stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קייטלן קולינס
קריירה

לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה, עברה קולינס לוושינגטון די. סי. ביוני 2014, היא התקבלה לעבודה ככתבת בידור באתר The Daily Caller. לאחר שסיקרה את הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, האתר מינה אותה לכתבת הבית הלבן בינואר 2017, והיא החלה לסקר את ממשל טראמפ.
בזמן שעדיין ב-The Daily Caller, קולינס הוזמנה להופיע מספר פעמים ב-CNN. באביב 2017, באירוע של כתב הבית הלבן של CNN, היא פגשה את נשיא הרשת, ג'ף צוקר, והודתה לו על כך שהצטרף אליה למרות האופי האידאולוגי של המעסיק שלה באותה תקופה. ביולי 2017, קולינס נשכרה על ידי CNN כחלק מהצוות המסקר את החדשות הנשיאותיות. כחברה בחיל העיתונות, קולינס דיווח על לפחות שש מנסיעותיו הבינלאומיות של טראמפ.
ב-25 ביולי 2018, קולינס הייתה מעורבת בתקרית בולטת עם ממשל טראמפ כאשר השתתפה בצילום בחדר הסגלגל. עם סיום האירוע, קולינס שאלה את טראמפ שורה של שאלות על ולדימיר פוטין ועל עורך דינו לשעבר של טראמפ מייקל כהן. טראמפ התעלם משאלותיה. בעקבות כך, נאסר על קולינס להשתתף במסיבת העיתונאים של ממשל טראמפ בגן הוורדים של הבית הלבן באותו אחר הצהריים ונאמר לה על ידי בכירים בבית הלבן ששאלות מסוג זה "אינן נאותות לאותו המקום". מזכירת העיתונות של טראמפ, שרה סנדרס, אמרה שקולינס "צעקה שאלות וסירבה לעזוב", בעוד היועצת של טראמפ, קליאן קונוויי, אמרה שהפעולה קשורה ל-"התנהגות מנומסת". סגן ראש הסגל לתקשורת של טראמפ, ביל שיין, התנגד לאפיון פעולת הבית הלבן כ-"איסור", אך "סירב לומר לכתבים באיזו מילה הוא מתאר את הסיבה בגינה החליט הבית הלבן למנוע ממנה להשתתף באירוע." רשת CNN, הגיבה על המקרה כי האיסור של קולינס נובע מ-"נקמנות" ו-"לא מעיד על עיתונות פתוחה וחופשית". איגוד כתבי הבית הלבן כינה את האיסור "בלתי הולם לחלוטין, מוטעה וחלש". ג'יי וואלאס, נשיא פוקס ניוז, פרסם הודעת תמיכה בקולינס, ואמר כי ארגונו "[עומד] בסולידריות עזה עם CNN למען הזכות לגישה מלאה לעיתונאים שלנו כחלק מעיתונות חופשית ובלתי מוגבלת".
קולינס שימשה ככתבת הבית הלבן של CNN עבור חלק גדול מהסיקור החי בכתב ובטלוויזיה של הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, ולאחר מכן קודמה לכתבת הראשית של הבית הלבן עבור ממשל ביידן הנכנס ב-11 בינואר 2021. בתדרוך שהתקיים מספר שבועות לאחר הבחירות, דוברת הבית הלבן דאז, קיילי מקנאני, סירבה לקבל שאלה מקולינס וכינתה אותה "אקטיביסטית". בגיל 28, היא הייתה כתבת הבית הלבן הראשית הצעירה ביותר בתולדות CNN, ואחת הכתבות הראשיות הצעירות ביותר של רשת תקשורת גדולה.
ב-15 בספטמבר 2022, CNN הודיעה שקולינס תעבור להנחות תוכנית בוקר מחודשת של CNN יחד עם דון למון ופופי הארלו, ובכך תסיים את כהונתה ככתבת הראשית של הבית הלבן. ב-12 באוקטובר 2022, CNN הודיעה שתוכנית הבוקר תיקרא CNN This Morning.
ב-10 במאי 2023, קולינס הנחתה אירוע בבית עיריית גופסטאון, ניו המפשייר, עם דונלד טראמפ. האירוע כלל שאלות ממצביעי הפריימריז הרפובליקנים בניו המפשייר. לקראת סוף האירוע אמר לה הנשיא לשעבר: "את אדם מגעיל".
ב-17 במאי 2023, CNN הודיעה כי קולינס תהיה המנחה של תוכנית בידור חדשה שתשודר ב-9 בערב, כשהתוכנית החדשה בהנחייתה אמורה להתחיל ביוני. ב-25 במאי 2023, עזבה את CNN This Morning, כאשר את תפקיד ממלאים מקום סדרה מתחלפת של מנחי CNN.
קריירה > המקור עם קייטלין קולינס

