stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק פיליפי

חוק פִילִיפִּי (בתחום  הבלשנות ההיסטורית) הוא השערה של הבלשן פ' פיליפי, לגבי כלל קבוע של מעתק הגאים קדום, שחל בשפות שמיות עתיקות,  לפיו התנועה הקדומה הקצרה i (חיריק חסר), ברבות הימים עברה תהליך שבו היא הפכה לתנועת - a (פתח) ב.
בעברית כיום, מילים שנותרו בלא תמורה על פי חוק פיליפי מבוטאות בצירי או חיריק מלא, ואילו מילים שעברו תמורה על פי הכללים של חוק פיליפי מבוטאות בפתח.  לדוגמה, לפי ההשערה, בלשון שקדמה לעברית אמרו הוא סיפר, אני סִפֵּרְתִּי, את סִפֵּרְתְּ, אנחנו סִפֵּרְנוּ. (עם פ"ה מונעת בצירי). ורק בעקבות מעתק ההגאים על פי חוק פיליפי, שונה המבטא לאני סִפַּרְתִּי, את סִפַּרְתְּ, אנחנו סִפַּרְנוּ (עם פ"ה מונעת בפַתַח)
יש חוקרי לשון הסבורים שכלל זה השפיע כבר על הארמית העתיקה עוד טרם הגיעה לעברית. אחרים כמו חיים רבין ועוזי אורנן המעיטו בחשיבות כלל זה.
התנאים לחוק פיליפי:
בקרב הבלשנים מקובל כי תארוך חוק פיליפי הוא בין: 1300 ל-300 לפני הספירה.
דוגמאות לחוק פיליפי

לפי כלל זה הקובע כי תנועת i הקדומה בהברה הסגורה המוטעמת טעם ראשי - הפכה לתנועת a, נמצא כי בתחילה הייתה הצורה יָשֵׁנְתִּי, ולאחר מכן הפכה ל- יָשַׁנְתִּי, כלומר: יָשֵׁן> יָשֵׁנְתִּי> יָשַׁנְתִּי. אותו התהליך אירע גם ל- סִפֵּר > סִפֵּרְתִּי > סִפַּרְתִּי דוגמה נוספת: . הִלְבִּישׁ> הִלְבִּישׁתִּי> הִלְבַּשְׁתִּי.
כלל פיליפי גם חל על נסיגת הטעם מהנסמך (המילה הראשונה בצירוף נסמך) אל הסומך (המילה השנייה בצירוף זה), ובו תנועת i הקדומה בהברה הסגורה המוטעמת טעם משני, הופכת לתנועת - a (בפַתַח). לדוגמה: חָצֵר המלך> חֲצַר המלך.
יוצאים מן הכלל

ישנם מקרים רבים היוצאים מן הכלל, בהם חוק פיליפי אינו נכון, כפי שפורסם במאמרים ובספרים העוסקים בלשון. עד כדי כך שמספר חוקרים קבעו כי כלל זה שגוי. כמו כן, במסורת השומרונית לא חל חוק פיליפי אלישע קמרון, פרופסור במחלקה ללשון העברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית, היה מהראשונים שיצאו נגד "חוק פיליפי" וקבעו כי הוא שגוי.
פרופ' עזי ארנן כתב:
ניסוח חוקי מעתק אחרים בתחום התנועות ובייחוד במה שנוגע ליחסי התנועות i ו-a הקצרות, הידועים בשם 'חוק פיליפי' ו'חוק ההידלדלות', נתקל בקשיי קשיים. חוקים אלה טעונים כל כך הרבה הסתייגויות ונימוקים לאי תחולה, ששוב למעשה אין להם תוקף של חוק.
המנסח הראשון של החוק

חוק פיליפי קרוי על שם פ"ו פיליפי, מדקדק גרמני במאה ה-19, שפרסם בהרחבה את החוק לראשונה בשנת 1878, אך קדמו לו אחרים בניסוח חוק מעתק הגאים זה.
ראו גם

מעתק הגאים
בלשנות היסטורית
חוק ההידקקות ('חוק ההידלדלות').
אלישע קמרון
משקלים סגוליים
לקריאה נוספת

דוד אסף, דברי הקונגרס העולמי התשיעי למדעי היהדות, ירושלים, י״ז־כ״ה מנחם אב, תשמ״ה, 4–12 באוגוסט 1985, כרך 4, חלק 1
א. קמרון, 'חילופי צירי/פתח בעברית המקראית', לשוננו נ (תשמ״ו), עמודים 102-77. הוספות למאמר זה התפרסמו בלשוננו כרך נ', עמודים: 247-249.
רפאל ניר, רבקה ירקוני, הלשון המקראית (יחידה 1) עמוד 43, אוניברסיטה הפתוחה, 2004
חנה מגיד, מושגי יסוד בתורת ההגה ובתורת הצורות, בית דביר, 1984, עמוד 39.
יהושע בלאו, עיונים בבלשנות עברית, מאגנס - האוניברסיטה העברית, 1996, עמוד 14 ואילך.
יהושע בלאו, משה בר אשר, גד בן עמי צרפתי, אסופות ומבואות בלשון, האקדמיה ללשון העברית, 2010, עמודים 114-115.
רבקה גלעדי, לקסיקון לידיעת הלשון העברית, הוצאת ש.זק, 1989, ערך חוק פיליפי.
האם פעל 'חוק פיליפי' בעברית של השומרונים? דברי הכינוס הראשון של החברה לחקר השומרונות (בעריכת א' טל ומ' פלורנטין), תל–אביב, עמ' 17-13
חילופי צירי פתח וחוק פיליפי, לשוננו נו, עמ' 115-111
הערות שוליים

