stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיריל סרברניקוב

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1969 (בן 55) רוסטוב על הדון, ברה"מ 
 שם לידה:  Кирилл Семёнович Серебренников 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 פרסים והוקרה:  2016 Cannes Film Festival (2016)  פרס התאטרון האירופי (2017)  פרס פרנסואה שאלה  קינוטאבר  מסדר האמנויות והספרות  פרס ניקה  מפקד מסדר האמנויות והספרות  מסכת הזהב  הקריסטל של טורנדוט  פרס TEFI 
 
קיריל סמיונוביץ סרברניקוב (ברוסית: -Кирилл Семёнович Серебренников, נולד ב-7 בספטמבר 1969) הוא במאי תיאטרון וקולנוע ומעצב תיאטרון רוסי. מאז 2012 שימש מנהל אמנותי של מרכז גוגול במוסקבה ותואר כאחד מבמאי התיאטרון המובילים ברוסיה.
חיים וקריירה

סרברניקוב נולד לאב יהודי ולאם אוקראינית. אביו היה מנתח ואילו אמו הייתה מורה לשפה וספרות רוסית. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת רוסטוב עם תואר שני בפיזיקה בשנת 1992. לסרברניקוב אין השכלה בתחום התיאטרון אך ביים את הצגת התיאטרון הראשונה שלו בשנת 1994 והמשיך לביים סרטוני מוזיקה ופרסומות.
בשנת 2001 העלה את ההפקה הראשונה שלו במוסקבה. הוא העלה הפקות דרמה בתיאטרון צ'כוב במוסקבה, בתיאטרון הלאומי הלטבי ובתיאטרון האומות והיה פעיל בהפקות אופרה לתיאטרון מרינסקי ותיאטרון בולשוי ברוסיה, שם היה גם במאי במה ומעצב בלט, אופרה של שטוטגרט בגרמניה.
סרברניקוב הוא אחד הבמאים האמנותיים של פסטיבל הטריטוריה במוסקבה. מאז 2008 הוא פרופסור בבית הספר של התיאטרון האמנותי במוסקבה. הפקותיו הוצגו בפסטיבל ווינר פסטווכן ובפסטיבל אביניון. סרטיו הוקרנו בפסטיבל קאן פסטיבל לוקארנו, פסטיבל רומא ופסטיבל הקולנוע הבינלאומי בוורשה בו זכה סרטו יום יורי בפרס הגדול.
בשנת 2012 מונה למנהל האמנותי של מרכז גוגול.
ב-23 במאי 2017 פשטו סוכנויות אכיפת החוק על דירתו של סרברניקוב ומתקני מרכז גוגול בקשר למעילות לכאורה ב"סטודיו השביעי", עמותה שהוקמה על ידי סרברניקוב. כמה מדמויות התרבות הבולטות ברוסיה ראו בפשיטה המתוקשרת על דירתו כצעד פוליטי שנועד להרתיע את סרברניקוב ואחרים מלבקר את הממשלה. סרברניקוב מתח ביקורת על הסיפוח הרוסי של קרים בשנת 2014 ותמך בקהילה הלהט"בית ברוסיה). ולדימיר אורין, ויבגני מירונוב, בין השאר, במאי 2017 הביעו את תמיכתם בסרברניקוב במכתב שהועבר לנשיא ולדימיר פוטין.
ב-22 באוגוסט 2017 עוכב סרברניקוב על ידי ועדת החקירות הפדרלית של רוסיה, בחשד כי ביסס תוכנית הונאה על סבסוד ממלכתי שקיבל הסטודיו השביעי מממשלת רוסיה משנת 2011 עד 2014. על פי גורם שצוטט על ידי אינטרפקס, במקרה של "מרכז גוגול" נגנבו כספי התקציב לשנת 2014 במה שגרם למדינה נזק בשווי של כמה מיליוני דולרים. מקורות אחרים אומרים כי בסך הכל קצת יותר ממיליון רובל. סרברניקוב הוכנס למעצר בית עד 19 באוקטובר. במאי השביעי לשעבר של הסטודיו, יורי איטין, כבר הוכנס למעצר בית ב-31 במאי 2017. רואת החשבון הראשית לשעבר של הסטודיו השביעי, נינה מסליאבה, מסרה את הצהרתה למשטרה ומוחזקת במעצר מאז. ב-26 ביוני 2020, נערך משפטו של סרברניקוב, במהלכו הואשם בגנבת 129 מיליון רובל באמצעות הונאה והטעייה, כשהפרקליטות דורשת עונש של 6 שנות מאסר. בסופו של דבר, בית המשפט גזר 3 שנות מאסר על תנאי וקנס של 800 אלף רובל. ב-28 במרץ 2022 בית המשפט בחמובניקי, מוסקבה הסיר את הרישום הפלילי מהבמאי ולאחר ששילם את הקנס שהוטל עליו למשרד התרבות, בית המשפט קיבל את עתירתו לבטל את עונש המאסר והוא שוחרר. ב-29 במרץ 2022 נמלט מרוסיה לצרפת.
פילמוגרפיה > קולנוע

