stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דומיניק סולאנקה
קריירת מועדונים > בורנמות'

סולאנקה חתם בבורנמות' ב-4 בינואר 2019 על חוזה ארוך טווח. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-2 בפברואר בהפסד 2–0 לקארדיף סיטי. הוא כבש את שעריו הראשונים עבור בורנמות' רק בהופעתו ה-39 בליגה ב-12 ביולי 2020, בניצחון 1–4 על לסטר סיטי. בסיום אותה העונה, עונת 2019/2020 ירד עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ. הוא כבש 15 שערים בצ'מפיונשיפ במהלך עונת 2020\2021, וסיים כמלך השערים המשותף של המועדון בליגה יחד עם ארנו דנג'ומה. בעונת 2021/2022 סיים כסגן מלך השערים עם 29 שערי ליגה, וסייע לקבוצתו לעלות בחזרה לפרמייר ליג. ב-23 בדצמבר 2023 כבש שלושער בניצחון 2-3 על נוטינגהאם פורסט, סולאנקה זכה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג בדצמבר 2023, אחרי שכבש 6 שערים בשבעה משחקים, סולאנקה הפך לשחקן בורנמות' הראשון שזוכה בתואר.
קריירת מועדונים > נבחרת אנגליה

סולאנקה ייצג את אנגליה בכל נבחרות הנוער. במאי 2014 היה חלק מהנבחרת עד גיל 17 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 17 לשנת 2014. הוא סיים כמלך השערים המשותף של הטורניר עם ארבעה שערים בארבע הופעות, כולל שער במשחק הגמר.
בנוסף היה בסגל הנבחרת עד גיל 20 למונדיאל 2017 של פיפ"א עד גיל 20. הוא כבש ארבעה שערים בטורניר, כולל צמד נגד איטליה בחצי הגמר. סולאנקה זכה בכדור הזהב כשחקן הטורניר, לאחר שנבחרתו זכתה בטורניר כשניצחה 0–1 את ונצואלה.
הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת בנובמבר 2017 למשחק ידידות מול ברזיל באצטדיון ומבלי, ונכנס כמחליף בדקה ה-75 במשחק שהסתיים בתיקו 0–0.
ב-27 במאי 2019 נכלל סולאנקה בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לאליפות אירופה לשנת 2019.
הערות שוליים

↑  Garry Hayes, 5 Things You Didn't Know About Chelsea Youngster Dominic Solanke, Bleacher Report (באנגלית)
↑  Solanke loaned to Vitesse | Official Site | Chelsea Football Club, ChelseaFC
↑  Reds agree terms to sign Dominic Solanke, Liverpool FC
↑  Cherries complete Solanke swoop, AFCB
↑  "Solanke wins historic EA SPORTS Player of the Month award". www.premierleague.com (באנגלית). נבדק ב-2024-01-13.
בוקה ג'וניורס

בוקה ג'וניורס (בספרדית: Club Atlético Boca Juniors) הוא אחד ממועדוני הכדורגל המובילים בארגנטינה, מעיר הבירה בואנוס איירס. בנוסף לקבוצת הכדורגל מפעילה הקבוצה גם קבוצות ספורט אחרות.
בוקה היא הרביעית בעולם יחד עם אינדפנדיינטה מארגנטינה ומילאן מאיטליה בזכיות בגביעים בינלאומיים המוכרים על ידי פיפ"א ו-CONMEBOL עם 18 זכיות. הקבוצה זכתה בין היתר ב-34 אליפויות ארגנטינה (28 מקצועניות ו-6 חובבניות), 6 פעמים בגביע הליברטדורס ו-3 פעמים בגביע הבין-יבשתי.
המועדון הוא גם המצליח ביותר בדרום אמריקה בגביעים בינלאומיים, הפופולרי ביותר בארגנטינה ואחד מהמועדונים המצליחים ביותר בעולם.
לבוקה יש יריבות רבת שנים עם המועדון ריבר פלייט.
האצטדיון הביתי של בוקה ג'וניורס, הממוקם בשכונת "לה בוקה" בפרברי בואנוס איירס, נקרא עד לשנת 1986 הבונבוניירה בגלל צורתו המזכירה בונבוניירת שוקולד בשנת 1986 שונה שמו לאצטדיון Camilo Cichero ע"ש נשיא מועדון בוקה ג'וניורס שבתקופת כהונתו החלה בניית האצטדיון. בשנת 2000 שונה שמו לאצטדיון Alberto J. Armando על שם נשיא המועדון משנות השישים עד לשנות השמונים במאה העשרים. בנייתו הסתיימה ב-שנת 1940 ומכיל 54,000 מקומות.
בוקה מחזיקה בשיא של משחקים רצופים ללא הפסד, 40 במספר, שהתקיים בין טורניר הקלואסורה 1998 לקלאוסורה של 1999. בוקה ג'וניורס היא הקבוצה היחידה בארגנטינה שמעולם לא ירדה לליגה השנייה.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-3 באפריל 1905 בעיר בואנוס איירס. צבעי הקבוצה, כחול וצהוב, נבחרו לאחר שהוחלט כי צבעי דגל הספינה הבאה שתכנס לנמל העיר יהיו צבעי הקבוצה. הואיל וספינה שוודית נכנסה לנמל באותו הזמן, נבחרו הצבעים כחול וצהוב.
הקבוצה הוקמה בשכונת לה בוקה ומכאן גם שמה.
למרות שנוסדה ב-1905, שיחקה הקבוצה במסגרות חובבניות עד למשחקה המקצועי הראשון ב-31 במאי 1931 מול קבוצת צ'קריטה ג'וניורס.
היריבה הגדולה של הקבוצה היא היריבה העירונית ריבר פלייט, שני המועדונים נחשבים לגדולים ולמצליחים ביותר בתולדות הכדורגל הארגנטינאי. משחק הדרבי בין שתי הקבוצות מכונה "הסופר קלאסיקו" ונחשב לאחד המפגשים המעניינים, החמים, החשובים והאלימים בכדורגל העולמי.
כינויי הקבוצה

