stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו יורק (BB-34)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  ניו יורק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי בברוקלין 
 הוזמנה:  1 במאי 1911
 תחילת הבנייה:  11 בספטמבר 1911
 הושקה:  30 באוקטובר 1912
 תקופת הפעילות:  15 במאי 1914 – 29 באוגוסט 1946 (32 שנים)
 אחריתה:  שימשה כספינת ניסוי במבצע פרשת דרכים ולבסוף הוטבעה כספינת מטרה ב-13 ביולי 1948
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה מבצע לפיד 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 27,433 טון, מקסימלי: 28,822 טון
 אורך:  175 מטר
 רוחב:  29.02 מטר
 שוקע:  9.02 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  1,042 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  13,075 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  14 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 28,100 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 6–12 אינץ' (152–305 מ"מ)   ברבטות: 5–12 אינץ' (127–305 מ"מ)   צריחים: 14 אינץ' (356 מ"מ)   מגדל הניווט: 12 אינץ' (305 מ"מ)   שריון הסיפון: 1.5–3 אינץ' (38–76 מ"מ)
 חימוש:  10 תותחי 14 אינץ' (356 מ"מ)   21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)   4 תותחי 3 פאונד (1.85 אינץ' (47 מ"מ))   2 תותחי 1 פאונד (1.46 אינץ' (37 מ"מ))   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניית המערכה ניו יורק (BB-34) הייתה אוניית מערכה של צי ארצות הברית, האונייה המובילה בסדרה שלה. היא נקראה על שם מדינת ניו יורק, ותוכננה כאונייה הראשונה שנשאה את תותח ה-14 אינץ' (356 מ"מ) /45 קליבר.
כשהיא נכנסה לשירות ב-1914, היא הייתה חלק מכוח הצי האמריקני שנשלח לתגבר את הצי הגדול הבריטי בים הצפוני לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. במהלך אותה תקופה, היא הייתה מעורבת לפחות בשני תקריות עם אוניות גרמניות, ומאמינים כי היא הייתה האונייה האמריקאית היחידה שהטביעה אונייה גרמנית במלחמה, במהלך התנגשות מקרית באוקטובר 1918. לאחר המלחמה היא נשלחה לסדרה של אימונים והפלגות הן באוקיינוס האטלנטי והן באוקיינוס השקט, ועברה מספר שיפוצים כדי להגביר את החימוש, הטיפול במטוסים והשריון שלה.
היא הצטרפה לסיורי הנייטרליות בתחילת מלחמת העולם השנייה, ושימשה כמלווה בשיירה של ספינות לאיסלנד ובריטניה בשלב המוקדם של המלחמה. היא ראתה את הקרב הראשון שלה נגד ארטילריה חופית במהלך מבצע לפיד סביב קזבלנקה בצפון אפריקה, ולאחר מכן הפכה לספינת אימונים. בסוף המלחמה, היא עברה לאוקיינוס השקט, וסיפקה תמיכה בירי ימי לפלישה לאיוו ג'ימה ומאוחר יותר לפלישה לאוקינאווה. כשחזרה לפרל הארבור לתיקונים עד סוף המלחמה, היא סווגה למיושנת ונבחרה להשתתף בניסוי הנשק הגרעיני של מבצע צומת דרכים באטול ביקיני ב-1946. היא שרדה את שני הפיצוצים, והשפעות הקרינה על האונייה נחקרו במשך שנתיים. בסופו של דבר היא הוטבעה כמטרה ב-1948. היא קיבלה שלושה כוכבי קרב על שירותה.
תכנון ובנייה

