stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת בפראבור
היסטוריה > מוזיאון יהודי קרלה

בשנת 1996, בית הכנסת הוכרז כאנדרטה מוגנת על ידי מדינת קרלה, אך הוא נשאר מוזנח עד שנת 2009. באותה שנה בית הכנסת הועבר לאחריות המחלקה לארכאולוגיה של מדינת קרלה. משנת 2010, הממשלה שיפצה את המבנה הרעוע כחלק מפרויקט מורשת מוזיריס (אנ') והסבה אותו למוזיאון כדי להדגיש את המורשת היהודית של מדינת קרלה. המוזיאון נפתח לציבור הרחב בשנת 2014.
ארכיטקטורה

בית הכנסת פראבור בנוי בשילוב ייחודי של אדריכלות מסורתית של בתי כנסת יהודיים, עם סגנונות אדריכליים של קרלה (אנ'). הדבר ניכר בעיקר בפתחים והשערים המקושתים לאורך השביל המוביל לבניין הראשי.
ארכיטקטורה > המבנה

בדומה לארכיטקטורה של בתי כנסת אחרים בקרלה, יש בבית הכנסת עזרת נשים, שהכניסה אליה, ישירות מחוץ למבנה באמצעות גרם מדרגות.
בקיר החיצוני של מתחם בית הכנסת קיים לוח אבן משנת 1616, ועליו חרוט בעברית השם דוד יעקב קסטיאל מודאליאר, המנהיג הרביעי של הקהילת יהודי קרלה, שהיה הגורם המרכזי לבנייה מחדש של בית הכנסת.
ראו גם

בית הכנסת פארדסי
בית הכנסת מאלה
יהודי קוצ'ין
קוצ'י, הודו
הערות שוליים

↑  #talk_media Paravur Jewish Synagogue, נבדק ב-2022-08-09
1 2 3 4  Shalva Weil (2010-07-16). "A revival of Jewish heritage on the Indian tourism trail". The Jerusalem Post (JPost.com). נבדק ב-2017-12-14.
↑  "The Synagogues of Kerala". cochinsyn.com. נבדק ב-2021-09-28.
↑  Anandan, S.; Anandan, S. (2013-12-02). "On display, the history of Malabar Jews". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2017-12-14.
1 2  "Steeped in Jewish history: The Kerala relics Modi gifted to Netanyahu on his maiden Israel visit". The News Minute. 2017-07-05. נבדק ב-2017-12-14.
1 2 3 4 5  Srivathsan, A (2010-03-16). "Paravur synagogue to be restored". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2017-12-14.
↑  Weil, Shalva (2009-11-01). "The Place of Alwaye in Modern Cochin Jewish History". Journal of Modern Jewish Studies. 8 (3): 319–335. doi:10.1080/14725880903263044. ISSN 1472-5886.
↑  Pradeep, P (2003-05-26). "Jewish songs in Malayalam". The Hindu. אורכב מ-המקור ב-2003-06-27. נבדק ב-2017-12-14.
↑  Gamliel, Ophira (2009). PhD Thesis: Jewish Malayalam Women's Songs (PDF) (באנגלית). Hebrew University. אורכב מ-המקור (PDF) ב-26 במרץ 2017. נבדק ב-14 בדצמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Waronker, Jay A. "Kerala - Parur Synagogue". indianjews.org (באנגלית בריטית). נבדק ב-2017-12-14.
1 2  Waronker, Jay A. "The Synagogues of Kerala". cochinsyn.com. נבדק ב-2017-12-14.
1 2  "Kerala Jews Historical Museum at Paravur Synagogue | Museums at Muziris Heritage Project". www.muzirisheritage.org. נבדק ב-2017-12-14.
↑  Staff Reporter (2014-03-04). "Museums opened as part of Muziris project". The Hindu (בIndian English). ISSN 0971-751X. נבדק ב-2017-12-14.
↑  Jain, Mahima A (2014-11-27). "Kerala's 3,000-year-old history gets four new homes". The Hindu Business Line (באנגלית). נבדק ב-2017-12-14.
ארון הקודש והבימה של בית הכנסת פראבור כפי שמוצגים במוזיאון ישראל בירושלים
שחיקה (פסיכולוגיה)

| --- | --- |

 תחום:  פסיכולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D002055
 סיווגים
 ICD-10:  Z73, ICD10=F43.8
 ICD-11:  QD85 
 
