stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 2007, לאחר שחבר הנהלת הפועל אום אל-פחם נביל חלוק עזב את המועדון והחליט להקים קבוצה חדשה. עם הקמתה הייתה מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי לקבוצה החמישית בעיר – לצד הפועל, עירוני, מכבי ובית"ר אום אל פאחם. באותם ימים לא אישרה עיריית אום אל-פחם להקים קבוצה עירונית נוספת, מתוך שאיפה לאחד את קבוצות העיר – וודאי שלא לפצלן[דרוש מקור].
כדי להקים את המועדון החדש רכש נביל חלוק קבוצה מהעיר ג'ת (עיר הנמצאת במשולש וקרובה לאום אל פאחם) ששיחקה באותה העת בליגה ג', והוסיף לה את השם "אל-אהלי". קבוצה בשם אל-אהלי כבר שיחקה בשנות ה-80 וה-90 באום אל-פחם, אך לאחר מכן היא התאחדה עם שמשון אום אל-פחם (לימים הפך מועדון זה לעירוני סעיד אום אל-פחם). ההשראה לשם אל-אהלי נשאבה מקבוצת הכדורגל המצרית המעוטרת אל-אהלי[דרוש מקור], והקבוצה מאום אל-פחם התהדרה בסמל דומה לזה של הקבוצה המצרית ושיחקה במדים בצבע אדום.
אחרי הקמתה נכנסה הקבוצה לרצף הצלחה מסחרר כשהשלימה שלוש עליות ליגה ב-3 עונות ברצף, ובעונת 2010/2011 שיחקה בליגה הלאומית, והייתה אז לקבוצה הראשונה מהעיר אום אל-פחם וסביבתה שמשחקת בליגת המשנה בישראל. הקבוצה עלתה לליגה הלאומית אף שסיימה רק במקום השני בליגה א' צפון, אך עירוני אום אל-פחם, שסיימה במקום הראשון, הוענשה בעקבות פרשת שחיתות ובתום העונה הורדו לה שש נקודות. לקראת העונה המועדון חוזק על ידי מספר שחקנים לרבות ננאד סאביץ', כדורגלן זר שווייצרי ששיחק בין היתר בליגת העל. לאחר עונה אחת בליגה הלאומית, בה סיימה הקבוצה במקום ה-15 בלבד, נשרה הקבוצה בחזרה לליגה א'.
ב-8 בדצמבר 2011 הופסקה פעילות המועדון על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל, לאחר שהקבוצה לא הופיעה לשני משחקי חוץ רצופים, מול הפועל ערד ומול בני אילת, והקבוצה גם נקנסה ב-10,000 שקלים. בעקבות פירוק המועדון נקבע כי באותה עונה תרד לליגה ב' קבוצה אחת בלבד מליגה א' דרום במקום שתיים, ותוצאות המשחקים שבהם הספיקה הקבוצה להשתתף בליגה עד לאותו מועד בוטלו. אולם המועדון המשיך להפעיל קבוצות נערים וילדים.
הערות שוליים

↑  ל-א.א.פאחם הופחתו 6 נק', אל-אהלי בלאומית, באתר ynet, 16 במאי 2010
↑  ליגה א': הופסקה לאלתר פעילותה של ג'ת אלאהלי, באתר וואלה, 8 בדצמבר 2011
מכבי נס ציונה (כדורגל)

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1912
 תאריך פירוק:  1955
 ליגה:  ליגת ארץ ישראל, הליגה הישראלית
 