ב-5 ביולי 2023, הוכרז שתוכניתה החדשה של קולינס ב-21:00 תיקרא "המקור עם קייטלין קולינס" (The Source with Kaitlan Collins). ב-10 ביולי עלתה התוכנית לשידור. תוכנית הפריים טיים הזו שודרה במשך שעה בימי חול, בין התוכניות אנדרסון קופר 360° ו-CNN Tonight.
המצור על אנטוורפן

ערך זה עוסק במצור על אנטוורפן במלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם למצור על אנטוורפן במלחמת שמונים השנים, ראו .
המצור על אנטוורפן הוא מצור שביצעו הגרמנים על הבלגים במסגרת מלחמת העולם הראשונה. במוקד המצור הייתה העיר אנטוורפן. הבלגים נעזרו בכח מצומצם של חיילים בריטיים והגרמנים בחיילים של האימפריה האוסטרו הונגרית.
מבוא אסטרטגי

הצבא הגרמני פלש לשטחי בלגיה בבוקר 4 באוגוסט 1914 יומיים לאחר החלטת הממשלה הבלגית שלא לאפשר מעבר ללא הפרעה של כוחות גרמניים לצרפת.
מאחר שהצבא הבלגי לא היה מוכן כראוי והיה בנחיתות מספרית ביחס לכוחות הגרמניים שהיו גם מצוידים טוב יותר, נאלץ הצבא הבלגי ללחום לחימת נסיגה ובשלב מוקדם במהלך הקרב לוותר על השליטה במבצרים בלייז' (שנפלה ב-16 באוגוסט, ראו קרב לייז') ונאמור שנפלה לידי הגרמנים ב-24 באוגוסט.
מאז 1860 האסטרטגיה ההגנתית של הבלגים הייתה לסגת לאנטוורפן במידה והיא מותקפת ולהמתין לכוחות באירופה האמונים על שמירת הנייטרליות של בלגיה. משלא יכול היה לעמוד במתקפה הגרמנית המסיבית, הנחה אלברט הראשון מלך הבלגים את הצבא לסגת ל"מעוז של אנטוורפן" ב-20 באוגוסט. אוסף זה של ביצורים ועמדות הגנה סביב אנטוורפן נחשב ל"מעוז לאומי" (בצרפתית: Réduit national) ולבלתי חדיר למתקפת קרקע קונבנציונלית. ה"מעוז של אנטוורפן" הורכב מטבעת חיצונית ופנימית סביב מבצרי העיר של המאה ה-19 ובמבצרים במרחק של מספר קילומטרים אחד מן השני, שנבנו להגנת הנמל החיוני של אנטוורפן. בשרידים של ביצורים אלו ניתן עדיין להבחין כיום.
המצור והתקיפה הגרמנית

רוב המבצרים של אנטוורפן היו מיושנים וחסרים בעוצמת אש. הצבא הגרמני, שהיה חמוש טוב יותר ומתקדם יותר מבחינה טכנולוגית, תקף את אנטוורפן ב-28 באוגוסט כשלהתקפה קדם מסך אש ארטילרי כבד. אנטוורפן כותרה והמבצרים מהטבעת החיצונית נפלו זה אחר זה בין 1 באוקטובר לבין 4 באוקטובר. החיילים הבלגים סבלו מעייפות ומחוסר מורל בעקבות איבוד שטחים רבים.
5 באוקטובר היה תאריך מכריע במצור על אנטוורפן; הצבא הגרמני הצליח לפרוץ את ההגנות הבלגיות בליר, 20 ק"מ דרום מזרח מאנטוורפן והתקדם הלאה לדנדרמונדה, שם ניסה לצלוח את נהר הסכלדה. "תנועת הצבת" של הצבא הגרמני איימה לחסום את נתיב הנסיגה המערבי של הצבא הבלגי החוצה מאנטוורפן כשנתיבי המילוט ממזרח ומדרום נחסמו על ידי הכוחות הגרמנים ומצפון היה חסום על ידי הגבול הבלגי-הולנדי הסגור. ההולנדים לא הציעו כל עזרה צבאית היות שהעדיפו לשמור על נטרליות ולא להיגרר לסכסוך.
הצבא הבלגי נסוג לפני שנלכד והותיר את אנטוורפן להגנותיה שלה. הכוחות הבלגיים נמלטו מערבה לכיוון החוף וב-6 באוקטובר עצרו בסופו של דבר את ההתקדמות הגרמנית על גדות נהר האיזר. אנטוורפן הוגנה על ידי חיילות המשמר שנשארו. רוב כוחות אלו ננטשו על ידי קציניהם וחיילים רבים ערקו והרסו את כלי הנשק והתחמושת שלהם.
המצור הסתיים עם נפילת העיר ב-9 באוקטובר ולמחרת ראש העיר של אנטוורפן, יאן דה ווס, הציע את כניעתה. אנטוורפן נשארה כבושה בידי הגרמנים עד 1918.
טבח רכניץ

