stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איבי הנחל
הערות שוליים

↑  הספר איבי הנח"ל חלק א' במהדורה מקוונת
↑  "איבי הנחל" שלום עכשיו
↑  דפי כתום
↑  אלישע בן קימון ואיתמר אייכנר, 2,304 יחידות דיור קודמו ביו"ש, כמעט 200 מהן במאחזים, באתר ynet, 6 באוגוסט 2019
↑  אחרי למעלה מ-20 שנה: שכונת קבע באיבי הנחל שבגוש עציון, באתר "סרוגים", 19 באפריל 2021
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011295516805171
ז'יאן (כדורגלן)

ז'יאן דוס סנטוס מרטינס (בפורטוגזית: Gian dos Santos Martins; נולד ב-2 באפריל 1993 בפורטו אלגרה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת עירוני קריית שמונה.
קריירת מועדונים

ז'יאן גדל במחלקת הנוער של גרמיו אספורטיבו ברזיל. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת סנחואננסה מהליגה הפורטוגלית השלישית, בהמשך שיחק באוניאו דה מדיירה ובפאסוש די פריירה במסגרת ליגת העל הפורטוגלית והליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-6 במרץ 2019 חתם ז'יאן בטראז מליגת העל הקזחית. הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 בינואר 2020 חתם ז'יאן באוקז'טפס מליגת העל הקזחית עד לתום עונת 2020. הוא ערך 19 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-12 במרץ 2021 חתם ז'יאן באטיראו מליגת העל הקזחית. הוא ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-21 בינואר 2022 חתם ז'יאן בקיז'ילאר מליגת העל הקזחית.
הערות שוליים

↑  Официально: Жиан дос Сантос Мартинс игрок ФК Окжетпес באתר הרשמי של אוקז'טפס, 27 בינואר 2020 (ברוסית)
↑  Қош келдің באתר הרשמי של קיז'ילאר, 21 בינואר 2022 (בקזחית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'יאן (כדורגלן)".
ליגת העל הלבנונית

| --- | --- |
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל הלבנונית
 מדינות:  לבנון לבנון
 קונפדרציה:  AFC (אסיה)
 קבוצות:  12
 מירב הזכיות:  אל-אנסאר (14)
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־90 שנה)
 אלופה נוכחית:  נג'מה (2023/2024)
 מפעל מקביל:  גביע ה-FA הלבנוני   הסופר קאפ הלבנוני
 מפעל נמוך:  הליגה הלבנונית השנייה
 the-lfa.com.lb
 
ליגת העל הלבנונית (בערבית: الدوري اللبناني الدرجة الأولى) נקראת מסיבות מסחריות גם א-דורי אל-לבנני א-דרג'ה אל-אוואל, היא ליגת הכדורגל הבכירה בלבנון. הליגה הוקמה בשנת 1934.
היסטוריה

ב-22 במרץ 1933 התאספו 13 ראשי קבוצות בביירות והקימו את ההתאחדות לכדורגל בלבנון ובמאי 1934 הקימו את הליגה כ"גביע אדמונד רובייז" על שם שחקנה של קבוצת א-נאהדה שנפטר ממחלת טיפוס. תחילה התחרות נערכה במתכונת של נוקאאוט.
בעשור השלישי של המאה ה-20, 3 מועדונים הצליחו לזכות בתואר באליפות. בשלושת העשורים שלאחר מכן, זכו בעיקר המועדונים המייצגים את הקהילה הארמנית, הומנטמן ו-הומנמן. בין השנים 1975 ל-1987 הליגה הופסקה עקב מלחמת האזרחים בלבנון. עם חזר הליגה, זכתה אל-אנסאר באליפות ושמרה על התואר במשך 11 עונות ברציפות והחזיקו ברצף הארוך ביותר בתואר אליפות, עד שנת 2002 כאשר השיא נשבר על ידי סקונטו ריגה מליגת העל הלטבית.
התחרות

