stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II
מנגנון הפעולה

מערכת ה-RAAS היא מערכת חשובה בשליטה על לחץ הדם בגוף ובה משתתפים הורמונים וחומרים פיזיולוגיים שונים. אחד החומרים הפיזיולוגיים החשובים ביותר במערכת ה-RAAS נקרא אנגיוטנסין II וזהו חומר שנוצר בעקבות פירוק של אנגיוטנסין I על ידי האנזים ACE. אנגיוטנסין II גורם לכיווץ כלי הדם, עלייה בשחרור אלדוסטרון מבלוטת יותרת הכליה ועלייה בנפח הגוף ובנתרן בדם ומכאן עלייה בתנגודת ההיקפית ובלחץ הדם.
אנגיוטנסין II פועל על קולטנים מסוג AT, וכיום ידועים שני סוגים של קולטנים אלו AT1 ו-AT2.
תרופות ממשפחת ARB חוסמות את הקולטן AT1 (קולטן שנמצא על כלי הדם, במוח, בלב, בכליות, בבלוטת האדרנל ובתאי העצב). חסימת הקולטן עוצרת את פעילותו הפיזיולוגית של אנגיוטנסין II. הן מרחיבות כלי דם ומונעות שחרור של אלדוסטרון ובכך מובילות לירידה בלחץ הדם ועלייה בהפרשת נתרן בשתן המשפרת את תפקוד הלב במצבים של אי ספיקת לב.
הבדלים בין התרופות בתוך המשפחה

מבחינה פרמקולוגית ברמת הקולטן לאנגיוטנסין, התרופה לוסרטן מתחרה על הקישור לקולטן עם אנגיוטנסין II בצורה שניתן להתגבר עליה על ידי העלאת הריכוז של אנגיוטנסין II, בעוד שואלסרטן נקשרת בצורה חזקה יותר לקולטן ואיננו מושפע מהעלאת ריכוז אנגיוטנסין II. מבחינה קלינית, כפי הנראה שאין לעובדה פרמקולוגית זאת משמעות כלשהי משום ששתי התרופות יעילות לאותם מצבים.
ללוסרטן ידועה פעילות אוריקוזורית (מפרישה חומצת שתן בשתן) ותכונה זאת לא נצפתה בשאר חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II.
קנדסרטן היא תרופה שהספיגה שלה הייתה מאוד נמוכה, ועל מנת להתגבר על הספיגה נעשה שימוש באסטר המקושר לתרופה (candesartan cilexetil) וצימוד זה מגביר את הספיגה הביולוגית של קנדסרטן. לקנדסרטן מידת קישור לקולטני AT1 פי 10 בהשוואה למטאבוליט הפעיל של לוסרטן.
לוסרטן דורשת שפעול בתוך הגוף והיא עוברת פירוק ליצירת מטאבוליט פעיל. ואלסרטן איננה דורשת שפעול בתוך הגוף.
הטבלה הבאה מסכמת תכונות פרמקוקינטיות הקשורות בתרופות
| שם התרופה | מינונים | זמן מחצית חיים | מידת קישור לחלבונים | פינוי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לוסרטן | 50-100 מ"ג | שעתיים, 6-9 של המטבוליט הפעיל | 98% | כבדי וכלייתי |
| ואלסרטן | 40-320 מ"ג | 6 שעות | 95% | 83% מפונה כבדית והיתר כלייתי |
| קנדסרטן | 8-32 מ"ג | 9 שעות | 99% | 60% מפונה כבדית והיתר כלייתי |
התוויות

תרופות ממשפחת חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II, משמשות לטיפול במצבים הבאים:
אי ספיקת לב
יתר לחץ דם
נפרופתיה סוכרתית
תרופות אלו מתאימות כאלטרנטיבה למטופלים שטופלו במעכבי ACE ופיתחו תופעות לוואי כגון שיעול. שיעול עלול להתרחש גם על רקע מעכבי הקולטן לאנגיוטנסין II אולם במידה פחותה יותר.
תופעות לואי

