stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בירה בצ'כיה
היסטוריה > בירה בצ'סקה בודייוביצה

בעיר צ'סקה בודייוביצה יש שתי מבשלות בירה עיקריות: Budějovický měšťanský pivovar (Budweiser Bier) ו-Budějovický Budvar np (Budweiser Budvar).
העיר הייתה ידועה במשך מאות שנים בעיקר בשמה הגרמני, Budweis. יצור הבירה בעיר מתועד למאה ה-13. המבשלה המודרנית Budějovický měšťanský pivovar נוסדה בשנת 1795 בשם Bürgerliches Brauhaus Budweis והיא מבשלת הבירה הוותיקה בעולם המשתמשת במונח "בודוויזר". בשנת 1895, מבשלת בודויזר בודוואר (Budějovický Budvar) נפתחה כאלטרנטיבה צ'כית אתנית ל-Budějovický měšťanský pivovar שנשלטה על ידי גרמניה.
בשנת 1876 החלה מבשלת הבירה האמריקאית אנהאוזר-בוש לייצר בירה תחת המותג באדוויזר (Budweiser). הדבר הוביל למחלוקת על הסימנים המסחריים של Budweiser, כאשר שתי החברות טענו לזכויות סימן מסחרי של השם. באיחוד האירופי Budějovický Budvar מוכר כמוצר עם מעמד גאוגרפי מוגן. בגלל מחלוקות כאלה, הבירה הצ'כית בודוויזר נמכרת בארצות הברית בשם Budvar ובקנדה בשם Czechvar, ואנהאוזר-בוש מוכרת את הבירה שלה תחת השם באד (Bud) ברוב האיחוד האירופי.
היסטוריה > בירה בפלזן

פילזנר אורקוול הייתה הבירה מסוג פילזנר הראשונה בעולם. בשנת 1842, מבשלה בפלזן העסיקה את יוזף גרול, מבשל גרמני שהיה מנוסה בשיטת הלאגר הבווארית להכנת בירה. בירה בפלזן באותה תקופה לא הייתה באיכות טובה במיוחד, והם היו צריכים להתחרות. גרול פיתח בירת פילזנר מוזהבת, בירת הלאגר הבהירה הראשונה שנרקחה אי פעם. הוא הפך להצלחה מיידית ויוצא לכל רחבי האימפריה האוסטרית. רכבת מיוחדת של בירה נסעה מפלזן לווינה בכל בוקר. ייצוא בירה צ'כית הגיע לפריז ולארצות הברית עד 1874.
היסטוריה > בירה בפראג

חלק גדול מההיסטוריה של הבירה של צ'כיה קשור למנזרים השונים בעיר, כאשר הבירה תועדה לראשונה במנזר Břevnov הבנדיקטיני בשנת 993 לספירה. כמו כן, נרשם כי בשנת 1088 לספירה, המלך ורטיסלאוס השני העניק מעשר כשותנית לקנונים של קתדרלת וישהראד על מנת לבשל בירה.
כיום, ייצור הבירה בפראג מגוון למדי, כאשר סטארופרמן היא המבשלה התעשייתית היחידה. פאב הבירה[דרושה הבהרה] הוותיק ביותר הוא U Fleků, שנוסד בשנת 1499 ומאז מבשל בירה. רוב מבשלות הבירה והפאבים האחרים בפראג הוקמו לאחר 1989 ובמיוחד לאחר 2000. בשנים האחרונות יש עלייה במספר המבשלות קטנות והעצמאיות בעיר, אשר ניתן למצוא במיוחד בשכונת וינוהרדי בפראג.
היסטוריה > בירה בז'אטץ

המסורת של בישול בירה בז'אטץ משתרעת על פני 700 שנה. מבשלת Žatec נמצאת בבעלות קבוצת קרלסברג מאז 2014. בעבר, היא הייתה בבעלות מלאה של Kordoni Holding Limited, שבסיסה בניקוסיה, בקפריסין. כשותנית זאץ, זן "אצילי" של כשותנית היוותה יותר מ 2⁄3 הכשותנית של 2009 ששימשה לבישול בירה בצ'כיה, וחייבת את שמה לשם הגרמני (Saaz) של העיר Žatec.
היסטוריה > בירה בברנו ובדרום מורביה

מוראביה הדרומית ידועה בייצור יין, ויש רק מעט מבשלות בירה גדולות, בהם Starobrno בברנו ובצ'רנה הורה, אם כי מאז שנות ה-2000, Akciový Pivovar Dalešice, Pegas וריכרד צוברים פופולריות, למרות ייצור קטן יותר.
קטגוריות בירה

