stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירות בתי הסוהר
היסטוריה > קום המדינה והשנים הראשונות

בשנת 1948, עם הקמת המדינה, הוכפפה הכליאה למשטרת ישראל. היא הופעלה תחת אגף במטה הארצי של המשטרה. מפכ"ל המשטרה כונה "המפקח הכללי על המשטרה ובתי הסוהר" ואת כלא תל מונד הפעילו שוטרים.
במהלך שנת 1948 התקיים דיון על כפיפות בתי הסוהר למשטרת ישראל. מכיוון שביטול ההפרדה נגד את הפקודה הבריטית משנת 1946 הוחלט למנות אדם אחד שיכהן הן כמנכ"ל משרד המשטרה והן כממונה על בתי הסוהר. החלטה זו עוררה סערה עקב הטענה שצעד כזה עדיין נוגד את הפקודה. לכן, שר המשטרה בכור שטרית, החליט שהחל מ-1 בינואר 1949 יהפכו המשטרה ושירות בתי הסוהר לשני גופים נפרדים. בנוסף מונה הנציב הראשון של שירות בתי הסוהר, גרו גרא.
בפברואר 1949 ניתנה פקודת חנינה כללית, שחנה את כלל האסירים למעט אלו שנשפטו על עבירות חמורות, כך שבבית הסוהר נותרו רק 29 אסירים. בזמן קצר יחסית כלא תל מונד התמלא עד אפס מקום, ולכן הוחלט לפתוח מחדש את בית הסוהר ביפו. תנאי המחיה הקשים והיעדר תקציב לא אפשרו להעניק לאסירים טיפול רפואי ראוי, הכשרה מקצועית וחינוך. לאחר פניות רבות מצד שירות בתי הסוהר למשטרה ולשר המשטרה שלא להעביר אליהם אסירים נוספים עקב חומרת המצב, פנה היועץ המשפטי לממשלה בשנת 1951 לראש הממשלה וביקש את התערבותו בהקמת מתקני כליאה חדשים. בשנים אלו הוחל בהקמת רשת של בתי כלא בישראל.
בשנת 1953 הוקצה בכלא רמלה אגף לאסירות שתחילה מנו 12 נשים, אך לא היו בו מספיק תאים כדי להפריד בין אסירות מכורות לסמים ובין אסירות שאינן מכורות, או בין צעירות למבוגרות. בשל כך נגרמו חיכוכים רבים בין האסירות, וכן ביניהן לבין אנשי הסגל. לבסוף בשנת 1968 נפתח בית סוהר נווה תרצה לנשים, באוריינטציה שיקומית־טיפולית. הכלא טיפל במגוון סוגיות הקשורות לעבר הקשה של האסירות, לאסירות בהיריון ולאסירות עם ילדים. לאסירות יש אפשרות לגדל את ילדיהן בתוך כותלי הכלא עד גיל שנתיים.
היסטוריה > קום המדינה והשנים הראשונות > המרד בכלא שטה

ב-31 ביולי 1958 פרץ מרד אסירים בכלא שטה שבו נהרגו 11 אסירים ו-2 סוהרים, 66 אסירים הצליחו לברוח. ועדת החקירה שהוקמה לבדיקת האירועים בכלא קבעה כי אדישות מנהלי הכלא לגבי סדרי הביטחון היא שהביאה לפרוץ המרד. בעקבות המרד התפטר מתפקידו הנציב צבי חרמון ובמקומו מונה אריה ניר, לשעבר קצין משטרה בכיר, שהחליט להדגיש את נושא הביטחון על חשבון נושא השיקום והטיפול. ניר החל להשקיע תקציבים רבים בבניית חומות, מגדלי שמירה וחדרי בקרה, ובהכשרת אנשי ביטחון מקצועיים למילוי תפקידים בשב"ס.
היסטוריה > שנות ה-60: התמודדות עם הצפיפות והצורך בשיקום

בתחילת שנות ה-60 הושם דגש על בניית מתקנים נוספים במטרה להפחית את הצפיפות. בין השאר נפתח האגף הפסיכיאטרי וכן מחלקה לטיפול ולשיקום בכלא תל מונד שבשנת 1962 הועבר לכלא מעשיהו.
בנוסף נערכו שינויים במבנה הארגוני של השב"ס. הוקמו שני מנהלים חדשים: מנהל הארגון והביטחון ומנהל השיקום בשנת 1962 במקום תפקיד סגן הנציב. בשנת 1965, הוקם בסיס הדרכה לסגל בבית ליד, בצמוד לכלא נווה תרצה והופעלה תוכנית הכשרה חדשה.
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, נרתם השב"ס לעזרתו של צה"ל בכליאת אסירים ביטחוניים, ולשם כך הוכשרו בתי כלא נוספים בישראל וביהודה ושומרון. למרות הפעלת בתי הסוהר הביטחוניים על ידי השב"ס, לא הוקצה להם תקציב נוסף לכוח אדם ולכן נאלץ השב"ס לצמצם את כוח האדם במתקנים שבתוך תחומי הקו הירוק ולהעביר סגל רב אל המתקנים שמחוץ לתחומי הקו הירוק. רק בשנת 1968 אושרה הקצאת כוח אדם נוסף של 360 משרות לשב"ס, ומרגע האישור החל גיוס דחוף שכלל גם קבלת מועמדים ללא כישורים מתאימים. עקב ריבוי האסירים הביטחוניים וההתמקדות בבעיות הביטחוניות, נזנחה מדיניות הרווחה והשיקום גם אצל האסירים היהודים.
היסטוריה > הקמת בית הספר לסוהרים

