stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיינל פור היורוליג 2004
תוצאות > חצי גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 באפריל 2004 | איטליה מונטפסקי סיינה | 102–103ה | איטליה סקיפר בולוניה | היכל נוקיה, תל אביב, ישראל |
| 19:10 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': בוטסי ת'ורנטון (26) אס': ורביצה סטפנוב (9) ריב': בוטסי ת'ורנטון (10) | (סיקור) | נק': קרלוס דלפינו (27) אס': ג'אנלוקה באזילה (8) ריב': קרלוס דלפינו (5) |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 באפריל 2004 | ישראל מכבי תל אביב | 93–85 | רוסיה צסק"א מוסקבה | היכל נוקיה, תל אביב, ישראל |
| 21:40 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': אנתוני פארקר (27) אס': שארונאס יאסיקביצ'יוס (6) ריב': מייסאו באסטון (10) | (סיקור) | נק': מרכוס בראון (23) אס': מרכוס בראון (6) ריב': מירסאד טורצ'אן (10) |  |
תוצאות > משחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 במאי 2004 | איטליה מונטפסקי סיינה | 94–97 | רוסיה צסק"א מוסקבה | היכל נוקיה, תל אביב, ישראל |
| 19:10 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': דייוויד ואנטרפול (18) אס': בוטסי ת'ורנטון (5) ריב': דייוויד אנדרסן וג'קומו גלנדה (5) | (סיקור) | נק': מרכוס בראון (27) אס': מרכוס בראון (5) ריב': ויקטור חריאפה (7) |  |
תוצאות > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 במאי 2004 | ישראל מכבי תל אביב | 118–74 | איטליה סקיפר בולוניה | היכל נוקיה, תל אביב, ישראל |
| 21:40 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': אנתוני פארקר (21) אס': גור שלף (7) ריב': טל בורשטיין (10) | (סיקור) | נק': מילוש וויאניץ' (21) אס': ג'אנמרקו פוצקו (3) ריב': קרלוס דלפינו (4) |  |
הערות שוליים

↑  תל אביב תארח את הפיינל פור ב-2004, באתר הארץ, 8 בינואר 2002
↑  אוהד גרינוולד, המועדון, כנרת זמורה-דביר, 2017
↑  אלי סהר‏, ולנסיה פירסמה הודעה רשמית: לא באים, באתר וואלה, 23 במרץ 2004
↑  הפסד טכני לקבוצת הכדורסל ולנסיה בעקבות סירובה להגיע למשחק בישראל, באתר ynet, 30 במרץ 2004
↑  אלי סהר ורמי היפש, חשש במכבי תל אביב: הפיינל פור לא יתקיים בישראל, באתר הארץ, 24 במרץ 2004
↑  אוהד גרינוולד, המועדון, כנרת זמורה-דביר, 2017
1 2  הערב: דיון מכריע על מיקומו של הפיינל פור, באתר ynet, 30 במרץ 2004
↑  יורוליג: הפיינל פור יתקיים בתל אביב, באתר ynet, 30 במרץ 2004
↑  האוהדים האיטלקים החליטו: מחרימים את הפיינל פור, באתר וואלה, 15 באפריל 2004
1 2  כולם כבר כאן, באתר וואלה, 27 באפריל 2004
פרנק ברידג'

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1879 ברייטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 בינואר 1941 (בגיל 61) איסטבורן, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה 
 עיסוק:  מלחין, ויולן, מנצח
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויולה
 אתר רשמי
 
פרנק ברידג' (באנגלית: Frank Bridge;‏ 26 בפברואר 1879 - 10 בינואר 1941) היה מלחין, ויולן ומנצח בריטי.
ביוגרפיה

