stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שן קואו
מהישגיו ועיסוקיו

בספרו מ-1088 "מאמרים מבריכת החלומות" (夢溪筆談;‏ Mengxi Bitan), היה שן הראשון לתאר מצפן בעל מחט מגנטית ששימש לניווט. שן למעשה גילה את הצפון האמיתי במונחים של נטייה מגנטית לעבר הקוטב הצפוני. זאת הוא עשה על ידי ניסויים במחטים מגנטיות מושעות ו"קו האורך המשופר" שנקבע על ידי המדידה האסטרונומית שערך, של המרחק בין כוכב הצפון והצפון האמיתי. זה היה צעד מכריע לעבר הפיכת המצפנים לשימושיים יותר לניווט. באירופה התגלה רעיון זה רק כ-400 שנה אחר כך.
ביחד עם עמיתו ויי פו, שן תכנן למפות את המסלול הירחי ומסלולים של כוכבי שביט בפרויקט גדול בן חמש שנים שכלל תצפיות יומיומיות. אך פרויקט זה סוכל לבסוף, על ידי יריביו הפוליטיים בארמון. כדי להקל על עצמו במחקר האסטרונומי, שיפר שן את העיצובים של הספירה הארמילרית, הגנומון (חלק משעון השמש שתפקידו להטיל צל), הטלסקופ והמציא שעון מים חדש בעל זרימה פנימית. בנוסף שן המציא תאוריה חדשה בגאומורפולוגיה שהתבססה על ממצאים של מאובנים ימיים, ידע על בליית קרקע, ודיפוזציה של טין. בנוסף לכך הגה שן תאוריה על שינוי אקלים הדרגתי אחרי שהתבונן בחזרנים מאובנים שהשתמרו מתחת לקרקע בבקתה יבשה, סביבה שלא תמכה בגידול חזרן באותה תקופה. שן היה גם האדם הראשון בסין שהזכיר בכתב את השימוש במבדוק יבש לשם תיקון סירות שנשארו מחוץ למים. כמו כן כתב על היעילות של תא השיט.
שן הוא הראשון בסין שתיאר קמרה אובסקורה (לִשְכָּה אֲפֵלָה, איבן אל-היית'ם תיאר המצאה זו כמה עשורים קודם). הוא גם כתב באריכות על הליתוגרפיה שהומצאה על ידי בי שנג ובזכות כתיבתו זו השתמרה מורשתו של בי שנג והוענקה לדורות הבאים הבנה של שיטות דפוס מוקדמות. כנהוג במסורת הסינית, הוא יצר מפת תבליט כשחקר את גבולות סין. התיאור שלו את מנגנון חץ וקשת עתיק שחפר מהאדמה התגלה לבסוף כמטה יעקב שהתגלה באירופה על ידי רלב"ג מאוחר יותר.
הוא כתב מספר ספרים נוספים מלבד מ"מאמרים מבריכת החלומות", אך אלו לא שרדו. עבודותיו הכתובות כללו שני אטלסים גאוגרפיים, חיבור על מוזיקה עם הרמוניה מתמטית, ניהול ממשלה, אסטרונומיה מתמטית, מכשירים אסטרונומים, טקטיקות הגנה צבאיות וטקטיקות ביצורים, ציור, תה, רפואה ושירה. חלק משיריו התפרסמו אחרי מותו בכתבים אחרים. סינולוגים רבים שיבחו את עבודתו והישגיו, בהם ג'וזף נידהם ונתן סיבין, שהשווה אותו למלומדים כמו סו סונג, גוטפריד לייבניץ ומיקהיל לומונוסוב.
אף על פי שעיקר עיסוקו היה בתחומים טכניים ומדעיים, היה לשן גם עניין בחיזוי עתידות והעל טבעי. בנושא זה בולט תיאור שלו על עב"ם, שנכתב מנקודת מבט של עד. בפילוסופיה הוא כתב ביאורים והערות לטקסטים דאואיסטים וקונפוציאניסטים.
אמונות ופילוסופיה

