stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל סטלה
הערות שוליים

↑  John Goodwin (25 ביוני 2012). SAGE Biographical Research. SAGE Publications. pp. 69–77. ISBN 978-1-4462-7592-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Salme Setälä". Kirjasampo (בפינית). נבדק ב-11 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ministerikortisto". Valtioneuvosto (Finnish Government). אורכב מ-המקור ב-2011-07-22. נבדק ב-2011-05-28.
↑  "Chancellors of the University of Turku". University of Turku. אורכב מ-המקור ב-22 באוקטובר 2019. נבדק ב-22 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hietaniemen hautausmaa – merkittäviä vainajia" (PDF). Helsingin seurakuntayhtymä. נבדק ב-27 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283568405171  PLWABN: 9810660503805606  BnF: cb135582437 (data)  CiNii: DA10175973  GND: 11747049X  ISNI: 0000 0001 1753 6539  LCCN: nb90663441  NKC: jn20040218006  NTA: 069632456  SELIBR: 260130  SUDOC: 052493873  VcBA: 495/118758  VIAF: 27231858   WorldCat (עם VIAF): 27231858 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטלה ראשון מימין שורה אחורית. יחד עם בלשנים ופולקלוריסטים פינים משפיעים
אלכסנדר מקדונל

| --- | --- |
 לידה:  22 במאי 1798 בלפסט, ממלכת אירלנד 
 פטירה:  14 בספטמבר 1835 (בגיל 37) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 הישג בולט:  היה בין השחקנים הטובים בעולם במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19
 מקצוע נוסף:  סוחר
 מדינה:  בריטניה
 
אלכסנדר מקדונל (22 במאי 1798 – 14 בספטמבר 1835) היה אמן שחמט אירי.
מקדונל ידוע בעיקר כמי ששיחק נגד הצרפתי לואי שארל דה לה בורדונה את דו-קרב השחמט החשוב הראשון בהיסטוריה של המשחק. לשיא יכולתו הגיע בשנת 1831 כאשר דורג שלישי בעולם, דירוג בו החזיק עד שנת 1834.
ביוגרפיה

מקדונל נולד בבלפסט בשנת 1798 לרופא. הוא התחנך להיות סוחר ועבד תקופה מסוימת באיי הודו המערבית. בשנת 1820 התיישב בלונדון שם היה מזכיר הוועדה של סוחרי מערב הודו. היה זה תפקיד יוקרתי שהעשיר אותו והותיר לו זמן רב לעסוק בשחמט.
בשנת 1825 היה לתלמידו של ויליאם לואיס, השחקן המוביל באנגליה באותה עת. מקדונל הפך במהירות לשחקן כה חזק שלואיס, מחשש למוניטין שלו, סירב לשחק עמו.
באותם הימים היה האריסטוקרט הצרפתי לה בורדונה השחקן החזק בעולם.
הדו-הקרב עם לה בורדונה

