stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל המשוררת
שירתה > מקומה של שירתה בתרבות העברית > ביצועים

שיריה המולחנים בוצעו בידי יוצרים רבים. עם המבצעים והשירים שביצעו נמנים בין השאר:
אסתר עופרים - ואולי לא היו הדברים... (לחן: יהודה שרת)
אריק איינשטיין - לא פעם, בקיץ (לחן: שולמית ליפשיץ)
חוה אלברשטיין ודני גרנות הקליטו אלבום שלם משיריה. במיוחד התפרסם מתוכם רק על עצמי (לחן: אלברט פיאמנטה)
ירדנה ארזי - יש ונדמה (שיר)
הצמד שוקי ודורית (שוקי שוקי ודורית פרקש) התפרסם בשנת 1979 עם ביצועו לשירה של רחל גן נעול, ללחנו של שוקי שוקי. באלבומם הראשון שיצא בשנת 1980 ונשא את שם השיר, הופיעו ביצועיהם של הצמד לשיריה של רחל זמר וחיץ, גם הם ללחניו של שוקי שוקי, וגרסה חדשה לשיר "גן נעול" שהייתה אקוסטית ומלווה בגיטרה וחליל בלבד (בניגוד לגרסה הקודמת, שהייתה מלווה בגיטרה, תופים וכלי מיתר). הצמד הקליט את השיר פעם נוספת בשנת 1990 לאלבומו השני "תותים" בגרסה אקוסטית בליווי גיטרה וכלי מיתר ובתוספת אפקטים קלים ברקע
עפרה חזה - בלילה
נורית גלרון - היה נא טוב אלי
הדודאים, הפרברים ויורגוס דאלארס - שי (לחן: לוי שער)
נחמה הנדל - אל ארצי (לחן: יהודה שרת)
חנן יובל - פגישה, חצי פגישה (לחן: חנן יובל)
יוסף מוסטקי - זמר נוגה (לחן: יוסף מוסטקי). גם החלונות הגבוהים ביצעו גרסה לשיר זה, ואת הגרסה שביצעו החלונות הגבוהים לשיר זה הלחין שמוליק קראוס
האחים והאחיות - חופי ירדן (לחן: גידי קורן)
אחינועם ניני - אני
אחינועם ניני - עקרה ("אורי")
בעז שרעבי - הוי ארצי הורתי
אביתר בנאי - כה ציפיתי ליום והגיע
ענת עצמון - אל נא תשירי
שירים שכתבו אחרים - הנה אקח
זלטה רזדולינה - האתה הוא הקץ, שפתיים נצמדות, אושר שלו
מאי אסיסקוביץ - האחרת הזאת (לחן: גל שריג)
עם המבצעים הבולטים של שירת רחל נמנית חוה אלברשטיין, אשר הוציאה בשנת 1968 את אוסף ביצועיה לשירי רחל. במסגרת האוסף נכללו השירים "רק על עצמי" (לחן: אלברט פיאמנטה), "הנה אקח" (דרורה חבקין), "בלא ניב" (חבקין), "אשתו" (דני גרנות), "בגני נטעתיך" (מוני אמריליו), "יונתן" (אמריליו), "הן יצאנו בסך" (דני ליטני), "עקרה" (חבקין), "ולו" (מישה סגל), "אני" (ליטני), "זמר נוגה" (יוסף מוסטקי), "אשתו" (גרסה שונה, של אלברט פיאמנטה), "כוחי הולך ודל" (אלכס כגן), "ליד החלון" (חבקין), "בלילה בא המבשר" (ליטני), "אל ארצי" (יהודה שרת), "כנרת (שם הרי גולן)" (נעמי שמר), "מתי" (חבקין), "ספר שירי" (גרנות) ו"שי" (אמריליו). ב-2003 יצא האוסף במהדורה מחודשת, בעיבודיה של אלברשטיין לכל השירים, תחת הכותרת "השנים הראשונות 2: שירי רחל".
שירתה > תרגומי שירתה

שיריה של רחל תורגמו לשפות אחדות בידי מתרגמים שונים. זלמן שזר תרגם בשנת 1927 צרור משיריה ליידיש. המשורר אברהם ליסין תרגם גם הוא משיריה ליידיש. כן תרגמו ליידיש משיריה אהרן צייטלין, בר פומרנץ, דב סדן ומשה בסוק.
שירים נוספים של רחל תורגמו לאנגלית, גרמנית, צ'כית, פולנית, אספרנטו ואיטלקית. רובם הוצאו לאור על ידי תנועות הנוער הציוניות לפני מלחמת העולם השנייה. כמו כן תורגמו במועדים שונים מקבצים משיריה ללשון הסרבו-קרואטית, להונגרית ולסלובקית. במהדורת מילשטיין ניתן למצוא את תרגומי שיריה להונגרית ולסלובקית בלוויית דברי הסבר נוספים. בפרויקט בן-יהודה ניתן לקרוא את תרגום שיריה לאיטלקית. בשנת 2002 תרגם הזמר הבסקי בניטו לרצ'ונדי את שירהּ של רחל "שי" לשפה הבסקית, בה הוא נקרא Ni, Sahatsa bezala. לרצ'ונדי אף ביצע את השיר בשפה הבסקית וכלל אותו באלבומו.
הנצחה והוקרה

