stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ששון סומך

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1933 בגדאד, עיראק 
 פטירה:  18 באוגוסט 2019 (בגיל 85) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  מזרחנות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוקספורד  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  מוחמד מוסטאפה בדאווי 
 מוסדות:  אוניברסיטת אופסלה  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  סלימאן ג'ובראן, מחמוד גנאים 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2008)  פרס ישראל (2005) 
 תרומות עיקריות
 חקר השפה והספרות הערבית המודרנית
 
ששון סומך (21 בספטמבר 1933 – 18 באוגוסט 2019) היה פרופסור בחוג ללימודי הערבית והאסלאם שבאוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל בחקר המזרחנות לשנת תשס"ה 2005 ופרס א.מ.ת למזרחנות לשנת 2008.
חייו ופועלו

ששון סומך נולד בבגדאד למשפחה יהודית חילונית, לאב שהיה פקיד בבנק בריטי ואם עקרת בית, שלמדה אנגלית וצרפתית בבית ספר אליאנס. בשנת 1950 סיים את בית ספר התיכון שמאש בבגדאד. ב-1951 עלה עם משפחתו לישראל ללא ידיעת עברית כלל.
אביו קיבל משרת פקיד בבנק והמשפחה השתקעה ברמת גן.
סומך למד את השפה העברית במרץ רב כדי להגשים את שאיפתו להיעשות למתרגם שירה ערבית לעברית. תרגומו הראשון התפרסם בכתב העת "נר", שיצא לאור על ידי רבי בנימין ודוקטור מאגנס אנשי ברית שלום, ב-1954.
בשנות החמישים היה חבר במק"י, באמצע שנות החמישים התאכזב ופרש מפעילות פוליטית.
שירת בצה"ל בחיל האוויר ולאחר שחרורו החל בלימודים אקדמיים ב-1958 בחוגים ללשון העברית ולתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב (פעלה באותם הימים במבנים ארעיים באבו כביר). בשנת 1961 סיים את לימודיו בהצטיינות.
בשנים 1962–1965 עבד כמזכיר מדעי של האקדמיה ללשון העברית.
למד לתואר שני בלשון עברית ובבלשנות שמית באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכתם של הפרופסורים זאב בן-חיים ויחזקאל קוטשר. מורהו הגדול שהשפיע עליו יותר מכל היה פרופסור חיים בלנק, בשל נאמנותו חסרת הפשרות למחקר ולמדע.
בשנת 1965 נשא לאישה את טרי לבית וייצנר.
סומך שקד על הדוקטורט בשנים 1966–1968 באוניברסיטת אוקספורד בנושא "הרומנים של נגיב מחפוז: הערכה", תוך התמקדות רבה בטרילוגיה הקהירית שלו, המכונה בעברית "בית בקהיר". מחפוז הסופר הערבי הבולט והפתוח להשפעות זרות, שהכניס ביצירותיו את זרם התודעה והסיפר האימפרסיוניסטי. במהלך השנים התיידדו סומך ומחפוז. הדוקטורט נערך תחת הדרכתו של המלומד המצרי מוסטפא בדאווי. כששב ארצה התמנה סומך למרצה לספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב, בשנים 1972–1984 היה ראש החוג לשפה ולספרות ערבית, שהיום קרוי החוג ללימודי הערבית והאסלאם והכשיר תריסר דוקטורים בתחום, בין תלמידיו פרופסור סלימאן ג'ובראן, פרופסור מחמוד גנאים ודוקטור מחמוד כיאל. בשנת 1980 התמנה לפרופסור מן המניין, בשנים 1982–2003 היה מופקד הקתדרה לספרות ערבית על שם הלמוס באוניברסיטת תל אביב ובשנים 1996–1998 כיהן כראש המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. שימש כמרצה אורח באוניברסיטת פרינסטון, בקולג' סנט אנטוני באוקספורד, במכון המחקר אננברג באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה, באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת אופסלה שבשוודיה. בשנת 2004 זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הוא נמנה עם מייסדי האקדמיה ללשון הערבית שקמה בדצמבר 2007 בישראל, כשבין 15 חברי האקדמיה המייסדים נמנים גם חמישה מתלמידיו.
כתב כעשרה ספרי מחקר, תרגומים רבים מערבית לעברית ובכללם ארבע אנתולוגיות של שירה ערבית מודרנית וכתשעים מאמרים בכתבי עת מדעיים. בחמישים השנים האחרונות פרסם סומך מאות מאמרים במוספים ספרותיים בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, בהם הליקון, מאזנים, מקרוב ועתון 77 (בשניים האחרונים אף ישב במערכת). מאמריו נסובים בעיקר על הספרות הערבית בת ימינו וסופריה, על מגעים בין הספרות הערבית לעברית, על גניזת קהיר. הוא פרסם בידיעות אחרונות וכתב דרך קבע בעיתון הארץ.
בשנת 1972 מונה למליאת רשות השידור.
סומך היה חבר המועצה הציבורית של ארגון בצלם. ב-1992 הוצב במקום ה-114 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה.
נפטר בתל אביב ב-18 באוגוסט 2019.
מחקריו > המקצב המשתנה: מחקר על הרומנים של נג'יב מחפוז