בשנת 1823 הביס לה בורדונה את לואיס בדו-קרב בלונדון, ובאביב 1825 שיחק וניצח את טובי שחקני אנגליה. תשע שנים מאוחר יותר חזר לה בורדונה ללונדון ונענה לאתגר שהציב בפניו מקדונל.
בין החודשים יוני לאוקטובר 1834 התקיימה בלונדון ההתמודדות בין השניים שכללה שמונים וחמישה (לפי מקורות אחרים שמונים ושמונה) משחקים שנחלקו לשש תת-התמודדויות. מארגן ההתמודדויות היה ג'ורג' ווקר, תאורטיקאי, היסטוריון, סופר, ומייסד מועדון השחמט של וסטמינסטר. "מרתון וסטמינסטר" היה הקרב הראשון על כתר השחמט, קודם לדו קרבות הרשמיים על אליפות העולם.
משחקיהם של מקדונל ולה בורדונה פורסמו בהרחבה ונותחו על ידי פרשנים ברחבי אירופה. הם כללו חידושים רבים, אשר חלקם עדיין משוחקים כיום. ניתן לראות בהתמודדות את ראשיתו של העידן המודרני בשחמט.
לה בורדונה ניצח בדו-קרב הכולל בהפרש ניכר, עם 45 ניצחונות, 13 תוצאות תיקו ו-27 הפסדים, לפי גרסה אחת, 44 ניצחונות, 14 תוצאות תיקו ו-30 הפסדים לפי האחרת. שעון השחמט טרם הומצא, ורבים מהמשחקים התארכו עד למעלה משבע שעות. כל יום פרט ליום ראשון, בשעת צהריים, החלו לשחק. במהלך המשחקים עצמם לא החליפו השניים מילים פרט להתראות שח, שכן מקדונל לא ידע צרפתית ולה בורדונה מצידו לא ידע אנגלית. קשיי התקשורת לא מנעו מלה בורדונה מללעוג ליריבו בקול כאשר נטה המשחק לטובת הצרפתי.
לאחר כל משחק חזר מקדונל לחדרו תשוש, ופסע במשך שעות אנה ואנה במצב של עצבנות והתרגשות. במקביל, המשיך לה בורדונה ליהנות מול לוח השחמט. הוא נהג לשחק שעות רבות לאחר חצות, לעשן סיגרים, לשתות פונץ' ולהמר. לילה אחד, על פי הדיווחים, הוא שיחק עוד 40 משחקים לפני שעלה על יצועו, הגם שידע שיהיה עליו להתייצב מול מקדונל למחרת בבוקר.
לבסוף הופסק הדו-קרב המרתוני משום שלה בורדונה נאלץ לחזור לצרפת כדי לטפל בענייניו הפיננסיים. ההכנות לחידושו נקטעו ב-1835 עם מותו של מקדונל כתוצאה מזיהום בכליות. גם כך, אם כוללים את כל שש ההתמודדויות השונות, היה זה הדו-קרב הארוך ביותר בהיסטוריה של המשחק.
מקדונל ולה בורדונה היו שקולים זה לזה ביכולותיהם השחמטאיות על גבי הלוח, אך נבדלו זה מזה בצורה קיצונית בסגנון המשחק. הצרפתי היה ידוע במהירות המשחק שלו, לעיתים קרובות ענה על מסעי יריבו בתוך שניות, בשעה שהאירי השקיע לעיתים שעתיים לחישוב מסע בודד.
למרות ההתלבטות שליוותה כל מסע, היה מקדונל שחקן פזיז. בשעה שהצרפתי העדיף לטעות מטעמי זהירות, לא יכול היה האירי להימנע מלנקוט בתוכניות פראיות ולעיתים התקפות לא שקולות, דבר שפעל נגדו במהלך הדו-קרב.
גם האופי של שני השחקנים היה שונה. לה בורדונה היה טיפוס פטפטן ומשולהב. כאשר עמדתו הייתה עדיפה, הוא הפך ליותר ויותר דברן וחביב, אך כאשר עמדתו התחילה להתערער הוא קילל קללות נמרצות בקול רם. מקדונל לעומתו היה קר רוח ומסוגר. בין אם ניצח או הפסיד, לא הביעו פניו כל רגש ליד שולחן השחמט, הרגל שעצבן את יריבו חם המזג.
בדו-קרב הראשון של הסדרה, חוסר ניסיונו של מקדונל בדו קרבות ברמה הגבוהה פעל נגדו, והוא הובס +5 -16 =4. הוא התאושש במהירות וזכה בדו-קרב השני +5 -4.
משחקים מפורסמים

