stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה בצפון אפריקה
המערכה הגרמנית בצפון אפריקה

בעקבות המפלה האיטלקית במבצע מצפן נענה היטלר לבקשת העזרה של מוסוליני ושלח ללוב כמה יחידות גרמניות שסופחו לאחר מכן לקורפוס אפריקה, תחת פיקודו של גנרל־פלדמרשל ארוין רומל. הגרמנים הגיעו ללוב בפברואר 1941 והחלו במתקפת נגד. עד ל־15 ביוני נהדפו הבריטים בחזרה לגבול מצרים־לוב. עיר נמל הלובית טוברוק, שנשארה כמובלעת של בעלות הברית, הושמה תחת מצור.
הבריטים תגברו את כוחותיהם והקימו את הארמייה ה־8, שכללה בנוסף לחיילים בריטים גם כוחות מאוסטרליה, הודו, קנדה, ניו זילנד, דרום־אפריקה, רודזיה, פולין וצרפת החופשית.
ב־18 בנובמבר פתחו שוב הבריטים במתקפה שנקראה "מבצע צלבן", ולאחר שורת קרבות קשים הצליחו לשחרר את טוברוק מהמצור שנמשך שמונה חודשים, ועד לסוף השנה הדפו את הגרמנים והאיטלקים מבליטת קירנאיקה מערבה עד אל־עגילה.
המטוטלת פנתה שוב בכיוון הנגדי, כאשר כוחותיו של רומל, לאחר שקיבלו תגבורות חזקות, עברו למתקפת נגד בסוף ינואר 1942, ותוך פחות משבועיים כבשו מחדש את בליטת קירנאיקה, ונעצרו רק כשהגיעו לקו גזאלה המבוצר. בסוף מאי 1942 הנחית רומל מתקפה על כוחות הארמייה השמינית שהחזיקו בקו גזאלה. כוחותיו הניידים איגפו מדרום את מערך ההגנה הבריטי, ולאחר שלושה שבועות של קרבות קשים, אילצו את הבריטים לפנות את קו גזאלה ולסגת למצרים, לאחר שספגו אבדות כבדות. ב־21 ביוני כבשו כוחותיו של רומל את נמל טוברוק, ולקחו בשבי כ־30 אלף חיילים של חבר העמים הבריטי. רומל הורה לכוחותיו לנצל את ההצלחה באופן מיידי, ולהתקדם לתוך מצרים במטרה להשתלט על תעלת סואץ האסטרטגית. כוחותיו הנחילו מפלה נוספת לבריטים בקרב מרסא מטרוח, אך בראשית יולי 1942 נבלמו כשהגיעו לקו אל עלמיין המבוצר, מרחק של כ־100 ק"מ מאלכסנדריה.
קרב אל עלמיין הראשון שהתחולל ביולי 1942 הסתיים ללא הכרעה, לאחר ששני הצדדים היריבים ספגו אבדות כבדות וכוחותיהם הותשו. בסוף אוגוסט 1942 ניסה רומל פעם נוספת לאגף מדרום את מערך ההגנה הבריטי, אך בקרב עלם חלפה נבלמו כוחותיו ונהדפו לאחור לאחר שספגו אבדות ניכרות. קורפוס אפריקה הגרמני, שנעזר על ידי האיטלקים, נחלש והותש, וסבל ממחסור באספקה. קווי האספקה של רומל התארכו מאוד, בעקבות פלישתו למצרים, והיו חשופים להתקפות חיל האוויר הבריטי. בנוסף לכך, המטוסים הבריטיים שפעלו מהאי מלטה פגעו קשה באוניות שהובילו אספקה ותגבורות לכוחותיו. לכוחות בעלות הברית במצרים היה מספר כפול של חיילים (200 אלף) מאשר לכוחות הציר וציוד ונשק חדיש ורב יותר. גנרל ברנרד מונטגומרי, מפקדה החדש והמוכשר של הארמייה השמינית, הכניס בה רוח קרב חדשה, והחל בהכנות למתקפה שתסלק את כוחות הציר מקו עלמיין ומחופי צפון אפריקה.
ב־23 באוקטובר 1942 פתחו כוחות הארמייה השמינית במתקפה על כוחות הציר בקו אל עלמיין, ותוך שבועיים הביסו אותם לחלוטין בקרב אל עלמיין השני, גרמו להם אבדות כבדות, ואילצו את רומל לסגת במהירות משטח מצרים. המרדף הבריטי לאחר כוחותיו של רומל נמשך בנחישות, ועד ראשית פברואר 1943 נאלצו כוחות הציר לסגת גם משטח לוב, וכוחות הארמייה השמינית כבשו את נמל טריפולי ב־23 בינואר אותה שנה.
מבצע לפיד והמערכה בתוניסיה

