stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס אצ'ווריה אלברס
הערות שוליים

↑  אליזבת מלקין (Elisabeth Malkin), 50 שנה לאחר טבח הסטודנטים, מקסיקו משקפת את הדמוקרטיה (50 Years After a Student Massacre, Mexico Reflects on Democracy), באתר הניו יורק טיימס (New York Times), ‏1 באוקטובר 2018
↑  ג'יימס ס. מקינלי הבן (James C. McKinley Jr.), השופט הפדרלי הפך את הפסיקה נגד הנשיא לשעבר של מקסיקו בגין הריגות סטודנטים בשנת 1968 (Federal Judge Overturns Ruling Against Mexico’s Former President in 1968 Student Killings), באתר הניו יורק טיימס (New York Times), ‏13 ביולי 2007
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גוסטבו דיאס אורדס |  נשיא מקסיקו  1970–1976  | הבא: חוסה לופס פורטייו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276546905171  PLWABN: 9810611199305606  BnF: cb11974281n (data)  CiNii: DA04503386  GND: 123496608  ISNI: 0000 0001 2099 328X  LCCN: n50047797  MusicBrainz: 0b964433-f26f-4a17-871b-9fadaa3cf942  NARA: 10582234  NKC: osd2017945266  NLA: 35055065  NSK: 000075449  NTA: 068590075  RERO: 02-A018350845  SNAC: w6z42nn1  SUDOC: 027771806  Trove: 813483  VIAF: 16016721   WorldCat (עם VIAF): 16016721
ליליה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1960 (בת 64) מונטווידאו, אורוגוואי 
 שם לידה:  ליליה רוטנברג 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  החברים של נטאשה
 
ליליה פייגין (נולדה ב-3 בינואר 1960 באורוגוואי), הידועה בשם הבמה ליליה, היא זמרת ישראלית שהייתה פעילה בעיקר בשנות ה-80.
ביוגרפיה

ליליה נולדה בשם ליליה רוטנברג, בעיר מונטווידאו באורוגוואי, למשפחה יהודית ממוצא פולני. בילדותה הייתה מעריצה של להקת הביטלס. עלתה עם משפחתה לישראל ב-1974, ותחילה גרו באשדוד ואחר־כך עברו לרמת גן.
בישראל סבלה מקשיי הסתגלות לשפה ולמנטליות הישראלית, ואחרי הצבא חזרה לאורוגוואי לזמן קצר. חלמה להיות זמרת אך החליטה ללמוד גרפיקה ועבדה במשרדי פרסום.
בשנת 1983 הקליטה שני תקליטי שדרים עם המוזיקאי דוד מנשה, "התנגשות" ו"בוא אלי", שזכו למספר השמעות ברדיו. אחר כך הקימו השניים את הצמד "קקטוס", אך לא זכו להצלחה, והשניים הפסיקו את שיתוף הפעולה ביניהם. אחר־כך שרה במסגרת כמה הרכבי רוק.
בקיץ 1987 פגשה את להקת החברים של נטאשה בתחרות להקות רוק בגני התערוכה. פנתה אל הלהקה, שהייתה אז בראשית דרכה, והציעה להם להצטרף להרכב והם הסכימו. היא הופיעה עם הלהקה במשך כחודשיים, אך עזבה אותה לאחר שהרגישה שהם חבורה מגובשת ושלא תוכל להשתלב אתם. באותה עת גם השתתפה בפסטיבל הזמר הישראלי 1987, במסגרת הרכב שכלל את דפנה ארמוני ויואל לרנר.
ב-1988 פנתה אל המפיק המוזיקלי רונן בן-טל עם קלטת של כמה משיריה. והוא הסכים לסייע לה להקליט אלבום ולשמש כמנהל האמנותי שלה. את הפקת האלבום מימנה בעצמה מחסכונות. חנה גולדברג, עמה יצרה קשר עוד קודם לכן, כתבה את שירי האלבום, ועובד אפרת הלחין ועיבד אותם. באלבום ניגנו: ז'אן ז'ק גולדברג בתופים ויוסי אלפנט בגיטרה, אפרת ודורון ורדי בגיטרות, רונן בן־טל וקובי פיטרו בקלידים, גיל מנדלשטם בבס וסי היימן ששרה קולות רקע. הסינגל הראשון שהקליטה, "הרווח שבין" ("הרווח בין הגבר לחולצה") יצא בינואר 1989, הפך ללהיט גדול, אך האלבום כולו, שיצא במאי 1989, ונקרא אף הוא "הרווח שבין", לא זכה להצלחה, למרות שירים נוספים שגם זכו להצלחה: "האש השחורה", "אל תלך לי לאיבוד" ו"הכתובת על הקיר".
בשלהי 1989 הקליטה ליליה את השיר "גבר באמבטיה", שגם אותו כתבה חנה גולדברג והלחין עובד אפרת. השיר הפרובוקטיבי הפך ללהיט גדול, צעד 3 שבועות במקום הראשון ואף הגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים העברי השנתי, "גבר באמבטיה" צורף מאוחר יותר לאוסף להיטי שנות ה-80 שיצא ב-1996, ולאוסף משיריה של חנה גולדברג ב-1999.
ב-1990 השתתפה ליליה בפסטיגל עם השיר "שיזה לימה קונגן הולי" שזכה במקום השישי.
בראשית שנות ה-90 הקליטה ליליה שיר נוסף "כבר שנה" עם "החברים של נטאשה" ב-1990 שגם זכה להצלחה ויועד לאלבומה השני בנוסף ל"גבר באמבטיה", אך הוא בסוף נגנז והשאיר אחריו את השירים. עם דעיכת הקריירה, פרשה ליליה מפעילות בתחום המוזיקה. היא שבה לפעילות מוזיקלית ב-1999, כשהצטרפה ללהקה שהקים ב-1995 עוזי בינדר, שנקראת "להקה פיקטיבית".
חיים אישיים

