stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדי קנדי
קריירה

קנדי נולד בבלפסט, ושיחק בקבוצת הנוער של בלפסט סלטיק לפני שהצטרף לגלנטורן ב-1915. הוא עבר לאנגליה ב-1920, והצטרף למועדון הלונדוני קריסטל פאלאס; הוא השתתף במשחק אחד בלבד בליגה השלישית הדרומית, ובאוגוסט 1922 עבר לארסנל כשחקן מילואים בעמדת מגן.
זמן קצר לאחר הגעתו של ארסנל הוא צורף להרכב הפותח בעקבות הדחתו של ארתור האצ'ינס, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברמינגהאם סיטי ב-2 בדצמבר 1922. בעקבות יכולתו הטובה הוא שותף בשאר משחקי העונה מלבד אחד, וזכה להכרה בינלאומית עם שתי הופעות במדי נבחרת אירלנד במסגרת אליפות הבית הבריטית של 1923.
עונת 1923/1924 לא הייתה טובה מבחינתו, כיוון שנפצע והחמיץ את תחילתה. לאחר שחזר מהפציעה הוא איבד את מקומו בהרכב בעקבות ההפסד 1 - 6 להאדרספילד טאון. אולם, בעונה שלאחר מכן הוא השתתף בכל משחקי הליגה של ארסנל למעט אחד. הוא לא היה אחד מהשחקנים המועדפים על הרברט צ'פמן, שהחזיר את בוב ג'ון לחוליית ההגנה של מערך המשחק, ובעונת 1925/1926 החתים את הוראס קופ כמחליף במקומו. קופ נפצע לפני גמר גביע ה-FA הראשון בתולדות ארסנל, כך שקנדי פתח במשחק מול קארדיף סיטי; בעקבות טעות של השוער דן לואיס המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 0 - 1, וקנדי נאלץ להסתפק במקום השני.
קנדי השתתף בשני משחקים נוספים בלבד במדי ארסנל, ושניהם הסתיימו בהפסדים כבדים (1 - 5 ו- 0 - 4). צ'פמן לא היה מרוצה מרמת המשחק של שחקני ההגנה, ובינואר 1928 החליט לשחרר את קנדי שהצטרף לאברטון. הוא הספיק להשתתף ב-129 משחקים במדי ארסנל. קנדי לא היה מרכיב מרכזי בזכיית אברטון באליפות בעונתו הראשונה שם. לאחר משחק ליגה אחד בלבד במדי אברטון הוא עבר לטרנמיר רוברס, ושיחק שם במשך שתי עונות עד שפרש ב-1930.
לקריאה נוספת

ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4)
אמיר כווית

| --- | --- |

משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח
 איוש נוכחי:  משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח
 תאריך כניסה לתפקיד:  16 בדצמבר 2023
 תחום שיפוט:  כווית כווית
 איוש ראשון:  סבאח בן ג'אבר א-סבאח הראשון
 
אמיר כווית הוא האמיר העומד בראש אמירות כווית. אמירי כווית משתייכים לבית סבאח שעלתה לשלטון בשנת 1752, כאשר לפניהם שלט באזור שבט בני ח'אלד (بني خالد). האמיר הוא ראש המדינה, הוא נמצא מעל הרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת של הממשלה.
עד שנת 1961, ראשי המדינה היו שייח'ים. בשנה זו הכריז על עצמו השייח' עבדאללה א-סאלם א-סבאח כאמיר. דבר זה השתקף בחוקת כווית שהתקבלה ואושרה ב-11 בנובמבר 1962. על פי החוקה ראש המדינה הוא האמיר והוא זה אשר ממנה את ראש הממשלה ובסמכותו בין השאר לפזר את הפרלמנט ולמנות בכירים בצבא.
יורש העצר

הירושה לכס המלכות של כווית מוגבלת לצאצאיו של מובארכ א-סבאח. על האמיר המכהן למנות יורש עצר בתוך שנה מיום כניסתו לכס המלוכה; המינוי זקוק לאישור על ידי רוב חברי הפרלמנט של כווית, האספה הלאומית. אם נסיך הכתר החדש לא מצליח לזכות באישור האספה הלאומית, האמיר מגיש שלושה בני משפחה זכאים לבדיקה, והאסיפה בוחרת אחד להיות נסיך הכתר. האספה קובעת גם את משכורתו של האמיר.
נסיך הכתר צריך להיות חבר בכיר בבית סבאח. תפקיד האמיר מתחלף באופן מסורתי בין שני הענפים העיקריים של בית סבאח, אל-אחמד ואל-סאלם. ראש הממשלה ממונה על ידי האמיר, אולם מינויו של ראש הממשלה מחייב אישור מרוב חברי הפרלמנט של האספה הלאומית.
תפקיד האספה הלאומית

