stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן טרימבל
מותו

אלן טרימבל נפטר בחוותו באוהיו ב-3 בפברואר 1870. הוא נטמן בבית הקברות של הילסבורו.
הכפר טרימבל שבאוהיו נקרא על שמו. שמו של רחוב בית המשפט שבהילסבורו, שבצד הצפוני של בית המשפט של מחוז היילנד, שונה ב-1974 ל"רחוב המושל טרימבל". בתו, אלייזה תומפסון (אנ'), הייתה ממייסדות התנועה לאיסור על משקאות חריפים בארצות הברית. אחת מצאצאיותיו היא האסטרונומית וירג'יניה לואיז טרימבל (אנ').
הערות שוליים

↑   Bullitt Lecture 2013 part2, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177749432  ISNI: 0000 0000 5455 1757  LCCN: nr92033758  SNAC: w6dj5dfr  VIAF: 7256832   WorldCat (עם VIAF): 7256832
מכון משפטי ארץ

| --- | --- |
 פעילות:  מחקר תורני וכולל דיינות
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  עפרה
 יושב ראש:  הרב אברהם גיסר
 תקופת הפעילות:  ה'תשס"א, 2000 – הווה
 פרסים והוקרה:  פרס כץ (2017) 
 האתר הרשמי
 
מכון משפטי ארץ הוא כולל דיינות ומכון העוסק במחקר יישומי של המשפט העברי והלכות מדינה. הוא פועל בצמוד ליישוב עפרה מאז ה'תש"ס, ומטרתו מתן מענה תורני לשאלות העולות במשפט המודרני. המכון זכה בפרס כץ לשנת 2017.
הקמה וחזון

המכון הוקם על ידי הרב אבי גיסר (רב היישוב עפרה) ועל ידי הרב מיכאל בריס באלול תש"ס. שניהם עמדו בראש המכון, עד לעזיבתו של הרב בריס. בראש צוות המחקר של המכון עומד הרב ד"ר איתמר ורהפטיג והרב ד"ר עדו רכניץ. במסגרת המכון פועל כולל דיינות אשר מכשיר אברכים לקראת מבחני הדיינות של הרבנות הראשית לישראל. בראשות הכולל עומד הרב חיים בלוך.
מכון המחקר

צוות המחקר של המכון חוקר נושאים תורניים במטרה להפוך את המשפט העברי למערכת חיה ומתפתחת במדינת ישראל. המכון עוסק בשני תחומים עיקריים: דיני ממונות ותורה ומדינה.
מכון המחקר > דיני ממונות

המכון מפרסם דוגמאות חוזים באתר האינטרנט שלו, וכן מציע ייעוץ הלכתי לעריכת חוזים.
החוזים באים לפתור בעיות רבות שקיימות בין החוק להלכה במסחר. חלקם הם בעיות של קניין שההלכה מצריכה מעשים מסוימים והחוק מסתפק בדיבור והסכמה. דוגמה לכך אפשר למצוא בקניית דירה, כאשר לפי ההלכה צריך לקנות בכסף, ובמציאות הקונה לא נותן למוכר אף מטבע, והחוזה אמור לפתור את הבעיה.
חוקרי המכון עונים לשאלות בנושא דיני ממונות שמתקבלות דרך אתר המכון ואתר מורשת. חלק מהתשובות שנכתבו פורסם במסגרת שני כרכי הספר שו"ת משפטי ארץ.
כמו כן, המכון מפרסם סקר המשפט העברי הבוחן את עמדות הציבור היהודי בישראל בנוגע למשפט העברי.
מכון המחקר > כנס הדיינים השנתי

המכון מקיים כנס דיינים שנתי בשיתוף עמותת הליכות עם ישראל. במרכז הכנס דיון סביב נייר עמדה שנכתב על ידי אחד מחוקרי המכון. בעקבות הכנס מתקבלת החלטת מדיניות שבדרך כלל מאומצת על ידי רשת בתי הדין ארץ חמדה גזית. עד לשנת תש"פ נידונו הנושאים הבאים:
ערעור בבית הדין לממונות
חיוב בנזק עקיף - גרמא
תוקפם של חוקי המדינה
פשרה בבית הדין
הסתמכות על אומדן דעת
הסתייעות בהוצאה לפועל
פסיקת הוצאות משפט
היתר פניה לערכאות
מעמדו של מנהג שיצר חוק המדינה
עד מומחה בהלכה
מעמדה של חברה בע"מ
פיצוי על מניעת רווח
הכרעה במחלוקות הלכתיות
מעמדם ההלכתי של חוקי המגן בתחום העבודה
זכויות יוצרים בהלכה
מעמדם של חוקי המדינה ושל פסיקת בתי המשפט
תורה ומדינה > ייעוץ חקיקה יהודי

