stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר אלבון
מרוצים > פורמולה 1

| שנה | קבוצה | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | מיקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | טורו רוסו | אוסטרליה 14 | בחריין 9 | הרפובליקה העממית של סין 10 | אזרבייג'ן 11 | ספרד 11 | מונקו 7 | קנדה פרש | צרפת 15 | אוסטריה 15 | בריטניה 12 | גרמניה 6 | הונגריה 10 | בלגיה | איטליה | סינגפור | רוסיה | יפן | מקסיקו | ארצות הברית | ברזיל | איחוד האמירויות הערביות |  |  |  | 8 | 92 |
| 2019 | רד בול | אוסטרליה | בחריין | הרפובליקה העממית של סין | אזרבייג'ן | ספרד | מונקו | קנדה | צרפת | אוסטריה | בריטניה | גרמניה | הונגריה | בלגיה 5 | איטליה 6 | סינגפור 6 | רוסיה 5 | יפן 4 | מקסיקו 5 | ארצות הברית 5 | ברזיל 14 | איחוד האמירויות הערביות 6 |  |  |  | 8 | 92 |
| 2020 | רד בול | אוסטריה 13 | אוסטריה 4 | הונגריה 5 | בריטניה 8 | בריטניה 5 | ספרד 8 | בלגיה 6 | איטליה 15 | איטליה 3 | רוסיה 10 | גרמניה פרש | פורטוגל 12 | איטליה 15 | טורקיה 7 | בחריין 3 | בחריין 6 | איחוד האמירויות הערביות 4 |  |  |  |  |  |  |  | 7 | 105 |
| 2022 | ויליאמס | בחריין 13 | ערב הסעודית 14 | אוסטרליה 10 | איטליה 13 | ארצות הברית 9 | ספרד 18 | מונקו פרש | אזרבייג'ן 12 | קנדה 13 | בריטניה פרש | אוסטריה 12 | צרפת 13 | הונגריה 17 | בלגיה 10 | הולנד 12 | איטליה | סינגפור פרש | יפן פרש | ארצות הברית 13 | מקסיקו 13 | ברזיל 15 | איחוד האמירויות הערביות 13 |  |  | 19 | 4 |
| 2023 | ויליאמס | בחריין 10 | ערב הסעודית פרש | אוסטרליה פרש | אזרבייג'ן 12 | ארצות הברית 14 | מונקו 14 | ספרד 16 | קנדה 7 | אוסטריה 11 | בריטניה 8 | הונגריה 11 | בלגיה 14 | הולנד 8 | איטליה 7 | סינגפור 11 | יפן פרש | קטר (מדינה) 713 | ארצות הברית 9 | מקסיקו 9 | ברזיל פרש | ארצות הברית 12 | איחוד האמירויות הערביות 14 |  |  | 13 | 27 |
| 2024 | ויליאמס | בחריין 15 | ערב הסעודית 11 | אוסטרליה 11 | יפן פרש | הרפובליקה העממית של סין 12 | ארצות הברית 19 | איטליה פרש | מונקו 9 | קנדה פרש | ספרד 18 | אוסטריה 15 | בריטניה 9 | הונגריה 14 | בלגיה 12 | הולנד 14 | איטליה 9 | אזרבייג'ן 7 | סינגפור פרש | ארצות הברית 16 | מקסיקו פרש | ברזיל | ארצות הברית פרש | קטר (מדינה) 15 | איחוד האמירויות הערביות 11 | 16 | 12 |
| 2025 | ויליאמס | אוסטרליה 4 | הרפובליקה העממית של סין | יפן | בחריין | ערב הסעודית | ארצות הברית | איטליה | מונקו | ספרד | קנדה | אוסטריה | בריטניה | בלגיה | הונגריה | הולנד | איטליה | אזרבייג'ן | סינגפור | ארצות הברית | מקסיקו | ברזיל | ארצות הברית | קטר (מדינה) | איחוד האמירויות הערביות | 5 | 10 |
תוצאה בכתב מודגש מסמלת זינוק מפול פוזישן
תוצאה בכתב מוטה מסמלת את זמן ההקפה המהירה
תוצאה בכתב מוקטן מציינת את המקום אליו הגיע הנהג במרוץ הספרינט
↑  העונה טרם הסתיימה
הערות שוליים

