stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוסי דייוויס
הערות שוליים

↑    Catherine Gee, ‏Lucy Davis on Married Single Other, The Telegraph, 16 February 2010
↑  "Black Books". נבדק ב-24 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  First Look: Images From 'Some Guy Who Kills People'! from bloody-disgusting.com
↑  "Comedian's daughter saved by kidney transplant". BBC. 23 בדצמבר 1997. נבדק ב-30 בדצמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Office star Davis hospitalised for kidney failure". Contactmusic.com. 2 בינואר 2006. נבדק ב-30 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Office star marries at St Paul's". BBC. 9 בדצמבר 2006. נבדק ב-28 בדצמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lucy Davis Bares Skin to Save Bears' Skin". PETA. נבדק ב-27 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009046139105171  BIBSYS: 6092671  BNE: XX1718523  GND: 141495030  ISNI: 0000 0000 7995 6478  LCCN: no2005050229  MusicBrainz: 0bdd4a5f-0b55-49de-8ea7-f7ae793ee186  NLK: KAC2020O4287  NTA: 141001763  SNAC: w6dd1zpm  SUDOC: 186144873  VIAF: 51420755   WorldCat (עם VIAF): 51420755
ז'ואאו האבלנז'

ז'אן-מארי פאוסטין גודפרויד דה האבלנז' (בפורטוגזית: Jean-Marie Faustin Goedefroid de Havelange;‏ 8 במאי 1916 – 16 באוגוסט 2016), שהיה ידוע בשם ז'ואאו האבלנז' (João Havelange), היה עסקן ספורט ברזילאי, נשיאה השביעי של פיפ"א ונשיא התאחדות הכדורגל הברזילאית.
קריירה

נולד בריו דה ז'ניירו. בצעירותו שיחק האבלנז' בהצטיינות במספר ענפי ספורט, ובהם כדורמים ושחייה. הוא השתתף בנבחרת השחייה של ברזיל באולימפיאדת ברלין ב-1936, ובנבחרת הכדורמים של המדינה באולימפיאדת הלסינקי ב-1952. בנוסף, הוא היה שותף לזכיית נבחרת ברזיל בכדורמים במדליית הארד במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-1951. מגיל 24 החזיק האבלנז' בתואר במשפטים, ולאורך השנים הוא עבד כעורך דין של מספר חברות.
לאחר פרישתו ממשחק, שימש האבלנז' כחבר בוועד האולימפי של ברזיל בין השנים 1955 ו-1963, ומאז שעזב את הוועד שימש כחבר בוועד האולימפי הבינלאומי עד שנת 2011. ב-1958 הוא נבחר לנשיא התאחדות הכדורגל הברזילאית, ועם כניסתו לתפקיד ביצע שינויים נרחבים ומהפכניים בצוות המקצועי של הנבחרת הלאומית, להם היה חלק גדול בזכייתה של הנבחרת במונדיאל באותה שנה. האבלנז' כיהן כנשיא ההתאחדות עד 1975, ובין היתר הקים את הטאסה ברזיל, טורניר רוברטו גומס פדרוזה ואת ליגת העל הברזילאית המודרנית. בתקופת כהונתו הוכתרה ברזיל פעמיים נוספות כאלופת העולם, ב-1962 וב-1970. עם זאת, האבלנז' עורר מחלוקת בתקופתו בתפקיד: יש הטוענים שסכסוך משפטי שלו עם פלה הוביל לפרישת השחקן ממדי הנבחרת.
ב-1974 החליף האבלנז' את סר סטנלי רוס בתפקיד נשיא פיפ"א. הוא כיהן בתפקיד במשך 24 שנים, מה שהופך אותו לנשיא בעל תקופת הכהונה השנייה באורכה בתולדות הארגון. במסגרת תפקידו יצר מספר שינויים במבנה המשחקים של גביע העולם בכדורגל, עד לפורמט הנוכחי שכולל 32 נבחרות וארבעה שלבי נוק-אאוט, ובמשך כהונתו התפתחו חוקי המשחק בהיבטים שונים. לאחר שעזב את התפקיד ב-1998, והוחלף על ידי ספ בלאטר, קיבל האבלנז' את תואר נשיא הכבוד של פיפ"א. טורניר העבר סופרקופה סודאמריקנה של CONMEBOL, שהתקיים בין 1988 ו-1997, נשא את שמו. בהמשך קיבל דרגות במסדרי כבוד של מספר מדינות. עונת 2000 של הליגה הברזילאית נקראה על שמו של האבלנז' לאות כבוד, כמו גם אצטדיון שנבנה לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים ב-2007.
נפטר בריו דה ז'ניירו בגיל 100.
הערות שוליים