נטול לבוש (1998)
ראגין (2004)
לגלם את הקורבן (2006)
יום יורי (2008)
קראש: 5 סיפורי אהבה (2009)
בגידה (2012)
הסטודנט (2016)
קיץ (2018)
השפעת של פטרוב (2021)
אשתו של צ'ייקובסקי (אנ') (2022)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

רוסטוב-אבא (2001), 10 פרקים
יומנו של רוצח (2002), 12 פרקים
סיפורי מיטות (2003)
פרסים

פרס אירופה למציאות תיאטרלית חדשה בחסות הנציבות האירופית (2017)
הערות שוליים

↑  "Kirill Serebrennikov – Russiapedia Cinema and theater Prominent Russians". russiapedia.rt.com. נבדק ב-2016-08-25.
↑  E.W. (28 אוג' 2017). "The White House has become a cultural wasteland". The Economist. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2017-04-21. נבדק ב-2016-10-28. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "ТЕРРИТОРИЯ // Kirill Serebrennikov". territoryfest.com. אורכב מ-המקור ב-2016-09-15. נבדק ב-2016-08-25.
↑  "Kirill Serebrennikov – Russiapedia Cinema and theater Prominent Russians". russiapedia.rt.com. נבדק ב-2016-08-25.
↑  "People". bolshoi.ru. נבדק ב-2016-08-26.
↑  Cappelle, Laura (2015-07-23). "A Hero of Our Time, Bolshoi Ballet, Moscow — review". Financial Times. ISSN 0307-1766. נבדק ב-2016-08-26.
↑  ""Salome" an der Stuttgarter Staatsoper: Tage des Terrors | Kultur Info | SWR2" (בגרמנית). נבדק ב-2016-08-25.
↑  oe1.orf.at. "Serebrennikow inszeniert "Tote Seelen"". נבדק ב-2016-08-25.
↑  "Kirill Serebrennikov - Festival d'Avignon". www.festival-avignon.com. נבדק ב-2016-08-25.
↑  "Uchenik by Kirill Serebrennikov - Festival de Cannes 2016". www.festival-cannes.com. נבדק ב-2016-08-25.
↑  "МХТ им. А. П. Чехова: Кирилл Серебренников". mxat.ru. נבדק ב-2016-08-25.
↑  "Kirill Serebrennikov". en.gogolcenter.com. אורכב מ-המקור ב-2017-08-22. נבדק ב-2016-08-25.
↑  Nechepurenko, Ivan (2017-05-24). "Police Raids Targeting Moscow Director Set Off Fears of a Crackdown". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-05-25.
↑  "Machine Against the Stage: Authorities Target Edgy Theater Director" (באנגלית). נבדק ב-2017-05-25.
↑  Bennetts, Marc; agencies (2018-01-16). "Russian film stars offer support to director in fraud case". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-01-17.
↑  "Евгений Миронов передал Путину письмо в защиту Кирилла Серебренникова — Meduza". Meduza (ברוסית). נבדק ב-2017-05-25.
↑  В квартире режиссера Кирилла Серебренникова и «Гоголь-центре» проходят обыски, kommersant.ru, May 23, 2017 (in Russian)
↑  Обыски у режиссера Серебренникова связали с делом о растрате, interfax.ru, May 23, 2017 (in Russian)
↑  "СК сообщил о задержании Серебренникова по подозрению в мошенничестве". РБК. נבדק ב-2017-08-22.
↑  "Russian theatre director Serebrennikov held in fraud case". BBC News (באנגלית בריטית). 2017-08-22. נבדק ב-2017-08-22.
↑  Walker, Shaun; agencies (2017-08-23). "Russian court puts theatre director under house arrest". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-08-23.
↑  Felperin, Leslie (2006-06-22). "Review: 'Playing the Victim'" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2016-08-25.
↑  Lodge, Guy (2016-05-13). "Cannes Film Review: 'The Student'" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2016-08-25.
↑  "Серебренникову дали престижную международную премию". נבדק ב-2017-08-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810651152105606  BNE: XX5539084  GND: 1051751071  ISNI: 0000 0000 4278 3585  LCCN: no2007019879  LNB: 000225912  NTA: 409022500  RERO: 02-A027304467  SUDOC: 236204017  VIAF: 12078499   WorldCat (עם VIAF): 12078499
נשר לבן-ראש

| נשר לבן-ראש |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: נשרי העולם הישן
סוג:: Trigonoceps 
מין:: נשר לבן-ראש
שם מדעי
 Trigonoceps occipitalis ‏ברצ'ל, 1824
תחום תפוצה


