stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאן זרעוניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חווה חקלאית, אתר מורשת 
 כתובת:  השיבולים 1 
 מיקום:  בנימינה-גבעת עדה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 
 קואורדינטות:  32°31′16″N 34°56′04″E﻿ / ﻿32.52107807219°N 34.934427889625°E﻿ / 32.52107807219; 34.934427889625
  (למפת הכרמל מוגדלת) חאן זרעוניה(למפת הכרמל רגילה) חאן זרעוניה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חאן זרעוניה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חאן זרעוניה
 
הבאר האנטילית
שער הכניסה לחצר. לצידה ניתן לראות את פתחי החלונות שנפרצו על ידי הקבוצות החקלאיות שישבו במקום
זרעוניה (בערבית: אל-זֻּעְ'ראנִיַֹּה, الزرغانية) הוא שמו העברי של בית אחוזה מהתקופה העות'מאנית, שהוקם ממערב לבנימינה בשלהי המאה ה-19 בידי בעלי קרקעות אמידים. במהלך השנים שימש כמקום התיישבות חלוצית לקבוצת חקלאיות וכחוות ניסויים חקלאית של יק"א. ב-2005 הוחכר לבני משפחת מוזס, ששיפצו את המקום לצורך מגורים. נמצא כיום במערבה של בנימינה והוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע היסטורי

האתר בו ניצבת החווה היה מיושב לאורך ההיסטוריה וממצאים באזור מצביעים על התיישבות בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית (על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום). המתיישבים באזור סבלו מקדחת שמקורה היה מביצות כבארה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 החלה הגירה של מוסלמים ממדינות בוסניה והרצגובינה (וזאת בעקבות כיבוש מדינות אלו על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית) לשטחי האימפריה העות'מאנית. השלטון העות'מאני שאף ליישב מהגרים אלו בפריפריה של האימפריה כדי שיעסקו בחקלאות. בארץ ישראל יושבו מהגרים אלו, שכונו בושנאקים בפי הערבים (שיבוש של בוסניאקים) בקיסריה (שם הוקם כפר גדול) וגם בשטחים שהקיפו אותה הקימו המתיישבים הבוסניים בתי אחוזה בקרבת השטחים החקלאיים. בין המקומות שזוהו עם התיישבות זו כלולים שוני, בורג' בנימינה, תל צור (אום אל-עלק) וחאן זרעוניה.
ההיסטוריה של האתר

במהלך חלוקת הקרקעות באזור קיסריה למוסלמים הבוסנים נמסר השטח של ח'אן זרעוניה לבוסני בשם צאדק פאשה. זה הקים את ביתו בנקודה הגבוהה ביותר באחוזתו, בגובה של כ-40 מטר מעל פני הים, כדי לשלוט בשטחים החקלאיים וכדי להתרחק מהביצות. בהמשך עברה הבעלות על האחוזה והשטחים לפאוזי בק ולאחיו ג'מאל בק ובאחוזה עצמה גר תאופיק בק. בעלי הקרקע עיבדו אותה בעזרת אריסים ערבים ובדואים שגרו בקרבת מקום.
בתחילת המאה ה-20 נקנה האתר על ידי יק"א במטרה ליישב במקום יהודים אמידים בעלי יכולת לפתח משק עצמאי. תוכנית זו התעכבה עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה ורק לאחריה החלה יק"א לממש את תוכניתה. ב-1920 התיישבה במקום קבוצה ממשוחררי הגדודים העבריים.
ב-1921 התיישבה במקום "הקבוצה הקליפורנית" שכללה צעירים מארץ-ישראל שיצאו ללימודי חקלאות בקליפורניה. חזרתם ארצה נמנעה עקב המלחמה וצעירים אלו הצטרפו לגדודים העבריים שהוקמו בארצות הברית. כמו כן התיישבה במקום "הקבוצה ההולנדית" שכללה יהודים ממזרח אירופה שהיגרו להולנד שם הכשירו עצמם להתיישבות בארץ-ישראל על-פי שיטות של חקלאות אינטנסיבית לפי שיטותיו של זליג סוסקין. שתי הקבוצות סבלו מקשיים ומחסור ובסופו של דבר התיישבו בבנימינה.
לאחר עזיבת הקבוצות הפכה פיק"א את המקום לחוות ניסיונות חקלאית בהנהלת האגרונום עמרם חזנוב. בחווה גידלו פרחים (יסמין) לתעשיית הבשמים, גפנים, עצי פרי וכן שתילי אקליפטוס לייעור, על בסיס חוזה שחתמה פיק"א עם רשויות המנדט הבריטי לייעור האזור. תושבי המקום סבלו מאוד המלריה ודרשו מפיק"א לפנותם לבנימינה. בסוף 1928 נמנו בזרעניה 22 נפשות, במפקד של ההנהלה הציונית. חווה זו פעלה על לשנות ה-30 ואז נסגרה והמבנה שמם.
בשנות ה-60 רכשה משפחה חרדית את המבנה בעסקת חליפין עם המדינה. במסגרת מכירה זו הוגדר המקום כאתר מורשת המיועד לשימור. בראשית שנות ה-80 שימש המבנה כמחסן חקלאי ומכוורת. בשנת 1993 הופשרו קרקעות בקרבת המבנה למטרת הקמת השכונות של בנימינה "כרמי בנימינה" ו"זרעוניה". לאחר שהמשפחה בעלת המבנה נקלעה לחובות שועבד הנכס לבנק אגודת ישראל וב-2005 הוא הוצא למכרז חכירה בו זכו שולה וזאב מוזס. משפחה זו הובילה לשיפוץ משמעותי של המבנה בשיתוף המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ותוך ניסיון לשמור על צביונה המקורית של האחוזה. אף על פי כן נבנו במקום תוספות והרחבות שפגמו באופי העות'מאני של המקום.
למרות הבטחות למתן גישה לציבור, הגישה למבנה ההיסטורי מוגבלת.
שמו של האתר

