stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב בן-חיים

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 בדצמבר 1907 מושצ'יסקה, אוקראינה 
 פטירה:  6 באוגוסט 2013  (בגיל 105) ירושלים 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ורוצלב  אוניברסיטת לייפציג 
 תלמידי דוקטורט:  אברהם טל, משה בר־אשר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1964)  פרס רוטשילד 
 הערות:  נשיא האקדמיה ללשון העברית (1973–1981)
 תרומות עיקריות
 חקר העברית והארמית המשמשים את עדת השומרונים בתפילותיהם. ערך ספרי לשון רבים
 
זאב בן-חיים (28 בדצמבר 1907 - 6 באוגוסט 2013) היה מחשובי הבלשנים העבריים, חתן פרס ישראל, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ונשיא האקדמיה ללשון העברית.
קורות חיים

נולד בשם זאב וולף גולדמן בעיירה מוֹשְצִ'יסְקָה (Mościska) שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, לאחר המלחמה בתחומי המדינה הפולנית החדשה). בהיותו נער למד במקביל לימודי יהדות ולימודים כלליים. לאחר סיום התיכון עבר ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. במקביל למד לתואר דוקטור לבלשנות שמית באוניברסיטת לייפציג. בין מוריו היו החוקרים הידועים קרל ברוקלמן וארתור אונגנד. בשנת תרצ"א (1931) שהה בארץ ישראל שנה אחת, ולמד במכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1932 הגיש את עבודת הדוקטורט, בנושא השמות הפרטיים בכתובות הנבטיות. בשנת תרצ"ג (1933) הוסמך לרבנות בבית המדרש בברסלאו, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בבלשנות שמית באוניברסיטת ברסלאו.
בסוף שנת תרצ"ג (1933) עלה לארץ ישראל, ושנה מאוחר יותר מונה למזכיר בוועד הלשון העברית. החל בשנת 1948 שימש מרצה ללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים (ב-1955 הפך פרופסור מן המניין). היה חבר באקדמיה ללשון העברית מראשיתהּ.
ב-1953 פרסם את מאמרו הידוע "לשון עתיקה במציאות חדשה (שיחות על בעיות בלשון העברית החיה)", שזכה לשלושה קונטרסים ב"לשוננו לעם", אחד מכתבי-העת של האקדמיה ללשון העברית. במאמר עסק בן-חיים בנושאי הבלשנות ומטרותיה, במשמעותה של תחיית העברית, בגלגולי העברית הספרותית כיסוד להתחדשות הדיבור ובעברית החיה וטיפוחה. בין 1955 ל-1965 היה העורך של "לשוננו", כתב-עת אחר של האקדמיה. ב-1957 יצא לאור הכרך הראשון מתוך מחקרו המונומנטלי "עברית וארמית נוסח שומרון". המחקר הושלם ב-1975 וב-1977 הסתיימה הוצאתם לאור של חמשת כרכיו. במסגרת מחקריו על לשונות העדה השומרונית ההדיר בן חיים את החיבור השומרוני החשוב תיבת מרקה. מחקרים אלה נחשבים עד היום כמקור החשוב והמקיף ביותר בנושא העברית והארמית המשמשים את עדת השומרונים בקריאת התורה ובתפילותיהם.
ב-1961 הפך סגן נשיא האקדמיה ללשון העברית. באותה שנה גם מונה לעמוד בראש מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית, ושימש בתפקיד זה עד 1992. זמן קצר לאחר מינויו עבר המילון למתכונת ממוחשבת – צעד חלוצי באותם ימים, שכן עתיד המחשבים ותפוצתם לא היו ברורים. בשנת 1964 זכה בפרס ישראל במדעי היהדות. שנתיים מאוחר יותר נעשה חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. ב-1973, עם מותו של פרופ' נפתלי הרץ טור-סיני, מונה בן-חיים לנשיא האקדמיה ללשון העברית. הוא שימש בתפקיד זה עד 1981, אז הוחלף על ידי פרופ' יהושע בלאו.
בשנת 1990 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
לאורך השנים ערך בן-חיים ספרי לשון רבים ופרסם מאות מאמרים במקומות שונים. בשנת 1992 כונסו כמה מהמאמרים הללו בספר "במלחמתה של לשון", בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
בן-חיים התגורר בירושלים עד יום מותו כשהוא בן 105. הוא נחשב לאחד מחוקרי העברית החשובים והמוערכים ביותר בעולם.[דרוש מקור]
משפחתו

היה נשוי לציפורה ואב לשתי בנות, אחת מהן היא פרופ' גוזל בן-חיים, מומחית לפיזיולוגיה של הצמח ממכון וולקני והאוניברסיטה העברית בירושלים.
ספר יובל לכבודו