תופעות הלוואי השכיחות של תרופות ממשפחת חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין כוללות סחרחורת, ורטיגו, לחץ דם נמוך (במיוחד במצבי התיבשות), נפילת לחץ דם בקימה לישיבה או בעמידה, תשישות, עייפות, סוכר נמוך מדי בדם (היפוגליקמיה), אשלגן גבוה מדי בדם (היפרקלמיה), אי ספיקת כליות, אנמיה.
תופעות לואי ששכיחותן לא ידועה כוללות כאבים בחזה, ירידה במספר הטסיות בדם (תרומבוציטופניה), מיגרנה, ליקויים בתפקודי כבד, כאבי שרירים ומפרקים, תסמינים דמויי שפעת, כאב גב, דלקת בדרכי השתן, עליה ברגישות לשמש, תמס שריר (כאבי שריר עם שתן חום כהה), הפרעה בזקפה, דלקת לבלב (פנקריאטיטיס), רמות נמוכות של נתרן בדם (היפונתרמיה), דיכאון, הרגשה כללית לא טובה, צלצולים, זמזומים, שאגות או נקישות באזניים (טיניטוס, טינטון), הפרעה בטעם.
במחקר-על (מטא-אנליזה) משנת 2010, נמצא שיעור סרטן גבוה משמעותית אצל מטופלים במחקרי הקצאה אקראית שטופלו ב-ARB בהשוואה לפלצבו, ובעיקר סרטן ריאות. מחקר-על נוסף מ-2016, מצא עליה גבולית בהשוואה לפלצבו (יחס סיכון בין 1 ל-1.18, p=0.05) והחוקרים סיכמו כי "ההשפעה על סרטן היא נייטרלית" וכי "חסרו נתונים לגבי שימוש ממושך, דיווח נתוני בטיחות היה לא מספק". ב-7/2018 החלה סדרת החזרות (recall) של אצוות שונות של תרופות ממשפחת ARB עקב זיהוי שאריות החומר המסרטן NMBA במוצרים אלו אצל מספר יצרנים, ביניהן התרופות ואלסרטן של חברת טבע, לוסרטן של חברת סאנדוז ועוד. ב-10/2021 בעקבות הימצאות חומר מסרטן מסוג Azido בחומרי הגלם המשמשים ליצור החומר הפעיל לוסרטן, הנחה משרד הבריאות את קופות החולים לבצע החלפה מדורגת של חלק מהתכשירים המכילים לוסרטן בתכשירים אחרים.
הערות שוליים

↑  Mona M. McConnaughey et al. Practical Considerations of the Pharmacologyof Angiotensin Receptor Blockers. J Clin Pharmacol 1999;39:547-559
↑  M Burnier. Angiotensin II type 1 receptor blockers. Circulation. 2001; 103: 904-912
↑  דקסל פארמה בע"מ, עלון לצרכן - לוסרדקס, באתר משרד הבריאות - מאגר התרופות, ‏12/2016
↑  Ilke Sipahi, Sara M. Debanne, Douglas Y. Rowland, Daniel I. Simon, Angiotensin-receptor blockade and risk of cancer: meta-analysis of randomised controlled trials, The Lancet. Oncology 11, 2010-7, עמ' 627–636 doi: 10.1016/S1470-2045(10)70106-6
↑  Yun-Tao Zhao, Peng-Yang Li, Jian-Qiang Zhang, Lei Wang, Angiotensin II Receptor Blockers and Cancer Risk, Medicine 95, 2016-05-06 doi: 10.1097/MD.0000000000003600
↑  U.S. Food and Drug Administration, FDA updates on angiotensin II receptor blocker (ARB) recalls including valsartan, losartan and irbesartan, ‏02/03/2019
↑  בהמשך להודעת משרד הבריאות על פרסום מנהל התרופות האירופאי (EDQM) אודות תרופות המכילות Losartan, באתר GOV.IL
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פוליטיקה של אוסטרליה

הפוליטיקה של אוסטרליה מתנהלת כמונרכיה חוקתית ודמוקרטיה פרלמנטרית. אוסטרליה היא פדרציה, ועל כן, הבוחרים באוסטרליה בוחרים את הפרלמנט ברמת המדינה (הסטייט) או ברמת הטריטוריה, וכן ברמה הלאומית (פרלמנט שמופרד לשני בתי מחוקקים). ההצבעה באוסטרליה היא חובה.
הרשות המחוקקת

הפרלמנט של אוסטרליה מחולק לשני בתי נבחרים:
בית הנבחרים האוסטרלי - מכיל 150 חברים הנבחרים לקדנציות של שלוש שנים, מאזורי בחירה עם נציג אחד עם שיטת בחירה שבה מדרגים את המועמדים על פי עדיפות.
הסנאט האוסטרלי - בסנאט חברים כ-76 סנאטורים, 12 מכל אחת משש המדינות של אוסטרליה, שניים מהטריטוריה הצפונית ושניים מטריטוריית הבירה האוסטרלית. הבחירה של הסנאטורים מהמדינות נעשית אחת לשש שנים כך שחצי מהנבחרים מתחלפים פעם בשלוש שנים. הבחירה של הסנאטורים מטריטוריות נעשית אחת לכשלוש שנים.
הרשות המחוקקת > היחס בין שני בתי המחוקקים

