stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת משטרת מעלות-תרשיחא
שימור המבנה

ב-2011 מונה רב פקד איתן רז כמפקד התחנה. עם הכנסו לתפקיד יזם רז פרויקט לשימור ושיקום התחנה מתוך רצון לשפר את סביבת העבודה של שוטרי התחנה. במסגרת פרויקט זה פונתה מהתחנה כמות גדולה של חומרים שהצטברו במהלך השנים (כולל כבלים וצנורות שנמתחו על הקירות החיצוניים של התחנה). במסגרת הנקיונות נתגלו ממצאים רבים שנקשרו לתקופת הקמת התחנה (דלתות, כספת ועוד). צילום מ-1948 בו נראה השלט המקורי של התחנה איפשר לחשוף אותו ואז גם התגלה שהשלט הזה כולל את חתימתו של דוד אוהנסיאן שיצר את השלט.
הפרויקט המיוחד שיפר את הביצועים של שוטרי התחנה וזיכה את התחנה, ב-2012, בציון לשבח מטעם מפכ"ל המשטרה כתחנה מובילה בפרויקט "דרך מפנה של המשטרה".
רז תיעד את תהליך השימור בסדרה של סרטים:
שימור הצריח המזרחי, סרטון  באתר יוטיוב
שימור הצריח המערבי, סרטון  באתר יוטיוב
שימור חזית התחנה, סרטון  באתר יוטיוב
גילוי שלט התחנה, סרטון  באתר יוטיוב
ממצאים ארכאולוגים

במהלך בניית התחנה נתגלו בשטח התחנה ממצאים ארכאולוגים מהתקופה הביזנטית שכללו שרידים של בית חווה, קברים, בית בד, בורות מים ועוד. הממצאים תועדו על ידי מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי.
לקריאה נוספת

אורי קוסובסקי ושלומי שטרית, משטרת ישראל בשביל ישראל: מבני משטרה היסטוריים בארץ ישראל, הוצאת משטרת ישראל, 2013
גד קרויזר, הטיגארטים הקמת מצודות המשטרה הבריטיות בארץ ישראל 1943-1938, הוצאת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
ד"ר שי רוזן, תחנת מעלות-תרשיחא - מדריך לסיור בתחנת המשטרה המנדטורית, הוצאה פנימית, 2012
הערות שוליים

↑  מצודות אלו נבנו בנבי-יושע (מצודת כ"ח), סלאחה (אביבים), סאסא (מתת), תרביחא (שומרה), אל-בסה-2 (יערה), מג'דל כרום ושפר
↑  בוועדה היו חברים גם מפקד משטרת המנדט, אלן סונדרס ומומחים אחרים
↑  בפועל הוקמו רק 62 תחנות ומצודות
↑   טקס החלפת שם לתחנת משטרת מעונה למעלות תרשיחא, סרטון  באתר יוטיוב
↑  כיום ניתן לראות את בסיס הבטון של המכל
↑  בהנחת ממוצע גשמים של כ-600 מ"מ גשם בשנה, המתקן יכול לאסוף כ-3,000 מ"ק מים
קלאופטרה (סרט, 1917)

ערך זה עוסק בסרט קולנוע משנת 1917. אם התכוונתם לסרט בשם זה משנת 1963, ראו .
| --- | --- |
הפוסטר המקורי של הסרט
הפוסטר המקורי של הסרט
 בימוי:  ג'יי גורדון אדוורדס 
 הופק בידי:  ויליאם פוקס 
 תסריט:  הנרי ריידר הגרד 
 שחקנים ראשיים:  תידה בארה פריץ לייבר ת'רסטון הול
 מוזיקה:  José Martínez 
 צילום:  John W. Boyle 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Fox Film Corporation 
 חברה מפיצה:  פוקס
 הקרנת בכורה:  14 באוקטובר 1917 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט אילם, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  רומא העתיקה 
 תקציב:  $500,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
תידה בארה בתפקיד קלאופטרה
קלאופטרה הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1917 בבימויו של ג'יי גורדון אדוורדס, שהיה להצלחה כבירה בתקופתו. בסרט מככבים תידה בארה בתפקיד הראשי של קלאופטרה, פריץ לייבר בתפקיד יוליוס קיסר ות'רסטון הול בתפקיד מרקוס אנטוניוס.
זהו אחד הסרטים המושקעים שהופקו בהוליווד עד אז, והוא כלל תלבושות ותפאורות מרהיבות. הפקתו עלתה 500 אלף דולר, לפי אולפן ההפקות, שהם בערך 8.3 מיליון דולר במונחים של ימינו, וצוות העובדים שהיה מעורב בהכנתו מנה 2,000 איש לערך. עלילת הסרט מבוססת באופן רופף ביותר על עלילת הטרגדיה "אנטוניוס וקלאופטרה" מאת ויליאם שייקספיר. תידה בארה הופיעה בסרט במגוון תלבושות רחב, חלקן נועזות למדי.
אולם, שנים לאחר יציאתו לאקרנים, עם אכיפתו של קוד הייז, הוחלט כי הסרט לא עומד בתקני המוסר שנקבעו ועל כן נאסרה הצגתו. שני העותקים האחרונים של הסרט אבדו בשריפות באולפני פוקס ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. כיום נותרו רק כמה קטעים מהסרט שנמצאים בידי מוזיאונים.
הערות שוליים

