stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת הפועלים הגרמנית
היסטוריה > חברותו של אדולף היטלר

לאחר שמלחמת העולם הראשונה הסתיימה, חזר אדולף היטלר למינכן. מכיוון שהיה ללא השכלה פורמלית וניסיון תעסוקתי, הוא ניסה להישאר בצבא במשך זמן רב ככל האפשר. ביולי 1919 הוא מונה ל-Verbindungsmann (סוכן המודיעין) של Aufklärungskommando (סיור קומנדו) של הרייכסווהר, במטרה להשפיע על חיילים אחרים וכדי להסתנן למפלגת הפועלים הגרמנית. בעוד הוא עקב אחר הפעילות מפלגת הפועלים הגרמנית, נמשך היטלר לרעיונות האנטישמיים, לאומניים, אנטי-קפיטליסטיים, אנטי-מרקסיסטיים של המייסד דרקסלר. היטלר השתתף בפגישה שנערכה ב-12 בספטמבר 1919, והיה מעורב בוויכוח פוליטי סוער שהתעורר בה. דרקסלר שהתרשם מהיטלר הזמין אותו להצטרף למפלגה, היטלר התקבל רשמית באותו היום והפך לחבר ה-55 במפלגה.
תוך פחות משבוע, קיבל היטלר גלויה מדרקסלר בה מצוין באופן רשמי כי התקבל למפלגת הפועלים הגרמנית והוא נדרש להגיע ל"ועדת" פגישה במטרה לדון בנושא. היטלר נענה והשתתף ב"ועדה". . בדרך כלל, אנשי הצבא לא הורשו להצטרף למפלגות פוליטיות. אולם במקרה זה, להיטלר ניתן אישור מקפטן קרל מאייר. יתרה מכך, הותר להיטלר להישאר בצבא ולקבל את המשכורת השבועית שלו. באותו זמן לא היו למפלגה כרטיסי חבר - רק בינואר 1920 הונפקו כרטיסים כאלה לראשונה: היטלר קיבל את המספר 555. בפועל הוא היה החבר ה-55 (הספירה החלה מהמספר 501 במטרה להציג את המפלגה כגדולה יותר). היטלר טען במיין קאמפף כי היה החבר השביעי במפלגה (ולמעשה, הוא היה החבר השביעי בהנהלה של הוועד המרכזי של המפלגה). לאחר שנשא את הנאום הראשון עבור המפלגה ב-16 באוקטובר, הפך היטלר במהירות לנואם הפעיל ביותר של המפלגה. הנהגת המפלגה העריכה את כישורי הרטוריקה והתעמולה של היטלר. עם תמיכתו של אנטון דרקסלר, היטלר הפך להיות ראש התעמולה במפלגה בתחילת 1920. היטלר העדיף את התפקיד הזה, הוא ראה בתעמולה את הדרך להביא לאומיות לציבור.
היסטוריה > ממפלגת הפועלים הגרמנית למפלגה הנאצית

חברי המפלגה המעטים נכבשו במהרה באמונותיו הפוליטיות של היטלר. הוא ארגן את המפגש הגדול ביותר של 2,000 אנשים, ב-24 בפברואר 1920 במינכן. בניסיון להפוך את המפלגה לרלוונטית יותר לחלקים רחבים באוכלוסייה, שונה שם המפלגה למפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (המפלגה הנאצית) ב-24 בפברואר. קארל הרר התפטר מהפלגה עקב חילוקי דעות עם היטלר על המהלך.
חברים

חברי מפלגה מוכרים:
אנטון דרקסלר
דיטריך אקרט
ארנסט בופל
הנס פרנק
קארל הרר
אדולף היטלר
ארנסט רהם
אלפרד רוזנברג
הערות שוליים

↑  Werner Maser, Der Sturm auf die Republik - Frühgeschichte der NSDAP, ECON Verlag, Düsseldorf, Vienna, New York, Moscow, Special Edition 1994, ISBN 3-430-16373-0
↑  באתר polyarchy באיטלקית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1067804889  VIAF: 314876835   WorldCat (עם VIAF): 314876835 
כרטיס החבר של היטלר במפלגת הפועלים הגרמנית
פלורנס פרייס