נציגי המכון השתתפו בדיונים על החוקה בוועדות הכנסת תוך הצגת עמדת המשפט העברי, וכן הגישו חוות דעת לוועדת שרים לחקיקה שפורסמו באתר המכון.
אנשי המכון כותבים ניירות עמדה ומאמרים בנושאים אלה.
תורה ומדינה > מחשבה מדינית יהודית

חוקרי המכון עוסקים בחקר המחשבה המדינית היהודית. במסגרת זו יצא לאור הספר "מדינה כהלכה" מאת הרב עדו רכניץ. הספר עוסק במבנה המשטר, ביחסים בין מוסדותיו השונים ובערכיו. הספר זכה בפרס הרב ישראלי לשנת 2016.
תורה ומדינה > אתיקה צבאית יהודית

חוקרי המכון הרב ד"ר עדו רכניץ והרב אלעזר גולדשטיין הוציאו לאור ספר ובו ניתוח מסמך רוח צה"ל לאור המקורות היהודיים, אשר זכה בפרס הרב ישראלי לשנת 2013. בנוסף, פרסמו סדרת מאמרים בנושאי אתיקה צבאית בכתב העת מערכות.
פרסומי המכון

משפטי ארץ:
א - דין, דיין ודיון (תשס"ב)
ב - טענות וראיות (תשס"ה)
ג - קניין ומסחר (תש"ע)
ד - חוזים ודיניהם (תשע"ו)
ה - בית הדין לממונות (תשפ"א)
הרב ד"ר איתמר ורהפטיג, צנעת אדם: הזכות לפרטיות לאור ההלכה (תשס"ט).
שו"ת משפטי ארץ:
א: עבודה, גזל, נזיקין, זכויות יוצרים (תשע"א)
ב: חוק ועסקים, ריבית, צדקה (תשע"ג)
אלעזר גולדשטיין ועדו רכניץ, אתיקה צבאית יהודית (2013, בשיתוף עם ידיעות ספרים).
משה דרורי, השימוש בזכות לרעה במשפט העברי: כופין על מידת סדום (תש"ע).
עדו רכניץ, מדינה כהלכה - התמודדות יהודית עם אתגר העצמאות (תשע"ח, בשיתוף עם הוצאת מגיד).
עדו רכניץ, מדינת התורה הדמוקרטית: עיון במשנתם המדינית של הריא"ה הרצוג, הרא"י וולדינברג והר"ש גורן (תשפ"ב).
אורי סדן, אורות החושן - דיני ממונות בימינו: עבודה וקבלנות (תשפ"ב).
יוסף יצחק ליפשיץ, כלכלה וערכי היהדות (יצא במקור באנגלית בשנת 2012, יצא לאור בעברית דרך המכון בשנת תשפ"ג).
עדו רכניץ, רווחה וערכי היהדות (תשפ"ג).
מיקומו של המכון

עד לשנת התשפ"ד (2024) המכון היה ממוקם במבנה בקצה היישוב עפרה, ונטען כי המבנה נרכש מבעליו הפלסטיניים באמצעות חברת "אל-וַטַן", חברה בבעלות אמנה ומועצה אזורית מטה בנימין. הפלסטינים שהיו בעלי המקום טענו כי מעולם לא מכרו את המבנה, וכי מסמכי הרכישה זויפו. בקשת "אל-וטן" לרשום את הבעלות במבנה בטאבו על שמה, נדחתה במנהל האזרחי בשל בעיות שהתגלו במסמכי הרכישה. תביעה שהגישה "אל-וטן" בבית המשפט נגד המנהל האזרחי נדחתה ב-2013 על ידי בית המשפט.
בשנת התשפ"ד המכון עבר לתוך היישוב עפרה.
הערות שוליים

