stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מג'יק ג'ונסון
ביוגרפיה > קריירה בתיכון ובמכללה

בצעירותו שיחק ג'ונסון במסגרת נבחרת הכדורסל של תיכון אברט. במשחקיו הפגין יכולות מרשימות במסירות, בקריאת המשחק והשליטה בו. באחד מהמשחקים השיג טריפל דאבל של 38 נקודות, 18 ריבאונדים ו-16 אסיסטים. לאחר המשחק העניק לו פרד סטבלי ג'וניור, כתב ספורט בעיתון מקומי בלנסינג, את הכינוי "מג'יק". כינוי זה הפך לשמו הקבוע של ג'ונסון בפי כל בהמשך הקריירה שלו. בשנתו האחרונה בתיכון הוביל ג'ונסון את אברט לזכייה באליפות התיכונים של ארצות הברית, עם מאזן של 27 ניצחונות והפסד בודד.
ב-1977 הצטרף ג'ונסון לנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מישיגן, במדיה שיחק שנתיים. בעונתו האחרונה, 1978/1979, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בטורניר אליפות המכללות לאחר ניצחון בגמר על אוניברסיטת המדינה של אינדיאנה. לארי בירד הוביל את הקבוצה היריבה ובהמשך יהפוך ליריבו הגדול של ג'ונסון בקריירת הכדורסל המקצוענית שלו. אף שבתחילה שאף להתמקד בלימודי תקשורת ולעבוד ככתב טלוויזיה, החליט ג'ונסון לפנות לקריירת כדורסל מקצוענית בליגת ה-NBA.
ביוגרפיה > נשיאת HIV ופרישה

לפני עונת 1991/1992 גילה ג'ונסון כי נשא את נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס. במסיבת עיתונאים שערך ב-7 בנובמבר 1991 חשף את קיום הנגיף, והודיע על פרישתו המיידית ממשחק. הוא ציין כי לאשתו, ולבנם שטרם נולד, אין סימני HIV, וכי הוא יקדיש את חייו למאבק במחלה. על אף שטען בתחילה כי אינו יודע את סיבת המחלה, הוא גילה בהמשך כי זו נבעה מיחסי מין שקיים עם שותפות שונות. הודעתו של ג'ונסון הפכה לשיחת היום בארצות הברית, וב-2004 דורגה על ידי ESPN כרגע השביעי הזכור ביותר במדינה ב-25 השנים הקודמות. רבים ברחבי המדינה ראו בג'ונסון גיבור, ונשיא המדינה לשעבר, ג'ורג' ווקר בוש, אף אמר: "עבורי, מג'יק הוא גיבור, גיבור בשביל כל מי שאוהב ספורט".
על אף פרישתו, נבחר ג'ונסון על ידי האוהדים לחמישייה הפותחת במשחק האולסטאר של 1992, והחליט להשתתף במשחק מבלי לקחת חלק במשחקי הליגה המקבילים. החלטתו הגיעה על אף טענותיהם של חבריו לקבוצה לשעבר, ביירון סקוט ואיי סי גרין, כי הוא אינו צריך לשחק. ג'ונסון הוביל את נבחרת המערב לניצחון 113–153, שהיווה את ההפרש הגבוה בתולדות משחקי האולסטאר, וזכה בתואר ה-MVP של המשחק לאחר שקלע 25 נקודות, מסר תשעה אסיסטים והוריד חמישה ריבאונדים (הייתה זו זכייתו השנייה בקריירה בתואר, אחרי שקיבל אותו בסיום משחק האולסטאר של 1990). בסיום המשחק נכנסו שחקני שתי הקבוצות למגרש ובירכו את ג'ונסון.
ג'ונסון נכלל בסגלה של נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת ברצלונה בקיץ 1992. הוא היה חלק מהנבחרת שכונתה "דרים טים" (Dream Team), בשל ריבוי כוכבי ה-NBA שבה והיכולת המרהיבה שהציגה. ג'ונסון זכה עם נבחרתו במדליית הזהב מבלי להפסיד אף משחק; בשל בעיות בברכו הוא לא שותף במשחקים באופן קבוע, אך זכה לקימת כבוד מהקהל במגרשים.
לקראת עונת 1992/1993 הודיע ג'ונסון על כוונתו לחזור לשחק ב-NBA. לאחר שהתאמן והשתתף במספר משחקי טרום-עונה, הודיע מחדש על פרישתו, בשל המחלוקות וההתנגדויות לחזרתו בקרב מספר שחקנים. לאחר הפרישה כתב ג'ונסון ספר שעסק ב"סקס בטוח", פתח מספר עסקים, עבד כשדר ברשת הטלוויזיה NBC, ונסע לאסיה ולאוסטרליה יחד עם קבוצת כדורסל שהורכבה משחקנים לשעבר במכללות וב-NBA.‏
ג'ונסון החליף את רנדי פונד כמאמנה של לוס אנג'לס לייקרס לקראת סיום עונת 1993/1994. לאחר שהקבוצה הפסידה חמישה מששת המשחקים הראשונים תחתיו, הודיע על עזיבתו בסיום העונה. במקביל החליט לרכוש בעלות על חמישה אחוזים ממניות הקבוצה. במהלך עונת 1995/1996, בגיל 36, חזר ג'ונסון פעם נוספת ללייקרס בתור שחקן. הוא שיחק בעמדת הפאוור פורוורד והשיג ממוצעים של 14.6 נקודות, 6.9 אסיסטים ו-5.7 ריבאונדים ב-32 המשחקים האחרונים של העונה. לאחר שהקבוצה הפסידה ליוסטון בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף, הודיע ג'ונסון על פרישתו הסופית.
ביוגרפיה > מחוץ לכדורסל ולאחר הפרישה

