stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאה מאלאקסה
מפעליו

ב-1909 בא מאלאקסה לברלאד, שם החזיק אביו בית ובנה מכבש להפקת שמן צמחי. מפעל השמן זכה לשם מנדרה. הוא גם הקים בית מלאכה לעיבוד מתכת, בית יציקה ומוסך לתיקון כלי רכב. הכנסותיו מבתי המלאכה ופדיון מכירתם שימשו אותו לפתיחת עסק חדש. ב-3 באוגוסט 1921, על מגרש בשולי בוקרשט, הקים מאלאקסה  בית מלאכה לייצור ותיקון צי רכבות, שם תוקנו קטרים וקרונות רכבת. במקום היה גם בית יציקה ובו יצקו נעלי בלימה לרכבות, מוצר שלפני כן נהגו לייבא מארצות זרות - הרכבת הרומנית שמחה לעבור מייבוא לרכישה בשוק המקומי. על מגרש נוסף במזרח בוקרשט בנה מאלאקסה מהיסוד, בשנים 1923 - 1927, תוך הסתייעות בחוק רומני לעידוד התעשייה. ב-1927 חתם על חוזה עם הרכבת הרומנית, שעל פיו התחייב לייצר עבורה קטרים מתוצרת עצמית - קטרים אלה זכו לשם מאלאקסה.
את מפעליו בנה מאלאקסה בעזרת מקדמה מהרכבת הרומנית והלוואת מבנקים. הוא הזמין מגרמניה 82 מכונות לעיבוד מתכת ושכר 180 עובדים מקצועיים גרמנים עם חוזים לשנה או לחצי שנה, כדי שיפעילו את המכונות וילמדו עובדים רומנים להפעילן. ב-1928 יצא משערי המפעל הקטר הראשון מתוצרת רומניה, קטר מופעל בקיטור. ב-1936 הפיקו מפעלי מאלאקסה את הקטר הראשון עם מנוע דיזל. ב-1945 ייצרו מכונית רומנית ראשונה, שזכתה לשם מאלאקסה. גנרל מיור סובייטי בשם ליאוניד ברז'נייב, שנסע באחת המכוניות לבולגריה וחזרה התרשם ממנה, כתב על כך למוסקבה ומשם הגיעה הוראה לפרק את מפעל המכוניות ולהעבירו להרי אורל בברית המועצות.
מאלאקסה הקים גם מפעל צינורות ללא הלחמה ומפעלי תחמושת ונשק, שהפנו את תוצרתם לצבא רומניה.
מפעליו > ההשתלטות על מפעלי אאושניט

מקס אאושניט, מי שכונה "מלך הברזל", היה המתחרה העיקרי של מאלאקסה בתעשיית המתכת הרומנית. השניים היו חברי בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה וגם שותפים במספר מפעלים. קרול השני, מלך רומניה החליט מטעמים מדיניים לנסות להתקרב לגרמניה הנאצית ולתאם איתם את המדיניות. טרסט המתכת של גרינג היה מעוניין ברכישת מניותיו של אאושניט, אך אאושניט סירב למכור להם. הגרמנים הפעילו לחץ על המלך והמלך תבע מאאושניט להעביר את מניותיו למאלאקסה המקורב לגרמנים. בעקבות המשך סירובו של אאושניט, המלך גרם למעצרו והעמדתו למשפט בהאשמת שחיתות וכליאתו לשנים. מהכלא נענה אאושניט והעביר את מניותיו למאלאקסה, תמורת הבטחה לשחרורו, אך ההבטחה לא קוימה. לאחר הדחת המלך שחרר אנטונסקו את אאושניט.
עסקי מאלאקסה עם המדינה

מאלאקסה היה חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה ונהג להפסיד בקביעות סכומי כסף גבוהים במשחקי פוקר מול המלך, כמו המתחרה הקבוע שלו, מקס אאושניט. למקס אאושניט נודע שהמלך חובב מרוצי סוסים, לכן קנה לו כמתנה סוס ערבי גזעי רב ערך. מאלאקס הגיב בכך שקנה למלך אורווה מודרנית מצוידת היטב.
ההיסטוריון הרומני יואן סקורטו טוען שמאלאקסה התעשר הודות למימון, שקיבל מהמדינה והזמנת סחורות של המדינה. לדברי ההיסטוריון המדינה נתנה לו מקדמות גדולות והזמינה את הציוד ממנו והבטיחה לו בכך רווחים גדולים. היו שנים בהן המדינה רכשה 98% מהייצור והרווחים נעו בין 300% ל-1,000%. חלק מרווחים אלה הגיעו, בדרכי עקיפין, לידי המלך. כדי לבטא את שביעות רצונו הגיש מאלאקסה למלך כשי תיק ובו מאה מיליוני לאי, באמתלה שהמלך ישתמש בכסף למפעלי הסעד שלו.
הדחת המלך קרול השני ועליית השליט החדש, הגנרל יון אנטונסקו גדעה את התמיכה של הבנק הלאומי בעסקי מאלאקסה, שהיה מממן את הייצור באמצעות מקדמות גדולות, שקיבל מהבנק הלאומי. מאלאקסה, שדאג לקשרים טובים עם התנועה הלגיונרית פנה לבקש מהם עזרה.
יחסי מאלאקסה עם התנועה הלגיונרית

