stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונואיד חופשי
דוגמאות > המספרים הטבעיים  \mathbb {\mathbb {N} }

הדוגמה הפשוטה ביותר למונואיד חופשי היא המספרים הטבעיים עם פעולת החיבור הרגילה, האיבר  0 המהווה איבר נטרלי (בערך זה קבוצת המספרים בטבעיים כוללת את המספר  0), ו \left\{1\right\} מהווה את  S.
כלומר הקבוצה  F מכילה מספרים כמו  0,1,2,3,45,100,6 וכו', הפעולה חיבור פועלת באופן הבא:  1+1=2,20+5=25 וכו'. האיבר 0 פועל באופן נטרלי:  0+1=1,4+0=4,84+0=84 וכו'. וניתן לוודא גם את הגדרה 1 וגם את הגדרה 2.
דוגמאות > כוכב קלין

כוכב קלין של קבוצה כלשהי של תווים  A מסומן ב- A^{*} ומהווה למעשה מונואיד חופשי ביחס לשרשור המהווה כפל, המילה הריקה המהווה 1, ו- A המהווה את הקבוצה  S. לדוגמה אם  A=\left\{a,b,c\right\} אז  A^{*} מכיל איברים כגון  a,abab,aaabbcba וכו'. הפעולה שרשור פועלת לדוגמה באופן הבא:  ab*ca=abca.
תתי-מונואידים של המונואיד החופשי > הגדרת תת-מונואיד

יהי  (M,*,1_{M}) מונואיד. אומרים כי  L תת-מונואיד של  (M,*,1_{M}) אם ורק אם מתקיימות הטענות הבאות:
L\subseteq M.
אם  a,b\in L אזי  a*b\in L.
1_{M}\in L.
תתי-מונואידים של המונואיד החופשי > חיתוך של תתי-מונואידים

משפט: יהי  (F,\cdot ,1_{F},S) מונואיד חופשי. תהי  \left\{L_{\alpha }\right\}_{\alpha \in I} קבוצה של תתי-מונואידים של  (F,\cdot ,1_{F},S) כך שלכל  \alpha \in I מתקיים כי  L_{\alpha } מונואיד חופשי. אזי מתקיים  \bigcap _{\alpha \in I}L_{\alpha } מונואיד חופשי.
ראו גם

חבורה חופשית
מונואיד (מבנה אלגברי)
הערות שוליים

1 2 3  words, ‏02
↑  Group Theory AMS-ASL Joint Special Session Interactions Between Logic, Alexandre Borovik, American Mathematical Society, Ams-asl Joint Special Session on Interac, Groups, Languages, Algorithms: AMS-ASL Joint Special Session on Interactions Between Logic, Group Theory, and Computer Science, January 16-19, 2003, Baltimore, Maryland, American Mathematical Soc., 2005. (באנגלית)
חקלאות שלחין

גידול שלחין מודרני
חקלאות שלחין היא צורת גידול חקלאית המבוססת על השקיית הגידולים החקלאיים על ידי שליחת המים לערוגותיהם.
בחקלאות שלחין מסורתית יוצרים בריכות אגירה ומסלולי הובלה של המים לערוגות.
חקלאות השלחין המודרנית משתמשת בשיטות השקיה נוספות כגון המטרה והשקיה בטפטוף. ירקות ופירות, ובישראל גם כותנה, אשר דורשים כמויות גדולות של מים, גדלים בחקלאות השלחין.
מקור השם

מקור השם הוא מהמשנה שאומרת "משקין בית השלחין במועד ובשביעית" על מנת להשמיע שלמרות הטרחה המרובה מותר להשקות את השלחין בחול המועד ובשמיטה. הגמרא מסבירה ששלחין זה לשון צחיחות, ומוכיחה זאת מהתרגום על הפסוק "ואתה עייף ויגע"- "ואת משלהי ולאי" ובאמת הרמב"ם גורס "בית השלהין". כיום, מחדשי העברית קיבלו את הסבר תוספות והרמב"ם ולא את פירוש רש"י שפירש שמדובר על שדה שבצלע ההר, ולכן אין תעלה או נחל בקרבתה.
ראו גם

לימן (שיטת השקיה)
חקלאות
חקלאות בעל
החקלאות בישראל
לקריאה נוספת

פרופסור משה ברור, "חקלאות שלחין", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 9), הוצאת יבנה, תשס"א
הערות שוליים

