stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיטאן (סרט)
עלילה

בשנת 3028, האנושות התמחתה במסעות חלל עמוקים ובקשרים עם חייזרים שונים. המצאת האנושות בשם "פרויקט טיטאן" הזעיקה את דרג', חייזרים בעלי אנרגיה טהורה. כשהדרג' החלו לתקוף את כדור הארץ, פרופסור סם טאקר, החוקר הראשי של "פרויקט טיטאן", שלח את בנו קייל באחד מספינות הפינוי יחד עם חברו החייזר טק כאשר טאקר ועוד חבריו לצוות טסו ברכב החלל הטיטאנית אל המרחב התלת־ממדי. ספינת האם של הדרג' הגיעה וירתה נשק מכוון אל הכוכב שהשמיד את כדור הארץ, כאשר ההריסות מהפיצוץ השמידו את הירח. האנשים ששרדו נהיו נוודים, בדרך כלל היו מושא לעג מפני החייזרים האחרים.
כעבור 15 שנה, קייל עובד ביריד החילוץ בחגורת אסטרואידים בשפ טאו 14. הוא גטרר על ידי ג'וזף קורסו, קפטן בחללית ולקיריה. קורסו חושף שטאקר קדד מפה אל הטיטאן בזירה ונתן לקייל. טק סיפר לקייל שהאנושות סומכת עליו שימצא את הטיטאן. כאשר הדרג' תוקפים את יריד החילוץ, קייל בורח אל הוולקיריה עם קורסו והצוות שלו: אקימה, טייסת אנושית, יחד עם פריד, גון וסטיט', חייזרים מכל מיני סוגים.
בכוכב סאשארים, הגולים פרשו את המפה, וחקרו שהטיטאן מתחבאת בערפלית אנדאלי. לוחמי הדרג' הגיעו, ותפסו את קייל ואקימה. הדרג' בסוף השליכו את אקימה וחלצו את מפת הטיטאן מקייל. הצוות של קורסו הצילו את אקימה, כאשר קייל הצליח לברוח מספינת הדרג' והצטרף מחדש לחבורה. המפה של קייל השתנתה ושם הופיע המיקום הסופי של הטיטאן.
כאשר חידשו את האספקה בתחנת החלל האנושית בשם בנגקוק החדשה, קייל ואקימה גילו שקורסו ופריד מתכננים לבגוד בטיטאן למען הדרג'. קייל ואקימה תכננו לברוח מהולקיריה, אולם הם ננטשו בבנגקוק החדשה כאשר קורסו ושאר הצוות טסו אל הטיטאן. בעזרתם של הצוות של בנגקוק החדשה, קייל ואקימה קבלו חללית קטנה בשם פניקס והתחרו כדי למצוא את הטיטאן לפני קורסו.
קייל ואקימה נווטו דרך שדה קרח בערפלית אנדאלי לפני שהולקריה הגיעה. הם גילו דוגמיות DNA מחיות של כדור הארץ, והולוגרפים מוקלטים מידי פרופסור טאקר אשר הסביר שהטיטאן נוצר כדי ליצור כוכב דומה לכדור הארץ. אולם, לאחר הבריחה מכדור הארץ לפני שהושמד, תאי הכוח חסרו באנרגיה חיונית להשלמה. המסר נקטע בידי קורסו ופריד. פריד חשף את עצמו בתור שכיר חרב לדרג' ובגד בקורסו שהחזיק אותו, את קייל ואת אקימה באיומי אקדח. פריד איים להרוג את כל השלושה בשביל הדרג', אולם הוא נהרג בידי קורסו. הוא וקייל נלחמו עד שקורסו נפל אל התהום מהספינה.
כעבור שניות, הדרג' תקפו את הטיטאן. מכיוון שלדרג' ישנה אנרגיה טהורה, קייל הבין שהטיטאן יכול לספוג את האנרגיה כדי להמריץ מחדש את הספינה. כדי שהתוכנית תצא לפעולה, קייל חייב לתקן את החלקים המשמעותיים בספינה, הוא עושה זאת בזמן ששאר הצוות של הולקריה יסיחו את דעת החייזרים. קורסו, אשר שרד ושמע על התוכנית של קייל, הופיע ועיכב את הדרג' ואז הקריב את עצמו כדי להשלים את התיקונים. הטיטאן שאב את כוחה של ספינת האם של הדרג' יחד עם מה שנמצא הפינה, ואז השתמש בכוח הטהור יחד עם שדה הקרח, כדי ליצור כוכב חדש וראוי למגורים.
קייל ואקימה עמדו בגשם, הביטו ביופיו של ביתם החדש ושוחחו על שמו של הכוכב. סטיט' וגון עפו בולגריה בתור ספינות מושבה, אשר התמלאו בבני אדם על מנת ליצור בשבילם חיים חדשים ונעימים בכוכב החדש.
מדבבים

