stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוגב אופיר
מבצע צוק איתן

ב-25 ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן לחם אופיר במסגרת גדוד 931 בפיקוד שרון אסמן של חטיבת הנח"ל יחד עם גדוד 601 של חיל ההנדסה, כנגד מחבלי חמאס בעיר בית חאנון. הכוח קיבל פקודה לחשוף מנהרת לחימה שחדרה לשטח ישראל ולהשמיד אותה. כוח של 14 חיילים בפיקוד מפקד הפלוגה המבצעית התכונן להניח מטען צפע חי"ר על מנת לטהר את הסמטה שאליה עתידים להיכנס כוחות בהמשך הקרב. במהלך ההכנות נורו 2 טילים נגד טנקים מסוג RPG לעבר הכוח ולוחם אחד נהרג ושני לוחמים נפצעו מפגיעה של הטיל ומהתפוצצות מטען הצפע חי"ר. אופיר שהיה בבית סמוך יצא יחד עם סגן מפקד הפלוגה והקשר שלו לחלץ ולהגן על הנפגעים. אופיר ירה מנשקו האישי והטיל רימונים מהאפוד שלו ובהמשך מהתחמושת של החיילים הפצועים. לאחר שחילץ 2 חיילים חזר פעם נוספת על מנת לחלץ. רגע לפני שנכנס לחצר התפוצץ מטען שהדף אותו לאחור. לאחר שהתרומם זיהה מחבלים שנכנסים לחצר ירה ממקלע מסוג נגב לעברם ובכך סיכל חטיפה של חיילים. לאחר מכן מפקד הפלוגה נתן לו מטול רימונים והוא יצא פעם נוספת וירה רימונים לעבר חלונות שבהם היו ככל הנראה מחבלי חמאס. בשלב זה חש שנפצע ודם רב זורם מפגיעה בראש ובגב. אופיר פינה את עצמו לעבר תחנת איסוף נפגעים ופונה לבית החולים.
על לחימתו בקרב הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל על ידי רב-אלוף בני גנץ.
בתאריך 25 ביולי 2014 במהלך הכנות לירי אמצעי לחימה, נורה לעבר הכוח טיל נגד טנקים. לוחם אחד נהרג ושני לוחמים נוספים נפצעו. סמל ראשון יוגב אופיר, שמע את קולות הנפץ והירי ומיהר להגיע אל המקום. סמל ראשון יוגב אופיר השיב אש למקור הירי וחיפה על לוחמים אחרים. בגמר התחמושת נטל את התחמושת של חבריו הפצועים והמשיך לחפות על פינויים. סמל ראשון יוגב אופיר המשיך לטפל בלוחמים שנפגעו ולעודדם תוך השבת אש למקור הירי אף על פי שבמהלך הקרב נפצע בעצמו.
חייט קטן ואמיץ

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור עם של האחים גרים "החייט האמיץ"
 בימוי:  ביל רוברטס
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  ג'ו גרנט
 מדבבים:  וולט דיסני מרסלייט גארנר אדי הולדן
 מוזיקה:  אלברט היי מאלוט
 אנימטור:  לס קלארק דון פטרסון מילט שפר פרנק תומאס אולי ג'ונסטון דון ויליאמס פרד מור טוני גארת׳ המילטון לוסק ג'ק קמפבל אנדי אנגמן ג'ון נואל טאקר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  RKO Radio Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 1938
 משך הקרנה:  9 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי, עיבוד קולנועי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חייט קטן ואמיץ (באנגלית: Brave Little Tailor) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1938 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. זהו עיבוד לאגדת העם של האחים גרים "החייט הקטן והאמיץ", עם מיקי מאוס בתפקיד הראשי. הסרט, בבימויו של ביל רוברטס, כולל מוזיקה מקורית מאת אלברט היי מאלוט ואת צוות הדיבוב וולט דיסני כמיקי, מרסלייט גארנר כמיני ואדי הולדן כהענק והמלך. זהו הסרט הקצר ה-103 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים, והחמישי באותה השנה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-11 בשנת 1939, אך הפסיד ל"פרדיננד השור", גם הוא של דיסני. בשנת 1994, הוא דורג במקום ה-26 בסרטי ההנפשה הטובים בכל הזמנים על ידי חברים בתחום ההנפשה לרשימה שנאספה עבור הספר "The 50 Greatest Cartoons" מאת ג'רי בק.
עלילה