באחד ההרכבים שבו השתתפה הכירה את אלי פייגין, שהיה מתופף, ואחר כך אמרגן והם נישאו ב-1989.
הערות שוליים

↑  מיכל קפרא, להיט בראש, חיים בזבל, מעריב, 16 במרץ 1990
1 2 3 4  רונן טל, הכרה, חדשות, 22 בדצמבר 1988
↑  רונן טל, הבטחה - סי היימן בקולות רקע, חדשות, 24 בנובמבר 1988
↑  יובל ניב, ליליה מתאהבת, מעריב, 3 בפברואר 1989
↑  ענת מידן, תקליט חמש קילו, חדשות, 25 במאי 1989
↑  רותם איתן, שדרים - פוסיקט, חדשות, 1 בפברואר 1990
↑  להקה פיקטיבית באתר הבמה
↑  ציפורה, חדשות, 16 ביוני 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502613905171  VIAF: 308279450   WorldCat (עם VIAF): 308279450
מאחז (משלט)

מצפה
רמון
מצפה
רמון
מאחז הוא משלט מזמן מלחמת העצמאות של מדינת ישראל, הממוקם מצפון מזרח לקיבוץ שובל וסמוך לכביש ולמסילת הרכבת לבאר שבע. בקרבת הגבעה יש באר ונחל הנושאים את אותו השם.
מקור השם בשמה של הגבעה בערבית, "מע'אז". במלחמה הוא היה משלט חשוב בקרבות על כיס פלוג'ה, היום באזור מצודת יואב. באזור התחולל קרב חרבת מחאז בין הפלמ"ח כנגד הצבא המצרי כאשר המשלט עבר מיד ליד עד שנותר בידי צה"ל. בצד הכביש היה שלט המתאר את המערכה על המשלט.
ב-1 ביולי 2008 נחנך בסמוך למשלט מחלף מאחז שמחבר את אזור בית קמה לכביש 6.
ראו גם

קרב חרבת מחאז
לואיס ארטימה

לואיס ארטימה (בספרדית: Luis Artime; נולד ב-2 בדצמבר 1938 בפארקה סיביט שבפרובינציית מנדוסה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות בארגנטינה, בברזיל ובאורוגוואי ובנבחרת ארגנטינה.
קריירת המועדונים של ארטימה הייתה מוצלחת. הוא סיים כמלך השערים של ליגת העל הארגנטינאית 4 פעמים, של ליגת העל האורוגוואית 3 פעמים ופעם אחת של גביע ליברטדורס. הוא זכה פעם אחת באליפות ארגנטינה, שלוש פעמים באליפות אורוגוואי ובפעם אחת בגביע ליברטדורס.
קריירת מועדונים

