stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ירו ד'איטליה 2020
סקירת המרוץ > קטע 18 > קטע 19

קטע 19 אמור היה לכלול 253 ק"מ בתוואי גבעי, ואמור היה להיות מוזנק ממורבנו, אך המרחק שונה ל-124.5 ק"מ בתוואי מישורי לאחר מחאות רוכבים, שהתלוננו לפני הזינוק על קטע ארוך בתנאי מזג אוויר שהיו צפויים להיות קשים לאחר הצטברות ארוכה ממילא של קטעים הרריים. מיקום הזינוק שונה לאבייטגראסו, בעוד הסיום נשאר באסטי. הקטע היה מישורי כמעט לחלוטין וגם הלך לקבוצת הבריחה, לאחר שיוזף צ'רני (CCC) התקיף 22.7 ק"מ לסיום והמשיך ברכיבת סולו עד לסיום, מקדים את ויקטור קמפנרטס (NTT Pro Cycling) ב-18 שניות ואת יאקופו מוסקה (טרק-סגפרדו) ב-26 שניות, לאחר שניצח את הספרינט למקום השלישי. מטאו ספראייפיקו (ויני–צאבו–KTM) נאלץ לפרוש מהמרוץ לאחר שיצא חיובי בבדיקת סמים, בו התגלה שהשתמש בהורמון גדילה אסור, אוסטרין.
סקירת המרוץ > קטע 18 > קטע 20

קטע 20 היה קטע הכביש האחרון במרוץ לקראת נגד השעון המסיים של המרוץ במילאנו. הקטע כלל 190 קילומטרים, תחילה אמור היה לעבור בצרפת אך בשל עלייה של מקרי קורונה במדינה התכנון הזה בוטל, הקטע החדש היה 190 קילומטרים מאלבה לססטרירה, וכלל שתי עליות מדורגות בעיר. הראשונה הייתה באורך של 31.8 ק"מ בשיפוע ממוצע של 4.0%, והשנייה הייתה באורך של 6.9 ק"מ בשיפוע ממוצע של 7.2%, הרוכבים רכבו אותה פעמיים ועלייה הסתיים הקטע. כמו בקטע ה-18, גם בקטע הזה גייגן הארט, הינדלי ורוהאן דניס שהכתיב את הקצב נשארו בקדמת המרוץ בעלייה הסופית לססטרירה, לאחר שמוביל המרוץ קלדרמן נשר. גם הפעם זה הגיע להכרעה בין ספרינט לגייגן הארט והינדלי, והפעם זה היה רוכב אינאוס גרנדיירס שהשיג לה את הניצחון השישי במרוץ והשני שלו, בעוד רוהאן דניס הצליח הפעם לסיים שלישי, 25 שניות אחריהם. קלדרמן חצה את קו הסיום 1:38 דקות אחרי גייגן הארט וירד עד למקום השלישי, בפער של 1:32 דקות ממוביל המרוץ החדש ובן קבוצתו ג'אי הינדלי, טאו גייגן הארט היה במקום השני עם אותו זמן כמו של הינדלי. דבר שיצר תקדים היסטורי בג'ירו.
סקירת המרוץ > קטע 18 > קטע 21

קטע 21 היה הקטע האחרון של המרוץ והקטע השלישי בנגד השעון, הוא כלל 15.7 ק"מ מקרנוסקו סול נאביליו למילאנו. גם בקטע נגד השעון הזה ניצח אלוף העולם בתחום פיליפו גאנה, עם הניצחון השביעי של אינאוס גרנדיירס במרוץ, הקדים ב-32 שניות את ויקטור קמפנרטס ובן קבוצתו רוהאן דניס. טאו גייגן הארט סיים את הקטע במקום ה-13, 58 שניות מבן קבוצתו גאנה, בעוד הינדלי סיים במקום ה-58, 1:36 דקות מגאנה. בעקבות כך הוא ירד למקום השני ואיבד את ההובלה והניצחון במרוץ לטאו גייגן הארט, שהפך לבריטי השני מאז כריס פרום ב-2018, גם הוא עשה זאת במדי אינאוס גרנדיירס, אז נקראה עדיין קבוצת סקיי. קלדרמן סגר את תמונת הפודיום במקום השלישי בפער של 1:29 דקות. אלמיידה, שסיים את הקטע במקום הרביעי, עקף את בילבאו בדירוג הכללי ועלה על חשבונו למקום הרביעי בעוד בילבאו ירד לחמישי. יאקוב פוגלסן, וינצ'נצו ניבאלי, פטריק קונראד, פאוסטו מאסנאדה (דקונינק קוויק-סטפ) והרמן פרנזטיינר סגרו בהתאמה את העשירייה הראשונה. בעוד שארנו דמאר ניצח את קטגוריית הנקודות, רובן גריירו את קטגוריית ההרים, גייגן הארט ניצח גם בקטגוריית הרוכב הצעיר וקבוצתו, אינאוס גרנדיירס, ניצחה באחד הגרנד טורס המוצלחים בהיסטוריה שלה, את קטגוריית הקבוצות.
תוצאות > דירוג כללי > מקומות 1–30