לאספה הלאומית הזכות החוקתית לאשר או לסרב למינוי אמיר על פי סעיף 4 לחוקת כווית. כמו כן לפרלמנט הסמכות להדיח אמיר מתפקידו. כך הוציא הפרלמנט את סעד אל-סבח מתפקידו בשנת 2006 עקב מחלתו. ב-2009 הגדיר ערן סגל את הפרמלט כ"החזק ביותר" מהפרלמנטים במזרח התיכון.
שכרו השנתי של האמיר נקבע על ידי האספה הלאומית והוא עומד על 50 מיליון דינר כוויתי.
אמירי כווית

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הגרסה הישנה של הערך האנגלי.
אמירי כווית > שייח'ים

| # | תמונה | שם | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | סבאח בן ג'אבר א-סבאח הראשון | 1752 | 1762 |  |
| 2 |  | עבדאללה בן סבאח א-סבאח הראשון | 1762 | 3 במאי 1814 |  |
| 3 |  | ג'אבר בן עבדאללה א-סבאח | 1814 | 1859 |  |
| 4 |  | סבאח בן ג'אבר א-סבאח השני | 1859 | נובמבר 1866 |  |
| 5 |  | עבדאללה בן סבאח א-סבאח השני | נובמבר 1866 | מאי 1892 |  |
| 6 |  | מוחמד א-סבאח א-סבאח | מאי 1892 | 17 במאי 1896 | נרצח |
| 7 |  | מובארכ בן סבאח א-סבאח | 18 במאי 1896 | 28 בנובמבר 1915 |  |
| 8 |  | ג'אבר אל-מובארכ א-סבאח | 28 בנובמבר 1915 | 5 בפברואר 1917 |  |
| 9 |  | סאלם אל-מובארכ א-סבאח | 5 בפברואר 1917 | 22 בפברואר 1921 |  |
| 10 |  | אחמד אל-ג'אבר א-סבאח | 29 במרץ 1921 | 29 בינואר 1950 | נפטר |
| 11 |  | עבדאללה א-סאלם א-סבאח | 29 בינואר 1950 | 19 ביוני 1961 | הכריז על עצמו כאמיר |
אמירי כווית > אמירים

| # | תמונה | שם | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | עבדאללה א-סאלם א-סבאח | 19 ביוני 1961 | 24 בנובמבר 1965 | שלט לפני כן כשייח |
| 2 |  | סבאח א-סאלם א-סבאח | 24 בנובמבר 1965 | 31 בדצמבר 1977 | גלה לערב הסעודית, בין 2 באוגוסט 1990 ל-15 במרץ 1991, בעקבות הפלישה העיראקית לכווית |
| 3 |  | ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח | 31 בדצמבר 1977 | 15 בינואר 2006 | נפטר |
| 4 |  | סעד אל-עבדאללה א-סאלם א-סבאח | 15 בינואר 2006 | 24 בינואר 2006 | הודח על ידי האספה הלאומית וויתר בו זמנית על שלטונו עקב מחלה, נפטר ב-13 במאי 2008 |
| 5 |  | סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח | 29 בינואר 2006 | 29 בספטמבר 2020 | נפטר |
| 6 |  | נוואף אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח | 30 בספטמבר 2020 | 16 בדצמבר 2023 | נפטר |
| 7 |  | משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח | 16 בדצמבר 2023 | הווה |  |
הערות שוליים

↑  Robert F. Worth (2008). "In Democracy Kuwait Trusts, but Not Much". New York Times.
↑  Eran Segal. "Kuwait Parliamentary Elections: Women Making History" (PDF). Tel Aviv Notes. p. 1. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-01-04.
↑  "Show us the money - Oil Revenues, Undisclosed Allocations and Accountability in Budgets of the GCC States" (PDF).
אמנואיל זימברקקיס

| --- | --- |

הגנרל אמנואיל זימברקקיס (יושב)
 לידה:  1861 נאפפליו, ממלכת יוון 
 פטירה:  1928 (בגיל 67 בערך) אתונה, הרפובליקה ההלנית השנייה 
 מדינה:  יוון 
 השתייכות:   צבא יוון
 תקופת הפעילות:  1881–1920 (כ־39 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד אוגדה והגיס להגנת האומה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 
אמנואיל זימברקקיס (ביוונית: Εμμανουήλ Ζυμβρακάκης;‏ 1861, נאפפליו, ממלכת יוון – 1928, אתונה, הרפובליקה ההלנית השנייה) היה גנרל יווני, מפקד גיס בחזית המקדונית עליו פיקד בקרב סקרה שבמהלכו הובס צבא ממלכת בולגריה.
תחילת הקריירה