ג'ונסון הפך לראשונה לאב ב-1981 ממליסה מיצ'ל, לה לא היה נשוי. בנם שנולד, אנדרה, גדל אצל אמו, אך ביקר את ג'ונסון בכל קיץ. נכון לאוקטובר 2005 הוא עובד כמנהל שיווקי בחברת "מפעלי מג'יק ג'ונסון". ב-1991 התחתן ג'ונסון עם ארלית'ה קלי, ממנה נולד לו בן בשם ארווין השלישי (1991) ובת בשם אליסה (1995) אותה אימצו.
לאחר שהודיע בנובמבר 1991 על המצאות בגופו של וירוס ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, החל ג'ונסון לפעול ברחבי העולם על מנת להגביר את המודעות למחלה. הוא הקים את קרן מג'יק ג'ונסון על מנת לסייע במאבק במחלה, אף שמאוחר יותר ייעד את הקרן למטרות צדקה אחרות. ב-1992 הוא הצטרף לוועד הלאומי של ארצות הברית למאבק באיידס, אך עזב כעבור שמונה חודשים בטענה כי הוועד לא פועל מספיק למניעת המחלה. באופן מסורתי קושר וירוס ה-HIV למתמכרים לסמים ולהומוסקסואלים, אך ג'ונסון ניהל קמפיינים שנועדו להראות שסכנת ההידבקות אינה מוגבלת דווקא לקבוצות אלו. הוא שימש כדובר הראשי של האומות המאוחדות במהלך כנס יום האיידס העולמי ב-1999. בנוסף, שימש כאחד מ"שליחי השלום" של האומות המאוחדות.
ב-1998 החל ג'ונסון לארח תוכנית טלוויזיה לילית בשם "השעה של מג'יק" (The Magic Hour), אך התוכנית נסגרה כעבור חודשיים בשל אחוזי צפייה נמוכים. בנוסף, הוא עומד בראש "מפעלי מג'יק ג'ונסון", חברה עם רווח נקי של כ-700 מיליון דולר שבבעלותה מספר בתי קולנוע ומסעדות ברחבי ארצות הברית. ג'ונסון שימש במשך שבע שנים כשדר משחקי NBA ברשת TNT, בטרם הפך לפרשן ב-ESPN בשנת 2008. ב-1994 רכש ג'ונסון חלק קטן מהבעלות על לוס אנג'לס לייקרס, לאחר ששילם למעלה מעשרה מיליון דולר תמורת מניותיו. באוקטובר 2010 הוא מכר את חלקו בבעלות על הקבוצה. כיום הוא אף נושא בתואר סגן הנשיא של המועדון.
ב-2012 נכלל ג'ונסון בקבוצת משקיעים שרכשה את קבוצת ה-MLB לוס אנג'לס דודג'רס תמורת 2 מיליארד דולר.
בתחום הפוליטיקה, ג'ונסון ידוע כתומך של המפלגה הדמוקרטית. ב-2005 הוא הביע תמיכה ציבורית במינויו של פיל אנגלידס למושל קליפורניה, וב-2007 תמך בקמפיין של הילרי קלינטון לנשיאות ארצות הברית. ב-2010 הוא תמך בברברה בוקסר בבחירות החוזרות לסנאט של ארצות הברית.
מורשת

