stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסטיבל לוקרנו
הערות שוליים

↑  "A long story... in a few words". Locarno Festival (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-08-14. נבדק ב-2017-07-27.
↑  "Wang Bing interview". Locarno Festival (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-08-14.
↑  "Piazza Grande". Locarno Festival (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-08-14. נבדק ב-2017-07-27.
↑  "George Cukor Retrospective and new selection committee at Locarno 66th". Filmfestivals.com (באנגלית). נבדק ב-2017-07-30.
↑  "Team". Locarno Festival (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-07-30.(הקישור אינו פעיל)
↑  מאיר שניצר, סרט ישראלי זכה בפרס ראשון בפסטיבל לוקרנו, חדשות, 14 באוגוסט 1986
↑  גואל פינטו, הזוכה בפסטיבל לוקרנו: סרט איטלקי על הכיבוש הישראלי בכיכובו של מוחמד בכרי, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2004
↑  עכבר העיר, הסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" זכה בפסטיבל לוקרנו, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375591005171  LCCN: n78055372  NKC: pna2006347413  VIAF: 144813017   WorldCat (עם VIAF): 144813017
פסטיבל יולין

מנת בשר כלב במסעדה בעיר גווילין, גואנשי. הזנב עשוי לשמש כקישוט למנה.
פסטיבל יולין, או: פסטיבל הליצ'י והכלבים, הוא היה פסטיבל שנתי הנערך בתקופת אמצע הקיץ בעיר יולין שבמחוז גואנגשי שברפובליקה העממית של סין. הפסטיבל משתרע על פני כעשרה ימים ובמהלכו קונים החוגגים אלפי כלבים וחתולים ואוכלים את בשרם בארוחה חגיגית שמסמלת את בואו של הקיץ. על פי הערכות המארגנים, בין 10,000 ל-15,000 כלבים וחתולים נאכלים מדי שנה במהלך הפסטיבל, אולם לטענת ארגוני זכויות בעלי חיים המספר גבוה בהרבה שנפסק בשנת 2023.
רקע

המסורת של צריכת בשר כלב בסין החלה עוד לפני למעלה מ-400 שנה. ברפואה הסינית העממית, בשר כלב נחשב לעשיר בחלבון ובשומן ובריא לפעילות הכליות ואף למעורר החשק המיני. בנוסף מאמינים סינים רבים כי בשר כלב מקל על החום הכבד בחודשי הקיץ ומאפשר לגוף להתמודד אתו טוב יותר. בתקופת המהפכה התרבותית נאסר על גידול כלבים כחיית מחמד מכיוון שזה נתפס כתחביב בורגני.
בשנת 2010 העביר הפרלמנט הסיני חוק האוסר על אכילה או מכירה של בשר כלב או חתול. עם זאת, ככל הנראה החוק לא נאכף כנדרש ובשר כלב עדיין פופולרי באזורים מסוימים - בעיקר אלו הדרומיים, של המדינה.
הפסטיבל

כלבים מבושלים בפסטיבל יולין
כלבים מבושלים ומוכנים לקניה במהלך הפסטיבל
class=notpageimage|הצגה
ראשיתו של הפסטיבל בשנת 2009, לפי יוזמה של איגוד סוחרי הכלבים המקומי, אשר מטרתו הייתה להגדיל את רווחי תעשיית הבשר. מדי שנה החל מתאריך 21 ביוני מתאספים עשרות אלפי סינים בעיר יולין בדרום סין וחוגגים את פתיחת הקיץ (יום ההיפוך הקיצי החל בתאריך זה) הפסטיבל אורך עשרה ימים ובמהלכו אוספים הסוחרים הסינים אלפי כלבים ומוכרים אותם לציבור לצורכי אכילה. גם תפריטי המסעדות באזור מבוססות על בשר כלב בתקופה זו. שיאו של הפסטיבל בארוחה חגיגית שמכינים הסוחרים המבוססת על טהרת בשר כלב לצד פירות ליצ'י.
לאורך כל ימי החגיגה, הכלבים מוצגים בארגזי עץ ובכלובי מתכת. לאחר המתתם (לרוב באמצעות מכות חשמל) הם נתלים בחוצות על אנקולים, מופשטים מעורם ומבושלים על ידי מבקרי הפסטיבל ותושבים מקומיים.
ביקורת

