stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקוקרדיוגרפיה
סוגי אקוקרדיוגרפיה > אקוקרדיוגרפיה דרך בית החזה

אקוקרדיוגרפיה דרך בית החזה היא בדיקה לא פולשנית שבה המתמר מונח על גבי עור הנבדק. הנחת המתמר מתבצעת בארבע נקודות, המאפשרות זוויות הסתכלות שונות על מדורי הלב. נקודת המנח העליונה ביותר היא לצד עצם החזה מצד שמאל (פאראסטרנלית), וממנה ניתן להתבונן לאורך הציר האורכי של הלב. במבט זה ניתן לראות את החדר השמאלי בחלק התמונה העליון, ואילו העלייה הימנית תיראה כלפי מטה. כן ניתן לראות את המסתם הצניפי, לרבות עלעליו, המיתרים הגידיים והשרירים הפטמתיים. סיבוב של המתמר ב-90° יאפשר קבלה של חתך רוחב, כאשר החדר הימני עדיין ייראה מלמעלה. ניתן להניח את המתמר גם בגובה המסתם הצניפי או מסתם אבי העורקים. הטיה של המתמר לעבר עורק הריאה תאפשר מבט על התמזלגותו לעורקי הריאה הימני והשמאלי.
הנחה של המתמר על חוד הלב (אפיקלית) מאפשרת מבטים על מספר מדורים יחדיו. מבט של ארבעה מדורים יאפשר התבוננות בכל מדורי הלב, כאשר העליות נמצאות בתחתית התמונה. החיבור של העלעל הקדמי של המסתם הצניפי אל המחיצה נראה תחתון יותר מהחיבור של עלה המחיצה של המסתם התלת-פסיגי, שהוא קרוב יותר לחוד הלב. בנוסף ניתן לראות האוזנית של העלייה השמאלית ובצמוד לה את ורידי הריאה. מבט של חמישה מדורים יתאפשר בזכות הטיה של המתמר לפנים, ואז גם ייראה מסתם אבי העורקים. מבט של שני מדורים על צדו השמאלי של הלב יאפשר התבוננות בעלייה ובאוזנית שבחלקה התחתון של התמונה ובשרירים הפטמתיים של החדר. הנחת המתמר בצורה המנוגדת למנח שלצד עצם הבריח תאפשר מבט הפוך, שבו יופיעו החדר השמאלי, מסתם אבי העורקים והמסתם הצניפי והעלייה השמאלית. חדר ימין יופיע בצדה הימני של התמונה.
במנח תחת הצלעות (סובקוסטלי) ניתן לראות את הכבד בין הלב למתמר. מבט זה יעיל למציאת נוזל ממסב הלב, שיהיה בין הכבד ללב. כמו כן, ניתן להבחין בפגם במחיצה הבין-פרוזדורית. סיבוב של המתמר יאפשר התבוננות בווריד הנבוב התחתון, שהתרוקנות שלו אל העלייה הימנית מעידה על לחץ דם תקין בעלייה ועל היעדר אי-ספיקת לב ימנית.
מנח ממעל לעצם החזה (סופראסטרנלי) מאפשר התבוננות של קשת אבי העורקים והעורקים היוצאים ממנה: גזע הזרוע והראש, העורק התרדמני והעורק התת-בריחי.
סוגי אקוקרדיוגרפיה > אקוקרדיוגרפיה דרך בית החזה > אקוקרדיוגרפיית דופלר

לפי אפקט דופלר, תדירות גל הקול החוזר מדם זורם משתנה כתלות בכיוון הזרימה ובמהירותה. אפקט זה מאפשר לזהות בבדיקת אקוקרדיוגרפיה זרימה של דם במדורי הלב ובכלי הדם הסובבים אותו. באקוקרדיוגרפיה נעשה באפקט דופלר שימוש בשני אופנים: גל מתמשך וגל פועם. בשידור גל מתמשך המתמר משדר וקולט גלי קול בצורה מתמדת, כך שמבצע הבדיקה יכול לקלוט את מהירויות הזרימה הנמדדות, אף אם הן גבוהות, אולם הוא אינו יכול לקבל את המיקום שממנו חזר האות. כמו כן, מתקבל טווח של מהירויות הנראה כמריחה על פני פלט הבדיקה. בשידור גל פועם הגל פוגע באיבר המטרה וחוזר, כך שניתן לקבוע את מיקום האיבר, אולם בשל מרווח הזמן בין השידור לדגימה, לא ניתן לקלוט מהירויות גבוהות.
בנוסף, שילוב של צבע באקוקרדיוגרפיית דופלר ממחיש את כיוון הזרימה, ובכך מאפשר לאתר בקלות רבה יותר זרימה פתולוגית. בשיטה זו זרימה בכיוון המתמר מופיעה בצבע אדום וזרימה הרחק ממנו בכחול, כאשר עוצמת הצבע משקפת את מהירות הזרימה. במהירויות גבוהות במיוחד, שהן על פי רוב פתולוגיות, הצבע על המסך מופיע כירוק.
סוגי אקוקרדיוגרפיה > אקוקרדיוגרפיה דרך הוושט

