stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנזר סן מייאן דה יוסו
תיאור > הרטרוקווייר

זה היה האזור שנועד לתושבי העיירה. הרטרוקווייר הוא גם קישוט המזבח של הקהילה וגם דלת הגישה דרך בית המקהלה למזבח הראשי. הרטרוקווייר, יצירה של פרנסיסקו דה ביסו (Francisco de Bisou), שנוצרה בשנת 1767, בסגנון הרוקוקו הצרפתי, מעוטר בפסלים כנראה מבית המלאכה של פסקואל דה מנה (Pascual de Mena), המייצגים את הקדושים הקשורים למייאן הקדוש: בראוליו הקדוש, הביוגרף שלו, פליסס הקדוש (San Felices), המורה שלו והקדוש המגן של העיירה ארו (ספ') בלה ריוחה, ותלמידיו: סן אסלו, סן גרונסיו, סן סיטונאטו, סן סופרוניו, סנטה פוטמיה, וסנטה אוריה.
באזור זה יש גם דוכן מטיף בסגנון פלטרסק (אנ') מסוף המאה ה-16. התבליטים מייצגים את ארבעת המבשרים.
באזור התפילה ניתן לראות את העותקים המשוכפלים של הארון של שרידי הקדושים של מייאן הקדוש (מהמאה ה-11) והמורה שלו פליסס הקדוש (מהמאה ה-12). הארון של מייאן הקדוש הוזמן על ידי סנצ'ו הרביעי, מלך נווארה בשנת 1067.
תיאור > חדר תשמישי הקדושה

זהו אחד מחדרי תשמישי הקדושה עם הערך האמנותי הגבוה ביותר בספרד. בהתחלה זה היה בית המועצה. מבחינה אדריכלית הוא מהמאה ה-16. החדר החל לשמש כחדר תשמישי הקדושה בסוף המאה ה-17, תקופה שבה צוירו כל הציורים שניתן לראות כיום. ציורי הקיר על התקרה והשולחנות במרכז הם מהמאה ה-18. אב המנזר האח חוסה פרננדס (1693–1697) עיטר את החדר בארבעה ציורי קנבס גדולים שהביא מנאפולי. קישוט המזבח הבארוקי נשלט על ידי גילוף של גבירתנו מלכת המלאכים (Nuestra Sra. Reina de los Ángeles) עם שרביט וכתר.
תיאור > חדר האוכל

הרפקטוריום, חדר האוכל של הנזירים, התחיל להיבנות בשנת 1580. הוא מעוטר בדלת דורית, מושבים עם פילסטרים איוניים מחורצים ודוכן מטיף. המתכנן חואן דה אייריארטה (Juan de Iriarte) נשכר להשלמתו בשנת 1597. ארבעה עשר השולחנות יוצרו בשנת 1608. הריהוט שמור במלואו.
תיאור > אולם השפה

האולם נחנך בשנת 1977 לרגל חגיגות המילניום לשפה הספרדית, כיום זהו המקום הסמלי של המנזר. הוא מעוטר בכל שלטי האצולה והדגלים של המדינות דוברות הספרדית ושל הפיליפינים תרומת השגרירויות של המדינות המיוצגות, כמו גם פרוטומה של גונסאלו דה ברסאו (ספ'), המשורר הראשון בשפה הספרדית והנוטריון של מנזר זה. בחדר זה נערכים כנסים רשמיים הקשורים לספרדית.
תיאור > בית מלון

בתוך אחד מאגפי המנזר נמצא אחד המלונות המקסימים ביותר בלה ריוחה. "אוסטריה סן מייאן" (Hostería San Millán), מלון בן 25 חדרים המציע פעילויות הקשורות לתרבות המנזר ותיירות היין.
אטרקציות נוספות > ערש השפה

שפה לא נולדת במקום או בזמן ספציפי, אבל היה זה במנזר סן מייאן במאה ה-11, כאשר לנזיר אחד הייתה במודע החוצפה להכניס מילים וביטויים משפת העם לכתב. איש לא עשה זאת בעבר מתוך כוונה ספרותית. מדובר בהערות שוליים בספר הכתוב לטינית המכונה "קודקס אמיליאנסיס 60" (Codex Aemilianensis 60), כשאמיליאנסיס הוא השם בלטינית של מייאן הקדוש, או בקצרה "קודקס 60", שנתגלה בספריית המנזר. הערת שוליים קרויה בלטינית גלוסה (Glossa), ולכן קיבלו כאלף הערות השוליים בספר את הכינוי גלוסאס אמיליאנסנס (ספ'). רוב ההערות כתובות בספרדית עתיקה, ובאותו קודקס מוצאים גם את המילים הראשונות שנכתבו בבסקית. עד 2010 נחשב קודקס זה כספר העתיק ביותר שבו מוצאים מילים בספרדית. מסיבה זו חגגו במנזר סן מייאן דה יוסו את המילניום של השפה הספרדית בשנת 1977, ומאז נודע המנזר כ"ערש השפה". באולם המלכים יש מצבות זיכרון לאלף שנה של השפה הקסטיליאנית והבסקית וכן מהדורת פקסימיליה של "קודקס 60".
אטרקציות נוספות > שנהבים רומנסקיים

