stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד ליווינגסטון
ביוגרפיה > באפריקה > מקורות הנילוס

בינואר 1866, ליווינגסטון חזר לאפריקה, זו הפעם לזנזיבר, ומטרת נסיעתו הייתה גילוי מקורות הנילוס. המשלחת שהרכיב החלה את מסעה בשפכו של נהר הרובומה, בעוד חבריה עורקים בהדרגה, וחלק מן האספקה נגנב, כולל כל התרופות. ב-6 באוגוסט, ליווינגסטון הגיע לאגם ניאסה. משם עשה דרכו על פני ביצות, בעוד בריאותו מדרדרת, לכיוון אגם טנגנייקה. בו בזמן, ליווינגסטון שיגר בקשה לזנזיבר כי תשוגר למשלחת אספקה נוספת, אשר תאוחסן עבורה באוג'יג'י. ב-8 בנובמבר 1867, ליווינגסטון הגיע לאגם מוורו (Mweru, בימינו על הגבול בין זמביה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), והמשיך דרומה, כדי להיות האירופאי הראשון המגיע לאגם בנגוואולו (Bangweulu) שבזמביה. באותם שלבים של המסע, על אף התנגדותו הנמרצת לסחר עבדים, נאלץ להיעזר לעיתים בסוחרי עבדים עקב הבעיות הרפואיות מהן סבל - כיבים ברגלו, כולרה ודלקת ריאות. בד בבד תיעד ביומנו את הזוועות שסוחרי העבדים גרמו למקומיים. ליווינגסטון הגיע לנהר הלואלבה וחשב תחילה כי הוא מהווה מקור של הנילוס, אלא שלבסוף השתכנע כי נהר זה מתחבר עם נהר הקונגו. במרץ 1869, בהגיעו לאוג'יג'י, גילה כי האספקה שנשלחה אליו נגנבה. בהמשך מסעו נקלע לקשיים חמורים: מצב בריאותו המשיך להיות רעוע, בהיעדר אספקה היה תלוי במקומיים באשר לאספקת מזון, ולכך הוסיפו קשיי מזג האוויר, כמו גם זעזוע נפשי ממראה זוועות סחר העבדים. לבסוף חזר ליווינסטון לאוג'יג'י, אליה הגיע ב-23 באוקטובר 1871. את מקורות הנילוס לא גילה, אך העשיר עד מאד את הידע הגאוגרפי אודות אפריקה שמדרום לקו המשווה.
ביוגרפיה > באפריקה > המפגש עם סטנלי

בעת מסעותיו לגילוי מקורות הנילוס אבד לכמה שנים הקשר של ליווינגסטון, אז כבר דמות מפורסמת, עם העולם, והעיתונאי האמריקני הנרי מורטון סטנלי יצא לאפריקה לחפשו. ב-10 בנובמבר, הוא מצא את ליווינגסטון באוג'יג'י, ועל פי המסופר, בהיפגשם פנה אליו באלה המילים: "ד"ר ליווינגסטון, אני מניח" (Dr. Livingstone, I presume). הסגנון, המתאים יותר למועדון חברים של האליטה הבריטית, מאשר לליבה של אפריקה, יחד עם ההומור הדק, בשל העובדה שמדובר היה באירופאי ובאמריקני היחידים ברדיוס של מאות רבות של ק"מ, הכניסו משפט זה (בין אם אכן נאמר, בין אם לאו) להיסטוריה. על כל פנים, למרות הפצרתו של סטנלי, ולמרות בריאותו הרעועה, ליווינגסטון סירב לעזוב את אפריקה. לפיכך, סטנלי הצטרף למשך זמן מה לליווינגסטון, והשניים סיירו יחדיו באזור אגם טנגנייקה, דבר שביסס את ההבנה שאין קשר בין האגם לנילוס.
ביוגרפיה > מותו

