stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דודא רפואי
מאפיינים

דודא רפואי הוא צמח עשבוני רב-שנתי חורפי, חסר גבעול. השורש הארוך הוא שורש שיפודי ועבה, מעמיק חדור לקרקע עד כ-2 מטרים ומסתעף על פי רוב לסעיפים צדדים המעמיקים מאוד באדמה. בזכות המזון האגור בשורש הוא מקדים ללבלב ואף לפרוח בחורף. סביב השורש צומחת בתחילת החורף, בתחילת נובמבר, שושנת עלים ענקית צמודה לאדמה, שקוטרה 40 עד 60 ס"מ ואף יותר.
העלים גדולים מאוד (20 עד 30 ס"מ), מסורגים, פשוטים, מקומטים מאוד וצבעם ירוק כהה ורענן וקמלים בימי השרב של אפריל ותחילת מאי.
הפרחים הפורחים כבר בחודש דצמבר, מרובים, יוצאים יחידים מחיק העלים ממרכז השושנת ונישאים על עוקצים ארוכים שאורכם גדול פי 2 עד 6 מאורך הפרח. הפרחים דו-מיניים, נכונים (סימטריים) בעלי עטיף כפול, מאוחי עלי כותרת. עלי הכותרת נושרים כיחידה אחת שלמה.
הגביע דמוי פעמון, בעל 5 אונות שמאוחים בבסיסן וקודקודן חד. הגביע משתייר ומתפרה (גדל עם הבשלת הפרי).
הכותרת דמוית פעמון, קוטרה 2 עד 3 ס"מ וצבעה סגול או כחלחל, מאוחת עלים בבסיסם ובעלת 5 אונות. הכותרת נפתחת בבוקר ונסגרת בערב וכן בימי סגריר. עם פתיחת הפרח החדש, חמשת האבקנים, כמספר עלי הכותרת, בעלי מאבקים סגולים, מאוחים לצינור כותרת וצמודים אל דפנות הכותרת אבל הם אינם ערוכים מול עלי הכותרת. ואילו עמוד השחלה והצלקת שלה, שצבעה (צהוב-ירוק) ניצבים במרכז הפרח. הצלקת מבשילה לפני האבקנים. האבקה נעשית בידי דבורי דבש. כעבור יום או יומיים מתכופף עמוד השחלה הצדה ואת מרכז הפרח תופסים האבקנים עם מאבקים מכוסים אבקה. המאבקים נפתחים בסדקי אורך.
השחלה עילית ומתחת לבסיסה נפרש צוף. על הצוף מכסות ציציות שערות שבחלק התחתון של זירי האבקנים.
הפירות, המבשילים במאי, הם ענבות גדולות כדוריות, ריחניות ועסיסיות, קוטרן כ-3 ס"מ וצבען הירוק הופך בהבשילם לצהוב, תרוג או כתום עז. לפרי ריח נעים, חזק ומשכר. הפרי עטור בגביע משתייר.
הזרעים רבים ורעילים.
כל חלקי הצמח מכילים רעלים חריפים (בעיקר אטרופין), המגנים עליהם מפני הרעייה. רעלים אלו מסוכנים גם לאדם. ידועים מקרים של ילדים שאכלו את עליו המתוקים וסבלו מהרעלה קשה. הפירות ראויים למאכל אדם כשהם בשלים, טעמם נעים ומזכיר אננס. גם בתקופה זו, חרצני הפרי מסוכנים לאדם.
פנולוגיה ומחזור חיי הפרח