הבחירות לסנאט עברו שינויים רבים בשנת 1948. עד אז בחירות אלה התנהלו בשיטה הרובית ובשיטה שבה המנצח במדינה זוכה בכל המושבים שלה. שיטה זאת אפשרה ניצחון מוחץ למפלגה אחת על ידי שינויים יחסית מינוריים בהצבעות האוכלוסייה, או לחלופין, בסנאט עם רוב של סנאטורים מהאופוזיציה. המעבר לשיטת בחירה כאשר לכל מחוז יש נציג אחד מהווה ייצוג טוב יותר למספר המצביעים של כל מפלגה והרכב מאוזן יותר של בית הנבחרים. ברבע האחרון של המאה שרר איזון בבית הנבחרים האוסטרלי כאשר אף מפלגה לא שלטה בו באופן מוחלט, על כן נאלצו המפלגות הגדולות לפנות למפלגות קטנות כדי להבטיח את השלטון שלהן ואת ולחוקק בהתאם.
הקלות היחסית בה ניתן לזכות לייצוג בסנאט, ביחס לבית הנבחרים, מביא את המפלגות הקטנות למיקוד המאמץ שלהן להיבחר לסנאט. בדרך כלל, המפלגות הקטנות אינן מצליחות להכניס את נבחריהן לבית הנבחרים. (לדוגמה, מפלגת הירוקים זכתה במקום אחד בבחירות של 2002 אך הפסידה אותו כעבור שנתיים בבחירות של 2004). למפלגות קטנות קיים הכוח להשפיע על בית הנבחרים על ידי הכוונת קהל המצביעים שלהם להצביע למפלגה גדולה כזאת או אחרת, עד כדי כך השפעה זאת חזקה עד שיש האומרים שהיא הייתה מכרעת בבחירות של 1990.
מכיוון שכדי להעביר חוק באוסטרליה, יש צורך בחקיקה של שני בתי הנבחרים, במקרה והפרלמנטים השונים אינם מסכימים זה עם זה, תתעכב חקיקת החוק. בחוקה האוסטרלית, סעיף 57 מותיר פתרון לבעיה זאת: בכוחו של המושל האוסטרלי לפזר את שני בתי הנבחרים ולהביא לבחירות כלליות על כל המושבים בשני בתי הנבחרים האוסטרלים. מהלך זה הוא מסוכן פוליטית והוצא לפועל רק שש פעמים מאז שאוסטרליה זכתה לעצמאות, בשלוש מתוכן הממשלה נפלה כתוצאה מהשימוש בו.
הרשות המבצעת

הממשל האוסטרלי מתנהל על פי המסורת הבריטית, בעזרת ממונים על ידי המלוכה מבין חברי הפרלמנט. הממשלה מורכבת מהמפלגה או מהמפלגות שזוכות לאמון מרוב חברי בית הנבחרים. מקובל שראש הממשלה הוא חבר בית הנבחרים. הפעם היחידה בהיסטוריה שבה נבחר סנאטור להיות ראש ממשלה, הוא התפטר במהירות והתמודד על מקום בבית הנבחרים.
רמת המשמעת הגבוהה הניכרת באינטריגות המפלגתיות באוסטרליה ניכרת גם בתחומי הרשות המבצעת. מכלל השרים בממשלה האוסטרלית מצופה להגן על המשרד שלהם, ושרים בודדים אשר אינם מסוגלים לעשות כן אמורים להתפטר לאלתר. מקרי התפטרות כאלו הם נדירים ביותר, אך נדירים אף פחות מסדקים באחידות של הקבינט האוסטרלי. התכיפות הנמוכה של פרצות המתגלות לציבור בקבינט האוסטרלי הן עדות לכמות תשומת הלב והרצינות המוקדשת לפוליטיקה פנים מפלגתית באוסטרליה.
מפלגות מרכזיות

מפלגות לאומיות מרכזיות מאורגנות שלטו במפה הפוליטית האוסטרלית מאז עצמאותה. ניתן לתאר את הפוליטיקה באוסטרליה מאז 1900 כעלייה מוקדמת, מתונה ויציבה של פועלים - מפלגת הלייבור האוסטרלית - והכניסה לקואליציה של קבוצות בעלות אינטרסים אחרים לשתי קבוצות עיקריות: "מפלגת מרכז ימין" בעיקרה בעלת מדיניות סוציאליסטית שמרנית עם בסיס תמיכה חזק בעסקים ובמעמד הביניים ו"מפלגת האיכרים". על אף שישנן מפלגות אחרות הנבחרות מעת לעת במחוז זה או אחר שלוש המפלגות האלה שלטו במפה הפוליטית האוסטרלית. לעיתים רחוקות מאוד נבחרים ממפלגות אחרות לקחו חלק בעיצוב הממשל או בחירת ממשלות
בחירות מקומיות