עבור מנזרים, אוצרם המוערך ביותר היה שרידי הקדושים, במיוחד אם הם היו שייכים למייסד הקדוש של המנזר. דון בלאס (Don Blas), אב המנזר של יוסו בשנים 1067–1081, הורה להכין את ארון הקבורה של שרידי הקדושים העשיר ביותר האפשרי כדי להוקיר את שרידי מייאן הקדוש, באמצעות שימוש בבדים משובחים בפנים וכיסוי החלק החיצוני ביריעות של זהב, כסף, אבני חן ולוחיות שנהב. בין אוסף תיבות שרידי הקדושים של המנזר בולטים ארונות הקבורה של סן מייאן (המאה ה-11), ושל המורה שלו סן פליסס (המאה ה-12), בגלל גילופי השנהב הרומנסקיים שלהם.
ישנם עשרים וארבע לוחיות שנהב, אחת-עשרה משני צידי הארון, ואחת במרכז החלק הקדמי. הקישוטים נשמרו עד 1809 כאשר חייליו של נפוליאון בונפרטה קרעו את הזהב והאבנים היקרות. מהתיבה הישנה נותרו היום השרידים במנזר וניתן לראות את העץ המקורי ואת הציפוי הפנימי של הבד הערבי מהמאה ה-11. בארון הקבורה מכסף החדש שנעשה בשנת 1944 נמצאים לוחיות השנהבים הרומנסקיים המקוריים מהמאה ה-11 שנשתמרו: שלוש עשרה מחיי מייאן הקדוש, שני שברי שנהב מאותה סדרה, בתוספת אלה של אב המנזר דון בלאס והסופר דון מוניו.
אטרקציות נוספות > אור נקודת השוויון

בכל תחילת האביב והסתיו, בסביבות 21 במרץ ו-21 בספטמבר, מתרחשת נקודת השוויון. אלו הימים שבהם אורך היום שווה לאורך הלילה, כשבצהריי היום לאורך קו המשווה בעת נקודת השוויון השמש נמצאת בזנית. סמוך לשש ורבע אחר הצהריים ניתן לראות מעגל אור שמש מושלם מעל החלק המרכזי של מנזר יוסו. תופעה זו נמשכת כמה דקות. קרן האור נכנסת דרך חלון הרוזטה בחלק האחורי של הכנסייה, עוברת דרך הרטרוקוויר ופוגעת במרכז הגאומטרי של הכנסייה. כך היא מסמנת את ציר הכנסייה, ולכן את הכיוון המושלם של קדמת הכנסייה לכיוון מזרח.
אטרקציות נוספות > חדר הקודקסים וספרי השירה

במנזר יש גם ספרייה חשובה של ספרי שירת מקהלות (בספרדית Cantorales) מהמאה השבע עשרה. כ-30 ספרי ענק, במשקל של 40–60 קילוגרם, שנעשו בעבודת יד במהלך ארבע שנות עבודה ועבורם נעשה שימוש בקלף מחתיכות עור של כ-2000 פרות.
הם מכילים את האוסף השלם של כל שירי התפילה שהקהילה הנזירית השתמשה בהם במהלך התפילות במרוצת כל השנה. זהו אחד מארבעת האוספים השלמים השמורים בספרד.
לצד המזמורים יש אוסף מעולה של מהדורות פקסימיליה. קודקס 46, המתוארך לשנת 964, שלדברי האחים טורסה "הוא מילון אנציקלופדי של 20,000 מאמרים כמו מילונים נוכחיים", ושאגר את כל הידע של אז. קודקס 60, זה של גלוסאס אמיליאנסנס, משפטים ראשונים בספרדית ומילים בבסקית. אחת מיצירותיו של המשורר הראשון בעל שם ידוע שכתב בספרדית קסטיליאנית, גונסאלו דה ברסאו, שהתחנך במנזר סוסו ושימש כנוטריון של מנזר יוסו. הקליגרפים המצוינים של המנזרים מיוצגים על ידי העבודה של האח מרטין דה פלנסיה (Martín de Palencia), נזיר מסן מייאן.
אטרקציות נוספות > הארכיון והספרייה הנזירים של סן יוסו

