stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוקואוקה

פוקואוקה (ביפנית: 福岡市) היא בירת מחוז פוקואוקה בחבל קיושו שביפן, נכון ל-1 ביולי 2021 העיר מונה יותר מ-1.6 מיליון איש והיא העיר הגדולה ביותר ביפן מערבית לאוסקה. ב-1 באפריל 1972 ניתן לה מעמד רשמי של עיר (מעמד המוקנה ביפן לערים בעלות אוכלוסייה מעל חצי מיליון תושבים). באזור המטרופוליני חיים 2.5 מיליון תושבים (בהתאם למפקד 2005) והיא חלק מאזור תעשייתי צפוף בצפון קיושו.
היסטוריה

התיעוד הישן ביותר לקיומה של העיר הוא משנת 663, אך ישנן הערכות לפעילות אנושית עוד בתקופות פרה-היסטוריות. קובלאי חאן, מנהיג האימפריה המונגולית ניסה להשתלט על העיר בדרכים דיפלומטיות ומלחמתיות רבות במהלך המאה ה-13, ללא הצלחה. העיר המודרנית נוסדה ב-1 באפריל 1889.
דמוגרפיה

נכון ל-1 ביולי 2021 היו בעיר 1,619,783 תושבים, הגרים בצפיפות של 4,717 תושבים לק"מ, פוקואוקה היא העיר הגדולה ביותר בקיושו והשישית ביפן כולה (אחרי טוקיו, יוקוהמה, אוסקה, נגויה וסאפורו) שטחה הכולל של העיר הוא 340.6 קמ"ר. גילם הממוצע של תושביה הוא 38.6 שנה, דבר המדרג את פוקואוקה כעיר השנייה בצעירותה ביפן. שיעור הגידול השנתי של אוכלוסיית העיר הוא 4.4%, נתון שאף הוא מדרגה כעיר השנייה בשיעור צמיחתה במדינה (בהתאם לנתוני מפקד 2000).
תושבת האזור שנהייתה ידועה בשל גילה יוצא הדופן לאדם, היא קנה טנקה.
תרבות

העיר נחשבת לפעילה ביותר ביפן בתחום התרבות. זכתה בפרס אסיה על שמירת המסורת והרחבת התרבות האסיאתית בעולם.
תרבות > ספורט

מרתון פוקואוקה נערך בכל שנה מ-1947. בשנת 2023 זכה במרתון, מארו טפרי מישראל.
ב-1995 נערכה האוניברסיאדה בעיר
ב-1997 נערכה אליפות הפאן פסיפיק בשחייה בעיר.
ב-1998 אירחה העיר את אליפות אסיה באתלטיקה.
ב-2001 אירחה העיר את אליפות העולם בשחייה.
ב-2023 תערך העיר בפעם השנייה את אליפות העולם בשחייה.
תרבות > ספורט > ספורטאים מפורסמים מהעיר

הג'ודוקא ריוקו טאני
הג'ודוקא קנזו נקאמורה
הכדורגלן טאקהירו טומיאסו
המתעמל קוהיי אוצ'ימורה
גלריית תמונות

מסעדה בעיר
מוזיאון אמנות בעיר
קבוצת רצים בפסטיבל ריצה בעיר
אוהדים במהלך משחק בייסבול
מבט על מגרש הבייסבול ובו כ-35 אלף מקומות ישיבה
כביש חסום לאחר רעידת האדמה 2005
מגדל פוקואוקה במרכז העיר
ערים תאומות

ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
ארצות הברית אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית
הודו דלהי, הודו
צרפת בורדו, צרפת (מ־1982)
קוריאה הדרומית פוסן, קוריאה הדרומית
מלזיה איפוה, מלזיה
הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין
א. מ. הומס

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1961 (בת 63) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס, אמריקן יוניברסיטי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  סופה של אליס, סלח לנו
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 פרסים והוקרה:  2013 פרס לסיפורת מאת נשים
 
איימי מ. הומס (שם עט: א. מ. הומס, באנגלית: A. M. Homes; נולדה ב-18 בדצמבר 1961 בוושינגטון די. סי.) היא סופרת, תסריטאית ומרצה לספרות אמריקאית הידועה בעיקר בזכות הרומנים שלה שעוסקים בנושאים קשים כגון פדופיליה, התעללות בילדים, מיניות קיצונית, רצח, אונס, וגילוי עריות וסיפורים קצרים יוצאי דופן, אשר כוללים מצבים ודמויות קיצוניים.
קורות חיים