"גן רחל" ניטע בשנת 1933 מול בית הקברות כנרת. בגן נטעו חוטרי התמר שהביא בנציון ישראלי לארץ ישראל.
במספר ערים בארץ נקראו רחובות על שמה.
רבים משיריה שזכו ללחן, כמו "גן נעול" "ואולי" "זמר נוגה" (התשמע קולי) ו"עקרה" (אורי), נחשבים לנכסי צאן ברזל של התרבות העברית ולחלק בלתי-נפרד מן הקלאסיקה של הזמר העברי; הם מושמעים עד היום בתחנות הרדיו ונפוצים למדי בערבי שירה בציבור (ראו גם לעיל: ביצועים).
קברה בבית הקברות כנרת, הפך לאתר עלייה לרגל של מטיילים ותלמידים.
ב-19 בפברואר 1991, הנפיק דואר ישראל (במסגרת סדרה אודות נשים מפורסמות) בול בערך של 1.30 ש"ח, ובו שלושה דיוקנאות שונים של רחל המשוררת. האמנית רות (בקמן) מלכא עיצבה את הבולים. על השובל של הבול שהוקדש לרחל המשוררת הופיע כיתוב של שורה אחת משיר שכתבה, לאמור: "הוי, כנרת שלי, ההיית, או חלמתי חלום?"
ב-20 בספטמבר 2006, הוכרז מיזם להקמת בית לרחל המשוררת, בחסות אגודת הסופרים העבריים והמועצה לשימור אתרים.
ב-10 באפריל 2011, נבחר דימוי דיוקנה של רחל יחד עם דיוקנותיהם של לאה גולדברג, נתן אלתרמן ושאול טשרניחובסקי להופיע בשטרות החדשים של מדינת ישראל. רחל נבחרה להופיע על שטר 20 השקלים החדשים.
בשנת 2015, יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "העלמה בלובשטיין", כחלק מסדרת העברים. הסרט הופק על ידי יאיר קדר, בבימויה של סיון ארבל, ובהשתתפות נורית גרץ, דנה אולמרט, יהודית רביץ, חיים באר, מיכאל גלוזמן ואחרים. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בבית גבריאל, למרגלות הכנרת, בפסטיבל דוקאביב, גליל, 2015.
בשנת 2016 נקרא בית ספר יסודי על שמה בכפר סבא.
ב-2021, במלאת 90 שנים למותה, פורסם הפרויקט המוזיקלי-ספרותי "סיפורי בדים", המציג 13 ביצועים נשיים חדשים לשיריה, בהלחנת מורי ארקין ובהפקה ועיבוד של עידן טולדנו. הזמרות המשתתפות: איה כורם, אנה שפיץ, יעל דקלבאום, יעל נחשון, מיקה שדה, מרים טוקאן, וקרן טננבאום, ולצידן חברי אנסמבל גלעד אפרת.
ראו גם

שולמית קלוגאי
לקריאה נוספת > ספרי מחקר, עיון ולימוד

אברהם אפשטיין, "שירת רחל", בספרו: מקרוב ומרחוק: פרקי מסה ובקורת, ניו יורק: אוהל, תש"ד-1943, עמ' 153–158
שרה בן-ראובן, הדיאלוג בין שזר ורחל המשוררת, פסיפס, 64, סתיו תשס"ז-2006, עמ' 48–54
עמוס בר, המשוררת מכנרת – סיפורה של רחל, תל אביב, 1993
ראובן גולדברג, נופה של רחל: עשרים וחמש שנה למותה, על המשמר, דף לספרות ואמנות, ט' באייר תשט"ז, 20 באפריל 1956, עמ' 1
מיכאל גלוזמן, "שירת נשים במודרניזם: לקראת היסטוריוגרפיה פמיניסטית", בתוך אדרת לבנימין, כרך ב', (עורכת: זיוה בן-פורת), מכון פורטר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001, עמ' 118–150
בנימין חכלילי, לך ועליך (אהבת רחל ומיכאל), אסופת מכתבים בין רחל ומיכאל ברנשטיין, תל אביב 1987
יהודית כפרי, כמה הרהורים על שירי רחל, עיתון 77, 304, תשרי תשס"ו, אוקטובר 2005, עמ' 21–23
אורי מילשטיין, רחל, (שירים, מכתבים, רשימות, קורות חייה), זמורה, ביתן - מוציאים לאור, 1985, נדפס בישראל תשנ"ד, / 1994.
אורי מילשטיין, שירי רחל סוד קסמם (ביוגרפיה וכן כל השירים לרבות טיוטות ושירים היתוליים), מהדורה שישית מורחבת, תל אביב: שרידות, 1997
בן-עמי פיינגולד, ללמוד רחל, הוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב, 1996
מוקי צור, כחכות רחל: קווים ביוגרפיים, רחל השירים, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
ראובן קריץ, על שירת רחל, הוצאת פורה, המוסד החינוכי של השומר הצעיר נעמן, 1987
ראובן קריץ, שירי רחל, שירת רחל, רחל, הוצאת ספרי פורה, 2003
בלהה רובינשטיין, רחל – איפוק הרגש ו"פשטות הביטוי, בספרה: שירים ומה שביניהם: על משוררים ושירים בתוכנית הלימודים החדשה לבית הספר העל-יסודי, תל אביב: עם עובד, תשס"ג-2003, חלק ב, עמ' 93–111 – כולל פרק ביוגרפי; המשוררת על עצמה ועל שירתה; כמיהה לאהבה בצל תודעת הקץ
יוסף שה-לבן, רחל - הערות והנחיות ללימוד וקריאה, הוצאת אור עם, 1986
אילת נגב, רחל: הכנרתית, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה
זיוה שמיר, רקפת: ענווה וגאווה בשירת רחל, בני ברק: הוצאת ספרא בשיתוף הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
Kritz, Reuven. Rhetorical patterns in Rahel's poetry. Modern Hebrew Literature, no. 1 (Spring 1975), pp. 23-26
לקריאה נוספת > בספרות העברית