מבחינה פילוסופית שן קואו תמך ברעיונות טאואיסטיים שקראו תיגר על המדע הניסיוני והאמפירי של זמנו. למרות העובדה שניתן לגלות הרבה דרך תצפיות ניסיוניות ורישומם בכתב, דאואיזם סבר שהסודות של היקום הם חסרי גבולות, משהו שהחקירה המדעית יכלה לבטא רק בחלקים מקוטעים והבנות חלקיות. שן קואו העדיף את האי צ'ינג כדרך להשגת אינטואיציה ולהסברת התהליכים הרוחניים שאי אפשר להשיגם על ידי "עקבות גסים" שאותם ראה באסטרונומיה. הסינולוג נתן סיבין טען ששן היה הראשון בהיסטוריה ש"הבדיל ומתח קו בין החוויות המנותקות שלנו והעולם המאוחד אך הארעי שאנחנו מניחים שקיים בהסבירנו חוויות אילו". שן היה מאמין אדוק בגורל ונבואה והציג גם הסברים רציונליים לקשר בין השניים. זאת ועוד שן האמין בנוסף לגורל גם בהגדת עתידות וחקר תופעות מוזרות, אך למרות זאת שן הזהיר נגד הנטייה לחשוב שכל האירועים בחיים נקבעו מראש, למשל כשתיאר מקרה שבו ברק הכה בבית וקירות העץ לא נשרפו (אלא פשוט השחירו), כלי הלכה בתוך הבית לא נפגעו, אך חפצי המתכת נמסו, כתב קואו:
"רוב האנשים יכולים לשפוט את הדברים על ידי האירועים של חיי היום יום, אבל תופעות מעבר לחיי היום יום הן רבות מאוד, כמה חסר ביטחון הוא זה לשפוט דברים רק על פי אורו של ההיגיון הפשוט, ורעיונות סובייקטיביים"
בביאוריו לפילוסוף הקונפוציאני העתיק מנציוס, שן כתב על החשיבות של ההליכה בעקבות הדרך שנתפסת לעיני האינדיבידואל כאמיתית, אך למרות זאת הלב וההכרה לא יכולים להשיג ידע שלם דרך חוויות החושים. בדרכו המיוחדת אך עדיין בשימוש מונחים מתוך מנציוס, שן כתב על סמכות פנימית ועצמאית שמהווה את הבסיס לנטיה של האינדיבידואל להחליט החלטות מוסריות, קונספט שקשור לחוויות החיים של שן שאותן הוא עבר דרך הישרדות והשגת הצלחה בעזרת הסתמכות על עצמו. כמו כן שן קואו כתב באריכות על טקסטים סיניים קלאסיים, על טבעי, הגדת עתידות וגם מדיטציה בודהיסטית.
ביקורת אמנות

כמבקר אומנות, שן ביקר את הציורים של לי צ'נג. ביקורותו הייתה על כך ש צ'נג כשל בלראות את הקטן דרך הראות של הגדול בציור בניינים וכדומה. לעומת זאת שן שיבח את עבודתו של דונג יו'אן, וציין שאף על פי שבמבט תקריב על עבודתו של דונג נוצר הרושם שמשיחות המכחול היו קצרות, במבט מרחוק ציורי הנופים שלו נותנים את הרושם של תמונה גדולה, זוהרת ואמיתית. בנוסף, הכתיבה של שן על יצירות האומנות של דונג היא הכתיבה המוקדמת ביותר על סגנון ציורי הג'יאנגנאן. בכתביו של שן "שירה על ציור" ו"מאמרים מבריכת החלומות", שיבח שן את עבודותיו היצירתיות של צייר משושלת טאנג בשם ואנג ויי, בשבחיו את עבודותיו ציין שן שואנג היה מיוחד בכך ש"חדר לסיבה והעומקים המסתוריים של פעולת היצירה". אחרים ביקרו את ואנג ויי על כך שלא הכפיף את ציוריו למציאות, לדוגמה, ציור של ואנג ובו עץ בננה שגודל בנוף שלג חורפי.
כתביו של שן קואו

ככל הנראה הרבה מכתביו של שן עברו טיהור תחת מנהיגותו של השר צאי ג'ינג. שהחיה את המדיניות של ואנג אנשה, אף על פי שצאי יצא בקמפיין התשה של עבודות קודמיו ובמיוחד עבודות שנכתבו על ידי מתנגדיו השמרנים. לדוגמה, מתוך כל העבודות של שן, רק שישה נשארו, וארבעה מתוכן שונו שינויים ניכרים מאז התקופה שבה קואו כתב אותן.
בזמנים המודרניים, הניסיון הטוב ביותר לכתוב סיכום של עבודותיו של שן היה נספח מאת חו דיאוג'ינג מתוך ספרו "שיחות המכחול" שנכתב ב-1956.
כתביו של שן קואו > מאמרים מבריכת החלומות

עבודה זו של שן קואו מכילה 507 מאמרים נפרדים במגוון רחב של נושאים, עבודה זו היא ניסיונו העצום של שן לתפוס ולתאר היבטים רבים ככל האפשר של הטבע, המדע, והמציאות וכל שאר המסתורין המעשי והעמוק הנמצא בעולם. התרגום המילולי של כותרת הטקסט הוא "פלג החלומות ושיחות המכחול", השם לקוח מאחוזתו של שן בה בילה את שנות חייו האחרונים לה הוא קרא "אחוזת פלג החלומות". בקשר לכותרת, שן מספר "מפני שחברי היחידים לשיחה היו מברשת הכתיבה ואבן הדיו שלי, אני מכנה אסופת מאמרים זו בשם שיחות המכחול".
במקור הספר היה בעל אורך של 30 פרקים, אך מחבר סיני לא ידוע משנת 1166 ערך וארגן את העבודה ל-26 פרקים.
פסקה מהספר בשם "אירועים מוזרים" מכילה תיעוד מיוחד ומסקרן של עב"ם.
כתביו של שן קואו > כתבים אחרים של שן

