stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן שלוש
הערות שוליים

↑  לפחות שני מפקדי מונטיפיורי (של שנת 1855 ושל שנת 1866) וכן מספר מסמכי רישום של אהרן שלוש בקונסוליה הצרפתית ביפו (מסוף המאה ה-19), שם נרשם תאריך הלידה 19 במאי 1840. לפי אנצ' תדהר נולד בשנת תקפ"ט, 1829
↑  חדשות מהעבר
↑  אור אלכסנדרוביץ, "מסע בעקבות אתמול נשכח", בתוך: כספי, יובל (עורך), שלוש - משפחה אחת, בית אחד, קטלוג תערוכה, 2004. ראו בהרחבה על כל העניין: www.chidusheitorah.com/pdf/2010/hebrew/tari_chelouche.pdf
↑  יוסף אליהו שלוש, פרשת חיי, הוצאת בבל, 2005 (1931), עמ' 31
↑  ראו: יוסף אליהו שלוש, פרשת חיי, עמ' 76–77, 79, 85
↑  יוסף אליהו שלוש, פרשת חיי, עמ' 98, 102
↑  יוסף אליהו שלוש, פרשת חיי, עמ' 54-51
↑  אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 43-42
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303651605171  ISNI: 0000 0000 6896 347X  LCCN: nr93044857  VIAF: 97448901   WorldCat (עם VIAF): 97448901
עסקת שליט

המפגש בין ראש הממשלה בנימין נתניהו לחייל גלעד שליט בעת שובו לישראל.
עסקת שליט (או ההסכם לשחרור גלעד שליט) הייתה עסקת חילופין בין ישראל לבין ארגון הטרור חמאס, שנחתמה באוקטובר 2011, ובמסגרתה שחררה ישראל 1,027 אסירים ביטחוניים ועצירים, בהם 450 אסירי חמאס ש-280 מהם נשפטו למאסרי עולם על תכנון וביצוע פיגועי טרור ורצח תמורת חייל צה"ל החטוף גלעד שליט. ההסכם נחתם לאחר משא ומתן ארוך, שהתנהל בצל פעילות ציבורית בישראל לשחרורו של שליט, ולאחר שחלפו חמש שנים וארבעה חודשים מאז שפעילי החמאס חטפו את שליט בצדו הישראלי של הגבול עם רצועת עזה.
העסקה, שהושגה בתיווכם של מתווכים גרמנים ומצריים, תואמה על ידי סוכן שירות הביון הפדרלי הגרמני גרהרד קונרד, ונחתמה במצרים ב-11 באוקטובר 2011. השלב הראשון של העסקה יצא לפועל ב-18 באוקטובר 2011, ובו העביר חמאס את שליט לשטח מצרים (ממנה הועבר לישראל), ובמקביל שחררה ישראל בתמורה 477 אסירים ביטחוניים. השלב השני של העסקה התקיים ב-18 בדצמבר 2011, ובמהלכו שחררה ישראל 550 אסירים ביטחוניים נוספים. אחד המשוחררים היה יחיא סנוואר, לימים אדריכל טבח השבעה באוקטובר 2023, ולאחר מכן ראש הלשכה המדינית של חמאס ומנהיג הארגון עד חיסולו באוקטובר 2024.
רקע

במשך שנים של פעילות טרור פלסטיני נגד ישראל לכדה ישראל מחבלים רבים, העמידה אותם לדין, ועל המורשעים נגזרו עונשי מאסר, ובכלל זה מאסר עולם למורשעים ברצח. הפלסטינים שאפו לשחרור המחבלים (ואסירים פלסטינים נוספים), ודרך מבטיחה להגשמת מטרה זו נראתה חטיפה של חייל ישראלי, שישמש קלף מיקוח במשא ומתן לשחרור אסירים.
ב-25 ביוני 2006 חצתה חוליית חמושים פלסטינית את הגבול מרצועת עזה לישראל דרך מנהרה שנחפרה בסמוך למעבר כרם שלום לצורך ביצוע פשיטה זו. החוליה תקפה את טנק המרכבה שבו שהה הצוות של גלעד שליט. מפקד הטנק, סגן חנן ברק, וחייל בצוות הטנק, סמ"ר פבל סלוצקר יצאו מהטנק, נורו ונהרגו בידי המחבלים. חייל נוסף, ששהה בעמדת הנהג של הטנק, נלכד בטנק ונפצע קשה, וחבר הצוות הרביעי, רב"ט גלעד שליט, הוצא מתוך הטנק באיומי נשק. דקות ספורות בלבד לאחר תחילת ההתקפה חזרה חוליית המחבלים לרצועת עזה עם שליט, והעבירה אותו למקום מחבוא.
בעקבות חטיפתו של שליט יצא צה"ל למבצע גשמי קיץ, שנמשך לסירוגין כחמישה חודשים. במקביל התנהלה פעילות דיפלומטית של גורמים בינלאומיים, בעיקר מצרים, לשחרורו של שליט. בשל היותו של שליט גם אזרח צרפתי, ערכה גם צרפת פעילות דיפלומטית לשחרורו. החוטפים, שפעלו תחת פיקודו של ח'אלד משעל ואנשי ההנהגה הצבאית של חמאס ובהם אחמד ג'עברי, ביקשו לשחררו בכפוף לעסקת שבויים.
רקע > המשא ומתן לשחרורו של גלעד שליט