מאט דיימון - קייל טאקר
אלכס ד. לינז - קייל טאקר - גיל 4
ביל פולמן - קפטן ג'וזף קורסו
ג'ון לגוויזאמו - גון
נייתן ליין - פריד
ג'נין גרופלו - סטיט'
דרו ברימור - אקימה
רון פרלמן - סם טאקר
תון לוק - טק
ג'ים ברוור - קוק
כריסטופר סקאראבאסיו - מלכת הדראג'
ג'ים קאמינגס - צ'וקווין
צ'ארלס רוקט - פריקיש
קן הדסון קמפבל - פו
מדבבים > מדבבים בעברית

אקי אבני - קייל טאקר
אדם טביב - קייל טאקר - גיל 4
סנדי בר - אקימה
נתן דטנר - קפטן ג'וזף קורסו
יהויכין פרידלנדר - פריד
סיון שביט - סטיט'
תומר שרון - גון
יורם יוספסברג - סם טאקר
דני בסן - טק
שמחה ברבירו - קוק
איריס זינגר
אניה בוקשטיין
אריאל פורמן
גאולה נוני
דני שגב
זיו מאיר
יגאל מזרחי
מיכה אוזין סליאן
מירב גרובר
צביקה שוורצברג
שרון כהן
תמיר גינזבורג
השומרים הראשונים של פתח תקווה

ערך זה עוסק בשומרי היישוב היהודי בארץ ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
השומרים הראשונים של פתח תקווה היו ששת השומרים הקבועים הראשונים, שהגנו על העיר פתח תקווה.
רקע

תושביה הראשונים של פתח תקווה, שקמה בשנת 1878, היו נטע זר בסביבתם. רוב האדמות שרכשו היו בעבר אדמות מרעה, והבדואים שרעו בהן לא מיהרו להיסוג מהשטח, בעיקר כאשר נזרעה בו תבואה על ידי המתיישבים. גם תושבי הכפרים השכנים, שעסקו בעצמם חקלאות, לא ששו לקבל אל תוכם את שכניהם היהודים. הצורך בשומרים קבועים היה אם כן אחד הצרכים הראשונים של המושבה, והוא נקבע ב"ספר התקנות של חברת פתח תקווה" עם הקמתה: "יקבעו משמרות של שומרים בלילה, שנים שנים יעמדו על המשמר ויסובבו בחוצות מקום היישוב בכלי נשק בידם, אכרים בני היישוב יסכימו לקבוע לכל אלה אשר עתי, אשר יבוא על שכרי – על המיעוט להשמע להם, וה' ישמרנו מכל צרה ושטן". ב-41 השנים עד להקמת ארגון "ההגנה", בשנת 1920, שימשו בתפקיד שישה שומרים קבועים: יהודה ראב-בן עזר, יעקב בן מימון זרמתי, דאוד אבו יוסף, סנדר חדד, מנחם קופלמן ואברהם שפירא. השמירה בפתח תקווה יצרה את הדגם ששימש לימים את ארגון "השומר".
המושבה פתח תקווה הייתה יישוב עברי קטן, תופעה חדשה כשלעצמה, בין כפרים ערביים גדולים: במזרח - יהודיה, בצפון - פג'ה, בדרום - ח'יריה מדרום לרמת גן של היום וסקיה - ליד אור יהודה של היום, ובמערב - השבט הבדואי אבו כישכ, שחלש על שפלת הירקון עד הים. השטחים שקנו מקימי פתח תקווה עובדו בעבר על ידי משפחות שישבו בכפרים מסביב, והבדואים היו רגילים לרעות את עדריהם בשטחים שהיו עתה שדות זרועים. הבהמות שרכשו התושבים החדשים במשותף, פרדות לעבודה ופרות לחלב, והוחזקו באורווה וברפת משותפים, היו קורבן לניסיונות שוד חוזרים ונשנים.
כשנה לאחר קום המושבה, לאחר שהמלריה הכתה בתושביה ונחל הירקון הגואה הרס את בתיהם, הקימו האיכרים יישוב חדש, יהוד, שקם באזור יהודייה הערבית, וכדי להגיע לאדמותיהם, היה עליהם לעבור לא פעם בשטחים המעובדים של שכניהם. כל אלו גרמו לסכסוכים, להתנכלויות, בנוסף לניסיונות הגניבה והשוד בשטח המושבה החדשה.
ההתנפלות הראשונה

