stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עומדים ביחד
תקציב

תקציב התנועה מגיע ממספר מקורות. חברות בתנועה מחייבת תשלום חודשי. נכון לדצמבר 2023 דמי חבר של כ-5,000 מחברי התנועה מהווים כ-50% מתקציב התנועה. דמי החבר הם גמישים בהתאם ליכולת הכלכלית של החברים. לפי אתר גיידסטאר של משרד המשפטים, נכון לשנת 2023, למעלה מ-72% מתקציב התנועה מגיע מישראל, בעיקר מדמי חבר ותרומות קטנות.
בנוסף התנועה מקבלת תרומות מקרנות. בין קרנות אלו היו בעבר גם קרן רוזה לוקסמבורג של מפלגת השמאל הרדיקלי הגרמנית די לינקה, וקרן היינריך בל של מפלגת הירוקים הגרמנית, קרנות שמקבלות את מימונן מממשלת גרמניה. בין 2017 ל-2020, התנועה קיבלה כ-372,000 ש"ח מקרן רוזה לוקסמבורג, אך מאז שנת 2020 לא קיבלה התנועה כספים מקרנות אלה. קרנות נוספות שהתנועה מקבלת מהן מימון הן הקרן החדשה לישראל וקרנות משפחתיות קטנות.
בדצמבר 2023 נטען כי התנועה מסרבת לקבל כסף מממשלות זרות על מנת לשמור על חופש פעולה אזרחי. בפברואר 2024 דיווחה לרשות התאגידים על תרומה שהתקבלה מספר חודשים לפני כן ע"ס כ־100 אלף ש"ח מ־Forum Ziviler Friedensdienst, ארגון אשר בין יתר מקורות התקציב שלו, חלק מתקציבו מגיע מהמשרד לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי של הקבינט של גרמניה.. לאחר אותה תרומה (ונכון לפברואר 2025) התנועה לא דיווחה על תרומות מסוג זה.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, 1,500 יהודים וערבים הפגינו בירושלים: "לא נכנעים לייאוש", באתר הארץ, 17 באוקטובר 2015.
↑  אלינור פוקס, ‏"איך חיים מקצבת זקנה של 1,600 שקל?", באתר ‏מאקו‏, 22 באוגוסט 2016
↑  חגי מטר, הפגנה ישראלית- פלסטינית במחסום: לסיים את הכיבוש בלי אלימות, באתר "שיחה מקומית", 28 בנובמבר 2015
↑  אמיר אלון, לקראת עצרת נגד הגירוש בדרום ת"א: "לא נעמוד מהצד", באתר ynet, 22 בפברואר 2018
↑  מינימום 40 حد أدنى - נאבקים על חיים בכבוד, באתר עומדים ביחד, ‏8 באוגוסט, 2021
↑  רוזה מדיה - روزا ميديا
↑  דניאל אדלסון, מייסד Wiz והפעילים מ"עומדים ביחד": הישראלים ברשימת 100 המשפיעים הצעירים של ה"טיים", באתר ynet, 5 באוקטובר 2024
↑  דפנה ליאל, ‏עוד הפסד במליאה - בניגוד לעמדת הממשלה: חוק שכר מינימום עבר בכנסת, באתר ‏מאקו‏, 8 ביוני 2022
↑  מחירון שכר הדירה, באתר עומדים ביחד
↑  הצעת חוק הפרטת תאגיד השידור הציבורי הישראלי, התשפ"ג-2022
↑  עמית סגל, ‏התוכנית של הליכוד: סגירת תאגיד השידור הישראלי, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2022
↑  טל שניידר, "עומדים ביחד" היו הראשונים להפגין. מאז נדחקו מהמחאה ופניהם לבחירות המקומיות, באתר זמן ישראל, 22 בינואר 2023
↑  סגולה להצלחה: מזל טוב תל אביב, יש לך עוד רשימה חדשה בבחירות, באתר "Time Out ישראל", 2 באוגוסט 2023
↑  דורון סולומון, "רוב העיר": רשימה יהודית ערבית חדשה תרוץ למועצת העיר חיפה, באתר mynet‏ חיפה, 9 באוגוסט 2023
↑   ציוץ של Yoav Hareven🟣🎗 ברשת החברתית אקס (טוויטר), 10 באוגוסט 2023
1 2 3 4 5   נטע אחיטוב, במשך שנים נתפס השמאל כמנותק ותל־אביבי. ברחבי הארץ מסתמנת הזדמנות למפנה, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2023
↑    ישי פרידמן, ‏עבודה זרה, בעיתון מקור ראשון, 1 באוגוסט 2019
↑  אמיר לוי, "קרן שקשורה לממשלה זרה ולוקחת חלק במאבק אלים צריכה להדליק נורה אדומה", באתר מידה, 4 ביולי 2019
↑   ציוץ של עומר כרמון ברשת החברתית אקס (טוויטר), 29 ביוני 2024
מייקל בובלה