↑  ההגייה בפורטוגזית היא "זוֹאַוֹ אָבֶלַאנְזֶ'ה".
↑  נדב יעקבי, טלה פלה, באתר ynet, 27 באפריל 2010
↑  תומר יצחק‏, סרט תדמית, באתר וואלה, 9 בספטמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437950405171  PLWABN: 9810578743705606  GND: 11917054X  ISNI: 0000 0001 0200 2534  LCCN: n95032143  SUDOC: 120349620  VIAF: 152024762   WorldCat (עם VIAF): 152024762
המופע המשותף (אלבום של שירי מימון ושמעון בוסקילה)

"המופע המשותף" של שירי מימון ושמעון בוסקילה הוא אלבום הופעה חיה, של הופעתם שהוקלטה בדצמבר 2010 ברדינג 3 שבתל אביב. האלבום יצא ב-31 במרץ 2011. לכבוד המופע, הלחין בוסקילה שיר למילותיו של דידי שחר, הנקרא "גשם שיבוא", שיצא גם כסינגל, שהצלחתו הייתה מועטה יחסית.
רקע והפקה

החיבור בין השניים החל כשמימון ביקשה מבוסקילה להלחין לה שיר לאלבומה השלישי, לו היא אוספת חומרים. הפגישה ביניהם הולידה מופע, שהחל את דרכו במרץ 2010 ורץ ברציפות למשך מספר שנים. על כלל העיבודים לשירים הופקד עמית הראל.
בחודש אוגוסט של אותה שנה, לרגל מופע ה-100 שלהם, הוציאו סינגל נוסף, "שיר תקווה", אותו כתב מיכאל וקנין והלחין בוסקילה במקור למירי מסיקה (אשר זכה להצלחה גבוהה יותר מקודמו), ובאפריל יצא לכבוד צאת האלבום סינגל נוסף, "עד סוף העולם", אותו כתב יוסי גיספן ובוסקילה הלחין, במקור לחיים משה ויואב יצחק. סינגל נוסף שיצא מהמופע באוגוסט, אך לא נכלל באלבום הוא "ימים מאושרים", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיו של מיכאל וקנין. ב-15 במאי 2012, יצא סינגל חמישי מהמופע, "כמה אהבה", שלווה בקליפ מסע (במקור של קובי פרץ), וב-12 ביוני 2013 יצא הסינגל האחרון, "תמיד איתי", שיר מקורי שהלחין בוסקילה למילותיהם של דידי שחר וסהר חגי.
הצלחת המופע

המופע זכה להצלחה רבה - מימון ובוסקילה הופיעו כצמד בעשרות הופעות בארץ ובעולם וזכו לביקורות חיוביות. ב-2 ביוני, 10 בספטמבר 2011, 16 ביוני 2012 ו-27 ביולי 2013 הופיעו הצמד בתיאטרון קיסריה, מול כ-3,500 צופים.
בספטמבר 2011, האלבום זכה למעמד אלבום זהב, לאחר שנרכש במעל 30,000 עותקים. בינואר 2013, הגיע האלבום לכדי מכירת 40,000 עותקים וזכה במעמד אלבום פלטינה.
הצמד זכה בתואר "הרכב השנה" במצעדים השנתיים הן של רשת ג' והן של גלגלצ, וכמו כן גם של תחנות הרדיו האזוריות בשנת 2011 (תשע"א).
סינגלים

"גשם שיבוא" - יצא לאור ב-13 בינואר 2010, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
"שיר תקווה" - יצא לאור ב-29 באוגוסט 2010, כסינגל השני מתוך האלבום.
"עד סוף העולם" - יצא לאור ב-3 באפריל 2011, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
"ימים מאושרים" - יצא לאור ב-1 באוגוסט 2011, כסינגל הרביעי מתוך האלבום
"כמה אהבה" - יצא לאור ב-15 במאי 2012, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
רשימת רצועות