לאחר הפרידה מסטנלי, ליווינגסטון, על אף בריאותו הלקויה, המשיך לסייר באזור אגן הלואלבה, תוך המשך חיפושיו אחרי מקורות הנילוס. בתוך כך, ב-1873, הוא נפטר בזמביה ממחלת המלריה שהייתה מלווה בדימום פנימי כתוצאה ממחלת הדיזנטריה. גופתו נשלחה, במסע אשר ארך חודשים רבים, אל בריטניה, ושם נקברה בטקס רב רושם בכנסיית וסטמינסטר, שבה קוברת האומה הבריטית את גדוליה. יש האומרים כי לבו טמון בקופסת מתכת מתחת לעץ באזור העיירה אילאלה בזמביה, שם מת, וכנסייה בזנזיבר מתגאה בכך שלבו של ליווינגסטון טמון בה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-9 בינואר 1845, דייוויד ליוונגסטון נישא למרי, בתו של רוברט מופאט (Moffat), מיסיונר אשר ליווינגסטון נלווה אליו בחלק ממסעותיו באותה תקופה, וכך נוצרה ההיכרות הראשונית. הקשר בין בני הזוג התחזק לאחר שליווינגסטון נסע לקורומן כדי להחלים מהפציעה שנגרמה לו בעת שהותקף על ידי אריה (ר' למעלה), ומרי סייעה לטיפול בו.
לזוג נולדו ששה ילדים, שלושה בנים ושלוש בנות, מהן אחת, אליזבת', שמתה בינקותה.
מרי מתה ממלריה ב-27 באפריל 1862, בהיותה בת 41, והילדים, שעוד ב-1852 נשלחו כאמור לבריטניה, הועברו לטיפול קרובי משפחה.
שלושת בניו מתו בגיל צעיר יחסית. רוברט, שנולד ב-1846, התנדב לצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית ומת בגיל 18 במחנה שבויים של הקונפדרציה. תומאס, אשר נולד ב-1849, מת בגיל 27 במצרים מבילהרציה, מחלה בה לקה בילדותו באפריקה. הבן השלישי, ויליאם אוזוול (על שם שותפו של ליווינגסטון למסע במדבר קלהארי, ר' למעלה), אשר נולד ב-1851, מת בגיל 41 בטרינידד, בעת שהתמחה שם ברפואה.
הנצחתו

להבדיל מרבים מן החוקרים האירופאים, אשר פעילותם באפריקה נחשבה כמבשרת הקולוניאליזם, ליווינגסטון, עקב האמפתיה שגילה ויציאתו חוצץ כנגד סחר העבדים, זכה להוקרתם של תושבי אפריקה.
לזכרו של ליווינגסטון הוקמה עיר בשם ליווינגסטון בדרומה של זמביה. ליווינגסטון מונצח בנוסף בשם המוזיאון שהוקם בעיר בשנת 1950 וכן בפסליו הרבים שהוקמו בעיר באתרים שונים. על שמו קרוי גם אחד מתת-המינים של איילנד מצוי החי בזמביה.
העיר השנייה בגודלה במלאווי, בלנטייר, קרויה על שם מקום הולדתו של ליווינגסטון.
כאמור, פגישתו עם הנרי מורטון סטנלי הולידה את הציטוט המפורסם "ד"ר ליווינגסטון, אני מניח".
הערות שוליים

↑  דייוויד ליווינגסטון באתר BBC.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276076605171  PLWABN: 9810659258805606  BIBSYS: 90181545  BNE: XX1126164  BnF: cb119131618 (data)  CANTIC: a10194691  CiNii: DA04587058  GND: 118573616  ISNI: 0000 0001 2141 5609  LCCN: n79018579  LNB: 000193574  NDL: 00447873  NKC: jn20000701064  NLA: 35309070  NLG: 66661  NLK: KAC199616845  NTA: 069493790  RERO: 02-A003526153  SELIBR: 228520  SNAC: w60p13bt  SUDOC: 026991926  Trove: 906433  VcBA: 495/73150  VIAF: 82967082   WorldCat (עם VIAF): 82967082 
מקום הולדתו של דייוויד ליווינסטון, עם ריהוט מאותה תקופה
בית הולדתו של ליווינסטון בבלנטייר
ליווינגסטון מותקף על ידי אריה.
תצלום של ליווינגסטון בערוב ימיו
פסל לזכרו של ליווינגסטון במפלי ויקטוריה, זימבבואה
רפי יעקובי

| --- | --- |

 לידה:  1941 (בן 83 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  יועץ וסופר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
רפי יעקובי (נולד בשנת 1941) הוא יועץ וסופר ישראלי. מפתח שיטת התערבות לפיתוח אישי בשם "בית ספר לידידות" ובעבר בעל טור שבועי בעל שם דומה בעיתון מעריב. היה חבר ושותף במכון רודי. בעבר החזיק ברישיון לעסוק בפסיכולוגיה ועסק בטיפול במוסדות חינוך ושיקום. בשנת 2018 פורסם תחקיר לגבי שיטת טיפולו השנויה במחלוקת, ובעקבות זאת ויתר יעקובי על רישיון הפסיכולוג שלו.
חייו

