stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכה לייקין אבני
אקטיביזם נגד הסתה

באוקטובר 2015, שכל את אביו, ריצ'רד לייקין, שהיה פעיל שלום. האב נרצח בפיגוע טרור באוטובוס בקו 78 בשכונת ארמון הנציב בירושלים. לאחר הרצח, בנובמבר 2015, פרסם אבני מאמר דעה בניו יורק טיימס, שהעלה לסדר הציבורי את הדיון בסוגיית ההסתה ברשתות החברתיות. בחודשים שבאו לאחר מכן, הוא התראיין, כתב מאמרי דעה וטורים, השתתף בסרטים דוקומנטריים וערך הרצאות ברחבי העולם, וכן הגיש שתי תביעות אזרחיות נגד פייסבוק אחת מהן בסכום של מיליארד דולר. כחלק מריכוז הפעילות בנושא, הוא הקים תנועה נגד הסתה במדיה החברתית בשם Stop Incitement. מינואר 2018 אבני גם משמש כיו"ר "קלע שלמה" הגוף שהקימה מדינת ישראל למאבק בתנועת ה-BDS.
כחלק ממאמציו, יזם בנובמבר 2015 את "חוק לייקין" המציע רגולציה של פייסבוק בישראל בנושא מתן במה לפוסטים מעוררי הסתה, נאם באו"ם פעמיים, התראיין ל-CNN ונפגש עם סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ועם מזכ"ל האו"ם באן קי מון. בתחילת 2017, הוא היה שותף למאמצים לחשיפת התופעה של סרטונים מעודדי טרור ב-youtube שמומנו על ידי פרסומות של תאגידים בין–לאומיים. לאחר פרסום הנושא ותחקיר של הטיימס הבריטי, חלה ירידה משמעותית בכמות הסרטונים המעודדים הסתה, אלימות וגזענות ברשתות החברתיות, כולל מחיקה של חשבונות ארגון החמאס ומנהיגיו.
אבני הופיע בפני האו"ם לראשונה ב-21.03.2016, אז נאם באולם מועצת זכויות האדם בז'נבה במחאה על ההתעלמות מנפגעי טרור ישראלים, ובקריאה לעצירת ההסתה נגד ישראל. "הריגת אזרחים שנסעו באוטובוס היא רצח. אני מאתגר אתכם לגנות מפורשות את רצח אבי, ריצ'רד לייקין", אמר בפנייה למזכ"ל האום דאז, באן קי מון, שגם ביקר את אביו לאחר הפיגוע בארמון הנציב. הוא הוזמן לאו"ם על ידי אנשי המכון לזכויות האדם ולשואה בארצות הברית, לאחר שקראו מאמר דעה שלו בניו יורק טיימס. לאחר נאומו בפני המועצה דיבר אבני בפני עצרת המחאה שהתקיימה מחוץ למשרדי האו"ם.
הופעתו השנייה באו"ם התרחשה ב-09.12.2016 בניו יורק דיון בדלתיים סגורות בנושא הפסקת ההסתה המעודדת פעולות טרור. לייקין ציין בדבריו ש"ארגוני טרור קיצוני עושים שימוש ברשתות חברתיות על מנת להסית ולעודד צעירים ברחבי העולם להצטרף אליהם", כשהוא מכנה את התופעה "ג'יהאד קוד פתוח". הוא הדגים את השימוש ברשתות החברתיות להסתה על בהא עליאן, הרוצח של אביו, שמתואר בעמודי פייסבוק ובעקבות כך בחלק מכלי התקשורת כשאהיד, וקרא לאו"ם "להוקיע את יו"ר הרשות הפלסטינית ואת הרשות עצמה על יצירת תרבות של שנאה ואקוסיסטם של הסתה לטרור, ולדרוש שיחדלו להרעיל את דעתם של ילדים פלסטינים תמימים נגד השלום".
משפחה