במהלך ימי הביניים באירופה, מלך מחפש לוחם אמיץ שיוכל להרוג ענק אשר מטיל אימה על הממלכה הקטנה שלו. ישנם הרבה דיונים בכפר, אבל אף אחד לא מוכן לקחת על עצמו את המשימה. בזמן שזה קורה, חייט כפרי צעיר (מיקי מאוס) הורג שבעה זבובים בבת אחת בזמן עבודתו. מתוך התרגשות הוא מפריע לשיחתם של כמה איכרים אחרים הדנים בעניין הענק בכדי להתפאר בהישג שלו:
רכילות על כך שמיקי הרג שבעה ענקים במכה אחת מתפשטת במהירות ברחבי הממלכה. המלך מזמן אותו אליו לארמון ושואל אותו "אתה הרגת שבעה במכה אחת?". ומיקי מחל לספר בפרטנות כיצד הרג את השבעה (זבובים, לא ענקים כפי שהמלך מאמין), דבר אשר מרשים מספיק את המלך בכדי למנות אותו ל"נציב המלכותי לחיסול הענקים". עם גילוי אי ההבנה, כל הביטחון העצמי של מיקי נעלם, והוא מתחיל לגמגם ומנסה לבטל את התפקיד. המלך חושב שהוא מסרב כדי לקבל תשלום גדול יותר ומציע לו עושר עצום יותר ויותר ולבסוף (לפי הצעתה) את ידה של בתו היחידה, הנסיכה מיני, בנישואים אם הוא יוכל להרוג, או לפחות להכניע, את הענק. שבוי בקסמה של מיני, מיקי מכריז שהוא "יחתוך אותו [את הענק] למידות שלי", ויוצא לכיוון המאורה של הענק. כאשר שערי הממלכה נסגרים מאחוריו, לעומת זאת, ביטחונו יורד והוא רוצה לחזור בחזרה, אך הוא רואה את מיני ותושבי העיר מעודדים אותו מהחומות ומחליט להמשיך במשימתו.
"אוי, איך תופסים ענק?" נאנח מיקי לעצמו, תוהה מה לעשות. בדיוק אז, הענק מופיע, מאלץ את מיקי לנוס למקום מסתור בעוד הענק מועך סלעים, עצים ומבנים מתחת לרגליו בזמן שהוא מחפש אחר מזון באזור הכפרי. האחרון מתיישב על אסם ואוכל עגלה של דלועים כאילו היו ענבים. מיקי, שהסתתר בתוך העגלה עם הדלועים, נאחז בענבל של הענק בכדי לא להיבלע, מה שגורם לענק להתחיל לשהק. כדי להפסיק זאת, הענק שולף באר מים מהאדמה ושותה ממנה כאילו הייתה תרמוס, ומיקי ניצל מקיבתו של הענק על ידי היצמדות לדלי של הבאר. אולם ההקלה הייתה קצרת מועד, שכן הענק תופס מיד את ערימת השחת בה מיקי מוצא מקלט, מגלגל אותה לסיגריה ומדליק אותה עם התנור מבית סמוך (לאחר שהרים את הגג כדי להשיג אותו). הענק נשען על ממגורה כדי להירגע ומתחיל לעשן להנאתו. העשן גורם למיקי להתעטש, מה שחושף אותו בפני הענק.
הענק, לאחר שננעץ באף עם זוג המספריים, מנסה למעוך את מיקי, אך מפספס. מיקי מפתה את הענק להכניס את ידו מתחת לשרוול היד השנייה ובמהירות תופר בחוט ומחט את בגדו של הענק. לאחר מכן הוא קושר את אפו של הענק כלפי מעלה, מה שמונע ממנו לפקוח את עיניו, לפני שהוא חג סביבו וכובל אותו לכל אורך גופו. הענק מועד ונופל ארצה, נוחת בעוצמה כזו שגוש אדמה עף באוויר, נוחת על ראשו ומעלף אותו. מיקי נאנח לרווחה, מרוצה מניצחונו.
בעקבות תבוסת הענק, נבנה פארק שעשועים באתר בו התרחש הקרב. מתקני הפארק מופעלים, באמצעות סדרה של חגורות וגלגלי שיניים המחוברים לטחנת רוח, על ידי רוח מהענק הנוחר, אשר כפות לאדמה. הסרט מסתיים כשהמלך ומיקי ומיני הנשואים הטריים נהנים מרכיבה על קרוסלה.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס – וולט דיסני
מיני מאוס – מרסלייט גארנר
מלך – אדי הולדן
הענק – אדי הולדן
עיבודים