↑  ראו אורה שורצולד, פרקים במורפולוגיה עברית, כרך 3, אונ' פתוחה, עמוד 97.
↑  ראו: יהושע בלאו, תורת ההגה והצורות, 1986, עמוד 69.
↑  ג'ון קורנגרד, בלשנות ועברית מקראית, (באנגלית) מסת"ב  9780931464553
↑  תורת ההגה של העברית המקראית, חוברת לשיעור של חיים רבין, 1970, עמוד 19. עוזי ארנן, המילה האחרונה, עמוד 63.
↑  ראו לשוננו כרך 61: "תארוך חוק פיליפי: בין 1300 ל־300 לפנה״ס... הוא חולק על המקדימים מאוד (כגון פיליפי, שעל שמו נקרא החוק אף שלא היה הראשון שניסחו) ועל המאחרים מאוד (סראו)..."
↑  ראו תורת ההגה של העברית המקראית, האוניברסיטה העברית, החוג ללשון העברית, 1970, עמוד 18. לשוננו כרכים 29-30 עמוד 143 "לא קל לנסח את חוק פליפי בצורה שתכלול את כל המקרים..."
↑  ראו ויקיפדיה, ערך אלישע קמרון, בפיסקה שכותרתה: "התנהגות תנועת פתח בהברה סגורה מוטעמת".
↑  ראו, משה בר אשר, אוניברסיטה העברית, ירושלים, 1996, "במסורת שומרון שלא חל בה חוק פיליפי ולא חוק ההידקקות נשתמרה צורת מקטלת; במסורת בבל שחוק פיליפי חל בה אך חוק ההידקקות לא חל בה..."
↑  ראו ערך אלישע קמרון
↑  מתוך עוזי ארנן, המילה האחרונה, עמוד 63.
↑  ראו יהושע בלאו, תורת ההגה והצורות, 1986, עמוד 69.
↑  ראו יהושע בלאו, עיונים בבלשנות עברית, מאגנס - האוניברסיטה העברית, 1996, עמוד 12. וראו ציטוט לעיל מכרך לשוננו 61.
זקנה (ספר)

| --- | --- |

המהדורה הראשונה של Senilità, בהוצאתו העצמית של זבבו
 מידע כללי
 מאת:  איטלו זְבֶבוֹ
 שפת המקור:  איטלקית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  טריאסטה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1898
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 200 מהדורה שנייה - 212
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת עם עובד מהדורה שנייה - הוצאת כרמל
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1969 מהדורה שנייה - 2006
 תרגום:  מהדורה ראשונה - שושנה חן זהבי מהדורה שנייה - אריאל רטהאוז
 
זִקנה (באיטלקית:  Senilità) הוא רומן מאת הסופר האיטלקי איטלו זְבֶבוֹ שיצא לאור בשנת 1898. זהו הרומן השני של זבבו, ולאחריו נמנע זבבו מלפרסם במשך 25 שנים, ורק בשנת 1923 יצא לאור הרומן הבא שלו, "תודעתו של זנו".
בשנת 1962 עובד הרומן לסרט באותו שם (Senilità) בידי הבמאי מאורו בולוניני.
דמויות

ברומן ארבע דמויות, המשתתפות בשתי עלילות של אהבה נכזבת.
אמיליו ברנטאני, פקיד בחברת ביטוח, בן 35, שפרסם רומן שזכה לשבחים ומאז שקע ברפיון ובחוסר מעש, שהעניקו לספר את שמו –  הזִקנה שבשם הספר אינה זקנה כרונולוגית (שהרי ברנטאני הוא רק בן 35), אלא זקנה נפשית.
אנג'יולינה, בת עניים צעירה ונאה ("בחורה בלונדינית עם עיני תכלת גדולות, גבוהה וחסונה ועם זאת רזה וגמישה") שברנטאני מתאהב בה, אף ש"תחילה ניגש אליה בכוונה לזכות בפרשיית אהבים קלה וקצרת ימים". היא מרבה לבגוד בברנטאני, שבסופו של דבר נפרד ממנה עקב כך.
הפסל סטפאנו באלי, רודף שמלות מצליח, הוא ידידו של ברנטאני. חרף השוני באופיים, השניים מרבים לבלות יחד.
עמליה ברנטאני, אחותו היחידה של אמיליו, "נוכחותה לא הורגשה יותר מדי לא מבחינה פיזית ולא מבחינה נפשית, קטנטנה וחיוורת, צעירה ממנו בכמה שנים אך זקנה יותר באופיה". עמליה מאוהבת בסטפאנו באלי, אך לו אין עניין בה. היא מתמכרת לאלכוהול, חולה במחלה שממנה תמות, ובמהלך מחלתה גם מאבדת את שפיותה.
מאפיינים אוטוביוגרפיים

