stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידת שמשון
עמותת "בזלת" - זיכרון, מורשת ותרומה לקהילה.

בשנת 2008 הקימו יוצאי היחידה את עמותת "בזלת". העמותה שמה לה למטרה להנציח את חללי היחידה, לשמר ולספר את מורשת היחידה, ולתרום לחברה במדינת ישראל. במסגרת זו, הוקם אתר הנצחה לחללי היחידה, וחדר למורשת חינוכית - בכפר הנוער עיינות. אתר ההנצחה והמבנה שבו - מהווים אבן דרך לדור הצעיר המתחנך בכפר ולאורחים המבקרים באתר, ומציגים את סיפורה של יחידת המסתערבים "שמשון". בכל יום זיכרון לחללי צה"ל, מתקיים טקס מרכזי לחללי היחידה בהשתפפות ילדי וסגל הכפר, משפחות הנופלים, ואנשי העמותה.
מעורבות חברתית ותרומה לקהילה
פרויקט "נוער בזלת" - בוגרי היחידה מובילים פעילויות חינוכיות המשקפות את הערכים שלאורם פעלה היחידה ואשר מטרתן להטמיע את הערכים, הציונות, המנהיגות וההדדיות (תוכנית עצמ"ה) בקרב בני הנוער. במסגרת זו נבנתה תוכנית חינוך להעצמה אישית וקבוצתית לבני נוער (פרויקט "נוער בזלת") הפרויקט מתמקד במתן כלים וערכים לחניכי כפר הנוער וכולל פעילויות חינוכיות א-פורמליות מגוונות.
יחידת "ענבר" - במהלך ייחודי ובברכת מפקד מג"ב דאז, ניצב קובי שבתאי (כיום המפכ"ל), הוקמה במשמר הגבול פלגת מתנדבים מבצעית למשימות מיוחדות. הפלגה המונה כ-50 איש מבוססת כולה על יוצאי היחידה, המבצעים פעילות מבצעית מיוחדת כנגד פעילות פח"ע, פעילות פלילית וטרור חקלאי. בעת חירום תהווה הפלגה מענה מבצעי טקטי לתגבור כוחות מג"ב ומשטרת ישראל. המתנדבים מבצעים סדרות אימונים ייעודיות המכינות אותם להתמודדות עם תרחישים שונים. ומדי שבוע מבוצעת פעילות מבצעית, המתמקדת בתקופה האחרונה בקווי התפר בין איו"ש למדינת ישראל.
כלל פעילותה של עמותת "בזלת" מבוצע בהתנדבות מלאה למען החברה ומדינת ישראל.
נוסף
כיום שמו של גדוד שמשון מנציח את שמה של יחידת המסתערבים "שמשון", סמל גדוד שמשון זהה לסמלה של היחידה. הלוחמים המסיימים את מסלול הלוחם, עולים במסע סיום מסלול לאתר ההנצחה של יחידת המסתערבים שמשון בכפר הנוער עיינות, ושם מוענקת להם סיכת לוחם שמשון - אותה הסיכה שהוענקה למסתערבי יחידת שמשון עם סיום מסלול ההכשרה.
ראו גם

ימ"ס - היחידה המקבילה של משמר הגבול
יחידות מובחרות בצה"ל
לקריאה נוספת

שלומי ציפורי, "צדק מסוערב", הוצאת אגם, 2004.
תומר צבן, "עמוק בעזה", הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2022.
תומר צבן, "בליבה של עזה", הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2024.
הערות שוליים