לקבוצה מספר כינויים. הקבוצה ואוהדיה מכונים los xeneizes - הגנואים, על שם מייסדי הקבוצה ומרבית תושבי שכונת לה בוקה שהיו מהגרים איטלקים מהעיר ג'נובה.
אוהדי קבוצות יריבות בעיקר אוהדי ריבר פלייט מכנים את הקבוצה bosteros - גללי צואה, וזאת בשל גללי הסוסים שהיו מפוזרים סביב אצטדיונה של הקבוצה. הקבוצה מכונה גם la azul y oro - הכחולים-זהובים.
אוהדי הקבוצה המסורים נקראים el número 12 או La Doce - השחקן ה-12.
סמל

למועדון היו חמש גרסאות שונות לסמלים במהלך ההיסטוריה שלו. הסמל הראשון מתוארך לשנת 1911, 6 שנים לאחר הקמת המועדון הרשמי. הסמל הופיע על מסמכים רשמיים מטעם המועדון, וכלל עיגול ובתוכו ראשי תיבות של הקבוצה C.A.B.J. בשנת 1920 הופיע סמל שונה לחלוטין, שכלל מגן עם צבעי המועדון כחול וצהוב וראשי התיבות של המועדון. בשנת 1932 הכריז המועדון כי יתווסף כוכב קטן לסמל המועדון בעבור כל אליפות פרימיירה דיוויזיון שיזכה בה. למרות זאת הכוכבים לא הופיעו בסמל המועדון, ורק ב-1943 החל המועדון להציג כוכבים ליד הסמל במסמכיו הרשמיים. ב-1955 שונה סמל המועדון שוב: עיצובו שונה, ונוספו לו שני עיטורי גבעולים לציון 50 שנה להקמת המועדון. בשנות ה-60 שונה שוב סמל המועדון, ובמקום ראשי התיבות הופיע שמו המוכר "Boca Juniors" במלואו. החל משנות ה-70 ועד 1996 חזר המועדון לסמל הכולל את ראשי התיבות והכוכבים ששולבו לראשונה ממש בתוך הסמל. ב-1996 שונה הסמל למצבו הנוכחי: הפס הצהוב נמחק, והכיתוב והשוליים הפכו צהובים, ואילו המגן עצמו כחול.
סמל הקבוצה הראשון מ-1911 ועד 1914
סמל הקבוצה מ-1920 ועד 1955
סמל הקבוצה ב-1955 לרגל חגיגות 50 שנים למועדון
סמל הקבוצה משנות ה-60 ועד 1970
סמל הקבוצה מ-1970 ועד 1996
סמל הקבוצה מ-1996 ועד היום
שחקנים מפורסמים

