stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה
השלכות הפיגוע > ההשלכות בבולגריה

ממשלתו של אלכסנדר צאנקוב הכריזה על ממשל צבאי ברחבי הממלכה וניצלה את ההזדמנות כדי להיפרע מגורמי האופוזיציה למשטר, אם בהפעלה ישירה של מנגנוני ביטחון הפנים, או בהפעלה עקיפה של מיליציות חצי צבאיות אשר בפועל היו נתונות לפיקודו הישיר של שר ההגנה הבולגרי איוון ולקוב (בולגרית: Иван Вълков). נרדפו חברי מפלגות שמאל כגון חברי ותומכי המפלגה הקומוניסטית ואף חברי מפלגות מרכז-שמאל כגון מפלגת האיכרים. עוד נרדפו חברי האליטה האינטלקטואלית. עשרות בני אדם נחטפו בידי חברי המיליציות והוצאו להורג. בערי השדה התחוללו קרבות בין יחידות של הצבא הבולגרי לבין קבוצות חמושות של תומכי הקומוניסטים. מעריכים שלפחות 400 בני אדם נהרגו בקרבות, נרצחו או הוצאו להורג במהלך האירועים שהתחוללו לאחר הפיגוע.
ראשי המפלגה הקומוניסטית, חיכו לשעת כושר כדי לבוא חשבון עם האישים אשר לשיטתם היו אחראים לדיכויים ולחיסולם של רבים מחבריהם. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית וזכתה לחסות הצבא האדום אשר כוחותיו הגיעו באותו היום לסופיה. קימון גאורגייב היה לראש הממשלה, תיק ביטחון הפנים נמסר לאנטון יוגוב מהמפלגה הקומוניסטית והוא ניצל תפקיד זה כדי להשתלט על המדינה ובהדרגה למגר את כוחות האופוזיציה. הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון הממשל הקודם בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ומנגנון זה נוצל גם כדי לבוא חשבון עם האחראים על האירועים שהתרחשו בין 1923 ל-1926. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג בירייה, בשטח בית העלמין של סופיה 180 בני אדם ובכללם עוצרי המלוכה, 25 שרים, 68 חברי פרלמנט, עיתונאים ואנשי צבא. בין המוצאים להורג היה גם איוון רוסב, שר הפנים בעת האירועים שליוו את הפיגוע. אלכסנדר צאנקוב ראש הממשלה בעת הפיגוע, הצליח להימלט מבולגריה. ב-1996 לאחר שנפרעה בולגריה מהמשטר הקומוניסטי ביטל בית המשפט העליון הבולגרי בהחלטה השנויה במחלוקת נוקבת, את הרשעותיו של בית הדין המיוחד מ-1945 בטענת אי סדרים בהליך המשפטי, וכך, לצד נרדפי הקומוניסטים, זוכו גם פושעי מלחמה כגון בוגדאן פילוב ופטר גברובסקי.
השלכות הפיגוע > ההשלכות על הקהילה היהודית

אחד ממפקדי השטח של "מנגנון התגמול" בסופיה אשר השתתף בהכנות לפיגוע ובהפעלת חוליית המפגעים, היה חיים מרקו פרידמן, בן הקהילה היהודית. הוא נולד ב-1892 בסטארה זאגורה ובהמשך עבר להתגורר ברובע יוצ'בונאר שבסופיה, שירת כקצין בצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה והשלים תואר במשפטים באוניברסיטת סופיה. פרדימן היה חבר המפלגה הקומוניסטית ובספטמבר 1923 נטל חלק בהפיכת הנפל שהובילו הקומוניסטים. הוא היה מוכר למשטרה הבולגרית וב-26 במרץ 1925, נפצע במהלך חילופי אש עם שוטרים בולגרים אך הצליח להימלט. מספר שעות לאחר הפיגוע הצליחה משטרת סופיה לעצור את מרקו פרידמן, בהמשך הועמד לדין וב-27 במאי הוצא להורג. כאמור, לאחר הפיגוע הונהג משטר צבאי ומאות בני אדם הוצאו להורג באופן רשמי או על ידי מיליציות חצי-צבאיות שפעלו בהנחיית השלטונות. אחד הנרצחים היה הסופר והעיתונאי היהודי הנודע יוסיף הרבסט (בבולגרית: Йосиф Хербст‏; 1870 - 1925) אשר נעצר, "נעלם" בעת מעצרו וגופתו מעולם לא נמצאה. יוסיף הרבסט היה אחיו של המנהיג הציוני קרל הרבסט.
בסופיה פרץ גל אנטישמיות שכלל מאמרי שטנה בעיתונות, גם בעיתונים שלא נודעו כבעלי קו אנטישמי. בחלקם צוין שוב כדפוס פעולה, המיתוס האנטישמי הנפוץ על יהודי טרנובו בירת האימפריה הבולגרית השנייה שפתחו את שערי העיר בפני הכובשים העות'מאנים. הספר הפרוטוקולים של זקני ציון תורגם לבולגרית והופץ ברחבי סופיה במחיר מוזל. נציגי הקונסיסטוריון שגינו בחריפות את הפיגוע והתנערו מפרידמן, פנו לממשלה הבולגרית כדי שתפעל למתן את התעמולה האנטישמית ואף על פי שנציגי השלטון הבטיחו לפעול בנושא, ננקטו פעולות מוגבלות בלבד. בתגובה לאירועים הוקמה בסופיה "האגודה לגמילות חסדים של חיילי המילואים היהודיים", אשר רשמית נועדה למטרות תרבות ותמיכה כלכלית בנכי המלחמה, באלמנות וביתומים, אך בפועל שמה לה למטרה לארגן קבוצות של חיילים יהודיים שיוכל להגן בכוח על בני הקהילה. בראש הארגון עמדו הקולונלים בדימוס אברהם תג'ר ומורנו גרציאני.
הערות שוליים

