stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצר סרגיי
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

בשנת 1949 הכירה ממשלת ישראל בברית המועצות כיורשת של רכוש ממשלת הצאר בארץ ישראל. תחנת המשטרה, בית המעצר ובית המשפט במגרש הרוסים החלו לשמש את מדינת ישראל, אך הקרקע הייתה חכורה. בבניין סרגיי התמקם משרד החקלאות, בחלקו של הבניין ששימש גם את ממשלת המנדט. מדינת ישראל הכירה בחזקתה של הכנסייה הרוסית הלבנה גם בנכסים שהיו בבירור בבעלות הכנסייה הרוסית, דוגמת כנסיות ומנזרים.
בפברואר 1951 הגיעה לישראל נציג החברה הפרבוסלבית ודרשו רישום והעברת נכסי החברה לרשותה. ב-1952 הוחלט להעביר את ניהול הנכסים שהיו בבעלות החברה הפרבוסלבית לידי האפוטרופוס הכללי, מאחר שהייתה מחלוקת על זהות בעלי החזקה וממשיכי דרכה של החברה. ממשלת המנדט הכירה בקבוצה של גולים רוסים בפריז כמנהלי החברה, אך ברית המועצות לחצה על ישראל להעביר לה את הרכוש והנציגות הסובייטית בישראל אף הגישה תביעה משפטית. עם זאת, בניין הקונסולים בצידו המזרחי של מגרש הרוסים הושכר באופן רשמי לאוניברסיטה העברית ב-1954.
ביולי 1960 החלה מדינת ישראל במשא ומתן עם הממשלה הסובייטית להסדרת הבעלות על הרכוש, והוא נמשך לסירוגין במשך מספר שנים. על פי ההסכם שנחתם לבסוף ב-7 אוקטובר 1964, ישראל תשלם 4.5 מיליון דולר, שליש במזומן והשאר בפרי הדר וסחורות, עבור מה שהוגדר "רכוש חילוני", כלומר קרקעות ומבנים שאינם בשימוש הכנסייה. יישום ההסכם נתקל בקשיים לאחר שקבוצה של יורשי הנסיך סרגיי הגישה תביעת בעלות על נכסי החברה הפרבוסלבית. בפועל הבעלות על בניין סרגיי מעולם לא הוסדרה וברית המועצות המשיכה לתבוע בעלות עד שנות ה-80 של המאה ה-20 והאפוטרופוס הכללי המשיך לנהל את הבניין.
היסטוריה > הסדרת הבעלות הרוסית על המתחם

לאחר התפרקות ברית המועצות המשיכה רוסיה לתבוע בעלות על נכסי החברה הפרבוסלבית בראשם בניין סרגיי. בתחילת שנות ה-90 הביעה ישראל הסכמה להעביר את המבנה לרוסיה, תוך התחייבות שלא לפגוע בזכויות הדיירים. בשנת 2007 התפרסם כי אנשי העסקים רומן אברמוביץ' וארקדי גאידמק יממנו את פינוי מתחם מגרש הרוסים כולו ויכסו את ההוצאות הכרוכות בהעברת בית המשפט, בית המעצר ומשרדי הממשלה במגרש. זאת במסגרת מהלך שיזם ולדימיר פוטין להסדרת הבעלות והעברת האזור כולו לחזקת הפדרציה הרוסית. ב-27 ביולי 2008 נענה בית המשפט המחוזי בירושלים לבקשת האפוטרופוס הכללי, להעברת בניין סרגיי לקניין המדינה בנוסף לכ-10.9 מיליון שקל, שהתקבלו במהלך השנים בעד השכירות בנכס. הבקשה הוגשה לאחר שהוועדה המיוחדת להעברת נכסים לקניין המדינה המליצה להעביר את הנכס לקניין המדינה ולהפסיק את ניהולו על ידי האפוטרופוס, וזאת לקראת העברת הנכס לבעלות הרוסים.
מספר גופים משפטים, בהם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל וחבר הכנסת מיכאל איתן פעלו למנוע את העברת המבנה לממשלת רוסיה, בטענה של פגיעה בריבונות ישראל על מרכז ירושלים. הפורום ביקש מהיועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, למנוע מראש הממשלה אהוד אולמרט לבצע מהלכים בלתי הפיכים לקראת סוף הקדנציה שלו היות ש"לא יהא זה נכון שראש ממשלה, שימיו בתפקיד ספורים ועננה כבדה של חשדות לשחיתות מרחפת מעל ראשו, יעסוק במשא ומתן וחתימת הסכמים מן הסוג הזה עם הפדרציה הרוסית". הפורום ביקש להנחות את ראש הממשלה להימנע מלעשות כל צעד בלתי הפיך בטיפול במשא ומתן על בניין סרגיי או מבנים אחרים במתחם הידוע כמגרש הרוסים, עד אשר תיכון ממשלה חדשה בישראל. במקביל החברה להגנת הטבע הצטרפה להתנגדות בטענה שהעברה פוגעת בזכויותיה במקום. מזוז דחה את פנייתם והם עתרו לבג"ץ. בתשובתה לבג"ץ הודתה המדינה שהמתחם מעולם לא היה בבעלות המדינה אלא רק בניהול האפוטרופוס.
ב-4 בפברואר 2009 הועבר האגף בחצר סרגיי שהיה בשימוש ממשלת ברית המועצות לפני מלחמת ששת הימים לבעלות ממשלת רוסיה.
ב-21 במרץ 2011 נודע כי ממשלת רוסיה הציבה בפני ראש הממשלה, בנימין נתניהו, את פינוי משרד החקלאות מהמתחם כתנאי לביקורו במוסקבה ב-23 במרץ. נתניהו הורה על פינוי מיידי של המשרד עוד באותו היום. באוגוסט 2012 הושלם תהליך מסירת השטח לממשלת רוסיה.
ב-18 ביולי 2017 נחנך המתחם מחדש לאחר שיפוץ יסודי, והפך למלון בוטיק (הכולל 22 חדרים ועוד שתי סויטות), מסעדה ומרכז מבקרים הפתוח לקהל ומספר את סיפורו של המקום.
בסרט "מישהו לרוץ איתו", על פי ספרו של דויד גרוסמן, שמשה חצר סרגיי לצילומים של מקום מגוריה של הנזירה תיאודורה.
גלריה