בסיפור יש מאפיינים אוטוביוגרפיים אחדים, וזבבו ציין שתושבי טריאסטה עירו הכירו את הדמויות עליהן התבססו גיבורי סיפורו. דמותו של אמיליו ברנטאני מכילה פרטים אחדים מהביוגרפיה של זבבו עצמו. הפסל סטפאנו באלי נבנה על פי דמותו של הצייר אומברטו ורודה, ידידו של זבבו. אנג'יולינה נבנתה על פי דמותה של ג'וזפינה זרגול, שבה היה זבבו מאוהב בצעירותו. עמליה זוהתה כאחותו של זבבו, אורטנסיה שמיץ או כאחות של אחד מידידיו.
תרגום לעברית

לראשונה יצא הספר לאור בעברית בשנת 1969, בהוצאת "עם עובד".  תרגום זה נעשה בידי שושנה חן זהבי מהתרגום לאנגלית של הספר.  צעד בלתי שגרתי זה, של תרגום שלא מהמקור, ניכר כבר בשמו של הספר, "גבר מזדקן", שמשקף נאמנה את השם שניתן לגרסה האנגלית, As a Man Grows Older, שאינו נאמן לשם המקורי.
תרגום נוסף לעברית, הפעם מהמקור באיטלקית, נעשה בידי אריאל רטהאוז ויצא לאור בהוצאת כרמל בשנת 2006. שמו של הספר בתרגום זה, "זִקנה", נאמן יותר למקור.
בשני המקרים בחרו המתרגמים לתעתק את שם המחבר כ"סבבו", אף שהתעתיק "זבבו" משקף טוב יותר את ההגייה האיטלקית.
לקריאה נוספת

אריאל רטהאוז, "זִקנה קפצה על אֶמיליו ברֶנטאני", סוף דבר לספר זִקנה, הוצאת כרמל, 2006.
הערות שוליים

↑  זִקנה בתרגומו של אריאל רטהאוז, הוצאת כרמל, 2006 (להלן: "זִקנה"), עמ' 8.
↑  זִקנה, עמ' 9.
↑  זִקנה, עמ' 7.
חברת הרשי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (2 בינואר 1990–HSY) 
 מייסדים:  מילטון הרשי
 תקופת הפעילות:  9 בפברואר 1894 – הווה (130 שנה)
 מיקום המטה:  הרשי, פנסילבניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  מזון ומתוקים
 מוצרים עיקריים:  שוקולדים, ממתקים וחומרי אפייה
 הכנסות:  7.38 מיליארד דולר (2015)
 רווח תפעולי:  2,260,787,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2022) 
 רווח:  512.9 מיליון דולר (2015)
 נשיא:  ג'ון פ. בילבריי
 מנכ"ל:  ג'ון פ. בילבריי
 עובדים:  14,800 (2014)
  
 hersheys.com
 
נשיקות הרשי מתוך סיור במפעל
חברת הרשי או הרשי'ז (באנגלית: The Hershey Company או Hershey's) היא חברה ציבורית המתמחה בייצור מזון. הרשי היא יצרנית השוקולד הגדולה ביותר בצפון אמריקה. עד שנת 2005 נקראה החברה "תאגיד המזון הרשי" (Hershey Foods Corporation).
מקום מושבה של החברה בעיירה דרי (באנגלית Derry township), אך כינויה השגור בפני הבאים הוא הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
החברה נוסדה על ידי מילטון הרשי בשנת 1894 (בשם "חברת השוקולד הרשי" - "the Hershey Chocolate Company").
החברה היא אחת מיצרניות השוקולד הוותיקות ביותר בארצות הברית, והמוצר העיקרי שלה - טבלת השוקולד של הרשי, נחשבת לסמל תרבותי. החברה משווקת את מוצריה ב-60 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה

מילטון הרשי סיים בשנת 1873 התמחות כיצרן דברי מתיקה, וייסד חנות דברי מתיקה בפילדלפיה. החנות כשלה ונסגרה שש שנים לאחר מכן. הרשי עבר לעיר ניו יורק וניסה לייצר בה ממתקים אך גם שם לא הצליח כלכלית, ושב לפנסילבניה, בה הקים את חברת הקרמל לנקסטר אשר מכרה ממתקי חלב קרמל שזכו להצלחה. בשנת 1896 הקים הרשי מפעל לעיבוד חלב ובשנת 1899 פיתח את "תהליך הרשי" לייצור חלב עבור מוצרי מתיקה. בשנת 1900 הרשי מכר את החברה עבור מיליון דולרים, ועבר לייצור שוקולד. בשנת 1903 הקים הרשי מפעל לייצור שוקולד בעיר הולדתו דרי צ'רץ' שבפנסילבניה, וטבליות שוקולד החלב שייצר המפעל זכו להצלחה רבה.
בשנת 1907 המציא הרשי ממתק שוקולד חדש בצורת קונוס קטן וקרא לו "נשיקת הרשי". בעת ייצורו הראשוני נעטפה כל נשיקה ידנית בנייר כסף. רק בשנת 1921 נבנתה מכונה לאריזת הנשיקות. נכון ל-2011, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות מדי יום על ידי חברת הרשי.
מוצרים נוספים שהמציא הרשי כוללים את מר. גודבר - ממתק בוטנים שהומצא בשנת 1925, סירופ שוקולד של הרשי בשנת 1926, ושוקולד צ'יפס מרירים בשנת 1928. בשנת 1938 המציא הרשי את חטיף קראקל.
זמן קצר לפני מלחמת העולם השנייה, ברוס מרי (Bruce Murrie), בנו של ויליאם מורי, נשיא החברה באותה עת, הגיע להסכם עם פורסט מארס ליצירת ממתק שוקולד שנקרא על שם שניהם - M&M (מארס ומרי). ממתק זה יוצר על ידי חברת הרשי בתקופת הקיצוב של מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
בשנת 1963 רכשה החברה את חברת ייצור הממתקים של הארי ברנט ריס אשר ייצרה מאז שנת 1926 את ממתק כוסות חמאת הבוטנים של ריס.
היסטוריה > מפעלי הייצור

מפעל הייצור הראשי של הרשי ממוקם בהרשי שבפנסילבניה. שטחו של המפעל כ-200,000 מ"ר, וזהו מפעל השוקולד הגדול בעולם.
מפעל נוסף נפתח ב-15 ביוני 1963 בסמית' פולס שבפרובינציית אונטריו בקנדה ומפעל שלישי נפתח ב-22 במאי 1965 באוקדייל שבקליפורניה. שני מפעלים אלה נסגרו בשנת 2008 ופסי הייצור עברו למפעלים אחרים.
להרשי מפעלים בסטוארטס דראפט, וירג'יניה; לנקסטר שבפנסילבניה; הייזלטון, פנסילבניה; ממפיס, טנסי; רובינסון, אילינוי; וגוודלחרה, מקסיקו.
במסגרת המפעל בהרשי פועל מרכז מבקרים בשם עולם השוקולד של הרשי וכן פארק שעשועים בשם הרשיפארק.
תובענה ייצוגית דצמבר 2022

בבית משפט פדרלי בניו יורק הוגשה תובענה ייצוגית נגד החברה על מכירת שוקולד מריר שמכיל רמות מזיקות של עופרת וקדמיום בסך של 5 מיליון דולר
ראו גם

השוקולד של צבא ארצות הברית
הערות שוליים

↑  תביעה ייצוגית נגד הרשי בארה"ב: מוכרת שוקולד עם רמות מזיקות של מתכות כבדות, באתר ynet, 30 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4538758-8  ISNI: 0000 0000 8730 2300  LCCN: n82092315  SNAC: w6451jwf  VIAF: 126692313   WorldCat (עם VIAF): 126692313 
חנות הרשי במפלי ניאגרה בקנדה
חנות הרשי בכיכר טיימס, ניו יורק (2008)
קופסת סירופ שוקולד של הרשי, שנות ה-50 של המאה ה-20
חארת חריכ

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ביירות
 קואורדינטות:  33°51′00″N 35°31′00″E﻿ / ﻿33.85°N 35.516666666667°E﻿ / 33.85; 35.516666666667
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןחארת חריכ(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןחארת חריכ
 
חארת חְרֵיכּ (בערבית: حارة حريك) היא עיירה מעורבת שיעית ומרונית נוצרית בפרברי רובע הדאחייה, דרומית-מזרחית לביירות, בירת לבנון. העיירה שייכת למחוז בעבדה (אנ'). בעברה הייתה כפר חקלאי, אך איבדה את זהותה הכפרית בעקבות גל הפליטים מדרום לבנון שהתיישבו בעיירה והפכו אותה לשכונה עירונית נוספת של הדאחייה.
חארת חריכ ממוקמת צפון-מזרחית לנמל התעופה הבין-לאומי רפיק אל-חרירי וצפונית לעיירות א-ליילכּי (ער') ובורג' אל-בראג'נה (אנ'), מערבית לחדת' (אנ') ודרומית לא-שיאח (אנ'). העיירה משמשת משכן למטה הראשי של ארגון הטרור השיעי חזבאללה.
היסטוריה