משה בר-אשר, אהרן דותן, דוד טנא וגד בן-עמי צרפתי (עורכים), מחקרי לשון: מוגשים לזאב בן-חיים בהגיעו לשיבה, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"ג.
הנצחה

החל משנת תשע"ד, נקרא פרס האקדמיה ללשון העברית (לשעבר: פרס מישל ורוברט אסרף) על שמו. בשנה העוקבת, נוסף גם שמה של אשתו ציפורה, ושמו המלא הוא פרס האקדמיה ללשון העברית על שם ציפורה וזאב בן-חיים.
בשנת 2021 נחנך על שמו של בן-חיים רחוב בשכונת משכנות האומה בירושלים.
לקריאה נוספת

אביה השמשוני, "לראות את הלשון העברית לאורך כל קיומה כזהות אחת: שיחה עם פרופ’ זאב בן חיים", עם וספר נא–נב (תשלד), 17–22.
משה בר-אשר, "על פועלו של פרופ’ זאב בן-חיים", לשוננו סה, ג–ד (תשס"ג 2003), 227–238.
"פרופ’ זאב בן-חיים בן מאה", לשוננו עא, א–ב (תשס"ט):
משה בר-אשר, "תנים יומה מאה שנה" עמ' 15–18.
יהושע בלאו, "בן-חיים בן המאה – האיש והחוקר", עמ' 19–22.
אברהם טל, "זאב בן-חיים – הצצה בדרכיו ובפועלו", עמ' 23–28.
אהרן דותן, "פרופ’ זאב בן-חיים – נשיא ואדם: זכרונות וחוויות", עמ' 29–32.
משה בר-אשר, "זאב בן-חיים כסולל הדרך להוראת הלשון העברית ולמחקרה באוניברסיטאות בארץ ובאקדמיה ללשון העברית", לשוננו עז, עמ' 319–325.
ביבליוגרפיה:
ראובן מירקין, "כתבי פרופ’ זאב בן-חיים", לשוננו לב (תשכ"ח), א–יג; מב,א (תשל"ח), 4–8.
ראובן מירקין, "כתבי פרופסור זאב בן-חיים",  לשוננו סה,ג–ד (תשס"ג), 201–226.
הערות שוליים

↑  פרופ' זאב בן־חיים, באתר האקדמיה הישראלית למדעים
↑   יום העצמאות | 1990, באתר כאן ארכיון, 29 באפריל 1990
↑  ארכיון פרס האקדמיה ללשון העברית על שם בן־חיים, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  הכרזת שם רחוב על שם פרופ' זאב בן־חיים (אב תשפ"א, יולי 2021), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏18 ביולי 2021
| נשיאי ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית |
| --- | --- | --- |
| ועד הלשון העברית | אליעזר בן-יהודה • דוד ילין • אהרן מאיר מזי"א • חיים נחמן ביאליק • נפתלי הרץ טור-סיני • יוסף קלוזנר |  |
| האקדמיה ללשון העברית | נפתלי הרץ טור-סיני • זאב בן-חיים • יהושע בלאו • משה בר-אשר • אהרן ממן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258572105171  BIBSYS: 90936121  BnF: cb12055207n (data)  CiNii: DA05409769  GND: 123539765  ICCU: UFIV031164  ISNI: 0000 0001 0886 3108  LCCN: n82271869  NKC: jx20060126001  NLA: 35524611  NTA: 068482426  RERO: 02-A002988919  SUDOC: 168929503  Trove: 984092  VcBA: 495/136640  VIAF: 34476856   WorldCat (עם VIAF): 34476856
שיט באולימפיאדת פריז (2024)

| --- | --- |

 היכל:  המרינה של מרסיי
 תאריך התחלה:  28 ביולי 2024
 תאריך סיום:  8 באוגוסט 2024
 מתחרים:  330 מ-65 מדינות
 → 2020 2028 ← 
 
