stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין גנזך
פסיקת בית המשפט

בית המשפט המחוזי פטר את חברת הביטוח מפיצוי גנזך בגין פרישה מוקדמת לפנסיה, וקיבל את טענת חברת הביטוח שלא הוכח קשר סיבתי בין הפרישה המוקדמת לתאונה.
בית המשפט העליון, בפסק דין שנכתב על ידי השופט תיאודור אור, בחן את המקרה על פי הכלל שחובתו של הניזוק להקטין את נזקו, כפי שהיה עושה אדם סביר, ובכלל זה למנוע נזק של הפסד כושר ההשתכרות, אם הוא מסוגל לחזור לעבודה. בית המשפט קבע שהמבחן לקבוע מתי ייחשבו מעשיו או מחדליו של ניזוק כסבירים הוא לפי מבחן האדם הסביר: האם אדם סביר במצבו של הניזוק, על כל מוגבלותו, קשייו ואי הנוחות הנגרמים לו במקום העבודה, היה חוזר או מתמיד בעבודתו אם לאו, ואין לתת משקל מכריע להרגשתו או רצונו הסובייקטיביים של הניזוק.
במקרה של גנזך, קבע בית המשפט, שהאדם הסביר היה ממשיך בעבודתו ולא פורש לפנסיה, ולכן אין לראות קשר בין פרישתו של המערער לפנסיה לבין התאונה שעבר, ממספר סיבות:
לא סיבות רפואיות או מגבלות הנכות של המערער גרמו לפרישתו המוקדמת מעבודה של המערער- וזאת לאור טיב הנכות של המערער ואופייה.
מעבידיו התאימו את חדר הכיתה שבו היה עליו ללמד לנכותו.
תלונותיו של המערער הן על כאבים ועל צליעה בהליכה, אך לצורך עבודתו אין הוא נדרש להליכה של ממש.
על-אף נכותו המשיך המערער בטיולי רגל ליליים כבעבר. דהיינו, הליכה אינה מזיקה לו והוא מתמיד בה גם להנאתו.
המערער חזר לעבודתו ועבד במקום האחד משך שנה ובשני משך שנתיים, קודם שפרש מהעבודה. אין כל טענה שלא היה מסוגל לבצע את עבודתו, והתמדתו בה משך התקופה כאמור מלמדת אף היא על יכולתו לעסוק בה.
לגבי אי-הנוחות ואי-הנעימות בשל יחס מעבידיו ותלמידיו לנכותו, קבע בית המשפט שאין באלה כדי להצדיק את פרישתו מהעבודה. השופט אור כתב שאם לא יקבע כך, הרי בכל מקרה של נכות גלויה ניכרת יוצדק הניזוק בהימנעו לחזור למעגל העבודה.
השפעה

פסק דין גנזך מצוטט לעיתים קרובות במשפטי נזיקין. הכלל הבסיסי העולה ממנו הוא: "הניזוק אינו חייב לצאת מגדרו בנסותו למלא את חובת הקטנת הנזק, אך חייב הוא לעשות את שצפוי שאדם סביר יעשה להקטנת נזקו". פסק דין גנזך מצוטט בענייני אובדן כושר התקשרות בעקבות תאונות, אך גם במשפטי נזיקין אחרים.
הערות שוליים

↑  ע"א 87 / 320 שלמה גנזך נ' אריה חברה לביטוח בע"מ מה (1) 743, 745
↑  ראו למשל: ת"א (ירושלים) 7419/02 שושני גדעון נגד אסתר טרטמן
א 25166/98, דנה רן נגד המגן חברה לביטוח
↑  חובת הניזוק להקטין את נזקו, באתר גלובס, 13 באוקטובר 1998
פקטורי 54

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 מוצרים עיקריים:  ביגוד 
  
 www.factory54.co.il
 
פקטורי 54 (FACTORY 54) היא רשת אופנה קמעונאית ישראלית, בבעלות קבוצת אירני. הרשת מוכרת מוצרי אופנה של כ-150 מותגים בינלאומיים, ב-16 חנויות ברחבי ישראל. המותגים הנמכרים נעים בין אופנה קלאסית, מבתי אופנה אירופאיים למותגי נוער וצעירים המושפעים מתרבות הרחוב, מוזיקה ואומנות.
החברה מחזיקה את חנות הדגל של מותג פומה בנמל תל אביב.
היסטוריה

