stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דברי ימי נרניה (סדרת טלוויזיה)
סקירת סדרה

| עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 | 6 | 13 בנובמבר 1988 | 18 בדצמבר 1988 |
| 2 | 6 | 6 | 19 בנובמבר 1989 | 24 בדצמבר 1989 |
| 3 | 6 | 6 | 18 בנובמבר 1990 | 23 בדצמבר 1990 |
משתתפי הסדרה המקורית
גבריאל ז'סוס

גבריאל פרננדו דה ז'סוס (בפורטוגזית: Gabriel Fernando de Jesus הידוע גם כגבריאל ז'סוס; נולד ב-3 באפריל 1997 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בארסנל ובנבחרת ברזיל.
ביוגרפיה

גבריאל ז'סוס נולד וגדל בסאו פאולו שבברזיל ומגיל צעיר שיחק כדורגל ברחובות והצטרף למועדון מקומי קטן בסאו פאולו. ב-2012 החל לשחק במחלקת הנוער של פלמיירס. ז'סוס הפך למלך השערים של קבוצת הנוער כשכבש 54 שערים ב-48 משחקים. בינואר 2014, חתם ז'סוס על חוזה לשלוש שנים בקבוצה הבוגרת של פלמיירס. ב-27 באוגוסט 2014, נכלל לראשונה בסגל הבוגר של פלמיירס כשישב על הספסל בהפסד 0–1 לאתלטיקו מיניירו בבית. ב-17 במרץ 2015, ערך ז'סוס את הופעת הבכורה שלו במדי פלמיירס כשעלה כמחליף בניצחון 0–1 על ברגנטינו בקמפאונטו פאוליסטה. ב-9 במאי, ערך ז'סוס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית כשפתח בהרכב בתיקו 2-2 נגד אתלטיקו מיניירו. ב-15 ביולי, כבש ז'סוס את שער הבכורה שלו במדי פלמיירס במסגרת הגביע הברזילאי בניצחון 0–1 על ספורטיבה. ב-30 באוגוסט, כבש ז'סוס את שער הבכורה שלו בליגה הברזילאית כבר אחרי 52 שניות בניצחון 2–3 על ג'וינוויל.
ז'סוס נבחרת לתגלית העונה של הקמפאונטו פאוליסטה לשנת 2015, כשבמהלך אותה השנה אף סייע לקבוצתו לזכות בגביע הברזילאי. בהתאם לסגנון המשחק שלו, זכה ז'סוס לכינוי "ניימאר החדש" על ידי התקשורת העולמית.
ב-3 באוגוסט 2016, חתם ז'סוס במנצ'סטר סיטי ששילמה עבורו 27 מיליון ליש"ט, ז'סוס עבר רשמית למנצ'סטר סיטי בינואר 2017. הוא ערך בכורה כמחליף במשחק הליגה מול טוטנהאם. את שערו הראשון במדי סיטי, ז'סוס כבש במשחק הליגה השני שלו בקבוצה מול ווסטהאם ב-1 בפברואר 2017.
ב-23 באפריל 2022 כבש ז'סוס רביעייה ראשונה בפריימיר ליג וגם הוסיף בישול בניצחון קבוצתו 1–5 על וטפורד.
ב-4 ביולי 2022 חתם לחמש שנים בארסנל. תמורת העברתו שילמה ארסנל למנצ'סטר סיטי 45 מיליון ליש"ט. ב-5 באוגוסט ערך הופעת בכורה בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס. שבוע לאחר מכן כבש את שעריו הראשונים בקבוצה, כשכבש צמד בניצחון 2–4 על לסטר סיטי. הוא סיים את העונה עם 11 שערי ליגה ב-26 הופעות . בעונתו השנייה במועדון עונת 2023/2024 מעמדו נחלש והוא שיחק בעיקר כמחילף, ז'סוס וסיים את העונה עם 4 שערים ב-26 הופעות בליגה. אולם הוא הוסיף להם 4 שערים ב-8 הופעות בליגת האלופות.
קריירה בינלאומית

ז'סוס היה חלק מנבחרת ברזיל עד גיל 20 בגביע העולם 2015 עד גיל 20 שהתקיים בניו זילנד. ז'סוס כבש את השער הראשון של הנבחרת הברזילאית בניצחון 2–4 על נבחרת ניגריה עד גיל 20. ב-2016, ז'סוס היה מועמד להימנות עם סגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה סנטנריו בארצות הברית אך לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת בשל בעיות ויזה. ז'סוס נמנה עם סגל נבחרת ברזיל למשחקים האולימפיים 2016 וזכה עימה במדליית זהב.
בשנת 2019 נמנה בסגל נבחרת ברזיל לקראת טורניר הקופה אמריקה, בסופו של התחרות זכה עם הנבחרת בגביע.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022. בטורניר זה נפצע לשלושה חודשים
תארים > קבוצתיים