רוב הבירה שנרקחה בצ'כיה היא פילזנר לאגר. בירות צ'כיות משתנות מצבע חיוור (světlé), דרך ענבר (polotmavé) וכהה (tmavé) עד לשחור (černé), ובחוזק בין 9-3% כוהל בנפח (ABV). בירת חיטה עם תסיסה עליונה (pšeničné pivo) זמינה גם כן.
בצ'כיה נהוג לתייג את חוזק הבירה לפי "סולם מעלות" (בצ'כית: stupňovitost). הוא מבוטא כאחוז משקל של סוכרוז ומשמש לציון אחוז במשקל התמצית (סוכרוז) בתמיסה. בבירה 12° יש 12% מהחומרים האלה מומסים במים. בירה 10° היא כ-4% כוהל בנפח, 12° היא כ-5%, ו-16° היא כ-6.5%.
על פי החוק הצ'כי, קטגוריות בירה, ללא קשר לצבע או סגנון, הן:
lehké – בירה "קלה" שנרקחה מתחת ל-8° ועם פחות מ-130kJ ל-100 מ"ל
výčepní - בירה "חבית", אם כי ניתן לבקבוק, מבושלת בין 8° ל-10°
ležák – בירה "לאגר", מבושלת בין 11° ל-12.99°
speciál – בירה "מיוחדת", שנרקחה מעל 13°
מוסדות מחקר

מכון הלתת בברנו (אנ')
מכון המחקר לחליטה ולתת (אנ')
מבשלות בירה > Plzeňský Prazdroj Group

נוסדה בשנת 1842, חברת הבירה הפופולרית ביותר בצ'כיה גדלה משמעותית מאז הקמתה. נכון לעכשיו, קבוצת מבשלות הבירה Plzeňský Prazdroj מייצרת את הבירות הבאות: פילזנר אורקוול, Gambrinus, קוזל ורדגאסט. לקבוצה זו שלוש מבשלות נפרדות, שכל אחת מהן מייצרת בירה ספציפית משלה.
הבירות שלה נמכרות ביותר משלושים וחמש מדינות ברחבי העולם, Pivovary Staropramen היא יצרנית הבירה השנייה בגודלה בצ'כיה, כאשר הבירות העיקריות שלה הן סטארופרמן, Braník ו-Velvet.
מבשלות בירה > Budějovický Budvar

בודוויזר היא אחת מחברות הבירה הגדולות בצ'כיה; מייצרת Budweiser, Budvar, Budweiser Budvar. השווקים העיקריים שלה מחוץ לצ'כיה הם גרמניה וסלובקיה.
ביבליוגרפיה

בירה ומבשלות בירה של צ'כיה, יאן אליאשק. מסת"ב 978-80-7339-328-1
Good Beer Guide פראג וצ'כיה, Evan Rail.מסת"ב 978-1-85249-233-5
"קיצור היסטוריה של בירה צ'כית או, הכל ישן שוב חדש"
"המדריך למתחילים לבירה בפראג"
הערות שוליים

↑  "Czech Beer". BeerTours. אורכב מ-המקור ב-31 ביולי 2019. נבדק ב-10 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Plzen, Brewery Museum, House ref. no. 58". www.zcu.cz. אורכב מ-המקור ב-30 באוגוסט 2009. נבדק ב-27 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kirin Beer University Report Global Beer Consumption by Country in 2012". Kirin Holdings. נבדק ב-19 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dvacet pivovarů, které jsou nejvíce vidět v médiích". ČeskéNápoje.cz (בצ׳כית).
↑  Gabriela Basarová, The development of the Czech style of beer, Journal of the Brewery History Society, עמ' 22-28
↑  "History of Beer". www.budejovickybudvar.com. אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2009. נבדק ב-10 בנובמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דור בן-ארי, מסלול בירה בפראג בשכונה של חובבי הבירה, באתר פראג בצבעים, ‏יוני 2024
↑  "Hop Statistics – Hops Growers Union of the Czech Republic". czhops.cz. נבדק ב-5 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guide to beer, pubs and alehouses in Brno
↑  "Czech Beer Guide". www.czechbeerguide.com. אורכב מ-המקור ב-24 באוקטובר 2020. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Evan Rail, 2007. Good Beer Guide Prague and the Czech Republic: CAMRA Books
↑  "Plzeňský Prazdroj, a.s." Prazdroj. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Staropramen investoval 70 milionů korun do nových obalů na export". Pražský deník (בצ׳כית). 22 ביוני 2016. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Last year Budweiser Budvar exported the most beer in its history - Budějovický Budvar, n.p." www.budejovickybudvar.cz. 2016. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
כוס בירה כהה לא מסוננת ממבשלת U Fleků
מפת צ'כיה מורכבת מפקקי בקבוקי בירה
בודוויזר בודוואר בבוהמיה הדרומית
שער ראשי ב־Plzeňský Prazdroj, ביתו של פילזנר אורקוול
כוס לאגר צ'כי
ג'ובאני פיזאנו

| --- | --- |
 לידה:  1248? פיזה, רפובליקת פיזה 
 פטירה:  1315 (בגיל 67 בערך) סיינה, Republic of Siena 
 תחום יצירה:  פיסול 
 הושפע על ידי:  ניקולא פיזאנו 
 יצירות ידועות:  San Domenico, Ambo of the Cathedral of Pisa, Pulpit of Sant' Andrea, Pistoia 
 