יעקובי גדל בבית דתי ולאחר שנים יצא בשאלה. בצבא עשה קורס מדריכי נוער ובמהלך שרותו הדריך ביישובי עולים ברחבי הארץ. וכך החל להחשף לנפשם ולהתמודדותם של בני נוער ומשפחותיהם, לאחר שחרורו למד תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה, באוניברסיטת תל אביב (1963–1967). ולאחר מכן שימש קצין מבחן למבוגרים ומדריך במוסד לנערות "צופיה" ומדריך נוער.
לאחר מלחמת יום כיפור בה שירת כחייל בחיל השריון, גויס כפסיכולוג שדה בחיל הרפואה, ביחידה של מדעי ההתנהגות. יעקובי החל לטפל בנפגעי נפש מהמלחמה. היה שותף בהקמת קליניקה במרפאה בסיני וטיפל במקרים של הרטבה והתערערות כללית אצל חיילים תחת לחץ, וכן במקרים של הלם קרב. הטיפולים ברובם היו קצרי מועד ולאחר כמה שנים עבר לאחת מיחידות הפסיכולוגים שהוקמו. בשנת 1982 לאחר מלחמת לבנון הראשונה שימש יעקובי קצין התנהגות אוכלוסייה (קה"א). תחילה שימש קה"א נפתי ולאחר מכן קה"א מחוזי ראשי של מחוז דן במשך ארבע שנים. כיום מתגורר יעקובי בהרצליה.
עבודתו

ספרו הראשון של יעקובי הוא "בית ספר לידידות". הנחת היסוד שלו היא שידידות היא התשתית לכל מערכת יחסים. בספר מבטא יעקובי את עמדתו לפיה טיפול בכפפות של משי הוא טיפול גרוע ופגישה בין מטפל למטופל אינה אמורה להיות בזבוז זמן ומשאבים ולא בילוי משותף, אלא טיפול אינטנסיבי בבעיות המטופל בעזרת יצירת ידידות עם המטפל.
בשנת 1992 הוציא יעקובי את ספרו השני "הפסיכולוג כידיד" בו הוא מתאר את המעבר משיטת חשיבה טיפולית שגרתית, אנליטית ופסיכודינמית לחשיבה ידידותית. בשנת 1995 הוציא יעקובי לאור את ספרו השני "ידידות עם ילדים" בו הוא מציע דרכים לשיתופי פעולה בין הורים לילדיהם ולפתרון בעיות ילדות, בעיות הורות ובעיות משמעת.
בשנת 1997 חיבר את ספרו השלישי "להיות זוג".
בשנת 2003 החל יעקובי לעסוק גם בנושא המיני והוציא את הספר "שינוי ידידותי" ובו פירוט נרחב על איך לעורר משיכה מינית.
את דרכו הטיפולית הלא שיגרתית ביטא יעקובי בכל הזדמנות. כך, התבטא בעבר בחריפות כנגד בני זוג ההולכים לטיפול זוגי לפני נישואיהם: "הצעירים של היום, במקום לסמוך על עצמם, חשופים לטונות של בלבולי מוח, מכל מיני סיבות. מספיק שההורים מתערבים להם ומכניסים שיקולים כלכליים, עדתיים ואחרים בנוגע לבן או בת הזוג הנבחרים. להוסיף לזה עוד אבחונים פסיכולוגיים זה ממש מעמיס ומיותר. בני זוג לפני חתונה אמורים ללמוד זה את זה, לא להתעסק עם דעות ושיפוטים של אחרים. בכלל, אני לא חושב שזה כל כך בריא לפשפש יותר מדי."
"אני מניח שבני זוג שפונים לייעוץ לא מספיק בטוחים או שלמים בזוגיות שלהם. אז במקום לשבת בייעוץ ולהעמיק את הספקות, ולקבל קתדרה לקשקש על 'בשלותם, שלמותם ומחויבותם' שהם בעיניי קשקושים מזיקים, אני מציע שפשוט יעשירו את ארגז הכלים התרבותי שלהם. יוסיפו עוד תנוחה בסקס, ייצאו לרקוד יחד, ייסעו לטיולים משותפים ויבססו תכנים משותפים, שבהם יצברו חוויות. זה הכי טוב לזוגיות".
על זוגות חד מיניים אמר שגם גברים הטרוסקסואליים יכולים להנות מחברתם של גברים ולדעתו הומסקסואל לא צריך להשתנות.
כתוצאה משיטת טיפול לא שיגרתית התפרסמה כתבה ביקורתית בעיתון ידיעות אחרונות אשר עוררה הדים בקהילת הפסיכולוגים. לאור זאת הופסק השימוש של יעקובי ברישיון הטיפול. ביטול רישומו כפסיכולוג הביא להפסקת ההליכים המשמעתיים נגדו.
בעקבות התחקיר פרסם המרכז הישראלי לנפגעי כתות כי התנהלותו של יעקבי מדאיגה ומזכירה התנהלות של מנהיג כת.
בשנת 2021 פרסם את ספרו "פסיכולוג מחוץ לקופסה" ובו מפרט יעקובי מיומניו של פסיכולוג לשעבר. כמו בכל ספריו הקודמים גם בספר זה יעקובי לא בורר מילים ומפרט את דעותיו (השנויות במחלוקת) בפירוט.
ספריו

