stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוב העתיקה
מקורות מאוחרים יותר

אחרי המצרים, היוונים; הרומאים; והביזנטים מוזכרים שבטים שונים אחרים בלוב. שמות השבטים המאוחרים יותר שונים מהשמות המצריים, אך כנראה, מספר שבטים שנקראו באותם שמות הן במקורות המצריים והן במקורות המאוחרים יותר. שבט משווש שתועד על ידי המצרים הקדמונים מייצג הנחה זו. יתרה מכך, חוקרים מאמינים שזה היה אותו שבט שנקרא Mazyes על ידי הקטאיוס (Hektaios) ו-Maxyes (אנ') על ידי הרודוטוס, בעוד שהוא נקרא "Mazaces" ו-"Mazax" במקורות לטיניים. כל השמות האלה דומים לשם המשמש את הברברים לעצמם, כמו אימאזיג'ן (Imazighen).
מקורות מהתקופה המאוחרת מספקים תיאורים מפורטים יותר של לוב ותושביה. ההיסטוריון הקדום הרודוטוס מתאר את לוב ואת הלובים בספרו הרביעי, הידוע בשם הספר הלובי. סופרים כמו פליניוס הזקן, דיודורוס סיקולוס ופרוקופיוס תרמו גם הם למה שהוא כיום חומר מקור ראשוני על לוב העתיקה והלובים.
אבן ח'לדון, שהקדיש את עיקר ספרו "כיתאב אליבר", המכונה "תולדות הברברים", לא השתמש בשמות לוב ולובים, אלא השתמש בשמות ערביים: המגרב הישן, (אל- מגריב אל-קדים), והברברים (אל-ברבר או אל-ברברה).
אלגוריתם גרובר

אלגוריתם גרובר הוא אלגוריתם קוונטי לחיפוש במבנה נתונים שאינו ממויין. האלגוריתם הומצא בשנת 1996 על ידי לוב גרובר.
בעוד אלגוריתם קלאסי הפותר בעיה דומה מצריך  \left.O(N)\right. גישות אל מערך הנתונים על מנת למצוא ערך מבוקש, האלגוריתם של גרובר עושה זאת ב- O({\sqrt {N}}), ובכך מהווה דוגמה ליתרון החישובי של מחשב קוונטי על פני מקבילו הקלאסי.
אלגוריתם גרובר הוא אלגוריתם הסתברותי, ולאחר הפעלתו קיימת הסתברות גבוהה מאוד לקבלת התשובה הנכונה (אך הסתברות זו קטנה מ -1). ניתן להגדיל את הסיכוי לקבלת התשובה הנכונה על ידי הפעלה חוזרת של האלגוריתם מספר פעמים.
עקרון הפעולה של האלגוריתם מבוסס על ביצוע מחזורי של מספר פעולות בסיס כגון הפעלת הפונקציה הקוונטית המתארת את הגישה אל מבנה הנתונים, הפעלת שער אדמר ושער הפיכת פאזה. סט הפעולות ידוע בשם איטרטור גרובר, ויש להפעילו  {\frac {\pi {\sqrt {N}}}{4}} פעמים על מנת לקבל הסתברות גבוהה ביותר לסיום האלגוריתם עם התשובה הנכונה.
יישום האלגוריתם

כאמור, אלגוריתם גרובר נועד לחיפוש במבנה נתונים לא-ממוין. לייתר דיוק, הקלט של האלגוריתם היא פונקציית אוב כך שהפעלת הפונקציה על הערך המבוקש מחזירה 1, ועל כל שאר הערכים מחזירה 0. נניח, למשל, כי אנו מחפשים אינדקס מסוים מתוך המערך  \left[1..N\right]. נסמן את האינדקס המבוקש (שערכו אינו ידוע לנו) ב  \left.k\right.. מתקיים
 f(x)={\begin{cases}1&x=k\\0&x\neq k\end{cases}}
באופן קלאסי, הסתברותי, על מנת למצוא את האינדקס המבוקש, "ננחש" אינדקס כלשהו ונפעיל את  f\left(x\right) עד לניחוש מוצלח עבורו הפונקציה החזירה את הערך 1. בממוצע, נצטרך להפעיל את הפונקציה  N/2 פעמים.
תיאור האלגוריתם הקוונטי > אתחול

בעזרת הפונקציה  f\left(x\right) ובעזרת שער אדמר נבנה מעגל המממש את האופרטור  \left.U_{f}\right. עבורו  U_{f}|x\rangle =(-1)^{f(x)}|x\rangle  כלומר ערך הפונקציה משוקף בפאזה של האוגר.
אתחל אוגר קוונטי באורך  n=\log \left(N\right) ואתחל אותו לסופרפוזיציה שווה של כל אברי בסיס החישוב (במילים אחרות, אתחל את האוגר למצב  |0\rangle  והפעל עליו את שער אדמר).
תיאור האלגוריתם הקוונטי > איטרטור גרובר

