חומבבה
חומבבה וגילגמש > גילגמש וחומבבה א' ו-ב'

החיבור העתיק ביותר המתאר את העימות בין גילגמש לחומבבה הוא בעל שתי גרסאות, גילגמש השומרי וחומבבה א' וגילגמש וחומבבה ב'. תיאורים של גרסה א' נפוצים יותר מאשר אלה של גרסה ב' ותפוצתם הרחבה ממלמדת שגרסה זו שימשה כדוגמה לטקסט ללימוד מיומנויות הכתיבה.
בשירים המוקדמים מתואר חומבבה כ"איש הרים" מאיים ממקור לא ידוע, אך אין כל אינדיקציה לכך שמראה היה שונה מזה של אדם, והוא נבדל בעיקר מבני תמותה על ידי כוחותיו העל-טבעיים. מקור כוחו הן שבע ה"הילות" שלו. בעוד שהילה אחת הייתה תכונה נפוצה של ישויות אלוהויות, שבע הילות הן לרוב תכונה ייחודית לחומבבה.
מיקומו של היער שבו מתגורר חומבבה אינו מוגדר במדויק מלבד התייחסות ל"שבעה רכסים" שיש לחצות כדי להגיע אליו, אך מקובל להניח כי יעדם של הגיבורים היה הרמה האיראנית. ביטויים נוסחתיים דומים משמשים להתייחסות לאזור זה במיתוסים על לוגלבנדה ואנמרקר הידועים כמתרחשים בחלקם באזור זה. הוצע כי הפיכת מיקום מזרחי ליעד המשלחת נועדה לשקף באופן סמלי את הגאופוליטיקה של תקופת ממלכת אור השלישית. עם זאת, לעיתים מוצע גם מיקום מערבי, ובמיוחד לבנון.
בגרסה א', גילגמש פוגש את חומבבה לאחר שהבין שהארעיות של החיים מניעה אותו לצאת למסע להביא עץ ארז לעירו כדי לזכות בתהילה מתמשכת. כאשר חומבבה מבחין בגילגמש ובחברו אנכידו כורתים את אחד העצים, הוא משתמש באחת מההילות שלו כדי להמם אותם. לאחר התעוררותו, גילגמש נשבע שלא יחזור לפני שיגלה אם התוקף הוא אנושי או אלוהי. אנכידו מפקפק ביכולתם להביס אותו, אך בסופו של דבר הוא משתכנע מאומץ לבו של גילגמש. בשל הכוחות שההילות מעניקות לחומבבה, לא ניתן להביס אותו באמצעים קונבנציונליים, ואנכידו מציע להערים עליו ולגרום לו להשליך אותם. גילגמש משיג זאת בכך שהוא מציע לו מוצרים שאינם זמינים ביער הנידח כגון קמח משובח, מים במכלי עור, סנדלים קטנים וגדולים, אבני חן ומתנות אחרות, וכן הבטחה שיוכל לשאת את אחיותיו:
"(אני נשבע) בחיי אמי נינסומונה ובחיי אבי, לוגלבנדה הקדוש: כי איש אינו מכיר את משכנך ההררי, כדי להפוך את משכנך ההררי למפורסם, אביא לך את אנמברגסי, אחותי הגדולה, להיות אשתך בהרים." שוב (גילגמש) דיבר אליו: "(אני נשבע) בחיי אמי נינסומונה ובחיי אבי, לוגלבנדה הקדוש: כי איש אינו יודע את משכנך ההררי, כדי להפוך את משכנך ההררי למפורסם, אביא לך את פשטור, אחותי הקטנה, להיות פילגשך בהרים; אז תן לי את הברק המגונן שלך; אני רוצה להיות בן משפחה שלך!"
חומבבה מקבל את הצעתו של גילגמש, ומציע לו את ההילות שלו, המתוארות כדמויות ארז וניתנות לחיתוך כבולי עץ. על פי ג'ורג', צורתם עשויה להיות אינדיקציה לכך שבעוד שהוא לכאורה אנתרופומורפי, חומבבה עצמו נחזה כדמוי עץ בחלקו. ברגע שהוא מוותר על ההילה האחרונה ומאבד את חוסר פגיעותו, גילגמש מכה בו. לאחר שקיבל אגרוף בפניו, הוא מתחנן שישחררו אותו. תחילה הוא פונה אל אוּתוּ (שַמַש) ומקונן על כך שמעולם לא הכיר את הוריו ובמקום זאת גדל על ידי אל השמש עצמו ועל ידי ההרים, ולאחר מכן אל גילגמש, שבתחילה מרחם עליו. גילגמש שואל את אנכידו אם הוא מסכים לשחרר את חומבבה, אך זה דוחה את ההצעה. חומבבה פונה אליו, ומתלונן שאין לו מקום לייעץ בעניינים כאלה משום שהוא רק משרת:
"הו אנכידו, אתה משתמש כלפי במילים מרושעות, אדם שכיר נשכר לזמן מוקצב, אחרי אדם כזה הוא עוקב. למה להשתמש במילים מרושעות כלפי?"
בתגובה, אנכידו חותך את גרונו. מדובר בהיפוך, שכן בחלקים המוקדמים יותר של הסיפור, אנכידו שימש קול של היגיון, וייעץ לגילגמש לנהוג בזהירות. לאחר מכן הוא כורת את ראשו של חומבבה ומניח אותו בתיק עור. הגיבורים לוקחים את שללם לאנליל, מה שמכעיס אותו, אולי משום שהוא חושב שחומבבה הולך שולל בצורה בלתי הוגנת. הוא קובע כי גילגמש היה צריך להתייחס אליו ביותר כבוד.
אנליל מחלק ליצירי הטבע השונים את שבע ההילות של חומבבה. הוא נותן את ההילה הראשונה לשדות, את השנייה לנהרות, את השלישית לערוגות הקנים, את הרביעית לאריות, את החמישית לארמון, את השישית ליערות ואת ההילה השביעית לאלה נונגל.
העלילה של גרסה ב' מקבילה במידה רבה. היא קצרה משמעותית מגרסה א', ולעיתים קרובות נטען שהיא קדומה יותר. ההבדל בין העלילות של שתי הגרסאות מתרחש לאחר שהגיבורים מתעוררים לאחר שנפגעו מההילה של חומבבה: בגרסה ב' גילגמש מפקפק ביכולתו, ופונה לאל אנקי כדי שיעזור לו, מה שהאחרון עושה בכך שככל הנראה מספק את ההוראות להערים על חומבבה באמצעות אנכידו, מה שמאפשר לשאר האירועים להתפתח באופן דומה. עם זאת, רק הסנדלים מוזכרות בין המתנות המוצעות. סיומה של גרסה ב' לא השתמר, אך ייתכן כי הפעם חומבבה ניצל ממוות.
תבוסתו של חומבבה מוזכרת גם כאחד ממעשיו הגדולים של גילגמש ב"מותו של גילגמש", עוד אחד מסיפורי גילגמש העצמאיים המוקדמים.