stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסו שחם
הערות שוליים

1 2 3  ישראל מושקוביץ, ניצב בדימוס ניסו שחם נכנס לכלא: "מתרגש, נעבור את זה כמו כל אסיר", באתר ynet, 1 במרץ 2022
↑  אילן בכר, 34 אנשי האומץ, המופת והשירות, מעריב, 10 במאי 1983
↑  עמוס הראל, אבי יששכרוף, המלחמה השביעית, הוצאת ידיעות ספרים, הפרק "ההר"
↑  בג"ץ 5562/07 דרור שוסהיים ופורום משפטי למען ארץ ישראל נ' השר לביטחון פנים ואחרים, פסק הדין בעניינו של ניסו שחם
↑  יוסי אלי, שחם של יום חדש: פרופיל של מפקד מחוז ירושלים הנכנס, באתר nrg‏, 6 במאי 2011
↑  חשד: ניצב בדימוס ניסו שחם העסיק פועלים מעזה בניגוד לחוק, באתר ynet, 25 באוקטובר 2023
↑  חן מענית, ‏ניצב ניסו שחם הושעה; חשוד בהטרדה ובבעילה אסורה של שוטרות, באתר גלובס, 26 ביולי 2012
↑  אבי אשכנזי, דרמה בחקירת ניסו שחם: חשוד בביצוע עבירות מין בשבע נשים, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2012
↑  דורון נחום, בעקבות החשדות לעבירות מין: ניסו שחם התפטר מתפקידו, באתר nana10‏, 30 באוגוסט 2012
↑  יוסי אלי‏, כתב אישום נגד ניצב שחם בגין מרמה ומעשים מגונים, באתר וואלה, 14 באוקטובר 2013
↑  איציק סבן, ניצב ניסו שחם פוטר מתפקידו במשטרה, באתר ישראל היום, 28 באוקטובר 2013
↑  דורון נחום, בעקבות כתב האישום: ניסו שחם פוטר מהמשטרה, באתר nana10‏, 28 באוקטובר 2013
↑  על רקע כתב האישום: ניצב ניסו שחם פוטר מהמשטרה, באתר גלובס, 28 באוקטובר 2013
1 2 3   לי נעים, ‏"איך אפשר להגיד שלא הבעתי חרטה?" - אחרי הכלא: ניסו שחם מתנצל, מאשים - וגם עוצר את הריאיון, באתר ‏מאקו‏, 23 בספטמבר 2022; במקור, מתוך "אולפן שישי"
↑  משה נוסבאום, ‏ניסו שחם נגד מח"ש: "כתב האישום מלא שקרים וכזבים", באתר ‏מאקו‏, 24 בינואר 2014
↑  אלישע בן קימון, ניסו שחם: "רציתי סקס קליל", באתר mynet‏ ירושלים, 28 ביוני 2015
↑  אלי סניור, ניסו שחם מעיד: "נכנסתי לקשר רק אחרי שקיבלתי רמזים ברורים", באתר ynet, 30 במרץ 2015
1 2  דניאל דולב ודנה ירקצי‏, ניצב בדימוס ניסו שחם זוכה מרוב העבירות - והורשע במעשה מגונה, באתר וואלה, 24 באפריל 2018
תפ (ת"א) 31283-10-13 מדינת ישראל - המחלקה לחקירות שוטרים נ' ניסו שחם, ניתן ב-24 אפריל 2018
↑  שלי טפיירו, מח"ש הגישה ערעור על זיכויו של ניצב בדימוס ניסו שחם, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 10 בינואר 2019
↑  גלעד מורג, הערעור התקבל: ניצב בדימוס ניסו שחם הורשע בהטרדה, מרמה והפרת אמונים, באתר ynet, 23 בספטמבר 2019;
עפ (ת"א) 23260-01-19 מדינת ישראל נ' ניסו שחם, ניתן ב-23 בספטמבר 2019 (באתר "נבו")
↑  דניאל דולב‏, "פגיעה באמון הציבור": ניצב לשעבר ניסו שחם נשלח ל-10 חודשי מאסר, באתר וואלה, 10 בפברואר 2020
↑  עפג (ת"א) 42359-03-20 ניסו שחם נ' המחלקה לחקירות שוטרים, ניתן ב-19 ביולי 2020
↑  רע"פ 6477/20 ניסו שחם נ' מדינת ישראל, ניתן ב־4 בנובמבר 2020
↑  רע"פ 6477/20 ניסו שחם נ' מדינת ישראל, ניתן ב־15 בנובמבר 2021
↑  דנ"פ 8227/21 ניסו שחם נ' מדינת ישראל, ניתן ב־13 בדצמבר 2021
↑  דורון מנשה ודון סוסונוב, ‏פרשת ניסו שחם: אין מקום לקיים דיון נוסף, באתר גלובס, 23 בנובמבר 2021
↑  דנ"פ 8227/21 ניסו שחם נ' מדינת ישראל, ניתן ב־16 בינואר 2022
↑  עוד מקרה ועוד מקרה - כן, זוהי הפרת אמונים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 בינואר 2022
↑   שלמה פיוטרקובסקי, ‏העליון הכריע סופית: ניסו שחם ישוחרר מהכלא, בעיתון מקור ראשון, 25 באוגוסט 2022
42 (מספר)

| --- | --- |
 כתיב עשרוני:  42
 במילים:  ארבעים ושתיים
 מספר סודר:  הארבעים ושניים
 גימטריה:  מ"ב
 גורמים ראשוניים:   \ 2\cdot 3\cdot 7
 כתיב רומי:   \ XLII
 כתיב בינארי:  101010
 כתיב הקסדצימלי:  2A
42 (במילים בלשון זכר: ארבעים ושניים; בלשון נקבה: ארבעים ושתיים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 41 והבא לפני 43.
במתמטיקה

