stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיבוש טוגולנד
המערכה > תחילת ההשתלטות על המושבה

ב-5 באוגוסט הציע הנס-גאורג פון דרינג (von Döring), סגן המושל הגרמני של טוגולנד, שהכיר במצבה הנואש של המושבה, במברק לבריטים בחוף הזהב, נייטרליות והימנעות הדדית מפעולות איבה (המושל עצמו, כמו עמיתו הבריטי, היה בחופשת מולדת). יום אחר כך הגישו לו אלה אולטימטום ובו דרישה להיכנע, שנדחתה. סיירת בריטית התמקמה בתגובה, בשמיני לחודש, בחוף הים אל מול לומה, עיר הבירה של טוגולנד. כוח בריטי השתלט על לומה, הסמוכה מאוד לגבול שבין טוגו לחוף הזהב, ב-9 באוגוסט, ולכד אותה ללא התנגדות. עוד קודם נכנע הנציב האזורי הגרמני בעיר, יחד עם כמאה אזרחים גרמנים שהיו בה, והודיע על כך לשליח בריטי, וזאת, כדי למנוע את הפגזת העיר. כוח בריטי ממונע חצה את הגבול המפריד בין חוף הזהב לטוגולנד, ובמקביל, כוח צרפתי חצה את הגבול מכיוון דהומיי, הן ממזרח, לאורך החוף, והן מצפון-מזרח, ופרט להיתקלות בבפילו (Bafilo), כ-350 ק"מ צפונה-מזרחה מלומה, לא נתקל בהתנגדות.
לאחר ההשתלטות על רצועת החוף החלו הבריטים ב-12 בחודש, בכוח של כ-550 עד 600 חיילים, שלושה תותחים ועוד כאלפיים סבלים, מתקדמים צפונה. על הכוח פיקד קפטן ברייאנט (F.C. Bryant) הבריטי, שעם תחילת הקרבות קודם לדרגת לייטננט קולונל. המטרה החשובה ביותר מבחינה צבאית הייתה קמינה (Kamina), הממוקמת ברמה שבמרכז הארץ, ליד אטקפמה (Atakpame), כ-150 ק"מ מצפון ללומה. במקום זה הייתה תחנת אלחוט חשובה לקשר עם הצי הגרמני ועם מושבותיה של גרמניה. המגינים, כ-60 גרמנים ועוד כ-400 לוחמי אסקרי מקומיים נסוגו לפנים הארץ לכיוון קמינה.
בנסיגתם הרסו את גשרי מסילת הברזל שעל הנהרות סיו (Sio) ולילי (Lili) מאחוריהם, כדי להקשות על התוקפים. הריסת הגשרים, יחד עם קשיי הדרך, ובה ביצות ולגונות בחלקה הסמוך לחוף, הקשו על התקדמות הבריטים. לעומת גורמים מעכבים אלה, הפולשים קיבלו סיוע, שהתברר בהמשך כבעל משמעות רבה, בכך שכוחות קטנים נוספים, בני כמה מאות לוחמים כ"א, חדרו את גבול טוגולנד מכיוונים נוספים, הן מטריטוריות שבשליטה צרפתית והן מחוף הזהב. כך כבשו כוחות שיצאו מחוף הזהב את ינדי (Yendi) ואת סנסאן מנגו (Sanssane Mangu) בצפון-מערב ואת קטי-קרצ'י (Kete Krachi) במערב. חדירות דומות יצאו גם מכיוון דהומיי. ב-16 באוגוסט 1914 עדיין דיווחו הגרמנים שבטוגו היו רק "קרבות בלתי חשובים מצד חיילי המשמר כנגד הצבאות הצרפתים".
המערכה > התנגדות גרמנית > קרב אגבלובהואה

לאחר מספר ימי נסיגה הגרמנים היפנו פניהם אל האויב. תחילה, ב-15 לחודש, שלחו הגרמנים שתי רכבות ובהן כ-200 חיילים בניסיון לפשוט על הכוחות הפולשים. הבריטים ארבו לרכבות. הרכבת הראשונה נתקלה בגל אבנים והורדה מן המסילה באקוני (Ekuni), כעשרה ק"מ מדרום לאגבלובהואה (Agbeluvhoe, כיום אגבלובה (Agbelouve)), הנמצאת כ-50 ק"מ פנימה מן החוף. הרכבת השנייה עצרה לכשהבחינה בגורלה של הראשונה. הבריטים שבמארב הסתערו ותקפו את החיילים שברכבות עם כידונים.
כתוצאה, חלק מן החיילים האפריקנים שבשרות הגרמנים נמלטו אל בין השיחים שלצידי המסילה, ונפטרו מנשקם וממדיהם. חלק אחר מאותם חיילים נסוג לאגבלובהואה, והותקפו שם בידי הבריטים. בקרב נהרגו רבים מן הנסוגים, כולל מפקד הכוחות הגרמניים בטוגולנד, קפטן גאורג פהלר (Pfähler), אשר היה אחד מתוך ששת הגרמנים האירופים שנהרגו, בעוד 16 אחרים נשבו. הבריטים איבדו עד שלב זה של הקרבות שבעה הרוגים ו-38 פצועים שמתוכם 30 היו סבלים.
המערכה > התנגדות גרמנית > הקרב על נהר חרא

