stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ק דמפסי
הערות שוליים

↑  Kahn, Roger (2000). A Flame of Pure Fire: Jack Dempsey and the Roaring '20s. Flame of Pure Fire: Jack Dempsey and the Roaring '20s. pp. 175. ISBN 0156014149
↑  "Dempsey's Brother Slays Wife, Self. John Dempsey Shoots Woman, Then Commits Suicide, at Schenectady. Boxer Identifies Bodies. He Is Deeply Affected by the Tragedy. Couple Had Been Estranged for Year."
 New York Times. July 3, 1927, Sunday. "Apparently in a spell of temporary insanity due to a recurring attack of an illness to which he had been subject for several years, John Dempsey, brother of the former heavyweight champion, fatally shot his 21-year-old revile, Edna, in a rooming house here today."
↑  "'John the Barber' Fight Mentor, Dead. Jack Dempsey's First Manager Succumbs to an Infection of His Finger. His Wife, Reconciled After Long Separation, Is at Bedside With Their Children."
 New York Times. September 16, 1930, Tuesday. ""John the Barber," in private life John J. Reisler, known on Broadway for many years as a barber, fight manager and friend of the street's great and near-great, died yesterday..."
↑  "Jack Kearns, Manager of Dempsey, Dies at 80; Earned and Spent a Fortune as Pilot of Six Champions. Associated With Rickard Life Full of Drama Taught Dempsey Left Hook Dempsey Winner in 15."
 New York Times. July 8, 1963. "Jack Kearns, who managed Jack Dempsey and other boxing champions, died today at the home of his son Jack Kearns Jr. He was 80 years old."
↑  Fleischer, Nat, 50 Years At Ringside, p. 118
↑  Monte D. Cox, Were Dempsey’s Gloves Loaded? You Decide!
↑  "Georges Carpentier, Boxer, Dies in Paris; He Fought Dempsey at Boyle's Thirty Acres in 1921"
New York Times. October 29, 1975, Wednesday. "Georges Carpentier, who lost on a fourth-round knockout to Jack Dempsey in boxing's first $1-million gate, died last night of a heart attack. He was 81 years old."
↑  Fisher, Marc. Something in the Air. Random House. xiv. ISBN 978-0-375-50907-0
↑  The Lawless Decade By Paul Sann
↑  La derrota de Firpo
volver a eventoEdición 221, 22 de septiembre de 1923El encuentro por la corona mundial de Box
↑  Emmet O'Connor, Reds and the Green: Ireland, Russia and the Communist Internationals, 1919-43
↑  "Tunney, Boxing Champion Who Beat Dempsey, Dies. Lectured on Shakespeare."
New York Times. November 8, 1978, Wednesday. "Gene Tunney, the former heavyweight boxing champion who twice defeated Jack Dempsey, died yesterday at the Greenwich Hospital in Connecticut. He was 80 years old and had been suffering from a circulation ailment."
↑  Jack Dempsey vs. Gene Tunney
↑  Coast Guard History Jack Dempsey
↑  How to Fight Tough by Lt. Jack Dempsey
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594688605171  PLWABN: 9810536010205606  BNE: XX1413430  BnF: cb148867949 (data)  CiNii: DA18077887  GND: 133671801  ISNI: 0000 0003 6845 6429  LCCN: n79064938  NARA: 10581343  NDL: 00437663  NTA: 157780902  SNAC: w62r44c4  SUDOC: 078696844  VIAF: 75048341   WorldCat (עם VIAF): 75048341 
ג'ק דמפסי שולח אגרוף לעברו של הארי הודיני, בו מחזיק בני לאונרד
דמפסי וג'ורג קארפנטייר בזירה לפני הקרב, 1921
הנסיכה לאלה סלמא ממרוקו

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1978 (בת 46) פאס, מרוקו 
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 בן זוג:  מוחמד השישי, מלך מרוקו
 פרסים והוקרה
 הצלב הגדול במסדר לאופולד השני (5 באוקטובר 2004)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (15 בינואר 2005, 2005)  מסדר ההצטיינות של סנגל (1 באוגוסט 2008) 
 