42 הוא מספר מצולע (15 צלעות).
42 הוא מספר קטלן.
42 הוא מספר זרימה.
42 הוא מספר זרימה פתוח.
42 הוא מספר הרשאד (בבסיס עשרוני).
42 הוא כפולה של מספרים עוקבים.
42 הוא מספר שופע.
ב-2019, לאחר מאמצים של מאות שנים, 42 נותר המספר האחרון בטווח 1 עד 100 שמצאו לו פתרון כסכום של שלושה מספרים שלמים (חיובים או שליליים), שכל אחד מהם מועלה בחזקה שלישית  x^{3}+y^{3}+z^{3}=42. מתמטיקאי בשם אנדרו סות'לנד (Andrew Sutherland) מ-MIT כתב תוכנה יעילה יותר מזו שהייתה עד כה, על מנת שמחשב יוכל למצוא את התוצאה, ויחד עם עמיתו אנדרו בוקר (Andrew Booker) מאוניברסיטת בריסטול, מומחה לחישובים מורכבים במקביל, הם פנו למיזם charity engine(אנ'). מיזם שמגייס מתנדבים, המעמידים את מחשביהם הביתיים לשימוש בפתרון שאלות חישוביות מסובכות, כך שניתן לאגד ביחד הרבה כוח מחשוב בלא עלות, ולאחר מיליון ושלוש מאות אלף שעות מחשוב נמצאה התשובה.
(-80538738812075974)^{3}+80435758145817515^{3}+12602123297335631^{3}=42
במדע ובטכנולוגיה

המספר האטומי של מוליבדנום.
לפעמים יש שימוש למספר זה בקשר למחשבים; למשל, הוא כלול בתחילתו של כל קובץ TIFF כדי לזהות אותו ככזה.
דת

מספר האותיות באחד משמותיו של אלוהים, לפי הקבלה.
מספר ערי הלווים בארץ ישראל מלבד ערי המקלט על פי ספר יהושע, פרק כ"א.
מספר הנערים שאלישע הנביא הרג ביריחו לאחר שהעליבוהו "עלה קרח, עלה קרח". אלישע קיללם ויצאו מהיער שתי דובות והרגו את הילדים. מכאן הביטוי המפורסם "לא דובים ולא יער". (מלכים ב', ב', כ"ג–כ"ה).
42 מסעות עברו בני ישראל במדבר ועל פי הבעש"ט זה מספר המסעות שעובר כל אדם מיום לידתו עד יום מותו.
בברית החדשה, מציין את שלוש וחצי השנים של שלטון החיה (חזון (י"ג, 5)).
אמנות ובידור

42 הוא התשובה לחיים, היקום וכל השאר, לפי סדרת ספריו של דאגלס אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
בספרו של לואיס קרול "ציד הסנרק" (שקדם לספריו של דאגלס אדמס), האופה השאיר 42 ארגזים על המזח. (באופן כללי, למספר 42 יש חלק חשוב ביצירותיו של קרול).
Level 42, שם של להקה כמחווה לספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
"רחוב 42", סרט מוזיקלי של אולפני האחים וורנר משנת 1933.
הערות שוליים

↑  42 is the answer to the question “what is (-80538738812075974)³ + 80435758145817515³ + 12602123297335631³?”, The Aperiodical, ‏2019-09-06 (באנגלית)
↑  רבי ישראל בעל שם טוב, בעל שם טוב על התורה, פרשת מסעי, פסקה א'
מרי איסטי

| --- | --- |
 לידה:  24 באוגוסט 1634 גרייט ירמות', הממלכה המאוחדת 
 הוצאה להורג:  22 בספטמבר 1692 (בגיל 58) סיילם (מסצ'וסטס), ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 
מרי איסטי (הוטבלה ב-24 באוגוסט 1634 - 22 בספטמבר 1692) הייתה אחת מן הנשים שהואשמו בכישוף במסגרת משפטי המכשפות בסיילם, מסצ׳וסטס. היא הוצאה להורג בתלייה בשנת 1692.
ביוגרפיה

