stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרד המס נגד תגלת פלאסר השלישי
תחילת המלחמה

תחילה, יצא תיגלת פלאסר ללחום כנגד חנו (חַנון) העזתי, וככל הנראה עבר דרך ממלכת יהודה, אשר שעבדה עצמה אל אשור, אל עזה. אך לאחר הפסדים צבאיים עזתיים, או שמא מתוך פחד מהצבא האשורי, נמלט חנו אל מצרים.
לאחר כן צר תיגלת פלאסר על עזה וכבש אותה, שדד אותה אחרי כן:
"חנו העזתי נמלט מכוחותיי אל מצרים. את העיר עזה כבשתי, את רכושו ואת מוצריו ואת אלוהיו לקחתי. האסטלה שלי ואת צלמי המלכותי הצבתי במרכז ארמונו. והשמתי אותם להיות אלוהים בארצו..."
לאחר מכן פנה ללחום במצרים, אם כי המערכה איננה מתוארת לנו בשום מקור, אלא רק את תוצאות המערכה- הצבת נציב על מצרים.
אחרי כן, פנה להילחם נגד "מנחם" – מלך של ממלכה אשר לא נקוב שמה, ככל הנראה, על פי שמו, הוא אחד מן המלכים של המדינות באזור – עמון, אדום, מואב, או איזושהי מדינה פיניקית, על פי התיאור המקראי, ניתן להסיק שמדובר באדום עקב ציון היותה בברית עם ארם-דמשק ושומרון.
במהלך המערכה, נמלט מנחם מן הקרב, על פי תגלת פלאסר: "מרוב אימה". לבסוף נכנע והעלה לתגלת פלאסר מס כדי להפסיק את המלחמה.
ואז פונה תגלת פלסר להילחם בארם-דמשק וצר על דמשק.
לבסוף, בשנת 732 לפנה"ס פרץ את חומות העיר והרג את רצין, ואחרי כן הגלה רבים מתושבי ארם-דמשק. ארם-דמשק הוחרבה וכאן למעשה היה תום קיומה.
המערכה על שומרון

כעת תיגלת פלאסר יצא למלחמה כנגד ממלכת שומרון עקב מרידתו של פקח המלך, במהלך הלחימה כבש והגלה רבים מאנשי עיון, אָבֵל בית מעכה, ינוח, קדש, חצור, הגלעד, הגליל. ונחלת שבט נפתלי, על פי המתואר בתנ"ך. הדבר המחזק את הדבר היא כתובת כלח:
"גַלַזַה (הגליל?), ואת אבל, אשר בגבול בית-עמרי (ממלכת שומרון)...ארץ נפתלי, כולה, הבאתי תחת אשור. את פקידי מיניתי עליהם למושל.
לא מתוארים לנו הפרטים של הקרבות במלחמה הזו אלא אך ורק היכן נערכו.
במהלך הלחימה של אשור כנגד ממלכת שומרון, הגלה תיגלת פלאסר ישראלים רבים, במיוחד משבט נפתלי, אך לא נתונים בידינו מספרים באשר לכמות האנשים שהגלה.
כמו כן במהלך המלחמה קשר תיגלת פלאסר קשר עם הושע בן אלה, אשר רצה למלוך בעצמו ותיגלת פלאסר טעה לחשוב שהושע יהיה פרו-אשורי, בניגוד לפקח אשר התנגד נחרצות לאשור.
וכתוב בספר מלכים ב' שהושע "הכה" את פקח, משמע הרג אותו. לא ידוע אם זו הייתה התנקשות או שמרד מרד שלם וצבא פקח הובס.
לאחר כך, גם על פי המסופר במקרא, וגם בכתובת כלך, מתוארת ההמלכה של הושע על פקח:
"([את] פקח מלכם הם (הישראלים) הדיחו והמלכתי עליהם את הושע למלך."
לאחר שהומלך, שילם הושע 10 כיכרות זהב ומספר לא ידוע של ככרות כסף לתגלת פלאסר, ובכך נגמרה המערכה.
המערכה הערבית