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | זמן |
| 1 | בריטניה טאו גייגן הארט | אינאוס גרנדיירס | 85:40:21 שעות |
| 2 | אוסטרליה ג'אי הינדלי | סאנווב | 0:39+ |
| 3 | הולנד וילקו קלדרמן | סאנווב | 1:29+ |
| 4 | פורטוגל ז'ואאו אלמיידה | דקונינק קוויק-סטפ | 2:57+ |
| 5 | ספרד פייו בילבאו | בחריין מקלארן | 3:09+ |
| 6 | דנמרק יאקוב פוגלסן | אסטנה | 7:02+ |
| 7 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | טרק - סגפרדו | 8:15+ |
| 8 | אוסטריה פטריק קונראד | בורה–הנסגרוהה | 8:42+ |
| 9 | איטליה פאוסטו מאסנאדה | דקונינק קוויק-סטפ | 9:57+ |
| 10 | אוסטריה הרמן פרנזטיינר | בחריין מקלארן | 11:05+ |
| 11 | איטליה דומניקו פוצוביבו | NTT Pro Cycling | 11:52+ |
| 12 | פולין רפא מייקה | בורה–הנסגרוהה | 20:31+ |
| 13 | ספרד סרחיו סמיטייר | מוביסטאר | 35:29 + |
| 14 | בריטניה ג'יימס נוקס | דקונינק קוויק-סטפ | 37:41+ |
| 15 | ארצות הברית ברנדון מקנולטי | יו. איי. אי. אמירטס | 38:10+ |
| 16 | צרפת אורלייה פרה פיינטרה | AG2R La Mondiale | 45:04+ |
| 17 | ארצות הברית לארי ווארבאס | AG2R La Mondiale | 53:25+ |
| 18 | בריטניה בן סוויפט | אינאוס גרנדיירס | 57:36+ |
| 19 | ספרד אנטוניו פדררו | מוביסטאר | 59:36+ |
| 20 | אוסטרליה בן או'קונור | NTT Pro Cycling | 1:02:57+ |
| 21 | הולנד סם אומן | סאנווב | 1:03:46+ |
| 22 | רוסיה אילנור זאקארין | CCC | 1:06:11+ |
| 23 | איטליה מטאו פאברו | בורה–הנסגרוהה | 1:13:49+ |
| 24 | ספרד ג'ונתן קסטרובייחו | בורה–הנסגרוהה | 1:16:15+ |
| 25 | איטליה פאביו פלינה | אסטנה | 1:25:14+ |
| 26 | הולנד מרטיין תוסבלד | סאנווב | 1:25:34+ |
| 27 | הונגריה אטיליה ואלטר | CCC | 1:30:42+ |
| 28 | בלגיה פיטר סרי | דקונינק קוויק-סטפ | 1:30:45+ |
| 29 | אוסטרליה כריס המילטון | סאנווב | 1:32:26+ |
| 30 | דנמרק מיקל הונורה | דקונינק קוויק-סטפ | 1:34:49+ |
תוצאות > קטגוריית הנקודות > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| 1 | צרפת ארנו דמאר | Groupama–FDJ | 233 |
| 2 | סלובקיה פטר סאגאן | בורה–הנסגרוהה | 184 |
| 3 | פורטוגל ז'ואאו אלמיידה | דקונינק קוויק-סטפ | 104 |
| 4 | איטליה פיליפו גאנה | אינאוס גרנדיירס | 87 |
| 5 | צ'כיה יוזף צ'רני | CCC | 78 |
| 6 | איטליה אנדרה ונדראמה | AG2R La Mondiale | 78 |
| 7 | איטליה דייגו אוליסי | יו. איי. אי. אמירטס | 77 |
| 8 | שווייץ סימון פלו | אנדרוני–ג'יאקטולי | 70 |
| 9 | בריטניה טאו גייגן הארט | אינאוס גרנדיירס | 66 |
| 10 | אוסטריה פטריק קונראד | בורה–הנסגרוהה | 61 |
תוצאות > קטגוריית ההרים > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| 1 | פורטוגל רובן גריירו | EF Pro Cycling | 234 |
| 2 | בריטניה טאו גייגן הארט | אינאוס גרנדיירס | 157 |
| 3 | בלגיה תומאס דה חנט | לוטו–סודאל | 122 |
| 4 | אוסטרליה רוהאן דניס | אינאוס גרנדיירס | 119 |
| 5 | אוסטרליה בן או'קונור | NTT Pro Cycling | 71 |
| 6 | אוסטרליה ג'אי הינדלי | סאנווב | 71 |
| 7 | הולנד וילקו קלדרמן | סאנווב | 55 |
| 8 | איטליה פיליפו גאנה | אינאוס גרנדיירס | 48 |
| 9 | ספרד ג'ונתן קסטרובייחו | אינאוס גרנדיירס | 45 |
| 10 | קולומביה אינר רוביו | מוביסטאר | 44 |
תוצאות > קטגוריית הרוכב הצעיר > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | זמן |
| 1 | בריטניה טאו גייגן הארט | אינאוס גרנדיירס | 85:40:21+ |
| 2 | אוסטרליה ג'אי הינדלי | סאנווב | 39+ |
| 3 | פורטוגל ז'ואאו אלמיידה | דקונינק קוויק-סטפ | 2:57+ |
| 4 | ספרד סרחיו סמיטייר | מוביסטאר | 35:29+ |
| 5 | בריטניה ג'יימס נוקס | דקונינק קוויק-סטפ | 37:41+ |
| 6 | ארצות הברית ברנדון מקנולטי | יו. איי. אי. אמירטס | 38:10+ |
| 7 | צרפת אורלייה פרה פיינטרה | AG2R La Mondiale | 45:04+ |
| 8 | אוסטרליה בן או'קונור | NTT Pro Cycling | 1:02:57+ |
| 9 | הולנד סם אומן | סאנווב | 1:03:46+ |
| 10 | איטליה מטאו פאברו | בורה–הנסגרוהה | 1:13:49+ |
תוצאות > קטגוריית הקבוצות > מקומות 1-5

