stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי איטליה–אירלנד
סקירה כללית

הרוזנים אוניל ואודונל מאלסטר, אשר הגיעו לרומא בשנת 1608 כדי לבקש עזרה מהאפיפיור פאולוס החמישי, קבורים בכנסיית סן פייטרו במונטוריו בסמוך לשגרירות האירית הנוכחית ברומא. במאה ה-20 הסופר האירי ג'יימס ג'ויס עבר לגור טריאסטה שבחוף האדריאטי במשך למעלה מ-16 שנים (1904–1920).
כיום הקהילה האירית המתגוררת ועובדת באיטליה ממשיכה לצמוח וכוללת אנשי עסקים, אנשים העובדים בגופי האו"ם הממוקמים ברומא (ארגון המזון והחקלאות, הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי, תוכנית המזון העולמית), סטודנטים בחילופי אוניברסיטאות ואיריים המתגוררים באיטליה. הם תורמים רבות לחיי העסקים והתרבות האיטלקיים, ולאופן בו אירלנד מוצגת באיטליה.
תרבות ותיירות

מוזיקה אירית, מסורתית ועכשווית כאחת, פופולרית מאוד באיטליה. הסרטים האיריים נחגגים בכל שנה ברומא בפסטיבל השנתי לקולנוע אירי. ההתעניינות האיטלקית בסופרים ומשוררים איריים חזקה במיוחד עם אירועים שנתיים כמו בית הספר לקיץ של טריאסטה ג'יימס ג'ויס, פסטיבל השירה האירית במג'ונה (אנ') וקריאות שונות אחרות של יצירות איריות המתקיימות מדי שנה.
זיקה זו לתרבות האירית עשויה להיות אחת הסיבות הרבות שכ-250,000 איטלקים מבקרים באירלנד מדי שנה.
נציגויות דיפלומטיות

אירלנד מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא וקונסוליה כללית במילאנו.
איטליה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין וקונסוליה כללית בגאלוויי.
ילד של אבא

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מוקי
 מתוך האלבום לב חופשי
 יצא לאור:  דצמבר 2013
 סוגה:  פופ
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:05
 כתיבה:  מוקי
 לחן:  יאיא כהן אהרונוב
 הפקה:  אורי אבני
 
ילד של אבא הוא פזמון שכתב וביצע מוקי והלחין יאיא כהן אהרונוב. השיר יצא לאור בשנת 2013 וזכה בפרס שיר השנה של אקו"ם.
רקע

השיר יצא לאור בדצמבר 2013 ונכלל באלבום האולפן החמישי "לב חופשי" שהוציא מוקי.
ב-2014 זכה השיר בפרס אקו"ם על שם משה וילנסקי לשיר השנה. את השיר הפיק אורי אבני ומיקסס לירון שפר.
ב-2015 יצא אלבום ההופעה של מוקי, "ילד של אבא", הנקרא על שם שיר זה.
נכון לספטמבר 2023, נצפה השיר כ-29 מיליון פעמים באתר יוטיוב והושמע כ-3.5 מיליון פעמים בספוטיפיי.
מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2014)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2014)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2014)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2014)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | אחד אחד | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 3 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 1 |  |
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, מוקי זכה בפרס שיר השנה של אקו"ם, באתר ynet, 16 בפברואר 2015
↑  פרסי אקו"ם, באתר אקו"ם
↑  ילד של אבא, נבדק ב-2020-04-13
↑  ילד של אבא, באתר "פזמונט"
↑  המצעד השבועי 30.1.2014, מתוך ארכיון המצעדים באתר גלגלצ
↑  המצעד השבועי 6.2.2014, מתוך ארכיון המצעדים באתר גלגלצ
↑  אסף נבו, ‏הזמר הכי מושמע השנה בישראל: אריק איינשטיין ז"ל, באתר ‏מאקו‏, 22 בספטמבר 2014
ימי צום ואבל לאומי

