stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביפאלו
תיאור

המראה והאנטומיה של הביפאלו, משתנית בחדות בהתאם לאחוזי הגנים של הביזון. המונח "ביפאלו" מתייחס בעיקר לגזע הבקר שמורכב ברובו מגנים של בקר. גזע זה, בעל דמיון כמעט זהה לגזעי בקר אחרים, אך יש לו מספר תכונות שמקורם בביזון. הכתפיים שלו גבוהים ושריריים למדי, יש לו ראש רחב ומתולתל במצח, והפרווה שלו בחורף עשויה לעיתים קרובות להיות עבה וצמרירית. צבע הפרווה שלו הוא בדרך כלל חום אדמדם, לעיתים עם גוון צהבהב או לבנבן. הקרניים שלו קטנות ובדרך כלל הן נעדרות (ראו תמונה ראשית בטבלת המיון).
ביפאלו עם אחוזים גבוהים של ביזון (כדוגמת התמונה משמאל), שונה לגמרי: הפרווה שלו עבה ושעירה יותר, מבנה גופו ופניו דומים יותר לביזון, יש לו קרניים גדולות או קטנות כשל הביזון, והוא מתאפיין ברעמה או דלדול עור גדול בגרון. צבע פרוותו הוא שחור או חום שוקולד כהה, ולעיתים מפוספס. זכרים כאלו עשויים להיות זהים כמעט לגמרי לביזונים האמיתיים או לז'וברוני.
בשר ורישום

מחקר של מחלקת החקלאות של ארצות הברית, מצא שבשר הביפאלו דומה לבשר הביזון בכך שיש בו פחות אחוזים של שומן וכולסטרול לעומת בשר הבקר. אגודת הביפאלו האמריקנית קובעת שהביפאלו מותאם יותר למחיה במקומות קרים, צריך פחות סיוע בהמלטות מבקר, תוך כדי שהוא שומר על התכונות של צייתנות וקצב צמיחה מהיר כשל הבקר. שיעור הפגיעה בצמחייה של הביפאלו נמוך מהבקר. עוד נקבע, שבשר הביפאלו מכיל 4 עד 6% חלבון יותר מבשר הבקר, הוא רך יותר, וטעים ומזין יותר מבשר הבקר. בבשר הביפאלו יש פחות קלוריות, שומן וכולסטרול מבשר בקר, עוף או בקלה.
אגודת הביפאלו האמריקנית קובעת שהביפאלו קשוח יותר לתנאי מזג האוויר, הטיפול בו חסכוני יותר, והוא מייצר בשר טוב יותר מבקר הבית. ב-1983, היו שלוש קבוצות רישום של ביפאלו תחת הרישום העולמי של הביפאלו באמריקה. עד נובמבר 2008, היו כבר שתי אגודות ביפאלו תחת הרישום העולמי באמריקה. האגודות הללו יצרו את איגוד הביפאלו העולמי שאחראי כיום גם על הרישום.
נקבת ביפאלו עם אחוזי גנים גבוהים של ביזון.
בנו ארבל

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1939 רומניה 
 פטירה:  9 באפריל 2013 (בגיל 74)
 ענף מדעי:  הוראת המתמטיקה, היסטוריה של המתמטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בוקרשט 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
המצבה על קברו של פרופ' בנו ארבל
בנו ארבל (20 בינואר 1939 - 9 באפריל 2013) היה מתמטיקאי והיסטוריון של המתמטיקה, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. עסק רבות בחינוך מתמטי וריכז במשך שנים רבות את החוגים למתמטיקה במכללות לחינוך, בית ברל וסמינר הקיבוצים ולימד בהם.
קורות חיים

נולד ברומניה. הוא החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בוקרשט. עלה לישראל בשנת 1961 והמשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון במתמטיקה-פיזיקה ב-1963. סיים תואר שני במתמטיקה באפריל 1965 בהדרכתו של פרופ' אריה דבורצקי. התגייס לצה"ל במאי 1965 ושירת בחיל האוויר. סיים את עבודת הדוקטורט בשנת 1987 באוניברסיטת תל אביב בהדרכתו של פרופ' מרצל הרצוג. נושא הדוקטורט: "אסטרטגיות אלמנטריות לפתרון בעיות ומחקר מתמטי". לימד באוניברסיטת תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים, מכללת בית ברל ובמכללה האקדמית תל אביב יפו.
מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 שימש כראש התוכנית לתלמידים צעירים (תלמידי בית ספר תיכון) מצטיינים הלומדים במקביל לבית הספר גם לימודי מתמטיקה או מדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2013 קיבל תעודת הוקרה על מפעל חיים מדקאן הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב על פועלו.
ארבל היה נשוי ליוהנה, ואב לשניים. הוא נקבר בקבורה אזרחית בבית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא.
אוניברסיטת תל אביב הקימה תוכנית להנצחתו. התוכנית מאפשרת לתלמידי חטיבות ביניים ותיכון ללמוד קורסים אקדמיים לתואר ראשון בבית הספר  למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל- אביב.
מספריו

