stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים שירמן
ביוגרפיה

שירמן נולד בשנת 1904 בעיר קייב שבדרום-מערב רוסיה במשפחה מבוססת ושומרת מצוות. מחוץ להשכלה כללית, בגימנסיה רוסית, דאג אביו, דוב (בוריס), כי ילמד עברית וכינור.
לשירה העברית בספרד נחשף בפעם הראשונה בגיל 12. במהלך שיעורי העברית, קרא עם מורו את קינות תשעה באב, והתאהב בשיר "ציון הלא תשאלי" לרבי יהודה הלוי. בעקבות זאת, הוא תרגם את השיר לרוסית וביקש למצוא חומר נוסף בנושא. חיפושיו הביאו אותו לספרו של יחיאל מיכל זק"ש על שירת הקודש העברית של יהודי ספרד, וכדי שיבינו טוב יותר תרגם חלקים ממנו לרוסית. במקביל, הוא החל לאסוף חומר בנושא ולקטלג אותו לפי מיקומו הגאוגרפי.
בשנת 1920, בעקבות מהפכת אוקטובר, נאלץ לעקור עם משפחתו לגרמניה, ושם רק בשנת 1924, בהיותו בגיל 20, סיים את לימודיו בגימנסיה גרמנית. הדבר נבע, ככל הנראה, בשל קשיי המעבר, והצורך להסתגל לסביבה חדשה, לרבות הצורך ללמוד את השפה הגרמנית. הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ברלין, ובחר ללמוד בלשנות שמית, בפרט משום שרצה לדעת ערבית, שפת חובה לכל מי שמבקש ללמוד על שירת ימי הביניים בספרד. במקביל ללימודיו באוניברסיטה למד במשך חמש שנים בבית המדרש הגבוה למוזיקה בברלין, שם המשיך ללמוד כינור, אצל קרל קלינגר. כמו כן, השתתף בשיעוריו של יצחק משה אלבוגן, בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות.
בשנת 1930 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בתרגומו של אלחריזי למחברות אלחרירי.
לאחר סיום לימודיו השתתף בכתיבת למעלה מ-300 ערכים באנציקלופדיה יודאיקה של הוצאת אשכול. בשנת תרצ"א (1930), יסד זלמן שוקן את המכון לחקר השירה העברית, והעמיד בראשו את חיים ברודי. תחילה היה המכון בברלין, אך בחודש אב ה'תרצ"ג, לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוא סגר את שעריו. בחודש סיוון ה'תרצ"ד הוא החל לפעול בארץ ישראל. שירמן החל לעבוד במכון מייד עם היווסדו ועד לשנת 1942, לצדם של ברודי, מנחם זולאי ומאוחר יותר גם אברהם מאיר הברמן. במסגרת עבודתו במכון, נסע שירמן, בשנים 1931 ו-1932, לאוניברסיטת קיימברידג', לשם העתקת קטעי שירה ופיוט מהגניזה הקהירית.
בשנים 1932–1933 נענה להזמנתו של אלבוגן, והרצה בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות, אולם בשנת 1934 נאלץ לעקור בשנית, הפעם מגרמניה הנאצית, ועלה לארץ ישראל.
בשנת 1942 הוא הוזמן להרצות באוניברסיטה העברית, על שירת ימי הביניים. בשנת 1954 הוא מוּנה לפרופסור. שנה אחר כך (בשנת 1955) החל לערוך את הרבעון למדעי היהדות "תרביץ", עד לשנת 1969. בשנת תשט"ו–1955 נבחר לחבר האקדמיה ללשון העברית (משנת תרצ"ט היה חבר בוועד הלשון העברית), וכיהן שם במספר ועדות.
בשנת תשי"ז זכה שירמן בפרס ישראל למדעי היהדות, על ספרו "השירה העברית בספרד ובפרובאנס". בשנת 1960 נבחר לשמש ראש המכון למדעי היהדות ובשנת 1964 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בין לבין, הוזמן שירמן כמרצה אורח למוסדות אקדמיים באירופה ובארצות הברית. בין היתר ביקר גם בלנינגרד וניתנה לו אפשרות לעיין, באופן חלקי, במספר כתבי יד מאוסף פירקוביץ' שבספרייה הציבורית של העיר. בשנת 1967 יזם, יחד עם עזרא פליישר, את הקמת "המפעל לחקר השירה והפיוט", באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, במטרה לקטלג את קטעי השירה והפיוט ששרדו בגניזה. בשנת 1968 הוא פרש מהוראה פעילה באוניברסיטה, וכיהן כפרופסור אמריטוס. בשנת תשכ"ח זכה בפרס לייב יפה של קרן היסוד לעבודות מחקר על ספרו "שירים חדשים מן הגניזה".
שירמן נפטר בפריז, בשנת 1981, והובא לקבורה בירושלים. חלק ממפעל הנצחתו כולל ערב לזכרו, פרסום הביבליוגרפיה המעודכנת שלו ומאמר אחד שלו במהדורה מצומצמת. כמו כן, יצאה לאור חוברת מאמרים לזכרו ונקרא על שמו רחוב בעיר באר שבע.
עבודתו ומחקריו > בגרמניה