ב-3 בספטמבר 1985, במהלך מלחמת המחנות, הרגו חמושים ממיליציית אמל 13 אזרחים פלסטינים בחארת חריכ.
ביולי 2006 השמידו מטוסי קרב ישראליים את מטה חזבאללה ובתי אזרחים.
האזור ספג הרס רב במהלך מלחמת לבנון השנייה. העריכו כי קרוב ל-200 בניינים נהרסו בעיירה במהלך השבוע הראשון של התקפת ישראל על לבנון ב-2006, ובסך הכול יותר מ-700 מבנים נהרסו או ניזוקו עד סוף המלחמה, ואלפי אזרחים נפצעו או נהרגו. אחרי המלחמה עברה העיירה שיקום משמעותי, נבנו מחדש בניינים שנהרסו וניזוקו, בסיוע בין-לאומי שעיקרו הגיע מאיראן.
ב-21 בינואר 2014 אירע בעיירה פיגוע התאבדות באמצעות מכונית תופת. ארגון הטרור ג'בהת פתח א-שאם קיבל אחריות לפיגוע, וטען כי ביצע אותו בתגובה לפשעי חזבאללה בסוריה ובערסאל.
ב-30 ביולי 2024 תקפה ישראל בשכונה מן האוויר מבנה שבו שהה פואד שוּכְּר, מבכירי ארגון חזבאללה, והוא נהרג.
ב-20 בספטמבר 2024 תקפה ישראל בשכונה שנית, ובתקיפה חוסל אבראהים עקיל, ראש מערך המבצעים של ארגון הטרור.
שבוע לאחר מכן, ב-27 בספטמבר 2024, תקפה ישראל בשכונה את המפקדה המרכזית של החזבאללה במסגרת מבצע סדר חדש. בתקיפה זו חוסלו חסן נסראללה, יושב ראש ארגון הטרור, עלי כרכי, מפקד החזית הדרומית של הארגון, עבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון ועוד בכירים נוספים בחזבאללה.
תושבים מפורסמים

מישל עאון (נולד ב-1935), מנהיג צבאי לבנוני ונשיא לבנון לשעבר
לוקמאן סלים (1962–2021), מו"ל, פעיל פוליטי ופרשן
סמירה עווד (אנ') (נולדה 2000), שחקנית כדורגל
הערות שוליים

↑  Cambanis, Thanassis.  A privilege to die: inside Hezbollah's legions and their endless war against Israel, pp. 146, 317
↑  Middle East International No 258, 13 September 1985, Publishers Lord Mayhew, Dennis Walters MP; Jim Muir pp. 8–9
↑  Hizbullah HQ destroyed in Israeli attacks, The Guardian, 14 July 2006
↑  Lambeth, Benjamin S.  Air Operations in Israel's War Against Hezbollah: Learning from Lebanon and Getting It Right in Gaza, p. 175
זגוז'לץ

ערך זה עוסק בעיירה שנקראת גם גורליץ. אם התכוונתם לעיר גורליץ שבפולין קטן, ראו .
זגוז'לץ (בפולנית: Zgorzelec, בגרמנית: Görlitz, בסורבית עילית: Zhorjelc) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. היא שוכנת מול העיר הגרמנית גרליץ, שעד ל-1945 הייתה חלק ממנה.
היסטוריה

עד שנת 1945 היו זגוז'לץ והעיירה גרליץ היו עיירה אחת. תאריך הקמתה של זגוז'לץ אינו ידוע. היא הוזכרה לראשונה במסמך משנת 1071 בחתימת היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מסמך זה העניק את גרליץ לדיוקסיה של מייסן. כיום ניתן לראות את המסמך הזה בארכיון של מדינת סקסוניה בדרזדן.
ככפר קטן בשם Gorelic באזור ההיסטורי לוזטיה עילית (אנ'), זמן קצר לאחר שהפך לחלק מבוהמיה, נכבש היישוב והוחזק באופן זמני על ידי בולסלב הראשון, דוכס פולין במהלך פלישתו ללוזטיה בין השנים 1002–1031, שלאחריה חזר האזור להיות תחת שליטת המרגרייב של מייסן. בערך בשנת 1072 הועבר הכפר לידי דוכסות בוהמיה. השם גרליץ לקוח מהמילה בשפה הסלאבית שפרושה, "אדמה חרוכה", בהתייחס לשיטה שהייתה אז בשימוש לצורך הכשרת הקרקע להתיישבות. במהלך המאה ה-13 הפך הכפר בהדרגה לעיירה. הודות למיקומה על דרך הסחר העתיקה מימי הביניים, ויה רגיה, שגשגה גרליץ.
במאות השנים הבאות הייתה גרליץ לחברה עשירה בברית לוזטיה, שכללה את באוצן, גרליץ, קמנץ, לובן, לובאו וזיטאו. העיר גורליצה בדרום פולין נוסדה ב-1354, בתקופת שלטונו של קזימיר הגדול על ידי מתיישבים גרמנים אתניים מגרליץ. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לגרליץ בראשית שנות העשרים של המאה ה-16 ועד לסוף המאה הפכה כמעט כל אוכלוסיית האזור סביב לעיירה ללותרנית.
ב-1635 לאחר שסבלה במשך שנים במלחמת שלושים השנים, לוזטיה ואיתו גורליץ עבר לסקסוניה. עם תום המלחמות הנפוליאוניות העביר קונגרס וינה בשנת 1815 את העיירה מידי ממלכת סקסוניה לידי ממלכת פרוסיה. בהמשך הייתה גרליץ לחלק משלזיה ולאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה לחלק משלזיה תחתית.
ההסכם של זגוז'לץ, בין פולין ומזרח גרמניה, נחתם במרכז הקהילתי של העיירה בשנת 1950. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הקמתו של קו אודר-נייסה, גורליץ היה חולקה בין שתי המדינות. החלק הגרמני שמר על שם גורליץ, בעוד החלק הפולני הפך לזגוז'לץ. האוכלוסייה הגרמנית והסורבית גורשה מזגוז'לץ והוחלפה בפולנים וביוונים.
החל בשנת 1948, כ-10,000 פליטים יווניים ממלחמת האזרחים ביוון, בעיקר פרטיזנים קומוניסטים, הורשו להיכנס לפולין והתיישבו בעיקר בזגוז'לץ. בעיירה נבנו בתי ספר ובית אבות יווניים. רוב הפליטים חזרו מאוחר יותר ליוון, אבל חלק נשארו עד עצם היום הזה. מאז נפילת הקומוניזם בשנת 1989, זגוז'לץ וגורליץ פיתחו מערכת יחסים קרובה: שניים ממספר רב של גשרים מעל נהר נייסה שהופצצו על ידי נסיגת כוחות גרמנים במלחמת העולם השנייה נבנו מחדש, חיבור שתי העיירות מחדש עם קו אוטובוס אחד. לעיירות יש גם ניהול עירוני משותף ומפגשים שנתיים משותפים. בשנת 2006 הוחלו במשותף העיירות להיות בירת התרבות של אירופה. התקווה הייתה שחבר המושבעים יהיו משוכנעים ברעיון של שיתוף פעולה פולני-גרמני, אבל הפרס נפל לאסן (Essen), כשגורליץ וזגוז'לץ במקום השני.
גאוגרפיה