| --- | --- |

המלחינה האמריקנית פלורנס פרייס
 לידה:  9 באפריל 1887 ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית
 פטירה:  3 ביוני 1953 (בגיל 66) שיקגו,אילינוי, ארצות הברית
 שם לידה:  פלורנס ביאטריס סמית'
 מקום קבורה:  בית הקברות לינקולן בבלו איילנד, אילינוי 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1899 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, American Conservatory of Music, אוניברסיטת שיקגו, Chicago Musical College 
 עיסוק:  מלחינה, מנגנת עוגב ופסנתר, מורה למוזיקה
 סוגה:  קלאסי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב, פסנתר
 מספר יצירות ידוע:  למעלה מ-300
 בן זוג:  תומאס ג'י פרייס (נשואין 1912; גירושין 1931), פוסי דל ארנט (נשואין 1931; נפרדו 1934)
 צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
פלורנס ביאטריס פרייס (באנגלית: Florence Beatrice Price;‏ 9 באפריל 1887 – 3 ביוני 1953) הייתה מלחינה קלאסית, פסנתרנית, נגנית עוגב ומורה למוזיקה אמריקאית. פרייס נולדה בליטל רוק, ארקנסו, התחנכה בקונסרבטוריון המוזיקה של ניו אינגלנד, והייתה פעילה בשיקגו מ-1927 ועד מותה ב-1953. פרייס הינה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהוכרה כמלחינת מוזיקה קלאסית, והראשונה שיצירה שלה נוגנה על ידי תזמורת גדולה. פרייס הלחינה למעלה מ-300 יצירות: ארבע סימפוניות, ארבעה קונצ'רטו, וכן יצירות מקהלה, שירי אמנות, מוזיקה קאמרית ומוזיקה לכלי סולו. בשנת 2009, נמצא בבית הקיץ הנטוש שלה אוסף גדול מיצירותיה וניירותיה.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים וחינוך

פלורנס ביאטריס סמית' נולדה לפלורנס (גוליבר) ולג'יימס ה. סמית' ב-9 באפריל 1887 בליטל רוק, ארקנסו, אחת משלושה ילדים במשפחה מעורבת. אביה היה רופא השיניים האפרו-אמריקאי היחיד בעיר, ואמה הייתה מורה למוזיקה שדאגה להכשרה המוזיקלית המוקדמת של פלורנס.למרות ההפליה הגזעית בתקופה זו זכתה משפחתה לכבוד רב והצליחה בקהילתם. היא הופיעה לראשונה בנגינת פסנתר בגיל ארבע ויצירתה הראשונה יצאה לאור בגיל 11.
היא למדה בבית ספר במנזר קתולי, ובשנת 1901, בגיל 14, היא סיימה את לימודיה כתלמידה מצטיינת (אנ') של כיתתה. ב-1902, לאחר התיכון, היא נרשמה לקונסרבטוריון המוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, מסצ'וסטס שם למדה לתואר כפול בהוראת עוגב ופסנתר. בהתחלה היא העמידה פנים שהיא מקסיקנית כדי להימנע מהאפליה הגזעית נגד האפרו-אמריקאים, ורשמה את עיר הולדתה כ"פואבלו, מקסיקו".בקונסרבטוריון היא למדה קומפוזיציה וקונטרפונקט אצל המלחינים ג'ורג' צ'דוויק (אנ') ופרדריק קונברס (אנ'). כבר בזמן לימודיה כתבה פרייס (תחת שם החידה שלה סמית') את שלישיית המיתרים והסימפוניה הראשונה שלה. היא סיימה את לימודיה בשנת 1906 בהצטיינות, עם תעודת אמן בעוגב ועם תעודת הוראה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1912 נישאה פרייס לעורך הדין תומאס ג'יי פרייס (הידוע גם בשם ג'ון גריי לוקאס)עם שובה לארקנסו מאטלנטה. נולדו להם שתי בנות ובן: פלורנס (נפטרה ב-1975), אדית ותומס ג'וניור. ילדיה של פרייס גדלו בשיקגו.
פלורנס פרייס התגרשה מתומאס פרייס בינואר 1931 וב-14 בפברואר 1931 היא נישאה לאלמן פוסי דל ארנט (1875–1957) המבוגר ממנה בכ-13 שנים שהיה סוכן ביטוח ושחקן בייסבול לשעבר של איגודי שיקגו. היא וארנט נפרדו באפריל 1934; הם כנראה מעולם לא התגרשו רשמית.
ב-3 ביוני 1953, פלורנס פרייס מתה משבץ מוחי בשיקגו, אילינוי, בגיל 66.
מורשת והוקרה