דודא רפואי הוא צמח חורפי שמותאם לפריחה בתנאי חורף קשים, מסוף נובמבר ועד תחילת אפריל, באמצעות מנגנונים מיוחדים. המזון האגור בשורש המעובה מאפשר לו להקדים ללבלב ואף לפרוח בשיא החורף והגשמים. כמו כן, פריחתו בחורף אינה מותנית כנראה בפרקי זמן של חום ויובש שיביאו להתמיינות קודקודי הצמיחה לניצני פרחים. לדודא רפואי אין צינור כותרת ארוך המגן על הצוף ומונע מהילתו מטיפות גשם, ואין פרחים נוטים מטה כפי שמצוי בצמחים אחרים. אדרבא, פרחיו זקופים עם פתיחתם. ומה יש במקום? על הצוף מכסות ומגינות שערות צפופות ולבנות דוחות מים (הידרופוביות) שמכסות את חלל קרקעית הפרח. בנוסף, תקופת פריחה ממושכת ופרחים רבים שנסגרים בשעות הערב ונפתחים בשעות הבוקר המאוחרות מאפשרות האבקה בימי שמש, כאשר המאבקים ובמיוחד דבורי הדבש זקוקות נואשות לצוף ואבקה.
בזכות המזון האגור בשורש הוא מקדים ללבלב ואף לפרוח בחורף. סביב השורש צומחת בתחילת החורף, בתחילת נובמבר, שושנת עלים ללא גבעול. עלי השושנה קמלים בימי השרב של אפריל ותחילת מאי. הפרחים הפורחים כבר בחודש דצמבר. הפרי הירוק מופיע במהלך אפריל והפירות מבשילים במאי ומופצים עד סוף חודש יוני. הזרעים נפוצים על ידי ציפורים ובעלי חיים אחרים האוכלים את ציפת הפרי.
כל צמח של דודא רפואי פורח במשך כשבועיים-שלושה, ובעת בעונה אחת מופיעים עליו בין פרח אחד ל-15 פרחים, עם ממוצע 5.3 פרחים. מספר הפרחים לצמח בוגר בודד נע בין 21 ל-84 פרחים, עם ממוצע של 50 פרחים.
הפרחים מתקיימים עד כחמישה ימים, בהתאם לתנאי מזג האוויר. הם נפתחים בכל יום בבוקר המאוחר ונסגרים אחר הצהריים. הפרח מפתה את המאביקים באמצעות אבקה שחשופה לכל דורש וגם באמצעות צוף הזמין מעת פתיחת הפרח ועד לנבילתו. רוב האבקה (האבקה מוצלחת נמדדת בנגיעות בצלקת) מתבצעות על ידי דבורי דבש, אשר יורדות לתחתית הפרח בחיפוש אחר הצוף החיוני להן כל כך בתקופת הגשמים.
האבקה והפריה

ביום הראשון לפריחה של דודא רפואי, עמוד השחלה נמצא במרכז הפרח והצלקת התפוחה שבקודקודו מוטה לעבר עלי הכותרת ומתנשאת מעל המאבקים. הצלקת מבשילה ביום אחד לפני המאבקים. מנגנון זה בפרח דו-מיני שבו הצלקות בשלות להאבקה בעוד המאבקים סגורים מכונה פרוטוגיניה. הפרוטגיניה מאפשרת האבקה הדדית ומונעת או מצמצמת האבקה עצמית.
לקראת היום השני לפריחה, תופסים את מרכז הפרח האבקנים עם מאבקים פתוחים ומכוסים אבקה, בעוד הצלקת מתכופפת לעברם ומקצרת את המרחק ביניהם. תנועת אברי המין האחד לעבר השני המביא לקיצור המרחק ביניהם מאפשרת האבקה עצמית שנמנעה עד כה. ואכן, נצפתה נביטת גרגרי אבקה הן כתוצאה מהאבקה עצמית והן מהאבקה זרה כאחד. אולם, נמצא שנחשוני הנביטה, שנוצרו לאחר האבקה עצמית, נחסמים לפני הגעתם אל הביציות שבשליות, ובכך נמנעת ההפריה ויצירת זרעים. במילים אחרות, בדודא רפואי כפי שידוע ממיני סולניים אחרים, קיים מנגנון של אי-תאימות עצמית מאוחרת.
דודא רפואי ברפואה העממית

סביב הצמח מהלכות אגדות רבות מימי קדם. במקרא מוזכר הדודא כצמח המסייע בבעיות פוריות, והזיהוי שלו עם הדודא המקראי מקובל כוודאי. בספרות היוונית והרומית מוזכר הצמח פעמים רבות; השתמשו בו לרפואה, לטיפול בבעיות פריון, כשיקוי אהבה, כסם הרדמה, לכישוף, ולטיפול בשדים ורוחות. המחזה מנדרגולה של ניקולו מקיאוולי מבוסס על האמונה בסגולותיו המיתיות של צמח הדודא.
השם Mandragora מופיע בכתבים היווניים הקלאסיים בעיקר בהקשר של תכונות רפואיות של הצמח וכוחות הגנה שלו נגד כוות כישוף של הצמח, ולא בהקשר של נזק או סכנה לבעלי חיים. הדודא הוא אכן צמח רעל מסוכן. מיצוי מן השורש בכמויות גדולות גורם לאיבוד התיאבון, איבוד ההכרה, האטת קצב הנשימה ולבסוף מוות.
דודא רפואי במחקרים מודרניים

בשורש הדודא נמצאים אלקלואידים וביניהם אטרופין, סקופולאמין והיוסציאמין, שהם חומרים פעילים בעלי השפעה חזקה על מערכת העצבים המרכזית ועל הרפיית השרירים החלקים. הם מרחיבים את אישוני העיניים, ממריצים את פעולת הלב. ועוד. פעולתם ידועה והם מופקים ממינים אחרים של משפחת הסולניים, כגון דטורה ושיכרון.
השימוש הרפואי בדודא רפואית כיום מצומצם ביותר, בגלל תופעות הלוואי הכרוכות בשימוש בו, שכוללת הזיות ותסמיני הרעלה.
הדודא במקרא