ירושת הסקריפטוריום הישן של סן מייאן, מתחם הארכיון והספרייה נחשב לאחד הטובים במנזרים שבספרד. הארכיון מורכב משני גנזכים (הגליסיאני (el Galicano) והבולארי ( el Bulario)) וכשלוש מאות מסמכים מקוריים: תביעות משפטיות, תרומות, שטרי מכירות, כתבי זכויות, בולות ... שכולם מתייחסים למנזר סן מייאן או למנזרים או לכנסיות שלו. המסמך העתיק ביותר הוא זה של הקמת המנזר סן מיגל דה פדרוסו (San Miguel de Pedroso), משנת 759. המסמך הראשון שהועתק הוא קטע המתייחס לנדרים של סן מייאן. ניתן למצוא גם את אחד הטקסטים המעניינים ביותר של ימי הביניים המתייחס ליישובים בארץ הבסקים, Reja de San Millán (שער סן מייאן), שנכתב בשנת 1025.
הספרייה בסגנון הוונציאני מתוארכת לשנת 1780 ויש בה שפע של ספרים ישנים. יש לה מערך זהה לזו של אב המנזר דון אנסלמו פטיטה (Don Anselmo Petite) בשנת 1780. גדולתה נובעת יותר מהאיכות והנדירות של אוספיה, מאשר ממספר הכרכים, שכן המדפים האמנותיים בה אינם מסוגלים להכיל יותר מעשרת אלפים כרכים. כאשר עזבו הנזירים הבנדיקטינים את המנזר בשנת 1835 הם השאירו אותה בפועל ריקה. הנזירים ממסדר הנזירים האוגוסטינים הזוכרים הם שפעלו להחזיר את אותם ספרים, מכיוון שהם נשארו בעיירות שמסביב. הם שחזרו יותר משמונים אחוז מהספרייה המקורית, פעולה יוצאת דופן בהתחשב בכך שהספריות של מנזרים אחרים הוקמו מחדש לחלוטין כשהנזירים חזרו למנזרים שננטשו.
פורטל האינטרנט של קרן סן מייאן דה לה קוגויה (Fundación San Millán de la Cogolla) מאפשר גישה לאוסף התיעודי של הספרייה. תהליך הדיגיטציה של המסמכים החל בשנת 2001 והגיע ליותר מ-72,000 עמודים מ-212 כרכים בעלי ערך גבוה.
לקריאה נוספת

OLARTE, Juan B. Monasterio de San Millán de la Cogolla. Suso y Yuso. Editorial Edilesa, 2005. ISBN 84-8012-4092-4.
OLARTE, Juan B. España en ciernes o la vida de San Millán. Editorial Edilesa, 1998. ISBN 84-8012-205-6.
BANGO, Isidro. Emiliano, un santo de la España visigoda, el arca románica de sus reliquias. Fundación San Millán, 2007. ISBN 978-84-935340-5-9.
NIETO, Juan Ángel. Glosas Emilianenses. Cuna de la Lengua Castellana. Editorial Edilesa, 2007. ISBN 978-84-8012-585-7.
OLARTE, Juan B. "La luz equinocial en el templo de San Millán de Yuso". Piedra de Rayo. Revista riojana de cultura popular, nº 9, 70-74.
PRADO GARCÍA, Nicolás. Cardenal Aguirre. De la celda a la púrpura. Fundación Universitaria Española, Madrid 2004. ISBN 84-7392-545-9.
IBAÑEZ RODRÍGUEZ, Miguel. El Monasterio de San Millán de Suso: Arte, historia y poesía. Ediciones Edilesa, 2000. ISBN 84-8012-261-7.
ביאורים

↑  בספרד הייתה מסורת ארוכה של החרמת רכוש מהכנסייה הקתולית ומהעיריות, בדרך כלל במטרה לממן תשלום חובות. חואן אלברס מנדיסאבל (ספ') היה ראש הממשלה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד שיזם חקיקה שהחרימה קרקעות מהמנזרים במטרה לחלקם למעמד הביניים ולעודד בכך את הכלכלה.
↑  , retrochoir או גם retroquire ו-back-choir הוא המרחב שמאחורי המזבח המפריד בינו לבין הקפלה האחורית
הערות שוליים