עד אוגוסט 2008 התגבש מתווה העסקה, כולל המחיר של 450 אסירי חמאס תמורת גלעד שליט. חרף טענות שעלו בשיח הציבורי, דוד מידן, לשעבר מתאם שבויים ונעדרים, טען שהקמפיין להחזרת גלעד שליט לא השפיע על מחיר העסקה, אלא שהמחיר נשאר קבוע מלכתחילה ועמד על 450 פעילי חמאס. הפער בין מספר זה למספר האסירים ששוחררו בסופו של דבר נעוץ בכך שישראל ביקשה להוסיף מיוזמתה שחרור של פעילי פת"ח כדי לאזן את חיזוק ארגון החמאס שהתלווה לעסקה. מבין הפעילים היו גם רבים שלא נשקף מהם סיכון, ושהיו עתידים להשתחרר בלאו הכי עד שנה לאחר העסקה.
לדברי רה"מ אהוד אולמרט, עסקה שגובשה לקראת סוף כהונתו נמנעה בעקבות ביקור של שר הביטחון אהוד ברק במאהל המחאה של משפחת שליט שהביא את החמאס לתובנה כי הממשלה נמצאת בלחץ בשל המחאות. ברק טען כי העסקה נפלה בשל ניהול כושל של אהוד אולמרט.
בדצמבר 2009 נחשפה פעילותו של מתווך גרמני, שהעביר מסרים בין ישראל לחמאס וניסה לקדם עסקה לשחרור שליט. הוא מסר לישראל את תשובת חמאס, והעניין נדון בכמה ישיבות של שרי ה"שביעייה" (פורום בן שבעה שרים של ממשלת ישראל). הפורום החזיר תשובה, שבה היו הסתייגויות לגבי כמה מדרישות חמאס, וראש הממשלה הודיע שזוהי ההצעה האחרונה של הממשלה. חמאס לא ענה על התשובה הישראלית, ובכך נכנס המשא ומתן לקיפאון. המשא ומתן הגיע למבוי סתום בין היתר בשל חילוקי דעות בין הצדדים בנוגע להרחקת חלק מהאסירים משטחי יהודה ושומרון, שחרור בכירי החמאס הכלואים בישראל, שחרור אסירים מקרב ערביי ישראל ומזרח ירושלים, ומספר האסירים שישוחררו.
אישור ההסכם

ב-6 באוקטובר 2011 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל בראשות בנימין נתניהו לבין החמאס בתיווך מצרים לשחרור שליט תמורת שחרור של כאלף אסירים הכלואים בישראל, מהם מאות אסירי עולם. ההסכם הושג חמש שנים וארבעה חודשים לאחר שפעילי ארגון החמאס לקחו בשבי את שליט.
העסקה, שהושגה בתיווכם של מתווכים גרמנים ומצריים, תואמה על ידי סוכן שירות הביון הפדרלי הגרמני גרהרד קונרד, ונחתמה ב-11 באוקטובר 2011. בתיווך בין הצדדים נטל חלק גם ראש המודיעין המצרי, מוראד מוואפי. עד לחתימת ההסכם הסופי לשחרורו של גלעד שליט, שלושה אנשים עמדו בראש צוות המשא ומתן הישראלי לשחרורו, עופר דקל (2007–2009), חגי הדס (2009 – אפריל 2011) ודוד מידן (אפריל 2011 – אוקטובר 2011). בין ישראל לחמאס נוצר גם ערוץ תקשורת בלתי רשמי, דרך פעיל השלום גרשון בסקין, שהעביר מסמכים והודעות, באופן ישיר בין נציג ראש הממשלה דוד מידן לבין בכיר החמאס ראזי חמד.
ב-11 באוקטובר סוכמו הפרטים הסופיים של ההסכם, לפיו ישוחררו 1,027 אסירים (מתוכם 1,000 גברים ו-27 נשים), והוא פורסם ברבים. זהו המספר הגדול ביותר של אסירים שישראל הסכימה לשחרר תמורת חייל בודד. לדברי בכיר החמאס מחמוד א-זהאר, העסקה כללה גם את הסרת הסגר על רצועת עזה ושיפורים בתנאי הכליאה של האסירים הביטחוניים שנותרו כלואים בישראל. לאחר אישור העסקה, צוטט מפקד הזרוע הצבאית של חמאס אחמד ג'עברי בעיתון הלונדוני אל-חיאת באומרו כי האסירים ששוחררו במסגרת עסקת שליט היו אחראים באופן קולקטיבי לרציחתם של 569 אזרחים ישראלים.
בישיבת ממשלה לילית, שהתקיימה ב-11–12 באוקטובר, אישרה ממשלת ישראל את ההסכם. 26 שרים תמכו בעסקה ושלושה – אביגדור ליברמן, משה יעלון ועוזי לנדאו – התנגדו. כל גורמי הביטחון, צה"ל, שב"כ ומוסד תמכו בעסקה. ראש המוסד, תמיר פרדו, שתמך בעסקה בניגוד לקודמו בתפקיד שהתנגד, אמר ששחרור האסירים אינו בא על חשבון המדינה, ושכמפקד הוא מחויב להחזיר את שליט הביתה. ראש השב"כ, יורם כהן, שתמך בעסקה בניגוד לקודמו שהתנגד, טען שהוא קיבל את ההחלטה לתמוך יחד עם אנשיו בשב"כ שכמעט כולם תמכו בעסקה.
שרי ש"ס תמכו בעסקה על פי פסיקתו של הרב עובדיה יוסף ובעידודו.
ב-15 באוקטובר פרסם משרד המשפטים רשימה של 477 אסירים ביטחוניים שבכוונת ישראל לשחרר במסגרת השלב הראשון של ביצוע ההסכם. עם פרסום ההסכם לכלל הציבור, ניתנו 48 שעות על מנת להביע התנגדויות והסתייגויות מהעסקה, בין היתר על ידי עתירה לבג"ץ נגד ההסכם. יומיים לאחר מכן הוגשו ארבע עתירות לבג"ץ נגד שחרור רוצחים במסגרת העסקה, וכולן נדחו.
ביצוע עסקת שליט