בצע את סט הפעולות הבאות  {\frac {\pi {\sqrt {N}}}{4}} פעמים
הפעל את  \left.U_{f}\right.
הפעל שער אדמר
הפעל שער המבצע הפיכת פאזה לאיבר  |0\rangle  בלבד
הפעל שער אדמר
הפוך את הפאזה הגלובלית. [צעד זה חסר משמעות מבחינה פיזיקלית, אך הוא נוח לשם האנליזה של האלגוריתם.]
תיאור האלגוריתם הקוונטי > מדידה

לאחר הפעלת האיטרטור במספר הפעמים הנדרש, יש לבצע מדידה בבסיס החישוב. תוצאת המדידה יהיו האינדקס המבוקש  \left.k\right. בהסתברות  1\approx .
אנליזת האלגוריתם

נגדיר את הבסיס עבור המרחב אשר בו אבר בסיס אחד הוא  |k\rangle , האינדקס אותו אנחנו מחפשים, ואבר שני הוא סופרפוזיציה שווה של כל שאר האינדקסים,  |l\rangle ={\frac {1}{\sqrt {N-1}}}\sum _{i\neq k}|i\rangle . שני איברים אלו אורתוגונליים ולכן ניתן להרחיב אותם לבסיס של המרחב, למשל על ידי שימוש בתהליך גרם-שמידט.
פעולת איטרטור גרובר, Q, היא למעשה סיבוב ההטלה של המצב הקוונטי על המישור הנפרש על ידי  |k\rangle ,|l\rangle  בזווית  \omega  המקיימת  \cos \omega =1-{\frac {2}{N}}.
באתחול האלגוריתם יוצרים אוגר שהוא סופרפוזיצה שווה של כלל האיברים, וניתן להציג אותו בבסיס החדש כ
 {\frac {1}{\sqrt {N}}}\sum _{i}|i\rangle ={\frac {1}{\sqrt {N}}}|k\rangle +{\frac {\sqrt {N-1}}{\sqrt {N}}}|l\rangle =\sin \phi |k\rangle +\cos \phi |l\rangle 
כאשר  \phi =\arcsin {\frac {1}{\sqrt {N}}}. בכל פעם שמפעילים את Q, מתבצע סיבוב בזווית  \omega , כך שלאחר ביצוע t הפעלות מתקבל המצב
 \sin(\omega t+\phi )|k\rangle +\cos(\omega t+\phi )|l\rangle .
אנליזת האלגוריתם > סיכוי הצלחת האלגוריתם

אם נבצע מדידה לאחר t הפעלות של האלגוריתם, ההסתברות למדוד את האיבר המבוקש  |k\rangle  נתונה על ידי
Pr\left(t\right)=\sin ^{2}(\omega t+\phi ).
הסתברות ההצלחה תלויה במספר ההפעלות של האיטרטור, ותהיה קרובה ל-1 ככל ש \left.\omega t+\phi \right. יתקרב ל- \left.\pi /2\right.. מספר ההפעלות המינימלי,  t_{\min }, עבורו הסתברות ההצלחה היא גבוהה מקיים  \left.\omega t+\phi \right.=\pi /2, כלומר  t_{\min }={\frac {\pi -2\phi }{2\omega }}.
עבור N גדול ושימוש בזהויות טריגונומטריות ובקרובים טריגונומטריים ניתן לבצע את הקרובים  \omega \approx {\frac {2}{\sqrt {N}}},  \phi \approx {\frac {1}{\sqrt {N}}} ומתקבל
 t_{\min }\approx \left({\frac {\pi {\sqrt {N}}}{4}}-{\frac {1}{2}}\right).
יש לשים לב כי הפעלת האיטרטור במספר פעמים גבוה יותר עלול לפגום בהסתברות ההצלחה.
הערות שוליים

↑  Grover L.K.: A fast quantum mechanical algorithm for database search, Proceedings, 28th Annual ACM Symposium on the Theory of Computing, (May 1996) p. 212
↑  ראו אלגוריתם דויטש-ג'וזה עבור שער הפולט את ערך הפונקציה על ידי שינוי פאזה
שקר גדול

