stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי האיטי–ישראל
היסטוריה

ב-1937 החלה ממשלת האיטי, כמו עמיתיה ברפובליקה הדומיניקנית, להנפיק דרכונים ואשרות ליהודים ממזרח אירופה שביקשו מקלט מרדיפות הנאצים. האוכלוסייה היהודית באי הגיעה באותה העת לכדי 300 נפשות, אולם רבים עלו למדינת ישראל בתחילת שנות החמישים ואחרים בעקבות מרד האזרחים במדינה בשנת 1986.
ב-29 בנובמבר 1947 האיטי הצביעה בעד תוכנית החלוקה בהצבעה שהתקיימה בעצרת הכללית של האו"ם, וב-17 במרץ 1949 הכירה המדינה בעצמאות ישראל.
בספטמבר 1958 הקימו ישראל והאיטי יחסים רשמיים ביניהם, והחליפו שגרירים ביניהם, כשציר ישראל במקסיקו, דוד שאלתיאל, הואמן כשגריר לא תושב להאיטי, ושגריר האיטי בצרפת, לואי מארס, מונה לשגריר לישראל. ביולי 1959 פתחה האיטי שגרירות בישראל, בירושלים.
ב-12 בינואר 2010 התרחשה באי היספניולה רעידת אדמה חזקה בעוצמה של 7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט אשר הרגה מעל 300,000 איש. מדינות רבות שלחו צוותים לסיוע למדינה, בהן ישראל אשר הוגדרה מהראשונות, ששלחה צוות שמנה 220 איש והקימה בית חולים שדה המסוגל לטפל ב-500 נפגעים מדי יום. בסוף אוגוסט 2010 שלחה ישראל בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה חודש קודם לכן, בפעם הראשונה כוח של 14 שוטרים להשתתף בכוח שמירת השלום של האו"ם במדינה. לאחר סיום שהותה בהאיטי, דווח כי המשלחת הישראלית טיפלה ביותר מ-1110 חולים, ערכה 319 ניתוחים מוצלחים, ביצעה 16 לידות (כולל 3 בניתוחים קיסריים) והצילה רבים מההריסות. ב-27 בינואר, לאחר פעולות צוות החילוץ, ממשלת ישראל החליטה להמשיך בסיועה הרשמי להאיטי בתיאום באמצעות מש"ב - סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל ומשרד החוץ, כחלק ממאמץ עולמי לשיקום המדינה. איש העסקים היהודי המקומי, דניאל קידר, הפך למתאם בפועל של הכוחות הישראליים בהאיטי.
ג'ילברט ביג'ו, איש עסקים יהודי מקומי, הוא קונסול הכבוד הנוכחי של ישראל בהאיטי. בראיונו לסוכנות הידיעות היהודית בשנת 2010, הצהיר על יחסי האיטי–ישראל באומרו, "מעולם לא הייתה אנטישמיות במדינה הזו... האיטיים תמיד העריכו את ישראל, ועכשיו יותר מתמיד".
יהדות האיטי

היהודי הראשון שהגיע להאיטי היה אנוס בשם לואיס דה טורס שהפליג עם קולומבוס והגיע לאי ב-1492. ראשוני היהודים שהיגרו אל האי היו יהודים הולנדים מברזיל שהגיעו לאי ב-1634, שנה לאחר הכיבוש הצרפתי. ב-1683 גורשו מרבית היהודים על ידי הקולוניאליסטים הצרפתים ורק בעלי משרות בחברות הסחר הצרפתיות הורשו להישאר. במהלך מרד העבדים בהאיטי ב-1804 נטבחו וגורשו יהודים רבים, גורל שחלקו עם כל הלבנים באי. ב-1881 דיווח העיתון הצרפתי "לה פפל" שיצא לאור בבירת האי כי קהל התנפל על קבוצת יהודים בפורט-או-פרנס להכותם אולם פוזר על ידי כוחות צבא, מאורע שעיתון המליץ טען שהיה בדוי כי לטענתו ספק אם היו יהודים באי בכלל.
הקהילה היהודית בהאיטי מונה כיום כ-25 עד 50 נפשות, ולה ספר תורה אחד.
ראו גם

יהדות האיים הקריביים
לואיס דה טורס
יחסי הונדורס–צ'ילה

| יחסי הונדורס–צ'ילה |
| --- | --- |
הונדורס: צ'ילה


הונדורס: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
112,090: 756,102
אוכלוסייה
10,870,831: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,401: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,164: 16,956
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ונשיא הונדורס חואן אורלנדו ארננדס חותמים על הסכם בין המדינות, 2015
יחסי הונדורס–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת הונדורס לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