בעוד המערכה הצבאית במצרים נמשכת, נחתו כוחות בעלות הברית בחופי מרוקו ואלג'יריה, שהיו בשליטת ממשלת וישי הצרפתית, ב־8 בנובמבר 1942. תוך זמן קצר נפסקה התנגדות הכוחות הצרפתיים, שבמרבית המקרים הייתה סמלית בלבד, והם הצטרפו לכוחות בעלות הברית בהתקדמות לכיוון תוניסיה. מזג האוויר הקשה ותגבורות גרמניות ואיטלקיות חזקות שהוזרמו לתוניסיה, מנעו מכוחות בעלות הברית לכבוש את תוניסיה ולנצח את כוחות הציר ב"מרוץ אל תוניס". בסוף דצמבר 1942 התייצבו קווי החזית במערב תוניסיה, ולא השתנו באופן משמעותי עד אביב 1943.
בסוף פברואר ובראשית מרץ 1943 ביצעו כוחות הציר בתוניסיה, שכללו בשלב זה שתי ארמיות גרמניות־איטלקיות, מספר התקפות נגד כוחות בעלות הברית. אף על פי שהשיגו מספר הצלחות מקומיות, בעיקר נגד הכוחות האמריקניים, נבלמו התקפות אלו לאחר זמן קצר, ולא הצליחו למנוע את חבירת כוחות בעלות הברית, שהתקדמו לכיוון תוניסיה ממזרח וממערב.
באפריל 1943 חידשו כוחות בעלות הברית את המתקפה על השטח שנותר בידי כוחות הציר בתוניסיה, שטח שהלך והצטמצם בהדרגה. השליטה המוחלטת שהשיגו כוחות האוויר והים של בעלות הברית במערב אגן הים התיכון, חרצה את גורלם של כוחות הציר בתוניסיה, שדרכי האספקה שלהם נותקו. ב־12 במאי 1943 נכנעו שרידי כוחות הציר בתוניסיה ויותר מרבע מיליון חיילים גרמנים ואיטלקים נפלו בשבי. בכך הסתיימה המערכה הצבאית בזירת צפון אפריקה, וכוחות בעלות הברית השלימו את השתלטותם על כל החוף הצפון אפריקני.
ראו גם

מבצע פליפר
לקריאה נוספת

סטיבן פרספילד, להרוג את רומל, הוצאת אריה ניר, 2009 (העלילה בחלקה בדיונית).
הגנרל־פלדמרשל ארוין רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה, 1942
מפה המציגה את השטח עליו נערכו רוב הקרבות עד שנת 1942
הפרשים (מחזה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אריסטופאנס 
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  מחזה 
 
הפָּרָשִׁים הוא מחזה של המחזאי היווני אריסטופאנס שהוצג באתונה במסגרת פסטיבל הדיוניסיה. המחזה שימש כלי לנגח את קליאון - אחד האתונאים החשובים והחזקים ביותר של אותה תקופה. 
המחזה נכתב כתגובה למעשיו של קליאון שהגיש קודם לכן תביעה נגד אריסטופאנס על כך שהוא "מביך את העיר בפני זרים" במחזותיו הקומיים (גם אזרחים זרים הורשו לצפות בקומדיות שהוצגו בפסטיבל).
תקציר העלילה

הדמות המרכזית במחזה הוא "דמוס" (ביוונית: אזרחי המדינה), שאינו חכם במיוחד, ועבדיו ניקיאס ודמוסתנס (שמותיהם של שני מנהיגי הצבא האתונאים במהלך המלחמה הפלופונזית). העבדים כועסים על הדרך שבה משרתו הראשי של דמוס, פאפלוגוניאן (המגלם למעשה את דמותו של קלאון) מתייחס לשאר העבדים ברשעות רבה, ומחליטים להביא לפיטוריו. העבדים מוצאים את מוכר הנקניקים שמסכים לסייע להם.
מוכר הנקניקים מספר לדמוס כי יעשה לעבדיו את כל הדברים הרעים שעשה פפלוגוניאן במצוותו, ואף יותר מכך, ודמוס מסכים לשכור אותו כראש המשרתים. אולם, מוכר הנקניקים רק אמר שיעשה דברים אלה, ובעצם מצליח להביא שלום (המגולם על ידי אישה יפה). עונשו של פפלוגוניאן הוא לקבל את עבודתו הקודמת של מוכר הנקניקים ולמכור נקניקים עשויות מחמורים וכלבים לזונות.
מחזה זה מציג את קלאון בצורה שלילית, אך גם לועג לעם האתונאי ומציג אותו כהפכפך, טיפש, וללא עמוד שידרה. אולם בסוף המחזה שב דמוס לנעוריו, דבר המשקף את התקווה האתונאית שעם סיום המלחמה הפלופונזית ישוב תור הזהב של אתונה.
תרגומים > תרגומים לעברית

