stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגוסט מארייט
מפרסומיו

Mariette, Auguste. 1857. (Le) Sérapéum de Memphis. Paris: Gide.
Mariette, Auguste. 1875. Karnak: étude topographique et archéologique avec un appendice comprenant les principaux textes hiéroglyphiques découverts ou recueillis pendant les fouilles exécutées à Karnak. Leipzig: J.C. Hinrichs.
Mariette, Auguste. 1880. Catalogue général des monuments d'Abydos découverts pendant les fouilles de cette ville. Paris: L'imprimerie nationale.
Mariette, Auguste. [1888] 1976. Les mastabas de l'ancien empire: Fragment du dernier ouvrage de Auguste Édouard Mariette. G. Olms. ISBN 3487059878
Mariette, Auguste. 1890. The monuments of Upper Egypt. Boston: H. Mansfield & J.W. Dearborn
Mariette, Auguste. 1892. Outlines of Ancient Egyptian History. New York: C. Scribner's Sons.
Mariette, Auguste. 1981. Monuments divers recueillis en Egypte et en Nubie. LTR-Verlag. ISBN 3887060636
Mariette, Auguste. 1999. Voyage dans la Haute-Egypte: Compris entre Le Caire et la première cataracte. Errance. ISBN 2877721779
לקריאה נוספת

בריאן מ' פאגן, ארכאולוגיה כהרפתקה, הוצאת מעריב, 1991, עמ' 111-107
הערות שוליים

↑  עיריית תל אביב – מודעה, "באניה מריט פשה יגיע ליפו ארונו של א. ל. מוצקין ז"ל", באתר הספרייה הלאומית, ‏1934
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265061405171  PLWABN: 9810658129105606  BIBSYS: 3089973  BNE: XX1355442  BnF: cb12213258k (data)  CANTIC: a10930553  CiNii: DA09659699  GND: 118731017  ISNI: 0000 0001 0862 8044  LCCN: n85118000  MusicBrainz: 2db7d812-15e0-4a69-b431-6f18c997af2b  NKC: mzk2005317913  NLA: 35692052  NLG: 220071  NLK: KAC201923032  NTA: 070878722  PIC: 280912  RERO: 02-A000110532  RKD: 400781  SELIBR: 299560  SUDOC: 030787130  Trove: 1044789  ULAN: 500322099  VcBA: 495/212368  VIAF: 2521520   WorldCat (עם VIAF): 2521520 
מארייט יושב משמאל בעת ביקורו של פדרו השני, קיסר ברזיל במתחם הפירמידות בגיזה בשנת 1871. מימין יושב הקיסר, ביניהם המלווים של הקיסר. סביבם עומדים ערבים מקומיים
הסרקופג והפסל של מארייט בחזית המוזיאון המצרי
אדלברט, נסיך פרוסיה (1811–1873)

אדלברט, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Adalbert von Preußen;‏ 29 באוקטובר 1811 – 6 ביוני 1873), היה אדמירל ותאורטיקן ימי פרוסי.
ביוגרפיה > בצעירותו

אדלברט נולד ב-29 באוקטובר 1811 בברלין, לוילהלם, נסיך פרוסיה, אחיו הצעיר של המלך פרידריך וילהלם השלישי, ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט. אדלברט הצטרף בצעירותו לצבא הפרוסי ושירת ביחידות ארטילריה. בין השנים 1826 ו-1842 ערך אדלברט מסעות אחדים מעבר לים וביקר בהולנד, בריטניה, רוסיה, טורקיה, יוון וברזיל.
ביוגרפיה > חלקו בהקמת הצי הפרוסי

