stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתוניזם
שקיעה

התמוטטות האתוניזם החלה בתקופת שלטונו המאוחרת של אחנתון, כאשר מגפה גדולה התפשטה ברחבי המזרח הקדום (אנ'). נראה כי מגפה זו גבתה את חייהם של רבים מבני משפחת המלוכה ופקידים בכירים, ואולי אף תרמה לירידת ממשלתו של אחנתון. אירועי תקופה זו אינם ידועים היטב בשל מיעוטם ואופיים הפרגמנטלי של המקורות ששרדו. לפי התרחיש הסביר ביותר, מקרי המוות הנרחבים כתוצאה מהמגפה גרמו לאחנתון למנות שני יורשי עצר ברצף מהיר: סמנח כא רע ונפר נפרו אתון (Neferneferuaten). מקורם של שניהם אינו מעיד, אם כי הועלתה השערה כי סמנח כא רע היה אחיו הצעיר של אחנתון, בעוד שנפר נפרו אתון הייתה למעשה המלכה נפרטיטי. סמנח כא רע מת לאחר שלטון קצר, ובסופו של דבר השאיר את נפר נפרו אתון כעוצרת בפועל של מצרים.
אף על פי ששנותיו האחרונות של אחנתון היו אולי בעלות הדיכוי האגרסיבי ביותר של אמון, ופחות של אלים אחרים, מותו הביא במהירות לתחייתם של הפולחנים הישנים. נראה שנפר נפרו אתון ניסתה להגיע לפשרה מסוימת עם כהונת אמון, תוך כדי שימור צורה פחות בלעדית של אתוניזם. אולם לאחר מספר שנים נעלמה נפר נפרו אתון, ויורשה תות ענח' אתון (עם הוזיר הזקן של אחנתון, איי, כעוצר) שינה את שמו לתות ענח' אמון בשנה השלישית למלכותו (בערך 1330 לפנה"ס), החזיר את השלטון לכהונת אמון, והעביר את הבירה מאחתאתון, אולי לממפיס, או, פחות סביר, לתבאי.
בשני העשורים הבאים נרשמה הדעיכה הסופית של האתוניזם. רוב המקדשים שבנה אחנתון מגושי תלאתאת, כולל המקדש בתבאי, פורקו, ונעשה בהם שימוש חוזר כמקור לחומרי בניין ועיטורים למקדשים אחרים, וכתובות לאתון הושחתו. למרות שהעיר אחתאתון לא ננטשה במלואה, ומקדש אתון המקומי המשיך לתפקד, רוב התושבים עזבו עם הזמן. לאחר שלטונו הקצר של איי כפרעה בכבודו ובעצמו בעקבות מותו של תות ענח' אמון, עלה לשלטון לא מלכותי הגנרל שלו, חרמחב. הוא הורה לטהר את שליטי תקופת אל-עמארנה, למחות כל זכר של אחנתון, סמנח כא רע, נפר נפרו אתון, תות ענח' אמון ואיי מהרשימות הרשמיות של הפרעונים, ולהרוס את המונומנטים שלהם, כולל רוב מקדשי אתון שנותרו. אף על פי כן, מקדש אתון באחתאתון עדיין היה בשימוש במהלך שנותיו הראשונות של חרמחב, מה שמרמז שהטיהור לא היה יסודי, ואולי השאיר כמה כיסי מאמינים קטנים של אתוניזם במצרים.
למרות שזה סימן את הסוף בפועל של האתוניזם, הכת המהפכנית הותירה השפעה מתמשכת על הדת המצרית העתיקה. לדוגמה, שינויים מסוימים בטקסי הלוויה בתקופת אל-עמארנה נותרו במקומם תחת חרמחב וממשיכיו.
קישור למונותאיזם האברהמי

בשל האופי המונולאטרי או המונותאיסטי של האתוניזם, הוצע קישור ליהדות (או דתות מונותאיסטיות אחרות) על ידי סופרים שונים. לדוגמה, הפסיכואנליסט זיגמונד פרויד הניח שאחנתון הוא חלוץ הדת המונותיאיסטית ואת משה רבנו כחסיד אחנתון בספרו משה ומונותאיזם (Moses and Monotheism).
הדרוזים המודרניים רואים את דתם כצאצאה ומושפעת מתנועות מונותאיסטיות ומיסטיות ותיקות יותר, כולל אתוניזם. בפרט, הם מייחסים את ההצהרה הפומבית הראשונה של התאויד (Tawhid) לאחנתון.
בתרבות הפופולרית