ליגת העל הברזילאית: 2016/2017
הגביע הברזילאי: 2015/2016
אליפות אנגליה (4): 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022
גביע אנגלי: 2018/2019, 2020/2021
מגן הקהילה: 2018, 2019
גביע הליגה האנגלית (3): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
ארסנל
מגן הקהילה: 2023
קופה אמריקה: 2019
אולימפיידת ריו זה ז'ניירו (2016) : מדליית זהב
תארים > אישיים

שחקן השנה בברזיל: 2016
דארן דיי

| --- | --- |
 לידה:  30 בנובמבר 1960 (בן 63) דה מוין שבארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד/קלע
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  9 (פזארו)
 מכללה:  UCLA
 דראפט:  בחירה מספר 57, 1983 וושינגטון בולטס
 קבוצות כשחקן
 1983 - 1986   1986   1986 - 1988   1988 - 1992   1992 - 1994   1994 - 1995   1995 - 1996   1996 - 1997:  וושינגטון בולטס   שיקגו בולס   בוסטון סלטיקס   סקבוליני פזארו   מונטפסקי סיינה   הפועל גליל עליון   פו אורטז   מכבי ראשון לציון
דארן קיף דיי (באנגלית: Darren Keefe Daye; נולד ב-30 בנובמבר 1960) הוא שחקן כדורסל עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA, איטליה, צרפת ובישראל. גובהו 2.03 מטרים.
ביוגרפיה

דיי נולד בעיר דה מוין, במדינת איווה, שבארצות הברית. שיחק בתפקידים סמול פורוורד וכקלע. בשנת 1979 השתתף באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בסלבדור (ברזיל) וזכה עם ארצות הברית במדליית הזהב. בשבעה משחקים קלע 8.6 נקודות בממוצע למשחק. למד במכללת UCLA בשנים 1979–1983, ובכל שנותיו במכללה שיחק בממוצע 24.6 דקות למשחק וקלע בממוצע למשחק 10.1 נקודות. בשנת 1983 נבחר בסיבוב השלישי בדראפט ה-NBA במקום 57 על ידי וושינגטון בולטס. לאחר שלוש שנים בשורות הבולטס, עבר לשיקגו בולס בה שיחק משחק אחד בלבד ועבר לבוסטון סלטיקס. בסך הכל שיחק 5 שנים בNBA משחקים וב-328 משחקים קלע בממוצע 6.8 נקודות למשחק.
ב-1988 עבר לשחק באיטליה ובסך הכל שיחק באיטליה 6 עונות: 4 עונות בסקבוליני פזארו, ו-2 עונות במונטפסקי סיינה. דיי שיחק לצידם של וולטר מניפיקו, דומיניק זמפוליני, אריו קוסטה ודרווין קוק וזכה עם פזארו באליפות איטליה בעונת 89/90, ובגביע האיטלקי בעונת 91/92. כמו כן הגיע עם הקבוצה פעמיים לגמר גביע קוראץ'. ב-1994 עבר לשחק בישראל. הוא שיחק שנה אחת בהפועל גליל עליון, ועונה לאחר מכן בפו אורטז הצרפתית. בשנת 1996 הצטרף למכבי ראשון לציון ובתום העונה פרש ממשחק. בשתי העונות ששיחק בישראל קלע 556 נקודות.
בנו אוסטין הוא שחקן כדורסל המשחק בשנת 2017 בהפועל ירושלים, ושיחק בעבר בסקבוליני פזארו ובגלאטסראיי.
הערות שוליים

↑  FIRST FIBA MEN'S JUNIOR WORLD CHAMPIONSHIP -- 1979, באתר usa basketball
↑  יהונתן אליהו‏, עוד לא אהבתי דיי: סיפורו של אוסטין דיי, בנו של שחקן העבר דארן דיי, באתר וואלה, 25 במרץ 2016
↑  ניר קפלן, ‏חיזוק מרשים להפועל י-ם: אוסטין דיי חתם לעונה אחת, באתר ערוץ הספורט, 9 באוגוסט 2017
גמר גביע אסיה בכדורגל 2023

אכרם עפיף כבש שלושער בבעיטות עונשין, סיים כמלך השערים של הטורניר ונבחר לשחקן המצטיין של הגמר
גמר גביע אסיה בכדורגל 2023 היה משחק כדורגל שקבע את הזוכה בגביע אסיה בכדורגל 2023, המהדורה ה-18 של גביע אסיה בכדורגל, טורניר ארבע שנתי בו מתמודדות נבחרות כדורגל לאומיות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אסיה. המשחק נערך באצטדיון האייקוני לוסייל בלוסייל, קטר, ב-10 בפברואר 2024 בין ירדן לבין האלופה המכהנת והמארחת קטר.
קטר הגנה על תוארה כאלופת אסיה לאחר ניצחון 3–1 על ירדן בזכות שלושער בפנדלים של אכרם עפיף, והפכה לראשונה ששומרת על גביע אסיה מאז יפן ב-2004.
מיקום