הומס נולדה בשנת 1961 בוושינגטון די. סי. לאשה לא נשואה שנכנסה להריון במהלך רומן עם הבוס המבוגר שלה שהיה נשוי. הומס נמסרה לאימוץ מיד לאחר שנולדה וגדלה עם הוריה המאמצים באזור המטרופולין של וושינגטון. היא לא פגשה את הוריה הביולוגיים עד גיל 31, אז אתרה אותה אמה ויצרה איתה קשר לראשונה. גם את אביה פגשה לאחר שאימת את אבהותו והסיפור שכתבה בעקבות המפגשים האלה, התפרסם בהמשכים בניו יורק טיימס.
הומס קיבלה תואר ראשון באמנויות בשנת 1985 משרה לורנס קולג' (אנ') בניו יורק, שם היא למדה עם הסופרת גרייס פיילי. היא רכשה תואר שני לאומניות בתוכנית לכתיבה יוצרת של אוניברסיטת איווה.
לאורך השנים העדיפה הומס שלא לענות במפורש על שאלות בנוגע למיניותה והסבירה שהיא "לא אוהבת תוויות". ב-2017 בריאיון לוושינגטון פוסט אמרה "יצאתי עם גברים ויצאתי עם נשים וזה כל מה שיש לי לומר בנושא". בריאיון למגזין דיווה אמרה "אני ביסקסואלית אבל לא בהכרח אשתמש בהגדרה הזו על עצמי".
הומס מתגוררת בניו־יורק עם בת זוגה ובתה ג'ולייט שנולדה ב-2003. היא לימדה בתוכניות הכתיבה באוניברסיטת קולומביה, בניו סקול ובאוניברסיטת ניו יורק. בשנת 2008 היא לימדה בתוכנית כתיבה יצירתית באוניברסיטת פרינסטון.
קריירה > כתיבה

הומס כתבה גם סיפורים קצרים ורומנים באורך מלא. סיפוריה הקצרים פורסמו במגזינים מובילים כגון גרנטה (אנ'), הניו יורקר, Bomb (אנ') ו-McSweeney's (אנ')
היא כתבה את הרומן הראשון שלה, "ג'ק" כשהייתה בת 19. הוא פורסם ב-1989 כשהייתה בת 28, לאחר שפרסמה כמה סיפורים קצרים. הרומן תורגם לעברית ויצא ב-2006 בספרית מעריב. הספר בוחן חיי משפחה ומיניות, הוא כולל נער להורים גרושים שאביו יוצא בפניו מהארון כהומו. הספר זכה לשבחי הביקורת והוא עדיין מופיע ברשימות הקריאה של בתי ספר ומכללות. הומס כתבה את התסריט לעיבוד של הספר לסרט טלוויזיה בעל אותו שם, שיצא ב-2004 עבור רשת הכבלים.
שנה לאחר מכן, ב-1990 פורסם אוסף הסיפורים הקצרים הראשון שלה, "הדברים הבטוחים" (באנגלית: "The safety of objects").הספר עובד לסרט בכיכובה של גלן קלוז ב־2001. הומס כתבה את התסריט יחד עם הבמאית, רוז טרוש.
הרומן השני שלה היה "בארץ האימהות" (באנגלית: Country of Mothers) ויצא לאור ב-1993. הוא מספר על מטפלת שחושדת שהמטופלת עשויה להיות הבת שלה שאותה מסרה לאימוץ בלידה. הספר נכתב לפני שאמה הביולוגית איתרה אותה ויצרה עימה קשר ב-1992.
הרומן "סופה של אליס" שיצא ב-1996 (תורגם לעברית לכנרת זמורה-ביתן דביר ב-2017) מסופר בעיקר מנקודת מבטו של רוצח ילדים מורשע היושב בכלא בבלוק המערבי של סינג סינג ומתכתב מתוך הכלא עם בחורה צעירה הנעזרת בו כדי לפתות ילד בן 12. הספר גרם לתגובה חריפה בעולם. הורים ברחבי ארצות הברית מחו נגד הייצוג הגרפי של התעללות בילדים ואונס אלים, על כך שהספר מביע אמפתיה לפדופילים ולרוצחים ואף מכיל עצות שעלולות לתת לפדופילים רעיונות. בבריטניה הספר הוחרם על ידי אחת מרשתות הספרים הגדולות שסירבה למכור אותו בחנויותיה, ונציג האגודה למניעת התעללות בילדים בבריטניה כינה אותו "הרומן הנתעב והסוטה ביותר שקראתי מימיי".
הרומן "מוזיקה ללפידים - תמונות מפרוור אמריקאי" (באנגלית: Music for Torching, יצא לאור ב-2000 בכנרת זמורה-ביתן דביר) התפתח מסיפור קצר שהופיע בניו יורקר. זהו רומן נוקב ומעורר מחשבה על נישואים, על משפחה ועל החלום האמריקאי הכולל דמויות שהופיעו בסיפורים הקצרים של האוסף הראשון שלה, "הדברים הבטוחים". הוא כולל זוג פרברי אשר שרפו את ביתם בכוונה. הספר זכה בפרס בנג`מין פרנקלין בתחום הספרות הדרמטית לשנת 2000.
ברומן "הספר הזה יציל את חייך" (באנגלית: This Book Will Save Your Life תורגם לעברית על ידי דפנה לוי בספרית מעריב, 2007) הומס מתארת באורך סאטירי את חייהם של המעמד העליון בלוס אנג'לס. בספר היא מביעה ביקורת כלפי כל מה שנתפס כחלום האמריקאי, הבורגנות ריקה, הערצת המותגים והעיוורון הרגשי.
ב-2007 הפכו שורת מאמרים שכתבה לניו יורק טיימס ובהם סיפרה על המפגשים עם הוריה הביולוגים, 31 שנים אחרי שנמסרה לאימוץ, לרומן אוטוביוגרפי מצליח בשם "בתה של המאהבת" (באנגלית: The Mistress's Daughter, תורגם לעברית ב-2008 על ידי דפנה לוי לספרית מעריב). ברומן היא מתארת את הפער העצום בין האופן שבו דמיינה את ההורים הביולוגיים שלה ובין המציאות, שהייתה ההפך המוחלט. אימה התגלתה כאישה חולנית במצב נפשי קשה, תלותית וחרדתית ומרוכזת בעצמה, בעוד אביה התכחש לכך שהיא בתו וחייב אותה לעבור בדיקות די־אן־איי.
ב-2012 יצא ספרה "סלח לנו" (באנגלית: May we be forgiven, תורגם לעברית ב-2017 להוצאת כתר). הספר זכה בפרס לסיפורת מאת נשים.
קריירה > עיתונות

