stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן היינריך למברט
עבודתו > מתמטיקה

למברט היה הראשון שהכניס את הפונקציות ההיפרבוליות לשימוש בטריגונומטריה. בחיבורו "התאוריה של קווים מקבילים" ניסה להוכיח את אקסיומת המקבילים, ולשם כך הגדיר צורה הקרויה כיום מרובע למברט, שבה שלוש זוויות ישרות. הוא הוכיח בקלות שהזווית הרביעית אינה זווית קהה, והוכיח משפטים רבים המתבססים על ההנחה שהזווית הרביעית היא זווית חדה, במה שנראה כהשערה לקיומו של מרחב לא-אוקלידי.
למברט היה הראשון שהוכיח כי π הוא מספר אי-רציונלי (קיימת סברה כי אריאבהטה שיער לראשונה תוצאה זו עוד הרבה קודם לכן, בשנת 500 לספירה). למברט עשה התקדמויות באנליזה; הוא הציג את פונקציית W של למברט, ופתר את "המשוואה הטרינומית". הוא פיתח עובדות ומשפטים על חתכי חרוט שהפכו את החישוב של מסלולי שביטים לפשוט יותר. על שמו קרויה זהות למברט לחישוב מסלולים שביטיים, אשר ז'וזף לואי לגרנז' הצהיר שהיא אחת התוצאות המשמעותיות והיפות ביותר בתחום של מכניקה שמיימית.
בשנת 1761 הוא הוכיח אי-רציונליות של π
עבודתו > הטלות

למברט היה המתמטיקאי הראשון שדן בתכונות הכלליות של הטלות גרפיות. הוא היה הראשון שדן בתכונות הקונפורמיות ושימור השטח כמו גם הראשון שעמד על הקשר ביניהן. ב-1772 למברט פרסם שבעה סוגי הטלות חדשות תחת הכותרת Anmerkungen und Zusätze zur Entwerfung der Land- und Himmelscharten (רעיונות והערות על ההרכבה של מפות ארציות ושמימיות). למברט לא נתן שמות לאף אחת מההטלות שלו אבל כעת הן ידועות בתור:
Lambert conformal conic
Transverse Mercator
היטל למברט אזימוטלי משמר שטח
Lagrange projection
Lambert cylindrical equal area
Transverse cylindrical equal area
Lambert conical equal area
שלוש ההטלות הראשונות הן בעלות חשיבות גדולה.
עבודתו > פיזיקה

למברט המציא את ההיגרומטר הראשון. עבודתו באופטיקה היא החשובה ביותר בעבודותיו בתחום הפיזיקה. ב-1760 הוא פרסם ספר על הארה שכותרתו Photometria, שהפך ליצירת המופת שלו בתחום. הספר הוא הניסיון הראשון מסוגו לחקור היבטים כמותיים של האור והשפעתם, והוא נחשב לעבודה מרכזית בתחום של הנדסת תאורה ופוטומטריה. הספר היה מבוסס על שלוש הנחות שהן: עוצמת ההארה היא ביחס ישר לחוזק של מקור ההארה, ביחס הפוך לריבוע המרחק מן המקור, וביחס ישר לסינוס הזווית שבין כיוון האור הפוגע לכיוון הטיית המשטח. ההנחות הללו נתמכו על ידי ניסויים הכרוכים ומתבססים על השוואה ויזואלית של עוצמות הארה ואשר משמשים לצורך חישוב של עוצמות הארה. בספר הזה למברט ניסח גם את חוק הבליעה של האור - חוק בר-למברט, וטבע את המונח אלבדו. היחידה הפוטומטרית למברט (יחידת מידה) נקראה על שמו כהכרה על תרומתו לביסוס מדע הפוטומטריה.
למברט כתב עבודה קלאסית על פרספקטיבה ותרם לאופטיקה גאומטרית. עבודתו על פרספקטיבה קדמה לגאומטריה התיאורית של גספאר מונז'. למברט היה גם חלוץ בפיתוח של מודלי צבע תלת־ממדיים. מאוחר בחייו, הוא פרסם תיאור של פירמידת צבע משולשת, שמראה בסה"כ 107 צבעים בשש רמות שונות, אשר מורכבים משילובים שונים של אדום, צהוב, וכחול, ועם כמות הולכת וגוברת של לבן כדי לספק את הרכיב האנכי. חקירותיו אלו נבנו על בסיס מחקרים תאורטיים מוקדמים יותר על צבעים של טוביאס מאייר.
הוא ערך מחקרים רבים במטאורולוגיה, היגרומטריה, פירומטריה, בליסטיקה ועוד. מחקריו נגעו לעיתים קרובות בתחומים שמדענים אחרים בני התקופה העדיפו להשאיר בצד, כמו למשל מחקרו על חיכוך ומידת הדמיון בין חול לזורמים (fluidity of sand) והמידול המתמטי של חול, או מחקריו באקוסטיקה על הפיזיקה של חלילים (מחקר על היווצרות הקול של חלילים) ועוד. מחקריו במטאורולוגיה הניבו תוצאות רבות, באופן לא אופייני למדע בן המאה ה-18. אחת התוצאות של מחקריו המטאורולוגיים היא נוסחת הרוח שלו, שקובעת את כיוון הרוח הממוצע באזור מסוים על בסיס תצפיות שנערכו לאורך תקופה.
עבודתו > פילוסופיה

