stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל זוסמן
ביוגרפיה > קולנוע תיעודי

בשנת 2009 יצא "חדר הלבשה", סרטו התיעודי של זוסמן, אותו הפיק וביים ביחד עם ניסן כץ. הסרט מתעד את המתרחש בחדרי הלבשה של משחקי כדורגל ברחבי העולם כולל במקומות כמו נפאל, זנזיבר ונצרת. הוא שודר בערוץ 8 ובערוצי טלוויזיה בעולם בהם הטלוויזיה הציבורית בברזיל ובשווייץ והשתתף בפסטיבלים רבים וזכה בפרס סרט הדוקו המבטיח בפסטיבל הטלוויזיה מיפ-דוק קאן (אנ'). הוא בוגר קורס מפיקים/במאים בסורבון, פריז מטעם האיחוד האירופי.
ביוגרפיה > פרסום

הוא בוגר קורס קריאייטיב תרצה גרנות ACC ומאז שנת 2007 עובד בפרסום כרַעֲיוֹנַאי, אסטרטג ומנהל קריאייטיב. משמש כבעלים של סוכנות "אסימון קריאייטיב – כשתתקשר תגדל".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-2009 נולד בנו הבכור מאור זוסמן. ב-2012 לאחר מאבק של שנה וחצי בנו נפטר מסרטן בבית חולים בניו יורק. כיום מתגורר עם בת זוגו תמי אילת, ונולד להם בן.
פרסים

2000 - פרס התרבות של עיריית חיפה על כתיבת המחזה "יונה הנביא"
2009 - פרס סרט הדוקו המבטיח "חדר הלבשה" בפסטיבל הטלוויזיה מיפ-דוק קאן (אנ') (ביחד עם ניסן כץ)
2019 - פרס קיפוד הזהב לשחקן המשנה בהצגה "לאה"
2020 - מועמד לפרס אופיר על ליהוק הסרט "שאיפה לחיים" (יחד עם ירדן שטרסברג)
תפקידים > משחק בתיאטרון

| שנה | הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | מלחמת טרויה לא תהיה | תיאטרון חיפה | ז'אן ז'ירודו | מיכאל גורביץ' | ילד טרויאני |
| 1986 | יאנוש קורצ'אק יומן מן הגטו | תיאטרון חיפה |  | נולה צ'לטון | מנדלק'ה, ילד יהודי |
| 2000 | Out of Hamlet |  | החוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב | רות קנר לפי שייקספיר | רות קנר |
| 2002 | מיתוס | הקאמרי | רנה ירושלמי | רנה ירושלמי | הצופה בכוכבים |
| 2003 | מחזה חלום | תיאטרון המעבדה, ירושלים | אוגוסט סטרינדברג | יעל קרמסקי | המשורר |
| 2003 | גרעינים | פסטיבל עכו | אריאל אפרים אשבל, הצגת אנסמבל | אריאל אפרים אשבל |  |
| 2004 | נקמתה של אשתי |  | קומדיה דל ארטה וסטנד-אפ, בית ציוני אמריקה | אנסמבל קרמשניט | יורם בוקר |
|  | בואו לצ'וריסו בשבת |  | הציגה ברחבי הארץ, "המון הפקות" | אנסמבל קרמשניט | הצגת אנסמבל |
| 2004 | נחלה | פסטיבל עכו | הדס עפרת, הצגת אנסמבל | הדס עפרת |  |
| 2004 | פיטר פן (מחזמר) |  |  | ירון כפכפי |  |
| 2005 | החיים הם חלום | תיאטרון החאן | פדרו קלדרון דה לה ברקה | מיכאל גורביץ' | סוהר/משרת/חייל |
| 2005 | כלבלב- קרב רב | תמונע | אריאל אפרים אשבל | אריאל אפרים אשבל |  |
| 2013 | פספורט | "אנסמבל פספורט", אולם שידלובסקי, מוזיאון תל אביב לאומנות. | עיבוד של קרמסקי לברכט, חליפת מכתבים בין ולטר בנימין וגרשם שלום ועל עדות הפליט ממלה"ע ה-2 ישעיהו כגן | יעל קרמסקי | המספר, פליט |
| 2015 | האזרח ק' | "מרכז ענבל למחול ולתיאטרון", מרכז סוזן דלל, והבימה, במסגרת אי"ב | עיבוד של קרמסקי ל"המשפט" של קפקא | יעל קרמסקי | יוזף ק', התפקיד הראשי |
| 2018 | לאה | אולם שידלובסקי, מוזיאון תל אביב לאומנות | עיבוד לבמה של קרמסקי ע"פ הספר האוטוביוגרפי "והוא האור" מאת לאה גולדברג, בשילוב טקסטים מתוך יומניה האישיים. | יעל קרמסקי |  |
תפקידים > משחק בסרטים