בעיות נבחרות במתמטיקה אלמנטרית, 1982
אסטרטגיות לפתרון בעיות מתמטיות, האוניברסיטה הפתוחה (שני כרכים), 1990
בעיות עם עקרון (דיריכלה) ורעיון (הצביעה). 1995
הזמנה לפתרון בעיות מתמטיות (שלושה חלקים א, ב,ג) 1996, 1997
קיצור תולדות המתמטיקה, מכון מופ"ת, 2005. לקריאה מקוונת באתר של מכון מופ"ת
מתמטיקאים ואירועים גדולים בתולדות המתמטיקה, מכון מופ"ת, 2009. לקריאה מקוונת באתר של מכון מופ"ת
הערות שוליים

↑  תמונות מהטקס, באתר בית הספר למדעי המתמטיקה של אוניברסיטת תל אביב.
↑  תוכנית בנו ארבל למצטיינות ומצטיינים במתמטיקה, באתר של אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496529905171  LCCN: no2009125576  VIAF: 96848131   WorldCat (עם VIAF): 96848131
בנו אלקן

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1877 דורטמונד, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  10 בינואר 1960 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  ישראל
 מקום לימודים:  לה רוזי 
 תקופת הפעילות:  1919–1960 (כ־41 שנים)
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  מנורת הכנסת 
 מספר צאצאים:  2
 חתימה:   
 
מנורת הכנסת - פסל של בנו אלקן
פסל "קינה על הגיבורים". האם המקוננת על בנה שנפל במלחמה. נוצר בשנים 1913-14 וניצב בפרנקפורט מ-1920.
בֶּנוֹ אלְקַן (גרמנית: Benno Elkan;‏ 2 בדצמבר 1877 – 10 בינואר 1960) היה פסל יהודי-גרמני-בריטי, אמן הפיסול במתכת, הידוע במיוחד בדיוקנאותיהם של מנהיגים ואישים שעיצב, באנדרטאות ומצבות שפיסל, וכן ביצירת מנורת הכנסת.
ביוגרפיה

אלקן נולד בדוֹרְטְמוּנְד שבגרמניה למשפחה יהודית. לאחר שהשלים את השכלתו בגימנסיה שבעירו, למד ציור במינכן ובקרלסרוהה. ב-1900 היה אלקן אחד מ-17 האבות המייסדים של "המועדון היהודי" באיירן מינכן. ב-1903 החליט להקדיש עצמו לפיסול. ב-1905 עבר לפריז, שם החל לעבוד כפסל, אם כי לא הצטרף לאף אחת מהתנועות האמנותיות שפרחו בעיר באותה התקופה. ב-1906 הציג תערוכת יחיד ראשונה בעירו, דורטמונד. בין 1908 ל-1911 חי ברומא, שם הושפע מהסגנון העתיק, ואף עבד מעט באבן. ב-1911 שב לגרמניה. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין אספקה בפולין, אך לאחר שלקה בחולירע, הועבר לתפקיד עורפי בפרנקפורט.
מ-1919 שהה בפרנקפורט ושם יצר פסלים ואנדרטאות לזכר חללי המלחמה, בעלי מסר פציפיסטי ואנטי-מיליטריסטי. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, יצא לגלות באנגליה, עקב מוצאו היהודי ודעותיו. בלונדון זכה לשם ולתהילה כפסל, ואף עוטר בתואר אצולה. מ-1956 חלה הידרדרות במצב בריאותו, ובשנת 1960 נפטר בלונדון. לבקשתו נשרפה גופתו, ואפרו פוזר בישראל.
מורשתו האמנותית של אלקן כוללת פסלי ברונזה ואבן גדולים, וכן דיוקנאות של אישים מפורסמים כווינסטון צ'רצ'יל, הרברט סמואל, חיים ויצמן, ולטר רתנאו וגוסטב מאהלר. בין יצירותיו המפורסמות: יד הזיכרון להרוגי מלחמת העולם הראשונה בפרנקפורט, שהוסרה על ידי הנאצים ב-1933 והוצבה מחדש ב-1946, האנדרטה לחירות במיינץ, שהושמדה על ידי הנאצים ב-1940, פסל "משפחת הג'ונגל" בגן החיות בגלאזגו, מנורות הברונזה בקפלת קינגס קולג' באוקספורד, המעוטרות בדמויות תנ"כיות, מנורות מעוטרות בדמויות מהתנ"ך ומהברית החדשה בכנסיית וסטמינסטר, ומנורת הכנסת.
אלקן היה נשוי לפסנתרנית הדוויג יהודית איינשטיין, אחותו של הסופר והאמן קארל איינשטיין (אנ'); לשניהם נולדו בת בשם אורסולה ובן בשם וולף.
מנורת הכנסת