↑  מסכת מועד קטן פרק א' משנה'.
↑  ספר דברים פרק כ"ה פסוק י"ח.
↑  פירוש המשניות לרמב"ם מהדורת הרב קאפח.
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריק היידן

אריק ארתור היידן (באנגלית: Eric Arthur Heiden;‏ נולד ב-14 ביוני 1958) הוא רופא אמריקאי וספורטאי עבר, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, אלוף אולימפי, בעל 5 מדליות זהב מאולימפיאדה אחת (לייק פלאסיד 1980), אלוף עולם ושיאן עולם (15 שיאי עולם). הוא הספורטאי היחיד בהיסטוריה (נכון ל-2014), שזכה בחמש מדליות זהב באולימפיאדת חורף אחת והספורטאי היחידי שזכה בכל אחד מחמשת המקצים (מ-500 מטר ועד 10000 מטר) בכלל.
היידן זכה 4 פעמים ברציפות (1980-1977) בפרס אוסקר מתיסן ובשנת 1980 הוא זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.
היידן נחשב למחליק הקרח הטוב בכל הזמנים.
קריירה במרוצי אופני כביש

לאחר שפרש מתחרויות החלקה מהירה על הקרח, החל היידן להשתתף במרוצי אופני כביש באופן מקצועי. הוא הצטרף, יחד עם מאמנו בהחלקה, ג'ים אושוביץ', לקבוצת 7-11 (למעשה, אושוביץ' הקים את הקבוצה) שהייתה הקבוצה האמריקאית הראשונה שנטלה חלק בסבב המרוצים החשובים באירופה. בשנת 1985 הוא סיים את ג'ירו ד'איטליה וניצח במרוץ הכביש באליפות ארצות הברית הראשונה למקצוענים ברכיבת אופניים. בשנת 1986 הוא השתתף בטור דה פראנס אך 5 ימים לפני תום המרוץ היה מעורב בנפילה ולא הצליח לסיימו.
בשנת 1999 נכלל היידן בהיכל התהילה של ארצות הברית באופניים.
קריירה ברפואה

בשנת 1984 קיבל היידן תואר ראשון במדעים באוניברסיטת סטנפורד ומשנת 1991 הוא דוקטור לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד. בהמשך, התמחה באורתופדיה. הוא שימש כרופא של קבוצת הכדורסל המקצוענית מליגת ה-NBA סקרמנטו קינגס ושל משלחת ארצות הברית בהחלקה על הקרח ב-3 אולימפיאדות חורף (סולט לייק סיטי 2002, טורינו 2006 וונקובר 2010). נכון ל-2012 משמש היידן כרופא הספורטיבי של קבוצת האופניים BMC המנוהלת על ידי ג'ים אושוביץ'.
משפחתו

אביו, ג'ק היידן הוא אורתופד ואחותו הצעירה ממנו בשנה, בת' היידן, אף היא ספורטאית מצטיינת, היא אלופת עולם לנוער בהחלקה מהירה, אלופת עולם במרוץ אופני כביש (1980), ובעלת מדליית ארד מאותה אולימפיאדה (לייק פלאסיד 1980), בהחלקה מהירה.
המחלוקת באולימפיאדת סולט לייק סיטי

לקראת אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) פנתה הוועדה המארגנת של המשחקים להיידן, על מנת שישתתף בטקס הפתיחה; היידן ציפה שלאור הישגיו, יינתן לו התפקיד הראשי בין הספורטאים - הספורטאי שידליק את הלפיד האולימפי. משהחליטה הוועדה להעניק את הכבוד לשחקני נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח מאולימפיאדת לייק פלאסיד, שניצחה את נבחרת ברית המועצות במשחק ה"נס על הקרח" וזכתה במדליית הזהב, נעלב היידן וסירב להשתתף בטקס. לימים הודה בראיון עיתונאי שהיה עקשן וגאוותן מדי, ושלא התכוון להקטין את הישגי נבחרת ההוקי.
שיאיו האישיים

| מרחק | זמן |
| --- | --- |
500 מטר: 37.63 שניות
1000 מטר: 1:13.60 דקות, שיא עולם
1500 מטר: 1:54.79 דקות, שיא עולם
5000 מטר: 6:59.15 דקות
10000 מטר: 14:28.13 דקות, שיא עולם
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא אריק היידן בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  אוסקר מתיסן היה ספורטאי נורווגי, התחרה בהחלקה מהירה על הקרח וזכה 5 פעמים בתואר העולמי בקרב רב בשנים 1914-1908, בטרם נערכו אולימפיאדות החורף
↑  אריק היידן, James E. Sullivan Award
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2127 4298  LCCN: n80052364  NTA: 324145616  SNAC: w6p05s2b  VIAF: 43134807   WorldCat (עם VIAF): 43134807
יהודה כלץ (השלישי)