הסופרת הבריטית אגתה כריסטי כתבה את המחזה אחנתון בשנת 1937. בסיפור מעורבים פרעה אחנתון, אשתו נפרטיטי ויורשו תות ענח' אתון (לימים קיבל את השם תות ענח' אמון). כריסטי נעזרה במחקרה על ידי האגיפטולוג סטיבן גלנוויל.
המלחין האמריקני פיליפ גלאס הלחין אופרה על אחנתון אשר מבוססת על מכתבי אל-עמארנה והמזמור הגדול לאתון (אנ').
הסופר הפיני מיקה ולטרי השתמש ברעיון של אתון ואתוניזם ברומן ההיסטורי שלו "המצרי" (The Egyptian). הסרט "המצרי" משנת 1954 מבוסס על הרומן של ולטרי ומתאר מציאות בדיונית של אתוניזם ואחנתון.
במשחק הווידאו "העולם הסודי" (The Secret World), האתון הוא כוח על-טבעי מרושע שרוצה להשמיד את מצרים, ואחנתון הוא קורבן של השליטה המוחית שלו.
הסופר האמריקני ישמעאל ריד מפתח שילוב של היסטוריה אמיתית ומדומיינת הכוללת סדר "אתוניסטי" מונותאיסטי עתיק לאורך הרומן שלו מ-1972, מומבו ג'מבו (Mumbo Jumbo (novel)).
במשחק הווידאו Assassin's Creed Origins; 'קללת הפרעונים' מציגה את ממלכת אתון, עם דיסקת שמש בסגנון התיאור המסורתי.
ראו גם

יוסף ואחיו (רומן)
הערות שוליים

↑  Dodson (2016), p. 204.
↑  Assmann (2004), p. 180.
↑  Ridley 2019.
↑  Darnell, J. C., & Manassa, C. (2007). Tutankhamun's Armies: Battle and conquest during ancient Egypt's Late Eighteenth Dynasty. John Wiley & Sons.
1 2 3  David (1998), p. 124.
↑  Redford (1976), p. 47.
↑  Petrie, William Matthew Flinders (2013), "The Adventures of Sanehat", Egyptian Tales, Cambridge: Cambridge University Press, pp. 97–142, doi:10.1017/cbo9781107325203.005, ISBN 978-1-107-32520-3, retrieved 2021-03-09
↑  David (1998), p. 125.
1 2  Brewer, Douglas j.; Emily Teeter (22 February 2007). Egypt and the Egyptians (2nd ed.). Cambridge University Press. p. 105. ISBN 978-0-521-85150-3.
1 2  Hart, George (2005). The Routledge dictionary of Egyptian gods and goddesses (2nd ed.). Routledge. p. 39. ISBN 978-0-415-34495-1.
↑  Simson Najovits, Egypt, the Trunk of the Tree. A Modern Survey of an Ancient Land, II, New York, 2004, pp. 132-136.
↑  Montserrat, Dominic (2002). Akhenaten: History, fantasy and ancient Egypt. Routledge. p. 40. ISBN 978-0415301862.
↑  Baines, John (1998). "The Dawn of the Amarna Age". In O'Connor, David; Cline, Eric (eds.). Amenhotep III: Perspectives on his reign. University of Michigan Press. p. 281.
↑  Reeves, Nicholas (2005). Akhenaton: Egypt's false prophet. Thames & Hudson. p. 146. ISBN 0-500-28552-7.
↑  Brewer, Douglas J.; Teeter, Emily (22 February 2007). Egypt and the Egyptians (2nd ed.). Cambridge University Press. p. 105. ISBN 978-0-521-85150-3.
↑  Najovits, Simson (2004). Egypt, the Trunk of the Tree. A modern survey of an ancient land. Vol. II. New York, NY. pp. 132-136.
↑  Brier, Bob. The Murder of Tutankhamen.
↑  Dodson (2016), pp. 143–146.
1 2  Dodson (2016), pp. 144–146.
↑  Dodson (2016), pp. 146–150.
↑  Dodson (2016), p. 150.
↑  Dodson (2016), p. 151.
↑  Obeid & Ubayd (2006), p. 96.
↑  Obeid & Ubayd (2006), pp. 96, 139.
↑  "Akhnaton - Play by Agatha Christie". www.agathachristie.com. Retrieved 2022-10-13.
מראי מקום

