stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף בימרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1969 (בן 55) אתיופיה 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה 
 
אסף בימרו (נולד ב-18 באוגוסט 1969) הוא אתלט ישראלי. בעבר, ייצג את ישראל ב-6 אליפויות עולם (גטבורג 1995, אתונה 1997, אדמונטון 2001, פריז 2003, הלסינקי 2005 ואוסקה 2007), באולימפיאדה אחת (אתונה 2004) ובשתי אליפויות אירופה (מינכן 2002 וגטבורג 2006) בריצת מרתון.
ביוגרפיה

בימרו נולד באתיופיה ועלה לישראל בשנת 1984. הוא התאמן בקבוצת הפועל חולון בהדרכתו של רפי וישניצר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995, הראשונה שבה השתתף לא הצליח בימרו לסיים את ריצת המרתון. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 הוא סיים במקום 59 בריצת מרתון בתוצאה של 2:37:45 שעות ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 הוא סיים במקום 20 בריצת מרתון בתוצאה של 2:22:36 שעות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 סיים בימרו במקום 18 בריצת מרתון בתוצאה של 2:17:30 שעות. שנה לאחר מכן, במרתון הכנרת שנערך בחודש ינואר הוא סיים במקום שני בשיא אישי חדש של 2:15:46 שעות, שנייה איטי מהשיא הישראלי של דב קרמר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 27 בריצת מרתון בשיא ישראלי חדש של 2:14:52 שעות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים בימרו במקום 59 בריצת מרתון בתוצאה של 2:25:20 שעות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים בימרו במקום 47 בריצת מרתון בתוצאה של 2:23:58 שעות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג בשנת 2006 הוא סיים במקום 25 בריצת מרתון בתוצאה של 2:19:40 שעות ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 הוא סיים במקום 40 בריצת מרתון בתוצאה של 2:31:34 שעות.
שיאים אישיים

ריצת 1500 מטר: 4:04.1 דקות (1994)
ריצת 3000 מטר: 8:32.05 דקות (1995)
ריצת 5000 מטר: 14:44.48 דקות (1992)
ריצת 10000 מטר: 29:49.85 דקות (1992)
חצי מרתון: 1:04:47 שעות (1997)
ריצת מרתון: 2:14:52 שעות (2003)
אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן

ע'זני אמָּנוּאלָה חָאן (בפשטו: غازي امان الله خان; 1 ביוני 1892 – 25 באפריל 1960) היה אמיר אפגניסטן בין 1919 ל-1926 והשאה (מלך) הראשון של אפגניסטן, בין 1926 ל-1929 כאשר שלטונו קרס עקב מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה. בתחילת שלטונו של אמאנואלה, פלגים שונים בחצר המלוכה השפיעו על האמיר והביאו לתחילת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית, שהביאה לעצמאות אפגניסטן. בהמשך, אמאנואלה לקח את הכוח לידיו, הפך לשאה אפגני ובהשראת רפורמות אטאטורק החל ברפורמות לתיעוש, מודרניזציה וחילון של אפגניסטן, שהביאו לפלגים דתיים ושבטיים למרוד בו ולהביא למלחמת אזרחים. לאחר המלחמה אמאנואלה יצא לגלות באירופה ונפטר בשנת 1960 בציריך.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

אמאנואלה היה בנו השלישי והחביב ביותר של חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן. אמאנואלה נולד בשנת 1892 ליד בירת אמירות אפגניסטן, קאבול. אפגניסטן הייתה באותה העת מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם) [דרוש מקור] שלטה במונרכיה אבסולוטית על המדינה אך יחסי החוץ שלה נוהלו בפועל בידי האימפריה הבריטית ממרכזה בלונדון.
אמאנואלה החל קריירה צבאית והוצב לפקד על מוצב הרגלים בבירה, קאבול. בשנת 1919, אביו האמיר נרצח בידי כוחות מהפכנים שקראו להפוך את דודו של אמאנואלה, נאסר-אללה ח'אן, לאמיר אפגניסטן. שליטתו של אמאנואלה על הבירה תרמה ללגיטימציה של שלטונו מצדם של הבריטים בניו דלהי ובתוך זמן קצר, בתמיכת הצבא, הוציא אמאנואלה לפועל הפיכה נגד דודו והפך עצמו לאמיר האפגני.
ביוגרפיה > אמיר אפגניסטן > עצמאות