ג'ונסון שיחק בהצטיינות בעמדת הרכז על אף גובהו הרם, 2.06 מטרים, המתאים לשחקנים בעמדות מתחת לסל. הוא שילב במשחקו כישורי החזקה בכדור, ניהול משחק ומסירת אסיסטים יצירתיים המאפיינות רכז; יכולת התמודדות מתחת לסל ולקיחת ריבאונדים המאפיינות פאוור פורוורדים וסנטרים; וכן יכולות מגוונות של קליעת סלים והתמודדות פיזית מול השחקנים היריבים, המאפיינות סווינגמן. בשל הצטיינותו הרבה בכל תחומי המשחק הוא נחשב עד היום לרכז הטוב בתולדות הכדורסל. בזכות יכולותיו המגוונות הוא יכול היה לשחק בכל העמדות על המגרש במקרה של פציעות או הרחקות של שחקנים. ג'ונסון נודע ביכולתו להשיג "טריפל דאבל", והוא שלישי במיקום של כל הזמנים בהחזקת הטריפל דאבל; במקום הראשון, ניצב ראסל ווסטברוק, במקום השני אוסקר רוברטסון ושלישי מג’יק עם 138.
ג'ונסון נודע כמי שהנהיג את סגנון המשחק המהיר והמרהיב של הלייקרס במהלך שנות ה-80, סגנון שכונה "שואו-טיים" (Showtime). שיטת המשחק התבססה על יציאה להתקפות מתפרצות רבות, חילופי מקומות במגרש ומסירות מתוחכמות, המאפשרות לקלוע סלים גם במקרה של שמירה כפולה ומשולשת מצד שחקני הקבוצה היריבה. אחד מסימני ההיכר של ג'ונסון הוא המסירה מאחורי הגב או לכיוון ההפוך מכיוון ההסתכלות שלו, כאשר שחקנים כמו ג'יימס וורת'י ומייקל קופר שיתפו איתו פעולה באופן מוצלח במשחק הריצה. אף שפעמים רבות בנה ג'ונסון את ההתקפות המתפרצות ומסר אסיסטים ממצבים כאלו, הוא נודע ביכולתו לנהל את המשחק בצורה מוצלחת גם בקצב איטי יותר. במשך השנים, כאשר כרים עבדול-ג'באר החל לדעוך ביכולתו, לקח ג'ונסון על עצמו יותר ויותר משימות קליעה עבור הקבוצה. הוא נודע, בין היתר, בזריקת הוו הייחודית שפיתח, אשר כונתה בפי הפרשנים והאוהדים "ג'וניור סקיי-הוק".‏
כמו כן, נודע ג'ונסון ביריבות הגדולה שלו עם לארי בירד, כוכבה של בוסטון סלטיקס. יריבות זו החלה עוד כאשר נפגשו השניים בגמר טורניר אליפות המכללות ב-1979, ונמשכה כשהשניים הובילו את קבוצותיהם פעם-אחר-פעם להתמודדויות בסדרת הגמר של ה-NBA. ג'ונסון טען שעבורו, העונה הסדירה מורכבת מ-80 משחקים רגילים ועוד שני מפגשים בין הלייקרס לבוסטון; בעוד שבירד העיד כי הישגיו הסטטיסטיים של ג'ונסון "היו הדבר הראשון שבדק בבוקר". היריבות בין השניים נחשבת לכה משמעותית משום שייצגה הבדלים רבים - היריבות בין הלייקרס ובוסטון כמועדונים; סגנון ה"שואו-טיים" של הלייקרס לעומת הסגנון הפיזי וה"עבודה השחורה" של בוסטון; ושחקני הכדורסל השחורים לעומת הלבנים. על אף יריבותם על המגרש, השניים העידו כי הם חברים טובים מחוצה לו.
ג'ונסון, יחד עם שחקנים כמו בירד ומייקל ג'ורדן, תרם רבות לצמיחה בפופולריות של ליגת ה-NBA: לאחר עשור בו סבלה הליגה מרמת עניין נמוכה ומירידה באחוזי הרייטינג, צמח דור אוהדים חדש בעקבות הגעתם של ג'ונסון ובירד לליגה והיריבות ביניהם. יש אף הטוענים כי שחקנים אלו הצילו את ה-NBA מפני פשיטת רגל.
ב-2022 הוענק לראשונה פרס ה-MVP של סדרות הגמרים האזוריים ב-NBA, המוענק לשחקן המצטיין בגמרים האזוריים ב-NBA. הפרס של גמר האזור המערבי נקרא על שם ג'ונסון.
ב-4 בינואר 2025 הוענקה לו, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן.
סטטיסטיקות קריירה > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979/1980 | לייקרס | 77 |  | 36.3 | 53% | 22.6% | 81% | 7.7 | 7.3 | 2.4 | 0.5 | 18 |
| 1980/1981 | לייקרס | 37 |  | 37.1 | 53.2% | 17.6% | 76% | 8.6 | 8.6 | 3.4 | 0.7 | 21.6 |
| 1981/1982 | לייקרס | 78 | 77 | 38.3 | 53.7% | 20.7% | 76% | 9.6 | 9.5 | 2.7 | 0.4 | 18.6 |
| 1982/1983 | לייקרס | 79 | 79 | 36.8 | 54.8% | 0% | 80% | 8.6 | 10.5 | 2.2 | 0.6 | 16.8 |
| 1983/1984 | לייקרס | 67 | 66 | 38.3 | 56.5% | 20.7% | 81% | 7.3 | 13.1 | 2.2 | 0.7 | 17.6 |
| 1984/1985 | לייקרס | 77 | 77 | 36.1 | 56.1% | 18.9% | 84.3% | 6.2 | 12.6 | 1.5 | 0.3 | 18.3 |
| 1985/1986 | לייקרס | 72 | 70 | 35.8 | 52.6% | 23.3% | 87.1% | 5.9 | 12.6 | 1.6 | 0.2 | 18.8 |
| 1986/1987 | לייקרס | 80 | 80 | 36.3 | 52.2% | 20.5% | 84.8% | 6.3 | 12.2 | 1.7 | 0.5 | 23.9 |
| 1987/1988 | לייקרס | 72 | 70 | 36.6 | 49.2% | 19.6% | 85.3% | 6.2 | 11.9 | 1.6 | 0.2 | 19.6 |
| 1988/1989 | לייקרס | 77 | 77 | 37.5 | 50.9% | 31.4% | 91.1% | 7.9 | 12.8 | 1.8 | 0.3 | 22.5 |
| 1989/1990 | לייקרס | 79 | 79 | 37.2 | 48% | 38.4% | 89% | 6.6 | 11.5 | 1.7 | 0.4 | 22.3 |
| 1990/1991 | לייקרס | 79 | 79 | 37.1 | 47.7% | 32% | 90.6% | 7 | 12.5 | 1.3 | 0.2 | 19.4 |
| 1995/1996 | לייקרס | 32 | 9 | 29.9 | 46.6% | 37.9% | 85.6% | 5.7 | 6.9 | 0.8 | 0.4 | 14.6 |
| קריירה | קריירה | 906 | 763 | 36.7 | 52% | 30.3% | 84.8% | 7.2 | 11.2 | 1.9 | 0.4 | 19.5 |
סטטיסטיקות קריירה > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979/1980 | לייקרס | 16 | 41.1 | 51.8% | 25% | 80.2% | 10.5 | 9.4 | 3 | 0.3 | 18.3 |
| 1980/1981 | לייקרס | 3 | 42.3 | 38.8% | - | 65% | 13.7 | 7 | 2.6 | 3 | 17 |
| 1981/1982 | לייקרס | 14 | 40.1 | 52.9% | 0% | 82.8% | 11.3 | 9.3 | 2.8 | 0.2 | 17.4 |
| 1982/1983 | לייקרס | 15 | 42.9 | 48.5% | 0% | 84% | 8.5 | 12.8 | 2.2 | 0.8 | 17.9 |
| 1983/1984 | לייקרס | 21 | 39.9 | 55.1% | 0% | 80% | 6.6 | 13.5 | 2 | 0.9 | 18.2 |
| 1984/1985 | לייקרס | 19 | 36.2 | 51.3% | 14.3% | 84.7% | 7.1 | 15.2 | 1.6 | 0.2 | 17.5 |
| 1985/1986 | לייקרס | 14 | 38.6 | 53.7% | 0% | 76.6% | 7.1 | 15.1 | 1.9 | 0.2 | 21.6 |
| 1986/1987 | לייקרס | 18 | 37 | 53.9% | 20% | 83.1% | 7.7 | 12.2 | 1.7 | 0.3 | 21.8 |
| 1987/1988 | לייקרס | 24 | 40.2 | 51.4% | 50% | 85.2% | 5.4 | 12.6 | 1.4 | 0.1 | 19.1 |
| 1988/1989 | לייקרס | 14 | 37 | 48.9% | 28.6% | 90.7% | 5.9 | 11.8 | 1.9 | 0.2 | 18.4 |
| 1989/1990 | לייקרס | 9 | 41.8 | 49% | 20% | 88.6% | 6.3 | 12.8 | 1.2 | 0.1 | 25.2 |
| 1990/1991 | לייקרס | 19 | 43.3 | 44% | 29.6% | 88.2% | 8.1 | 12.6 | 1.2 | 0 | 21.8 |
| 1995/1996 | לייקרס | 4 | 33.8 | 38.5% | 33.3% | 84.8% | 8.5 | 6.5 | 0 | 0 | 15.3 |
| קריירה | קריירה | 190 | 39.7 | 50.6% | 24.1% | 83.8% | 7.7 | 12.3 | 1.8 | 0.3 | 19.5 |
תארים ושיאים