↑  אהרן קליין, ההרוג הראשון של "שמשון", חדשות, 8 במרץ 1992
↑  גיא אביעד, "לקסיקון חמאס", הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמוד 205.
↑  שלומי ציפורי, "צדק מסוערב", הוצאת אגם, 2004, עמוד 45.
↑  אביתר בן-צדף, האם תפרו לסא"ל אילן תיק?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בספטמבר 2004.
↑  איל דורון, הדס ועופר רגב, "בהשקט ובבטחה - מורשת יחידת מגלן", פורת הוצאה לאור, מאי 2012, עמוד 36.
↑  עמוס הראל, מפקדי המילואים הוותיקים חוזרים: "צה"ל חזר לבנות עלינו", באתר הארץ, 14 במאי 2010.
↑  עמרי אסנהיים, מסתערבי שמשון, מעריב, ‏ 16.09.2004, כפי שהועלה באתר "יחידה".
↑  עמרי אסנהיים, קרמבו האמיתי, באתר nrg‏, 11 במרץ 2005.
↑  סמל דורון דניאל, באתר הגבורה
1 2 3  במרכז השיקום הוענקו צל"שים ללוחמי "שמשון", באתר הגבורה
↑  אמיר בוחבוט‏, מפקד אגוז: "נהיה הראשונים לצעוד בסבך הלבנוני", באתר וואלה, 19 בינואר 2013.
↑  מחליפים צבעים במחנה, כפי שהועלה באתר "פרש".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008707588605171  VIAF: 7159335153112960744   WorldCat (עם VIAF): 7159335153112960744
סופי שול - הימים האחרונים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מארק רוטמונד 
 הופק בידי:  פרד בריינרסדורפר סוון בורגמייסטר כריסטוף מילר
 תסריט:  פרד בריינרסדורפר 
 עריכה:  האנס פונק 
 שחקנים ראשיים:  יוליה ינטש פביאן היינריך
 מוזיקה:  ריינולד הייל
 צילום:  Martin Langer 
 מדינה:  גרמניה 
 חברת הפקה:  Goldkind Film, Südwestrundfunk, הרדיו של בוואריה, Broth Film, ארטה (ערוץ טלוויזיה) 
 חברה מפיצה:  X Verleih AG
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בפברואר 2005
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  מינכן 
 תקופת התרחשות:  1943, מלחמת העולם השנייה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sophiescholl
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (יוליה ינטש)  פרס ג'יימסון לשחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האירופית לקולנוע (יוליה ינטש)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - בחירת הקהל לבמאי הטוב ביותר (מארק רוטמונד) 
 www.sophiescholl-derfilm.de
 דף הסרט ב־IMDb
 
סופי שול - הימים האחרונים (בגרמנית: Sophie Scholl – Die letzten Tage) הוא סרט גרמני המתאר את תפיסתה, משפטה, והוצאתה להורג של סופי שול. הסרט מבוסס על ראיונות עם מקורבים לקבוצה ששרדו ועל פרוטוקולים שנותרו בארכיבים בגרמניה המזרחית. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2005 והיה מועמד לפרס האוסקר כסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2006.
עלילה

בשנת 1943 סופי שול ואחיה הנס שול חולקים דירה במינכן. הם לומדים יחד באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן וחברים שניהם בקבוצת מחתרת הקרויה "הוורד הלבן" אשר מתנגדת לשלטון הנאצי בצורות לא-אלימות. חברי הקבוצה מסיימים להדפיס את העלון השישי שלהם, אולם הם הדפיסו יותר עלונים משהם יכולים להפיץ באמצעות הדואר. הנס מציע לפזר את העלונים באוניברסיטה, וסופי מתנדבת לסייע לו. למחרת בבוקר, הם מתחבקים ואז הולכים אל האוניברסיטה. הם מפזרים את העלונים ליד חדרי ההרצאות. הנס מניח ערימת עלונים על המעקה, אולם סופי דוחפת אותם והם מתפזרים. בזמן שהיא עושה זאת, שרת באוניברסיטה רואה אותם וממהר להסגירם לגסטאפו. הם מובלים למעצר ונחקרים. סופי אמנם טוענת שהם רק דחפו את העלונים מהמעקה ולא כתבו אותם, ושהם נושאים מזוודה ריקה כיוון שהם מתכננים לבקר את הוריהם ורוצים לקחת עמם בגדים בחזור, אולם ראיות חדשות שמתקבצות מצביעות בבירור על כך שהם מתנגדי המשטר וכתבו את העלונים. חברם ושותפם לקשר כריסטוף פרובסט נעצר גם הוא. שלושתם עומדים למשפט בפני בית הדין העממי, וראש בית הדין, רולנד פרייזלר, דן אותם לעונש מוות. הוריהם של הנס וסופי מורשים לבקר אותם טרם ביצועו, ומביעים תמיכה במעשיהם. ראשיהם של שלושתם נערפים בגיליוטינה. הסרט מסתיים כאשר מטוסי חיל האוויר הבריטי מנחיתים אלפי עותקים מעלוני הוורד הלבן בשמי מינכן.
יחסי צרפת–רוסיה

| יחסי צרפת–רוסיה |
| --- | --- |
צרפת: רוסיה


צרפת: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
643,801: 17,098,242
אוכלוסייה
66,600,068: 144,404,939
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,030,904: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,509: 13,998
משטר
רפובליקה נשיאותית למחצה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

היחסים בין צרפת לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וקיים ביניהם שיתוף פעולה נרחב במגוון תחומים.
היסטוריה > האימפריה הרוסית

