stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלורידה (BB-30)
תכנון

האורך הכולל של פלורידה היה 521 רגל 6 אינץ' (158.95 מטר), רוחבה היה 88 רגל 3 אינץ' (26.90 מטר) והיה לה שוקע של 28 רגל 6 אינץ' (8.69 מטר). הדחק האונייה היה 21,825 טון ארוך (22,175 טון) בתפוסה סטנדרטית ועד 23,033 טון ארוך (23,403 טון) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי טורבינות קיטור של פארסונס בעלות ארבעה גלי הנע שדורגו ב-28,000 כוחות סוס (20,880 קילוואט) ושנים עשר דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי פחם, המייצרים מהירות מרבית של 20.75 קשרים (38.43 קמ"ש). לאונייה היה טווח שיוט של 5,776 מיילים ימיים (10,700 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). היה לה צוות של 1,001 קצינים ומלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 12 אינץ'/45 Mark 5 בחמישה צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על קדימה. שלושת הצריחים האחרים הוצבו מאחורי המבנה. הסוללה המשנית כללה 16 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן גוף האונייה. כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה זוג צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.
חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מ"מ), בעוד הסיפון המשוריין היה בעובי 1.5 אינץ' (38 מ"מ). בצריחי התותחים היו מגני תותחים בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ) ומגדל הניווט היה מוגן עם דפנות בעובי 11.5 אינץ' (292 מ"מ).
היסטוריית שירות

פלורידה הונחה במספנת הצי של ניו יורק ב-9 במרץ 1909. היא הושקה ב-12 במאי 1910, ונכנסה לשירות בצי האמריקני ב-15 בספטמבר 1911. היא בילתה את החודשים הבאים בהפלגות אימונים באיים הקריביים ומחוץ למיין, ולאחר מכן עברה להמפטון רודס כדי להצטרף לצי האטלנטי. היא הגיעה ב-29 במרץ 1912, והפכה לאוניית הדגל של פלגת אוניות המערכה הראשונה. במשך השנתיים הבאות, היא השתתפה בשגרה הרגילה של תרגילים בזמן שלום עם הפלגה והשייטת שלה ועם כל הצי האטלנטי. היא גם ערכה אימונים נרחבים בתותחנים ולקחה צוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית להפלגות אימון תותחים.
בתחילת 1914 במהלך המהפכה המקסיקנית, ארצות הברית התערבה בלחימה וכבשה את וראקרוס. פלורידה ואחותה יוטה היו אוניות הראשה הראשונות שהגיעו לווראקרוס, ב-16 בפברואר. שתי האוניות הללו ופריירי הנחיתו קבוצה כוללת של למעלה מאלף נחתים וחולצות כחולים כדי להתחיל את כיבוש העיר ב-21 באפריל. במהלך שלושת הימים הבאים נאבקו הנחתים במגנים מקסיקנים בעיר וספגו 94 נפגעים (19 הרוגים), תוך שהם הרגו בתמורה מאות מקסיקנים. 25 גברים מהצוות של פלורידה קיבלו את מדליית הכבוד על מעשיהם במהלך הקרב. ביולי, פלורידה עזבה את מימי מקסיקו כדי לחזור לפעילות רגילה של הצי, ובאוקטובר היא שובצה בפלגת אוניות המערכה השנייה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