אבני נשוי בשנית לריטה אבני, רו"ח ובעלים של משרד לביקורת חקירתית. הם הורים לשני בנים מנישואים קודמים ולשתי בנות משותפות. המשפחה מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑   החזקתי לאבא את היד והסתכלתי לרוצח בעיניים, באתר "ידיעות אחרונות", 31 באוקטובר 2015
↑  יעל פרידסון ורועי ינובסקי, המחנך שהטיף לדו-קיום נרצח בפיגוע, באתר ynet, 27 באוקטובר 2015
↑   איתן אבריאל, רשימת 100 המשפיעים ל-2015 נחשפת: "חבורת הגז" וראש הממשלה נתניהו - בראש, באתר TheMarker‏, 2 בספטמבר 2015
↑  100 המשפיעים 2016 באתר דה מארקר
↑  100 המשפיעים של מגזין TheMarker, באתר themarker
↑  מיכה אבני, די לשימוש במזומן, באתר כלכליסט, 28 בספטמבר 2012
↑   מיכה אבני, המלצות ועדות לוקר טובות לעסקים טובים, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2014
↑  [ https://www.nytimes.com/2015/10/29/world/middleeast/champion-of-coexistence-felled-by-its-failure- is-buried-in-israel.html For American-Israeli Teacher, Death Came on the No. 78 Bus, ב-New York Times ב-28.10.2015]
↑  [ https://www.nytimes.com/2015/11/03/opinion/the-facebook-intifada.html The Facebook Intifada, ב-03.11.2015[
↑  https://news.walla.co.il/item/2897119]
"עשרת הדיברות של השאהיד": הפוסט של המחבל מפיגוע האוטובוס, אילן זלאיט באתר וואלה! ב-13.10.2015]
↑  Facebook Sued After Richard Lakibn Killed by Hamas Terrorists, פול גולדמן ב-NBC News ב-18.07.2016
↑    סבר פלוצקר, שלטון של כאוס, באתר "ידיעות אחרונות", 2 בפברואר 2017
↑  ריאיון לערוץ 7 ב-27.10.2015
↑    איתמר אייכנר, הבן השכול שיילחם בארגון החרם נגד ישראל, באתר "ידיעות אחרונות", 3 בינואר 2018
↑  ריאיון לערב חדש על "חוק לייקין" ב-27.12.2016
↑  ריאיון ל-CNN ב-24.11.2015
↑  רועי ינובסקי, כך מממנים תאגידי ענק ארגוני טרור דרך יוטיוב, באתר ynet, 13 בפברואר 2017
↑  ראיון על מימון הסתה לטרור בתוכנית הבוקר יום חדש של קשת ב-19.02.2017
↑  Big Brands Fund Terror through Online Adverts, the Times, 09.02.2017
↑  סיקור נאומו של מיכה לייקין אבני באו"ם בערוץ 1 ב-21.03.2016
↑  סיקור נאומו של מיכה לייקין אבני באו"ם בערוץ 10 ב-21.03.2016
↑  הקלטת נאומו של מיכה לייקין אבני באו"ם ב-09.12.2016
ואז הגיעה טלי

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ג'ייסון רייטמן 
 הופק בידי:  דיאבלו קודי 
 תסריט:  דיאבלו קודי 
 שחקנים ראשיים:  שרליז ת'רון מרקלין הוגוט איליין טאן Colleen Wheeler מארק דופלאס מקנזי דייוויס רון ליווינגסטון דיאן ליין 
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  אריק סטילברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני ברון, Denver and Delilah Productions, Focus Features 
 חברה מפיצה:  Focus Features
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 2018
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   tully2018
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ואז הגיעה טלי (באנגלית: Tully) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי בבימויו של ג'ייסון רייטמן על פי תסריט מאת התסריטאית דיאבלו קודי ובכיכובם של שרליז ת'רון, מקנזי דייוויס, מארק דופלאס, רון ליווינגסטון, בסרט המתאר ידידות בין אם לשלושה והאומנת שלה.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים של סאנדאנס ושוחרר לאקרנים בארצות הברית ב-4 במאי 2018, בהפצת Focus Features. הסרט קיבל בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים תוך תשבחות לת'רון ודייוויס על משחקן.
זהו שיתוף הפעולה הרביעי בין רייטמן לדיאבלו, אחרי ג'ונו (2007), הגוף של ג'ניפר (2009) ותקועה (2011), כשבאחרון כיכבה גם שרליז ת'רון.
תקציר עלילת הסרט