שחיקה היא מצב של תשישות ארוכת-טווח ועניין מצומצם, בדרך כלל בהקשר של מקום העבודה, אשר לעיתים רבות מוקרן גם לתחומי חיים אחרים כמו חיי משפחה וחינוך ילדים, קשרים בין-אישיים, תחביבים ועוד, ומשפיע עליהם לרעה.
לרוב, שחיקה נתפסת כתוצר של לחצים מתמשכים, ללא תקופה מתאימה של התאוששות. לעיתים משתמשים בשחיקה ולחץ (stress) כשני מונחים מקבילים או זהים, אך שחיקה היא למעשה תגובה ללחצים שקשה להתמודד עמם.
בתחום הארגוני, שחיקה מתייחסת לבעיות כלליות הקשורות בניהול לחצים בעבודה. כך למשל, חוסר איזון בין מספר רב של דרישות בשילוב עם מחסור במשאבים והתנגשות בין הערכים האישיים של העובדים לערכים המגולמים בארגון, גורמים לשחיקה. סקרים מצביעים על כך ש-40% מכוח העבודה בארצות-הברית מושפע באופן שלילי מלחץ וכי מרבית העובדים מאמינים כי הם חווים יותר לחצים בעבודה, בהשוואה לדור הקודם. לחצים אלו מובילים עובדים רבים לחוות תחושות מוגברות של שחיקה, במיוחד כאשר משאביהם להתמודדות עם מצבי לחץ מוגבלים. מצב זה של שחיקה גובה מחיר הן מעובדים והן מארגונים.
רקע

המושג שחיקה נרחב ונחקר עוד החל משנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. כיום, ההגדרה המקובלת ביותר לשחיקה היא ההמשגה של מסלאך ועמיתים, לפיה סינדרום השחיקה מורכב משלושה רכיבים:
תשישות רגשית המאופיינת בתחושה כללית של חוסר באנרגיה ומשאבים.
דה-פרסונליזציה המתבטאת בריחוק וניכור מהעצמי ומהאחר – ממונים, עמיתים לעבודה ולקוחות.
ירידה בתחושות המסוגלות וההישגים האישיים המלווה בנטייה להעריך את העצמי ואת היכולות האישיות באופן שלילי.
גישה אחרת מגדירה שחיקה בעבודה כתוצר של שני תהליכים:
גורמים פיזיים ופסיכולוגיים – בשלב הראשון דרישות התפקיד – שהם גורמים פיזיים ופסיכולוגיים בסביבת העבודה כמו עומס, לחץ זמן ומגע עם לקוחות – גורמים לעובד למאמץ יתר ולתחושות של תשישות וחוסר מסוגלות.
מחסור במשאבים – בשלב השני מחסור במשאבים, כגון משוב, תגמולים, ביטחון בתפקיד ותמיכה מצד הממונה, מגביל את היכולת של העובד לעמוד בדרישות העבודה, ולבסוף מוביל להתנהגויות נסיגה, ניכור וחוסר מעורבות.
כלים למדידת שחיקה

בתחילת שנות ה-70, כאשר המחקר בתחום השחיקה היה צעיר, מרבית המחקרים התבססו על חקר מקרים, באמצעות שימוש בראיונות עומק עם עובדים בתחום של מתן שירות. בשנות ה-80 המחקר פנה למדידה כמותית של הגורמים וההשלכות של שחיקה, ופותחו מספר כלים מחקריים למדידה שיטתית של שחיקה, חלקם באמצעות סקרים ושאלונים, וחלקם באמצעות בחינה של מדדים פיזיולוגיים כגון רמות הקורטיזול בדם.
כלים למדידת שחיקה > MBI: Maslach Burnout Inventory

הכלי המקובל ביותר, בו נעשה השימוש הנרחב ביותר למדידת שחיקה הוא ה-MBI: Maslach Burnout Inventory. מדד זה מכיל 22 פריטים אשר מודדים את שלושת הרכיבים של שחיקה: תשישות, דה-פרסונליזציה וירידה בתחושות המסוגלות וההישגים האישיים. הנבדקים מתבקשים לדרג את התדירות והעוצמה בה הם חווים כל היגד (בסקאלה שנעה בין 1–6 עבור תדירות, וסקאלה שנעה בין 1–7, עבור עוצמה). ניקוד גבוה בממדים של תשישות ודה-פרסונליזציה וניקוד נמוך בסקאלה של הישגים אישיים, משקפים שחיקה גבוהה.
כלים למדידת שחיקה > JD-R: Job Demands-Resources

כלי המבוסס על המודל המכונה "דרישות-משאבים בעבודה" (Job demands-resources) אשר מציע כי דרישות בעבודה והיעדר משאבים מובילים לתשישות וחוסר מעורבות. מדד זה מורכב מ-11 פריטים המתארים תנאי עבודה, כאשר 5 פריטים מתייחסים לדרישות בעבודה, ו-6 מתייחסים למשאבים. נחקרים מתבקשים לדרג את מידת הסכמתם עם ההיגדים על גבי סקאלה שנעה בין 1–4. התשובות מקודדות כך שניקוד גבוה יותר מתייחס לדרישות גבוהות יותר וליותר משאבים בעבודה, בהתאמה.
גורמים לשחיקה