↑  מכון משפטי ארץ – זוכה פרס מרכוס כץ, באתר ערוץ 7, 13 ביולי 2017
↑  סקר המשפט העברי 2020 תש"פ, באתר דין תורה
↑  מדיניות הלכתית, באתר רשת בתי הדין ארץ חמדה גזית
↑  נייר עמדה מספר 1: בית דין לערעורים על בתי הדין לממונות, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 2: פיצוי על גרימת נזק, באתר דין תורה
1 2  נייר עמדה מספר 3: תוקפם ההלכתי של חוקי המדינה בדיני ממונות, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 4: כיצד מפשרים? בין פשרה לדין לצדק, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 5: הסתמכות על אומדן, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 6:הסתייעות בהוצאה לפועל, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 8: פסיקת הוצאות משפט, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 9: היתר פנייה לערכאות, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 10: מעמד מנהג שיצר החוק, באתר דין תורה
↑  כנס הדיינים הי"א - עד מומחה בהלכה, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה מספר 12: מעמדה ההלכתי של חברה בע"מ, באתר דין תורה
↑  כנס הדיינים הי"ג בנושא: פיצוי על מניעת רווח, באתר דין תורה
↑  כנס הדיינים ה-14: הכרעה במחלוקות בימינו, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה 15 - מעמדם ההלכתי של חוקי המגן בתחום העבודה, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה 16 - זכויות יוצרים בהלכה, באתר דין תורה
↑  נייר עמדה 17 - מעמדם של חוקי המדינה ושל פסיקת בתי המשפט, באתר דין תורה
↑  עדו רכניץ, תום לב ואין חוטא נשכר, ‏שבט תשע"ב (ינואר 2012)
↑  חוות דעת לועדת שרים לחקיקה, באתר דין תורה
↑    שירית אביטן כהן, ‏"יבוא יום שהעם יחליט שחוקת המדינה היא תורת ישראל", בעיתון מקור ראשון, 15 בנובמבר 2018
1 2  על פי הכיתוב בשער הספר.
↑  אלעזר גולדשטיין, צבא העם או צבא שכירים, מערכות 458, דצמבר 2014, עמ' 53–59
↑  עדו רכניץ, הצעה לתפיסת בטחון ללחימה בטרור, מערכות 462, אוגוסט 2015, עמ' 20–23
↑  משפטי ארץ א – דין דיין ודיון – ספריית אסיף
↑  משפטי ארץ ב – טענות וראיות – ספריית אסיף
↑  משפטי ארץ ג – קניין ומסחר – ספריית אסיף
↑  משפטי ארץ ד – ספריית אסיף
↑  משפטי ארץ ה – ספריית אסיף
↑  מדינת התורה הדמוקרטית באתר המכון.
↑  כלכלה וערכי היהדות באתר המכון.
↑   חיים לוינסון, ביהמ”ש: מתנחלים זייפו רכישת אדמה מפלסטינים, באתר הארץ, 15 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313784605171  VIAF: 236621791   WorldCat (עם VIAF): 236621791
אפרים פוסטר

אפרים האברד פוסטר (באנגלית: Ephraim Hubbard Foster‏; 17 בספטמבר 1794 – 6 בספטמבר 1854) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן פעמיים כחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי. במהלך הקריירה הפוליטית שלו, הוא היה חבר במפלגה הוויגית.
ביוגרפיה

פוסטר נולד ב-17 בספטמבר 1794 ליד בארדסטון, קנטקי, במחוז נלסון, והיה בנם של רוברט קולמן פוסטר ואן האברד. ב-1797 עבר עם הוריו לטנסי, שם התיישבו באזור נאשוויל. מאוחר יותר הוא סיים את לימודיו בקומברלנד קולג' (1813) ולאחר מכן למד משפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1820. בנוסף, היו בבעלותו עבדים. הוא גם שירת במלחמת קריק והיה לזמן מה מזכירו הפרטי של הגנרל אנדרו ג'קסון.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של טנסי מ-1829 עד 1831 ושוב מ-1835 עד 1837, וכיהן בכל פעם כיושב ראש בית הנבחרים. עם התפטרותו מהסנאט האמריקני של פליקס גראנדי כדי להתמנות כתובע הכללי של ארצות הברית, האספה הכללית של טנסי בחרה בפוסטר כמחליפו. הוא כיהן בסנאט בפעם הראשונה מ-17 בספטמבר 1838 ועד 3 במרץ 1839. בית המחוקקים בחר בו להמשיך בקדנציה החדשה, אך הוא סירב, וסירב לקבל את הוראתם כיצד להצביע בעודו סנאטור; בית המחוקקים פנה בעקבות כך לגראנדי, שהיה עדיין תובע הכללי, כדי להחליף אותו.
עם זאת, גראנדי מת בתפקיד כשנה לאחר מכן. אלפרד או. פ. ניקולסון הסכים לכהן על בסיס זמני; לאחר מכן למשך תקופה התפנה המושב לחלוטין, אך בסופו של דבר הסכים בית המחוקקים לבחור שוב בפוסטר למלא את המושב והוא הסכים לכהן. תקופת כהונתו השנייה בסנאט הייתה מ-17 באוקטובר 1843 ועד 3 במרץ 1845. במהלך תקופה זו הוא עמד בראש ועדת הסנאט לתביעות. מאוחר יותר בשנת 1845 קיבל פוסטר את מועמדות המפלגה הוויגית לתפקיד מושל טנסי, אך הובס בבחירות על ידי ארון ו. בראון מהמפלגה הדמוקרטית. בעקבות זאת, חזר פוסטר לעסקי עריכת הדין שלו בנאשוויל עד זמן קצר לפני מותו ב-6 בספטמבר 1854. הוא קבור בבית הקברות הישן בעיר נאשוויל.
הערות שוליים

↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-04-18. נבדק ב-2012-09-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-07-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5475 7448  LCCN: nr94009645  SNAC: w6057s15  US Congress: F000302  VIAF: 7271397   WorldCat (עם VIAF): 7271397
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1924

| --- | --- |

 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  11 באוגוסט 1924 – 2 בספטמבר 1924 (23 ימים) 
 מספר תחרות:  44 
 עיר מארחת:  ניו יורק, בוסטון
 אצטדיון:  מועדון הטניס וסט סייד Longwood Cricket Club
 זוכה:  גברים:ביל טילדן (ארצות הברית) נשים:הלן וילס (ארצות הברית) זוגות גברים:הוורד קינסי/רוברט קינסי (ארצות הברית)  זוגות נשים:הלן וילס/הייזל וייטמן (ארצות הברית) זוגות מעורבים:הלן וילס/וינסנט ריצ'רד (ארצות הברית)
 
 → אליפות ארצות הברית הפתוחה 1923 אליפות ארצות הברית הפתוחה 1925 ← 
 
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1924 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של מועדון הטניס בפורסט הילס שבקווינס. התחרות התחילה ב-11 באוגוסט בתחרות גברים שהסתיימה ב-16 באוגוסט. ב-25 באוגוסט החלו תחרויות נשים שהסתיימו ב-2 בספטמבר. למעט תחרות זוגות גברים התחרויות התקיימו במועדון הטיז וסט סייד שבקווינס. תחרויות זוגות הגברים התקיימו בפרברי בוסטון.
בהתאם להחלטה של הפדרציה הבין-לאומית לטניס החל משנת 1924 מספר תחרויות קיבלו מעמד מיוחד שבהמשך קיבל שם גראנד סלאם. תחרות ארצות הברית הפתוחה הייתה השלישית בסדר הכרונולוגי (לאחר אליפות וימבלדון).
הלן וילס ניצחה ב-3 תחרויות (לנשים, זוגות נשים וזוגות מעורבים).
התחרות > תחרות הגברים

לתחרות זו נרשמו 84 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות וימבלדון 1923 ביל טילדן נפגש במשחק הגמר עם ויליאם ג'ונסטון (ארצות הברית) וניצח ב-3 מערכות. לביל טילדן זה היה הניצחון ה-5 ברציות בתחרות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 59 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. לקראת התחרות, 8 הטניסאיות החזקות דורגו כדלקמן:
הלן וילס ארצות הברית ארצות הברית, ניצחה בתחרות
מולה מלורי ארצות הברית ארצות הברית, הפסידה בגמר
מרי בראון ארצות הברית ארצות הברית, הודחה בחצי הגמר
אלאנור גוס ארצות הברית ארצות הברית, הודחה בחצי הגמר
מריון ג'סופ ארצות הברית ארצות הברית, הודחה ברבע הגמר
מיימי מקדולנד ארצות הברית ארצות הברית, הודחה ברבע הגמר
אדית סיגורני ארצות הברית ארצות הברית, הודחה בסיבוב השלישי
מרתה בייארד ארצות הברית ארצות הברית, הודחה ברבע הגמר
מולה מלורי (ארצות הברית) שניצחה בתחרות 1922 נפגשה במשחק הגמר עם הלן וילס שניצחה בתחרות 1923 והפסידה ב-2 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. במשחק הגמר הוורד קינסי/רוברט קינסי נפגשו עם זוג מאוסטרליה ג'רלד פטרסון/פט אוהרה וניצחו אותם ב-5 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 33 זוגות. במשחק הגמר הלן וילס/הייזל הוצ'קיס וייטמן נפגשו עם אלאנור גוס/מריון ג'סופ גם הן מארצות הברית וניצחו ב-2 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 28 זוגות. במשחק הגמר הלן וילס/וינסנט ריצ'רד נפגשו עם מולה מלורי/ביל טילדן גם הם מארצות הברית וניצחו ב-3 מערכות.
הערות שוליים

↑  מיקום תחרויות
ביל טילדן, מנצח תחרות הגברים
קתלין הלן וילס, מנצחת תחרות הנשים
חיים מרדכי אייזיק חדקוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בינואר 1902 
 פטירה:  23 באפריל 1993 (בגיל 91) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 באפריל 1993 
 רבותיו:  מנחם מנדל שניאורסון 
 
הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב (ד' בשבט ה'תרס"ב, 12 בינואר 1902 – ג' באייר ה'תשנ"ג, 24 באפריל 1993) היה ראש מזכירות הרבי מלובביץ', יו"ר המרכז לענייני חינוך, הממונה על מערך שלוחי חב"ד מטעם הרבי מלובביץ', ויו"ר אגודת חסידי חב"ד העולמית. לפני מלחמת העולם השנייה שימש כממונה על החינוך היהודי מטעם משרד החינוך הלטבי, חבר אגודת ישראל ומנהל בתי החינוך "תורה ודרך ארץ" בלטביה.
תולדות חייו

נולד בעיירה בישנקוביץ לחוה טריינא ולרב שלום ישראל, נצר לחסידי חב"ד. בגיל שנתיים עברה משפחתו לריגה שבלטביה שם התחנך בבית הספר המקומי. בשנה השלישית ללימודיו נאלץ להיעדר מבית הספר למשך כחודש וחצי בשל מחלה ומשכך החליטו בהנהלת המוסד להשאיר אותו שנה נוספת באותה כיתה. הדבר היה למורת רוחו ורוח אביו והוא עזב את המוסד והחל ללמוד אצל יהודי מקומי באופן פרטי. בגיל צעיר נכנס ללמוד בישיבה בריגה, ואחרי תקופת לימודים עבר ללמוד בישיבה אחרת. נכדיו המספרים בשמו על מוסדות הלימודים בהם התחנך איש החינוך, אינם מפרטים היכן למד, אצל מי ולאיזה חוג השתייכו ישיבות אלו. מתקופת לימודיו בישיבות אין מידע על לימודיו, ומזכרת נדירה פורסמה מתקופה זו - דף בכתב ידו עליה כתוב שמו ושם הכיתה בה למד, ובו מסביר הסבר קצר על העלאת עצמות יוסף על ידי משה רבנו
בתקופת טרום מלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ד, חודשים ספורים לפני בר המצווה שלו, נפטר אביו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ניהל את הארגון "תפארת בחורים", מייסודו של הרב יואל ברנצ'יק, אצלו גם למד. בגיל 18 החל לנהל את בית הספר "תורה ודרך ארץ" בריגה, ופיתח את המוסד לרשת בתי ספר ברחבי לטביה. עבד יחד עם חבר הסיים הלטבי הרב מרדכי דובין. הפך את רשת המוסדות לרשת מוכרת ממשלתית, ונתמנה לעובד משרד החינוך הלטבי. שימש חבר הנהלת אגודת ישראל ונציגה כלפי ממשלת לטביה ואף התמנה לתפקיד הממונה על החינוך היהודי במשרד החינוך הלטבי.
בשלהי תשרי ה'תרפ"ח (אוקטובר 1927), עבר רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד, להתגורר בריגה. אז התקרב אליו חדקוב. שם גם נקשר לחתנו, הרב מנחם מנדל שניאורסון.
בשנים הבאות היה בקשר עם רבי יוסף יצחק וחתנו הרבי מליובביץ', ויחד עמם פעל בתחומים ציבוריים שונים. אין כיום אינפורמציה ברורה לגבי העסקנות החב"דית שלו בשנים אלו אם כי בנו הרב שלום ישראל חדקוב פרסם מכתבים של הרבי מליובביץ' אל הרב חדקוב, מהם עולה כי רבי יוסף יצחק יזם הצאה חאור של חוברת חסידות בגרמנית, ואת המשימה הטיל על חתנו הרבי מליובביץ והרב חדקוב ניהל בפועל חלק מההוצאה לאור לפי הוראות שקיבל. החוברת תורגמה על ידי אדל פפנהיים מווינה ויצאה לאור בשנת תרצ"ז (1937) בשם: "די מאראלישע און דערציערישע באדייטונג פון חסידות חב"ד, אן ענטפער פון כ"ק אדמו"ר שליט"א מליובאוויטש, אף א בריוו פון דייטשלאנד" והופצה בעותקים רבים בגרמניה ומגינות נוספות במטרה להפיץ את תורת החסידות במקומות בהם לא הכירו את האידאולוגיה החסידית.
תולדות חייו > איש הקשר למוסדות חב"ד בישראל

הרב חדקוב היה איש הקשר של הרבי למוסדות וארגוני חב"ד בישראל. דרך הרב חדקוב, הרבי היה מעביר במשך עשרות שנים - הוראות, הדרכות ובקשות לבירורים במגוון נושאים ותחומים. הקשר הישיר והרציף היה מתקיים באמצעות שיחות טלפון בין הרב חדקוב לשניים מראשי חב"ד בישראל – הרב אפרים וולף מנהל ישיבות תומכי תמימים, והרב שלמה מיידנצ'יק יו"ר ועד כפר חב"ד ויו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל (ארגון הגג של חב"ד בישראל). השניים היו מקבלים הוראות הקשורות לעבודת המוסדות אשר בראשותם, לצד הוראות הקשורות לארגונים חב"דיים, בתי חב"ד, מוסדות חינוך והוראות מיוחדות ניתנו אודות הקשרים העניפים של השניים עם אדמו"רים ורבנים, ראשי המדינה, אנשי תקשורת, נדיבים ורבים אחרים.
תולדות חייו > הדרכה וייעוץ חינוכי

