stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביקורת על האסלאם

ביקורת על האסלאם, במובן הצר, היא ביקורת תאולוגית על הדוגמה האסלאמית ועל הקוראן, ובמובן הרחב יותר ניתן לייחס אותה גם לביקורת פוליטית על החברה האסלאמית, על השריעה ועל האסלאמיזם הפוליטי, על הג'יהאד המיליטנטי, ועל ההתנגדות ל"אג'נדה" איסלאמית. השקפות שליליות על האסלאם מכונות לעיתים אסלאמופוביה.
הביקורת מתמקדת לרוב במוסריות חייו של מייסד האסלאם מוחמד, הן בחייו הציבוריים והן בחייו האישיים. סוגיות הנוגעות לאותנטיות ולמוסר של כתבי הקודש המוסלמים, הן הקוראן והן החדית'ים, גם מהווים מוקד לביקורת. האסלאם נתפס גם כצורה של אימפריאליזם ערבי, ועל כן זכה לביקורות מצד אישים שונים באפריקה ובהודו, על מה שהם מחשיבים כהרס של תרבויות ילידיות. ההכרה של האסלאם בעבדות כמוסד, אשר תרמה לכך שמוסלמים עסקו בסחר עבדים, שייצא עד 17 מיליון עבדים מחופי האוקיינוס ההודי, אזור המזרח התיכון ואזור צפון אפריקה, גם מהווה מוקד לביקורת.
ביקורת נוספת מתמקדת בשאלת זכויות האדם בעולם המוסלמי, הן מבחינה היסטורית והן במדינות המוסלמיות המודרניות, כולל זכויות נשים ומעמד האישה באסלאם, היחס ללהט"ב ולמיעוטים דתיים ואתניים. השפעת האסלאם על יכולתם או על רצונם של מהגרים מוסלמים להתבולל בעולם המערבי, ובארצות אחרות, אליהם מגיעים המהגרים המוסלמים זכה גם לביקורת.
התגובות מצד האוכלוסייה המוסלמית לביקורת על האסלאם משתנה ממדינה למדינה. בחברות מוסלמיות הובילה ביקורת על האסלאם פעמים רבות למחאות, גילויי אלימות ודיכוי.
מוסר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חלק מהמבקרים טוענים כי כדת וכמערכת חוקים המשמשת לשליטה בחברה, האסלאם אינו מסתמך על ערכים מוסריים מקובלים על פי אמות מידה מודרניות. בתגובה, המגינים על האסלאם הציעו שהביקורת על האתיקה של האסלאם מתמקדת לעיתים קרובות לא בעקרונות בפועל של הדת, אלא בצורות שונות של מסורות תרבותיות וכי הביקורות הללו, כאשר הן מתמקדות בעקרונות משפטיים אסלאמיים, מתמקדות לעיתים קרובות במקרים הסנסציוניים ביותר, תוך התעלמות מההשפעה החברתית של חוקי השריעה בכללותה בכל קהילה אסלאמית נתונה.
מוסר > מוסריותו של מוחמד

הביקורת על מוחמד קיימת עוד מאז המאה ה-7 לספירה כאשר האוכלוסייה הערבית הקדם-מוסלמית ביקרה אותו על כך שהוא מסית את ההמון לפעילות אלימה במסווה של פעילות חברתית ועל הטפתו למונותיאיזם וגידוף הפגאניזם הערבי, ועל ידי השבטים היהודיים בחצי האי ערב (אנ') על כך שניכס באופן בלתי מוצדק נרטיבים ודמויות מקראיות, על גידוף היהדות, ועל כך שהכריז על עצמו כ"נביא האחרון" מבלי שביצע שום נס, ולא הוכיח שהוא נביא אמיתי שנבחר על ידי האל וכי אינו נביא שקר.
בימי הביניים השונים הוגים מערביים וביזנטיים שונים החשיבו את מוחמד לנביא שקר ואפילו לאנטיכריסט. כמה מהם, כמו התאולוג והנזיר הדומיניקני תומאס אקווינס, מתחו ביקורת על ההבטחות של מוחמד על הנאת הבשרים בחיים שלאחר המוות.
הביקורות בעת המודרנית מצד גורמים דתיים וחילוניים מתמקדת בעיקר במוסריותו של מוחמד, בכך שהיו בבעלותו עבדים, ביחסו לאויביו, בנישואיו לנשים שנאנסו לעשות זאת, ובמצבו הפסיכולוגי. מוחמד הואשם בין היתר בסדיזם ובחוסר רחמים - בפרט במקרה בו כבש ורצח את כל הגברים בשבט בני קוריט'ה שחיו בצפון חצי האי ערב - בכך שקיים יחסי מין עם נשים שהפך לשפחות מין, ועל נישואיו לעאישה כשהיא הייתה בת שש ובעילתה בהיותה בת תשע.
מוסר > עבדות