| --- | --- |

בובלה ב-2009
 לידה:  9 בספטמבר 1975 (בן 49) קנדה ברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה 
 שם לידה:  Michael Steven Bublé 
 מוקד פעילות:  איטליה, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקום לימודים:  School District 41 Burnaby 
 סוגה:  ג'אז, סווינג, ביג בנד, מוזיקת פופ מסורתית 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  איטלקית, אנגלית, צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ, רפרייז רקורדס 
 בן או בת זוג:  לואיסנה לופילטו (2011–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  Juno Fan Choice (2010)  Juno Fan Choice (2015)  שדרת הכוכבים של קנדה (2015)  Juno Fan Choice (2008)  פרס גראמי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  קצין במסדר קנדה 
 www.michaelbuble.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מייקל סטיבן בּובּלה (באנגלית: Michael Steven Bublé;‏ נולד ב-9 בספטמבר 1975) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן קנדי, אשר מכר למעלה מ-75 מיליון תקליטים ברחבי העולם, וזכה בפרסים רבים, כולל ארבעה פרסי גראמי ושנים עשר פרסי ג'ונו.
ביוגרפיה

בובלה נולד בברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה, בנם של לואיס בובלה, דייג ממוצא קרואטי מהאי איסטריה, ואמבר (לבית סנטהגה), ממוצא איטלקי. סבו וסבתו מצד אביו של בובלה היו במקור מאיסטריה, בעוד סבו וסבתו מצד אמו היו מאיטליה. יש לו שתי אחיות צעירות, ברנדי, סופרת ילדים, וקריסטל, שחקנית. הוא ואחיותיו גודלו כקתולים. הוא למד בבית הספר היסודי סיפורת' ובבית הספר התיכון קריבו היל.
קריירה

ב-11 בפברואר 2003 הוציא בובלה את אלבומו השלישי "Michael Bublé". על אלבום זה היה מועמד בובלה בטקס פרסי ג'ונו (Juno)‏ 2004 לאלבום השנה. בטקס זכה בפרס בקטגוריה פריצת השנה. האלבום הגיע לעשירייה הראשונה בקנדה, בבריטניה ולמקום הראשון באוסטרליה. בשנת 2003 הופיע בובלה בתפקיד אורח באופרת הסבון "ימי חיינו".
אלבום הסטודיו הרביעי של בובלה, It's Time, הוצא ב-15 בפברואר 2005, והגיע למקום הראשון בקנדה, איטליה ויפן. בשנת 2006 זכה בובלה בארבעה פרסי ג'ונו על אלבום זה: אלבום השנה, אלבום הפופ של השנה, סינגל השנה Home וזמר השנה. בובלה גם היה מועמד לשני פרסי גראמי.
ב-1 במאי 2007 יצא לאור האלבום Call Me Irresponsible. האלבום מכר כשני מיליון עותקים בארצות הברית לבדה, ובאוסטרליה היה האלבום הנמכר ביותר בשנת 2007.
ב-13 באוקטובר 2009 יצא אלבומו השישי של בובלה Crazy Love. הסינגל הראשון מהאלבום, Haven't Met You Yet, זכה להצלחה רבה. בווידאו קליפ לשיר שיתף בובלה פעולה עם בת זוגו לואיסנה לופילטו.
חיים אישיים