אדולף היטלר בתחילת שנות ה-20, תקופה בה החל לכתוב את מיין קאמפף (1925).
שקר גדול הוא שיטה של תעמולה פוליטית שבה מוצג עיוות גס או מצג שווא של האמת. מקור הביטוי הוא במונח בגרמנית שהוצג לראשונה על ידי אדולף היטלר בספרו "מיין קאמפף"' כדי להסביר כיצד ניתן לגרום לאנשים להאמין בשקר עצום, משום שהם אינם מסוגלים להאמין שלמישהו "עלולה להיות החוצפה לעוות את האמת בצורה כה מתועבת". היטלר טען כי היהודים השתמשו בטכניקה זו כדי להטיל את האשמה בתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה על הגנרל הגרמני אריך לודנדורף, שהיה מנהיג פוליטי לאומני בולט ברפובליקת ויימאר.
לפי ההיסטוריון ג'פרי הרף, הנאצים השתמשו ברעיון המקורי של השקר הגדול ("אגדת הסכין בגב האומה") כדי להפנות את דעת הקהל בגרמניה נגד היהודים, ולהצדיק צעדים כמו פתיחת מלחמת העולם השנייה והשואה. הרף טוען שלמעשה, יוזף גבלס והמפלגה הנאצית עשו מאוחר יותר שימוש בטכניקת השקר הגדול שהם תיארו כחלק מן התעמולה הנאצית כדי להפוך אנטישמיות רבת-שנים בגרמניה לרצח המוני. הדבר גם שימש כדי לתאר את גרמניה כקורבן תמים וכדי להאדיר את דמותו של היטלר כמין נביא או משיח מודרני, שהוא לבדו יכול להציל את גרמניה ואת העולם.
במאה ה-21 שימש המונח לתיאור ניסיון הפיכת תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 על ידי דונלד טראמפ ובעלי בריתו, ובמיוחד הטענה השקרית לגבי הונאת בחירות מאסיבית. טראמפ ותומכיו השתמשו בטיעונים אלה כדי להצדיק מגוון ניסיונות שבוצעו כדי לשבש לכאורה את תוצאות הבחירות, כולל פנייה לנציגים רפובליקנים כדי שאלה ימצאו "קולות חסרים", טענות על זיופים במכונות הצבעה, הפצת תאוריות קונספירציה על מזימה קומוניסטית בינלאומית, לחץ על גורמי משפט לפתוח בחקירות חסרות בסיס וניסיונות לשבש את הליך ספירת האלקטורים בוושינגטון. גם גורמים בתקשורת היו שותפים לכך, כמו רשת פוקס ניוז, שביצעה צנזורה עצמית ואף הפיצה ביודעין מידע מוטעה על זיוף במכונות הצבעה. פוקס נתבעה בתביעת דיבה ונאלצה לשלם מיליוני דולרים בהסכם פשרה ולפטר מגישים מרכזיים. היקף התעמולה הביא לכך שתומכי טראמפ תקפו את הקפיטול האמריקאי בינואר 2021. דיווחים מאוחרים יותר מצביעים על כך שטראמפ ידע שהפסיד בבחירות תוך כדי קידום הנרטיב.
לדברי חוקרים בתחום הפסיכולוגיה, כדי שטכניקת השקר הגדול תצליח, נחוצה חזרה מתמדת בערוצי תקשורת רבים ושונים, כמו גם מוטיבציה פסיכולוגית של הקהל להאמין בהצהרות הקיצוניות.
שימוש בשקר גדול בגרמניה הנאצית > האשמת היהודים בתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה

המקור לטכניקת השקר הגדול הוא הקטע הבא, שנלקח מפרק 10 של התרגום של ג'יימס מרפי ל"מיין קאמפף" של אדולף היטלר.
מה שנותר ליהודים, עם יכולתם הבלתי מסויגת לשקר, ולחבריהם הלוחמים המרקסיסטים, הוא להטיל את האחריות להפסד דווקא על האיש שרק הפגין רצון ומרץ על-אנושיים במאמץ למנוע את האסון שחזה ולהציל את האומה. על ידי הטלת האחריות להפסד במלחמת העולם על כתפיו של לודנדורף הם גזלו את נשק הזכות המוסרית מהיריב היחיד, שהיה מסוכן מספיק כדי להעמיד את הבוגדים במולדת לדין.
הדבר נוצר בהשראת העיקרון - שהוא נכון למדי כשלעצמו - שבשקר גדול יש תמיד אמינות מסוימת; ההמונים פשוטי העם הם תמיד מושחתים ברבדים העמוקים יותר של טבעם הרגשי, אם כי שלא במודע או מרצון; ולפיכך, בפשטות דעתם הפרימיטיבית, הם נופלים ביתר קלות ברשת השקר הגדול לעומת השקר הקטן, שכן הם עצמם מספרים לעיתים קרובות שקרים קטנים בעניינים קטנים, אך היו מתביישים להפיץ שקר בקנה מידה רחב.
לעולם לא יעלה בדעתם להמציא אי-אמיתות ענקיות, והם לא יאמינו שלאחרים יש החוצפה לעוות את האמת בצורה כה מסולפת. גם לנוכח העובדות המוצגות בפניהם, הם עדיין יפקפקו ויתקיפו וימשיכו לחשוב שאולי יש הסבר אחר. שכן השקר החצוף והגס תמיד מותיר אחריו עקבות, גם לאחר שנחשף, עובדה הידועה לכל השקרנים המומחים בעולם ולכל הקושרים יחד קשר באמצעות אמנות השקר.
בשנת 1943 טען אדווין ג'יימס, כתב של "הניו יורק טיימס", שהשקר הגדול ביותר של היטלר היה טענתו הרוויזיוניסטית שגרמניה לא הובסה במלחמה ב-1918, אלא נבגדה על ידי קבוצות פנימיות. אגדת תקיעת הסכין בגב הופצה על ידי קבוצות ימין, כולל הנאצים.
שימוש בשקר גדול בגרמניה הנאצית > שקר גדול לשם הצדקת השואה

