stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גירית אמריקאית
הערות שוליים

↑  גירית אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284492705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Washington Report on Middle East Affairs

| --- | --- |

"מבצע מבול אל-אקצא משנה הכל". דף השער של גיליון נובמבר 2023 של כתב העת
 תאריכי הופעה:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  8755-4917, 2163-2782
 www.wrmea.org
 
דו"ח וושינגטון על ענייני המזרח התיכון (באנגלית: The Washington Report on Middle East Affairs, מכונה בקצרה גם: "Washington Report" או בראשי התיבות: WRMEA) הוא כתב עת אמריקאי למדיניות חוץ המתמקד במזרח התיכון ובמדיניות ארצות הברית באזור.
דו"ח וושינגטון ידוע בביקורתו כלפי מדיניות ארצות הברית במזרח התיכון, בדגש על התמיכה האמריקאית בישראל. ארגונים פרו-ישראליים מאשימים את כתב העת בהטיה נגד ישראל וובקידום תאוריות קונספירציה בביקורתו על ישראל.
המגזין

דו"ח וושינגטון מודפס החל מ-1982, אז הופיע כניוזלטר שבועי בן 8 עמודים. כיום הוא כתב עת צבעוני בן 76 עמודים.
כתב העת מוכר בעולם כמוביל בתחומו, ומפרסם מגוון דעות על המזרח התיכון מכותבים מוסלמים, יהודים ונוצרים שחיים או חיו באזור. מנעד הכותבים רחב, החל מכותבים הנמנים עם השמאל הישראלי (כמו: אורי אבנרי ואילן פפה) ועד הימין השמרני האמריקאי (כמו: רוברט נובק (אנ') ופט ביוקנן).
עמדות

דו"ח וושינגטון מתאר את עמדתו בנוגע לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני כך: תומך בנוסחת שטחים תמורת שלום בהתאם להחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, שבה תמכו שבעה נשיאים אמריקאים בזה אחר זה.
דו"ח וושינגטון מפרסם בין היתר מדי מערכת בחירות רשימות של תרומות למועמדים לקונגרס מצד ועדות הפעולה הפוליטיות הפרו-ישראליות, וכן עוקב אחרי ההצבעות של נבחרי הציבור במהלך כהונתם.
מבקרים פרו-ישראלים מאשימים את דו"ח וושינגטון בעיוות עובדתי תכוף, בהטיה חד-צדדית נגד ישראל, ובקידום תאוריות קונספירציה נגד ישראל. ארגונים פרו-ישראליים כמו ארגון המעקב אחרי דיווחי התקשורת במזרח התיכון (CAMERA) (אנ') מתארים את דו"ח וושינגטון כ"עוין באופן קיצוני לישראל".
המו"ל: קרן החינוך האמריקאית

כתב העת מופק על ידי קרן החינוך האמריקאית (AET), ארגון ללא מטרות רווח שנוסד ב-1982 בוושינגטון די.סי. על ידי אדוארד פירת' הנדרסון (אנ') (1995–1917), שגריר בריטניה בקטר לשעבר, אנדרו קילגור (אנ') (1919–2016) שהיה שגריר ארצות הברית בקטר ופרש משירות החוץ האמריקאי ב-1980, וריצ'רד קרטיס, לשעבר ראש המחלקה הערבית ב"קול אמריקה". קילגור היה המו"ל של דו"ח וושינגטון עד מותו ב-2016; וקרטיס היה העורך הראשי עד מותו ב-2013.
בוועדת מדיניות החוץ של AET חברים דיפלומטים אמריקאים וחברי קונגרס לשעבר, כולל הסנאטורים ג'יימס ויליאם פולברייט וצ'ארלס פרסי (אנ'), שניהם יושבי־ראש לשעבר של ועדת יחסי החוץ של הסנאט. חברי הדירקטוריון והוועדות המייעצות אינם מקבלים תשלום תמורת שירותיהם.
בצל הגינה

| שום נבוב |
| --- | --- |
 בצלי גינה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מכוסי הזרע
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: שום
מין:: שום נבוב
שם מדעי
 Allium cepa ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