בחירות מקומיות במדינות השונות באוסטרליה נערכות אחת לארבע שנים (מלבד במדינת קווינסלנד אשר בה הבחירות נערכות אחת לשלוש שנים). בניו סאות' ויילס, ויקטוריה, אוסטרליה הדרומית וטריטוריית הבירה האוסטרלית תאריך הבחירות קבוע בחוק. במדינות האחרות, לראש הממשלה ישנה הזכות לקבוע את תאריך בחירות. בכל מדינה של אוסטרליה ישנן מועצות מקומיות, אך כוחן מועט מאוד יחסית לשלטון המרכזי של המדינה.
הערות שוליים

↑  Australian Electoral Commission. 2015. Retrieved 1 September 2015., Voting within Australia – Frequently Asked Questions, Australian Electoral Commission (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295750705171  LCCN: sh85009597
רודריק מרצ'יסון

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1792 Ross and Cromarty, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  22 באוקטובר 1871 (בגיל 79) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Roderick Impey Murchison 
 ענף מדעי:  גאולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 מקום לימודים:  בית ספר דרהאם 
 מוסדות:  החברה הגאולוגית של לונדון  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית האגודה הלינאית של לונדון  מדליית וולסטון (1864)  פרס מקדוגול בריסביין (1859)  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 (1841)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו  מדליית המייסדים (1871)  אביר מפקד במסדר האמבט  מדליית קופלי (1849)  מדליית הכסף של החברה הזואולוגית של לונדון 
 בן או בת זוג:  שרלוט מרצ'יסון (15 באוגוסט 1815–?) 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
רודריק מרצ'יסון (Roderick Murchison;‏ 22 בפברואר 1792 – 22 באוקטובר 1871) היה גאולוג סקוטי, שתיאר לראשונה את המערכות הגאולוגיות של תקופות הסילור, הדבון, והפרם.
ראשית חייו

מרצ'יסון נולד בבית טררדייל, שברוסשייר (אנ'), בנו של קנת מרצ'יסון. אביו העשיר נפטר בשנת 1796, כשרודריק היה בן ארבע, והוא נשלח לבית ספר דורהאם (אנ') שלוש שנים אחר כך, ולאחר מכן למכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1808 הוא נחת עם הצבא הבריטי בפורטוגל, והשתתף בקרבות שם כמפקד בגדוד חיל רגלים.
לאחר שמונה שנות שירות עזב מרצ'יסון את הצבא והתחתן עם שרלוט הוגונין (1788–1869), בתו היחידה של הגנרל הוגונין, מבית נורסטד, המפשייר. מרצ'יסון ורעייתו סיירו שנתיים באירופה, בעיקר באיטליה. לאחר מכן הם התיישבו בטירת ברנארד (אנ'), מחוז דרהאם, אנגליה בשנת 1818, שם הכיר מרצ'יסון את סר האמפרי דייווי. דייווי הפציר במרצ'יסון להפנות את מרצו למדע, לאחר ששמע שהוא בזבז את זמנו ברכיבה וצייד. בעידודה של רעייתו שרלוט, מרצ'יסון הוקסם מהמדע הצעיר של הגאולוגיה והצטרף לחברה הגאולוגית של לונדון (אנ'), ובמהרה הפך לאחד החברים הפעילים ביותר שלה. עמיתיו שם כללו את אדם סדג'וויק, צ'ארלס לייל וצ'ארלס דרווין.
מרצ'יסון חקר יחד עם רעייתו את הגאולוגיה של דרום אנגליה תוך שהקדיש תשומת לב מיוחדת לסלעים בצפון-מערב סאסקס ולחלקים הסמוכים להמפשייר וסארי. על סלעים אלה, כתב את עבודתו המדעית הראשונה אותה קרא ב"אגודה הגאולוגית של לונדון" בשנת 1825. כשהם מפנים את תשומת ליבו לגאולוגיה ביבשת, הוא ולייל בחנו את האזור הגעשי אוברן, חלקים מדרום צרפת, צפון איטליה, טירול ושווייץ. מעט אחר כך, עם סדג'וויק כבן לווייתו, חקר מרצ'יסון את הבעיה הקשה של המבנה הגאולוגי של האלפים. המאמר המשותף שלהם הוא קלאסיקה בספרות הגאולוגיה האלפינית.
מרצ'יסון התנגד לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין. הוא התנגד להישרדות המינים ותמך ביצירה רצופה.
חקר תקופת הסילור