היחסים הדיפלומטיים בין צרפת ורוסיה כוננו בשנת 1702, כאשר צרפת שלחה שגריר (ז'אן-קזימיר בלוזה) למוסקבה. בעקבות ניצחון רוסיה על שוודיה במלחמת הצפון הגדולה, הקמתה של סנקט פטרבורג כבירתה החדשה של רוסיה בשנת 1712, והכרזה על הקמת האימפריה הרוסית בשנת 1721, הפכה רוסיה לראשונה לכוח מרכזי בענייני אירופה. ההפרדה הגאוגרפית בין שתי המדינות גרמה לכך שאף כאשר היו שתי המדינות מעורבות באותה מלחמה, כוחותיהם נלחמו רק לעיתים רחוקות כבעלי-ברית או במישרין אחד נגד השני כאויבים באותם שדות-קרב. עם זאת, הן היו מדינות מכריעות במאזן הכוחות האירופי, והן היו משני עברי המתרס במלחמת הירושה הפולנית, ובעלות ברית במלחמת שבע השנים.
רוסיה מילאה תפקיד מורכב במלחמות הנפוליאוניות. רוסיה לחמה נגד צרפת במלחמת הקואליציה השנייה, ולאחר עליית נפוליאון בונפרטה לשלטון בשנת 1799, רוסיה נותרה עוינת ולחמה נגד צרפת גם במלחמות הקואליציה השלישית והרביעית, שבהם ניצחה צרפת והשתלטה על כל מרכז אירופה. בשנת 1807 הקימה צרפת את דוכסות ורשה, שאיימה על רוסיה וגרמה למתיחות שהובילה לפלישה הצרפתית לרוסיה בשנת 1812. הפלישה הייתה תבוסה גדולה לצרפת ונקודת מפנה במלחמות הנפוליאוניות. רוסיה מילאה תפקיד מרכזי בהבסת נפוליאון בשנת 1814, בקונגרס וינה בשנים 15–1814, ותמכה בהחזרת בית בורבון לשלטון בצרפת. רוסיה הייתה המנהיגה של הקונצרט השמרני של אירופה, שביקש להחניק את המהפכות הליברליות.
היסטוריה > המאה ה-19