בשנותיה הראשונות של המושבה היו אמנם אירועים ביטחוניים רבים בפתח תקווה, או כפי שמתאר השומר הראשון, יהודה ראב, לא עבר יום ללא ניסיונות שוד, ולילה-לילה היו "ביקורי ידידות" בשדה או בחצר, בניסיון לגנוב את הבהמות, אבל אלו היו ניסיונות של יחידים, לא פעולה מאורגנת ומתוכננת.
ב-29 במרץ 1886, התרחשה לראשונה התנפלות מאורגנת של ערביי הכפרים השכנים, בייחוד מהכפר יהודיה, על המושבה. ימים אחדים קודם לכן, הכינו יותר מעשרה מצעירי פתח תקווה, כשבראשם השומרים יהודה ראב וסנדר חדד, מארב לרועים ששבו מן המרעה בשדות המושבה, הכו בהם, ולקחו בשבי כמה נערים, וגם כמה בהמות. את השבי הביאו לבניין המשטרה ביפו. ההתנפלות הייתה אפוא תגובה על המארב, ולא פחות - על התלונה במשטרה. כמאתיים כפריים תקפו את המושבה, הכו אנשים ברחוב, שברו חלונות, גנבו כלי בית ועקרו עצים. זרח ברנט, ממייסדי פתח תקווה מתאר ש"האיכרים לא היו מוכנים לקראת ההתנפלות הזאת, וקרובה הייתה המושבה להיחרב חלילה לגמרי על ידי פראי הסביבה. עוד מעט קט והיו בתיה לבז ובניה להרג ולמשיסה". לפי אברהם יערי זו הייתה "ההתנפלות המאורגנת הראשונה על מושבה יהודית", תופעה שהתגברה והלכה עם התרחבות ההתיישבות. בהתנפלות נהרגה רחל חדד הלוי, אמו של השומר סנדר חדד.
השומרים > יהודה ראב

יהודה ראב (1948-1858) גדל בחווה בכפר בהונגריה, כך שהכיר את העבודה החקלאית עוד מילדותו.
בהיותו צעיר המתיישבים בפתח תקווה, וידוע בכוחו הפיזי, איש חזק ש"ידיים כשני מטילי ברזל לו", היה הראשון שעליו הוטלה האחריות לשמירה מפני פלישות של בדואים לשדות המושבה בימים, ומפני שודדים מזדמנים בלילות. ביום היה מסייר על סוסתו לאורך השטחים הזרועים, ובלילה נוספה לשמירה גם החצר המשותפת, האורווה ולימים הרפת, ובנייני הציבור. בשעת הצורך, היו יוצאים שאר הגברים לעזרתו.
אפילו שעמד לרשותו נשק חם, העדיף יהודה להשתמש בעימותים נגד פולשים ושודדים באלה, בעיקר כי חשש מפני הרג, שהיה עלול לגרום לנקמת דם.
מעשי השוד היו אמנם עניין של יום ביומו, כך מעיד ראב עצמו בספרו, אבל הם מעולם לא צלחו: מעולם לא נגנב מאומה מן המושבה.
יהודה ראב (לימים בן עזר), שבצד תפקידו כשומר עבד כל השנים גם בחקלאות ובהדרכה חקלאית, המשיך לימים בשמירה משותפת עם יעקב מימון, והוא שקיבל את השומר המסתורי דאוד אבן יוסף לתפקידו.
השומרים > יעקב בן מימון זרמתי

יעקב בן מימון זרמתי, יליד יפו, היה בן למשפחה שעלתה ממרוקו. הוא היה ידוע באומץ לבו ובחוזקו הפיזי. לפני שהגיע לפתח תקווה, עסק יעקב בסחר סוסים, ועסקיו התנהלו בכל האזור שבין מצרים לסוריה.
כאשר שמע על ייסוד המושבה הציע יעקב בן מימון את עצמו כשומר שדות, ושימש בתפקיד לצדו של יהודה ראב. הוא הכיר את השפה הערבית ואת אורח החיים של הערבים, ובשנתיים שבהן שמר במושבה הדריך את תושביה גם בהתנהלות עם שכניהם הערבים.
בתום שנתיים שב לעיסוקיו ביפו.
השומרים > דאוד אבו יוסוף

(סביב שנת 1829) נולד וגדל באזור בגדאד.
העדות היחידה על זהותו, היא עדותו של יהודה ראב.
אבו יוסף הצטרף לשני השומרים הראשונים של המושבה, יהודה ראב ויעקב מימון למשך שנה אחת, ולימד אותם את השפה הערבית על בוריה ואת מנהגי הערבים ואורחות המשא ומתן איתם על בורים.
דאוד אבו יוסף הגיע לפתח תקווה בחורף 1879, לאחר ששמע מתושבי הכפרים הערביים הסמוכים על המושבה היהודית. ראב מעריך שהיה אז כבן חמישים. יהודי המושבה נראו לו אירופאים והוא התקשה לקבל את מוצאם היהודי, בדיוק כשם שהוא נראה להם ערבי בדואי. משום כך, כאשר התוודע ליהודה ראב, אמר לו: "אנא ישראל" והוסיף "שמע ישראל ה' אלהינו ה' אחד".
הוא הציע לאנשי המושבה את שירותיו כשומר לשנה אחת. הוא לימד את השומרים כללים בסיסיים בהתנהלות מול סביבה ערבית, גם עוינת וגם ידידותית. הוא הפליא להשתמש ברומח ובחרב, והורה לשומרים להשתמש כמה שפחות בנשק חם ונזהר מלפצוע פצעי מוות, מחשש מנקמת דם. הוא לימד אותם לעולם לא לשבת בקרבת המדורה שהבעירו, כי אם תבוא מתקפה – היא תתמקד באזור האש. מצד שני, הוא יצר קשרי רעות עם השייחים של האזור, קשרים שהחזיקו מעמד גם לאחר זמנו.
בתום שנה נפרד מן המתיישבים ויצא בדרכו צפונה, ואיש לא שמע על אודותיו מאז.
השומרים > סנדר חדד

