stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו המפשייר (BB-25)

| --- | --- |

USS ניו המפשייר ב-1910
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  קונטיקט
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  New York Shipbuilding Corporation 
 הוזמנה:  27 באפריל 1904
 תחילת הבנייה:  1 במאי 1905
 הושקה:  30 ביוני 1906
 תקופת הפעילות:  19 במרץ 1908 – 21 במאי 1921 (13 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-10 בנובמבר 1923
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 16,000 טון, מקסימלי: 17,949 טון
 אורך:  139.09 מטר
 רוחב:  23.42 מטר
 שוקע:  7.47 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  827 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  12,260 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  12 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור תלת-דרגתיים בהספק 16,500 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 6–11 אינץ' (152–279 מ"מ)   ברבטות: 6–10 אינץ' (152–254 מ"מ)   צריחים: 8–12 אינץ' (203–305 מ"מ)   החימוש המשני: 7 אינץ' (178 מ"מ)   מגדל הניווט: 9 אינץ' (229 מ"מ)
 חימוש:  4 תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)   8 תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ)   12 תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ)   20 תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)   12 תותחי 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ')   4 תותחי 1 פאונד 37 מ"מ (1.46 אינץ')   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניית המערכה ניו המפשייר (BB-25) אוניית מערכה פרה-דרדנוט של צי ארצות הברית. היא הייתה האונייה השישית והאחרונה בסדרת קונטיקט שכללה שש אוניות מערכה, וכלי השיט האחרון מסוג זה שנבנה עבור צי ארצות הברית. כמו רוב אוניות המערכה באותה תקופה, היא הייתה חמושה בחימוש התקפי שהורכב מארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) הנתמכים על ידי סוללה משנית מעורבת של תותחי 7 אינץ' (178 מילימטרים) ותותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים). האונייה הונחה במאי 1905, הושקה ביוני 1906 ונכנסה לשירות במרץ 1908, קצת יותר משנה לאחר אה"מ דרדנוט שהייתה חמושה בעשרה תותחים בעלי קליבר גדול, והייתה הראשונה בסטנדרט חדש ומהפכני של אוניות דרדנוט שהפך את ניו המפשייר ושאר אוניות הסדרה שלה למיושנות.
למרות שדרדנוטים אמריקאיות חדשות נכנסו לשירות במהירות, לניו המפשייר הייתה קריירה פעילה. היא ערכה שתי הפלגות לאירופה ב-1910 וב-1911, והיא הטביעה את אוניית המערכה הישנה USS טקסס, שהוסבה לספינת מטרה. ניו המפשייר הייתה פעילה במיוחד באיים הקריביים בתקופה זו, שכן מספר מדינות, כולל האיטי, הרפובליקה הדומיניקנית ומקסיקו, התגלגלו לסכסוכים פוליטיים פנימיים. פעולות אלו כללו את הכיבוש האמריקאי של וראקרוס, במהלכו הוענק למפקד האונייה עיטור מדליית הכבוד.
לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, האונייה שימשה בעיקר לאימון תותחים ואנשי חדר מכונות, שכן הצי האמריקני התרחב באופן משמעותי כדי להילחם במערכה הגרמנית. היא ליוותה שיירות בסוף 1918, ולאחר סיום המלחמה השתתפה במאמץ להחזיר חיילים אמריקאים מצרפת. ניו המפשייר נשארה בשירות רק שנים ספורות לאחר המלחמה, שכן הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 צמצם משמעותית את הציים של המדינות החותמות; כתוצאה מכך, האונייה נמכרה לגרוטאות בנובמבר 1923.
תכנון