סלמה בנאני או הנסיכה לאלה סלמא (בערבית: سلمى بناني; נולדה ב-10 במאי 1978) היא לשעבר נסיכת מרוקו בעקבות נישואיה למלך מרוקו, מוחמד השישי ועד לגירושיהם בשנת 2018. לאלה סלמא היא מוסלמית סונית.
בנאני היא אמם של הנסיך ויורש העצר של מרוקו, הנסיך מולאי חסן בן מוחמד והנסיכה לאלה חדיג'ה בת מוחמד השישי.
לאחר נישואיה, הנסיכה מילאה תפקידים חשובים, בעיקר ראש קרן לאלה סלמא למניעה וטיפול בסרטן ושגרירת הרצון הטוב של ארגון הבריאות העולמי.
החל משנת 2017 נעלמה מהעין הציבורית, דבר שהעלה השערות רבות על פרידתה מהמלך המרוקאי, במיוחד לאחר שעורך הדין של משפחת המלוכה בצרפת תיאר אותה כאשתו לשעבר בעקבות הצהרת הבהרה כדי להפריך שמועות אחרות על היעלמותה. היא התגרשה מהמלך בשנת 2018.
ביוגרפיה > ראשית חייה

בנאני נולדה בשנת 1978 בשם סלמה בנאני ככל הנראה בעיר פאס, במרוקו אם כי כמה מקורות מציינים את מרקש כמקום הולדתה.
סלמה בנאני שייכת מצד אביה למשפחת פאסי העתיקה, בעלת שורשים במרוקו, ואילו מצד אמה המנוחה שייכת למשפחת פאסי פיהרי, שלפי ההערכות היא משפחה שמוצאה מהאנדלוסים, ממשפחת עבדאלוויס שהייתה אחד הבתים הגדולים האנדלוסים שהתיישבו במחוז פאס, לאחר תקופת ח'ליפות אלמהד במאות ה-12–13. ישנן שמועות שאמה הייתה יהודייה שהתאסלמה.
אביה הוא האדג' עבד אלחמיד בנאני, מורה באוניברסיטה שלימד באקול נורמל סופרייר ואמה היא נאימה בנסודה, שנפטרה ב-1981, כשסלמה הייתה בת שלוש. יש לה אחות גדולה (מרים, שהפכה לרופאה) ושלוש אחיות למחצה מנישואיו השניים של אביה. עם מותה היא ואחותה מרים גודלו על ידי סבתה מצד אמה, חג'ה פאטמה עבדלאוי מאנה. המשפחה התגוררה ברבאט, בירת מרוקו, עם בת דודתה למחצה סאירה, והשתיים נראות בדרך כלל יחד בציבור.
בנאני התחנכה ברבאט, שם למדה בבית ספר תיכון פרטי לייסי חסן ב-1995, היא סיימה בהצטיינות יתרה באגף ללימודי מתמטיקה בתיכון. לאחר מכן למדה בקולג' לייסי מולאי יוסף, לאחר מכן למדה באוניברסיטת ENSIAS ברבאט ללימודי מדעי המחשב וסיימה תואר בהנדסת מחשבים. לאחר שסיימה את לימודי ההנדסה בשנת 2000 עבדה כמה חודשים כמהנדסת מערכות מידע בחברת ONA Group, חברת האחזקות הפרטית הגדולה במדינה (שהיא גם בשליטת משפחת המלוכה המרוקאית).
ביוגרפיה > נישואיה

מוחמד הומלך ב-23 ביולי 1999 בעקבות מות אביו. לפי השמועות פגשה בנאני את בעלה לעתיד כבר ב-1999 במסיבה פרטית בעודה סטודנטית, אך היא נישאה למלך בטקס נישואין פרטי ב-21 במרץ 2002. בעת חתונתה הייתה בת 24, בעוד בעלה היה בן 39. הם נישאו נישואים פומביים, מה שיצר תקדים בתולדות משפחת המלוכה במרוקו. הזוג הזמין 400 זוגות מכל רחבי הארץ כדי להינשא במקביל. בניגוד למסורת, האישה הטרייה קיבלה תואר נסיכה, לאחר שנשות המלכים במרוקו כונו עד אז "אימהות של נסיכים" והתואר לאלה נוסף לשמה. לשניים נולדו שני הילדים: בנם הראשון ויורש העצר, הנסיך מולאי חסן, נולד ב-8 במאי 2003. בתם, הנסיכה לאלה ח'דיג'ה, נולדה ב-28 בפברואר 2007. השניים ככל הנראה התגרשו בשנת 2018 לאחר 16 שנות נישואין.
ביוגרפיה > פעילות צדקה