בשנת 1950, כשנה וחצי לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, פנה הלורד אדווין סמואל, בנו של הרברט סמואל, שהיה הנציב העליון הבריטי הראשון של ארץ ישראל, לבנו אלקן, וביקש ממנו ליצור פסל ברונזה בצורת מנורה, כדי להעניקה כשי למדינת ישראל הצעירה. מטרת השי הייתה "לבטא את הערצת הפרלמנט הבריטי ואת ידידותו החמה הנמשכת למדינת ישראל החדשה, לממשלתה, לעמה, ומעל לכול – לכנסת שלה". אלקן היה אמן ידוע באנגליה, ובעל ניסיון עשיר בעבודה בברונזה, לאחר שיצר כמה מנורות, ובמיוחד זו של כנסיית וסטמינסטר שבלונדון. אלקן השקיע שש שנים מחייו ביצירת המנורה, בעיקר בתחום העיוני, שכן ביקש ליצור מנורה ייחודית, שתספר את תולדות עם ישראל במשך אלפי שנות היסטוריה.
הערות שוליים

↑  Mit Donaufußball zur allerersten Meisterschaft, באתר פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, ‏22 ביולי 2011
1 2  קרל שוורץ, בנו אלקן - בן 75, הארץ, 12 בדצמבר 1952
↑  נפטר הפסל היהודי בנו אלקן, למרחב, 12 בינואר 1960
↑  אליק מישורי, שורו, הביטו וראו: איקונות וסמלים חזותיים ציוניים בתרבות הישראלית, תל אביב: עם עובד, 2000, עמ' 177–178.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260870905171  PLWABN: 9810591862205606  BIBSYS: 5084664  BNE: XX1095347  GND: 118529943  ISNI: 0000 0001 2138 390X  KulturNav: bd7d2fa8-e0db-469f-9a3a-248cbf766d33  LCCN: n86033051  NKC: mzk2011650286  NTA: 160515963  RKD: 272074  SNAC: w6j68z5q  SUDOC: 075694565  ULAN: 500048208  VIAF: 69721183   WorldCat (עם VIAF): 69721183
ברנדלמהורן

| --- | --- |

עמק אונטראר במרכז ניתן לראות את קצה אגם גרימזל ומאחוריו הברנדלמהורן
 מידע כללי
 גובה:  3,108 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  שווייץ שווייץ, קנטון ברן
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 קואורדינטות:  46°34′53.5″N 8°15′27.5″E﻿ / ﻿46.581528°N 8.257639°E﻿ / 46.581528; 8.257639
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.ברנדלמהורן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.ברנדלמהורן(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץברנדלמהורן(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץברנדלמהורן
 
ברנדלמהורן (Brandlammhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,108 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
מאז שנת 2007 ההר הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
גאוגרפיה

ההר הוא חלק משרשרת ההרים המזרחית לבכליסטוק (Bächlistock) המפרידה בין קרחון בכליטל (Bächlital) לעמק אונטראר (Unteraar valley), וממוקם בין ההרים בכליסטוק (ממערב) וברונברג ממזרח.
למרגלות ההר שוכנים קרחון אונטראר (Unteraar Glacier) ואגם גרימזל (Lake Grimsel).
ברניס טננבאום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1913 
 פטירה:  6 באפריל 2015  (בגיל 101) 
 פרסים והוקרה:  פרס הנרייטה סאלד (2003) 
 