אחרי כן יצא למלחמה כנגד סמסי מלכת הערבים, וצבאותיהם נפגשו במדבר.
כיוון שלא מתוארים כלל מרכבות אנו מניחים שהקרב היה קרב רגלים, שכן מוזכרת הריגת  לוחמיה של סמסי על ידי אשור:
"באשר לסמסי מלכת ערב, על שדה קרב מדברי את לוחמיה שחטתי. 1,100 אנשים, 30,000 גמלים, 20,000 מן הצאן, 5,000 חבילות מכל מיני, 11 צנצנות של רכוש אלוהיה."
כמו כן, שדד תגלת פלאסר את אוצרותיה האישיים של סמסי, שכן היא נמלטה מהמערכה.
המערכה הערבית > הקרב בבאזו

סמסי נמלטה אל עיר שנקראת "בַּזוּ" אחרי הפסדה בקרב במדבר, מקום מחוסר מים ואספקה אך ככל הנראה מקום שניתן היה להגן עליה ועל אנשיה בו.
כוחות אשור צרו על העיר, אך לא פרצו אותה. אך לבסוף חייליה רעבו והחליטה סמסי להיכנע, והעלתה מנחה אל תגלת פלאסר.
אחרי קץ המערכה הערבית, הציב תגלת פלאסר נציב על ערב:
"תחת נשקי העוצמתיים היא הדרדרה לאימה וגמלים זכרים ונקבות...אליי הביאה. סוכן (נציב) הצבתי עליה."
השלכות

ממלכת ישראל חזרה לשיעבודה, ותגלת פלאסר המליך את בעל בריתו הושע בן אלה על פני פקח מלך ישראל, כשפקח עצמו הומת. כמו כן, כבש תיגלת פלאסר מקומות רבים, אשר בעיקרם- את הגליל, ונחלת שבט נפתלי.
הדבר אף מתואר במקרא:
"בִּימֵי פֶּקַח מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל בָּא תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר מֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיִּקַּח אֶת עִיּוֹן וְאֶת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֶת יָנוֹחַ וְאֶת קֶדֶשׁ וְאֶת חָצוֹר וְאֶת הַגִּלְעָד וְאֶת הַגָּלִילָה כֹּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי וַיַּגְלֵם אַשּׁוּרָה:"
ממלכת ארם-דמשק חדלה מלהתקיים ורבים הארמים שהוגלו אשורה, עזה הובסה ונשדדה, ועל מצרים הושם נציב.
חירם השני מצור, שהשתתף במרידה, נענש על ידי מלך אשור שתפס ובזז את העיר המבוצרת מחלב וערים גדולות אחרות בתחום צור. ככל הנראה, חירם התחרט, השתחווה לתגלת פלאסר והגיש לו מנחות.
הממלכה של מנחם, שככל הנראה והיא אדום, הובסה ושועבדה מחדש. והממלכה הערבית תחת המלכה סמסי נכבשה על ידי אשור, והושם נציב עליה.
כמו כן, עקב כך שהיה בסכנה, אחז שִעבד את עצמו לאשור כדי לזכות בהגנתה.
המלחמה עצמה היא, לפחות על פי המתואר בשני המקורות העיקריים שבידינו, ניצחון אשורי אדיר על הקואליציה, בניגוד לתוצאה המשתנה של המלחמה העתידה לבוא – מסע סנחריב בארץ ישראל.
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

עיקר המקורות הם שני מקורות- המקרא והכתבים האשוריים.
מלכים ב, פרקים ט"ו-ט"ז
ספר דברי הימים ב', פרק כ"ח
כתובת כלח של תגלת-פלאסר ג'
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