הנסיכה הייתה מעורבת בעבודות צדקה רבות בצורה ציבורית גם במרוקו וגם בעולם הערבי, שם מילאה תפקיד יוצא דופן בחיים הציבוריים באמצעות הפיקוח שלה על פיתוח ופרויקטי צדקה. בשנת 2005 היא הקימה את עמותת לאלה סלמה למלחמה בסרטן. עמותה זו נחשבת למודל יעיל בתמיכה במאמצים שמטרתם לסייע לאנשים חולי סרטן במרוקו, תוך כדי עבודה עם שותפים שונים לשיפור תנאי בית החולים, הטיפול בחולים, העלאת מודעות למניעה וגילוי מוקדם, וכן לפעול להפצת רוח ההתנדבות בתחום זה. בנוסף עוסקת העמותה בתחום המחקר המדעי על ידי יצירת קשרים, חיפוש מומחים מחוץ למרוקו ועוד. באמצעות העמותה נחנכו מרכזי בריאות ומרכזים מדעיים רבים, כולל מרכז העוסק בגילוי מוקדם של סרטן השד וסרטן צוואר הרחם, בבית החולים לוטננט מוחמד בואפי. על פעילותה זו קיבלה מדליית זהב של ארגון הבריאות העולמי בשנת 2017.
במסגרת פעילותה הציבורית נפגשה הנסיכה עם אישים רבים אשר ביקרו במרוקו וכן התארחה באירועים רבים ברחבי אירופה. בין השאר השתתפה בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון ב-2011 וכן פגשה את הגברת הראשונה מישל אובמה בעת ביקורה במרוקו בשנת 2016.
ביוגרפיה > היעלמותה

בשנת 2017 נעלמה הנסיכה מהעין הציבורית באופן פתאומי, דבר שעורר חרושת שמועות בממלכה ובעולם כולו. ההופעה הרשמית האחרונה שלה הייתה באוקטובר 2017, במהלך השתתפותה בוועידה העולמית למחלות כרוניות לא מדבקות באורוגוואי בחסות ארגון הבריאות העולמי. ההופעה הפומבית האחרונה מתוארכת לדצמבר של אותה שנה במוזיאון מוחמד השישי לאמנות מודרנית ועכשווית ברבאט. השמועות על היעדרותה הפתאומי גברו, לאחר שנעדרה מהתמונה המשפחתית של משפחת המלוכה שצולמה כדי לחגוג את הצלחת ההליך הרפואי הקשור ללב של מלך מרוקו מוחמד השישי בפריז ב-26 בפברואר 2018. שמועות אילו קיבלו חיזוק כאשר נעדרה ממספר פעילויות מלכותיות רשמיות חשובות, כולל טקס קבלת הפנים של מלך ספרד פליפה השישי ואשתו לטיציה אורטיז במהלך ביקורם בממלכת מרוקו.
ב-21 במרץ 2018 פרסם המגזין הספרדי Hola מאמר ארוך על נישואיה וגירושיה של הנסיכה סלמא מהמלך מוחמד השישי. אף על פי כן מקורות המקורבים לארמון, חצר המלוכה הרשמית וממשלת מרוקו לא התייחסו ישירות לסוגיה.
ב-15 באפריל 2019 היא הופיעה במרכז האונקולוגי של אולד מוברק, כנשיאת קרן לאלה סלמא למאבק בסרטן. במהלך הביקור, שנמשך שעתיים, ביקרה במחלקות השונות וכן לצד מיטות החולים. היא אישרה בעת ביקורה צילום יחיד עם הצוות הרפואי.
ב-20 ביולי 2019, עורך הדין של הארמון המלכותי בצרפת, אריק דופונט-מורטי, שלח בשם המלך מוחמד השישי והנסיכה לאלה סלמא הודעת הבהרה למגזין הצרפתי גאלה, בה הפריך את השמועות על חטיפה, בריחה או היעלמות של הנסיכה וילדיה. בהודעה מתאר עורך הדין את הנסיכה כאשתו לשעבר של מוחמד השישי, ומדגיש כי רוב השמועות בעניין הן שקריות. בנוסף הוא מצהיר כי השמועות הן מעשה אסור ובלתי חוקי הדורש העמדה לדין בגין לשון הרע, והדגיש את הצורך לכבד את משפחת המלוכה.
בשנת 2020 היא נראתה בציבור פעם נוספת, יחד עם המלך, מה שהצית שמועות כי היא ומוחמד השישי יחזרו לחיות יחד עקב מצבו הבריאותי הרעוע.
שמועות נוספות היו בהקשר של היחסים בין לאלה סלמא לאחותו של מלך מרוקו. השמועות טוענות כי קיים סכסוך בין השתיים הנוגע ליורשו של המלך, ואף נטען כי אחותו של מוחמד דקרה את לאלה סלמא.
פרסים

הצלב הגדול של מסדר איזבלה הקתולית מספרד (14 בינואר 2005).
הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי של סנגל (1 בדצמבר 2008).
מדליית זהב של ארגון הבריאות העולמי (25 במאי 2017).
ראו גם