ברניס טננבאום (באנגלית: Bernice Tannenbaum ‏ 6 בנובמבר 1913 – 6 באפריל 2015) הייתה פעילה בהסתדרות הציונית הדסה. היא הצטרפה לארגון הדסה בשנת 1944. היא הייתה נשיאת הדסה משנת 1976 עד 1980, ותוך כדי נשיאותה החלה את נוהגה של הדסה לקיים מעת לעת את הכינוס השנתי שלה בישראל בשנת 1978. היא הייתה יו"ר ההסתדרות הרפואית של הדסה בין השנים 1980-1984.
בשנת 1983 הקימה טננבאום את הדסה אינטרנשיונל.  היא גם פעלה נגד הצהרה המשווה בין ציונות לגזענות שנכללה בנספח לדו"ח שייבחן בוועידה האחרונה של עשור האומות המאוחדות לנשים שהתקיימה בניירובי, קניה בשנת 1985.
כפי שנאמר בספר It Takes a Dream: The Story of Hadassa, מאת מרלין לוין, "ברניס ביקשה מ[הנשיא רונלד] רייגן להתנגד בפומבי להחלטת האו"ם. הוא הסכים והבטיח שהמשלחת האמריקאית תצא מניירובי אם החלטה כי הציונות שווה לגזענות תיכלל בהצהרת הוועידה הסופית", תאושר.
טננבאום שכנעה את הסנאט של ארצות הברית לגנות את החלטת הוועידה ולדרוש כי יסגו מהרעיון. היא טסה לקניה עם טיוטת החלטת הסנאט, שם חזרה מורין רייגן, בתו של הנשיא רייגן וראש המשלחת האמריקאית, על הבטחת הנשיא לפרוש מהוועידה אם ההחלטה תתקבל בוועידה. קניה תיווכה אז בפשרה שבה הציונות הושמטה מדו"ח הוועידה הסופי. בשנת 2003 הוענק לטננבאום אות הכבוד העליון של הדסה, פרס הנרייטה סאלד לשירות הומניטרי.
הערות שוליים

1 2 3  Roberts, Sam (2015-04-09). "Bernice Tannenbaum, Who Fought U.N. Resolution on Zionism, Dies at 101". The New York Times. p. D8. נבדק ב-2018-07-11.
↑  Siegel, Judy. "Former Hadassah president Bernice Tannenbaum dies at 101 - Diaspora - Jerusalem Post". The Jerusalem Post. נבדק ב-2015-04-14.
1 2  "Bernice Tannenbaum, longtime Hadassah and Zionist leader, dies at 101 | j. the Jewish news weekly of Northern California". Jweekly.com. 2015-04-09. נבדק ב-2015-04-14.
↑  "We Mourn the Passing of Bernice S. Tannenbaum z"l | Hadassah, The Women's Zionist Org of America". Hadassah.org. נבדק ב-2015-04-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2647 0319  LCCN: n84204523  VIAF: 23553151   WorldCat (עם VIAF): 23553151
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בקיימברידג'

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  1956 
 שטח:  123 דונם, 12.27 הקטאר
 מספר קבורים:  3,836 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  52°12′58″N 0°03′14″E﻿ / ﻿52.2161°N 0.05381°E﻿ / 52.2161; 0.05381
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בית הקברות הצבאי בקיימברידג(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי בית הקברות הצבאי בקיימברידג
 
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בקיימברידג' (באנגלית: Cambridge American Cemetery and Memorial) שוכנים בקרבת העיר קיימברידג' שבבריטניה. זהו בית הקברות הצבאי האמריקני היחיד בבריטניה של חללי מלחמת העולם השנייה. נקברו בו 3,812 חללים ומונצחים בו שמותיהם של 5,126 נעדרים.
רקע

במלחמת העולם השנייה הייתה בריטניה לבסיס עבור כוחות מדינות בעלות הברית. הם ניהלו ממנה את המלחמה האווירית נגד גרמניה ובכללה מערכת ההפצצות האסטרטגיות באירופה ואת המערכה נגד הצוללות הגרמניות באוקיינוס האטלנטי. בריטניה שימשה לכוחות הברית בסיס יציאה ועורף לוגיסטי לפלישה לצפון אפריקה בנובמבר 1942 ולפלישה לצרפת ביוני 1944.
במהלך שנות המלחמה הגיעו לנמלי בריטניה כמעט שני מיליון אנשי צבא אמריקניים. עבור הכוחות האמריקניים הוקמו על אדמת בריטניה מאות בסיסי צבא ושדות תעופה. מ-1942 ועד סיום המלחמה ערכו כלי טיס אמריקניים מבסיסים בבריטניה למעלה מחצי מיליון גיחות נגד מטרות במערב אירופה.
בית הקברות הסמוך לקיימברידג' הוקם כבית קברות ארעי ב-1943, על קרקע שנתרמה על ידי האוניברסיטה שלה. לאחר המלחמה הוא נבחר להיות בית הקברות הצבאי האמריקני הקבוע היחיד בבריטניה. הוא נחנך במתכונת הקבע שלו ב-1956.
בית הקברות > מבנה בית הקברות