במהלך הפלגותיו הכיר בחשיבות העוצמה הימית למדינה תעשייתית ומסחרית מודרנית. הוא למד בקפידה את תאוריית הלוחמה הימית ובשנים 1835-1836 כתב תוכנית להקמת צי מלחמתי פרוסי. פרוסיה באותה עת הייתה מעצמה יבשתית שהתמקדה באירופה הקונטיננטלית ולמעשה לא החזיקה בצי מלחמתי משל עצמה; במקום זאת סמכה על בעלות בריתה הימיות – בריטניה, הולנד ודנמרק. ברם, במהלך מלחמת שלזוויג-הולשטיין (1848-1851), נתחוור לה כי האסטרטגיה בה נקטה נכשלה: בריטניה והולנד נותרו נייטרליות בעוד דנמרק הפכה לאויבתה. בתוך ימים אחדים שיתק הצי הדני את הספנות המסחרית הגרמנית בים הצפוני ובים הבלטי.
תוך כדי מהפכות 1848 נתכנס הפרלמנט של פרנקפורט בכנסיית פאולוס הקדוש בפרנקפורט על המיין, והחליט כמעט פה אחד על הקמת צי גרמני. האספה העמידה את הנסיך אדלברט בראש "ועדה טכנית ימית" האחראית לתכנון ולבניית הצי. אדלברט הציג את המלצותיו ב"מזכר על הקמת צי גרמני" (Denkschrift über die Bildung einer deutschen Flotte) בפוטסדאם, 1848. במזכר, אשר עדיין נחשב מאוד בשל תובנותיו בענייני אסטרטגיה ימית, הבחין אדלברט בין שלושה מודלים של ציים:
כוח ימי המיועד להגנת החופים בלבד.
כוח ימי התקפי, המגן על חופי המדינה ועל מסחרה הימי.
מעצמה ימית.
אדלברט עצמו העדיף את הפתרון האמצעי, שלא ירגיז את המעצמות הגדולות (כמו בריטניה), אלא יעניק לצי המלחמתי הגרמני ערך מיוחד כבעל ברית.
ב-1849 ציווה עליו דודנו, פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה, להתפטר ממשרתו בצי. המלך הריאקציונר לא נתן אמון באספה הלאומית בשל אופייה המהפכני, ואף חזר בו מהצעתו ליטול את הכתר הקיסרי הגרמני. למרות מכשלה זו המשיך הנסיך אדלברט להעניק תמיכה פעילה להמשך בניית הצי.
ב-1852 טען אדלברט, כי פרוסיה חייבת להקים בסיס ימי בים הצפוני. הוא הסדיר את חוזה יאדה מ-20 ביולי 1853, לפיו פרוסיה והדוכסות הגדולה של אולדנבורג ייסוגו שתיהן מאזור בגדה המערבית של מפרץ יאדה, אשר משנת 1854 ואילך הקימה בו פרוסיה את המבצר, הבסיס הימי והעיר וילהלמסהאפן.
ב-30 במרץ 1854 קיבל אדלברט את התואר אדמירל של החוף הפרוסי והמפקד העליון של הצי המלחמתי. בקיץ 1856, במהלך הפלגת אימונים של אוניות המלחמה הפרוסיות, הוא נורה על ידי פירטים סמוך לחופי מרוקו ונפצע קל. ב-1864, במלחמת שלזוויג השנייה (הידועה גם כ"מלחמת דנמרק-פרוסיה"), הוא פיקד על שייטת הים הבלטי מבלי שיוכל ליטול חלק פעיל במלחמה.
ביוגרפיה > אחרית ימיו ומותו

לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1870–1871, אשר הביאה להקמת האימפריה הגרמנית, פסק אדלברט להשתמש בתוארו "הנסיך-האדמירל" ופרש מן הצי, שנקרא כעת "הצי הקיסרי". הוא נפטר שנתיים אחר כך ממחלת כבד.
אדלברט היה נשוי לרקדנית תרזה אלסלר (פראו פון בארנין); בנם היחיד, אדלברט פון בארנין מת ב-1860 בעת משלחת על הנילוס והוא בן 19.
רדיו קול חי

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו אזורי
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מנכ"ל:  אבי רוזן ושמוליק טיקוצקי
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  מרכז, ירושלים, דרום
 נקלט בתדר:  93FM\92.8FM
 
 www.93fm.co.il
 
"תפילת השדרן" באולפני "קול חי"
רדיו קול חי (הוקמה בנובמבר 1996) היא תחנת רדיו אזורית חרדית המובילה במגזר החרדי-דתי. ממוקמת בבני ברק ובירושלים. מ"קבוצת קול חי" המחזיקה בנוסף את תחנות הרדיו "קול חי מיוזיק" ו"בשיעור חי". בבעלות חברת "ערוץ יהודי ישראלי" שבשליטת המיליארדר ובעלי עכשיו 14, יצחק מירילשוילי. בהנהלת העיתונאי אבי רוזן ושמוליק טיקוצקי.
היסטוריה > הקמת התחנה

