הלך מטורף
היצירה

הירש מעריך שהפרשנות הטובה ביותר לפן האוניברסלי של הפואמה היא זו שניתנה על ידי ויליאם מייקל רוסטי, אחת מהמוקדמות ביותר, משנת 1863:
"The Mental Traveller indicates an explorer of mental phænomena. The mental phænomenon here symbolized seems to be the career of any great Idea or intellectual movement—as, for instance, Christianity, chivalry, art, &c.—represented as going through the stages of—1. birth, 2. adversity and persecution, 3. triumph and maturity, 4. decadence through over-ripeness, 5. gradual transformation, under new conditions, into another renovated Idea, which again has to pass through all the same stages. In other words, the poem represents the action and re-action of Ideas upon society, and of society upon Ideas."
היצירה "הנוסע המנטלי" מצביעה על אדם החוקר את הפנומנולוגיה המנטלית, השכלית-תודעתית. התופעה המנטלית המדוברת פה, מסמלת את התפתחותו של כל רעיון רחב היקף או תנועה אינטלקטואלית. ניתן להביא כדוגמאות את הדת הנוצרית, תופעת האבירות, האמנות וכו'. באופן כללי ניתן לדבר על התפתחות רעיון כבעל 5 שלבים של התפתחות: 1. לידה. 2. מצוקה ורדיפה. 3. ניצחון ובגרות. 4. שקיעה דרך בשלות-יתר. 5. שינוי הדרגתי, תחת סיטואציה חדשה, לכיוון רעיון חדש אחר שבאופן שחוזר על עצמו חייב לעבור את כל אותם שלבים. במילים אחרות, הפואמה מייצגת את פעולתם ופעולתם מחדש של רעיונות על החברה ושל החברה על רעיונות.
ישנם 26 בתים ביצירה. הבית הראשון מכניס את הקורא לעולם המטריד ואפילו טרגי של השכל או הרוח. הבית הראשון מדבר על "ארץ הגברים וארץ הנשים", אשר השוני המיני ביניהם מסמל את "ההבדל בין סוגים שונים של רעיונות רוחניים":
I traveld thro' a Land of Men

A Land of Men & Women too

And heard & saw such dreadful things

As cold Earth wanderers never knew (lines 1–4)
"נוודי הארץ הקרה" הישנים את "שנת ניוטון", השרויים בטרדות העולם החומרי-פיזי, "אינם מודעים להיסטוריה הרוחנית הטרגית של האדם" אותה רואה המשורר. המשורר מכנה את עצמו "צופה מהר האולימפוס על רוח האדם".
הבית השני מסביר את ההבדל בין שני העולמות. פה ה"תינוק נולד בשמחה/ אשר נולד בסבל". מצב זה מנוגד למצב הטבעי הראשון. כך שהרעיון, אשר נהגה תחת תנאים של סבל וכאב, נולד בהתלהבות. דיימון (Damon) מחשיב רעיון זה כרעיון החירות.
For there the Babe is born in joy

That was begotten in dire woe

Just as we Reap in joy the fruit

Which we in bitter tears did Sow (lines 5–8)
יש כאן פרפרזה על הנאמר בתהילים קכ"ו, פסוק ה': "הַזֹּרְעִים בְּדִמְעָה-- בְּרִנָּה יִקְצֹרוּ". הבית השלישי הוא ההתחלה של הסיפור הראשון. "אם האדם הוא שרירי וחזק, הטבע המחזיק מעמד, השורד, אזי הוא נמצא תחת כנפי השליטה והאיסור של מוסדות החברה הקיימים (האישה הזקנה)". בלייק, במסגרת "הנוסע המנטלי" ופואמות נוספות, חוזר על ההסתמכות האליזבתנית על מטאפורה, במיוחד כשהוא אומר:
And if the Babe is born a Boy