עבודתו המדעית הראשונה שפורסמה (בשנת 1930) הייתה כאמור עבודת הדוקטורט שלו, על תרגומו של אלחריזי למחברות אלחרירי.
בשנת 1931 ובשנת 1932, שהה כאמור באוניברסיטת קיימברידג', שם חשף קטעי שירה ופיוט מהגניזה הקהירית, המצויים באוסף טיילור-שכטר ונקראים כיום בשם "הסדרה הישנה". תוך כדי עבודתו על התעודות, ועל מנת שיוכל להשתמש בקטעים מהן, הוא היה למעשה החוקר שסימנן וסידרן לראשונה. בנוסף לעבודתו על "הסדרה הישנה", הוא בדק קטעי גניזה באוסף אחר באוניברסיטת קיימברידג', וגם באוספים נוספים שבווסטמיניסר קולג' בקיימברידג' ובמוזיאון הבריטי בלונדון. בנוסף, הוא בדק את הקטעים השמורים באוניברסיטת אוקספורד, שלא הוכנסו לקטלוג של א. קאולי.
בשנת 1931 הופיע מאמרו הראשון: "Eine hebräisch-italienische Komödie des XVI Jahrhunderts"‏ (Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums 75 (1931), 97-118), שעסק בקומדיה עברית איטלקית מן המאה השש עשרה, צחות בדיחותא דקידושין ליהודה סומו, שנחשב למחזה העברי הראשון. המחזה יצא לראשונה לאור על ידי שירמן רק בשנת 1946 ובמהדורה שנייה מתוקנת, בשנת 1965. פרסום המאמר ובפרט ההוצאה לאור של המחזה על ידי שירמן, הביאו להתעניינות גוברת הן במחזה והן במחברו. חוקרים נוספים החלו לחוקרו ולפרסם מאמרים אודותיו והוא אף עוּבּד והוצג מספר פעמים בישראל.
בשנת 1933, הוציא שירמן לאור בכרך הראשון של "ידיעות המכון לחקר השירה העברית", מאמר גדול (בגרמנית): "לתולדות השירה העברית באפוליה וסיצילה". שנה אחר כך, זמן קצר לפני עלייתו לישראל בשנת 1934, הוציא שירמן לאור, במסגרת פרסומי המכון לחקר השירה העברית, את פרסומו הראשון בעברית, והוא גם ספרו הגדול הראשון: מבחר השירה העברית באיטליה. הספר מהווה אוסף של 311 שירים מאיטליה, מהמאה התשיעית לתחילת המאה העשרים, ו-102 מתוכם נדפסו בפעם הראשונה, והוא נחשב עד היום לאוסף השירים הטוב ביותר בנושא זה.
שני נושאים אלה, השירה והדראמה העברית באיטליה והשירה העברית בספרד (אותה, כאמור, חקר לראשונה בעבודת הדוקטורט שלו), המשיכו להעסיקו כל חייו.
רשימת ספריו > בחייו