בית הקברות ניצב כחמישה קילומטרים ממערב לקיימברידג', בסמוך לכפר מדינגלי (Madingley). מתחם בית הקברות, שצורתו היא כרבע מעגל, משתרע על פני כ-123 דונם. המצבות, הערוכות בשורות מעוגלות על פני משטח נטוע דשא, תופסות את מרבית שטחו.
הכניסה למתחם מצויה בחלקו הדרום-מערבי, ולידה ניצב בניין מרכז המבקרים של האתר. מן הכניסה מתמשכות שתי שדירות הניצבות זו לזו, האחת לצפון והשנייה למזרח. ליד הכניסה נמצאת כיכר עגולה ומוגבהת, שממנה נשקף מראה האתר כולו. במרכזה ניצב תורן הדגל האמריקני. שטח האתר כולו משופע בעצים ופרחים.
השדירה המתמשכת מן הכניסה לאתר לכיוון מזרח מובילה אל בניין האנדרטה. לאורך השדירה ניצב טור של שלוש בריכות מים המוקפות שיחי פרחים, ובפאתה הדרומית מתמשך כותל ההנצחה. שורת עצים מפרידה בינה לבין אזור הקבורה שמצפון לה.
בית הקברות > האנדרטה

בנין האנדרטה, הבנוי אבן גיר, ניצב בפינתו הדרום-מזרחית של האתר. אורכו הוא 26 מטר, רוחבו תשעה מטר וגובהו 8.5 מטר. בחזיתו הצפונית, הפונה אל שטח הקבורה, ניצבים חמישה עמודים, שעליהם נרשמו השנים 1941 עד 1945 – שנות השתתפות ארצות הברית במלחמה. על גבי חזיתו הדרומית מוצבת מפה גדולה של בריטניה ועליה מסומנים כל האתרים ששימשו כבסיסים ליחידות אמריקניות (בגודל של גדוד או יותר) בימי המלחמה. על דלתות העץ של הבניין הורכבו תבליטי ארד של כלי רכב, כלי לחימה וכלי שיט שונים.
מרבית שטח הבניין מוקדשת למוזיאון. המוצג העיקרי בו הוא מפה של האוקיינוס האטלנטי, מרכז ומערב אירופה והים התיכון (9 x 5.5 מטרים), המוצבת על גבי הכותל הדרומי של הבניין. היא מציגה את נתיבי הים של בעלות הברית לרוחב האוקיינוס האטלנטי וסוגי כלי השיט ששימשו אותן, ואת סוגי כלי הטיס ששימשו ללחימה נגד הצוללות הגרמניות. כ"כ מציגה המפה את נתיבי האוויר העיקריים ששימשו לתקיפת יבשת אירופה על ידי חילות האוויר של צבא ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי. המוזיאון מכיל גם שורה של מפות קטנות יותר, המתארות את התפתחות המלחמה נגד גרמניה ונגד יפן.
בפינה המרוחקת של בניין האנדרטה ממוקם בית תפילה קטן ובו מזבח וקישוטים שונים. המוזאיקה על גבי תקרתו מוקדשת לזיכרון חללי כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה.
בית הקברות > כותל ההנצחה

כותל ההנצחה, המתמשך לאורך 144 מטרים, מנציח את שמותיהם של 5,126 איש, שמקום קבורתם לא נודע או שנקברו בים. 3,524 מהם היו חיילי הצבא וחיל האוויר של הצבא. 1,371 היו אנשי הצי, 201 - אנשי משמר החופים ושלושים היו חיילי חיל הנחתים. מרבית הנעדרים נפלו בקרב על האוקיינוס האטלנטי ובמהלך מתקפת ההפצצות האסטרטגיות על גרמניה.
בין החללים ששמותיהם מונצחים על גבי הכותל נכללים המוזיקאי גלן מילר (שנספה בדצמבר 1944) והטייס ג'וזף קנדי ג'וניור, אחיו של נשיא ארצות הברית לעתיד ג'ון קנדי (שנפל באוגוסט 1944). כמו כן הונצח על גבי הכותל שמו של סגן-אלוף ליאון ואנס (Leon R. Vance), מעוטר מדליית הכבוד של הקונגרס.
צמודים אל כותל ההנצחה, במרחקים שוים ביניהם, ניצבים ארבעה פסלים מאבן חול – של דמויות חייל, מלח, אוויראי ואיש משמר החופים.
לאורך הכותל כולו, בראשו, נחרתו דברים שנשא הנשיא אייזנהאור לזכר הנופלים האמריקניים במלחמת העולם השנייה, בעת מסירת ספר ובו שמותיהם למשמורת בקתדרלת סנט פול בלונדון:
החללים בבית הקברות