לפי ההיסטוריון ג'פרי הרף, הנאצים השתמשו ברעיון של השקר הגדול המקורי כדי להפנות את הרגש הציבורי נגד היהודים בגרמניה ולהצדיק את השואה. הרף טוען שיוזף גבלס והמפלגה הנאצית השתמשו למעשה בטכניקת השקר הגדול שהם תיארו – כדי להפוך אנטישמיות רבת-שנים באירופה לרצח המוני. בנוסף, הרף טוען שהשקר הגדול של הנאצים היה התיאור של גרמניה כארץ תמימה ונצורה, שתוקפת בחזרה את "היהדות הבינלאומית ", שאותה האשימו הנאצים גם בכך שיזמה את מלחמת העולם השנייה. התעמולה הנאצית טענה שוב ושוב שיהודים מחזיקים בשלטון מאחורי הקלעים בבריטניה, ברוסיה ובארצות הברית. היא הפיצה שמועות נוספות שלפיהן היהודים פתחו במלחמת השמדה נגד גרמניה, והשתמשה בטענה זו כדי לקבוע שלגרמניה יש זכות להשמיד את היהודים מתוך הגנה עצמית.
באמצע מלחמת העולם השנייה החלו להגיע למערב ידיעות על השואה. גורמים שונים פרסמו ידיעות על רדיפה ורצח רחבי היקף של יהודים בידי הנאצים. ב-9 במאי 1943 פרסם גבלס מאמר תגובה להאשמות אלה. במקום להכחיש את המידע, גבלס איחד מספר שקרים גדולים כדי להצדיק את קיום השואה. שקר גדול אחד היה קיומה של "יהדות עולמית" (אנ'), ושקר נוסף היה כי יהדות זו מלבה קונספירציה רחבת היקף ששולטת ברוב העולם. לטענת הנאצים, גרמניה הייתה המעצור האחרון בפני השתלטות היהודים על העולם. לפי גבלס, אחת הנבואות העיקריות של היטלר הייתה כי היהודים יגרמו לפרוץ מלחמת העולם השנייה. הגרמנים טענו כי נבואה זו התממשה. לטענת גבלס, המטרה של "היהדות העולמית" במלחמה הייתה להשמיד את "הגזע הארי", וזה מה שיקרה אם גרמניה תפסיד במלחמה. במקום זאת הגרמנים משיבים מלחמה והורגים את היהודים. לפי גבלס, היות שיש מזימה לרצוח את כל הארים בכל העולם, הנקמה תהיה להשמיד את היהודים בכל העולם, וגם בכך מתממשת ה"נבואה" של היטלר.
היסטוריון המלחמה הקרה זכרי ג'ונתן ג'ייקובסון מתאר את השימוש בשקר הגדול:
אדולף היטלר הגדיר לראשונה את השקר הגדול ככלי סוטה שהפעילו יהודי וינה כדי להכפיש את התנהגות הגרמנים במלחמת העולם הראשונה. עם זאת, באופן אירוני טרגי, היטלר ומשטרו הנאצי הם שהפעילו למעשה אסטרטגיה מרושעת זו. במאמץ לשכתב את ההיסטוריה ולהאשים את יהודי אירופה בתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, האשימו אותם היטלר ושר התעמולה שלו ברווחים מהמלחמה, בשיתוף פעולה עם מעצמות זרות וב"הימנעות ממלחמה" (הימנעות מגיוס לצבא). היהודים, טען היטלר, היו הבטן הרכה של מדינת ויימר שחשפה את האוכלוסייה הגרמנית הנאמנה והאמיתית להתמוטטות קטסטרופלית. כדי למכור נרטיב זה, התעקש ג'וזף גבלס: "כל תעמולה יעילה חייבת להיות מוגבלת למספר נקודות וחייבת להשמיע אותן סיסמאות עד שהאדם האחרון בציבור יבין." בקיצור, הפשיזם הנאצי תלוי ביצירת שקר אחד מתוחכם, כוללני... הנאצים בנו אידיאולוגיה על פיקציה, התפיסה שאפשר לנקום (ולהפוך על פיה) את תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה על ידי טיהור האוכלוסייה הגרמנית מאלה האחראים לכך לכאורה: היהודים.
שימוש בשקר גדול בגרמניה הנאצית > תיאורו של גבלס