אנטוניו ראטין
סילביו מרסוליני
פדרו אריקו סוארס
דומינגו טראסקוני
רוברטו צ'רו
דייגו ארמנדו מראדונה
הוגו גאטי
מיגל אנחל ברינדיסי
דייגו לאטורה
קרלוס נבארו מונטוז'ה
חואן סימון
חואן ראמון רוצ'ה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  גבריאל בטיסטוטה  קלאודיו קאניג'ה  חואן רומן ריקלמה  חואן סבסטיאן ורון  קילי גונסאלס  הקטור בראקמונטה |  |  דייגו קנייה  וולטר סמואל  ניקולס בורדיסו  גיז'רמו בארוס שלוטו  רוברטו אבונדנסיירי  לוקאס ויאטרי |  |  מרסלו דלגאדו  פרננדו גאגו  קרלוס טבס  אבר באנגה  קלמנטה רודריגס  רודריגו פלאסיו  אדינסון קבאני |  |  אנדרס גוגליילמינפייטרו  דניאל בילוס  פדריקו אינסואה  דניאל דיאס  מרטין פלרמו |
פדרו קאלומינו שהבקיע 97 שערים במדי הקבוצה.
רמון מוטיס ששיחק במדי המועדון בין השנים 1923-1932.
אמריקו טסוריירה ששיחק גם במדי נבחרת ארגנטינה בשנות ה-20.
לודוביקו בידוליו שהופיע 209 משחקים במדי המועדון למשך 10 עונות.
רוברטו צ'רו במקום השני ברשימת הכובשים בכל הזמנים של המועדון, עם 221 שערים.
פרנסיסקו וראז'ו במקום השלישי ברשימת הכובשים בכל הזמנים של המועדון, עם 181 שערים.
דלפין בניטס קאסרס - שהופיע 162 במשך 8 שנים במדי המועדון.
נטליו פסקיה, הופיע 347 פעמים במדי המועדון.
ארנסטו לאצאטי, הופיע 379 פעמים במדי המועדון.
קרלוס סוסה, הופיע 294 פעמים במדי המועדון בשנות ה-40.
אנטוניו ראטין, הופיע 352 פעמים במדי המועדון לאורך 15 שנים.
אנחל קלמנטה רוחאס, שיחק בין השנים 1963-1971 במדי המועדון עם 192 הופעות.
אנטוניו רומה, ששיחק 12 שנים במועדון עם 307 הופעות במדיו.
סילביו מרסוליני, שיחק בין השנים 1960-1972 במדי המועדון עם 387 הופעות.
הוגו גאטי במקום השני ברשימת שיאני ההופעות של המועדון בכל הזמנים, עם 381 הופעות.
דייגו מראדונה השחקן המפורסם ביותר ששיחק במועדון וסיים בו את הקריירה בשנת 1997.
קרלוס נבארו מונטויה שיחק 397 הופעות במדי המועדון לאורך 8 שנים.
חואן רומן ריקלמה זכה עם המועדון ב-11 תארים רשמיים לאורך השנים.
מרטין פלרמו מלך השערים של המועדון בכל הזמנים עם 202 שערים ב-404 הופעות לאורך השנים.
סבסטיאן בטאליה, שיאן התארים של המועדון עם 18 תארים במדי המועדון לאורך השנים.
תארים

אליפות ארגנטינה :
עידן חובבני - 6 (1919, 1920, 1923, 1924, 1926, 1930)
עידן מקצועני - 28 (1931, 1934, 1935, 1940, 1943, 1944, 1954, 1962, 1964, 1965, 1969 לאומית, 1970 לאומית, 1976 מטרופוליטנית, 1976 לאומית, 1981 מטרופוליטנית, 1992 אפרטורה, 1998 אפרטורה, 1999 קלאוסורה, 2000 אפרטורה, 2003 אפרטורה, 2005 אפרטורה, 2006 קלאוסורה, 2008 קלאוסורה, 2011 אפרטורה, 2015, 2016/2017, 2017/2018), 2019/2020
גביע ארגנטינה - 3 : (שיא משותף)
(1969, 2012, 2015)
גביע מראדונה - 2020
הגביע הבין-יבשתי - 3 : (שיא משותף)
(1977, 2000, 2003)
גביע ליברטדורס - 6 :
(1977, 1978, 2000, 2001, 2003, 2007)
גביע סודאמריקנה - 2 :
(2004, 2005)
הסופר קאפ הדרום אמריקאי - 4 : (שיא)
(1990, 2005, 2006, 2008)
סופרקופה סודאמריקנה - 1 :
(1989)
סופר-קופה מסטרס - זכייה אחת (1992)(לא מתקיים יותר בוקה יצרה גביע זה)
קופה דה אורו - זכייה אחת (1993) (הגביע לא מתקיים יותר בוקה יצרה הגביע הזה)
יריבות הכדורגל בין לוקומוטיב לבין ספרטק

היריבות בין לוקומוטיב לספרטק היא דרבי בין מועדוני עיר הבירה הרוסית לוקומוטיב וספרטק, שהוא אחד העימותים המתוחים ביותר בכדורגל הרוסי. ההיסטוריה של היריבות מתחילה ב-17 ביוני 1936, אז נפגשו הקבוצות במגרש של אצטדיון סטלינץ במחזור החמישי של אליפות המועדונים הראשונה של ברית המועצות.
נכון לאפריל 2021, המועדונים שיחקו זה מול זה במשחקים רשמיים (באליפות ברית המועצות, ליגת העל הרוסית, גביע ברית המועצות , גביע הפדרציה, הגביע הרוסי והסופר קאפ) 147 מפגשים, בהם 80 משחקים ניצחה ספרטק, 33 - לוקומוטיב, 34 משחקים הסתיימו בתיקו.
היסטוריה > התקופה המוקדמת והשליטה של "ספרטק"