מאלאקסה לא הסתיר את אהדתו לתנועה הלגיונרית ואהדה זו באה לידי ביטוי גם בתמיכה כספית ואחרת בתנועה. בביתו של מאלאקסה נועדו בחשאיות קרול השני, מלך רומניה וקורנליו זליה קודריאנו - המלך ביקש מקודריאנו, שיעביר לו את הנהגת התנועה הלגיונרית, יכריז עליו כ"קפיטן" ובתמורה הציע למנות את קודריאנו לראש ממשלת רומניה. קודריאנו דחה את הצעת המלך, טען שנאמנות חברי התנועה אליו היא אישית ואינה ניתנת להעברה.
לאחר שעלה אנטונסקו לשלטון וגדע את תמיכת הבנק הלאומי בעסקי מאלאקסה, פנה הוריה סימה לאנטונסקו ושכנע אותו להמשיך את נוהג המקדמות שנתן הבנק הלאומי למאלאקסה, כדי למנוע את סגירת המפעלים ופיטורי המוני עובדים. סימה עשה זאת לאחר שנוכח לדעת שמאלאקסה מינה בהנהלת מפעליו לגיונרים רבים. לאחר מכן קנה מאלאקסה בשלושה מיליוני לאי את מניות בתי הדפוס של העיתונים אדוורול ודימינאצה, שנסגרו, ונתן את המניות במתנה לתנועה הלגיונרית.
במברק ששלח השגריר הגרמני ברומניה, וילהלם פבריציוס, למשרד החוץ שלו ב-7 בינואר 1941, דיווח השגריר שעל פי הוראה של אנטונסקו נלקחו כלי הנשק של המשטרה הלגיונרית, אולם מאלאקסה ניפק להם כלי נשק אחרים וגם שתי שריוניות ישר מפס הייצור, כדי שישמשו את הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט.
פרס מאלאקסה

מאלאקסה היה מקורב מאוד לנאה יונסקו ושניהם היו חברים בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה. נאה יונסקו היה גם מקורב לחוגים בגרמניה הנאצית ועזר למאלאקסה בקבלת חוזים מסוימים ועל כך גמל לו מאלאקסה ברכישה עבורו של הבית בו גר. במפגשים בבית הזה הזכיר מאלאקסה כוונה לייסד פרס כספי לתחום מדעי והמתמטיקאי אוקטב אוניצ'סקו, שהיה מבאי הבית, הציע למאלאקסה לתת את הפרס לתחום המתמטיקה. לאחר קבלת הסכמתו של מאלאקס הכין אוניצ'סקו את תקנון הפרס. לפי התקנון הפרס עמד להיות מוענק על ידי ועד בינלאומי של אישים מתחום המתמטיקה. בוועד נכללו פרופסור דימיטריה ד. פומפיו, פרופסור גאורגה ציציקה, שניהם מרומניה, פרופסור טוליו לוי-צ'יוויטה מרומא, הנרי ויאה מפריז וורנר הייזנברג מגרמניה. הוחלט שיהיה רק פרס אחד בן מאה אלף פרנקים כל שנה וב-1938 הוענק הפרס לצרפתי ז'אן לרה ובאופן יוצא מן הכלל הסכים מאלאקס להעניק פרס שני בן חמישים אלף פרנקים, למי שהיה קרוב מאוד לזכות בפרס הראשון, ליהודי הפולני יוליוס שאודר (Juliusz Paweł Schauder). הוענק גם פרס בן מאה אלף לאי למתמטיקאי רומני בשם ניקולאה-ויקטור תאודורסקו. לא היה המשך להענקת הפרס.
אבדן המפעלים ברומניה ועזיבתה