| --- | --- |
 מדינה:  אלג'יריה 
 פטירה:  אייר ה'ש"פ אלג'יר
 
רבי יהודה כלץ היה רב צפון אפריקאי, משורר ורופא. מחכמי אלג'יר.
ביוגרפיה

נולד לרבי אברהם בן רבי יהודה כלץ השני, היה תלמידו של רבי שלמה דוראן שניים משיריו של הרב כלץ בשבח רבו נדפס בספרו "תפארת ישראל" (ה'שנ"א) שיר נוסף בשבח ספרו של רבו נדפס בספר חשק שלמה על משלי (ה'שנ"ג), מנוסח מצבתו נראה ששימש כרופא.
רבי אברהם אבן טוואה כתב קובץ השגות על פסקיו בהלכות שחיטה.
הרב כלץ נפטר באלג'יר באייר ה'ש"פ.
חיבוריו

אלף המגן – חיבור בן אלף בתים על דיני קידושין גירושים מזונות ושבועות, חלקים מהחיבור נדפסו בתוך ספר זכות אבות (ליוורנו תקע"ז, באתר היברובוקס) לרבי אברהם קורייאט, חיבורו השלם מצוי בכמה כתבי יד.
שמע שלמה – דיני טרפות, הספר נדפס על ידי רבי לוי אסולין בתוך ספר זבחי אלהים, (תוניס תרפ"ב, באתר היברובוקס).
שני חיבוריו אלו נכתבו בצורת שיר, בכתב יד קיימות מספר בקשות ממנו וכן קינה על הגביר ר' יעקב ששפורטש שנפטר בשנת ה'שע"ח.
הערות שוליים

↑  ראו בספר חוט המשולש הנדפס בתוך שו"ת התשב"ץ חלק א תשובות יא ולב
↑  נותר בכתב יד, ראו: דוד סלימאן ששון, אהל דוד, עמ' 766
↑  אין להחליפו עם רבי יעקב ששפורטש שהיה בן לאותה משפחה. ראו מאיר בניהו, "משפחת ששפורטש", אסופות ח (תשנ"ד), עמ' רסח.
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • רשב"ש • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521112005171  PLWABN: 9810544371705606  GND: 141826266  LCCN: nr89001256  VIAF: 192145542488096640293   WorldCat (עם VIAF): 192145542488096640293
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1800