גבריאלה אביגור-רותם, אדום עתיק (עורך: יגאל שוורץ), תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2007
שולמית לפיד, חוות העלמות, ירושלים: כתר הוצאה לאור, 2006
נורית גרץ, ים ביני לבינך, רומן היסטורי, הוצאת כנרת, 2015.
נאוה מקמל עתיר, יד אחות, רומן היסטורי, ידיעות ספרים, 2018.
לקריאה נוספת > ספרי ילדים ונוער

אבירמה גולן, רחל (הישראליות), יפו: הוצאת צלטנר, 2019.
ביאורים

↑  כך על פי הלוח הגרגוריאני; על פי הלוח היוליאני: 20 בספטמבר
↑  "גן נעול", "הד" ו"ברית ההד"
↑  למשל "בתו" אשר לא פורסם בחייה של רחל
↑  לדוגמה "אשה" או "בתו"
↑  בני מר, "עוף-מים חולני שהוטל ליבשה: כיצד הצטלבו שוב ושוב דרכיהם של רחל המשוררת ויוחנן רטנר, שלו כתבה את שלושת השירים ברוסית, אשר התגלו פתאום והמתפרסמים פה לראשונה", הארץ תרבות וספרות, כ"ט באלול תשס"ו, 22 בספטמבר 2006
מגן אשכים

מגן הפלסטיק המוכנס לתוך מגן האשכים
מגן אשכים (גם: מגן ביצים, ג'וקסטראפ) הוא בגד תחתון המשמש כתומך באיבר המין הזכרי במהלך פעילות ספורטיבית או גופנית נמרצת אחרת. הוא מורכב מחגורה (בדרך כלל גמישה) עם כיס תומך עבור האיברים המוצנעים ושתי רצועות גומי המחוברות לבסיס הכיס ומשני צדדיו אל חגורת מותן. חלק מהדגמים מכילים גם מגן מפלסטיק שמטרתו להגן על הפין או האשכים מפציעה ותקיפת מפשעה.
היסטוריה

מגן האשכים הומצא בשנת 1874 על ידי ס. פ. בנט שעבד בחברת שארפ & סמית' - חברה לציוד ספורט בשיקגו, כדי לספק נוחות ותמיכה עבור רוכבי אופניים לרכיבה ברחובותיה המרוצפים של בוסטון. בשנת 1897 בנט הקימה את החברה לאופניים בשם "Bike" שהוציאה פטנט והחלה בייצור המוני של מגני אשכים.
שימושים נוספים

ג'וקסטראפ נפוץ בקרב הומוסקסואלים, בעיקר כאביזר שמעשיר את חוויית יחסי המין.
מוחסין הנדריקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1967 קייפטאון, כף התקווה הטובה, דרום אפריקה 
 נרצח:  15 בפברואר 2025 (בגיל 57) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, הכף המזרחי, דרום אפריקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
מוחסין הנדריקס (יוני 1967 – 15 בפברואר 2025) היה אימאם דרום אפריקאי, חוקר אסלאם ופעיל להט"ב. הוא היה מעורב במספר פרויקטי הסברה מוסלמיים-להט"בים שונים. היה תומך נלהב במאמצים לקידום קבלה רחבה יותר של להט"בים באסלאם. הנדריקס יצא מהארון ב-1996 ותואר כאימאם ההומוסקסואל המוצהר הראשון בעולם. הוא נורה למוות בפברואר 2025 בבתלסדורפ, דרום אפריקה.
חיים אישיים