לאחר כישלון הפשיטה, בה נהרג מפקדם, הגרמנים המשיכו לסגת, וחדלו מניסיונות תקיפה. בהמשך הם נעצרו והתחפרו על גדתו הצפונית של הנהר חרא (Khra או Chra), סמוך לכפר גבוה מעט מסביבתו, בעל אותו שם, כ-100 ק"מ מצפון ללומה. מקום זה נבחר בהיותו המכשול הטבעי האחרון לפני קמינה, וכיוון שבו עברו הדרך ומסילת הברזל צפונה, עד שהגרמנים פוצצו את הגשרים מעל הנהר, כאמור.
כך, דרכי התחבורה היו חסומות אמנם מדרום, אך המשיכו לשרת את הגרמנים מצפון לנהר. ואכן, הכוח הגרמני, כ-40 אירופים וכ-400 אסקרי, תוגבר באמצעות קו הרכבת מצפון בעוד כ-20 חיילים גרמנים ובכמאה אפריקנים וכעת היה גודלו כ-60 חיילים גרמנים וכ-500 אסקרי. בנוסף לפיצוץ הגשרים, הגרמנים מיקשו את המבואות לנהר ולכפר ונעזרו להגנת מעוזם גם בשלוש מכונות ירייה. סיירים בריטים גילו את הגרמנים המחופרים בגדתו הצפונית של הנהר ב-21 בחודש.
ביום המחרת נערך קרב ההגנה המשמעותי היחיד בעת כיבוש טוגולנד. הבריטים הנחיתו התקפה אחת באור יום. כוח אחד תקף ממערב, חלקו העסיק את חפירות הגרמנים בחזיתו וחלקו האחר ניסה לאגפם ממערב. כוח אחר, שכלל גם את הצרפתים, פעל בצורה דומה ממזרח. התוקפים, שהתקשו לשמור על קשר בין יחידות המשנה שלהם בסבך השיחים, וחוו לראשונה אש מקלעים, נהדפו עד דמדומי הערב.
ההתקפות נהדפו תוך אבדות כבדות לבריטים: 23 הרוגים ו-52 פצועים מתוך כ-500 חיילים. כמו כן, נהרגו 12 חיילים סנגלים מכוח צרפתי בן כ-150 חיילים שהצטרף לתוקפים ב-17 בחודש. לגרמנים היו 13 אבדות. לאחר שנהדפו התקפות הבריטים, פקדו הגרמנים על התקפת-נגד, אלא שחייליהם האפריקנים סרבו. אף על פי שהגרמנים עמדו בהצלחה אל מול ההתקפות, הרי כיוון שגם הצרפתים התקדמו ממזרח, מצ'טי (Cheti) לכיוון קמינה, והבריטים, כאמור, ממערב, מכוון קטי-קרצ'י, הגרמנים יכלו למצוא עצמם מאוגפים, והם העדיפו לסגת. ביום המחרת מצאו הבריטים המתקדמים את החפירות הגרמניות ריקות.
המערכה > סיום ההשתלטות

הגרמנים הנסוגים הרסו את תחנת האלחוט בקמינה בלילה שבין 24 ל-25 בחודש, כאשר ממש עד להריסתה התחנה שימשה בתפקידה. עם תפיסת תחנת האלחוט ההרוסה בקמינה, ועם כניעת פון דרינג, בראש כ-200 מן המגינים, נסתיים מסע המלחמה ב-27 בחודש. חלק מן המגויסים האפריקנים שבשרות הגרמנים נמלטו. בידי כוחות מדינות ההסכמה נפלו שלוש מכונות ירייה, כאלף רובים וכ-320,000 כדורים. הייתה זו המושבה הגרמנית הראשונה שנפלה בידי מדינות ההסכמה (כיבוש סמואה הגרמנית אירע מספר ימים אחרי כן).
אחרית דבר

חלקה המזרחי של טוגולנד, שכלל את רובה של המושבה, נמסר לשליטה צרפתית ואחר כך למנדט צרפתי מטעם חבר הלאומים, ונקרא בשם טוגו. החלק המערבי נמסר לשליטה בריטית תחת השם טוגולנד הבריטית וב-1956 צורף למושבה הבריטית חוף הזהב ליצירת גאנה.
לקריאה נוספת

