stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוה שפירא
קורות חיים

שפירא נולדה בשנת 1876 בסלאוויטא שבאוקראינה למשפחה חסידית דתית משכילה. אביה, יעקב שמאי שפירא, היה נכדו של הרב פנחס מקוריץ ובנו של בעל בית הדפוס "האחים מסלוויטא", ואמהּ, מנוחה לבית שיינברג, הייתה משכילה חילונית. השכלתהּ הושפעה באופן נרחב מהוריה, ובילדותהּ התחנכה שפירא חינוך תורני עם אחיה, לצד למידת קריאה וכתיבה וטקסטים עבריים חילוניים ממורה פרטי ובעידוד אמהּ.
בשנת 1895 נישאה ללימל רוזנבוים. כעבור שנתיים נולד בנהּ פנחס, ובשנת 1900 עברה המשפחה לוורשה. בתקופת מגוריה בעיר התערתה שפירא בקרב חוגי הסופרים העבריים, ובהם דוד פרישמן, י"ל פרץ, שלום עליכם, מנדלי מוכר ספרים, שלום אש ואחרים. מידיו של פרץ קיבלה שפירא תמיכה מקצועית נרחבת, והייתה בת בית בביתו ובחוג הספרותי שהתכנס בו. במקביל, החלו נישואיה להתערער לאור התהדקות יחסיה עם הסופר ראובן בריינין. בשנת 1903 נפרדה מבעלהּ, אך בריינין סירב לעזוב את משפחתו וחלופת המכתבים עמו נפסקה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ארבע שנים נותרה שפירא נשואה ופגישותיה עם בנה התקיימו תחת מגבלות, עד לגירושיה בשנת 1907 ויציאתה לווינה.
מווינה הסדירה שפירא את קבלתהּ ללימודים אקדמיים באוניברסיטת ברן שבשווייץ, שבהּ הוסמכה כדוקטור לפילוסופיה בשנת 1910. לאחר תקופה קצרה בעיירת הולדתהּ עברה לחיות בברלין, בה שהתה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובסופה התגוררה תקופה קצרה באודסה והשתקעה בצ'כוסלובקיה.
כתביה של שפירא התפרסמו לעיתים תכופות בכתבי העת העבריים "השילוח", "התורן", "התקופה", "העולם" ו"הדואר", וכן בעיתונות היידית "איזרייעליטישעס", "זעלבסוועהר" ו"פאמיליענבלאט". באלו, כמו גם בספריה, נקטה קו פמיניסטי ותבעה את שיתוף הנשים בתחיית הלשון העברית והתרבות הספרותית. מסריה הרדיקליים בנושאי חברה ופמיניזם הוצפנו בכתביה באמצעות משלים וסיפורת לילדים.
ממקום מושבה בפראג נלקחה שפירא לגטו טרזיינשטט, שבו נספתה בשנת 1943. יומנהּ האישי, המתעד את חייה בין השנים 1900–1941, מצוי בארכיון גנזים בתל אביב.
ספריה

האחים מסלאוויטה: מעשה שהיה, ברלין: דפוס איטצקאווסקי, תרנ"ז (תדפיס מתוך "השלח", א-ב).
אם כל חי [פסידונים], קבץ ציורים, ורשה: דפוס י' עדעלשטיין, תרס"ט 1909.
מכתב מוכה שחפת, 1921.
ת"ג מסריק: חייו ותורתו, פראג: הברית העברית, תרצ"ה 1935.
בהכנסי עתה: מבחר סיפורים, מסות, מכתבים וקטעי יומן / חוה שפירא; עורכות: קרול ביילין, וונדי זירלר; עריכת טקסט: עדי שורק; מתרגמת אחרית דבר מאנגלית: דפנה לוי, תל אביב: רסלינג (ושתי – מחלקה ספרותית), 2008.
לקריאה נוספת

שלומית קינל, 'קרעים שבלב הנשי', מקור ראשון, ינואר 2009.
יאיר לוי, 'ריבית מאוחרת', ידיעות אחרונות, אוגוסט 2008.
הילה שלומית קינל-לימוני, תלושות ומורדות: סיפורת נשים בספרות התחייה העברית- חוה שפירא, דבורה בארון ואלישבע ז'ירקובה-ביחובסקי, תל אביב: רסלינג, 2016.
Carole Balin, “The Female Experience in Hebrew Literature: Hava Shapiro (1878–1943),” in To Reveal Our Hearts: Jewish Women Writers in Tsarist Russia, Cincinnati: 2000, pp. 51–83.
הערות שוליים