ברידג' נולד בעיר ברייטון. אביו היה מוזיקאי ומנצח על תזמורות תיאטראות וממנו למד נגינה בכינור. בשנת 1896, בגיל 17, נתקבל לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. הוא למד שם כינור ופסנתר וסיים את לימודיו בהצטיינות.
באותה תקופה החל לכתוב מוזיקה, בעיקר מוזיקה קאמרית לכלי מיתר והתפרנס ככנר וויולן בהרכבים שונים וכמנצח. יצירותיו הבולטות באותה תקופה הן הפואמה לתזמורת הים (1911) ושישיה לכלי קשת (1912). הוא גם כתב מספר יצירות למקלה למילים של מארי אליזבת קולרידג'
ברידג' היה פציפיסט והביע את דעותיו בתקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה חלה ירידה בהצלחת יצירותיו והוא פנה יותר לשטח של לימוד קומפוזיציה. אחד מתלמידיו היה בנג'מין בריטן. ברידג' חשוך הילדים פיתח עם בריטן יחסים מיוחדים וראה בו כבן מאומץ. בריטן גמל לו בכך שבשנת 1937 הלחין את יצירתו וריאציות על נושא מאת פרנק ברידג' אופוס 10. הנושא נלקח מתוך האידיליה השנייה מיצירתו של ברידג' שלוש אידיליות לרביעית כלי מיתר (1906). בריטן גם הפך לפציפיסט מושבע בהשפעתו של ברידג'.
בשנת 1922 הכיר ברידג' את אליזבת ספארג קוליג', אמריקאית עשירה ותומכת אמנים. בעזרתה הכספית התפנה להלחנה וערך מספר מסעות קונצרטים בארצות הברית.
בשנת 1941 נפטר לפתע מהתקף לב ולא הספיק לסיים את יצירתו האחרונה אלגרו מודראטו לתזמורת כלי קשת.
לאחר מותו נשכחו רוב יצירותיו ולהנצחתו הוקמה קרן פרנק ברידג' השוקדת על פרסום יצירותיו.
כמו כן, לאחר מותו הצ'לן ג'וליאן לויד ובר גילה בארכיון הקולג' המלכותי בלונדון, יצירה לא ידועה של ברידג' - סקרצטו לצ'לו ופסנתר [דרוש מקור].
פרנן דה לנגל דה קרי

| --- | --- |

פרנן דה לנגל דה קרי (במרכז) עם ז'וזף ז'ופר (משמאל) ועם אדולף גיומא (מימין)
 לידה:  4 ביולי 1849 לוריאן, הרפובליקה הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  19 בפברואר 1927 (בגיל 77) פון-סקורף, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  Vault of Governors 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 צאצאים:  Pierre de Langle de Carry 
 השתייכות:   צבא צרפת
 תקופת הפעילות:  1869–1916 (כ־47 שנים)
 דרגה:  גנרל של דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הקולוניאלית ה-3   מפקד הדיוויזיה ה-14   מפקד הקורפוס ה-4   מפקד הקורפוס ה-8   מפקד הארמייה הרביעית   מפקד קבוצת הארמיות המרכזית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 הצלב הגדול של לגיון הכבוד   המדליה הצבאית   צלב המלחמה (1914 - 1918)
 
פרנן דה לנגל דה קרי (בצרפתית: Fernand de Langle de Cary;‏ 4 ביולי 1849 – 19 בפברואר 1927 (היה גנרל צרפתי, שפיקד על הארמייה הרביעית בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פרנן דה לנגל דה קרי נולד ב-4 ביולי 1849 בלוריאן, למשפחת אצולה מברטאן. בשנת 1869 התגייס פרנן לצבא הצרפתי, ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה, שבמהלכה אף נפצע באורח קשה. לאחר המלחמה מילא דה קרי תפקידים שונים בצבא, ופיקד על רגימנט הקירסירים ה-10, רגימנט הארטילריה ה-22, ורגימנט הרגלים ה-32. בשנת 1900 הועלה דה קרי לדרגת גנרל של חטיבה, ומונה למפקד המחוז ה-7 של הז'נדרמריה, ובקיץ 1900 מונה למפקד חטיבת הפרשים האלג'יראית ה-3.
בשנת 1903 מונה דה קרי למפקד החטיבה ה-72, ובשנת 1906 מונה למפקד הדיוויזיה הקולוניאלית ה-3, וזמן קצר לאחר מכן למפקד הדיוויזיה ה-14. בשנת 1908 מונה דה קרי למפקד הקורפוס ה-4, ובשנת 1911 מונה למפקד הקורפוס ה-8.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה דה קרי למפקד הארמייה הרביעית, ופיקד עליה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים. בשנת 1915 פיקד דה קרי על המתקפה בשמפאן, אך על אף כישלונה קודם לפיקוד על קבוצת הארמיות המרכזית. בשנת 1916 הודח דה קרי, בעקבות חוסר המוכנות שגילו הכוחות בורדן.
ב-19 בפברואר 1927 מת דה קרי בפון-סקורף, והוא בן 78 שנים.
פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה

| --- | --- |

 תאריך:  11 באפריל 2002
 מקום:  בית הכנסת אלגריבה 
 קואורדינטות:  33°48′50″N 10°51′33″E﻿ / ﻿33.813888888889°N 10.859166666667°E﻿ / 33.813888888889; 10.859166666667
 סוג:  פיגוע התאבדות, מכונית תופת
 הרוגים:  21
 פצועים:  30+
 מבצע:  אל-קאעידה אל-קאעידה
  (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןפיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןפיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה
 
פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה היה פיגוע טרור שבוצע ב-11 באפריל 2002 באמצעות משאית תופת שהתפוצצה בחזית בית הכנסת העתיק "אלגריבה" באי ג'רבה שבתוניסיה. בפיגוע נהרגו 21 בני אדם.
היה זה הפיגוע השני בבית הכנסת לאחר שבמהלך חג שמיני עצרת (שמחת תורה) תשמ"ו (1985), פתח אחד השוטרים שהיו מופקדים על ביטחון המקום באש על המבקרים, ורצח שלושה מהם.
הפיגוע

מחבל בשם ניזאר בן מחמד נאסר נוואר, יליד 1978, הסיע משאית עמוסה בבלוני גז וחומרי נפץ, פרץ את מחסומי הביטחון שלפני בית הכנסת העתיק "אלגריבה" באי ג'רבה שבתוניסיה, והתפוצץ בחזית בית הכנסת.
בפיגוע נרצחו 21 בני אדם, מהם: שלושה מקומיים, 14 תיירים מגרמניה ושני תיירים מצרפת ויותר מ-30 נפצעו.
החקירה

למרות שבשעות הראשונות שלאחר האירוע הייתה הנחת המשטרה המקומית הרשמית כי מדובר בתאונה, התברר בחקירת המקרה כי מדובר בפיגוע תופת מכוון. בהמשך חקירה נתגלה כי עמדו מאחרי הפיגוע מוסלמים קיצוניים שהיו קשורים לאל-קאעידה.
במרץ 2003 נעצרו בספרד חמישה בני אדם בחשד לשותפות במימון הפיגוע. באפריל אותה שנה נעצר בפריז לאחר מאמץ מודיעיני משותף של ממשלות באירופה, אזרח גרמני ממוצא פולני שהתאסלם, בשם מישל גנסארסקי, בחשד למעורבות בפיגוע, הוא נכלא והועמד לדין ובפברואר 2009 נידון ל-18 שנות מאסר.
הערות שוליים

↑  פיגוע סמוך לבית כנסת באי ג'רבה בדרום תוניסיה - חמישה נהרגו ו-20 נפצעו, באתר גלובס, 11 באפריל 2002
↑  שר הפנים הגרמני ידון בפיצוי קורבנות ג'רבה, באתר הארץ, 22 באפריל 2002
↑  דניאל סובלמן, תוניסיה: הפיצוץ בבית הכנסת - "תאונה", באתר הארץ, 12 באפריל 2002
↑  דניאל בן סימון, בישראל סבורים: הפיצוץ בבית כנסת בתוניסיה - פיגוע, באתר הארץ, 12 באפריל 2002
↑  יוסי מלמן, הפיגוע בתוניסיה: נמצא קשר לאל-קאעדה, באתר הארץ, 21 באפריל 2002
↑  BBC, Two jailed over Tunisia bombing, February 5, 2009
פרנק בריקובסקי