שמו של האתר תועתק בצורות שונות לאורך ההיסטוריה וניתנו לו פרשנויות שונות, על אף שגזרונו המדויק אינו ידוע.
ב-1858 נקרא המקום "אל-זרע'אניה" (לפי סקר עות'מאני 1858) וכן "זרגניה" (לפי מפות "ואן דה ולדה")
ב-1873 נקרא המקום "אז-זרגוניה" (לפי סקר הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF))
ב-1887 נקרא המקום "אר זרגניה" לפי סקר של גוסטב שומאכר הטמפלרי (בנו של גוטליב שומאכר)
ב-1919 נקרא המקום "זרקניה" במסמכי יק"א.
ב-שנות ה-20 נקרא המקום "זרחניה" או "זרגניה"
ב-שנות ה-80 מכונה המקום "זרעניה" בכתביו של צבי אילן (משורש "זרע")
ב-שנות ה-90 קבעה המועצה המקומית בנימינה את השם "זרעוניה"
מבנה האתר > האחוזה

מבנה האחוזה הוקם, כאמור, בשנות ה-80 של המאה ה-19. הבנייה נעשתה בעזרת אבני כורכר שחלקם הובאו מקיסריה. האחוזה נבנתה בצורה מרובעת על שטח של כ-4 דונם כשהחלק הבנוי מקיף חצר פנימית שלה פתח כניסה אחד, מוגן ולאורך צלעותיה נבנו חדרים הפונים לחצר זו. בחלק מהבניין נבנתה קומה שנייה למגורי בעלי האחוזה כשגרם מדרגות חיצוני הוליך אליה. צורת בניה איפשרה לבעלי האחוזה לנעול את החצר הפנימית בלילות כדי למנוע גנבת מזון וציוד. מאותן סיבות ביטחוניות לא כללה הבנייה המקורית חלונות חיצוניים בקומת הקרקע ולכן נקרעו חלונות לחדרים התחתונים רק בצד שפנה לחצר הפנימית. נעשה במקום שימוש נרחב בקשתות שאיפשרו פתיחת חללים מצד אחד ושיפרו את חוזק המבנה מצד שני.
...הבניין, שהיה מוזנח ופרוץ, הכיל חצר רחבה וסביבה חדרים כמעט חשוכים, אשר שימשו כרפתות ודירים לבקר ולצאן. קרוב לתקרה היה פתח קטן אשר דרכו חדר אור קלוש ואויר לחדרים. על גג הבית היתה מרפסת גדולה ומספר חדרים אשר שימשו את שומר המקום ורועים...
.
עם הגעת הקבוצות החקלאיות למקום (אחרי מלחמת העולם הראשונה) לא הספיקו חדרי המגורים בקומה השנייה וחלק מהחדרים בקומה התחתונה הותאמו למגורי אנשים. כחלק מתהליך זה נפתחו חלונות בצד החיצוני של קירות האחוזה.
תוכן חצר מרובעת, צרה, מוקפת בניינים מארבע רוחותיה. בקומה התחתונה-אורות ומחסנים, אשר חלק מהם נהפכו מעון לבני אדם: בקומה העליונה דירות. והחצר הצרה מלאה עגלות,
כלי עבודה, פרדים, סוסים, עופות, ופרות.... היא הייתה לפנים ארמון לאחד הבקים וכיום מרכז ארעי לקבוצה הקליפורנית ותחנת הניסיונות.... בחצר הבודדה, המוקפת ביצות והמונה בתוכה אילו עשרות נפשות צעירות, הדרות במחסנים ואורוות, שנהפכו למעונות אדם...
.
מבנה האתר > הבאר