ג'ובאני פיזאנו, בימת המטיף, הדואומו של פיזה
פייטה עם מלאכים  במוזיאון בודה
ג'ובאני פיזאנו (באיטלקית: Giovanni Pisano;‏ (סביבות 1248, פיזה – סביבות 1315, פיזה) היה פסל, צייר ואדריכל איטלקי.
ביוגרפיה

קיבל את הכשרתו בסדנה של אביו ניקולא פיזאנו שהיה אף הוא פסל ידוע. בתחילת דרכו עבד יחד עם אביו והיה מושפע מסגנונו. בשנים 1277–1284 עבד על הפסלים שמחוץ לבפטיסטריום של פיזה. בעבודה זו כבר ניכר הסגנון האישי שלו השונה מזה של אביו.
בשנת 1287 מונה לאדריכל הראשי של הדואומו של סיינה. עבודתו כאן שילבה סגנון גותי בסגנון הבניה והפיסול הרומי.
בין תלמידיו היו הפסל ג'ובאני די בלדוציו והפסל/ אדריכל אוגוסטינו דה סיינה.
ביוגרפיה של פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
האסטרואיד 7313 Pisano נקרא על שמו ושם אביו.
ג'ובאני פזארו

גובאני פזארו (באיטלקית: Giovanni Pesaro; ‏ 1 בספטמבר 1589 - 30 בספטמבר 1659) היה הדוכס ה-103 של ונציה. פזארו כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-8 באפריל 1658 ועד פטירתו.
קורות חיים

ג'ובאני פזארו נולד בוונציה לווטור פזארו (Vettor Pesaro) ולאלנה סורנצו (Elena Soranzo). פזארו זכה להצלחה בשירות לה סרניסימה ומונה מספר פעמים לתפקיד הקונסיליירי (היועץ האישי) של הדוג'ה, וכן כיהן כחבר בסנאט ונציה, ושירת את הרפובליקה בתפקיד שגריר בחצר האפיפיור. לאחר שסיים את כהונתו כשגריר מונה לתפקיד פרוקורטור.
בשנת 1642 נטש פזארו כיתת חיילים עליה פיקד ונמלט מהאויב - מעשה שפגע בשמו. כמו כן הואשם פזארו מספר פעמים בשחיתות ובשימוש לרעה בסמכותו.
לאחר מות אשתו, לוציה באבאריגו, בת למשפחת אצולה ונציאנית עשירה, נשא לאישה את עוזרת הבית שלו, שמוצאה ממשפחת עוני, ואחיה גורש מהרפובליקה בשל פשעיו. מעשה זה נחשב שערורייתי בחברה הגבוהה הוונציאנית.
על אף שערוריות אלו הצליח פזארו לזכות בפופולריות רבה בקרב האצילים אולם בשל שחיתותו היה שנוא על פשוטי העם. בתקופת מלחמת כרתים במסגרתה נאבקה לה סרניסימה עם האימפריה העות'מאנית על השליטה באי כרתים, עמדה הרפובליקה על סף פשיטת רגל. פזארו נאם בפני המועצה הגדולה (Maggior Consiglio) של העיר ושכנע את האצילים להמשיך במלחמה ולא לוותר על האי כרתים. הוא אף הבטיח לתרום למאמץ המלחמתי 6,000 דוקטים מהונו האישי. מעשים אלו הובילו להחלטה להמשיך בלוחמה והעלו את קרנו של פזארו, ולכן, ב-29 במרץ 1658 עת נפטר הדוג'ה ברטוצ'ו ואליירו, היה פזארו המועמד המקובל על כולם לתפקיד הדוג'ה, ובבחירות שנערכו ב-8 באפריל 1658 נבחר בהצבעה הראשונה.
גורם נוסף שהביא לבחירתו של פזארו היה היותו צעיר מהמועמדים האחרים, ועל כן הועדף עליהם (לאור הכהונות הקצרות של קודמיו והמלחמה הממושכת אשר פגעה בכלכלת העיר).
עם בחירתו נאלץ פזארו להתמודד עם המלחמה מחד, ועם הכלכלה הקורסת של העיר מאידך. לחצים אלה הביאו לנפילתו למשכב זמן קצר לאחר בחירתו. כמו כן, בחירתו לא הביאה לו פופולריות, והוא נותר שנוא בקרב ההמונים. פזארו נפטר ממחלתו ב-30 בספטמבר 1659 ונקבר בטקס רב רושם.
פסלו של פזארו בטירה המלכותית של ורשה.
אנדרטת ג'ובאני פזארו בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי, תצלום שצולם בין 1860-1870.
ג'ף "סוומפי" מארש