אנשי חינוך חב"דיים ובהם מורים, מנהלים ומפקחים מישראל ומרחבי העולם, קיבלו מהרב חדקוב, הדרכות בתחומי ניהול ופיתוח מוסדות, הפדגוגיה והמתודה החב"דית, ומקובל בחב"ד שהוראות אלו באו על בסיס דברים של הרבי.
יחיאל מלוב, מחנך ומפקח ברשת בתי הספר של חב"ד בישראל – רשת אוהלי יוסף יצחק – סיפר בראיון לבית משיח אודות שיחות מסוג הנזכר עם הרב חדקוב:
"מדי שנה הייתי נוסע אל הרבי לקראת פורים ובמהלך התקופה הקצרה שהייתי שוהה שם, הייתי נכנס לחדרו הקטן של המזכיר הרב חדקוב ע"ה, ובמשך שעות מוסר לו דיווח על הפעולות של הרשת ושלי כמפקח הרשת במהלך השנה האחרונה. הרב חדקוב היה יהודי פיקח בעל רקע נרחב בחינוך עוד מהיותו אברך צעיר בלטביה. במהלך הדיווחים הייתי מקבל ממנו הוראות לביצוע במהלך השנה הבאה. לפני נסיעתי חזרה לארץ ישראל הייתי נכנס אליו שוב ושומע ממנו דברים נוספים, שככל הנראה קיבל בינתיים מהרבי אחרי שמסר לו את הדו"ח ממני. בנוסף לכך, עמדתי איתו בקשר טלפוני בעניינים נחוצים שחייבו הכרעה מידיית, כאשר לעיתים הרבי עצמו היה גם על הקו.
ההדרכות הפדגוגיות והרוחניות שקיבל הרב מלוב ואנשי החינוך בבתי ספר חב"ד בישראל, פורסמו בפורמטים שונים:
רשימת הדרכות אל הרב מלוב פורסמה בשבועון בית משיח.
רשימת הדרכות למנהלים ומחנכים רוכזה בחוברת: "קובץ הוראות שהגיעו בשנים האחרונות ממזכירות כ"ק אדמו"ר שליט"א לרשת אהלי יוסף יצחק". ובפתח דבר מבהיר כי מדובר בהוראות שהגיעו באמצעות הרב חדקוב.
רשימת הדרכות למחנכים בכל העולם, תועדה על ידי הרב חיים מאיר דיין והרב אליהו פרידמן - בספר החינוך והמחנך (קה"ת, תשנ"ה).
בנוסף היה ידוע כנואם. חלק מנאומיו פורסמו בכתבי עת שונים.
נפטר בליל שבת ג' באייר תשנ"ג ונטמן ביום ראשון למחרת בבית הקברות מונטיפיורי בניו יורק, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'. ממלאי מקומו בהנהלת המוסדות הם ניסן מינדל שנפטר שנתיים אחריו ויהודא קרינסקי.
משפחתו

אשתו, עטל צערנא שוחאט ילידת טלז, עבדה בהנהלת ארגון נשי ובנות חב"ד וחיברה ספרים ביידיש. נפטרה בכ' בסיוון ה'תשס"ו.
בנו שלום ישראל שימש כמשב"ק בביתו של הרבי מלובביץ'. חבר הנהלת אגודת חסידי חב"ד (ארצות הברית), רואה חשבון של מרכז לענייני חינוך, כיום מנהל משרד המזכירות של הרבי מליובאוויטש משרד ממנו ניהלו המזכירים את הקשר בין הרבי והחסידים).
בתו חיה קרמר.
גיסו חיים יהודה בלוי, מהדיר כתבי יד הראשונים ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיות

כמי שהיה לסמל בקרב חסידי חב"ד והמקורבים לרבי מליובביץ' ומצד שני בגין היותו צנוע ולא מרבה לספר על עצמו - עד כדי כך שכיום לא ידוע באלו מוסדות חינוך התחנך - נכתבו אודותו תיעודים ביוגרפיים ופורסמו דקומנטים במשורה ובצמצום. ואלו הן המקורות הביוגרפיים ודוקומונטריים בהם מתועדים תולדותיו ועשייתו הציבורית:
משפחת חדקוב, הוציאה לאור בשנת תשס"א את החוברת 'עטרת זקנים' ובה חשיפות ותגליות מארכיון הרב שלום ישראל חדקוב, אשר לו ארכיון חב"די עשיר במיוחד. בחוברת נחשפים מסמכים ותיאורים מיוחדים אודות הקשר בין הרב חדקוב ואדמו"רי ליובביץ' בשנות הצ' (השלושים) לצד חשיפת יומן המתעד את הניצנים הראשוניים להתפתחות מוסדות חב"דיים לבנות ונערות – בית רבקה. ופרקים נוספים אף הם חושפים רשימות ויומנים אישיים של הרב חדקוב.
בספרו של הסופר והעורך החב"די מנחם זיגלבוים, סיפורים מחדר הרבי שיצא לאור בתשס"ט, מוקדש פרק מיוחד לדמותו של הרב חדקוב, ובו נכללים תולדותיו, תיאורים על אישיותו, זכרונות של הרב חדקוב על הקשר עם אדמו"רי ליובביץ', בשילוב מסמכים נדירים ותמונות המקפלות בתוכן את ההיסטוריה של ראש מזכירות הרבי מליובביץ'.
הסופר מענדי קורטס, במוסף 'הרב חדקוב' שצורף לשבועון כפר חב"ד גיליון פסח תשפ"ג, מגולל את סיפורו של הרב חדקוב על פני 64 עמודים, ובהם דברי ימי חייו ותפקידיו הציבוריים מחולקים לפרקים ובין התיעודים הידועים זה מכבר, מבצבצים חידושים – אבני דרך בחייו, לצד תמונות חדשות מימי צעירותו.
מיכאל אהרן זליגסון סופר והיסטוריון חב"די, פרסם בשנת תשס"ח באתר קראון הייטס אינפו, ביוגרפיה מפורטת לפי נושאים מאז ילדות הרב חדקוב, העשיה ציבורית בריגה, תפקידיו בארגוני המפתח החב"דיים, ראש המזכירות וגם תובנות ואנקדוטות אודות פעילותו הנוספת לטובת תלמידיו לשעבר ותיאורים מפורטים על סגנון עבודתו התיבורית ואופיו הייחודי: הרב חדקוב ביוגרפיה מפורטת הרב זליגסון.
הסופר וההיסטוריון החב"די יוסף אשכנזי, בספרו אוצר החסידים חלק ניו יורק, שיצא לאור בשנת תשע"ג, פרסם פרק "הרב חיים מרדכי אייזיק חודקוב" ובו פורש את דמותו של הרב חדקוב על פני עשרות עמודים, ובהם התמקדות בתיאור אישיותו כחסיד, כמקורב לרבי, וכיועץ ומדריך לחסידים.
ספרי ביוגרפיה. בתשס"ח פורסם כי יצא ספר חדש - תולדות הרב חדקוב, אך פרטי הספר לא זמינים בספריות או ברשת האינטרנט. ובפרסום הנלווה למוסף "הרב חדקוב" צוין באזכור קצר כי המוסף יהפוך לספר. ולא הוסבר אם מחבר המוסף מספק הצצה לספר, או הנכדים המתראיינים למוסף הם מחברי הספר.
מספריו

חיים דיין, אליהו פרידמן (עורכים), החינוך והמחנך, תיעוד הדרכות פדגוגיות של הרב חדקוב, קה"ת, תשנ"ה
יחיאל מלוב (עורך), קובץ הוראות שהגיעו בשנים האחרונות ממזכירות כ"ק אדמו"ר שליט"א לרשת אהלי יוסף יצחק - לקט הוראות פדגוגיות של הרב חדקוב, ישראל
חדקוב, חיים מרדכי איזיק, השנה, נ.י. תשט"ו, באתר HebrewBooks
לקריאה נוספת

ניסן גורדון, די אידישע היים גיליון 21 - סקירה אודות הקשר של הרב חדקוב עם אדמו"רי חב"ד.
מענדי קורטס, הרב חדקוב, מוסף נושא (30 שנה לפטירת הרב חדקוב), שבועון כפר חב"ד, חג הפסח תשפ"ג גיליון 2004.
משפחת חדקוב, עטרת זקנים, תשס"א - תולדותיו ופועלו של הרב חדקוב לפי הוראות אדמו"רי חב"ד, יצא לאור לחתונת נכדו הרב לוי חדקוב, וחלק מהחומרים פורסמו לראשונה מארכיון הרב שלום ישראל חדקוב בן הרב חדקוב.
זושא וולף ימי תמימים, הוראות מהרבי מליובאוויטש, שהעביר הרב חדקוב לחב"ד בארץ הקודש, דרך הרב אפרים וולף.
יוסף אשכנזי, אוצר החסידים חלק ארצות הברית. פרק הרב חדקוב - תיעוד פועלו ותיאור תפקידיו כמזכיר ומנהל ארגוני חב"ד.
מנחם זיגלבוים, סיפורים מחדר הרבי, תיעוד פועלו ותיאור תפקידיו כמזכיר ומנהל ארגוני חב"ד, ג' תמוז תשס"ט.
אלפרד ניקולסון