בשנת 1964, בתי הספר הציבוריים של שיקגו פתחו לכבודה את בית הספר היסודי על שם פלורנס פרייס בשכונת קנווד הצפונית בשיקגו. קהל התלמידים של בית הספר היסודי ע"ש פרייס היה בעיקר אפרו-אמריקאי. בבית הספר היה פסנתר שהיה שייך לפרייס. בפברואר 2019, מכללת הצטיינות של אוניברסיטת ארקנסו ערכה קונצרט לכבוד פלורנס פרייס. באוקטובר 2019, פסטיבל פלורנס פרייס הבינלאומי הכריז כי מפגש היסוד שלו החוגג את המוזיקה והמורשת שלה יתקיים בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת מרילנד (אנ') באוגוסט 2020. בין ה-4 ל-8 בינואר 2021, פרייס הייתה מלחינת השבוע (אנ') של רדיו 3 BBC.
לאחר מותה, חלק ניכר מעבודותיה נדחק לשוליים עם הופעתם של סגנונות מוזיקליים חדשים המתאימים יותר לטעמים המשתנים של החברה המודרנית. חלק מיצירותיה אבד, אך ככל שהתגברה תשומת הלב למלחינות אפרו-אמריקאיות, זכתה גם פרייס בתשומת לב מחודשת. בשנת 2001, הפילהרמונית של הנשים (אנ') הפיקה אלבום של כמה מיצירותיה. בשנת 2011, הפסנתרנית קארן וולווין (אנ') והאנסמבל הרפרטוארי השחור החדש ביצעו את הקונצ'רטו של פרייס בפרק אחד וסימפוניה במי מינור.
מורשת והוקרה > גילוי כתבי יד ב-2009

בשנת 2009, אוסף משמעותי של יצירותיה וניירותיה נמצא בבית נטוש ורעוע ששימש את פרייס כבית קיץ בפאתי סנט אן, אילינוי. אוסף זה כלל עשרות מהפרטיטורות שלה, כולל שני הקונצ'רטי לכינור והסימפוניה הרביעית שלה. כפי שהצהיר המבקר של הניו יורקר אלכס רוס בפברואר 2018, ”לא רק פרייס לא הצליחה להיכנס לקאנון; חלק גדול מהמוזיקה שלה היה מועד להכחדה. הבית המוזנח הזה בסנט אן הוא סמל רב-עוצמה ליכולת של מדינה לשכוח את ההיסטוריה התרבותית שלה.” (Ross, Alex, "Rediscovery of Florence Price", The New Yorker, February 5, 2018.) שלושה עיבודים של עבודתה "אברהם לינקולן הולך בחצות" התגלו מחדש ב-2009; עיבוד לתזמורת, עוגב, מקהלה וסולנים הושמע בבכורה ב-12 באפריל 2019 על ידי תזמורת דו בואה (אנ') ומקהלת ליריקורה הקאמרית בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בנובמבר 2018, הוצאת המוזיקה ג'י שירמר (אנ') הודיעה כי רכשה את הזכויות הבלעדיות בכל העולם על קטלוג יצירותיה המלא של פלורנס פרייס. בשנת 2021, הפסנתרנית הקלאסית לארה דאונס (אנ') יזמה את הפרויקט "מוזיקת השמש העולה" שנועד למשוך תשומת לב להשפעתם של מלחינים ממגוון רקעים על המוזיקה הקלאסית האמריקנית. הפרויקט מסתייע במפיקים כמו אדם אבסהאוס להפקת יצירות של מלחינים כמו למשל פרייס והארי ברלי שהוקלטו לאחרונה, שחשיבותם אבדה לעיתים בתיאורים היסטוריים של ההתפתחות התחום.
בעונת 2022 של סדרת "Uncovered" של רביעיית Catalyst, המתמקדת במוזיקה של מלחינים שחורים, כלולות כמעט שעתיים של מוזיקה קאמרית של פרייס. ”היצירה המהותית ביותר, חמישיית א-מינור לפסנתר וכלי מיתר של פרייס זכתה להקלטה הראשונה שלה רק בשנה שעברה, באדיבות הקולקטיב הקאמרי של קלידוסקופ. הביצוע הזה מרשים בזכות המצוינות הטכנית והאקספרסיבית שלו: הכל מאוזן להפליא ומתמלא חיים בדיוק כמו שצריך להיות.” ( Blumhofer, Jonathan (23 בפברואר 2022). "Classical Music Album: Florence Price — "Uncovered, Vol. 2"". artsfuse.org. נבדק ב-2022-02-28.).
לדברי ג'ונתן בלומהופר:”זהו אלבום בעל משמעות מוזיקלית רבה, אך יתרה מזאת, הוא מהנה לגמרה. כמה טראגי שבגלל הגזע והמגדר שלה המוזיקה של פרייס כמעט אבדה מן העולם. למרות זאת כמה שמח שהתחדשויות גם קורות - וכמה מרגש שבזכותן של קבוצות כמו רביעת ה-Catalyst ומוזיקאים כמו [מישל] קאן, אנחנו רואים מלחינה ראויה שתופסת סוף סוף את מקומה הנכון בקאנון האמריקאי” ( Blumhofer, Jonathan (23 בפברואר 2022)."Classical Music Album: Florence Price — "Uncovered, Vol. 2"". artsfuse.org. נבדק ב-2022-02-28).
מורשת והוקרה > קבלה וביקורות