מימוש עסקת שליט, שכונה בישראל מבצע "שעת נעילה", נעשה בשני שלבים:
בשלב הראשון, גלעד שליט הועבר מרצועת עזה למצרים ומשם לישראל. במקביל, שחררה ישראל 477 אסירים ביטחוניים.
בשלב השני, אשר התקיים ב-18 בדצמבר 2011, שוחררו 550 אסירים ביטחוניים נוספים.
ביצוע עסקת שליט > שלב שני

בשלב השני של העסקה, בהתאם להסכם, ישראל הרכיבה לבדה את רשימת האסירים המשוחררים, אך בהתייעצות עם מצרים. מבין האסירים המשוחררים: 300 הם אנשי פתח, 50 – אנשי החזית העממית, 20 – אנשי החזית הדמוקרטית וכל השאר חסרי השתייכות פוליטית. מצרים ביקשה מישראל לכלול ברשימה גם את תשע האסירות הפלסטיניות שלא שוחררו מהכלא הישראלי בשלב הראשון. בסופו של דבר סוכם שישראל תשחרר שש אסירות, ולאחר שבוע תשחרר אחת נוספת. בשעות שקדמו לשחרור, פרצו עימותים מחוץ לכלא עופר, בין כוחות הביטחון לבני משפחותיהם של אסירים פלסטינים הצפויים להשתחרר בעסקה, על רקע השעה המאוחרת לשחרורם שלטענתם פוגע בחגיגות השחרור וכן בשל העובדה שמרבית המשוחררים ממילא עמדו להשתחרר בקרוב (300 אמורים להשתחרר בעוד שנה). טרם ביצוע העסקה הופעלו לחצים על נתניהו לבצע מחווה כלפי אבו מאזן בשלב השני של העסקה, בשל העובדה שבשלב הראשון שוחררו אסירי חמאס ולא פת"ח. לחצים אלו כללו טיעון מצד אבו מאזן להבטחה שכזו מראש הממשלה הקודם אולמרט. על אף העובדה שבשלב השני לא שוחררו אסירי חמאס וכשני שלישים היו מאסירי פת"ח, כאמור, כ-300 הללו היו צפוים להשתחרר בעוד כשנה ממילא וברשות הטילו את האשמה על חמאס בנושא. כמו כן חמאס הצהיר כי ימשיך לחטוף חיילים על מנת לשחרר את שאר האסירים הפלסטינים.
על פי הקריטריונים הישראלים, האסירים ששוחררו בשלב השני של העסקה, מוגדרים ככאלו ש"אין להם דם על הידיים".
ביצוע עסקת שליט > יום השחרור – "מבצע בית השואבה"

מבצע העברת גלעד שליט לישראל ושחרור האסירים כונה "מבצע בית השואבה" משום שהתקיים בחול המועד סוכות 2011. האסירים והאסירות רוכזו מבעוד מועד בבתי כלא שונים שמהם יפוזרו לנקודות השחרור, ועם שחר ב-18 באוקטובר החל המבצע. שיירה עם 147 אסירים ואסירות הגיעה למעבר כרם שלום בגבול מצרים, האסירים זוהו על ידי הצלב האדום והמתינו באוטובוסים לרגע שיתקבל אישור מנציג צה"ל בצד המצרי שראה את שליט. כל ערוצי התקשורת שידרו את המבצע עם צפיית שיא, ושילבו קטעי שידור חי מהטלוויזיה המצרית שסיקרה את האירוע. בציבור שרר מתח שמא יחול שיבוש במבצע, והאם שליט יוחזר חי ושלם. עד שלהרף עין נראה בטלוויזיה המצרית שליט במעבר רפיח, כחוש וחיוור, יוצא ממכונית של אנשי חמאס שמקיפים אותו. בשעה 11:00 הודיע דובר צה"ל רשמית ששליט נמצא בשטח ישראל. לאחר בדיקות הוטס שליט לבסיס תל נוף, שם קיבל את פניו ראש הממשלה נתניהו ושליט נפגש עם הוריו, ומשם הוטס למצפה הילה.
התייחסות לעסקה > התייחסות בישראל > בעד