ביצירתו הפילוסופית המרכזית  New Organon (1764), למברט פיתח כללים להבחנה בין הידמויות סובייקטיביות 
לאובייקטיביות. עבודה זו מתקשרת עם עבודתו במדע האופטיקה. ב-1765 הוא החל להתכתב עם עמנואל קאנט אשר תכנן להקדיש לו את ספרו ביקורת התבונה הטהורה, אבל פרסום היצירה נתעכב, והיא הופיעה רק לאחר מותו.
עבודתו > אסטרונומיה

למברט פיתח תאוריה על היווצרות מבנה היקום שהייתה דומה להשערת הערפילית שתומאס רייט ועמנואל קאנט פיתחו במקביל. למברט שיער שהכוכבים ליד השמש הם חלק מקבוצה גדולה שנעה ברחבי שביל החלב, ושיש הרבה התקבצויות (מערכות כוכבים) כאלה ברחבי הגלקסיה. למברט אחז בדעה שהיקום סופי, בניגוד להשקפת העולם הניוטונית הרווחת באותה עת. באסטרודינמיקה הוא גם פתר את הבעיה של קביעת זמן המעוף לאורך חתך חרוט, שידועה כעת כבעיית למברט. עבודתו בתחום הזה מונצחת בכך שבחרו לקרוא לאסטרואיד 187 למברטה על שמו.
עבודתו > לוגיקה

יוהאן היינריך למברט הוא המחבר של חיבור על לוגיקה, אשר הוא קרא לו Neues Organon. הגרסה העדכנית ביותר של העבודה הזו אשר נקראת על שם ה-organon של אריסטו נתפרסמה ב-1990 בידי המפרסמים האקדמיים בברלין. בחיבור זה מופיע בפעם הראשונה המונח פנומנולוגיה, וניתן למצוא בו הצגה של מגוון סוגים של סילוגיזם. בחיבורו A System of Logic Ratiocinative and Inductive, ג'ון סטיוארט מיל מבטא את הערכתו אל יוהאן היינריך למברט. למברט ניסה לבנות סוג של שפה אוניברסלית, ברוח ובהמשך לרעיונותיו  של גוטפריד וילהלם לייבניץ על שפת סימנים אוניברסלית.
כתבים

פוטומטריה (1760) - יצירת המופת שלו בתחום האופטיקה.
מכתבים קוסמולוגיים (1761) - מכיל את התאוריה שלו על מבנה היקום.
התאוריה של קווים מקבילים (1766) - חיבורו המפורסם של למברט על אקסיומת המקבילים; מכיל תוצאות שמאוחר יותר יכללו בגאומטריות לא אוקלידיות.
מסה על פרספקטיבה (1759) - יצירת מופת בתחום הגאומטריה התיאורית - מכיל תגליות גאומטריות רבות ודומה ברוח החקירה שלו לתוכנית הגאומטרית השיטתית של פונסלה ושטיינר שני דורות מאוחר יותר.
מאמרים על תכונות משמעותיות של גדלים טרסצנדנטליים, מעגליים ולוגריתמיים (1761 - 1768) - מאמרו המפורסם של למברט שמוכיח כי  \pi  הוא מספר אי רציונלי. למעשה התוצאה של למברט יותר כללית, והוא מוכיח כי אם x הוא מספר רציונלי שונה מאפס, אז גם  e^{x} וגם  tan(x) הם אי רציונליים. מכיוון ש- tan(\pi /4)=1 נובע ש- \pi  אי רציונלי. בסיום המאמר למברט משער ש-e ו- \pi  הם מספרים טרסצנדנטיים.
על תכונות של מסלולי שביטים (1771) - חיבור באורך מעל מאה עמודים, מכיל משפטים ועובדות גאומטריות חדשות רבות על מסלולי שביטים, שעזרו לייעל את תהליך החישוב של מסלוליהם.
רעיונות והערות על ההרכבה של מפות ארציות ושמיימיות (1772) - עבודה היסטורית מרכזית על קרטוגרפיה, הטלות קרטוגרפיות והתיאורים המתמטיים שלהם.
היגרומטריה (1768-1774)  - דן במדידת הלחות באטמוספירה. מכיל תיאור כיצד לבנות היגרומטר פרקטי.
פירומטריה (1779) - "המדידה של חום" - הכיל חידושים רבים במחקר ומדידה של חום, ובחקר האש.
האורגנון החדש (1764) - יצירתו הפילוסופית המרכזית, שמכילה אנליזה של מגוון שאלות, ביניהם לוגיקה פורמלית, הסתברות, ועקרונות המדע.
ראו גם