דגלי רוסיה בכניסה לחצר סרגיי, 2012
דגל החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית מתנופף מעל חצר סרגיי, 2009
צריף המשק שהוסב ב-2017 לאולם רב-תכליתי
צריף המשק שהוסב לאולם רב-תכליתי, 2018
בריכת הדגים בחצר הפנימית, 2018
החצר הפנימית בחצר סרגיי, 2018
קפלת התפילה המשוחזרת, 2018
חדר המבואה מכיוון רחוב מונבז, 2018
המוזיאון, 2018
עמדת בטון בפינה הצפון-מערבית של חצר סרגיי (מגרש הרוסים). זו כנראה העדות הקיימת היחידה ל"בווינגרד" שהוקמה על ידי הבריטים בשנת 1946
הערות שוליים

↑  יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמוד: 402
↑  יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמוד: 403
↑  מה שוויו והיקפו של הרכוש הרוסי בישראל?, מעריב, 13 ביולי 1987
↑  תפוזי יפו - תמורת מגרש הרוסים, מעריב, 24 בינואר 1964
 כתבה כל פגישה עם נציג החברה בבניין סרגיי ב-1960 - פגישת היכרות עם נצינ סובייטי, על המשמר, 19 באוגוסט 1960
↑  הכנסיה הרוסית הגבירה לחצה לקבלת כל הרכוש הרוסי בארץ, מעריב, 31 במאי 1951
ססס"ר דורשת להעביר לרשותה את הרכוש הרוסי בירושלים, קול העם, 18 באוגוסט 1949
↑  ידרוש החזרת רכוש חב' הצדקה הרוסיות, הארץ, 2 בפברואר 1951
↑  בעית הרכוש הרוסי בארץ, הארץ, 10 ביוני 1952
↑  וויכוח משפטי על בעלות הרכוש הרוסי בירושלים, על המשמר, 19 במאי 1954
↑  נתחדש הויכוח על הרכוש הרוסי, מעריב, 18 במאי 1954
↑  היום יתחיל המו"מ על הרכוש הרוסי, קול העם, 18 ביולי 1960
↑  הפסקה במו'מ הישראלי־רוסי על הרכוש - לשם התיעצויות, הארץ, 11 באוגוסט 1960
↑  מתחדש המו"מ על הרכוש הרוסי, למרחב, 13 בנובמבר 1960
↑  ג. מאיר ובודרוב מברכים על חתימת ,הסכם הרכוש', למרחב, 8 באוקטובר 1964
↑  הרכוש הרוסי החילוני בארץ יימכר לממשלה, הַבֹּקֶר, 24 בינואר 1964
↑  מי יירש את הנסיך סרגיי?, מעריב, 24 בינואר 1966
אין קשיים בביצוע הסכם הרכוש הרוסי, על המשמר, 5 ביוני 1966
↑  תום שגב, הרוסים באים, כותרת ראשית, 6 באוגוסט 1986
אריה בנדר, הכנסיה הלבנה: נצא למאבק אם ישראל תמסור נכסים שלנו לבריה"מ, מעריב, 14 ביולי 1987
↑  ברק רבידו תומר זרחין, "ממשלת מעבר לא יכולה למסור את חצר סרגיי לרוסיה", באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
↑  סוכנויות הידיעות, ‏רומן אברמוביץ וארקדי גאידמק יממנו את פינוי מגרש הרוסים בירושלים, באתר גלובס, 20 בנובמבר 2007
רנית נחום-הלוי, חצר סרגיי בירושלים תועבר לרוסיה ביולי, באתר הארץ, 15 במאי 2008
נדב שרגאי, "מרוץ החימוש" הרוסי של נכסים בא"י, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
↑  אורית בר-גיל וליאור ברון, ‏הממשלה עומדת להעביר לרוסיה את אחד המתחמים היוקרתיים ביותר בירושלים, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2008
↑  רנית נחום-הלוי, הפורום המשפטי למען ארץ ישראל ליועמ"ש: מנע מאולמרט להעביר את חצר סרגיי לידי רוסיה, באתר TheMarker‏, 12 באוגוסט 2008
↑  תומר זרחין, המדינה לבג"ץ: חצר סרגיי אינה של ישראל, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2008
↑  שמואל מיטלמן, סופית: "חצר סרגיי" הועברה לרוסים, באתר nrg‏, 4 בפברואר 2009
↑  רונן מדזיני, מפנים את חצר סרגיי: "ביבי מפחד מהרוסים", באתר ynet, 21 במרץ 2011
ניר חסון, ברק רביד, נתניהו יוצא למוסקווה מחר להיפגש עם מדוודב, באתר הארץ, 22 במרץ 2011
↑  עוז רוזנברג, החברה להגנת הטבע עוברת דירה, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2012
↑  רומן רייב‏, תשע שנים אחרי החלטת הממשלה חצר סרגיי בירושלים הועברה לידי רוסיה, באתר וואלה, 19 ביולי 2017
טסאם

