stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המסגד הגדול של חלב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  חלב 
 מדינה:  סוריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  715–717 (כשנתיים)
 
 קואורדינטות:  36°11′58″N 37°09′25″E﻿ / ﻿36.199491666667°N 37.156911111111°E﻿ / 36.199491666667; 37.156911111111
  (למפת חלב מוגדלת) המסגד הגדול של חלב(למפת חלב רגילה) המסגד הגדול של חלב he
 
המסגד הגדול של חלבּ (בערבית: جَـامِـع حَـلَـب الْـكَـبِـيْـر; תעתיק מדויק: ג'אמע חלב אלכביר) הוא המסגד הגדול ביותר ואחד העתיקים ביותר בעיר העתיקה של חלב, סוריה, ליד הכניסה לשוק אל-מדינה (אנ').
בתוך המסגד יש קבר שעל פי המסורת קבור בו זכריה, אביו של יוחנן המטביל, הקבור על פי המסורת במסגד האומיי בדמשק (שניהם קדושים גם באסלאם).
המסגד נבנה בתחילת המאה ה-8, אולם המבנה הנוכחי מתוארך למאות ה-11 עד ה-14 והצריח נבנה בשנת 1090. המסגד ניזוק קשות במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. וצריחו נהרס לחלוטין.
היסטוריה > הקמה

בתחילת המאה ה-8, לאחר הגעת האסלאם לעיר חלב שהייתה רומית ביזנטית הגדולה הזו, רכשו המוסלמים את האתר שעליו נבנה המסגד, גן של כנסייה עזובה וחלק מבית קברות ישן. בשנת 715, עשר שנים לאחר ייסוד המסגד האומיי בדמשק, החל הח'ליף האומיי אל-וליד לבנות מסגד גם בחלב, אלא שהוא מת והמסגד נבנה על ידי אחיו ויורשו סולימאן אבן עבד אל-מלכ שסיים את הבנייה ב-717.
היסטוריה > הריסה ושיפוץ

ישנן שתי גרסאות באשר להרס הראשון שפקד את המסגד: האחת מייחסת את ההרס לבית עבאס שכבשו את האזור בשנת 750, השחיתו את המסגד ולקחו את האבנים המגולפות, הפסיפסים ואת יצירות האמנות לעיראק. הגרסה השנייה מייחסת את אותו הרס לקיסר הביזנטי ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שכבש את חלב בשנת 962.
בתקופת השושלת הסלג'וקית שופץ המסגד והצריח נבנה מחדש ב-1090, אך בהמשך ידעה חלב עוד מלחמות שבעקבותיהן המסגד נהרס ונבנה מחדש. בשנת 1168 המסגד נהרס על ידי הפאטימים שכבשו את העיר והוא שופץ ב-1158 על ידי האמיר נור א-דין שבנה את העיר בנה אותה מחדש. בשנת 1280 נכבשה העיר על ידי מלך ארמני, המסגד נשרף והושמדו רוב היצירות שהיו בו (נותר רק הצריח). המסגד נהרס שוב בפלישה המונגולית ונבנה שוב ב-1285 על ידי הסולטאן הממלוכי קלאוון שעשה שינויים רבים בעיצוב המקורי.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

נזק כבד נגרם למסגד, ב-13 באוקטובר 2012, במהלך עימותים בין הצבא הסורי החופשי לכוחות הצבא הסורי. הנשיא בשאר אל-אסד הוציא צו נשיאותי להקמת ועדה לתיקון המסגד עד סוף 2013.
ב-24 באפריל 2013, שוב ניזוק המסגד וצריחו נהרס. בין הצדדים הלוחמים וגורמים נוספים בפוליטיקה הסורית קיימים חילוקי דעות באשר לגורם האשם בהרס. בשנים שלאחר מכן נעשה ניסיון לשקם את ההריסות, אך בהיעדר תקציב העבודה לא הושלמה.
אדריכלות > החצר

יש במסגד מספר קווי דמיון ארכיטקטוניים למסגד הגדול של דמשק, כולל תוכנית היפוסטיל עם חצר גדולה משיש מוקפת אכסדראות. מהחצר הרחבה מגיעים לאזורים שונים של המסגד, והיא מרוצפת באבנים שחורות ולבנות היוצרת סידורים גאומטריים מורכבים. בחצר יש שתי ברזיות מקוּרות להיטהרות לפני התפילה.
אדריכלות > פנים המסגד