בסמוך לאחוזה נחפרה באר אנטילית והמים שהועלו שימשו להשקיית השדות בעזרת תעלות. לאחר רכישת האחוזה על ידי יק"א המשיכו יושביה בהשקיית השדות ממי הבאר אולם מכיוון שהבאר הייתה נמוכה מהאחוזה המשיכו היושבים בה להעביר מים לשימוש ביתי בעזרת עגלות. בהמשך שופצה הבאר וחוברה למשאבת דיזל והונחו צנורות מתכת ששירתו את השדות ואת שוכני המבנה.
לקריאה נוספת

גדעון חזנוב, זכרונות, הוצאת המשפחה, 1990, עמודים 28–39
הערות שוליים

↑  חאן זרעוניה - מורשת על הרשת , בנימינה - גבעת עדה (אורכב), באתר sites.google.com
↑  תגלית מעניינת, הארץ, 1 בנובמבר 1923
1 2 3  צבי אילן, חוות זרעניה, דבר, 12 ביוני 1981
↑  נראה שלושתם היו בני משפחתו ויורשיו של סאדק פאשה
↑  חזנוב היה האגרונום הראשי של פיק"א ובנו של האגרונום יעקב שלמה חזנוב
↑  בזרעניה, הפועל הצעיר, 10 ביולי 1925
↑  התפתחות זכרון יעקב והמחוז, הארץ, 10 בדצמבר 1928
↑  "מפת ארץ ישראל", 1932, בהוצאת קק"ל, עם סימון האתר 'זרעניה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  זאב מוזס הוא בן למשפחת מוזס ושימש בעבר מנכ"ל העיתון ידיעות אחרונות
↑  אלי אלון, האתר חאן זרעוניה הפך לבית דירות לעשירים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 באוגוסט 2016
↑  מפה בהוצאת חברת הכשרת היישוב, משנות ה-20 של המאה ה-20 עם כיתוב 'זרגניה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  משערים שהבאר הייתה קיימת עוד קודם לבניית האחוזה ומקימי האחוזה הקימו את מתקן האנטיליה שמעל הבאר
אתי רזניק

אין תמונה חופשית
אתי רזניק היא במאית תיאטרון, מורה למשחק ומרצה בכירה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

רזניק נולדה בפולין בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים ועלתה לארץ בשנת 1957. אביה היה שחקן התיאטרון העירוני חיפה, נתן מייזלר. רזניק חברת קיבוץ אורים.
רזניק בעלת תואר ראשון מן החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. ב-1972 הצטרפה לצוות של "בימת הקיבוץ", ובהמשך הייתה במאית בית של סדנת הנגב ומנהלת אמנותית של תיאטרון הקיבוץ.
בשנות השמונים הוזמנה לביים בגרמניה במסגרת חילופי במאים. בשנים 1994–1995 החליפה את גרי בילו בניהול בית הספר בית צבי.
מאז 1995 מלמדת בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובעבר עמדה בראש הסדנה לתיאטרון פמיניסטי באוניברסיטה.
הצגות שביימה > בימת הקיבוץ

צ'כוב צוחק - ערב מערכונים המבוססים על מחזותיו של צ'כוב. בימוי יחד עם שמואל שילה (1976)
השיר לא תם - מופע מוזיקלי שהופק בחסות מטה אירועי ה-30 לעצמאות ישראל. את התמליל כתב ירון לונדון עם לחנים של חיים ברקני, שייקה פייקוב ומאיר מינדל (1978)
ממשלת הנשים - קומדיה על פי אריסטופאנס מאת נסים אלוני (1984)
הצגות שביימה > התיאטרון לילדים ולנוער

יוליסינגר - מחזה מאת המחזאית היווניה קסניה קלוגרופולוס. התיאטרון לילדים ולנוער, 1978
המכשפה (1984)
מפי העם - עיבוד בימתי לסיפוריו של י"ל פרץ, שהוצגו בשלושה חלקים גם בשידורי הילדים והנוער בטלוויזיה הכללית (1985)
הצגות שביימה > תיאטרון הספרייה