זימברקקיס נולד למשפחת גולים מהאי כרתים. הוא למד באקדמיה הצבאית היוונית והוסמך בדרגת סגן משנה ב-1881. זימברקקיס נשלח להמשך לימודים באקדמיה הצבאית באורליאן שבצרפת וב-1898 הצטרף כמתנדב למרד כנגד האימפריה העות'מאנית בכרתים, שהוביל להקמת רפובליקה עצמאית באי.
בראשית המאה ה-20 הצטרף זימברקקיס לליגה הצבאית היוונית וב-1909 השתתף בהפיכת גאודי אשר בעקבותיה הוזמן בעצתו, אלפתריוס וניזלוס לעמוד בראש "המפלגה הליברלית היוונית". בהמשך כיהן זימברקקיס כשלישו של המלך גאורגיוס הראשון ועם פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה התמנה לקצין המבצעים של אוגדת "סלוניקי" בצבא הממלכה וגילה הצטיינות יתרה במהלך הקרבות.
מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-8 בדצמבר 1914 הועלה זימברקקיס לדרגת מייג'ור-גנרל. זימברקקיס נאמנו של וניזלוס, יחד עם מספר מצומצם של קציני צבא, הסתייגו ממדיניותה הרשמית של יוון להימנע מכניסה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. ב-27 באוגוסט 1916 הוליך זימברקקיס הפגנת המונים שלוו במיליציות חמושות, אל עבר מפקדת מדינות ההסכמה בסלוניקי, שהייתה נתונה תחת ממשל צבאי צרפתי. ב-30 באוגוסט הכריז על הפיכה כנגד המלך קונסטנטינוס הראשון בשל מדיניותו הפשרנית והפרו גרמנית של המלך, במיוחד בסוגיית מקדוניה היוונית. בעידודם של וניזלוס והגנרל מוריס סראי מפקד החזית המקדונית, הקים זימברקקיס את התנועה להגנת האומה. עם זאת, בעיני חלק גדול מאנשי הממשל והצמרת הצבאית המקורבים למלך, נחשב זימברקקיס לעושה דברו של הגנרל סראי.
ב-29 בספטמבר הקים וניזלוס ממשלה זמנית בסלוניקי בגיבוי המיליציה של זימברקקיס. ב-26 בנובמבר 1916 הכריזה יוון מלחמה על מעצמות המרכז וב-27 ביוני 1917 הודח המלך קונסטנטינוס הראשון. עד למועד הדחתו הכוח היווני בחזית המקדונית מנה רק את "הצבא להגנת האומה" בפיקודו של זימברקקיס ובהיקף של 25,000 חיילים. לאחר הארגון מחדש שבוצע בצבא בהשראת ראש הממשלה וניזלוס הגיע היקף הכוחות ל-160,000 חיילים שאורגנו ב-10 אוגדות, כאשר זימברקקיס מונה לפקד על גיס שמנה בין אוגדה לשלוש אוגדות.
ב-29 במאי 1918 פיקד הגנרל זימברקקיס על הגיס היווני בקרב סקרה והובילו לניצחון על צבא ממלכת בולגריה. בהמשך צורפו כוחותיו למתקפת מדינות ההסכמה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לניצחון מעצמות המרכז בחזית המקדונית ובעטייה הכריז זימברקקיס בסוף אוקטובר על יום חג והודיה בקרב הכוחות היוונים.
שלהי הקריירה ואחריתו

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, נמנה זימברקקיס על סגל הממשל הצבאי בחבלי מערב ומזרח תראקיה, אשר חלקם סופח בהמשך לממלכת יוון בהתאם לחוזה ניי והסכם סוור. הוא פיקד על כוחותיו גם במהלך מלחמת טורקיה-יוון, אך בנובמבר 1920 עם הפסדו של וניזלוס בבחירות הכלליות, הודח זימברקקיס שהיה מקורבו מן השירות הצבאי. אמנואיל זימברקקיס הלך לעולמו באתונה ב-1928.
לקריאה נוספת

לוקיאנוס הסיוטיס "ההיסטוריה של מקדוניה 1912-1923", באתר macedonian-heritage.gr (באנגלית).
הערות שוליים