ניתן לסווג את כל אותם דרישות, אילוצים ומתחים שאנשים חווים בעבודה ומובילים לשחיקה, לשלוש קטגוריות רחבות המגדירות את הגורמים לשחיקה: מאפייני התפקיד, מאפיינים ארגוניים ומאפיינים אישיים.
גורמים לשחיקה > מאפייני התפקיד

פעמים רבות אופי העבודה בתפקיד מסוים כולל בתוכו מאפיינים שליליים שעלולים להוביל לשחיקה. הגורם המהותי ביותר הוא יחסים עם עמיתים ולקוחות, שכן הוא דורש משאבים קוגניטיביים ורגשיים מרובים מהעובד, במיוחד בתפקידים בהם העובד נדרש לבצע עבודת רגשות, אשר נמצאה כגורם משמעותי המוביל לחוויה של שחיקה. יתר על כן, עמימות, קונפליקט ועומס יתר בדרישות התפקיד גורמים אף הם לשחיקה.
גורמים לשחיקה > מאפייני התפקיד > עמימות, קונפליקט ועומס יתר בדרישות התפקיד

עמימות בתפקיד היא מצב של חוסר בהירות והדרכה בנוגע לאופן בו העובד מצופה לבצע את עבודתו ביעילות ולהצליח בהשגת יעדיו. קונפליקט בתפקיד מתרחש כתוצאה מדרישות מנוגדות המתוקשרות לעובד, כדוגמת מסרים סותרים ולא עקביים לגבי ערכים ונורמות בארגון. עומס בדרישות התפקיד מתייחס הן לריבוי משימות והן למשימות מאוד מסובכות. מצב זה של עומס, עלול להוביל עובדים להרגיש כי הם חסרים את הכישורים והמיומנויות הדרושים להשלמת המשימה באופן יעיל, או להאמין כי לא ניתן להשלים את העבודה במסגרת הזמן המוקצה. כל אלו, ביחד ולחוד, גורמים לשחיקה.
גורמים לשחיקה > מאפייני התפקיד > עבודה עם לקוחות

אינטראקציות ישירות, תכופות או ארוכות עם לקוחות, מקושרות עם רמות גבוהות יותר של שחיקה. מחקרים מצאו שככל שמספר הלקוחות גדל, כך נדרשים מהעובד יותר משאבים. כאשר מצב זה מתמשך, העובד פגיע יותר לשחיקה. עומס באינטראקציות בין-אישיות עם לקוחות מתבטא בתדירות, משך, כמות, ואחוז מהזמן אשר מושקע בלקוחות, כמו גם מרחק בין-אישי ומאפיינים של הלקוח (למשל ילד לעומת מתבגר). גורמים אלו מייצגים את עוצמת הקשר עם לקוחות, ומובילים לשחיקה.
גורמים לשחיקה > מאפייני התפקיד > עבודת רגשות

עבודת רגשות מתייחסת לתהליכים או חוויות של העובדים בניהול רגשות וביטויים רגשיים במטרה לעמוד בדרישות העבודה. בתפקידים רבים, בעיקר כאלו של מתן שירות, אך לא רק, ישנם מעין חוקים בלתי פורמליים, המתייחסים למידה בה רצוי/לא רצוי להציג רגשות או להסתירם. השליטה של ארגונים על הצגת רגשות היא מלחיצה ומתישה בבסיסה והתנהגות בחוסר אותנטיות לאורך זמן עשויה לייצר תחושות ריחוק וניתוק לא רק מרגשותיו האמיתיים של הפרט, אלא גם מרגשותיהם של אנשים אחרים. כלומר, התנהגות זו היא גם מתישה נפשית וגם גורמת לדה-פרסונליזציה. כמו כן, תחושות של חוסר הישגיות אישית סבירות אף הן אם האדם מאמין כי הציג רגשות באופן לא יעיל או כאשר נתקל בהטרדות מצד לקוחות. עבודת רגשות קשורה אפוא לכל הממדים של שחיקה: תשישות, דה-פרסונליזציה וירידה בתחושת המסוגלות.
גורמים לשחיקה > מאפיינים ארגוניים

ישנם מספר גורמים המאפיינים את הארגון בו העובד עובד, אשר עשויים להוביל לשחיקה, במיוחד המידה בה עונשים או תגמולים מקושרים לביצועים, פיקוח וניטור, וחוסר הגינות בארגון. כך למשל, מחקר שבחן צדק תהליכי בארגון הראה כי אנשים יותר מעריכים הליך הוגן מאשר תוצאות מועדפות. מחקרים אחרים הראו כי חוסר הגינות בארגון ומערכת יחסים חברתית לא מאוזנת, מנבאים שחיקה.
גורמים לשחיקה > מאפיינים ארגוניים > תלות בין ביצועים לתגמולים ועונשים