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1960 (בן 63) סנטה מוניקה, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  Reseda High School 
 http://www.youtube.com/user/swampym
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ף "סוומפי" מארש (באנגלית: Jeff "Swampy" Marsh; נולד ב-9 בדצמבר 1960) הוא במאי אמריקאי, יוצר, מפיק, אמן סטוריבורד ומדבב אמריקאי. מארש נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה. מארש הוא היוצר של כמה אנימציות, לדוגמה: הוא עבד במשך שש עונות על סדרת האנימציה משפחת סימפסון. לאחר תקופת עבודתו על הסדרה משפחת סימפסון, מארש המשיך לעבוד על סדרות אנימציה נוספות כולל המלך היל והחיים המודרניים של רוקו לפני שעבר לאנגליה ב-1996.
באנגליה, מארש עבד על תוכניות אנימציה שונות, כגון: דר הדוור ואוגרי הנדיבות, ועבד בשביל חברת המדיה החדשה בי קיי אן. בשנת 2007, אחרי שש שנים שחי באנגליה, מארש התבקש על ידי שותפו הוותיק, דן פוונמיר, ליצור את הסדרה פיניאס ופרב. השניים עבדו יחדיו על התוכנית החיים המודרניים של רוקו. על מארש היה מקובל לחזור חזרה לארצות הברית. מאז תחילת הסדרה זכה מארש בשני פרסי אמי עבור כתיבת שירי הסדרה. מארש רוצה שיכנו אותו "סוומפי" (בעברית: ביצתי/טובעני).
מארש גר כיום בוונציה, קליפורניה. יש לו שני ילדים וארבעה נכדים.
בן זוטא

בן זוטא (או בן זיטא) הוא פרשן מקרא קראי בן המאה העשירית. עיקר המידע עליו נובע מאזכורו בפירוש לתורה של רבי אברהם אבן עזרא, השולל בחריפות את פרשנותו של בן זוטא. מתעודות הגניזה הקהירית מוכר לנו חכם קראי בשם בן עטא, ולדעת נחמיה אלוני זהו שמו המקורי, ונתכנה "בן זוטא" ככינוי גנאי.
לדעת ש"א פוזננסקי בן זוטא התווכח עם רב סעדיה גאון פנים אל פנים, אך לא העלה על הכתב מאומה, אולם אלוני הוכיח מתעודות הגניזה כי בן עטא (דהיינו בן זוטא לפי זיהויו) היה פולמוסן שנתפלמס בכתב, ושלושה חיבורים חיבר: "איגרת לעיר", "ספר השגות על רס"ג" ו"עשר שאלות בעניין הנחש".
זמנו ומקומו של בן זוטא

היו שייחסו את בן זוטא לירושלים, אחרים ייחסו אותו למצרים ואחרים ייחסוהו לבבל. אלוני סבור כי מקום מושבו היה בבגדאד.
באשר לזמנו, אין חילוקי דעות, וברור שהיה בן דורו של רס"ג, במחצית הראשונה של המאה העשירית, והיה קשיש ממנו.
השקפותיו של בן זוטא

אלוני מזהה את בן זוטא כחסיד של כת המועתזילה, שהאמינו בייחוד ה' ובצדק בצורה מוחלטת עד כדי חיוב והכרח, דבר שמסביר לדעת אלוני את פירושו לעניין שור שנגח (ראה להלן), ואת חיבורו המיוחד לסיפור הנחש בספר בראשית. בן זוטא גם נקט בגישה הרציונליסטית להבנת המקרא, עד כדי הוצאת דברים מידי פשוטם, דבר המכונה בפי חסידי המועתזילה "תאויל".
ביקורתו של רבי אברהם אבן עזרא