בבית הקברות טמונים כ-42 אחוזים מן החללים האמריקניים שנקברו בבריטניה ובאירלנד במהלך המלחמה (האחרים הוחזרו לארצם לאחר המלחמה לקבורת קבע). חלק ניכר מתוכם היו אנשי צוות של מטוסי חיל האוויר של צבא ארצות הברית שפעלו מבסיסים בבריטניה. האחרים נהרגו בפלישות לצפון אפריקה ולצרפת, בקרב על האוקיינוס האטלנטי ובתאונות אימונים בבריטניה.
24 מן הקברים בבית הקברות הם קברי אלמונים. יש בו שני קברי אחים – האחד לשני חיילים והאחר לשלושה. אלו מסומנים בנוסף לצלב שעליהם גם בטבלת ארד נושאת שמות החללים, הקבועה בדשא שלמרגלותיו.
בין החללים שנקברו בבית הקברות נכלל רב-סרן ג'ון סירלי (John J. Seerley), אלוף טיס ממלחמת העולם הראשונה.
אדריכלי האתר היו פרי, שו, הפבורן ודין (Perry, Shaw, Hepburn and Dean) מבוסטון, ואדריכלי הנוף שלו - האחים אולמסטד (Olmsted Brothers) ממסצ'וסטס.
מפת מיקום הבסיסים האמריקניים בבריטניה נוצרה על ידי האמן הבריטי דייוויד קינדרסלי (David Kindersley). המפה המרכזית במוזיאון נוצרה על ידי הרברט גוט (Herbert Gute), המוזאיקה בתקרתו נוצרה על ידי פרנסיס סקוט ברדפורד (Francis Scott Bradford), והפסלים לאורך כותל ההנצחה עוצבו על ידי וילר ויליאמס (Wheeler Williams) (כולם אמריקנים).
האתר נבנה במתכונתו הקבועה ומתוחזק על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
ראו גם

בית הקברות הצבאי ברוקווד
הערות שוליים

↑  http://www.abmc.gov/cemeteries/cemeteries/ca_pict.pdf.
↑  על גבי הבניין קבועה טבלת ארד ובה דברי הוקרה של תושבי שני כפרים אנגליים לכבודם של אנשי צוות מפציץ אמריקני, שהקריבו עצמם על מנת למנוע ממטוסם הפגוע להתרסק על בתי שני הכפרים.
↑  http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=8111160.
↑  http://www.abmc.gov/cemeteries/cemeteries/ca_pict.pdf.
↑  http://www.findagrave.com/cgi-bin/fg.cgi?page=gr&GRid=8507556.
| בתי קברות צבאיים אמריקאים מחוץ לגבולות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העולם הראשונה | צרפת: אואז-אן • אן-מארן • מאז-ארגון • סום • סורסן • סן מיהיאל • בלגיה • בריטניה  |  |
| מלחמת העולם השנייה | בלגיה: אנרי שאפל • ארדנים • צרפת: אפינל • ברטאן • לורן • נורמנדי • עמק הרון איטליה: רומא-סיציליה • פירנצה • בריטניה • הולנד • לוקסמבורג • תוניסיה • הפיליפינים  |  |
| אחרים | מקסיקו • הפיליפינים • פנמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015061851  VIAF: 316390852   WorldCat (עם VIAF): 316390852 
מראה השדירה הדרומית. בניין האנדרטה ניצב בקצה. מימין נראה כותל ההנצחה
מראה המוזיאון ובית התפילה
ביף טאנן

| --- | --- |

תומאס פ. וילסון כביף טאנן, מתוך "בחזרה לעתיד"
 סוג:  נבל
 שם סרט:  בחזרה לעתיד בחזרה לעתיד 2 בחזרה לעתיד 3
 תוכנית טלוויזיה:  בחזרה לעתיד (סדרת אנימציה)
 הופעה ראשונה:  בחזרה לעתיד
 הופעה אחרונה:  בחזרה לעתיד: המשחק
 יוצרים:  רוברט זמקיס בוב גייל סטיבן ספילברג
 גילום הדמות:  תומאס פ. וילסון
 מידע
 שם אמיתי:  ביופורד האוורד טאנן
 כינויים:  ביף
 גיל:  47
 תאריך לידה:  26 במרץ 1937
 גזע:  אנושי
 מין:  זכר
 מקצוע:  בעל עסק לרחיצת מכוניות
 נטייה:  הטרוסקסואל
 אזרחות:  אמריקאית
 מקום מגורים:  היל ואלי 
 דמויות קשורות
 משפחה:  גריף טאנן (בן) לוריין טאנן (רעיה) ביופורד טאנן (סבא רבא)
 חברים:  סקינהד D-‏3 מאטצ'
 אויבים:  ג'ורג' מק'פליי מרטי מק'פליי דוק בראון
 