מ-28 באוגוסט עד 27 בנובמבר 1938, רצועת הקומיקס של מיקי מאוס פרסמה 14 קומיקסים בעיתון שמספרים מחדש את הסיפור. גרסה זו נכתבה במקטעים המציגים את מיקי מאוס ה"אמיתי" בתור שחקן שלוהק על ידי וולט דיסני להופיע בסרט. גופי מופיע גם בקומיקס זה ולאחר סיומו הוא לובש את אותם הבגדים שלבש בסרט הקצר "ציידי הלווייתנים", שיצא לאקרנים חודש לפני סרט זה. העלילה נכתבה על ידי מריל דה מריס ואוירה על ידי מנואל גונזלס ופלויד גוטפרדסון, עם צביעה של טד ת'ווייטס.
בשנת 1985, חברת ספרי בנטם (אנ') פרסמה ספר ילדים בשם "Mickey Meets the Giant" (מיקי פוגש את הענק), בו מיקי נתקל באותו הענק שמופיע בסרט זה. גרסה זו נאמנה מעט יותר לאגדה המקורית, ומציגה את החייט משטה בענק בכך שככל הנראה מכה אותו במעשי כוח.
חלק מהדיאלוג של מיקי מהסרט עשה שימוש חוזר בסרטים אחרים. המשפט שמיקי אומר לאחר יציאתו לקרב עם הענק הופיע בסרט "פנטסיה" לאחר שמיקי לוחץ יד עם לאופולד סטוקובסקי. התעטשותו ותגובתו של מיקי לאחר שהענק עישן את הסיגריה ערכה שימוש חוזר במקטע של "מיקי ואפון הקסם" מתוך הסרט "חופשי ומאושר" שיצא כעשור מאוחר יותר.
בפרק של הסדרה "יצירות מיקי מאוס", מיקי מחקה את תפקידו מסרט זה (ועוד כמה מתפקידי העבר האחרים שלו) כדי להוכיח לעורך דין שהוא הכוכב האמיתי.
מדיה ביתית

הסרט הופץ יחד עם סרטו של גופי "אביר ליום אחד" במהדורות ה-DVD של "החרב באבן".
בישראל הסרט הופיע בדיבוב עברי בקלטות ה-VHS של "זהו מיקי" תחת בימוי הדיבוב של שפרירה זכאי, כאשר בין המדבבים נכלל אוהד שחר בתור מיקי מאוס.
הערות שוליים

↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  "Brave Little Tailor". www.bcdb.com, April 12, 2012
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 107–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Beck, Jerry (1994). The 50 Greatest Cartoons: As Selected by 1,000 Animation Professionals. Turner Publishing. ISBN 978-1878685490.
↑  The Brave Little Tailor (אורכב 20.07.2011 בארכיון Wayback Machine) at Béru's Disney Comics Fan Page
↑  The Brave Little Tailor at COA I.N.D.U.C.K.S.
חמאם צ'יפטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה, חמאם 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־15
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־15 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 קואורדינטות:  42°00′04″N 21°26′14″E﻿ / ﻿42.001111111111°N 21.437222222222°E﻿ / 42.001111111111; 21.437222222222
  (למפת סקופיה מוגדלת) חמאם צ'יפטה(למפת סקופיה רגילה) חמאם צ'יפטה
 
חמאם צ'יפטה (במקדונית: Чифте амам) הוא חמאם טורקי שנמצא בבזאר הישן בסקופיה, ליד מסגד מוראט-פאשינה (מק') וסולי אן. כיום, החמאם משמש כגלריה לאמנות והוא מאכלס מספר תערוכות של הגלריה הלאומית (אנ').‏
היסטוריה

החמאם נבנה במחצית השנייה של המאה ה-15, בהוראתו של איסה-בג איסקוביץ' (אנ'). המבנה נפגע קשות מרעידת האדמה של 1963, אך שופץ מאוחר יותר, וכיום היא משמש כגלריה לאמנות. הוא גם מכיל חלק מהתערוכות של הגלריה הלאומית (אנ'), שהמטה שלה ממוקם בחמאם דאוט-פאשין.
גלריה

אחד מאזורי המרחץ, שנמצאים בחמאם
החמאם בשקיעה
ראו גם

הבזאר הישן (סקופיה)
חמאם דאוט-פאשין
סטארה נובה ואניה
חמאם גולצ'ילר
הערות שוליים

1 2  Национална галерија на Македонија (אורכב 21.11.2021 בארכיון Wayback Machine), официјално мрежно место.
↑  Чифте амам(הקישור אינו פעיל, August 2021), Проект „Стара скопска чаршија“.
חזיז שחור
ראו גם

ברק שחור - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה
הערות שוליים

↑  Thor #146, November 1967
↑  The Inhumans Vol.3 #1-4, June-October 2000
↑  The Avengers #88-97, June 1971-March 1972
↑  New Avengers: Illuminati #1-5, February 2007-January 2008
↑  Civil War #1-7, July 2006-January 2007
↑  Secret Invasion: Inhumans #3, December 2008
↑  Secret Invasion #1-6, June 2008-January 2009
חמארה (כפר)

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  פלשתינה (א"י) פלשתינה
 תאריך ייסוד:  1919 
 שטח:  500 דונם
 תאריך נטישה:  1920 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במושב:  15
 קואורדינטות:  33°14′45″N 35°36′19″E﻿ / ﻿33.245833°N 35.605278°E﻿ / 33.245833; 35.605278 
 he
 