אלכסנדר קרינקר, שנודע בשם סנדר חדד (1899-1859) נולד בעיירה ליד ביאליסטוק, רוסיה הצארית. השם חדד דבק בו בשל מקצועו - נפח (חדד בערבית).
בנעוריו נדד בטורקיה ובקפריסין, והתפרנס כשומר. כך רכש את ניסיונו.
לפתח תקווה הגיע כפועל, אחר כך פתח גם שם נפחייה. בתחילה נשכר לשמירה רק בימי האביב, כשהשדות המוריקים משכו את הבדואים על עדריהם, בהמשך – הייתה השמירה תעסוקתו העיקרית. כמו השומרים שקדמו לו, גם סנדר העדיף להשתמש במכות יבשות על פני נשק חם, ושמו התפרסם בקרב הערבים בסביבה כגיבור. כלי הנשק העדיפים עליו היו ידי הברזל שלו ושוט ארוך, שבו היה מצליף על "אנשי הנבוטים".
תקופת השומרות שלו הסתיימה שבת אחת, כאשר התברר לו תוך תפילה בבית הכנסת שחבורת בדואים פשטה על השדות. הוא דהר אל מקום הפשיטה, לקח את ראש השודדים בשבי, ואז התנפלה עליו שאר חבורת השודדים ופצעה אותו פצעים שהשאירו אותו נכה. כאשר החלים מן הפציעה, החל לעבוד כעגלון. בדרכו למושבות הדרום, ליד מסמיה, התהפכה עליו העגלה שבה נהג וסנדר חדד נהרג.
השומרים > מנדל (מנחם) קופלמן

מנדל קופלמן (1866–1935) נולד בעיר סלונים, ברוסיה הלבנה. בגיל תשע נשלח לירושלים כדי ללמוד, כיוון שנחשב עילוי, אבל מאס בלימודים והצטרף לאביו, אברהם קופלמן, כשזה רכש אדמות בפתח תקווה עם ייסודה, ב-1879.
הוא הצטרף לשומרים ב-1883, כאשר חזרו מייסדי פתח תקווה לעבד את האדמות לאחר שלוש שנות נטישה. כמו השומרים שקדמו לו, גם קופלמן היה דובר ערבית רהוטה ועשה לו שם של גיבור בקרב הערבים והבדואים בסביבות המושבה.
בביקורו הראשון של הברון רוטשילד בארץ התלווה אליו קופלמן, כשומר, בדרכו מפתח תקווה לזכרון יעקב. שנים אחדות אחר כך נפצע קופלמן במאבק עם שודדים ערבים ונזקק לטיפול רפואי בפריז. שם היה אורחו של הברון, שסיפר למקורביו את סיפורי גבורתו.
לאחר כשלושים שנה, עזב קופלמן את פתח תקווה, עבר ליפו וניצל את קשריו עם בעלי קרקעות ערבים לרכישת הקרקעות של רמת גן, בני ברק, בת ים ועוד.
השומרים > אברהם שפירא