טְסָאם הוא ריקוד מסכות מונגולי מסורתי שמטרתו לגרש רוחות. זהו ריקוד תיאטרלי, בו מגלמים הרקדנים דמויות של גיבורים, שדים וחיות. אפיון הדמויות מתבטא באמצעות צורת הריקוד, המוזיקה המתלווה אליו, ובאמצעות עיצוב התלבושת וצבעיהן.
הטסאם הוא מרכיב באמנות הנקראת "דויגָאר", אחת מעשר החוכמות בפילוסופיה ההודית. הריקוד הובא למונגוליה במאה ה-8 על ידי הקדוש ההודי לובון באדאמונג'אי, שהוזמן לקדש את המקדש הבודהיסטי הראשון במדינה, סאיאם. מאותה תקופה הטסאם היה חלק מהטקסים המונגוליים המסורתיים, ונעשה פופולרי ביותר במאה ה-16. עד סוף, קיימו 500 מתוך 700 המנזרים הבודהיסטיים במונגוליה את הטקס, כל אחד בגרסה משלו.
בעבר היו קיימים שני סוגי טסאם: הטסאם המדבר, "מִיל בּוגדו", שכבר חלף מן העולם, וה"גסר טסאם". אחד מריקודי הגסר טסאם הפופולריים ביותר הוא ה"ארלג נומון חאן טסאם" הנקרא גם "חורי טסאם". ריקוד זה, שבוצע לראשונה ב-1811, כלל למעלה מ-20 רקדנים וכ-108 תלבושות שונות, ובוצע ביום השמיני של החודש הראשון של הקיץ.
הטסאם היה נפוץ בעבר גם בהודו, נפאל, סין ובהוטן, אך כמעט ונעלם בעקבות השפעות מערביות מהפכת התרבות בסין ורדיפות הנזירים תחת שלטונו של צ'ויבלסאן במונגוליה. כיום מנסה ממשלת מונגוליה לחדש את המסורת בעזרת נזירים ששרדו את הרדיפות.
ראו גם

תרבות מונגולית
חאן א-לובאן

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הממלוכית בארץ ישראל, התקופה העות'מאנית בארץ ישראל 
 מיקום
 קואורדינטות:  32°03′33″N 35°14′59″E﻿ / ﻿32.059064°N 35.249795°E﻿ / 32.059064; 35.249795
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) חאן א־לובאן(למפת דרום השומרון רגילה) חאן א־לובאן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חאן א־לובאן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חאן א־לובאן
 
חאן א-לובאן (או חָ'ן אֶ-לֻבָּן, לפי מפת ישראל) הוא מבנה חאן בדרך ההר העתיקה ('דרך האבות') מירושלים לשכם (כביש 60), בסמוך ליישוב הערבי לובאן א-שרקיה וצפונית להתנחלות מעלה לבונה. החאן נמצא בתחתית מעלה תלול ומפותל בכביש הישן המכונה 'מעלה לבונה' (כיום הכביש הראשי עוקף מעלה זה, והמעלה משמש רק ככביש גישה ליישוב מעלה לבונה).
החאן שימש כנקודת מנוחה להולכים בדרך, בעיקר בתקופה הממלוכית והעות'מאנית, בה היה החאן תחנה בדרך השיירות ירושלים - דמשק, במרחק של כ־45 ק"מ מצפון לירושלים (מרחק הליכה יומי ממוצע). החאן, היה התחנה האחרונה לפני יום המסע האחרון לירושלים, ובו נהגו ללון בטרם העלייה הקשה ב'מעלה לבונה', ולפני אזור ואדי חרמיה - אזור בו שוטטו שודדי דרכים.
בחאן מעיין נובע, בריכת מים, אורווה גדולה, חצר ומבנה בכניסה.
היסטוריה

