stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנועה האתית
היסטוריה > ייסוד התנועה האתית

התנועה האתית התפתחה על רקע אכזבת האינטלקטואלים מהערכים שרווחו בתקופה הוויקטוריאנית. האינטלקטואלים בבריטניה ביקשו לייסד חברה המבוססת על עקרונות מוסר מתקדמים יותר, ומשנת 1793 החלו להיפגש בקפלה בדרום לונדון ולקדם ערכים הומניסטיים. בשנת 1829 החלה התנועה לקדם את זכויות האישה.
בשנת 1883 החלה לפעול בבריטניה אגודת החיים החדשים (אנ') (Fellowship of the New Life), שבהמשך הפכה לאגודה הפביאנית. עם חבריה נמנו סופרים ומשוררים רבים, וכן הסקסולוג הבלוק אליס ופעיל זכויות בעלי החיים הנרי סולט. האגודה שאפה לגרום לשינוי חברתי על ידי הגדרת כללי מוסר פשוטים, שכל אחד יכול ליישם בחיי היומיום.
במקביל לפעילות בבריטניה הוקמו קהילות של התנועה האתית בארצות הברית, בהתאם לעקרונות שהותוו על ידי פליקס אדלר. אדלר גדל בארצות הברית אך נשלח לגרמניה ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, שם הושפע מאוד מתפיסת הנאו-קאנטיאניזם, לפיה קיים מוסר שאינו חלק מתפיסה דתית, בגלל אי-היכולת להוכיח או להפריך את קיומו של האל. מוסר זה הוא מוסר אנושי שאינו שואב את כוחו מציווי אלוהי או מדת מסוימת, ולכן מתאים לבני כל הדתות.
בשנת 1873, בגיל 23, חזר לארצות הברית, והתבקש לשאת דרשה בבית הכנסת עמנו-אל שבו כיהן אביו כרב. בני הקהילה רצו לוודא שהוא מתאים להיות היורש העתידי של אביו, שהיה מנהיג הקהילה. דרשתו, "יהדות העתיד", הכתה בהלם את בני הקהילה. הוא נמנע במכוון מלהזכיר את האל במהלך ההרצאה כולה, והציג את תפיסת היהדות-העתידית שלו כדת אוניברסלית של מוסר, שאינה מצטמצמת לגבולות הדת היהודית אלא פונה לאנושות כולה. הייתה זו דרשתו הראשונה והאחרונה בבית הכנסת.
חברי הקהילה דאגו לו למשרה חלופית כמרצה באוניברסיטת קורנל. הוא נכנס לתפקידו זה ב-1874 אך נאלץ לפרוש שנתיים מאוחר יותר, לאחר שהותקף כאתאיסט. ב-1902 קיבל משרה בקתדרה לאתיקה פוליטית וחברתית באוניברסיטת קולומביה, ולימד בה עד פטירתו ב-1933.
בשנת 1876 הציג בהרחבה את תפיסותיו בנאום בכנס של אינטלקטואלים בניו יורק. נאום זה הוביל בשנת 1877 לייסוד האגודה לתרבות אתית בניו יורק, שהייתה הראשונה מסוגה. בתוך מספר שנים צמחו אגודות דומות בפילדלפיה, שיקגו וסנט לואיס.
האגודות לתרבות האתית אימצו מספר עקרונות יסוד:
מוסר אינו תלוי בתאולוגיה.
לדת אין מענה ראוי לבעיות מוסריות בחברה המודרנית.
חייבים לעסוק בפילנתרופיה לקידום המוסר.
רפורמה עצמית הולכת בד בבד עם רפורמה חברתית.
תמיכה ברפובליקניזם והתנגדות למונרכיה.
חינוך הוא המטרה החשובה ביותר.
למעשה, עקרונות התנועה היוו חלופה מוסרית לדת, ונתנו מענה למשבר הדתי שרווח בקרב האליטה האינטלקטואלית. עם זאת, התנועה אימצה עמדה נייטרלית לגבי אמונות דתיות, ולא דגלה באתאיזם, תאיזם, אגנוסטיות או דאיזם.
היסטוריה > התנועה האתית בארצות הברית