Assmann, Jan (2004). "Theological responses to Amarna". In Knoppers, Gerald Neal; Hirsch, Antoine (eds.). Egypt, Israel, and the Ancient Mediterranean World. Studies in honor of Donald B. Redford (PDF). Probleme der Ägyptologie. Vol. 20. Leiden; Boston: Brill. pp. 179–191. doi:10.11588/propylaeumdok.00002354. ISBN 978-90-04-13844-5. S2CID 192690633. Archived (PDF) from the original on May 18, 2020. Retrieved May 25, 2020.
David, Rosalie (1998). Handbook to Life in Ancient Egypt. Facts on File. ISBN 9780816033126.
Dodson, Aidan (2016) [2014]. Amarna Sunrise. Egypt from the golden age to the age of heresy. Cairo; New York City: American University in Cairo Press. ISBN 9781617975608.
Redford, Donald B. (1976). "The Sun-disc in Akhenaten's Program: Its Worship and Antecedents, I". Journal of the American Research Center in Egypt. 13. Alexandria, Virginia; Cairo: American Research Center in Egypt: 47–61. doi:10.2307/40001118. ISSN 0065-9991. JSTOR 40001118.
Ridley, Ronald Thomas (2019). Akhenaten: A Historian's View. The AUC History of Ancient Egypt. Cairo; New York: The American University in Cairo Press. ISBN 9789774167935.
Obeid, Anis; Ubayd, Anis (2006). The Druze and Their Faith in Tawhid. Syracuse, New York: Syracuse University Press. ISBN 9780815630975.
לקריאה נוספת

Aldred, Cyril, Akhenaten, King of Egypt (1988) Thames & Hudson. ISBN 978-0-500-05048-4
Assmann, Jan (1995). Egyptian Solar Religion: Re, Amun and the Crisis of Polytheism. Routledge. ISBN 978-0-7103-0465-0
Hornung, Erik (1999). Akhenaten and the Religion of Light. Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-8725-5
Redford, Donald B. (1984). Akhenaten: The Heretic King. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-00217-0
שמו של האל אמון נמחק, כנראה בתקופת עמארנה (אנ') של אחנתון. פרט של סטלה של ג'סרקה, שומר דלת של מקדש אמון בתבאי. מתבאי, מצרים. מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית, לונדון.
הירוגליפים על העמוד האחורי של הפסל של אמנחותפ השלישי. ישנם 2 מקומות שבהם שליחי אחנאתון מחקו את השם אמון, ששוחזר מאוחר יותר על המשטח באופן עמוק יותר. המוזיאון הבריטי, לונדון.
פרט של אסטלת הלוויה של אמנמחת. שמו של האל אמון נמחק על ידי שליחי אחנתון. אבן גיר, צבועה. ממצרים, תחילת השושלת ה-18. אוסף בורל, גלאזגו.
תבליט המתאר את אחנתון ונפרטיטי עם שלוש מבנותיהם תחת קרני אתון.
אתון
מונופול ממשלתי

מקורות חברת המים הלאומית של ישראל
מונופול ממשלתי הוא צורה של מונופול בה גוף ממשלתי הוא היחיד שמספק סוג מסוים של מוצר או שירות. זהו מונופול שנוצר על ידי הממשלה ומתאפשר בזכות איסור בחוק על תחרות.
מונופול ממשלתי שונה ממונופול טבעי הנוצר על ידי היותו היעיל או זול ביותר בשוק, מונופול ממשלתי לעומת זאת נוצר בזכות חסות ממשלתית או קיים בזכות חסם כניסה לשוק, במיוחד בכלכלות פרוטקציוניסטיות או מרקנטליסטיות.
מונופול ממשלתי בישראל

בישראל נקבעו בחוקים מונופלים בתחומים שונים. לעיתים המונופול מופעל על ידי חברה ממשלתית.
חברת החשמל לישראל היא החברה היחידה שיכולה לספק שירותי אנרגיה במדינת ישראל מכוח חוק החשמל.[דרושה הבהרה] ניתנים אישורים לגורמים פרטיים למכור חשמל בנוסף אבל המונופול של חברת החשמל עומד בעינה.
מפעל הפיס, מאוגד כחברה לתועלת הציבור השייכת למדינת ישראל ומנוהלת על ידי הממשלה, ויש לה מונופול על ההימורים (ביחד עם טוטו – מונופול על הימורי ספורט). זהו למעשה דואופול.
חברת מקורות היא החברה היחידה שמורשת להפיק ולהפיץ מים לבתים בישראל, החברה היא מונופול במשק המים והשפכים בישראל.
משרד החינוך הוא היחיד שיכול להרכיב תוכניות לימוד לבתי ספר. בתי ספר פרטיים הם דבר נדיר במדינת ישראל, כאשר קיומן פרטי באופן חלקי.
בעבר הממשלה הייתה הגורם היחיד שהפעיל נמלים בישראל אך כיום קיימים גם נמלים ומסופים פרטיים בישראל.
דואר ישראל היא חברה ממשלתית האחראית על הפצת דואר בישראל ונמצאת תחת תהליך הפרטה.
יתרונות