ב-6 באפריל 1917, ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה בשל מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת שלה. פלורידה השתתפה בתרגילי מוכנות בזמן מלחמה ב-1917, לפני שחצתה את האוקיינוס האטלנטי עם פלגת אוניות המערכה התשיעית. הפלגה, שהורכבה מפלורידה, ניו יורק, ויומינג ודלאוור, עזבה את ארצות הברית ב-25 בנובמבר. הפלגה נשלחה למימי אירופה כדי לתגבר את הצי הגדול הבריטי בים הצפוני. לאחר הגעתם לסקפה פלו, פלגת אוניות המערכה התשיעית הפכה לשייטת אוניות המערכה השישית של הצי הגדול.
החל מסוף 1917, החלו הגרמנים להשתמש בפושטות שטח כדי לתקוף את השיירות הבריטיות לסקנדינביה; הדבר אילץ את הבריטים לשלוח שייטות מהצי הגדול ללוות את השיירות. ב-6 בפברואר 1918, שייטת אוניות המערכה השישית ושמונה משחתות בריטיות ליוו שיירה של ספינות סוחר לנורווגיה. בזמן המבצע, התצפיתנים של פלורידה דיווחו שהבחינו בצוללת, אם כי מפקד ויומינג טען מאוחר יותר שהדיווח הזה ודיווחים אחרים שהוציאו שאר השייטת היו דיווחים כוזבים. השייטת חזרה לסקפה פלו ב-10 בפברואר; דלאוור ליוותה עוד שתי שיירות כאלה במרץ ואפריל. במהלך שיירת מרץ, פלורידה, ויומינג, טקסס וארבע משחתות נפרדו מהשיירה בערפל כבד, והעבירו אותה רק למחרת בבוקר כשהערפל התפוגג. השייטת חזרה לסקפה פלו ב-13 במרץ.
ב-22–24 באפריל, צי הים הפתוח הגרמני התייצב ליירט אחת מהשיירות בתקווה לנתק ולהשמיד את שייטת אוניות המערכה המלוות. פלורידה ושאר הצי הגדול עזבו את סקפה פלו ב-24 באפריל בניסיון ליירט את הגרמנים, אך צי הים הפתוח כבר ביטל את הפעולה והיה בדרכו חזרה לנמל. ב-30 ביוני הפליגה השייטת השישית בים הצפוני לתמיכה במבצע הנחת מוקשים; בזמן סיור, פלורידה ומספר ספינות אחרות ירו על מה שלדעתם בטעות האמינו כי הם צוללות גרמניות. בתחילת נובמבר, מגפת השפעת הספרדית התפשטה לצי הגדול; פלורידה הייתה האונייה היחידה של הפלגה האמריקאית שלא הייתה בהסגר בגלל הנגיף. ב-20 בנובמבר, פלורידה ושאר הצי הגדול נפגשו עם צי הים הפתוח, שנכלא אז אסיר בסקפה פלו, בעקבות שביתת הנשק עם גרמניה שסיימה את המלחמה. זמן קצר לאחר מכן, פלורידה הוחלפה בנבדה שנכנסה לשירות לאחרונה.
פלורידה ליוותה את האונייה ג'ורג' וושינגטון ב-12 בדצמבר, שהובילה את הנשיא וודרו וילסון לברסט, צרפת. הספינות הגיעו לברסט, צרפת ב-13 בדצמבר, ולאחר מכן שבה פלורידה לארצות הברית. היא נכחה במהלך סקירת הצי לרגל הניצחון בנהר הצפוני בניו יורק בסוף דצמבר.
היסטוריית שירות > תקופת בין המלחמות