הליגה כוללת 12 קבוצות המתחרות ביניהן לאורך עונה הכוללת שני מפגשים אחד בבית ואחד בחוץ (22 מחזורים). קבוצה מקבלת שלוש נקודות על ניצחון, נקודה אחת על תוצאת תיקו ואפס נקודות על הפסד.
הקבוצות מדורגות לפי: נקודות, הפרש שערים ולאחר מכן שערים שהובקעו. אם בכל הפרמטרים הנ"ל ישנו שוויון בין קבוצות, הן חולקות ביניהם את המקום הגבוהה. אם יש שוויון בין הטוענות לאליפות (מקום ראשון ושני), או בין הטוענות להישארות בליגה (מקומות 11–12) או במיקום לכרטיס לגביע בינלאומי, משוחק משחק פלייאוף נוקאאוט בודד במיקום נטרלי לקביעת המיקומים.
הקבוצות שדורגו לבסוף בשני המקומות האחרונים יורדות לליגת המשנה הלבנונית שנקראת "הליגה הלבנוננית השנייה", ובמקומן עולות 2 הקבוצות הראשונות בליגת המשנה.
הקבוצה שזוכה במקום הראשון ובאליפות הליגה מעפילה לשלב הבתים של גביע ה-AFC (השני בחשיבותו באסיה).
טבלת אליפויות

| קטגוריה | זוכה | עונות זכייה |
| --- | --- | --- |
| אל-אנסאר | 14 | 1988, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2006, 2007, 2021 |
|  אל-עהד | 9 | 2008, 2010, 2011, 2015, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023 |
| נג'מה | 9 | 1973, 1975, 2000, 2002, 2004, 2005, 2009, 2014, 2024 |
| הומנטמן | 7 | 1944, 1946, 1948, 1951, 1955, 1963, 1969 |
| א-נהאדה | 5 | 1934, 1942, 1943, 1947, 1949 |
| הומנמן | 3 | 1945, 1954, 1957, 1961 |
| AUB | 3 | 1935, 1937, 1938 |
| דפהב | 3 | 1936, 1939, 1941 |
| ראסינג ביירות | 3 | 1956, 1965, 1970 |
| שאביבה מזרעה | 1 | 1967 |
| אולימפיק ביירות | 1 | 2003 |
סטיבן אאוסטקיו

סטיבן אנטונש אאוסטקיו (בפורטוגזית: Stephen Antunes Eustáquio; נולד ב-21 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן קנדי ממוצא פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפורטו.
קריירת מועדונים

אאוסטקיו נולד בלימינגטון שבקנדה להורים ממוצא פורטוגזי ובגיל שבע חזר עם משפחתו פורטוגל. אאוסטקיו התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של נזארנוס, ממנה עבר ללייריה ולאחר מגן לטורנסה מהליגה השלישית.
ב-7 ביוני 2017 אאוסטקיו חתם בליישואש. ב-23 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד אקדמיקו דה ויסאו בסיבוב הראשונה של הגביע הליגה הפורטוגזי.
ב-31 בינואר 2018 אאוסטקיו חתם בצ'אווס מליגת העל הפורטוגזית תמורת חצי מיליון אירו. ב-14 באפריל כבש את שער הבכורה שלו בתיקו 3-3 נגד בואבישטה.
ב-15 בינואר 2019 חתם בקרוס אסול מליגת העל המקסיקנית. זמן קצר לאחר שחתם, נפצע ונעדר מהמגרשים וחזר לשחק רק ב-22 בספטמבר, אך התקשה לחזור להרכב הקבוצה. לכן בדצמבר 2019 הושאל לפאסוש די פריירה עד לסיום העונה. בסיום העונה האריך את תקופת ההשאלה שלו עד לינואר, אז חתם בקבוצה תמורת 2.5 מיליון אירו. ב-5 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–4 נגד לארנה במסגרת מוקדמות הקונפרנס ליג.
בינואר 2022 הושאל לפורטו עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישב. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לארוקה. ב-31 במאי החליטה הנהלת פורטו לממש את האופציה על אאוסטקיו והוא חתם לחמש שנים במועדון. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד ספורטינג בראגה. ב-26 באוקטובר 2022 הבקיע בניצחון 0–4 נגד קלאב ברוז' במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, ואף כבש בניצחון 1–2 נגד אתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית

אאוסטקיו גדל בפורטוגל והוריו פורטוגזים, אך משום שנולד בקנדה הייתה באפשרותו לבחור לייצג אחת מבין שני הלאומים. בנעורותו שיחק בנבחרת הנוער של קנדה, אך בנובמבר 2017 זומן לסגל נבחרת הצעירה של פורטוגל ורשם מספר הופעות במדיה.
בפברואר 2019 הצהיר כי בגיל הבוגרים ייצג את קנדה. ב-15 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–4 לארצות הברית. ב-11 ביולי 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד מרטיניק. אאוסטקיו היה שותף להעפלה של הנבחרת למונדיאל 2022 לראשונה מזה 36 שנים ואף נכלל בסגל הנבחרת לקראת המונדיאל.
תארים