פסטיבל יולין זוכה מדי שנה לסיקור רחב היקף בכלי התקשורת המקומיים והבינלאומיים, וגורר בעקבותיו מחאות רבות והפגנות מצד אזרחים ופעילים למען זכויות בעלי חיים בסין ומחוצה לה. ארגוני זכויות בעלי חיים מותחים ביקורת חריפה על האירוע בשל ההתעללות הנרחבת בבעלי החיים, בתנאי החזקתם ובדרך הריגתם. רוב הכלבים מומתים באמצעות מכות חשמל וחלקם נשרפים חיים, כלבים רבים מופשטים מעורם בעודם בחיים, חלקם מוכים ומדממים למוות וחלקם מושלכים לסיר עם מים רותחים ומתבשלים חיים. טענה נוספת מעלה שחלק גדול מהכלבים נגנבים מבעליהם במהלך הפסטיבל או קודם לו על ידי סוחרים או אנשים פרטיים. טענה זו נתמכת בתמונות רבות בהן ניתן לראות שחלק מהכלבים אף עונדים עדיין את הקולר שעל צווארם.
מדי שנה עשרות פעילים למען החיות מגיעים למקום האירוע על מנת למחות ולהפגין, וחלקם אף רוכשים מאת הסוחרים כלבים רבים על מנת להצילם.
בשנת 2014 שחרר השלטון המקומי הצהרה באמצעות סוכנות הידיעות שינחואה, ובה הכחיש כל מעורבות רשמית או תמיכה בקיום האירוע. ההודעה מתארת את הפסטיבל כמנהג מקומי המתקיים בידי אחוז קטן של תושבי יולין, וטוענת כי המיתוג של האירוע נעשה בידי בעלי העסקים והתושבים המקומיים.
לעומת זאת טוענים התושבים המקומיים ומארגני הפסטיבל כי הכלבים נהרגים בצורה הומנית, וכי "אכילת כלב אינו שונה מאכילת בשר חזיר או בשר בקר".
בעקבות הביקורת ובשל פעולתם של אקטיביסטים רבים הפועלים כנגד העניין, ממדיו של הפסטיבל הולכים וקטנים משנה לשנה, והרשויות ביולין אף ביטלו את החסות שנתנו לפסטיבל בעבר ואסרו על העובדים שלהם להשתתף בו.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  "China Yulin dog meat festival under way despite outrage". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-06-22. נבדק ב-2017-05-30.
↑  AP, בדרום קוריאה אוכלים כלבים להתמודד עם החום, באתר ynet, 7 באוגוסט 2012
↑  סין ביטלה פסטיבל אכילת כלבים עתיק, באתר nrg‏, 25 בספטמבר 2011
↑  ynet, סוף למסורת: סין תאסור אכילת כלבים וחתולים, באתר ynet, 27 בינואר 2010
↑  O'Neil, Lauren (2015-06-22). "Thousands of dogs eaten at festival in China amid international outcry". CBC News (באנגלית). נבדק ב-2017-05-30.
↑  רועי פרבשטיין, כך הצליחה אישה בת 65 להציל 100 כלבים ממוות בפסטיבל הכי אכזרי בסין, באתר הפטריה, ‏2015-06-23
↑  "Dog Meat Festival Faces Social Media Backlash". Sky News (באנגלית בריטית). 2015-06-22. נבדק ב-2017-05-30.
פיסול רומנסקי

פיסול רומנסקי (באנגלית: Romanesque; בצרפתית: Romane) הוא שמו של סגנון פיסול שהתקיים באירופה החל מן המאה ה-11 למאה ה-13 לספירה. סגנון פיסול זה היה קשור באופן הדוק אל האדריכלות הרומנסקית, בהיותו מקור העיטור המרכזי של מבני הציבור ובייחוד מבני הכנסיות.
ראשית הפיסול הרומנסקי