גבלס גם הציג תיאוריה שנקשרה גם היא לביטוי "שקר גדול". גבלס כתב את הפסקה הבאה במאמר מ-12 בינואר 1941, שש עשרה שנים לאחר שהיטלר השתמש לראשונה בביטוי. המאמר, שכותרתו "Aus Churchills Lügenfabrik" (בעברית: "מתוך מפעל השקרים של צ'רצ'יל") פורסם ב-Die Zeit ohne Beispiel.
סוד המנהיגות האנגלית החיוני אינו תלוי בפיקחות יוצאת דופן, אלא בחוסר בושה מטופש וחצוף להפליא. האנגלים פועלים לפי העיקרון שכאשר משקרים, צריך לשקר בגדול, ולהיצמד לשקר. הם ממשיכים בשקרים שלהם, אפילו תוך סיכון להיראות מגוחכים.
שימוש בשקר גדול בגרמניה הנאצית > תיאורו של גבלס > ציטוט לכאורה

הציטוט הבא הוא לכאורה של גבלס. הציטוט מופיע במספר רב של ספרים ומאמרים ובאלפי דפי אינטרנט, אך אף אחד מהם לא ציטט מקור ראשוני. לפי המחקר והמסקנה של פרופ' רנדל בייטוורק, מנהל "ארכיון התעמולה הגרמני" באוניברסיטת קלווין (אנ') לא סביר שגבלס אמר את הדברים.
אם תספר שקר גדול מספיק ותמשיך לחזור עליו, אנשים יאמינו לו בסופו של דבר. השקר יכול להישמר רק כל עוד המדינה יכולה להגן על העם מההשלכות הפוליטיות, הכלכליות ו/או הצבאיות של השקר. לפיכך, חשוב ביותר שהמדינה תשתמש בכל סמכויותיה כדי לדכא התנגדות, שכן האמת היא האויב הקטלני של השקר, וכהרחבה על כך - האמת היא האויב הגדול ביותר של המדינה.
שימוש בשקר גדול בגרמניה הנאצית > הפרופיל הפסיכולוגי של היטלר

הביטוי "שקר גדול" שימש בתיאור הפרופיל הפסיכולוגי של היטלר, בדוח שהכין הפסיכולוג וולטר סי לנגר בסביבות 1943 עבור המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית. מאוחר יותר, הדוח פורסם כספר בשם The Mind of Adolf Hitler ב-1972. לנגר כתב על היטלר:
הכללים העיקריים שלו היו: לעולם אל תאפשרו לציבור להתקרר; לעולם אל תודו בתקלה או בטעות; לעולם אל תודו שייתכן שיש משהו טוב באויב; לעולם אל תשאירו מקום לחלופות; לעולם אל תקבלו אשמה; התרכזו באויב אחד בכל פעם והאשימו אותו בכל מה שמשתבש; אנשים יאמינו בשקר גדול בקלות רבה יותר מאשר בשקר קטן; ואם תחזרו על כך לעיתים קרובות מספיק, אנשים יאמינו בכך במוקדם או במאוחר.
ציטוט דומה במקצת מופיע בפרסום אחר משנת 1943 מאת הנרי א. מארי: "ניתוח אישיותו של אדולף היטלר: עם תחזיות על התנהגותו העתידית והצעות להתמודדות אתו עכשיו ואחרי כניעת גרמניה":
... לעולם לא להודות בתקלה או בטעות; לעולם לא לקבל האשמה; להתרכז באויב אחד בכל פעם; להאשים את האויב הזה בכל מה שמשתבש; לנצל כל הזדמנות לעורר מערבולת פוליטית.
שימוש לאחר מכן > עידן המלחמה הקרה

מספר פקידי ממשל בארצות הברית האמינו כי מפיצי תאוריות קונספירציה אנטישמיים המשיכו להשתמש בטכניקה זו בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. בדוח משנת 1964 על טקסט אנטישמי מפוברק שפורסם לראשונה ברוסיה בשנת 1903, הצהירו חברי ועדת המשנה לביטחון פנים של הסנאט כי "רוכלים" של החוברת השתמשו ב"טכניקה של היטלר של 'השקר הגדול'" לא רק כאמצעי לעודד קנאים אנטישמיים, אלא גם כדי לנצל את הפחדים האמריקאים מפני השפעה קומוניסטית.
שימוש לאחר מכן > שימוש במאה ה-21 על ידי שמרנים אמריקאים