למונופולים ממשלתיים עשויים להיות יתרונות מסוימים לחברה:
מונופולים ממשלתיים נוטים יותר לציית לחוקים ואסדרה (ציות למס, חוק סביבתי, תקנות בטיחות).
המחירים של מוצר או שירות עשויים להיות יציבים יותר, או במחיר מוגדר.
אין בזבוז כספים על פרסום ותחרות בחברות אחרות.
עלייה ברווחים של המדינה.
מקל על תכנון השוק על ידי הממשלה.
חסרונות

למונופולים ממשלתיים יש סיכונים מסורתיים של מונופולים רגילים וחברות ממשלתיות:
ניצול לרעה של כוחם והעלאת מחירים.
חוסר ביעילות בשל מחסור בתחרות.
יתר על כן, ישנה סכנה להתנהלות של החברה לפי מניעים פוליטיים במקום ממניעים כלכליים.
הרפורמה במשק החשמל בישראל

בהתאם להודעת השר אלי כהן החל מה-5 ביולי 2024 צרכנים יוכלו לבחור מאיזה ספק לרכוש חשמל ולחסוך לפי הערכות בין 5-20% במחיר החשמל.
הרפורמה מחלישה את המונופול של חברת החשמל בתחום מכירת החשמל לשוק הפרטי.
הערות שוליים

1 2  מהפכת החשמל – רפורמת החשמל יוצאת לדרך: שוק החשמל נפתח לתחרות!, באתר gov.il
↑  משרד התקשורת מודיע כי המכרז להפרטת דואר ישראל הגיע לסיומו
↑  אותו החשמל בפחות כסף, לא תיקחו?, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536023105171  LCCN: sh85056085
התנועה לפירוק המשטרה
ראו גם

ביטול העבדות
המצעדים מסלמה למונטגומרי
המהומות בדטרויט ב-1967
פציפיזם
צדק משקם
פולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה

"מנחת קנאות", שכתב אבא מרי הירחי ובו אגרות הפולמוס וכתבי חרם הרשב"א
הפולמוס אודות לימוד פילוסופיה היה פולמוס קשה ונודע שהתחולל בין רבני הדור במאות ה-13, ה-14 וה-15 והסעיר את העולם היהודי כולו. כתוצאה מכך, גזר הרשב"א חרם שיצא בשלוש מהדורות נגד לומדי ומלמדי הפילוסופיה באופנים מסוימים.
רקע

המחלוקת באה בהמשך לפולמוס הרמב"ם שקדם לה, ובה יצאו מספר רבנים נגד לימוד תורת הרמב"ם, ובייחוד הספר מורה נבוכים. ההתנגדות הובילה לשריפת ספרי הרמב"ם בידי האינקוויזיציה בשנת 1233. בתגובה לכך יצאו רבנים מסוימים בחרמות נגד המזלזלים בספרי הרמב"ם, בהם ראש הגולה מדמשק.
במאה ה-13, היו מחכמי מונפלייה (מונטשפלייר), בייחוד תלמידי הרמב"ם, שהוסיפו לספרות הרבנית המקובלת גם פילוסופיה אריסטוטלית, עד כדי דרשנות אלגורית של התורה.
הרב אבא מרי הירחי מלוניל חשש מדרך זו, יחד עם שני האחים למשפחת וידאל קרא לעזרת הרשב"א, מחכמי ספרד וגדול חכמי היהודים בדור.
הפולמוס

כתוצאה מפניית רבי אבא מרי, הרשב"א שלח בשנת ה'ס"ד (1304) אגרות לחכמי ישראל בספרד ובפרובנס לחקור את הנושא, על מנת לבדוק אם להטיל חרם על לומדי הפילוסופיה.
על אגרות אלו קיבל הרשב"א כתבי מחאה רבים מחכמי פרובנס ומאחרים שתמכו בפילוסופיה. בראותו זאת פנה אבא מרי לגדול חכמי אשכנז, הרא"ש, שהיגר זמן מועט לפני כן לספרד, כדי שיפעל בנושא אצל הרשב"א.
הדיין הרב שלמה גרסיאן-חן ניסה לפשר בין רבי אבא מרי לחכמי פרובנס, אך לא הצליח בכך.
הפולמוס > החרם