חוק בר-למברט
היטל למברט אזימוטלי משמר שטח
הערות שוליים

↑  (2003) (187) Lamberta. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer, Berlin, Heidelberg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264279205171  PLWABN: 9810690919005606  BIBSYS: 90349435  BNE: XX949111  BnF: cb12359659g (data)  CANTIC: a11446614  CiNii: DA02631669  GND: 118568876  HDS: 025803  ISNI: 0000 0000 8076 1045  LCCN: n50039919  LNB: 000246281  MGP: 245538  NKC: jo2006325029  NLA: 35278202  NLG: 139834  NSK: 000780697  NTA: 068418493  RERO: 02-A000102191  SELIBR: 278882  SNAC: w64m977q  SUDOC: 032597142  Trove: 894483  VcBA: 495/155786  VIAF: 2548411   WorldCat (עם VIAF): 2548411 
בסיס ההוכחה של למברט לאי הרציונליות של פאי
יו ויליאמסון

יו ויליאמסון (באנגלית: Hugh Williamson‏; 5 בדצמבר 1735 – 22 במאי 1819) היה אב מייסד, רופא ופוליטיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כחתום על חוקת ארצות הברית וכמי שייצג את קרוליינה הצפונית בוועידת החוקה.
ויליאמסון היה מלומד בעל שם בינלאומי. למדנותו הביאה אותו למגע עם כמה מהאינטלקטואלים המובילים בעניין הפטריוטי, ובתמורה, עם התסיסה של רעיונות פוליטיים שבסופו של דבר קיבלו ביטוי בחוקה. במהלך המהפכה האמריקאית, ויליאמסון תרם את כישרונותיו כרופא וכמדען טבע למאמץ המלחמה האמריקאי. חוויותיו באותו אירוע בולט של דורו הפכו את המלומד הגאון לפוליטיקאי מיומן ולמנהיג נחוש במערכה לממשל לאומי יעיל. מנהיגותו באה לידי ביטוי לא רק בוועידה בפילדלפיה, אלא גם, באופן מובהק, במהלך דיוני האשרור בקרוליינה הצפונית.
הקריירה של ויליאמסון מדגימה את חוסר השורשים שאפיין את חייהם של אמריקאים רבים אפילו במאה ה-18. כאחד שנולד באזור הספר, הוא חי במשך תקופות משמעותיות בחייו הארוכים בשלושה אזורים שונים במדינה. הניידות הזו תרמה ללא ספק לפיתוח השקפתו הלאומית, השקפה שהתחזקה על ידי שירות בזמן מלחמה עם כוחות צבא בין-מדינתיים ומחוזקת על ידי האינטרסים של הנוטעים והסוחרים שהיוו את אזור הבחירה שלו בקרוליינה הצפונית. חוויותיו שכנעו אותו שרק שלטון מרכזי חזק יוכל להגן ולטפח כראוי את העתיד הפוליטי, הכלכלי והאינטלקטואלי של האומה החדשה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ויליאמסון נולד ב-5 בדצמבר 1735 בעיר וסט נוטינגהאם, במה שהיה אז אזור הגבול של פרובינציית פנסילבניה. בריאותו השברירית כנער הכבידה על תחילת הקריירה שלו בעסקי הלבוש של המשפחה. הוריו שלחו אותו במקום זאת לאקדמיה החדשה בלונדון של פרנסיס אליסון וב-1754 לקולג' של פילדלפיה (אוניברסיטת פנסילבניה של ימינו). ויליאמסון סיים את לימודיו בכיתה הראשונה של בית הספר, ב-17 במאי 1757, חמישה ימים לפני מותו של אביו. לאחר שלימד באקדמיית פילדלפיה, ויליאמסון למד תאולוגיה עם שכנו מווסט נוטינגהאם, הכומר סמואל פינלי (לימים נשיא הקולג' של ניו ג'רזי, אוניברסיטת פרינסטון של ימינו). הוא עבר לקונטיקט והשיג רישיון מטיף, אך התפכחותו ממחלוקות סיעות בתוך הכנסייה הפרסביטריאנית ובריאות לקויה הביאו אותו לנטוש את הקריירה במשרד. עם השלמת תואר שני בפילדלפיה בשנת 1760, ויליאמסון הצטרף לפקולטה כפרופסור למתמטיקה.