הפרשים, לעברית זיוה כספי, עריכה מדעית דבורה גילולה, הוצאת מאגנס, 2006.
בשנת 2020 תרגם ניל בר (היסטוריה גדולה, בקטנה) באופן חובבני את המחזה על מנת להנגישו לקהל הרחב
תרגומים > תרגומים לאנגלית

ג'ון הוקהאם פרר, 1839.
בנג'מין ב. רוג'רס, 1924.
ארתור ס. ויי, 1934.
הערות שוליים

↑  אריסטופאנס - פרשים בתרגום ניל בר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599743705171  PLWABN: 9810658315005606  BNE: XX1932480  BnF: cb12262267b (data)  GND: 4131160-7  LCCN: n82142684  NLA: 36584928  NLG: 74644  SUDOC: 029360110  VcBA: 492/12386  VIAF: 180317754   WorldCat (עם VIAF): 180317754
המשחקים הגאים (2026)

| --- | --- |
 עיר מארחת:  ולנסיה
 תחרויות:  לא ידוע
 טקס הפתיחה:  לא ידוע
 טקס הנעילה:  לא ידוע
 → הונג קונג, 2022 2030 ← 
 
המשחקים הגאים (2026), יהיה האירוע העולמי השנים-עשר של תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים עבור אנשים המזהים עצמם כלהט"ב, אך פתוחה לכל מי שמעוניין להשתתף, שעירו המארחת ותאריכיו טרם נקבעו.
ארגון המשחקים > המכרז לבחירת עיר מארחת

לאירוח המשחקים הגאים ה-12 הוגשו 8 הצעות מערים שונות ברחבי העולם, כולן העריכו הגעה של למעלה מ-10,000 משתתפים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עיר | מדינה | תאריכים | כמות מתחרים | תקציב | סיבוב 1 | סיבוב 2 |
| אוקלנד | ניו זילנד ניו זילנד | 11‏-18 באפריל | 11,500 | 11.7$ מיליון | נפסלה | — |
| בריסביין | אוסטרליה אוסטרליה | 10‏-17 באוקטובר | 10,000 | 11.7$ מיליון | נפסלה | — |
| גוודלחרה | מקסיקו מקסיקו | לא נקבעו | 10,000 | 5.6$ מיליון |  |  |
| ולנסיה | ספרד ספרד | 30 במאי-7 ביוני | 12,000 | 9.3$ מיליון |  |  |
| טאיפיי | טיוואן טיוואן | 19‏-27 ביוני | 12,000 | 14.9$ מיליון | נפסלה | — |
| טורונטו | קנדה קנדה | 11‏-18 ביולי | לא הוגדר | לא הוגדר | נפסלה | — |
| מינכן | גרמניה גרמניה | 8‏-15 באוגוסט | 10,000 | 9.9$ מיליון |  |  |
| סן דייגו | ארצות הברית קליפורניה, ארצות הברית | 5‏-12 בספטמבר | 14,000 | 7.8$ מיליון | נפסלה | — |
מבין הערים המציעות הגישו 3 ערים מצפון אמריקה, 2 ערים מאוקיאניה, 2 ערים מאירופה ועיר אחת מאסיה. כוונתה המוצהרת של הפדרציה להרחיב את מעגל המשתתפים במשחקים הגאים על ידי יציאה מאירוח המשחקים על ידי "קבוצת אירופה-אמריקה-אוסטרליה" צפוי להעניק יתרון בבחירה לגוודלחרה, שתהיה העיר הראשונה באמריקה הלטינית שתארח את המשחקים, וטאיפיי, שתהיה העיר האסייתית השנייה לארח את המשחקים, אחרי הונג קונג ב-2022.
ב-1 בפברואר 2021 צומצמו המועמדות ל-3, גוודלחרה, ולנסיה ומינכן. פדרציית המשחקים הגאים צפויה להכריז על העיר המנצחת בוועידה השנתית שצפויה להתקיים בהונג קונג ב-10 בנובמבר 2021.
הערות שוליים

1 2 3 4  רוג'ר בריגהם, Jock Talk: Selection race is on for Gay Games 2026, מגזין The Bay Area Reporter,‏ 9 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  רוג'ר בריגם, Gay Games 2026 bidding finalists named,‏ Bay Area Reporter,‏ 1 בפברואר 2021 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנרי סואל

הנרי סואל (באנגלית: Henry Sewell; ‏ 7 בספטמבר 1807 – 14 במאי 1879) היה מדינאי ניו זילנדי, מהבולטים במאה ה-19. הוא היה ממובילי המערכה למען הממשל העצמי של ניו זילנד, ומקובל להתייחס אליו כאל ראש ממשלת ניו זילנד הראשון.
ראשית חייו