המונח "שקר גדול" שימש גם אנשי ימין אמריקאים בולטים כדי לתאר טענות שלפיהן ניצחונו של טראמפ בבחירות 2016 היה תוצאה של קנוניה לכאורה בין קמפיין הבחירות שלו לרוסיה. התובע הכללי לשעבר, וויליאם בר, תיאר האשמות אלה כ"שקר מזיק מאוד, גדול" שמנע אפשרות של הממשל להתמודד כראוי עם פוטין. גם ניוט גינגריץ' טען טענה דומה.
בתחילת 2021, טראמפ ומספר רפובליקנים בולטים ניסו לנכס לעצמם את המונח "השקר הגדול", בטענה שהוא מתייחס לנושאים אחרים. טראמפ הצהיר כי המונח מתייחס ל"בחירות ההונאה לנשיאות של 2020". מאמר דעה ב"וול סטריט ג'ורנל" השמרני בדרך כלל, וכן הפוליטיקאים הרפובליקנים מיץ' מקונל וניוט גינגריץ', התייחסו ל"שקר הגדול" כהתנגדות דמוקרטית לדרישות חדשות ומגבילות יותר לזיהוי בוחרים בארצות הברית. משרדו של מקונל התייחס לניסיון הדמוקרטי לבטל את הפיליבסטר לחקיקת חוק זכויות ההצבעה כ"שקר הגדול של השמאל [ש]יש איזו קונספירציה מרושעת נגד ההצבעה שסוחפת את אמריקה". טימותי סניידר ציין:
השקר כל כך גדול שהוא מסדר מחדש את העולם. ולכן חלק מאמירת השקר הגדול הוא שאתה מיד אומר שהצד השני הוא שמספר את השקר הגדול. למרבה הצער... כל זה כבר נמצא במיין קאמפף.
עד ינואר 2022, הרפובליקנים נקטו פעולות חדשות להטלת מגבלות הצבעה ולהשתלטות מלאה על ההצבעה ועל ניהול מערך הבחירות. דברים אלה בוצעו בעוד רוב גדול מהרפובליקנים המשיך להאמין שהבחירות ב-2020 נגנבו מהם, וטענו כי הדמוקרטיה בארצות הברית עומדת בפני קריסה בעקבות זאת. סיקור עיתונות נרחב הצביע על כך שהמאמצים הרפובליקנים עצמם מהווים איום על הדמוקרטיה.
שימוש לאחר מכן > רצח עם אויגורי

ממשלת סין הכחישה באופן כוזב ביצוע הפרות זכויות אדם נגד האויגורים בשינג'יאנג, ותייגה את רצח העם האויגורי כ"שקר גדול" שמופץ על ידי כוחות עוינים.
שימוש לאחר מכן > מלחמת רוסיה-אוקראינה

במרץ 2022, אנדרו וילסון מהמועצה האירופית ליחסי חוץ (אנ') תיאר את הפלישה הרוסית לאוקראינה כ"מלחמת השקר הגדול. השקר שאוקראינה לא קיימת. השקר שלפיו אין לאוקראינה זכות לריבונות מלאה כי היא מדינת בובות של המערב. השקר ש-A פלש ל-B מפני ש-C אשם - המערב, התרחבות נאט"ו, ההגמוניה העולמית של ארצות הברית."
ראו גם

תעמולה
פייק ניוז
גזלייטינג
פוליטיקה של פוסט-אמת
פופוליזם
אתלטיקו מיניירו

מועדון אתלטיקו מיניירו (בפורטוגזית: Clube Atlético Mineiro) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר בלו הוריזונטה שבמדינת מינאס ז'ראיס, ברזיל. היא אחת משתי קבוצות הכדורגל הגדולות במינאס ז'ראיס (השנייה היא קרוזיירו). בשנת 1971, הייתה אתלטיקו מיניירו לאלופה הראשונה של ליגת העל הברזילאית. לזכותה גם 41 זכיות באליפות מינאס ז'ראיס, שהן שיא ברזילאי בזכיות באליפות מחוזית.
ב-2013 אתלטיקו מיניירו זכתה בגביע הליברטדורס, לאחר שגברה באצטדיונה 3:4 על אולימפיה מפראגוואי בבעיטות הכרעה מ-11 מטר (2:2 במצטבר משני המשחקים). עבור הברזילאים זוהי זכייה ראשונה בתואר היוקרתי בדרום אמריקה.
תארים > לאומי

1971, 2021
2006
1915, 1926, 1927, 1931, 1932, 1936, 1938, 1939, 1941, 1942, 1946, 1947, 1949, 1950, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1958, 1962, 1963, 1970, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1985, 1986, 1988, 1989, 1991, 1995, 1999, 2000, 2007, 2010, 2012, 2013, 2015, 2017, 2020, 2021
2014,2021
תארים > בינלאומי