↑  תאריך לידתה אינו ודאי ומקורות שונים מציינים תאריכים שונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308267905171  BnF: cb16193685m (data)  GND: 1095893904  ISNI: 0000 0000 7779 193X  LCCN: nr00026585  VIAF: 34296747   WorldCat (עם VIAF): 34296747
קו מקמהון

קו מקמהון מסמן את האזור הגבול הצפוני (באדום) במזרח הרי ההימלאיה הנמצאים תחת שליטת הודו על אף טענת סין על בעלות על השטח.
קו מקמהון הוא קו גבול מוסכם בין בריטניה וטיבט כחלק מהסכם שימלה משנת 1914. על אף שקיימות השגות על מעמדו החוקי, זהו קו הגבול הרשמי בין סין והודו כיום. קו הגבול היווה את העילה למלחמת הודו–סין בשנת 1962.
קו הגבול נקרא על שם סר הנרי מקמהון, מזכיר החוץ של הודו הבריטית אשר היה המתווך הראשי בהסכם. הקו משתרע לאורך 890 ק"מ, מבהוטן במערב עד 260 ק"מ מזרחית לעיקול הגדול של נהר בראהמאפוטרה למרגלות רכס ההימלאיה.
הסכם שימלה ועימו קו מקמהון, נידחו בתחילה על ידי ממשלת הודו, כיוון שלא עמדו בקנה אחד עם הוועידה האנגלו-רוסית של 1907. מסקנות אותה ועידה בוטלו בשנת 1921. בעקבות דחייתה של הודו, הקו נשכח עד שנת 1935 כאשר פורסם ההסכם מחדש בלחץ אולף קארו והמפות שהוצאו לאחר מכן כללו את קו הגבול.
הודו המשיכה להביע דעות חלוקות לגבי קו הגבול. הדלאי לאמה ה-14 הצהיר בשנת 2003 כי האזור בדיון הוא חלק מטיבט, אך ב- 2008 חזר והביע את הכרתו בחוקיות קו מקמהון ובלגיטימיות השליטה ההודית באזור.
סין דוחה את הסכם שימלה ואת קו מקמהון בטענה שממשלת טיבט לא הייתה ממשלה עצמאית, ולכן לא הייתה בעלת סמכות לחתום על הסכמים. 
המפות הסיניות כוללות כ-65,000 קמ"ר מהשטח שמדרום לקו כחלק מהמחוז האוטונומי הטיבטי המוכר על ידי הסינים בשם דרום טיבט. 
כוחות סיניים כבשו את האזור לתקופה קצרה במהלך מלחמת הודו–סין בשנים 1962–1963.
הממשלה הסינית מכירה בחלק מהקו המקביל לקו השליטה הממשי המהווה את הגבול הסיני עם הודו על פי מסר דיפלומטי ששיגר ראש ממשלת סין העממית, ג'ואו אנלאי, להודו בשנת 1959. 
על פי סין, חלקו של קו הגבול שעודנו במחלוקת ושגובל עם ארונאצ'ל פרדש ההודית הוא חלק מהסכם בין סין לבורמה.
הערות שוליים

↑  Guruswamy, Mohan, "The Battle for the Border", Rediff, June 23, 2003.
↑  "Tawang is part of India: Dalai Lama". Times of India. 4 ביוני 2008. נבדק ב-18 בפברואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lamb, Alastair, The McMahon line: a study in the relations between India, China and Tibet, 1904 to 1914, London, 1966
Grunfeld, A.T., The Making of Modern Tibet, 1996
↑  "About South Tibet" (בסינית). 21cn.com (China Telecom). 18 בנובמבר 2008. אורכב מ-המקור ב-2012-01-22. נבדק ב-18 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Noorani, A.G. "Perseverance in peace process", Frontline, August 29, 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4217963-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נורית הירש

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1942 (בת 82) ל' באב ה'תש"ב המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1959
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 עיסוק:  מוזיקאית, מלחינה, מנצחת, מעבדת, פסנתרנית
 סוגה:  זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 בן זוג:  משה לינדן
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2016)  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה  פרס אקו"ם 
 nurit-hirsh.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נורית הירש (נולדה ב-13 באוגוסט 1942, ל' באב ה'תש"ב) היא מוזיקאית, מנצחת, מעבדת, פסנתרנית ומלחינה ישראלית. כלת פרס ישראל בתחום הזמר העברי לשנת ה'תשע"ו. הלחינה למעלה מ-1,600 שירים.
קורות חיים