התחנה החלה לשדר בנובמבר 1996, לאחר שקבוצה של משקיעים זכתה במכרז של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להפעלת תחנת רדיו אזורית לציבור הדתי בגוש דן. את קבוצת המשקיעים הוביל חבר הכנסת לשעבר מהליכוד, גדעון גדות שהחזיק 26% מהמניות בתחנה, חברת ההשקעות קרדן ישראל של היהלומנים יוסף גרינפלד ואבי שנור החזיקה 22.75%, איש העסקים מיקי דורסמן (שהיה אז חתנו של המיליארדר תד אריסון) החזיק 19.5%, הקבלן יצחק שיינפלד 13%, עורך דין ליפא מאיר 9.75%. שאר המניות התחלקו בין חמישה עיתונאים ושדרים שהיו הגרעין שהוביל את התחנה בתחילת דרכה. הרב ישראל אייכלר, אורי אורבך, מנחם מיכלסון, נחום עידו ומנהל התחנה שאול מייזליש. גדעון גדות מונה ליושב ראש דירקטוריון התחנה, אך בפברואר 1997, שלושה חודשים לאחר שהחלה לשדר, התפטר גדות מתפקידו עקב מחלוקת על דרך ניהול התחנה ועלויות תפעול גבוהות. הוא החולף בידי יוסף גרינפלד, בהמשך גם מכר גדות את המניות שהחזיק לחברת קרדן של גרינפלד.
ב-1997 שודר שירם של דץ ודצה "חייך וחיי", ומנהל התוכנית הורה להוריד את השיר ולהחליפו בשיר חסידי בשל שירת נשים. בעקבות זאת הודיעו אורי אורבך ומנחם מיכלסון על התפטרותם בשידור חי.
בסוף שנת הפעילות המלאה הראשונה צברה התחנה הפסדים של 4 מיליון שקל. מאחר שהתקשתה בתחרות מול כ-30 תחנות רדיו דתיות פיראטיות, בראשם ערוץ 7. על פי הסכם הזיכיון דרשה המדינה השקעה בציוד יקר ועיתונאים בתמורה לכך שכל התחנות הפיראטיות יסגרו, אך הדבר לא בוצע. בנוסף אזור השידור של התחנה היה מוגבל לגוש דן ואילו ערוץ 7 שידר בכל רחבי המדינה. בשנת 2000, לאחר שחוקק חוק מיוחד שאפשר לערוץ 7 לשדר, דרשו בעלי רדיו קול חי את הרחבת אזור זיכיונה כדי לעמוד בתחרות. בנובמבר 2000, לאחר התחנה המשיכה להפסיד ונדרש גיוס הון נוסף, יצאה מיקי דורסמן מההשקעה, לאחר שהעביר את מניותיו לחברת קרדן, שנטלה על עצמה את כל ההתחייבויות הכספיות והערבויות שהעמיד דורסמן. בשלב זה החזיקה קרדן כ-70% מהמניות.
היסטוריה > במאה ה-21

במאי 2000 הכירה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בבעיות הכלכליות של התחנה, וכדי לפתור אותן החליטה על שינוי אזור הזיכיון, כך שיכלול גם את ירושלים. נגד ההחלטה הוגשו עתירות לבג"ץ של גורמים שונים, וכתוצאה מהעתירות נקבע, כי לרשות אין סמכות לשנות את אזור הזיכיון ללא מכרז. במאי 2001, החליטה מועצת הרשות השנייה לערוך מכרז חדש לזיכיון לשידורי רדיו לציבור הדתי, הכולל את ירושלים ובני-ברק, אלא ששר התקשורת, ראובן ריבלין, סירב לאשר את פרסום המכרז ואת אזור הזיכיון שקבעה המועצה. בתגובה עתרה קבוצת רדיו קול חי עצמה לבג"ץ. בספטמבר 2003, זכתה התחנה במכרז החדש לאזור זיכיון רחב יותר, בין חדרה ועד הקו האווירי שבין בית שמש לאשדוד, ואזור ירושלים. במסגרת המכרז החדש התחייבה התחנה להקים אולפן נוסף בירושלים. בסוף שנת 2004 פתחה לראשונה מחלקת חדשות עצמאית.
בדצמבר 2005 ביקש איש העסקים ארקדי גאידמק לרכוש את התחנה, אך לבסוף משך את הצעתו.
בפברואר 2012 מונה אבי רוזן למנהל התוכניות, שנה אחר כך מונה למנכ"ל התחנה ולמנהל התוכניות מונה בצלאל קאהן. בהמשך צורף כמנכ"ל שמוליק טיקוצקי.
היסטוריה > שינוי בעלות