בית ספר לידידות, הוצאת ספרית מעריב, 1990
הפסיכולוג כידיד, הוצאת ספרית מעריב, 1992
ידידות עם ילדים, הוצאת פקר, 1995
להיות זוג, הוצאת אריה ניר, מודן 1997
שינוי ידידותי, הוצאת אריה ניר, 2003
פסיכולוג מחוץ לקופסה, הוצאת טפר, 2021
הערות שוליים

↑  טורו של יעקובי "בית ספר לידידות" שפורסם במשך שש שנים בשנות ה-80 וה-90 , , ,
↑  נשלל רישיונו של הפסיכולוג שהציע למטופלות סקס עם זרים, באתר ynet, 26 בנובמבר 2018
↑  אילנה מסר, ספר חדש: להפוך חתלתולה לנמרה, באתר ynet, 16 ביוני 2003
↑  סמדר סלטון, בדרך לחתונה עוצרים אצל היועץ, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2013
↑  אינני חושב שהומסקסואל חייב להשתנות. זו שטות באתר כאן ישראל
↑  נעם ברקן, כשהפסיכולוג שואל: באיזה מהירות תוכלי לשכב עם אחר?, באתר ynet, 22 בינואר 2016
↑  נעם ברקן, נשלל רישיונו של הפסיכולוג שהציע למטופלות סקס עם זרים, באתר ynet, 26 בנובמבר 2018
↑  המרכז הישראלי לנפגעי כתות (חל"צ) - רפי יעקובי - בית הספר לידידות, באתר www.infokatot.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438327605171  LCCN: nr90022767  VIAF: 41690560   WorldCat (עם VIAF): 41690560
מהמט החמישי

ערך זה עוסק בסולטאן האימפריה העות'מאנית. אם התכוונתם לסולטאן מרוקו, ראו .


מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה ומנהיגיהן. למידע על מעצמה או מנהיג, לחצו על החלק המתאים בתמונה
מהמט החמישי (בטורקית: Mehmed V Reşad או Reşat Mehmet; בטורקית עות'מאנית محمد خامس رشاد; בערבית: محمد الخامس رشاد, 2 בנובמבר 1844 – 3 ביולי 1918) הידוע גם בשמו רשאד, כיהן כסולטאן ה-35 האימפריה העות'מאנית משנת 1909 עד לשנת 1918, והיה הסולטאן הלפני אחרון של האימפריה. בתקופת שלטונו, מהמט החמישי פעל תחת מונרכיה חוקתית, ונמנע מהתערבויות נרחבות בנושאי ממשל, ונתן את דעתו במידה מצומצמת על פעילות משרדי הממשלה. השנים הראשונות של כהונתו נחשבות לתקופה של מאבקי כוח ומחלוקות פוליטיות בין זרמים שונים בקרב הטורקים הצעירים, בעוד התקופה המאוחרת יותר מאופיינת במלחמות ובשלטון הדוק של מועצת האיחוד והקידמה ושלושת הפאשאות.
הוא בנו של הסולטן אבדילמג'יט הראשון, רשאד ירש את השלטון לאחר מותו של אחיו למחצה, עבדול חמיד השני. עלייתו לכס המלוכה בעקבות ניסיון הפיכה כושל סימנה את התחלת שלטון מתוח ומלא אתגרים, שכלל תקופה של תשע שנים בהן התרחשו שלוש הפיכות, ארבע מלחמות ומרדים רבים. במלחמה האיטלקית-עות'מאנית, האימפריה איבדה שטחים בצפון אפריקה ואת האיים הדודקאנסיים, כולל רודוס. לאחר מכן, ההפסד הגדול של רוב השטחים האירופיים ממערב לקונסטנטינופול במלחמת הבלקן הראשונה.
ביוגרפיה