בהסבת קריירה נוספת ארבע שנים מאוחר יותר, פנה ויליאמסון ללימודי רפואה ודוקטרינות. לאחר שבילה שנה באוניברסיטת אדינבורו, הוא סיים את לימודי הבגרות ב-1760 באוניברסיטת אוטרכט בהולנד, כתב תזה קצרה, וקיבל את התואר הרפואי שלו ב-6 באוגוסט 1764. הוא חזר לפילדלפיה כדי לפתוח קליניקה פרטית. במקביל, הוא המשיך במספר פרויקטים מדעיים וחינוכיים עצמאיים, ועבודתו בתחומים אלו הביאה בסופו של דבר לחברות בחברה הפילוסופית האמריקאית וכן לשבחים בחוגים האינטלקטואלים של אירופה.
העניין במדע ובחינוך הוביל בעקיפין את ויליאמסון לפוליטיקה ולעניין הפטריוטי. הוא הפליג לאנגליה בשנת 1773 כדי לגייס כספים לפרויקט חינוכי מקומי, ועצר בדרך בבוסטון. שם הוא היה עד למסיבת התה המפורסמת של בוסטון, שבה פטריוטים לבושים כמו אינדיאנים אמריקאים השמידו מטען של תה במחאה על מס פרלמנטרי שנאכף באותה העת על סחורות מיובאות. בהגיעו ללונדון הוא זומן בפני המועצה החסית להעיד על מעשה המרד הזה ועל ענייני הקולוניאליזם בכלל.
ויליאמסון הגיע לבגרות פוליטית במהלך המפגש הזה. בתגובה לשאלות של חברי המועצה, שהיו בתהליך של גיבוש צעדי ענישה נגד מסצ'וסטס, הוא הזהיר בבוטות שדיכוי יעורר מרד. לאחר מכן המשיך והביע את הטיעון שהפך לליבה של עמדת הפטריוטים: האמריקנים זכאים למלוא הזכויות של האנגלים, כולל ייצוג בהחלטות הממשל האנגלי. עדות זו הביאה אותו לידיעת אמריקאים אחרים בלונדון. עניין הדדי בעניינים מדעיים חיזק קשרי עבודה מוצקים עם בנג'מין פרנקלין, ועד מהרה מצא את עצמו ויליאמסון מצטרף למדען האמריקני המפורסם ואחרים בבקשת תמיכה בקרב אותם אנגלים אשר, בניגוד לממשלתם שלהם, אהדו את הטענות האמריקאיות. ויליאמסון המשיך להולנד שם, תוך ניצול הכיסוי שהעניק נוכחותו בפגישות בנושאים מדעיים וחינוכיים, הוא ארגן פרסום של עלונים ומאמרים אחרים שתמכו בעניין הפטריוטי. בעודו שם נודע לו שהמושבות הכריזו על עצמאותן. הוא מיהר לחזור לפילדלפיה בתחילת 1777 והתנדב לשירות במחלקה הרפואית של הצבא הקונטיננטלי. המחלקה לא נפתחה באותה העת, אז ויליאמסון החליט לכונן שותפות עם אח צעיר לייבוא תרופות וחפצים נדירים אחרים מאיי הודו המערבית דרך המצור הבריטי. מתוך אמונה שהוא יכול לתרום בצורה הטובה ביותר למאמץ המלחמתי על ידי שימוש באנשי הקשר ובמוניטין שלו בצורה זו, ויליאמסון הפך את אדנטון, קרוליינה הצפונית, לבסיס הפעילות שלו. ההתיישבות בקרוליינה הצפונית הובילה עד מהרה להקמת מרפאה שתשרת את בעלי המטעים והסוחרים של האזור.
ביוגרפיה > רופא צבאי