ניו יורק הייתה הראשונה מבין שתי אוניות המערכה שתוכננו מסדרת ניו יורק, אם כי הבנייה שלה החלה לאחר אחותה, טקסס. היא הוזמנה בשנת הכספים 1911 כסדרת אוניות המערכה הראשונה בצי ארצות הברית לשאת את התותח 14 אינץ' /45 קליבר.
ניו יורק הייתה באורך כולל של 573 רגל (175 מטר), אורך של 565 רגל (172 מטר) בקו המים, רוחב של 95 רגל 6 אינץ' (29.11 מטר) ושוקע של 28 רגל 6 אינץ' (8.69 מטר). הדחק האונייה היה 27,000 טונות ארוכות (27,000 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 28,367 טונות ארוכות (28,822 טונות) במעמס מלא.
היא הונעה על ידי 14 דוודי Babcock & Wilcox שהניעו שני מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שתי פעימות, בדירוג של 28,000 כוחות סוס (21,000 קילוואט), והעניקו לה מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש). היה לה טווח של 7,060 מיילים ימיים (13,080 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
חגורות השריון הייתה בעובי 10–12 אינץ' (250–300 מ"מ). הקזמטים התחתונים שלה היו עם שריון בעובי בין 9–11 אינץ' (230–280 מ"מ), ולקזמטים העליונים שלה היו עם שריון בעובי 6 אינץ' (150 מ"מ). שריון הסיפון היה בעובי 2 אינץ' (51 מ"מ), ובצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 14 אינץ' (360 מ"מ), גגות בעובי 4 אינץ' (100 מ"מ), דפנות בעובי 2 אינץ' (51 מ"מ) ולוחות מאחור בעובי 8 אינץ' (200 מ"מ). הברבטות שלה היו מוגנות עם שריון בעובי בין 10–12 אינץ' (254–305 מ"מ). מגדל הניווט שלה היה מוגן עם שריון בעובי 12 אינץ' של שריון, עם גג בעובי 4 אינץ'.
החימוש שלה כלל עשרה תותחי 14 אינץ'/45 קליבר שניתן היה להגביה אותם ל-15 מעלות, וערוכים בחמישה צריחי תותחים כפולים המסודרים, מחרטום ועד ירכתיים, 1, 2, 3, 4 ו-5. הסדרה הייתה האחרונה שהציגה צריח המוצב באמצע האונייה. כפי שנבנתה, היא גם נשאה 21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/51 קליבר, בעיקר להגנה מפני משחתות וסירות טורפדו. תותחי ה-5 אינץ' היו בלתי שמישים ברמת הדיוק בים סוער בשל הקזמטים הפתוחים שהותקנו בגוף האונייה, כך שחימוש תותחי ה-5 אינץ' צומצם ל-16 תותחים ב-1918 על ידי הסרת העמדות הפחות שימושיות ליד קצות האונייה. האונייה לא תוכננה עם הגנה נגד מטוסים, אולם שני תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ)/50 קליבר נוספו בשנת 1918. היו לה גם ארבעה צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מילימטרים), שניים בחרטום ושניים בירכתיים, עבור הטורפדו Bliss-Leavitt Mark 3. חדרי הטורפדו הכילו 12 טורפדות בסך הכל, בתוספת 12 מוקשים ימיים. הצוות שלה כלל 1,042 קצינים ומלחים.
ניו יורק הונחה ב-11 בספטמבר 1911 במספנת הצי של ניו יורק בברוקלין. סדרת ניו יורק נבנתה תחת חוקי עבודה חדשים שהגבילו את שעות העבודה של צוותי הבנייה שלה. כמו כן, נקבע כי כל אונייה תעלה פחות מ-6,000,000 דולר, לא כולל עלות שריון וחימוש. היא הושקה ב-30 באוקטובר 1912, ונכנסה לשירות ב-15 במאי 1914. היא הייתה הספינה החמישית שנקראה על שם מדינת ניו יורק, והושקה על ידי אלסי קלדר, בתו של הפוליטיקאי הניו יורקי ויליאם מ. קלדר. ניו יורק הרביעית, סיירת משוריינת, שונה שמה לרוצ'סטר, כדי לשחרר את השם של עבור אוניית המערכה הזו, ולאחר מכן היא הוטבעה במפרץ סוביק ב-1941. עם זאת, אתר שרידי האונייה ההיא, שהפך לאתר צלילה לנופש פופולרי, עדיין מכונה בדרך כלל USS ניו יורק.
היסטוריית שירות

בפיקודו של קפטן תומאס ס. רוג'רס, ניו יורק פנתה היישר לוראקרוס לאחר כניסתה לשירות. היא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה פרנק פריידי פלטשר ביולי 1914, ופיקדה על הצי שכבש וחסם את וראקרוס כדי למנוע ממשלוחי נשק להגיע לשם כדי לתמוך בממשלת ויקטוריאנו ורטה. הכיבוש האמריקאי של וראקרוס הסתיים בסופו של דבר וניו יורק חידשה את שיוט הטלטלה שלה לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית. היא גם קיבלה על עצמה כמה חובות רצון טוב, ובדצמבר 1915 היא ערכה מסיבת חג המולד וארוחת ערב רבת חשיבות לכמה מאות יתומים מניו יורק, לפי הצעת הצוות שלה. מאוחר יותר הפכה למסורת על האונייה לעזור למעוטי יכולת במידת האפשר, וזיכה אותה בכינוי "ספינת חג המולד". בעקבות משימה זו, היא ביצעה מספר אימונים מול חופי האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > זירת האוקיינוס השקט