במהלך הקריירה שלו זכה ג'ונסון בתארים קבוצתיים ואישיים רבים:
חמש אליפויות ה-NBA:‏ 1979/1980, 1981/1982, 1984/1985, 1986/1987, 1987/1988
MVP של העונה הסדירה: 1986/1987, 1988/1989, 1989/1990
MVP של סדרת הגמר: 1979/1980, 1981/1982, 1986/1987
בחירה למשחק האולסטאר: 1980, 1982–1992
MVP של משחק האולסטאר: 1990, 1992
בחירה לחמישיית העונה:
החמישייה הראשונה: 1982/1983–1990/1991
החמישייה השנייה: 1981/1982
בחירה לחמישיית הרוקיז של העונה:
החמישייה הראשונה: 1979/1980
מלך האסיסטים של ה-NBA:‏ 1983, 1984, 1986, 1987
מלך החטיפות של ה-NBA:‏ 1981, 1982
ב-1996 נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA לציון יובל להקמת הליגה.
הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-2002.
ג'ונסון מחזיק בשיא של ממוצע האסיסטים למשחק הגבוה בתולדות הליגה (11.2). בנוסף, הוא השיג את מספר האסיסטים הגבוה ביותר בתולדות משחקי הפלייאוף (2,346), את מספר האסיסטים הגבוה ביותר למשחק פלייאוף בודד (24), ואת מספר האסיסטים הגבוה ביותר למשחק בודד בסדרת הגמר (21). כמו כן, ג'ונסון מחזיק בשיא של מספר ה"טריפל דאבלים" במשחקי הפלייאוף עם 30 כאלו, ומדורג שלישי במספר הטריפל דאבלים בעונה הסדירה עם 38, אחרי אוסקר רוברטסון וראסל ווסטברוק.
כביש 16