| שנה | סרט | תסריטאי | במאי/ם | תפקיד | פרסים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | אחותו של הנריק | עיבוד לסיפור מתוך "מומנט מוסיקלי" מאת יהושע קנז | רותי פרס | הנריק, התפקיד הראשי | פרס הסרט הטוב ביותר מטעם המכון הישראלי לקולנוע. |
| 2003 | היה או לא היה (סרט טלוויזיה, 102 דקות) |  | לינה וסלבה צ'פלין | משורר צעיר |  |
| 2004 | מדלת לדלת (29 דקות) | שונית אהרוני וגודיס שניידר | פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בקארלובי וארי |  |  |
| 2005 | אלנבי רומאנס (50 דקות) | ינאי גוז ויוני זיכהולץ | ינאי גוז ויוני זיכהולץ |  |  |
| 2020 | סנולנד (סרט קולנוע) | יוני זיכהולץ ויובל סגל | יוני זיכהולץ | הרב לרר |  |
תפקידים > משחק בטלוויזיה

| שנה | תוכנית/סדרה | ערוץ | יוצר | תסריטאי | במאי | מפיק | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | החצר | ערוץ התכלת | דניאל טאוב |  | אבי כהן | דרסט הפקות | טרוריסט חרדי |
| 2011 | העיירה שלי (פיילוט לסדרה) |  |  |  | אסף אבירי |  | יריב |
| 2020 | מָנָאיֶיכּ | כאן 11 | רועי עידן | רועי עידן | אלון זינגמן | יואב גרוס הפקות | עו"ד גלעד פדובה |
| 2020 | אנדרדוגס | yes | אריק גולדשטיין, אלון חמאווי, יניב הלפגוט, מוטי וסרמן | אריק גולדשטיין | אריק גולדשטיין | פקח ברוך |  |
תפקידים > ליהוק

| שנה | סרט | במאים | חברת הפקה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | שאיפה לחיים | מתן גוגנהיים ואסף אבירי | פירמה הפקות תקשורת |
| בהפקה | השמן | גודיס שניידר |  |
תפקידים > סרט בבימויו

| שנה | סרט | חברת הפקה |
| --- | --- | --- |
| 2009 | חדרי הלבשה | טופיה תקשורת |
הערות שוליים

↑  ריקי רט, "להיות סבא שכול זה כאב שאין לו סוף", מגזין דיוקן, מקור ראשון, 19 בנובמבר 2019
↑  ליזה שיפרין, ‏"בלי כינורות ובלי רופאים, רק אבא וילד בחדר", באתר ‏מאקו‏, 23 בספטמבר 2012
1 2  מעריב, 2 במאי 1986
1 2  מעריב, 6 במאי 1986
1 2 3 4 5  יותם פלדמן, יהודונים אנחנו, באתר הארץ, 5 באפריל 2006
1 2  מעריב, 17 ביוני 1988
1 2  מעריב, 22 ביוני 1988
1 2 3 4 5  קו"ח קצרים, באתר של זוהר יעקובסון
1 2 3 4 5 6 7 8  קו"ח קצרים, באתר אנסמבל פספורט
↑  ישראלית - פרויקט נשים חברתי
↑  מרב יודילוביץ', סימפוזיון בינלאומי לתיאטרון יהודי באוניברסיטת ת"א, באתר ynet, 16 במאי 2005
↑  נקמתה של אשתי, באתר הבמה
1 2  פיטר פן, באתר אישים
1 2  מנאייכ, באתר אישים
1 2  אנדרדוגס, באתר אישים
1 2  נחלה, באתר הבמה
1 2  גרעינים, באתר הבמה
1 2   מיכאל הנדלזלץ, "פספורט": קולאז' מרתק על פליטים, באתר הארץ, 29 באפריל 2014
↑   עכבר העיר, פרסי עכבר העיר 2014: ההצגות הטובות של השנה, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2014
↑  האזרח ק', באתר פרס קיפוד הזהב
↑  "ציפור גן עדן", באתר פטיפון
↑  השיר "ציפור גן עדן", בתוכנית "אחד בתשע" בהנחיית יואב יפת, ערוץ כאן 88, 28 ביוני 2020 (מדקה 10:00 עד 16.50)
↑  נירית אנדרמן, שום איראני לא יביס אותנו, באתר הארץ, 19 בפברואר 2006
↑  נירית אנדרמן, ארט ספיגלמן ישפוט בתחרות היהודית לקריקטורות אנטישמיות, באתר הארץ, 19 במרץ 2006
↑  יובל סער, היהודי שמצייר קומיקסים אנטישמיים, וגאה בזה, באתר הארץ, 9 בפברואר 2012
↑  מרב יודילוביץ', נבחר הזוכה בתחרות הקריקטורות האנטישמיות, באתר ynet, 6 באפריל 2006
↑  אריק שכטר, Laughing atOurselves, באתר וורדפרס, 23 בפברואר 2006
↑  חן רוזנק‏, מבקיעים עד לקאן, באתר וואלה, 10 במאי 2007
1 2  מטין בילמן, קאן, קאן נולדתי, כאן נולדו תוכניותיי, באתר ynet, 1 באפריל 2009
↑  מאבקו לחיים של מאור זוסמן הקטן, חברת החדשות, 17 ביולי 2012
↑  איתי גל, אחרי מאבק ארוך: מאור בן ה-3 נפטר מסרטן, באתר ynet, 22 בספטמבר 2012
↑  המחזה "לאה", באתר פרס קיפוד הזהב
↑  אינה טוקר, פרסי אופיר: "אסיה" מוביל במספר המועמדויות, באתר ynet, 22 בספטמבר 2020
↑  "מיתוס", ארכיון הקאמרי, באתר הבמה
↑  מחזה חלום, באתר הבמה
↑  "נקמתה של אשתי", באתר פרס קיפוד הזהב
↑  נקמתה של אשתי, באתר סקפינו
↑  ההצגה "החיים הם חלום", באתר של מיכאל גורביץ'
↑  כלבלב- קרב רב, באתר תמונע
↑   ננו שבתאי, הנפש של "לאה" מדברת על ואל נפש האדם, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2018
↑  היה או לא היה, באתר אישים
↑  מדלת לדלת, באתר הרשות השנייה
↑  מרב יודילוביץ', קארלובי וארי: סטודנטים ישראליים קצרו פרסים, באתר ynet, 30 באוגוסט 2004
↑  אלנבי רומאנס, באתר אישים
↑  שאיפה לחיים, באתר ספר הקולנוע הישראלי
↑  חדרי הלבשה, באתר טופיה תקשורת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007343440605171  LCCN: no2011177369  ORCID: 0000-0002-4310-6548  VIAF: 194783310   WorldCat (עם VIAF): 194783310
רבקה אמבון