המידה בה עונשים ותגמולים מקושרים לביצועים גורמת לשחיקה. שני המצבים הבעייתיים ביותר המובילים לשחיקה הם ביצועים שאינם מתוגמלים וענישה שאינה תלויה בביצועים. עובדים שלא זוכים להכרה על ביצועיהם, או נענשים ללא תלות בביצועיהם, לאורך זמן, חווים שחיקה וירידה בתחושות המסוגלות וההישגים האישיים.
גורמים לשחיקה > מאפיינים ארגוניים > פיקוח וניטור תמידיים

ניטור יתר של מה העובד עושה, מתי וכיצד הוא מבצע זאת, מגביר את הלחץ שעובדים חווים, מפחית את איכות עבודתם ומעכב את הפרודוקטיביות שלהם. עובדים לרוב משגשגים במקומות בהם יש להם שליטה על סביבת העבודה שלהם, ושהייה תחת פיקוח וניטור תמידיים של הממונים או של מערכת דיגיטלית, מקושרת לרמות מוגברות של חרדה, מתח, כעס ועייפות. מנגד, עובדים יחוו פחות שחיקה כאשר יהיה להם חופש עבודה וכוח לקבל החלטות עצמאיות.
גורמים לשחיקה > מאפיינים אישיים

שחיקה תלויה בחלקה ביכולתו של העובד להתמודד עם אותם מאפייני תפקיד וגורמים ארגוניים המשפיעים על שחיקה, כגון עומס בתפקיד ועבודה מול לקוחות. מאפיינים אישיותיים וקוגניטיביים עשויים להסביר את היכולת של עובדים מסוימים להתמודד טוב יותר מאחרים עם אותם מאפיינים אשר גורמים לשחיקה.
גורמים לשחיקה > מאפיינים אישיים > ציפיות אישיות

הציפיות של עובדים בנוגע למקצוע, לארגון ולמסוגלות העצמית שלהם תורמות באופן משמעותי לשחיקה. לרוב אנשים צעירים נוטים יותר לחוות שחיקה לעומת אנשים מבוגרים, היות שיש להם תפיסות יותר ריאליות בנוגע לציפיות מעצמם ומאחרים. עובדים יותר אידיאליסטיים, הישגיים ובעלי סטנדרטים גבוהים, נוטים להציב יעדים שאינם ברי השגה, וכך הם מועדים יותר לחוות שחיקה. כמו כן, כאשר העבודה דורשת לפעול על פי ערכים שהוא מתנגד להם, העובד צפוי לחוות כעס, אשמה, עצבנות ומתיחות, וכל אלו יחדיו מגבירים את תחושת השחיקה.
גורמים לשחיקה > מאפיינים אישיים > נטיות אישיותיות

עובדים שלא אוהבים מבנים ארגוניים וביורוקרטיה ועובדים בארגון כזה, בעלי נטייה גדולה יותר לחוות שחיקה בעבודה. בנוסף, אנשים שנוטים לייחס אירועים למזל או לגורמים חיצוניים, במקום לייחסם ליכולת שלהם, נוטים יותר אף הם לחוות שחיקה.
השלכות של שחיקה

היות ששחיקה היא תגובה רגשית כרונית למצב של לחץ מתמשך, עלולות להיות לה השלכות שליליות הן על הפרט והן על הארגון. ראשית, שחיקה עלולה לגרום לשלל סימפטומים פיזיולוגיים כגון חוסר תיאבון, כאבי ראש, וכאבים בחזה; וכן לתחושות של חוסר אונים, עצבנות, חרדה ודיכאון. שנית, שחיקה מובילה לנסיגה חברתית ומפחיתה את המידה בה הפרט מעורב באינטראקציות חברתיות כמו גם את טיבן של אותן אינטראקציות, הן עם גורמים בעבודה והן עם גורמים מחוצה לה. שלישית, לשחיקה עלולות להיות השלכות התנהגותיות הכוללות עזיבה, היעדרות, וירידה באיכות ובכמות העבודה. בנוסף, השלכות אלו עלולות לכלול התנהגויות צריכה, כמו עישון ושימוש באלכוהול וסמים. רביעית, שחיקה עשויה להשפיע על התפתחות של עמדות שליליות כלפי לקוחות, כלפי התפקיד, הארגון ואפילו עמדות וגישות שליליות כלפי העצמי. לבסוף, מחקרים מראים כי שחיקה משפיעה על ביצועים בעבודה. גורמי לחץ ודרישות בעבודה, אשר גורמים לשחיקה, מפחיתים את יכולתו של העובד לתפקד ביעילות, וכך למעשה פוגעים בביצועיו.
דרכי התמודדות עם שחיקה ומניעתה