הספר (The Changing Rhythm: A Study of Najib Mahfuz’s Novels) המבוסס על עבודת הדוקטור של סומך, ראה אור בהוצאת בריל ההולנדית ב-1973. כשם שמו "המקצב המשתנה: מחקר על הרומנים של נג'יב מחפוז", כך הספר עוסק בהתפתחות יצירתו של נג'יב מחפוז לאורך השנים. סומך מראה כי חל מהפך פנימי בתוך היצירה, מסגנון שמשקף קצב חיים איטי, ליצירה מודרנית בעלת קצב מהיר כמו ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף. תהליך זה התרחש גם בהשפעת הספרות העולמית, אך בעיקר כתוצאה מהתפתחות פנימית אצל מחפוז עצמו. סומך חקר בעיקר את לשון יצירותיו של מחפוז, הוא בדק כיצד הסופר משתמש בלשון והופך את הטקסט הפרוזאי לטקסט אומנותי. סומך השתמש בביטוי שוועדת פרס נובל השתמשה בו כנימוק להענקת פרס נובל לספרות למחפוז: "דו-משמעות יוצרת". זוהי לא סתם דו-משמעות, אלא דו-משמעות שמרחיבה את המשמעות הכללית של הטקסט.
מחקריו > דיגלוסיה

סומך כתב מחקרים רבים בנושא זה ותיאר כיצד הספרות הערבית נתונה לבעיה לשונית שקיימת במידה פחותה בספרויות אחרות והיא דיגלוסיה. המחקר הבלשני התעניין בכך החל ממחקריו של פרגוסון בשנות החמישים. בדיגלוסיה הכוונה לשימוש בשני טיפוסי לשון שונים מאוד זה מזה: האחד הוא הבעה עצמית לא פורמלית בעל פה והשני הוא שימוש פורמלי. בכל שפה ישנם הבדלים בין השפה הפורמלית לשפה הלא פורמלית, אבל זה הבדל סגנוני ביסודו. המצב בערבית הוא שונה, ההבדל אינו סגנוני בלבד אלא מערכת שונה לחלוטין של כללי שימוש בלשון בכל אחת מן הלשונות שקיימת בהן דיגלוסיה חריפה. ברגע שכותבים נרציה: א' הלך ברחוב וראה את הצעירה ב', היא נכתבת בדרך כלל בשפה "הגבוהה" שיש לה כתיב מסודר. אבל כשא' מדבר ואומר לה: "מה שלומך היום?", יש פה בעיה מבחינת כתיבת השפה. הבעיה חמורה פי כמה מונים כשמדובר בדרמה, שבה מלבד הוראות הבמאי, כל הטקסט הוא דיבור. סומך התעניין במחקר רב שנים בבעיית הדיגלוסיה ברומן, בו יש גם נראציה וגם דיאלוג, כתב שלושה ספרים בנושא וחקר לרוחב כיצד הסופר המצרי יוסף אידריס התגבר על הדיגלוסיה.
מחקריו > סוגה ושפה בספרות הערבית המודרנית