דוד מידן טען כי במהלך השנים שחלפו מאז העסקה הייתה לישראל הזדמנות לחסל את המשוחררים שהיו מעורבים בטרור.
כלכלן הטרור קלו בר-רבי הסביר כי לארגוני טרור ממילא אין מחסור בכח אדם, ומשאביהם מאפשרים להם להוציא כמות מוגבלת של פעולות, אך עבור כל "משרה" בארגון הטרור יש עודף מועמדים.
ראש הממשלה בנימין נתניהו הצדיק את העסקה בדברים שנשא עם חזרת שליט, באומרו ששתי דרישותיו העיקריות התקיימו בה: המחבלים הבכירים ביותר לא ישוחררו, בהם דמויות כמרואן ברגותי, עבדאללה ברגותי ועבאס א-סייד. בנוסף, רבים מהמחבלים לא ישובו ליהודה ושומרון, אלא יגורשו. באיגרת שהוציא הרמטכ"ל, בני גנץ, לרגל שחרורו של שליט הוא ציין "את מחויבותם של מדינת ישראל, של צה"ל ושל חייליו לעשות כל שניתן כדי להחזיר כל חייל שיצא למשימתו, ולא שב ממנה".
התייחסות לעסקה > התייחסות בישראל > נגד

לאחר ביצוע העסקה התבטאה יושבת ראש האופוזיציה ציפי לבני כנגד העסקה בטענה כי כושר ההרתעה של ישראל נפגע. לדבריה נמנעה מביקורת קודמת לאחר שהבטיחה זאת לנועם שליט. גם ראש המוסד לשעבר מאיר דגן התבטא כנגד העסקה באומרו "העובדה שראש הממשלה מקבל אותו והופך אותו לגיבור מפריעה לי. המחיר של העסקה הזאת יקר מדי, אבל אני שמח לראות את שליט בבית".
אלמגור - ארגון נפגעי טרור, מתח ביקורת על עסקת שליט והגדיר את העסקה בתור "ניצחון לטרור ולארגון החמאס". על פי נתוני ארגון אלמגור, חלק גדול מהמחבלים אשר שוחררו בעבר במסגרת עסקאות חילופי שבויים חזרו לפעילות הטרור וגרמו לרציחתם של כ-180 ישראלים. בעקבות אישור עסקת שליט, שבואל סחיווסחורדר, אשר הוריו ושלושת אחיו נרצחו בפיגוע התאבדות במסעדת סבארו בירושלים, השחית את אנדרטת יצחק רבין בתל אביב, מתוך כעס על כך ששני אסירים ביטחוניים אשר היו מעורבים בפיגוע במסעדת סבארו נכללו בעסקת שליט.
מספר רבנים אסרו את קיום העסקה משום שלדבריהם יש בה עידוד הטרור וסיכון אחרים. בין האוסרים היו הרב צפניה דרורי, הרב יעקב יוסף, והרב שמואל אליהו.
התייחסות לעסקה > התייחסות בישראל > הסברים להסכמת הממשלה לעסקה

בשנת 2016 אמר צבי האוזר שייתכן שהלחץ הציבורי של המחאה החברתית בשנת 2011, הובילה לאישור העסקה, ואילולא המחאה העסקה לא הייתה יוצאת לפועל. במענה לכך טען גרשון בסקין שמתווה העסקה כבר אושר לפני תחילת המחאה, כך שלא סביר שהמחאה היא זאת שהניעה את העסקה.
התייחסות לעסקה > התייחסות פלסטינית

בהודעתו על ההסכם התגאה ח'אלד משעל בהישג של שחרור 1,027 אסירים, בני כל הפלגים הפלסטינים, והבטיח להמשיך במאמצים לשחרור האסירים הפלסטינים שנותרו בכלא. בקבלת הפנים שערך בקהיר לאסירים המגורשים לחו"ל הבטיח להם משעל שעוד ישובו לפלסטין, והוסיף: "משא ומתן על בסיס כוח הוא מה שאילץ את ישראל לשלם את המחיר".
במקביל חגג איסמעיל הניה בעזה את השחרור, וציין שהעסקה מהווה "נקודת מפנה אסטרטגית במאבק באויב הציוני".
אחמד ג'עברי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס לשעבר, הצהיר כי "פעולות חטיפת חיילים וקצינים ישראלים יימשכו, כל עוד יש אסירים פלסטינים בבתי הכלא בישראל".
ממשלת חמאס בעזה הודיעה על מענק של 2,000 דולר לכל אסיר משוחרר שהועבר לרצועת עזה, והרשות הפלסטינית הודיעה על מענק של 5,000 דולר לכל אסיר משוחרר.
בנאום פומבי שנשא ח'ליל אל-חייה, בכיר בהנהגת חמאס בעזה, ששודר בערוץ אלאקצא (Al-Aqsa TV) ב-19 באוקטובר 2011 שיבח חלק מהאסירים המשוחררים, ובהם אמיר סעוד צאלח אבו סרחאן ואשרף בעלוג'ה על כך ש"דקרו את אויבי אללה", את ח'ליל אבו עלבה אשר "נהג במכונית ומחץ את אויבי אללה", את עבד אל-האדי ע'נאיים על כך ש"הסיט אוטובוס ממסלולו אל תוך תהום ליד ירושלים". עוד הוסיף כי "אסור לנו לשכוח את מהפכת הסכינים... אחינו עבד אל רחמן אל דיב וחאלד אל ג'יידי... ברחובות הללו, הם הורידו את היהודים אחד אחרי השני".
התייחסות לעסקה > התייחסות בין-לאומית לעסקה