↑  קלאופטרה באתר Silent Era
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810649912605606  LCCN: no2012159049  VIAF: 292829301   WorldCat (עם VIAF): 292829301
פצצה אטומית (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  The Coldest City 
 בימוי:  דייוויד לייץ' 
 הופק בידי:  שרליז ת'רון 
 תסריט:  קורט ג'ונסטאד
 עריכה:  אליזבת רונלדסדור 
 שחקנים ראשיים:  שרליז ת'רון ג'יימס פוקנר דניאל ברנהרד Attila Árpa ביל סקושגורד Lili Gesler רונלד רייגן (רונלד רייגן) ברברה סוקווה יוהנס האוקור יוהאנסון טובי ג'ונס ג'ון גודמן ג'יימס מקאבוי רולנד מולר טיל שווייגר סופיה בוטלה אדי מארסן סם הרגרייב 
 מוזיקה:  טיילר בייטס
 צילום:  יונתן סלע 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Sierra/Affinity  Denver and Delilah Productions  Chickle the Cop Productions  TGIM Films  87Eleven Productions
 חברה מפיצה:  Focus Features 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 ביולי 2017 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט להט"בי, סרט פעולה, סרט ריגול, גירלס ויד' גאנס 
 מקום התרחשות:  ברלין, לונדון 
 תקופת התרחשות:  1989 
 תקציב:  $30 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   thecoldestcity
 www.atomicblonde.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
פצצה אטומית (באנגלית: Atomic Blonde) הוא סרט מותחן ריגול פעולה אמריקאי משנת 2017, המבוסס על הרומן הגרפי משנת 2012 העיר הקרה ביותר, שנסוב סביב מרגלת שצריכה למצוא רשימה של סוכנים כפולים המוברחים למערב ערב קריסת חומת ברלין בשנת 1989. הסרט בוים על ידי דייוויד לייטץ' והוא נכתב על ידי קורט ג'ונסטאד. צוות השחקנים של הסרט כולל את שרליז ת'רון, ג'יימס מק'אבוי, ג'ון גודמן, טיל שווייגר, אדי מארסן, סופיה בוטלה וטובי ג'ונס.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-South by Southwest ב-12 במרץ 2017 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-28 ביולי 2017, על ידי Focus Features. הוא הכניס 100 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים, ששיבחו את רצף קטעי הפעולה, את הופעותיהם של תרון ומקאבוי ואת פסקול הסרט. רבים השוו את הסרט לסדרת סרטי ג'ון וויק, שלייטץ' היה במאי משותף ומפיק של הסרט הראשון בסדרה. סרט המשך נמצא בפיתוח.
שחקנים ודמויות

שרליז ת'רון בתפקיד לורן ברוטון, סוכנת בכירה של MI6.
ג'יימס מק'אבוי בתפקיד דייוויד פרסיוול, ראש תחנת ברלין של MI6 האקסצנטרי שהוטל עליו לסייע ללורן במשימתה.
ג'ון גודמן בתפקיד אמט קורצפלד, סוכן בכיר ב-CIA העובד עם MI6.
טיל שוויגר בתור שען, דמות נייטרלית מסתורית המייצרת שעונים מיוחדים המסתירים קודים בפנים. נחשף כבעל ברית של ה-CIA.
אדי מרסן כ-Spyglass, עריק השטאזי אשר נתן את הרשימה לגאסקוין.
סופיה בוטלה בתפקיד דלפין לאסל, סוכנת צרפתייה סמויה מ-SDECE, ההופכת לאהובתה של לורן.
רולנד מולר כאלכסנדר ברמוביץ', סוכן רוסי בכיר בברלין.
יוהנס האוקור יוהאנסון - יורי בקטין, סוכן הק.ג.ב. שהורג את גאסקוין וגונב את הרשימה.
ג'יימס פוקנר בתפקיד "C", ראש MI6.
ברברה סוקובה בתפקיד חוקרת מקרי מוות, האחראית על שחרור גופתו של גאסקוין.
טובי ג'ונס בתפקיד אריק גריי, הממונה על לורן.
בנוסף, סם הרגראב וביל סקארסארד מופיעים בהופעות קצרות כסוכן ה-MI6 ג'יימס גאסקוין וכאיש הקשר המזרח גרמני של לורן, בהתאמה.
הפקה