Andrew, C. M.; Kanya-Forstner, A. S. (1981). The Climax of French Imperial Expansion, 1914–1924. Stanford, CA: Stanford University Press. ISBN 0-80471-101-1.
Chappell, M. (2005). Seizing the German Empire. The British Army in World War I: The Eastern Fronts. Vol. III. Oxford: Osprey. ISBN 1-84176-401-9.
Gorman, A.; Newman, A. (2009).  Stokes, J. (ed.). Encyclopaedia of the Peoples of Africa and the Middle East. New York: Facts on File. ISBN 0816071586.
Killingray, D. (2012). The Conquest of Togo. Companion to World War I. London: Blackwell. ISBN 978-1-4051-2386-0.
Louis, W. R. (2006). Ends of British Imperialism: The Scramble for Empire, Suez and Decolonization: Collected Essays. London: I. B. Tauris. ISBN 1-84511-309-8.
Moberly, F. J. (1995) [1931]. Military Operations Togoland and the Cameroons 1914–1916. History of the Great War Based on Official Documents by Direction of the Historical Section of the Committee of Imperial Defence (Imperial War Museum and Battery Press ed.). London: HMSO. ISBN 0-89839-235-7.
Morlang, T. (2008). Askari und Fitafita: "farbige" Söldner in den deutschen Kolonien [Askari and Fitafita: Colored (sic) Mercenaries in the German Colonies] (בגרמנית). Berlin: Links. ISBN 3-86153-476-2.
Schreckenbach, P. (1920). Die deutschen Kolonien vom Anfang des Krieges bis Ende des Jahres 1917 [The German Colonies by the Beginning of the War until the End of 1917]. Der Weltbrand: illustrierte Geschichte aus großer Zeit mit zusammenhängendem text (בגרמנית). Vol. III. Leipzig: Weber. OCLC 643687370.
Strachan, H. (2001). The First World War: To Arms. Vol. I (2003 ed.). Oxford: OUP. ISBN 0-19-926191-1.
Strachan, H. (2004). The First World War in Africa. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-199-25728-0.
Strandman, P. (1967). trans. W. M. Louis. "The First World War in African History: Great Britain and Germany's Lost Colonies, 1914–1919". The Journal of African History. Oxford: Clarendon Press. IX (2). doi:10.1017/s0021853700008975. ISSN 0021-8537.
הערות שוליים

↑  טלגרמים רשמיים מאת הציר הגרמני בקושטא, מוריה, 20 באוגוסט 1914
↑  מברקים שונים, הצבי, 31 באוגוסט 1914
| הזירה האפריקנית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| המערכה בדרום-מערב אפריקה | מרידת מאריץ • קרב סנדפונטיין • קרב אוטווי |  |
| המערכה במערב אפריקה | כיבוש טוגולנד • כיבוש קמרון |  |
| המערכה במזרח אפריקה | קרב אגם טנגניקה • קרב רופיג'י • קרב טאנגה (אנ') • קרב קילימנג'רו (אנ') |  |
| המערכה בצפון אפריקה | מרד הסנוסים (1915) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572525705171  LCCN: sh2010007663 
תורן הממסר האלחוטי בקמינה
כריסטיאן וילהלם אלרס

| --- | --- |
דיוקן עצמי
דיוקן עצמי
 לידה:  6 באוגוסט 1857 המבורג
 פטירה:  19 באוקטובר 1915 (בגיל 58) קארלסרוהה
 לאום:  גרמני גרמניה
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות של קרלוסהה 
 תחום יצירה:  ציור הדפס אבן
 זרם באמנות:   נטורליזם ריאליזם
 הושפע על ידי:  פרדיננד פון קלר 
 יצירות ידועות:  Unser Bismarck, לה בלה נאפולי, Freund Allers 
 www.cwallers.de
 
כריסטיאן וילהלם אַלרס (בגרמנית: Christian Wilhelm Allers; ‏6 באוגוסט 1857, המבורג – 19 באוקטובר 1915, קארלסרוהה) היה צייר ודפס גרמני.
ביוגרפיה