נורית הירש נולדה וגדלה בתל אביב, לזוג הורים שעלו לישראל ממזרח אירופה. אביה הלל היה זמר אופרה בווינה ובישראל פתח בית מסחר לעטים נובעים. אמה לאה לבית זילברשץ הייתה עורכת דין. המשפחה התגוררה בבית יודוביץ (פרי תכנונו של האדריכל דב טשודנובסקי). היא בת דודתה של השחקנית אורלי זילברשץ. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בעירוני א' בעיר. מגיל צעיר עבדה כפסנתרנית בתיאטרון "החמאם" ביפו, בתיאטרון "הבימה" ובסטודיו לבלט, וליוותה בנגינה זמרים של האופרה הישראלית ואת רביעיית מועדון התיאטרון.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת גייסות השריון, וב-1962 השתתפה בתוכניתה החמישית של הלהקה "זמר לשריון". לאחר שחרורה מצה"ל החלה בהלחנת שירים.
הירש היא בוגרת האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין במגמה לפסנתר, שם למדה פסנתר אצל אלכסנדר בוך, הלחנה אצל מרדכי סתר, יחזקאל בראון ויצחק סדאי, ניצוח אצל לסלו רוט ותזמור אצל נעם שריף. בנוסף, ניגנה בכיתתו של עדן פרטוש מוזיקה קאמרית ולמדה גם לנגן בקלרינט אצל יעקב ברנע. לאחר מכן, יצאה ללימודים בארצות הברית, שם למדה הלחנה בניו יורק והשתלמה בהלחנה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בתחומי מוזיקה לסרטים ומוזיקה אלקטרונית.
חיים אישיים

הירש הייתה נשואה לאיש העסקים יורם רוזנפלד, בנו של העיתונאי שלום רוזנפלד, ולזוג נולדו שני ילדים - הבת רותי היא זמרת אופרה והבן דני הוא נגן ומורה לג'אז. בן זוגה הנוכחי של הירש הוא משה לינדן. השניים מתגוררים בתל אביב.
ספרים

עם אהוד מנור, 50 להיטים, ספריית מעריב, 1969
רק בינתיים, משכל - ידיעות אחרונות וספרי חמד, 1990
ללכת שבי אחרייך, ידיעות וספרי חמד, 1999
מקהלה עליזה, משכל - ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2007
אלבומים

זמר שכזה - השירים היפים של נורית הירש - 1982
נורית הירש - 1992
נורית הירש - בעקבותייך - 1997
אילנית ונורית הירש - הנה ימים באים - 2003
נורית הירש - המיטב - 2006
נורית הירש - מקהלה עליזה - 2007
פרסים

נורית הירש זכתה במספר פרסים, ביניהם:
פרס אקו"ם בהלחנה בתחום הזמר העברי - 2001
אשת השנה מליונס ישראל - 2006
פרס על מפעל חיים מאוניברסיטת בר-אילן - 2006
פרס רוזנבלום על מפעל חיים - 2014
פרס אמ"י על מפעל חיים - 2016
פרס ישראל בתחום הזמר העברי - 2016
פרס ירושלים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה - 2021
פרס מפעל חיים ב"פסטיבל השיר הבא" 2021
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏נורית הירש מספרת על 20 התחנות החשובות בחייה, באתר מעריב השבוע, 16 באפריל 2014
↑  דני רכט, בית יודוביץ (דירת הירש), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  חדשות nana10, נורית הירש ודורון אלמוג קיבלו את פרס ישראל, באתר nana10‏, 12 במאי 2016
↑  חוגגים 80 לנורית הירש כלת פרס ישראל בזמר העברי, באתר תיאטרון ירושלים
↑  מאיה כהן, מפעל חיים של אמ"י, באתר ישראל היום, 21 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308199905171  BIBSYS: 10048629  BNE: XX1798349  BnF: cb16170769h (data)  GND: 1062084349  ISNI: 0000 0001 1770 0159  LCCN: no2014036488  MusicBrainz: 3b4aad26-a95f-49a0-81d8-9348e58cc7fd  VIAF: 72811666   WorldCat (עם VIAF): 72811666 
יהורם גאון, נורית הירש וירדנה ארזי בעת הקלטת הדואט "אדם אחר", 1988
נורית הירש ושרה'לה שרון
דיפרדנג' 03