בסוף 2016 רכש אבי בר כ-40% ממניות התחנה מידי חברת קרדן. ובמרץ 2017 רכש את מלוא הבעלות, כולל את חלקם של יצחק שיינפלד וליפא מאיר, שכל אחד מהם החזיק אז כ-10%. זאת לפי שווי של 1.25 מיליון שקל בלבד (ונטילת חובות התחנה בסך 6 מיליון שקל). בר היה במקביל שותף של יצחק מירילשוילי בערוץ 20. מירילשוילי ביקש גם לרכוש את רדיו קול חי אך על פי החוק, בעלי ערוץ רדיו מסחרי אינו יכול להחזיק במקביל בערוץ טלוויזיה, בשל מגבלת בעלויות צולבות. לאחר שבפברואר 2018 אושר החוק להצלת ערוץ 20, שבמסגרתו עלתה בוועדה מיוחדת בכנסת בראשות חבר הכנסת יואב קיש האפשרות להעניק הקלה מיוחדת לבעלי רישיונות לערוצים "זעירים", כולל ערוץ 20, לשלוט גם בתחנת רדיו, רכש מירילשוילי מידי בר, במאי 2018, את מלוא הבעלות.
במהלך שנת 2020, פורסם מכרז חדש לתחנה, לאחר שהזיכיון הקודם הגיעה לקיצו. על הזיכיון החדש התמודדו שתי קבוצות: הראשונה בבעלותו של המיליונר יצחק מיראלשווילי, המפעילה את התחנה. הקבוצה גייסה את השרה לשעבר דליה איציק לעמוד בראשה. הקבוצה השנייה מורכבת מקבוצה בראשות אלי פלאי, מו"ל עיתון "משפחה". בינואר 2020, פנו שתי הקבוצות לרשות השנייה וביקשו להתמזג ביניהן. על פי הצעת המיזוג, שתי הקבוצות יהפכו לבעלי מניות במשותף בזיכיון להפעלת התחנה, 80% מהמניות תחזיק "קול חי", 20% חברת "חרדים FM". הנימוק למהלך הוא השפעות משבר הקורונה והירידה בפרסום בתחנות הרדיו. במרץ 2021 אישרה מועצת הרשות השנייה את ההצעה.
על התחנה

האולפן המרכזי ממוקם בבני ברק והנוסף בירושלים. התחנה משדרת מגוון תוכניות אקטואליה, פנאי ובידור, מוזיקה חסידית ומזרחית, הגות ומחשבה, שיעורי תורה וחדשות.
בנוסף לתחנה הראשית הושקה ב-2017 תחנת בת בשם קול חי מיוזיק המשדרת רק מוזיקה משבע בבוקר עד עשר בלילה בתדר 102.5 FM
תדרי התחנה הראשית הם 93 ו-92.8FM.
מהדורות חדשות משודרות בכל שעה החל משבע בבוקר ועד חצות הלילה.
בשנת 2016 ערכה הרשות השנייה בדיקה על טענות שמפלגת ש"ס מתערבת בשידורים ופוגעת בתחנה המתחרה רדיו קול ברמה. ב-2018, לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, נקנסה התחנה ב-14,000 ש"ח בגין תעמולה אסורה שקיימו עבור משה ליאון יומיים לפני הבחירות, בכך ששדר הרדיו מנחם טוקר ראיין אותו בתוכניתו "זמן אוויר" במשך כשעה.
במהלך 2020 אמור היה להתקיים מכרז על הפעלת התחנה, אך הוא נדחה בשנה בשל מגפת הקורונה.
תוכניות ושדרנים

התחנה משדרת תוכניות אקטואליה, שיעורי הלכה, מוסר, השקפה ופרשת שבוע. מספר שדרנים מגישים תוכנית יומית בתחנה ובהם: בצלאל קאהן ודוד חכם בתוכנית מהדורת הבוקר, ידידיה מאיר בתוכנית התעוררות - אקטואליה בשילוב דבר תורה, הרב יצחק פנגר בתוכנית השראה יומית, מנחם טוקר בתוכנית זמן אוויר - מוזיקה ובידור, טובים השניים - תוכנית בידור בהגשת אלעד כהן ויהודה שוקרון, המהדורה המרכזית המוגשת על ידי אבי מימרן, "עניין משפחתי" - תוכנית שבועית שאותה מגישים לסירוגין רחל פסטג, מירי שניאורסון ויואב דיליאון. "שטח משפטי" - תוכנית שבועית על חדשות עולם המשפט בהגשת עורך דין יוסף ויצמן. "רוני בלילה"  תוכנית שבועית  בו משוחח המגיש עו"ד רוני פאלוך עם מאזינים. בעבר הגישו בתחנה שלהבת חסדיאל, שהגישה בתחנה תוכנית ראיונות פוליטית ותוכנית צרכנות, אסף נגל שהגיש תוכניות מוזיקה ותרבות, ואורי אורבך. את האתר מנהל יהונתן שורק.
בנובמבר 2015 פתחה הרשות השנייה בהליך הפרה נגד התחנה על "משדר פוגע" וגזענות. זאת לאחר שב-24 בספטמבר השמיע השדרן מנחם טוקר אמירה גזענית בשידור. במהלך מבזק חדשות דיווח הקריין אריאל שרפר על מותם של 453 מתפללים סמוך לעיר מכה שבערב הסעודית. שלפתע נשמע טוקר שואל את הקריין: "שרפר, למה רק 400? שרפר".
החל משנת 2015 החלו לשדר את שיעורו השבועי של הרב יצחק יוסף במוצאי שבת מבית הכנסת היזדים.
כתבי החדשות בתחנה: בנצי לייזרוביץ (משטרה), קובי פינקלר (צבא וביטחון), איתי גדסי (פרשן פוליטי) שלמה ריזל (מדיני, חוץ וערבים), צבי טסלר (כלכלה ובריאות) מרדכי הלפרין (פוליטי), נתי קאליש (חרדים), ישראל רובין (משפט). ב-2016 פוטרו חמישה מהכתבים באתר קול חי.
שדרני החדשות הם אריאל שרפר, ישראל בן צבי.
קהל היעד