לאחר שהבטיח את שלטונו בטקס הכתרה רשמי שנערך ב-13 באפריל, אמאנואלה, בהשראת פלגים מחצר המלוכה שלו, הכריז על מלחמת קודש נגד הבריטים בהודו במטרה להשיג את עצמאותה המלאה של אפגניסטן ולהכניס את הכוחות השבטיים המסורתיים לתוך המאבק. האימפריה הבריטית הייתה מוחלשת לאחר אירועי מלחמת העולם הראשונה ויתרה מזאת הייתה מרוכזת כמו רוב מדינות ההסכמה, למלחמת האזרחים ברוסיה, שם החלה התערבות צבאית בשביל למנוע את עליית הבולשביקים ברוסיה.
המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית החלה במאי 1919 ומצד הכוחות האפגנים נראתה בעיקר פעילות של לוחמת גרילה. גנרל אחד ממשפחת המלוכה, מוחמד נאדיר ח'אן, השתמש בקשרים שלו עם מנהיגי שבטים פשטונים בתוך הראג' הבריטי (כיום באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית, ח'ייבר פח'טונח'ווה וגילגיט-בלטיסטן ברפובליקה האסלאמית של פקיסטן) והביס את הכוחות הבריטים שנשלחו לעצור את "המרד" האפגני. לאחר שלושה חודשי מלחמה שני הצדדים התיישבו למסע ומתן למען הגעה להסדר ובסופו של דבר, אמירות אפגניסטן הוקרה בתור מדינה ריבונית.
ביוגרפיה > אמיר אפגניסטן > רפורמות

עם קבלת העצמאות, פנה אמנאללה למודרניזציה פנימית. הוא חנך סדרה מקיפה של רפורמות משפטיות, חברתיות, כלכליות, צבאיות ופוליטיות; הוא נחשב לאחד מבין השליטים המוסלמים שקראו למודרניזציה, ביחד עם רזא שאה פהלווי ומוסטפא כמאל אטאטורק. ניתן לחלק בערך את צעדי החקיקה והביצוע של אמאנואלה לשלושה שלבים.
(1919–1923) הקמת מערכת משפטית סמי-מערבית וכתיבת החוקה הראשונה של המדינה.
(1924–1926) עסק בעיקר ברפורמות צבאיות וביצועיות.
(1928–1929) הדגיש שינויים חברתיים ודתיים כגון חינוך שווה לבנים ובנות.
הרפורמות כללו את הנושאים הבאים: הצבא אורגן מחדש, כאשר השירות הצבאי מבוסס כעת על גילאים. סטנדרטים חינוכיים הוטלו על הממסד הדתי שקשריו עם הממשל נחתכו. בוטלו מוסדות שבטיים, בוטל מכס פנימי ותשלום מיסים במזומן הוסדר. התקציב המדיני הראשון של אפגניסטן נערך, נוסדו תעשיות החלפת יבוא, והחקלאות קודמה באמצעות תמריצי מס ורפורמה בקרקע. רפורמות חברתיות נחנכו – על ידי חקיקה, שכנוע, תעמולה או קריאה מלכותית. נשים עודדו להסתובב בפומבי ללא חג'אב ולהשתתף בחיים הציבוריים; פוליגמיה נאסרה, ואילו העבדות הפכה אסורה לפי חוק. קמפיין קפדני נגד שחיתות החל דרכו. חינוך חילוני של הדור הצעיר קיבל עדיפות עליונה; אמאנואלה עצמו למד מספר שפות בחייו. תוכניות העבודות הציבוריות כללו תשתיות להקמת כבישים, גשרים ומבני ציבור רבים; הוקם בית האופרה הראשון (והיחיד) באפגניסטן ורכבת קטנה המקשרת בין קאבול למושב הרשות המחוקקת החדש בדאר אל-אמאן.
ביוגרפיה > שאה אפגניסטן

