stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמחה מילר
ביוגרפיה > כראש העירייה

בהיותו ממלא-מקום ראש העירייה, ביולי 1984, לאחר פטירתו של משה גושן, נבחר על ידי חברי מועצת העיר לראשות העירייה, והיה לראש העיר השני בתולדותיה. לאחר שניצח בבחירות שנערכו ב-1988, הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 1993, אז הפסיד בבחירות לחיים צורי בסיבוב השני בהפרש קטן.
מילר פעל לקידום תחום המנהל ברשות, קביעת היררכיה בתפקידי הניהול וחלוקת תחומי סמכות ואחריות, מינוי מנכ"ל (במקום מזכיר), קביעת יחידות תקציביות סגורות, שיפור הליכי הגביה ושיפור מערך השירותים לרווחת התושבים. בתקופתו, אישרה מועצת העיר עבודות להקמת נכסים צבוריים רבים. בעיית ההצפות בצפון העיר נפתרה בעקבות עבודות ניקוז נרחבות. צנרת הביוב והולכת מים הישנה הוחלפה, רחובות ותיקים צופו באספלט ואבן משתלבת, שכונות ותיקות עברו טיפולים קוסמטיים, חודשה תאורת הרחובות והועמק שיתוף הפעולה עם האגודה לתרבות הדיור.
במהלך כהונתו הוגשה למועצת העיר תוכנית מתאר מקיפה לכיכר העירייה העתידית הכוללת ספרייה עירונית, אודיטוריום ובית עירייה. מילר קידם גם את הקמתן ופיתוחן של שכונת "נוה גנים" ושל שכונת "בנה ביתך", שהייתה הראשונה מסוגה בסביבה. הוקם מרכז מד"א אזורי; בשיתוף עם הסוכנות היהודית הוקם מרכז יום לקשיש. בתחום החינוך, הוקמה חטיבת הביניים הראשונה, נבנו כיתות בית ספר וגן חדשים והוחל בהקמת מערך המחשוב.
במהלך שנות כהונותו שימש גם כחבר בדירקטוריונים של אוניברסיטת חיפה, נפטא חברה ישראלית לנפט, המכללה למינהל, המפעל להכשרת ילדי ישראל ואגודת "לב אל לב ישראל". מילר כיהן גם כחבר הנהלה וסגן-יו"ר מרכז השלטון המקומי.
עם תום כהונתו כראש עיר, החל למלא את התפקיד הציבורי האחרון בחייו, כיו"ר דירקטוריון בנק אוצר השלטון המקומי, הבנק המרכזי של הרשויות המקומיות בישראל.
בשנת 2015 החליטה מועצת העיר קריית מוצקין לקבל את הצעתו של ראש העיר, חיים צורי, ולקרוא לספרייה העירונית בעיר על שמו. הספרייה, שתכנון בניית בניינה החדש החל ביוזמתו של מילר, עברה למשכנה לאחר סיום כהונתו כראש העירייה. מילר ובני משפחתו נכחו בטקס הסרת הלוט מעל שמה החדש של הספרייה.
מילר היה נשוי ואב לשלוש בנות. התגורר עד פטירתו, באוקטובר 2018, בקריית מוצקין.
הובא לקבורות בבית העלמין צור שלום.
הערות שוליים

1 2  מקומי - קרית מוצקין, מעריב, 31 ביולי 1984
1 2 3 4  מירית פנחס, ראש עיריית מוצקין לשעבר שמחה מילר הלך לעולמו בגיל 84, באתר mynet‏ קריות, 19 באוקטובר 2018
↑  מנחם רהט, העבודה קבעה מועמדיה לעיריות ולמועצות המקומיות, מעריב, 25 ביולי 1988
↑  ילקוט הפרסומים 4171, הרשומות,  29 בנובמבר 1993, עמ' 1041
קייקי פרננדס

קייקי פרננדס מלו (נולד ב-12 בינואר 2004) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כעמדת הבלם באלמריה מההליגה השנייה בספרד.
קריירה