שחרור גלעד שליט תפס מקום נרחב בסיקורים של התקשורת העולמית. הידיעה תפסה מקום בעמודים הראשיים של עיתונים באירופה ובארצות הברית. מנהיגים שונים בירכו על העסקה, בהם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי, שאף הזמין את שליט לביקור בארמון האליזה. עם זאת, בארצות הברית הושמעה ביקורת ודאגה, עקב העובדה שבין המשוחררים יש מחבלים שרצחו אזרחים אמריקנים. כמו כן עלתה לדיון ההשוואה בין ההתייחסות הישראלית לנושא החטופים מול ההתייחסות האמריקנית.
בעקבות עסקת שליט

ב-18 באוקטובר 2011 הצהירה משפחתו של שלמה ליבמן, שנרצח בפיגוע ירי 13 שנים קודם לכן, כי הם מציעים גמול כספי בגובה 100 אלף דולר על ראשם של שני הרוצחים של שלמה, חוילאד רמדאן ונידאר רמדאן, ששוחררו במסגרת עסקת שליט. חוילאד נהרג בתקיפת צה"ל ברפיח ב-26 במאי 2024 במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
ב-25 באוקטובר 2011 איש הדת והמטיף הסעודי הנודע עווד אל-קרני הציע 100 אלף דולרים למי שישבה חייל ישראלי כדי להחליפו באסירים פלסטיניים נוספים. ב-29 באוקטובר 2011 הנסיך הסעודי חאלד בן טלאל (אנ') הצהיר כי החליט לגלות סולידריות עם אל-קרני וכי הוא מציע סכום של כ-900,000 דולרים, כדי שהגמול הכספי שיוצע למי שיצליח לחטוף חייל ישראלי נוסף יעמוד על מיליון דולרים.
חמישה משומריו של שליט נהרגו בתקיפות של חיל האוויר ובקריסת מנהרות, תוך כדי השבי ולאחריו.
בעקבות עסקת שליט > כרטיס חוסן

בעקבות העסקה, הוקמה יוזמה בשם "כרטיס חוסן", כרטיס שהחותמים עליו, חיילי צה"ל בסדיר ובמילואים ושוטרי משטרת ישראל, מצהירים שאינם מסכימים כי ישוחררו עבורם מחבלים פלסטינים אם ייחטפו ויוחזקו בשבי. הכרטיס נוצר ביוזמת חברי תנועת "רעננים", צעירי הציונות הדתית, יוצאי יחידות קרביות המשרתים במילואים, בשיתוף משפחתו השכולה של החייל ירון חן שנחטף ונרצח ב-1993. לדברי יוזמי הכרטיס, העסקה פגעה בכוח ההרתעה של ישראל ובמורל הלאומי ומעודדת חטיפות דומות נוספות. לדעת היוזמים, חתימת רבבות חיילים על כרטיס חוסן תגביר את החוסן הלאומי ותחזיר את כוח ההרתעה. ההחתמה על הכרטיס החלה בסוף אוקטובר 2011 ותוך ימים ספורים חתמו עליו מאות חיילים.
בכרטיס חוסן המוצע לחתימת חיילים נאמר: ”אני הח"מ, החייל בצבא הגנה לישראל, מצהיר כי במידה ואאלץ ליפול בשבי אחד מארגוני הטרור, אבקש שלא להשתחרר תמורת מחבלים אשר גרמו לפגיעה באזרחי ישראל. אני סמוך ובטוח כי ממשלת ישראל וצה"ל יעשו הכל על מנת לחלץ אותי בתעוזה וביצירתיות” (הטקסט המודגש מוגדל במקור). אחד הראשונים לחתום על הכרטיס היה תת-אלוף (מיל.) אביחי רונצקי (הרב הצבאי הראשי בשנים 2006–2010). עד 2014, חתמו כשש מאות חיילים על הכרטיס.
ראו גם