הנדריקס נולד בקייפטאון ביוני 1967 וגדל בבית מוסלמי מסורתי. סבו היה איש דת אסלאמי. הוא למד באוניברסיטה אסלאמית בפקיסטן. הוא הצהיר כי "אבותי הם ממוצא אינדונזי והודי. הם הובאו לקייפטאון כאסירים פוליטיים ועבדים על ידי הקולוניאליסטים ההולנדים".
בשנת 1991 הוא התחתן עם אישה, לזוג נולדו 3 ילדים, ובשנת 1996 הם התגרשו. מאוחר יותר באותה שנה, כשהיה בן 29 יצא הנדריקס מהארון והצהיר על היותו הומוסקסואל. לאחר מכן הוא חי באסם במשך שלושה חודשים, צם כ-80 יום והרהר באמונתו בסלאת אל-איסתיח'ארה (אנ'), תפילה מוסלמית הנעשית על מנת לבקש הנחיה מהאל ולסייע בקבלת החלטות באמצעות הדרכה אלוהית.
בתקופה זו הוא שימש כאימאם, ולימד במסגדים ובמדרסה הוא פוטר בעקבות גילוי נטייתו המינית. למרות שאביו תמך ביציאה מהארון, אמו הייתה בהלם. הוא התפייס עם אימו לאחר שהשניים בילו זמן משותף ביחד עם בן זוגו של הנדריקס. עד מותה של האם השניים שמרו על מערכת יחסים קרובה.
אקטיביזם

בשנת 1996, הנדריקס הקים את Inner Circle, רשת תמיכה המסייעת למוסלמים הומוסקסואליים (אך לא רק להם) בהשלמה עם הנטייה המינית שלהם ולהשפעות שעשויות להיות לכך על האמונה הדתית שלהם. רשת זו הוקמה בתגובה לתופעה במסגרתה להט"בים מוסלמים חשו מודרים ממסגדים במהלך תפילות יום השישי.
הגישה שלו, בניגוד לאסלאם המרכזי, הייתה שאין בקוראן גינוי להומוסקסואליות. הוא פירש את סיפור מהפכת סדום ועמורה כגינוי לאונס, במקום הומוסקסואליות בניגוד לדעות הרווחות באסלאם המשתמשות בסיפור כדי לגנות התנהגות חד מינית. מועצת המשפט המוסלמית גינתה את הנדריקס ב-2007, לאחר מכן הוציאה פתווה נגד הומוסקסואלים.
ב-2011 הקים הנדריקס בדרום אפריקה מסגד השייך לקרן אל-גורבאה. על יוזמה זו הוא אמר: "יש יחסי אהבה-שנאה עם הקהילה המוסלמית. לפעמים הם מרגישים שצריך לזרוק אותי מההר הגבוה ביותר, ולפעמים הם מעריכים שיש אימאם אחד שמוכן לעבוד עם אנשים שהם לא מוכנים לעבוד איתם".
בשנת 2019 הנדריקס נסע לקניה כדי לתמוך בזכויות להט"ב. עד 2022 הוא בנה קורסי הכשרה רב-דתיים עבור הרשת הבין-דתית העולמית.
אקטיביזם > אקטיביזם מקוון וקולנוע

במהלך מגפת הקורונה החל הנדריקס לפרסם סרטוני טיקטוק עם מסרים חיוביים על אהבה. עד 2022 הנדריקס יצר סרטונים על מוסלמים להט"בים בהינדי ובאורדו.
הנדריקס הופיע בסרט התיעודי משנת 2007 בשם A Jihad for Love. בשנת 2022 הנדריקס היה במרכז הסרט התיעודי הגרמני The Radical.
רציחתו ותגובות

הנדריקס נורה למוות ב-15 בפברואר 2025 בבתלסדורפ לאחר שניהל חתונה לסבית בפורט אליזבת הוא היה בן 57. הנדריקס ישב במושב האחורי של מכונית כאשר טנדר טויוטה היילקס חסם את דרכו של הרכב בו היה הנדריקס ולאחר מכן שני חמושים רעולי פנים פתחו באש. בצילומי מצלמות האבטחה נראו התוקפים בורחים מהמקום. נכון ל-16 בפברואר, המניע לרצח נמצא בחקירת משטרה.
האיגוד הבין-לאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס (ILGA) גינה את הרצח וקרא לרשויות לחקור את הרצח כפשע שנאה.
גם הוועד של מועצת עולמא של קייפטאון (CTUB) ומועצת עולמא המאוחדת של דרום אפריקה (UUCSA) גינו את רצח הנדריקס, והביעו את אי הסכמתם לדעותיו תוך הדגשת עמדתם נגד נטילת חיים חסרת היגיון עקב הבדלים באמונות או באורחות חיים. הדירקטוריון הבהיר שלמרות שהם אולי לא ראו עין בעין עם נקודות המבט של הנדריקס, אלימות כתגובה לחילוקי דעות היא בלתי מתקבלת על הדעת.
הווארד לוטניק