אולם התפילה הראשי ממוקם בדרום החצר והוא כולל את קבר זכריה, מינבר (דוכן דרשות) מהמאה ה-15, ומחראב מעוטר בפיתוחים מורכבים. מעל הכניסה המרכזית ישנה כתובת המייחסת את הבנייה לסולטאן העות'מאני מוראט השלישי, אך ככל הנראה נבנתה בתקופה הממלוכית.
אולם התפילה נבנה במקור עם גג שטוח ועליו כיפה מרכזית, אך במהלך התקופה הממלוכית הגג הוחלף במערכת קמרונות מורכבת עם קשתות וכיפה קטנה מעל הקשתות.
הבניין כולל שלושה אולמות נוספים הגובלים בצדדים האחרים של החצר. האולם המזרחי מתוארך לתקופת שלטונו של מלכשאה במאה ה-11 וגגו עשוי משתי כיפות. האולם הצפוני שופץ בתקופת שלטונו של הסולטאן הממלוכי ברקוק במאה ה-14, אך נשמרו מאפייניו המקוריים מהמאה ה-11 וגם גגו עשוי משתי כיפות. גג האולם המערבי שבעיקרו הוא בנייה מודרנית עשוי מכיפה אחת.
אדריכלות > הצריח

הצריח היה מורכב מחמישה מפלסים וסביב המפלס העליון הייתה מרפסת עבור המואזין. הצריח נבנה ברובו מאבני גזית מסותתות והיה מעוטר בתבליטים, יותר מכל מבנה אסלאמי אחר בחלב: קשתות בעלות קדקודים, קווים מתמשכים, עיטורים שהיו ייחודיים לסגנון המיוחד של צפון-מערב סוריה ולא נעשה שימוש בעיטורים של האדריכלות האסלאמית.
מקסורה

בתוך המסגד, בסמוך למחראב נבנתה מקסורה המכילה כתבי יד עתיקים. בדומה למסגד הגדול של דמשק, המקסורה נבנתה בצורת חדר כיפה מרובעת, מוגבהת במדרגה אחת מעל מפלס הרצפה של אולם התפילה.
גלריה

שער המסגד
קישוטים אסלאמיים על החזית
פנים המסגד
מקדש זכריה בתוך המסגד
ברזיות רחצה
המִחְרַ֫אבּ והמנבר
מראה המסגד בערב
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Cem Nizamoglu, The Great Mosque of Aleppo, Muslim Heritage, ‏2005-03-24
↑  Bible (King James)/Luke - Wikisource, the free online library, en.wikisource.org (באנגלית)
1 2  "Syria clashes destroy ancient Aleppo minaret". bbc.co.uk. 24 באפריל 2013. נבדק ב-12 דצמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Al-Jami' al-Umawi al-Kabir, web.archive.org, ‏2013-05-31
↑  Karam, Zeina. "Historic Aleppo mosque damaged in fighting; repairs ordered". The Washington Times. נבדק ב-26 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Minaret of historic Syrian mosque destroyed in Aleppo. The Guardian. Associated Press. 24 באפריל 2013. נבדק ב-12 דצמבר 2024. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Spencer, Richard (24 באפריל 2013). "Syria: 11th-century minaret of Great Umayyad Mosque of Aleppo destroyed". The Daily Telegraph. נבדק ב-12 דצמבר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "بعد دمار الحرب.. الجامع الأموي في حلب يستعد للعودة إلى الحياة". Reuters (בערבית). 2018-02-18. נבדק ב-2024-12-12.
↑  سبوتنيك عربي, إعادة بناء جامع حلب الكبير بالصور والحقائق, سبوتنيك عربي, ‏20181106T1241+0000 (בערבית)
↑  Chapter Two. The Ornamented Style in Aleppo and Damascus, sonic.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: halep-ulucamii 
מבט על המסגד מהחצר
המסגד בשנת 2013, לאחר הרס הצריח
חצר המסגד
צריח המסגד (עד 2013)
יפה ותמה

יפה ותמה הוא פיוט המשבח את התורה, שחיבר הרב שלמה אביטבול ממרוקו, באמצע המאה ה-19, ומושר במסורת יהודי מרוקו.
אודות > מחבר הפיוט

מחבר הפיוט, הרב שלמה אביטבול, חי במרקש שבמרוקו בין אמצע המאה ה-19 והעשור השני של המאה ה-20, ופיוטים רבים שחיבר נכללים בשירת הבקשות של פרשת "יתרו". בפרשה מוזכר מאורע "מתן תורה", ועל כן פיוט זה מופיע בסדר פרשה זו, בקרב יהודי מרוקו.
אודות > אודות הפיוט