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1951 (בת 73) יפו, ישראל
 ענף מדעי:  היסטוריה של צפת והגליל
 מקום מגורים:  עמוקה, ישראל
 מנחה לדוקטורט:  דוד אסף
 בן זוג:  אוסקר אמבון
 מספר צאצאים:  3
רבקה אמבון ורנן שור בפרימיירת הסרט "המעורר" בפסטיבל דוקאביב
רבקה אמבון (נולדה ב-7 ביוני 1951) היא היסטוריונית המתמחה בחקר צפת והגליל בעת החדשה, אוצרת של מוזיאונים היסטוריים ואתנוגרפיים ואשת חינוך.
ביוגרפיה

רבקה אמבון נולדה ב-1951 ביפו. בת לצפורה לבית וויס ולאון שוורץ, שניהם שורדי שואה מפולין. גדלה בגבעתיים.
אמבון היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון ובחוג לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה. היא סיימה תואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטור שלה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופ' דוד אסף, עוסקת בדמותו של הרב שמואל הלר, מנהיגה של צפת במאה ה-19, ומקומו בקהילה היהודית בצפת.
אמבון בוגרת המחזורים הראשונים של לימודי מוזאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהובלתו של פרופ' מוטי עומר, וכמו כן בעלת תעודת הוראה.
מחקרה ההיסטורי של אמבון מתמחה בעת החדשה בארץ ישראל בדגש על צפת והגליל. היא כתבה את הספר "דברי ימי הרב שמואל הלר מצפת" - ספר חלוצי על היישוב הישן בצפת במאה ה-19, וכן מאמרים שפורסמו בספרים ובכתבי עת, ותחקירים היסטוריים לתיקי תיעוד של אדריכלות שימור (מצודת ביריה, מושב רמות נפתלי). כמו כן, אמבון מספקת ייעוץ גנאלוגי, ואף סיפקה ייעוץ אקדמי לספר "גיבור בעל כורחי" (בעריכת רנן שור) ולסרט התיעודי באורך מלא "המעורר – רומן מכתבים בין סב לנכד" בבימויו של שור, אשר יוקרן בדוקאביב ב-2024.
ביוגרפיה > מוזאולוגיה

אמבון הייתה חברה בצוות ההקמה של בית יגאל אלון בגינוסר, אוצרת ומפתחת תוכניות חינוכיות בבית המאירי בצפת, אוצרת מוזיאון המושבה בכפר תבור, מייעצת אוצרותית במוזיאון "אוצרות בחומה" בעכו, אוצרת בבית של דונה גרציה בטבריה.
ביוגרפיה > חינוך