לוח התוכניות נועד לפנות לא רק לציבור החרדי, אלא גם לדתיים לאומיים ולמסורתיים. עקב כך, הרייטינג של התחנה נפגע מהקמתן של "קול ברמה" ו"גלי ישראל" הפונות גם כן לאותו קהל. בסוף שנת 2014 עמד אחוז ההאזנה לתחנה על 5.1%. בשנת 2015 חזרה התחנה להיות המובילה בציבור החרדי. בשנת 2017 פורסם בסקר TGI כי שיעור ההאזנה של קול חי במגזר החרדי עמד על 31.5% לעומת רדיו קול ברמה 22.3%. בסקר T.G.I שפורסם בראשית 2021 וסיכם את שנת 2020 עולה כי רדיו קול חי ממשיך להתחזק ועומד על 5% ותחנת הרדיו קול חי מיוזיק מתחזקת עם 4.4% בכך שיעור ההאזנה של שתי התחנות יחד עומד על 9.4% שיעורי האזנה. בסקר T.G.I שפורסם בראשית שנת 2023 וסיכם את שנת 2022 עולה כי רדיו קול חי התחזק באופן משמעותי וכי עומד על 6.9%, כ-40% יותר מהתחנה המקבילה.
מכבי אור עקיבא

מכבי אור עקיבה הוא מעדון הכדורגל של רור עקיבה
מפלגת המלחמה העולמית

ראש הממשלה אירקלי קובכידזה, אשר קידם תכופות את תיאוריית הקונספירציה בדבר "מפלגת המלחמה העולמית"
"מפלגת המלחמה העולמית" (בגאורגית:  გლობალური ომის პარტია) היא תאוריית קשר שנוצרה וקודמה על ידי החלום הגאורגי, מפלגה פוליטית גאורגית. היא מהווה ארגון בינלאומי המשפיע על האיחוד האירופי וארצות הברית.  לפי כמה פרשנים הקשורים למפלגה, מפלגת המלחמה העולמית כוללת את הקומפלקס הצבאי-תעשייתי האמריקאי, ג'ורג' סורוס והנאו-שמרנים .  החלום הגאורגי האשימה אותה בהארכת הסכסוך האוקראיני–רוסי ובהפצתה למדינות אחרות,  התנקשות במנהיגים ריבוניסטים (אנ'),  תזמור מהפכות ברחבי העולם,  ומזימה להפיל את החלום הגאורגי מהשלטון.
באביב 2024 ראש הממשלה, אירקלי קובאחידזה, תיאר את ממשלתו ככזו הנמצאת במאבק במפלגת המלחמה העולמית, וקבע כי "אין חלופה למאבק נגד 'מפלגת המלחמה הגלובלית', זהו מאבק מאוד כואב, קשה, כולל מנקודת מבט אישית". הוא הוסיף כי כניעה תוביל ל"אוקראיניזציה של גאורגיה".  עם זאת, בסתיו 2024, על רקע הלחץ הבינלאומי הגובר, הביע קובאחידזה רצון לשפר את היחסים עם מפלגת המלחמה העולמית, בתקווה "לחדש את היחסים" עם הישות עקב שינוי בנסיבות.
תאוריית הקשר נדחתה באופן נרחב על־ידי המערב, כאשר בכיר בממשל האמריקאי תיאר אותה כ"דף Reddit המתעורר לחיים".  כתגובה לתאוריית הקשר, שר החוץ של ליטא הצהיר כי "מפלגת המלחמה היחידה נמצאת במוסקבה".
1 2  "Georgian PM's remarks on "Global War Party" and Venice Commission's "helpless facial expression"". JAMnews. 23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "გია აბაშიძე: "გლობალური ომის პარტიის" სუბიექტებს წარმოადგენენ დასავლეთის სამხედრო ინდუსტრიის გიგანტები, ულტრამემარცხენე სოროსის იმპერია, ნეოკონსერვატორები, რომელთა ინტერესებშია სხვა ქვეყნებზე ბატონობა და სიმდიდრის მოპოვება" (בגאורגית). Imedinews. 8 ביולי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "კობახიძე: სლოვაკეთის პრემიერზე თავდასხმის უკან გლობალური ომის პარტია დგას". Tabula. 23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Georgia Sided With Its Enemy". Foreign Policy. 7 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reactions to SSSG Claims of Planned "Destabilization and Civil Unrest"". Civil.ge. 18 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "There is no alternative to the fight against the "global war party", it is a very painful, difficult fight, including from a personal point of view - Kobakhidze". Rustavi 2. 23 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PM pledges to reestablish relations with all parties, including Global War Party". 1TV. 2 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ASSISTANT SECRETARY OF STATE FOR EUROPEAN AND EURASIAN AFFAIRS JAMES O'BRIEN REMARKS TO MEDIA IN TBILISI". U.S. Embassy Tbilisi. 14 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Landsbergis on the "Global War Party" Narrative: The Only War Party is in Moscow". Georgian News. 16 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
שלמה (מומו)