בעקבות מהפכות אביב העמים בשנת 1848 ועליית נפוליאון השלישי לשלטון בצרפת, נהייתה רוסיה שוב עוינת לצרפת. נפוליאון השלישי תמך במהפכות לאומיות במדינות רבות-לאומיות כמו האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה העות'מאנית, דבר שהתנגד לו בלהט המשטר הצארי ברוסיה. בריטניה וצרפת ראו בפעולותיה של רוסיה איום על האינטרסים שלהן במזרח התיכון, שכן שליטה ימית של רוסיה במצרים אסטרטגיים הייתה מפריעה לנוכחות הימית הבריטית והצרפתית באזור הים התיכון. ניסיונות הרוסים לשפר את עמדתם בבלקן ובים התיכון, הביאו למלחמת קרים, שבמהלכה פלשו כוחות צרפתיים ובריטיים לחצי האי קרים. מדיניות החוץ של רוסיה הקיסרית הייתה עוינת לצרפת הרפובליקנית במאה ה-19 ומאוד פרו-גרמנית.
הברית המשולשת משנת 1882 בין הקיסרות הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה הותירו את האימפריה הרוסית בעמדה פגיעה, בזמן שתבוסתה של צרפת במלחמתה מול פרוסיה משנת 1870 (פרוסיה הפכה בשנת 1871 לקיסרות הגרמנית בעקבות איחוד גרמניה) הובילה לבידודה בזירה הדיפלומטית. בניגוד להבדלים בין צורות המשטר בין שתי המדינות, צרפת הרפובליקנית ורוסיה האוטוקרטית, נוצר בין השתיים חיבור מהיר וחזק.
כבר משנת 1888 החלה צרפת להזרים הלוואות זולות לתעשייה הרוסית באמצעות הבורסה בפריז.
בשנת 1890 פקע הסכם הברית בין רוסיה לגרמניה אשר נחתם על ידי אוטו פון ביסמרק ב-1887. הקיסר הגרמני, וילהלם השני, אשר פיטר את ביסמרק מתפקידו, לא הגיב לבקשות הרוסים לחדש את ההסכם. בכך עורר את חשדם כי פניו אינם לשלום ודחף ליצירת הברית עם הצרפתים, שנתפסה כברית הגנה מול הגוש המרכז-אירופאי החזק. על פי אחד מסעיפי הברית הוסכם כי הברית הצרפתית-רוסית תתקיים כל עוד מתקיים ההסכם המשולש במרכז היבשת.
בשנת 1891 ביקרה משלחת של הצי הצרפתי ברוסיה והתקבלה בחמימות על ידי הצאר אלכסנדר השלישי. היה זה ביקור היסטורי אשר סימל את הפסקת העוינות בין שתי המדינות אשר התקיימה ביניהן מאז כיבושי נפוליאון. הברית שנחתמה ב-1892 נכנסה לתוקף ב-1894 והחזיקה מעמד עד לתום מלחמת העולם הראשונה.
הברית הצרפתית-רוסית יצרה בנוסף בעקיפין גם הבנה מוסכמת ומשולשת עם בריטניה, אשר הייתה קשורה בהסכמי הבנה עם רוסיה בנושאים נוספים שהיו במחלוקת בין המדינות. יחד עם ההסכמה הלבבית בין צרפת לבריטניה, הפכו שלוש המדינות למאוגדות תחת ברית משותפת שכונתה ההסכמה המשולשת.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1902 כרתה יפן ברית צבאית עם הממלכה המאוחדת, שכונתה הברית האנגלו-יפנית. בתגובה, רוסיה פעלה עם צרפת להתנער מההסכמים להפחתת הכוחות הצבאיים במנצ'וריה. ב-16 במרץ 1902 נחתם הסכם הדדי בין צרפת לרוסיה. מאוחר יותר נלחמה יפן ברוסיה במלחמת רוסיה–יפן, ואילו צרפת נשארה נייטרלית בסכסוך הזה.
בשנים 1908–1909, במהלך משבר בוסניה, סירבה צרפת לתמוך ברוסיה נגד אוסטריה וגרמניה. העדר העניין הצרפתי בתמיכה ברוסיה בתקופת משבר בוסניה היה נקודת השפל ביחסים בין צרפת לרוסיה. זאת נוסף על ניקולאי השני, קיסר רוסיה, שלא עשה כל מאמץ להסתיר את סלידתו מחוסר התמיכה ממי שהייתה אמורה להיות בעלת הברית מספר אחת שלו. ניקולאי התייחס ברצינות לביטול הברית עם צרפת. קישור נוסף בין צרפת ורוסיה היה אינטרס כלכלי משותף. רוסיה ביקשה תיעוש, אך חסר היה לה את ההון לעשות זאת בעוד הצרפתים היו מוכנים להלוות את הכסף הדרוש למימון התיעוש של רוסיה. ב-1913 השקיעו המשקיעים הצרפתים 12 מיליארד פרנק צרפתי בנכסים רוסיים והפכו את הצרפתים למשקיעים הגדולים ביותר באימפריה הרוסית. התיעוש של האימפריה הרוסית היה בחלקו תוצאה של זרם עצום של הון צרפתי לאימפריה.
בשנת 1914 נרצח יורש העצר האוסטרי פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, ובעקבות כך הגישה ממשלת אוסטריה אולטימטום לסרביה. משסירבה סרביה לכל סעיפי האולטימטום, הכריזה ממשלת אוסטרו-הונגריה מלחמה על סרביה והחלה לגייס את צבאה ב-28 ביולי 1914. רוסיה אשר תמכה באופן מסורתי בשאיפות הלאומיות של הסרבים, מיהרה להתייצב לצידם וגייסה את צבאה. בהתאם להסכם משנת 1892 בין צרפת לרוסיה, הייתה אף צרפת מחויבות לגייס את צבאה. גרמניה מצידה, מתוקף הסכם עם אוסטרו-הונגריה, גייסה אף היא את צבאה. עד מהרה הצטרפו כל המעצמות לצדדים היריבים (להוציא את ממלכת איטליה, ששמרה על נייטרליות ולא כיבדה את הברית המשולשת שכרתה עם אוסטריה וגרמניה בשל הטיעון כי הברית הייתה הגנתית ואילו אוסטריה הייתה התוקפן) ובעקבות כך פרצה מלחמת העולם הראשונה.
היחסים הדו-צדדיים של צרפת עם ברית המועצות חוו עליות וירידות דרמטיות עקב פלישת הצבא האדום לצ'כוסלובקיה וברית צרפת עם נאט"ו. מנהיג ברית המועצות לשעבר, מיכאיל גורבצ'וב, ביקר בצרפת באוקטובר 1985 כדי לאחות את הקרעים ביחסי ארצו עם צרפת. אף על פי כן, נמשכה פעילותה הבילטרלית של צרפת עם נאט"ו, דבר שהחריף את היחסים בין צרפת לברית המועצות.
היסטוריה > היחסים כיום