באקוקרדיוגרפיה דרך הוושט מוחדר מתמר אל תוך הוושט, דבר המאפשר צפייה איכותית יותר במדורי הלב ובכלי בדם היוצאים ממנו, שכן הלב ממוקם ממש מלפני הוושט, וגל הקול אינו צריך לעבור מרחק רב ושכבות רבות עד להגעתו אל הלב. זאת, בניגוד לאקוקרדיוגפיה דרך בית החזה, שאז על הגל לעבור דרך העור, שכבות שומן וצלעות ושרירים. החיסרון המרכזי בשיטה זו הוא הפולשניות שבה, אשר מגבירה את הסיכונים שבבדיקה, גורמת לאי-נוחות אצל הנבדק ומצריכה הרדמה או אלחוש ונוכחות צוות רפואי. כמו כן, על הנבדק לצום שש שעות בטרם הבדיקה ולהימנע משתייה למשך שעתיים.
סוגי אקוקרדיוגרפיה > אקוקרדיוגרפיה מודגשת בניגוד

על מנת להדגיש את גבולות החדר השמאלי במהלך ההתכווצות מוזרק לעיתים חומר ניגוד העשוי בועיות קטנות של אוויר בעלות מעטה חלבוני. הבועיות נפוצות בדם ונראות היטב על ידי המתמר. שיטה זו מאפשרת להתרשם מהתכווצות החדר השמאלי, לאתר התעבות של הדופן שלו וקרישי דם בחלל שלו ולמצוא גושים מסוגים אחרים בלב. כמו כן, השיטה מאפשרת להעריך את מידת הזילוח אל החדר במחלת לב כלילית.
ראו גם

צילום חזה
הערות שוליים

↑  דִּמּוּת עַל-שִׁמְעִי שֶׁל הַלֵּב במילון רפואת הלב [רפואה] (תשע"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11931923v (data)  LNB: 000076386  NKC: ph119774 
זוויות הסתכלות שונות על מדורי הלב
סן לאוצ'ו

סן לאוצ'ו (San Leucio) היא מועצה מקומית בנפת קזרטה שבמחוז קמפניה, בדרום איטליה. סן לאוצ'ו ממוקמת כ-3.5 ק"מ מצפון-מערב לקזרטה, בגובה של כ-145 מ' מעל פני הים. המקום התפרסם במיוחד בשל מכלול המבנים שנבנו בו סביב מפעל משי ישן. מכלול זה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1997.
גבעת סן לאוצ'ו נקראת על-שם הכנסייה הלומברדית שנבנתה בראשה. הגבעה נמצאת בחורש הנקרא בוסקו די סאן סילבסטרו, יער סילבסטר הקדוש, ובו כרמים ופרדסים. מעון ציד, שנודע בשם בלוודרה (Belvedere, "יפה נוף"), נבנה לרגלי הגבעה במאה ה-16 בידי משפחת האצולה אקוואויוה (Acquaviva), נסיכי קזרטה. האחוזה הפיאודלית נרכשה על ידי המלך קרלוס השלישי.
ב-1773 החליט המלך פרננדו הראשון, בנו של המלך קרלוס, לגדר את האזור ולהפוך אותו לשטח לציד. המלך היה צייד מנוסה והעדיף עיסוק זה על פני חיי החצר המלכותית. ב-1778 החל המלך בייצור משי במקום. ביתן בלוודרה שופץ ונועד להיות מרכזו של מכלול תעשייתי; במבנה עצמו הוקדש האולם הראשי לכנסייה עבור הפועלים, וסביבו נבנו מבנים תעשייתיים שכללו חדרים לגידול תולעי משי ומתקנים לטוויית וצביעת המשי, וכן גם מבנים עבור בית ספר, מגורים למורים, ועוד. עבור העובדים נבנה כפר חדש, והקהילה שהתפתחה בו נקראה ב-1789 "המושבה המלכותית של אורגי המשי" (Real Colonia dei Setaioli). במפעל המשי בסן לאוצ'ו הוכנסו הטכנולוגיות המתקדמות ביותר באירופה באותה תקופה. המלך חוקק חוקים שנועדו להסדיר את העבודה והשכר של הפועלים במכלול; לפועלים הייתה מערכת של מעין ביטוח לאומי ומעמד מועדף, ואף נקבעו להם בגדי עבודה אחידים. יש הרואים בחוקים אלה מעין סוציאליזם מוקדם. המלך תכנן לפתח את הכפר לכדי עיר חדשה, שתיקרא פרדיננדופולי, אך הפרויקט נעצר לאחר כיבוש הממלכה בידי צרפת בתחילת המאה ה-19. למרות הכיבוש הצרפתי המשיכה התעשייה בסן לאוצ'ו להתפתח.
גם כיום ממשיכים מפעלי הטקסטיל והמשי בסן לאוצ'ו לשמור על רמתם הגבוהה. מוצרים מסן לאוצ'ו משווקים ללקוחות יוקרתיים בחו"ל, ובהם ארמון בקינגהאם, הבית הלבן, ארמון קווירינאלה, ועוד.
בסן לאוצ'ו נמצא כיום מוזיאון לייצור המשי, ובו נולי אריגה מקוריים ומכונות ששופצו והמוצגים בחצר ארמון בלוודרה. בחצר ניתן לראות את כל שלבי ייצור המשי ואת ההתקדמות במיכון ובתהליכי הייצור.
ב-1997 הוכרזו ארמון קזרטה, אקוודוקט ונוויטלי ומכלול סן לאוצ'ו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מנימוקי ההחלטה:
"המכלול המונומנטלי בקזרטה תוכנן על פי אותם מאפיינים של מבנים מלכותיים אחרים שנבנו במאה ה-18, אך בתכנונו של מכלול זה יש מעוף יוצא דופן, המשלב לא רק את הארמון המרשים והגן שסביבו, אלא גם את הנוף הטבעי הסובב. התכנון יוצא הדופן כולל גם יוזמה שאפתנית לתכנון עיירה חדשה, על פי תפיסות התכנון העירוני של אותה תקופה. יש במכלול תעשיית ייצור המשי שסביב ארמון בלוודרה, עניין רב בשל העקרונות האידאליסטיים שהיו הבסיס לתפיסת התכנון והתפעול של המקום."
הערות שוליים