↑  San Millán Yuso and Suso Monasteries
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599574705171  GND: 5092094-7  LCCN: n80113682  SUDOC: 027930815  VIAF: 125052195   WorldCat (עם VIAF): 125052195
מקס אויבה

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1901 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  26 בנובמבר 1981 (בגיל 80) אמסטרדם, הולנד 
 הישג בולט:  אלוף עולם בשחמט 1935–1937
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן (משנת 1950)
 השכלה:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 מקצוע נוסף:  מתמטיקאי
 מדינה:  הולנד
 פרסים והוקרה:  מוזיאון אויבה באמסטרדם
 הערות:  יו"ר האיגוד הבינלאומי לשחמט, פיד"ה בשנים 1970–1978
 
מיכליס (מקס) אויבה (בהולנדית: Machgielis (Max) Euwe;‏ 20 במאי 1901 – 26 בנובמבר 1981) היה שחמטאי בדרגת רב-אמן, מחבר ספרי שחמט רבים ומתמטיקאי הולנדי, אלוף העולם החמישי בשחמט (1935–1937). הוא חבר בהיכל התהילה העולמי של השחמט (אנ').
חייו

מקס אויבה נולד בווטרגרסמיר שליד אמסטרדם. בגיל 12 הצטרף למועדון השחמט באמסטרדם. ב-1919 שיחק לראשונה באליפות השחמט בהולנד וזכה בה לראשונה ב-1921. מאז ועד 1952 זכה בסך הכל 12 פעמים בתואר אלוף הולנד בשחמט, 6 פעמים מתוכן ברציפות.
הוא למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת אמסטרדם וסיים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1926. הוא לימד מתמטיקה, תחילה ברוטרדם ולאחר מכן, עד שנת 1940 בתיכון לבנות באמסטרדם. לאחר מכן ניהל מפעל למוצרי מזון ועבד כסטטיסטיקאי בחברת ביטוח.
חייו > בשיא היכולת

בשנת 1928 זכה אויבה בתואר אלוף העולם בשחמט לחובבים בתחרות שנערכה בהאג.
בגלל העובדה שהיה בעל משפחה ועבד כמורה נמנעה ממנו ההשתתפות בטורנירים בינלאומיים רבים מתחילת שנות ה-20 ועד אמצע שנות ה-30 (הוא הופיע ושיחק רק בחופשות של בית הספר).
ב-15 בדצמבר 1935, לאחר 30 משחקים ב-13 ערים שונות ובמשך 80 יום, ניצח אויבה את אלכין וזכה בתואר אלוף העולם החמישי.
זכייה זו הייתה הפתעה לרבים. אולם כמה אלופי עולם שניתחו את המשחקים וסילי סמיסלוב, בוריס ספאסקי, אנטולי קרפוב, גארי קספרוב וולדימיר קראמניק) טענו שאויבה ניצח בזכות כישוריו ולא בגלל בעיות האלכוהול של אלכין.
זכייתו בתואר הפכה את השחמט למאוד פופולרי בהולנד.
בתחרות השחמט בנוטינגהאם 1936, הנחשבת עד היום לאחת התחרויות החשובות שהתקיימו אי פעם הגיע למקום השלישי אחרי מיכאל בוטביניק וקפבלנקה ולפני אלכין.
בשנת 1937 הפסיד אויבה בדו-קרב גומלין לאלכין. אף על פי שפתיחת הדו-קרב הייתה טובה מבחינתו, הוא נשבר לקראת הסוף.
שני הדו קרבות של אויבה נגד אלכין נחשבים כשיא הקריירה שלו. מסיכום הנקודות של כל המשחקים בהם התמודדו זה נגד זה ניתן לראות שרמת היכולת שלהם הייתה דומה.
בתחרות אוורו שנערכה בהולנד ב-1938, בה השתתפו שמונת השחמטאים הטובים בעולם, סיים אויבה במקום הרביעי יחד עם שמואל רשבסקי ואלכין.
הוא זכה ארבע פעמים בקורוס (ויק אן-זהה) (1940,1942,1952,1958).
משחקי מופת

