ברוך בן-טובים
ביוגרפיה > תקופת טבריה

ב-1913 מונה על ידי הנהלת הבנק להקים ולנהל את הסניף החדש שנפתח בטבריה. זה היה הסניף השביעי של הבנק, קדמו לו הסניפים ביפו, ירושלים, ביירות, חברון, חיפה וצפת. בן-טובים הצליח עד מהרה לרכוש לקוחות מבין התושבים, ממושבות הברון, ממשקים וקיבוצים והרגיל אותם לעמוד בתשלומי החובות ולתת ביטחונות מתאימים להלוואות שקיבלו. הבנק בניהולו עזר בפיתוח המסחר עם סוריה דרך גשר בנות יעקב.
הוא התערה במהרה בקהילה הטבריינית וכתלמיד חכם בעל קול ערב היה נוהג לעבור לפני התיבה בבית הכנסת בשבתות ובחגים. עדות שנשתמרה לדבקותו במסורת ישראל היא שבעת שכיהן כסגן ראש עיריית טבריה ב־1923 דחה הזמנה להשתתף בפגישה עם מזכיר ממשלת המנדט בבניין העירייה בל"ג בעומר, משום שקבע לנסוע להילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון.
רעייתו חנה בן-טובים, ביחד עם חברתה הטובה דבשה ארליך, רעיית המורה אשר זליג ארליך, יזמו את הקמת בית הספר למלאכה ולתפירה בטבריה, שסיפק השכלה מעשית ולאחר מכן מקורות פרנסה למשפחות רבות בטבריה ובאזור.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הטילו האנגלים מצור ימי על השלטון הטורקי בארץ ישראל, דבר שגרם למחסור גדול ולרעב בטבריה. בעיר פרצו מחלות ואלפים מבין תושביה מתו. יהודי ארצות הברית הקימו את "ועד הסיוע האמריקאי" ושלחו אספקה באוניה "וולקן". בראש המבצע עמד ד"ר ארתור רופין ומלאכת החלוקה הוטלה על סניפי בנק אפ"ק. בן-טובים מונה לראש מבצע החלוקה בטבריה ובאזור. בשלב מסוים הורה השלטון הטורקי על סגירת סניפי הבנק, גם בטבריה, אבל ברוך ועמיתיו מצאו דרכים יצירתיות לפעול במחתרת, לעיתים תוך סיכון חיים. בביתו הוא פתח משרד מיוחד לחלוקת כספים שנתקבלו מקרובים ובני משפחות מאמריקה - לקרוביהם בטבריה והסביבה. החיפושים בביתו של בן-טובים הפכו לדבר שבשגרה, הוא נעצר פעם אחר פעם אך שוחרר על ידי המושל הטורקי של טבריה לאחר "ששיתפו" אותו במצרכי מזון שהגיעו מאמריקה. "ד"ר ארתור רופין, שישב כגולה באיסטנבול, הצליח לארגן משלוחי כסף גדולים דרך גרמניה באמצעות קצינים של הצלב האדום הגרמני שבראשו עמד הד"ר תאודור זלוציסטי. כספים אלה עברו דרך הקונסול הכללי הגרמני בבירות, ומדי פעם הוטל עלי התפקיד הקשה לנסוע לבירות ולקבל מהקונסול את הכסף בזהב ממש ולהעבירו בסתר לטבריה. מנהלו הראשי א.ז. הופיין השתתף פעמיים בנסיעות האלה. הדרך לבירות וחזרה הייתה קשה מאוד".
בשנת 1917 המצב החמיר מאוד עם לכידת רשת הריגול של נילי. העיר טבריה הוקפה על ידי כוחות טורקיים גדולים שפתחו בחיפושים מבית לבית. אחד מראשי הרשת, אהרון אהרונסון, עמד בראש "ועד הסיוע האמריקאי" באזור הגליל ועל כן נפל חשד גדול על כל מי שהיה בקשרים אתו. באחד החיפושים בביתו של ברוך נמצא שטיח עליו הייתה רקומה תמונתו של הרצל, "הוכחה ניצחת" לתמיכתו בציונים. ברוך נכלא בטבריה, ביחד עם חברו המורה ארליך ואחר כך הועבר לנצרת בה סבלו רבים מהעצורים עינויים קשים. לאחר זמן הוחלט שכ-50 מהעצירים, כולל בן-טובים, ישלחו למשפט בדמשק. בדרך לא דרך הרעיות חנה בן-טובים, ביחד עם בנה התינוק אליעזר, ודבשה ארליך הגיעו ברכבת לדמשק. עם רדתן מהרכבת ב־16 בדצמבר 1917 הן התבשרו כי עומדים לתלות שני יהודים בככר העיר וליבן ניבא להן את הגרוע מכל. בהגיען למקום הן היו עדות לתליית אנשי נילי יוסף לישנסקי ונעמן בלקינד. הנשים הצליחו, לאחר תשלומי שוחד, לבקר את העצירים ולהעביר להם מזון ומכתבים. "יום אחד סיפרה חנה לדבשה, כי בביקורה האחרון אצל בעלה עם התינוק, יצא שכנו לתא השירותים וחנה נשארה עם ברוך לבדו. היא חלצה מיד את שני שדיה, האחד לתינוק והשני לבעלה. החלב החם והמתוק הרווה את שניהם והשכיח מהבעל את מצוקתו". כאשר הוסר לבסוף החשד מבן-טובים והוא כבר הורשה לחזור לטבריה הורה לפתע המנהיג הטורקי אחמד ג'מאל פחה לעכב את השחרור ולשלוח 21 איש לאיסטנבול. הם הוסעו מעיר לעיר ופוזרו ברחבי האימפריה העות'מאנית. בן-טובים ושניים מעמיתיו נשלחו לעיר בתומי שלחוף הים השחור, שם הועסק על ידי הצבא כמתורגמן.