עד המאה ה-11 שלט ברחבי אירופה סגנון הפיסול הביזנטי. למרות שהאמנות הביזנטית שאבה את השראתה מן הפיסול הקלאסי, ובייחוד מן הפיסול הרומי, עד לתחילת האלף השני הטשטשו השפעות אלו לטובת יצירה בסכימות תיאור קבועות שנוסחו על ידי הממסד הכנסייתי ובסגנון תיאור שטוח וסמלי. בנוסף, החלו לחלחל לתרבות הנוצרית השפעות שנבעו מן הגידול באוכלוסייה והתפשטותה למקומות במזרח ובמערבה של אירופה. בין המרכזים העיקריים שהתקיימו בתקופה זו יש לציין את ספרד של תקופת הרקונקיסטה ואזורים בצרפת תחת שלטון השושלת הקאפטינגית. אתרי פולחן נוצריים רבים החלו לקום סביב "דרך סנטיאגו", שמה של דרכי העלייה לרגל הרבים המובילים אל קבר השליח יעקב בן זַבדַי בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה שבמחוז גליסיה בצפון-מערב ספרד, שעל פי האמונה העממית ארונו הופיע במקום לאחר שעלה מתך הים.
דוגמה להשפעות חוץ ממסדיות אלו ניתן ניתן למצוא בפסל פואה הקדושה (Ste. Foy) שנמצא בקונוק (Conques). הפסל משמש כתיבת שרידים של מרטירית נוצרייה שנהרגה כילדה חושף את השפעתן של אמונות עממיות. ראשו של הפסל מאזכר פיסול רומי-ביזנטי ואילו הגוף, המתואר יושב על כס, מעוטר בתכשיטים ובאבנים יקרות המסמלים את אהבתה של הקדושה לתכשיטים. דוגמה נוספת לפיסול רומנסקי מוקדם ניתן למצוא בפסל ישו הצלוב המכונה "צלב גרו" ("Gerokreuz") הניצב בקתדרלת קלן ומתוארך לתקופה שבין השנים 970–976. בתקופת הבארוק הותקן הפסל על גבי צלב והילה (Aureola), העשויים אף הם מעץ. דמותו של ישו, שפוסלה בגודל טבעי, מציגה חדשנות בעיצוב בתנוחת הגוף המאופיין בהרכנה של הראש, בפיתול של הגוף ובגבהים השונים של ידיו הצלובות.
מבין המקומות הבודדים בו נשמרה במסגרת הפיסול הביזנטי זיקה מסוימת למסורת של הפיסול הקלאסי הייתה בפיסול תבליטים על גבי כותרות עמודים. הגורם המרכזי לעניין המחודש בפיסול הקלאסי היה השגשוג שבאדריכלות התקופה. תעשיית הבנייה שצמחה בתקופה זו עוררה את העניין המחודש במודל הפיסול שהציגו שריד האדריכלות והפיסול הקלאסיים. מקורות השפעה נוספים של הפיסול הרומנסקי היו סרקופאגים גאלים-רומיים ומצבות קבורה מתקופת השושלת המרובינגית.
בראשית המאה ה-11 מתחילים להופיע בדרום ובמערבה של צרפת, וכן במקומות מסוימים בספרד ביטויים פיגורטיביים פיסוליים ראשונים, ששולבו על גבי תבליטי כותרות העמודים. דימויים אלו הציגו מגוון של חיות ומפלצות שונות. בנוסף, החלו להופיע גם תיאורי דמויות שלא נועדו לפולחן ולהערצה דתית. הן גם היו חסרות את הקישור לאיקונוגרפיה של הברית הישנה והחדשה. דמויות אלו עוצבו תוך הדגשת האופי החילוני שלהן על ידי תנוחת הגוף (למשל תיאור הגוף בפרופיל) ובסגנון תיאור אקספרסיבי. בכותרת עמוד מכנסיית סן פילברט בטורנוס (Saint-Philibert de Tournus Abbey), המתוארכת לתחילת המאה ה-11, מופיעה דיוקן של דמות גרוטסקית המעוצבת בקווים חופשיים וסכימאטיים. עיצב השיער של הדמות מעיד על השפעה של דיוקנאות מן התקופה הרומית המאוחרת. בכותרת אחרת, מקתדרלת סן בנין בדיז'ון (Cathédrale Saint-Bénigne de Dijon), מופיע דמות אנושית, חסרת סממנים דתיים הנתונה בתוך מסגרת דקורטיבית צמחית. למרות העיצוב הסכימאטי של הדמות, וראשה המוגדל, פניה של הדמות כמעט חסרות הבעה.
חידוש מסורת הבנייה והפיסול

עד לתחילת הופעתו של סגנון הבנייה הרומנסקי נבנו רוב הכנסיות תוך שימוש בעץ כחומר גלם עיקרי לחיפוי המבנים. אולם, היקף בניית הכנסיות והקתדרלות ברחבי אירופה היוותה זרז ליצירתם של חידושים טכנולוגיים וארגוניים שונים, שבראשם עמד חידוש הבנייה בקמרונות אבן. לצד החידושים הטכנולוגיים מופיעות עדויות שונות המתארות את הירתמותם של עולי הרגל עצמם להעברתם של חומרי בניין עבור הכנסיות. במכתב שכתב האב חיימון משארטר בשנת 1145, מתוארים עולי הרגל המצטיידים באבני גיר בדרכם לכנסייה. בתיאור ספרותי המתייחס לבניית כנסיית וזלה, מתוארות נשות האצולה המעבירות באישון הלילה חומרי גלם לבנייה הכנסייה: "רואה אני מרחוק את הגבירה על סוסה, ומשרתותיה הפרטיות הבתולות, אשר באו מלאות חול וחבילות, עד כדי כך שלא יכלו לעלות ברגל אלה בכאב.
יחד עם זאת, מלאכת הבנייה והגילוף הופקדו בידי קבוצות של בנאים שעברו בין אתרי הבנייה השונים. היו אלה פועלים במעמד חברתי ייחודי. הם אמנם לא היו שייכים אל הממסד הכנסייתי, אולם עיסוקם והיותם קבוצה מאורגנת חיזקו את מעמדם האישי והותירה להם, בתוך מסגרת העיצוב הטיפולוגית, עיצוב ובו שולבו גם האמונות האישיות והעממיות שלהם.
הערות שוליים