קייקי גדל במערכת הנוער של סנטוס וחתם על חוזה מקצועני ראשון בקבוצה בדצמבר 2020 כשהיה בן 16. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפברואר 2021, ובמרץ 2021 הפך לשחקן הברזילאי הצעיר ביותר שכובש שער בגביע ליברטדורס.
ביולי 2022 חתם  באלמריה תמורת שבעה מיליון אירו. באותו חודש ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד לריאל מדריד.
בינואר 2024 הושאל לאלבסטה מהליגה השנייה בספרד עד לסיום העונה.
נבחרת לאומית

קייקי זומן לנבחרת עד גיל 15 ב-2019, ושיחק באליפות דרום אמריקה עד גיל 15 לשנת 2019 עבור הנבחרת כקפטן. הוא השתתף בשישה משחקים במהלך הטורניר עד שנבחרתו הניפה את הגביע.
הערות שוליים

↑  Santos acerta venda de Kaiky para o Almería, da Espanha, globo
↑  Santos acerta venda de Kaiky para o Almería, da Espanha, cbf
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קייקי פרננדס".
תיאטרון זווית

ג'יפ ויליס סטיישן משמש כתיאטרון נייד עבור תיאטרון זווית
תיאטרון זווית נוסד ב-1959 על ידי פנינה גרי, שמואל עצמון ושמואל עומר (מנהל כללי).
בסוף שנת 1958 הפיקה גרי את המחזה "בדלתיים סגורות", בו גם שיחקה. לאחר שהצליח והפתיע גם בתוכנו וגם בביצועו (יוסף קריסטוף ביים, זהרירה חריפאי בתפקיד "אינז"), החליטו שחקניו למסד את הקבוצה כתיאטרון קטן ונייד. שמו נבחר בהשראת שירו של נתן אלתרמן "זווית של פרור" (1936).
תיאטרון זווית פעל 9 שנים כתיאטרון נייד, אינטימי, בסגנון אוף ברודוויי שהצטיין ברפרטואר ערכי וחדשני.
ב-1968, ביוזמת משרד החינוך, צורפו מנהלי תיאטרון זווית לתיאטרון "הבימה".
מבין הצגותיו

"בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר, ביים יוסף קריסטוף (1959, 1964)
"אי העזים" מאת אוגו בטי (1960)
"אהבה שכזאת" מאת פבל קוהוט, ביים גיורא מנור (19601965)
"בית במצב טוב" מאת משה שמיר (1962)
שטח של הפקר, יהודה עמיחי
"איש פשוט ורעשן" מאת צ'רלי דייאר (1963)
"ביבר הזכוכית" מאת טנסי ויליאמס, ביים אלן שניידר (1963)
"ארץ רחוקה" (1964)
"אפריון הכלולות" מאת יאן דה-הרטוג (1964)
"יצור מוזר האדם" (1965)
"ברכט על ברכט" (1965)
"הכרטסת" מאת טדיאוש רוז'ביץ' (1965)
"נידוני אלטונה" מאת ז'אן-פול סארטר, ביים לאונרד שך (1966)
"אח, הימים היפים" מאת סמואל בקט, בתרגומו של מתי מגד, בבימוי ראובן מורגן (1966)
"הנושים" מאת סטרינדברג (1967)
"מותו של סוכן" מאת ארתור מילר (1967)
"הסטריפטיז" (מחרוזת מערכונים) (1967)
"משחקים בקארין" (1968), מחזה של אריה חן
"פרח הקקטוס" (1968)
"הבה נתגרש" מאת פליסיאן סארדו, ביים תיאודור תומא (1968)
הערות שוליים

↑  McGraw-Hill Encyclopedia of World Drama, 1984. עמוד 322.
↑  נחמן בן-עמי, אהבה על שולחן הניתוח - "אהבה שכזאת" בתיאטרון "זווית", מעריב, 31 באוקטובר 1960
↑  יין ישן ב"זווית", דבר, 5 בנובמבר 1965
↑  טלילה בן זכאי, מסך ומסכה: מליל הכלולות - אל הזיקנה, מעריב, 24 ביוני 1964
↑  נחמן בן-עמי, מסע לעבר ולהווה, מעריב, 8 באפריל 1965
↑  המטה הכפולה של שח, דבר, 6 במאי 1966
↑  דב בר-ניר, הימים הטובים הללו, על המשמר, 25 בפברואר 1966
↑  חיים גמזו, אמש בתיאטרון - "מותו של סוכן" בתיאטרון ~זוית", הארץ, 28 במאי 1967
↑  חוה נובק, עידן של קומדיות גם ב"זווית", דבר, 2 באפריל 1968
↑  טלילה בן זכאי, מסך ומסכה: הערב - בכורת "הבה נתגרש" ב"זווית", מעריב, 3 באפריל 1968
אלכסנדר יאקובלב