ועדת שמגר (פדיון שבויים ונעדרים)
בייב

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל, 1995
 מבוסס על:  The Sheep-Pig 
 בימוי:  כריס נונן 
 הופק בידי:  ביל מילר  ג'ורג' מילר   דודג' מיטשל
 תסריט:  ספר - The Sheep Pig - דיק קינג סמית'  ג'ורג' מילר כריס נונן
 עריכה:  מרקוס ד'ארסי 
 שחקנים ראשיים:  קריסטין קווניו (קול) מרים מרגוליס (קול) דני מן (קול) הוגו וויבינג (קול) מרים פלין (קול) ג'יימס קרומוול מגדה סובנסקי
 מדבבים:  כריסטין קוונאו (Babe) מרים מרגוליס Roscoe Lee Browne רוסי טיילור מרים פלין דני מן הוגו ויבינג Paul Livingston 
 מוזיקה:  ניג'ל ווסטלייק 
 צילום:  אנדרו לסני 
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Kennedy Miller Mitchell 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  4 באוגוסט 1995
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  אוסטרליה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   babe
 פרסים:  פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר (Scott E. Anderson, Charles Gibson, Neal Scanlan, John Cox)  פרס ג'נסיס 
 סרט הבא:  בייב בעיר הגדולה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בייב (באנגלית: Babe) הוא סרט דרמה אוסטרלי-אמריקאי משנת 1995 בבימויו של כריס נונן. רוב הדמויות בסרט הן חיות אשר מדובבות על ידי שחקנים, ובשל כך נתפס לעיתים כסרט משפחתי.
הסרט צולם ברוברטסאן, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
סרט המשך בשם "בייב בעיר הגדולה" יצא לאקרנים בשנת 1998.
תקציר העלילה

בייב הוא חזיר שנולד בדיר תעשייתי גדול, ונלקח באישון לילה מאחיו ומגורלו המיידי להפוך לבשר למאכל. בייב מגיע ליריד כפרי ומוצע כפרס לאדם שינחש את משקלו. האיכר ארתור הוגט (ג'יימס קרומוול) מחליט לנסות וזוכה בחזיר.
בייב נלקח אל החווה המשפחתית, ואשתו של הוגט מחליטה מיד שהחזיר מיועד לשחיטה עתידית.
בחווה, בייב מתחבר עם פרדיננד הברווז שלא מוכן גם הוא להשלים עם גורלו כמאכל אנושי עתידי, ומנסה ליצור משמעות לנוכחותו בחווה על ידי הקדמת התרנגול בהשכמת הבוקר. בייב מכיר גם את פלי, כלבת הרועים שלוקחת אותו תחת חסותה ומלמדת אותו את סודות עבודתם של כלבי הרועים, למורת רוחו של בן זוגה רקס. בייב מגלה גבורה בהצלת חלק מהכבשים מגנבה ומתיידד גם איתן, ובעזרת אישיותו התמימה והנעימה הוא מצליח לעשות את עבודת כלבי הרועים.
הוגט, שמבחין בהדרגה ביכולתיו של החזיר, מתחיל לחבב את האורח החדש. בזמן שאשתו לא נמצאת הוא מחליט לרשום את בייב לתחרות כלבי רועים גדולה מבלי שהוא מציין שהמשתתף הוא חזיר. בתחרות בייב נתקל בתחילה בקשיים לשכנע את הכבשים לעשות כרצונו אף על פי שאינן מכירות אותו, אך בעזרת רקס ובעזרת הכבשים מהבית הוא מצליח לעמוד במשימה בצורה מושלמת אל מול הקהל הנדהם.
בסוף הסרט, הוגט רק מפטיר את המשפט הידוע: "That will do pig, that will do" - "זה יספיק חזיר, זה יספיק."
על הסרט

הסרט מציג סיפור על מי שמחליט בלי משים, לשנות את הקו הידוע של חייו. בייב בתמימותו מאמין כמעט בכולם - למשל מאמין בבני האדם אף על פי שכולם אומרים לו שהם רק רוצים לשחוט אותו, בכבשים אף על פי שאומרים לו שהן טיפשות, ובכלבים אף על פי שאומרים לו שהם חסרי לב.
התמימות הילדית הפשוטה הזו מובילה אותו להצלחה בכל אשר הוא פונה, ונותנת מסר משמעותי לטבעו של האדם דווקא.
פרסים

פרסי האקדמיה (פרס אוסקר) 1996 - זכייה בקטגוריית "אפקטים ואפקטים חזותיים"
מועמדויות בקטגוריות "שחקן המשנה הטוב ביותר" - (ג'יימס קרומוול), "בימוי ניהול אומנותי של התפאורה", "הבמאי הטוב ביותר" - כריס נונן, "עריכת הסרט" ו"התסריט המועבד"
פרסי הקומדיה הבריטים - זכייה בקטגוריית "סרט הקומדיה הטוב ביותר"
איגוד המבקרים של אוסטרליה - זכייה בקטגוריות "בימוי" ו"מוזיקה מקורית"
פרס גלובוס הזהב - זכייה בקטגוריית "סרט הקומדיה או המוזיקלי הטוב ביותר"
מסך הזהב - זכייה במסך הזהב
איגוד המבקרים של לונדון - זכייה בקטגוריית "סרט השנה"
איגוד המבקרים של ניו יורק - זכייה בקטגוריית "הבמאי החדש"
המנגנון (תוכנית טלוויזיה ישראלית)