מכבי נס ציונה הייתה קבוצת כדורגל מהעיר נס ציונה בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. המועדון הוקם ב-1912 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר והמייסדים של הליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתף בעונת הבכורה (1931/1932). בתקופה שקדמה להקמת המדינה, הקבוצה נחשבה לקבוצה חזקה יחסית שהשתתפה ברוב הטורנירים הראשונים של ההתאחדות בארץ ישראל. הקבוצה המשיכה לשחק גם בעונה הראשונה של הליגה הישראלית ב-1949/1950, והייתה היורדת הראשונה של הליגה הבכירה, עד שפורקה ב-1955.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1912 והייתה בין הקבוצות העבריות הראשונות שהוקמו בארץ ישראל.
הקבוצה זכתה בגביע מגן שמשון של 1923 ו-1924 - גביע של קבוצות מכבי בארץ ישראל.
הקבוצה השתתפה במשחקי הליגה הבכירה המאורגנת הראשונה של ארץ ישראל בעונת 1931/1932, וסיימה במקום השמיני.
כמו כן השתתפה הקבוצה לראשונה במשחקי הגביע הארץ ישראלי של 1932, והפסידה 6:0 בסיבוב הראשון.
הקבוצה המשיכה להשתתף במשחקי הליגה הבכירה בתקופת המנדט, ובעונות 1940 ו-1941/1942 רשמה את הישג השיא שלה - מקום 3 בליגה הבכירה.
לאחר הקמת מדינת ישראל השתתפה בעונה הראשונה של הליגה הבכירה ב-1949/1950, אך רשמה שיא שלילי בהיסטוריה של הליגה הישראלית, כשסיימה במקום האחרון עם 24 הפסדים מתוך 24 משחקים, כאשר כבשה 7 שערים בלבד וספגה לא פחות מ-95.
הידרדרות הקבוצה המשיכה בשנים הבאות ובעונת ההמשך, 1951/1952 הקבוצה ששיחקה בליגת המשנה ירדה פעם נוספת, הפעם לליגה ג' מהמקום ה-13 בבית הדרום.
הקבוצה המשיכה ביכולתה הבינונית והמשיכה לשחק בליגות הנמוכות בשנים הבאות, עד שב-1955 לאחר קשיים כלכליים הקבוצה הפסיקה את פעילותה, ומעט המשאבים והשחקנים שנשארו לה אוחדו עם הקבוצה החדשה שנוסדה בעיר סקציה נס ציונה שהוקמה באותה השנה, שקיבלה תמיכה מהעירייה ומייצגת את העיר נס ציונה עד היום.
הערות שוליים

↑  ועד המכבי א.ר., משחקי הבכורה, רשימת הקבוצות המשתתפות בגביע "משחקי הבכורה" של ארגון "המכבי", 8 קבוצות: מכבי תל אביב, אילה ת"א, הכח תל אביב, עפר ת"א, מכבי נס ציונה, נורדיה ראשון לציון ומכבי אבשלום פ"ת, דאר היום, 8 ביוני 1923
↑  ינשטיין, משחקי הבכורה בכדורגל, רשימת משחקי הקבוצות במחזור הראשון בליגה למחלקה ראשונה 1931/1932, הארץ, 2 בנובמבר 1931
↑  יחיאל ארזי, מכבי חיפה ורחובות - טרם נוצחו, ה"מוהיקני האחרון" בדרום: "....היה חשש גדול לכך, כי הקבוצה השלישית מן הדרום (לאחר מכבי נס ציונה ומכבי ראשון לציון) תעלם אף היא מן המפה...", זמנים, 8 ביולי 1955
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ישראלי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוריה אור

| --- | --- |

 לידה:  1989 (בת 35 בערך) רמת גן, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 www.moriaor.com
 
מוריה אור בקליפ
מוריה אור בהופעה
מוריה אור (נולדה ב-1989) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
קורות חייה

מוריה אור מיטווך נולדה וגדלה ברמת גן. למדה בבית ספר היסודי חשמונאים ובבית הספר התיכון אהל שם. בצבא שירתה כמש"קית בקרה ומעקב בחיל החינוך. היא הרצתה בבתי ספר על הגיוס לצבא.
מוריה אור התחילה לנגן על פסנתר בגיל 3 וחצי, הלחנה התחילה ללמוד בגיל חמש. אחרי לימודים קבוצתיים באותה השנה עברה למורה פרטית, אחריה לעוד מורה פרטית כעבור שנה (אלה בלומין). לאורך כל השנים כתבה והלחינה. היא לומדת פיתוח קול בשיטת sls.
קורות חייה > סיפור לא סגור

אלבומה הראשון, "סיפור לא סגור", בהפקתם של לואי להב ושלומי קינן, יצא ב-18 ביולי 2012 אחרי שלוש שנות עבודה.
היא מופיעה בכל הארץ, מופעים אקוסטיים וחשמליים. את כל השירים היא כותבת ומלחינה, שרה ומנגנת. לרוב שירי האלבום צולמו קליפים שביים נועם ורדי, מבוססים על קליפ הנושא מהאלבום, ומציירים סיפור מלא לשאר השירים - שלהם צולמו קליפים במצלמת סלואו מושן של עד 3000 fps, אלה הקליפים הראשונים בארץ שצולמו בטכניקה זו. סינגלים מהאלבום זכו כשיר השבוע פעמיים ב-88FM ולשיר השבוע שהקהל בחר אצל דידי הררי.
ב-2013 מוריה אור משתתפת בהרכב MARBL לצד המפיק יונתן מימון.
היא בעלת סטודיו לפיתוח קול ומלמדת.
הערות שוליים