ערך זה עוסק במתכנן מטוסים סובייטי. אם התכוונתם לפוליטיקאי סובייטי, אבי הפרסטרויקה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1906 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 באוגוסט 1989 (בגיל 83) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1931) 
 מוסדות:  Moscow Aviation Plant № 39 (1931)  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1924–1927)  יאקובלב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1 (1941)  מדליית הפטיש והמגל (12 ביולי 1957)  עיטור לנין (31 במרץ 1966)  עיטור לנין (23 ביוני 1981)  עיטור לנין (15 בנובמבר 1950)  עיטור לנין (25 במאי 1944)  עיטור לנין (2 ביולי 1945)  עיטור לנין (6 בספטמבר 1942)  עיטור לנין (17 באוגוסט 1984)  מדליית זהב של FAI (1966)  פרס סטלין, דרגה 1 (1947)  פרס סטלין, דרגה 1 (1948)  עיטור הדגל האדום (26 באוקטובר 1955)  פרס סטלין, דרגה 1 (1946)  פרס סטלין, דרגה 1 (1942)  פרס סטלין, דרגה 1 (1943)  מדליית הפטיש והמגל (28 באוקטובר 1940)  עיטור לנין (31 במרץ 1956)  פרס לנין (1972)  עיטור מהפכת אוקטובר (26 באפריל 1971)  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה (10 ביוני 1945)  מסדר סובורוב, דרגה 1 (16 בספטמבר 1945)  עיטור לנין (28 באוקטובר 1940)  פרס ברית המועצות (1977)  עיטור לנין (27 באפריל 1939)  עיטור סובורוב דרגה 2 (19 באוגוסט 1944)  עיטור הדגל האדום (3 בנובמבר 1944)  עיטור הכוכב האדום (17 באוגוסט 1933)  עיטור הדגל האדום של העמל (17 בספטמבר 1975)  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליית ותיק העמל  מדליית ההגנה על מוסקבה  קצין בלגיון הכבוד  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה לציון 250 שנה ללנינגרד  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליית הניצחון על יפן  פרס סטלין 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
אלכסנדר יאקובלב
אלכסנדר סרגייביץ' יאקובלב (ברוסית: Алекса́ндр Серге́евич Я́ковлев; ‏1 באפריל 1906 – 22 באוגוסט 1989) היה מהנדס אווירונאוטיקה רוסי. הוא תכנן חלק ממטוסי חברת תכנון המטוסים יאקובלב, אותה יסד.
יאקובלב נחשב לאחד מהאבות המייסדים של תחום הספורט התעופתי בברית המועצות. הוא בנה גלשן בשם AVF-10 בשנת 1924 ומטוס קל AIR-1 בשנת 1927, אלו היו מראשוני המטוסים ששימשו לספורט ואימונים.
חייו

יאקובלב למד באקדמיית חיל האוויר של הצבא האדום ע"ש ז'וקובסקי, בשנת 1931 החל לעבוד כמהנדס במפעל למטוסים. שנה לאחר מכן הוא כבר ייסד משרד תכנון למטוסים קלים, ועד שנת 1984 היה המתכנן הראשי במשרד זה, שנקרא "יאקובלב" על שמו.
יאקובלב היה גם סגן שר ("זמסטיטל נארקומה", במונח הסובייטי) של תעשיית התעופה לענייני מוצרים חדשים בשנים 1940–1946. בשנת 1946 היה מעורב בפרשת המשרד לתעשיית התעופה שבסיומה נשפטו ראשי המשרד לתקופות מאסר לצד מפקד חיל האוויר הסובייטי (כולם נוקו מכל אשמה בשנת 1953).
בשנת 1943 נבחר לחבר באקדמיה הסובייטית למדעים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נבנו כ-40 אלף מטוסים פרי תכנונו.
עיטורים

גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים, ב - 1940 וב - 1957)
עיטור לנין (10 פעמים)
עיטור מהפכת אוקטובר
עיטור סובורוב (פעמיים - דרגה ראשונה ושנייה)
עיטור הדגל האדום (פעמיים)
עיטור הדגל האדום של העמל
אות מסדר לגיון הכבוד הצרפתי
מרגרט בונדפילד

מרגרט גרייס בונדפילד ׁ(באנגלית: Margaret Grace Bondfield, נולדה ב-17 במרץ 1873 ונפטרה ב-16 ביוני 1953) הייתה פוליטיקאית בריטית מטעם מפלגת הלייבור ופעילה למען זכויות האישה. בונדפילד הייתה האישה הראשונה שכינה בקבינט ממשלת בריטניה, כשהתמנתה לתפקיד שרת העבודה בשנת 1929 בממשלתו של רמזי מקדונלד. קודם לכן, בונדפילד הייתה מהנשים הראשונות שהובילו את האיגודים המקצועיים.
לואיש מקסימיאנו

לואיש מנואל ארנצ'יס מקסימיאנו (בפורטוגזית: Luís Manuel Arantes Maximiano; נולד ב-5 בינואר 1999 בסליירוש שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אלמריה.
קריירת מועדונים

מקסימיאנו גדל במחלקות הנוער של סליירוש, פריירנסה, ספורטינג בראגה וספורטינג ליסבון. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של ספורטינג ליסבון. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הפורטוגלית.
ב-15 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לארבע שנים בגרנדה מלה ליגה. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לריאל בטיס במסגרת המחזור הרביעי בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך 35 הופעות ליגה בעונה זו.
ב-13 ביולי 2022 חתם בלאציו מהסרייה א'. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשקיבל כרטיס אדום בדקה השישית בניצחון 2-1 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. זו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונה זו, והוא ערך מספר הופעות בקופה איטליה ובקונפרנס ליג לעונת 2022/2023.
ב-16 באוגוסט 2023 הושאל מקסימיאנו למשך עונת 2023/2024 לאלמריה מלה ליגה. ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לריאל מדריד במסגרת המחזור השני בליגה. ב-2 ביולי 2024 חתם באופן קבוע באלמריה.
קריירה בינלאומית

מקסימיאנו היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21.
תארים

אליפות פורטוגל (1): 2020/2021
גביע הליגה הפורטוגלית (1): 2018/2019, 2020/2021
הערות שוליים

↑  El Granada ata el fichaje de Luís Maximiano, ya en la ciudad, באתר Ideal, ‏ 15 באוגוסט 2021 (בספרדית)
↑  Comunicato 13.07.2022 באתר הרשמי של לאציו, 13 ביולי 2022 (באיטלקית)
↑  Luís Maximiano, séptimo fichaje del Almería, באתר הרשמי של אלמריה, 16 באוגוסט 2023 (בספרדית)
צומת סביון

| --- | --- |
 מיקום:  סביון, אור יהודה, קריית אונו
 כבישים בצומת:    כביש 461  כביש 4622
 אתרים סמוכים:  פארק קנדה, גן אשכול (אור יהודה)
 קואורדינטות:  32°01′59″N 34°51′59″E﻿ / ﻿32.033083333333°N 34.86625°E﻿ / 32.033083333333; 34.86625
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) צומת סביון(למפת גוש דן רגילה) צומת סביון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת סביון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת סביון  he צומת סביוןhe צומת סביוןמפת __ יהוד-מונוסון (in English: Yehud-Monosson) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ סביון (יישוב) (in English: Savyon), __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח:__ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) מדרום: __ נמל התעופה בן-גוריון (in English: Ben Gurion Airport) ממערב: __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ אור יהודה (in English: Or Yehuda) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צומת סביון הוא צומת המחבר את כביש 461 עם כביש 4622 ומשמש ככניסה לשכונות הצפוניות של אור יהודה והשכונות המערביות של קריית אונו. הצומת מתפרש על שטחן המוניציפלי של אור יהודה וקריית אונו, אך קרוי על שם המועצה המקומית סביון הסמוכה לצומת.
כביש 4622 היוצא מהצומת לכיוון צפון, הוא כביש המקשר את אור יהודה ויהוד-מונוסון לצפון בקעת אונו (קריית אונו, סביון וגני תקווה, כפר מעש, תל השומר, רמת אפעל וכפר אז"ר)
בצומת סביון יש תחנת דלק וקניון קטן שבו מספר חנויות, תחנת כיבוי אש ומפעל לייצור אמצעי אבטחה.
כיום יש במקום שכונת מגורים גדולה, הקריה האקדמית אונו, אצטדיון כדורגל, מגדלי משרדים ומרכז מסחרי גדול עם סניפים גדולים של אושר עד וטיב טעם.
סרגיי איליושין