אברהם שפירא (1965-1870) נולד בדרום אוקראינה, והגיע עם הוריו למושבה כשהיה בן 10. מאז התגורר במושבה עד יומו האחרון.
בן 12 החל להשתתף בתגרות עם הערבים בשדות המושבה, ושמונה שנים אחר כך כבר החליף את מנדל קופלמן והיה לראש השומרים.
בניגוד לקודמיו בתפקיד, לא הסתפק אברהם שפירא בהגנה סבילה, אלא ארב לשודדים בדרכים אל המושבה. לא פעם רכב בעקבות שודדים ורוצחים גם עד עבר הירדן וסוריה. כמו קודמיו, טיפח שפירא יחסים טובים עם הערבים והבדואים השכנים, שראו בו איש ישר ונבון והזמינו אותו לא פעם ליישב סכסוכים פנימיים בינם ובין עצמם.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הקים שפירא ארגון שמירה ראשון בארץ ישראל, שהעסיק שומרים עבריים בצד שומרים ערבים. שירותיו נדרשו בכל המושבות, מבאר טוביה בדרום ועד חדרה בצפון. כאשר החלה העלייה השנייה, ועוד יותר עם הקמת ארגון "השומר", שדגל באידאולוגיה של העסקת יהודים בלבד, עלו גם בפתח תקווה קולות, בעיקר מצד הנוער, שהתנגדו לשמירה ערבית. אברהם שפירא סירב לפטר את השומרים הערבים, גם בטענה שכך הוא שומר על מקורות פנימיים בקרב האוכלוסייה הערבית.
הביטחון ביישוב היהודי כולו התערער סביב מלחמת העולם הראשונה, ארגון השומרים חדל לפעול, ולקראת סוף המלחמה נעצר שפירא עצמו ונלקח לדמשק, בחשד לריגול לטובת הבריטים. הוא היה אחד מיחידים שזוכו במשפט, ייתכן שלעובדה שגם עם הטורקים, שליטי הארץ, יצר קשרים חמים, היה חלק בכך.
לאחר המלחמה שב אברהם שפירא לתפקידו כראש השומרים של המושבה, וגם את ארגון השומרים המשיך לנהל, עד ייסודו של ארגון "ההגנה".
אברהם שפירא שכונה "זקן השומרים" של ארץ ישראל, הלך לעולמו בביתו, מעט אחרי יום הולדתו ה-95.
לקריאה נוספת

משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב כרך שני, הפרק "שומרי פתח תקווה", הוצאת דביר תל אביב, 1939
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל - כרך א':
זרח ברנט, התנפלות על פתח תקווה, 1886 - פרק ל"ג
זקני פתח תקווה מפי משה סמילנסקי, "סקנדר חדד" מראשוני השומרים של פתח תקווה, 1886 - פרק ל"ד
יהודה אידלשטיין, אברהם שפירא ראש השומרים בפתח תקווה. 1884 ואילך - פרק ל"ה : "במעלליו יתנכר נער", רצח במושבה, בעקבות סוסים גנובים
יהודה ראב, התלם הראשון, מוסד ביאליק, הספרייה הציונית, ההסתדרות הציונית, תשמ"ח.
הערות שוליים

↑  מרכז פסג"ה פתח תקוה – ראשית השמירה (1878-1918), באתר pisga-pt.org.il
1 2  משה סמילנסקי, פרקים בתולדות הישוב, כרך ב', דביר, 1959, עמ' 94
1 2  יהודה ראב, התלם הראשון, הספריה הציונית, תשמ"ח, עמ' 65
↑  קיצור תולדות פתח־תקווה / אהוד בן עזר - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  זכרונות ר' זרח ברנט / זרח ברנט - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  משה סמילנסקי, פרקים בתולדות הישוב, כרך ב', דביר, 1959, עמ' 94
↑  StackPath, petah-tikva.rishonim.org.il
↑  יהודה ראב, התלם הראשון, הספרייה הציונית, תשמ"ח, עמ' 71-67
↑  1239 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  StackPath, petah-tikva.rishonim.org.il
אברהם שפירא וידידים ערבים באירוע שנערך בפתח תקווה במלאת לו 75 שנה, 1945
חת"ת

כריכתו החיצונית של ספר חת"ת
חִת"ת הוא שמו של סדר לימוד יומי בחסידות חב"ד. סדר הלימוד כולל חומש, תהילים ותניא. ספר חת"ת הוא ספר המאגד את שלושת הספרים הנלמדים בסדר לימוד זה ונוסף בתוכו גם סידור תהלת ה', וספר היום יום.
תקנת לימוד החת"ת

הלימוד היומי בחומש נוסד על ידי האדמו"ר הראשון של חב"ד, והלימוד היומי בתניא וקריאת תהילים יומית נוסד על ידי האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון שאיחד את שלושת התקנות. פירוש השם חת"ת הוא ראשי תיבות של חומש תהלים תניא.
כמו כן מבוסס שם החיבור על הפסוק: ”וַיִּסָּעוּ וַיְהִי חִתַּת  אֱלֹהִים עַל הֶעָרִים אֲשֶׁר סְבִיבֹתֵיהֶם וְלֹא רָדְפוּ אַחֲרֵי בְּנֵי יַעֲקֹב” (בראשית, ל"ה, ה')
חלוקת הלימוד היא:
חומש - לימוד  חמישה חומשי תורה עם פירוש רש"י לפי פרשת השבוע, מחולק לכל יום על פי חלוקת העולים לתורה (ביום ראשון קוראים את החלק השייך לעולה הראשון לתורה וכן הלאה).
תהילים - לפי חלוקת ספר התהילים לימי החודש.
תניא - לפי חלוקה שנתית (מפורטת בסוף ספר התניא).
האדמו"ר הריי"צ קרא לקיים את התקנות ללימוד השיעורים היומי, תוך שהוא מדגיש במיוחד את התקנה לאמירת תהילים - שתהיה בכל בתי הכנסיות, בכל נוסחאות התפילה.
ספר החת"ת