.
| --- | --- |


 מידע כללי
 כינוי:  שדרות אריאל שרון
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  4.7 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  2019–2022 (כ־3 שנים)
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירושלים
 נקודת התחלה:  מחלף מוצא
 נקודת סיום:  מחלף גבעת מרדכי
 כבישים מסתעפים:    כביש 1   כביש 50
 
 קואורדינטות:  31°46′44″N 35°10′51″E﻿ / ﻿31.77888889°N 35.18083333°E﻿ / 31.77888889; 35.18083333
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף נחל רבידה
כביש 16 (או שדרות אריאל שרון) הוא כביש אורך ארצי במערבה של ירושלים, המקשר בין רחוב שמואל בייט ושדרות בגין, בקרבת מחלף גבעת מרדכי, לכביש 1 באזור מוצא.
הכביש נסלל בתור כניסה נוספת לירושלים לבאים ממערב, ומאפשר לנוסעים בכביש 1 גישה לשכונות דרום-מערב העיר, מבלי לעבור ברובע הכניסה לעיר, שבדרך כלל עמוס למדי. עלות הקמתו של הכביש מוערכת בכמיליארד וחצי ש"ח. הכביש הוא דו-נתיבי לכל כיוון ומהירות הנסיעה המותרת בו היא 80 קמ"ש, שתעלה בהמשך ל-110 קמ"ש.
במסגרת הפרויקט הוקם גשר באורך של כ-370 מטרים במחלף מוצא, מעל נחל שורק, המחבר את הכביש, בקצהו הצפוני, לכביש 1 העובר על גשר מוצא הקיים. בהמשכו דרומה הכביש חולף בשתי מנהרות כפולות ומסתיים במחלף גבעת מרדכי הקיים, ששודרג ומחבר את כביש 16 לכביש בגין, המוביל אל מלחה וגילה.
מספרו של הכביש, 16, מהווה את המִספור הן ברשת הדרכים הארצית והן ברשת הדרכים המקומית של ירושלים.
שלב חציבת המנהרות הסתיים בשנת 2021. טקס חנוכת הכביש נערך ב-31 באוגוסט 2022, והוא נפתח לתנועה ב-1 בספטמבר, שנה לפני המועד המתוכנן.
תוואי הכביש

הכביש הוא כניסה מרכזית שנייה לעיר ירושלים ממערב, ומתפצל ממחלף מוצא עד לחיבורו עם כביש בגין. אורך הכביש הוא 4.7 קילומטר והוא כולל שני נתיבים לכל כיוון. הכביש מתחיל בהרחבה חדשה למחלף מוצא, חולף בגשר חדש, ועובר בשתי מנהרות: האחת תחת שכונת הר נוף, והשנייה תחת שכונת יפה נוף וחלקו המזרחי של הר הרצל. בין שתי המנהרות עובר הכביש בגשר מעל נחל רבידה, שם נבנה מחלף נחל רבידה המחבר אותו עם הר נוף ועם דרך יוסף וייץ, ומוביל לגבעת שאול. מחלף בייט מחבר את הכביש לרחוב שמואל בייט ליד שכונת רמת בית הכרם, והכביש מסתיים במחלף גבעת מרדכי, ששודרג, ומקשר את הכביש לכביש בגין ולרחוב שח"ל שבשכונת גבעת מרדכי. המשכו של הכביש מזרחה, ברחובות בייט ובצלאל בזק, מתוכנן להיות משודרג על ידי עיריית ירושלים, והוא יחבר את כביש 16 עם הכניסה הדרומית לקמפוס אדמונד ספרא של האוניברסיטה העברית, ויגיע עד רחוב הרצוג כאשר בכך תתאפשר הגעה מהירה מכביש 16 לשכונות רסקו וקטמון.
מחלפים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 16 ממערב למזרח
| 0 | מחלף מוצא |  | מוצא, בית זית |  כביש 1     כביש 3985 |
| 1.2 | מנהרת הר נוף |  | מתחת לשכונת הר נוף | 1.5 ק"מ |
| 2.8 | מחלף נחל רבידה |  | גבעת שאול, יער ירושלים | דרך יוסף וייץ |
| 2.9 | מנהרת בית הכרם |  | מתחת לשכונת יפה נוף  עובר מתחת לשדרות הרצל, חניון המרכז הרפואי שערי צדק ומגרשי בית וגן | 1.3 ק"מ |
| 4.2 | מחלף בייט |  | רמת בית הכרם, בית וגן | רחוב שמואל בייט |
| 4.7 | מחלף גבעת מרדכי |  | גבעת מרדכי |   כביש 50 רחוב בצלאל בזק |
היסטוריה