מרי איסטי נולדה בשם מרי טאוון לוויליאם טאוון וג׳ואנה טאוון (לבית בלסינג) בגרייט ירמות שבמחוז נורפוק באנגליה. היא הייתה אחת משמונה ילדים. שתיים מאחיותיה, רבקה נרס ושרה קלוייס, הואשמו גם הן בכישוף במסגרת ציד המכשפות בסיילם. מרי ומשפחתה היגרו לאמריקה בסביבות 1640. היא נישאה לאייזק איסטי, חקלאי ויצרן חביות בשנת 1655 בטופספילד, במושבה האנגלית מסצ׳וסטס ביי. אייזק נולד באנגליה ב-27 בנובמבר 1627. לזוג נולדו 11 ילדים: ג׳וזף (1657-1739), שרה (1660-1749), ג׳ון, אייזק (1662–1714), האנה, בנג׳מין, סמואל, ג׳ייקוב, ג׳ושוע, ג׳פרי ואייזק.
משפט והאשמות

בדומה לאחותה, רבקה נרס, מרי חיה חיים אדוקים ונחשבה לאזרחית מכובדת בסיילם, לכן ההאשמות שהובאו נגדה היו להפתעה גמורה. במהלך החקירה ב-22 באפריל 1692 כאשר שילבה מרי את ידיה זו בזו, חיקתה את התנועה הנערה מרסי לואיס, אחת המאשימות במשפט, וטענה כי אינה מסוגלת לשחרר את אחיזתה כל עוד מרי אינה משחררת את ידיה שלה. במקרה נוסף, כאשר מרי הטתה את ראשה, נערות שהאשימו אותה טענו כי היא מנסה לשבור את צווארן. מרסי טענה כי רוחה של מרי טיפסה אל מיטתה והניחה את ידה על שדייה. אל מול ההאשמות, כאשר נשאלה על ידי השופטים ג׳ון הות׳ורן וג׳ונתן קורווין עד כמה היא משתפת פעולה עם השטן, השיבה מרי: ״אדוני, אני לא נענת לשטן, אלא מתפללת כנגדו בכל יום. אני לא מצייתת לשטן. אומר זאת כך, אם זאת הפעם האחרונה שלי, אני חפה מן החטא הזה״. הות׳ורן העלה ספק בנוגע להאשמות נגד מרי, ואף הגדיל לעשות ושאל את הנערות שהאשימו אותה האם הן בטוחות שמרי היא זו שמטילה עליהן אימה.
מסיבות לא ידועות, מרי שוחררה מהכלא כחודשיים לאחר המשפט, ב-18 במאי. אולם יומיים לאחר מכן טענה מרסי לואיס, בתמיכתן של נערות נוספות, כי רוחה של מרי שבה לאיים עליה. עוד באותו הלילה הוצא צו מעצר שני נגד מרי, אשר הוצאה ממיטתה והושמה בכלא. מרי נשפטה והורשעה ב-9 בספטמבר.
רוברט קיילף, סוחר בדים מבוסטון הקולוניאלית, פרסם בשנת 1695 לערך ספר, ובו הוא מגנה את משפטי המכשפות אשר התנהלו בין השנים 1692–1693. בספרו הוא מתאר את מילותיה האחרונות של מרי אל משפחתה כ״רציניות, ברורות, בעלות אופי דתי, ואוהבות ככל שניתן לתאר, אשר גורמות כמעט לכל הנוכחים לבכות״. מרי הוצאה להורג בתליה יחד עם מרתה קורי, אן פדיטור, אליס פרקר, מרי פרקר, ווילמות רד, מרגרט סקוט וסמואל וורדוול. אחותה של מרי, רבקה נרס, הוצאה גם היא להורג ב-19 ביולי 1692 ואילו אחות נוספת, שרה קלוייס, אשר הואשמה אף היא בכשפים, שוחררה בינואר 1693.
קיילף פרסם את העתירה האחרונה שהגישה מרי לבית המשפט, עליה נאמר שלא הוגש מסמך יותר נוגע ללב מזה לשופט. מרי התחננה לא על חייה שלה, אלה על חיי אלו שנאשמו על לא עוול בכפם: ״אני פונה אליכם רבותיי, לא למען עצמי שכן אני יודעת שעליי למות ושזמני קצוב… די להרג של חפים מפשע. האל מעל המחפש בלבבות יודע שתשובתי לבית המשפט היא כי מעולם לא ידעתי דבר וחצי דבר על מעשי כשפים״.
בנובמבר של אותה שנה, כחודשיים לאחר שמרי איסטי הוצאה להורג, נתנה את עדותה אישה בשם מרי הריק. היא העידה כי רוחה של מרי ביקרה אותה וסיפרה לה כי היא חפה מפשע ולא עסקה בכשפים, שהרשעתה הייתה לא מוצדקת וכי שבה עתה כדי להגן על עצמה ולמצוא צדק. בשנת 1711 קיבלה משפחתה של מרי 20 פאונד כפיצויים בגין אישומים ללא הצדקה.
בתרבות

בסרט לזמן את הרוע משנת 2013, מרי איסטי הוצגה כמכשפה.
בפרק השני בעונה הראשונה של הסדרה מכושפות, מוזכרת מרי איסטי.
קים האנטר גילמה את דמותה של מרי איסטי בסרט דרמה משנת 1985.
שמה של מרי איסטי, יחד עם אחותה רבקה נרס, מופיע במחזה ״ציד המכשפות״ מאת ארתור מילר.
הערות שוליים