↑  על פי אתר אונסקו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531142405171  GND: 4652839-8  LCCN: n95081822  VIAF: 130346326   WorldCat (עם VIAF): 130346326
פאל נאג'

פאל נאג' (בהונגרית: B. Nagy Pál;‏ סולנוק, 2 במאי 1935) היה אלוף אולימפי הונגרי בסיף (דקר), מאמן.
קורות חייו

בשנת 1949 החל לעסוק בספורט כסייף דקר של אגודת Szolnoki MÁV SE. הוא שיחק בנבחרת הונגריה מ-1961 עד 1972. זכה בסך הכל בשלוש מדליות בתחרויות עולמיות, את כולן השיג כחבר בנבחרת הונגריה. הוא זכה פעמיים בתואר אליפות הונגריה אישית. הוא סיים ספורט פעיל ב-1972 ולא השתתף באולימפיאדת מינכן. לאחר הקריירה השתתף בתחרויות ותיקים.
ב-1965 קיבל תעודת מאמן במכון לניהול ואימון ספורט (SEKI), ובשנתיים האחרונות לקריירה הספורטיבית שלו היה גם מאמן הסיף של אגודתו. הוא ויתר גם על היותו מאמן ב-1972. בשנת 1995 פרש כטכנאי מכונות במפעל לתיקון כלי רכב בסולנוק.
מאז מאי 2010, אולם הספורט ב-Véső út בסולנוק נקרא על שמו של "Pál B. Nagy".
תוצאותיו בספורט

אלוף אולימפי:
1968, מקסיקו סיטי : קבוצתי (צ'אבה פניבשי, ג'זה קולצ'אר, זולטאן נמרה, פאל שמיט)
אליפות עולם מקום שני:
1969, הוואנה : קבוצתי (צ'אבה פניבשי, ג'זה קולצ'אר, זולטן נמרה, פאל שמיט)
אליפות עולם מקום שלישי:
1967, מונטריאול : קבוצה (צ'אבה פניבשי, ג'זה קולצ'אר, זולטן נמרה, פאל שמיט)
אליפות עולם מקום חמישי:
1966, מוסקבה : קבוצתי ( טמאש גאבור, ג'זה קולצ'אר, זולטאן נמרה, פאל שמיט)
:
אישי: 1965, 1970
פרסים והוקרה

פרס שקנאי דרג כסף (2009)
טבעת הזהב של MÁV SE (2010)
אזרחות כבוד של סולנוק (2015)
לקריאה נוספת

Ki kicsoda a magyar sportéletben?: II. kötet (I–R). Szekszárd: Babits. 1995. 361. o. ISBN 963-495-011-6 (מי זה מי בספורט ההונגרי)
Havas László: A magyar sport aranykönyve – Budapest, 1982 – ISBN 9632535723 (ספר הזהב של הספורט ההונגרי)
Révai új lexikona I–XIX. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1996–2008. ISBN 963-901-594-6 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Bocsák Miklós: Hogyan élnek olimpiai bajnokaink (166-an szerte a világban) – St. plusz kft., 1998 – (ISBN ללא)
Fechten - Weltmeisterschaften (Herren - Degen) (német nyelven). sport-komplett.de. Sport-Komplett.
Profilja az Olimpiai adatbázisban (באנגלית) (הפרופיל שלו במאגר האולימפיאדה)
הערות שוליים