הגמר היה אמור להיערך באצטדיון אל-בית באל-ח'ור, אך הועבר לאצטדיון האייקוני לוסייל שבלוסייל ב-21 באוגוסט 2023. זה היה המשחק השני של הטורניר שנערך באצטדיון, לאחר משחק הפתיחה ב-12 בינואר 2024.
משחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 בפברואר 2024 |  קטר | 3–1 |  ירדן | האצטדיון האייקוני לוסייל, לוסייל, קטר צופים: 86,492 שיפוט: הרפובליקה העממית של סין מה נינג |
| 10 בפברואר 2024 | אכרם עפיף  22' (פ), 73' (פ), 90+5' (פ) | (סיקור) | יזן א-נעימאת  67' | האצטדיון האייקוני לוסייל, לוסייל, קטר צופים: 86,492 שיפוט: הרפובליקה העממית של סין מה נינג |
הערות שוליים

↑  קטאר או סנסציה? לקראת גמר גביע אסיה, באתר ערוץ הספורט, 9 בפברואר 2024
↑  שלושה פנדלים למארחת: קטאר ניצחה את ירדן 1:3 וזכתה באליפות אסיה, באתר וואלה, 10 בפברואר 2024
↑  "AsianCup2023 adds world-class Lusail Stadium to elevate fan experience". קונפדרציית הכדורגל של אסיה. 21 באוגוסט 2023. נבדק ב-2024-02-12. {{cite web}}:  (עזרה)
דארלי אבי

| --- | --- |

כנסיית מתי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 תאריך ייסוד:  המאה ה־12 
 קואורדינטות:  52°56′28″N 1°28′42″W﻿ / ﻿52.941°N 1.47827°W﻿ / 52.941; -1.47827 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים דארלי אבי(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים דארלי אבי(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי דארלי אבי(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי דארלי אבי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גשר האגרה המוביל אל המפעל
דארלי אבי (באנגלית: Darley Abbey) הוא כפר השוכן על גדות נהר דרוונט, במרחק 2 קילומטרים צפונית למרכז העיר דרבי שבאנגליה. דארלי אבי היה בעבר כפריר תעשייתי עם מספר מפעלים שבמהלך המאה ה-18 הפכו בהדרגה לחמישה מפעלים מבוססי מים.
היסטוריה

הכפר הוקם באתר שבו שכן מנזר אוגוסטיני שהוקם ב-1137, והוקדש לקדושה פלוויה יוליה הלנה. המנזר הוקם קודם לכן בדרבי על ידי הרוזן רוברט דה פררס, שהעבירו לדארלי זמן מה לאחר מכן. המנזר קיבל מהרוזן ומחלק מצאצאיו זכויות יער ביער דאפילד הסמוך. המנזר היה אחד העשירים ביותר באזור דרבישייר. הנזירים החזיקו בבעלותם והפעילו את בית הספר דרבי המקורי, אך המנזר נחרב כמעט לחלוטין בפירוק המנזרים שיזם הנרי השמיני. רק שני בניינים נותרו מהתקופה המנזרית. אחד מהם הוא הפאב של הכפר שבו בוצעו עבודות שיפוץ וחידוש ב-1978, והמבנה השני הוא בית מגורים פרטי באבי ליין. במהלך העבודות התגלו במקום כלי קדרות מהמאה ה-12.
ב-1782 נבנה המפעל המקומי על ידי תומאס אוואנס, שהיה נצר למשפחה בעלת אינטרסים בתחום הפלדה, ברזל ונחושת. הוא הקים שותפות עם ריצ'רד ארקרייט וג'דדיה סטרוט. המפעל היה מבנה בן שש קומות שהופעל באמצעות אנרגיה הידרואלקטרית, ובקטע הנהר שלידו הוקם סכר. ב-1788 נחרב המפעל בעקבות שרפה, והוקם מחדש עם אמצעי הגנה נגד אש.
המפעל היה מבנה בן חמש קומות, אורכו 38.4 מטרים ורוחבו 10.1 מטרים. קומת הקרקע נבנה מאבן, ושאר הקומות נבנו מלבנים. גג המפעל נתמך על ידי רשת של קורות עץ, בניגוד לשאר קומות המבנה. המפעל הורחב ב-1818 וב-1821, וההרחבות נודעו בכינוי המפעל המזרחי והמפעל המערבי, שהוא מבנה חסין-אשבן ארבע קומות בצורת האות L.
משפחת אוואנס הייתה המעסיק היחיד של הכפר, והעניקה לפועליה תנאים סוציאליים משופרים תמורת שעות העבודה הארוכות, שכללו בין השאר דאגה לאנשים חולים ומבוגרים. המשפחה אף העניקה מימון להוצאות הקבורה והקמת המצבה לפועלים ולבני משפחותיהם שהלכו לעולמם.
עד ל-1830 הספיק אוואנס לבנות כפר פועלים של בתים פרטיים תלת-קומתיים לאורך הנהר, שהספיקו עבור 500 פועלים. המבנים הבולטים ביותר שנהרסו במשך השנים הם אלו שבהם התגוררה המשפחה, החווה ומפעל הנייר. הבתים הללו נבנו במשך ארבעה עשורים החל מ-1790, והם אורגנו באופן אקראי ולא בהתאם לתוכנית מוגדרת. כפר זה, ביחד עם כביש האגרה הסמוך, עדיין קיים. כביש האגרה משמש קיצור דרך בין הכביש המהיר A6 וכביש ריפלי. ב-1970 הוכרז המקום כאזור לשימור, ובסופו של דבר הפך לחלק מאתר המורשת העולמית מפעלי עמק דרוונט.
אתרים