התערבויות מומלצות למניעת שחיקה כוללות אסטרטגיות אישיות כגון ביו-פידבק, מדיטציה, אימון, או פנייה לעזרה ממטפל או יועץ פנים ארגוני. לצד זה, ישנן גישות המדגישות במיוחד את האפקט החזק של אינטראקציות חברתיות במיתון של שחיקה. אינטראקציות תומכות עם קולגות וממונים עשויות לסייע לעובדים להבין את ההיגיון שבדרישות העבודה ולעשות שכל בקונפליקטים או בדרישות הסותרות. דיבור מאפשר אוורור של תסכולים, הבהרה של יעדים עמומים, והגדרה הדדית של מטרות העבודה. זאת ועוד, השתתפות בקבלת החלטות עשויה למנוע ולטפל בשחיקה. עובדים שיש להם קול ביצירת סביבת העבודה שלהם מרגישים שלמים יותר ובעלי כוח. יתרה מכך, השמעת קולם במצבים שונים מסייעת להם להתמודד עם חוקים ורגולציות, אשר אחרת היו ממוסגרות כאילוצים מחלישים או מטרדים מעצבנים.
ראו גם

לחץ בעבודה
איזון בית-עבודה
לקריאה נוספת

איילה מלאך פיינס, "שחיקה בעבודה: גורמים, תוצאות ודרכי התמודדות", הוצאת מודן
שמואל הסרדי

| --- | --- |

הקדש שמואל הסרדי בעיר העתיקה של ברצלונה
 לידה:  1190 ד'תתק"נ
 פטירה:  1256 (בגיל 66 בערך) ה'ט"ז
 מקום פעילות:  ספרד
 תקופת הפעילות:  ? – ערך בלתי־ידוע 
 תחומי עיסוק:  דיני ממונות
 רבותיו:  הרמב"ן
רבי שמואל הסרדי (ד'תתק"נ, 1190 - ה'ט"ז, 1256) היה מחכמי ספרד במחצית הראשונה של המאה ה-13, מחבר ספר התרומות העוסק בדיני ממונות.
קורות חייו

נראה שמוצאו מהאי סרדיניה ומכאן מקור שמו (במקורות מסוימים השתבש שמו ל"שמואל הספרדי"). שם אביו רבי יצחק. מתוך תעודות שנתפרסמו במאה ה-20 עולה כי כבר בשנת ד'תתקע"ה (1215) ישב בברצלונה ועסק בתורה מתוך רווחה כלכלית. לרשותו עמדו שדות ונכסים אותם החכיר והשכיר ליהודים ולגויים. באחד המבנים ברובע העתיק בברצלונה נשתמרה כתובת "הקדש רבי שמואל הסרדי נ'ב'ת' (נפשו בטוב תלין, תהילים כ"ה 13)".
קשריו עם הרמב"ן

רבי שמואל הסרדי היה תלמיד-חבר לרמב"ן. כאשר כתב את ספרו העוסק בדיני ממונות התייעץ עם הרמב"ן בכמה עניינים שהתקשה בהם בכתב ובעל פה. התשובות הכתובות שנדפסו בספרו של הסרדי נשתמרו גם בכתב יד יחיד, והתפרסמו תחילה על ידי הרב שמחה אסף ב"ספרן של ראשונים" (ירושלים תרצ"ה), ואחר כך על ידי הרב חיים דב שעוועל יחד עם תשובות נוספות של הרמב"ן (ירושלים תשל"ה). קבוצת התשובות לרבי שמואל הסרדי היא העיקרית מבין תשובותיו של הרמב"ן שהגיעו לידינו.
מתשובות אלו שנוסחו בעיקרן באופן פרשני-למדני במטרה להבין את כוונת התלמוד ולא כתשובות לשאלות מעשיות מסוימות ניתן ללמוד על דמותו של הרמב"ן כפרשן. באחת התשובות כתב הרמב"ן "אנו עומדים בתתקפ"ג ליצירה", כלומר שנת 1223 בה היה הרמב"ן בן מעט יותר משלושים, וכבר אז, בתשובה אחרת, הוא מפנה את השואל לחידושיו על הש"ס, ומכאן שהיו נפוצים לפחות בחלקם באותה עת.
ספר התרומות