בגלל הסיוע שניתן ממפעלי מאלאקסה ללגיונרים בעת מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט הוטל עיקול על מפעלים. בגלל ההפצצות האנגלו-אמריקאיות על המפעלים והתקדמות החזית הסובייטית מאלאקסה החליט להעביר חלק ממפעליו לאזור סיביו והבנייה שם התקרבה לסיומה, כשהסתיימה מלחמת העולם השנייה בשטח רומניה. השלטון החדש, המושפע מהקומוניסטים התייחס באהדה למאלאקסה, הן משום שזכר לו תמיכה כספית במפלגה הקומוניסטית (מאלאקסה תרם לכל המפלגות) והן משום שראו בו מי שנרדף על ידי שלטונו של יון אנטונסקו. לאחר הלאמת מפעלי מאלאקסה בתקופה הקומוניסטית, הועסק ניקולאה מאלאקסה במפעליו כמהנדס בתפקיד יועץ מיוחד עד 1948, כאשר נסע לכינוס שנערך בווינה ולא חזר לרומניה.
בתו של מאלאקסה נישאה למי שעתיד להיות חתן פרס נובל ושניהם נסעו ב-1945 לארצות הברית לצורכי לימודים ונשארו שם. לפני עזיבת רומניה והצטרפות לבני משפחתו בארצות הברית, הספיק מאלאקסה להעביר לחשבונות בנק בארצות הברית מאות מיליוני דולרים, שהפכו אותו לאדם עשיר גם שם.
בקשת אזרחות אמריקאית ועימות מחודש עם אאושניט

אאושניט הגיע לארצות הברית ב-1946 ובקשתו לאזרחות אמריקאית לא נתקלה בקשיים. מאלאקסה הגיש בקשה דומה ב-1948 ולבקשתו קמו מתנגדים על בסיס המידע שסיפק אאושניט. ההתנגדות התבססה על קשריו עם התנועה הלגיונרית ועם גרמניה הנאצית ולבסוף עם המשטר הקומוניסטי ברומניה. מאלאקסה חיפש תומכים לבקשתו וזכה לתמיכתו של ריצ'רד ניקסון, תמיכה עבורה קיבל ניקסון, לדברי סימור הרש, מאה אלף דולרים.
הערות שוליים

↑  Richard Rashke, Useful Enemies: America’s Open-Door Policy for Nazi War Criminals, פרק 4, הדומינו הראשון (באנגלית)
↑  Secretele lui Nicolae Malaxa. Cum a pus bazele primei afaceri şi ce a făcut înainte de a deveni cel mai important industriaş al României interbelice (ברומנית)
↑  Nicolae Malaxa - cel mai prosper om de afaceri roman din toate timpurile (ברומנית)
↑  Corneliu Ciucanu, Dreapta politica romaneasca. Politica si ideologie: 1919-1941, עמודים 117 - 118 (ברומנית)
↑  HORIA SIMA, ERA LIBERTATII, Consiliul de Administraţie legionar la Malaxa, Imprimeria din Sărindar (ברומנית)
↑  Premiul internaţional de matematică, Malaxa (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10609558 
קטר מסוג מאלאקסה
שריונית רנו, שיוצרה על פי רישיון במפעלי מאלאקסה ברומניה - שתי שריוניות כאלה נמסרו ללגיונרים ישר מקו הייצור והיו הסיבה להלאמת מפעלי מאלאקסה לאחר דיכוי המרד
סינגפור במשחקים הפאראלימפיים

סינגפור השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסיאול (1988), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה סינגפור חלק מעולם.
היסטוריה

סינגפור שלחה לראשונה משלחת למשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בסיאול בשנת 1988, ומאז שלחה משלחת לכל משחקי הקיץ של המשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו. המשלחת הראשונה שהצליחה לזכות במדליה פאראלימפית הייתה זו ששלחה המדינה אל המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008). לבייג'ינג שלחה סינגפור שישה ספורטאים (שני גברים וארבע נשים) ששבו למולדתם עם ארבע מדליות. במשלחת בלטה השחיינית פין שיו ייפ שזכתה במדליית הכסף במשחה ל-50 מטר בסגנון חופשי (קטגוריה S3) כשקבעה שיא עולם של 57.04 שניות במקצה המוקדם אך נכנעה לפטריסיה ואלה המקסיקנית במקצה הגמר, ובמדליית זהב במקצה ל-50 מטרים גב עם שיא עולם של 57.92 שניות במקצה המוקדם ו-58.75 במקצה הגמר.
ראו גם