פרייס התקבלה היטב בתקופתה, במיוחד בשיקגו. עם זאת, אפילו הביקורות החיוביות שלה הושפעו מהאמונה הרווחת בתקופתה שנשים הן מבצעות, ואשה מלחינה היא חידוש. לכן כמה מהביקורות על פרייס התמקדו יותר ביכולותיה כנגנית ולאו-דווקא בכישוריה כמלחינה.
היא הייתה מודעת לכך. כשכתבה למלחין שהעריצה, כתבה פרייס בהקדמה לעבודתה: "יש לי שתי מוגבלויות - אלה של המין והגזע". היא התייחסה לעובדות הללו מלכתחילה כדי לתבוע סקירה ללא הטית סקסיזם או גזענות של פועלה. למרות האתגרים הללו, פרייס זכתה לשבחים על השילוב של השכלתה המערבית המסורתית והתרבות האפרו-אמריקאית במוזיקה שלה, והוערכה כחלוצה הן במגדר והן בגזע שלה.
יצירות > סגנון ההלחנה שלה

למרות שלימודיה היו ספוגים במסורת אירופאית, המוזיקה של פרייס היא בסגנון אמריקני והיא חושפת את שורשיה הדרומיים. ההשפעה החזקה של סגנון ההלחנה של אנטונין דבוז'אק ניכרת לעיתים קרובות, למשל, בקונצ'רטו הראשון שלה לכינור. היא כתבה בסגנון עממי, תוך שימוש בצלילים ורעיונות המתאימים למציאות של החברה העירונית. בהיותה נוצרייה מחויבת, היא השתמשה לעיתים קרובות במוזיקה של הכנסייה האפרו-אמריקאית (אנ') כחומר לעיבודים שלה. על פי דרישתו של המנטור שלה ג'ורג' ווייטפילד צ'דוויק, פרייס החלה לשלב אלמנטים של ספיריטואלז אפרו-אמריקאים, תוך שימת דגש על הקצב והסינקופציה שלהם ולא השתמשה רק בטקסט שלהם. המנגינה בסימפוניה הראשונה שלה נוצרה בהשראת ספיריטואלז אפרו-אמריקאיים אך נטועה היטב בכתיבה אינסטרומנטלית. בהשראת הסימפוניה ה-9 של דבוז'אק, הפרק השלישי נקרא ריקוד ג'ובה. ריקוד העם הזה מלפני המלחמה בגרסתו המאוחרת יותר כהליכת עוגה (אנ') כבר נתן השראה למלחיני מוזיקה אמנותית אירופאית, כמו למשל "Golliwogg's Cakewalk" של דביסי בפינת הילדים (אנ') מ-1908. מארג המסורת והמודרניזם שיקפו את אורח החיים של האפרו-אמריקאים בערים הגדולות באותה תקופה.
פלורנס פרייס הלחינה יצירות רבות: ארבע סימפוניות, ארבעה קונצרטי (ביניהם קונצ'רטו לפסנתר ושני קונצרטי לכינור), וכן יצירות מקהלה, ובנוסף שירי אמנות, ומוזיקה קאמרית ולכלי סולו, יצירות לכינור, המנוני עוגב, קטעי פסנתר, עיבודים של ספיריטואלז. כמה מיצירותיה הפופולריות יותר הן: "שלושה ריקודי שחורים קטנים", "שירים לבתולה האפלה", "נשמתי עוגנת באלוהים" לפסנתר או לתזמורת ולקול, ו"גשר הירח". פרייס השתמשה במנגינות ובמקצבים אפרו-אמריקאים אופייניים ברבות מיצירותיה. בהערות התוכנית ליצירת הפסנתר שלה "שלושה ריקודי שחורים קטנים" כתבה פרייס: "לקצב חשיבות מכרעת בכל סוגי המוזיקה השחורה. בריקוד, זהו הכוח המשכנע, הסוחף קדימה, שאינו סובל שום עצירה... כל השלבי הפעילות השחורה האמיתית – בין אם זו עבודה או משחק, שירה או תפילה – נוטים לרכוש איכות קצבית".
יצירות > סימפוניות

סימפוניה מס' 1 במי מינור (1931–32); פרס ראשון בתחרות רודמן וואנאמייקר (אנ'), 1932
סימפוניה מס' 2 בסול מינור (בערך 1935, נחשבת לאבודה)
סימפוניה מס' 3 בדו מינור (1938–40)
סימפוניה מס' 4 בדי מינור (1945)
יצירות > קונצרטי

קונצ'רטו לפסנתר בדי מינור (1932–34); מכונה לעיתים קרובות "קונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד" שיש לו שלושה פרקים נפרדים
קונצ'רטו לכינור מס' 1 בדי מז'ור (1939)
קונצ'רטו לכינור מס' 2 בדי מינור (1952)
רפסודיה/פנטזיה לפסנתר ותזמורת (תאריך לא ידוע, ייתכן שאינו שלם)
יצירות > יצירות תזמורתיות אחרות

