נמל התעופה הבין-לאומי סן דייגו
תאונות ותקריות

ב-29 באפריל 1929, פורד טרימוטור שהופעל על ידי Maddux Air Lines התנגש באוויר עם PW-9D זמן קצר לאחר ההמראה משדה לינדברג. המטוס התנגש מעל מרכז העיר סן דייגו, והרג את כל 5 הנוסעים על סיפון הטרימוטור ואת טייס USAAC של ה-PW-9D. על פי עדי ראייה זמן קצר לפני ההתנגשות טייס חיל האוויר טס קרוב מאוד למטוס הנוסעים הגדול יותר במופע מאולתר לצופים על הקרקע, כאשר העריך לא נכון את המרחק בין שני המטוסים ואז התנגש בו.
ב-2 ביוני 1941, קונסולידייטד B-24 ליברייטור הראשון, AL503, בטיסת הקבלה שלו למשלוח ממפעל קונסולידייטד איירקראפט בסן דייגו, התרסק לתוך מפרץ סן דייגו, כאשר בקרת הטיסה קפאה, והרגה את כל חמשת אנשי הצוות האזרחי. חקירת סיבת התאונה גרמה לעיכוב של חודשיים במסירות, וכתוצאה מכך חיל האוויר המלכותי לא קיבל מטוסי קונסולידייטד B-24 ליברייטור עד אוגוסט 1941.
ב-10 במאי 1943, ה-Consolidated XB-32 Dominator הראשון, 41–141, התרסק בהמראה בשדה לינדברג, ככל הנראה כתוצאה מכשל של המדף. טייס הניסוי הבכיר של Consolidated נהרג. שישה נוספים שהיו על המסלול, נפצעו.
ב-22 בנובמבר 1944, Consolidated PB4Y-2 Privateer, בטיסת ניסוי לפני מסירה משדה לינדברג, המריא בשעה 12:23 בבוקר, איבד את הכנף החיצונית השמאלית בטיפוס החוצה והתרסק בגיא באזור לא מפותח של פורטל לומה, פחות מ-3.2 ק"מ מהמסלול. כל 6 חברי ה-Consolidated וצוות הניסוי נהרגו.
ב-5 באפריל 1945, Ryan XFR-1 Fireball, בטיסת ניסוי מעל לינדברג, איבד חלק בין הזרועות הקדמיות והאחוריות של הכנף הימנית, קטע את זרימת האוויר מעל הכנף וגרם לה להתפרק. טייס הניסוי נחלץ כששלדת האוויר התפרקה.
ב-5 באוגוסט 1952, קונבאייר B-36 פיסמייקר, שחזר ממבחן לפני מסירה לאחר ששונה עבור פרויקט סן-סן, סבל משריפה בלתי נשלטת של מנוע בכנף ימין בעת שניסה לנחות בשדה לינדברג. שני מנועים נפלו מהמטוס כשצוות הניסוי של המטוס כיוון את המפציץ לעבר האוקיינוס. שבעה מתוך שמונת אנשי שהיו על הסיפון חולצו, כאשר הטייס בחר בגבורה להישאר עם המטוס כדי למנוע ממנו לפנות חזרה לכיוון החוף המאוכלס, אך מהנדס הטיסה טבע לפני שניתן היה לחלץ אותו.
ב-4 בנובמבר 1954, מטוס ימי Convair YF2Y Sea Dart ניסיוני, בטיסת הדגמה עבור פקידי הצי מעל מפרץ סן דייגו לאחר שהמריא מהמים ליד שדה לינדברג, התפרק באוויר לאחר שהטייס שלו חרג בשוגג מהמגבלות המבניות של שלדת המטוס. טייס הניסוי נמשה מהמים אך לא שרד.
ב-25 בספטמבר 1978 אירע האסון האווירי בסן דייגו, במהלכו טיסה 182 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס בקו סקרמנטו - לוס אנג'לס-סן דייגו התנגשה באוויר עם ססנה 172 בעת שניסתה לנחות בנמל התעופה של סן דייגו. שני המטוסים התנגשו מעל שכונת נורת' פארק בסן דייגו. כתוצאה מכך נהרגו כל 135 האנשים בטיסה 182, שני האנשים בססנה ושבעה אנשים שהיו על הקרקע. ארגון ה-NTSB שהיה אמון על חקירת התאונה פרסם דו"ח עם מסקנות ב-19 באפריל 1979. הדוח גרס שהסיבה הסבירה ביותר לתאונה הייתה אי היצמדות לנוהלי טיסה נכונים של צוות טיסת PSA. הצוות שאיבד קשר עין עם הססנה לא הבהיר למגדל שהתריע והודיע להם לקיים קשר עין עם המטוס. טעויות במגדל הפיקוח צוינו גם כן כגורם תורם כשלא בוצעו כל נוהלי ההפרדה הוויזואלית עם עזרה מהרדאר הזמין. גורם פוטנציאלי נוסף הייתה סטייה של טייסי הסננה מהמסלול המתוכנן מסיבה שאינה ידועה, ולא הודיעו למגדל על הסטייה. אך גורם זה הוזכר בחקירה כממצא ולא נחשב לגורם תורם לתאונה. המשנה לממונה על בית הספר לטיסה האחראי על הססנה גרס שהמטוס לא מחויב היה לשמור על מסלול מדויק אלא רק על הגובה שאושר לו, אך גם הוא ציפה שצוות הססנה יודיע על שינוי שכזה. הדוח אף התייחס לשיחת חולין שנערכה בתא הטייס. השיחה לא נחשבה לגורם תורם אך הובהר ששיחה שאינה מקצועית אינה הולמת את האווירה הנחוצה בתא הטייס בעת הנמכה ונחיתה.