לבן: הנס יונר שחור: מקס אויבה
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Zurich"]
[Site "Zurich SUI"]
[Date "1934.07.28"]
[Round "15"]
[White "Hans Johner"]
[Black "Max Euwe"]
[Result "0-1"]
[ECO "C83"]
[PlyCount "90"]
[EventDate "1934.07.14"]
[FirstMove "14d"]
1. e4 e5 2. Nf3 Nc6 3. Bb5 a6 4. Ba4 Nf6 5. O-O Nxe4 6. d4 b5 7. Bb3 d5 8. dxe5
Be6 9. c3 Be7 10. Re1 O-O 11. Nbd2 Nc5 12. Bc2 d4 13. cxd4 Nxd4 14. Nxd4 Qxd4
15. Qe2 Rfd8 16. Nf3 Qc4 17. Qxc4 Bxc4 18. Be3 Ne6 19. Be4 Bd5 20. Bxd5 Rxd5
21. Red1 Rad8 22. Rxd5 Rxd5 23. Kf1 Kf8 24. Rc1 c5 25. Ke2 Ke8 26. Rd1 Rxd1 27.
Kxd1 Kd7 28. Nd2 g5 29. f3 Kc6 30. g3 Kd5 31. f4 gxf4 32. gxf4 Nd4 33. Nf1 Ke4
34. Kd2 Nf5 35. Ng3+ Nxg3 36. hxg3 Kf3 37. Kd3 Kxg3 38. f5 h5 39. Bh6 h4 40. f6
Bd8 41. e6 fxe6 42. f7 Be7 43. f8=Q Bxf8 44. Bxf8 h3 45. Bxc5 e5 0-1
משחק זה הגיע לעמדה זהה כמו המשחק שמוצג בערך זיגברט_טאראש, וגם כאן השחור הגיע ליתרון שהפך לברור לאחר המסע ה-22. שלושת הרגלים השחורים עדיפים משמעותית על שני הלבנים, ויתרון הרגלים של הלבן באגף המלך לא ניתן למימוש. ניתן אף להגיד שהרגלי הלבן ב-ה5 מהווה חולשה, שכן יש צורך תמידי להגן עליו. במשחק עצמו השחור מימש את היתרון בקלות יחסית.
משחקי מופת > דו-קרבות

במהלך הקריירה הוא השתתף במספר דו-קרבות:
| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1926/27 | אמסטרדם | אלכסנדר אלכין | 2+ 3- 5= | 4.5 | הפסד |
| 1928 | האג | יפים בוגוליובוב | 2+ 3- 5= | 4.5 | הפסד |
| 1928/29 | האג | יפים בוגוליובוב | 1+ 2- 7= | 4.5 | הפסד |
| 1931 | הייסטינגס | חוזה ראול קפבלנקה | 0+ 2- 8= | 4 | הפסד |
| 1932 | אמסטרדם, קרלסבד | סאלו פלור | 3+ 3- 10= | 8 | תיקו |
| 1935 | הולנד | אלכסנדר אלכין | 9+ 8- 13= | 15.5 | זכייה באליפות עולם |
| 1937 | הולנד | אלכסנדר אלכין | 4+ 10- 11= | 9.5 | הפסד תואר אליפות עולם |
| 1939/40 | הולנד | פאול קרס | 5+ 6- 3= | 6.5 | הפסד |

במלחמת העולם השנייה עזר אויבה להציל שחמטאים יהודים, הבכיר מביניהם הוא האמן הבינלאומי פרינס, מבכירי השחמטאים של הולנד בשנות החמישים. כמו כן נמנע מלהשתתף בטורנירים במינכן ובגנרלגוברנמן אליהם הוזמן בטענה שעיסוקו בהוראה אינו מאפשר לו זאת.
ב-1945 חזר ללמד בתיכון לבנות באמסטרדם.
הטורניר האחרון בו שיחק היה בציריך, ב-1953 בו סיים במקום הלפני-אחרון.
ב-1954 החל לעבוד כפרופסור בדיסציפלינה חדשה, קיברנטיקה, בשתי אוניברסיטאות - רוטרדם וטילברך.
ב-1957 נסע לארצות הברית ללימודים בתחום מדעי המחשב. במהלך שהייתו שם שיחק בניו יורק שני משחקים לא-רשמיים נגד בובי פישר - באחד ניצח והשני הסתיים בתיקו.
ב-1959 התמנה למנהל מרכז המחקר ההולנדי למיכון ועיבוד מידע.
בשנת 1971 פרש ממשרתו באוניברסיטה לגמלאות.
משחקי מופת > נשיא פיד"ה

