stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משלחת הקוטב הדרומי
לקריאה נוספת > ספרים

Amundsen, Roald; Nilsen, Thorvald; Prestrud, Kristian; Chater, A.G. (tr.), (1976) [1912]. The South Pole: An Account of the Norwegian expedition in the Fram, 1910–12 (Volumes I and II). London: C. Hurst & Company. ISBN 0-903983-47-8.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) First published in 1912 by John Murray, London.
Barczewski, Stephanie (2007). Antarctic Destinies: Scott, Shackleton and the Changing Face of Heroism. London and New York: Hambledon Continuum. ISBN 978-1-84725-192-3.
Cherry-Garrard, Apsley (1970) [1922]. The Worst Journey in the World. London: Penguin Books. ISBN 0-14-009501-2. First published in 1922 by Chatto and Windus, London.
Crane, David (2005). Scott of the Antarctic. London: HarperCollins. ISBN 978-0-00-715068-7.
Fairley, T.C. (1959). Sverdrup's Arctic Adventures. London: Longmans. OCLC 732299190.
Fleming, Fergus (2002). Ninety Degrees North. London: Granta Books. ISBN 1-86207-535-2.
Hamre, Ivar (בנובמבר 1933). subscription required. "The Japanese South Polar Expedition of 1911–1912: A Little-Known Episode in Antarctic Exploration". The Geographical Journal. 82 (5): 411–423. doi:10.2307/1786962. {{cite journal}}:  (עזרה)
Herbert, Wally (1989). The Noose of Laurels. London: Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-41276-3.
Huntford, Roland (1979). Scott and Amundsen. London: Hodder and Stoughton. ISBN 0-340-19565-7.
Huntford, Roland (1985). The Last Place on Earth. London and Sydney: Pan Books. ISBN 0-330-28816-4.
Huntford, Roland (1985). Shackleton. London: Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-25007-0.
Huntford, Roland (2001). Nansen. London: Abacus. ISBN 0-349-11492-7.
Jones, Max (2003). The Last Great Quest. Oxford (UK): Oxford University Press. ISBN 0-19-280483-9.
Langner, Rainer-K.; Beech, Timothy (tr.) (2007). Scott and Amundsen: Duel in the Ice. London: Haus Publishing. ISBN 978-1-905791-08-8.
MacPhee, Ross (2010). Race to the end: Amundsen, Scott, and the attainment of the South Pole. New York and London: Sterling Innovation. ISBN 978-1-4027-7029-6.
Maxtone-Graham, John (2000). Safe Return Doubtful: The Heroic Age of Polar Exploration. London: Constable. ISBN 0-09-480330-7.
Nansen, Fridtjof (1897). Farthest North. Vol. I. London: Archibald Constable & Co. OCLC 499726131.
Preston, Diana (1999). A First Rate Tragedy. London: Constable. ISBN 0-09-479530-4.
Riffenburgh, Beau (2005). "Nimrod": the Extraordinary Story of Shackleton's First Expedition. London: Bloomsbury Publishing. ISBN 0-7475-7253-4.
Scott, J.M. (1971). Fridtjof Nansen. Sheridan, Oregon: Heron Books. OCLC 143929.
Solomon, Susan (2001). The Coldest March: Scott's Fatal Antarctic Expedition. New Haven, Connecticut: Yale University Press. ISBN 0-300-09921-5.
Turley, Charles (1935). Roald Amundsen, explorer. London: Methuen. OCLC 3331281.
Neighborhood Bully

| --- | --- |
 שיר בביצוע בוב דילן
 מתוך האלבום Infidels
 יצא לאור:  1982
 סוגה:  רוק 
 שפה:  אנגלית
 כתיבה:  בוב דילן
 הפקה:  מארק נופלר 
 
Neighborhood Bully (תרגום מילולי מאנגלית: "בריון שכונתי") הוא שיר באנגלית שכתב בוב דילן ונכלל באלבום "Infidels" מ-1982. השיר תורגם לעברית בידי אורן פרבר, ונכלל באלבומו של אריאל זילבר "אנבל" בשם בריון השכונה.
רקע