מוחמד השישי, מלך מרוקו
מולאי חסן, נסיך מרוקו
מרוקו
הערות שוליים

↑  אלירם אלגרבלי, האם חסן השלישי יהיה מלך יהודי?, באתר ערוץ 7, 27 בינואר 2016
↑  Who is Princess Lalla Salma of Morocco?, Royal Central, ‏10 במאי 2018 (באנגלית)
↑  נסיכה לעניים, באתר הארץ, 4 באפריל 2002
↑  שמעון איפרגן, ‏הסודות של מלך מרוקו, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2021
↑  מרוקו: אישתו של המלך מוחמד השישי ילדה בת, באתר ynet, 28 בפברואר 2007
↑  Where is Morocco’s Princess Lalla Salma now?, South China Morning Post, ‏7 במרץ 2022 (באנגלית)
↑  שמעון איפרגן, ‏שמועות בממלכה: מלך מרוקו מתכוון לחזור לזרועות אשתו לאחר גירושיהם, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2020
פוקויו

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים
 יוצרים:  דייוויד קנטולה לואיס גאלגו גיירמו גרסיה קולמן לופז
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה ספרד ספרד
 שפות:  אנגלית ספרדית  (דובב למספר שפות ביניהן עברית)
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  212
 הפקה
 הפצה:  ITV, נטפליקס, הולו 
 אורך פרק:  7 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV (במסגרת CITV)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ בייבי ערוץ הופ! ערוץ לולי FreeTV
 תקופת שידור מקורית:  10 במאי 2005 – הווה
 תקופת שידור בישראל:  2006 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.pocoyo.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פוקויו (באנגלית: Pocoyo) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית-ספרדית לילדים, שנוצרה על ידי דייוויד קנטולה, לואיס גאלגו, גיירמו גרסיה וקולמן לופז והופקה על ידי חברת Granada Kids.
הסדרה שודרה במקור ב-10 במאי 2005 בערוץ ITV במסגרת רצועת השידור CITV בבריטניה, ובערוץ La 2 בספרד. בישראל הסדרה שודרה בשנת 2006 ועד 2009 בערוץ בייבי וב2012 בערוץ הופ! ובערוץ לולי וב-FreeTV. לסדרה הופקו ארבע עונות ו-212 פרקים באורך שבע דקות.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר פוקויו, אשר חולק את עולמו עם חבריו שעומדים לצדו בכל מצב. לכל דמות יש ריקוד ייחודי משלה וגם צליל ספציפי, ורוב הפרקים מסתיימים בריקוד הדמויות.
דמויות

פוקויו (Pocoyo): ילד לבוש בכחול עם רוכסן צהוב, הדמות המרכזית בתוכנית.
פאקו (Pato): ברווז צהוב חובש כובע ירוק, מצוי בעיקר בגינון.
מלי/אלי (Elly): פילה בצבע מג'נטה סוחבת על גבה תיק כחול, מומחית בפיקניקים וריקודים ואוהבת לשחק עם בובות.
אורה/לולה (Loula): כלבה מזן ביגל חומה עם כתמים סגולים, חיית המחמד של פוקויו.
ציפור נימנומית/ישנונית (Sleepy Bird): ציפור כחולה, היא אוהבת לישון אך לעיתים רחוקות היא עושה דברים רבים חוץ מלישון אמא של צפריר.
צפריר/אפרוח (Baby Bird): הבן של ציפור נימנומית.
תולעת (Caterpillar): תולעת צהובה חובשת עניבת פרפר כחולה על ראשה, דוברת ג'יבריש, חברה טובה של צפריר.
פרד/תמנון (Fred): תמנון אדום, מומחה בגרימת צחוקים למי שמודאג.
פרקים > עונה 1

מטרייה
תופים בבקשה
סחף
מי בטלפון?
תביא את לולה תביא!
ענן קטן
מתנה לאלי
פוקויו רוקד
העיטוש הגדול
תעלומה תמוהה ביותר
ששש...
בועה כפולה
המפתח לכל זה
המשך כך פוקויו!
ההפתעה של ישנונית
איפה פוקויו?
ילד מתופף
המירוץ הגדול
אל תיגע!
עקבות מסתוריות
משפך קסום
שולחן בכיף
כוכב מנצנץ
שיהוק
שירות הדואר של פאקו
אהבה לכלבלבים
מחבט וכדור
הכתמים של אלי
למעלה ולהתרחק
הפתעה לפוקויו
יש כדור!
סופר פוקויו
בוא נצא למחנה!
פוקויו, פוקויו
המרדף הגדול של אלי
פוקויו מקבל את זה נכון
להטוטים
ברווז מקפיד בקטנות
חיי כלב
פוקויולימפיאדה
דמיינו את זה
יום הולדת ללווייתן
החבר הקטן של פוקויו
צבע את העולם שלי
שעת השינה
משהו קטן בין חברים
חרק מצחקק
מה יש בקופסה?
קוביות מוזיקליות
צייר לי תמונה!
הבובה של אלי
אי פעם אחרי טירוף
מדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי טל רזניק, והופק על ידי יעל אללוף באולפני וידאופילם אינטרנשיונל. עונה 1 הופקה באולפני נ.ל.ס
| שם הדמות | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
פוקויו: אורן בכר
מספר: דדי זהר
ילדים: נועה בכר
ילדים: לורה שופוב
שידור הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (בריטניה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (בריטניה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 52 | 52 | 10 במאי 2005 | 18 בנובמבר 2005 |
|  | 2 | 52 | 52 | 7 באוגוסט 2006 | 6 במאי 2007 |
|  | 3 | 52 | 52 | 3 ביולי 2010 | 27 בנובמבר 2010 |
|  | 4 | 53 | 53 | 28 בנובמבר 2016 | 8 ביולי 2021 |
פרוש זהוב