| --- | --- |

 סוגה:  ראיונות, אקטואליה
 מנחים:  שאול אמסטרדמסקי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 הפקה
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  10 בינואר 2023 – הווה
 קישורים חיצוניים
 "המנגנון", באתר כאן 11
המנגנון היא תוכנית ראיונות ופודקאסט בהגשת העיתונאי שאול אמסטרדמסקי, המשודרת בכאן 11 מאז ינואר 2023.
בכל פרק אמסטרדמסקי מראיין במשך כחצי שעה אנשי ציבור ישראליים. רבים מהריאיונות עוסקים ביוקר המחיה, יחסי חרדים-חילונים, הרפורמה המשפטית בישראל (2023), יחסי ממשלה-דרג מקצועי, מלחמת חרבות ברזל ועתידה הביטחוני של מדינת ישראל.
פרקים > רצף הפרקים הראשון

רצף פרקים זה שודר ב-2023 במהלך הניסיונות לחוקק את הרפורמה המשפטית ועד לפרוץ מלחמת חרבות ברזל. רבים מהפרקים (אך לא כולם) עסקו ברפורמה, יחסי חרדים-חילונים ובמינהל ציבורי תקין.
| מספר הפרק | שם המרואיינ/ת | תפקיד המרואין בהקשר הריאיון | נושאים מרכזיים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | שמחה רוטמן | חבר הכנסת, יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט. מוביל הרפורמה המשפטית (2023). | הרפורמה המשפטית (2023). |
| 2 | אברהם יוסטמן | מנכ"ל קרן לשילוב חרדים, חבר צוות המשא ומתן הקואליציוני מטעם יהדות התורה. | שילוב חרדים בתעסוקה, והאם החלטות הכנסת העשרים וחמש מנוגדות להשתלבותם. |
| 3 | ד"ר עליזה בלוך | ראש עיריית בית שמש. | יחסי חרדים-חילונים. |
| 4 | גדעון סער | חבר כנסת באופוזיציה, שבעבר כיהן כשר המשפטים והציע רפורמות במערכת המשפט. | הרפורמה המשפטית (2023). |
| 5 | תומר לוטן | לשעבר מנהל צוות להתמודדות עם מגפת הקורונה ומנכ"ל המשרד לביטחון פנים. | נושאים הקשורים לדרג המקצועי, כגון יחסי הדרג המקצועי לדרג הנבחר, והסיקור התקשורתי של נושאים מקצועיים בהתנהלות הממשלה. |
| 6 | יריב לוין | סגן ראש ממשלת ישראל ושר המשפטים, מוביל הרפורמה המשפטית (2023). | הרפורמה המשפטית (2023). |
| 7 | ליאור אשכול | מנכ"לית וולט (חברה). | תפיסתה של כהן לגבי מודל התעסוקה של וולט, כמו גם תגובה לביקורת על מודל זה ועל ביקורות נוספות על וולט (כגון פגיעה במסעדנים ונהיגה פרועה של שליחי החברה). |
| 8 | ורדה אלשיך | שופטת בדימוס. | הרפורמה המשפטית (2023). |
| 9 | איל חולתא | לשעבר ראש המטה לביטחון לאומי. | סוגיות בביטחון לאומי, כגון האיום האיראני, מתיחות מול הפלסטינים, והשפעת הרפורמה המשפטית על הביטחון הלאומי. |
| 10 | מירב כהן | חברת כנסת מטעם יש עתיד. הריאיון עסק בתפקיד האופוזיציה בכנסת ישראל, הפורמה המשפטית, בפרשנותה הפוליטית על הפסד מפלגתה בבחירות לכנסת העשרים וחמש. | כהן הסבירה על תפקידה ואופן התנהלותה של האופוזיציה בכנסת ישראל, נתנה דעתה על הפסד מפלגתה בבחירות לכנסת העשרים וחמש, והביעה התנגדות לרפורמה המשפטית. |
| 11 | אריה ארליך | איש תקשורת חרדי. | גיוס חרדים והשתלבות חרדים בתעסוקה. |
| 12 | שירלי רימון ברכה | מנהלת מינהל חינוך בעיריית תל אביב-יפו. | הריאיון עוסק בהקמת פיילוט לחינוך ליברלי אוטונומי, בהשראת המודל של החינוך הממלכתי דתי. |
| 13 | מנסור עבאס | ח"כ מטעם רע"מ. | השתלבות ערבים בישראל ובממשלתה, וסוגיות של האוכלוסייה הערבית בישראל כגון פשיעה ומעמד האסלאם. |
| 14 | בצלאל סמוטריץ' | שר האוצר. | יוקר המחיה, בריאות הכלכלה הישראלית, הרפורמה המשפטית והשפעתה על הכלכלה. |
| 15 | אורי שרצקי | מנכ"ל הפועל ירושלים. | הפועל ירושלים. |
| 16 | נועם וימן | מנכ"ל דיפלומט אחזקות. | הריאיון עוסק ביוקר המחיה בישראל, והשפעתה של דיפלומט עליו. |
| 17 | איתי בן זאב | מנכ"ל הבורסה לניירות ערך בתל אביב. | השפעת הרפורמה המשפטית על כלכלת ישראל. |
| 18 | מיה ליקוורניק | יו"ר נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. | עתיד התחבורה הציבורית בישראל, לאור פתיחת הקו הראשון ברכבת קלה והתקדמות בבניית קווים נוספים ובהקמת מטרו. |
| 19 | משה ארבל | חבר כנסת ושר בכנסת העשרים וחמש. | הסטטוס קוו, בעיית הפשיעה. |
| 20 | טלי פרקש | חרדית המנסה לקדם חינוך ממלכתי חרדי. | חינוך ממלכתי חרדי. |
| 21 | מישאל וקנין | יו"ר הדואר, שפוטר על ידי הכנסת העשרים וחמש והוחזר לתפקיד אחרי עתירה לבג"ץ. | איכות דואר ישראל ועתידו, פיטוריו של וקנין. |
פרקים > המנגנון של המחר

