stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נס אוסטרליה הלבן

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל הצי הצבאי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  1 במרץ 1967
 מוטיבים עיצוביים:  נס בריטי לבן  דגל הממלכה המאוחדת בקנטון   שדה לבן עם הטבעה של כוכב חבר העמים מתחת לקנטון, הצלב הדרומי
נס הצי המלכותי האוסטרלי הוא הדגל הצבאי הימי של אוסטרליה אשר מונף על ספינות הצי המלכותי האוסטרלי וידוע בשם נס אוסטרליה הלבן. עיצובו של הדגל מבוסס על דגל אוסטרליה אשר מונף על ספינות וצוללות הצי המלכותי כדגלון חרטום עם שדה לבן מושחת בכוכב חבר העמים והצלב הדרומי בכחול. הדגל בשימוש מ-1 במרץ 1967 ומוכר כדגל אוסטרלי רשמי על פי סעיף 5 לחוק הדגלים 1953.
בתחילת ימיו של הצי המלכותי האוסטרלי, הניפו ספינותיו את הנס הלבן הבריטי תחת צו האדמירליות הבריטית. בשנת 1909, שרי הממשלה האוסטרלית, יחד עם מקבילהם מדומיניונים אחרים כגון קנדה, כי הנס הלבן, המושחת בסמל המקומי יהיה מתאים יותר לשימוש אך האדמירליות התעקשה כי הדגל הלאומי המונף על מוט החרטום הוא מספק לשם זיהוי לאומיות הספינה.
היסטוריה

בשנת 1965, לחמו כוחות אוסטרליים לצד ארצות הברית במלחמת וייטנאם, מלחמה שבה הממלכה המאוחדת לא לקחה כל חלק. חבר פרלמנט אוסטרליים העלו את הסוגיה האם מתאים הדבר שספינותיהם יפליגו תחת דגל ימי של מדינה זרה. באותו זמן דווח בפרלמנט כי הצי תר אחר דגל ימי אוסטרלי חדש. בהתחשב במצב ב-1 בינואר 1966, ועדת הצי המליצה לממשלת אוסטרליה "כי לצי המלכותי האוסטרלי ראוי שיהיה נס לבן מיוחד משלו... נס לבן, עם דגל האיחוד בקנטון ושישה כוכבים כחולים על פי עיצובו של הדגל האוסטרלי". לנס החדש ניתנה הסכמה מלכותית ב-7 בנובמבר 1966 והוכרז על ידי ראש הממשלה ב-23 בדצמבר 1966. כניסתו לשימוש הוקדמה מה-1 במאי 1967 ל-1 במרץ 1967 כאשר הספינה אאה"מ בונרו הפכה לספינה הראשונה עליה הונף הנס החדש.
ראו גם

נס לבן
דגל אוסטרליה
נס אוסטרליה האדום
נס אוסטרליה הלבן ודגל אוסטרליה המונף כדגלון חרטום על סיפון ספינות הצי המלכותי האוסטרלי
מלח אוסטרלי על רקע נס אוסטרליה הלבן
נמל התעופה הבין-לאומי של סולט לייק סיטי

נמל התעופה הבינלאומי של סולט לייק סיטי (באנגלית: Salt Lake City International Airport) הוא נמל תעופה אזרחי-צבאי, הממוקם כארבעה קילומטרים מערבית למרכז העיר סולט לייק סיטי שביוטה.
אזור הורדת הנוסעים בטרמינל 1
נמל התעופה ממוקם במקום ה-21 בגודלו בארצות הברית, בשנת 2012 עברו בנמל התעופה 20,096,549 נוסעים, ב-328,122 טיסות. נכון לאפריל 2013, נוחתות וממריאות מנמל התעופה מדי יום כ-645 טיסות סדירות, לכ-90 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, צרפת, הולנד ויפן‏.
נמל התעופה נמצא בבעלות העירייה המקומית, ומופעל על ידי מחלקת שדות התעופה שלה. השדה משמש לדלתא כבסיסה הרביעי בגודלו.
הערות שוליים

↑  Air Traffic Statistics | Salt Lake City International Airport, slcairport.com
↑  ‏‏SALT LAKE CITY INTERNATIONAL AIRPORT‏
↑  ‏‏SLC FAST FACTS באתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no94037945  VIAF: 152738111   WorldCat (עם VIAF): 152738111
סאוור