בשנת 1968 החליט נציב בתי הסוהר אריה ניר להקים בסמוך לכלא נווה תרצה "בית ספר ארצי לסוהרים ולקצינים", ומינה למפקדו הראשון את דב גולדברד. לאחר מותו של ניר נקרא בית הספר על שמו. לאחר מכן עבר בית הספר למתחם הקרוב לבסיס מג"ב ב"אייל", ובשנת 1994 חזר לרמלה, למתחם הצמוד לנציבות שב"ס. בשנת 2017 עבר מתחם "בית הספר לקצינים וסוהרים" למתחם ייעודי גדול ומתקדם שמתאים לצורכי התפתחות וגידול הארגון – מתחם "שערי אברהם" המחודש, הסמוך לצומת קסטינה. המתחם כולל חדרי לימוד מחודשים, חדרי שינה, מגרשי ספורט, וחדרי לימוד "קרב מגע", וכן מבנה המשמש "מדמה אגף" הבנוי כאגף בבית הסוהר ללימוד מעשי לעבודת הסוהר.
היסטוריה > שנות ה-70: הצפיפות ובריחת האסירים

במהלך ה-70 התגברו בעיות הצפיפות בשב"ס, ותנאי מחיה קשים של האסירים, מה שגרם לאלימות רבה מצד האסירים ולניסיונות בריחה. גם בבתי הכלא החדשים נאלצו האסירים לישון על רצפת הכלא ובתנאי צפיפות קשים.
בליל 8 בינואר 1979 ברחו מבית הסוהר המרכזי ברמלה שמונה אסירים. בריחתם עוררה דאגה רבה בשל מסוכנותם, וגם בשל הקלות שבה ברחו מבית הסוהר השמור ביותר במדינה. בעקבות הבריחה הוקמה ועדת חקירה שמצאה כי חילופים תכופים של קצינים בכירים בכלא, כמו קצין הביטחון וקצין המודיעין, גרמו לירידת המשמעת של האסירים ולליקויים משמעותיים ברמת הביטחון של הכלא. בנוסף, המפקד האחרון שמונה לכלא רמלה קיבל הכשרה לקויה מפאת קוצר הזמן. גם סגל הסוהרים באותה תקופה היה חסר השכלה נאותה, ולא עבר קורסים והכשרות המתאימים לתפקידם.
היסטוריה > שנות ה-70: הצפיפות ובריחת האסירים > ועדת קנת

בעקבות המצב הירוד בבתי הכלא קיבלה ממשלת ישראל החלטה על הקמת ועדת חקירה לבדיקת המצב בבתי הסוהר במדינה. הוועדה, בראשותו של השופט מרדכי קנת, מונתה ב-31 בינואר 1979. היא ערכה ביקורים בבתי הסוהר, סקירה של תקנות בתי הסוהר וגבתה עדויות מבעלי תפקידים בשב"ס. טיוטת הדו"ח הראשון של מסקנותיה הוגש במאי 1981. הוועדה התייחסה לליקויים שמצאה בהתנהלות השב"ס, כמו גיוס והכשרה מקצועית, בעיית הצפיפות וזכויות האסירים. בין המלצותיה הייתה הקמת ועדה מומחים ממגוון דיסציפלינות לניהול וארגון בתי הסוהר. בנוסף, המליצה על הקמת ועדת חקירה שתבחן מחדש את הקריטריונים לגיוס כוח האדם, בדגש על העלאת דרישות ההשכלה. הוועדה גם המליצה על שינוי יסודי של שיטת מיון האסירים, כך שתמיין אותם לפי סוגי העבירות, ותמנע כליאה בתחנת המיון עצמן. לבסוף, הוועדה הדגישה את חשיבות השמירה על תנאי מחיה אנושיים לאסירים. הממשלה אימצה את מסקנות הדו"ח הראשון, אך מרביתן לא יושמו באופן מעשי. הוועדה לא סיימה את החקירה שלה, ומעולם לא הגישה דו"ח סופי, ובפועל לא יושמו מסקנותיה.
היסטוריה > שינוי מדיניות השיקום וההשכלה