טבח רכניץ (בגרמנית: Massaker von Rechnitz) נערך בלילה שבין 24 ו-25 במרץ 1945 ליד רֶכניץ שבאוסטריה, סמוך לגבול עם הונגריה. בטבח נרצחו ביריות כ-200 עובדי כפייה יהודים הונגרים, על ידי קבוצה של אצילים מקומיים מהחברה הגבוהה וקציני גסטפו שהתאספו למסיבה בטירתה של הרוזנת מרגיט פון בתיאני (Margit von Batthyány (גר')).
באותו ערב חגגו הבאים בריקודים ובשתייה. לקראת חצות, חילקה הרוזנת לבאי המסיבה רובים ואקדחים והציעה להם לבוא ולטבוח ביהודים שהמתינו בשדה הקרוב. אותם יהודים, 200 במספר, אולצו לחפור שעות קודם לכן בור ענק. בתום החפירוות, באיומי רובים אולצו להתפשט ולהמתין בלילה הקפוא על שפת בור המוות. בחצות יצאו חוגגי הטירה והלכו לעבר הבור. שם החלו במסע יריות לקול צחוק ושתייה, מעודדים אחד את השני לקלוע באיברים שונים של היהודים, תחרויות המתה ועוד. 200 יהודים נרצחו באותו הלילה, ולאחר מכן חזרו האורחים לטירה והמשיכו לחגוג.
שנים לאחר מכן, כשהגיעו שמועות על הטבח הנורא, תושבי המקום עשו כל מאמץ להסתיר את הטבח ולא שיתפו פעולה עם חקירת המשטרה ואף החרימו אותה. עד אחד נרצח ועדים נוספים נעלמו בנסיבות מסתוריות.
טירת רכניץ בשנת 1930
ישנן עדויות שונות באשר לחומר הראיות. דעה אחת סוברת כי בסוף שנת 1960 נמצאו במקרה 18 מגופות של הקרבנות; הן הוצאו והועברו לבית קברות יהודי בעיר גראץ. לתקופה קצרה המשטרה שבה לחקור את האירוע וניסתה לאסוף ראיות חדשות, אולם לאחר זמן קצר הנושא נשכח לעוד שלושים שנה.
נכון ל-2011, מרבית גופותיהם של הנרצחים לא נמצאו.
הסיפור נחשף בסרט התיעודי "Totschweigen (A Wall Of Silence)" ("השתקה (קיר השתיקה)") של הבמאים ארן והיינריך, וכן בספרו של דייוויד ליצ'פילד (David R.L. Litchfield) על משפחת תיסן. בנוסף נכתב מחזה בשם "רכניץ - מלאך המוות" (Würgeengel), על ידי אלפרידה ילינק, ובשנת 2011 הוא הועלה בישראל על ידי תיאטרון "קאמרשפיל" ממינכן. הסיפור סופר בהרחבה על ידי העיתונאי סשה בתיאני, אחיין-רבה של הרוזנת מרגיט, בספרו "נשף הדמים של הרוזנת מרגיט" (במקור נקרא הספר Und was hat das mit mir zu tun? – "ואיך זה קשור אליי?").
בשנת 2018 הוקרן בישראל הסרט ״העדות״ בהשראת הטבח הזה.
לקריאה נוספת

סשה בתיאני, נשף הדמים של הרוזנת מרגיט: מסע אל קורות משפחתי; מגרמנית: ארנו בר, ירושלים ותל אביב: שוקן, תשע"ו 2016.כ
הערות שוליים

↑  Historians Dispute Journalist's Claims: Mass Murder as Party Entertainment?, Der Spiegel
↑  מרב יודילוביץ', המחזה "רכניץ - מלאך המוות" מגיע לישראל, באתר ynet, 26 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph703519
משואת איכון רדיו לשעת חירום