הדודא נזכר שש פעמים במקרא, בשתי הופעות. ההופעה הראשונה בספר בראשית כוללת את חמשת האזכורים הראשונים, כאשר ראובן מוצא דודאים בשדה: "וַיֵּלֶךְ רְאוּבֵן בִּימֵי קְצִיר-חִטִּים וַיִּמְצָא דוּדָאִים בַּשָּׂדֶה וַיָּבֵא אֹתָם אֶל-לֵאָה אִמּוֹ". רחל מבקשת מלאה את הדודאים, ולאה דורשת תמורה, שכן: "הַמְעַט קַחְתֵּךְ אֶת אִישִׁי וְלָקַחַת גַּם אֶת דּוּדָאֵי בְּנִי". רחל מציעה לה לשכב עם יעקב במקומה באותו לילה: "לָכֵן יִשְׁכַּב עִמָּךְ [יעקב] הַלַּיְלָה תַּחַת דּוּדָאֵי בְנֵךְ" (בראשית, ל', י"ד). בעקבות משכבם באותו לילה נולד יששכר. ההופעה השנייה היא כצמח המפיץ ריח נעים: "הַדּוּדָאִים נָתְנוּ רֵיחַ" (שיר השירים, ז', י"ד). בספר ירמיהו מופיעים "דּוּדָאֵי תְאֵנִים" (ירמיה, כ"ד, א'), במשמעות של דוּד, סל תאנים.
תרגומים רבים תרגמו את ה'דודאים' כ-Mandragora autumnalis, הקרוי בימינו דודא רפואי. גם אסף הרופא כתב: "דודאים, נקראים בלשון ארם יברוחין, וכל לשון מנדרגורא". בספרות חז"ל מובא עוד מגוון זיהויים: "מאי דודאים? אמר רב: יברוחי. לוי אמר: סיגלי. ר' יונתן אמר סביסקי" (סנהדרין צט ע"ב). במדרש מובא: "ר' חייא בר אבא אמר: יברוחין. ר' יצחק אמר: שעורין. ר' יהודה בר סימון אמר: מיישין."
הדודא הרפואי היה בשימוש במצרים העתיקה כפי שעולה מהמקורות הכתובים, מציורי קיר ומן הממצא הבוטני-ארכאולוגי.
יש להבהיר שהדודאים גדלים בר בארצות הים התיכון, אולם לא בחרן (מזרחית לסוריה של היום), שם לפי הסיפור חיו יעקב ונשותיו - לכן ייתכן שהצמח המוכר לנו היום אינו הדודאים שבהם השתמשה רחל, או שמקור הסיפור הוא בארץ ישראל[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  דודא רפואי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Mandragora autumnalis, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Mandragora autumnalis, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-07-2023
1 2 3  דודא רפואי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Mandragora, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
↑  Mandragora, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏06-08-2024
1 2  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 516
↑  אמוץ דפני, דן איזיקוביץ, האבקה בראי ישראלי, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2023, עמ' 73-76
↑  המוזכר בספר בראשית פרק ל' פסוק י"ד.
↑  אליה שמואל הרטום, תורה נביאים כתובים - מפורשים פרוש חדש בצירוף מבואות על פי שיטת מ. ד. קאסוטו, כרך ירמיה - מפֹרש על-ידי א. ש. הרטום, הוצאת יבנה, 1976. פירוש לירמיה פרק כ"ד פס' א', עמ' 80.
1 2  זוהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2012, עמ' 89-93
↑  ילקוט שמעוני, תורה, קכ"ט
דודא רפואי עם צִצּים (תחילת הפרי)
שרלטנות במכירת דודאים, עיתון הלבנון 1863
דנאית מלכותית