↑  Wolf, Norbert, Romanesque, Taschen, Köln, 2007, p. 9.
↑  כנען-קדר, נורית, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002, עמ' 32-33.
↑  G Schiller, Iconography of Christian Art, Vol. II,1972 (English trans from German), Lund Humphries, London, pp. 140–142.
↑  כנען-קדר, נורית, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002, עמ' 36-52.
↑  כנען-קדר, נורית, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002, עמ' 58.
↑  הרברט, זביגנייב, ברברי בגן, הוצאת כרמל, ירושלים, 2004, עמ' 110.
↑  כנען-קדר, נורית, תחייתו של הפיסול המונומנטלי באירופה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2002, עמ' 61-62.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565857705171  BNE: XX529979  BnF: cb119331939 (data)  LCCN: sh85119159  LNB: 000082084  NKC: ph125217 
דמות על כותרת עמוד (המחצית הראשונה של המאה ה-11), כנסיית סן פילברט, צרפת.
כותרת עמוד (המחצית השנייה של המאה ה-11), קתדרלת סן בנין, צרפת.
"צלב גרו" (970-976), קתדרלת קלן. עץ אלון, 187 ס"מ.
עיר של טיפשים

עיר של טיפשים היא עיר שמתוארת בפולקלור כמאכלסת טיפשים שאין כדוגמתם. ערי טיפשים מופיעות בפולקלור של עמים אחדים.
השלט בכניסה לגותאם
ערי טיפשים בפולקלור של תרבויות שונות:
ביוון העתיקה היה מדובר באנשי העיר אבדרה, הראשונה בערי הטיפשים.
באנגליה מדובר באנשי הכפר גותאם.
בגרמניה מדובר באנשי העיר הדמיונית שילדה, שעלילותיהם מתוארות גם בספרו של אריך קסטנר, "חכמי שילדה".
בהולנד מדובר באנשי העיר קמפן.
אצל הפלסטינים מדובר באנשי העיירה חמאמה או העיר חברון.
בתימן מדובר באנשי העיר חאדם.
בהודו הכפר מוירה שבגואה (Moira, Goa)
בפולקלור היהודי ידועים "חכמי חלם", בני העיר חלם שבפולין.
בישראל בעבר נפוצו מערכוני "הגשש החיוור" שהציגו כך את אנשי העיר טבריה. (לדוגמה במערכון "הקפיטריה בטבריה")
"ספר הבדיחה והחידוד" מספר על שלוש ערי טיפשים (בדיחה 1085):
תושביהן של ערי הטיפשים נהגו, על-פי הפולקלור, לעשות מעשים נפסדים שאין בהם תכלית, ובהם היו מתגאים כאילו היוו תרומה של ממש. למשל, אחד מחכמי חלם, שהיה בא בימים, שמע כי ישנו תוכי היכול להגיע לגיל מאה שנה, ועל מנת להיווכח אם אמנם נכון הדבר, הלך וקנה גוזל של תוכי כזה.
ראו גם

חכמי חלם
פעולת תגמול

ערך זה עוסק במשמעות הכללית של המושג "פעולת תגמול". אם התכוונתם לפעולות התגמול של צה"ל, ראו .
פעולת תגמול (Reprisal, להבדלי מ'צעדי-נגד' – Countermeasures) היא פעולה צבאית מוגבלת בהיקפה, שבאה להעניש ישות מדינית (מדינה ריבונית או ישות מדינית אחרת) על פעולה צבאית קודמת המפרה את הדין הבין-לאומי, בעזרת פעולה שעצמה מפרה את הדין. דוגמה: ירי ממדינה א' למדינה ב' המכוון כנגד אובייקט שאינו מטרה צבאית (ועל כן לא ניתן לתקפו) עלול לגרום לפעולת תגמול של מדינה ב' נגד מדינה א' (כגון תקיפה של אובייקט שאינו מטרה צבאית). מחד, פעולת תגמול עשויה להרתיע את המדינה כלפיה היא מופעלת מביצוע פעולות נוספות נגד המדינה שמבצעת את פעולת התגמול. מאידך, פעולת התגמול עלולה להיתקל בפעולת תגמול נגדית, ולדרדר את שתי המדינות להתכתשות ממושכת יותר. פעולות תגמול הן מאפיין של לחימה בעצימות נמוכה.
ככל פעולה צבאית של מדינה נגד מדינה אחרת, פעולת התגמול כפופה לדיני המלחמה, שחריגה מהם עלולה להוות הפרה של הדין הבינלאומי.
בישראל