עיבוד לרומן הגרפי העיר הקרה ביותר הוכרז במאי 2015. מגזין Variety תיאר את הפרויקט כ"פרויקט תשוקה" עבור ת'רון. היא גילתה לראשונה את הסיפור חמש שנים קודם לכן, כאשר חברת ההפקות שלה "דנוור ודלילה הפקות" קיבלה לידיה את הרומן הגרפי לפני שפורסם. ההתעניינות של ת'רון בסרט ג'ון וויק הראשון עוררה בה את ההשראה לבקש מדייוויד לייטץ', אחד הבמאים, לעמוד בראש הפרויקט. לייטץ' עזב בסופו של דבר את ג'ון וויק 2 כדי לביים את הסרט. לטענת ת'רון, ההצלחה של מקס הזועם: כביש הזעם עזרה לה להוביל את פיתוח הסרט. בסרט מופיעה עלילת משנה דו-מינית שלא הייתה ברומן המקורי. זה היה רעיון של התסריטאי קורט ג'ונסטאד, שהציע זאת, אחרי שת'רון "חשבה איך אתה עושה את זה שונה מסרטי ריגול אחרים". הבמאי התעקש שהסצנות לא יהיו "פרובוקטיביות", אלא "יותר על אם אתה מרגל [אתה] תעשה כל מה שצריך כדי לקבל מידע" וכיצד הדמות הראשית "תמצא [את] האינטימיות שלה ואת החברויות שלה במינונים קטנים".
הליהוק של ת'רון לתפקיד הראשי הוכרז במאי 2015, ואילו ג'יימס מק'אבוי לוהק באוקטובר. בנובמבר דווח שג'ון גודמן היה במגעים על הצטרפותו לסרט. במקור הבמאי קיווה שדייוויד בואי ישתתף בסרט, אף כי האחרון דחה את ההצעה זמן קצר לפני מותו. כדי להתכונן לתפקיד, ת'רון עבדה עם שמונה מאמנים אישיים. במהלך הצילומים, היא שברה את שיניה כשנחבטה בלסתה ונאלצה לתקנם בניתוח. היא גם נחבלה במותנה במהלך האימונים שלה. בזמן שאימוניה של ת'רון לסרט חפפו לאלה שעבר קיאנו ריבס לקראת ג'ון וויק 2, השניים פיתחו מערכת יחסים תחרותית.
צילומי הסרט החלו ב-22 בנובמבר 2015, בבודפשט ובהמשך עברו לברלין.
הפקה > פסקול

מלכתחילה, הבמאי חש כי השימוש בשירים הנכונים לפרויקט הוא קריטי. חלק מזה היה ניסיון לענות על השאלה "איך אתה ממציא מחדש את סרט הריגול המחניק הזה של המלחמה הקרה?" בפסקול משתמשים בשילוב של שירי שנות השמונים וכן בגרסאות כיסוי שלהם. האחרונים שימשו להוסיף "תחושה זמנית של שנות ה-80". מפיקי הסרט חששו בתחילה שהם לא יצליחו להשיג את הזכויות על כל השירים שלייטץ' רצה להשתמש בהם, אך הבמאי עצמו העריך שכ-75% מהבחירות שלו הפכו אותו למוצר הסופי. אף על פי שחומת ברלין נפלה בשנת 1989, הריכוז של השירים האיקוניים היו מהמחצית הראשונה של שנות השמונים.
עתיד > סרט המשך

ביולי 2017, לייטץ' הביע רצון לפתח סרט המשך ואמר שהפרויקט תלוי בהצלחת הסרט הראשון. במאי 2018 אישרה ת'רון כי סרט המשך נמצא בפיתוח. עד יולי 2019, הודיע הבמאי כי הפרויקט נמצא בפיתוח כעסקת הפקה עם חברת שירותי סטרימינג, ואילו אשתו של הקולנוען קלי מק'קורמיק, תחזור כמפיקה. עד אפריל 2020 הוכרז שהסרט נמצא בפיתוח כסרט בלעדי של נטפליקס, ואילו ת'רון תשמש גם כמפיקה.
עתיד > קרוסאובר אפשרי

