stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דידריק סטאפל
ממצאי החקירה

ב-28 בנובמבר 2012 פורסם הדו"ח המשותף הסופי, משלוש ועדות החקירה. הדו"ח מצא שסטאפל זייף או המציא נתונים של לפחות 55 פרסומים ועשר עבודות דוקטורט של סטודנטים שהנחה.
הדו"ח הסופי הגיע למסקנה שלא ניתן להוכיח אם התזה של סטאפל משנת 1997 מבוססת (חלקית) על נתונים פיקטיביים, מכיוון שהנתונים אינם זמינים עוד, יחד עם נתונים של חלק גדול מעבודותיו המוקדמות יותר. האוניברסיטה הודיעה כי תחקור האם ניתן יהיה לבטל את תואר הדוקטור של סטאפל על רקע התנהגות מדעית בלתי ראויה באופן מיוחד.
אף על פי שהדו"ח מתח ביקורת על מחסור מערכתי של אחריות אקדמית, ועדות החקירה הדגישו כי סטאפל פעל לבדו בכל המקרים. הדו"ח לא מצא ראיות לכך שחוקרים שותפים, תלמידי מחקר או אחרים היו מודעים להונאה, והמליץ לא לבטל את התארים של התלמידים המעורבים.
הרשעה ותוצאות

הפרשה הביאה לפיטוריו של סטאפל ולהעמדתו לדין בגין זיוף ומרמה. ב-9 בנובמבר 2011, מסר סטאפל מרצונו את תואר הדוקטור שלו לאוניברסיטת אמסטרדם.
אוניברסיטת ראדבאוט יזמה חקירה של פרופ' רוס פונק, שעל בסיס נתונים שסולפו על ידי סטאפל, פרסמה הודעה לעיתונות ב-2011 לפיה אוכלי בשר מתנהגים יותר בגסות מצמחונים. החקירה הובילה לנזיפה.
בסוף יוני 2013 נגזרו על סטאפל 120 שעות עבודות שירות בגין זיוף רחב היקף של תוצאות מדעיות. עם זאת, הוא זוכה מהונאת כספית של מענקים.
לאחר ההרשעה

ב-30 בנובמבר 2012 פרסם סטאפל ספר אוטוביוגרפי בשם "Derailment", בו הוא בוחן את פרשת ההונאה מנקודת מבטו שלו ודן בהרחבה במניעיו. הוא האשים את ועדת לייפלט ברצח אופי.
בספטמבר 2016, התפרסם כי סטאפל יעבוד במשך שנה במכללה ההולנדית לתיירות ותחבורה בברדה, בתפקיד אדמיניסטרטיבי במשרה חלקית, לא בהוראה. לאחר התנגדויות של הצוות ומועצת המוסד, הוחלט לבטל את המינוי.
חיים אישיים

סטאפל נשוי למרסלה הנדריקס, חברת מועצה מטעם D66 של עיריית טילבורך, ולהם שני ילדים.
פרסומים שהוסרו > פרקים בספרים

| שם הפרק | שנה | עורכים | מו"ל | ספר | הערות | ISBN (עמ') |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "In the mind of the beholder: The interpretation comparison model of accessibility effects" | 2007 | D.A. Stapel; J. Suls | Psychology Press | Assimilation and Contrast in Social Psychology |  | (313–327) |
| "Priming as proxy: Understanding the subjectivity of social life" | 2011 | K. C. Klauer; A. Voss; C. Stahl | Guilford Publications | Cognitive Methods in Social Psychology | Republished 2012 in abridged form with Stapel chapter excised. | מסת"ב 978-1-4625-0913-3 (148–183) |
| "From (Unconscious) Perception to Emotion: A Global-to-Specific Unfolding View of Emotional Responding" | 2011 | I. Nyklíček; A. Vingerhoets; M. Zeelenberg | Springer | Emotion Regulation and Well-Being | (Co-authored). Included in Retraction Watch listing | מסת"ב 978-1-4419-6952-1 |
דואן ואן האו

זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא .
דואן ואן האו (בוייטנאמית: Đoàn Văn Hậu; נולד ב-19 באפריל 1999 בתאי בין שבווייטנאם) הוא כדורגלן וייטנאמי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת האנוי מליגת העל הווייטנאמית ובנבחרת וייטנאם.
קריירת מועדונים > האנוי