דיאגרמת מערכת התקשורת COSPAS-SARSAT המשמשת לאיתור משואות רדיו מסוג ELT, EPIRB ו-PLB.
משואות איתור חירום מסוג EPIRB מהדור הראשון
משואת איכון רדיו לשעת חירום, או אפּירבּ (EPIRB – Emergency position-indicating radiobeacon) היא התקן איתות רדיו, המשמש לכלי שיט מסחריים ולמטרות פנאי. התקן זה מופעל באמצעות משדר רדיו נייד, אשר מופעל באמצעות סוללות ומשמש במצבי חירום לאיתור שייטים הנמצאים במצוקה וזקוקים לחילוץ מיידי. במקרי חירום, כגון שקיעה או מצב חירום רפואי על הסיפון, המשדר מופעל ומתחיל לשדר אות רדיו רציף בתדר של 406 מגה-הרץ, המשמש צוותי חיפוש והצלה כדי לאתר במהירות את מצב החירום ולהגיש סיוע. האות מזוהה על ידי לוויינים, המופעלים על ידי הקונסורציום בינלאומי של שירותי ההצלה, COSPAS-SARSAT, שלרשותו הכלים המאפשרים לו לזהות משואות חירום בכל מקום על פני כדור הארץ המשדרות בתדר המצוקה. הלוויינים מחשבים את המיקום או עושים שימוש בקואורדינטות ה-GPS של המשואה, ומעבירים את המידע במהירות לארגון המגיב הראשון - המתאים והקרוב ביותר למיקום, על מנת שיקדם את תהליך האיתור והחילוץ. כאשר צוותי האיתור והחילוץ מתקרבים לאזור, הם משתמשים במערכת איתור כיוון (DF) כדי לאתר את המשואה באמצעות אות ביות בתדר 121.5 מגה-הרץ, או באות מיקום מסוג AIS, בהתקני האפירב החדישים יותר. המטרה הבסיסית של מערכת זו היא לסייע למחלצים למצוא ניצולים במהלך משך הזמן המכונה "יום הזהב" (24 השעות הראשונות לאחר אירוע טראומטי) שבמהלכו בדרך כלל ניתן להציל את רוב הניצולים. התכונה העיקרית המבדילה EPIRB מודרני, המכונה גם GPIRB, מסוגים אחרים של משואות איכון בחירום הוא מקלט ה-GPS המובנה בדגמים המתקדמים יותר ומשדר מיקום בטווח דיוק של כ-100 מטרים, מה שמקל משמעותית על איתור המיקום. משואות איכון לשעת חירום מוקדמות יותר שאינן מכילות התקני GPS, ניתן לאתר רק בטווח של 2 ק"מ על ידי לווייני COSPAS המסתמכים במידה רבה על אות בתדר 121.5 הרץ עם הגיעם לאזור.
התדר הסטנדרטי של EPIRB מודרני הוא 406 מגה-הרץ. תדר זה מהווה שירות רדיו הנתון לפיקוח בינלאומי ומסייע לפעולות חיפוש והצלה ואיתור כלי שיט, כלי טיס ואנשים במצוקה.
המכשירים הראשונים מסוג זה היו מדגם ELT בתדר 121.5 מגה-הרץ, אשר תוכננו לשמש כמגדלור איתור אוטומטי עבור מטוסים צבאיים שהתרסקו. המשואות הללו שימשו לראשונה בשנות החמישים על ידי צבא ארצות הברית והשימוש בהם חויב בדגמי מטוסים מסחריים וכלליים רבים החל מתחילת שנות השבעים. תדר ופורמט האותות המשמשים את משואות ה-ELT לא תוכננו לאיתור לוויינו ולכן, יכולות איתור המיקום היו מוגבלות למדי ותהליך איתור המשואות שהופעלו היה ניחן בעיכובים רבים. הסיבה לכך היא שמשואות ה-ELT נכנסו לשימוש כללי זמן רב לפני שהוקמה רשת הלוויינים המשמשים לאיתור מיקום. הלוויין הראשון לא שוגר עד שנת 1982, וגם אז, הלוויינים סיפקו רק זיהוי אובייקט כאשר דיוק המיקום עמד על טווח של כ-20 ק"מ. ההיצע הטכנולוגי הורחב בהמשך הדרך והוצעו פתרונות ייעודיים כמו משואות לאיתור כלי שיט בים (EPIRB), לאנשים בודדים (PLB), והחל משנת 2016, התקני איתור לניצולים בים (MSLD).[ צריך ציטוט ] כלל המכשירים הללו עברו משימוש בתדר 121.5 מגה-הרץ לתדר 406 מגה-הרץ, המיועד לאיתור וזיהוי מיקום לווייני.
מאז הקמתה של Cospas-Sarsat ב-1982, סייעו משואות הרדיו לשעת חירום בחילוצם של למעלה מ-50,000 בני אדם ביותר מ-7,000 מצבי מצוקה. בשנת 2010 לבדה סיפקה המערכת מידע ששימש לחילוצם של 2,388 בני אדם ב-641 מצבי מצוקה.
הערות שוליים