Die hebräische Übersetzung der Maqamen des Hariri, (Schriften der Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums 37), Frankfurt am Main: J. Kaufmann Verlag, 1930. עבודת הדוקטורט שעסקה בתרגום לעברית של אלחריזי למחברות אלחרירי.
מבחר השירה העברית באיטליה, ברלין: הוצאת שוקן, תרצ"ד.
שלמה בן יהודה אבן גבירול, שירים נבחרים, ערוכים ומבוארים בידי ח. שירמן, ספרי מופת לבתי ספר, מס’ 8, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תש"ד–1944.
המחזה העברי הראשון, צחות בדיחותא דקידושין, קומדיה בחמש מערכות, מאת יהודה סומו איש מאנטובה (1527–1592), ירושלים: הוצאת ספרי תרשיש, תש"ו–1946.
יהודה הלוי, שירים נבחרים, ערוכים ומבוארים בידי ח. שירמן, ספרי מופת לבתי ספר, מס’ 18, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תש"י–1950.
השירה העברית בספרד ובפרובאנס , מבחר שירים וסיפורים מחורזים ערוכים ומבוארים בצירוף מפתחות וציורים, בידי חיים שירמן, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק; תל אביב: הוצאת דביר (הספר יצא תחילה בשני כרכים, ורק בהדפסה השנייה של המהדורה השנייה המתוקנת חולק כל כרך לשני חלקים):
ספר ראשון, חלק א': ממנחם אבן סרוק עד יהודה אבן בלעם, תשט"ו–1954.
ספר ראשון, חלק ב': מיצחק אבן גיאת עד יצחק אבן עזרא, תשט"ו–1954.
ספר שני, חלק א': מיוסף קמחי עד יהוסף האזובי, תשי"ז–1956.
ספר שני, חלק ב': מיצחק בן שלמה אבן סהולה עד סעדיה אבן דנאן, תשי"ז–1956.
שירים חדשים מן הגניזה, יוצאים לאור בצירוף מבואות, חילופי גרסאות וביאורים בידי חיים שירמן, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשכ"ו–1965.
השירה העברית שלאחר תקופת המקרא, ובעיות מחקרה, דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך ב', חוב’ 12, ירושלים: דפוס המרכז, תשכ"ז.
הקרב בין בהמות ולויתן לפי פיוט עברי קדום, דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך ג', חוברת 3, ירושלים: דפוס המרכז, תשכ"ח–1967.
שמואל רומאנילי, המשורר הנודד, ירושלים: הוצאת מכון שוקן למחקר היהדות ליד בית המדרש לרבנים באמריקה, תשכ"ט.
שמואל רומאנילי, כתבים נבחרים ("משא בערב", לקט שירים, קטעים מתוך מחזות), ההדיר, הקדים מבוא ופירש חיים שירמן, ספריית דורות 11, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשכ"ט.
Salomón ibn Gabirol, su vida y su obra poética, Málaga: 1973.
שלמה אבן גבירול, שירי החול, יוצאים לאור על ידי חיים בראדי וחיים שירמן, בהשתתפותו של ישראל בן דוד, ירושלים: מכון שוקן למחקר היהדות שליד בית המדרש לרבנים באמריקה, תשל"ה–1974.
לתולדות השירה העברית והדראמה העברית, מחקרים ומסות, שני כרכים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ט–1979 (כרך א') – תש"ם–1979 (כרך ב'. הדפסה שנייה: תשס"ג–2003).
רשימת ספריו > לאחר מותו

חקר השירה והפיוט תש"ח–תשל"ח: ביבליוגרפיה מוערת מיסודו ובעריכתו של חיים שירמן, מפתח מצטבר, ערכו גיזלה דוידזון ואחרים, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תש"ן–1989.
Poesia secular hispano-hebrea, traduccion del hebreo de poemas, notas y prologos a cada poeta, editados por H. Schirmann en su "Ha-Sira ha-’ibrit bi-Sefarad u-be Provence", Federico Perez Castro, Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Cientificas, Instituto de Filologia, 1989.
תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית, עדכן והשלים (וליווה בהערות), עזרא פליישר, ירושלים: הוצאת מאגנס ומכון בן צבי, תשנ"ו–1995.
תולדות השירה העברית בספרד הנוצרית ובדרום צרפת, עדכן והשלים (וליוה בהערות), עזרא פליישר, ירושלים: הוצאת מאגנס ומכון בן צבי, תשנ"ז–1997.
אוסף שירי קודש, כתב יד מספרד ומארצות המגרב מהמאה ה-14, פרי עטם של 90 משוררים שונים מימי הביניים, הביא לדפוס והוסיף מבוא, יונה דוד, מפתחות, חיים שירמן, תל אביב: ירון גולן, תשנ"ז 1997.
רשימת ספריו > ספרים שערך

כתב העת "תרביץ", בין השנים 1955–תשט"ו – 1969–תשכ"ט.
ספר היובל לכבוד גרשם שלום, למלאות לו שישים שנה (תרביץ, כרך כ"ז, חוברת 2–3), עורך: חיים שירמן, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשי"ח.
פרסומים לכבודו או לזכרו