ספרו זה (Genre and Language in Modern Arabic Literature) של ששון סומך שהופיע בויסבאדן שבגרמניה בשנת 1991 עוסק בכל הז'אנרים הקיימים בספרות הערבית החדשה והוא מקדיש לכל אחד מהם פרק, בין הז'אנרים: שירה, דרמה, אוטוביוגרפיה. סומך מתאר כיצד חל בשירה מהפך לשוני וכללי מוחלט אחרי מלחמת העולם השנייה. הדבר התחולל ראשית בהשפעת ז'אנרים החדשים בספרות העולמית. הספרות הערבית עברה משירים שנכתבים בצורה דיקלמטורית, מעין מאמרים מחורזים, לשירה אינדיבידואלית מופנמת, אפילו כשהיא עוסקת בנושאים ציבוריים. זוהי שירה אישית אשר מדברת בלשון הייחודית לכל משורר, מספר הקוראים בעולם הערבי גדל עשרות מונים משהיה במאה ה-19, אז רק מיעוט למד קרוא וכתוב ואילו כיום מיליונים לומדים.
סומך ניסה להראות בספרו כיצד במהלך המאה העשרים חל תהליך שהבשיל במחציתה והוא התרחקות מלשון קישוטית כפי שהיה בעבר, ומעבר לכתיבת הדברים בדרך ישירה ועניינית מבחינה לשונית, אולם בדרך שונה שמתייחסת לספרות לא כאל העברת מידע ודעות כמו שהיה בעבר, אלא כאומנות שמורכבות היא מסממניה. חל שינוי בלשון הערבית: עד מחצית המאה העשרים לא ניתן היה לתרגם לערבית סופרים כמו ג'יימס ג'ויס ומרסל פרוסט וטי. אס. אליוט. לא הייתה אפשרות לעשות זאת באמצעות לשון הספרות הקלאסית הישנה, אלא היה צורך לפרק ולהרכיב לשון חדשה מאותן מילים. תלמידו של סומך פרופסור מחמוד גנאים כתב דוקטורט על כניסת זרם התודעה לספרות הערבית החל משנות השישים ועד לשבעים והראה כיצד הטקסט המשקף את זרם התודעה בערבית הצריך הרכבים תחביריים שונים ויחס שונה ללשון כולה. למשל, בזרם התודעה קורה לעיתים קרובות שלא גומרים משפטים, כי כאילו נכנסים למוחו של הגיבור ולכן ניתן למצוא בזרם התודעה משפטים מעורבבים זה בזה. בערבית ישנו תחביר קשוח שיש צורך לחתור תחתיו על מנת ליצור את זרם התודעה.
בספר זה על ז'אנר ולשון עוסק סומך בבעיית הדיגלוסיה בהקשר הספרותי ולא הבלשני של הטקסט.
מחקריו > השירה העיראקית החדשה

סומך כתב מאמרים רבים על השירה העיראקית החדשה. שירה זו גילתה החל מ-1945 העזה בלתי רגילה לפתח את האספקטים הפרוזודיים (תורת המשקלים) והפליגה הרחק מהמודלים של הספרות הערבית הקלאסית המפוארת של ימי הביניים. פרסם אוספי תרגום לשירה עיראקית, בהם נכללו בין השאר שיריו של מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי.
מפעל אוטוביוגרפי > בגדאד, אתמול

בגיל שבעים כתב ששון סומך את הכרך הראשון של האוטוביוגרפיה שלו הנקרא "בגדאד אתמול". הספר פורסם בעברית ותורגם לערבית, לאנגלית ולטורקית. בספר סיפר על גידולו וחייו כילד ונער יהודי בבגדאד בשבע עשרה השנים הראשונות לחייו. בספר סיפר על היותו יהודי חילוני מבית חילוני, דבר הסותר את התמונה המקובלת שלפיה יהודים מזרחים מחוץ לישראל חיו בקהילה דתית. הוא מראה שהמעמד הפקידותי המשכיל שצמח ועלה לגדולה בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים היה נותן הטון בנורמות של החיים בקהילה היהודית. דבר נוסף שהראה סומך בספר הוא שיהודי עיראק היו במגע של שכנות מלאה עם שכניהם המוסלמים, יחסים אלה לא היו יחסים אידיאליים, אך התאפיינו ביחסי שכנות של כבוד הדדי.
סומך כתב כרך שני של זכרונותיו בשם "ימים הזויים" (קורות חיים 1951–2000), שיצא בהוצאת "הקיבוץ המאוחד". כרך זה עוסק בחייו בין תל אביב, אוקספורד, פרינסטון וקהיר, החל מהשנה שבה עלה לארץ (1951). הספר נע בין ארבע התחנות העיקריות בחייו: תל אביב – מקום מגוריו ולימים מקום עבודתו, שם כיהן כארבעים שנה כפרופסור לספרות ערבית, אוקספורד – האוניברסיטה בה עשה דוקטורט בשנים 1965–1968, אוניברסיטת פרינסטון – בה שימש כמרצה אורח לסירוגין בשנות ה-70 וה-80, וקהיר – העיר שהרבה לחקור מבחינה ספרותית ושימש שם שלוש שנים כראש המרכז האקדמי הישראלי בקהיר בין השנים 1995–1998.
ספריו האוטוביוגרפיים

בגדאד, אתמול, הוצאת הקיבוץ המאוחד, בני ברק, 2004.
Baghdad, yesterday : the making of an Arab Jew / Sasson Somekh. Jerusalem : Ibis Editions, 2007
ימים הזויים, קורות חיים 2000-1951, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2008.
ספרים שכתב