בתחילת שנות ה-80, לאחר פרסום ממצאי ועדת קנת, החלו לשים דגש בשירות בתי הסוהר על השכלה, הן של אסירים והן של סוהרים. מרכז החינוך הראשון הוקם בכלא רמלה בשנת 1984, ולאחר מכן הוקמו מרכזים נוספים בבתי הסוהר השונים. ביוזמתו של הנציב ד"ר מרדכי ורטהיימר ובשיתוף עם משרד החינוך נפתחו כיתות לימוד להשלמת השכלה לסוהרים, שעד לשנת 1980 רק 11% מהם היו בעלי השכלה תיכונית ומעלה. בנוסף הייתה הקפדה על גיוס סוהרים ואנשי סגל בוגרי 12 שנות לימוד והלאה. לאחר תקופת "היד הקשה" של חיים לוי, שנות ה-80 התחילו עם שני נציבים ששמו דגש על שיקום וטיפוח האסירים. דוד מימון השיב לשירות מדיניות ששמה דגש על סדר ומשמעת.
בשנת 1987 הוחלט לחלק את השב"ס לארבעה גושים: צפון, מרכז, שרון ודרום. לכל גוש מונה מפקד שכפוף לנציב. בסוף שנות ה-90 נערך שינוי נוסף – השב"ס חולק לשלושה מחוזות: צפון, מרכז ודרום, כאשר גוש שרון אוחד עם גוש מרכז. בנוסף הוחלט להוסיף תפקיד חדש בשב"ס – סגן נציב בדרגת גונדר. בנוסף נחקק חוק "חלופת מאסר" שבמקרים מסוימים מאפשר להמיר את עונש המאסר בעבודות שירות או בשירות לתועלת הציבור, ובכך הפחית את מספר האסירים.
היסטוריה > זכויות האדם והפחתת הצפיפות

בשנות ה-90 חלו שינויים משמעותיים במערכת הכליאה בישראל: שירות בתי הסוהר הרחיב מתקנים, אימץ גישה שיקומית והפחית את הצפיפות בבתי הסוהר על בסיס חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. נבנו בתי כלא חדשים במתכונת שיקומית, כמו צלמון וחרמון, כשהאחרון הוא מרכז טיפולי גדול הפועל במודל של קהילה טיפולית. בנוסף, הוקם בית מעצר הדרים מתוך מחויבות לשמירה על זכויות האדם. בעקבות הסכמי אוסלו נסגרו בתי כלא ביטחוניים בשטחים, וכמה מהם נמסרו לידי הרשות הפלסטינית, דבר שהפחית את הצפיפות ושיפר את תנאי האסירים. בשנת 1998 נקבעו מטרות ארוכות-טווח למדיניות שירות בתי הסוהר, בהתבסס על ייעוץ מומחים ואנשי סגל.
בעקבות עתירה לבג"ץ שהוגשה בנושא התייחדות אסירים, ובעצת מומחים מתחום הקרימינולוגיה, החליט שירות בתי הסוהר לאפשר מפגשי התייחדות של אסירים ואסירות, שאינם זכאים לחופשה, עם בני או בנות זוגם בתדירות של אחת לחודש. לראשונה בשנת 1998 החליט הנציב עמוס עזאני לקבוע מטרות ומדיניות של השב"ס לטווח הארוך. עזאני הסתייע במומחים מהאקדמיה, באנשי הסגל הבכיר ובסוהרים ויחד גיבשו תוכניות מדיניות לארגון ותוכניות עבודה בתחומים של מדיניות כלפי אסירים, מדיניות הארגון.
היסטוריה > האינתיפאדה השנייה

בעקבות האינתיפאדה השנייה (2000), חלה עלייה חדה במספר האסירים הביטחוניים, מה שגרם להחמרה בצפיפות בבתי הסוהר. בעקבות זאת נפתח מחדש כלא דמון לשוהים בלתי חוקיים מהרשות הפלסטינית, וחלק מהאגפים שהיו מיועדים לאסירים פליליים הוסבו לאסירים ביטחוניים.
בתקופה זו נבנו בתי סוהר חדשים, חלקם נותנים מענה לאוכלוסייה ייחודית. בשנת 2001 נפתחו בתי הכלא "אופק" לקטינים, ומג"ן לפגועי נפש. בשנת 2004 נפתח בית הסוהר רימונים החליף את בית הסוהר אשמורת המיושן, שנסגר והוסב למרכז אימונים של שב"ס.
היסטוריה > שירות בתי הסוהר כארגון כליאה לאומי

בשנת 2007 הועברו מידי משטרת ישראל לשב"ס בית מעצר קישון, בית מעצר תל אביב ובית מעצר ירושלים. במקביל גם בתי סוהר ביטחוניים, כמו כלא מגידו, כלא קציעות וכלא עופר, הועברו משליטת צה"ל לידי שב"ס, מה שהפך את שב"ס לגוף הכליאה בלעדי. שינויים אלו במתקני הכליאה הצבאיים שהחזיקו אסירים ביטחוניים דרשו גיוס כוח אדם לשירות בתי הסוהר. בעקבות זאת ב-14 בפברואר 2005 תוקן חוק שירות ביטחון כך שהסמיך את שר הביטחון להורות על מעבר של חיילי חובה מצה"ל לשב"ס.
בתקופה זו חווה שירות בתי הסוהר מספר אירועים חריגים, אשר השפיעו על תדמיתו ותפקודו. אחד האסונות המשמעותיים התרחש ב-2 בדצמבר 2010, כאשר השרפה הגדולה בכרמל גבתה את חייהם של 37 סוהרים, רובם צוערים בקורס קצינים, שנסעו לפנות את כלא דמון. בנוסף, בשנת 2014 התרחש אירוע הירי של האסיר סמואל שיינביין, שזעזע את הציבור והעלה שאלות לגבי נוהלי הביטחון והטיפול באסירים מסוכנים. בעיה חמורה נוספת אירעה במהלך השנים 2014–2017, לאחר שנחשפו מקרים של סרסור בסוהרות בבית הסוהר גלבוע, מה שחשף ליקויים חמורים במערכת האכיפה והבקרה הפנימית. בשנת 2021 אף ברחו שישה אסירים ביטחוניים מאותו בית סוהר, והדגיש את חולשות המערכת, והצביע על הצורך הדחוף בשיפור נוהלי האבטחה.
באוקטובר 2015 מונתה לראשונה נציבה מתוך הארגון, רב-גונדר עפרה קלינגר. בינואר 2021 מונתה קטי פרי לנציבת שירות בתי הסוהר, גם היא משירות הארגון.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל, אישר שב"ס הצפפת תאי אסירים בשל מעצרים רבים ביהודה ושומרון ורצועת עזה.
נתונים > כלואים