1 2  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 27.
↑  תומסון, דייוויד, אירופה מאז נפוליאון, תרגום:חשביה אריה, כרך ב', הוצאת זמורה ביתן, 1984, עמוד 570.
↑  Bulgarian Communist Party (BCP), באתר encyclopedia2 (באנגלית).
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 150.
1 2  אלברט רומנו, תופעות אנטישמיות, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 509 - 511
↑  המידע על אחריותו של ולקוב למיליציות שפעלו במהלך האירועים נודעה רק שנים מאוחר יותר.
↑  קרום בלאגוב, הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה, באתר krumblagov.com (בבולגרית). בסופיה לבדה נהרגו בין 330 ל-400 בני אדם.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 242, 254.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 223. בר זוהר מכנה את ההחלטה: אומללה, חסרת רגישות ומעוררת סלידה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292396005171  LCCN: sh85017882
הפיגוע במרתון בוסטון

| --- | --- |

אזור הפיגוע, שניות לאחר הפיצוץ הראשון
 תאריך:  15 באפריל 2013
 מקום:  בוסטון, ארצות הברית
 מטרה:  מרתון בוסטון
 קואורדינטות:  42°20′59″N 71°04′44″W﻿ / ﻿42.349759°N 71.078941°W﻿ / 42.349759; -71.078941
 סוג:  פיגוע תופת
 נשק:  מטעני חבלה טמונים בסירי לחץ
 הרוגים:  3 בפיצוץ המטענים ושני שוטרים במרדף אחר המפגעים
 פצועים:  264
 מבצע:  דז'וחר צרנייב  טמרלן צרנייב
 מספר מפגעים:  2 
 מניע:  טרור אסלאמי
  (למפת בוסטון מוגדלת) הפיגוע במרתון בוסטון(למפת בוסטון רגילה) הפיגוע במרתון בוסטון מיקום שני הפיצוצים ברחוב בוילסטון
 
הפיגוע במרתון בוסטון (באנגלית: Boston Marathon bombing) התרחש ב-15 באפריל 2013, כאשר בשעה 14:50 התפוצצו שתי פצצות ברחוב בוילסטון שבמרכז העיר בוסטון, במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית, במהלך מרתון בוסטון ה-117, בקרבת קו הסיום. בפיגוע נרצחו ארבעה בני אדם, בהם ילד בן 8, ונפצעו 264 איש. הפיצוצים בוצעו בעזרת מטעני חבלה שהוסתרו בסירי לחץ.
במצוד אחר מבצעי הפיגוע, האחים טמרלן ודז'וחר צרנייב, נהרג הראשון, והשני נלכד כשהוא פצוע קשה.
הפיגוע

