הכיבוש הגרמני באיי התעלה
ההתנגדות

שיעורם של הפעילים בתנועות ההתנגדות לכיבוש הגרמני בארצות אירופה נע בין 0.6% ל-3% מכלל האוכלוסייה בכל המדינות. שיעור המשתתפים בפעולות ההתנגדות באיי התעלה הגיע לסדר גודל דומה. מתוך 66,000 תושבי האיים בתקופת המלחמה, נשפטו כ-4,000 איש על עבירות שונות (כ-2,600 בג'רזי ו-1,400 בגרנזי), אף על פי שרבים מהם נשפטו על עבירות פליליות רגילות ולא על מעשי התנגדות. 570 אסירים נשלחו לבתי כלא ולמחנות ביבשת, ולפחות 22 תושבי ג'רזי ותשעה תושבי גרנזי מתו במאסרם. כ-200 תושבי ג'רזי סיפקו סיוע חומרי ונפשי לעובדי כפייה שנמלטו מעבודתם, כולל יותר ממאה איש שהיו מעורבים ברשת של בתים בטוחים למתן מחסה לנמלטים.
אף אחד מתושבי האיים לא התגייס ליחידות צבאיות גרמניות, אם כי מספר קטן של בריטים שנקלעו לאיים עם תחילת הכיבוש, הצטרפו לכוחות הגרמנים מכלאם. אדי צ'פמן, בריטי שהיה כלוא בג'רזי בעוון פריצה כאשר פלשו הגרמנים לאיים, הציע לגרמנים לפעול עבורם כמרגל תחת שם הקוד "פריץ". מאוחר יותר הוא היה לסוכן כפול תחת שם הקוד "זיגזג".
ההתנגדות באיי התעלה כללה התנגדות פסיבית, מעשי חבלה קטנים, מתן מקלט וסיוע לעובדי כפייה נמלטים, ופרסום עיתונות מחתרתית שכללה חדשות מה-BBC. מחתרת חמושה לא התקיימה באיי התעלה. רוב האוכלוסייה בגיל גיוס כבר הצטרפה לכוחות המזוינים של בריטניה ושל צרפת עוד בתחילת המלחמה. בשל שטחם הקטן של האיים, ברוב פעילות ההתנגדות היו מעורבים יחידים שסיכנו את חייהם כדי להציל אחרים. ממשלת בריטניה לא עודדה פעילות התנגדות באיים. סימון של האות V על גבי שלטים גרמנים, כהזדהות עם סימן V של צ'רצ'יל, היה נפוץ באיים.
בתחילה נקטו הגרמנים במדיניות של נוכחות בלתי מאיימת כלפי האוכלוסייה האזרחית לצורכי תעמולה לקראת הפלישה שתוכננה לבריטניה. רבים מתושבי האיים צייתו לחוקי הכיבוש כל עוד הם חשו שהגרמנים התנהגו באופן נכון וחוקי. שני אירועים זעזעו במיוחד רבים מתושבי האיים וגרמו להם לנטוש את הגישה הפסיבית הזו: החרמת מכשירי הרדיו, וגרוש חלק ניכר מהאוכלוסייה.
במאי 1942 ניסו שלושה צעירים, פיטר האסל, מוריס גולד ודניס אודריין, להימלט מג'רזי באמצעות סירה. אודריין טבע ואילו האסל וגולד נכלאו בגרמניה, שם מת גולד. בעקבות ניסיון בריחה זה, הוטלו מגבלות על החזקת סירות קטנות ומצלמות (הצעירים נשאו עמם צילומים של ביצורי האי), ומכשירי הרדיו הוחרמו מידי התושבים. 225 תושבי האיים, כמו פיטר קריל (אנ'), נמלטו מהאיים לבריטניה או לצרפת (150 מג'רזי ו-75 מגרנזי). מספר הנמלטים עלה לאחר הפלישה לנורמנדי, כאשר תנאי החיים באיים הוחמרו, שכן נתיבי האספקה ליבשת נקטעו והשאיפה להצטרף למהלכי השחרור באירופה התגברה.
בשבועות הראשונים שלאחר הכיבוש נאסרה ההאזנה לרדיו של ה-BBC ולאחר מכן (באופן מפתיע, בהתחשב במדיניות הנאצית בשאר שטחי אירופה הכבושה) הותרה לזמן מה לפני שנאסרה שוב. ב-1942 הפך האיסור לדרקוני עוד יותר, כאשר נאסרה כל האזנה לרדיו (כולל אפילו האזנה לשידוריו של ויליאם ג'ויס ברדיו הגרמני), איסור שמניעת הפרתו הובטחה על ידי החרמת מכשירי הרדיו. כשנמנעה מהם הגישה לשידורי ה-BBC, התגברה התרעומת של תושבי האיים כלפי הגרמנים ובהדרגה הם חתרו תחת חוקיהם יותר ויותר. מכשירי רדיו שהוחבאו ורשת הפצת ידיעות מחתרתיות הפכו לשכיחים יותר ויותר. יתר על כן, רבים מתושבי האיים הצליחו להחביא את מכשירי הרדיו שברשותם (או שהחליפו אותם במכשירי רדיו גביש) והמשיכו להאזין לשידורי ה-BBC על אף הסיכון שבהתגלות על ידי הגרמנים או הלשנה על ידי שכנים. החיפושים שהגרמנים ערכו לתפיסת מכשירי רדיו גרמו לניכור רב יותר כלפיהם מצד האוכלוסייה האזרחית.
