הפנתאון ברומא
היסטוריה > הפנתאון של אגריפה

בחזיתו הקדמית של המבנה הנוכחי הקדשה:
”M•AGRIPPA•L•F•COS•TERTIVM•FECIT” ופירושה: ”מ' אגריפה, בנו של לוקיוס, בנה זאת בכהונתו השלישית כקונסול” (כלומר בשנת 27 לפנה"ס). הקדשה זו הביאה במשך שנים רבות לגיבוש ההנחה המוטעית שאגריפה היה זה שבנה את הפנתאון הנוכחי ולא הקיסר אדריאנוס. השערה זו הופרכה רק במאה ה-19 כאשר נחקרו חותמות של לבנים מן המבנה. למעשה, ההקדשה התייחסה למבנה קודם שעמד במקום ונבנה על ידי אגריפה בין השנים 29 ו-19 לפנה"ס, כנראה סביב שנת 25 לפנה"ס, לאחר קרב אקטיום, במסגרת תוכנית פיתוח אורבני נרחבת לשדה מרס.
אגריפה בנה את הפנתאון כחלק ממכלול של שלושה מבנים ששימשו מוקד אזרחי ודתי בשדה מרס, כולם נבנו באוריינטציה על ציר צפון-דרום. הפנתאון היה הצפוני שבהם, מדרום לו הבזיליקה של נפטון, ולבסוף מרחצאות אגריפה אשר נמשכו עד המתחם המכונה כיום לארגו די טורה ארגנטינה (Largo di Torre Argentina). הפנתאון של אגריפה פנה לעבר חלקו הצפוני של שדה מרס שפותח בחסות הקיסר אוגוסטוס בשנים אלו, לצד מבנים בעלי חשיבות סימבולית מהותית: מאוזוליאום אוגוסטוס, ארה פקיס – המפאר את הדמויות המייסדות של רומא והשושלת היוליאנית ושעון השמש – אובליסק מגרניט אדום אשר הובא מאון (Heliopolis) שבמצרים. ייתכן שהפנתאון והמאוזוליאום קושרו בקו מבט על ידי שדרה של עצים אשר ניטעו על ידי אגריפה ושימשו כפארק מלכותי.
הפונקציה שמילא ותפקודו של פנתאון זה אינם ברורים, וישנה השערה מוטלת בספק כי שימש כמקדש לאל מרס. ככל הנראה, הפנתאון של אגריפה הכיל פסלים של יוליוס האל, מרס וונוס – האלים החשובים ביותר תחת שלטונו של אוגוסטוס, וכן האלים יופיטר, יונו ומינרווה. פנתאון זה יועד במקור לפאר את אוגוסטוס ושלטונו כקיסר. על פי כתביו של דיו קסיוס, אגריפה רצה בתחילה לקרוא למבנה על שם אוגוסטוס ולהציב בתוכו את פסלו, אולם אוגוסטוס סירב לכבוד. במקום זאת הציב אגריפה את פסלו של יוליוס קיסר בתוך הרוטונדה, כאשר בנישות שבפרונאוס, משני צידיה של הכניסה – שם את פסלו שלו ושל אוגוסטוס.
מראהו של המבנה, כמו גם עיצובו הארכיטקטוני והאורנטציה שלו שנויים במחלוקת. ארכאולוגים רבים האמינו בעבר כי הפנתאון של אגריפה פנה לכיוון דרום ולא צפונה, כפנתאון האדריאני. פרשנות ראשונה שניתנה לחפירות ארכאולוגיות שבוצעו סביב 1890 על ידי הארכאולוג רודולפו לנצ'אני (Rodolfo Lanciani), דגלה בתאוריה כי למבנה הייתה תוכנית בעלת צורה T ופרונאוס הפונה דרומה. כאשר במקום הפרונאוס של היום, היה חלל מקדש פנימי (cella) בעל תוכנית מרובעת, ואזור הרוטונדה של היום היה מתחם מרוצף, פתוח לשמיים ותחום על ידי קירות היקפיים, ממנו נכנסו אל המבנה.
תאוריה אחרת הציעה כי האתר תפקד בתחילה כמתחם סגידה פתוח (templum בלטינית) ולא כמבנה סגור. מתחם זה הגדיר מרחב קדוש שאת גבולותיו אין לשנות, דבר המסביר מדוע אדריאנוס דבק בגבולות הללו כשבנה מחדש את המבנה. עם זאת, חפירות ארכאולוגיות שבוצעו בין השנים 1996–1997 הראו כי הפנתאון של אגריפה היה למעשה בעל אותה אוריינטציה לכיוון צפון, על ציר צפון-דרום וכי תוכניתו הייתה דומה למדי לזו של אדריאנוס, למעט שינויים קטנים. הפרונאוס בפנתאון של אגריפה היה רחב יותר והרוטונדה שלו לא הייתה מקורה בגג מבטון אלא הייתה בעלת גג מעץ, יש לשער בצורת חרוט. כמו כן, חפירות אלו חשפו כי הכניסה למבנה הייתה משני מהלכי מדרגות צידיים, ובמרכזה במה לנאומים. מידע נוסף על אודות הפנתאון של אגריפה מספק פליניוס הזקן, המספר ביצירתו "תולדות הטבע" (Naturalis Historia) כי הפנתאון קושט על ידי דיוגנס מאתונה (Diogenes of Athens), וחלק מהעמודים שתמכו במקדש היו קריאטידות. ארכאולוגים מאמינים כי אלו הוצבו בחזית הפרונאוס, אשר קושט בכותרות עמודים מברונזה מהעיר סירקוסאי.
הפנתאון של אגריפה עמד על תילו עד שנת 80 לספירה, בה נפגע בדליקה שפרצה בזמן כהונתו של הקיסר טיטוס. זמן קצר לאחר מכן שופץ המבנה ושוחזר על ידי הקיסר דומיטיאנוס. בתקופתו של טראיאנוס נפגע המבנה מברק ועלה באש בפעם השנייה. לכן, בנה אדריאנוס את המבנה מחדש לחלוטין.