stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאדאם דה פומפדור

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1721 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  15 באפריל 1764 (בגיל 42) ורסאי, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Jeanne-Antoinette Poisson 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  Appartement de la marquise de Pompadour, Château de Crécy, שאטו דה שאן-סור מארן 
 תקופת הפעילות:  1741–1764 (כ־23 שנים) 
 תפקיד:  מועדף  פילגש מלכותית 
 בן או בת זוג:  Charles Guillaume Le Normant d'Étioles (9 במרץ 1741–?)   לואי החמישה עשר, מלך צרפת 
 
ציור פסטל של מאדאם דה פומפדור מאת מוריס קוונטין דה לה טור משנת 1755. (מוצג במוזאון הלובר).
ז'אן-אנטואנט פואסון, מרקיזת פומפדור (29 בדצמבר 1721 – 15 באפריל 1764), הידועה גם בתור מאדאם דה פומפדור (בצרפתית: Madame de Pompadour) הייתה פילגשו המפורסמת של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
ביוגרפיה

מאדאם דה פומפדור נולדה בשנת 1721 בפריז בשם ז'אן-אנטואנט פואסון. משערים כי אביה הביולוגי היה הבנקאי העשיר לה נורמאן דה טורנהם, אשר הפך לאפוטרופוס שלה בשנת 1725 לאחר שאביה הרשמי, פרנסואה פואסון, ברח מצרפת בשל שערורייה למשך שמונה שנים.
ז'אן-אנטואנט נחשבה לבחורה אינטליגנטית, משכילה ונאה ביותר, והייתה מוכשרת בריקוד, גילוף ונגינה על קלאוויקורד.
בשנת 1741, בגיל 19, התחתנה עם שארל-גיום לה נורמנט ד'אטיול (אחיינו של אפוטרופוסה, וככל הנראה בן דודה). לזוג נולדו שני ילדים, בן ובת, שמתו בילדותם. הם התגוררו בטירה בפריז אותה העניק להם אביה של ז'אן-אנטואנט, שם הפכה למרכזם של מעגלי החברה הנחשבים בעיר, ובני דורה העידו עליה כעל אישה יפה ביותר ובעלת שמחת חיים.
פילגש המלך

בשנת 1745 הוזמנה ז'אן-אנטואנט לנשף מסכות מלכותי על ידי חבורת חצרנים, ביניהם חמיה, ששאפו להתקרב למלך לואי החמישה עשר דרך אישה יפה. המלך, שהיה עדיין שרוי באבל על מותה של פילגשו הקודמת, דוכסית שאטורו, הבחין במהלך הנשף בז'אן-אנטואנט, שהייתה מחופשת לאלה דיאנה. היא הפכה במהרה למבקרת קבועה בארמון ורסאי ואף קיבלה דירה פרטית, שהייתה ממוקמת בדיוק מעל לזו של המלך. ביולי של אותה השנה הוא העניק לה במתנה את אחוזת פומפדור שבחבל לימוזן ובנוסף העניק לה תואר מרקיזה. מיד לאחר מכן היא נפרדה רשמית מבעלה. ב-14 בספטמבר, כשהיא בת 23, היא הוצגה רשמית בחצר המלוכה, ובמהרה החלה לספוג את חיציהם של האריסטוקרטים בחצר, שלא אהבו את העובדה שהפילגש החדשה של המלך הייתה בורגנית ולא מהאצולה.
בשנת 1749 רכשה המרקיזה את שאטו דה לה סל, ארמון הממוקם קרוב לוורסאי, שם אירחה לעיתים קרובות את המלך. המלכה, מריה לשצ'ינסקה, ויורש העצר הצרפתי, לעתיד לואי השישה עשר, התחננו בפני המלך לסיים את הרומן הראוותני, אולם ללא הצלחה. לאחר שנת 1752 הפכו היחסים בין המלך למאדאם דה פומפדור לאפלטוניים, אולם הם נותרו ידידים קרובים ביותר. היא הצליחה לשמור על מעמדה גם על ידי כך שהשיגה למלך בחורות נאות וצעירות, וגם על ידי שמירה על יחסים טובים עם המלכה ועם שריו של המלך. בשנת 1753 רכש עבורה לואי את "אוטל אברו", הידוע כיום בתור ארמון האליזה, משכנו של נשיא צרפת.
השפעתה הפוליטית