הצל של אתיופיה באמריקה (אנ')(1929–32)
סוויטת נהר מיסיסיפי (1934); למרות שנקראת "סוויטה", היצירה הינה פרק גדול אחד מתמשך, שבו מצוטטים כמה שירי נהר מיסיסיפי מפורסמים, כגון "שלח נא את עמי" (אנ'), "אף אחד אינו יודע את הצרות שראיתי" (אנ') ו"נהר עמוק" (אנ').
סוויטת שיקגו (תאריך לא ידוע)
סימפוניית ריקוד קולוניאלית (תאריך לא ידוע)
פתיחה לקונצרט מס' 1 (תאריך לא ידוע); מבוסס על ספיריטואל "חוטא, נא אל תיתן לקציר הזה לחלוף"
פתיחה לקונצרט מס' 2 (1943); מבוסס על שלושה ספיריטואלז ("שלח נא את עמי" (אנ'), "כל פעם שאני מרגיש את הרוח" (אנ'), "אף אחד אינו יודע את הצרות שראיתי" (אנ'))
האלון, פואמה סימפונית (1943);
שירי האלון, פואמה סימפונית (1943);
סוויטת ריקודי שחורים (בכורה ב-1951; גרסה תזמורתית ל-"שלושה ריקודי שחורים קטנים" לפסנתר, 1933;); המכונה גם "סוויטת ריקודים"
Dances in the Canebrakes (גרסה תזמורתית של יצירת הפסנתר, 1953)
יצירות > יצירות למקהלה

"גשר הירח" (M. R. Gamble), SSA, 1930
"הירח החדש", SSAA, 2 pf, 1930
"הרוח והים" (P. L. Dunbar), SSAATTBB, pf, str qt, 1934
"לילה" (בסי מייל), SSA, pf (1945)
"מכשפת האחו" (Gamble), SSA (1947)
"שחפי ים", מקהלת נשים, בערך 1951
"קסם הטבע" (Gamble), SSA (1953)
"שיר לשלג" (E. Coatsworth), SATB (1957)
"אברהם לינקולן הולך בחצות" (V. Lindsay), מעורב קולות, תזמורת, עוגב;
"אחרי הדיבר הראשון והשישי'", SATB
"שירות הקהילה", SATB, עוגב
"מנוד רֹאש" (W. de la Mare), TTBB
השלמה(פרייס), SATB
"שיר התקווה" (פרייס)
"מסע אביב", SSA
יצירות > שירה סולו (כל השירים בלווי פסנתר)

"אל תאמר לי לא" (פרייס) (בין 1931 ל-1934)
"עיר החלומות" (דנבר), 1934
4 שירים, ב-בר, 1935
"החלום שלי" (יוז), 1935
"התעוררות השחר" (J. J. Burke), 1936
ארבעה שירים מהבלוז העייף (יוז) (26 באפריל 1935): "החלום שלי", "שירים לבתולה האפלה", "ארדלה", "ספינות חלומות.
[הערה: הבלוז העייף מתייחס כאן לאנתולוגיה כרך, לא כותרת השיר עצמו]
מונולוג למעמד הפועלים (לנגסטון יוז) (אוקטובר 1941)
"החזיקו חזק בחלומות" (יוז), 1945
"לילה" (L. C. Wallace), (1946)
"מחוץ לדרום נשבה רוח" (F.C. Woods), (1946)
"יום אפריל" (J. F. Cotter), (1949)
"וורן המקנא" (A. ו-P. Carey)
"פנטזיה בסגול" (יוז)
"רגליים של ישו" (יוז)
"לנצח" (דנבר)
"תהילת היום הייתה בפניה" (ג'יי ו. ג'ונסון)
"הלב של אישה" (G.D. Johnson)
"אהבה בערפל" (גמבל)
"רדדת לילה" (דנבר); "השלמה" (פרייס), גם עיבוד למקהלה
"שיר הדרך הפתוחה; סימפתיה" (דנבר)
"לבני הקטן" (ג'יי ג'יי דייוויס)
"סוף הנסיעה" (M. F. Hoisington)
"יום הדין" (יוז)
"יהיו ימים כאלה"
כ-90 עבודות אחרות
יצירות > מוזיקה קאמרית אינסטרומנטלית

Andante con espressione (1929)
רביעיית מיתרים (מס' 1) בסול מז'ור (1929)
פנטזיה [מס' 1] בסול מינור לכינור ופסנתר (1933)
רביעיית כלי מיתר (מס' 2) במי מינור (פורסם ב-1935)
חמישיית פסנתר במי מינור (1936)
חמישיית פסנתר ברה מינור (1936?)
"חמישה שירי עם בקונטרפונקט" לרביעיית מיתרים
סוויטה (אוקטט) לכלי נשיפה ופסנתר (1948–49)
פנטזיה [מס' 2] בפה דיאז מינור לכינור ופסנתר (1940)
"מצבי רוח" לחליל, קלרינט ופסנתר (1953)
"מסע אביב", ל-2 כינורות, ויולה, צ'לו, קונטרבס ופסנתר
יצירות > עיבודים של ספיריטואלז