ההיסטוריה של היריבות בין לוקומוטיב לספרטק החלה, כמו רוב משחקי הדרבי של מוסקבה במשחקי האליפות הסובייטית שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
המשחק הראשון בין המועדונים התקיים ב-1936 במסגרת אליפות האביב. ספרטק ניצחה ולאורך כל התקופה הסובייטית, היה לספרטק יתרון משמעותי. לוקומוטיב הייתה חלשה משמעותית ממועדוני העיר האחרים. מעידה על כך הסטטיסטיקה של לוקומוטיב הן במשחקים מול ספרטק (11 ניצחונות על האדומים-לבנים, 18 תוצאות תיקו, 51 הפסדים, הפרש השערים של 80 - 162 לטובת ספרטק), וכן באליפויות ברית המועצות כולה (התוצאה הטובה ביותר היה מקום 2 בעונת 1959).
בתקופת ברית המועצות, לוקומוטיב זכתה בשני גביעים (גביעי ברית המועצות ב-1936 וב-1957) לעומת 23 זכיות של ספרטק. באופן כללי, היריבות לא הייתה בעלת משמעות כפי שהיא מאז שנות ה-90.
תקופת האליפויות והגביעים הסובייטיים הראשונים התבררה כחלשה במיוחד עבור לוקומוטיב ומוצלחת עבור ספרטק. בשנות ה-30 וה-40, לוקומוטיב לא הצליחה להשיג שום ניצחון אחד על האדומים-לבנים (היחס הכולל עמד על 0 ניצחונות ללוקומוטיב, 4 תוצאות תיקו, 12 ניצחונות לספרטק עם הפרש שערים של 13 - 37).
היסטוריה > שנות ה-50 וה-60. הניצחונות הראשונים של לוקומוטיב. גמר גביע ברית המועצות 1957

הניצחון הראשון ובו בזמן הגדול ביותר של לוקומוטיב על ספרטק היה רק ב-28 בספטמבר 1952, אז במסגרת אליפות ברית המועצות לוקומוטיב ניצחה 0–3 לעיני כ-80 אלף צופים באצטדיון דינמו.
השיא הראשון של לוקומוטיב בדרבי היה בעונת 1957. לראשונה מזה זמן רב, לוקומוטיב העפילה לגמר גביע ברית המועצות, שם התמודדה מול ספרטק. במשחק זה, לוקומוטיב זכתה בניצחון היסטורי 1:0 בנוכחות 103 אלף צופים. את השער היחיד כבש ולנטין בובוקין.
בשנות ה-50: לוקומוטיב הישגה 3 ניצחונות על ספרטק, 4 תוצאות תיקו ו-10 ניצחונות של ספרטק.
בשנות ה-60: היו ללוקומוטיב 4 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו, 9 ניצחונות של ספרטק.
היסטוריה > הדרבי בתקופה הרוסית

לאחר קריסת ברית המועצות, החל שלב חדש בהיסטוריה של היחסים בין המועדונים. ספרטק שלטה באליפות רוסיה במשך עשור וזכתה בתשעה תארים, מה שלא מנע מלוקומוטיב לשפר משמעותית את הסטטיסטיקה שלה במפגשים עם ספרטק. לאחר שלוקומוטיב התמקמה בצמרת טבלת האליפות (לוקומוטיב מעולם לא ירדה מתחת למקום 6 במהלך 15 עונותיה הראשונות ברוסיה) ובגביע. מוצלחות במיוחד היו הופעותיה בגביע: לוקומוטיב זכתה שבע פעמים בגביע (4 מהן בתקופה שבין 1996 ל-2001). התארים האחרונים של לוקומוטיב היו אליפות 2017/18 (בפעם השלישית), בעוד ספרטק זכתה באליפות 2016/17. שני המועדונים זכו לסדרה של הצלחות במשחקי הדרבי בתקופה הפוסט-סובייטית:
רצף הניצחונות של "ספרטק" מ-1996 עד 1999 עמד על 8 ניצחונות ברציפות
רצף הניצחונות של ספרטק מ-2009 עד 2012 היה 7 ניצחונות ברציפות עם הפרש שערים כולל של 17-3
לוקומוטיב החזיקה ברצף נטול הפסדים מיוני 2001 עד אפריל 2006 של 10 משחקים.
המשחקים המשמעותיים ביותר היו:
גמר הגביע הסובייטי 1957, כשלוקומוטיב ניצחה 1:0 את ספרטק לעיני 103,000 איש באצטדיון לנין.
גמר הגביע הרוסי 1995/1996, כשספרטק מוסקבה הפסידה 2:3 ללוקומוטיב באצטדיון דינמו, לעיני 20,00 צופים.
גמר הגביע 1997/1998 כאשר ספרטק ניצחה 1:0 לעיני 38,000 צופים בלוז'ניקי.
אצטדיונים