ארטימה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקלוב אתלטיקו אטלנטה בשנת 1959, ובהמשך עבר לריבר פלייט, בה זכה 3 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל הארגנטינאית. בשנת 1966 עבר לאינדפנדיינטה, איתה זכה באליפות ארגנטינה בנסיונל 1967. הוא היה גם מלך השערים של העונה.
בשנת 1969 עבר ארטימה לברזיל והחל לשחק בפלמיירס, אך במהרה עבר לנסיונל האורוגוואית. הקדנציה הראשונה שלו במועדון הייתה הפורה ביותר: הוא זכה ב-3 אליפויות רצופות, זכה 3 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל האורוגוואית, ואף זכה פעם אחת בגביע ליברטדורס.
בשנת 1972 ניסה ארטימה את מזלו בברזיל פעם נוספת, אך חזר לנסיונל לאחר עונה אחת בלבד בפלומיננסה. בשנת 1974 פרש ארטימה מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ארטימה הבקיע 24 שערים ב-25 הופעות עבור נבחרת ארגנטינה, והוא המבקיע השביעי בטיבו בהיסטורית הנבחרת. הוא לקח חלק במונדיאל 1966 ובקופה אמריקה 1967, בו סיים כמלך השערים של הטורניר.
תארים

אליפות ארגנטינה (1): נסיונל 1967
אליפות אורוגוואי (3): 1969, 1970, 1971
גביע ליברטדורס (1): 1971
מלך השערים של ליגת העל הארגנטינאית (4): 1962, 1963, 1966, נסיונל 1967
מלך השערים של הקופה אמריקה (1): 1967
מלך השערים של ליגת העל האורוגוואית (3): 1969, 1970, 1971
מלך השערים של גביע ליברטדורס (1): 1971
קבוצת העונה של הגביע הביניבשתי (1): 1971
מגפת הקורונה בעומאן

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  פברואר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  עומאן עומאן
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  איראן איראן
 מקרי מוות:  4,628‏
 מקרי הדבקה:  399,449‏   • 10,152 מהם חולים פעילים     • 2 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  384,669 ‏ רענון נתונים
 
התפשטות מגפת הקורונה בעומאן החלה בסוף פברואר 2020, והסתיימה במאי 2022.
התפשטות המגפה

ב-24 בפברואר 2020, הודיעה עומאן על שני מקרים ראשונים של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בשתי נשים, אזרחיות עומאן אשר חזרו אליה לאחר ביקור באיראן, שהיא אחת ממוקדי התפרצות הקורונה החמורים ביותר במזרח התיכון ובעולם כולו.
ב-22 במאי 2022, הודיעה עומאן כי היא תבטל את כל הגבלות הקורונה, כולל את חובת המסכות.
הערות שוליים

1 2 3  COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל
↑  وزارة الصحة- عُمان, Ministry of Health registered first two Novel #Coronavirus (COVID-2019) cases for Omani women coming from #Iranpic.twitter.com/KW1HqtJi9r, @OmaniMOH, ‏24 בפברואר 2020 (באנגלית)
↑  hermesauto, Coronavirus: Iraq, Oman confirm first cases, halt flights to Iran, The Straits Times, ‏24 בפברואר 2020 (באנגלית)
↑  Oman drops all remaining coronavirus restrictions, AP NEWS, ‏2022-05-22 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא עומאן ובנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאואיזם

מאואיזם, אשר נודע רשמית כ"מחשבת מאו דזה-דונג", הוא מעין פילוסופיה פוליטית המהווה זן של מרקסיזם המורכב מתורתו של המנהיג הסיני מאו דזה-דונג, יושם בהרחבה כאידאולוגיה המנחה של הצבא והפוליטיקה ברפובליקה העממית של סין מאז עלייתו של מאו לשלטון עד להחלתה של תאוריית דנג שיאופינג והרפורמות הכלכליות בסין בשנת 1978. המאואיזם יושם גם בצורה בינלאומית באותם זמנים, מפלגות וקבוצות מאואיסטיות קיימות ברחבי העולם, כאשר הבולטות בהן קיימות בפרו, בהודו ובנפאל, בה זכתה המפלגה בבחירות הדמוקרטיות החופשיות הראשונות בתולדותיה, בשנת 2008.
עיקרי המאואיזם כוללים מאבק מהפכני של רובה של האוכלוסייה נגד המעמדות המנצלים ומנגנוני המדינה שלהם המכונה "מלחמת העם" בעיקר תוך שימוש באיכרים. האסטרטגיה הצבאית שלה היא לוחמת גרילה בהתמקדות על כיתור הערים המרכזיות מהאזורים הכפריים שסביבה. מאואיזם שונה ממרקסיזם אירופי בהתמקדותו במעמד האיכרים, לעומת התעשייה האורבנית. מפלגות מאואיסטיות בנפאל, פרו והפיליפינים מאמצות דגש שווה על תעשייה וחקלאות בתלות בדרגת הפיתוח של הארץ.
בתקופה הפוסט-מהפכנית, המאואיזם מתואר בחוקת המפלגה הקומוניסטית הסינית כ"מרקסיזם-לניניזם בהקשר סיני", שסונתז על ידי מאו ומנהיגי הדור הראשון של סין. החוקה טוענת שהמאבק המעמדי ממשיך גם אחרי שמעמד הפועלים הדיח את הבורגנות, וישנם אלמנטים פרו-בורגניים בתוך המפלגה עצמה. היא מנסחת עבור המפלגה קווים מנחים תאורטיים להמשך המהפכה הסוציאליסטית, יצירתם של חברה וצבא סוציאליסטיים, ומציינת מספר סתירות בחברה בהן יש לטפל באמצעות בנייה סוציאליסטית. האידאולוגיה שורדת בשמה גם בחוקה המודרנית של המפלגה, ומוצגת כמי שיצרה "סין חדשה" ואת הרעיון המהפכני נגד אימפריאליזם ופאודליזם.
המאואיזם שבר את מסגרת הקפיטליזם ממלכתי בברית המועצות תחת הנהגת ניקיטה חרושצ'וב ופטר אותה כרוויזיוניזם מודרני, מונח המשמש בקרב קומוניסטים כדי לתאר את מי שנלחם עבור הקפיטליזם בשם הסוציאליזם. חלק מהמבקרים טוענים שהמאואיסטים רואים ביוסיף סטלין המנהיג הסוציאליסטי האחרון של ברית המועצות, על אף שההערכות המאואיסטיות לסטלין נעות בין החיוביות מאוד ליותר אמביוולנטיות. פילוסופים פוליטיים מסוימים רואים במאואיזם ניסיון לפשר בין קונפוציאניזם וסוציאליזם, מה שאחד מהם כינה "דרך שלישית בין קפיטליזם לקומוניזם".
ב־13 בפברואר 1996 המפלגה הקומוניסטית הנפאלית החלה את "מלחמת העם" – מרד שמטרתו להפיל את המדינה המלוכנית הקיימת ולייסד רפובליקה קומוניסטית, או "דמוקרטיה עממית" נוסח מאו. המאבק האלים בין ממשלת נפאל לבין המורדים המאואיסטים גבה למעלה מ-12,000 הרוגים.
בהודו, המפלגה הקומוניסטית ההודית המאואיסטית(אנ') קמה ב-2004 כדי להפיל את הממשל ההודי בדרך התקוממות עממית. ליחידות הגרילה של הקומוניסטיים התחילו לקרוא נקסליטים על שם הכפר נאקסאלברי שם קמה התנועה בשנות ה-60, אך בפועל, כל התארגנות גרילה מאואיסטית נקראת נאקסאלית, בין אם קשורה למפלגה או לא.
ראו גם

הספרון האדום
קו ההמונים
מהפכת התרבות
לאונרדו פאברי

לאונרדו פאברי (באיטלקית: Leonardo Fabbri; נולד ב-15 באפריל 1997) הוא אתלט איטלקי, סגן אלוף העולם (בודפשט 2023) ואלוף אירופה (רומא 2024) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט סיים במקום 29 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.04 מטר.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר סיים במקום 13 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.75 מטר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.80 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית סיולי סיים במקום 22 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.73 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט סיים במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.72 מטר.
ביוגרפיה > 2023

באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ סיים במקום שמיני ללא תוצאה. הוא פסל את שש הזריקות שלו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 21.17 מטר ועלה שלישי לשלב הגמר.
ביוגרפיה > 2023 > סגן אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט סיים זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 22.34 מטר, אחרי ראיין קראוזר (23.51 מטר) ולפני ג'ו קובץ' (22.12 מטר), שניהם מארצות הברית.
ביוגרפיה > 2024 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא ביוני 2024 זכה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 22.45 מטר, לפני פיליפ מיאלייביץ' מקרואטיה (21.20 מטר) ומיכל הראטיק מפולין (20.94 מטר).
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 22.95 מטר (2024)
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 21.60 מטר (2023)
לנה אוברדורף

לנה סופי אוברדורף (בגרמנית: Lena Sophie Oberdorf; נולדה ב-19 בדצמבר 2001) היא כדורגלנית גרמנייה המשחקת בעמדת הקשרית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים

אוברדורף נולדה בגבלסברג(אנ') שבגרמניה למשפחה עם זיקה לכדורגל כשגם אחיה טים הוא כדורגלן. נחשבת לשחקנית ורסטילית בעלת יכולת לשחק בעמדות מגוונות על המגרש, אך משחקת בעיקר כקשרית מרכזית.
אוברדוף שחקה עד גיל 16 בקבוצות של גברים ואף הייתה לקפטנית של הקבוצה.
קריירת מועדונים > אסן