בניגוד לדעה הרווחת, לא הייתה למאדאם דה פומפדור השפעה פוליטית ישירה רבה על המלך, אלא בעקיפין על ידי תמיכה באנשי חצר מסוימים ולא באחרים. היא תמכה בעמדתו של אטיין פרנסואה, הדוכס דה שואזל, אשר עודד את המדיניות של התרחקות מפרוסיה וכריתת ברית עם אוסטריה ההבסבורגית - מהלך מדיני שהוביל לתחילתה של מלחמת שבע השנים על תוצאותיה הרות האסון לצרפת: אובדן מושבותיה בצפון אמריקה - צרפת החדשה.
השפעתה האמנותית

ז'אן אנטואנט הייתה ידועה בכישוריה האינטלקטואליים, והייתה מיודדת עם וולטר עוד לפני שהגיעה לחצר המלוכה, ואף תמכה בפרויקט "האנציקלופדיה הגדולה" (Encyclopédie) של דני דידרו. היא תכננה מבנים כמו כיכר לואי ה־15 והטריאנון הקטן שתוכנן על ידה ועל ידי אחיה, המרקיז דה מאריניי, ואף הייתה אחראית להקמתו של בית החרושת לפורצלן בסוור (Sèvres), שהפך לאחד מיצרני הפורצלן החשובים באירופה.
מותה

מאדאם דה פומפדור, שהתלוננה לעיתים קרובות על האוויר הקר שבתוך ארמון ורסאי, נפטרה ממחלת השחפת ב-15 באפריל 1764, בגיל 42.
אחרי מותה, ירשה מאדאם דו בארי את מקומה.
הערות שוליים

↑  מאדאם דה פומפידור באתר www.biography.com
↑  האנציקלופדיה העברית, ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279743805171  PLWABN: 9810659850405606  BIBSYS: 90180850  BNE: XX1074062  BnF: cb120524978 (data)  CiNii: DA05730452  GND: 11859561X  ICCU: SBLV272169  ISNI: 0000 0001 2134 0897  KulturNav: 4935ff7f-2245-4288-8152-9ce496596cc2  LCCN: n50083259  LNB: 000199980  MusicBrainz: 2f5e9957-4f4b-4117-aa30-c246a7ff805e  NDL: 00621308  NKC: jn20000701428  NLA: 35810941  NLG: 154509  NTA: 069932506  RERO: 02-A012355801  RKD: 64174  SELIBR: 289347  SNAC: w67d36xv  SUDOC: 027298965  TePapa: 41527  Trove: 1098206  ULAN: 500020051  VcBA: 495/36811  VIAF: 56628259   WorldCat (עם VIAF): 56628259 
מאדאם דה פומפדור, ציור מעשי ידיו של פרנסואה בושה.
מאדאם דה פומפדור - דיוקן על פי תחריט של פרנסואה בושה משנת 1756
דיוקן של מאדאם דה פומפדור שהושלם בשנת 1764, לאחר מותה - ציור של פרנסואה הובר דרואה.
מועצה אזורית (מקסיקו)

משכן המועצה האזורית של העיר וראקרוס.
המועצות האזוריות (בספרדית: Municipios, "מוניסיפיוס") הן היחידה השלטונית השנייה במקסיקו, אחרי המדינות. במקסיקו נמצאות למעלה מ-2,400 מועצות אזוריות.
בחלק מן המקרים המועצות האזוריות חופפות כמעט לחלוטין לבירותיהן ואז הן משמשות כעירייה שלהן, ואילו במקרים אחרים המועצות משתרעות על שטחים נרחבים בהרבה ואז הן מתפקדות כמחוזות משנה בתוך המדינות. המועצה האזורית הגדולה ביותר מבחינת שטח היא אנסנדה במדינת באחה קליפורניה, המשתרעת על שטח של למעלה מ-50 אלף קילומטרים רבועים.
מספר מועצות אזוריות לפי מדינה

| מדינה | מספר מועצות אזוריות |
| --- | --- |
אגואסקליינטס (מדינה) אגואסקליינטס: 11
באחה קליפורניה באחה קליפורניה: 5
באחה קליפורניה הדרומית באחה קליפורניה הדרומית: 5
קמפצ'ה קמפצ'ה: 11
צ'יאפס צ'יאפס: 122
צ'יוואווה (מדינה) צ'יוואווה: 67
קואווילה קואווילה: 38
קולימה (מדינה) קולימה: 10
דורנגו דורנגו: 39
גואנחואטו (מדינה) גואנחואטו: 46
גררו גררו: 81
אידלגו (מדינה) אידלגו: 84
חליסקו חליסקו: 125
מקסיקו (מדינה) מקסיקו: 125
מיצ'ואקאן מיצ'ואקאן: 113
מורלוס מורלוס: 33
נאיאריט נאיאריט: 20
נואבו לאון נואבו לאון: 51
ואחאקה (מדינה) ואחאקה: 570
פואבלה (מדינה) פואבלה: 217
קרטרו (מדינה) קרטרו: 18
קינטנה רו קינטנה רו: 11
סן לואיס פוטוסי (מדינה) סן לואיס פוטוסי: 58
סינלואה סינלואה: 18
סונורה סונורה: 72
טבסקו (מדינה) טבסקו: 17
טמאוליפס טמאוליפס: 43
טלקסקלה טלקסקלה: 60
וראקרוס (מדינה) וראקרוס: 212
יוקטן (מדינה) יוקטן: 106
סקטקס סקטקס: 58
הערות שוליים