מחסור במטבעות של ג'רזי (בין השאר בשל לקיחת המטבעות המקומיים על ידי החיילים הגרמנים כמזכרות) הוביל להעברת חוק השטרות של ג'רזי ב-29 באפריל 1941. סדרה של שטרות שעוצבה על ידי אדמונד בלמפייד הוצאה בעריכים של 6 פני, שילינג אחד, 2 שילינגים, 10 שילינגים ופאונד אחד. השטרות של 6 פני עוצבו על ידי בלמפייד באופן שהמילה "שש" (six) בצידו האחורי של השטר תיראה כאשר השטר קופל כסימן V, כסמל להתנגדות. שנה לאחר מכן התבקש בלמפייד לעצב שישה בולי דואר חדשים עבור האי בעריכים של חצי שילינג עד 3 שילינג. כסימן להתנגדות, הוא שילב בעיצוב הבולים בעריך של 3 שילינג את ראשי התיבות GR‏ (Georgius Rex) בסימן קליגרפי משני צידי הספרה 3 כדי להפגין נאמנות למלך ג'ורג' השישי. בלמפייד גם עסק בזיוף חותמות למסמכים עבור אנשים שנמלטו מהאיים.
הגירושים של 1942 עוררו את המסה הראשונה של ההפגנות נגד הכיבוש. אי-החוקיות וחוסר הצדק של הצעדים, בניגוד להתעקשותם הראשונית של הגרמנים לפעול בצורה תקינה ועל פי החוק, עוררו את זעמם של התושבים ועודדו רבים מהם לתמוך תמיכה פסיבית בפעולות ההתנגדות.
זמן קצר לאחר הטבעתה של הסיירת אה"מ קריבדיס (HMS Charybdis) ב-23 באוקטובר 1943 נשטפו לחופי גרנזי 21 גופותיהם של מלחי הצי המלכותי ולוחמי חיל הנחתים המלכותי. הרשויות הגרמניות קברו אותם בהלוויה צבאית מלאה. ההלוויות היו הזדמנות לכמה מתושבי האי להפגין את נאמנותם לבריטניה ואת התנגדותם לכובשים. כ-5,000 תושבי האי נכחו בלוויות והניחו זרי פרחים. בעקבות הלוויות אלו נסגרו הלוויות שהתקיימו בהמשך בנסיבות דומות לנוכחות אזרחים.
כמה מנשות האיים התיידדו עם חיילי כוחות הכיבוש הגרמנים. מערכות יחסים אלו לא נראו בעין יפה על ידי רוב תושבי האיים, שהעניקו להן את הכינוי המזלזל "ג'רי-בגס" (Jerry-bags - ג'רי הוא הכינוי הבריטי לגרמנים). לפי משרד ההגנה הבריטי, שיעור גבוה של נשים "מכל המעמדות והמשפחות" קיימו יחסי מין עם האויב, ו-800 עד 900 ילדים נולדו לאבות גרמניים אלו. הגרמנים מצידם העריכו שחייליהם היו אחראים ללידתם של 60 עד 80 לידות באיי התעלה. מבחינת המספרים הרשמיים, מיולי 1940 ועד מאי 1945 נרשמו בג'רזי 176 לידות מחוץ לנישואים ומיולי 1941 ועד יולי 1945 נרשמו בגרנזי 259 לידות מחוץ לנישואים. השלטונות הגרמנים ניסו לאסור על קיום יחסי מין כאלו כדי לנסות לצמצם את המקרים של הידבקות במחלות מין. לצורך כך הם פתחו בתי בושת לחיילים בהם הועסקו זונות צרפתיות שהיו תחת פיקוח רפואי של הגרמנים.
מראות היחס האכזרי כלפי עובדי הכפייה גרם לרבים מתושבי האיים להבין את המציאות שמאחורי האידאולוגיה הנאצית מעבר לדקדוק של הגרמנים בחוקי הכיבוש. הצעדות הכפויות של העובדים בין המחנות לבין אתרי העבודה והמכות שהם ספגו אל מול פני התושבים חשפו בפניהם את אכזריותו של המשטר.