בשנת 1970, בגיל 69, התמנה אויבה ליו"ר האיגוד הבינלאומי לשחמט, פיד"ה ונשאר בתפקידו עד 1978.
בגלל בחירתו לפעול לפי מה שנראה לו מוסרי ולא לפי הרוח הפוליטית הרווחת הסתכסך לעיתים קרובות עם הסובייטים, שמימנו חלק ניכר מתקציבה של פיד"ה לאחר מלחמת העולם השנייה. מן הראוי להזכיר כמה עימותים בולטים:
בעקבות מעבר של גנאדי סוסונקו להולנד ב-1972 (קיבל אישור מהשלטונות הסובייטים לעבור לישראל), דרשו הסובייטים את איסור השתתפותו בכל טורניר מקצועני. בעקבות סירובו של אויבה והשתתפותו של סוסונקו בטורניר שנערך בהולנד ב-1974 החרימו הסובייטים אירוע זה.
הוא פירש את תקנות ההשתתפות בטורניר ב-1971 בגמישות רבה, ובכך איפשר לבובי פישר להשתתף בו. בזכות השתתפותו של פישר בטורניר הוא הצליח להעפיל לאליפות העולם ב-1972 ובה ניצח את ספאסקי ובכך הפך לאלוף העולם הראשון שאינו סובייטי מאז תום מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1976 ערק רב האמן ויקטור קורצ'נוי למערב ואויבה הבטיח לו שיותר לו להמשיך ולהשתתף בטורנירים למרות העריקה. בשנת 1978 ניסו הסובייטים ולא הצליחו למנוע מקורצ'נוי להתמודד על תואר אלוף העולם נגד אנטולי קרפוב.
עמדתו הבלתי מתפשרת הביאה לקיום אולימפיאדת השחמט בחיפה בשנת 1976, למרות התנגדותו הנחרצת של הגוש הקומוניסטי.
בסך כל הקריירה שלו ניצח ב-102 טורנירים וייצג את הולנד ב-7 אולימפיאדות.
אויבה היה גם סופר שחמט פורה וכתב כ-70 ספרי שחמט, יותר מכל אלוף עולם אחר.
אויבה נפטר באמסטרדם מהתקף לב בשנת 1981 והוא בן 80 בהותירו אחריו שלושה ילדים. הוא היה דמות מוכרת והוערך רבות בעולם השחמט בזכות פעילותו הרבה לקידום השחמט בעולם.
במרכז אמסטרדם נקראה כיכר על שמו ולידה מרכז לשחמט.
הופעות באולימפיאדות השחמט

מקס אויבה השתתף בנבחרתה האולימפית של הולנד בשבע אולימפיאדות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1927 |  | 10.5 מ-15 | 7+ 7= 1- | 70 | 4 קבוצתי, 6 אישי |
| 1937 | 1 | 9.5 מ-13 | 8+ 3= 2- | 73.1 | 6 קבוצתי, 2 אישי |
| 1950 | 1 | 8 מ-12 | 5+ 6= 1- | 66.7 | 5 קבוצתי |
| 1954 | 1 | 7.5 מ-13 | 4+ 7= 2- | 57.7 | 8 קבוצתי |
| 1958 | 1 | 8.5 מ-11 | 7+ 3= 1- | 77.3 | 14 קבוצתי, 2 אישי |
| 1960 | 1 | 6.5 מ-16 | 3+ 7= 6- | 40.6 | 10 קבוצתי |
| 1962 | 1 | 4 מ-7 | 1+ 6= 0- | 57.1 | 11 קבוצתי |
מבחר תחרויות נוספות בהן השתתף

תחרות ניו יורק 1931
תחרות השחמט הייסטינגס 1934–1935
תחרות השחמט בנוטינגהאם 1936
לקריאה נוספת

גארי קספרוב, על קודמי הגדולים כרך שני, עמ' 9–116, מקור תקשורת, 2008.
שיקול דעת ותכנון בשחמט, מקס אויבה.
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1921

מקס אויבה מול עקיבא רובינשטיין, 31.10.1921, My Spidey-sense is Tingling
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1931

ורה מנצ'יק מול מקס אויבה, החל מדקה 13, 29.12.1931,Before Beth Harmon, There Was Vera Menchik!
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1957

מקס אויבה מול בובי פישר, 9.3.1957,Bobby Fischer Destroyed by Former World Champion
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1960

בובי פישר מול מקס אויבה, 3.11.1960, Fischer's Revenge
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1963

מיכאל בוטביניק  מול מקס אויבה, 28.12.1963, 2 World Champions Play Mind-boggling Blindfold Game
הערות שוליים