בשנת 1831 נסע לגבול אנגליה – ויילס, כדי לנסות ולגלות את רצף השיכוב והסלעים באזור. התוצאה הייתה הגדרתה של המערכת השיכוב של תקופת הסילור שתחתיה קיבצו לראשונה סדרה חשובה של תצורות, שכל אחת הייתה גדושה בשרידים אורגניים ייחודיים שאינם שונים מאוד מאלו של סלעי אנגליה האחרים. מחקרים אלה, יחד עם תיאורים של שדות הפחם והתצורות בדרום ויילס ובמחוזות הגבול האנגלים, תוארו בספרו ב-1839.
לאחר הגדרת תקופת הסילור לחלקיה, הוגדרה מערכת תקופת דבון. בחקירתה סייע מרצ'יסון, הן בדרום-מערב אנגליה והן בחבל הריין. זמן קצר לאחר מכן יצא מרצ'יסוןלמחקר גאולוגי חשוב ברוסיה במטרה להרחיב לאותו חלק של היבשת את הסיווג שהצליח לפרט עבור הסלעים במערב אירופה. ליוו אותו אדוארד דה ורניויל (אנ') (1805–1873) והרוזן אלכסנדר פון קייסרלינג (אנ') (1815–1891), בשיתוף עימם חקר את המסלע ברוסיה והרי אורל. פרסום המונוגרפיה הזאת בשנת 1845 השלים את המחצית הראשונה והפעילה ביותר בקריירה המדעית של מרצ'יסון. הוא נבחר כחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1840.
בשנת 1846 קיבל תואר אבירות. בשנות חייו המאוחרות חלק גדול מזמנו הוקדש לענייני החברה המלכותית הגאוגרפית, שהיה בשנת 1830 אחד המייסדים שלה. הוא היה הנשיא בשנים הבאות: 1843–1845, 1851–1853, 1856–1859 ו-1862–1871. הוא גם היה פעיל במוזיאון הבריטי (1847–1849).
בשנת 1855 מונה מרצ'יסון למנכ"ל הסקר הגאולוגי הבריטי (אנ') ולבית הספר המלכותי למכרות (אנ') והמוזיאון לגאולוגיה בלונדון. השגרה הרשמית תפסה כעת חלק ניכר מזמנו בנוסף לכך הכין מהדורות נוספות של יצירתו על תקופת הסילור. (מהדורות 1854, 1872), שנועדו להציג את המאפיינים העיקריים של המערכת הסילורית המקורית בשילוב של התגליות החדשות, במיוחד כאלה שהראו את התפשטות המיון הסילורי למדינות אחרות.
חיים מאוחרים

בשנת 1845, בעת שביקר בקורנוול, הוא פגש כמה כורים שיצאו לאוסטרליה. הוא האמין שאולי יש שם זהב, וביקש מהם להביא דוגמאות של סלעים. הם עשו זאת וכך מרצ'יסון ידע על קיומו של זהב באוסטרליה לפני גילויו של אדוארד הרגרבס (אנ').
האגודות המקצועיות בלונדון העניקו לו את מירב הכבוד והתגמולים: "החברה המלכותית" העניקה לו את מדליית קופלי, "החברה הגאולוגית" את מדליית וולסטון (אנ'). החברה המלכותית של אדינבורו (אנ') את מדליית בריסביין. כמעט ולא הייתה חברה מדעית זרה ששמו לא הופיע בין חברי הכבוד שלה. "האקדמיה הצרפתית למדעים" העניקה לו מדליה, ובחרה אותו כאחד משמונה חבריה הזרים. בשנת 1855 הוא נבחר כחבר זר ב"אקדמיה המלכותית השוודית למדעים" ובשנת 1871 הוענק לו מדליית הזהב של המייסדים (אנ') של "החברה המלכותית הגאולוגית".
אחד המעשים הציבוריים בחייו של מרצ'יסון היה הקמת קתדרה לגאולוגיה ומינרלוגיה באוניברסיטת אדינבורו. במסגרת צוואתו נוסדה מדליית מרצ'יסון (אנ') וקרן גאולוגית (קרן מרצ'יסון (אנ')) שמוענקת מדי שנה על ידי מועצת החברה הגאולוגית בלונדון.
מרצ'יסון נפטר בשנת 1871, ונקבר בבית העלמין ברומפטון (אנ'), לונדון.
מורשת