השיר נכתב לאחר גל גינויים בעולם לישראל בעקבות הפצצת הכור הגרעיני בעיראק בשנת 1981. בשיר תומך דילן בישראל וזכותה להגן על עצמה מפני אויביה (בלי לנקוב בשמה). דילן טען כי השיר לא נועד לשקף עמדה פוליטית מסוימת וניתן לפרשו בדרכים שונות. בצד הפנימי של עטיפת האלבום הוא נראה כורע בהר הזיתים. באותה שנה ביקר שנית בישראל לרגל בר המצווה של בנו והצטלם ליד הכותל המערבי.
השיר

בשיר 11 בתים בני חמש שורות כל אחד. ארבע השורות הראשונות של כל בית הן בחריזה צמודה (א א ב ב). לשורה המסיימת של כל בית תוכן קבוע "He’s the neighborhood bully" (בבית האחרון שורה זו מכילה את המילים "Neighborhood bully" בלבד).
הבית הפותח של השיר:
גרסה עברית

השיר חודש בגרסה עברית על ידי אריאל זילבר באלבומו "אנבל" ובתרגום מאת אורן פרבר.
הבית הפותח של התרגום לעברית של השיר:
הערות שוליים

↑
1 2  בוב דילן זכה בפרס נובל לספרות ל-2016, באתר כלכליסט, 13 באוקטובר 2016
↑  בוב דילן: ריאיון עם הרולינג סטון, באתר Rollingstone.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: a2943762-ced7-4f47-a79c-32ca7800fe37
נחור אחי אברהם

על פי המסופר בספר בראשית, נָחוֹר היה בנו השני של תרח ואחיו של אברהם. הוא נקרא על שם סבו, נחור בן שרוג.
על פי הכרונולוגיה המקראית, נולד נחור בערך בשנת א'תתקמ"ט לבריאת העולם, משום שאברהם שהיה אחיו הגדול נולד בשנת א'תתקמ"ח, ובפסוק המספר על לידתו, הוא מופיע מיד אחרי אברהם. לא ידוע כמה זמן חי ומתי הוא נפטר, אך לפי המדרש נפטר בשנת הארבעים לחייו של יצחק.
כמו ליעקב ולישמעאל, לנחור היו שנים עשר ילדים: אשתו מילכה ילדה את עוץ, בוז, קמואל אבי ארם, כשד, חזו, פלדש, ידלף ובתואל (אבי רבקה). פילגשו ראומה ילדה את טבח, גחם, תחש ומעכה (בראשית כב פסוקים 20-22)
עץ משפחה

לפי המובא בספר בראשית זהו עץ המשפחה של נחור בן תרח:
אדם
         │
        שת
         │
       אנוש
         │
       קינן
         │
     מהללאל
         │
       ירד
         │
       חנוך
         │
     מתושלח
         │
       למך
         │
        נח
         │
       שם
         │
    ארפכשד
         │
       שלח
         │
       עבר
         │
       פלג
         │
       רעו
         │
      שרוג
         │
      נחור
         │
       תרח
         │
     נחור בן תרח
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
הערות שוליים

↑  רש"י במסכת עבודה זרה, דף ט', עמוד א', ד"ה "דכי מעיינת", וכן עולה מספירת השנים המופיעות בתורה.
↑  ספר בראשית, פרק י"א, פסוק כ"ו
↑  ספר הישר חי"ש.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברנרד מאייר

ברנרד "ברני" מאייר (באנגלית: Bernard Mayer;‏ 19 ביוני 1923 - 24 באפריל 2004) היה אתלט יהודי-אמריקאי, פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1948 ו-1953), פעמיים דורג במקום שלישי בעולם (1943 ו-1946) ואלוף המכביה הרביעית (1953) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-27 בפברואר 1943 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.96 מטר ובתחרות שנערכה באוונסטון, אילינוי ב-11 ביוני באותה השנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.73 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.
בתחרות שנערכה בווסט פוינט ב-11 במאי 1946 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 16.35 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.
ביוגרפיה > סגן אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1948 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים מאייר במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.26 מטר, 10 ס"מ פחות מג'ים פוקס היהודי ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה השנה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1953 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.77 מטר.
ביוגרפיה > סגן אלוף ארצות הברית > אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה מאייר בשתי מדליות: מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.36 מטר, לפני סטן למפרט (15.92 מטר) ומרטין אנגל (14.22 מטר), שניהם מארצות הברית, ומדליית ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.50 מטר, אחרי סטן למפרט (43.64 מטר) ואורי גלין מישראל (41.13 מטר).
בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-13 בפברואר 1954 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 17.71 מטר. באותה העת שיא העולם היה שייך לפרי או'בריאן מארצות הברית, 18.04 מטר.
נפטר ב-24 באפריל 2004.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 17.26 מטר (1952)
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 17.71 מטר (1954)
הערות שוליים