פעולות התגמול היוו מרכיב בסיסי של פעילות צה"ל ב בשנות החמישים והשישים, שבמהלכן נערכו עשרות פעולות תגמול. המובילים של מדיניות פעולות התגמול היו ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, והרמטכ"ל דאז, משה דיין. ביסוד מדיניות זו הייתה גישה של "יד חזקה" כלפי הערבים, תוך הבהרה שכל פעולת חבלה או לחימה תזכה לעונש הולם, משום שדם יהודי אינו הפקר. מאחורי פעולות אלו עמדה אסטרטגיה של פגיעה באויב, כדי לגרום לו להפסיק את פעולות האיבה שלו. פעולות התגמול התבצעו כתגובה על פעולות הטרור של המסתננים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  רפאל בן לוי, ‏להשיב את הצדק למלחמה, השילוח, 13, פברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531630605171  BnF: cb11978379b (data)  GND: 4177817-0  LCCN: sh85112951
פיקטים

תגליפי אבן פיקטיים
הפִּיקְטִים היו עם שישב במזרח וצפון סקוטלנד ובצפון-מערב אירלנד החל מראשית התקופה הרומית ועד המאה העשירית.
הפיקטים היו אוסף של שבטים, שלימים הפכו למספר ממלכות שנלחמו אחת בשנייה. השבטים הפיקטיים ישבו צפונית לנהר פורת' ונהר קלייד. חוקרים סבורים כי הפיקטים היו צאצאיהם של הקלדונים (אנ') - עם המוזכר בספריו של הגאוגרף תלמי.
ממלכת הפיקטים נכבשה לימים על ידי ממלכת דאל ריאטה הגאלית, ושתיהן יחד היוו את ממלכת אלבה (שמה הקדום של ממלכת סקוטלנד).
בעקבות איחוד הממלכות, במאה ה-11 היו הפיקטים למעשה חלק מהאומה הסקוטית ולא עם עצמאי.
מקורות היסטוריים

הפיקטים לא  פיתחו כתב, ובשל כך אין כתבים שנותרו מהתרבות הפיקטית ומהתקופה הפיקטית. כתבים מאוחרים המתארים את הפיקטים נכתבו למעשה החל מימי הביניים. הקדום בכתבים אלה הוא ספרו של הנזיר בדה ונרביליס "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית" המתאר את חייו של קולומבה הקדוש והמרת הפיקטים לנצרות. כמו כן דברי ימי אירלנד (ובהם דברי ימי אלסטר, דברי ימי טיגרנאך, דברי ימי איניספאלן, דברי ימי ארבעת המורים ודברי ימי קלונמאקנויז) מתארים את ההיסטוריה של שליטי הפיקטים ומלחמותיהם במלכי דאל ריאטה ובמלכי אירלנד.
מקור השם

לא ידוע כיום מהו השם בו נהגו הפיקטים לכנות את עצמם. מקור השם הנוכחי במילה היוונית: Πικτοί שהתגלגלה לצורה הלטינית: Picti. שם זה הופיע לראשונה בכתביו של אומניוס בשנת 297. ככל הנראה משמעות השם "אנשים מקועקעים". הגאלים ותושבי ממלכת דאל ריאטה כינו את הפיקטים בכינוי "קרוית'ן" (Cruithne) - מונח שמשמעו "צורה" - ככל הנראה התייחסות נוספת למנהג הפיקטים לקעקע את גופם.
היסטוריה

האימפריה הרומית לא הצליחה להשתלט על האדמות של שבטי הפיקטים (ושבטים נוספים שבסקוטלנד של ימינו) ולכן נבנתה חומה על קו הגבול (לימס) הצפוני בבריטניה והגבול המבוצר ביותר של האימפריה, חומה זו מכונה חומת אדריאנוס. בנוסף לתפקידה הצבאי של החומה משוער כי היו בה שערים שבהם הוקמו עמדות מכס.
מספר השבטים מהם נוצרה הקונפדרציה שהיוותה את ממלכת הפיקטים אינו ידוע. ככל הנראה היוו הפיקטים את הכוח השולט המרכזי בצפונה של בריטניה במהלך ימי הביניים. הפיקטים הביסו את הגאלים שהתגוררו בממלכת דאל ריאטה במהלך המאה השביעית. ככל הנראה היוותה ממלכת הפיקטים ממלכה ואסאלית של ממלכת נורת'מבריה עד שברידיי השלישי הביס את האנגלים בקרב דוניכן.
בתקופת שלטונו של אואנגוס מק פרגוסה (726–761) הפכה ממלכת דאל ריאטה לממלכה הנתונה למרות המלכים הפיקטים, וקאוסטנטין מק פרגוסה (793–820) אף הציב את בנו, דומנל, כמלך דאל ריאטה.
מתקפות הויקינגים על צפונה של בריטניה הביאו להרס הממלכות דאל ריאטה ונורת'מבריה. מלכי הפיקטים נלחמו בוויקינגים בלא הצלחה. אאוגן מק אואנגוסה מלך פורטריו (שמה של ממלכת הפיקטים בתקופה זו) ואאד מק בואנטה (מלך דאל ריאטה) נהרגו בקרב מול הוויקינגים בשנת 839.
בשנות ה-40 של המאה התשיעית עלה לשלטון קנת מק אלפין - וייסד למעשה את ממלכת אלבה - שמה הסקוטי של ממלכת סקוטלנד. קנת הכריז על עצמו כמלך הפיקטים, ורק בתקופת נכדו, קונסטנטין השני (900–943) שונה שם הממלכה לממלכת אלבה.
מלכי הפיקטים וממלכותיהם