סדרת קונטיקט עקבה אחר סדרת וירג'יניה, אך תיקנה כמה מהליקויים המשמעותיים ביותר בתכנון המוקדם יותר, בעיקר הסידור המרוכז של התותחים הראשיים וחלק מהתותחים המשניים. סוללה שלישונית כבדה יותר של תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ) החליפו את התותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) שהיו בשימוש בכל העיצובים הקודמים בארצות הברית. למרות השיפורים, האוניות התיישנו על ידי אוניית המערכה הבריטית המהפכנית אה"מ דרדנוט, שהושלמה לפני רוב אוניות הסדרה קונטיקט.
ניו המפשייר הייתה באורך כולל של 456.3 רגל (139.1 מטרים), רוחב של 76.9 רגל (23.4 מטרים) ושוקע של 24.5 רגל (7.5 מטרים). הדחק האונייה היה 16,000 טונות ארוכות (16,260 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,666 טונות ארוכות (17,949 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני צירים בדירוג של 16,500 כוחות סוס (12,300 קילוואט), עם קיטור המסופק על ידי שנים עשר דוודים של Babcock & Wilcox המופעלים על ידי פחם המתועלים לשלוש ארובות. מערכת ההנעה העניקה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו במהירות בתרני סריג ב-1909. היה לה צוות של 827 קצינים ומלחים, אם כי זה גדל ל-881 ומאוחר יותר ל-896.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/45 קליבר Mark 5 בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, אחד מקדימה ואחד מאחורה. הסוללה המשנית כללה שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ) /45 קליבר ושנים עשר תותחי 7 אינץ' (178 מ"מ) /45 קליבר. תותחי ה-8 אינץ' הותקנו בארבעה צריחים תאומים באמצע האונייה, ותותחי ה-7 אינץ' הוצבו בקזמטים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה עשרים תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן גוף האונייה ושנים עשר תותחי 3 פאונד. היא גם נשאה ארבעה תותחי 1 פאונד (37 מילימטרים (1.5 אינץ')). כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.
חגורת השריון הראשית של ניו המפשייר הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) בשאר האזורים. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים), ולברבטות התומכות היה שריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים). לצריחים המשניים היה שריון חזיתי בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים).
היסטוריית שירות

ניו המפשייר הונחה ב-1 במאי 1905 בתאגיד לבניית ספינות של ניו יורק בקמדן, ניו ג'רזי. היא הושקה ב-30 ביוני 1906. האונייה נכנסה לשירות בצי האמריקני ב-19 במרץ 1908; המפקד הראשון שלה היה קפטן קמרון וינסלו. לאחר השלמת עבודת האבזור הסופית, ניו המפשייר העבירה רגימנט משלחת של נחתים לקולון, פנמה ב-20 ביוני, והגיעה שישה ימים לאחר מכן. לאחר מכן ערכה סדרה של ביקורים בנמלים בחוף המזרחי של צפון אמריקה, כולל פורטסמות', ניו יורק וברידג'פורט, יחד עם עצירה במחוז קוויבק הקנדי. לאחר מכן, האונייה עברה שיפוץ בניו יורק, ולאחר מכן נערכו אימונים בים הקריבי. ב-22 בפברואר 1909, היא השתתפה בסקירה ימית עבור הנשיא תאודור רוזוולט כדי לברך את שובו של הצי הלבן הגדול בהמפטון רודס, וירג'יניה. במהלך תקופה זו שירת ארנסט קינג, לימים ראש המבצעים הימיים במהלך מלחמת העולם השנייה, על סיפון האונייה בחדר המכונות.
ניו המפשייר ערכה תרגילי אימון באוקיינוס האטלנטי ובקריביים עד סוף 1910. ב-1 בנובמבר באותה שנה, היא יצאה מהמפטון רודס עם פלגת אוניות המערכה השנייה לביקור באירופה. שם, האוניות עצרו בשרבור, צרפת וויימות', בריטניה. הפלגה עזבה את ויימות' ב-30 בדצמבר וחזרה לאיים הקריביים לאימון, לפני שהמשיכה לנורפוק ב-10 במרץ 1911. ב-21–22 במרץ, ניו המפשייר ערכה אימוני ירי עם ספינת המטרה סן מרקוס - אוניית המערכה הישנה טקסס - בטנג'יר סאונד במפרץ צ'ספיק. במהלך שני ימי הירי, ניו המפשייר גרמה נזק חמור לאונייה הישנה, והטביעה אותה במים רדודים. בדיקה שטחית של שרידי האונייה ציינה שחלקה הפנימי של האונייה מעל קו המים נהרס ושהיא ספגה חורים מספר פעמים מתחת לקו המים.
לאחר מכן היא התכוננה למסע נוסף לאירופה. הפעם הפליגו האוניות לים הבלטי, עצרו במספר נמלים בגרמניה, רוסיה וסקנדינביה, לפני שחזרו לניו אינגלנד ב-13 ביולי. ניו המפשייר בילתה את שלוש השנים הבאות בהכשרת צוערים בהפלגות קיץ ובסיור באיים הקריביים. בדצמבר 1912, היא יצאה מהאי היספניולה במהלך אי שקט בהאיטי וברפובליקה הדומיניקנית. מ-14 ביוני עד 29 בדצמבר 1913, היא סיירה בחוף הקריבי של מקסיקו במהלך המהפכה המקסיקנית. בשנה שלאחר מכן היא השתתפה בכיבוש וראקרוס במקסיקו, החל ב-15 באפריל. במהלך המבצעים, מפקד האונייה, אדווין אנדרסון, ג'וניור, הוביל פלוגת נחיתה שספגה אש מהאקדמיה הצבאית הימית Heroica Escuela (בית הספר הצבאי הימי Heroic Naval Military), אם כי ירי מסיירות בנמל השתיק את הצלפים המקסיקניים. אנדרסון וכמה אחרים זכו בעיטור מדליית הכבוד על הפעולה. ניו המפשייר עזבה את האזור ב-21 באפריל לצורך שיפוץ בנורפוק. תרגילים מול החוף המזרחי של ארצות הברית נערכו לאחר מכן לפני שהאונייה חזרה לווראקרוס באוגוסט 1915.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