תחרויות השיט באולימפיאדת פריז (2024) נערכו בין 28 ביולי ל-8 באוגוסט במרינה של מרסיי. זו המהדורה ה-28 של השיט במשחקים האולימפיים. 330 שייטים התחרו בעשר תחרויות שונות: ארבע לגברים, ארבע לנשים ושתיים מעורבות.
זוכים > גברים

| אירוע | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| iQFOiL | ישראל תום ראובני | אוסטרליה גריי מוריס | הולנד לוק ואן אופזילנד |
| Formula Kite | אוסטריה ולנטין בונטוס | סלובניה טוני וודישק | סינגפור מקסימיליאן מאדר |
| ILCA 7 | אוסטרליה מת'יו וירן | קפריסין פבלוס קונטידס | פרו סטפנו פסקיירה |
| 49er | ספרד ספרד דייגו בוטין ופלוריאן טריטל | ניו זילנד ניו זילנד אייזק מקהארדי וויליאם מקנזי | ארצות הברית ארצות הברית איאן בארוס והנס הנקן |
זוכים > נשים

| אירוע | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| iQFOiL | איטליה מרתה מאגטי | ישראל שרון קנטור | הממלכה המאוחדת אמה וילסון |
| Formula Kite | הממלכה המאוחדת אלי אולדרידג' | צרפת לוריין נולוט | הולנד אנלוס לאמרטס |
| ILCA 6 | הולנד מריט בוומיסטר | דנמרק אן-מארי רינדום | נורווגיה לינה פלם הסט |
| 49er | הולנד הולנד אודיל ואן אנהולט ואנט דואץ | שוודיה שוודיה וילמה בובק ורבקה נצלר | צרפת צרפת שרה סטיארט ושרלין פיקון |
זוכים > מעורב

| אירוע | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| 470 | אוסטריה אוסטריה לארה ולדאו ולוקאס מאהר | יפן יפן קייג'ו אוקאדה ומיהו יושיוקה | שוודיה שוודיה אנטון דאהלברג ולוביזה קרלסון |
| Nacra 17 | איטליה איטליה רוג'רו טיטה וקטרינה בנטי | ארגנטינה ארגנטינה מתאו מג'דלני ואוגניה בוסקו | ניו זילנד ניו זילנד מייקה וילקינסון ואריקה דוסון |
ישראל בתחרות

שמונה שייטים ייצגו את ישראל באולימפיאדת פריז (2024), בשבע תחרויות: שלוש נשים – שרון קנטור (IQFOiL), גל צוקרמן (Formula Kite) ושי קקון (ILCA 6); שלושה גברים – תום ראובני (IQFOiL), דור זרקה (Formula Kite) ועומר ורד וילנצ'יק (ILCA 7); וזוג מעורב אחד – נועה לסרי וניתאי חסון (470).
המשלחת זכתה בשתי מדליות: שרון קנטור שזכתה במדליית כסף בתחרות ה-IQFOiL לנשים ותום ראובני שזכה במדליית זהב בתחרות ה-IQFOiL לגברים. השניים סיימו את השלב הראשון במקום השני והעפילו אוטומטית לחצי הגמר, בו סיימה קנטור ראשונה וראובני סיים שני. מיקומם הבטיח להם מדליה אולימפית. בגמר סיימה קנטור במקום השני וזכתה במדליית הכסף וראובני סיים במקום הראשון וזכה במדליית הזהב. קנטור הפכה לסגנית האלופה האולימפית הרביעית בתולדות ישראל, וראובני הפך לאלוף האולימפי הרביעי והשני בשיט, אחרי גל פרידמן באתונה 2004. אלו המדליות הרביעית והחמישית, בהתאמה, של ישראל באולימפיאדה זו וכן בענף השיט, והמדליות ה-17 וה-18 של ישראל במשחקים האולימפיים. בכך הפכה פריז 2024 למוצלחת ביותר בהיסטוריה האולימפית של ישראל.
בתחרויות ה-Formula Kite הגיעה גל צוקרמן למקום העשירי בסיום השלב המוקדם אך סיימה שלישית בחצי הגמר והודחה. דור זרקה סיים במקום ה-13 בשלב המוקדם והודח.
בתחרויות הלייזר הודחו שי קקון (מקום 24) ועומר ורד וילנצ'יק (מקום 30) בסיום מקצי המוקדמות.
בתחרות ה-470 המעורבות הגיעו נועה לסרי וניתאי חסון למקום השמיני בשלב הראשון והעפילו לשיוט המדליות, בו סיימו במקום השביעי.
הערות שוליים

↑  טבלת המדליות בשיט, מתוך אתר אולימפיאדת פריז 2024
↑  המשחקים הכי מוצלחים: 18 מדליות לישראל, באתר ערוץ הספורט, 3 באוגוסט 2024
מקס ז'אקוב

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1876 קמפר, צרפת 
 פטירה:  5 במרץ 1944 (בגיל 67) מחנה הריכוז דראנסי, צרפת 
 שם לידה:  Max Jacob Alexandre 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  סן-בנואה-סיר-לואר 
 שם עט:  Morven le Gaëlique, Léon David 
 מקום לימודים:  École coloniale, הפקולטה למשפטים בפריז 
 שפות היצירה:  צרפתית, קטלאנית 
 סוגה:  רומן 
 זרם ספרותי:  קוביזם 
 תקופת הפעילות:  מ-1898 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 1933)  קונקור ז'נרל (1894)  מוות למען צרפת 
 חתימה:   
 