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מקום | קבוצה | זמן |
| 1 | בריטניה אינאוס גרנדיירס | 257:15:58 שעות |
| 2 | בלגיה דקונינק קוויק-סטפ | 22:32+ |
| 3 | גרמניה סאנווב | 28:50+ |
| 4 | בחריין בחריין מקלארן | 32:50+ |
| 5 | גרמניה בורה–הנסגרוהה | 1:12:34+ |
הערות שוליים

↑  המספר 108 הופרש לאחר מותו של ווטר וויטלנד במהלך המהדורה של 2011, אותו לבש וויטלנד
↑  הרוכב הצעיר המצטיין עד גיל 25
↑  הקטע אמור היה לצאת לדרך ממורבנו באורך של 253 קילומטרים, אך קוצר לאורך של 124.3 קילומטרים לאחר תלונות של רוכבים על מזג אוויר רע ורכיבה רצופה וארוכה בתנאים קשים
↑  המרחק המקורי היה אמור להיות 198 קילומטרים והמסלול אמור היה לעבור בתוך צרפת, אך לאחר הצטברות מקרי קורונה חיוביים בצרפת, המסלול ואורכו שונו.
↑  Giro d’Italia rider taken to hospital with multiple injuries after ‘helicopter blows barriers into road’, BBC.com
↑  Stage seven breaks record for fastest Giro d’Italia stage ever, cyclingweekley.com
↑  Coronavirus forces Mitchelton-Scott and Jumbo-Visma teams to withdraw from Giro d'Italia, ESPN.com
↑  ניצח את הקטע 10 ב-2019
↑  Horsè Categorie, המשמעות של זה שהיא מעל גל דרגות הקושי ומחוץ לקטגוריה רגילה, למרות כך, ניתן עלייה ניקוד בקטגוריית ההרים
↑  Giro d'Italia stage 19 shortened to 124km after rider protest, cyclingnews.com
↑  Matteo Spreafico out of the Giro after adverse analytical finding, cyclingtips.com
↑  | Giro d'Italia 2020 Stage 21, General, Points, KOM and  team Classification, procyclingstats.com
↑  TAO GEOGHEGAN HART WINS THE GIRO D'ITALIA, ineosgrenadiers.con
האיגוד הישראלי לשחמט

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  שחמט
 יושב ראש:  צביקה ברקאי
 מנכ"ל:  גיל בורוחובסקי
 תאריך ייסוד:  1935
 www.chess.org.il
האיגוד הישראלי לשחמט הוקם ב-1935 ונקרא בשם האגודה השחמטית הארץ ישראלית, והוא מוביל ומרכז חלק נכבד מפעילות השחמט בישראל, לרבות כלל הליגות לשחמט במדינה. בין היתר, פועל האיגוד להפצת השחמט בישראל, לייצוג השחמטאים ומועדוני השחמט הישראלים בישראל ומחוצה לה.
האיגוד חבר באיגוד השחמט העולמי פיד"ה ובאיגוד השחמט האירופאי ECU, ולו זכות ההשתתפות הבלעדית במפעלים השונים של גופים אלו.
מטרות

בין מטרות האיגוד: הפצת השחמט בישראל, פיתוחו וקידומו. החדרת השחמט כנושא לימוד פורמלי בכל מוסדות הלימוד בארץ. קידום וסיוע לאגודות השחמט בישראל. קביעת חוקים, תקנונים, תקנות נהלים וסדרים. עריכת תחרויות שחמט, לקבוצות וליחידים בישראל ומחוצה לה. מיונם ודירוגם של השחמטאים בישראל. קביעת נציגי ישראל, יחידים ונבחרות, ושיגורם לתחרויות הרשמיות של פיד"ה.
סמכויות