↑  "Jubilál a Szolnoki MÁV SE - B. Nagy Pál nevét kapta a sportcsarnok". szoljon.hu. אורכב מ-המקור ב-2010-05-14. נבדק ב-2010-08-20.
↑  "Szolnok legrangosabb díjait adták át a város napján". szolon.hu. נבדק ב-2010-08-20.
↑  "A Szolnoki MÁV SE száz éve". sosz.hu. אורכב מ-המקור ב-2012-04-24. נבדק ב-2010-08-21.
ארדאפפל

מרטין בהיים עם הארדאפפל
פאקסימיליה של הגאוגרף ארנסט רוונשטיין 1912 היטל הארדאפפל
ארדאפפל (מגרמנית Erdapfel "תפוח הארץ") הוא גלובוס שיוצר על ידי האסטרונום והגאוגרף הגרמני מרטין בהיים ( Martin Behaim ) בין השנים 1491–1493. הוא הגלובוס העתיק ביותר ששרד עד תקופתנו, ואחת עבודות הקרטוגרפיה האחרונות בהן יבשת אמריקה עדיין לא מופיעה, שכן קולומבוס חזר ממסעו הראשון במרץ 1493.
בארדאפפל מתוארת אירופה באופן מדויק, אם כי לא בפרופורציות נכונות. גם חופיה הצפוניים והמערביים של אפריקה מתוארים היטב, מה שמעלה את הסברה שברשות בהיים הייתה מפה של ספנים פורטוגזים, או שהשתתף בעצמו במסעות לחופיה המערביים של אפריקה. קיימים דיווחים סותרים לגבי השתתפותו באחד ממסעותיו של מגלה הארצות הפורטוגלי דיוגו קאו בין השנים 1482-1486 וסביר להניח שאם הפליג הרי עשה זאת עם ספן פורטוגלי אחר שהכיר את הנתיב של קאו. העובדה שבהיים לא הכיר הייטב חלקים אחרים בעולם מתגלה ככל שמתקדמים מזרחה. המפה מאבדת מדיוקה עד כדי-כך שקשה להבחין בתת-היבשת ההודית ומזרחה ממנה מופיעים איים שאינם תואמים את מזרח אסיה כלל. יפן או בשמה על הגלובוס 'זיפנגו' (Cipangu), גדולה בהרבה מאשר במציאות ונמצאת דרומית למיקומה האמיתי. בדומה למפה אחרת מאותה תקופה, של קרטוגרף גרמני בשמו הלטיני הנריקוס מרטלוס גרמנוס (Henricus Martellus Germanus), ממזרח למלזיה מופיע חצי-אי ענקי. אי הדיוקים לגבי הודו ומזרח אסיה מראים שבהיים לא קרא את יומניו של מרקו פולו למרות שהיו מפורסמים ונגישים בדפוס. כעורכי מפות נוספים, הוא המשיך להסתמך על מקורות ישנים.
אי הדיוקים והפרטים המומצאים מלמדים על האמונות שרווחו באותה תקופה. באותן שנים המלומדים הסתמכו על שיטתו של פטולומאיוס קלאודיוס וחישוביו של פוסידוניוס לפיהם רדיוס כדור הארץ היה קטן בחצי מגודלו האמיתי. בנוסף, אירופה ואסיה צוירו גדולות מדי והים התיכון ארוך מדי. עקב כך, היה צורך לצמצם את האוקיינוס שממערב לאירופה ושהפריד כביכול בינה לבין אסיה. ממילא לא נותר מקום ליבשת נוספת. באוקיינוס זה מאויר האי המיתולוגי סט. ברנדן על שם ברנדן מקלונפרט על פי אמונה שהוא ותלמידיו גילו אי זה במסעותיהם הימיים להפצת הנצרות.
הגלובוס הוא דוגמה לאיכות עבודתם של בעלי המלאכה בנירנברג באותה תקופה. קוטר הגלובוס 51 ס"מ. לייצורו הוכן כדור מחימר עליו דחסו ארבע שכבות פשתן מודבקות. לאחר שייבשו, נחתך הכדור לשניים על קו שעתיד להיות קו המשווה וחובר מחדש בטבעת עץ. על הכדור הודבק קלף ועליו מפת הנייר שצוירה על ידי גאורג גלוקנדון (Georg Glockendon) בצבעים מרהיבים עם 111 מיניאוטורות של חיות ואנשים ויותר מ 1,100 שמות מקומות.
הסיבה לייצורו של הגלובוס אינה ידועה. ייתכן ששימש כאמצעי המחשה למטרות סחר וגילוי ארצות או היה אבטיפוס לייצור סדרתי. סברה אחרת היא ששימש למטרות אקדמיות, להצגת הידע של אותם ימים בהתאם לרוח ההומאניזם של התקופה. כיום ארדאפפל נמצא במוזיאון הגרמני של נירנברג. הוא עבר סריקה דיגיטלית.
ארדאפפל
ייצוג הנתונים בגלובוס בבירור
מפת העולם על פי ארדאפפל 1492
ראו גם