היא נבחרה לחזור לפעולה בזירת האוקיינוס השקט בסוף 1944, היא עברה את תעלת פנמה ב-27 בנובמבר, והגיעה ללונג ביץ', קליפורניה ב-9 בדצמבר, התקלקלה לפחות פעם אחת בדרך ואיבדה מטוס תצפית במזג אוויר גרוע. היא ערכה אימוני רענון ליד דרום קליפורניה בדצמבר 1944 ובינואר 1945. ניו יורק עזבה ב-12 בינואר ונפגשה עם איידהו, טנסי, נבדה, טקסס וארקנסו, ויצרה כוח תמיכה לפלישה לאיוו ג'ימה. ניו יורק איבדה להב מהמדחף השמאלי שלה רגע לפני שהחלה הפלישה ונכנסה לזמן קצר לתיקונים זמניים באניווטוק בין 5 ל-7 בפברואר. היא חזרה לקבוצה, שהייתה ליד סאיפאן, ב-11 בפברואר. יחד, הם הגיעו לאיוו ג'ימה ב-16 בפברואר והחלו בהפגזות טרום הפלישה. במהלך שלושת ימי הפגזת החוף שבאו לאחר מכן, ניו יורק ירתה 6,417 פגזים, כולל 1,037 פגזים בקוטר 14 אינץ'. אחד מהמטחים שלה פגע במערום הראשי של התחמושת באי, וגרם ל"פיצוץ המשני המרהיב ביותר במערכה". היא פרשה מהאזור ב-19 בפברואר והגיעה לאוליטי ב-21 בפברואר.
לאחר תיקון קבוע למדחף השמאלי שלה במנוס מ-28 בפברואר עד 19 במרץ, היא הצטרפה לכוח משימה 54 באוליטי ב-22 במרץ כהכנה לפלישה לאוקינאווה. צי אוניות המערכה, שאליהן הצטרפו מרילנד, קולורדו ווירג'יניה המערבית, החל את ההפצצה שלו על אוקינאווה ב-27 במרץ. כשסיפקה הפגזות חוף, ומאוחר יותר תמיכה ארטילרית ימית לכוחות היבשה, עמדה ניו יורק בעמדה במשך 76 ימים רצופים, במהלכם ירתה 4,159 פגזים של 14 אינץ' ו-7,001 פגזים של 5 אינץ'. היא הייתה נתונה למתקפת קמיקזה ב-14 באפריל שהשמידה מטוס תצפית אחד על המעוט שלו, אבל המטוס היפני התרסק 50 יארד (46 מטר) מהאונייה ולניו יורק נגרם נזק שטחי בלבד, כאשר שני אנשי צוות נפצעו. היא נותקה ב-11 ביוני, קני התותחים שלה נשחקו מאש, והמשיכה לפרל הארבור כדי להחליף את התותחים שלה לקראת הפלישה ליפן. היא עצרה ליד לייטה ב-14 ביוני והגיעה לפרל הארבור ב-1 ביולי. היא הייתה בנמל ב-15 באוגוסט, כשהסתיימה המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה בילתה ניו יורק 1,088 ימים עם הצי האטלנטי מדצמבר 1941 עד נובמבר 1944, ו-276 ימים עם צי האוקיינוס השקט. היא ירתה סך של 53,094 פגזים מכל הסוגים במשקל כולל 3,548.9 טונות ארוכות (3,219.5 טונות), הפליגה 123,867 מיילים (199,345 ק"מ), בילתה 414 ימים בדרך, וצרכה 22,367,996 גלון (84,672,080 ליטר; 18,625,253 גלון אימפריאלי) של מזוט. ניו יורק קיבלה שלושה כוכבי קרב עבור שירותה בזמן המלחמה.
היסטוריית שירות > לאחר המלחמה

לאחר תום המלחמה, ניו יורק נכנסה לצי מבצע מרבד קסמים, עזבה את פרל הארבור ב-2 בספטמבר והגיעה לסן פדרו ב-9 בספטמבר עם מטען של חיילים משוחררים. לאחר מכן היא המשיכה לניו יורק כדי להשתתף בחגיגות יום הצי.
היא נבחרה כספינת ניסוי עבור מבצע פרשת דרכים, היא שימשה בניסויי פצצה גרעינית באטול ביקיני ביולי 1946 עם כ-70 ספינות נוספות, ששרדו גם את ניסוי אייבל וגם את ניסוי בייקר. לאחר בדיקות אלו, היא נגררה לפרל הארבור כדי לחקור את השפעות פיצוצי הפצצה עליה. ב-6 ביולי 1948, היא נגררה לים ושימשה כאימון מטרה, והיא הוטבעה על ידי כמה מטוסים וספינות של הצי.
לוחית הירכתיים שלה מוצגת על סיפון היורשת שלה, USS ניו יורק (LPD-21).
יום לאחר טקס הנחת השדרית, 12 בספטמבר 1911
ניו יורק בהמפטון רודס, וירג'יניה, דצמבר 1916
ניו יורק (משמאל) ואה"מ איירון דיוק בסקפה פלו, אולי במהלך כניעת הצי הגרמני, נובמבר 1918
ניו יורק בתמרונים עם אוקלהומה ונבדה, 1932. ברקע ניתן לראות את נושאת המטוסים לנגלי.
ניו יורק ליד צפון אפריקה מיד לאחר הקרב בקזבלנקה
ניו יורק יורה בתותחי ה-14 אינץ' הראשיים שלה על איוו ג'ימה ב-16 בפברואר 1945
צילום ניסוי בייקר של מבצע צומת דרכים, אטול ביקיני, 25 ביולי 1946. ניתן לראות את ניו יורק ממש מימין לנד הפיצוץ.
ניו יורק מתהפכת לאחר ששימשה כספינת מטרה מול הוואי, 8 ביולי 1948.
ה'תר"ו