את ספר התרומות החל לכתוב בהיותו כבן 30 וסיימו בשנת ד'תתקפ"ה (1225). הספר הוא מעין "אנציקלופדיה לדיני ממונות וחושן משפט" מסודר לפי עניינים ונושאים ולא ע״פ סדר מסכתות התלמוד. לפי מנחם אלון "ניתן לראות בו מבחינה מסוימת את הקודקס הראשון המוקדש אך ורק למשפט האזרחי שבמשפט העברי".
נושאו המרכזי של הספר הוא הלכות לווה ומלווה ועניינים הקשורים בכך. המניעים לחיבור הספר נבעו כנראה מהיכרותו עם חיי הכלכלה והמסחר והרצון להמציא ספר הלכות נוח לטובת העוסקים בכך ואולי אף לטובת הדיינים. בהקדמתו כתב: ”וחיברתיו... למען יהיה כל משפט הבא בשטרי הלואה ובמלוה על פה ובמשפט מלוה ולווה - במקום אחד נשלם. אשר פעמים עושקים ממון הנושים אותם בנכליהם ובתרמיתם, בשקריהם ובפחזותם, לטעון טענת הרמאי, ויש אשר לאחרים נכסיהם משועבדים נכתבים, ויש אשר לווים בנשך ובמרבית וזוקפין עליה במלוה קרן וריבית, ומכל זה נוטלין ממון חבריהם ויורדים ואוכלים את נכסיהם, פעמים בהיתר פעמים באיסור, כדכתיב לוה רשע ולא ישלם. על כן תרתי בליבי להביאם על כל אלה במשפט ולהורות לפניהם הדרך אשר ילכו בה”.
הספר מחולק ל-70 שערים העוסקים כל אחד בנושא מסוים. כל שער מחולק גם הוא לפרקים ("עניינים" או "חלקים") וכל פרק מחולק לסעיפים ("פרטים"). המחבר מביא את סוגיית התלמוד, דברי הפוסקים שקדמו לו ותשובות הרמב"ן, דן בהם באריכות ומכריע וקובע את ההלכה. שמו של הספר ניתן בהשראת דברי רבי שמעון בר יוחאי לתלמידיו, ומשמעותו היא שתוכן הספר נלקט ונברר מתוך דברי הפוסקים שלפניו שבררו גם הם מדברי התלמוד, "תרומה מתרומתם". בפתח הספר הובא תוכן מפורט לשערי הספר כדי לעשותו לספר הלכות שימושי, "ורמזתי כל דין ודין בראש החיבור להיותם לכל קורא בהם נמצאים ומבוארים".
ספר התרומות נדפס לראשונה בסלוניקי בשנת ה'שנ"ו (1596), וזכה לפרסום נוסף בעקבות הפירוש המקיף לספר שכתב רבי עזריה פיגו מחכמי איטליה במאה ה-17 בשם "גידולי תרומה". השפעתו הרבה של הספר באה גם בעקבות אזכורו התדיר בחלק חושן משפט בקובץ ההלכתי ארבעה טורים שחיבר רבי יעקב בן אשר המהווה את הבסיס לפסיקת ההלכה בעם ישראל. לפי חוקר כתבי בעל הטורים הרב רייניץ, רובו של חושן משפט נסמך על הסדר והכתוב בספר התרומות, שבתורו משלים ונסמך בחלקו על סיכום הלכות משא ומתן בספר משנה תורה לרמב"ם.
בשנת תשמ"ח (1988) הודפסו ספר התרומות ופירושו של רבי עזריה פיגו במהדורה מחודשת הכוללת מראי מקומות, שינויי נוסחאות, הערות, מפתחות וסיכומי שיטות על ידי הרב אריה גולדשמידט, ובהוצאת מכון ירושלים.
בהקדמה ל"ספר התרומות" הוזכר ספר נוסף שחיבר רבי שמואל הסרדי בשם "ספר הזכרונות" שקדם ל"ספר התרומות" ועסק גם הוא בדיני ממונות על פי סדר מסכתות הש"ס, אך הוא לא הגיע לידינו.
אברהם ברק סאלם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1882 קוצ'י, הודו 
 פטירה:  1967 (בגיל 85 בערך) קוצ'י, הודו 
 מדינה:  הראג' הבריטי, הודו 
 השכלה:  מכללת מהרג'ה 
 מפלגה:  הקונגרס הלאומי ההודי 
 
אברהם ברק סאלם (1882 – 1967) היה לאומן הודי וציוני, עורך דין ופוליטיקאי, ואחד היהודים הקוצ'ינים הבולטים ביותר במאה העשרים. הוא היה צאצא של עבדים משוחררים, והיהודי הקוצ'יני הראשון שנעשה עורך דין. הוא עבד בארנאקולם, שם השתמש לבסוף בסאטיאגרהא, מחאה לא אלימה, כדי להילחם באפליה בקרב היהודים כנגד בני עדתו. הוא היה פעיל באיגוד המסחר ופעיל למען מטרות הודיות לאומיות, ומאוחר יותר נמשך לציונות. לאחר שביקר במנדט הבריטי בשנות ה-30 של המאה העשרים עזר לארגן את עלייתם של רוב היהודים הקוצ'ינים לישראל עד 1955. הוא נשאר בקוצ'י לשארית חייו.
ראשית חייו