ליגת העל הפורטוגזית (1): 2021/2022
הגביע הפורטוגזי (3): 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024
גביע הליגה הפורטוגלית (1): 2022/2023
הסופר קאפ הפורטוגלי (2): 2022, 2024
ליגת האומות של CONCACAF: 2023 (מקום שני)
קשר החודש בליגת העל הפורטוגזית: ספטמבר 2022
איוואן הרביעי

.
פסל של איוואן האיום המשחזר את פניו על פי גולגולתו.
אִיוואן הרביעי (25 באוגוסט 1530 – 28 במרץ 1584) נודע גם כ"אִיוַואן האיום" (Ива́н Гро́зный, איוואן גרוֹזְנִי). במסורת הרוסית הוא נודע בפשטות כ"אִיאוֹאַן וַאסִילְיֶיבִיץ'" (Иоа́нн Васи́льевич - איוואן בן וסילי). היה שליט רוסיה מ-1533 ועד מותו. במהלך שלטונו הארוך נכבשו חאנות קאזאן, חאנות אסטרחן, וחאנות סיביר. בכך הפך את רוסיה למעצמה רב אתנית המתפרשת על פני שטח רב של כ-4 מיליון קמ"ר. איוואן היה אחראי להתפתחותה של רוסיה ממדינה בעלת חשיבות משנית למעצמה אזורית. איוואן האיום היה השליט הראשון שאימץ את תואר הצאר של כל רוסיה.
מקורות היסטוריים הציגו עדויות שונות של אישיותו המורכבת של איוואן: הוא תואר כאינטליגנטי ומסור, אך נתון להתקפי כעס ונוטה להתפרצויות של מחלות נפש. התפרצות אחת בולטת גרמה למותו של היורש הנבחר שלו איוואן איוואנוביץ' אשר גרמה להעברת השלטון אל בנו הצעיר החולה והסובל ממוגבלות שכלית התפתחותית (לפי מקורות מסוימים) פיודור הראשון. אף על פי ששמו כתוב בדרך כלל בשפה האנגלית כאיוואן האיום, המשמעות המקורית שלו קרובה יותר ל"הנורא", או "המפחיד" (-"מעורר יראה") ובכך נשאה קונוטציה של התפעלות, כוח, יכולת, וגם הקפדה, לאו דווקא אכזריות.
ילדותו ונעוריו

איוואן נולד בקולומנסקויה. כשהיה בן שלוש, נפטר אביו וסילי השלישי כתוצאה מהתפשטות זיהום ברגל ובנו עלה לכס המלוכה; אך למעשה שימשה אימו, אלנה גלינסקיה, כעוצרת שלו. כשהיה בן שמונה מתה גלינסקיה, ככל הנראה הורעלה. בויארים ממספר משפחות רבות עוצמה - שושלת שויסקי ושושלת בלסקי - שימשו עוצריו ולמעשה הגבילו את תנועותיו ובודדו אותו. כשהיה בן שלוש עשרה נעשה מודע לכוחו, והחל לנקום בבויארים שהתעמרו בו: ב-29 בדצמבר 1543 פקד על משמרות הקרמלין לעצור את הבויאר אנדריי שויסקי ולתקוף אותו למוות באמצעות כלבי המשמר.
ב-16 בינואר 1547, בגיל שש-עשרה, הוא הוכתר בקתדרלת העלייה לשמים לצאר.
תחילת שלטונו