נשר לבן-ראש (שם מדעי: Trigonoceps occipitalis) הוא מין ממשפחת הנציים מתת-משפחת נשרי העולם הישן והוא מין יחיד בסוג Trigonoceps.
מאפיינים

הנשר לבן הראש חי רק באפריקה ודואה בחיפוש אחר נבלות כשבלילות הוא ישן על ענפים הסמוכים למים. הוא עוף גדול וחזק ראשו וצווארו קירחים ומקורו ורוד וקצהו לבן, נוצות כנפיו חומות, הבטן לבנה והזנב שחור.
אורכו של הנשר לבן הראש 72–85 ס"מ, מוטת כנפיו 207–230 ס"מ. משקל הנשר מגיע עד 4 ק"ג אך הנקבות יכולות לשקול עד 4.7 ק"ג.
הנשר לבן הראש מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
הערות שוליים

↑  נשר לבן-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
| נשרי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| עוזנייה שחורה (סוג ומין יחיד) | עוזנייה שחורה |  |
| נשר | נשר מקראי • נשר דרומי • נשר הודי • נשר אפריקני • נשר ההימלאיה • נשר בנגלי • נשר הכף • נשר צר-מקור |  |
| נשר לבן-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר לבן-ראש |  |
| עוזניית הנגב (סוג ומין יחיד) | עוזניית הנגב |  |
| נשר אדום-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר אדום-ראש |  |
| פרס (סוג ומין יחיד) | פרס |  |
| נשר הדקלים (סוג ומין יחיד) | נשר הדקלים |  |
| נשר אפור-כיפה (סוג ומין יחיד) | נשר אפור-כיפה |  |
| רחם (סוג ומין יחיד) | רחם |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשר לבן-ראש עף בתוך הפארק הלאומי קרוגר
דייוויד היולט

| --- | --- |

דייוויד היולט בכנס קומיק-קון, 2007
 לידה:  18 באפריל 1968 (בן 56) רד היל, אנגליה
 שם לידה:  David Ian Hewlett 
 מדינה:  קנדה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  Royal St. George's College 
 בן או בת זוג:  Soo Garay (2000–2004) 
 http://www.davidhewlett-fr.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד היולט (באנגלית: David Hewlett; נולד ב-18 באפריל 1968) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע קנדי שהתפרסם בעקבות תפקידו בסדרה סטארגייט אטלנטיס שצולמה בשנים 2004 עד 2009, בה שיחק את ד"ר רודני מקיי, מדען ומומחה לטכנולוגיה קדמונית.
ביוגרפיה

היולט נולד ברד היל, אנגליה. הוא עבר לקנדה עם משפחתו בעודו בן ארבע.
קריירה

בשנת 1990 שיחק בקומדיה הרומנטית "איפה שהלב", לצד אומה תורמן וכריסטופר פלאמר. ב-1997 שיחק במותחן הפסיכולוגי "יום רע ברחוב" בכיכוב צ'ארלי שין.שיחק בהופעת אורח במספר פרקים של הסדרה "סטארגייט SG-1", דמותו הנרקיסיסטית והצינית זכתה לאהדה רבה בקרב הצופים ולכן הוחלט לשלבה כדמות קבועה וראשית בסדרת הספין "סטארגייט אטלנטיס" [דרוש מקור].
בשנת 2006 כתב וביים את הסרט "ארוחת בוקר של כלב", סרט קנדי עצמאי בהשתתפות אחותו קייט היולט וכמו כן בהשתתפות חבריו לקסאט בסטארגייט אטלנטיס רייצ'ל לוטריל, כריסטופר ג'אדג' ופול מקגיליון.
בשנת 2007 הופיע היולט בהופעת אורח בסדרה "מקלט באפלה".
בשנת 2015 שיחק בתפקיד חוזר של תאלבור קאלצ'ק בסדרת המדע הבדיוני "חומר אפל". בשנת 2016 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה האמריקאית "הון שלטון". בשנת 2021 שיחק בסרטו של גיירמו דל טורו "סמטת הסיוטים".
פילמוגרפיה > קולנוע