| --- | --- |
 לידה:  14 באוגוסט 1959 (בן 65) בייויל שבניו יורק
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.06 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה
 דראפט:  מקום 57, סיבוב שלישי, 1981 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
 1981–1982   1982–1983   1983–1984   1984–1986   1986–1987   1987–1990   1990–1994   1994   1995–1996   1996–1997:  וארזה   ריימס   מכבי תל אביב   סיאטל סופרסוניקס   לוס אנג'לס לייקרס   סן אנטוניו ספרס   מילווקי באקס   שארלוט הורנטס   סיאטל סופרסוניקס   בוסטון סלטיקס
פרנסיס אנתוני (פרנק) בריקובסקי (אנגלית: Francis Anthony (Frank) Brickowski; נולד ב-14 באוגוסט 1959 בבייויל, ניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA ובאירופה. גובהו 2.06 מטר. שיחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר.
בריקובסקי שיחק כדורסל מכללות במשך ארבע שנים במדי אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. במדיה זכה בפרס ג'ון לות'ר למצוינות שנערך בשנת 1980. בריקובסקי סיים את קריירת המכללות שלו עם ממוצעים של 12.5 נקודות, 4 ריבאונדים וכאסיסט וחצי למשחק.
בריקובסקי נרשם לדראפט ה-NBA שנערך בשנת 1981 ונבחר מהסיבוב השלישי, במקום ה-57 הכללי על ידי הניו יורק ניקס. הניקס החליטו שבריקובסקי לא כשיר ומוכן ל-NBA. ולכן, בריקובסקי שלא השיג חוזה ב-NBA פתח את הקריירה המקצוענית שלו באיטליה, במדי וארזה. לאחר עונה אחת באיטליה, בריקובסקי עבר לצרפת, כדי לשחק בריימס. ולאחר מכן, שיחק בריקובסקי במדי מכבי תל אביב במשך עונה אחת.
בעונת 1984/1985, בריקובסקי חזר לארצות הברית וחתם בסיאטל סופרסוניקס, לאחר שהניו יורק ניקס העבירו את זכויות השחקן לסופרסוניקס, תמורת שתי בחירות דראפט עתידיות. אחרי שתי עונות צנועות, הוא חתם אצל לוס אנג'לס לייקרס, אבל שיחק רק בחלק הראשון של העונה עימה לפני שהועבר בעסקה לסן אנטוניו ספרס, ביחד עם פטר גודמונדסון, שתי בחירות דראפט וכסף עבור מייקל תומפסון. אף־על־פי שבריקובסקי שיחק רק 7 משחקים משארית העונה שנשארה. למרות זאת, שיחק עימה במשך שלוש עונות, כשבעונת 1987/1988 העמיד ממוצעי שיא של 16 נקודות ו-4.5 ריבאונדים.
במהלך קדם־עונת 1989/1990, כשתקציבה של סן אנטוניו ספרס הגיע לתקציב התקרה, הוליך להעברתו של בריקובסקי והעברת מספר שחקנים נוספים לקבוצות אחרות. כשבריקובסקי הועבר בעסקה למילווקי באקס. הוא נהפך לשחקן פעיל ולשחקן חמישייה מובהק במדי הבאקס, למרות זאת, במהלך עונת 1991/92, בריקובסקי נמצא בגבעת מונטנה, עם שקית מריחואנה. לאחר מכן, הודה בחקירה בשימוש ובהחזקת בסמים, ונאלץ לשלם 2,000 דולר כקנס ובנוסף, נאלץ לקיים פגישות קבועות עם יועץ סמים ועם פסיכולוג.
לאחר ארבע עונות במדי הבאקס, העובר בעסקה ביום האחרון לחלון ההעברות והעסקאות לשארלוט הורנטס עבור בחירת הדראפט בסיבוב הראשון, מייק ג'מינסקי. לאחר שהעביר את שאר העונה שנותרה, בריקובסקי הצטרף אל הסקרמנטו קינגס. למרות זאת, בריקובסקי נפצע בכתף במהלך קדם־עונת 1994/95, והחמיץ בעקבות זאת, את כל שאר העונה, אף שהבריא בינואר.
למרות שלבריקובסקי היה חוזה לעונה נוספת עם הקינגס, הוא חתם אצל סיאטל סופרסוניקס, לקדנציה שנייה. במדי הסופרסוניקס נהפך לתורם מפתיע באחוזי הקליעות לשלוש, כשקלע לסל 32 פעמים מתוך 72 זריקות (40.5%). ועזר לסופרסוניקס להעפיל לגמר ה-NBA מול השיקגו בולס בעונת 1995/1996. לאחר מכן, בריקובסקי עבר כשחקן חופשי אל הבוסטון סלטיקס ב-1 באוגוסט 1996. אך, לאחר 17 משחקים שוחרר מהקבוצה ב-17 ביולי 1997. בעקבות זאת, בריקובסקי פרש ממשחק פעיל, בהיותו בן 38. בריקובסקי העמיד ממוצעי NBA של 10 נקודות, 5 ריבאונדים ו-2 אסיסטים ב-731 משחקים.
שנה לאחר הפרישה ב-1997, בריקובסקי הצטרף לקבוצת כדורסלני NBA בדימוס בטורניר כדורסל בסין מול הנבחרת המקומית.
הערות שוליים

↑  בריקובסקי באירופה
↑  עסקת ענק בין הספרס ללייקרס
↑  תקציבה של הספרס מתקרב לתקציב התקרה
↑  בריקובסקי הודה בשימוש ובהחזקת מריחואנה
↑  בריקובסקי הצטרף אל סגל הקינגס
↑  בריקובסקי גמר את העונה
↑  טורניר הכדורסל הביגו 1998 בסין
פרננדו (כדורגלן)

פרננדו דוס סנטוס פדרו (בפורטוגזית: Fernando dos Santos Pedro; נולד ב-1 במרץ 1999 בבלו הורזיונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים

פרננדו גדל במחלקת הנוער של פלמיירס מליגת העל הברזילאית. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2018 חתם פרננדו בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית. ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על דסנה צ'רניהיב במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-29 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על ארסנל קייב במסגרת המחזור השני בליגה. בסך הכל ערך 18 הופעות ליגה בעונת 2018/2019, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 בספטמבר 2019 הושאל פרננדו לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית. ב-19 בינואר 2020 חזר לשחטאר דונצק, מבלי ששיחק במדי ספורטינג ליסבון. בסך הכל ערך פרננדו 51 הופעות ליגה במדי שחטאר דונצק, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם פרננדו ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-22 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטריה וינה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
תארים

אליפות אוקראינה (3): 2018/2019, 2019/2020, 2021/2022
הגביע האוקראיני (1): 2018/2019
פיינל פור היורוליג 2014

| --- | --- |

מדיולאנום פורום, שאירח את הפיינל פור
 תאריך התחלה:  16 במאי 2014
 תאריך סיום:  18 במאי 2014
 מספר משתתפות:  4
 ערים מארחות:  איטליה מילאנו, איטליה
 זוכה:  ישראל מכבי תל אביב (זכייה שישית)
 סגנית:  ספרד ריאל מדריד
 השחקן המצטיין:  מונטנגרו טייריס רייס
 
פיינל פור היורוליג 2014 היה טורניר הפיינל פור שחתם את עונת 2013/2014 ביורוליג, העונה ה-57 של טורניר הכדורסל המוביל באירופה וה-14. הפיינל פור נערך בתאריכים 16 ו-18 במאי במדיולאנום פורום במילאנו, איטליה. מכבי תל אביב זכתה בפעם השישית בתולדותיה ביורוליג לאחר שגברה 98–86 על ריאל מדריד בגמר היורוליג הראשון מאז 1969 שהוכרע בהארכה.
קבוצות

| קבוצה | ברבע הגמר | השתתפויות קודמות (מודגש מציין זכייה) |
| --- | --- | --- |
| ספרד ברצלונה | 3–0 על טורקיה גלאטסראיי | 13 (1989, 1990, 1991, 1994, 1996, 1997, 2000, 2003, 2006, 2009, 2010, 2012, 2013) |
| ישראל מכבי תל אביב | 3–1 על איטליה אולימפיה מילאנו | 11 (1988, 1989, 1991, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2008, 2011) |
| רוסיה צסק"א מוסקבה | 3–2 על יוון פנאתינאיקוס | 13 (1966, 1996, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2013) |
| ספרד ריאל מדריד | 3–2 על יוון אולימפיאקוס | 6 (1967, 1993, 1995, 1996, 2011, 2013) |
תוצאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 16 במאי | 16 במאי |  |  |  |  |  |
|  |  רוסיה צסק"א מוסקבה |  67 |   |  |  |  |  |
|  |  ישראל מכבי תל אביב |  68 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 18 במאי | 18 במאי |  |
|  |   |   |   |   |  ישראל מכבי תל אביב |  98 |  |
|  |   |   |   |   |  ספרד ריאל מדריד |  86 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 18 במאי | 18 במאי |   |  | 21 במאי | 21 במאי |  |
|  |  ספרד ברצלונה |  62 |   |  |  רוסיה צסק"א מוסקבה |  78 |  |
|  |  ספרד ריאל מדריד |  100 |   |  |  ספרד ברצלונה |  93 |  |
תוצאות > חצי גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 במאי 2014 | רוסיה צסק"א מוסקבה | 67–68 | ישראל מכבי תל אביב | מדיולאנום פורום, מילאנו, איטליה |
| 19:00 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  שופטים: סלובניה סשה פוקל, סרביה מיליבויה יובצ'יץ', אוקראינה בוריס ריז'יק |
|  | נק': סאשה קאון (14) אס': סוני וימס (6) ריב': ויקטור חריאפה (10) | (סיקור) | נק': דייוויד בלו (15) אס': יוגב אוחיון (4) ריב': דווין סמית' (9) |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 במאי 2014 | ספרד ברצלונה | 62–100 | ספרד ריאל מדריד | מדיולאנום פורום, מילאנו, איטליה |
| 22:00 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  שופטים: יוון כריסטוס כריסטודולו, סרביה איליה בלושביץ', גרמניה רוברט לוטרמוסר |
|  | נק': אנטה טומיץ' (16) אס': מרסלו הוארטס (6) ריב': אנטה טומיץ' (8) | (סיקור) | נק': סרחיו רודריגס (21) אס': סרחיו רודריגס (6) ריב': סרחיו יוי ומרקוס סלוטר (5) |  |
תוצאות > משחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 במאי 2014 | ספרד ברצלונה | 93–78 | רוסיה צסק"א מוסקבה | מדיולאנום פורום, מילאנו, איטליה |
| 18:00 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  שופטים: גרמניה רוברט לוטרמוסר, פורטוגל פרננדו רוקה, טורקיה רושטו נוראן |
|  | נק': חואן קרלוס נבארו (20) אס': מרסלו הוארטס (7) ריב': ג'ואי דורסי (12) | (סיקור) | נק': סאשה קאון (12) אס': ויקטור חריאפה (7) ריב': ויקטור חריאפה (4) |  |
תוצאות > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 במאי 2014 | ספרד ריאל מדריד | 86–98ה | ישראל מכבי תל אביב | מדיולאנום פורום, מילאנו, איטליה |
| 21:00 | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  שופטים: יוון כריסטוס כריסטודולו, סלובניה סשה פוקל, סרביה איליה בלושביץ' |
|  | נק': סרחיו רודריגס (21) אס': סרחיו יוי (8) ריב': יואניס בורוסיס (9) | (סיקור) | נק': טייריס רייס (26) אס': ריקי היקמן (8) ריב': אלכס טיוס (11) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|         ריאל מדריד  | אוהדי מכבי תל אביב במשחק הגמר במדיולאנום פורום |         מכבי תל אביב  |
תגובות