מארק היילי, האשורים העתיקים, 1991 עמ' 8, 23
הערות שוליים

↑  היילי, האשורים העתיקים עמ' 23
↑  מלכים ב' ט"ו, ירמיהו ל"ט-מ"ג
↑  Mark Healy. The Ancient Assirians, Osprey, 1991 p 8
1 2  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 131
↑  Edward Lipiński, On the Skirts of Canaan in the Iron Age: Historical and Topographical Researches, Orientalia Lovaniensia Analecta 153, Peeters, 2006, p. 187
שרידים מיסודות ארמון המלך בשומרון
תגלת פלאסר השלישי צר על עיר
ניופאונדלנד

ערך זה עוסק באי באמריקה הצפונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ סנט לורנס 
 קואורדינטות:  48°33′59″N 55°46′38″W﻿ / ﻿48.566388888889°N 55.777222222222°W﻿ / 48.566388888889; -55.777222222222
 שטח:  108,860 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  הקבוקס: 812 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קנדה קנדה
 אוכלוסייה:  479,538 (2016)
 אזור זמן:  UTC−3:30
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ניופאונדלנד(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי ניופאונדלנד(למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס ניופאונדלנד(למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס ניופאונדלנד
 מפה של האי
 
ניופאונדלנד (באנגלית: Newfoundland; בצרפתית: Terre-Neuve) הוא אי גדול באמריקה הצפונית, השייך לקנדה (פרובינציית ניופאונדלנד ולברדור). האי שוכן באוקיינוס האטלנטי, סמוך למחוז קוויבק. שטחו 108,860 קילומטר רבוע, והוא האי ה-15 בגודלו בעולם.
מתיישבים ראשונים

היסטוריונים מעריכים כי בשטח האי התיישבו אירופאים לראשונה ביבשת אמריקה. ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בשנת 1960 מחזקים את ההערכה כי בשנת 1000 לספירה הוקמה התיישבות ויקינגית באזור ל'אנס או מדוז אשר באי, אך במרוצת השנים נשכחה התיישבות זו. ב-1978 הוכרז אזור זה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
מאוחר יותר התיישבו באי שבטי האינדיאנים מי'מאק ובאותוקס.
גילוי האי ויישובו מחדש

על פי עדויות מסוימות, ייתכן כי האי התגלה מחדש כבר בשנת 1472 על ידי החוקר הפורטוגזי ז'ואאו קורטה-ריאל אשר קרא לאי "האדמה החדשה" (טרה נובה - Terra Nova). גילוי זה, אם אכן קרה, הוא למעשה הגילוי הראשון (מאז הוויקינגים) של יבשת אמריקה לבני אירופה (כעשרים שנה לפני כריסטופר קולומבוס), אך נכון לתחילת המאה ה-21 לא ניתן להוכיח טענה זו.
ג'ון קבוט היה הראשון אשר גילה את האי באופן ודאי. גילוי זה התרחש בשנת 1497 (חמש שנים לאחר גילוי אמריקה על ידי קולומבוס). כיוון שקאבוט נשלח על ידי מלך אנגליה, הוא זכה לקבל לידיו את משרת מושל האזור, שהוכרז כמושבה אנגלית.
עיר הבירה של ניופאנדלנד, סנט ג'ונס, היא העיר דוברת אנגלית העתיקה ביותר ביבשת אמריקה. ראשית ההתיישבות באזור העיר בסוף המאה ה-16.
בין השנים 1610–1728 מונו לאי מושלים, הראשון בהם היה ג'ון גאי אשר מונה מושל המושבה קופרס קוב. מושלים נפרדים מונו למושבות נוספות על האי. בשנת 1638 אוחדו כל המושבות באי למושבה אחת, וסר דייוויד קירק מונה למושל האי.
בשנות ה-90 של המאה ה-17 נעשה ניסיון שכמעט הצליח לכבוש את האי על ידי פייר לה מויין ד'איברוויל.
בשנת 1823 מונתה מועצה למושבה בעקבות מאבק שנוהל על ידי הרפורמיסטים ג'ון קנט, ויליאם קארסון ופטריק מוריס. מועצה זו כונתה אז (והיום) "בית המועצה". המועצה הייתה מפולגת בין הפרוטסטנטים והקתולים באי. בשנת 1842 אוחדה המועצה עם המועצה המחוקקת של ניופאונדלנד ובשנת 1848 הופרדה לשני בתים נפרדים.
ערים