לשם השגת מטרותיו מוסמך האיגוד, בין היתר: ליזום, לערוך ולנהל תחרויות שחמט. לארגן אליפויות ליחידים ולקבוצות לרבות אליפות ישראל. לארגן את הליגה לשחמט. למיין, לסווג ולדרג שחמטאים וקבוצות. לארגן הדרכה ושיעורים. לפרסם מידע רלוונטי במדיה הדיגיטלית ובתקשורת. לאסוף ולגבות כספים.
חברות באיגוד

כל גוף, אגודה או קבוצה בישראל שהתארגנו כעמותה ו/או מלכ"ר בהתאם לחוק העמותות והמורכב משמונה אנשים לפחות, בעלי כרטיס שחמטאי בתוקף, יוכל להיות חבר באיגוד.
ליגה

האיגוד יקיים בכל שנה תחרויות של קבוצות המייצגות את האגודות. לשם כך תחולקנה הקבוצות המשתתפות בתחרויות אלו למספר ליגות. הסמכות בידי ההנהלה לקבוע את כללי הליגה ולאשרם.
כל אזרח ו/או תושב ישראל רשאי לשחק במשחקי הליגה בכפוף לכללי הליגה. כל שחקן הרשום בפיד"ה, גם אם אינו אזרח או תושב ישראל, רשאי לשחק בליגה בכפוף לתנאי הליגה.
עם מייסדי האיגוד נמנה אליעזר פאר.
בעשור הראשון של המדינה עמד בראשו אלוף ליטא לשעבר בשחמט, אלכסנדר מאכט.
יו"ר האיגוד הישראלי לשחמט הוא ד"ר צבי ברקאי. עם קודמיו בתפקיד נמנו יוסף לפיד, אביב בושינסקי, אביעד יפה, אליהו שפייזר ומשה שלו. נשיא האיגוד הוא תיאודור אור. עם נשיאי האיגוד בעבר נמנו מרדכי בן דרור ופנחס רוזן שימש כנשיא כבוד. מנכ"ל האיגוד הוא גיל בורוחובסקי, אביו של רב-אמן אביטל בורוחובסקי.
ראו גם

שחמט בישראל
הערות שוליים

↑  תקנון האיגוד הישראלי לשחמט, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
↑  האיגוד הישראלי לשחמט, באתר www.chess.org.il
| שחמט |
| --- | --- | --- |
| שלבי המשחק | פתיחה • מציעה • סיום |  |
| כלי המשחק | מלך • מלכה • צריח • רץ • פרש • רגלי |  |
| חוקי המשחק | שח • הצרחה • הכתרה • הכאה דרך הילוכו • מט • פט • תיקו |  |
| אסכולות שחמט | האסכולה הרומנטית בשחמט • האסכולה המודרנית • האסכולה ההיפרמודרנית |  |
| תת-תחומים משיקים | שחמט בהתכתבות • חידת שחמט • בעיית שחמט • וריאציות של משחק השחמט • תוכנת שחמט • בליץ |  |
| שונות | פיד"ה • האיגוד הישראלי לשחמט • שחמט בישראל • שעון שחמט |  |
ראו גם פורטל שחמט • קטגוריית שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310912105171  ISNI: 0000 0001 0744 5617  LCCN: no2010050199  VIAF: 152846868   WorldCat (עם VIAF): 152846868 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמט ובנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דראכטן

דראכטן (בהולנדית: Drachten) היא העיר השנייה בגודלה במחוז פריסלנד שבהולנד.
היסטוריה