↑  Dan Ziv Software Solutions- www.danziv.net, פטיפון - מוריה אור - סיפור לא סגור, באתר פטיפון
↑  אסף נבו, ‏מוריה אור: "הלוואי ואהיה קרן פלס הבאה", באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2012
מורן ברק (מאייר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1978 (בן 46 בערך) 
 מקום לימודים:  שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב 
 תחום יצירה:  איור 
 www.moranbarak.com
 
מורן ברק (נולד ב-1978) הוא מאייר ישראלי המתגורר בגבעתיים. איוריו מתפרסמים בספרים, עיתונים וכתבי עת בישראל ובעולם.
ברק שירת בצה"ל בחיל המודיעין, ומאוחר יותר למד איור במחלקה לתקשורת חזותית בבית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר, ברמת גן וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 2005. עם תום לימודיו החל לעבוד כמאייר עצמאי. בין השאר אייר שנים רבות למוסף "גלריה" של עיתון הארץ ולעיתונים נוספים בהם גלובס, כלכליסט, TheMarker, מקור ראשון, ישראל היום וידיעות אחרונות. כמו כן, אייר מספר ספרי ילדים בארץ ובעולם, ויצר איורים רבים עבור סרטוני אנימציה.
ברק מלמד איור ותקשורת חזותית במכון אבני ובמכון האקדמי טכנולוגי חולון.
הספרים שאייר

אורי אלון, המלך גוגול, כתר, 2010
שמעון ריקלין, מסעות גולי בארץ הנבהלים, מודן הוצאה לאור, 2011
דתיה בן דור, גרגרים וזרעונים, מודן הוצאה לאור, 2012
דתיה בן דור, ארץ ישראל שלי יפה וגם פורחת, מודן הוצאה לאור, 2013
רמי גור, עזית והחטופים מלבנון, הוצאת שוקן, 2013
ארז הימן, ארץ היצירות האבודות, מטר, 2015
דתיה בן דור, תודה, מודן הוצאה לאור, 2016
Reinhardt Jung, Le livre des histoires perdues, Broché 2012
At the Pond One Day, Creative Edge 2010
הערות שוליים

↑  קרן27.08.13, איור עכשיו. מפגש 40: מורן ברק, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2013-08-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571053005171  VIAF: 143146461570327731575   WorldCat (עם VIAF): 143146461570327731575
מורן בוזובסקי

מורן בוזובסקי (נולדה ב-23 במרץ 1992) היא מאמנת התעמלות אמנותית ישראלית, לשעבר קפטנית נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית. כיום מכהנת כמנכל״ית ענף ההתעמלות האומנותית במכבי תל אביב. כמו כן היא חברת הוועדה המקצועית באיגוד ההתעמלות בישראל, ומקימת רשת בתי ספר ללימוד התעמלות אומנותית.
ביוגרפיה