פארק דארלי הוא פארק המשתרע על פני 80 אקרים, ויש בו אזורים רבים של גני נוי ובתי גידול לבעלי חיים. הפארק הוענק לתושבי הכפר על ידי משפחת אוואנס ב-1931. אולם הפארק נהרס בתחילת שנות ה-60, אך חלקים מקומת הקרקע שלו עדיין קיימים ומנוצלים כבית קפה קטן. בכל יום א' הראשון של חודש ספטמבר נערך בפארק קונצרט ציבורי.
בית הספר הקתולי על שם בנדיקטוס הקדוש הוא אחד מבתי הספר הגדולים בדרבי עם 1,500 תלמידים בקירוב. בית הספר הוקם ב-1986 על אתר שבו שכנו קודם לכן מספר בתי ספר.
בית הספר הקתולי על שם מריה הקדושה הוא בית ספר היסטורי שהוקם ב-1813 או 1814, ולאחר מכן הועבר לבניינים חדשים בשלוש הזדמנויות שונות.
בין 1818 ל-1819 נבנתה כנסיית מתי עבור וולטר אוואנס. הכנסייה ידועה בכך שאין בה מסדרונות צד (Aisles) ובחלונותיה הגבוהים. בתוך הכנסייה הוצבו מספר אנדרטאות להנצחת בני ובנות משפחת אוואנס.
דארן בנט

דארן אשלי בנט (באנגלית: Darren Ashley Bent; נולד ב-6 בפברואר 1984 בטוטינג, לונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