גלובוס האנט-לנוקס
גלובוסים של קורונלי
הערות שוליים

↑  אתר מתמחה במפות http://cartographic-images.net/Cartographic_Images/258_Behaim_Globe.html
↑  אתר למידע על בואריהhttp://nuernberg.bayern-online.de/die-stadt/wissenswertes/der-behaim-globus/
↑  Digitalisierung durch das Germanische Nationalmuseum Nürnberg
עידוד (ספורט)

מעודדות בתרגילי חימום לקראת תחרות
המעודדות של קבוצת הפוטבול סנט לואיס רמס בפעולה, 2007
עידוד היא פעילות מאורגנת של אדם או קבוצה, הנלווית לאירועי ספורט, ומשתמשת בשירה, במוזיקה, באלמנטים ובתנועות התעמלות או ריקוד. העידוד נעשה בדרך-כלל להעלאת המורל של קבוצות ונבחרות ספורט בזמן משחק או טורניר. לרוב העידוד נעשה מצד הקהל, אך בארצות הברית ובעולם במשחקי כדורסל, ישנן קבוצות מעודדים (לרוב מעודדות) שתפקידן משולש: לעודד את הקבוצה, לעודד את הקהל ולהלהיבו לעודד את הקבוצה, לספק מופע אמנותי לקהל בזמן ההפסקות במשחק. ישנן גם תחרויות עידוד מיוחדות הבוחנות את יכולות קבוצת העידוד.
היסטוריה

העידוד החל בארצות הברית בשנות השמונים של המאה ה-19 כאשר הקהל במשחקי ספורט שר כדי לעודד את קבוצתו. העידוד המאורגן המתועד הראשון היה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1884, כאשר הקהל צעק יחדיו "Ray, Ray, Ray! TIGER, TIGER, SIS, SIS, SIS! BOOM, BOOM, BOOM! Aaaaah! PRINCETON, PRINCETON, PRINCETON!‎".
מספר שנים לאחר מכן הציע בוגר פרינסטון תומאס פיבלס את הרעיון של עידוד מאורגן על ידי הקהל לקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מינסוטה. אולם רק בשנת 1898 אומץ הרעיון על ידי אוניברסיטה זו. הסיפור הוא שנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת מינסוטה נמצאה בתקופה כל כך קשה שאנשים הרגישו את הצורך להגיע עם רוח טובה למשחקים, עם שירים חיוביים - וכך נוצר העידוד. מינסוטה ארגנה יחידת מעודדים גברים ב-1903 וארגנה את אחוות המעודדים הראשונה בהיסטוריה של העידוד "גאמה סיגמה" (Gamma Sigma). האירוניה שבדבר היא שבהתחלה העידוד החל כספורט גברי, והקולות שנשמעו במגרשים היו הרבה יותר עמוקים ורועשים משל הנשים. אולם רק בשנות ה-20 של המאה ה-20 נשים עורבו בפעם הראשונה בעידוד והתחילו להשתלב בהתעמלות, בפירמידות ובמגדלים. נבחרות העידוד העכשוויות מורכבות בעיקר מנשים ולמרות זאת נבחרות העידוד במכללות עדיין מורכבות מ-50% גברים. ובכן, הסטודנטים עודדו את מינסוטה ככל יכולתם אך עדיין הנבחרת הובסה. הייתה זו השערה מדעית של הסטודנטים שהערצה, עידוד ותמיכה יוכלו להעביר את האנרגיות החיוביות למגרש, ולעזור לקבוצה לנצח. ובכל זאת, העידוד לא הספיק כדי לקטוף ניצחון. אך זה בהחלט יצר ספורט חדש. אוניברסיטת מינסוטה דבקה ברעיון ולבסוף פתחה במסורת של קבוצת מעודדים בכל משחק בו שיחקה נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. ההתפתחות של העידוד לספורט שוב קרתה באוניברסיטת מינסוטה כאשר הם הכירו ביכולותיהן האתלטיות של הנשים, בכך שהוסיפו גימנסטיקה בשירי העידוד. ואז, בשנות ה-30 של המאה ה-20 הספורט התפתח להרבה יותר מתצוגה של כושר משחק, כשהמעודדים הפכו להרבה יותר מהנים לצפייה. המגאפון הפך לתוספת הכי גדולה של היסטוריית העידוד בשנות ה-1900 המוקדמות, והפונפונים שהוצגו על ידי לורנס הרקימר (Lawrence Herkimer) בהחלט הפכו לסמל העידוד הרשמי. הרקימר נחשב לאחד ממייסדי העידוד. הוא עשה המון בשביל היסטוריית העידוד בהקמתו את "ארגון העידוד הלאומי" (National Cheerleading Association) ובניהולו את בתי הספר לעידוד ב-1946 ו-1947. המחנות של הרקימר גדלו היום ליותר מ-20,000 משתתפים. כיום העידוד מכיל בתוכו אתלטיקה ברמה מאוד גבוהה ותחום תחרותי המציג גברים ונשים בעלי כישרון. הרקימר ואוניברסיטת מינסוטה עיצבו היסטוריית עידוד יחידה במינה. כיום יש נבחרות עידוד רבות בארצות הברית, אך גם באוסטרליה, יפן, צרפת, גרמניה וניו זילנד.
מעודדות בישראל