הנסיך מחמד רשאד, שנולד ב-2 בנובמבר 1844 בארמון צ'ראאן שבאיסטנבול, היה בנו של הסולטן אבדילמג'יט הראשון. רשאד גדל לצד שלוש אחיות גדולות ממנו: פאטמה סולטן, רפיה סולטן והאטיס סולטן, אשר הייתה התאומה של רפיה סולטן ונפטרה בגיל צעיר. לאחר פטירת אמם ב-1851, נתקלו האחים בשינוי משמעותי בחייהם כאשר בת זוגו הבכירה של אביהם, לקחה אותם תחת חסותה.
הוא נהנה מחברתו של דודו עבדול עזיז . מהמד הפך לנסיך הכתר בשנת 1876 עם עלייתו של אחיו עבדול חמיד השני, אך למעשה הוחזק במעצר בית בארמון דולמאבהצ'ה, והיה תחת מעקב צמוד. עבדול חמיד הקפיד לא לתקשר איתו באופן אישי.במהלך תקופה זו הוא למד שירה פרסית ופיתח את יכולת הפיוט שלו, שזכתה מאוחר יותר לשבחים.
לאחר הסרת ההגבלות הרבות בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים, זכה מהמד לפופולריות כיורש הכתר על ידי השתתפות בטקסים שחגגו את החוקה, למורת רוחו של אחיו האבסולוטי הקודם.
תקופת שלטונו החלה באופן רשמי ב-27 באפריל 1909 לאחר שאחיו הודח בהפיכת הטורקים הצעירים, אולם הוא לא נהנה מכל כוח משמעותי. מקבלי ההחלטות האמיתיים היו גורמים שונים במשטר העות'מאני, ובתקופת מלחמת העולם הראשונה היה זה טריומווירט שהורכב מבכירי מועצת האיחוד והקידמה שהפכה לסיעה המרכזית בטורקים הצעירים, שר הפנים טלעת פאשה, שר המלחמה אסמאעיל אנוור פאשה ושר הצי אחמד ג'מאל פאשה, שנודעו כשלושת הפאשות.
ב-11 בנובמבר 1914 הכריז ג'יהאד נגד מדינות ההסכמה. הייתה זו הכרזת הג'יהאד המחייבת האחרונה, לאור התפרקות הח'ליפות ב-1924. אף על פי שמוסלמים רבים חיו בשטחי האימפריה העות'מאנית, להכרזה לא הייתה השפעה משמעותית על מהלך המלחמה. למעשה, במרד הערבי של 1916 הערבים לחמו דווקא נגד העות'מאנים, בהצטרפם לכוחות הבריטים במלחמה.
מהמט החמישי נפטר כשהיה בן 73, ב-3 ביולי 1918, ארבעה חודשים בלבד לפני כניעת מעצמות המרכז, ולפיכך הוא לא נאלץ לחזות בהתפרקות האימפריה העות'מאנית. הוא בילה את מרבית חייו בארמונות דולמאבהצ'ה (Dolmabahçe) וילדז (Yıldız) באיסטנבול, ונקבר בעיר זו.
הערות שוליים

↑  Abdulmecid, Coskun Cakir, Encyclopedia of the Ottoman Empire, ed.
↑  Sakaoğlu, Necdet (1999) Bu Mülkün Sultanları, İstanbul:Oğlak Yayınları מסת"ב 975-329-300-3 p. 486
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: עבדול חמיד השני | שליטי האימפריה העות'מאנית  1909–1918 | הבא: מהמט השישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290859005171  BnF: cb16950123h (data)  GND: 124832946  ISNI: 0000 0000 4846 5588  KulturNav: cafc1f5e-51cc-46d9-aff2-3d2b02f6c83b  LCCN: nr98031746  NLG: 332663  SUDOC: 168646501  TDVİA: mehmed-v  VIAF: 23084823   WorldCat (עם VIAF): 23084823 
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשיכות קטנות