סינגפור במשחקים האולימפיים
סינגפור במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  מספר המשתתפים במשחקים בבייג'ינג
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 50 m Freestyle S3
↑  Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Women's 50 m Backstroke S3
עוד תראה אותי

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילנה אביטל
 מתוך האלבום בלי בושה
 יצא לאור:  פברואר 1987
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:42
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  שמרית אור
 לחן:  אילנה אביטל
 
"עוד תראה אותי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את השיר הוציאה בפברואר 1987 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה החמישית באלבום האולפן החמישי שלה, בלי בושה.
על השיר

"עוד תראה אותי" נכתב על ידי שמרית אור והולחן על ידי אביטל. ב-14 ביולי הוצג המועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב"פינה לשיפוכם". ב-28 ביולי דורג במקום ה-16, והיה ל"כניסה הגבוהה" של אותו שבוע. ב-1 בספטמבר עלה לשיאו במקום הרביעי, שם שהה שבוע אחד. לבסוף, ב-1 בדצמבר יצא מטבלת הדירוג לאחר עשרה שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1987)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | – |  |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 14 ביולי 1987. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 28 ביולי 1987. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 1 בספטמבר 1987. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 1 בדצמבר 1987. פזמונט
| אילנה אביטל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: לאהוב אותך • שלום חבר • זינוק • רגעים • בלי בושה • כיוונים נעלמים • ילד המחר • אותך... פעם שנייה • תוצרת צרפת • נוגעת באושר • הסיפור האמיתי
אלבומי אוסף: אוסף הזהב • סיכוי לאהבה
אלבומי רמיקס: Hey
סינגלים: "אותך" • "אמור" • "השיבה לי" • "שובי לים" • "פגישה ראשונה" • "לילה במדבר" • "מלכת הכיתה" • "‏כל שנה בסוף הקיץ" • "עוד ועוד" • "ירושלם" • "אבא אמא וארץ ישראל" • "רגעים" • "בזכות ימים כאלה" • "אור בקצה המנהרה" • "בוא אל החגיגה" • "די לי די" • "בלי בושה" • "אתה המלך" • "סוף הצד" • "ילד המחר" • "טוב שבאתם" • "יום חדש" • "עוד תראה אותי" • "ספק" • "תגיד שכן"
סלבטורה בריגוליו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1930 יוניון סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  21 במרץ 1978 (בגיל 48) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
סלבטורה בריגוליו (באנגלית: Salvatore Briguglio‏; 4 בפברואר 1930 - 21 במרץ 1978) אשר נודע בכינוי "סאלי ג'וקים" ("Sally Bugs"), היה מאפיונר אמריקאי ממוצא איטלקי, אשר שימש כמתנקש עבור משפחת ג'נובזה. התפרסם כרוצח חסר רחמים שנזקפו לחובתו לפחות 50 רציחות. שמו אף נקשר בהיעלמותו המסתורית של ג'ימי הופה.
ביוגרפיה

בריגוליו נולד ב-4 בפברואר 1930 ביוניון סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה ממוצא איטלקי. הוא שרת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה. לאחר שחרורו, החל לעבוד כמתנקש עבור משפחת הפשע ג'נובזה. בשורות המאפיה, הוא נודע בכינוי "סאלי ג'וקים". יחד אתו, הצטרף לארגון אחיו גבריאל. הוא רצח לפחות 50 אנשים, ונטען שבמקרים מסוימים אף עינה את קורבנותיו. עם זאת, לתודעה הציבורית הוא עלה דווקא כשביצע התנקשות עבור איש איגוד נהגי המשאיות אנתוני פרובנזנו. פרובנזנו שילם לבריגוליו כדי שירצח את אנתוני קסטליטו, שהתחרה מולו על תפקיד באיגוד. בריגוליו רצח את קסטליטו והשמיד את גופתו באמצעות קוצץ עצים.
בשל הקשר הקרוב שלו עם פרובנזנו, בריגוליו נחשב לאחד החשודים המרכזיים בהיעלמותו המסתורית של יריבו המר, נשיא איגוד נהגי העובדים ג'ימי הופה. לדבריו של ראלף פיקרדו, איש מאפיה אשר שימש כמודיע עבור ה-FBI, סיפר שביום היעלמו, ה-30 ביולי 1975, הופה היה אמור להיפגש עם פרובנזנו. תחת זאת, הוא הוסע לבית מסתור שבו המתינו לו האחים בריגוליו יחד עם תומאס אנדרטה ופרנק שירן. לימים, שירן אישר את הסיפור (בזיכרונותיו שהוכתבו לעיתונאי צ'ארלס ברנדט), וציין שהוא היה זה שירה למוות בהופה. עם זאת, הסיפור לא הוכח בוודאות, והיעלמותו של הופה נחשבת עד ימינו לתעלומה לא מפוענחת.
ביוני 1976 הוגשו נגד בריגוליו ופרובנזנו כתבי אישום על רצח קסטליטו. ב-21 במרץ 1978, בעוד המשפט מתנהל, שני גברים ירו בבריגוליו למוות ליד מועדון אנדריאה דוריה באיטליה הקטנה, מנהטן. שני הרוצחים נמלטו מהזירה, ועד ימינו לא ידוע בוודאות מי ביצע את הרצח ומי עמד מאחוריו. לטענת שירן, הבוסים של משפחות הפשע הורו על רצח בריגוליו מכיוון שחשדו שיסגיר מידע בתמורה לעסקת טיעון נוחה.
בסרט "האירי" גולם בריגוליו בידי לואיס קנסלמי.
סרמסקי קרלובצי