↑  הגנרל אמנואיל זימברקקיס, באתר servinghistory.com (באנגלית).
↑  Armies in the Balkans 1914-18, "הגיס היווני להגנת האומה" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  Victory 1918, מאת: Alan Palmer, "החזית המקדונית" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  H. Toorenvliet, תקציר ההיסטוריה היוונית 1912–1954 , באתר blikopdewereld.nl (בהולנדית).
↑  "עדכון על המערכה בבלקנים נכון ל-19 באוקטובר 1918" באתר הניו יורק טיימס  (באנגלית) .
↑  Ionian vision: Greece in Asia Minor, 1919-1922, "מלחמת טורקיה-יוון" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1058669990  SUDOC: 254070248  VIAF: 311037409   WorldCat (עם VIAF): 311037409
אמנות עכשווית בטלאים

אמנות עכשווית בטלאים היא אמנות שמשתמשים בה בשיטות הטלאה חדשניות ומסורתיות כדי ליצור יצירות אמנות מבדים, חוטי תפירה ורקמה ותוספות חומרים.
יש אמנים המניחים מילוי בין השכבה העליונה הגלויה לעין לבין המצע התחתון כדי ליצור מרקמים מובלטים,על ידי תפירה ורקימה דרך שלוש השכבות. יש אמנים שמסתפקים בשכבה מוטלאת ורקומה אחת מעל למצע. היוצרים באמנות טלאים, משלבים ביצירותיהם את ניסיון חייהם, דימויים ורעיונות משלהם. האמנות העכשווית בטלאים שהתפתחה מאז אמצע המאה ה-20 קרובה הרבה יותר לאמנות יפה מאשר עבודת הטלאים המסורתית. אמן/ית הטלאים משתמש/ת באופני העשייה השונים כדי לספר סיפור, לא כדי לשחזר, להעתיק או להראות משהו שכבר נעשה פעם. אמנות טלאים תלת־ממדית לרוב תלויה על הקיר או מוצגת כפריט תלת־ממדי על חלק ניכר מהיצירות יש תוספות של חומרים שונים, כגון חרוזים, חלקי פלסטיק, עץ או חלקי צמחים, מטבעות ועוד.
שמות נוספים או נלווים לאמנות טלאים הם "טכניקה מעורבת" או אמנות סיבים. אגודת אמנות הטלאים האמריקנית מגדירה את האמנות הזו כ"העדפת חקירה מקורית של מושג או רעיון על פני העברת דוגמה מסורתית. התנסות בתכסוס [מניפולציה] של טקסטיל, צבע, טקסטורה, או טכניקות מעורבות. אמנות טלאים לעיתים קרובות מרחיבה את גבולות עולם הקוילט".
הקול הנשי

אמניות טלאים רבות מוצאות שזו צורת היצירה האמנותית שמטיבה להביע אותן. האמנית אולבה אוגרופ (Ulva Ugerup) סיימה בשנת 1992 שמיכת קיר "בנות התהילה" (Girls of Glory) שבה היא הטליאה ורקמה דיוקנאות של 90 נשים שלדעתה השיגו משהו משמעותי, בין הנשים שדיוקנן מופיע ביצירה, קולט, מאי ווסט, גולדה מאיר, האחיות ברונטה, בילי הולידיי, פלורנס נייטינגייל ועוד רבות. היצירה תלויה על קיר הספרייה בהלסינגבורג שבדנמרק. באתר של Studio Art Quilt מופיעה היצירה כשיש עליה רק 81 דיוקנאות ואינה ממוסגרת.
תערוכות אמנות טלאים שהיו בישראל

לינדה בר-און אמנית טלאים ייחודית, ילידת אנגליה, יוצרת כבר שנים רבות סדרות של מרבדי קיר מטלאים, בנושאים של אלות, העצמה נשית, חיות, מיתוסים מקראיים, מחשבות ומיתוסים בין מזרח למערב.
קופל גורבין מעצב גרפי ואומן יצר שטיחים עם נושאים תנכיים ועיצובי אותיות עבריות בעבודת הטלאה של לבד. זכה ארבע פעמים בעיצוב כרזת יום העצמאות, כרזת היובל (1958) של תל אביב, כרזה לקונגרס הציוני ה-25 (1960).
בין מרץ לאפריל 2006 הציגו חברות ה'אגודה ישראלית למעשה-טלאים' בהיכל התרבות בראשון לציון את התערוכה 'כל העולם במה'.
שרה ניסים, אמנית סיבים ייחודית ילידת עיראק משלבת בשטיחיה, מלבד בדים שונים, קטעי רקמות שקנתה בשווקים, כפתורים, חרוזים, מכיסאות מתכת, בובות שלמות וחלקים של בובות שמצאה או קבלה. הציגה תערוכות יחידה כמו 'קולות אחרים' אוצר: חיים מאור, בגלריית האוניברסיטה הפתוחה, ברעננה בשנת 2010 ובתערוכות קבוצתיות.
בשנת 2012 הציגה ה'אגודה ישראלית למעשה-טלאים' את התערוכה 'מאה שנות קיבוץ' בהיכל התרבות ע"ש מאיר ניצן בראשון לציון. באוגוסט אותה שנה הוצגה התערוכה ב'בנין הקונגרסים' בבירמינגהם באנגליה.
בשנת 2016 הוצגה התערוכה "שיר השירים במעשה טלאים" של קבוצת מפגשים בגלריית מגדל W בתל אביב.
בישראל היו מעט גלריות ואוצרים שהציגו מספר תערוכות של אמנות עכשווית בטלאים. בתל אביב הייתה גלריה אלף, גלריית 'סימגלרי' בהנהלת סימה סלע במגדים שנסגרה אחרי 10 שנים. מבין האוצרים שהציגו תערוכות סיבים גליה בר אור, חיים מאור,
הרנסאנס של שימוש בבדים משומשים