| פרוש זהוב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: פרושיים
סוג:: פרוש זהוב
שם מדעי
 Carduelis ‏בריסון, 1760

פרוש זהוב (שם מדעי: Carduelis) הוא סוג ממשפחת הפרושיים בו מצויה החוחית.
מינים

חוחית (Carduelis carduelis)
Carduelis citrinella
Carduelis corsicana
מינים רבים שהשתייכו לסוג בעבר משויכים כיום ע"פ חוקרים רבים לסוגים אחרים.
חרם (נידוי הלכתי)

עונש החרם בהלכה הוא הרחקת אדם מן הציבור. התלמוד מבחין בין חרם לנידוי, וחרם הוא העונש החמור מביניהם, כיוון שבנוסח הטלת החרם מופיעה המילה "ארור". חרם מוטל כאמצעי אחרון: אדם שעובר על דבר איסור במזיד מנדים אותו מהציבור מיד, אם לא חזר בו מנדים אותו שנית, ואם לא חזר בו מחרימים אותו. החרם מוטל על ידי בית הדין בנוכחות מניין (עשרה אנשים), בטקס שכולל תקיעה בשופר והחזקת ספר תורה. בחרם משתמשים רק נגד חוטא ובמקרים נדירים ביותר. התרת החרם נעשית אף היא על ידי בית הדין המכריז "שרוי לך מותר לך".
תחולה

ישנם שני סוגים של חרם, והדבר תלוי בזמן שקבעו את החרם. יש "חרם שלאחר מעשה" ו"חרם שלפני מעשה". בחרם שלאחר מעשה, צריך מושב בית דין להחיל במפורש את החרם, ולעומת זאת בחרם שלפני מעשה, מדובר בחרם מסוג שונה לגמרי, בו הרבנים שמתקנים את החרם קובעים מכאן ולהבא, שכל מי שיעשה מעשה מסוים יחול עליו חרם באופן אוטומטי. דבר זה נקרא "חרמי ציבור".
ההבדל בין שני סוגי החרמות הללו הוא באופן תחולתם; חרם שלאחר מעשה הוא ממוקד ומוחל באופן ספציפי על אדם מסוים, ולעומת זאת חרם שלפני מעשה הוא חרם שמוחל קטגורית על מעשה מסוים, וכאשר אדם עובר ועושה את המעשה, חל עליו החרם באופן אוטומטי.
כך לדוגמה, ישנה תקנה של רבנו תם הקובעת שאסור "להוציא לעז על גט" – הכוונה לפקפק בכשרות של גט ללא סיבה מספקת. בנוגע לתקנה הזו כותב המהרי"ק: ”ומכל מקום דבר פשוט הוא דלעניין החרם שלא להוציא לעז על הגט שכבר תקנה רבנו תם והסכימו עמו גדולי הדור והיה בה משום מגדר מילתא (תקנה שנועדה ליצור הרחקה מסיכונים) ותקנתא ודאי דממילא חיילא (חלה ממילא, חלה מעצמה) ולכל הפחות די בגילוי מילתא בעלמא...”.
חרם בתנ"ך