גם צ'ילה וגם הונדורס חולקות קשרים היסטוריים וחברתיים-תרבותיים, שכן שני השטחים היו חלק מהאימפריה הספרדית עד לתהליכי העצמאות שלהם.
היחסים בין שתי המדינות כרפובליקות ריבוניות מקורם במחצית השנייה של המאה ה-19. ההסכם הראשון שנחתם בין צ'ילה להונדורס ב-16 במאי 1870, התייחס לחילופי פרסומים ספרותיים, ונחתם בין שר החוץ הצ'יליאני מיגל לואיס אמונאטגי ושגריר הונדורס, חוליו וייאפניה. בשנת 1942 עיטרה ממשלת הונדורס את נשיא צ'ילה חואן אנטוניו ריוס עם הצלב הגדול של מורסאן, כעדות ליחסים הלבביים בין שתי המדינות.
שתי המדינות חתמו על הסכמים בנושא שיתוף פעולה מדעי וטכני (1981 ו-1983), קידום והגנה הדדית על השקעות (1996), ופטור מאשרות דיפלומטיות ורשמיות (2001). בשנת 2008 נחתם הפרוטוקול הבילטרלי של צ'ילה–הונדורס להסכם הסחר החופשי בין צ'ילה למרכז אמריקה. באותה שנה הוקמה ועדה דו-לאומית בנושא יחסים דו-צדדיים, באמצעות מזכר הבנות.
בשנת 2009 התרחשה הפיכה צבאית בהונדורס כנגד הנשיא מנואל סלאיה, ולאחר מכן הצהירה ממשלת צ'ילה בהצהרת משרד החוץ כי ההפיכה "מפרה את הסדר החוקתי ברפובליקה וכי היא גם מפרה באופן בוטה את הוראות אמנת ארגון מדינות אמריקה ומוסדות היסוד שלה". הנשיאה מישל בצ'לט קיבלה את הנשיא המודח בסנטיאגו דה צ'ילה ב-13 באוגוסט אותה שנה, וביטאה את ההכרה שלה בשם "נשיא שנבחר בבחירות דמוקרטיות על ידי הונדורס."
בשנת 2012 שלחה ממשלת צ'ילה צוות מומחים להונדורס כדי לשתף פעולה בזיהוי קורבנות השריפה בכלא בקומאיאגואה (אנ'). בתחום שיתוף הפעולה הצבאי יש לכוחות המזוינים של הונדורס קצינים בוגרי צבא צ'ילה ומשטרה; למעשה, להונדורס יש כוח צבאי תחת דגל צ'ילה במשימת הייצוב של האו"ם בהאיטי, ומאז 2014, צבא צ'ילה השתתף בתוכנית לשיתוף פעולה הגנתי למרכז אמריקה והקריביים, בראשות מזכירות ההגנה הצ'יליאנית, בתיאום הצבאי של ארצות הברית ורמטכ"לים משותפים.
ביקורים רשמיים

בנובמבר 1945 התקבל בהונדורס הנשיא הצ'יליאני חואן אנטוניו ריוס, כחלק מסיור ביבשת, על ידי עמיתו טיבורסיו קריאס אנדינו. שלוש עשרה שנה לאחר מכן, נשיא הונדורס רמון ויידה מוראלס ערך ביקור רשמי בצ'ילה, שם עוטר בצלב הגדול של מסדר הכבוד ברנרדו או'היגינס.
במאי 2015, נשיא הונדורס חואן אורלנדו ארננדס ערך ביקור רשמי בצ'ילה. כעבור שנתיים, באוגוסט 2017, נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ערכה ביקור ממלכתי בהונדורס, שם חתמה יחד עם הנשיא ארננדס  מזכרי הבנות בנושא שיתוף פעולה בכרייה וסביבה ושינויי אקלים.
יחסי סחר

היחסים הכלכליים-מסחריים בין צ'ילה להונדורס מעוגנים על ידי הסכם הסחר החופשי (FTA) בין צ'ילה למרכז אמריקה שהוקם בשנת 2002 והפרוטוקול הדו-צדדי עם הונדורס שנכנס לתוקף מאז 2008. במהלך 2016 הסתכם הסחר בין שתי המדינות ב-57 מיליון דולר. המוצרים הצ'יליאניים העיקריים המיוצאים להונדורס הם תכשירי מזון, תכשירים ותרכובות אלכוהוליים, ואילו הונדורס מייצאת לצ'ילה בעיקר בגדים, פוליאתילן ופסולת קרטון.
נציגויות דיפלומטיות