ישנם המזהים את אזור החאן עם בית מיכה, המוזכר בספר שופטים כאתר אכסניה על הדרך הראשית מירושלים צפונה, לפי דברי הגמרא במסכת סנהדרין המזהה אותו כ-3 ק"מ משילה, מרחק המתאים לאזור לובאן בו ממוקם החאן.
תניא: רבי נתן אומר: מגרב לשילה ג' מילין, והיה עשן המערכה ועשן פסל מיכה מתערבין זה בזה. ביקשו מלאכי השרת לדוחפו, אמר להן הקב"ה הניחו לו, שפיתו מצויה לעוברי דרכים.
על האתר המקראי "גרב", המוזכר כמקומו של מיכה, מובאת השערה על ידי החוקר שמואל קליין שהכוונה לגבעה באזור הנקראת ג'בל ע'רבה (קרי: רורבה), בה נמצאו שרידי יישוב מתקופת בית ראשון ושני. שם הקרוב לשם המקראי גרב.
זאב וילנאי בערך "לובאן שרקיה" באנציקלופדיה "אריאל" מצטט שני תאורים על האתר מהעת החדשה: בראשון מדווח נוסע טורקי בשם אוליה שלאבי בן המאה ה-17 שעבר במקום ב-1616 ומציין כי החאן מרווח מאוד. התיאור השני הוא של 230 אסירים ושבויים יהודים שהובאו למקום מירושלים ב-1917, בעת נסיגת הכוחות הטורקיים מפני הצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה. גם טל קלאר בספר "לפני אפרים בנימין ומנשה" מביא את הדברים בתמציתיות.
גלריה תמונות

בכניסה לחאן
האורווה היום
הבריכה אליה זורמים מי המעין
תקרה במבנה החאן
ראו גם

גבעת גרב
הערות שוליים

↑  בקו אוויר המרחק הוא 31 ק"מ - דבר המצביע על הפיתולים בדרך הנובעים מהמבנה הטופוגרפי של השטח
↑  לזיהויה של "גרב" בג'בל ע'רבה כבר עמד ש' קליין, "ארץ יהודה"
↑  עם זאת, שניהם מפנים לעמוד 351 בפרקי הפועל הצעיר חלק ו' אף שהמקור בעמוד 331
פיתולי מעלה לבונה, החאן מימין למטה, 1912
חוברינו

נפת חוֹבְרינוֹ (ברוסית: район Ховрино) היא נפה במחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 5.73 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 89,094 תושבים (2020).
בנפה משנת 1985 עד 2018 נמצא מה שמכונה "בית חולים חוברינסקאיה" – מושא לא גמור של תשתיות עירוניות, שהפך למקור למספר רב של "אגדות עירוניות". בניית בית החולים החלה בשנת 1980 על פי פרויקט לא סטנדרטי – בצורת צלב משולש עם ענפים בקצותיו, אך הוא הוקפא חמש שנים לאחר תחילת העבודה. המתקן ננטש והחל להתדרדר בהדרגה. הבניין הנטוש הפך למקום לא מתפקד ולגורם לתאונות תכופות, מה שהשפיע לרעה על אווירת הנפה. בית חולים חוברינסקאיה נהרס בסוף.
אתרים ראויים לציון

תחנת האוטובוסים שערי צפון במוסקבה
פארק-יער חימקינסקי (רו')
אחוזת גרצ'בקה (רו')
היכל ספורט דינמו (אנ')
תחנת מטרו חוברינו (אנ')
מקדש אייקון אם אלוהים (רו')
מתחם מגורים בן 40 קומות "קורונה סברה" (Корона Севера), הבניין הגבוה בחוברינו ובניין המגורים הגבוה במחוז הצפוני.
הערות שוליים

↑  https://russiatrek.org/blog/cities/unfinished-and-abandoned-khovrino-hospital-in-moscow/
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טאס"ס

| --- | --- |


 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  ITAR-TASS building 
 מייסדים:  סובנארקום 
 מנכ"ל:  אנדריי קונדראשוב 
 עובדים:  1,500 
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1904 – הווה (120 שנה) 
 tass.ru
 