מרלו, אמא לשני ילדים, נמצאת בהריון לא מתוכנן עם ילד שלישי. לג'ונה, הבן שלה, יש הפרעה התפתחותית שהרופאים לא הצליחו לאבחן; היא מברישה את העור שלו בניסיון להפחית את הרגישות שלו. כאשר מרלו ובעלה דרו מבקרים אצל אחיה העשיר קרייג בארוחת ערב בביתו הוא מציע לשלם עבור אומנת לילה כמתנה לקראת הולדת הילד השלישי, אבל מרלו דוחה את ההצעה.
מרלו יולדת בת והיא מעניקה לה את השם מיה ועד מהרה היא קורסת וחשה מותשת לעיתים קרובות. אחרי שהמנהלת של ג'ונה ממליצה לשלוח את ג'ונה לבית ספר אחר עקב חוסר התאמה, מרלו נשברת והיא משחזרת את המידע על פרטי הקשר עם אומנת לילה.
באותו לילה, מרלו זוכה לביקור מבחורה בשם טלי, אומנת הלילה. למרות המבוכה הראשונית, מרלו וטלי מפתחות ידידות קרובה, במשך כמה לילות. טלי מוכיחה את עצמה כמטפלת יוצאת דופן, מנקה את הבית ואופה עוגות עבור הכיתה של ג'ונה, ועושה כל מה שמרלו מגדירה כ"אמהות טובה". כאשר מרלו מזכירה כי לדרו יש פטיש לנשים במדי מלצרית דיינר משנות החמישים, טלי עוטה מדים שכאלה שמרלו רכשה בעבר והם שוכבים בשלישייה עם דרו.
לילה אחד, טלי מגיעה לעבודה כשהיא במצוקה רבה ומספרת כי היא רבה עם השותפה שלה שכועסת שטלי מביאה גברים לדירה. טלי מציעה בפזיזות לצאת לעיר לשתות ומרלו מהססת אבל בסוף מסכימה. השתיים נוסעות לשכונה הישנה של מרלו בשכונת בושוויל, ברוקלין. ביושבן בבר, טלי פתאום אומרת למרלו שהיא כבר לא יכולה להמשיך לעבוד בשבילה ומסבירה כי היא הייתה שם רק כדי לשמש כ"גשר" וכי היא מרגישה שמרלו כבר לא צריכה אותה. מרלו עוברת משבר ובורחת לכיוון הדירה הישנה שלה, אבל היא וטלי מתפייסות ומחליטות לחזור הביתה. תוך כדי נהיגה הביתה, מרלו נרדמת על ההגה וסוטה עם המכונית לתוך נהר.
מרלו רואה את עצמה לכודה מתחת למים ומדמיינת לעצמה את טלי כבתולת ים שבאה להציל אותה. היא מתעוררת בבית חולים עם דרו. פסיכיאטרית בית החולים מודיעה לדרו כי מרלו סובלת מחוסר שינה ותשישות קיצונית, שגרמו לה להירדם על ההגה. כאשר הרופאה שואלת על האומנת שלהם, דרו אומר לה שהוא לא יודע עליה הרבה. כאשר פקידת בית החולים שואלת את דרו מהו שם נעוריה של מרלו, הוא עונה: "טלי". מכאן ניתן להסיק שטלי לא קיימת, ומרלו דמיינה אותה כאמצעי להתמודד עם הלחץ. לאחר מכן מרלו שוב זוכה לביקור מטלי, בפעם האחרונה בחדר שלה בבית החולים והן מחליטות שעליהן להפסיק לראות אחת את השנייה והן נפרדות בצורה ידידותית.
מרלו חוזרת הביתה, דרו מבלה עם מיה ושרה, וג'ונה אומר לה שאולי אפשר להפסיק עם המנהג של להבריש לו את העור, ורק לבלות ביחד. היא הולכת למטבח כדי להאזין למוזיקה ולהכין לילדים ארוחת צהריים ליום המחרת. דרו נכנס, מקשיב איתה למוזיקה באוזניות ועוזר לה לארוז את הארוחות.
צוות השחקנים