בלרינה - הצגה המגוללת את סיפורה של נערה אוטיסטית (1988)
נשים בצמרת - גרסה עברית של רבקה משולח למחזה לתשע שחקניות מאת קריל צ'רצ'יל (1989)
יצרים - גרסה עברית למחזה של ויליאם מאסטרוסימון על התמודדותה של אישה צעירה עם אונס שעברה (1993)
לשבור את הצופן (1994)
מחלת נעורים (1998)
מולי סוויני - הפקה ראשונה בעברית בתרגומו של עידו ריקלין למחזה של בריאן פריל (2001)
השועל (2002)
דואט לאחת (2002)
3 ימים של גשם (2003)
טלמכוס קליי (2003)
מחול המוות (2004)
שרה סמפסון (2004)
ועידת פסגה (2004)
הסוחר מוונציה (2007)
חברות הכי טובות - הפקדה מחודשת למחזה של ענת גוב (2009)
קשר בלב - גרסה עברית של עידו ריקלין למחזה של דייוויד אלדריג' (2012)
הדיירת (2016)
סינית אני מדברת אליך (2017)
מחזה חדש - יצירת הביכורים של המחזאי גיא ברכה העוסקת בגברים הומואים המנהלים חיים כפולים (2018)
הצגות שביימה > תיאטרון בית צבי

ילדי קנדי (1983)
שמונה נשים (1988)
רשומון (1989)
עשב השדה - גרסה עברית של אבי עוז וטלי יצחקי למחזה מאת שרה דניאלס העוסק באם גרושה, לסבית, הנאבקת בבעלה לשעבר ובבית הספר שבו היא מלמדת (1990)
לה מוסקטה (1992)
העיקר שתום בסדר (1993)
בית מלאכה (1994)
המחרשה והכוכבים (1995)
רצח האחות ג'ורג' (1997)
שרידי אנוש לא מזוהים וטבעה האמיתי של האהבה (1998)
תמונות צייד מבאווריה תחתית (1999)
יום הדין (2000)
חתומות (2000)
מאדאם דה סאד - הפקה ראשונה בעברית בתרגומו של אלי ביז'אווי (2002).
אומנות ההצלחה (2011)
הטחנה על הנהר - עיבוד לרומן של ג'ורג' אליוט (2011)
מוזיקת לילה זעירה - מחזמר של סטיבן סונדהיים (2014)
רכבות הילדים (2015)
כובע מלא גשם (2017)
המכשפה מאדמונטון (2018)
יומנה של אנה פרנק - הגרסה העברית של נסים אלוני (2018)
מניין נשים - המחזה הראשון של נעמי רגן החושף את עולמן של הנשים החרדיות (2018)
נשי טרויה (2022)
גן עדן דרום (2022)
שירה (2023)
הצגות שביימה > בית לסין

היום השביעי - בית לסין, 1980
עיוורון - פסטיבל "פותחים במה", בית לסין 2008
הצגות שביימה > במסגרות אחרות

אשה מן האדמה - פרס שני בפסטיבל עכו, 1981
החזיר שרצה לרזות - תיאטרון בורגהופבונה, דינסלאקן, גרמניה 1986
אפרים חוזר לצבא - צוותא, 1987. המחזה הוזמן גם לפסטיבל ברלין 1990.
רוסמרסהולם - הפקה ישראלית ראשונה למחזה הקלאסי של איבסן. תיאטרון חיפה, 1989
בעקבות הזמן האבוד - גרסה עברית של רבקה משולח לעיבוד לבמה של הרולד פינטר לספרו של מרסל פרוסט. תיאטרון תהל, 2011
אמא אמרה שאסור - הבימה, 2017
חבורת שלולית - תיאטרון החאן, 2019
הערות שוליים