טבלת ערים גדולות לפי מספר התושבים:
| שם | תושבים |
| --- | --- |
סנט ג'ונס: 196,000
קורנר ברוק: 26,600
גנדר: 11,100
סטפנוויל: 6,500
נאין: 1,200
הדרך לעצמאות

בשנת 1855 קיבלה המושבה אישור לשלטון עצמי, ובשנת 1907 הפכה המושבה לדומיניון ניופאונדלנד.
גאוגרפיה

האי ניופאונדלנד מזכיר בצורתו מעין משולש, כשאורכה של כל 'צלע' בערך 500 קילומטרים. שטחו של האי, כולל האיים הקטנים הסמוכים הנחשבים כחלק מאותה הטריטוריה, הוא 111,390 קילומטר רבוע.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים באי מוגדר כתת-ארקטי ויבשתי, אשר מושפע מזרמי הקרחונים. הקיץ נוטה להיות קצר, ונעים יחסית, בעיקר בפנים האי, שם טמפרטורת הקיץ הממוצעת נעה סביב 15 מעלות צלזיוס, ועשויה להגיע גם למעלה מ-30 מעלות. בחורף המפרץ והאוקיינוס מונעים מהטמפרטורה באי לרדת בצורה דרסטית, והטמפרטורה הממוצעת בינואר נעה בין 4 מעלות לבין 9-, בהתאם למיקום על האי. באביב ערפל הופך שכיח מאוד באזורי החוף, ולעיתים יכול להמשך כמה ימים ברצף.
באי כולו יורדת כמות גדולה של משקעים, שמגיעה לשיא בדרך כלל בחודש נובמבר, ולשפל בחודש אפריל. כמות השלג בחורף נעה בטווח של 250–400 סנטימטר בהתאם למיקום על האי.
גאוגרפיה > גאולוגיה

האי מכיל את השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט אשר לה תצורה גאולוגית ייחודית. השמורה מורכבת מרצועה צרה, באורך 17 קילומטר, של צוקי חוף סלעי.
צוקים אלה מתוארכים לתקופה האדיקריאנית (לפני כ-560–580 מיליון שנה), ומכילים את הממצאים העתיקים ביותר של מאובני יצורים רב-תאיים. שמורה זו היא המחשה פיזית ייחודית לנקודת מפנה בתולדות מוצא החיים על פני כדור הארץ - נקודה בה לאחר כמעט שלוש מיליארד שנים של התפתחות, הופיעו לראשונה יצורים מורכבים יותר מבחינה ביולוגית.
בשנת 2016 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
תחבורה > תחבורה יבשתית

את האי חוצה הכביש הטרנס קנדי המחבר את האי לשאר קנדה. שני קווי מעבורת שיוצאים מהעיירה סידני לאי הם החיבור היחיד ליבשת.
תחבורה > תחבורה אווירית

בניופאונדלנד שני נמלי תעופה מרכזיים: נמל התעופה סנט ג'ונס ונמל התעופה גנדר, בנוסף, יש גם את נמל התעופה סטפנוויל ואת שדה התעופה דאיר לאק.
הערות שוליים