סואל נולד בעיירה ניופורט שבאי וייט, אנגליה. משפחתו הייתה אמידה וסואל זכה לחינוך טוב. בסופו של דבר הוא הוסמך כעורך דין. ב-1840 הפסיד אביו סכום ניכר של כסף עקב קריסת בנק וזמן קצר לאחר מכן הוא מת, כשהוא משאיר את משפחתו במצוקה כלכלית. מצב זה השפיע קשות על סואל. ב-1844 מתה בטרם עת אשתו לוסינדה, שאותה הוא נשא לאישה ב-1834 ואתה הוא הביא לעולם שישה ילדים. הוא הפקיד את אחותו כאחראית על ילדיו ועל אמו ועבר ללונדון כדי לשפר את מזלו.
ב-1850 נישא סואל בשנית ויחד עם אשתו השנייה, אליזבת קיטאו, הוא החל לתכנן את הגירתו לניו זילנד, בתקווה להצלחה כלכלית במושבה. קשריו עם ניו זילנד החלו באמצעות "אגודת קנטרברי", ארגון בריטי שהקדיש עצמו ליישוב האזור בניו זילנד שידוע בשם קנטרברי. את ההכרות עם האגודה עשה לסואל ככל הנראה סר ג'ון סימאון. עד לנסיעתו לניו זילנד שימש סואל כסגן מנהל האגודה הוא לקח חלק משמעותי בפעולותיה. תוכנית ההתיישבות של האגודה נתקלה בכמה קשיים והיא נכנסה לחובות לא קטנים. סואל היה יעיל מאוד בפתרון הבעיות הללו. הוא עצמו הגיע לליטלטון, נמלה של קרייסטצ'רץ', היישוב העיקרי בקנטרברי, ב-2 בפברואר 1853 בתקווה לפתור את הבעיות שנותרו. בהדרגה, ולמרות החיכוכים עם פקיד המחוז, ג'יימס פיצג'רלד, הצליח סואל להחזיר את העניינים במושבה למסלול תקין. אחיו של ג'ון סימאון, צ'ארלס סימאון, ואשתו התגוררו בקנטרברי כבר החל מאוקטובר 1851 והם היו היחידים שאליזבת והנרי סואל התחברו איתם.
קריירה פוליטית > הפרלמנט הראשון

יומנו של סואל, שפורסם ב-1980 בשני כרכים, נותן תמונה מיוחדת על חייו במושבה. עורך היומן, ההיסטוריון דייוויד מקנטייר, מכנה אותו "כתב היד הפרטי המרתק והמלא ביותר הנוגע לניו זילנד בשנות החמישים של המאה ה-19". בסוף יולי 1853 החליט סואל להציג את מועמדותו כחבר הפרלמנט בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה. השאלה הייתה אם הוא יציג את מועמדותו כנציג מחוז הבחירה של העיר קרייסטצ'רץ' או כנציג מחוז הבחירה של האזור הכפרי שסובב את העיר. מטעם מחוז הבחירה של העיר היה מושב אחד פנוי ומטעם מחוז הבחירה הכפרי היו שני מושבים פנויים. סואל ביקש את עצתם של חברים שיעצו לו לרוץ במחוז הכפרי, אך הוא לא רצה להתמודד מול גיז בריטאן שכבר הכריז על מועמדותו. בעוד שבריטאן היה לא אהוד במיוחד במחוז, סואל דווקא היה סבור שהוא יביא תועלת בחברותו בפרלמנט. הבעיה עם מחוז הבחירה של העיר קרייסטצ'רץ' הייתה שצ'ארלס וואטס-ראסל כבר קיבל את תמיכתם של רוב הבוחרים במחוז, אך נפוצו שמועות שהוא לא יעמיד עצמו לבחירה. סואל שוחח עם בריטאן, שהעניק לו את תמיכתו המלאה להתמודדות במחוז העירוני. ב-30 ביולי פרסם סואל את מועמדותו בעיתון של ליטלטון.
הבחירות התקיימו ב-20 באוגוסט ובסופו של דבר נבחר סואל לפרלמנט. ניסיונו וכישוריו של סואל בתחומי המשפט והכלכלה היו לתועלת בפרלמנט, למרות שנשמעו ביקורות כלפיו על היותו מתנשא ומרוחק. במושגי הקשת הפוליטית של אז, שנעו בין "צנטרליסטים" ל"פרובינציאליסטים", בחר סואל בגישת הביניים, למרות שמאוחר יותר הוא נעשה יותר ויותר צנטרליסט. בנוגע לשאלת השלטון העצמי של ניו זילנד, הנושא העיקרי שעמד אז על הפרק, היה סואל מתומכיו הראשיים. כאשר מינה מושל ניו זילנד בפועל, רוברט ויניארד, את סואל וכמה פוליטיקאים נוספים כחברים "בלתי רשמיים" של המועצה המנהלת, האמין סואל שרעיון הממשל העצמי יקרום עד מהרה עור וגידים. כאשר התברר שויניארד התייחס למינויים אלו כאל זמניים, ושהוא לא האמין שהפרלמנט יוכל לקחת אחריות על השלטון מבלי לקבל הסכמה מלכותית, התפטרו סואל וחבריו.
קריירה פוליטית > הפרלמנט השני וראשות הממשלה