ספר החת"ת (ראשי תיבות: חומש, תהלים, תניא) הוא ספר המקובל בעיקר בקרב חסידי חב"ד, ובו כרוכים יחדיו חמשה חומשי תורה, ספר תהילים וספר התניא. בהוצאות מאוחרות צורף לספר סידור תפילה "תהלת ה'" ולוח שנה "היום יום".
את הדפסת הספר המאגד, יזם הרב זאב דב סלונים בשנת תשמ"א, כאשר הדפיס את שלושת הספרים: חמישה חומשי תורה, תהילים ותניא (מהדורת צילום מדפוס וילנא תר"ס) בכרך אחד. במהדורות מאוחרות יותר שנדפסו על ידי הוצאת קה"ת התווסף גם סידור תפילה (נוסח תהילת ה'), וספר היום יום. מהדורות רבות עם שינויים קטנים נדפסו מאז תשמ"א, בארץ ובעולם.
רבים מחסידי חב"ד נוהגים להניח את החת"ת ברכב לסגולה.
ראו גם

הרמב"ם היומי
הערות שוליים

↑  ספר היום יום, הוצאת ספרים קה"ת, תאריך י"ט טבת
↑  ספר היום יום, ר"ח שבט
| חסידות חב"ד |
| --- | --- | --- |
| שושלת ליובאוויטש | הראשון: שניאור זלמן מלאדי ("אדמו"ר הזקן", "בעל התניא") • השני: דובער שניאורי ("האדמו"ר האמצעי") • השלישי: מנחם מנדל שניאורסון ("הצמח צדק") • הרביעי: שמואל שניאורסון ("מהר"ש") • החמישי: שלום דובער שניאורסון ("הרש"ב") • השישי: יוסף יצחק שניאורסון ("הריי"צ") • השביעי: מנחם מנדל שניאורסון ("הרבי מלובביץ'") |  |
| ענפים נוספים בחסידות | אהרן מסטרשלה | קאפוסט: יהודה לייב שניאורסון • שלמה זלמן שניאורסון • שלום דובער שניאורסון מרציצה • שמריה נח שניאורסון מבאברויסק | לאדי: חיים שניאור זלמן שניאורסון • יצחק דובער שניאורסון • לוי יצחק מסיראטשין | ניעז'ין: ישראל נח שניאורסון | עץ שושלת חב"ד |  |
| כתבים | אדמו"ר הזקן: ספר התניא • שולחן ערוך הרב • סידור אדמו"ר הזקן • תורה אור ולקוטי תורה • מאמרי אדמו"ר הזקן | האמצעי: קונטרס ההתפעלות | הצמח צדק: צמח צדק • אור התורה • דרך מצותיך | הרש"ב: המשך יו"ט של ר"ה תרס"ו • בשעה שהקדימו תרע"ב | הריי"צ: אגרות קודש הריי"צ | ספרי הרבי מלובביץ': היום יום • לקוטי שיחות • אגרות קודש הרמ"מ • תורת מנחם • רשימות | אחרים: ספר הערכים • קטגוריה:כתבי עת חב"דיים |  |
| אתרים | מרכז חב"ד – 770 • אוהל חב"ד לובביץ' • כפר חב"ד • קטגוריה:בתי כנסת חב"דיים • קטגוריה:ריכוזים חב"דיים | לובביץ' |  |
| מושגים | ניגוני חב"ד: ארבע בבות • צמאה לך נפשי • ופרצת • ניגוני הרבי מלובביץ' • תבנית:ניגוני חב"ד • קטגוריה:ניגוני חב"ד | פעילות: בית חב"ד • שלוחי חב"ד • מבצעי הרבי מחב"ד | התוועדויות: התוועדות • מאמר חסידות • משפיע | מועדים: חג הגאולה • | תקנות: סעודת משיח • מקווה "בור על גבי בור" • תקנת לימוד החת"ת • תקנת לימוד הרמב"ם | שונות: פולמוס המשיחיות |  |
| ארגונים מרכזיים | אגודת חב"ד העולמית • ספריית חב"ד • בית דין רבני חב"ד • הוצאת ספרים קה"ת • רשת ישיבות תומכי תמימים • כולל חב"ד • מרכז לענייני חינוך • נשי חב"ד • צעירי אגודת חב"ד בישראל •  רשת חינוך חב"ד • צבאות ה'   קטגוריה:ארגוני חב"ד • רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש (ישיבות תומכי תמימים) |  |
| שונות | קטגוריה:חסידי חב"ד • קטגוריה:רבניות חב"ד |  |
קטגוריה:חסידות חב"ד
טייסת קרב 90