לבן : לואי שארל דה לה בורדונה  שחור: אלכסנדר מקדונל
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "La Bourdonnais - McDonnell 2nd Casual Ma"]
[Site "London ENG"]
[Date "1834.??.??"]
[Round "6"]
[White "Louis Charles Mahe De La Bourd"]
[Black "Alexander McDonnell"]
[Result "1-0"]
[ECO "D20"]
[PlyCount "69"]
[EventDate "1834.??.02"]
1. d4 d5 2. c4 dxc4 3. e3 e5 4. Bxc4 exd4 5. exd4 Nf6 6. Nc3 Be7 7. Nf3 O-O 8.
O-O c6 {מעניין שאת המסע הזה ניתח פילידור במאה ה-18 והמליץ עליו. ותוכנת השחמט סטוקפיש 16 עדיין מחשיבה אותו כחזק ביותר. במשחקים המודרניים מקובל לשחק 8..רז4, מסע נחות במעט. }
9. h3 {סטוקפיש ממליצה על 9. רב3 או 0-0 והמסע ח3 הוא העדיפות השלישית שלה, בהפרש קטן. בעמדה דומה, במשחק משנת 2017 בין ארטמייב לאיבנצ'וק שיחק הלבן 9. צה1. המשחק הגיע לשוויון, אך לבסוף השחור זכה. 1. d4 d5 2. c4 dxc4 3. e3 e5 4. Bxc4 exd4 5. exd4 Nf6 6. Nf3
Be7 7. O-O O-O 8. Nc3 Nbd7 9. Re1 Nb6 10. Bb3 c6 11. Bg5 Nbd5
12. Nxd5 Nxd5 13. Bxe7 Nxe7 14. Ne5 Nd5 15. Qf3 Be6 16. Nd3
Nc7 17. Nc5 Bxb3 18. Qxb3 b6 19. Ne4 Ne6 20. Rad1 Qc7 21. d5
cxd5 22. Rxd5 Rad8 23. g3 Nd4 24. Rxd4 Rxd4 25. Qf3 Qc6
26. Qe3 Rd7 27. Qg5 h6 28. Qf5 Re7 29. Re3 Rfe8 30. f3 Qc1+
31. Kf2 Qxb2+ 32. Re2 Qd4+ 33. Kg2 Qe5 34. g4 Qxf5 35. gxf5
Kf8 36. Kg3 Re5 37. Kf4 Ra5 38. Rc2 Ra4 39. f6 gxf6 40. Kf5
Re6 41. h4 h5 42. Rd2 Ra5+ 43. Kf4 Kg7 44. Rg2+ Kf8 45. Rc2
Ree5 46. Kg3 f5 47. Nf6 f4+ 48. Kf2 Ke7 49. Ng8+ Ke6 50. Rc6+
Kd5 51. Rc2 Re6 52. Rd2+ Ke5 53. Re2+ Kd6 54. Rd2+ Rd5 55. Rc2
Rg6 56. Rc8 Rd2+ 57. Ke1 Rxa2 0-1}
Nbd7 10. Be3 {היום נחשבים המסעים 10. רז5 או 10. רו4 עדיפים}
Nb6 11. Bb3 Nfd5 12. Qe2 {היום הלבן היה מעדיף לשמור על זוג הרצים, ולשחק 12. רד2 או אפילו רג1}
Kh8 {תחילתה של תוכנית אגרסיבית אך מוטעית. סטוקפיש מעדיפה את המסעים 12...א5 או 12...צה8}
13. Rae1 Bd6 14. Bc2 {שוב עדיף להזיז את הרץ השני 14. רד2}
f5 {לשחור הזדמנות להשוות את העמדה על ידי 14...פ:ה3 ולאחר ההכאה בין עם הרגלי ובין עם המלכה העמדה שקולה לגמרי. המסע ו5 הוא טעות עמדתית שצריכה להיענש על ידי 15. רז5 מהג7 .}
15. Ne5 {כעת על השחור לשחק 15... רה6 16. פ:ד5 ר:ד5 והעמדה קרובה לשקולה}
f4 {זה מסע מפסיד. העמדה הופכת מקרוב לשקולה לו היה משחק רה6 לאבודה לחלוטין}
16. Qh5 Nf6 17. Ng6+ Kg8 18. Bb3+ Nbd5 19. Nxd5 cxd5 {אם 19...פ:ח5 20. פה7 מט או 20. פו6 מט}
20. Bxd5+ Nxd5
21. Qxd5+ Rf7 22. Ne5 Be6 23. Qxe6 Bxe5 24. dxe5 fxe3 25. Rxe3 Qe8 26. Qxe8+
Rxe8 27. f4 Rc7 28. Rf2 Kf7 29. g4 Rc5 30. Rfe2 a5 31. Kf2 b5 32. Kf3 b4 33. a3
Rb8 34. axb4 Rxb4 35. Rc3 1-0
משחקים מפורסמים > אלוף העולם

למרות שהתואר של אלוף העולם בשחמט לא נוצר עד שנת 1886, שחקני השחמט המובילים של הזמנים המוקדמים מוכרים כיום כאלופי עולם לא רשמיים. לה בורדונה מוכר כיום כאלוף בין השנים 1821 ועד למותו בשנת 1840.
לעיתים קרובות נטען שלה בורדונה הביס את מקדונל בדו-קרב הארוך ביניהם. למעשה אליפות העולם של שנת 1834 לא הייתה דו-קרב אחד, אלא סדרה של שישה דו קרבות. את השני בהם ניצח מקדונל. אפשר לטעון כי יש להכיר במקדונל כאלוף העולם הלא רשמי לפרק הזמן הקצר שבין הדו-קרב השני לשלישי.
אלוף העולם מקס אויבה שניצח את אלכסנדר אלכין בדו-קרב על אליפות העולם בשנת 1935, אך הפסיד בדו-קרב בשנת 1937 נחשב לאלוף העולם, הגם שמעטים סבורים שהוא היה שחקן טוב יותר מאלכין.
לה בורדונה זכה בדו-קרב השלישי בתוצאה +6 -5 =1 וכן זכה בדו-קרב הרביעי והחמישי +8 -3
ו- +7 -4 בהתאמה.
הדו-קרב השישי הופסק בנסיבות מעורפלות. לה בורדונה כנראה נאלץ לחזור לצרפת לטפל בבעיות עם הנושים שלו. מקדונל הוביל בשלב זה +5 -4. ככל הנראה היה בין השחקנים סיכום להמשיך את הדו-קרב בתאריך עתידי.
מקדונל לא היה אדם בריא. הוא סבל ממחלת כליות קשה. בקיץ 1835 הורע מצבו והוא מת בלונדון ב-15 בספטמבר 1835. שני היריבים לא נפגשו יותר על לוח השחמט, אך צירוף מקרים מוזר הביא לכך ששניהם קבורים בסמיכות מקום באותו בית קברות בלונדון.
משחקי שחמט מפורסמים