↑  רק שלושת האתלטים הראשונים בכל ענף, זכו לייצג את ארצות הברית במשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם שלושת המנצחים היו אמריקאים
שדה התעופה הבין-לאומי חלב

שדה התעופה הבינלאומי חלב (בערבית: مطار حلب الدولي) (קוד יאט"א: ALP, קוד OSAP: ICAO) הוא שדה תעופה בינלאומי בחלב, סוריה. הוא משמש גם כשדה תעופה משני של חיל האוויר הסורי.
היסטוריה

שדה התעופה החל לפעול בתחילת המאה ה-20. הוא התפתח וגדל עד 1999, אז נחנך הטרמינל החדש.
בדצמבר 2012 נסגר שדה התעופה לטיסות אזרחיות, ובמהלך ינואר 2013 הוא היה סגור גם לטיסות צבאיות, בשל מלחמת האזרחים בסוריה. לאחר שהצבא הסורי התקדם לכיוון העיר, נפתח השדה מחדש באופן זמני לטיסות צבאיות ב-22 בינואר 2014, ולאחר כשנה גם לטיסות אזרחיות.[דרוש מקור] בעקבות השתלטות הממשלה על מזרח העיר, יצאה טיסת ניסוי משדה התעופה ב-6 בינואר 2017, לראשונה מזה 4 שנים, לפני פתיחה מלאה של שדה התעופה.
ב-17 בפברואר 2020, הודיע שר התחבורה הסורי, עלי חממוד, כי שדה התעופה יחדש את הפעילות האזרחית, כאשר הטיסה הראשונה מדמשק לחלב מתוכננת ל-19 בפברואר, ומסלול נוסף לקהיר זמן קצר לאחר מכן ב: 1 במרץ 2020, נמל התעופה היה היעד של תקיפת מזל"ט וארטילריה טורקית במהלך מבצע מגן האביב
לאחר הפסקה של שמונה שנים עקב מלחמת האזרחים בסוריה, הטיסות חודשו ב-19 בפברואר 2020, כאשר טיסת הבכורה יצאה מנמל התעופה הבינלאומי של דמשק
בחודש ספטמבר 2022 הותקף נמל התעופה פעמיים, בשתי תקיפות המיוחסות לחיל האוויר הישראלי. התקיפות גרמו לנזק לנמל התעופה ואף השביתו אותו.
ב-7 במרץ 2023, התקיפות האוויריות הישראליות פגעו בשדה התעופה, מכוונות להעברת אמל"ח איראני . משרד התחבורה הסורי מסר כי מסירת הסיוע ההומניטרי לנפת אידליב בעקבות רעידת האדמה בפברואר תועבר לנמלי התעופה של דמשק ולטקיה לאחר התקפת חיל האוויר הישראלי. מאוחר יותר באותו חודש, ב-22 במרץ, שיגרה ישראל טילים לעבר שדה התעופה בפעם השלישית בתוך שישה חודשים. ב-1 במאי, תקיפות אוויריות ישראליות שכוונו למחסן תחמושת בשדה התעופה הצבאי הרגו חייל סורי ופצעו שבעה בני אדם, ב-28 באוגוסט, תקיפה אווירית ישראלית נוספת פגעה בשדה התעופה, גרמה נזק למסלול והשבתה את שדה התעופה עד למחרת.
ב-12 באוקטובר פתחה חיל האוויר הישראלי במתקפת טילים גדולה הן נגד נמלי התעופה בחלב והן בדמשק, שפגעה במסלולי ההמראה שלהם וגרמה לסגירתם זמנית, במהלך ההתכתשויות שהתרחשו יומיים לאחר מכן, חיל האוויר הישראלי תקף מחדש את שדה התעופה מכיוון הים, ממערב ללטקיה, מה שהוציא אותו שוב משירות. ב-22 באוקטובר נפגעו בו זמנית גם שדות התעופה בחאלב וגם בדמשק, המתקפה השלישית בתוך שבועיים.
ב-28 במרץ 2024, תקיפה אווירית של ישראל לאחר חצות שכוונה לעבר מחסן נשק בג'יברין, ליד נמל התעופה הבינלאומי של חלב.
ב־30 בספטמבר 2024, בעקבות כיבוש חלב בידי כוחות היאת תחריר א-שאם והכוחות הסוריים הדמוקרטיים הכורדים, נטשו כוחות המשטר את נמל התעופה.
פעילות