החנות הראשונה של פקטורי 54 נפתחה ב-2003 בנתניה. ב-2007 נפתחה חנות בקניון ארנה בהרצליה. ב-2008 נפתחו חנויות נוספת בנמל תל אביב (בשנת 2021 הוסבה לחנות הדגל של פומה בישראל) ובטיילת אילת ובבאר שבע. ב-2010 נפתחה החנות בקניון רמת אביב. חנויות נוספות נפתחו ב-2016 בממילא בירושלים, ב-2018 בקניון גינדי TLV ובדיוטי פרי נתב"ג וב-2019 באייס מול באילת ובנצרת. ב-2018 נפתחה מחדש חנות הדגל של החברה ברמת אביב.
ב-2018 נפתחה החנות בדיוטי פרי לאחר שקבוצת אירני זכתה במכרז לתפעול כלל אזור האופנה בדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון.
ב-2019 פקטורי 54 נכנסה לקטגוריית הלייף סטייל, ריהוט ועיצוב הבית והטיפוח עם השקת שיתופי פעולה לצד מותגים כמו מימי לוזון, ביירדו, קום דה גרסון, ורסאצ'ה, הום, מייקל קורס, טום דיקסון ועוד.
ב-2020 נפתחה חנות פקטורי 54 בקניון הזהב, ראשון לציון.
החברה מפעילה גם את רשת הבת "FACTORY 54 KIDS" לאופנת ילדים ואת חנות העודפים "Outlet 54".
אתר האינטרנט של החברה הושק בשנת 2018 ומאפשר רכישת הבגדים בצורה מקוונת. באתר מוצג תוכן מגזיני מקורי בתחומי לייף סטייל, טיפוח ויופי, תינוקות ובריאות.
לאתר מיליון צפיות בממוצע מדי חודש.
פעילות חברתית

רווחי החברה תומכים בפעילות חברתית, אומנותית וסביבתית.
הסרט "בחוץ" של הסופר אתגר קרת והכוריאוגרפית ענבל פינטו שנוצר בהשראת מגפת הקורונה בישראל זכה לתמיכה כספית. גם הסרט "ועכשיו, לעצום עיינים" של הבמאית תום נשר שהייתה דוגמנית של הרשת במשך שנתיים יצא בתמיכתם.
כמו כן הושקעו כספים בתערוכת הצילום והמיצב "You are my flower" של האמנית נועה קלגסבלד, מהדורת פריטים מאוירים מוגבלת שיצרה ליאת לוי-קופלמן, שיתוף פעולה עם אמנית הקרמיקה מיכל גלברד ועוד.
החברה ארגנה את סדרת ההרצאות הרב תחומית "Lecture Club" שהכנסותיה נתרמו למיזמי חינוך מיוחדים לילדים ונוער ובחודש הגאווה מקיימת מדי שנה את "ליוויס PRIDE".
הערות שוליים

↑    מאת נווית זומר, "פולו ראלף לורן" עובר לבעלי פקטורי 54, באתר "ידיעות אחרונות", 1 באוגוסט 2018
↑  שני מוזס, ‏קבוצת אירני פותחת חנות דגל למותג פומה בהשקעה של 10 מיליון שקל, באתר גלובס, 16 במרץ 2021
↑  זיוה מוגרבי-קובני, המותג האהוב על ילדי הסלבס מגיע לארץ, באתר ישראל היום, 4 במרץ 2021
↑  מירב קריסטל, בעלי פקטורי 54 יפתח 12 חנויות פומה וחנות סניקרס בשרונה, באתר ynet, 16 במרץ 2021
↑  שני מוזס, ‏פקטורי 54 תפתח לראשונה בית קפה - בקניון הזהב בראשל"צ, באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2021
פרוקומפסוגנתוס

| פרוקומפסוגנתוס |
| --- | --- |
 
תקופה
טריאס עליון 210 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צלופיזיים
סוג:: פרוקומפסוגנתוס
מינים
 Procompsognathus triassicus
שם מדעי
 Procompsognathus

דגם של פרוקומפסוגנתוס
פרוקומפסוגנתוס (שם מדעי: Procompsognathus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצלופיזיים שחי בתקופת הטריאס הקדומה בגרמניה.
מאפיינים