המשמעות הכללית של המושג "חרם" היא העברת רכוש מאדם אחד לאדם אחר. במובנו הקדום היה החרם כינוי לבקר, צאן או תוצרת חקלאית שניתנו לאל או לכהנים: בחומש ויקרא מוזכר חרם לה': ”כל חרם אשר יחרים איש לה' מכל אשר לו... לֹא יִמָּכֵר וְלֹא יִגָּאֵל, כָּל חֵרֶם קֹדֶשׁ קָדָשִׁים הוּא לַיהוָה” (ויקרא כז כח), ובחומש במדבר מוזכר חרם לכהנים: ”כל חרם בישראל לך יהיה” (במדבר יח יד). שני סוגי החרמות הללו נקראים בלשון חז"ל: "חרמי גבוה" − הקדש לבית המקדש, ו"חרמי כהנים" − אחת ממתנות הכהונה.
במובנו הנוסף, המאוחר יותר כנראה, ציין החרם השמדה מלאה, כגון הציווי "החרם תחרימם" שהצטוו בני ישראל לגבי עממי כנען בעת כיבוש הארץ (ספר דברים, פרק כ', פסוקים ט"ז–י"ז). במובן זה משמש החרם גם בפרשת עכן בספר יהושע (פרק ז). עכן לקח לעצמו משלל העיר יריחו שעליו הוכרז חרם: "והייתה העיר חרם היא וכל אשר בה לה'" (ספר יהושע, פרק ו', פסוק י"ז). עכן וכל בני משפחתו, צאנו ובקרו, הומתו בסקילה (לפי כמה מהשיטות).
שאול המלך נענש על שלא ביצע עד תום את מצוות החרם שציווה ה' בעת המלחמה בעמלק (ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק ג'): "והחרמתם את כל אשר לו". הוא החרים אמנם את עמלק "לפי חרב", כלומר הרג אותם, אך חמל על אגג מלך עמלק ועל "מיטב הצאן והבקר". שאול הצטדק באמרו שלא ביקש אלא לזבוח לה' את הצאן והבקר, אך שמואל הנביא הדיחו מן המלוכה במצוות ה'.
הנידוי בתקופת חז"ל ובתקופת הגאונים

הנידוי הונהג לראשונה בסוף תקופת בית שני, לאחר שנחלשו הסמכויות של מוסדות התורה ולאחר החורבן, בשעה שלא היו בידי הנשיא וסנהדרין אמצעי אכיפה להטלת מרותם על העם (כמו ארבע מיתות בית דין או ארבעים מלקות). המשנה מספרת על נידויו של עקביא בן מהללאל כיוון שזילזל בכבודם של שמעיה ואבטליון. הגמרא מספרת על חכמים שנידו את רבי אליעזר בן הורקנוס מכיוון שסירב לקבל את שיטת הפסיקה המקובלת במעשה "תנורו של עכנאי" (בבא מציעא נט ב). עוד מסופר על שמעון בן שטח שרצה לנדות את חוני המעגל משום ש"הגיס כלפי מעלה" בתפילתו על הגשמים, ואת תודוס איש רומי שהנהיג לאכול "גדי מקולס" בערב חג הפסח (מסכת ברכות יט, א).
בתקופת האמוראים התפשט השימוש בחרם ובנידוי, והוחל גם על העובר על החלטה של בית דין או על דברי סופרים (בבא קמא קיג, א).
בתקופת הגאונים התפשט החרם עוד יותר כאמצעי משפטי לגביית קנסות. מעיקר הדין תשלומי עונשין (קנס) היו נגבים רק בארץ ישראל, אולם הגאונים התקינו לנדות את החייב אם לא ישלם. כמו כן, היו מנדים את חייבי מיתות בית דין ואת אלה החשודים בשבועת שקר, שאי אפשר היה להטיל עליהם חובה להשבע. בנוסף, חלה החמרה בתוקף החרם. נאסר לקבור את המנודה והמוחרם בקבר ישראל, וכן אסרו למול את בניו של המוחרם או לסדר להם קידושין.
עם זאת, חכמים בכל הדורות נמנעו מלהטיל חרם שלא לצורך ואף אסרו לבטא מילה זאת שלא לצורך.
מתקופת הראשונים עד ימינו