בעקבות זאת, יצא חרם חמור מבית דינו של הרשב"א, בשבת חזון, ד' באב של שנת ה'ס"ה (1305), על כל המפיצים דעות פילוסופיות ה"מגלות פנים בתורה שלא כהלכה". כן נגזר חרם למשך 50 שנה על המלמדים פילוסופיה לבחורים למטה מגיל 25, ונגזרה שרפה על הספרים המוציאים את דברי התורה מפשטה. על החרם חתומים חכמי ברצלונה, בהם רבי שלמה גרסיאן-חן.
בעקבות החרם פרץ פולמוס עז במונפלייה, בין תומכי לימוד הפילוסופיה, בראשות רבי יעקב בן מכיר אבן תיבון, ממציא המטה יעקב, לבין ר' אבא מרי ואנשיו. הרדיפות ההדדיות הגיעו לידיעת השלטון הצרפתי, וזה פעל לטובת תומכי הפילוסופיה. כך נאלצו רבי אבא מרי ואנשיו לעזוב את מונפלייה והתיישבו בארל.
את החרם והפולמוס סיכם רבי אבא מרי, בקונטרס "מנחת קנאות".
גם הרב המאירי היה מעורב בפולמוס, והוא אף שלח איגרת לרבי אבא מרי ובו הוא מתנגד לחרם מכל וכל. האיגרת עצמה לא הגיעה לידינו, אך קטעים ממנה מצויים במכתב התשובה ששלח אליו רבי שמעון ב"ר יוסף הוא דון דוראן די לוניל, בשם "אגרת חשן משפט".
הפולמוס > הנוסח השני והשלישי

בהמשך יצא נוסח שני לחרם הרשב"א, ובו אין הגבלת זמן. ובהמשך יצא שוב בנוסח שלישי, החל על כל המדינות ללא הגבלת זמן.
כתגובה לכך כתב רבי ידעיה הפניני, ממעריצי הרמב"ם, את "איגרת ההתנצלות" המלמדת זכות על לומדי הפילוסופיה.
הפולמוס > טענות הצדדים

אחת ממהויות המחלוקת היה פירוש התורה באופן אלגורי. לדוגמה, הרשב"א שמע שהוצע שאברהם ושרה לא היו דמויות היסטוריות כי אם רק משל לרעיונות מופשטים אריסטוטליים ובאופן דומה, פרשנות אלגורית למצוות. שעלולה להביא לאי קיומן באופן קונקרטי וראייתן כרעיון הגותי בלבד. מנגד, טען רבי ידעיה הפניני שאין מדובר בכפירה בעיקרי האמונה אלא רק בהמשך דרכם של רבי סעדיה גאון, הרמב"ם ואחרים שפרשו את התורה לאור עקרונות פילוסופיים. פרשנות שמונעת תפיסות שגויות, למשל, היא הכרחית לשלילת הגשמות ועוד. בפן החינוכי, המחלוקת הייתה באיזו מידה חשיפת הנוער לפרשנות פילוסופית בגיל צעיר לפני רכישת רקע תורני נרחב תגרום לכפירתו או להפך, דווקא תחזק את אמונתו.
הפולמוס > במאה ה-15

לאחר גזירות קנ"א, שב הפולמוס לבעור. אז יצא רבי שם טוב אבן שם טוב, שהיה מקובל וראש ישיבה בספרד, נגד לימוד פילוסופיה.
לדעתו הרציונליזם של הרמב"ם וחוגו, רבי אברהם אבן עזרא, רלב"ג ואחרים, הם הגורם להחלשת עם ישראל כנגד הרדיפות. "ספר האמונות", שנדפס בפרארה בשנת שט"ז כולל את התקפתו העזה נגד הרמב"ם והפילוסופים שעמדו אחריו. כתגובה לספר האמונות, כתב רבי משה אלשקר את ספר ההשגות המשיג עליו.
נכדו, רבי שם טוב אבן שם טוב (השני), תמך בפילוסופיה, והיה ממפיצי מורה הנבוכים.
הפולמוס > משמעות מודרנית

העקרונות הנלמדים מהפולמוס בנוגע לפרשנות התורה, משמשים כיום בהתייחסות רבנית למגוון סוגיות מודרניות תלויות פרשנות כגון : ביקורת המקרא, דת ומדע, פרשנות התורה לאור עקרונות מוסריים ומידת הפתיחות ואופן החינוך התורני אל מול התרבות הכללית.
ספרים שנכתבו במהלך הפולמוס

מנחת קנאות, אבא מרי הירחי. כנגד הלומדים פילוסופיה.
תשובות הרשב"א חלק א (סימנים תי"ד-תי"ח). חילופי דברים ומענות נגד הפילוסופיה.
איגרת ההתנצלות, ידעיה הפניני. נגד חרם הרשב"א.
ספר האמונות, שם טוב אבן שם טוב (הראשון). נגד הפילוסופיה.
ספר ההשגות, משה אלשקר. נגד ספר האמונות.
הערות שוליים