פלורידה חזרה לתפקידים רגילים בזמן שלום בינואר 1919, כשהגיעה לנורפוק ב-4 בינואר. היא יצאה לאזור האיים האזוריים כדי לבצע תצפיות מזג אוויר עבור מטוסים ימיים של הצי שהיו אמורים לחצות את האוקיינוס האטלנטי. באוגוסט 1920, פלורידה נכחה במהלך יום השנה ה-300 לנחיתה של האבות העולים בפרובינסטאון, מסצ'וסטס. בדצמבר 1920, היא ביצעה שייט של רצון טוב לאמריקה הדרומית עם מזכיר המדינה האמריקני ביינברידג' קולבי, ובמהלך שלוש השנים הבאות ערכה אימוני מבצע אמפיביים עם חיל הנחתים בקריביים. פלורידה השתתפה גם בשגרה הרגילה של תרגילים והפלגות ביניים. במהלך תקופה זו, היא הפכה לאוניית הדגל של המפקד, כוח השליטה, הצי האמריקאי.
בתחילת 1924, פלורידה השתתפה בתמרוני בעיית הצי III, שם היא ואחותה יוטה פעלו כניצבים עבור אוניות המערכה מסדרת קולורדו. ביוני 1924, פלורידה הוצאה משירות לצורך מודרניזציה במספנת הצי בבוסטון, שנמשכה בין 1 באפריל 1925 ל-1 בנובמבר 1926. במהלך השיפוץ, שריון הסיפון שלה חוזק והותקנו בליטות נגד טורפדו כדי להגביר את עמידותה בפני נזקים תת-מימיים. הסוללה המשנית שלה סודרה מחדש כדי לשפר את יעילותה, וארבעה מתותחי ה-5 אינץ' שלה, שהיו מורכבים בספונסונים, הוסרו. החליפה את הדוודים הפחמיים שלה בדגמים חדשים המבוססים על נפט שנלקחו מאוניות המערכה ומסיירות המערכה שבוטלו כתוצאה מהסכם הצי של וושינגטון. הטורבינות של פארסונס שלה הוחלפו בטורבינות חדשות עם גיר של קרטיס ושתי הארובות שלה אוחדו לארובה אחת. תורן הסריג האחורי הוחלף בתורן מוט, שהוזז עוד יותר מאחור. גם שני צינורות הטורפדו השקועים שלה הוסרו.
פלורידה נשארה בשירות כמה שנים בצורתה המודרנית, והשתתפה בתרגילי הגנה משותפים של הצבא והצי ביוני 1928. על פי תנאי הסכם הצי של לונדון משנת 1930, שצמצם את ציי הקרב של המדינות החתומות, היא הייתה אמורה להיגרט. לפיכך, היא הוצאה משירות ב-16 בפברואר 1931 במספנת הצי בפילדלפיה, נמחקה מרשימות הצי ב-6 באפריל, ופורקה בפילדלפיה מאוחר יותר באותה שנה. עבודות הגריטה הסתיימו עד 30 בספטמבר 1932. פעמון הספינה במשקל טון אחד נשמר והועבר לאוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל, שם הוא הותקן לראשונה בשעון על גבי בניין כיתת לימוד. השעון הוסר בתחילת שנות ה-50 והפעמון הוכנס למחסן. בשנת 1960, הוא הותקן על גבי היציעים באזור הקצה הצפוני בפלורידה פילד, שם הוא הופעל באופן מסורתי על ידי מעודדות או אוהדים בסיום ניצחון של קבוצת הכדורגל פלורידה גאטור. כשהאצטדיון עבר הרחבות ושיפוצים רצופים, הפעמון הועבר למיקום מתחת למתחם הקצה הצפוני ולאחר מכן הוסר מהאצטדיון ב-1992. הוא שוחזר והוא שוכן כעת בלובי של המוזיאון להיסטוריה של פלורידה.
פלורידה בשנת 1911 זמן קצר לאחר כניסתה לשירות
פלורידה במהלך עבודת האבזור ב-1911
פלורידה בשנת 1920
פלורידה בהמפטון רודס באוקטובר 1929
פרופיל פלורידה עודכן כדי להציג את תצורת האונייה בשנת 1923
פליקס מוטל

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1856 Unter Sankt Veit, אוסטריה 
 פטירה:  2 ביולי 1911 (בגיל 54) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף מינכן 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
פליקס יוזף פון מוטל (גרמנית: Felix Josef von Mottl‏; 24 באוגוסט 1856 - 2 ביולי 1911) היה מנצח ומלחין אוסטרי.
ביוגרפיה

פליקס מוטל נולד סמוך לווינה וטיפח קריירה מוצלחת בקונסרבטוריון הווינאי. הוא עשה לו שם כמנצח מחונן למוזיקה של וגנר ובשנת 1886 עמד בראש הצגת "טריסטן ואיזולדה" בפסטיבל ביירוית. בין השנים 1881 ל-1903 היה מנצח האופרה של קרלסרוהה ופעילותו שם פרסמה את שמו ברבים, בעיקר הודות להפקת יצירותיהם של וגנר ושל ברליוז. בשנים הבאות ביקר בלונדון ובניו יורק, שם היה מנצח אורח במטרופוליטן אופרה בשנת 1903. בשנת 1904 התמנה למנהל האקדמיה למוזיקה בברלין.
פליקס מוטל נפטר ב-2 ביולי 1911, 11 ימים לאחר שלקה בהתקף לב בשעה שניצח על הצגה של "טריסטן". המנצח יוזף קיילברת התמוטט בדיוק באותו מקום, בשעת ניצוח על אותה אופרה עצמה, ומת בשנת 1968.
מוטל נחשב לאחד המנצחים המבריקים ביותר בתקופתו. הוא חיבר כמה אופרות, שהמצליחה ביותר בהן הייתה "אגנס ברנהאואר" (ויימאר 1881), ומספר רב של שירים וקטעי מוזיקה אחרים.
פיליפ אנטרמון