שלמה (מומו) יחזקאלי (נולד ב־1938) הוא איש ביטחון ישראלי בדימוס, ששירת כקצין מודיעין ועסק במבצעים מיוחדים בשירותי הביון של ישראל. במהלך כ-30 שנה לקח חלק במבצעי ביטחון בהם לכידת אדולף אייכמן, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, וחקירות מבצעיות של שבויים ומחבלים. לאחר פרישתו תיעד את סיפור חייו בספרי זיכרונות ופרסם רשימות בעלוני מורשת. נחשף לציבור עם פרסום ספריו "אש בלב" ו"לב שחור לב לבן".
ראשית חייו

יחזקאלי נולד בחיפה למשפחה ותיקה בארץ ישראל, דור עשירי בארץ. בני משפחתו היו פעילים בארגוני המחתרות לפני קום המדינה. לשלמה ארבעה אחים: אבנר, חיים (סא״ל במילואים), זאב (לימים תת-אלוף בחיל הים) וחזי (סא״ל במילואים). בילדותו גדל בשכונה מעורבת יהודית-ערבית בחיפה, שם רכש שליטה בשפה הערבית והיכרות עם החברה הערבית המקומית.
שירות צבאי ובמערכת הביטחון

ב-1955 התגייס במסגרת גרעין נח"ל לנח"ל המוצנח, ובהמשך שובץ כלוחם בחטיבת הצנחנים והשתתף בפעולות תגמול, כולל הפשיטות מעבר לגבולות מצרים וירדן בתקופת פעולות הפדאיון, כמו מבצע א-רהווה וקלקיליה. במסגרת זו רכש ניסיון מבצעי שסייע לו בהמשך תפקידיו הביטחוניים.
שירות צבאי ובמערכת הביטחון > שירות במוסד ביחידה המבצעית

לאחר שחרורו מצה"ל, הצטרף יחזקאלי לקורס לוחמים משותף למוסד ולשב"כ. לקח חלק במבצע ללכידת אייכמן בארגנטינה ובפעילויות מבצעיות נוספות בזמן שירותו ביחידה.
שירות צבאי ובמערכת הביטחון > מלחמת ההתשה ופעילות מודיעינית מבצעית

לאחר שגויס למילואים במהלך מלחמת ששת הימים עבר יחזקאלי ליחידה להפעלת סוכנים של אגף המודיעין (לימים יחידה 504). לאחר המלחמה השתתף השתתף במרדפים וחקירות מודיעיניות מבצעיות של מחבלים שחדרו מירדן ומסוריה. במהלך מלחמת ההתשה שירת בגזרת סיני והיה אמון על פעולות מודיעין רבות.
שירות צבאי ובמערכת הביטחון > מלחמת יום הכיפורים ופיגוע קריית שמונה

במלחמת יום הכיפורים שירת כסגן מפקד מרחב הצפון ביחידה 504 בפיקוד הצפון. במהלך המלחמה יצא למשימה בקוניטרה הכבושה, בה חילץ תחת אש מסמכים מודיעיניים חשובים. במהלך המשימה כמעט נתפס בידי כוחות סוריים.
במהלך הפיגוע בקריית שמונה (1974) נכנס לבניין בו הסתתרו המחבלים וניסה לנהל עימם משא ומתן. המחבלים ירו לעברו צרור יריות מטווח קצר שלא פגע בו. במהלך חילופי האש לאחר מכן נפצע קל.
שירות צבאי ובמערכת הביטחון > התמודדות עם טרור וחקירת מחבלים

במרץ 1975 היה יחזקאלי מעורב בטיפול בפיגוע במלון סבוי בתל אביב. הוא נמנה עם אנשי הביטחון שניהלו משא ומתן עם המחבלים שהתבצרו במלון, בניסיון לשחרר את בני הערובה. במהלך האירוע סיפק מודיעין חיוני לכוחות הפורצים, שסייע להבאת האירוע לסיום.
בשנות ה-70 המאוחרות היה מעורב בסיכול טרור בינלאומי, כולל מניעת פיגוע במטוס אל על בניירובי בתחילת 1976.
במרץ 1978, לאחר פיגוע כביש החוף היה יחזקאלי בין אנשי המודיעין שניהלו את חקירת האירוע. במהלך החקירה חשף מידע חשוב שסייע בפענוח הפיגוע ובתגובה הצבאית שבאה בעקבותיו ("מבצע ליטני").
בשנת 1979 השתתף בחקירת המחבל סמיר קונטאר לאחר הפיגוע בנהריה.
פעילות לאחר הפרישה