הייתה מפתחת ומנהלת תוכניות חינוכיות במוזיאונים, מנהלת המכון לחינוך יהודי-ציוני בצפת, ומורה במחלקה הפסיכיאטרית לילדים ולנוער במרכז הרפואי זיו, צפת.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה לפרופ' אוסקר אמבון, ולהם שלושה ילדים, צאצאיהם: ד"ר ליאור אמבון, פיזיקאי, והתאומים שירי אמבון-מגל – גרונטולוגית, ונדב אמבון, במאי ואנימטור וממייסדי מיזם 'זיכרון בסלון'. חיה בעמוקה שבגליל העליון.
פרסומים > ספרים

רבקה אמבון, פרשה דרושה – הגיגים על פרשת השבוע, איורים – נדב אמבון, הוצאה פרטית, תשפ"ד 2024 .
רבקה אמבון, בני ארץ ישראל – דברי ימי הרב שמואל הלר מצפת, ההוצאה הציונית במוסד ביאליק, תשפ"ד 2024.
עטרה זלוטניק, רבקה אמבון, כמו ביקור בתוך ציור, המרכז לפיתוח סגלי הוראה, 2004.
פרסומים > מאמרים

רבקה אמבון, יפי הפאות והשטריימל, סגולה אייר תשפ״ד מאי 2024, עמ' 3–13.
רבקה אמבון, 'ספריה נעלמה אך לא נאלמה', עתמול 284 חשון תשפ"ד אוקטובר 2023, עמ' 18–21.
רבקה אמבון, 'שושלת או שלשלת', 'הלר ושור, מעשה בשושלות מתחברות'; 'מעשה בשני מנשרים', בתוך: גיבור בעל כורחי (עורך רנן שור), תל אביב 2022.
רבקה אמבון, 'נוכח–נפקד: עץ האלון בקבר ר' יונתן בן עוזיאל', עתמול 255, מרץ 2018, עמ' 31–33.
רבקה אמבון, 'תעלומת המפקד הכפול: מדוע הגישה הקהילה האשכנזית בצפת למונטיפיורי בתר"ט (1849) שני מפקדים?', קתדרה 149 (תשע"ד), עמ' 152–166
רבקה אמבון, 'לתולדות שירותי הרפואה בצפת', אלי שילר (עורך), מצפת לירושלים – ספר שושנה הלוי, הוצאת אריאל 2010, עמ' 229–238.
רבקה אמבון, 'המנהיג הנשכח מצפת: ר' שמואל הלר', דברים אחדים – תרבות יהודית מעת לעת, גל' 7 (מאי 2010).
רבקה אמבון, 'יום זיכרון שנשכח', אריאל – כתב עת לידיעת ארץ-ישראל 183–184 (יולי 2008), עמ' 145–147.
רבקה אמבון, אלי שילר, 'צפת הבלתי בנויה', אריאל 175, אוקטובר 2006, עמ' 108–111.
הערות שוליים

↑  https://biu.primo.exlibrisgroup.com/discovery/fulldisplay?docid=alma990024480650205776&context=L&vid=972BIU_INST:972BIU&lang=en&search_scope=MyInstitution&adaptor=Local%20Search%20Engine&isFrbr=true&tab=LibraryCatalog&query=sub,exact,Tsefat%20--%20History,AND&mode=advanced, biu.primo.exlibrisgroup.com (באנגלית)
↑  צלמת בהיכל, רבקה אמבון – דיקלה לאור צילום נשים בתנ"ך | dikla laor biblical women photography
↑  בני ארץ ישראל, באתר www.bialik-publishing.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299556605171  ISNI: 0000 0004 0245 5260  VIAF: 298130149   WorldCat (עם VIAF): 298130149 
עטיפת ספרה של אמבון "בני ארץ ישראל – דברי ימי הרב שמואל הלר מצפת"
יוספה אבן-שושן

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1965 (בת 59) 
 תחום יצירה:  מחזאית 
 http://yosefa-writing.co.il/
 
יוספה אבן-שושן (נולדה ב-25 בינואר 1965) היא מחזאית ובמאית ישראלית.
אודות עבודתה

עבודתה של יוספה אבן-שושן מושפעת מארון הספרים היהודי: החסידות, ספר הזהר, התלמוד, התורה  והתנ"ך, אשר אותם היא חוקרת בו זמנים בהתאם לתמה של המחזה בו היא עוסקת ומהם היא שואבת השראה לעלילות ולריבוד הלשוני של המחזות.
כתיבתה מתאפיינת מחד גיסא בתאולוגיה מיסטית ובחתרנות ביקורתית מאידך גיסא, כאשר בדרך כלל מתרחשת עלילת המחזה בנקודה היסטורית בזמן, בעוד שהאירועים עצמם מתייחסים באופן ביקורתי להוויה עכשווית. 
את השניות הזאת ניתן לראות בסגנון הלשוני של כתיבתה, סגנון פיוטי המתחקה אחר סגנון הדיבור והתחביר של התקופה ההיסטורית שבה מתרחשת עלילת המחזה ויחד עם זאת משתמשת באוצר מילים עכשווי. כמו כן משתמשת אבן-שושן בטקסטים מהמקורות אותם היא מפרקת ומרכיבה מחדש, על מנת ליצור משמעות חדשה.
כתיבתה המתאפיינת בגוון טרגי, עוסקת בתמות חברתית-פוליטית מנקודת מבט פמיניסטית, כאשר ברוב מחזותיה מוצגת האישה כ"אחר האולטימטיבי" שאותו מקעקעים ומדירים ממוקדי הכוח באשר הוא זר ושונה.
פרסים וציונים לשבח