הפיוט הוא קצידה (שיר בעל תבנית ארוכה, המתאפיין במבנה מורכב) המהללת ומשבחת את התורה, תוך הסתמכות על מדרשים ומסורות קבליות. בפיוט, מתאר הרב אביטבול את יופיה, עומקה וחינה של התורה, וסוקר את מישורי הקיום שלה, דרך תיאור היבטים שונים המצויים בה.
לכל אורך הפיוט, שוזר בו הרב אביטבול ביטויי אהבה שנלקחו משיר השירים, ומעודד את העיון בתורה בדרכים שונות: על דרך הפשט, הרמז, הדרש והסוד.
יהודי מרוקו נוהגים לשיר את הפיוט במשך כל ימי השנה בכלל, ובשבת פרשת בשלח בפרט.
הפיוט זכה לביצועים רבים, בהם של הפרויקט של רביבו, ליאור אלמליח, חיים אוליאל, אמיל זריהן, יגל הרוש,  איציק אשל ומשה לוק ואנסמבל שיר ידידות.
דיסקוגרפיה של אליעד נחום

| דיסקוגרפיה של אליעד נחום |
| --- | --- |
 
 אלבומי אולפן ↙:  5
 סינגלים ↙:  35
הדיסקוגרפיה של אליעד נחום, זמר-יוצר ישראלי, כוללת 5 אלבומי אולפן (אחד כחלק מלהקת טריפל) ו-19 סינגלים. את הסינגל הראשון שלו, "Moving", הוציא לאור יחד עם להקת טריפל בשנת 2011.
אלבומים > אלבומי אולפן

| שם האלבום | תאריך יציאה | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- |
| Ready, Set, Pop | 2011 |  |
| סימן | 30 בינואר 2015 | NMC |
| אור | 13 במרץ 2016 | NMC |
| תמיד חלמתי | 16 במאי 2018 | NMC |
| מסע | 28 בדצמבר 2022 | D-Music |
| בין עולמות | 23 במאי 2023 | D-Music |
סינגלים

| שם השיר | שנה | מיקומי שיא> מדיה פורסט  | מיקומי שיא> כאן ג' | מיקומי שיא> גלגלצ | מיקומי שיא> אקו"ם | אלבום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "סימן" | 2014 | — | — | — | — | סימן |
| "מקלט" | 2014 | — | — | — | — | סימן |
| "חופשי" | 2014 | — | — | — | — | סימן |
| "אחרון הימים"  (עם איזי) | 2014 | — | — | — | — | סימן |
| "מתוק כשמרלי" | 2014 | 1 | 12 | 1 | — | סימן |
| "אור" | 2015 | 13 | 3 | 6 | 3 | אור |
| "רוחות" | 2015 | — | 4 | 15 | — | אור |
| "אם ניגע"  (עם ריטה) | 2015 | — | — | — | — | אור |
| "מיאמי" | 2015 | 6 | 7 | 8 | — | אור |
| "נוסע" | 2015 | — | — | — | — | אור |
| "לנשום"  (עם שמעון בוסקילה) | 2016 | 4 | 29 | 39 | — | תמיד חלמתי |
| "תמיד חלמתי" | 40 | 5 | 5 | — | — | תמיד חלמתי |
| "זמן" | — | — | — | — | — | תמיד חלמתי |
| "סוף השבוע" | 2017 | — | — | — | — | תמיד חלמתי |
| "מסע" | 2019 | 11 | 15 | 1 | 1 | מסע |
| "איפה את" | 2020 | 4 | — | 30 | 8 | מסע |
| "מורידים את הירח"  (עם שלמה ארצי) | 2020 | 10 | 17 | — | 10 | מסע |
| "בת 28" | 2021 | — | — | — | — | מסע |
| "לא כוחות" | 2022 | — | — | — | — | מסע |
| "היפה של השכונה" | 2022 | 1 | — | — | — | מסע |
| "בדרך אליך"  (עם נועה קירל) | 2022 | — | — | — | — | מסע |
| "שומעת דאנסהול" | 2022 | — | — | — | — |  |
| "גלגלים" (בהשתתפות קווין רובין) | 2022 | — | — | — | — |  |
| "באה לי בחלום" | 2022 | — | — | — | — |  |
| "כתובה בספרים" | 2023 | — | — | — | — |  |
| "כל הזמן צנחן" | 2023 | — | — | — | — |  |
| "על החולות" (עם שילה בן סעדון) | 2023 | 5 | — | — | — |  |
| "מעיפה" (עם אורי שוחט) | 2023 | — | — | — | — |  |
| "בסוף עוד ניפגש" | 2023 | 2  | — | — | — |  |
| "להיות כאן ילד" | 2024 | — | — | — | — |  |
| "ביום שאחרי" | 2024 | — | — | — | — |  |
| "גיבורה" | 2024 | — | — | — | — |  |
| "לא מעניין אותי" (עם מאי ספדיה) | 2024 | 20 | — | — | — |  |
| "להיות אבא" | 2025 | 1 | — | — | — |  |
| "סורי" | 2025 | — | — | — | — | יפורסם בהמשך |
הופעות נוספות במצעדים