משמעות שמו של דינוזאור זה היא "דמוי-קומפסוגנתוס", אף שאין לו קשר משפחתי למשפחת הקומפסוגנתוסיים של תקופת היורה. ככל הנראה הקשר הוא צורת הלסתות הדומה שלהם.
זהו יצור טורף קדום שהגיע לאורך מטר אחד בממוצע ונע במהירות על שתי רגליים. הוא היה קל ביותר וכנראה שמשקלו הגיע רק ל-1.1 ק"ג. מבנה ירכיו מצביע על רגליים שיכלו לגמוא מרחקים. הוא היה בעל גוף קל, טפרים בזרועותיו ולסתות צרות ודמה לקרובו הצלופיזיס. ככל הנראה הוא היה טורף או אוכלי נבלות. דינוזאור זה תואר בשנת 1913 על ידי הפלאונטולוג הגרמני אברהרד פראס (אנ').
בתרבות

הדינוזאור מוכר בעיקר בזכות שני הספרים של פארק היורה, בהם הוא מתואר כיצור טורף קטן הנע בלהקות וטורף יצורים גדולים ממנו, בין השאר בעזרת ארס. לא התגלו בלוטות ארס במאובנים וגם לא תיעוד של ציד שלו בלהקות.
פסק דין גמזו

רע"א 4905/98 גמזו נ' נעמה ישעיהו הוא פסק דין של בית המשפט העליון שדן בזכות לתנאי מחיה מינימליים.
הרקע למשפט

יוסי גמזו שהיה נשוי לנעמה ישעיהו ואב לבתם המשותפת, צבר במהלך שהותו מחוץ לישראל חוב גדול של כמיליון ורבע ש"ח על מזונות עבור בתו, שלא שולמו. גרושתו ובתו פתחו בהליכי הוצאה לפועל נגדו. לגמזו לא נותרו נכסים והמקור היחיד לתשלום החוב היה משכורתו. גמזו ביקש מראש ההוצאה לפועל לפרוס את החוב באופן שיגן עליו מפני עיקול מלא של משכורתו, כדי שיוכל להתקיים. גרושתו טענה שאין לפרוס את החוב, ושבקשת הפריסה נובעת מרצון להתחמק מלשלמו.
המצב החוקי

חוק ההוצאה לפועל קבע מעמד מיוחד לחוב מזונות. בסעיף 50 לחוק נמנו נכסים שלא ניתן לעקל אותם, אך בסעיף 50(ב) נקבע שהוראות הסעיף לא חלות על חוב מזונות, אלא אם נקבע כך מפורשות בחוק. סעיף 74 קבע "נבע החוב הפסוק ממזונות המגיעים לפי פסק דין למזונות, רשאי רשם ההוצאה לפועל לתת, לפי בקשת הזוכה, צו מאסר נגד החייב לתקופה שלא תעלה על 21 ימים, אף בלי להיזקק לחקירת יכולת או לתצהיר לפי סעיף 68".
סעיף 69 לחוק ההוצאה לפועל עוסק באפשרות לפרוש חוב לתשלומים, וקובע:
המצב החוקי > היסטוריה חקיקתית

השופט ברק סיכם את ההיסטוריה החקיקתית:
הכרעת בית המשפט

בשנת 2001 ניתן פסק הדין מפיו של השופט אהרן ברק, כאשר השופטים יצחק זמיר ויצחק אנגלרד הצטרפו לפסיקתו.
השופט אהרן ברק העלה שלוש שאלות לדיון, כשהשלישית היא העיקרית:
האם סעיף 69(ה) חל במקרה שפסק הדין המחייב בתשלום לא קבע שיעורים לתשלום?
האם הטעמים המיוחדים, בסעיף 69(ה) מחייבים רק את ראש ההוצאה לפועל, או גם את בית המשפט?
מהם השיקולים הנכנסים למסגרת "מטעמים מיוחדים"?
לגבי השאלה הראשונה קבע השופט ברק, כפי שקבעו כל הערכאות לפניו, שסעיף 69(ה) חל גם במקרה שבו לא נקבעו שיעורים בפסק הדין המקורי. נימוקו היה שאין טעם להבחין בין מקרה שבו נדרש שינוי בשיעורי התשלומים לבין מקרה בו נדרש קביעת שיעורים. לגבי השאלה השנייה קבע שהטעמים נוגעים לראש ההוצאה לפועל.
לגבי השאלה השלישית, קבע בית המשפט המחוזי ש"סעיף 69(ה) נוצר על מנת לאפשר לחייב הסדר מסוים שישחרר אותו מאימת המאסר". לדעת בית המשפט המחוזי, אם אין חשש מצו מאסר - כגון שבן-הזוג הזכאי למזונות הצהיר שאינו מבקש צו מאסר - אין תחולה לסמכות הקבועה בסעיף 69(ה) לחוק ההוצאה לפועל.
בית המשפט העליון הפך החלטה זו. השופט ברק כתב:
השופט ברק קבע כי חוק ההוצאה לפעול הוא בעל שתי תכליות: האחת לסייע לגובה לגבות את החוב במהירות וביעילות. השנייה, להגן על החייב במקרה שלא יוכל לעמוד בתשלום החוב לאור מצבו הכלכלי. תכליות אלו נגזרות מחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, והן מתבטאות בהוראת חוק יסוד המגינה על ערך הקניין (סעיף 3 לחוק היסוד) ושמירה על כבודו וחירותו של החייב - הזכות למינימום כבוד אנושי.
ברק קבע כי הזכות לתנאי מחיה מינימליים נגזרת מתוך פירוש הרחב של כבוד:
קיימת התנגשות בין הצורך להבטיח לנושה גבייה מהירה ויעילה של החוב, לבין הצורך להגן כלכלית על החייב. ברק מבצע איזון בין ההתנגשויות, וקובע כי על בית המשפט להבטיח כי החוב שנפסק ישולם, אבל באופן שלא תיפגע יכולת הקיום הבסיסית של החייב, כשיש לשמור על צלם האדם של החייב במזונות ולהבטיח מינימום קיום אנושי של החייב במזונות.
הערות שוליים