לאחר קריסת ברית המועצות, היחסים הבילטראליים בין צרפת לרוסיה היו חמים מתחילה. ב-7 בפברואר 1992 חתמה צרפת על הסכם דו-צדדי, בהכרה ברוסיה כיורשת ברית המועצות. כפי שמתואר על ידי משרד החוץ הצרפתי, היחסים הבילטראליים בין צרפת לרוסיה נשארים לאורך זמן, ונשארו חזקים עד עצם היום הזה.
במלחמת גאורגיה–רוסיה בשנת 2008 לא התעקש סרקוזי על שלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה. יתר על כן, לא היו מחאות צרפתיות כאשר רוסיה לא צייתה להסכם שהשיג סרקוזי, ועל פיו ייסוג הצבא הרוסי מגאורגיה, ובתמורה יוכרו הממשלות החדשות בשטחה.
בשנת 2010 מכרה צרפת לרוסיה ספינות תקיפה אמפיביות מדגם מיסטראל, והיא עסקת הנשק הגדולה הראשונה בין רוסיה לעולם המערבי מאז מלחמת העולם השנייה. העסקה זכתה לביקורת על הזנחת האינטרסים הביטחוניים של פולין, המדינות הבלטיות, אוקראינה וגאורגיה.
בסקר שנערך בשנת 2013 ב-BBC, ב-25% מהצרפתים הביעו דעה החיובית על רוסיה, 63% הביעו דעה שלילית, ואילו 49% מהרוסים הביעו בדעה חיובית על צרפת, ו-10% הביעו דעה שלילית.
לפני מלחמת האזרחים בסוריה, היחסים בין צרפת לרוסיה היו טובים בדרך כלל. לאחר שנים של דשדוש מאחורי גרמניה ואיטליה, החליטה צרפת לשנות את עמדותיה, על ידי הדגשת היחסים הדו-צדדיים. מאז משבר החוב האירופי, המעצמות האירופיות נאלצו לבסס את כלכלתם על ידי פנייה לשווקים המתעוררים יותר, ומוסקבה ביקשה בינתיים לגוון את הכלכלה שלה. הנשיא הולנד סיכם את הגישה כלפי מה שאחדים אמרו כלפי מערך הדיכוי של פוטין, במהלך ביקורו הרשמי הראשון במוסקבה בפברואר 2013: "אני לא צריך לשפוט, אני לא צריך להעריך".
צרפת ורוסיה הותקפו על ארגון הטרור המזרח תיכוני דאעש, וכתגובה, פרנסואה הולנד וולדימיר פוטין הסכימו על שיתוף פעולה של הכוחות המזוינים שלהם במאבק נגד ארגון הטרור. נשיא צרפת קרא לקהילה הבינלאומית להביא "את כל אלה שיכולים להיאבק באופן ריאלי נגד צבא הטרור הזה בקואליציה גדולה וייחודית". שיתוף הפעולה בין צרפת לרוסיה נחשב מהלך "חסר תקדים", בהתחשב בכך שצרפת היא חברה בנאט"ו.
העיתונות הצרפתית הדגישה כי דאעש הוא האויב המשותף הראשון שצרפת ורוסיה נלחמות בו כתף אל כתף מאז מלחמת העולם השנייה. עיתון רוסי אף הזכיר כי "מלחמת העולם השנייה אילצה את העולם המערבי ואת ברית המועצות להתגבר על ההבדלים האידאולוגיים שלהם", ותהה אם דאעש הוא "היטלר החדש".
במהלך המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022), צרפת ניסתה למנוע הסלמה בין המדינות. בפועל, רוסיה תקפה צבאית את אוקראינה. צרפת הצטרפה לעיצומים שהטילו מדינות מערביות אחרות על רוסיה. אלה התווספו לעיצומים שהוטלו לאחר סיפוח חצי האי קרים (2014). נשיא צרפת עמנואל מקרון אמר שרוסיה עשתה שגיאה קשה בכך שפלשה לאוקראינה, אך קרא שלא להשפילהּ. "חשוב לבנות דרך לשיפור היחסים הדיפלומטיים בין רוסיה והמערב ביום שאחרי המלחמה", אמר.
יחסים דיפלומטיים

צרפת מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-5 קונסוליות בקאזאן, נובוסיבירסק, רוסטוב על הדון, סנקט פטרבורג ויקטרינבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-4 קונסוליות בביאריץ, ליון, מרסיי, ושטרסבורג.
מורה לחיים

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  רנדה היינס 
 תסריט:  אני דיאנג  מרס אנסקו
 שחקנים ראשיים:  מת'יו פרי ארני הדסון ברנדון מייקל סמית'
 מוזיקה:  מרק אדלר 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 חברה מפיצה:  רשת TNT
 הקרנת בכורה:  13 באוגוסט 2006
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  דרמה, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מורה לחיים (באנגלית: The Ron Clark Story או The Triumph) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2006, המספר את סיפורו האמיתי של רון קלארק, מורה צעיר שמגיע לניו יורק ופועל לשנות את תפיסת מחשבתם של ילדי כיתה ו', בני מיעוטים, שמערכת החינוך ואפילו הוריהם איבדו תקווה לגביהם.
הסרט זכה לביקורות אוהדות, בעיקר על משחקו של מת'יו פרי. פרי היה מועמד לשלושה פרסי אמי ולפרס גלובוס הזהב.
עלילת הסרט