| --- | --- |
סמל סרמסקי קרלובציסמל סרמסקי קרלובצי

קתדרלת ניקולס הקדוש
 מדינה:  סרביה סרביה
 פרובינציה:  וויבודינה וויבודינה
 מחוז:  באצ'קה הדרומי
 שטח:  51 קמ"ר
 גובה:  102 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,750 (2011)
 קואורדינטות:  45°12′00″N 19°56′00″E﻿ / ﻿45.2°N 19.933333333333°E﻿ / 45.2; 19.933333333333 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.sremski-karlovci.org.rs/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי סרמסקי קרלובצי(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי סרמסקי קרלובצי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סרמסקי קרלובצי (בסרבית-קירילית: Сремски Карловци; בקרואטית: Srijemski Karlovci; בגרמנית: Karlowitz; בהונגרית: Karlóca) היא עיר בחבל ההיסטורי של סרמיה בפרובינציית וויבודינה בסרביה, על גדות הדנובה, 8 ק"מ מנובי סאד. העיר ידועה בשמה הגרמני, קרלוביץ, כמקום חתימת הסכם קרלוביץ שנחתם ב-1699 בין האימפריה העות'מאנית למדינות הנוצריות באירופה. בין השנים 1921 ל-1944 הייתה העיר מרכזה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה, ושמה היה שם נרדף לכנסייה זו. בעיר רוב סרבי, עם מיעוטים קרואטים והונגרים.
היסטוריה

בתקופה רומא העתיקה היה במקום מבצר. על אתר המבצר הוקם יישוב בשם Karom, המוזכר לראשונה במסמך משנת 1308. עד 1521 היה היישוב חלק מנחלות אצילים הונגרים (בהם מבית באטורי). ב-1521 נכבשה העיר על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית, והייתה חלק מאימפריה זו למשך 170 שנה. באותה עת ישב במקום רוב סרבי-נוצרי (יווני-אורתודוקסי) ומיעוט מוסלמי.
בין 16 בנובמבר 1698 ל-25 בינואר 1699 התכנס בעיר קונגרס ששם קץ למלחמה בין האימפריה העות'מאנית לליגה הקדושה של אינוקנטיוס האחד עשר (קואליציה שכללה את כוחות מדינת האפיפיור, האימפריה הרומית הקדושה בראשותו של הקיסר לאופולד הראשון, האיחוד הפולני-ליטאי בראשות יאן סובייסקי, מלוכת הבסבורג, הרפובליקה של ונציה ורוסיה הצארית) בסופו של הקונגרס עיר נחתם הסכם קרלוביץ (קרלוביץ היה שמה הגרמני של העיר).
לאחר חתימת ההסכם הוכנסת העיר תחת שלטון מלוכת הבסבורג ונכללה ב"אזור הספר" (Militärgrenze) של האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. אוכלוסיית העיר הייתה נוצרית וכללה רוב יווני-אורתודוקסי ומיעוט קתולי והיא הייתה למרכז תרבותי, דתי ופוליטי לסרבים בממלכת הבסבורג (בחלק של סרביה שהיה בשליטה נוצרית כלומר וויבודינה ודרום הונגריה). המטרופוליט של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית ישב בסרמסקי קרלובצי. בעיר נוסדו גם הגימנסיה והסמינר לכמרים הראשונים בסרביה. ב-1758 נחנכה קתדרלת ניקולאוס הקדוש.
ביוני 1848, כחלק מן אביב העמים, התכנסה בעיר האספה הלאומית של הסרבים, והכריזה על איחוד החבלים סרמיה, באנאט, בצ'קה וברניה והקמת פרובינציית וויבודינה הסרבית האוטונומית, כאשר סרמסקי קרלובצי הוכרזה כבירתה. במקביל הכריזה המטרופוליט של קרלובצי על עצמו כפטריארך והעלה את מעמדה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. הפרובינציה התקיימה עד נובמבר 1849, אז סופחה חזרה לקיסרות האוסטרו-הונגרית. במסגרת זו הוחזרה העיר למִנהל אזור הספר האימפריאלי. ב-1881 נכללה העיר בממלכת קרואטיה-סלאבוניה, שהפכה ב-1918 חלק מממלכת יוגוסלביה.
ב-1920 התרכזו בקונסטנטינופול רבים מראשי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית שנמלטו מרוסיה עקב מהפכת אוקטובר 1917 ומלחמת האזרחים ברוסיה, ובראשם המטרופוליט אנטוני מקייב. ב-29 בדצמבר 1921 קיבלו אישור מהפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול לייסד את הכנסייה הרוסית בגלות. מיד לאחר מכן הזמין דימיטרי, הפטריארך של סרמסקי קרלובצי, את הסינוד החדש להתמקם בעיר. בעקבות זאת הפכה העיר למרכז הגירה של גולים רוסים מן התנועה הלבנה בראשותו של פיוטר וראנגל. ב-1924 ייסד וראנגל בעיר את "הארגון הצבאי הכלל רוסי", אשר איחד בתוכו את כל אנשי הצבא הלבן לשעבר שהתגוררו באירופה.
בין 1941 ל-1944 נכללה העיר במדינה העצמאית של קרואטיה, מדינת בובות של גרמניה ואיטליה במלחמת העולם השנייה. בתקופה זו נקראה העיר "קרלובצי הקרואטית" (Hrvatski Karlovci). לאחר סוף המלחמה, נכללה העיר בפרובינציית וויבודינה. בין 1980 ל-1989 הייתה במעמד מועצה מקומית במטרופולין של נובי סאד.
ערים תאומות