פעילות התנועה האתית בארצות הברית בלטה בתחילה בניו יורק. האגודה בניו יורק הקימה גן ילדים, בית ספר, שירות סעד מחוזי וחברת בנייה. אגודות אתיות בערים אחרות יישמו פרויקטים דומים. בניגוד למוסדות דת, האגודות נמנעו מגיוס פעיל של חברים חדשים. עם הזמן התפתחו טקסים חברתיים, בכל יום ראשון ובמועדים המותאמים לעונות השנה. אלינור רוזוולט הייתה חברה באגודה האתית בניו יורק.
בשנת 1893 התאחדו ארבע האגודות בארצות הברית והקימו את "האיחוד האתי האמריקאי". לאחר האיחוד דעכה פעילות התנועה, ובתקופת מלחמת העולם השנייה נעלמה לחלוטין. בשנת 1946 נעשו מאמצים להקים אגודות אתיות בניו ג'רזי ובוושינגטון די. סי., אך אלה היו שונות באופיין מהחזון של אדלר, והתמקדו בקהילה ובצרכיה יותר מאשר בעקרונות מוסר אוניברסליים. בשנת 2014 נמנו בארצות הברית כ-10,000 חברים רשמיים באיחוד האתי.
היסטוריה > התנועה האתית בבריטניה

בשנת 1885 החלו פעילים אמריקאים להפיץ את עקרונות התנועה האתית בבריטניה. בשנת 1886 נוסדה האגודה האתית הבריטית הראשונה על ידי סטנטון קויט, ולאחריה קמו אגודות דומות נוספות. בשנת 1896 הוקם ארגון הגג של האגודות האתיות, ובשנת 1910 נמנו בבריטניה כ-50 אגודות.
בין התומכים בתנועה האתית בבריטניה נמנו אלברט איינשטיין ורמזי מקדונלד.
בשנת 1914 ניסה קויט להרחיב את השפעתה של התנועה האתית בלונדון. הוא כינה אותה "הכנסייה האתית" ורקם חזון להפיכתה של הכנסייה האנגליקנית העולמית לכנסייה אתית, תוך שמירה על מספר סממנים דתיים. חזונו כלל המרת התאולוגיה במדע, נטישת אמונות על-טבעיות, הרחבת התנ"ך כך שיכלול עקרונות מוסר ממגוון ספרותי רחב ורב-תרבותי, ופירוש מחדש של עקרונות האמונה בהתאם לחוקי המוסר והפסיכולוגיה המודרניים.
ניסיונו של קויט לבצע רפורמה בכנסייה האנגליקנית נכשל. בשנת 1944, עשר שנים לאחר מותו, נמכר בית "הכנסייה האתית" בלונדון לכנסייה הקתולית.
מהתנועה האתית בבריטניה התפתחה האגודה ההומניסטית הבריטית, שהיא חלק מהאיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי.
התנועה האתית כיום

הריכוז הגדול ביותר של אגודות אתיות נמצא כיום בניו יורק וניו ג'רזי, וקיימות קהילות פעילות בניו יורק, מנהטן, ברונקס, ברוקלין, קווינס, ומחוז וסטצ'סטר. אגודות אתיות נוספות קיימות במספר ערים ומחוזות בארצות הברית, בהן אוסטין, בולטימור, אשוויל, שיקגו, סן חוזה (קליפורניה), פילדלפיה, סנט לואיס ווושינגטון די. סי..
האגודה האתית הגדולה היחידה הפעילה מחוץ לארצות הברית היא האגודה ההומניסטית הבריטית, שמרכזה בלונדון.
בכל קהילה של אגודה אתית יש מנהיג ("Leader" באות רישית) שהוסמך על ידי האגודה, המטפל בענייני היומיום ומארגן את הפעילויות והאירועים של הקהילה.
אגודות אתיות מקיימות בדרך כלל פגישה שבועית בימי ראשון, ופעילויות לילדי הקהילה בשעות אחר הצהריים ובסופי שבוע. האיחוד האתי האמריקאי מקיים אספה שנתית מדי שנה.
בשנת 2003 ביקשה האגודה האתית בטקסס להכיר בה כארגון דתי לצורכי פטור ממס. בית המשפט קבע שלאגודה אין את מגוון האמונות והסממנים של דת, ודחה את הבקשה.
ראו גם