בנט גדל ברובע טוטינג, שבדרום לונדון, לפני שעבר לקיימברידג'שייר בגיל 10, שם שיחק בקבוצה מקומית קטנה גודמנצ'סטר רוברס. ביוני 2004, הוא קיבל אזהרה רשמית מן המשטרה לאחר שנטען שהוא ירה על נער בן 12 באמצעות רובה אוויר.
בנט שיחק באקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל איפסוויץ' טאון, אליו הצטרף כשהיה בן 14. בשנת 2001, הוא הגיע עם איפסוויץ' טאון לחצי גמר הגביע האנגלי לנוער, ושיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון. לאחר מכן חתם בנט על חוזה בקבוצה הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-1 בנובמבר 2001 נגד הלסינגבורג במסגרת גביע אופ"א. הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחק גביע הפוטבול ליג ב-27 בנובמבר 2001 נגד ניוקאסל יונייטד.
בנט כבש את שערו הראשון בפרמייר ליג ב-24 באפריל 2002, בניצחון איפסוויץ' 1-0 נגד מידלסברו. הוא סיים את עונת 2001/2002 עם 7 משחקים ושני שערים במדי הקבוצה הבוגרת. הוא ירד עם קבוצתו לליגת המשנה באותה עונה. הוא התקדם רבות בעונה שלאחר מכן, כאשר כבש 18 שערים. בעונת 2003/04 הוא כבש 16 שערים, ובעונה שלאחריה, 2004/2005, כבש 20 שערים והיה הכובש השני בטיבו בקבוצה.
בנט עבר לצ'רלטון אתלטיק ביוני 2005, ששילמה עבור שירותיו 2.5 מיליון פאונד, ואחר כך השלימה ל-3 מיליון פאונד, בשל הסכם תוספת תשלום בגין הופעותיו בקבוצה ועבור נבחרת אנגליה. בנט פתח את עונת 2005/2006 היטב, וזכה בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג לחודש אוגוסט. הוא כבש 18 שערים בפרמייר ליג עד לסיום העונה, וסיים שלישי בדירוג מלכי השערים של הליגה. כמו כן, הוא זכה בתואר "שחקן העונה של צ'רלטון". בסיום העונה הוא האריך את חוזהו בקבוצה עד ל-2010.
בעונת 2006/2007 בנט כבש 13 שערים בפרמייר ליג והיה הכובש המוביל של צ'רלטון, אך לא הצליח למנוע את ירידת קבוצתו לליגת המשנה בסיום העונה. ביוני 2007 הוא דחה הצעה מווסטהאם יונייטד לעבור אליה, על אף שצ'רלטון אתלטיק הסכימה למעבר.
ב-29 ביוני 2007 עבר בנט לטוטנהאם הוטספר תמורת 16.5 מיליון פאונד, סכום שיא בתולדות המועדון. הוא כבש את שערו הראשון עבור טוטנהאם בניצחון 4-0 על דרבי קאונטי באוגוסט 2007.
בנט כבש את שערו ה-100 בקריירה ב-9 במרץ 2008, במשחק קבוצתו נגד וסטהאם יונייטד. הוא סיים את עונת 2007/2008 את 36 משחקים ו-8 שערים בכל המסגרות.
את שערו הראשון בעונת 2008/2009 כבש בנט נגד צ'לסי, בתיקו 1-1. בניגוד לעונה הקודמת, הוא פתח היטב את עונתו השנייה בקבוצה. עד לאפריל הוא כבש 10 שערים בפרמייר ליג, ו-15 בכל המסגרות.
ב-5 באוגוסט 2009 עבר בנט למועדון סנדרלנד מצפון אנגליה תמורת 10 מיליון ליש"ט. בנט השתלב במהירות במועדון, ובסיום עונת 2009/10 סיים כמלך שערי המועדון, עם 25 שערים בכל המסגרות, מתוכם 24 שערים בפרמיירליג (בדיוק חצי מכמות השערים שהקבוצה הבקיעה במהלך העונה). הישג זה הביא את בנט למקום ה-3 בטבלת הכובשים המצטיינים בליגה באותה עונה. בפתיחת עונת 2010/11 הבקיע בנט 11 שערים בכל המסגרות והיה למלך שערי הקבוצה לפני שעבר לקבוצת אסטון וילה מן העיר ברמינגהאם.
ב-18 בינואר עבר בנט לקבוצת הפרמיירליג אסטון וילה תמורת סכום של 18 מיליון ליש"ט. בנט חתם על חוזה לארבע וחצי שנים במועדון מברמינגהאם. ב-16 באוגוסט באותה שנה הושאל לקבוצת פולהאם לעונה אחת. ב-26 בדצמבר הושאל לחודש לברייטון אנד הוב אלביון. ב-2 בינואר 2015 הושאל לדרבי קאונטי מוליכת הצ'מפיונשיפ. לאחר חצי עונה בדרבי בה הבקיע 12 שערים ב-17 משחקים, חתם ב-8 ביוני 2015 באופן קבוע בקבוצה לשנתיים.
ב-26 בינואר 2018 הושאל בנט לברטון אלביון מהצ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית

דארן ייצג את נבחרת אנגליה עד גיל 19, והנבחרת האנגלית עד גיל 21, אשר בה שיחק 14 משחקים בהם כבש 8 פעמים. הופעתו הראשונה עבור הנבחרת עד גיל 21 הייתה נגד נבחרת איטליה הצעירה בפברואר 2003, משחק בו הפסידו האנגלים 1-0. הוא קיבל זימון ראשון לסגל נבחרת אנגליה לקראת משחק הידידות נגד דנמרק ב-17 באוגוסט 2005, אבל הוא לא קיבל דקות באותו המשחק. לבסוף הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת האנגלית הייתה ב-1 במרץ 2006, כאשר הוא פתח בהרכב הנבחרת במשחק הכנה למונדיאל 2006 באנפילד, נגד אורוגוואי. הוא לא קיבל זימון לטורניר הגמר של המונדיאל ב-2006 בעת פרסום הסגל לטורניר.
אף על פי שכבר שיחק עבור הנבחרת הבוגרת, בנט קיבל זימון מחודש עבר הנבחרת עד גיל 21 באוקטובר 2006 לקראת משחקי הצלבה נגד גרמניה הצעירה. מאוחר יותר באותו החודש, הוא זומן מחדש לסגל הנבחרת הבוגרת בעקבות פציעתו של אנדרו ג'ונסון, זמן קצר לאחר שפורסם הסגל למונדיאל. הוא נכלל בסגל אנגליה למשחק ההעפלה ליורו 2008 נגד קרואטיה בנובמבר 2007.
דב עצמון

דב (דבל׳ה) עצמון (23 באוקטובר 1941 – 12 באוקטובר 2020) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. עצמון שיחק בשורותיה של הפועל חיפה בין השנים 1964–1972 במדיה כבש 20 שערים ב-8 עונות והוא מדורג במקום ה-30 ברשימת הכובשים של הקבוצה בכל הזמנים. בנוסף, הוא היה שותף לזכייה בגביע המדינה השני בו זכתה בשנת 1966. לזכותו 8 הופעות במדי נבחרת ישראל.
ביוגרפיה