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   חיל האוויר של ארצות הברית
 בסיס האם:  אלסקה בסיס אלמנדורף-ריצ'רדסון, אלסקה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה  מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם  מלחמה הקרה  מלחמת המפרץ
 פיקוד
 יחידת אם:  כנף 3, חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית
טייסת הקרב 90 (באנגלית: 90th Fighter Squadron) היא אחת משלוש הטייסות של כנף 3 הנמצא תחת חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. הטייסת מוצבת בבסיס אלמנדורף-ריצ'רדסון באלסקה, והיא מצוידת במטוסי הקרב F-22 Raptor. היא משמשת כקו ההגנה הראשון של ארצות הברית באזור הארקטי, ומבצעת מגוון משימות, כולל הגנה אווירית, תקיפה והשתתפות במבצעים משותפים עם כוחות אוויריים אחרים בכל רחבי העולם.
היסטוריה

טייסת קרב 90 היא אחת היחידות הוותיקות והמכובדות בחיל האוויר האמריקני. הטייסת הוקמה בשנת 1917 והשתתפה במלחמת העולם הראשונה. לאורך השנים, היא עברה שינויים רבים בתפקידה ובציודה, ושירתה במגוון תפקידים, כולל תקיפה, הפצצה והגנה אווירית. במהלך מלחמת העולם השנייה, הטייסת פעלה באזור האוקיינוס השקט, והשתתפה במבצעים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.ב-1949 נסגרה הטייסת.ב-1951 הוקמה מחדש ומאז הטייסת המשיכה לשחק תפקיד מרכזי במלחמות מודרניות, כולל מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ. ב-2006 קלטה הטייסת את מטוסי הדור החמישי החמקניים F-22 ראפטור.
באוגוסט 2022, כמענה למלחמת אוקראינה-רוסיה נפרסו מטוסי-F-22 של הטייסת פולין כחלק ממשימת הגנת המרחב האווירי של מדינות נאט"ו במרחב הים הבלטי.
באוגוסט 2024 מטוסי F-22 ראפטור של הטייסת הגיעו לתחום האחריות של פיקוד המרכז של ארצות הברית וזאת במסגרת מפגן כוח שנועד להרתיע את איראן והמיליציות שלה מלתקוף את ישראל בעקבות התנקשות בראש הלשכה המדינית של חמאס אסמאעיל הנייה.
הערות שוליים

↑  U.S. F-22s forward deploy to 32nd Tactical Air Base, Łask, Poland, U.S. Air Forces in Europe - Air Forces Africa, ‏2022-08-04 (באנגלית)
↑  U.S. Central Command, U.S. Air Force F-22 Raptors arrived in the U.S. Central Command area of responsibility Aug. 8 as part of U.S. force posture changes in the region to mitigate the possibility of regional escalation by Iran or its proxies., X (Twitter), ‏8 August 2024
טל-מאי

טל־מאי היא הוצאה לאור ישראלית, המתמקדת בספרות ילדים ונוער.
ההוצאה הוקמה בשנת 2004 על ידי הסופרת והמתרגמת מאירה פירון, שעד היום משמשת כמנכ"לית ההוצאה.
לפי הגדרתה העצמית של ההוצאה, היא חותרת לעיסוק ב"ספרות עכשווית וספרות קלאסית, בדגש על ספרות שמעודדת את אהבת הקריאה והאמנות, ומגרה את המחשבה".
ההוצאה מיצבה את עצמה כהוצאת בוטיק, המפרסמת ספרי איכות, ורבים מספריה נבחרו ל"מצעד הספרים" של משרד החינוך.
משנת 2013 יותם שווימר הוא העורך הראשי של ההוצאה.
ההוצאה עבדה בשותפות עם ידיעות ספרים למעלה מעשור, ובשנת 2023 חזרה לפעילות עצמאית.
הערות שוליים

↑  חנות הוצאת ספרים טל-מאי, באתר tal-may
↑  מכונת הכתיבה, הוצאת טל-מאי, באתר מכונת הכתיבה, ‏5 במאי 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המלחמה הקרליסטית השלישית