משקה ויסקי סאוור
סאוור (באנגלית: Sour, חמוץ) הוא שם למשפחת קוקטיילים המורכבים ממשקה אלכוהולי, מיץ לימון או ליים ומי סוכר (סירופ ממים וסוכר) או ממתיק אחר. איגוד הברמנים הבינלאומי מכיר במספר קוקטיילי סאוור, ביניהם ויסקי סאוור ופיסקו סאוור. דאקירי וקאיפיריניה. בנוסף ישנם קוקטיילים המוגדרים כסאוור המכילים ליקרים כמו טריפל סק או קואנטרו כממתק (במקום מי סוכר). חלק מוסיפים חלבון ביצה בשביל המרקם ויש קוקטיילים להם מוסיפים מי סודה. טעמם של הקוקטיילים במשפחה הוא חמוץ-מתוק.
היסטוריה

יש הרואים בסאוור המשך לפונץ' הקלאסי. מקובל לחשוב כי המקור הרשמי הראשון שבו המונח "סוואר" מופיע בשם קוקטייל הוא במתכונים של ברמן בשם Mart Ackermann משנת 1856.
ניתן למצוא מספר קוקטיילי סאוור בספר “Fermented Liquors” משנת 1858. קוקטיילים הנקראים "סווארים" מופיעים בספרו המפורסם של הברמן ג'רי תומאס, How to Mix Drinks משנת 1862. ניתן למצוא בספר זה מתכונים לג'ין סאוור וברנדי סאוור. ויסקי סאוור מוזכר בעיתון כ-8 שנים לאחר יצאת הספר.
בספר The World's Drinks and How to Mix Them (אנ') מ-1908 הברמן William "Cocktail" Boothby מציע להגיש סאוורים בכוס הייבול. לעומתו ב-1912 מופיעה הצעה להגיש סאוורים בכוס קטנה בהרבה בשם "כוס הסוואר", Sour glass, בספר The Hoffman House Bartender's Guide. החל מהחצי השני של המאה ה-20 מקובל להגיש סאוורים בכוסות שונות לדוגמה כוס מרגריטה, או כוס ויסקי (כוס אולד פאשנד).
"תערובת סאוור"

ברים מסוימים משתמשים ב"תערובת סאוור" (Sour mix) מוכנה מראש או קנויה. זוהי תערובת מיץ לימון ומי סוכר שאותה מוסיפים במידות משתנות לקוקטיילים.
יחסי המרכיבים משתנים בהתאם למידת החמיצות והמתיקות הרצויה. לרוב היחס ינוע בין 1:1 מיץ לימון וסירופ סוכר (מי-סוכר גם הם מורכבים מיחס של 1:1 מים וסוכר) כאשר מכוונים אל מתיקות, ותגיע עד 3 מנות מיץ לימון על כל מנת סירופ, אשר מכוונים אל סאוור חמוץ במיוחד.
חלק נרחב מן הברים רוכשים את תערובת הסאוור בבקבוקים, הדבר חוסך זמן וכסף, אך התוצאה ירודה באיכות ובטעם, ביחס לתערובת המוכנה מלימונים טריים.
דוגמאות לסאוור

ניתן להכין סאוור כמעט מכל משקה חריף. עם זאת, ישנם מספר קוקטיילים קלסיים ידועים בעולם, לדוגמה:
ויסקי סאוור: ויסקי, מיץ לימון, מי סוכר (לפעמים חלבון ביצה)
פיסקו סאוור: פיסקו, מיץ לימון, מי סוכר, חלבון ביצה
מרגריטה: טקילה, קואנטרו, מיץ לים
קמיקזה: וודקה, טריפל סק, מיץ ליים
סיידקאר: קוניאק, טריפל סק, מיץ לימון
וייט ליידי: ג'ין, טריפל סק, מיץ לימון
אמרטו סאוור: אמרטו, מיץ לימון (לפעמים חלבון ביצה)
קאיפיריניה: קשאסה, ליים, סוכר לבן
הערות שוליים

↑  היסטוריה של סאוור, אתר diffordsguid
↑  Finally, New York Has a Cocktail Library, אתר nytimes
↑  Make Yourself Comfortable, את cocktailchronicles
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
ליים הוא קישוט נפוץ לקוקטיילי סאוור.
ניל סטוק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1966 (בן 58) דיל, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Neil Robert Stuke 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 http://www.neilstuke.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ניל רוברט סטוק (באנגלית: Neil Robert Stuke; נולד ב-15 באוגוסט 1966) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מתיו בסיטקום "משחק פעיל" (אנ'), ובתפקיד בילי לם בדרמה המשפטית "הגלימה" של ה-BBC.
ביוגרפיה