He's given to a Woman Old

Who nails him down upon a rock

Catches his Shrieks in Cups of gold (lines 9–12)
ה"אישה הזקנה" מסמלת את האדמה, העולם הנפול העתיק, המתנגד לרעיונות החדשים . אך תכליתו של התינוק הזכר שזה עתה נולד, היא לחדש את העולם, הוא מסמל רעיון רוחני או דתי חדש. כך ש"האישה הזקנה מהווה למעשה את רעיון הרדיפה הדתית ובנוסף לכך את הרדידות והשחיתות. רדיפת התינוק מעלה על נס את רדיפת פרומתאוס, ישו ודיוניסוס, מאחר שהאישה הזקנה "שורטת אותו על גבי ראש הצוק" ובבית הרביעי "קושרת שלשלאות ברזל סביב ראשו", "מנקבת הן את כפות ידיו והן את כפות רגליו", ו"חותכת את לבו החוצה":
She binds iron thorns with around his head

She pierces both his hands & feet

She cuts his heart out at his side

To make it feel both cold & heat (lines 13–16)
בבית החמישי, "אצבעותיה סופרות כל עצב/ כפי שקמצן סופר את כספו". כשהאישה הזקנה נצלבת, היא יכולה להירפא. וו. מ. רוסטי פירש זאת: ככל שמתפתח הרעיון, מבנה החברה הישן מתגבש למבנה חברתי חדש (האישה הזקנה נהיית צעירה)
Her fingers number every Nerve

Just as a Miser counts his gold

She lives upon his shrieks & cries

And She grows young as he grows old (lines 17–20)
בבית 6 "המטרה הושלמה", העולם לכאורה בדרך לגאולה, ו"גן העדן הארצי הגיע לאדמתנו".
Till he becomes a bleeding youth

And She becomes a Virgin bright

Then he rends up his Manacles

And binds her down for his delight (lines 21–24)
בית 7. עכשיו הרעיון נהיה חופשי ודומיננטי. הרעיון מתאחד עם החברה בסוג של נישואים:
He plants himself in all her Nerves

Just as a Husbandman his mould

And She becomes his dwelling place

And Garden fruitful Seventy fold (lines 25–28)
בית 8. "בהדרגתיות, הוא מזדקן ונחלש והוא חי רק בזכות האוצרות הרוחניים שנצברו בימי צעירותו. הפרוטגוניסט "נודד סביבותיו", בלי שום אמונה בתחושת מטרה כלשהי, הוא איבד את האידיאל שלו (הרעיון):
An aged Shadow soon he fades

Wandring round an Earthly Cot

Full filled all with gems & gold

Which he by industry had got (lines 29–32)
בית 9. בעצב רב, הוא מביט בכל אוצרותיו: עדיי נשמתו, וזהב לבו, אשר מהווים תוצאה של פעילותו היצירתית. כנראה, בלייק מתכוון, בנוסף לכך שתכשיטים אלו הם פרי עבודת לבו. שורות אלו מתייחסות, כך נדמה, לפרטים ביוגרפיים על בלייק, ואולי זהו "הבור העמוק של העצבות" אשר בלייק רשם במכתב לג'ורג' קמברלנד ב-2 ביולי 1800:
And these are the gems of the Human Soul

The rubies & pearls of a lovesick eye

The countless gold of the akeing heart

The martyrs groan & the lovers sigh (lines 33–36)
בית 10. "רעיונות אלו משרתים המון מטרות של הטוב הפרקטי, וכלפי חוץ הרעיון נמצא במצב המשגשג ביותר, גם כשהמיץ יוצא מכל שורשיו". עבודות האמנות שלו הן "בשרו ויינו" והוא מאכיל אחרים מזון רוחני זה, את "הקבצן והרש" או אפילו גם את "הנוסע בדרכים":
They are his meat they are his drink

He feeds the Beggar & the Poor

And the way faring Traveller

For ever open is his door (lines 37–40)
בית 11. וו. מ. רוסטי ממשיך: "הילת הסמכות והמסורת, או היוקרה, הנסובה אל מול הרעיון, האידיאל, מיוצגת על ידי התינוקת הזורחת, הנולדת על האח".
His grief is their eternal joy