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1800 היו הבחירות הרביעיות בארצות הברית. הן נערכו מיום שישי, 31 באוקטובר, עד ליום רביעי, 3 בדצמבר 1800. במה שנקרא לעיתים גם "מהפכת 1800", סגן נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון ניצח את הנשיא היוצא ג'ון אדמס. הבחירות גרמו למהפך שביסס את שלטון המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית והוביל לקריסתה של המפלגה הפדרליסטית. הבחירות היו שחזור של הבחירות הקודמות, עם מאבק בין הדמוקרטים-רפובליקנים, שהונהגו בידי ג'פרסון וארון בר ודגלו בתמיכה בצרפת ובהתנגדות לממשל פדרלי חזק, ובין הפדרליסטים, שהונהגו בידי אדמס וצ'ארלס קוטוורת' פינקני ותמכו בבריטים ובשלטון פדרלי חזק. הסוגיות המרכזיות היו ההשלכות של המהפכה הצרפתית, והתנגדות למיסוי שהקונגרס הטיל על הציבור כדי לממן את הצבא ואת הצי במהלך המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת ב-1798. חוקי הזרים וההסתה, שהפדרליסטים ניסו להשתמש בו כדי לפגוע בעיתונאים תומכי הדמוקרטים-רפובליקנים, גם היה שנוי במחלוקת.
הדמוקרטים-רפובליקנים היו מאורגנים, ואילו הפדרליסטים היו מפוזרים וסבלו מפילוג בין הנשיא אדמס לאלכסנדר המילטון. המאבק על האלקטורים, החלוקה האזורית והתעמולה הבוטה הפכו את הבחירות לבולטות במיוחד. בחירות אלה חשפו אחד מהפגמים בחוקה האמריקנית המקורית. חבר האלקטורים היה יכול להצביע רק לנשיא; לאלקטור ישנה זכות להצביע לשני אנשים, וסגן הנשיא היה האדם שקיבל את מספר הקולות השני בגודלו (כלומר מי שהפסיד בבחירות). עד אותה שנה הבחירות היו אישיות ולא מפלגתיות ולראיה בקדנציה הקודמת ג'פרסון היה סגנו של אדמס למרות שלא היו באותה מפלגה. בבחירות אלו לראשונה היה תאום מפלגתי לגבי אופן ההצבעה. הדמוקרטים-רפובליקנים תכננו שאחד מהאלקטורים לא יתן את הצבעתו השנייה לארון בר, דבר שהיה מוביל לכך שג'פרסון יקבל קול אחד יותר מבר ויזכה בבחירות כנשיא, ולסגן נשיא יתמנה בר ולא אדמס מהמפלגה היריבה. אך עקב חוסר תאום לא היה אלקטור שלא נתן את קולו לבר, ונוצר שוויון בין ג'פרסון, מועמד הדמוקרטים-רפובליקנים לנשיאות, לבין מועמד הדמוקרטים-רפובליקנים לסגנות, ארון בר.
בר לא הסיר את מועמדותו לטובת חבר מפלגתו ג'פרסון והבחירות הגיעו להכרעת בית הנבחרים היוצא, שנשלט על ידי המפלגה הפדרליסטית. פדרליסטים רבים הצביעו לבר, והתוצאה הייתה שבוע של קיפאון. הפדרליסט אלכסנדר המילטון, שלא חיבב את שני המועמדים אך העדיף את ג'פרסון על פני בר, היה אחד מאלה שהתנגדו נמרצות לבר. בר נשאר בניו יורק במהלך ההצבעה בשל חתונת בתו, ולא עשה דבר כדי להטות את ההצבעה לצידו. פעולותיו של המילטון היו חוליה במערכת היחסים העכורה שלו עם בר, שהסתיימה בדו-קרב של שניהם ב-1804. בגלל היעדר המאמץ מצד בר, ופעולה נמרצת מצד תומכי ג'פרסון והמילטון, ג'פרסון ניצח בסיבוב ה-36 ומונה לנשיאות.
הבחירות של שנת 1800 חשפו בעיה חוקתית חמורה, שתוקנה עם אישור התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית בשנת 1804, אשר קבע כי על האלקטורים להבחין בין בחירתם לנשיא ולסגן הנשיא, והסדר זה נשמר עד זמן זה. תוצאות הבחירות הושפעו בידי סעיף בחוקת ארצות הברית: עבדים נחשבו כ"שלוש-חמישיות" מבן אדם לבן כחלק מאוכלוסיית המדינה, במסגרת פשרה שהושגה בין הצפון לדרום (אנ'), מה שנתן למדינות הדרום כשליש קולות יותר בקונגרס וכשליש קולות אלקטורליים יותר ממצב בו העבדים לא היו זוכים לחשיבות כלל. לולא קולותיהם היה אדמס מנצח בקול האלקטורלי, אם כי עם פחות מצביעים בקול הפופולרי מג'פרסון. ג'פרסון זכה לביקורת על כך שזכה ב"מקדש החירות על כתפי העבדות".
הבחירות הכלליות > המועמדים

ג'ון אדמס ממסצ'וסטס, נשיא ארצות הברית.
ארון בר מניו יורק, סנאטור לשעבר.
תומאס ג'פרסון מווירג'יניה, סגן נשיא ארצות הברית.
צ'ארלס קוטוורת' פינקני מדרום קרוליינה, שגריר ארצות הברית בצרפת לשעבר.
הבחירות הכלליות > מסע בחירות