האו גדל במחלקת הנוער של האנוי מליגת העל הווייטנאמית, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2017, כשהיה בן 17. הוא זכה עם המועדון בשתי אליפויות וייטנאם, בעונות 2018 ו-2019, ובסופר קאפ הווייטנאמי בשנת 2019, ונכלל בקבוצת העונה בליגה בעונת 2018.
קריירת מועדונים > ההשאלה להירנפיין

ב-2 בספטמבר 2019 הושאל האו להירנפיין מליגת העל ההולנדית למשך עונה אחת. ב-17 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על רודה במסגרת הסיבוב השני של הגביע ההולנדי, והפך להיות השחקן הווייטנאמי הראשון שמשחק בהולנד. זו הייתה הופעתו היחידה במדי המועדון, והוא לא זכה לדקות משחק במסגרת הליגה.
קריירת מועדונים > החזרה להאנוי

ב-1 באוגוסט 2020 חזר האו להאנוי, לאחר שהמשא ומתן בין הירנפיין להאנוי בנוגע להארכת תקופת ההשאלה שלו להירנפיין נכשל.
קריירה בינלאומית

ב-5 בספטמבר 2017 ערך האו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וייטנאם, בניצחון 2-1 על נבחרת קמבודיה במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2019.
הוא היה חלק מסגל נבחרת וייטנאם בטורניר אליפות דרום אסיה 2018, בו זכתה נבחרתו, וערך שבע הופעות בטורניר.
הוא היה חלק מסגל נבחרת וייטנאם בטורניר גביע אסיה 2019, ערך בו חמש הופעות, ונבחר כאחד מעשרת השחקנים הצעירים המצטיינים של הטורניר.
תארים

אליפות וייטנאם (2): 2018, 2019
הסופר קאפ הווייטנאמי (2): 2019, 2021
אליפות דרום אסיה (1): 2018
הערות שוליים

↑  Eenvoudige bekerzege, debuut Van Hau באתר הרשמי של הירנפיין, 17 בדצמבר 2019 (בהולנדית)
↑  Cầu thủ Văn Hậu lên đường về nước באתר Người Lao Động, ‏ 1 באוגוסט 2020
↑  Đoàn Văn Hậu về nước, thực hiện cách ly 14 ngày באתר Nhân Dân, ‏ 2 באוגוסט 2020
↑  Every AFC Asian Cup 2019 Squad Revealed - Final 23-man lists באתר Goal, ‏ 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  Hải, Hậu, best young players at Asian Cup באתר 
Vietnam News, ‏ 29 בינואר 2019 (באנגלית)
| נבחרת וייטנאם – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 בוי טיין דונג II ‏ •  2 דו דוי מאן •  3 קואה נגוק האי •  4 בוי טיין דונג I ‏ •  5 דואן ואן האו •  6 לואונג סואן טרואונג •  7 נווין הוי הונג •  8 נווין טרונג הואנג •  9 נווין ואן טואן •  10 נווין קונג פואונג •   11 נאן ואן דאי •  12 נווין פונג הונג דוי • 13 נווין טואן מאן •  14 טראן מין וונג • 15 פאם דוק הוי • 16 דו הונג דונג • 17 הו טאן האי • 18 הא דוק צ'ין • 19 נווין קואנג האי • 20 פאם ואן דוק • 21 נווין טאן צ'ונג • 22 נווין טיין לין • 23 דאנג ואן לאם • מאמן: האנג-סאו |  1 בוי טיין דונג II ‏ •  2 דו דוי מאן •  3 קואה נגוק האי •  4 בוי טיין דונג I ‏ •  5 דואן ואן האו •  6 לואונג סואן טרואונג •  7 נווין הוי הונג •  8 נווין טרונג הואנג •  9 נווין ואן טואן •  10 נווין קונג פואונג •   11 נאן ואן דאי •  12 נווין פונג הונג דוי • 13 נווין טואן מאן •  14 טראן מין וונג • 15 פאם דוק הוי • 16 דו הונג דונג • 17 הו טאן האי • 18 הא דוק צ'ין • 19 נווין קואנג האי • 20 פאם ואן דוק • 21 נווין טאן צ'ונג • 22 נווין טיין לין • 23 דאנג ואן לאם • מאמן: האנג-סאו | וייטנאם |
סופי דה רקוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1969 (בת 55) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 תחום יצירה:  עיצוב תלבושות 
 בן או בת זוג:  קווין בריי 
 מספר צאצאים:  1 
 אתר רשמי
 