שני הפיצוצים אירעו יותר מארבע שעות לאחר תחילת המרוץ, כשעתיים לאחר שהמנצחים חצו את קו הסיום, כשבאזור נכחו עוד מתחרים וצופים רבים. הפצצות הונחו ברחוב בוילסטון, מרחק של כ-170 מטר זו מזו, באזור של כיכר קופלי שבמרכז העיר בוסטון. הפיצוץ הראשון נשמע בחלק הצפוני של רחוב בוילסטון, ליד הגשר עליו קו הסיום של המרוץ. פיצוץ נוסף נשמע כמה שניות לאחר מכן, במרחק מה מאחור.
פצועים נלקחו תחילה לאוהל רפואי שהוקם עבור המרתון. לא נמסרה הודעה על קבלת אחריות והבהרה חד משמעית כי מדובר בפיגוע. המרחב האווירי סביב האזור כולו הוכרז כאסור לטיסה.
הפיצוצים בוצעו באמצעות מטעני חבלה, שהוטמנו בתוך סירי לחץ.
בפיגוע נרצחו 3 בני אדם, בהם ילד בן 8.‏ בנוסף נפצעו 264 אנשים נוספים.
הפיגוע > המפגעים

בערב 18 באפריל חשף ה-FBI את תמונותיהם של שני חשודים בביצוע הפיגוע, "חשוד מספר 1" חבש כובע שחור. "חשוד מספר 2" חבש כובע בייסבול לבן. התברר כי מבצעי הפיגוע הם שני אחים, טמרלן ודז'וחר צרנייב, מוסלמים צ'צ'נים שהיגרו עם משפחתם מרוסיה ב-2002 וזכו למעמד תושבי קבע.
ב-19 באפריל לפנות בוקר, לאחר ששוטר נורה למוות בניסיון לחטוף את נשקו, באוניברסיטת MIT, נבדק חשד לקשר בין האירוע לפיגוע שאירע כמה ימים קודם לכן. לאחר מכן, החשודים חטפו רכב מסוג מרצדס יחד עם בעל הרכב והמשיכו בנסיעה בשני כלי רכב. אולם בעל הרכב הצליח להימלט בריצה כאשר עצרו בתחנת דלק, תוך שהוא מזעיק את המשטרה. הטלפון הסלולרי של בעל הרכב שנשאר במכונית בנוסף לעובדה שהרכב היה מונחה GPS סייעה למשטרה לאכן את מיקום הרכב החטוף והרכב הנלווה. במהלך המרדף אירעו חילופי אש ואף הושלכו מטענים לכיוון ניידות המשטרה. בחילופי האש נהרג אחד המחבלים והשני נפצע קשה אך נמלט. אחד השוטרים נפצע באורח קשה ונפטר לאחר מכן מפצעיו. לאחר מרדף, שבו השתתפו 10,000 שוטרים ואנשי ביטחון והוטל עוצר על מטרופולין בוסטון, נלכד המחבל השני כשהוא מסתתר בתוך סירה בחצר של בית מגורים.
בעקבות הפיגוע

בעקבות הפיגוע הוגברה הכוננות בכל רחבי ארצות הברית וכן במדינות אחרות ברחבי העולם, בהן אנגליה, שבה תוכנן מרתון לונדון למחרת. בניו יורק הודיעו על כוננות מוגברת והגברת האבטחה סביב מתקנים ציבוריים. בוושינגטון, נחסמו שדרות פנסילבניה בסמוך לבית הלבן.
שלוש שעות לאחר הפיגוע כינס נשיא ארצות הברית ברק אובמה מסיבת עיתונאים בה גינה את הפיגוע וקרא לציבור שלא לקפוץ למסקנות לפני שכל העובדות תתבהרנה והדגיש כי ארצות הברית תגיע אל האחראים לפיגוע.
ב-2016 יצא הסרט "הגיבורים של בוסטון", המתאר את הפיגוע, בבימויו של פטר ברג. ב-2017 יצא הסרט "חזק יותר" המתאר את חייו של ג'ף באומן, שאיבד את שתי רגליו בפיגוע, בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול.
משפט והרשעה

ב-22 באפריל 2013, בעוד דז'וחר צרנייב היה עדיין מאושפז, הוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט הפדרלי האזורי של מחוז מסצ'וסטס, ובין 30 סעיפי האישום אף שימוש בנשק להשמדה המונית. ביולי צרנייב כפר באשמה בכל הסעיפים. ב-4 במרץ 2015 נפתח משפטו של צרנייב. במהלך המשפט פרקליטתו אמרה כי הוא מודה בלקיחת חלק בביצוע הפיגועים, אך טענה כי הוא היה נתון להשפעת אחיו טמרלן. ב-8 באפריל הרשיע אותו חבר המושבעים בכל סעיפי האישום, וב-15 במאי 2015 נגזר עליו עונש מוות.
ביולי 2020 ביטל בית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים את עונש המוות שהוטל על צרנייב. בית המשפט לערעורים קבע שבזמן בחירת חבר המושבעים לא נתן בית המשפט המחוזי תשומת לב מספקת לחשיפה קודמת של המושבעים הפוטנציאליים לדיונים בתקשורת על המקרה. בנוסף, נקבע בהחלטה שבית המשפט המחוזי טעה כשמנע, בזמן הדיונים על גזר הדין, הצגה של עדויות לגבי השתתפות אחיו של צרנייב במקרה אחר של רצח משולש. בית המשפט הורה על פתיחת משפט חדש עם מושבעים חדשים, שידונו אך ורק על גזר הדין. ארצות הברית ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון, ששמע את טיעוני הצדדים ב-22 במרץ 2021. ב-4 במרץ 2022 ביטל בית המשפט העליון את ההחלטה של בית המשפט לערעורים ואישר את תוקפו של עונש המוות שנגזר עליו בבית המשפט המחוזי.
תיאוריות קונספירציה