הדרבי של לוקומוטיב וספרטק התקיים באצטדיונים רבים, כולל לוז'ניקי, דינמו, טורפדו. לפני השלמת בניית אוטקריטיה ארנה, ספרטק שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיונים מושכרים ולא היה לה מגרש בית אמיתי. מאז 2005, לוקומוטיב מארחת את משחקיה בRZD ארנה בעוד ספרטק מארחת מאז 2014 באוטקריטיה בנק ארנה.
השוואת תארים

להלן טבלה הממחישה את מספר התארים שהושגו על ידי כל אחד מהמועדונים במהלך התקופה הסובייטית והרוסית בהיסטוריה שלהן.
|  | ספרטק | לוקומוטיב |
| --- | --- | --- |
| אליפות ברית המועצות | 12 פעמים: 1936 (סתיו), 1938, 1939, 1952, 1953, 1956, 1958, 1962, 1969, 1979, 1987, 1989 | ללא |
| גביע ברית המועצות | 10 פעמים: 1938, 1939, 1946, 1947, 1950, 1958, 1963, 1965, 1971, 1991/92 | 2 פעמים: 1936, 1957 |
| גביע הפדרציה הסובייטי | פעם אחת: 1987 | ללא |
| סך הכל תארים בברית המועצות | 23 | 2 |
| אליפות רוסיה | 10 פעמים: 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2016/2017 | 3 פעמים: 2002, 2004, 2017/18 |
| הגביע הרוסי | 3 פעמים: 1993/94, 1997/98, 2002/03 | 9 פעמים: 1995/96, 1996/97, 1999/2000, 2000/01, 2006/07, 2014/15, 2016/17, 2018/19, 2020/21 |
| הסופר קאפ הרוסי | פעם אחת: 2017 | 3 פעמים: 2003, 2005, 2019 |
| סך הכל תארים ברוסיה | 14 | 15 |
| סך הכל | 37 | 17 |
| ניצחונות לספרטק | תיקו | ניצחונות ללוקומוטיב | יחס שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 29 | 16 | 22 | 102 — 78 |
מלכי השערים

כובש השערים הטוב ביותר במשחקים בין לוקומוטיב לספרטק בהיסטוריה הוא ניקיטה סימוניאן עם 16 שערים, אנטולי אילין ואנדריי טיכונוב כבשו 8 שערים כל אחד. כולם שחקני ספרטק.
הכובשים הטובים ביותר של לוקומוטיב בתולדות הדרבי עם ספרטק הם דיניאר ביליאלטדינוב ודמיטרי סיצ'ב, שכבשו 7 שערים כל אחד.
שיאים

בהיסטוריה של היריבות בין ספרטק ולוקומוטיב, נרשמו תוצאות השיא הבאות:
הניצחון הגדול ביותר של ספרטק (בהפרש של 7 שערים):
8:1 (19 באוגוסט 1979, אליפות ברית המועצות 1979)
8:1 (16 ביוני 1988, גביע הפדרציה הסובייטי 1988, בית ב')
הניצחון הגדול ביותר של לוקומוטיב (הפרש של 3 שערים):
3:0 (28 בספטמבר 1952, אליפות ברית המועצות 1952)
5:2 (2 באוגוסט 2003, אליפות רוסיה 2003)
3:0 (2 במאי 2007, הגביע הרוסי 2006/07, 1/2 גמר)
המשחק פורה השערים ביותר (10 שערים): לוקומוטיב - ספרטק, 4:6 (17 בספטמבר 1949, אליפות ברית המועצות 1949).
התיקו הפורה ביותר (6 שערים): 3:3 (14 ביוני 1953, אליפות ברית המועצות 1953)
המספר הגדול ביותר של צופים במשחק באליפות רוסיה: 50,000 (8 באפריל 2000, ספרטק - לוקומוטיב, 0:0, אצטדיון לוז'ניקי).
מספר הצופים הגדול ביותר במשחק בין המועדונים בהיסטוריה: 103,000 (26 באוקטובר 1957, בגמר גביע ברית המועצות 1957).
ראו גם