הומניזם חילוני
הומניזם דתי
התפתלות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ואל מור אדם גרין
 הופק בידי:  קורי ניל ג'רמי בורינג
 תסריט:  ג'רמי בורינג ג'ואל מור
 עריכה:  קורי ליווינגסטון
 שחקנים ראשיים:  ג'ואל מור אמבר טמבלין זאקרי לוי טרישה הלפר
 מוזיקה:  טוד קולדוול מייקל הרינג
 צילום:  ויל בארט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Coattails Entertainment Ariescope Pictures
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בינואר 2007 8 בפברואר 2008 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  3,072 דולר (בארצות הברית)
 הכנסות באתר מוג'ו:   spiral
 דף הסרט ב־IMDb
 
התפתלות (באנגלית: Spiral) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 2007. בסרט מככבים ג'ואל מור, אמבר טמבלין, זאקרי לוי וטרישה הלפר. את הסרט ביימו מור ואדם גרין. התסריט המקורי של הסרט נכתב על ידי מור וג'רמי בורינג.
הסרט היה בחירה רשמית וזכה בפרס "Gold Vision" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סנטה ברברה בשנת 2007. הפרס מוענק עבור "הסרט החדשני והייחודי ביותר עם חזון מעורר השראה ופורץ דרך".
עלילה

הסיפור עוקב אחר מייסון המופנם והבודד אשר עובד בשירות לקוחות בחברת ביטוח ביום וצייר מוכשר, כמו גם חובב ג'אז קלאסי, בלילה. חברו היחיד הוא הבוס שלו, ברקלי, שמשגיח עליו בקפדנות וצוחק על התנהגותו המוזרה. חייו של מייסון משתנים כאשר הוא פוגש בעובדת הצעירה החדשה שמגיעה לעבוד בחברה, אמבר. כאשר היא מגלה כי תחביבו הוא ציור דיוקנים, היא מציעה לו שיצייר גם אותה, אך אז הוא מתחיל לשמוע בראשו קולות מן העבר אשר גורמים לו לבצע מעשים המובילים אותו להרס עצמי.
שחקנים

ג'ואל מור – מייסון
אמבר טמבלין – אמבר
זאקרי לוי – ברקלי
טרישה הלפר – סאשה
דייוויד מולר – ויל
אנני ניל – דיאנה
הפקה

הסרט צולם בפורטלנד, אורגון.
פסקול

מכיוון שג'אז הוא חלק כל כך חשוב בעלילה, ג'ואל מור רצה להשתמש במוזיקה מקורית לחלוטין. היא הולחנה על ידי טוד קולדוול ומייקל הרינג וכוללת את בראד ליאלי בסקסופון אלט, ג'ון דייברסה בחצוצרה, רויס צ'יימברס מנגן בסקסופון טנור וסופרן, דון קולדוול, אביו של טוד, גם ניגן על סקסון טנור וטד גרינברג על תופים.
קבלה > הכנסות

הסרט הכניס 3,072 דולר בארצות הברית.
קבלה > ביקורת

הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים. נכון ל-5 במרץ 2023, אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח כי 50% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות, על סמך 10 ביקורות. האתר Metacritic דיווח שלסרט היה ציון ממוצע של 40 מתוך 100, בהתבסס על 4 ביקורות.
הערות שוליים

1 2  "Spiral".
↑  תבנית:Cite podcast
↑  Kerns, William (9 ביולי 2006). "The Feeling of Intensity: Jazz Musician Todd Caldwell pours hundreds of hours into film". נבדק ב-29 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Spiral - Movie Reviews, Trailers, Pictures - Rotten Tomatoes". Rotten Tomatoes. נבדק ב-2008-02-17.
↑  "Spiral (2008): Reviews". Metacritic. נבדק ב-2008-02-17.
ויגאנטפטנד

ויגאנטפטנד (בהונגרית: Vigántpetend) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בויגאנטפטנד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 248 תושבים, ובשנת 2020 רק 160 תושבים.
עד שנת 1938 היה הכפר מורכב משני כפרים קטנים ויגאנט (Vigánt) וזלפטנד (Zalapetend)
יהודי ויגאנטפטנד

בויגאנטפטנד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 31 | 605 |
| 1910 | 7 |  |
| 1920 | 4 |  |
| 1930 | 3 |  |
| 1941 | 1 | 520 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת טפולצה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | טפולצה • אברהאמהג' • בדצ'ונטומאי • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש  • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מינדסנטקאלה • מונושטורפאטי • נמשגולאץ' • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וולף מסינג