↑  סעיף 15 של פסק הדין
פקטיאס

פקטיאס (המאה ה-6 לפנה"ס) היה לודי שעורר מרד נגד כורש מלך פרס.
ביוגרפיה

לאחר שלידיה נכבשה בידי כורש וסופחה אל ממלכת פרס האחמנית,  מינה כורש אדם בשם טבלוס כסטרפ של האזור. טבלוס קבע את מושבו בסרדיס, כורש הפקיד בידי פקטיאס אוצר של זהב שהיה אמור להגיע אל טבלוס, אולם פקטיאס ניצל את הזהב כדי לשכור שכירי חרב ועורר את הערים השונות באסיה הקטנה למרד כללי נגד פרס. המורדים הטילו מצור על סרדיס וטבלוס הגן עליה בחרוף נפש. כורש מיהר ושלח את מזרס לדכא את המרד. פקטיאס נבהל כששמע על כך ונמלט לעיר קימי. מזרס דרש מאנשי העיר להסגיר אותו, הם שאלו את האורקל המקומי שהשיב להם שעליהם לעשות כמצוותו של מזרס, אולם אנשי קימי היו מסופקים והחליטו לשלוח את פקטיאס למיטילנה. אנשי מיטלינה הסכימו להסגיר את פקטיאס תמורת תשלום, אולם אנשי קימי התחרטו ומיהרו להעביר את פקטיאס לכיוס, אולם אנשי כיוס מסרו אותו לפרסים תמורת שטחים. לא ברור מה עלה בגורלו.
לקריאה נוספת

הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר א', 153.
↑  הרודוטוס, ספר א', 154.
↑  הרודוטוס, ספר א', 156.
↑  הרודוטוס, ספר א', 158.
↑  הרודוטוס, ספר א', 160.
פרד בראון

| --- | --- |
 לידה:  7 באוגוסט 1948 (בן 76) מילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  32
 מכללה:  אוניברסיטת איווה
 דראפט:  בחירה שישית, 1971 סיאטל סופרסוניקס
 קבוצות כשחקן
 1971–1984:  סיאטל סופרסוניקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1979)   בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1976) מספר 32 הופרש על ידי סיאטל סופרסוניקס
פרד בראון (באנגלית: Fred Brown; נולד ב-7 באוגוסט 1948) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת סיאטל סופרסוניקס. בראון שיחק במדי הקבוצה במשך 13 עונות רצופות והוא השחקן השני ברשימת הקלעים של הסופרסוניקס בכל הזמנים (14,018 נקודות), אחרי גארי פייטון.
קריירה