מקס ז'אקוֹבּ (בצרפתית: Max Jacob;‏ 12 ביולי 1876 – 5 במרץ 1944) היה משורר, סופר וצייר יהודי-צרפתי משומד.
ביוגרפיה

מקס ז'אקוב נולד בעיר קמפר שבחבל ברטאן בצרפת, שם בילה את ימי נעוריו. למד בבית הספר הקולוניאלי בפריז, וב-1897 החליט להיות צייר. התגורר ברובע מונמארטר וב-1901 פגש בפבלו פיקאסו שהפך לידידו והכיר לו את גיום אפולינר. על ידידיו של מקס ז'אקוב נמנו גם ז'ורז' בראק, אנרי מאטיס, אמדאו מודיליאני וז'אן קוקטו.
ב-1909, מקס ז'אקוב, שנולד כיהודי, עבר חוויה דתית שבה ראה בעיני רוחו את ישו הנוצרי, וב- 1915 הפך לקתולי כשפיקאסו משמש לו כעד. ב-1916 מודיליאני צייר את דיוקנו של מקס ז'אקוב. החל ב-1921 מקס ז'אקוב התגורר מול המנזר של מסדר הבנדיקטינים בכפר סנט-בנואה-סור-לואר שבחבל סאנטר-עמק הלואר. ב-1928 שב לפריז אך ב-1936 פרש סופית לסנט-בנואה-סור-לואר כדי לחיות שם חיי נזיר למחצה.
בתקופת הכיבוש הנאצי של פריז, אחיו גורש למחנה הריכוז אושוויץ ונספה שם. אחותו ובעלה גם הם נרצחו על ידי הנאצים. ב-24 בפברואר 1944 מקס ז'אקוב נתפס בסנט-בנואה-סור-לואר בידי הגסטאפו של אורליאן וגורש למחנה דראנסי שליד פריז שממנו הועברו יהודים למחנות השמדה בגרמניה. ידידיו, ובהם ז'אן קוקטו וסשה גיטרי, פעלו לשחרורו אך לשווא. הוא סבל מדלקת ריאות ומת בדראנסי כעבור שבועיים. הוא נקבר בפריז אך ב-1949 ידידיו, ובהם פבלו פיקאסו, העבירו את עצמותיו לסנט-בנואה-סור-לואר.
החל משנת 1951 מוענק פרס על שמו למשוררים
יצירותיו

יצירתו של מקס ז'אקוב נחשבת לחוליה מקשרת חשובה בין תנועת הסימבוליזם לבין זו של הסוריאליזם בציור ובשירה, כפי שניתן להיווכח מציוריו ומן הפואמה "גביע הקוביות" (1917) שהביאה לפרסומו בציבור. ב- 1919 פרסם את הנובלה "הגנתו של טרטיף", שבה הביע את רעיונותיו הפילוסופיים והדתיים. ב-1922 פרסם את המסה "אמנות השירה". הוא עסק גם בתרגום ספרים מקטלאנית לצרפתית, ולפעמים חתם בשם העט "ליאון דויד". בין 1911 לבין 1938 כתב ופרסם למעלה מעשרים ספרים בפרוזה ובחרוזים. ב-1930 ושוב ב-1938 הציג את ציוריו בניו יורק.
כתביו בתרגום לעברית

נסים אמתיים; תרגמו מצרפתית והוסיפו מבוא, אחרית-דבר והערות: אמוץ גלעדי ואורי הולנדר, תל אביב: קשב לשירה, תשס"ו 2006. (מבחר מיצירתו)
מקס ז'אקוב – מתוך המבוא ל"גביע הקוביות" (מצרפתית: אביבה ברק-הומי), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
הערות שוליים

↑  טת פרס מקס ז'אקוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263359705171  PLWABN: 9810583304805606  BIBSYS: 90266483  BNE: XX978813  BnF: cb11908382s (data)  CANTIC: a11355840  CiNii: DA0236275X  GND: 118711113  ICCU: CFIV021277  ISNI: 0000 0003 6863 4192  LCCN: n79144837  LNB: 000009365  Léonore: 191380  MusicBrainz: 48b119ed-5d2f-4e84-93dc-c52746d0d42d  NDL: 00444416  NKC: ola2003172226  NLA: 35239958  NSK: 000033213  NTA: 068884427  RERO: 02-A000092989  RKD: 41308  SELIBR: 191347  SNAC: w6k35tfs  SUDOC: 026932644  Trove: 877825  ULAN: 500016649  VcBA: 495/288083  VIAF: 59084095   WorldCat (עם VIAF): 59084095 
פורטרט של ז'אקוב שצייר מודיליאני
לילך אשר טופילסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1970 (בת 54) קריית אונו
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  שותפה קרן ההשקעות פימי
 