הונדורס מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.
צ'ילה מחזיקה בהונדורס שגרירות בטגוסיגלפה וקונסוליה בסן פדרו סולה.
יוהאן אונטרווגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוגוסט 1950 יודנבורג, אוסטריה 
 התאבד:  29 ביוני 1994 (בגיל 43) גראץ, אוסטריה 
 שם לידה:  Johann Unterweger 
 מדינה:  אוסטריה 
 
יוהאן "ג'ק" אונטרווגר (בגרמנית: Johann "Jack" Unterweger;‏ 16 באוגוסט 1950 – 29 ביוני 1994) היה רוצח סדרתי בין לאומי.
ביוגרפיה

אונטרווגר נולד לעבריינית איטלקייה ולחייל משוחרר אמריקאי. לאחר שאימו נכלאה, הוא עבר לגור אצל סבו באוסטריה, וסייע לו לגנוב חיות משק מחוות. כבר כנער, אונטרווגר הורשע ונאסר מספר פעמים מסיבות מגוונות.
בשנת 1976, בגיל 26, הורשע אונטרווגר ונאסר באוסטריה, באשמת רצח תיירת גרמנייה בת 18 שביצע שנתיים קודם לכן. הוא הרגה על ידי חנק באמצעות חזייתה.
כאסיר, הוא כתב סיפורת ושירה, שנמכרה היטב במולדתו. בעקבות זאת הופעל לחץ לשחרורו מצד האליטה האמנותית במדינה. מסע זה התחיל בשנת 1985 והשתתפו בו מיטב אנשי הרוח האוסטרים, כולל כלת פרס נובל לספרות, אלפרידה ילינק, וחתן פרס נובל, גינטר גראס, כמו גם פוליטיקאים בולטים. לבסוף שוחרר על תנאי בשנת 1990, לאחר ששכנע את הרשויות כי השתקם.
עם שחרורו, אונטרווגר הפך למעין ידוען ולכתב חוץ פלילי בעיתונות. משרתו החדשה אפשרה לו לקבל מידע מהמשטרה, שסייע לו בהמשך דרכו כרוצח. הוא חזר לרצוח חודש אחר שחרורו, והתמקד ברציחת נשים. הוא רצח נשים בגרמניה, צ'כוסלובקיה וארצות הברית.
בסופו של דבר, משטרת אוסטריה החלה לחשוד בו, אך משטרת לוס אנג'לס, העיר שבה שהה באותו זמן, לא הצליחה למצוא הוכחות שקושרות אותו לרצח עובדות המין שנרצחו בתחומה. עד להעלאת החשדות, משטרת לוס אנג'לס אף נהגה לקחת את אונטרווגר, כעיתונאי, לסיורים באזורי פשע. המידע שקיבל בסיורים אלו עזר לו בהמשך.
בשנת 1992, אונטרווגר נתפס בפלורידה בעזרת מרשלים אמריקאים, במצוד בינלאומי, שערכה משטרת אוסטריה. המצוד עבר דרך מספר מדינות בכמה יבשות. אל אונטרווגר התלוותה במצוד חברתו, ביאנקה מארק.
מעריכים כי אונטרווגר רצח בין 12 ל-15 נשים. הוא התאבד בכלא, בשנת 1994, אחר שהורשע ברצח תשע נשים בין 1990 ל-1992.
ראו גם

ויין אדם פורד
טד בנדי
המרטש מאטלנטה
הערות שוליים

↑  "Murderer's 'final freedom': The bizarre life of Jack Unterweger, poet". The Independent. 1994-07-03. נבדק ב-4 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Crain, Mary Beth (30 באפריל 2008). "Seduction and Despair: Hearing John Malkovich". L.A. Weekly. אורכב מ-המקור ב-17 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810630707605606  BIBSYS: 90580181  GND: 11907205X  ISNI: 0000 0000 5537 2603  LCCN: n90687207  NKC: jn20000701867  NTA: 133053385  VIAF: 20482244   WorldCat (עם VIAF): 20482244 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי ארמניה–יפן

| יחסי ארמניה–יפן |
| --- | --- |
ארמניה: יפן


ארמניה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 377,915
אוכלוסייה
2,968,413: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 34,088
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי ארמניה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין יפן.
היסטוריה