ה'תר"ו (5,606) ובקיצור תר"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 באוקטובר 1845, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 1846.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 15 שעות ו-769 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-296. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 6 (סימנה ולגז) במחזור השמש ה-201.
שנה זו היא שנת 1,777 לחורבן הבית, ושנת 2,157 לשטרות.
אירועים

ל' בכסלו – טקסס מתקבלת כמדינה ה-28 של ארצות הברית.
י"ג בתמוז – התפרסם גליונו הראשון של "שומר ציון הנאמן", שיצא באלטונה בעריכת רבי יעקב אטלינגר. כתב העת ייצג את עמדת היהדות האורתודוקסית בגרמניה ונאבק ברפורמים. הוא נחשב לעיתון החרדי הראשון.
תמוז – בברסלאו מתכנסת הוועידה השלישית מועידות היסוד של התנועה הרפורמית.
פרץ הסבב הראשון של פולמוס אתרוגי קורפו.
נולדו

ט"ז בניסן – שלמה מנדלקרן, סופר ומשורר, מחבר הקונקורדנציה לתנ"ך "היכל הקודש". (נפטר בט"ו באדר ב' ה'תרס"ב)
כ"ו באב – רבי יהושע סיגל, רב ופוסק הלכה בפולין ובניו יורק, מקים העירוב הראשון במנהטן. (נפטר בי"ג באדר א' ה'תר"ע)
ה' באלול – רבי יעקב אלחאייק, רב ודיין של קהילת הגראנה בתוניס. (נפטר בכ"ה בשבט ה'תרע"ד)
י' באלול – רבי יעקב יצחקי, אב"ד דגסטן והרב הראשי ליהודי הקווקז, מייסד המושבה באר יעקב. (נפטר בכ"א בסיוון ה'תרע"ז)
י"ד באלול – רבי נפתלי שוורץ, רב וראש ישיבה בעיר מאד שבהונגריה. (נפטר בי"ב בכסלו ה'תרנ"ז)
נפטרו

י"ז בטבת – רבי אריה לייב ליפשיץ, רב ואדמו"ר גליציאני, מחבר 'אריה דבי עילאי', ומייסד חסידות וישניצא. (נולד בה'תקכ"ז)
כ"ה בשבט – הרב דב בעריש הרציגר, רבה של העיר בנדין שבפולין.
שבט – דוד דבית הלל, נוסע יהודי ליטאי שעלה לארץ ישראל ונסע ברחבי הקהילות היהודיות במזרח התיכון ובהודו.
ו' באדר – רבי יצחק איציק אוירבך, רבה של העיר לונטשיץ שבפולין.
ו' באדר – רבי דניאל פרוסטיץ, ראש בית הדין של הקהילה היהודית בפרשבורג בימי החתם סופר. (נולד בה'תקי"ט)
אדר – רבי יהודה קורייאט, רב ומשורר מחכמי מרוקו ודיין בליוורנו שבאיטליה.
כ"ט בניסן – רבי יהודה בכרך (הגרי"ב), רבה של סייני שבליטא.
ט"ז בסיוון – חיים מיכל, ביבליוגרף, ביבליופיל ואספן של כתבי יד עבריים. (נולד בכ' בניסן ה'תקנ"ב)
כ"ח באלול – רבי משה ריבלין, מגיד מישרים וממנהיגי הקהילה האשכנזית בירושלים. (נולד באלול ה'תק"ם)
רבי יוסף דוד אייזנשטט, רבה של מיר וראש ישיבת מיר.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
אנשי הגלימה