דראכטן החלה ככפר קטן על הגדה המזרחית של נהר הדרייט, שם החלו המתיישבים הראשונים לבצע עבודות ייבוש של האדמה לצורכי חקלאות. עם התקדמות תהליך הייבוש, החלו המתיישבים לנוע מזרחה כדי לעשות שימוש באדמות המיובשות, לשעבר ביצות הכבול, לצורכי חקלאות.
בערך בשנת 1200 לספירה, נבנתה כנסיית אבן קטנה, שהייתה בשימוש במאתיים השנים הבאות, עד שעליית מפלס מי הים גרמה לתושבים לנוע מזרחה עוד יותר.
ב-1550 נוצל מאגר אדמת הכבול עד תומו. הכבול היה מקור אנרגיה חשוב, לא רק לשימוש ביתי, אך גם לצורכי התעשייה. צריכת הכבול בפרובינציה של הולנד במהלך המאה ה-17 הייתה גבוהה יותר מאשר פריסלנד הייתה מסוגלת לספק. עיקר התובלה של הכבול הייתה על גבי סירות. תעשיית כריית הכבול הביאה תעסוקה לכפרים רבים, אם כי רוב ההכנסה לא הגיעה לכיסיהם של הפועלים. ב-1641 הגיעו החוואים בדראכטן להסכם עם תושביה האמידים של האג. אחד מהם היה איש העסקים מהאג, פסחייר הנדריקס בולמן. ההסכם קבע שיבול הכבול מיועד לתעשייה ההולנדית. לצורך הובלת הכבול נבנו שלוש תעלות ייעודיות, תעלת דראכטן (Drachtstervaart) ושתי תעלות צדדיות נוספות. במהלך שנה אחת חפרו 800 פועלים מדי יום. כתוצאה ממהלכים אלו חלו התפתחויות בתחומים נוספים, נבנו בתי מגורים, מקומות אחסון, אכסניות ובתי עסק. למרות שההצלחה הכלכלית בכריית הכבול הייתה קצרת ימים (היא אף גרמה לבולמן לפשוט את הרגל), היא האיצה את הקמתה של דראכטן.
תעלת דראכטן הייתה נתיב שיט שדרכו לא רק שהגיעו סחורות, אלא גם נוצרה פעילות לשירות הספינות: ייצור חבלים, נגריות ונפחיות. ב-1746 הוקמה המספנה הראשונה של ממש, בתחילה נבנו בה רק דוברות עצים, אך לאחר 1895 נבנו בה גם אניות עשויות ברזל. ב-1902 נבנתה מספנה נוספת.
על גדות התעלה נבנו פאבים, חנויות, תשתיות לבניית ספינות, כמו מתקנים לייצור חבלים. בשנת 1830 לערך, נבנה בניין העירייה והנוטריון הציבורי עבר מאודגה הסמוכה לדראכטן.
תעשיית הכבול של דראכטן הייתה פעילה במשך כמאתיים שנה. עם סיומה, נותרו הפועלים שהועסקו בה ללא מקור פרנסה. חלק מהם עברו להיות חוואים, אך רובם ללא הצלחה יתרה.
החל מסוף מלחמת העולם השנייה ועד לסוף שנות השמונים, גדלה אוכלוסיית דראכטן בכ-1,000 תושבים מדי שנה. הגורם העיקרי לצמיחה זו הייתה הקמת המפעל של חברת פיליפס. עם אוכלוסייה שמונה כיום כמעט 45,000 תושבים, ענפי התעשייה העיקריים שלה הם ייצור מוצרי חשמל, ציוד תחבורה, מכונות, כימיקלים ורהיטים.
ניסוי תחבורתי

דראכטן זכתה לתשומת לב עולמית כאשר היא הנהיגה בשנת 2000 ניסוי הקרוי "מרחב משותף" (באנגלית: Shared space), תפיסה שהחלוץ שלה היה מהנדס הדרכים ההולנדי, הנס מונדרמן (Hans Monderman). כמעט כל הרמזורים והתמרורים הוסרו ממרכז העיר במאמץ לשפר את הבטיחות בתעבורה, על בסיס התאוריה שהנהגים שמים לב יותר לסובב אותם כאשר ברור להם שהם לא יכולים להסתמך על חוקי תנועה קשיחים. לפני החלת הניסוי עמד ממוצע תאונות הדרכים במרכז דראכטן על 8 תאונות בשנה. בשנתיים הראשונות לאחר תחילת הניסוי, ירד הנתון לתאונה אחת בשנה בממוצע. בספטמבר 2007, בעקבות הצלחת הניסוי בדראכטן, אימצה העיר בוהמטה (Bohmte) שבגרמניה תוכנית דומה. בעקבותיהן אומצה השיטה או חלקים ממנה במקומות שונים בעולם, גם בערים גדולות.
החזרת התעלה

באפריל 2007 צבע האמן הנק הופסטרה (Henk Hofstra) את אחד הרחובות בדראכטן בצבע כחול עם כיתוב לבן של המילים "מים הם חיים" (בהולנדית: Water is Leven). מטרת המיזם הייתה לסמל את התעלה שבעבר עברה בתוואי הרחוב. החלק הזה של התעלה, שבעבר הגיע עד למרכז העיר, נסגר בשנות השישים של המאה ה-20 כדי לתת פתרון לעומס כלי הרכב. כיום לא ניתן כבר להגיע למרכז העיר בסירה כבעבר.
ב-1996 הוחל בתוכניות ראשונות להחזיר לפעילות את התעלה שתגיע עד למרכז העיר, כדי להשיב לעיר את תנועת תיירות הסירות. המיזם נקרא Drachtstervaart (תעלת דראכטן). עבודות הבנייה החלו ב-2001 והיו אמורות להמשך עד 2011. בשל משבר כלכלי, הופסקה עבודת הבנייה למשך כשנתיים. ב-2013 חודשו העבודות ונכון לשנת 2015 הם אמורות להיות בשלבי סיום.
ערים תאומות

נמיביה גובאביס, נמיביה
ישראל קריית אונו, ישראל
במרכז קריית אונו ישנה כיכר שנקראת כיכר דראכטן על שם העיר התאומה. גם בדראכטן, קרוב לתיאטרון העירוני יש כיכר שנקראת 'כיכר קריית אונו'. יחסיה של קריית אונו עם דראכטן הנמשכים מזה עשרות שנים, התאפיינו בקרבה מיוחדת. כך, בתקופת ההמתנה הציעה דראכטן לארח את כל ילדי קריית אונו, הצעה שנדחתה באדיבות על ידי היישוב. בשנת 2009 נקלעו היחסים בין הערים למשבר. התוכנית פק"לילה בגלי צה"ל הובילה קמפיין לשימור ברית הידידות. לבסוף המשבר נפתר.
הערות שוליים