סופי דה רקוף קרבונל (באנגלית: Sophie de Rakoff Carbonell; נולדה ביוני 1969) היא מעצבת תלבושות בריטית.
ביוגרפיה

דה רקוף נולדה בלונדון. בגיל 21 עברה לניו יורק, ועבדה ככתבת חיי לילה של המגזין פייפר (אנ') וכסטייליסטית. בהמשך, עבדה ככתבת גם עבור המגזינים ווג, Dazed & Confused (אנ'), וייב (אנ') ו-Detour. בשנת 1994 עברה ללוס אנג'לס, בה עבדה מספר שנים ככתבת מגזין פייפר, ופרסמה בו שש כתבות שער וכן כסטייליסטית בקליפים.
את ההזדמנות הראשונה שלה לעבוד כמעצבת תלבושות היא קיבלה בסרט 'Saturn' בשנת 1999. הסרט אמנם מעולם לא יצא לאקרנים אך דה רקוף הבינה שזהו התחום בו היא רוצה לעסוק. בשנת 2001, עיצבה את התלבושות לסרט, שובר הקופות, לא רק בלונדינית. על עבודה זו הייתה מועמדת לפרס גילדת מעצבי התלבושות למצוינות בסרט עכשווי (אנ'). הצבע הוורוד, אותו בחרה דה רקוף כ'חתימה' של הדמות הראשית אל וודס (ריס וית'רספון) הפך לאייקוני. לצורך איתור ה'חתימה' של אל וודס, דה רקוף וריס וית'רספון ביקרו באחוות נשים, והסכימו שהצבע הוורוד הוא המתאים ביותר לדמות. בשנת 2003, עיצבה דה רקוף את התלבושות לסרט ההמשך לא רק בלונדינית 2, והייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס גילדת מעצבי התלבושות. במשך השנים, דה רקוף עיצבה תלבושות לסרטי הוליווד נוספים כמו הכל אודות בנג'מין (אנ'), הנרקוד?, זוג משמיים (אנ'), אין כמו אלבמה, לילות אל. איי (אנ'), מת לחגוג (אנ'), אקסית במצור, הגלישה הגדולה במאווריקס, דני קולינס (אנ'), זאת מלחמה ופופסטאור (אנ'). דה רקוף עבדה לצד שחקנים בולטים כגון דרו ברימור, אל פצ'ינו, ג'ניפר לופז, ריס וית'רספון, ריצ'רד גיר, קמרון דיאז, קווין קוסטנר וג'ניפר אניסטון.
בנוסף לעבודתה בתעשיית הסרטים של הוליווד, דה רקוף מעצבת תלבושות גם בתעשיית הטלוויזיה (למשל בסדרות ויניל ותוכנית הבוקר), בתעשיית המוזיקה וכן בתעשיית הפרסום (בין הפרסומות עליהן עבדה ניתן למנות את ESPN, דיאט קולה, ריבוק, ויזה, ג'יפ, קאדילק ושברולט קורבט). כמו כן, עיצבה את התלבושות עבור דמויות משחק המחשב Grand Theft Auto II. בשנת 2014, ניהלה את עיצוב התלבושות של פסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס(אנ').
דה רקוף מתגוררת בלוס אנג'לס, היא נשואה לבמאי הקליפים, קווין בריי (אנ') ולזוג יש בן. אחיה הוא הבמאי אלכס דה רקוף (אנ'). בשנת 2018, השתתפה כאורחת בחתונת הנסיך הארי ומייגן מרקל.
הכרה

בשנים 2001 ו-2003 הייתה מועמדת לפרס גילדת מעצבי התלבושות למצוינות בסרט עכשווי.
בשנת 2005 זכתה בפרס 'נשות הוליווד' מטעם מגזין פרמייר (אנ').
בשנת 2007, עיצובי התלבושות שלה נכללו בספרה של דבורה נודלמן לנדיס (אנ') Dressed: A Century of Hollywood Costume Design.
בשנת 2012, החליפה הוורודה שעיצבה לסרט 'לא רק בלונדינית' הוצגה במוזיאון ויקטוריה ואלברט בתערוכת 'התלבושות ההוליוודיות' לצד 130 תלבושות אייקוניות נוספות מהסרטים חלף עם הרוח, הקוסם מארץ עוץ, משפחת אדמס, סופרמן, אינדיאנה ג'ונס, שליחות קטלנית ועוד.
בשנת 2018, התלבושות בקליפ Thank U, Next של הזמרת האמריקאית, אריאנה גרנדה עוצבו בהשראת תלבושות הסרט לא רק בלונדינית, אותן עיצבה דה רקוף.
הערות שוליים