המושל החדש, תומאס גור בראון, הכריז בסופו של דבר שהממשל העצמי יחל עם כינוסו של הפרלמנט השני. סואל הציג שוב את מועמדותו והצליח להיבחר. הוא התבקש על ידי המושל להרכיב ממשלה. הוא מונה להיות חבר במועצה המנהלת ב-18 באפריל 1856 וכמזכיר הקולוניאלי ב-7 במאי. דילון בל מונה להיות שר האוצר, פרדריק ויאטקר כתובע הכללי, והנרי טאנקרד כשר בלי תיק.
אך ממשלתו של סואל הייתה קצרת ימים עקב נטיותיה הצנטריאליסטיות. מנהיג הסיעה הפרובינציאליסטית, ויליאם פוקס, הביס ב-20 במאי את ממשלתו של סואל בהצבעה בפרלמנט. פוקס עצמו לא הצליח להחזיק במשרת ראש הממשלה לאורך זמן והובס על ידי אדוארד סטפורד, שהיה מהמתונים שבין חברי הפרלמנט. סטפורד הזמין את סואל להיות שר האוצר בממשלתו החדשה. בתפקידו זה היה סואל מועיל מאוד ביצירת פשרה בין הגישות הצנטרליסטית והפרובינציאליות.
בסוף שנת 1856 פינה סואל את מקומו כשר האוצר והתפטר מחברותו בפרלמנט כדי לשוב לאנגליה. שם הוא ניהל משא ומתן בכמה נושאים עבור ניו זילנד. בהיעדרו שימש ויליאם ריצ'מונד כשר האוצר. ב-1859, כאשר שב סואל לניו זילנד, הוא מונה מחדש להיות שר האוצר, אך לאחר חודש פינה שוב את מקומו עבור ריצ'מונד. בבחירות הביניים שהתקיימו בינואר 1860 התמודד סואל על מושב מטעם מחוז הבחירה של קרייסטצ'רץ' ונבחר בהצלחה. בסוף 1860 הוא התפטר כדי להתמנות לתפקד האחראי על רישום הקרקעות.
קריירה פוליטית > תפקידים נוספים

ב-1861 מונה סואל על ידי פוקס להיות חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט שהיה קיים אז), תפקיד אותו מילא עד 1865.
ב-1860, כאשר פרצה לחימה עם המאורים על רקע סכסוכי קרקעות, ניסה סואל להגיע לפתרון באמצעות משא ומתן ופשרות. סואל, שהיה פציפיסט בהשקפתו, האמין שהסכסוך עם המאורים יוכל להיפתר כראוי באמצעות הנהגת שיטה הגונה של רכישת קרקעות. בשלב זה הוא הציע את הקמתם של מוסדות ממשל שינוהלו על ידי המאורים ושיפקחו על כל עסקאות הקרקעות, אך הצעותיו אלו לא התקבלו. מאוחר יותר התפטר סואל מתפקידו כתובע הכללי על רקע מדיניות הפקעת הקרקעות של הממשלה. זמן קצר לאחר מכן הוא פרסם קונטרס בשם "מרד הילידים של ניו זילנד", שבו הוא הסביר את השקפותיו בנוגע לפתרון הסכסוך עם המאורים.
בשלב מאוחר יותר של הקריירה הפוליטית שלו, מילא סואל את תפקידי התובע הכללי, שר המשפטים והמזכיר הקולוניאלי (תפקיד שאז כבר הופרד מתפקידו של ראש הממשלה).
ב-1873 פרש סואל מהחיים הפוליטיים ושב לאנגליה זמן קצר לאחר מכן. הנרי סואל הלך לעולמו בקיימברידג' ב-14 במאי 1879.
הערות שוליים

↑  McIntyre, W. David. "Sewell, Henry". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 12 February 2012.
↑  "Christchurch". Lyttelton Times III (138). 27 August 1853. p. 7. Retrieved 23 September 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12413645p (data)  GND: 1190615037  ISNI: 0000 0000 6307 784X  LCCN: n85808856  NLA: 35907622  SNAC: w6dn4gqt  TePapa: 72647  Trove: 1140825  VIAF: 61635710   WorldCat (עם VIAF): 61635710
הקרב האחד עשר על האיזונצו

הקרב האחד עשר על נהר איזונצו התקיים מ-17 באוגוסט ועד 12 בספטמבר 1917, בין איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
מהלך הקרב