סאלם נולד ב-1882 למשפחה יהודית בקוצ'ין, שהייתה אז נסיכות קטנה בהודו הבריטית, (כיום במדינת קרלה). משפחתו נחשבה מן ה"משוחררים", שמשמעו עבדים לשעבר, בדרך כלל כאלו שהובאו מספרד או אירופה. היהודים הפארדסים ("הזרים") של קוצ'ין הם יהודים ספרדים שהגיעו אליה החל מהמאה ה-16 בעקבות גירוש ספרד, והמשוחררים ברובם הגיעו איתם. הפארדסים נהגו להפלות את המשוחררים בקהילה היהודית, שנחשבו במעמד נחות בבית הכנסת פארדסי בקוצ'ין, והורשו לשבת רק על הרצפה או על המדרגות מחוץ למבנה. מעבר לאפליית המשוחררים, הייתה במשך מאות שנים גם הפרדה אתנית בין הפארדסי שנחשבו "לבנים" ליהודי מלבר, הקהילה היהודית העתיקה של קוצ'ין, שנחשבו "שחורים". ההפרדה נבעה במקור משוני תרבותי, מאחר שאף צד לא ערער על מוצאם היהודי הביולוגי הזהה של שני הצדדים, אולם עם הזמן קיבלה ההפרדה אופי של הפרדה על בסיס צבע עור.
סאלם גודל בידי אמו, ולמד בקולג' המהראג'ה בארנאקולאם. הוא עבר לצ'נאי כדי לקבל תואר בוגר באמנויות, ובכך הפך לבוגר האוניברסיטה הראשון מקרב המשוחררים. בזמן שהיה בצ'נאי, גם קיבל תעודת בוגר במשפטים, והיה לראשון שקיבל תואר שכזה מבין יהודי קוצ'ין. לאחר מכן הוא שב לבית המשפט המרכזי של קוצ'ין בארנאקולם להתמחותו כעורך דין.
אקטיביזם

ליהודי מלבר היו שבעה בתי תפילה. ליהודים הלבנים היה אחד, בית הכנסת פארדסי, שבמשך מאות שנים היה חסום בפני מי שנחשבו לא טהורים. היהודים הלבנים נהגו להתחתן בתוך העדה, ובכך פסלו גם את המשוחררים וגם את יהודי מלבר (שגם הם עצמם התחתנו רק בתוך העדה, ופסלו את העדות האחרות לנישואין). המשוחררים נאלצו לשבת באחורי בית הכנסת או בחוץ. ההפרדה דמתה לאפליה ההודית נגד האסטות הנמוכות, שניתן לראות לפעמים גם בכנסיות הנוצריות בהודו.
סאלם נלחם נגד האפליה הזו בכך שהחרים את בית הכנסת לזמן מה. הוא השתמש בסאטיאגרהא (מחאה לא אלימה) כדרך להילחם באפליה מתוך הקהילה. הדבר הוביל לכך שהיו אנשים שהתייחסו אליו כ"גנדי היהודי". עד אמצע שנות ה-30, מנדלבאום מדווח כי רבים מהאיסורים הישנים קרסו, והדבר שיקף שינויים דומים שאירעו בחברה ההודית כולה.
סאלם שירת במועצה המחוקקת בנסיכות קוצ'ין מ-1925 עד 1931 ושוב מ-1939–1945. הוא תמך בתנועת איגוד המסחר שהייתה אז בהתהוות, והיה לאומן הודי פעיל. בסוף 1929 הוא השתת, במפגש לאהור של הקונגרס הלאומי ההודי, שם עברה החלטה הקוראת לעצמאות מוחלטת מהראג' הבריטי.
לאחר שביקר בפלשתינה-א"י ב-1933, החל סאלם להימשך למטרה הציונית. לאחר עצמאות הודו ב-1947, פעל סאלם לקידום עלייה לישראל בקרב יהודי קוצ'ין. ב-1953 הוא ביקר בישראל כדי לנהל משא ומתן מטעם היהודים ההודים שרצו לעלות. פעילות זו גם סייעה להורדת מחיצות בין קהילות יהודי קוצ'ין. לאחר העלייה לישראל נחשבו כולם עולים חדשים, ורבים מהם השקיעו מאמצים רבים בהיטמעות בחברה הישראלית.
אף על פי שרוב האוכלוסייה היהודית העתיקה של קוצ'ין עזבה לבסוף ועלתה לישראל עד 1955 (ובמקרה של רבים מן היהודים הלבנים, לצפון אמריקה ואנגליה), סאלם חי בקוצ'ין עד מותו ב-1967. הוא נקבר בבית הקברות היהודי הלבן בג'ו טאון בקוצ'ין.
הנצחה

הכביש הסמוך לבית הקברות הלבן בקוצ'י נקרא על שמו של סאלם.
לקריאה נוספת

James Chiriyankandath (2008). "Nationalism, religion and community: A. B. Salem, the politics of identity and the disappearance of Cochin Jewry", Journal of Global History, 3, pp 21–42, doidoi:10.1017/S1740022808002428
Edna Fernandes. The Last Jews of Kerala. Portobello Books, 2008.
Katz, Nathan (2000). Who are the Jews of India?. Berkeley, CA: University of California Press.
הערות שוליים