סטוק נולד בעיר דובר שבמחוז קנט. הוא גילם את מתיו בעונה השנייה והשלישית של הסיטקום "משחק פעיל". עוד שיחק בתפקיד הפקיד במשרד עורכי הדין, בילי לם, בסדרת הדרמה "הגלימה" של ה-BBC. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרות "בין השורות", "אמון", "Reggie Perrin", הדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites", הסיטקום "Office Gossip", "שעת שינה", "A Touch of Frost", ובתוכנית "המופע של קתרין טייט". ב-1997 שיחק בתפקיד כדורגלן/שוטר אלכוהוליסט בפרק בסדרה "Pie in the Sky".
ב-2006 כיכב בתפקיד אורח בסדרה "The Bill" בתפקיד ג'יימס טננט בסיפורה של ילדה נעדרת, איימי טננט.
בקיץ 2010 התארח סטוק בתוכנית מאסטר שף לידוענים. הוא השתתף פעמים אחדות בתוכנית האירוח "The Wright Stuff".
באוגוסט 2014 היה סטוק אחד מ-200 אנשי ציבור שחתמו על עצומה לעיתון הגרדיאן כנגד עצמאות סקוטלנד (אנ') לפני משאל העם על עצמאות סקוטלנד שנערך בספטמבר אותה שנה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  | Century | פליקס |  |
| 1998 |  | Shark Hunt |  | ללא קרדיט |
| 1998 | דלתות מסתובבות | Sliding Doors |  |  |
| 1998 | לו רק | If Only... | פרדי |  |
| 1999 |  | Dead Bolt Dead | המתנקש |  |
| 1999 |  | Mad Cows |  |  |
| 2000 |  | The Suicide Club | קפטן מיי |  |
| 2000 | קרקס של פושעים | Circus | רוסקו |  |
| 2000 |  | The Wedding Tackle | סלטי |  |
| 2000 |  | Christie Malry's Own Double-Entry | הדלאם |  |
| 2001 |  | The Dark | שוליה | דיבוב |
| 2004 | פיתוי | School for Seduction | קרייג |  |
| 2005 |  | Out on a Limb | סיימון |  |
| 2008 |  | Le Petit Mort | סרט קצר מאת ג'ייסון מרלס |  |
| 2016 |  | The Comedian's Guide to Survival | אדם |  |
| 2022 | פעם הייתי מפורסם | I Used to Be Famous | דניס |  |
הערות שוליים

↑  "Celebrities' open letter to Scotland – full text and list of signatories | Politics". theguardian.com. 2014-08-07. נבדק ב-2014-08-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011189254  SUDOC: 235056456  VIAF: 220755685   WorldCat (עם VIAF): 220755685
סוזן אריקסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1925 שטגליץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 בינואר 2002 (בגיל 76) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן אריקסן (בגרמנית: Susanne Erichsen; ‏30 בדצמבר 1925– 13 בינואר 2002) הייתה דוגמנית גרמנייה. הוכתרה כמיס גרמניה לשנת 1950.
ביוגרפיה

אריקסן נולדה בשטגליץ-צלנדורף בשנת 1925.
ב-1945 בהיותה בת תשע עשרה נישאה למהנדס הנורווגי סוון אריקסן, לאחר מכן הם נשלחו למחנה עבודה סובייטי. לאחר חמישה חודשים בעלה חזר לנורווגיה והיא לא ראתה אותו לאחר מכן. היא גויסה לבנייתה מחדש של העיר נובומוסקובסק ואף הוחזקה בעבדות במכרה בסיביר. ב-1947 הוחזרה הביתה לברלין וזאת לאחר שסבלה מרעב וכבר לא הייתה כשירה לעבודה.
כשחזרה לגרמניה מולדתה היא התגלתה על ידי עיתונאי אופנה והחלה לעבוד כדוגמנית.
ב-1950 בעת שנפשה באי זילט התמודדה בתחרות "מיס שלזוויג-הולשטיין" וזכתה בה.
בספטמבר אותה שנה הוכתרה למיס גרמניה בטקס שנערך בבאדן-באדן. התחרות לוותה בשערורייה, כשחמישה מתוך שבעת שופטי התחרות מחו על כך שהייתה נשואה, שכן על פי כללי התחרות המתמודדות צריכות להיות רווקות. מאחר שהנישואים בוטלו באופן רשמי לאחר מספר חודשים היא הורשתה להשתתף בתחרות.
היא הייתה נציגת גרמניה במיס אירופה 1950.
ב-1952 נסעה לארצות הברית בתפקיד "שגרירת האופנה הגרמנית", מגזין לייף פרסם מאמר בן שלושה עמודים אודותיה, היא גם הוחתמה בסוכנות דוגמנות בניו יורק.
היא נשארה בארצות הברית תקופה מסוימת שם גם החלה לעסוק בעיצוב אופנה.
ב-1967 ייסדה בית ספר לדוגמנות בברלין שהיא עמדה בראשו במשך שנים.
ב-13 בינואר 2002 הלכה לעולמה. שנה לאחר מותה, פורסמה האוטוביוגרפיה שלה "Ein Nerz und eine Krone".
סוזן באקנר