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1894 (יוליאני) Diljalevo, רוסיה 
 פטירה:  9 בפברואר 1977 (בגיל 82) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  תעשיית התעופה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1926) 
 מוסדות:  המכון האווירוהידרודינמי המרכזי (רוסיה) (נובמבר 1931–ינואר 1933)  איליושין 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 2 (1941)  עיטור לנין (21 בפברואר 1945)  עיטור לנין (2 ביולי 1945)  עיטור לנין (30 במרץ 1954)  מדליית הפטיש והמגל (29 במרץ 1974)  עיטור לנין (29 במרץ 1974)  גיבור העמל הסוציאליסטי (29 במרץ 1974)  מדליית הפטיש והמגל (12 ביולי 1957)  גיבור העמל הסוציאליסטי (12 ביולי 1957)  עיטור לנין (30 במרץ 1964)  עיטור הדגל האדום (15 בנובמבר 1950)  פרס סטלין, דרגה 1 (1946)  פרס סטלין, דרגה 2 (1947)  עיטור לנין (26 באפריל 1971)  פרס סטלין, דרגה 1 (1943)  עיטור הכוכב האדום (28 באוקטובר 1967)  פרס סטלין, דרגה 1 (1942)  פרס סטלין, דרגה 1 (1950)  מדליית הפטיש והמגל (25 בנובמבר 1941)  פרס לנין (1960)  גיבור העמל הסוציאליסטי (25 בנובמבר 1941)  עיטור מהפכת אוקטובר (2 באוקטובר 1969)  עיטור לנין (25 בנובמבר 1941)  עיטור הדגל האדום (3 באוקטובר 1944)  פרס ברית המועצות (1971)  עיטור לנין (30 בדצמבר 1936)  מסדר סובורוב, דרגה 1 (16 בספטמבר 1945)  פרס סטלין, דרגה 2 (1952)  עיטור הדגל האדום של העמל (5 במרץ 1939)  עיטור הכוכב האדום (17 באוגוסט 1933)  עיטור סובורוב דרגה 2 (19 באוגוסט 1944)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית הניצחון על יפן  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 20 שנים לצבא האדום 
 צאצאים:  ולדימיר איליושין 
 www.ilyushin.org
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
סרגיי איליושין על בול סובייטי
סרגיי ולדימירוביץ איליושין (ברוסית: Сергей Владимирович Ильюшин;‏ 18 במרץ (הלוח היוליאני, 30 במרץ הלוח הגרגוריאני) 1894 – 9 בפברואר 1977) היה מתכנן מטוסים סובייטי. במהלך עבודתו היה אחראי על תכנון מספר רב של מטוסים. על פעילותו הוענקו לו עיטורי לנין (8 פעמים), עיטור הדגל האדום (פעמיים), גיבור העמל הסוציאליסטי (3 פעמים), פרס לנין ו-8 פעמים פרס ברית המועצות.
שנותיו הראשונות

סרגיי איליושין נולד למשפחת איכרים ענייה במחוז וולוגדה. במשפחה היו אחד-עשר ילדים מהם שרדו תשעה. בגיל חמש-עשרה החל איליושין לעבוד בעבודות מזדמנות, ובשנת 1910 הועסק בביצוע עבודות עפר בבניית שדה תעופה וראה לראשונה מטוסים. לדבריו מאז התאהב בתעופה.
עד לשנת 1914 הועסק בעבודות שונות ורכש מיומנות טכנית. בסתיו 1914 איליושין גויס לצבא האימפריה הרוסית ושירת במשרד קצין העיר בוולוגדה. כאשר למשרד קצין העיר הגיע בקשה להפנות מספר חיילים לשירות בחיל האוויר החדש, איליושין התנדב. הוא הועבר לשירות בסנקט פטרבורג ושירת כמכונאי מטוסים. בקיץ 1917 הוסמך איליושין קיבל כטייס.
במרץ 1918 בעקבות פירוק הצבא שב איליושין לוולוגדה ועבד במשרות טכניות שונות. באוקטובר 1918 הצטרף לבולשביקים והיה בין מארגני תא מפלגתי בעיר. במאי 1919 גויס איליושין לצבא האדום ונשלח לשירות בחיל האוויר. הוא פגש את מכריו מתקופת שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה ומונה למכונאי מטוסים.
בשנת 1920 הועבר איליושין לסראטוב ומונה לאחראי על תחזוקת מטוסים של יחידת חיל האוויר באזור.
בשנת 1921 קיבל איליושין ממפקדיו אישור ללמוד הנדסת תעופה.
לימודים ועבודה בחיל האוויר