↑  www.citypopulation.de
↑  הערך דראכטן באתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2  יואב קווה, בישראל  זה לא יעבוד, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2002
↑  The Laweiplein, Evaluation of the reconstruction into a square with roundabout (PDF) (Report). Noordelijke Hogeschool Leeuwarden NHL. January 2007. Retrieved 5 September 2012.
↑  Catherine Bosley (2007-09-11). "Town ditches traffic lights to cut accidents". Reuters. Retrieved 2007-09-14.
↑  mynet קמפיין: מצילים את הברית עם דראכטן - מרכז, באתר web.archive.org, ‏2009-08-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465638605171  GND: 4233160-2  LCCN: no99069859  MusicBrainz: 4f260817-6056-4116-8dcb-507dc0eaa593  VIAF: 157430610   WorldCat (עם VIAF): 157430610
דייוויד אלפארו סיקירוס

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1896 פורטו, פורטוגל 
 פטירה:  6 בינואר 1974 (בגיל 77) קוארנבקה, מורלוס, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  José de Jesús Alfaro Siqueiros 
 מקום קבורה:  Rotonda de las Personas Ilustres 
 מקום לימודים:  Open air school  Academy of San Carlos 
 תחום יצירה:  ציור 
 יצירות ידועות:  The Sleep, Polyforum Cultural Siqueiros, Nuestra Imagen Actual 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי למדעים ואמנויות (1966)  פרס לנין לשלום (1966)  הביאנלה של ונציה 
 בן או בת זוג:  Blanca Luz Brum  Angélica Arenal Bastar 
 
דייוויד אלפארו סיקירוס, באנגלית: David Alfaro Siqueiros (נולד 29 בדצמבר 1896 – 6 בינואר 1974) היה צייר ריאליסט סוציאלי מקסיקני, הידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר הציבוריים הגדולים שלו תוך שימוש בציוד, בחומרים ובטכניקה מודרניים. יחד עם דייגו ריברה וחוסה קלמנטה אורוזקו, הוא היה אחד המפורסמים מבין "ציירי הקיר המקסיקניים".
סיקירוס היה חבר במפלגה הקומוניסטית המקסיקנית. הוא נסע לספרד כדי לתמוך ברפובליקה הספרדית נגד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו באמנותו, הוא התנדב ושירת בלחימה בחזית כסגן קולונל בצבא הרפובליקה עד 1938 לפני שחזר למקסיקו סיטי. ב-1940 הוא הוביל ניסיון התנקשות כושל בליאון טרוצקי בו נורה נכדו בן ה-14 של טרוצקי והקומוניסט האמריקני רוברט שלדון הארטה הוצא להורג. לאחר שבילה מספר חודשים במנוסה מהרשויות המקסיקניות כשהוא מחופש לאיכר, סיקירוס נתפס בסופו של דבר בג'אליסקו, אף שלעולם לא הובא למשפט ושוחרר תוך זמן קצר. לפי מנהגי השמות הספרדיים, שם משפחתו היה בדרך כלל אלפארו; עם זאת, כמו פיקאסו (פאבלו רואיז אי פיקאסו) ולורקה (פדריקו גרסיה לורקה), סיקירוס השתמש בשם המשפחה של אמו. סיקירוס שינה את שמו הפרטי ל"דייוויד" לאחר שאשתו הראשונה קראה לו על ידי זה ברמיזה לפסל "דוד" של מיכלאנג'לו.
ראשית חייו

סיקירוס נולד בצ'יוואווה בשנת 1896, השני מבין שלושה ילדים. אביו, ציפריאנו אלפארו, במקור מאיראפואטו, היה אמיד. אמו הייתה תרזה סיקירוס. לסיקירוס היו שני אחים: אחות, לוז, המבוגרת בשלוש שנים, ואחיו "צ'וצ'ו" (ישו), הצעיר ממנו בשנה. אמו של דייוויד נפטרה כשהיה בן ארבע ואביהם שלח את הילדים לגור אצל סבא וסבתא מצד אבא. לסבו, היה תפקיד חזק במיוחד בגידולו. בשנת 1902, סיקירוס התחיל ללמוד באיראפואטו, גואנאחואטו.
את מרדנותו הראשונה הוא זוקף לזכות אחותו, שהתנגדה לאורתודוקסיה הדתית של אביהם. בנעוריו סיקירוס נחשף גם לרעיונות פוליטיים חדשים, בעיקר לנוסח האנרכו-סינדיקליזם. התאורטיקן הפוליטי ד"ר אטל, פרסם מניפסט ב-1906 הקורא לאמנים מקסיקנים לפתח אמנות לאומית ולהסתכל על תרבויות ילידים עתיקות כדי לקבל השראה. בשנת 1911, בהיותו בן חמש עשרה, סיקירוס היה מעורב בשביתת תלמידים באקדמיה סן קרלוס של האקדמיה הלאומית לאמנויות יפות. השביתה מחתה על מתודולוגיית ההוראה של בית הספר וגינתה את הדחת מנהל בית הספר. מחאותיהם הביאו בסופו של דבר להקמת "אקדמיה פתוחה" בסנטה אניטה.
בגיל שמונה עשרה, סיקירוס וכמה מעמיתיו מבית הספר לאמנויות יפות היו מעורבים בקרבות האזרחים בתוך מקסיקו. לפיכך מסעותיו הצבאיים ברחבי הארץ חשפו אותו לתרבות המקסיקנית ולמאבקים היומיומיים הגולמיים של המעמדות העניים, העובדים והכפריים. מאוחר יותר חזר סיקירוס לזמן קצר למקסיקו סיטי לצייר לפני שנסע לאירופה ב-1919. תחילה לפריז, שם התוודע לקוביזם, והסתקרן במיוחד בעבודתו של פול סזאן. בהיותו שם, הוא גם פגש את דייגו ריברה, צייר מקסיקני נוסף מ"שלושת הגדולים" על סף קריירה בתחום ציורי הקיר, ונסע לאיטליה כדי ללמוד על ציירי הפרסקו הגדולים של הרנסאנס.
אמנות ופוליטיקה