לאחר תקופת הגאונים השתמשו בנידוי ובחרם כדי לחזק את תקנות הציבור. אחד הראשונים שהשתמש בחרם היה רבנו גרשום מאור הגולה. לאחר מספר דורות, בזמן מסע הצלב השני, התכנסו 150 רבנים וביניהם הרשב"ם ורבינו תם והכריזו חרם על כל יהודי שילך לתבוע יהודי בבית משפט של גוי. בנוסף, הטילו באותה תקופה חרמות בענייני הקהילות, כגון חלוקת מיסים ומינוי שוחטים ורבנים.
בשנת ה'שמ"ד (1584) התכנסו חכמי העיר פראג ובראשם המהר"ל מפראג, והחרימו כל מי שיוציא שם רע על חבירו, ובמיוחד על נפטרים, ובמיוחד על שם רע של ממזרות. היה זה חידוש של חרם קדמון מימי רבנו גרשום מאור הגולה.
עד לדורות האחרונים השתמשו הקהילות בנשק החרם נגד פורעי דת ומוסר, ובעיקר נגד מוסרים, שהלשינו על יהודים לשלטונות הגויים. מן המפורסמים שבהם היה חרם שהטילו רבנים אחדים לפני יותר מ-700 שנה על הלומדים בספר מורה נבוכים של הרמב"ם ועל העוסקים בחוכמות חיצוניות. בשנת 1656 הטילו רבני הולנד חרם על ברוך שפינוזה ועל אוריאל ד'אקוסטה, בטענה שהפיצו דעות של כפירה. מעט מאוחר יותר הוטלו חרמות גם על חסידי שבתי צבי. חרמות הוטלו גם בתחילת תקופת החסידות על ההולכים בדרכה, ועל משכילים ורפורמים.
החרם נאסר בחוק במדינות אירופה החל מסוף המאה ה-18, בדרך כלל במקביל להגבלת או ביטול האוטונומיה המשפטית של הקהילות היהודיות. ב-28 במאי 1785 אסר יוזף השני להטיל חרם בנחלות בית הבסבורג והכפיף את היהודים למשפט האזרחי. אף כי חלק מהסמכויות הושבו לבתי הדין לאחר מותו, יכולת זו לא הייתה ביניהן. עוד ב-1750 הגביל פרידריך הגדול את האפשרות להטיל חרם בפרוסיה, וב-1797 היא בוטלה לחלוטין. ב-20 בספטמבר 1792 אסרה ממשלת צרפת המהפכנית את הטלת החרם או כל פנייה למוסדות הקהילה בעניינים משפטיים. ברוסיה מנע צו של יקטרינה הגדולה מ-14 במאי 1795 (3 במאי לפי הלוח היוליאני שהיה מקובל אז) סמכות זו מהקהלים בקיסרות, אף כי פקידים רוסיים הוסיפו לדווח על שימוש בחרם בבתי-דין מחתרתיים גם לאחר ביטול מוסד הקהל ב-1844.
ב־1945 בניו יורק, הטיל איגוד הרבנים האורתודוקסים של ארצות הברית וקנדה חרם על מייסד היהדות הרקונסטרוקציוניסטית, מרדכי קפלן, שהוסמך בעבר כרב אורתודוקסי. במסגרת הטקס שרפו את הסידור שערך.
ראו גם

נידוי
נידוי בנצרות
אוסטרקיזם
תשמיס
חרם חברתי
גלות
הענישה בהלכה
לקריאה נוספת

שלם ורהפטיג (ש. ו.), " חרם (נדוי, שמתא)", האנציקלופדיה העברית (כרך יח), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ו, עמ' 51 -56
עזריאל שוחט, מחקרים: מארים בתולדות עם ישראל בימי קדם ובדורות ימי הביניים, החברה למחקר מדעי שימושי, אוניברסיטת חיפה, 1982
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה תלמודית, ערך "חרם (חרמי ציבור)".
↑  שו"ת מהרי"ק, שורש לז.
↑  רמב"ם לעם, הלכות ערכין וחרמין, פרק ו, הערה ב
↑  מהר"ל, דרוש לשבת תשובה, בתוך ספר באר הגולה, חי"ל האניג ובניו, לונדון, תשכ"ד
↑  מהר"ל, נתיבות עולם, נתיב הלשון פרק ט, חי"ל האניג ובניו, לונדון, תשכ"א
↑  משה אברבך. ספר היובל לאהרון משה רבינוביץ. מוסד ביאליק, 1996. עמ' 140.
↑  רפאל מהלר. דברי ימי ישראל, דורות אחרונים: משלהי המאה השמונה־עשרה עד ימינו, כרך 6 ספרית פועלים, 1952. עמ' 47.
↑  Michael A. Meyer. Deutsch-jüdische Geschichte in der Neuzeit: Emanzipation und Akkulturation 1780-1871. C.H.Beck, 1996. עמ' 107.
↑  Zosa Szajkowski. Jews and the French Revolutions of 1789, 1830 and 1848. KTAV Publ. House, 1970. עמ' 622.
↑  David E. Fishman,Yoichi Funabashi. Russia's First Modern Jews: The Jews of Shklov. NYU Press, 1996. עמ' 20-21.
↑  Simon Dubnow. History of the Jews in Russia and Poland : from the earliest times until the present day (1915). Avotaynu, 2000. עמ' 294.
↑  "A Look Back at a Different Book Burning". The Forward. נבדק ב-2017-08-02.
↑  Zachary Silver, The Excommunication of Mordecai Kaplan
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ברוך שפינוזה
ג'ון סאליבן