מאמרים וטורים מאת ומס מתפרסמים בין השאר במגזינים "הניו יורקר", "ארטפורום" (אנ'), "וניטי פייר" (אנ')ו- McSweeney's. מאז 1995 היא עורכת מאמרים במגזין BOMB, שם פרסמה מאמרים וראיונות עם אמנים וסופרים שונים, ביניהם אריק פישל, טוביאס וולף ואדם ברטוס.
קריירה > טלוויזיה

הומס כתבה עבור העונה השנייה של סדרת הדרמה לטלוויזיה "ישנן בנות" והפיקה את העונה השלישית. היא פיתחה את הסדרה "ההמפטונים" של HBO על ערי הנופש לאורך האוקיינוס במזרח לונג איילנד, שאותו תיארה כ"הצלבה בין עקרות בית נואשות וענבי זעם".
מאז 2010, הומס כותבת פיילוטים לסדרות טלוויזיה עבור CBS. בשנת 2013 היא כתבה תסריט לעיבוד טלוויזיוני לרומן הנמכר ביותר של קותי זאן, "רשימת הלעולם-לא" כסדרה דרמטית לטלוויזיה של CBS. הומס כתבה והשתתפה בהפקת הסדרה Falling water (אנ') ב־2017 וכתבה והשתתפה בהפקת דרמת המתח "מר מרצדס" – על פי הרומן של סטיבן קינג.
הערות שוליים