בשלהי העשור השני של המאה ה-21 מוחזקים בשב"ס כ־65% (10,300) אסירים פליליים, מתוכם 45% שפוטים ו-20% עצורים, וכ-35% (5,600) אסירים ביטחוניים, מתוכם 21% שפוטים ו-14% עצורים.
בחלופות כליאה כגון עבודות שירות ישנם כ-2,100 אסירים ברישיון וכ-767 אסירים בפיקוח אלקטרוני. מספר האסירים כפוף ל"תקן כליאה" שאמור להורות למערכת כמה אסירים ועצירים מערכת הכליאה יכולה להכיל. אם מספר האסירים (שמוחזקים בפועל) עובר את התקן רשאית הנציבה להורות על קיצור עונשם של אסירים השפוטים לתקופות מאסר של עד 4 שנים ואסירים השפוטים מעל 4 שנים וזכו בשחרור מוקדם על ידי ועדת השחרורים, וכל זאת על פי התקופות הנקובות בחוק, על מנת להקל על העומס והצפיפות בבתי הסוהר. שחרור כזה קרוי "שחרור מנהלי".
| שנה | מספר כלואים | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1952 | 1,050 |  |
| 1959 | כ-1,200 |  |
| 1966 | 1,656 | 1,049 יהודים ו-607 בני מיעוטים |
| 1968 | 3,300 | 1,600 ישראלים מתוכם 610 בני מיעוטים |
| 1973 | 4,522 | 2,416 בשטחים, 637 בני מיעוטים מישראל |
| 1976 | 5,852 | 2,625 פליליים, 3,227 ביטחוניים |
| 2012 | כ-17,500 | 12,897 פליליים, 4,586 ביטחוניים |
| 2016 | כ-17,700 | 11,321 פליליים, (מתוכם 5,659 יהודים, ו-2,512 אחרים), 6,283 ביטחוניים |
| 2017 | כ-16,800 | 10,632 פליליים, 6,184 ביטחוניים |
| 2018 | כ-14,500 | 9,003 פליליים, 5,528 ביטחוניים |
| 2019 | כ-13,800 | 9,167 פליליים, 4,675 ביטחוניים |
| 2024 | כ-20,700 | 11,615 פליליים, 9065 ביטחוניים |
נתונים > תקציב

תקציב שב"ס לשנת 2018 עמד על 3.4 מיליארד ש"ח. התקציב כלל הוצאות שכר במעט מעל 2 מיליארד ש"ח עבור 9,020 עובדים, כ-530 מיליון ש"ח לפנסיות, ו-823 מיליון ש"ח קניות, מתוכם 275 מיליון ש"ח לתחבורה ולוגיסטיקה, 124 מיליון ש"ח לאחזקת מבנים, וכ-124 מיליון ש"ח לתיקון, שיקום וחלופות כליאה.
נתונים > כוח אדם

לשירות בתי הסוהר כ-9,500 אנשי סגל, מתוכם 20% נשים, בהן גם בנות שירות לאומי. בתוך הסגל כלולים סוהרי חובה שבאו להתגייס לצה"ל והועברו לשירות בתי הסוהר על פי סעיף 24 לחוק שירות ביטחון התשמ"ו-1986, המהווה הוראת שעה שמוארכת מדי כמה שנים על ידי הכנסת.
במהלך השנים, לפחות עד שנות ה-90, תפקיד הסוהר סבל מדימוי נמוך, ולכן לא היו מועמדים ראויים לגיוס. לאחר הבריחה מכלא רמלה בשנת 1979 אמר נציב בתי הסוהר חיים לוי כי "שליש מהתקן בשירות בתי הסוהר פנוי בגלל חוסר עובדים. האנשים הבאים אל השירות הזה – בחלקם הגדול – אינם מתאימים לתפקיד." בדצמבר 1986 ציין נציב בתי הסוהר דוד מימון ש-60% מהסוהרים שגויסו באותן שנים לשירות לא עמדו בקריטריונים שנקבעו לגיוס סוהרים. מימון הורה שלא לגייס יותר מועמדים שאינם עומדים בקריטריונים. איכות כוח האדם בשירות השתפרה לקראת אמצע שנות ה-90, כאשר שופרו תנאי הסוהרים.
סמל שירות בתי הסוהר