פריחת בצל הגינה
גבעול בצל גינה צעיר, הידוע בכינוי "בצל ירוק"
בצל יבש
בצל יבש סגול
בְּצַל הגִּינָּה (נקרא גם שׁוּם נָבוּב; שם מדעי: Allium cepa) הוא ירק מאכל מסוג שום ממשפחת הנרקיסיים, בעל שורש בצלי יבש וגבעולים ירוקים ורכים. בצל הירק מורכב משכבות העוטפות זו את זו, והוא אכיל ובעל טעם חריף מתקתק.
ישנם זנים שונים של בצל הגינה; המוכר ביותר מכונה בצל לבן ובצלו בצבע לבן, עם קליפה חיצונית צהבהבה. לזן המכונה בצל סגול יש בצל בגוון סגול. המונח בצל ירוק מתייחס לרוב לבצל גינה צעיר (מסוגים שונים, בדרך-כלל בצל לבן) בו דווקא העלים ירוקים ולא הפקעת משמשים למאכל, אך קיימים גם זני בצל אחרים המכונים בצל ירוק שמפתחים פקעת קטנה ולבנה ומצמיחים עלים ירוקים ארוכים (מדובר בזן שונה מבצל הגינה. הבצל הירוק נשאר עם בצלצלים קטנים ועלים מרובים גם כשאינו צעיר).
בצל הגינה נאכל בפני עצמו וכן משמש כמרכיב בסלטים או כתבלין בסוגי מאכלים רבים ושונים. טיגון או בישול הופכים את הבצל לחריף פחות או אף למתוק.
הבצל בתרבות

בצל הגינה הוא מראשוני הצמחים המתורבתים. הוא תורבת במערב אסיה לפני כ-7,000 שנה. הוא אף מוזכר בתנ"ך בהקשר של גידולו במצרים:
זָכַרְנוּ אֶת הַדָּגָה אֲשֶׁר נֹאכַל בְּמִצְרַיִם חִנָּם, אֵת הַקִּשֻּׁאִים וְאֵת הָאֲבַטִּחִים וְאֶת הֶחָצִיר וְאֶת הַבְּצָלִים וְאֶת הַשּׁוּמִים.
הבצל בחקלאות

בצל הוא גידול דו-שנתי. בשנה הראשונה יוצר הבצל בצל שהוא איבר תשמורת והישרדות לשנה הבאה ואילו בשנת הגידול השנייה הוא מעלה עמוד פריחה ויוצר פרחים וזרעים. מכיוון שאופי גידולו מושפע מהסביבה בה הוא גדל חשוב להתאים את הזן ומועד השתילה הנכונים שהם מפתח להצלחה בגידול.
בצל הוא גידול המגיב לאורך יום וטמפרטורה, הצלחה בו תלויה בהתאמה קפדנית של הזן לאזור הגידול ולמועד השתילה שעשויים להיות קריטיים להצלחה או כישלון בגידול.
הבצל בחקלאות > השפעת אורך יום על התפתחות בצל

יום קצר מעודד התפתחות וגטטיבית, קרי גידול של נוף הצמח ויצור עלים נוספים. מאידך יום ארוך גורם להפסקת הגידול והעברת המוטמעים שהצטברו בעלים אל נגני העלים ולהתעבותם - יצירת בצל. לאורך היום יש פיצוי מסוים בטמפרטורה כשטמפרטורה גבוהה מזרזת קמעה את תהליכי יצירת הבצל.
לצורך גידולו של הבצל יש להתאים את הזן לאורך היום שקיים באזור הגידול המיועד. זנים המגיבים ליום ארוך ומוצאם מאירופה עשויים לגדול בישראל כל השנה ולא ליצור בצל בכלל. אבל גם בתנאים השוררים בישראל ישנם זנים בכירים אותם מייצג הזן "אורי" מטיפוחו של צבי מיצ'ניק שמהווה את הזן המגיב ליום קצר יותר ולכן יוצר בצל ומבשיל ראשון בעוד שזנים מטיפוס גרנו מבשילים במהלך האביב וזנים אפילים יחסית בישראל מבשילים בחודש יולי. זני יום קצר זקוקים לכ-10 שעות יום כדי להתחיל בתהליכי התבצלות, בעוד שזני יום ארוך במושגי ישראל זקוקים לכ-12–13 שעות לצורך התבצלות.
הבצל בחקלאות > השפעת טמפרטורה

לטמפרטורה השפעה על רב תהליכי התפתחות הבצל אבל השפעתה הקריטית היא על הפרגה - הופעת פריחה בעונת הגידול הראשונה. בצל שנחשף לטמפרטורות לילה נמוכות מכ-6–7 מעלות במשך מספר ימים כשעוביו יותר מעובי עיפרון - כ-7 עלים אמיתיים - יגיב בהופעת עמוד פריחה. איכות בצל שפרח נחותה ולא ניתן לאחסנו לתקופה משמעותית, ולכן בנוסף להתייחסות לזן ולאורך היום, יש להתייחס לטמפרטורות השוררות באזור הגידול המיועד בבחירת מועד השתילה והזן, תוך התחשבות בהבדל בין זנים ברגישותם להפרגה.
הבצל בחקלאות > איכות הבצל

