ביי מיר ביסטו שיין
הפקה

השיר נכתב בשנת 1932 למחזמר ביידיש בשם "מען קען לעבען, נאָר מען לאָסט נישט" (בתרגום חופשי: 'אפשר לחיות, אך לא מאפשרים זאת'; באנגלית: I Would if I Could). המחזמר נכשל, ובתום העונה הראשונה נגנז.
המילים לשיר "ביַי מיר ביסטו שיין" בגרסה היידית הן מילות אהבה מבודחות בין נערה או אשה יהודייה לאהוב לבה, המתובלות בהומור יהודי ובביטויים שמקורם בעברית, כמקובל בשפה היידית.
השיר מתחיל במילים (בתרגום חופשי): 

"אף אם תהיה שחור כמו טטרי/ ועיניך יהיו כעיני חתול/ ואם תצלע לאט
ויהיו לך רגלים עקומות/ אני אומרת : לא אכפת לי".
והפזמון החוזר (תרגום חופשי): 

"בשבילי אתה יפה, בשבילי יש בך חן, בשבילי אתה יותר יקר מכסף.

הרבה בנים יפים כבר רצו לקחת אותי, ומכולם בחרתי רק בך.

(וכן הלאה).
קיימות גרסאות אחרות בהן הבית הראשון הוא אחר.
השיר בוצע ביידיש על ידי מספר מבצעים, בהם האחיות ברי,. בתחילת דרכו לא זכה לפרסום רב ולהצלחה מסחרית. בשנת 1937, לאחר ניסיון כושל למכור את השיר למפיקי סרטים בהוליווד, ניאותו סקונדה וג'ייקובס למכור את הזכויות על השיר למוציא לאור, כדי שידפיסו. באותה תקופה בעולם התיאטרון היידי בשדרה השנייה, נחשבה פעולה של מכירת שיר להדפסה - להצלחה עסקית, וסקונדה מכר כבר עשרות שירים באותו מחיר. סקונדה מכר את השיר לחברת ההוצאה לאור "Kamen brothers" תמורת 30 דולר, שאותם נאלץ לחלוק עם ג'ייקובס התמלילן.
חודשיים לאחר המכירה, שמע סמי קאהן, תמלילן שעבד בחברת המוזיקה של האחים וורנר, את השיר מבוצע בתיאטרון אפולו בהארלם על ידי צמד אפרו-אמריקנים. הקהל בתיאטרון הגיב בהתלהבות מרובה, וקאהן המופתע הבין שיש פוטנציאל ללהיט. קאהן שכנע את המעביד שלו בחברת וורנר לרכוש את זכויות השיר מהמוציא לאור. יחד עם סול צ'פלין כתב מילים אחרות, באנגלית לשיר (בהותירם רק את הכותרת ביידיש "ביַי מיר ביסטו שיין" בפזמון החוזר). גם במילות השיר באנגלית שרה נערה לאהובה, ומושם דגש על המשפט "בעיניי את יפה" הנאמר במספר שפות זרות אך נכון בכולן.
הלחן המקורי נותר, אך עם התרגום לאנגלית הוענק לשיר העיבוד הסווינגי המוכר כיום. קאהן פנה אל הרכב מוזיקלי שלא היה ידוע אז, האחיות אנדרוז, והקליט עמן את השיר, שיצא על גבי תקליט 78 של חברת "דקה". השיר הפך ללהיט מיידי, מכירות התקליט הרקיעו שחקים, והאחיות אנדרוז זכו בעבורו באלבום זהב, והפכו בכך להרכב הווקאלי הנשי הראשון שזכה בכך. השיר זכה לפופולריות עצומה ועד מהרה זכה לגרסאות כיסוי על ידי רבים מזמרי הפופ והג'אז של התקופה. בין המבצעים ניתן למצוא את אלה פיצג'רלד, בני גודמן ועוד רבים אחרים. השיר הוכנס כנעימת הנושא בסרט קולנוע של האחים וורנר "Love, Honour and Behave".
השיר התפרסם מהרה גם ברחבי העולם, ותורגם לשפות צרפתית, שוודית, רוסית וגרמנית. השיר התפרסם בגרמניה הנאצית, אך לאחר שנודע כי מלחין השיר הוא יהודי, וכי המילים "ביַי מיר ביסטו שיין" הן בשפת היידיש ולא בבווארית, דיאלקט דרום-גרמני, הוחרם השיר. בברית המועצות הוקלט השיר על ידי "תזמורת הג'אז הלאומית של ברית המועצות", והקרדיט ללחן הוענק לשני מלחינים סובייטים.
בעקבות ההצלחה הגדולה באה הצלחה מסחרית גדולה. סמי קהאן סיפר כי בכספי התמלוגים שהרוויח רכש לאמו בית. אך בעוד המבצעים, חברות התקליטים, בעלי הזכויות גורפים הון, לא ראו סקונדה וג'ייקובס אף לא פרוטה שחוקה. הסיפור על המלחין שפספס את ההזדמנות המסחרית עשה כותרות גדולות בעיתונים. אך סקונדה עצמו לא התרגש, ובריאיון לעיתון הניו יורק טיימס סיפר כי העובדה שלא קיבל תמלוגים הפריעה לסביבה יותר משהפריעה לו. אישית הוא היה מעוניין יותר במוזיקה סימפונית. בשנת 1961, כאשר פקעו הזכויות של האחים וורנר, חזרו הזכויות לסקונדה, שמיהר לחתום הסכם עם החברה, הפעם תמורת סכום משמעותי.
הצגת מילים ביידיש בפני הקהל האמריקאי שאינו דובר יידיש יצר טעויות משעשעות, כמו במקרה של אנשים שביקשו לרכוש את התקליט "My beer Mr. Shane" (נהגה: "מיי ביר מיסטר שיין"). בשנת 1964 נכתבה גרסה פארודית על השיר בשם: "The bear missed the train" .
בשנת 2001 ערכו "מילקן ארכיב", העוסקים בשימור מוזיקה יהודית אמריקנית, מחקר בניסיון להתחקות אחרי ההרכב המקורי ששימש את סקונדה בתיאטרון רולנד. השיר הוקלט בצורה הדומה ביותר למקור, עם תזמורת הקאמרית הווינאית בניצוח אלי יפה והזמר סיימון ספירו.