בשנת 1918 הוקמה ארמניה כמדינה עצמאית והיא התקיימה עד לשנת 1920. בין המדינות שמאטות שהכירו במדינה החדשה הייתה יפן ודיאנה אבגר הייתה שגרירת ארמניה ביפן.
היחסים שבין ארמניה לבין יפן כוננו באופן רשמי ב-7 בספטמבר 1992, שנה לאחר שארמניה קיבלה את עצמאותה מברית המועצות והפכה מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ארמניה לרפובליקה קפיטליסטית שמתיימרת להיות מערבית.
במקור, יוצגה ארמניה ביפן על ידי שגרירות שהחזיקה בבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין, ויפן יוצגה בארמניה באמצעות השגרירות שהחזיקה במוסקבה, בירת רוסיה. השגרירות הארמנית בטוקיו נפתחה ב-13 ביולי 2010, ובנייתה של השגרירות היפנית בירוואן הסתיימה ב-1 בינואר 2015. השגרירות הארמנית בטוקיו עמדה כפיל לבן (מבחינה דיפלומטית, ניתנו בה שירותים קונסולריים מצומצמים), הוחלט להשמיש אותה ולמנות לה שגריר במהלך שנת 2012.
ב-29 ביוני 2017 הודיעו היפנים כי דרישות הוויזה לארמנים על מנת להיכנס לשטח יפן יוקלו, ויהיה ניתן לקבל ויזה בקלות. ב-1 בספטמבר 2017, ביטלה ארמניה את דרישות הוויזה לאזרחי יפן.
ייצוג

ארמניה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
יפן מיוצגת בארמניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בירוואן, בירת המדינה.
לקריאה נוספת

Amirkhanyan, M. D., R. K. Karapetyan, and N. H. Hovhannisyan. Hayastan–Chaponia: kʻaghakʻakan, tntesakan, mshakutʻayin ev gitakan haraberutʻyunner / アルメニア・日本: 政治・経済・文化・科学的な交流 Arumenia/Nihon: Seiji, keizai, bunka, kagakuteki na kōryū / Armenia–Japan: Political, Economic, Cultural and Scientific Relations. Erevan: "Zangak-97", 2005.
יחסי ארמניה–מלזיה

| יחסי ארמניה–מלזיה |
| --- | --- |
ארמניה: מלזיה


ארמניה: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 329,847
אוכלוסייה
2,968,413: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 11,206
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית פדרלית

יחסי ארמניה–מלזיה הם יחסי החוץ בין ארמניה למלזיה. שתי המדינות חברות מלאות באו"ם.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 במרץ 1993. בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 25 שנה לכינון היחסים.
יחסים כלכליים

בשנת 2020 הסתכם הסחר בין המדינות ב-14.9662 מיליון דולר. הייצוא מארמניה למלזיה הסתכם ב-9,800 דולר, ואילו היבוא ממלזיה לארמניה הסתכם ב-14.9564 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

ארמניה מיוצגת במלזיה באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה.
מלזיה מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יחסי מרוקו – קוריאה הצפונית

| יחסי מרוקו – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
מרוקו: קוריאה הצפונית


מרוקו: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 120,538
אוכלוסייה
38,168,990: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,697: 
משטר
מונרכיה חוקתית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי מרוקו–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין מרוקו וקוריאה הצפונית.
סקירה כללית

בשנות ה-70 סיפקה קוריאה הצפונית תמיכה כספית ואספקת כלי נשק לחזית פוליסריו, שלחמה נגד מרוקו בסהרה המערבית, מה שגרם למתיחות בין המדינות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1989.
יחסי הונדורס–צרפת

| יחסי הונדורס–צרפת |
| --- | --- |
הונדורס: צרפת


הונדורס: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
112,090: 643,801
אוכלוסייה
10,870,831: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,401: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,164: 45,527
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה נשיאותית למחצה

שגרירות הונדורס בפריז
יחסי הונדורס–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת הונדורס לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה

צרפת החזירה את שגרירה בהונדורס לאחר ההפיכה הצבאית ב-28 ביוני 2009. כמה ימים לאחר עליית הנשיא פורפיריו לובו סוסה לשלטון וחזרתו של השגריר לטגוסיגלפה, עודדה צרפת את הרשויות ההונדורסיות החדשות לכונן מחדש את שלטון החוק.
ביקורים רשמיים