שלא בדומה לחברות המערביות בהן התנגדותן לעבדות הולידה את התנועה לביטול העבדות, תנועות כאלו לא התפתחו מעולם בחברות המוסלמיות. רק בתחילת המאה ה-20 (לאחר מלחמת העולם הראשונה) העבדות הוצאה מחוץ לחוק בהדרגה במדינות המוסלמיות, בעיקר בשל הלחץ שהופעל על אותן המדינות מצד מעצמות מערביות כמו בריטניה וצרפת.
נושא העבדות בעולם האסלאמי בעת החדשה הוא שנוי במחלוקת. לאורך השנים תועדו של מקרים באזורי מלחמה כמו סודאן וסומליה בהם מתקיימת עבדות. בכתב העת הדיגיטלי דאבק של המדינה האסלאמית משנת 2014 נטען במפורש כי ישנה הצדקה דתית לשעבוד נשים יאזידיות.
מוסר > כפירה

על פי השריעה, כאשר אדם מוסלמי נוטש באופן מודע את האסלאם הוא נחשב כופר. עד סוף המאה ה-19, הרוב המכריע של המשפטנים הסונים והשיעים טענו שעבור גברים מבוגרים מעשה כפירה נחשב פשע, חטא, ומעשה בגידה אשר העונש עליו צריך להיות עונש מוות, כאשר בדרך כלל ניתנה לכופר תקופת זמן בה הוא היה מורשה לחזור לאסלאם בטרם הוצא להורג. מסוף המאה ה-19 השימוש בעונשים פליליים בגין כפירה דעך.
לטענת עבדול ראשיד עומאר רוב המשפטנים המוסלמים המודרניים ממשיכים לראות בכפירה כפשע אשר ראוי לתת עליו עונש מוות. לטענת ח'אלד אבו אל פאדל מוסלמים מתונים אינם נוטים להאמין שיש להעניש כופרים. המבקרים טוענים כי עונש מוות או עונש אחר על כפירה באסלאם מהווה פגיעה בזכויות האדם האוניברסליות ואינו מאפשר חופש דת וחופש מדת לאנשים שהוגדרו ככופרים.
נכון ל-2014 במדינות שונות בעלות רוב מוסלמי עדיין קיימים עונשי מוות או מאסר בפועל לאנשים שמוגדרים ככופרים. בשנים 1985–2006 שלוש מדינות שונות הוציאו להורג ארבעה כופרים על האסלאם - אדם אחד הוצא להורג בסודאן באשמת כפירה ב-1985, שניים באיראן ב-1989 וב-1998, ואדם אחד הוצא בערב הסעודית ב-1992. נכון לשנת 2013 היו ב-23 מדינות מוסלמיות חוקים כלשהם נגד כופרים. על פי סקר של מרכז המחקר פיו התמיכה הציבורית בעונש מוות על כפירה בקרב מוסלמים נע בין 78% באפגניסטן לפחות מאחוז אחד בקזחסטן.
לטענת המזרחן הבריטי-אמריקני ברנרד לואיס:
העונש על כפירה לפי הדין האיסלאמי הוא מוות. האסלאם נתפס כמדיניות, ולא רק כקהילה דתית. מכיוון שכך כפירה נחשבת לבגידה.
לטענת מבקרים כגון אייאן חירסי עלי ורוברט ספנסר קיים פער בין השריעה לבין ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם משנת 1948 וכי משום כך מספר מדינות בעלות רוב מוסלמי כמו מלזיה וערב הסעודית סירבו לאשרר את ההצהרה. ב-1990 פרסמה הוועידה האסלאמית הצהרה נפרדת בקהיר לזכויות אדם, אשר תואמת את השריעה.
מוסר > חילול הקודש

נכון ל-2012 ב-33 מדינות היו חוקים כלשהם נגד חילול הקודש. מתוכם 21 מדינות הם מדינות עם רוב מוסלמי - אפגניסטן, אלג'יריה, בחריין, מצרים, אינדונזיה, איראן, ירדן, כווית, לבנון, מלזיה, האיים המלדיביים, מרוקו, עומאן, פקיסטן, קטר, ערב הסעודית, סומליה, איחוד האמירויות הערביות, וסהרה המערבית. במדינות הללו, קיומם של החוקים נגד חילול הקודש הובילו במקרים רבים לרדיפה, לרצח או למעצר של אנשים שונים לאחר שהועלו נגדיהם האשמות בגין חילול הקודש. במדינות מוסלמיות מסוימות חילול הקודש נחשב לפשע הכרוך בעונש מוות.
בשנים האחרונות הוצאו פאטוות נגד סלמאן רושדי ותסלימה נסרין (אנ'). הפאטוות וכמו גם חוקים הנוגעים לחילול הקודש שנויים במחלוקת ברחבי העולם וגם בעולם המוסלמי.
מוסר > אלימות

פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית ופעולות טרור בולטות אחרות שבוצעו במהלך המאה ה-21 על ידי ארגוני טרור מוסלמים קיצוניים גרמו לכך שרבים החלו להחשיב את האסלאם לדת אלימה. בפרט, הכתבים בקוראן שעוסקים במלחמה ושלום הפכו לנושאים שעוררו דיונים סוערים בתחילת המאה ה-21. מצד אחד, ישנם מבקרים שטוענים כי פסוקים מסוימים בקוראן קוראים לביצוע פעולות צבאית נגד כופרים - הן במהלך תקופת חייו של מוחמד והן באופן כללי. בקוראן כתוב "הילחם בשם הדת שלך באלה שנלחמים בך." לעומת זאת, רוב החוקרים המוסלמים, כולל אחמדיה, טוענים כי המבקרים שמתייחסים לפסוקים הללו אינם קוראים אותם בהקשר הנכון, וכי כאשר קוראים את הפסוקים בהקשר הנכון מובן בבירור שהקוראן למעשה אוסר על תוקפנות, ומאפשר לחימה רק מתוך הגנה עצמית.
מבקרים כמו רוברט ספנסר מאמינים שלא רק האסלאם הקיצוני הוא שמטיף לאלימות אלא גם האסלאם עצמו. הוא טוען כי אף על פי שהאסלאם אינו מטיף במפורש לג'יהאד מזוין, העובדה שמוסלמים מתונים טוענים שמוסלמים קיצוניים אינם פועלים בהשראת הקוראן איננה קבילה. לטענת ספנסר, החשיבות של שמירה על זכויות אדם והיטמעות בחברות המערביות אליהם מהגרים אוכלוסיות מוסלמיות דורשת בפועל שאוכלוסיות מוסלמיות מתונות ידחו היבטים מסורתיים של האסלאם, כגון ג'יהאד, דהימיטות ושריעה.
חוק חובה לפי השרעיה אשר מתקיים במדינות כמו איראן, ערב הסעודית ובבתי הדין השרעיים המקומיים בצפון ניגריה. מבקרים שונים, כולל מבקרים מוסלמים, מחשיבים עונש זה כאכזרי וברברי.
במדינות מוסלמיות מסוימות נהוג על פי החוקים המקומיים לכרות יד גנב אשר גנב פריט/פריטים ששווים יותר מערך של דינר אחד בהסתמך על כך שכתוב בקוראן לעשות זאת. מבקרים שונים, כולל מבקרים מוסלמים, מחשיבים עונש זה כאכזרי וברברי.
עריפת ראשים הייתה שיטת הוצאה להורג סטנדרטית במשפט האיסלאמי לפני העידן המודרני, בדומה למשפט האירופי לפני העידן המודרני. עד סוף המאה ה-20 מרבית המדינות המוסלמיות הפסיקו להוציא להורג אנשים באופן זה. כיום רק בערב הסעודית נהוג להוציא להורג אנשים על ידי עריפת ראשם. עריפת ראשים חוקים גם בקטר, ובתימן, והייתה קיימת גם באיראן עד ל-2001 כאשר בוצע בה ההוצאה להורג האחרונה באופן זה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 ארגוני טרור מוסלמיים קיצוניים כגון המדינה האסלאמית החלו להוציא להורג שבויים רבים על ידי עריפת ראשיהם. הדבר זכה לפרסום רב בעולם לאחר שהארגון המדינה האסלמית פרסמה תמונות וסרטוני עריפת ראשים של שבויים באינטרנט.
מוסר > עמדות האסלאם כלפי הומוסקסואלים

מבקרים כמו הפעילה הלסבית אירשאד מנג'י ומוסלמים לשעבר כמו הפוליטיקאי האיראני-הולנדי אחסן ג'אמי (אנ') והפוליטיקאית לשעבר ההולנדית-סומלית אייאן חירסי עלי מתחו ביקורת על עמדות האסלאם כלפי הומוסקסואלים. רוב ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים כגון ארגון Human Rights Watch וארגון אמנסטי אינטרנשיונל מגנים את החוקים האסלאמיים שמגדירים כפשע אקטים הומוסקסואלים. מאז 1994 ועדת האו"ם לזכויות אדם קבעה שחוקים אלה פוגעים בזכות לפרטיות המובטחת בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ובאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות.
ב-10 מדינות שונות בעולם אשר בעלות רוב מוסלמי ניתן להעניש אנשים על אקטים הומוסקסואליים, אם כי בחלקם העונש מעולם לא מיושם.
לטענת המוסלמי לשעבר איבן וואראק על אף שהקוראן מגנה הומוסקסואליות בפועל החברה המוסלמית נוהגת לרוב להתעלם מהאספקט הזה וכי עד לאחרונה העולם המוסלמי היה הרבה יותר סובלני להומוסקסואליות מאשר החברות הנוצריות.
מוסר > פסוקי החרב