ניצחונה של מכבי תל אביב הוביל לחגיגות פרועות, כאשר אוהדי הקבוצה מילאו כיכר רבין בעיר ואף קפצו למזרקה בה. נשיא המדינה שמעון פרס וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירכו את הקבוצה והמאמן דייוויד בלאט.
אוהדי ריאל מדריד הביעו את תסכולם בטוויטר, ולפי הערכות כ-18,000 ציוצים כאלה הכילו ביטויים אנטישמיים, מה שגרם לתביעה של קהילות יהודיות מקומיות ולהתנצלות רשמית מצד היורוליג.
הערות שוליים

↑  מדהים: הגביע של מכבי תל אביב, באתר ynet, 18 במאי 2014
1 2  גלעד מורג ונועם דביר, הכיכר הצהובה: חגיגות הלילה בתל אביב, באתר ynet, 19 במאי 2014
↑  גל ברקן, ‏ציוצים בספרד: עם היטלר, כל זה לא היה קורה, באתר ONE‏, 20 במאי 2014
פנחס מענית (מוצ'ניק)

פנחס מענית (מוצ'ניק) (11 בדצמבר 1904, אוקראינה - 1 במרץ 1975, נהלל). היה ממקימיה וראש המועצה הראשון של המועצה המקומית ירוחם וכיהן בתפקיד כ-16 שנים עד פרישתו ב-1969, למעט כשנה בה הוחלף על ידי נסים אבודרהם, שנבחר בבחירות.
ביוגרפיה

פנחס מוצ'ניק נולד באוקראינה ועלה עם הוריו, זהבה וחיים ושתי אחיותיו בשנת 1909 לארץ ישראל. אביו, חיים מוצ'ניק, החל הכשרה חקלאית בחוות אהרנסון בעתלית ואחרי זמן קצר עברה המשפחה לבת שלמה תוך שהיא דבקה בעבודת אדמה ויצור עצמי. בינתיים נוספו עוד שני ילדים למשפחה. כעבור כמה שנים התיישבו בגן שמואל בקבוצת עבודה שעבדה בפרדסי אתרוגים ומטעי זיתים.
בשנת 1921 הצטרפה המשפחה לראשוני מקימי נהלל ופנחס בן ה-16 לקח חלק מרכזי בהקמת המשק החקלאי ותרומה ליישוב בכלל. הוא נישא לרוזה מענית (ארטרכט) והתיישב במשקו בנהלל ב-1929. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושרת בבנגזי, לוב עד סיום המלחמה.
למרות שהיה בעל משפחה צעירה שהתמודדה עם קשיי הקיום הבסיסיים, נרתם פנחס מייד עם הקמת המדינה להכשרה והדרכה במושבי עולים בגבול הצפון.
ראש מועצה