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1899 גורה קלוואריה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  8 בנובמבר 1974 (בגיל 75) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  פולין, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית קברות ווסטריאקובסקויה 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1971) 
 חתימה:   
 
וולף גריגורייביץ' מסינג (Во́льф Григо́рьевич Ме́ссинг,‏ 10 בספטמבר 1899 – 8 בנובמבר 1974) היה אמן במה שהתיימר ביכולת לקרוא מחשבות, בחיזוי עתידות ובהיפנוזה.
ביוגרפיה

וולף מסינג נולד בגורה קלוואריה שבפולין, למשפחה יהודית. מגיל צעיר החל להופיע על הבמה כקורא מחשבות לכאורה. לטענתו, שמו ונבואותיו על עתידו של היטלר הביאו את הנאצים להציב פרס על ראשו ועם כיבוש פולין על ידי הנאצים בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא ברח לברית המועצות. מאוחר יותר, שוב לפי סיפוריו של מסינג, נשבה על ידי הגסטאפו והצליח להיחלץ באמצעות כישורי ההיפנוט שלו. מחקר שנערך באחרונה גילה כי לא היה כל יסוד במציאות לתיאוריו אלו של מסינג. המחקר הפריך גם את סיפוריו של מסינג על קשריו עם סטלין. עיקר פרטי הביוגרפיה של מסינג הומצאו על־ידו, בשיתוף עם אחד מעורכי העיתון "פראבדה".
וולף מסינג מת במוסקבה מאי ספיקת כליות ובצקת ריאות ב-8 בנובמבר 1974.
הערות שוליים

↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304211305171  PLWABN: 9810687873305606  GND: 11895640X  ISNI: 0000 0000 6675 4607  LCCN: n82002298  LNB: 000077528  NKC: js20050523015  SUDOC: 244085668  VIAF: 18021445   WorldCat (עם VIAF): 18021445
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי

התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר.
להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
נשים > בריכת 25 מטר

| מספר | תוצאה | שחיינית | מדינה | תאריך | אירוע | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 8:15.34 | אסטריד שטראוס | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 7 בפברואר 1987 | פסטיבל ארנה בבון | בון, גרמניה |
| 1 | 8:15.15 | צ'ן הואה | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 2 בדצמבר 2001 | גביע העולם | שנגחאי, הרפובליקה העממית של סין |
| 2 | 8:14.35 | סצ'יקו יאמאדה | יפן יפן | 4 בפברואר 2002 | אליפות יפן | טוקיו, יפן |
| 3 | 8:11.25 | לור מנודו | צרפת צרפת | 9 בדצמבר 2005 | אליפות אירופה בבריכת 25 מטר | טרייסטה, איטליה |
| 4 | 8:09.68 | קייט זיגלר | ארצות הברית ארצות הברית | 12 באוקטובר 2007 |  | אסן, גרמניה |
| 5 | 8:08.00 | קייט זיגלר | ארצות הברית ארצות הברית | 14 באוקטובר 2007 |  | אסן, גרמניה |
| 6 | 8:04.53 | אלסיה פיליפי | איטליה איטליה | 12 בדצמבר 2008 | אליפות אירופה בבריכת 25 מטר | רייקה, קרואטיה |
| 7 | 8:01.06 | קמיל מופה | צרפת צרפת | 16 בנובמבר 2012 | אליפות צרפת | אנז'ה, צרפת |
| 8 | 7:59.34 | מיריה בלמונטה | ספרד ספרד | 10 באוגוסט 2013 | גביע העולם | ברלין, גרמניה |
| 9 | 7:57.42 | קייטי לדקי | ארצות הברית ארצות הברית | 6 בנובמבר 2022 | גביע העולם | אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית |
גברים > בריכת 25 מטר