הסיפור עוקב אחרי רון קלארק, מורה צעיר, אידיאליסט ויצירתי, שעוזב את מקום מגוריו בצפון קרוליינה ומתחיל ללמד בבית ספר ציבורי בניו יורק. הוא נתקל בקשיים רבים - התלמידים באים ממשפחות עניות וחסרות השכלה, ההנהלה אינה תומכת בשיטות היצירתיות שבאמצעותן הוא מנסה ללמד, ורוב התלמידים אינם מעוניינים ללמוד ומיואשים ממצבם הלימודי. שמיקה וולאס, תלמידה כריזמטית מאוד, ממרידה את התלמידים נגדו ומגלה חוסר התעניינות מופגן בלימודים.
למרות הכל, באמצעות דרכים יצירתיות ללמד, קלארק מצליח לגרום לתלמידים להתעניין בחומר הנלמד (למשל - הוא סיכם איתם שאם הוא יצליח לקפוץ בחבל, הם ילמדו חומר מסוים היטב). הוא עוזר לתלמידים להתגבר על הבעיות האישיות שלהם וכך מחנך אותם להתנהגות ראויה.
למרות המשוכות הרבות במשך השנה, בסוף שנת הלימודים מתברר שהכיתה נמצאת במקום הגבוה ביותר מבחינה לימודית מבין כל כיתות ו' במדינה, וששמיקה השיגה את הציונים הטובים ביותר במתמטיקה ואנגלית מכל תלמידי כיתה ו' במחוז.
המתאבקים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  שון דורקין
 הופק בידי:  טסה רוס ג'ולייט האוול אנגוס למונט שון דורקין דריו שלזינגר
 תסריט:  שון דורקין
 עריכה:  מתיו האנאם
 שחקנים ראשיים:  זאק אפרון ג'רמי אלן וייט האריס דיקינסון מאורה טיירני לילי ג'יימס הולט מק'קלני
 מוזיקה:  ריצ'רד פרי
 צילום:  מתיאס ארדיי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Access Entertainment BBC House Productions
 חברה מפיצה:  A24 (ארצות הברית) סרטי ליונסגייט (הממלכה המאוחדת)
 הקרנת בכורה:  8 בנובמבר 2023 (דאלאס) ארצות הברית 22 בדצמבר 2023 ישראל 11 בינואר 2024 הממלכה המאוחדת 9 בפברואר 2024
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט ספורט 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המתאבקים (באנגלית: The Iron Claw) הוא סרט דרמת ספורט ביוגרפית שנכתב ובוים על ידי שון דורקין (אנ'). הסרט מבוסס על חייו של המתאבק קווין ואן אריק ומשפחת ואן אריק. בסרט מככבים זאק אפרון, ג'רמי אלן וייט, האריס דיקינסון, מאורה טיירני, הולט מק'קלני ולילי ג'יימס.
הסרט הוקרן בבכורה בתיאטרון בדאלאס, טקסס ב-8 בנובמבר 2023, ולאחר מכן, עלה לאקרנים בארצות הברית ב-22 בדצמבר 2023, תחת הפצת "A24", ועתיד לעלות לאקרנים בממלכה המאוחדת ב-9 בפברואר 2024, תחת הפצת "סרטי ליונסגייט", ובישראל ב-11 בינואר 2024. הסרט זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ונבחר לאחד מ-10 הסרטים המובילים של שנת 2023 על ידי המועצה הלאומית לביקורת.
רקע עלילתי

העלילה עוקבת אחר סיפור חייהם של משפחת ואן אריק.
צוות השחקנים והדמויות

זאק אפרון – קווין ואן אריק
ג'רמי אלן וייט – קרי ואן אריק
האריס דיקינסון – דייוויד ואן אריק
מאורה טיירני – דוריס ואן אריק
סטנלי סימונס (אנ') – מייק ואן אריק
הולט מק'קלני (אנ') – פריץ ואן אריק
לילי ג'יימס – פאם אדקיסון
מייקל ג. הארני (אנ') – ביל מרסר (אנ')
מקסוול פרידמן – לאנס ואן אריק (אנ')
בריידי פירס – מייקל הייז (אנ')
ארון דין אייזנברג – ריק פלייר
קווין אנטון – הארלי רייס
ריאן נמת' (אנ') – ג'ינו הרננדז (אנ')
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך טקס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו | 19 בדצמבר 2023 | השחקן הטוב ביותר | זאק אפרון | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "The Iron Claw (15)". British Board of Film Classification. December 15, 2023. Retrieved December 16, 2023.
↑  Lewis, Hilary (December 6, 2023).
"National Board of Review Names 'Killers of the Flower Moon' Best Film of 2023". The Hollywood Reporter. Retrieved December 6, 2023.
↑  San Diego Film Critics, 2023 San Diego Film Critics Society Award Winners, San Diego Film Critics Society, ‏2023-12-19 (באנגלית אמריקאית)
אלכסנדר (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אוליבר סטון 
 הופק בידי:  מוריץ בורמן
 תסריט:  אוליבר סטון   כריסטופר קייל
 שחקנים ראשיים:  קולין פארל אנג'לינה ג'ולי ואל קילמר  ג'ארד לטו רוזריו דוסון   אנתוני הופקינס
 מוזיקה:  ואנגליס 
 צילום:  רודריגו פריטו 
 מדינה:  צרפת, איטליה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, גרמניה, הולנד 
 חברת הפקה:  Intermedia, France 3 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס, Xfinity Streampix 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בנובמבר 2004
 משך הקרנה:  214 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט להט"בי, סרט ביוגרפי, סרט פעולה, סרט חרבות וסנדלים 
 מקום התרחשות:  יוון העתיקה 
 תקציב:  155 מיליון דולר
 הכנסות:  $167,298,192
 הכנסות באתר מוג'ו:   alexander
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלכסנדר (באנגלית: Alexander) הוא סרט דרמה היסטורי המבוסס על דמותו של אלכסנדר הגדול. הסרט שנכתב ובוים על ידי אוליבר סטון יצא בשנת 2004 ומככבים בו קולין פארל ואנג'לינה ג'ולי.
תקציר העלילה