באופן מסורתי המוסלמים מדברים על "פסוק החרב", בגוף יחיד. לפי דיפאק קוטה, "חלק גדול מההצדקה הדתית לאלימות נגד אנשים לא מאמינים (דר אל כופר) על ידי מובילי הג'יהאד מבוססת על פסוקי החרב מהקוראן".
הקוראן מכיל קטעים אשר ניתן לפרש כדי לאשר ולעודד אלימות, בהם קוראן 2:191, 4:76, 9:5 ו49:9.
והרוג אותם באשר תשיגם, וגרש אותם מהמקום אשר גרשו אותך. כי חמורה הרדיפה מהשחיטה, ואל תילחם איתם במסגד הקדוש עד שהם ילחמו איתך בו, הרוגם שם, כזה הוא גמול הכופרים.
חוקרי הקוראן טוענים כי ההקשר של הפסוק הוא מלחמה הגנתית. לאחר שהסכם החודיבייה הופר על ידי שבט בני בקר שהיה בעל ברית של שבט קורייש איתו נכתם ההסכם, כאשר השבט תקף את שבט בני ח'זאעה שהיה בברית עם המוסלמים.
בתגובה שלח הנביא מכתב לקורייש, פרשו מהברית עם בני בקר או שלמו כופר. קורייש דחו את שתי הצעותיו, ובכך הפרו את ההסכם. כמו כן מוסכם כי הפסוק מתייחס רק לאלו ששברו את הברית.
והילחם למען אלוהים באלה שנלחמים בך, אך אל תעבור גבולות; כי אלוהים לא אוהב תוקפנים.
בשל כך נהוג לטעון כי לחימה מותרת רק למטרת הגנה.
ולהילחם בהם עד שלא תהיה עוד פיטנה, והדת תהיה כולה לאללה בלבד, ואלו הם יחדלו, אללה מבחין באשר עשו.
בפסוקים 2:191 ו-8:39 בקוראן, ישנן שתי נקודות הגרומות לוויכוח. הראשונה היא, שרצח אחרים מורשה במקרה של "רדיפה". השנייה היא שלחימה עשויה להימשך עד ש"הדת תהיה כולה לאללה בלבד" ואין יותר "פיטנה" (לפיטנה יש פירושים אפשריים רבים, ככל הנראה "רדיפה", " דיכוי", או "כישוף", איך יש המפרשים זאת כ"חוסר אמונה ועבודת אלים אחרים פרט לאללה"
הם תום החדשים הקדושים הרוג את עובדי האלילים באשר תמצאם, אחוז וצרור אותם וארב להם בכל הדרכים! ואם ייטיבו את דרכם, יקיימו תפילה ויחוננו דלים, שלח אותם לחופשי, כי סולח ורחום אללה.
על פי האנציקלופדיה הראשונה של האסלאם של א.ג'יי. בריל, 1913-1936, כרך 4, המונח עובדי האלילים בקוראן מתייחס לתושבי מכה הלא מאמינים, אשר נלחמו בנביא מוחמד. מאוחר יותר נצטוו המוסלמים להפריד את עצמם מהלא מאמינים ולהגן על עצמם מפני התקפותיהם ואף לנקוט במתקפה. מרבית הסונות מתייחסות בקוראן לכופרים (לא מאמינים) באופן כללי, גורלם ביום הדין והיעד שלהם בגיהנום.
אך הלא מאמינים מהאנשי הכתב ועובדי האלילים יבואו אל אש הגיהנם; לעד ישבו בו, כי הם הרעים מכל היצורים.
מעמד האישה באסלאם > אלימות במשפחה

ישנם חוקרים שונים שטוענים שהשריעה מעודדת אלימות במשפחה נגד נשים, כאשר הבעל חושד ב"נושוז" (אנ') (אי-ציות, אי-נאמנות, מרדנות או התנהגות רעה) מצד אשתו.
אחד הפסוקים בקוראן שמתירים אלימות במשפחה הוא סורה 4:34 על סמך פסוק זה במדינות שונות בהן חל חוק השריעה סירבו לאורך השנים להעמיד לדין על מקרים של אלימות במשפחה.
מעמד האישה באסלאם > דיני מעמד אישי ונישואים לקטינות

השריעה היא הבסיס לדיני המעמד האישי במרבית מדינות האסלאם. חוקי המעמד האישי קובעים את זכויות הנשים בענייני נישואין, גירושין ומשמורת על הילדים. לפי דו"ח של ארגון יוניסף משנת 2011 חוק השריעה מפלה נשים מהאספקט של זכויות אדם. בהליכים משפטיים על פי חוק השריעה, עדותה של אישה שווה חצי מהעדות של גבר בבית המשפט.
למעט איראן, לבנון ובחריין אשר מאפשרות נישואין לקטינות, ברוב המדינות בהן הרוב הוא מוסלמי הקוד האזרחי איננו מאפשר נישואים לקטינים. אף על פי כן, בתי הדין השרעיים בכל המדינות הללו מסוגלים לעקוף את הקוד האזרחי. בתי הדין השרעיים מאפשרים לבנות צעירות מגיל 18 להינשא. החל משנת 2011 נישואים לקטינות הפכו נפוצים במספר מדינות במזרח התיכון, כאשר 1 מכל 6 נישואים במצרים הם נישואין בין מבוגר לקטינה ו-1 מתוך 3 נישואים בתימן הם נישואים בין מבוגר לקטינה. עם זאת, גיל הנישואין הממוצע ברוב מדינות המזרח התיכון עולה בהתמדה והוא לרוב בין תחילת שנות ה-20 עד אמצע שנות ה-20 עבור נשים. אונס נחשב לפשע בכל המדינות המוסלמיות, אך בתי דין שריעיים בבחריין, עיראק, ירדן, לוב, מרוקו, סוריה ותוניסיה מתירים במקרים מסוימים לאנסים לחמוק מעונש אם הם מתחתנים עם הקורבן. במדינות מוסלמיות מסוימות כאשר הקורבן מתלוננת על כך שנאנסה, היא עשויה לעמוד לדין באשמת ניאוף.
מעמד האישה באסלאם > דיני ירושה