↑  Community Emergency Response Team Participant Handbook
↑  ITU Radio Regulations, Section IV. Radio Stations and Systems – Article 1.93, definition: emergency position-indicating radiobeacon station
1 2  O'Connors, Chris. "Cospas-Sarsat System Overview" (PDF).
↑  "SAR statistics". אורכב מ-המקור ב-2012-08-06. נבדק ב-9 אוק' 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rescue Stories". אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2012. נבדק ב-9 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph413843
סיוע בין-לאומי

סיוע בין־לאומי או סיוע חוץ, הוא העברת משאבים (בדרך כלל העברה של כסף) ממדינה למדינה. המניעים להענקת סיוע הם מגוונים:
זולתנות וסולידריות עם מדינות הסובלות מעוני או מדינות שנפגעו באסון טבע
רצון לרכוש השפעה מדינית, כלומר להשפיע על ההחלטות שמקבלות מדינות שונות, לאו דווקא המדינה שמקבלת את הסיוע.
רצון לחזק את מעמדן של בעלות ברית צבאיות.
מניעים כלכליים של גופים בתוך המדינה המסייעת: כך למשל תאגידים אמריקניים המייצרים נשק יוצאים נשכרים מהענקת סיוע צבאי אמריקני למדינות שונות.
סיוע בין-לאומי עשוי להוות פתרון קצר-טווח בלבד אך בהחלט היו מקרים בהם העזרה לשיקום הכלכלה הייתה מהותית, למשל במקרה של תוכנית מרשל. לעיתים גורם הסיוע למקבלי ההטבות להימנע מליטול אחריות על שינוי מצבם.
סיוע החוץ עשוי לפגוע במדינות נתמכות, בכך שהוא מדכא פיתוח תעשיות ושירותים.
כספי סיוע יכולים להיות מועברים לתקציב המדינה המקבלת לשימוש כללי, או לממן מטרות שנקבעו מראש. למשל, מדינה עשירה יכולה לממן פרויקט של סלילת כביש מהיר במדינה מתפתחת.
הצד המסייע והצד המקבל של סיוע חוץ יכולים להיות ממשלות, ארגונים לא-ממשלתיים או פרטים.
לקריאה נוספת

אפרת רם טיקטין, קביעת קדימויות בין מטופלים בתנאים של מחסור חמור במשאבים - משלחת צה"ל להאיטי כמקרה מבחן, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 4 עמוד 116, 2011
טרנספורמציה (גנטיקה)

שלבי התהליך, השלב בו חיידק 2 לוקח את החומר התורשתי מהסביבה מכונה טרנספורמציה
טרנספורמציה היא העברת חומר תורשתי מחיידק אחד לאחר, ללא מגע ביניהם. במסגרת התהליך ה-DNA יוצא לסביבה, וממנה נכנס אל חיידק אחר. על מנת שחיידק יקלוט מקטע גנום בטרנספורמציה, עליו להיות במצב של "כשירות" (קומפטנטיות), כשירות זו מותנה בצפיפות החיידקים ובריכוז "פורמוני כשירות" המיוצרים על ידי חיידקים אחרים במצע הגידול.
היסטוריה

התופעה שבה תא יכול לשנות את תכונותיו נצפתה לראשונה על ידי פרדריק גריפית' ב-1928. גריפית' חיפש דרך לייצר חיסון לדלקת ריאות, ומצא כי כאשר חושפים חיידקים מסוג Streptococcus pneumoniae שאינם וירולנטיים לחיידקים Streptococcus pneumoniae שהומתו בחימום, הם מקבלים את תכונת הווירולנטיות. באותה העת לא ניתן היה להראות מהו אופי הגורם המעביר את התכונה הנשלטת. ב-1944 הראו אוסוולד אוורי, קולין מקלאוד ומקלין מקארתי (ניסוי איוורי-מקלאוד-מקארתי) כי הגורם המועבר הוא גן (DNA) וכינו את התהליך טרנספורמציה.
שימושים

בביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש נרחב בטרנספורמציה (התמרת תאים) שנחשבת להליך מעבדתי פשוט. טרנספורמציה משמשת ככלי מחקר חשוב להבנת תפקידם של גנים ודרכי פעולתם. על מנת להשרות "כשירות" בחיידקים כך שיוכלו לקלוט את מקטע הDNA, במעבדה גורמים לממברנת התא להיעשות חדירה ל-DNA באמצעות חימום (heat shock) ושימוש בשדה חשמלי (אלקטרופורציה), כמו גם שימוש ביונים דו-ערכיים ( כגון יון סידן) על מנת לגרום לתנועה של ה-DNA הטעון במטען שלילי.
אדוארד לינדברג

אדוארד "אד" פרדיננד ג'ייקוב לינדברג (באנגלית: Edward "Ed" Ferdinand Jacob Lindberg; ‏9 בנובמבר 1886 – 21 באוקטובר 1975) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם (סטוקהולם 1912) בריצת שליחים 4x400 מטר ובעל מדליית ארד אולימפית ופעמיים אלוף ארצות הברית (1909 ו-1911) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה

לינדברג נולד בצ'ירוקי, איווה.
ביוגרפיה > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל, וושינגטון בשנת 1909 זכה לינדברג במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.4 שניות. באליפות שנערכה בניו אורלינס, לואיזיאנה בשנת 1910 הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר אחרי ויליאם הייז שקבע תוצאה של 52.0 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בפיטסבורג, פנסילבניה בשנת 1911 הוא זכה בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.0 שניות.
ביוגרפיה > בעל מדליית זהב אולימפית

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת סטוקהולם (1912) סיים לינדברג במקום ראשון בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.6 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם טד מרדית', צ'ארלס ריידפאת' ומל שפרד בשיא עולם חדש של 3:16.6 דקות, לפני צרפת (3:20.7 דקות) ובריטניה (3:23.2 דקות). מדליית ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.4 שניות, אחרי בן ארצו צ'ארלס ריידפאת' שקבע שיא עולם חדש של 48.2 שניות והאנס בראון מגרמניה (48.3 שניות).
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 48.4 שניות (1912)
פרח בר

פרחי בר של אוסטרליה המערבית
פרחי בר בפארק הלאומי עמק המוות
פרח בר הוא פרח הגדל בטבע, שלא נזרע ולא ננטע בכוונה. פרח בר אינו מרביית כלאיים ולא שונה באופן כלשהו מהאופן בו הוא היה בטבע כצמח מקומי, גם אם הוא גדל במקום שלא היה בו באופן טבעי.
"פרח בר" אינו מונח מדויק. המונחים המדויקים הם: "מינים מקומיים" (המופיעים באופן טבעי באזור, פלורה), "מינים אקזוטיים" או introduced species (אנ') (אינם מופיעים באופן טבעי באזור), "מינים פולשים" (שמתחרים מול צמחים אחרים - בין אם הם ילידים ובין אם לא), "מינים מיובאים".
בבריטניה, הארגון "Plantlife International" הקים את "תוכנית הפרחים של המחוז" בשנת 2002, בה הציבור הצביע על סמל פרח הבר עבור כל מחוז. המטרה הייתה להפיץ את המודעות למורשתם של מינים מקומיים ולצורך בשימור, מכיוון שחלק ממינים אלה נמצאים בסכנת הכחדה. לדוגמה, סאמרסט אימצה את הציפורן, לונדון את הערבה, ודנבישייר בויילס בחרו את האשבל.
הערות שוליים

↑  Wild flowers can be found in deserts, forests,
meadows, and fields.
"wildflower". נבדק ב-5 בדצמבר 2014. Wildflower, noun. Any flowering plant that grows without intentional human aid. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph124094
גיא אסולין

גיא אסולין (נולד ב-9 באפריל 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה > נבחרת ישראל

לזכותו של אסולין 22 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה ב-26 במרץ 2008, כשהוא עוד לא בן 17 שנים. בכך שבר אסולין את שיאו של דניאל דניאלי והפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות נבחרת ישראל.
תארים

גביע המלך (1): 2008/2009
הליגה הספרדית הרביעית בכדורגל‏ (1): 2007/08
הערות שוליים

↑  גיא אסולין חתם בברצלונה, באתר ynet, 13 באוגוסט 2007
↑  גביע המלך: 57 דקות לאסולין במדי ברצלונה, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2009
↑  רשמית: גיא אסולין חתם במנצ'סטר סיטי, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2010
↑  בעז גורן, ‏גיא אסולין הושאל לברייטון עד תום העונה, באתר ONE‏, 16 בפברואר 2012
↑  גיא אסולין יעבור לסנטאנדר מהליגה השנייה, באתר ערוץ הספורט, 11 ביולי 2012
↑  אסולין הוצג בסנטאנדר, הנשיא: שחקן ברמה גבוהה, באתר ONE‏, 19 ביולי 2012
↑  רכש ישראלי לאוואט: גיא אסולין סיכם במיורקה, באתר ONE‏, 15 באוגוסט 2014
↑  שירי אלג'ם, ‏ההפתעה של ינואר: גיא אסולין חתם בהפועל, באתר ערוץ הספורט, 4 בינואר 2016
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, גיא אסולין חתם לעונה בסבאדל מהליגה השלישית בספרד, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2016
↑  חובר לאנדריי ארשבין: גיא אסולין חתם בקייראט, באתר ONE‏, 13 בפברואר 2018
↑  גיא אסולין עזב את קייראט בשל סיבות אישיות, באתר ONE‏, 30 במרץ 2018
↑  אחרי שלא שיחק שנה וחצי: גיא אסולין חתם בפוליטכניקה יאשי, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2019
↑  ליגיונרים: גיא אסולין חתם בקבוצת קרמה מהליגה הרביעית באיטליה, באתר וואלה, 13 בפברואר 2021
↑  משום מקום: גיא אסולין חתם באוניפומציה, באתר ynet, 6 בינואר 2022
↑  רון עמיקם, ‏"לא יודע איפה הבית; לחזור לשחק בישראל? פסול מבחינתי", באתר גלובס, 1 בינואר 2015
נעמה צבר