1 2 3  Sophie De Rakoff, imdb.com
1 2  Jan Lindstrom, Fashionably great: Sophie de Rakoff Carbonell brings couture to costumes. (Breaking Away)], Variety(Vol. 390, Issue 8), Apr. 7, 2003
↑  Sophie de Rakoff, huffpost.com
↑  CASEY MINK, How ‘The Morning Show’ Empowers Its Women Through Its Costume Design, SEP. 16, 2021
1 2 3 4  TRICIA SCHREIBER, Costume Designer Sophie De Rakoff On Reese Witherspoon, elle.com,
FEB 14, 2012
↑  MANON GARRIGUES, Powerful in pink: The most iconic pink dresses on the big screen, 29 JUIN 2020, vogue.fr
↑  ,One Iconic Look: Reese Witherspoon’s Pink Courtroom Dress in “Legally Blonde” (2001), Tom + Lorenzo, July 31, 2020
↑  ,C. Molly Smith, Legally Blonde Fashion: Costume Designer Sophie de Rakoff on Elle's 'Signature Color', July 13, 2016, ew.com
↑  Sophie de Rakoff, BIO, sophiederakoff.com
1 2  Legally Blonde Costume Designer Sophie De Rakoff Carbonell on Elle Woods Iconic Looks and Fashions, The Way We Wore, youtube.com
↑  The Costume Designer - Summer 2014, Nov 11, 2014, P. 14-15
1 2  SOPHIE DE RAKOFF, compareceleb.com
↑  SOPHIE DE RAKOFF, Dressing for the Royal Wedding: How One Hollywood Costume Designer Created Her Own Look From Scratch, vogue.com, May 22, 2018
↑  Sophie De Rakoff, Awards, .imdb.com
↑  Premiere - Women in Hollywood, 2005
1 2  SPOTLIGHT ON SOPHIE DE RAKOFF, jennybydesign.com, DECEMBER 17, 2012
↑  Actress Reese Witherspoon (R) and costume designer Sophie de Rakoff arrive at the "AMC presents Premiere Magazine's Women in Hollywood" award show in Beverly Hills September 20, 2005, alamy.com
↑  Hollywood Costumes Exhibition Opens in London, Wall Street Journal
↑  Alex Abad-Santos, Ariana Grande’s “thank u, next” music video is a love letter to Legally Blonde, Mean Girls, and Bring It On, vox.com
יוהאן נפומוק בק

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1827 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  9 באפריל 1904 (בגיל 76) ברטיסלאבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  וינה 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 צאצאים:  יוזף בק 
 
יוהאן נפומוק בק (בהונגרית: Beck János Nepomuk;‏ 5 במאי 1827 – 9 באפריל 1904) היה זמר אופרה (בריטון) יהודי-הונגרי. אביו של זמר האופרה יוזף בק.
ביוגרפיה

יוהאן נפומוק בק נולד בעיר פשט במשפחה יהודית ממוצא גרמני. הוא עסק בפיתוח קול לצד לימודי משפטים. בשנת 1846 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הגרמני של העיר פשט. בשנה שלאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בחו"ל בווינה ולאחר מכן הופיע בהמבורג, ויסבאדן ופרנקפורט. בשנת 1853 חזר לבירת אוסטריה. הוא שר לראשונה שם את תפקיד וילהלם טל באופרה בשם זהה של רוסיני. במהלך שהות נוספת בווינה הוא הופיע באופרה המלכותית דאז, ה-Theatre am Kärntnertor או Kärntnertortheater (תיאטרון שער הקרינתיים) שהיה תיאטרון יוקרתי בווינה במהלך המאות השמונה עשרה והתשע עשרה. התואר הרשמי שלה היה Kaiserliches und Königliches Hoftheater zu Wien (תיאטרון הקיסר והמלוכה המלכותי של וינה). בשנת 1862 זכה בתואר "זמר חצר". בשנת 1869 הופיע בפתיחת האופרה החדשה של וינה. בשנת 1885 "נטרפה עליו דעתו" ובכך הסתיימה הקריירה שלו. תחילה אושפז במוסד רפואי ולאחר מכן עבר לגור בברטיסלאבה עד סוף ימיו. בנו ויתר על הקריירה שלו כדי לטפל באביו, אך מת ב-1903 שנה לפני אביו שנפטר  בברטיסלאבה ב-1904.
תפקידיו