בוזובסקי החלה להתעמל בשנת 1996 והשתייכה לאגודה מכבי מקפ"ת פתח תקווה. אל ענף ההתעמלות האמנותית הגיעה במקרה, כאשר הייתה בת ארבע, ואמה חיפשה עבורה ועבור אחותה התאומה, שרון, תחביב לשעות הפנאי, ולכן שלחה אותן לאימון התנסות בהתעמלות קרקע. באחד הימים לקחה אותם האם למתחם האימון במועד שגוי, בעת שהתקיים בו שיעור בהתעמלות אמנותית, המאמנת ילנה זליקמן עודדה את האמה להכניס את הילדות לניסיון, שרון פרשה לאחר זמן קצר, ומורן נשארה באימונים.
בוזובסקי הייתה אלופת ישראל לשנת 2007 בדרגת נערות. בשנת 2006 הגיעה למקום החמישי עם תרגיל האלות באליפות אירופה לדרגת נערות, ושנה לאחר מכן עמדה בראש קבוצת הנערות באליפות אירופה בה סיימו במקום החמישי. בהמשך, עברה להתחרות בבוגרות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי.
באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת אכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. ובכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה. באולימפיאדה העפילה הנבחרת לגמר וסיימה במקום השמיני.
כשנה לאחר האולימפיאדה פנה מנכ״ל מכבי תל אביב והציע לבוזובסקי לנהל את המחלקה להתעמלות אומנותית. בוזובסקי נענתה בחיוב. כמו כן הקימה רשת בתי ספר להתעמלות אומנותית בשם B-MOR אותה היא מנהלת.
נשואה לאורן ואם לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  https://www.yavnenet.co.il/%d7%a1%d7%a4%d7%95%d7%a8%d7%98/314484/2
↑  ישראל סיימה במקום עשירי, לא העפילה ללונדון, באתר הוועד האולימפי בישראל
↑  אורן אהרוני, התעמלות: הנבחרת הבטיחה את מקומה בלונדון, באתר ynet, 17 בינואר 2012
↑  ריתמיקה: מקום שני לנבחרת ישראל, באתר nrg‏, 18 בינואר 2012
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
מוריה (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  בעבר - ירחון או דו ירחון, כיום - חצי שנה
 סוגה:  מחקר תורני, הגות והלכה
 מו"ל:  מכון ירושלים
 עורך ראשי:  הרב משה הרשלר, הרב יוסף בוקסבוים, הרב אריה בוקסבוים
 תאריכי הופעה:  1969–הווה (כ־55 שנים) 
 שפה:  עברית 
 
מוריה הוא כתב עת תורני היוצא לאור בירושלים משנת ה'תשכ"ט (1969), בתחילה כיוזמה עצמאית ומשנות ה-70 במסגרת מכון ירושלים.
כתב העת יצא בתחילה במתכונת של ירחון ומאוחר יותר כדו-ירחון, וקהל הכותבים בו מזוהה בדרך כלל עם היהדות החרדית הישראלית.
בכותרת הגליונות נכתב כי כתב-העת מוקדש ”לדברי הלכה ומחשבה” ומשמש כ”ביטאון לבעיות היהדות ולמתרחש בעולמה של תורה”. כתב העת מפרסם דרך קבע מדור גנוזות בשם "זיכרון לראשונים" ובו חידושי תורה של ראשונים ואחרונים. "חידושי תורה" פרי עטם של ראשי ישיבות ודיינים, מדור הלכתי ומדור הגות ומחשבה. בסוף הגיליון מדור לסיקור ספרים, לקראת סוף המאה ה-20 החל המדור לסקר בעיקר ספרים בהוצאת מכון ירושלים.
מאמרים נבחרים מבין המאמרים שהתפרסמו בכתב-העת, הודפסו בסדרת "ספר המועדים". סדרת ספרי הזיכרון לגדולי ישראל, של מכון ירושלים, יוצאת אף היא תחת מותג כתב-העת "מוריה".
מדורי עבר

בשנים הראשונות לקיומו של כתב-העת התפרסם בו בקביעות מדור "בשולי הדף היומי" ובו חומר עזר ולקט פרשני על הסוגיות שנלמדו במקביל לזמן הדפסת הגליונות במסגרת הדף היומי. מדור נוסף שהתפרסם בעבר בכתב העת, סיקר את פעילות "התנועה להפצת תורה".
מערכת כתב העת

עורכו הראשי הראשון של "מוריה" היה הרב משה הרשלר. החליף אותו הרב יוסף בוקסבוים, ולאחר פטירתו עורך את כתב-העת בנו, הרב אריה בוקסבוים.
כחברי מערכת כתב-העת שימשו בשנותיו הראשונות, רבנים מהשורה הראשונה. חברי המערכת בעת הקמת "מוריה" היו הרבנים: בצלאל ז'ולטי, עובדיה יוסף, צבי מרקוביץ, משה שטרנבוך ואליעזר קוגל.
בעשור השני של המאה ה-21 חברי המערכת הם הרבנים: שמחה חסידה, אביגדור ברגר, אברהם יעקב גולדמינץ ושלמה בוקסבוים.
במשך שנות קיומו התפרסמו בגליונות כתב העת חידושי תורה מכל ראשי הישיבות הגדולות בישראל, ושל רבים מראשי הישיבות בחו"ל. פסקי הלכה של גדולי הפוסקים כמו: רבי שלמה זלמן אוירבך, רבי משה פיינשטיין, רבי יוסף שלום אלישיב, רבי שמואל הלוי ואזנר ורבים נוספים. ומחקריהם של חוקרים בתחום הספר העברי כמו: יעקב שמואל שפיגל, ואנשי אקדמיה נוספים כמו: יהודה לוי. מאמרו של פרופ' ישראל אומן על סוגיית מי שהיה נשוי שלוש נשים, בגרסתו העממית הלא-מתמטית, התפרסם אף הוא לראשונה על דפי "מוריה".
הערות שוליים