2013
סגנות: 2024
1992, 1997
2014
שחקנים מפורסמים

ברזיל ריינלדו
ברזיל דריו
ברזיל רונאלדיניו
ברזיל טפראל
ברזיל ז'ילברטו סילבה
ברזיל דייגו טרדלי
ברזיל ריקרדו אוליברה
ברזיל האלק
יאשיהו בן יוסף פינטו

| --- | --- |
 לידה:  1565 דמשק
 פטירה:  1648 (בגיל 83 בערך)
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1648 
 רבותיו:  חיים ויטאל, יעקב אבולעפיה
 תלמידיו:  שמואל ויטאל ועוד
 חיבוריו:  "כסף נבחר", "כסף מזוקק" "מאור עיניים", "כסף צרוף", "נבחר מכסף", "כסף נמאס" ו"קבוצת כסף"
 
רבי יאשיהו פינטו (רי"ף; 1565–1648) היה מגדולי חכמי סוריה במאה ה-17.
ביוגרפיה

נולד בדמשק בשנת 1565 לאביו יוסף, ממגורשי ספרד, שנודע כנדבן גדול. בצעירותו למד בישיבה של ר' יעקב אבולעפיה, אשר הסמיכו לפוסק ולדיין.
מאוחר יותר למד קבלה תחת ר' חיים ויטאל. בנו של ר' חיים ויטאל, שמואל, לימים היה תלמידו וחתנו של הרב פינטו.
בשנת 1625 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בירושלים, ולאחר מכן בצפת, אך עם מותו של בנו רבי יוסף לאחר שנה חזר לדמשק. מעט לאחר חזרתו הוכתר בתור הרב הראשי של הקהילה.
הרב פינטו נפטר באדר ה'ת"ח, ונטמן בבית הקברות העתיק בדמשק.
חיבוריו

הרב פינטו חיבר ספרים רבים במהלך חייו, בהם: "כסף נבחר" (ונציה, 1621) ו"כסף מזוקק" (ונציה, 1625) קובצים של דרשותיו על התורה, "מאור עיניים" (כרך ראשון, ונציה, 1625; כרך שני, מנטובה, 1740) פרשנות על הספר עין יעקב לר' יעקב בן חביב, "כסף צרוף" (אמשטרדם, 1729) פרשנות לספר משלי ו"נבחר מכסף" (חלב, 1869) ספר שו"ת המאורגן לפי סדר שולחן ערוך. שניים מספריו אשר נותרו בכתב יד הם "כסף נמס", ספר פרשנות למגילת איכה ו"קבוצת כסף", העוסק בדינים והלכות.
חיבוריו > בין ספריו

כסף מזוקק, ויניציאה, 1625
מאור עיניים , כרך א', ויניציאה, 1625
מאור עיניים, כרך ב', מנטובה, 1740
כסף נבחר, ויניציאה, 1621
כסף צורף, אמשטרדם, 1729
נבחר מכסף, ארם צובה: דפוס אליהו חי ששון, 1869
הערות שוליים

1 2  ישראל כהן, בהתאסף - גיליון י"ח, באתר טקסט רץ הוצאה לאור, ‏תשפ"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304881805171  GND: 141606223  ISNI: 0000 0000 7977 7189  LCCN: nr95045183  SELIBR: 249499  SUDOC: 244237018  VcBA: 495/58137  VIAF: 73749153   WorldCat (עם VIAF): 73749153 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלכויות זכרונות ושופרות

תקיעה בשופר, 1934. מאוסף ספריית הקונגרס.
מלכויות, זכרונות ושופרות הן שלוש ברכות תפילה נוספות לעמידה של תפילת מוסף בראש השנה (ובעבר אף במועדים נוספים). שלוש החטיבות נאמרות זו אחר זו, ובסיום כל אחת מהן תוקעים בשופר. בסיסן של ברכות אלה, כמופיע במשנה, הוא אמירת פסוקים מן התנ"ך המבטאים שלושה נושאים אלו.
חיוב אמירת הברכות ומקורו

התלמוד הבבלי במסכת ראש השנה לומד את החיוב לומר מלכויות זכרונות ושופרות מן הביטוי "זכרון תרועה" (ויקרא, כ"ג, כ"ד) המופיע לגבי ראש השנה וקובע שעניינו של ראש השנה בזכרון ובתרועה. ברכת מלכויות נלמדת מן הביטוי "אני ה' אלקיכם". כמו כן הוא קובע ”אמר רבה: אמר הקב"ה אמרו לפני בר"ה מלכיות זכרונות ושופרות. מלכיות – כדי שתמליכוני עליכם, זכרונות – כדי שיבא לפני זכרונכם לטובה, ובמה – בשופר” (תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף ל"ד, עמוד ב'). מאידך, בסוגיא אחרת נאמר כי אמירת הברכות היא מדרבנן בלבד ואינה חיוב מן התורה. מרבית הראשונים פרשו שמלכויות זכרונות ושופרות הן אכן מדרבנן והפסוקים הם רק אסמכתאות. אולם, יש ראשונים שמשתמע מדבריהם שהברכות אכן מדאורייתא. בין האחרונים יש שאכן סברו שאמירת הברכות היא מדאורייתא: רבי משה בן חביב סובר שאמירת הברכות היא מדאורייתא, ומתרץ שדברי הגמרא שהן מדרבנן מכוונים רק לכך שאינן נזכרות בפירוש בתורה אלא נלמדות מדרשה, ובתירוץ אחר הוא מציע לחלק ולומר שכאשר תוקעים בשופר אכן אין חיוב מן התורה לומר מלכויות זכרונות ושופרות אלא מדרבנן בלבד, אך בשבת, בה אין תוקעים בשופר, ישנו חיוב מן התורה להזכיר מלכויות זכרונות ושופרות בפה. מאידך גיסא, סובר רבי משה שטרנבוך שדווקא אם תוקעים בשופר יחד עם אמירת הברכות חיובן מן התורה (וכפי שאמרה הגמרא "ובמה – בשופר"), אך אם אין תוקעים במקביל, הברכות מדרבנן בלבד, למשל כאשר אדם צריך לבחור האם לתקוע או לברך.
מבנה הברכות וסדרן