בספטמבר 1921 איליושין החל ללמוד הנדסת תעופה. במהלך הלימודים תכנן מספר דאונים שהשתתפו בתחרויות. לאחר סיום הלימודים חזר איליושין לשירות בחיל האוויר הסובייטי והיה אחראי על הסדרת דרישות החיל ממטוסים חדשים. מסמך דרישות זה היה הבסיס לתכנון המטוסים. איליושין היה מעוניין לעבור לתכנון מטוסים והגיש מספר בקשות לעבור לתחום זה.
בשנת 1931 איליושין קיבל אישור לעבור לתחום התכנון והחל לעבוד באחד ממשרדי התכנון הממשלתיים בו עבד גם אנדריי טופולב. בשנת 1933 הועמד בראש צוות של המשרד לתכנון ניסויי ליד מפעל לבניית מטוסים במוסקבה. בשנת 1935 קודם איליושין לראש משרד תכנון.
המטוס הראשון שתוכנן על ידי איליושין היה מפציץ "צ.ק.ב 26". בשנת 1936 שבר המטוס את שיא העולם בנשיאת מטען, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה שמטוס מתכנון ותוצרת סובייטית שובר שיא עולם בתחום התעופה.
בשנת 1938 תכננו איליושין וצוותו את האיליושין Il-2, ובמהלך מלחמת העולם השנייה נבנו כ-40 אלף מטוסים מדגם זה.
בתחילת 1948 החל המשרד בראשות איליושין לתכנן את ה-Il-28, מפציץ סילוני טקטי מוצלח, ממנו נבנו בסופו של דבר למעלה מ-6,000 יחידות.
החל משנת 1943 החל משרד התכנון בראשות איליושין לתכנן מטוסים אזרחיים. המטוס האזרחי הראשון שתוכנן היה האיליושין Il-12 ובהמשך תוכננו בין היתר האיליושין Il-18 ו-האיליושין Il-62, שהיה המטוס האחרון שתוכנן על ידי איליושין.
במקביל לתכנון מטוסים אזרחים, המשיך המשרד בראשות איליושין בתכנון מטוסי קרב, אם כי רוב המטוסים מסוג זה לא עברו לייצור סדרתי או שנבנו בסדרות קטנות יחסית.
בשנת 1968 נבחר איליושין לחבר באקדמיה הסובייטית למדעים.
בשנת 1970, בעקבות מחלה, הפסיק המתכנן הוותיק לעמוד בראש משרד תכנון איליושין, אך המשיך לשמש כיועץ.
סרגיי איליושין נפטר בשנת 1977 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
משפחתו

סרגיי אליושין נישא פעמיים והיה אב לארבעה ילדים (שלושה בנים ובת). אחד מבניו, ולדימיר איליושין, עבד כטייס ניסוי עבור משרד תכנון של פאבל סוחוי ובהמשך היה גנרל בחיל האוויר הסובייטי.
ג'ון סטיוארט מיל

| --- | --- |

חתימתו של ג'ון סטיוארט מיל 
 לידה:  20 במאי 1806 איזלינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במאי 1873 (בגיל 66) אביניון, צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière Saint-Véran 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 מוסדות:  חברת הודו המזרחית הבריטית 
 זרם:  תועלתנות, ליברליזם
 תחומי עניין:  אתיקה, פילוסופיה פוליטית, כלכלה, כלכלה פוליטית
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, שוויון, פקיד, אוטוביוגרף, כלכלן, פוליטיקאי, סופרג'יסטית 
 הושפע מ:  אריסטו, אפלטון, תומאס הובס, ג'ון לוק, ג'רמי בנת'ם, ג'יימס מיל, הרייט טיילור מיל, וילהלם פון הומבולדט
 השפיע על:  הרייט טיילור מיל, ישעיה ברלין, ג'ון רולס, קרל פופר, רוברט נוזיק, ג'ון אליוט קרנז
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 יצירות ידועות:  על החירות   שעבוד האישה   תועלתנות (ספר)
 פרסים והוקרה:  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  הרייט טיילור מיל 
 חתימה:   
 
ג'וֹן סְטְיוּאַרְט מִיל (באנגלית: John Stuart Mill;‏ 20 במאי 1806 – 8 במאי 1873) היה פילוסוף, כלכלן פוליטי, פמיניסט ועובד ציבור אנגלי, אשר נחשב להוגה הליברלי המשפיע ביותר במאה ה-19. הוא פיתח את תורת התועלתנות בתחום הפילוסופיה של המוסר, עסק בלוגיקה ובפילוסופיה מדינית, ותמך בתאוריה האתית שהציג לראשונה מורו וחברו הטוב של אביו, ג'רמי בנת'ם. תפיסתו הליברלית תבעה את חירות האינדיבידואל על פני שליטה ממשלית חסרת גבולות.
ביוגרפיה

מיל נולד בפנטונוויל(אנ') שבבריטניה, בנו הבכור של ג'יימס מיל. מיל חונך על ידי אביו, בעצתם ובעזרתם של ג'רמי בנת'ם ופרנסיס פלייס(אנ'). הוא גודל באופן נוקשה מאוד, ונמנע ממנו כל מגע עם בני גילו. מטרת אביו, שהיה חסיד של בנת'ם, הייתה לבנות את בנו כאינטלקט גאוני שימשיך אחרי מותו את היישום והפיתוח של התועלתנות.
ביצועיו של מיל כילד היו יוצאי דופן. בגיל שלוש הוא למד את האלפבית היווני, ורשימות ארוכות של מילים יווניות ותרגומן לאנגלית. בגיל שמונה כבר קרא את משלי איזופוס, את האנבסיס של קסנופון, את כל כתבי הרודוטוס, והכיר את לוקיאנוס מסאמוסאטה, דיוגנס לארטיוס, איסוקרטס ושישה דיאלוגים של אפלטון. הוא גם למד היסטוריה אנגלית ומתמטיקה.
תוכנית לימודיו של מיל מגיל שמונה ועד שלוש עשרה פורסמה בביוגרפיה מאת ביין. נראה כי הוא הצטנע באוטוביוגרפיה שלו, וכי למד יותר ממה שכתב שם. בגיל שמונה החל ללמוד לטינית, גאומטריה ואלגברה, והחל ללמד את הילדים הקטנים יותר במשפחה. הוא עדיין קרא בעיקר היסטוריה, וגם את הסופרים הלטיניים והיווניים שכתביהם נלמדו באוניברסיטאות באותה תקופה. הוא לא למד לכתוב ביוונית או בלטינית, ומעולם לא ידע שפות אלה על בוריין, אלא לצורך קריאת חיבורים, ובגיל עשר כבר יכול היה לקרוא את אפלטון במקור בקלות. הספר של אביו, ההיסטוריה של הודו, פורסם ב-1818. מיד לאחד מכן, כשהוא בערך בן 12, החל מיל ללמוד לוגיקה סכולסטית, וכן קרא את המאמרים על הלוגיקה של אריסטו. בשנה שלאחר מכן החל ללמוד כלכלה, ואת כתביהם של אדם סמית' ושל דוד ריקרדו, שהיה חבר של אביו. בהמשך חייו השלים את ההבנה שלהם על תהליכים כלכליים. מיל עבד ב"חברת הודו המזרחית הבריטית", אך היה גם חבר ליברלי בפרלמנט. הוא תמך בהורדת המסים הכבדים מאירלנד, ובצורה כללית תמך במה שהוא קרא "היגיון". בספרו "מחשבות על ממשלה ייצוגית" קרא מיל לרפורמות שונות בפרלמנט ובשיטת ההצבעה, ובעיקר קרא לייצוג יחסי ולהרחבת זכות הבחירה.
ב-1851 נשא לאישה את הרייט טיילור לאחר 21 שנות חברות. לטיילור הייתה השפעה ממשית על עבודתו ועל רעיונותיו של מיל, לפני נישואיו ובמהלכם. יחסיו עם הרייט טיילור הביאו לתמיכתו של מיל בזכויות נשים.
בין השנים 1865–1868 כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי של הסיטי של וסטמינסטר מטעם המפלגה הליברלית. במהלך כהונתו פעל למען זכות בחירה לנשים, וביוני 1866 הציג לפרלמנט עצומה למען זכות בחירה לנשים שכללה 1,500 חתימות, עליה עמלו הפעילות הסופרג'יסטיות ברברה בודישון, אמילי דייוויס ואליזבת גארט אנדרסון. מיל היה חבר הפרלמנט הבריטי הראשון שהציג עצומה גדולה בדרישה לזכות בחירה לנשים. שנה לאחר מכן הציע להחליף בהצעת חוק מסוימת את המילה 'Man' (גבר) למילה 'Person' ׁ(אדם) כך שתכלול גם נשים, אולם הצעתו נדחתה.
יצירותיו

בספרו "על החירות" מתווה מיל את טבעו וגבולותיו הרצויים של הכוח שהחברה יכולה להפעיל על היחיד. טענה אחת שניסח מיל היא "עקרון הנזק", והוא שאנשים חופשיים לעשות ככל העולה על רוחם, כל עוד הם אינם מזיקים לאחרים. לפי הפרשנות הרווחת, מיל עוסק ב"על החירות" בעיקר בחירות שלילית, מונח שנטבע על ידי ישעיה ברלין. חירות שלילית גורסת כי חובתה היחידה של הממשלה היא לדאוג להסיר את המכשולים בפני צורות התנהגות שאינן מזיקות לאנשים אחרים.
יצירתו הגדולה של מיל היא הספר "מערכת לוגית(אנ')", שיצא במספר מהדורות. בו הוא בוחן את הקטגוריות של אריסטו ומספק את המערכת שלו. הוא בונה את התאוריה שלו של מונחים והנחות, ומתמקד בתהליך האינדוקטיבי. ל"היסטוריה של המדעים האינדוקטיביים" של ויליאם יואל (1837) הייתה השפעה חשובה על ספר זה. לספר זה יצאו מוניטין בעיקר הודות לניתוח שלו של הוכחה אינדוקטיבית, בניגוד לסילוגיזם של אריסטו, שהוא דדוקטיבי. מיל מנסח חמש שיטות של אינדוקציה, שהמשותף לכולן, והמאפיין של חקירה מדעית אמיתית, לשיטתו, הוא ההסרה, או האלימינציה.
בספרו "שעבוד האישה" טוען מיל בעד זכות בחירה לנשים. כאשר הספר יצא לאור לראשונה, הוא התקבל בסערה ועורר מחלוקת עזה, משום שנתפס כפוגעני כלפי הנורמות המקובלות שהסדירו את מעמדם של גברים ונשים בחברה האירופאית. ספר זה הניח את היסודות הפילוסופים למהפכה הפמיניסטית, ולכן נחשב לאחד החיבורים החשובים ביותר בהגות הפמיניסטית.
התועלתנות על-פי מיל

אחת התרומות החשובות ביותר של מיל להגות הפילוסופית-מדינית היא התאוריה התועלתנית שפיתח. לפי מיל, התוצאתנות של הפעולות מכילה בתוכה את התועלת של תוצאות הפעולות. כלומר, על מנת להגיע לתוצאה המרבית, צריכים בני האדם לשאוף להשיג את התועלת המרבית בהתאם לכך.
הדבר הנעלה ביותר, לפי מיל, הוא אושרה של החברה האנושית, ולדעתו המצב האידיאלי בעולם הוא חלוקת מרב האושר בין מרב בני האדם. הנחות אלה הביאו אותו לסברה כי מצב האושר המרבי הוא התכלית העליונה של המוסר האנושי. בשל העובדה שהאדם צריך להציב אל מול עיניו את האושר הכללי, דבר זה עלול לגרום לאותו אדם לתרום לחברה על ידי פגיעה ברצונותיו הוא - כלומר האושר הכללי עולה בחשיבותו פי כמה וכמה על פני האגואיזם.