אנשי הגלימה (בערבית: أهل الكساء; תעתיק לעברית: אהל אל-כיסאא; באנגלית: People of the Cloak; People of the Mantle) הם נביא האסלאם מוחמד; בתו, פאטמה; בן דודו וחתנו עלי; ושני נכדיו חסן וחוסיין.
בנוסף, הם נקראים בערבית אַל אל-עבא (בערבית: آل العبا; תעתיק בלטינית: Āl al-′Abāׂׂ) ובפרסית פַּנְג' תַן-י אאל-י עבּא (בפרסית: پنج تن آل عبا; תעתיק בלטינית: Panj-tan-e-Āl-e-Abā), או בפשטות, פַּנְג' תַן (בפרסית: پنج تن. פַּנְג' בפרסית משמעו "חמש", לציון חמשת אנשי הגלימה, והמילים בערבית "עבא" ו"כיסאא" הן מילים נרדפות ומתייחסות בהקשר הערך למילה "גלימה".) אמונה זו שואבת את מקורותיה משני חדית'ים (נרטיבים המתארים את חיי הנביא מוחמד, כוללים את עצותיו והדרכותיו ומהווים יסוד הלכתי בפני עצמו, משני רק לקוראן): חדית' הגלימה (حديث الكساء) וחדית' הקללה (حديث ٱلْمُبَاهَلَة). שני החדית'ים נחשבים בעיני המאמינים השיעים והסונים כאותנטיים, אולם סונים מפרשים את החדית'ים הספציפיים האלו (ובאופן כללי, את שאר החדית'ים), באופן שונה ומצומצם יותר מזה של השיעים, כאשר האחרונים כוללים בפרשנותם גם התייחסויות לאוסף דבריהם של שאר האימאמים הבאים בתור בסדר הירושה.
מושג זה (אנשי הגלימה), מהווה את אחד מהיסודות של הדוקטרינה השיעית בדבר רעיון האימאמיה, אשר מדגישה שהאל העניק לצאצאי פאטמה בת מוחמד ועלי בן אבי טאלב, האימאם השיעי הראשון, (כלומר, לבניהם שייוולדו אחריהם), סמכות הנהגה רוחנית ייחודית, על הקהילה המוסלמית. אהל אל-כיסאא, ביחד עם צאצאיהם, כלומר האימאמים, יוצרים את המונח המוגדר על ידי השיעה, אהל אל-בית, או "אנשי הבית", או משפחתו של מוחמד.
שלושת הזרמים המרכזיים של האסלאם השיעי, חלוקים באשר לטבעם של אהל אל-כיסאא ושל האימאמים. שני הזרמים הגדולים, התריסריים והאסמאעילים, מחשיבים אותם כעיצמה (عصمة), כלומר כבעלי היכולת לא לטעות לעולם: אמונה שמקורה בפסוק ההיטהרות, אשר לקוח מהקוראן.
בניגוד אליהם, הזיידים, הזרם השיעי השלישי בחשיבותו, רואים אותם כמנהיגים פוליטיים בלבד, שחובתם היחידה היא להוביל מרידות כנגד שליטים וממשלות מושחתים.
חדית' הגלימה

חדית' הגלימה (ערבית: حديث الكساء; תעתיק לעברית: חדית' אל-כיסאא), מתייחסת לחמשת אנשי הגלימה (ערבית: أَهْل ٱلْكِسَاء; תעתיק לעברית: אהל אל-כיסאא), כלומר הנביא מוחמד, בתו פאטמה בת מוחמד, בן דודו וחתנו עלי ושני נכדיו חסן וחוסיין. לביטוי אנשי הגלימה ישנה התייחסות במספר חדית'ים, כולל במסגרת החיבור צחיח מוסלם (ערבית: صحيح مسلم), אשר בו מוזכר מוחמד מדבר גם על אנשי הבית (ערבית: أَهْلُ ٱلْبَيْتِ; תעתיק לעברית: אהְל אלבַּית), מושג אשר לקוח מחלקו השני של פסוק ההיטהרות (آية التطهير; תעתיק לעברית: איאת אל-תטהיר).
חדית' זה הוא מרכזי עבור האמונה השיעית. עבור השיעים, חדית' זה מהווה את הבסיס לדוקטרינה האומרת שמנהיגם של המוסלמים צריך להיטהר (הקוראן, סורה 33, פסוק 33) ודרך אותו סדר צאצאים ישיר וספציפי, המתחיל ממוחמד ופאטמה, דרך עלי, מנהיג המוסלמים אכן נטהר. חדית' זה משרת את רוב מאמיניה של הדוקטרינה השיעית, באומרם שסדר שושלתי זה של צאצאים, הוא חסר טעות, טהור וחסר חטא (ערבית: المعصوم; תעתיק לעברית: אל-מעצום). השיעים מאמינים שהחדית' מצביע על כך שמוחמד, פאטמה, עלי, חסן וחוסיין, הם גם אנשי הבית והיחידים המוגדרים ככאלו.
באופן כללי, הסונים אף הם מקבלים על עצמם את חשיבותו הרוחנית של אירוע ההיטהרות כפי שהקוראן משבח וכפי שמפורט לפרטי פרטיו על ידי חדית' האמת (תעתיק לעברית: סאח'יח' חדית'), אך הם לא מסכימים עם השיעים בעניין הסמכות הפוליטית הנובעת מחדית' זה, כפי שהשיעים מסיקים במסגרת הדוקטרינה שלהם.
חדית' המיוחס לעאישה, אשתו השלישית והצעירה של מוחמד, מזכיר את אירוע ההיטהרות בכך:
ששליח האל (עליו השלום) יצא בוקר אחד לבוש בגלימת פסים עשויה משיער גמל שחור ולמקום הגיע חסן בן עלי. הוא סוכך עליו את גלימתו זו ואז הגיע חוסיין ושליח האל סוכך אף עליו, לצד האחד האחר (חסן). לאחר זאת, הגיעה פאטמה והוא הכניס אף אותה תחת גלימתו ולאחר זאת הגיע אחרון, עלי ואף עליו הוא סוכך את גלימתו ולאחר כל זאת אמר: אללה חפץ להסיר מעליכם כל טומאה, הו אנשי הבית ולזכך אתכם (טוהרה עמוקה).
המקור באנגלית
that God's Apostle (may peace be upon him) went out one morning wearing a striped cloak of the black camel's hair that there came Hasan b. 'Ali. He wrapped him under it, then came Husain and he wrapped him under it along with the other one (Hasan). Then came Fatima and he took her under it, then came 'Ali and he also took him under it and then said: God desires to take away any uncleanliness from you, O people of the household, and purify you (thorough purifying)
הסונים נוטים לראות בחדית' זה כצחיח וכללו אותו בחיבור צחיח מוסלם.
סקירה כללית של טיעונים רלוונטיים > הקשר