"נשמה הטילה עוגן באלוהי", (1937),עיבוד לתזמורת ומקהלה
"אף אחד לא יודע את הצרות שראיתי (פילדלפיה: תיאודור פרסר, 1938);
"באלה הימים"
שני ספיריטואלז שחורים (1940): "אני בדרכי למלכות" ו-"אני בונה את משכני" אוברטורת הקונצרט שלה על ספיריטואלים שחורים, הסימפוניה במי מינור ושירים שחורים עם קונטרפונקט לרביעיית כלי מיתר, כל אלה משמשים דוגמה מצוינת לעבודתה האידיומטית.
" ההיית שם כשהם צלבו את אדוני? (אנ') ", (1942)
"אני בדרכי למלכות" (1948)
"אני בונה את משכני"
"חייל ברכו לשמים", מקהלת גברים, 1949 [2 עיבודים]
ללא תאריך:
"ג'ושוע לחם בקרב יריחו" (בערך 1950)
"פיטר, לך צלצל בפעמונים" (ללא תאריך)
וריאציות על שיר עם (פיטר, לך צלצל בפעמונים)", עוגב, (1996);
"לא יכולתי לשמוע אף אחד מתפלל", SSAATTBB;
"הצילני, אדוני, הושעני"
"צרות שהופיעו בדרכי"
12 עבודות אחרות ?
כתבי יד של 40 שירים; כתבי יד אחרים באוספים פרטיים; מסמכים ושכפול כתבי יד באוניברסיטת ארקנסו ופלורידה
יצירות > יצירות לעוגב

(סופק על ידי קלברט ג'ונסון)
הערצה ב-The Organ Portfolio Vol. 15/86 (דצמבר 1951), Dayton OH: Lorenz Publishing Co., 34–35.
אנדנטה, 24 ביולי 1952
אנדנטינו
אלגרטו
קנטילנה, 10 במרץ 1951
גחמה
נערה עדינה, עד 19 בנובמבר 1936
הדים של תפילה (עד 14 ביולי 1950)
מרץ חגיגי
סונטה ראשונה לעוגב, 1927
שׁעון חול [לשעבר איש החול]. בשילוב עם "מבט אל העבר" כמס' 1
"שעה של שלום" או "שעה של נחת" או "לב עדין", 16 בנובמבר 1951
במצב רוח שקט [לשעבר ערב ואחר כך אימפרומפטו], New York: Galaxy Music Corp, 1951 (מתוארך 7 באוגוסט 1941)
מלודיה קטנה
פסטורלה קטנה
מגבית נדבות ב-The Organ Portfolio Vol. 17/130 (1953). Dayton OH: Lorenz Publishing Co., 1953
הו מחשבה חגיגית, עד 14 ביולי 1950
פסקליה ופוגה, ינואר 1927
מחשבה נעימה, 10 בדצמבר 1951
פרלוד ופנטזיה, מ-1942
התבוננות בעבר [לשעבר שדון על קרן ירח ], בשילוב עם "שׁעון חול" בתור מס' 2
להתגנב אל ישו, עד 19 בנובמבר 1936
סוויטה מס' 1, עד 6 באפריל 1942
ערפל זיכרון (1949)
טמפו מתון[ללא כותרת], פגום קשות ואולי לא שלם
וריאציות על שיר עם
מוציאים לאור עיקריים: פישר Gamble-Hinged, Handy, McKinley, Presser
יצירות > יצירות לכינור (בליווי פסנתר)

Andante עם הבעה
גן נטוש
ריקוד פיות
פנטזיה בסול מינור לכינור ופסנתר (1933)
דיסקוגרפיה