ביף האוורד טאנן (באנגלית: Biff Howard Tannen) הוא דמות בדיונית בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד". תומאס פ. וילסון מגלם את דמותו של ביף בכל שלושת הסרטים, כמו גם בבחזרה לעתיד: מתקן השעשועים שבאולפני יוניברסל, ומדבב את הדמות המצוירת, בסדרת האנימציה.
ביף הוא בריון גדול, גס רוח, יהיר ואלים שמשיג מה שהוא רוצה על ידי רמאות או באמצעות הפחדה של אחרים (למשל: על מנת שיעשו את העבודה שלו בשבילו). לו ולבני משפחתו יש נטייה לשבש מטבעות לשון, באופן שגורם להם להיראות טיפשים ומגוחכים, אף על פי שכוונתם הייתה להעליב או להפחיד. כל בני המשפחה סולדים מזבל. הקללה האהובה עליו ביותר היא "ראש תחת" ("Butthead").
ביוגרפיה > ראשית חייו

ביף נולד בהיל ואלי, קליפורניה. הוא נינו של ביופורד טאנן, וסבו של גריף (גריף קורא לביף "סבא". שם משפחתו של גריף לא נאמר). במקום ללמוד בבית-הספר התיכון, הוא מעדיף לאיים על ג'ורג מק'פליי, על מנת שזה יעשה עבורו את שיעורי הבית שלו במקומו, בזמן שהוא שותה ומבלה עם חבריו. רוב חבריו ללימודים של ביף פוחדים ממנו. עם זאת, הוא פחות אמיץ כשהוא לבדו, ללא חברי הכנופיה שלו (מאטץ', סקינהד, ו-D‏-3).
על פי טיוטת תסריט ראשונית, שמו האמצעי של ביף הוא "הווארד". על פי הסרט השני, הוא גר ביחד עם הסבתא שלו, גרטרוד טאנן, ברחוב מייסון 1809, היל ואלי (נכון לנובמבר 1955).
ביוגרפיה > מערכות יחסים

בשנת 1955, ביף היה דלוק על לוריין ביינס (בעוד היא, מצידה, לא סובלת אותו). עם זאת, בשנת 1985 החלופית נחשף כי בסופו של דבר לוריין טאנן התחתנה עם ביף, על מנת שלילדיה (מג'ורג' מק'פליי המנוח) יהיו חיים טובים יותר. בשנת 1985 המקורית, המצב המשפחתי של ביף איננו ידוע; בכל הטרילוגיה לא נעשה כל אזכור אודות אישה או ילדים.
ביוגרפיה > ילדים וצאצאים

נכון לשנת 2015, לביף יש נכד בגיל העשרה, גריף טאנן, עובדה המעידה על כך שלביף יש לפחות ילד אחד בשנת 1985. בסדרת האנימציה נחשף כי לביף יש בן, בשם ביף ג'וניור.
הערות שוליים

↑  "Back To The Future". Scifiscripts.com. 1952-03-18. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2015-09-26.
בנו יעקב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1862 ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  24 בינואר 1945 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בברסלאו 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב בֶּנוֹ יעקב (Benno Jacob, לעיתים Benno Jakob;‏ 7 בספטמבר 1862 - 24 בינואר 1945) היה רב רפורמי בכמה קהילות בגרמניה ומבקר מקרא מתון ששלל את השערת התעודות. בפרשנותו למקרא עשה יעקב שימוש נרחב בהוכחות לשוניות ובהוכחות מתוך ההקשר.
ביוגרפיה