למרות אסונות עקב השרפה הגדולה של 1547, תקופת שלטונו המוקדמת הייתה תקופה של רפורמות שלוות ושל מודרניזציה: איוואן עדכן את ספר החוקים, בנה צבא יציב (נקרא סטרלצי), יזם את הקמת הזמסקי סובור שהייתה האספה המייעצת ליד הצאר, ייסד את מועצת האצילים שתפקדה כממשלה, והכפיף את הכנסייה למדינה. ביוצרו מערכת של טקסים ותקנות הוא נתן למקומיים שלטון עצמי באזורים כפריים, בעיקר בצפון מזרח רוסיה, שאוכלס על ידי איכרי המדינה, אך גם הגבילו את ניידותם של האזרחים, מה שהוביל בסופו של דבר ליצירת מעמד הצמיתים. בפקודתו הוקם בשנת 1553 מכבש הדפוס הראשון ברוסיה, אם כי המדפיסים הרוסים הראשונים נאלצו לברוח ממוסקבה לליטא.
איוואן ניהל שלוש מערכות צבאיות כנגד חאנות קאזאן. החל משנת 1547, ובסופו של דבר הצליח בשנת 1552 לכבוש את קאזאן ולספח את המדינה לרוסיה. בהמשך, בשנת 1556 הוא כבש את חאנות אסטרחן וסיפח גם אותם לרוסיה. כיבושים אלה האיצו את ההגירה של הנוודים מאסיה לאירופה דרך הוולגה והפכו את רוסיה למדינה רב אתנית. לציון הניצחון החשוב נגד חאנות קאזאן הוא הקים את כנסיית וסילי הקדוש במוסקבה. האגדה מספרת כי הוא כל כך התרשם מהמבנה, עד כי הורה לעקור את עיניו של האדריכל, פוסטניק יאקובלב, כדי שלעולם לא יוכל לתכנן עוד משהו כה יפה. למעשה, אין אמת באגדה ויאקובלב המשיך לתכנן מבנים נוספים לאחר כנסיית וסילי הקדוש. בעקבות סיפוח חאנות קאזאן החלה התפשטות של רוסיה לכיוון אזור אורל.
בשנת 1547 גייס סוכן של איוואן אומנים בגרמניה לעבודה ברוסיה. אולם כל האומנים הללו נעצרו בליבק לבקשתן של פולין וליבוניה. חברות הסחר הגרמניות התעלמו מהנמל החדש שנבנה על ידי איוון על נהר נארווה בשנת 1550 והמשיכו לספק סחורות לנמלי הים הבלטי שבבעלות ליבוניה. רוסיה נותרה מבודדת מסחר באמצעות הים.
איוואן ייסד קשרי מסחר חדשים, ופתח את הים הלבן ואת נמל ארכנגלסק לסוחרים אנגלים.
בנוסף איוואן הרביעי התכתב עם מנהיגים אורתודוקסים מחוץ לארצו. בתגובה למכתב של יואכים הפטריארך של אלכסנדריה שביקש מהצאר סיוע כספי עבור מנזר סנטה קתרינה בסיני, שסבל מהטורקים, שלח איוואן הרביעי בשנת 1558 משלחת למצרים בראשות סגן בישוף גנאדי, שנפטר בקונסטנטינופול לפני שהספיק להגיע למצרים. מכאן ואילך המשלחת הונהגה בראשות וסילי פזוניאקוב, סוחר מסמולנסק. המשלחת של פוזניאקוב ביקרה באלכסנדריה, בקהיר ובסיני והביאה לפטריארך מעיל פרווה וסמל שנשלח על ידי הצאר.
השינוי באישיותו מקושר באופן מסורתי למחלתו הכמעט קטלנית בשנת 1553 ולמותה של אשתו הראשונה, אנסטסיה רומנובנה, בשנת 1560. איוון חשד בבויארים בהרעלת אשתו ובתכנון מזימה להחליף אותו בבן דודו ולדימיר. בנוסף, במהלך מחלתו איוואן ביקש מהבויארים להישבע אמונים לבנו הבכור, תינוק באותו זמן. אצילים רבים סירבו, כי העריכו שבריאותו של הצאר רופפת מכדי לשרוד. הדבר הכעיס את איוואן והוסיף לחוסר האמון שלו בבויארים ולכן גרם להתנקשויות בבויארים, כולל אלה של מטרופוליטן פיליפ והנסיך אלכסנדר גורבטיי.
הוא יצר ב-1564 את ה"אופריצ'נינה", אזור ברוסיה שנשלט ישירות בידי איוואן בפיקוח אנשי צבאו, ה"אופריצ'ניקים". על פי חלק מההיסטוריונים נועדה האופריצ'נינה לשמש ככלי נגד מעמד האצולה רב העוצמה שעבר בירושה, שהתנגד לשאיפות האבסולוטיות של הצאר, בעוד חלקם פירשו זאת כסימן לפרנויה ולהתדרדרות הנפשית של הצאר.
המשך שלטונו