The Darkside ‏- 1987
Pin‏ - 1988
Treed Murray - 2001
Ice Men‏ - 2005
הלן - 2009
חשופות - 2010
כוכב הקופים: המרד - 2011
צורת המים - 2017
הקרב על מידוויי - 2019
סמטת הסיוטים - 2021
פילמוגרפיה > טלוויזיה

סטארגייט יוניברס (2011)
Suits‏ (2016)
Murdoch Mysteries‏ (2017-2016)
Departure‏ (2021)
גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022)
קרלי קלוס

| --- | --- |

קלוס, 2014
 לידה:  3 באוגוסט 1992 (בת 32) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  סנט לואיס 
 השכלה:  בית ספר גאלאטין  תיכון ובסטר גרובס 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 מעסיק:  אסתי לאודר, Marc Jacobs, קלווין קליין (חברה), ויקטוריה'ס סיקרט, זאק פוזן 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  ג'ושוע קושנר (אוקטובר 2018–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 www.karliekloss.com
 
קלוס, 2019
קרלי אליזבת קלוס (באנגלית: Karlie Elizabeth Kloss; נולדה ב-3 באוגוסט 1992) היא דוגמנית ויזמית אמריקאית שהתגיירה. נודעת בעיקר כדוגמנית ("מלאכית") מסלול של חברת ההלבשה התחתונה "ויקטוריה'ס סיקרט".
קורות חיים

קלוס נולדה וגדלה בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, דני, ופולני. הוריה הם טרייסי (במקור: פיירס), במאית פרילנסרית, וקורט קלוס, רופא. לה שלוש אחיות. ב-1994 עברה עם משפחתה לסנט לואיס, מיזורי. בצעירותה למדה בלט. למדה בבית ספר תיכון במיזורי.
בשנים 2015–2016 לקחה פסק זמן לשנתיים מהדוגמנות, כדי ללמוד בבית הספר גלאטין של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנת 2011 פרצה קלוס, כשנבחרה להיות מלאכית (דוגמנית) בתצוגות האופנה של חברת ההלבשה התחתונה האמריקאית "ויקטוריה'ס סיקרט", שם כיכבה מדי שנה עד 2015, כשהחליטה לקחת פסק זמן מהדוגמנות בשביל הלימודים.
בשנת 2015 הקימה קלוס את המוסד ללא כוונת רווח "Kode With Klossy" שמטרתו לעודד נערות צעירות ללמוד לתכנת ולהפוך למובילות בענף הטכנולוגיה.
ב-2018 פורסם שהיא תחליף את היידי קלום בהנחיה (ובהפקה בפועל) של תוכנית המציאות "פרויקט מסלול", בעונתה ה-17.
בנובמבר 2020 פורסם כי היא חתמה עם סוכנות הכישרונות UTA (אנ').
אקטיביזם בעד ישראל

באוקטובר 2023, קלוס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום, ומגנה את האלימות של חמאס.
חיים אישיים

ב-2012 החלה בזוגיות עם איש העסקים האמריקאי-יהודי ג'ושוע קושנר, אחיו של ג'ארד קושנר (חתנו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ). ביולי 2018 הודיעה על האירוסים של הזוג, כחודש לאחר שקלוס השלימה את תהליך הגיור שלה. באוקטובר 2018 נישאו שניהם בניו יורק.
גיסתה דרך ג'ארד קושנר (אחיה של בעלה) היא האמריקאית הגיורת, איוונקה טראמפ (בתו של דונלד טראמפ).
קלוס היא חברה טובה של הזמרת טיילור סוויפט, והיא אף הופיעה עמה בווידאו קליפ לשיר "Bad Blood" של סוויפט, שיצא במאי 2015. שתיהן כיכבו גם על שער המגזין "ווג" במרץ 2015, בו שתיהן התראיינו והצטלמו ביחד.
הערות שוליים

1 2  איתי יעקב, הדוגמנית המתגיירת שנכנסת למשפ' טראמפ: הכירו את קרלי קלוס, באתר Xnet‏, 25 ביולי 2018
1 2  Karlie Kloss Signs With UTA (Exclusive) | Hollywood Reporter
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Karlie Kloss Is Engaged to Joshua Kushner: 'Their Hearts Are Full'".
↑  Rosa Doherty, Supermodel Karlie Kloss converts to Judaism, www.thejc.com, ‏25.07.2018
↑  Harwood, Erika. "Karlie Kloss and Josh Kushner's Wedding Will Have an Unbelievable Guest List".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018054995  VIAF: 972153775040261550006   WorldCat (עם VIAF): 972153775040261550006
סיפורת פוליטית