↑  https://writersworkshop.uiowa.edu/resources/news/am-homes-wins-womens-prize-fiction
1 2  אלעד בר, פדופיליה ורצח במשפחה: א.מ הומס לא חוסכת מהקוראים שלה דבר, באתר ynet, 3 בפברואר 2018
↑  פרופיל א. ה. הומס באתר Lyceum Agency (באנגלית)
↑  Jill Adams, "An Interview with A.M. Homes", The Barcelona Review, Jun/July 2007, #58/59, accessed 31 May 2014
1 2  "הנה, התחת שלי צועד שם" – ראיון נהדר עם א.מ.הומס, בבלוג "המדור לאיבוד קרובים" של דפנה לוי, מתרגמת הספר "בתה של המאהבת"
↑  עמוד הספר באתר סימניה
↑  הייתה אז חשכה באמריקה, לונדון קולינג הבלוג של בועז כהן
↑  A.M. HOMES HAS WON THE 2013 WOMEN’S PRIZE FOR FICTION, באתר פרס בייליז, 2013 (באנגלית)
↑  Bombsite.com A. M. Holmes articles (אורכב 02.05.2011 בארכיון Wayback Machine), at BOMB, Retrieved June 28, 2010.
↑  Goldberg, Lesley. "OCT 17 6 DAYS CBS Adapting Koethi Zan's Best-Seller 'The Never List'". 10/17/2013. Hollywood Reporter.
↑  א.ה.הומס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311541405171  PLWABN: 9810556736305606  BIBSYS: 98020235  BNC: 000571359  BNE: XX859096  BnF: cb12287467h (data)  CANTIC: a19798337  CiNii: DA07916881  GND: 112675387  ICCU: RAVV100071  ISNI: 0000 0001 2100 245X  LCCN: n87921175  MusicBrainz: 5e8ad6d9-d8cb-4f7a-88a4-f1a48a35d2d7  NDL: 00513969  NKC: xx0073005  NLA: 35571518  NLG: 274633  NLK: KAC200902909  NSK: 000305806  NTA: 080238556  RERO: 02-A003381350  RKD: 394344  SELIBR: 289424  SUDOC: 031710069  Trove: 999979  VIAF: 28604426   WorldCat (עם VIAF): 28604426
אמירה (זמרת)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 באפריל 1983 (בת 41)
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 
אסטריד רואלנטס (בצרפתית: Astrid Roelants; נולדה ב-18 באפריל 1983), ידועה בשם הבמה שלה אמירה (בצרפתית: Ameerah), היא זמרת-יוצרת בלגית, שבסיסה בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
ביוגרפיה

אמירה גדלה על ידי הוריה המאמצים בלוון. היא ממוצא תנוסאי-אלג'יראי.
בשנת 2003 התמודדה אמירה בעונה הראשונה של תחרות השירה Idool. היא הודחה רגע לפני שלב ה"הופעות החיות". בשנת 2004 התמודדה לייצוג בלגיה באירוויזיון 2004 עם השיר "Don't Stop the Music", והגיעה למקום השביעי. עם זאת, הוא נחל הצלחה בקרב ההשמעות ברדיו, ואף נכנס למצעדי הפזמונים במדינה.
בשנת 2009 הפך שירה "The Sound of Missing You" ללהיט בין-לאומי, כשהגיע למקום השלישי במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי של הבילבורד בארצות הברית. גרסת רמיקס של ויילדבויז פורסמה ב-2010, ונכנסה למצעדי הפזמונים בבלגיה, הולנד ורומניה. באותה שנה השתתפה בהוצאת הסינגל "Freaky Like Me" של הצמד הנורווגי מדקון. הוא נכנס למצעדי המוזיקה באוסטריה, בלגיה, גרמניה, פולין, רומניה והממלכה המאוחדת. הוא אף הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הנוורוגי.
ב-8 בנובמבר, במהלך תוכנית הרדיו "Kawtar & Keyaert" ב-MNM, נחשפו שמות שבעת המשתתפים בקדם הבלגי לאירוויזיון 2023, שיתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת. בין המתחרים נכללה אמירה. הם נבחרו על ידי צוות מיוחד המורכב ממומחים למוזיקה מטעם VRT בהתייעצות חברות התקליטים ומנהליהם. שירי המועמדים הוכרזו ב-15 בדצמבר יחד עם קטעים קצרים מהם באורך עשרים ושתיים שניות. ב-11 בינואר 2023 ביצעה את שני שיריה לתחרות, "Armageddon" ו-"The Carnival", מול ששת המתמודדים האחרים, וזכתה מהם לביקורות ולמשובים שונים. לבסוף, בחרה את "The Carnival", והמשיכה אתו לשלב הגמר. היא הגיעה למקום החמישי עם 171 נקודות.
הערות שוליים

↑  Schamp, T. (24 במרץ 2008). "Astrid Roelants over haar toekomst als Ameerah". Zangtalent.be (בהולנדית). אורכב מ-המקור ב-20 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hunter Falls en Ameerah" (in nl). Eurosong 2023. 11 January 2023. Eén. https://www.vrt.be/vrtnu/a-z/eurosong/2023/eurosong-s2023a3/.
↑  Walschaers, Evi (11 בינואר 2023). "Oud-buurjongen van Eurosongkandidate Ameerah start fanclub: "Zijn samen opgegroeid in Leuven"". VRT NWS (בהולנדית). נבדק ב-11 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurosong 2023 : portrait d'Ameerah". L'Eurovision au Quotidien (בצרפתית). 11 בינואר 2023. נבדק ב-11 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paelinck, Gianni (8 בנובמבר 2022). "Nog eens Tom Dice op het Songfestival of wordt het Loredana? Deze 7 kandidaten wagen hun kans in Eurosong 2023". VRT NWS (בהולנדית). נבדק ב-11 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ameerah met 'The Carnival' in finale 'Eurosong 2023'". Songfestival.be (בהולנדית). 11 בינואר 2023. נבדק ב-11 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: e7c811c5-db64-43ab-a6f4-cb58f1fa2a4f
בית הכנסת של קבאניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, כנסייה פרוטסטנטית 
 מיקום:  המחוז העשירי של בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1912
 תאריך פתיחה רשמי:  1912 
 אדריכל:  ריכרד שנטייל 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 
 קואורדינטות:  47°28′52″N 19°07′51″E﻿ / ﻿47.481223°N 19.130837°E﻿ / 47.481223; 19.130837
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית הכנסת של קבאניה(למפת בודפשט רגילה) בית הכנסת של קבאניה
 