מכתש מרצ'יסון על הירח ולפחות חמישה עשר אתרים גאוגרפיים על כדור הארץ נקראים על שמו.
אלה כוללים: רכס מרצ'יסון (אנ'), בגרינלנד; הר מרצ'יסון (אנ') בפארק הלאומי באנף, קנדה; הר מרצ'יסון ברכס מאונטניר, אנטארקטיקה; הר מרצ'יסון, קולומביה הבריטית, קנדה; מפלי מרצ'יסון באוגנדה; נהר מרצ'יסון (אנ') במערב אוסטרליה. בשם מרצ'יסון נקראים שני נהרות נוספים במערב אוסטרליה. העיירה מרצ'יסון (אנ') במחוז טסמן (אנ') שבאי הדרומי של ניו זילנד נקראת גם על שמו. דרך מרצ'יסון היא אחד הרחובות במזרח לונדון, ועוד.
הערות שוליים

↑  "Sir Roderick Impey Murchison: (1792-1871) Pioneering Scottish Geologist Roderick Murchison Was Instrumental in the Identification and Naming of Several Geological Time Periods" by Amodeo, Christian - Geographical, Vol. 77, Issue 6, June 2005 | Online Research Library: Questia, www.questia.com
↑  Geikie, Archibald, Murchison, Sir Roderick Impey, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 19
↑  Benton, Michael J.; Sennikov, Andrey G.; Newell, Andrew J. (2010). "Murchison's first sighting of the Permian, at Vyazniki in 1841" [התצפית הראשונה של מרצ'יסון על תור הפרם, בויאזניקי ב-1841] (PDF). Proceedings of the Geologists' Association (באנגלית). Elsevier. 121 (3): 313–318. doi:10.1016/j.pgeola.2010.03.005. ISSN 0016-7878. נבדק ב-2025-01-10.
↑  Murchison, Roderick Impey (1841). "First sketch of some of the principal results of a second geological survey of Russia" [תיאור ראשוני של התוצאות העיקריות של סקר גאולוגי שני של רוסיה]. The London, Edinburgh, and Dublin Philosophical Magazine and Journal of Science (אנ'). 3 (באנגלית). Taylor & Francis. 19 (126): 417–422. doi:10.1080/14786444108650460. eISSN 1941-5974. ISSN 1941-5966. נבדק ב-2025-01-10.
↑  Bonney, T. G.; Stafford, The Revd Robert A. "Murchison, Sir Roderick Impey, baronet (1792–1871)". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/19555. In 1799 Roderick was placed at the grammar school, Durham, where he led in mischief more often than in his class.
↑  Kölbl-Ebert, Martina (January 1997). "Charlotte Murchison (Née Hugonin) 1788-1869". Earth Sciences History. 16 (1): 39–43.
↑  Archibald Geikie, Life of Sir Roderick I. Murchison: Based on His Journals and Letters : with ..., 1875
↑  MemberListM | American Antiquarian Society, www.americanantiquarian.org
↑  "List of Past Gold Medal Winners" (PDF). Royal Geographical Society. Archived from the original (PDF) on 27 September 2011. Retrieved 24 August 2015.
↑  BCGNIS Geographical Name Details, archive.is, ‏2007-08-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272729605171  PLWABN: 9810543674505606  BIBSYS: 90887358  BNE: XX1375696  BnF: cb125616620 (data)  Botanist: Murch.  CiNii: DA09362055  DSI: 4299  GND: 119297345  ISNI: 0000 0001 2131 1797  LCCN: n87825882  NKC: nlk20020105591  NLA: 36409003  NLG: 245097  NTA: 070829829  RERO: 02-A003619262  SNAC: w6c82c26  SUDOC: 034915141  TePapa: 54283  Trove: 1254678  VIAF: 46876809   WorldCat (עם VIAF): 46876809 
בית טררדייל
רודריק מרצ'יסון, 1860
המצבה על קברו של רודריק מרצ'יסון, בית הקברות ברומפטון, לונדון
יעקב מרגליות (נירנברג)

.
רבי יעקב בן משה מרגליות (או מרגלית) היה רב, פוסק וראש ישיבה מרכזי באירופה בתקופת המעבר שבין תקופת הראשונים לאחרונים. מחבר סדר הגט וסדר החליצה.
| --- | --- |
 לידה:  1390 לערך בערך ה'ק"נ האימפריה הרומית הקדושה ליבורנו (איטליה)
 פטירה:  1501 י"ח שבט ה'רנ"ב או ה'רס"א האימפריה הרומית הקדושה רגנסבורג
 תקופת הפעילות:  ?–1492 
 תחומי עיסוק:  פוסק, ראש ישיבה
 רבותיו:  מהרי"ל, מהר"י ווייל, רבי ישראל איסרלן (בעל תרומת הדשן)
 תלמידיו:  בנו רבי אייזק מרגליות מפראג, רבי יעקב פולק, רבי נפתלי הירץ טריוויש
ביוגרפיה