סמל שירות בתי הסוהר עוצב בשנת 1950 בתחרות כלל ארצית שיזמה ועדת הסמלים הממשלתית.
הסמל המקורי הורכב ממספר רכיבים בעלי משמעות סמלית: שני ענפי עץ זית המחוברים בבסיסם בשרשרת המתכתבים עם ענפי הזית בסמל המדינה (וצה"ל) לסמל את החתירה לשלום והשרשרת לסימול כליאה ושלילת חירות. בראש הסמל לפיד אש בוער המסמל תקווה, מאיר ומראה את הדרך, המבטא את גישת הארגון לטיפול באסירים ושיקומם.
בסמל מופיעים גם ראשי התיבות שב"ס כאשר האותיות ב' ו-ס' משלימות את השדרה המרכזית של האות ש' במרכז הסמל.
במהלך השנים עבר הסמל עיבודים ועיצוביים שונים, ובהם הושמטה השרשרת, התעגלו ענפי הזית עד כך שנראו כענפי הדס וצבע הסמל השתנה לזהוב, לאחר מכן השתנו צבעי הסמל לצבעיו הנוכחיים: כסוף על רקע כחול כהה.
מדים, דרגות ודגל הארגון

באמצע שנות ה-80 שונה צבע המדים לצבע חאקי (בז' בהיר) בדומה לחיל האויר, מצבע ירוק כג'קט עליון על החולצה ומכנסיים חאקי, שהיה מראשית הארגון, כאשר הבכירים בארגון היו משלבים עניבה במדי הארגון. עם החלפת המדים פסק מנהג זה.
כומתת הארגון הוחלפה בסוף שנות ה-80 מצבע ירוק שהיה צבע כומתת הארגון מהקמתו, לכומתה בצבע שחור בדומה לחיל הכללי.
בשנת 1993 הוחלפו מדי הארגון למדים בדומה למשטרת ישראל, חולצה תכלת עם סמל הארגון על זרוע יד שמאל, ומכנסיים בצבע כחול כהה.
בשנת 2007 הוחלפה חולצת הארגון לחולצת עבודה נוחה יותר, וצבעה הוחלף לכחול, בכדי להבדילה ממדי המשטרה. בשנת 2010 הוכנס לשירות מדי ב' לסוהרי הביטחון, מדים נוחים וקלים יותר לעבודה השוטפת של הסוהרים.
בשנת 2011 הוחלפו המדים לצבעים אפור כהה (מכנסיים) ואפור בהיר (חולצה). בחולצת המדים היו שני דגלי המדינה שנרקמו על החזה והכתף. ההחלטה לשנות את המדים התקבלה על ידי נציב בתי הסוהר וסגל הפיקוד ומטרתה לשדרג ולייחד את הארגון.
בשנת 2017 ערך הארגון מתיחת פנים, שבה הוחלפו מדי הסוהרים לחולצה תכלת ומכנסיים שחורים, דרגותיהם הוחלפו מזהובות לכסופות.
דגל הארגון הוחלף בשנת 2017 מירוק-צהוב, שהיה מראשית הארגון, לדגל בצבעים כחול ולבן שבמרכזו סמל שב"ס ובקנטון דגל ישראל.
אריה ניר, נציב שב"ס בין השנים 1958–1976, במדי שב"ס.
מפקד בית הסוהר מעשיהו מרדכי ירושלמי עם כומתת שב"ס שחורה, לוחץ את ידו של שר המשטרה משה שחל, 1994.
רב-גונדר בני קניאק, נציב בתי הסוהר בין השנים 2007–2011, במדי שב"ס כחולים.
גונדר אלי גביזון במדי שב"ס שהוכנסו לשימוש ב-2011 – 2017 מכנסיים באפור כהה וחולצה באפור בהיר.
גונדר אשר וקנין במדי השב"ס שהוכנסו לשימוש בשנת 2017 – חולצה תכלת ומכנסיים שחורים.
מדים, דרגות ודגל הארגון > דרגות שירות בתי הסוהר

| --- | --- |
 סוהרים (בעלי דרגות אחרות) סוהר  רב סוהר (ר/ס)  סמל  סמל ראשון (סמ"ר)  רב-סמל (רס"ל)  רב-סמל ראשון (רס"ר)  רב-סמל מתקדם (רס"ם)  רב-סמל בכיר (רס"ב)  רב-נגד (רנ"ג):  דרגות קצונה מישר משנה (ממ"ן)  מישר  כלאי  רב כלאי (ר/כ)  סגן גונדר (סג"ד)  גונדר משנה (גנ"מ)  תת-גונדר (תג"ד)  גונדר  רב-גונדר - נציב בתי הסוהר
מבנה ארגוני של שירות בתי הסוהר