| המופע המשותף> מס' | המופע המשותף> שם | המופע המשותף> מילים | המופע המשותף> לחן | המופע המשותף> הופיע במקור ב- | המופע המשותף> משך | המופע המשותף>  | המופע המשותף>  | המופע המשותף>  | המופע המשותף>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פתיחה  |   |   |   | 2:17 |  |  |  |  |
| 2. | גשם שיבוא  | דידי שחר | שמעון בוסקילה | שיר מקורי שנכתב עבור המופע | 3:30 |  |  |  |  |
| 3. | עד סוף העולם  | יוסי גיספן | שמעון בוסקילה | חיים משה ויואב יצחק, "שניים סוכר", 2003 | 4:11 |  |  |  |  |
| 4. | את המחר שלי  | יוסי גיספן | שמעון בוסקילה | שמעון בוסקילה, "מרגיש את זה", 2007 | 4:47 |  |  |  |  |
| 5. | יותר טוב לסלוח  | אבינועם חי שמחי ועידו רצון | עידו רצון | שירי מימון, "רגע לפני ש...", 2008 | 4:05 |  |  |  |  |
| 6. | שיר תקווה  | מיכאל וקנין | שמעון בוסקילה | מירי מסיקה, "מירי מסיקה", 2005 | 4:07 |  |  |  |  |
| 7. | חלק ממך  | שירי מימון, דור דניאל ומיכל בכר | דור דניאל | שירי מימון, טקס פרסי MTV, ‏ 2008 | 3:37 |  |  |  |  |
| 8. | הייתי בגן עדן  | אהוד מנור | שמעון בוסקילה | שרית חדד, "כמו סינדרלה", 1999 | 4:22 |  |  |  |  |
| 9. | כמה אהבה  | אלון צדוק, תמיר חיטמן (צרפתית), דקלה הר גיל (אנגלית) | שמעון בוסקילה | קובי פרץ, "כמה אהבה", 2008 | 4:04 |  |  |  |  |
| 10. | עלש  | יהודה מסס, מסעוד קרוצ'י | שמעון בוסקילה | שמעון בוסקילה ושלמה ארצי, "אהבתיהם", 2000 | 3:48 |  |  |  |  |
| 11. | תגידי  | יוסי גיספן | שמעון בוסקילה | ליאור נרקיס, "זה מהלב", 2002 | 4:06 |  |  |  |  |
| 12. | כשהלכת  | שירי מימון | חזי שקד | שירי מימון, "רגע לפני ש...", 2008 | 4:17 |  |  |  |  |
| 13. | מינהאר לי משיתי (יא מאמא)منهار اللي مشيتي  | שמעון בוסקילה | עידן רייכל | הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", 2008 | 4:45 |  |  |  |  |
| 14. | השקט שנשאר  | אייל שחר, פיני ארונבייב | פיני ארונבייב | שירי מימון, "שירי מימון", 2005 | 3:08 |  |  |  |  |
| 15. | ורציתי שתדעי/איך את לא רואה  | שירי מימון/יוסי גיספן, מיכאל וקנין | איתי בן חורין/שמעון בוסקילה | שירי מימון, "רגע לפני ש...", 2008 / שמעון בוסקילה, "מחפש חבר קרוב", 2003 | 7:01 |  |  |  |  |
| 16. | לאן שלא תלכי  | רמי קלינשטיין, תמי סטמרי, ארז ברזוליק | רמי קלינשטיין | שירי מימון, "שירי מימון", 2005 | 5:51 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 60:08 |  |  |  |  |
אמנים משתתפים

עיבודים: עמית הראל
תופים: ניר בכר
גיטרה בס: אורי קלינמן
גיטרות: יונתן פריג', אורי קלינמן, שמעון בוסקילה
קלידים: יוסי מור
קלידים, תכנותים: עמית הראל
כלי הקשה: גלעד דוברצקי
כלי נשיפה: יוני דרור
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏היפה והחיה, באתר ‏מאקו‏, 4 במרץ 2010
↑  שירי מימון ושמעון בוסקילה הלהיטו את אשדוד, באתר ynet, 24 ביולי 2011
↑  מיקי לוין, ימים מאושרים: ראיון עם שירי מימון ושמעון בוסקילה, באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c13f9cc4-c112-4dc4-9624-124d3064c108
מרין דאנגי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1971 (בת 53) סקרמנטו, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  תיכון ריו אמריקנו 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרין דאנגי (באנגלית: Merrin Dungey; נולדה ב-6 באוגוסט 1971) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה

דאנגי נולדה בסקרמנטו, קליפורניה. בילדותה היא התעניינה במוזיקה וריקוד. ב-1989, היא סיימה את לימודי התיכון, ואחר כך היא החלה ללמוד אומנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
לפני חשיפתה, היא שיחקה בכמה תפקידים בינוניים בסרטים כמו: "החיים בשידור חי" ו"פגיעה קטלנית" ובדרמת טלוויזיה, "מרטין". ב-1998, היא החלה לשחק בסדרה "מלך השכונה" שם היא שיחקה עד 2007. ב-2001, היא הצטרפה לצוות של הסדרה "זהות בדויה" בתור פראנסי קלופו שם שיחקה במשך שתי עונות בתפקיד ראשי ושתי עונות בתפקיד אורח. מ-2000 עד 2004, היא שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "מלקולם באמצע".
דאנגי שיחקה בתפקיד אורח גם בכמה סדרות כמו "הבית הלבן", "חברים", "סאמרלנד", "בגידה", "הכי גרועים שיש", "סיינפלד" ו"ER". היא הייתה אמורה לשחק בספין אוף של "האנטומיה של גריי", "מרפאה פרטית", אך היא הוחלפה על ידי אודרה מקדונלד.
בשנת 2012 שיחקה בסדרת הדרמה היומית של TeenNick "הוליווד הייטס" בתור אלי מוס. בשנת 2014 שיחקה בסיטקום "מרדף החיים" ברשת ABC Family. בשנת 2015 שיחקה בקומדיה" כמו מאהב אנגלי" לצד פירס ברוסנן. לאחרונה, היא משחקת בקומדיית המצבים "לשרוד בפרברים".
בשנת 2017 החלה לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO. באותה שנה שיחקה גם בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "המתמחה" בתפקיד מנכל"ית בית החולים.
מאשאדו די-אסיס

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1839 ריו דה ז'ניירו, האימפריה הברזילאית 
 פטירה:  29 בספטמבר 1908 (בגיל 69) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Joaquim Maria Machado de Assis 
 מדינה:  ברזיל 
 לאום:  Pardo Brazilians 
 שפות היצירה:  צרפתית, פורטוגזית 
 סוגה:  style of Machado de Assis 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה, ספרות ריאליסטית 
 יצירות בולטות:  Crisálidas, Dom Casmurro, O alienista, The Posthumous Memoirs of Bras Cubas 
 הושפע מ:  דנטה אליגיירי, ויקטור הוגו, מישל דה מונטן, ג'ונתן סוויפט, מיגל דה סרוואנטס, לואיש דה קמואש, יוהאן וולפגנג פון גתה, ויליאם שייקספיר, וולטר, ארתור שופנהאואר, Almeida Garrett, לוקיאנוס מסאמוסאטה, אדגר אלן פו, ברוך שפינוזה, לורנס סטרן, אסה דה קיירוש, פרנסואה דה לה רושפוקו, Gregório de Matos 
 בן או בת זוג:  Carolina Augusta Xavier de Novais 
 פרסים והוקרה:  Knight of the Imperial Order of the Rose (16 במרץ 1867)  Officer of the Imperial Order of the Rose (18 באפריל 1888) 
 חתימה:   
 
מאשאדו די-אסיס (בפורטוגזית: Joaquim Maria Machado de Assis‏; 21 ביוני 1839 – 29 בספטמבר 1908) היה סופר, משורר, מחזאי ואינטלקטואל ברזילאי. הוא נחשב בעיני רבים גדול סופרי ברזיל במאה ה-19 ובכיר אנשי הרוח שלה. הוא היה ממייסדי האקדמיה הברזילאית לשפה וספרות בברזיל בשנת 1897, וכיהן כנשיאה הראשון עד מותו ב-1908. בימי חייו לא זכה הסופר לפופולריות מחוץ לארצו, אך לאחר מותו ובמהלך המאה ה-20 תורגמו ספריו לשפות רבות ובהן עברית, והם נושא למחקרים רבים.
ביוגרפיה