בעקבות הפיגוע נפוצו תיאוריות קונספירציה שהאחים צרנייב היו מודיעים של ה-FBI והפיגוע תוכנן על ידי הממשל האמריקאי כדי שיוכל להעביר את חוק הגבלת הנשק הפרטי. מיד אחרי הפיגוע התפרסם כי פצוע ערבי סעודי אושפז בבית החולים ונחקר בחשד שהיה חלק מחוליית הפיגוע. טענות הקונספירציה הן שהפצוע היה בנו של בין-לאדן. הוא שוחרר מבית החולים ומיד הוטס לסעודיה במטוס פרטי.
ראו גם

טרור בארצות הברית
הערות שוליים

↑  Terrorism strikes Boston Marathon as bombs kill 3, wound scores - CNN.com
↑  Boston Marathon bombing kills 3, injures over 130
↑  חמי שלו וניו יורק טיימס, שלושה הרוגים ויותר מ-170 פצועים בשני פיצוצים בסיום מרתון בוסטון, באתר הארץ, 16 באפריל 2013
1 2  Deborah Kotz, Injury toll from Marathon bombs reduced to 264, The Boston Globe, April 24 2013
↑  חקירת הפיגוע בבוסטון: "חומרי הנפץ הוטמנו בסירי לחץ", באתר וואלה, 17 באפריל 2013
↑  יצחק בן-חורין, המחבל הנמלט מבוסטון נתפס: "הצדק ניצח", באתר ynet, 20 באפריל 2013
↑  Twitter / NBCNews: Law enforcement official confirms
↑  באתר CNN
↑  "אנחנו לא יודעים מי אחראי", באתר ‏מאקו‏, 16 באפריל 2013
1 2  יצחק בן-חורין, וושינגטון, המחבל ממרתון בוסטון הורשע: יוצא להורג?, באתר ynet, 8 באפריל 2015
↑  Boston Marathon bombing suspect pleads not guilty, CBCNEWS, Jul 10, 2013
↑  AP, עוה"ד של המחבל מבוסטון: "זה היה הוא", באתר ynet, 4 במרץ 2015
↑  יצחק בון-חורין, עונש מוות נגזר על המחבל ממרתון בוסטון, באתר ynet, 15 במאי 2015
↑  United States v. Tsarnaev, Oyez
↑  https://www.bbc.com/news/world-us-canada-39930236
↑  https://www.ibtimes.com/one-day-after-boston-bombing-new-york-post-has-not-retracted-presumably-incorrect-1196373
| ברק אובמה |
| --- | --- | --- |
| משפחה | ברק אובמה האב (אב) • אן דנהאם (אם)  • מישל אובמה (רעיה) • מלאייה אובמה (בת) • נטאשה "סשה" אובמה (בת) • בו (כלב) |  |
| ספרים | חלומות מאבי (1995) • תעוזת התקווה (2006) • ארץ מובטחת (2020) |  |
| הנצחה | המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה • הר אובמה • אפטוסטיכוס ברקאובמהי • ברק אובמה פלאזה |  |
| נשיא ארצות הברית ה-44 | נשיא ארצות הברית ה-44 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2008 • הבחירות לנשיאות 2012 |  |
| אירועים מרכזיים בכהונתו | מלחמת אפגניסטן (2001-2014) • מלחמת עיראק (2003–2011) • אובמה-קר (2010) • פרשת קייבלגייט (2010) • גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011) • מבצע חנית נפטון (2011) • הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (2012) • הפיגוע במרתון בוסטון (2013) • מתקפת ההאקרים על סרטי סוני (2014) • הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (2015) |  |
| קבינט | ג'ו ביידן (סגן הנשיא) • הילרי קלינטון (מזכירת המדינה) • ג'ון קרי (מזכיר המדינה) • רוברט גייטס (מזכיר ההגנה) • ליאון פאנטה (מזכיר ההגנה) • צ'אק הייגל (מזכיר ההגנה) • אשטון קרטר (מזכיר ההגנה) |  |
| שונות | השבעתו הראשונה לנשיאות (2009) • נאומו באוניברסיטת קהיר • כרזת ה"תקווה" (2008) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579382805171  BnF: cb169506665 (data)  LCCN: sh2014000105 
נאומו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בעקבות הפיגוע (באנגלית).
המרד במגרב (2002-הווה)