↑  למעט המקרה של המחוז הפדרלי של מקסיקו סיטי המחולק לרבעים.
מגן שיניים

מגן שיניים לפני התאמה
מגן שיניים ללסת העליונה לאחר שעבר התאמה
מגן שיניים הוא מגן עשוי גומי ומיועד להגנה על הלסת העליונה. מטרתו של המגן היא לבלום את הזעזוע הנוצר כאשר הלסת חוטפת מהלומה, ובכך להגן על השיניים משבירה. ישנם מגני שיניים "כפולים" המיועדים להגן על הלסת העליונה והלסת התחתונה, אך אלו נפוצים פחות בשל העובדה כי הם מקשים על הנשימה והדיבור, וכי צורך לסגור את הפה באופן תמידי.
מגני שיניים נפוצים בקרב מתאמנים באמנויות לחימה, המשתמשים במגנים מסוג זה כדי להגן על השיניים במהלך הקרב. גם בענפים אחרים משתמשים ספורטאים במגן מסוג זה, לדוגמה בכדורסל, רוגבי, הוקי, או כדורעף, ענפים בהם המשחק הוא אגרסיבי או שקיימת סכנה כי כדורים יפגעו בפנים.
מגני השיניים הבסיסים מורכבים מגומי רך. ישנם מגנים מחומרים שונים, כמו מגני שיניים עם משטחי ג'ל בחלק הפנימי במטרה להעניק בלימה מיטבית של הזעזועים. כמו כן, ישנם מגני שיניים המותאמים עבור אנשים להם התקנים שונים עבור יישור השיניים.
כדי להתאים ככל האפשר את המגן עבור המשתמש, המגנים מיוצרים במידות שונות, הן עבור מבוגרים והן עבור ילדים. בנוסף, כדי לאפשר התאמה גדולה ככל הניתן עבור צורת הלסת של המשתמש, מנחים היצרנים לטבול במשך 30 שניות עד דקה את המגן במים חמים, ואלו ירככו את הגומי של המגן. לאחר שהגומי התרכך, יש להכניס את המגן לפה, לסגור אותו ולהמתין מספר שניות עד שהגומי יתקרר. לאחר שהגומי יתקרר יהיה המגן בצורה של הלסת של המתאמן ויהיה מותאם עבורו.
ראו גם

מגן אמה
מגן שוק
מאדאם דה-סאד

המהדורה הראשונה ביפנית
מאדאם דה-סאד (באנגלית: Madame de Sade) הוא מחזה פרי עטו של יוקיו מישימה משנת 1965.
"מאדאם דה סאד" הוא מחזה היסטורי שמבוסס על זכרונותיה של רנה דה סאד, אשתו של המרקיז דה סאד. הוא מתאר את מאבקן של רנה, משפחתה ומכריהם במהלך לאורך תקופות שונות בהן נכלא המרקיז דה סאד. כל הדמויות הנוכחות על הבמה במחזה הן נשים. אחרי שקרא אודות המרקיז ומאדאם דה סאד, מישימה ניסה לבדוק למה רנה חיכתה עד שהמרקיז שוחרר לבסוף מהכלא עד שהיא עזבה אותו.
הנפשות הפועלות

רנה, מאדאם דה-סאד.
מאדאם דה-מונטריי, אמהּ של רנה.
אן-פרוספר, אחותה הצעירה של רנה.
הברונית דה-סימיאן.
הרוזנת דה-סנט-פונד.
שרלוט, המשרתת של מאדאם דה-מונטריי.
הנפשות הפועלות > אפיון הדמויות