הווארד ויליאם לוטניק (באנגלית: Howard William Lutnick; נולד ב-14 ביולי 1961) הוא איש עסקים ונדבן אמריקאי, המכהן כמזכיר ה-41 של מחלקת המסחר של ארצות הברית בממשלו השני של הנשיא דונלד טראמפ, מאז פברואר 2025.
לוטניק הוא לשעבר יושב הראש והמנכ"ל של "Cantor Fitzgerald" ושל "BGC Group". לוטניק ירש את ברנרד ג'רלד קנטור בתפקיד ראש הקונצרן "Cantor Fitzgerald". לאחר שאיבד 658 מעובדי החברה (כולל אחיו) בפיגועי 11 בספטמבר, הוא התפרסם בזכות מאמציו הנדבניים באמצעות "קרן הסיוע קנטור פיצג'רלד".
הוא גייס תרומות עבור מסעי הבחירות של דונלד טראמפ ב-2020 וב-2024, ונודע כתומך נלהב בגישתו של טראמפ ליישם מכסים מאזנים. בנובמבר 2024, לאחר ניצחונו בבחירות, הודיע הנשיא הנבחר טראמפ כי בכוונתו למנות את לוטניק למזכיר המסחר בממשלו השני. בפברואר 2025 הסנאט האמריקאי אישר את מינויו של לוטניק לתפקיד מזכיר המסחר ברוב של 51 מול 45.
ראשית חייו

הווארד לוטניק נולד למשפחה יהודית ב-14 ביולי 1961 בעיירה ג'ריקו (Jericho) שבלונג איילנד במדינת ניו יורק. הוא בנם של סולומון לוטניק, פרופסור להיסטוריה במכללת קווינס, וג'יין לוטניק, ציירת ופסלת. לוטניק היה הילד האמצעי במשפחתו, בין אחותו הבכורה אידי ואחיו הצעיר גארי.
כשהיה תלמיד תיכון נפטרה אמו מלימפומה בשנת 1978. בשנה העוקבת החל ללמוד במכללת האוורפורד (אנ') שבפנסילבניה. במהלך השבוע הראשון ללימודיו נפטר אביו בעקבות רשלנות רפואית; אחות שטיפלה בסרטן הריאה ובסרטן המעי הגס מהן סבל נתנה לו בשוגג תרופות כימותרפיות במינון גבוה פי מאה ממה שהיה זקוק לטיפול.
לוטניק ואחיו, שהפכו יתומים, ננטשו בידי קרוביהם. בגיל 18 נאלץ לוטניק לשכור עורך דין כדי להסדיר את חובותיו של אביו. נשיא מכללת האוורפורד, מוסד להשכלה גבוהה המתהדר במסורת קווייקרית, התקשר אליו שבוע לאחר מות אביו והציע לו מלגת לימודים מלאה. לוטניק השלים את לימודיו בשנת 1983 עם תואר בכלכלה.
קריירה מקצועית

בשנת 1983, בתום לימודיו הגבוהים, הצטרף לוטניק ל"קנטור פיצג'רלד" (Cantor Fitzgerald). בראשית דרכו המקצועית פיתח לוטניק מערכת יחסים חמה עם מייסד החברה, ברנרד קנטור, ששימש כמנטור אישי עבורו. בשנת 1991 מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, וב-1996 הפך ליושב הראש שלה.
לוטניק ייחס חשיבות רבה לטכנולוגיה כבר בשלבים מוקדמים, ובשנת 1999 קיבל את ההחלטה להפוך ציבורית את "eSpeed", חברת הבת למסחר אלקטרוני של קנטור פיצג'רלד. מערכת מסחר אלקטרונית זו לא דרשה מתווכים, והייתה אחת הסיבות המרכזיות לכך שקנטור פיצג'רלד הצליחה לשרוד כלכלית לאחר ש-70% מהברוקרים במשרדה בניו יורק – שהיו כל מי שנכח במשרד באותו בוקר – נספו בפיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2004, לוטניק ומנהל מטה החברה בלונדון, לי מ. אמייטיס, החליטו לפצל את קנטור פיצג'רלד לשני גופים נפרדים. קנטור המשיכה לעסוק במסחר בהיקפים גדולים דרך מסחר באגרות חוב ובמניות, בעוד ש-"BGC Partners", חברה חדשה שנוסדה בעקבות הפיצול, התמקדה במסחר שהניעו ברוקרים שכירים. מהלך זה אפשר לשני הגופים לצמוח באופן עצמאי, אך דרש מקנטור ללוות 400 מיליון דולר אמריקאי ולשקוע בחוב לראשונה בתולדותיה, כדי לממן את צמיחתה הראשונית של BGC. ב-2008 פיקח לוטניק על מיזוג "BGC Partners" ו-"eSpeed", בעסקה בשווי 1.3 מיליארד דולר.
לוטניק הוביל את ההנפקה הציבורית של פלטפורמת הווידאו ראמבל באמצעות חברת רכישה למטרות מיוחדות (SPAC). הוא היה מעורב גם במיזוג SPAC של חברת תצפיות החלל "Satellogic" בינואר 2022, שבו מזכיר האוצר של ארצות הברית לשעבר סטיבן מנושין השקיע 150 מיליון דולר. בשנת 2024 התפטר לוטניק מהדירקטוריון של Satellogic, בעוד קנטור פיצג'רלד הגדילה את אחזקותיה בחברה.
קריירה מקצועית > פיגועי 11 בספטמבר