תקופת שלטונו המאוחרת הייתה פחות מוצלחת. איוואן יצא למסע כיבושים לעבר הים הבלטי במסגרת מלחמת ליבוניה, אך מצא את עצמו נלחם בשוודים, במסדר הליבוני ובפולנים. המלחמה התמשכה על-פני עשרים וארבע שנים וגרמה נזק לכלכלה ולצבא הרוסי, אך לא הובילה לכיבוש שטחים חדשים. ב-1560 סבלה רוסיה משילוב של בצורת ורעב, ומחיר התבואה גדל פי עשרה. התפרצויות של מגפות הרגו 10,000 אנשים בנובגורוד. בשנת 1570 מתו מהמגפה במוסקבה מדי יום 600–1,000 אנשים. חברו הטוב ביותר ויועצו של איוואן, הנסיך אנדרי קורבסקי, ערק לפולין, מעשה שפגע קשות באיוואן. מצבו הנפשי התדרדר ובשבוע אחד הוא יכול היה לעבור מהאורגיה המושחתת ביותר לתפילות מיוסרות וצום במנזר מבודד בצפון.
אט אט, הוא הפך אלים ואיבד את שפיות דעתו. האופריצ'ניקים יצאו מכלל שליטה והפכו לכנופיית בריונים רצחנית. הם רצחו אצילים ופשוטי עם וגייסו בכפייה אנשים למלחמה נגד ליבוניה. התוצאה הייתה ירידה במספר התושבים ורעב. האזור, שהיה העשיר ביותר ברוסיה, הפך לעני ביותר. במהלך העימות עם העיר נובגורוד, הורה איוואן לאופריצ'ניקים לרצוח את תושבי העיר. יש אומרים שנהרגו כ–60,000 איש. עם זאת, הגיע מניין ההרוגים הרשמי רק ל-1,500 "אנשים גדולים" (אצילים) ומספר דומה של "אנשים קטנים". חוקרים מודרניים רבים מעריכים כי מספר הקורבנות נע בין 2,000 ל-3,000 (לאחר הרעב והמגפות של 1560 לא עלתה אוכלוסיית נובגורוד ככל הנראה על 10,000-20,000 נפשות)
ב-1579, איוואן הרביעי מצא את עצמו במצב קשה, לאחר שדחה את הצעות השלום של אויביו, כאשר חאנות קרים הרסה שטחים מוסקבאים ושרפה גם את מוסקבה. הפליטים שנמלטו מבתיהם במהלך המלחמה סבלו בו זמנית מקשיים נוספים. הבצורת והמגפות שפרצו כתוצאה מהמלחמה גרמו לאובדן רב של חיי אדם.
המלחמה הממושכת כמעט והרסה את הכלכלה, האופריצ'ניקים שיבשו לחלוטין את הממשלה, בעוד הדוכסות הגדולה של ליטא התאחדה עם ממלכת פולין באיחוד לובלין, והפכה לאיחוד הפולני-ליטאי ורכשה מנהיג נמרץ, סטפאן באטורי, אשר נתמך על ידי האויב הדרומי של רוסיה, האימפריה העות'מאנית (1576). כעת נמחצה ממלכתו של איוואן על ידי שתי המעצמות הגדולות של זמנו.
לאחר שנכשל המשא ומתן עם איוואן, פתח סטפאן באטורי בסדרה של מתקפות נגד נסיכות מוסקבה בשנים 1579–1581, וניסה לנתק את ממלכת ליבוניה מהשטחים של נסיכות מוסקבה. במהלך המתקפה הראשונה שלו בשנת 1579, הוא כבש את פולאצק עם 22,000 חיילים. במתקפה השנייה, בשנת 1580, הוא כבש את וליקי לוקי עם כוח של 29,000 חיילים. לבסוף, הוא התחיל את המצור של פסקוב בשנת 1581 עם צבא של 100,000 חיילים. באותה שנה נכבשה מחדש נרבה שבאסטוניה על ידי שוודיה.
שלא כמו שוודיה ואיחוד הפולני-ליטאי, התקשה פרידריך השני להמשיך את המאבק נגד נסיכות מוסקבה. הוא הגיע להסכם עם יוהאן השלישי בשנת 1580, שנתן לשוודיה את השליטה בדוכסות ליבוניה. מלחמה נמשכה מ-1577 ועד 1582, ובשנה זו לבסוף נסיכות מוסקבה הכירה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא בדוכסות ליבוניה.
לאחר שמת מגנוס פון לייפלנד ב-1583, פלשה פולין לשטחים שלו בדוכסות קורלנד ופרידריך השני החליט למכור את זכויותיו לירושה. מלבד האי סארמאה, הייתה דנמרק מחוץ לאזור הבלטי עד 1585.
חיים פרטיים > צאצאים