הבחירות היו קרב חוזר מהבחירות ב-1796. הקמפיין היה מריר ואופיין על ידי התקפות מלוכלכות ואישיות על שני הצדדים. הפדרליסטים הפיצו תעמולת בחירות שהדמוקרטים-רפובליקנים הם מהפכנים שירצחו את יריביהם, ישרפו כנסיות וישמידו את המדינה (בהתבסס על ההעדפה של הדמוקרטים-רפובליקנים את צרפת המהפכנית על פני בריטניה). ב-1798, ג'ורג' וושינגטון טען שהדמוקרטים-רפובליקנים עלולים להרוס את המדינה. מנגד, הדמוקרטים-רפובליקנים האשימו את הפדרליסטים בהשמדה של ערכים רפובליקנים, וגינו את חוקי הזר וההסתה, שבוטלו על ידי בית המשפט העליון. הם גם האשימו את הפדרליסטים באהדה לבריטניה כדי לקדם משטר אריסטוקרטי בארצות הברית.
אדמס הותקף על ידי הדמוקרטים-רפובליקנים וגם על ידי אנשים ממפלגתו שלו שתמכו בהמילטון. הדמוקרטים-רפובליקנים הרגישו שמדיניות החוץ של אדמס הייתה יותר מדי אוהדת כלפי בריטניה, חששו שהצבא ידכא את העם, התנגדו למיסים החדשים של אדמס ואמרו שחוקי הזר וההסתה הם פגיעה בחוקה ובזכויות המדינות בארצות הברית. הפדרליסטים, לעומת זאת, הרגישו שאדמס מתון מדי, והעדיפו את המילטון. מכתב בן 54 עמודים בו המילטון מעביר ביקורת על אדמס הגיע לידיים של דמוקרטי-רפובליקני, פורסם וגרם למבוכה רבה למפלגה הפדרליסטית.
המילטון איבד את סבלנותו בנוגע לאדמס ורצה נשיא חדש שיתמוך בו. הוא הצליח להשפיע בתקופת וושינגטון בנוגע לעמדת הממשל כלפי מרד הוויסקי. כשוושינגטון הכריז שלא ירוץ לתקופת כהונה שלישית, אדמס נחשב כנשיא הבא בתור. המילטון קיווה שהשפעתו תמשיך להיות גדולה, אולם אדמס היה עצמאי מדי לטעמו. לכן המילטון הוביל מהלך להעמדתו של צ'ארלס קוטוורת' פינקני לנשיאות, בהסתמך על כך שחוסר הניסיון שלו יגרום לו להיות מושפע מהמילטון.
הבחירות הכלליות > שינוי שיטת הבחירות

חברי המפלגות רצו לנצל כל יתרון שימצאו, כולל שינוי שיטת הבחירה במדינתם כדי להבטיח את התוצאה הרצויה. בג'ורג'יה, הדמוקרטים-רפובליקנים החליפו את הבחירות הכלליות בבחירה על ידי בית הנבחרים של המדינה. הפדרליסטים עשו אותו הדבר במסצ'וסטס ובניו המפשייר (אך הזעם בקרב אנשי מסצ'וסטס גרם לירידה בפופולריות של הפדרליסטים שם). פנסילבניה החליטה שבחירת האלקטורים תהיה על ידי הרשות המחוקקת, אך החלטה זו גרמה לפיצול כמעט שווה בקולות. וירג'יניה שינתה את השיטה מחלוקה על פי מחוזות לבחירות כלליות, מה שעזר לדמוקרטים-רפובליקנים.
בכל מדינה נהגו שיטות שונות למינוי האלקטורים:
| אופן בחירת האלקטורים | המדינות שבהן התקיים |
| --- | --- |
כל מדינה מחולקת למחוזות, ונבחר אלקטור אחד לכל מחוז על ידי בוחרי המחוז: קנטקי, מרילנד, צפון קרוליינה
כל אלקטור נבחר בבחירות כלליות במדינה: רוד איילנד, וירג'יניה
כל מדינה מחולקת למחוזות, ונבחר אלקטור אחד למחוז;   כל נפה (county) שולחת נציג אלקטורלי בהתאם להצבעת רוב בוחרי הנפה;  הנציגים האלקטורליים של הנפות של כל מחוז בוחרים את האלקטור של המחוז שלהם. : טנסי
האלקטורים ממונים על ידי בית המחוקקים של המדינה: מסצ'וסטס, ניו המפשייר, ורמונט, קונטיקט, ניו יורק, פנסילבניה, ניו ג'רזי, דלאוור, דרום קרוליינה, ג'ורג'יה
מספר האלקטורים מכל מדינה היה כדלקמן:
| מדינה | מספר האלקטורים | מפלגה |
| --- | --- | --- |
| מסצ'וסטס | 16 | פדרליסטית |
| ניו המפשייר | 6 | פדרליסטית |
| ורמונט | 4 | פדרליסטית |
| רוד איילנד | 4 | פדרליסטית |
| קונטיקט | 9 | פדרליסטית |
| ניו יורק | 12 | רפובליקנית-דמוקרטית |
| ניו ג'רזי | 7 | פדרליסטית |
| פנסילבניה | 15 | 7 - לפדרליסטית, 8 - לרפובליקנית-דמוקרטית |
| דלאוור | 3 | פדרליסטית |
| מרילנד | 10 | 5 - לפדרליסטית, 5 - לרפובליקנית-דמוקרטית |
| וירג'יניה | 21 | רפובליקנית-דמוקרטית |
| קנטקי | 4 | רפובליקנית-דמוקרטית |
| צפון קרוליינה | 12 | 4 - לפדרליסטים, 8 - לרפובליקנית-דמוקרטית |
| טנסי | 3 | רפובליקנית-דמוקרטית |
| דרום קרוליינה | 8 | רפובליקנית-דמוקרטית |
| ג'ורג'יה | 4 | רפובליקנית-דמוקרטית |
| סך הכול | 138 | 65 לפדרליסטים, 73 - לרפובליקנית-דמוקרטית |
הבחירות הכלליות > הצבעה