בית הכנסת של קבאניה (בהונגרית :Kőbányai zsinagóga); ברובע 10 בבודפשט איננו משמש כיום כבית כנסת אלא ככנסייה נאו-פרוטסטנטית בשם "כנסיית כולם" ומשמש כבית תפילה לקהילה האקומנית הפרוטסטנטית. עד שנת 1964 הוא פעל כבית כנסת.
היסטוריה

הבניין שנבנה בסגנון אר נובו תוכנן על ידי ריכרד שנטייל מהנדס אזרחי יהודי שנשכר מטעם הקהילה היהודית של קבאניה בשנת 1907 והוא נבנה בין 1909 לבין 1912 בניהולו של המאסטר בנאי אנטל שורג. באותה תקופה הבניין בלט בין הבתים צמודי הקרקע בני קומה אחת.
ליד בית הכנסת הניאולוגי נמצא בניין הרב. הקהילה הפעילה גם בית ספר פרטי יהודי, ארגון צדקה חברתי, בית אבות ומטבח ציבורי למאה איש. בשנת 1920 נשרף הגג, אך כבר באותה שנה הצליחו לשקם אותו לחלוטין ולבנות אותו מחדש. בית הכנסת היה בבעלות הקהילה היהודית המקומית עד שנת 1964 ואז נמכר על ידה. תחילה פעל בו מוזיאון, אחר כך תיאטרון, ומאוחר יותר שימש כמחסן עבור הטלוויזיה ההונגרית. הבניין הוכרז מוגן בשנת 1974, אך ב שנות ה-80 של המאה ה-20 מצבו התדרדר מאוד.
בית הכנסת ובנייניו הנלווים נרכשו בשנת 1989 על ידי קהילת ציון של "קהילת הכנסייה הפנטקוסטלית הונגרית" (שם קהילת ציון שונה לימים ל"קהילת כנסיית כולם") והקרן לידידות אנושית. הוא שופץ באמצעות תרומות ועבודה התנדבותית ונחנך באפריל 1991. מאז נערכים בבית הכנסת לשעבר אירועי דת ואחרים עבור כנסיית כולם, בעוד שבבניין הקשור לבית הכנסת לשעבר נמצא המכון לשיקום מאלכוהול ומסמים של הקרן לידידות אנושית.
תיאור

פנים בית הכנסת המסודר בצורה מרכזית הוא מתומן בקוטר 22.15 מ', המכוסה בכיפה חלקה המונחת על הקירות בארבע נקודות. שישה עמודי ברזל יצוק מחזיקים את המרפסת הסגורה (עזרת נשים), המכוסה בקמרון חבית.
למבנה מחוברים אולם התפילה, המבואות, המחסנים, וכן אולם נפרד של הרב ושל החזן. הבניין והגדר מכוסים באבן גיר בצורות קוואדר מגולפות מגיר קשה (בניית קוואדר הוא חלוקת מוטיבים מעוקבים או מלבניים (רביעים) בגודל זהה על גבי השטח המטויח של חזית הבניין, כך שהיא איתנה מבנית ועם זאת אסתטית). הוא מאופיין בארכיטקטורה אקלקטית והיסטוריסטית מהמאה ה-19. ישנם אלמנטים של קרמיקה ז'ולנאי של פירוגרניט בכמה מקומות. בפינות החזית המזרחית ישנם מגדלים קטנים. פנס הגג המוקף במרפסת באמצע הכיפה הקשתית השטוחה מתנשאת לגובה 32 מ'. יש בה חלונות ויטראז' עם דוגמאות צבעוניות וגאומטריות. בחלון הוורדים שלו נראה מגן דוד המתייחס לפונקציה המקורית. על גמלון החזית הראשית היו פעם שני לוחות הברית, אופייניים לבנייני בתי כנסת, אך אלה הוסרו. בצמוד לצידו הצפוני נמצא בניין חצר פנימי בן שתי קומות ששימש כמטה קהילתי או בית מגורים וכיום הוא מטפל במכורים לאלכוהול ולסמים.
גלריית תמונות