הוא היה נשוי לשמונה נשים. מאשתו הראשונה היו לו שבעה ילדים, וביניהם, הבן איוואן, שנהרג בשנת 1581 ופיודור הראשון שירש אותו בתפקיד. מאשתו האחרונה נולד לו הבן דמיטרי, שנהרג בהיותו ילד בשנת 1591.
מאשתו הראשונה אנסטסיה רומנובנה:
אנה איוואנובנה
מריה איוואנובנה
דמיטרי איוואנוביץ'
איוואן איוואנוביץ'
יבדוקסיה איוואנובנה
הצאר פיודור הראשון
וסילי איוואנוביץ'
ממריה נאגאיה:
דמיטרי איוואנוביץ'
מאישה לא ידועה
קסניה שסטובה (ייתכן)
בשנת 1581 איוואן הכה את כלתו שהייתה בהריון מכיוון שהייתה לבושה לא צנוע, ייתכן והוא גרם לה להפלה. לאחר שנודע על כך לבנו התעורר ויכוח סוער בינו ובין אביו וכתוצאה מכך איוואן הכה את בנו בראשו עם מקלו וגרם למותו. אירוע זה מתואר בציור המפורסם של איליה רפין, "איוואן האיום ובנו איוואן ביום שישי 16 נובמבר", הידוע יותר בשם "איוואן האיום הורג את בנו".
חיים פרטיים > אומנות

איוון היה פטרון של האמנויות והיה משורר ומלחין רב כישרון. המזמור שלו לכבודו של פטרוס הקדוס וחלקים ממכתביו שימשו את המלחין הסובייטי רודיון שצ'דרין, ההקלטה פורסמה ב-1988, לאות המילניום לנצרות ברוסיה, והייתה לדיסק הסובייטי הראשון.
חיים פרטיים > מותו

איוון מת משבץ מוחי בעת משחק שחמט עם בוגדאן בלסקי ב-28 במרץ 1584. עם מותו של איוואן, עברה ממלכתו המתפרקת לבנו ויורשו הלא כשיר וחסר הילדים, פיודור הראשון, והחלה תקופה המכונה "תקופת הצרות".
מורשת

במאות שלאחר מותו של איוואן, היסטוריונים פיתחו תאוריות שונות כדי להבין טוב יותר את שלטונו, אך למרות התאוריות הרבות, לא ניתן להכחיש כי איוון האיום שינה את ההיסטוריה הרוסית וממשיך להתקיים בתרבות הפופולרית. המורשת הפוליטית שלו שינתה לחלוטין את מבנה השלטון הרוסי, המדיניות הכלכלית שלו תרמה לסופו של שלטון שושלת רוריק, והמורשת החברתית שלו ממשיכה להתקיים במקומות בלתי צפויים.
ניתן לטעון כי המורשת החשובה ביותר של איוון הייתה השינויים הפוליטיים שהוא חולל ברוסיה. בליבה של המהפכה הפוליטית הזו עומד התואר החדש של הצאר. על ידי כך שהוכתר לצאר, איוון העביר מסר לעולם ולרוסיה: הוא היה עכשיו השליט העליון האחד והיחיד, ועל רצונו לא יערערו. התואר החדש היה מקביל לתואר המוחזק על ידי הקיסר הביזנטי. השם החדש לא רק איבטח את כס המלכות, אלא גם העניק לאיוון מימד חדש של כוח, הקשור קשר הדוק לדת. עכשיו הוא היה מנהיג "אלוהי" ממונה לחוקק את רצון האל. טקסטים מהכנסייה תיארו מלכים בתנ"ך כ" צארים" ואת ישו כ "הצאר השמימי".
באמצעות התרחבות לתוך פולין (למרות מסע כושל), הים הכספי וסיביר, הקים איוואן תחום השפעה שנמשך עד המאה ה-20. כיבושיו של איוואן הציתו גם קונפליקט עם טורקיה שהוביל למלחמות רצופות. "הניצחונות של רוסיה הגבילו את הכיבושים הטורקים לאזורי הבלקן והים השחור, אף על פי שההתפשטות הטורקית המשיכה להטיל צל על כל מזרח אירופה".
ההשתלטות על טריטוריה חדשה גרמה לתחילת יחסים עם אירופה, בעיקר באמצעות סחר. אף על פי שהקשר בין רוסיה ואירופה נותר מצומצם בשלב זה, הוא היה עתיד לגדול, ולאפשר את החלחול של האידיאלים האירופים מעבר לגבול. פטר הגדול בהמשך יהפוך את רוסיה למעצמה אירופית, וקתרין השנייה תקדם את רוסיה להפוך למובילה באזור כולו.
חייו של איוואן האיום היו נושא למספר סרטים בתעשיית הקולנוע הרוסית, כמו "מותו של איוואן האיום" (מ-1909) וכן שני סרטים מפורסמים של הבמאי סרגיי אייזנשטיין (מ-1945 ו-1946) וסרטים כגון "האיום על רוס" מ-1992, "איוון ואסיליביץ' מחליף את משלח ידו", "הצאר איוואן האיום" מאותה שנה, סרט הקולנוע "הצאר" מ-2009, סדרת הטלוויזיה "איוואן האיום" מאותה שנה והסדרה האיום משנת 2020.
סטלין נהג לקרוא לו "מורהו" והרבה לקרוא את הביוגרפיה שלו, תוך כדי שהוא רושם הערות בשוליים.
יחסו ליהודים