המרד במגרב מתייחס למרד איסלאמיסטי בשלטונות המקומיים שמתרחש באזור המגרב בצפון אפריקה והתחיל בעקבות סיום מלחמת האזרחים באלג'יריה בשנת 2002. הארגון המיליטנטי האלג'יראי הסלפי להטפה ולחימה (GSPC) התחבר עם אל-קאעידה והפך בסופו של דבר לאל-קאעידה במגרב האיסלאמי (AQIM).
ממשלת אלג'יריה וממשלות מגרב אחרות נלחמות בחמושים ועובדות עם ארצות הברית ובריטניה מאז 2007 - כאשר החל " מבצע חופש מתמשך - טרנס סהרה ".
בעוד שהאביב הערבי ב-2011 השפיע רבות על התמיכה במרד, הוא גם יצר הזדמנויות צבאיות עבור הג'יהאדיסטים. בשנת 2012, אל-קאעידה במגרב האיסלאמי ובעלות ברית איסלאמיסטיות אחרות כבשו את חציה הצפוני של מאלי למשך כמעט שנה, עד שנאלצו לצאת מהאזורים העירוניים במהלך מבצע סרוואל, מבצע התערבות זרה בהנהגת צרפת, שלאחר מכן המשיך למבצע "ברכאן" בכל אזור הסאהל.
המדינה האסלאמית (דאעש) הצליחה לשלוט בשטח מוגבל של לוב במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלוב, על רקע האשמות על שיתוף פעולה מקומי עם יריבתה AQIM.
רקע

עם שקיעתה של הקבוצה האסלאמית המזוינת של אלג'יריה (GIA), נותרה ה-GSPC כקבוצת המורדים הפעילה ביותר, עם כ-300 לוחמים ב-2003. היא המשיכה במסע חיסול של אנשי משטרה וצבא בתחומה, והצליחה גם להתרחב לסהרה, שם חטפה החטיבה הדרומית שלה, בראשות עמרי סייפי (שזכה לכינוי "עבדרזק אל-פארה", "הצנחן"). של תיירים גרמנים בשנת 2003, לפני שנאלץ לברוח לאזורים דלילים באוכלוסייה של מאלי, ואחר כך ניז'ר וצ'אד, שם נלכד.
יש הסבורים שאל-פארה למעשה עובד עבור ממשלת אלג'יריה. עד סוף שנת 2003, מייסד הקבוצה נדחק על ידי נביל סהראי הקיצוני עוד יותר, שהכריז על תמיכתו הגלויה באל-קאעידה, ובכך חיזק את קשרי הממשלה בין ארצות הברית לאלג'יריה. על פי הדיווחים הוא נהרג זמן קצר לאחר מכן, וירש אותו אבו מוסאב עבד אל ואדוד בשנת 2004.
הGSPC הכריז על כוונתו לתקוף מטרות אלג'יריות, צרפתיות ואמריקניות. הוא הוגדר כארגון טרור זר על ידי משרד החוץ האמריקאי, ובאופן דומה סווג כארגון טרור על ידי האיחוד האירופי.
סקירה כללית > המרד באלג'יריה

הסכסוך עם הGSPC המשיך להוביל למספר משמעותי של נפגעים באלג'יריה, עם למעלה מ-1,100 הרוגים בעימותים עם מורדים איסלאמיסטים בשנת 2002. בשנת 2003 - נהרגו 1,162 בעימותים באלג'יריה, ואחריהם 429 הרוגים ב-2004, 488 הרוגים ב-2005 ו-323 הרוגים ב-2006. בתחילת 2006 טען ראש המשטרה הלאומית של אלג'יריה כי הטרור כמעט וחוסל במדינה, אך התקפות משמעותיות נמשכו, וב-2007 נרשם שיא של פיגועי התאבדות ופיגועים באלג'יריה.
סקירה כללית > התרחבות הסכסוך