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1934 (בן 90) ריימס, צרפת 
 שם לידה:  Philippe Henri Jean Émile Léon Entremont 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Columbia Masterworks, קולומביה רקורדס, פיליפס רקורדס, סוני קלאסיקל 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (13 ביולי 2016)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2005)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (11 בדצמבר 1997)  אות כבוד להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  העיטור האוסטרי למדע ואמנות 
 www.philippeentremont.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ אנטרמון (בצרפתית: Philippe Entremont, נולד בריימס ב-7 ביוני 1934) הוא פסנתרן ומנצח צרפתי. אנטרמון הרבה בהקלטות במהלך הקריירה שלו, והידועה ביותר ביניהן היא הקלטה משנת 1961 לקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של צ'ייקובסקי, עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח ליאונרד ברנשטיין.
קורות חייו

אנטרמון נולד להורים מוזיקליים. אמו הייתה פסנתרנית, זוכת ה"גראן פרי" ואביו היה מנצח אופרה. פיליפ החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שש, אצל אמו. אביו קירב אותו אל עולם המוזיקה הקאמרית והתזמורתית. הוא למד בפריז אצל מרגריט לונג ונכנס לקונסרבטואר הלאומי. בגיל 12 זכה בפרס על קריאה מהדף, בגיל 14 בפרס למוזיקה קאמרית ובגיל 15 בפרס על נגינה בפסנתר. בתחרות הבינלאומית לונג-טיבו, שבה השתתף בגיל 16, זכה בעיטור כבוד מיוחד (Laureat). כעבור שנה זכה בפרס בתחרות בריסל בחסות אליזבת מלכת בלגיה והחל ברצינות בקריירה של הופעות קונצרטיות בפסנתר. אנטרמון הקליט רבות מיצירותיו של פרידריך קולאו.
תוך חמש שנים עשה לו שם כקול חדש וחשוב בעולם הפסנתר האירופאי. מסעות קונצרטים בדרום אמריקה ובארצות הברית הרחיבו את ההכרה שזכה בה. יוג'ין אורמנדי ערך לו מבחן בשנת 1954 והזמין אותו מניה וביה להופעת הבכורה שלו עם תזמורת פילדלפיה, שנערכה בנובמבר 1956. הקלטה שלו לחברת קולומביה עם יוג'ין אורמנדי משנת 1957 או 1958, שהופצה באירופה באמצעות חברת פיליפס רקורדס  (למשל, הרפסודיה של רחמנינוב על נושא של פאגאניני) משמרת את הלך הרוח המרומם שאפיין את הופעות הבכורה שלו באירופה. הקלטתו לקונצ'רטו השני של רחמנינוב עם ליאונרד ברנשטיין, עם חברת קולומביה, נחשבה לפרשנות יוצאת מגדר הרגיל בזמנה. ראויים לציון גם הקונצ'רטי מס' 2 ו-3 של קאמי סן-סנס עם אורמנדי. בשנת 1968 הופיע לראשונה כפסנתרן ומנצח גם יחד (בניצוח מן המקלדת) בהקלטה של חברת קולומביה, שבה ניגן את הקונצ'רטי לפסנתר מס' 13 ו-17 של מוצרט וניצח על ה"קולגיום מוזיקום של פריז".
אנטרמון היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו אורלינס משנת 1980 עד 1986. הוא כיהן בתזמורת הסימפונית של דנוור (כיום התזמורת הסימפונית של קולורדו) כמנצח ראשי משנת 1986 עד 1988, וכמנהל מוזיקלי מ-1988 עד 1989. כמו כן היה אנטרמון מנצח ראשי של התזמורת הקאמרית של וינה וכיום הוא מנצח כבוד שלה. הוא מחזיק באותו תואר של התזמורת הקאמרית הישראלית.
אנטרמון ייסד את "פסטיבל המוזיקה הדו-שנתי של דנטו דומינגו" בשנת 1997. מאז 2002 הוא מכהן כמנצח אורח ראשי של תזמורת רדיו שנגחאי בסין. בעונת 06–2005 הנהיג אנטרמון את התזמורת הסימפונית של מינכן הן כמנצח והן כפסנתרן במסע הקונצרטים הראשון של התזמורת בארצות הברית. בספטמבר 2007 חזר אנטרמון לניו אורלינס כסולן, לפתיחת העונה השנייה של התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה לאחר הוריקן קתרינה, בקונצ'רטו לפסנתר בסול מז'ור של ראוול.
פול ריבס