| --- | --- |

 מבוסס על:  סיפור ותסריט מקורי מאת ג'ניס פישר וג'יימס ג'רמייה
 בימוי:  ג'ואל שומאכר 
 הופק בידי:  הארווי ברנרד
 תסריט:  ג'פרי בוהם  ג'ניס פישר  ג'יימס ג'רמייה
 עריכה:  רוברט בראון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון פטריק  קיפר סאת'רלנד  ג'יימי גרץ  קורי היים  אלכס וינטר  אדוארד הרמן
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  מייקל צ'פמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 ביולי 1987
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיית אימה, סרט קומדיה, סרט ערפדים, סרט פנטזיה 
 תקציב:  8.5 מיליון דולר
 הכנסות:  32 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lostboys
 סרט הבא:  Lost Boys: The Tribe 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשיכות קטנות (באנגלית: The Lost Boys; הנערים האבודים) הוא סרט אימה על-טבעי רומנטי קומדיית נעורים אמריקאי משנת 1987, בבימויו של ג'ואל שומאכר, והופק בידי הארווי ברנרד לפי תסריט שנכתב בידי ג'פרי בואם בהתבסס על הסיפור שיצרו ג'ניס פישר וג'יימס ג'רמייס. הסרט מכיל אנסמבל שחקנים כגון; ג'ייסון פטריק, קורי היים, קיפר סאת'רלנד, ג'יימי גרץ, קורי פלדמן, דיאן ויסט, אדוארד הרמן, בילי וירת', ברוק מקרטר, אלכס וינטר, ג'יימיסון ניולנדר וברנרד יוז. שם הסרט הוא אזכור לילדים האבודים בסיפורי פיטר פן וארץ לעולם לא.
הסרט עוקב אחר שני אחים נערים מייקל וסם העוברים עם אמם לעיירה קטנה בצפון קליפורניה. בעוד סם הצעיר פוגש זוג נדיבים דומים כמוהו אצל חובבי הקומיקס החנון אדוארד ואלן, מייקל נופל בקסמו על נערה יפה בשם סטאר שמחוברת לדייוויד, שמסתבר כי הוא מנהיג חבורת ערפדים מקומית כחלק מכת ומייקל נהפך לאחד מהם. סם וחבריו החדשים חייבים להציל את מייקל וסטאר מהאלמותיים.
הסרט יצא לאקרנים ב-31 ביולי 1987 בידי האחים וורנר שגם הפיקו את הסרט. אל מול תקציב הפקה זעום של כ-8 וחצי מיליון דולר, הסרט הכניס למעלה מ-32 מיליון דולר ונחשב להצלחה בקופות. הסרט זכה לביקורות משבחות בעיקר עבור נושאיו, שילוב עם הומור ואימה, הסגנון הוויזואלי, הבימוי, המוזיקה והמשחק. הצלחת הסרט הולידה זיכיון שכולל בתוכו שני סרטי המשך ישירות לווידאו שלא הצליחו כמו הסרט המקורי, 2 סדרות קומיקס, וכן סדרת טלוויזיה אשר נמצאת בשלבי פיתוח מאת רשת ה-The CW.
שחקנים ודמויות

ג'ייסון פטריק – מייקל אמרסון, הגיבור הראשי.
קורי היים – סם אמרסון, אחיו של מייקל.
קיפר סאת'רלנד – דייוויד, הנבל המשני-הראשי של הסרט. ערפד חזק שעומד בראש קבוצת ערפדים אופנוענים השייכים למקס.
ברוק מקרטר – פול, אחד מערפדיו של דייוויד.
בילי ווירת' – דוויין, אחד מערפדיו של דייוויד.
אלכס וינטר – מרקו, חבר בכנופייתו של דייוויד וערפד.
דיאן ויסט – לוסי אמרסון, אמם של מייקל וסם שהתגרשה לאחרונה.
ג'יימי גרץ – סטאר, ערפדית למחצה בה מתאהב מייקל.
אדוארד הרמן – מקס, הנבל הראשי של הסרט. ערפד חזק מאוד ,"אביו" של דייוויד וחבריו וכן המייסד הראשי של קבוצתו.
ברנרד יוז – סבם של מייקל וסם.
צ'אנס מייקל קורביט – לאדי, ערפד נער ובן לווייתה של סטאר.
הפקת הסרט > פיתוח ורקע