ערך זה עוסק במתאגרף אמריקאי. אם התכוונתם לדיפלומט אמריקאי, ראו .
| --- | --- |
ג'ון סאליבן 1882 
ג'ון סאליבן 1882 
 לידה:  12 באוקטובר 1858 מסצ'וסטס, ארצות הברית
 פטירה:  2 בפברואר 1918  (בגיל 59) מסצ'וסטס, ארצות הברית
 מידע כללי
 שם לידה:  John Lawrence Sullivan
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 גובה:  1.79 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  כבד
 הישגים
 שיאים אישיים:  אלוף העולם במשקל כבד
ג'ון לורנס סאליבן (באנגלית John Lawrence Sullivan,‏ 12 באוקטובר 1858 – 2 בפברואר 1918), המכונה גם "הנער החזק מבוסטון", היה, בשנים 1881 עד 1892, אחרון אלופי העולם באגרוף במשקל כבד בעידן התחרויות באגרוף חשוף, ואלוף העולם הראשון באגרוף במשקל כבד בעידן עטוי הכפפות. סאליבן נחשב לראשון הספורטאים-כוכבים בתרבות האמריקנית ולספורטאי הראשון שהרוויח יותר ממיליון דולר בקריירה הספורטיבית שלו.
חייו

סאליבן נולד למשפחת מהגרים אירית בפרוור של בוסטון, מסצ'וסטס. בצעירותו הרבה להסתבך עם החוק ונעצר מספר פעמים בידי המשטרה באשמת השתתפות בקטטות תמורת תשלום, במהלך סיורי הופעות שערך בירידים פתוחים לקהל. בשנים 1883–1884 ערך סאליבן מסע תחרויות ברחבי ארצות הברית עם חמישה מתאגרפים נוספים, אשר במהלכו הזמין מתמודדים מן הקהל להילחם נגדו תמורת תשלום. בתקופה זו של 238 ימים ערך סאליבן 195 קרבות אגרוף ב-136 ערים שונות במדינה.
בשנת 1887 הוענקה לו בבוסטון חגורת "אלוף האלופים" לאחר שהשיג בשנת 1882 ניצחונות על אלוף העולם המכהן פדי ראיין (Paddy Ryan) ואחרים. בשנת 1888 השיג ניצחון גם על המתאגרף הבריטי צ'ארלי מיצ'ל (Charley Mitchell) בקרב שנערך בצרפת בניגוד לחוק המקומי.
ב-1889 ערך סאליבן את הקרב האחרון בהיסטוריה באגרופים חשופים מול ג'ק קילראין (Jake Kilrain) אשר בו ניצח בנוק אאוט לאחר 75 סיבובים. הייתה זו ככל הנראה תחרות הספורט הראשונה בהיסטוריה אשר זכתה לכיסוי עיתונאי מאסיבי בתפוצה ארצית. העיתונות ערכה מסע של קידום מכירות לפני הקרב, כולל כתבות רקע וחישובי הסתברויות לסיכויי הניצחון של המתמודדים.
סיום הקריירה ופרישה

לאחר קרב זה לא התמודד סאליבן בתחרויות אגרוף במשך ארבע השנים הבאות. בשנת 1892 קיים קרב הגנה על התואר מול ג'ים קורבט (Jim Corbett) הצעיר. קורבט ניצח לאחר 21 סיבובים לאחר שהפגין כושר גופני וטכניקה עדיפה על זו של סאליבן, והוכתר כאלוף העולם באגרוף במשקל כבד.
במשך 12 השנים הבאות המשיך סאליבן להתאגרף תמורת תשלום באירועים ציבוריים שונים. הקרב האחרון שלו התקיים בשנת 1905 מול ג'ים מק'קורמיק (Jim McCormick). בשנים שלאחר פרישתו מאגרוף הופיע כשחקן, נואם, ופרשן ספורט.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו ערך סאליבן 41 קרבות והשיג 38 ניצחונות מהם 32 בנוק אאוט, קרב אחד הסתיים בתיקו, ובקרב אחד, שהיה האחרון שלו כמקצוען, נחל הפסד.
בסך הכל קיים סאליבן בחייו מאות רבות של קרבות אגרוף ובהם השיג יותר מ-450 ניצחונות.
סאליבן נפטר בגיל 59 כאשר גופו שמן ורצוץ משנים רבות של מאמץ גופני אינטנסיבי ושתייה מרובה, ובכיסו 10 דולרים בלבד.
רבקה בר-יוסף

| --- | --- |

פרופ' רבקה בר-יוסף בביתה, מעיינת ביומן שכתבה בנעוריה, 2018.
 לידה:  1920 
 פטירה:  10 באפריל 2021  (בגיל 101 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
רבקה בר-יוסף (21 בינואר 1919 [או 1920] - 10 באפריל 2021) הייתה פרופסור לסוציולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית וכיהנה גם כראש המחלקה.