על מנת לשפר את הגיוס והמימון, ה-GSPC יישר קו עם אל-קאעידה, וב-11 בספטמבר 2006 הכריז מנהיג אל-קאעידה איימן אל-זוואהירי על איחוד בין הקבוצות. ה-GSPC מיתגה את עצמה מחדש כאל-קאעידה במגרב האיסלאמי (AQIM) בינואר 2007, מה שאותת על השאיפות המורחבות של הקבוצה.
הקבוצה שאפה כעת להפיל את כל ממשלות צפון אפריקה שנחשבו ככופרות. כולל אלג'יריה, לוב, מאלי, מאוריטניה, מרוקו ותוניסיה. הפעולות הועברו לשני "מגזרים" רחבים יותר, צפון אלג'יריה ותוניסיה נקראו "האמירות המרכזית", וצפון מאלי, ניז'ר, מאוריטניה ולוב נקראו "אמירות סהרה" בראשות ג'מל אוקצ'ה. המנהיגות האסטרטגית של AQIM המשיכה להיות מטה באזור ההררי של קביליה ממזרח לבירת אלג'יריה אלג'יר, בראשות הנהגה בת 14 חברי מועצה.
כאשר מסע המלחמה בטרור על ידי אלג'יריה הצליח במידה רבה ודחק את AQIM מהמדינה, הקבוצה הקימה בסיסים חדשים במדינות סאהל - ניז'ר, מאוריטניה, צ'אד ומאלי. התקפות נגד מתקנים ממשלתיים וצבאיים דווחו תכופות על ידי התקשורת המערבית. בשנת 2007, ארצות הברית ובריטניה פתחו במבצע חופש מתמשך - טרנס סהרה לתמיכה בממשלות באזור.
חטיפות תכופות של זרים ב-2008 גרמו לביטולה של ראלי דקר והעברתה לצמיתות לדרום אמריקה.
סקירה כללית > מאוריטניה

בהתקפה הגדולה המוקדמת ביותר, ביוני 2005 בסיס צבא מאוריטני בלמגהיטי הותקף על ידי ה-GSPC, וגרם להרג של 17 חיילים, ופציעתם של עוד 17, ובנוסף מותם של תשעה ג'יהאדיסטים. המתקפה בחלקה הובילה להפיכה של אוקטובר 2005 על ידי מוחמד אולד עבד אל עזיז, שהפך את הקמפיין נגד הג'יהאדיסטים לחלק מרכזי בשלטונו. התקיפות נמשכו במאוריטניה עד שהצליחה במידה רבה לסכל התקפות מאז 2011 בעקבות דחיפה צבאית גדולה ופתחים פוליטיים לאיסלאמיסטים. עם זאת, אל-קאעידה של המגרב האסלאמי (AQIM) המשיכה להישאר פעילה באזורי הגבול המזרחיים עם מאלי, עם מערכות תמיכה פעילות של לוגיסטיקה ומודיעין. מחסור במשאבים צבאיים, לעיתים קרובות בגלל המהומה הפוקדת את המדינה והאוכלוסייה המועטה במדינה עם שטח כה גדול, גרמו למאוריטניה להסתמך על תמיכת צרפת, מרוקו ואלג'יריה כדי להביס את ה-AQIM.
סקירה כללית > תוניסיה

בדצמבר 2006 ושוב בינואר 2007, כוחות הביטחון התוניסאיים השתתפו בעימותים עם קבוצה הקשורה ל-GSPC שהקימה מחנות אימונים באזורים הרריים ליד הבירה תוניס, והרגו יותר מתריסר בני אדם. לפי היומון הצרפתי Le Parisien לפחות 60 בני אדם נהרגו בעימותים. העימותים היו פעילות הטרור החמורה ביותר בתוניסיה מאז הפיגוע בבית הכנסת גריבה בשנת 2002.
החל משנת 2012, AQIM יחד עם אנסאר אל-שריה וחטיבת אוקבא אבן נאפי הפעילים באזור ג'בל א' צ'מבי ההררי היו מטרות לצבא תוניסיה במבצעי צ'אמבי. בשנת 2014, חמושים של חטיבת אוקבא בן נאפי תקפו שני מחסומים צבאיים תוניסאים, הרגו ארבעה עשר חיילים תוניסאים ופצעו עשרים וחמישה. מה שהיה ההתכתשות הצבאית הקטלנית ביותר בתוניסיה מאז עצמאותה ב-1956. מאז 2015, תוניסיה סומנה על ידי קמפיין התקוממות של המדינה האסלאמית. במרץ 2016 יותר מ-50 חמושים נהרגו כאשר לוחמי דאעש ניסו לתפוס את בן גרדאן סמוך לגבול לוב-תוניסיה.
סקירה כללית > מלחמת האזרחים בלוב