בשדה התעופה יש טרמינל מודרני, אשר משולבת בו אדריכלות אסלאמית מודרנית. השטח הכולל הוא 38,000 מטרים רבועים, הפרוסים על פני ארבע קומות. קיבולת שדה התעופה היא 1.7 מיליון נוסעים בשנה.
חברות תעופה ויעדים

את שדה התעופה משרתת רק חברת התעופה סיריאן איירליינס, והיעדים הם שדה התעופה הבינלאומי של דמשק, ושדה התעופה ונוקובו במוסקבה.
הערות שוליים

↑  Aleppo airport reopens after a year: Syria state media, The Daily Star, Jan. 22, 2014 (באנגלית)
↑  Leith Fadel, First airplane takes off from Aleppo International Airport in 4 years, Al Masdar News, 06/01/2017 (באנגלית)
↑  דניאל סלאמה, בפעם השנייה השבוע: סוריה מדווחת על תקיפה ישראלית בנמל התעופה בחלב, באתר ynet, 7 בספטמבר 2022
↑   רועי קייס/ תקיפת נמל התעופה, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:42), 7 בספטמבר 2022
↑  Aleppo International Airport 'controlled' by SDF, says SOHR, Kurdistan24, ‏30 בנובמבר 2024 (באנגלית)
↑  Farmer, Ben (30 בנובמבר 2024). "Syrian rebels capture Aleppo airport as they seize 'most' of city". The Telegraph (באנגלית). נבדק ב-2024-11-30. {{cite news}}:  (עזרה)
19 ביוני

19 ביוני הוא היום ה-170 בשנה (171 בשנה מעוברת), בשבוע ה-25 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 195 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1269 – לואי התשיעי מלך צרפת מורה שכל היהודים ברחבי צרפת שיימצאו ללא טלאי צהוב יקנסו בעשר ליברות כסף
1865 – שוחררו העבדים בארצות הברית. יום שחרור העבדים מצוין בבירה ובמדינות ארצות הברית
1930 – מונחת אבן פינה למוזיאון רוקפלר בירושלים
1938 – איטליה מנצחת את הונגריה בתוצאה 4 – 2 במשחק הגמר של מונדיאל 1938
1953 – אתל ויוליוס רוזנברג מוצאים להורג בארצות הברית אחרי שהורשעו בריגול לטובת ברית המועצות ובמסירת סודות הגרעין האמריקאים
1977 – צה"ל ביצע את תרגיל גיוס המילואים הגדול ביותר מאז מלחמת יום הכיפורים, כדי לבחון את מהירות התייצבותם של חיילי המילואים
1978 – הקומיקס גארפילד מתפרסם לראשונה
1987 – ארגון הטרור הבסקי אט"א מוציא לפועל את הפיגוע הגדול ביותר שלו עד כה – מכונית תופת מתפוצצת במרכז קניות בברצלונה והורגת 21 בני אדם
2008 – התחלת תקופת רגיעה בין ישראל לבין רצועת עזה; הרגיעה הושגה לאחר משא ומתן בן מספר חודשים בתיווך עומאר סולימאן שר המודיעין המצרי
2014 – חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, פורש מן הכתר הספרדי ומעבירו לבנו, פליפה השישי
נולדו