התוכניות הראשונות לכביש הוצגו בשנות ה-90 של המאה ה-20. על פי תוכניות אלו הכביש היה אמור להקיף את שכונת הר נוף דרך יער ירושלים, עד נחל רבידה, ושם להיכנס למנהרה מתחת לשכונת יפה נוף עד היציאה לרחוב בייט. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות מצד הקרן הקיימת לישראל וגופים ירוקים בשל טענה לפגיעה ביער ירושלים ובוטלה בשנת 2000. ביולי 2011 אושרה התוכנית המעודכנת הכוללת מנהרה נוספת ובינואר 2012 הוצגה תוכנית זו לציבור.
בשנת 2013, לאחר פטירת הרב עובדיה יוסף, הודיע שר התחבורה ישראל כץ כי הכביש החדש, שיעבור מתחת לביתו של הרב בשכונת הר נוף, ייקרא על שמו, אך ועדת השמות העירונית של עיריית ירושלים, שהתכנסה ב-24 בדצמבר 2017, החליטה כי הכביש ייקרא על שמו של ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון.
ב-6 בינואר 2014 אישרה ועדת השרים לענייני פנים ושירותים את התוכנית לסלילת הכביש ואת תכנונו המוקדם לקראת תחילת ביצוע. מבדיקת כדאיות כלכלית שערכו כלכלני משרד התחבורה נטען כי הכביש עשוי לחסוך למשק הישראלי כ-100 מיליון שקל בשנה הראשונה לפתיחתו, חיסכון שצפוי לגדול לכ-400 מיליון שקל בשנה. הבדיקה מצאה גם כי הכביש החדש יצמצם את מספר כלי הרכב הנכנסים לירושלים דרך הכניסה המערבית הוותיקה (גינות סחרוב) בכ-30%. מדובר בהפחתה של כאלף כלי רכב בשעה, בשעות השיא בבוקר, לכל כיוון.
באפריל 2015 הוחלט על ביצוע הפרויקט בשיטת PPP ופורסם הליך מיון מוקדם לקראת הגשת הצעות למכרז. התוכנית המקורית הייתה לפרסם את מסמכי המכרז עד יולי 2015; לבסוף הסתיים ההליך בסוף אוקטובר. שש הצעות נמסרו בשלב המקדמי ובאוגוסט 2018 הוכרזה שותפות שפיר-פיצרוטי, שהורכבה משפיר הישראלית ומחברת הכרייה האיטלקית פיצרוטי, לזוכה במכרז להקמת הכביש.
החברה החלה בבניית הכביש בשנת 2019 ותכננה לפותחו לתנועה בשנת 2023, זאת לאחר שפתיחת הכביש נדחתה בשל דחיית המועד האחרון להגשת ההצעות במכרז.
במהלך עבודות הסלילה בוצעה ב-2019 חפירת הצלה בעמק מוצא, בה נמצא יישוב מהתקופה הנאוליתית בארץ ישראל אשר מנה בין 2,000 ל-3,000 תושבים.
בינואר 2021 הסתיימה כריית מנהרת הר נוף.
ביוני שנה זו נפער בולען במגרש חניה בשטחי בית החולים שערי צדק. גורמים העריכו כי המגרש קרס בשל המנהרה של כביש 16 שנחפרה מתחתיו.
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל, צפוי כביש 16 לעבור שינוי במספור: למספר 21
ביקורת

ביקורת מרכזית על הפרויקט היא העלות הגבוהה של הפרויקט על חשבון השקעה בתחבורה ציבורית. מבחינה סביבתית, בניית הכביש שינתה באופן דרמטי את תוואי השטח הטבעי הפתוח של עמק מוצא ונחל רבידה וכן חשפה אתר ארכאולוגי פרה-היסטורי גדול שנקבר מחדש כדי לאפשר את המשך הפרויקט, הליך שזכה לביקורת.
במהלך עבודות הכרייה במרץ 2020 התלוננו דיירים בשכונת יפה נוף, שתחתיה עוברות המנהרות, על נזקים שנגרמו לבתיהם מהפיצוצים שנדרשו לכרייה. חברת נתיבי ישראל טענה כי אין כל בסיס לטענות.
הערות שוליים