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1953 סיאטל, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במאי 2024 (בגיל 71) מיאמי, פלורידה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1976–1981 (כ־5 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן באקנר (באנגלית: Susan Buckner;‏ 28 בינואר 1953 –  2 במאי 2024) הייתה שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

באקנר נולדה בסיאטל, ב-1971 נבחרה ל"מיס וושינגטון" ועלתה לשלב העשר בתחרות מיס אמריקה 1972, היא גם הייתה מבין המתמודדות המובילות בקטגוריה של כושר וסגנון חיים.
ב-1976 הופיעה כרקדנית בסרט המוזיקלי "The First Nudie Musical" וגם הייתה בתפקיד אורח בסדרה "אשת משטרה".
ב-1977 הופיעה בסרט הביוגרפי על הווארד יוז הנקרא "הווארד יוז הנפלא".
שיחקה את תפקיד פטסי בסרט גריז.
ב-1981 שיחקה בסרט האימה "ברכה קטלנית" לצד שרון סטון.
הופיעה בפרקים של מספר סדרות וביניהן סטארסקי והאץ' וספינת האהבה.
ב-1980 הייתה באחד התפקידים הראשיים בקומדיה "When the Whistle Blows" של ABC.
סאבה חוואדגיאני

סָאבָּה חְוְוָדַּגִּיאנִי (בגאורגית: საბა ხვადაგიანი; נולד ב-30 בינואר 2003 בטביליסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל הישראלית  ובנבחרת גאורגיה.
קריירת מועדונים

חוואדגיאני גדל במחלקתת הנוער של דינמו טביליסי. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, במסגרת ליגת העל הגאורגית. בעונת 2022 זכה עם המועדון באליפות גאורגיה. בינואר 2024 חתם במכבי נתניה.
קריירה בינלאומית

ב-8 בספטמבר 2021 ערך חוואדגיאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בהפסד 1–4 לנבחרת בולגריה במשחק ידידות.
תארים

אליפות גאורגיה (1): 2022
הסופר קאפ הגאורגי (1): 2021
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏כפי שפורסם: סאבה חוואדגיאני חתם בנתניה, באתר ערוץ הספורט, 31 בינואר 2024
נמל התעופה הבין-לאומי של בתומי

נמל התעופה הבינלאומי בתומי ע"ש אלכסנדר כרתוולי (בגאורגית: ბათუმის ალექსანდრე ქართველის სახელობის საერთაშორისო აეროპორტი) הוא נמל תעופה הממוקם 2 קילומטרים דרומית לעיר בתומי שבגאורגיה, העיר הגדולה ביותר בדרום גאורגיה ובירת אג'ריה. נמל התעופה מרוחק כ-20 קילומטרים בלבד מארדהאן שבטורקיה ומשרת את כל דרום מערב גאורגיה וצפון מזרח אנטוליה (טורקיה האסייתית).
סקירה כללית

נמל התעופה בתומי הוא אחד משלושת שדות התעופה הבינלאומיים של גאורגיה (יחד עם נמל התעופה הבינלאומי של טביליסי בירת גאורגיה ונמל התעופה הבינלאומי של כותאיסי העיר השנייה בגודלה בגאורגיה). שדה התעופה פעיל מאז 26 במאי 2007 ועם שטח כולל של 4,256 מ"ר הוא מסוגל להתמודד עם 600,000 נוסעים בשנה.
נמל התעופה הבינלאומי בתומי ציין גידול משמעותי במספר הנוסעים מאז חידוש שדה התעופה ופתיחתו במחודש בשנת 2007. בשנת 2011, שדה התעופה טיפל ב-134,000 נוסעים, גידול של 51 אחוזים לעומת השנה הקודמת.
הערות שוליים

↑  batumiairport.com – Airport profile
↑  batumiairport.com – Airport profile (p.15)
נבו-מוכין-זרי

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
מוכין-זרי (ככל הנראה קיצור השם Nabu-Mukīn-Zēri שמשמעותו: האל נבו יכונן זרע; ביוונית Χινζηρος) מלך על בבל בשנים 729-731 לפנה"ס לאחר שלכד את כס המלוכה מידי קודמו נבו שומה-אוכין השני.
לאחר שלוש שנים הובס מוכין-זרי בידי תגלת פלאסר השלישי בשערי בירתו והמרד הבבלי דוכא בידי האשורים. 
עד לאירוע זה, לא אכפו האשורים שלטון ישיר של מלך אשור על בבל. מגמה זו הופסקה לאחר מרד מוכין זרי.
נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק

נמל התעופה הבינלאומי של דונצק סרגיי פרוקופייב (באוקראינית: Міжнародний аеропорт Донецьк) הוא נמל תעופה בלתי פעיל, השוכן בקרבת העיר דונצק שבאוקראינה, בירת המדינה הבלתי מוכרת הרפובליקה העממית של דונצק. הוא נסגר בשנת 2014, לאחר פרוץ המלחמה בדונבאס, ומתקניו חרבו בקרבות.
היסטוריה