לילך אשר טופילסקי (נולדה ב-19 במרץ 1970) היא מנהלת ישראלית, שותפה בקרן ההשקעות פימי. יו"ר רימוני תעשיות, כיהנה 5 שנים כמנכ"לית בנק דיסקונט לישראל עד דצמבר 2019.
ביוגרפיה

אשר טופילסקי נולדה בקריית אונו. היא בתם של אילנה, מנתחת מערכת, ורם, מהנדס תעשייה. אחותם של המוזיקאי גל אשר, של אסף אשר טייס בחיל האוויר שנהרג בהתרסקות מסוקו, ונועה העוסקת בפרסום ויח"צ.
לאחר לימודי התואר הראשון בכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב, אותם סיימה בהצטיינות, החלה לעבוד ככלכלנית בחברת ייעוץ אסטרטגי; אך לאחר זמן קצר החליטה להמשיך את לימודיה בחו"ל ונסעה עם בעלה לארצות הברית, שם למדה מנהל עסקים באוניברסיטת קלוג נורטווסטרן בשיקגו. בהמשך התקבלה לעבודה בחברת הייעוץ האסטרטגי בוסטון קונסלטינג גרופ.
ב-1998 חזרה לישראל ומונתה לעוזרת האישית של שלמה נחמה, יו"ר בנק הפועלים. בהמשך מילאה תפקידי ניהול שונים בבנק, בהם מנהלת אזור המרכז, מנהלת תחום e-banking ומנהלת אגף שיווק ותכנון אסטרטגי של החטיבה הקמעונאית. בדצמבר 2007 מונתה למשנה למנכ"ל וחברת הנהלה הממונה על חטיבת האסטרטגיה, בספטמבר 2009 מונתה לראש החטיבה הקמעונאית, במסגרת זו כיהנה גם כיו"ר פועלים משכנתאות, פועלים אופקים, תעודה חברה פיננסית וחברת דירקטוריון בישראכרט.
באוקטובר 2013 מונתה אשר טופילסקי למנכ"לית בנק דיסקונט. היא נכנסה לתפקידה בפברואר 2014 וממרץ 2014 כיהנה גם כיו"ר בנק מרכנתיל דיסקונט. במהלך כהונתה כמנכ"לית, ניסחה והובילה אשר טופילסקי תוכנית אסטרטגית ששמה דגש על שיפור יעילות, הגדלת אשראי לציבור וחיזוק היבטים טכנולוגיים ודיגיטליים בבנק. בעקבות יישום תוכניתה, רשם בנק דיסקונט שיפור משמעותי בתוצאותיו. בספטמבר 2014 נבחרה על ידי מגזין פורבס ישראל לאחת מ-4 הנשים החזקות בישראל.
ביוני 2019 הודיעה אשר טופילסקי על פרישתה מתפקידה בבנק דיסקונט לטובת מעבר לקרן פימי, קרן ההשקעות של איש העסקים ישי דוידי, בה היא מכהנת כשותפה בכירה. עזיבתה באה על רקע עזיבתם של מנהלים בכירים נוספים במוסדות פיננסיים, ככל הנראה בשל קביעת תקרות שכר בסקטור הפיננסי. אורי לוין, שיכהן כמנכ"ל דיסקונט ניו יורק, החליף אותה ב-1 בדצמבר 2019.בתקופת כהונתה בדיסקונט שיעור התשואה להון של הקבוצה הוכפל, הרווח הנקי עלה פי 3 ושווי הבנק הגיע לשיא של יותר מ-16 מיליארד שקל.
אשר טופילסקי נשואה לאדריכל מרק טופילסקי ואם לשלושה. היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב (1995) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו.
הערות שוליים

1 2   מיכאל רוכוורגר, מנכ"לית דיסקונט לילך אשר טופילסקי פורשת - ומצטרפת לקרן פימי, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2019
↑  הדר חורש, סופהשבוע, פריחת הלילך: הכירו את המנכ"לית החדשה של בנק דיסקונט, באתר "פורבס ישראל", 26 באוקטובר 2013
↑  שירות גלובס, ‏דיסקונט: עלייה של 25% ברווח הנקי ברבעון ל-276 מיליון שקל, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2013
1 2  שירות גלובס, ‏המנכ"לית שחילצה את דיסקונט מהדשדוש עוזבת, והיא לא לבד, באתר גלובס, 5 ביוני 2019
↑  ליאל קייזר, אורי לוין מונה למנכ"ל בנק דיסקונט, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 15 ביולי 2019
אלסנדרו מונטי דלה קורטה