מועדון כדורגל דיפרדנג' 03 (בגרמנית: Football Club Differdange 03) הוא מועדון כדורגל מהעיר דיפרדנג' שבלוקסמבורג. המועדון משחק בליגת העל הלוקסמבורגית ברציפות מעונת 2006/2007. למועדון אליפות אחת ו-5 זכיות בגביע הלוקסמבורגי.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 2003 לאחר מיזוג 2 קבוצות כדורגל מהעיר דיפרדנג'. המועדון התחיל לשחק בליגה השנייה של לוקסמבורג. בסוף עונת 2005/2006 עלה מהליגה השנייה לליגת העל של לוקסמורג. בסוף העונה הראשונה בליגת העל הלוקסמבורגית סיים במקום השלישי והעפיל למשחקי האינטרטוטו בשנת 2007. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת סלובן ברטיסלאבה מסלובקיה והודח מהטורניר.
בסוף עונת 2008/2009 סיים במקום השני בליגת העל והעפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת רייקה מקרואטיה והודח מהטורניר. בעונת 2009/2010 זכה בפעם הראשונה בגביע הלוקסמבורגי וסיים את הליגה במקום הרביעי. המועדון העפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת ספרטק סובוטיצה מסרביה והודח מהטורניר.
בעונת 2010/2011 זכה בגביע הלוקסמבורגי בפעם השנייה וסיים את הליגה במקום הרביעי. המועדון העפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת לבדיה טאלין מאסטוניה ובסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת אולימפיקוס וולו מיוון. למרות ההפסד המועדון המשיך לשלב הבא בגלל הוצאת הקבוצה היוונית מהטורניר עקב פרשת מכירת משחקים. בשלב הפלייאוף הפסיד לקבוצת פריז סן-ז'רמן מצרפת והודח מהטורניר.
בעונת 2011/2012 סיים את הליגה במקום הרביעי והעפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת אנ. אס. אי. רונביק מאיי פארו ובסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת גנט מבלגיה והודח מהטורניר.
בעונת 2012/2013 הגיע לגמר הגביע הלוקסמבורגי והפסיד לקבוצת יונס אש וסיים את הליגה במקום הרביעי. המועדון העפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת לאצ'י מאלבניה. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת אוטרכט מהולנד ובסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת טרומסה מנורווגיה והודח מהטורניר.
בעונת 2013/2014 זכה בגביע הלוקסמבורגי וסיים את הליגה במקום השלישי. המועדון העפיל לליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הפסיד לקבוצת אטלנטיס מליטא והודח מהטורניר.
בעונת 2023/2024 זכה המועדון באליפות ראשונה.
תארים

ליגת העל הלוקסמבורגית: (1)
2023/2024
הגביע הלוקסמבורגי: (5)
2009/10, 2010/11, 2013/14, 2014/15, 2022/2023
שחקנים בולטים

לוקסמבורג לוק הולץ
גרמניה מתיאס יאניש
לוקסמבורג אורליאן ז'ואקים
צרפת פייר פיסקור
צרפת גיאנה הצרפתית פלורן מאלודה
גילוי מוקדם (משפטים)

חוקרים מסכמים מידע מערמת שאלונים
גילוי מוקדם הוא הליך קדם משפטי, בו הצדדים נדרשים לגלות זה לזה פרטים מהותיים הנוגעים למשפט.
עיקרי הגילוי המוקדם כוללים; השלמת כתבי טענות, גילוי מסמכים, מענה לשאלונים, בדיקות בידי מומחה מטעם בית המשפט והודיות.
רקע והתפתחות המושג בישראל

השופט חיים כהן הגדיר כי "הליך משפטי דומה למשחק פוקר". כלומר, כל שחקן שומר את הקלפים "צמודים לחזה". כיום, החובה לגילוי מוקדם מבטאת תפיסה מנוגדת, לפיה זכותו של כל "שחקן" לדעת עוד לפני המערכה העיקרית מה הם ה"קלפים" שיש ליריב.
מטרות גילוי מוקדם:
גילוי מוקדם ומלא, יאפשר לצד השני להציג את עמדתו בצורה הטובה ביותר. בכך גובר הסיכוי לעשיית צדק(שהוא מטרתו העיקרית של המשפט).
לאפשר לצד השני להכין מראש את תגובתו לראיות, ובכך לחסוך זמן שיפוטי. (כלומר, למרות שיטת המשפט האדוורסרית הנהוגה בישראל, לפיה הצדדים עצמם בלבד אחראיים לערוך ולהציג את עמדתם כראוי, התערבה החקיקה והיא מגנה על הצדדים מפני "הפתעה").
הגילוי המוקדם מבהיר לצדדים את המצב המשפטי הנתון, ובכך עשויה להתחזק הנטייה להגיע לפשרה מוסכמת.
מניעת אי-שוויון מובנה, כאשר לצד שהוא בעל משאבים רבים, יש יותר גישה למסמכים רלוונטיים בהם ניתן לעשות שימוש במשפט. חובת הגילוי מבטיחה כי כל מסמך רלוונטי שיגיע אליו, יוכל לשמש גם את הצד השני.
הפסיקה בבתי המשפט בישראל קבעה שהליך גילוי מוקדם הוא רק בין הצדדים לבין עצמם, ולא בינם לבין בית המשפט. בהתאם לכך נפסק שכאשר הנתבע הגיש תצהיר לתובע בהליך גילוי מוקדם- אם התובע חפץ להשתמש בתצהיר כראיה עבורו, חובה עליו להציג אותו במפורש לבית המשפט כראיה מטעמו.,.
הליך גילוי מוקדם