הלוגו הישן
בניין טא"ס
"טאס"ס" (סוכנות הידיעות של רוסיה "ט.א.ס.ס") היא סוכנות הידיעות המרכזית של ממשלת רוסיה, והיחידה בשליטה ממשלתית ישירה מבין שלל סוכנויות הידיעות הרוסיות.
שם

שמה הרשמי של הסוכנות הוא "סוכנות הטלגרף והידיעות של רוסיה איט"ר-טא"ס" (ברוסית: Информационное телеграфное агентство России; תעתיק: אינפורמאציוננויה טלגראפנויה אגנסטבו רוסיי, בראשי תיבות: ИТАР-ТАСС, תוך שמירה על השם הישן: סוכנות הטלגרף של ברית המועצות, Телеграфное агентство Советского Союза, בראשי תיבות ТАСС, ט.א.ס.ס.; TASS באותיות לטיניות).
סוכנות הטלגרף הוקמה מתוך סוכנות הטלגרף של פטרוגרד בשנת 1925, אך מקורותיה הולכים אחורה עד 1904 ואף עד 1866..
שם > שמות בעבר

1902—1904: סוכנות הטלגרף המסחרי (Торгово-телеграфное агентство, ТТА);
1904—1914: סוכנות הטלגרף של סנקט פטרבורג (Санкт-Петербургское телеграфное агентство ,СПбТА);
1914—1918: סוכנות הטלגרף של פטרוגרד (Петроградское телеграфное агентство ,ПТА);
1918—1925: סוכנות הטלגרף הרוסית (Российское телеграфное агентство, РОСТА);
1925—1992: סוכנות הטלגרף של ברית המועצות (Телеграфное агентство Советского Союза ,ТАСС);
1992—2014: סוכנות הטלגרף והידיעות של רוסיה "איט"ר טא"ס" (Информационное телеграфное агентство России ,ИТАР-ТАСС;
2014—ואילך: סוכנות הידיעות של רוסיה "טא"ס" (Информационное агентство России «ТАСС»).
היסטוריה

סוכנות הטלגרף הרוסית הוקמה לראשונה בשנת 1866. בתחילת 1872 סוכנות הטלגרף הבינלאומית, שהייתה בבעלות פרטית של יאקוב פייגין וולנטין סזניקוב, הורשתה לפעול בשטחי האימפריה הרוסית. סוכנות הידיעות הרוסית התמקמה בסנקט פטרבורג והתקיימה מ-19 בדצמבר 1866 ועד 1878.
ב-1902 שר הפנים של רוסיה סרגיי ויטה יצא ביוזמה להקים על בסיס עיתוני מסחר ותעשייה וסוכנות הטלגרף המסחרית סוכנות ידיעות רשמית. הקיסר ניקולאי השני אישר את הקמת הסוכנות וזו קמה בדצמבר 1902 כסוכנות טלגרף ממלכתית. הסוכנות פעלה בכפיפות למשרד האוצר של רוסיה ועסקה באיסוף נתונים כלכליים.
בעקבות מלחמת יפן-רוסיה הסוכנות שינתה את שמה ב-1904 והפכה לסוכנות הטלגרף של פטרוגרד והחלה לפעול כגוף מרכזי לענייני ידיעות. עד 31 בדצמבר 1909 הייתה כפופה למשרד האוצר וב-1 בינואר 1910 הוכפפה ישירות לממשלת האימפריה הרוסית.
הסוכנות פעלה ברציפות עד לפרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה. באוקטובר 1917 בניין הסוכנות נכבש על ידי חיילי הצבא האדום שהסמיכו את הסוכנות והכפיפו אותה לסובנרקום. ב-1918 הסוכנות הפכה לסוכנות הטלגרף הרוסית והייתה סוכנות ידיעות רשמית של רוסיה הסובייטית.
ב-10 ביולי 1925 הפכה לסוכנות ט.א.ס.ס. - סוכנות הטלגרף הסובייטית, שהייתה לאחת מסוכנויות הטלגרף הגדולות בעולם. הסוכנות הפעילה סניפים בכל אחת מרפובליקות ברית המועצות:
סוכנות RATAU (ברוסית: РАТАУ) באוקראינה;
סוכנות BelTA (ברוסית: БелТА) בבלארוס;
סוכנות UzTAG (ברוסית: УзТАГ) באוזבקיסטן;
סוכנות KazTAG (ברוסית: КазТАГ) בקזחסטן;
סוכנות גרוזינפורם (ברוסית: Грузинформ) בגאורגיה;
סוכנות אזראינפורם (ברוסית: Азеринформ) באזרבייג'ן;
סוכנות ElTA (ברוסית:  ЭльТА) בליטא;
סוכנות ATEM במולדובה;
סוכנות לטאינפורם (ברוסית: Латинформ) בלטביה;
סוכנות KirTA (ברוסית: КирТАГ) בקירגיזסטן;
סוכנות TajikTA (ברוסית: ТаджикТА) בטג'יקיסטן;
סוכנות ארמנפרס (ברוסית: Арменпресс) בארמניה;
סוכנות טורקמנאינפורם (ברוסית: ТуркменИнформ) בטורקמניסטן;
סוכנות ETA באסטוניה;
סוכנות KarelfinTAG (ברוסית: КарелфинТАГ) בחבל קרליה שפעלה בשנים 1940—1956.
בין כתבי טא"ס בחו"ל היו כאלה שאספו מודיעין בשירות הק.ג.ב.
ב-1992 הוחלט לשמר את ראשי התיבות הסובייטיים ולהוסיף את ראשי התיבות איט"ר. כיום נושאת הסוכנות באופן רשמי את השם איט"ר-טא"ס: סוכנות הידיעות והטלגרף של רוסיה - סוכנות הטלגרף של ברית המועצות.
ראו גם