↑  האיגרת הארוכה נדפסה בספר "תפארת שיבה", ברלין 1884, עמ' 142 והלאה. הקטעים מאיגרת המאירי נדפסו שוב לאחרונה בסוף ספר "בית הבחירה" על מסכת אבות, הוצאת מכון אופק, ירושלים תשנ"ח
↑  הרב יובל שרלו | ספרות השו"ת 26# | חרם הרשב"א על הפילוסופיה #1, נבדק ב-2023-06-16
↑  הרב יובל שרלו | ספרות השו"ת 27# | חרם הרשב"א על הפילוסופיה #2, נבדק ב-2023-06-16
↑  הרב יובל שרלו | ספרות השו"ת 28# | תשובת רבי ידעיה הפנימי לחרם הרשב"א - חלק א', נבדק ב-2023-06-16
1 2  הרב יובל שרלו | ספרות השו"ת 29# | למה לקרוא את התורה כפילוסופית? | תשובת רבי ידעיה הפנימי - חלק ב', נבדק ב-2023-06-16
חואן מיגל אצ'באריה

חואן מיגל אצ'באריה (בספרדית: Juan Miguel Echevarría; נולד ב-11 באוגוסט 1998) הוא אתלט קובני, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ואלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

אצ'באריה נולד בקמגואיי שבקובה. הוא החל להתאמן באתלטיקה בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי.
במאי 2015, קפץ לראשונה למרחק של מעל 8 מטרים כשקבע תוצאה של 8.05 מטר. באותו החודש זכה באליפות קובה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.96 מטר. ביולי 2015 סיים רביעי באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 בתוצאה של 7.69 מטר. בהמשך החודש זכה במדליית זהב במשחקים הפן-אמריקאיים עד גיל 20 בתוצאה של 7.76 מטר. ב-2016 נפצע והושבת מהכנותיו להתמודדות על מקום במשלחת הקובנית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ביולי 2017 קבע שיא אישי של 8.28 מטר בתחרות במדריד. באוגוסט אותה שנה השתתף באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בלונדון, אך לא העפיל משלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.86 מטר.
במרץ 2018 זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בתוצאה של 8.46 מטר. ביוני 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום שנערכה בסטוקהולם בתוצאה של 8.83 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 2.1+ מטר לשנייה. שלושה ימים אחר כך קבע שיא אישי של 8.66 מטר במהלך תחרות באוסטרבה, בהמשך החודש שיפר את שיאו ל-8.68 מטר במהלך תחרות בבד לאנגנזאלצה שבגרמניה, תוצאה המדרגת אותו עשירי בכל הזמנים.
במרץ 2019 קפץ למרחק של 8.92 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 3.3+ מטר לשנייה.
באליפות העולם ב-2019 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.34 מטר. באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בתוצאה של 8.41 מטר, זהה לזו של המנצח מילטיאדיס טנטוגלו, אך הפסיד בשובר השוויון עקב מקבץ פחות טוב.
אשטון איטון

איטון באליפות העולם באתלטיקה באולם, איסטנבול 2012
אשטון ג'יימס איטון (באנגלית: Ashton James Eaton; נולד ב-21 בינואר 1988) הוא אתלט אמריקאי, הוא פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015), 3 פעמים ברציפות אלוף העולם באולם (איסטנבול 2012, סופוט 2014 ופורטלנד 2016), שיאן העולם בעבר בקרב עשר ושיאן העולם הנוכחי בקרב שבע (6,645 נקודות). בתחילת 2017 פרש מפעילות.
ביוגרפיה

איטון נולד בפורטלנד שבמדינת אורגון בארצות הברית. כנער הצטיין באתלטיקה וב-2006 זכה באליפות אורגון לבתי ספר תיכוניים בריצת 400 מטר ובקפיצה לרוחק וסיים שני בריצת 200 מטר. הוא נרשם לאוניברסיטת אורגון ועבר להתחרות בקרב עשר. בשנים 2008–2010 זכה בשלוש אליפויות רצופות של ה-NCAA בקרב עשר, כמו כן ניצח פעמיים רצופות באליפות ה-NCAA באתלטיקה באולם בקרב שבע, כשב-2010 שבר את שיא העולם של בן ארצו דן אובראיין. על הישגיו זכה ב-2010 בתואר אתלט השנה של ה-NCAA ובגביע באוורמן לאתלט המצטיין.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין שבגרמניה בשנת 2009 סיים איטון במקום 18 בתוצאה של 8,061 נקודות.
ביוגרפיה > סגן אלוף העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה איטון במדליית כסף כשסיים לאחר בן ארצו טריי הארדי בתוצאה של 8,505 נקודות.
ביוגרפיה > אלוף העולם באולם