| שנה | אלבום | ביצוע | הוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | אלתאה וייטס (אנ')מבצעת מוזיקת פסנתר של פלורנס פרייס | אלתאה וייטס | Cambria Records |
| 1993 | שירים אמנותיים מאת מלחינים אמריקניים | יולנדה מרקולסקו | Gasparo Records |
| 1993 | יהלומים שחורים | אלתאה וייטס | Cambria Records |
| 1997 | אשת הרנסאנס של שיקגו: יצירות עוגב של פלורנס פרייס | קלברט ג'ונסון | Calcante CAL 014 |
| 1997 | הנה אחד [מוזיקה לכינור ופסנתר מאת מלחינים אמריקאים] (הגן הנטוש) | זינ זיף, כינור קמרון גרנט, פסנתר | 4-Tay Inc. 4TAY-CD-4005 |
| 2000 | האדם השחור מדבר על נהרות (אנ') | אודכירן אמייז; דוד קורהוואר | Musician's Showcase |
| 2001 | פלורנס פרייס: האלון; סוויטת נהר מיסיסיפי; וסימפוניה מס' 3 / פילהרמונית נשים | אפו הסו (אנ'); פילהרמונית נשים | Koch International Classics (אנ') |
| 2006 | לוסיל פילד שרה שירים מאת מלחינות אמריקאיות | לוסיל פילד | Cambria Records |
| 2011 | פלורנס בי פרייס: קונצ'רטו בפרק אחד וסימפוניה במי מינור | לסלי בי דאנר; קארן וולווין; אנסמבל רפרטואר השחור החדש | Albany TROY1295 |
| 2018 | פלורנס ב' פרייס: קונצרטי לכינור מס' 1 (רה מז'ור – 1939) ו-2 (רה מינור – 1952) | אר-ג'ין קאהנג; הפילהרמונית של יאנצ'ק; ריאן קוקרהאם | Albany TROY1706 |
| 2018 | פלורנס בי פרייס: סימפוניות מס' 1 (מי מינור – 1932) ו-4 (רה מינור – 1945) | התזמורת הסימפונית של פורט סמית'; ג'ון ג'טר | Naxos American Classics |
| 2013 | רוחות רפאים של הפסנתר (שדון והיתוש) | מיכאל לוין; פסנתר | Sono Luminus DSL-92168 |
| 2019 | פלורנס בי פרייס: הגן הנטוש (1933) וריקוד הפיות (ללא תאריך) | שוון וון כינור, אסתר פארק, פסנתר | Perspectives; Delos Music DE 3547 |
| 2019 | פלורנס בי פרייס: ריקודים בקיינברייקס (אנ') (רגליים זריזות / צהריים טרופיים / כובע משי ומקל הליכה) | עיבוד של ויליאם גרנט סטיל (1895–1978) לתזמורת / סינפוניטה של שיקגו; מי-אן חן | Album Project W – Works by Woman Composers Cedille Records (אנ') |
| 2019 | מעבר למטייל: מוזיקת פסנתר מאת מלחינים מארקנסו (סונטה במי מינור) | קול בורגר, פסנתר | MSR Classics |
| 2020 | פלורנס בי פרייס: סימפוניה מס' 3 ואוברטורת קונצרט מס' 1 | התזמורת הלאומית של ה-BBC של ויילס; מייקל סיל; התזמורת הסימפונית של ה-BBC; ולנטינה פלגי | BBC Music Magazine (אנ') BBCMM454 |
| 2020 | חלוצות: יצירות פסנתר מאת מלחינות (סונטה לפסנתר במי מינור: II. Andante) | הירוקו אישימוטו, פסנתר | Grand Piano; HNH International GP844 |
| 2021 | פלורנס פרייס: סימפוניות מס' 1 ו-3 | תזמורת פילדלפיה ויאניק נזט-סגוין | דויטשה גרמופון |
| 2021 | פלורנס ביאטריס פרייס: סימפוניה מס' 3 בדו מינור (1940); נהר המיסיסיפי (1934); הצל של אתיופיה באמריקה (1932) | התזמורת הסימפונית ORF של רדיו וינה ; ג'ון ג'טר | Naxos Naxos 8 559897 |
| 2021 | פלורנס פרייס - וירטואוזית ומשוררת | אלן מוריסון, עוגב | ACA Digital Recordings; Inc. CM 20132 |
| 2023 | צמא לשוטטות: מוזיקת מקהלה של פלורנס פרייס | מקהלת אוניברסיטת ארקנסו, ד"ר סטיבן קלדוול | Hill Records |
עיבודים > יצירות תזמורת

הערצה (1951/2024), עיבוד לתזמורת מאת קאי יוהנס פולצהופר
לקריאה נוספת

Brown, Rae Linda (1987). Selected orchestral music of Florence B. Price (1888–1953) in the context of her life and work. Yale University.
Brown, Rae Linda (2020). The Heart of a Woman: The Life and Music of Florence B. Price. Chicago: University of Illinois Press. מסת"ב 978-0252043239ISBN 978-0252043239.
Green, Mildred Denby (1983). Black women composers : a genesis (1. print. ed.). Boston: Twayne Publishers. ISBN 9780805794502.
Phelps, Shirelle; Smith, Jessie C. (1992). Notable Black American women. Detroit: Gale Research. ISBN 9780810347496.
Free scores by Florence Price
ועידת קלרמון