| דנאית מלכותית |
| --- | --- |
 דנאית מלכותית על פרח של ציניה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: דנאיתיים
מין:: דנאית מלכותית
שם מדעי
 Danaus plexippus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דנאית מלכותית בפנסילבניה
דנאית מלכותית ממין נקבה
דנאית מלכותית (שם מדעי: Danaus plexippus) הוא מין פרפר המשתייך לסוג דנאית שבמשפחת הנימפיתיים ונפוץ בעיקר באמריקה הצפונית. החל מהמאה ה-19 הדנאית המלכותית נפוצה גם באוסטרליה ובניו זילנד, באיים הקנריים ובאיי מדיירה שבאוקיינוס האטלנטי, ובנדידתה עוברת אף באיים האזוריים, אף הם באוקיינוס האטלנטי.
מבחינה חיצונית מאופיינת הדנאית המלכותית בכנפיה הססגוניות. רוב שטחן של הכנפיים כתום ולאורכן מעין "עורקים" שחורים; גם שולי הכנפיים שחורים והם משובצים בנקודות לבנות. מוטת הכנפיים של פרט בוגר נעה בין 8.5 ל-12.5 סנטימטרים. לנקבות "עורקים" כהים יותר על גבי הכנפיים, ואילו לזכרים מעין כתם במרכזן של הכנפיים האחוריות, ממנו הם משחררים פרומונים.
צבעיה העזים של הדנאית המלכותית הם צבעי אזהרה: כיוון שהדנאית ניזונה בין השאר מצמחים רעילים ממשפחת האסקלפיים, מצטברים רעלים בגופה והללו יכולים לפגוע בטורפים שינסו לפגוע בה. מדי שנה נודדת הדנאית מרחק עצום של יותר מ-4,500 קילומטרים, מאזורים קרים באמריקה הצפונית - קנדה, צפון ארצות הברית ואלסקה, ועד לאזורים חמים וגבוהים במקסיקו. כל פרפר לוקח חלק בנדידה זו פעם אחת בחייו בלבד, ומת במהלכה או, לעיתים רחוקות, בסיומה.
נדידה

הדנאיות המלכותיות ידועות בעיקר בשל מסע הנדידה החד-שנתי הארוך, שבו הן עוברות קרוב ל-4,500 קילומטרים. בקיץ חיות אוכלוסיות של דנאיות בצפון אמריקה הצפונית, בעיקר באזור קנדה ואלסקה. לקראת הסתיו מתקבצות קבוצות גדולות של דנאיות ומתחילות לנדוד דרומה, לאזורים חמים יותר בגלל מזג האוויר הקר השורר באזורים אלו בחורף. במהלך הנדידה מטילות הנקבות את הביצים, ובכך מבטיחות את קיום דור הפרפרים הבא, שינדוד אף הוא. אוכלוסיות הפרפרים שמוצאן ממזרח להרי הרוקי נכנסות לתרדמת חורף באזור הכפר אנגנגאו שבמדינת מיצ'ואקאן שבמקסיקו, ואילו האוכלוסיות המערביות נכנסות לתרדמת חורף בקליפורניה שבארצות הברית (בעיקר באזור סנטה קרוז). לאחר תרדמת החורף, הפרפרים מתפזרים ונודדים חזרה צפונה.
הנדידה מתבצעת במהלך רוב ימי חייהן של הדנאיות המלכותיות, שאורכם פחות מחודשיים בקרב הפרפרים שנולדו בתחילת הקיץ, ועד שבעה חודשים בקרב פרפרים שנולדו בשגר האחרון של הקיץ. בשל אורך חייהם הקצר, לא יכולים רוב הפרפרים להשלים לחלוטין את הנדידה, האורכת כ-5 או 6 שבועות לכל צד, ולחזור חזרה לצפון. מכיוון שכך, מסע הנדידה מתבצע למעשה על ידי שלושה עד חמישה דורות של פרפרים, והפרפר שחוזר לצפון אמריקה הצפונית הוא דור שלישי או חמישי לפרפר שיצא מצפון אמריקה לדרום זמן מה לפני כן. במהלך הנדידה מעופפים הפרפרים בגובה של עד שלושה קילומטרים לערך, והם מתקדמים בקצב של כ-70–90 קילומטרים ליום.
החוקרים עדיין אינם יודעים בוודאות כיצד מגיעים כל שנה ושנה הפרפרים לאתרי הרבייה שלהם בתום הנדידה, אף על פי שמעולם לא ביקרו בהם לפני כן ואף על פי שאין פרפרים שעברו את המסע הקודם והם עדיין בין החיים, כך ששאר הפרפרים יוכלו לעקוב אחריהם; ההשערה המקובלת היא שדפוסי הנדידה הם תורשתיים וטבועים בחומר הגנטי של כל פרפר ופרפר, וכי הם מנווטים על ידי שילוב בין שעונם הביולוגי לבין מיקום השמש בשמים בהתאם לשעות היום. מחקר מ-2009 מצא כי הניווט נעשה בעזרת שעון ביולוגי הנמצא במחושי הפרפר.
הדנאיות המלכותיות הן מהחרקים המעטים החוצים בנדידתם חלק מהאוקיינוס האטלנטי ומעופפים מעל שטח גדול ממנו משך זמן רב. קבוצות קטנות של דנאיות מלכותיות מגיעות לעיתים עד אזור דרום-מערב האיים הבריטיים בשנים שבהן תנאי הרוח מביאים לכך. דנאיות מלכותיות יכולת להגיע גם לניו זילנד ולאוסטרליה במהלך הקיץ, וזאת לאחר שהן חוצות את האוקיינוס השקט, אך הן אינן מצויות באזור במשך שאר השנה. דנאיות מלכותיות מסוגלות לחיות בגנים מעשי ידי אדם כשהן ניזונות מצוף הפרחים המקומיים.
רבייה ומחזור חיים