בטהובן: פידליו – דון פיזארו
בליני: הפוריטנים של סקוטלנד – סר ריצ'רד פורת
קרוביני: חבית המים – מיכאלי
דוניצטי: לוצ'יה די למרמור – הלורד הנרי אשטון
דוניצטי: לוקרציה בורג'ה – אלפונסו
דוניצטי: בליסריו – תפקיד כותרת
גולדמארק: מלכת שבא – שלמה המלך
מאיירבר: האישה האפריקאית – נלוסקו
מאיירבר: כוכב הצפון – פיטר הגדול
מוצרט: דון ג'ובאני – תפקיד ראשי
מוצרט: חליל הקסם – כומר זקן
רוסיני: וילהלם טל – תפקיד ראשי
ורדי: ריגולטו – תפקיד ראשי
וגנר: לוהנגרין – טלרמונד
לקריאה נוספת

Operissimo.com
Oesterreichisches Musiklexikon
Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. יוהאן נפומוק בק
פטר וארנאי. לקסיקון האופרה
מוזיאון הספרותי פטפי
יוסי גל

יוסי גל (נולד ב-1950) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל בצרפת ובהולנד ומנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה

גל נולד וגדל בירושלים,. באוגוסט 1968 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 403. הוא נפצע במלחמת ההתשה מפגיעת רסיסי פגז מצרי. לאחר החלמתו שימש קצין המודיעין וקצין המבצעים של הגדוד. בשירות המילואים השתתף במלחמת יום הכיפורים כקצין ביחידת הסיור של עוצבת כידון.
גל בוגר תואר ראשון בסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. החל את עבודתו בשירות החוץ בשנת 1975. תחילה שימש מנהל לשכת שגריר ישראל בארצות הברית עד 1981. בשנים 1985-1987 היה דובר שגרירות ישראל בוושינגטון. בראשית שנות התשעים היה יו"ר ועד עובדי משרד החוץ. לאורך השנים שימש בתפקידים דיפלומטיים שונים, בהם: מנהל לשכת שגריר ישראל בארצות הברית, סמנכ"ל הסברה במשרד החוץ (1993–1995), שגריר ישראל בהולנד בשנים 1995 עד 2000, ראש אגף עיתונות במשרד ראש הממשלה (עד 2001), סמנכ"ל לענייני כלכלה במשרד החוץ (2001–2006) ומשנה מדיני למנכ"ל (2006–2009). עד ינואר 2011 כמנכ"ל משרד החוץ בממשלה ה-32 ולאחר מכן התמנה לשגריר ישראל בצרפת. וכיהן בתפקיד עד 2015. הוא עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת מפקד.
בתפקידיו כסמנכ"ל לענייני כלכלה וכמשנה מדיני למנכ"ל נשא גל באחריות בנושא המערכה המדינית מול הגרעין האיראני, בשדרוג יחסי ישראל והאיחוד האירופי, וריכז חלק מוועדות ההתדיינות בין ישראל לרשות הפלסטינית.
לאחר פרישתו ממשרד החוץ מונה לסגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ ופיתוח משאבים.
הערות שוליים