ביולי 2017 דן לייטץ' בפוטנציאל של סרט קרוסאובר עם ג'ון וויק. הקולנוען הצהיר כי כל האנשים המעורבים דנו באפשרות וכי הם יעשו את זה ברגע שיהיה סיפור מספיק טוב.
המגרסה (מלכיה)

| --- | --- |
המגרסה במלכיה לאחר השיקום (2022)המגרסה במלכיה לאחר השיקום (2022)
 מידע כללי
 סוג:  מגרסה
 שימוש:  גריסת אבנים
 מיקום:  מלכיה
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1950 
 חומרי בנייה:  בטון
 
 קואורדינטות:  33°06′10″N 35°30′38″E﻿ / ﻿33.102778°N 35.510556°E﻿ / 33.102778; 35.510556
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) המגרסה(למפת אצבע הגליל רגילה) המגרסה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המגרסה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המגרסה
 
מסוע הכפות כשברקע המנוע שהפעיל אותו בעזרת רצועות פס
שלט של המועצה לשימור אתרים
הנפה הגלילית בדרכה מחיפה למלכיה (1950)
המגרסה הייתה מתקן לעיבוד אבנים וייצור חצץ שנבנה בקיבוץ מלכיה ב-1950. המגרסה הייתה מקור ההכנסה העיקרי של היישוב בשנותיו הראשונות. המתקן הוזן מסלעים שנאספו בסביבת הקיבוץ ועובדו במגרסה לגדלים שונים של אבנים, ששימשו למטרות שונות. בשנות ה-60 ננטש המתקן ועמד בשיממונו עד לשיקומו ב-2019 והפיכתו לאתר תיירות. האתר הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של האתר

קיבוץ מלכיה הוקם ב-1949. שנה לאחר מכן הוקם בשולי הקיבוץ, בסביבה עשירה בסלעים, מתקן לגריסת סלעים, כדי לאפשר לקיבוץ להתפרנס. היוזמה להקמת המתקן הייתה של חבר הקיבוץ פרול (רפאל) עצמון, והתכנון נעשה על ידי המהנדס א.ל. ליטובסקי. תוצרת המתקן, בצורת חצץ, נמכרה לכל יישובי הסביבה ושימשה גם לסלילת דרכים וכחומר גלם לתעשיית הבלוקים, ששימשו לבניית חלק ממבני הקיבוץ.
בתקופת הפעלתו היה המתקן רווחי מאוד וסייע לחיזוק הכלכלי של הקיבוץ. בתחילת שנות ה-60 נגמרו כל הסלעים בקרבת המגרסה והקיבוץ החליט להדמים אותה. לאחר ההדממה ננטשה ולא נעשה בה שימוש, עד אישור התוכנית לשימורה ב-2018.
תהליכי העבודה במתקן

חברי הקיבוץ שעבדו במתקן העמיסו ידנית את הסלעים מסביבת המגרסה לתוך סלים. הסלים נאספו על ידי משאית והובאו למתקן.
מתקן הגריסה כלל את המרכיבים הבאים:
משפך ההזנה: משפך מתכת ששימש להזנת הסלעים שנאספו בקרבת המתקן ובהמשך נחצבו במחצבה.
גריסה: בתחתית משפך ההזנה היה מתקן לריסוק האבנים, שהונע על ידי מנוע דיזל רב עוצמה.
מסוע כפות: מסוע שהעלה את החצץ הגרוס לראש מכלי האגירה.
נפה גלילית (תוף סובב): זהו ליבו של המתקן והוא הורכב משני חלקים:
תוף מתכת עגול שבו נקדחו חורים בגדלים שונים (החל מחורים קטנים בתחילת התוף עד לחורים גדולים בקצהו השני) שאיפשרו לחצץ להתמיין לממגורות השונות בהתאם לגודלו.
בורג חלזוני שהסתובב בתוך התוף והניע את החצץ הגרוס מנקודת ההזנה עד לקצה התוף.
הממגורות (סילו): המתקן כלל שבע ממגורות לגדלים השונים של החצץ. לכל גודל ניתן שם שהצביע על גודלו (למשל: סומסומיה, עדשיה, פוליה, ג'זיה ועוד).
שינוע התוצרת: בתחתית כל ממגורה נמצא פתח שאיפשר שפיכה של החצץ למשאיות שחנו בבסיס המבנה.
שימור האתר