"צדק תרדוף" - ההצגה זכתה בציון לשבח בתיאטרונטו 2010.
"נשים זרות" - המחזה זכה בפרס מחזה השנה בפרינג' לשנת 2007.
"אנטומיה של תשובה" - המחזה זכה במלגת פיתוח בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין בשנת 2007.
"בריאה" - ההצגה זכתה לציון לשבח בפסטיבל עכו 2001.
"הבתולה מלודמיר" - המחזה היה מועמד לפרס "מחזה השנה" בפרס התיאטרון הישראלי 1997.
"איפה רותי" - ההצגה זכתה לציון לשבח בתיאטרונטו 1996.
"השד האחרון" - ההצגה זכתה בפרס ראשון במסגרת החממה בפסטיבל עכו, 1991.
מחזות שכתבה

| שנה | הצגה | במאי | תיאטרון | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | עד שיקטף התפוח | עימנואל פינטו | תיאטרון נא לגעת |  |
| 2018 | מהפכניות | דליה שימקו | אנסמבל אספמיה | המחזה נכתבה בשיתוף עם דליה שימקו. תורגם לאנגליה, רומנית וגאורגית. והוצג בפסטיבל "FEST IN PE BULEVARD"  ברומניה. |
| 2011 | אישה חלמה איש | דיולה צ'קברי | קבוצת התיאטרון הירושלמי |  |
| 2011 | איש ואישה אחת | אופירה הניג | קופרודוקציה של תיאטרון אנסמבל הרצליה ותיאטרון חיפה | פרויקט תיאטרוני המבוסס על סיפורי עם, בעיבוד שמעון בוזגלו, טאהר נג'יב, יוספה אבן שושן וח'ליפה נאטור. ההצגה הועלתה בפסטיבלים בינלאומיים בציריך, בזל וליכטנשטיין |
| 2011 | הנשף של יפו | יגאל עזרתי וגבי אלדור | התיאטרון הערבי-עברי ביפו |  |
| 2010 | צדק תרדוף | ליחי ברקמן | פסטיבל תיאטרונטו |  |
| 2010 | האדונית והרוכל | גאולה עטר | תיאטרון הקאמרי | עיבוד לש"י עגנון. תיאטרון מחול |
| 2008-9 | השתוקקויות | קלאודיה דה לה סטה | התיאטרון העירוני פרטו, TEATRO DELL OROLOGIO, רומא | פרויקט תיאטרלי בינלאומי, בשיתוף עם עיריית פרטו, עיריית רומא ו"אפרודיטה הפקות" |
| 2007 | אנטומיה של תשובה | דניאלה מיכאלי | פסטיבל קריאה "פותחים במה" בתיאטרון בית ליסין |  |
| 2007 | נשים זרות | יוספה אבן-שושן | תיאטרון ערבי-עברי ביפו |  |
| 2006 | אהבות קטנות טרופים קטנים | דליה שימקו | סמינר הקיבוצים | על פי יצחק אורפז, עריכה דרמטית והנחיית כותבות |
| 2003 | אליס בארץ הפלאות | אופירה הניג | תיאטרון הבימה | ע"פ לואיס קרול |
| 2003 | צור וירושלים | יוסי יזרעאלי | תיאטרון בית ליסין | עיבוד למתתיהו שוהם |
| 2002 | קין והבל (לברית לאופרה) | הלחנה: ציפי פליישר | ביאנלה בינלאומית למוזיקה קלאסית במוזיאון תל אביב ותיאטרון ירושלים | ב-2005 – האופרה עלתה שוב בווינה בהפקת ה–MUSIKWERKSTATT-WIEN |
| 2001 | בריאה | גאולה יפת-עטר | פסטיבל עכו / תיאטרון לה-מאמה ניו יורק |  |
| 2001 | פרויקט מגילות גנוזות |  | היכל הספר, מוזיאון ישראל | המחזה אודיו-קלטת לתערוכה |
| 1997 | הבתולה מלודמיר | אופירה הניג | תיאטרון החאן |  |
| 1996 | איפה רותי? | הלנה קורקין | תיאטרונטו | עיבוד לתהל רן |
| 1994 | כתר מלכות | יוספה אבן-שושן | פסטיבל עכו |  |
| 1993-1992 | הגולם | ברוך גוטין | תיאטרון אורנה פורת | על פי יצחק בשביס-זינגר |
תרגומים לתיאטרון (מאנגלית ומצרפתית)

