מכון ויצמן למדע
תכנון אדריכלי במכון ויצמן למדע > מבנים לשימור במכון

במכון ויצמן כ-24 מבנים המוכרזים כמבנים לשימור, חלקם מוגדרים לשימור מחמיר בשל חשיבותם הארכיטקטוני. בין המבנים לשימור ברחבי הקמפוס:
מכון למחקר ע"ש דניאל זיו - הוקם בשנת 1934 כ"מכון זיו", ממנו לימים צמח מכון ויצמן למדע. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין. על הבניין כתובת בשלוש שפות - עברית, ערבית ואנגלית, והלוגו המופיע עליו תוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון בשיתוף פעולה עם הטיפוגרפית פרנציסקה ברוך. בקומה השנייה של הבניין שמורה מעבדת המחקר המקורית של ויצמן.
אחוזת הזוג ויצמן - כוללת את הוילה שהוקמה ב-1936 ותוכננה על ידי מנדלסון בסגנון הבין-לאומי. האחוזה משתרעת על פני כמעט 50 דונם וכוללת את הבית ואחוזת הקבר של הזוג ויצמן, גני האחוזה, גנזך ויצמן ובית השומר, ששימש את השומרים בתקופה שהאחוזה שימשה כמשכן הרשמי של נשיא המדינה.
בניין יעקב זיסקינד - הוקם ב-1949 ותוכנן על ידי האדריכלים אריה אלחנני, ישראל דיקר ואוריאל שילר. שימש כמבנה הראשון של מכון ויצמן למדע, לאחר שזה צמח מתוך מכון זיו. נבנה בו המחשב הראשון בישראל "ויצק", שאת שרידיו ניתן לראות בלובי הבניין. היה הבניין הממוזג הראשון במזרח התיכון.
בניין יצחק בן שלמה וולפסון - הוקם ב-1953 ותוכנן על ידי אלחנני. אבן הפינה שלו הונחה ביום חנוכת מכון ויצמן למדע, 2 בנובמבר 1949. במקור שימש המבנה את מעבדות המכון לביולוגיה ניסויית. עם השנים נוספו למבנה אגפים חדשים והכניסה הועתקה לחזית הצפונית.
בניין למדעי הביולוגיה ע"ש צ'ארלס וטילי לובין - הוקם ב-1936 ותוכנן על ידי האדריכל בנימין אוראל. אחד מששת המבנים ההיסטוריים של תחנת הניסיונות החקלאית. השתמר באופן חלקי.
בית מכונות מרכזי ע"ש דנציגר - הוקם ב-1963 ותוכנן על ידי האדריכלים נחום זלקינד ומשה הראל. נבנה עבור גנרטורים לשעת חירום והפקת מים מזוקקים למבני המעבדות הסמוכים. המבנה עבר שיקום ב-2001.
בניין אולמן למדעי החיים - הוקם ב-1963 ותוכנן על ידי זלקינד, הראל ואלחנני. תוכנן כמבנה מעבדות ומשרדים שכלל את מחלקות מדעי החיים. במהלך השנים נערכו שינויים משמעותיים בחלק מהחזיתות.
מועדון סן מרטין - הוקם ב-1954 ותוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון, בנימין אידלסון וזלקינד. במקור תוכנן כבניין קומתיים בו היו באופן זמני משרדי הנהלת המכון. ב-1957 נוספה קומה שלישית וב-1966 עברו המשרדים לבניין המנהלה ע"ש סטון, והמבנה הוסב לבית הארחה.
בית וייסגל - הוקם ב-1948 ותוכנן על ידי אלחנני וישראל דיקר. היה ביתם של הזוג שירלי ומאיר וייסגל, בשכונת המגורים הראשונה שנבנתה למדעני המכון ונקראת "נווה מץ".
אודיטוריום מיכאל סלע - הוקם ב-1955, תוכנן על ידי שרון, זלקינד ואידלסון. משמש כהיכל תרבות. קרוי על שם פרופסור מיכאל סלע, מדען ונשיא המכון.
מרכז הכנסים ע"ש דוד לופאטי - הוקם ב-1958 ותוכנן על ידי אלחנני. במקור נבנה כבניין הספרייה המרכזית של המכון. בקומת הקרקע שכן גנזך ויצמן, ששימש גם כמרכז המבקרים ההיסטורי. ב-2011 הוסב למרכז כנסים ומרכז מבקרים בתכנון האדריכל אמיר קולקר.
מעון לסטודנטים ע"ש צ'ארלס קלור - הוקם ב-1963 ותוכנן על ידי אלחנני. החזית הדרומית פונה לרחוב הנשיא הראשון והצפונית אל תוך הקמפוס. בקומת הכניסה נמצא תבליט קיר של האמן דני קרוון בשם "מעץ הדעת לעץ החיים".