↑  מאה האיים הגדולים בעולם (באנגלית)
↑  Newfoundland and Labrador Facts and Figures
↑  Climate: Newfoundland
| סמל האימפריה הפורטוגזית |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אגוז (1506–1525) • אל קאסר אס-סגיר (1458–1550) • ארזילה (1471–1550, 1577–1589) • אזמור (1513–1541) • סאוטה (1415–1640) • מזאגאן (1485–1550, 1506–1769) • אסואירה (1506–1525) • ספים (1488–1541) • אגאדיר (1505–1769) • טנג'יר (1471–1662) • ואדאן (1487–אמצע המאה ה–16) |  |
| אפריקה שמדרום לסהרה | אקרה (1557–1578) • אנגולה (1575–1975) • אנובון (1474–1778) • ארגן (1455–1633) • קבינדה (1883–1975) • כף ורדה (1642–1975) • סאו ז'ורז'ה דה מינה (1482–1637) • ביוקו (1478–1778) • חוף הזהב הפורטוגזי (1482–1642) • גינאה ביסאו (1879–1974) • מלינדה (1500–1630) • מומבסה (1593–1698, 1728–1729) • מוזמביק (1501–1975) • קילווה קיסיוואני וסונגו מנארה (1505–1512) • טירת סאו זואו בפטיסטה דה אז'ודה (1680–1961) • סאו טומה ופרינסיפה 1753–1975 • סוקוטרה (1506–1511) • זנזיבר (1503–1698) • זיגינשור (1645–1888) |  |
| מערב אסיה | בחריין (1521–1602) • הורמוז (1515–1622) • מסקט (1515–1650) • בנדר עבאס (1506–1615) |  |
| תת-היבשת ההודית | ציילון הפורטוגזית (1518–1658) • לקשאדוויפ (1498–1545) • האיים המלדיביים (1518–1521, 1558–1573) • וסאי-ויראר (1535–1739); מומבאי (1534–1661); קז'יקוד (1512–1525); קנאנור (1502–1663); צ'אול (1521–1740); צ'יטגונג (1528–1666); קוצ'י (1500–1663); קאנור (1536–1662); דאדרה ונאגר הבלי (1779–1954); דאמאן (1559–1962); דיו (1535–1962); גואה וגואה העתיקה (1510–1962); הוגלי (1579–1632); נגפטינאם (1507–1657); פוליקאט (1518–1619); פאליפורם (1502–1661); סלסט (1534–1737); מצ'יליפטנאם (1598–1610); מנגלור (1568–1659); סוראט (1540–1612); טהואוטהוקודי (1548–1658); סן תומא דה מליאפור (1523–1662; 1687–1749) |  |
| מזרח ודרום מזרח אסיה | איי בנדה (המאה ה-16 עד המאה ה-18) • פלורס (המאה ה–16 עד המאה ה–19) • מקאו (1557–1999) • מקאסאר (1512–1665) • מלאקה (1511–1641) • איי מאלוקו (אמבון 1576–1605, טרנאטה 1522–1575, טידורה 1578–1650) • נגסאקי (1571–1639) • טימור הפורטוגזית (1702–1975) |  |
| אמריקה הצפונית | ניופאונדלנד (1501–1570?) • לברדור (1501–1570?) נובה סקוטיה (1519–1570?) |  |
| אמריקה המרכזית והדרומית | ברזיל (1500–1822) • ברבדוס (1536–1620) • הפרובינציה הציספלאטינית (1808–1822) • גיאנה הצרפתית (1809–1817) • קולוניה דל סקרמנטו (1680–1777) |  |
| מדיירה והאיים האזוריים | שתי קבוצות איים אלה היוו חלק מהאימפריה הפורטוגזית החל במאה ה-15, וב-1976 היו למחוזות אוטונומיים. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4075364-5  NARA: 10044785  NKC: ge134345  VIAF: 126011109   WorldCat (עם VIAF): 126011109 
דגל שלושת הצבעים של ניופאונדלנד
נשק אקס