אלפרד אוסבורן פופ ניקולסון (באנגלית: Alfred Osborn Pope Nicholson‏; 31 באוגוסט 1808 – 23 במרץ 1876), היה עורך דין, עורך עיתון, בנקאי ופוליטיקאי מטנסי. כדמוקרט, הוא היה פעמיים חבר הסנאט של ארצות הברית מאותה מדינה.
ביוגרפיה

ניקולסון נולד ב-31 באוגוסט 1808 ליד פרנקלין, טנסי, במחוז ויליאמסון. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, וסיים את לימודיו ב-1827. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1831, ופתח משרד פרטי בקולומביה, טנסי. הוא ערך את Western Mercury, עיתון שפורסם אז בקולומביה, מ-1832 עד 1835. הוא גם כיהן בבית הנבחרים של טנסי בין השנים 1833–1839. בשנת 1840 הוא מונה, באופן זמני, לרשת את מושב הסנאט האמריקני שהתפנה בעקבות מותו של הסנאטור פליקס גראנדי. הוא כיהן בתפקיד זה מ-25 בדצמבר 1840 עד 7 בפברואר 1842. מ-1843 עד 1845 כיהן בסנאט של מדינת טנסי, ועבר לנאשוויל בתקופה זו. הוא ערך את Nashville Union מ-1844 עד 1846. מ-1846 עד 1847 שימש כדירקטור, ולאחר מכן כנשיא, של בנק טנסי. בנוסף, היו בבעלותו עבדים.
בשנת 1853 הנשיא פרנקלין פירס רצה למנותו לקבינט, אך הוא סירב לכהן בתפקיד בקבינט. הוא ערך את Washington Union מ-1853 עד 1856, ולאחר מכן שימש כרשם ציבורי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 1859, ניקולסון נבחר לסנאט האמריקני על ידי האספה הכללית של טנסי. הוא כיהן מ-4 במרץ 1859 עד 3 במרץ 1861, כאשר פרש מכהונתו בסנאט בציפייה שטנסי תכריז על הפרישה מהאיחוד, שהתרחשה בחודש הבא. מאוחר יותר ב-1861, הוא התפטר רשמית, כמו כל שאר הסנאטורים ממדינות הקונפדרציה. עם זאת, סנאטור עמית מטנסי אנדרו ג'ונסון, איש האיחוד בדרום, היה הסנאטור האמריקני היחיד ממדינת קונפדרציה שמרדה, שלא התפטר מיד עם היוודע הפרישה של מדינתו.
לאחר מלחמת האזרחים, ניקולסון כיהן כשופט העליון של בית המשפט העליון של טנסי מ-1870 ועד מותו. הוא מת ב-23 במרץ 1876 בקולומביה, טנסי, ונקבר בבית הקברות רוז היל בקולומביה.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-07-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391412905171  LCCN: n85367616  SNAC: w67m1q6z  US Congress: N000096  VIAF: 67929598   WorldCat (עם VIAF): 67929598
אמברוז סווייר

אמברוז האנדלי סווייר (באנגלית: Ambrose Hundley Sevier‏; 4 בנובמבר 1801 – 31 בדצמבר 1848) היה עורך דין, פוליטיקאי ובעל מטעים מארקנסו. כבן למשפחת קונווי-ג'ונסון הפוליטית ששלטה בפוליטיקה המדינתית והלאומית בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים, הוא נבחר על ידי בית המחוקקים כסנאטור דמוקרטי. כמו כן הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארקנסו.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

אמברוז האנדלי סווייר נולד ב-4 בנובמבר 1801 ליד גרינוויל, טנסי. הוא עבר למיזורי ב-1820 ולליטל רוק, טריטוריית ארקנסו ב-1821. בארקנסו הוא הפך לפקיד של בית הנבחרים הטריטוריאלי. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1823.
ביוגרפיה > נישואים ומשפחה

סווייר התחתן עם ג'ולייט ג'ונסון, אחותו של רוברט וורד ג'ונסון, שגם הפך לפוליטיקאי רב השפעה במדינה. אביהם בנג'מין ג'ונסון היגר לארקנסו כשופט הטריטוריאלי הראשון; בשנת 1836 הוא מונה כשופט המחוזי הפדרלי הראשון כאשר הטריטוריה הפכה למדינה. לאמברוז וג'ולייט היו כמה ילדים.