384 לפנה"ס – אריסטו, פילוסוף יווני, תלמיד של אפלטון ומייסד הפילוסופיה המערבית (נפטר ב-322 לפנה"ס)
1623 – בלז פסקל, מתמטיקאי, פיזיקאי ופילוסוף צרפתי (נפטר ב-1662)
1764 – חוסה ארטיגס, מצביא ומאבות האומה האורוגוואית (נפטר ב-1850)
1890 – ג'ון קמפסטון, עובד ציבור אוסטרלי (נפטר ב-1954)
1896 – ווליס סימפסון, אשתו האמריקאית של מלך בריטניה אדוארד השמיני, בגינה ויתר על כסאו (נפטרה ב-1986)
1900 – הרמן גרבה, חסיד אומות העולם, שהעיד במשפטי נירנברג (נפטר ב-1986)
1903 – לו גריג, שחקן כדור-בסיס (נפטר ב-1941)
1923 – ברנרד מאייר, אתלט יהודי-אמריקאי (נפטר ב-2004)
1926 – מאיר פעיל, אלוף-משנה בצה"ל, היסטוריון צבאי, חבר הכנסת ופעיל שמאל ישראלי (נפטר ב-2015)
1926 – ארנה שניידר הובר, מתמטיקאית אמריקאית
1930 – ג'ינה רולנדס, שחקנית קולנוע, טלוויזיה ובמה אמריקאית (נפטרה ב-2024)
1933 – אוטו באריץ', כדורגלן ומאמן ממוצא אוסטרי-קרואטי (נפטר ב-2020)
1938 – דפנה אילת, מלחינה, פזמונאית, משוררת, שחקנית ומתרגמת ישראלית (נפטרה ב-2002)
1940 – נאוקי טנקה, פוליטיקאי ושר ההגנה היפני
1944 – יונה יהב, ראש עיריית חיפה
1944 – סבר פלוצקר, כלכלן ועיתונאי ישראלי
1945 – אונג סן סו צ'י, פוליטיקאית, כלת פרס נובל לשלום בשנת 1991
1945 – מריו ליביו, אסטרופיזיקאי ישראלי-אמריקאי
1947 – סלמאן רושדי, סופר
1948 – ניק דרייק, מוזיקאי בריטי (נפטר ב-1974)
1950 – אן וילסון, מוזיקאית רוק כבד אמריקאית
1951 – איימן א-זוואהירי, טרוריסט ממוצא מצרי (נפטר ב-2022)
1954 – דני גולדשטיין, איש הייטק ישראלי, ממייסדי תעשיית התוכנה בישראל (נפטר ב-2022)
1954 – מירי שילון, שחקנית, מנחת טלוויזיה, מפיקה ועורכת ישראלית
1954 – קת'לין טרנר, שחקנית קולנוע ובמאית אמריקאית
1957 – אנה לינד, פוליטיקאית שוודית (נרצחה ב-2003)
1962 – פאולה עבדול, זמרת
1964 – בוריס ג'ונסון, ראש ממשלת בריטניה
1968 – נדב הנפלד, קפטן מכבי תל אביב ונבחרת ישראל בכדורסל, שהצטיין בעיקר במשחק ההגנה שלו
1975 – שמעון אדף, משורר, סופר ומוזיקאי ישראלי
1975 – אנתוני פארקר, שחקן כדורסל במכבי תל אביב ובליגת ה-NBA
1976 – אורן אזרד, שחיין ישראלי
1978 – דירק נוביצקי, שחקן כדורסל גרמני
1978 – זואי סלדנה, שחקנית אמריקאית
1979 – שירה קצנלנבוגן, שחקנית ישראלית
1983 – מאקלמור, מוזיקאי אמריקאי
1984 – פול דאנו, שחקן אמריקאי
1987 – קארין כהן, דוגמנית, שחקנית ושדרנית רדיו ישראלית
1992 – קריסטינה צ'רנישב, שחיינית ישראלית
נפטרו