היחסים הדו-צדדיים בין צרפת להונדורס סומנו בביקורו של הנשיא ז'אק שיראק לאחר הוריקן מיץ' בשנת 1998. הביקור הפרלמנטרי האחרון היה זה של ז'ואל גריו-מלם, הסנאטורית המייצגת את אזרחי צרפת בחו"ל, בינואר 2009.
מר ז'אן-פייר בל, שליחו האישי של נשיא הרפובליקה הצרפתית לאמריקה הלטינית והאיים הקריביים, ביקר בהונדורס בתאריכים 4–5 באפריל 2016. הוא נפגש עם הנשיא חואן אורלנדו ארננדס ועם שר החוץ וכן עם נשיא המרכז הבנק האמריקאי לשילוב כלכלי, מר ניק רישבייט.
יחסים כלכליים

הסחר בין צרפת להונדורס עלה משמעותית בשנת 2017: יבוא בשווי 106 מיליון אירו (עלייה של 8% לעומת 2016, צמיחה מתמדת מאז 2013) ויצוא בשווי 22 מיליון אירו (עלייה של 35% לעומת 2016). רכישת מוצרים חקלאיים מהווה את חלק הארי של היבוא.
חברות צרפתיות העובדות בהונדורס כוללות את סאנופי, שניידר אלקטריק, ביק (אנ') ורוב החברות בתחומי הקוסמטיקה ומוצרי היוקרה.
נציגויות דיפלומטיות

הונדורס מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליה בבורדו.
צרפת מחזיקה בהונדורס שגרירות בטגוסיגלפה ו-3 קונסוליות בסן פדרו סולה, סנטה רוסה דה קופאן ורואטאן.
יידישע קולטור

שער הגיליון הראשון של "יידישע קולטור", נובמבר 1938
שער גיליון, נובמבר 1948
יִידישע קולטור (ביידיש: 'תרבות יהודית') היה ירחון יידי שהוציא "האיגוד הכול-עולמי לתרבות יהודית (איקוּ"ף)" בניו יורק מ-1938 ועד 2004.

מייסדו ועורכו במשך שנים רבות היה הסופר והעיתונאי נחמן מייזל. אחריו ערך את העיתון יצחק גולדברג.
 מלבד העורכים, השתתפו בו ה. לייוויק, פרץ הירשביין, אברהם ביק, משה כץ, ד"ר רפאל מאהלר, קלמן מרמר ואחרים.
לקריאה נוספת

'רשימה פון שרייבער און קינסטלער פאר 35 יאר אין "יידישע קולטור"', יידישע קולטור 36, 6 (1974), 50–59.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יידיש ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יידישקייט

שלט תעמולה של מפלגת בני תורה בביתר עלית עם הכיתוב "אידישקייט כמו פעם"
יִידִישְׁקַיְיט (בעברית: "יהדות", כלומר "דרך החיים היהודית"), הוא מושג המתייחס לתמצית ההוויה של יהדות מזרח אירופה.
כאשר נעשה שימוש במושג על ידי יהודים אורתודוקסים, הוא מתייחס לאורח החיים הדתי. מנקודת מבט חילונית יותר היידישקייט מזוהה עם יידישיזם ובכלל זה עם תרבות יידישאית, או מנהגים עממיים  של יהודים דוברי יידיש, כגון מסורות דתיות עממיות, מזון יהודי מזרח אירופי, הומור ביידיש, חיי השטעטל, ונגינת כליזמרים.
לפני האמנציפציה ליהודים באירופה, ההוויה היום-יומית התרכזה סביב לימודי התורה והתלמוד של הגברים, וחיי משפחה וקהילה בעדות שהתנהלו לפי ההלכה. בקרב יהודים חרדים ממוצא מזרח-אירופי, אשר מהווים את רוב היהודים שעדיין מדברים יידיש בחיי היומיום שלהם, נשמרה משמעות זו של המילה.
עם החילון והמודרנה, 'יידישקייט' יוחסה לא רק לשמירת הדת והמסורת היהודית בפועל, אלא למגוון רחב של תנועות, אידאולוגיות, מנהגים ומסורות שבהם יהודים מזרח-אירופאים השתתפו ושמרו על תחושת "יהודיות". היידישקייט מזוהה בין השאר כנימוסים בשיחה, בסגנונות של הומור, בהתאגדות קהילתית, ובתחושה של הזדהות רגשית עמוקה עם העם היהודי.
ראו גם