עצמון החל את דרכו כשחקן צעיר בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים. בשנת 1958 הצטרף לקבוצת הבוגרים במדיה שיחק 6 עונות. בשנת 1964 הצטרף להפועל חיפה, בה היה בועט הפנדלים של הקבוצה. בעונת 1968/1969 היה שותף לשיא המועדון שספג 16 שערים בעונה שלמה.
בקיץ 1972 הצטרף להפועל חדרה מהליגה הארצית עמה היה שותף לחזרה לליגה הלאומית בסיום העונה. את הקריירה סיים בהפועל קריית אתא.
ב-14 בדצמבר 1961 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל בהפסד 0–2 ליוגוסלביה. נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 1960.
דבלולניים

| דבלולניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דבלולניים
סוגים
 2 ועוד סוג נכחד.
שם מדעי
 Callaeidae ‏סונדוואל, 1836

פוחלצים של עופות ההוייא הנכחדות.
דבלולניים (שם מדעי: Callaeidae) הם משפחה קטנה של ציפורי שיר דמויי-עורב האנדמיים לניו זילנד. עופות אלה הם דומים וקרובים לעורביים. מקורם ארוך וצר או מעובה וצבעם שחור והם בעלי דבלולי עור (כמו העור שמתחת למקור התרנגולת) גדולים בצבעים עזים בין אדום לכחול. עופות אלה הם אוכלי כל הניזונים מפירות ומחרקים והם מעופפים חלשים ובעלי כנפיים קצרות. רגליהם לעומת זו חזקות והם נעים רוב הזמן על הקרקע או נמצאים על ענפים.
עופות אלה הם בין העופות הראשונים בניו זילנד והם קרובי משפחתה של תפרית ניו זילנדית (Notiomystis cincta), שאנדמית כמותם לניו זילנד. ישנם 5 מינים במשפחה, ביניהם אחד שנכחד בתחילת המאה ה-20 ואחד נוסף אשר לא נראה מאז שנת 1967 אך עדיין ישנן שמועות לקיומו. שאר המינים מדורגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN כקרובים לסיכון.
מיון

משפחת דבלולניים (Callaeidae)
סוג דבלולן (Callaeas)
מין דבלולן דרומי (Callaeas cinerea) - ייתכן שנכחד
מין דבלולן צפוני (Callaeas wilsoni)
סוג אוכפית (Philesturnus)
מין אוכפית צפונית (Philesturnus rufusater)
מין אוכפית דרומית (Philesturnus carunculatus)
סוג ומין יחיד הוייא (Heteralocha acutirostris) - נכחד
גוסטה רכב

חברי הנהלת המשרד לעבודות ציבוריות 1924; מימין למעלה ובכיוון השעון: דב הוז, דוד סברדלוב, נתן חרובי, דוד רמז, גוסטה שטרומפף (רכב).
גוסטה רֵכָב (2 במרץ 1891, כ"ב באדר א' תרנ"א – 31 בדצמבר 1982, ט"ו בטבת תשמ"ג) הייתה חלוצה בכנרת, חברת הנהלת המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין, מקימת "בית החלוצות" הראשון בארץ בחיפה ומנהלתו, ומנהלת חברת הספנות נחשון מהקמתה ב-1937 ועד 1958.
ביוגרפיה