צילום אוויר
החזית הראשית של רחוב צ'רקס מהחזית
חלון הזכוכית של החזית הראשית
השער הראשי ברחוב צ'רקס
פרט פינתי
חזית רחוב רומאן
חלון זכוכית של חזית רחוב רומאן
שער בצד רחוב רומאן
מגדל פינתי
פרט מגדל
הפנים
חלון זכוכית בפנים
ראו גם

רשימת בתי הכנסת בהונגריה
רשימת אנדרטאות רובע עשר בבודפשט (בהונגרית)
סיפר

ערך זה עוסק במושג ספרותי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סיפר (סִפֵּר), נודע בעיקר במונח מלועזית: נָרָטִיב, הוא פרשנות של היבט מסוים של העולם, או של אירוע היסטורי המעוצבת דרך נקודת מבט תרבותית או אישית. למושג מספר משמעויות שונות ומשתנות, בעיקר הודות לפופולריות הגואה שלו במאה ה-20 ובמאה ה-21. מקור המילה "נרטיב" הוא בשפה הלטינית, והיא הגיעה לאנגלית דרך הצרפתית.
בשנים האחרונות הורחבה משמעות המונח, ומשתמע ממנו גם בניית סיפור דרך זווית ראייה מסוימת. המונח אף משמש לתאר סוגה מחקרית מסוג שיטת מחקר איכותני שבה הנחקר מביא את סיפורו כפי שהוא מוצא לנכון לספרו, עם מיעוט התערבויות ושאילת שאלות על ידי החוקר על מנת לקבל את נקודת המבט האותנטית של הנחקר . באופן שבו משתמשים בו עתה חוגים מסוימים ניתן אף לומר כי גם עצמים שאינם חיים יכולים לספק סיפר עבור סובייקט מסוים. כך, למשל, תאוריות פוסט-מודרניות רבות משתמשות במונח זה לתיאור האופן שבו אנו מביטים על היסטוריה, על תאוריות ואף על מחלות.
המונח נרטיבים גדולים מקושר להגותו הפוסטמודרניסטית של ז'אן-פרנסואה ליוטאר ובא לתאר נרטיבים חובקי כל, הבאים לתאר את המציאות בכללותה, למשל כפי שמתואר על ידי המרקסיזם. הפוסטמודרניזם מבקש להצביע על קריסתם של הנרטיבים הגדולים.
מחקר הסיפר (בעיקר בהתאם לפרדיגמה הסטרוקטורליסטית) הוא נרטולוגיה.
מרכיבים של הנרטיב > סגנון הנרטיב

סגנון הנרטיב הוא האופן שבו סיפור מתואר, והוא כולל בחירות וטכניקות שונות בהן היוצר משתמש כדי למסגר את הסיפור. זה כולל את סוג המידע שמוצג או מוסתר, סגנון השפה שנבחר, והמדיום שבו הסיפור מופיע. לדוגמה, בנרטיב בגוף ראשון, הדמות מספרת את הסיפור מנקודת מבטה האישית ומשתמשת בכינויים כמו "אני" ו"אותי". לעומת זאת, בנרטיב בגוף שלישי, המספר מסקר את האירועים כאילו מהצד, ומשתמש בכינויים כמו "הוא" ו"היא". סגנון הנרטיב מאפשר הבנה עמוקה יותר של האופן שבו הסיפור מובנה ומועבר לקהל, מדוע בחירות מסוימות נעשו וכיצד הסגנון משפיע על התפיסה והחוויה של הקוראים או הצופים.
מרכיבים של הנרטיב > דמות > ערך מורחב - דמות

דמות בנרטיב היא תיאור של אנשים בדיוניים הנראים אמיתיים לקוראים. לנרטיבים יש בדרך כלל דמויות ראשיות, פרוטגוניסטים, שסביבם מתרחש הסיפור, אשר נתקלים בקונפליקט מרכזי, רוכשים ידע, או מתפתחים משמעותית לאורך הסיפור. לחלק מהסיפורים יש גם אנטגוניסטים, הדמויות המתנגדות שמפריעות או נלחמות בפרוטגוניסט.
מרכיבים של הנרטיב > קונפליקט