תרבות יהודית חילונית
מיהו יהודי?
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי מרוקו – סנט לוסיה

| יחסי מרוקו – סנט לוסיה |
| --- | --- |
מרוקו: סנט לוסיה


מרוקו: סנט לוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 616
אוכלוסייה
38,168,990: 179,845
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 2,520
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,697: 14,012
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה

יחסי מרוקו–סנט לוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין סנט לוסיה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת מרוקו לבין סנט לוסיה כוננו בשנות השמונים של המאה העשרים ושתי המדינות החלו בתהליך של התקרבות האחת לשנייה. בחודש דצמבר 2014 נחנכה שגרירות מרוקו בקסטריז, בירת סנט לוסיה. בין שתי המדינות שיתופי פעולה רבים בעיקר במגזרי החינוך והחקלאות.
מרוקו נוהגת להציע לסנט לוסיה מספר קטן של מלגות לימודים לתואר ראשון, לתואר שני ולדוקטורט בשטחה, כשמרוקו בוחרת את המתאימים ביותר לתוכנית. התוכינת החלה להתקיים בשנת 2014.
ב-11 בנובמבר 2017 התקיים מפגש בין ראש ממשלת מרוקו סעד א-דין אל-עות'מאני לבין מזכיר ארגון ה-OECS (ארגון המדינות הקריביות המזרחיות), וראש ממשלת סנט לוסיה אלן צ'אסטנט. שני המנהיגים חתמו על הסכמים פיננסיים בין שתי המדינות, רובם בדבר השקעות מרוקאיות ישירות ועקיפות באזור האנטילים הקטנים בפרט והאיים הקריביים בכלל. ב-19 באוקטובר 2018 נערך ביקור של צ'אסטנט ברבאט, בירת מרוקו, בו נחתמו הסכמים נוספים. בביקור התבטא ראש הממשלה בעד שליטתה של מרוקו בסהרה המערבית; "אנחנו תומכים ונמשיך לתמוך בשלמותה הטריטוריאלית של מרוקו". סנט לוסיה הכירה עם עצמאותה שלה בעצמאותה של סהרה המערבית, היא השעתה את ההכרה שלה בסהרה המערבית ב-1987 ועברה להכיר במקום כשטח מרוקאי ב-2010.
בתחילת אוגוסט 2019 נחגג יום השנה ה-20 לשלטונו של מוחמד השישי במרוקו בשגרירות המרוקאית בסנט לוסיה.
בשנת 2020 החלו המדינות לשתף פעולה בתחום הטכנולוגי.
נציגויות דיפלומטיות

מרוקו מיוצגת בסנט לוסיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בקסטריז, בירת המדינה.
סנט לוסיה אינה מיוצגת במרוקו בדרג השגרירות. סנט לוסיה מיוצגת במרוקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה ברבאט, בירת המדינה.
יידיה

יידיה היה מושל אשקלון הכנענית במהלך המאה ה-14 לפנה"ס. יידיה מאוזכר במכתבי אל עמארנה מהשנים 1350-1335 לפנה"ס, דהיינו בתקופת שלטון אחנתון.
יידיה הוא המוען של מכתבים EA 320-326 (מכתב EA 323 דן במשלוח זכוכית מממלכתו של יידיה למצרים העתיקה), ונזכר כנמען של מכתב EA 370 מהפרעה אליו.
כותרות מכתבי יידיה למצרים

EA 320 - "מקשיב בקפידה (1)"
EA 321 - "מקשיב בקפידה (2)"
EA 322 - "מקשיב בקפידה (3)"
EA 323 - "הוראה מלכותית למשלוח זכוכית"
EA 324 - "ההכנות הושלמו (1)"
EA 325 - "ההכנות הושלמו (2)"
EA 326 - "נציב חדש"
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי האיטי–ספרד

| יחסי האיטי–ספרד |
| --- | --- |
האיטי: ספרד


האיטי: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
27,750: 505,370
אוכלוסייה
11,806,074: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,851: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,681: 32,996
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי האיטי–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין האיטי וספרד.
יחסים היסטוריים