אלרס, בנו של סוחר, נולד בשנת 1857 בהמבורג, ושם עבד בהדפס אבן. בשנת 1877 עבר לקארלסרוהה והוסיף לעבוד במקצוע. בהמשך למד באקדמיה לאמנויות "Kunstakademie Karlsruhe" אצל הצייר פרדיננד קלר (Keller). בשנת 1880 הצטרף למשך שנתיים לצי הגרמני הקיסרי בעיר קיל שבצפון גרמניה, שם נתמך על ידי הצייר הפרוסי אנטון פון ורנר. בקיל הכיר אלרס את המשורר הסקסוני קלאוס גרות (Groth), והשניים הפכו לחברים קרובים.
אלרס זכה להכרה רבה כאשר פרסם בשנת 1888 את אוסף הדפסיו, ""Club Eintracht"" ("מועדון איינטרכט"). לאחריו פרסם ספרים נוספים, בין היתר על אודות אוטו פון ביסמרק, שהצלחתם אפשרה לו תוך מספר שנים להקים וילה באי קאפרי, והוא חי שם מספר שנים, כמו כן בהמבורג וקארלסרוהה וטייל רבות בעולם.
בסתיו 1902 נקלע אלרס לשערורייה כאשר התעשיין הנודע פרידריך אלפרד קרופ, אשר התגורר גם הוא בקאפרי, הואשם על ידי כמה עיתונים איטלקיים בהומוסקסואליות ופדרסטיה. שבועיים אחר כך הואשם בכך גם אלרס בבית משפט. קרופ מת כמה שבועות לאחר מכן, ככל הנראה בעקבות התאבדות. אלרס הצליח להימלט מהמדינה, מה שהביא להרשעה ולפסק דין של ארבע וחצי שנות מאסר, שניתן שלא בפניו. בעיתון האיטלקי "Tito Fiorani", אשר סיקר את הפרשה, נכתב כי "אלרס היה במפורש בעל נטייה מינית הומוסקסואלית, והוא הקיף עצמו בנערים אשר שימשו לעיתים קרובות כמודלים לציוריו".
לאחר שעזב את קאפרי נדד אלרס בעולם, ושהה בין היתר בניו זילנד, אוסטרליה וסמואה. במהלך תקופה זו נהג לעיתים קרובות להשתמש בפסבדונים "W. Andresen", ועבד למחייתו כצייר דיוקנאות של בעלי הון. הוא נפטר בשנת 1915, זמן קצר לאחר ששב לקארלסרוהה.
אמנות

אלרס היה נטורליסט; רישומיו עשירים בפרטים ובעלי סגנון ריאליסטי, ולרוב חסרי הבעת רגש. מבחינה טכנית הוא נהג להשתמש בעיפרון כבסיס לציור, ואת ציוריו הצבעוניים צבע בחומרים שונים כמו פסטל וצבע שמן. למרות שהרישומים בסגנון ריאליסטי, אלרס נהג להוסיף לציורים דמויות פרי דמיונו. הוא נהג לצייר תמונות מחיי היום-יום, דיוקנאות ותיעודי מסעות.
ספרים ואוספים של הדפסותיו

1887 - Hinter den Coulissen
1888 - Club Eintracht - Eine Sommerfahrt
1889 - Eine Hochzeitsreise durch die Schweiz
1889 - Spreeathener. Berliner Bilder
1890 - Die Meininger
1890 - Die silberne Hochzeit
1891 - Unsere Marine
1891 - Backschisch
1892 - Capri
1892 - Fürst Bismarck in Friedrichsruh
1893 - La bella Napoli
1896 - Hochzeitsreise nach Italien
1898 - Das deutsche Jägerbuch
1898 - Rund um die Erde
1898 Unser Bismarck. Gedächtnis-Ausgabe
1900 - Unter deutscher Flagge
1902 - Das deutsche Corpsleben
דוגמאות לרישומים וציורים

דיוקן עצמי (1894)
שער ברנדנבורג, ברלין (1889)
הכנות לפסטיבל אקדמיית הצי הימי
סגן אדמירל אדוארד וון קנור
נמל לאקו אמנו (איסקיה, איטליה)
פומפיי: "הו הכלב המסכן"
קאפרי: "וילה אלרס"
גנימדס (1913, נחתם תחת השם "W.Andresen")
הערות שוליים

↑  Le dimore del mito, La Conchiglia, Capri 1996, pp. 23 e 24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522581005171  PLWABN: 9810683981005606  BnF: cb14968944j (data)  CiNii: DA06506363  GND: 118502093  ISNI: 0000 0001 2270 4605  LCCN: n82010266  LNB: 000297104  NKC: jo2016908877  NLG: 232391  NTA: 129291242  RERO: 02-A002920003  RKD: 265503  SUDOC: 181422336  TePapa: 71739  ULAN: 500049630  VIAF: 27337988   WorldCat (עם VIAF): 27337988
לירון כהן

| --- | --- |

לירון כהן
 לידה:  5 באוגוסט 1982 (בת 42) ירושלים שבישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  173 ס"מ
 מספר:  7 -נבחרת ישראל
 קבוצות כשחקנית
 2000 - 2002   2002 - 2004   2004 - 2005   2005 - 2007   2007 - 2008  2008 - 2009   2009   2009 - 2010   2010 - 2013   2013 - 2015:  מכבי רעננה   אליצור רמלה   אפולון פטולמאידוס   אנדה רמת השרון   CB סן חוסה   מקסימה ברוקר קושיצה   בשיקטש   ויסלה קרקוב   סקיו   אוניברסיטת איסטנבול
 הישגים כשחקנית
 אליפות ישראל: אליצור רמלה (03–04)  גביע המדינה: מכבי רעננה (00-01,99-00)  אליצור רמלה (03–04)  רמת השרון (05-06) גביע המדינה (פולין): 1 גביע המדינה (סלובקיה): 1  ליגת העל הספרדית בכדורסל: חמישיית העונה 07/08   גביע המלך הספרדי בכדורסל: MVP של טורניר 07–08
 קבוצות כמאמנת
 2023-:  נבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3
לירון כהן (נולדה ב-5 באוגוסט 1982 בירושלים) היא כדורסלנית עבר ישראלית, לשעבר קפטנית נבחרת ישראל, כיום משמשת כמאמנת נבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3
הקריירה