↑  The Witchcraft Trial of Mary Easty, History of Massachusetts Blog, ‏2015-12-15 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Mary Easty, History of American Women, ‏2008-06-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Robert Calef, More wonders of the invisible world, or, The wonders of the invisible world display'd in five parts ... : to which is added a postscript relating to a book intitled, The life of Sir William Phips / collected by Robert Calef, merchant of Boston in New England., 2003-09 (EEBO-TCP Phase 1).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88063926  VIAF: 38534083   WorldCat (עם VIAF): 38534083
טיק קואנג דוק

זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא . על פי הנוהג המקומי, יש להתייחס לאדם זה בשמו הפרטי, דוק.
| --- | --- |

תמונתו של טיק קואנג דוק בעת הקרבתו העצמית
 לידה:  1897 הוי חאן, אנם, הודו-סין הצרפתית 
 התאבד:  11 ביוני 1963 (בגיל 66 בערך) סייגון, דרום וייטנאם 
 שם לידה:  Lâm Văn Tức 
 מדינה:  הודו-סין הצרפתית, וייטנאם, דרום וייטנאם 
 כינויים נוספים:  Bồ Tát Thích Quảng Đức
 תפקיד:  יושב ראש הטקסים של קהילת הנזירים הבודהיסטים  ראש המנזר Phước Hòa Pagod
 השקפה דתית:  מהאיאנה 
 
טיק קואנְג דוּק (בווייטנאמית: Thích Quảng Đức‏; 1897 – 11 ביוני 1963) היה נזיר בודהיסט מווייטנאם שהשתייך לזרם המהאיאנה בבודהיזם. דוק שרף את עצמו למוות בצומת דרכים עמוס הנמצא בסייגון ב-11 ביוני 1963. כניסה למצב של מדיטציה עזרה לו לשמור על הכרה מלאה ולא לנוע עד אשר נשרף כליל. טיק קואנג דוק פעל מתוך מחאה על רדיפת הבודהיסטים על ידי ממשלת דרום וייטנאם ונשיאה נו דין דיים. תמונות ההקרבה העצמית של טיק קואנג הופצו בעולם כולו וגרמו לשינויים במדיניותו של דיים. מלקולם בראון, הצלם שנכח באירוע, זכה בפרס פוליצר על תמונתו של טיק קואנג שצילם בזמן שריפתו העצמית. דייוויד הלברשטאם, כתב מטעם הניו יורק טיימס, זכה אף הוא בפרס על כתיבתו על הנושא. גופתו של טיק קואנג נשרפה מחדש לאחר מותו, כפי הנהוג בבודהיזם, אך לבו, לפי הטענה, נשאר ללא פגע - מה שהתפרש כאות וסימן לחמלה שסימל האיש. הבודהיסטים הכירו בטיק קואנג כבודהיסטווה - תוארו של אדם שהגיע להארה, אך דחה את הכניסה לעולם הבא על מנת לעזור גם לאחרים להגיע אליה - ובכך הועצמה השפעת מותו על נפשם של רבים.
התאבדותו של טיק קואנג הגבירה את הלחץ הבינלאומי שהופנה כלפי הנשיא דיים, וגררה אותו להצהיר על רפורמה ביחס המדינה לבודהיסטים. למרות זאת, הרפורמה הוצאה לפועל לאט מאוד ולא באופן נרחב - דבר שהוביל להחרפה במאבק הבודהיסטים. עם הגברת המחאה, הצבא הרפובליקני של וייטנאם, אשר היה נאמן לאחיו של הנשיא, פשט ברחבי המדינה על בתי התפילות של הבודהיסטים, וגרם למוות ולנזק בהיקף רחב מאוד. מספר נזירים המשיכו בדרכו של טיק קואנג דוק ושרפו את עצמם למוות. בסופו של דבר, הפיכה צבאית הביאה למותו של נו דין דיים.
אקט ההקרבה של טיק קואנג דוק נחשב עד היום לסמל עוצמתי של חמלה ודבקות במטרה, ולנקודת מפנה בהיסטוריית הבודהיזם בווייטנאם אשר הובילה, בסופו של דבר, לשינוי המשטר.
ביוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תעתיק שמות שגוי.
כמעט כל המידע על חייו של טיק קואנג דוק נגזר ממה שהופץ על ידי הארגונים הבודהיסטים לאחר מותו המתוקשר. טיק קואנג נולד בכפר הוי חאן (אנ'), מחוז במרכז וייטנאם. טיק קואנג היה אחד משבעה ילדים שהיו להוריו, האם היוו יונג ונגיויין טהי נויונג. הוא נולד בשם לאם וואן טיוק, אך בגיל שבע עזב את החיים הגשמיים ולמד את תורת הבודהיזם תחת Hòa thượng Thích Hoằng Thâm (הווא טויונג טיק הואנג טאם), אשר היה דודו מצד אימו ומדריכו הרוחני. דודו גידל אותו כאילו היה בנו שלו, מה שכנראה עודד את אביו לשנות את שמו ל-Nguyễn Văn Khiết (נגיואן וואן קהיהלט). בגיל 15 טיק קואנג נדר את נדר ה-śrāmaṇera (תרגום: Samanera, סאמאנרה) דבר הנחשב כצעד ראשון לפני הפיכתו לנזיר, ואכן בגיל 20 הוסמך כנזיר תחת שמו החדש Thích Quảng Ðức (טיק קואנג דוק). לאחר הסמכתו, פתח במסע להר מבודד במחוז אחר בווייטנאם, על מנת לחיות בבדידות ובניתוק מן החברה במשך שלוש שנים. בהמשך חייו הקים מנזר תפילה בודהיסטי הנקרא Thien Loc (טיהן לוק), וממוקם בקרבת אותו ההר.
בתום תקופת התבודדותו, החל במסעות במרכז וייטנאם על מנת לממש את עיקרון הדהרמה. לאחר שנתיים התבודד שוב במנזר Sac Tu Thien An (סאק טיו טיהן אאן). ב-1932 מונה להיות משגיח באיגוד הבודהיסטי ב-Ninh Hòa, ולאחר מכן משגיח הנזירים במחוז ביתו אשר ב-Khánh Hòa. במשך תקופתו במרכז וייטנאם היה אחראי על בנייתם של כ-14 מקדשים. ב-1934 עבר לדרום וייטנאם והקדיש את זמנו להפצת תורת הבודהיזם שם. טיק קואנג בילה שנתיים בקמבודיה ולמד שם את מסורת הטהרוואדה, זרם נוסף בבודהיזם. לאחר שחזר מקמבודיה פיקח על בנייתם של 17 מקדשים נוספים - ובסך הכל היה אחראי לבנייתם של כ-31 מקדשים בחייו, האחרון שבהם מקדש ה- Quán Thế Âm, אשר נמצא ב-Phú Nhuận במחוזGia Dinh, פרבר של סייגון. הרחוב בו נמצא המקדש נקרא כעת על שמו של טיק קואנג. לאחר שבניית המקדש הסתיימה טיק קואנג מונה ליושב ראש הטקסים של קהילת הנזירים הבודהיסטים-וייטנאמים, וראש המנזר Phuoc Hoa (פהיוהוק הווא), אשר היה הראשון שאימץ את האיגוד ללימודי בודהיזם בווייטנאם (ABSV). כשמשרדי ABSV עברו למנזר Xá Lợi, המנזר הראשי בסייגון, טיק קואנג התפטר מתפקידו כראש המנזר על מנת להתרכז באימוני הבודהיזם האישיים שלו.
רקע דתי