ראשיתו של נמל התעופה הייתה בשנות ה-30 ומאז הורחב ושופץ מספר פעמים. הוא נקרא על שמו של המלחין סרגיי פרוקופייב, שהיה יליד מחוז דונצק.
בשנת 2012 נחנך בנמל טרמינל חדש, שהוקם לקראת טורניר יורו 2012. הטרמינל הוקם על ידי חברה קבלנית אוקראינית בסיוע מומחים מקרואטיה.
חברות תעופה שונות הפעילו טיסות אל נמל התעופה וממנו, וביניהן לופטהנזה, לוט, אירופלוט, אייר ברלין, פליי דובאי ודונבאסאירו. בשנת 2009 עברו בנמל 488,100 נוסעים ומספרם עלה בשנים הבאות עד לשיא של 1,110,400 בשנת 2013.
ב-3 בנובמבר 1996 התנקשו בנמל רוצחים שכירים שהתחפשו לאנשי ביטחון בחייו של איש עסקים מקומי בעת שירד ממטוס. ארבעה נהרגו בתקרית זו, לרבות איש העסקים ואשתו.
ב-13 בפברואר 2013 החטיא מטוס נוסעים את המסלול בנמל בעת שניסה לערוך בו נחיתת חירום והתרסק. חמישה מתוך 52 יושבי המטוס נספו בתאונה.
היסטוריה > הקרבות על נמל התעופה

ב-26 במאי 2014, בחודש השני של המלחמה בדונבאס, נתפס נמל התעופה על ידי הבדלנים שביקשו להקים את הרפובליקה העממית של דונצק. צבא אוקראינה פתח בקרב נגדם ולמחרת הצליח לתפוס את נמל התעופה בחזרה. עשרות מהבדלנים נהרגו בקרב זה.
ב-28 בספטמבר פרץ קרב שני על השליטה בנמל התעופה, שנמצא בין קווי החזית של הצדדים היריבים. ב-21 בינואר 2015, לאחר כארבעה חודשי לחימה. הצליחו הבדלנים לכבוש את הנמל מידי הצבא האוקראיני. הצדדים הלוחמים ספגו אבדות כבדות (230 עד 1,000 הרוגים לשני הצדדים יחד, לפי גרסאות שונות, ומספר גדול של פצועים).
במהלך שני הקרבות שניטשו בנמל נגרם נזק כבד ביותר למתקניו.
מבנים הרוסים בנמל התעופה (צילום משנת 2014)
משוט

משוטים מעץ
משוט הוא כלי המשמש להנעת כלי שיט על ידי חתירה. המשוט בנוי ממוט ארוך אשר בקצהו האחד משטח המכונה כף או להב. החותר אוחז בקצה השני של המוט. המשוט בדרך כלל מחובר לדופן הסירה באמצעות מלגז, אשר מעביר את הכוח המופעל על המשוט אל הסירה. במערכת זו (הידועה כמנוף מהסוג השני), המים משמשים כנקודת משען.
החותר יושב בדרך כלל כאשר פניו אל ירכתי כלי השיט, רוכן כלפי הירכתיים, ואז נועץ את להב המשוט במים. אז נשען החותר לאחור ומושך את ידית המשוט לכיוון החרטום, פעולה אשר גורמת ללהב לגרוף מים לכיוון הירכתיים, ובכך לספק לכלי השיט דחף קדימה.
סוג אחר של משוט, הידוע בעברית בכינוי משוט אינדיאני, אינו מחובר לכלי השיט. למשוט מסוג זה כף אחת או שתיים, החותר אוחז בו בשתי ידיו, וחותר כאשר פניו קדימה. במשוט זה משתמשים לדוגמה בקיאק (עם שתי כפות) או בקאנו (עם כף אחת). באנגלית יש הבחנה שמית בין שני סוגי המשוטים: משוט רגיל הוא Oar, בעוד משוט אינדיאני הוא Paddle.
במשך אלפי שנים היו כלי שיט מונעים בכוח הרוח על ידי מפרשים, או בכוח השרירים על ידי משוטים. כלי שיט עתיקים מסוימים נעזרו בשני אמצעי ההנעה, כתלות במהירותה וכיוונה של הרוח (ראה ספינת משוטים). כיום נפוץ השימוש במשוטים לכלי שיט המשמשים לפעילות פנאי, תחרויות ספורט, או בסירות קטנות המשמשות להצלה או תחבורה למרחק קצר.
היסטוריה