כהן החלה את הקריירה שלה בקבוצת מכבי רעננה, וזכתה עמה פעמיים בגביע המדינה (2000 ו-2001). בהמשך שיחקה במשך שתי עונות באליצור רמלה, וזכתה עמה בדאבל בעונת 2003/2004. בעונה שלאחר מכן הצטרפה לאפולון פטולמאידוס מהליגה היוונית, ולאחר מכן שבה לישראל, לקבוצת אנדה רמת השרון, עמה זכתה בגביע המדינה בשנת 2006.
בעונת 2007/2008 יצאה כהן מחוץ לישראל בפעם השנייה, לקבוצה הספרדית CB סן חוסה מהעיר לאון. כהן העפילה עם הקבוצה לגמר גביע המלכה, ואף שקבוצתה הפסידה, נבחרה לשחקנית המצטיינת במשחק. בנוסף, הייתה לאחת מחמש השחקניות שנבחרו לחמישיית העונה של הליגה הספרדית באותה עונה. בקיץ אותה שנה שיחקה במחנה האימונים בקבוצת לוס אנג'לס ספארקס ב-WNBA, אך לא נכללה בסגל הקבוצה הסופי.
את העונה הבאה פתחה כהן במקסימה ברוקר קושיצה מהליגה הסלובקית, וזכתה עמה בגביע המקומי. במהלך שהותה בסלובקיה בחר בה אתר "יורובאסקט" לגארדית האירופאית הטובה ביותר לשנת 2008. בהמשך, שיחקה גם בבשיקטש מהליגה הטורקית, ולקראת עונת 2009/2010 עברה לקבוצה החמישית מחוץ לישראל, ויסלה קרקוב. במדי קבוצה זו זכתה בגביע הפולני, וכן העפילה לשלב הפיינל פור של היורוליג, בו סיימה הקבוצה במקום הרביעי.
במאי 2010 חתמה לירון כהן בסגנית אלופת איטליה סקיו.
במאי 2013 חתמה לירון כהן באוניברסיטת איסטנבול הטורקית.
ב-21 בדצמבר 2014 הודיעה על פרישה ממשחק.
בנבחרת

כהן שיחקה בנבחרת ישראל מ-2005–2015. לקראת משחקי מוקדמות אליפות אירופה שנערכו בשנת 2010, נבחרה לשמש כקפטנית הנבחרת. בסיום המשחקים דורגה כהן ראשונה בין הקלעיות בטורניר כולו (20.8 נקודות במשחק), ראשונה בין מוסרות האסיסטים (6.7 במשחק) ורביעית באחוזי העונשין (92.9% בממוצע). נכון לדצמבר 2014 היא שיאנית הסלים בכל הזמנים של נבחרת ישראל עם 1,729 נקודות, וכמו כן היא השחקנית בעלת מספר ההופעות הגדול ביותר בנבחרת - 171 משחקים.
הערות שוליים

↑  רענן וייס, WNBA: לירון כהן שוחררה מהספארקס, באתר ynet, 14 במאי 2008
↑  מערכת וואלה ספורט‏, קפטנית נבחרת ישראל לירון כהן פורשת מכדורסל בגיל 32, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602311705171  VIAF: 8145304718778610361   WorldCat (עם VIAF): 8145304718778610361
יחסי ארצות הברית – ונואטו

| יחסי ארצות הברית – ונואטו |
| --- | --- |
ארצות הברית: ונואטו


ארצות הברית: ונואטו
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 12,189
אוכלוסייה
345,891,750: 329,625
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 1,126
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 3,417
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

ארצות הברית ווונואטו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בספטמבר 1986 - שלושה חודשים לאחר שכוננה ונואטו יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. מערכות היחסים היו לעיתים קרובות מתוחות בשנות השמונים, תחת ממשלתו של וולטר ליני בוונואטו, אך לאחר מכן הפשירו. נכון לעכשיו, היחסים הדו-צדדיים מורכבים בעיקר בסיוע אמריקני לוונואטו, והם לבביים.
היסטוריה > שנות השמונים