אף על פי שרבים אמרו כי המיזמים האמנותיים של סיקירוס "נקטעו" לעיתים קרובות על ידי מיזמים פוליטיים, סיקירוס עצמו האמין שהשניים שלובים זה בזה באופן סבוך. ב-1921, כשכתב את המניפסט שלו כבר נחשף למרקסיזם וראה את חיי העובדים הכפריים והעניים בזמן שנסע עם הצבא. "לדור החדש של ציירים ופסלים אמריקאים", הוא קרא ל"התחדשות רוחנית" כדי להחזיר בו-זמנית את מעלותיו של הציור הקלאסי תוך שילוב בסגנון זה "ערכים חדשים" שהכירו ב"מודרניות ובההיבטים העכשוויים של חיי היומיום".
באמצעות סגנון ריאלי זה, סיקירוס קיווה ליצור סגנון שיגשר בין אמנות לאומית ואוניברסלית. ביצירתו, כמו גם בכתיבתו, חיפש סיקירוס ריאליזם חברתי המברך את עמי הפרולטריון של מקסיקו והעולם.
בשנת 1922, חזר סיקירוס למקסיקו סיטי כדי לעבוד כצייר קיר עבור הממשלה המהפכנית של אלווארו אוברגון. שר החינוך היה חוסה ואסקונסלוס, קבע משימה של חינוך ההמונים באמצעות אמנות ציבורית, ושכר עשרות אמנים וסופרים כדי ליצור תרבות מקסיקנית מודרנית. האמנים יצרו ציורי הקיר למבנים בולטים במקסיקו סיטי. חלק מהאמנים הבינו שהרבה מיצירותיהם המוקדמות חסרות את האופי ה"ציבורי" שהשתקף באידאולוגיה שלהם. בשנת 1923 סיקירוס עזר לייסד את הסינדיקט של הציירים, הפסלים והחרטים המקסיקנים המהפכניים, שטיפל בבעיית הגישה הציבורית לאמנות באמצעות העיתון "אל מצ'טה". באותה שנה סיקירוס עזר לכתוב מניפסט בעיתון "למען הפרולטריון של העולם". הוא התייחס לנחיצותה של אמנות "קולקטיבית", שתשמש "תעמולה אידאולוגית" כדי לחנך את ההמונים ולהתגבר על האמנות הבורגנית, האינדיבידואליסטית.
זמן קצר לאחר מכן, סיקירוס צייר את ציור הקיר המפורסם שלו “קבורת פועל” (1923) בחדר המדרגות של קולג'יו צ'יקו. הפרסקו מציג קבוצה של פועלים בסגנון טרום-קולוניאלי במסע הלוויה הנושאים ארון קבורה גדול, מעוטר בפטיש ומגל. ציור הקיר מעולם לא הושלם והושחת על ידי תלמידים בבית הספר שלא הסכימו עם הנושא הפוליטי. לבסוף, ציור הקיר כולו סוייד על ידי הוראת שר החינוך החדש. הסינדיקט נעשה ביקורתי כלפי הממשלה המהפכנית, עקב כישלונה של המדינה לקיים את הרפורמות שהובטחו. כתוצאה מכך, חבריה התמודדו עם איומים חדשים לקצץ במימון האמנות שלהם. סכסוך בתוך הסינדיקט הוביל לכך שסיקירוס עבר לחזית הארגון, כאשר ריברה עזב במחאה על ההחלטה לתעדף פוליטיקה על פני אמנות. אף על פי שפוטר מתפקידו במחלקת החינוך ב-1925, סיקירוס נשאר מעורב עמוק בפעילות הסינדיקט כמו גם במפלגה הקומוניסטית המקסיקנית, עד שנכלא ולבסוף הוגלה בתחילת שנות ה-30.
אמריקה הטרופית