↑  GP3 runner-up Albon confirmed for GP2 2017 promotion, Motorsport.com, 22 February 2017
↑  F2 Baku: Alexander Albon scores maiden win in frantic feature race, Autosport, 28 April 2018
↑  Nissan signs Albon alongside Buemi, E-Racing.net, 20 September 2018
↑  Alexander Albon clear to join Toro Rosso in F1 as he exits Nissan, Autosport, 26 November 2018
↑  Albon replaces Gasly at Red Bull from Spa, Motorsport.com, 12 August 2019
↑  Albon "impressed" Horner with Belgian GP charge, Motorsport.com, 2 September 2019
↑  Japan ‘definitely my best weekend with Red Bull’ says Albon after career-best finish, Formula1.com, 14 October 2019
↑  Lewis Hamilton loses Brazilian GP podium for Alex Albon crash, Sky Sport, 18 November 2019
↑  Albon crowned Rookie Of The Year at FIA Prize Giving Ceremony, Formula1.com, 6 December 2019
↑  Autosport Awards: Albon crowned Rookie of the Year, Motorsport.com, 9 December 2019
↑  Albon: Hamilton clash denied me potential F1 race win at Austrian GP, Autosport, 5 July 2020
↑  Perez replaces Albon at Red Bull for 2021 F1 season, Motorsport.com, 18 December 2020
↑  Albon to contest DTM in 2021 with Red Bull backing alongside Lawson, AutoSport, 4 January 2021
↑  Nurburgring DTM: Dominant Albon claims maiden win in Race 2, Motorsport.com, 22 August 2021
↑  Albon giving Tsunoda 'a lot of knowledge' in F1 support role, The Race, 5 November 2021
↑  Williams confirm Albon and Latifi as 2022 line-up, Plantf1.com, 8 September 2021
↑  Nyck de Vries to replace unwell Alex Albon at Italian Grand Prix, ESPN, 10 September 2022
מכוניתו של אלבון בהוקנהיימרינג במהלך עונת 2021 באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM)
פרשת טוכאצ'בסקי

פרשת טוכאצ'בסקי היא פרשה בה הואשמה בבגידה קבוצת מפקדים בכירים של הצבא האדום. ישיבת בית המשפט העליון התקיימה ב-11 ביוני 1937, כל שבעת הנאשמים נמצאו אשמים והוצאו להורג. בשנת 1957 הם זוכו מכל אשמה ושמם טוהר. צוין שהודאות הנאשמים התקבלו לאחר לחץ פיזי ועינויים.
מיכאיל טוכאצ'בסקי
רקע

מיכאיל טוכאצ'בסקי במהלך שנות ה-20 היה אחראי על הקשר בין הצבא האדום לבין הצבא הגרמני. הוא ביקר בגרמניה מספר פעמים ואכן היו לו קשרים עם ראשי הצבא הגרמני. כמו כן, אף על פי שקלימנט וורושילוב היה הקומיסר העממי לענייני הצבא, בצבא היה ידוע על חוסר יכולתו לנהל את הצבא ושמעשית ניהול מערכת הביטחון מבוצע על ידי טוכאצ'בסקי. על רקע זה הייתה ביניהם עוינות ומתח מתמידים.
בהתאם למידע שקיים בזיכרונות של ולטר שלנברג בתחילת 1937 גולה רוסי בשם גנרל סקובלין העביר למודיעין הגרמני מידע על קיום אופוזיציה בקרב ראשי הצבא האדום והקשרים בין ראשי הצבא האדום לבין ראשי הצבא הגרמני. היום ידוע שסקובלין היה סוכן של נ.ק.וו.ד. אדולף היטלר החליט לא לחקור את ראשי הצבא הגרמני אך החליט להעביר את המסמכים לברית המועצות. כמו כן סוכם להוסיף מסמכים נוספים (מזויפים) שיחזקו את החששות של יוסיף סטלין. המודיעין הגרמני העביר את המסמכים לאדווארד בנש, נשיא צ'כוסלובקיה והוא העביר אותם לברית המועצות. תגובת שליטי מוסקבה הייתה מהירה - הם פנו לשגרירות גרמנית במוסקבה, ביקשו מסמכים נוספים ואף היו מוכנים לשלם עבור המידע. תוך זמן קצר המסמכים הועברו.
היסטוריונים מסכימים שאין כל מידע מוצק על קיום הקשר נגד השלטון הסובייטי והמסמכים שהועברו היו מזויפים.
בכתבי ההודאה של טוכאצ'בסקי שנמצאים בארכיון קיימים כתמי דם ולכן קיימת השערה שהוא חתם תחת לחץ פיזי משמעותי. הודאה זו כוללת תיאור פעולות נגד השלטון שהוא כביכול ביצע ותיאור שיתוף פעולה של נאשמים אחרים. אומנם גם כאן אין הודאה בריגול לטובת גרמניה.
בינואר 1937 הועבר לממשל הסובייטי דו"ח מודיעיני על קיום קבוצות אופוזיציוניות בתוך הצבא. הנאשמים הראשונים (פוטנה ופרימקוב) נעצרו בפרשה אחרת וכבר במשפט מוסקבה הראשון צוין שהם חברי ארגון אנטי-סובייטי. למרות הלחץ שבו היו נתונים, עד למאי 1937, הם לא הודו בשום דבר. קארל ראדק שהיה מוכן להודות בכל דבר בישיבת משפטי מוסקבה ב-24 בינואר 1937 ציין שאין קשר בין האופוזיציה לבין מיכאיל טוכצ'בסקי.
באפריל 1937 חלק מעובדי הנ.ק.וו.ד שנעצרו החלו למסור הודאות נגד ראשי הצבא. תוך חודש החקירה הסתיימה כאשר רוב המאסרים בוצעו במהלך סוף מאי 1937. ככל הנראה מהירות זו קשורה עם ניקולאי יז'וב שהיה מעוניין בסיום מהיר של הפרשה, אך בזה שהיא תאפשר יצירת בסיס למעצרים נרחבים בהמשך. יוסיף סטלין היה מקבל דיווח יום-יומי על התקדמות חקירת הפרשה.
ב-2 ביוני 1937 יוסיף סטלין הופיע בפני ראשי הצבא עם הסברים על הפרשה.
בפרשה הואשמו:
מיכאיל טוכאצ'בסקי, מרשל ברית המועצות, הסגן הראשון לשר ההגנה. נעצר ב-22 במאי
יונה יקיר, מפקד ארמייה מדרגה הראשונה. נעצר ב-28 במאי
ירונים אובורביץ', מפקד ארמייה מהדרגה הראשונה. נעצר ב-29 במאי
אוגוסט קורק, מפקד ארמייה מהדרגה השנייה. נעצר בסוף מאי.
רוברט איידמן, מפקד קורפוס. נעצר ב-22 במאי
ויטובט פוטנה, מפקד קורפוס. נעצר ב-20 באוגוסט 1936
בוריס פלדמן, מפקד קורפוס. נעצר בסוף מאי.
ויטאלי פרימקוב, מפקד קורפוס. נעצר ב-14 באוגוסט 1936.
יאן גמרניק, סגן שר ההגנה, התאבד לקראת המעצר.
כתב האישום

