שומר
היסטוריה

תקופת ההתפתחות הגדולה של אורוכ הייתה ב-3400 עד 3200 לפנה"ס (תקופה הידועה בשם הארכאולוגי אורוכ IV). בתקופה זו הוקם מתחם המקדש הגדול של האלה איננה באורוכ והופיעו לראשונה לוחות כתובים. בתקופה זו חלו שינויים טכנולוגיים ושינויים גדולים בארגון החברתי. השינויים היו בתכנון ובנייה של מערכות השקיה מורכבות, שיטות ומכשירים לחרישה וזריעה, שימוש בשעורה עם שבולת בת שש שורות זרעים (במקום שתיים, מה שהוביל להגדלת היבול) והנהגת מחזור זרעים, המצאת הגלגל ושימושו באובניים לייצור כלי חרס ובעגלות להובלת משאות ובני אדם, הרחבת הביות של החמור והשימוש בו כאמצעי להובלת משא, הקמת ארגונים גדולים ומורכבים ובהם התמחות גדולה בפעילות הכלכלית, השימוש ביחידות נפח של שעורה כאמצעי תשלום אוניברסלי והמצאת הכתב וחותם הגליל כאמצעי תקשורת בארגונים המורכבים. הגידול העצום בפריון הביא לשינוי דרמטי בהתיישבות. החל תהליך מואץ של התיישבות עירונית בדרום מסופוטמיה סביב שני מרכזים: כיש וניפור בצפון האזור השומרי, ואור וארידו בדרומו. ההתיישבות העירונית מכונה על ידי החוקרים - "המהפכה העירונית". העיר אורוכ גדלה והגיעה לכ־50,000–80,000 תושבים ושטחה היה כ־600 הקטאר (כ-6 ק"מ רבועים) מבוצרים. הארגונים הגדולים היו סביב המקדש והארמון. בארגונים הכלכליים הייתה חלוקה לארגוני משנה בהתאם לפעילות הכלכלית: חקלאות, מלאכה, מסחר ושירותים. הייתה היררכיה והעובדים תוגמלו בשכר בהתאם למעמדם בארגון. השומרים הקימו גם ארגונים פוליטיים של אספות עם, מועצות זקנים ומלכים שהיו אחראיים על המערכות הדתיות והביטחוניות. שרידים של התיישבות של תושבים מתקופת אורוכ מופיעים בדרכי המסחר ברחבי המזרח התיכון דבר המרמז על פעילות מסחרית נרחבת.
בין השנים 3200 - 2900 לפנה"ס, מופיע שינוי בקרמיקה ומופיעים לוחות כתובים של תרבות חדשה. התרבות נקראת ג'מדת נצר על שם המקום בו נתגלו הממצאים הארכאולוגיים (נקראת גם אורוכ III). התרבות הייתה המשך של תרבות אורוכ. הלוחות כללו דינים וחשבונות על הייצור והחלוקה של התוצרת לעובדים בארגונים הכלכליים. באזור נוסדו מרכזים נוספים של התרבות השומרית. העיר כיש שעל פי המיתולוגיה השומרית הייתה העיר השומרית הראשונה בה נוסדה המלוכה ולאחר מכן הערים (מצפון מערב לדרום מזרח) ניפור, איסין, שוּרפַֹכ, אומָה, לַגַש, לַרסָה, אור, ארידו. לאחר תקופת ג'מדת נצר מתחילה תקופה ארוכה של ערים-ממלכות סביב הערים המרכזיות בשומר. התקופה נמשכת עד שנת 2330 לפנה"ס בה מוקמת האימפריה האכדית של סרגון מאכד. התקופה נקראת "תקופת השושלות הקדומות" (Early Dynastic Period - ED). נהוג להתייחס לתקופה כתקופה אחת מבחינה פוליטית וחברתית ולחלק אותה לתקופות משנה לפי היחידות הפוליטיות הבולטות בכל תקופה. שלטונן של ערי הממלכה השתרע על האזורים הסמוכים. ויש עדויות בכתב על סכסוכים בין הערים, ולעיתים הגיע מלך אחת הערים לשליטה והגמוניה על כל ארץ שומר.
ב-2330 לפנה"ס בקירוב השתלט סרגון על ממלכת כיש. הוא היה ממוצא שמי ולא שומרי אתני. הוא בנה עיר בירה חדשה בשם אכד (ליד בגדד של היום). הקים צבא חזק וכבש אזורים נרחבים במזרח התיכון מהרי הלבנון של היום עד דרום מערב איראן של היום. הוא בנה מערכת שלטונית חדשה שכללה שליטים מקומיים כמושלי אזורים. הוא השתלט על המערכות הדתיות על ידי מינוי של קרובי משפחה ככהנים ראשיים. כאמור הוא היה ממוצא שמי והפך את השפה האכדית (שפה שמית) לשפת הממלכה. השפה השומרית שימשה כשפה טקסית דתית ושפה ספרותית. סרגון קרא לעצמו "מלך שומר ואכד". האימפריה שלו התמוטטה לאחר מאתיים שנה.
בסביבות 2100 לפנה"ס יסד אור-נמו את השושלת השלישית של אור. מלכי השושלת שלטו על אזור נרחב, והקימו אימפריה שכללה את האזור מדרום סוריה של היום עד דרום איראן של היום. הם המשיכו לקרוא לעצמם "מלכי שומר ואכד", בדומה לסרגון. הוקמה מערכת שלטונית מרכזית מורכבת שכללה מערכת מיסוי מקיפה על כל האזורים. הם חידשו את השימוש בשפה השומרית כשפת הממלכה. לאחר חורבן אור, המשיכה השליטה השומרית באזור להתקיים בערים איסין ולרסה. שליטה זו הסתיימה עם כיבוש הערים במאה ה-18 לפנה"ס על ידי חמורבי מלך בבל. חמורבי המשיך לקיים את התואר מלך שומר ואכד. התרבות השומרית נטמעה בתרבויות של אכד ובבל ונעלמה.