לסרמסקי קרלובצי ברית ערים תאומות עם הערים:
צרפת בריקבק, צרפת
צרפת אמה, צרפת
מונטנגרו טיווט, מונטנגרו
רוסיה נובוצ'רקסק, רוסיה
רוסיה סרגייב פוסאד, רוסיה
רוסיה באטאיסק, רוסיה
סלובקיה ברדיוב, סלובקיה
מקדוניה הצפונית קארפוש, מקדוניה הצפונית
הערות שוליים

↑  הערך "סינוד קרלובצי" באנציקלופדיה בריטניקה
↑  260 years of the Cathedral church in Sremski Karlovci
↑  ערך באנציקלופדיית מלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567642405171  GND: 4110014-1  LCCN: n91119955  NKC: ge316772  VIAF: 146720570   WorldCat (עם VIAF): 146720570
סרן קולדינג

סרן קולדינג (בדנית: Søren Colding; ‏נולד ב־2 בספטמבר 1972) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת המגן הימני בעיקר בברונדבי ובבוכום. לקולדינג 27 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף במונדיאל 1998 וביורו 2000.
קריירת מועדונים

קולדינג, יליד פרדריקסברג, שיחק כנער במועדון פרם קופנהגן, ובשנת 1991 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. באוגוסט 1992 עלה קולדינג לתודעה, כאשר הבקיע את השער המצמק לפרם בהפסד 1–5 לריאל סרגוסה במסגרת גביע אופ"א. בשנת 1993, לאחר שפרם פשטה את הרגל, עבר קולדינג ליריבה שלה ברונדבי.
בשנת 1994 ערך קולדינג את הופעת הבכורה שלו בברונדבי, ושיחק במועדון במשך שבע עונות. בעונת 1993/94 זכה קולדינג עם ברונדבי בגביע הדני. בעונת 1995/96 זכה קולדינג עם ברונדבי באליפות ראשונה מתוך שלוש רצופות, כאשר לאליפות של עונת 1997/98 נוספה גם זכייה בגביע הדני לאחר ניצחון 1–4 על פ.צ. קופנהגן בגמר, בו שיחק קולדינג 90 דקות. בכל שלוש עונות האליפות, נבחר קולדינג ככדורגלן השנה של ברונדבי. בעונת 1998/99 מונה קולדינג כקפטן הקבוצה, והשתתף עמה בליגת האלופות. קולדינג אף היה שותף לניצחון יוקרתי ומפתיע של ברונדבי במחזור הראשון של שלב הבתים בתוצאה 1–2 על באיירן מינכן, אך אלו היו שלוש הנקודות היחידות של ברודנבי במפעל. בשנת 2000 עזב קולדינג את ברונדבי, לאחר שערך במדיה 194 הופעות ליגה והבקיע 18 שערים, וחתם בבוכום תמורת 1.5 מיליון מארק גרמני.
עונת 2000/01 הייתה הראשונה של קולדינג בבוכום. בעונה זו ערך קולדינג 16 הופעות ליגה, והקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה. בעונתו השנייה של קולדינג בבוכום, שבה הקבוצה לבונדסליגה לאחר שהצליחה במחזור האחרון לעבור את מיינץ 05. קולדינג הציג בעונה זו יכולת גבוהה מאוד, היה חלק מההישג של בוכום, ואף מונה כקפטן הקבוצה. בעונת 2002/03 סיימה בוכום במקום התשיעי, ובעונת 2003/04 השיגו בוכום וקולדינג הישג גדול, כאשר סיימו את העונה במקום החמישי בבונדסליגה, והשיגו כרטיס לגביע אופ"א, אך