באסלאם, האישה זכאית לירושה אבל חלקה בירושה הוא נמוך מזה של הגבר. יש הטוענים שהבדלים אלו בין גברים לנשים נובעים מהאחריות שיש לגבר בתמיכה כלכלית באשתו ומשפחתם בעוד שחלקה של האישה יהיה תמיד שלה. בהרבה מדינות מוסלמיות, חוק המדינה המתייחס לירושה הוא החוק הנזכר. הקוראן מבטיח לנשים את הזכות לרשת יחסית את חלקן בירושת הוריהם. אישה שמתאלמנת יורשת את חלקה מרכוש בעלה.
ביקורת על הגירה מוסלמית ומהגרים מוסלמים

ההגירה של מוסלמים למדינות אירופה גדלה באופן מהותי בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. העמדות המוסלמיות השמרניות בנושאים מודרניים גרמו לקיומן של מחלוקות שונות באזורים בהם ישנו ריכוז גדול של מהגרים מוסלמים. בקרב חוקרים ישנן חילוקי דעות לגבי המידה שבה לאמונות האסלאמיות יש השפעה על העמדות הללו בקרב המהגרים. חלק מהמבקרים סבורים שהאסלאם איננו תואם את אורח החיים של החברה המערבית החילונית, וכי בניגוד לדתות אחרות, האסלאם מצווה על חסידיה לכפות את החוקים הדתיים של האסלאם על כל העמים - הן המוסלמים והן הכופרים כאחד בכל האמצעים הדרושים לשם כך.
תגובות לביקורות

ג'ון אספוזיטו כתב מספר כתבים על האסלאם והעולם המוסלמי. הוא התייחס לנושאים כמו עליית האסלאם המיליטנטי, נשים ורעלות ודמוקרטיה. לטענת אספוזיטו כי לרוב בעת הכיסוי בתקשורת על האסלאם והעולם המוסלמי יוצא מנקודת הנחה שהאסלאם הוא מונוליטי וכל המוסלמים זהים. מבחינתו, תפיסה שכזו היא נאיבית ולא לוקחת בחשבון כי ישנם מחלוקות והבדלים מהותיים בתוך העולם המוסלמי.
בספרו "Muhammad: Prophet and Statesman" ויליאם מונטגומרי וואט עוסק במוסר של מוחמד. לטענת וואט כי יש לשפוט את מוחמד על פי אמות המידה של הזמן והמקום בו הוא חי, ולא על סמך האנשים הנאורים ביותר בעולם המערבי כיום.
במאמרו של אדוארד סעיד "האסלאם דרך עיניים מערביות" כותב סעיד כי ישנה הטיה בכתבים של מזרחנים רבים. לטענתו האסלאם נבחן באיבה ובפחד מסוימים בשל סיבות דתיות, פסיכולוגיות ופוליטיות ברורות, הכל מתוך תחושה ש"מבחינת המערב, האסלאם מייצג לא רק מתחרה אדיר אלא גם אתגר מתקרב לנצרות".
אריה קוץ

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1953 (בן 71) ישראל 
 מקום לימודים:  אהל שם (בית ספר)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  קיר ירוק בחברת "צ'ק פוינט"; בניין הבנק הבינלאומי הראשון; גן החשמל; פארק פרס; גג ירוק בי״ס ״אור תורה״, ירושלים
 פרסים והוקרה:  עיטור קיסר יפן, דרגת קרני זהב וסרט
 http://www.nirkotz.com/about_us.php
 
אריה קוץ (באנגלית: Arie Kutz; נולד ב-9 במרץ 1953) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי. משמש יו"ר האגודה לידידות ישראל-יפן. זכה בשנת 2016 ב"עיטור מסדר השמש העולה", מטעם קיסר יפן "על תרומתו לקידום היחסים וההבנה ההדדית בין יפן וישראל". באותה שנה (2016), נבחר על ידי מגזין "בניין דיור", כאחד מ-30 פורצי הדרך באדריכלות הישראלית. בנוסף, בחר המגזין ("בניין דיור") במשרד האדריכלים "ניר-קוץ אדריכלים", כאחד מתוך 100 האדריכלים המשפיעים בעשור האחרון במציאות הישראלית. משרד האדריכלים שבבעלותו נחשב אחד ממשרדי האדריכלים החשובים בארץ.
טקס קבלת אות קיסר יפן משגריר יפן בישראל, 2016
ביוגרפיה