פעילויות שונות אלו הביאו את ויליאמסון לתשומת לבם של המנהיגים הפוליטיים של קרוליינה הצפונית. מול האיום של פלישה בריטית לאזור מהים ומהבסיסים בפלורידה, בית המחוקקים של המדינה הצביע על גיוס כוח של 4,000 איש כדי לסייע לקרוליינה הדרומית. כאשר המושל ריצ'רד קאסוול, בדרגת מייג'ור גנרל, יצא לשדה הקרב בראש החיילים-האזרחים הללו, הוא מינה את ויליאמסון לשמש כרופא והמנתח הכללי של המדינה, תפקיד בו כיהן ויליאמסון עד סוף המלחמה.
המצור על צ'ארלסטון ב-1780 היווה תבוסה קשה עבור הכוחות האמריקאים וסימן את סיומו של השלב הראשון באסטרטגיית מלחמה בריטית חדשה. לפי אסטרטגיה זו הכוחות הבריטיים ימשיכו לרתק את הצבא הראשי של הגנרל ג'ורג' וושינגטון בצפון בעוד שצבא מלכותי בפיקודו של גנרל צ'ארלס קורנווליס יתקדם צפונה. תוך שימוש בסוואנה, ג'ורג'יה וצ'ארלסטון כבסיסי הפעילות שלהם, הבריטים ציפו שהיחידות הסדירות שלהם יתקדמו דרך קרוליינה הצפונית ווירג'יניה בעוד מיליציה המורכבת מלויאליסטים מקומיים אבטחה אזורים שנכבשו על ידי הכוחות הסדירים. אם הייתה מצליחה, אסטרטגיה זו הייתה מביאה לכיבוש המושבות מדרום. כדי להתמודד עם מאמציו של קורנווליס, הקונגרס הקונטיננטלי שלח את הורשיו גייטס לפקד על כוח קטן המורכב מדיוויזיה של כוח קונטיננטלי, יחידות של קאסוול מקרוליינה הצפונית וקבוצה של יחידות מיליציה של וירג'יניה שנאספו בחופזה.
גייטס ניסה לתקוף את הבסיס הקדמי הבריטי ליד קמדן, קרוליינה הדרומית, אך יחידות המיליציה העייפות שלו, שעדיין היו בתהליכי גיבוש כשהקרב החל, כותרו, והאמריקאים ספגו תבוסה נוספת. ויליאמסון, שהיה עד לאסון, התנדב לעבור מאחורי קווי האויב כדי לטפל בפצועים האמריקאים. הוא בילה חודשיים במשימה הזו. כאשר אבעבועות שחורות איימו על מחנה הכליאה, הוא התווכח בתקיפות עם קורנווליס וקצינים בריטים אחרים על השיטה הנכונה להילחם במחלה. ההתמדה והמוניטין המדעי שלו השתלמו. הבריטים מילאו אחר עצתו, ומגפה נמנעה.
בסתיו 1780 חזר ויליאמסון לשדה הקרב. מייג'ור גנרל נתנאל גרין, מחליפו של גייטס, החל בקמפיין המבריק שלו לכבוש מחדש את הדרום באמצעות מאמצים משותפים של כוח קונטיננטלי ומיליציות. בעוד הכוח העיקרי שלו נלחם בבריטים בסדרה של קרבות, אנשי המיליציה התרכזו בבחירת מוצבים קטנים ובפלוגות אויב מבודדות. פרנסיס מריון, שכונה "שועל הביצות", ואחרים שפעלו בעיקר בקרוליינה הדרומית זכורים בעיקר בשל סוג זה של לוחמת גרילה, אך גם יחידות של קרוליינה הצפונית אימצו את הטקטיקות הללו. ויליאמסון צורף לכוח בפיקודו של בריגדיר גנרל אייזק גרגורי שתפקידו היה להגביל את הפעילות הבריטית במזרח קרוליינה הצפונית. גרגורי הקים את בסיסו במרחבים העצומים של הביצה העגומה, שם יכול היה לרתק את הבריטים בווילמינגטון מבלי לסכן את כוחו הקטן. החידושים הנועזים של ויליאמסון ברפואה מונעת, במיוחד מאמציו המאומצים להחדיר לכוחות את החשיבות של תברואה ודיאטה, שמרו על הפיקוד כמעט נקי ממחלות במהלך ששת החודשים שבהם אכלסו את הביצה - הישג נדיר בלוחמה של המאה ה-18.
ביוגרפיה > מדינאי