הברון אלסנדרו אוגוסטו מונטי דלה קורטה (Alessandro Augusto Monti Della Corte, ‏1902–1975) היה היסטוריון איטלקי שעסק בחקר תולדות אתיופיה והאצולה האיטלקית, וחוקר בעל סמכות בינלאומית בחקר ההרלדיקה.
הוא שימש כנשיא "האגודה הבין-לאומית ללימודי מסדרים אביריים" (Commissione internazionale permanente per lo studio degli ordini cavallereschi) בין השנים 1962–1970. אוגוסטו מונטי לימד בבית הספר הקלאסי מאסימו ד'אדזליו שבטורינו. מונטי דלה קורטה נישא לג'יזה קורסידי טורה מונטנארה, ונולדו להן שתי בנות - באטריצ'ה ומריה אנריקה.
ספריו

"I castelli di Gondar", Società italiana arti grafiche, Roma (1938)
"Lalibelà: le chiese ipogee e monolitiche e gli altri monumenti medievali del Lasta", Società Italiana arti grafiche, Rome (1940)
"Le famiglie del Patriziato Bresciano: cenni storici ed araldici con 221 stemmi colorati e descritti ed altre illustrazioni fuori testo", Tipo lito fratelli Gerold, Brescia (1960)
"L' amazzone dei gigli: Maria Carolina di Napoli, duchessa di Berry (1798-1870)", Vanini, Brescia (1961)
"Fonti araldiche e blasoniche bresciane: il registro veneto dei nobili detti rurali od agresti estimati nel territorio bresciano tra il 1426 e il 1498", Tipolitografia F.lli Geroldi, Brescia (1962)
"Cariche sul Maghecc: Presentazione del generale d'armata Guglielmo Nasi", Vanini, Brescia (1964)
אוניברסיטת מקווארי

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  לכלן מקווארי 
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־60 שנה)
 בעלי תפקידים
 צוות:  1,960
 סגל:  1,698
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  45,558
 סטודנטים לתואר ראשון:  33,087
 סטודנטים לתואר שלישי:  1,582
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  9,889
 שונות
 הון עצמי:  900 מיליון דולרים אוסטרליים
 מיקום
 מיקום:  סידני, ניו סאות' ויילס
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 קואורדינטות:  33°46′31″S 151°06′46″E﻿ / ﻿33.775259°S 151.112915°E﻿ / -33.775259; 151.112915
 www.mq.edu.au
  (למפת סידני מוגדלת) אוניברסיטת מקווארי(למפת סידני רגילה) אוניברסיטת מקווארי he
 
אוניברסיטת מקווארי (באנגלית: Macquarie University) היא אוניברסיטה ציבורית אוסטרלית, הממוקמת בעיר סידני, במדינת ניו סאות' ויילס, שנוסדה בשנת 1964, והיא האוניברסיטה השלישית במדינה זו. מוסד זה היה הראשון באוסטרליה לחתום על הסכם בולוניה בשנת 2013.
נכון ל-2020, לומדים באוניברסיטה כ-45,000 סטודנטים בכ-5 פקולטות (בנוסף על בית חולים אוניברסיטאי ובית ספר לניהול). אוניברסיטת מקווארי מעורבת בארגונים איגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי (ACU) ואסטרונומי אוסטרליה (AAL).
מבין אנשי הסגל הבולטים העובדים באוניברסיטה ניתן למנות את ריווין קונל וחוסה אנריקה מויאל. כמה מבוגרי המוסד הידועים הידועים הם ליאן מוריארטי ומרטין אינדיק.
היסטוריה

הרעיון של הקמת אוניברסיטה שלישית בניו סאות' ויילס עלה בתחילת שנות ה-60 על ידי השלטונות המקומיים. האוניברסיטה נקראת על שמו של המושל החמישי של המושבה, לכלן מקווארי. בשנותיה הראשונות של אוניברסיטת מקווארי למדו בה כמה מאות סטודנטים בלבד, אך היא גדלה באופן משמעותי במהלך שנות ה-70 וה-80.
מבנה

האוניברסיטה כוללת כיום 35 מחלקות בחמש פקולטות:
הפקולטה לאמנויות
בית הספר למנהל עסקים מקברי
הפקולטה למדעי האדם
הפקולטה לרפואה ומדעי הבריאות
הפקולטה למדעים והנדסה
דירוגים בין-לאומיים