They make the roofs & walls to ring

Till from the fire on the hearth

A little Female Babe does spring (lines 41–44)
כפי שדיימון מצהיר, "מתוך יכולת ההארחה שלו (האש שעל האח), נולדה החלוקה שלו, התינוקת". התינוקת מסמלת את חוסר הסובלנות, "הכנסייה המזויפת, המסתורין של בבל", אותה מכנה לרוב בלייק רחב. (הדמות התנ"כית) הירש מציע פרשנות אחרת. ברגע שהתינוקת חסרת השם נעלמת, "מפני שהפרוטגוניסט לא מוטרד מבעיות הארץ", הוא רואה "כורח טרגי וחסר משמעות במעגל ההיסטורי של רעיונות אנושיים דתיים". כך שהתינוקת מסמלת רעיון רוחני "הנולד מתוך חורבותיהן של תקוות ארציות", ואין לכך שום קשר עם האישה הזקנה.. הבית ה-12 מבהיר ש"היא כולה עשויה מאש יצוקה, תכשיטים וזהב" ושום דבר ארצי יכול לגעת בתינוקת אשר "צמחה מתוך האש של השכל היצירתי"
And she is all of solid Fire

And gems & gold that none his hand

Dares to stretch to touch her Baby form

Or wrap her in his swaddling-band (lines 45–48)
בית 13. יוקרה זו מייבשת את הרעיון עצמו, ומתקשרת לאינדיבידואל מסוים, המנצל את הכבוד תודות לרעיון עצמו (כפי שאנו רואים למשל במקרה של מוסד האפיפיורות, המלוכה ועוד). הרעיון מואפל על ידי יוקרתו שלו עצמו, המשיג לעצמו אדם בעל חיים ונשמה".
But She comes to the Man she loves

If young or old or rich or poor

They soon drive out the aged Host

A Beggar at anothers door (lines 49–52)
בבית 14, האדם חסר הבית, הזקן הדומע, נודד שוב, אבל כבר לא סביב החורבות הישנות של עריסתו. הוא נודד הרחק הרחק, בגלות, תר אחר אמונה חדשה שתחדש אותו ("עד שהוא יזכה בבתולה חדשה"):
He wanders weeping far away

Untill some other take him in

Oft blind & age-bent sore distrest

Untill he can a Maiden win (lines 53–56)
בית 15. הירש מציע שהבתולה היא התינוקת שגדלה כבר, ו"בהתחבקות הראשונה שלהם, הרעיון הארצי, הישן, נעלם באופן מוחלט" (הקוטג', הגן והיופי הקסום שלו, נעלמים לפני מראה עיניו).
And to allay his freezing Age

The Poor Man takes her in his arms

The Cottage fades before his sight

The Garden & its lovly Charms (lines 57–60)
בתים 16-17. גברים אחרים, "האורחים על האדמה", גם נעלמו מפני ש"עינו המשתנה משנה הכל". בדרך דומה, עינו של בלייק, השתנתה בגלל "הדיכאון המטופש" שלו, והוא התוודה לפני קמברלנד: "אני נחבאתי... אני מזניח את חובתי כלפי כל חבריי". כל חושיו שונו והוא יכול היה לראות רק "מדבר שחור מסביב":
The Guests are scatterd thro' the land

For the Eye altering alters all

The Senses will themselves in fear

And the flat Earth becomes a Ball



The stars sun moon all shrink away

A desart vast without a bound

And nothing left to eat or drink

And a dark desart all around (lines 61–68)
וו. מ. רוסטי מסביר שבבית 18, הרעיון הישן "חוזר לינקות" ו"הופך לרעיון חדש, המשפיע על קהילה חדשה, ותחת תנאים משתנים".
The honey of her Infant lips