חמארה (חַמַרָה) היה ישוב יהודי חלוצי שנועד להיות מושב עובדים בגליל העליון המזרחי. נוסד באוקטובר 1919 (תר"פ) באתר ממזרח לכפר גלעדי, ונעזב בשל קשיי המחיה והתקפות פורעים ב-1 בינואר 1920.
כמה מחברי הקבוצה בחמארה יסדו בדצמבר 1921 (תרפ"ב) את מושב "עין טבעון" הוא כפר יחזקאל.
הקרקע והמתיישבים

קרקעות חמארה נרכשו מידי ערבים על ידי הברון רוטשילד, והועברו לבעלות יק"א ב-1900. בקרקעות אלה נוסד תחילה קיבוץ כפר גלעדי בתרע"ז 1916. פקידות יק"א הקצתה כ-1,000 דונם ליישוב חדש נוסף, שנקרא באופן זמני חמארה או חמרה. הקמת היישוב נתמכה על ידי יק"א וההסתדרות הציונית באמצעות בנק אנגלו-פלשתינה.
בשנת תרע"ט 1919 יק"א פנתה אל חברי קבוצה שהתארגנה להתיישבות במתכונת של מושב עובדים; חלקם עבדו בחווה במגדל, רובם אנשי העלייה השנייה ובעלי משפחות. רוב חברי הקבוצה היו חקלאים במקצועם: ירקנים, פלחים ונוטעים.
בכ"א באב תרע"ט 1919 נערכה אספה כללית של הקבוצה במרחביה, והוגדרו היסודות שעליהם יבנה המושב.:
הקרקע עליה יוקם המושב תהא של הקרן הקיימת לישראל
הקרדיט הדרוש להתיישבות יתקבל בערבות הדדית של חברי הקבוצה, ויתחלק לפי הסוג: הלוואות לבניינים הפרטיים, לבנייני הצבור, לכלים ולקרן חוזרת, למספר קבוע של שנות-פרעון.
המשקים שיוקמו יהיו בשיטת המשק המעורב.
שטח האדמה - כ-40–50 דונם לכל מתיישב.
המתיישבים תכננו גם כי המושב יכונן על יסוד עבודת היחיד בחלקתו, אבל הכשרת הקרקע, בניית המושב ומוסדות הציבור, קניית צורכי המושב מבחוץ ומכירת תוצרתו תעשינה באופן משותף. וכן תינתן הרשות לקבוצות קטנות של חברי המושב להוציא לפועל עבודות שונות או לפתח ענפי משק באופן משותף. המתיישבים ניגשו לעבודתם בתקווה שהקרן הקיימת לישראל תוסיף להם שטח של 4,000 דונם נוספים, אשר יספיק להם בשביל מושב בן מאה חברים. באתר המיועד ליישוב החדש בקרקעות חמארה התיישבה קבוצת חלוצים שמנתה 14–16 נפש, חיל חלוץ של חבורה גדולה.
"לפני עלייתנו ביצענו רכישות של כלים, עגלות ופרדות. נתן חרובי נשלח לביירות וקניתי עצים ורעפים לבניית צריפים חדשים. מחירם היה יקר מאוד מעל 600 לירות מצריות. קנינו מאגודת "השומר" 10 רובים וכמות כדורים עבורם.
חלמנו על מושב עובדים למאה משפחות שיקום לשפת נחל חצבני ומרגלות הר החרמון".
המתיישבים בחמארה בנו שני צריפים לאנשים ולבהמות העבודה. הם החלו להכשיר כ-500 דונם מהקרקעות לגידולים חקלאיים. הם זרעו וגדלו תבואה, ירקות, נחיל דבורים, עופות, פרות וסוסים.
עזיבת היישוב