ספוטניק (סוכנות ידיעות)
רי"א נובוסטי
הערות שוליים

↑  1 сентября 2014 года ИТАР-ТАСС исполняется 110 лет, ТАСС
↑  רון בן-ישי, וושינגטון – רולטה רוסית, באתר העין השביעית, 21 באוקטובר 2018
|  מוסדות ממשלתיים בברית המועצות |
| --- | --- | --- |
| ניהול המדינה, תקשורת וכלכלה | הסובייט העליון • ועידת נציגי העם • המפלגה הקומוניסטית • הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות • הוועד הפועל המרכזי • סובנארקום • סוכנות הטלגרף • הפיקוח הממלכתי לניירות ערך • ועדת המחירים הממלכתית • הוועדה הממלכתית לתקנים • ועדת התכנון הממלכתית • מועצת ההגנה הממלכתית • ועדת הבקרה הסובייטית • המנהל הראשי ליחסי כלכלה זרים • מועצת העבודה וההגנה • המועצה העליונה לענייני משק העם • ועדת הזיכיון הממלכתית • הבנק הממלכתי • הוועדה לבקרה עממית |  |
| תחבורה, תשתיות ובינוי | המשרד למכונות כלליות • הוועדה הממלכתית לאספקה ​​חומרית וטכנית • הוועדה הממלכתית לבנייה • הוועדה הממלכתית למדע וטכנולוגיה • הוועדה המיוחדת לשימוש באנרגיה אטומית |  |
| יחסים בינלאומיים, קולנוע ותרבות | קומינפורם • קומינטרן • הוועדה הממלכתית לטלוויזיה ורדיו • גוסקינו |  |
| בריאות, חברה ורווחה | הוועדה הממלכתית לענייני עבודה וחברה • הוועדה לתרבות גופנית וספורט • מועצת הדת • המנהל הראשי לספרות והוצאה לאור • ועדת האמנויות • הסוכנות הממלכתית לזכויות יוצרים • המחלקה לחינוך תרבותי • המינהל המרכזי לסטטיסטיקה • הוועדה הממלכתית להמצאות וגילויים • מינהל הארכיון הראשי • המנהל הראשי לתיירות חוץ • המרכז הסובייטי לתרגום ספרות מדעית-טכנית ותיעוד • הוועדה הממלכתית לפיקוח על ביטחון טיסות כלי טיס |  |
| צבא, ביון ואכיפת חוק | קרן המדינה • הוועדה הממלכתית למצבי חירום • הוועדה לביטחון המדינה (ביון • ביטחון פנים • סיכול ריגול צבאי) • משמר הגבול • מיליציה • ענייני פנים • ועדת המודיעין • ועדת התעשייה הצבאית • מועצת ההגנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590170405171  BnF: cb15581650t (data)  GND: 10067613-3  ISNI: 0000 0001 1287 0087  LCCN: nr95028840  NKC: ko2007416654  SUDOC: 120527855  VIAF: 128328315   WorldCat (עם VIAF): 128328315
טלפון חירום מובנה ברכב

מערכת Onstar המותקנת ברכב
טלפון חירום מובנה ברכב הוא מערכת טלמטיקה שנועדה לזהות באופן אוטומטי כל פגיעה ברכב, ובפרט מקרים של תאונת דרכים, באמצעות חיישני תאונה.  במקרה כזה, נוצרת מיידית, במתכונת אינטרקום, שיחה למוקד חירום העומד בקשר עם כוחות ההצלה. מוקד החירום מסוגל לספק לכוחות ההצלה את מיקומו המדויק וכיון הנסיעה של הרכב בעזרת GPS המותקן ברכב ולברר את מצב הנוסעים ברכב באמצעות שיחה עמם.
רוב מערכות טלפון החירום המובנה ברכב הקיימות כיום משלבות שירותי הצלה במקרה של תאונת דרכים ולחצן מצוקה המאפשר לנהג או לנוסעים ברכב ליצור קשר עם מוקד החירום במקרה של מצוקה בריאותית או ביטחונית, שירותי מידע ושירותים כמו אבחון מרחוק.
באפריל 2018 נכנסה מערכת ה-ECALL כחובה בכל רכב המבקש תקינה אירופאית ולכן יותר ויותר רכבים המגיעים לישראל מצוידים במערכת הנ״ל כ OEM .
הערות שוליים