קוץ למד בתיכון עירוני "אוהל שם" ברמת גן. לאחר השירות הצבאי, המשיך ללמוד בטכניון וסיים בשנת 1979 תואר ראשון
באדריכלות (B.Sc), במקצוע - אדריכל ובונה ערים. בשנים 1981–1984, שהה ביפן במסגרת מלגת לימודים לתואר שני, שקיבל ממשרד החינוך היפני. הוא למד לתואר השני במכון הטכנולוגי של טוקיו (Tokyo Institute of Technology. M.Sc), במחלקה להיסטוריה של האדריכלות היפנית, בהנחיית פרופסור היראי קיושי (שימור מבנים ושיקום עירוני) ובהנחיית פרופסור קאזואו שינוהרה (אדריכלות מבנים). נושא התזה שלו: The Approach - way to the Japanese Traditional House - a case study in time conscious architecture.
בתחילת דרכו המקצועית (1981-1975; 1988-1984), עבד במשרד האדריכלים יסקי-גיל-סיון (אברהם יסקי, יעקב גיל ויוסי סיון), על פרויקטים שונים. הפרויקט האחרון שלו במסגרת זו, היה תכנון מרכז קניות "קניון השרון" בנתניה, מִשְׁלָב התכנון הרעיוני ועד לגמר אכלוס הקניון; עם סיום עבודתו במשרד זה (1988), החליטו אשתו האדריכלית רָנִּי ניר והוא לצאת לדרך עצמאית, והקימו את משרד האדריכלים ניר – קוץ אדריכלים בע"מ; בשנת 1991, נבחר לשמש כחבר צוות תכנון מרכז תל אביב, תפקיד שכיהן בו כשש שנים (1997-1991); לאחר סיום עבודתו בעיריית תל אביב, בשנת 1997, הקים את חברת תא מתכננים בע"מ (חברה לתכנון עירוני), ובשנת 1999, הקים יחד עם אדריכלי הנוף פול פרידברג (Paul Friedberg) ודורית שחר את "סטודיו אדריכלות נוף בע"מ". מספר שנים לאחר מכן (2003), מונה ראש צוות התוכנית להתחדשות וציפוף מרכז ירושלים. בין שאר תפקידיו, הכין תוכנית אב לשכונת מאה שערים, שיקום מרכז שפרעם ועוד.
לאור החלטת הממשלה לפנות את בסיסי צה"ל ממרכז הארץ (שלישות, צריפין וכו') ולהעתיקם לנגב, ערך אריה קוץ בשנת 2013, את התוכנית לבניית מגדלי מגורים בני 33–47 קומות. מגדלי המגורים, יוקמו לאחר פינוי הבסיס (בסיס "מחנה גנים" - בסיס "השלישות" - מחנה "מקלף") ברמת גן. כמו כן, יוקם פארק רחב היקף על השטח שיפונה ויועבר לרשות עיריית רמת גן. מינהל מקרקעי ישראל יקבל לשיווק את מתחמי המגורים; פעילותו המקצועית, המקיפה את כל תחומי מקצוע האדריכלות, תכנון הערים ותכנון הנוף, הובילו אותו בשנת 2015, למינוי כראש צוות שדרוג אזור תעשייה רמת החייל עבור עיריית תל אביב, בתפקיד זה כיהן במשך שלוש שנים (2018-2015). משרד האדריכלים שבבעלותו, עוסק גם בהקמת שכונה חדשה בנצרת עלית, כאשר 300 דירות תיועדנה לזוגות צעירים. תוכנית נוספת, לשכונה חדשה בשם "מ5", תוכננה במועצה המקומית ג'ש (גוש חלב).
לאחד השיאים החשובים במאמציו לשלב צמחייה בבניינים, הגיע עם הזכייה בתחרות לתכנון אגף חדש לחברת "צ'ק פוינט", בשנת 2011. בשנת 2018 הסתיימה הקמתו של האגף החדש ובו קירות ענק מחופי צמחייה.
קוץ עוסק גם בליווי והדרכת סיורים מקצועיים ביפן. בשנת 1984, לאחר שובו מהלימודים ביפן, פנה אליו האדריכל אברהם יסקי, שהיה יו"ר "אגודת הארכיטקטים והאינג'נרים בישראל", וביקש ממנו לתכנן, ללוות ולהדריך סיור מקצועי לאדריכלים ביפן. אריה קוץ עבר לצורך זה הכשרה כמלווה קבוצות, והסיור המקצועי הראשון "יצא לדרך" בסתיו 1985. מאז אותה שנה, מלווה קוץ כל שנה, פעם או פעמיים, קבוצות אדריכלים ישראליים לסיור מקצועי ביפן, להיכרות עומק עם תרבות יפן ובדגש על האדריכלות היפנית. בדרך זו, חשף אריה קוץ, למעלה מאלף אדריכלים ואדריכליות ישראליים, להשפעה של האדריכלות היפנית. על כך, בין השאר, זיכה אותו מגזין "בניין ודיור" בתואר "פורץ דרך".
קוץ מלמד בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב.
נשוי לאדריכלית רָנִּי ניר.
סגנון