| --- | --- |

מושא המחקר נשק אקס (וולברין), כפי שהופיע על עטיפת החוברת Wolverine: Weapon X #1 מיוני 2009, אמנות מאת אדם קוברט.
 סוג:  פרויקט ממשלתי
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Marvel Comics Presents #72 (מרץ 1991)
 יוצרים:  בארי וינדזור סמית'
 מידע
 סטטוס:  לא פעיל
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  אורורה, X-23, דדפול, וולברין, מאווריק, צ'יימבר, סאורון, סייברטות', סילבר פוקס, קופיקאט, פנטומאקס, קוקיות סטפורד, ויילד צ'יילד, אייאקס, סלייבק, גאריסון קיין, גברת סיניסטר, אמריס קילברו, ניוק, ג'ון ריית', אנדרה ת'ורטון, ויליאם סטרייקר
"נשק X" (באנגלית: Weapon X) הוא מיזם מחקר גנטי ממשלתי בדיוני המופיע בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. תהליך איחוד מתכת האדמנטיום נכתב לראשונה בידי בארי וינדזור סמית' בסיפור Weapon X בחוברת Marvel Comics Presents #72 ממרץ 1991, ובהמשך התברר כחלק מפרויקט נשק אקס. בחוברות New X-Men שבהרצתו של גרנט מוריסון משנת 2002 התגלה כי הסיווג "אקס" אינו מתייחס בהכרח לאות האנגלית X, כי אם לספרה הרומית "10", וכי "נשק אקס" היא התוכנית העשירית מתוך שורה של ניסויים שנערכו במוטאנטים, המכונים "פרויקט נשק פלוס". הניסוי הראשון שנעשה מתייחס למיזם "סופר חייל" שיצר את קפטן אמריקה.
שם הקוד "נשק אקס" אוזכר לראשונה כאשר דמותו של וולברין הופיעה בחוברת של הענק הירוק, ומאז נרמז כי הוא קשור למיזם ממשלתי זדוני ומסתורי. בקשת הסיפור "נשק אקס" משנת 1991, הפרויקט כונה בשם "ניסוי אקס", והתגלה כי הוא היה אחראי לאיחוד מתכת האדמנטיום לשלדו של וולברין, מה שהופך אותו לבלתי ניתן להשמדה. בנוסף, הוא עובר שטיפת מוח כדי להוציא ממנו את האינסטינקטים החייתים והרצחניים שבו. המדענים קראו לו בשם "נשק אקס". כמו כן, התגלה כי המיזם שתל לאלה המשתתפים בניסוי זכרונות לא אמיתיים. המתקן הממשלתי פעל מתוך "מחלקה קיי" שבקנדה, תחת פיקוחו של פרופסור אנדרה ת'ורטון. לצידו עבדו ד"ר אברהם קורנליוס, ד"ר קרול היינס וד"ר דייל ריינס, כאשר דמותו המפוקפקת של ג'ון סאבליים - מנהל מיזם נשק פלוס - עמדה תמיד ברקע הנעשה. כמה מהניסויים שבוצעו בידי הפרויקט התבססו על מחקריו של המדען הנאצי נייתן אסקס, שהושגו לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
נושאי המחקר המקוריים של המיזם היו חברים ב"קבוצת אקס", קבוצת מבצעים מיוחדים של ה-CIA, בהם נמנו: וולברין, סייברטות', מאווריק/הסוכן אפס, סילבר פוקס וג'ון ריית'. טלפת היה אחראי ליצירת הזכרונות המפוברקים של חברי הקבוצה, בתמורה להבטחה של חיי נצח. הדבר ממנו התעלמו וולברין וחברי האקס-מן היה כי מיזם "נשק אקס" הוא חלק ממיזם גדול יותר, "נשק פלוס", שהוקם בידי ממשלת ארצות הברית בשנות ה-40 של המאה ה-20 במטרה ליצור חיילי-על ומתנקשים לצורך השתתפות במלחמות קונבנציונליות וכן מלחמות השמד נגד מוטאנטים. מה שמדעני המיזם לא חזו היה מסע ההרג הרצחני של וולברין, שברח מהמתקן בו הוחזק.
נושאי מחקר נוספים של המיזם הם X-23, דדפול, פנטומאקס (נשק XIII), צ'יימבר, סאורון, קופיקאט, קוקיות סטפורד (נשק XIV) ואורורה.
בשנת 2002 חשף גרנט מוריסון כי נשק X היה העשירי בסדרת מיזמים מסוג זה, הידועה בכינויה "נשק פלוס". אי לכך התו X לא מתייחס לאות X אלא לספרה הרומית X, המציינת את המספר 10.
הערות שוליים

↑  The Incredible Hulk #181, November 1974
↑  Wolverine Vol.2 #48-50, November 1991-January 1992
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשפי השוטר החשאי