עונת הרבייה של הדנאיות המלכותיות שנדדו מהצפון דרומה מתרחשת באביב, מיד לאחר תרדמת החורף. טקס החיזור פשוט למדי ותלוי בהפרשת פרומונים פחות מאצל מינים אחרים בסוג דנאית. החיזור מורכב משני שלבים עיקריים: השלב האווירי והשלב הקרקעי. במהלך השלב האווירי, הזכר מתעופף בקרבת הנקבה, רודף אחריה ומתנגש בה. ההזדווגות מתבצעת במהלך השלב הקרקעי (על הקרקע או צמח) ובמהלכה הזכר מעביר זרע לנקבה.
הנקבות מטילות את ביציהן על צמח האסקלפיאס (Asclepias). זמן מה לאחר בקיעת הביצים, לאחר שהזחל אכל והתחזק, הוא מתגלם ונשאר במצב גולם בין 9 ל-15 ימים, שלאחריהם הוא נעשה לפרפר בוגר בעל יכולת תעופה ובמהרה יעבור אף הוא את מסלול הנדידה השנתי. על מספר איים מרוחקים, הדנאית המלכותית כלל אינה נודדת אלא נשארת באזור בקיעתה.
הדנאית המלכותית היא בעלת גלגול מלא, ואלו שלבי חייה העיקריים:
ביצה: הנקבה מטילה את הביצים על עלי צמח האסקלפיאס.
זחל: לאחר בקיעת הביצה, הזחל ניזון מקליפת ביצתו שלו ולאחר מכן מעלי צמח האסקלפיאס שעליו הוא חי. במהלך שלב זה, הזחל צובר בגופו כמות רבה של שומנים וחומרים מזינים אחרים כדי שיוכל לשרוד בשלב הגולם שבו אינו אוכל. צבעיו של הזחל הם צהוב, שחור ולבן; אלו צבעי אזהרה שמטרתם למנוע מטורפים לפגוע בזחל.
גולם: לקראת סוף שלב הזחל, הוא עוטף עצמו במעין חוטים דקיקים, ובכך מתחיל תהליך ההתגלמות. לאחר זמן מה, מעטה זה נופל והזחל נשאר בתוך שלד חיצוני שצבעו ירוק (ראו בתמונה למטה). הגולם דבוק בחוזקה לעלי הצמח, ובמשך 9 עד 15 הימים הבאים מתרחשים בגופו תהליכים הורמונליים ופיזיים ההופכים אותו לפרפר בוגר.
בוגר: מן הגולם יוצא פרפר בוגר המסוגל לעוף. הבוגר ניזון ממגוון רב של צמחים (בעיקר ממשפחת האסקלפיים).
ביצי הדנאית המלכותית על גבי צמח האקסלפיאוס
זחל הדנאית המלכותית
גולם הדנאית המלכותית
טקסונומיה ואבולוציה

הדנאית המלכותית קרובה מאוד לשני מינים אחרים של פרפרים. הראשונה מביניהם היא הדנאית הג'מייקנית (Danaus cleophile), הנפוצה בג'מייקה ובאספניולה, והשנייה היא הדנאית הדרומית (Danaus erippus). הדנאית הדרומית קרובה עד מאוד מבחינה התנהגותית וחיצונית לדנאית המלכותית, וכמעט לא ניתן להבדיל בין פרט בוגר שלה לדנאית מלכותית רגילה (אם כי הגולם מעט שונה). דנאית זו נפוצה באזור דרום נהר האמזונאס. לעיתים היא מסווגת כתת-מין של הדנאית המלכותית, אף על פי שבדיקות גנטיות מוכיחות כי מדובר במין נפרד.
מכל מקום, גם אם מדובר במין נפרד, הדנאית הדרומית נפרדה והתפתחה מהדנאית המלכותית לפני זמן לא רב מאוד (במונחים אבולוציוניים). אבותיה של הדנאית הדרומית נפרדו מהדנאית לקראת סוף עידן הפליוקן.
כיום ידועים בוודאות שני תת-מינים לפחות: Danaus plexippus plexippus, תת-המין הנודד הנפוץ בארצות הברית, ו-Danaus plexippus megalippe, תת-המין שאינו נודד הנפוץ בפלורידה ג'ורג'יה ודרומה, לאורך האיים הקאריביים ואמריקה המרכזית ועד לנהר האמזונאס.
פרפר צפון אמריקאי נוסף, Limenitis archippus) Viceroy butterfly בשמו המדעי), דומה מאוד מבחינה חיצונית לדנאית המלכותית, על אף שמבחינה טקסונומית אין כל קשר ביניהם. בעבר חשבו ש-Viceroy butterfly אינו רעיל והוא מחקה את הדנאית המלכותית הרעילה (חקיינות בטסיאנית). כיום ידוע ששני הפרפרים רעילים וששניהם פיתחו סימני אזהרה דומים במהלך האבולוציה באמצעות מנגנון של חקיינות מילריינית.
קיימות גם דנאיות מלכותיות לבקניות.
הדנאית המלכותית תוארה לראשונה בצורה מדעית על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1758, והוא שהעניק לה את שמה המדעי.
איומים וטורפים