אף על פי שמאמרים מבריכת החלומות היא עבודתו הכי יסודית וחשבוה של שן, שן קואו כתב גם עבודות וספרים אחרים, ב – 1075 כתב שן קואו את שינינג פנגיו'אן לי (熙寧奉元曆 מערכת האסטרונומיה של תקופת המנחה השייכת לתקופת שלטון השלום הנהדרת), עבודה זו אבדה, אך מוזכרת בפרק השביעי של ביוגרפיה משושלת סונג. עבודה זו הייתה דיווח רשמי של קואו על שינויים שביצע בלוח השנה הסיני, שינויים שאומצו רק חלקית על ידי מערכת לוח השנה הרשמית של חצר שושלת סונג. במשך שנות פרישתו משירות ממשלתי חיבר שן קואו מדריך תיעודי לתרופות (Formulary)
שנקרא ליאנג פאנג (良方;נוסחאות טובות של תרופות)
במשך שנת 1126 המדריך חובר עם מדריך דומה על ידי המשורר ואיש האשכולות המפורסם סו שה (1037–1101),
שבאופן אירוני היה יריב פוליטי לקבוצת המהפכנים של המדיניות החדשה בחצר המלוכה ששן היה שותף לה, אך למרות זאת ידוע ששן קואו וסו שה היו חברים ושותפים לעבודה זה לזה. קואו כתב עבודה הנקראת מנגצ'י ואנגחוואי לו (夢溪忘懷錄;רשומות של תיעודים ורצונות שנשכחו בפלג החלומות),
גם עבודה זו נכתבה על ידי שן בעת פרישתו. עבודה זו הייתה חיבור ששן כתב לאורך כל חייו מאז נעוריו על חיי הכפר ותיעודים אתנוגרפיים על התנאים באזורים הרריים מבודדים בסין. רק ציטוטים מעבודה זו שרדו באוסף ה"שואו פו" (說郛)
אוסף שמתאר ברובו את המכשירים החקלאיים שהכפריים באזורים ההרריים המרוחקים של סין השתמשו בהם. שן קואו גם כתב עבודה בשם צ'אנגשינג ג'י
(長興集; אסופת הכתבים הספרותיים של [הויסקונט של] צ'אנגשינג)
אבל, ספר זה היה ללא ספק ספר שפורסם אחרי מותו של שן. ספר זה כלל שירים שונים, פרוזה ומסמכי הנהלה שונים שנכתבו על ידי שן. במאה ה-15 (בזמן שושלת מינג) הספר יצא במהדורה חדשה, אך למרות זאת רק פרק מספר 19 נשאר מהמדורה החדשה, פרק זה הודפס ב-1718, אך בעריכה גרועה. אחרי זמן רב, ב-1950 הסופר חו דאוג'ינג השלים עבודה קטנה זו על ידי חיבור קטעים מפואמות אחרות של שן, במהדורה זו הספר נקרא: "אוסף הפרוזה של שן קואו" (בניב שנחאי: "שנג האי שו טיין", 1958) פרוזה זו נכתבה במסורת הספרות של תקופת שושלת סונג בה נהגו משוררים לטייל ולנדוד ולכתוב שירה בזמן הנדודים, לכן מסורת זו נקראה, יואוג'י ונשו'ה. שן קואו כתב גם את "רישום של מה לא לשכוח", מדריך למטייל שבו מדריך שן את המטייל בנוגע לסוג החפצים שהמטייל צריך להביא איתו לטיול, האוכל היאות שהמטייל צריך להביא איתו, הבגדים הנכונים ועוד הרבה חפצים אחרים.
הסופר בן שושלת סונג צ'נג דהצ'נג (1123–1195) בספר ההמשך ל"חשיפתם של ריבוא הדברים" ציין כי הבתים בשירים שכתב שן קואו לכבוד חגיגות ניצחון במלחמה פורסמו יותר מאוחר על ידי שן עצמו. שיר אחד שכתב קואו נקרא "שיר הניצחון" והלחן נוגן על ידי כלי מוזיקלי בשם "מהויי חוצ'ין" ("כלי מיתר ברברי משערות זנב סוס" או "כינור משערות זנב סוס") כלי השייך לשבט נוודים צפון מערבי מאסיה הפנימית (מונח המתאר את אזור המחיה של העמים האלטאיים והאוראלים (הרי אוראל)). השימוש בכלי זה נעשה כמטאפורה לאסירי מלחמה המובלים בידי חיילי צבא שושלת סונג:
ההיסטוריון ג'ונתן סטוק טוען שהקשת הנדרכת בשיר הנ"ל מייצת את המיתר הנמתח כדי לנגן בחוצ'ין, בעוד שהצליל של הכלי עצמו ייצג את התלונות של אסירי המלחמה בהקשר לשליט חאן המובס.
מורשת > שבחים וביקורות

