לידא
היסטוריה של העיר > ימי הדוכסות הגדולה של ליטא

בימי הדוכסות הגדולה של ליטא במאות ה-14–16 הייתה לידא אחת מחמש הערים המובילות של המדינה. היא השתייכה, זה אחר זה, לדוכסים גדולים גדימינאס, קסטוטיס, אלגירדאס, יגיילו וויטאוטאס, וכן לנסיך קוריבוט.
במחצית השנייה של המאה ה-14, בימי תהליך ההתנצרות של העם הליטאי, הוקמה ביישוב בשנת 1360 נציגות מיסיונרית פרנציסקנית שהגיעה מפולין. הפרנציסקנים הביאו איתם מויזנה איקונין של מרים הקדושה שהפך ליעד פולחן. הדוכס יוגאילה ייסד כאן בשנת 1380 כנסייה קתולית, מוקדשת לעליית מרים ולצלב הקדוש, ששופצה בשנת 1414. חורבותיה נראות עד ימינו. בשנת 1460 במקום הנציגות הפרנציסקנית הוקמה קהילה קתולית קבועה (פארוכיה) עם כנסייה חדשה.
.בשנת 1533 הוקמה גם כנסייה בעלת פולחן נוצרי מזרחי.
היישוב הותקף ונשרף פעמיים על ידי האבירים הטבטונים. פעם, ב-1392 בעת עימות בין יוגאילה ובין ויטאוטאס שכרת ברית זמנית עם האבירים, כשהנסיך קוריבוט, האחראי על הגנת העיר לא הגן עליה כראוי, עזב אותה והשאיר שלל רב בידי התוקפים. פעם שנייה - בחורף 1394 כשהאבירים, ובתוכם הרוזנים ליינינגן מגרמניה ובדפורד מאנגליה, לא הצליחו לכבוש את המצודה והסתפקו להציתה מבחוץ.
אחרי שהתפייס עם יוגאילו, ויטאוטאס, כמושל של ליטא, שיפץ בצורה יסודית את המצודה. בשנים 1396–1398 שימשה העיר מקלט לחאן המודח של אורדת הזהב, טוכטמיש, שגורש על ידי טימור לנג ובין השנים 1411–1412 גם לבנו, ג'לאל-א-דין, שפיקד על היחידה הטטרית שהשתתפה על יד הליטאים בקרב גרונוולד נגד האבירים הטבטונים. ב-5 באוגוסט 1406 הותקפה העיר וניזוקה על ידי הנסיך הרוסי מסמולנסק, גאורגי סביאטוסלבוביץ', שגורש לבסוף על ידי הנסיך וויטילה, לימים גיסו של יוגאילה. בשנת 1410 אזרחי העיר התגייסו והשתתפו בקרב גרונוולד הכריע נגד האבירים הטבטונים.
בשנת 1422 זכתה העיר (שהפכה משנת 1413 לחלק ממחוז וילנה) לרגע של חסד לרגל הביקור המלכותי של יוגאילה, בדרכו לחתונתו בנובהרדק עם הנסיכה סופיה מקייב. אך ענני המלחמה לא פסקו לפקוד את היישוב. בשנת 1434 הנסיך המורד סבדריגאילו הצית שוב את המקום, מבלי לפגוע בכנסייה המרכזית.
בתקופת הברית בין מלך פולין קזימיר הרביעי יאגיילו ובין הטטרים של קרים ארחה העיר זמן מה - עד שנת 1443 את האג'י גיראי, מייסדה של החאנות של קרים. בשנים 1505–1506 סבלה העיר מסכסוכים בין כמה משפחות אצילים מקומיים - גלינסקו, איליניץ' ויאן זאבז'זינסקי. בשנת 1506 טטרים מקרים, בני ברית של מוסקבה, בזזו את סביבות העיר ואך נוצחו 5 באוגוסט 1506 על יד העיר קלצק בידי הליטאים בראשותו של מיכאיל גלינסקי. בקרב השתתפו בצבא הליטאי גם תושבים מלידא.
המלך אלכסנדר יגיילו החולה, ששהה קודם לכן בעיר לצורך העברת סמכויות לאחיו, זיגמונט, פונה בגלל מתקפת הטטרים לווילנה.
החל מהמאה ה-15 הפכה לידא למרכז משגשג של בעלי מלאכה ומסחר. לכך תרמה בהמשך גם ההתיישבות היהודית שהחלה במאה ה16. באמצע המאה ה-16 גדל בעיר גם מספר הנוצרים הרפורמים - קלוייניסטים.
נוצרו קשרי תחבורה ומסחר עם וילנה, נבהרדק, פולאצק ומינסק. באותה תקופה לעיר היו ככר עם שוק, וכן ארבעה רחובות: ויילנסקה, זמקובה, קמיינסקה וקריבאיה.
בשנת 1588 לידא הייתה לבירת המחוז לידא (לידזקי) כחלק מהפלטינות (וייבודות) וילנה.
בש-17 בספטמבר 1590 זכתה העיר לזכויות לאוטונומיה מוניציפלית שהוקנו בחוקי מגדבורג ולסמל רשמי משלה. זכויות מגדבורג חודשו על ידי הסיים הפולני בשנת 1776. בעיר אורגנו שני ירידים שנתיים. אוכלוסייתה הגיעה ל 2,000-5,000 תושבים.
לשליטה על העיר הייתה חשיבות אסטרטגית במלחמה הרוסית-פולנית בשנים 1654–1667 ובמלחמה הצפונית הגדולה בשנים 1700–1721. תחת השלטון הפולני-ליטאי הוקם מנזר כרמליתי (1676) ומנזר של הפיאריסטים, שניהלו גם מכללה בעיר בין השנים 1756–1834.