"הלילה האחרון של בכחוס" מאת מישל דה גילדרוד (עבור בית צבי)
"ויניגר טום" מאת קריל צ'רצ'יל (עבור הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין)
"מקאריו" מאת קאתי לונדון (עבור בית צבי)
"המתנה" לקט סיפורים חסידיים להצגת יחיד. (עבור תיאטרון מילה)
" יומני חווה" מאת דריו פו (עבור פסטיבל יום האישה בתיאטרון חולון)
הערות שוליים

↑  נוגה כהן, ביקורת - אגדה בלי הפי־אנד - "שבעת הקבצנים" בתיאטרון החאן. על־פי סיפוריו של ר' נחמן מברסלב. עיבוד, בימוי ועיצוב: יוסי יזרעאלי, כל העיר, 5 באוקטובר 1979
↑  כתר מלכות, באתר של פסטיבל עכו
↑   בריאה מאת יוספה אבן-שושן ראיון בחוצה ישראל 2001, סרטון בערוץ "yosefa evenshoshan", באתר יוטיוב (אורך: 09:56)
↑  נעם בן זאב, קין והבל, קומונה של אחים וכבשים, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2002
↑  "אליס בארץ הפלאות" בתיאטרון הבימה, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2003
מיכאל הנדלזלץ, קשקוש בגרוש בגן לא קסום, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2003
↑  מיכאל הנדלזלץ, לרגלי האוורסט, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2003
↑  מיכל פלטי, מחזות מקוריים בפסטיבל "פותחים במה" בתל אביב, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2007
↑  ציפי שוחט, הצגה חדשה: נשים זרות, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007
מיכל בעדני, עכבר העיר, מהרטה ברוך מואשמת בבגידה, באתר הארץ, 14 באפריל 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, אש זרה בין רגליהן, באתר הארץ, 19 באפריל 2007
↑  השחקנית שבראה קסם, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2001
↑  מרב יודילוביץ', "למדתי להקשיב אחרת", באתר הארץ, 15 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304497705171  LCCN: no2015121870  VIAF: 283144647692291228655   WorldCat (עם VIAF): 283144647692291228655
אורית זפרן

| --- | --- |
אורית זפרן
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  השחקנית המצטיינת בפסטיבל "תוצרת"
 פרופיל ב-IMDb
 
אורית זפרן היא שחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה

זפרן היא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (מגמת בימוי) לשנת 2001. לאחר סיום לימודיה המשיכה בלימודים בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וסיימה אותם בשנת 2005. במהלך לימודיה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל "תוצרת" 2005 ובמלגת קרן שרת 2006.
בשנת 2007 השתתפה בפסטיבל עכו וקיבלה ציון לשבח על משחקה במופע "המאה השלושים".
כיום מתגוררת זפרן בתל אביב.
פילמוגרפיה

| שם | שנת בכורה | הערה |
| --- | --- | --- |
| ריטה שם זמני | 2008 |  |
| המלחמה השנייה | 2008 |  |
| שם | סוג | שנת בכורה | התיאטרון | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המיזנתרופ | הקראה מבוימת במסגרת "פסטיבל הקומדיה" |  | תיאטרון הבימה |  |
| רעש לבן | הצגת ילדים |  |  |  |
| גיבורים בעל כרחם | הצגה | 2006 | תיאטרון חיפה |  |
| המאה השלושים | הצגה | 2007 | פסטיבל עכו |  |
| שיחות עם הברמן | הצגה | 2007 | תיאטרון אתגר |  |
| שירת העצבים | קברט סאטירי | 2008 | תיאטרון הבימה בשיתוף סמינר הקיבוצים |  |
| סכינים בתרנגולות | הצגה | 2009 | תיאטרון הקאמרי בשיתוף אנסמבל עיתים |  |
| לשחק שירה | מופע מוזיקלי | 2011 | סינמטק הרצליה |  |
| לי, לה, לא עלינו | קברט סאטירי | 2013 | צוותא |  |
| התנ”ך בחרוזים | הצגת ילדים | 2014 | מדיטק |  |
| רק בהצבעה | פרפורמנס תיאטרוני | 2017 |  |  |
| מיינדפאק | מופע יחיד | 2022 | פסטיבל תיאטרונטו |  |
הערות שוליים