מענית הגיע לירוחם באוגוסט 1953 שבה התגוררו 32 משפחות בלבד. דוד בן-גוריון, בקריאתו להנהגת היישוב הוותיקה, הניעה רבים להרתם לעזור לגל העלייה העצום של ראשית שנות החמישים, ביניהם פנחס מוצניק וידידו לובה אליאב, שללא כל תמורה אישית הקריבו את מיטב שנותיהם לטובת העם היהודי המתקבץ בארץ ישראל וחלום של דורות מתגשם מול עיניהם ובמעשה ידם. בן-גוריון עצמו, באמונתו בנגב כמרכז כח של המדינה המתהווה, עבר לגור בשדה בוקר ב-1953.
בשנים הראשונות נאבק מענית לספק פרנסה וקיום לאלפי עולים שהגיעו מרומניה, הודו, פרס, מרוקו ועוד בירוחם. אל המשימה הקשה ממילא באותה תקופה של ראשית המדינה, נוספו גם בעיות שפה, תרבות ומיקומו המרוחק של היישוב ממרכז הארץ.
עם זאת, מאבקו של מענית נשא פרי ומפעלים נפתחו ביישוב וסיפקו פרנסה לכ-5000 תושבים. באמצע שנות ה-60 נפתח מפעל "טמפו" ליצור משקאות קלים, "פניציה" ליצור בקבוקים, חברות ליצור תמרוקים וקרמיקה ועוד.
התפטר מתפקידו בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  פנחס מענית, באתר Geni
↑  שלמה גבעון, מי ינצח מענית או אבו-סרור? שואלים ב"טוטו בחירות" בירוחם, מעריב, 20 באוקטובר 1969
↑  נבחר ראש מועצת ירוחם, חרות, יום רביעי, דצמבר 15, 1965; עמוד 6
↑  שלמה גבעון, סערה בירוחם - ולא של חול, מעריב, 15 בנובמבר 1968
↑  פ. מענית, ראש מועצת ירוחם, התפטר מתפקידו, דבר, 18 באוגוסט 1969
פרננד דה כריסטיאני

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1857 קורביל, צרפת 
 פטירה:  30 ביוני 1928 (בגיל 71) rue Oudinot, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום מגורים:  rue de l'Arcade, rue d'Artois 
 
איזידור פרננד שבריו, ברון דה כריסטיאני (בצרפתית: Isidore-Fernand Chevreau, baron de Christiani‏; 16 בינואר 1857 - 30 ביוני 1928) היה בן אצולה ופעיל פוליטי מלוכני צרפתי אשר התפרסם כאשר התקיף את נשיא צרפת אמיל לובה.
ביוגרפיה