למרות שהעת הזאת, אחרי תבוסת רומניה וזמן של כאוס פוליטי ברוסיה, הייתה לא נוחה לברית, הייתה איטליה מסוגלת לגייס את הכוח הצבאי הגדול ביותר. מטרת המתקפה הזאת הייתה לנתק את קווי האספקה האוסטריים ולכבוש את טריאסטה. הצבא האיטלקי יכול היה אמנם לרשום הישגים, אך היסס לממש את מטרותיו כפי שקרה בקרבות הקודמים. הארמייה האיטלקית השנייה הצליחה לחצות את נהר איזונצו במקומות אחדים ולכבוש את רמת באינסיצה, בעוד הארמייה האיטלקית השלישית, למרות הצלחות קרקעיות, היססה ברמת הרמדה.
שוב, לא ניצלו היחידות האיטלקיות את ההצלחות שלהן, כך שבורוייביץ' יכול היה לאסוף את יחידותיו בקו ההגנה השני ולהתחפר. קו החזית החדש באזור הארמייה האיטלקית השנייה עבר בקו מונטה סנטו – לוופה. באזור הארמייה השלישית עברה החזית בקו לוג – סאן גבריאלה.
מהלך הקרב > תוצאות הקרב

בסופו של הקרב, 2 הצדדים הוחלשו מאוד על ידי מחלות מידבקות (דיזנטריה, טיפוס). כך שבשני הצדדים, בגלל מחלות, נגרעו כ-500,000 אדם (אלה לא נכללים במספרי האבדות).
הקבר השביעי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלדד אילני
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך הוצאה:  2015
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003872877
הקבר השביעי הוא ספר מתח לנוער שכתב הסופר אלדד אילני.
הספר יצא לאור בשנת 2015 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ובעריכת מיכל פז-קלפ. הספר, שקיבל את שמו מאלבום הקונספט The graveyard של קינג דיימונד, מספר על חבורת נערים חובבי מוזיקת מטאל החיים בשכונה שקטה ונקלעים להרפתקה חוצת יבשות.
אילני, שהחל לשמוע מטאל בהשפעת ילדיו, כלל בספר זה פרק ששמו "!metal rules" ובו מעין מדריך עבור מאזינים שטרם התוודעו למוזיקת המטאל, הכולל המלצות האזנה המחולקות לארבעה שלבים לפי אינטנסיביות.
הערות שוליים

↑  השלבים מסודרים מהקל אל הכבד, כאשר השלב הראשון כולל שירי רוק ושירים שקטים יחסית של להקות מטאל. יש לציין כי מגוון הלהקות בכלל השלבים מצומצם יחסית והשלב האחרון לא כולל סגנונות מטאל קיצוני כגון דת' מטאל
↑  ריכוז ההמלצות דרך האפליקציה cometoart
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנסיכה אסלוג

| --- | --- |

 אב:  סיגורד 
 אם:  ברינהילד 
 בן או בת זוג:  רגנאר לודברוק 
 צאצאים:  איבר חסר העצמות, סיגורד עין הנחש, הויטסארק, ביורן צד-ברזל 
 
המלך היימיר והנסיכה אסלוג. צויר על ידי הצייר אוגוסט מלמסתורם (1856).
הנסיכה אסלוג (נקראת גם קראבה/קראקה Kráka or Kraba) היא על פי האגדה בתם של המלך סיגורד והואלקיריה ברינהילד אשר מתו טרם אסלוג הכירה אותם, לכן גדלה עם אביה החורג של אימה (ברינהילד) היימיר. בצעירותה, היימיר דאג לשלומה של אסלוג הקטנה, אז בנה נבל אשר יש בו די מקום להכנסת אסלוג הקטנה, וכך נדד היימיר עם אסלוג מוחבאת בנבל שלו ממקום למקום.
אסלוג נישאה לרגנאר לודברוק, וילדה מספר בנים:
איבר חסר העצמות - מהאגדות הנורדיות מסופר שהנסיכה אסלוג הייתה וולבה (volva) ומייד לאחר החתונה שערכו, רגנאר לודברוק רצה לשכב עם הנסיכה. הנסיכה הזהירה אותו שלא יבצעו מעשי אישות שלושה ימים מהחתונה, רגנאר לא האמין בנבואה ולא הצליח לעמוד בדחף הסיפוק שלו, וכשנולד אייבר הוא התגלה כבעל מום. יש מחלקות אם היה נכה בשתי רגליו, או שלא יכל להעמיד צאצאים.
אובה.
הויטסארק.
סיגורד עין הנחש שנקרא על שם אביה של הנסיכה אסלוג, אשר על פי המיתולוגיה הנורדית נלחם בדרקון פאווניר והרגו. סיגורד נקרא כך כיוון שאחת מעיניו נראתה כעין של נחש.
המרכז לספריות וספרות בישראל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  עמותה
 מייסדים:  קורט דוד וורמן 
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 משרד ראשי:  ברוך הירש 22, בני ברק
 מנכ"ל:  עמית גיטלר
  
 icl.org.il
 
המרכז לספריות וספרות בישראל (עד נובמבר 2023 נקרא "מרכז הספר והספריות בישראל" ועוד קודם לכן, "מרכז ההדרכה לספריות בישראל" ו"מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות") היא עמותה ללא כוונות רווח הפועלת לקידום הספריות הציבוריות, הספרות ותרבות הקריאה בישראל. המרכז פועל כגוף עצמאי המתמחה במתן שירות מקצועי לספריות, לספרנים, לעוסקים בתחום המידע ולענף המוציאים לאור בישראל. בנוסף, יוזם המרכז מפעלי ספרות לעידוד היצירה הספרותית והיוצרים בישראל, המצויים במרכז השיח התרבותי בישראל.
היסטוריה

"מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות" נוסד בשנת 1975 ביוזמתו של קורט דוד וורמן. הארגון מספק מאז שירותים ומוצרים המופצים לכלל הספריות הציבוריות, בתי הספר, אקדמיה וארגונים בישראל ולמעלה מ-6,000 ספרנים ומידענים. המרכז הוקם כגוף המגזר השלישי לאחר אישור חוק הספריות הציבוריות בשנת 1975, כשיתוף של שלושה גופים שחברו יחדיו: המחלקה לספריות במשרד החינוך והתרבות, אס"י - ארגון ספרני ישראל, שהשתייך להסתדרות העובדים הכללית, ובית הספר לספרנות, מידע וארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. המרכז הוקם על פי מודל סקנדינבי של ארגון-גג ארצי, הדואג לאינטרסים המשותפים של כל הספריות. הגוף החדש היה מופקד על ניהול תקציבי הרכישה של הספריות.
במשך שנים רבות ישבו משרדי "מרכז ההדרכה" בירושלים - בתחילה ברחוב כורש ולאחר מכן, ברחוב החבצלת. ברחוב החבצלת, משרדי מרכז ההדרכה היו בסמיכות לבניין לב רם, בו שכן משרד החינוך, ובסמיכות לבית הדואר המרכזי בירושלים, שממנו נשלחו הפרסומים המקצועיים וציוד לעיבוד ספרני לספריות ולספקים ברחבי המדינה. בנוסף, הפעיל המרכז "שירות קיטלוג מרכזי" ממשרד אשר שכן בחנות של רשת "ספרי" ברחוב נחלת בנימין בתל אביב, שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים וסיפקה לספריות את הספרים כשהם מוכנים להעמדה על המדף, לפי הנחיות מרכז ההדרכה. בשנות השמונים עבר משרד הקיטלוג של המרכז למבנה ההנהלה ומחסן הספרים המרכזי של רשת "סטימצקי" שבאזור התעשייה של בני ברק. המרכז חבר בארגונים הבינלאומיים IFLA ו-ROTNAC.
עם התפתחות מחשוב הספריות ורשת האינטרנט החליטה האספה הכללית של המרכז לשנות את שם העמותה ל"מרכז ההדרכה לספריות בישראל". הושם אז דגש על קורסים מקצועיים מוכרים לגמול השתלמות, והוכנה תוכנית להקמת קטלוג מרכזי ממוחשב לספריות הציבוריות בישראל. עוד הוחלט להרחיב את פעילות ההוצאה לאור של ספרות מקצועית וכתבי עת בתחום הספרנות בשפה העברית ולקיים מכרזים לאספקת מוצרים ושירותים לספריות בתנאים הטובים ביותר.
"המרכז לספריות וספרות בישראל" היה המוציא לאור של כתב העת "יד לקורא" וממשיכו, "מידעת", עד שהאחרון פסק מלהתפרסם כמגזין. מאז זהו שמו של אתר אינטרנט העוסק במידע הקשור לתחום.
מאז העשור השני של המאה ה-21 יושב המרכז בבניין משרדים בבני ברק, הכולל כיתת לימוד בה מתקיימים קורסים שונים. "המרכז לספריות וספרות בישראל" הוא גוף עצמאי ללא כוונות רווח.
מנכ"ל "המרכז לספריות וספרות בישראל", מאז פברואר 2023, הוא עמית גיטלר. קדמו לו בתפקיד צביקה מאיר, שמואל שם-טוב, אורלי און וד"ר איריס חי (המנכ"לים של "מרכז ההדרכה לספריות בישראל"), וכן המנכ"לים של "מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות", ד"ר בועז לזינגר וגד רוזנבלט, המנכ"ל המייסד.
תחומי פעילות בעבר

מאגרי מידע ביבליוגרפיים: הפקה, עדכון ותחזוקה של מאגרי מידע ביבליוגרפיים, קִטלוג ומיון מקצועי של ספרים היוצאים לאור בישראל (משנת 1948)
פרסומים מקצועיים: הוצאה לאור של כתבי-עת וספרות מקצועית בנושאי מידע וספרנות
Depo Library - ריהוט וציוד נילווה לספריה: אספקת ציוד וריהוט ספרני מן המדף או לפי הזמנה מיוחדת
פורום: פורום השולחן העגול לספרנים ומידענים
מפעל קסת לספרות ביכורים: ליווי סופרים ומשוררים בצעדיהם הראשונים של הוצאת ספרי ביכורים על ידי עורך מנוסה
הערות שוליים