מזה שנים, תקנון מנהלת הליגה לכדורסל קבע הטלת קנסות לקבוצות שלא מחייבות הופעת מעודדות במשחקים. ב-2011, פעלה שרת התרבות והספורט לימור לבנת, לשינוי התקנון. בעקבות תנועת ה-Me too התקבלה לא מעט ביקורת בנושא. בתקופת הקורונה, הופסקה פעילות המעודדות מכורח המציאות, וב-10 באוגוסט 2021, הודיעה המינהלת על ביטול חובת להקות המעודדות במשחקי ליגת העל, החל מעונת 2021/22. במקביל מעודדת המינהלת את הקבוצות, למצוא פעילויות אחרות לחיזוק חווית צפיית האוהדים.
סוגים של נבחרות עידוד

במרבית בתי הספר והאוניברסיטאות בארצות הברית פועלת נבחרת עידוד.
בענפי ספורט שונים דוגמת כדורסל, כדורגל ופוטבול, נבחרת העידוד מהווה חלק אינטגרלי מהקבוצה והמוניטין שלה.
עידוד בתרבות הפופולרית

בשנת 2000 יצא לאקרנים הסרט "מעודדות צמודות" בכיכובה של קירסטן דנסט וזכה לגלי הערצה בכל העולם. זהו לא הסרט הראשון שעלילתו נסבה סביב נבחרת מעודדות, אך הוא הראשון שזכה להצלחה כזו. ארבעה סרטי המשך נעשו ברוחו הפרועה של הסרט.
סרט נוסף שהתמקד בנבחרת מעודדות הוא הסרט, "דבי עושה את דאלאס", שיצא בשנת 1978 וזכה למספר המשכים ורימייקים.
ראו גם

עידוד רדיקלי
אוהד (ספורט)
הערות שוליים

↑  במינהלת ביטלו את חובת המעודדות במשחקים: "עידן חדש", באתר ynet, 10 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4434315-2  NDL: 00576979
סן טרון

סן טרון (בהולנדית: Sint-Truiden; בצרפתית: Saint-Trond; בלימבורגית: Sintruin) היא עיר הממוקמת במחוז לימבורג שבאזור הפלמי בבלגיה, ואוכלוסייתה מונה מעל 41,500 תושבים, מה שהופך אותה לאחת הערים הגדולות בלימבורג. העירייה כוללת את הקומונות לשעבר (כיום תתי-עיריות) אלסט, ברוסטם, דוראס, אנגלמנסהובן, גלינדן, גורסם, גרוט-חלמן, חלמאל, קרקום-ביי-סינט-טרוידן, מלברן, מסטירן, אורדינגן, רונקלן, ולם, ווילדרן, וזפרן.
העיר ממוקמת במרכז אזור הפירות של בלגיה, הספנגו (Hesbaye), והיא ידועה בזכות אגסיה, תפוחי הז'ונגולד, ודובדבניה המתוקים.
היסטוריה > ראשיתה ותור הזהב