The Changing Rhythm: A Study of Najib Mahfuz’s Novels/Sasson Somekh. Leiden: Brill, 1973
שאלת הלשון בספרות הערבית החדשה / ששון סומך. תל אביב ; ירושלים : (אוניברסיטת תל אביב - הפקולטה למדעי הרוח : משרד החינוך והתרבות - המרכז לתוכניות לימודים), 1980.
Genre and language in modern Arabic literature / Sasson Somekh. Wiesbaden : O. Harrassowitz, 1991.
נג'יב מחפוז: יצירה, מפגשים, תרגומים; הוצאת כרמל, ירושלים, תשע"ב 2012.
ספרים שתרגם

נהר פרפר: מבחר תרגומים משירת סוריה ולבנון הצעירה / ערך ותירגם ששון סומך. מרחביה ותל אביב ספרית פועלים, (תשל"ג).
תחת הסככה: אנתולוגיה מצרית / מבוא ומבחר - ששון סומך. תל אביב: יריב בשיתוף עם הדר, 1979
אני אוהבת בדיו לבנה: שירים / סיהאם דאוד; מערבית - ששון סומך; איורים - אורי ליפשיץ. תל אביב: ספרית פועלים, (תשמ"א 1981).
גאוגרפיה חלופית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009 (קובץ שירי המשוררת המצרייה אימאן מרסאל).
מילותיו של הזמן השבור / מחמוד דרוויש, הוצאת קשב לשירה, 2017.
פני החירות / סמיח אל-קאסם, הוצאת קשב לשירה, 2020 (סיים את התרגום עידן בריר)
ספרים שערך

Studia linguistica et orientalia memoriae Haim Blanc dedicata / edited by Paul Wexler, Alexander Borg, Sasson Somekh. Wiesbaden : O.Harrassowitz, 1989.
תרגום בצידי הדרך: עיונים בתרגומים מן הספרות הערבית לעברית בימינו / ערך ששון סומך. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1993.
ענבר לולו: סיפורי אהבה ערביים / מבחר ומבוא - ששון סומך; מערבית - משה חכם. תל אביב: עקד, תשנ"ה 1995.
סיפורי אהבה ערביים / מבחר ומבוא - ששון סומך; מערבית - משה חכם. ספורי אהבה ערביים; תל אביב : עקד/גוונים, תשנ"ה 1995.
מאמרים נבחרים

"The Sad Millenarian: An Examination of Awlad Haratina", Middle Eastern Studies 7, 49-61, 1971
"הסיפור הדו-ערכי של נג'יב מחפוט'", הספרות ב', 579-565, 1971
"Two Versions of Dialogue in Mahmud Taymur's Drama", Princeton Near East Paper No. 21, Princeton, 1975
"Language and Theme in the Short Stories of Yusuf Idris", Journal of Arabic Literature 4, 89-100, 1975
1976, "The Transformation of 'Ghalwa", Journal of Arabic Literature 6, 101-119
"הדילמה הלשונית בדראמה של תופיק אלחכים", הספרות, 31-30, 94-88, 1981
" The Diglotic Dilemma in the Drama of Tawfiq al-Hakim", Israel Oriental Studies 9, 392-403, 1983
"The Function of Sound in the Stories of Yusuf Idris", Journal of Arabic Literature 16, 95-104, 1985
"The Participation of Egyptian Jews in Modern Arabic Culture", The Jews of Egypt in Modern Times, Shimon Shamir (ed.), Boulder: Westview, 130-140, 1986
"A Minute to Midnight: War and Peace in the Novels of Naguib Mahfouz", Middle East Review 20:2, 7-19, 1987
"Shelley in Neoclassical Arabic", Edebiyat, NS, Vol. I, No.2, 89-100, 1989
"Modern Arabic Poetry and its Medieval Palimpsest", Edebiyat, NS, 3:1, 105-118, 1989
"Cold, Tall Houses: The Jewish Neighbor in the Works of Arab Authors", Jerusalem Quarterly 52, 26-35, 1989
"Lost Voices: Jewish Authors in Modern Arabic Literature", in Jews Among Arabs: Contact and Boundaries, Mark R. Cohen and Abraham L. Udovitch (eds.), Princeton: Darwin Press, 9-20, 1989
"The Essence of Naguib Mahfouz", The Tel-Aviv Review 2, 244-257, 1990
(with Mark R. Cohen), "In the Court of Ya'qub Ibn Killis: A Fragment from the Cairo Geniza", Jewish Quarterly Review 80, 283-314, 1990
"The Neo-Classical Arabic Poets", in Modern Arabic Literature, Cambridge History of Arabic Literature, M.M. Badawi (ed.), Cambridge: CUP, 26-81, 1992
"Colloquialized Fusha in Modern Arabic Prose Fiction", Jerusalem Studies in Arabic and Islam 16, 176-194, 1993
"Structure of Silence: A Reading of Yusuf's Idris's 'Bayt Min Lahm'", Writer, Culture, Text: Studies in Modern Arabic Literature, Ami Elad (ed.) Frediction: York Press, 56-61, 1993
"Biblical Echoes in Modern Arabic Literature", Journal of Arabic Literature 26, 186-200, 1995
"נרמול עם מה שאינו נורמלי: תרבותה של ישראל בעיניים מצריות", אלפיים 16, 177-158, 1998
8 "Vestiges of Saadia's Tafsir in Modern Arabic Bibles", Judaism and Islam: Boundaries, Communication and Interaction: Essays in Honor of William M. Brinner, B. Hary, F. Aster, J. Hayes (eds.), Leiden: Brill, 227-236, 2000
הערות שוליים