הטורפים הפוטנציאלים העיקריים של הדנאית הם מיני עופות שונים. עם זאת, לדנאית הגנות טובות למדי נגד הסכנות מצד העופות: מלבד טעמה הדוחה, גופה מכיל רעל שנצבר עוד בהיותה זחל מאכילת עלי האסקלפיאס הרעילים המשמשים לה כמזון. בנוסף, צבעי הכנפיים שלה - כתום, שחור ולבן - הם צבעי אזהרה שמטרתם להרתיע טורפים מלתקוף אותה.
כאמור, היו מינים כגון ה-Limenitis archippus שניצלו את הרעילות של הדנאית ופיתחו אף הם מראה חיצוני דומה לשלה כדי שהטורפים יטעו לחשוב שמדובר בדנאית ולא יתקפו אותם, תופעה המכונה חיקוי מילריאני.
במשך עשרות השנים האחרונות חלה ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה של הדנאית המלכותית. הסיבה המדויקת לירידה זו אינה ברורה, אך ההשערות הרווחות מציינות כסיבה וירוס שפגע באוכלוסיות גדולות, בצורת, כריתת יערות בלתי חוקית, בירוא שטחים גדולים שאליהם נדדו בעבר הפרפרים, ירידה טבעית באוכלוסייה, או שילוב של כמה מהסיבות הללו. בנוסף, הדנאית המלכותית רגישה ביותר לשינויי מזג אוויר, ובשנת 2002 מתו בין 220 ל-270 מיליון פרטים במקסיקו (כ-75% מכלל האוכלוסייה במקסיקו) כתוצאה מחורף קשה במיוחד. נעשים מאמצים להפוך את המין למוגן ולמנוע את הריסת שטחי המחיה שלו, כך למשל בשנת 2000 הוכרז האזור במקסיקו בו חורפות הדנאיות כשמורה ביוספרית בשם השמורה הביוספרית של הדנאית המלכותית, וב-2008 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מכל מקום הדנאית המלכותית אינה נתונה בסכנת הכחדה, ואוכלוסייתה עומדת על עשרות עד מאות מיליוני פרטים.
לקריאה נוספת

כיוון הנדידה, ברברה קינגסולבר
הערות שוליים

↑  דנאית מלכותית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Gugliotta, Guy (2003): Butterflies Guided By Body Clocks, Sun Scientists Shine Light on Monarchs' Pilgrimage. וושינגטון פוסט, May 23, 2003, page A03. Retrieved 2006-JAN-07.
↑  Christine Merlin, Robert J. Gegear, Steven M. Reppert, Antennal Circadian Clocks Coordinate Sun Compass Orientation in Migratory Monarch Butterflies, Science 325, 2009-09-25, עמ' 1700–1704 doi: 10.1126/science.1176221
↑  David B. Ritland, Lincoln P. Brower, The viceroy butterfly is not a batesian mimic, Nature 350, 1991-04-11, עמ' 497–498 doi: 10.1038/350497a0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541137205171  GND: 4372518-1  LCCN: sh85086677  NDL: 01190010 
דנאיות מלכותיות במהלך הזדווגות
דנאית מלכותית יונקת צוף מפרח
דנאית מלכותית פורשת את כנפיה
זג אדום-מקור