↑  הוא התפטר ממערכת כתב העת עם כניסתו לתפקיד הרב הראשי לישראל בשל עומס העבודה. ראו הקדמת העורך לגליונות מא-מב, טבת תשל"ג.
מייק ג'מינסקי

| --- | --- |
 לידה:  3 באוגוסט 1959 (בן 65) מונרו, קונטיקט, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 מספר:  42, 43
 מכללה:  אוניברסיטת דיוק
 דראפט:  בחירה שביעית, 1980 ניו ג'רזי נטס
 קבוצות כשחקן
 1980–1988 1988–1991 1991–1994 1994:  ניו ג'רזי נטס פילדלפיה 76' שארלוט הורנטס מילווקי באקס
מייקל תומאס "מייק" ג'מינסקי (באנגלית: Michael Thomas "Mike" Gminski; נולד ב-3 באוגוסט 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1994. ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו ב-NBA הם 11.7 נקודות, 6.9 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חסימות למשחק.
קריירת מכללות

ג'מינסקי נולד בעיר מונרו שבקונטיקט, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת דיוק. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ג'מינסקי 20.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לגמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון. במשחק חצי הגמר קלע 29 נקודות מול אוניברסיטת נוטרדאם, בה שיחקו קלי טריפיוקה וביל ליימביר, וקבוצתו ניצחה בתוצאה 90–86. גם במשחק הגמר הצטיין ג'מינסקי עם 20 נקודות ו-12 ריבאונדים, אך הבלו דבלס הפסידו מול אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 88–94. בסיום עונתו השלישית זכה בתואר שחקן העונה של מחוז ה-ACC ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American) לצד לארי בירד, מג'יק ג'ונסון, סידני מונקריף ודייוויד גרינווד. בעונת 1979/1980 העפילה דיוק לרבע גמר הטורניר (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי אוניברסיטת פרדו בהובלתו של ג'ו בארי קארול.
בעת סיום לימודיו היה הקלעי המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה (2,323 נקודות), וכן ניצב במקום הראשון בסך ריבאונדים (1,242) וחסימות (345) בקריירה.
קריירה מקצועית

ג'מינסקי נבחר בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA‏ 1980, על ידי ניו ג'רזי נטס. בעונת הרוקי שלו בלט לטובה עם ממוצעים של 13.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, אך בשלוש העונות הבאות מיעט לשחק ותרם 6.9 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל. בעונת 1984/1985 ביסס מחדש את מעמדו כסנטר הפותח של הנטס, ובעונה העוקבת אף הוביל את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק. במשחק מול בוסטון סלטיקס ב-9 באפריל 1986 קבע שיאי קריירה של 41 נקודות ו-22 ריבאונדים. בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1988 ניצב ג'מינסקי במקום השלישי בתולדות המועדון בריבאונדים (3,671) ובחסימות (599), ובמקום הרביעי בנקודות (6,415).
בינואר 1988, לאחר כ-7 עונות וחצי בניו ג'רזי, הועבר ג'מינסקי בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לרוי הינסון וטים מקורמיק. בעונת 1989/1990 היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי צ'ארלס בארקלי), עם שיא קריירה של 17.2 נקודות בממוצע למשחק.
בינואר 1991, לאחר כ-3 שנים בפילדלפיה, נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לארמן גיליאם. בפברואר 1994 הועבר למילווקי באקס בתמורה לפרנק בריקובסקי, ובסיום עונת 1993/1994 פרש ממשחק. ב-8 מתוך 14 עונותיו ב-NBA העפילו קבוצותיו של ג'מינסקי לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא צלחו את הסיבוב השני.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ג'מינסקי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של ג'מינסקי, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1980, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין ניו ג'רזי לבוסטון, באתר basketball-reference.com
↑  ג'מינסקי נשלח בטרייד לפילדלפיה, באתר הניו יורק טיימס, 17 בינואר 1988
↑  ג'מינסקי נשלח בטרייד לשארלוט, באתר ניו יורק טיימס, 5 בינואר 1991
↑  ג'מינסקי עובר בטרייד למילווקי, באתר greensboro.com,‏ 24 בפברואר 1994
מוצאים את נמו (זיכיון)

| --- | --- |

 בימוי:  אנדרו סטנטון
 הופק בידי:  אולפני דיסני פיקסאר
 מדינה:  ארצות הברית 
 הכנסות:  ‏$1,967,699,862
 סרטים בסדרה:  מוצאים את נמו מוצאים את דורי
 