שרליז ת'רון - מרלו
מקנזי דייוויס - טלי
מארק דופלאס - קרייג
רון ליווינגסטון - דרו
הפקה

צילומי הסרט החלו ב-22 בספטמבר 2016 ואלה נערכו בעיקר בוונקובר, שבקולומביה הבריטית. ת'רון סיפרה שהיא העלתה כמעט 30 קילוגרמים למשקלה בשביל התפקיד. במשך שלושה וחצי חודשים, היא אכלה מסביב לשעון כדי לשמור על המשקל הגבוה ולקח לה שנה וחצי להוריד את משקל העודף שצברה.
שחרור

במאי 2017, חברת Focus Features רכשה את זכויות ההפצה של הסרט וקבעה את תאריך שחרור הסרט ל-20 באפריל 2018; עם זאת, בחודש מרץ 2018, תאריך הבכורה נדחה ל-4 במאי.
שחרור > מדיה ביתית

הסרט שוחרר להפצה דיגיטלית ב-17 ביולי 2018, כשתאריך הפצתו בבלו-ריי ו-DVD נקבע ל-31 ביולי.
ראו גם

מונסטר, סרט אחר שעבורו שרליז העלתה 15 קילו למשקל גופה.
הערות שוליים

↑  ואז הגיעה טלי באתר סינמה סיטי
↑  ארז דבורה, ביקורת סרט - "ואז הגיעה טלי": עוד סרט נהרס בגלל גימיק מופרך, באתר ynet, 10 במאי 2018
↑  ביקורת: ואז הגיעה טלי
↑  אבנר שביט‏, טאלי צמחוני: שרליז ת'רון לא מצילה את "ואז הגיעה טלי" המפוזר וחסר הפואנטה, באתר וואלה, 10 במאי 2018
↑  "ואז הגיעה טלי", ביקורת
↑  "Tully Movie with Charlize Theron Starts Filming in Vancouver". What's Filming. 22 בספטמבר 2016. נבדק ב-27 בספטמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Calvario, Liz (17 באפריל 2018). "Charlize Theron Reveals 'Very Long Journey' to Lose 50 Pounds Packed on for 'Tully'". Entertainment Tonight. CBS Television Studios. נבדק ב-18 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  שרליז ת'רון העלתה 23 קילו ונכנסה לדיכאון, באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2018
↑  Hipes, Patrick (4 במאי 2017). "Focus Features Acquires Reitman-Theron-Cody Reteam 'Tully' For April 2018 Bow". Deadline Hollywood. Penske Business Media. נבדק ב-4 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (15 במרץ 2018). "Charlize Theron Comedy 'Tully' Moves To First Weekend Of May". Deadline Hollywood. Penske Business Media. נבדק ב-8 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון צבאי 
 על שם:  נשיא המדינה - חיים הרצוג
 מיקום:  לטרון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2012–2022 (כ־10 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2024
 
 קואורדינטות:  31°50′13″N 34°58′50″E﻿ / ﻿31.836979037148°N 34.9805659147°E﻿ / 31.836979037148; 34.9805659147
 www.jwmww2.org
  (למפת השפלה מוגדלת) מוזיאון הלוחם היהודיבמלחמת העולם השנייה (למפת השפלה רגילה) מוזיאון הלוחם היהודיבמלחמת העולם השנייה (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הלוחם היהודיבמלחמת העולם השנייה (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון הלוחם היהודיבמלחמת העולם השנייה 
 
מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ע״ש חיים הרצוג הוא מוזיאון הממוקם בלטרון, להנצחת הלוחמים היהודים נגד גרמניה הנאצית ובנות בריתה במלחמת העולם השנייה. המוזיאון, שנבנה בתוך מתחם "יד לשריון" בלטרון, נועד להנציח כמיליון וחצי חיילים יהודים אשר לחמו בקרב צבאות בעלות הברית והפרטיזנים, ומהם כרבע מיליון נפלו במלחמה. מנהל העמותה להקמת המוזיאון הוא צביקה קן-תור.
הקמה