| שם השיר | שנה | מיקומי שיא> מדיה פורסט | אלבום |
| --- | --- | --- | --- |
| "בין עולמות" | 2023 | 3 | בין עולמות |
| "מאמאסיטה" | 2023 | 1 | בין עולמות |
וידאו קליפים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑ מיקומי שיא – המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט :
"לא מעניין אותי": השבוע ה-31 של שנת 2024.
"להיות אבא": השבוע ה-9 של שנת 2025.
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏10-16 במאי 2015
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏31 בדצמבר 2023
| אליעד נחום |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | סימן • אור • תמיד חלמתי • מסע • בין עולמות |  |
| אלבומי הופעה | לייב פארק 2023 |  |
| ערכים קשורים | NMC • שמש |  |
| אליעד נחום – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| סימן | "סימן" • "מקלט" • "חופשי" • "אחרון הימים" • "מתוק כשמרלי" |  |
| אור | "אור" • "רוחות" • "אם ניגע" • "מיאמי" • "נוסע" |  |
| תמיד חלמתי | "לנשום" • "תמיד חלמתי" • "זמן" • "סוף השבוע" • "שמיים" • "מקום אחר" |  |
| מסע | "מסע" • "איפה את" • "מורידים את הירח" • "יום הולדת" • "השקט שלך" • "בת 28" • "אל תגלי" • "Never Fall" • "אין מאושר ממני" |  |
| סינגלים אחרים | "רוץ קדימה ילד" • "Cure the Corona" • "להיות אבא" |  |
פרנצ'סקו אצ'רבי

פרנצ'סקו אצ'רבי (באיטליה: Francesco Acerbi; נולד ב-10 בפברואר 1988) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הבלם באינטר מילאנו ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים

אצ'רבי, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פאביה. ב-23 באפריל 2006, אצ'רבי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-11 בינואר 2007, אצ'רבי הושאל לרנאטה, במדיה שיחק עד סוף החודש. ב-2 באוגוסט, אצ'רבי הושאל לטריסטינה, אך כעבור שבועיים שוחרר ממנה והושאל לספציה, בה שיחק רק בקבוצת המילואים ולא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת.
ב-16 ביולי 2010, אצ'רבי חתם רג'ינה מהסרייה ב'.
ב-24 ביוני 2011, אצ'רבי חתם בגנואה, תמורת 2.2 מיליון אירו עבור 50% מכרטיס השחקן שלו, אך כעבור שבוע, אצ'רבי חתם בקייבו ורונה תמורת 2 מיליון אירו, כחלק מעסקת העברתו של קווין קונסטנט שעשה את הדרך ההפוכה.
ב-20 ביוני 2012, אצ'רבי חתם במילאן, שרכשה מחצית מהזכויות על כרטיס השחקן. בשנת 2019, אצ'רבי חשף בראיון כי בתקופה בה שיחק המועדון הוא סבל מדיכאון, עקב מות אביו, והרבה לשתות אלכוהול. ב-26 בינואר 2013, אצ'רבי חזר לגנואה, כאשר גם הפעם היה זה קווין קונסטנט שעשה את הדרך ההפוכה, אך כעבור זמן קצר הושאל בחזרה לקייבו ורונה.
ב-9 ביולי 2013, אצ'רבי חתם בססואולו, עבור 1.8 מיליון אירו תמורת כמחצית מכרטיס השחקן שלו. במסגרת בדיקות רפואיות שנערכו לפני תחילת העונה, התגלה גידול באשך של אצ'רבי ולאחר מכן חזר לשחק בקבוצתו. בדצמבר 2013, נכשל בבדיקת חומרים אסורים שגרתית. אצ'רבי, מצידו טען כי הדבר נבע מרמות הורמונים לא סדירות, עקב היותו חולה סרטן והכחיש כי השתמש בחומרים אסורים. החל מ-7 בינואר עד ל-14 במרץ 2014, אצ'רבי עבר סדרת טיפולים כימותרפיים, ואף על פי שהגיע לאימוני הקבוצה במהלך הטיפולים, הוחלט כי יחזור לשחק כדורגל רק בעונה הבאה. ב-30 בינואר 2015, ססואולו רכשה את החצי השני של כרטיס השחקן שלו, גם תמורת 1.8 מיליון אירו.
ב-11 ביולי 2018, אצ'רבי חתם לחמש שנים בלאציו מהסרייה א'. ב-20 בינואר 2018, קיבל צהוב חמישי לעונה ובכך נמנע ממנו לשחק במשחק שלאחריו ובכך רשם רצף של 149 הופעות רצופות בסרייה א', 13 פחות מזה של חבייר זאנטי שמחזיק בשיא.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל אצ'רבי לאינטר מילאנו לעונה אחת ובסיום העונה חתם לשנתיים במועדון.
קריירה בינלאומית