"פרטים נוספים" - (בשלב הגשת כתבי הטענות) – במקרה שצד בהליך השמיט מכתב הטענות פרטים שהתקנות מחייבות (כגון מס' ת"ז), הצד שכנגד יכול להגיש "בקשת פרטים נוספים". יש להגיש את הבקשה תחילה אל בעל הכתב טענות, ורק לאחר "זמן סביר" (מקובל להחשיב 7 ימים כ"זמן סביר" לעניין זה) בו לא תוקן המעוות, יש להגיש לבית המשפט בקשה לחייב מסירת "פרטים נוספים".
מרגע שהוגשה "בקשה להשלמת פרטים" ועד להשלמתם (כלומר, שהמתבקש יגיש כתב טענות מתוקן ומלא) השעון להגשת כתבי הטענות של המבקש את "השלמת הפרטים", נעצר (אלא אם כן הבקשה אינה מוצדקת).
"גילוי מסמכים"  - תוך 30 יום, ניתן לבקש מבית המשפט או הרשם להורות לצד שכנגד להגיש אינדקס של המסמכים הרלוונטיים לדיון, ובו פירוט של מקום הימצאם (חובה לציין גם מסמכים שכבר אינן קיימים). המתבקש צריך להגיש את האינדקס, תוך 30 יום מהבקשה. תוך 15 יום אחר כך, מקבל האינדקס יכול לבקש מבית המשפט לקבל לעיון את המסמכים הדרושים לו (מקובל לבקש את הכל). לאחר שביהמ"ש מורה אילו מסמכים מתוך הרשימה יש למסור לו, חובה תוך 7 ימים – להודיע על תאריך ממנו המסמכים יימסרו בתוך 7 ימים.
במקרה שנטען לחיסיון המסמך המבוקש, לרוב בית המשפט מורה שהמסמך יוצג בפניו כדי שיכריע אם להציג אותו לצד השני, בהתחשב גם במידת החיוניות של הראיה. 
הועלתה טענה שכאשר בית המשפט מחליט אחרי העיון בראיה שחל עליה חיסיון ואין להשתמש בה כראיה – אזי המודעות לתוכן הראיה עלולה  להשפיע על תודעת השופט. ביחס לראיות האחרות שבתיק. אך ההלכה נקבעה על ידי ברק שטען כי השופט מסוגל להתעלות מעל להשפעה כזו.
"שאלון" - ניתן להפנות שאלות לצד שכנגד, תוך 30 יום מהגשת כתב הטענות האחרון בתיק. את השאלון יש לשלוח ישירות, בכתב. לנשאל מוקצבים 30 יום כדי להשיב. במידה והנשאל לא השיב במועד, השואל יכול לקבול בפני בית המשפט תוך 15 יום. לאחר שבית המשפט מאשר את השאלות (או מקצתן), על המבקש לשלוח אותן שוב לנשאל עד 7 ימים לפני תחילת הדיון העיקרי. הנשאל מחויב להשיב, תוך 7 ימים מהחלטת בית המשפט לאשר את השאלות.
"חקירות, בדיקות ועריכת חשבונות" – במקרה שהתשובות לשאלונים או לבקשות ל"גילוי מסמכים" לא סיפקו את המבקש, והמידע החסר חיוני עבור הדיון, ניתן לבקש מביהמ"ש למנות מומחה שישיג את המידע המבוקש.
ככלל, נקבע כי אין חובה לייצר מסמכים או לערוך חשבונות כדי לספק תשובות לשאלונים. אולם במקרה חריג נפסק שיש חובה כזו, בהתקיים שני תנאים מצטברים; 1. למבקש המידע יש עילה חזקה (עילת תביעה או עילת הגנה). 2. בין הצדדים שוררים יחסים מיוחדים (של נאמנות וכו') שמצדיקים באופן רגיל מסירת מידע מסוג זה.
"הודיות" – על פי התקנות, כחלק מהליך גילוי מוקדם ניתן להפנות לצד שכנד בקשה להודות בעובדה מסוימת או באותנטיות של מסמך ספציפי, הנצרך עבור הדיון. אם המתבקש לא הודה, עליו לשלם למבקש את ההוצאות שהוציא לאימות הדבר. מבחינה מעשית, כיוון שחישוב ההוצאות נעשה בסוף המשפט ואינו נעשה בצורה מדויקת, לא יינתן סכום גבוה יותר בגלל אי-הודאה שגרם להוצאה. לכן אין אינטרס להודות, ולכן בפועל אין טעם להגיש בקשה להודאה.
סנקציות