עוד ב-2002 החליטה ממשלת ישראל להקים "אתר הנצחה לחיילים יהודיים שלחמו במלחמת העולם השנייה", התפתחות נוספת הייתה כשנתיים לאחר מכן כאשר הוחלט לתקצב את הפרויקט בסכום של כ-4 מיליון שקל שיושקעו ב-4 שנים בהם יוקם המוזיאון אך לבסוף הדבר לא יצא לפועל. רק בשנת 2006 החליטה הממשלה על הקמת העמותה של המוזיאון ללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה. מטרתה לתת ביטוי לפעילות הלוחמים היהודים שלחמו נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, ולהישגיהם במלחמה וכדי לשמר את זכרם של הנופלים היהודים במלחמה, וכן על מנת לפעול למען הקמת מבנה למוזיאון הנצחה לחיילים ולקצינים. מימון פעילות העמותה והקמת המוזיאון בא מהממשלה ומתרומות פרטיות.
בשנת 2008 נחנכה לראשונה באתר המיועד למוזיאון אנדרטה לזכר הפרטיזנים ולוחמי הגטאות, פרי יצירתו של האמן אלכסנדר בוגן, פרטיזן בעצמו. ב-2011 התקיימו דיונים נוספים אודות המוזיאון וזאת על אף שהקמתו לא התקדמה. בסופם הוחלט להאריך את תקופת ההקמה ולגייס כ-16 מיליון שקל נוספים. ב-7 במאי 2015 התקיים ליד מבנה המוזיאון השומם טקס לכבוד 70 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית, והממשלה אף הכריזה על הפתיחה החגיגית של המוזיאון, וזאת חרף העובדה שלא התבצעו שום עבודות נוספות במקום. עבור הטקס הונפקו מדליות זיכרון מיוחדות שאף נשאו את שם המוזיאון, שטרם הוקם, וחולקו לווטרנים שנכחו בטקס. על פי מספר דוחות של עמותת המוזיאון, מנכ"ל העמותה המשיכו למשוך משכורות בגובה של כ-400,000 שקל בשנה.
כמעט שנתיים ללא שום התפתחות, החליטה משפחת הרצוג (ביחד עם העמותה "יד חיים הרצוג") להשקיע בפרויקט. הם ערכו הסכם עם העמותה של המוזיאון, בו מינו מנהל פרויקט, ואף התחייבו לגייס תרומות עבור המוזיאון. בפברואר 2019 החליטה ממשלת ישראל ה-34 כי המוזיאון ייקרא על שם הנשיא השישי של מדינת ישראל, חיים הרצוג. ב-2020 חתמה הנהלת המוזיאון הסכם עם הממשלה בו סוכם כי עלות הפרויקט תהיה כ-40 מיליון דולר, שגיוסם יחולק בין התורמים למוזיאון לממשלה. ב-2020 הושלם שלד המבנה, ובסוף שנת 2023, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל, הושלמה בנייתו של המוזיאון במתחם "יד לשריון".
פעילות

עד להשלמת בנייתו ופתיחתו, המוזיאון פעל במתכונת מצומצמת ב-"יד לשריון" והתקיימו בו סיורים בתערוכה קבועה בה היו מפורטים מספרם ושמותיהם של החיילים שנהרגו במלחמת העולם השנייה במלחמתם נגד הנאצים, וכן היהודים שפעלו בשורות הפרטיזנים והמחתרות וכל אלו שמלאו משימות נגד הנאצים.
המוזיאון עצמו מחולק לשישה אגפים שכל אחד מהם מהווה פרק היסטורי הקשור ללוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה. האגף הראשון הוא אגף המבואה המכניסה את המבקר לנושא, לאווירת המלחמה ולמפגש עם דמות היהודי הלוחם דרך "מעלית הזמן". האגף השני הוא אגף השנים הראשונות של המלחמה (1941-1939) המתאר את סיפור לחימת הלוחמים היהודים בשלל צבאות (עם דגש על צבא בריטניה) ובצבאות חופשיים. השלישי הוא אגף ברית המועצות והמלחמה במזרח אירופה והלוחמים היהודים בחיילות השונים הקשורים לברית המועצות, והרביעי הוא אגף ארצות הברית והלוחמים היהודים שלחמו במסגרתו. האגף החמישי מוקדש לפרטיזנים, לוחמי מחתרות, מורדי גטאות ומחנות. האגף השישי והאחרון הוא אגף מתנדבי היישוב היהודי בארץ-ישראל, בו גם מוצג התהליך בו הופך החייל היהודי שלחם במלחמת העולם השנייה לחייל העברי שנלחם בשירותה של מדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  העמותה להקמת מוזיאון ללוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  מהם למעלה מחצי מיליון בצבא האמריקאי, עוד כחצי מיליון בצבא האדום הסובייטי, וכ-60 אלף יהודים בצבא הבריטי
↑  בקשה לאישור התקשרות עם העמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי בלטרון לשם הקמת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה בלטרון
↑  אדם אקרמן, הפינה ההיסטורית: לאחר 20 שנות סחבת – הושלמה בנייתו של מוזיאון הלוחם היהודי, באתר כל העיר, ‏16.03.2024
↑  אודות, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361203405171  VIAF: 54151431561556301666   WorldCat (עם VIAF): 54151431561556301666
מלקחיתיים