אין תמונה חופשית
נעמה צבר (נולדה בשנת 1982) היא פסלת ומוזיקאית ישראלית, שגרה ופועלת בניו יורק.
ביוגרפיה

צבר החלה את דרכה כיוצרת בעולם המוזיקה, בשנת 2000, כשהחלה את לימודיה במדרשה לאמנות, המוזיקה השתלבה באופן אורגני וטבעי בהחלטתה להתמסר לשדה האמנות הפלסטית. "הסאונד הוא אחד הצירים המרכזיים שעוברים בעבודות שלי", אומרת צבר, "וזה שנים שאני עוסקת בסביבות פיסוליות שקשורות למוזיקה. ככל שהזמן עובר האמנות והמוזיקה הופכות לתלויות זו בזו, וכך גם הפן הפרפורמטיבי ביצירה לצד הצד השקט, הקפוא". בשנת 2010 סיימה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, שם למדה בתוכנית התואר השני לאמנות. צבר פתחה סטודיו בניו יורק והיא חיה ויוצרת שם מאז לימודיה.
עבודתה האמנותית

צבר מציגה את עבודותיה במוזיאונים וגלריות ברחבי העולם כדוגמת: גלריית "ארט סטייטמנט" בבזל (2007), Moma ps1, ניו יורק (2010), מוזיאון חיפה (2013), מוזיאון תל אביב (2014), מרכז אמנות פאנה, בואנוס איירס (2014), המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב (2018). צבר משתמשת בחומרים תעשייתיים (כמו לבד, דיקטים, נייר), באלמנטים אדריכליים (רצפה, קיר, פינה, חלל), ובחלקי כלי נגינה ומיכשור טכני מעולם המוזיקה (מיתרי פסנתר, בס, מיקרופונים, מגברים, אפקטים), כדי לייצר כלי נגינה חדשים, תנועתיים, חושיים ומרחביים. בנוסף לכלי הנגינה האלטרנטיביים, צבר מייצרת הופעות פרפורמנס המותאמות ספציפית ליצירה במקום בו היא מוצבת, עבודת הפרפורמנס מבוצעת בשיתוף פעולה עם מוזיקאיות מקומיות בכל עיר בה מציגה. צבר זכתה בין השאר בפרס משרד החינוך והתרבות, (2002-2005), בפרס קרן "רמה הורט מאן", ניו יורק. (2012) ופרס מלגה מטען "ארטיס", ניו יורק. (2014).
עבודתה האמנותית > פרפורמנס 2006-2008

עבודות הסאונד המוקדמות של צבר, לדוגמה "Composition" ‏(2006) ו-"(Untitled (Babies" ‏(2008), הציעו מודל חדש ועצמאי של יחסים בין המבצעים לקהל המבקר. העבודה Composition (‏2006), היא סדרת מופעים בה אספה צבר מוזיקאיות מקומיות בכל עיר בה הופיע. בפרפורמנס, מוזיקאיות נשים עומדות על המגברים שלהן כפודיומים ומבצעות אחת משלוש עבודות (שתיים מהן מקוריות), שנבחרו לביצוע. כל העבודות הן באותו המקצב ואותו סולם. המבקר המסתובב בין המבצעות הוא למעשה קובע כיצד תשמע העבודה, לפי המקום בו הוא בוחר לעמוד ומספר העבודות שהוא שומע במקביל. (Untitled (Babies‏, היא סדרה של מופעי פרפורמנס שהחלו ב-2008 ומבוצעים בגרסאות שונות, בערים שונות בעולם, בשיתוף פעולה עם מוזיקאיות מקומיות. צבר מנגנת את השיר "Babies" של הלהקה הבריטית "Pulp", על במה, כשמאחוריה להקה של מוזיקאיות נשים. לאחר כשלוש דקות של שיר מתחילה צבר בתהליך הרוקנרול של שבירת הגיטרה על הבמה, רק שהגיטרה לא נשברת, לאחר כשלושים דקות של ניסיונות לשבור את הגיטרה, היחידה הנשברת היא הבמה עליה הלהקה מנגנת.
עבודתה האמנותית > זיעה 2010