רבי אברהם אבן עזרא מבקר את כישוריו הפרשניים הדלים לדעתו של בן זוטא בחרוז הבא (הקדמה לפירוש הארוך לתורה, הדרך השנייה):
על פירושו של בן זוטא לפסוק ”וְלֹא תַעֲלֶה בְמַעֲלֹת עַל מִזְבְּחִי, אֲשֶׁר לֹא תִגָּלֶה עֶרְוָתְךָ עָלָיו” (ספר שמות, פרק כ', פסוק כ"ב) כתב אבן עזרא בחריזה שנונה:
בפירושו לפסוק "וכי יגוף שור איש את שור רעהו" (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ל"ה), כתב אבן עזרא: "אמר בן זוטא כי 'רעהו' - תואר לשור, ולא ראה כי 'שור איש' סמוך הוא, וכן הוא 'שור רעהו'. ואין לשור רֵעַ, רק בן זוטא לבדו".
בפירושו לפסוק "עין תחת עין, שן תחת שן" (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק כ"ד) מביא אבן עזרא ויכוח ארוך בין רב סעדיה גאון לבין בן זוטא. זהו ויכוח אופייני בין רבני לקראי, שבו הקראי שולל את התורה שבעל פה:
אמר רב סעדיה: לא נוכל לפרש זה הפסוק כמשמעו. כי אם אדם הכה עין חבירו וסרה שלישית אור עיניו, איך ייתכן שיוכה מכה כזאת בלי תוספת ומגרעת? אולי יחשיך אור עינו כולו. ויותר קשה הכוויה והפצע והחבורה, כי אם היו במקום מסוכן אולי ימות, ואין הדעת סובלת.
אמר לו בן זוטא: והלוא כתוב במקום אחר: "כאשר יתן מום באדם כן יינתן בו"? והגאון השיב לו: יש לנו בי"ת תחת על. והנה טעמו "כן יינתן עליו" - עונש, ובן זוטא השיב לו: "כאשר עשה כן יעשה לו". והגאון השיב: הנה שמשון אמר "כאשר עשו לי כן עשיתי להם", ושמשון לא לקח נשותיהם ונתנם לאחרים, רק גמולם השיב להם. ובן זוטא השיב: אם היה המכה עני מה יהיה עונשו? והגאון השיב: אם עיוור יעוור עין,
פיקח מה יעשה לו? כי העני ייתכן שיעשיר וישלם. רק העיוור לא יוכל לשלם לעולם.
והכלל, לא נוכל לפרש על דרך מצוות התורה פירש שלם, אם לא נסמוך על דברי חכמינו זכרונם לברכה. כי כאשר קיבלנו התורה מן האבות, כן קיבלנו תורה שבעל פה, אין הפרש ביניהם.
והנה יהיה פירוש "עין תחת עין" ראוי להיותו עינו תחת עינו, אם לא יתן כופרו. ואמר הגאון: כי יש שן שהעונש שלו מעט, אם יהיה המוכה נער. כי אם יכרת עוד יחליף. והזכיר היד, כי היא בעלת מלאכה. והזכיר הרגל, שהוא יותר קשה מהיד. כי לא יוכל אדם ללכת ברגל אחת.
ולפי דעתי, כי הזכיר אלה האיברים על ההווה ברוב. כי כאשר יכה אדם חבירו, או יכנו בעין שהוא עומד כנגדו, או בפה שעומד כנגדו וישבור שניו, או ביד שבה ילחם, או יגן בעד פניו, או ברגל בבורחו מפניו.
ויכוח זה מביא להשערה כי בן זוטא היה בן דורו של רב סעדיה גאון, והתפלמס איתו פנים אל פנים, במצרים או בבבל, וכי אבן עזרא פגש את פירושיו של בן זוטא בכתבי רב סעדיה גאון, ולא ישירות.
אזכור נוסף של בן זוטא מופיע בפירושו של רבי יהודה אבן בלעם לפסוק בספר יחזקאל, פרק י"ח, פסוק ו'. בפירוש זה מוצג בן זוטא כמי שחולק על פירושו של הקראי ענן בן דוד.
לקריאה נוספת

נחמיה אלוני, "בן זוטא הוא בן עטא הקראי", תרביץ מה, עמ' 76-88
הערות שוליים

↑  נחמיה אלוני, "בן זוטא הוא בן עטא הקראי", תרביץ מה, עמ' 76-88.
בראונאו אם אין

| --- | --- |
סמל בראונאו אם איןסמל בראונאו אם אין
מרכז העיר
מרכז העיר
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  בראונאו אם אין
 תאריך ייסוד:  810 
 שטח:  24.80 קמ"ר
 גובה:  351 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  17,095 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  48°15′30″N 13°02′00″E﻿ / ﻿48.258333333333°N 13.033333333333°E﻿ / 48.258333333333; 13.033333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.braunau.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהבראונאו אם אין(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.בראונאו אם אין(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגבראונאו אם אין(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגבראונאו אם אין    שטח העיר במחוז בראונאו אם אין tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בראונאו אם אין (בגרמנית: Braunau am Inn; "בראונאו על האין") היא עיר במחוז בשם זה שבצפון-מערב אוסטריה עילית. העיר נמצאת על גבול גרמניה, במרחק של כ-90 ק"מ ממערב ללינץ וכ-60 ק"מ מצפון לזלצבורג. אוכלוסיית העיר מונה פחות מ-20,000 תושבים, והיא ידועה בעיקר כמקום הולדתו של אדולף היטלר.
היסטוריה

בראונאו אם אין נחשבת לאחת הערים העתיקות באוסטריה. היא מוזכרת לראשונה בסביבות שנת 810 לספירה ואת מעמדה כעיר קיבלה בשנת 1260. בראונאו אם אין התפתחה כעיר מבצר בעלת חשיבות מסחרית רבה וזאת עקב מיקומה האסטרטגי על צומת הנהר אין אשר שימש כעורק תחבורה חשוב לשינוע המלח מן המכרות שבאזור זלצבורג.
במהלך השנים עברה השליטה בעיר בין אוסטריה וגרמניה מספר פעמים.
 