מאשאדו די-אסיס נולד בריו דה ז'ניירו לאב מולאטי שהיה צבע ובנם של עבדים משוחררים, ולאם לבנה שבמקצועה הייתה כובסת. הבית בו נולד הסופר היה בבעלות דונה מריה חוסה אשר הייתה אלמנת סנאטור ברזילאי והיא העניקה חסות והגנה למשפחת די-אסיס. בשנת 1849 מתה אם המשפחה, והאב והבן עזבו את ביתם ואת נותנת החסות שלהם. ב-1854 נישא אביו של מאשאדו בשנית למריה אינס דה סילבה שהייתה מולאטית ברזילאית. אמו החורגת היא זו שלימדה את מאשאדו קרוא וכתוב, ואופה אשר גר בשכנות הוא אשר הקנה למאשאדו את יסודות השפה הצרפתית.
במשך חייו שלט מאשאדו, מלבד בפורטוגזית ובצרפתית, גם באנגלית, גרמנית ויוונית. השליטה בשפות אלו חשפה אותו למגוון תרבויות וצורות כתיבה אשר העשירו את יצירתו. בהיותו בן 15 החל מאשאדו ללמוד בבית ספר שהיה מיועד לבנות בלבד, גם זאת בהשפעת אמו החורגת שעבדה שם. בשנת 1855 התפרסם לראשונה שיר פרי עטו של מאשאדו בעיתון הברזילאי Marmota Fluminense וזאת בזכותו של פרנסיסקו דה פאולה, שהיה מולאטי בעל חנות ספרים ועיתונים אשר התיידד עם מאשאדו והבחין בכישרונותיו. בשנת 1856 החל לעבוד מאשאדו כשוליה של טיפוגרף בעיתון Imprensa Oficial ושם התוודע אל הסופר הברזילאי מנואל אנטוניו דה אלמיידה שעודדו לפתח עוד יותר כישרונותיו הספרותיים.
החל מ-1858 עבד במספר עיתונים במקביל, כמגיה וככותב. בתקופה זו הוא התיידד עם הסופר והפוליטיקאי הברזילאי חוסה דה אלנסר, ובזכותו הכיר את התרבות האנגלית ונחשף בין היתר ליצירותיהם של ויליאם שייקספיר, ג'ונתן סוויפט, לורד ביירון אשר השפיעו על יצירתו. החל משנות השישים של המאה ה-19 החל מאשאדו גם לכתוב מחזות, בנוסף לשירים שהחל לכתוב עוד בהיותו בן 15. ב-1864 מת אביו של מאשאדו, והוא הקדיש את ספר שיריו הראשון Crisálidas לזכרו. החל משנות השבעים של המאה ה-19 הפך מאשאדו גם לסופר בזכות ספריו סיפורים על ריו (1870), היד והכפפה (1874), זיכרונותיו של מת (1881).
מאשאדו התנגד לעבדות במשך כל חייו, אך לא הביע את דעתו בנושא למרות שהיה צאצא לעבדים משוחררים, וגם לא הדגיש את עובדת היותו מולאטי. בשנת 1868 נישא הסופר לאישה לבנה פורטוגזית בשם אוגסטה חוויאר דה נוביוס. מבחינה פוליטית, למרות שרוב חבריו השתייכו למחנה הליברלי בברזיל, השתדל הסופר לא להביע את עמדותיו הפוליטיות בפומבי. הוא זכה להכרה ולסיוע מהקיסר דום פדרו השני אשר גם העניק לו תואר אבירות. גם אנשי הרוח והאינטלקטואלים של ברזיל ראו בו דמות מופת, ואין מחלוקת על כך שהיה בכיר אנשי הרוח של ברזיל.
מאשאדו סבל ממחלת האפילפסיה והתקפי המחלה גברו במיוחד לאחר מות ידידו, הסופר והפוליטיקאי חוזה דה אלנסר. בשנת 1904 מתה רעייתו האהובה של מאשאדו, וכעבור ארבע שנים, בשנת 1908, מת מאשאדו עצמו. בימיו האחרונים ניכרו עליו ביתר שאת המאפיינים שליוו אותו ואת יצירתו במשך כל חייו - בדידות ומלנכוליה.
ספריו שתורגמו לעברית

זיכרונותיו של מת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סימן קריאה, מפורטוגזית: מרים טבעון, 1987
רופא הנפש, הספריה החדשה, מפורטוגזית: מרים טבעון, 1987
דון קסמורו: אדון סר וזעף, הוצאת גוונים, מפורטוגזית: דלית להב-דורסט, 1997
אדם מהולל, ספרית פועלים, מפורטוגזית: אביתר אורן, 2024
הערות שוליים

↑   יובל פלוטקין, הגיע הזמן להכיר את הסופר הלאומי של ברזיל, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264848805171  PLWABN: 9810534002805606  BIBSYS: 90201659  BNE: XX1029037  BnF: cb118893083 (data)  CANTIC: a10865019  CiNii: DA01194784  GND: 118640747  ICCU: CFIV041748  ISNI: 0000 0001 2144 1225  LCCN: n80002329  LNB: 000194466  NDL: 00470857  NKC: jn20000710430  NLA: 35319049  NLG: 94085  NLK: KAC201332961  NSK: 000008601  NTA: 069053715  RERO: 02-A000108739  SELIBR: 73414  SNAC: w65q8fm3  SUDOC: 026693410  Trove: 910153  VcBA: 495/198396  VIAF: 95151633   WorldCat (עם VIAF): 95151633
מרסיה ברבוסה

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1960 (בת 65) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Márcia Cristina Bernardes Barbosa 
 מדינה:  ברזיל 
 מקום מגורים:  פורטו אלגרה 
 השכלה:  האוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו סול (יולי 1988) 
 מעסיק:  האוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו סול 
 פרסים והוקרה:  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2013)  Dwight Nicholson Medal for Outreach (2009) 
 www.if.ufrgs.br/~barbosa/
 