בנו יעקב נולד בברסלאו שבפרוסיה (כיום ורוצלב שבפולין) למד באוניברסיטת ברסלאו (שממנה קיבל תואר דוקטור ב-1899) ובסמינר להכשרת רבנים בעיר. ב-1891 החל לשמש כרב בקהילת גטינגן, והמשיך לשמש ברבנות עד לפרישתו להמבורג בשנת 1929, לשם פינוי זמנו לעבודת פירוש המקרא.
כבר בשנות לימודיו כסטודנט היה בנו יעקב פעיל במאבק באנטישמיות - דרך ייסודה של אגודת סטודנטים יהודים שפעלה להגנה על כבודה של היהדות מפני סטודנטים אנטישמיים. הוא גם היה סופר פעיל וכן נואם בשירות המאבק באנטישמיות בשנים ערב מלחמת העולם הראשונה.
בנו יעקב התנגד לציונות, לא רק בשל אמונתו בסינתזה שבין יהדות וזהות גרמנית, אלא גם משום שראה בציונות תופעה המחלנת לחלוטין את היהדות ומהווה בסיס לאתאיזם.
נפטר בלונדון ב-1945.
התנגד בחריפות ל"השערת גרף-ולהאוזן", שהיה בה לתפיסתו רכיב אנטי-יהודי חזק ושכיוונה להוכיח שהנבואה המאוחרת הייתה הגרעין האותנטי והקדום של רוח ישראל – שהמשיך אחר כך בנצרות – בעוד שהמקור הכהני המדקדק בפרטי מצוות היה השחתה בתר-מקראית שהניחה את היסוד ל"יהדות המאוחרת" (Spätjudentum) ולהלכה הפרושית-רבנית. יעקב הרבה להתפלמס ולהצביע על סתירות ושרירותיות במודל המחקר של אנשי אסכולה זו. לעומתם טען שגם אם לא ניתן לקבל שהתורה נתחברה על ידי משה ואף שיש בה התפתחות טקסטואלית ועריכה ומזיגה של מסורות קדומות, היא מבטאת רעיון בסיס אחיד והרמוני, רוח העם האמיתית, שהיה קיים תמיד ושהתבטא בכל רכיבי המקרא. הוא נעזר רבות בפרשנות הרבנית המסורתית בעבודתו. בנו ייחס חשיבות רוחנית מעטה לשאלת זהותם של מחברי הכתובים והדגיש כי העיקר היה המסר האלוהי, שנדרש להאמין בו כדי להפיק תועלת מן הטקסט, שהיה צפון בהם. פרושיו נכתבו בעיקר על ספר בראשית וספר שמות ובנוסף על חלקים קטנים נוספים מן התורה (כגון מאמריו על השיטה הנומרית של המקרא וכמה פירושים על חלקים מספר ויקרא). לפירושו הגרמני של יעקב לספר בראשית צירף המחבר נספח נרחב בו ביקר באופן שיטתי את תורה התעודות.
עד כה, לא פורסם תרגום מלא של פרושיו בעברית או אנגלית. פרשנית המקרא נחמה לייבוביץ, שרחשה לו הערכה רבה מאוד וציטטה רבות מרעיונותיו, על אף היותו רפורמי, כתבה: "למדתי מספריו יותר מאשר מהרבה ספרים שנכתבו על ידי יראים... טענותיו של יעקב נגד ביקורת המקרא והוכחותיו על פחזותם ושגיאותיהם - לא כתב איש דברים טובים מהם". מקור נוסף המביא את קיצור של פירושיו של יעקב לרוב ספר בראשית הוא הספר "דרך האבות אל המונותאיזם". בימים אלו מתקיים פרויקט תרגום לעברית של פירושו של יעקב לספר בראשית.
רשימת חיבוריו העיקריים

Das erste Buch der Tora, Genesis. Übersetzt und erklärt von Benno Jacob, Schocken Verlag, Berlin 1934 (Neudruck 1999)
Das Buch Exodus, Stuttgart 1997
Das Buch Ester bei den LXX, in ZAW 10 (1890), S. 241–298
Im Namen Gottes, Berlin 1903
Der Pentateuch, exegetisch-kritische Forschungen. Leipzig 1905
Die Abzählungen in den Büchern Leviticus und Numeri, Frankfurt a. M. 1909
Die Thora Moses, Frankfurt a. M. 1912/13
Quellenscheidung und Exegese im Pentateuch, Leipzig 1916
Auge um Auge, Berlin 1929
הערות שוליים

↑  Christian Wiese, Andreas Gotzmann, Modern Judaism and Historical Consciousness: Identities, Encounters, Perspective. הוצאת בריל, 2007. עמ' 158-160.
↑  כוונתה לשומרי מצוות אורתודוקסים
↑  רבקה הורוביץ, "דף לתרבות יהודית", משרד החינוך, אדר התשס"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263253305171  BnF: cb136196041 (data)  GND: 119554151  ISNI: 0000 0001 1023 1951  LCCN: n88032374  NKC: skuk0003184  NTA: 09764496X  SNAC: w6hc4drm  SUDOC: 086059491  VcBA: 495/180984  VIAF: 27242659   WorldCat (עם VIAF): 27242659 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.