↑  Max Euwe, Judgment and Planning in Chess, https://www.amazon.com/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260950005171  PLWABN: 9810568383205606  BIBSYS: 90056530  BNE: XX919781  BnF: cb119020110 (data)  BPN: 63351242  GND: 118685554  ISNI: 0000 0001 1052 8157  LCCN: n50043343  LNB: 000158925  MGP: 61173  NKC: mzk2003209248  NLA: 36549848  NTA: 068500874  SELIBR: 185727  SNAC: w66v5x3q  SUDOC: 026854856  Trove: 1286734  VIAF: 34456307   WorldCat (עם VIAF): 34456307 
כיכר אויבה באמסטרדם
מכתם

מִכְתָּם, או אֶפִּיגְרָמָה (מיוונית: ἐπίγραμμα), הוא סוג של שיר, לרוב, שיר קצר בעל אופי סאטירי עוקצני או חידוד. המכתם התפתח לראשונה כשיר הכתוב על מצבות (ומכאן שמו הלועזי, שמשמעותו כתובת הקדשה על גבי בית, יצירת אמנות, מתנה, או כתובת על מצבה). שטח הכתיבה המצומצם על גבי המצבה הקנה לו את אופיו הקצר, אשר בדרך כלל אינו עולה על שני בתים. מכתמים אחרים רבים הם בעלי אופי סאטירי, ומשמשים למתיחת ביקורת או ללעג.
מכתמים ביוונית > יוון הארכאית

המכתמים הקדומים ביותר שהגיעו לידינו הם מיוון: שתי כתובות יווניות שנשתמרו על גבי כדים מן המאה השמינית לפני הספירה, כתובות הנצחה בהקסמטר (אנ'): CEG 1.423, CEG 1.454, הכתובת על אוינוכוה (οἰνοχόη; (Oenochoe); סוג של כד יין) הידועה בשם "כתובת דיפולון" (אנ') וכן הכתובת על סקיפוס מפיתיקוסה (Pithecusae scyphus). משנת 500 לפני הספירה, המכתמים שימשו את הקופלט האלגי ((Elegiac couplet), שיר אלגי המורכב משתי שורות). מהמאה השישית לפני הספירה, המכתם הוא שיר קצר הממצה בצורה מרוכזת את רעיונו של המשורר, רגשותיו, הלך רוחו והגותו. שיר זה מתפתח לסאטירה שנונה ועוקצנית, בעיקר בשירה הרומית. החל מן המאה השביעית לפני הספירה ואילך נמצאו ביוון כתובות בחרוזים, במשקל ההקסמטר או הדיסטיכון (distich) האלגי, על גבי מצבות, לוחות נדרים (ex-voto) וכדומה. תוכנם הוא תיאור קצר ומאופק של דמות או מאורע.
מכתמים ביוונית > התקופה הקלאסית

רב המכתמים המונומנטים שהגיעו לידינו מיוון הקלאסית הם בעילום שם, הראשון בהם שחתום הוא CEG 2.819, 888. ii. המשורר הראשון שיוחס לו כתיבת מכתמים היה סימונידס, שחיבר את הכתובות על קבריהם של הנופלים במלחמה עם הפרסים. אולם יש קושי לשייך את המכתמים אליו (הקושי לאמת יוצרים עם מכתמיהם הקשה מאוד על המחקר של מכתמים אשר נכתבו לפני שנת 400 לפנה"ס ולמעשה בלם אותו). במכתמים שלו ידע סימונידס לסגל תוכן רב-משמעות למסגרת מצומצמת. במכתמו הידוע ביותר, לכבוד גיבורי קרב תרמופילאי, העלה את זכר קורבנם בשתי שורות קצרות ומאוזנות היטב.
מכתמים ביוונית > התקופה ההלניסטית