משוטים היו בשימוש החל מהתקופה הנאוליתית. משוטים מעץ, המתוארכים כ-6,000-6,500 שנה לפני זמננו, נמצאו באתר ארכאולוגי המיוחס לתרבות ה"המודו" ((Hemudu culture)) בסין.
בשנת 1999 נמצא ביפן משוט באורך 63.4 ס"מ, המתוארך כ-6,000 שנה לפני זמננו.
בשנת 2010 נמצא בקוריאה הדרומית משוט עשוי עץ אורן באורך 181 ס"מ, אשר תוארך לכ-7,000 שנה לפני זמננו.
המשוטים הקדומים ביותר היו כנראה משוטים אינדיאנים אשר שימשו לחתירה בסירות קאנו אשר נוצרו על ידי ריקון גזעי עץ. חוקרים משערים שישוב האיים הגדולים בים התיכון בתקופת האבן (לפני כ-10,000 שנה) הצריך ספינות מורכבות אשר עשו שימוש במשוטים אינדיאניים וכנראה גם במפרשים.
בשנת 1926 נמצא במחוז דובנסי אשר בגרמניה משוט אינדיאני שאורכו 52 ס"מ, אשר נחשב לאחת העדויות המוקדמות ביותר לשימוש בכלי שיט בתקופה המזוליתית. תיארוך פחמן-14 שנעשה בשנת 2008 מגלה שמשוט זה נוצר לפני כ-8,500 שנה.
עדויות רבות לשימוש במשוטים (בהם החתירה עם פנים לירכתיים) בספינות נהר, נמצאו בצורת ציורים, תחריטים, ומודלים, מהממלכה המצרית הקדומה. עדויות אלו מתוארכות החל מהמאה ה-27 לפני הספירה.
מהעת העתיקה ועד ימי הביניים שימשו ספינות משוטים כספינות המלחמה העיקריות בים התיכון.
מבנה > משוט עץ

באופן מסורתי, משוטים היו עשויים מעץ. צורתו של המשוט היא כשל מוט ארוך אשר בסופו להב שטוח. המקום בו מתחבר המשוט לסירה נקרא צוואר, ובו נמצאת טבעת מעובה הנקראת קולר, אשר מונעת מהמשוט מלהשמט מבעד למלגז. החותר אוחז בידית המשוט אשר לה קוטר נוח לאחיזה. לעיתים נוהגים לעטוף את צוואר המשוט, הבא במגע רצוף עם המלגז, בציפוי עור הנקרא "עורית". ציפוי זה מגן על צוואר המשוט מפני שחיקה ומשפר את אחיזת המשוט במלגז. במשוט מאוזן, מוסיפים לחלק אשר נמצא בתוך הסירה, בין הידית לצוואר, משקולת אשר גורמת לזרוע וללהב להרגיש הרבה יותר קלים. לדוגמה, במשוט באורך 2 מטרים נמצא מרכז הכובד כ-30 ס"מ מחוץ לסירה. יש מספר דרכים לבנות את המשקולת: אחת היא לעבות את המשוט באזור זה בשכבת עץ, השנייה היא לקדוח חור בתוך מוט המשוט ולהכניס לתוכה משקולת עופרת. משוט מאוזן הוא נוח יותר לחתירה לטווח ארוך.
מבנה > משוט המשמש לתחבורה

כיום משוטים משמשים לתחבורה בסירות קטנות בלבד. משוטים אלה משתנים באורכם ועיצובם, אורכם הוא כ- 2-3 מטרים, והם עשויים עץ, אלומיניום, פלסטיק, או חומרים מרוכבים כגון פיברגלס.
בעת העתיקה ספינות משוטים אשר שימשו לתחבורה או מלחמה צוידו במשוטים ארוכים ביותר, אשר הגיעו עד 12 מטרים. לעיתים אוישו משוטים ארוכים כאלה על ידי יותר מחותר אחד.
מבנה > משוט לחתירה ספורטיבית