מרכיב נוסף של הנרטיב הוא קונפליקט - מתח שמניע את המחשבות והפעולות של הדמויות. הקונפליקט קיים בכל יצירה ספרותית והוא הבעיה המרכזית שפרוטגוניסט, או דמות ראשית, נתקל בה לאורך הסיפור. בנרטיבים מסורתיים רבים הפרוטגוניסט נאבק בנבל - אנטגוניסט הפועל בניגוד לערכים מוסריים ואתיים שפרוטגוניסט מאמין בהם. לעיתים קרובות, פרוטגוניסט מתמודד בנוסף עם תחושה של חרדה, חוסר ביטחון, היסוס, או קושי מנטלי אחר כתוצאה מקונפליקט זה. ניתן לסווג קונפליקטים למגוון סוגים והם: דמות מול דמות, דמות מול הטבע, דמות מול החברה, דמות מול נסיבות בלתי נמנעות, ודמות מול עצמה.
משמעויות נוספות

שירה נרטיבית היא שירה שמספרת סיפור.
היסטוריה נרטיבית היא ז'אנר של כתיבה היסטורית המשתמשת בכרונולוגיה כמסגרת העבודה שלה (בניגוד לטיפול תמטי בנושא מסוים).
נראטיב (היסטוריה) – גישה פוסטמודרניסטית להיסטוריה ששמה דגש על איך האירועים נתפשים ומבוטאים על ידי קבוצה מסיימת (כגון עם או קבוצה אתנית) תוך הצגת הצד שלהם בסיפור, על חשבון האמת ההיסטורית (מה באמת קרה).
ראו גם

שיח (מדעי החברה)
טיפול נרטיבי
סיפורת
ספרות
אתנוצנטריות
צ'רי פיקינג
לקריאה נוספת

נילי דינגוט, נרטיב: עיון רב-תחומי, האוניברסיטה הפתוחה, 2010.
רבקה תובל-משיח וגבריאלה ספקטור-מרזל, מחקר נרטיבי: תאוריה, יצירה ופרשנות, הוצאת מאגנס, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
תרצה הכטר, ימית - מודל של התנגדות לפינוי? על דיאלוג בין טראומה היסטורית ובין קונפליקט אידאולוגי. אלפיים, 31, 2007.
Hühn, P., Meister, J., Pier, J. & Schmid, W. (2014). Handbook of Narratology. Berlin, München, Boston: De Gruyter. https://doi.org/10.1515/9783110316469
Phillips, B. (2004). Character in Contemporary Fiction. The Hudson Review, 56(4), 629–642. https://doi.org/10.2307/3852955
Phillips, B. (2004). Character in Contemporary Fiction. The Hudson Review, 56(4), 629–642. https://doi.org/10.2307/3852955
הערות שוליים

↑  מירב אסף, ערגה הלר, ורד טוהר וענת קינן, מה הסיפור שלך? מודלים לניתוח נרטיבים, באר שבע: אוניברסיטת בן גוריון שבנגב, 2010, עמ' 7-19
↑  Handbook of Narratology, De Gruyter, 2014-10-10, ISBN 978-3-11-031646-9. (באנגלית)
1 2  Brian Phillips, Character in Contemporary Fiction, The Hudson Review 56, 2004, עמ' 629–642 doi: 10.2307/3852955
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558255105171  BnF: cb11937212q (data)  LCCN: sh85089833  LNB: 000061389  NDL: 00946905  NKC: ph124923
פרנק לואי

| --- | --- |

פרנק לואי
 לידה:  22 באוקטובר 1930 (בן 94) פילקובו, סלובקיה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום מגורים:  פוינט פייפר, סידני 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר אוסטרליה (26 בינואר 2000)  מדליית יובל המאה האוסטרלית (1 בינואר 2001)  Knight Bachelor 
 
פרנק לואי (Frank Lowy; ‏נולד ב-22 באוקטובר 1930) הוא איש עסקים ופילנתרופ יהודי-אוסטרלי-ישראלי ממוצא צ'כוסלובקי (באזור סלובקיה של היום ממשפחה יהודית דוברת הונגרית). ביוני 2021 העריך העיתון הכלכלי "TheMarker" את הונו בכ-6.5 מיליארד דולר, ברשימת 500 עשירי ישראל שפרסם.
ביוגרפיה