לאחר הדממת המתקן בשנות ה-60 הוא עמד ללא שימוש עד ההחלטה ב-2018 לשמר אותו. תהליך השימור בוצע על יד המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בשיתוף משרד ירושלים ומורשת, משרד התרבות והספורט והקרן לשיקום מחצבות. תכנון הפרויקט בוצע על ידי משרד ז'ק-רייכר.
תהליך השימור כלל:
שחזור מסוע הכפות, הנפה ורצועות ההנעה.
שיפוץ המנועים.
תיקון מבנה הבטון (הממגורות)
פיתוח השטח המקיף את המבנה. הפיתוח כלל סככות צל, מתקני ישיבה, נקודות שתייה, גינון, שבילי הליכה ונקודת הסברה קולית.
האתר המשוחזר נחנך ב-21 באוקטובר 2021 והמבקרים במקום יכולים לחזות בהדגמה חיה של עבודת המתקן.
הערות שוליים

↑  נדב מן, בלדה לבוני קיבוץ: המלכים של מלכיה, באתר ynet, 20 במאי 2011
↑  מחצבה ומגרסת מלכיה, באתר "מסבירן"
↑  טקס חניכת האתר, באתר פייסבוק
↑  בטקס הוסר גם הלוט מעל שלט הנצחה לזכרו של רן חדוותי, איש המועצה לשימור אתרים, שהיה פעיל בולט בפרויקט השיקום ונפטר לפני השלמתו
בית עפה

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 נפה:  נפת עזה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-17
 שטח:  5,808 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  נובמבר 1948
 יישובים יורשים:  מושב יד נתן
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  700 (1945)
 קואורדינטות:  31°39′41″N 34°42′24″E﻿ / ﻿31.6614°N 34.7067°E﻿ / 31.6614; 34.7067 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) בית עפה(למפת השפלה רגילה) בית עפה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עפה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית עפה או בית עפא ( בערבית بيت عفّا) היה כפר ערבי במישור החוף הדרומי כ-2 קילומטרים ממזרח לנגבה, סמוך וצפונית לכביש המנדטורי בין פאלוג'ה - אל-מג'דל (היום כביש 35 בקטע מקריית גת לאשקלון) בגובה כ-80 מטר מעל פני הים.
היסטוריה

הכפר היה מיושב במאה ה-15. בשנת 1472/1473 הקדיש הסולטאן הממלוכי קאיתבאי את הכפר לטובת מדרסה בירושלים.
בתקופה העות'מאנית השתייך הכפר לליווא של עזה. בשנת 1596 נפקדו בכפר 143 תושבים.
במפקד הבריטי משנת 1931 נמנו בכפר כ-462 נפשות וכ-105 בתים ואילו בשנת 1945 על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 700 נפשות.
בשנת 1939 הוקם בסמוך לכפר קיבוץ נגבה, אשר בימיו הראשונים נקרא בית עפה.
עם הכרזת העצמאות ב-15 במאי 1948 פלש צבא מצרים לאזור הדרום והכפר נתפס על ידי הכוחות המצריים. הכפר היווה חלק מרצועת הניתוק של הנגב מהיישוב היהודי במרכז הארץ על ידי הצבא המצרי והיה בסיס למפקדת החטיבה המצרית שתקפה את נגבה.[דרוש מקור]
בחודש יולי 1948 התנהלו קרבות קשים לכיבוש הכפר. הכפר נכבש לראשונה במבצע אנ-פאר. ב-15 ביולי 1948 נכבש הכפר שוב, בהשתתפות כוחות של שועלי שמשון. קרב נוסף על הכפר התקיים ב-18 ביולי, במסגרת מבצע מוות לפולש, בהשתתפות גדוד 54 של חטיבת גבעתי ופלוגת לוחמים מחיל הים. כל הניסיונות האלו כשלו תוך אבדות כבדות ומאז לא הותקף הכפר. ב-9 בנובמבר 1948 נכבשה משטרת עיראק סווידאן, בעקבות כיבוש זה פינו המצרים את הכפרים עיראק סווידאן ובית עפה. ב-10 בנובמבר 1948 נכנס כוח של גבעתי לבית עפה ללא קרב.
במקום הכפר הוקם בשנת 1953 המושב יד נתן על ידי עולים מהונגריה.
ראו גם