אריסטופאנס
אפלטון
תומאס מור
יאן קוחנובסקי
מיגל דה סרוונטס
ג'ונתן סוויפט
וולטייר
ג'וליאן אורסין ניימביץ '
הארייט ביצ'ר סטואו
צ'ארלס דיקנס
איוואן טורגנייב
לב טולסטוי
בולסלאוס פרוס
אדוארד בלאמי
ג'וזף קונרד
ג'ון סטיינבק
ג'ורג' אורוול
סיפורת פוליטית (Political fiction) משתמשת בנרטיב כדי להגיב על אירועים, מערכות ותיאוריות פוליטיות. יצירות של סיפורת פוליטית, כמו רומנים פוליטיים, לרוב "מבקרות ישירות חברה קיימת או מציגות מציאות אלטרנטיבית, אפילו פנטסטית". הרומן הפוליטי חופף לעיתים לרומן החברתי, הרומן הפרולטרי ולסיפורת מדעי החברה.
"המדינה" של אפלטון, ז'אנר הדיאלוג הסוקרטי שנכתב בסביבות שנת 380 לפני הספירה, הייתה אחת היצירות המשפיעות ביותר בעולם על הפילוסופיה ועל והמחשבה המדינית, אינטלקטואלית והיסטורית כאחד. "המדינה" עוסקת באתיקה, בידע ובצדק (δικαιοσύνη), בסדר ובאופייה של עיר-המדינה הצודקת והאדם הצודק. יצירות משפיעות נוספות העוסקות בנושאים פוליטיים הן "אוטופיה" של תומאס מור (1516), "גוליבר" של ג'ונתן סוויפט (1726), "קנדיד" של וולטייר (1759), ו"אוהל הדוד תום" של הארייט ביצ'ר סטואו (1852).
סיפורת פוליטית משתמשת לעיתים קרובות בסאטירה, בז'אנרים האוטופיים והדיסטופיים. זה כולל דיסטופיות טוטליטריות של ראשית המאה העשרים כמו "עקב הברזל" של ג'ק לונדון, "זה לא יכול לקרות כאן" של סינקלייר לואיס ו-"1984" של ג'ורג' אורוול.
סאטירה פוליטית

מחזותיו של המחזאי היווני אריסטופאנס ידועים בסאטירה הפוליטית והחברתית שלהם, ובמיוחד בביקורתו על הגנרל האתונאי העוצמתי, קליאון, במחזות כמו "הפרשים". אריסטופאנס ראוי לציון גם בשל הרדיפה שעבר. מחזותיו של אריסטופאנס סבו סביב דימויים של זוהמה ומחלות. סגנון ניבול הפה שלו אומץ על ידי המחזאי היווני מנאנדרוס, הנחשב לאבי הקומדיה החדשה שבמחזהו המוקדם, "שיכרות", יש התקפה על הפוליטיקאי קלימדון.
"הצעה צנועה" של ג'ונתן סוויפט (1729) הוא מאמר סאטירי נוקב ברוח יובנאליס, שנכתב במאה ה-18, בו הוא מציע כי האירים העניים יקלו על צרותיהם הכלכליות על ידי מכירת ילדיהם כמזון לג'נטלמנים ולגברות העשירים. ההגזמה השימוש שהוא עושה בהיפרבולה - אמצעי רטורי שמהותו תיאור מוגזם ומופרז, נועד ללעוג לגישות חסרות לב הננקטות כלפי עניים, כמו גם למדיניות הבריטית כלפי האירים בכלל.
"חוות החיות" של ג'ורג' אורוול (1945) היא נובלה אלגורית ודיסטופית המתארת באופן סאטירי את המהפכה הרוסית של 1917 ואת התקופה הסטליניסטית של ברית המועצות. אורוול, סוציאליסט דמוקרטי, היה מבקרו של ג'וזף סטלין והיה עוין כלפי הסטליניזם המוסקבאי - גישה שעוצבה בו כתולדה מחוויותיו במהלך מלחמת האזרחים בספרד. ברית המועצות, כך האמין, הפכה לדיקטטורה אכזרית, שנבנתה על פולחן אישיות ונאכפה באמצעות מדיניות הטיהורים הגדולים. אורוול תיאר את "חוות החיות" שלו כ"סיפור סאטירי נגד סטלין", ובמאמרו "מדוע אני כותב" (1946) הוא כתב "שחוות החיות" היה הספר הראשון בו ניסה, מתוך מודעות מלאה "למזג מטרה פוליטית ותכלית אמנותית לשלמות אחת."
יצירתו המפורסמת ביותר של אורוול, עם זאת, היא "אלף תשע מאות שמונים וארבע" (פורסמה ב-1949), אשר רבים מהמונחים והמושגים המופיעים בה, כגון "האח הגדול", "מחשבה כפולה", "שיחדש", "חדר 101", "מכשיר הפיקוח", "2 + 2 = 5", ו"חור בזיכרון", נכנסו לשימוש נפוץ. "אלף" "תשע מאות שמונים וארבע" הפכה לפופולרי את המושג "אורווליאן" ("Orwellian") המתאר הונאה רשמית, מעקב חשאי ומניפולציה של תיעוד מוקלט על ידי מדינה טוטליטרית או סמכותנית.
המאה ה-16