1786 – נתנאל גרין, גנרל בכיר בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית (נולד ב-1742)
1820 – ג'וזף בנקס, חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה (נולד ב-1743)
1884 – יוהאן גוסטב דרויזן, היסטוריון גרמני (נולד ב-1808)
1937 – ג'יימס מתיו ברי, סופר ומחזאי בריטי (נולד ב-1860)
1953 – יוליוס ואתל רוזנברג, הורשעו בריגול והוצאו להורג (נולדו ב-1918 ו-1915 בהתאמה)
1983 – שמחה ארליך, פוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1915)
2006 – איתן פריבר, שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי (נולד ב-1926)
2006 – יחזקאל קישון, קרדיולוג ישראלי (נולד ב-1933)
2007 – זאב שיף, כתב, פרשן ועיתונאי ישראלי (נולד ב-1933)
2010 – מאנוט בול, כדורסלן סודני ששיחק בליגת ה-NBA (נולד ב-1962)
2013 – ג'יימס גנדולפיני, שחקן אמריקאי (נולד ב-1961)
2013 – וינס פלין, מחבר ספרות בלשית אמריקאי (נולד ב-1966)
2014 – אברהם שלום, ראש שירות הביטחון הכללי בשנים 1980–1986 (נולד ב-1928)
2015 – אריה סיון, מורה, משורר, סופר ומתרגם ישראלי (נולד ב-1929)
2016 – אנטון ילצ'ין, שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי (נולד ב-1989)
2017 – אוטו וורמבייר, סטודנט יהודי אמריקאי שביקר בקוריאה הצפונית כתייר, נעצר, הודה והורשע בביצוע "פעולות איבה" לאחר שניסה לגנוב כרזת תעמולה פוליטית ממלונו (נולד ב-1994)
2020 – איאן הולם, שחקן קולנוע בריטי (נולד ב-1931)
2020 – קרלוס רואיס סאפון, סופר ספרדי (נולד ב-1964)
חגים ואירועים החלים ביום זה

Juneteenth – יום חג אמריקאי לציון השחרור מעבדות של אפרו-אמריקאים
18 ביוני – 20 ביוני
יוני
לוח אירועים שנתי
סמים בקולנוע הישראלי

סמים בקולנוע הישראלי הוא מוטיב קולנועי שהחל להתפתח בקולנוע הישראלי משנות השבעים. במוטיב זו ניתן להבחין בתתי נושאים בולטים ביניהם: הסמים בקיבוצים ובעליות הראשונות, סצנת הטראנס, תרמילאים ישראלים, שכונות מצוקה וכן ילדי רחוב.
פרט להיותו של הקולנוע קטגוריית תרבות פופולרית, השפעתו הנרחבת מגיעה הרחק מעבר לתחום של מוצרים ממוסחרים כאלה או אחרים. לקולנוע ישנה איכות ייחודית של העברת מסר לקהל הרחב בקנה מידה גדול, תוך שמירה על מסווה בידורי. תחומים רבים בקולנוע, שזורים במסרים מוסווים יותר פחות; כאשר אחד מהם הוא נושא "הסמים". הקולנוע דן רבות בנושא הסמים, ההתמכרות לסמים, תוך שהוא חולש על תקופות, אמירות, מעמדות וקבוצות חברתיות שונות. בתוך כך, לקולנוע ישנו הכוח לייצר ייצוגים מהללים מחד ונאלחים מאידך בכל הקשור לנושא הסמים. להבדיל מספר – הקולנוע מציג לנו לכאורה תמונה "מציאותית" קיימת, ובאמצעות המיצג שהוא יוצר הוא מצליח לעסוק בנושאים שהחברה הטילה עליהם וטו באופן גלוי או סמוי. מדובר בנושאים שאחוז גדול מהחברה נתקל בהם לראשונה, וכפועל יוצא זה עלול לא פעם ליצור אצלם רושם ראשוני (לא בהכרח מהימן) של אותו נושא.
מוטיבים מרכזיים