גוסטה רכב (לבית שטרומפף) נולדה בעיירה (היום עיר) ריישא (ז'שוב – Rzeszow) בגליציה, כצאצא חמישי במשפחת חסידים דלה, לצבי ורחל (לבית ברייט, Breit). המשפחה עברה למינכן ב-1892, והתיישבה ברובע קתולי שמרני סמוך לנהר איזר.
רכב למדה מזכירות והנהלת חשבונות, ובגיל 16 החלה לעבוד ולתרום את הכנסתה לכלכלת הבית. ב-1913 נחשפה לראשונה לרעיון הציוני, וב-1914 שמעה הרצאות על הציונות מפי פליקס רוזנבליט. רכב חיפשה דרכים לעלות לישראל אך מלחמת העולם הראשונה שהחלה באוגוסט קטעה את תוכניותיה.
לאחר פרוץ המלחמה חזרה למינכן ואחר כך עברה לברלין, שם הכירה את זלמן רובשוב, עמו פיתחה ידידות עמוקה שנותרה בעינה עד פטירתו. ב-1916 הציע לה ויקטור יעקובסון משרה כמזכירת הלשכה הציונית המרכזית בקופנהגן דנמרק, והיא עבדה תחת הנהלתו של ארתור רופין עד מועד עלייתה לארץ בסוף 1919.
בינואר 1920 הגיעה גוסטה לישראל יחד עם זלמן רובשוב, ובמשך שבועת אחדים למדה עברית בתל אביב יחד עם לאה מירון, אשתו של ברל כצנלסון, אצל מרדכי שטיין. לאחר מאורעות תל-חי התחזק בה הרצון לפנות לחיי הגשמה ועבודה, והיא עברה לקבוצת כנרת בה חייתה כשנתיים ועבדה במאפיה, בגן-הירקות ובמשתלה.
בשל מחלות, קשיים בעבודה הפיזית וחשש מפני שממה רוחנית, עברה בשנת 1921 לירושלים והצטרפה למשרד לעבודות ציבוריות ובנין (מאוחר יותר סולל-בונה), בהנהלתו של דוד רמז, כמנהלת חשבונות וכחברת-הנהלה. בשנת 1925 נשלחה להולנד למכור מניות של סולל-בונה וגייסה 3000 לירות. עם העמקת המשבר הכלכלי בשנת 1927 ושיתוקה של סולל בונה התפטרה ועברה ללונדון שם עבדה במשרדי ההנהלה הציונית. בשנת 1930, לבקשת ברל כצנלסון, ערכה והוציאה-לאור את העיתון השבועי "דבר" בשפה הגרמנית, תחילה בברלין ובהמשך אותה שנה בתל אביב.
בשנת 1931 קיבלה לבקשת מועצת-הפועלות את הקמתו וניהולו של בית-החלוצות הראשון בחיפה, מפעל משותף למועצה ולאגודת נשים חלוצות-ציוניות בניו-יורק (פיוניר ווימן), ועמדה בראשו למעלה משש שנים.
בשנת 1937 קיבלה על עצמה את ניהול החברה לספנות ולדייג של ההסתדרות, נחשון, ועמדה בראשה במשך עשרים ואחת שנים. בחירתה הייתה מינוי פוליטי ולא מקצועי, כנהוג בימים ההם. בתפקידה זה רכשה באירופה, ציידה והפעילה כעשר ספינות שעסקו בספנות חופים ודיג. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה נחשון אחד משלושת הגופים שהקימו את "צים", יחד עם הסוכנות היהודית והחבל הימי לישראל. ב-1946 פיקחה גוסטה מטעמה של צים על רכישתה, שיפוצה וציודה של אנית הנוסעים הלאומית הראשונה "קדמה". לאחר קום המדינה נכנסה להנהלה האקזקוטיבית של צים עד פרישתה ב-1958.
גוסטה קיימה במשך שנים ארוכות מערכת יחסים קרובה ואינטימית עם דוד רמז, שהיה נשוי ובעל משפחה, וב-1931 נולד לה ולרמז בן. היא קראה לו אורי, כהד לשירה הידוע של חברתה, רחל המשוררת, וגידלה אותו לבדה. להצעתו של רמז אימצה לעצמה ולבנה את שם המשפחה העברי רֵכָב.
רכב נקברה לבקשתה בבית-העלמין של קבוצת כנרת.
לקריאה נוספת

דוד תדהר (עורך), "גוסטה רכב (שטרומפף)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5469
דן חמיצר, אשק שולי בגדך עד עולם, מוניטין, 1983.
דניאלה רן, בין ספינה לרציף' תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 44, 212.
שי חורב, גוסטה רכב, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה', דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 348, 2018.
הערות שוליים

↑  במועצת הפועלות, דבר, 1 בפברואר 1931
↑  ירמיהו הלפרין, תחית הימאות הימית, הוצאת הדר, תשכ"א, עמ' 300
גן החיות בלוארטה

| --- | --- |

 סוג:  גן חיות
 מיקום:  ויגאן, הפיליפיניםהפיליפינים
 תצוגות עיקריות:  גלריית הספארי
 בעלות:  צ'אוויט סינגסון
 קואורדינטות:  17°33′06″N 120°22′37″E﻿ / ﻿17.551555555556°N 120.37702777778°E﻿ / 17.551555555556; 120.37702777778
  (למפת הפיליפינים מוגדלת) מנילה קזון סיטי דבאו סיטי סבו סיטי זמבואנגה סיטי קגאיאן דה אורו מלזיה ים הפיליפינים  ים סין הדרומי גן החיות בלוארטה(למפת הפיליפינים רגילה) מנילה קזון סיטי דבאו סיטי סבו סיטי זמבואנגה סיטי קגאיאן דה אורו מלזיה ים הפיליפינים  ים סין הדרומי גן החיות בלוארטה
 
גן החיות בלוארטה (בספרדית: Baluarte, מבצר) הוא גן חיות הנמצא בוויגאן, אילוקוס סור, הפיליפינים. ומנוהל על ידי צ'אוויט סינגסון.
היסטוריה