המלחמה הקרליסטית השלישית (בספרדית: Tercera Guerra Carlista;‏ 1872–1876) הייתה המלחמה הקרליסטית האחרונה בספרד. לפעמים היא מכונה "המלחמה הקרליסטית השנייה", שכן המלחמה "השנייה" המוקדמת יותר (1847–1849) הייתה קטנה יותר בקנה מידה וטריוויאלית יחסית בהשלכה פוליטית.
לקראת המלחמה, המלכה איזבלה השנייה ויתרה על כס המלוכה בשנת 1868, אמדאו הראשון, בנו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, הוכרז כמלך ספרד ב-1870. בתגובה, הטוען לכתר הקרליסטי, קרלוס השביעי, ניסה להרוויח את תמיכתם של אזורים ספרדיים שונים על ידי הבטחה להנהיג מחדש מנהגים וחוקים ספציפיים לאזור. הקרליסטים הכריזו על חידושם של פיורוס (צ'רטרים) קטלאניים, ולנסיים ואראגוניים אשר בוטלו בתחילת המאה ה-18 על ידי המלך פליפה החמישי בצווים החד-צדדיים שלו נואבה פלנטה.
הקריאה למרד של הקרליסטים הדהדה בקטלוניה ובמיוחד באזור הבסקים (גיפוזקואה, אלבה, ביסקאיה ונווארה), שם הצליחו הקרליסטים לכונן מדינה זמנית. במהלך המלחמה, כוחות קרליסטים כבשו כמה עיירות ספרדיות בפנים הארץ, החשובות שבהן היו לה סאו ד'אורגל ואסטלה בנווארה. הם גם הטילו מצור על הערים בילבאו וסן סבסטיאן, אך לא הצליחו לכבוש אותן.
המלחמה הקרליסטית השלישית ראתה סדרה של שינויי משטר בספרד, שהחלה בהכרזה על הרפובליקה הספרדית הראשונה לאחר התפטרותו של אמדאו הראשון בפברואר 1873. יותר משנה לאחר מכן, בדצמבר 1874, הפיכה צבאית העלתה לשלטון מונרך בורבוני חדש, אלפונסו השנים עשר, מה שסימן את תחילתו של הרסטורציה הבורבונית בספרד.
לאחר ארבע שנות מלחמה, ב-28 בפברואר 1876, הובס קרלוס השביעי, ויצא לגלות בצרפת. באותו יום, אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד נכנס לפמפלונה. לאחר תום המלחמה בוטלו האמנות הבאסקיות (fueros/foruak), והעבירו את מנהגי הגבול מנהר האברו לחוף הספרדי. בשטחים שהחזיקו את הצ'ארטר בוטלו סעיפי שלטון הבית, שנותרו מהחלטת המלחמה הקרליסטית הראשונה, וגיוס צעירים לצבא הספרדי הפך לחובה.
המלחמה גרמה בין 7,000 ל-50,000 נפגעים.
מבוא

המלחמה הקרליסטית השלישית החלה ב-1871, לאחר הדחתה של איזבלה השנייה במהפכה המהוללת ב-1868 והכתרתו של אמדאו הראשון מבית סבויה למלך ספרד ב-1870. הבחירה באמדאו הראשון כמלך במקום הטוען לכתר הקרליסטי, קרלוס השביעי, נחשבה לעלבון גדול לקרליסטים שהייתה להם תמיכה חזקה בצפון ספרד, במיוחד בקטלוניה, נווארה ובמחוזות הבסקים.
לאחר כמה חילוקי דעות פנימיים בשנים 1870–1871, שהסתיימו בהדחתו של רמון קבררה כראש המפלגה הקרליסטית, החלו הקרליסטים בהתקוממות כללית נגד ממשלתו של אמדאו הראשון ותומכיה הליברלים. המלחמה הקרליסטית השלישית הייתה הפעולה האחרונה של מאבק ארוך בין פרוגרסיבים (צנטרליסטים) ספרדים למסורתיים שהחל לאחר מלחמת חצי האי הספרדי (1808–1814) ופרסום החוקה של קדיס ב-1812, אשר סיים את "המשטר הישן בספרד. גם חוסר האמון והיריבות בין בני משפחת המלוכה הגדילו את הסכסוך. שלוש המלחמות הקרליסטיות החלו מסיבות שונות: פרסום הסנקציה הפרגמטית של פרננדו השביעי גרמה למלחמה הקרליסטית הראשונה, חוסר היכולת למצוא פשרה הובילה למלחמה הקרליסטית השנייה, והכרזה על מלך זר כמלך ספרדי עוררה את המלחמה הקרליסטית השלישית.
כמה מחברים בני התקופה תיארו את המלחמה הקרליסטית השלישית כקטלנית, במיוחד עבור אזרחים בשולי הסכסוך.
הפעמון מצלצל למוות ברחבי העיירה ההרואית איגואלדה... פרטים נוראיים... מוות של אנשים מכידונים, בתים שרופים, מפעלים שהותקפו עם שחר, מעשי שוד, אנסים, עלבונות...
על המתקפה הקרליסטית על העיירה איגואלדה (ברצלונה) על כניסתם של הקרליסטים ל-Vendrel מסופרות אלפי זוועות, שנעשו על ידי חסידי האבסולוטיזם... אם אחינו נפלו על קצה הפגיון הקרליסטי, מדוע אנחנו הליברלים צריכים להתחשב איתם?... זה הכרחי להילחם במלחמה ביד חזקה ולהפעיל כל מיני משאבים כדי להשמיד את השודדים ששורפים, גונבים והורגים בשם דת ושלום.