בווייטנאם קיימים מספר דתות וזרמים, אולם הבודהיסטים קיימים ברוב שנע בין 70 ל-90 אחוז. הנשיא נו דין דיים (Ngô Đình Diệm) היה חלק ממיעוט וייטנאמי-קתולי, ונהג לרדוף בהיקף רחב מדינויות רבות על רקע דעות היסטוריות קדומות. נוסף על כך הממשלה כולה העדיפה את הזרם הקתולי, דבר שהתבטא בהקצאת אדמות, הסכמים עסקיים, הקלות מיסים ועוד.
נו דין דיים טען פעם בפני קצין עליון, ללא ידיעתו שאותו הקצין בודהיסטי: "אתה יכול לשלוח את הקצינים הקתולים שלך למקומות הרגישים ביותר. ניתן לבטוח בהם". חוסר השוויון הבוטה לטובת הקתולים גרר רבים מהקצינים בצבא הרפובליקני-וייטנאמי להמיר את דתם לדת הקתולית תוך אמונה שהקריירה הצבאית שלהם תלויה בכך. בנוסף, ההפצה של כלי נשק לכפרים על מנת שיוכלו להגן על עצמם ניתנו אך ורק לקתולים. הבודהיסטים התבקשו להמיר את דתם, אחרת נתקלו בסירוב.
היו מספר כמרים קתולים שהקימו צבאות פרטיים משל עצמם, ובצבאות אלו נכפתה המרה, ונוצרו בזיזה, הפגזה והריסה של בתי התפילות של הבודהיסטים. הממשלה בחרה להעלים עין ממקרים אלו. מספר כפרים בודהיסטים החליטו להמיר דתם על מנת לקבל עזרה, או לחלופין למנוע הסלמות ומתקפות משלטונו של נו דין דיים. בהמשך יוסד חוק אשר נכפה על הבודהיסטים מטעם צרפת, אשר הצריך היתר רשמי לשלוט בפעילויות הציבוריות של הבודהיסטים. הנשיא נו דין דיים תמך בחוק זה. הקתולים גם "נהנו" מפריבילגיה נוספת של פטור ממס הקורווה, אשר לא חל עליהם כלל, אף על פי שהממשלה כפתה אותו על כל שאר האזרחים. הכנסייה הקתולית הייתה בעלת האדמות הגדולה ביותר בארץ, ונהנתה גם מפטורים שונים מטעם הממשלה בכל הנוגע לעניין הנכסים והקרקעות. כמו כן, כל אדמה שהייתה בבעלות הכנסייה קיבלה אוטומטית "פטור" מכל רפורמה או תיקון חוקתי. דגל הוותיקן הונף בקביעות בכל אירוע ציבורי נרחב בדרום וייטנאם, ובשנת-1959 נו דין דיים הקדיש את הארץ למרים.
אי שביעות הרצון הממושכת של הבודהיסטים התפרצה בחג הפאט דאן (המכונה וֶסאק (אנ') באזורים אחרים באסיה), יום ציון בודהיסטי לזכר חיו, מותו ומועד התעוררותו של גאוטמה הבודהה, בעקבות איסור מטעם הממשלה להניף את דגל הבודהיזם באותו יום החג. האיסור נמסר ימים ספורים לאחר שהקתולים הניפו בגאווה את דגל הוותיקן בחגיגות לכבוד הארכיבישוף נו דין טוק (Ngo Dinh Thuc), אחיו של הנשיא נו דין דיים. קהל נרחב של בודהיסטים מחה כנגד האיסור על ידי כך שהניפו את דגלי הבודהיזם בצורה נרחבת בחג, וצעדו לתחנת הפרסום של הממשלה. בתגובה כוחות הממשלה ירו אש חיה לכיוון המפגינים, וכך נרצחו תשעה בודהיסטים. נו דין דיים סירב לקחת אחריות על הנעשה והאשים את הוייטקונג במקרי המוות, דבר שגרר תגובות מחאה רבות, וקריאה לשוויון דתי. אירוע זה מוכר היום בשם "טבח הוּאֶה פאט דאן" (אנ') מכיוון שהתרחש בעיר הואה בחג הפאט דאן.
ההלוויה ותוצאות ההקרבה העצמית