ספר חיים שירמן, קובץ מחקרים, בעריכת שרגא אברמסון ואהרן מירסקי, ירושלים: מכון שוקן למחקר היהדות שליד בית המדרש לרבנים באמריקה, תש"ל–1970.
יהוסף הנגיד, טראגדיה של מדינאי יהודי, ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"–1982 ("המסה... מופיעה במהדורה מיוחדת זו לציון זכרו... של פרופ’ חיים שירמן במלאת שנה להילקחו מעמנו... נדפס בשלוש מאות וחמישים טפסים").
חיים שירמן (1904–1981), כתבים, ערכו: דן פגיס ועזרא פליישר, עדכן: יונה דוד, ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ג–1983.
לזכרו של חיים שירמן, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ד.
מתלמידיו

במהלך התקופה הארוכה בה לימד באוניברסיטה העברית, העמיד שירמן תלמידים רבים. בחלק מהסמינריונים שלו נכחו גם משוררים, סופרים ואנשי רוח מפורסמים, שביקשו ללמוד ולחקור את שירת יהודי ספרד. מבין תלמידיו המפורסמים ניתן למנות את:
יוסף היינימן
יוסף יהלום
ישראל ייבין
ישראל לוין
פנינה נוה
עזרא פליישר
אלישע שינבוים
לקריאה נוספת

שרגא אברמסון, "מקומו של פרופ' שירמן במחקר השירה העברית", לזכרו של חיים שירמן, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ד.
עזרא פליישר, "פתח דבר", תולדות השירה העברית בספרד המוסלמית, עדכן והשלים (וליווה בהערות), עזרא פליישר, ירושלים: הוצאת מאגנס ומכון בן צבי, תשנ"ו–1995, עמ' 9–12.
אדורנה

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1985 (בת 39) מדריד, ספרד
 שם לידה:  Edurne García Almagro 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  זמרת • שחקנית • דוגמנית • ידוענית
 סוגה:  דאנס-פופ • אלקטרופופ פופ • טין פופ
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק אנטרטיינמנט 
 בן זוג:  דויד דה חאה
 www.edurneweb.com/es/home
 פרופיל ב-IMDb
 
אדורנה גרסיה אלמגרו (בספרדית: Edurne García Almagro; נולדה ב-22 בדצמבר 1985) היא זמרת, שחקנית ומגישת טלוויזיה ספרדייה. אדורנה מוכרת בזכות השתתפותה בתוכנית הכישרונות הספרדית "Operación Triunfo", בשנת 2005 אשר הגיעה למקום השישי. אדורנה מוכרת גם כנציגת ספרד באירוויזיון 2015, בו השתתפה עם השיר "Amanecer", שהגיע למקום ה-21.
ביוגרפיה

אדורנה נולדה בבירת מדריד, ספרד. היא החלה להשתתף באודישנים בילדותה. בגיל תשע הפכה לחברה בקבוצת מוזיקת הילדים של טרסטוס. כמו כן, היו לה בילדותה תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה ספרדיות. במהלך שנת 2005 הקבלה לתוכנית הכישרונות הספרדית "Operación Triunfo". היא הודחה בתוכנית ה-12 החיה, וסיימה במקום השישי בתחילת 2006.
החל מ-2016 היא משמשת כשופטת בתוכנית המציאות "Got Talent Espana" והחל ומשנת 2020 משמשת כשופטת בתוכנית המציאות "Idol Kids", המבוססת על התכנית האמריקאית אמריקן איידול", אך לילדים.
בשנת 2019 הצטרפה לעונה הרביעית של הטלנובלה "לשרת ולהגן" (servir y proteger) בדמותה של שרה בריוס.
חיים אישיים

אדורנה נשואה לדויד דה חאה, שוערה של מנצ'סטר יונייטד ונבחרת ספרד בכדורגל.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2006: Edurne
2007: Ilusión
2008: Première
2010: Nueva piel
2013: Climax
2015: Adrenalina
Catarsis: 2020
דיסקוגרפיה > סיבובי הופעות סולו

2006: Tour Edurne
2007: Tour Ilusión
2008: Mini Tour Première
2010: Tour Nueva Piel
2014: Painkiller Tour
2015-2016: Adrenalina Tour
דיסקוגרפיה > סיבוב הופעות משותפות

2005: Tour Operación Triunfo
2008: Grease, el musical de tu vida
2011: Tour PopStars
2011–13: Grease, el musical
2013: 40 Hot Mix Road Show
פילמוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
2002: Hospital Central
2003: Ana y los 7
2005: Operación Triunfo
2015: אירוויזיון 2015
2015: Gym Tony
2016: Objetivo Eurovisión
2019: La que se avecina
2019: לשרת ולהגן
2020: Idol Kids
2020: Fam Jam ¡Baila en familia!
הערות שוליים