האונייה חזרה לנורפוק ב-30 בספטמבר ונשארה במים האמריקאים בסוף 1916. ב-2 בדצמבר היא יצאה לסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית, שם ארצות הברית הקימה ממשל צבאי תחת אדמירל משנה הארי קנאפ בניסיון לשים קץ לחוסר היציבות הפוליטית שם. הקפטן של ניו המפשייר היה מעורב בממשלה בזמן שהאונייה שהתה במדינה. בפברואר 1917, היא חזרה לנורפוק לשיפוץ; עבודה זו עדיין נמשכה כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-6 באפריל. במהלך שמונה עשר החודשים הבאים, האונייה הייתה עסוקה באימון תותחנים ואנשי חדר מכונות עבור הצי המתרחב במהירות בזמן המלחמה. במהלך אימון ב-1 ביוני 1918, הצוותים של שלושה מתותחי ה-7 אינץ' על סיפון ניו המפשייר החלו בטעות לירות לעבר אחת מרודפות הצוללות שהיו במקום; הם ירו כמה מטחים לפני שקיבלו את ההוראה להפסיק את האש. אחד הפגזים פגע באוניית המערכה הסמוכה USS לואיזיאנה, הרג אדם אחד ופצע עוד כמה. בזמן שהאוניות עצרו כדי להחזיר לעצמן את השליטה על המצב, תצפית דיווחה על פריסקופ של צוללת; ניו המפשייר ואוניית המערכה USS אוהיו פתחו באש עם תותחי ה-6 אינץ' שלהם ללא השפעה. רודפות הצוללות לא הצליחו למצוא צוללת באזור.
בספטמבר 1918, היא הוטלה לתפקיד ליווי שיירות, עם המשימה הראשונה כזו ב-6 בספטמבר. האונייה יצאה עם אוניית המערכה USS קנזס והדרדנוט USS קרוליינה הדרומית כדי להגן על שיירת כוחות HX מהירה. ב-16 בספטמבר עזבו שלוש אוניות המערכה את השיירה באוקיינוס האטלנטי וחזרו לארצות הברית, בעוד מלוות אחרות הביאו את השיירה לנמל. ב-17, המדחף הימני של קרוליינה הדרומית נפל, מה שאילץ אותה להוריד את המהירות ל-11 קשרים (20 קמ"ש) באמצעות המדחף השמאלי בלבד. ניו המפשייר וקנזס נשארו עם קרוליינה הדרומית כדי ללוות אותה בחזרה לנמל. משימה זו לא נמשכה זמן רב, שכן הגרמנים חתמו על שביתת הנשק שסיימה את המלחמה ב-11 בנובמבר. ב-24 בדצמבר, ניו המפשייר החלה את המסע הראשון מבין ארבעה להחזרת חיילים משדות הקרב של אירופה. במסע הראשון, היא הפליגה עם לואיזיאנה, שתי האוניות שהגיעו לברסט, צרפת ב-5 בינואר 1919. שתי האוניות החזירו 2,169 מלחים, כולל שמונה אזרחים.
היסטוריית שירות > קריירה לאחר המלחמה