ב-2018, בגיל 17, הצטרפה לאסן מהבונדסליגה ושיחקה בה שתי עונות, כשבעונת 2019/2020 הגיעה עם הקבוצה עד לגמר הגביע הגרמני שם הפסידה בפנדלים לוולפסבורג.
קריירת מועדונים > וולפסבורג

ב-2020 עברה לשחק בוולפסבורג ולקחה חלק בזכיית הקבוצה בגביע בעונה זו. בעונת 2021/2022 זכתה עם הקבוצה בדאבל שכלל זכייה באליפות ובגביע הגרמני.
בעונת 2022/23 זכתה עם הקבוצה בגביע הגרמני ואף הגיעה לגמר ליגת האלופות לנשים בו הפסידה קבוצתה לברצלונה בתוצאה 2–3.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

ב-15 בפברואר 2024 הודיעה קבוצת הנשים של באיירן מינכן על החתמתה של אוברדורף בחוזה מקיץ 2024.
קריירת נבחרות > נבחרות צעירות

אוברדוף שיחקה בנבחרות הצעירות של גרמניה וזכתה באליפות אירופה לנערות עד גיל 17 בשנת 2017. בטורניר זה נבחרה לשחקנית המצטיינת.
קריירת נבחרות > נבחרות בוגרות

בגיל 17 זומנה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2019, ומאז הפכה לשחקנית הרכב קבועה. אוברדורף לקחה חלק משמעותי בנבחרת ביורו 2022 כשהגיעה יחד עם הנבחרת לגמר, שם הפסידה לאנגליה. לאחר הטורניר, נבחרה אוברדורף על-ידי אופ"א לשחקנית הצעירה המצטיינת של הטורניר.
ב-16 ביולי 2024, קרעה אוברדורף את הרצועה הצולבת במהלך משחק מוקדמות יורו 2025 מול אוסטריה.
הישגים ותארים

וולפסבורג
בונדסליגה (1): 2021/2022.
הגביע הגרמני (3): 2020/2021, 2021/2022, 2022/23.
נבחרת גרמניה
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17: 2017
אליפות אירופה בכדורגל נשים: סגנית ב-2022
תארים אישיים
מדליית פריץ ואלטר לכדורגלנית הגרמניה הצעירה: זהב ב-2020, כסף ב-2019, ארד ב-2018.
השחקנית הטובה ביותר באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 17<ref2017.
השחקנית הצעירה הטובה ביותר באליפות אירופה בכדורגל נשים<ref2022.
נבחרת הטורניר באליפות אירופה בכדורגל נשים<ref2022.
הערות שוליים

↑  Donald McRae, Germany’s Lena Oberdorf: ‘Parents shouted: don’t get run over by a girl’, The Guardian, ‏15 July 2023
↑  לנה אוברדורף: 2028, באתר באיירן
מונדו דפורטיבו

| --- | --- |

 תדירות:  יומון
 סוגה:  ספורט
 פורמט:  טבלואיד
 מו"ל:  גרופו גודו 
 בעלים:  Grupo Godó
 עורך ראשי:  סאנטי נוייה
 תאריכי הופעה:  1 בפברואר 1906 – הווה (118 שנים)
 שפה:  ספרדית
 מערכת:  ברצלונה, ספרד
 תפוצה:  67,639 יומון (נכון ל־1981) 
 מדינה:  ספרד
 ISSN:  2014-0548
 http://www.mundodeportivo.com/
 
מונדו דפורטיבו (בספרדית: Mundo Deportivo) הוא עיתון ספורט ספרדי המתפרסם באופן יומי. מערכת העיתון נמצאת בברצלונה שבקטלוניה, ספרד.
היסטוריה ופרופיל