מאז שאנשים ארגו בדים, בהשקעה של עמל רב וחומרים יקרים, לצורך לבוש, כיסוי, חימום ואף לקישוט, הם התמודדו גם עם הבלאי של הבדים, הם למדו לנצל כל פיסת בד שלא התבלתה, הטליאו ותקנו את הבדים שבשימוש, חיברו בתפירה טלאים קטנים ושבו ויצרו מהם בדים גדולים יותר או בגדים. בכל תרבות התפתחו צורות לשימוש משני גם בחלקים הטובים שנותרו מבגד שהתבלה או אפילו צורות הטלאה וחיזוק לקטעים הבלויים. העיסוק הזה במשך דורות פיתח מיומנויות של שילובי צבעים ומרקמים, כך שהמוצר המוטלא יראה כאילו היה מתוכנן מראש ולא כאילו ניצלו שאריות. את המיומנויות הלו העבירו אחר כך לעשיה בבדים חדשים שנקנו במיוחד ונחתכו לטלאים, שמהם תפרו את היצירות החדשות. היו עדיין אמניות רבות שהשתמשו גם בבדים ישנים ומשומשים, אבל רבות קנו בדים חדשים ואף התפתחה תעשייה של יצירת בדים מיוחדים ייעודיים שנועדו להיגזר לטלאים עבור יוצרות אמנות טלאים. כמו כן קמה תעשייה של ייצור טלאים 'מוכנים', חלקם עם דבק שמאפשר הדבקת הטלאים על המצע שעליו יוצרים, המרשתת מלאה בסרטונים של חברות שמנסות למכור מוצרים של 'טלאים מוכנים מראש'. יחד עם זה היו גם מורות שעם הוראת עבודת הטלאים מכרו את הבדים החדשים הללו.
תעשיית האופנה המהירה שהפכה לתעשייה מזהמת ועודדה אנשים לקנות בגד ללבשו מעט פעמים ולזרוק, בלי לתקן אותו או למחזרו הפכה לבעיה עולמית, התחילה להתפתח תנועת שורשים נגדית של אנשים ששבו להשתמש בבגדים המשומשים שלהם וליצור מהם בגדים חדשים, להחליף בגדים עם אנשים אחרים ולמכור או לקנות בגדים בחנויות יד שנייה.
בשנת 2020 פרצה מגפה עולמית של נגיף קורונה שבגללה הטילו סגרים בארצות, אנשים הסתגרו בבתיהם והתחילו להתבונן על מה שיש להם בבית אם מתוך צורך ואי אפשרות להגיע לחנויות הבגדים, אם מתוך תובנה פתאומית שאפשר וצריך להשתמש במה שיש בבית. אנשים יצרו בגדים חדשים וגם הרבה אמנות.
ליז פיד (Liz Pead) הקנדית, ספורטאית הוקי קרח, אמנית והוגה סביבתית, משתמשת בבגדי ההוקי הישנים ליצירת שטיחי קיר של נופי ארצות שונות בהן בקרה. לדבריה בגדים וספורט שלובים זה בזה.
ראו גם

אמנות פמיניסטית
קנטה (טקסטיל)
מיחזור משביח לבגדים
בורו (טקסטיל)
תפירה
אמנות נלבשת
טלאים (מלאכת יד)
אמנות סיבים
רקמה (מלאכת יד)
מכונת תפירה
לינדה בר-און
תפירה איטית
רחלי רוגל
הערות שוליים