| מספר | תוצאה | שחיין | מדינה | תאריך | אירוע | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 7:38.90 | ולדימיר סלניקוב | ברית המועצות ברית המועצות | 13 בפברואר 1983 | פסטיבל ארנה | בון, גרמניה המערבית |
| 1 | 7:38.75 | מיכאל גרוס | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 3 בפברואר 1985 | פסטיבל ארנה | בון, גרמניה המערבית |
| 2 | 7:34.90 | קירן פרקינס | אוסטרליה אוסטרליה | 25 ביולי 1993 |  | סידני, אוסטרליה |
| 3 | 7:25.28 | גרנט האקט | אוסטרליה אוסטרליה | 3 באוגוסט 2001 | אליפות אוסטרליה (בריכת 25 מטר) | פרת', אוסטרליה |
| 4 | 7:23.42 | גרנט האקט | אוסטרליה אוסטרליה | 20 ביולי 2008 | אליפות ויקטוריה (בריכת 25 מטר) | מלבורן, אוסטרליה |
| 5 | 7:20.46 | דניאל וויפן | אירלנד אירלנד | 10 בדצמבר 2023 | אליפות אירופה 2023 (בריכת 25 מטר) | אוטופן, רומניה |
|  שיאי עולם בשחייה |
| --- | --- | --- |
| חופשי | 50 מטר חופשי • 100 מטר חופשי • 200 מטר חופשי • 400 מטר חופשי • 800 מטר חופשי • 1500 מטר חופשי |  |
| גב | 50 מטר גב • 100 מטר גב • 200 מטר גב |  |
| חזה | 50 מטר חזה • 100 מטר חזה • 200 מטר חזה |  |
| פרפר | 50 מטר פרפר • 100 מטר פרפר • 200 מטר פרפר |  |
| מעורב אישי | 100 מטר מעורב אישי • 200 מטר מעורב אישי • 400 מטר מעורב אישי |  |
| שליחים | 4x50 מטר חופשי • 4x100 מטר חופשי • 4x200 מטר חופשי • 4x50 מטר מעורב • 4x100 מטר מעורב |  |
השושלות הדרומיות והצפוניות

מפת סין בזמן 16 הממלכות בצפון, וקיסרות ג'ין המזרחית בדרום, שנת 376
תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (סינית: 南北朝; פיניין: Nán Běi Cháo) היא תקופה בתולדות סין שתחילתה בשנת 420 עם נפילתה הסופית של שושלת ג'ין המזרחית, וסיומה עם עליית שושלת סווי בשנת 589.
בתקופת אי-יציבות זו, בה סבלה סין ממלחמות פנימיות, הייתה סין מחולקת לשתי מדינות, צפונית ודרומית. עקב חילופי שלטון תכופים שלטו במהלך התקופה תשע שושלות נפרדות - חמש בצפון וארבע בדרום.
תקופה זו נחשבת גם לתקופת פריחה בתחומי האמנות והתרבות, תקופה של התפתחויות טכנולוגיות ושל התפשטות זרם המהאיאנה הבודהיסטי ושל הטאואיזם. בתקופה זו הבודהיזם הסיני התחיל להתגבש ולסגל לעצמו מאפיינים ייחודיים, ביניהם - הפגודה הסינית, שמקורה בסטופות ובמסורות בודהיסטיות, ומטרתה הייתה הגנה על טקסטים בודהיסטיים קדושים.
במהלך תקופה זו התרחש תהליך מואץ של סיניזציה בקרב קבוצות לא-סיניות (מהגרים בצפון ובני שבטים ילידיים לא-סיניים בדרום). בנוסף, הייתה הגירה מצפון לדרום סין.
זוהי גם התקופה שבה התפתחה
תרבות

על אף הפיצול והתהפוכות בסין, התאפיינה תקופה זו יותר מכל בפריחה תרבותית ואמנותית. הייתה זו תקופה של התפתחות בתחומי המתמטיקה, הקרטוגרפיה, האסטרונומיה והרפואה, ובמקביל בתחומי הקליגרפיה, הציור, השירה והמוזיקה.
דת

בתקופה זו התפשטו והתפתחו דתות הדאואיזם והבודהיזם, כשהן מתחרות זו בזו הן בצפון והן בדרום.
נערכו ויכוחים בין בני המלוכה והאצילים בשושלות השונות האם הבודהיזם צריך להמשך ולהתקיים.
לקראת סוף התקופה התמתנו העמדות הניציות, ומאמיני שתי הדתות גילו סובלנות הדדית, שלתפיסתן ממשיכה לאפיין את סין עד היום. הדתות זכו לפריחה, והתפשטו בכל רחבי סין.
התפצלות סין לצפון ודרום