| --- | --- |
 :  ראו גם – פיגועי 11 בספטמבר
בעת פיגועי 11 בספטמבר, משרדי קנטור פיצג'רלד שכנו בקומות 101–105 במגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי, ממש מעל נקודת הפגיעה של טיסה 11 של אמריקן איירליינס במגדל. אף אחד מהעובדים שנכחו במשרדי קנטור באותו בוקר לא שרד את הפיגועים. בסך הכול, 658 מתוך 960 עובדי החברה נספו באותו יום, כולל אחיו של לוטניק, גארי לוטניק.
לוטניק עצמו היה אמור להימצא במשרד באותו בוקר, אך ב-11 בספטמבר 2001 לקח את בנו, קייל, ליום הראשון שלו בגן הילדים. הוא ניסה להגיע לאזור המגדלים בתקווה למצוא עובדים של קנטור פיצג'רלד ששרדו, אך ללא הועיל. הוא ניצל מקריסת המגדל הדרומי כשהתחבא תחת כלי רכב סמוך.
זמן קצר לאחר הפיגועים, הופיע לוניק מספר פעמים מול הציבור והפך במהירות לאחת הדמויות המזוהות ביותר עם אירועי ה-11 בספטמבר. מאחר שקנטור פיצג'רלד איבדה כשני שלישים מכוח האדם שלה, החברה הייתה במצב פגיע, ורבים שיערו שתיסגר. ארבעה ימים לאחר הפיגועים, ב-15 בספטמבר, הודיע לוטניק כי ישהה את תשלום המשכורות לכמעט 700 עובדים שנהרגו או נעדרו. בריאיון עיתונאי ללארי קינג ב-CNN ב-19 בספטמבר 2001, ציין כי על אף שהשהה את תשלום המשכורות, משפחות עובדי קנטור פיצג'רלד שנהרגו בפיגוע יקבלו 25% מרווחי החברה למשך חמש שנים, וכן ביטוח בריאות למשך עשר שנים. חבילה זו הסתכמה ביותר מ-100 אלף דולר לכל משפחה.
בשנת 2006 תרמה החברה 180 מיליון דולר לקרובי משפחות העובדים שנפגעו בפיגועי 11 בספטמבר.
מזכיר המסחר של ארצות הברית

ב-19 בנובמבר 2024, לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות ארצות הברית באותו החודש, הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית דונלד טראמפ על מינויו של לוטניק למזכיר המסחר של ארצות הברית. ב-29 בינואר 2025 הופיע לוטניק לשימוע בפני ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית. הוועדה קידמה את מינויו ברוב של 16–12 ב-5 בפברואר. ב-18 בפברואר 2025 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של לוטניק ברוב של 51–45.
לוטניק הושבע לתפקידו ב-21 בפברואר 2025 בידי סגן נשיא ארצות הברית ג'יי. די. ואנס.
חיים אישיים

ב-10 בדצמבר 1994 נישא לוטניק לעורכת הדין אליסון למברט. לזוג ארבעה ילדים.
בתולות

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה ישראלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

סמליל הסדרה
 סוגה:  דרמה משטרתית, מתח, פנטזיה
 יוצרים:  שחר מגן, אדם סנדרסון
 כותבים:  שחר מגן
 בימוי:  אדם סנדרסון
 שחקנים:  מגי אזרזר, ששון גבאי, אלון אבוטבול, רועי ניק, רותם אבוהב, מוריס כהן, צחי הלוי, תיקי דיין, עירית שלג, נועם לוגסי, הלנה ירלובה
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  28 
 הפקה
 חברת הפקה:  יולי אוגוסט הפקות
 עורכים:  זוהר סלע, סימון הרמן
 אתר צילומים:  אילת
 אורך פרק:  40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  27 בנובמבר 2014 – 19 במאי 2019
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בתולות היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח של חברת התקשורת HOT, שעלתה לשידור ב-27 בנובמבר 2014 בערוץ HOT3. יוצרי הסדרה הם שחר מגן ואדם סנדרסון, ומככבת בה מגי אזרזר. הסדרה עוקבת אחר שלי רג'ואן, קצינת משטרה קשוחה שגופת אחותה התאומה מתגלה 17 שנים לאחר שכביכול טבעה בים.
הסדרה משודרת גם בצרפת בדיבוב לצרפתית, ובנוסף נמכרה לברזיל ותשודר בפורטוגזית. כמו כן, נמכרה הסדרה להפקה ברוסיה. ב-31 במרץ 2019 עלתה העונה שלישית, והיא נגמרה ב-19 במאי 2019.
עלילה > עונה 1