הדרבי של מוסקבה
הערות שוליים

↑  .
"Статистика встреч Спартак (Москва), СССР – Локомотив (Москва), СССР". wildstat.ru. נבדק ב-2016-03-20.
↑  "Статистика встреч Спартак (Москва), Россия – Локомотив (Москва), Россия". wildstat.ru. נבדק ב-2016-03-20.
1 2 3 4 5 6  "Дерби «Спартак» — «Локомотив»". rfplinfo.ru. 6 בפברואר 2013. אורכב מ-המקור ב-2014-05-02. נבדק ב-2014-05-01. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  
Аксель ВАРТАНЯН (13 בדצמבר 2010). "ЛЕТОПИСЬ Акселя ВАРТАНЯНА. 1957 год. Часть шестая". Спорт-Экспресс. נבדק ב-2014-05-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ФК «Локомотив» Москва". rfpl.org. נבדק ב-2014-05-01.
↑  "ФК «Спартак-Москва»". rfpl.org. נבדק ב-2014-05-01.
↑  
"Официальная программа к матчу Спартак — Локомотив 09 августа 2008 года" (PDF). ФК «Спартак». נבדק ב-2014-05-04.
1 2 3 4 5  .
"Статистика встреч Спартак (Москва), СССР – Локомотив (Москва), СССР". wildstat.ru. נבדק ב-2016-03-20.
1 2  
"Статистика встреч Спартак (Москва), Россия – Локомотив (Москва), Россия". wildstat.ru. נבדק ב-2016-03-20.
↑  
"«Локомотив» (Москва) — «Спартак» (Москва). История встреч в чемпионатах России". 100bombardirov.ru. נבדק ב-2014-05-01.
↑  
"Чемпионат России 2000. Спартак (Москва) - Локомотив (Москва) 0:0". fc-dynamo.ru. נבדק ב-2014-05-01.
| כדורגל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |  |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |  |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ •  הגביע בכדורגל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |  |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |  |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |  |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |  |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |  |
חצי גמר גביע רוסיה 2006/2007. לוקומוטיב—ספרטק, 2 במאי 2007.
משחק אליפות רוסיה 2008. לוקומוטיב—ספרטק, 19 ביולי 2008.
אח"י תקומה (סדרת דולפין)

| --- | --- |

 
 תרשים צוללת מסדרת Dolphin I
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  הצוללות מסדרת דולפין
 סדרה קודמת:  הצוללות מסדרת גל
 סדרה עוקבת:  הצוללות מסדרת דולפין AIP
 אוניות בסדרה:  אח"י דולפין, אח"י לויתן, אח"י תקומה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות HDW בגרמניה
 הושקה:  9 ביולי 1998
 תקופת הפעילות:  26 ביולי 2000 – הווה (24 שנים)
 אחריתה:  בשרות מבצעי
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,640 טון על פני המים, 1,900 טון בצלילה
 אורך:  57 מטר
 רוחב:  6.80 מטר
 שוקע:  6.20 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  20 קשר בצלילה, 11 קשר על פני הים
 עומק צלילה:  מעל 200 מטר
 גודל הצוות:  35 לוחמים, מתוכם 6 קצינים. אפשרות שהייה ל-10 נוספים
 טווח שיוט:  8,000 מייל ימי על פני הים, 4,500 מייל ימי בצלילה (במהירות של 8 קשר)
 הנעה:  3 מנועי דיזל או חשמל בהספק 4,243 כ"ס
 צורת הנעה:  מדחף
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 × צינורות טורפדו רב-תכליתיים 533 מ"מ  4 × צינורות רב-תכליתיים טורפדו 648 מ"מ (יכולים לשגר טילי הרפון וטילים נוספים) בשגרה הצוללת נושאת 5 טילי הרפון ו-16 טורפדות
 
אח"י תקומה היא צוללת דיזל מהסדרה דולפין של חיל הים הישראלי, היא ושתי הצוללות הנוספות מאותה סדרה, אח"י לויתן ואח"י דולפין נבנו בגרמניה במספנות HDW. אח"י תקומה התחילה את שירותה בשנת 2000.
אח"י תקומה חמושה ב-6 צינורות טורפדו של 533 מ"מ (21 אינץ') ו-4 צינורות טורפדו של 648 מ"מ, המסוגלים לשגר גם טילים כגון הטיל הרפון כנגד ספינות.
מפקדי הצוללת

| מפקדי אח"י תקומה> דרגה ושם | מפקדי אח"י תקומה> תקופת כהונה | תמונה |
| --- | --- | --- |
| סא"ל עמית פרבר | ינואר 1999 – מרץ 2002 |  |
| סא"ל חן טל | מרץ 2002 – אפריל 2004 |  |
| סא"ל גיל אגינסקי | אפריל 2004 – אוקטובר 2005 |  |
| סא"ל ד׳ | אוקטובר 2006 – ספטמבר 2008 |  |
| סא"ל רועי פרי | ספטמבר 2008 – נובמבר 2011 |  |
| שלום ציקשווילי | נובמבר 2011 – יולי 2013 |  |
|  | ינואר – יולי 2012 |  |
|  | יוני 2013 – יולי 2014 |  |
|  | אוגוסט 2016 – אפריל 2017 |  |
|  | אפריל 2017 – אפריל 2018 |  |
|  | אפריל 2018 – אוקטובר 2020 |  |
ביאורים