כמה מלומדים סונים טוענים שנשותיו של מוחמד נכללו בחלק השני של סורה 33, פסוק 33, מאחר שישנה התייחסות אליהן בתחילת הטקסט של פסוק זה. הם דוחים את הרעיון שסופו של הפסוק מהווה ברכה העומדת בפני עצמה, שיועדה באופן בלעדי למוחמד, עלי, פאטמה, חסן וחוסיין, בהכירם את ההקשר הכולל של הפסוק המדובר ושל הפסוק הקודם לו.
טיעון הנגד של השיעים לעומת זאת, בנוי כך שהפסוק עצמו אומר את המילים "אך ורק", ברמזם שברכה בעלת ערך נעלה זה, היא בלעדית לקבוצה ספציפית וככזו היא מיועדת לקבוצה השונה מנשותיו של מוחמד, כלומר, אללה חפץ לשמור אתכם הרחק מהטומאה ואך ורק אתכם, הו אנשי הבית, ולא מצפה זאת משום אדם אחר. זוהי גם הסיבה מדוע ששת הציוויים המחמירים הכלולים במסגרת הפסוקים האחרים ניתנים לנשותיו של מוחמד, מפני שהן לא מוגנות וחייבות לפעול בהתאם; "אנשי הבית", מן הצד השני, לא זקוקים לשום ציוויים כאלה. השיעים אף מצביעים על כך שרטוריקת הדיבור של הטקסט הופכת לבעלת טון גברי, בקטע האחרון של הפסוק, בעוד שבחלקים הקודמים הטון היה נשי.
אירוע הקללה ההדדית (מובאהלה)

לפי אוספי החדית' הסונים, מסופר שבמהלך השנה התשיעית עד העשירית לאחר ההג'רה, שליח נוצרי ערבי מהעיר נג'ראן (אשר שוכנת כיום בחלקה בצפונה של תימן ובחלקה בערב הסעודית), הגיע למוחמד כדי להתווכח אלו משתי הקבוצות הדתיות, שגו ביחס לאמונה בישו (קוראן, סורה 3, פסוק 61). מוחמד הציע לקיים את המסורת הערבית הידועה בשמה מובאהלה, במסגרתה כל אנשי סיעה יריבה צריכים לסוכך את עצמם בגלימה וביחד לבקש בצורה כנה, להטיל קללות ולהרוס את אנשי הסיעה הנוהגים במרמה ומשפחותיהם. כדי להוכיח להם שהוא אכן נביא, מוחמד, הביא את בתו פאטמה, את שני נכדיו, חסן וחוסיין וכמו כן, את עלי אבן אבי טאלב ושב לנוצרים כדי לומר שזוהי משפחתו (אהל, ערבית: أَهْل) וסוכך את עצמו ואת משפחתו בגלימה (כיסאא; ערבית: كِسَاء).
השיעים מאמינים שחדית' אותנטי זה, מוכיח למי מתייחס הקוראן כשהוא מאזכר את אנשי הבית כשהוא כולל באופן בלעדי את עלי, פאטמה וצאצאיהם. באותו הזמן, המקורות הסונים מסכימים עם האמונה השיעית האומרת שרק אנשי הגלימה, מוחמד, בתו פאטמה ושני נכדיו, חסן וחוסיין וחתנו עלי אבן אבו טאלב, השתתפו באירוע - אף אחת מנשותיו האחרות של מוחמד, נכדיו או חתניו הנוספים, נבחרו להשתתף בו.
ההשקפה השיעית