סר פול אלפרד ריבס (באנגלית: Paul Alfred Reeves;‏ 6 בדצמבר 1932 – 14 באוגוסט 2011) היה הארכיבישוף והפרימוס של ניו זילנד בשנים 1980 – 1985 והמושל הכללי של ניו זילנד בין השנים 1985 – 1990. הוא היה הנגיד הראשון של אוניברסיטת אוקלנד לטכנולוגיה.
ראשית חייו

פול ריבס נולד בולינגטון כבנם של דארסי ריבס ושל אשתו הילדה פירהירה, שעברו מוואיקווה שבצפון האי הדרומי לניוטאון, פרבר של מעמד העובדים בוולינגטון. הילדה פיריהירה הייתה ממוצא מאורי משבט טה אטי אווה. דארסי היה לבן ועבד כנהג חשמלית. הוא מת ב-1950 בגיל 52.
פול ריבס התחנך בבית הספר התיכון ולינגטון קולג' ולמד בקולג' ויקטוריה של אוניברסיטת ניו זילנד (כיום אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון), שם הוא סיים את לימודי התואר הראשון שלו ב-1955 ואת לימודי התואר השני שלו ב-1956. הוא למד לימודי הסמכה לכמורה בכנסייה האנגליקנית של ניו זילנד בקולג' סנט ג'ון שבאוקלנד וקיבל את תעודת ההסמכה שלו בתאולוגיה ב-1958.
דיאקון וכומר

ב-1958 הוסמך ריבס כדיאקון. לאחר כהונה קצרה כעוזר לכומר בטקורואה, הוא בילה את התקופה שבין השנים 1959 – 1964 באנגליה. מ-1959 ועד 1961 הוא היה סטודנט מתקדם בקולג' סנט פיטר באוקספורד (קיבל תואר ראשון בתחום ב-1961 ותואר שני ב-1965) וכן היה עוזר כומר באוניברסיטת הכנסייה של מריה הבתולה. ב-1960 הוא הוסמך ככומר. הוא שירת בשני תפקידים נוספים כעוזר כומר באנגליה, במחוז קירקלי בשנים 1961 – 1963 ובלואיסשם בשנים 1963 – 1964.
בשובו לניו זילנד מונה ריבס להיות כומר בעיר אוקטו (בשנים 1964 – 1966), מרצה להיסטוריה של הכנסייה בקולג' סנט ג'ון (בשנים 1966 – 1969) ומנהל החינוך הנוצרי בדיוקסיה האנגליקנית של אוקלנד (בשנים 1969 – 1971).
בישוף, ארכיבישוף ופרימוס

ב-1971 מונה ריבס להיות הבישוף של ואיאפו. בשנים 1979 – 1985 הוא כיהן כבישוף של אוקלנד ובשנים 1980 – 1985 כארכיבישוף וכפרימוס של ניו זילנד.
בישוף, ארכיבישוף ופרימוס > מעורבותו בפוליטיקה

במהלך תקופת כהונתו כבישוף הוא גם היה יושב ראש המועצה הסביבתית בשנים 1974 – 1976. הוא היה תומך של תנועת "אזרחים למען רולינג" (המערכה לבחירתו מחדש של ראש הממשלה מטעם מפלגת הלייבור, ביל רולינג). כמו כן הוא שימש כנשיא מועצת הכנסיות הלאומית של ניו זילנד בשנים 1984 – 1985.
המושל הכללי של ניו זילנד > מינויו

בעצתו של ראש ממשלת ניו זילנד, דייוויד לאני, מינתה המלכה אליזבת השנייה ב-22 בנובמבר 1985 את ריבס לתפקיד המושל הכללי ה-15 של ניו זילנד. מינויו נתקל במידה מסוימת של ספקנות בשל מעורבותו הפוליטית בעבר במסגרת תנועת "אזרחים למען רולינג", התנגדותו לביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה ב-1981 והעובדה שהוא היה בישוף אנגליקני. מנהיג האופוזיציה, ג'ים מק'לאי, התנגד למינוי על בסיס טענות אלו, ושאל "כיצד כומר מוסמך יכול למלא את התפקיד (החוקתי) הזה?" עם זאת, קיבלו קבוצות מאוריות רבות את מינויו של ריבס בברכה וסר ג'יימס הנרה טען ש"אלו חייבים להיות פירותיו של הסכם ואיטנגי כאשר אנו רואים אדם מעמנו בתפקיד זה". ריבס היה האדם הראשון בתפקיד כנסייתי (ועד כה היחיד) שכיהן בתפקיד המושל הכללי. יותר מכך, הוא היה המושל הכללי הראשון ממוצא מאורי.
המושל הכללי של ניו זילנד > כהונתו