| מלקחיתיים |
| --- | --- |
 מלקטית ירקרקה זכר, ספרד
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: שפיראים
תת־סדרה:: שפיריות
משפחה:: מלקחיתיים
שם מדעי
 Gomphidae ‏רמבו, 1842

מֶלְקָחִיתִיִּים (שם מדעי: Gomphidae) היא משפחה של שפיריות שמכילה כ-90 סוגים ו-900 מינים המצויים ברחבי צפון ודרום אמריקה, אירופה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה.
בישראל מצויים 6 מינים.
אטימולוגיה

השם המדעי Gomphidae מגיע מיוונית gomphos, "בורג, מסמר", בשל צורת הבטן של השפיריות במשפחה.
מקור השם בעברית הוא בשל דמיון התרחבות זו לכלי עבודה שונים, ובהתאם לכך נקבעו שמות הסוגים במשפחה: מלקחית, קרדומית, מצבטית, ומלקטית.
מאפיינים

למלקחיתיים יש עיניים מורכבות קטנות ומופרדות, תכונה ואתה הם חולקים עם המשפחה Petaluridae ועם השפריריות. העיניים בצבעי כחול, טורקיז או ירוק. בית החזה ברוב המינים בהיר עם פסים כהים, ודוגמת הפספוס משמשת לרוב כמאפיין זיהוי. הן חסרות את הצבעים המתכתיים הבוהקים של קבוצות שפיריות רבות, ולרוב בעלות צבעי הסוואה כדי להימנע מאיתור. לרוב יש הבדלים קטנים בלבד בין הזוויגים. הבוגרים בדרך כלל באורך של בין 40–70 מ"מ.
לשפיריות במשפחה מעוף מהיר עם מקטעים קצרים. הן מבלות זמן רב במנוחה, נחות בעמדה מתאימה כדי לזנק קדימה ולטרוף חרקים מעופפים. הן נוטות להתיישב על הקרקע או על עלים כשהבטן משופעת למעלה וקצהו מתעקל מעט. מינים גדולים יותר עשויים להתיישב עם בטן שטוחה על עלה. עמדה נוספת שאומצה על-ידי המקלחיתיים היושבים בשטח הפתוח היא "אובליסק" ("obelisking"), עמידה עם הבטן מורמת אנכית, יציבה שאומצה בנוסף אליהן רק על-ידי הטיסניתיים.
רוב השפיריות במשפחת המלקחיתיים מתרבות בנחלים, נהרות או אגמים. הנימפות יוצאות דופן בהיותן בעלות מנטום (mentum) שטוח, ומחושיהן בעלי ארבעה מקטעים בלבד. אצל רבים מהמינים הנימפות חופרות במשקעים בתחתית גופי המים, אך אלו של Hagenius brevistylus ("dragonhunter") חיות בין קליפות לחות ופסולת עלים בשולי המים. קיימת שונות בהרגלי הנבירה האופייניים לפגיות. חלקן ייצאו רק בשעות היום, בשונה מאורח החיים הלילי הנפוץ. חלק מהפגיות גם ישכבו על משטחים שטוחים, בעוד שהרוב יעדיפו משטח אנכי.
לזכרים יש התרחבות דמוית נבוט בקצה הבטן (במקטעים 7 עד 9). עם זאת, התרחבות זו בדרך כלל פחות בולטת אצל נקבות ואף עשויה להיעדר לחלוטין במינים מסוימים. [דרוש מקור]
טקסונומיה