↑  הדר פרבר, תואר דר לאות כבוד לפרופ ששון סומך ולפרופ אלן פינקלקראוט, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 באפריל 2004
↑  הממשלה אישרה הרכב המליאה של רשות השידור, דבר, 6 במרץ 1972
↑  המועצה הציבורית, באתר בצלם
↑  רשימת המועמדים
↑  עוזי ברוך, הלך לעולמו הפרופ' ששון סומך חתן פרס ישראל, באתר ערוץ 7, ‏18 באוגוסט 2019 (ארכיון)
↑  "Two Versions of Dialogue in Mahmud Taymur's Drama", Princeton Near East Paper No. 21,Princeton 1975
↑  "Language and Theme in the Short Stories of Yusuf Idris", Journal of Arabic Literature 4, 89-100, 1975
↑  שאלת הלשון בספרות העברית החדשה, אוניברסיטת תל אביב, 1980
↑  "The Concept of Third Language and its Impact on Modern Arabic Poetry", Journal of Arabic Literature 12, 74-86, 1981
↑  "הדילמה הלשונית בדראמה של תופיק אלחכים", הספרות, 31-30, 94-88, 1981
↑  "Literature in Search of Language", inagural lecture, The Irene Halmos Chair of Arabic Literature, Tel Aviv University, 1983
↑  "The Function of Sound in the Stories of Yusuf Idris", Journal of Arabic Literature 16, 95-104, 1985
↑
"Colloquialized Fusha in Modern Arabic Prose Fiction", Jerusalem Studies in Arabic and Islam 16, 176-194, 1993
↑   יותם ראובני, "מילותיו של הזמן השבור": לשמוע את זעקתו של המשורר הנפלא מחמוד דרוויש, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297750405171  BIBSYS: 90582461  BnF: cb12197752b (data)  CiNii: DA04788275  GND: 112713181  ISNI: 0000 0000 8091 3731  LCCN: n85194700  NLA: 35829192  NTA: 074132210  RERO: 02-A003848224  SUDOC: 030593662  Trove: 1106507  VIAF: 12354743   WorldCat (עם VIAF): 12354743
Loud

Loud (בעברית: קולני) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת ריהאנה, שיצא ב-12 בנובמבר 2010. הוא הוקלט בין פברואר לאוגוסט 2010, במהלך סיבוב ההופעות "Last Girl on Earth Tour". ריהאנה הייתה מפיקה בפועל של האלבום ושיתפה פעולה עם מפיקים נוספים ביניהם: סטארגייט, סנדי וי, דה רנרס, סטיוארט טריקי ואלכס דה קיד. האלבום כלל גם את האמנים האורחים: דרייק, ניקי מינאז' ואמינם, שהשתתף בשיר המשך לשיר "Love the Way You Lie", שנקרא: "Love the Way You Lie (חלק II)".
האלבום שונה מהאלבום הקודם של ריהאנה, אשר שילב טון בולט מבשר רעות וכועס על נושאים חשוכים והכיל אלמנטים של היפ הופ, רוק, ודאבסטפ. אלבום זה כולל ז'אנרים קצביים של פופ, דאנס-פופ, אלקטרו-R&B,וסימן את החזרה לשורשי הדאנסהול, שהיה בולט בשני אלבומיה הראשונים. האלבום גם שילב מוזיקת רוק בשיר: "California King Bed" ורגאיי בהשראת האיים הקאריביים בשיר: "Man Down".
האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, שהחמיאו על השירים האופטימיים שלה, ועל הביצועים הקוליים של ריהאנה, וטענו שאף על פי שהשירים היו "מוצקים", הם לא ממוקדים אחד לשני. האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית, כאשר הגיע למקום ה-3 בבילבורד 200, בשבוע הראשון ליציאתו עם מכירות של 207 אלף עותקים, המכירות הגבוהות ביותר שזכה אלבום של ריהאנה בשבוע הראשון ליציאתו באותה תקופה, במצעד זה. בקנדה, שווייץ ובריטניה האלבום הגיע למקום הראשון. נכון ל-2011 האלבום מכר 5.7 מילון עותקים.
מהאלבום יצאו להיטים רבים וביניהם: "Only Girl (In the World)",‏ "What's My Name?" ו-"S&M". שלושתם הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, כאשר S&M, הפך לשיר העשירי של ריהאנה לעשות זאת, מה שהפך את ריהאנה לאמן הצעיר ביותר, שעשה זאת בזמן הקצר ביותר, כאשר היא שוברת את שיאה של מריה קארי. "Only Girl (In the World)" זכה בפרס גראמי בקטגוריית: "הקלטת הדאנס הטובה ביותר", בפברואר 2011. בנוסף לכך האלבום היה מועמד ל-3 פרסי גראמי נוספים, וביניהם בקטגוריית "אלבום השנה". כדי לקדם את האלבום ריהאנה יצאה לסיבוב ההופעות Loud Tour.
בסקר השנתי של Pazz & Jop שנערך על ידי מגזין הוילג' ווייס, האלבום התברג במקום ה-268 ברשימת 1000 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.
רקע