בתחילת המאה ה-18 שימשה בראונאו אם אין כמקום משכנו של הפרלמנט הבווארי, במהלך ההתקוממות נגד הכיבוש האוסטרי של בוואריה וכחלק ממלחמת הירושה הספרדית.
במשך השנים הבאות הייתה בראונאו חלק מנסיכות בוואריה הגרמנית, והיא עברה שוב לשליטת אוסטריה בשנת 1779 כחלק מהסכם טשן בין אוסטריה ופרוסיה, אשר שם קץ למלחמת הירושה הבווארית.
בשנת 1809 שוב עברה בראונאו אם אין לשליטת בוואריה כחלק מחוזה פרסבורג אשר נחתם בעקבות תבוסת אוסטריה לכוחות הצרפתיים.
בשנת 1816 חזרה בראונאו אם אין לשליטה אוסטרית והפעם באופן סופי בעקבות הסדרת הגבולות הכללית באירופה לאחר המלחמות הנפוליוניות.
בית הולדתו של אדולף היטלר

בית הולדתו של היטלר נמצא ברחוב זלצבורגר פורשטט מס' 15 בעיר. בית המשפחה שימש גם כבית הארחה שהופעל בידי הוריו של היטלר, עבור אורחים שהכיר אביו בתפקידו כעובד מכס בגבול בין אוסטריה וגרמניה. המשפחה התגוררה בבית עד שנת 1892 שבה הועבר אביו לתפקיד בעיר פסאו, והעתיק איתו את משפחתו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הושכר הבית לממשלת אוסטריה ושימש כספרייה ציבורית וסניף של בנק. החל מאמצע שנות השבעים פועל בבניין סניף של ארגון צדקה המסייע ברכישת מקצוע ותעסוקה לבעלי מוגבלויות.
במשך השנים התנגדו בעלי הנכס, שאינם קשורים למשפחת היטלר, להצבת לוח זיכרון לקורבנות הנאציזם על הבניין, לטענתם עקב פגיעה לא מוצדקת ברכושם הפרטי ביחד עם חשש מהפיכת המקום למוקד עימות בין נאו-נאצים למתנגדיהם.
בשנת 1989 הוצבה ביוזמת ראש העיר מצבת זיכרון לקורבנות מלחמת העולם השנייה, על קרקע ציבורית, מול בית הולדתו של היטלר. מצבת הזיכרון עשויה מאבן שהובאה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן ועליה חקוק (בתרגום חופשי מגרמנית):
"לכבוד השלום, החירות, והדמוקרטיה. מיליוני קורבנות מתריעים: לעולם לא עוד פאשיזם".
בדצמבר 2016 החליטה ממשלת אוסטריה להפקיע את הנכס מידי בעליו, ולפתוח בו מרכז סיוע לבעלי מוגבלויות. כמו כן מקודם רעיון להקים במקום בית האחריות.
ראו גם

רנסהופן (בראונאו)
הערות שוליים

↑  "בית היטלר יהפוך לבית לבעלי מוגבלויות". ynet. 2016-12-15. נבדק ב-2016-12-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555284405171  PLWABN: 9810666679905606  BnF: cb12354195r (data)  GND: 4008037-7  LCCN: n82101889  MusicBrainz: 36809adf-f7e9-468d-b2fe-3dbefcbf63f2  NKC: ge272701  SUDOC: 12283867X  VIAF: 143090962   WorldCat (עם VIAF): 143090962 
בית הולדתו של אדולף היטלר ואבן הזיכרון המוצבת לפניו
בריסטול בומביי

| --- | --- |

בריסטול בומביי בטיסת ניסוי, לפני מעבר לטייסת מס' 216 במזרח התיכון
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס תובלה/מפציץ בינוני
 ארץ ייצור:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  בריסטול אירופליין
 טיסת בכורה:  23 ביוני 1935
 תקופת שירות:  1939–1944 (כ־5 שנים)
 צוות:  3-4
 נוסעים:  24
 יחידות שיוצרו:  50
 משתמש ראשי:  בריטניה בריטניה חיל האוויר המלכותי
 משתמשים משניים:  אוסטרליה אוסטרליה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
הבריסטול בומביי (באנגלית: Bristol Bombay) היה מטוס תובלה ומפציץ בינוני בריטי תוצרת חברת בריסטול אירופליין, אשר שירת בחיל האוויר המלכותי בזמן מלחמת העולם השנייה.
פיתוח