עם הסדר החוקה והדין המשפטי אפגניסטן הפכה למונרכיה חוקתית ועל כן תוארו של אמאנואלה הפך מאמיר לשאה בשביל להאדיר את יוקרתו וחזק את מעמדו הבינלאומי. תוארו המלכותי המלא של אמאנואלה היה ”שָׁאָה (מֶלֶךְ) מַמְלֶכֶת אַפְגָנִיסְטָן וְרִבּוֹנוּתָהּ הַנִּתֶּנֶת בְּיָדִי הָאֵל.” תואר זה נותר ונישא בידי יורשיו והמלכים הבאים עד לשנת 1973, כאשר מוחמד דאוד ח'אן ביצע הפיכה וסיים את השלטון המלוכני.
ביוגרפיה > שאה אפגניסטן > יחסי חוץ

בענייני חוץ, אמנואלה זכה להכרה דיפלומטית באפגניסטן כמדינה ריבונית מרוב המעצמות הגדולות בין השנים 1921 ל-1923 (ארצות הברית, בגלל ההשפעה הבריטית והיעדר אינטרסים מסחריים או תרבותיים שם, לא הכירה רשמית באפגניסטן עד 21 באוגוסט 1934; שגרירות לא נפתחה בקאבול עד יוני 1942). היחסים עם איראן היו ידידותיים לפי שם אך מרוחקים לרוב וכמעט ולא התרחש מסחר. היחסים עם ברית המועצות היו לבביים בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, כאשר הבולשביקים תפסו סמכות על האזורים המוסלמים באימפריה הרוסית לשעבר; אך ברגע שהם סיימו את האוטונומיה של בוכרה, אמנואלה היה מאוכזב מהיחס למוסלמים והיחסים התקררו. בהודו הבריטית פקידים התקשו לקבל את עצמאותה המוחלטת של אפגניסטן, ואילו האפגנים התרעמו בצורה מרה על עמדות פטרוניות של בריטניה.
ביוגרפיה > נפילת השלטון

שלטונו של אמנואלה הניב תוצאות מעורבות. כלכלת המדינה שברה שיאים, מה שאיפשר לאפגניסטן לשלם עבור תוכניות הפיתוח שלה וטכנאים זרים. מרבית הרפורמות בחינוך התקבלו בשמחה, במיוחד על ידי הצעירים. הרפורמות בצבא, שבוצעו בתמיכת משלחת של הכוחות המזוינים של טורקיה, הביאו קצינים שאפתנים לנקודות מפתח, מה שהביא את אמנואלה לבצע טיהור פוליטי בצבאו. ההתנגדות הדתית והשבטית התרכזה באותם מאפיינים של תוכניות המודרניזציה אשר בלמו את הפריבילגיות הכספיות והחברתיות של נושאי תפקיד המולא והח'אנים, פעולה אשר איימה על האוטונומיה השבטית. בשנת 1924 פתחו כוחות שבטיים רבים במרד ח'וסת מדרום-מזרח המדינה, הטיהור הצבאי של אמאנואלה פגע קשות בהנהגה הצבאית והצבא התקשה להפיל את המרד. בשנים 1927–1928 לאחר סיור במזרח התיכון ובאירופה, חזרו הוא והמלכה משוכנעים עוד יותר בצורך במודרניזציה מהירה. בסוף שנת 1928 הודיע על תוכנית רפורמה מורחבת מאוד, אך זו הופרעה בתחילת 1929 על ידי מרד שבטי גדול אחר שכלל כוחות פשטונים וטג'יקים יחדיו. מרד זה הפך בסופו של דבר למלחמת האזרחים האפגנית הראשונה שהפילה את משטרו של אמאנואלה.
ביוגרפיה > גלות