↑   אסנת ניר, עבודות כביש 16: הושלמה כריית מנהרת הר נוף; הפתיחה עשויה להתקרב, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2021
↑  לירן תמרי, פרסום ראשון: המשטרה מתנגדת לפתיחת כביש 16, באתר mynet‏ ירושלים, 31 באוגוסט 2022
1 2  חיים גולדיטש, נחנך כביש גישה חדש לירושלים: "בשורה אדירה לעיר", באתר ynet, 31 באוגוסט 2022
↑  אודי עציון, כביש 16 בכניסה לירושלים ייפתח חלקית כבר באמצע 2022, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2021
↑   בשורות לירושלמים: כביש הכניסה החדש לבירה ייפתח בסוף החודש, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:19)
↑  אבי יוסף, כביש 16 בכניסה לירושלים ייחנך בסוף החודש, באתר ביזנעס, ‏11 באוגוסט 2022
↑  דליה טל, ‏כביש 16 בכניסה המערבית לבירה יעבור מתחת ליער ירושלים - כדרישת הירוקים, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2000
↑  אלפי שאולי, ירושלים: מה חשוב יותר - כביש או יער?, באתר ynet, 6 במאי 2012
↑  כביש הכניסה החדש לי-ם ייקרא ע"ש הרב עובדיה יוסף ז"ל, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2013
↑  מירב ארד, כביש הכניסה החדש לירושלים - ייקרא ע"ש אריאל שרון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בדצמבר 2017
↑   מוטי בסוק, כביש עובדיה יוסף: פורסם המכרז לסלילת כביש כניסה חדש לירושלים, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2015
↑  פרסום באתר לשכת הפרסום הממשלתית
↑   שפיר-פיצרוטי תקים את כביש 16 בכניסה לירושלים - במיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 16 באוגוסט 2018
↑  אדריאן פילוט, מלחמה על תוצרת הארץ: כביש חדש לירושלים בלי רכש גומלין, באתר כלכליסט, 31 באוקטובר 2018
↑   אסנת ניר, מתי ייגמרו הפקקים בכניסה לירושלים? החלו העבודות להקמת כביש 16, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2019
↑   אבי בר-אלי, למה הנוסעים בכביש 1 ייאלצו לעמוד בפקקים בכניסה לירושלים לפחות עד 2023, באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2017
↑  יישוב גדול מלפני 9,000 שנה נחשף ליד ירושלים, באתר ynet, 16 ביולי 2019
 ניר חסון, הכפר הנאוליתי שהתגלה בחפירת הצלה במוצא נקבר תחת העפר למען כביש חדש, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2019
↑  ערוץ 7, כביש 16 נסלל ממחלף 'מוצא' עד מרכז ירושלים באזור מחלף 'בייט' הסמוך לשכונת גבעת מרדכי ובית החולים שערי צדק, באתר ערוץ 7, 25 בינואר 2021
↑  גלעד כהן, נינה פוקס, בולען נפער בחניית בית החולים שערי צדק, אין נפגעים | תיעוד, באתר ynet, 7 ביוני 2021
↑   ניר חסון, כביש 16 — אוטוסטראדה לגיהנום, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2019;
 ניר חסון, המדינה תפתח היום כביש גישה חדש לירושלים, וכבר מתחילה להכיר בטעותה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2022
↑  טל נתנאל-נוריאל, עבודות הפיצוצים לכריית כביש 16 – הדיירים מתלוננים על נזקים לבתים, באתר כל העיר, ‏21 במרץ 2020
עבודות ההקמה של מנהרת הר נוף, צילום מיער ירושלים
עבודות ההקמה של מנהרת יפה נוף ומחלף בייט. ברקע, מימין לשמאל: שכונת רמת בית הכרם, המרכז הרפואי שערי צדק, שכונת בית וגן
יחידת שמשון

ערך זה עוסק ביחידת צה"ל שפורקה ב-1996. אם התכוונתם לגדוד בחטיבת כפיר, ראו .
| --- | --- |

 ויך שמשון את הפלשתים שוק על ירך
 פרטים
 כינוי:  מסתערבים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  יחידת מסתערבים ללוחמה בטרור
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1986–1996 (כ־10 שנים)
 מלחמות:  האינתיפאדה הראשונה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קל, אמצעים מיוחדים
 פיקוד
 יחידת אם:   אוגדת עזה
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
 מפקדים:  יגאל בן-שלום, ציון פ, אילן רוזנפלד, רן טמיר, דני שחר, טל שאול, עובד אליעז
"מסתערבים" לוחמים לקראת הסתערבות דורון דניאל דרזי (שנהרג במהלך שירותו ביחידה) ובני ברקן
יחידת "שמשון" (יחידה 367) הייתה יחידת מסתערבים ולוחמה בטרור מובחרת, אשר פעלה באזור רצועת עזה בשנים 1986 – 1996. שכנה בבסיס קטן ליד מחנה הפליטים ח'אן יונס.
בסמל היחידה מופיע שמשון הגיבור השובר את העמודים על הפלשתים.
יעוד

עיקר פעילותה של היחידה, היה מעצר מבוקשים בלב שטחים עוינים, כאשר חלק מהפעילות נעשית בצורה מסוערבת (כלומר: הלוחמים מחופשים לעוברי-אורח ערבים). היחידה פעלה בעיקר ברצועת עזה. יחידת דובדבן המקבילה לה פועלת עד היום באזור יהודה ושומרון.
היסטוריה