כריסטיאני נולד בקורביל ב-16 בינואר 1857 למשפחה עשירה שנחשבה לחלק מאצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה. סבו קיבל את התואר ברון ב-1810. הוא עסק רבות בספורט אך גם התעניין במדעים ואסף יצירות אמנות. בעקבות כינון הרפובליקה הצרפתית השלישית, הצטרף כריסטיאני לתנועת המלוכנים שקראו להחזיר לשלטון את בית בונפרטה. במהלך פרשת דרייפוס הוא החזיק בדעות אנטי-דרייפוסריות.
ב-1896 מת בפתאומיות נשיא צרפת פליקס פור, ובבחירות שנערכו לאחר מכן התבלטו שני מועמדים עיקריים: ז'יל מלין ואמיל לובה. מלין נודע כאיש הימין וכאנטי-דרייפוסר מושבע. לעומתו היה לובה איש שמאל ודרייפוסר מוצהר. ברוב של 483 קולות נגד 279 ניצח לובה את מלין. בחירתו הכעיסה מאוד את החוגים הלאומניים והאנטישמיים בצרפת, אשר גמרו אומר לנקום בלובה בכל דרך אפשרית. בטקס המינוי שלו הם עוררו מהומה כזו עד שאפילו נגינת המרסייז לא נשמעה. ב-23 בפברואר נערכה הלווייתו של פור, ומיד לאחריה ניסה המון אנטישמי שהונהג בידי פול דרולד, ז'ול גרן ומוריס בארס להוביל הפיכה בסיוע הצבא. עם זאת, ההפיכה נכשלה בשל חוסר התמיכה מצד הצבא, ומנהיגיה נעצרו. הסיעות המלוכניות, אשר גם הן התנגדו ללובה, החליטו לארגן הפגנה ב-4 ביוני, במהלך מרוץ הסוסים השנתי באוטיי.
במהלך המרוץ, הופיעו אל מול דוכנו של לובה כ-300 גברים שלבשו על דש בגדיהם את הציפורנים הלבנות שסימלו את המלוכנים והציפורנים הכחולות שסימלו את האנטישמים. הם החלו לצעוק עליו: "התפטר! פנמה!". המשטרה ושומריו של הנשיא החלו לפזר את המהומה, וכריסטיאני, אשר נכח במקום, גילה שלובה נותר חשוף. הוא רץ אל הדוכן וחבט בראשו במקבל כבד. במקום השתררה דממה מוחלטת, ולאחריה פרצה מהומה גדולה. השוטרים מיהרו להתנפל על כריסטיאני, וחבריו מיהרו לנסות להציל אותו. חלקם נעצרו יחד עמו. כריסטיאני הודה כי המעשה היה ספונטני ולא מתוכנן, והצהיר ש"הייתי עושה זאת שוב".
לובה לא נפגע בגלל כובע הצילינדר אותו לבש, אולם הכאתו נתפסה כעלבון כבד לרפובליקה כולה. לובה אישר את השתתפותו גם במירוץ שנערך יום למחרת, וכדי לאבטח את האירוע, הוציא המושל הצבאי של פריז אמיל צורלינדן, אלפי חיילים לרחובות. הימין הקיצוני כן תכנן לחולל מהומות באירוע, אולם מנגד גם השמאל ארגן הפגנה המונית. ההתנגשויות בין ההפגנות הפכו לקטטות אלימות שנמשכו כל היום. האירועים יצרו רושם שהרפובליקה בסכנה, מה שהוביל לנפילת ממשלתו של שארל דופוי ולהקמת ממשלה חדשה ב-22 ביוני בראשותו של רנה ולדק-רוסו.
כריסטיאני עצמו נשפט ב-13 ביוני על תקיפת ראש המדינה בהתאם לסעיף 228 של החוקה. במהלך משפטו, הוא ניסה להכחיש את חברותו בארגונים מלוכניים ולאומניים וטען שביצע את המעשה על דעת עצמו מתוך "התרגשות פתאומית". הוא נידון לארבע שנות מאסר (העונש המקסימלי במקרה זה היה חמש שנים) אשר אותן ריצה בבית הסוהר סנטה ובהמשך בכלא פרנסס. הוא העביר את זמנו בכלא בקריאה וציור. לאחר שחרורו הוא חי בפריז עד מותו ב-30 ביוני 1928. את אוסף יצירות האמנות הגדול שלו הוא הוריש למוזיאון הלובר.
הערות שוליים

↑  לובה שימש כראש ממשלת צרפת במהלך שערוריית פנמה, ובתודעת הציבור שמו נקשר בפרשה
↑  ברברה טוכמן, המגדל הגאה, הוצאת דביר, 1998. עמ' 253.
פרימוס (תואר)

התואר פְּרִימוּס שימש בימי הביניים ואחריהם כתואר כבוד לאדם בעל תפקיד ראשון במעלה. התואר גזור מהמילה הלטינית "primus", שפירושה – ראשון במעלה.
בהיררכיה הכנסייתית

בתואר זה כונה הבישוף האחראי של הכנסייה ההגמונית בסקוטלנד.
הפרימאס של פולין (Prymas Polski), כלומר ראש הכנסייה הקתולית הפולנית, הוא הארכיבישוף של גנייזנו.
פרימוס ביהדות צ'כיה

בתואר הכבוד "פרימוס" כונה הפרנס והגבאי הראשי, בקהילות יהודיות מרכזיות בצ'כיה, בבוהמיה ומוראביה, והמפורסמת שבהן היא קהילת פראג.
רבים מנכבדי פראג, ששימשו בדרך כלל גם כפרנסים ומנהיגים ודיינים בוררים התכנו "פרימוס". כך למשל חותנו של ר' נפתלי כ"ץ הראשון, הרב ישעיה ליברמן פרימוס; הרב שמעון הלוי ברנדיס חתנו של המהר"ל מפראג, ועוד רבים נוספים. כינוי זה ניתן למנהיגה הראשי של הקהילה, והוא כלל במשמעותו גם את היותו של מנהיג זה שתדלן אצל השלטונות.
בעיר ניקלשבורג, עד לשנת ה'ת"פ היה נקרא אחד מהגבאים הראשונים, החשוב שבהם, בשם "פרימוס". בשנת ה'ת"פ התקבלה החלטה למנות ארבעה גבאי-על ולבטל את משרת ה"פרימוס". בפראג נקרא ראש הקהל בתואר "פרימוס", והמהר"ל בדרשתו לשבת הגדול גינה כינוי זה משום חוקת הגויים. הפרימוס היהודי היה גם מתכבד בכיבודים שונים, כעלייה לתורה ראשון.