דירוג Times Higher Education: מיקום 178 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מיקום 130= (2024)
דירוג שנגחאי: מיקום 201–300 (2024)
ארקדי לבוביץ' קפלונוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1912 גלוחוב, פלך צ'רניגוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  22 באוקטובר 1943 (בגיל 31) כפר חודורוב, מחוז קייב, ברית המועצות ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1934–1943 (כ־9 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אל"ם)
 תפקידים בשירות
 פוליטרוק של חטיבת הטנקים המעוטרת מס' 54 בגיס הטנקים השביעי המעוטר של ארמיית המשמר המשוריינת השלישית
 פעולות ומבצעים
 פלישת ברית המועצות לפולין  מלחמת החורף  מלחמת העולם השנייה חזית וורונז'  החזית האוקראינית הראשונה
 עיטורים
 עיטור לנין  גיבור ברית המועצות (לפי מסמכי הענקה שונים: 17.11.1943) עיטור הכוכב הזהוב 2 עיטורי הדגל האדום (07.12.1941 ו-14.02.1943) עיטור הכוכב האדום (11.04.1940) ומדליות אחרות
 תפקידים אזרחיים
 ארוג   מנהל עבודה במפעל הבדים  סגן עורך עיתון מזכיר ועדת קומסומול בחוות המדינה החקלאית
 הנצחה
 אחד הרחובות בעיר פריאסלאב קרוי על שמו מעטפה עם תמונתו ושנות חייו פורסמה באוקראינה ב-2012
 
ארקדי לבוביץ' קפלונוב (ברוסית: Аркадий Львович Каплунов;‏ 21 בינואר 1912, גלוחוב, פלך צ'רניגוב, האימפריה הרוסית – 22 באוקטובר 1943, הכפר חודורוב, נפת מירונובסקי, מחוז קייב, ברית המועצות) היה יהודי סובייטי שעוטר לאחר מותו בעיטור גיבור ברית המועצות, סגן מפקד לעניינים פוליטיים (פוליטרוק) של חטיבת הטנקים המעוטרת מס' 54 בגיס הטנקים השביעי המעוטר של ארמיית המשמר המשוריינת השלישית של חזית וורונז', דרגתו במותו: פולקובניק המעוטר.
ביוגרפיה

נולד ב-21 בינואר 1912 במשפחה יהודית. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה משפחתו ברחה בסוף 1917 לעיר סומי. סיים בבית ספר שבע שנות לימוד (מה שנקרא בתקופתו "השכלה תיכונית לא שלמה"). כבר בגיל 12 התחיל לעבוד כשוליה אצל עובד אחר במחלקת מגפיים של בית מלאכה של שרמן אז גם הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1925.
עבד כאורג, מנהל עבודה במפעל הבדים של סומי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר ערב, היה סגן עורך עיתון של סומי "מחרשה ופטיש", ואז מזכיר ועדת קומסומול במפעל מכונות על שם פרונזה ועוזר מנהל המחלקה הפוליטית בנושא קומסומול של בחוות המדינה החקלאית "האינטרנציונל השלישי".
גויס לצבא האדום בינואר 1934 וצורף כחניך לגייס משוריין מס' 4. ב-1935 מונה להיות מפקד הטנק. בשנת 1936 שירת כעוזר פוליטרוק בחטיבה משוריינת מס' 23 בעיר פרוסקורוב.
השתתף ב-1939 בפלישה למערב אוקראינה ובמערב בלארוס, במלחמת החורף. על כך קיבל עיטור הכוכב האדום.
השתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה מאז יוני 1941. ב-24 ביוני פיקד על מתקפת רגימנט משוריין מס' 86 ליד העיר דובנו שפגעה בכ-70 טנקי ורמאכט ושני גדודי חיל רגלים ממונעים. יומיים לאחר מכן הרגימנט בפיקודו הדף את הכוחות מולו כ-15 קילומטרים מערבה. על כלל הפעולות הללו הוא עוטר בעיטור הדגל האדום. נלחם בחזית דרום מערבית וחזית וורונז'. נפצע שלוש פעמים במהלך השירות.
כפוליטרוק חטיבת השריון המעוטרת מס' 54 הועלה ב-14 בפברואר 1943 קיבל עיטור הדגל האדום השני ובהמשך הועלה לדרגת פולקובניק.
ב-24 בספטמבר 1943 צלח את דנייפר ליד הכפר טרחטמירוב, בנפת קניב, מחוז צ'רקאסי. בדוגמה אישית הוא נתן השראה לחיילים בקרב.
נהרג ב-22 באוקטובר 1943 ליד הכפר חודורוב (נפת מירונוב במחוז קייב) במהלך הפצצה אווירית.
נקבר בפארק המרכזי בעיר פריאסלאב של מחוז קייב.
משפחתו