באנציקלופדיה של קונפוציאניזם של רוטלדג' קורזון (הוצאה לאור בריטית) שינג'ונג יאו (משורר סיני מודרני) כותב שהמורשת של קואו הוכתמה על ידי מעורבותו של קואו ברפורמות הפוליטיות של קבוצתו של ואנג אנשה, הפעולות שלו (קואו) נחלו ביקורת באסופת ספרי ההיסטוריה הגדולה והחשובה ביותר של סין הימיביניימית הנקראת "עשרים וארבע ההיסטוריות". אך למרות זאת, מעמדו של שן כאיש אשכולות נלקח בחשבון. הסינולוג, היסטוריון וביוכימאי ג'וזף נידהאם (1900–1995) הצהיר ששן קואו היה "אחד ממוחות המדע הגדולים בהיסטוריה הסינית". הסינולוג הצרפתי ג'ק גרנט הביע דעה שלשן היה "שכל מודרני להפליא". שינג'ונג יאו (הנ"ל) מדבר על שן בהקשר לתרומה של שן למדעי הטבע ב"מאמרים מבריכת החלומות":
”אנחנו חייבים להחשיב את האוסף של שן קואו (מאמרים מבריכת החלומות) כמקור ראשי שאין לוותר עליו המעיד על רמת הישגים שאין שני לה, לה הגיע המדע הסיני לפני המאה השתים עשרה.”
אבל, טובי.אי. האף כותב שה"סט המפוזר" של הכתבים של שן קואו הוא חסר ארגון ו"חריפות תאורטית", כלומר, שיטה מדעית. הסינולוג נתן סיבין כתב שהמקוריות של שן היא "באותה שורה עם למדנות סתמית, מעשיות חצר המלוכה וסקרנויות קיקיוניות" שמספקות מעט תובנות. דונלד הולצמן כותב ששן "לא ארגן בשום מקום את תצפיותיו לתאוריה כללית" וטובי האף (הנ"ל) מוסיף שזאת הייתה בעיה כוללת של המדע הסיני המוקדם, שחסר את ההתייחסות המערכתית שהייתה לעבודות ממוצא אירופי, כגון "כתבי קודש מותאמים וכאוטיים" של עורך הדין הימיביניימי דקרטום גרטיאני מבולוניה (מהמאה ה-12). בקשר לרעיון הסידור המערכתי של המדע שיחבר ויגשר ביחד את כל תחומי המדע שנלמדו על ידי הסינים, סיבין מניח על הכתבים של שן קואו ש"הם לא מראים שהוא השיג או אפילו חיפש, מסגרת או שלדה מגשרת לידע המגוון שלו, החוט המקשר היחיד הן תחומי האחריות הרבים של הקריירה שלו כמשרת אזרחי מדרגה גבוהה".
קבורה ואזכורי כבוד לאחר מותו

אחרי מותו שן נטמן במחוז יו'האנג שנמצא בהאנגג'ואו לרגלי גבעת טאיפינג. קברו של שן הושמד בסופו של דבר, אף על פי שתיעודים מתקופת שושלת מינג מעידים על מיקומו של הקבר, זה האחרון התגלה ב-1983 וקיבל הגנה מהממשלה הסינית ב-1986. השרידים של מבנה הלבנים של הקבר נשארו, ביחד עם חפצי זכוכית ומטבעות. הוועדה המקומית של האנגג'ואו השלימה את עבודות השיפוץ של קברו של שן בשנת 2001.
בנוסף לקברו, גינת האחוזה של שן במנגשי, ובנוסף לכך רכושו בעל המידה של כשני אקרים (8,000 m²) אשר נמצא בג'נג'יאנג, שוחזרו על ידי הממשלה ב-1985.
אבל, גינת מנגשי המשוחזרת היא רק חלק מרכוש וחפצים מזמנו של קואו. אולם מתקופת שושלת צ'ינג שנבנה בגינת מנגשי משמש כיום כשער כניסה ראשי לאחוזה. באולם זה לזכרו של שן תלוי ציור שמתאר את הגינה המקורית מזמנו של שן, הכוללת בארות, חורשות חזרן, שבילי אבנים, וקירות מקושטים של האולמות המקוריים. באולם התצוגה עומד פסל בגובה 1.4 מטרים של שן קואו יושב על במה ואיתו עותקים בני כמה מאות שנים של "מאמרים מבריכת החלומות" מוחזקים בשידות מזכוכית, אחד העותקים מקורו ביפן. באחוזת הגינה של שן מוצגים גם מודעות מחצץ, פסלים של קואו ודגם של הספירה הארמילרית, כמו כן ישנו גם מוזיאון עם גלריה שמתארת את הישגיו השונים של שן קואו.
מצפה הכוכבים של הר זדהג'ינשאן גילה אסטרואיד חדש ב-1964, ב-1979 האקדמיה הסינית למדעים החליטה לכבד את שן וקראה לאחד משמותיו של האסטרואיד שן קואו.
תמרה דה למפיקה

| --- | --- |

פסל לזכרה של למפיקה
 לידה:  16 במאי 1898 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 במרץ 1980 (בגיל 81) קוארנבקה, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Tamara de Łempicka 
 מקום קבורה:  פופוקטפטל 
 לאום:  פולני
 מקום לימודים:  אקדמיה גראנד שומיאר 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  אר דקו
 הושפעה על ידי:  מוריס דני, אנדרה לוט 
 יצירות ידועות:  La belle Rafaëla, Autoportrait, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  Raoul de Kuffner de Diószegh (1934–3 בנובמבר 1961) 
 צאצאים:  Kizette de Lempicka-Foxhall 
 www.delempicka.org
 