בהתאם לכתב האישום, כל הנאשמים היו חברים בארגון צבאי טרוצקיסטי שפעל נגד השלטון. חברי הארגון היו בקשר עם לב טרוצקי, בנו, גאורגי פיאטקוב ולאוניד סרבריאקוב, ניקולאי בוכארין, אלכסיי ריקוב ונציגי המטה הכללי הגרמני. מטרת הארגון היה הפיכה שלטונית במהלך המלחמה עם גרמניה ופולין. כמו כן, הם הואשמו ב:
העברת מידע סודי למטה הכללי הגרמני בשנים 1932-1935
עיבוד תוכנית לתבוסת הצבא האדום במהלך המלחמה
הכנת פעולות טרור נגד ראשי המדינה
עיבוד תוכנית להשתלטות של הקרמלין ומעצר ראשי המדינה
מהלך המשפט

הישיבה היחידה שהתקיימה הייתה ללא נוכחות עורכי דין של הנאשמים ולנאשמים לא הייתה זכות ערעור על החלטת בית המשפט. בפרוטוקול של הדיון לא צוינו שום הוכחות לאשמה. בין חבר השופטים היו ואסילי אולריך (משפטן), קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני ו-5 ראשי צבא נוספים (ש-4 מהם הואשמו בבגידה והוצאו להורג במהלך שנת 1938).
כל הנאשמים נשפטו להוצאה להורג שבוצעה כבר באותו הלילה.
חוקרי הנ.ק.וו.ד שעסקו בפרשה הוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים.
השלכות הפרשה

בעקבות הפרשה החלו רדיפות נרחבות נגד קציני הצבא האדום ועובדי הנ.ק.וו.ד קיבלו סמכויות נרחבות לניהול החקירות של הקצינים. אלפי קצינים הוצאו להורג או נשפטו לתקופות מאסר ארוכות. חלקם שוחררו לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה תוך כך שהוחזרו להם הדרגות והעיטורים. בהתאם לנאמר על ידי קלימנט וורושילוב במהלך 1937-1938 הואשמו בבגידה ופעילות נגד השלטון כ-40 אלף קצינים.
האצטדיון האולימפי ליואיס קומפאניס