לדבריו של מישימה, כל דמות מסמלת אופי מסוים של הטבע האנושי, לכן המחזה מתפקד כאלגוריה. הוא מתאר אותן כדלקמן: מאדאם דה-סאד (רנה) מייצגת מסירות, כפי שיאה לרעיה; מאדאם דה-מונטריי, היא החוק, החברה והמוסר; אן, אחותה הצעירה של רנה מפגינה נשיות תמימה וחוסר עקרונות; הברונית דה-סימיאן מייצגת את הדת; הרוזנת דה-סנט-פונד מסמלת את תאוות הגוף; ושרלוט (המשרתת), מייצגת את האנשים פשוטי העם.
עלילה > מערכה ראשונה

המערכה הראשונה מתרחשת בסלון בפריז, בביתה של מאדאם דה-מונטריי, בסתיו 1772. במערכה אנו עורכים היכרות עם כל הדמויות ומתוודעים בקצרה לאופיין. מערכה ראשונה היא המערכה היחידה בה כל הדמויות מופיעות על הבמה (הברונית דה-סימיאן נעדרת מהמערכה השנייה והרוזנת דה-סנט-פונד נעדרת מהמערכה השלישית). הסצנה נפתחת כשסימיאן וסנט-פונד מחכות בסלון, אחרי שמאדאם דה-מונטריי זימנה אותן. אנו למדים במהרה שמונטריי מבקשת מהן לבוא לביתה כדי לבקש מהן טובה. היא מבקשת מהן להשתמש בהשפעתן כדי לשחרר מהכלא את חתנה, המרקיז דה סאד. שתי הנשים מבטיחות לעזור, סימיאן משתמשת בקשריה רבי ההשפעה בכנסייה וסנט-פונד משתמשת ברשת מאהביה ושותפיה למיטה. במהרה רנה מגיעה ואנו לומדים שהמרקיז ברח מהכלא ונמצא במנוסה מזה כמה חודשים. לאחר שיחה קצרה הרוזנת והברונית עוזבות ומשאירות את רנה ואמהּ לשוחח על ענייניו של המרקיז. רנה מתחננת בפני אמהּ להציל את בעלה מהכלא והשתיים מתווכחות ביניהן. מונטריי דורשת לדעת את מקום הימצאו של המרקיז, אולם רנה טוענת שאינה יודעת דבר על מקום הימצאו. הוויכוח מסתיים כשהלחץ על רנה גובר והיא מסתחררת וכמעט נופלת.
כשמונטריי ורנה עוזבות את הבמה, נכנסות לסצנה אן ואחותה ועוזרת הבית שרלוט. ממש לפני שאמה נכנסת לסצנה, אן מספרת לשרלוט שהיא אינה מעוניינת לראות את פניה של אחותה. אן מגלה שהיא זה עתה שבה מטיול לוונציה, איטליה ביחד עם חבר, שבתחילה אין היא נוקבת בשמו. לאחר שאמהּ חוקרת אותה היא מגלה לה שחברה למסע היה לא אחר מאשר גיסה, המרקיז דה סאד. אן ממשיכה ומספרת לאמהּ שהיא ניהלה רומן עם המרקיז ושרנה יודעת גם על הרומן וגם על מיקומו של המרקיז. אחרי שהיא שומעת לחרדתה את החדשות על חוסר נאמנותו של חתנה עם אן, מונטריי זועמת. אחרי שאן חושפת את מיקומו של המרקיז, מונטריי כותבת שלושה מכתבים. השניים הראשונים מיועדים לרוזנת דה-סנט-פונד ולברונית דה-סימיאן, בהן היא מבקשת מהן לחדול ממאמציהן לשחרורו של המרקיז, השלישי מיועד למלך צרפת. בסיום המערכה הראשונה, מונטריי מבקשת מאן שתעביר את המכתבים.
עלילה > מערכה שנייה