תמרה דה למפיקה (בפולנית: Tamara Łempicka – תמרה למפיצקה; בצרפתית: Tamara de Lempicka; 16 במאי 1898 –  18 במרץ 1980) הייתה ציירת פולנייה בסגנון האר דקו שהיגרה לארצות הברית.
ביוגרפיה > ילדותה ונישואיה

תמרה נולדה בשם מריה גורסקה (Maria Górska) למשפחה יהודית בעלת אמצעים. אביה, בוריס, יהודי מרוסיה, היה עורך דין ואמה הייתה אשת חברה. תמרה הייתה הבת האמצעית בין שני אחים. למדה בפנימיה בעיר לוזאן שבשווייץ, ובילתה את החורף של שנת 1911 עם סבתה באיטליה ובצרפת, שם ראתה לראשונה יצירות אמנות של ציירים גדולים.
בשנת 1912 התגרשו הוריה, ואמה עברה להתגורר אצל דודתה העשירה בסנקט פטרבורג שברוסיה. ב-1916 נישאה לתדיאוש למפיצקי (1888–1951), אותו הכירה באופרה בסנקט פטרבורג. במהלך מהפכת אוקטובר נעצר בעלה בידי הכוחות הבולשביקים, ושוחרר רק לאחר מאמציה ולחצים מצד הקונסול השוודי. לאחר מכן עזבו בני הזוג לקופנהגן ומשם ללונדון ולבסוף לפריז.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

בפריז התקשו בני הזוג להתפרנס, ונאלצו למכור תכשיטים כדי להתקיים. לזוג נולדה ילדה: קיזט (Kizette). תדיאוש למפיצקי לא הצליח - או לא רצה - למצוא עבודה ראויה, ותמרה החלה לצייר. סגנונה הייחודי התפתח במהירות, כשהוא מושפע מהקוביזם ומסגנונו של מוריס דני. עד מהרה הפכה לציירת מפורסמת וציוריה נמכרו בהון רב. ב-1928 הכירה את גבריאלה ד'אנונציו, שהפך גם למאהבה.
דה למפיקה השתלבה במהירות בחברה הבוהמיינית של פריז של שנות העשרים הסוערות. היא הייתה ביסקסואלית, וקיימה קשרים עם גברים ונשים שנחשבו בשעתם כשערורייתיים (בין השאר קיימה יחסים עם קולט ואחרות). מבעלה התגרשה רק ב-1931 אך הזוג נפרד כבר ב-1927.
דה למפיקה לא גידלה את בתה, ולרוב הייתה בפנימיות או אצל סבתה - אמה של תמרה. אולם דה למפיקה ציירה סדרת ציורים מפורסמת של בתה, מהם עולה אהבתה הגדולה לבת. ב-1929 הגיעה דה למפיקה לארצות הברית כדי להציג תערוכה בפיטסבורג, התערוכה הצליחה מאוד - אולם רווחיה אבדו בעקבות אירועי יום חמישי השחור.
לשפל הגדול היה השפעה מועטה על אורח חייה, והיא המשיכה בציור ובאורח חייה. בשנות השלושים של המאה העשרים היא ציירה את אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ואליסאבטה, נסיכת רומניה. ב-1933 נסעה לשיקגו, שם עבדה יחד עם ג'ורג'יה אוקיף ווילם דה קונינג. ב-1934 נישאה לברון ראול קופנר, לו הייתה פילגש תקופה ממושכת ושאשתו נפטרה שנה קודם לכן. עצתה של דה למפיקה לבעלה החדש למכור את נכסיו במזרח אירופה ולהעביר את ההון לשווייץ הצילה את הונו הרב. ב-1939 עברו בני הזוג ל"חופשה ממושכת" בארצות הברית.
ביוגרפיה > בארצות הברית