איכות הבצל מושפעת מהזן אבל גם מאזור הגידול ומהיכולת של החקלאי לשמור על עלוות הבצל עד הבשלתו המלאה.
גרימת הדמיעה

ידוע כי חיתוך בצלים גורם לדמיעה. הסיבה נעוצה בגז בשם syn-propanethial-S-oxide הנוצר כתוצאה מחיתוך תאי הבצל. סוגים שונים של בצל יוצרים כמויות שונות של גז זה בעת החיתוך, ולכן גורמים לדמיעה במידה שונה.
כשהבצל נחתך, נשברים תאי הבצל. לתאי בצל שני חלקים, אחד מהם מכיל אנזימים והאחר סולפידים שונים. האנזימים מפרקים את הסולפידים, ומתקבלות חומצות סולפידיות. החומצות אינן יציבות, והן מתפרקות כך שמתקבל הגז הנדיף syn-propanethial-S-oxide. הגז מתפזר באוויר, ומגיע לעיניים (בניגוד לדעה הנפוצה אך השגויה, הגז לא מגיע דרך האף לעיניים). בעיניים מגיב הגז עם מים ונוצרת תמיסה דלילה של חומצה גופרתית. חומצה זו מגרה את קצוות העצבים בעין, וגורמת להם לצריבה. בתגובה לגירוי זה מייצרת בלוטת הדמעות דמעות, כדי לפנות את הגורם המפריע מהעין. יש שנוהגים להרטיב את הבצל או את סכין החיתוך כדי לצמצם או למנוע את הדמיעה. לעיסת מסטיק בעת חיתוך הבצל איננה משפיעה על הדמיעה, לעומת זאת, הרכבת משקפי שחייה מונעת לחלוטין את הדמיעה משום שלגז אין דרך להגיע לעיניים.
השימוש בבצל למאכל

הבצל נצרך בצורתו הטבעית או לאחר עיבוד - בישול או כבישה. בצורתו הטבעית, הוא משמש בעיקר כאחד מהרכיבים של סלט ירקות.
בבישול, משמש הבצל במתכונים רבים. מבצל קצוץ ומטוגן מתקבל בצל מטוגן. לאחר טיגון או אפייה מקבל הבצל טעם מתקתק.
קיימים מאכלים המבוססים על הבצל כרכיב עיקרי. בין המאכלים הללו ניתן למנות:
מרק בצל
טבעות בצל מטוגנות
פשטידת בצל
ריבת בצל
ערכים תזונתיים ורפואיים

לבצל מיוחסות תכונות בריאותיות שונות, כגון מניעת הצטננות, מניעת מחלות לב, מניעת סוכרת, טיפול בטפילים בדרכי העיכול (תולעים) ועוד. על פי החוקר פרופ' מיכאל אבירם מבית חולים רמב"ם, בגלדים החיצוניים של הבצל קיימים חומרים נוגדי חימצון המעכבים התפתחות טרשת עורקים.
הבצל משמש כמרכיב עיקרי בתרופות סבתא רבות. הרופאים הקלאסיים ציינו כי הבצל מועיל לבטן ומשמש לריפוי טחורים וכן בתור סם משלשל. בימי הביניים השתמשו בבצל בארץ ישראל להגברת השתנה ולפתיחת חסימות בדרכי השתן, למניעת הקאה, לריפוי נשוכים, בתור סם מעורר תאווה, לזירוז הווסת, לחיזוק הזיכרון, להגברת התיאבון, לניקוי החזה והריאות, לניקוי פצעים, לריפוי שיעול, צהבת, טחול, מחלות עור, טחורים ולייבוש דמעות.
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  89.11 ג'
 
 קלוריות:  40 קק"ל
 
 חלבונים:  1.1 ג'
 פחמימות:  9.34 ג'
 פחמימות זמינות:  4.24 ג'
 שומן:  0.1 ג'
 שומן רווי:  42%
 שומן חד בלתי רווי:  13%
 שומן רב בלתי רווי:  17%
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  0 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.046 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.027 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.116 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.12 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  7.4 מ"ג
 
 ברזל:  0.21 מ"ג
 סידן:  23 מ"ג
 מגנזיום:  12.9 מ"ג
 זרחן:  29 מ"ג
 אשלגן:  146 מ"ג
 נתרן:  4 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  1.7 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
ראו גם

מרק בצל
טבעות בצל
הערות שוליים

↑  Onions Allium cepa
↑  ערן נבון, מחקר: שתיית מיץ בצל מונעת התקפי לב, באתר ynet, 4 בנובמבר 2002
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 88.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545896605171  BnF: cb11958994g (data)  LCCN: sh85094798  LNB: 000140225  NKC: ph156643 
בצל פרוס לפרוסות. הטבעות מתקבלות מחיתוך שכבות הבצל.
ארמדיל טאטו

| ארמדיל טטו |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: ארמדילאים
משפחה:: טטויים
סוג:: טטו
מין:: ארמדיל טאטו
שם מדעי
 Dasypus novemcinctus ‏קארולוס ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