מחזהו של המשורר יאן קוחנובסקי, "פיטוריו של השליח היווני"(1578), הטרגדיה הראשונה שנכתבה בשפה הפולנית, מגוללת אירוע שקדם למלחמת טרויה, ונושאו המרכזי - אחריות המדינאות, מהדהד עד ימינו.
המאה ה-18

הקומדיה הפוליטית, "שיבת המשנה" (1790), מאת ג'וליאן אורסין ניימשביץ'- משורר, מחזאי, מדינאי וחבר לנשק של תדיאוש קושצ'ושקו - נכתב במשך כשבועיים בזמן שניימשביץ' שימש כסגן בסיים (הפרלמנט) של האיחוד הפולני-ליטאי בין 1788–1792. הצגת הבכורה של הקומדיה, שהתקיימה בינואר 1791, הייתה הצלחה אדירה, עוררה דיון נרחב, הודעות תקשורת מלכותיות והתכתבויות דיפלומטיות מרובות. כפי שקיווה ניימשביץ', קומדיה זו הפכה לסמן שקבע את הדרך למעברה של פולין לחוקת 3 במאי 1791 הנחשבת לחוקתה הראשונה של אירופה, ולחוקה הלאומית השנייה והמודרנית העולמית, לאחר שהחוקה של ארצות הברית הוכרזה בשנת 1789. הקומדיה מציבה אלו מול אלו תומכים נגד מתנגדים של הרפורמות הפוליטיות: של ביטול הבחירות החופשיות למלכות פולין ; של ביטול החקיקה ההרסנית - "הליברום ווטו" ; של הענקת זכויות נרחבות יותר לאיכרים ולאנשי עיר; של ריסון הפריבילגיות של המעמד האצילי שברובו מתעניין בעצמו; ושל קידום המעורבות הפולנית בעניינים בינלאומיים, מתוך אינטרס להפסיק את הביזה שעשו בה שכנותיה, רוסיה, פרוסיה ואוסטריה (שתשלים בשנת 1795 את הפירוק של חבר העמים הפולני-ליטאי). המרכיב הרומנטי בקומדיה מסופק על ידי יריבות המתפתחת בין רפורמטור לשמרן על ליבה של גברת צעירה - בו זוכה לבסוף התומך ברפורמות.
רומן המאה ה-19