זגוז'לץ שוכנת במחוז זגוז'לץ, בפרובינציית שלזיה-תחתית. נכון לשנת 2010 שטחה של זגוז'לץ הוא 15.86 קמ"ר (1,586 דונם), ובו: 40% קרקע חקלאית ו-3% שטח מיוער. נכון ל-2011, העיירה היא 15.88 קמ"ר, 1.89% משטח כלל המחוז. בשנים 1975–1998 היא הייתה חלק ממחוז ילניה גורה.
דמוגרפיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | גברים | נשים | סה"כ |
| אוכלוסייה | 14,908 (47.1%) | 16,673 (52.9%) | 32,240 (100%) |
| צפיפות | 569 | 609 | 1178 |
ספורט

קבוצת הכדורסל לגברים טורו זגורזלץ משחקת כיום בליגת הכדורסל טאורון. בשנת 2014 זכתה הקבוצה באליפות טורו הלאומית והצטרפה ליורוליג בפעם הראשונה.
ערים תאומות

גרמניה גרליץ, סקסוניה, גרמניה
אוקראינה מירהורוד, אוקראינה (מ־2007)
יוון נאוסה, יוון
צרפת אוויון, צרפת
ראו גם

גרליץ
לקריאה נוספת

דוברינסקי זביגנייב קשישטוף, זגוז'לץ תחת הכיפה בת מאה השנים, 2003
כריסטוף וואאק ופיטר הסלינגר, אטלס היסטורי וטופוגרפי של ערי שלזיה, 2010
הערות שוליים

↑  2010/09/14
↑  אוכלוסייה. גודל ומבנה על ידי חלוקה טריטוריאלית. נכון ל-30 ביוני 2010
↑  ההתאחדות המרכזית של עיריות וקהילות ביוון
↑  בפולנית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557485305171  BnF: cb14432401z (data)  GND: 4023957-3  LCCN: n81111743  MusicBrainz: fba9a253-540d-4f68-a5f0-0d65db50e62a  NKC: ge135266  SUDOC: 179499610  VIAF: 152457138   WorldCat (עם VIAF): 152457138 
רחוב ורשה
רחוב דשיסקיגו
חום אנושי

חום אנושי הוא אלבום הבכורה של נעם רותם שיצא בשנת 2004.
את האלבום הקליט רותם לאחר שבמהלך שנות ה-90 הוציא שני אלבומים במסגרת להקת קרח 9, בה היה שותף בין השאר עם אוהד קוסקי שהמשיך ושיתף עמו פעולה ביצירת האלבום. לבד מהשירים המקוריים, כולל האלבום חידוש בעברית לשירו של דייוויד בואי Fantastic Voyage הפותח במקור את האלבום Lodger.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי נעם רותם ואוהד קוסקי למעט היכן שמצוין.
| מס' | שם | כותב(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | חום אנושי  | נעם רותם | 01:34 |
| 2. | ארץ אחרת  |   | 04:56 |
| 3. | חי או מת  |   | 03:06 |
| 4. | כרישים  |   | 02:54 |
| 5. | עסקים כרגיל  |   | 02:24 |
| 6. | כל הכוח  |   | 05:22 |
| 7. | אמונה  | נעם רותם | 03:54 |
| 8. | מסע פנטסטי  | דייוויד בואי | 03:31 |
| 9. | הומור  | שלומי שבן | 03:34 |
| 10. | אהבת חיי  |   | 04:36 |
| 11. | גיבור גיטרה  | נעם רותם | 01:51 |
השתתפו בהקלטות