↑  יד לקורא, כ"ב, עמ' 86
↑  אירן ושמואל סבר, הספרייה בחברה, מרכז ההדרכה לספריות בישראל מהדורה שנייה, תשנ"ז, עמ' 269
↑  איריס חי, פרויקט תכנון רשת אינטראקטיבית מקוונת לקישור הספריות הציבוריות בישראל, יד לקורא גיליון 32, 1999, עמ' 12–15
↑  קטלוג מוצרים ושירותים, מרכז ההדרכה לספריות בישראל, 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311283205171  ISNI: 0000 0001 2254 439X  VIAF: 242795139   WorldCat (עם VIAF): 242795139 
הסמליל ששימש את העמותה עד 2023
הסמליל ששימש את העמותה עד 2015
הנרי נוריס ראסל

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1877 אויסטר ביי, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 1957 (בגיל 79) פרינסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות פרינסטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון 
 מנחה לדוקטורט:  Charles Augustus Young 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון 
 תלמידי דוקטורט:  הארלו שייפלי, ליימן שפיצר, דונלד מנזל 
 פרסים והוקרה:  מדליית הנרי דרייפר (1922)  פרס רומפורד (1925)  מדליית ז'נסן (1936)  מדליית פרנקלין (1934)  מדליית ברוס (1925)  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1936)  פרס לאלנד (1922)  מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1921)  הרצאת הנרי נוריס ראסל (1946)  חבר זר של החברה המלכותית (17 ביוני 1937)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס צ'ארלס סטארק דרייפר 
 תרומות עיקריות
 דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל
 
הנרי נוריס ראסל (באנגלית: Henry Norris Russell, ‏25 באוקטובר 1877 - 18 בפברואר 1957) היה אסטרונום אמריקני, שפיתח ב-1910, יחד עם איינר הרצשפרונג, את דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל. בשנת 1923 פיתח יחד עם פרדריק סונדרס את "צימוד RS" (ידוע גם בשם "צימוד LS").
ביוגרפיה

ראסל נולד בשנת 1877 באויסטר ביי שבניו יורק. הוא למד אסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון, וקיבל את התואר הראשון שלו ב-1897. את תואר הדוקטור קיבל ראסל ב-1899, כתלמידו של צ'ארלס אוגוסטוס יאנג.
בין 1903 ל-1905 עבד במצפה קיימברידג' יחד עם ארתור רוברט הינקס, כעוזר מחקר במכון קרנגי.
לאחר-מכן חזר ראסל לפרינסטון, שם שימש כמרצה לאסטרונומיה (1905-1908), כמרצה בכיר (1908-1911), כפרופסור (1911-1927), וכפרופסור מחקר (1927-1947). כמו כן, ניהל את מצפה אוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1912 ל-1947. הוא נפטר בפרינסטון, בשנת 1957, בגיל 80.
פרסומים

בשנת 1927 פרסם ביחד עם ריימונד סמית' דוגאן וג'ון קווינסי סטיוארט ספר לימוד רב-השפעה בן שני כרכים, "Astronomy: A Revision of Young's Manual of Astronomy". הספר הפך לספר הלימוד המקובל במשך כשני עשורים. הכרך הראשון נקרא "The Solar System", והשני - "Astrophysics and Stellar Astronomy". הספר תרם לפופולריות של הרעיון לפיו מאפייני הכוכב (רדיוס, טמפרטורת פני השטח, בהירות נראית ועוד) נקבעים במידה רבה לפי מסת הכוכב והרכבו הכימי. רעיון זה התפרסם כמשפט ווט-ראסל (ווט הגיע לאותה מסקנה באופן עצמאי). מכאן, ולאור העובדה שהרכבו הכימי של כוכב משתנה עם הזמן, נובעת המסקנה לגבי מהלך חייו של כוכב.
מחוות והוקרות > פרסים

מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1921)
מדליית הנרי דרייפר (1922)
פרס לאלנד (1922)
מדליית ברוס (1925)
מכון פרנקלין, מדליית פרנקלין (1934)
מחוות והוקרות > הנצחה

משרת הנרי נוריס ראסל של האגודה האסטרונומית האמריקנית
מכתש ראסל בירח
מכתש במאדים
האסטרואיד 1762 ראסל
דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל (עם איינר הרצשפרונג)
לקריאה נוספת

David H. DeVorkin, Henry Norris Russell: Dean of American Astronomers, Princeton University Press, 2000, ISBN 0-691-04918-1.