החקיקה קובעת שתי סנקציות חלופיות:
צד שנמנע מלגלות מסמך בהליך גילוי מוקדם, לא יוכל להשתמש בו כראיה מטעמו. בית המשפט רשאי להתיר את השימוש במסמך, כאשר ישנה סיבה סבירה לאי-הגילוי.
במקרה של אי-קיום צו לגילוי מוקדם, יימחק כתב הטענות של הסרבן. אם כי בית המשפט והרשם רשאים שלא למחוק את כתבי הטענות ולהאריך את מועד קיום הצו.
בית המשפט העליון קבע, כי הצד שכנגד יכול לבחור איזו משתי הסנקציות הנ"ל להפעיל.
בפסיקה; בתביעת דיבה שהגיש עיתון מעריב, הנתבעים לא קיימו את הצו-גילוי שהוטל עליהם. למרות זאת, בית המשפט החליט שלא להטיל על הנתבעים סנקציות. בערעור נקבע כי בית המשפט חייב להטיל את הסנקציות, והדבר אינו תלוי בשיקול דעתו.
בית הדין לעבודה הטיל קנס כספי על בנק לאומי בשל אי-גילוי מסמכים למרות הוראת בית המשפט. העילה לקנס הייתה "ביזיון בית משפט". בית המשפט המחוזי דחה את הערעור שהוגש בפניו, אך בית המשפט העליון קיבל את הערעור, וקבע שלא ניתן להטיל עונש של "ביזיון בית משפט" על מקרה בו יש סנקציה ספציפית הקבועה בחוק.
הערות שוליים

↑  עיקרון זה מופיע כבר במשפט העברי: בהתדיינות משפטית לפני הרא"ש שנגעה לתשלום מיסי הקהילה, חויב הנתבע להציג לבית הדין את כל המסמכים הרלוונטיים שהיו ברשותו, בנימוק שכתוצאה מכך ייעשה הצדק.
↑  גם עיקרון זה מופיע כבר במשפט העברי: הרמב"ם מסביר: "איזהו צדק? זו השוואת בעלי הדין" [דרוש מקור]
↑  או לחלופין להעלות את המצהיר לחקירה נגדית ולחוקרו על תוכן התצהיר
↑  ע"א 303/86 לביב נ' דנוך, פד"י מ"ב (2) 436.
↑  למרות שמבחינה פורמלית, טענת "חיסיון" לא אמורה להשפיע על גילוי הראיות לצד השני, אלא רק על הצגתן כראיה בפני בית המשפט
↑  מקובל שלא להשיב לפני היום האחרון
↑  ע"א 127/95 מועצת הפירות נ' מהדרין, פד"י נ"א (4) 334.
↑  תקנה 114א לתקסד"א
↑  תקנה 122 לתקסד"א
↑  רע"א 4217/96 כל אל ערב נ. אלסינארה, פד"י נ(1) 437.
↑  בפועל, כאשר הראיה היא לטובתו של הנמנע מלגלות, מקובל לדרוש את מניעת השימוש בראיה בהתאם לסע' 144א. כאשר הראיה לרעת הנמנע מלגלות, מקובל לדרוש את פסילת כתב טענותיו של הנמנע מלגלות, בהתאם לסע' 122.
↑  רע"א 3254/96 שוקן נ' חברת הכשרת היישוב, פד"י נ"א (1) 49.
↑  בג"ץ 82 / 490 בנק לאומי לישראל בע"מ נ' בית הדין הארצי לעבודה, פ"ד לז (4) 578 (1983) (הלכת בל"ל)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4243381-2
אורית וולף

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1974 (בת 50) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  קיסריה, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בוסטון 
 עיסוק:  פסנתרנית, מרצה, מלחינה, מרצה לחדשנות עסקית
 כלי נגינה:  פסנתר 
 מספר צאצאים:  2
 www.oritwolf.com
 
אורית וולף (נולדה ב-8 באוקטובר 1974) היא פסנתרנית, מלחינה, משוררת ומרצה ישראלית בנושאי מנהיגות, חדשנות וחותם אישי. מלמדת כאורחת באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון ובבית הספר "אריסון" למנהל עסקים באוניברסיטת רייכמן בהרצליה. כמו כן משמשת "אמן בקמפוס", מינוי שקיבלה לשנת 2022–2023 מטעם נשיא הטכניון, לצד הוראה בטכניון משנת לימודים זו.
לימודים והשכלה