לאחר ההקרבה העצמית של טיק קואנג דוק, ממשלת ארצות הברית הגבירה מאוד את לחצה הפוליטי על הנשיא נו דין דיים, על מנת שיפתח מחדש את המשא ומתן בנוגע להסכמי הדת. נו דין דיים ארגן ישיבת חרום ממשלתית ב-11:30 ב-11 ביוני על מנת לדון במשבר הבודהיסטים, אשר לפי טענתו התדרדר. כתוצאה ממותו של טיק קואנג דוק, באותו היום הנשיא ביטל את ישיבת הממשלה ונפגש בדיסקרטיות עם מספר כמרים. ויליאם טרוהארט, שגריר ארצות הברית בדרום וייטנאם, הזהיר את נגיואן דינהה טהיואן (Nguyen Dinh Thuan), סגנו של הנשיא, הבהיר את הצורך המידי בהסכם, וטען שהמצב "עומד להגיע לנקודת שבירה מאוד מסוכנת" ושהוא מצפה ממנו להיפגש עם הבודהיסטים בהקדם. מזכיר המדינה של ארצות הברית דין ראסק הזהיר את שגרירות סייגון שהבית הלבן יכריז בפומבי שאיננו מכיר בשלטונם. הסכם אכן נחתם בין נו דין דיים ומנהיגי הבודהיסטים ב-16 ביוני.
התאריך אשר נקבע להלווייתו של טיק קואנג דוק היה ה-15 ביוני, ובאותו היום 4,000 אזרחים המתינו מחוץ לבית התפילה Xa Loi, רק על מנת להתאכזב בשל דחיית הטקס. ב-19 ביוני, שרידיו של טיק קואנג נישאו מבית התפילה Xa Lo אל בית הקברות הממוקם בצפון העיר (במרחק 16 קילומטרים מבית התפילה). באותו הטקס שרידיו של טיק קואנג דוק נשרפו מחדש ולאחר מכן נעשה טקס האשכבה הרשמי. בטקס נכחו כ-400 נזירים, זאת בעקבות הסכם שנעשה בין המשטרה לבין מנהיגי הבודהיזם.
סמליות הלב הנותר ללא פגע

גופו של טיק קואנג דוק אמנם נשרף מחדש (כנהוג לפי מנהג הדת) במהלך ההלוויה, אך ליבו נותר בשלמותו ללא פגע. למעשה ליבו לא נשרף כלל, לא בזמן ההקרבה העצמית, ולא בשריפת שרידי גופו במהלך ההלוויה. למקרה יוחס פן קדוש, וליבו הושם בגביע זכוכית בבית התפילה Xa Loi. שריד הלב שנותר ללא פגע מיוחס עד היום כסמל לחמלה. טיק קואנג דוק הוכר והוערץ לאחר מכן כבודהיסטווה (Bồ Tát, תוארו של אדם שהגיע להארה אך דחה את הכניסה לעולם הבא על מנת לעזור לאחרים להגיע גם להארה), ולכן נזכר בקרב הבודהיסטים כבודהיסטווה טיק קואנג דוק (Bồ Tát Thích Quảng Đức).
ב-21 באוגוסט הצבא הרפובליקני של וייטנאם תקף את בית התפילה הבודהיסטי Xa Loi ובתי תפילה נוספים של בודהיסטים ברחבי וייטנאם. המשטרה החשאית התכוונה להחרים את שרידי גופו (אפרו וליבו) של טיק קואנג דוק, אך שני נזירים ברחו עם צנצנת האפר, ומצאו מחסה בבית המבצעים של ארצות הברית, אשר נמצא בסמוך. הצבא הרפובליקני נכשל בהחרמת הלב.
המיקום שטיק קואנג בחר לשרוף את עצמו (מול השגרירות הקמבודית) עורר שאלות רבות בנוגע לסמליות של אותה הבחירה. האחראי הפקידותי על השגרירות, צ'אלס פלוורהה, היה סבור שהמיקום נבחר על מנת להראות סולידריות עם הממשלה הקמבודית, אשר הייתה תחת שלטונו של הנסיך נורודום סיהאנוק. היחסים בין דרום וייטנאם וקמבודיה היו ידועים כיחסים מלאי איבה ומתח. בנאום שנשא הנסיך ב-22 במאי, האשים שליט קמבודיה את הנשיא נו דין דיים בייחסו שלא כהלכה כלפי הווייטנאמים והמיעוט הבודהיסטי ה-"קהמר" (Khmer, הקבוצה האתנית הגדולה בקמבודיה). העיתון הווייטנאמי "זמני וייטנאם" פרסם מאמר ב-9 באוגוסט אשר טען שנזירים קמבודים עודדו את המשבר הבודהיסטי. העיתון הצהיר שזה היה חלק מתרמית קמבודית להגדיל את המדיניות הנייטרלית שלה כלפי זרים אל דרום וייטנאם. צ'אלס פלוורהה ציין שנו דין דיים היה "מוכן ולהוט לראות את המשטר הקמבודי פועל נגד הפעולות של הבודהיזם".
נסיגתו של נו דין דיים