מרסיה כריסטינה ברנרדס ברבוסה (בפורטוגזית: Márcia Cristina Bernardes Barbosa; נולדה ב-14 בינואר 1960) היא פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת UFRGS שנמצאת בפורטו אלגרה שבברזיל. התמחותה היא פיזיקה של חומר מעובה בדגש על אנומליות מים, והיא ידועה במחקרה בנושא התפלת מים באמצעות זרימת על של מים בננו-צינוריות פחמן וכן בזכות מאמציה לשיפור מעמדן של נשים באקדמיה.
קורות חייה

מרסיה ברבוסה נולדה ב-1960 בריו דה ז'ניירו, ברזיל. אִמהּ, פאולה ברנרדס ברבוסה, הייתה מזכירה, ולאחר הולדת אחיה הקטן של מרסיה ברבוסה היא הפכה לעקרת בית. אביה, רואי זיטו ברבוסה, היה איש צבא. שם אחותה הגדולה הוא Denise Bernardes Barbosa, ושם אחיה הקטן Alexandre Bernardes Barbosa.
בגיל מוקדם עברה לפורטו אלגרה ושם גדלה. למדה בתיכון Colégio Marechal Rondon בקנסוס שבריו גראנדה דו סול. את השכלתה האקדמית רכשה באוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו סול (UFRGS), בברזיל. את תואר הדוקטור היא קיבלה ב-1988.
ב-1989 במסגרת עבודת הפוסט-דוקטורט לקחה חלק מקבוצת המחקר של מייקל פישר מאוניברסיטת מרילנד, קולג' פרק, שבמרילנד. פישר עוסק בתאוריית החומר בפיזיקה, ובפרט במעבר בין מצבי הצבירה של חומרים.
עם חזרתה לברזיל קיבלה משרה מלאה ב-UFRGS, מקום עבודתה עד היום, כפרופסור לפיזיקה. כיום היא מחזיקה במספר רב של תפקידים: ראש מחלקת הפיזיקה ב-UFRGS, ראש האקדמיה הברזילאית למדע ומ-2011 היא עומדת בראש ועדת הפיזיקה ב-Grant Agency CNPq. האקדמיה הברזילאית למדע הוא ארגון לא ממשלתי וללא מטרות רווח, שמטרתו לפתח את ענף המדע בברזיל. בנוסף לכך ברבוסה חברה במועצה הלאומית של המדע והטכנולוגיה בראשות נשיא ברזיל, בוועדת המענק של המועצה הבינלאומית למדע ובחבר השופטים של פרס דקראט של הנציבות האירופית.
בזכות פעילויותיה לקידום שוויון זכויות הנשים באקדמיה, בשנת 2000 היא התמנתה לשמש כראש קבוצת העבודה (אנ') שעוסקת בנשים במסגרת האיחוד הבינלאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP), וכראש הוועידה העולמית השנייה של נשים בפיזיקה ב-ריו דה ז'ניירו.
מרסיה ברבוסה נשואה לJorge Luiz De Castro, מנהל חברה המספקת מים לפורטו אלגרה.
מחקר

תחום עיסוקה של פרופסור מרסיה ברבוסה הוא פיזיקה של חומר מעובה בדגש על אנומליות מים. לפי מאמר שהיא פרסמה קיימות 72 אנומליות מים (תכונות של המים שלרוב החומרים האחרים אין). האנומליות המדוברות הן תכונות יוצאות דופן של המים מבחינה פיזיקלית או כימית. האנומליה המוכרת ביותר היא זאת שבה מים גדלים בנפחם כשהם הופכים למוצק. פרופסור ברבוסה חוקרת אנומליות במולקולות המים עצמן ולא בתכונות החיצוניות של המים (כמו נפח), ובוחנת וכיצד לנצל אותן לפתרון מצוקת המים השפירים העולמית.
היא מצאה כי האנומליה של המים היא שהמולקולות זזות יותר מהר כשהם תחת לחץ או צפיפות גבוהה במקום לזוז לאט יותר. אנומליה זו מאפשרת למולקולות לבצע "זרימת-על" כאשר הן נמצאות בתוך ננו-צינורית פחמן. מולקולות המים מייצרות קו אחד באמצע הצינורית וזורמות אלפי פעמים מהר יותר מהמצופה. תכונה זו של מים היא מרכז המחקר של מרסיה ברבוסה.
מחקרה בתחום איפשר לה לפתח מספר מודלים שמסייעים בהבנת המקור לרעידות אדמה, כיצד מתרחש תהליך קיפול החלבונים. מודלים אשר פיתחה וסייעו לגילוי אפיק חדש להפקת אנרגיה נקייה בצורה יעילה יותר.
בנוסף למודלים שפיתחה, המחקר של פרופסור ברבוסה איפשר למדע להבין בצורה טובה יותר את התנועתיות של מולקולת המים, את התגובות שלה לשינוי טמפרטורה ולחץ ואת האינטראקציה עם ביומולקולות בגוף האדם.
הכליות שלנו משתמשות בננו-צינורות ביולוגיים כדי להתפיל את נוזלי הגוף שלנו, והן עושות זאת בצורה שחוסכת אנרגיה רבה. מחקרה של ברבוסה מנסה לחקות את תהליך זה, במטרה למצוא דרך חסכונית ויעילה להתפלת מים. נכון לשנת 2015 זיקוק ואוסמוזה הפוכה סיפקו מים מותפלים לכ-300 מיליון אנשים. ברבוסה סבורה שהחסם להרחבת השימוש במים מותפלים במדינות מתפתחות נובע מהעלות הגבוהה של שיטות ההתפלה הקיימות. כיום נחקרות מספר שיטות חדשות להתפלת מים באמצעות ננו-צינוריות פחמן. אחת השיטות שפיתחה ברבוסה כוללת יצירת מערך דחוס של ננו-צינוריות פחמן, המאפשר מעבר של מים ולא מלח. שיטה זו מזרזת את זרימת המים ויחד עם אוסמוזה הפוכה כבר נמצאת בשימוש, אך עדיין נדרשות בדיקות במטרה להעריך את יציבותה לטווח ארוך. שיטה נוספת משלבת זיקוק, אוסמוזה הפוכה וננו-צינוריות פחמן. השיטה הזו מהירה יותר משום שהיא משתמשת באדי מים, הזורמים במהירות גבוהה יותר ממים במצב צבירה נוזל. שיטות אלה צפויות להיות יעילות יותר וחסכוניות מהשיטות שמשתמשים בהן כיום.
פרסים