בראון נולד וגדל במילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית. הוא שיחק במדי תיכון לינקולן בעיר בו למד ואף שימש כקפטן הקבוצה בשנת 1967. יכולת הקליעה שלו מרחוק זיכתה אותו בכינוי דאון-טאון פרדי (Downtown Freddie), כינוי שהמשיך ללות אותו לאורך כל הקריירה. בשנתו האחרונה באוניברסיטת איווה קלע ממוצע של 27.6 נקודות למשחק. הוא נבחר על ידי קבוצת קנטקי קלוניאלס בדראפט של ליגת ה-ABA ובמקום השישי על ידי סיאטל סופרסוניקס בדראפט ה-NBA בשנת 1971.
בעונת הרוקי שותף רק ב-33 משחקים בהם קלע ממוצע של 4.2 נקודות. בעקבות הטרייד ששלח את לני וילקינס לקליבלנד קאבלירס בעונת 1972/73 עלה מספר הדקות שקיבל ובשתי העונות הבאות קלע ממוצע של 13.5 ו-16.5 נקודות, בהתאמה. הטרייד ששלח את דיק סניידר לקליבלנד בעונת 1974/75 שיפר שוב את מעמדו והוא הפך לרכז המוביל בקבוצה והעלה את ממוצעי הנקודות שלו ל-21 נקודות למשחק. בעונת 1975/76 נבחר למשחק האולסטאר.
בראון המשיך להיות הרכז הפותח גם בתחילת עונת 1977/78, אך לאחר מינויו של לני וילקינס למאמן הוא העדיף לצרף לקבוצה את גאס ויליאמס ודניס ג'ונסון ובראון חזר לשחק כשחקן מחליף. בעונת 1978/79 היה קפטן הקבוצה, באותה שנה זכתה הקבוצה באליפות היחידה בתולדותיה.
בסיום עונת 1983/84 פרש ממשחק פעיל. בנובמבר 1986 נתלתה גופייתו בתקרת האולם והמספר 32, איתו שיחק לאורך הקריירה הוצא לגמלאות.
בראון הוא אחד הפעילים הבולטים להחזרת הסופרסוניקס לעיר לאחר מעבר הקבוצה לאוקלהומה ושינוי שמה.
הערות שוליים

↑  קווין דוראנט קלע יותר נקודות ממנו, אך עשה זאת במדי אוקלהומה סיטי ת'אנדר
↑  'Downtown Freddie Brown' proposes new Sonics arena, Bizjournal.com, 1 April 2008
↑  ביטוי שמשמעותו שאף שחקן בקבוצה לא ראשי לשחק עם המספר כאות כבוד לשחקן הפורש
פרד בירדסלי

פרדריק ויליאם בירדסלי (אנגלית: Frederick William Beardsley; 13 ביולי 1856 –  1939) היה כדורגלן אנגלי הנמנה עם מייסדי מועדון הכדורגל ארסנל.
חייו

בירדסלי, יליד נוטינגהאם, החל לעבוד בצעירותו במפעל תחמושת בצ'ילוול, לונדון. בזמנו החופשי שיחק כדורגל בעמדת השוער, והשתתף כשחקן חובב במשחקי נוטינגהאם פורסט. ב-1884 שמר על שער נקי בחצי גמר גביע ה-FA נגד קווינס פארק ריינג'רס, והמשחק החוזר שנערך באדינבורו הסתיים בהפסד של פורסט בתוצאה  0 - 3. בירדסלי פוטר ממשרתו כיוון שלקח חופשה ללא רשות, וכתוצאה מכך עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל שוולוויץ'. מאוחר יותר הצטרף אליו מוריס בייטס, שהיה גם כן שחקן בפורסט.
בירדסלי היה מעוניין להמשיך לשחק כדורגל, והצטרף לניסיון המקומי להקים מועדון כדורגל; ב-1884 הוא שיחק בקבוצה בשם וולוויץ' יוניון במשך תקופה קצרה, אך הקבוצה התפרקה זמן קצר לאחר הקמתה. לאחר הגעתם למפעל של חובבי כדורגל נוספים, כגון דייוויד דנסקין וג'ק האמבל, נעשה ניסיון נוסף להקים מועדון כדורגל; תחת הנהגתו של דנסקין הם הקימו קבוצת פועלים שנקראה דיאל סקוור; הקבוצה הפכה בסופו של דבר למועדון הכדורגל ארסנל.
בירדסלי היה השוער במשחק נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886, שהיה גם המשחק הראשון בתולדות המועדון; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, אך בירדסלי המשיך לשחק כשחקן אורח במשחקי נוטינגהאם פורסט, ושותפו לקבוצה בייטס סייע כשופט. באחת הפעמים שבירדסלי ובייטס נסעו לנוטינגהאם הם הצליחו להשיג סט של מדי משחק אדומים. המדים הללו הוענקו לארסנל, ומאז הצבע האדום מאפיין את המועדון הלונדוני.
בירדסלי שיחק ברויאל ארסנל עד עונת 1890/1891, והוחלף על ידי אדמונד בי; הוא השתתף ב-67 משחקים רשמיים בליגות ובטורנירי הגביע האזוריים בתקופה שקדמה לצירוף ארסנל לפוטבול ליג. כמו כן, בירדסלי היה השוער בשני משחקי גביע ה-FA, כולל המשחק הראשון של ארסנל בטורניר נגד לינדהרסט ב-5 באוקטובר 1889. בירדסלי היה השוער בניצחונות במשחקי הגמר של גביע קנט בכדורגל ומגן הצדקה של לונדון ב-1890.
בירדסלי היה שחקן חובב לאורך כל הקריירה שלו, והמשיך לעבוד כמהנדס, בין היתר בחברת סימנס, ממנה פוטר לאחר שלקח יותר מדי חופשות על מנת לשחק כדורגל. בירדסלי כיהן כחבר הנהלה בארסנל בזמן ששיחק שם, ולאחר פרישתו ב-1891 הוא נבחר למשרת סגן היושב-ראש. הוא היה חבר בהנהלת וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) במשך שני העשורים הבאים, ועסק במקביל באיתור כישרונות. הקשר בין בירדסלי לארסנל הסתיים ב-1910 לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כספיים; המועדון נרכש על ידי קבוצת אנשים בראשות סר הנרי נוריס, ובירדסלי לא הצטרף להנהלה החדשה של ארסנל.
בירדסלי הצטרף להנהלת צ'רלטון אתלטיק לאחר המעבר של ארסנל לאצטדיון הייבורי ב-1913, אך עזב בעקבות מחלוקת על סגנון המשחק של המועדון שנחשב בעיניו כהגנתי מדע. בסופו של דבר הוא פתח חנות למכירת טבק בשכונת וולוויץ', והתגורר בפלאמסטיד עד למותו ב-1939.
לקריאה נוספת

ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4)
פיל סואר ומרטין טיילר, The Official Illustrated History of Arsenal, המלין, 2005 (ISBN 0-600-61344-5)
אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog,‏ Wherry‏, 2004 (ISBN 0-9546259-1-9)
פסק דין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין

פסק דין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין הוא פסק דין של בית הדין האירופי לזכויות אדם בו נפסק פה אחד כי האיסור על מצעד השוויון בוורשה על ידי ראש העירייה לך קצ'ינסקי בשנת 2005 היה הפרה של הסעיפים 11, 13 ו-14 לאמנה האירופית לזכויות אדם, עליה חתומה פולין.
רקע

בשנת 2005 ראש עיריית ורשה, לך קצ'ינסקי (לימים נשיא פולין), אסר על קיום מצעדי שוויון לשיפור מעמד זכויות להט"ב בפולין, והצדיק את החלטתו בכך שהמארגנים "לא הגישו תוכנית לארגון תנועה" והוסיף כי קיומו יקדם "אורח חיים הומוסקסואלי" בעודו מתנגד ל"הפצת נטייה הומוסקסואלית". למרות זאת, ב-11 ביוני 2005, צעדו כ-2,500 איש, בניגוד לאיסור קיומו.
יום אחד לפני קיום המצעד, ב-10 ביוני 2005, פנו המארגנים למושל פרובינציית מזוביה בטענה שהחלטת העירייה הפרה את זכותם לחופש ההתאגדות בדרכי שלום. הנגיד קבע כי איסור העירייה לקבלת תוכנית ארגון התנועה של המצעד על ידי מייסדיו הייתה בלתי חוקית וכי המצעד הוגבל שלא כדין. הליכים נוספים הופסקו בהתחשב בכך שהוא התקיים ב-11 ביוני 2005.
ב-16 בדצמבר 2005 מארגני המצעד, בראשות תומאש בונצ'קובסקי, הגישו תביעה נגד פולין בבית הדין האירופי לזכויות אדם, בטענה שזכותם לכינוס מחאה שלווה הופרה משום שטופלו באופן מפלה, בהתחשב בכך שצעדות אחרות הותרו להתקיים ב-11 ביוני על ידי העירייה. בית הדין קיבל את התביעה ב-5 בדצמבר 2006.
פסק הדין

בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי אף על פי שהמצעד התקיים, העובדה שנאסר על ידי רשויות העיר מהווה פגיעה בחופש האספה על פי סעיף 11 של האמנה האירופית לזכויות האדם. בנוסף, קבעה הפסיקה כי:
"המחויבות החיובית של מדינה להבטיח כבוד אמיתי ואפקטיבי עבור חופש ההתאגדות וההתכנסות הייתה בעלת חשיבות מיוחדת לבעלי דעות לא פופולריות או שהשתייכו למיעוטים, מכיוון שהיו פגיעים יותר להוות קורבנות".
עוד קבע בית דין כי פולין הפרה את סעיף 14 (אי אפליה) לאמנה, לאחר שצעדות אחרות שהתקיימו באותו היום לא היו כפופות לאותם תנאים כמו מצעד זכויות הלהט"ב וקיומן הותר.
נוסף לסעיפים 11 ו-14, קבע בית המשפט כי סעיף 13 לאמנה, המתייחס לזכות לסעד הולם, הופר בכך שלא עמד לרשות מארגני המצעד כל הליך משפטי שהיה מאפשר להם לערער על ההחלטה לפני מועד קיום המצעד.
תגובות

לאחר מתן פסק הדין לא פורסמה תגובה רשמית מצד השלטונות הפולניים. עם זאת, מזכיר המדינה, מיצי לופינסקי, הצהיר כי "הנשיא קצ'ינסקי עשוי לנקוט צעדים נוספים".
פסק הדין התקבל בברכה על ידי ארגוני זכויות אדם ולהט"ב כהחלטה נקודתית לזכויות להט"ב למען חופש ההתאגדות. לדברי רוברט בידרואן, מנהיג הארגון הלהט"ב הפולני, הקמפיין נגד הומופוביה, הפסיקה ייצגה "צעד חשוב מאוד לקראת שוויון להומואים ולסביות בפולין לצד מספר מדינות אחרות במרכז ומזרח אירופה".
מייקל קשמן, ראש הקבוצה הבין-פרלמנטרית של הפרלמנט האירופי לזכויות הומואים ולסביות הצהיר: "אני מאוד מרוצה מהפסיקה הזו. זה מהווה חיזוק לכל מה שאמרנו על פעולות ממשלת פולין נגד חירויות היסוד של גברים ונשים חברי קהילת הלהט"ב בפולין.
שרה לודפורד, חברת המפלגה הליברל-דמוקרטית בפרלמנט הממלכה המאוחדת, הצהירה כי "פסק דין זה חשוב ביותר מכיוון שזו הפעם הראשונה שבה בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק ספציפית בשאלת איסור על מצעדי שוויון וגאווה. הבהרתו, שחופש ההתאגדות חל במלואו על קיום אירועים אלה הוא, אף על פי שצפוי לחלוטין, בכל זאת מבורך".
ראו גם

זכויות להט"ב בפולין
מצעד הגאווה במוסקבה
פסק דין אלכסייב נגד רוסיה
הערות שוליים

↑  "Gay marchers ignore ban in Warsaw" (באנגלית בריטית). 2005-06-11. נבדק ב-2021-11-26.
↑  "Ban on gay rights march violates human rights", www.chinadaily.com.cn
↑  News from Poland - Polish gay activists win human rights case, web.archive.org, ‏2012-02-06
1 2  MEPs welcome Pride ban ruling, PinkNews | Latest lesbian, gay, bi and trans news | LGBT+ news, ‏2007-05-04 (באנגלית בריטית)
מצעד השוויון בוורשה, שנה לאחר פסק הדין
פרובינציית הסן

פרובינציית הסן הייתה מחוז של המדינה החופשית פרוסיה, שפוצלה על ידי הנאצים בשנת 1944 מפרובינציית הסן-נסאו, ופורקה לאחר מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

בשנת 1866 הצטרפו נסיכות הבוחר מהסן, דוכסות נסאו והעיר החופשית פרנקפורט לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובסוף המלחמה סופחו לממלכת פרוסיה, ושולבו יחד עם שטחים מהדוכסות הגדולה של הסן ליצירת פרובינציית הסן-נסאו.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, ובשנת 1944 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית הסן ולפרובינציית נסאו. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללו שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש האמריקאי, כחלק מהסן הגדולה, ובשנת 1946 נכללו במדינת הסן בגרמניה המערבית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2044627-5  VIAF: 123818048   WorldCat (עם VIAF): 123818048
פילוסופיה ניסויית