השיעים חוגגים אירוע זה במסגרת עיד אל-מובאהלה (ערבית: عِيْد ٱلْمُبَاهَلَة). חדית' זה מספק את הרקע ל"פסוק ההיטהרות", הקרוי בערבית איאת א-תטהיר המצוי בקוראן בסורת אל-אחְזאב (ערבית: الأحزاب, סורת המחנות),בפסוק 33, בו אללה הצביע על אנשי הבית:
הסתופפנה בבתיכן, ואל תתפרכסנה כדרך שהתפרכסו בימי הג'אהיליה הראשונה. קיימנה את כל התפילות ותנה זכאת והישמענה לאללה ולשליחו. כל אשר רוצה אללה הוא להעביר מעליכם את הטומאה, ולטהר אתכם אחת ולתמיד.
המקור באנגלית
And abide in your houses and do not display yourselves as [was] the display of the former times of ignorance. And establish prayer and give zakah and obey Allah and His Messenger. Allah intends only to remove from you the impurity [of sin], O people of the [Prophet's] household, and to purify you with [extensive] purification.
המסורת הנוגעת לחדית' זה מגיעה ממקורות שונים אל פאטמה, בתו של מוחמד. הנרטיב שהיא מעבירה מספר שפעם אחת, כשביקר אביה בביתה, כשהוא סובל מחום גבוה ולא נמצא במיטבו, הוא ביקש ממנה שהיא תביא לו גלימה וכן שתכסה אותו מסביב באותה גלימה, שמקורה הוא מתימן. מאוחר יותר, הצטרפו אליו והתכסו תחת אותה הגלימה, נכדיו של מוחמד, חסן וחוסיין, בניו של חתנו ובן דודו של הנביא, עלי בן אבי טאלב, כאשר אף הוא מצטרף ומתכסה תחת הגלימה. בסופו של עניין, פאטמה ביקשה אף היא רשות להתכסות בגלימה. כאשר כל החמישה מתכנסים תחת הגלימה, מוחמד הקריא את פסוק מס' 33 מתוך סורת המחנות (סורת אל-אחזאב, ערבית: الأحزاب), המצויה בקוראן, לאלו אשר תחת גלימתו, שכל החמישה הם הבחירים, תוך שהוא מצהיר בנוסף לכך, שהוא חפץ מאללה לשמור מאיתנו, אנשי הגלימה, את כל הטומאות, הרחק מהישג יד. לאחר כל זאת, מוחמד התפלל לאללה שיכריז שכל החמישה הם אנשי הבית ולהרחיק מהם את כל הטומאות (نَجاسَت; תעתיק בעברית: נג'אסאת). מיד אחרי תחינה זו, אללה שלח מיד את המלאך גבריאל כדי שיגלה למוחמד שכל החמישה שמתחת לגלימה הם היקרים והקרובים ביותר לאללה ושהם הטהורים שבטהורים (ערבית: طاهر; תעתיק בעברית: טאהיר), ללא שום עקבות של טומאה כלשהי.
היישום הפוליטי של השקפה זו

חדית' הגלימה ופסוק ההיטהרות שימשו בזמנים שונים את אנשי הבית כדי להביע ולחזק את אמונתם בזכות ההנהגה הרוחנית והפוליטית על הקהילה המוסלמית. לדוגמה, במהלך כינוס הוועידה שנועדה לבחור את הח'ליף הבא לאחר מותו של עומר בן אל-ח'טאב, בשנת 644, עלי העלה את הטיעון הבא: ”האם יש מישהו מאיתנו אשר לו התגלה "פסוק ההיטהרות" חוץ ממני?” כשהם השיבו בשלילה הוא המשיך: ”אנשי הבית שטופים בשפע של טוהר, מפני שהקוראן אומר, אללה חפץ מאתכם, הו אנשי הבית, להסיר מעליכם את כל הטינופת והטומאה ולהפוך אתכם לאנשים ללא זוהמה”.
ההשקפה הסונית