המונדו דפורטיבו פורסם לראשונה ב-1 בפברואר 1906, כעיתון שבועי, ומאז שנת 1929 כעיתון יומי. זהו עיתון הספורט הוותיק ביותר בספרד שעדיין יוצא לאור, והשני באירופה, אחרי לה גזטה דלו ספורט האיטלקי אשר נוסד בשנת 1896.
העיתון יוצא לאור בברצלונה והוא בבעלות קבוצת "Grupo Godó". הקבוצה מחזיקה בבעלות גם על העיתון "לה ונגרדיה".
העיתון מתמקד בעיקר בסיקור אוהד של קבוצת הכדורגל ברצלונה, אבל בין היתר מסקר גם את ליגת העל הספרדית בכדורסל (ACB), מרוצי גרנד פרי ופורמולה 1.
המונדו דפורטיבו והספורט הם עיתוני הספורט הנפוצים ביותר בקטלוניה.[דרוש מקור]
מאחז נארווה סנקט פטרבורג

| --- | --- |
 שם מלא:  מועדון הרוגבי "מאחז נארווה"
 כינוי:  השחורים-זהובים
 תאריך ייסוד:  1978
 אצטדיון:  האצטדיון הקטן של אצטדיון פטרובסקי   (תכולה: 2,835)
 בעלים:  BIOCAD
 ליגה:  ליגת המשנה הרוסית ברוגבי ליגת העל הרוסית ברוגבי שביעיות
 
מועדון הרוגבי "מאחז נארווה" סנקט פטרבורג (ברוסית: Регбийный клуб «Нарвская Застава» Санкт-Петербург) הוא מועדון רוגבי מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג. נוסד לראשונה בשנת 1974 בשם "קירובץ". מתמודד בליגת המשנה ברוגבי ובגביע הרוסי. למועדון נציגות גם בליגת העל הרוסית ברוגבי שביעיות.
למועדון מחלקת רוגבי נשים ומועדון בת המתמודד באליפות רוסיה ברוגבי שביעיות שבהדרכת המאמן אנדרו קרוטיין האוסטרלי, זכה בגביע רוסיה ברוגבי שביעיות בעונת 2018.
היסטוריה

מועדון הרוגבי נוסד לראשונה בשנת 1978 בשם "קירובץ" («Кировец») בחסות מפעל קירוב.
בעונת 1999 זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה הרוסית ברוגבי, אך בהיעדר מימון סירבה להעפיל לליגת העל הרוסית ברוגבי והמשיכה להתמודד בליגת המשנה. בעונת 2017 זכתה שוב באליפות ליגת המשנה והעפילה לראדונה בתולדותיה לליגת העל, בה התמודדה בשנים 2016–2018.
מאז 2019, שוב מתמודדת בליגת המשנה.
תארים

זכייה: 1999, 2017
זכייה: 2018
סגנות: 2020
ישראל קמקוויוואולה

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1959 הוואי, ארצות הברית
 פטירה:  26 ביוני 1997 (בגיל 38) הונולולו, ארצות הברית 
 שם במה:  Iz 
 מוקד פעילות:  הוואי, איי הוואי 
 תקופת הפעילות:  1967–1997 (כ־30 שנה)
 סוגה:  ג'אז, רגאיי, מוזיקה הוואית, מוזיקת עולם
 סוג קול:  קונטרה-טנור 
 שפה מועדפת:  הוואית, אנגלית 
 כלי נגינה:  יוקולילי, זמרה
 חברת תקליטים:  Mountain Apple Company 
 פרסים והוקרה:  פרסי ECHO (2011) 
 www.izhawaii.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ישראל קַמַקַוִיווֹאוֹלֶה (בהוואית: Israel "IZ" Kamakawiwo'ole; ‏20 במאי 1959 – 26 ביוני 1997) היה זמר ומוזיקאי מהוואי. התפרסם מחוץ להוואי בזכות אלבומו "Facing Future", שיצא ב-1993, ובמיוחד בזכות הרצועות מאותו אלבום ששילבו את השיר "Over the Rainbow" / "What a Wonderful World". לאחר שהתפרסם, השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ובפרסומות. היה בעל השפעה גדולה על המוזיקה בהוואי.
ביוגרפיה

קמקוויוולה נולד בבית החולים Kuakini שבהונולולו. הוא החל ללמוד מוזיקה בגיל 15 וניגן על יוקולילי. דודו היה השחקן והמוזיקאי מו קיל (אנ').
קמקוויוואולה התגורר בהוואי עד יום מותו.
לאורך חייו סבל מהשמנה חמורה שבשיאה הגיע משקל גופו ליותר מ-350 ק"ג. הוא אושפז מספר פעמים ומת בגיל 38 מסיבוכים בדרכי הנשימה ומערכת הלב. הוא הותיר אחריו את אשתו מרלן ובתו.
ביום מותו דגל מדינת הוואי הורד לחצי התורן. הוא האדם השלישי בהיסטוריה של הוואי שהוענק לו כבוד זה, והיחיד שלא היה איש ממשלה. יותר מ-10,000 אנשים השתתפו בהלווייתו. ארון הקבורה יצא מגבעת הקפיטול של הונולולו. ב-12 ביולי אפרו פוזר באוקיינוס.
דיסקוגרפיה

1990: Ka 'Ano'i
1993: Facing Future
1995: E Ala E
1996: N Dis Life
1998: Iz in Concert: The Man and His Music
2001: Alone in Iz World
2007: Wonderful World
ירוסלב ווז'ניאק

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1933 Suchodol, צ'כיה 
 פטירה:  12 במאי 2005 (בגיל 72) פראג, צ'כיה 
 תקופת הפעילות:  1948–2005 (כ־57 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 
ירוסלב ווז'ניאק (בצ'כית: Jaroslav Vožniak;‏ 26 באפריל 1933 – 12 במאי 2005) היה צייר ויוצר הדפסים צ'כי, חבר בקבוצת האמנים שמידרה (Šmidra).
ביוגרפיה

ירוסלב ווז'ניאק הוכשר כליטוגרף בין השנים 1949 ו-1951. הוא סיים את לימודיו ב-1952 ובאותה שנה החל את לימודיו באקדמיה לאמנויות ומלאכה בפראג אצל פרופ' קארל סבולינסקי. בשנת 1954 עבר לאקדמיה לאמנויות לסטודיו של פרופ' ולדימיר סילובסקי. הוא סיים את לימודיו בשנת 1959. משנת 1955 היה חבר בקבוצת Šmidra.
הוא הציג בתערוכת יחיד בשנת 1964, ובתערוכות משותפות פראג, 1965. במהלך הובלת הציורים לאחת התערוכות, ניגרם נזק לציור הגדול בשם "איקרוס" (1958-1959). הציור הפגוע נמצא לאחר שנים רבות בעליית גג של בית, הוא שוחזר בשנים 2019–2020 והוצג בגלריה לאמנות מודרנית ברודניצה ב-2021.
בשנות ה-60 עד 1965 הוא עבד כשומר לילה באוסף הפסלים של הגלריה הלאומית בזברסלב. לאחר 1965 שיתף פעולה עם האדריכל Jindřich Santar, שעבד בהכנת תערוכות (בין היתר לביתן הצ'כוסלובקי באקספו 58 בבריסל).
ב-1965 הציג ווז'ניאק גם בקרקוב, בסלון דה לה ז'ון פיינטור ובגלריה למברט בפריז. באותה שנה זכה בשתי מדליות זהב על תרומתו לתערוכת התכשיטים הבין-לאומית.
במחצית השנייה של שנות ה-60 שיתף ווז'ניאק פעולה עם חברת התכשיטים Jablonec בבעלות המדינה וגם השתתף בתערוכה באקספו 67 במונטריאול. בתחילת 1968–1969, הוא יצר עבור חברת התכשיטים סדרה מפורסמת של תכשיטים מודרניים, שהוצגו לראשונה בשוק התערוכות של ליברץ ואחר כך במונטריאול (1969). ווז'ניאק ביקר מספר פעמים בפריז, שוודיה, לנינגרד ושהה פעמיים בקנדה.
בתקופת ה"נורמיזציה" לאחר השתלטות הקומוניסטים, היו לירוסלב ווז'ניאק בעיות עם המשטר החדש, גם בגלל בנו, שהיה המתופף של להקה מוזיקה מודרנית. באותה תקופה עיצב דיפלומות וחומרים מודפסים אחרים, כרזות עבור הגלריה הלאומית והמכון לחינוך בריאות ואייר מספר ספרים.
כל חייו סבל מנרקולפסיה ונאלץ לקחת תרופות כדי להתרכז בעבודתו. משנת 1980 הוא קיבל קצבת נכות עקב מצבו הבריאותי הקשה לאורך זמן.
עם אשתו מרתה (* 1934) נולד לו בן ירוסלב (* 1954) ובת מרתה (* 1958), שהיא גם אמנית. לאחר 1989 ירוסלב ווז'ניאק, בניגוד לחבריו שמונו לפרופסורים באקדמיה, לא היה פעיל יותר בציבור. אולם בזבראסלב נוצר סביבו מעין "בית ספר ווז'ניאק", שכלל בתו, חתנו וכלתו.
ביוגרפיה > יצירה