↑  אורית זפרן, באתר "הבמה"
↑  פסטיבלים - הזוכים בפסטיבל עכו, באתר www.habama.co.il
↑  פסטיבל עכו, באתר הוויקיפדיה העברית
↑  אורית זפרן, באתר שח"ם
↑  מידע על הסרט "ריטה שם זמני"
↑  מידע על הסרט המלחמה השנייה
↑  telavivcity.com, מידע על ההקראה "המיזנטרופ"
↑  רעש לבן - הצגה לילדים, באתר City Mouse
↑  עכבר העיר, מידע על ההצגה "גיבורים בעל כרחם"
↑  עכבר העיר, מידע על ההצגה "המאה השלושים"
↑  מידע על ההצגה "שיחות עם הברמן"
↑  עכבר העיר, מידע על ההצגה "שירת העצבים"
↑  מידע על ההצגה "סכינים בתרנגולות"
↑  מידע על המופע "לשחק שירה" (ארכיון)
↑  בידור - לי, לה, לא עלינו – קברט סאטירי, באתר www.habama.co.il
↑  בלוג של מכורה למבצעים | אירועי ילדים במדיטק לחודש מרץ 2014, באתר saloona.co.il (באנגלית)
↑   ננו שבתאי, "רק בהצבעה": הצצה תמציתית למערכת החינוך המיליטנטית־ימנית־דמגוגית של ארצנו, באתר הארץ, 19 ביולי 2017
↑   ננו שבתאי, פסטיבל "תיאטרונטו" הזכיר שוב עד כמה קשה ליצור הצגת יחיד טובה, באתר הארץ, 21 באפריל 2022
כנרת טריפון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במאי 1964 (בת 60) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
כנרת טריפון (בעבר כנרת טריפון-רשף, נולדה ב-14 במאי 1964) היא שחקנית, תסריטאית ובמאית ישראלית. יוצרת הסדרה הקומית "סטרייט ולעניין".
ביוגרפיה

טריפון נולדה בחיפה וגדלה באוסטרליה ובישראל במספר ערים. בשירותה הצבאי שימשה מ"כית בבה"ד 4 ובהמשך קצינת ח"ן ת"ש. בהמשך למדה משחק וכתיבה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1988 שיחקה בתפקיד משני בסרט יהושע יהושע, בשנת 1990 עלתה לשידור האנימה "פיטר פן" בערוץ הראשון, שבה דיבבה טריפון את דמותו של ג'ון וב-1991 שימשה עוזרת עיצוב תלבושות עבור הסרט אבא גנוב 3.
לאחר שסיימה את לימודיה כתבה פיילוט לסדרה "סטרייט ולעניין". בעזרת המפיק מיכה שרפשטיין פנתה עם הסדרה לערוץ הראשון, ובערוץ הוחלט לשלבה בלוח השידורים שלו. היא שודרה לראשונה בשנת 1993. בסדרה שיחקה טריפון בתפקיד הראשי של שירי, שמתגוררת יחד עם רוני (רפי ויינשטוק), מעצב גרפי מצליח, ומתאהבת בו למרות נטייתו המינית ההומוסקסואלית. לצד המשחק, טריפון שימשה גם כתסריטאית הסדרה. הסדרה ידועה כסדרת הטלוויזיה הראשונה בישראל שהציגה דמות של הומוסקסואל בפריים טיים.
מעבר לתחום הטלוויזיה, עסקה גם בתחום התיאטרון בתפקידי משחק, בימוי ותסריטאות, בעיקר בהצגות נוער. בין היתר ניתן לציין את: "חרם", "לבד במערכה האחרונה", "לאן נעלמה הגר רובין", "החיים היפים" ו"נערים במלכודת".
לאחר שעזבה את עולם הבידור, החלה טריפון לעסוק בהנחיית קבוצות גמילה מעישון ותחומים נוספים.
חיים אישיים

הייתה נשואה לתאורן והשחקן גלי רשף ולהם שני ילדים משותפים. כיום היא נשואה בשנית ולה בת מנישואיה השניים.
בנה הוא השחקן ארד טריפון-רשף.
הערות שוליים

↑  יסמין מקס, לזפזפ בגאווה, באתר nrg‏, 14 ביוני 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554155705171  ISNI: 0000 0000 3261 0533  LCCN: n89134524  VIAF: 13899897   WorldCat (עם VIAF): 13899897
נפתלי שם-טוב

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1975 (בן 49) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  חקר התיאטרון 
 מקום לימודים:  צייטלין  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 מנחה לדוקטורט:  שמעון לוי 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה 
 
נפתלי שם-טוב (נולד ב-13 במאי 1975) הוא חוקר תיאטרון ישראלי, סופר ומשורר. פרופסור חבר במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