הופעת הקבוצה בגביע זה בעונת 2004/05 הסתיימה עוד לפני שלב הבתים, כאשר הודחה בוכום על ידי סטנדרד לייז'. בתום עונת 2004/05 נשרו בוכום וקולדינג לבונדסליגה השנייה. קולדינג נשאר בקבוצה גם לעונת 2005/06, ושוב העפיל עם הקבוצה לבונדסליגה מהמקום הראשון תוך עונה אחת בלבד, אך ערך שמונה הופעות בלבד בעונה זו. בתום עונת 2005/06 פרש קולדינג ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

לקולדינג הופעות במדי הנבחרות הצעירות של דנמרק, ואת הופעת הבכורה בנבחרת דנמרק ערך בנובמבר 1996 תחת המאמן בו יוהנסון. בתקופתו של יוהנסון כמאמן נבחרת דנמרק, קולדינג היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת, ופתח בכל המשחקים הן במונדיאל 1998 בו נעצרה דנמרק רק ברבע הגמר לאחר הפסד 2–3 לנבחרת ברזיל, והן ביורו 2000, בו הודחה דנמרק בשלב הבתים. לאחר שעזב יוהנסון את הנבחרת ביוני 2000 ומונה במקומו מורטן אולסן, קולדינג לא זומן לנבחרת למשך תקופה ארוכה והחמיץ את מונדיאל 2002. בשנת 2004, כאשר קולדינג היה בכושר שיא בבוכום, הוא זומן שוב לנבחרת, במשחק ידידות בו הפסידה דנמרק לנבחרת ספרד. למרות זאת, קולדינג לא זומן ליורו 2004 שנערך באותה שנה. קולדינג צבר בסך הכל 27 הופעות במדי נבחרת דנמרק.
לאחר הפרישה

קולדינג מונה לאחר פרישתו כמנכ"ל מועדון הכדוריד א.ג. קופנהגן, ועזב את תפקידו ביולי 2012, יום לפני שהמועדון נכנס להליך של פשיטת רגל.
תארים

עם ברונדבי:
אליפות ליגת העל הדנית (3): 1995/96, 1996/97, 1997/98
הגביע הדני (2): 1993/94, 1997/98
עם בוכום:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2005/06
עוד סיפור אחד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר "לחוץ חתונה" מאת עומר ברק
 בימוי:  גורי אלפי-אהרון 
 הופק בידי:  משה אדרי לאון אדרי עופר נעים אסף נאוי גורי אלפי
 תסריט:  גורי אלפי עומר ברק דרור ויידמן נועה ארנברג גלית חוגי
 עריכה:  דן מסר
 שחקנים ראשיים:  דינה סנדרסון גורי אלפי מעיין בלום דניאל גל ליאור אשכנזי
 מוזיקה:  אלון פרימן
 צילום:  רועי גלוסקא
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  סרטי יונייטד קינג נאוי פרו
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 2021
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
עוד סיפור אחד הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי, שבוים, הופק ונכתב על ידי גורי אלפי. הסרט מבוסס על הספר "לחוץ חתונה" שנכתב על ידי העיתונאי עומר ברק, שהיה שותף לכתיבת התסריט, ויצא לאור בשנת 2017; ומככבים בו דינה סנדרסון, גורי אלפי, מעיין בלום ודניאל גל בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לאקרנים ב-23 בספטמבר 2021.
תקציר העלילה

