stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאור ריסמאה
חייו

ריסמאה נולד בטרטו שבמזרח אסטוניה. כיום הוא חי עם בת זוגו בבית מבודד בלב יער, בנפת האריו שבצפון-מערב ארצו. באוניברסיטה של עיר הולדתו למד סמיוטיקה, תאולוגיה והיסטוריה, ובמקביל ללימודיו עסק בביומם של מחזות תיאטרון. כיום רוב עבודתו ממוקדת בפעילות מו"לית ובעריכת לשון, אבל מרצו וזמנו מוקדשים בעיקרם לכתיבה הספרותית. למן 2011 פרסם ריסמאה תשעה ספרי שירה, שישה מחזות ושלושה רומנים. יצירותיו זיכו אותו בכמה וכמה פרסים ומלגות. עם ספרי השירה שכתב נמנים "שלנו הבקרים, הימים, הערבים, הלילות שלנו" (2011), "קבורת השועל" (2012), "מטמורפוזות" (2013), "מסע אל סוף היום" (2014), "חם-קר" (2016), ו"בשוגג" (2018). שמותיהם של הרומנים שכתב הם: "הר הקודש" (2015), "גניו של העיוור" (2015) ו"פרדיננד הקטן" (2019). שבעה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.
עבודותיו > קובצי שירה

Me hommikud, me päevad, õhtud, ööd, 2011
Rebase matmine, 2012
Majus ja majutult. Naeru ja yksilduse raamat, 2013
Metamorfoosid, 2013
Teekond päeva lõppu, 2014
Merimetsa, 2014
Soekülm, 2016
Tarabella, 2017
Kogemata, 2018.
עבודותיו > יצירות בפרוזה

Pühamägi, 2015
Pimeda mehe aiad, 2015
Väike Ferdinand, 2019.
עבודותיו > מחזות

Tulvavesi vaatama
M.P.T.T. ehk Mida polnudki tarvis tõestada
Ei teki ega kao
Vanamõisa legendid
Pulm
Viimased halvad mehed.
לקריאה נוספת

רמי סערי (עורך ומתרגם), כובעים וכפפות – אסופת משוררים אסטונים צעירים, הוצאת כרמל, 2021, עמודים 121–135.
קול הכנרת

קול הכנרת היא תחנת רדיו אזורית המשדרת בתדר 106FM. התחנה נכללת תחת ההגדרה "רדיו חינוכי" או "רדיו אוניברסיטאי". התחנה ברובה מופעלת על ידי סטודנטים מהמכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן, כחלק מלימודיהם במחלקה לתקשורת, ועל ידי תושבים באזור עמק הירדן.
עד להקמת תאגיד השידור הציבורי בשנת 2017 הייתה התחנה נתמכת על ידי רשות השידור, עם העברת האחריות מרשות השידור לתאגיד השידור הציבורי עתיד התחנה אינו ברור (יחד עם עתידן של תחנות רדיו חינוכיות ואוניברסיטאיות נוספות).
הקמת התחנה ואופייה

התחנה הוקמה בשנת 1991.
על פי החזון שהוגדר עבורה, היא הוקמה כדי להוות חוליה מקשרת ברדיו האזורי באזור צפון עמק הירדן עד דרום רמת הגולן כולל טבריה (לה מוקדשת רצועת שידור בימות השבוע בשעות מסוימות), ויתר יישובי הכנרת, תוך כדי נתינת ביטוי ל"רעיונות הדור הבא של אנשי התקשורת" כלשונם, ותוך כדי כך להכשיר סטודנטים להשתלבות בתעשיית הרדיו.
מאז הקמתה פועלים בה שדרים מתנדבים, רובם סטודנטים מהמחלקה לתקשורת של מכללת כנרת, וחלקם תושבים מישובי הסביבה. את רצועת השידורים העירונית "קול טבריה" מפעילים תלמידי בתי הספר העל יסודיים מהעיר.
לטענת מפעילי התחנה, היא מדגישה את הז'אנרים המוזיקליים שלדעתם לא מקבלים כיסוי מספיק ב"תחנות המיינסטרים" כמו מוזיקת טראנס, רוק פסיכדלי, רית'ם אנד בלוז, פאנק, מטאל, בלוז, פולק, אינדי ורוק אלטרנטיבי, מוזיקת עולם ועוד.
התחנה אינה משדרת פרסומות.
תוכניות שבועיות