לאחר נסיגת הצבא הטורקי מארץ ישראל בשלהי מלחמת העולם הראשונה נאבקו יחידות חמושות של ערבים כנגד שלטון הצרפתים; בין השאר באזור הגליל הצפוני, אשר הריבונות עליו הייתה בדיונים בין צרפת לבין בריטניה. הכנופיות החמושות עסקו למעשה בטיהור אתני של הכפריים הנוצרים באזור, וגם את ההתיישבות היהודית ראו בעין רעה.
ארבע נקודות עבריות בגליל הצפוני היו בסכנה מתמדת של התנכלות והתנפלות: מטולה, כפר גלעדי, תל-חי וחמארה. חמארה, דהיינו שני צריפיה שאִכלסו אדם ובהמה, הייתה במרחק של כ-3 ק"מ מכפר גלעדי. היא נתפסה כנקודה הפגיעה והחלשה ביותר מבין ארבעת היישובים. הצריפים הוקמו על אם הדרך שבה הלכו ערביי הסביבה בדרכם מן הגולן לעמק החולה ולכפרי הנוצרים שמצפון למטולה; יתרון בימי שלום, וחסרון בתקופת הפקר ואלימות.
"כאשר החלה המתיחות בצפון חפרנו תעלות מגן סביב הצריפים אבל גדר לא הייתה סביבם. החבאנו את נשקנו שיהיה בהישג יד ושמרנו היטב בלילות".
בתאריך י' בטבת תר"ף 1 בינואר 1920: "התנפלו ערבים, בדרך בין חמרה לכפר-גלעדי על י. הרועה וא. מחמרה, הפשיטום את בגדיהם. מא. גזלו סוסה, שהובילה שק קמח, ושלחו את א. להודיע לחברים, כי נשבּה, והם דורשים בעדו כֹפר שלשים לירות [מצריות]. השבוי [י.] נמלט והגיע אלינו [לכפר גלעדי]. הוא ספר, כי הובילוהו למחנה האויב. שם נמצאו כמאה וחמִשים רוכבים וצבא רגלי רב, המזוין ברובים ורמוני יד. עלה לו להמלט. היריה שירו בו לא פגעה בו, והרודפים לא המשיכו לרדֹף אחריו. לפנות ערב בא ד. מחמרה והודיע שמצב קבוצת חמרה קשה. ונחוצה עזרה תכופה. ארבעה חברים [מכפר גלעדי] הלכו לחמרה להגן. בבואם מצאוה ריקה ועזובה מאנשים".
לאחר העזיבה הבהולה פנו חברי הקבוצה אל המושבה מטולה. הרגשתם הייתה "קשֶה וגם מיואש. מה שלא שוּדד נשרף. ומלבד העגלות והפרדות והרתמה - לא נשאר להם דבר". הם שהו במטולה עד עזיבתה גם כן בעקבות מאורעות תל חי.
בסתיו תרפ"א 1920 החלה חזרתם של חברי קיבוץ כפר גלעדי ואיכרי מטולה, אך חמארה לא הוקמה מחדש. חלק מחברי הקבוצה היו ממייסדי המושב כפר יחזקאל.
לקריאה נוספת

הקבוצות הקואופרטיביות בתחִלת שנת תרע"ט., מכתב (קונטרס), י"ב, כ"ו אב תרע"ט, עמ' 5.
ח. ק., קבוצת-המושב בחמרה., קונטרס, י"ט, ח' טבת תר"ף, עמ' 25–26.
ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, ירושלים-ברלין-וינה: הוצאת בנימין הרץ, תרפ"א-1921, עמ' 305.
הערות שוליים

↑  הקבוצות הקואופרטיביות בתחִלת שנת תרע"ט., מכתב (קונטרס), י"ב, כ"ו אב תרע"ט, עמ' 5.
↑  ח. ק., קבוצת-המושב בחמרה., קונטרס, י"ט ח' טבת תר"ף, עמ' 25–26. יומנו של נתן חרובי.
↑  יומנו של נתן חרובי
↑  רשימת הקבוצות של הסתדרות הפועלים החקלאית לשנת תר"פ., קונטרס, י"ט, ח' טבת תר"ף, עמ' 23-22.
↑  עלייתנו לחמרה מתוך יומנו של נתן חרובי
↑  בן-יוכבד (פנחס שניאורסון), בגבול הצפון, קונטרס, כ', י"ח טבת תר"ף, עמ' 3.
↑  א. ה. צ., בקבוצות הצפון, קונטרס, כ"ב, ג' שבט תר"ף, עמ' 31.
↑  ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, עמ' 305. זאב וילנאי, הערך: ח'מארה, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 2396.
טרכון רב-מגנים

| טרכון רב-מגנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צניניתיים
סוג:: טרכון
מין:: טרכון רב-מגנים
שם מדעי
 Trachurus picturatus ‏Lee, 1825

טרכון רב-מגנים (שם מדעי: Trachurus picturatus) הוא מין דג הנפוץ סביב הים התיכון. דג זה מכונה מקרל אך אינו שייך למשפחת הקולייסיים אלא למשפחת הצניניתיים.
אורכם הממוצע של דגים אלה הוא 25 ס"מ אך נמצאו פרטים באורך של 60 ס"מ. דג זה בעל מבנה מוארך והוא בעל קשקשים בצבע כסוף עד זהוב. הוא בעל לסתות גדולות והוא ניזון מפלנקטון.
דג זה מצוי באזורי חופים, עד לעומק 370 מ' ממפרץ ביסקאיה ועד לחופי מרוקו ומערב הים התיכון. הוא נטרף על ידי דגי טונה, דולפינים, כרישים, עופות ימיים, אריות ים וטורפים נוספים. הוא שוחה בלהקות גדולות העוזרות לו להתגונן מטורפים אלו על ידי הסתחררות בכדור בה כל דג מסתתר בדג שלצידו ותנועתם של הדגים יחדיו מבלבלת את טורפיהם.
הערות שוליים