הסמל הבסיסי של סדרת המופעים
נשפי השוטר החשאי (באנגלית: The Secret Policeman's Balls; ניתן לקריאה גם כ"ביצי השוטר החשאי") הוא שמם הקיבוצי של סדרת מופעי צדקה בריטיים מבוססי מופעי הומור ומוזיקה, שהכנסותיהם מועברים לארגון אמנסטי אינטרנשיונל והם מעלים על נס את חופש הביטוי כפי שהוא בא לידי ביטוי במערכונים עוקצניים ושירי מחאה. בין המשתתפים במופעים (רבים מהם חזרו והופיעו יותר מפעם אחת) נמנים קומיקאים בריטיים כגון חבורת מונטי פייתון וקוני בות', רואן אטקינסון, סטיבן פריי, יו לורי, רובי קולטריין, אנשי Beyond the Fringe: ג'ונתן מילר, פיטר קוק, אלן בנט ודאדלי מור ומוזיקאים כפיט טאונסנד, סטינג, פיטר גבריאל, טרייסי צ'פמן, בוב גלדוף, פיל קולינס, דונובן, אריק קלפטון, ג'ף בק, להקת יו 2 ועוד. כל המופעים צולמו, הוקלטו והופצו כסרטי קולנוע ו-DVD ועל גבי תקליטים.
היסטוריה ומאפיינים

המופעים החלו כאשר ראשי ארגון אמנסטי ביקשו ליצור דעת קהל חיובית לארגון בבריטניה ופנו לשם כך לאיש מונתי פייטון ג'ון קליז על מנת שיסייע לקבץ חברים ולהעלות מופע קומי. סדרת המופעים צברה קהל אוהדים בבריטניה ומחוצה לה עקב החופש האמנותי המוחלט שניתן לאמנים להעלות מערכונים ללא כל צנזורה. המופעים בשנים 1976–1981 היו הפופולריים ביותר ועיקרם היו ההופעות הקומיות.
בין 1987 ל-1989 התקיימה סדרת מופעים בינלאומית שנועדה לציון יובל 40 שנה לאמנסטי בכותרת "Human Rights Now!" שהחלה עם המופע לכבוד יום הולדתו ה-70 של נלסון מנדלה באצטדיון ומבלי ב-11 ביוני 1988 בהשתתפות 82,000 צופים ושיאה היה במופע בבואנוס איירס ב-15 באוקטובר 1988. נשפי השוטר החשאי של 1987 ו-1989 הציגו בחלק המוזיקלי שלהם משתתפים שנטלו חלק בסיבובי הופעות אלה, בנוסף לחלק האמנותי שהובלו על ידי חברי מונטי פייתון, סטיבן פריי, יו לורי ורואן אטקינסון.
לאחר תקופה מסוימת של שקיעה בפופולריות בין 1991 ל-2006, בהם התקיימו מופעים בפורמט דומה, אך בהיקף קטן ובתפוצה בריטית ולא כלל-עולמית, שבה הסדרה לפופולריות ששיאה במופע שהתקיים לראשונה בארצות הברית, במרץ 2012, ברדיו סיטי בניו יורק בהשתתפות חברי מונטי פייתון, הלהקות קולדפליי וממפורד ובניו ובהנחיית סטטלר ווולדורף מן החבובות.
המופעים מתבססים על שילוב בין מערכונים קומיים מהמיטב של תוכניות הטלוויזיה הבריטיות בבימוי חדש (למשל שילוב קומיקאים אורחים כרואן אטקינסון במערכון של מונטי פייתון) לבין מוזיקת רוק. המופע מציג פעמים רבות שילובים חד פעמיים בין צמדים הן בתחום ההומור והן בתחום המוזיקה ואיחודים (טרי ג'ונס מחליף את דאדלי מור המנוח במערכון שביצע עם בן-זוגו פיטר קוק, סטינג שר עם פיל קולינס, איחוד בין ג'ף בק לאריק קלפטון בשירו של בוב דילן "I Shall Be Released" ועוד).
במופעי 2006 ו-2012 השתתפו במופעים גם אמנים אמריקאים, כגון שרה סילברמן וסת' גרין, שלרוב מתבדחים על ההבדלים בין בריטניה לארצות הברית.
סדרת המופעים