בשנת 1996 החל לצאת עם השחקנית והזמרת דבּי טימוס (Debbie Timuss). השניים שיתפו פעולה במחזות הזמר Red Rock Diner‏ (1996) ו-Dean Regan's Forever Swing‏ (1998). השניים אף התארסו, אבל בהמשך נפרדו בנובמבר 2005. פרידתם של השניים היוותה השראה לשירו של בובלה Lost‏.
בשנת 2005 החל לצאת עם השחקנית האנגלייה אמילי בלאנט לאחר שהשניים הכירו בטקס פרסי הטלוויזיה האוסטרלים במלבורן והיא אף השתתפה באלבומו "Call Me Irresponsible". הם נפרדו ביולי 2008.
לאחר הפרידה מבלאנט, בובלה החל לצאת עם השחקנית הארגנטינאית לואיסנה לופילטו. בובלה ולופילטו התארסו בנובמבר 2009, והתחתנו ב-31 במרץ 2011 בבואנוס איירס. לבני הזוג ארבעה ילדים: בנים ילידי 2013 ו-2016, ובנות ילידות 2018 ו-2022.
בנו הבכור של בובלה נואה אובחן כחולה בהפטובלסטומה (אנ') (סרטן הכבד) בשנת 2016, ובשל כך בובלה ביטל את סיבוב ההופעות המתוכנן שלו לאחר שקיבל חדשות על האבחנה, והעביר עם בנו תהליכי כימותרפיה והקרנות; והבן החלים מאז לחלוטין.
ב-2005 התאזרח גם כאיטלקי בשל מוצא משפחתו.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2001 - BaBalu
2002 - Dream
2003 - Michael Bublé
2005 - It's Time
2007 - Call Me Irresponsible
2009 - Crazy Love
2011 - Christmas
2013 - To Be Loved
2016 - Nobody but Me
2018 - Love
2022 - Higher
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

1995 - First Dance
2003 - Totally Bublé
2003 - Let It Snow
2005 - More
2006 - With Love
2008 - A Taste of Bublé
2010 - Special Delivery
2010 - Hollywood: The Deluxe EP
2010 - A Holiday Gift for You
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2004 - Come Fly with Me
2005 - Caught in the Act
2009 - Michael Bublé Meets Madison Square Garden
הערות שוליים

↑  Perusse, Bernard (2007-04-30). "Michael Buble does it his way". Edmonton Journal.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414031905171  PLWABN: 9810701931905606  BIBSYS: 9066607  BNE: XX1758504  BnF: cb14600580m (data)  CiNii: DA17685548  GND: 135388716  ICCU: MODV290450  ISNI: 0000 0001 1476 603X  LCCN: no2003037212  MusicBrainz: 611700cf-27f0-4dc9-ae80-c513a767853e  NKC: xx0036275  NLA: 54763897  NLK: KAC2020O1069  NTA: 264119045  RERO: 02-A011388223  SUDOC: 084289058  VIAF: 85525797   WorldCat (עם VIAF): 85525797
המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה

| --- | --- |

 מדינה:  צ'כוסלובקיה
 מייסד:  Bohumír Šmeral 
 מזכיר כללי:  וצלאב סטרוץ (ראשון) לאדיסלאב אדמץ (אחרון)
 תקופת הפעילות:  16 במאי 1921 – 23 באפריל 1992 (71 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם לניניזם "סוציאליזם עם פנים אנושיות" "הוסאקיזם"
 רשימה פוליטית:  החזית הלאומית של צ'כוסלובקיה
 נוצרה מתוך:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של צ'כוסלובקיה
 סיעות שהתפצלו:  המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה המפלגה הקומוניסטית של סלובקיה
 מטה:  פראג, פראג 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן
 
המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה (בצ'כית וסלובקית: Komunistická strana Československa, KSČ, מק"צ') הייתה מפלגה קומוניסטית ומרקסיסטית-לניניסטית בצ'כוסלובקיה שהתקיימה מ-1921 עד 1992. המפלגה הייתה חברה בקומינטרן. בין 1929 ו-1953 המפלגה הונהגה על ידי קלמנט גוטוולד. המק"צ' הייתה מפלגת השלטון היחידה ברפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית אך עם זאת היא הנהיגה את המדינה יחד עם הסניף הסלובקי של המפלגה שהוקם מתוך המפלגה הקומוניסטית של סלובקיה ומפלגות לא-קומוניסטיות אחריות שהורשו תחת קואליציה בראשות המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. לאחר ניצחונה בבחירות ב-1947 היא עלתה לשלטון ב-1948 לאחר הפיכה השליטה משטר חד מפלגתי בברית עם ברית המועצות. ולאחר מכן הלאימה את כמעט כל המוסדות הפרטיים במדינה.
המק"צ' הייתה מפלגה קומוניסטית שהתבססה על עקרונות הצנטרליזם הדמוקרטי, עיקרון שיזם המרקסיסט הרוסי ולדימיר לנין, העיקרון מתיר דיונים פתוחים ודמוקרטים על ענייני מדינייות בתוך המפלגה ואחר מכן דורש את האחדות הכוללת של כל חברי המפלגה כלפי המדיניות המתקבלת. כלי המפלגה הגבוה ביותר בתוך המק"צ' היה קונגרס המפלגה, אשר התאסף פעם בחמש שנים. כאשר הקונגרס לא התאסף, הוועדה המרכזית של המפלגה היוותה גוף המפלגה העליון. מכיוון שהוועדה המרכזית התאספקה פעמיים בשנה, רוב הפעולות היום-יומיות היו באחרויות הפוליטביורו של המפלגה. מנהיג המפלגה היה ראש הממשלה והחזיק במשרת המזכיר הכללי בדרך כלל.
המפלגה הייתה מחויבת לקומוניזם והחזיקה בדעות מרקסיסטיות-לניניסטיות, שילוב של הרעיונות של הפילוסוף הגרמני והכלכלן קרל מרקס, ולנין. האידאולוגיה נהייתה האידאולוגיה הרשמית של המפלגה והאידאולוגיה המדריכה שלה והמשיכה בכך למשך כל קיומה. המפלגה שאפה למדיניות הסוציאליזם המדיני, שתחתיו כל התעשיות יהיו מולאמות, וכדי ליישם את הכלכלה המתוכננת. ב-1968, הציע מנהיג המפלגה אלכסנדר דובצ'ק רפורמות אשר כללו בתוכן תהליכים דמוקרטיים וגרמו לאביב של פראג, מה שהוביל לפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה על ידי ברית המועצות. תחת לחץ עצום מהקרמלין, כל הרפורמות נגנזו, מנהיגות המפלגה נלקחה מדובצ'ק ועברה למחנה הסמכותני של המפלגה, והחל תהליך של טיהור המפלגה.
ב-1989, מנהיגות המפלגה נכנעה ללחץ הציבורי הרחב בזמן מהפכת הקטיפה והסכימה לקיום בחירות חופשיות פעם ראשונה מאז 1946. ב-1990 ניצח הפורום האזרחי בבחירות והמפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה פינתה את מקומה. בנובמבר 1990, הפכה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה לפדרציה של המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה ושל המפלגה הקומוניסטית של סלובקיה.
המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה הוכרזה כארגון לא חוקי ב-1993.
דגל המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה
היסטוריה > 1921-45

המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה נוסדה בקונגרס של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של צ'כוסלובקיה אשר התקיים בפראג ב-14–16 במאי 1921. העיתון "רודה פראבו", אשר שימיש ככלי של הסוציאל-דמוקרטיים השמאליים, נהיה האיבר המרכזי של המפלגה החדשה. כיושב ראש המפלגה הראשון, נבחר להיות בוהומיר שמראל, וסגן יושב ראש היה וצלאב בולן. המפלגה הייתה אחת מעשרים המפלגות שהתחרו בתוך המסגרת הדמוקרטית ברפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה, אך היא אף פעם לא משלה. בבחירות הפרלמנטריות של 1925 המפלגה השיגה 934,224 קולות (13.2%, מקום שני) ו-41 מושבים בפרלמנט.
המפלגה היוותה כחלק הצ'כוסלובקי של הקומינטרן. ב-1928 המפלגה הייתה המפלגה השנייה בגדולה בקומינטרן, עם מספר חברים מוערך של 138,000, יותר מפעמיים כמות החברים במפלגה הקומוניסטית הצרפתית וחמש פעמים ממספר החברים במפלגה הקומוניסטית הסינית באותו זמן.
ב-1929 קלמנט גוטוולד נהיה המזכיר הכללי של המפלגה לאחר טיהור מפלגתי כלפי טרוצקיסטים ואלו אשר היוו אופוזיציה לשמאל הבין-לאומי. בבחירות הפרלמנטריות של 1929 המפלגה השיגה 753,220 קולות. (10.2%, מקום רביעי) ו-30 מושבים בפרלמנט. בבחירות הפרלמנטריות של 1935 המפלגה נשארה עם 30 מושביה עם 849,495 קולות (10.32%, מקום רביעי).
בשנת 1930 נוסד עיתון המפלגה "רודה פראבו".
המפלגה נאסרה באוקטובר 1938, אך המשיכה להתקיים כארגון מחתרתי. לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב הפגנות אנטי-גרמניות פרצו באוקטובר 1939 בפראג. כתגובה, הקומינטרן הורא למפלגה להתנגד להפגנות אשר האשים ב"אלמנטים שוביניסטים".
בזמן מלחמת העולם השנייה, הרבה ממנהיגי המק"צ' ברחו ונהיו פליטים בברית המועצות, שם הם התכוננו להרחיב את כח המפלגה והבסיס שלה כאשר המלחמה תסתיים. בשנים הראשונות לאחר המלחמה הקומוניסטים הצ'כוסלובקים ב-1948 עלו לשלטון והחלו לפתח מבנה ארגוני מפלגתי שנצמד למבנה הארגוני של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
היסטוריה > 1945-69

המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה הייתה בממשלת קואליציה בין 1945 עד 1948. לאחר סוף המלחמה המפלגה החלה לגדול באופן מהיר, למפלגה היו עד בחירות 1946 מיליון חברים. בבחירות האלו המפלגה נהייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט ויושב ראש המפלגה, קלמנט גוטוולד נהיה ראש ממשלת צ'כוסלוקיה בבחירות חופשיות.
לאחר ההפיכה הקומוניסטית של 1948, כאשר הבחירות החופשיות וחירויות פוליטיות אחרות ננטשו, הכח הפוליטי באופן רשמי היה ברשות החזית הלאומית, קואליציה שבה המק"צ' החזיקה בשני שלישים מהמושבים והשליש הנותר נחלק על ידי חמש מפלגות אחרות. עם זאת, המק"צ' החזיקה דה פקטו במונופול כח פוליטי אבסולוטי. אפילו המבנה הממשלתי של צ'כוסלובקיה היווה חותמת גומי להחלטות שהוחלטו בתוך המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה.
מחלוקת התפרצה בין גוטוולד והאדם השני החזק ביותר במדינה, המזכיר הכללי של המפלגה, רודולף סלנסקי, על האם צ'כוסלובקיה צריכה לאמץ את המודל הסובייטי או לא. ב-1951 סלנסקי וותיקי מפלגה אחרים נעצרו והואשמו בהשתתפות ב"קונספירציה טרוצקיסטית-טיטואיסטית-ציונית". הם נשפטו למשפט ראווה ב-1952 (משפטי פראג) וסלאנסקי ו-10 ממגיניו הוצאו להורג.
בשנות השישים המוקדמות, צ'כוסלובקיה עברה דעיכה כלכלית, וב-1968, המק"צ' נשלטה על ידי המחנה הרפורמיסטי של המפלגה שהונהג על ידי אלכסנדר דובצ'ק. הוא החל שורה של תהליכי ליברליזציה הידועים כאביב של פראג אשר בו ניסה ליישם מדיניות כלשונו, "סוציאליזם עם פנים אנושיות".
ברית המועצות האמינה שתהליך הליברליזציה יסיים את הסוציאליזם במדינה וב-21 באוגוסט 1968, כוחות ברית ורשה פלשו למדינה. כתוצאה מכך, ההצדקה הסובייטית לפלישה תיוודע בשם "דוקטרינת ברז'נייב".
היסטוריה > 1969-92

באפריל 1969, דובצ'ק פוטר מתפקידו כמזכיר הכללי של המפלגה (והוחלף על ידי גוסטב הוסאק) וגורש ממנה ב-1970. בזמן תקופת הנורמליזציה שבאה אחרי המפלגה התחלקה לשני מחנות: המתונים והנוקשים.
היסטוריה > 1969-92 > המתונים והפרגמטים

המחנה המתון והפרגמטי יוצג על ידי גוסטב הוסאק שהוביל את המחנה הנאו-סטליניסטי של מנהיגות המק"צ'. כמתון או פרגמטי הוא לחץ על הנוקשים, הידוע מהם ואסיל בילאק. פקיד חשוב מהמפלגה הקומוניסטית הסלובקית מ-1943 עד 1950, הוסאק נעצר ב-1951 ונשפט לשלוש שנים בכלא, לאחר מכן תקופתו בכלא הורחבה, העילה לכך הייתה "לאומנות בורגנית" במשך הטיהורים הסטלניסטים של התקופה. הוסאק שוחרר ב-1960 ושוקם ב-1963, הוסאק התנגד לכל משרה פוליטית במשטרו של אנטונין נובוטיני אף לאחר שנובוטיני התפטר הוא נהיה ראש הממשלה בזמן האביב של פראג. לאחר התפטרותו של דובצ'ק הוסאק הפך ל"המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה" באפריל 1969 ונשיא הרפובליקה ביולי 1975. מעל הכל, הוסאק היה שורד אשר למד להכיל את הכוחות הפוליטיים החזקים שסבבו סביבו וגינה את דובצ'ק לאחר 1969.
היסטוריה > 1969-92 > הנוקשים