הנשיא נו דין דיים עלה לשידור בתחנת רדיו בשעה 17:00 ביום מותו של טיק קואנג דוק, וטען שהוא מוטרד מאוד מן האירוע. הנשיא ביקש "שלווה ופטריוטיות" והכריז שיחודש המשא ומתן שהוקפא עם הבודהיסטים. הוא טען שהמשא והמתן התקדם בצורה מספקת, ובזמן של מתח דתי הוא מתכוון לנצל את תפקידו וכוחו כעריץ. הוא טען שאנשים קיצוניים סובבו את פני העובדות, והצהיר שהבודהיסטים צריכים "להתחשב בחוקה, במילים אחרות, בי".
שלושים קציני צבא מובחרים, אשר הובלו על ידי גנרל לי וואן טיי, הצהירו על עצמם כבעלי נכונות לבצע כל משימה אשר תופקד בידם על מנת להגן על החוקה והרפובליקה. ההצהרה הייתה למעשה "הצגה" אשר נועדה לסמא מפני קנוניה מתפתחת, על מנת להדיח את הנשיא מתפקידו. כמה מהחתומים על ההצהרה היו למעשה פעילים באופן אישי בהפיכה נגד הנשיא, אשר בסופו של דבר הובילה למותו בנובמבר.
מאדאם נו דינהה נהיו (Madame Ngo Dinh Nhu), אשת אחיו הקטן של הנשיא והיועצת הראשית של בעלה Dinh Nhu, אשר גם הוערכה כ"הגברת הראשונה" של דרום וייטנאם, טענה ש"אמחא בכפיי כשאראה מופע נוסף בו נזיר נצלה על האש", הערה אשר צוטטה מספר פעמים, והדגישה את חוסר שביעות רצונם של הבודהיסטים מן המצב הקיים ויחס השלטונות כלפיהם. בהמשך חודש יוני, ממשלת נו דין דיים טענה שטיק קואנג דוק היה מסומם לפני שאולץ לבצע התאבדות. הממשלה האשימה גם את מלקולם בראון (צלם האירוע), אשר נתן שוחד לטיק קואנג על מנת שישרוף את עצמו.
תקדימים לאירוע והשפעתו

למרות ההלם בו הרפובליקה המערבית הייתה שרויה, הצתות עצמיות של נזירים וייטנאמים לא נחשבו לדבר בלתי-רגיל. מקרי שריפות עצמיות בווייטנאם תועדו במשך מאות שנים, ולרוב נעשו בשם גאוטמה בודהה. כך, למשל, קיים תיעוד מ-1950 לשרפה עצמית בצפון וייטנאם שקדמה להתאבדותו של טיק קואנג דוק. לאחר כיבוש וייטנאם במאה ה-19, ניסו רשויות הודו-סין לעקור מן השורש את המנהג המגונה לטענתם, אך לא הצליחו בכך לחלוטין. במקרה אחד הצליחו הרשויות למנוע מנזיר וייטנאמי לשרוף את עצמו בהואה בשנת 1920, אך בסופו של דבר אותו נזיר הרעיב את עצמו למוות. במהלך שנות ה-20 וה-30, עיתוני סייגון דיווחו על מקרים רבים בהם נזירים שרפו את עצמם כאות מחאה לעניינים שונים.
קיים תיעוד של שרפה עצמית אשר התרחשה גם בסין בעיר חרבין ב-1948: נזיר התיישב בתנוחת מדיטציה על ערימה של נסורת עץ ושמן סויה, ושרף את עצמו למוות כמחאה נגד היחס לבודהיזם מצד הקומוניסטים, אשר בראשם עמד מאו דזה-דונג. נטען, כי גם ליבו של אותו הנזיר נשאר ללא פגע, בדומה לליבו של טיק קואנג דוק.
לאחר מותו של טיק קואנג, חמישה נזירים בודהיסטים שרפו את עצמם אוקטובר ב-1963, כשמשבר הבודהיזם בווייטנאם החריף. ב-1 בנובמבר הצבא הרפובליקני של וייטנאם יזם הפיכה מדינית, שבמהלכה נרצח הנשיא נו דין דיים. מספר נזירים המשיכו לשרוף את עצמם מאז, מסיבות שאינן קשורות לנו דין דיים, אלא בשל חוסר הכבוד לבודהיזם מצד השלטונות.
השריפות העצמיות לא פסחו גם על האמריקנים בסייגון. במקרה אחד, בנו הצעיר של קצין אמריקני התיז על עצמו בנזין והצית את עצמו. הוא הספיק להיכוות קשות לפני שהאש כובתה, וההסבר היחיד שסיפק לאחר האירוע היה: "רציתי לראות איך זה".
לטיק קואנג דוק קמו ממשיכים גם בארצות הברית - שהציתו את עצמם כאות מחאה על מלחמת וייטנאם. נורמן מוריסון, פציפיסט נוצרי, שפך על עצמו קרוסן ושרף את עצמו מתחת לחלונות משרדו של מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט מקנמארה, בפנטגון, ב-2 בנובמבר 1965. אליס הרז, קשישה בת 82, שרפה גם היא את עצמה למוות באותה השנה, בדטרויט.
בתרבות הפופולרית