בראש שירות בתי הסוהר עומד נציב בדרגת רב-גונדר. תחת פיקוד הנציב נמצאים יחידות הנציבות ויחידות השדה. בנציבות ישנם שלושה אגפים – אגף מטה, אגף מבצעים ואגף האסיר; ובתי הסוהר פזורים בשלושה מחוזות – צפון, מרכז ודרום.
מבנה ארגוני של שירות בתי הסוהר > נציבי בתי הסוהר

מעטים היו נציבי שב"ס שהגיעו משורות הארגון, ורובם מונו לתפקיד לאחר שנות פעילות רבות מחוץ לארגון.
נציבי שירות בתי הסוהר לאורך השנים:
| מס"ד | שם הנציב | תקופת הכהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרו גרא | 1949–1951 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 2 | רם סלומון | 1951–1952 | הגיע משירות המדינה |
| 3 | ד"ר צבי חרמון | 1952–1958 | הגיע משירות המדינה |
| 4 | אריה ניר | 1958–1976 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 5 | חיים לוי | 1976–1981 | הגיע ממשטרת ישראל (משמר הגבול) |
| 6 | ד"ר מרדכי ורטהיימר | 1981–1985 | הגיע משירות המדינה |
| 7 | רפאל סוויסה | 1985–1986 | היה ראש מועצה וחבר הכנסת |
| 8 | דוד מימון | 1986–1987 | הגיע מצה"ל |
| 9 | לוי שאול | 1987–1990 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 10 | גבי עמיר | 1990–1993 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 11 | אריה ביבי | 1993–1997 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 12 | עמוס עזאני | 1997–2000 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 13 | אורית אדטו | 2000–2003 | הגיעה מצה"ל |
| 14 | יעקב גנות | 2003–2007 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 15 | בני קניאק | 2007–2011 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 16 | אהרן פרנקו | 2011-–2015 | הגיע ממשטרת ישראל |
| 17 | עפרה קלינגר | 2015–2018 | בין הבודדות שהגיעו משורות השב"ס |
| מ"מ | אשר וקנין | 2019–2021 | ממלא מקום |
| 18 | קטי פרי | 2021–2024 | בין הבודדות שהגיעו משורות השב"ס |
| 19 | קובי יעקובי | 2024–מכהן | הגיע ממשטרת ישראל |
מבנה ארגוני של שירות בתי הסוהר > יחידות הנציבות

אגף מטה – מנהל תכנון, מנהל תמיכה לוגיסטית, מנהל טכנולוגיות
אגף האסיר – חטיבת כליאה, חטיבת התקון, קצין רפואה ראשי-קרפ"ר, רבנות, מערך תעסוקה
אגף מבצעים – חטיבת הביטחון, חטיבת המודיעין
מנהל משאבי אנוש – מחלקת הסגל, מחלקת רווחה
הלשכה המשפטית
דובר שירות בתי הסוהר – ראש מחלקת תקשורת והסברה.
מחלקת ביקורת
מנהלת תפני"ת – תכנון, פיתוח, ניהול, תיאום.
מבנה ארגוני של שירות בתי הסוהר > יחידות מיוחדות

כמו גופי ביטחון רבים בישראל, גם השב"ס מפעיל יחידות מובחרות:
יחידת מצדה – יחידת ההשתלטות המיוחדת של שירות בתי הסוהר. זוהי יחידת עילית מטכ"לית שתפקידה לתת מענה מבצעי איכותי לאירועי קיצון במתקני הכליאה של הארגון בפריסה ארצית.
יחידת נחשון (בעבר נקראה "אב"מ") – משמשת כיחידה מרכזית לליווי אסירים, ככוח אבטחה וכוח התערבות של שירות בתי הסוהר. עוסקת בשמירת הביטחון והסדר במתקני השב"ס, ומבצעת משימות ביטחוניות מיוחדות הנגזרות מתפקידי שב"ס.
יחידת דרור – יחידה מבצעית מיוחדת הכפופה לרח"ט המודיעין ותפקידה איסוף מודיעין באמצעים מיוחדים וסיכול הברחות לכלא על ידי שימוש במגוון אמצעים ויכולות מיוחדות כגון תצפית, עיקוב והסוואה. היחידה מונה עשרות לוחמים ועיקר פעילותה חשאית.
יחידת צור – יחידה למעקב אחר עברייני מין, הכוללת קציני פיקוח העוקבים אחר כ-1,300 עברייני מין שאובחנו כמסוכנים לחברה וסיימו לרצות את עונשם. יותר משליש מהמפוקחים הם פדופילים והשאר אנסים. היחידה הוקמה ב-2006.
יחידת תבל (תת-קרקע במתארים לאומיים) – יחידה שתפקידה להתמודד עם סוגיית איומי הבריחה במנהרות בתת"ק בבתי הכלא. היחידה הוקמה במאי 2022 בעקבות הבריחה מבית הסוהר גלבוע.
מתקני כליאה

מתקני הכליאה של שירות בתי הסוהר ממוקמים באתרים של מתקנים מימי המנדט הבריטי שעליהם הוספו לאורך השנים מבנים נוספים, וכן במתקני כליאה חדישים שהוקמו במהלך השנים.
בתחילת המאה ה-21 הוכנה תוכנית לבניית מתחם כליאה חדש בצומת מגידו לצד כלא מגידו הישן. ביוני 2018, עוד בטרם הוחלט על מספר בתי הכלא שייבנו במתחם, הונחה אבן פינה באתר.
מתקני כליאה > שטח מחיה