במרץ 1919, רק לאחר שחרור העיר מהשלטון הטורקי, הורשה בן-טובים לחזור לטבריה, כשהעיר כבר תחת השלטון הבריטי. הוא חזר לנהל את סניף טבריה במשנה מרץ, כדי לאושש את הפעילות הכלכלית בעיר לאחר המלחמה ולקדם את ההתיישבות היהודית שהחלה לפרוח מסביב. הוא יזם את רכישת הבניין שהבנק פעל בו. כאות הערכה לפועלו המושל הצבאי הבריטי קפטן מודי מינה אותו ב-27 בנובמבר 1919 לסגן ראש עיריית טבריה, חבר מועצת העיר וחבר ועדת התכנון של טבריה. בעת הזו ראש העיר היה ערבי ורק שלושה מחברי המועצה ייצגו את הציבור היהודי. עד אז כל פרסומי העירייה ודו"חותיה לציבור היו אך ורק בשפה הערבית, ובן-טובים פעל לפרסומם גם בעברית ובאנגלית, כדי להנגישם לאוכלוסייה היהודית.
עוד בשנת 1914 השתתף בן-טובים במשלחת שנפגשה בטבריה עם הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד וביקשה ממנו למכור ליהודי טבריה שטח קרקע על ההר מצפון לעיר, כדי לבנות עליו שכונה מודרנית חדשה. הברון הסכים ויפה את כוחו של הנרי (צבי) פרנק להסדיר את הרכישה. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה וחלפו ארבע שנים עד שהמכירה יצאה לפועל. מיד עם שובו מגלותו לטבריה צורף בן-טובים לוועד של חברת "אחוזת בית" שנוסדה חודש קודם לכן, ב־27 בפברואר 1919, במטרה להקים שכונה יהודית ראשונה מחוץ לחומות. בהשוואה לירושלים או ליפו, טבריה איחרה לצאת מחוץ לחומה, בין היתר בגלל "דלות האמצעים של אוכלוסייתה היהודית והיותה נעדרת קבוצה משמעותית של יזמים."
במאי 1920 הוא נבחר לנשיא החברה, תפקיד בו כיהן עד שעזב את העיר לרגל מינויו למנהל הסניף הראשון של הבנק בתל אביב. בין היתר, החברה רכשה שטח קרקע מיק"א, שחולקה למגרשים והוגרלה בין המשתכנים; הוקמה רשת אספקת מים, שלצורך מימונה דאג בן-טובים לקבל היתר מיוחד מהנהלת הבנק שעדין ישבה בלונדון; נסללו כבישים, ניטעו עצים, שדרות וגנים. בן-טובים ניהל את התכתובת עם הנציב העליון סר הרברט סמואל כדי לקבל את הסכמתו לקריאת השכונה על שמו – "קריית שמואל". לפי הצעת ד"ר ארתור רופין, האדריכל הסקוטי הנודע פטריק גדס, הופקד על הכנת תוכנית האב, בשיתוף עם האדריכל יוסף טישלר.
ב-12 באפריל 1921 השתתף בן-טובים בהנחת אבן הפינה לבית החולים ע"ש פטר שוויצר במעמד הנדבן והנרייטה סולד.
ב-26 בנובמבר 1922 השתתף הנציב העליון בטקס הנחת אבן הפינה ל"קריית שמואל". בתחילת 1923 הוקמו 26 הבתים הראשונים.
ב־4 בנובמבר 2020 אישרה מועצת הוועדה הממונה של עיריית טבריה את החלטת ועדת השמות מ־20 בנובמבר 2020 לקרוא בטבריה רחוב ע"ש ברוך בן-טובים, כהוקרה לפועלו למען העיר. ב-12 בינואר 2022 הוסר הלוט מעל שלט הרחוב החדש בטקס שהתקיים בטבריה במעמד ראשי העירייה, נציגי בנק לאומי והמשפחה.