הזוג התיישב בתחילה בבוורלי הילס, קליפורניה, שם רכשו אחוזת פאר. דה למפיקה יצרה קשרים חברתיים עם שחקני קולנוע ומפורסמים אחרים, אולם לא ניהלה אורח חיים מתירני כבעבר וב-1943 הזוג עבר לניו יורק. בעלה מת בעקבות התקף לב ב-3 במאי 1961, במהלך חזרתו מאירופה לארצות הברית, ודה למפיקה מכרה את מרבית נכסיה ויצאה למסע סביב העולם. בסופו של טיול ארוך התיישבה ביוסטון, טקסס בסמוך לבתה שהתגוררה בעיר. השתיים הסתכסכו, וב-1978 עברה תמרה לקוארנבקה שבמקסיקו.
לאחר שתערוכה שלה ב-1962 נכשלה, פרשה דה למפיקה מפעילות כאמנית.
"המוזיקאית בכחול" (1929)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
27 (מספר)

| --- | --- |
 כתיב עשרוני:  27
 במילים:  עשרים ושבע
 מספר סודר:  העשרים ושבע
 גימטריה:  כ"ז
 גורמים ראשוניים:   3^{3}\,\!
 כתיב רומי:   \ XXVII
 כתיב בינארי:  11011
 כתיב הקסדצימלי:  1B
27 (במילים בלשון זכר: עשרים ושבעה; בלשון נקבה: עשרים ושבע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 26 והבא לפני 28.
שלט בית מספר 27 ברחוב בתל אביב - יפו
במתמטיקה

27 הוא חזקה שלישית של 3, 33=27.
בבסיס עשרוני, 27 הוא מספר הרשאד – כלומר, הוא מתחלק בסכום ספרותיו.
המספר 27 הוא מספר דקגונאלי.
27 הוא המספר החיובי היחיד השווה לשלוש פעמים סכום ספרותיו.
בתחומים אחרים

המספר האטומי של קובלט.
בעברית יש 27 אותיות כולל האותיות הסופיות (22 אותיות + 5 סופיות).
מקובל לספור 27 אותיות בשפה הספרדית; 26 של האלפבת הלטיני הרגיל, המוכר מהאנגלית והאות Ñ הנספרת בנפרד מה-N הרגיל. אם כי יש הסופרים גם את סימן ה-L הכפול כאות נפרדת מה-L הרגיל ומזהים 28 אותיות בשיטת הכתיבה של השפה הספרדית.
תרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג

תרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג (בגרמנית: Therese von Nassau-Weilburg‏; 17 באפריל 1815 - 8 בדצמבר 1871), הייתה סבתו של ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, והיא אם קדמונית של ניקולאי רומנוביץ' רומנוב, אחד מהטוענים לראשות שושלת המלוכה של בית רומנוב ולכתר הצאר הרוסי.
ביוגרפיה

תרזה נולדה בביטריך ב-17 באפריל 1815, לוילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1839 מת אביה וילהלם, דוכס נסאו, ואחיה אדולף, דוכס נסאו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1848 פרץ ברחבי הדוכסות מרד כחלק ממהפכות אביב העמים, ואחיה ואמה דיכאו אותו.
ב-23 באפריל 1837 התחתנה תרזה עם פטר, דוכס אולדנבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים. ב-8 בדצמבר 1871 מתה תרזה בפראג, והיא בת 56 שנים.
משפחתה

ב-23 באפריל 1837 התחתנה תרזה עם פטר, דוכס אולדנבורג, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג (1838–1900), התחתנה עם ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
ניקולאס פטרוביץ', דוכס אולדנבורג (1840–1886), התחתן עם מריה בולאצל
ססיליה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג (1842–1843)
אלכסנדר פטרוביץ', דוכס אולדנבורג (1844–1932), התחתן עם אוגניה מקסימיליאנובנה, נסיכת לוכטנברג
קתרינה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג (1846–1866)
גאורג פטרוביץ', דוכס אולדנבורג (1848–1871)
קונסטנטין פטרוביץ', דוכס אולדנבורג (1850–1906), התחתן עם אגריפינה יאפרידזה, רוזנת פון צרנקאו
תרזה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג (1852–1883), התחתנה עם גאורג מקסימיליאנוביץ', דוכס לויכטנברג השישי
תומאס סאלי

| --- | --- |
תומאס סאלי, 1869
 לידה:  19 ביוני 1783 Horncastle, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 בנובמבר 1872 (בגיל 89) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לורל היל 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  גילברט סטיוארט 
 יצירות ידועות:  Prison Scene from J. Fenimore Cooper’s “The Pilot”: “Cecelia Howard and Katherine Plowden arousing the prisoner Edward Griffith from his slumber.” 
 בן או בת זוג:  שרה סאלי 
 צאצאים:  תומאס וילקוקס סאלי, ג'יין קופר סאלי דארלי, רוזלי סולי, אלפרד סאלי, Blanche Sully 
 חתימה:   
 
תומאס סאלי (באנגלית: Thomas Sully;‏ 19 ביוני 1783 – 5 בנובמבר 1872) היה צייר פורטרטים אמריקאי. יליד בריטניה, חי את רוב חייו בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא צייר בסגנון תומאס לורנס. ציוריו כללו מנהיגים פוליטיים לאומיים כמו נשיאי ארצות הברית תומאס ג'פרסון, ג'ון קווינסי אדמס, ואנדרו ג'קסון, גיבור המלחמה המהפכנית הגנרל מרקיז דה לאפייט, ומוזיקאים ומלחינים מובילים.
בנוסף לדיוקנאות של פטרונים עשירים, הוא צייר נופים ואירועים היסטוריים כמו מעבר דלוור בשנת 1819. עבודותיו הופיעו במטבעות של ארצות הברית.
ביוגרפיה וקריירה > ראשית