ונואטו השיגה עצמאות מצרפת ובריטניה בשנת 1980, ובהנהגתו של ראש הממשלה וולטר ליני היא ביססה מדיניות חוץ משלה כמדינה עצמאית חדשה. ליני, כומר אנגליקני, יצר את דוקטרינת הסוציאליזם המלנזי (אנ'), וביסס את מדיניות החוץ של ממשלתו על אי-הזדהות עם הגושים הגדולים ועל תמיכה בתנועות עצמאות ברחבי העולם - מסהרה המערבית הרחוקה ועד קלדוניה החדשה השכנה. ונואטו בשנות השמונים הייתה ייחודית באוקיאניה בכך שהתנגדה לצידוד בגוש המערבי בשלבים האחרונים של המלחמה הקרה. המדינה הצטרפה לתנועת המדינות הבלתי-מזדהות בשנת 1983 וכוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם קובה (1983) וברית המועצות (יוני 1986) לפני שכוננה יחסים עם ארצות הברית (ספטמבר 1986). ונואטו קיים יחסים לבביים עם מדינות במזרח ובמערב כאחד.
בשנת 1986 גינתה ונואטו את הפצצת לוב על ידי ארצות הברית. ליני כתב לנשיא לוב מועמר קדאפי כדי להביע את תנחומיו, בייחוד עם מותה של בתו בת ה-15 חודשים של קדאפי, ומורת רוחו כי "חייה התמימים ניטלו על ידי פצצות של מעצמה". הפוליטיקאי הוונואטי ברק סופה (אנ') הוסיף כי "ארצות הברית טעתה, הם התנהגו כטרוריסטים ותוקפנים", וכי "ה-CIA מעורב בכל מיני פעילויות דומות. בניקרגואה האמריקנים תומכים בטרוריסטים." הצהרות אלה סימנו את נקודת השפל ביחסי שתי המדינות.
בינואר 1987 ביקרו ראש הממשלה וולטר ליני ושר החוץ סלה מוליסה (אנ') בוושינגטון די. סי.. ליני אמור היה לפגוש את הנשיא רונלד רייגן, אך הוכה בעקבות דימום מוחי זמן קצר לאחר שהגיע לארצות הברית. במקום זאת, פגש מוליסה את שר החוץ האמריקני ג'ורג' שולץ. השניים דנו בראש ובראשונה ביחסי ברית המועצות–ונואטו, שהיוו דאגה לממשלת ארצות הברית, וביקשו לבנות ידידות בין ארצות הברית לוונואטו. שולץ הצהיר כי הפגישה הייתה "לבבית", בעוד שמוליסה שיבח את ידיעותיו בנושאי פסיפיק. באפריל אישרה ונואטו ספינות אמריקאיות לדייג באזור הכלכלי הבלעדי של ונואטו, לצד אוניות סובייטיות. במאי ביקר ורנון וולטרס, שגריר ארצות הברית באו"ם.
בשנת 1991 איבד ליני את תפקידו לאחר אחת עשרה שנים כראש ממשלת ונואטו. היחסים בין וושינגטון לפורט וילה נותרו לעיתים רחוקים אך לרוב לבביים.
בין 1977 ל-1987 קיבלה ונואטו מעט פחות משלושה מיליון דולר מהסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), כולל פרויקטים המתמקדים בסיוע למעבר לניהול מטעי ילידים. ביוני 1994, משרד ה-USAID האזורי שנמצא בסובה, פיג'י, נסגר בגלל קיצוץ תקציבי של ממשלת ארצות הברית. צבא ארצות הברית שומר על קשרי הכשרה ומבצע פרויקטים של סיוע אד הוק בוונואטו.
היסטוריה > שנות התשעים

לאחר הבחירות הכלליות ב-1991, איחוד המפלגות המתונות הפך למפלגה הדומיננטית בפרלמנט של ונואטו, ומקסים קרלוט קורמן הפך לראש הממשלה דובר הצרפתית הראשון בוונואטו. הוא הפסיק את התמיכה החד משמעית [במדינה] בחזית השחרור הלאומית של קאנאק בקלדוניה החדשה, את העוינות השיטתית כלפי צרפת, את היחסים עם משטרים רדיקליים ואת העמדה אנטי-אמריקאית של האוקיינוס השקט ללא נשק גרעיני. דוברי הצרפתית החזיקו בשלטון, תחת קרלוט קורמן וסרז' ווהור, עד שנת 1998.
היסטוריה > שנות האלפיים

במרץ 2006 חתם תאגיד אתגר המילניום (אנ') האמריקני על הסכם קומפקט של 65.69 מיליון דולר לחמש שנים עם ונואטו. תוכנית אתגר המילניום צפויה להגדיל את ההכנסה הממוצעת לנפש ב-15% תוך חמש שנים ולהשפיע ישירות על חייהם של יותר מ-65,000 מהעניים הכפריים בוונואטו.
ונואטו זיהתה תשתיות תחבורה יקרות ובלתי אמינות כמעין מכשול משמעותי לצמיחה כלכלית. כדי להתגבר על אילוץ זה, הקומפקט כולל 11 פרויקטים תשתיתיים - כולל כבישים, רציף, מנחת מטוסים ומחסנים - שיסייעו ליצרנים חקלאיים עניים וספקים של מוצרים ושירותים הקשורים לתיירים להפחית את עלויות ההובלה ולשפר את הגישה לשירותי התחבורה. הקומפקט כולל גם מאמצי חיזוק מוסדיים ויוזמות רפורמה במדיניות במחלקת העבודות הציבוריות של ונואטו, כולל: אספקת מפעלים וציוד לתחזוקה; הצגת חוזי ביצוע שירות; הקמת תוכניות תחזוקה קהילתיות מקומיות; והצגת דמי משתמש.
ארצות הברית נותרה גם היא תורמת כספית משמעותית לארגונים בינלאומיים ואזוריים המסייעים לוונואטו, כולל הבנק העולמי, יוניצ"ף, ארגון הבריאות העולמי, קרן האו"ם לפעילות אוכלוסייה והבנק לפיתוח אסיה.
בשנת 1989, ארצות הברית סיכמה הסכם חיל השלום עם ונואטו. בחיל השלום פועלים כיום מעל 80 מתנדבים במדינה. ארצות הברית מספקת גם סיוע באימונים צבאיים.
יחסים ביטחוניים