המערכה השנייה מתרחשת שש שנים מאוחר יותר, בסוף קיץ 1778. אן ורנה נפגשות על הבמה, אן מנופפת באיגרת שבידה. שתי האחיות מנהלות ביניהן מרדף, עד שלבסוף רנה משיגה את המכתב. במכתב כתוב שהמרקיז דה-סאד פרש, עונשו הומתק והוא שוחרר מהכלא, רנה נכנסת לאקסטזה. שתי האחריות משוחחות על הנתק בין רנה ואמהּ בשש השנים האחרונות וכיצד רנה תופשת כעת את אמהּ, לאחר שהיא התחילה לעזור לדה סאד פעם נוספת. האחיות ניגשות לאימן ושלושתן משוחחות על כיצד הן רואות את טבעו האמיתי של המרקיז. כשרנה מתחילה לבטא את תשוקתה לשוב לביתה ומכינה את אחוזת לה קוסט להגעתו של בעלה, אן ומונטריי מחליפות ביניהן מבטים. מונטריי משכנעת את רנה להישאר איתה מעט יותר ורנה ממשיכה להלל את אמהּ על כך שסייעה לשחרר את המרקיז. מונטריי מנסה להרשים את רנה בדבר הצורך להתנהג בצורה מוסרית ובאופן שיהיה מקובל בחברה. כשמונטריי מתחילה להוקיע את המרקיז דה-סאד, רנה ואן נחפזות להגנתו ואן נזכרת במסעה לוונציה. בעוד הנשים ממשיכות להתווכח, שרלוט נכנסת לחדר ומודיעה להן שהרוזנת דה-סנט-פונד עומדת לקפוץ לבקור. רגעים ספורים לאחר מכן סנט-פונד נכנסת לחדר. הרוזנת דה-סנט-פונד מסבירה שהייתה לה התגלות וצריכה לראות את מונטריי מייד כדי לספר לה. סנט-פונד מתחילה לספר לנשים על כניסתה לעולם הסאדו-מאזו. היא השתתפה לאחרונה במיסה שחורה בארמון המלוכה. במיסה שכבה עירומה על גבה, החזיקה נרות דולקים. הכומר הקריב כבש ודמו של הכבש טפטף על גופה. כתוצאה מכל זה היא הגיעה למסקנה שהיא אינה שונה מהמרקיז:
"אלפונס (המרקיז דה סאד) זה אני"
כשמונטריי ואן מתחילות ללעוג לסנט-פונד, הרוזנת שואלת את רנה על התאריך של ההכרזה על שחרורו של אלפונסו. רנה נוכחת לדעת שהתאריך הוא חודש וחצי לפני שאמהּ הכריזה על כך. מתגלע ויכוח בין רנה, אמהּ ואן אחותה, אותה מלבה הרוזנת. כשהוויכוח מתמשך, אן מציעה לסנט-פונד אם ללוות אותה בטיולה בסביבה. השתיים עוזבות ביחד, ומשאירות את רנה ומונטריי, שממשיכות לריב.
אימה של רנה מבקשת ממנה בכל לשון של בקשה לעזוב את המרקיז, אולם רנה מסרבת. מונטריי מספרת לרנה שהיא שכרה חוקר פרטי לרגל אחרי המרקיז ורנה. החוקר צפה ברנה לוקחת חלק בכמה מפעילויות הסאדו-מאזו של דה-סאד, בהן התעללו בה. רנה נפגעת מכך. מונטריי אומרת לבתה שבכך שהיא נשארת עם המרקיז דה-סאד היא תביא עליה את כלייתה. רנה אומרת לאימה שכשהמצב היה טוב, מעמדו של אלפונס העניק למשפחתה השפעתה ולכן אימה הייתה שבעת רצון מהנישואים, אולם כשאלפונס נקלע לצרות ושמו הטוב לא הועיל יותר למשפחתה, היא התכחשה לו. ככל שמונטריי מגנה את אימה, כך אימה הופכת ליותר מודאגת, עד שלבסוף היא מוציאה אותה משיווי המשקל. ואז נערכת ביניהן השיחה הבאה שחותמת את המערכה השנייה:
מונטריי: רנה, אני אעיף לך סטירה! 

רנה: קדימה, אבל מה תעשי אם אני אתפתל בהנאה מרוב כאב. 

מונטריי: או! כשאת מדברת ככה, הפנים שלך... רנה" (צועדת צעד קדימה) כן! מה עם הפנים שלי?

מונטריי: (מרימה את קולה)... הם כל כך דומים לאלה של אלפונס שזה מפחיד. 

רנה: (צוחקת) איך אמרה מאדאם דה-סנט-פונד: "אלפונס זה אני!"
עלילה > מערכה שלישית

בסיומה של המערכה השנייה כל אחת מהדמויות ויתר על משהו או הקריבה משהו. מאדאם דה-סאד מתכננת להצטרף למנזר, אותו מנהלת הברונית דה-סימיאן; אן עוזבת את ביתה ומשפחתה ועוברת עם בעלה להתגורר באיטליה; הרוזנת דה-סנט-פונד עברה למארסיי ועבדה בזנות. כשנערכו הפגנות נגד הממשלה היא צעדה ביחד עם המפגינים ומשהשוטרים דיכאו את ההפגנה בכוח, היא נמחצה למוות. למחרת ההמון ערך תהלוכה ונשא את גופה אחר כבוד; מאדאם מונטריי איבדה את שתי בנותיה (אם כי ייתכן שלא לתמיד) שעברו להתגורר במרחק רב ממנה. שרלוט היא היחידה שמרוויחה בסיום המחזה, בכך שהיא מאבדת את ארשת פניה הכנועה והמושפלת.
ההיסטוריה של ההפקה