דיווח חדשות של מגזין Variety מ-5 במרץ 1985 הכריז כי חברת ההפקות העצמאית "Producers Sales Organization" או PSO בראשי תיבות רכשו את התסריט של ג'ניס פישר וג'יימס ג'רמייה דאז תסריטאים פעם ראשונה, בסך כ-400 אלף דולר והרכישה נעשתה כשנה אחר כך ב-20 בפברואר 1986. PSO הכריזה על רכישתה במהלך שוק הסרטים האמריקאי שנערך ב-1985 ,ומאוחר יותר, האחים וורנר הצטרפה לפרויקט ורכשה את זכויות ההפצה. שם הסרט הוא אזכור לילדים האבודים בסיפורי פיטר פן וארץ לעולם לא שכמו הערפדים לעולם לא גדלים או מזדקנים מהיותם בני אלמוות.
הסרט היה אמור במקור להיות מבוים בידי ריצ'רד דונר והתסריט עצמו מדוגם בהתבסס על "הגוניס" שאותו ביים דונר ב-1985 בעוד דמותה של סטאר הייתה נער צעיר ולא נערה. כאשר דונר התחייב לפרויקטים אחרים ,ג'ואל שומאכר קיבל הצעה לביים את הסרט ואף הוא רצה כי הסרט יהיה "סקסי יותר ומבוגר יותר" והוא זה שהביא את התסריטאי ג'פרי בואם לשכתב את התסריט המקורי כדי להפוך את הערפדים מנערים בני 13–14 למבוגרים יותר.
הפקת הסרט > ליהוק

הליהוק החל ב-1986. הבמאי ג'ואל שומאכר סיפר כי הוא היה עם צוות השחקנים "אולי אחד הגדולים בעולם. הם אלה שעשו את הסרט", ורוב שחקניו הצעירים היו לא מוכרים. שומאכר ומריון דוהרטי בחנו מספר רב של מועמדים, וג'ייסון פטריק קיבל הצעה משומאכר עצמו לגלם את דמותו של מייקל אך זה לא רצה להשתתף בסרט ערפדים וביטל את הבקשה "מספר פעמים רבות" עד שנמשך בידי שומאכר וחזונו לתת לשחקנים להתערב בפן היצירתי של הסרט, ולפי דבריו של סאת'רלנד, פטריק היה מאוד אינסטרומנטלי בהפיכת הסרט ותסריטו לאמתי.
שומאכר לאחר מכן שינה את דמות סטאר לנערה יפה ובלונדינית הדומה למג ראיין אך שוכנע בידי פטריק לקחת את ג'יימי גרץ שעבדה עמו בסרט "תינוקות סולאריים" (1986). שומאכר התרשם ממנה ,אך רק אחרי התעקשותו של פטריק, ליהק את גרץ. שומאכר הופתע בידי פטריק באומרו כי בחירתו הראשונה לתפקיד האמא, לוסי, היא דיאן ויסט שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור "חנה ואחיותיה" של וודי אלן מ-1986.
לאחר שראה את הופעתו של קיפר סאת'רלנד בתפקיד טים בסרט "בטווח קצר" (1986), יצר פגישה שומאכר עם קיפר שבה הם קראו יחד את תסריט בדיוק כשסאת'רלנד השלים את עבודתו לסרט "אני והחבר'ה" (1985) כשהוצע לו תפקידו של הנבל דייוויד.
הפקת הסרט > צילומים

הצילומים החלו זמן קצר אחרי הליהוק ב-1986. הסרט נעשה בתקציב זעום של 8 וחצי מיליון דולר ורוב צילומי הסרט נערכו בסנטה קרוס, קליפורניה והריה של העיר. צילומים אחרים של הסרט נעשו במחוז לוס אנג'לס, עמק בסנטה קלריטה ליד הר מג'יק. סט הסרט נבנה בסטודיו 12 של האחים וורנר כמערת הערפדים.
יציאה לאקרנים

הסרט יצא לאקרנים ב-31 ביולי 1987 בידי האחים וורנר שגם הפיקו את הסרט. אל מול תקציב הפקה זעום של כ-8 וחצי מיליון דולר, הסרט הכניס למעלה מ-32 מיליון דולר ונחשב להצלחה בקופות. הסרט זכה לביקורות משבחות בעיקר עבור נושאיו, שילוב עם הומור ואימה, הסגנון הוויזואלי, הבימוי, המוזיקה והמשחק. הצלחת הסרט הולידה זיכיון שכולל בתוכו כשני סרטי המשך ישירות לווידאו שהיו כישלון נחרץ, 2 סדרות קומיקס, וכן סדרת טלוויזיה אשר נמצאת בשלבי פיתוח מאת רשת ה-The CW.
הערות שוליים