המשחק הרביעי של מקדונל ולה בורדונה, משחק האלמוות הראשון של השחמט, הקרבה עמדתית טהורה של המלכה עבור שני כלים מינוריים.
מקדונל ולה בורדונה, משחק מעניין שמסתיים במט על ידי שני פרשים.
הערות שוליים

↑  Edo Ratings, McDonnell, A., www.edochess.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8050 5439  LCCN: no99040336  NLA: 35707985  NTA: 073996009  SNAC: w6xd13m1  SUDOC: 232517940  Trove: 1051661  VIAF: 91652372   WorldCat (עם VIAF): 91652372 
דו קרבות 1–3 אלכסנדר מקדונל - לה בורדונה
דו קרבות 4–6 אלכסנדר מקדונל - לה בורדונה
אלכסנדר בוריסוב

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1866 (יוליאני) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 פטירה:  17 באוגוסט 1934 (בגיל 67) Krasnoborsk, רוסיה 
 מקום קבורה:  מחוז ארכנגלסק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות  Imperial Society for the Encouragement of the Arts 
 יצירות ידועות:  Glaciers, Kara Sea 
 פרסים והוקרה:  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  לגיון הכבוד 
 
אלכסנדר בוריסוב (ברוסית: Александр Борисов;‏ 14 בנובמבר 1866 – 17 באוגוסט 1934) היה צייר רוסי מפורסם בציורי נופים ארקטיים.
ביוגרפיה

בוריסוב נולד בכפר בצפון רוסיה, הממוקם במחוז ארכנגלסק. הוא היה אחד מארבעה ילדים במשפחת האיכרים של אלכסי יגורוביץ' בוריסוב ומטריונה נזרובנה בוריסובה. בזמן התבגרותו בילה במנזר סולובצקי בים הלבן, שם למד ציור אייקונים. בשנת 1886, הוא השיג מלגה להמשך לימודיו בבית הספר לאמנות בסנט פטרסבורג. בשנת 1888 הוא נרשם כסטודנט לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות. בוריסוב למד אצל ציירי הנוף איוואן שישקין וארכיפ קוינג'י וסיים את לימודיו בשנת 1892. באקדמיה החליט להקדיש את הקריירה שלו לציור נופים ארקטיים. בוריסוב היה חלוץ הז'אנר הזה.
ב-1894 הוא ליווה את שר האוצר, סרגיי וויטה, לחצי האי קולה. ב-1896 נסע בוריסוב לחופי הים הלבן וים ברנץ, ולאחר מכן הצטרף למשלחת מדעית לביקור בנובאיה זמליה. במהלך המשלחת הזו הוא הכיר את אנשי ננט המקומיים, שלימדו אותו כישורי הישרדות ושימוש בכלבי מזחלות. ב-1887 ערך תערוכה של עבודותיו שצוירו במהלך מסעות אלה. התערוכה זכתה לשבחים ממבקרי האמנות ואמנים עמיתים, כולל איליה רפין, וכמה יצירות של בוריסוב נקנו על ידי סרגיי טרטיאקוב עבור אוסף האמנות שלו שהפך מאוחר יותר לגלריה טרטיאקוב.
בשנת 1900 ארגן בוריסוב את המשלחת הארקטית השלישית והאחרונה שלו, במהלכה בילה חורף בנובה זמליה וחקר את החוף המזרחי של האיים. הוא הכין מפה טופוגרפית של נובאיה זמליה, ביצע תצפיות מטאורולוגיות, ואסף דגימות של מינרלים, צמחים ובעלי חיים. ב-1901 חזר ליבשת רוסיה. הציורים של בוריסוב שנוצרו במהלך המשלחת הוצגו בסנט פטרסבורג בין השנים 1900–1905. האמן נסע גם לאירופה (אוסטריה, גרמניה, צרפת ובריטניה) עם תערוכותיו, ובשנת 1908 נסע לארצות הברית.
ב-1909 קנה בוריסוב בית בכפר קטן, קרוב לקרסנובורסק. הוא בילה את רוב זמנו בבית עד מותו בשנת 1934. בשנות ה-90, הפיק בוריסוב סדרה של נופים של אזורים קרובים לדווינה הצפונית. ציורים אלה הוצגו בתערוכה האישית שלו בסנט פטרסבורג ב-1914 וזכו לשבחים בדרך כלל על ידי מבקרי האמנות. בשנות ה-1900 וה-1910, הוא פרסם מספר ספרים שכללו את תיאוריו על מסעות הקוטב הצפוני ורעיונותיו על בניית כלכלת הצפון הרוסי. בוריסוב היה חסיד בניית מסילת רכבת שתקשר את נמלי חצי האי קולה לאורך כל השנה עם גדות נהר אוב, והוא מימן בעצמו משלחת מחקר שהתקיימה. ב-1915 וב-1916. (מסילת הברזל נבנתה הרבה יותר מאוחר ולא התבססה על תוצאות המשלחת של בוריסוב).
בוריסוב נפטר בשנת 1934 בביתו בכפר.
חצי אי בחוף המזרחי של האי סברני של נובאיה זמליה נקרא חצי האי בוריסוב. על שמו נקראו רחובות בארכנגלסק, וקרסנובורסק והמוזיאון הארקטי בארכנגלסק.
גלריה