במהלך תקופת כהונתו הצטרף ריבס ל"אגודת תושבי ניוטאון" והזמן את חברי האגודה לבקר בבית הממשלה, מעונו הרשמי בוולינגטון. הוא אירח את היום הפתוח הראשון בבית הממשלה ב-7 באוקטובר 1990 והעסיק את האחראית הראשונה על יחסי הציבור, סינדי ביוויס, שתקדם את תפקיד המושל הכללי. ריבס כיהן בתפקידו עד 20 בנובמבר 1985 וקתרין טיזרד ירשה את מקומו.
המושל הכללי של ניו זילנד > מחלוקות

במהלך תקופת כהונתו של ריבס כמושל הכללי ביצעה ממשלת הלייבור הרביעית שינויים רדיקליים בכלכלת ניו זילנד, שנודעו מאוחר יותר בכינוי "רוג'רנומיקס" (Rogernomics, על שמו של שר האוצר רוג'ר דגלס שיזם אותם). בנובמבר 1987 העיר ריבס הערות ביקורתיות על מדיניות זו בציינו שהרפורמות יצרו "חברה שבאופן הולך וגדל הפכה להיות מרובדת". על התבטאותו זו הוא ננזף על ידי לאני, אך מאוחר יותר, במאי 1988 הוא ציין ש"רוח כלכלת השוק גוזלת את החיים מהחלשים, אך רוח האל נותנת חיים לכל". לימים אמר ריבס שהתבטאויות אלו ציינו את פרשת הדרכים ביחסים בינו לבין הממשלה.
הוא גם אמר: "הייתה לי תחושה שנותרתי לבד וחשתי שאני צריך שדברי יילקחו ביותר רצינות". ריבס כתב למלכה, אך הוא לא קיבל תשובות ישירות ממנה. הוא אמר: "הייתי נוהג לכתוב למלכה ולהביע את דעתי על הנעשה במדינה ולא קיבלתי תשובות ממנה אלא ממזכירה הפרטי, שאליהם התייחסתי כביטוי לחוות דעתה".
בביקור ממלכתי בונואטו ב-1989 הוזמן ריבס להרוג חזיר במהלך טקס, בניגוד להיותו הפטרון של "החברה מלכותית של ניו זילנד למניעת התאכזרות לבעלי חיים".
פרישתו

לאחר פרישתו מתפקיד המושל הכללי שימש ריבס כמשקיף ב"מועצה המייעצת האנגליקנית של האו"ם בניו יורק בשנים 1991 – 1993 ועוזר הבישוף של ניו יורק בשנים 1991 – 1994. בשנים 1994 – 1995 הוא שירת לזמן קצר כדיאקון של קולג' סנט ג'ון. הוא גם שימש כסגן יושב ראש קבוצת המשקיפים של חבר העמים הבריטי בדרום אפריקה, כיושב ראש בקרן נלסון מנדלה וכפרופסור אורח ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אדינבורו.
בין השנים 1995 – 1997 שימש ריבס כיושב ראש ועדת סקירת חוקת פיג'י, ששיא עבודתה התבטא בקבלתה מחדש של פיג'י לחבר העמים הבריטי, עד להשעייתה ב-2000. ב-12 בדצמבר 2007 דווח שריבס היה מעורב ב"שיחות סודיות" לפתרון המשבר הפוליטי בפיג'י ארוך השנים בעקבות ההפיכה במדינה בשנת 2006.
בשנים 2000 – 2011 שימש ריבס כנגיד של אוניברסיטת אוקלנד לטכנולוגיה.
ביולי 2011 הודיע ריבס כי הוא אובחן כחולה סרטן ועל פרישתו מכל תפקידיו הציבוריים. פול ריבס מת ממחלתו באוגוסט 2011, בגיל 78.
אותות כבוד