ב-1782 נבחר ויליאמסון לבית התחתון של בית המחוקקים של קרוליינה הצפונית, שם כיהן במשך כמה קדנציות. הוא ישב בוועדות רבות, כולל זאת שהוקמה להסדרת זכויות חיילים משוחררים, והוא חיבר את חוק זכויות היוצרים של המדינה. הוא נבחר לכהן בקונגרס הקונטיננטלי ב-1782. מינוי לגוף לאומי זה ייצג התקדמות פוליטית טבעית עבור ויליאמסון, שהתפתח לאחד ממובילי הפדרליזם. חוויותיו במהלך המהפכה, במיוחד חשיפתו לצורך הדוחק בשיתוף פעולה בין-מדינתי במהלך המערכות 1780 ו-1781 בקרוליינות, שכנעו אותו בחשיבות הצבאית של ממשל לאומי חזק. עניין זה גדל כשהגיע לממש את התועלת הכלכלית שעשויה להיווצר מההתאחדות הבין-מדינתית המחייבת. בשנת 1786 בחרה קרוליינה הצפונית בוויליאמסון להשתתף באמנת אנאפוליס, פגישה שנקראה ליישב שאלות כלכליות המשפיעות על מדינות המיד-אטלנטיק. אף על פי שהגיע מאוחר מדי כדי למלא תפקיד בהליכים של מרילנד, הוא היה מוכן לדון בנושאים בין-מדינתיים בשנה שלאחר מכן כאשר מדינתו מינתה אותו כנציג בוועידת החוקה בפילדלפיה.
ויליאמסון, משתתף נאמן בכנסים, התאכסן אצל אלכסנדר המילטון וג'יימס מדיסון, שניים מהמנהיגים הלאומנים הידועים ביותר במדינה. קומתו האינטלקטואלית והרקע הבינלאומי הניעו אותו גם לתפקיד מנהיגותי במשלחת קרוליינה הצפונית. יכולת העבודה הקשה וההומור הטוב המולד שלו הפכו אותו לבעל ערך רב עבור הפדרליסטים כשהם פיתחו את הפשרות הפוליטיות הרבות הנחוצות לקונצנזוס על מכשיר הממשל החדש. ב-11 ביולי 1787, ג'יימס וילסון מפנסילבניה הציע את הפשרה של שלושת החמישיות. ההצעה הזאת לא התקבלה (4:6), אבל הצעה דומה מהותית התקבלה יומיים לאחר מכן. ויליאמסון, כמו אבות מייסדים רבים אחרים, התנגד למוסד העבדות.
זמן קצר לפני דחיית הוועידה כתב ויליאמסון סדרה של מכתבים פומביים להגנה על מערכת פדרלית חזקה. "מכתבי סילביוס" אלה התייחסו לרבים מהדאגות המעשיות של מדינתו, שבה החקלאים הכפריים, ולעיתים קרובות מוכי החובות, העדיפו תקנות ממשלתיות מינימליות, בעוד שקבוצת בעלי המטעים המסחריים מאזור החוף רצתה כלכלה המוסדרת בקפדנות על ידי ממשלה מרכזית. תוך שימוש בדוגמאות פשוטות, ויליאמסון הסביר לשתי הקבוצות את הסכנות הכפולות של כספים אינפלציוניים ושל מיסים שיעכבו את צמיחת הייצור המקומי. הוא קרא לתושבי קרוליינה הצפונית לתמוך בחוקה כבסיס לשגשוגם העתידי. תהליך האשרור, הוא הסביר, יחליט אם ארצות הברית תישאר "מערכת של טלאים וסדרה של אמצעים" או תהפוך ל"אומה הפורחת, העצמאית והמאושרת ביותר על פני כדור הארץ".
לאחר הדחייה בפילדלפיה, חזר ויליאמסון לניו יורק כדי להשתתף בישיבות הסיום של הקונגרס הקונטיננטלי וכדי לשמש כאחד הסוכנים המסדירים את חשבונותיה של קרוליינה הצפונית עם הגוף הזה. חובות אלו גרמו לו להחמיץ את ועידת הילסבורו, שם קרוליינה הצפונית שקלה לראשונה את החוקה ודחתה אותה, אך הוא מילא תפקיד מרכזי בוועידה שנייה שהתכנסה בפייטוויל ב-1789. כאן הוא השתתף במאמץ מוצלח לגייס תמיכה לחוקה.
ויליאמסון נבחר לקונגרס הפדרלי הראשון. הוא כיהן שתי קדנציות לפני שפרש והשתקע בעיר ניו יורק, שם המשיך לעסוק במגוון רחב של תחומי עניין מלומדים. הוא כתב רבות על מחקריו, הצטרף למספר רב של חברות מלומדות ותרם לארגוני צדקה רבים. הוא גם שימש כאחד מהנאמנים המקוריים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
תומאס ג'פרסון תיאר את תפקידו של ויליאמסון בוועידת פילדלפיה במונחים הבאים: "הוא היה חבר שימושי, בעל מוח חריף, קשוב לעסקים, ובעל רמה גבוהה של למדנות".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ויליאמסון נישא למריה אפתורפ בינואר 1789; היא נפטרה לאחר לידת ילדם השני בשנת 1790. נולדו להם שני בנים, שניהם מתו צעירים (המבוגר בגיל 22 ב-1811, הצעיר, זמן קצר לאחר מכן, על פי הזיכרונות של יו ויליאמסון לפי הוסאק). ויליאמסון היה פרסביטריאני, אם כי כמה מקורות זיהו אותו כדאיסט.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ב-22 במאי 1819 נפטר ויליאמסון בפתאומיות בעיר ניו יורק, בגיל 83, בעודו נוהג במרכבתו; הוא נקבר בעיר ניו יורק בחצר הכנסייה טריניטי ליד קברו של אלכסנדר המילטון. מחוז ויליאמסון, טנסי, נקרא על שמו, ולאחר מכן, מחוז ויליאמסון, אילינוי, נקרא על שם מחוז ויליאמסון, טנסי. רחוב ויליאמסון במדיסון, ויסקונסין נקרא על שמו. ויליאמסון נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית בשנת 1813.
הערות שוליים