אחרי שחרור אלבומה הקודם שהתאפיין בצליל אפל ועצוב יותר מאלבומיה הקודמים, ריהאנה רצתה שהחומרים המוזיקליים של האלבום יהיו "אנרגטיים" יותר. טור אריק הרמנסן אמר בראיון: "ריהאנה הגיעה אלינו לפני שהתחלנו להקליט את "Only Girl (In the World)", ואמרתי שאני מרגיש נהדר עם עצמי, אני רוצה לחזור לכיף, אני רוצה לעשות שמח ושירי Up-tempo. שון גארט השווה את קולה בשיר "Only Girl (In the World)" לשירים הקודמים של ריהאנה: "Umbrella" ו-"Rude Boy". בריאיון ל-MTV בריטניה, סגן הנשיא של חברת ההקלטות Def Jam, השווה את החומרים המוזיקליים של האלבום לאלה של האלבום Thriller, של מייקל ג'קסון ואמר: ריהאנה הולכת להפתיע עם האלבום. אני מנסה לדחוף אותה למקום שבו כל שיר יהיה להיט מ-1 ל-12. אני מדבר על אלבום ללא שירים שנועדו למלא מקום. ההשראה שלנו לאלבום הזה הוא האלבום Thriller, של מייקל ג'קסון".
הקלטות

ריהנה ואנטוניו L.A ריד אספו קבוצה של כותבי שירים ומפיקים בכמה אולפני הקלטה בלוס אנג'לס במשך שבועיים כדי לכתוב שירים לריהאנה. הם כתבו 200 שירים אך רק 10 מהם נכנסו לאלבום. בין כותבי השירים והמפיקים היו: טאיו קרוז, אלכס דה קיד, שון גראט, ני-יו, ריקו לאב, דייוויד גטה, שונטל, טימבלנד, ודרייק. אחד מהשירים שנכתבו היה שיר "DJ Got Us Fallin' in Love", שאחרי שנדחה הלך לזמר אשר. לגבי השיר "What's My Name?", ריהאנה חשבה שדרייק יכול להשתתף בשיר והזמינה אותו לעבוד על השיר כשהיא השמיעה לו את ההקלטה המוגמרת. שיתוף הפעולה בין השניים תוכנן במקור להיות ברמיקס לשיר, אך מאוחר יותר הוחלט שדרייק ישתתף בגרסה המקורית של השיר.
האלבום הוקלט באולפנים שונים ברחבי העולם: "לרבה אולפני צליל", "הכפר ואולפן ההקלטות" בלוס אנג'לס, פלטינה קול אולפני צליל אולפני הקלטה", "Roci אולפני המיקרופון" בניו יורק ואולפני "בנקר" בפריז. בספטמבר 2010 במהלך צ'אט באתר הרשמי של הזמרת עם מעריציה, ריהאנה חשפה את שם האלבום ואמרה: "כולם תרעישו, תשתגעו, תתרגשו, כי אני נשאבת. אני רק הולך להיות אני, כי זה מה שאתם הכי אוהבים, וזה מה שגורם לי להרגיש את הטוב ביותר. רק להיות נורמלי, נורמלי עבורי, בקול רם! חצוף, כיף, פלרטטני, אנרגטי." בעוד ריהאנה צילמה את הסרט Battleship, היא הסבירה את שם האלבום בראיון בתוכנית "בידור ערב": "Loud היא מילה שבהחלט משקפת את יחס האלבום הזה. זה אלבום חצוף ופלרטטני, והוא תופס את תשומת הלב שלך, ואני נהנית מי זה. זה לוקח אותך לרכיבה ממש מעניינת. אלבום כל כך צבעוני".
באתר האינטרנט הרשמי שלה, ריהאנה כתבה על האלבום: "סיימתי את הקלטות האלבום. אני בטוחה שלא אאכזב אתכם עם המוזיקה שלי! אתם תמיד מגנים עליי, אז עכשיו יש לי כמה שירים שיצדיקו את זה. אני לא רוצה לחזור אחורה לאלבום Good Girl Gone Bad [משנת 2007]. אני רוצה לעשות את הצעד הבא באבולוציה של ריהאנה, וזה מושלם בשבילנו."
הרכב > השפעה וצליל