בטבלה כלולים רק מופעי ההומור הבריטיים שהפיקה אמנסטי בסדרה, ללא מופעי הצדקה והקונצרטים האחרים שהתקיימו ושלא נשאו את האופי הבריטי הייחודי של נשפי השוטר החשאי.
| תאריכים | שם המופע | מקום | אמנים בולטים | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1-3 באפריל 1976 | ‏(A Poke in the Eye (With a Sharp Stick‏ | תיאטרון הוד מלכותה | מונטי פייתון, חברי תוכנית הטלוויזיה "The Goodies" | המופע הראשון. שודר ב-BBC בדצמבר אותה שנה |
| 8 במאי 1977 | ‏The Mermaid Frolics‏ | תיאטרון מרמייד | ג'ון קליז וקוני בות', פיטר יוסטינוב, פיטר קוק, פיט אטקין | בוים על ידי טרי ג'ונס |
| 27-30 ביוני 1979 | ‏The Secret Policeman's Ball ‏ | תיאטרון הוד מלכותה | מונטי פייתון עם רואן אטקינסון, פיט טאונסנד | המופע שנתן לסדרה את שמה |
| 9-12 בספטמבר 1981 | ‏The Secret Policeman's Other Ball ‏ | תיאטרון דרורי ליין | סטינג, פיל קולינס, אריק קלפטון, ג'ף בק, דונובן, בוב גלדוף |  |
| 26-29 במרץ 1987 | ‏The Secret Policeman's Third Ball‏ | לונדון פלאדיום | סטיבן פריי ויו לורי (הן כצמד והן עם רואן אטקינסון ומירנדה ריצ'רדסון חבריהם לסדרה "הפתן השחור"), הייל ופייס, רובי קולטריין, דמויות ספיטינג אימג', בוב גלדוף, פיטר גבריאל, לו ריד, קייט בוש, דייוויד גילמור, מרק נופלר, דוראן דוראן, ג'ואן ארמטריידינג | מופע ראשון לאחר שש שנים |
| 30 באוגוסט-2 בספטמבר 1989 | ‏The Secret Policeman's Biggest Ball ‏ | תיאטרון קיימברידג' | הרכב דומה לנשף של 1987 | המופע התקיים לאחר תום סיבוב ההופעות הבינלאומי |
| 14 באוקטובר 2006 | ‏The Secret Policeman's Ball 2006‏ | רויאל אלברט הול | ראסל בראנד, שרה סילברמן, ג'ימי פאלון, סת' גרין | תחייה מחודשת בסימן שילוב אמנים אמריקאים |
| 4 באוקטובר 2008 | ‏The Secret Policeman's Ball 2008‏ | רויאל אלברט הול | קומיקאים בריטים צעירים ברובם, להקת קין, קריסטן שאל |  |
| 4 במרץ 2012 | ‏The Secret Policeman's Ball 2012‏ | רדיו סיטי, ניו יורק | מייקל פיילין, אריק איידל, טרי ג'ונס, ג'ון סטיוארט, בן סטילר, שרה סילברמן, ג'ייסון סודייקיס, דייוויד ואליאמס, טים רות', ביל היידר, ראשידה ג'ונס, הלהקות קולדפליי וממפורד ובניו הוצגו בסרטוני וידאו של ביוויס ובאטהד וסטטלר ווולדורף ("שני הזקנים מהחבובות"). | לראשונה התקיים המופע בארצות הברית, הקדים דברים: הארכיבישוף הדרום אפריקאי, חתן פרס נובל לשלום, דזמונד טוטו. חברי מונתי פייטון שלא השתתפו באירוע הופיעו מדי פעם על גבי מסכי וידאו ובפיהם תירוץ מופרך מדוע נמנע מהם להגיע. |