סאלי נולד בהורנאסקל, לינקולנשייר, אנגליה בשנת 1783, לשחקנים מת'יו סאלי ושרה צ'סטר. במרץ 1792 היגרה המשפחה ותשעת ילדיהם לצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, שם ניהל דודו של תומאס תיאטרון. סאלי הופיע לראשונה בתיאטרון בגיל 11 בצ'ארלסטון. לאחר חניכות קצרה אצל מתווך ביטוח, שהכיר בכישרונו האמנותי, בערך בגיל 12 החל סאלי לצייר. הוא למד עם גיסו ז'אן בלזונס (פעיל 1794–1812), מיניאטור צרפתי, עד שנפרדו ב-1799.
הוא חזר לריצ'מונד ללמוד "ציור מיניאטורי" עם אחיו הגדול לורנס סאלי (1769–1804). לאחר מותו של לורנס, התחתן תומאס סאלי עם אלמנת אחיו, שרה (אניס) סאלי. הוא המשיך לגדל את ילדיו של לורנס. היו לו ולשרה יחד תשעה ילדים נוספים. בין הילדים היו אלפרד סאלי, מרי צ'סטר סאלי (שהתחתנה עם בן טיפוחיו של סאלי, הצייר ג'ון נייגל), ג'יין קופר סאלי (שהתחתנה עם מר דארלי), בלנש סאלי, רוזלי סאלי ותומאס ווילקוקס סאלי.
סאלי היה אחד החברים המייסדים של קרן המוזיקה. הוא צייר את דיוקנאותיהם של רבים מהנגנים והמלחינים שהיו גם חבריו.
ביוגרפיה וקריירה > קריירה כצייר

סאלי הפך לצייר מקצועי בגיל 18 בשנת 1801. הוא למד ציור דיוקן אצל גילברט סטיוארט בבוסטון במשך שלושה שבועות. לאחר זמן מה בווירג'יניה עם אחיו לורנס, עבר סאלי לניו יורק.
הוא התיישב בפילדלפיה בשנת 1806, שם התגורר בשארית חייו. בשנת 1809 נסע סאלי ללונדון למשך תשעה חודשים ללמוד ציור אצל בנג׳מין ווסט האמריקני, שעשה את קריירת הציור שלו בבריטניה.
נראה כי דיוקנאותיו של סאלי משנת 1824 של ג'ון קווינסי אדמס, שהפך לנשיא באותה שנה, והמרקיז הגנרל דה לאפייט, הביאו לו פרסום רחב. דיוקנו של אדמס מוחזק בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון. לא מעט אמריקאים בולטים באותם ימים, ציירו את דיוקנאותיהם אצלו. בשנים 1837–1838 הוא היה בלונדון לצייר את המלכה ויקטוריה על פי בקשת אגודת סנט ג'ורג' בפילדלפיה. בתו בלאנש סייעה לו כ"סטנד-אין "של המלכה, כשהיא מדגמנת את התלבושת של המלכה כשהיא לא הייתה פנויה.
אחד הדיוקנאות של סאלי של תומאס ג'פרסון נמצא בבעלות האגודה הספרותית של ג'פרסון באוניברסיטת וירג'יניה ותלויה ברוטנדה של בית הספר. דיוקן נוסף של ג'פרסון, תלוי בווסט פוינט, כמו גם דיוקנו של הגנרל אלכסנדר מקומב.
על פי רשומותיו של סאלי הוא ייצר 2,631 ציורים משנת 1801, שרובם נמצאים בארצות הברית. סגנונו דומה לזה של תומאס לורנס. אף על פי שהוא ידוע בעיקר כצייר דיוקנאות, יצר סאלי גם ציורי נופים ואירועים היסטוריים. כגון "המעבר של דלאוור" משנת 1819, כיום במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון.
מוות ומורשת

סאלי נפטר בפילדלפיה ב־5 בנובמבר 1872. הוא קבור בבית העלמין בלורל היל.
ציוריו מוחזקים ומוצגים דרך קבע ברבים ממוזיאוני האמנות המובילים בעולם.
בנו, אלפרד סאלי, שירת בתפקיד תת-אלוף בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. באמצעות בנו אלפרד, תומאס סאלי הוא סבא רבא של אלה דלוריה, האתולוגית והסופרת הידועה מינקטון, דקוטה. סבא רבא של האמנית מרי סאלי (הידועה גם בשם סוזן מייבל דלוריה, 1896–1963); וסבא של סבתא רבתא של ויין דלוריה, ג'וניור, הסופרת מדקוטה, שנלחמה לזכויות האינדיאנים.
סאלי היה דודו של תומאס סאלי (1855–1939), האדריכל מניו אורלינס.
וולטר גולד וצ'ארלס הנרי לאנו מדרום קרוליינה היו תלמידיו. תקופה מסוימת הוא נתן חסות לג'ון ניגל. צ'ארלס הנרי לאנו הפך לצייר פורטרטים ואמן מלחמת האזרחים.
לכבודו נקראה ספינה במלחמת העולם השנייה אס. אס. תומאס סאלי.
הערות שוליים