לילה אביבי בקוטב
ספינה בקרח
דב בקרחוני הקוטב
ארץ המוות - לילה בקוטב
הערות שוליים

↑  Авторские галереи - Борисов Александр Алексеевич, www.artlib.ru
↑  Заполярье - Северный информационный ресурс.
↑  Maistrenko, Mikhail (8 March 2020). "Здравствуй, ненецкая лайка!". www.echosevera.ru
↑  At the Samoyed. From Pinega to the Kara Sea. (באנגלית)
↑  Arctic colors on canvas. Alexander Borisov - singer of the Far North, TASS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810606100905606  BIBSYS: 2042308  GND: 136433219  ISNI: 0000 0000 6686 7513  LCCN: n84058284  NKC: hka2014817271  RKD: 10793  SNAC: w6s30f1t  ULAN: 500064505  VIAF: 30934539   WorldCat (עם VIAF): 30934539
אלוסוכוס

| אלוסוכוס |
| --- | --- |
 גולוגלת של Elosuchus cherifiensis  איור משוער של Elosuchus cherifiensis
תקופה
קנומן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
תת־סדרה:: Tethysuchia
משפחה:: פולידוזאוריים
סוג:: אלוסוכוס
מינים
 Elosuchus cherifiensis  Elosuchus broinae
שם מדעי
 Elosuchus

אלוסוכוס (שם מדעי: Elosuchus) הוא סוג נכחד של זוחל דמוי-תנין שחי במשך הקנומן, מתחילת הקרטיקון העליון של צפון אפריקה. המאובנים שלו התגלו בתצורות שונות במרוקו, באלג'יריה ובניז'ר, ותוארו ב-2002 בידי החוקר פרנס דה בראון (de Broin). הסוג הכיל שני מינים: Elosuchus cherifiensis ו-Elosuchus broinae, בעוד ממצאי מינים נוספים הועברו לסוגים אחרים כגון תורקוזאורוס והסוג Fortignathus, לאחר שאלה נמצאו לצידו בתצורת אצ'קר (אנ') בניז'ר. מספר חוקרים העריכו שהסוג קשור למשפחה וקרוב לסוג Stolokrosuchus. עם זאת, כיום כוללים אותו במשפחה פולידוזאוריים (Pholidosauridae), לצד דמוי-התנינאי הענקי סרקוסוכוס.
האלוסוכוס היה דומה מעט לתנין כמו לגאביאל, המותאם בעיקר לחיים במים. הוא היה בעל גפיים קטנות יחסית, ייתכן עם קרומי שחייה, וגופו כוסה באוסטאודרם. ככל הנראה הוא ניזון בעיקר מדגים.
אלכסנדר ס. ניל

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1883 פורפאר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 בספטמבר 1973 (בגיל 89) אלדבורו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  אוניברסיטת אדינבורו 
 מעסיק:  סאמרהיל 
 תפקיד:  מנהל בית ספר 
 בן או בת זוג:  Ena May Neill 
 אתר רשמי
 
אלכסנדר סאת'רלנד ניל (באנגלית: Alexander Sutherland Neill; ‏ 17 באוקטובר 1883 – 23 בספטמבר 1973) היה מורה וסופר סקוטי.
עיקר פרסומו בא מבית הספר והפנימייה סאמרהיל, אותם הקים ב-1921 וניהל עד 1971. אחרי שלימד בבתי ספר רגילים והגיע למסקנה כי שיטת הלימוד אינה מתאימה ומדכאת את הילד, הקים את המוסד, שם נהוג חופש ועצמאות מרבית לילדים. על שם סמארהיל, קרויה שיטת החינוך החופשי, ממנו מסתעפת גם שיטת החינוך הדמוקרטי. ניל גרס כי בית הספר נועד לשמש מחסה מהרוע הקיים בעולם וכלשונו של ניל כשנפרד מבוגרי בית הספר: "עם צאתכם מכאן תיכנסו לעולם של אנשים מדוכאים, מנוונים מבחינה רגשית, שחונכו לשנוא; היזהרו בדרככם".
לפי עדויות תלמידיו, אלכסנדר ניל נהג לשחות בעירום בבריכת בית הספר יחד עם תלמידיו.
ביוגרפיה