| --- | --- |

 על שם:  ליואיס קומפאניס 
 שמות קודמים:  אצטדיון מונז'ואיק (1929–1985)   האצטדיון האולימפי מונז'ואיק (1989–2001)
 כתובת:  Pg. Olímpic, 17-19 
 מיקום:  ספרד ברצלונה, קטלוניה, ספרד
 קואורדינטות:  41°21′53″N 2°09′20″E﻿ / ﻿41.364722°N 2.155556°E﻿ / 41.364722; 2.155556
 אבן יסוד:  1927
 תקופת הפעילות:  20 במאי 1929 – הווה (95 שנים)
 שופץ:  1985–1989
 בעלים:  מועצת העיר ברצלונה 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  פרה דומנץ' אי רורה
 קבוצות:  ברצלונה דראגונס (1991–1992; 1995–2002)   אספניול (1997–2009) ברצלונה (2023–)
 מושבים:  60,713
 ממדי משטח:  105 × 67 מטר
 estadiolimpic.barcelona
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברצלונה מוגדלת) האצטדיון האולימפי ליואיס קומפאניס(למפת ברצלונה רגילה) האצטדיון האולימפי ליואיס קומפאניס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האצטדיון האולימפי ליואיס קומפאניס (בקטלאנית: Estadi Olímpic Lluís Companys), המכונה גם אצטדיון מונז'ואיק (בקטלאנית: Estadi de Montjuïc), הוא אצטדיון רב-תכליתי הממוקם בעיר ברצלונה, בקטלוניה שבספרד, ומשמש בתור מגרשה הביתי הזמני של קבוצת ברצלונה. האצטדיון מכיל 60,713 מקומות ישיבה, והוא האצטדיון החמישי בגודלו בספרד.
היסטוריה

האצטדיון הוקם בשנת 1927 עבור התערוכה העולמית של ברצלונה (1929). בשנת 1989 עבר האצטדיון שיפוץ נרחב על מנת לשמש כאצטדיון המרכזי של אולימפיאדת ברצלונה שנערכה בשנת 1992.
האצטדיון, הקרוי על שם הפוליטיקאי הקטלאני ליואיס קומפאניס, ממוקם על פסגת גבעת המונז'ואיק הנמצאת בדרום-מערב העיר, וצופה אל נמל ברצלונה. בשנת 1940 הוצא קומפאניס להורג במצודת מונז'ואיק המצויה בקרבת המקום בו נמצא כיום האצטדיון, על ידי "הפרנקיסטים", תומכי פרנסיסקו פרנקו, בשל תמיכתו של קומפאניס בעצמאותה של קטלוניה מספרד.
באצטדיון 60,713 מושבים, והוא שימש את קבוצת אספניול מאז שנת 1998 ועד 2009. עד שנת 2003 האצטדיון שימש גם את קבוצת הפוטבול דרקוני ברצלונה, אולם הקבוצה הפסיקה להשתמש בו מאחר שהאצטדיון קצר בכשלושה מטרים מהנדרש על פי תקנות הפוטבול האמריקאי. החל משנת 2009 משמש אצטדיון קורנליה-לה פראט כמגרשה הביתי של קבוצת אספניול.
בשנת 2010 אירח האצטדיון את אליפות אירופה באתלטיקה.
מעונת 2023/24 מארחת ברצלונה את משחקי הבית שלה באצטדיון זה עקב שיפוצים של אצטדיון הקאמפ נואו.
האגודה להגנת הילד

| --- | --- |
 שמות קודמים:  אל"י - האגודה להגנת הילד
 תחום:  הגנה על ילדים
 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  חניתה צימרין
 נשיא:  ערן צימרין
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1979 – הווה (כ־45 שנים) 
 https://www.eli.org.il
 
אל"י - האגודה להגנת הילד מייסודה של ד"ר חניתה צימרין, היא עמותה ישראלית שהוקמה ב־1979 ועוסקת במניעת התעללות בילדים וטיפול בילדים שחוו התעללות.
פעילות

אל"י פועלת בשיתוף המחלקות לשירותים חברתיים ומעניקה טיפולים במימון המוסד לביטוח לאומי ומשרד הרווחה והביטחון החברתי. היא מפעילה מרכז טיפולי בראשון לציון לילדים ונוער בגילאי 18-3 שעברו פגיעה מינית ולו שלוחות בנס ציונה וחולון. באזורים אחרים בישראל היא מספקת סיוע מסובסד. נשיא העמותה (נכון לשנת 2025) הוא ערן צימרין.
החל מ-1987 העמותה מפעילה קו מצוקה לפניות, בירורים, דיווח והתייעצות.
מדי שנה אל"י מפרסמת דו"ח על הפניות לעמותה. ב-2024 קיבלה 10,279 פניות של ילדים ונוער עד גיל 18. 77% מהפניות הן על פגיעות על רקע מיני, 14.6% מהפניות הן על רקע פגיעות פיזיות של אלימות, 2.4% מהפניות הן על פגיעות המתבצעות באונליין, למשל ברשתות החברתיות. מבין הפגיעות המיניות, 41.7% הן מתבצעות על ידי מבוגרים וכ-41.6% מתבצעות בילדים על ידי ילדים.
ב-1989 נחקק בכנסת סעיף חובת דיווח על עבירה בקטין או בחסר ישע, בעזרתם של אל"י והמועצה הלאומית לשלום הילד, שניסחו את הידע המקצועי בנושא ודחפו לחקיקה.
בשנים 2012-2009 אל"י פיתחה והפעילה את תוכנית מצוף להגברת איתור ודיווח על ילדים, צעירים ובוגרים עם מוגבלות נפגעי התעללות, בשיתוף הג'וינט ומשרדי הרווחה, הבריאות והחינוך.
טיפולים רגשיים