הצגת הבכורה של מאדאם דה-סאד התקיימה ב-14 בנובמבר 1965 באולם קינוקוניה, טוקיו. ביים אותו טקאו מצורה והוא הופק בידי תיאטרון הספרות החדשה. יצוקו טאנאמי גילמה את דמותה של רנה; יושי מינאמי גילמה את דמותה של מאדאם דה מונטריי; הידקו מורמאצן גילמה את דמותה של אן; נצוקו קהארה גילמה את דמותה של הברונית דה-סימיאן; מיקי מאסאקי גילמה את דמותה של הרוזנת דה סנט-פונד; וג'אנקו מיאאוצ'י גילמה את דמותה של שרלוט.
ב-2008 הוצג המחזה בצרפת וזכה לתשבחות מהביקורת.
במרץ 2009 תיאטרון דונמאר ווירהאוס בלונדון העלה הפקה של המחזה בתיאטרון וינדהאמס, בבימויו של מייקל גרנדז'. כיכבו בו רוזמונד פייק (בתפקיד מאדאם דה סאד) וג'ודי דנץ' בתפקיד אמהּ, מאדאם דה מונטריי. שיחקו בו גם פרנסס ברבר, דברה פינדלי, ג'ני גאלוווי ופיונה בוטון. ג'ודי דנץ' נאלצה להיעדר ממספר הצגות לאחר שהיא מעדה בכניסת הבמה ונקעה את קרסולה. ממלאת מקומה, מרג'ורי הייוורד, החליפה אותה. כשדנץ' שבה לשחק ארבעה ימים לאחר הפציעה, היא נעזרה במקל הליכה.
הערות שוליים

↑  "אחרית דבר מאת הסופר, המהדורה האנגלית, עמ' 107.
↑  יוקיו מישימה, מאדאם דה-סאד, מצרפתית: אלי ביז'אווי, עמ' 28 (תרגום זה הועלה לראשונה בבית צבי בבימויה של אתי רזניק, בשנת 2002).
↑  מאדאם דה-סאד, מצרפתית: אלי ביז'אווי, עמ' 37.
↑  ג'ודי דנץ' שבה לאחר הפציעה, חדשות הBBC, ‏24 במרץ 2009.
מאטיי קרסק

מאטיי קרסק (בצ'כית: Matěj Krsek; נולד ב-13 במאי 2000) הוא אתלט צ'כי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2023) בריצת שליחים 4x400 מטר משולב.
ביוגרפיה

קרסק נולד בפראג שבצ'כיה.
ביוגרפיה > 2015 > מדליית כסף בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער

בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך ביולי בטביליסי שבגאורגיה זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.90 שניות.
ביוגרפיה > 2019 > סגן אלוף אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ביולי בבורוס שבשוודיה זכה במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:08.50 דקות, אחרי טורקיה (3:08.34 דקות) ולפני ספרד (3:08.66 דקות).
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיים במקום שמיני בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא צ'כיה חדש של 3:01.63 דקות. כבר בשלב המוקדמות קבעה הנבחרת הצ'כית שיא צ'כיה חדש של 3:02.42 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה סיים במקום 16 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.92 שניות. בנוסף, סיים במקום שישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:01.82 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות אירופה בעולם שנערכה במרץ באיסטנבול שבטורקיה סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.48 שניות. בשלב חצי הגמר קבע שיא אישי חדש של 46.03 שניות.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף המשחקים האירופיים

במשחקים האירופיים שנערכו ביוני בקרקוב שבפולין זכה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 4x400 מטר משולב בתוצאה של 3:12.34 דקות, לפני פולין (3:12.87 דקות) ובלגיה (3:12.97 דקות).
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר משולב בשיא צ'כיה חדש של 3:11.98 דקות, אחרי ארצות הברית (3:08.80 דקות) והממלכה המאוחדת (3:11.06 דקות). בנוסף, סיים במקום 12 בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא צ'כיה חדש של 3:00.99 דקות, ובמקום 36 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.99 שניות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת סיים במקום שישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.47 שניות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 400 מטר: 45.55 שניות (2022)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 400 מטר: 45.86 שניות (2024)
מארי-לואיז שרפנטייה

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1905 רן, צרפת 
 פטירה:  24 ביוני 1998 (בגיל 92) רן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  אחות, social and health care assistant, לוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (15 במרץ 1990) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מארי-לואיז שרפנטייה
 