| טלפוניה |
| --- | --- | --- |
| מכשירים | מכשיר טלפון  • טלפון סלולרי • טלפון חכם • טלפון חירום מובנה ברכב • טלפון ציבורי • טלפון רייס |  |
| אמצעי תשלום | אסימון • כרטיס חיוג |  |
| מספרי טלפון | מספר טלפון • קידומת טלפון • קידומת טלפון בין-לאומית • קידומת טלפון בישראל • ניידות מספרים • ספר טלפונים |  |
| טלפוניה | PSTN • ISDN • ADSL • SS7 • מרכזייה |  |
| סלולר | תקשורת סלולרית • טלפון סלולרי • נדידה |  |
| תקן טכנולוגיית תקשורת סלולר | קדם דור 0G • דור ראשון 1G • דור שני 2G • דור שלישי 3G • דור רביעי 4G • דור חמישי 5G |  |
| טלפון מבוסס אינטרנט | טלפוניית IP‏ • SIP‏ • H.323‏ • ‏VoIP • ‏Vocoder |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טסאבונג

| --- | --- |

טסאבונג
 מדינה / טריטוריה:  בוצוואנה בוצוואנה
 מחוז:  מחוז קלגדי
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  962 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,049 (2012)
 קואורדינטות:  26°1′12″S 22°24′20″E﻿ / ﻿26.02000°S 22.40556°E﻿ / -26.02000; 22.40556
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוטסואנה מוגדלת) גאבורון פרנסיסטאון מאון גנזי קניה מולפולולה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהטסאבונג(למפת בוטסואנה רגילה) גאבורון פרנסיסטאון מאון גנזי קניה מולפולולה סרובה נמיביה אנגולה זמביה זימבבואה דרום אפריקהטסאבונג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טסאבונג (Tsabong או Tshabong) היא עיירה במחוז קלגדי שבדרום בוטסואנה המשמשת כבירת המחוז. העיירה ממוקמת במדבר קלהארי. נכון לשנת 2012, מונה אוכלוסיית העיירה 8,049 איש.
בית החולים הראשי בטסאבונג משרת שטח נרחב מסביב לעיירה ומטפל בין השאר בחולי שחפת. החולים ובני משפחתם יכולים להישאר ולהתגורר במקום עד לסיום הטיפול.[דרושה הבהרה]
ליד העיירה משתרע שדה קימברליט והוא אחד ממרבצי היהלומים הגדולים בעולם שמקורם בקימברליט.
בעיירה פועל שדה תעופה.
במקום קיים בית סוהר המופעל על ידי שירות בתי הסוהר של העיירה.
ממשלת בוצואנה אמורה להתחיל בבניית אצטדיון מיני ספורט קהילתי בטסאבונג. הפרויקט הוא חלק מעשרה האצטדיונים המיועדים לכפרים שונים בפריסה ארצית.
האצטדיון יוקם על מגרש בן 6 דונם באצטדיון Tsabong הנוכחי, בעלות של 466,000 דולר ארצות הברית שהוקצו בתקציב שנת הכספים 2019.
האצטדיון יכלול 200 דוכני פיגומים למגרשים, מגרש כדורגל עם דשא מלאכותי, מסלולי אתלטיקה, מגרש כדורעף, מגרש כדורסל, מלתחות וקיוסקים. הפרויקט נועד לשפר את הגישה למתקני הספורט ביישובים, להגדיל את ההשתתפות בספורט ובילוי בקרב בני הנוער וכן לשפר את הבריאות הכללית והבריאות של תושבי טסאבונג והסביבה.
הערות שוליים

↑  מפקד 2012
↑  Robert Barnes, Constraction Review Online, Botswana to commence construction of Tsabong Stadium, ‏13-3-2019
טירת פינל

| --- | --- |

מגדל העוז של טירת פינל
 מידע כללי
 סוג:  טירה, מורשת תרבותית 
 מיקום:  Pinhel 
 מדינה:  פורטוגל 
 מידות
 גובה:  600 מטר
 קואורדינטות:  40°46′37″N 7°03′43″W﻿ / ﻿40.777°N 7.062°W﻿ / 40.777; -7.062
  (למפת פורטוגל מוגדלת) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי טירת פינל(למפת פורטוגל רגילה) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי טירת פינל
 