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ 2012 זכה איטון במדליית זהב בקרב שבע בשיא עולם חדש של 6,645 נקודות (הנוכחי, 2017). ב-2014 הגן על תוארו כשניצח באליפות העולם באולם בהתקיימה בסופוט שבפולין, עם 6,632 נקודות. ב-2016 זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות כשניצח באליפות העולם שהתקיימה בפורטלנד בתוצאה של 6,470 נקודות.
ביוגרפיה > שיאן העולם

במהלך המבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת לונדון שבר איטון בקרב עשר בשיא עולם חדש של 9,039 נקודות, טובה ב-13 נקודות משיא העולם הקודם של רומן שברלה. במהלך התחרות שיפר את שיאיו האישיים בחמישה מקצועות, במקצוע המסיים, ריצת 1500 מטר, שיפר את שיאו ב-4:46 שניות. תוצאותיו בתחרות:
ריצת 100 מטר: 10.21 שניות, מקום 1, 1,044 נקודות. שיא אישי ושיא עולמי בקרב עשר.
קפיצה לרוחק: 8.23 מטר, מקום 1, 1,120 נקודות. שיא אישי ושיא עולמי בקרב עשר.
הדיפת כדור ברזל: 14.20 מטר, מקום 5, 741 נקודות.
קפיצה לגובה: 2.05 מטר, מקום 1, 850 נקודות.
ריצת 400 מטר: 46.70 שניות, מקום 1, 973 נקודות.
ריצת 110 מטר משוכות: 13.70 שניות, מקום 1, 1,014 נקודות.
זריקת דיסקוס: 42.81 מטר, מקום 8, 722 נקודות.
קפיצה במוט: 5.30 מטר, מקום 1, 1,004 נקודות. שיא אישי.
הטלת כידון: 58.87 מטר, מקום 5, 721 נקודות. שיא אישי.
ריצת 1500 מטר: 4:14.48 דקות, מקום 1, 850 נקודות. שיא אישי
ביוגרפיה > אלוף אולימפי - אולימפיאדת לונדון

באולימפיאדת לונדון (2012) זכה איטון במדליית זהב בתוצאה של 8,869 נקודות, לפני טריי הארדי
(8671 נקודות) ולאונל סוארז מקובה (8523 נקודות). במהלך התחרות קבע את התוצאות הבאות:
ריצת 100 מטר: 10.35 שניות, 1,011 נקודות, מקום 1, שיא אולימפי בקרב עשר
קפיצה לרוחק: 8.03 מטר, 1,068 נקודות, מקום 1
הדיפת כדור ברזל: 14.66 מטר, 769 נקודות, מקום 11
קפיצה לגובה: 2.05 מטר, 850 נקודות, מקום 2
ריצת 400 מטר: 46.90 שניות, 963 נקודות, מקום 1
ריצת 110 מטר משוכות: 13.56 שניות, 1032 נקודות, מקום 2
זריקת דיסקוס: 42.53 מטר, 716 נקודות, מקום 22
קפיצה במוט: 5.20 מטר, 972 נקודות, מקום 3
הטלת כידון: 61.96 מטר, 767 נקודות, מקום 9, שיא אישי
ריצת 1500 מטר: 4:33.59 דקות, 721 נקודות, מקום 7
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה זכה איטון במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8809 נק', לפני מיכאל שריידר מגרמניה (8670 נק') ודמיאן וורנר מקנדה (8512 נק').
ביוגרפיה > שיאן עולם פעם שנייה