ב-10 באוגוסט 2012, אצ'רבי זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה. ב-18 בנובמבר 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד אלבניה.
תארים

קופה איטליה: 2018/2019
הסופר קאפ האיטלקי: 2019
אליפות: 2023/2024
תארים > נבחרת איטליה

אליפות אירופה: יורו 2020
כדור הכסף האיטלקי: 2014/2015
משה רון (דנציגרקרון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1904 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 ביולי 1985 (בגיל 81) 
 תאריך עלייה:  1935
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1925
 בת זוג:  רות (רחל) לבית הולצברג
 
משה רון (דנציגרקרון) (1 בינואר 1904 – 10 ביולי 1985) היה עיתונאי, ממקימי ועדת העורכים, האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל, מועצת העיתונות והאיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, המזכ"ל הראשון של אגודת העיתונאים בתל אביב וממקימיו של בית העיתונאים על שם סוקולוב.
ביוגרפיה

נולד בוורשה למשפחה חרדית של חסידי גור. בגיל צעיר יצא לשאלה, הצטרף לתנועה הציונית ונבחר ב-1925 ליושב ראש האגודה הציונית במוקוטוב (פרוור של ורשה).
רון החל את עבודתו העיתונאית בעיתון היומי ביידיש "היינט" (ביטאון הסתדרות ציוני פולין), עלה ארצה בתור שליחו בשנת 1935 ופרסם מאוחר יותר מפרי-עטו גם ב"ידיעות אחרונות".
בשנת 1939 נתמנה כמזכיר הכללי הראשון של אגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה אז בראשית התארגנותה. הרחיב את שורותיה בקיבוץ העיתונאים מכל הזרמים. העביר את פעילותה מפינת חדר ברחוב מזא"ה לחדר שלם בשז"ר פינת אלנבי ומשם למועדון המרווח בשדרות רוטשילד 27, שאותו הפך למוקד פעילות ציבורית ענפה.
ממרכז זה גם נוהל המאבק על חופש העיתונות נגד הצנזורה של השלטון המנדטורי הבריטי. לאחר הקמת המדינה פעל נמרצות להקמת "בית סוקולוב", שנחנך באפריל 1957 ושממנו המשיך בפעילות מקצועית רב-גונית לקידום מעמד העיתונאים.
במרץ 1949 היה בין מקימי "האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל", שהתכנס אז לראשונה. בנוסף היה ממקימי ועדת העורכים, מועצת העיתונות והאיגוד העולמי של העיתונאים היהודים. הטביע את חותמו על מפעלי האגודה – בימת "עיתון העיתונאים" - אירוע תרבות דו-שבועי, ספר השנה של העיתונאים ועוד. נודע במדיניות הדלת הפתוחה ונטל על עצמו את הטיפול גם בבעיותיו האישיות של כל עיתונאי שפנה אליו לעזרה.
לצד פעילותו הציבורית המשיך בעבודתו העיתונאית בתור כתב של עיתונים יהודיים ברחבי תבל – ניו-יורק, בואנוס-איירס, מלבורן, פריז – כולל "לעצטע נייעס" בישראל.
במרץ 1974 פרש מתפקיד מזכ"ל אגודת העיתונאים בתל אביב ובמרץ 1977 גם מתפקיד מזכ"ל האיגוד הארצי, אך המשיך לשמש מזכ"ל ועדת העורכים ומזכ"ל וחבר הנשיאות של האיגוד העולמי של העיתונאים היהודיים – עד פטירתו הפתאומית בשנתו.
שם משפחתו עוברת ב"פקודת" משה שרת[דרוש מקור]. הוא כתב ספר אוטוביוגרפי שיצא-לאור ב-1981 – "דרכי הממלכה השביעית". זכה ב"פרס שלסר" על פעילותו למען העיתונות היהודית.
במאי 1990 "האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל" ייסד לזכרו את "פרס רון". הוחלט שהפרס, בסך 5,000 שקל יוענק בכל שנה ביום הזיכרון לפטירתו, לעיתונאי או לעיתונאים, חברי האיגוד על עבודה עיתונאית שתרמה לערכי חברה ומשטר נאות בישראל.
בין זוכי הפרס היו: משה נגבי, שושנה חן, אמנון אברמוביץ ואחרים. אושרה קריאת רחוב על שמו על ידי ועדת שמות והנצחה של עיריית ת"א-יפו.
חיים אישיים