רצף פרקים שתואר על ידי כאן כ"פרויקט מיוחד עם דמויות מובילות מכל חלקי החברה בישראל שעונות על השאלה – איך בונים שפה משותפת לישראל שאחרי המלחמה".
| מספר הפרק | שם המרואיינ/ת | תפקיד המרואין בהקשר הריאיון | נושאים מרכזיים |
| --- | --- | --- | --- |
| 47 | יונתן שמריז | אחיו נחטף לעזה ב-7 באוקטובר ונהרג בשוגג מאש צה"ל. ממובילי טקס הזיכרון הלאומי של משפחות 7 באקוטובר, והקים את תנועת קומו. | פילוג מדומין בעם. |
| 48 | אל"ם (במיל') חזי נחמה | מקים פורום מפקדים ולוחמים במילואים. | הכרעת אויבי ישראל, ובפרט תוכנית האלופים להכנעת חמאס. החיים בישראל אחרי המלחמה, והצעה ל"מודל שבטים". |
ראו גם

שאול אמסטרדמסקי
הערות שוליים

1 2 3  המנגנון עם שאול אמסטרדמסקי ⚙️ - YouTube, באתר www.youtube.com
1 2  "המנגנון" - אתר רשמי, באתר כאן 11
↑  כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי (2024-10-06), "לפרק את המחנות המדומיינים": ליונתן שמריז יש סיפור חדש | המנגנון של המחר, נבדק ב-2024-11-30
שטר מחילה

אִינְדּוּלְגֶּנְצִיָּה (בלטינית: Indulgentia במשמעות של ריכוך ועידון של הדין) - כתב מחילה או שטר מחילה הוא מונח ששורשיו במשפט הכנסייה הקתולית של ימי הביניים. לפיו נוצרי מאמין יכול לרכוש שטר זה כעדות מול האל לפטירתו מעונש על חטא שכבר נסלח.
המחילה מותנית ברצונו ואמונתו של המאמין, המחילה יכולה לפטור אותו מכל או רק מחלק מעונשיו. ביכולת המאמין לרכוש מחילה לעצמו או למתים.
מבחינה משפטית רואה הכנסייה הקתולית את עצמה בעלת הסמכות מישו והקדושים לנהל את "אוצר הסליחות" על פני אדמות.
בתקופות מסוימות, נמכרו שטרות אלה לצרכים כלכליים גרידא, מה שהביא את מרטין לותר להוציא את 95 התזות שלו, בתחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית. מנהג רכישת האינדולגנציה לא מקובל עוד בימינו, אך מונח המחילה כפטירה מעונש עודנו קיים.
רקע תאולוגי

שורשיו של המונח מחילה בחלק השלישי של מַקְדש הוידוי של הכנסייה הקתולית. מַקְדש זה מורכב מ:
חרטה
הודאה
גמילות חסדים
מחילה מוענקת על סמך מעשים טובים; תפילה, צדקה או עלייה לרגל. המחילה יכולה לבטל ענישה על חטאים. המחילה יכולה להיות בצורה חלקית או מושלמת.
המושג מקושר עם מושגים אחרים כגון וידוי, כפרה וכור המצרף.
היסטוריה > העת העתיקה

בראשית דרכם האמינו הנוצרים כמו היהודים[דרושה הבהרה] שכדי שאלוהים יסלח להם על חטאיהם עליהם לחזור בתשובה ולשנות את דרך חייהם. הטבילה סימלה מעשה זה של חזרה בתשובה.
לאחר מכן שינתה הכנסייה הקתולית את תורתה והחליטה שחטאים קשים יסלחו רק אם בוצעו לפני הטבילה. גישה זו יצרה מקרים אירוניים כגון רצונו של הקיסר קונסטנטינוס הראשון להיטבל רק על ערש דווי.
על מנת לפתור את בעיית החטאים הקשים שנעשו לאחר הטבילה, היה ההגמון גוזר על החוטא ימי חזרה בתשובה. ימים של תפילה וצום בהם החוטא מנודה מהסעודה האלוהית או אף מהחברה. לאחר שריצה את ימי המחילה היה החוטא חוזר לחברה.
כן יכלו נוצרים אמידים לקנות זמן כפרה קצר יותר על ידי "מכתבי שלום".