ב-1977 הוענקה לריבס מדליית יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה. באפריל 1982 הוא מונה להיות הכומר (Chaplain) של מסדר ג'ון הקדוש. ב-1985 הוענק לו התואר אבירות לרגל יום הולדתה הרשמי של המלכה. ב-6 בנובמבר 1985 הוענק לו התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1986 הוענק לו התואר אביר של צדק במסדר ג'ון הקדוש. ב-2 במרץ 1986 הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-1990 הוענק לו התואר עמית מסדר שירות המלכה. ריבס גם מונה להיות עמית של מסדר פיג'י.
בנוגע למתן התואר סר לריבס היו מעט התלבטויות, שכן לא נהוג שחברי מעמד הכמורה של הכנסייה האנגליקנית יקבלו את התואר סר כאשר מוענק להם תואר אבירות והיה סביר שכלל זה יחול גם על הכנסייה האנגליקנית של ניו זילנד. כדי להימנע מהעמדת המלכה במצב מביך (המסורת היא שמושלים כלליים מקבלים את תוארי האבירות אישית מידי המלכה בארמון בקינגהאם), העניק ראש ממשלת ניו זילנד, דייוויד לאני, לריבס את התואר Knight Bachelor (מהלך שהוא בסמכותו) לפני הענקת תואר האבירות על ידי המלכה. כתוצאה מכך, כאשר התייצב ריבס לפני המלכה כדי לקבל את התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, הוא כבר היה בעל תואר סר.
ביום ואיטנגי 2007 הוענק לריבס תואר הכבוד הרם ביותר של ניו זילנד, מסדר ניו זילנד.
ב-1985 העניקה אוניברסיטת אוקספורד לריבס את התואר דוקטור למשפט אזרחי (Doctor of Civil Law) וב-1981 הוא מונה על ידי הקולג' בו הוא למד, קולג' סנט פיטר, כחבר כבוד וב-1994 כנאמן. ב-1989 הוענק לו התואר חבר בקולג' סנט ג'ון שבאוקלנד. ריבס קיבל תוארי כבוד נוספים, כולל תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון ב-1989, תואר דוקטור לתאולוגיה מהסמינר התאולוגי הכללי בניו יורק ב-1992 ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אדינבורו ב-1994.
שינויים בחוק שנערכו בשנת 2006 אפשרו לו לשאת את התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייו.
הערות שוליים

↑  Rudman, Brian (4 June 2008). "Let's follow Nepal into the new century". Retrieved 2 October 2010.
↑  Michael Field (11 December 2007). "Reeves holds secret Fiji talks". The Dominion Post. Retrieved 13 December 2007.
↑  Hayden Donnell, NZPA and NZ Herald staff (14 August 2011). "Sir Paul Reeves dies, aged 78". New Zealand Herald. Retrieved 14 August 2011.
↑  The London Gazette: no. 48959. p. 5422. 22 April 1982. Retrieved 20 March 2008.
↑  The London Gazette: (Supplement) no. 50155. p. 1. 15 June 1985. Retrieved 7 July 2014.
↑  The London Gazette: no. 50315. p. 15781. 12 November 1985. Retrieved 7 July 2014.
↑  The London Gazette: no. 50416. p. 1373. 30 January 1986. Retrieved 20 March 2008.
↑  The London Gazette: no. 50488. p. 5191. 15 April 1986. Retrieved 20 March 2008.
↑  "Special Honours List". New Zealand Gazette (Department of Internal Affairs). 8 February 2007. Retrieved 7 July 2014.
↑  "Changes to rules around use of title" (Press release). New Zealand Government. 17 July 2006. Retrieved 14 August 2011.
| המושלים והמושלים הכלליים של ניו זילנד |
| --- | --- | --- |
| מושלים | הובסון • פיצרוי • גריי • גור בראון • בואן • ג'יימס פרגוסון • נורמנבי • רובינסון • המילטון גורדון • ג'רבויס • אונסלו • גלאזגו • רנרפלי • פלנקט • איזלינגטון • ליברפול |  |
| מושלים כלליים | ליברפול • ג'ליקו • צ'ארלס פרגוסון • בלדיסלאו • גולוויי • ניואול • פרייברג • נורי • קובהם • ברנרד פרגוסון • פוריט • בלנדל • הוליאוק • ביטי • ריבס • טיזרד • הרדי בויס • קרטרייט • סטיאננד • מטפארה • רדי • קירו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3432 0185  LCCN: n99021570  SNAC: w6xx29bg  TePapa: 823  VIAF: 70719110   WorldCat (עם VIAF): 70719110
פני ליק