מארי לואיז שרפנטייה, הידועה גם בשם לילי שרפנטייה (בצרפתית: Marie-Louise Charpentier ‏ 1998-1905), הייתה אחות, עובדת סוציאלית וחברה פעילה בתנועת ההתנגדות הצרפתית בבריטני במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הסתירה אישה יהודייה ושני נכדיה מן הנאצים והסדירה את מעברם הבטוח לקרובים בדרום צרפת. על כך הוכרה כ"חסידת אומות העולם" בשנת 1990 על ידי מכון יד ושם.
פעילות בתנועת ההתנגדות

תוך סיכון חייה, שרפנטייה עבדה עם הרזיסטנס בעיר רן הכבושה בידי הגרמנים. בין היתר חילקה עלונים בעזרת ד"ר מנון, שמת בהפצצת בעלות הברית במאי 1943, הצילה זוג פולני מגירוש; וסייעה לצעירים להימלט משירות חובה על ידי מתן תרופות רגע לפני הערכתם על ידי רופאים גרמנים.
פעילות בתנועת ההתנגדות > פעולות הצלה

ב-1943, בעת ששירתה כעובדת סוציאלית במשרד רן לסיוע למשפחות שבויי מלחמה, זכתה לביקור קשישה יהודייה בשם מלכה אנגלשטיין, שסיפרה בדמעות את הסיפור על משפחתה היהודית, במקור מפולין, שהתיישבה במץ שבמזרח צרפת בתחילת המאה ה-20. בתחילת מלחמת העולם השנייה, בנה יוזף אנגלשטיין, אשר שירת בצבא הצרפתי, נתפס על ידי הכוחות הגרמניים והיה שבוי מלחמה. כאשר גרמניה סיפחה את צרפת ב-1940, בני המשפחה הנותרים (מלכה אנגלשטיין, בעלה פישל, כלתם ושני ילדיה הקטנים) ברחו ממץ ומצאו מקלט ברן שבמערב צרפת.
אולם ביום זה בשנת 1943 הופיעו בביתם סוכני גסטפו, הרסו הכל ולקחו משם את הסב פישל וגם את כלתה, ואיימו לשוב בשביל הסבתא ונכדיה. שרפנטייה עזבה מיד עם הסבתא כדי למצוא את שני הילדים הקטנים: קתרין אנגלשטיין בת השלוש ואחיה בן השנתיים ריימונד, והוציאה אותם מיד מהבית (לאחר מכן נודע לה שסוכני הגסטפו חזרו, לשווא, לקחת את שלושת בני המשפחה הנותרים).
שרפנטייה לקחה את שלושת היהודים לחווה של חבר כחמישה עשר קילומטרים מרן. האיכר הסכים לשכן אותם זמנית, אך רק בתנאי ששרפנטייה תיקח אחריות מלאה לצורכיהם. שלושת הפליטים התגוררו בחווה כחודש, ובכל יום, אחיה של שרפנטייה הביא להם אוכל בעזרת שני חברים.
בחיפוש אחר פתרון בר-קיימא ובטוח יותר, החליטה שרפנטייה לשלוח אותם להסתתר אצל פעילים בהתנגדות בפריז, וארגנה את עזיבתם, בעזרת הארכיבישוף קלמאן רוק (Clement Roques). אנגלשטיין לא דיברה צרפתית ולא הייתה מסוגלת להתחזות לאזרחית צרפתית, ולכן קיבלה על עצמה להתנהג כאישה חירשת המלווה בשני הילדים. את הקבוצה ליוו שני צעירים שרצו להצטרף לכוחותיו של הגנרל דה גול במערכה בצפון אפריקה. בעוד מסעם התקדם, שרפנטייה המתינה בקוצר רוח להגעת המברק עם הקוד המוסכם על סיום הנסיעה; זה הגיע לבסוף, "חמשת הארנבים הגיעו". כשהם בטוחים בפריז, חברי הרשת החשאית העבירו בשלום את שלושת היהודים לקרוביה של אנגלשטיין בדרום צרפת.
פעילות בתנועת ההתנגדות > איחוד