וולף, ילידת תל אביב, החלה את לימודי הפסנתר בגיל שש אצל חנה שלגי. בגיל 16, לאחר שקפצה כיתה וסיימה את התיכון לאמנויות על-שם תלמה ילין והשתלמה אצל פרופ' אלכסנדר וולקוב, התקבלה במלגות מלאות ללימודים אצל פרופ' אריה ורדי באוניברסיטת תל אביב. במקביל למדה קומפוזיציה אצל פרופ' אנדרה היידו. במשך אותם שנים, מגיל 8–16 נמנתה וולף בין חברי יחידת המוזיקאים המצטיינים של משכנות שאננים.
בקיץ 1991, בעקבות השתתפותה בפסטיבל טנגלווד (ארצות הברית), קיבלה הזמנה ללמוד בבית הספר הגבוה לאמנויות באוניברסיטת בוסטון במלגת דקאן מלאה, שם השתלמה אצל בנג'מין פסטרנק ואצל לוקס פוס. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה וקיבלה את פרס קאן לאמנים מצטיינים (1995).
ב-1997 עברה וולף ללונדון, לאקדמיה המלכותית למוזיקה, שם למדה אצל פרופ' כריסטופר אלטון (אנ') ופרופ' מריה קורצ'יו (אנ') וסיימה תוך שנתיים תואר אמן ותואר מאסטר בהצטיינות. בשנת 2008 קיבלה את הפרס ARAM מטעם האקדמיה המלכותית למוזיקה על תרומתה הרב-תחומית לעולם המוזיקה.
את לימודי הדוקטורט עשתה וולף באוניברסיטת בר-אילן (2007) על "תפיסת הקונצ'רטו הרומנטי דרך ניתוח יצירתי של מגוון הקדנצות שנכתבו לקונצ'רטי של בטהובן". עבודה זו הונחתה על ידי פרופ' יהודית פריגישי ותאמה את עיסוקיה הנוספים של אורית וולף באלתור ובחקר היצירתיות ככלל.
הופעות וביצועים

וולף מופיעה מעל בימות מגיל 8. בגיל 11 הוזמנה לנגן בגרמניה ובבלגיה מטעם התזמורת הסימפונית ירושלים ובגיל 14 החלה להקליט באופן תדיר בקול המוזיקה בתוכניות שונות כגון "האמן הצעיר" ו"אתנחתא" בעריכת חיותה דביר. כמו כן הקליטה לתחנות זרות בח'ול כגון: BBC3 Radio 2, CBC, CBS, GLR, NRK, WGBH ועוד
מגיל 16 היא מופיעה בישראל ומחוצה לה כסולנית עם כל התזמורות בארץ ובהרכבים קאמריים כאחד. היא נגנה כסולנית גם עם התזמורת הקאמרית האנגלית ECO, סולני מוצארט, תזמורת האקדמיה המלכותית בלונדון, הפילהרמונית של וורסלב ונוספות. כמו כן הופיעה מעל הבימות החשובות בעולם: Wigmore Hall, London; Tsai Performance Center, Boston; Alt Opera Hall, Frankfurt; Carnegie Hall, New York; Concertgebouw, Amsterdam.
יצירות ותקליטורים

וולף הלחינה יצירות רבות בשיתוף עם מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים,
בשנת 2004 יצא לאור דיסק הסולו של וולף, IMPULSE (הוצאה פרטית, הפצה: הד ארצי) הכולל יצירות מאת שוברט, שופן שומאן וכן יצירה פרי עטה לכינור ופסנתר - אהבת אדם (כנר: ניתאי צרי). בנוסף הקליטה יצירות לפסנתר ולמוזיקה קאמרית שהלחין עמי מעייני.
מיצירותיה