היו נשוי לרות (רחל) לבית הולצברג ונולדו להם בת ובן. התגורר תקופה קצרה בבית מגורי העיתונאים. בתו היא העיתונאית שלומית (שולה) רון, שהתגוררה בדירתו בבית מגורי העיתונאים, והייתה נשואה במשך שלושה חודשים למוזיקאי שמוליק קראוס בשנת 1962.
ספרים

משה רון, דרכי בממלכה השביעית, האיגוד העולמי של העיתונאים היהודיים, 1981.
הערות שוליים

1 2  א. אליהו, רישומי חטף של איש עתונות, דבר, 22 בנובמבר 1981
↑  יסוד ועד לחוג אל יובל העתון 'היינט", הצפירה, 7 במאי 1928
↑  עיתונאי פולין בתל אביב, הארץ, 3 באפריל 1938
↑  מסיבה לחצי יובלו של משה רון באגודת העתונאים, למרחב, 24 בינואר 1965
↑  ארגון ארצי לעיתונאי המושבות, משמר, 27 בדצמבר 1943
↑  אסיפת עתונאי ת"א, הארץ, 23 בפברואר 1949
↑  נחנך בית העתונאים ע"ש נחום סוקולוב, דבר, 4 באפריל 1957
א. בן-דוד, עתונאי ישראל נכנסים לביתם: חנוכת "בית סוקולוב" תיערך השבוע, מעריב, 31 במרץ 1957
↑  כינוס ראשון לעתונאי ישראל, קול העם, 22 במרץ 1949
↑  ועדת העורכים סיירה בפיקוד הדרום, על המשמר, 16 במאי 1974
↑  80 עתונאים יהודיים מחו"ל ישתתפו בכנס עולמי, מעריב, 29 בנובמבר 1971
↑  במלאות שנה לעיתון נעתונאים, דבר, 29 בדצמבר 1940
↑  מ. רון לחופשת פרישה, על המשמר, 7 במרץ 1974
↑  משה רון פרש, על המשמר, 6 במרץ 1977
↑  משה רון למנוחות, מעריב, 12 ביולי 1985
↑  עש"ת, פרס משה רון יינתן על עמדה עיתונאית שתרמה לערכי החברה, מעריב, 2 במאי 1990
↑  בני אבני (ניו־יורק), רציתי להזדקן עם שמוליק, חדשות, 11 בספטמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267122805171  GND: 1146243456  ISNI: 0000 0000 7980 1804  LCCN: n80086447  NTA: 06757355X  SUDOC: 131388541  VcBA: 495/200552  VIAF: 100188360   WorldCat (עם VIAF): 100188360
אלצ'ידה דה גספרי

אלצ'ידה דה גספרי על בול של גרמניה הפדרלית משנת 1968
אלצ'ידה דה גספרי (באיטלקית: Alcide De Gasperi‏; 3 באפריל 1881 - 19 באוגוסט 1954) היה מדינאי איטלקי, מייסד המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, וראש ממשלת איטליה הראשון שמונה מטעמה, בשנים 1945–1953. דה גספרי נחשב לאחד ממייסדי האיחוד האירופי יחד עם רובר שומאן הצרפתי וקונראד אדנאואר הגרמני.
ביוגרפיה

דה-גספרי נולד בפרובינציית טרנטו, אזור שהיה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1896 הוא הצטרף לשורות המפלגה הסוציאליסטית-נוצרית. בשנת 1911 הוא נבחר לחבר ברשות המחוקקת האוסטרית וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1917. לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הצטרף חבל טרנטו לממלכת איטליה ודה-גספרי קיבל אזרחות איטלקית.
ב-1919 ייסד דה גספרי את המפלגה העממית האיטלקית וב-1921 הוא נבחר לפרלמנט האיטלקי עד שנת 1924. באותן שנים עלתה המפלגה הפשיסטית לשלטון באיטליה. מפלגתו של דה גספרי הצטרפה לקואליציה בראשותו של בניטו מוסוליני באוקטובר 1922, אך לאחר שהשתלט מוסוליני על מוסדות השלטון באיטליה והנהיג שינויים בחוקת המדינה, פרשה מפלגתו של דה גספרי מהקואליציה.
ב-1924 הפך למעשה דה גספרי, לראש המחנה הפוליטי המתנגד למפלגה הפשיסטית. בנובמבר 1926 הוציא מוסוליני את מפלגתו של דה גספרי מחוץ לחוק, ובשנת 1927 נעצר דה גספרי על ידי המשטר ונשפט למאסר של ארבע שנים על שימוש במסמך מזויף כדי להשיג דרכון. בלחצם של מוסדות הכנסייה והוותיקן הוא שוחרר ב-1928.
בשנת 1929 קיבל דה גספרי מקלט מדיני בוותיקן ברומא, שם הוא שימש כספרן בספריית הוותיקן במשך 14 שנים עד נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה בשנת 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הקים דה גספרי את המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה, שבתחילה הייתה בלתי חוקית. לאחר שחרור דרום איטליה על ידי בנות הברית צורף דה גספרי לוועד השחרור הלאומי. לקראת סוף המלחמה היה חבר בוועד השחרור של איטליה הצפונית. הוא כיהן כשר בלי תיק ובהמשך כשר חוץ בממשלתו של איוונו בונומי, ומיוני 1945 כשר חוץ בממשלתו של פרוצ'ו פארי.
כבר ביוני 1945 עלה שמו של דה גספרי כמועמד לתפקיד ראש הממשלה, אך הוא זכה בתפקיד רק בדצמבר 1945.
ביוגרפיה > ראש ממשלה