הגמוניית המפלגה הסתיימה עם מהפכת הקטיפה ב-1989. בנובמבר, יאקש והפרזידיום התפטרו. את יאקש המשיך קארל אורבנק, אשר היה בשלטון רק חודש אחד לפני שהמפלגה נטשה את השלטון באופן רשמי בדצמבר. מאוחר מכן באותו חודש, הוסאק שנשאר בנשיאות לאחר שפרש מתפקיד המזכיר הכללי, הוכרח להישבע בממשלה הלא-קומוניסטית הראשונה ב-41 שנים.
היסטוריה > 1969-92 > המפלגה הפדרלית והפירוק

לאחר הקונגרס ה-18 של המפלגה שנערך ב-3 וב-4 בנובמבר 1990, המפלגה נוצרה מחדש כפדרציה של שתי מפלגות: המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה והמפלגה הקומוניסטית של סלובקיה.
ארגון המפלגה > במישור הלאומי

ארגון המק"צ' היה מבוסס על העיקרון הלניניסטי של צנטרליזם דמוקרטי, אשר סיפק את כך שכל מנהיגי המפלגה בכל המישורים נבחרו אך דרש שכל דרג של המפלגה יהיה נתון באופן מלא לשליטתו של הדרג מעליו. בהתאם, תוכניות מפלגתיות ומדיניות הועברו מלמעלה, והחלטות של הדרגים הגבוהים הועברו לדרגים הנמוכים יותר של המפלגה והחברים האינדיבידואלים. בתיאוריה, על ענייני מדיניות היו דיונים חופשיים בקונגרסים, כנסים, אסיפות חברים ובתקשורת המפלגה. למעשה, עם זאת, הדיונים האלה ייצגו רק כמות קטנה של החלטות שהוחלטו על ידי אסופה קטנה של פקידים בדרג הגבוה ביותר של המפלגה.
איבר המפלגה הגבוה ביותר של המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה היה הקונגרס, אשר התאסף פעם בחמש שנים למושב שארך פחות משובע. יוצא מן הכלל הזה היה הקונגרס ה-14 של המפלגה שהתקיים באוגוסט 1968 תחת הנהגתו של דובצ'ק באופן סודי-למחצה במפעל טרקטורים בימים שלאחר הכיבוש הסובייטי, הקונגרס הזה גינה את הפלישה, ולאחר מכן הוכרז כלא-חוקי. קונגרס ה-14 "החוקי" של המפלגה התקיים במאי 1971. קונגרס המפלגה היה אחראי עבור החלטת מדיניות בסיסית אך למעשה, עם זאת, היה זה הפרזידיום של הוועדה המרכזית שהחזיק ברוב הסמכויות הגבוהות.
חברות במפלגה

מאז שהמפלגה עלתה לשלטון ב-1948, למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה היה את אחד מאחוזי החברים פר אדם הגבוהים בעולם הקומוניסטי. (11% אחוזים מהאוכלוסייה הכללית.
חברות במפלגה > הכשרת החברים

אינדוקטרינציה והכשרת חברי המפלגה הייתה אחד מהתפקידים החשובים ביותר של ארגוני המפלגה האזוריים והמחוזיים, והכשרות המפלגה נעשה לרוב בדרגים האלה. היחידות האזוריות והמחוזיות עבדו יחד עם ארגוני מפלגה מקומיים בקביעת תוכניות הכשרה והחלטת מי מהחברים ישתתף באיזה קורס של למידה. לארגון מחוזי או עירוני של המפלגה סופקו שיעורים שבועיים של העקרונות הבסיסיים של המרקסיזם-לניניזם, היסטוריית הקומוניזם, כלכלה סוציאליסטית, ומדיניות המפלגה בנושאים שונים.
חברי המפלגה שהתמודדו למשרות מפלגתיות נכחו בסמינרים בבתי ספר למרקסיזם-לניניזם שנערכו במישורים המקומיים בכל מיני מוסדות, בפראג, ברנו, וברטיסלבה. הרמה הגבוהה ביותר של הכשרה מפלגתית הוצעה לתלמידים המתקדמים של בית הספר לפוליטיקה בפראג. תוכנית ההכשרה עוצבה להכשיר את האחוזון העליון של הנהגת המפלגה, לתוכנית הלימודים שנמשכה שלוש שנים היה את הסטטוס הרשמי של תוכנית אוניברסיטאית ונחשבה לתוכנית הלימודים למדע המדינה במזרח אירופה. המוסדות הללו היו תחת פיקודה של הוועדה המרכזית של המק"צ'.
מנהיגי המפלגה