ארמדיל טאטו נובר אחר מזון ב"וולף ריבר", ממפיס, טנסי
שלד של ארמדיל טאטו
בביצה במרכז בפלורידה
בפארק "סילבר ריבר" בפלורידה
אַרְמָדִיל טָטוּ (שם מדעי: Dasypus novemcinctus; נקרא גם ארמדיל תשע-החגורות או ארמדיל תשע-החגורות ארוך-האף) הוא מין יונק בגודל קטן–בינוני ממשפחת הטטויים והנפוץ מביניהם. הוא התפתח בדרום אמריקה, ונשאר שם עד שהיגר באמצע המאה ה-19 גם למרכז אמריקה וצפונה וכיום הוא הדלשינאי היחיד שחי בטבע באמריקה הצפונית. בתי הגידול שלו מגוונים, מיערות-גשם עד לערבות שיחים.
הוא יצור מתבודד ולילי, הניזון בעיקר מחרקים אותם הוא מוצא באדמה בעזרת חוטמו. ארמדיל זה הוא היונק הקטן הלאומי של טקסס.
מאפיינים גופניים וטקסונומיה

צבעו בדרך כלל חום מעורב עם לבן-צהבהב. כינויו "ארמדיל תשע-החגורות" ניתן לו בשל תשע הרצועות הניתנות להזזה אשר נמצאות על שריונו, אף על פי שמספרן משתנה במקומות שונים השכבה החיצונית של השריון, הקשה אך הגמיש, עשויה מקשקשי-דרמיס גרמיים, המכוסים בשכבת קשקשי-אפידרמיס קרניים שאינם חופפים, ומחוברים ברצועות גמישות של עור. השריון מכסה את גבו, צדדיו, ראשו, זנבו והחלקים החיצוניים של הרגליים; לחלק התחתון של הגוף ולחלקים הפנימיים של הרגליים אין הגנה משוריינת, ובמקום זאת הם מכוסים בעור קשה ובשכבת שיער גס. החוליות של הארמדיל מותאמות במיוחד כדי להתחבר לשריון. לארמדיל יש טפרים ארוכים בבהונות האמצעיים ברגליים הקדמיות, אלו משמשים לחפירה. בשונה מחברו בעל שלוש החגורות, ארמדיל מצטנף, הוא אינו יכול להתכנס לכדי כדור משוריין. בכל אופן, הוא שחיין טוב ומסוגל לצלוח נהרות, לצוף עליהם על ידי ניפוח מעיו ואף לצלול וללכת על קרקעיתם; הוא מסוגל לכך בשל יכולתו להחזיק את נשימתו למעלה מ-6 דקות, הסתגלות אבולוציונית שבמקור התפתחה כדי לאפשר לו לשמור את חוטמו, הוורדרד והמחודד, שקוע באדמה למשך זמן ארוך כאשר הוא תר אחרי מזון. שיניו דומות לאלו של שאר החברים בעל-סדרת הדלשינאים; כולן קטנות, הטוחנות דמויות יתד עם שורשים חשופים וללא אמייל. למעשה, שיניים חותכות נוצרות אצל העובר, אך אלו מתנוונות מהר ולרוב יעלמו עד הלידה. חושים: חוש הריח שלו מפותח, דבר שמתבטא בחלקים הקשורים לכך במוחו, והוא העיקרי מהחושים; חוש השמיעה שלו טוב מאוד, מה שעוזר לו להתחמק מסכנות; חוש הראייה די גרוע ולא שימושי אלא למרחקים קצרים; חוש המישוש נחשב אצלם כגרוע; בקשר לחוש הטעם, לארמדילים יש בלוטות טעם מעטות מאשר לשאר היונקים . למין יש מערכת חיסון חלשה, מה שגורם לרבים מהם לחלות ולמות .
בדרך כלל הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
אורך הגוף: 66–100 סנטימטר; ללא הזנב אורכו יהיה בין 40–47 סנטימטר.
משקל: 3–6 ק"ג; פרטים גדולים במיוחד שקלו אף 10 ק"ג.
גובה (רצפה עד קודקוד השריון): בין 15 ל-25 סנטימטר.
אורך חיים: בין 7–8 שנים עד למעלה מ-20 שנה. דווח על ארמדיל שהגיע לגיל 23 שנים.
בית-גידול