אוכלוסיית בתי הסוהר, כולל האסירים הפליליים והביטחוניים, הגיעה בשנת 2008 לכ-25,000. הגידול הרב באוכלוסיית האסירים השפיע גם בעשור זה על בעיית הצפיפות, כאשר השטח הממוצע לאסיר עומד על כ־3.2 מ"ר לעומת התקן הבין-לאומי הדורש לפחות 6 מ"ר. בנוסף קיימים מספר מבנים שהוגדרו כלא ראויים למגורי אדם, אך מפאת הצפיפות הוחלט להמשיך להחזיק אותם כמבני כליאה. למשל כלא דמון, שנסגר בשנת 2000 עקב היותו בלתי ראוי למגורי אדם, נפתח שוב בשנת 2001 ומאכלס בתוכו כ-500 אסירים.
בסוף שנת 1976 היה שטח המחיה הממוצע של אסיר כ-2.2 מ"ר. בסוף 1986 העריך הנציב הנכנס, דוד מימון ששטח המחיה הממוצע של אסיר הוא 3 מ"ר. שטח המחיה הממוצע לאסיר בישראל בשנת 2018 נמוך מן התקן המקובל במדינות דמוקרטיות, ועומד על פחות מ-3 מ"ר לאסיר. בבג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד השר לביטחון פנים קבעו השופטים שעל שירות בתי הסוהר להעלות את שטח המחיה לאסיר ל-4 מ"ר כולל שירותים ומקלחת. לצורך כך גובשה תוכנית שעיקריה:
פיתוח והרחבת חלופת ענישה וכליאה הכוללת הגדלת עונש עבודות השירות למאסרים קצרים, מיצוי חלופות המעצר בפיקוח אלקטרוני לעצורים, הקמת בית מעבר ועוד.
בינוי מסיבי של מתקני כליאה. הוחלט על בניית 4,000 מקומות כליאה חדשים בפרישה על פני מספר שנים.
הוקמה מנהלת חדשה בשב"ס – מנהלת תפני"ת (תכנון, פיתוח, ניהול, תיאום).
מתקני כליאה > בתי הסוהר ובתי המעצר של שירות בתי הסוהר

he
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  ברמת ביטחון מרבית: בית סוהר שטה (מחוז צפון)  בית סוהר אשל (מחוז דרום)  בית סוהר רימונים (מחוז מרכז)  בית סוהר איילון (מחוז מרכז) לאסירים ביטחוניים: בית סוהר עופר (מחוז מרכז)  בית סוהר מגידו (מחוז צפון)  בית סוהר קציעות (מחוז דרום)  בית סוהר נפחא (מחוז דרום)  בית סוהר רמון (מחוז דרום)  בית סוהר גלבוע (מחוז צפון) |  |  לאסירים עם יתרה של עד שבע שנים: בית סוהר דקל (מחוז דרום)  בית סוהר מעשיהו (מחוז מרכז)  בית סוהר צלמון (מחוז צפון) לאסירים עד 5 שנים: בית סוהר כרמל (מחוז צפון)  בית סוהר חרמון (מחוז צפון) בתי סוהר אחרים: בית סוהר השרון (מחוז מרכז)  בית סוהר אלה (מחוז דרום)  בית סוהר דמון (מחוז צפון)  בית סוהר אשמורת (מחוז מרכז) (מתקן אימונים והדרכה) |  |  בתי מעצר: בית מעצר תל אביב (מחוז מרכז)  בית מעצר פתח תקווה (מחוז מרכז)  בית מעצר ירושלים (מחוז מרכז)  בית מעצר קישון (מחוז צפון)  בית מעצר ניצן (אוחד עם מג"ן שהוא בית חולים פסיכיאטרי לאסירים ועם "מר"ש" – מרכז רפואי שב"ס)  בית מעצר אילת (מחוז דרום)  בית מעצר הדרים (מחוז מרכז)  בית סוהר שקמה (מחוז דרום)  בית סוהר אוהלי קידר (מחוז דרום) למסתננים: בית סוהר סהרונים (מחוז דרום)  בית סוהר גבעון (מחוז מרכז) בית סוהר לנוער: בית סוהר אופק (מחוז מרכז) בית סוהר לנשים: בית סוהר נווה תרצה (מחוז מרכז) |
אבחון ומיון אסירים