↑  ⁨מסתערים על בתי הספר ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 15 אוגוסט 1988 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הנהלת בית צבי, באתר www.beit-zvi.com
↑  ⁨⁨מעריב⁩ | 13 פברואר 1976 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨שירים בקיבוץ עם נוסטלגיה והומור ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 30 נובמבר 1978 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨⁨מעריב⁩ | 29 יוני 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨כולנו יוונים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 20 ספטמבר 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨⁨מעריב⁩ | 20 ספטמבר 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨הודמנות לנשים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 20 דצמבר 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  יצרים⁩ | 19 יולי 1993 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  תיאטרון - טלמכוס קליי, באתר www.habama.co.il
↑  תיאטרון - "חברות הכי טובות" בתיאטרון הספריה, באתר www.habama.co.il
↑  marthayodaat, קשר ממכר, באתר מרתה יודעת, ‏2012-07-26
↑  "הדיירת" - הצגה חדשה בתיאטרון הספרייה (מייסודו של בית צבי) רמת גן מאת: גדי ענבר, בבימויה של אתי רזניק - פוסט בבלוג | מוטק'ה לבני 50 פלוס, באתר www.motke.co.il
↑  תומר אלדובי, ‏גיא ברכה: "כשאשתי הפילה, הבנתי שאני לא יכול להמשיך לשקר לה", באתר ‏מאקו‏, 31 באוגוסט 2018
↑  ⁨המחיר⁩ | ⁨חדשות⁩ | 23 נובמבר 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  חיים נוי, אמנות ההצלחה - בכורה ישראלית בבית צבי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 ביולי 2011
↑  ליאון אלי, הטחנה על הנהר: דרמה טרגית מהתקופה הוויקטוריאנית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 במרץ 2011
↑  מוזיקת לילה זעירה - ביקורת הצגה
↑  מאיה כהן, הילדים שהוברחו ברכבות, באתר www.israelhayom.co.il, ‏15 באפריל 2015
↑  יומנה של אנה פראנק, באתר www.beit-zvi.com
↑  פרשן - ביקורת: מניין נשים – המחזה הראשון של נעמי רגן החושף את עולמן של הנשים החרדיות, באתר www.parshan.co.il
↑  ⁨בית לייסין —מרחיב 'פעולתו ⁩ | ⁨דבר⁩ | 28 מרץ 1980 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ציפי שוחט, חמישה מחזות בפותחים במה, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2008
↑  אישה מן האדמה, באתר www.accofestival.co.il
↑  ⁨אתי רזניק תביים בגרמניה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 29 בדצמבר 1985, באתר www.nli.org.il (בערבית)
↑  ⁨אפרים נוסע לברלין⁩ | ⁨חדשות⁩ | 17 אוקטובר 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨איבסן⁩ | ⁨חדשות⁩ | 7 אוגוסט 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  תיאטרון תהל - בעקבות הזמן האבוד, באתר www.shireshef.com
↑  "אמא אמרה שאסור" בתיאטרון הבימה - Photour, באתר www.photour.co.il
↑  שמחה סיאני, קברט סאטירי בטעם חריף מעודן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 308262552   WorldCat (עם VIAF): 308262552
רכבת הדינוזאורים

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת אנימציה לילדים
 יוצרים:  קריג ברטלט 
 בימוי:  קריג ברטלט 
 מנחים:  סקוט סאמפסון 
 מדבבים בעברית:  קטי כהן, עדן גמליאל, מייה קדוש, ברק ברויטמן, אמנון וולף, טליה ברקאי, גלעד קלטר, דור סרוגו, גדי לוי, אורלי קטן, אלירן דופין, גיל כהן, יובל גרבש, ליאת הר לב, לירון לב, בר קורן, נטע זלצר, עינת אזולאי, תמי ברק
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה סינגפור סינגפור
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  100
 הפקה
 מפיק:  סו בי מונטגומרי 
 חברת הפקה:  חברת ג'ים הנסון נטפליקס דיסני PBS Kids
 הפצה:  חברת ג'ים הנסון נטפליקס דיסני+ PBS Kids
 מוזיקה:  ג'ים לאנג 
 אורך פרק:  28 דקות
 שידור
 רשת שידור:  PBS Kids נטפליקס דיסני+
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ! חינוכית 23 נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  7 בספטמבר 2009 – 15 ביוני 2020
 תקופת שידור בישראל:  2010 – 2013 (ערוץ הופ!) 2017 (חינוכית 23) 
 קישורים חיצוניים
 pbskids.org/dinosaurtrain
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רכבת הדינוזאורים (באנגלית: Dinosaur Train) היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית-סינגפורית לילדים שנוצרה על ידי וביומה על ידי קריג ברטלט.
הסדרה שודרה לראשונה ב-7 בספטמבר 2009 בערוץ PBS Kids. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2010 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת 5 עונות ו-100 פרקים באורך 28 דקות.
ב-2017, הסדרה דובבה מחדש תחת אותו השם, ושודרה בחינוכית 23.
עלילה

העלילה מספרת על דינוזאור קטן בשם באדי, היוצא בכל פרק עם משפחתו הפטראנודונים ברכבת קסומה, כדי לחקור תופעות שונות בעולם.
דמויות ומדבבים > ערוץ הופ!