בעוד תפילת שבע רגילה, הנאמרת בשבתות וכל שאר החגים (ולהלכה אף בראש השנה, מלבד תפילת מוסף) כוללת באמצעה, בין שש הברכות הקבועות, רק את ברכת קדושת היום, בראש השנה יש לשלב בתוך מבנה זה את שלוש הברכות המיוחדות מלכויות, זכרונות ושופרות. ישנה מחלוקת בין התנאים כיצד לבצע שילוב זה. לדעת רבי עקיבא, משולבות יחד ברכת המלכויות וברכת קדושת היום והן נאמרות יחדיו כברכה רביעית, לדעת רבי יוחנן בן נורי נאמרת ברכת מלכויות בתוך ברכת קדושת השם (הברכה השלישית), וברכת קדושת היום נאמרת כברכה עצמאית בדומה לשאר החגים, ולדעת רבן שמעון בן גמליאל משולבות ברכת קדושת היום וברכת זכרונות. מבנה משולב זה יוצר תפילת תשע.
לדעת חוקרים אחדים, בשלב מוקדם היו רק ברכות זכרונות ושופרות, ואילו ברכת מלכויות נוספה מאוחר יותר. הם מבססים טענתם זאת על כך שבתעניות מופיעות זכרונות ושופרות ללא מלכויות, על מחלוקת רבי עקיבא ורבי יוחנן בן נורי היכן למקם את ברכת המלכויות במסגרת המספרית של תשע ברכות שנזכרת מוקדם יותר, ועל העובדה כי המקור בתורה לאמירת זכרונות ושופרות ברור יותר מאשר המקור לאמירת מלכויות. מאידך, חוקרים אחרים נוקטים עמדה הפוכה, ולדעתם ברכת מלכויות היא חלק מהמבנה המקורי של הברכות, שכלל שלוש ברכות כנגד שלוש תקיעות השופר המחויבות בראש השנה. ישנם חוקרים הסבורים אף שבמקור נאמרה שלישיית ברכות זו במנותק מתפילת העמידה, שלא הייתה חובה גמורה בתקופות קדומות, ורק לאחר קביעת תפילת העמידה כחובה הוחלט לשבץ בתוכה את השלשה הקדומה, ושיבוץ זה הוא שהוביל למחלוקות דלעיל.
מלכויות זכרונות ושופרות מעכבות זו את זו, כלומר שאין לברך רק אחת או שתים מהן בלא לברך את כולן. יש סוברים שגם סדר הברכות מעכב, ויש להקפיד על הסדר מלכויות, זכרונות, שופרות.
עיקרן של ברכות מלכויות, זכרונות ושופרות הוא אמירת פסוקים מן התורה, הנביאים והכתובים העוסקים בנושא הברכה. תוכן זה של הברכה הוא היחיד שמופיע במשנה ופרטיו (מספר הפסוקים וסדרם) נידון בה. עם זאת, בנוסח התפילה המקובל, כוללת כל ברכה שלושה חלקים: תפילת מבוא, אחרי כן מובאים הפסוקים ברצף, ולבסוף משפטי בקשה וחתימת הברכה. בזכרונות ובשופרות, נאמרים ברצף רק תשעה פסוקים, ובקשת הסיום כוללת בתוכה את הפסוק האחרון מעשרת הפסוקים (וראו לקמן, נוסח הברכות)
לדעת רבי יוסף אלבו, שלוש הברכות מכוונות כנגד שלושת עיקרי האמונה היהודית לשיטתו: ברכת מלכויות מכוונת לעיקר של מציאות ה', ברכת זכרונות לאמונה בהשגחה ובתורת הגמול, וברכת שופרות עוסקת במעמד הר סיני ובתורה מן השמים. הוא אף מביא את מבנה תפילת ראש השנה כראיה לשיטתו במניין עיקרי האמונה.