פילוסופיה ניסויית היא תחום חדש בפילוסופיה המשלב חקירה פילוסופית מסורתית עם מחקר אמפירי שיטתי. תוך שימוש במתודה מתחום המדעים הקוגניטיביים, פילוסופים אקספרימנטליים מבצעים מחקרים ניסויים במטרה להבין תהליכי חשיבה אנושיים בסיסיים הקשורים ליסודות הפילוסופיה.
פילוסופים אקספרימנטליים טוענים שנתונים אמפיריים יכולים להיות בעלי השפעה עקיפה על שאלות פילוסופיות בכך שמאפשרים הבנה טובה יותר של תהליכים פסיכולוגיים, שהם בעלי השפעה מרכזית על האינטואיציה הפילוסופית. שימוש זה בנתונים אמפיריים נתפס כמנוגד למתודולוגיה הפילוסופית המבוססת בעיקר על הצדקה אפריורית. לפיכך השאלה מה יהיו הישגי הפילוסופיה הניסויית שנויה במחלוקת.
תחילה התמקדו פילוסופים אקספרימנטליים בשאלות הקשורות להבדלים בינתרבותיים, רצון חופשי והפילוסופיה של הפעולה. מאוחר יותר התרחב המחקר הפילוסופי הניסויי לתחומי מחקר חדשים.
אחת הדחיפות הגדולות לתחום הגיע בזכות פיתוח טכנולוגיות חדשות ובראשן ה-fMRI. בטכנולוגיה זו של הדמיה מגנטית ניתן לבחון את המוח בזמן פעולה, מה שמאפשר, לפחות בחלקו, לבודד אזורים מסוימים שבהם עוברות כביכול המחשבות, או ליתר דיוק מתבצעים עיבודים במוח. כיום ניתן לראות יותר פילוסופים שתוהים על תפקידה של האמיגדלה, האחראית בין השאר גם על הרגש, בקבלת החלטות. הדבר מוביל לסוגים חדשים של מחקר שעד לא מזמן חוקרים לא חשבו שהוא אפשרי. אם בעבר פילוסופים התלבטו בינם לבין עצמם על האתיקה של שימוש בהדמיות מגנטיות שמסוגלות, לפחות בצורה מוגבלת, לחשוף את המחשבות הכמוסות ביותר שלנו, כיום אפשר דרך אותן הדמיות מגנטיות לנסות ולהבין את שורשי האתיקה עצמה, באלו חלקים של המוח הדילמות המוסריות הכרוכות בה מעובדות.
הערות שוליים

↑  Lackman, Jon The X-Philes Philosophy meets the real world, Slate, March 2, 2006
↑  Appiah, Anthony The New New Philosophy, New York Times, December 9, 2007
↑  Appiah, Anthony The 'Next Big Thing' in Ideas, National Public Radio, January 3, 2008
1 2  Shea, Christopher Against Intuition, Chronicle of Higher Education, October 3, 2008
1 2  Edmonds, David and Warburton, Nigel Philosophy’s great experiment, Prospect, March 1, 2009
↑  The Experimental Philosophy Page
↑  Prinz, Jesse Experimental Philosophy, YouTube September 17, 2007
↑  Knobe, Joshua What is Experimental Philosophy? The Philosophers' Magazine (28) 2004
↑  Knobe, Joshua and Nichols, Shaun. An Experimental Philosophy Manifesto, in Knobe & Nichols (eds.) Experimental Philosophy 2008
↑  Knobe, Joshua and Nichols, Shaun. An Experimental Philosophy Manifesto, in Knobe & Nichols (eds.) Experimental Philosophy, § 2.1. 2008
↑  Kauppinen, A. (2007) The Rise and Fall of Experimental Philosophy. Philosophical Explorations 10 (2), pp. 95–118
↑  Ludwig, K. (2007). The Epistemology of Thought Experiments: First vs. Third Person Approaches. Midwest Studies in Philosophy. 31:128-159
↑  Cullen, S. (forthcoming). Survey-Driven Romanticism. European Review of Philosophy, 9
↑  Weinberg, J., Nichols, S., & Stich, S. (2001). Normativity and Epistemic Intuitions. Philosophical Topics 29, pp. 429–460
↑  Machery, E., Mallon, R., Nichols, S., & Stich, S. (2004). Semantics, Cross-Cultural Style. Cognition 92, pp. B1-B12
↑  Nahmias,E., Morris, S., Nadelhoffer, T. & Turner, J. Surveying Freedom: Folk Intuitions about Free Will and Moral Responsibility. Philosophical Psychology (18) 2005 p.563
↑  Knobe, J. (2003a). Intentional action and side effects in ordinary language, Analysis 63, pp. 190–193
↑  Shaun Nichols & Joseph Ulatowski (2007). Intuitions and Individual Differences: The Knobe Effect Revisited. Mind & Language 22 (4):346–365
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.