יחידת "שמשון" הוקמה על ידי אלוף פיקוד דרום יצחק מרדכי בעקבות הקמתה של יחידת דובדבן, שיועדה לפעילות מסוערבת באיו"ש. היא נחשפה בתקשורת לראשונה עם מותו של סמל ברוך בן שמעון, ההרוג הראשון של היחידה בפעילות מבצעית ב-5 במרץ 1992.
היחידה פעלה כנגד ארגוני הטרור בשטחי רצועת עזה והתמחתה בלחימה בטרור והסתערבות, בצד יכולות מבצעיות נוספות ומגוונות. במהלך שנות קיומה הקצרות ביצעה היחידה מאות מבצעים ורשמה הצלחות מבצעיות בתחום הלחימה בטרור. בין היתר, ב-24 בנובמבר 1993, הרג צוות לוחמים מהיחידה, בפיקוד אורי אזולאי, לאחר מצוד בן כשנתיים, במבצע סיכול ממוקד בשכונת סג'עיה בעזה את עימאד חסן אברהים עקל, המפקד הארצי של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס ובכיר המבוקשים של עז א-דין אל-קאסם באותה העת.
מיום הקמתה ועד לפירוקה, פיקדו על היחידה חמישה מפקדים בדרגת סא"ל ומפקד ושני מפקדים בדרגת סגן. מפקד היחידה הראשון משרת במשטרה. מפקדה השני, יוצא חטיבת הצנחנים, שירת בשב"כ. מפקדה השלישי יוצא הצנחנים, אשר שימש כמפקד פלוגה בחטיבת גבעתי בעברו, הורשע בבית דין צבאי על מתן הוראה להרוג פעילי טרור נמלטים, הורד בדרגה ולאחר מכן קיבל חנינה. לאחר מכן מונה המפקד הרביעי, סא"ל רן טמיר, יוצא פלחה"ן גולני. המפקד החמישי היה סגן-אלוף דני שחר, יוצא שייטת 13, שבתקופתו נרשמה עלייה בשימוש בנשק חם. במהלך תקופת פיקודו נהרג בקרב לוחם היחידה דורון דניאל דרזי, אירוע שבעקבותיו נכתבה פקודת סיר לחץ. אחריו מונה טל שאול, בעברו מפקד פלגת ה"פושטים" בקומנדו הימי ובהמשך ראש אגף אבטחה בשב"כ. המפקד האחרון של היחידה טרם פירוקה היה עובד אליעז.
במהלך שנות פעילותה, הוענקו 4 צל"שי אלוף פיקוד הדרום ללוחמי היחידה:
דורון דניאל דרזי, נהרג בקרב
מוטי בר-ששט נפטר 6 שנים לאחר הפציעה הקשה
אופיר אלמגור
עדי שרוני
לאורך שנות פעילות היחידה נפלו שבעה מלוחמיה:
משה מוזס זל.
ברוך בן שמעון זל.
אודי ברמן זל.
אליחי טובים זל.
דורון דניאל דרזי זל.
אורי אזולאי זל.
מוטי בר-ששת זל.
עם פירוקה של יחידת המסתערבים שמשון, בשנת 1996, הועברו לוחמיה ליחידת דובדבן ולצוותי ההקמה של יחידת אגוז. בין בוגרי היחידה אשר המשיכו במסלול פיקודי בצה"ל הם פיני יוסף ויהודה הכהן.
גיוס ליחידה והכשרת הלוחם

בתחילת הדרך הגיוס בוצע באופן ספורדי כאשר חלק מהלוחמים הגיעו לגבעתי וקיבלו אנשים מהטירונות ללא סינון ומיון. לאחר מיסוד היחידה, החל להבנות תהליך גיוס וסינון חיילים אשר התאימו לשרת ביחידה. מועמדים בעלי נתונים מתאימים קיבלו זימון לגיבוש הנקרא שדו"ב (ליחידות שמשון ודובדבן). הם התגייסו לצנחנים ולאחר כשבוע יצאו לגיבוש במקביל לגיבושי היחט"יות לצנחנים שאורכו 3 ימים פיזיים, ובסוף היום השלישי ראיון על ידי לוחמי היחידה. בסיומו, המתאימים ביותר התחילו את המסלול שמשכו היה כ-18 חודשים.
מסלול הכשרת הלוחמים בשמשון כלל הכשרה בסיסית (טירונות) בקליעה, שדאות, כושר גופני וביצוע תרגילים ברמת הפרט, החוליה והצוות, הסמכה כמפקדי כיתות, קורס לוחמה בטרור, קרב מגע, ניווטים בשטח פתוח ובנוי, קורס לוחמה זעירה, קורס צניחה, הכשרה ייעודית בנושאי סיערוב ונושאים רבים כגון דרמה ומשחק, ערבית בסיסית, איפור.