↑  Escudero, Victor (14 בינואר 2015). "Edurne to sing for Spain in Vienna!". eurovision.tv. eurovision.tv. נבדק ב-14 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Irishmirror.ie, David de Gea's wife hints Man Utd keeper is considering his future, irishmirror, ‏24 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1793507  ISNI: 0000 0000 6031 5347  MusicBrainz: 6b7e3de0-fcca-41b0-b849-9034fcae2225  VIAF: 87586721   WorldCat (עם VIAF): 87586721
וילהלם פון הומבולדט

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1767 Kabinetthaus, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 באפריל 1835 (בגיל 67) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Friedrich Wilhelm Christian Karl Ferdinand von Humboldt 
 מקום קבורה:  ארמון טגל 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברנדנבורג, אוניברסיטת גטינגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 זרם:  German new humanism 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, בלשנות, דיפלומטיה, פוליטיקה, תרגום 
 עיסוק:  בלשן, פילוסוף, סופר, היסטוריון, פוליטיקאי, אנתרופולוג, מורה, דיפלומט, מתרגם 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 פרסים והוקרה:  על שמו אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
 צאצאים:  Gabriele von Bülow, Caroline von Humboldt, Adelheid von Hedemann, Theodor von Humboldt 
 
בול שהנפיקה גרמניה ב-1985, לזכרו של וילהלם פון הומבולדט
פסל של וילהלם פון הומבולדט בחזית אוניברסיטת פון הומבולדט בברלין
פרידריך וילהלם כריסטיאן קרל פרדיננד פון הוּמבּוֹלדט (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Christian Karl Ferdinand von Humboldt;‏ 22 ביוני 1767 – 8 באפריל 1835) היה פילוסוף פרוסי, פקיד ממשל, דיפלומט ומייסדה של  אוניברסיטת ברלין שנקראה על שמו ועל שם אחיו חוקר הטבע אלכסנדר פון הומבולדט ב-1949. הוא ידוע בעיקר כבלשן שתרם תרומה חשובה לפילוסופיה של הלשון ולתאוריה והפרקטיקה של החינוך. הוא מוכר, במיוחד, כאדריכל של מערכת החינוך הפרוסית שהשתמשו בה כמודל גם בארצות אחרות כמו ארצות הברית ויפן.
הומבולדט נולד בעיר פוטסדאם ונפטר בטגל פרובינציית ברנדנבורג. אחיו הצעיר אלכסנדר פון הומבולדט היה מפורסם במידה שווה כחוקר טבע וגאוגרף.
חייו > נעורים

סבו של וילהלם פון הומבולדט היה קצין בצבא הפרוסי ובזכות שירותו קיבל תואר אצולה, ומכאן המילית "פון" נוספה לשם המשפחה. אביו היה ראש לשכה בחצרו של פרידריך הגדול. הוא ואשתו לא חסכו בהוצאות לחינוך הילדים. הם העסיקו אישים ידועים כמו הסופר והפדגוג יואכים היינריך קאמפה (Joachim Heinrich Campe) ויוהאן יעקב אנגל (Johann Jacob Engel) כמורים פרטיים ומ-1777 במשך יותר מעשר שנים את כוטלוב יוהאן כריסטיאן קונת (Gottlob Johann Christian Kunth) שתאם את תוכנית הלימודים ואת השיעורים של המורים במקצועות השונים. 
כהכנה לאוניברסיטה למדו האחים, בין השאר, כלכלה, סטטיסטיקה, משפט הטבע ופילוסופיה.
כבר בהיותו בן 13 דיבר וילהלם ברהיטות יוונית, לטינית וצרפתית והכיר את יצירות הסופרים החשובים. מסופר ששקדנותו הבלתי נלאית הדאיגה לפעמים את בני משפחתו.
מ-1785 ביקרו האחים הומבולדט בחוגים של הנאורות הברלינאית. קונת ארגן להם מפגשים בביתו של הרופא מרכוס הרץ שם הם שמעו הרצאות בפילוסופיה ופיזיקה. שם הם הכירו, בין השאר, את משה מנדלסון ולמדו יחד איתו את כתבי קאנט ודנו בשאלה מה היא נאורות. בשנים שלאחר מכן הם קיבלו שיעורים פרטיים אצל כריסטיאן וילהלם פון דוהם על מסחר עולמי. הוא וילהלם למד אצל יוהאן יעקב אנגל מושגים של לוגיקת המשפט ואנגל גם הכיר אותו לג'ון לוק ודייוויד יום.
האחים התחילו ללמוד באוניברסיטה של פרנקפורט על האודר אבל וילהלם עזב אחרי סמסטר ובתחילת 1788 נסע להירשם בגטינגן.
חייו > קשרים עם הקלסיקאים מוויימאר

