תביעת השתקה
מאפיינים

כל תביעות לשון הרע נועדו מטבען, גם להשתיק גורם המפרסם ללא הצדקה מידע דיבתי. אולם המונח 'תביעת השתקה' מתייחס לשימוש לרעה בהליכי משפט, בנסיבות שבהן בסיום ההליך מתברר כי לא הייתה לתביעה הצדקה ראויה מלכתחילה ומטרתה הייתה להשית הוצאות כבדות של ניהול תהליך משפטי על הנתבע כדי להרתיע אותו מלפרסם דברים נגד התובע. מספר תבחינים ניתנו לזיהוי תביעות כתביעות השתקה. אלו כוללים:
יחסי כוחות בין תובע חזק לנתבע חלש
עילת תביעה חסרת יסוד או גבולית
סכום תביעה מופרך, כלומר גבוה מהרגיל
ברירת נתבעים בעייתית ונטולת הצדקה
תביעה המוגשת בגין אמירות שהושמעו במסגרת ויכוח ושיח בנושא אשר עשוי לעורר עניין ציבורי
השופטת דליה מארק הורנצ'יק ציינה כי "הדוקטרינה קובעת כי מתן אפשרות ניהול של דיון ארוך ומתיש, על בסיס האסטרטגיה שמאחורי תביעות ה-SLAPP מביא להרס תהליך של החלפת רעיונות וחופש הביטוי, הואיל ותביעת SLAPP, מעצם ניהול התביעה, יש בה משום ניצול לרעה של כללי המערכת". תביעת השתקה עלולה להשתיק לא רק את הנתבע, לתביעה כזו יש אפקט מצנן על אחרים שיפחדו להביע את עמדתם לגבי התובעת.
תביעות השתקה מוגשות ברוב המקרים על ידי תאגידים שפועלים נגד ארגונים לא ממשלתיים, או נגד אנשים פרטיים המבקרים את הפעילות העסקית של מיזם שלהם, אך גם כנגד עיתונאים וכלי תקשורת. המושג מתייחס בדרך כלל גם לעצם האיום בתביעת נזיקין בסכומי עתק, ללא קשר לסיכויי ההצלחה במשפט. התהליך המשפטי עצמו וההוצאות הנלוות לו אמורות להפחיד ולהתיש את הנתבע, כך שישעה את פעילותו "מרצונו". במקרים רבים, תביעות השתקה ננטשות לאחר שהחלו, כאשר המטרה של השתקת הנתבע הושגה.
מכיוון שאיומים בתביעות סרק לרוב אינם מדווחים, או מדווחים שנים לאחר מעשה, קשה להעריך את ההיקף המדויק של תביעות השתקה.
בקנדה ובכ-30 מדינות בארצות הברית נחקקו חוקי אנטי-סלאפ"פ, המספקים מנגנוני הגנה לחופש הביטוי של הנתבע: סילוק התביעה בשלב מקדמי של ההליכים לפני שהנתבע נאלץ להוציא כספים, והטלת סנקציות שונות על התובע. לדברי שופט בית המשפט העליון בניו יורק ג'יי ניקולס קולאבלה, "למעט הצמדת אקדח לרקה, קשה להעלות על הדעת איום גדול יותר לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית".
בישראל, אין חקיקה ספציפית נגד תביעות השתקה, אולם שופטים לעיתים משתמשים בסמכותם כדי לדחות את התביעה, כאשר הם סבורים שמדובר בתביעות לא כנות תוך ניצול לרעה של הליכי בית משפט. בנוסף, בית המשפט העליון המליץ להשית הוצאות משפט מתאימות, בתביעות המזוהות כתביעות השתקה, ואף "שיעור ההוצאות שבו יחויב תובע-משתיק יהיה גבוה במיוחד, ויקיים, ככלל, קורלציה חזקה עם הסכום שנתבע על-ידו, שמא אף יגיע עד אליו".
דיון בתביעת השתקה נכלל בפסק דינה של שופטת בית המשפט העליון, דפנה ברק-ארז:
בפברואר 2021 קבע השופט ארנון דראל בבית המשפט המחוזי בירושלים כי ניתן עקרונית לסלק על הסף תביעה בשל היותה תביעת השתקה, ככל שהתשתית העובדתית תומכת בכך.
באוגוסט 2021 בית המשפט השלום סילק לראשונה תביעת דיבה בנימוק שהיא תביעת השתקה. תביעת לשון הרע הוגשה על ידי מנכ"לים של קבוצת הנדל"ן אורון אחזקות והשקעות נגד חבר מועצת להבים, יוסי ניסן, שפרסם פוסט בפייסבוק בו טען לקיום ניגוד עינינים בפרויקט של החברה. ההגנה טענה שהתביעה היא תביעת השתקה ושמטרתה להשתיק ביקורת ציבורית ושיש פערי כוחות משמעותיים בין הצדדים. השופט עזריה אלקלעי כתב בהחלטתו: "חופש הביטוי הוא מהחשובים שבזכויות האדם. הזכות להתבטא באופן חופשי ולהשתתף בשיח האזרחי היא מהתנאים לקיומה של חברה דמוקרטית. תביעת השתקה אינה מאיימת אך ורק על חופש הביטוי של הנתבע הספציפי, אלא היא עשויה לגרום לכך שמשתתפים רבים אחרים בשיח הציבורי 'יכנסו' בעל כורחם למעגל ההרתעה, וימנעו מלצאת נגד התובע. כלומר, ה'אפקט מצנן' שנוצר, יש בכוחו להשפיע על כל מי שעשוי לשקול בעתיד למתוח ביקורת על אותו התובע, ולא רק על הנתבע הבודד. אפקט ההרתעה פועל ביתר שאת על אזרחים בודדים, כמו למשל פעילים חברתיים או בלוגרים, המעוניינים להתבטא בפלטפורמות ציבוריות למיניהן, ואין מאחוריהם את הגיבוי המשפטי והכלכלי שמספק, למשל, עיתון לעיתונאים עובדיו. לפיכך, אותו 'אפקט מצנן', בהחלט עלול גם להטות ולהשפיע על פרסומי העיתונות החוקרת והמדווחת, והשלכותיה של הטיה זאת מסוכנות לחופש האקדמי, לשיח הציבורי ולחברה כולה".