↑  טרכון רב-מגנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
יאניק הות

יאניק הות (בגרמנית: Jannik Huth, נולד ב-15 באפריל 1994 בבאד קרויצנאך, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בפרייבורג מההבונדסליגה בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

הות שיחק כנער במיינץ 05, והחל משנת 2013 החל להשתייך לקבוצת המילואים של המועדון. באוקטובר 2014 ערך הות את הבכורה שלו בקבוצת המילואים במשחק מול הולשטיין קיל, במסגרת הליגה הגרמנית השלישית. החל משנת 2015 החל הות להשתייך לסגל הקבוצה הבכירה של מיינץ, אך שימש בעיקר כשוער שני, ועד לשנת 2019 ערך שבע הופעות ליגה בלבד בקבוצה הבוגרת, כולן בעונת 2016/17, כשבמקביל, הוא ממשיך לשחק בעיקר בקבוצת המילואים. בינואר 2018 הושאל הות לספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית, וערך בשורותיה 14 הופעות עד לסוף העונה, אך לא הצליח להושיע אותה מירידה לליגת המשנה. בקיץ 2018 חזר הות למיינץ, ובעונת 2018/19 המשיך לשמש כשוער שני בקבוצה, אך לא ערך הופעות ליגה נוספות.
בקיץ 2019 עבר הות לפאדרבורן 07, העולה החדשה לבונדסליגה, והפך מיד לשוער הראשון בקבוצה. בעונת 2019/20 הות ופאדרבורן נשרו בחזרה לבונדסליגה השנייה. הות נשאר בפאדרבורן ארבע עונות נוספות, שבהן הקבוצה סיימה לרוב במרכז הטבלה בבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2024 חזר הות לבונדסליגה הראשונה, וחתם בפרייבורג.
קריירה בינלאומית

באוגוסט 2015 זומן הות לסגל נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בתור השוער המחליף של אודיסאס ולחודימוס, וערך בסך הכל שתי הופעות בשורות נבחרת זו. בקיץ 2016 זומן הות לסגל הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך לא ערך בה הופעות. עם זאת, הות זכה עם הנבחרת במדליית כסף לאחר הפסד במשחק הגמר לברזיל.
תארים

עם נבחרת גרמניה האולימפית:
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): מדליית כסף
טרכודון

| טרכודון |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון 77 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
סוג:: טרכודון
שם מדעי
 Trachodon ‏ליידי, 1856

איור מתוך ספר מ-1951, בו נראים פרטי טרכודון וקוריתוזאורוס רועים בביצות לצד פלאוסקינקוס
טרכודון (שם מדעי: Trachodon; משמעות השם: "שן גסה", על שם החלקים הגדולים שעל השיניים) הוא סוג מוטל בספק של דינוזאור צמחוני בעל מקור ברווז אשר חי בערבות אמריקה הצפונית של סוף הקרטיקון לפני 77 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בתצורות נהר ג'ודית שבמונטנה בשנת 1856 ותוארו בידי החוקר ג'וזף ליידי. דינוזאור זה השתייך לתת-המשפחה Lambeosaurinae כמו הקוריתוזאורוס והוא נחשב לקרובו.
מאפיינים

בעל לסת ארוכה ובה שיניים פנימיות גדולות ששימשו לטחינת מזון צמחי. כיום רואים בשיניים שנמצאו שיניים של דינוזאורים צרטופסיים בעוד מרבית הגוף שנמצא אולי היה זהה לשרידי הקלאוזאורוס, האדמונטוזאורוס, הקוריתוזאורוס והקריטוזאורוס הקרובים. לצידו של דינוזאור זה נמצאו דינוזאורים נוספים שבוטלו בהמשך כמו הדיינודון (Deinodon) והפלאוסקינקוס אך גם הטרודון שנחשב לסוג תקף כיום.
טרייד אין