Memories from Turkey, Solo Piano, 2021
Completion of Mozart’s Fantasy in D minor, K. 397, 2019
Longings, Solo Piano, 2012
Selection of Cadenzas for Mozart & Beethoven Concerti, 2007-present
White, Light and Argaman for Orchestra, 2007*
Lullaby (Paul Ben Haim) – Transcription for Violin, Clarinet, and Piano. (O. Wolf), 2006
Human’s Love: Romanza for Violin and Piano, 2004
Association from Liszt for Viola, Clarinet and Piano, 2001
Kol Nidrei, Solo Piano, Free improvisation, 2000
Nostalgia from Grandfather, Solo Piano, Free Improvisation, 1997
Prelude and Fugue, Solo Piano, 1995
Associations from Liszt, Solo Piano version, 1990
Transcriptions for Elvis Presley & Frank Sinatra Songs, 2020:
Love Me Tender (George Poulton) - with Chopin Mazurka Op. 67 No. 3 & No. 1. (O. Wolf)
Strangers in the Night (Bert Kaempfert) - with Debussy: Prelude No. 3 “La Puerta del Vino.” (O. Wolf)
It Was a Very Good Year (Ervin Drake) – with Debussy: Reverie. (O. Wolf)
I Can’t Help Falling in Love (Hugo Peretti, Luigi Creatore, George David Weiss) – with Haydn: Theme of the Toys Symphony & Beethoven: Fugue from Sonata No. 30, Op. 110. (O. Wolf)
Are you Lonesome Tonight (Roy Turk) - with Chopin: Waltz in A minor, Op. Posth. (O. Wolf)
My Way (Jacques Revaux, Claude Francois) - with Chopin: Prelude No. 20 in C minor. (O. Wolf)
Transcriptions & Classical Mashups for David De'or Songs, 2020:
Adagio (Albinoni) – with Chopin: Fantasie Impromptu, Op. 66. (O. Wolf)
Dis-Lui (Mike Brant) – with Chopin: Prelude No. 4 in E minor. (O. Wolf)
Avinu Malekeinu “Our Father, Our King” (Hebrew Folklore Tune) – with Chopin: Funeral March, Sonata No. 2, 3rd Movement. (O. Wolf)
All Stars (Arcadi Duchin) – with Schubert: Impromptu Op. 142, No. 3. (O. Wolf)
Shmor Al Ha’olam Yeled “Child, Save the World” (David De’or) – with Chopin: Nocturne in G minor, Op. 15, No. 3. (O. Wolf)
Kol Min Hashamayim “Voice from Heaven” (David De’or) – with Chopin: Nocturne in B flat major, Op. 9, No. 1. (O. Wolf)
Al Kapav Yavie “Carry on his Hands” (Yair Rosenblum) – with Tchaikovsky: “October” from The Seasons. (O. Wolf)
Lo Gava Libi “My Heart is not Proud” from Psalms 131 (David D’eor and Tomer Hadadai) – with Chopin: Valse in A minor, Op. Posth. (O. Wolf)
Transcriptions for Yossi Banai Songs, 2017:
Et Halyla Shelach Margi’im “Your Night is Softened” (Oded Lerer) – with Schubert: Impromptu Op. 90, No. 3. (O. Wolf)
Ani Shar Le’haavir et Hazman “I am Singing to Make Time Flow” (Yair Rosenblum) – with Bach: Invention No. 8 in F Major & Invention No. 9 in F Minor. (O. Wolf)
Shikor aval lo me'yain "Drunk, but not from Wine" (Mati Caspi) – with Gershwin: Rhapsody in Blue. (O. Wolf)
Sfirat M’lay “Stocktaking” (Naomi Shemer) – with Beethoven: Patetique Sonata No. 8, 1st Movement. (O. Wolf)
Ne Me Quitte Pas (Jacques Brel) – with Chopin: Prelude No. 4 in E minor. (O. Wolf)
La Chanson des Vieux Amants (Jacques Brel) - with Chopin: Nocturne in C minor, Op. 48, No. 1. (O.Wolf)
Margo (George Brassens) – with Beethoven: Symphony No. 5, 1st Movement. (O. Wolf)
Lullaby (Paul Ben Haim) – Transcription for Violin, Clarinet, and Piano. (O. Wolf), 2006.
פרסים ומלגות

הפרס הראשון בתחרות ריצ'מונד – ארצות הברית (1993/1994)
פרס קאן לאמנויות KAHN AWARD FOR THE ARTS, 1995
זכות מלגות קרן התרבות אמריקה ישראל – 1990–1984.
פרס המועצה הציבורית לתרבות ואמנות על ביצוע יצירה ישראלית (מעגלים/מנחם צור)- 1995
מצטיינת נשיא – אוניברסיטת בר-אילן.
פרס על תרומה לעולם המוזיקה כמוזיקאית רב תחומית מטעם האקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. (ARAM)
מלגת דקאן – אוניברסיטת בוסטון.
CRAXTON Award
LEVERHELME Award
בשנת 2010 נבחרה לאחת ממאה האנשים המשפיעים של השנה על ידי מגזין דה מרקר.
כלת פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה, 2018-2019 מטעם עיריית תל אביב על תרומתה לעולם האמנות והמוזיקה.
"אמן בקמפוס" Artist-in-residence בטכניון, 2022-2023.