↑  תמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  תמונה מתקופה מאוחרת יותר.
| צוללות של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
| הצוללות מסדרת S | אח"י תנין • אח"י רהב |  |
| הצוללות מסדרת T | אח"י לויתן • אח"י דקר • אח"י דולפין |  |
| הצוללות מסדרת גל | אח"י גל • אח"י רהב • אח"י תנין |  |
| הצוללות מסדרת דולפין | אח"י דולפין • אח"י לויתן • אח"י תקומה |  |
| הצוללות מסדרת דולפין AIP | אח"י תנין • אח"י רהב • אח"י דרקון |  |
הצוללות מסדרת דקר: 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חיל הים הישראלי ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי ארצות הברית – הרשות הפלסטינית

| יחסי ארצות הברית – הרשות הפלסטינית |
| --- | --- |
ארצות הברית: הרשות הפלסטינית


ארצות הברית: הרשות הפלסטינית
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 6,220
אוכלוסייה
346,048,636: 5,527,002
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 17,396
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,067: 3,148
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: רפובליקה

יחסי ארצות הברית – הרשות הפלסטינית הם היחסים בין ארצות הברית לרשות הפלסטינית.
בין ארצות הברית לרשות הפלסטינית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, שכן ארצות הברית לא מכירה ברשות הפלסטינית כמדינה.
הרשות הפלסטינית הייתה מיוצגת בוושינגטון די. סי. על ידי משלחת כללית של אש"ף עד שארצות הברית החליטה לסגור את משרדי אש"ף בארצה, ולארצות הברית אין נציגות רשמית בתחומי הרשות הפלסטינית, אך יש לה מחלקה לעניינים פלסטיניים בשגרירות בירושלים המטפלת ביחסים עם הרשות הפלסטינית.
היחסים עד 1988

כשאש"ף הוקם בשנת 1964, הוא לא זכה לתשומת לב ממשלת ארצות הברית. אך, הוא פתח משרד רשמי בניו יורק אשר נוהל על ידי סאדאת חסן, נציגה הקבוע של תימן לאו"ם.
לפני מלחמת יום הכיפורים ראתה ארצות הברית באש"ף ובפת"ח תחת הנהגתו של יאסר ערפאת כארגון טרור, וכתוצאה מכך לא תמכה בשאיפות הפלסטיניות באו"ם ולדיפלומטים אמריקאים במזרח התיכון נאמר שלא לעשות שום מגעים עם ערפאת או עם נציג מטעמו. עם זאת, החלו גורמי מזכירות המדינה האמריקאית לראות את הגורם הפלסטיני כגורם משפיע מספיק כדי להתחשב בו בעת התווך להסכם בין ישראל וירדן על הגדה המערבית. בניגוד להשקפה הדיפלומטית האמריקאית על אש"ף, קהילת המודיעין האמריקאית לא נמנעה ממגעים עם אש"ף ולאחר מלחמת יום הכיפורים, ב-3 בנובמבר 1973, התקיימה פגישה חשאית במרוקו בין סגן מנהל ה-CIA ורנון א. וולטרס לבין ח'אלד אל-חסן, מספר 2 באש"ף באותה העת ובפגישה הם דנו על שילוב אש"ף בתהליך השלום.
משנת 1974, החלה מחלקת המדינה לשקול את שילוב אש"ף בתהליך השלום וביוני אותה שנה העריך שגריר ארצות הברית במצרים כי יו"ר אש"ף יאסר ערפאת מחפש דרכים לשלב את אש"ף בתהליך השלום. עם זאת, בשל התמיכה האמריקאית בישראל, דרשה ארצות הברית מאש"ף בשנת 1975 להכיר מפורשות במדינת ישראל כתנאי מקדים לכל טיפול בנציגיה.
שינוי מסוים ביחסי ארצות הברית ואש"ף התרחש תחת הנשיא ג'ימי קרטר אשר היה הנשיא האמריקאי הראשון אשר דגל בהקמת מדינה פלסטינית. ב-16 במרץ 1977, קרטר אמר כי "צריכה להיות מולדת הניתנת לפליטים הפלסטינים אשר סבלו במשך שנים רבות". בינואר 1978, העביר ערפאת מסר סודי לקרטר לפיו הוא יסתפק בהקמת מדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה בתמורה לתמיכת ארצות הברית ביעד זה. עמדת הממשל החיובית לגבי אש"ף, אפשרה לאש"ף להקים את משרד ההסברה הפלסטיני בוושינגטון די. סי. ב-1 במאי 1978. עם זאת, שום התקדמות של ממש לא נעשתה בנושא הפלסטיני, שכן קרטר היה שקוע בהסכם ישראלי-מצרי והקשרים עם אש"ף היו מזיקים להסכם זה.
התדרדרות ביחסי הממשל האמריקאי עם אש"ף, חלה תחת כהונתו של הנשיא רונלד רייגן שכן הוא התנגד ללא הרף להקמת מדינה פלסטינית או למשא ומתן עם אש"ף.
ב-1987 נעשה ניסיון אמריקאי לסגור את משרדי ההסברה הפלסטינים של אש"ף בוושינגטון די. סי. לאחר שחוקק חוק הלוחמה בטרור בדצמבר 1987. פעולה זו הכריזה על אש"ף כארגון טרור ואסרה על כל פעולותיו למעט הפצת מידע. ממשלת ארצות הברית ניסתה לסגור את משרד ההסברה הפלסטיני בטענה כי הוא מעורב בפעולות טרור, אך בתי המשפט בארצות הברית דחו טענה זו אבל אפשרו פיקוח הדוק יותר על המשרד.
אחרי הכרזת העצמאות הפלסטינית