בגלל שכל מדינה בחרה ביום הבחירות שלה, ההצבעה נמשכה מאפריל עד אוקטובר. באפריל, בר הצליח להפוך את הרוב הפדרליסטי ולקבל תמיכה דמוקרטית-רפובליקנית ברשות המחוקקת של ניו יורק. הפדרליסטים והדמוקרטים-רפובליקנים היו בתיקו של 65-65 בבית הנבחרים, והמדינה האחרונה שבחרה, דרום קרוליינה, בחרה בשמונה דמוקרטים-רפובליקנים, וכך נתנה את הבחירות לג'פרסון ולבר.
לפי הניסוח המקורי של חוקת ארצות הברית, כל אלקטור הצביע פעמיים, והמועמד עם רוב הקולות יבחר לנשיא, והמועמד השני יהיה סגנו. לכן הפדרליסטים ארגנו שאחד מנציגיהם יצביע לג'ון ג'יי ולא לפינקני. הדמוקרטים-רפובליקנים רצו שאחד מהאלקטורים שלהם יתמוך במועמד שאינו בר, אבל לא הצליחו, ולכן כל האלקטורים שלהם הצביעו לג'פרסון ולבר, וגרמו לתיקו של 73 קולות לשניהם. אלקטור אחד מניו יורק הצביע פעמיים לבר, ודבר זה היה הופך אותו לנשיא. אולם האלקטורים לא יכלו להצביע לשני מועמדים ממדינתם, וכיוון שגם בר היה מניו יורק, הקול השני הלך לג'פרסון. לפי החוקה, ההכרעה עברה לבית הנבחרים, כשכל מדינה תצביע פעם אחת. למרות שלדמוקרטים-רפובליקנים היו 68 נציגים לעומת 38 לפדרליסטים, הבחירות נאלצו להיות מוכרעות בידי הבית היוצא, שנבחר ב-1798 (באותו הזמן, כהונות הנשיא והנבחרים התחילו ב-4 במרץ לאחר הבחירות), ושם לפדרליסטים היה רוב של 60 נציגים לעומת 46.
הבחירות הכלליות > הצבעת האלקטורים

האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
| המועמד | מדינה | מפלגה | מספר קולות האלקטורים שקיבל |
| --- | --- | --- | --- |
| תומאס ג'פרסון | וירג'יניה | רפובליקנית-דמוקרטית | 73 |
| ארון בר | ניו יורק | רפובליקנית-דמוקרטית | 73 |
| ג'ון אדמס | מסצ'וסטס | פדרליסטית | 65 |
| צ'ארלס קוטוורת' פינקני | דרום קרוליינה | פדרליסטית | 64 |
| ג'ון ג'יי | ניו יורק | פדרליסטית | 1 |
כל אחד מהמתמודדים היה צריך 70 קולות על-מנת לנצח בבחירות; ג'פרסון ובר עברו שניהם את המינימום הזה, אך הם קיבלו מספר זהה של קולות, ולכן ההכרעה עברה לבית הנבחרים.
ההכרעה בבית הנבחרים