אנגלשטיין והילדים שרדו את השואה, אך הסבא פישל אנגלשטיין מת ברכבת הטרנספורט לאושוויץ.
הכלה, שנלכדה על ידי הגרמנים, שרדה את מחנה הריכוז ברגן בלזן בצפון גרמניה וחזרה לצרפת בתום המלחמה, אך לפי הדיווחים היא הייתה "שבורה פיזית ומנטלית". היא שמחה למצוא את בעלה וילדיה בחיים, ואף הלכה לפגוש את שרפנטייה כדי להודות לה על שהצילה את ילדיה הקטנים. עם זאת, היא מעולם לא התאוששה מהזוועות שחוותה במהלך המלחמה, ומתה חמש שנים לאחר מכן.
בשנת 1989, חוותה מארי-לואיז שרפנטייה את "השמחה הגדולה של המפגש עם קתרין", האישה הבוגרת המתקרבת לגיל 60, שהייתה פעם הילדה בת השלוש שעזרה להצילה.
חסידת אומות עולם

בשנת 1990 הוענק לשרפנטייה התואר "חסידת אומות העולם" מטעם ארגון יד ושם.
חיים אישיים

מארי-לואיז שרפנטייה הייתה הצעירה במשפחה בת תשעה ילדים שהתגוררה ברן, צרפת. היא נולדה ב-26 בנובמבר 1905. היא קיבלה את התעודה שלה בסיעוד לפני שהפכה לעובדת סוציאלית.
שרפנטייה אימצה שלושה ילדים.
היא מתה ברן ב-24 ביוני 1998, בגיל 93.
הערות שוליים

↑  Chopin, Eric (19–20 ביולי 2003). "Lily Charpentier etait une Juste" (PDF). Ouest France (בצרפתית). נבדק ב-17 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "The Righteous Among the Nations Database". The Righteous Among the Nations Database. נבדק ב-2019-12-18.
1 2 3 4  "| Le comité Français pour Yad Vashem". yadvashem-france.org. נבדק ב-2019-12-18.
1 2  CHOPIN, Éric (2016-07-15). "Lily Charpentier, Juste parmi les Nations". Ouest-France.fr (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-18.
↑  "Marie-Louise Charpentier", Wikipédia (בצרפתית), 2019-09-01, נבדק ב-2019-12-18
1 2  Ouest-France (2015-01-26). "Marie-Louise Charpentier, une " Juste parmi les nations "". Ouest-France.fr (בצרפתית). נבדק ב-2019-12-18.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי-לואיז שרפנטייה".
מגן שאול

ערך זה עוסק במושב למרגלות הגלבוע. אם התכוונתם למכינה קדם צבאית מגן שאול, ראו .
| --- | --- |
מגן שאול מדרום
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגלבוע
גובה ממוצע: ‎82 מטר
תאריך ייסוד: 1976
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 761 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎3.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מגן שאול(למפת עמק בית שאן רגילה) מגן שאול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגן שאול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגן שאול32°31′16″N 35°18′28″E﻿ / ﻿32.5210827556756°N 35.3076827858786°E﻿ / 32.5210827556756; 35.3076827858786  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגלבוע (in English: Gilboa Regional Council) באדום - מגן שאול בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

מָגֵן-שָׁאוּל הוא מושב הממוקם למרגלות הגלבוע ושייך למועצה אזורית גלבוע. שמו של היישוב לקוח מקינת דוד המופיעה בספר שמואל, המקוננת על מותו של שאול בגלבוע. המושב הוקם בשנת 1975 על ידי בני מושבים סמוכים, מרביתם מחבל תענך.
בשלב הראשון של היישוב התגוררו 45 המשפחות המייסדות במחנה זמני עד בניית מושב הקבע בשנת 1977 על ידי משרד השיכון. במעבר ליישוב הקבע קבלה כל משפחה קרקעות חקלאיות לעיבוד מהסוכנות היהודית ואמצעי יצור ועיבוד קרקע שונים. תחילת פעילות המושב החלה בשיתופיות. כל התוצרת החקלאית שווקה לתנובה, התשלומים נכנסו לקופה משותפת וממנה נתנו דמי קיום לחברים ומגוון אמצעי יצור וכלים חקלאיים.
בשנת 1979 נקלט הגל השני של בני התענכים, אשר כקודמם התמקמו במבנים זמניים עד להשלמת בתי הקבע. במקביל החל להתפתח ענף הפרחים כענף החקלאי העיקרי של מגן שאול, וחממות ורדים וגיבסניות רבות נבנו במושב. בשיא פריחתו היה מגן שאול למושב הגדול בארץ לגידול ורדים עם 220 דונמים. לאחר קריסת ענף יצוא הפרחים בשנות ה-90 ננטשו מרבית חממות המושב והוסבו לגידולי תבלינים ירוקים, יצור חשמל סולרי כשמשקים ספורים עדיין ממשיכים לגדל פרחים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588264305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.