הבריסטול בומביי נבנה לפי דרישת משרד האוויר הבריטי למטוס חד-כנפי המסוגל לשאת פצצות או לחלופין, 24 חיילים. ניסיונה הקודם של בריסטול בבניית מטוסים חד-כנפיים היה מדכדך: שני המטוסים החד-כנפיים הקודמים שבנתה, אב טיפוס שכונה "Racer", ואב טיפוס למטוס קרב בשם "Bagshot", נכשלו בשל חוסר בגמישות הכנפיים ובעיות במאזנות ולא נכנסו לייצור. על סמך ניסיון זה, תכננה בריסטול את המטוס עם לא פחות משבע תומכות לכל כנף שנוצרו מפלדה בעלת רמת חוזק גבוהה. לא במפתיע, היה התוצר הסופי מטוס כבד ביותר.
אב הטיפוס שסומן כ-Type 130 טס לראשונה ב-23 ביוני 1935 ו-80 המטוסים הוזמנו בשם בומביי. מכיוון שמפעלה הראשי של בריסטול בפילטון היה עסוק בייצור הדחוף יותר של הבלנהיים, נבנה הבומביי על ידי חברת שורט אנד הארלנד (Short & Harland) שבבלפסט. המבנה המסובך של כנפי הבומביי הקשו על הייצור וגרמו לעיכוב גדול: המטוס הראשון לא נמסר לפני 1939 ו-30 ההזמנות האחרונות בוטלו.
מדחפי הפסיעה המשתנה מסוג הלה-שו (Hele-Shaw) היו המוצר הראשון פרי שיתוף פעולה של בריסטול ורולס-רויס בחברה בשם רוטול (Rotol), שמאוחר יותר הצליחה מאוד בייצור מדחפים עבור מטוסי קרב.
היסטוריה מבצעית

אף על פי שנבנה כמטוס חד-כנפי ובעל מבנה מתכת, שמר הבומביי על כמה מאפיינים שנחשבו כמיושנים לאותה תקופה, כמו כן הנסע הקבוע שלו. אף על פי שלא התאים לפעולה בזירת המלחמה באירופה, הוא הטיס אספקה לחיל המשלוח הבריטי בצרפת ב-1940. ביוני 1940 השתלט טייס חיל האוויר הצרפתי ז'אן-פרנסואה דמוזאי (Jean-Francois Demozay) על בומביי שננטש והעביר את עצמו ו-15 חיילים נוספים מצרפת לאנגליה, שם הפך לאלוף ההפלות הצרפתי הבכיר ביותר בשורות חיל האוויר המלכותי.
זירת פעילותו העיקרית של הבומביי הייתה המזרח התיכון, שם החליף את הוויקרס ולנטיה. הבומביי היה מסוגל להטיל פצצות במשקל של 113 ק"ג שנישאו במתלים חיצוניים, וכמו כן נעשה בו שימוש לפיזור מוקשים נגד אדם במשקל 20 ק"ג שחומשו והושלכו מהדלת האחורית של המטוס בצורה ידנית. הבומביי טס בגיחות הפצצה באביסיניה, סומליה האיטלקית, עיראק ולוב. כמפציץ בסטנדרטים אירופיים נחשב הבומביי למיושן והוא עבר למלא תפקידים של מטוס תובלה וכמטוס לפינוי נפגעים, כאשר צוות אוויר של בומביי אחד זקף לזכותו פינוי של כ-6,000 חיילים פצועים. ב-2 במאי 1941 פינו מטוסי בומביי של טייסת מס' 216 של חיל האוויר המלכותי את משפחת המלוכה היוונית מכרתים למצרים.
ב-16 בנובמבר 1941 הטיסו חמישה מטוסי בומביי את אנשי ה-SAS במשימתם הראשונה, תקיפת חמישה בסיסי אוויר גרמניים בצפון אפריקה. במהלך המשימה אבדו שני מטוסי בומביי, כאשר אחד הופל באש נ"מ ואילו השני התרסק, ככל הנראה, בשל סופת חול. המשימה עצמה הסתיימה בכישלון חרוץ והכריחה את אנשי ה-SAS לשנות את טקטיקות הפעולה שלהם.
גנרל ויליאם גוט היה הקצין הבריטי הבכיר ביותר שנהרג במלחמה כאשר הבומביי בו טס הופל במדבר המערבי בין בורג אל-ערב לקהיר, בדרכו להחליף את הגנרל קלוד אוקינלק ולקחת את הפיקוד על הארמייה השמינית. מותו סלל את דרכו של הגנרל ברנרד מונטגומרי אל הפיקוד.
טייסת האמבולנס האווירי מס' 1 של חיל המלכותי האוסטרלי הצטיידה ב-11 מטוסי בומביי בפברואר 1943. ביולי השתתפו מטוסי היחידה בפלישה לסיציליה ופינו כ-2,000 פצועים לצפון אפריקה. החל מספטמבר החלה הטייסת לפעול במשימות פינוי נפגעים מאיטליה. בשל זמינותם של מטוסי תובלה חדשים ומהירים יותר ומצבם המכני הרעוע של מטוסי הבומביי ביצעה הטייסת את משימת הפינוי האחרונה שלה בנובמבר 1943 והוחזרה לאוסטרליה בתחילת 1944, שם פורקה.
גרסאות