בגטינגן הלך הומבולדט אחרי שאיפותיו, תחומי העניין שלו והתובנות שלו. בלימודים הוא התעסק פחות במשפטים ויותר בפילוסופיה ובהיסטוריה של השפות העתיקות.  הוא עסק, בין השאר, בידיעת הטבע, פיזיקה ניסיונית והתמודד עם ביקורת כוח השיפוט של עמנואל קאנט.
ב-1788 הוא הכיר את קארולינה פון דאכֶרֶדֶן (Caroline von Dacheröden) וב-1791 הם התחתנו בארפורט.
בזמן לימודיו בגטינגן יצא וילהלם למסע באזור הריין שם הכיר את ידידו של גתה, פרידריך היינריך יעקבי. בקיץ של 1789 נסע עם מורו לשעבר קאמפה לפריס המהפכנית.
אחרי נישואיו גר הזוג הצעיר במשך שנתיים וחצי באחוזה של משפחת דאכרדר בתורינגיה. שם הוא המשיך ללמוד שפה תרבות, אמנות ופילוסופיה יוונית עתיקה.
פילוסוף

הומבולדט היה פילוסוף וכתב על "גבולות פעילות המדינה" (Ideen zu einem Versuch, die Gränzen der Wirksamkeit des Staats zu bestimmen) 1791-2 למרות שהחיבור לא פורסם עד 1850 אחרי מותו של הומבולדט. היה זה אחד מכתבי ההגנה האמיצים על הנאורות. החיבור השפיע על הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל כשכתב את חיבורו על החירות וכך הגיעו דעותיו של הומבולדט לידיעת העולם דובר האנגלית.
החלק שעוסק בחינוך יצא לאור ב-1792 בגיליון של כתב העת "הירחון הברלינאי", "Berlinische Monatsschrift", בכותרת "על חינוך ציבורי של המדינה". בחיבור זה נטל הומבולדט חלק בוויכוח הפילוסופי על הכיוון של החינוך הלאומי  שהתקדם בגרמניה, כמו גם במקומות אחרים אחרי המהפכה הצרפתית.
שר החינוך

כשר החינוך הפרוסי ניהל הומבולדט את מערכת בתי הספר הטכניים והגימנסיות. הוא כתב שהמטרה העליונה של האדם היא למלא בשלמות את מושג האנושיות באישיות שלנו על ידי הפעולות שאנחנו עושים בחיינו.
הומבולדט הכיר בחשיבותו של הארגון בחיי האינדיבידואל ובהתפתחות העושר של צורות אינדיבידואליות (GS, III, p. 358) אבל הוא הדגיש את העובדה שחינוך עצמי יכול להתקיים רק בהקשר הרחב יותר של התפתחותו של העולם (GS, VII, p. 33). כלומר, אינו רק רשאי אלא חייב, למלא את תפקידו בעיצוב העולם שסביבו.
נכתב שהאידיאל החינוכי של הומבולדט היה צבוע בשיקולים חברתיים. הוא לא חשב שתפקידו של 'הגזע האנושי' יסתיים בהגשמת שלמות כוללת המבוטאת במונחים מופשטים. הוא כתב ביומנו ב-1789 שחינוך הפרט דורש את הכללתו בחברה ((GS, XIV, p. 155. יש, לדעתו, להפיץ חינוך, אמת ומידות טובות (virtue) במידה כזאת שמושג ה'מין האנושי' יתקיים בצורה מכובדת אצל כל פרט בחברה (GS, I, p. 284). אבל כל זה צריך להיות מושג על ידי כל אחד באופן אישי הצריך 'לספוג לתוכו את כמות החומר העצומה המוצעת לו על ידי העולם שמסביבו ועל ידי הקיום הפנימי שלו, כשהוא משתמש בכל האפשרויות של יכולת הקליטה שלו. (GS, II, p. 117).
דיפלומט