דה גספרי שימש כראש ממשלת איטליה במהלך שמונה שנים, בהן הקים ממשלות רבות.
תחת שלטונו הפכה איטליה בשנת 1946 מממלכה לרפובליקה, מפלגתו ניצחה בבחירות של שנת 1948, המדינה הצטרפה לנאט"ו ב-1949 וחיזקה את יחסיה עם ארצות הברית שסייעה לשיקום כלכלת איטליה באמצעות "תוכנית מרשל". בשנות שלטונו של דה גספרי הפכה איטליה גם לאחת ממייסדות האיחוד האירופי אשר החל את תחילת דרכו ב"איחוד קהילת הפחם והפלדה". בשנת 1950 הוא הוביל מהלך לרפורמה אגררית של הפקעת אחוזות והעברת הקרקע לאיכרים חסרי קרקע, אולם הרפורמה לא יצאה אל הפועל.
בבחירות ביוני 1953, ירד כוחן של המפלגה הדמוקרטית נוצרית ובנות בריתה במרכז המפה הפוליטית ודה גספרי לא השיג רוב במרכז המפה הפוליטית להקמת ממשלה חדשה. דה גאספרי ניסה בכל זאת להרכיב ממשלת מיעוט, תוך שילוב שר ביטחון שיקרוץ למלוכנים, אולם כשל בכך. בעקבות זאת, הועבר התפקיד של הרכבת הממשלה לאיש מפלגתו, אטיליו פיצ'יוני, ולאחר שזה לא הצליח הועבר התפקיד לג'וזפה פלה שהצליח לקבל את תמיכת המלוכנים. פלה לא כלל את דה גספרי בין שריו, צעד שפורש כניסיון לעבור למדיניות חוץ מאוזנת יותר שלא נשענת על ברית נאט"ו. דה גספרי המשיך להנהיג את מפלגתו ולקראת סוף 1953 יצר משבר קואליציוני עקב חוסר שביעות רצון מהשותפות של פלה עם המלוכנים. לאחר התפטרות פלה בראשית ינואר 1954, הצליח דה גספרי לגבש קואליציה חדשה של מפלגות המרכז, אך סירב לעמוד בראש הממשלה והתפקיד הועבר לידי שלבה.
באפריל 1954 הוביל דה גאספרי ועידה בין פרלמנטרית לדיון על שיתוף פעולה אירופי. במאי 1954 נתמנה דה גספרי לנשיא הפרלמנט של קהילת הפחם והפלדה האירופית.
באוגוסט 1954 מת דה גספרי. קברו נמצא בבזיליקת סן לורנצו שמחוץ לחומות רומא.
דה-גספרי נחשב לאחד מבכירי המדינאים באיטליה במאה ה-20. הוא נחשב למנהיג אמיץ אשר התנגד למשטר הפשיסטי ואשר שיקם את איטליה לאחר תבוסתה במלחמת העולם השנייה.
נתן בוקובזה

| --- | --- |

הרב נתן בוקובזה (2004)
 לידה:  20 באוגוסט 1963 ל' באב ה'תשכ"ג אשקלון
 פטירה:  8 באפריל 2006 (בגיל 42) י' בניסן ה'תשס"ו ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  נתיבות
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–2006 
 תחומי עיסוק:  תורה וחסד
 רבותיו:  הרב יששכר מאיר, הרב ראובן יוסף גרשנוביץ
 
הרב נתן חזקיהו בוקובזה (ל' באב ה'תשכ"ג, 20 באוגוסט 1963 - י' בניסן ה'תשס"ו, 8 באפריל 2006) היה מקובל ודרשן. ייסד ועמד בראש מוסדות תורה וחסד.
ביוגרפיה