בעבודותיו באדריכלות בניין או באדריכלות נוף, קיימת השפעה מהתרבות היפנית - תרבות שצילם, תיעד והפנים במשך שנים רבות. הוא למד את השפה היפנית ויודע אותה על בורייה, הוא מכיר ויודע את קוד ההתנהגות היפנית, אותו למד בדקדקנות בשהייתו בארץ זו. עולמו הפנימי הוא הגישה האסתטית היפנית, היחס לחומרים הפשוטים ולטבע.
לדבריו של אריה קוץ, כבר במאה ה-16, החלו היפנים להעריך ולכבד את הבית הפשוט, העשוי עץ, נייר ומחצלות הקש (הטטאמי), לעומת האדריכלות והעיצוב המונומנטליים, הבנויים מחומרים פחות אורגניים אך חסינים ועמידים יותר, שקיבלו בירושה מהתרבות הסינית. היפנים שינו את התרבות הזו ושיכללו אותה. בתקופה זו עוצבה האדריכלות היפנית, אדריכלות המצטיינת באיפוק וטעונה משמעויות ושימוש בהפכים. קוץ טוען בדבריו, כי ה"עיצוב היפני" היה תמיד מורכב, מגוון ורב פנים.
אחד המרכיבים המופיע תדיר בעבודותיו, הוא האלכסון, המאופיין גם אצל היפנים. לדברי קוץ, האלכסון נמצא בתוכו ובנשמתו. הוא מביא כדוגמה את שבילי הגן היפני, שתמיד יהיו אלכסוניים - בזיגזג. לעומת הגישה המערבית המסורתית הגורסת, שבין שתי נקודות יחבר קו ישר אחד. עבודותיו משלבות בין הישן לחדש, כמו בניין הבנק הבינלאומי בתל אביב אשר תוכנן על ידי משרד האדריכלים האמריקאי פיי-קוב-פריד (Pei-Cobb-Freed) יחד עם משרדו של אריה קוץ, ושילב שני בניינים לשימור - בית ועד הקהילה ובית רבקה גרינוולד. בבניין הבנק הבינלאומי הראשון, אפשר להבחין באלכסון, כפי שמשתמע מדבריו, כי נמתח קו אלכסוני מהפינה הצפון מזרחית של בית ועד הקהילה, לפינה הדרום מערבית של בית לוין. המשולש, לדברי אריה קוץ, הוביל לרעיון העיצובי של המגדל כמערכת של מנסרות משולשות. דוגמה נוספת, ניתן לראות בחזית הבניין של תיאטרון הבובות בחולון.
אריה קוץ נחשב כבר-סמכא בתחום הבנייה הירוקה. הוא מסביר, שהאדם צריך להתאים את עצמו לסביבה בה הוא חי, וכך ליצור מרקם אקלים נכון שהתוצאה תהיה מההתחלה, תכנון הבית ובנייתו בהמשך עם מרקם אקלים נוח - בניין שיתאים לסביבה בה הוא מוקם. זה, הדבר הבולט ביותר או החשוב ביותר לדעתו והוא מנמק, שהקידמה היא המפריעה לנו. האדריכלות השכילה לתת פתרונות מצוינים ליצירת מרקם אקלים ותכנון ירוק, אולם מערכות מיזוג האוויר גרמו להפרת האיזון הנכון. היום, כאשר הטמפרטורה והלחות בחוץ עולה, אתה מדליק מיד מזגן, והוא אינו מתנגד להפעלת מיזוג האוויר, אולם יש להפעיל אותו במינון נכון. לדבריו, לאורך ההיסטוריה, נבנה הבית המסורתי תמיד על פי חוקים ירוקים, בניית בית הסתמכה ונשענה על החומרים הזמינים שהיו במקום בנייתו. אלא, שהטכנולוגיה המתקדמת הביאה לכך שהאדריכלים איבדו את הידע הבסיסי והחשוב - השימוש בחומרים הזמינים והפשוטים, המגיעים מהטבע הקרוב. לכן, יש לדאוג לאוורור נכון בבית, כדי שלא יהיה צורך להדליק מזגן.
דוגמה נוספת להשפעת הסגנון היפני על עיצוב ותכנון עבודתו של קוץ, הוא בית משפחת סלע, המשלב סגנון יפני ומקומי. אריה קוץ יחד עם בעל הבית, שאף הוא מושפע מהסגנון היפני, השתמשו בכלים ובשיטות עבודה מסורתיות (המשפחה חקרה ובדקה וחיפשה למצוא סוג עץ, שיהיה דומה בתכונותיו לסוג העץ הגדל ביפן, עבור הדלתות והחלונות שבביתה), הן בפרטים והן במתווה הכללי של הבית, ונתנו להם פרשנויות מקומיות במתווה הכללי של הבנייה. הרעפים על גג המבנה משולבים: רעפי עץ עם רעפים מקומיים של קבוצת אקרשטיין, הפטיו מעוצב בסגנון גן זן, המסדרון, משמש כמרפסת היקפית כפי שקיים בבית היפני.
פרסים ועיטורים