ניל נולד ב-17 באוקטובר 1883 בפורפר, סקוטלנד לג'ורג' ומרי ניל. אביו היה מורה והוא גדל במשפחה קלוויניסטית אדוקה.
הערות שוליים

1 2  אברום תומר, ‏"יצירתיות בחלל חינוכי", השילוח, גיליון 14, אפריל 2019
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270966205171  PLWABN: 9810610274605606  BIBSYS: 90101279  BNE: XX1719653  BnF: cb11917523s (data)  CANTIC: a10129960  CiNii: DA00086811  GND: 118586882  ICCU: RAVV043738  ISNI: 0000 0001 2023 6641  LCCN: n79065280  LNB: 000029974  MusicBrainz: 48c6ee50-1896-4e56-b5ea-aa07c4163af5  NDL: 00451092  NKC: xx0037690  NLA: 36548029  NLG: 86258  NLK: KAC199619992  NSK: 000076770  NTA: 069604215  RERO: 02-A003634193  SELIBR: 79592  SNAC: w6wq0nnh  SUDOC: 027046028  Trove: 1285822  VIAF: 34460954   WorldCat (עם VIAF): 34460954 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמברואז תומא

| --- | --- |

אמברואז תומא
 לידה:  5 באוגוסט 1811 מץ, צרפת 
 פטירה:  12 בפברואר 1896 (בגיל 84) rue du Conservatoire, הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  צלב גדול של לגיון הכבוד (1894)  פרס רומא (1832)  אמן בית של וילה מדיצ'י 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמברואז תומא (בצרפתית: Ambroise Thomas;‏ 5 באוגוסט 1811 – 12 בפברואר 1896) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו

תומא נולד בעיר מץ. הוריו היו מורים למוזיקה והכינו אותו מגיל צעיר להיות מוזיקאי. כבר בגיל 10 שלט בנגינה בכינור ובפסנתר. בשנת 1828 נתקבל לקונסרבטואר של פריז. בין מוריו שם היה ז'אן פרנסואה לסואר. בשנת 1832 זכה בפרס רומא על הקנטטה שלו "הרמן וקטי". פרס זה איפשר לו נסיעה ולימודים ברומא. בתקופה זו חיבר מספר יצירות קאמריות- שלישיית פסנתר, רביעייה וחמישיית כלי קשת.
בשובו לפריז החל לחבר אופרות. האופרה הראשונה שלו הייתה la Double Echelle ב-1837. לאחר מכן חיבר עוד מספר אופרות שלא שרדו את מבחן הזמן פרט לפתיחה לאופרה "ריימונד" (1851).
בשנת 1856 נתמנה תומא לפרופסור בקונסרבטואר בפריז, ובשנת 1871 החליף את דניאל אובר כמנהל הקוסבטוריון, משרה שהחזיק עד סוף ימיו. בין תלמידיו היה תאודור דובואה.
בשנת 1866 העלה את מיניון, האופרה המוצלחת ביותר שלו. עלילת האופרה היא לפי הרומן הידוע של גתה - וילהלם מייסטר. הצגת הבכורה הייתה ב"אופרה קומיק" בפריז ב-17 בנובמבר 1866. האופרה הוצגה בכל רחבי אירופה, והייתה האופרה הצרפתית המוצלחת ביותר במחצית השנייה של המאה ה-19. בעיקר ידועה הפתיחה לאופרה, האריה "התדע את הארץ שם פורח התפוז" מהמערכה הראשונה, והאריה - פולונז "אני טיטניה" מהמערכה השנייה.
לאחר מכן חיבר ב-1868 את האופרה המלט שזכתה להצלחה, אם כי פחותה מהצלחתה של "מיניון". ב-1882 חיבר את האופרה האחרונה שלו "פרנצ'סקה די רימיני", שלא זכתה להצלחה.
אלכסנדר הייג

| --- | --- |
אלכסנדר הייג כמפקד העליון של כוחות נאט"ו
אלכסנדר הייג כמפקד העליון של כוחות נאט"ו
 לידה:  2 בדצמבר 1924 פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  20 בפברואר 2010 (בגיל 85) בולטימור, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה  מכללת המלחמה של הצי  תיכון לוור מריון  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת נוטרדאם  בית הספר לשירות חוץ ע"ש אדמונד ולש  St. Joseph's Preparatory School 
 צאצאים:  Brian Haig 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1947–1979 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקד עליון של כוחות נאט"ו
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (2)   מדליית השירות המצוין   כוכב הכסף (2)  לגיון ההצטיינות (3)   צלב התעופה המצוינת (3)   כוכב הארד (3)   מדליית האוויר (27)   לב הארגמן
 תפקידים אזרחיים
 ראש מטה הבית הלבן סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית  מזכיר המדינה של ארצות הברית
 