הסדר הכרונולוגי של שלטונם של המלכים הפיקטים אינו ברור. ראשיתה של הממלכה לוטה בערפל ההיסטוריה, בהיעדר תיעוד מהתקופה. רשימות המלכים סותרות זו את זו, בחלק מהתקופה שלטו מספר מלכים בו זמנית, ולעיתים מלכים שהיו וסאלים של מלכים אחרים מופיעים ברשימות כמלכים עצמאיים. דברי ימי הפיקטים והדואן אלבאנאך משמשים כמקורות היסטוריים של מלכי הפיקטים אולם כרוניקות מאוחרות אלה רצופות אי דיוקים. בראשית ימי הביניים הייתה ממלכת הפיקטים מורכבת למעשה ממספר ממלכות עצמאיות שנלחמו זו בזו, ולעיתים אחת השתלטה על האחרות. במרבית ימי הביניים המוקדמים הייתה ממלכת פורטריו הממלכה השלטת המרכזית, ולכן מרבית הכרוניקות מתייחסות למלך פורטריו כאל מלך הפיקטים.
החברה הפיקטית

עדויות ארכאולוגיות מהוות למעשה האמצעי היחיד לחקר התרבות הפיקטית, בהיעדר מסמכים כתובים מהתקופה. מעדויות אלה עולה כי החברה הפיקטית דמתה באופייה לחברות הגאליות והבריטיות שהתגוררו בדרום האי הבריטי.
הפיקטים התגוררו בקהילות חקלאיות קטנות, גידלו בקר, צאן, חזירים וסוסים. האצולה האירית באותה תקופה גידלה בקר וסוסים לשם הרבייה, וייתכן שהדבר היה דומה בממלכת הפיקטים. תגליפים מהתקופה מלמדים על כך שהאצילים נהגו לצאת לציד בלווית כלבים ובזים.
הגידולים החקלאיים כללו חיטה, שעורה, שיבולת-שועל, ושיפון. הירקות שגודלו בחוות הפיקטיות כללו כרוב, בצלים, כרישות, אפונים, לפת וגזרים, וכן ירקות שורש נוספים.
את הצאן גדלו גם עבור מזון וגם עבור צמר.
מזון רב הופק מהים ומהנהרות - דיג של הדגה הרבה באזור, דיג סרטנים, כלבי ים ואף דיג לווייתנים עבור עורם ושומנם היה קיים.
מרבית היישובים היו קטנים. לא התגלו שרידי יישובים גדולים. היישובים הגדולים ביותר היו האתרים בהם ישבה חצר המלוכה.
היכולת הטכנולוגית של הפיקטים הייתה נמוכה. התגלו אמנם טחנות מים לטחינת קמח, וכן תנורים ליבוש התבואה באקלים הלח, אולם יכולת זו הייתה אופיינית גם ליתר חלקי בריטניה.
ישנן עדויות לכך שהפיקטים עסקו בשוד ימי בשלהי האימפריה הרומית ובראשית ימי הביניים, אולם ייתכן שהפיקטים היו סוחרים תקיפים ולא שודדי ים במובן המודרני של המונח - ומדובר במאבק על השליטה הימית והסחר הימי בין ממלכת הפיקטים לממלכת דאל ריאטה וממלכת אירלנד.
על אף מקור שמם של הפיקטים, מועטות העדויות ההיסטוריות לכך שהפיקטים קעקעו את עצמם. תגליפים שהתגלו, המתארים את האצולה הפיקטית, אינם מתארים קעקועים כלשהם.
דת