מדליית ניקולסון, על מנהיגותה בוועדה העולמית הראשונה של נשים בפיזיקה, 2009.
פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע, 2013.
פרס קלאודיה, 2013.
פרס UNITV, 2016.
הערות שוליים

↑  Professor Marcia Barbosa, World Science Forum
1 2 3  Marcia Barbosa, web.archive.org, ‏2013-05-28
↑  Michael E. Fisher | Institute for Physical Science and Technology | University of Maryland, ipst.umd.edu
↑  Mission – ABC (באנגלית אמריקאית)
↑  IUPAP – International Union of Pure and Applied Physics
1 2  מרסיה ברברוסה, Tapping into the incredible weirdness of water, NewScientist
1 2  Marcia Barbosa, Tapping the incredible
weirdness of water, OPINION THE BIG IDEA
↑  Nicholson Medal – Marcia Barbosa, UFRGS
↑  Loreal Unesco Prize – Marcia Barbosa, UFRGS
↑  Prêmio Claudia Ciência – Marcia Barbosa, UFRGS
↑  Prêmio Destaque Unitv – Marcia Barbosa, UFRGS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 98059533  ISNI: 0000 0004 4165 6241  ORCID: 0000-0001-5663-6102  ResearcherID: C-8809-2012  SUDOC: 079031471  VIAF: 216138834   WorldCat (עם VIAF): 216138834
תלמוד בבלי