↑  Mary Lou Weidman, Quilted Memories, 2001, Lafayette, California: C&T, 2001, ISBN 1-57120-166-1. (באנגלית)
↑  Inspiring Patchwork Quilt artists you HAVE to follow, SST School of Stitched Textiles (באנגלית)
↑  2QAQ: What is an Art Quilt?, Queensland Quilters Inc. (באנגלית)
1 2  WORLD QUILTS The Americn Story, International Quilt Museum, ‏2013 (באנגלית)
↑  Ferne Geller Cone, Knit Art, 1975, New York: Van Nostrand, 1975, עמ' 15-16, ISBN 0-442-21656--4. (באנגלית)
↑  Priscilla Frank, 8 Radical, Feminist Artists From The 1970s Who Shattered The Male Gaze, HUFFPOST, ‏24.10.2016
↑  Judy Chicago, making a Professional Life and an Equalized Relationship, Through the Flower, 1982, New York: Anchor Doubleday, 1982, עמ' 27-53, ISBN 0-385-18084-5. (באנגלית)
↑  Charlotte Robinson (ע), The Quilt Project A Personal Memoir, The Artist & The Quilt, 1983, Kent, England: Columbus Books, 1983, עמ' 10, ISBN 0-86287-050X. (באנגלית)
↑  International Quilt Festivall, Britannica (באנגלית)
↑  History of The Guild, THE QUILTER'S GUILD (באנגלית)
↑  אליז שזר, מי אנחנו, באתר אגודה ישראלית למעשה טלאים
↑  Judy Anne Breneman, The Evolution of Art Quilts and Quilting, America's Quilting History, ‏2008 (באנגלית)
↑  Robert Shaw, DIscovering the roots of Art Quilt, SAQA Journal 2014, SAQA, 2014, עמ' 2-6
↑  Jane, Valerie Goodwin: Quilt architect, Textile Artist.org (באנגלית)
↑  Quilt Art :International Expressions, IA&A International Arts and Artists (באנגלית)
↑  Lynn Woll, Art Quilts by Lynn Woll, Create Whimsy (באנגלית)
↑  The women painters Overlooked by Art History, Arts&Culture (באנגלית)
↑  Barbara Halls (ע), Girls of Glory, Contemporary Quilts, 1994, Kent' Great Britain: SEARCH, 1994, עמ' 60, ISBN 978-0855327743. (באנגלית)
↑  Ulva Ugerup, Girls of Glory, SAQA – Studio Art Quilts (באנגלית)
↑  חיים מאור, חיים מאור (ע), ימה וקדמה, 2017, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון, 2017. (בעברית, אנגלית)
↑  קופל גורבין, באתר מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל
↑  סימה סלע, תרגום: סוזן שפירא, כל העולם במה, 2006, ישראל: אגודה ישראלית למעשה טלאים, 2006. (בעברית, אנגלית)
↑  הקולות האחרים: צבע וחומרים רכים, באתר האוניברסיטה הפתוחה, ‏26.1.2010
↑  אבי קקון, מאה שנות קיבוץ - תערוכה בהיכל התרבות ראשון לציון, באתר ראשון נט, ‏20.1.2012
↑  שיר השירים במעשה טלאים, באתר ARTBEAT, ‏28/11/2016
↑  דוד רפ, כל יצירה שיש בה תפר, באתר הארץ, 10 בינואר 2002
↑  גליה בר אור, מארג של גבולות, טרמינל כתב עת לאמנות המאה ה-21 2001, משרד בתל אביב, מרכז לאמנות חזותית בתל אביב, 2001, עמ' 18-21
↑  Amy Smart, Beginner Fabric Shopping Tips & Advice, Diary of a Quilter, ‏September 2010 (באנגלית)
↑  Abby Glasberg, HOW TO BUY QUILTING FABRIC WHOLESALE, While She Naps, ‏3/2/2019 (באנגלית)
↑  PATCH ART, DMC (באנגלית)
↑  Rashmula Maiti, Fast Fashion: It`s Detrimemental Effect on the Enviroment, Earth. Org, ‏29/1/2020 (באנגלית)
↑  Kathy Adams, How to Create Wall Art From Fabric Scraps, SFGATE (באנגלית)
↑  Dorothy Swinkles, Liz Pead transformeert oude hockeykleding tot landschapskunst, Textielplus, ‏23/11/2020 (בהולנדית)
אמציה ארנון

אמציה ארנון
אמציה ארנון (14 באוקטובר 1930 - 28 בפברואר 2007) היה מחלוצי המחברים של תשבצי היגיון בישראל ומרצה למוזיקולוגיה.
קורות חייו