לפני עצמאות ונואטו, ארצות הברית שמרה על בסיס ימי גדול בלוגנוויל, שאז היה חלק ממושבה בריטית-צרפתית בשם ההברידיים החדשים. במהלך מלחמת העולם השנייה, שכנו בו כ-250,000 חיילים. ביוני 2018, הנשיא טאליס אובד מוזס ביקש שארצות הברית תשקול להקים מחדש בסיס צבאי בוונואטו.
נציגויות דיפלומטיות

שגרירות ארצות הברית בפפואה גינאה החדשה מקיימת אתר אינטרנט המוקדש ליחסים עם ונואטו בכתובת http://www.usvpp-vanuatu.org.
כתבי אייזק אסימוב

| --- | --- |

כריכת הכרך הרביעי
 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1990 ו-1992
 מספר עמודים:  כרך 1 - 302 כרך 2 - 335 כרך 3 - 365 כרך 4 - 365
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מובי דיק
 תאריך:  2009-2014
 תרגום:  רמי שלהבת
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003239843
כריכת הכרך הראשון
כריכת הכרך השני
כתבי אייזק אסימוב (באנגלית: The Complete Stories) היא אסופת סיפורים של הסופר אייזק אסימוב שיצאה בשני כרכים בשנים 1990 ו-1992 והכילה 86 סיפורים. רוב האסופה תורגמה לעברית בין השנים 2009–2014 בארבעה כרכים בהוצאת מובי דיק על ידי רמי שלהבת. האסופה הכילה גם ארבעה שירים של אסימוב.
רשימת הסיפורים > כרך 1 (2009)

העבר המת
סוד הצלחתו של המדע הבדיוני (שיר)
זכות הצבעה
תעלולים שלושה
סיפורי ילדים
המקום המוצף מים
מרחב מחיה
ההודעה
שביעות הרצון מובטחת
אש הגיהנום
תקיעת השופר האחרונה
ההנאה שלהם
בדחן
המשורר בן האלמוות
בבוא היום
יסוריי המחבר (שיר)
חלום הוא עניין פרטי
מקצוע
רשימת הסיפורים > כרך 2 (2010)

שקיעה
תחושת הכוח
המכונה שנצחה במלחמה
אני בנמל מאדים בלי הילדה
כל צרות העולם
השאלה האחרונה
מארחת
מפלט נ'
מה אם...
זבובים
יום יפה היום
הכנס זיז א' בחור ב'
אל הדור הרביעי
עיניים אינן רק לראייה
למען מטרה טובה-
רשימת הסיפורים > כרך 3 (2011)

כתמים ירוקים
תרבה שם אדם...?
סאלי
"אין איש פה פרט-"
שובר שביתה
מכשף בן זמננו
מהו הדבר הזה הנקרא אהבה?
בני, הפיזיקאי
גזען
אני רק ממציא אותם, רואה? (שיר)
מכתבי דחייה (שיר)
לא סופי
טקס החניכה
גזר דין מוות
דרך ללא מוצא
הוכחה
מירוץ המלכה האדומה
רשימת הסיפורים > כרך 4 (2014)

ילד קטן ומכוער
הלילה הגווע
הנשרים אצילי הנפש
הפעמון המזמר
האבן המדברת
איית את שמי באות ס'
יום הציידים
המעמקים
הדרך המאדימית
אצבעות הקוף
כל אחד מהם חוקר
בואו נפגש
ממרח כבד אווז
עבד
לאזיסטן

| --- | --- |

 סנג'ק לאזיסטן במפת אסיה הקטנה של א.ק.ג'והנסטון. 1911
 ממשל
 עיר בירה:  בתומי (1551–1878)   ריזה (1925–1978)
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1551
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  1925
 ישות קודמת:  נסיכות גוריה   לאזיה
 ישות יורשת:  מחוז בתומי   נפת ריזה
 שטח בעבר:  7,000 קמ"ר (נכון ל־1873)
 אוכלוסייה בעבר:  400,000 (נכון ל־1873)
 שונות
 
