רפורמה במדיה
מהי רפורמה במדיה

ההגדרה הרחבה של רפורמה במדיה מתייחסת לניסיון לבקר את התוכן והמבנה הנוכחי של המדיה הממוסדים. על מנת לבקר את המדיה ולשנותה יש להבין את המבנה שלה, מהיכן היא מתוקצבת או על ידי מי, רוטינות השידור ושיתוף המידע, מקורות המידע שלה, תרבות ההפקה וכדומה. במדינות רבות אמצעי התקשורת נשלטים בידי בעלי עניין מסחריים או פוליטיים ואלו פועלים על מנת למקסם את רווחיהם ולמען קידום האינטרסים שלהם. לאחר שהפרט מבין את המבנה המוסדי והבעלות על אמצעי התקשורת הוא יכול לבקר אותם באופן פעיל ולנסות לשנות אותם.
מהפכת התקשורת של השנים האחרונות, כזו הפועלת כ"כלב השמירה של הדמוקרטיה", מתייחסת להרחבת הידע והמידע העומד לרשות הציבור, הרחבת שיח פוליטי פלורליסטי המאפשר מעורבות אינטנסיבית בחיים הפוליטיים וחשיפת שחיתויות במערכת השלטון. בשנים האחרונות ניתן לראות ירידה בכוחו של המוסד הפוליטי, כמעט בכל העולם, לאור התחזקות עוצמת המוסד התקשורתי. כיום, התקשורת נתפסת כמעצבת את סדר היום הציבורי ומשמשת כביטוי להגמוניה חברתית המסייעת לאזרח לגבש את עמדותיו ומשפיעה על רגשותיו והתנהגותו. בעזרת תכונות כמו מידיות ומהירות מסרים, הפכה התקשורת מהשופט ועד התליין בקרב מגזרים רבים.
הרשת, כפלטפורמת תקשורת, מאפשרת לפעילויות מסוג של מחאה חברתית לקום ולהישמע. בכך, מצמצמת את הפער בין אקטיביזם אזרחי לאקטיביזם תקשורתי. תפקידה של התקשורת העכשווית הוא לנסות ולעצב מחדש את יחסי הכוחות כדי לחזק את ערכי הדמוקרטיה. רפורמה במדיה היא ייחודית בכך שהשינוי של המדיה הוא גם אמצעי וגם מטרה עבור תנועות חברתיות. עוצמתה הייחודית של התקשורת מאפשרת את מעורבותו של כוח אזרחי לפעול למען אינטרסים ציבוריים בפלטפורמות מדיה ובאמצעות רפורמות במדיה כביטוי מובהק לכך.
רפורמה במדיה מתבקשת בעת מצבים היסטוריים המוגדרים כ"צמתים קריטיים". חוקר התקשורת האמריקאי רוברט מקצ'סני מגדיר "צומת קריטי" כמצב היסטורי המתקיים כאשר שניים משלושת הקריטריונים הבאים מתרחשים: הופעתה של טכנולוגיה חדשה המערערת על הסדר הקיים או על טכנולוגיה קיימת, אמינותם של אמצעי התקשורת נפגעת ויורדת או משבר פוליטי מערער את האיזון בחברה ואת הסדר החברתי. כאשר קריטריונים אלו מתקיימים צומחות תנועות רפורמה המבקשות להשפיע ולשנות את המדיה הקיימים. הוכחות לכך, טוען מקצ'סני, הן עליית העיתונות המקצועית בשנת 1930 והתבססות הרדיו בשנים 1960 ו-1970, שבהן ניתן לראות כי במקביל צצו גם תנועות חברתיות שונות שהשתמשו במדיה על מנת ליצור שינוי מבני חברתי.
החברה המודרנית בת זמננו עוברת שינויים רבים הקשורים בין השאר בשינוי באמצעי המדיה. הסוציולוג הספרדי מנואל קסטלס הגדיר את החברה המודרנית "חברת הרשת" כמושג המתאר חברה שבה רשתות התקשורת חודרות לכל מקום, ללא הגבלת זמן ומרחב, על ידי ייצור עצמי והמוני של המשתמשים. בבסיסה נמצאות רשתות תקשורת להעברת מסרים מיידיים בין רבדים שונים בעת ובעונה אחת. מכיוון שהרשת משמשת כיום כפורום המעצב את דעת הקהל, במהירות אדירה, ישנה ירידה באמון ובלגיטימציה של התהליך הפוליטי והתרכזות באמצעי תקשורת ההמונים. כלומר, המציאות כפי שהיא מוצגת דרך תקשורת ההמונים נתפסת כאמינה ולגיטימית יותר מהמציאות שהוכתבה על ידי התהליך הפוליטי.
השפעתה של חברת הרשת על החברה המודרנית היא רק דוגמה אחת מני רבות לעליית כוחם של אמצעי המדיה והיחלשות כוחו של הממסד הפוליטי. מתוך כך עלה הצורך בשינוי הסדר החברתי הנוכחי, כפי שהושפע מאמצעי התקשורת, מקצוות שונים בחברה המודרנית.
בשנים האחרונות החלו להתפתח שלוש אסטרטגיות מובילות לשינוי במדיה. האסטרטגיה הראשונה כוללת שינוי מבני של המדיה על ידי עובדי המדיה עצמם, בין אם מדובר בעיתונאיים, יוצרים, ואנשי תקשורת, על ידי אתגור של המבנה הקיים של המדיה. שינוי פנימי זה לרוב נעשה על ידי הקמת ארגונים מקצועיים ואיגודי עובדים. פעולה זו מביאה לחיזוק העובדים וליכולת שלהם לשנות את מבנה המדיה הקיים כיום. האסטרטגיה השנייה היא יצירת מדיה אלטרנטיביים. הכוונה להקמת גופי מדיה אשר יתנו מקום לתפיסות חברתיות שונות, ויהיו מנותקים מן האילוצים וההשפעות המתקיימים בגופי המדיה המסורתיים. האסטרטגיה השלישית נוגעת לרמה הרגולטורית, שינוי מבני המדיה באמצעות חקיקה רגולטורית אשר תוביל לשינוי מבני בשוק התקשורת.