במשפחת המלקחיתיים יש למעלה מ-80 סוגים ויותר מ-900 מינים, והיא המשפחה היחידה בעל-משפחה Gomphoidea.
סוגים במשפחה

משפחת המלקחיתיים מכילה את הסוגים הבאים:
Acrogomphus Laidlaw, 1925
Agriogomphus Selys, 1869
Amphigomphus Chao, 1954
Anisogomphus Selys, 1858
Anomalophlebia Belle, 1995
Anormogomphus Selys, 1854
Antipodogomphus Fraser, 1951
Aphylla Selys, 1854
Archaeogomphus Williamson, 1919
Arigomphus Needham, 1897
Armagomphus Carle, 1986
Asiagomphus Asahina, 1985
Austroepigomphus Fraser, 1951
Austrogomphus Selys, 1854
Brasiliogomphus Belle, 1995
Burmagomphus Williamson, 1907
Cacoides Cowley, 1934
Ceratogomphus Selys, 1854
Cinitogomphus Pinhey, 1964
Cornigomphus Martin, 1907
Crenigomphus Selys, 1892
Cyanogomphus Selys, 1873
Cyclogomphus Selys, 1854
Davidioides Fraser, 1924
Davidius Selys, 1878
Desmogomphus Williamson, 1920
Diaphlebia Selys, 1854
Diastatomma Burmeister, 1839
Dromogomphus Selys, 1854
Dubitogomphus Fraser, 1940
Ebegomphus Needham, 1944
Eogomphus Needham, 1941
Epigomphus Hagen in Selys, 1854
Erpetogomphus Selys, 1858
Euthygomphus Kosterin, 2016
Fukienogomphus Chao, 1954
Gastrogomphus Needham, 1941
Gomphidia Selys, 1854
Gomphidictinus Fraser, 1942
Gomphoides Selys, 1854
Gomphurus Needham, 1901
Gomphus Leach in Brewester, 1815 – מלקחית
Hagenius Selys, 1854
Heliogomphus Laidlaw, 1922
Hemigomphus Selys, 1854
Hylogomphus Needham, Westfall & May, 2000
Ictinogomphus Cowley, 1934
Idiogomphoides Belle, 1984
Isomma Selys, 1892
Labrogomphus Needham, 1931
Lamelligomphus Fraser, 1922
Lanthus Needham, 1897
Leptogomphus Selys, 1878
Lestinogomphus Martin, 1911
Lindenia de Haan, 1826 – קרדומית
Macrogomphus Selys, 1858
Malgassogomphus Cammaerts, 1987
Mastigogomphus Cammaerts, 2004
Megalogomphus Campion, 1923
Melanocacus Belle, 1986
Melligomphus Chao, 1990
Merogomphus Martin, 1904
Microgomphus Selys, 1858
Mitragomphus Needham, 1944
Neogomphus Selys, 1858
Nepogomphoides Fraser, 1934
Nepogomphus Fraser, 1934
Neurogomphus Karsch, 1890
Nihonogomphus Oguma, 1926
Notogomphus Selys, 1858
Nychogomphus Carle, 1986
Octogomphus Selys, 1873
Odontogomphus Watson, 1991
Onychogomphus Selys, 1854 – מצבטית
Ophiogomphus Selys, 1854
Orientogomphus Chao & Xu, 1987
Paragomphus Cowley, 1934 – מלקטית
Perigomphus Belle, 1972
Perissogomphus Laidlaw, 1922
Peruviogomphus Klots, 1944
Phaenandrogomphus Lieftinck, 1964
Phanogomphus Carle, 1986
Phyllocycla Calvert, 1948
Phyllogomphoides Belle, 1970
Phyllogomphus Selys, 1854
Platygomphus Selys, 1854
Praeviogomphus Belle, 1995
Progomphus Selys, 1854
Scalmogomphus Chao, 1990
Shaogomphus Chao, 1984
Sieboldius Selys, 1854
Sinictinogomphus Fraser, 1939
Sinogomphus May, 1935
Stenogomphurus Carle, 1986
Stylogomphus Fraser, 1922
Stylurus Needham, 1897
Tibiagomphus Belle, 1992
Tragogomphus Sjöstedt, 1899
Trigomphus Bartenev, 1911
Zephyrogomphus Watson, 1991
Zonophora Selys, 1854
גלריה