לאחר שבילה שנים רבות במקסיקו והיה מעורב מאוד בפעילויות פוליטיות קיצוניות, סיקירוס נסע ללוס אנג'לס, קליפורניה ב-1932 כדי להמשיך את הקריירה שלו כצייר קיר. סיקירוס וצוות העוזרים שלו ציירו שני ציורי קיר מרכזיים. הציור הראשון, שנקרא "מפגש רחוב", הוזמן עבור בית הספר לאמנות צ'וינארד. הוא מתאר קבוצת עובדים ממוצא אתני מעורב מאזינה לנאום מנהל עבודה זועם במהלך הפסקה ביום העבודה. הציור הקיר ניזוק תוך שנה מרגע חשיפתו - בשל בעיות הקשורות למזג האוויר, ואולי התוכן הקומוניסטי של העבודה. ציור קיר משמעותי אחר של סיקירוס בלוס אנג'לס, "אמריקה הטרופית" או "אמריקה הטרופית: המדוכאת שהושמדה על ידי האימפריאליזם", הוזמן זמן קצר לאחר חשיפת הציור הראשון, והיה לציור הקיר החיצוני של מרכז האמנות פלאזה שפונה לרחוב אולברה הסואן. "אמריקה הטרופית" מתאר את האימפריאליזם האמריקאי של ארצות הברית במרחבי אמריקה הלטינית. נושא הרבה יותר קיצוני ממה שהיה מיועד ליצירה המקורית. אף על פי שקיבל ביקורת חיובית בדרך כלל, היו שראו בו תעמולה קומוניסטית, שהובילה לסיקור חלקי ב-1934. 80 שנה לאחר מכן, מכון השימור של גטי ביצע עבודות שחזור של ציור הקיר. מכיוון שלא ידוע על קיומם של תצלומים צבעוניים של "אמריקה הטרופית", המשמרים השתמשו בניתוח מדעי ובשיטות עבודה מומלצות כדי להגיע לחזונו של האמן לגבי ציור הקיר. הוא הפך נגיש לציבור ביום השנה ה-80 שלו, 9 באוקטובר 2012. המרכז התרבותי שנפתח בקרבת מקום מוקדש לחייו ולמורשתו של דייוויד אלפארו סיקירוס.
קריירה אמנותית

בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20, כולל הזמן שבילה בכלא לקמבררי (לאחר שניסה להתנקש בטרוצקי) הפיק סיקירוס סדרה של ליטוגרפיות בנושא פוליטי, שרבות מהן הוצגו בארצות הברית. הליטוגרפיה שלו הוצגה בתערוכה "אמנים מקסיקנים ואמני בית הספר המקסיקני" בשנת 1930 באולפני דלפי בניו יורק. בשנת 1932, הוא הוביל תערוכה וכנס בשם "תיקונים על קירליזם מקסיקני" בגלריה של הקזינו הספרדי בטקסקו, גררו. זמן קצר לאחר מכן נסע לניו יורק, שם השתתף בתערוכת "אמנות גרפית מקסיקנית" של גלריה Weyhe. כמו כן, בשנת 1932, הזמין נלברט צ'ואינארד את סיקירוס ללוס אנג'לס כדי להעביר סדנאות ציורי קיר. בתקופה זו, עם צוות סטודנטים, הוא גם השלים את אמריקה הטרופית ב-1932. בסופו של דבר, סיקירוס פיתח טכניקת ציור קיר הכוללת הקרנת דמויות על קיר באמצעות מקרן, של סקיצות מוקדמות. הוא נעזר באקדחי ריסוס וכלים אחרים כדי להתאים את פני השטח של מבנים מודרניים ותנאי החוץ לציור עליהם. הוא גורש ללא טקס מארצות הברית עקב פעילות פוליטית באותה שנה.
הוא חזר לניו יורק ב-1936, והיה אורח הכבוד בתערוכת "האמנויות העכשוויות" בגלריית רג'יס. שם הוא גם ניהל סדנת אמנות פוליטית לקראת מצעד השביתה הכללית לשלום ב-1936 ולמצעד האחד במאי. ג'קסון פולוק הצעיר השתתף בסדנה ועזר לבנות שלטים למצעד. למעשה, סיקירוס לימד טכניקות טפטוף ומזיגה לפולוק, שהביאו מאוחר יותר להשפעה על ציוריו מ-1947 עד 1950, ואשר מהווים את ההישג הגדול ביותר של פולוק. סדנת הניסויים של סיקירוס נמשכה רק קצת יותר משנה עד שיצא להילחם במלחמת האזרחים בספרד באפריל 1937.
סיקירוס המשיך להפיק כמה יצירות לאורך שנות ה-30 המאוחרות המצויות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. אף על פי שנסע לספרד כדי לתמוך ברפובליקה הספרדית נגד הכוחות הפשיסטים של פרנסיסקו פרנקו. הוא התנדב ושירת בלחימה חזיתית כסגן קולונל בצבא הרפובליקה עד 1938 לפני שחזר למקסיקו סיטי.