ארמדיל טאטו התפתח בבית-גידול חם וגשום, האזורים הטרופיים, ולכן הוא עדיין נפוץ במקומות המזכירים את ביתם של אבותיו הקדמונים. כבעל-חיים סתגלני במיוחד, בכל אופן, הוא יכול להימצא גם באדמות שיחים נמוכים, בערבות הנקראות "Prairies" (עם שיחים גבוהים ועצים), באזורים יבשים למחצה, בסוואנה וביערות הרריים. הוא לא משגשג באזורים חמים, קרים או יבשים במיוחד, זאת בגלל איטיות חילוף החומרים שלו ומפני ששטח הפנים הגדול שלו, שלא מבודד טוב עם שומן, רגיש במיוחד לחום, קור ואיבוד נוזלים.
בכל מקרה בו אספקת האוכל והמים נפוצה, ארמדיל טאטו יהיה סתגלן מאוד ביחס לבתי-גידול שונים; הם אף נצפו ליד ביצות מיוערות וביצות עשב.
תפוצה

לארמדיל טאטו התחום הגאוגרפי הרחב ביותר מכל מיני האמרדילאים , תחום המשתרע על פני חלקים גדולים מאמריקה:
בארצות הברית: הוא הנציג היחיד של הארמדילאים שנמצא באופן קבוע באזור, ואחד משני מיני הארמדילאים היחידים שהיגרו מדרום אמריקה – הוא וארמדיל חשוף-זנב צפוני.
מחוץ לארצות הברית: הוא נפוץ במרכז ודרום אמריקה – בכל החלק הצפוני, כולל בצפון-מערב, צפון ומזרח פרו; בכל החלק המזרחי, כולל אורוגוואי; במרכז אמריקה, מצפון, מזרח ודרום-מזרח בוליביה עד לצפון ארגנטינה. גם במרכז ודרום אמריקה המין ממשיך להרחיב את שטחי המחיה שלו.
טווח הגבהים: מגובה פני הים עד 2,000–3,000 מטר מעל פני הים.
תפוצה > תת-מינים

לתת-המינים הצפון-אמריקניים יש שונות גנטית נמוכה בהשוואה לאלו ממרכז ודרום אמריקה, מה שמצביע על כך שמוצאם מאוכלוסייה קטנה יחסית שהיגרה לצפון אמריקה.
"Dasypus novemcinctus novemcinctus" (קארולוס ליניאוס, 1758)
"Dasypus novemcinctus mexicanus" (W.Peters, 1864)
"Dasypus novemcinctus fenestratus" (W.Peters, 1864)
"Dasypus novemcinctus hoplites" (Glover Morrill Allen, 1911)
"Dasypus novemcinctus aequatorialis" (Einar Lönnberg, 1913)
"Dasypus novemcinctus mexianae" (Hagmann, 1908)
התנהגות ואורח חיים

ארמדיל טאטו הוא יצור מתבודד הפועל בחושך; מתחיל בחיפוש אחר מזון בשעות בין-הערביים וגומר לעשות כן עם עלות הבוקר. כאשר אינם מחפשים אחר מזון, הם מדשדשין באיטיות, ועוצרים לפעמים כדי להריח סימני סכנה. אם ייבהל, הוא יכול לנוס במהירות מפתיעה לכיוון מאורתו או לסבך צפוף; הוא אף יכול לקפוץ בבהלה לגובה של כ-91–120 סנטימטר באוויר ולמרחק אפילו יותר גדול, רפלקס שיכול להבהיל טורפים, אך לפעמים דבר זה פועל לרעתו כאשר הוא קופץ אל כביש. הוא חופר לו לבית מאורה באורך מספר מטרים עם ציפורניו הארוכות. המין כנראה טריטוריאלי. המין הוא "חפרן מקיף"; לפעמים פרט אחד יכול לתחזק עד 12 מחילות בשטחו. מאורות אלו רוחבן 20 סנטימטר בערך, עומקן 2.1 מטר, ו-7.6 מטר אורכן. הארמדיל מסמן את שטחו באמצעות שתן, גללים, והפרשות המופקות בבלוטות ריח הנמצאות על עפעפיו, אפו ורגליו. נקבות נוטות לקיים טריטוריות בלעדיות המוגדרות באופן ברור; זכרים מחזיקים בטריטוריה גדולה יותר, וזאת לפעמים חופפת עם שטחיהן של מספר נקבות. מאבקים טריטוריאליים מיושבים בעזרת בעיטות ורדיפות. הוא אינו נודד לצורכי רבייה או לשם התיישבות זמנית במעונות-חורף באזורים חמים.
התנהגות ואורח חיים > תזונה