העירייה התפתחה סביב מנזר שהוקם על ידי סנט טרודו, אציל פרנקי, במאה ה-7. לפי האגדה, טרודו, כילד, שיחק ובנה כנסייה קטנה מאבנים. כאשר אישה בעטה בזלזול באבנים, היא התעוורה באופן פתאומי. טרודו ריפא אותה לאחר שביקשה את סליחתו. בנוסף, מיוחסת לו היכולת להוציא מים מהאדמה ולרפא מחלות אחרות. לאחר מותו של טרודו, הפך המנזר (שהפך מאוחר יותר למנזר סינט-טרוידן) למוקד עלייה לרגל, שהביא עושר לעיירה הסמוכה. המאה ה-11 הייתה תקופה משגשגת במיוחד שבה חלה צמיחה משמעותית באוכלוסייה. בתקופה זו, האבאד אדלרדוס, שהיה כפוף לבישופ של מץ, בנה את הכנסייה הראשית של המנזר ושתי כנסיות נוספות בעיר: כנסיית גבירתנו וכנסיית סינט-גנגולפוס. תחת ניהולו, קיבלה סינט-טרוידן חומת אדמה עם גדר עץ ושערים מבוצרים. חומה מאבן עם שערים ומגדלים נבנתה בשנת 1129. הכלכלה של העיר החדשה, שנקראה אופידום, התבססה על תעשיית הפשתן ומסחר עם ארצות זרות כגון אנגליה, שמפניה, וגרמניה.
במאה ה-13 הפכה העיירה המבוצרת לאחת מ-23 הערים המרכזיות השייכות לבישופות ליאז' . במקום בו ניצב בית העירייה הנוכחי נבנה אולם שוק, חיי החברה בעיר אורגנו על ידי הגילדות השונות ובכיכר המרכזית הוקם פרון המסמל את סמכות השלטון המקומי בעניינים פוליטיים.
היסטוריה > מהמאה ה-15 ועד היום

שארל הראשון כבש את העיר בשנת 1467, מה שסימן את תחילתו של תהליך דעיכה איטי שנמשך עד המאה ה-19. ביצורי העיר פורקו בשנת 1675, ורבים מהמנזרים נסגרו תחת השלטון הצרפתי בסוף המאה ה-18. לאחר המהפכה הבלגית, הוסבו מבנים ריקים אלו למתקני חינוך ורפואה. העיר הייתה גם מרכז של אזור חקלאי משגשג, אשר מאז סוף המאה ה-19 התפרסם בזכות ייצור פירותיו.
העיר החזיקה בעמדה אסטרטגית חשובה ביחס לגבול הצפון-מזרחי של בלגיה, והגנרל אנרי אלקסיס בריאלמונט המליץ על ביצורה. ב-9 באוגוסט 1914, בתחילת הפלישה הגרמנית לבלגיה, הוצאו להורג 20 אזרחים ומספר בתים נהרסו. תהליך השיקום ובניית שכונות חדשות נמשך אל תוך המאה ה-20.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שדה התעופה שלה שימש כבסיס לאחת מטייסות הקרב הליליות המפורסמות של הלופטוואפה, NJG1, עם יחידות II/NJG1 ו-IV/NJG1 שהפעילו מטוסי Junkers Ju 88 ו-Heinkel He 219 בשנת 1944. טייס הקרב הלילי המוביל של גרמניה, היינץ וולפגנג שנאופר (עם 121 ניצחונות אוויריים, רובם בלילה), זכה לכינוי "הרוח של סנט טרונד" על ידי צוותי מפציצים בריטיים שטסו מעל גרמניה במהלך התקפות לילה. שדה התעופה EBST עדיין פעיל כיום.
פאל סאלאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1915 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בינואר 1994 (בגיל 78) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקצוע:  שוטר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (24 ביוני 2008) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פאל סאלאי
 
פאל סאלאי (בהונגרית: Szalai Pál;‏ 1915, בודפשט – 1994, לוס אנג'לס) היה קצין בכיר במשטרת בודפשט, חבר במפלגת צלב החץ בשנות מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
קורות חיים

ב-1929, בגיל 14, הצטרף סאלאי לתנועת הצופים ההונגרית. ב-1939 הצטרף לתנועה הלאומנית ההונגרית הפרו-נאצית, מפלגת צלב החץ, אך לאחר שלוש שנים עזב את המפלגה.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