עד 1919 הסירה האונייה את כל תותחי ה-7 אינץ' ושמונה מתותחי ה-3 אינץ', והותקנו במקומם זוג תותחי נ"מ 3 אינץ'. ב-22 ביוני 1919, האונייה נכנסה למבדוק יבש בפילדלפיה לצורך שיפוץ. שנה לאחר מכן, ב-5 ביוני 1920, היא החלה בשייט אימונים של צוערים לאוקיינוס השקט דרך תעלת פנמה. השייט לקח את האונייה להוואי ולמספר ערים בחוף המערבי של ארצות הברית. היא חזרה לפילדלפיה ב-11 בספטמבר. מ-18 באוקטובר עד 12 בינואר 1921, ניו המפשייר שימשה כאוניית הדגל למשימה בהאיטי. ב-25 בינואר היא חצתה את האוקיינוס האטלנטי לאירופה בפעם האחרונה כדי לשאת את שרידיו של אוגוסט אקנגרן, הציר השוודי לארצות הברית. היא הגיעה לסטוקהולם ב-14 בפברואר; בהפלגה חזרה, היא עצרה גם בקיל, גרמניה, וגרייבסנד, בריטניה. האונייה הגיעה לפילדלפיה ב-24 במרץ, שם היא הושבתה ב-21 במאי. על פי תנאי האמנה הימית של וושינגטון, ניו המפשייר נמכרה ב-1 בנובמבר 1923 ולאחר מכן התפרקה לגרוטאות.
ניו המפשייר בניו יורק בערך 1911
ירי מטח דופן לעבר סן מרקוס במרץ 1911
ניו המפשייר בנהר ההדסון בדצמבר 1918
גאופוליטיקה

גאופוליטיקה (באנגלית: Geopolitics) הוא תחום מחקר המנתח את ההשפעות של גאוגרפיה אנושית וגאוגרפיה פיזית בכדור הארץ, על הפוליטיקה, הכלכלה והיחסים הבין-לאומיים מהיבטים שונים. כלומר, הנחת היסוד המרכזית של הגאופוליטיקה היא, כי מיקומה של מדינה, גבולותיה, משאביה הטבעיים והטופוגרפיה שלה, מהווים גורמים משמעותיים בעיצוב מדיניות החוץ שלה, צמיחתה הכלכלית ועוצמתה, תפישת הביטחון והגדרת האינטרס הלאומי שלה. אשר על כן, ביחסים בין-לאומיים, מזוהה הגאופוליטיקה בעיקר עם האסכולה הריאליסטית. כמו-כן בהמשך לכך, הגאופוליטיקה שואפת לספק הסברים להתרחשויות הבין-לאומיות, ואף לחזות אותן במידת מסוימת. מלבד הניתוח הגאוגרפי בניתוח הגאופוליטי, ניתן בדרך כלל דגש גם לדמוגרפיה המתייחסת למגמות של הגירה ותנועות של פליטים, שהשפעתן ניכרת מבחינה פוליטית על כדור הארץ כולו. אטימולוגית, המונח מגיע במקור מהשפה היוונית, והוא כולל את המילים "γεω" – אדמה, ו-"πολιτική" – פוליטיקה.
עם ראשית התגבשות הגאופוליטיקה כתחום מחקר בסוף המאה ה-19, היא התלכדה סביב שתי אסכולות מרכזיות: הגאפוליטיקה הגרמנית והגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית. לצד עיסוק שהיה באותה התקופה במסגרת העולם האקדמי, אנשי האסכולות האלו הרבו גם להפיץ את רעיונותיהם בזירה הציבורית וכן לעסוק בייעוץ מדיני לממשלותיהם, כל זה במטרה לגרום לארצותיהם לאמץ קווי מדיניות מוצלחים ונכונים יותר. בעוד הגאופוליטיקה הגרמנית הגיעה במידה רבה לסופה במלחמת העולם השנייה, ומאז ישנו ריחוק ממנה. הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית, המשיכה להתקיים גם לאורך המלחמה הקרה בניסיונות להגיע לידי הבנה טובה יותר של העולם, ולבחון את מדיניות החוץ הרצויה לעולם המערבי.
הגאופוליטיקה הגרמנית > פרידריך ראצל ורודולף קיילן