לכל מדינה בבית הנבחרים היה קול אחד בנוגע לבחירת הנשיא, והצבעתה של כל מדינה נקבעה לפי הצבעת רוב נציגיה. היו שש-עשרה מדינות, ולכן כל מועמד היה צריך תשעה קולות כדי להיבחר. הפדרליסטים, ששלטו בבית הנבחרים, נאלצו לבחור בנשיא החדש.
למרות שידעו כי ג'פרסון היה המועמד לנשיאות ובר היה סגנו, פדרליסטים רבים סירבו לתמוך בג'פרסון. הם ניצלו את ההזדמנות, ורובם תמכו בבר, כך שבר קיבל שש מדינות מתוך שמונה שהפדרליסטים שלטו בהם. שבע מדינות דמוקרטיות-רפובליקניות תמכו בג'פרסון, והנציג הפדרליסטי מג'ורג'יה תמך בו גם, כך שהוא זכה לשמונה מדינות. ורמונט הייתה מפולגת בין הפדרליסטים לדמוקרטים-רפובליקנים ונמנעה. למרילנד היו חמישה נציגים פדרליסטיים ושלושה דמוקרטים-רפובליקנים, ואחד מהפדרליסטים תמך בג'פרסון, כך שגם מרילנד נאלצה להימנע.
מ-11 בפברואר עד 17 בפברואר, עקב תככי הפדרליסטים, חזר מצב זה על עצמו במהלך 34 הסיבובים הבאים. באותו זמן התושבים של כמה מהמדינות תומכות ג'פרסון התחילו לאיים בפרישה מהברית אם הפדרליסטים ימשיכו למנוע מג'פרסון את התפקיד המגיע לו (שכן היה זה סוד גלוי שג'פרסון הוא-הוא המועמד לנשיאות). בנוסף לכך, אלכסנדר המילטון, אויבו של ג'פרסון ואחד ממנהיגי הפדרליסטים החשובים, שוחח עם כמה מנציגי הפדרליסטים בניסיון לשכנעם לתמוך בג'פרסון השנוא עליהם, משום שג'פרסון לדעתו היה "מסוכן הרבה פחות" מבר. משתי הסיבות הללו, מספר מדינות שינו את הצבעתן, ובסיבוב הבחירות ה-36, ב-17 בפברואר 1801 תומאס ג'פרסון ניצח בהצבעה בבית הנבחרים, כשורמונט ומרילנד תמכו בו, וכך הוא זכה בעשר מדינות ובניצחון. נציג דלאוור נמנע במקום לתמוך בבר, וארבעת הנציגים הפדרליסטים מקרולינה הדרומית עברו מתמיכה בבר להימנעות.
| המדינה | הצבעתה בסיבובים 1–35 | הצבעתה בסיבוב ה-36 |
| --- | --- | --- |
מסצ'וסטס: בר
ניו המפשייר: בר
| ורמונט | נמנעים | ג'פרסון |
רוד איילנד: בר
קונטיקט: בר
ניו יורק: ג'פרסון
ניו ג'רזי: ג'פרסון
פנסילבניה: ג'פרסון
| דלאוור | בר | נמנעים |
| מרילנד | נמנעים | ג'פרסון |
וירג'יניה: ג'פרסון
קנטקי: ג'פרסון
צפון קרוליינה: ג'פרסון
טנסי: ג'פרסון
| דרום קרוליינה | בר | נמנעים |
ג'ורג'יה: ג'פרסון
תקוות גדולות (סדרה, 2011)

| --- | --- |

 מבוסס על:  תקוות גדולות 
 סוגה:  דרמה תקופתית
 כותבים:  שרה פלפס עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  בריאן קירק
 שחקנים:  ריי וינסטון ג'יליאן אנדרסון דייוויד סושה דאגלס בות'
 פסקול:  מרטין פיפס
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  ג'ורג' אורמונד
 מפיקים בפועל:  אן פיבקביק רבקה איטון
 צלמים:  פלוריאן הופמיישתר
 מוזיקה:  מרטין פיפס 
 אורך פרק:  55-60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  27 בדצמבר 2011 – 29 בדצמבר 2011
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) היא מיני סדרה בת שלושה חלקים, עיבוד טלוויזיוני של שרה פלפס לרומן "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס. בסדרה מככבים ריי וינסטון בתפקיד מגוויץ', ג'יליאן אנדרסון כמיס האווישם, דאגלס בות' בתפקיד פיפ, ונסה קירבי כאסטלה ודייוויד סושה בתפקיד ג'אגרס. הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה הבריטית בשידורי חג המולד של שנת 2011.
אנדרסון משכה תשומת לב בגילום מיס האווישם בגיל 43, צעירה יחסית לשחקנית אחרות שגילמו תפקיד זה. אולם תגובת הביקורת הייתה חיובית.
בשנת 2012 זכתה רשת הטלוויזיה PBS בארבעה פרסי אמי "Creative Arts Emmy Award" מתוך חמש מועמדויות. הפרסים היו על ניהול אמנותי, צילום, תלבושות ועיצוב כותרת.
תקציר עלילה > חלק ראשון