המשטר האפגני הוסדר לבסוף עם עלייתו לשלטון של מוחמד נאדיר שאה באמצע שנת 1929 אך בנקודה זאת היה אמאנואלה בגלות באירופה. פלגים פנימיים בתוך אפגניסטן תמכו בהשבתו של אמאנואלה לשלטון אך דרישות אלה לא התממשו. אמאנואלה מצדו השתכן בוילה ברומא וניתנה לו חסות מצדו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. במהלך מלחמת העולם השנייה התרוצצו שמועות שאמאנואלה פועל ביחד עם גרמניה הנאצית בברלין, אך טענות אלו לא הוכחו. אמאנואלה המשיך חייו באיטליה ומאוחר יותר בשווייץ והוא נפטר בשנת 1960 בציריך. גופתו הובאה לאפגניסטן (באותה העת תחת שלטונו של מוחמד זאהיר שאה) ואמאנואלה נקבר בג'לאלאבאד, ננגרהאר. לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ועליית האמירות האסלאמית של אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן, רוב הרפורמות של אמאנואלה בוטלו לגמרי.
משפחתו

מאשתו, סוראיה טרזי, מלכת אפגניסטן, היו לאמאנואלה 10 ילדים:
הנסיכה אמנה שאה
הנסיכה עבדה ביבי
הנסיכה מליחה
נסיך הכתר רחמטאללה מאפגניסטן
הנסיך סייפוללה
הנסיך הימאטוללה
הנסיכה אדאלה
הנסיך אהסאנוללה
הנסיכה הודו
הנסיכה נגיה
ראו גם

היסטוריה של אפגניסטן
המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית
מוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן
הערות שוליים

↑  Nationalism in Afghanistan: Colonial Knowledge, Education, Symbols, and the Junket Tour of Amanullah Khan, 1901-1929
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287523105171  PLWABN: 9810688999605606  BnF: cb14642148b (data)  GND: 12012355X  ISNI: 0000 0000 5491 4992  LCCN: nr94030730  SUDOC: 092991696  TDVİA: emanullah-han  VcBA: 495/201240  VIAF: 68813503   WorldCat (עם VIAF): 68813503 
אמאנואלה ח'אן בתקופת שלטונו.
אמאנואלה ח'אן (מימין) עם נשיא טורקיה, מוסטפא כמאל אטאטורק.
אמאנואלה עם נשיא גרמניה, פאול פון הינדנבורג.
אנדריי פטרוב

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1930 לנינגרד 
 פטירה:  15 בפברואר 2006 (בגיל 75) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 צאצאים:  Olga Petrova 
 פרסים והוקרה:  דרך האמנות - לשלום והבנה הדדית (2005)  פרס הפדרציה הרוסית (1995)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  פרס ניקה  אזרח כבוד של סנקט פטרבורג  מדליה על ההצטיינות בעמל  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  אמן העם של ברית המועצות  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  פרס ברית המועצות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריי פטרוב (ברוסית: Андрей Павлович Петров;‏ 2 בספטמבר 1930, לנינגרד - 15 בפברואר 2006, סנקט פטרבורג) היה מלחין רוסי וסובייטי. בשנת 1980 הוענק לו תואר  האמן העממי של ברית המועצות ופעמיים הוענק לו פרס ברית המועצות. על תרומתו בתחום המוזיקה הוענקו לאנדריי פטרוב מספר עיטורים.
חייו