יחזקאלי פרש משירות סדיר בשנת 1980, אך המשיך לשרת במילואים ולסייע במבצעים וחקירות מודיעיניות עד לשנות ה-2000. לאחר פרישתו פרסם את ספריו: "אש בלב" (2019) ו"לב שחור לב לבן" (2023), בהם תיאר את חייו ואת מבצעיו, תוך קריאה לאחדות ולחיבור בין קבוצות שונות בחברה הישראלית.
משפחתו

יחזקאלי מתגורר במושבה גדרה, נשוי לעיתונאית יהודית יחזקאלי, ולו משפחה ענפה.
לקריאה נוספת

יוסי יהושוע, "הפגישה המרגשת של הטייס והאיש שהכין אותו לשבי", ידיעות אחרונות (מצוטט באתר "גבורה"), 3.10.2019.
שלמה (מומו) יחזקאלי – אש בלב, אתר אישי (כולל סיפורים "ימי קורונה – מומו מספר")
הערות שוליים

1 2 3 4  שלמה (מומו) יחזקאלי | אש בלב, באתר eshbalev (באנגלית)
1 2 3 4 5  "חקירת דיראני? אמרו לנו להביא את המידע בכל מחיר", באתר www.israelhayom.co.il, ‏2025-03-09
↑  טייסת העמק במלחמת יום הכיפורים - דוד יצחק, באתר sites.google.com
אברהם סבע

| --- | --- |
 לידה:  1440 
 פטירה:  1508 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  ספרד 
 מקום מגורים:  ספרד, פורטוגל, פאס 
 תקופת הפעילות:  ?–1508 
 רבותיו:  יצחק די ליאון 
 
רבי אברהם בן יעקב סבע (1440 ה'ר, ספרד – 1508, ט' בתשרי ה'רס"ט[דרוש מקור], ליד ורונה, איטליה) היה רב, מקובל, והוגה דעות יהודי בדור גירוש ספרד.
ביוגרפיה

נולד ופעל בקסטיליה, היה תלמידו של רבי יצחק די ליאון. עם גירוש ספרד ב-1492 עבר לגימארייש שליד פורטו בפורטוגל עם קהילתו. בעת גזירות השמד על יהודי פורטוגל ב-1497 נחטפו שני ילדיו והוטבלו לנצרות. סבע עצמו נאסר בליסבון ועבר עינויים. הצליח להימלט לפאס שבמרוקו, אך את ספריו הרבים שחיבר נאלץ להשאיר בפורטוגל, שם קבר אותם תחת עץ זית ליד ליסבון. ממרוקו נדד רבות עד שהגיע לאדריאנופול, בירת האימפריה העות'מאנית, והשתקע בה, שם כתב את ספריו מחדש.
נפטר באונייה בדרכו לאיטליה בט' בתשרי ה'רס"ט (1508), ונקבר בוורונה.
החיד"א מספר על נסיבות מותו של רבי אברהם:
בספר דברי יוסף כתב יד כתב שהרב הנזכר היה בא בספינה ועמד נחשול של ים לטבעם, ורב החובל נתנפל להרב הנזכר להצילם, והשיבו שהוא יצילם אך בתנאי שאם ימות שלא ישליכוהו לים רק יביאוהו לאחת מערי ישראל ולא יהיה להם שום נזק. ונשבע לו רב החובל, והתפלל לה' ונח הים. ואחר שני ימים נפטר הרב ז"ל והיה קרוב לעיר וירונא, והשתדל רב החובל והגיע לוירונא וקברוהו ישראל שבוירונא בכבוד גדול זי"ע.
נכדתו, בתו של בנו רבי יצחק נישאה לרבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך.
שיטתו של הרב סבע ידועה במקוריותה[דרושה הבהרה], ושימשה רבות רבנים בדורות שלאחריו[דרוש מקור].
ספריו

צרור המור, ביאור על התורה על דרך הדרוש והקבלה, נדפס לראשונה בוונציה 1523. לאחרונה נדפס במהדורה מפורשת ומבוארת על ידי הוצאת 'עוז והדר', בפרשת ויצא נדפס קונטרס תפארת בנים בו מגולל את תלאותיו ומאורעותיו עת גירוש ספרד.
אשכול הכופר, על מגילת אסתר ומגילת רות.
צרור הכסף, על הלכות ראש השנה, יום כיפור, עבודה זרה. וביאור על התפילה על דרך הקבלה. נקבר בליסבון וכנראה אבד.
צרור החיים, פירוש על מסכת אבות. נקבר בליסבון, שוחזר, וכנראה אבד שוב. חלק מהספר נמצא בכתב יד ויצא לאור במהדורה מדעית במכון יד יצחק בן-צבי.
קיצור סמ"ג, לפי הרב ישראל דנדרוביץ סבע הוא מחברו של הספר קיצור סמ"ג השנוי במחלוקת.
לקריאה נוספת