במאי הדיבוב בעברית היו טליה ברקאי (משנת 2010), גדי לוי (משנת 2012) ותמי ברק (משנת 2013) ומפיקי הדיבוב היו עוזי פוקס (משנת 2010), סאלי אמיגה (משנת 2010), משה קרבלניק (משנת 2010), אסנת סדן (בין השנים 2012–2013) וגלי נשר (בין השנים 2012–2013).
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
באדי: קטי כהן
טייני: עדן גמליאל
שייני: מייה קדוש
דון: ברק ברויטמן
מר פטראנודון: אמנון וולף
גברת פטראנודון / דינוזאורים שונים: טליה ברקאי
הכרטיסן: גלעד קלטר
דינוזאורים שונים: דור סרוגו
דינוזאורים שונים: גדי לוי
דינוזאורים שונים (2010): אורלי קטן
דינוזאורים שונים (2010): אלירן דופין
דינוזאורים שונים (2010): גיל כהן
דינוזאורים שונים (2010): יובל גרבש
דינוזאורים שונים (2010): ליאת הר לב
דינוזאורים שונים (2010): לירון לב
דינוזאורים שונים (2010): בר קורן
דינוזאורים שונים (2010): נטע זלצר
דינוזאורים שונים (2010): עינת אזולאי
דינוזאורים שונים (2013): תמי ברק
דמויות ומדבבים > חינוכית 23

במאית הדיבוב בעברית הייתה נדיה כהן, ומפיקות הדיבוב היו יעל אללוף וליאור ידידיה.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
באדי: עדי בר לב
טייני: ליאור ידידיה
שייני: מייה קדוש
דון: לורה שופוב
גברת פטראנודון: שירלי לילו
מר פטראנודון: דדי זהר
הכרטיסן: גלעד קלטר
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 40 | 40 | 7 בספטמבר 2009 | 6 במאי 2011 |
|  | 2 | 26 | 26 | 22 באוגוסט 2011 | 22 בפברואר 2013 |
|  | 3 | 13 | 13 | 20 בינואר 2014 | 15 ביוני 2015 |
|  | 4 | 10 | 10 | 7 בדצמבר 2015 | 20 בפברואר 2017 |
|  | 5 | 11 | 11 | 26 באוגוסט 2019 | 15 ביוני 2020 |
קווקז

מפה פיזית-מדינית של הקווקז
הקווקז הוא אזור גאו-פוליטי בגבול בין אירופה לאסיה (אירואסיה). האזור ממוקם בין הים הכספי לים השחור. באזור מתנשאים הרי הקווקז, הכוללים את אלברוס, ההר הגבוה באירופה. הקווקז מאופיין בגיוון דתי ותרבותי.
הקווקז ממוקם בין שלושה מרכזים פוליטיים: רוסיה בצפון, טורקיה בדרום-מערב ואיראן בדרום-מזרח והתאפיין ביריבויות פוליטיות וצבאיות רבות. לאורך זמן רב האזור נשלט על ידי גורמים חיצוניים, ולעיתים, נשלט על ידי גורמים אזורים אחרים.
אטימולוגיה

מקורו של שם האזור, הוא ככל הנראה מהמונח "Caucas" (בגאורגית: კავკასოსი), שמו של האב הקדמון כביכול של עמי הקווקז. יש הטוענים, שמקור השם מהמילה "הר" משפת הפלסגים. אחרים טוענים שמקורו סקיתי – מצמד המילים "שלג לבן".
אבחזית: Кавказ Kavkaz
צ'רקסית מערבית: Къаукъаз/Къаукъас
אזרית: Qafqaz
ערבית: القوقاز אל-קוקאז
ארמנית: Կովկաս Kovkas
יוונית: Καύκασος Káfkasos
עברית: קווקז
אינגושית: Кавказ Kawkaz
כורדית: Qefqasya/Qefqas
מגרלית: კავკაცია קאווקאציה
פרסית: قفقاز קפקאז
רוסית: Кавказ
טורקית: Kafkaslar/Kafkasya
אוקראינית: Кавказ Kavkaz
גאוגרפיה