↑  חשוד בריגול, מעריב, 22 בנובמבר 1985
↑  כסאות מוזיקליים, מעריב, 2 בספטמבר 1986
לביבות מוסקאליות, מעריב, 1 בינואר 1987
↑  רוני סופר, מנכ"ל משרד החוץ הבא: יוסי גל, באתר ynet, 19 באפריל 2009
↑  גדעון קוץ פריז, ‏"עכשיו אנחנו יוצאים מהתקופה הקשה": שגריר ישראל בצרפת מסכם, באתר מעריב אונליין, 10 באוגוסט 2015
אברהם בר דוד

| --- | --- |

בר דוד כקצין תותחנים ראשי (בתמונה הגדולה), בר דוד עם נכדתו (בפינה הימנית)
 לידה:  26 בינואר 1938 (בן 86) פשקאן, רומניה 
 תאריך עלייה:  1951
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1956–1982 (כ־26 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד קורס קציני תותחנים  מפקד גדוד 334  קצין התותחנים הפיקודי של פיקוד הצפון  מפקד בית הספר לתותחנות שדה  קצין תותחנים ראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני  מבצע סנונית   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל ומייסד "תמוז מערכות שליטה", מנכ"ל חברת סולתם, מנכ"ל ונשיא ניר אור תעשיות צבאיות, מנכ"ל חברת מפרולייט, דירקטור בבנק מסד
 
אברהם בר דוד (נולד ב-26 בינואר 1938) הוא איש צבא ומנהל ישראלי. כיהן כקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה

בר דוד נולד בפשקאן שברומניה, בנם של מרקו ורבקה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הסתתר עם משפחתו ונדד בין בתי איכרים גויים. לאחר המלחמה, כאשר גילו כי ביתם בפשקאן נתפס על ידי חיילים רוסים, עברה המשפחה להתגורר בעיר רומאן. בר דוד עלה לישראל ב-1951 עם הוריו בספינה טרנסילבניה והמשפחה נקלטה בשער העלייה. הוא גדל ולמד בבאר שבע.
ב-1956 התגייס לצה"ל כעתודאי והחל בטירונות בבה"ד 4. עם פרוץ מלחמת סיני הועבר לחיל התותחנים ושימש במלחמה כמעמיס תחמושת. עבר קורס משנה טכני ושירת בגדוד 403, גדוד תותחים מתנייעים M-50. ב-1957 סיים בהצטיינות קורס קציני תותחנים ושימש כמדריך בבית הספר לתותחנות שדה (ביסל"ת). ב-1962 השתתף במבצע סנונית כקנ"א (קצין ניהול אש) בגדוד 402 ואף מילא תפקיד סמג"ד במבצע. לאחר שהדריך בקורס קצינים מונה למפקד סוללה בגדוד 404 ועבר קורס מפקדי פלוגות שריון. מונה לסגן מפקד גדוד 334, גדוד מרגמות כבדות בחטיבת גולני והוביל את הגדוד במלחמת ששת הימים.
בשנים 1967 עד 1969 פיקד על קורס קציני תותחנים. שימש קצין הדרכה חילי ובמינוי חירום פיקד על גדוד 332, גדוד תותחנים מוצנח. הוא עסק במטה החיל בתוכניות להטמעת נשק השלל במערך צה"ל. בדצמבר 1969 מונה למפקד גדוד 334, גדוד מרגמות 160 מ"מ הראשון בצה"ל, ופיקד עליו בתקופת מלחמת ההתשה. ב-1971 מונה לסגן מפקד עוצבת כידון, אגד ארטילרי סדיר בפיקוד הדרום. יצא להשתלמות בבית הספר לתותחנות שדה בפורט סיל שבארצות הברית ובספטמבר 1973 מונה למפקד התותחנים הפיקודי בפיקוד הצפון, תפקיד בו שירת במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה שימש ראש ענף מחקר בחיל.
ב-1974 מונה למפקד ביסל"ת וב-1976 מונה לקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד בו כיהן עד 1980. היה חבר בצוות ההקמה של מפקדת חילות השדה ושימש שם ראש המטה. שימש סגן ראש חטיבת תורה והדרכה והשתחרר ב-1982. בשירות המילואים שירת כעוזר שר הביטחון לענייני חירום.
לאחר שחרורו הקים חברה בשם "תמוז מערכות שליטה". השתלב בפרויקטים בתחום פיתוח הארטילריה, שימש מנכ"ל ונשיא "ניר אור תעשיות צבאיות", מנכ"ל חברת "מפרולייט", דירקטור בבנק מסד. בשנת 1990 מונה למנכ"ל חברת "סולתם".
מ-2005 כיהן כיו"ר הדירקטוריון בחברה הציבורית "אימקו תעשיות" העוסקת בתחום מערכות ומוצרים לרכב קרבי משוריין וחילות השדה, מערכות בקרה ופיקוד לחיל האוויר וציוד אלקטרוני ואלקטרומכני. במקביל כיהן בר דוד כיו"ר פורום רק"מ (רכב קרבי משוריין) בהתאחדות התעשיינים, והוביל את המאבק נגד סגירת פרויקט טנק המרכבה.
ביוני 2016 נבחר בר דוד ליו"ר עמותת דיירי הדיור המוגן בישראל.
בר דוד בוגר לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. נשוי ליפה עימה התחתן בגיל 22.
הערות שוליים