קרבות בית עפה
הערות שוליים

↑  מפת האזור עם ציון הכפר Beit Affeh, 1918 בהוצאת צבא בריטניה (גליון Falujeh), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  Roy Marom; Itamar Taxel, Ḥamāma: The historical geography of settlement continuity and change in Majdal 'Asqalān's hinterland, 1270 - 1750 CE, Journal of Historical Geography 82, 2023-01-01, עמ' 58
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft, p. 144.
↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 146
↑  בדרום עבר צבא ישראל להתקפת נגד, מעריב, 9 ביולי 1948
↑  כוחותינו כבשו שוב את בית־עפא ממזרח לנגבה, מעריב, 15 ביולי 1948
↑  בני מוריס, בספרו "לידתה של בעיית הפליטים", לא ידוע אם תושבי הכפר גורשו או נטשו את כפרם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008152293  VIAF: 151663968   WorldCat (עם VIAF): 151663968
ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים מאת הלן פילדינג
 בימוי:  ביבן קידרון
 הופק בידי:  טים ביבן, אריק פלנר, ג'ונתן קוונדיש 
 תסריט:  אנדרו דייוויס, אדם ברוקס, ריצ'רד קרטיס, הלן פילדינג 
 עריכה:  גרג היידן
 שחקנים ראשיים:  רנה זלווגר קולין פירת' יו גרנט
 מוזיקה:  הארי גרגסון ויליאמס 
 צילום:  אדריאן בידל 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, צרפת 
 חברת הפקה:  StudioCanal, Working Title Films 
 חברה מפיצה:  סרטי מירהמקס   סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  בריטניה 12 בנובמבר 2004 ארצות הברית 19 בנובמבר 2004 ישראל 18 בנובמבר 2004
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט להט"בי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון, תאילנד 
 תקציב:  $40,000,000
 הכנסות:  $262,520,724
 הכנסות באתר מוג'ו:   bridgetjones2
 סרט קודם:  יומנה של ברידג'ט ג'ונס (2001)
 סרט הבא:  ברידג'ט ג'ונס בייבי (2016)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים (באנגלית: Bridget Jones: The Edge of Reason) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי-בריטי משנת 2004, שביימה ביבן קידרון, בכיכובם של רנה זלווגר, קולין פירת' ויו גרנט. הסרט הוא עיבוד קולנועי של ספר בעל אותו שם, שנכתב על ידי הלן פילדינג. סרט זה הוא סרט המשך לסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001).
עלילה

ברידג'ט ג'ונס מאושרת מהחיים. מערכת היחסים שלה עם מארק דארסי הולכת טוב מאוד. אך כשהיא פוגשת את הקולגה של מארק, רבקה ז'יל, היא מתחילה לחשוד במארק. מכאן יחסיהם מדרדרים עד כדי פרידה. לאחר מכן הבוס של ברידג'ט מציע לנסוע לתאילנד עם דניאל קליבר, חברה לשעבר, והיא נאותה. שם היא נקלעת לצרות ונשלחת לכלא. לבסוף מארק מחלץ אותה משם והם חוזרים להיות ביחד.
שחקנים

רנה זלווגר - ברידג'ט ג'ונס
קולין פירת' - מארק דארסי
יו גרנט - דניאל קליבר
ג'מה ג'ונס - גברת ג'ונס
ג'ים ברודבנט - מר ג'ונס
סיליה אימרי - אונה אלקונברי
ג'יימס פוקנר - דוד ג'פרי
ג'סינדה בארט - רבקה ז'יל
סאלי פיליפס - שרון "שאזה"
שירלי הנדרסון - ג'וד
ג'יימס קליס - טום
ניל פירסון - ריצ'רד פינץ'
איאן מקניס
ג'סיקה סטיבנסון - מגדה
פול ניקולס - ג'ד
ביקורות והכנסות

הביקורות על הסרט היו מעורבות. רנה זלווגר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. הסרט עלה לאקרנים ב-8 בנובמבר 2004. בסיכום הכנסותיו של הסרט הוא גרף רק כ-40,226,215 מיליון דולר בארצות הברית וכ-222,294,509 מיליון דולר בחו"ל.
תקשורת מבוססת סיב אופטי