בחתירה ספורטיבית מקובלים שני סגנונות: "חתירת משוטים" - בה אוחז כל חותר בשני משוטים, ו"חתירה בהינף" בה אוחז כל חותר במשוט אחד בשתי ידיו.
אורכם של המשוטים המשמשים בחתירת משוטים נע בין 275 ל-292 ס"מ. משוטים המשמשים בחתירה בהינף ארוכים יותר ואורכם נע בין 362 ל-378 ס"מ. רוחבו של להב המשוט הוא כ-25 ס"מ ואורכו כ-50 ס"מ. נקודת החיבור של המשוט למלגז נמצאת בכ- 1/3 האורך בין הידית לקצה הלהב. בנקודה זו נמצא שרוול מחומר פלסטי (ורוד בתמונה משמאל) ועליו מותקן הקולר (חום בתמונה משמאל).
בעבר היו המשוטים עשויים עץ, אולם כיום הם עשויים מחומרים מרוכבים כגון פלסטיק (אפוקסי או פוליאסטר) המחוזק בסיבי זכוכית (פיברגלס) או סיבי פחמן. השימוש בחומרים מרוכבים אפשר להקטין את משקל המשוט באופן משמעותי. במקביל, השימוש בחומרים מרוכבים חולל התפתחות במבנה הלהב. עד שנות החמישים מבנה הלהב היה צר וארוך (כיום הוא נקרא הלהב ה"סטנדרטי"). בשנת 1959 הוצג בתחרות בעיר מאקון אשר בצרפת עיצוב חדש על ידי נבחרת החתירה של מערב גרמניה. להב זה הוא יותר רחב ופחות ארוך, ונראה כפרח הצבעוני (טוליפ - Tulip). להב זה נודע מאז כלהב ה"מאקון" או "טוליפ", ושלט בחתירה הספורטיבית עד 1991, אז הוצג על ידי חברת Concept2 מבנה להב חדש, אסימטרי, הידוע בכינויו "להב גרזן" (Cleaver או Hatchet). השימוש בלהב הגרזן שיפר את מהירות הסירה במרבית התנאים, ואימוצו היה מיידי. באולימפיאדת ברצלונה ב-1992 כבר השתמשו כל הצוותים שעלו לגמר בתחרויות החתירה בלהב זה. כיום כל צוותי החתירה התחרותיים משתמשים בלהב הגרזן. בלהב המאקון משתמשים לעיתים מתלמדים ומתחילים כיוון שהוא נוח יותר לשימוש.
משוט אינדיאני

משוט אשר אותו אוחז החותר בשתי ידיו ומשמש להנעת כלי שיט ללא שימוש בנקודת משען בגוף הסירה, מכונה בעברית משוט אינדיאני (באנגלית - Paddle). משוטים כאלה משמשים בחתירה בקיאק ובקאנו, לדוגמה. משוט מסוג זה בנוי ממוט אשר בקצהו האחד כף ובקצהו השני ידית (כמו בקאנו), או ממוט אשר בשני קצותיו מותקנת כף (כמו בקיאק). השימוש במשוט מסוג זה נעשה בישיבה, כריעה, או עמידה, כאשר פניו של החותר לכיוון התקדמות כלי השייט (זאת בניגוד לסירת משוטים שם גבו של החותר פונה לכיוון ההתקדמות). בקיאק ינעץ החותר את הכפות לסירוגין בצד ימין ובצד שמאל על מנת לשמור על כיוון ההתקדמות. בקאנו ינעץ החותר את המשוט לסירוגין בצד ימין ובצד שמאל על מנת לשמור על כיוון ההתקדמות. לעומת זאת, בקאנו תחרותי החתירה מתבצעת רק בצד אחד על מנת לשמור על מהירות החתירה. על מנת לשמור על הכיוון עושים פיתול עם המשוט.
לדוגמה, המשוט המשמש בגלשן חתירה בעמידה (סאפ\SUP) בנוי מכף אחת, מוט, וידית בצורת T. אורך המשוט הוא בין 1.6 ל-2.2 מטר, קוטר המוט הוא בין 2.5 ל-3.25 ס"מ. אורכו של המוט צריך להיות מותאם לגובהו של החותר. המוט והכף עשויים בדרך כלל מפלסטיק (אפוקסי) מחוזק בסיבי זכוכית או סיבי פחמן. במשוטים זולים עשוי המוט מאלומיניום והכף מפלסטיק PVC.
במהלך החתירה אוחזת יד אחת בידית בראש המשוט, בעוד היד השנייה אוחזת במוט, כ-60 ס"מ נמוך יותר. מנח הידיים תלוי בצד אשר בו ננעצת הכף: כאשר חותרים עם הכף בצד ימין, יד שמאל אוחזת בידית ויד ימין אוחזת במוט. כאשר חותרים עם הכף בצד שמאל, מנח הידיים הפוך.
הערות שוליים