Type 130
Type 130A בומביי סימן I
Type 137
Type 144
שירות

הבומביי היה בשירות המדינות הבאות:
אוסטרליה אוסטרליה
בריטניה הממלכה המאוחדת
מפרט טכני (בומביי סימן I) > מאפיינים כלליים

צוות: 3-4
נוסעים: 24 חיילים וציודם או עשר אלונקות
אורך: 21.1 מטר
מוטת כנפיים: 29.2 מטר
גובה: 6.1 מטר
שטח כנף: 124.5 מ"ר
משקל ריק: 6,260 ק"ג
משקל מקסימלי: 9,173 ק"ג
מנוע: כוכבי, 2 X בריסטול פגסוס (Bristol Pegasus) ‏ סימן XXII,‏ 1,010 כ"ס כל אחד
מפרט טכני (בומביי סימן I) > ביצועים

מהירות: 309 קמ"ש בגובה 2,000 מטר
מהירות שיוט: 268 קמ"ש בגובה 3,050 מטר
טווח: 3,560 ק"מ עם דלק נוסף
סייג רום: 7,600 מטר
מהירות טיפוס: 3.8 מטר/שנייה
עומס כנף: 72.9 ק"ג/מ"ר
כוח/מסה: 170 וואט/ק"ג
מפרט טכני (בומביי סימן I) > חימוש

מקלעים
פצצות
הערות שוליים

↑  Wansborough-White, "Fifty Bristol Years". flightglobal.com. עמוד 209
↑  Wansborough-White, עמודים 209-210
↑  Bennett, G. H. The RAF's French foreign legion 1940-45: De Gaulle, the British and the re-emergence of French air power. Continuum International Publishing Group, 2011. ISBN 1441189785. עמוד 33
↑  Foreman, John. Fighter Command Air Combat Claims, 1939-45: 1939-1940. Red Kite / Air Research, 2003. ISBN 0953806189. עמוד 43
↑  Digital Collections Pictures - National Library of Australia
↑  216 Squadron Association - Squadron History
↑  Ferguson, Amanda. Sas: British Special Air Service. The Rosen Publishing Group, 2003. ISBN 0823938107. עמודים 16–17
↑  James Holland, "The Truth Behind the Death of General William Gott." 216 Squadron Association
↑  Jane, Frederick Thomas. Jane's all the world's aircraft. Sampson Low, Marston & Co., 1945
↑  Motum, John. The Putnam Aeronautical Review. Naval Institute Press, 1991. ISBN 1557506760. עמודים 5–6, 15
בריסטול בומביי בצפון אפריקה, דצמבר 1942
בריסטול Type 130 בומביי
ברווז בנוסח פקינג

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  roast duck 
 על שם:  בייג'ינג 
 מטבח:  Beijing cuisine 
 מוצא:  הרפובליקה העממית של סין 
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  Spring pancake, מלפפון, בצל ולשי, בשר ברווז, tianmianjiang 
 
שף במסעדת צ'ואנג'ודה המכין ברווז בנוסח פקינג.
ברווז בנוסח פקינג, ברווז פקינג או ברווז בייג'ינג (בסינית מסורתית: 北京烤鴨, בסינית מפושטת: 北京烤鸭) הוא מאכל מהמטבח המנדריני שמקורו בבייג'ינג שבסין. מאכל זה הפך עם השנים לאחד מסמליו של המטבח הסיני. מקור שמו במערב בשמה של הבירה "בייג'ינג", אשר נקראה שנים רבות "פקינג" על ידי תושבי אירופה.
המאכל כולל ברווז צלוי, שעורו הפריך בשל הצלייה מהווה חלק בלתי נפרד מהמנה. הברווז עצמו, המכיל מעט בשר, מוגש עם חביתיות מסורתיות, רטבים וירקות. יתרת חלקי הברווז מוגשים בהמשך הארוחה, לאחר אכילת הברווז, כאיטריות או כ"סון צ'ו באו"- מנה של בשר ברווז בעלה חסה.
מקורו של מאכל זה בתקופת שושלת יואן (1206–1368). במהלך המאה ה-15 הוא הפך למאכל פופולרי בחצר הקיסרית של שושלת מינג.
המסעדות צְ'וַאנְג'וּדֶה ובְּיֵינְיִיפָאנג שבבייג'ינג מגישות מאכל זה למעלה ממאה שנים. הגרסאות המוגשות במסעדות באירופה וארצות הברית הן למעשה גרסאות של המאכל המוגש במסעדות אלה.