תהילים קנ"א
השוואה לתרגום השבעים

| --- | --- |
 השוואה בין המזמור שנמצא בקומראן לבין זה מתרגום השבעים 
המגילה מקומראן: תרגום השבעים (מתורגם חזרה לעברית)
הללויה לדויד בן ישי:: זה המזמור לדויד כתוב בידו, והוא מחוץ למנין, אחרי הלחמו את גלית:
קטן הייתי מן אחי, וצעיר מבני אבי.: קטן הייתי באחי, וצעיר בבית אבי,
וישימני רועה לצונו, ומושל בגדיותיו.: וארעה את צאן אבי.
ידי עשו עוגב ואצבעותי כינור, ואשימה לה' כבוד.: ידי עשו עוגב, אצבעותי כוננו נבל.
אמרתי אני בנפשי: ההרים לוא יעידו לי, והגבעות לוא יגידו עלי. העצים את דברי והצאן את מעשי,: (חסר)
כי מי יגיד ומי ידבר ומי יספר את מעשי?: ומי יגיד לאדוני?
אדון הכול ראה. אלוה הכול הוא שמע והוא האזין.: אדוני הוא שישמע.
שלח נביאו למושחני, את שמואל לגדלני.: הוא שלח מלאכו,
וישלח ויקחני מאחר הצואן, וימשחני בשמן הקודש,: וישיאני מצאן אבי, וימשחני בשמן משחתו.
וישימני נגיד לעמו, ומושל בבני בריתו.: (חסר)
יצאו אחי לקראתו, יפי התור ויפי המראה,: אחי יפים וגדולים,
הגבהים בקומתם, היפים בשערם, לוא בחר ה' אלוהים בם.: ולא רצה בם ה'.
תהלת גב[ו]רה ל[דו]יד משמשחו נביא אלוהים:: (חסר)
אז רא[י]תי פלשתי מחרף מ[ערכות ישראל.]: יצאתי לקראת הפלשתי, ויקללני באליליו,
[ו]אנוכי [שלפתי] את... (חסר): ואנוכי שלפתי את חרבו, ואכרות את ראשו מעליו, ואסיר חרפה מבני ישראל.

בין גרסתו העברית של המזמור לבין גרסתו בתרגום השבעים ניכרים הבדלים אחדים:
בראש המזמור בתרגום השבעים, נאמר: "זה המזמור לדויד כתוב בידו, והוא מחוץ למנין, אחרי הלחמו את גלית". עם זאת, המזמור העברי פותח במילים "הללויה לדויד בן ישי". המילה "הללויה", שאינה קשורה לתוכן המזמור, ככל הנראה נשאבה לתוכו מסיומו של תהילים ק"נ: ”כֹּל הַנְּשָׁמָה תְּהַלֵּל יָהּ הַלְלוּ יָהּ” (פסוק ו'). על אף שבמגילת התהילים הגדולה דווקא מזמור תהילים קל"ד קדם לתהילים קנ"א, ייתכן שמזמור תהילים ק"נ קדם לו בעריכה אחרת, בדומה לזאת שבתרגום השבעים. לדעת הרן (1985), כותרתו המקורית של המזמור הייתה "לדויד" או "לדויד, אחרי הלחמו את גלית". ריינהרד קראץ (2020) טוען כי השוני המהותי בין הפסוקים נובע מכך שהפסוקים העוסקים בסיפור דוד וגלית הם תוספות מאוחרות.
בפסוק ח' מצוין כי אדון הכול, כלומר אלוהים, האזין לכל נגינותיו ותפילותיו של דויד. עם זאת, בתרגום השבעים ניתן לפרש את הביטוי המקביל כ"אדון", ולא בהכרח אלוהים. קראץ (2020) טוען כי המילה "אדון" בהקשר זה מתייחסת לנגינת דוד לשאול אדוניו, שהיה מלך ישראל לפני דוד. דוד ניגן לשאול עוד טרם הילחמו בגוליית. קראץ מוסיף ואומר כי המזמור שוכתב בעברית כך שהמילה "אדון" תתייחס לאלוהים ולא לשאול, ולפיכך נתווספו במזמור העברי פסוקים ה'–ז', העוסקים ביחס בין דוד לאלוהים ואינם נמצאים בתרגום השבעים. ג'יימס סנדרס, הראשון שחקר את המזמור בגרסתו העברית, טען כי פסוקים ה'–ז' אינם תוספות מקומראן אלא השמטות של תרגום השבעים. לדבריו, המתרגם שגה, בחושבו כי המילים "והוא האזין" הן, למעשה, "והוא האדון", ולפיכך הוא תרגם את הפסוק כ"אדוני הוא שישמע".
בעוד שבמזמור שנתגלה בקומראן פסוקים י'–י"א באים לפני פסוקים י"ב–י"ג, הרי שבתרגום השבעים הסדר הפוך. לטענת קראץ (2020), המשכתב מקומראן ניסה באמצעות היפוך הסדר להתאים את סדר התרחשות האירועים בשיר לזה שנמצא בספר שמואל א', פרק ט"ז, שם דוד נמשח למלוכה רק לאחר ששמואל פגש את אחיו. עם זאת, השינוי בסדר הפסוקים פוגע במבנה הסימטרי של תרגום השבעים. בכך, טוען קראץ (2020), כי המזמור מקומראן הוא המאוחר ולא המזמור מתרגום השבעים.
בראש חלקו השני של המזמור מופיע הפסוק "אז רא[י]תי פלשתי מחרף מ[ערכות ישראל]", מה שמתאים, כאמור, לספר שמואל א', פרק י"ז, פסוק י': ”וַיֹּאמֶר הַפְּלִשְׁתִּי: "אֲנִי חֵרַפְתִּי אֶת מַעַרְכוֹת יִשְׂרָאֵל"”. הנוסח היווני לפסוק, "יצאתי לקראת הפלשתי ויקללני באליליו", מתייחס דווקא לדבריו של גוליית הבאים בהמשך אותו הפרק: ”וַיְקַלֵּל הַפְּלִשְׁתִּי אֶת דָּוִד בֵּאלֹהָיו.” (פסוק מ"ג).
הגרסה העברית מקומראן משתמשת בכל פסוק בתקבולת, כגון "ההרים לא יעידו לי, והגבעות לא יגידו עלי". נעשה שימוש במבנה התקבולתי גם בפסוקים מתרגום השבעים, שבהם לא נעשה שימוש כזה. חלק מהתקבולות שאינן קיימות בתרגום השבעים כתובות בלשון מאוחרת, כגון "שלח נביאו למושחני, את שמואל לגדלני". לפיכך, יש הרואים בהן תוספות מאוחרות.