ב-17 בדצמבר 1492 הגיע כריסטופר קולומבוס להיספניולה (האי עליו שוכנת האיטי), חלק ממה שנקרא לימים האנטילים הגדולים, והאי הפך לחלק מהאימפריה הספרדית. לפני הגעתם של הספרדים, התגוררו בו הקבוצות האתניות של ארוואק, קאריב וטאינו. בראשית המאה ה-17, עקב התנופה בסחר הבלתי-פורמלי של המתיישבים הקריאוליים של האי, ושפגעה במונופול שהוחזק על ידי השלטון הקולוניאלי, הורה המושל הספרדי אנטוניו דה אוסוריו בין השנים 1605–1606 לרוקן את האוכלוסייה מחלק המרכזי והמערבי של האי על מנת לעצור את הנוהג הזה. עם הזמן הבוקאנירים, גברים שחיו על ציד בקר וחזירים חומים, סחר בפרוות וגידול טבק, התיישבו באזורים הלא מאוכלסים בחלק המערבי, כמו גם שודדי ים, כולם ממוצא צרפתי. תחילה הם כבשו את האי איל דה לה טורטי (אנ') ובהמשך היישובים אלה קבעו כי החלק המערבי של האי נתבע על ידי צרפת. בשנת 1697 ויתרה ספרד על חלק זה של האי לצרפת במסגרת הסכם רייסווייק, ובכך הוקמה המושבה הצרפתית סן-דומנג.
יחסים דיפלומטיים

היחסים הדו-צדדיים בין ספרד להאיטי טובים מאוד והתנהלו לאורך המאה ה-20. האיטי הכירה בממשלתו של הגנרל פרנקו ב-1 באפריל 1939. בדצמבר 1946, כמו כמעט כל המדינות שקיימו יחסים עם ספרד, היא החזירה את שגרירה ממדריד בהתאם להחלטת האומות המאוחדות מ-13 בדצמבר 1946. עם זאת, ב-6 באוקטובר 1949, למרות ההמלצה שעדיין הייתה בתוקף, החזירה הרפובליקה של האיטי את נציגותה הדיפלומטית בספרד. בשנת 1951 הקימה ספרד את שגרירותה בהאיטי, ומאז התקיימו יחסים דו-צדדיים הדוקים בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים

בשנים האחרונות, בעידוד חוזים שהציעה ממשלת האיטי עם קרנות בינלאומיות, הגיעו כמה חברות הנדסה, בנייה ואדריכלות ספרדיות להאיטי. שלוש רשתות מלונות ספרדיות פיתחו גם פרויקטים בקנה מידה קטן כקשר הראשון עם תחום התיירות בהאיטי.
אף על פי שאין למדינה שוק פנימי מפותח (10 מיליון תושבים מתוכם 80% חיים מתחת לקו העוני) האיטי מוצגת כפלטפורמה לייצוא למדינות אחרות באזור, כולל ארצות הברית, ובמיוחד למוצרי טקסטיל. יבוא מוצרי בנייה הוא תחום נוסף שעשוי להיות אטרקטיבי עבור היצואנים הספרדים.
שיתוף פעולה

שיתוף הפעולה הספרדי התחזק לאחר רעידת האדמה של 2010 והגיע לנתון של 346 מיליון אירו בשנים הבאות. כפי שסוכם עם ממשלת האיטי, תחומי הפעולה העדיפים הם: מים ותברואה, חינוך, מגזר הייצור ופיתוח כפרי ומלחמה ברעב. ביחס לסדרי העדיפויות הגאוגרפיים, שיתוף הפעולה הספרדי ממקד את התערבויותיו באזור המערבי (הכולל את פורט או פרינס), מרכז ודרום מזרח.
ביקורים רשמיים

בין השנים 2008–2012 כמה רשויות ספרדיות ערכו ביקורים בהאיטי. ביניהם ראוי להזכיר את ביקוריהם של סופיה, מלכת ספרד, בשנת 2009 ובאוקטובר 2011, סגנית ראש הממשלה מריה טרסה פרנאנדס דה לה וגה (אנ') בשנת 2009 ובשנת 2010, של שר החוץ ושיתוף הפעולה מיגל מורטינוס ב-2008 ושל שרת ההגנה כרמה צ'אקון בשנת 2010. נערכו כמה ביקורים של מזכירי המדינה לשיתוף פעולה עם אמריקה הלטינית, שיתוף פעולה בינלאומי ומדיניות הגנה. לבסוף, הביקור שערך מנהל ה-AECID במאי 2012 וביקורו של מזכיר המדינה לשיתוף פעולה בינלאומי ובאמריקה הלטינית, חסוס גרסיה.
מצד האיטי, הנשיא מישל מרטלי ביקר פעמיים בספרד כראש המדינה. הביקור הראשון נערך ביולי 2011 והשני בנובמבר 2012, כאשר השתתף בפסגה האיברית-אמריקאית בקדיס, בה השתתפה האיטי לראשונה כמשקיפה. בתחילת 2014 ביקרה שרת התיירות סטפני בלמיר וילדרואן (אנ') בספרד במסגרת יריד התיירות FITUR 2014 כדי לקדם את האיטי כיעד תיירותי.
נציגויות דיפלומטיות