אנדריי פטרוב נולד בלנינגרד לאב רופא. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה לסיביר וחזרה בשנת 1944. לפי דבריו, הוא החליט להיות מלחין בשנת 1945, בהשפעת סרט על יוהאן שטראוס האב ויוהאן שטראוס הבן. בשנים 1949-1954 למד בקונסרבטוריון לנינגרד והתמחה בהלחנה. לאחר סיום הלימודים עבד כמורה למוזיקה.
בשנת 1959 כתב פטרוב בלט, שהועלה על במת תיאטרון מריאינסקי. בהמשך התרכז פטרוב בהלחנת מוזיקה לסרטים. הוא כתב מוזיקה ושירים למספר סרטים, לרבות האדם האמפיבי, שזכו לפופולריות גדולה. על פעילות זו זכה בשנת 1967 בפרס ברית המועצות.
בשנת 1967 כתב אנדריי פטרוב אופרטה ובשנת 1975 אופרה, "פיוטר הגדול". על אופרה זו זכה בפרס ברית המועצות לשנת 1976. בהמשך כתב אופרות על חייהם של אלכסנדר פושקין וולדימיר מאיאקובסקי.
בשנת 1971 הועלה על במת תיאטרון מריאינסקי הבלט "בריאת העולם", שהמלחין כתב על בסיס איורים של הצייר הצרפתי ז'אן אפל. בלט זה הועלה על הבמה בתיאטראות רבים ברחבי העולם.
בשנות ה-80' וה-90' חזר פטרוב להלחין מוזיקה לסרטים. בסך הכול כתב מוזיקה לכ-80 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בשנת 2001 כתב מחזמר, שהועלה בתיאטרון מוזיקלי בברודוויי ובשנת 2002 גם ברוסיה. בשנים האחרונות שיתף פטרוב שיתף את בתו בהלחנה.
בשנת 1985 צולם באולפני לנפילם סרט מוזיקלי על בסיס שירים שהלחין אנדריי פטרוב.
בנוסף לפעילות מוזיקלית, פטרוב היה פעיל ציבורי וכיהן בתפקידים ניהוליים באיגוד המלחינים הסובייטי. במשך תקופה ארוכה הוא היה יושב ראש הסניף הלנינגרדי של הארגון.
החל משנת 2007 מתקיימת תחרות שנתית למלחינים צעירים על שם פטרוב ובהתאם להחלטת העירייה, מוענקות שתי מלגות לסטודנטים.
426

שנת 426 היא השנה ה-26 במאה ה-5. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 426 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
ראו גם

ילידי 426‎
נפטרים ב-426‎
אליעזר כלב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1815 פלובדיב, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1889 (בגיל 74 בערך) פלובדיב נסיכות בולגריה בולגריה
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, נסיכות בולגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בפלובדיב
 ידוע בשל:  תומך בתנועת התחייה הלאומית הבולגרית, הציל עשרות בולגרים ראשי הכנסייה בפלובדיב, ראש העיר ופרנסיה מהגרדום העות'מאני
 מקצוע:  בנקאי
 תפקיד:  חבר מועצת מחוז פלובדיב
 השקפה דתית:  יהדות 
 
אליעזר משה כלב (בבולגרית: Елиезер Моше Калев; ‏1815, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 1889, פלובדיב, נסיכות בולגריה) היה איש ציבור, נדבן ובנקאי יהודי, מנכבדי יהדות פלובדיב, חבר מועצת מחוז פלובדיב ותומך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. כלב תמך כספית במאבק הפטריארכיה של פלובדיב לעצמאות, ובהמשך בעת מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הציל מעלייה לגרדום עשרות אזרחים בולגרים, ראשי הכנסייה, ראש העיר ופרנסיה, וזאת בשל קשריו הטובים עם השלטון העות'מאני.
קורות חיים > קורות חייו

אליעזר כלב נולד בפלובדיב למשפחת נוֹטָאבֶּלִים ותיקה אשר בניה נודעו כסוחרים ובנקאים אמידים. הוא היה חבר מועצת מחוז פלובדיב ובעל קשרים ענפים עם חברי מנגנון השלטון העות'מאני. במקביל לקשריו הענפים עם העות'מאנים תמך בתנועות התחייה הלאומית הבולגרית. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 ניהל ראש הכנסייה של פלובדיב המטרופוליט פאיסי (בול') מאבק לקבלת עצמאות הלכתית של הפטריארכיה של פלובדיב. אליעזר כלב תמך כספית בראש הכנסייה ובמאבק לעצמאותה וב-1860 היא זכתה למעמד עצמאי. במהלך מרד אפריל הבולגרי והמלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) הותקפו ראשי הכנסייה, ראש העיר של פלובדיב ופרנסיה בידי החיילים העות'מאנים, שאיבדו כל רסן. בני הקהילה היהודית נרתמו לעזרתם, אליעזר כלב הגדיל לעשות ובזכות קשריו עם השלטון העות'מאני הציל עשרות רבות של אנשי כנסייה ואזרחים בולגרים מעלייה לגרדום העות'מאני, בטרם נסוגו העות'מאנים מפלובדיב. לאחר המלחמה וכינון נסיכות בולגריה זכה אליעזר כלב להוקרה רבה ונחשב גיבור לאומי בבולגריה. ב-1910 נקרא על שמו רחוב בפלובדיב כאות הוקרה על פועלו.
לימים, בתקופת מלחמת העולם השנייה ניצבה הפטריארכיה של פלובדיב בראש המאבק נגד גירוש יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה וראש הכנסייה המטרופוליט קיריל אף זכה לעיטור חסיד אומות העולם מארגון יד ושם.
קורות חיים > משפחתו