מאז מלחמת האזרחים בלוב ב-2011, דרום מערב לוב הציעה מקומות ייעודיים ל-AQIM ששלחה תאים על מנת שיוקמו באזור. ב-11 בספטמבר 2012, חברי אנסאר א-שריעה ו-AQIM היו אחראים להתקפות מתואמות נגד שני מתקנים של ממשלת ארצות הברית בבנגאזי, ואנסאר א-שריעה היה מעורב מאוחר יותר בעימותים בבנגאזי ב-2013. עריקים מהמדינה האסלאמית המתחרה (דאעש) הצליחו מאוחר יותר לשלוט בשטח מוגבל בצפון במלחמת האזרחים המחודשת מ-2014 ולאחר תמיכה רשמית ראשונית של AQIM, נמשכו ההאשמות על שיתוף פעולה מקומי בין הקבוצות היריבות.
סקירה כללית > סכסוך מאלי וגלגול סאהל

בשנת 2012 הודח נשיא מאלי אמאדו טומני טורה בהפיכה על רקע ניהולו של מרד הטוארג. ה-AQIM והקבוצות האסלאמיסטיות בעלות הברית אנצאר א-דין ו - התנועה לאחדות וג"יהאד במערב אפריקה (MOJWA) הצליחו לכבוש את החצי הצפוני של מאלי לאחר כיבוש מדינת אזוואד, בראשות לוחמי טוארג לשעבר ממלחמת האזרחים בלוב. לאחר שאנצאר א-דין ניסה לעבור גם לדרום המדינה, מאלי ביקשה מצרפת לפתוח בהתערבות צבאית בינואר 2013 שדחקה בהצלחה את המורדים. לאחר ההתערבות הצבאית החל מבצע צבאי מתמשך בהובלת צרפת ברחבי הסהאל עם כ-4,000 חיילים צרפתים פרוסים באופן פעיל.
קבוצות קטנות של איסלאמיסטים חמושים נותרו פעילים בצפון מאלי, וההתקפות נמשכו מאז נגד משלחת שמירת השלום של האו"ם MINUSMA, שהפכה לאחת המשלחות הבינלאומיות הקטלניות ביותר של האו"ם.
ראו גם

ההתקוממות של בוקו חראם
המלחמה בטרור בסיני
הר סטיבנסון (רכס דאגלס)

ערך זה עוסק בהר ברכס דאגלס, באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אלפרד סטיבנסון 
 גובה:  2,987 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס דאגלס 
 קואורדינטות:  69°49′00″S 69°43′00″W﻿ / ﻿69.816666666667°S 69.716666666667°W﻿ / -69.816666666667; -69.716666666667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר סטיבנסון(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר סטיבנסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר סטיבנסון(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר סטיבנסון
 
הר סטיבנסון (באנגלית: Mount Stephenson) הוא הר בחלקו המרכזי של רכס דאגלס, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,987 מטרים מעל פני הים, והוא הגבוה בהרי רכס דאגלס, והנקודה הגבוהה ביותר באי אלכסנדר. ההר השני בגובהו הוא הר אגברט (שגובהו 2,895 מטרים מעל פני הים), הממוקם 15 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר סטיבנסון.
ההר הוא ההר ה-317 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 2,987 מטרים מעל סביבתו; והוא ההר ה-97 בעולם בהתנשאותו.
ההר ממוקם בראשם של קרחון טוינבי, וקרחון סדג'וויק; ההר ממוקם 8 קילומטרים ממערב למפרץ ג'ורג' השישי.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר נצפה ממרחק לראשונה בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו, אולם המשלחת באותה עת חשבה כי רכס דאגלס כולו (כמו גם הר זה) אינם מצויים באי אלכסנדר (אלא בחצי האי האנטארקטי).
חלק זה של רכס דאנגלס נסקר בשנת 1936 על ידי סטיבנסון (Stephenson), פלמינג (Fleming), וברטרם (Bertram) אנשי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון ריימיל.
הרכס מופה כולה בהתבסס על תצלומי האוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947.
ההר נסקר ומופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, הסקר הסתמך על הסקרים על הקרקע ועל תצלומי האוויר של משלחת רון.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
ההר (וכן נונאטאק סטיבנסון) נקרא על שמו של אלפרד סטיבנסון (Alfred Stephenson), שהיה מנהיג משלחת החקר מטעם המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את אזור מפרץ ג'ורג' השישי בשנת 1936.
היסטוריה > טיפוס על ההר