אל"י מעבירה טיפולים רגשיים לילדים ובני נוער ולמבוגרים. לילדים ובני נוער בנושאי התנהגות מינית לא מותאמת או פוגענית, אלימות פיזית, מילולית ורגשית, פגיעה רגשית, טראומה בעקבות פגיעה מינית, חרדה, מתח ודיכאון, קשיים התנהגותיים ורגשיים, מצבי סיכון ו/או פגיעות עצמיות, דחק בעקבות משברי חיים (גירושי הורים, אובדן ושכול). וכן למבוגרים בנושאי טראומה בעקבות פגיעה מינית, חרדה, מתח ודיכאון, דחק בעקבות משברי חיים והתנהגות מינית לא מותאמת או פוגענית. היא מעניקה ארבעה סוגי טיפולים: פרטני, קבוצתי, דיאדי (שני אנשים, לרוב הורה וילד) ומשפחתי. סוגי הטיפולים הם: פסיכודינמי, קוגניטיבי-התנהגותי, מוכוון טראומה, טיפול במשחק, טיפול באמנויות, יוגה, פסיכודרמה, נרטיבי, ו־EMDR.
אבחונים

אל"י עורכת אבחונים לצורך חשד לפגיעה (במפגש עם הפוגע והנפגע), מבדקים להערכת צרכים לסיכון, המצביעות על מצוקה נפשית או לקות למידה של הילד, על ידי מפגשים עם הילד וההורה, אבחון מסוגלות הורית על ידי פסיכולוג כדי לבדוק את יכולתו של ההורה להיטיב עם הילד. היא עורכת גם אבחון פסיכו-דיאגנוסטי לילדים ומבוגרים, הבוחן את מכלול כישורי האדם, על מנת לזהות קשיים נפשיים ויכולות התמודדות.
הכשרות והרצאות

מחלקת החינוך והמניעה של העמותה פועלת בבתי ספר, גני ילדים ובתי ספר ויעודה להעלות את המודעות לפגיעות. העמותה מעבירה הכשרות והרצאות בנושאי מוגנות ומניעת פגיעה מינית לצוותי חינוך העובדים עם ילדים ומתבגרים, וכן הכשרות לצוותי טיפול בפנימיות, הוסטלים ומסגרות חוץ ביתיות שונות מתמודדים עם מצבים של פגיעות מיניות וכן ליווי של צוות הטיפול. בנוסף לכך העמותה מעבירה קורסי הכשרה לאנשי טיפול בנושאים: טיפול בילדים ובני נוער נפגעי טראומה מינית, טיפול בילדים ובני נוער בעלי התנהגויות מיניות פוגעניות ואבחון חשד לפגיעה. תוכנית המניעה כלולה במאגר התוכניות של משרד החינוך ובהיצע הנוסף של סל תרבות ארצי. העמותה פיתחה ומעבירה הרצאות להורים בנושאים מיניות בריאה ומניעה והתמודדות עם פגיעות מיניות.
הצגות

אל"י יצרה הצגות ושעות סיפור, בעזרת הצוות הקליני של העמותה ומועברות בידי שחקנים. הן עוסקות באלימות מילולית ופיזית, פגיעות מיניות ופיזיות, ביוש, בריונות רשת וחרם חברתי. הן מלוות בשיח עם הקהל ובהדרכת המחנכים וההורים. ההצגות מותאמות גיל, קיימות הצגות המותאמות למגזר דתי לאומי וכאלה המיועדות למגזר החרדי. הן מאושרות בתוכנית גפ"ן של משרד החינוך ורובן כלולות בהיצע הנוסף של סל תרבות ארצי.
הערות שוליים