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 הגן על תוארו בקרב עשר וקבע שיא עולם חדש של 9045 נקודות (החזיק עד 2018). הוא קבע בתחרות את התוצאות הבאות:
ריצת 100 מטר: 10.23 שניות, 1,040 נקודות, מקום 1
קפיצה לרוחק: 7.88 מטר, 1,030 נקודות, מקום 1
הדיפת כדור ברזל: 14.52 מטר, 760 נקודות, מקום 9
קפיצה לגובה: 2.01 מטר, 813 נקודות, מקום 14
ריצת 400 מטר: 45.00 שניות, 1,060 נקודות, מקום 1, שיא עולם בקרב עשר בענף זה
ריצת 110 מטר משוכות: 13.69 שניות, 1015 נקודות, מקום 2
זריקת דיסקוס: 43.34 מטר, 733 נקודות, מקום 11
קפיצה במוט: 5.20 מטר, 972 נקודות, מקום 2
הטלת כידון: 63.63 מטר, 793 נקודות, מקום 4
ריצת 1500 מטר: 4:17.52 דקות, 829 נקודות, מקום 3
ביוגרפיה > אלוף אולימפי - אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 8,893 נקודות. הוא קבע בתחרות את התוצאות הבאות:
ריצת 100 מטר: 10.46 שניות, 985 נקודות, מקום 2
קפיצה לרוחק: 7.94 מטר, 1,045 נקודות, מקום 1
הדיפת כדור ברזל: 14.73 מטר, 773 נקודות, מקום 10
קפיצה לגובה: 2.01 מטר, 813 נקודות, מקום 14
ריצת 400 מטר: 46.07 שניות, 1,005 נקודות, מקום 1
ריצת 110 מטר משוכות: 13.80 שניות, 1,000 נקודות, מקום 2
זריקת דיסקוס: 45.49 מטר, 777 נקודות, מקום 8
קפיצה במוט: 5.20 מטר, 972 נקודות, מקום 3
הטלת כידון: 59.77 מטר, 734 נקודות, מקום 18
ריצת 1500 מטר: 4:23.33 דקות, 789 נקודות, מקום 4
חייו האישיים

איטון נשוי לבריאן תיסן-איטון מקנדה, פעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם (מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) בקרב שבע.
תארים והישגים

בשנת 2015 זכה איטון בתואר אתלט השנה בעולם.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.21 שניות (2012)
קפיצה לרוחק: 8.23 מטר, שיא עולם לקרב עשר
הדיפת כדור ברזל: 15.40 מטר
קפיצה לגובה: 2.10 מטר
ריצת 400 מטר: 45.00 שניות (2015) שיא עולם לקרב עשר
ריצת 110 מטר משוכות: 13.35 שניות (2011)
זריקת דיסקוס: 47.36 מטר (2011)
קפיצה במוט: 5.40 מטר (2015)
הטלת כידון: 66.64 מטר (2013)
ריצת 1500 מטר: 4:14.48 דקות (2012)
קרב עשר: 9045 נקודות, (2015) שיא עולם בעבר
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, הצמד הנוצץ של האתלטיקה פורש יחד, באתר ynet, 4 בינואר 2017
↑  ביוגרפיה באתר המבחנים האמריקאים לאולימפיאדה
↑  אתר התחרות
|  אלופים אולימפיים – קרב רב (גברים) |
| --- | --- | --- |
| קרב חמש | (1906) היילמר מלאנדר שוודיה • (1912) ג'ים ת'ורפ ארצות הברית ופרדיננד ביה נורווגיה • (1920) אירו לייטונן פינלנד • (1924) אירו לייטונן פינלנד |  |
| קרב 10 | (1904) טום קיילי בריטניה • (1912) ג'ים ת'ורפ ארצות הברית והוגו וייסלנדר שוודיה • (1920) הלגה לובלנד נורווגיה • (1924) הארולד אוסבורן ארצות הברית • (1928) פאבו יריאולה פינלנד • (1932) ג'ים באוסץ' ארצות הברית • (1936) גלן מוריס ארצות הברית • (1948) בוב מתיאס ארצות הברית • (1952) בוב מתיאס ארצות הברית • (1956) מילט קמפבל ארצות הברית • (1960) רייפר ג'ונסון ארצות הברית • (1964) ווילי הולדורף גרמניה • (1968) ביל טומיי ארצות הברית • (1972) מיקולה אבילוב ברית המועצות • (1976) ברוס ג'נר ארצות הברית • (1980) דיילי תומפסון בריטניה • (1984) דיילי תומפסון בריטניה • (1988) כריסטיאן שנק מזרח גרמניה • (1992) רוברט זמליק צ'כוסלובקיה • (1996) דן או'בריאן ארצות הברית • (2000) ארקי נול אסטוניה • (2004) רומן שברלה צ'כיה • (2008) בריאן קליי ארצות הברית • (2012) אשטון איטון ארצות הברית  • (2016) אשטון איטון ארצות הברית • (2020) דמיאן וורנר קנדה • (2024) מרקוס רות' נורווגיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14237014  LCCN: no2018174058  VIAF: 9163154622418544710002   WorldCat (עם VIAF): 9163154622418544710002
עומאר מקלאוד

עומאר מקלאוד (באנגלית: Omar McLeod; נולד ב-25 באפריל 1994) הוא אתלט ג'מייקני, האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף העולם (לונדון 2017) בריצת 110 מטר משוכות ואלוף העולם באולם (פורטלנד 2016) בריצת 60 מטר משוכות. הוא האתלט היחיד שירד מ-10 שניות בריצת 100 מטר ומ-13 שניות בריצת 110 מטר משוכות.