הגאוגרף הגרמני בן המאה ה-19 פרידריך ראצל (1844–1904) נחשב לאבי הגאופוליטיקה המודרנית. ראצל תיאר את המדינה כיחידה אורגנית, וכיאה ליצור חי, לפי ראצל המדינה זקוקה למשאבים ולחומרי גלם, ובהתאם לכך היא גם גדלה ומתפתחת או לחלופין מזדקנת ומצטמצמת. ראצל שם דגש על כך שהגבולות אינם קבועים, והשינויים בהם משקפים את התפתחות המדינה, כאשר התרחבות מסמנת מגמה חיובית, וצמצום או קיפאון מסמן התנוונות. הוא טבע את המונח "מרחב מחיה" (בגרמנית: Lebensraum), שעתיד להפוך למרכיב היסוד המרכזי בהגות הגאופוליטית הגרמנית. מרחב המחיה הוא האזור הגאוגרפי שעם כובש לעצמו, במטרה להגיע לידי אוטרקיה כלכלית, ולהבטיח אספקה יתרה של מוצרי מזון, ריבונות צבאית ועומק אסטרטגי. ראצל האמין שההתפתחות הטכנולוגית והתרבותית של עם תלויה במצבו הגאוגרפי, ושעם שהסתגל בהצלחה למיקום אחד ימשיך באופן טבעי להתפשט למקומות נוספים. לטענתו, התרחבות זאת, שמטרתה ניצול שטחים זמינים, היא מאפיין טבעי והכרחי לכל מין בריא. ראצל נהג לדמות את המדינה לגוף האדם ולתאר אותה במינוחים אנטומיים. את המוח השווה לעיר הבירה, את המרכזים הכלכליים החשובים דימה לאברים החיוניים החשובים, את העורקים לקווי התקשורת, את הגפיים למערכת הצבאית של המדינה, ואת חומרי הגלם ומשאבי הטבע למזון שהאדם צורך.
ההוגה השוודי רודולף קיילן (Rudolf Kjelln; 1864–1922), שנחשב לתלמידו המובהק של פרידריך ראצל, טבע בשנת 1899 לראשונה את המונח גאופוליטיקה, במסגרת מאמר שעסק בעיצוב גבולותיה הטבעיים של שוודיה. בכתביו השונים פיתח והרחיב קיילן את התפיסות של ראצל, וכן נהג לפרסם את פרשנותו הפוליטית והאקדמית לאירועי תקופתו, בעיקר ביחס למאורעות מלחמת העולם הראשונה. בספר הנחשב לחשוב ביותר של קיילן, "המדינה כצורת חיים" (Der Staat als Lebensform), מתאר קיילן את עיקר תפיסתו. קיילן לא ראה בגאופוליטיקה את חזות הכל, אלא ראה בה אחת מתוך חמש תפיסות מדעיות להבנת מדיניות חוץ של מדינה. ארבע התפיסות הנוספות הן דמוגרפיה, כלכלה, ומה שהוא כינה "פוליטיקה חברתית" ו"עוצמה פוליטית". את ארבע התפיסות האלו ראה קיילן כמנותקות מהגאופוליטיקה, קביעה שגאופוליטקאים אחרים חלקו עליה. קיילן הרבה להתריע על מה שראה כסכנות הביטחוניות הנשקפות מגרמניה כלפי שוודיה מדינתו ושאר המדינות הקטנות באירופה. על מנת לבלום איום קיומי זה הטיף קיילן לייסוד ברית צבאית אנטי-גרמנית של המדינות האירופאיות הקטנות במזרח אירופה, ברית שתשתרע מסקנדינביה בצפון ועד לבלקן בדרום.
הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית

בניגוד לגאופוליטיקה הגרמנית, הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית מיעטה לעסוק ביסודות תאורטיים על טיב התפתחותן של מדינות, דימויין במינוחים אורגניים, והתנהלות מדינות במרחב. עיקר עיסוקה היה בשני תחומים מרכזיים: האחד הוא באופיים של אזורים שונים ברחבי העולם ובניסיון לחלק את העולם לאזורים בעלי מאפיינים שונים, והאחר הוא העמידה על ההבדל בין מעצמות המסתמכות על כוח יבשתי לבין מעצמות המסתמכות על כוח ימי. השפעתה של הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית הייתה בלתי מבוטלת, והתבטאה גם בקרבתם של חוקרים רבים מהתחום למקבלי החלטות ולקובעי מדיניות בתקופות שונות. בכלל זה אפשר לציין בעיקר את השפעת ההגות הגאופוליטית על התפשטות ארצות הברית מעבר לים בשנותיה הראשונות של המאה ה-20, בהחלטות שהתקבלו בועידת השלום בפריז בסוף מלחמת העולם הראשונה, ובעיצוב האסטרטגיה האמריקנית לאורך המלחמה הקרה. בעוד הדגש בגאופוליטיקה הגרמנית היה על מקומה של גרמניה באירופה, הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית, לצד בחינת מקומן של בריטניה וארצות הברית בעולם, הקדישה גם מקום רב להערכת כוחה של רוסיה ודרכי ההתמודדות עימה.
גאופוליטיקה עכשווית