הרי הקווקז נחשבים כהרים המפרידים בין אירופה לאסיה, לכן אזור קווקז נחשב גם כאירופאי וגם כאסיאתי. חלקו הצפוני ביותר של הקווקז הוא צפון הקווקז (מחוז ברוסיה), וחלקו הדרומי ביותר הוא עבר הקווקז. הנקודה הגבוהה ביותר בקווקז היא הר אלברוס (5,642 מטר), הנחשב גם לנקודה הגבוהה ביותר באירופה.
הקווקז הוא אחד מהאזורים בעלי מספר השפות המרובות בעולם. מדינות הלאום המרכיבות את הקווקז כיום הן המדינות הפוסט-סובייטיות גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן (בעיקר בדרום הקווקז), וחלקים מרוסיה (בעיקר בצפון הקווקז). המחוזות הרוסים בקווקז הם מחוז קרסנודר ומחוז סטברופול, והרפובליקות האוטונומיות אדיגיה, קלמיקיה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, קברדינו-בלקריה, צפון אוסטיה, אינגושטיה, צ'צ'ניה ודגסטן. כמו כן בקווקז שלוש טריטוריות שטוענות לעצמאות, אך לא מוכרות כמדינות לאום בידי הקהילה הבינלאומית, והן: אבחזיה, נגורנו קרבאך ודרום אוסטיה.
הקווקז הוא אזור בעל חשיבות אקולוגית גבוהה. יש באזור מעל ל-6,400 מיני צמחים, 1,600 מהם ייחודיים לאזור. עולם החי בקווקז כולל: נמרים, דובים חומים, זאבים, ביזונים אירופאים, מאראלים, ועיטים זהובים. בין חסרי החוליות, מעל ל-1,000 סוגי עכבישים נרשמו בקווקז. נופו הטבעי הוא יער מעורב, עם אזורים גדולים של אדמה מסולעת.
גאוגרפיה > מדינות הקווקז

אזור הקווקז מחולק כיום בין המדינות הבאות:
רוסיה רוסיה  – כולל הרפובליקות הרוסיות האוטונומיות והסובייקטים הפדרליים: אדיגיה אדיגיה, צ'צ'ניה צ'צ'ניה, דאגסטן דאגסטן, אינגושטיה אינגושטיה, קברדינו-בלקריה קברדינו-בלקריה, קלמיקיה קלמיקיה, קאראצ'אי-צ'רקסיה קאראצ'אי-צ'רקסיה, קרסנודאר (מחוז) קרסנודאר, צפון אוסטיה - אלניה צפון אוסטיה - אלניה, וסטברופול (חבל מנהלי)
גאורגיה גאורגיה – כולל הרפובליקה הגאורגית האוטונומית: אג'ריה אג'ריה
ארמניה ארמניה
אזרבייג'ן אזרבייג'ן – כולל הרפובליקה האזרית האוטונומית: נחצ'יבאן
ישנן שתי מדינות בקווקז אשר טוענות לעצמאות מהמדינה בהן הן שוכנות, ולהן הכרה-חלקית בעולם כמדינות עצמאיות:
אבחזיה אבחזיה, דרום אוסטיה דרום אוסטיה – דורשות עצמאות מגאורגיה
בעבר מספר מדינות נוספות היוו חלק מהאזור:
הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז
הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז
באזור פעל ארגון טרור בשם אמירות הקווקז אמירות הקווקז אשר טען לחזקתו על שטחים מסוימים הנמצאים ברוסיה הקווקזית.
ירוואן, ארמניה
טביליסי, גאורגיה
היסטוריה > העת העתיקה

ההיסטוריה של הקווקז מחולקת בין שני אזורים עיקריים צפון הקווקז ודרום הקווקז. בעת העתיקה שלטו בצפון הקווקז ממלכת סקיתיה ואלאניה ובדרום הקווקז: קולכיס, איבריה הקווקזית ואלבניה הקווקזית.
בשנים 95 עד 55 לפנה"ס הפכה ממלכת ארמניה לאימפריה והשתלטה על רוב דרום הקווקז, סוריה, דרום-מזרח אנטוליה צפון-מערב איראן וצפון מסופוטמיה. במהלך שנים אלו, הזורואסטריות (דת פרסית) הייתה הדת המשמעותית באזור הקווקז (למעט ארמניה), בנוסף אליה, האזור נכח השפעה הלניסטית רבה. בשל היריבויות באזור בין פרס ורומא, אלה האחרונים פלשו מספר פעמים לאזור, שהיה לרוב תחת הגמוניה פרסית.
היסטוריה > ימי הביניים

במהלך המאה ה-4 וה-5, הנצרות הפכה לדת השלטת באזור (המדינה הראשונה לאמץ את הנצרות כדת מדינה הייתה ארמניה). ובמהלך המאה ה-8 וה-9, כבשו הערבים את האזור, והאסלאם הפך לדת המרכזית בו. בתקופה זו התנהלו מספר עימותים צבאיים בין הכוחות המוסלמיים לארמניה הנוצרית.
במאה ה-12 עלה לשלטון בגאורגיה המלך דוד הבנאי. הוא, הפך את גאורגיה למעצמה אזורית חזקה, שחרר את הקווקז מעול השלטון המוסלמי שארך כארבע מאות שנים, והחזיר את הנצרות לדת השלטת באזור. בשנים 1194 עד 1204, נערכו מספר פלישות טורקיות (מוסלמיות) לאזור. כתוצאה מנפילת האימפריה הביזנטית (1453), הפכה גאורגיה למדינה הנוצרית הגדולה ביותר במזרח התיכון. לימים, נכבשה גאורגיה בידי העות'מאנים, המונגולים, שוב על ידי הפרסים ולבסוף כבשה אותה האימפריה הרוסית.
היסטוריה > העת החדשה