בשנת 1563, כשהצבא הרוסי כבש את פולאצק הציב איוון אולטימטום ליהודי פולאצק (כיום, בבלארוס) להתנצר או למות. היהודים בחרו למות על קידוש השם, ואיוון הורה להורגם בדרך אכזרית במיוחד: הוא הורה לחייליו לקדוח חורים בקרח שעל נהר דווינה הקפוא, ואליהם השליך את מאות היהודים, והם טבעו למוות.
קולו-קולו

מועדון חברה וספורט קולו-קולו (בספרדית: Club Social y Deportivo Colo-Colo) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מפורסם מהעיר סנטיאגו.
שם המועדון הוא על שמו של מין חתול הנפוץ באזור המרכזי של צ'ילה, בשם זה.
המועדון נוסד בשנת 1925 והצטרף לליגת העל הצ'יליאנית כשנוסדה ב-1930, ומשחק בה עד היום. קולו-קולו הוא המועדון המצליח ביותר בכדורגל הצ'יליאני עם 31 אליפויות, ביניהן 4 אליפויות רצופות בעונות האפרטורה וקלאוסורה של 2006 ו-2007. הדרבי בין שתי הקבוצות הפופולריות ביותר במדינה, קולו-קולו ואוניברסידד דה צ'ילה, נחשב ל"קלאסיקו הצ'יליאני".
מידע

אצטדיון הקבוצה נקרא אצטדיון מונומנטל דוד ארייאנו, על שם שחקן הקבוצה (ואחד ממייסדיה), שנפטר בעקבות תיקול במשחק ידידות בשנת 1927 בספרד. האצטדיון הוקם בשנת 1975 והוא מכיל 47,000 מקומות ישיבה. האצטדיון אירח את גומלין גמר גביע ליברטדורס בשנת 1991, בו ניצחה קולו-קולו את קבוצת אולימפיה הפרגוואית 3-0 וזכתה בגביע. קולו-קולו היא הקבוצה הצ'יליאנית היחידה שזכתה בגביע ליברטדורס.
סמל המועדון ומקור שמו הוא על צ'יף בן שבט המפוצ'ה בשם קולוקולו, אשר חי בתקופת מלחמת האראוקו ונחשב לסמל של אומץ וחוכמה. הפס השחור מעל סמל המועדון נועד להנציח את דוד ארייאנו. אולטראס המועדון מכונים הגארה בלנקה (Garra Blanca, "הכוח הלבן") ומקורם בתנועת נוער שהתנגדה לשלטון הרודן אוגוסטו פינושה ששלט בצ'ילה.
המועדון מחזיק בנוסף לקבוצת הכדורגל הראשית גם בקבוצת מילואים, קבוצת כדורגל נשים, קבוצת כדורסל וקבוצת מרוצי גלגיליות.
תארים

אליפות ליגת העל הצ'יליאנית (34): 1937, 1939, 1941, 1944, 1947, 1953, 1956, 1960, 1963, 1970, 1972, 1979, 1981, 1983, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, קלאוסורה 1997, 1998, קלאוסורה 2002, אפרטורה 2006, קלאוסורה 2006, אפרטורה 2007, קלאוסורה 2007, קלאוסורה 2008, קלאוסורה 2009, קלאוסורה 2014, אפרטורה 2015, 2017, 2022, 2024
הגביע הצ'יליאני (14): 1958, 1974, 1981, 1982, 1985, 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2016, 2019, 2021, 2023
גביע ליברטדורס (1): 1991
גביע רקופה סודאמריקנה (1): 1992
גביע אינטראמריקנה (1): 1991
שחקנים בולטים