↑  PANEL 39: Nationalisms and their Impact in South Asia(הקישור אינו פעיל) - European Association of South Asian Studies
↑  Katz 2000:67
1 2 3  T. V. R. Shenoy, "The Jewish Gandhi and Barack Obama", Rediff, 8 September 2008
↑  "A Kochi dream died in Mumbai", Indian Express, 13 December 2008
↑  Fernandes 2008:164
↑  Chiriyankandath 2008:21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276208505171  GND: 140278192  ISNI: 0000 0000 2527 1318  LCCN: n85251435  NTA: 238740218  VIAF: 55599120   WorldCat (עם VIAF): 55599120
מספן הים

| --- | --- |
סמל מספן הים של חיל הים
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 פיקוד
 יחידת אם:  זרוע הים
 דרגת המפקד:   תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  אמיר גוטמן
 מפקדים:  ראשי מספן הים
מספן הים (בעבר: מחלקת ים) הוא יחידה ראשית במטה חיל הים.
המספן אחראי לפעילות המבצעית, לפעילות האימונים, להדרכה ולפעילות השוטפת של חיל הים. ראש המספן הוא קצין בדרגת תת-אלוף, והוא מכונה רמי"ם.
עד תחילת שנות ה-80 נקרא מספן הים בשמות "מחלקת ים" ומחלקת מבצעים. המספן בוטל בשנת 2008 והוקם מחדש בשנת 2012.
תחומי אחריות

ניהול הפעלת הכוח והקצאת כוחות לזירות השונות
פיתוח תורות לחימה
אישור צרכים מבצעיים
קביעת מדיניות אימון הכוח הימי ויעדי כוננות וכשירות של הכוח המבצעי
קביעת יעדי ההתגוננות והאבטחה הקרקעית בחיל
ייצוג חיל הים בפני גורמים חיצוניים בכל הקשור לפעילותו המבצעית של החיל ולהשתלבותו בלחימה הצה"לית באימונים ובמבצעים
ראשי מספן הים

| תמונה | שם  | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שמואל טנקוס | דצמבר 1950 – יולי 1954 |  |
|  | צבי קינן | 1957-1955 | ראש המספן במלחמת סיני |
|  | שמואל ינאי | 1959-1958 |  |
|  | שלמה אראל | 1960 – 1965 | מפיק פרויקט ספינות סער |
|  | יצחק רהב | 1967-1965 | ראש המספן במלחמת ששת הימים |
|  | אברהם בוצר | ספטמבר 1967 – אוגוסט 1968 | מפקד חיל הים בין השנים 1968 – 1972 |
|  | בנימין תלם | 1968 – 1971 | מפקד חיל הים בין השנים 1972 – 1976 |
|  | הדר קמחי | 1971 – 1973 |  |
|  | צבי תירוש | 1975-1974 | ראש המספן בתקופת מלחמת יום הכיפורים |
|  | מיכאל ברקאי | 1976-1975 | מפקד חיל הים בין השנים 1976 – 1978 |
|  | שבתאי לוי | 1977 – 1978 |  |
|  | גדעון רז | 1981-1978 |  |
|  | אלי רהב | מאי 1981 – אוקטובר 1982 | ראש המספן במלחמת לבנון הראשונה |
|  | אברהם בן-שושן | 1982 – 1984 | מפקד חיל הים בין השנים 1985–1989 |
|  | מיכה רם | אפריל 1985 – 1989 | מפקד חיל הים בין השנים 1989–1992 |
|  | עמי אילון | 1989–1992 | מפקד חיל הים בין השנים 1992–1995 |
|  | אלכס טל | 1992–1994 | מפקד חיל הים בין השנים 1996–2000 |
|  | יוסי לוי | 1995-1994 |  |
|  | שאול חורב | מרץ 1995 – דצמבר 1997 |  |
|  | דוד בן בעש"ט | 1999 – 2001 | מפקד חיל הים בין השנים 2004–2007 |
|  | אלי מרום | 2001 – 2003 | מפקד חיל הים בין השנים 2007–2011 |
|  | דוד לוריא | 2003 – 2005 |  |
|  | נועם פייג | 2005 – 2007 | ראש המספן במלחמת לבנון השנייה |
|  | יוחאי בן יוסף | 2007 – 2008 |  |
|  | רן בן יהודה | 2012-2008 | איחוד מספן ים עם מספן המטה |
|  | עודד גור לביא | 2012 – 2014 | מספן הים הוקם מחדש |
|  | דרור פרידמן | 2014 – 2016 |  |
|  | עידו בן משה | 2016 – 2018 |  |
|  | שי אלבז | 2018 – אוקטובר 2019 |  |
|  | אייל הראל | נובמבר 2019 – יוני 2021 | לימים ראש אגף התכנון ובניין הכוח הרב-זרועי |
|  | דניאל הגרי | יוני 2021 – ינואר 2023 | לימים דובר צה"ל במלחמת חרבות ברזל |
|  | טל פוליטיס | ספטמבר 2023 – נובמבר 2024 | ראש המספן במלחמת חרבות ברזל |
|  | אמיר גוטמן | נובמבר 2024 - | ראש המספן במלחמת חרבות ברזל |