מלחמת שמונת הנסיכים היא מלחמת אזרחים הרסנית שפרצה במסגרת מאבקי כוח בתוך משפחת הקיסרות של שושלת ג'ין, בין השנים 291-306. הלחימה נערכה רובה בצפון סין, וגרמה נזקים קשים לקיסרות, פגעה בממשל המרכזי שלה, הביאה לבריחה המונית של אוכלוסייה סינית לכיוון דרום הנהר הצהוב, ולפלישת עמים נוודים לצפון סין (תוך ניצול החולשה של בני ההאן). במהלך הפלישה והמרידה בקיסרות, נרצחו הקיסרים הרביעי והחמישי של שושלת ג'ין המערבית. משפחת הקיסרות נאלצה להעביר פעמיים את בירתה.
כתוצאה מנסיגת שושלת ג'ין ובני העם הסיני (האן) מצפונה של סין עד קו הנהר הצהוב, השתלטו בהדרגה על השטח מספר שבטים נוודים לא-סינים (בעיקר טורקים, הונים, מונגולים וטיבטים) אשר הקימו קואליציה של שש-עשרה הממלכות עיקריות (שהתקיימו זמן קצר) ששלטו בין השנים 304-439 על צפון סין.
תחילת תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות

יש הרואים את תקופת שושלת ג'ין המזרחית משנת 317 עד 420, כחלק מתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות. משנת 317 שלטה שושלת ג'ין המזרחית (המחודשת) רק על האזור שמדרום לנהר הצהוב, בעוד שצפון סין נשלט על ידי שש-עשרה הממלכות הלא-סיניות.
השושלת שרדה עד שנת 420 לספירה, אז אולץ הקיסר גונג די סימה דוון (הקיסר ה-11 של שושלת ג'ין המזרחית או ה-16 של כלל השושלת) לפרוש, ונכנסה סין לעידן השושלות הצפוניות והדרומיות.
ניסיונות לאיחוד הצפון נעשו מספר פעמים, לשווא. ניסיון אחרון ומוצלח לאיחוד הצפון בוצע על ידי הקיסר טאו-בה-ג'יי, שהתחיל את סדרת השושלות הצפוניות בשנת 386, עם שושלת וי הצפונית (386–534).
במקביל מתאפיינת תקופה זו בהתבוללות של המיעוטים לתוך בני ההאן. תופעה זו התרחשה הן בצפון והן בדרום. הדוגמה הבולטת ביותר היא זו של שושלת וי הצפונית, שהייתה שושלת של בני שבט השְׂיָאובֵּיי. שושלת זו דגלה בהפרדה תרבותית בין השיאוביי לבין ההאן. בני ההאן הורחקו מעמדות מפתח, הם קיבלו משרות בתחומי הפקידות כמו גובי מיסים. אך הפרדה זו באה לקיצה עם עלייתו של הקיסר שְׂיָאווֵן, שהחל בשנת 497 ליישם תוכנית להתבוללות בקרב הסינים.
שש השושלות

ארבע מהשושלות הדרומיות (לְיוֹ-סונְג, צִ'י, לְיָאנְג, צֶ'ן) נכללות ב"שש השושלות", ששנות שלטונן החל בנפילת שושלת האן המזרחית, והסתיימו בעת הקמת שושלת סווי.
ישנן שתי גרסאות לגבי שש השושלות:
ווֹ 222-280.
ג'ין 265-420.
לְיוֹ-סונְג 420-479.
צִ'י 479-502.
לְיָאנְג 502-557.
צֶ'ן 557-589.
וֵיי 220-265.
ג'ין 265-420.
לְיוֹ-סונְג 420-479.
צִ'י 479-502.
לְיָאנְג 502-557.
צֶ'ן 557-589.
השושלות הדרומיות