↑  קולנוע - מפחידון בקושי - "נשיכות קטנות" (ארצות הברית 1987), "העולם הזה", גיליון 2695 מ-24 באפריל 1989, עמוד 24
1 2  AFI|Catalog, catalog.afi.com
↑  Ben McCool, Looking Back At 'The Lost Boys,' The Best Comedy-Horror Vampire Film 1987 Had To Offer, Tech Times, ‏30 באוקטובר 2015 (באנגלית)
↑  Oliver Lyttelton, Oliver Lyttelton, 5 Things You Might Not Know About ‘The Lost Boys’ On Its 25th Anniversary, IndieWire, ‏1 באוגוסט 2012 (באנגלית)
1 2   The Lost Boys Panel - Jason Patric and Kiefer Sutherland, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 44:19)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 32e30588-6b2c-3912-b515-0e7ef4dfbdee
המרכז למיפוי ארץ ישראל

| --- | --- |
בניין המרכז למיפוי ארץ ישראל בתל אביב בשנת 1931 (כיום המרכז למיפוי ישראל)
בניין המרכז למיפוי ארץ ישראל בתל אביב בשנת 1931 (כיום המרכז למיפוי ישראל)
 מידע כללי
 תחום שיפוט:  המכון הלאומי למדידות קרקע ומיפוי ארץ ישראל
 תאריך הקמה:  1920 (תחילת הפעילות)   1929 (הנחת אבן הפינה)
 
המרכז למיפוי ארץ ישראל (באנגלית: Survey of Palestine) היה מחלקת הממשלה האחראית על הסקר והמיפוי של ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
המחלקת הוקמה בשנת 1920 ביפו, ועברה לפאתי תל אביב ב-1931.
לאחר 1948 הוא הפך להיות המרכז למיפוי ישראל. המרכז הוקם בשנת 1920 ביפו ולאחר מכן עבר לפאתי תל אביב של אז בשנת 1931. הוא הקים את "הרשת הגאוגרפית למיפוי ארץ ישראל (Palestine grid)".
בראשית שנת 1948, לפני הקמת מדינת ישראל, בוצעו מדידות עבור מדינה יהודית ומדינה ערבית נפרדת, בהתאם לתוכנית החלוקה של האו"ם. מפות היסטוריות אלה נמצאות כיום במרכז למיפוי ישראל, באוניברסיטה העברית בירושלים, במשרד החקלאות ופיתוח הכפר ובארכיונים של משרד הביטחון.
המפות שהופקו על ידי המרכז היו בעלות ערך למיפוי קרטוגרפי של פליטים פלסטינים על ידי חוקרים המתעדים את הנכבה. בשנת 2019 המפות שימשו כבסיס למערכת מיפוי מבוססת קוד פתוח שפותחה על ידי באסל ח'רטביל.
ראו גם

המרכז למיפוי ישראל
הערות שוליים

↑  Weaver, Alain Epp (2014). ""Homecoming Is Out of the Question" Palestinian Refugee Cartography and Edward Said's View from Exile". Mapping Exile and Return: Palestinian Dispossession and a Political Theology for a Shared Future. Fortress Press. pp. 25–58. ISBN 978-1-4514-7012-3.
↑  "Palestinian oral history map launched". Middle East Monitor. 13 ביוני 2019. נבדק ב-2 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498989605171  PLWABN: 9810668358805606  GND: 1085882101  ISNI: 0000 0000 8022 0433  LCCN: nr93011249  NLA: 63697612  SUDOC: 158886488  VIAF: 121561737   WorldCat (עם VIAF): 121561737
חטיבת התביעות

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  יחידת התביעות של משטרת ישראל
 פיקוד
 דרגת המפקד:   תת-ניצב
 מפקד נוכחי:  דדו זמיר
חטיבת התביעות היא יחידת התביעות של משטרת ישראל המהווה אחת משתי סמכויות התביעה העיקריות בבתי המשפט בישראל: פרקליטות המדינה, והתביעה המשטרתית.
מקורה של מערכת התביעה הפלילית בישראל וחלוקת הסמכויות בה הוא במודל המנדטורי, ולא חלו בו שינויים מבניים ומוסדיים משמעותיים מאז הקמת המדינה.