מעולם לא טיפסו לפסגת ההר.
ראו גם

נונאטאק סטיבנסון
הר אגברט
הר ספיבי
הר האקל
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 377
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע גאוגרפי
↑  מידע גאוגרפי על הר אגברט
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
1 2  הרי העולם לפי התנשאותם
↑  מידע היסטורי
↑  מידע היסטורי על נונאטאק סטיבנסון
הרולד פאלטרמאייר

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1952 (בן 72) מינכן, גרמניה המערבית 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 סוגה:  סינת'-פופ
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  סינתיסייזר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (1986)  פרס גראמי להופעת פופ אינסטרומנטלית (1987) 
 haroldfaltermeyer.net
 פרופיל ב-IMDb
 
הרולד פאלטרמאייר (בגרמנית: Harold Faltermeier; נולד ב-5 באוקטובר 1952) הוא מלחין גרמני.
ביוגרפיה

פאלטרמאייר נודע כאחד המלחינים והמפיקים שלכדו בצורה מיטבית את רוח הזמן של הסינת'-פופ בשנות ה-80 בעשרות סרטים. התפרסם בעיקר כמלחין השיר Axel F, שיר הנושא של הסרט "השוטר מבברלי הילס" משנת 1984, וכן של שיר הנושא של "אהבה בשחקים".
נולד במינכן שבגרמניה לאנליזה שמידט, עקרת בית, ולהוגו פאלטרמאייר, איש עסקים בענף הבנייה. בגיל 6 החל לנגן בפסנתר בעידוד הוריו. בגיל 11 גילה מורה למוזיקה מנירנברג את כישרונו ואת ה"אוזן" שפיתח כבר בגיל זה, והוא קיבל בעקבות זאת הכשרה במוזיקה קלאסית, תוך התמקדות ברוקנרול. הוא ניגן באורגן חשמלי, ולמד חצוצרה ופסנתר באקדמיה למוזיקה במינכן.
עם סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה במינכן עבר פאלטרמאייר לארצות הברית, בעידודו של ג'ורג'ו מורודר עמו עבד על פסקול הסרט "אקספרס של חצות", שם הכיר את המפיק ג'רי ברוקהיימר והחל לעבוד כמלחין.
פאלטרמאייר זכה בשני פרסי גראמי, בשנת 1986 עבור השיר Axel F, ובשנת 1987 עבור הפסקול לסרט "אהבה בשחקים", שהלחין יחד עם הגיטריסט סטיב סטיבנס.
הפרדת משתנים

הפרדת משתנים היא שיטה לפתרון משוואות דיפרנציאליות. בשיטה זו מבודדים באגף אחד את כל האיברים התלויים במשתנה וכך מקבלים משוואה קלה יותר לפתרון. משוואה שניתן לפתור בדרך זו, נקראת משוואה דיפרנציאלית פרידה או בת-הפרדה.
לא כל משוואה דיפרנציאלית ניתן לפתור בעזרת הפרדת משתנים, אך זו שיטה מרכזית ונפוצה לפתרון משוואות דיפרנציאליות, הן רגילות והן חלקיות. הוכחת הפתרון של משוואה דיפרנציאלית ליניארית, מתבססת על הפרדת משתנים. משוואות ליניאריות הן הבסיס לפתרון של משוואות דיפרנציאליות מסדרים גבוהים, ומכאן חשיבותה התאורטית הרבה של השיטה. גם משוואות פיזיקליות חשובות רבות (לדוגמה משוואת שרדינגר, משוואת הגלים, משוואת החום, משוואת הדיפוזיה ועוד), ניתנות לפתרון בדרך זו.
הפרדת משתנים במשוואה דיפרנציאלית רגילה

אם נתונה משוואה דיפרנציאלית רגילה בצורה:
או שאפשר להביאה למצב כזה, ניתן לבצע הפרדת משתנים. נסמן  y=f(x) ואז
אם  h(y)\neq 0 אפשר לחלק בו את שני האגפים ולקבל
כעת נבצע לשני האגפים אינטגרציה לפי x ונקבל
ובאמצעות שיטת ההצבה, אגף שמאל נהפך ל-
באמצעות אינטגרציה על שני האגפים  מקבלים בצד אחד ביטוי של y ובצד השני ביטוי של x:
לאחר בידוד y מהמשוואה, נוכל למצוא את הפתרון של המשוואה הדיפרנציאלית, כלומר את הפונקציה  y=f(x)