דונה, בתו של אליעזר כלב נישאה ליצחק סולומון פאסי שהיה סוחר אמיד מפלובדיב. בניו של יצחק, אליעזר ונסים היו יבואנים והנציגים הראשונים בבולגריה של חברת זינגר(אנ') המייצרת מכונות תפירה. בן נוסף של יצחק פאסי, סולומון פאסי היה עורך דין נודע בפלובדיב אשר כיהן גם כסגן הקונסול הדיפלומטי של ממלכת ספרד בעיר. בנו של סולומון פאסי היה פרופסור איסאק פאסי. איסאק פאסי היה מגדולי הפילוסופים בבולגריה המודרנית, ובנו של פרופסור איסאק פאסי הוא סולומון פאסי אשר כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של סימאון סקסקובורגותסקי בראשית המאה ה-21.
הערות שוליים

↑  חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 55-54.
↑  שלמה שאלתיאל, שני דגלים לציונות, תכלת וגם אדום, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 2015, ISBN 9789655181395, עמ' 26.
↑  קהילת יהודי פלובדיב, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות.
425

שנת 425 היא השנה ה-25 במאה ה-5. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 425 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

ולנטיניאנוס השלישי פותח את תקופת שלטונו כקיסר האימפריה הרומית המערבית
אאטיוס מוביל צבא של 60,000 הונים לרוונה, איטליה, במטרה לתמוך בטוען לכתר הקיסרי יואנס
תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית מייסד את אוניברסיטת קונסטנטינופול
בוטלה נשיאות הסנהדרין – בית דין היהודי – בו ישבו שבעים ואחד דיינים, ובכך פוזרה סופית הסנהדרין.
ראו גם

ילידי 425‎
נפטרים ב-425‎
424

שנת 424 היא השנה ה-24 במאה ה-5. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 424 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

ולנטיניאנוס השלישי מוכרז לקיסר.
ראו גם

ילידי 424‎
נפטרים ב-424‎
422

שנת 422 היא השנה ה-22 במאה ה-5. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 422 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
נפטרו

4 בספטמבר – בוניפקיוס הראשון, אפיפיור
ראו גם

ילידי 422‎
נפטרים ב-422‎
אנתוני מקאוליף

| --- | --- |
בריגדיר גנרל אנתוני מקאוליף
בריגדיר גנרל אנתוני מקאוליף
 לידה:  2 ביולי 1898 וושינגטון די. סי., ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  11 באוגוסט 1975 (בגיל 77) המרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד, בת'סדה, מרילנד ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1918–1956 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-103   מפקד הדיוויזיה ה-79   מפקד הארמייה השביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה הפלישה לנורמנדי  מבצע מרקט גארדן  הקרב על הבליטה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   מדליית השירות המצוין   כוכב הכסף   כוכב הארד  לגיון ההצטיינות
 
אנתוני מקאוליף (באנגלית: Anthony Clement "Nuts" McAuliffe‏; 2 ביולי 1898 – 11 באוגוסט 1975) היה גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 במצור על בסטון במלחמת העולם השנייה בקרב הארדנים.
קריירה מוקדמת

מקאוליף למד בשנים 1916–1918 באוניברסיטת וסט וירג'יניה וב-1918 סיים את לימודיו באקדמית וסט פוינט. ב-1920 למד בבית הספר לארטילרית שדה ולאחר שמילא תפקידי מטה בוושינגטון, סן פרנסיסקו והוואי, השתלם במכללה לפיקוד ומטה בפורט לוונוורת'. מקאוליף השתתף בפיתוח הג'יפ והבזוקה. עם פרוץ המלחמה ביקש לעבור לפעילות מבצעית והשתלם בבית הספר לפיקוד ומטה בקנזס.
מלחמת העולם השנייה