טרייד אין (באנגלית: trade in) הוא עסקה שבה חלק מהתשלום עבור המוצר הנרכש ניתן על ידי הקונה במוצר זהה או דומה אך ישן יותר או בעל שווי נמוך יותר, ויתרת התשלום ניתנת בכסף. עסקאות כאלו מתבצעות בעיקר בתחומי תכשיטים, שטיחים, מוצרי חשמל וכלי רכב, ומטרתן לעודד את הלקוח להסכים לעסקה, אף שיש בידיו מוצר הנותן מענה מסוים לצורך שאותו מספק המוצר המוצע לו. המוכר אינו זקוק למוצר הישן שהוא מקבל. לעיתים מבחינתו המוצר הישן חסר ערך ומושלך לאשפה, לעיתים הוא נתרם לצדקה, ולעיתים, כאשר למוצר הישן ערך משמעותי, הוא נמכר לצד שלישי.
עסקאות טרייד אין מתבצעות בשתי דרכים עיקריות:
הנחה המותנית בהחזרת מוצר, למשל "תן מקרר בכל מצב, קבל הנחה של 1,000 שקל ברכישת מקרר שעלותו 8,000 שקל". זו הנחה שאינה תלויה במצבו המכני של המקרר המוחזר, גילו, ולרוב אף לא אם הוא עובד או לא.
החזר לפי מצבו של המוצר המוחזר, למשל "קבל מחיר מחירון על מכוניתך". במצב זה למוצר המוחזר יש ערך כספי גם מבחינתו של המוכר, והעסקה היא למעשה עסקת חליפין. עסקה מסוג זה נפוצה בענף הרכב: סוחרים בענף הרכב מציעים ללקוח לקנות כלי רכב חדש וכחלק מהעסקה יופחת מחיר הרכב הישן ממחיר הרכב החדש, בפעולה זאת חוסכים מהלקוח את חיפוש הקונה בשוק החופשי. מחיר הרכב הישן נקבע על ידי שמאי על פי קריטריונים כגון שנת ייצור הרכב, המצב המכני, הקילומטרז' שהוא עבר ומספר הבעלים.
יאניס רוזנטלס

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1866 (יוליאני) סאלדוס, פלך קורלנד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1916 (יוליאני) (בגיל 50) הלסינקי, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  ריגס מז'ה קאפי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תקופת הפעילות:  1885–1916 (כ־31 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם, סימבוליזם 
 בן או בת זוג:  Elli Forssell–Rozentāle (1903–1916) 
 
יאניס רוזנטלס, באנגלית : Janis Rozentāls ‏ (18 במרץ 1866 – 26 בדצמבר 1916) היה צייר לטבי מפורסם.
ביוגרפיה

רוזנטלס נולד במחוז קורלנד באימפריה הרוסית. הוא היה בנו של נפח. הוא קיבל את החינוך הבסיסי בבית הספר היסודי בסלדוס ובבית הספר המחוזי קולדיגה. בגיל חמש עשרה הוא עזב לריגה במטרה להגשים את חלומו להיות אמן, ולאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג. בזמנו הפנוי היה מבקר בעיר הולדתו כדי להתרחק מהמולת העיר הגדולה, כמו לצייר סצנות של הטבע שמסביב ולקבל הזמנת לדיוקנאות. עבור עבודות התעודה שלו הוא צייר בעיקר דיוקנאות תוך שימוש בסטודנטים לטבים צעירים או חקלאים מקומיים.
בשלב מסוים הוא קיבל את ההחלטה להתיישב בסאלדוס, מתוך רצון לחיות קרוב יותר לנושאי האמנות המיועדים לו וכן לשאוב השראה מסצנות הטבע המקומיות, ובאביב 1899 רכש רוזנטלס חלקת אדמה ובנה בה סטודיו לאמנות. אולם שאיפותיו האמנותיות לא התקבלו יפה בעיירת המחוז, ובמקום זאת החליט לעבור לריגה שנתיים לאחר מכן. לאחר מותו הוקם מוזיאון הנצחה בסטודיו הישן שבנה האמן. בנובמבר 1902, יאניס רוזנטלס הכיר בריגה את אלי פורסל (1871–1943), זמרת פינית. ב-20 בפברואר 1903, הזוג התחתן. הם התיישבו בדירת סטודיו, ברחוב אלברט בריגה. מאוחר יותר נולדו להם שלושה ילדים - לילה, אירג'ה ומיאליס.
תחילת מלחמת העולם הראשונה קטעה את חייה השלווים של המשפחה בזמן שהותה בווילה בקולוסארי, הלסינקי בשנים 1905 עד 1916.
רוזנטלס חלה ונפטר בהלסינקי ב-26 בדצמבר 1916 לאחר שחזר מתערוכה שהתקיימה במוסקבה. הוא נקבר בריגה, אך בשנת 1920 הוצאה גופתו מקברה ונקברה מחדש בבית הקברות פורסט בריגה. בשנת 1946 נקרא התיכון לאמנות יאניס רוזנטל בריגה לזכרו.
יצירות