ארמדיל טאטו ניזון בעיקר מחרקים – נמלים, טרמיטים, חיפושיות (מהוות את מקור המזון העיקרי), מגוון פגיות, תולעים וכו'. הוא יכול לאכול גם סוגים שונים של ענבה (כמו פירות יער) ושאר סוגי צמחים רכים. הארמדיל משוטט, ודוחף את חוטמו לאדמה רכה, בין הצמחייה או באשפה צמחית. לצופה מהצד הוא יראה כאחוז-תזזית, חופר באדמה בדפוסים לא קבועים, ועוצר לפעמים אחרי שגילה זחל או מזון אחר, אותו הוא בולע באמצעות לשונו הדביקה. אפם הרגיש יכול לאתר מזון מבעד ל-20 סנטימטר של אדמה. המין נצפה מתגלגל או קופץ על קני-נמלים במטרה לאוכלן. הם מגוונים לפעמים עם דו-חיים וזוחלים קטנים, במיוחד בחודשים קרים בהם טרף כזה נוטה להיות איטי ועצל יותר, כמו כן בביצי עופות ופעוטות יונקים. יכול להיות שהמין אף יאכל פגרים, אך לרוב מקרה כזה יתרחש אחרי שימשך לרימות הנמצאות בהם יותר מאשר לבשר עצמו. פחות מ-10 אחוז מתזונת המין מורכבת מחומרים לא חייתיים, כמו פטריות, פקעות, פירות וזרעים. לפעמים הארמדיל נעמד על רגליו האחוריות, מאזן עצמו עם הזנב ומרחרח את האוויר כדי לגלות סכנות ומזון.
רבייה

ההזדווגות מתרחשת בעונת-רבייה שנמשכת 2–3 חודשים, בין יולי לאוגוסט בחצי הכדור הצפוני ובין נובמבר לינואר בחצי הכדור הדרומי. עונת הרבייה מתוזמנת לתחילת הגשמים. במהלך העונה, זוגות זוגות של ארמדילים נצפים מהלכים יחדיו; דבר זה לא רגיל מכיוון שהם חיות מתבודדות. במהלך השוטטות בזוגות, הזכר נשאר ליד הנקבה, כמטרים בודדים, ומדי פעם מחפש איתה אחר מזון. התנהגויות נוספות שנצפות בזמן זה הן נגיעות בגב, כשכוש בזנבות, הרמת הזנב (אצל הנקבה, מה שחושף את איברי-המין), רחרוח או אף מגורים במאורה משותפת.
קרבת הזכר אל הנקבה בזמן זה נחשבת להתנהגות שנועדה לשמור עליה מזכרים אחרים; אם זכר זר יתקרב, הזכר הראשון ילחם עליה. נקבות מתחמקות בקביעות מזכרים הרוצים אותה לעצמם כאשר אינה מוכנה להזדווג; כשהיא מבייצת, הנקבה מפרישה ריח שונה מהרגיל מבלוטות הריח האנאליות. לנקבה דגדגן חיצוני גדול, בעוד שאשכי הזכר פנימיים.
ההזדווגות לא רגילה יחסית ליונקים מהלכים על ארבע, זאת מכיוון שהנקבה מתהפכת על גבה בזמן הפעולה.
ביצית אחת מופרית, אך השתרשותה ברחם מושהית למשך שלושה–ארבעה חודשים כדי להבטיח שהתינוק ייוולד בזמן נוח ומתאים. אחרי שהזיגוטה משתרשת ברחם, תקופה של בין ארבעה לחמישה חודשי היריון חלה , ובה הזיגוטה מתחלקת לארבעה עוברים זהים שלכל אחד שליה משלו. עוברי השגר נולדים מפותחים למדי, במשקל של כ-66 גרם , ומזכירים את הוריהם, רק קצת יותר קטנים ובצבע ורדרד-חום. עיניהם נפתחות מהר, אך עורם מתקשה לכדי שריון רק אחרי מספר שבועות.

אחרי לידתם של העוברים המפותחים, הם נשארים במאורה, ניזונים מחלבה של אמם במשך שלושה חודשים בערך. לאחר מכן, הם מתחילים לשוטט עם אמם בחיפוש אחר מזון, עוזבים בגיל שישה חודשים עד שנה, ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנה עד שנתיים. הם מתרבים לרוב על בסיס שנתי לאורך 12–15 שנות חייהם (בטבע); נקבה יחידה יכולה להוליד למעלה מ-56 צאצאים לאורך חייה. "תפוקת" הרביעיות הלא רגילה, נוסף לאורך החיים וליכולת להשהות את השתרשות הביצית ל-14 חודשים או יותר, תרמה לשגשוגו ולעובדה כי רק ארמדילים מעטים נצרכים כדי לפתח אוכלוסייה משגשגת.
השפעה על הסביבה