ארבעה ימי צום ואבל לאומי נקבעו על ידי חז"ל בשל חורבן בית המקדש והיציאה לגלות:
תשעה באב: היום שבו נחרבו שני בתי המקדש.
עשרה בטבת: נקבע בתקופת המקרא כיום תענית, המציין את תחילת המצור על ירושלים, שהוא תחילת התהליך שהביא לחורבן ירושלים ובית המקדש הראשון בידי נבוכדנצר השני מלך בבל.
שבעה עשר בתמוז: היום שבו הובקעה חומת ירושלים.
צום גדליה: חל בג׳ בתשרי. הוא היום שבו נרצח גדליה בן אחיקם, מאורע שבעקבותיו עזבו את ארץ ישראל אחרוני היהודים. שארית הפליטה.
בדורות האחרונים נקבעו עוד שני ימי זיכרון ואבל לאומי:
יום הזיכרון לשואה ולגבורה, לזכר שישה מיליון היהודים שנספו בשואה, שנקבע ליום דיכוי מרד גטו ורשה.
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, לזכר החללים שנפלו על שמירת ביטחונה של המדינה (והיישוב היהודי שקדם לה), שנקבע יום אחד לפני יום העצמאות.
ליום עשרה בטבת ניתנה משמעות נוספת על ידי הרבנות הראשית לישראל: הוא נקבע כיום הקדיש הכללי לזכר קורבנות השואה שמקום קבורתם ותאריך מותם לא נודע.
כיכר מרדקה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שטח:  1 קמ"ר 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1976 
 מיקום
 עיר:  ג'קרטה 
 קואורדינטות:  6°10′31″S 106°49′38″E﻿ / ﻿6.1752777777778°S 106.82722222222°E﻿ / -6.1752777777778; 106.82722222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר מרדקה (באינדונזית: Medan Merdeka או Lapangan Merdeka) היא מרחב ציבורי פתוח המהווה את מרכזה הטקסי של העיר ג'קרטה, בירת אינדונזיה. במרכזה של הכיכר ניצבת האנדרטה הלאומית של המדינה, וסביבה מבני ציבור רבים. שטחה קילומטר רבוע, וככזו היא אחת הכיכרות הגדולות בעולם.
משמעות המילה "מרדקה" באינדונזית היא "עצמאות" או "חופש".
תולדות הכיכר

מרחב הכיכר החל להתהוות בשלהי המאה ה-18. אז העביר ממשל איי הודו המזרחית ההולנדית את מרכזו מעיירת החוף בטאוויה אל האזור המהווה כיום את מרכז ג'קרטה. היה זה מרחב פתוח שבו רעו תואי מים, ובהתאם לכך הוא נקרא "בופלספלד" (Buffelsveld). בראשית המאה ה-19 קיבל המרחב את השם "שאן דה מארס", בהשפעה צרפתית, ושימש כשטח לאימונים צבאיים.
ב-1818, מעט לאחר הקמת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, שונה שם הכיכר ל"קונינגספליין" (Koningsplein, "כיכר המלך"). באותה עת הועבר משכן מושל איי הודו המערבית למבנה בשולי הכיכר (כיום ארמון מרדקה). בהמשך נבנו בכיכר מתקני ספורט, והיא שימשה ליריד (הנערך בקביעות מאז 1921 ומוכר כיום כיריד ג'קרטה) ובהמשך לפסטיבל לציון יום הולדת המלכה וילהלמינה ב-1906. בימי הכיבוש היפני של איי אינדונזיה נקראה הכיכר 
"לפנגאן איקדה" ( Lapangan Ikada, קיצור של Ikatan Atletik Djakarta ‏(Jakarta Athletic Bond)).
ב-1949, לאחר תום המאבק האינדונזי לעצמאות, נתן נשיא אינדונזיה סוקרנו לכיכר את שמה הנוכחי. באותה עת הייתה הכיכר מתוחמת מכל צדדיה במבנים. סוקרנו יזם את הקמת האנדרטה הלאומית במרכז הכיכר, ולצורך כך נהרסו מספר מבנים שניצבו בה. בניית האנדרטה (המכונה מונאס (Monas)) החלה בשנת 1961 והסתיימה ב-1975. בעקבות הקמתה התבסס כינוי נוסף לכיכר - לפנגאן מונאס (Lapangan Monas).
ב-1993 הוכנה תוכנית-אב לכיכר, שנועדה להשיב אותה לשימוש של מרחב ציבורי פתוח וירוק. מימוש התוכנית הקנה לכיכר את המראה הנוכחי שלה. בשנת 2002 הוקמה גדר סביב מתחם הכיכר כדי להרחיק ממנה רוכלים וקבצנים, אך היא נותרה פתוחה לציבור הרחב. היא מהווה יעד פופולרי לתושבי העיר לפעילות נופש וספורט.
הכיכר וסביבותיה

צורת הכיכר היא כשל טרפז שבסיסו פונה למערב. במרכזו ניצב המרחב המתומן המקיף את מבנה האנדרטה הלאומית, שבחלקו הוא מרוצף ובחלקו נטוע בצמחייה וכולל בריכות נוי ומזרקות. שני צירים אלכסוניים הנפגשים במרחב שסביב האנדרטה מחלקים את שטח הכיכר הנותר לארבעה מתחמים. במתחם הדרומי ניבנו עם השנים מבנים שונים, אך בהתאם לתוכנית האב כולם נהרסו. רוב השטח שסביב מתחם האנדרטה הוא שטח פתוח וירוק המיועד להולכי רגל, ותנועת כלי רכב בתוך הכיכר נאסרה. בשטח הפתוח ניצבים מספר פסלי אישים אינדונזים. במתחם הכיכר הדרומי מצויה מכלאת צבאים.
סביב הכיכר ניצבים מבנים המשמשים מספר רב של משרדי ממשלה ומוסדות ציבור שונים, ובהם:
ארמון מרדקה - ארמון הנשיאות של אינדונזיה
בית המשפט העליון
בית המשפט לחוקה
המטה הכללי של צבא אינדונזיה
מסגד איסתיקלאל (ולצדו קתדרלת ג'קרטה)
תחנת הרכבת גמביר
הגלריה הלאומית
בית עיריית ג'קרטה
המוזיאון הלאומי
מטה רדיו אינדונזיה
הבנק המרכזי
ארמון מרדקה
פסל בכיכר
תחנת גמביר ומאחוריה כנסיית עמנואל
הערות שוליים

↑  לפני שנים פורסמה בעיתון ישראלי ידיעה שלפיה אסר מושל ג'קרטה את הקבצנות בתחומי העיר.
כיכר מנז'

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  טברסקוי
 קואורדינטות:  55°45′21″N 37°36′53″E﻿ / ﻿55.755833333333°N 37.614722222222°E﻿ / 55.755833333333; 37.614722222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) כיכר מנז'(למפת מוסקבה רגילה) כיכר מנז' he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר מנז' (ברוסית: Манежная площадь) אחת הכיכרות הגדולות ביותר במרכז מוסקבה. ממוקמת ליד הקרמלין וגן אלכסנדר. לצד הכיכר נמצא בניין התערכות "מנז'". הכיכר מעוטרת בערוגות פרחים, מזרקות עם פסלים המתארים דמויות של סיפורי עם רוסיים. בסמוך נמצא גן אלכסנדר, הקרמלין וספריית המדינה הרוסית. כיכר מנז' היא המקום המועדף על צעירים מוסקבאים. הוא מופרד מהכיכר האדומה על ידי השער האיברי של קיטאי-גורוד.
הכיכר מהווה חלק חיוני של מרכז העיר מוסקבה, המחבר את הכיכר האדומה (המשתרעת מאחורי שער התחייה מיד מדרום) עם רחוב טברסקאיה המהווה עורק התנועה הראשי. הכיכר נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנות ה-90 המאה ה-20 ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב, יזם שיפוץ מסיבי של הכיכר ומתחתיה נבנה מרכז מסחרי ובמרכזה הוצבה מזרקה. מול בניין המוזיאון ההיסטורי הוצבה בשנת 1995 האנדרטה לגיאורגי ז'וקוב. על הגבול בין שתי הכיכרות יש אנדרטה מקורית למדי – "קילומטר אפס מרוסיה", הכוכב בשטח הריצוף המסמל את ראשית כל הכבישים המהירים של המדינה.
גלריה

מבט אל מלון ארבע העונות ובניין הדומה הממלכתית
אנדרטה לגאורגי ז'וקוב בכיכר מנז'
מנז'
כניסה לקניון אוחוטני ריאד
מבט על מלון נשיונל מכיכר מנז'
הערות שוליים

↑  Manege Square, Moscow, ADVANTOUR (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוסקבה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
במרכז כיפת הזכוכית של קניון תת-קרקעי בן ארבע קומות "אוחוטני ריאד"
יחסי הודו–צ'ילה

| יחסי הודו–צ'ילה |
| --- | --- |
הודו: צ'ילה


הודו: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 756,102
אוכלוסייה
1,454,183,987: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 16,956
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי הודו–צ'ילה הם יחסי החוץ בין צ'ילה להודו. שתי המדינות חברות ב-G-20.
יחסי מסחר

צ'ילה הייתה המדינה הראשונה בדרום אמריקה שחתמה על הסכם סחר עם הודו, בשנת 1956. הסכם מסגרת נחתם ב-20 בינואר 2005 לקדם שיתוף פעולה כלכלי נוסף בין הודו לבין צ'ילה. ההסכם הציע הסכם סחר מועדף (PTA) בין המדינות המתאימות, אשר לאחר מספר סבבי משא ומתן הושלמו במהלך השיחות שהתקיימו בניו דלהי בנובמבר 2005. ה-PTA נכנס לתוקף החל מה-17 באוגוסט 2007 בצ'ילה ובהודו ב-11 בספטמבר 2007.
בשנת 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם להרחבת הסכם הסחר המועדף בין שתי המדינות (PTA), בסימן זינוק פי 10 במספר המוצרים שיימכרו בתעריפי מכס. המסחר הדו-צדדי של הודו עם צ'ילה עמד על 2.6 מיליארד דולר כאשר היצוא עמד על 0.68 מיליארד דולר והיבוא עמד על 1.96 מיליארד דולר בהתאמה ב-2016.
הודים בצ'ילה

הקהילה ההודית בצ'ילה מונה בערך 1000 איש, ובעיקר מתגוררת בסנטיאגו, איקיקה, ויניה דל מאר ופונטה ארנס. הקהילה נטמעת בהדרגה בעסקים קטנים ובסחר, ומטמיעה את עצמה בהדרגה במיינסטרים באמצעות התאזרחות. 1000 צ'יליאנים בממוצע מבקרים בהודו מדי שנה, בעיקר לצורך תיירות.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה בלבד. מאידך, מנילה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-3 קונסוליות בקולקטה, מומבאי וצ'נאי.
יחסי גרמניה–פולין

| יחסי גרמניה–פולין |
| --- | --- |
גרמניה: פולין


גרמניה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 312,685
אוכלוסייה
84,431,715: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 21,105
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין רפובליקת פולין הם יחסים היסטוריים שתחילתם במהלך ימי הביניים, ובמהלך השנים ידעו עליות ומורדות. לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש, התחזקו קשרי המדינות, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים, תוך שהם חולקות גבול משותף של 467 ק"מ.
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 960 הקים מיישקו הראשון משושלת פיאסט את המדינה הפולנית, ובהמשך הוא התנצר וכרת ברית עם אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מיישקו ויורשו בולסלאב הראשון, דוכס פולין שמרו על יחסים טובים עם האימפריה הרומית הקדושה, אולם לאחר עלייתו של היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לשלטון בשנת 1002 התדרדרו היחסים, ובעקבות כך פרצו המלחמות הגרמניות-פולניות (1002–1018), שהסתיימו לבסוף בשלום באוצן.
במהלך השנים שלאחר מכן החלה הגירה גדולה של גרמנים לשטחי פולין, ושליטי פולין אף ראו זאת בעין יפה. במהלך המאה ה-13 התנהל מסע הצלב הפרוסי, שבו הביאו האבירים הגרמנים לניצור השבטים הפרוסים הפגאנים. עם השנים התחזק כוחם של אבירי המסדר הטבטוני, אולם בשנת 1410 הם הובסו על ידי כוח פולני-ליטאי משולב בקרב גרונוולד. בעקבות המפלה נאלצו הטבטונים בסופו של דבר לוותר על מדינתם העצמאית ולהתמזג בנסיכות הבוחר מברנדנבורג. הקרב שינה את מאזן הכוחות במזרח אירופה, וסימל את עלייתו של האיחוד הפולני-ליטאי ככוח הדומיננטי מבחינה פוליטית וצבאית באזור. בשנת 1466 נחתמה האמנה השנייה של תורן, שסיימה את מלחמת שלוש עשרה השנים, והפכה את פרוסיה לשטח חסות פולני עד לשנת 1660.
במהלך המאה ה-17 בעקבות מלחמת שלושים השנים והקונטרה-רפורמציה, הפכה פולין למעוז קתולי מובהק, ובשנת 1683 סייעו כוחות פולנים בפיקודו של יאן סובייסקי לכוחות האימפריה הרומית הקדושה, בהסרת המצור בקרב וינה, ובכך הביאו לתחילת שקיעתה של האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה > ממלכת פרוסיה

בשנת 1701 הוקמה ממלכת פרוסיה, אשר סימלה את עצמאותה הסופית של פרוסיה מפולין. במחצית השנייה של המאה ה-18 נחלש כוחה של פולין, ובעקבות כך חילקו פרוסיה, אוסטריה ורוסיה את פולין ביניהן. באזורים שנמסרו לשליטה פרוסית, ניסו מלכי פרוסיה לגרמן את האזור, ואף אסרו את השימוש בשפה הפולנית.
היסטוריה > הקמת פולין מחדש

לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמה פולין מחדש, ובשלזיה עילית ובאזור פולין גדול ופוזן התנהלו קרבות בין פולנים לגרמנים, ולבסוף זכתה פולין כמעט בכל השטח.
בשנת 1934 חתמו גרמניה ופולין על הסכם אי-התקפה ל-10 שנים, אולם היטלר ביטל אותו בקיץ 1939.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-23 באוגוסט 1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, ובו הוסכם על חלוקת פולין ביניהן. ב-1 בספטמבר פלשה גרמניה לפולין, ובכך פרצה מלחמת העולם השנייה. עד מהרה הובסו הכוחות הפולנים, ופולין חולקה בין הגרמנים לסובייטים כפי ההסכם ביניהן. בשטח שנשלט על ידי הגרמנים החל עד מהרה מסע טרור וגל רציחות כנגד היהודים, במה שהיווה את תחילת השואה, אולם גם האוכלוסייה הפולנית סבלה רבות מידי הגרמנים. בקיץ 1941 החל מבצע ברברוסה, ובמהלכו כבשו הגרמנים גם את חלקה המזרחי של פולין. באביב 1943 פרץ מרד גטו ורשה, שהביא לחיסול הגטו, ולגירוש כמעט כל יהודי ורשה להשמדה בטרבלינקה. בקיץ 1944 פרץ מרד ורשה, אך על אף גילויי גבורה רבים מצד הפולנים ולחימתם הנואשת, הביאו הגרמנים לבסוף לחורבן העיר. בינואר 1945 נערך מבצע ויסלה-אודר, שבו שוחררה רוב פולין בידי כוחות הצבא האדום. במהלך המלחמה נהרגו כ-6 מיליון פולנים, מתוכם כ-3 מיליון יהודים.
היסטוריה > המלחמה הקרה

לאחר המלחמה נקבע גבולה המזרחי של פולין כקו קרזון עם תיקונים קטנים, וכפיצוי קיבלה פולין את שטחי שלזיה, פומרניה, וחלקים מברנדנבורג ופרוסיה המזרחית שהשתייכו קודם לכן לגרמניה, וקו הגבול נקבע כקו אודר-נייסה. לקראת סוף המלחמה ומיד לאחריה, גורשו רוב הגרמנים מהשטחים שנמסרו לפולין.
במהלך המלחמה הקרה קיימה פולין יחסים טובים עם גרמניה המזרחית, שאף הכירה בגבול החדש בשנת 1950, אך יחסיה עם גרמניה המערבית היו מתוחים ברוב הזמן. בשנת 1970 החל וילי ברנדט בתוכנית האוסטפוליטיק, להרגעת המתיחות עם הגוש המזרחי, ובעקבות כך הפשירו יחסי גרמניה המערבית עם פולין, וגרמניה המערבית אף הכירה בקו האודר-נייסה באמנת ורשה.
היסטוריה > פוסט-קומוניזם

לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש השתפרו היחסים בין המדינות, על אף שעקב נושאים פוליטיים ישנה מתיחות לפעמים בין המדינות. במהלך תקופה זו המשיכו הגרמנים בתשלומי פיצויים לפולין על המלחמה, אשר חולקו בידי הקרן לפיוס הפולני-גרמני. בשנת 1999 הצטרפה פולין לנאט"ו, ובשנת 2004 התקבלה כחברה באיחוד האירופי. על אף שיפור היחסים בין המדינות, גרמו הצהרות של פוליטיקאים שמרנים משני הצדדים למתיחות ביחסי המדינות. במהלך תחילת המאה ה-21 דיפלומטית פולנייה יוליה אנה פשילבסקה בהיותה עובדת השגרירות פעלה רבות להחזרת הרכוש הפולני בשטח גרמניה ובתשלום פיצויים לפולנים שנפגעו במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-24 בספטמבר 2013 הציע לך ואלנסה להקים איחוד פוליטי בין הרפובליקה של פולין לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה; מכיוון שהגבולות באירופה הופכים בכל מקרה ללא רלוונטיים, ויש לשכוח מהעבר ולייצר עתיד טוב יותר.
פולין וגרמניה קיימו התייעצויות בין-ממשלתיות כדי לדון בשיתוף הפעולה הפוליטי והכלכלי בין שתי המדינות במספר הזדמנויות בעבר. בשנת 2018, שר החוץ הפולני יאצק צ'פוטוביץ' ומקבילו הגרמני הייקו מאס הסכימו להעביר הצהרה המפרטת את סדרי העדיפויות האסטרטגיים לשיתוף פעולה גרמני-פולני, שקבעה כי "שתי המדינות תומכות בסדר רב צדדי מבוסס כללים ודוגלות באירופה מאוחדת".
בשנת 2020, פולין עברה את איטליה והפכה לשותפת הסחר החמישית בגודלה של גרמניה, וכן לשותפת הסחר הגדולה ביותר שלה במזרח-מרכז אירופה.
ב-15 בספטמבר 2021 הכריז שר החוץ הגרמני הייקו מאס על פרויקט לבניית אנדרטה לזכר קורבנות מלחמת העולם השנייה בברלין, ש"תכבד את חייהם, את התנגדותם ואומץ ליבם". הוא גם חשף תוכניות להקים פורום זיכרון וחילופי דברים עם פולין, וקבע כי "הפורום העתידי יכול להפוך לאבן דרך לפיוס גרמני-פולני, כי ההתייחסות
לעבר אינו משהו שאנו חייבים רק למתים. עבור גרמנים ופולנים זה נשאר הבסיס לדרך המשותפת שלנו לעבר העתיד".
יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה, ו-13 קונסוליות בבידגושץ', גדנסק, גליוויצה, קיילצה, קרקוב, לודז', לובלין, אולשטיין, אופולה, פוזנאן, ז'שוב, שצ'צ'ין וורוצלב. מאידך, פולין מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-9 קונסוליות בברמן, קלן, ארפורט, פרנקפורט, המבורג, לייפציג, ליבק, מינכן ושוורין.
יחסי גרמניה–פורטוגל

| יחסי גרמניה–פורטוגל |
| --- | --- |
גרמניה: פורטוגל


גרמניה: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 92,090
אוכלוסייה
84,431,715: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 27,546
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין רפובליקת פורטוגל הם היחסים הבילטרליים בין המדינות. שתי המדינות חברות האיחוד האירופי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ה-OECD, נאט"ו, סוכנות החלל האירופית, גוש האירו ואזור שנגן.
באמצע שנת 2013 חיו בפורטוגל כ-25,000 אזרחים גרמנים, במיוחד באלגארבה. בשנת 2015 חיו בגרמניה 133,929 אזרחים פורטוגזים, כאשר הקבוצה הגדולה שמונה כ-9,000 פורטוגזים חיים בעיר המבורג.
היסטוריה > היחסים עד 1900

במהלך המאה ה-5 פלשו שבטים גרמאנים לחצי האי האיברי, והסואבים התיישבו באזור של פורטוגל המודרנית. צלבנים גרמנים סייעו לאפונסו אנריקס במאבקו נגד הערבים, ובמיוחד במצור על ליסבון בשנת 1147, שבו מילא היינריך מבון תפקיד חשוב. בשנת 1452 התחתנה הנסיכה לאונור מפורטוגל עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר גירוש יהודי פורטוגל במהלך המאה ה-16, התיישבו יהודים רבים בהמבורג, כמו כן היגרו פורטוגזים רבים באותה העת לגרמניה, והתיישבו אף הם בהמבורג. בשנת 1652 התחתן פדרו השני, מלך פורטוגל עם הנסיכה הגרמנייה, מריה סופיה מנויבורג. בשנת 1762 סייע וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה לפורטוגל, במלחמתה כנגד הפלישה הספרדית שנערכה כחלק ממלחמת שבע השנים, ולאחר מכן הוא נשאר שם עוד שנה על מנת לסייע בשיקום הצבא הפורטוגזי. בשנת 1815 ייצג הרוזן הגרמני פדרו דה סואוזה-הולשטיין, דוכס פאלמלה הראשון את פורטוגל, במהלך קונגרס וינה.
בשנת 1829 התחתן פדרו הרביעי, מלך פורטוגל עם הנסיכה הגרמנייה אמלי מלויכטנברג, ובשנת 1836 התחתנה מריה השנייה, מלכת פורטוגל עם הנסיך הגרמני פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1858 התחתן פדרו החמישי, מלך פורטוגל עם סטפני, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן, ואילו בשנת 1861 התחתן אחיה לאופולד, נסיך הוהנצולרן עם אנטוניה, נסיכת פורטוגל.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקשה פורטוגל לשמור על נייטרליות. אולם ספינותיה סבלו מהתקפות צוללות במסגרת מערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה. כמו כן הוטרדה מושבתה אנגולה על ידי שכנתה, דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה). שגריר גרמניה בליסבון, באותה עת היה ד"ר פרידריך רוזן.
ב-23 בפברואר 1916 התבקשה ממשלת פורטוגל על ידי ממשלת בריטניה לעצור בנמליה ספינות גרמניות, כענישה על הפעלת צוללות כנגד הצי הבריטי מול חופיה. ממשלת פורטוגל נענתה לעתירה, דבר שגרר הכרזת מלחמה של האימפריה הגרמנית על פורטוגל ב-9 במרץ. לפורטוגל היה אינטרס נוסף להשתתף במלחמה בשל תביעתה לשחרור נמל קיונגה (Kionga) במוזמביק, שנכבש על ידי גרמניה ב-1894.
ב-7 באוגוסט אישר הפרלמנט של פורטוגל הקמת חיל משלוח של 55,000 לוחמי חיל רגלים ו-1,000 תותחנים, ועד מהרה נשלח הכוח לצרפת. הכוח הפורטוגלי נשלח להחזיק בקו חפירות בחזית איפר, שהה בו במהלך החורף של 1917–1918 וסבל שחיקה מתמשכת. עד ראשית אפריל נפגעו 10% מהחיילים, המורל בקרב החיילים היה נמוך ביותר ונשמעו קולות של מרד כנגד הפיקוד הבריטי, שלא היה אהוד על החיילים. ב-4 באפריל החליט הפיקוד הבריטי להחזיר את הדיוויזיות הפורטוגליות לרענון בעורף. אולם ב-9 באפריל 1918, היום בו תוכננה החלפתם, תקפו את הגזרה כוחות גרמניים עדיפים (כ-100,000 חיילים גרמניים מול 20,000 פורטגלים) במסגרת מבצע "ג'ורג'ט" של מתקפת האביב הגרמנית (נקרא גם "קרב איפר הרביעי" ו"קרב ליס").
בשל הנחיתות המספרית והמורל הנמוך ניסו הפורטוגלים להחזיק בקווי ההגנה, אך לא יכלו לגלי התקפה גרמניים ונכנעו. בכך, העיר ההיסטוריון באזיל לידל הארט, עצרו את המומנטום של המתקפה הגרמנית (שנאלצה להתמודד עם אלפי שבויים) והצילו את בעלי-בריתם.‏ 6,500 חיילים פורטוגלים נלקחו בשבי ו-400 נהרגו באותו יום. גיבור היום היה הטוראי אניבל מילהיש (Aníbal Milhais), שהפך לגיבור לאומי בארצו. הוא חיפה לבדו באמצעות מקלע לואיס על נסיגת חבריו ועמד מול גדוד אופנוענים גרמני. בהמשך הצליח לברוח מהשבי הגרמני וחזר ללחום בשורות הצבא הבריטי.
לאחר קרב זה, נשלח רוב הכוח הפורטוגלי לעורף ודיוויזיה אחת המשיכה בלחימה תוך שילובה בארמייה החמישית של הצבא הבריטי, ולחמה עמה עד סוף המלחמה.
כמו כן, ב-1916 כבשו כוחות פורטוגל את משולש קיונגה מידי הגרמנים אך ב-25 בנובמבר 1917 פלש כוח גרמני בפיקודו של הגנרל פאול פון לטו-פורבק (Paul Emil von Lettow-Vorbeck) ממזרח אפריקה הגרמנית למוזמביק. הכוח הגרמני החזיק בצפון המושבה הפורטוגלית כבסיס אספקה לצורך פשיטותיו על רודזיה הצפונית.
פורטוגל קיבלה ייצוג בועידת השלום בפריז (1919) ובחוזה ורסאי. לפי תביעתה נסוגו כל הכוחות הגרמניים ממוזמביק ועיר הנמל קיונגה חזרה לשליטת פורטוגל.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה סיפקה פורטוגל לגרמניה הנאצית טונגסטן לייצור נשק. בשנת 1941, יצאו כ-150 מתנדבים פורטוגזים להילחם לצד הדיוויזיה הכחולה הספרדית בצד גרמניה הנאצית. הם היו בעיקר חברים לשעבר ב-Legion Viriato, ונלחמו בחזית המזרחית.
בשלוש השנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה גורשו פורטוגזים למחנות ריכוז גרמנים, בעיקר מצרפת הכבושה, וכמה עשרות מהם מתו שם.
היסטוריה > אחרי 1945

בשנת 1964 נחתם הסכם הגיוס בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לפורטוגל, אשר היווה את הבסיס לעובדים פורטוגזים זמניים בגרמניה. משנת 1965 ועד סוף 1993 שמרו כוחות הצבא הפדרליים הגרמניים על פיקוד האימונים הטקטיים של חיל האוויר בפורטוגל, שהוצב בשדה התעופה של בז'ה שבדרום אלנטז'ו.
גרמניה תמכה בהצטרפותה של פורטוגל לאיחוד האירופי בשנת 1986. לאחר האיחוד הגרמני ב-1990, תמכה פורטוגל באיחוד המדינות למדינה אחת. גרמניה ופורטוגל עמדו בקריטריוני ההתכנסות של האיחוד האירופי להכנסת האירו בשנת 1999, ושתי המדינות עברו להשתמש בו בשנת 2002.
פורטוגל נכנסה למשבר כלכלי קשה בשנת 2007 כחלק מהמשבר הכלכלי העולמי. גרמניה הייתה אחת הדוברות הנחושות ביותר לצעדי צנע קשים, כאשר אמצעים שבפיקוח הטרויקה האירופית הובילו לקיצוצים בשכר, העלאות מיסים וקיצוצים חברתיים עמוקים בפורטוגל, אשר עד למשבר היה יחס החוב הממשלתי נמוך יותר מאשר בארצות הברית ובגרמניה. לאחר מכן הועלו קולות בפורטוגל המבקרים את הפוליטיקה הגרמנית, ובמיוחד את הקנצלרית אנגלה מרקל ושר האוצר וולפגנג שויבלה, והאשימו אותם במדיניות כוחנית אנטי-חברתית שהכבידה על אנשים באופן חד צדדי לטובת המגזר הפיננסי שהיה בעצמו הגורם למשבר.
כתוצאה מעליית האבטלה בעקבות המשבר הכלכלי בפורטוגל, ההגירה מפורטוגל לגרמניה עלתה גם היא שוב, במיוחד מאז העשור הראשון של המאה ה-21. בניגוד לדור הראשון של שנות ה-60, הגיעו בגל ההגירה הזה, בעיקר אנשים בעלי הכשרה גבוהה כמהנדסים ורופאים, שתרו אחר מקומות עבודה פנויים.
כלכלה ותיירות > סחר ועסקים

בשנת 1954 נוסדה לשכת המסחר והתעשייה הגרמנית-פורטוגזית של AHK. היקף סחר החוץ של פורטוגל עם גרמניה הוא 13 אחוז מהייבוא והייצוא, מה שהופך את גרמניה לשותפה השנייה בחשיבותה של סחר החוץ בפורטוגל אחרי ספרד. מכון Fraunhofer הנודע בפורטו מתאם גם את היחסים הדו-צדדיים של הלקוחות בשתי המדינות. מאז 2016, נערכת פסגת ועידת האינטרנט בארנה אלטיס בליסבון, ובשנת 2017 השתתפו 60,000 מבקרים מעל 160 מדינות.
שלוש חברות גרמניות הן בין עשרת היצואנים המובילים בפורטוגל. חברת פולקסווגן מחזיקה בפורטוגל כמה ממפעלי הרכב שלה, ובין החברות הגרמניות הרבות האחרות בפורטוגל קיימות גם בוש, סימנס, אאודי, מרצדס ועוד.
כלכלה ותיירות > תיירות

פורטוגל היא יעד חופשה פופולרי בקרב תיירים גרמנים, וההתיירים הגרמנים בפורטוגל נמצאים במקום השלישי, לאחר התיירים הבריטים והספרדים. בשנת 2012 היו אלה 813,248 תיירים, המהווים עלייה של 9.9 אחוזים בהשוואה לשנה הקודמת. העלייה הכוללת בתיירים הייתה 3.9 אחוזים. רוב התיירים הגרמנים ביקרו באלגרבה, ואחריה ליסבון ומדיירה.
בקרב התיירים הפורטוגזים מדורגת גרמניה במקום השישי מבין היעדים הפופולריים ביותר, עם נתח שוק של 5 אחוזים. היעד הפופולרי ביותר הוא ברלין (65,445 לינות בשנת 2014). אחריה פרנקפורט (28,887) ומינכן (27,108), אשר נובעת גם מכמות הולכת וגוברת של מטיילים עסקיים ומבקרי יריד סחר.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ו-3 קונסוליות בפונטה דלגדה, פורטימאו, ופורטו.
פורטוגל מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-4 קונסוליות בדיסלדורף, פרנקפורט, המבורג ושטוטגרט.
יחסי הודו–פרגוואי

| יחסי הודו–פרגוואי |
| --- | --- |
הודו: פרגוואי


הודו: פרגוואי
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 406,752
אוכלוסייה
1,454,183,987: 6,950,211
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 42,956
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 6,181
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג (מימין) נפגש עם נשיא פרגוואי פרננדו לוגו בניו דלהי, 2012
יחסי הודו–פרגוואי הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של פרגוואי.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-13 בספטמבר 1961. ממשלת פרגוואי פתחה את שגרירותה בניו דלהי במרץ 2006, האמונה לסרי לנקה. פרגוואי מחזיקה קונסוליות בצ'נאי, קולקטה ומומבאי. הודו איננה מחזיקה שגרירות בפרגוואי, שגרירותה בבואנוס איירס מואמנת על פרגוואי. מאידך, הודו מחזיקה קונסוליה כללית באסונסיון.
בחודש מאי 2012 פרננדו לוגו היה הנשיא הראשון מפרגוואי שביקר בהודו. לוגו פגש את שרי החוץ, החקלאות ובכירים ממשלתיים בהודו.
פרגוואי תמכה במועמדותה של הודו במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בשנים 2015-2017.