| זג אדום-מקור |
| --- | --- |
 זג אדום-מקור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: זג
מין:: זג אדום-מקור
שם מדעי
 Pyrrhocorax pyrrhocorax ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביצי זג אדום-מקור, אוסף מוזיאון טולוז
זג אדום-מקור (שם מדעי: Pyrrhocorax pyrrhocorax) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת העורביים, שמצוי באירלנד, בריטניה, דרום אירופה, צפון אפריקה, מרכז אסיה, הודו וסין, והוא מזדמן נדיר לישראל. בתי הגידול המועדפים עליו הם הרים וצוקי ים. כל גופו של הזג שחור, מלבד הרגליים והמקור האדומים. הקריאה רמה ומצלצלת. הזגים אמנם נמצאים במצב השימור "ללא חשש", אך האוכלוסייה שלהם נמצאת בירידה, בגלל הסבה של אזורי המחיה שלהם לשטחים חקלאיים.
הזג ניזון בעיקר מנמלים, אך גם עכבישים, חרקים וחסרי חוליות אחרים מהווים חלק חשוב מהתזונה שלו. הזגים מחפשים את מזונם בעיקר בערבות; לעיתים קרובות הם עושים זאת בלהקות. תת-המין המרכז אסיאתי P. p. centralis ניזון מטפילים של יונקים מבויתים או פראיים. אף על פי שהזגים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות, הם אוכלים לעיתים גם גרעיני דגניים.
הזג אדום-המקור אוזכר לראשונה בספר Systema Naturae שנכתב על ידי לינאוס בשנת 1758, כ-Upupa pyrrhocorax. המין הועבר לסוג Pyrrhocorax על ידי האורניתולוג הבריטי מרמדיוק טונסטאל, בחיבורו משנת 1771 Ornithologia Britannica. שמו המדעי של הסוג והמין, Pyrrhocorax, הוא הלחם של המילים πύρρος ("פורהוס"), "בצבע להבה", וκόραξ ("קוראקס"), "עורב". המינים הקרובים ביותר למינים בסוג זה הם העורבים מהסוג Corvus.
אורכו של הזג הוא כ-39 עד 40 ס"מ, מוטת כנפיו כ-73 עד 90 ס"מ, ומשקלו כ-310 גרם. הזכר והנקבה זהים במראם. מקורם של זגים צעירים כתום ורגליהם ורודות; צבע המקור והרגליים משתנה לקראת הסתיו הראשון לחייהם.
רבייה

הזגים מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש שנים, ובדרך כלל מגדלים צאצא אחד כל שנה. הקן מוקם משורשים ומגבעולי קטניותואברשיים, ומרופד בצמר או שיער; באזור ההימלאיה, הזגים עשויים להשתמש בצמר טאר ההימלאיה. הקן ממוקם במערה או בסדק בצוק. באזורים שבהם יש אבן חול רכה, הזגים חופרים לעצמם מחילה, עד לעומק של כמטר.
הנקבה מטילה 3–5 ביצים בתטולה, ודוגרת עליהן במשך 17–18 ימים. הגוזלים בוקעים מכוסים בפלומה חומה, והזכר מאכיל אותם. הנקבה מכסה את הגוזלים בגופה במשך כ-10 ימים, ולאחריהם היא והזכר מאכילים את הגוזלים לסירוגין. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 31–41 ימים.
הערות שוליים

↑  זג אדום-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530421105171
זבו

2 פרות זבו בסבה
זֶבּוּ (שם מדעי: Bos taurus indicus) הוא תת-מין מבוית של בקר הבית (הסוג פר במשפחת הפריים). בהמה זו נמצאה בעבר בארץ ישראל וכיום נפוצה בעיקר בהודו שם היא קדושה להינדואיזם. בהמה זו אף נפוצה באזורים רבים באפריקה. הזבו ניכר בגבנון קטן על עורפו.
ביהדות

לזבו יש סימני טהרה, כך שמבחינה הלכתית הוא כשר לאכילה, אולם החזון איש אימץ את דעת הש"ך הסבור שכדי להכשיר לאכילה אין די בסימני טהרה אלא יש להצריך בנוסף גם מסורת של אכילה. בשנת ה'תשס"ד התעורר פולמוס בדבר כשרותו של הזבו בעקבות משלוחי בשר מדרום אמריקה.
ראו גם

וטוסי
הערות שוליים

↑  חלק יורה דעה סימן יא.
↑  (יו"ד סימן יא. ע"פ הבנת החכמת אדם בדברי הש"ך ביו"ד (סי' פ ס"ק א). מאידך ע"פ הבנת ההפמ"ג בדברי הש"ך שאין להצריך מסורת
↑  כשרות מן הבקר הנקרא זבו, תשובה הלכתית מהרב אשר ויס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534263605171  BnF: cb11962616m (data)  GND: 4190556-8  LCCN: sh85149698 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זהבן

| זהבן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זהבניים
סוג:: זהבן
שם מדעי
 Oriolus ‏לינאוס, 1766