| שם | תיאור המשרה | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| וצלאב שטרוץ | מזכיר כללי | 1921–22 |
| אלויס מונה | מזכיר כללי | 1922–24 |
| יוסף האקן | מזכיר כללי | 1924–25 |
| בוהומיל יילק | מזכיר כללי | 1925 – 1929 |
| קלמנט גוטוולד | מזכיר כללי/ יושב ראש | 1929 - 14 במרץ 1953 |
| אנטונין נובוטיני | המזכיר הראשון | 14 במרץ 1953- 5 בינואר 1968 |
| אלכסנדר דובצ'ק | המזכיר הראשון | 5 בינואר 1968- 17 באפריל 1969 |
| גוסטב הוסאק | המזכיר הראשון/ מזכיר כללי | 17 באפריל 1969- 17 בדצמבר 1987 |
| מילוס יאקש | מזכיר כללי | 17 בדצמבר 1987- 24 בנובמבר 1989 |
| קארל אורבנק | מזכיר כללי | 24 בנובמבר 1989- 20 בדצמבר 1989 |
| לדיסלאב אדמץ | יושב ראש | 21 בדצמבר 1989- 1 בספטמבר 1990 |
ראו גם

המפלגה הקומוניסטית של בוהמיה ומוראביה
הערות שוליים

↑  "Lenin: 254. Assignment to Secretary". www.marxists.org.
1 2  Feinberg, Joseph Grim (13 במרץ 2018). "Czechoslovakia 1948". Jacobin. נבדק ב-25 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Zastavení a zákaz činnosti KSČ v roce 1938". אורכב מ-המקור ב-2012-03-21. נבדק ב-2011-03-19.
↑  Nakl. Libri: "Kdo byl kdo v našich dějinách 20. století": Antonín Novotný
1 2  Cohen, Yohanon, Small Nations in Times of Crisis and Confrontation, SUNY Press, 1989, ISBN 0791400182, page 110.
↑  Lukes, Igor (1999). "The Rudolf Slánský Affair: New Evidence". Slavic Review (באנגלית). 58 (1): 160–187. doi:10.2307/2672994. ISSN 0037-6779.
↑  András Bozóki; John T. Ishiyama (2002). The Communist Successor Parties of Central and Eastern Europe. M.E. Sharpe. p. 120. ISBN 978-0-7656-0986-1.
↑  Bureš Jan; Charvát Jakub; Just Petr; Štefek Martin (15 בינואר 2013). Česká demokracie po roce 1989: Institucionální základy českého politického systému. Grada Publishing a.s. p. 254. ISBN 978-80-247-8270-6. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263807505171  PLWABN: 9810637756605606  BIBSYS: 98030011  BNE: XX139724  BnF: cb11870342w (data)  CiNii: DA03356071  GND: 1012929-7  ISNI: 0000 0001 2169 9138  LCCN: n80044920  NKC: ko2002139400  NLA: 35279435  RERO: 02-A025886980  SUDOC: 026458810  VIAF: 139728927   WorldCat (עם VIAF): 139728927 
קלמנט גוטוולד, מנהיג המפלגה מ-1929 עד מותו ב-1953
גוסטב הוסאק, מנהיג המפלגה בשנים 87–1969 ונשיא צ'כוסלובקיה בשנים 1975-89.
מילוס יאקש, המנהיג הקומוניסטי האחרון של צ'כוסלובקיה (1987-89)
מייק מאיירס

| --- | --- |

מאיירס, 2010
 לידה:  25 במאי 1963 (בן 61) קנדה סקארבורו, אונטאריו, קנדה
 שם לידה:  Michael John Myers 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  Stephen Leacock Collegiate Institute  Sir John A. Macdonald Collegiate Institute 
 בן או בת זוג:  Kelly Tisdale (4 באוקטובר 2010–?)  Robin Ruzan (1993–2006) 
 צאצאים:  Spike Myers 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל ג'ון "מייק" מאיירס (באנגלית: Michael John "Mike" Myers; נולד ב-25 במאי 1963) הוא שחקן, קומיקאי ומפיק קולנוע קנדי-אמריקאי. מאיירס קנה את פרסומו בזכות דמויותיו הקומיות שגילם במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, המפורסמות ביותר בהן ויין מ"עולמו של ויין", אוסטין פאוורס בסדרת הסרטים בעלת אותו השם ודיבוב קולו של שרק.
ביוגרפיה

מאיירס נולד בסקארבורו, אונטאריו שבקנדה. שני הוריו של מאיירס מליברפול שבאנגליה. למאיירס אזרחות בריטית, אמריקאית וקנדית. מאיירס מתגורר בניו יורק.
בילדותו הופיע בפרסומות בטלוויזיה.
קריירה