שיטוטו אחר מזון יכול לגרום נזק קל למערכת השורשים של צמחים מסוימים, אך הם "מפצים" על זאת בכך שהם מספקים בתים לבואשים, אוגרים מהסוג Sigmodon, כוסי מחילות, נחשים מהמין "Pituophis melanoleucus" ועכסנים. בנוסף, מחילותיו נודעו כמאיצות ומחריפות שחיקה, וכמערערות יסודות מבנים.
מחקרים הראו כי הציפור ממין "Basileuterus lachrymosus" (מין בסוג "סבכי העולם החדש"; נקרא גם "Euthlypis lachrymosa") עשתה לעצמה למנהג לעקוב אחר ארמדיל טאטו כדי לאכול חרקים וחסרי-חוליות אחרים שנעקרו ממקומם על ידיו.
ארמדיל טאטו חשוב מאוד כטרף לפומה בכלל, ולתת-המין הנדיר "פומה צפון-אמריקאית בפרט, אך מצד שני, לעיתים הארמדיל יכול לסכן את הצב מהמין צב גופרי שמוגדר כ"פגיע" בכך שיגרש אותו בתוקפנות ממקום מגוריו ולדרוש אותו לעצמו. יותר מזה, ארמדילים בפלורידה נצפו אוכלים ביצי וצאצאי צבי-ים ואף הורסים את קיניהם (כולל צב הים הגלדי, צב הים החום וצב הים הירוק); הארמדילים אחראים לפשיטות על כ-14 אחוזים מהקנים באזורים המושגחים, ונחשבים לאחראים לכ-95 אחוזים מהפשיטות עליהם. תופעה זו של פשיטה על קנים של צבי-ים היא חדשה יחסית (נצפתה לראשונה ב-1988), נראה כי זו הסתגלות הנובעת מהתרחבות שטח המחיה.
ארמדיל טאטו בתרבות ויחסיו עם האדם

ארמדילי תשע החגורות משמשים במחקר המדעי, בנוסף למחקרי הצרעת המבוצעים על כלל הארמדילים, בשל מערכת הרבייה המוזרה שלהם, בה כאמור נולדים ארבעה ארמדילים זהים מבחינה גנטית. היות שהם תמיד זהים, רביעיות ארמדילי תשע החגורות שימושיות למחקרים מדעיים, התנהגותיים ורפואיים הדורשים קבוצות של נבדקים ללא הבדל גנטי. החשיבות הגבוהה של ארמדיל תשע החגורות למחקרים נובעת מהעובדה שמלבדו אין אף יונק אחר אשר באופן קבוע ממליט תאומים זהים מבחינה גנטית.
בטקסס, שם הוא היונק הקטן הלאומי, מגדלים ארמדילי תשע-החגורות לשם השתתפות במירוץ ארמדילים; ספורט הנפוץ בקנה מידה קטן יחסית אך מבוסס היטב, בו החיה רצה במהירות על פני מסלול באורך 12 מטר.(ראו קישורים חיצוניים בתחתית הדף, סעיף "מרוץ ארמדילים")
"יום הארמדיל" ("Armadillo/Dillo Day") הוא יום מיוחד בשנה בו אנשים (בעיקר באמריקה) חוגגים את קיומו של הארמדיל. ביום זה נהוג להכין דגלים עליהם מופיעים תמונות וציורים של ארמדילים, בובות בדמות הארמדיל וכן כובעים ופסלים בדמותו. נהוג לשיר את "שירי הארמדיל" ביום זה (ראו קישורים חיצוניים בתחתית הדף, סעיף "יום הארמדיל")
ארמדיל טאטו בתרבות ויחסיו עם האדם > חזירי הובר

בעת השפל הגדול ארמדיל טאטו ניצוד בשביל בשרו במזרח טקסס, שם הוא כונה כ"חזיר העניים" או כ"חזיר הובר" על ידי מי שכעס על משפטו של הנשיא הרברט הובר "Chicken in every pot" (תרנגולת בכל סיר) וחשב כי הוא האחראי לשפל.
מוות > ציד והרג