ב-1942 הועלה מקאוליף לדרגת קולונל ומונה למפקד יחידת הסיוע הארטילרי של הדיוויזיה המוטסת ה-101. ב-1942 הועברה הדיוויזיה לבריטניה לקראת הנחיתה בנורמנדי.
מלחמת העולם השנייה > הנחיתה בנורמנדי

הדיוויזיה הוצנחה בנורמנדי, כ-4.5 ק"מ מחוף יוטה. הדיוויזיה הצליחה בצהרי ה-6 ביוני 1944 להתחבר לכוחות שנחתו על החוף ובהמשך הקרבות סייעו יחידות התותחנים של מקאוליף לכבוש את העיירה קרנטן כחלק מהמערכה לכיבוש שרבורג.
מלחמת העולם השנייה > מבצע מרקט גארדן

במבצע מרקט גארדן הוטסו מקאוליף עם כוחות הדיוויזיה ליד איינדהובן בדאונים וכבשו אותה אולם נאלצו לבסוף לסגת באבדות כבדות והעיר נתפסה שוב על ידי הגרמנים. לאחר המבצע הועלה מקאוליף לדרגת בריגדיר גנרל. הדיוויזיה הועברה לבסיס ליד ריימס. בתחילת דצמבר 1944 נקרא מפקד הדיוויזיה מייג'ור גנרל מקסוול טיילור להתייעצות בארצות הברית ומקאוליף מילא את מקומו באופן זמני.
מלחמת העולם השנייה > המצור על בסטון

ב-16 בדצמבר 1944 פתחו הגרמנים במתקפה גדולה בארדנים שנודעה כ"קרב הארדנים". בחשאיות גמורה הם פרצו בתפר בין קבוצת הארמיות ה-21 בפיקודו של ברנרד מונטגומרי וקבוצת הארמיות ה-12 בפיקודו של עומר ברדלי. היטלר קיווה לפרוץ בין כוחות בעלות הברית, לכבוש את אנטוורפן ובריסל, דבר שלדעתו ידהים את בעלות הברית שיבקשו ממנו שביתת נשק ואז ייתפנה לטפל בחזית המזרחית.
במרכז חזית הקרב שכנה העיירה בסטון שהייתה צומת דרכים מרכזי וחשוב. מול הכוחות הגרמנים עמדו כוחות אמריקאיים דלילים של הקורפוס ה-8 בפיקודו של מייג'ור גנרל טרוי מידלטון, שניהל קרב השהייה אבל לא יכול היה לעצור את הגרמנים ונגרמו לו אבדות כבדות בהרוגים, פצועים ושבויים.
ב-17 בדצמבר 1944 הורה דוויט אייזנהאואר לדיוויזיה המוטסת ה-82 והדיוויזיה ה-101 להגיע במהירות לעמדות בחזית הקרב. הדיוויזיה ה-101 הופנתה אל בסטון. במסע מזורז הגיע מקאוליף לבסטון בבוקר ה-19 בדצמבר 1944 והחל לארגן את הגנת בסטון. ב-20 בדצמבר 1944 השלימו הגרמנים את כיתור בסטון והמשיכו מערבה.
ב-22 בדצמבר 1944 הגיע לפאתי בסטון רכב גרמני ובו שני קצינים ושני חיילים שנשאו דגל לבן. הם הודיעו שיש בידם מכתב מגנרל היינריך פון ליטוויץ למפקד בסטון. שני הקצינים הועברו מכוסי עיניים למפקדתו של מקאוליף שם מסרו מכתב ובו אולטימטום להיכנע תוך שעתיים אחרת הם יפתחו באש שתחריב את בסטון ותהרוג את כל החיילים והאזרחים שבה. מקאוליף הורה להדפיס את תשובתו לגנרל - "NUTS" (שטויות). כשהקצינים הגרמנים שאלו מה פירוש המילה "NUTS", הסבירו להם "לך לכל הרוחות". תשובה זו העלתה את מורל הלוחמים והכניסה את מקאוליף לספרי ההיסטוריה.
ב-26 בדצמבר 1944 הגיעו לבסטון מדרום כוחות של הארמייה השלישית בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון, הסירו את המצור וביחד עם לוחמי הדיוויזיה ה-101 טיהרו את השטח מכוחות גרמניים.
ב-15 בינואר 1945 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-103 מהארמייה השביעית, אתה המשיך במרדף אחרי הצבא הגרמני מעבר לריין ולדנובה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מילא מספר תפקידי פיקוד בארצות הברית, ואף פיקד לתקופה קצרה על הדיוויזיה ה-79. ב-1953 חזר לאירופה בתור מפקד הארמייה השביעית. ב-1955 מונה למפקד הכוחות האמריקאיים באירופה והועלה לדרגת גנרל. ב-1956 פרש מהצבא.
הוא מת ב-11 באוגוסט 1975 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, מלחמות שקורות בחורף, מקור ראשון, ‏ 28.07.2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130813540  ISNI: 0000 0000 3317 7452  LCCN: n99284530  NARA: 10596373  SNAC: w6k37p02  VIAF: 33112555   WorldCat (עם VIAF): 33112555
אנדריי סמיונוב