כמה מלומדים סונים מעירים ש"פסוק ההיטהרות" נגלה לחמישה אנשים: מוחמד, עלי, פאטמה, חסן וחוסיין. אחרים מדגישים ש"פסוק ההיטהרות" לא יכול להתייחס ליכולתם של האימאמים לאלטעות, מפני שההקשר שבו הפסוק הנ"ל מופיע מתייחס לנשותיו של מוחמד ומחייב שיש להתייחס אף אליהן או שלכל הפחות לא ניתן להוציא אותן מהקטגוריה (כלומר יש להכליל אותן במסגרת אנשי הגלימה ואנשי הבית), אליה הפסוק מתייחס. אם הפסוק היה מרמז על אלטעות, אז לפיכך גם נשותיו של מוחמד היו בעלות יכולת לאלטעות, אמונה בה המלומדים הסונים לא מחזיקים. המלומדים השיעים, לעומת זאת, אכן מאמינים ביכולת לאלטעות של מוחמד. חכם הדת וההלכה המוסלמי הסוני, אבן כת'יר, בחיבורו תפסיר איבן כת'יר, מדבר על פסוק ההיטהרות ש” חכמי ההלכה הסונים מסכימים פה אחד שנשותיו של מוחמד היו הסיבה לגילוי פסוק זה....אך ניתן להוסיף גם אנשים אחרים, בדרך של הכללה”.
ראו גם

אהל אל-בית
כתאב אל-אסמא
לקריאה נוספת

The Most Learned of the Shi`a: The Institution of the Marja` Taqlid, by Linda S. Walbridge, Oxford University Press, 288 pages, 2001 ISBN 0-19-513799-X
Ahlul Bayt: The Holy Family of Prophet Mohammad (Pbuh&F), by Alia Bazzi, Xlibris Corporation, 26 pages, 2014 ISBN 978-1-4990-0658-2
The Succession to Muhammad: A Study of the Early Caliphate, by Wilferd Madelung, Cambridge University Press, 413 pages, 1997 ISBN 0521646960
Fatima the Gracious, by Abu Muhammad Ordoni, Lulu Press, Inc, 303 pages, 2014 ISBN 1312541652
סיירות המערכה מסדרת מקנזן

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה קודמת:  סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר
 סדרה עוקבת:  סיירות המערכה מסדרת ארזאץ יורק
 אוניות בסדרה:  מקנזן   גראף שפה   פרינץ אייטל פרידריך   פירסט ביסמרק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בלום ווס 
 תחילת הבנייה:  1915
 הושקה:  1917–1921
 תקופת הפעילות:  1917–הווה (כ־108 שנים)
 אחריתה:  בוטלו
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 31,000 טון, מקסימלי: 35,300 טון
 אורך:  223 מטר
 רוחב:  30.4 מטר
 שוקע:  9.3 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  28 קשרים
 גודל הצוות:  1,186 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  15,000 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 90,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 300 מ"מ   מגדל הניווט 300 מ"מ   צריחי תותחים 270 מ"מ   סיפון 30–80 מ"מ
 חימוש:  שמונה תותחים SK/L50 בקוטר 12 אינץ' (305 מ"מ)   14 תותחים SK/L45 בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   8 תותחים SK/L45 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   חמישה צינורות טורפדו 24 אינץ' (60 ס"מ)
 
סיירות המערכה מסדרת מקנזן (בגרמנית: Mackensen) הייתה הסדרה האחרונה של סיירות מערכה שנבנתה על ידי גרמניה במלחמת העולם הראשונה. התכנון דרש בתחילה שבע ספינות, אך שלוש מהן תוכננו מחדש כסדרת ארזאץ יורק. מארבע האוניות של סדרת מקנזן, מקנזן, גראף שפה, ופרינץ אייטל פרידריך הושקו, ופירסט ביסמרק לא הושקה - אך אף אחת מהן לא הושלמה, לאחר שעדיפות בניית ספינות בזמן המלחמה הופנתה לעבר צוללות - והספינות נגרטו בתחילת שנות ה-20. האונייה הראשית של הסדרה נקראה על שם אוגוסט פון מקנזן, מפקד צבאי בולט במהלך המלחמה. בתגובה לסדרת מקנזן, הצי המלכותי הבריטי החל בבניית סיירות המערכה מסדרת אדמירל, שכולן פרט לאחת יבוטלו בסופו של דבר; השורדת היחידה, אה"מ הוד, הושלמה לאחר תום המלחמה.
העיצוב של אוניות הסדרה היה גרסה משופרת בהרבה של סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר. השיפור המשמעותי ביותר היה תותחי 35 סנטימטרים (14 אינץ') חדשים וחזקים יותר, בהשוואה לתותחי 30.5 סנטימטרים (12 אינץ') של האוניות הקודמות. אוניות הסדרה כללו גם מנועים חזקים יותר שהעניקו לאוניות מהירות מרבית גבוהה יותר וטווח שיוט גדול יותר באופן משמעותי. התכנון של סדרת מקנזן סיפק את הבסיס לסדרת ארזאץ יורק שלאחר מכן, שהייתה חמושה בתותחי סוללה ראשיים בקוטר 38 סנטימטרים (15 אינץ'), לאחר שקרב יוטלנד ב-1916 הבהיר את הצורך בתותחים הגדולים יותר.