גן החיות בלוארטה הוקם על ידי הפולטיקאי ואיש העסקים, צ'אוויט סינגסון. סינגסון, הביא את תחביב הציד שלו כמניע להקמת גן החיות, ופתח את גן החיות בגלל שאוסף הפוחלצים שלו גדל. הוא חשב שגן החיות ישמש כדי להבהיר למבקרים על קידום השימור וההגנה על מינים בסכנת הכחדה. גן החיות מתואר כהיכל חינוכי לחיות בר אינטראקטיבי, שתוכנן ופותח על ידי סינגסון בעצמו.
מאפיינים > גלריית הספארי

גלריית הספארי היא מוזיאון פוחלצים ובו שרידים משומרים של בעלי חיים שסינגסון צד במקומות שונים בעולם. סינגסון התכוון לגלריה שבה אנשים יוכלו לראות בעלי חיים אקזוטיים מבלי לנסוע למנילה או מחוץ למדינה.
גמר גביע אירופה לאלופות 1987

גמר גביע אירופה לאלופות 1987 התקיים באצטדיון פראטר בווינה, אוסטריה ב-27 במאי 1987, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת 1986/1987 היא פורטו הפורטוגלית, שניצחה במשחק את באיירן מינכן מגרמניה המערבית בתוצאה 2-1. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-32 של גביע אירופה לאלופות.
פורטו העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות, והייתה לפורטוגלית השנייה שמעפילה לגמר ושזוכה בתואר (אחרי בנפיקה ליסבון), והראשונה מזה 25 שנים. פורטוגל שלחה נציגה לגמר גביע אירופה לראשונה מאז 1968. מנגד, באיירן מינכן העפילה לגמר חמישי בתולדותיה. לאחר שזכתה בתואר במשך שלוש עונות רצופות (1974 עד 1976), הפסידה באיירן בניסיון הרביעי שלה לזכות בתואר, ב-1982 מול אסטון וילה.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר בעקבות זכייתן באליפות בעונת 1985/1986. פורטו הקדימה את יריבתה בנפיקה בשתי נקודות בלבד וזכתה באליפות פורטוגל, בעוד באיירן זכתה באליפות גרמניה רק בזכות פער שערים עדיף על ורדר ברמן.
משחק הגמר נערך באצטדיון פראטר בווינה בפעם השנייה בתולדות המפעל, ולראשונה מאז ניצחונה של אינטר מילאנו 3-1 על ריאל מדריד בעונת 1963/1964. במשחק עצמו, באיירן הובילה במחצית משער של לודוויג קוגל, אך לקראת סיום המשחק כבשה פורטו פעמיים בתוך שלוש דקות (רבאח מאג'ר וז'וארי) וזכתה בזכות המהפך בגביע הראשון בתולדותיה.
הדרך אל הגמר > פורטו

בסיבוב הראשון פגשה פורטו יריבה נחותה ממנה, בדמותה של רבאט אייאקס המלטזית. במשחק הראשון הביסה פורטו את יריבתה בתוצאה 9-0, כשפרננדו גומש כובש רביעייה במשחק. הגומלין במלטה הסתיים בניצחון מינימלי של 1-0, ופורטו העפילה לשלב הבא עם 10-0 בסיכום שני המשחקים.
בשמינית הגמר פגשה פורטו את ויטקוביצה הצ'כוסלובקית. במשחק הראשון בחוץ הופתעה פורטו ונוצחה 1-0, אך בשלב הגומלין מחקה את הפיגור כבר בדקה החמישית, ועד לסיום כבשה פעמיים נוספות, ניצחה 3-0 ועלתה לשלב הבא עם 3-1 בסיכום.
שלב רבע הגמר זימן לפורטו מפגש כפול מול ברונדבי הדנית. המפגש הראשון בפורטוגל הוכרע משער של רבאח מאג'ר כעשרים דקות לסיום, 1-0 לפורטו. במשחק הגומלין ברונדבי עוד הובילה במחצית, אך רבע שעה לסיום ז'וארי כבש והשווה ל-1-1. התוצאה נשמרה עד לסיום, ופורטו עלתה בזכות 2-1 בסיכום שני המפגשים.
בשלב חצי הגמר פגשה פורטו את דינמו קייב מברית המועצות. במשחק הביתי הראשון, לאחר שוויון 0-0 במחצית, פתחה פורטו מצוין את המחצית השנייה וכבשה פעמיים תוך 12 דקות, אך שער מצמק של דינמו קייב העניק לה תקווה לקראת הגומלין. את משחק הגומלין פתחה פורטו בסערה וכבשה שני שערים תוך 11 דקות מפתיחת המשחק. שתי דקות אחר כך צימקה דינמו קייב את התוצאה, אך בסיום ניצחון שני לפורטו באותה התוצאה, 2-1, העניק לה את הכרטיס לגמר הראשון בתולדותיה.