נועם רותם: שירה, גיטרות, טמבורין
אסף תלמודי: פסנתר, קלידים, והפקה מוזיקלית
אוהד קוסקי: גיטרה חשמלית, שירה ב"כל הכח"
קוזו: בס
עודד פרח: תופים
אלדד גואטה: קלידים, מפוחית, בס ב"כל הכח" ו"מסע פנטסטי"
אורי כנרות: steel guitar
אייל תלמודי: סקסופון
אדם שפלן: בס, גלוקנשפיל ב"הומור"
גילי רייכנטל: תופים ב"מסע פנטסטי"
שלומי שבן: פסנתר ב"הומור"
אסף אמדורסקי: פסנתר ב"אהבת חיי"
חאתם טרבלסי

האתם טרבלסי (בערבית: حاتم الطرابلسي; נולד ב-25 בינואר 1977) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת המגן הימני.
טרבלסי שיחק, בין היתר, באייאקס אמסטרדם עמה זכה בשתי אליפויות ושני גביעים, וכן שיחק עונה אחת בפרמייר ליג במדי מנצ'סטר סיטי. הוא ערך 61 הופעות במדי נבחרת תוניסיה, וייצג אותה בשלושה טורנירי מונדיאל.
קריירת משחק

טרבלסי גדל בעיר ספקס שבתוניסיה, והחל את קריירת המשחק בקבוצת ספקסיין המקומית. בתחילה שיחק כחלוץ, אך בעקבות מכת פציעות בקבוצה ותקופה בה שיחק כמגן ימני בעקבות חוסר שחקנים כשירים בעמדה, עשה טרבלסי את השינוי והיה לשחקן הגנה באופן קבוע. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת 1996/1997, ועד מהרה הפך למגן הימני הקבוע של הקבוצה.
לקראת עונת 2001/2002 הצטרף טרבלסי לאייאקס אמסטרדם של המאמן רונאלד קומאן. עונת הבכורה שלו בקבוצה הייתה מוצלחת. הוא רשם 21 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות הולנד, ופתח בהרכב בניצחון בגמר הגביע ההולנדי 3-2 על אוטרכט בהארכה בדרך לדאבל.
בשלביה המוקדמים של עונת 2003/2004, במהלך משחק במסגרת ליגת האלופות מול סלטה ויגו, נפצע טרבלסי בברכו ונאלץ להיעדר לתקופה של כחודש וחצי. הוא הספיק לחזור בזמן כדי להשתתף בגביע אפריקה לאומות 2004, וכשחזר ניסתה אייאקס להחתימו על חוזה חדש לשנתיים, אך הוא סירב לחתום בטענה כי הוא רוצה לעזוב בסיום העונה. עם זאת, בחוזהו של השחקן ניתנה האופציה לאייאקס להאריך את החוזה לשנתיים נוספות, אפשרות שהקבוצה בחרה לממש. טרבלסי החליט לתבוע את שחרורו מהקבוצה בסיום העונה, מה שהביא גם להדחתו מההרכב על ידי קומאן. טרבלסי סיים את העונה עם שמונה הופעות ליגה בלבד, ובכך היה לו חלק מזערי בזכייתה של הקבוצה באליפות באותה עונה.
בקיץ שלקראת עונת 2004/2005 הסתיימה התביעה לטובתה של אייאקס, וחוזהו של טרבלסי נותר בתוקף לשנתיים נוספות. עם זאת, הצהיר השחקן כי הוא מעוניין לעזוב את הקבוצה, והעדיפות הראשונה שלו הייתה מעבר לפרמייר ליג באנגליה. קבוצות בכירות בליגה, ובהן מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי וניוקאסל יונייטד הביעו עניין רב בהחתמתו, אך נדמה היה שהפור נפל כאשר מאמנה של ארסנל, ארסן ונגר, הזמין את טרבלסי להיבחן בקבוצה. ארסנל התרשמה מטרבלסי וסיכמה עם אייאקס את מחיר העברתו, שעמד על כ-4 מיליון ליש"ט, וההחתמה נראתה סגורה עד כדי כך שדווח עליה בעיתון דיילי מייל, וחברת Konami הפיצה את משחק Pro Evolution Soccer של אותה עונה עם טרבלסי בסגל ארסנל. עם זאת, טרבלסי לא חתם לבסוף על החוזה שהוצע לו וחזר במפתיע לאייאקס.
על אף פרשת מעברו הלא מוצלח של טרבלסי, הוא הצליח לחזור ולתפוס את מקומו באגף ימין של ההגנה. הוא הוסיף לשחק באייאקס עד תום חוזהו, ובשתי העונות הללו הוסיף 44 הופעות ליגה. הוא היה שותף לזכייה נוספת בגביע בעונת 2005/2006, על אף שלא שותף בניצחון 2-1 על פ.ס.וו. איינדהובן.
לקראת עונת 2006/2007 הגשים טרבלסי את מעברו לפרמייר ליג, כשחתם במנצ'סטר סיטי בהעברה חופשית. תחילת דרכו של טרבלסי בקבוצה הייתה מבטיחה, והוא אף כבש במשחק הדרבי של מנצ'סטר שנערך ב-3 בנובמבר את שער הליגה הראשון שלו, על אף שמנצ'סטר יונייטד ניצחה לבסוף 3-1. לאחר הפתיחה הטובה חלה ירידה ביכולתו של טרבלסי, והוא החל לאבד את מקומו בהרכב למיקה ריצ'רדס ונדום אונוהה(אנ') שהועדפו על פניו. הופעתו האחרונה בליגה נערכה כבר בחודש מרץ של אותה עונה, כשלושה חודשים לפני סיומה, בניצחון 1-0 על ניוקאסל. מאז הוא לא שותף שוב במדי הקבוצה, ושוחרר בסיום העונה לאחר שרשם עשרים הופעות ליגה ושער אחד במדי הסיטי.
בנובמבר 2007, לאחר כחצי שנה ללא קבוצה, הצטרף טרבלסי לקבוצת אל-הילאל מליגת העל הסעודית. טרבלסי הפגין יכולת טובה במדי הקבוצה, כבש חמישה שערים ב-12 הופעות ליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות דרמטית בסעודיה. אל-הילאל ואל-איתיחאד סיימו את העונה עם מספר נקודות זהה, וקבוצתו של טרבלסי זכתה בתואר בזכות המאזן הפנימי בין שתי הקבוצות במפגשיהן. באותה עונה זכה טרבלסי עם קבוצתו גם בגביע כתר הנסיך, ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
קריירת משחק > נבחרת תוניסיה