↑  דיווח חברת אימקו באתר מאיה
↑  אבי קרטין, יועצים אחרי השחרור, חדשות, 30 במאי 1984
אבי קרטין, יועצים אחרי השחרור - המשך הכתבה, חדשות, 30 במאי 1984
↑  אברהם בר דוד יימונה למנכ"ל סולתם במקום אורי שמחוני, מעריב, 23 באוקטובר 1990
↑  יובל מ., אימקו חתמה על עסקה נוספת עם משרד הביטחון: תייצר מערכות אלקטרוניות בהיקף של כ-17 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2009
אביב לוי, ‏הנמ"רים שהעלו את אימקו 22% בשבוע, באתר גלובס, 23 בפברואר 2011
↑   אורה קורן, ועדת חוץ וביטחון למשרד הביטחון: הצג תוכנית לשימור פרויקט המרכבה, באתר TheMarker‏, 10 ביולי 2013
↑  אתר העמותה.
אהרון אברמוביץ'

אהרון אברמוביץ' (נולד ב-1951) הוא מנהל ישראלי שכיהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית בשנים 1999–2001, מנכ"ל משרד המשפטים בשנים 2001–2006, ומנכ"ל משרד החוץ בשנים 2006–2009.
ביוגרפיה

אברמוביץ' נולד בשכונת שמואל הנביא שבירושלים. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה במשרד המשפטים.
כעורך דין החל לעבוד בלשכת הייעוץ המשפטי של הסוכנות היהודית (1979–1985). הוא היה בשליחות הסוכנות בטורונטו שבקנדה (1985–1987) ובשובו לישראל מונה לסגן היועץ המשפטי של הסוכנות (1987–1995) וליועץ המשפטי של הסוכנות היהודית, הארגון הציוני העולמי, קרן היסוד והארגון היהודי להחזרת רכוש איל"ר (1995–1999).
בשנת 1999 מונה למנכ"ל הסוכנות היהודית. בשנת 2001 פרש מהסוכנות היהודית ועבר לשמש בתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים, בו כיהן תחת השרים מאיר שטרית, יוסף לפיד וציפי לבני. בשנת 2006 הודיע על פרישתו מהמשרד, אך נענה לבקשתה של לבני ועבר עמה לשמש בתפקיד מנכ"ל משרד החוץ. ב-2008 פרש גם מתפקידו במשרד זה. ב-2009 החל לעבוד כעורך דין, ובמקביל בין השנים 2011–2018 היה שותף מייסד של קרן הון סיכון גלילות קפיטל פרטנרס.
במהלך השנים הוא כיהן כדירקטור במינהל מקרקעי ישראל, באל על, במוזיאון ישראל, בספרייה הלאומית ובוועד המנהל של עמותת טבקה לצדק ושוויון ליוצאי אתיופיה. כיהן בתפקידי יו"ר דירקטוריון ארגון מסע, יו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית הדסה בירושלים, סגן יושב ראש קרן פרס בראשית ויו"ר דירקטוריון קופת הפנסיה של עובדי הסוכנות היהודית. בשנת 2017 מונה לדירקטור חיצוני בבנק דיסקונט.
אברמוביץ' שירת בצה"ל בחיל התותחנים בשנים 1969–1972. במלחמת ההתשה השתתף בלחימה במעוז פליקן ובמעוז טמפו, כלוחם בגדוד 403. לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 55. בשירות המילואים במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין בגדוד 412 ולחם בגזרת רמת הגולן. השתתף במשימת הפגזת דמשק על ידי תותחי צה"ל. במלחמת לבנון הראשונה שימש כסמג"ד בגדוד 412 ולחם בקרבות על ביירות, וב-1988 מונה למפקד הגדוד. סיים את שירות המילואים כתפקיד סגן מפקד אגד ארטילרי 209 בדרגת סגן-אלוף.
נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  הדס מגן, ‏שטרית מינה את עו"ד אהרון אברמוביץ' למנכ"ל משרד המשפטים, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2001
↑  אלוף בן, לבני מינתה את אהרן אברמוביץ' למנכ"ל המשרד, באתר הארץ, 8 במאי 2006
↑  גיא גרימלנד, גלילות - קרן הון סיכון ישראלית חדשה יוצאת לדרך, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2011
↑  חברי הדירקטוריון, באתר www.discountbank.co.il
↑  אהרון אברמוביץ', קצין עמדת תותחים בגדוד 412 תותחים 175 במלחמת יום הכיפורים דור כיפור 73 תמיד תותחן, נבדק ב-2023-06-24
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרים ש"ך