האלבום מבחינת תוכן יוצא מהנושאים האישיים עליהם דיבר האלבום הקודם שהיה יותר מלודרמטי. מבחינה מוזיקלית האלבום הוא חזרה לסגנון הדאנס-פופ והאיים הקרביים של אלבומיה הקודמים. בריאיון עם MTV, ריהאנה אמרה: "רציתי שירים שיהיו שירי ריהאנה, שאף אחד אחר לא יכול לעשות. אני לא רוצה תקליט פופ גנרי שקשה או ליידי גאגא או קייטי פרי יכולות לעשות וזה יעבוד. רציתי שיר, או שירים, שיהיו שירי ריהאנה, שרק אני יכולה לעשות, עם אווירה הודית מערבית קצת, שתהיה לי נימה מסוימת, חוצפה מסוימת ואנרגיה מסוימת." במהלך קידום האלבום, ריהאנה אמרה שהחלק גדול מהמוזיקה נולדה מתוך תסכול. היא הסבירה: "כשאתה הולך למועדון ויש לך מוזיקה רעה להאזין לה אתה חוזר למשקאות, מפני שאתה רוצה לבלות בנעימים אני שונאת לדלג על רצועות, אני רוצה לעשות אלבום שאתה יכול פשוט לנגן..."
הרכב > שירים

רצועת הפתיחה "S&M", הוא שיר יורודאנס קצבי, שהופק על ידי צמד המפיקים הנורווגים סטארגייט וסנדי וי. השיר דומה לשיר "Master and Servant" של להקת דפש מוד משנת 1984, ומכיל מילים העוסקות במזוכיזם. אנדי קלמן מאתר Allmusic, כתבה על השיר "שיר דאנס-פופ שבו הצדדים השובבים והמרושעים של ריהאנה מאוזנים ביעילות". What's My Name?" הופק גם על ידי סטארגייט וכלל את הראפר הקנדי דרייק. השיר הוא שיר מיד טמפו ואלקטרו-R&B בשילוב של רגאיי, מה שגרם לו להיות משווה לחומריה המוזיקליים הראשונים של הזמרת. "Cheers (Drink to That)" הוא שיר פופ רוק שהופק על ידי הדה רנרס, וסימפל את השיר "I'm with You", של אבריל לאבין משנת 2002. מארק סאבאג' מחדשות ה-BBC תיאר את השיר כפאנקי ומדרבן את גרוב הגיטרה לנגן למשך לילה מחוץ לעיר. "Only Girl (In the World)", היה השיר השלישי שהופק על ידי סטארגייט. השיר הוא שיר דאנס-פופ קצבי, שמשלב אלמנטים של יורודאנס. בראד ווט, סוקר של Entertainment Weekly, תיאר את השירה של ריהאנה בשיר כ"מפתה" ומזכירה גרסה סקסית של השיר "Don't Stop the Music" מ-2007.
"California King Bed" הוא בלדת רוק כוחני, שאותה יאן דומבל מ"קלשון מדיה" השווה לשיר "I Don't Want to Miss a Thing". השיר "Man Down" הוא שיר רגאיי קצבי עם קצב אלקטרו שאותו הפיק שאמה יוסף. בשיר ריהאנה שרה במבטא הודי מערבי. "Raining Men" הוא שיר היפ-הופ, שכולל את השתתפותה של הראפרית ניקי מינאז'. ריהאנה תיארה את השיר כשיר כיפי שמתייחס לשיר "It's Raining Men" של The Weather Girls מ-1979, אך שונה ממנו. "Complicated" הוא שיר שהופק על ידי טריקי סטיוארט ואסתר דין. לאה גרינב מ-Entertainment Weekly אמרה על השיר: "גם בזמן שריהאנה אומרת כמה קשה זה לאהוב, היא [ריהאנה] נשמע כמעט קלילה, שירה המורחב להוט להתרחב בקצב הבית בגובה של השיר". השיר האחרון באלבום הוא השיר "Love the Way You Lie (Part II)", שהוא המשך לדואט שלה ושל אמינם. בשיר ריהאנה היא הזמרת המרכזית ואמינם הוא האורח. השיר הופק על ידי אלכס דה קיד, ומציג את תוכן השיר מנקודת מבט נשית על מערכת היחסים, שלא כמו החלק הראשון של השיר שהוצג מנקודת מבט גברית.
ביקורות