האסירים עוברים מיון לבתי הכלא השונים על בסיס של שני שיקולים: השיקול הביטחוני וצורכי המערכת אל מול השיקול הטיפולי. השיקול הטיפולי קיבל חשיבות רבה עם מינוי הנציב ד"ר צבי חרמון ששם את עצמו בראש ועדת המיון ואף עסק במיון בפועל.
מרכז המיון הראשון הוקם בכלא רמלה, ומשנת 1956 החלו לשלוח אליו אסירים שנדונו ל-3 חודשי מאסר ומעלה. בשנת 1960 הועבר מרכז המיון והאבחון לכלא תל מונד, ושם אובחנו אסירים שנדונו לחצי שנת מאסר ומעלה על בסיס סוג העבירה שביצעו, מבדקים פיזיים וסוציאליים, עבירות קודמות, ואזור מגורים.
בשנת 1962 עבר המרכז לכלא מעשיהו, ובתקופות שונות שוכנו במקום כ-100 אסירים בתנאי צפיפות קשים שהקשו על תהליך המיון.
בשנת 1967 הועבר מרכז האבחון והמיון לכלא אשמורת, ושם מוינו אסירים שנשפטו לתקופה שבין שלושה חודשים לחמש שנים. אסירים שנשפטו לתקופות מאסר ארוכות יותר נשלחו ישירות לכלא רמלה ללא אבחון ומיון, נערים נשלחו ישירות לכלא תל מונד, ונשים נשלחו ישירות לבית סוהר נווה תרצה.
בשנת 1980 עבר מרכז המיון לבית המעצר ניצן, ושם הוחלט שיש צורך למיין גם את האסירים שנשפטו ל-5 שנות מאסר ומעלה.
בעקבות דו"ח ועדת קנת, שהתריע על ליקויים במיון האסירים, נפתחו מרכזי מיון ואבחון גם במחוז דרום ומחוז צפון.
בשנת 1994 הוחלט לרכז שוב את תהליכי המיון והאבחון בבית המעצר ניצן, ולהוסיף לתהליך אנשי צוות כגון נרקולוגים, מאבחני דת, פסיכולוגים תעסוקתיים ועוד.
בעשור השני של המאה ה-21, מרבית האסירים הפליליים, מלבד נוער, נשים ואסירים טעוני הגנה, עוברים תהליכי מיון ואבחון בבית המעצר ניצן, ובשלוחות שלו שמפוזרות בבתי מעצר שונים.
שימוש בסמים

על פי עדויות אסירים, משנות ה-50 היה שימוש רווח בסמים בבתי הכלא תוך העלמת עין של הסוהרים. בבתי הסוהר נעשו צעדים למנוע הברחת סמים לתוך הכלא בעת ביקורים. כן הוחזקו בבידוד אסירים ששבו מחופשה והיו חשודים בהברחת סמים לכלא עד ליציאת הסמים המוברחים מגופם.
בסוף שנות ה-70 מצאה הקרימינולוגית חיה הייכל כי 60%–70% מהאסירים היהודים צורכים סמים, רבים מהם החלו לצרוך בבתי הכלא. בעקבות זאת נעשה ניסוי במהלכו 100 אסירים עברו חוקן ונמצאו שאריות סמים אצל 70 מהם. במסגרת המאבק בסמים הוקם אז אגף לגמילה מסמים שהכיל 50 אסירים. מנגד, נקבע נוהל של ביצוע חוקן לאסירים ששבו לבית הסוהר מחופשה. חלק מהאסירים, שהתנגדו לביצוע החוקן, נקשרו לפני ביצועו. אח בית הסוהר ברמלה שביצע חוקן באסירים רבים העיד שרבים מהאסירים איימו עליו שהוא ישלם על ביצוע החוקן בהם. באפריל 1980 קבע בג"ץ שביצוע חוקן לאסירים בניגוד לרצונם אינו חוקי וביצוע החוקנים הופסק.
על פי אחת ההשערות, הצפיפות בבתי הכלא הביאה להתערות של אסירים מכורים עם אסירים שאינם מכורים, מה שהביא את האסירים הלא-מכורים להתחיל להשתמש בסמים בכלא. בסוף 1986 העריך הנציב דוד מימון שכ-75% מהאסירים משתמשים בסמים.
בשנת 1994 הוקמה יחידת הסמים "דרור", שפועלת באמצעות מודיעין ועוסקת בהרתעה ובענישת אסירים סוחרי סמים. כן הוקמו בשנות ה-90 אגפים לנקיים מסמים (נ"ס) ברבים מבתי הסוהר. בשנת 1996 הוקמה תוכנית "שלהבת", המקדמת אסירים הנקיים מסמים מעל 15 חודשים, ומשלבת אותם במערך ההסברה לנוער על סכנות השימוש בסם.
בשנת 2007, כמעט מחצית מהאסירים השתמשו בסמים. 450 אסירים שולבו במסגרות לגמילה מסמים ו-630 טופלו בתחליפי סם. ארבע מחלקות לגמילה מסמים פעלו בבית הסוהר חרמון, ובנוסף היו מחלקות לגמילה מסמים שהכילו 40 אסירים כל אחת בבית הסוהר צלמון, במתחם השרון ובבית הסוהר דקל. כן הייתה מחלקה ל-12 אסירות נגמלות מסמים בנווה תרצה. חופשות ניתנו לאסירים כתמריץ להשתלב במסגרות לגמילה מסמים.
המאמצים למניעת הברחת סמים לבתי הכלא נמשכו אל תוך שנות ה-2000, במקביל להברחות הסמים, שחלקן נעשו באמצעות משפחות אסירים, סוהרים ואף עורכי דין.