תערוכתה של צבר "זיעה", הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות (מרץ-מאי 2010), עוסקת בחיי לילה, מוזיקה ושתייה. צבר ייצרה שני קירות סאונד המייצרים רטט המהדהד כל הזמן, זוהי מערכת סגורה שמצידה האחד רמקולים ומצידה השני מיתרים מתוחים. בנוסף הציגה צבר מיצב של בקבוקי אלכוהול עם סדינים טבולים בהם, ככל שעובר הזמן יותר מנוזל האלכוהול נספג בסדינים. האוצרת הדס מאור כותבת: "צבר מחברת בין אלמנטים מבניים נוקשים, דוגמת המדפים, לבין אלמנטים אמורפיים רכים, דוגמת הסדינים המלופפים. אלא שבמהלך ספיגת הנוזלים, נוקשות המדפים נסדקת ומתרככת, ואילו רכותם של הסדינים נעכרת, מוכתמת ומתגבשת...הסדינים התחובים בפיות הבקבוקים; האופן שבו הם חודרים את מדפי העץ הנוקשים והמחוררים; תהליך הספיגה והפעפוע שהם מאפשרים; התנפחות מדפי העץ כתוצאה מהצטברות הנוזלים -כל אלו עשויים להזכיר גם היבטים מסוימים של פיזיולוגיות הגוף הנשי, במהלך המחזור החודשי או בעת מגע מיני." צבר חוקרת את הקודים של מגדר ומוזיקה, בצמתים רבות ושונות, בעיקר בהקשר של "חיי לילה" בגבולות של זמן וחלל. פסליה של צבר, עבודות האינסטוליישן והפרפורמנס נעים בין האובייקט לאתר, בינה לבין המוזיקאים המשתפים איתה פעולה, בין המבקר בתערוכה הפסיבי לאקטיבי.
השכלה

2000-2004 – תואר ראשון באמנות במדרשה לאמנות, בית ברל.
2008-2010 – תואר שני באמנות באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
פרסים ומלגות

2002-2005 – פרס משרד החינוך והתרבות.
2004 – מענק גלריית גורדון.
2005-2006 – פרס הקרן התרבות אמריקה-ישראל.
2008-2010 – מלגת אמן, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
2009-2010 – פרס ג'ואן סרבן, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
2010 - פרס מלגה מטען "ארטיס", ניו יורק.
2012 – שהות אמן מטעם "Fountainhead", מיאמי
2012 – פרס קרן "רמה הורט מאן", ניו יורק.
2014 – פרס מלגה מטען "ארטיס", ניו יורק.
תערוכות יחיד

2004 – "יותר מזה", גלריה זומר, תל אביב. אוצר: יואב שמואלי.
2006 – "דמדומים", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
2007 – "עוגן", Art statements, בזל, שווייץ.
2007 – "עוגן", גלריה דביר, תל אביב.
2008 – "לילה נופל", גלריה פינסיאמו, מילאן, איטליה.
2010 – "Paul Thek Says Make A Monkey Out Of Clay", מיאמי בזל, מיאמי. (תערוכה של שלושה אמנים), אוצר: רירקריט טירוואניה.
2010 – "זיעה", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2012 – "(Propagation (Opus 1", גלריה טיירי-גולדברג, ניו יורק.
2013 – "(Propagation (Opus 2", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב. אוצרת: הדס מאור.
2014 – "ללא", פרויקט פרינז, יריד אמנות פרינז, ניו יורק. אוצרת: סציליה אלמני.
2014 – "Impressions", גלריה 247365, ניו יורק.
2014 – "דם משמיע צליל", מוזיאון גוגנהיים, ניו יורק (תערוכה של שלושה אמנים), אוצר: נאט טרוטמן.
2015 – "(Propagation (Opus 3", גלריה "מרטה-סי", אל סלבדור.
2016 – Transitions", גלריה פראמו, גוודלחרה, מקסיקו.
2016 – "Transitions #2", גלריה דביר, תל אביב.
2016 – "Transitions #3", פרויקט ספילנו, מיאמי.
2017 – " Transboundary", גלריה פול קסמין, ניו יורק.
2017 – "זר", פרויקט ספילנו, מיאמי.
2017 – " (Propagation (Opus 3", המוזיאון לאמנות ועיצוב, ניו יורק.
2018 – "Transitions #4",‏Kunsthuas Baselland, בזל, שווייץ.
2018 – "Transboundary #2", פרויקט אח, ניו יורק.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי (אופוס 2)", מרכז אמנות "פאנה", בואנוס איירס, ארגנטינה.
2018 – "מוקדש", גלריה דביר, בריסל.
2018 – "מלודיות של נזק ודאי, (אופוס 3), המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.