הסרט מבוסס על חייו של אלכסנדר הגדול. הסרט מתאר את שנותיו הראשונות ואת יחסיו עם אביו, פיליפוס השני, מלך מוקדון. הסרט מתאר את כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר וניסיונותיו לבצע רפורמה באימפריה שלו. לאחר שמראים את יחסיו המתוחים של אלכסנדר עם הוריו, אביו נרצח ואלכסנדר הופך למלך מוקדון.
שחקנים

קולין פארל בתור אלכסנדר הגדול
קונור פאולו בתפקיד אלכסנדר הצעיר
אנג'לינה ג'ולי בתפקיד אולימפיאס
ואל קילמר בתפקיד פיליפוס השני
אנתוני הופקינס בתפקיד תלמי הראשון הזקן
אליוט קוואן בתפקיד תלמי הראשון
רוברט אירלי בתפקיד תלמי הצעיר
ג'ארד לטו בתפקיד הפאיסטיון
רוזריו דוסון בתפקיד רוקסנה
כריסטופר פלאמר בתפקיד אריסטו
פיונה או'שאנסי
ניק דאנינג – אטאלוס
רורי מק'קאן - קרטרוס
ג'ונתן ריס מאיירס - בתפקיד קסנדר, אחד הגנרלים של אלכסנדר
דן רייזנר

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 61 בערך) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות  בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 תחום יצירה:  פיסול
 https://danreisner.com/
 
דן רייזנר (נולד ב-1964 בחיפה) הוא פסל ומורה לפיסול ישראלי. טווח עבודתו נע מעבודות פיסול קטנות יצוקות ברונזה, לפיסול במרחב הציבורי (בחיפה, ברמת אביב ועוד). הוא מרצה לפיסול באקדמיה ועמד במשך מספר שנים בראש המחלקה לפיסול בבית הספר לאמנות קלישר.
קורות חיים

דן רייזנר נולד בחיפה וגדל בשכונת נווה מגן שברמת השרון.
בשנת 1983 התנדב לחטיבת הצנחנים ושירת בגדוד 890 כחובש קרבי. שירת תקופה ארוכה בלבנון.
עם סיום שירותו הצבאי נסע לניו יורק לתקופה של חצי שנה, בה עבד גם בגלריה של ליאו קסטלי (אנ').
לאחר חזרתו לישראל החל ללמוד במדרשה לאמנות ברמת השרון, ולאחר ארבע שנות לימוד (1987–1991) סיים עם תעודת הוראה.
סיים את תוכנית לימודי המשך של "בצלאל" (1998–2000).
בין השנים 1995–1997 לימד פיסול במרכז מאירהוף לחינוך לאמנות, במוזיאון תל אביב לאמנות, ובין השנים 1997–1999 לימד פיסול בתיכון אורט אבין, רמת גן.
בין השנים 1991–2002 לימד במחלקת הפיסול במכללה להוראת הטכנולוגיה של בית הספר לאמנות קלישר בתל אביב, ושימש גם כמנהל מחלקת הפיסול.
משמש כמרצה בבית הספר לעיצוב של המסלול האקדמי המכללה למינהל.
הרצה במוזיאון תל אביב במסגרת סדרת ההרצאות "אמן מקצוען" על תהליכי ההתפתחות שלו כאמן וכיצד ניתן לפרוץ את המסגרות המקובלות.
נשוי לרינת (אמנית, מטפלת באמנות ומרצה), ולהם שתי בנות ובן.
יצירתו

רייזנר עובד בסטודיו בשכונת נגה ביפו. בעבודתו מופיעים דימויים של טבע וזיכרון היסטורי. לצד פיסול פיגורטיבי מסורתי (למשל ראשו של ג'ורג' פלויד), יצר גם פיסול סביביתי אורבני.
יצירתו > עבודות בולטות