במהלך ראשית העת החדשה, האזור היה נתון למאבק ממושך בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הרוסית. במאבק זה ניצחו אלה האחרונים, והאזור סופח לאימפריה הרוסית.
ב-1915 התרחש באזור רצח העם הארמני, שבוצע על ידי האימפריה העות'מאנית. כ-1,500,000 ארמנים הושמדו באחד ממקרי הג'נוסייד החמורים בהיסטוריה.
בשנת 1918 האזור אוחד כיחידה מדינית אחת לראשונה בעידן המודרני, במסגרת "הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז". הרפובליקה הייתה מדינה שהתקיימה זמן קצר בלבד וכללה את האזורים שבהן משתרעות כיום ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה. ב-24 בפברואר 1918 הכריז הסיים כי עבר הקווקז הוא פדרציה דמוקרטית ועצמאית. טורקיה החלה בפלישה לשטחים שהיו בשליטת הרפובליקה ותוך זמן קצר החלה גם פלישה גרמנית לגאורגיה. לאור הבעיות להתמודד עם פלישות מבחוץ ובעיות פנימיות, הפדרציה התפרקה באופן רשמי כאשר גאורגיה הכריזה בטביליסי על עצמאותה ב-26 במאי, וכעבור יומיים, ב-28 במאי, הכריזו גם ארמניה ואזרבייג'ן על עצמאותן.
בשנית, היה מאוחד האזור כיחידה מדינית אחת תחת השלטון הסובייטי (ראו: הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז).
בעקבות התפרקות ברית המועצות (1991), הפכו מדינות האזור (גאורגיה, אזרבייג'ן וארמניה) לעצמאיות. בשנים שלאחר מכן, סבל האזור מסכסוכים טריטוריאליים רבים, רובם על רקע אתני או דתי. אפשר למנות ככאלה את מלחמת נגורנו קרבאך (1988–1994), את מלחמת דרום אוסטיה (1989–1991), את מלחמת אבחזיה (1992–1993), מלחמת צ'צ'ניה הראשונה (1994–1996), מלחמת צ'צ'ניה השנייה (1999–2009), ואת המלחמה בדרום אוסטיה (2008).
דמוגרפיה

בקווקז מדוברות שפות רבות ושונות, בין היתר קיימות בו שלוש משפחות שפות שייחודיות לאזור זה. באזור ישנן לא פחות מ-50 קבוצות אתניות שונות. הקבוצות האתניות העיקריות באזור, הן הרוסים, הגאורגים, האזרים והארמנים. גאורגיה וארמניה הן מדינות נוצריות (הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית-אפוסטלית בגאורגיה, נצרות אורתודוקסית בארמניה), ולעומת זאת אזרבייג'ן היא מדינה מוסלמית (שיעה).
דמוגרפיה > יהדות הקווקז

אף על פי שיהודי ההרים נקראים יהודי הקווקז (קווקזים) הרי שיהדות הקווקז כוללת גם את יהדות גאורגיה ויהדות ארמניה וחלק מיהדות רוסיה הממוקמים בקווקז ואינם נכללים כיהודי ההרים (יהודי סוצ'י למשל).
במלחמת העולם השנייה נכבשו מספר יישובים בצפון הקווקז על ידי הנאצים, שרצחו יהודים מהיישובים הללו.
במיתולוגיה

במיתולוגיה היוונית הרי הקווקז שימשו כעמוד המחזיק את העולם, לפי אותה מיתולוגיה פרומתאוס נכלא שם על ידי זאוס מפני שגנב את מתנת האש לטובת האדם. נאמר כי המקום שבו תיבת נוח נחה, היה על הר האררט שנמצא ממזרח לטורקיה.
ראו גם

הקווקז הגדול
הקווקז הקטן
צפון-הקווקז
עבר הקווקז
שפות באזור הקווקז
מלכות המשנה של הקווקז
לקריאה נוספת

אבינעם עידן, דרום הקווקז - סדר גאואסטרטגי חדש, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2005
מרקם סיפורים: מהרי קווקז