דוגמה מוקדמת לרומן הפוליטי הוא "הארוס" "The Betrothed)" 1827) מאת אלסנדרו מנצוני, רומן היסטורי איטלקי. הרומן ממוקם בצפון איטליה, בשנת 1628, במהלך השנים המדכאות של השלטון הספרדי, והוא נתפס לפעמים כמתקפה מצועפת על האימפריה האוסטרית, ששלטה באיטליה בזמן שנכתב הרומן. הוא נחשב לרומן המפורסם ביותר והנקרא ביותר בשפה האיטלקית.
בשנות הארבעים של המאה העשרים] כתב הפוליטיקאי הבריטי בנג'מין דיזראלי טרילוגיה של רומנים העוסקים בנושאים פוליטיים. עם "קוניגסבי; או, הדור החדש" (1844), ד'יזראלי, לדעתו של ההיסטוריון רוברט בלייק, "השריש בז'אנר הרומן רגישות פוליטית, תוך שאימץ את האמונה כי עתידה של אנגליה כמעצמה עולמית אינו תלוי בגווארדיה הישנה והשאננה, אלא בפוליטיקאים צעירים ואידיאליסטים. " אחרי "קונינגסבי," הגיע "סיביל; או, שתי האומות" (1845), רומן פוליטי נוסף, שהיה פחות אידיאליסטי ופוקח עיניים יותר "מקונינגסבי"; כותרת המשנה שלו - "שני העמים" התייחסה לפער הכלכלי והחברתי העצום שבין המיעוט המיוחס לבין המעמדות העובדים המקופחים. האחרון בטרילוגית הרומן הפוליטי של ד'יזראלי, "טנקרד; או, מסע הצלב החדש" (1847), חיזק את תפקידה של הכנסיית האנגלית בהחייאת הרוחניות התשושה של בריטניה.
איוואן טורגנייב כתב את "אבות ובנים" (1862) כתגובה לפילוג התרבותי ההולך וגובר שראה בין הליברלים של רוסיה של שנות ה-30 וה - 40 של המאה ה-19, לבין התנועה הניהיליסטית הרוסית המתחזקת בקרב דור הבנים. גם הניהיליסטים וגם הליברלים של שנות השלושים של המאה העשרים חיפשו לייצר ברוסיה שינוי חברתי מבוסס תפיסה מערבית. בנוסף, שני אופני המחשבה הללו היו מנוגדים לסלבופיליות, התנועה האינטלקטואלית שגרסה כי דרכה של רוסיה נעוצה ברוחניותה המסורתית. הרומן של טורגנייב היה אחראי לקידום פופולריות המונח "ניהיליזם", אשר נעשה נפוץ ביותר לאחר פרסום הרומן.
הרומן של הסופר הפולני בולסלאו פרוס, "פרעה" (1895), ממוקם במצרים, בשנים 1087 – 85 לפנה"ס, בתקופה שבאותה מדינה נחוו מתחים פנימיים ואיומים חיצוניים שיגיעו לשיאם עם נפילת שושלת העשרים והממלכה החדשה. הגיבור הצעיר, רעמסס, לומד כי מי שיאתגר את הכוחות החזקים הם פגיעים ונתונים לסכנות של פיתוי, הסתה, השמצה, הפחדה והתנקשות. אולי השיעור המשמעותי ביותר אותו קלט רעמסס באיחור, כבר כפרעה, הוא חשיבותו של הידע לעוצמה. חזונו של פרוס על נפילתה של ציוויליזציה קדומה שואב חלק מכוחו מהמודעות האינטימית של המחבר לקיצו של חבר העמים הפולני-ליטאי בשנת 1795, מאה שנים לפני שהשלים את כתיבת "פרעה". את המודעות הפוליטית הזו חלק פרוס עם בן מולדתו, הסופר הצעיר ממנו בעשור שנים, ג'וזף קונרד, שהיה מעריץ של כתביו של פרוס. "פרעה" תורגם ל-20 שפות ועובד לסרט עלילתי פולני בשנת 1966. ידוע גם שפרעה היה הספר האהוב על ג'וזף סטלין.
רומן המאה העשרים