העלילה סובבת סביב שלי רג'ואן (מגי אזרזר), קצינה במשטרה המשרתת בגבול הדרומי של ישראל עם מצרים ומתגוררת באילת. לשלי יש ילדה בת 6 בשם נועם והיא נשואה לחיים טולדנו (צחי הלוי), קלינאי תקשורת במקצועו. חייה של שלי משתנים מן הקצה אל הקצה כאשר מתגלה גופתה של אחותה התאומה, מאיה, שלכאורה טבעה לפני 17 שנים בסיני. הגופה לא נמצאה בזמנו וכעת מתברר שאחותה לא טבעה כלל. הגופה שנמצאת היא של אישה בת 32, זהה לה לחלוטין – רק עם שיער ארוך יותר והרבה קילוגרמים עודפים. שלי, שנאסר עליה לקחת חלק בחקירה הרשמית, מחליטה לפתוח חקירה משלה בעזרתו של רועי (רועי ניק), גשש חדש שמגיע ליחידה, כדי להבין מה קרה אז ומה לא ראתה. במהלך החקירה חושפים שלי ורועי את הסודות שכל אחד מבקש להסתיר ואת הקשר שלהם למאיה, שמצטיירת כדמות חידתית, מכושפת ומכשפת, שהשאירה על כל אחד טביעת אצבע.
עלילה > עונה 2

שלי מתאוששת מפציעתה, אולם לאחר שנרפאה בעקבות אירועי העונה הקודמת, מתחילים להתגלות סימנים חדשים על נועם, שלא היו כמותן קודם. בעקבות כך מספרת שלי עם עוזי את שערה הארוך של נועם כפי שעוזי סיפר שאביו עשה לאימו. יום למחרת מגיעה שלי עם רועי ונועם לבקר את פיליפוס, שירה בה, אשר שוכב בבית החולים על ערש דווי. במהלך שהותה של שלי עם פיליפוס במיטתו, הוא מצייר על נייר סמל בלתי מזוהה ולאחר מכאן מת בבית החולים. מותו של פיליפוס מעורר מהומה גדולה בבית החולים מצד פליטים זרים שמאשימים את שלי במותו. בינתיים מתחת לאף של כולם, נועם נחטפת. בתחילה חושדת שלי כי מאחורי החטיפה עומדים הפליטים שבאו להתנקם בה. אך בסוף שלי מגלה שלילי בת דודתה היא זאת שחטפה את נועם במטרה לתת לה חופש.
ואז קוקו השתחררה לחופשי.
בתחנת המשטרה, יצא רועי בעקבות הפליטים, והצליח לזהות את מיקום האלונקה שהתגלתה כגופתו של פיליפוס וכי הפליטים לא היו אשמים כפי שחשדו. רועי דואג בינתיים ללוויה ראויה לכבוד פיליפוס, אך כהן הדת המקומי, סימל על ידיו את אותו סמל שפיליפוס צייר על הנייר ובעקבות כך יצא רועי למסע חיפושים משל עצמו בעקבות הסמל. בחיפושיו הוא מגלה כי ספר מקומי של פליטים הוא גם רופא אליל ויכול להסביר לו על משמעות הסמל שמתגלה כאות המסמלת אדם שאוחזת בו שדה.
בסוף העונה רותי מתה, ושלי מוצאת את נועם אבל היא מבינה שהיא לא אמורה להחזיר אותה לביתה, אלא להצטרף אליה ולהיכנס לים.
בנוסף מוצגים במהלך פרקי הסדרה מספר פלאשבקים מילדותו של עוזי החושפים פרטים על דמותה של אימו, לילה רג'ואן, אשר נסיבות חייה ומותה מעלים אף הם שאלות רבות במיוחד לגבי שפיותו של עוזי ואחותו הגדולה, רותי.
עלילה > עונה 3