נחמיה שמואל ליבוביץ, רבי אברהם סבע וספריו צרור המור ואשכול הכופר, ניו יורק תרצ"ו.
אליעזר שלוסברג, לדרכי פרשנותו של ר' אברהם סבע בפירושו לתורה, בתוך: מגדים, גיליון ז', תשמ"ט 1989, עמ' 31–47.
זבולון בוארון, גירושי סו"ף, גירושי ספרד ושמד פורטוגל, השתקפותם בביאורי ר' אברהם סבע צרור המור לתורה ואשכול הכופר למגילות רות ואסתר, ירושלים 1993.
זבולון בוארון, עיונים בפרשנותו של רבי אברהם סבע, תל אביב 2004.
הערות שוליים

↑  אם כי ישנם מקומות בהם הוא כותב שהוא לא זוכר משהו מהפירוש המקורי, כמו בפירושו לספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י': "ובפירוש התורה שהנחתי בפורטוגאל בגירוש מצאתי פירוש אחר [...] וכתבתיו שם ואיני זוכרו בעונותי".
↑  שם הגדולים חלק א', מערכת י', אות קס"ה.
↑  ראה, ישראל דנדרוביץ, "וציווה לעשות סימנים לכל מצווה, גילויים חדשים ומפתיעים בשאלת זהות מחבר הספר קיצור סמ"ג ומקורותיו" (להורדה), קובץ עץ חיים (באבוב) כד, עמ' שעו–שצו.
↑  ABRAHAM SABA – JewishEncyclopedia.com, jewishencyclopedia.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312167805171  BnF: cb12436202f (data)  GND: 119199424  ISNI: 0000 0001 0395 2355  LCCN: n85373560  NTA: 124577075  SUDOC: 128736038  VIAF: 42642800   WorldCat (עם VIAF): 42642800
יהודה לויכטר

יהודה לויכטר (נולד ח' אב תשל"ח 11 אוגוסט 1978) הוא מוסיאי מלחין יוצר , ומפיק פסטיבלים. הוא נגן פסנתר וקלידים בדגש על סאונדים של המונד ופנדר רודס, מנגן גם בגיטרה, מתמקצע בסגנונות הבלוז והרגאיי, היה הסולן של להקת אחרית הימים חי. ייסד את פסטיבל אחרית הימים לזכר אביו אמיל לויכטר ז"ל בשנות ה-90.
ביוגרפיה
נולד בירושלים מגיל צעיר התחיל לנגן בפסנתר המורה הראשון היה אביו אמיל לויכטר ז"ל בגיל 9 החל לנגן בכינור למד עם ברוס בריל, בתיכון התמקצע 10 יח' בפסנתר למד עם אבי אדריאן, לפני הגיוס הספיק ללמוד כשנה באקדמיה למוסיקה.
בשנת 99 ייסד יחד עם אחיו ואחיותיו את פסטיבל אחרית הימים לזכר אביהם אמיל לויכטר ז"ל פסטיבל מוסיקה ואומנות יהודית - בין באי הפסטיבל לאורך השנים תבנית:אהוד בנאי תבנית:יונתן רזאל תבנית:לאה שבת תבנית:שי צברי תבנית:עקיבא.
שיתף פעולה על הבמה עם תבנית:מתיסיהו תבנית:אהוד בנאי תבנית:עדי רן תבנית:לייזר לויד
דיסקוגרפיה
- 2008 - ירושלים אחרית הימים - יחד עם שמואל קארו, אברהם שורין, רפאל ברכץ
- 2013 - כמה אור - בהפקת תבנית:דוד ליפשיץ נגנים באלבום- תבנית:דוד עדה תבנית:מארק אליהו תבנית:עמית יצחק
חיים אישיים
מתגורר בבת עין ב'
נשוי לליאורה ולהם 5 ילדים
ראובן ברודסקי

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1981 (בן 44) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 סוגה מועדפת:  תעודה
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי, מפיק, עורך וצלם
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 יצירות בולטות:  הום מובי, שבעה ימים בסנט פטרסבורג
 פרסים והוקרה:  הסרט הטוב יותר, הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר - דוקאביב
 פרופיל ב-IMDb
 
במהלך צילומי הסרט לבדיתי - האגדה על מרים ילן-שטקליס
ראובן רודיאון ברודסקי (נולד ב-11 בינואר 1981) הוא במאי, מפיק, עורך וצלם דוקומנטרי ישראלי.