נולד באשקלון לדני ולחיה (לבית דמרי) בוקובזה. הוריו עלו מהעיר גאבס שבתוניסיה, והוא היה השמיני מבין 15 ילדיהם. נקרא על שם הרב נתן פרג'ון, רב העיר המקומי.
בילדותו המוקדמת התגורר פרק זמן בבית הורי אימו בעיר טבריה (דבר שלדבריו השפיע עליו רבות), ולאחר מכן חזר לבית הוריו. למד בבית הספר היסודי "רמב"ם" באשקלון, בקריית נוער שבירושלים, ובישיבת הנגב, שם למד אצל הרבנים יששכר מאיר וראובן יוסף גרשנוביץ. לאחר מכן שירת בצה"ל כמש"ק דת במרכז הספקה 617 ליד אילת, ואז חזר ללמוד בישיבה.
בכ"ד בסיוון ה'תש"ן (17 ביוני 1990) התחתן עם יעל ברבי. בני הזוג התגוררו בנתיבות ונולדו להם ארבעה בנים ובת. לאחר נישואיו למד בכולל שבישיבת הנגב ובמושב זרועה. שימש כשנתיים כמחנך בתלמוד תורה "תורה לשמה" באופקים ובמקביל עסק בפעילות ציבורית. מסביבות שנת ה'תש"ס (2000) עד לפטירתו היה זה תחום עיסוקו העיקרי. הוסמך לרבנות.
פעילות ציבורית > דרשות ושידורים

מסופר שכבר בגיל העשרה החל להתבלט כדרשן באזור מגוריו. מסר שיעורים ושיחות במקומות רבים, כולל בבסיסי צה"ל, לעיתים במספר מקומות ביום. דרשותיו ושיחותיו עסקו בהלכה, אמונה ומוסר, והוא הרבה לשלב בהם סיפורים בנושא חסד, תפילה, אמונה וביטחון.
בשנת ה'תשנ"ט (1999) החל לשדר בתחנות הרדיו "קול האמת" ו"קול הנשמה". משנת ה'תש"ס (1999) החל לשדר גם בערוץ 7" את התוכנית "האור הגנוז", וב"רדיו קול חי" את התוכנית "עם סגולה". בתוכניותיו עסק בייעוץ וברכה ובענייני הלכה ואגדה. שידוריו האחרונים היו מבית החולים בגרמניה.
פעילות ציבורית > מוסדות תורה וחסד

עוד בילדותו ארגן חבורות תהילים ולימוד ופעילויות חסד, כשאת המימון השיג מתורמים או משכר שקיבל עבור עבודתו במכולת, בניקיון בתים וכדומה. בצעירותו גיבש סביבו וניהל את קהילת בית הכנסת "פועלי צדק". כששירת בצה"ל, נתן את הטבותיו[דרושה הבהרה] לחיילים אחרים כדי שישתתפו בתפילות ובפעילות רוחנית. כמו כן שיפץ והגדיל את בית הכנסת של הבסיס ואת ספרייתו, ולימים הכניס לשם ספר תורה.
בשנת ה'תשנ"ז (1997) הקים את עמותת "עמרם החי" - על שם רבי עמרם בן דיוואן ואמו חיה שנפטרה בתחילת אותה שנה. בשנת ה'תשנ"ט (1999) הקים עמותה נוספת על שם אמו - "חוג ידידי התורה" (ר"ת "חיה"). הקים כולל ערב לאברכים, בתי מדרש, ישיבות בין הזמנים, וכן החזקת ישיבה לבעלי תשובה. ארגן חלוקות מוצרי מזון וביגוד, בית תמחוי להאכלת אברכים ונזקקים, קייטנות לילדים, שמחות בית השואבה, גמח"ים לחתנים, ליולדות ועוד. עם השנים הסתכמה הפעילות בסכומים של מאות אלפי שקלים בחודש, שגייס בישראל ובחו"ל, בעיקר בצרפת שם היו לו תלמידים רבים.
מלבד המוסדות שהקים, שיקם ותמך במוסדות נוספים. סייע בהקמת גנים, הקמת כיתה מיוחדת לילדים עם תסמונת דאון, הקמת בתי כנסת, מקוואות, סיוע לבתי תמחוי וארגוני הצלה.
היה מקורב לרב עובדיה יוסף ולרב מרדכי אליהו, וידידם של הרב שלמה משה עמאר והרב יצחק יוסף, שלושת האחרונים הגיעו לבקרו במיטת חוליו.
הביע מחאה נגד תוכנית ההתנתקות. התלמוד הישראלי נוסד בברכתו על ידי מקורבו מאיר יעקבסון.
פעילות ציבורית > ייעוץ וברכות

רבים באו לקבל ממנו ברכות, עצות וסגולות. בהם רבנים ואישי ציבור, שייחסו לו כוח ראייה בלתי טבעי, יכולת ברכה ועשיית מופתים. בין מקורביו נמנו שמואל הולנדר, ומאיר שפיגלר, ואישים בולטים נוספים.