מוצרים של הזיכיון
פינת משחק של הזיכיון
מוצאים את נמו הוא זיכיון של אולפני דיסני ופיקסאר. הסרט הראשון שבזיכיון מספר על דג שושנון שהלך לאיבוד בים שבו הוא ואביו חיים.
הזיכיון מורכב משני סרטים: מוצאים את נמו (2003) ומוצאים את דורי (2016), צעצועים ועוד מוצרים.
סרטי הזיכיון > מוצאים את נמו

הסרט מתחיל כשנמו, דג שושנון שחי באוקיינוס עם אביו ברדג, יצא ליומו הראשון לבית הספר ואבד בדרך לבית הספר. רופא שיניים מוצא את נמו, וחוטף אותו. רופא השיניים תכנן להביא את נמו כמתנת יום הולדת לאחייניתו, הרופא חטף את נמו למרפאתו בסידני, אוסטרליה. ברדג, החליט לצאת להחזיר אליו את נמו. הוא נפגש במקרה עם דגה בשם דוגי (באנגלית Dory). דוגי מצאה את משקפתו של רופא השיניים, וקראה עליה את כתובת המרפאה שבה מוחזק נמו. ברדג ודוגי יצאו למצוא את נמו בסידני, אך נקלעו ברשת דייגים.
בינתיים, נמו ברח מהמרפאה לאוקיינוס דרך תעלות הביוב. הוא הגיע לרשת בה נקלעו אביו ודוגי. נמו שחרר אותם מרשת הדייגים וחזר יחד עם אביו למקום מגוריהם.
סרטי הזיכיון > מוצאים את דורי

בשנת 2005 הודיעו אולפני דיסני על יצירת סרט המשך ל'מוצאים את נמו'. בשנת 2013 הודיעה אלן דג'נרס בתוכנית האירוח שלה כי בשנת 2015 ייצא לאקרנים הסרט 'מוצאים את דורי'. לאחר כמה חודשים, הודיעו אולפני דיסני ששחרור הסרט נדחה ל-2016. אולפני דיסני פרסמו בנוסף שהסרט יעסוק בדורי, שתאבד בגלל בעיית הזיכרון שלה מול חופי קליפורניה. בסרט זה Dory נקראת דורי גם בדיבוב העברי.
סרטי הזיכיון > סרט שלישי

ביוני 2016 אולפני דיסני הודיעו כי החברה עובדת על סרט שלישי.
הכנסות הסרטים

| סרט | תאריך שחרור | הכנסות ‏> ברחבי העולם | תקציב ‏ |
| --- | --- | --- | --- |
| מוצאים את נמו | 30 במאי 2003 | $940,335,536 | $94,000,000 |
| מוצאים את דורי | 17 ביוני 2016 | $1,026,311,729 | $200,000,000 |
| הכנסות מלאות | הכנסות מלאות | $1,967,699,862 | $294,000,000 |
ביקורת

| סרט | אתר Rotten Tomatoes | אתר Metacritic |
| --- | --- | --- |
| מוצאים את נמו | 99% | 90% |
| מוצאים את דורי | 95% | 78% |
| סיכום דרוגים לממוצע | 97% | 84% |
הסרטים קיבלו ביקורות חיוביות ומשבחות בשני אתרי ביקורות הסרטים. הסרט הראשון בסדרה קיבלו מאתר Rotten Tomatoes ציון של 99%, ציון גבוה ביותר, שבדרך כלל לא מתקבל באתר הזה. גם באתר Metacritic הסרט קיבל ציון גבוה ביותר ביחס לסרטים אחרים.
סרטים קצרים > חוקרים את השונית