העלילה בנויה בצורה של סיפור בתוך סיפור. ירדן גת היא עיתונאית צעירה, מבריקה וחריפה העובדת בעיתון גדול, שאינה מאמינה באהבה; אך כשהיא בכל זאת מחליטה לצאת לבליינד דייט, היא מוצאת את עצמה חושפת את כל הקלפים מול הבחור שיושב מולה ומספרת לו על התקופה שבה הרסה לאדם לפיד, חברה הטוב ביותר הרווק והרומנטיקן, את סיכוייו למצוא את האחת, בעודה שולחת אותו לצאת כל יום עם אישה אחרת במשך חודש שלם, רק במטרה להוציא מכך כתבה בעיתון, אך מגלה שתוכניותיה משתבשות לאחר שאדם מתאהב.
צוות השחקנים והדמויות

| שחקנ/ית | דמות | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- |
| דינה סנדרסון | ירדן גת | עיתונאית צעירה, מבריקה וחריפה, שאינה מאמינה באהבה |
| גורי אלפי | יוחאי | אדם איתו יוצאת ירדן לבליינד דייט ובסופו של דבר מספרת לו את כל סיפור החיים שלה |
| מעיין בלום | אדם לפיד | חברה הטוב ביותר של ירדן. צעיר נחמד, חנון, רווק ורומנטיקן שמאמין בקלישאות רומנטיות |
| דניאל גל | מאיה שקד | מדענית חנונית שאדם פוגש ומתאהב במהלך הכנת הכתבה של ירדן |
| ליאור אשכנזי | עמוס | הבעלים של העיתון בו עובדים ירדן ואדם, מנהל רומן עם ירדן |
| עדי חבשוש | מיכל | מומחית למחשבים שפיתחה עם חברתה תוכנה למציאת הזיווג המושלם |
| גיה באר גורביץ' | בושם | מומחית למחשבים שפיתחה עם חברתה תוכנה למציאת הזיווג המושלם |
| אושרית סרוסי |  | קופאית בבית קפה, זוכה ללעג מירדן לאור דביקותה עם בן זוגה |
| חן רוטמן |  | קופאי בבית קפה, זוכה ללעג מירדן לאור דביקותו עם בת זוגו |
| קובי פרג' | גדי | עובד בעיתון, מקורב לוועדי עובדים ולחברת החשמל |
| אביב אלוש | אמיר | עורך מדור הספורט של העיתון |
| שני קליין | אביגיל | מדענית העובדת יחד עם מאיה |
| תיקי דיין | דבורה |  |
| שמוליק לוי |  | אבא של מיכל, המתלווה אליה לדייט עם אדם |
| מיה לנדסמן |  | יוצאת עם אדם לדייט ומתקנת לו תקר בגלגל |
| טל טירנגל |  | סטודנט בחוג לקולנוע באוניברסיטת ת"א |
| יובל מנדלסון |  | רופא בבית החולים |
| אברהם שלום לוי |  | מאבטח בהרצאה של מאיה באוניברסיטת ת"א |
| מני מלכה |  | מתדלק בתחנת דלק |
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, בר רפאלי מוכנה לקיץ, באתר ישראל היום, 1 במרץ 2018
↑  צפו: טריילר ראשון לסרט החדש של גורי אלפי, באתר ‏מאקו‏, 9 בספטמבר 2021
סרמסקה מיטרוביצה

ערך זה עוסק בעיר בפרובינציית וויבודינה בסרביה. אם התכוונתם לעיר בחבל קוסובו, ראו .
| --- | --- |
סמל סרמסקה מיטרוביצהסמל סרמסקה מיטרוביצה
מרכז העיר
מרכז העיר
 מדינה:  סרביה סרביה
 פרובינציה:   וויבודינה
 מחוז:  סרם
 ראש העיר:  בראנסילאב נדימוביץ'
 שטח:  762 קמ"ר
 גובה:  82 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,624 (2011)
  ‑ במטרופולין:  79,940 (2011)
 קואורדינטות:  44°58′12″N 19°36′45″E﻿ / ﻿44.97°N 19.6125°E﻿ / 44.97; 19.6125 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.sremskamitrovica.org.rs/cir
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי סְרֶמְסְקָה מִיטְרוֹבִיצָה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי סְרֶמְסְקָה מִיטְרוֹבִיצָה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סְרֶמְסְקָה מִיטְרוֹבִיצָה (בסרבית: Сремска Митровица, בהונגרית: Szávaszentdemeter, סאוואסנטדמטר) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בפרובינציית וויבודינה, לגדת הנהר סאווה אשר בסרביה.