טרבלסי החל את הקריירה הבינלאומית במדי נבחרת תוניסיה במאי 1998, חודש בלבד לפני פתיחת טורניר מונדיאל 1998 בצרפת. על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי, זומן טרבלסי על ידי המאמן הפולני הנריק קספרצ'ק לסגל הנבחרת לקראת הטורניר. טרבלסי פתח בהרכב במשחק הפתיחה של תוניסיה, שהסתיים בהפסד 2-0 לאנגליה, ולא שותף בשני משחקיה הנותרים של תוניסיה בשלב הבתים, בסיומו הודחה.
טרבלסי ייצג את תוניסיה בגביע אפריקה לאומות 2000 תחת המאמן פרנקו סקוליו(אנ'), בו העפילה לחצי הגמר אך הודחה על ידי קמרון, וסיימה את הטורניר רביעית לאחר הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין לדרום אפריקה במשחק על המקום השלישי. בגביע אפריקה לאומות 2002 תחת הנרי מישל אכזבה תוניסיה והודחה כבר בשלב הבתים מבלי שכבשה כלל בשלושת משחקיה.
בהמשך אותה שנה, תחת המאמן עמר סואייה, זומן טרבלסי לסגל תוניסיה למונדיאל 2002. טרבלסי פתח בכל משחקיה של תוניסיה בשלב הבתים, אך פעם נוספת כשלה הנבחרת להעפיל לשלב הבא או להשיג ניצחון בטורניר.
טרבלסי היה ממצטייני טורניר גביע אפריקה לאומות 2004, בו זכתה תוניסיה לראשונה בתולדותיה. תוניסיה, בהדרכתו של הצרפתי רוז'ה למר, סיימה ראשונה ללא הפסד בשלב הבתים, והדיחה את סנגל ואת ניגריה בשלב הנוקאאוט בדרך לגמר מול מרוקו. טרבלסי עלה בהרכב נבחרתו שניצחה 2-1 וזכתה בתואר אלופת אפריקה.
תחת למר הוביל טרבלסי כקפטן את תוניסיה בגביע הקונפדרציות 2005, בו השתתפה בזכות זכייתה באליפות אפריקה. הוא פתח בהרכב בכל משחקיה של תוניסיה, בהם נכנעה לארגנטינה ולגרמניה העדיפות, אך השיגה ניצחון 2-0 על אוסטרליה במשחק האחרון של שלב הבתים. כחצי שנה אחר כך, בגביע אפריקה לאומות 2006, צלחה תוניסיה את שלב הבתים אך נכנעה בפנדלים לניגריה ברבע הגמר.
הטורניר הבינלאומי האחרון של טרבלסי היה מונדיאל 2006 בגרמניה, כשזומן על ידי למר לסגל במונדיאל השלישי שלו. טרבלסי בכל משחקיה של תוניסיה, שפעם נוספת סיימה את הטורניר ללא ניצחון ובמקום האחרון בבית.
לאחר ההפסד לאוקראינה בסיום שלב הבתים, הודיע טרבלסי על פרישתו מכדורגל בינלאומי בגיל 29, לאחר שערך 61 הופעות וכבש שער אחד במדי תוניסיה.
תארים

אליפות הולנד (2): 2001/2002, 2003/2004
הגביע ההולנדי (2): 2001/2002, 2005/2006
מגן יוהאן קרויף (2): 2002, 2005
אליפות סעודיה: 2007/2008
גביע כתר הנסיך: 2007/2008
גביע אפריקה לאומות: 2004