המאיץ ע"ש קופלר במרכז קנדה לפיזיקה גרעינית - הוקם ב-1975, תוכנן על ידי הראל. המבנה הפך לאחד האייקונים הבולטים של מכון ויצמן למדע. במקור שירת את פרויקט מאיץ החלקיקים של המחלקה לפיזיקה גרעינית.
בניין ע"ש דניאל וולף - הוקם ב-1939, תוכנן על ידי מנדלסון בסגנון הבינלאומי, והוא גם הבניין האחרון שתכנן האדריכל בארץ ישראל. נבנה כחמש שנים לאחר הקמת מכון זיו ותוכנן להיות מתחם בינוי נוסף, שכלל מבנה למעבדה וסדנאות. במהלך השנים שונה יעודו. המבנה עבר שיפוץ ב-1994.
בניין הפיזיקה ע"ש עדנה וק.ב. וייסמן - הוקם ב-1957 ותוכנן על ידי זלקינד, שרון ואידלסון. חנוכת המכון לפיזיקה גרעינית במבנה היה אירוע בעל חשיבות לאומית ובטקס השתתפו נשיא המדינה יצחק בן-צבי, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, פרופ' רוברט אופנהיימר ופרופ' נילס בוהר.
כיכר הזיכרון לשואה ע"ש משפחת דוד ופלה שאפל - הוקמה ב-1954, תוכננה על ידי אלחנני, זלקינד ואידלסון. הכיכר שייכת לשטח אחוזת ויצמן. בשנת 1972 הוסב יעודה וברחבה הוצבה אנדרטה של קרוון, העשויה אבן גיר עם גוויל תורה. על הגוויל חרוטים מספרים המזכירים את המספרים שנחרטו על ידי קורבנות השואה, ועל האבן חקוק קטע מדברי הספד שנשא ויצמן בקונגרס הציוני העולמי ה-22 לזכר הקורבנות. כדי להשלים את קריאת הדברים יש לסוב סביבה 6 פעמים, כמספר 6 המליונים של הנספים.
מעונות לוננפלד קונין למדענים אורחים - הוקם ב-1964 ותוכנן על ידי האדריכלים יעקב רכטר ומשה זרחי. מבנה ראשון מתוך שלושה שתוכננו במקור כמתחם מגורים למדענים אורחים, הכולל גם את בית אירופה שנבנה עשור אחריו.
בית אירופה - הוקם ב-1974 ותוכנן על ידי רכטר וזרחי כחלק ממתחם המגורים הנ"ל.
מגדל המים - נבנה בתחילת שנות ה-30 ושימש מקור מים עבור גן האקלום הסמוך.
שער בלוך - הוקם ב-1932, שם האדריכל אינו ידוע. מסמן את הכניסה ההיסטורית לתחנת הניסיונות החקלאית ולמכון זיו. מעבר לשער נמצאת שדרת עצי פיקוס המובילה אל הקמפוס, הקרויה ע"ש ד"ר בנימין מרכוס בלוך, פיזיקאי והמנהל האדמיניסטרטיבי הראשון של מכון זיו. ב-1954 נחנך השער הרשמי החדש של המכון, מדרום לשער בלוך, ושער בלוך נהיה משני. ב-1997 הועתק מיקומו של שער בלוך משיקולי תעבורה ונסוג מעט לתוך הקמפוס.
מבנים שאינם לשימור אך בעלי ערך ארכיטקטוני:
וילה וולפסון - מבנה אבן עם חצר רחבת ידיים, שמשמש לאירוח. הוקם ממענק אישי של סר אייזיק וולפסון בשנת 1947.
בית אפרים קציר - הוקם ב-1970 ותוכנן על ידי אלחנני וניסן כנען. היה ביתו של קציר. כיום[דרושה הבהרה] שוכן בו המשרד הבינלאומי ע"ש גרשון קקסט.
בניין המנהלה ע"ש סטון - הוקם ב-1966 ותוכנן על ידי אלחנני וכנען. בלובי העליון ישנו ציור קיר של האמן נפתלי בזם.
מרכז קנדה לאנרגיה סולארית (מכונה "מגדל השמש") - הוקם ב-1988 ותוכנן על ידי הראל. נבנה במקור לצורכי מחקר בתחום האנרגיה הסולארית ולאחר שמוצה המחקר בתחום, הוסב ב-2014 יעודו של הבניין לטובת מחקר ברפואה מותאמת אישית. המגדל נישא לגובה 52 מטר.
בניין בית הספר למחקר (לשעבר "מדרשת פיינברג") - הוקם בשנות ה-60 ותוכנן על ידי אידלסון וגרשון צפור.