שלמה גרוניך
ביוגרפיה > שנות השבעים

גרוניך החל את שירותו הצבאי כטבח בבסיס ברצועת עזה, אך לאחר שעבר אצל קב"ן, שונה תפקידו לקלידן בלהקת גייסות השריון ומעבד מוזיקלי של מספר להקות צבאיות אחרות, למשל בתוכנית "חולטורה" של צוות הווי סיני. בזמן שירותו בצה"ל, הציע את שירו "רוזה מרציפן" ללהקה בה שירת, אך אלו חשבו שהשיר "מוזר מדי".
בתקופה זו הכיר לראשונה את מתי כספי, שלקח אותו כפסנתרן להפקות שניהל, ביניהן "לילי גם" ו"עיר הגברים", כאשר מתוך האחרון התפרסם בעיקר השיר "פנקס הקטן", בביצועם של ששי קשת ואבירמה גולן (וגם מתוך תקליטו הראשון), אשר בו גרוניך ניגן בפסנתר, באחת מהקלטותיו הראשונות.
בשנת 1971 לאחר שהופיע בתוכנית הרדיו תשואות ראשונות, פנה אליו המפיק צביקה כגן שעבד באותם ימים בחברת התקליטים "פונודור" (לימים "פונוקול") והיה אחראי על הפקות החברה וגילוי כישרונות. מפגש זה הוליד את תקליטו הראשון "למה לא סיפרתָ לי!?", שהפיק צביקה כגן. האלבום שהתקבל ברגשות מעורבים, נחשב כמקדים את זמנו ולא זכה להצלחה מסחרית, ככל הנראה מאחר שהיה אלבום המשקף זעקות שבר וכאב של גרוניך הצעיר. אך כיום הוא מסווג כאחד החשובים שהוקלטו באותה עת בישראל, ואף הודפס מחדש באריזה מהודרת על ידי חברת פונוקול ב-2003. מאלבום זה מוכרים השירים "רוזה מרציפן" ובעיקר השיר "אל נא תלך" אותו הלחין תוך שימוש בפרלוד מספר 1 של יוהאן סבסטיאן באך, עם התרגום למילות השיר "The Gardener XXXIV: Do Not Go, My Love" של רבינדרנת טאגור.
לאחר הוצאת האלבום, החל שיתוף הפעולה בין שלמה גרוניך ומתי כספי שהוליד מאוחר יותר את המופע המשותף "מאחורי הצלילים". בתחילה הופק תקליטון בן שני שירים על ידי צביקה כגן ובו השירים: "מגיע לו", שהוקדש לדוד בן-גוריון במלאת לו 85, ו"ציור", אותו הלחינו כספי וגרוניך למילים של אחיו הבוגר של גרוניך, אילן. בשנת 1973, שיתף גרוניך פעולה לראשונה עם המוזיקאי מתי כספי באלבום וסדרת הופעות בשם "מאחורי הצלילים". בין השירים בולטים: "ציור", "אל נא תלך", "קוינטה" ו"ואותך" אותו כתב עם כספי.
בשנה זו הקליט מלחניו הראשונים לזמר מרדכי ("פופיק") ארנון, למה שהפך לאחד מאלבומי הפסיכדליה המהפכניים ביותר שיצאו בישראל. באלבום זה גם נמצא למעשה הביצוע המקורי ל"אל נא תלך", אשר מופיע גם ב"למה לא סיפרת לי!?", ולחנים נוספים למילותיו של ארנון, "שלא נדע מצרות" ו"היה לי לילה". בקרדיטים צוין שמו כ"שלמה גרויניך".
במלחמת יום הכיפורים, באותה שנה, שכל גרוניך את אחיו הצעיר ירון, גם הוא מוזיקאי מחונן. האח שירת בבסיס חיל האוויר רמת דוד ונהרג כאשר מטוס פגוע ניסה לחזור לנחיתה בבסיס אך התרסק על המבנה בו שהה.
בין השנים 1974–1975, היה חבר בהרכב המוזיקלי "קצת אחרת" לצידם של שלמה יידוב ושם טוב לוי. את יידוב ולוי הכיר גרוניך בתוכנית טלוויזיה של שירי לאה גולדברג, ושם גילו כי לכולם הייתה סקרנות אמנותית דומה. "קצת אחרת" הוציאו אלבום אחד יחיד, שכלל מספר מלחניו של גרוניך, ובהם: "שיר הנסיעה". על אף חשיבותו של האלבום, והפיכתם של כמה משיריו לקלאסיקות ישראליות, לא הצליח ההרכב מסחרית ופורק לאחר כשנה של פעילות.
בשנת 1975, בגלל רצון להיפתח למקומות אחרים, החליט גרוניך לעזוב את הארץ, בתחילה לאירופה ולאחר מכן לניו יורק שם למד קומפוזיציה ותזמור בבית ספר מאנס למוזיקה. בתקופת שהותו בארצות הברית הלחין את המחזמר "אמריקה" לטקסטים של יורם פורת שהוצג בארצות הברית, אך הדבר נחל כישלון קופתי. לפני שעזב, הספיק להקליט קולות לאלבומם של יוני רכטר ואבנר קנר, "ארבע-עשרה אוקטבות", בשירים "דמעות של מלאכים" ו"לא טוב היות האדם לבדו".
בגיחה לארץ, הוא הוזמן על ידי דורי בן-זאב לנגן בתקליטו "אפרוחים" - וגם נקרא להופעות רבות עם אמנים רבים. גילויי הערכה מאוחרים אלה הביאו את גרוניך להחלטה לחזור ארצה.