מקובל כיום לטעון ששורה של תהליכים עולמיים שהתעצמו במיוחד בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה וביתר שאת בשנים שלאחר המלחמה הקרה, מעקרים במידה רבה את חיוניותה של הגאוגרפיה. עושה רושם שכיום יותר מתמיד, מדינות יכולות להתגבר על המגבלות הגאוגרפיות שלהן, ומגבלות אלו משחקות תפקיד שולי יותר מבעבר. פיתוח אמצעי לחימה אוויריים כגון מטוסי קרב, מפציצים אסטרטגיים, מסוקים, טילים בליסטיים, וטילי שיוט, מעקרים במידת מה את חשיבותו של המרחב הגאוגרפי. כך גם נושאות המטוסים מאפשרות למדינות המחזיקות בהן לתקוף ביעילות ובכוחות אפקטיביים יעדים מרוחקים, גם אם לתוקף אין שליטה יבשתית בסמוך ליעדו. נראה שגם עלייתם של ארגוני טרור וגרילה מקומיים ובין-לאומיים לקדמת הבמה, תורמת לנושא. בשונה ממדינות שמרותקות לטריטוריה שלהן, ארגונים מעין אלה לעיתים רבות חופשיים יותר מהצורך להחזיק בקרקע. לצד כל אלו, הכלכלה המודרנית, שמתבססת כנראה פחות ופחות על משאבי טבע ויותר ויותר על הון אנושי, כמו גם תהליך הגלובליזציה והיחלשות מעמד המדינה, מחלישים גם הם את משקלה של הגאוגרפיה.
למרות כל זאת, רבים טוענים שגם כיום יש לגאוגרפיה השפעה משמעותית על התהליכים הפוליטיים, ולדידם של חלק מהחוקרים השפעה מכריעה, גם אם הצטמצמה במידת מה. כך למשל נטען, שאף על פי שארגוני טרור בבירור מוגבלים גאוגרפית פחות ממדינות, על מנת לצבור עוצמה הם עדיין זקוקים לתשתית גאוגרפית רחבה, שתספק להם למשל בסיסי אימונים, מקורות הכנסה, ייצור נשק ועוד. דוגמה טובה לכך היא ארגון אל-קאעידה, שעוצמתו נבעה במידה רבה מהחסות שהעניקה לו אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן. בנוסף, הגם שמקומו של הכוח האווירי כיום רלוונטי מתמיד, גם היום טוענים רבים שמקומם של התמרון הקרקעי והתמרון הימי לא תם. עדיין, על מנת להכניע אויב, לעיתים רבות יש צורך בכוח יבשתי וימי, כוחות שמטבעם מתניידים על פני כדור הארץ, ומכאן עדיין מוגבלים ומאותגרים על ידי הגאוגרפיה. גם ראיית הכוח האווירי ככזה שמשוחרר מכבלי הגאוגרפיה, נטען שמבט זה הוא מוטעה מעיקרו. אכן כלי טיס יכולים לעבור מכשולים טופוגרפיים רבים במהירות וללא מאמץ, אך הם עדיין מוגבלים במרחק, ובמיוחד מסוקים, שטווח הטיסה שלהם עשוי להיות לעיתים לא יותר מכמה מאות קילומטרים. לפיכך, גם אמצעי לחימה אוויריים מוגבלים בתנועתם במרחב ופועלים במסגרתו, בין אם בטווחי הטיסה שלהם ובין אם כשהם זקוקים להישענות על תשתית גאוגרפית – שדות תעופה הממוקמים על הקרקע, לצורך חימוש ותדלוק מחדש. וכך גם ברמה המדינית, עדיין מדינות מאוימות בדרך כלל בעיקר על ידי מדינות הסמוכות להן, כלומר הגאוגרפיה היא עדיין נקודת מוצא חשובה להבנת המציאות. אך למרות כל אלו, ישנה הסכמה כללית שמשקלה של הגאוגרפיה נמוך משמעותית מכפי שהיה בעבר.
גאו-אסטרטגיה