הומבולדט היה דיפלומט מצליח בין 1802 ו-1819. הוא היה שגריר פרוסיה ברומא מ-1802, שגריר בווינה מ-1812 בתקופת סיום המלחמות הנפוליאוניות, בקונגרס פראג ב-1813 שם תרם למשיכת אוסטריה להיות בעלת ברית עם פרוסיה ורוסיה נגד צרפת. הוא חתם על הסכם השלום בפריז ועל החוזה בין פרוסיה וסקסוניה המובסת (1815). הוא היה מאלה שהסדירו את מעמדה של גרמניה אחרי מלחמות נפוליאון. הוא פרש מן החיים הפוליטיים ב-1819 בשל עליית המדיניות הריאקציונית. מאותה שנה ואילך הקדיש עצמו לספרות ולמחקר.
מייסד הבלשנות ההשוואתית

אחרי שפרש מהפוליטיקה התיישב באחוזתו בטגל ועיסוקו המרכזי היה בחקר שפות. את החומר לכך אסף חלק במסעותיו וחלק מחילופי המכתבים הרבים שלו. כמו כן על ממצאי המחקרים הגאוגרפיים שערך אחיו אלכסנדר. 
בנוסף לשפות שלמד בילדותו למד גם בסקית, אנגלית, איטלקית, ספרדית, הונגרית, צ'כית וליטאית.
לדעתו הבנה בין אישית מעמיקה דורשת שפה משותפת וזה המניע העיקרי והאמצעי גם להתקדמות מדעית.
בלשנים חשובים כמו אדוארד ספיר, פרנץ בועז ונועם חומסקי אמרו ששאבו תובנות חשובות מחלקים מסוימים מהגותו של הומבולדט. אחרי מותו הפסיקו להתעניין בתורתו הבלשנית. כך למשל, טען פרנץ בופ שהשפות בדרום האוקיינוס השקט הן צורות מנוונות של סנסקריט. זאת למרות שהומבולדט הפריך דעה זאת במחקריו והוכיח ששפות אלה מהוות מה שנקרא היום קבוצת השפות האוסטרונסיות.
הוא ראה בכתיבה חלק חשוב בשפה. היא ההתגלמות הגשמית של עיקרון מעצב של השפה שמשמש לבנות משמעות ולא רק כמראה ייצוגית לדיבור  
המחקרים המדעיים שלו עסקו בשפות הילידיות באמריקה, קופטית, מצרית עתיקה, סינית, יפנית, סנסקריט ועוד. 
לעבודתו של הומבולדט על השפה הבסקית הייתה השפעה נרחבת יותר מאשר למחקריו החרים. כתוצאה מביקורו בארץ הבסקים הוא פרסם ספר על תושביה הקדומים של ספרד בעזרת הלשון הבסקית (1821) בו טען על ידי בחינת שמות מקומות שבתקופה מסוימת העם שמדבר היום בסקית התפשט בכל ספרד, דרום צרפת וההאיים הבלאריים. הוא זיהה עמים אלה עם האיברים המוזכרים על ידי מחברים קלאסיים. הוא גם הניח שהם היו קשורים לברברים בצפון אפריקה.
הומבולדט נפטר בזמן שעבד על חיבורו הגדול על שפות הקווי בג'אווה אבל את ההקדמה פורסמה ב-1836. הוא כתב שם: 
"יש לקבוע, בתחילה, שהאופי והמבנה של שפה מבטאים את החיים הפנימיים והידע של דובריה וכי השפות חייבות להיות שונות זו מזו באותה דרך ובאותה מידה בה אנו משתמשים בהן. צלילים לא נעשים למילים עד שניתנת בהם משמעות ומשמעות זו ממחישה את מחשבתה של הקהילה. למה שהומבולדט קורא הצורה הפנימית של השפה היא דרך אחרת לציין את הקשר בין חלקי המשפט המשקף את הצורה שבה גוף מסוים של אנשים רואה את העולם שמסביבו.  מטרת המורפולוגיה של הדיבור היא להבחין בדרכים השונות שהשפות השונות נבדלות בהן בהתייחס לצורתן הפנימית, למיין וארגן אותן בהתאם. 
הוא מוכר כבלשן האירופאי הראשון שזיהה ששפות אנושיות נשלטות על ידי מערכות חוקים והן לא רק אוסף של מילים ומשפטים שניתנו להן משמעות. רעיון זה הוא אחד היסודות של תאוריית השפה של נועם חומסקי.
כתביו