| --- | --- |

מרים ש"ך בבת שלמה בשנת 1946
 לידה:  13 ביוני 1867 וקשנה, ליטא 
 פטירה:  14 בדצמבר 1956 (בגיל 89) חיפה, ישראל 
 שם לידה:  קלייר-מריאן ש"ך 
 מדינה:  ישראל, צרפת 
 
קברה של מרים ש"ך בזכרון יעקב
מרים ש"ך (נולדה בשם קלייר-מריאן ש"ך; 13 ביוני 1867 - 14 בדצמבר 1956) הייתה פעילה ציונית מצרפת, עוזרת מדינית לבנימין זאב הרצל ולדוד וולפסון, ונמנתה עם הנשים היהודיות הפמיניסטיות בתקופתה. ש"ך השתתפה בעשרת הקונגרסים הציוניים הראשונים, נמנתה עם אוהדיו הנלהבים של הרצל, ואף שסברה שתוכנית אוגנדה היא בגדר טעות, היא הצביעה בעדה כדי להדגיש את תמיכתה במנהיגותו ללא סייג.
תולדות חייה

ש"ך, ילידת וקשנה, הייתה בת הזקונים של הרב אריה לייבלה "אייזנקופ", מצאצאי הגאון שבתי כהן אשר חיבר את הספר "שפתי כהן" (פירוש לשולחן ערוך). היא התייתמה מאביה בהיותה בת ארבע בלבד, אולם טרם מותו הקנה לה האב ידע באותיות האלפבית העברי. לאחר מות אביה למדה בכוחות עצמה לקרוא ולכתוב עברית ויידיש, בנוסף לידיעתה את השפה הרוסית. בעקבות נישואי אמה בשנית, עזבה מרים את הבית בגיל שתים עשרה ונדדה כשלוש שנים בין קרובי משפחתה בקובנה, ביאליסטוק, ורשה ווילנה. במקומות אלה התוודעה לאורחות חיים שלא הכירה, וליהודים שנִשְׁבּוּ ברוח ההשכלה והאמנות. מפני שהימים היו מתוחים והתרחשו מקרי התנכלות של חיילי הצאר ליהודים, שלחה אותה אמה של מרים אל מחוץ לגבולות האימפריה הרוסית, וכך הגיעה לברלין. בברלין הצטרפה לתלמידיו של הפילוסוף והפסיכולוג היהודי-גרמני מוריץ לצרוס. מברלין עקרה לפריז ושם השלימה את לימודי הבגרות שלה בהיותה בת 17 בלבד. מאחר שבגיל זה טרם יכלה להירשם ללימודים אקדמאים, היא יצאה לאנגליה ושם התפרנסה כמורה לצרפתית ולגרמנית, ובמקביל למדה את השפה האנגלית. כך חסכה סכום כסף שאיפשר לה לחזור לימים לפריז ולהרשם ללימודים גבוהים בתחום הספרות, הפילוסופיה והחינוך. היא סיימה את בית הספר הגבוה לחינוך והייתה אחת משתי נשים היחידות שסיימו לימודים אלה בהצלחה. לאחר מכן עסקה בהוראה בבתי ספר בריימס ובפריז ובסביבתה עד צאתה לגמלאות. 
ש"ך לא נישאה. בכתבים המתעדים את תולדות הציונות שמה מופיע בדרך כלל בצמוד לשמו של אחיה פאביוס ש"ך שהיה פעיל ציוני ופובליציסט שפעל בגרמניה. 
בישראל היו למרים ש״ך קרובי משפחה רחוקים ממשפחת לויטה שבמושבה בת שלמה.