בעקבות הכרזת העצמאות הפלסטינית, הכיר אש"ף בישראל בנובמבר 1988 ונפתח דיאלוג בינו לבין ממשלת ארצות הברית.
אחרי הכרזת העצמאות הפלסטינית > תחת ממשל בוש האב

ביוני 1990 הושעה הדיאלוג בין אש"ף לארצות הברית עקב סירוב אש"ף לגנות את ניסיון ההתקפה על קו החוף הישראלי על ידי חזית השחרור הפלסטינית.
ממשל בוש האב המשיך להביע דעות שליליות על אש"ף, עקב התמיכה הפלסטינית בסדאם חוסיין במלחמת המפרץ.
עם זאת, הנשיא בוש עשה מאמצים רבים ב-1991 על מנת לכנס ועידת לשלום במזרח התיכון אשר כללה את הנושא הפלסטיני, מאמצים אשר הגיעו לשיאם באוקטובר אותה שנה, עם כינוס ועידת מדריד.
אחרי הכרזת העצמאות הפלסטינית > תחת ממשל קלינטון

בחירתו של הנשיא ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית שינתה את היחס הרשמי של ארצות הברית לאש"ף. הוא עצמו תמך במטרתה של מדינה פלסטינית, אך נמנע מלהביע זאת בפומבי עד חודשי כהונתו האחרונים.
ב-10 בספטמבר 1993, ערב חתימת הסכם אוסלו א' בין ממשלת ישראל לאש"ף, הודיע קלינטון על חידוש הדיאלוג בין ארצות הברית לאש"ף, אשר הושעה ב-1990. טקס החתימה על ההסכם, ב-13 בספטמבר 1993, התקיים בוושינגטון די. סי., בנוכחות הנשיא קלינטון, אף על פי שהמשא ומתן התקיים בנורווגיה. לאחר הטקס זכה ערפאת להיות למנהיג הפלסטיני הראשון אשר מבקר בבית הלבן. בדצמבר 1998, הפך קלינטון לנשיא ארצות הברית הראשון אשר מבקר ברשות הפלסטינית.
אחרי הכרזת העצמאות הפלסטינית > תחת ממשל בוש הבן

עמדת ארצות הברית לרשות הפלסטינית השתנו עם בחירתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לנשיא ארצות הברית. בוש הבן נמנע מלהיפגש עם יאסר ערפאת וכינה אותו כ"יו"ר ערפאת" ולא בכינויו הרשמי כ"נשיא ערפאת". במהלך השנה הראשונה לכהונתו, שמר בוש הבן על היחסים עם הרשות הפלסטינית כטכניים בלבד.
ביוני 2002, הביע בוש תמיכה במדינה פלסטינית לאחר התנעת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ב-3 ביוני 2003, נפגש בוש לראשונה עם ראש הממשלה הפלסטיני, מחמוד עבאס בשארם א-שייח' במתכונת של פגישה אשר נועדה למנוע פגישה ישירה בין בוש הבן לערפאת.
בעקבות מותו של ערפאת בנובמבר 2004, הפך נשיא הרשות הפלסטינית החדש מחמוד עבאס למבקר קבוע בבית הלבן ובוש התייחס אליו כ"נשיא" ולא כ"יו"ר" כמו שעשה בערפאת.
בינואר 2008, ביקר הנשיא בוש הבן לראשונה ברשות הפלסטינית.