המכתמים היו נפוצים מאוד בספרות היוונית של התקופה ההלניסטית. בניגוד לאפיגרמה הקלאסית, שעל פי רוב הייתה רק כתובת על מצבה או כתובת המכילה מילות תפילה או הודיה, האפיגרמה ההלניסטית הקיפה את כל צורות השירה הלירית הזעירה שהיו קיימות עד זמנה. צורה ספרותית זו הגיעה לשיאה ביצירותיהם של קאלימאכוס ושל אסקלפיאדס. תוכן יצירותיהם היה על פי רוב ארוטי או נועד לשמח את לב המסובים במשתאות. יש גם כתובות המכילות התנצחויות בענייני לשון וספרות, או המשבחות יצירות של אומנים. מבחינת התוכן, מעניינות במיוחד האפיגרמות של לאונידס מטרנטום (אנ'), שנושאיהן שאובים מחייהם של בעלי המלאכה, הדייגים ודלת העם העירונית.
בתקופת הקיסרות הרומית שימשה היוונית כלי ביטוי ספרותי גם לסופרים רומיים חשובים. המכתם התחבב בספרות היוונית של התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. בראשית המאה הראשונה לפני הספירה ערך מֶלֶאַגְרוֹס מגַדַרה קובץ של מכתמים, שבו כלל אוסף של כ-130 יצירות מפרי עטו, רובן מכתמים ארוטיים. לאחר מכן הופיעו אוספים אחרים, שהמשיכו להופיע ביוון עד שלהי ימי הביניים. במאה הראשונה נכתבו הרבה אפיגרמות: פיליפוס מתסלוניקי כתב מכתמי חצר, גאיוס לוקיליוס כתב מכתמים סאטיריים, רופינוס (אנ') כתב מכתמים ארוטיים. בתחילת המאה השלישית לפני הספירה, המכתמים עוברים ממונומנטים לקלף. אלו מכתמים ארוכים יחסית עם משקל משתנה. המכתמים האלה שונים מאוד ממכתמי הקומפלט אלגי שהיו בעל משקל יחיד ובני שתי שורות. יש גידול בשימוש במכתמים מאחר שאלו השתלבו והתאימו לזרמים ספרותיים חדשים כמו המשוררים החדשים באלכסנדריה. עתה התוכן אינו הנצחה בלבד אלא גם עיסוק בנושאים יום יומיים ופסטורליים (טבע, דת ומשפחה) כפי שניתן לראות אצל אניטה מטגה (אנ'). רוב המשוררים פרסמו תחת הכותר "מכתמים" (ἐπίγραμμα). בהמשך היה גם חיקוי של מכתמים גרפיים כמו המכתם הלטיני, שיר 59 של קאטולוס.
עם השנים החלו להיכתב מכתמים בדיוניים המנותקים לגמרי ממונומנטים של ההנצחה.
מכתמים ביוונית > אזורים המושפעים מהתרבות הקלאסית

מכתמים מהתקופה המאוחרת של הרפובליקה הרומית ותחילת האימפריה הרומית נכתבו, על פי רוב, עבור פטרונים רומאים כשירי הלל (Epideictic). בסוף המאה הראשונה לספירה, נראית התפתחות של מכתמי הסאטירה, בעיקר בידי לוקיליוס (Lucillius). במאה ה-3 ובמאה ה-4 יש התחדשות של מכתמים על מונומנטים וחזרה לכתיבה מרובה של שורות.
מכתמים ביוונית > האימפריה הביזנטית

המכתם הוא הסוג השירי האחד שטופח בהתלהבות במשך כל תקופת חייה הארוכה של האימפריה הביזנטית. כמעט כל משורריה החשובים והבלתי חשובים, וביניהם אף פטריארכים וקיסרים, חיברו מכתמים, שרבים מהם השתמרו עד ימינו. ברובם נכתבו לפי דוגמת המכתמים היווניים, אך מתחילת המאה השמינית ניכר בהם העדרו של היסוד הארוטי. את מקומו תופסים נושאים הקשורים לדת הנוצרית: כנסיות, חגים דתיים, איקונות קדושים, שרידי קדושה וכדומה. הראשון שחיבר מכתמים במגמה חדשה זו היה תאודור מסְטוּדִיוֹן (אנ'). במאה התשיעית פעלה המשוררת החשובה האחת שקמה לאימפריה הביזנטית, קאסיה (אנ') (או איקאסיה), שכתבה גם מכתמים.
במאה ה-10 ובמאה ה-11 הגיע המכתם הביזנטי לכלל שלמות בכתביהם של יוהנס הגאומטריקן (קִירִיוֹטֶס), כריסטופורוס ממִיטִילֶנֵה (אנ') ויוהנס מאוֹרוֹפּוֹס. ביצירותיהם ניכרות השפעות הלניסטיות והן מצטיינות בעדינות, בהתאפקות וברגש, וכן מצויים בהן שנינות מעודנת והומור.
מסוף המאה ה-11 ועד לחורבנה של האימפריה הביזנטית נוצרו מכתמים בשפע, אך בין מחבריהם בתקופה זו ראויים לציון רק שניים: המשוררים-הקבצנים הפוריים תאודורוס פרודרומוס (אנ') במאה ה-12 ומנואל פילס (אנ') במאה ה-14, שכתב בין היתר על צרותיו בחיי הנישואין שלו.
באימפריה הביזנטית רווחה גם כתיבת חידות בצורת מכתמים, אך רק למעט מהן יש ערך שירי כלשהו. כמו כן נכתבו נבואות מחורזות שאת רובן ייחסו מאוחר יותר לקיסר לאו השישי החכם (אנ').