אלאריק הראשון
תולדות חייו > המצור על רומא וביזת רומא

אלאריק התקדם במהירות לכיוון רומא, כשהוא אינו עוצר כמעט למטרות ביזה בדרך. הערכתו הייתה, ככל הנראה, שרומא אינה מוכנה למצור ממושך עתה וניתן יהיה להרעיבה עד כניעה על נקלה. אלאריק הטיל מצור על רומא והסכים להסירו רק כאשר הסכימו תושבי רומא (באישור הקיסר שישב ברוונה) לשלם לו 5,000 ליטראות זהב, 30,000 ליטראות של כסף וכן טוניקות משי, עורות צבועים ופלפל. אחרי–כן, נסוג אלאריק מחומות העיר לאטרוריה בדצמבר 408, ותגבר את כוחותיו בעבדים ברברים שברחו מרומא וכן בכוחות אחי אשתו אטהאולף, אותו הזעיק מפאנוניה. תגבור הכוחות ברומא, במקביל, נתקל בקשיים, כאשר הכוח הגדול ביותר שנשלח לסיוע לבירה כותר והושמד על–ידי אלאריק.
הצטרפות כוחות אטהאולף אפשרה לאויבי אולימפיוס להביא להדחתו והוא נמלט לדלמטיה. מחליפו, יוביוס, הפך לפטריקיוס ולפרפקט פראיטוריאני של איטליה. באמצעות קשריו הטובים עם אלאריק, אצלו היה אורח בעבר, ניסה יוביוס לכונן הסכם שלום בין הצדדים. בפגישה עם אלאריק בארימיניום תבע אלאריק העברת השליטה בפרובינקיות של ונציה, איסטריה, נוריקום ודלמטיה לשליטתו והפיכת תושביהם לפואדרטי וכן אספקת כסף ותבואה שנתית. יוביוס סבר כי הענקת תואר מאסטר מיליטום ומגיסטר אקוויטום לאלאריק תוכל להביא אותו לפשרה כאן, אך הונוריוס לא היה מוכן להעניק לו את התואר האימפריאלי או את האדמות אותן ביקש.
אלאריק הנרגז רצה לצאת למלחמה ברומא, אך שקל את מצבו ואת הסכנה לרעב בקרב הגותים, והציע הצעה מתונה יותר—קבלת נוריקום ואספקת תבואה מסוימת, תמורת הגנה על גבולות האימפריה (נוריקום שכנה בחגורה השנייה של הפרובינקיות סביב איטליה). יוביוס, שקודם לכן היה להוט לכרות הסכם שלום, התנגד להצעה בחריפות, ככל הנראה משום שחשש שקבלת הצעה ממותנת זו תציג אותו כבן בריתו של אלאריק, כיוון שקודם יעץ להונוריוס לקבל את הצעתו הקודמת והמחמירה, ולכן נשבע וכפה על כל הנוכחים, כולל הקיסר, להישבע כי לעולם לא יקבלו את הצעת אלאריק.
אלאריק, בתגובה, צעד לקראת סוף שנת 409 לרומא והטיל עליה מצור בפעם השנייה, כשהוא חוסם את אספקת המזון לעיר מן הנמל. הסנאט, לכוד בין הקיסר המהסס ברוונה והרעב במצור, נענה להצעתו של אלאריק ומינה קיסר חדש: פריסקוס אטאלוס, פרפקט העיר רומא.
אטאלוס ואלאריק שלחו את קונסטנס לאפריקה, כדי להעביר את המושל במקום, שנותר נאמן להונוריוס, לצידם. הם, בינתיים, צעדו לכיוון רוונה, כשבדרך מצטרף אליהם יוביוס, שהפך את עורו והפך ליריבו המובהק של הונוריוס, כביכול. האימפריה המזרחית שלחה צבא של 4,000 איש להגן על רוונה, אך הונוריוס עדיין התכוון לנטוש את איטליה, אם יתברר כי אפריקה אבדה לאימפריה.
כאשר נודע כי קונסטנס נרצח, ביקש אלאריק לשלוח צבא ברברי לכבוש את אפריקה, שאסמי התבואה שלה היו חיוניים לאימפריה. הסנאט ואטאלוס התנגדו, גם בגלל העובדה ששליחת ברברי להילחם בפרובינקיה רומית נראתה להם לא מכובדת אך גם, ואולי בעיקר, משום שחששו מהצלחת הכיבוש הברברי באפריקה, לא פחות משחששו מכישלונו. גם אחרי שהרעב התחיל פושה ברומא, בגלל חסימת אספקת התבואה מאפריקה, סירב אטאלוס לאשר משלוח כוח ברברי לאפריקה. אלאריק, בתגובה, הסיר את אטאלוס ביולי 410 מכס הקיסר ושב לשאת ולתת עם הונוריוס.
כאן, ככל הנראה בגלל עוינות שבטית קודמת, החליט סארוס, מפקד רומי ממוצא ויזיגותי, לתקוף את מחנה אלאריק. המתקפה הייתה מטופשת, דבר שעורר חשד שהונוריוס עמד מאחריה, אך הייתה בה גם תעוזה, שקשה היה לייחסה לקיסר שנגרר עד אז בלא דעה משלו אחר יועציו. אלאריק, מכל מקום, סבר שידו של הונוריוס הייתה במתקפה, נטש את המשא ומתן וצעד לצור על רומא בפעם השלישית.
זמן קצר אחרי שהקיף את העיר המורעבת, נעזר אלאריק בסיוע מבפנים והצליח לפרוץ את שער סאלאריאן בצפון-מזרח העיר ב-24 באוגוסט 410. הביזה נמשכה יומיים או שלושה, אם כי הגותים חסו על הכנסיות וחלק מהמבנים הציבוריים, הם נטלו עימם בנסיגתם, לצד שפע שלל, גם את אחותו של הונוריוס, גאלא פלקידיה.
מרומא המשיך אלאריק דרומה, ככל הנראה במחשבה לפלוש לאפריקה ולהבטיח לעצמו בכך את היכולת להשתלט על איטליה מאוחר יותר. תוכניתו השתבשה כאשר החל לאסוף ספינות כדי להעביר אותו ואת חייליו למסינה שבסיציליה, כאשר סערה החריבה את האוניות בנמל. זמן קצר אחרי כן, מת אלאריק ממחלת המלריה בקוזנצה, עוד לפני תום שנת 410. אנשיו קברו אותו בבזנטוס. הם הטו את מימי הנחל לערוץ אחר, חפרו את הקבר, ואז הטו את מימיו שוב על פני הקבר. לפי יורדנס, העבדים שהועסקו במלאכה הוצאו להורג אחר כך, כדי שסוד מקום קבורתו לא יוודע. אחרי מותו, נבחר אחי אשתו, אטהאולף, למלך הוויזיגותים.