מערך הרישומים הנרחב של ווז'ניאק ל"קומדיה האלוהית" של דנטה ו"הברית החדשה" שנוצרו בין 1958 ל-1960, היה הניסיון המיוחד שלו לפרש נושאים מסורתיים בצורה מודרנית. הדמויות מפושטות באופן קיצוני לסמל בצורת חרוט הנשלט על ידי עיניים גדולות ומוארות, הנוף מיוצג על ידי מדבר מסוגנן עם סלעים ועצי דקל. השפעת הציורים מועצמת על ידי שימוש בצבעים מנוגדים וחדים. כמה מוטיבים האופייניים ליצירות אחרות של ווז'ניאק מופיעים כאן - העין כמרכז הסצנה, סמל של המתבונן והעד, כמו גם סמל למראה הפנימי - סלעים מתפוררים כסמל כללי להתפוררות הערכים. במקביל נוצרו רישומי צבעי מים בדיו, בעזרתם תיאר הצייר מעין אוסף של דמויות שנבחרו בחופשיות מהעולם האמיתי (ג'ינגיס חאן, קלאופטרה, ועוד).
בתחילת שנות ה-50 וה-60, פנה ווז'ניאק, כמו רוב חבריו, לציור מופשט, ויצר סדרה של קומפוזיציות אדומות שבהן חלקות הציור הופרעה על ידי התערבויות של חריטה ושריטות. ציורים מופשטים עם רישום מפורט ווירטואוזי, שהמוטיבים שלהם בצורת צינורות ולהבי סכינים מתייחסים לעולם האמיתי. מאוחר יותר הוא קבע כמה מהרישומים הללו במסגרות שחורות שהורכבו משברים של עיטורי עץ מגולפים ישנים ( 1963).
בתחילת שנות ה-90, ווז'ניאק חיפש שוב דרך להפשטה, תוך שהוא מתאים לשיטתו של פולוק באמצעות צבע סינתטי יצוק (הומאז' לג'קסון פולוק) 1991, 1994, 2003). אולם העבודות שלו אינן נראות אקספרסיביות - הן כמעט מונוכרומטיות או מוגבלות למגוון גוונים של צהוב, ועקבות הצבע שנוצרו מהיציקה קרובים לרשת רגילה. ווז'ניאק מתמקד רק באנרגיה ה"מופשטת" עצמה - עקבותיה, תיעודיה, הקליגרפיה, הזרימה הטקסית, ההרמוניה המרובדת והאפקט המדיטטיבי.
גלריה

גיהנום על פי דנטה
אוהבים
פרשי האפוקליפסיה
קרוסלה
הומאז' לפולוק
כדורי פינג פונג
הערות שוליים

↑  Jan Kříž, Jaroslav Vožniak, Obituary, Ateliér 18, no. 13 (2005), p. 3
↑  Jedno z nejrozměrnějších pláten Jaroslava Vožniaka, Galerie Roudnice (בצ׳כית)
↑  Current Tendencies of Czech Art, Miroslav Míčko (ed.), AICA, Prague 1966, no. 71
↑  History of jewellery exhibitions in Jablonec nad Nisou (part 5), 1968
↑  Jan Kříž: Jaroslav Vožniak and his school, 1998, galerie.pb.cz, 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122613678  ISNI: 0000 0000 5538 9923  LCCN: no2019066162  NKC: jn20000402613  RKD: 374532  SUDOC: 162412630  ULAN: 500053602  VIAF: 52575278   WorldCat (עם VIAF): 52575278 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ירוסלב ווז'ניאק".
לואיס בוניואל

| --- | --- |

לואיס בוניואל
 לידה:  22 בפברואר 1900 קאלאנדה, ספרד 
 פטירה:  29 ביולי 1983 (בגיל 83) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מקום קבורה:  Tolocha 
 שם לידה:  Luis Buñuel Portolés 
 סוגה מועדפת:  סוריאליזם 
 מדינה:  ספרד, מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  1928–1983 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדריד 
 בן או בת זוג:  Jeanne Rucar (1934–?)   Concha Méndez 
 צאצאים:  Juan Luis Buñuel 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לתסריט הטוב ביותר (1974)  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (1965)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1951)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סרגוסה (1983)  הפרס הלאומי למדעים ואמנויות (1977)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (1981)  Golden Ariel  פרס דקל הזהב  פרס אריה הזהב  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית 
 פרופיל ב-IMDb
 
Bust of Luis Buñuel in Centro Buñuel Calanda
לואיס בּוּנְיוּאֵל (בספרדית: Luis Buñuel, נולד ב-‏22 בפברואר 1900 – 29 ביולי 1983 בספרד) היה במאי קולנוע ספרדי. מאבות הקולנוע הסוריאליסטי. שבעה מסרטיו נכללים ברשימת 250 הסרטים הגדולים בכל הזמנים של כתב העת Sight and Sound.