צ'ילה אליאס פיגרואה
צ'ילה אלכסיס סאנצ'ס
צ'ילה ארתורו וידאל
צ'ילה איבן זמורנו
צ'ילה מנואל ניירה
צ'ילה חורחה רובלדו
צ'ילה לאונל סאנצ'ס
צ'ילה סבסטיאן רוזנטל
צ'ילה קלאודיו בראבו
צ'ילה קרלוס קאסלי
פרגוואי לוקאס באריוס
ארגנטינה קלאודיו בורגי
מאמנים בולטים

ארגנטינה חוסה פקרמן (מחלקת הנוער)
ארגנטינה קלאודיו בורגי
הונגריה פרנץ פושקש
הונגריה פרנץ פלאטקו
פאולו ברנרדו

פאולו גילהרמה גונסלבש ברנרדו (בפורטוגזית: Paulo Guilherme Gonçalves Bernardo; נולד ב-24 בינואר 2002 באלמדה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלטיק.
קריירת מועדונים

ברנרדו גדל במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל הפורטוגלית.
ב-31 בינואר 2023 הושאל אראוז'ו עד לתום עונת 2022/2023 לפאסוש די פריירה מליגת העל הפורטוגלית. ב-18 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–3 על אשטוריל במסגרת המחזור ה-21 בליגה. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לקאזה פיה א.ק. במסגרת המחזור ה-23 בליגה. בסך הכל ערך 13 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל לסלטיק לעונה אחת עם אופציית רכישה. ב-1 באוגוסט 2024 חתם באופן קבוע.
קריירה בינלאומית

ברנרדו נכלל בסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2023.
הערות שוליים

↑  PAULO BERNARDO ASSINA PELO FC PAÇOS DE FERREIRA באתר הרשמי של פאסוש די פריירה, 31 בינואר 2023 (בפורטוגזית)
↑  Convocatória final para o Europeu באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, 14 ביוני 2023 (בפורטוגזית)
אוקיאניה

ערך זה עוסק באזור גאוגרפי. אם התכוונתם למדינה בדיונית פרי עטו של ג'ורג' אורוול, ראו .
| --- | --- |

 שטח:  8,525,989 קמ"ר
 אוכלוסייה:  46,878,590 (2024)
 מדינות:  15 (רשימה)
 אזור זמן:  UTC 12- עד UTC +14
 ערים מרכזיות:  סידני
אוקיאניה (Oceania) הוא אזור גאוגרפי המורכב מאוסטרליה, מיקרונזיה, מלנזיה כולל גינאה החדשה; פולינזיה כולל ניו זילנד. אזור זה נחשב כיבשת, וזו היבשת הקטנה ביותר על פני כדור הארץ מבחינת השטח, והשנייה מבחינת מספר התושבים הקטן ביותר, אחרי אנטארקטיקה (כיוון שבאנטארקטיקה אין תושבים קבועים).
ברבים מאיי אוקיאניה מתרחשת הגירה שלילית.
מדינות וטריטוריות > המדינות הנמצאות באוקיאניה

אוסטרליה אוסטרליה
איי מרשל איי מרשל
איי שלמה איי שלמה
ונואטו ונואטו
טובאלו טובאלו
טונגה טונגה
מיקרונזיה מיקרונזיה
נאורו נאורו
ניו זילנד ניו זילנד
סמואה סמואה
פיג'י פיג'י
פלאו פלאו
פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
קיריבטי קיריבטי
מדינות וטריטוריות > מדינות שחלק משטחן באוקיאניה

אינדונזיה אינדונזיה (רובה באסיה, מערב גינאה החדשה באוקיאניה)
מדינות וטריטוריות > מדינות ביבשות אחרות בעלות טריטוריות באוקיאניה

ארצות הברית ארצות הברית (רובה באמריקה הצפונית, הוואי באוקיאניה)
צ'ילה צ'ילה
אי הפסחא אי הפסחא
סאלס אי גומס
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
פיטקרן פיטקרן
צרפת צרפת
ואליס ופוטונה ואליס ופוטונה
פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית
קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה