stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גואל רצון
ביוגרפיה > מבנה הקהילה

חיי היום יום בתוך ה"קהילה" (הכת) נחשפו בכתבה של שלי טפיירו ונסלי ברדה בערוץ עשר ב-12 בפברואר 2009. טפיירו קיבלה את אישורו של רצון לצלם את המתרחש בתוך הבית ברחוב אחימעץ 28, שבשכונת התקווה, לאחר משא ומתן ביניהם. יום לאחר מכן התארח רצון בחדשות ערוץ 2, שם טען כי הוא עוזר לנערות החפצות בכך ותו לא. לפי כתב האישום בקהילה היו 21 נשים ו-49 ילדים. לדבריו יש לו ילדים נוספים מנשים אחרות. רובם נקראו על שמו, בשמות כמו גואל, יגאל, גאולה, יגאלה, אדוננו הגואל וגואלאליה. הקהילה התגוררה במספר בתים, שבהם היה רצון מבקר לסירוגין. בכל בית חולקו המטלות בין הנשים. רצון בחר מדי פעם אחת מנשותיו כדי לבלות איתה את הלילה.
התופעה זכתה להתעניינות ציבורית ותקשורתית רבה, ויש שכינו אותה כת. חלק מהנשים דיברו בשבחה של צורת חייהן. הנשים פרנסו את עצמן, את ילדיהן ואת רצון. עם זאת אחת מנשותיו ניסתה להתאבד זמן קצר לאחר שידור הכתבה על הכת, בפברואר 2009.
נשותיו של רצון הפגינו כלפי חוץ הערצה כלפיו. רבות מהן קעקעו על זרוען ואף על צווארן את שמו וציור של פניו. הן הכריזו כי ללא רצון אין להן חיים. רצון עצמו אמר כי אילו היה מעניק לו מישהו יחס זהה לזה שהוא מעניק לנשותיו - גם הוא היה תולה באותו אדם את חייו. בתקשורת הועלו חשדות שהוא מהפנט את נשותיו.
בפרסום במעריב בספטמבר 2009 נטען כי הנשים היו מחויבות לעמוד בכללים מפורטים ביותר שקבע רצון, שנכתבו במסמך סודי שנקרא "ספר החוקים". כל הנשים היו מחויבות לחזור על המסמך מדי שבוע ולא להראותו לאיש. ליד כל כלל היה מפורט סכום הקנס שעל העוברת עליו לשלם לקופת ה"משפחה", עד לסכום של 7,000 ש"ח. בכמה מקומות במסמך קישר עצמו רצון לאל, ואף קרא לילדיו "בני האלוהים". חלק מהנשים התייחסו אליו כאל המשיח. רצון עצמו ביקש להתנער מדימוי זה והסביר את הערכתן אליו כתגובה לנתינתו ואהבתו ותו לא. הכללים הקיפו תחומים רבים, בהם חינוך ילדים, ניהול יומיומי של משק הבית וסדרי יחסי האישות עמו. לפי הכללים התלבשו הנשים בצניעות ולא הורשו להביט בגברים אחרים או לדבר עמם. הן גם לא הורשו לגעת זו בזו או בנשים אחרות. כמו כן נאסר על עישון סיגריות, שתיית אלכוהול ואכילת בשר. רצון עצמו נמנע גם הוא מאכילת בשר.
לרוב נשותיו של רצון לא היה קשר עם משפחותיהן, אשר התקשו לקבל את אורח החיים שהן סיגלו לעצמן. חלק מן המשפחות שכרו שירותים של חוקרים פרטיים והגישו תלונות במשטרה כנגד רצון, אך במשך זמן רב לא היו לכך תוצאות. על פי פרסום בגלי צה"ל, נשותיו של רצון דיווחו על עצמן כעל אימהות חד הוריות וכך זכו להטבות.
ביוגרפיה > מעצר, חקירה והעמדה לדין

ב-11 בינואר 2010 נעצר רצון על ידי המשטרה, בחשד ששיעבד את נשותיו וביצע בהן ובקטינים עבירות מין. גלית, אחת מנשותיו שעזבה אותו, וששתי אחיותיה היו גם הן בקהילה, הגישה נגדו תלונה על כך ששכב עמה ואנס אותה עוד כאשר הייתה קטינה בת 14. לאחר התלונה עקבה המשטרה, כולל במצלמות נסתרות ובהאזנות סתר אחר רצון ונשותיו, ובין היתר הקליטה שיחה שממנה עלה כי שכב עם אחת מבנותיו. עם מעצרו פונו הבתים שבהם שכנו נשותיו והילדים והם הועברו למעונות לנשים מוכות, בסיוע גורמי הרווחה.
ב-14 בפברואר 2010 הוגש כתב אישום נגד רצון בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובו הואשם בעשרות סעיפים של עבירות מין בהן אונס, מעשי סדום, בעילה אסורה בהסכמה ומעשים מגונים. בעשרות מהמקרים, היו קורבנות העבירות קטינות. עוד הואשם רצון בהחזקת נשותיו בתנאי עבדות ובסעיפים נוספים של קבלת דבר במרמה. כתב האישום מנה 21 נשים שנפלו קורבן למעשיו. בעקבות מעצרו חשפו השוטרים את התקנון שהכתיב לבני ביתו, שכלל קודים התנהגותיים  שדרש מבני ביתו למלא בחומרה, אחרת ייקנסו בקנס כספי גבוה לטובת "הקופה הכללית".
ב-8 בספטמבר 2014 הרשיע בית המשפט המחוזי בתל אביב את רצון ברוב עבירות המין שבהן הואשם, וזיכה אותו מעבירת החזקה בתנאי עבדות. ב-28 באוקטובר 2014 נגזרו עליו 30 שנות מאסר בפועל. ב-18 ביולי 2016 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של רצון.
רצון נחשב לאסיר בסיכון ובשל כך הוא מועבר לעיתים קרובות בין בתי כלא. נשותיו וילדיו ניתקו עמו את הקשר, מלבד בנו יגאל, התומך בו.
ועדת בדיקה

במאי 2011 הוגש דו"ח על ידי "צוות משרד הרווחה והשירותים החברתיים, לבחינת תופעת הכתות בישראל", אותו יזם שר הרווחה יצחק הרצוג, בעקבות חשיפת הכת של רצון, אך הוא הוגש למחליפו שר הרווחה משה כחלון. הדו"ח היה דומה באופיו לדו"ח קודם שהגישה הוועדה הבין משרדית לבדיקת נושא ה'כתות' ('קבוצות חדשות') בישראל וכלל המלצות כלליות לטיפול בנושא הכתות בישראל וסיכום אקדמי של מהי כת וסכנותיה.
בתרבות

ב-2018 עלתה לשידור הסדרה "הרמון", המבוססת על ספרה של אחת מנשותיו, מעיין מרים סמדר.
ב-2019 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "השיבה" מאת איה קפלן, אשר נכתב בהשראת סיפור חייה של יהודית הרמן, שהייתה אחת מנשותיו של רצון. כמו כן באותה שנה עלתה לשידור בכאן 11 הסדרה הסאטירית שב"ס, בה הדמות אליהוד מלאכי (יניב ביטון) הייתה מבוססת על גואל רצון.
ראו גם

חברה סגורה
לקריאה נוספת

יעל (תהלליה) פפר, גאולה מרצון: סיפורה של אחת מנשות גואל רצון, כולל נספח על כתות ועל הכת של גואל רצון מאת ד"ר גבי זוהר, הוצאת אגם, 2012.(הספר בקטלוג ULI)
מעיין - מרים נביעת אמת - חיי בצל גואל רצון שני חלקים הוצאת ש.י.ל.ת. 2012
יהודית הרמן, כלואה בין שתיים, אוריון הוצאת ספרים, 2022
רותי זוארץ, ‏"חרוט בגופי": מסמך קולנועי מצמרר על פרשת גואל רצון, באתר מעריב אונליין, 12 בפברואר 2018
הערות שוליים

↑    נבו זיו, סיפורה של שפחה, באתר "ידיעות אחרונות", 30 בינואר 2018
↑  שמעון איפרגן, ‏גואל רצון: "הנשים שלי תקעו לי סכין בגב", באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2014
↑  תפ"ח 23751-02-10 מדינת ישראל נ' רצון (עציר) (עמ' 2), באתר בית המשפט, ‏09.09.2014
↑  תפ"ח 23751-02-10 מדינת ישראל נ' רצון (עציר) (עמ' 3), באתר בית המשפט, ‏9.9.2014
↑  ירון פריד, גואל רצון: 32 נשים, אפס שאלות, באתר הארץ, 13 בפברואר 2009
↑  כל מה שקורה ברשת! (2018-02-02), סיפורן של העיתונאיות שחדרו לתוך הכתות המסוכנות בישראל (גואל רצון, "לב טהור"), נבדק ב-2018-03-02
1 2 3 4  Galit Shaul (2017-01-29), נשותיו של גואל רצון, נבדק ב-2018-03-01
↑  ד"ר חגית כהנא, הרמון הפחד: מה יהיה על ילדיו של גואל רצון?, באתר ynet, 23 בפברואר 2010
↑  דנה ויילר-פולק, אחת מ-32 נשותיו של גואל רצון ניסתה להתאבד, באתר הארץ, 15 בפברואר 2009
↑  גלעד שלמור, ‏השכנים: גואל רצון היפנט את נשותיו, באתר ‏מאקו‏, 14 בינואר 2010
↑  אלון הדר, כוח רצון: מה באמת מתרחש בהרמון של גואל רצון בת"א?, באתר nrg‏, 20 בספטמבר 2009
↑  איילה חננאל‏, חשד: גואל רצון ביצע עבירות מין בתוך ביתו, באתר וואלה, 14 בינואר 2010
↑  "חרוט בגופי" במאית: נילי טל - 2015
↑  תמר רותם, איך משקמים את הנשים של גואל רצון?, באתר הארץ, 22 בינואר 2010
דנה ויילר-פולק, סיוע של מיליונים לא עוזר לנשות גואל רצון, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2011
↑  ורד לוביץ', גואל רצון הואשם בעשרות עבירות מין בקטינות, באתר ynet, 14 בפברואר 2010
↑  יניב קובוביץ, לא להתבטל, לא לריב: החוקים של גואל רצון, באתר הארץ, 14 בינואר 2010
↑  נעמה כהן פרידמן וגלעד מורג, גואל רצון הורשע ברוב עבירות המין, אך זוכה מעבירת העבדות, באתר ynet, 9 בספטמבר 2014
↑  גלי גינת‏, עבריין המין גואל רצון נידון ל-30 שנות מאסר, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2014
↑  תלם יהב, העליון דחה את ערעורו של גואל רצון - ירצה 30 שנות מאסר, באתר ynet, 18 ביולי 2016
ע"פ 8271/14 אבא גואל בן נתן רצון נ' מדינת ישראל, ניתן ב־18 ביולי 2015
↑  בנו של גואל רצון: "אקים את ההרמון מחדש, כבר פנו אליי 4 נשים בנושא", באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2018
↑  עומרי אפרים, הדו"ח בעקבות גואל רצון: כמה ישראלים בכתות?, באתר ynet, 24 במאי 2011
↑  תומר פרסיקו, על הדו"ח לבחינת תופעת הכתות בישראל ועל הצורך העמוק במיינד-קונטרול, באתר לולאת האל - החוויה הדתית לסוגיה, ‏20 במאי 2011
↑  עידו ישעיהו‏, מרבה דאגה: "הרמון" הופכת את פרשת גואל רצון לדרמת מתח עשויה היטב, באתר וואלה, 1 בפברואר 2018
↑  "השיבה" באתר התיאטרון הקאמרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445546005171  VIAF: 294037708   WorldCat (עם VIAF): 294037708
ההתנקשות באבראהים עקיל ובצמרת כוח רדואן

| חלק מהחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל |
| --- | --- |
 תאריך:  20 בספטמבר 2024
 מקום:  חארת חריכ, רובע הדאחייה, ביירות, לבנון לבנון
 סוג:  תקיפה אווירית, סיכול ממוקד
 תוקף:  ישראל ישראל  חיל האוויר הישראלי
 יעדים:  חזבאללה אבראהים עקיל
 תוצאות:  הריגת אבראהים עקיל ומפקדים בכירים בכוח רדואן ואגף המבצעים של חזבאללה
 אבדות:  45 הרוגים, 68 פצועים
 אמצעי תקיפה:  מטוסי קרב F-15I רעם
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמיקום התקיפה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמיקום התקיפה
 
ההתנקשות באבראהים עקיל היא תקיפה אווירית וסיכול ממוקד שביצע חיל האוויר הישראלי ב-20 בספטמבר 2024, ואשר בה נהרג המפקד בפועל של הזרוע הצבאית של חזבאללה, אבראהים עקיל, יחד עם בכירים בכוח רדואן ובאגף המבצעים של חזבאללה. התקיפה בוצעה בשעה 15:45 בחארת חריכ שבפרברי רובע הדאחייה דרומית-מזרחית לביירות, בירת לבנון, האירוע הזה נחשב כמכת פתיחה למבצע חיצי הצפון.
רקע

מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל בסוף 2023, חזבאללה וישראל נלחמו משני צידי גבול ישראל-לבנון. ב-17 בספטמבר 2024 התקבלה בקבינט המדיני-ביטחוני של ישראל ההחלטה שיצירת תנאים לחזרת תושבי הצפון לבתיהם היא אחת ממטרות המלחמה. באותו היום החלה התפוצצות זימוניות חזבאללה, שגרמה לפגיעה קשה בארגון הטרור השיעי. ישראל לא לקחה באופן רשמי אחריות על האירוע, שיוחס לה בכלי תקשורת בעולם. בעקבות האירוע נשא חסן נסראללה נאום בו הוא הבטיח להעניש את ישראל. בימים שלאחר מכן יצאה ישראל במבצע חיצי הצפון להשמדת יכולות הירי של חזבאללה וסיכול ממוקד של בכיריו.
ההתנקשות

בסביבות השעה 15:45 מטוס קרב של חיל האוויר הישראלי שיגר מספר טילים אל מרתף ברובע הדאחייה, בעת שעקיל ניהל בו פגישה עם מספר מפקדים בכירים בכוח רדואן ואנשי אגף המבצעים של חזבאללה. לפי אל ג'זירה, התקיפה כוונה ל-20 מפקדים מהנהגת כוח רדואן שהיו בפגישה בחניון בקומה השנייה מתחת לאדמה. היא בוצעה עם ארבעה טילים שהובילו לקריסת המבנה. הלבנונים דיווחו שאת התקיפה ביצע מטוס F-35I, אך לפי ynet, את התקיפה ביצעו מטוסי F-15I רעם.
בתקיפה נהרגו לפחות 16 מחבלים, בהם עקיל, ונפצעו 68 איש. לפי דובר צה"ל, "חוסל בכיר חזבאללה אבראהים עקיל, עם צמרת מערך המבצעים ושרשרת הפיקוד של כוח רדואן". למחרת פרסם חזבאללה 15 שמות של מחבלים ופעילים בכירים שנהרגו בתקיפה לצד עקיל, ודובר צה"ל פרסם רשימה של 11 מתוכם בציון תפקידם כבכירים בכוח רדואן. פורסם שיחד איתם נהרג גם סגן מפקד כוח קודס, האיראני מוחמד רזא פלאח זאדה. באיראן הכחישו את חיסולו של פלאח זאדה. לפי משרד הבריאות הלבנוני, 37 אנשים נהרגו בתקיפה, בהם 3 ילדים ו-7 נשים.
בעקבות ההתנקשות ופיצוץ הזימוניות שקדם לה, ב-22 בספטמבר בשעה 01:09 שיגר חזבאללה בפעם הראשונה מתחילת הלחימה ומאז מלחמת לבנון השנייה מטחי רקטות לעמק יזרעאל, הגליל התחתון ורכס הכרמל. ולראשונה במלחמה גם רקטות "פאדי". בלילה הזה שגורו כ-150 רקטות, טילי שיוט וכטב"מים לעבר צפון ישראל, ובפרט לעמק יזרעאל ועד מפרץ חיפה.
ראו גם

ההתנקשות בפואד שוכר
הערות שוליים

1 2  Israel says it killed senior Hezbollah commander in Beirut strike, Al Arabiya English, ‏20 September 2024
1 2  ליאור בן ארי, צה"ל מאשר: חוסל איברהים עקיל, עם צמרת מערך המבצעים ושרשרת הפיקוד של כוח רדואן, באתר ynet, 20 בספטמבר 2024.
↑  Timour Azhari and Miro Maman, Hezbollah, Israel exchange heavy fire amid fear of widening conflict, CNN, September 22, 2024
1 2   צה"ל חיסל את איברהים עקיל - ראש מערך המבצעים של חיזבאללה, באתר צה"ל, 20 בספטמבר 2024.
↑  ירון אברהם, ‏החלטת הקבינט על המערכה בצפון, בצל הסכסוך בין נתניהו וגלנט, באתר ‏מאקו‏, 18 בספטמבר 2024
↑  ליאור בן ארי, אלישע בן קימון, נסראללה: ספגנו מכה חסרת תקדים. זה יכול להיקרא הכרזת מלחמה, יהיה עונש קשה, באתר ynet, 19 בספטמבר 2024
↑  סוכנויות הידיעות, ‏הטילים הגיעו לחניון המכוניות במינוס 2: פרטים חדשים על החיסול הדרמטי בביירות, באתר מעריב אונליין, 20 בספטמבר 2024.
↑  ליאור בן ארי, יוסי יהושוע, איתמר אייכנר, אלישע בן קימון, צה"ל תקף בדאחייה בביירות את ראש מערך המבצעים של חיזבאללה, באתר ynet, 20 בספטמבר 2024.
↑  ליאור בן ארי, איתמר אייכנר, דן רבן, 4 טילים מ-F-15, וחיסול בפגישה בקומה 2 מתחת לקרקע: "כמו רעידת אדמה", באתר ynet, 20 בספטמבר 2024.
↑   כך נראית פעילות חיל האוויר ביממות האחרונות, באתר צה"ל, 22 בספטמבר 2024.
↑   עדכון דובר צה"ל - 20.09, ערב, סרטון בערוץ "עדכוני צה"ל", באתר יוטיוב (אורך: 06:56).
↑  Fabian, Emmanuel (21 בספטמבר 2024). "Hezbollah names 14 more members killed in airstrike, including a senior commander". The Times of Israel. נבדק ב-21 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה).
↑   צה"ל חיסל את צמרת מפקדי 'כוח רדואן', באתר צה"ל, 21 בספטמבר 2024.
↑  מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה חוסל; באיראן מכחישים, באתר מעריב אונליין, 20 בספטמבר 2024
↑  ליאור בן ארי, כל הבכירים שחוסלו בתקיפה בדאחייה - ומי מפקדי החיזבאללה שנותרו בחיים?, באתר ynet, 21 בספטמבר 2024
↑  4 מטחים מהלילה לעמק יזרעאל, ירי גם לקריות. בן 17 נהרג בתאונה בזמן אזעקה, באתר ynet, 22 בספטמבר 2024
דרמבוי

| --- | --- |

 סוג:  מותג משקאות 
 אחוז אלכוהול:  40 אחוז 
 יצרן:  ויליאם גרנט ובניו 
 מוצא:  סקוטלנד 
 מועד הכנה ראשוני:  1910 
 צבע:  honey 
 
דרמבוי (בגאלית סקוטית: Drambuie) הוא ליקר העשוי מדבש, ויסקי סקוטי, תערובת תבלינים ועשבי תיבול.
דרמבוי מיוצר באי סקאי בסקוטלנד, ומקובל לשתות אותו "נקי", עם קרח, או כמרכיב בקוקטיילים, כמו למשל 'מסמר חלוד'.
דרמבוי מכיל 40% אלכוהול. ישנה טענה הסוברת כי הדרמבוי הומצא על ידי הטוען לכתר אנגליה צ'ארלס אדוארד סטיוארט, המכונה ""הנסיך היפה צ'ארלי", בעת שנס מקרב קלודן כנגד האנגלים בשנת 1745.
על פי אתר האינטרנט של המותג, מקורו של המשקה, כמו הרבה צמחי מרפא, כטוניק מרפא מעורבב בבית מרקחת. במקרה זה הרוקח היה הרופא המלכותי של צ'ארלס אדוארד סטיוארט, המכונה בוני הנסיך צ'רלי, ששמו נראה לפעמים על תווית הבקבוק. "דרמבוי", בגאלית עתיקה פירושו "המשקה המספק".
דרמבוי יוצר לראשונה באופן מסחרי ברחוב יוניון באדינבורו בשנת 1910. רק שנים עשר מארזים נמכרו במקור. בשנת 1916, דרמבוי הפך לליקר הראשון שהורשה לשימוש בבית הלורדים. בספטמבר 2014, דרמבוי נמכרה ליצרני גלנפידיך, ויליאם גרנט ובניו (אנ'), במחיר מוערך של כ-100 מיליון פאונד.
לדרמבוי ודרמבוי 15 יש הכשר.
ראו גם

גלייבה
אייריש מיסט
הערות שוליים

↑  Nicholas Mancall-Bitel, THRILLIST, Everything You Need to Know About Drambuie, ‏20-4-2018
↑  History - The Drambuie Liqueur Company Ltd, www.diffordsguide.com (באנגלית)
↑  "William Grant & Sons buys Drambuie brand". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-09-08. נבדק ב-2024-09-09.
↑   רשימת משקאות חריפים כשרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 79524276-cbc6-4b92-b579-04df51371b6d 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דו פו

שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  712 גונג-יי, שושלת טאנג 
 פטירה:  770 (בגיל 58 בערך) Tanzhou, שושלת טאנג 
 שם לידה:  杜甫 
 מדינה:  שושלת טאנג 
 מקום קבורה:  Pingjiang County 
 
דוּ פוּ (או טו פו, בסינית: 杜甫; בפיניין: Dù Fǔ,‏ 770–712) היה משורר סיני שחי בימי שושלת טאנג, מהאנשים המשפיעים ביותר על התרבות הסינית באלף השנים האחרונות, הנחשב על ידי רבים לגדול המשוררים הסינים. שירתו מתאפיינת בהשקפת עולם קונפוציאנית, במגוון רחב של נושאים וצורות-שיר, בהזדהות עם הסבל האנושי וצערן של בריות פשוטות, בעיסוק במוסר ובהיסטוריה, ובאמנות גדולה וחדשנית. בתקופת שושלת סונג אמרו על שיריו שאפשר לפרשם באלף אופנים שונים.
תולדות חייו

דו פו נולד בעיר הבירה צ'אנג-אן בשנת 712 למשפחת האצילים ז'ינג'או דו, שכינו את עצמם אנשי דולינג. סבו וו זטיאן היה מדינאי ומשורר, ואביו פקיד-מלומד זוטר. אמו נפטרה לאחר לדתו, והוא גודל על ידי דודתו. בילדותו ובנערותו קיבל חינוך קונפוציאני להכינו להיות פקיד בקיסרות, חינוך שכלל שינון ולימוד הכתבים הקונפוציאנים, שירה והיסטוריה. הוא החל לחבר שירים בנערותו.
בשנות ה-730 טייל בדרום סין. בשנת 735, בשל שאיפתו לשרת בחצר הקיסרות, שב לצ'אנ-אן. למרות היותו מועמד מבטיח, להפתעתו הוא לא עבר את מבחני הקבלה לפקידות הקיסרות. לאחר הכישלון חיבר את שירו "מבט בהר טאי", בו הוא מבטיח שיום אחד יעפיל לפסגתו, ויראה מלמעלה את כל ההרים האחרים במבט אחד. בשנת 740 נפטר אביו. משנת 744 היה חבר של המשורר לי באי, ששימש עבורו מופת למשורר-מלומד. לי באי ודו פו יצאו למסעות וטיילו יחד, היו שותים יין ודנים בדברי ספרות, שרים שירים, מבקרים חברים, ולמדו דאואיזם במקום התבודדות בהרים אצל המורה דונג. לאחר שנפרדו דרכיהם (דו פו שב לצ'אנג-אן ולי באי פנה לג'יאנגנאן שבמזרח), לי באי הופיע בחלומותיו של דו פו, שחיבר שירי געגועים ודאגה לשלום ידידו.
בשנת 746 דו פו נבחן שוב לפקידות הקיסרות, אלא שכל הנבחנים הוכשלו בכוונה, והוא לא ניסה להיבחן שוב. בשנת 752 התחתן, ובשנת 757 היו לו ולאשתו שלושה בנים ושתי בנות, ואחד מהם נפטר בהיותו תינוק. לאחר בקשות חוזרות ונשנות לקיסר, הוא לבסוף נתמנה ב-755 למשרה, בה החזיק תקופה מסוימת, כפקיד זוטר בחצר הקיסר טאנג סוּדְזוֹנְג.
חייו היו רצופים ייסורים. בתקופתו פרצו הרבה מלחמות, המיסים היו כבדים, ורבים מהתושבים נהיו פליטים. בראש ובראשונה היה זה מרד אן לושאן ב-755, שזעזע באותה עת את האומה כולה. חצר הקיסרות כולה, ודו פו בתוכה נאלצו לנטוש את הבירה צ'אנג-אן. מאותה עת ועד מותו חייו התאפיינו בעוני ובנדודים.
דו פו היה איש נחוש ששאף להגשים בחייו את האידיאלי הקונפוציאני. הוא היה תמיד דואג לבריות ולגורל המדינה, ואף תיקן מרכיבים שליליים שבקונפוציאניזם. למרות קשיים ומכשולים ותסכולים רבים, הוא תמיד עסק בשיפור עצמי ועזרה לזולת, למד הן מחכמים עתיקים והן מאנשי דורו, נאבק עם עצמו בשאיפה לשלמות מוסרית ויצירתית, אומר: "אסור לוותר עד שהמילים מותירות את האנשים משתאים עצורי-נשימה"
כתב ויליאם האנג: "טו פו מתגלה בשיריו כבן אוהב, אבא דואג, אח נדיב, בעל נאמן, ידיד אמת, פקיד אחראי, ופטריוט. הוא לא היה רק איש טוב, אלא גם אדם נבון. לימודי ההיסטוריה והספרות העמוקים שלו איפשרו לו להבין את החוזק והשבריריות של הטבע האנושי, ואת האפשרויות המבריקות והמושחתות של הפוליטיקה".
שירתו

בשיריו דו פו המשיך את מסורת השירה הריאליסטית של "הקלאסיקה של השירים". שירתו משקפת את שקיעת שושלת טאנג, תוך התייחסות לכל האירועים החשובים שבתקופתו. דו פו שלט בכל צורות-השיר של השירה סינית, מפתח אותן ויוצק לתוכן תוכן עשיר, בקנה מידה גדול, ובכוח מבע גדול. במיוחד נודע בעבור שירי ה"לושי", סגנון מלאכותי המבוסס על חוקים נוקשים, בו הצליח להתבטא בטבעיות. הוא כתב על שירה ואמנות יותר מכל משורר סיני אחר מתקופת שושלת טאנג.
משירתו של דו פו נשתמרו יותר מ-1,400 שירים, הנותנים סקירה רחבה של יצירתו, וכוללים ארבע תקופות בחייו:
תקופת הלימודים וטיוליו בדרום (עד גיל 35).
תקופת מגוריו בצ'אנג-אן (גילאים 35-44).
תקופת היותו פקיד (גילאים 48-45).
תקופת נדודיו בדרום-מערב סין (גילאים 59-48).
שירתו > מאפיינים קונפוציאנים של שירתו

בשיריו קידם את הערך הקונפוציאני העיקרי של אנושות (רן), וביקר את חוסר השוויון בין פקידי מדינה עשירים החיים חיי מותרות לבין העם העני והסובל. לדוגמה, בשיר הבא הדגיש את הערך של אנושות (חסד, אמפתיה) בין אדם וקרובי משפחתו, בין אדם ושכניו, ובין עשיר ורש (הרקע לשיר: השיר חובר בצ'נג-טו, ככל הנראה באביב 760. הודות למענק שקיבל מהמושל, דו פו בנה בית מחוץ לעיר, וחי חיי-כפר שקטים. השיר נכתב לרגל ביקור של דודו, שלמרות משרתו הרמה, הסכים לשתות את יינו הבייתי הדל של אחיינו, ולהתיידד עם שכניו הכפריים):
האורח מגיע
מִדָּרוֹם וּמִצָּפוֹן לִמְקוֹם מְגוּרַי מֵי הָאָבִיב זוֹרְמִים?
רַק רוֹאֶה לַהֲקוֹת שְׁחָפִים בָּאוֹת מִדֵּי יוֹם.
לֹא נִקִּיתִי אֶת הַשְּׁבִיל מִפְּרָחִים בְּאֵין אוֹרְחִים,
הֵן הַשַּׁעַר הַקָּלוּעַ נִפְתַּח בִּשְׁבִילְךָ רַק כַּיּוֹם.
הַשּׁוּק רָחוֹק, אֵין מַטְעַמֵּי מָנוֹת טְעִימוֹת בַּצַּלָּחוֹת,
בֵּיתִי עָנִי, הַיַּיִן שֶׁבַּקַּנְקַן הוּא מִבִּשּׁוּל יָשָׁן.
אִם תִּרְצֶה לָשֶׁבֶת וְלִשְׁתּוֹת עִם שְׁכֵנִי הַזָּקֵן,
אֶקְרָא לוֹ בַּגָּדֵר לִגְמֹר עִמָּנוּ כּוֹסוֹת אַחֲרוֹנוֹת.
כן קידם את הערך הקונפוציאני של הרמוניה: שלום בין אדם לחברו והרמוניה בין אדם וטבע. לדוגמה, שיר שחובר במהלך מסע ארוך, בשנת  765 או 767, הכולל מוטיב המרכזי בשירתו - השתקפות האדם בטבע והטבע באדם:
מחשבות שחוברו במסע לילי
לְצַד הָרוּחַ וְהָעֵשֶׂב הַיָּרֹק שֶׁבַּגָּדָה,
תֹּרֶן סִירָתִי נִצָּב בַּלַּיְלָה בּוֹדֵד.
כּוֹכָבִים מוּנָחִים מֵעַל לַמִּישׁוֹר הָרָחָב,
יָרֵחַ עֲלֵי הַנָּהָר הַגָּדוֹל מִתְנוֹדֵד.
הֵיאָךְ סִפְרוּת תַּעֲשֶׂה לִי שֵׁם,
כְּשֶׁמִּפְּאַת גִּילִי-חֳלְיִי מִמִּשְׂרָה פָּרַשְׁתִּי.
לְמִי אֲנִי הֲכִי דּוֹמֶה בִּנְדוּדַי?
לְשַׁחַף יָחִיד בֵּין שָׁמַיִם וָאָרֶץ.
שירתו > הפאתוס של שירתו

הפאתוס של שירת דו פו נובע מסימפתיה אמיתית לבריות, בין אנשים בין בעלי חיים, ודאגה כנה לשלומם. הוא מתאר את הסבל האנושי, במצבי מלחמה או עוני או פירוד קשים, בצורה עדינה תוך הדגשת השינויים בפרטים קטנים, הנחשבים כמובן מאליו בחיי יום-יום נורמלים.
להלן, כדוגמה, השיר "ליל ירח" שחובר בשנת 756 בעיר צ'אנג-אן שנכבשה על ידי ברברים, כאשר דו פו היה לכוד שם הרחק ממשפחתו, אותה הצליח לחלץ קודם לכן לפו-צ'ו:
ליל ירח
הַלַּיְלָה זֶה הַיָּרֵחַ בְּפוּ-צ'וּ,
אִשְׁתִּי מַבִּיטָה בּוֹ בְּחַדְרֵנוּ לְבַדָּהּ.
מֵרָחוֹק חוֹשֵׁב עַל בָּנַי וּבְנוֹתַי,
קְטַנִּים מִדַּי לְהָבִין גַּעְגּוּעֶיהָ לְצָ'אנְג-אָן.
עָנָן שְׂעָרָהּ רָטֹב מעַרְפִילִּים רֵיחָנִיִּים,
אַמּוֹתֶיהָ הַיְּקָרוֹת נוֹצְצוֹת בָּאוֹר הַקָּרִיר.
אֵימָתַי נִשָּׁעֵן יַחְדָּו לְיַד הַוִּילוֹן,
וְנַבִּיט בַּיָּרֵחַ עַד שֶׁדִּמְעוֹתֵינוּ תִּתְיַבֵּשְׁנָה?
הוא משתמש ברב-משמעות של הלשון הסינית בחיבור שורות מצומצמות המשקפות רגשות דקים רבים. כך בשירו הנודע "סצנת אביב", שבחובר בצ'אנג-אן הכבושה בשנת 757, המתאר את צרות ודאגות הציבור לצד שמחת הטבע האביבי, אדישים זה לזה, וגם סימפתיים זה לזה. לדוגמה, השורה הרביעית אפשר לפרשה: אני שונא כל כך את הפירוד ממשפחתי, עד שקריאת ציפור, או מראה ציפורים מקננות, מקפיצים את לבי; או עקב נדודיי אני שונא לראות ציפורים נודדות, והמראה מקפיץ את לבי; או הציפורים שונאות פירוד ומזדעזעות בלבבן מהסבל האנושי:
סצנת אביב
הַבִּירָה נָפְלָה, הָרִים וּנְהָרוֹת חָפְשִׁיִים,
אָבִיב בָּעִיר, עֵשֶׂב וְעָלִים מִתְעַבִּים.
לִמְצוּקוֹת הַזְּמַן פְּרָחִים מַזִּילִים דְּמָעוֹת,
שׂוֹנְאִים פֵּרוּד, צִפּוֹרִים קוֹפְצִים לְבָבוֹת.
מִזֶּה שְׁלוֹשָׁה חוֹדָשִׁים בּוֹעֲרוֹת מְדוּרוֹת,
מִכְתָּב הַבַּיְתָה שָׁוֶה אַלְפֵי זְהוּבִּים.
שְׂעָרִי הַלָּבָן הִתְקַצֵּר מֵרֹב גֵּרוּדִים,
כְּבָר אֵינוֹ יָכוֹל לְהַחֲזִיק סִכָּה.
שירתו > שירי ידידות

דו פי חיבר שירי ידידות, בהם שירים המתארים בתשומת-לב פגישה מחודשת עם חבר שלא ראה מזה זמן רב, ושירי געגועים המפרגנים לחבר הנמצא במקום רחוק. במיוחד מפורסמים שירי הידידות שחיבר ללי באי, כגון "געגועים ללי באי ביום אביבי":
לְשִׁירֵי לִי בָּאי אֵין מִתְחָרִים,
מְרַחֲפִים בָּרוּחַ, רַעְיוֹנוֹתָיו אֵינָם שִׁגְרָתִיִּים.
צַח וְרַעֲנָן, כְּמוֹ הַמּוֹשֵׁל יוּ;
נָאֶה וּמֻכְשָׁר, כְּמוֹ הַשַּׁמָּשׁ בָּאוֹ.
מִצָּפוֹן לַנָּהָר וֵי, עֵצִים אֲבִיבִיִּים,
מִמִּזְרָח לַנָּהָר יָנְגְצֶה, עֲנָנִים מִתְקַדְּרִים.
אֵימָתַי, עֲלֵי כַּד שֶׁל יַיִן,
נוּכַל שׁוּב לָדוּן בְּעִיּוּן בְּסִפְרוּת?
מעבר למחשבות והרגשות של דו פו, השיר מביע את רוח התקופה. שירת לי באי (762-701) חותמת את תקופת הפריחה של שושלת טאנג, ולכן כשדו-פו מתגעגע אליו הוא מביט  בעצים אביביים. שירת דו פו (770-712) עיקרה משקף את תחילת השקיעה של שושלת טאנג, ולכן כשלי באי מתגעגע בשיר לדו-פו הוא רואה עננים מתקדרים. עצים ועננים משקפים את ההבדל בין דרכי חייהם. דו פו היה קונפוציאני, ועצים מסמלים רן (仁 - אנושות) - ערך מרכזי בקונפוציאניזם. לי באי היה דאואיסט, ועננים מסמלים וו (無 - אין). המפגש בין עצים ועננים במחשבותיהם שבשיר מהווה הרמז למסעותיהם המשותפים, הקבלה בין המעשה המוסרי הקונפוציאני לבין אי-העשייה הפעילה הדאואיסטית (וו-וויי), מביע את ההבדל בין השירה הארצית-מציאותית של דו פו לבין השירה הרומנטית-שמיימית של לי באי, את ההשפעה ההדדית שלהם זה על זה, ומשקף גם את חופש המחשבה שייחד את תקופת שושלת טאנג. בעקבות השיר הביטוי "עצים אביביים ועננים מתקדרים" היה למטבע-לשון שגור בשפה הסינית, המביע געגועים בין שני חברים.
שירתו > השפעת שירתו

במשך חייו דו פו לא זכה להערכה מיוחדת בעבור שיריו. רק כעבור ארבעים שנה לאחר פטירתו, משוררים התחילו להעריכו כאחד מגדולי אמני מלאכתו, וחלקם אף לא היססו לומר שהוא היה המשורר הגדול ביותר. שלוש מאות שנה לאחר פטירתו, מלומדים החלו לאסוף את יצירותיו, לערוך אותן, ולכתוב פירושים לשיריו.
מלבד הכתבים הקונפוציאנים הקלאסיים, יצירתו של דו פו היא היצירה הסינית העתיקה המפורשת ביותר. במהלך הדורות שירתו שימשה, ועדיין משמשת, כמודל למשוררים סינים מאסכולות שונות; כמקור השראה לציירים סינים; וזכתה גם לפרסום והשפעה רבה בתרבויות של סין, יפן, וייטנאם, וקוריאה.
הודות להיקף מחשבתו, לרגשותיו הכנים, לאישיותו, ולהישגיו המבריקים בשירה, המבקרים הסינים כינו את דו-פו "משורר-חכם", "משורר-היסטוריון", ו"גדול המשוררים". הסינולוגים במערב מעריכים אותו כאחד מגדולי המשוררים שבכל האומות.
כתב ויליאם האנג: "טו פו הוצג במערב כמקביל הסיני לורגיליוס, הורטיוס, אובידיוס, שייקספיר, מילטון, ברנס, וורדסוורת', ברנז'ה, הוגו, ובודלר. איך משורר אחד יכול להיות דומה למשוררים כה שונים זה מזה? האמת שטו-פו איננו דומה לאף אחד מהם. הוא ייחודי. מבין אלפי משוררים סינים, טו פו ייחודי. הוא היחיד שהשפעתו הולכת וגדלה עם השנים... רוב רובם של ההיסטוריונים, החכמים והמשוררים הסינים מאשרים את היותו גדול המשוררים הסינים; וזה משום שעבורם, טו פו האיש מייצג את הסימפתיה הרחבה ביותר ואת עקרונות המוסר הנעלים ביותר, בעוד טו פו המשורר שולט במגוון הגדול ביותר של אומנות ובמציאות העמוקה ביותר של אמנות".
לקריאה נוספת

דן דאור, 108 שירים מן הקלאסיקה הסינית, פרק שמיני: דו פו, הוצאת חרגול, 2001.
William Hung, Tu Fu China's Greatest Poet, Harvard University Press, 1952
David Hawkes, A Little Primer of TU FU, Oxford University Press, 1967
Stephen Owen, The Poetry of Du Fu, De Gruyter, 2016
Florence Ayscough, Tu Fu, The Autobiography of a Chinese Poet, London Boston and New York, 1929
Florence Ayscough, The Travels of a Chinese Poet: Tu-Fu, Guest of Rivers and Lakes, Boston and New York, 1934
A. R. Davis, Tu Fu,  New York: Twayne Publishers, 1971
Eva Shan Chou, Reconsidering Tu Fu: Literary greatness and cultural context, Cambridge University Press, 1995
Mo Lifeng, Wu Guoquan, Du Fu, Nanjing: Nanjing University Press, 2010
Xiaofei Tian (ed.), Reading Du Fu: Nine Views, Hong Kong University Press, 2020