תמונתו של קואן דוק בוער, שצולמה בידי מלקולם בראון הופיעה על שער אלבומה הראשון של להקת המטאל האלטרנטיבי האמריקאית רייג׳ אגיינס דה מאשין.
טיק קואנג דוק. תמונה זו מוכרת בקרב המהאייאנה בודהיזם, התמונה מבוססת על תצלום אשר צולם לפני מדרגות מקדשו.
דגל הבודהיזם
המכונית ששמשה את טיק קואנג דוק להגיע אל הצומת שבה שרף את עצמו. כיום המכונית (כמצולם בתמונה) חונה בבית התפילה Huế's Thien Mu.
שריד הלב של טיק קואנג דוק אשר נותר בשלמותו.
נו דין דיים
הנשיא ה-35 של ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי, הצהיר ש"שום תמונת חדשות בעיתון, בשום שלב בהיסטוריה, לא חוללה כל כך הרבה ריגושים ברחבי העולם באותו הזמן".
גופתו של הנשיא נו דין דיים לאחר ההתנקשות ב-2 בנובמבר, כאשר היה בדרכו למפקדות צבאיות.
מריאנו אנדוחר

מריאנו גונסאלו אנדוחר (בספרדית: Mariano Gonzalo Andújar; נולד ב-30 ביולי 1983) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק בעמדת השוער בקבוצת אסטודיאנטס.
קריירה

אנדוחר החל את הקריירה הבוגרת שלו בקבוצת הוראקן מליגת המשנה הארגנטינאית. ב-2005 הושאל לנאפולי ולאחר שנה, חזר לארגנטינה כדי לשחק בקבוצת אסטודיאנטס תחת המאמן דייגו סימאונה. ב-2006 זכה עם הקבוצה באליפות האפרטורה. ב-2008 הגיע לגמר גביע סודאמריקנה, וב-2009 זכה עם הקבוצה בגביע ליברטדורס כשוער הראשון בסגל. במסגרת טורניר זה, שמר על שער נקי 8 משחקים ברצף ובסה"כ ב-11 משחקים מתוך 16.
ב-24 ביוני 2009 הודיעה קטניה שהיא חתמה על חוזה לרכישתו ל-4 שנים. בתחילת 2012 הודיעה קטניה על השאלתו לאסטודיאנטס לחצי שנה. בינואר 2014 חתם בנאפולי שהשאילה אותו עד סוף העונה לקטניה והוא צפוי לשחק במדי נאפולי בעונת 2014–2015. לאחר עונה הושאל לאסטודיאנטס. ביולי 2016 חתם באופן קבוע באסטודיאנטס.
זימונו הראשון לנבחרת ארגנטינה היה ב-2007, לקראת מוקדמות מונדיאל 2010. הופעתו הראשונה הייתה באותו טורניר, בניצחון 0–1 על נבחרת קולומביה ב-6 ביוני 2009. הוא נכלל גם בסגל הנבחרת למונדיאל 2010 כשוער שני, אך לא שיחק. הוא נכלל גם בסגל הנבחרת למשחקי קופה אמריקה 2011 ומונדיאל 2014.
תארים

גביע ליברטדורס: 2009
אליפות ארגנטינה: 2006 (אפרטורה)
הסופר קאפ האיטלקי: 2014
גביע העולם (סגנות): 2014
קופה אמריקה (סגנות): 2015, 2016
נאוול גוסמאן

נאוול איגנסיו גוסמאן פלומקה (בספרדית: Nahuel Ignacio Guzmán Palomeque; נולד ב-10 בפברואר 1986 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי שמשחק בעמדת השוער בטיגרס המקסיקנית ובנבחרת ארגנטינה.