מבנה כנפי מלקחיתיים: ניתן להבחין במשולשים בגודל דומה בכנפיים הקדמיות והאחוריות ולעיניים הנפרדות.
זוג מהמין Austrogomphus guerini בהזדווגות
Ictinogomphus rapax
פרט מהמין Gomphus vulgatissimus, המראה את הבטן ה"מנופחת" האופיינית למשפחה
תקריב ראש של Gomphus vulgatissimus עם עיניים מופרדות
Paragomphus lineatus, זכר
תוספתנים בקצה הבטן של מלקטית ירקרקה
הערות שוליים

↑  Gomphidae - Clubtails | Wildlife Journal Junior, www.nhptv.org
1 2  בלכר, מיכאל, שמות עבריים לחרקים למען חינוך סביבתי ושמירת הטבע: שפיריות ושפריריות כמקרה בוחן, מחקרי הנגב, ים המלח והערבה 7 (3), 2015, עמ' 58–65
↑  "Etymology". National Museums Ireland. נבדק ב-13 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Paulson, Dennis (2009). Dragonflies and Damselflies of the West. Princeton University Press. p. 237. ISBN 978-1-4008-3294-1.
↑  John L. Capinera (2008). Encyclopedia of Entomology. Springer Science & Business Media. p. 1245. ISBN 978-1-4020-6242-1.
↑  Abbott, J.C. (2009). "Odonata (Dragonflies and Damselflies)". Encyclopedia of Inland Waters. pp. 394–404. doi:10.1016/B978-012370626-3.00183-6. ISBN 978-0-12-370626-3.
↑  Dijkstra, Klaas-Douwe B.; Bechly, Günter; Bybee, Seth M.; Dow, Rory A.; Dumont, Henri J.; Fleck, Günther; Garrison, Rosser W.; Hämäläinen, Matti; Kalkman, Vincent J.; Karube, Haruki; May, Michael L. (2013). "The classification and diversity of dragonflies and damselflies (Odonata). In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)". Zootaxa (באנגלית). 3703 (1): 36–45. doi:10.11646/zootaxa.3703.1.9. ISSN 1175-5334.
1 2  Paulson, D., Schorr, M., Abbott, J., Bota-Sierra, C., Deliry, C., Dijkstra, K.-D. and Lozano, F., World Odonata List, OdonataCentral, University of Alabama
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533643405171
משה שמואל שפירא (באר יעקב)

ערך זה עוסק ברב ראש ישיבת באר יעקב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הרב משה שמואל שפירא
 לידה:  5 באוגוסט 1917 י"ט באב ה'תרע"ז מינסק, בלארוס
 פטירה:  29 באפריל 2006 (בגיל 88) א' באייר ה'תשס"ו באר יעקב
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מיר (בלארוס) 
 מקום פעילות:  באר יעקב, ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באפריל 2006 
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת באר יעקב
 רבותיו:  הרב אלחנן וסרמן   הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק רבי אברהם ישעיהו קרליץ   רבי ברוך דב ליבוביץ, הרב אליעזר יהודה פינקל
 חיבוריו:  קונטרס הביאורים י' חלקים   שערי שמועות י' חלקים   זהב משבא ב' חלקים   הערות לספר חידושי הר"י מיגש ג' חלקים   הערות לספר תוספות הרא"ש
 אב:  Aryeh Shapiro 
 צאצאים:  דוד יצחק שפירא 
 
 תפקידים נוספים:  חבר מועצת גדולי התורה
 
הרב משה שמואל שפירא (י"ט באב תרע"ז, 5 באוגוסט 1917 – א' באייר תשס"ו, 29 באפריל 2006), היה ראש ישיבת באר יעקב, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל ואחר כך של דגל התורה, וחבר נשיאות ועד הישיבות ומפעל הש"ס.