לאורך השנים התפתחו תחומי משנה שונים בגאופוליטיקה, כאשר תחום המשנה המרכזי הוא הגאו-אסטרטגיה. תחום זה חוקר ומנתח את ההשפעות של הגאוגרפיה של האסטרטגיה הצבאית, וכן את היחס וקשרי הגומלין בין התנאים הגאוגרפיים לבין תכנון המערכה וניהולה. בעוד הגאופוליטיקה עוסקת בדברים מנקודת המבט של היעדים הלאומיים והפוליטיים, העיסוק בגאו-אסטרטגיה מוגבל לתחום הצבאי, ומרכז העיון בה מוקדש להבנת היכולות העומדות לרשות הכוח הצבאי, בבואו לתכנן ולהוציא לפועל פעילות צבאית בסביבה נתונה. הגאו-אסטרטגיה שמה דגש נרחב על המאפיינים הטופוגרפיים והאקלימיים של שדה המערכה, על המשאבים והיכולות הלוגיסטיות של המדינה, כמו גם על יכולות התחבורה והתקשורת הצבאיים; כל זאת, כאשר הגאו-אסטרטגיה רואה במרכיבים אלו מרכיבים מכריעים בגורל המערכה. נקודת המוצא של הגאו-אסטרטגיה, היא שלעיתים יותר משהאיכות והכמות של הכוח הצבאי קובעים את זהות המנצח, חשובה יותר היכולת להתאים את ההתנהלות הצבאית למגבלות הגאוגרפיות.
ראו גם

מרחב מחיה
עומק אסטרטגי
ריאליזם (מדע המדינה)
לקריאה נוספת > ספרות קלאסית

מבחר מספרי היסוד הקלאסיים של הגאופוליטיקה המוקדמת, ספרים מפרי עטם של פרידריך ראצל, רודולף קיילן, הלפורד מקינדר, אלפרד תייר מהן, ג'יימס פיירגריב וניקולס ספייקמן.
Ratzel, F. 1897. Politische Geographie. München: R. Oldenbourg
Mackinder, H. J. 1904. The Geographical Pivot of History. The Geographical Journal, 23(4), 421-437
Kjellén, R. 1917. Der Staat als Lebensform. Leipzig: S. Hirzel
Mahan, A. T. 1918. The Influence Of Sea Power Upon History, 1660 - 1783. Little, Brown and Company
Fairgrieve, J. 1924. Geography and World Power. London: University of London Press
Mackinder, H. J. 1943. The Round World and the Winning of the Peace. Foreign Affairs, 21, 595-605
Spykman, N. 1944. The geography of the peace, New York: Harcourt, Brace and Co.
Mackinder, H. J. 1962. Democratic Ideals and Realities. New York: W. W Norton & Compan
Spykman, N. 1969. Heartland and Rimland. In: R. E. Kasperson and J. V. Minghi (eds.), The Structure of Political Geography, 170-177, London: University of London Press
לקריאה נוספת > ספרות עכשווית

Painter, J. 1995. Politics, Geography & 'political Geography'. London: Arnold
Zbigniew, B. 1997. The Grand Chessboard: American Primacy and Its Geostrategic Imperatives. Basic Books
Sloan, G., and C. S. Gray. 1999. Why Geopolitics? in: C. S. Gray and G. Sloan (eds.), Geopolitics – Geography and Strategy, 1-11, London: Frank Cass
Friedman, G. 2009. The Next 100 Years: A Forecast for the 21st Century. Doubleday
Kaplan, R. 2010. Monsoon: The Indian Ocean and the Future of American Power. Random House
Kaplan, R. 2012. The Revenge of Geography: What the Map Tells Us About Coming Conflicts and the Battle Against Fate. Random House
Marshall, T. 2015. Prisoners of Geography: Ten Maps That Tell You Everything You Need To Know About Global Politics. Elliott & Thompson
ביאורים

↑  למרות שמו שנשמע יהודי, אייזיאה באומן היה שייך לכת המנוניטים בקנדה, שהיגר לארה״ב. באומן היה אחד הגאוגרפים האנטישמיים ביותר בארה״ב, שטען שיש יותר מדי יהודים באקדמיה בארה״ב, ופעל להקטנת השפעתם.
נעילה (מכ"ם)

מכ"ם מחפש מטרות לנעילה, על גבי ספינה גרמנית
נעילה (באנגלית: Lock-on) היא תכונה של מערכות מכ"ם רבות אשר מאפשרת עקיבה אוטומטית אחרי מטרה מסוימת. התכנון הראשוני של נעילה היה עבור מערכת Airborne Interception radar, Mark VIII, מכ"ם אוויר-אוויר על בסיס גלי מיקרו שהיה בשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי מ-1941 ועד סוף מלחמת העולם השנייה. השימוש הנרחב הראשון שלו היה במכ"ם הקרקעי SCR-584 של צבא ארצות הברית.
סוגים > ביות אקטיבי

ביות אקטיבי (באנגלית: Active radar homing או ARH) היא שיטת הנחיה בשימוש טילים, בה לטיל המונחה יש מכ"ם המשמש משדר ומקלט בו זמנית, ומקטע אלקטרוניקה המאפשר לו למצוא ולעקוב אחר מטרה באופן אוטונומי. בנאט"ו נהוג לסמל שגור טיל אוויר-אוויר מתביית כזה בכינוי "Fox Three".
סוגים > ביות חצי-אקטיבי