סאלאי שהה בטרנסילבניה ובאוקטובר 1944, עם עליית צלב החץ לשלטון בהונגריה, חזר לבודפשט. למרות שעזב את המפלגה גויס סאלאי לשורות משטרת בודפשט והיה קצין בכיר במשטרה. עד שחרור בודפשט בתחילת 1945 השתמש סאלאי בתפקידו כדי לסייע ליהודים, להזהירם מפני חיפושים ומעצרים, לשמור על רכושם, לספק להם מסמכים שיאפשרו להם לעזוב את גטו בודפשט, ואף כדי לשלוח שוטרים שיגנו עליהם מפשיטות של אנשי צלב החץ. הוא גם סייע למאמצי ההצלה של ראול ולנברג.
בין מניעיו לסייע ליהודים היה חברו מילדות, קארוי סאבו, שלימים הוכר גם הוא בתור חסיד אומות העולם. סאלאי ניצל את תפקידו כקצין כדי להעביר לסאבו מסמכים שבהם זוהה סאבו בתור בלש של משטרת הביטחון ההונגרית. באמצעות מסמכים אלה יכול היה סאבו להסתובב בבודפשט באופן חופשי ולסייע ליהודים.
בדצמבר 1944 קרב הצבא האדום לבודפשט, ואנשי צלב החץ פרעו ביהודים. בינואר 1945 פרצו אנשי צלב החץ לבנייניהן של שגרירויות זרות וגררו החוצה יהודים רבים בלא התחשבות במסמכיהם, מסמכים לפיהם זוהו היהודים בתור אזרחי מדינות זרות ולכן היו אמורים להיות מוגנים. אנשי צלב החץ שדדו רבים מהם ורצחו אותם. גם אנשי צוותים רפואיים וכן מאושפזים בשני בתי חולים בבודפשט, מחוץ לגטו בודפשט, נרצחו.
ב-8 בינואר נכנסה קבוצה חמושה של אנשי צלב החץ לבניין שגרירות שוודיה בבודפשט. אנשי צלב החץ הוציאו יהודים מהבניין, גררו אותם אל שפת הדנובה, ירו בהם למוות והשליכו את גופותיהם אל הנהר. למעלה ממאה יהודים אחרים הובאו לתחנת המשטרה והועמדו אל הקיר לקראת הוצאתם להורג. אוטו פליישמן (אנ'), אחד מאנשי צוותו של ולנברג, הזעיק את סאלאי. סאבו, שעקב אחרי אנשי צלב החץ שגררו את היהודים, הודיע לסאלאי היכן נמצאים היהודים. סאלאי וסאבו, בליווי משטרתי, הגיעו אל תחנת המשטרה והתעמתו עם אנשי צלב החץ. סאבו הציג את עצמו בתור נציג השגרירות השוודית, וסאלאי - בתור איש צלב החץ, למרות שלא היה כזה. לבסוף שוחררו היהודים והושבו לשגרירות השוודית. בין עשרות הניצולים על ידי סאבו וסאלאי היו לארס ארנסטר (אנ'), לימים ביוכימאי וחבר ועדת פרס נובל, וכן יעקב שטיינר (אנ'), לימים פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטה העברית. אביו של שטיינר היה בין היהודים שנורו ב-25 בדצמבר 1944 על גדת הדנובה.
סאלאי סייע ליהודים רבים וביניהם גם לשחקן קלמן רוז'אהדי שהעיד לטובתו אחרי שנת 1945 בפני בית הדין העממי.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נחקר תפקידם של ההונגרים בסיוע לגרמנים ברצח היהודים. שאמו שטרן ראש היודנרט בבודפשט העיד לטובתו של סאלאי וסיפר שכאשר אנשי צלב החץ חטפו יהודים כדי לרצוח אותם בירי על שפת הדנובה, סאלאי מיהר בעקבותיהם והצליח לשחררם. החקירה הסתיימה במסקנה שסאלאי ניצל את תפקידו כדי לסייע ליהודים ככל האפשר והוא זוכה מההאשמות לפיהן, בתור קצין במשטרה ההונגרית, סייע לרצח יהודים.
בשנת 1953 הוכן משפט ראווה בבודפשט, שמטרתו הייתה להאשים את הציונים בהיעלמותו של ולנברג, תוך טענה שוולנברג לא הגיע לברית המועצות. בין העצורים היו סאלאי וסאבו. בשנות התשעים עשתה הסופרת והעיתונאית ההונגרייה-יהודייה מריה אמבר מחקר על המשפט, וגילתה חומרים מארכיונים שנפתחו לאחר התפרקות ברית המועצות. בין חומרים אלה נמצאו ציטוטים מטענותיהם של מתיאש ראקושי וארנה גרה (יהודים שניהם), מראשי הקומוניסטים בהונגריה, שבהם נקבע שהציונים אשמים במותו של ולנברג. סאלאי, בתור מסייע ליהודים, נחשד בתור אוהד הציונות, ומשפטו התנהל במקבל למשפט הרופאים. לאחר מות סטלין ומותו של לברנטי בריה בסוף 1953, שוחררו חלק מהנאשמים במשפט, בהם סאבו, אך סאלאי שוחרר רק ב-1955. הוא היגר לארצות הברית, התיישב בקליפורניה, שינה את שמו לפאול סטרלינג (Paul Sterling) ומת בלוס אנג'לס בשנת 1994.
הכרה והנצחה

בשנת 2008 הוכר סאלאי בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ראו גם

נעליים על הדנובה
אנדרטת קציני הדת היהודים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  רבנים צבאיים אמריקאים שנהרגו במהלך שירותם הצבאי
 מיקום:  וירג'יניה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  2011 
 קואורדינטות:  38°52′45″N 77°04′11″W﻿ / ﻿38.879043°N 77.06967°W﻿ / 38.879043; -77.06967
  (למפת וירג'יניה מוגדלת) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. אנדרטת קציני הדת היהודים(למפת וירג'יניה רגילה) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. אנדרטת קציני הדת היהודים
 
אנדרטת קציני הדת היהודים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שליד וושינגטון בירת ארצות הברית מנציחה את שמותיהם של 14 רבנים צבאיים אמריקאים שנהרגו במהלך שירותם הצבאי.