↑  "Thomas Sully (1783–1872) and Queen Victoria", www.metmuseum.org
↑  Thomas Sully: Portraiture, Fancy, Theatricality and Commerce in Art in 19th-Century America (באנגלית)
↑  "Phono Archive", web.archive.org, ‏2008-03-28
↑  "Thomas Sully (1783–1872) and Queen Victoria". In Heilbrunn Timeline of Art History. New York:, www.metmuseum.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445049105171  BIBSYS: 5094908  BNE: XX1512412  BnF: cb14419949m (data)  DSI: 11235  GND: 122589734  ISNI: 0000 0000 6683 5116  LCCN: n83042764  NLA: 35251731  NTA: 175353344  RERO: 02-A024399397  RKD: 76042  SELIBR: 280569  SNAC: w6pv6mgn  SUDOC: 085848166  Trove: 882684  ULAN: 500006873  VIAF: 280149294393880522707   WorldCat (עם VIAF): 280149294393880522707 
תומאס סאלי, דיוקן עצמי עם אשתו, 1810
תומאס סאלי, דיוקן של אנדרו ג׳קסון, הופיע לאחר מכן על שטרות ובולים. 1824
תומאס סאלי, סינדלרה ליד האח.1843
Droid

| Droid |
| --- | --- |
 דוגמאות לשימוש בגופן
קטגוריית הגופן:: גופן ללא תג (סריף), גופן ברוחב אחיד
מעצב/י הגופן:: סטיב מאטסון
הוזמן על ידי:: Ascender Corporation
תאריך פרסום רשמי: 2008
רישיון:: רישיון אפאצ'י
ארץ מקור:: ארצות הברית ארצות הברית

Droid הוא גופן, שנוצר בשנת 2007 על ידי Ascender Corporation לשימוש במערכת אנדרואיד ושוחרר תחת רישיון אפאצ'י. גופן זה היה מיועד במקור לשימוש במסכים קטנים של מכשירים ניידים. עד לגרסת אנדרואיד 4.0 הוא היה ברירת מחדל של המערכת.
משפחת הגופן כוללת את הגופנים הבאים: Droid Sans, Droid Sans Mono ו-Droid Serif. תחילה הוא לא תמך בכתב נטוי, ותכונה זו התווספה בהמשך.  תומכת במספר רב של שפות, לרבות עברית. בשנת 2009 הגופן הורחב לתמיכה בערבית ופרסית.
גופן זה היה בסיס לפיתוח משפחת הגופן noto.
Bourne Shell

| --- | --- |

 מפתח:  Stephen R. Bourne 
 מחזור חיים:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 מערכת הפעלה:  Unix 
 
Bourne Shell (מעטפת הפקודה של בורן) היא מעטפת הפקודה של יוניקס. נודעה גם כ־sh, כשם התוכנית שהריצה אותה. היא נכתבה בידי סטפן בורן ממעבדות בל של AT&T ונכללה בגרסאות יוניקס החל מגרסה 7 שיצאה בשנת 1979.
התוכנית הפכה לסטנדרט דה-פקטו לכתיבת קובצי אצווה בסביבת יוניקס. נכתבו מספר תוכניות שהשתמשו בתחביר שלה וסיפקו סביבת עבודה נוחה יותר וגם תחביר מתקדם יותר, בהן Korn Shell‏ (ksh), ובאש.
ראו גם

באש
C Shell
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Bovine somatotropin

המבנה של BST.
Bovine somatotropin (שם מדעי:BST או BGH‏ Bovine Growth Hormone) הוא הורמון גידול בקר המיוצר על ידי יותרת המוח של הפרה. כיום ההורמון מופק בטכנולוגיה של הנדסה גנטית ונועד להאיץ גידול בקר ולהגביר את תפוקת יצור החלב.
ישנם ארבעה סוגים של הורמון ה-BST המובדלים בהרכבם הכימי. ההורמון הסינתטי אינו ניתן לזיהוי בחלב וזאת מפני שלא ניתן להבחין בבדיקות מעבדה, בין ההורמון הסינתטי להורמון הרגיל. בחלב תמיד תמצא כמות מזערית של BST, גם אם לא בוצעה התערבות מלאכותית, בהזרקת ההורמון.
שימוש בהורמון עשוי להגדיל את תפוקת החלב בכ-10%-15%. חברת מונסנטו משווקת את ההורמון הסינתטי בשם Posilac. כיום במדינות רבות כולל ישראל חל איסור להשתמש בהורמון הסינתטי. הורמון ה-Posilac שמשמש להגדלת תוצרת החלב, נאסר לשימוש בקנדה, באוסטרליה, בניו זילנד, ביפן ועל ידי האיחוד האירופי.