Sokrates und Platon über die Gottheit. 1787–1790
Ideen zu einem Versuch, die Gränzen der Wirksamkeit des Staats zu bestimmen. 1792
Über den Geschlechtsunterschied. 1794
Über männliche und weibliche Form. 1795
Plan einer vergleichenden Anthropologie. 1797
Das achtzehnte Jahrhundert. 1797
Latium und Hellas. 1806
Geschichte des Verfalls und Untergangs der griechischen Freistaaten. 1807–1808
Über den zukünftigen Zustand Deutschlands. 1813 (Denkschrift)
Pindars „Olympische Oden“. Übersetzung aus dem Griechischen, 1816
Aischylos’ „Agamemnon“. Übersetzung aus dem Griechischen, 1816
Über das vergleichende Sprachstudium in Beziehung auf die verschiedenen Epochen der Sprachentwicklung. 1820
Über die Aufgabe des Geschichtsschreibers. 1821
Über die Entstehung der grammatischen Formen und ihren Einfluss auf die Ideenentwicklung. 1822
Über die Buchstabenschrift und ihren Zusammenhang mit dem Sprachbau. 1824
Bhagavad-Gitá. 1826
Über den Dualis. 1827
Über die Sprache der Südseeinseln. 1828
Über Schiller und den Gang seiner Geistesentwicklung. 1830
Rezension von Goethes Zweitem römischem Aufenthalt. 1830
Über die Verschiedenheit des menschlichen Sprachbaus und ihren Einfluss auf die geistige Entwicklung des Menschengeschlechts. 1836
Sonette, Gedichtesammlung, mit Vorwort von Alexander v. Humboldt, mit der Bemerkung „ursprünglich nicht zu Veröffentlichung bestimmt“; gestochenes Porträt als Vorsatz, Erste Auflage postum, Berlin, bei Georg Reimer, 1853, 352 S.
לקריאה נוספת > Works by other authors

Hegel, 1827. On The Episode of the Mahabharata Known by the Name Bhagavad-Gita by Wilhelm Von Humboldt.
David Sorkin, "Wilhelm Von Humboldt: The Theory and Practice of Self-Formation (Bildung), 1791-1810" in: Journal of the History of Ideas, Vol. 44, No. 1 (Jan. - Mar., 1983), pp. 55–73.
Antoine Berman . L'épreuve de l'étranger. Culture et traduction dans l'Allemagne romantique: Herder, Goethe, Schlegel, Novalis, Humboldt, Schleiermacher, Hölderlin., Paris, Gallimard, Essais, 1984. ISBN 978-2-07-070076-9.
Tilman Borsche, Wilhelm von Humboldt, München, Beck, 1990.  ISBN 3-406-33218-8.
Elsina Stubb, Wilhelm Von Humboldt's Philosophy of Language, Its Sources and Influence, Edwin Mellen Press, 2002.
John Roberts, German Liberalism and Wilhelm Von Humboldt: A Reassessment, Mosaic Press, 2002
James W. Underhill, Humboldt, Worldview and Language, Edinburgh University Press, 2009 (הקישור אינו פעיל).
Michael N. Forster, German philosophy of language, Oxford, Oxford University Press, 2011.  ISBN 978-0-19-960481-4.
הערות שוליים

↑  Manfred Geyer:Aufklärung. Das europäische Projekt. Reinbek b. Hamburg 2012. S. 338ff.
↑  Manfred Geyer:Aufklärung. Das europäische Projekt. Reinbek b. Hamburg 2012. S. 338, 342
1 2  Wilhelm von Humboldt (Stanford Encyclopedia of Philosophy)
↑  מתוך הערך על הומבולדט בבריטניקה 1911
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262944305171  PLWABN: 9810699623705606  BIBSYS: 90094339  BNC: 000210727  BNE: XX896904  BnF: cb12024576f (data)  CANTIC: a10469709  CiNii: DA00121763  GND: 118554727  ICCU: CFIV095742  ISNI: 0000 0001 2145 1108  LCCN: n79093041  LNB: 000018129  NDL: 00444011  NKC: jn20000700744  NLA: 35213189  NLG: 130887  NLK: KAC199634475  NSK: 000011634  NTA: 068476094  RERO: 02-A000082214  SELIBR: 207841  SNAC: w6w68bp3  SUDOC: 027382877  Trove: 179594  ULAN: 500278848  VcBA: 495/19194  VIAF: 100183995   WorldCat (עם VIAF): 100183995 
וילהלם עם אחיו, שילר וגתה ביֶנה