ארון סיבים אופטיים. הכבלים הצהובים הם סיבי חד-אופֶן (Single mode); הכבלים הכתומים והכחולים הם סיבי רב-אופֶן (Dual mode) - OM2 ו-OM3 בהתאמה
צוות של חברת Stealth Communications האמריקנית מתקין כבלי סיבים מתחת לרחובות מידטאון מנהטן, ניו יורק
תקשורת מבוססת סיב אופטי היא שיטה להעברת מידע ממקום אחד לאחר על ידי שליחת פולסים של אור אינפרא אדום דרך סיב אופטי. האור שנשלח בסיב הוא למעשה צורה של גל נושא המכיל מידע באמצעות אפנון. סיבים אופטיים מועדפים בדרך כלל על פני כבלים חשמליים כאשר נדרש רוחב פס גבוה, העברה למרחק רב או חסינות בפני הפרעות אלקטרומגנטיות. סוג זה של תקשורת יכול לשדר קול, וידאו, ונתונים ברשתות מקומיות או למרחקים ארוכים.
סיבים אופטיים משמשים חברות תקשורת רבות ברחבי העולם להעברת אותות טלפון, תקשורת אינטרנט ואותות טלוויזיה בכבלים. חוקרים במעבדות Bell השיגו אף שיא מהירות של כ-100 פטה-ביט לקילומטר בשנייה בעזרת סיבים אופטיים.
רקע

סיבים אופטיים פותחו לראשונה בשנות ה-70 וחוללו מהפכה בתעשיית הטלקומוניקציה העולמית. בגלל היתרונות שלהם על פני שידור חשמלי, סיבים אופטיים החליפו במידה רבה תקשורת בעזרת חוטי נחושת בעולם המפותח.
באופן כללי, תקשורת באמצעות סיבים אופטיים כוללת את השלבים הבסיסיים הבאים:
יצירת האות האופטי בעזרת משדר, בדרך כלל כתוצאה מאות חשמלי
העברת האות לאורך הסיב, מה שמבטיח שהאות לא יהפוך למעוות או חלש מדי
קבלה של האות האופטי
המרה של האות האופטי לאות חשמלי
שימושים

סיבים אופטיים משמשים חברות תקשורת להעברת אותות טלפון, תקשורת אינטרנט ואותות טלוויזיה בכבלים. הם משמשים גם בתעשיות אחרות, כולל רפואה, ביטחון, ומסחר. בנוסף למטרות התקשורת, סיבים אופטיים משמשים גם כמדריכי אור עבור התקני דימות, לייזרים, סונאר, וכחיישנים למדידת לחץ וטמפרטורה.
בזכות תכונות כמו ניחות נמוך של האות ומיעוט הפרעות אלקטרומגנטיות (EMI), לסיבים אופטיים יש יתרונות על פני חוטי נחושת בהעברת מידע למרחקים ארוכים ברוחב פס גבוה. עם זאת, פיתוח תשתיות בתוך ערים הוא קשה יחסית ודורש זמן, ומערכות סיבים אופטיות עשויות להיות מורכבות ויקרות להתקנה ולתפעול. בשל קשיים אלו, מערכות תקשורת סיבים אופטיות מוקדמות הותקנו בעיקר ביישומים למרחקים ארוכים, שם ניתן להשתמש בהן במלוא יכולת השידור שלהן, תוך קיזוז העלות המוגברת.
המחירים של תקשורת סיבים אופטיים ירדו במידה ניכרת מאז שנת 2000.
המחיר עבור פריסת סיבים לבתים הפך כיום לחסכוני יותר מזה של פריסת רשת מבוססת נחושת. המחירים ירדו ל-850 דולר למנוי בארצות הברית ונמוכים יותר במדינות כמו הולנד, שבהן עלויות החפירה נמוכות וצפיפות הדיור גבוהה.[דרוש מקור]
מאז 1990, כאשר מערכות הגברה אופטית הפכו לזמינות מסחרית, תעשיית הטלקומוניקציה הקימה רשת עצומה של קווי תקשורת בין-עירוניים וסיבים תת-ימיים. לדוגמה, בשנת 2002 הושלמה רשת בין יבשתית של כבלי תקשורת תת-ימיים באורך של כ-250,000 ק"מ ובקיבולת של 2.56 Tb /s. דוחות השקעות בטלקומוניקציה מצביעים על כך שקיבולת הרשת גדלה באופן דרמטי מאז 2004. נכון לשנת 2020, למעלה מ-5 מיליארד קילומטרים של כבל סיבים אופטיים נפרסו ברחבי העולם.
טכנולוגיה

מערכות תקשורת סיבים אופטיים מודרניות כוללות בדרך כלל משדרים אופטיים הממירים אותות חשמליים לאותות אופטיים, כבלי סיבים אופטיים שנושאים את האות, מגברים אופטיים, ומקלטים אופטיים להמרת האות בחזרה לאות חשמלי. המידע המועבר הוא בדרך כלל מידע דיגיטלי שנוצר על ידי מחשבים או מערכות טלפון.
טכנולוגיה > משדרים