| --- | --- |

עמוד התוכן הראשון בתלמוד הבבלי (מסכת ברכות) במהדורת דפוס וילנא. הטקסט במרכז הוא התלמוד, ומסביב דברי הפרשנים השונים: בצד אחד רש"י ובצד שני בעלי התוספות.
 מידע כללי
 מאת:  האמוראים
 שפת המקור:  ארמית בבלית, עברית משנאית
 סוגה:  ספרות תורנית
 נושא:  פרשנות ודיונים על ששה סדרי משנה
 הוצאה
 הוצאה:  דפוסי התלמוד הבבלי
 מספר עמודים:  2,711 (בש"ס וילנא)
 עורך:  רב אשי, רבינא, הסבוראים
תַּלְמוּד בָּבְלִי (כינויים נוספים: גְּמָרָא, שַ"ס, תלמודה של בבל) הוא אחד משני התלמודים המפרטים את הגותם ההלכתית והאגדית המרכזית של האמוראים – חכמי ישראל בתקופה שלאחר חתימת המשנה, מתחילת המאה ה-3 ועד לסוף המאה ה-5 עת חתימת התלמוד הבבלי, שהתגוררו בבבל (מסופוטמיה) ובארץ ישראל. הגות זו נכתבה בעיקרה כפרשנות על דברי דורות קודמים של חכמים, בפרט על המשנה ועל הברייתות. עם זאת הוא מכיל שיח פורה בתחומים תורניים רבים. התלמוד הבבלי נחשב לטקסט המרכזי של היהדות הרבנית לאחר התנ"ך, ולמקור העיקרי של ההלכה היהודית הדתית והתאולוגיה היהודית.
בנוסף לתוכן האמוראי, מצויים בתלמוד קטעי עריכה וקישור שנכתבו בתקופה מעט מאוחרת יותר בידי עורכים בבליים מדור הסבוראים, שחלק מדבריהם משוקעים בתלמוד עצמו. מלבד המשנה מביא התלמוד גם מובאות תנאיות אחרות, שלא נכנסו לסדרי המשנה, המכונות "ברייתות" – חיצוניות (חלקן מוזכרות גם במדרשי התנאים: מכילתא, ספרא וספרי, בתוספתא ובמקומות אחרים).
שפת התלמוד הבבלי היא שילוב של עברית משנאית (בציטוט המשנה וציטוט דברי אמוראים מוקדמים) וארמית בבלית (בטקסט הפרשני). התלמוד הבבלי הוא בעל היקף גדול, ובמהדורות השגרתיות – שבהן נדפס התלמוד כשאליו מסופחים אוסף של פרשנים ופוסקים שונים – הוא מודפס ב-20 כרכים. החל מהדפסת ש"ס ונציה בשנים 1520–1523, נקבעה "צורת הדף", שקבעה את עיצובם וחלוקתם של דפי התלמוד והמפרשים שלצידם. חלוקה זו נשמרה גם במהדורת וילנא, שהיא הבסיס למהדורות הנפוצות של התלמוד הבבלי עד לימינו. לפי חלוקה זו מצויים בתלמוד הבבלי 2,711 דפים.
תלמוד או גמרא

התלמוד הבבלי קרוי גם "גמרא". במקור היו אלה שני מונחים שונים. המילה "תלמוד" משמשת כבר בלשון התנאים בהוראה של לימוד, עיון ופירוש, ואילו המילה הארמית "גמרא" מופיעה לראשונה בלשון אמוראי בבל, והיא נגזרת מן המונח המתאר ידע שנתקבל במסורת (כמו: גמרא גמיר לה) בניגוד לידע שהושג באמצעות הסברה.
בתקופת הגאונים החלו להשתמש במונח "תלמוד" לציון החיבור עצמו. ואולם, במחצית השנייה של המאה ה-15, עקב איסור השימוש במונח "תלמוד" מטעם הצנזורים הנוצרים, הוחלפו בדפוסי התלמוד כל מופעי המילה "תלמוד" במילה "גמרא". כתוצאה מכך, היטשטש ההבדל בין שתי המילים, והשם "גמרא" לציון החיבור נעשה שגור בציבור הלומדים המסורתי, בעוד בחוגים האקדמיים מקפידים לכנותו "תלמוד".
תוכן התלמוד > מבנה התלמוד הבבלי

בתלמוד הבבלי ישנן 37 מסכתות. שיטת החלוקה המקובלת מתבססת על העימוד שנעשה במהדורה המלאה הראשונה של התלמוד, שהודפסה בשנים ר"פ–רפ"ג (1520–1523) בבית הדפוס של דניאל בומברג בוונציה. במהדורה ההיא תפס התלמוד כולו 2,690 דפים.
שמות המסכתות הן (בסוגריים – מספר הדפים לפי מהדורת וילנא, וכמקובל מאז דפוס ונציה):
סדר זרעים: ברכות (63, אך בדפוס ויניציאה יש 65 דפים)
סדר מועד: שבת (156) | עירובין (104) | פסחים (120) | ראש השנה (34) | יומא (87) | סוכה (55) | ביצה (39) | תענית (30) | מגילה (31) | מועד קטן (28) | חגיגה (26)
סדר נשים: יבמות (121) | כתובות (111) | נדרים (90) | נזיר (65) | סוטה (48) | גיטין (89) | קידושין (81)
סדר נזיקין: בבא קמא (118) | בבא מציעא (118) | בבא בתרא (175) | סנהדרין (112) | מכות (23) | שבועות (48) | עבודה זרה (75) | הוריות (13)
סדר קדשים: זבחים (119) | מנחות (109) | חולין (141) | בכורות (60) | ערכין (33) | תמורה (33) | כריתות (27) | מעילה (21) | תמיד (8)
סדר טהרות: נידה (72)
על מסכת שקלים לא נכתב תלמוד בבלי, והמסכת המצויה בדפוסי התלמוד הבבלי שייכת למעשה לתלמוד הירושלמי, אף שהיא כלולה כחלק ממחזור הדף היומי.
מספר הדפים בכל מסכת אינו חופף למסכתות הארוכות ביותר, בשל אורך משתנה של מפרשי התלמוד שנדפסו בדף הגמרא.