| מספר סידורי | שם השושלת | תקופת שלטונה |
| --- | --- | --- |
| 1 | סונג | 420-479 |
| 2 | צ'י הדרומית | 479-502 |
| 3 | ליאנג | 502-557 |
| 4 | צ'ן | 557-589 |
בשנת 420 הקים הקיסר ווּ מסונג את שושלת סונג הדרומית, לאחר כניעת הקיסר האחרון של שושלת ג'ין. השושלת של סונג שרדה 59 שנים, עד שנת 479, וכללה 9 קיסרים.
לאחר חתירה תחת הקיסרים האחרונים של שושלת סונג, והקמת כוח פוליטי בשושלת סונג, אילץ גָאו את הקיסר האחרון של סונג שׁוּן למסור לו את כתר הקיסרות הדרומית בשנת 479. הוא הקים שושלת צ'י הדרומית, ששרדה 23 שנה בלבד, עד שנת 502, וכללה 7 קיסרים ונסיכים.
בשנת 502, לאחר הכנעת מרד האזרחי, בניית כח פוליטי חזק, וחיסול בני המשפחה של השושלת השלטת, נטל הגנרל שְׂיָאו יֵן את השלטון מהקיסר האחרון הֶה של שושלת צ'י הדרומית. הוא הפך לקיסר ווּ מליאנג. השושלת שרדה 55 שנה, עד שנת 557, וכללה 6 קיסרים ונסיכים.
בשנת 557, לאחר הפיכה נגד השושלת השלטת של ליאנג, נטל הגנרל צֶ'ן בָּה שְׂייֵן את השלטון מהקיסר האחרון, גִ'ינְג של שושלת ליאנג הדרומית. הוא הפך לקיסר ווּ הראשון של שושלת צ'ן. צ'ן החלשה שרדה 32 שנה, וכללה 6 קיסרים ונסיכים. בשנת 589 נפלה צ'ן לידי מקים שושלת סווי.
השושלות הצפוניות

| מספר סידורי | שם השושלת | תקופת שלטונה |
| --- | --- | --- |
| 1 | וֵיי הצפונית | 386-534 |
| 2 | וֵיי המזרחית | 534-550 |
| 3 | וֵיי המערבית | 537-553 |
| 4 | צ'י הצפונית | 550-577 |
| 5 | ג'וֹאוּ הצפונית | 557-581 |
וֵיי הצפונית שרדה זמן רב, 148 שנה, משנת 386 עד שנת 534. היא כללה 15 קיסרים ונסיכים. וֵיי הצפונית נחלקה בשנים 534 עד 537 לשתי מדינות, וֵיי המזרחית ווֵיי המערבית.
וֵיי המזרחית הייתה שושלת בת קיסר אחד, ששרדה 14 שנה בלבד. שנת 550 הדיח גָאו יָאנְג את הקיסר היחיד של השושלת, והכריז על עצמו ון שׂוֵ'אן די, קיסר צ'י הצפונית הראשון.
בשנת 557 הדיח קיסר ג'וֹאוּ הצפונית הראשון את הקיסר האחרון של שושלת וֵיי המערבית. בשנת 577 השלימה ג'וֹאוּ משלימה את המהלך תוך כיבוש צ'י הצפונית. צ'י הצפונית שרדה רק 27 שנה, וכללה 6 קיסרים ונסיכים.
ב-581 הצליח הקיסר יָאנְג גְ'ייֵן וֶן גָאודְזוּ לכבוש את ג'וֹאוּ הצפונית. ג'וֹאוּ הצפונית כללה 5 קיסרים, ושרדה 24 שנה. ב-587 כבש הקיסר יָאנְג גְ'ייֵן וֶן גָאודְזוּ את ליאנג המערבית.
ב-589 הושלם איחודה של סין, על ידי הקיסר יָאנְג גְ'ייֵן וֶן גָאודְזוּ, מייסד שושלת סְווֵי. הוא כבש את שושלת צֶ'ן הדרומית, והפך את השליט האחרון של צ'ן, הלורד יָאנְג שׁוּבָּאו, לממונה תחתיו (בתפקיד לא חשוב, תוך עידוד נטייתו לשתייה חריפה). כך אוחדה סין, לראשונה מזה כ-300 שנה.
גלריה

מייטריה בוהדה מויי הצפונית, מוצב במוזיאון ביפן
הלורד האחרון של שושלת צ'ן-יָאנְג שׁוּבָּאו
קברו של הקיסר שׂוֵ'אן ששלט בשנים (499-515) מויי הצפונית
פסל בודהה ענק מצ'י הצפונית
פסל בודיהסטי משנת 489 מויי הצפונית.
פסל בודהה משושלת צ'י
מיקום השושלות במהלך ההיסטוריה של סין