בשנים הראשונות בהן עסק הקולנוע העולמי בסמים, הדמויות היו אכזריות, חסרות תקווה ומסוכנות. הממשל באמצעות סוכני תרבות, ביניהם הקולנוע, ממשיג לחברה את הערך "מכור", ומנציח אותו על ידי האומנות הפופולרית של אותה תקופה (קולנוע), מה שהופך לגורם מכריע למה שקוראת החברה בהמשך "התמכרות". בתקופה הזו למעשה הנרקומן היה בין הצורות הנמוכות ביותר של חולי חברתי. עם השנים ושינוי מדיניות הממשלה לגבי סמים, דמות הנרקומן עוברת שינוי ניכר הן מבחינה של תפיסה חברתית ואף מבחינה מעמד כלכלי.
מאה שנות קולנוע הוכיחו כי עניין צריכת הסמים הוא לא רק סוגיה חברתית, אלא גם אמצעי לחקור את האפשרויות הטמונות במבע הקולנועי. מכיוון שהשאלה הבסיסית בהגות של סוף המאה ה-20 ותחילת המילניום הנוכחי היא שאלת המציאות ותהייה על עצם קיומה, הקולנוע מהווה מעין שיעתוק מדויק של המציאות באמצעות טכנולוגיית הצילום, אך למעשה מוכר לנו, הצופים, לא פעם אשליה; באותה הצורה שבה האינטרנט הוא מרחב וירטואלי לחלוטין אבל כלי עבודה בסיסי בכל תחומי החיים והכלכלה. ה"מציאות" החדשה שנוצרה נטעה בבני האדם את המחשבה כי כל אינדיבידואל זכאי לבנות את המציאות כראות עיניו; והסמים, מסייעים לו לעשות כן גם אם מדובר בפרקי זמן סמליים בלבד.
מכאן שהמפגש בין תרבויות צריכת סמים, ההיסטוריה והתכנים שלהן לבין ייצוגם על מסך הקולנוע מרתק משום שהוא באמת נוגע בהוויה הרבה יותר כוללת. הייצוג הזה אומר משהו על המאה ה-20 ועל המהפך הגדול בתפיסות העולם שחל כאן בקצת יותר מחמישים השנים האחרונות.
היסטוריה

הסרט האילם הראשון בישראל "עודד הנודד" יצא ב-1932, בעוד בעולם יצא הסרט הראשון עם פסקול כבר בשנת 1927. מאז במשך שלושים שנה נעשו בישראל פחות מעשרים סרטים עלילתיים, קשורים לתפיסת עולם הרואה בקולנוע אמצעי תעמולתי בלבד. הסרטים עסקו בצדקת הציונות, בהצלת היהודים לאחר השואה, ובהקמת המדינה. בשנת 1955 הוקרנה בכורת הסרט "גבעה 24 אינה עונה", לראשונה סרט עלילתי בעל נושא לאומי שלא לצורך תעמולה.
היסטוריה > סמים בסרטי בורקס

בשנות ה-60 עם בואה של סוגת סרטי הבורקס כחלוצה, החלו להיוולד עוד סוגות שונות בקולנוע הישראלי. ביניהם כאמור סוגת הסמים, כאשר רבים יצביעו על "מציצים" כסרט החשוב הראשון שמכיל בתוכו את הנושא, אם כי באופן סמוי ומצומצם. סרט זה, מצליח לשזור בנונשלנטיות מפתיעה את ה"שכטות" ונושא הסמים בשיגרה התל אביבית הטיפוסית בישראל דאז, כשהוא מביא לצופה את תמצית ההשקפה על שנות ה-60 האדם כשלעצמו, נטול מחויבות חברתית, ילד טבע המסרב להכיר בחוקי הביולוגיה וההזדקנות; זו אם כן גם התפיסה שרווחה באותה התקופה בארץ, לגבי מי שמשתמש בסמים. אם להגדיל ולאמר, הסרט מתמקד ב"דור האבוד" של ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, אותם צברים שאיבדו עניין במאבקים הגדולים יותר של מדינתם ופרשו לחיי אסקפיזם-בוהמי שבחלקו הוא תוצר של הפריחה הכלכלית באותה תקופה.
אם כן, נעשה פה שינוי תפיסתי בהקשר של סמים; בעולם בכלל ובישראל בפרט. בשנים הראשונות סמים היוו אסוציאציות לחולי במקרה הטוב, ועם הזמן הם עברו טרנספורמציה תפיסתית ממצב בו הם מסמנים אלטרנטיבות, כמו פריקת עול ועד למצב בו הם מוצגים כדרך חיים או עניין של מה בכך. ככלל, השימוש בסמים מיוצג בקולנוע כסכנה, מטאפורה לתרבות הצריכה וכאופנה; ההתייחסות אליהם נעה בין האפל למטריד. מה גם שישראל, בתור מדינה בה הסם נמצא מחוץ לחוק, סובלת מחוסר יכולת לנוע באופן חופשי בכל מה שקשור למנעד חופש היצירה בנושאים לא חוקיים.
ניתן לאמר כי יש שני סוגי סרטי סמים: סרטי הקאלט שחותרים נגד השיטה, והסרטים המוסריים בעלי הסוף השלילי אשר מייצגים את רוח הממסד.
החל משנות השמונים ועד ימינו, ניתן להבחין בנושאים עיקריים בהם מוצגת סוגת הסמים בקולנוע הישראלי.
היסטוריה > סצנת הטראנס