שם-טוב נולד בתל אביב לנעמי, ילידת איראן (שמוצאה כורדי) ולפואד, יליד עיראק. לשם-טוב שני אחים ואחות אחת. מילדות, אהב לשחק בתיאטרון, ובגיל 12 החל להשתתף בתיאטרון לנוער במתנ"ס נווה אליעזר בשכונת כפר שלם בדרום תל אביב, ששם למד משחק אצל הבמאיות זמירה רון ועדה מירסקי. במסגרת התיאטרון לנוער, התוודע גם ל"תיאטרון החדר" של אמיר אוריין, ולשיטת המשחק "שיטת אוריין - המעגל הפתוח". בגיל 16, בנוסף להתנסות במשחק, כתב שם טוב מחזה בהשראת תיאטרון האבסורד.
בתיכון למד במגמת כימיה בבית ספר צייטלין. מאוחר יותר הוא כתב, כי חוויות האינטגרציה והאפליה שחווה בבית ספר זה (כתלמיד מזרחי משכונות דרום תל אביב, שלומד בבית ספר הממוקם בצפון העיר) היו משמעותיות בעיצוב תפיסותיו החברתיות.
ב-1996, לאחר שחרורו משירות צבאי, חזר ללמוד משחק אצל אמיר אוריין. הוא גם השתתף בהצגה "פחמה דסט" (1997) בבימויו של פרופ' פיטר האריס, במסגרת התיאטרון הקהילתי.
משנת 1997 החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב, ושם למד את כל תאריו. במהלך לימודיו היה מלגאי של קרן אייסף, שדרכה פיתח תודעה פוליטית -מזרחית.
בשנים 1997–2000 למד לתואר ראשון בתיאטרון במסלול לתיאטרון קהילתי, וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בשנים 2000–2001 למד לתעודת הוראה בתיאטרון בבית ספר לחינוך.
בשנים 2002–2008 למד במסלול ישיר לתואר דוקטור בתיאטרון. את עבודת הדוקטור שעסקה בפסטיבל עכו כאתר מאבק, כתב בהדרכת פרופ' שמעון לוי. בזמן לימודיו זכה במלגה ע"ש נתן רוטנשטרייך לתלמידי תואר שלישי מצטיינים.
בשנים 2009–2010 שהה בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה לפוסט-דוק., בהנחייתה של פרופ' שפרה שיינמן.
בין השנים 2002–2014 לימד במעמד של מורה מן החוץ במספר מוסדות ובהם: אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, מכללת סמינר הקיבוצים ומכללת בית ברל. במקביל, לימד במסגרת סגל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2014 עבר מסגל ההוראה לסגל הבכיר של האוניברסיטה הפתוחה, וקיבל מינוי של מרצה בכיר במחלקה לספרות, לשון ואמנויות .
בשנת 2022 התמנה לפרופ' חבר ונכון לשנת 2023 הוא מכהן כראש המחלקה לספרות, לשון ואמנויות.
מחקרו

שם-טוב עוסק במחקרו בהיבטים חברתיים של תיאטרון ישראלי, תיאטרון קהילתי, תיאטרון חינוכי ותיאטרון לקהל צעיר. פרסם מאמרים וספרים בנושאים אלה. בשנים האחרונות שם-טוב מתמקד בתיאטרון מזרחי בישראל, וספרו האחרון עוסק במורכבות העשייה של אנשי תיאטרון ממוצא מזרחי וייצוגם-העצמי על הבמה.
להלן שלושה נושאים מרכזיים בהם עסק שם-טוב במחקריו על התיאטרון:
מחקרו > אימפרוביזציה תיאטרונית ככלי הוראה וכאופן ידיעה

בנושא זה עוסק שם-טוב בספרו הראשון. אימפרוביזציה אינה 'שליפה מהמותן' אלא התמודדות יצירתית עם אי-הוודאות השוֹרה בחדר החזרות בתיאטרון, בהוראה בכיתה ובחיים בכלל . אך האם ניתן ללמֵד לאלתר בין שמדובר באמנות או בהוראה ?
כיצד ניתן ללמד זאת, אם אימפרוביזציה היא מעשה ספונטני, בלתי - צפוי ויצירתי ? כיצד ניתן ללמד להתכונן למה שלא ניתן לחזותו, לאירוע מפתיע שאינו מתוכנן ביסודו? פרדוקס זה נמצא בבסיס האתגר של הספר. מודל הוראה מאלתרת (improvisational teaching) עשוי להיות מפתח להתמודדות עם מורכבוּת זו, שהיא דחופה ומבקשת מענה בהכשרת מורים בפרט ובמעשה ההוראה בכלל. בספר מוצג המודל שמעבד את טכניקת האימפרוביזציה התאטרונית, המוכרת לקהל הרחב מתוכנית הטלוויזיה "של מי השורה הזאת ? ", לכדי הנחיות וכללים להוראה בכיתה. לכן יש לא מעט דוגמאות וסיפורי הוראה הממחישים את יישומו ומוסברים דרך המטפורה השייקספירית הידועה "העולם במה וכולנו שחקנים". לצד ההיבט הפרקטי המודל מתכתב עם מושגים תאורטיים במחקר החינוך, שופך עליהם אור חדש וחושף את זיקתם להוראה מאלתרת, כגון : חוויה והתנסות, רפלקציה ואינטואיציה, יצירתיות ודיאלוג ביקורתי.