↑  "Hugh Williamson (1735-1819), University of Pennsylvania University Archives". Archives.upenn.edu. אורכב מ-המקור ב-2018-11-20. נבדק ב-2016-06-25.
1 2  Kagarise, Mary Jane; Sheldon, George F. (2005-04-13). "Hugh Williamson, M.D., LL.D. (1735–1819): Soldier, Surgeon, and Founding Father". World Journal of Surgery. 29: S80–S84. doi:10.1007/s00268-004-2069-8. PMID 15815823.
↑  "Wills: Abstracts 1750-1776: Will Books A-B: Cumberland Co, PA". נבדק ב-27 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hugh Williamson, Signer of the U.S. Constitution". Adherents.com. 2005-11-19. אורכב מהמקור ב-15 בפברואר 2006. נבדק ב-2016-06-25. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  "TRINITY CHURCHYARD - Explore Three Centuries of New York History". registers.trinitywallstreet.org. נבדק ב-2023-09-21.
↑  "Williamson County Illinois | History". Williamsoncountyil.gov. נבדק ב-2016-06-25.
↑  "American Antiquarian Society Members Directory". אורכב מ-המקור ב-28 ביולי 2020. נבדק ב-25 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649207505171  GND: 141735732  ICCU: LO1V430070  ISNI: 0000 0000 8087 3696  LCCN: n84804806  NTA: 263653641  SNAC: w65m661s  SUDOC: 236952587  US Congress: W000551  VIAF: 7766523   WorldCat (עם VIAF): 7766523 
הסמל של יו ויליאמסון
סצנה בחתימה על חוקת ארצות הברית
קי, יו ויליאמסון, מספר 19
קברו של ויליאמסון בבית הקברות של כנסיית טריניטי
אאוסטרל ליניאס אאריאס