ג'וזף קונראד כתב כמה רומנים העוסקים בנושאים פוליטיים: "נוסטרומו (1904)", "הסוכן הסודי" (1907) "ותחת עיניים מערביות" (1911). "נוסטרומו" (1904) מתרחש תוך מהפך פוליטי במדינת קוסטגואנה הדרום-אמריקאית, היכן שהסוור האמין ממוצא איטלקי, ג'ובאני בטיסטה פידנזה - שם האפונים של נוסטרו - (באיטלקית"האיש שלנו") - מקבל הוראה מאדונו, צ'ארלס גולד, בעל מכרות כסף ממוצא אנגלי, לקחת את אוצרות הכסף שלו לחו"ל כדי שלא ייפול לידי המהפכנים. תפקידה של הפוליטיקה הוא בעל חשיבות עליונה "בסוכן הסודי", שכן הדמות הראשית, ורלוק, עובדת עבור ארגון מעין-פוליטי. המזימה להשמדת מצפה הכוכבים של גריניץ' היא כשלעצמה אנרכיסטית. ורלוק טוען כי ההפצצה "חייבת להיות הרסנית גרידא" וכי האנרכיסטים שישתתפו בהם כאדריכלי הפיצוץ "צריכים להבהיר ש[הם] נחושים לחלוטין לעשות ניקיון כללי ביצירה החברתית כולה." עם זאת, המתכונת הפוליטית של האנרכיזם נשלטת בסופו של דבר ברומן: המעשה היחיד המונע פוליטית כביכול מתוזמר על ידי סוכנות ממשלתית חשאית. הרומן הפוליטי השלישי של קונראד, "תחת עיניים מערביות", קשור להיסטוריה הרוסית. קהל הקוראים הראשון שלו קרא רומן זה על רקע המהפכה הכושלת של 1905 ובצל התנועות והדחפים שירקמו עור וגידים כמהפכות של 1917. גם לנובלה הקודמת של קונראד, לב המאפליה (1899), היו השלכות פוליטיות, בתיאור הביזההקולוניאלית האירופית באפריקה, שקונראד היה עד לה במהלך העסקתו בקונגו הבלגית.
הרומן של ג'ון סטיינבק ", ענבי הזעם" (1939) הוא תיאור מלא להט של מצוקת העניים. עם זאת, רבים מבני דורו של סטיינבק תקפו את השקפותיו החברתיות והפוליטיות. בריאן קורדיאק כותב: "סטיינבק הותקף כתועמלן וסוציאליסט משמאל ומימין הספקטרום הפוליטי. החריפות ביותר מהמתקפות הללו הגיעו מהחקלאים המאוגדים בקליפורניה; הם לא היו מרוצים מהאופן בו תוארו בספר עמדותיהם והתנהלותם של החקלאים בקליפורניה כלפי המהגרים. הם הוקיעו את הספר כ"צרור שקרים" ותייגו אותו "כתעמולה קומוניסטית". היו שהאשימו את סטיינבק בכך שהגזים בתנאי המחנה כדי להבהיר נקודה פוליטית. סטיינבק ביקר במחנות זמן רב לפני פרסום הרומן וטען כי טבעם הלא אנושי הרס את רוחם של המתנחלים.
"האמריקאי השקט" (1955) הרומן של הסופר האנגלי גרהם גרין מטיל ספק ביסודות המעורבות האמריקאית הגוברת בווייטנאם בשנות החמישים. הרומן זכה לתשומת לב רבה בזכות תחזיתו את תוצאת מלחמת וייטנאם ומדיניות החוץ האמריקאית שלאחר מכן מאז שנות החמישים. גרהם גרין תיאר פקיד אמריקני בשם פייל כמסונוור על ידי האמריקניזם עד כדי כך שהוא לא יכול לראות את הפורענויות שהוא מביא על הווייטנאמים. הספר משתמש בחוויותיו של גרין ככתב מלחמה של "ה"טיימס"" "ו"לה פיגארו"" בהודו-סין הצרפתית בשנים 1951–1954.
"המקום ההומוסקסואלי" (1961) הוא סדרה של נובלות בעלות נושא פוליטי עם עלילות ודמויות משתלבות של הסופר האמריקני בילי לי ברמר. הנובלות מתרחשות במדינה ללא שם, הזהה לטקסס, לכל נובלה יש גיבור אחר: רוי שרווד, חבר בית המחוקקים המדינתי; ניל כריסטיאסן, הסנאטור הזוטר של המדינה; וג'יי מק'גאון, כותב הנאומים של המושל. המושל עצמו, ארתור פנסטמאקר, פוליטיקאי בכיר (שנאמר כבר שדמותו מבוססת על המנטור של ברמר, לינדון ג'ונסון) משמש דמות דומיננטית לאורך כל הספר. הספר כולל גם דמויות המבוססות על ברמר, אשתו נדין, אשתו של ג'ונסון ליידי בירד, ואחיו סם יוסטון ג'ונסון. הספר זכה לשבחים רבים כאחד הרומנים הפוליטיים האמריקניים הטובים ביותר שנכתבו אי פעם.
רומן פרולטרי

הרומן הפרולטרי נכתב על ידי פועלים, בעיקר עבור פועלים אחרים. הוא חופף ולעיתים מהווה שם נרדף לרומן מעמד הפועלים, רומן סוציאליסטי, רומן מחאה חברתי (ולעיתים גם רומן סוציולוגי, רומן חברתי, רומן תעמולה או תזה, או רומן ריאליזם סוציאליסטי.) כוונת כותבי הספרות הפרולטרית היא להעניק השראה לפועלים משכונות העוני ולעודדם לאמץ את האפשרויות לשינוי חברתי או למהפכה פוליטית. ככאלה, זהו סוג של סיפורת פוליטית.
הרומן הפרולטרי עשוי להגיב על אירועים, מערכות ותיאוריות פוליטיות, ונראה לעיתים קרובות כאמצעי לקידום רפורמה חברתית או מהפכה פוליטית בקרב מעמד הפועלים. ספרות פרולטרית נוצרת בעיקר על ידי סופרים קומוניסטים, סוציאליסטים ואנרכיסטים, ומתמקדת בחיי העניים. התקופה שבין 1930 עד 1945 הניבה רומנים רבים כאלה. עם זאת, יצירות פרולטריות הופקו גם טרום תקופה זו ולאחריה. בבריטניה משתמשים בדרך כלל יותר במונח "ספרות מעמד הפועלים ".