המשדרים האופטיים הנפוצים ביותר הם מכשירים מוליכים למחצה כגון דיודות פולטות אור (LED) ודיודות לייזר. ההבדל בין נוריות לד לדיודות לייזר הוא שנורות לד מייצרות אור לא קוהרנטי, בעוד שדיודות לייזר מייצרות אור קוהרנטי. לשימוש בתקשורת אופטית, משדרים אופטיים מוליכים למחצה חייבים להיות מתוכננים להיות קומפקטיים, יעילים ואמינים, תוך שהם פועלים בטווח אורכי גל אופטימלי ומאופננים ישירות בתדרים גבוהים.
בצורתה הפשוטה ביותר, נורית LED פולטת אור באמצעות פליטה ספונטנית, תופעה המכונה אלקטרולומינסנציה. האור הנפלט אינו קוהרנטי עם רוחב ספקטרלי רחב יחסית של 30–60 נ"מ. העברת אור LED גם לא יעילה, כאשר רק כ-1% מההספק ההתחלתי, או כ-100 מיקרו-וואט, מומרים בסופו של דבר להספק היעד המצורף לסיב האופטי. עם זאת, בשל העיצוב הפשוט יחסית שלהם, נוריות LED שימושיות מאוד עבור יישומים בעלות נמוכה.
כיום, נוריות LED הוחלפו במידה רבה על ידי מכשירי לייזר מוליך-למחצה, כגון VCSEL (Vertical Cavity Surface Emitting Laser), המציעים מהירות משופרת, כוח ותכונות ספקטרליות, בעלות דומה. התקני VCSEL נפוצים מתחברים היטב לסיבי Multi-mode.
לייזר מוליך למחצה פולט אור באמצעות פליטה מאולצת ולא פליטה ספונטנית, מה שמביא להספק פלט גבוה (~100 mW) וכן יתרונות אחרים הקשורים לאופי האור הקוהרנטי. הפלט של לייזר הוא כיווני יחסית, מה שמאפשר יעילות צימוד גבוהה (~50 %) לסיבים חד-אופֶניים (single mode). הרוחב הספקטרלי הצר מאפשר גם קצבי סיביות גבוהים מכיוון שהוא מפחית את ההשפעה של פיזור כרומטי. יתר על כן, לייזרים מוליכים למחצה יכולים להיות מאופננים ישירות בתדרים גבוהים.
סוגים נפוצים של משדרי לייזר מוליכים למחצה המשמשים בסיבים אופטיים כוללים את VCSEL, אינטרפרומטר פברי-פרו ואת DFB (Distributued Feed Back).
דיודות לייזר לרוב מאופננות ישירות, כלומר פלט האור נשלט על ידי זרם המופעל ישירות על המכשיר. לעומת זאת, עבור קצבי נתונים גבוהים מאוד או עבור סיבים למרחקים ארוכים מאוד, מקור לייזר עשוי להיות מופעל בגל רציף, והאור יהיה מאופנן על ידי מכשיר חיצוני - מאפנן אופטי. אפנון חיצוני מגדיל את מרחק הקישור על ידי ביטול ה-chrip של הלייזר (כלומר השינוי בתדירות), ומגדיל את הפיזור הכרומטי בסיב. בנוסף לכך, עבור סיבים הדורשים יעילות רוחב פס גבוהה מאוד, ניתן להשתמש באפנון קוהרנטי כדי לשנות את פאזת האור בנוסף למשרעת, מה שמאפשר שימוש בשיטות האפנון QPSK, QAM ו-OFDM.
מקלט משדר הוא מכשיר המשלב משדר ומקלט ביחידה אחת (ראה תמונה משמאל).
טכנולוגיה > מקלטים

המרכיב העיקרי של מקלט אופטי הוא גלאי אופטי הממיר אור לחשמל באמצעות האפקט הפוטואלקטרי. הגלאי האופטי הוא בדרך כלל פוטודיודה מבוססת מוליכים למחצה. מספר סוגים של פוטודיודות שבשימוש כוללים פוטודיודות PN, ופוטודיודות PIN.
מקלטים קוהרנטיים משתמשים במתנד (oscilator) לייזר מקומי בשילוב עם זוג "מצמדים" (couplers) וארבעה גלאים אופטיים לכל קיטוב. לאחר מכן משתמשים בממירי אנלוגי-לדיגיטלי (ADC) במהירות גבוהה ועיבוד אותות דיגיטלי (DSP) כדי לשחזר נתונים המאופננים עם QPSK, QAM או OFDM.