אמציה ארנון (אנגלסברג) נולד במנצ'סטר, אנגליה בשנת 1930. עלה ארצה עם אשתו, הסופרת ולרי ארנון, ילידת סלפורד, אנגליה, בשנת 1955. תחילה הצטרפו לקיבוץ בית העמק ובשנת 1960 עברה המשפחה להרצליה.
בשנת 1969 פרסם שני תשבצי היגיון, שנקראו "תשבץ מוחין", ב"דבר השבוע", וזהו כנראה הפרסום הראשון של תשבצי היגיון עבריים בעיתון בעל תפוצה רחבה בישראל (קדמו לו תשבציו של יורם הרועה בכתב העת "שרות – דברי עובדים בשרות המיסים").
במשך כחצי שנה בשנים 1977–1978 פרסם ארנון תשבץ היגיון שבועי בשם "הפעל את הגיונך" ב"הארץ", ולאחר מכן פרסם תשבצי היגיון בירחון "מוניטין" ובשבועון "שישי".
החל משנות ה-80 היה אמציה ארנון חבר בסגל ההוראה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. הרצאותיו, אותן נהג לשאת גם מחוץ למסגרת האקדמית, היו מאופיינות בלשון מדויקת ובהירה, באופן הנגיש גם לקהל שאינו מצוי בתחום.
אמציה ארנון נפטר בשנת 2007.
אנדי רובין

| --- | --- |

אנדי רובין
 לידה:  13 במרץ 1963 (בן 61) Chappaqua, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' יוטיקה  Horace Greeley High School 
 מוסדות:  אפל  חברת גוגל  Danger, Inc. 
 
אנדרו (אנדי) אי. רוּבין (באנגלית: Andrew E. "Andy" Rubin, נולד ב-1962) הוא מהנדס אמריקאי יהודי, מייסד ומנכ"ל החברות Danger ו-Android (שנקנתה על ידי גוגל ומוכרת כמערכת ההפעלה אנדרואיד). כיהן כסגן נשיא מערכת הנייד הדיגיטלית של חברת "גוגל" ובמהלך 2013 מונה על ידי פייג' לנהל את מחלקת הרובוטיקה בגוגל הכוללת חברות שנרכשו לשם כך כגון בוסטון דיינמיקס. רובין פיקח על פיתוח מערכת אנדרואיד, מערכת הפעלה של קוד פתוח למכשירי טלפון מתקדמים, עד שהוחלף על ידי סונדאר פיצ'אי. על שמו רשומים שבעה עשר פטנטים, והוא בעל הון מוערך בכ-100 מיליון דולר.
קורות חיים

רובין גדל במדינת ניו יורק שבארצות הברית. אביו הוא פסיכולוג שהקים חברה לשיווק ישיר משלו. רובין הפעיל מערכת מחשב מסוג BBS בילדותו. בבגרותו סיים תואר במדעי המחשב בקולג' יוטיקה במרכז מדינת ניו יורק, ב-1986. מסיום לימודיו ועד 1989 עבד כמהנדס רובוטיקה, ובין השנים 1989 ל-1992 עבד כמהנדס ייצור לחברת אפל. אחר כך עזב לטובת ספין-אוף שהתמקד במערכות הפעלה וממשק של אפל, עד עזיבתו ב-1995. הוא עבר לעבוד כמהנדס עבור חברה שנרכשה על ידי מיקרוסופט. ב-1999 הקים את חברת Danger יחד עם שותף נוסף, פרויקט עליו עבדו במשך 3 שנים.
בשנת 2003 ייסד רובין את חברת "אנדרואיד", שפיתחה תוכנה לטלפונים ניידים. ב-2005 נמכרה החברה ל"גוגל", ורובין התמנה לסגן נשיא בכיר, האחראי על פיתוח מערכת אנדרואיד בגוגל.
ב-2013 נבחר לנהל את חטיבת הרובוטיקה בגוגל, תחום אליו נכנסה גוגל כשחקן חדש ואותתה נכונות להעמיד חטיבה יוקרתית עם רכישות מאסיביות בענף, כגון חברת בוסטון דיינמיקס.
באוקטובר 2014, לאחר 9 שנים, עזב את גוגל כדי להקים "חממה" לקידום חברות הזנק בתחום החומרה. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, הרקע לעזיבתו את החברה היה תלונה של עובדת בגוגל על הטרדה מינית כלפיה מצידו של רובין.
הערות שוליים