עיצוב מרכז הבקרה למטרופולין תל אביב, פרויקט אשר זכה במקום ראשון, בתחרות לתכנון מרכז בקרת תנועה מטרופולינית בתל אביב, (2010).
מגדל הבנק הבינלאומי, בו שוכנים משרדי הנהלת הבנק הבינלאומי, זכה בקטגוריות "מבנה המשרדים ומבנה לשימור". פרס שנחשב כאחד מפרסי הנדל"ן החשובים בישראל, ומכונה "האוסקר של ענף הבנייה" והוא יוזמה של התאחדות הקבלנים, בנק מזרחי טפחות והקרן לעידוד ופיתוח ענף הבנייה בישראל (2011). שנה לאחר מכן, פרסם ה-The International Architecture Award by Chicago Athenaeum & European Canter, כי המשרד בבעלותו של אריה קוץ - "ניר קוץ אדריכלים", נבחר כאחת מחברות העיצוב הטובות בעולם, על סמך תכנון הבניין שתוכנן בשיתוף משרד האדריכלים האמריקאי פיי-קוב-פריד ושות'.
הגג הירוק של בית הספר "אור תורה" בירושלים, תוכנן על ידי סטודיו "אדריכלות נוף", נבחר בשנת 2012, לפרויקט השבוע על ידי אתר "גגות ירוקים" (Greenroofs.com).
הקיר הירוק, פרס ראשון בתחרות לתכנון אגף חדש למשרדי הנהלת חברת "צ'ק פוינט" בתל אביב, (2013).
"עיטור שר החוץ היפני", על פעילות תרבותית בגשר שבין ישראל ליפן (2013).
הפרויקט הטוב ביותר בקטגוריית אדריכלות ועיצוב ב"ועידה הבינלאומית לחדשנות בעיצוב ואדריכלות", (2014).
פרס ראשון בתחרות לתכנון אגף חדש בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, (2015).
"פורץ דרך", 30 פורצי הדרך, אדריכלים ומעצבים בישראל. "למה אריה קוץ? פרץ את הדרך לתרבות המזרח הרחוק, אותה החדיר לאדריכלות המקומית והשכיל לשלב בבתים שלנו את היופי היפני והמשמעויות הנלוות אליו" (2016).
זכייה ב"עיטור מסדר השמש העולה", מטעם קיסר יפן "על תרומתו לקידום היחסים וההבנה ההדדית בין יפן וישראל", (2016).
תערוכות

מיצב T-Ceremony, תערוכה בגלריה "פריסקופ", גלריה לעיצוב מודרני עכשווי. אוצרת התערוכה: שרי פארן (2004); אוצר בתערוכה במוזיאון טיקוטין לאומנות יפנית, תערוכה שהוצגו בה עבודותיו של האדריכל היפני הנודע טדאו אנדו (Tadao Ando). בתערוכה זו, שיתף אריה קוץ פעולה עם האוצרת ד"ר עתליה קרני (2007); "הנייר סובל הכל" (מיצב: נייר שרטוט שקוף, 100 גרם, על גליל קרטון, דיו מדפסות), תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, בנושא: "חומר ללא חומר", אמנות הנייר בישראל. אוצר: פול ג'קסון (יוני 2008); משרדו של אריה קוץ "ניר קוץ אדריכלים", השתתף בתערוכת העבודות, שהוגשו לתחרות מרכז הבקרה לתחבורה במטרופולין תל אביב, המשרד זכה במקום ראשון; מיצב אומן אורח - אריה קוץ, “גשר של נייר”', המהווה גשר סמלי בין יפן לישראל, הוצג בבית האומנים ע"ש זריצקי בתל אביב, במסגרת התערוכה: "קיוטו פואטיקה". המיצב הוא מחווה לתערוכה של הצלמת דרורה שפיץ, אשר נוהגת לבקר פעמים רבות ביפן, מצלמת ותופסת במצלמתה פרטים מאסתטיקת הגנים היפניים. אוצרת התערוכה: אירית לוין 2017); "הקיר הירוק", באגף החדש של בניין משרדי ההנהלה הראשית של חברת "צ'ק פוינט" בתל אביב, נבחר להשתתף בתערוכה בינלאומית בנושא: "סולאר גרילה: תגובה בונה לשינויי אקלים", במוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת: מאיה ויניצקי (יולי 2019-פברואר 2020); בנוסף, נבחר עיצוב "הקיר הירוק" להשתתף בתערוכה בגלריה בבית האדריכל, בנושא: "שלושים ושלוש אחרי ארבעים". התערוכה מטעם התאחדות האדריכלים ובוני ערים בישראל. אוצרים: אדריכל עמרי איתן, אדריכל טולו אמיתי, אדריכל דנה גורדון (ינואר-פברואר 2020).
מאמרים נבחרים

מאז שזכה בשנת 1981 במלגת לימודים ביפן, עוסק קוץ בחקר התרבות החזותית של יפן בדגש מיוחד על האדריכלות שלה, מהעת העתיקה ועד ימינו. במסגרת מחקר זה, השתתף בסמינרים מקצועיים ופרסם מאמרים רבים, שחלקם מפורטים בהמשך. נושאים אלו הפכו אותו גם למרצה מבוקש על מגוון במות רב.