במהלך שנות ה-90 החל להתפתח ז'אנר מוזיקלי אלקטרוני חדש בשם 'טראנס'. לצד הז'אנר המוזיקלי התפתחה תרבות בילוי המונית שאפשר לכנותה בשם "תרבות הטראנס". אף על פי שמדובר בתופעה עולמית, היה נדמה כי בארץ התופעה הייתה מפותחת במיוחד בעיקר בקרב צעירים בגילאי 15–25 ללא הקשר מעמדי-חברתי מסוים. מוזיקת הטראנס נוגנה באמצעות די-ג'יי במסיבות המוניות, תחילה רק באופן פיראטי בחיק הטבע ובהמשך גם במועדונים. לקראת סוף שנות ה-90 התופעה הגיעה גם לידיעת אמצעי התקשורת והציבור, בעקבות עימותים בין המשטרה למארגנים והקהל של מסיבות טראנס המוניות שהתקיימו בחיק הטבע, כיוון שהמשטרה ראתה בהן מוקד מהותי לצריכה והפצה של סמים.
אומנם מעטים מאוד הם סרטי הקולנוע אשר משקפים את הסצנה במהותה מדויקת, אך בשל כך שהתופעה המדוברת גדלה בישראל לממדים שאין לה אח ורע בשום מדינה אחרת באופן יחסי, נוצרו לא מעט סרטים בנושא. באמצע שנות ה-90, יצא בארץ הסרט "הכוכב הכחול" של הבמאי גור בנטביץ', שהציג הווי הזוי ורמזי סמים בולטים. בסוף שנות ה-90 הוציא בנטביץ' את הסרט "משהו טוטאלי", שחידד מסרים דומים, אך עם קו עלילה יותר מאורגן ושיקף הווי של חיפוש ריגושים בחו"ל בהודו (גואה), חיפוש עצמי ואהבה.
באותה העת יצא גם הסרט "פצצות בדרך לסוף העולם" שהוקרן ברשתות הכבלים, והיה ניסיון דוקומנטרי של הבמאי ישראל הלפרן לתאר את הסצנה דרך התחקות אחר גלגוליה של חבורת מארגני מסיבות ומאבקם הכושל בממסד. הסרטים הללו עסקו לא מעט ביחס הממסד לתופעה, דבר אשר העסיק רבות את ציבור המשתתפים (ואף העשיר והעמיק את חוויית המסיבה, שרבים טענו כי מדובר בז'אנר אנטי-ממסדי בבסיסו). בדרך כלל, מוצגת בסרטים הללו דואליות של שמחה גדולה של צעירים מול משטרה אלימה וממסד עוין. מאידך, לא מוצגת לצופים התמונה במלאה, שכן מתעלמים מכל דיון עמוק בתופעת הסמים המהווה נדבך לא מבוטל של הסצנה כאמור. בחלק לא מבוטל מהסרטים שעסקו בסצנת הטראנס רבות מהסצנות מתרחשות במרחב הפתוח, מעין "אזורים פראיים" (שדות נטושים, שמורות טבע, מחסנים עזובים וכדומה) שכביכול 'הוחרמו' על ידי המשתתפים במסיבה והפכו מחללים רציונליים לשטחי הפקר, מה שהעניק לאלו תחושה כי רק בחללים אלטרנטיביים יכול להתהוות שיח חדש בתוך החללים האלו, ניתן היה מבחינתם לחתור תחת החוק או להתעלם ממנו, וכך ליצור אילוזיה של בריחה או התנגדות, תסריטאים רבים בחרו לצלם לא מעט סצנות סמים בסרטיהם בזירות הללו, ולא בכדי, שכן מדובר במסר שלא משתמע לשתי פנים. כמו כן, הבחירה הזו של התסריטאים נבעה גם מכך שמשטרת ישראל פשטה בעיקר על "מסיבות טבע/שטח" אז והיום, והרבה פחות על מועדונים שבהם נצרכת למשל, כמות סמים זהה.