↑  במרץ 2013
↑  (אנ')
↑  גוגל רכשה עוד 7 חברות רובוטיקה עבור אנדי רובין, דצמבר 2013
↑  עומר כביר, טלטלה בגוגל: ממציא אנדרואיד, אנדי רובין, התפטר מתפקידו, באתר כלכליסט, 31 באוקטובר 2014
↑  יזהר שי, ‏כמה שילמה גוגל עבור שתיקתו של אבי האנדרואיד?, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2018
אנדרה בושאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1873 שאטו-רנו, צרפת 
 פטירה:  12 באוגוסט 1958 (בגיל 85) Montoire-sur-le-Loir, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 
אנדרה בושאן (בצרפתית: André Bauchant; ‏ 24 באפריל 1873 - 12 באוגוסט 1958) היה צייר נאיבי. הוא נודע בעיקר כצייר של פרחים ותמונות נוף, עם דמויות שזוהו לעיתים קרובות כשייכות למיתולוגיה ולהיסטוריה קלאסית.
ביוגרפיה

בושאן נולד בשאטו-רנו, אינדרה-אה-לואר. כבן לגנן, החל לעסוק במקצוע של אביו, והתקדם להחזקת משתלה. ב-1914 גויס למלחמת העולם הראשונה. במהלך שירותו הצבאי התגלה כשרון הציור שלו והוא שובץ כשרטט-מפות. אחרי שחרורו בשנת 1919 מצא את המשתלות שלו הרוסות. הוא ואשתו העתיקו מושבם לאוזונר-אן-טוריין, שם מצא עבודה בחוות מקומיות. בהשראת הסביבה הכפרית, התמסר בגיל 45 לקריירה של צייר.
רבות מיצירותיו המוקדמות מתארות נושאים מכתבי הקודש או מן המיתולוגיה. התערוכה הראשונה שלו התקיימה ב-1921 בסלון ד'אוטומן, שם הציג תמונה גדולה בשם "אוליסס והסירנות" ועוד שמונה ציורים. לה קורבוזיה ואמדה אוזנפאן כתבו מאמר עליו לז'ורנל ל'אספרי נובו ב-1922, וקורבוזיה היה לאספן חשוב של יצירותיו. ב-1927 הזמין דיאגילב את בושאן לעצב תפאורות לאפולו מוליך המוזות של סטרווינסקי.
מכאן ואילך, היו נושאי הציור התדירים ביותר של בושאן טבע דומם עם פרחים ונופים עם דמויות. ב-1937 נכללו ציוריו בתערוכה "Maîtres Populaires de la Réalité", שנדדה בפריז, ציריך ולונדון. בשנים 1938–1939 הוצגה גרסה של אותה תערוכה בשמונה מוזיאונים בארצות הברית, החל במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. ב-1949 העלתה גלרי שרפנטייה תערוכת רטרוספקטיבה של 215 מיצירותיו בפריז.
לדברי היסטוריונית האמנות נדין פואילו, "הטיפול של בושאן בדמויות, הקפואות בתנוחות שמרמזות לאי-נוחות מסוימת וכמו עטופות בעלווה, מלמד על איכות פיוטית ומסתורית, המזכירה לעיתים ציורים מימי הביניים. רושם זה הודגש עוד יותר בשימוש שעשה בצבעים לא-מזוגגים כמו בפרסקאות מן המאה ה-15 (Quattrocento) ובחוש צבע דומה לזה של ג'וטו."
הערות שוליים

↑  ארטוק, ביוגרפיה וציורים של אנדרה בושאן
↑  Nadine Pouillon, Bauchant, André, Grove Art Online (in Oxford Art Online), Oxford University Press, ‏2003 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520891505171  BnF: cb120435142 (data)  CiNii: DA12690154  GND: 119471620  ISNI: 0000 0001 2123 0161  LCCN: n50005406  NDL: 00519856  NTA: 260112305  RKD: 5061  SNAC: w6cg151z  SUDOC: 067057039  ULAN: 500003676  VIAF: 19695685   WorldCat (עם VIAF): 19695685
אמנות עכשווית

Rose, by Isa Genzken
אמנות עכשווית היא זרם תרבותי הרווח באמנות, באדריכלות, בעיצוב, בצילום ובמוזיקה. הזרם החל להתגבש ב-1945 - לאחר מלחמת העולם השנייה והתפתח בשנים המאוחרות של המאה ה-20 כתגובת נגד לאמנות המודרנית.
האמנות העכשווית מעניקה מקום מרכזי לסוגיות כמו אקולוגיה, זהות אישית, פוליטית ותרבותית, משפחה, קהילה וחברה. בשנת 2009 פרסם אנדראה בנטי את "המניפסט של אמנות המערות החדשה", שמקשר בין האמנות המודרנית לבין מקורות האמנות בתקופה הפרהיסטורית.
אמנים עכשוויים פועלים בעולם חסר גבולות, המתאפיין בכך שהוא רב תרבותי, טכנולוגי וחוצה עמים, יבשות ומגדרים.
Charles Thomson. Sir Nicholas Serota Makes an Acquisitions Decision, 2000, Stuckism