עם מכ"ם חצי אקטיבי, פלטפורמת השיגור רוכשת את המטרה במכ"ם החיפוש שלה. הפלטפורמה "מאירה" את המטרה עבור טיל בעזרת מכ"ם משדר עם אלומה צרה ממוקדת (השונה מאלומות החיפוש). כאשר המכ"ם הפסיבי השייך למערכת ההנחיה של הטיל יכול "לראות" את אותות הרדיו המוחזרים מהמטרה. הטיל יבצע נעילה על המטרה בעזרת אותות אלו ואז הוא מוכן לשיגור.
סוגים > ביות פסיבי

טילים מסוימים יכולים להשתמש בניסיונות של משבש אותות ליצור רעש מפריע, ולמעשה להתביית על השידור של המשבש באופן פסיבי (ללא צורך בשידור כמו במקרים הקודמים).
סוגים > ביות על קרינת IR

מטרה הפולטת קרינה אינפרא-אדומה יכולה לשמש מקור עבור מערכת ביות של טיל. נעילה יכולה להתבצע כאשר טיל מודלק (Power-up) והוא קולט את חתימת ה-IR המגיעה מהמטרה.
ראו גם

מכ"ם בקרת אש
הסדר החדש

ערך זה עוסק בסדר העולמי שביקשה האידאולוגיה הנאצית לכונן. אם התכוונתם לתקופה של תמורות ביחסי הכוח העולמיים, ראו .
הסדר החדש באירופה — גרמניה הנאצית בשיא שטחה (בכחול) במהלך מלחמת העולם השנייה
הסדר החדש (בגרמנית: Neue Ordnung) הוא כינויה של מערכת פוליטית, מדינית, כלכלית וחברתית שהנאצים שאפו להקים באירופה, שהייתה מיועדת להחליף את הסדר הקיים. הסדר החדש התבסס על האידאולוגיה הנאצית והרעיון של היטלר לבנות עולם חדש על פיה: להרוס את העולם ולבנות עולם חדש על הריסותיו. שני עקרונות של האידאולוגיה שבאים בסדר החדש הם מרחב המחיה ותורת הגזע. כחלק מההשתלטות על מזרח אירופה, ראו הנאצים בעמים המזרח אירופיים עמים נחותים. בנוסף, האוכלוסייה היהודית הרבה בה, בעיקר בפולין, ומספר הקומוניסטים הרב בברית המועצות, הניעו את הנאצים ליישם את כל עיקרי הנאציזם על אדמת מזרח אירופה. הקמת הסדר החדש החלה כאשר מלחמת העולם השנייה כבר החלה, אך הוכרזה בפומבי על ידי אדולף היטלר בשנת 1941:
השנה 1941 תהיה, ואני משוכנע, השנה ההיסטורית של הסדר החדש הגדול באירופה.
ההיסטוריונים עדיין חלוקים באשר למטרות הסופיות של "הסדר החדש", חלקם מאמינים שהיא אמורה להיות מוגבלת לשליטה הנאצית באירופה, בעוד שאחרים טוענים שהשליטה הייתה אמורה להיות קרש קפיצה לכיבוש עולמי ולהקמת ממשלה עולמית בשליטה גרמנית.
עיקרי התוכנית

התוכנית הייתה לנצל את עמי מזרח אירופה לטובת הרייך השלישי, כחלק מה"אריזציה" של האזור כולו. בנוסף לניצול הפיזי של התושבים, הנאצים גם תכננו לגרום להם ל"הדללות טבעית" ובכך להשמידם מבלי צורך במאמצים מיוחדים.
הקומוניסטים, אויבי הנאצים, היו צריכים להירצח בו במקום, עקב כך שהאידאולוגיה הקומוניסטית הייתה מנוגדת לחלוטין לאידאולוגיה הנאצית (הקומוניסטים דגלו בשוויון, ואילו הנאצים באי-שוויון וניצול). שר התעמולה הנאצי, יוזף גבלס כתב ביומניו כי "מי שישלוט באירופה יקבל את ההנהגה של העולם" וזו הייתה המטרה העיקרית של הפיהרר, אדולף היטלר.
באשר ליהודים, הנאצים תכננו לבצע את "הפתרון הסופי לשאלת היהודים באירופה" על ידי השמדת כל האוכלוסייה היהודית ברחבי היבשת.