רבי יעקב נולד לרב משה מרומנדא ולאשתו הרבנית מרגלא בעיר ליבורנו שבאיטליה, בערך בשנת ה'ק"נ. אמו הייתה אשה חשובה ורבת פעלים, על שמה קרא את שם משפחתו "מרגליות", אולם המשיך לחתום בשם "יעקב מרוממנדי" ככינויו של אביו.
מעט ידוע על חייו של רבי יעקב, אולם ידוע כי בראשית דרכו כיהן כרבה של לוקא באיטליה. בהמשך נאלץ לעזוב את איטליה, לכן קבע את מושבו בגרמניה. בגרמניה הייתה מרבית פעילותו, בה למד מפי גדולי הדור - מהרי"ל ותלמידיו, וכיהן ברבנות בקהילות שונות.
בין השנים ה'קצ"ו-ה'ר"ט נדד רבי יעקב בין ערי גרמניה, וכך כיהן כרב בעיירות אאוגסבורג, וירצבורג ובקהילת מגנצא הגדולה. לאחר מכן עבר לנירנברג - שם שהה לתקופה הארוכה ביותר בחייו.
באותה התקופה רבני הקהילות לא היו מקבלים שכר על עבודתם והתפרנסו בעבודות שונות. רבי יעקב נודע כמלמד נערים לפרנסתו, ואף כשדכן. יש הסוברים כי התפרנס אף מעבודת בית הדין ומסידור גיטין וקידושין.
בנירנברג הקים רבי יעקב את ישיבת נירנברג, אליה באו מאות תלמידים מרחבי גרמניה, איטליה ובוהמיה. בין תלמידיו הבולטים באותה תקופה ניתן למצוא את רבי יעקב פולק, אבי שיטת הפלפול, ורבי נפתלי הירץ טריוויש מחבר סידור הקבלה וההגהות על פירוש רבנו בחיי.
בסוף חייו עבר לרגנסבורג, בעקבות גירוש היהודים מנירנברג, ובה גם נפטר.
לרבי יעקב היו קשרי ידידות עם השלטון בקיסרות, ואף מופיע שמו במכתב ששלח הקיסר פרידריך השלישי ליהודי גרמניה בתואר "מייסטר" והקיסר נהג בו כראש היהודים בממלכה.
עוד היה בקשר עם ההומניסט יוהנס רויכלין, שנסתייע ברבי יעקב לצורך ויכוחיו עם המומר יוהנס פפרקורן.
עוד לפני פטירתו עבר בנו רבי אייזק מרגליות לפראג, בה נתמנה לרב הקהילה ובה הקים מחדש את ישיבתו של אביו, יחד עם תלמידו המובהק רבי יעקב פולק (עד שעזב לפולין בעקבות פרשת המיאון).
בנו השני, רבי שמואל, כיהן כרבה של רגנסבורג אחרי רבי יעקב, כנראה גם הוא בחיי אביו, וגורש משם עם כל הקהילה היהודית בשנת ה'רע"ט.
רבי יעקב האריך ימים מאוד, ובתשובות שנשלחו אליו הוא מכונה "הישיש המופלג". ידוע כי נפטר בתאריך י"ח שבט, אולם לא ברור באיזו שנה. במרבית המקורות מופיע שנפטר בשנת ה'רס"א, אם כן חי כ-110 שנים. אך בשו"ת מהר"י מינץ, בתשובה שנכתבה כנראה בשנת ה'רנ"ב מופיע שמו כ"מהר"י מרגליות זצ"ל", אם כן כבר לא היה אז בחיים.
עם זאת, בכתב-יד בנו הוא מעיד כי אביו נפטר בי"ח שבט ה'רס"א.
על אף דמותו העלומה, רבי יעקב מרגליות נחשב לחוליה משמעותית בהעברת מסורת התורה באשכנז, בשמירת הרצף מבית מדרשם של אחרוני הראשונים אל תחילתה של תקופת האחרונים.
סדר הגט וסדר החליצה