שנתיים לאחר אירועי העונה השנייה נמצאת ספינה מצרית בנמל אילת ובה גופות של גברים שנרצחו על ידי אדם לא ידוע, וחדר נעול ובו שבע נשים אפריקאיות שנחטפו ונאנסו על ידי הבדואים, כחלק מסחר בנשים למטרת עבדות מינית.
בעת שקרנית יודעת סיור בספינה היא מניחה את נשקה מאחוריה ובשניות ספורות היא מסתובבת ומגלה את שלי רג׳ואן מכוונת לעברה את האקדח. שלי אוזקת את קרנית ובורחת עד שכוחות המשטרה תופסים אותה ומזריקים לה סם הרדמה. לאחר מכן, מגלים כי רועי הוא זה שהרדים את שלי במטרה לקחת אותה לביתו לטפל בה. שלי נשארת לזמן מה.
כאשר שלי שומעת במכשיר הקשר של רועי שאותן נשים שהיו עימה בספינה מועברות למקלט בגבול היא רוצה לברר מה קרה בספינה ולמה אינה זוכרת כלום פרט לקעקוע בערבית שעל בטנה.
כאשר מגיעים שלי ורועי למחנה הפליטים מגלה שלי כי הנשים בספינה פחדו ממנה. שלי מצליחה לדבר עם אישה שלא מפחדת ממנה ומגלה כי הנשים מאמינות שכאשר מסתכלת עליה אישה הרה היא תפיל את התינוק, עוד הוסיפה שהיא נושאת ילד שהוא כנראה מתוצאה של אונס של אותם גברים ולכן היא מביטה בשלי על מנת שתקלל אותה שהילד שבבטנה ימות.
לאחר ששלי מדברת עם אותה אישה היא מקבלת ממנה תיק שבו היו תהילים ומצלמה, טרם מספיקה לראות את המצולם קרנית פורצת לחדר ומתחילה במרדף אחר שלי. לאחר ששלי ורועי מצליחים לברוח מקרנית בעזרת שלום חבר קרוב של רועי (שטיפל בו בתקופה שנטל סמים) היא מצליחה לראות את המופיע בסרטון כאשר המתואר זה בחור המנסה להטביע אותה בבריכה המלאה בדם ולאחר מכן לאנוס אותה אך זהות פניו לא הייתה ידועה מהצילום אלא רק ידיו.
לאחר חיפושים אחר אותו בחור התברר ששלום הוא זה שאנס את שלי זאת לאחר שניסה להיכנס איתה למים הבינה את כוונותיו. לאחר שהוא מודה במעשיו בפני שלי ורועי הוא נורה למוות על ידי רועי.
מאוחר יותר נרי מגיע לזירת הרצח שם רועי מסגיר את עצמו לאחר שהסתיר את שלי. שלי חוזרת לבית אביה ומספרת לו שהקעקוע בערבית שנמצא על בטנה שורף וכי הבינה מהנשים כי כאשר הוא שורף היא מתחילה להיות מסוכנת בתגובה לכך אומר אביה כי עליה להחליט האם היא נותת לרועי לקחת אותה או לוקחת אותי איתה לים. שלי מבינה שאינה יכולה לחזור לים ולאחר ניסיונות לנשום מתחת למים מבינה שלי שללא רועי היא לא תוכל לחזור לים.
שלי הולכת לתחנת המשטרה מרצונה לתחקיר עם קרנית ונרי כאשר מבקשת שבחקירה רועי יהיה נוכח תחילה מסרבים ולאחר מכן מסכימים בעודה מסבירה שהיא חזרה לרועי ומראה את אהבתה כלפיו, בתגובה הוא מבקש ממנה ללכת וטוען שהיא מנסה לפתות אותו לבוא איתה לים. רועי חוטף לנרי את נשקו ומאיים להרוג את שלי. לאחר ניסיונות של קרנית להרגיע אותו הוא מבקש מקרנית לנסוע עמם לים כאשר הם מגיעים מחכה להם יאכטה ומתברר לקרנית שהכל היה תוכנית שתוכננה מראש על ידי השניים. לפני שהם הולכים שלי מחבקת את קרנית (שרוצה להיכנס להריון) במטרה לגרום לה להיכנס להריון.
קרנית ההמומה בחוף מסתכלת לעברם בעודם שטים לאורך הים.
שידור הסדרה

העונה הראשונה עלתה לשידור ב-27 בנובמבר 2014 בערוץ HOT3. בעקבות הצלחת העונה הראשונה הזמינה הוט עונה שנייה לסדרה, אשר צולמה במהלך שנת 2016 ועלתה לשידור ב-9 בפברואר 2017 בבכורה בשירות ה-VOD וב-16 בפברואר 2017 בערוץ HOT3. ב-31 במרץ 2019 חודשה לעונה שלישית.
| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 27 בנובמבר 2014 | 29 בינואר 2015 |
|  | 2 | 10 | 10 | 16 בפברואר 2017 | 13 באפריל 2017 |
|  | 3 | 8 | 8 | 31 במרץ 2019 | 19 במאי 2019 |
דמויות > דמויות ראשיות

שלי רג'ואן (מגי אזרזר): קצינת משטרה ביחידת "זרים" במשטרת אילת שמשרתת בגבול ישראל-מצרים. ביתו של עוזי, אמא לנועם, אחותה התאומה של מאיה ונכדתה של לילה, אמיצה ולא פוחדת מכלום. בסוף העונה השנייה הולכת לים, חוזרת בתחילת עונה 3.
קרנית (רותם אבוהב): שוטרת במשטרת אילת שהגיעה לפני שנתיים וחצי מכרמיאל.
עוזי "הגדול" רג'ואן (ששון גבאי): היפי בן 60 אשר ניהל בעבר פאב מיתולוגי בטאבה. אביהן של שלי ומאיה וסבה של נועם. ראה איך אביו לא נתן לאימו לצאת מהבית אל הים וחשב שזו הדרך להשאיר את הבנות האלה בחיים.
רועי מוטולה (רועי ניק): שוטר חדש שמגיע ליחידת "זרים" במשטרת אילת. אחיה של תהל. עובד עם שלי ומאוהב בה.
חיים טלדנו (צחי הלוי): בעלה של שלי ואביה של נועם.
נועם טלדנו (טופז מרום): הבת של שלי וחיים. ירשה את הרצון החזק לים והלכה לשם בסוף ונכנעה לצד הפראי שלה ועזבה את אמה שלי. הנינה של לילה. (עונות 1–2)
אבנר (נרי) (מוריס כהן): מפקד תחנת המשטרה.