↑  מכתב ממשרד הפנים לחניתה צימרין המאשר את הקמת אלי בתאריך 25 בדצמבר 1979, פורסם בעיתון דבר, בתאריך 27 בינואר 1980, עמ' 11.
↑  נורית דברת, מי יציל את רמי, מעריב, 18 באפריל 1980, עמ' 5-3 (100-98).
↑  חניתה צימרין, בתוך: התעללות והזנחה של ילדים בישראל הנפגעים, אכיפת החוק והמשפט, רפואה, חינוך ורווחה. אשלים, 2007, עמ' 381.
↑  אורי בן-אליעזר, האם מתהווה חברה אזרחית בישראל? פוליטיקה וזהות בעמותות החדשות, סוציולוגיה ישראלית (תש"ס, 1999) 1, עמ' 53, הערה 9.
1 2  נתן נ. שניידר ואילן תלמוד, טפסים של חמלה: היחס הציבורי לילדים במצוקה, תיאוריה וביקורת 9, חורף 1996, עמ' 114.
↑  Mimi Ajzenstadt and Gabriel Cavaglion. 2003. “Sociological Perspectives on The Origins Of Child Abuse Legislation In Israel” 37, 180. Israel Law Review, Cambridge University Press.
↑  סמדר אלזון, עשר פניות ביום, חדשות, 7 בפברואר 1989, עמ' 17.
↑  סיוע וזכויות לנפגעות ונפגעי אלימות במשפחה. משרד הרווחה והביטחון החברתי.
↑  מסגרות סיוע, טיפול ושיקום לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, משרד הרווחה והביטחון החברתי
↑  גורמי סיוע נוספים, פרקליטות המדינה, משרד המשפטים
↑  סינון תכנים ברשת האינטרנט: גורמי טיפול, סיוע ודיווח, המשרד לביטחון לאומי
↑  האגודה להגנת הילד פותחת שלוחה חדשה בחולון, מקומון חדשות חולון ראשון לציון ובת ים, 2 ביולי 20
1 2 3 4  אודות, אל"י
↑  ריאיון עם ערן צימרין, רדיו תל אביב, 5 בינואר 2023.
↑  עירית לינור, אל"י, האגודה למען הילד (בתוך הכתבה מדריך הטלפון לאזרח השפוף), כותרת ראשית, 13 ביולי 1988, עמ' 43.
↑  אסף גולן, יותר מ-10,000 פניות של פגיעה בילדים במהלך 2024, כ-80% על רקע מיני: "מודאגים מהנתונים", ישראל היום, 1 בינואר 2025
↑  תכנית מצוף.
↑  טיפולים רגשיים לילדים ובני נוער, אלי
↑  טיפולים רגשיים במבוגרים, אלי
↑  טיפולים רגשיים, אופני הטיפול, אל"י
↑  סימה קדמון, אלימל'א שלי, מעריב, 8 ביולי 1988, עמ' 50.
↑  יובל בגנו, למען הבריאות הנפשית: האגודה להגנת הילד החלה להשתמש ביוגה-תרפיה, מעריב אונליין, 27 באוגוסט 2024.
1 2  שרית פוקס, אמא שלי שונאת אותי, מעריב סופשבוע, 15 במרץ 1991, עמ' 2.
↑  יאיר לפיד, בן חמש כבר אשם, מעריב סופשבוע, 20 באוקטובר 1989, עמ 16-14.
↑  טיפולים רגשיים, גישות טיפול, אל"י
↑  אבחונים, אבחןן חשד לפגיעה, אל"י
↑  אבחונים, אבחון הערכת צרכים לסיכון, אל"י
↑  אבחונים, אבחון מסוגלות הורית, אל"י
↑  אבחונים, אבחון פסיכו-דיאגנוסטי, אל"י
↑  הכשרות לצוותי חינוך, אל"י
↑  הכשרות לצוותי טיפול, אל"י
↑  קורסים, אל"י
↑  הכשרות, אל"י
1 2  הרצאות מוגנות ומניעת פגיעות של אל"י (הרצאות וסדנאות לצוותים חינוכיים והורים), תוכנית: 11187
↑  טיפולים רגשיים של אל"י - האגודה להגנת הילד (טיפולים לילדים ונוער ומבוגרים והדרכה הורית), תוכנית: 11189
↑  סמדר שיר, הגוף שלי הוא רק שלי, ynet,‏ 11 ביוני 2003
↑  ג'וש ארונסון, לראשונה: שיתוף פעולה בין אל"י לבין היחידה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, מעריב אונליין, 8 בספטמבר 2024
↑  תוכנית מוגנות ומניעת פגיעות (אל"י - האגודה להגנת הילד), תוכנית: 1731
↑  הצגות אל"י - האגודה להגנת הילד (הצגות מוגנות ומניעת פגיעות), תוכנית: 13928
↑  החתול צוצי-אל"י-היצע נוסף, סל תרבות ארצי
↑  לאף אחד אסור לפגוע בי-אל"י-היצע נוסף, סל תרבות ארצי
↑  סרט רע-אל"י-היצע נוסף, סל תרבות ארצי
↑  משהו ממך אצלי-אל"י-היצע נוסף, סל תרבות ארצי
↑  תעלומה ברשת-אל"י-היצע נוסף, סל תרבות ארצי
↑  הצגות, אל"י
אלי אלאלוף