המקורות ההיסטוריים בדבר הדת הפיקטית הקדומה מועטים ביותר. החוקרים סבורים כי דת זו דמתה באופייה לפוליתאיזם של המיתולוגיה הקלטית. שרידים לפוליתאיזם זה ניתן למצוא במקורם של שמות אתרים שונים בצפונה של בריטניה.
מועד המרת הדת של האצולה הפיקטית לנצרות אף הוא אינו ידוע בבירור. ישנן מסורות לפיהן פלדיוס הקדוש ביקר בממלכות הפיקטים לאחר שעזב את אירלנד. מסורות אחרות מקשרות את בריגיד הקדושה למנזר אברנתי. בדה ונרביליס מציין כי ניניאן הקדוש המיר לנצרות את חלקיה הדרומיים של ממלכת הפיקטים. חלקיה הצפוניים של ממלכת הפיקטים היו האחרונים שהומרו לנצרות. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בפורטמאהומק התגלו שרידי מנזר שנבנה בשלהי המאה השישית - תקופת מלכותו של ברידיי הראשון, ושל קולומבה הקדוש, ותואם את ספרו של אדומנאן המתאר את ההמרה לנצרות של הפיקטים על ידי קולומבה.
ממלכת הפיקטים הושפעה הן מאיונה ומאירלנד והן מהכנסיות בנורת'מבריה. על השפעה זו ניתן ללמוד מאירועים שאירעו בתקופת ממלכותו של נכטאן הרביעי אשר במסגרתם גורשו הנזירים מאיונה בשנת 717, ככל הנראה בשל מחלוקת בדבר תיארוך חג הפסחא.
המרכזים הנוצריים (המנזרים) שבממלכות הפיקטים היו קטנים בהיקפם מאלה שהיו באירלנד, אולם המחקרים מראים כי הייתה היררכיה כנסייתית בסקוטלנד בראשית ימי הביניים. המרכזים הכנסייתיים פעלו בסמוך לחצר המלוכה ובחסותה (ולעיתים הביא הדבר למאבקי כוח בין הכנסייה לבית המלוכה).
אמנות

יצירות אמנות פיקטיות נוצרו על גבי אבנים וחפצים העשויים אבן או עצם. יצירות אלה דומות באופיין לאמנות סקסונית או אמנות אירית מהתקופה. היצירות העיקריות שנשתמרו עד ימינו הן תגליפי אבן שהתגלו בכל האזורים בהם השתרעה ממלכת הפיקטים - מאינוורנס ועד לאנארקשייר.
מרבית התגליפים הם תגליפי בעלי חיים, וצורות אבסטרקטיות בדמות "מראה ומסרק", צורת "משקפיים", צורת "חצי סהר" וצורת האות "V".
שפה

השפה הפיקטית לא שרדה עד ימינו. לא נותרו כל כתבים מהתקופה הקלטית, ואף שבתגליפים הקלטיים ניתן לראות לעיתים אנשים מחזיקים וקוראים ספרים, ככל הנראה לא ידעה מרבית האוכלוסייה קרוא וכתוב. השרידים היחידים כיום של שפה זו הם שמות אתרים ושמות אישים היסטוריים שהשתמרו בכרוניקות. משרידים אלה ניתן לראות כי השפה הפיקטית השתייכה לשפות הקלטיות, והייתה קרובה לשפות הברטוניות.
ראו גם

פורטריו
לקריאה נוספת

Clarkson, Tim The Picts: A History, Tempus Publishing Ltd, 2008
שרידים פיקטים שהתגלו בסטרת'פפר.
בריטניה בשנת 802. פורטריו - ממלכת הפיקטים, בצפון האי.
תיאור מראשית המאה ה-20 המתארת את קולומבה הקדוש מבצע נס בפתח מצודת המלך ברידיי הראשון. אירוע זה מתואר בספר "חיי קלומבה" ספרו של אדומנאן שנכתב במאה השביעית.
פראמפאנל

| --- | --- |

מבנה פראמפאנל
 שם IUPAC
 5'-(2-cyanophenyl)-1'-phenyl-2,3'-bipyridinyl-6'(1'H)-one
 שמות מסחריים בישראל
 פייקומפה
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C23H15N3O 
 מסה מולרית:  349.384 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  116%
 זמן מחצית חיים:  105-295 שעות
 הפרשה:  מופרש 30% מהכליות ו- 70% בצואה
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, בישראל נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 דרכי מתן:  דרך הפה
 מזהים
 קוד ATC:  N03AX22 
 מספר CAS:  380917-97-5
 PubChem:  9924495
 ChemSpider:  8100130
 
פראמפאנל (שם מסחרי פייקומפה, Fycompa) היא תרופה אנטי-אפילפטית הפועלת כאנטגוניסט (פרמקולוגיה) לא מתחרה (non-competitive antagonist) של קולטן.
פראמפאנל הוכחה כיעילה בטיפול בפרכוסים חלקיים עמידים לתרופות בשלושה ניסויים קליניים (שלב 3) חשובים ואושרה לשיווק בשם המסחרי פייקומפה על ידי הסוכנות האירופית לתרופות. המינון היעיל המינימלי הוא 5 מ"ג ביום. המינונים 7 ו-1 מ"ג ביום מספקים ערך טיפולי גבוה יותר עם עלייה דומה בתופעות לוואי. סחרחורת וישנוניות/טשטוש/עייפות הם תופעות הלוואי הנפוצות ביותר בקשר למינון. התרופה מאושרת לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי כדי לשלוט בפרכוסים חלקיים אצל אנשים שיש להם אפילפסיה והם בני 12 ומעלה. חקרו את פראמפאנל לשם טיפול במחלות אחרות, כולל מחלת פרקינסון.
פרמקוקינטיקה