 
לאזיסטן (בטורקית עות'מאנית: لازستان; בלאזית: ლაზონა, לאזוֹנה; בגאורגית: ლაზეთი, לאזֶתי או ჭანეთი, צ'אנֶתי) היה סנג'ק עות'מאני (מחוז היסטורי טורקי) בווילאייט טרבזון. המחוז נקרא על שם תושביה הלאזים דוברי הלאזית, שהם קבוצה אתנוגרפית גאורגית השוכנת לאורך חופיו הדרום-מזרחיים של הים השחור. עם זאת גבולות המחוז לא כיסו את כל שטח המחיה של דוברי הלאזית, שישבו גם נפת ריזה ואזור החוף של נפת ארטווין של היום.
הגאורגים מכנים את לאזיסטאן - צ'אנתי ואת תושביה צ'אנים. השם העות'מאני לאזיסטן נגזר מהשם עות'מאני לסוואנים שהם המקור. הקידומת "לָא" לציון שם מקום ו"זָאן" (צ'אן). צורת השורש צ'אן נפוצה באזור הקווקז, במיוחד בתקופה בה החלו להשתמש במתן שמות לשבטים ולמקומות במערב-גאורגיה. השפה הלאזית קרובה במידה רבה למגרלית, שנקראים אף הם צ'אנים ("צ'אנאר") על ידי שכניהם הסוואנים.
בימי קדם היה המחוז חלק מממלכת קולכיס. ימי הביניים הייתה חלק מהממלכה המאוחדת של גאורגיה עד שנכבשה, בשנת 1578, על ידי העות'מאנים. בשנת 1878 עבר החלק המזרחי של לאזיסטן (כולל בתומי) לידי האימפריה הרוסית, ומרכז הסנג'ק עבר מבתומי לריזה. לאחר כיבוש הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה על ידי רוסיה הסובייטית בשנת 1922, חולק השטח בין הכאמליסטים הטורקים לבין הרוסים הבולשביקים. הסנג'ק והשם בוטלו על ידי הרפובליקה של טורקיה בשנת 1925.
הערות שוליים

↑  Thys-Şenocak, Lucienne. Ottoman Women Builders: The Architectural Patronage of Hadice Turhan Sultan. Routledge, 2017. ISBN 1351913158
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיבוש חבל הרוהר

כיבוש חבל הרוהר (בגרמנית: Ruhrbesetzung) הייתה תקופה של כיבוש צרפתי ובלגי במרכז התעשייתי של העיר דיסבורג בחבל הרוהר של רפובליקת ויימאר שהתרחשה בין 11 בינואר 1923 ועד 25 באוגוסט 1925.
לאחר מלחמת העולם הראשונה לפי הסכם ורסאי גרמניה הייתה צריכה לשלם דמי פיצויים לבעלות הברית וביניהם צרפת במיוחד. לאורך שנת 1922–1923 גרמניה שקעה באינפלציה כלכלית קשה. לאור האינפלציה גרמניה עצרה את שילום הפיצויים בגלל אי יכולתה לעמוד בהם.
ראש ממשלת צרפת, רמון פואנקרה שהיה אנטי גרמני במוצהר דחף את הממשלה הצרפתית לשלוח את הצבא, ובעקבות כך כוחות צרפת פלשו לגרמניה וכבשו את חבל הרוהר, שם הם השתמשו בכוח התעשייה ואוצרות הטבע שרוכזו בעיר דיסבורג לטובתם. בנוסף כוחות בלגים השתתפו גם הם בכיבוש ונהנו אף הם ממשאבי גרמניה. בתוך הכיבוש היו מספר אירועי פגיעה של חיילים צבאיים באזרחי גרמניה, המפורסם שבהם אירע בעיר אסן בבוקר 31 במרץ 1923 בעוד פיקוד צבאי צרפתי קטן השתלט על מפעל המכוניות של קרופ על מנת להחרים מספר כלי רכב. אירוע זה גרם ל-13 מקרי מוות ו-28 פצועים. הכיבוש הסתיים בקיץ 1925. במהלך הכיבוש 130 אזרחים גרמניים נהרגו בידי הצרפתים, ואילו גרמניה לא יכלה להגיב בכוח נגד הצרפתים עקב נטרול כוחה הצבאי של גרמניה.
כתוצאה מהכיבוש ומאי הפעילות הממשלה הגרמנית, רגשות פטריוטים לאומיים פרחו בגרמניה מה שגרם לניסיון הפיכה של המפלגה הנאצית בהמשך השנה.
הכיבוש הצרפתי באזור נמשך למשך שנה וחצי עד שבסופו של דבר חבר הלאומים, ובייחוד בריטניה וארצות הברית לחצו על צרפת לשחרר את חבל הרוהר. פואנקרה הסכים לבסוף והכוחות הצבאיים עזבו את האזור שחזר לידי גרמניה. לאחר מכן[דרושה הבהרה] נוצר הסכם כלכלי לשיפור מצבה של גרמניה הידוע כתוכנית דוז.