אשתו - נדז'דה בוגדאנובה (נישאו ב-1934)
בתו - נליה
הערות שוליים

↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דוגמת המעטפה בדף האישי באתר "יד זיכרון עברי"(ברוסית)
1 2 3 4 5  "עבריי אוקראינה מצידו השמאלי של דניפרו: היסטוריה ותרבות - מסמכי הסמינריון המדעי העשירי, צרניהיב, 23 באפריל 2015, ISBN 978-617-7323-53-1, עמ' 153 - 154(ברוסית)
↑  עמוד ארקדי קפלונוב באתר "ג'ויש ממוריאל"(ברוסית)
↑  "אף אחד לא נשכח, שום דבר לא נשכח" בדף "וצ'נאיה פאמיאט" של האתר יומנים אישיים "לייבז'ורנאל"(ברוסית)
ענת לוין (מנהלת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1963 (בת 61)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  תל אביב, ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקצוע:  מנהלת, כלכלנית
 מעסיק:  בלאקרוק ארצות הברית (חברת-האם)
 תפקיד:  מנכ"לית בלאקרוק ישראל
 בן זוג:  מאיר ברון
 מספר צאצאים:  3
 
ענת לוין (נולדה ב-13 במאי 1963) היא מנכ"לית בלאקרוק ישראל. בעבר שימשה כמשנה-למנכ"ל כלל ביטוח, כמנכ"לית מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים וכיו"ר החברה.
ביוגרפיה

לוין סיימה בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה ובמינהל עסקים וכן MBA - שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה > קריירה

החלה את עבודתה הראשונה בשנת 1989, בבית ההשקעות אופק, לימים פסגות אופק, בה העפילה בסולם התפקידים הניהולי, בתפקידה האחרון כיהנה כמנהלת המקצועית של החברה. אחר-כך עברה לחברת ההשקעות נשואה-זנקס נ"ע בע"מ, שם כיהנה כמנכ"ל משותף. ב-1999 היא עברה למגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, באפריל 2002 התמנתה למשנה למנכ"ל מגדל ולמנהלת תחום השקעות ואשראי בחברה. בתחילת תפקידה עמד היקף תיק ההשקעות של מגדל על כ-30 מיליארד שקל, ובסיום תפקידה הוא עמד על כ-100 מיליארד שקל.
בשנת 2007 מונתה לוין כחברה בוועדת חמדני לבחינת הגברת מעורבות הגופים המוסדיים בשוק ההון. בשנת 2009 מונתה לוין כחברה בוועדת חודק שעסקה בהתוויית הכללים להעמדת אשראי על ידי גופים מוסדיים.
כתב העת הבריטי "Project Finance Magazine" בחר בעסקה אותה הובילה לוין, ההשקעה בפרויקט הלוויין הישראלי "עמוס", כעסקת השנה בתחום התקשורת במזרח התיכון לשנת 2009.
בנובמבר 2009 הוצע ללוין לעמוד בראש האגף לפיקוח על הביטוח ושוק ההון במשרד האוצר, הצעה לה היא סירבה. ב-2010 מונתה למשנה למנכ"ל בנק הפועלים, ליו"ר פועלים הנפקות ולראש חטיבת גלובל טרז'רי בבנק. החטיבה מנהלת את הנכסים הפיננסיים של הבנק והנזילות וגם אחראית על חדרי העסקאות, עשיית שוק ומסחר (במט"ח ובנגזרות מט"ח, ריביות וסחורות).
בשנת 2012 הקימה לוין את החטיבה לשווקים פיננסיים בבנק הפועלים, על ידי איחוד של חטיבת הגלובל טרז'רי עם חטיבת נכסי לקוחות, החטיבה המאוחדת מונה כ-450 עובדים.
בסוף שנת 2013 מונתה לכהן כמנכ"לית קבוצת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים. בנובמבר 2014 הוחלפה על ידי עמוס ספיר.
במאי 2014 מונתה לחברת הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015.
בינואר 2015 מונתה למשנה-למנכ"ל כלל ביטוח.
בספטמבר 2019 החלה לשמש כמנכ"לית בלאקרוק ישראל.
הערות שוליים

↑   אסא ששון, ענת לוין מונתה למנכ"לית בלאקרוק ישראל, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2019
↑   ערן אזרן, נמצא האיש שיחליף את ענת לוין: עמוס ספיר יהיה יו"ר מגדל ביטוח, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2014.
↑  רון שטיין, ‏ענת לוין מונתה למשנה למנכ"ל כלל ביטוח, באתר גלובס, 12 בינואר 2015.