אלכסנדר הייג (באנגלית: Alexander Meigs Haig, Jr.‏; 2 בדצמבר 1924 – 20 בפברואר 2010) היה גנרל ומדינאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר המדינה ה-59 תחת נשיא ארצות הברית רונלד רייגן.
בצעירותו

הייג נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, החל ללמוד באוניברסיטת נוטרדאם ועבר לאחר שנה לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט), שם סיים את לימודיו ב-1947. הוא השתתף במלחמת קוריאה בין 1950 ל-1951 ועוטר בשתי מדליות כוכב הכסף ובמדליית כוכב הארד .
ב-1960 סיים ללמוד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית וב-1961 קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון. התזה שלו עסקה בתפקידו של הקצין הצבאי בקביעת המדיניות הלאומית. לאחר מכן היה סגן ראש הסגל המבצעי בפנטגון בין 1962 ל-1964 ועוזרו של מזכיר הצבא סטיבן איילס ב-1964.
תפקידו הבא היה פוליטי - עוזרו הצבאי של מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה, ועל כן לקח חופשה מהצבא כדי לקבל את המינוי. ב-1965 לבש שוב את מדים וב-1966 קיבל עליו את הפיקוד על גדוד בדיוויזיית הרגלים הראשונה בוייטנאם. באחד הקרבות הביס הגדוד בפיקודו חטיבת וייטקונג. על אומץ ליבו בשדה הקרב, לאחר שמסוקו הופל, קיבל את צלב השירות המצוין, העיטור השני בדרגתו של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בנוסף עוטר הייג בצלב התעופה המצוין ובמדליית לב הארגמן, הוא קודם לדרגת קולונל ומונה למפקד חטיבה בדיוויזיית החי"ר הראשונה. ב-1967 שב לארצות הברית ופיקד על רגימנט צוערים בווסט פוינט.
בממשל ניקסון

ב-1969 פגש הייג את הנרי קיסינג'ר, היועץ לביטחון לאומי הנכנס תחת ממשלו החדש של ריצ'רד ניקסון. קיסינג'ר מינה אותו ליועץ צבאי של המועצה לביטחון לאומי ותחת חסותו של קיסינג'ר, שהיה איש סודו ומקורבו של ניקסון, הוכנס גם הייג למעגל היועצים של הנשיא עצמו. ב-1970 מונה לסגנו של היועץ לביטחון לאומי וסמכויותיו הדיפלומטיות הורחבו באורח ניכר. ב-1972 היה הייג שליחו של ניקסון לנשיא דרום וייטנאם נגוין ון תיו. תפקידו היה לשכנע את תיו לקבל את תנאי הפסקת האש שסיכם קיסינג'ר עם נציגי צפון וייטנאם. מטרה זו הושגה לבסוף, לאחר לחץ ניכר מוושינגטון, דרך הייג, על תיו.
ב-1973 התמנה הייג לסגן ראש המטה בצבא אך לאחר מספר חודשים נקרא על ידי ניקסון לשמש ראש הסגל של הבית הלבן במקום בוב הולדמן, שנאלץ להתפטר בשל מעורבותו בפרשת ווטרגייט. ניקסון בחר בו גם בזכות יחסיו הטובים עם קיסינג'ר, שהתמנה זמן קצר לאחר מכן למזכיר המדינה. בתקופת כהונתו הקצרה כראש הסגל ניהל הייג את המשבר ההולך ומחמיר, עד להתפטרותו של ניקסון ב-9 באוגוסט 1974. הייג היה בין אלו ששכנעו את ניקסון שאין לו ברירה אלא להתפטר.
שמו של הייג הוזכר פעמים רבות כמי שאולי היה "גרון עמוק", אף שבוב וודוורד והייג עצמו הכחישו זאת.
רק עם חשיפתו של גרון עמוק האמיתי, מארק פלט, ב-2005, טוהר שמו של הייג מהחשד.
המפקד העליון של נאט"ו באירופה

לאחר שעזב את תפקידו בבית הלבן חזר הייג לצבא, קודם לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) והתמנה למפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית מפקד העליון של כוחות נאט"ו באירופה, תפקיד אותו מילא בין 1974 ל-1979. בשנתו האחרונה בתפקיד ניצל מניסיון התנקשות בחייו על ידי פעילי באדר מיינהוף.
ב-1979 פרש מהצבא ועבר לסקטור הפרטי: הוא היה מנכ"ל חברת הענק יונייטד טכנולוג'יז עד 1981. במקביל שימר את קשריו הפוליטיים במפלגה הרפובליקנית.
מזכיר המדינה 1981-1982