האלבום באופן כללי קיבל ביקורות חיוביות. באתר Metacritic, אשר מקצה דירוג בין 1 ל-100 על אלבומים בהתבסס על 22 ביקורות שונות, האלבום קיבל ציון של 67 מתוך 100. ג'ון פארלס מ"ניו יורק טיימס" כינה את האלבום: כ"חישוב הרמטי ומגניב", ואף כתב: "אלבום פופ בצורה חלקה כאילו הוא אלבום השנה, ושומר על המותג ריהאנה." לאה גרינבלט מ-Entertainment Weekly כתבה על האלבום: "בלתי מנוצח על ידי הנסיבות הגרועות ביותר שלה ומוצא גאולה בדיוק מהסוג של אלבום פופ של נירוונה." ג'יימס ריד מ"להבוסטון גלוב" כינה את האלבום כ"תשואה חסרת בושה למקום שבו ריהאנה שייכת: רחבת הריקודים." "היא כאילו משחררת את עצמה ממעמקים, היא הכוח ב-11 השירים האלה". סטייסי אנדרסון מ-"ספין" ציין לשבח את האלבום, כאשר כינה אותו "תביעה מלאה ובריאה למיניות שלה". בנוסף לכך כתב על האלבום שהוא:" מציע אתוס נשי ובטוח בשורה אחת עם מיטב האומנים כמו שאקירה או ביונסה."
גנויוי קוסבי מ"דה איי וי קלאב" שיבח את ריהאנה על היכולות הקוליות שלה באלבום וכתב: "היא נשמעת נמרצת, ומספקת ביצועים קוליים כריזמטיים של חומר שלא תמיד מצדיק אותם." אמילי מקאי מ-NME כתבה שהיא הרגישה שהניסויים שלה:" מרגישים יותר אורגניים, הטון שלה בקצב טוב יותר מאשר האלבום הקודם". תומאס קונר מ"שיקגו סאן טיימס" כתב כי "האווירה החגיגית של החוצפה החדשה והרבה של ריאנה מתובלים בכמה טעמים כהים יותר מאלבומה הקודם". ריאן דומבל מ"קלשון מדיה" החמיא לאלבום וכינתה אותו כ"פופ תוסס" ואף רשם: "גישת הסה פר שלה פגעה בקול רם ויכולה לגרום למהלכים בטוחים מדי או חצי ניסויים שמגיעים מגדול באופן מפתיע". אד פאוור מ"עיתונות לוהטת" החמיא לשירים שלה ואמר "ללא בושה וללא הסאבטקסט."
בביקורת המעורבת, אנדי קלמן מ-"Allmusic" מצא את החומר של האלבום "פזיז" ו"לא אחיד", ואף הוסיף "יותר ממבחר ממוקד של שירים היה נותן יותר מקבוצה מאוחדת של שירים". סאל סינקומני ממגזין מ"סלנט" שיבח את האלבום וכתב כי "הטעם ההודי המערבי העדין של ריהאנה מכניס לאלבום זריזות חדורה". הוא ציין, שאף על פי שהוא ציין כמה פגמים בייצור של האלבום "ריהאנה תמיד התקשתה להשתלב בז'אנר אחד ...לטוב ולרע, ריהאנה ממשיכה להסתעף סגנונית בקול רם". יו מונטגומרי מ"אובזרוור" ציין כי "האלבום די חסר ייחוד ... אבל הציפה הצורמת שלו הופכת להיות קשה לעמוד בפיתוי." ב-30 בנובמבר 2011, האלבום היה מועמד לשלושה פרסי גראמי, כולל אלבום השנה.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-84 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". בוב סטנלי ממגזין הגרדיאן הכליל את האלבום במקום השלישי ברשימתו 10 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010. רבקה ניקולסון ממגזין הגרידאן הכלילה את האלבום במקום הרביעי ברשימתה. אלכס בנדי ממגזין Access Hollywood הכליל את האלבום במקום השביעי לפי בחירתו ברשימת 10 האלבומים הטובים ביותר לשנת 2010.