↑  International Rowing Federation, 2011 FISA Rule Book (עמ' 53), ‏מרץ 2011 (באנגלית)
↑  מנקודת המבט של צופה נייח מן הצד, המים נראים כנקודת משען. אולם לחותר, המלגז נראה כנקודת משען, והמשוט נראה כמנוף מהסוג הראשון.
↑  Archaeological Museum Hamburg / Helms-Museum Inventory No: MfV1926.112:182
↑  Deng, Gang. (1997). Chinese Maritime Activities and Socioeconomic Development, c. 2100 B.C.-1900 A.D. Westport: Greenwood Press. ISBN 0-313-29212-4, p. 22.
↑  Miriam T. Stark (15 באפריל 2008). Archaeology of Asia. John Wiley & Sons. p. 130. ISBN 978-1-4051-5303-4. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The Japan Times. (February 10, 1999). Oldest oar unearthed from Ishikawa ruins. Retrieved on 2008-08-13.
↑  phys.org, S.Korea archaeologists uncover 7,000-year-old oar, ‏17 באוגוסט 2010 (באנגלית)
↑  Jenke, Mareike. "Ausgrabungen im Duvenseer Moor, Kreis Herzogtum Lauenburg - Zur Rekonstruktion einer Altgrabung". Hammaburg N.F. (בגרמנית). 16: 9-78 (here 48-49). ISSN 0173-0886.
↑  Casson, Lionel (1 בדצמבר 1995). Ships and Seamanship in the Ancient World. The Johns Hopkins University Press. pp. 57–58. ISBN 978-0-8018-5130-8. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Concept2 Oars, Oar Length, ‏2014 (באנגלית)
↑  Concept2 Oars, Concept2 Big Blade, ‏2014
↑  Bill Miller, The Development of Rowing Equipment, Friends of Rowing History (באנגלית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4178119-3 
"המשוט מדובנסי", המתוארך ל 6500 לפנה"ס. תצוגה במוזאון המבורג לארכאולוגיה.
דו-טורית פיניקית, תבליט בארמון סנחריב בנינווה (שלט מ-705 עד 681 לפנה"ס).
חלקי המשוט.
במאה השנים האחרונות הוצגו שלושה טיפוסים עיקריים של להבים. באופן כללי, עם השנים, להב המשוט הפך רחב יותר וקצר יותר, ושטח הפנים שלו עלה. מלמעלה למטה: להב "סטנדרטי" או מרובע, להב "מאקון" או "טוליפ", ולהב "גרזן".
זוג משוטים המשמש בתחרויות חתירה בסגנון "חתירת משוטים". בחלק העליון של התמונה, בלבן, ניתן לראות את הלהב (להב גרזן); השרוול בוורוד ועליו הקולר בחום; ובתחתית התמונה הידית בכחול.
משוט אינדיאני עשוי עץ לחתירה בקאנו.
סבארוג

| --- | --- |

מעגל סבארוג (מעגל השמש)
 תפקיד:  אל השמש ורוח האש
 תרבות:  מיתולוגיה סלאבית, מיתולוגיה ונדית, רודנוברי 
 צאצאים:  פרון, Svarozhich, דז'בוג 
 
סְבַארוֹג או סְבַארוּג (בקירילית: Сварог; בפולנית: Swaróg; בסורבית: Schwayxtix) הוא אל השמש הסלאבי ורוח האש במיתולוגיה הסלאבית. פירוש שמו הוא ככל הנראה "בהיר וצלול". ייתכן כי השם קשור לשם הסנסקריטי סבארגה (स्वर्ग) שבהינדואיזם משמעה מערך של עולמות שמימיים הממוקמים מתחת ועל הר מרו, ולמילה הפרסית "חוואר", שפירושה זהה – מה שמצביע על קרבה אטימולוגית הודו-אירופית.
בפולקלור הוא מתואר כנחש-אש, או כמעין דרקון מכונף הנושף אש. מיתוסים אחרים מתארים אותו כאל נפח, המזוהה עם הכוח היוצר והמיני של האש. במיתוסים אלה נלחם סבארוג בנחש הענק (ולעיתים: דרקון מרובה ראשים), זְמֵיי, הקוטל אנשים ללא הבחנה. סבארוג לוכד אותו בעזרת מלקחי-נפחים, ומשתמש בו לגרירת מחרשה. בכמה מן המיתוסים נאלץ זמיי להשתמש בפיו כדי לחפור את השוחות, ובכך להפריד את ארץ החיים (יאב) מארץ המתים (נאב) ולהשליט סדר (פראב). בחלק מן המיתוסים הופכת השוחה החפורה לנהר סמוֹרוֹדינה, וזמיי נעשה לשומר גשר קַלינוב.
מקורן של האגדות הנסובות סביב סבארוג הוא ככל הנראה מסביבות המאה ה-8 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס, כאשר החלו השבטים הסלאביים לעסוק בחקלאות.
הסמל המוקדש לסבארוג הוא סמל דמוי צלב קרס, הקרוי קוֹלוֹבְרַאט (Kolovrat; מילולית, ככל הנראה: גלגל מסתובב). החיות המקודשות לו הן שור מוזהב, חזיר בר, סוס ובז ששמו וַרַגנָה (Varagna).
התייחסויות מאוחרות

בנצרות מתקשר סבארוג לקדושים קוסמאס ודמיאנוס ולקדוש (המלאך) מיכאל.
בדתות הנאו-פגניות, סבארוג נחשב לעיתים קרובות כאל הבורא העליון, כחוליה המרכזית בשילוש הקדוש טריגלב, וכזה אשר השלים את בריאת העולם בנותנו לו "פראב".