טירת פינל (בפורטוגזית: Castelo de Pinhel) היא טירה פורטוגזית בפרגזיית פינל, בעיר פינל. טירת פינל היא אתר מורשת לאומי בפורטוגל מאז 1950. היא ממוקמת בפינל ההיסטורי, המכונה לעיתים קרובות "סידאדה פלקאו" (Cidade Falcão), על גבעה המשקיפה על נהר קואה ועל הר מרופה. הטירה בנויה בגובה 600 מטר מעל פני הים. בקרבתה נמצאים 3 בורות מים שהבטיחו אספקת מים למתגוררים בה.
חטיבה 896

| --- | --- |
תג היחידה של החטיבה
תג היחידה של החטיבה
 פרטים
 כינוי:  אורנים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל השריון 
 סוג:  חטיבת שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1975–2004 (כ־29 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  אוגדה 380
 
חטיבה 896 (נודעה גם כחטיבה 280), המכונה גם "עוצבת כוכבי האש", הייתה חטיבת שריון בצה"ל. החטיבה פורקה ב-2004.
היסטוריה

החטיבה הוקמה בשנת 1975 כחטיבת מילואים של אוגדה 220, אשר התבססה על טנקי מגח, והרק"ם שלה נועד לצורך אימון יחידות השריון בבסיס צאלים.
בשנת 2004 פורקה חטיבה 14 במסגרת צמצום מערך השריון, ולצורך שימור שמה ומורשתה הם הועברו לחטיבה 896 שקיבלה את השם חטיבה 14. החטיבה התקיימה במתכונתה החדשה עד לפירוקה בשנת 2014, כחלק מסגירת מערך המגח בצה"ל, ושמה ומורשתה של חטיבה 14 הועברו לחטיבה 278.
הערות שוליים

↑  "החטיבה מראשיתה ועד היום – תמצית היסטורית" באתר חטיבה 14
↑  באתר יד לשריון
↑  "חטיבה 14 – מותג ומורשת שריונאית שיוסיפו להתקיים" באתר חטיבה 14
↑  באתר יד לשריון
חוברה גדולה

| חוברה גדולה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: חוברה גדולה
שם מדעי
 Ardeotis ‏Maout, 1853

חוברה גדולה (שם מדעי: Ardeotis) היא סוג של עופות גדולי ממדים ממשפחת החובתיים בו ארבעה מינים.
מאפיינים

החוברות הן קרובות משפחה של החוברה המצויה בישראל. אלו הן עופות גדולים שבמקרה של החוברה האפריקנית מגיעה לאורך 150-120 ס"מ ולמשקל של 20 ק"ג ואף יותר והיא הגדולה במיני המשפחה לאחר החובה הגדולה מערבות אסיה. הן בעלות צוואר ורגליים ארוכים אך מקור קצר, ראש וזנב לבנים עם גוף אפור וכנפיים גדולות בצבע חום.
החוברות מחפשות מזון מהחי ומהצומח בערבות עשב ובתות וגם במדבריות. בעונת הרבייה הזכרים מנפחים את צווארם לכדור גדול ומושכים איתו נקבות.
מינים

חוברה אפריקנית (Ardeotis kori)
חוברת ערב (Ardeotis arabs)
חוברה אוסטרלית (Ardeotis australis)
חוברה הודית גדולה (Ardeotis nigriceps)
הערות שוליים

| חובתיים |
| --- | --- | --- |
| חובה קטנה (סוג ומין יחיד) | חובה קטנה |   |
| חובה גדולה | חובה גדולה |   |
| חובה זהובת-עורף | חובת לודוויג • חובת דנהם • חובה נובית • חובת הוגלין |   |
| חוברה גדולה | חוברה אפריקנית • חוברת ערב • חוברה אוסטרלית • חוברה הודית גדולה |   |
| חוברה | חוברה צפון-אפריקאית • חוברת מקווין |   |
| חובה לבנת-עורף | חובה לבנת בטן • חובה כחולה • חובת קארו • חובת ריפל • חובה חומה קטנה |   |
| חוברה שחורה | חוברה שחורה צפונית • חוברה שחורה דרומית |   |
| חובה בנגלית | חובה בנגלית |   |
| חובה מנוקדת | חובת הארטלוב • חובה שחורת בטן |   |
| חובה מצוייצת | חובת סביל • חובה צהובת ציצה • חובה אדומת ציצית |   |
| חובה זוטרת | חובה זוטרת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585958605171
טירולאן איירווייז

טירולאן איירווייז (Tyrolean Airways) הייתה חברת תעופה אוסטרית, אשר משנת 1998 היוותה את הזרוע האזורית של חברת התעופה הלאומית של אוסטריה, אוסטריאן איירליינס, ובשנת 2003 מותגה מחדש כ"אוסטריאן ארוז" (Austrian Arrows). בסיסה הראשי של החברה שכן בנמל התעופה של העיר אינסברוק, אך למעשה יצאו רוב טיסותיה מנמל התעופה הבינלאומי וינה-שווכאט.