מפת סין בתקופת סונג הדרומית וווי הצפונית
מפת אסיה עם מדינות ווי הצפונית וצ'י הדרומית בשנת 500
מפת אסיה עם המדינות ליאנג וצ'י הצפונית בשנת 565
מפת שושלת סווי
הקורבן

| --- | --- |

 בימוי:  אנדריי טרקובסקי 
 תסריט:  אנדריי טרקובסקי 
 עריכה:  אנדריי טרקובסקי, מיכל לסצ'ילווסקי 
 שחקנים ראשיים:  אלנד יוספסון Sven Wollter Valérie Mairesse Allan Edwall סוזן פליטווד Birgit Carlstén 
 מוזיקה:  יוהאן סבסטיאן באך 
 צילום:  סוון ניקוויסט 
 מדינה:  שוודיה, צרפת, הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  Sandrew Metronome, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 במאי 1986 
 משך הקרנה:  149 דק' 
 שפת הסרט:  שוודית, אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  גרנד פרי של פסטיבל קאן  Greta  Guldbagge Award for Best Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקורבן (באנגלית: The Sacrifice, בשוודית: Offret) הוא סרט דרמה בריטי-שוודי משנת 1986, בבימויו של אנדריי טרקובסקי. הסרט, שהיה האחרון שביים טרקובסקי לפני מותו, עוסק בנושאים של אמונה, הקרבה אישית, והחיפוש אחר גאולה בעיצומו של משבר קיומי. הסרט נחשב לאחת מיצירות המופת של טרקובסקי, והוא מוערך בזכות הבימוי העמוק והחווייתי שלו, כמו גם בזכות הנושאים הפילוסופיים שהוא מציג.
"הקורבן" מתמקד באינטלקטואל בגיל העמידה שמנסה להתמקח עם אלוהים כדי לעצור את השואה הגרעינית הממשמשת ובאה. הסרט משלב נושאים דתיים פגאניים ונוצרים; טרקובסקי כינה אותו "משל".
"הקורבן" היה סרטו השלישי של טרקובסקי כיוצא ברית המועצות והוא מת זמן קצר לאחר השלמתו. הוא אובחן כחולה סרטן לאחר יצירת הסרט, ועד 1986 לא היה יכול להשתתף בהצגה שלו בפסטיבל קאן עקב מחלתו. כמו "סולאריס" משנת 1972, הוא זכה בפרס גרנד פרי בפסטיבל קאן.
עלילה

העלילה מתרחשת במהלך יום הולדתו של אלכסנדר (בגילומו של ארלנד יוזפסון), פילוסוף, שחקן ועיתונאי לשעבר, המתגורר עם משפחתו באי מרוחק. כאשר מתברר שהעולם ניצב על סף מלחמה גרעינית, אלכסנדר חווה משבר רוחני עמוק. הוא מחליט להקריב את כל מה שיש לו כדי להציל את העולם מהאסון המתקרב, כולל את משפחתו ואת חייו האישיים.
אלכסנדר מבקש גאולה באמצעות פעולה סמלית של הקרבה אישית, במחשבה שהמעשה שלו יוכל להציל את האנושות כולה מהחורבן. הסרט עוסק בשאלות של מוסר, אמונה והשפעת המעשים האישיים על גורל העולם כולו.
צוות השחקנים

ארלנד יוזפסון בתפקיד אלכסנדר, הדמות המרכזית שמובילה את העלילה.
סוזן פליטווד בתפקיד אדלה, אשתו של אלכסנדר.
אלן אדג'בון בתפקיד אוטו, ידידו של אלכסנדר.
ולנטין זובקוב בתפקיד ויקטור, רופא המשפחה.
ביקורות

"הקורבן" זכה לשבחים רבים מצד המבקרים ונחשב לאחת מיצירות הקולנוע המעמיקות והמרגשות של אנדריי טרקובסקי. הסרט זכה בפרסים שונים, כולל פרס מיוחד בפסטיבל קאן, והוא זכה להערכה בזכות הדרך בה הוא עוסק בנושאים פילוסופיים של אמונה וגאולה. עם זאת, הסרט מציב אתגרים לצופים רבים בשל הקצב האיטי והאווירה המדיטטיבית שלו.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון גבוה של 83% מהמבקרים. Metacritic אינו מציע ציון רשמי לסרט, אך הוא נחשב לקלאסיקה של הקולנוע האמנותי.