אלי אלאלוף (נולד ב-17 בפברואר 1945 ד' באדר ה'תש"ה), הוא חבר הכנסת לשעבר, שכיהן כיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת העשרים מטעם מפלגת כולנו. ניהל את קרן רש"י, וזכה בפרס ישראל על מפעל חיים לשנת תשע"א.
ביוגרפיה

אלאלוף נולד בפאס שבמרוקו למשפחה מרובת ילדים. אביו נפטר כשהיה בן ארבע.
למד בבית הספר העברי "אליאנס" והיה פעיל בתנועות הצופים ודג'ג'. בצעירותו הגיע לשנה בישראל במסגרת תוכנית של תנועת "איחוד הבונים" ולאחר מכן חזר למרוקו ועבד בקזבלנקה בבית יתומים יהודי. בשנת 1967 עלה לישראל עם תנועת "עודד".
למד מדע המדינה באוניברסיטה העברית (1968–1972) ובתקופת לימודיו הדריך קבוצות נוער דובר צרפתית שהגיעו לישראל במסגרת פעילות ההסתדרות הציונית. משנת 1968 היה במשך עשר שנים מנהל היחידה לנוער דובר צרפתית של ההסתדרות הציונית. במקביל התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
בשנים 1978–1981 שימש כעוזר במשרדו של השר יגאל ידין ולקח חלק בפרויקט שיקום שכונות. לאחר מכן היה עובד הסוכנות היהודית, תחילה כמנכ"ל החברה להתחדשות ולפיתוח ומאוחר יותר כיהן כמנהל מרחב הדרום של המחלקה להתחדשות ולפיתוח. בשנת 1989 נבחר למועצת העיר באר שבע מטעם רשימת "יד - תנופה לבאר-שבע", וכיהן בה עד 1992.
בשנים 1992–1995 היה שליח קרן היסוד בשווייץ. עם חזרתו לארץ מונה למנהל קרן רש"י ובשנת 1999 לקח חלק באיחוד הקרן עם הקרן המאוחדת ומונה למנכ"ל הקרן המשותפת - קרן סאקט"א-רש"י. שימש בתפקיד זה עד לאוקטובר 2012. מענק הפרישה שקיבל מן הקרן ב-2013 עמד על 4.8 מיליון ש"ח.[דרוש מקור]
אלאלוף בעל אזרחות כבוד בערים שונות בארץ ובעל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון ומהטכניון. בשנת 2004 זכה באות יקיר באר שבע ובשנת 2006 נמנה בין משיאי המשואות בטקס יום העצמאות הממלכתי. בשנת 2011 זכה בפרס ישראל על מפעל חיים לתרומה מיוחדת לחברה.
בשנת 2013 מונה לעמוד בראש ועדת אלאלוף למלחמה בעוני בישראל, במבוא לדו"ח הוועדה כתב אלאלוף:
ניסיוני הביא אותי להכרה שההצלחה כרוכה במידה רבה בהשקעה ומאמצים אישיים גדולים, אך גם ביכולת של החברה והמדינה לפתוח שערי תקווה לכל אזרח ולאפשר לו קידום והצלחה... העוני אינו גזירת גורל, או אבן שאין לה הופכין ולא נוצר יש מאין. אמנם יש המתדרדרים לעוני בגלל החלטות שקיבלו במהלך חייהם, אך רובם של האנשים החיים בעוני נולדו לתוך מציאות זו, ללא סיכוי של ממש לשנותה לבד... הוצאתו של האדם ממצוקה היא השבת כבודו האבוד
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בדצמבר 2014, במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרף אלאלוף למפלגת כולנו בראשות משה כחלון והוצב במקום השלישי ברשימתה לכנסת.
במרץ 2015, הושבע לכנסת ה-20, והחל לשמש כיו"ר ועדת העבודה והרווחה של הכנסת. אלאלוף הוא פעיל בולט בעניין הבאתם ארצה של בני הפלשמורה, בדיון בוועדת ביקורת המדינה בעניינם, האשים אלאלוף את הממשלה בגזענות, שלדבריו מעכבת את העלתם לישראל "אם הפלאשמורה היו בלונדינים - מזמן היו מעלים אותם לישראל".
יחד עם חברי הכנסת איל בן ראובן ועבד אל-חכים חאג' יחיא הקים 'צוות משימה פרלמנטרי' בלתי פורמלי לטיפול בסוגיית התאונות המרובות בענף הבניין שעלו לשיח הציבורי. יחדיו יזמו השלושה שורה של מהלכי חקיקה - בהם חוק הקובע כי אתרי בניה בהן אירעו תאונות קשות או קטלניות יסגרו מיידית למשך יומיים, חוק המחייב מינוי עוזרי בטיחות באתרי בניה גדולים, חוק האוסר להעסיק מנופאים שלא בהעסקה ישירה או באמצעות חברות ייעודיות ועוד. השלושה יזמו גם שורה של דיונים בנושא בכנסת ואף יצאו לסיורי פתע משותפים באתרי בניה ברחבי ישראל.
ב-27 בינואר 2018, הודיע אלאלוף שלא ימשיך לקדנציה נוספת בכנסת, וכי יפרוש מהחיים הפוליטיים עם פיזורה של הכנסת הנוכחית: ״הגעתי לכנסת לקדנציה אחת, אני מסיים וחוזר למשפחתי״.
חיים אישיים