האיטי מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות בברצלונה, קדיס ומאלגה.
ספרד מחזיקה בהאיטי נציגות בפורט-או-פרנס.
יחסי ארמניה–טורקמניסטן

| יחסי ארמניה–טורקמניסטן |
| --- | --- |
ארמניה: טורקמניסטן


ארמניה: טורקמניסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 488,100
אוכלוסייה
2,968,413: 7,525,648
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 59,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 7,958
משטר
רפובליקה

יחסי ארמניה-טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה לטורקמניסטן. בין המדינות יש יחסים דיפלומטיים מאז 9 באוקטובר 1992. ארמניה מיוצגת באשגבאט, טורקמניסטן, ובטורקמניסטן יש את השגרירות בירוואן. שגריר ארמניה הנוכחי בטורקמניסטן הוא ולדימיר בדאליאן. השגריר הנוכחי של טורקמניסטן בארמניה הוא מוכמדניאש משאלוב.
ביקורים רמי דרג

ביקורים מארמניה בטורקמניסטן
נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן (1993)
נשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן (1997)
נשיא ארמניה רוברט קוצ'ריאן (2001)
שר החוץ אדוארד נלבנדיאן (2009)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2010)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2014)
ראש ממשלת ארמניה קארן קרפטיאן (2017)
נשיא ארמניה סרז' סרקיסיאן (2017)
ביקורים מטורקמניסטן בארמניה
נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב (2001)
נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב (2012)
נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדו (2017)
שגרירי טורקמניסטן בארמניה

טילי קורבנוב (2000–2003)
חדיר ספרלייב (2005–2007)
שוורת ג'ומייב (2007–2010)
אתא סרדרוב (2010–2013)
קורבנאזר נזרוב (2013–2015)
מוחמדנייאז משאלוב (2015–הווה)
שגרירי ארמניה בטורקמניסטן

ארם גריגוריאן (1994–2008)
ולדימיר בדאליאן (2008–הווה)
נציגויות דיפלומטיות

לארמניה יש שגרירות באשגבאט מאז יולי 1994.
לטורקמניסטן יש שגרירות בירוואן.
יחסי סלובקיה–צ'ילה

| יחסי סלובקיה–צ'ילה |
| --- | --- |
סלובקיה: צ'ילה


סלובקיה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
49,035: 756,102
אוכלוסייה
5,498,707: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
132,794: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
24,150: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט נפגשת עם נשיא סלובקיה אנדריי קיסקה, 2016
יחסי סלובקיה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הסלובקית.
היסטוריה

יחסים דיפלומטיים בין צ'ילה וסלובקיה כוננו ב-1 בינואר 1993 וצ'ילה הכירה באותו יום בעצמאות סלובקיה.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מיוצגת בסלובקיה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בברטיסלבה.
סלובקיה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף היא מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי סלובקיה–קנדה

| יחסי סלובקיה–קנדה |
| --- | --- |
סלובקיה: קנדה


סלובקיה: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
49,035: 9,984,670
אוכלוסייה
5,498,707: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
132,794: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
24,150: 53,718
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית פדרלית   ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי סלובקיה–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הסלובקית לקנדה. שתי המדינות חברות באו"ם, בנאט"ו ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
סקירה כללית

קנדה וסלובקיה נהנות מיחסים דו-צדדיים מצוינים, בעיקר הודות למחסה של קנדה לפליטים פוליטיים מצ'כוסלובקיה בין השנים 1948–1968, תמיכה קנדית איתנה במתנגדי המשטר בצ'כוסלובקיה לאורך כל תקופת השלטון הקומוניסטי, ושיפור הקשרים בין המדינות מאז 1989. הקהילה הסלובקית בקנדה המונה כ-65,000 איש היא גורם נוסף המחזק את הקשרים בין שתי המדינות.
קנדה הייתה הראשונה לאשרר את חברותה של סלובקיה בארגון האמנה הצפון-אטלנטית (NATO). מאז יולי 2018, סלובקיה פורסת עד 152 חיילים בלטביה כחלק מנוכחות נאט"ו במדינה בהנהגת קנדה. שתי המדינות שיתפו פעולה גם במשימות שמירת שלום, כולל באפגניסטן וביוגוסלביה.