אנדריי סרגייביץ' סמיונוב (ברוסית: Андрей Серге́евич Семёнов; נולד ב-24 במרץ 1989) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

סמיונוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ספרטק מוסקבה, אליה הגיע מזו של טורפדו-ZIL מוסקבה. בשנת 2008 חתם בסוקול סראטוב, בהמשך שיחק באיסטרה, נוסטה נובוטרויטסק וסק"א חברובסק.
ב-6 בספטמבר 2012, סמיונוב חתם באמקאר פרם מליגת העל הרוסית. ב-26 בנובמבר 2012, סמיונוב ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–2 לאנז'י מחצ'קלה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-4 בפברואר 2014, סמיונוב חתם באחמט גרוזני תמורת 400 אלף אירו.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, סמיונוב רשם הופעה אחת בנבחרת הנוער של רוסיה. ב-31 במאי 2014, סמיונוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה במשחק ידידות נגד נורווגיה.
סמיונוב נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014 ומונדיאל 2018.
60

ערך זה עוסק בשנת 60 לספירה. אם התכוונתם למספר 60, ראו .
שנת 60 היא השנה ה-60 במאה ה-1. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 60 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

ללא תאריך מדויק:
בודיקיאה מנהיגה מרד נגד הקיסרות הרומית באנגליה, שורפת את לונדון
ויטליוס ממונה לנציב אפריקה
הבשורה על-פי מתי (בברית החדשה) נכתבה, על פי החוקרים, בין שנה זו לשנת 65
כנראה זמן כתיבת איגרת פטרוס הראשונה (בברית החדשה) על ידי פאולוס ("שאול התרסי")
פסטוס מחליף את אנטוניוס פליקס כנציב יהודה (כיהן עד 62)
הקיסר נירון מארגן משחקי ספורט ברומא - "נירוניאה"
הבודהיזם מגיע לסין באמצעות דרך המשי
רעידת אדמה מחריבה את הייראפוליס
ראו גם

ילידי 60‎
נפטרים ב-60‎
הערות שוליים

↑  Myth and geology  By Luigi Piccardi, W. Bruce Masse  עמ' 97
אסף ארנרייך

| --- | --- |

אסף ארנרייך בשנת 2015
 לידה:  27 בספטמבר 1983 (בן 41) יוהנסבורג, דרום אפריקה
 סוגה מועדפת:  דרמה חברתית, דוקומנטרי
 מדינה:  ישראל, צ'כיה 
 יצירות בולטות:  שריטה, בלוקבסטר, נאמן למקור, מסיבת פרישה (אמאמיאלגיה)
 www.moofilm.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף ארנרייך (נולד ב-27 בספטמבר 1983) הוא במאי, תסריטאי, מפיק ושחקן ישראלי.