Oriolus chinensis
זהבן (שם מדעי: Oriolus) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הזהבניים. שמו המדעי נגזר מהלטינית הקלאסית שבה "aureolus" פירושו זהוב. לסוג זה שייך המין זהבן מחלל המצוי בישראל.
בסוג זהבן 29 מינים.
מבנה גופו צר ומקורו רחב וקצר. מוטת כנפיו גדולה ומחודדת. צבע הזכרים הוא צהוב, כתום או אדמדם עם חלקים שחורים. צבע הנקבות פחות זוהר והוא נוטה לאפור וירוק זית. הצעירים דומים בצבעם לנקבות.
מינים

Oriolus flavocinctus
Oriolus melanotis
Oriolus szalayi
Oriolus sagittattus
Oriolus phaeochromus
Oriolus forsteni
Oriolus bouroensis
Oriolus decipiens
Oriolus brachyrhynchus
Oriolus crassirostris
Oriolus chlorocephalus
זהבן שחור-כנף (Oriolus nigripennis)
Oriolus percivali
Oriolus larvatus
Oriolus monacha
Oriolus chinensis
Oriolus tenuirostris
זהבן מחלל (Oriolus oriolus)
Oriolus kundoo
Oriolus auratus
Oriolus cruentus
Oriolus hosii
Oriolus traillii
Oriolus mellianus
Oriolus xanthonotus
Oriolus steerii
Oriolus albiloris
Oriolus isabellae
זהבן קסנתורנוס (Oriolus xanthornus)
הערות שוליים

↑   לפי קונגרס האורניתולוגיה הבינלאומי גרסה 7.1 (2017)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550929305171  BnF: cb13177338d (data)  LCCN: sh85095655 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זמיר מנומר

| זמיר מנומר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופותLuscinia luscinia range map.jpg
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: זמיר
מין:: זמיר מנומר
שם מדעי
 Luscinia luscinia ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Luscinia luscinia
זָמִיר מְנֻמָּר (שם מדעי: Luscinia luscinia) הוא מין של ציפור שיר קטנה בסוג זמיר ממשפחת החטפיתיים (בעבר שויך למשפחת הקיכליים).
זהו מין נודד, שניזון מחרקים ומתרבה ביערות, חורשות וסבכי שיחים באירופה ובאסיה. התפוצה היא יותר צפונית מאשר של בן סוגו זמיר הירדן. הוא מקנן בשיחים צפופים נמוכים. חורף באפריקה. בישראל חולף בעונות הנדידה: באביב המאוחר (מאי-יוני) במספרים גדולים, ובסתיו - במספרים קטנים יותר.
הזמיר המנומר זהה בגודלו לאדום-החזה. אורכו 12.5–15 ס"מ, אורך הזנב 5–7 ס"מ, מוטת כנפיו 20–23 ס"מ. מסתו 16–22 גרמים. עיניו שחורות וגדולות יחסית, הוא בצבע אפור-חום פשוט בחלקו העליון, ואפור עד לבן בחלקו התחתון. הגוונים האפורים יותר המעניקים מופע "מעונן" בחלק התחתון, וחוסר טלאי צידי הזנב האדומים הבולטים של הזמיר, הם המבדילים אותו במראה הנוצות יותר מכל. אין דו-צורתיות זוויגית.
שירת הזכר היא קולנית, עם מגון רחב של שריקות, סלסולים וקליקים. הוא חסר את שריקת הקרשנדו (הגברה הדרגתית של עוצמת הנגינה) הרמה של הזמיר.
אוכלוסייתו בעולם היא כ-100,000–830,000 זוגות מקננים ברחבי אירופה המזרחית.
הערות שוליים

↑  זמיר מנומר באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תדליקו את האור (שיר)

"תדליקו את האור" הוא סינגל שהוקלט על ידי משה פרץ ודנה אינטרנשיונל. הוא יצא לאור ב-8 בדצמבר 2024 דרך חברת התקליטים MP כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון של פרץ, "תדליקו את האור".
רקע וכתיבה

לפני יציאת השיר ציין פרץ כי אהב מאוד את הסדרה "דנה קמה", שתיעדה את חייה של אינטרנשיונל. בהמשך נפגשו השניים בצילומי התוכנית "MKR המטבח המנצח" והסכימו לשתף פעולה בשיר חדש.
"תדליקו את האור" מתאר מפגש בין סגנונות החיים השונים בישראל, תוך הדגשת המגוון והשוויון שביניהם. הפזמון "תדליקו את האור בתל אביב" משמש כמטפורה לתפיסה של עירוניות, פתיחות ואחדות. הבית הראשון מבטא את המתח בין הדמות ה"צפונבונית" המייצגת סגנון ומעמד עירוני, לבין הדובר ה"טברייני האסלי", שמדגיש את השורשים האותנטיים והפשוטים מהפריפריה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7 |  |