ארמדיל טאטו מהווה כ-6.1% מהציד לשם מאכל או הנאה של האינדיאנים, ו-9.5% מהארמדילים האלו ניצודים על ידי איכרים (לרוב משום שהם נוטים לגנוב ביצי עופות משק וציד). בשרם יקר, נטען כי טעמו דומה לבשר חזיר; הוא נצלה בדרך כלל עם השריון, שבתורו משמש למוצרי עבודת-יד. בוונצואלה, שמועה רווחת שהארמדילים סובלים מצרעת (מה שנכון לפעמים, בני אדם אף נדבקו ממנו) גרמה לצמצום הציד שלהם.
נכון לסוף שנת 2009, קרוליינה הצפונית החלה שוקלת מיסוד עונת-ציד של המין, בעקבות דיווחים על כך שנכנס לאזורים הצפוניים שלה (בערך באזור שארלוט ווילמינגטון). ציד הארמדילים נעשה בעיקר בלילה עם פנסים, בדרך כלל עם כלבים. לפעמים מנסים לצוד איתם על ידי משיכתם ממאורתם, מלכודות, או המתנה ליד אחד משבילי ההליכה שלהם.
אוכלוסיות מקומיות יכולות להיות מאוימות ובסכנת הכחדה בגלל ציד, אך בכל מקרה נראה כי הארמדילים סובלניים לציד ושינויים בסביבתם, ומספרם באזורים מיושבים על ידי האדם גדול יותר מכאלו בהם הם יכולים לחיות באין מפריע.
תכונה מוכרת של הארמדיל היא קפיצתו באוויר כאשר הוא מופתע. תכונה זו היא הגורם הראשי לתופעה המוכרת של מוות ארמדילים בתאונת דרכים: כאשר מכונית מתקרבת והרעש מבהיל את הארמדיל, הוא קופץ לגובה, ישר אל בין גלגלי המכונית או הפגוש.
מוות > טריפה

לפעמים, טורף יצליח לארוב לארמדיל ולפרוץ את שריונו הקשה עם נשיכה או חבטה ממוקמת היטב. אם הארמדיל רואה שאינו מצליח לברוח מן הטורף, הוא יחפור תעלה רדודה ויתקע עצמו בפנים; נדיר מאוד שטורף יצליח להוציא ממקומו ארמדיל החפור באדמה. בגלל שריונם הרך יותר, סביר יותר שארמדילואים קטנים יפלו קורבן לטריפה, מה שמניע אותם להתנהג בזהירות. הצעירים נוהגים לשוטט אחר מזון בשעות הבוקר, והם חשדנים יותר כלפי התקרבות של זר.

טורפים ידועים של ארמדיל טאטו הם: הפומה (אולי הטורף הטבעי העיקרי שלהם), זאב הרעמה, הקויוט, הדוב השחור האמריקני, הזאב האדמוני, היגואר, האליגטור האמריקני, השונר המצוי ודורסים גדולים. עד כה, ה"מחסל" העיקרי שלהם הוא האדם; האחרון צד אותם הן בשביל הבשר והן בשביל איבריו (בעיקר השריון).
גומא

| גומא |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: גמאיים
סוג:: גומא
מינים
 כ-600 מינים, ביניהם:  גומא הפפירוס C. papyrus   גומא צפוף C. alopecuroides   גומא הפקעים C. rotundus   גומא הקרקפות C. capitatus   גומא חום C. fuscus   גומא נאכל C. esculentus   גומא מגובב C. conglomeratus
שם מדעי
 Cyperus ‏לינאוס, 1753
גּוֹמֶא (שם מדעי: Cyperus) הוא סוג של צמחי מים ממשפחת הגמאיים, הצומחים במים עומדים או במים בזרימה איטית שעומקם עד חצי מטר.
מאפיינים

בסוג כ-900 מינים, הנפוצים בכל היבשות באזורים טרופיים וממוזגים. בישראל מצויים עשרים ושניים מינים של גומא בר ושני מינים של גומא תרבותי. לרוב המינים גזע נטול עלים, המסתיים בדור. בתחתית הצמח עלים דמויי עשב. חלק מהם נחשבים לעשבים מזיקים הקשים להדברה.
הפרחים ערוכים בתפרחת דמוית כיפה המסודרים כמעין שיבוליות. עמוד העלי מסועף לשלוש צלקות (לעיתים שתיים) וההאבקה נעשית על ידי נשיבת הרוח. כמו כן, הצמח מתרבה מזרעים וגם מקני שורש. לכמה מהמינים יש גם פקעות קטנות העוזרות לצמח להתחדש. עקב זאת, מסובך וקשה להיפטר מהצמח, והוא מזיק לגידולים כעשב רע.
מין מוכר בסוג זה הוא גומא הפפירוס, שגזעו שימש להכנת פפירוס. קיימים מספר מינים אכילים ואחרים שמגודלים למטרות נוי, אך לרובם אין ערך כלכלי. גידולו המהיר והביומסה הגבוהה שלו הופכים אותו מתאים לייצור נייר ולשימוש כדלק.
על פי המסורת (ספר שמות בתנ"ך), יוכבד הכינה תיבה למשה, בנה, מצמחים אלו, והשיטה אותו ביאור.
מבנה העלים הוא נדני (מהמילה נדן) ומזכירים עלי דגן. קני הצמח הם בדרך כלל משולשיים ומלאים.