לפראמפאנל יש זמן מחצית חיים ארוך של בערך 105 שעות. התרופה קשורה ב-95% לחלבון פלזמה. התרופה פיקומפה פועלת על קולטנים של המעביר העצבי גלוטמט, ובייחוד קולטנים מסוג AMPA. היא לא משפיעה על אנזימים P450. כ־70% מן המינון מופרש בצואה ו- 30% בשתן. פחות מ-2% מן המינון מופרש ללא שינוי לשתן.
תופעות לוואי

בניסויים קליניים נסבלה פראמפאנל, בדרך כלל, בצורה טובה למרות שמקרים של תופעות לוואי עלו בהתאם למינון. לא הייתה עלייה של תופעות לוואי קשות בהשוואה לפלצבו. על פי FDA תופעות הלוואי השכיחות ביותר של פראמפאנל, כפי שדווחו על ידי אנשים שנטלו את התרופה בניסויים קליניים היו: סחרחורת, ישנוניות, עייפות, אי שקט, זיהום בדרכי הנשימה העליונות, עלייה במשקל, ורטיגו (רפואה), אטקסיה, הפרעה בשיווי משקל, חרדה, ראייה מטושטשת, דיסארתריה (דיבור חלש איטי ולא מתואם), חולשה, תוקפנות ושינה מרובה.
במארז התרופה יש אזהרה לרושמי התרופה ולנוטלים אותה על סכנה לאירועים נוירו-פסיכיאטריים חמורים. כמה אירועים כאלה דווחו כקשים ומסכני חיים. מחשבות אלימות או התנהגות מאיימת (כולל מחשבות רצחניות) היו אצל כמה חולים. חולים ומופלים חייבים לדווח מיד על שינויים בהתנהגות שאינם אופייניים לחולה.
הערות שוליים

↑  Rogawski MA, Hanada T. Preclinical pharmacology of perampanel, a selective non-competitive AMPA receptor antagonist. Acta Neurol Scand 2013;127 (Suppl. 197): 19–24.
↑  Rogawski, M. (2011), Revisiting AMPA receptors as an antiepileptic drug target
↑  "European Medicines Agency Report on Perampanel".
↑  Gottwald MD, Aminoff MJ (ביולי 2008). "New frontiers in the pharmacological management of Parkinson's disease". Drugs Today. 44 (7): 531–45. doi:10.1358/dot.2008.44.7.1217105. PMID 18806903. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  http://www.webmd.com/epilepsy/news/20121024/epilepsy-drug-fycompa-approved
↑  על פייקומפה, על פייקומפה
↑  http://www.fda.gov/NewsEvents/Newsroom/PressAnnouncements/ucm325038.htm
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פראמרז אסלאני

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1945 טהראן, המדינה האימפריאלית של איראן
 פטירה:  20 במרץ 2024 (בגיל 78) מרילנד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  איראן איראן
 תקופת הפעילות:  1977–2024 (כ־47 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון 
 שפה מועדפת:  פרסית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה אקוסטית
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, קלטקס רקורדס, תראנה רקורדס 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
פראמרז אסלאני (בפרסית: فرامرز اصلانی, תעתיק מדויק: פראמרז אצלאני; 13 ביולי 1945 – 20 במרץ 2024) היה זמר, גיטריסט, משורר ומלחין איראני-בריטי.
ביוגרפיה

פראמרז אסלאני נולד בטהראן, בירת איראן. בתום לימודיו התיכוניים, נסע ללמוד בלונדון, בירת בריטניה. כאשר סיים את לימודי התקשורת שלו בלונדון, שב לאיראן ועבד כעיתונאי. בשנת 1979 התרחשה המהפכה האסלאמית באיראן והמדינה הפכה לתיאוקרטיה. אסלאני החילוני נאלץ לעזוב את המדינה ועבר להתגורר יחד עם משפחתו בלונדון.
אסלאני כתב והלחין את שיריו, ובעבר כתב שירים גם לאמנים איראנים נוספים. במהלך הקריירה שלו הוציא אסלאני שישה אלבומים. רבים משיריו הם להיטים באיראן, אזרבייג'ן ובקרב קהילות מהגרים איראנים במדינות רבות, ואמנים רבים מבצעים לשיריו גרסאות כיסוי שונות. שירו המפורסם ביותר של אסלאני, Age Ye Rooz, הוקלט בשנת 1977 ומושמע רבות אף בימים אלו, כעבור ארבעה עשורים.
בשנת 1992 ביקר בארצות הברית והשתקע בלוס אנג'לס, שם התגורר עד מותו. אסלאני נשוי ולו שתי בנות מנישואיו הראשונים, שתיהן זמרות.
נפטר ממחלת הסרטן ב-20 במרץ 2024.