הנשיא הרפובליקני הנבחר רונלד רייגן מינה את הייג למזכיר המדינה בינואר 1981. הוא שימש בתפקיד כשנה וחצי, והתפטר ביולי 1982. הרקע להתפטרותו היה נעוץ בחילוקי דעות בינו לבין רייגן ומזכיר ההגנה קספר ויינברגר בנושאי מדיניות חוץ. בעוד שוויינברגר היה "יונה" פוליטית, הייג נחשב ל"נץ" והשניים הרבו לחלוק האחד על השני. רייגן ביקש מהייג להתפטר לאחר שסירב לשאת ולתת עם ברית המועצות על הגבלת החימוש הגרעיני של המעצמות. גם לעובדה שלא היה חביב על רעיית הנשיא ננסי רייגן היה אולי חלק בדחיקתו החוצה.
מזכיר המדינה 1981-1982 > ניסיון ההתנקשות בחיי רייגן

יותר מכל תרמה לירידת קרנו הפוליטית של הייג התבטאות לא מוצלחת אחת בעת משבר. ביום ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן, ה-30 במרץ 1981, אמר הייג לעיתונאים בבית הלבן: "אני השולט כאן" ("I'm in control here"). ההתבטאות הוצאה מההקשר שבו נאמרה, הובלטה בכוונה על ידי העיתונות, ונתפשה בציבור כניסיון של הייג לקחת את השלטון בכח ובניגוד להוראת החוקה. בפועל היה סגן הנשיא ג'ורג' בוש בדרכו לבית הלבן, ובמצב זה לא סביר היה שאחד משני האישים הקודמים למזכיר המדינה בירושת הנשיא, יושב ראש בית הנבחרים והנשיא הזמני של הסנאט, יתפטר מתפקידו וייקח עליו את סמכויותיו של רייגן הבלתי כשיר זמנית. במצב שנוצר צדק הייג בהערכתו כי הסמכות החוקתית היא שלו. אולם מבקריו טענו כי הדרך שבה אמר את הדברים, כשהוא מתנשם ומתנשף לאחר ריצה במעלה המדרגות, הייתה חשובה יותר מתוכנם. הוא נראה כגנרל עילג המתעלם מהחוקה ותופס בכח את רסן השלטון. די היה במראית העין הזו כדי לחסל למעשה את עתידו הפוליטי של הייג.
מזכיר המדינה 1981-1982 > מלחמת פוקלנד

מזכיר המדינה הייג ניסה בלא הצלחה לתווך בין ארגנטינה לבריטניה עם פרוץ מלחמת פוקלנד, לפני הגעת הכוחות הבריטיים לאזור. ביקוריו בלונדון ובבואנוס איירס לא נשאו פרי והוא שב לוושינגטון ב-19 באפריל 1982.
מזכיר המדינה 1981-1982 > יחסו לישראל ולמזרח התיכון

הייג נחשב לאחד ממזכירי המדינה הנוחים ביותר והאוהדים ביותר את ישראל. התבטאות מפורסמת שלו הגדירה את ישראל כ"נושאת המטוסים האמריקאית הגדולה ביותר בעולם, שאי אפשר להטביעה, שאין על סיפונה ולו חייל אמריקאי אחד, והממוקמת באזור חיוני לביטחון הלאומי האמריקאי". מחלקת המדינה האמריקאית הייתה מאז ומעולם בצד היותר שמאלי-ליברלי במסגרת הדיון האמריקאי הפנימי על יחסה לישראל, וזאת על רקע רצונה לשמר את הקשרים עם מדינות ערב. למרות זאת, שני מזכירי המדינה של רייגן, הייג וג'ורג' שולץ נחשבו למקורבים יותר לעמדות של הפנטגון.
מיד עם פרוץ מלחמת יום-הכיפורים, התקשר הייג, שהיה אז ראש צוות הבית הלבן, על דעת עצמו לסוכני ביון ישראלים ודיווח להם על "נשק סודי" חדיש נגד טנקים המצוי ברשות צבא ארצות-הברית. היה זה טיל "טאו" המסוגל לחסל טנק ממרחק של שלושה ק"מ בהצלחה של 97%.
קבוצה של 40 קצינים ישראליים בלבוש אזרחי נשלחה בעקבות דיווחו זה לפורט-בנינג שבווירג'יניה, שם למדו את הפעלת הטיל. כל זאת עשה הייג מבלי ליידע את קיסינג'ר ואת ניקסון.
הגנרל הייג הצליח לאחר מאמצים רבים לאסוף 4,000 טילי "טאו" ממחסני ארצות-הברית, אשר נשלחו לישראל.