"מיצר ליצירה"
יצירתו > עבודות בולטות > "מחווה לחתונה אלגורית"

בשנת 2001 יצר את העבודה "מחווה לחתונה אלגורית", בה יצר פרגמנטים מתוך העבודה "חתונה אלגורית" של אפרים משה ליליין שנתלו במפוזר על הקיר כמסמלים את התפרקותו של החלום הציוני.
יצירתו > עבודות בולטות > "ההלך" - כהומאז' לפסל המאה ה-20 הרומני ברנקושי

בחודש אפריל 2023, נחנך בתל אביב פסלו "ההלך", המתכתב עם "עמוד האינסוף" של ברנקושי המוצב בטרגו ז'יו, ומשמש כהומאז' לגיבורים הרומנים שנפלו במלחמת העולם הראשונה. הפסל הוזמן על ידי חברת הנדל"ן "אקרו נדל"ן", והוצב במתחם של חברת טיפלתי פתרונות, בתל אביב.
"המיית הימים" - להנצחת הצלת יהודי דנמרק:
"קיר, זמן זיכרון" - מפעל הנצחה לזכר בוגרי תיכון א' לאמנויות תל אביב:
"מפגש", בית צורי, תל אביב:
יצירתו > יצירות נוספות במרחב הציבורי

1996 - מוסד בר דרור, פתח תקווה
1998 - רחוב ויצמן, רעננה
1998 - פארק רעננה
2000 - חברת ירדן, פריז
2001 - בית הספר אורנים, רמת השרון
2001 - "מרחב פתוח, מרחב סגור", בית ספר עמל ב', פתח תקווה (שלושה פסלים)
2003 - פסל לזכר רייצ'ל קורי, בית סאחור, מזרח ירושלים
2003 - מרכז מידע ואמנויות, גבעת זאב
2003 - "באית", מרכז רפואי רבין, פתח תקווה
2005 - "קיר, זמן, זיכרון", תיכון עירוני א', תל אביב
2007 - "אנדרומדה", החוג לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2008 - "עולמי", חברת הכשרת היישוב, הרצליה פיתוח
2008 – "הבודהה של השקים", גן הפסלים של לוץ אקרמן, גאופלדן, גרמניה
2012 – "דמעה ונחמה", בית יד לבנים, רמת השרון - הוזמנה כעבודת יזכור לנופלי רמת השרון ומוצבת במבואת בניין יד לבנים בעיר
2013 - "המיית הימים", חיפה
2015 - "Auto Portrait", מונסטר, גרמניה
2018 - matchbox", רמת השרון
2019 - "outer limits"‏Upstate New York
2022 - "אלף, בית", עמיגור - בית גיל הזהב ע״ש יוסף וילף, תל אביב
2023 - "ההלך", מתחם חברת טיפלתי פתרונות, תל אביב
יצירתו > עבודות קיר

2001 - "מחווה לחתונה אלגורית", בנק דיסקונט לישראל, סניף "על האילון", אזור התעשייה, מערב ראשון לציון
תערוכות יחיד

2019 - צלמי חמה, גלריה אוסטרית Kunsthaus Wiesinger,‏ 21 בפברואר 2019 - 24 בפברואר 2019
2016 - "מחווה לברנקוזי", שגרירות רומניה בישראל
2016 "כרומופוביה", בית יד לבנים, רמת השרון
2013 - My Art Is Yours, סטודיו דן רייזנר, 15 בנובמבר 2013 - 16 בנובמבר 2013
2010 - "שבר, תיקון", בית האמנים תל אביב
2000 - "גן, פסלים", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
1998 - שיוט, סדנאות האמנים בתל אביב (רחוב אליפלט), 9 במרץ 1998 - 18 אפריל, 1998
הציג מעבודותיו גם בתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה.
גלריה

‏Uplifting
"הבודהה של השקים", גן הפסלים של לוץ אקרמן, גאופלדן, גרמניה
:"אנחנו"
"אלף, בית", עמיגור - בית גיל הזהב ע״ש יוסף וילף, תל אביב
פרסים ומלגות

2016 מלגת מפעל הפיס לקטלוג מודפס, מפעלי תרבות של מפעל הפיס
2015 Traces of Dialogue, Symposium, Munster, Germany
2008 מלגת שהייה, לוץ אקרמן, גאופלדן, גרמניה
"אמנות אין סוף", בנק מזרחי טפחות, מקום שני
מלגת תמיכה - מפעל הפיס, עבור העבודה "לילה אחד", 2008
1999 מלגה, קריית האומנים הבינלאומית - איל דה לה סיטה, פריז, צרפת
1998 פרס עידוד היצירה
1994 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
1993 פרס אמן הצעיר
מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
1992 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
1991 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
1990 מלגת הצטיינות בלימודים, המדרשה למורים לאמנות, מכללת בית ברל