אָאוּסְטְרָל לִינֵיאָס אָאֵרֵיאָס (בספרדית: Austral Líneas Aéreas) היא חברת תעופה ארגנטינאית המהווה חלק מקבוצת אארולינאס ארחנטינס. החברה מפעילה טיסות סדירות ליעדים בארגנטינה בלבד. בסיסה המרכזי נמצא בנמל התעופה אארופארקה חורחה ניוברי שבבואנוס איירס.
החברה נוסדה בשנת 1971 על ידי מיזוג של שתי חברות תעופה. בשנת 1980 היא הולאמה על ידי ממשלת ארגנטינה לאחר שנקלעה לקשיים כלכליים. בשנים לאחר מכן נעשו מספר ניסיונות להפריטה, שכן הממשלה החזיקה גם בחברת התעופה הלאומית אארולינאס ארחנטינס, אך הם עלו בתוהו, בשנת 1987 נרכשה החברה לבסוף על ידי חברת החזקות.
בשנת 2008 רכשה הממשלה בשנית את מניותיה של החברה וזו הפכה לחברת בת של אארולינאס ארחנטינס. כיום מבצעת החברה רשת של טיסות פנים ומעט טיסות בינלאומיות ליעדים קרובים.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אמבראר E-190 | 26 | 0 | 8 | 88 | 96 |  |
| סה"כ | 26 | 0 |  |  |  |  |
תקריות ותאונות

ב-12 ביוני 1988 התרסקה טיסת אאוסטרל AU046, כ-2,000 מטר צפונית-מזרחית לנמל התעופה של פוסדס, שבפרובינציית מיסיונס, ארגנטינה.
ב-10 באוקטובר 1997 התרסקה טיסת אאוסטרל AU2553 מעל העיר פריי בנטוס במהלך טיסה מפוסדס לבואנוס איירס.
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של אאוסטרל ליניאס אאריאס, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  Embraer and Austral Seal Contract for 20 Embraer 190 Jets
| סקאיי טים |
| --- | --- | --- |
| מייסדות | אארומקסיקו • אייר פראנס • דלתא איירליינס • קוריאן אייר |  |
| חברות | אארולינאס ארחנטינס • איי.טי.איי. איירווייז • אייר אירופה • אירופלוט • גארודה אינדונזיה • וייטנאם איירליינס • טארום • מידל איסט איירליינס • סעודיה • צ'ק איירליינס • צ'יינה איירליינס • צ'יינה איסטרן איירליינס • KLM • קניה איירווייז • שיאמן איירליינס |  |
| חברות שותפות | אייר אירופה אקספרס (אנ') • אייר פראנס הופ • אארומקסיקו קונקט (אנ') • דלתא קונקשן (אנ') • דלתא שאטל (אנ') • KLM Cityhopper • מנדרין איירליינס (אנ') • שנגחאי איירליינס |  |
| חברות עבר | אליטליה • אליטליה אקספרס • אליטליה סיטיליינר (אנ') • אאוסטרל ליניאס אאריאס • בריט אייר • Joon • דונאוויה • נורת'ווסט איירליינס • סיטיג'ט • צ'יינה סאות'רן איירליינס • קונטיננטל איירליינס • קופה איירליינס • רז'יונל |  |
גביע דייוויס 1938

| --- | --- |

 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  29 באפריל 1938 – 5 בספטמבר 1938 (130 ימים) 
 מספר תחרות:  33 
 מדינות משתתפות:  25
 עיר מארחת:  פילדלפיה (משחק על התואר)
 זוכה:  ארצות הברית (12)
 
 → גביע דייוויס 1937 גביע דייוויס 1939 ← 
 
אתגר הטניס הבינלאומי 1938 (באנגלית: 1938 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-33 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפילדלפיה. לתחרות נרשמו 25 נבחרות שחולקו ל-2 בתים – "בית אמריקה" ו"בית אירופה".  בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת גרמניה.
המשחק על התואר נערך ב-3–5 בספטמבר 1938 בפילדלפיה, ארצות הברית. נבחרת ארצות הברית שיחקה נגד נבחרת אוסטרליה וניצחה עם תוצאה 2:3.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית זה כלל 4 נבחרות כולל אוסטרליה ויפן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | קנזס סיטי, ארצות הברית, חימר | קנזס סיטי, ארצות הברית, חימר |  |  |  |  |
|  |   אוסטרליה אוסטרליה | 5 |   |  |  |  |
|  |   מקסיקו מקסיקו | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |
|  |  |  |   |  |   אוסטרליה אוסטרליה | 3 |
|  |  |  |   |   |   יפן יפן | 1 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |   |   |  |  |
|  |   קנדה (1921-1957) קנדה | 0 |   |   |  |  |
|  |   יפן יפן | 5 |   |   |  |  |