בין התוכניות השבועיות:
רגוע לסוף שבוע עם בני בר יהודה - שישי ב-10:00 - בני בר יהודה מראיין בעלי מקצוע חופשיים
שיחות בשישי עם נילי ליבוביץ' - שישי ב-11:00 - נילי ליבוביץ' מראיינת שלושה אנשים המשלבים מקצועות שונים.
במצב עכשיו עם אלון אבירם - חמישי ב-17:00 - מוזיקה ואקטואליה.
משהו טוב לנשמה עם ניתאי חבשוש - שני ב-19:00 - ראיון עם יזמים על עשייה חיובית בתחום הציבורי.
שירי לי כנרת עם יורם נחמיאס - שני ב-20:00 - שירים עבריים וראיונות
אוסף יוסף עם איתי יוסף - שלישי ב-17:00 - תוכנית מוזיקה בעל גוון אלטרנטיב-אינדי
רדיוטק - עם חיים ברזילי - חמישי 20:00  מסיבת סוף שבוע עם להיטי שנות ה-70-80 לפתיחת סוף השבוע
הערות שוליים

↑  "מי יציל את הרדיו החינוכי?" באתר journalism
↑  האזינו לשידור החי ברדיו קול טבריה, באתר עיריית טבריה
↑  ראו בפסקה "חזון התחנה"
↑  לוח שידורים, באתר המכללה האקדמית כנרת
פליה ריפקי אטאיי

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1894 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  20 במרץ 1971 (בגיל 77) קונסטנטינופול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות זינג'ירליקויו 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה 
 מפלגה:  מפלגת העם הרפובליקאית 
 
פליה ריפקי אטאיי (בטורקית: Falih Rıfkı Atay;‏ 1894 – 20 במרץ 1971) היה עיתונאי, סופר וחבר הפרלמנט הטורקי.
ביוגרפיה

אטאיי נולד באיסטנבול למשפחה שהיגרה לעיר מהכפר בּוּיוקקַיְנַרְג'ָה (Büyükkaynarca) שבמחוז סקריה בצפון מערב אנטוליה.
טעמו הספרותי התגבש אגב לימודיו התיכוניים, בין היתר בהשפעת מורו לספרות המשורר והסופר ג'לאל סהיר ארוזן (Celâl Sahir Erozan), והמשורר אורהן סייפי אורהון (Orhan Seyfi Orhon), שלמד באותה עת בכיתה גבוהה יותר. עם הכרזת עידן החוקה השנייה בשנת 1908 החל בלימודי ספרות באוניברסיטה, וסיימם בשנת 1912.
בשנת 1911 התפרסמו יצירות הביכורים שלו במוסף מיוחד של כתב העת "ספרות חדשה" (Servet-i Fünun) אשר יוחד לסופרים צעירים. באותה שנה ובזו שלאחריה ראו אור כמה משיריו בכתבי עת שונים. בשיריו אלה ניכר דמיון ליצירותיהם של המשוררים והסופרים הטורקים החשובים ג'נפ שהבטין (Cenap Şahabettin) ואהמט השים (Ahmet Haşim). משנת 1912 ואילך פרסם קטעי פרוזה בעיתון החשוב "תהודה" (Tanin).
בשנת 1913 עשה אטאיי את צעדיו הראשונים בשירות הממלכתי, ועבד במסגרתו במזכירויות של לשכת הווזיר הגדול ושל המשרד לענייני פנים. אטאיי הצטרף לשר הפנים דאז, טלאט פאשה, במסעו הרשמי לבוקרשט, ושלח מהבירה הרומנית כתבות לעיתון "תהודה". כתביו מאותה תקופה נשאו את חותם הזרם הפאן-טורקי והושפעו מתנועת טהרני השפה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