ועידת קלרמון הייתה סינוד שהתקיים בין 18 ו-28 בנובמבר 1095 בעיר קלרמון שבחבל אוברן שבצרפת. בוועידה השתתפו מנהיגים של הכנסייה הקתולית בראשות האפיפיור אורבנוס השני. נאומו של זה האחרון ב-27 בנובמבר היווה את נקודת הפתיחה למסע הצלב הראשון ומכאן למסעי הצלב בכלל.
הוועידה התכנסה כהמשך לוועידת פיאצ'נצה שהתקיימה לפניה, ושבה תיארו שליחים של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, את תחושת האיום מפני הסלג'וקים. ביום העשירי לוועידה נאם האפיפיור, בצרפתית (שפת אמו) ולא בלטינית. בנאום קרא אורבנוס השני לאצולת אירופה להילחם בצבאות הסלג'וקים המאיימים על האימפריה הביזנטית ולשחרר את אדמות ארץ הקודש הכבושות בידי מוסלמים, תוך שהוא עושה הקבלות לכיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון, ולמוסלמים כ"בני עמלק". לנאום הזה הייתה תהודה עצומה באירופה, אבל ההמון הבין את המטרה העיקרית של מסע הצלב כשחרור הקבר הקדוש, בעוד שכוונתו של האפיפיור הייתה לעזור לכנסייה המזרחית, במטרה לאחד את שתי הכנסיות, המזרחית והמערבית, תחת הנהגת הכנסייה הקתולית.
הוועידה מסמלת גם את השסע בין הכוחות הדתיים והפוליטיים באירופה, על רקע הסכיזמה בנושא המינויים לתפקידי בישוף. מעבר לטענותיו על סיוע לאימפריה הביזנטית ושחרור האתרים הקדושים, האפיפיור קיווה בדרך זו יסייע לו לצבור כוח פוליטי במסגרת מאבקי הכוח שניהל הכס הקדוש מול היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על שאלת מינויים של בישופים.
רקע

בשנת 1095 האפיפיור אורבנוס השני ערך מסע נרחב בצרפת, ארץ הולדתו. במהלך מסעו שנמשך כשנה, הוא כינס ועידות, קידש כנסיות, בירך ודרש. מטרתו הייתה לחזק את אחיזתו וסמכותו בקהל מרעיו. כאשר תכנן את ועידתו בעיר קלרמון, הוא קרא לבישופים ולאבות המנזרים מרחבי צרפת להביא אצילים מאזוריהם. בוועידה נכחו כמאתיים אנשי כנסייה מכל הדרגות, וכן אצילים חילוניים מהאזור. האפיפיור תכנן בקפידה את הוועידה בקלרמון, שכן הוא התכוון בוועידה זו לקרוא למאמיניו לצאת מסע הצלב הראשון.
דיווח מלא ורשמי של נאום האפיפיור בפרט, ושל הוועידה בכלל, לא שרד. על כן אנו מסתמכים על תיאורים עקיפים שניתנו בידי אנשי הכנסייה שנכתבו בשנים שלאחר הוועידה. תיאורים אלו מספקים בעיקר תיעוד בכותרות ובתמצית לדברי האפיפיור על מסע הצלב הקרב. הכתבים שנשתמרו נכתבו בשנים שלאחר הנאום, וחלקם אף לאחר כיבוש ירושלים - הכיבוש שחתם את המסע הקשה - מה שצבע את התיאורים בגוונים שונים.
הוועידה התקיימה בין התאריכים ה-18–28 בנובמבר 1095. על פי עדי ראייה, הוועידה התקיימה בשדה הפתוח למרות הקור של תחילת החורף. ישנן שתי סיבות להחלטה זו לקיים את הוועידה בחוץ. הראשונה מעשית- כמות האנשים שהגיעו הייתה גדולה מאשר שיכלו להכיל בבניין. אולם הסיבה השנייה היא רעיונית והיסטורית.
האפיפיור ידע כי בנאומו, יקרא לאצילים לצאת למלחמה. על כן, החלטתו הייתה אסטרטגית. אותם תיאורים של עדי ראייה מספרים על מחווה של תשואה והסכמה כללית לקריאת האפיפיור. לפיהם, הנוכחים קראו "האל רוצה!" (Deus vult!), והצהירו על כוונותיהם לצאת לקרב. אותם אצילים שהביעו נכונות לקרב סומנו בצלבים אדומים שנגזרו ונתפרו בחזית חולצותיהם. שנים לאחר מכן, במאה ה-12, הופיע לראשונה המונח הלטיני crucesignati, "המסומנים בצלב", שמשמעו צלבנים.
על פי התוכנית המקורית של האפיפיור, היו אמורים לצאת רק גדודים של אבירים למקום המפגש בקונסטנטינופול. אולם, בחודשים שבין הוועידה לבין התאריך המיועד, התאגדה תנועה עממית של איכרים וכמרים אחוזי להט דתי, שראו בשחרור המקומות הקדושים את תחילת הגאולה. כל כפר ועיירה שלחו מבניהם נציגים שיצטרפו למסעות. אווירה זו של התלהבות דתית אפשרה גושפנקא מסוימת לאותם שותפים למסע לפרוע ביהודים בצורה שלא נראתה לפני כן.