כוסות פני ליק מוצגים במוזיאון Herne Bay, אנגליה. נובמבר 2009
פֶנִי ליק (באנגלית: Penny lick) היו גביעי זכוכית ייחודים אשר שימושו כצורת הגשת גלידה נפוצה בקרב גלידריות עד להופעתו של גביע הגלידה.
גביעים מסוג זה היו נפוצים בעיקר בלונדון בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. הכוסות היו מיוצרות בדרך כלל מזכוכית, כאשר הבסיס הוא זכוכית עבה, וצורת הגביע הולכת ומתרחבת כלפי מעלה. מוכרי הגלידה נהגו למכור גביע זה ממולא בגלידה בטעמים שונים ואחרי האכילה היו הקונים מחזירים את הגביע למוכר. התשלום הנהוג על כך היה פני בודד ומכאן שמו של הגביע.
לעיתים קרובות הגביעים האלו לא נוקו לאחר שהוגשו ללקוח הבא, דבר אשר הגביר את החשש בקרב הרשויות מהתפשטות מחלות, בעיקר כולרה ושחפת, עד שבשנת 1926 נאסר השימוש בהם ברחבי אנגליה.
עם התפשטותו של גביע הגלידה בעשור הראשון של המאה ה-20, פחת השימוש בגביעי הפני ליק עד שפסק לגמרי.
הערות שוליים

↑  Manchester Evening News, Ice to see you, Manchester Evening News, ‏2006-12-27 (באנגלית)
1 2  Food & Drink - V&A Museum of Childhood, web.archive.org, ‏2009-09-08
↑  Darra Goldstein, The Oxford Companion to Sugar and Sweets, Oxford University Press, 2015, ISBN 978-0-19-931339-6. (באנגלית)
↑  James A. Galloway, Great fare of London, The Lancet 355, 2000-01-22, עמ' 323–324 doi: 10.1016/S0140-6736(00)00012-X
↑  Jeri Quinzio, Of sugar and snow : a history of ice cream making, Berkeley : University of California Press, 2009, ISBN 978-0-520-24861-8
פירוק QR

פירוק QR הוא פירוק באלגברה ליניארית ובאנליזה נומרית של מטריצה A למכפלה  A=QR כאשר המטריצה Q היא מטריצה אורתוגונלית ו-R היא מטריצה משולשית עליונה.
ניתן לשים לב שהמטריצה Q מהווה בסיס למרחב הנפרש על ידי העמודות של A. בנוסף מכיוון ש-R מטריצה משולשית, k העמודות הראשונות של Q מהוות בסיס למרחב הנפרש על ידי k העמודות הראשונות של A. פירוק QR הוא מקרה פרטי של פירוק איווסווה(אנ').
הגדרה פורמלית

עבור מטריצה A מלבנית מרוכבת  A\in M_{m\times n}(\mathbb {C} ) כאשר m ≥ n,  קיימת מטריצה אוניטרית Q בגודל  m\times m ומטריצה משולשית עליונה R בגודל  m\times n  (m-n השורות האחרונות הן שורות אפסים) כך ש  A=QR .
חישוב הפירוק

אחת הדרכים לקבל פירוק QR היא בתהליך גרם-שמידט, חיסרון של שיטה זו הוא חוסר היציבות הנומרי של תהליך גרם-שמידט. בשביל לפתור את בעיית היציבות, ניתן להשתמש בתהליך גרם-שמידט המשופר או בשיקופי Householder.
לקריאה נוספת

Golub, Gene H.; Van Loan, Charles F. (2013), Matrix Computations (4th ed.), Johns Hopkins, ISBN 978-1421407944.
פולין בונפרטה

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1780 אז'אקסיו, צרפת 
 פטירה:  9 ביוני 1825 (בגיל 44) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה מריה מג'ורה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  קמילו בורגזה, הנסיך השישי מסולמונה (28 באוגוסט 1803–?)  שרל לקלרק (14 ביוני 1797–?)  אוגוסט דה פורבן  Felice Blangini 
 חתימה:   
 
פולין בונפרטה (במקור: מאריה פאולה/מארי פולין, בצרפתית: Pauline Bonaparte; אוקטובר 1780-יוני 1825) הייתה אשת אצולה איטלקית, הדוכסית הריבונית הראשונה מגואסטלה באיטליה, נסיכת הקיסרות הצרפתית ונסיכה דרך נישואין של סולמונה ורוסו. אחותו של נפוליאון בונפרטה ואשתו של שארל לקלרק, גנרל צרפתי, שנפטר בשנת 1802. מאוחר יותר התחתנה עם קמילו בורגזה, הנסיך השישי מסולמונה.