חוקרים את השונית (במקור: exploring the reef) הוא סרט תיעודי קומי שביים ז'אן מישל קוסטו על ריף ועל שוניות אלמוגים. הסרט אורך 7 דקות ועלילתו מתרחשת לאחר עלילת הסרט הראשון. עלילת הסרט היא שז'אן מישל קוסטו מנסה לביים את הסרט, ולחקור את הריף, ונמו, אביו ברדג ודוגי מפריעים לז'אן מישל קוסטו לביים את הסרט. בסוף, הדגים משתלטים על הסרט והופכים להיות הבמאים שלו. ז'אן מישל קוסטו מודיע שדבר כזה מעולם לא קרה לו. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-4 בנובמבר בשנת 2003.
גרסת תלת־ממד

לאחר הצלחת גרסת תלת הממד של הסרט מלך האריות, החליטו חברת וולט דיסני ופיקסאר ליצור גרסת תלת־ממד גם לסרט מוצאים את נמו. הסרט שוחרר ב-14 בספטמבר 2012. בסוף השבוע בו שוחרר הסרט, הכניס הסרט 16.7 מיליון דולר בצפון אמריקהארצות הברית ו-31 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית).
אטרקציות בפארקים של דיסני > מסע הצוללת בעקבות נמו

"מסע הצוללת בעקבות נמו" הוא מתקן פופולרי שבפארק דיסנילנד שבקליפורניה. המתקן נחנך בשנת 2007, והחליף את מתקן "מסע הצוללת", שנסגר בשנת 1998. סיפור המסגרת של המתקן הוא מסעה של צוללת בים, בה נמצאים נוסעים. הצוללת עוברת ביער, באטלנטיס, בהר געש ובמקומות נוספים. בסוף, הצוללת מסיימת את מסעה והנוסעים יורדים מהמתקן.
הערות שוליים

↑  "מוצאים את נמו (2003)", במסד הנתונים והביקורות Rotten Tomatoes
↑  "מוצאים את נמו", במסד הנתונים והביקורות Metacritic
↑  "מוצאים את דורי (2016)", במסד הנתונים והביקורות Rotten Tomatoes
↑  "מוצאים את דורי", במסד הנתונים והביקורות Metacritic
הכניסה למתקן 'מסע הצוללת בעקבות נמו'
מורן ברק

ערך זה עוסק בעיתונאית ספורט ישראלית. אם התכוונתם למאייר ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1973 (בת 51 בערך) קיבוץ סאסא
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  רופאה, עיתונאית ושדרנית ספורט
 מעסיק:  גלי צה"ל, ערוץ הספורט, חדשות 10
 סוג כתב:  שדרנית ספורט
 מספר צאצאים:  3
 
מורן ברק (נולדה ב-1973) היא רופאה, עיתונאית ושדרנית ספורט ישראלית ומהנשים הבולטות בתקשורת הספורט בישראל.
ביוגרפיה

ברק נולדה וגדלה בקיבוץ סאסא. כחמישה חודשים לאחר שנולדה נהרג אביה במהלך הפגזה של הצבא הסורי במלחמת ההתשה במובלעת הסורית שהתנהלה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
בנעוריה הייתה ברק שחקנית כדורסל, ולאחר מכן עבדה מספר שנים כמאמנת כדורסל. את שירותה בצה"ל עשתה ברק בגלי צה"ל. בקיאותה בתחום הספורט הקנתה לה את תפקיד כתבת הספורט של התחנה הצבאית ועורכת חדשות הספורט בה. בשנים אלו באה במגע במסגרת תפקידה עם אנשי ערוץ הספורט, שהיה באותה תקופה בחיתוליו, ואלה הציעו לה להצטרף לצוות הערוץ לאחר שחרורה מצה"ל. ב-1998 נמנתה ברק עם צוות המקימים של התוכנית "חדשות הספורט" בערוץ, והחלה לשמש שדרנית במשחקי כדורסל המשודרים בו. את תפקיד השדרנית בערוץ היא ממלאת עד היום, למעט הפסקה בת מספר שנים בתחילת שנות האלפיים, בעקבות סירובה להמתין במגרש כדי להעביר דיווח חדשותי למהדורה היומית.
עם עזיבתה את ערוץ הספורט הצטרפה ברק לחדשות 10, שם שימשה מגישת פינת הספורט במהדורה המרכזית. לאחר שיושרו ההדורים עם ערוץ הספורט, חזרה ברק, במקביל לעבודתה בחדשות 10, לשדר משחקי כדורסל בערוץ הספורט, רוב השנים לצד הפרשן אביב לביא, וכן משחקי ליגות תיכונים בכדורסל, בכדוריד ובכדורעף בטלוויזיה החינוכית.
בין השנים 2007–2011 ניהלה ברק את הפרויקט לקידום ספורט הנשים בישראל "אתנה".
בשנת 2011 מונתה ברק לעורכת הראשית של מהדורות חדשות הספורט, תפקיד שאותו מילאה עד שנת 2014, עת ביקשה לסיים את תפקידה ולהקדיש את זמנה להתמחות לאחר שסיימה את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
היא עבדה בחברת נוברטיס ישראל, שימשה כמנהלת הרפואית של נציגות חברת התרופות "טקדה" היפנית בישראל ובדצמבר 2020 מונתה לסמנכ"ל קליני ומינהל רפואי בחברת המד-טק MeMed.
חיים אישיים