The bread & wine of her sweet smile

The wild game of her roving Eye

Does him to Infancy beguile (lines 69–72)
בית 19. מוקסם מיופייה וממיניותה, הוא "אוכל ושותה" את "הלחם והיין", של חיוכה ועיניה, כך שהוא "נהיה צעיר יותר ויותר מיום ליום":
For as he eats & drinks he grows

Younger & younger every day

And on the desart wild they both

Wander in terror & dismay (lines 73–76)
בית 20. אבל הזוג אינו ביחד, היא "כמו האייל הפראי", בורחת הרחק. בעוד הוא מחפש אותה. "חרדתה נוטעת עשב פראי", והיא "מצורות אהבה שונות מתפזרת", כך שהיא "מרגע לרגע נהיית לא כנה" והופכת להיות "מפלרטטת בצורה לא ישרה"
Like the wild Stag she flees away

Her fear plants many a thicket wild

While he pursues her night & day

By various arts of Love beguild (lines 77–80)
בית 21. הם נכנסים לנבכי האהבה הסוררת, חסרת המוסר, "במקום שמשוטטים אריה-הזאב וחזיר הבר". למרות זאת, דבר זה הופך את העולם ליותר ראוי למחיה.
By various arts of Love & Hate

Till the wide desart planted oer

With Labyrinths of wayward Love

Where roams the Lion Wolf & Boar (lines 81–84)
בית 22 מחזיר אותנו לחלק הראשון של הנושא. הרעיון מתחיל בכיוון חדש - הוא כמו תינוק שנולד; החברה שעליה הוא פועל היא חברה זקנה - היא כבר לא בתולה נאה, היא אישה מבוגרת.
Till be becomes a wayward Babe

And she a weeping Woman Old

Then many a Lover wanders here

The Sun & Stars are nearer rolld (lines 85–88)
בית 23. בית זה את "המימוש הרגעי של האידיאל הנשי". תחום רוחני זה של בלייק המדמה את עצמו לרועה צאן בבית זה נקרא בעולה (אנ').
The trees bring forth sweet Extacy

To all who in the desart roam

Till many a City there is Built

And many a pleasant Shepherds home (lines 89–92)
הסיום הוא מלא בדימויים השליליים של שירתו של בלייק משנת 1790. בבתים 24-25 הרעיון נראה כל כך חדש ולא רגיל, כך שזה נראה מקרוב, שהרעיון מעורר תדהמה רבה. התינוק שזה עתה נולד מזעיף פניו ומפחיד, מה שמתאים לאופיו המדכא של הסדר האוריזני (אנ')
But when they find the frowning Babe

Terror strikes thro the region wide

They cry the Babe the Babe is Born

And flee away on Every side



For who dare touch the frowning form

His arm is witherd to its root

Lions Bears Wolves all howling flee

And every Tree does shed its fruit (lines 93–100)
בית 26. לבסוף, "הוא חוזר להיות התינוק שוב והיא האישה הזקנה", ו"הכל נעשה כפי שאמרתי". "כל מי שמעז לגעת בתינוק הזעוף ייענש", למעט האישה הזקנה ה"ממסמרת אותו על הסלע". אבל כל זה הוא רק חלק מהמעגל אשר יחזור על עצמו שוב ושוב.
And none can touch that frowning form

Except it be a Woman Old

She nails him down upon the Rock

And all is done as I have told (lines 101–104)
וו.מ. רוסטי מסכם: אין אף אחד שמסוגל להתמודד עם הרעיון ולפתח אותו באופן מלא, למעט החברה הזקנה אשר איתה הוא בא במגע. בתחילה, החברה יכולה להתמודד עם הרעיון באופן ראשוני רק באמצעות סילופו, שדרכו (כמו במקרה הקודם, בפתיחת השיר) הרעיון חייב לקבל מרות עד לניצחון הסופי. המסקנה של הירש היא, כי בעולה פנתה לכמורה, כיוון שהיא הייתה צריכה לעשות זאת, מפני שהאידיאל הרוחני תמיד קורס לתוך מדינת דת.