רבי יעקב כתב חיבור ארוך בשם סדר הגט, בו הוא מפרט את כל הלכות הגט ומנהגיו כמסורת האשכנזים. חיבור זה התקבל בכל קהילות אשכנז, בפרט לאחר שהרמ"א הכניסו ככתבו וכלשונו לחיבורו שלו, דרכי משה, וכתב עליו כי "נוהגין אחריו בכל מדינות אלו".
כמו כן כתב ספר דומה להלכות חליצה בשם "סדר חליצה".
את ספריו הוציא בנו, רבי אייזק מרגליות, בשתי מהדורות שונות, האחת בנירנברג והשנייה ברגנסבורג, המכונות "סדר הגט הארוך" ו"סדר הגט הקצר".
יצא לאור על פי כתב היד בהוצאת מכון ירושלים (סדר הגט יצא בתשמ"ג, תשנ"ח, תשפ"ג, וסדר חליצה בתשנ"ח ותשפ"ג).
פרשת המיאון

בשנת ה'רנ"ב אישר הרב יעקב פולק מיאון שעשתה אחות אשתו שנישאה בקטנותה, וביטל את הקידושין, אף על פי שחמישים שנה קודם לכן תיקן הרב מנחם ממירזבורק לא לעשות מיאון. הדבר הזה גרם למחלוקת גדולה נגד ר' יעקב פולק, ורבנים רבים וביניהם רבו ר' יעקב מרגליות החרימו אותו.
מהר"י מינץ, שגם היה מזקני הדור שחלקו עליו, כתב בתשובתו כי רבי יעקב מרגליות החרים את תלמידו בשמתא (קללה) שכן במכתבו לרבי יעקב פולק לא כתב עליו לשון "שיחיה" וכדומה, הנהוג במכתבים בין גדולי ישראל (שו"ת מהר"י מינץ סי' י"ג).
בעקבות פרשה זו, עבר רבי יעקב פולק לפולין, שם הקים את בית מדרשו מחדש, ומשם החלה לפרוח תורתם של האחרונים בפולין, ובפרט מתלמיד תלמידו - הרמ"א.
יחסו לתורת הקבלה

בין היתר, עסק רבי יעקב גם בתורת הנסתר. בכתבי יד שונים נמצאו משמו פירושים קבליים על פסוקי התורה.
במהלך התכתבותו עם יוהנס רויכלין (שהייתה בלשון העברית, בגלל בקיאותו של יוהנס בה), ביקש רויכלין מרבי יעקב כי ימציא לו כתבי קבלה שונים בכדי שיוכל להשתמש בהם לצורך ויכוחו עם פפרקורן, בתשובתו כותב לו רבי יעקב:
חכם באומות, יחי וירום הודו בשלומות, אדוני המעולה בחכמות דוקטור יוהן תולדות לבית אבותיו מעיר פורצן ועכשיו דר בעיר שטוקרטן. אדוני! ראיתי מבוקשך ותשוקתך, אל הספרים אשר נקבת בשמותם, מחוברים באמרות צרופות בחדרי הקבלה, אשר היא חכמה נעלמת מרוב אנשי דורנו, ואין רוב הדעות והלבבות משיגות אותה חכמה לרוב דקותה ועומקה, ובמופלא מן האדם אל ידרוש פן מהחכמה יתרבה לו ההפסד יתר על התועלת, משל למסתכל בניצוץ השמש עיניו כהות. ודע אדוני שאותם הספרים אשר אדוני מבקש לא נמצאים פה לקנות. אבל במה שאפשר לי לשרת לאדוני הנני עבדכם מזומן. נאום הקטן הנקרא יעקב מרגליות.
אכן, כאמור, אחד מתלמידיו המובהקים הוא רבי נפתלי הירץ טריוויש הידוע כאחד מחכמי הקבלה החשובים באשכנז באותה תקופה, אשר חיבר את סידורו עם הערות מחכמת הקבלה על סדר התפילה, ואף הביא בו הנהגות מרבו רבי יעקב מרגליות ומבנו רבי אייזק.
גם תלמידו הגדול רבי יעקב פולק הובא על ידי רבי נפתלי כבעל ביאור על דרך הסוד לאחד מרמזיו של רבנו בחיי לשם ה'.
משפחתו

בנו - ר' אייזק מרגליות דיין בפראג.
בנו - ר' שמואל אב"ד רגנסבורג בין השנים ה'רס"א-ה'שי"א, 1501–1551. נישא לסעדיה (Saidia) ממשפחת שטראובינגר-ויפלין, משפחה מבוססת ואמידה שמקורה ברגנסבורג. בנם הוא המומר אנטוניוס מרגריטה.
בנו - ר' שלום שכנא (נפטר בשנת של"ג).