היקף פעילותו של רוזנטלס היה רחב מאוד, אך לציור היה חשיבות עליונה בעיניו. הוא חשף את יופיו של הטבע, הפגין את שלמות האדם והטבע. בעבודותיו של רוזנטלס בולט אפקט שטוח, עם מעבר רך של גוונים, נגיעות קטנות של צבע – עם משטחי צבע. התכונה העיקרית של יצירותיו הייתה א-סימטריה, המקצב הגלי של אר נובו.
רוזנטלס צייר דיוקנאות רבים. הפוטנציאל היצירתי של האמן התגלה בדיוקנאות של אנשים הקרובים אליו רוחנית. רוזנטלס יצר מספר דיוקנאות של פטרון הסופרים והאמנים א. דומברובסקיס, הסופר רודולפס בלאומניס ורעייתו של האמן אלי פורסל.
רוזנטלס התעניין בטבעו של האדם - עולם התשוקות, נושא האהבה, היה אופייני לתקופתו. הוא השתמש בעלילות התנ"כיות הפופולריות "פיתוי" ו"חוה עם התפוח", סיפורים מהמיתולוגיה ותצפיות במציאות של זמנו. לפחות לחלק מהתמונות הפנטסטיות הייתה משמעות סמלית עכשווית ומקומית, ואינדיבידואלית.
האמן פנה גם לציור נוף, ויצר דימוי לירי של המולדת באמנות הלטבית. העונה האהובה עליו הייתה האביב, הלידה מחדש של הטבע. רוזנטלס יצר כמה חלקי מזבח לפי הזמנה בכנסיות לטביות. ביצירות המזבח שלו השמיט רוזנטלס את הדינמיקה, האקספרסיביות, המרקם והקומפוזיציה המוגמרת. הוא לקח בחשבון את הבנת האמנות של האנשים הפשוטים והתאים את עצמו אליה, אך יחד עם זאת הוא ניסה לא לאבד את האיכות האמנותית.
האמן ניסה גם את כישוריו בציור מונומנטלי. בקיץ 1910 הוא עבד באפריז הדקורטיבי על חזית הבניין החדש שהוקם של החברה הלטבית של ריגה. הוא צייר שבע קומפוזיציות סמליות המאפיינות את הפעילויות העיקריות של החברה.
הציור תפס מקום מרכזי בפעילותו היצירתית של רוזנטלס, אך גם הופעתו באמנות גרפית הייתה משמעותית. היקף פעילותו היה רחב מאוד - עבודתו כללה עיצוב ספרים ומגזינים, אמנות גרפית שימושית, פוסטרים וציורים.
הוא לקח חלק בחיי האקדמיה של סנקט פטרבורג. מאוחר יותר הוא הקדיש מאמצים רבים לגיבוש אמנים לטבים, שהוזנחו בארצם מולדתם. הוא היה חבר חבר מושבעים של כמעט כל תערוכות האמנות הגדולות של לטביה. רוזנטלס לקח חלק בארגון תערוכות האמנות הלטבית מחוץ ללטביה.
הערות שוליים

↑  The Rozentāls Family. Elita Sproģe. J.Rozentāls Saldus Museum of History and Art.2008.
↑  Miķelis Ivanovs: Jānis Rozentāls. In: Jānis Rozentāls (Monographie). Liesma, Riga 1966, S. 142–156 (deutsch von J. Bernšteins).
↑  Merja Mela: Janis ja Elli Rozentals – elämää ja taidetta. Rozentals-seura, [Helsinki] 2006, ISBN 951-98671-2-0 (finnisch).
↑  Janis Rozentāls. Inta Pujāte. "Liesma". Rīga. 1991.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810541398205606  GND: 119374099  ISNI: 0000 0001 2281 9410  LCCN: n83137599  LNB: 000005570  NTA: 120998521  RKD: 204847  SUDOC: 237834804  ULAN: 500281390  VIAF: 74661811   WorldCat (עם VIAF): 74661811 
בסטודיו של האמן, 1896
מוות
בבית הקברות
יוצאים מהכנסייה, 1896
חמישה ערבים

| --- | --- |

 בימוי:  ניקיטה מיכאלקוב 
 תסריט:  אלכסנדר אדבשיאן, ניקיטה מיכאלקוב, Aleksandr Volodin 
 שחקנים ראשיים:  לודמילה גורצ'נקו סטניסלב ליובשין אלכסנדר אדבשיאן 
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב, Yuliy Kim 
 צילום:  פאבל לבשב 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  מוספילם 
 הקרנת בכורה:  1979 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חמישה ערבים (ברוסית: Пять вечеров) הוא סרט דרמה סרט סובייטי מאת ניקיטה מיכאלקוב משנת 1978 -  על פי מחזה מאת אלכסנדר וולודין.
תקציר העלילה

במהלך מלחמת העולם השנייה, הקשר הרומנטי בין תמרה לסאשה התנתק. יותר מעשר שנים מאוחר יותר, מגיע סאשה למוסקבה ומזהה במקרה את ביתה של אהובתו, שעדיין חיה במקום. במשך חמישה ערבים מנסים השניים לגשר על פערי הזמן ואולי אפילו לחדש את אהבתם שנגוזה, דרכם מנסה מיכאלקוב לדון באובדן האמונה בטוב שבחיים.