אלאלוף נשוי ואב לבן.
הערות שוליים

↑  יאיר אלטמן, הוענקו פרסי ישראל: "הפלורליזם הישראלי מנצח", באתר ynet, 10 במאי 2011
↑  אחיה ראב"ד, ה"מלאך" של החיילים תקבל פרס על מפעל חיים, באתר ynet, 11 באפריל 2011
↑   רותם שטרקמן, יו"ר הוועדה למלחמה בעוני לא שוכח את מי שאמר לו: "מרוקאים רק שוטפים כלים", באתר TheMarker‏, 11 באפריל 2014
↑  אלי אלאלוף: אפרוש מהחיים הפוליטיים בתום הקדנציה הנוכחית - ברנז'ה חדשות, באתר www.branza.co.il
↑  ילקוט הפרסומים 3632, 13 במרץ 1989, עמוד 1978
↑  דוח הוועדה למלחמה בעוני בישראל, 2014
↑  דנה ירקצי‏, אלי אלאלוף מצטרף לכחלון: "נצמצם פערים חברתיים", באתר וואלה, 25 בדצמבר 2014
↑  עומר כרמון, אם הפלאשמורה היו בלונדינים - היו מעלים אותם לישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בינואר 2018
↑  ניצן צבי כהן, ‏הכנסת אישרה: אתר בנייה שבו נהרג או נפצע עובד ייסגר ליומיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 באוגוסט 2016
↑  ניצן צבי כהן, ‏אושר סופית: חובה למנות עוזר בטיחות באתרי בנייה גדולים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בנובמבר 2018
↑  ניצן צבי כהן, ‏אושר סופית: מנופאים יועסקו רק ישירות או דרך חברה מורשה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 31 בדצמבר 2018
↑  מערכת כאן, אלאלוף הודיע: הגעתי לכנסת לקדנציה אחת בלבד, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 בינואר 2018
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העבודה (1949–1977): | עקיבא גוברין • פנחס לבון • עקיבא גוברין • משה ברעם • עקיבא גוברין • משה ארם • משה ברעם • שושנה ארבלי-אלמוזלינו |  |
| יושבי ראש ועדת השירותים הציבוריים (1949–1977): | אברהם רקנאטי • בנימין אבניאל • אריה אלטמן • משה ארם • נחום ניר-רפאלקס • שלמה רוזן • חייקה גרוסמן-אורקין |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (1977–1999): | מנחם פרוש • אורה נמיר • יוסי כץ • עמיר פרץ • מקסים לוי |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות (1999–2021): | דוד טל • יאיר פרץ • שאול יהלום • חיים כץ • שאול יהלום • יצחק גלנטי • משה שרוני • חיים כץ • אלי אלאלוף • חיים כץ |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (מ-2021): | אפרת רייטן • ישראל אייכלר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448623405171  VIAF: 9289149068430165730007   WorldCat (עם VIAF): 9289149068430165730007
יצחק ד'ארבלה

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1847 קרמנצ'וג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 ביוני 1911 (בגיל 63) תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בורג'ל 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג, סורבון 
 תפקידים:  רופא 
 
יצחק (גרגורי) דַ'ארְבֶּלֶה (אמציסלבסקי) (20 באוגוסט 1847– 24 ביוני 1911) היה רופא, איש העלייה הראשונה, שבעשור האחרון של המאה ה-19 שימש מנהל בית החולים רוטשילד בירושלים. מלבד עיסוקו הרפואי חקר את תולדות יהדות ספרד ולשונהּ, ושימש היושב-ראש הראשון של חברת שפה ברורה, שממנה קם ועד הלשון העברית.