מתוקף תפקידו כקצין מילואים נשלח אטאיי במלחמת העולם הראשונה לסוריה, שם שימש כמזכירו האישי של ג'מאל פאשה. את זכרונותיו מהמלחמה בסוריה ובפלשתינה קיבץ בספרו "אש ושמש" משנת 1918. עם מינויו של ג'מאל פאשה לשר הצי שובץ אטאיי בתפקיד מנהל-משנה בלשכת השר.
באותה שנה ייסדו אטאיי וחבריו הסופר והעיתונאי אלי נג'י קרג'אן, הציר ושר החוץ לעתיד נג'מטין סדיק סדק וקזים שינסי דרסן את עיתון "הערב". השלושה פרסמו בו מאמרי תמיכה במלחמה לעצמאות. בשל עמדותיו הפטריוטיות שנשקפו ממאמריו הועמד אטאיי למשפט ב"בית הדין של נמרוט מוסטפא הכורדי" - כינויו העממי של בית הדין הצבאי, אשר הוקם על ידי ממשלת הווזיר הגדול דמט פריט פאשה, ונועד לשפוט פעילים לאומניים. על אטאיי נגזר עונש מוות, אם כי לאחר הניצחון בקרב אינונו השני שינה בית הדין את עמדתו, ואטאיי נחלץ מגזר הדין. ב-10 בספטמבר 1922 עזב את איסטנבול ועבר לאנטוליה.
ביוגרפיה > מלחמת העצמאות של טורקיה

אטאיי הוסיף לפרסם מאמרי תמיכה במלחמת העצמאות בעיתונים "תהודה" ו"הריבונות הלאומית" (Hakimiyet-i Milliye). בתום המלחמה מונה לחבר ב"ועדת הבדיקה למעשי 
האכזריות" (Tetkik-i Mezalim Heyeti), וסייר ברחבי אנטוליה המערבית עם עמיתיו 
לוועדה, הסופרת, המדינאית ואשת האקדמיה האלידה אדיפ אדיוואר, והסופרים יקופ קדרי קראוסמאנאולו ומהמט אסים אוס (Mehmet Asım Us). יחד תיעדו את אזורי החורבן שהותירו כוחות הצבא היווני.
ביוגרפיה > פועלו כציר פרלמנט

בשנת 1923 נבחר אטאיי לאספה הלאומית 
הגדולה, וכיהן בה 27 שנים ברציפות. בשנים 1923-1927 שימש כנציג מחוז 
בּוֹלוּ (Bolu), ובשנים 1927-1950 כציר מטעם מחוז אנקרה. בתוך כך 
הוסיף לכתוב מדי פעם מאמרי מערכת בעיתונים "הריבונות הלאומית", 
"האומה" (Ulus) ו"הלאום" (Milliyet). בטוריו צידד ברפורמות מבית מדרשו של אטאטורק ועל תהליך ההתמערבות. אטאיי התמנה לחבר במועצת השפה, 
שהייתה אמונה על התקנתו של הכתב הטורקי החדש והטמעתו. כמו כן היה חבר בוועד לתכנון עירוני 
של אנקרה, ועמד בראש הוועדה העירונית לפיתוח.
לאחר שחרורה של איזמיר נפגש אטאיי עם אטאטורק ורכש את ידידותו. את זכרונותיו 
מפרק זה של חייו קיבץ בספריו "דברים שסיפר לי אטאטורק" (1955), 
"צ'אנקייה" (1961) ו"מה היה אטאטורק?" (1968). הקרבה ששררה בין השניים, כמו גם 
העובדה שהיה עד לאירועים מכוננים, הקנו ליצירותיו חשיבות ייחודית.
שנתיים לאחר ניצחונה של המפלגה הדמוקרטית בבחירות שהתקיימו בשנת 1950 יסד אטאיי את העיתון "העולם" (Dünya), והמשיך ללמד סנגוריה על רפורמות אטאטורק, הפעם מספסלי האופוזיציה. הוא הוסיף לשמש כעורכו הראשי של העיתון עד יום מותו. ב-20 במרץ 1971, בעת שעשה באיסטנבול, לקה בלבו ונפטר. אטאיי נטמן בבית הקברות זינג'ירליקויו (Zincirlikuyu) שבחלקה האירופי של איסטנבול.
מקומו במרחב הספרותי

רשימות המסע והזכרונות שקיבץ אטאיי בספריו הם מהראשונים והמקוריים בסוגות ספרותיות אלה בטורקיה של עידן הרפובליקה. עם יצירותיו העיקריות נמנים הספרים הר הזיתים (Zeytin Dağı), "רומא הפשיסטית, טירנה הכמאליסטית ומקדוניה שאבדה", 
(Faşist Roma, Kemalist Tiran ve Kaybolmuş Makedonya) ו"שיחות שוק" (Pazar Konuşmaları).
בסגנונו הסיפורי המושך והבוטח ובלשונו הצלולה היה אטאיי מטובי הסופרים בשפה הטורקית. על אף הישירות שבשפתו 
הספרותית ופשטותה, הרי שהשתדל לשוות לה אופי תוסס ונמרץ. הוא פרסם בסוגות רבות ושונות, בהן קטעים סאטיריים ומאמרי מערכת בנושאים מדיניים. אטאיי היה מחשובי העיתונאים בעידן הרפובליקה ומהמשפיעים שבהם.
מקצת אמרותיו

אומה נעדרת אידיאלים תוכרע. הנסיגה אינה אידיאל.
ילדי טורקיה חייבים לדעת היטב מה היה הסכם סוור מביא עלינו, ולאן הסכם לוזאן הביאנו.
יצירתו

זכרונות
אש ושמש (זכרונות מהמלחמה בפלשתינה ובסוריה, 1918)
הר הזיתים (1932)
דברים שסיפר לי אטאטורק (1955)
מחברת שביתת הנשק של מוסטפא כמאל (1955)
צ'אנקייה (1961)
שנות השקיעה (1963)
זכרונותיו של אטאטורק (1914-1919)
מה אמר אטאטורק? (1968)
רשימות מסע
רומא הפשיסטית, טירנה הכמאליסטית ומקדוניה שאבדה (1930)
בנכר (1931)
רוסיה החדשה (1931)
מוסקבה-רומא (1932)
הים התיכון שלנו (1934)
על גדות התמזה (1934)
על גדות הדנובה (1938)
הודו (1944)
מחברת הנוסע (1946)
דברים שראיתי במסעותי (1970)
סאטירה
השעון הישן (1933)
מדוע לא להשתחרר (1953)
ייסורים (1955)
אמונה (1965)
השחרור (1966)
שיחות שוק (1966)
הדגל (1977)
רומנים
רומן (1932)
מחקרים
מסירות נפש של מהפכן (על חייו של אלי סואווי) (1954)
מהו כמאליזם (1966)
מכתבים מוועידת לונדון (1933)
הכנף הטורקית (1941)
משק כנפיים (1945)
מונוגרפיות
אטאטורק אבינו (לילדים) (1955)
קוביית יחידה

קוביית יחידה שאחד מקודקודיה בראשית הצירים
קוביית יחידה היא קובייה שכל מקצועותיה באורך 1 יחידת אורך.
הנפח של קובייה תלת-ממדית הוא 1 יחידת אורך מעוקבת (למשל מטר מעוקב עבור מטר), ושטח הפנים שלה הוא 6 יחידות אורך רבועות (למשל מטר רבוע עבור מטר). נקראת לעיתים גם "קובייה בגודל 1".
המונח "קוביית יחידה" או "היפרקוביית יחידה" מתייחס גם להיפרקוביה, קוביות במרחב n-ממדי, עבור ערכים של n שאינם 3. המונח גם מתייחס גם לקוביית היחידה הספיציפית שמונחת על ראשית הצירים וצלעותיה הם וקטורי היחידה הסטנדרטיים. לפי שימוש חוזר במשפט פיתגורס, אורכו של האלכסון הארוך ביותר בקובייה n-ממדית הוא השורש הריבועי של n.
ראו גם

קטע יחידה - היפרקוביית יחידה חד-ממדית
ריבוע יחידה - היפרקוביית יחידה דו-ממדית
קורפוס המילואים ה-40 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בדצמבר 1914 – סוף נובמבר 1918
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
קורפוס המילואים ה-40 (בגרמנית: XXXX. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-24 בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, כמפקדו הראשון מונה קרל ליצמן, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-79 וה-80. הקורפוס נערך בחזית המזרחית כחלק מהארמייה השמינית ונטל חלק במהלך הקרב השני על האגמים המזוריים, ובשנת 1915 כבש את קובנה. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך מתקפת אגם נארוץ', ובדצמבר 1916 הועבר לחזית המערבית ולחם בקרב ורדן ובארטואה. בקיץ 1917 הוא חזר למזרח, ובמהלך מתקפת קרנסקי לחם תחת פיקוד הארמייה האוסטרית השלישית. בסוף ינואר 1918 שוב חזר הקורפוס למערב, באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים

קרל ליצמן (24 בדצמבר 1914–6 באוגוסט 1918)
פאול גרינרט (6 באוגוסט 1918 1918–סוף נובמבר 1918)
קול המשנה

קול המשנה הוא מפעל לעידוד ושינון המשנה באמצעות מערכת קולית בטלפון.
על המפעל

המיזם תוכנן מתוך מטרה לעודד הספק וידע במשנה לילדים מהגיל בו הם מתחילים ללמוד משניות (גילאי 8-9) ועד לגילאי תלמידי ישיבה קטנה (גילאי 15-16). את העמותה הגה ויזם ראש ישיבת באר התורה הרב גבריאל יוסף לוי והיא מפוקחת על ידי ועדת רבנים ואנשי חינוך בנשיאות הרב ישראל גנס, מראשי ישיבת קול תורה.
על פי תורת הנסתר, לימוד ותפילה לעילוי נשמת נפטר מעלה את נשמתו ממדרגה למדרגה בעולם הבא. המפעל מאפשר הנצחה על ידי שינון אלפי משניות בפי תינוקות של בית רבן, ביום היארצייט. עבור אנשים עריריים או כאלו שאין צאצאים הלומדים עבורם, משובץ אברך שיאמר עליהם קדיש. בנוסף מוקדש הלימוד לזכר חללי פעולות איבה וחללי מערכות ישראל. מטרת המפעל הוא להשיג 6,000,000 שינוני משניות בשנה, להנצחת נספי השואה.
אופי הפעילות

המערכת הקולית מאפשרת למנויים שינון של עד 15 משניות ליום, תוך אפשרות האזנה להסברים רהוטים על ששת סדרי המשנה. בנוסף מופץ עלון חודשי גרפי ומושך המדרבן ילדים ללמוד 'משנה יומית', ובין היתר מתפרסמים בו סיפורים על גדולי ישראל, ומדור 'משנה ולקחה' – מוסר השכל שניתן להפיק מהמשנה החודשית.
נוסף על כך נהגתה תוכנית יומית ללימוד ושינון, שבמסגרתה נשלח לבית המנויים מדי חודש חוברת מהודרת, ובה 30 משניות המבוארות באופן צח וקולח לילדים, על מנת להעניק לימוד חווייתי. בחוברת מבחנים קצרים המסכמים את ביאורי המשנה, תוך אפשרות למנויים להשיב במערכת על התשובות הנכונות ולזכות בפרסים.
ראו גם

קול הלשון
קול הדף
המשנה היומית
קורפוס המילואים ה-27 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1914 – 22 בפברואר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
קורפוס המילואים ה-27 (בגרמנית: XXVII. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והיא כללה יחידות מממלכת סקסוניה ומממלכת וירטמברג. כמפקדו הראשון מונה אדולף פון קרלוביץ, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-53 וה-54. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטל חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועבר לחזית המזרחית. בשלהי 1917 הוא חזר למערב, תחילה החזיק בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 הוא הועבר לפלנדריה.  באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים

אדולף פון קרלוביץ (1 בספטמבר 1914–26 באוקטובר 1914)
ריכרד פון שוברט (27 באוקטובר 1914–6 בספטמבר 1916)
אוסקר פון ארנטל (6 בספטמבר 1916–15 ביוני 1917)
הנס קרוג פון נידה (15 ביוני 1917–9 בספטמבר 1918)
ברנהרד פון ואצדורף (9 בספטמבר 1918–22 בפברואר 1919)
קורפוס המילואים ה-41 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בדצמבר 1914 – סוף נובמבר 1918
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  הרמן פון פרנסואה 
 
קורפוס המילואים ה-41 (בגרמנית: XXXXI. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-24 בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, כמפקדו הראשון מונה הרמן פון פרנסואה, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-81 וה-82. לאחר שהות קצרה בחזית המערבית, הועבר הקורפוס לחזית המזרחית והוצב תחת פיקוד הארמייה ה-11. ב-14 במאי 1915 לחם הקורפוס במתקפת גורליצה-טרנוב, ובהמשך כבש את למברג. ב-11 בספטמבר 1915 מונה הנס פון גרונאו למפקד הקורפוס, במקום ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. הקורפוס לחם בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס לפלגת הארמייה גרונאו. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה, אולם הקורפוס המשיך להילחם, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים

הרמן פון פרנסואה (24 בדצמבר 1914–29 ביוני 1915])
ארנולד פון וינקלר (29 ביוני 1915–11 בספטמבר 1915)
הנס פון גרונאו (11 בספטמבר 1915–סוף נובמבר 1918)
פרדריק קוון

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1852 קינגסטון, ג'מייקה 
 פטירה:  6 באוקטובר 1935 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Golders Green Jewish Cemetery 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
פרדריק קוֹוֶן (באנגלית: Sir Frederic Hymen Cowen ‏ 29 בינואר 1852 - 6 באוקטובר 1935) היה פסנתרן, מנצח ומלחין יהודי-בריטי
חייו > ילדות ונעורים

קוון נולד בשם היימן פרדריק כהן בקינגסטון, ג'מאייקה, בנם החמישי והאחרון של פרדריק אוגוסטוס ואמילי כהן. שתיים מאחיותיו היו אליזבת רוז כהן, שחקנית והנרייטה כהן, ציירת.
בגיל ארבע הובא פרדריק לאנגליה, שם התמנה אביו לגזבר האופרה במה שמכונה כיום תיאטרון הוד מלכותה, ומזכיר פרטי לאיש אצולה, הארל דאדלי. המשפחה התגוררה בתקופה הראשונה באזור הידוע בשם "ונציה הקטנה" בלונדון. מורו הראשון היה הנרי ראסל ויצירתו הראשונה שיצאה לאור, "מינה-ואלס", הופיעה כשהיה בן שש בסך הכל. בגיל שמונה התפרסמה האופרטה הראשונה שלו, "גריבלדי". בעזרת מעסיקו של אביו למד פסנתר אצל יוליוס בנדיקט והלחנה אצל ג'ון גוס. הופעתו הראשונה כפסנתרן הייתה כמלווה לזמרת ששרה את שיריו המוקדמים, בקונצרט בברייטון, בראשית שנות ה-60' של המאה ה-19. את הרסיטל הראשון שלו נתן ב-17 בדצמבר 1863 בבית האופרה הישן של הוד מלכותה. כעבור שנה ביצע את הקונצ'רטו לפסנתר ברה מינור של מנדלסון בקונצרט בבית דאדלי בלונדון. שנה לאחר זאת ביצע לראשונה את שלישיית הפיאנו-פורטה שלו, עם יוזף יואכים ככנר ופֶּצֶה כצ'לן.
השכלה מוזיקלית

בסתיו 1865 הגיעו מוריו של קוון, גוס ובנדיקט, למסקנה, כי אינם יכולים לתרום עוד להשכלתו המוזיקלית והם המליצו לו לצאת ללימודים בגרמניה. קוון ניגש לתחרות השנייה למלגת מנדלסון, המעניקה לזוכה שלוש שנות לימודים באוניברסיטת לייפציג למוזיקה ולתיאטרון, והגיע למקום הראשון, אבל הוריו התערבו, כיון שלא היו מוכנים לוותר על חזקתם עליו, כפי שקבעו תנאי המלגה. תחת זאת, הסכימו לשלוח אותו למכון, אך כתלמיד עצמאי. המתחרה שזכה במלגה במקומו היה סוינרטון היפ. במכון למד קוון אצל מוריץ האופטמן (הרמוניה וקונטרפונקט, איגנץ מושלס (פסנתר) קרל ריינקה (הלחנה) ופרדיננד דויד (נגינה בהרכב).
בין חבריו ללימודים של קוון בלייפציג היו סווינרטון היפ, יוהאן סוונדסן, אוסקר ברינגר וסטיבן אדמס.
יצירותיו > אופרות

"פאולין" (ליציאון, לונדון, 1876)
"תורגרים" (תיאטרון דרורי ליין, לונדון, 1890)
Signa (ב-3 מערכות, תאטרו דאל ורמה, מילאנו, 1893. בהמשך בשתי מערכות, קובנט גארדן, לונדון 1894)
"הרולד או הכיבוש הנורמני" (קובנט גארדו, לונדון 1895)
יצירותיו > אופרטות

"גאריבלדי" (1860)
"אחד יותר מדי" (1874)
"רוח הקרנבל" (אופרטה לא גמורה, 1918)
"קומדי-אופרה" (אופרה קומית שלא בוצעה, 1921)
יצירותיו > יצירות אחרות לבמה ומוזיקה למחזות

"העלמה מאורליאן" (מוזיקה למחזה, 1871)
"הנער הכחול של מוניקה" (פנטומימה, 1917)
"קשר קופיד" (באלט קומי, 1918)
"הבקתה הקסומה" (מוזיקה למחזה, 1922)
יצירותיו > אורטוריות

"המבול" (1878)
"רות" (1887)
"יפתח" (לא גמורה, 1900)
יצירותיו > קנטטות קודש

"אורסולה הקדושה" (1881)
"ההשתנות" (1895)
יצירותיו > קנטטות חול

"עלמת הוורד" (1870)
"שודד הים" (1876)
"היפהפייה הנמה" (1885)
חג יוחנן המטביל" (1893)
"מעיין הפיות" (קולות נשים, 1891)
"הנימפיאה" (1893)
"תמונות כפריות" (קולות נשים, 1893)
"קיץ על הנהר" (קולות נשים, 1893)
"תמונות מחג המולד" (קולות נשים, 1894)
"ורד החיים" (קולות נשים, 1895)
"בת הים" (קולות נשים, 1896)
יצירותיו > יצירות אחרות למקהלה

"שיר הודיה" (1888)
"אודה לזכר קארל רוזה" (1890)
"הריעו לתפארת המלכות" (1897)
"אודה לייסורי הקדושים" (1898)
"אודת הכתרה" (1902)
"ג'ון גילפין" (1904)
"תנומה יפיל על אהוביו" (1907)
"הצעיף" (1910)
"מה נרקוד?" (1914)
יצירותיו > יצירות לסולן ותזמורת

"חלומו של אנדימיון" (1897)
יצירותיו > סימפוניות

סימפוניה מס' 1 בדו מינור (1869)
סימפוניה מס' 2 בפה מז'ור (1872)
סימפוניה מס' 3 בדו מינור, "הסקנדינבית" (1880)
סימפוניה מס' 4 בסי במול מינור, "הוולשית" (1884)
סימפוניה מס' 5 בפה מז'ור (1887)
סימפוניה מס' 6 במי מז'ור, "האידילית" (1897)
יצירותיו > יצירות תזמורתיות

אוברטורה ברה מינור (1866)
"אוברטורה פסטיבלית" (לפסטיבל נורוויץ') (1872)
"שפת הפרחים", סוויטה לבלט, קובץ 1 (1880)
סימפונייטה בלה מז'ור (1881)
"ניאגרה", אוברטורה אופיינית בדו מז'ור (1881)
"בימים עברו", סוויטה ברה מז'ור לכלי מיתר |(1883)
"שיר לכת ברברי", (1883)
"שני פרקים" (Deux Morceaux) ‏ (1883)
"שיר לכת" (לתערוכת פולקסטון) (1886)
אוברטורה בדו מז'ור (לתערוכת ליברפול) (1886)
"בארץ האגדה", סוויטה להלט (1896)
"ארבעה מחולות אנגליים בסגנון עתיק", קובץ 1 (1896)
"נשף הפרפרים", אוברטורה קונצרטנטית (1901)
"מארש ההכתרה" (1902)
"רפסודיה הודית" (1903)
שני קטעים (לתזמורת קטנה) (1903)
"חלומות בהקיץ" (1903)
סוויטה של מחולות אנגליים עתיקים, קובץ 2 ‏ (1905)
"החודשים" (1912)
"גביע הקסמים - המזל של אדנהול" (1934)
"וריאציות זעירות" (1934)
יצירותיו > קונצ'רטי

קונצ'רטו לפסנתר בלה מינור )(1869)
"קטע קונצרטי" (Concertstück) פנטזיה לפסנתר ותזמורת, נכתב לפדרבסקי ונוגן על ידו (1900)
יצירותיו > מוזיקה קאמרית

שלישיית פסנתר מס' 1 בלה מז'ור (1865)
שלישיית פסנתר מס' 2 בלה מינור (1868)
רביעיית מיתרים בדו מינור (1866)
פרדריק קוון כתב למעלה מ-300 שירים
כתביו

Haydn, Mendelssohn, Mozart, Rossini: all (London, 1912)
My Art and My Friends (London, 1913)
Music as she is Wrote (London, 1915)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  דיבל וספנסר, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  Winston James Baltzell, Complete History of Music. For Schools, Clubs, and Private Reading., pg. 500, Adamant Media Corporation (2001), ISBN 0543907392
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283655105171  PLWABN: 9810686853205606  ADB: cowen-sir-frederic-hymen-3272  BNE: XX1672829  BnF: cb148031948 (data)  GND: 116706066  ISNI: 0000 0000 8349 4739  LCCN: n82132710  MusicBrainz: 84afc1f8-0f8f-4121-b10c-f0e38180d2df  NKC: mzk2010593789  NTA: 217407633  SELIBR: 281260  SNAC: w6sx6r13  Trove: 1150975  VcBA: 495/365807  VIAF: 275974   WorldCat (עם VIAF): 275974
קורפוס המילואים ה-26 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  25 באוגוסט 1914 – 22 בדצמבר 1918 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
קורפוס המילואים ה-26 (בגרמנית: XXVI. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של אוטו פון היגל. הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-51 וה-52. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובאפריל 1915 לחם בקרב איפר השני. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום כחלק מהארמייה השנייה, ובאפריל 1917 תפסה עמדות באזור שמפאן בשם "קבוצת דורמואז". בקיץ 1918 לחם הקורפוס נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים

אוטו פון היגל (25 באוגוסט 1914–5 במרץ 1918)
אוסקר פון ואטר (6 במרץ 1918–22 בדצמבר 1918)
פרי כריסטי

כריסטי יחד עם קונדוליזה רייס
פרי גלדסטון כריסטי (Perry Gladstone Christie‏; נולד בנסאו, ב-21 באוגוסט 1943) הוא פוליטיקאי מאיי בהאמה, שכיהן כראש ממשלת איי בהאמה בשנים 2002–2007 ו-2012–2017.
כריסטי הוא אתלט לשעבר. הנהיג את המפלגה הליברלית הפרוגרסיבית. ב־1984 עזב את מפלגתו, אך חזר אליה כעבור זמן מה. הוא נבחר לתפקיד ראש הממשלה ב-2002 כאשר מפלגתו זכתה בבחירות לפרלמנט המקומי והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 2007, למעט תקופה קצרה ב-2005 אז סבל מהתקף שבץ והוחלף על ידי סגניתו סינתיה פראט. ב-2007 מפלגתו הפסידה בפרלמנט למפלגת התנועה הלאומית החופשית בראשות יוברט אינגרהם והוא הפך לראש האופוזיציה.
ב-2012 הוא זכה בבחירות פעם נוספת ומונה לראש ממשלה שוב. ב-2017 המפלגה סבלה ממפלה בבחירות שבמסגרתה איבדה 25 מ-29 המושבים שלה, ובכלל את המושב של מחוז הבחירה של כריסטי.
קובייה קטומה

קובייה קטומה
קובייה קטומה או הקסהדרון קטום היא פאון ארכימדי שפאותיו הן שישה מתומנים משוכללים ושמונה משולשים. לקובייה קטומה יש 24 קודקודים ו-36 מקצועות.
מאפיינים

את הקובייה הקטומה אפשר לבנות מקובייה שאורך מקצועה  3a, על ידי קיטום שמונה פירמידות משולשות ישרות, שאורך המקצוע של כל אחת מהן הוא  a, מן הקודקודים שלה.
שטח הפנים  A והנפח  V של תמניון קטום שאורך המקצוע שלו הוא  a הם:
| מצולעים ופאונים |
| --- | --- | --- |
| מושגים | מצולע • פאון • קודקוד • צלע • מקצוע • פאה • זווית חיצונית • אלכסון |  |
| מצולעים | מצולעים |  |
| לפי מספר צלעות | משולש • מרובע • מחומש • משושה • משובע • מתומן |  |
| משולשים | משולש ישר-זווית • משולש שווה-שוקיים • משולש שווה-צלעות |  |
| מרובעים | מקבילית • טרפז • טרפז שווה-שוקיים • מרובע ציקלי • דלתון • דלתון ריצוף • מעוין • מלבן • ריבוע |  |
| כוכבים | פנטגרם • מגן דוד • אניאגרם |  |
| תכונות | מצולע משוכלל • מצולע שווה-צלעות • מצולע קמור • כוכב |  |
| פאונים | פאונים |  |
| פאונים משוכללים | ארבעון • קובייה • תמניון • תריסרון • עשרימון |  |
| פאונים ארכימדיים | ארבעון קטום • קובוקטהדרון • קובייה קטומה • תמניון קטום • רומביקובוקטהדרון • קובוקטהדרון קטום • קובייה מסותתת • איקוסידודקהדרון • דודקהדרון קטום • איקוסהדרון קטום • רומביקוסידודקהדרון • איקוסידודקהדרון קטום • דודקהדרון מסותת |  |
| פאונים אחרים | פירמידה • מנסרה • אנטי-מנסרה • מקבילון • מעוינון • תיבה • איקוסיטטרהדרון |  |
| תכונות | פאון משוכלל • פאון משוכלל למחצה • פאון ארכימדי |  |
| הכללות | הכללות |  |
| הכללות | סימפלקס • היפרקובייה • טסרקט |  |