הילד פיפ כשהוא מחוץ לביתו באזור הביצות פוגש אסיר נמלט בשם אייבל מגוויץ' (ריי וינסטון). האסיר דורש מהילד להביא לו פצירה כדי שיוכל להסיר את השלשלאות בהן הוא כבול. להפתעתו הרבה של מגוויץ', כשפיפ חוזר אליו הוא מביא בנוסף לפצירה גם פשטידת בשר. מאוחר יותר כאשרמגוויץ' נאבק עם אסיר נמלט אחר, הוא נתפס ונאסר שוב.
פיפ גר עם אחותו (קלייר ראשברוק) ועם בעלה הנפח, ג'ו גארג'רי (שון דולי). הדוד שלה (מארק אדי) מספר לה שמיס האווישם המתבודדת (ג'יליאן אנדרסון) מחפשת ילד שיבוא לביתה. אחותו של פיפ המצפה לגמול נאה, דוחקת בפיפ ללכת לביתה של מיס האווישם, והוא הופך לחבר למשחק של אסטלה, ביתה המאומצת.
במהלך שהותו בבית פיפ שומע ממיס האווישם שהוא נועד לדבר מה מיוחד ושונה, והוא משוכנע שהיא מועידה אותו לחיי ג'נטלמן. אך הוא מתאכזב כאשר היא מתברר שהיא מועידה אותו להיות שוליה של נפח. היא משלמת לג'ו והם חותמים על חוזה. יותר מכך הוא מאוכזב מכך שהיא מורה לו לא לשוב לראותה. בזמן שפיפ וג'ו נמצאים בבית סאטיס, אורליק (ג'ק רות') תוקף את אחותו של פיפ, והיא נותרת מרותקת למיטה. פיפ מתחיל את שבע שנות החניכות אצל ג'ו.
שבע שנים חולפות, ופיפ (כעת מגלם אותו דאגלס בות') פוגש שוב את אסטלה (בגילומה של ונסה קירבי). עורך הדין של מיס האווישם, ג'אגרס, מבקר אצל פיפ ומודיע שיש לו מיטיב אשר ישלם על חינוכו, ושפיפ אמור לנסוע ללונדון להתחיל את חייו כג'נטלמן. התנאי לכך הוא שיהיה מוכר בשם 'פיפ' בלבד, ושנאסר עליו לברר מי הוא מיטיבו ומה מקור הכסף. פיפ מניח שהמטיבה שלו היא מיס האווישם, הוא מבקר בבית סאטיס ומבטיח לא לאכזב אותה.
תקציר עלילה > חלק שני

בלונדון פיפ מבלה את זמנו בחברת הרברט פוקט, הוא צובר חובות במועדון חברים פרטי, ומנסה לשכוח את חייו הקודמים. פיפ מספר להרברט על אהבתו לאסטלה, אך חברו חשדני. הוא מזהיר את פיפ שאין איש יודע מאין הגיעה אסטלה, מיס האווישם אימצה קיבלה אותה מ'חברים' שאיש לא שמע עליהם. למרות זאת פיפ מלווה את אסטלה לנשף בלונדון, ורגשות האהבה שלו מתגברים.
ג'אגרס נוזף בפיפ על בזבזנותו, אך פיפ מתעקש שהוא חייב להרשים את מיס האווישם ולהראות שהוא ג'נטלמן. במשרד של ג'אגרספיפ נתקל בלקוח אחר, בנטלי דרמל (טום בורק) שאף הוא ננזף על התנהגותו. פיפ מנסה להתידד איתו, אך בנשף הריקודים הוא מראה תשומת לב רבה לאסטלה, ומלגלג על פיפ, ואומר שפיפ אינו ג'נטלמן אמיתי.
גם הפקיד של ג'אגרס, ומיק, מביע זלזול במוצאו של פיפ, אבל הוא מסייע בחשאי לפיפ לממן משרה עבור הרברט פוקט, דבר אשר מאפשר לו לשאת לאישה את אהובתו. פוקט נושל ממשפחתו כיוון שבחירת ליבו לא הייתה במעמד גבוה מספיק לטעמם.
אחותו של פיפ מתה והוא משתתף בהלוויה. כשהוא שוב לבד בחדרו, הוא מתעורר בלילה ומוצא מולו את מגוויץ' שמוציא כספים מתוך שק, וחושף שהוא עצמו הוא המיטיב המסתורי.