כשנהיה בן 16 החל לשחק ב"ידיד לעת צרה". מאיירס סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1982 והצטרף לקבוצת בדרנים בטורונטו. במסגרת זו הופיע מספר פעמים בטלוויזיה המקומית של טורונטו, בין היתר כשהוא מגלם את דמותו של ויין קמפבל, שהפכה מאוחר יותר לאחת מהמזוהות איתו ביותר. לאחר מכן כיכב בתוכנית לילדים בטלוויזיה הבריטית, והקים מספר קבוצות קומיקאים שהעלו מופעים שונים.
קריירה > סאטרדיי נייט לייב

מאיירס היה חלק מצוות השחקנים של התוכנית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC האמריקנית בין השנים 1989–1996. במסגרת תוכנית זו המשיך להופיע בדמותו של ויין קמפבל. כמו כן גילם דמות שזכתה להצלחה רבה בשם לינדה ריצ'מן שהייתה מבוססת על החותנת שלו, ששמה היה זהה.
קריירה > הסרט עולמו של ויין

בשנת 1992 יצר מאיירס יחד עם הקומיקאי דיינה קארווי את הסרט "עולמו של ויין", שהיה מבוסס על המערכונים בתוכנית סאטרדיי נייט לייב. הסרט זכה להצלחה רבה, ושנה מאוחר יותר נוצר לו סרט המשך עולמו של ויין 2.
קריירה > אוסטין פאוורס

בשנת 1997 יצר מאיירס את הסרט הראשון בסדרת "אוסטין פאוורס", סרטים המהווים פארודיה על ז'אנר סרטי המרגלים של שנות ה-60. מאיירס גילם את התפקיד הראשי וכן דמויות משנה נוספות.
קריירה > שרק

מאיירס דיבב את שרק בסדרת סרטי "שרק" החל משנת 2001 לצד אדי מרפי, קמרון דיאז, אנטוניו בנדרס (מהסרט השני) וג'סטין טימברלייק (מהסרט השלישי).
קריירה > תפקידים נוספים בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 1999 שיחק מאיירס לראשונה בתפקיד לא קומי בסרט הקולנוע 54. על אף שמשחקו זכה לשבחי הביקורת, הסרט לא הצליח במיוחד בקופות.
מאוחר יותר כלל מאיירס פארודיה על המועדון שעליו נסובה עלילת הסרט בסרט השלישי בסדרת אוסטין פאוורס, שם כונה "סטודיו 69". ב-2008 שיחק מאיירס את תפקיד גורו פיטקה בסרט "לאב גורו". בשנת 2018 שיחק בדרמה הביוגרפית "רפסודיה בוהמית" שביים בריאן סינגר.
בשנת 2022 יצר וכתב את סדרת המערכונים "החמשושויה" עבור נטפליקס בה מאיירס מגלם דמויות רבות.
קריירה > הסכסוך עם אולפני יוניברסל

ביוני 2000 נתבע מאיירס על ידי אולפני יוניברסל בסכום של 3.8 מיליון דולר על הפרת התחייבות כשבחר לבטל חוזה ליצירת סרט המבוסס על אחת הדמויות האחרות בתוכנית סאטרדיי נייט לייב. מאיירס אמר כי אינו מעוניין לעשות את הסרט כיוון שהוא "מסרב להיות שותף לניסיון לרמות את צופי הקולנוע ולגזול את כספם עם תסריט גרוע", אף שהוא עצמו היה בין כותבי התסריט. מאיירס תבע בתביעה נגדית והאירוע הסתיים בפשרה כאשר מאיירס התחייב לככב עבור האולפנים בסרט "חתול תעלול", שיצא לאקרנים בשנת 2003.
מאיירס נבחר לאחד מ-50 הקומיקאים המועדפים בסקר שנערך בקרב קומיקאים מפורסמים בשנת 2005. הוא צפוי להשתתף בקרוב בסרט על חייו של מתופף להקת המי קית' מון.
חיים אישיים

בשנים 1993–2007 היה נשוי לרובין רוזאן. ב-2010 נישא לקלי טיסדייל, ולהם שלושה ילדים.
חבר בלהקה בשם "מינג טי", יחד עם הגיטריסטית והזמרת סוזנה הופס, לשעבר מלהקת הבאנגלס. בין היתר ביצעה הלהקה שירים מתוך הפסקול של סרטי אוסטין פאוורס המאוחרים.