לואי נולד בשם פנחס לוי לאילונה והוגו לוי ב-22 באוקטובר 1930 בעיירה פילקובו (Fiľakovo) שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה). ב-1942 ברחה המשפחה מצ'כוסלובקיה לבודפשט (בממלכת הונגריה דאז), והיו שם גם כשהחלה השמדת יהודי הונגריה. אביו גורש ונרצח באושוויץ ופסלו ניצב בכניסה לאחד מאולמות בבניין החדש של הספרייה הלאומית בירושלים. אחיו הבכור שרד את מחנות שירות העבודה (עבודת הכפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), הוא, אמו ויתר אחיו שרדו בגטו בודפשט ולאחר המלחמה חזרו לפילקובו. בהמשך היגרו אמו, אחותו ואחד מאחיו לאוסטרליה. בהשפעת אחיו הבכור הצטרף לתנועה הציונית. ב-1946 הפליג לארץ ישראל, בספינת המעפילים "יגור" שנתפסה על ידי הבריטים ונוסעיה הוגלו לקפריסין. לאחר השחרור מקפריסין עבר לגור בנוה עמיאל, מוסד לנערים דתיים ניצולי שואה ליד טבעון. הוא לא הסתדר שם ועבר לחיפה. הוא עבד תחילה כפועל בניין, ואחר כך בתור פקיד בבנק לאומי. בפרוץ מלחמת השחרור גויס לחטיבת גולני ולחם בקרבות בגליל ובאזור עזה. ב-1952 עזב את ישראל והצטרף למשפחתו באוסטרליה, שם שינה שמו לפרנק לואי.
ב-2008 נחקר בחשד כי שהעלים כ-68 מיליון דולר מרשויות המס בארצות הברית. דו"ח של ועדת משנה בסנאט, שעסק בעבירות על חוקי המס באמצעות חשבונות בנקים במדינות זרות, חשף כי פתח חשבון בנק סודי בליכטנשטיין.
ב-2004 נאמד הונו ב-3 מיליארד דולר אוסטרלי, והוא עמד במקום השני ברשימת עשירי אוסטרליה. שש שנים אחר כך, ב-2010, נאמד הונו ב-5 מיליארד דולר אוסטרלי, ובאותו זמן עמד בראש רשימת עשירי אוסטרליה.
ב-2019 יצא לאקרנים סרט תיעודי על חייו, "What Will Become of Us", והוקרן בבכורה ישראלית בפסטיבל דוקאביב. במקביל, יצאה בעברית גם הביוגרפיה שלו, "פורץ גבולות: מסע החיים של פרנק לאוי", מאת העיתונאית האוסטרלית ג'יל מרגו (שראתה אור במקור באנגלית ב-2001).
עסקים

ב-1952 עם הגיעו לאוסטרליה החל לעבוד במעדנייה בסידני בתור מכין כריכים, ולאחר מכן רכש קו חלוקת מוצרים למעדניות, בו פגש את שותפו העסקי ג'ון סונדרס שהיה בעל מעדנייה והקימו יחדיו מעדנייה ובית קפה.
ב-1953 לואי וסונדרס התחילו את הקריירה העסקית בקניית קרקע ובנייה של מרכז קניות בפרוור של סידני. בהמשך הקים רשת של מרכזי קניות באוסטרליה. ב-1960 החברה, בשם "וסטפילד(אנ')", הפכה לציבורית ונרשמה בבורסה האוסטרלית לניירות ערך. ב-1977 החלה החברה לפעול גם בארצות הברית וב-1999 בבריטניה. לחברה, על כל שלוחותיה, מעל 100 מרכזי קניות.
ב-2004 רכשה "וסטפילד" את חברת הנדל"ן הבריטית "צ'לספילד" שבבעלותה היו מרכזי קניות ברחבי אנגליה, ופרויקט לפיתוח מרכז קניות ענק במערב לונדון, בשכונת "וייט סיטי". ב-2006 השתלבה החברה בפרויקט הכפר האולימפי בלונדון, באוקטובר 2008 פתחה את קניון "וסטפילד לונדון" ב"וייט סיטי", שהוא הקניון הגדול ביותר באירופה. למרות המשבר הכלכלי העולמי הקניון משך אליו 23 מיליון מבקרים בשנה הראשונה. ב-2011 פתחה החברה קניון ענק נוסף בלונדון, "וסטפילד סטרטפורד סיטי", לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012, סמוך לפארק האולימפי שנבנה בלונדון.
ב-2011 העביר את ניהול החברה לבניו, פיטר וסטיבן לואי, והמשיך לכהן כיו"ר החברה. בדצמבר 2017 הודיע לואי על מכירת "וסטפילד" לקבוצת הנדל"ן הצרפתית יוניבייל-רודמקו תמורת 20.8 מיליארד דולר אוסטרלי.
ב-2021 פרסם מגזין פורבס את שמו ברשימת המיליארדרים, הוא ממוקם במקום 539 בעולם ומקום תשיעי בישראל עם הון נאמד ב-5.2 מיליארד דולר אמריקאי, עליה של 0.4 מהשנה הקודמת.