ברק חיה עם בת זוג ולהן תאומות.
הערות שוליים

1 2   ד"ר מורן ברק מספרת על החיים בצל השכול, ראיון  באתר יוטיוב
↑  עומר חימי, בדרך הביתה, באתר nrg‏, 28 בספטמבר 2005
↑  אמילי גרינצווייג‏, מורן ברק תנהל את מחלקת החדשות של ערוץ הספורט, באתר וואלה, 16 ביוני 2011
↑  אלכסנדר כץ, מורן ברק עוזבת את 'חדשות הספורט' אבל תישאר בערוץ; אסף כשר יחליפה, באתר אייס
מורן אזולאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1983 (בת 41) קריית שמואל, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  המרכז האקדמי פרס 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  כתבת פוליטית
 מעסיק:  ynet ידיעות אחרונות ערוץ הכנסת
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  moran.azulay.7
 טוויטר:  moran_azulay
 טלגרם:  MoranAzulay
 
מורן אזולאי (נולדה ב-31 ביולי 1983) היא עיתונאית ומגישת רדיו וטלוויזיה ישראלית. משמשת ככתבת הפוליטית והפרלמנטרית של אתר ynet וידיעות אחרונות, ומגישה בערוץ הכנסת.
ביוגרפיה

אזולאי נולדה בקריית שמואל שבחיפה וגדלה בקריית ים. שירתה בצה"ל כמש"קית דוברות בחטיבת דובר צה"ל פיקוד הצפון.
אזולאי היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי פרס ברחובות.
נשואה ואם לשניים. מתגוררת בראשון לציון.
קריירה

כבר בגיל 16 ב-1999, החלה לעבוד במקומון "ערי המפרץ" באזור הקריות של רשת ידיעות תקשורת, תחילה ככתבת נוער ובהמשך במדורי החדשות.
מיד עם שחרורה מהצבא ב-2004, חזרה לעבוד ב"ערי המפרץ" של "ידיעות תקשורת". בהמשך מילאה מגוון תפקידים ברשת המקומונים של "ידיעות תקשורת", האחרון שבהם כתבת אזור תל אביב ב"ידיעות תל אביב".
במאי 2011, הצטרפה לאתר ynet, שם מונתה לכתבת הפרלמנטרית במקומו של רוני סופר, שפרש לטובת מערך הדוברות של ראש הממשלה נתניהו. בנובמבר 2014, מונתה לשמש במקביל בתפקיד זה גם בידיעות אחרונות לצד יובל קרני, במקום עקיבא נוביק.
בשנת 2013 חשפה שבמד"א סירבו לקבל תרומת דם שביקשה לתרום חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, וזאת בשל מוצאה האתיופי. הפרסום עורר סערה וגרר תגובות קשות במערכת הפוליטית, כולל גינוי מצד הנשיא שמעון פרס. בעקבות הפרסום הוקמה ועדה במשרד הבריאות שבחנה את הנושא, ומסקנותיה שאומצו בשנת 2016 שמו קץ לאפליה.
בשנת 2016 נבחרה ברשימת 40 הצעירים המבטיחים של אתר אייס.
בשנת 2018 חשפה מקרה של מעשה מגונה במהלך סיור של חברי מפלגת העבודה, כאשר נגע חבר הכנסת איתן ברושי בישבנה של חברת הכנסת איילת נחמיאס-ורבין..
באוקטובר 2018 החלה לשמש במקביל מגישה בערוץ הכנסת, הגישה את התוכנית "מה היה לנו" לסיכום הכנסת ה-20, ומגישה מחליפה של "בוקר טוב כנסת". בהווה מגישה את התוכנית "עניין אישי", ואת "הזירה המרכזית" לסירוגין עם מזל מועלם.