stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נסיכה של שמחה
רשימת רצועות

| מס' | אורך השיר |  |
| --- | --- | --- |
| 1. | איזה יופי, איזה כיף! | 3:15 |
| 2. | נסיכה של שמחה | 3:17 |
| 3. | אחותי הגדולה | 2:42 |
| 4. | כוכב קטן | 2:59 |
| 5. | מרק טעים | 3:09 |
| 6. | הכל שלוש | 1:56 |
| 7. | מי ראה את המוצץ? | 1:52 |
| 8. | אמא, שבי | 3:29 |
| 9. | זום-זום-זום | 1:33 |
| 10. | עוד מעט שבת | 3:28 |
| 11. | שנזכה לשנה הבאה | 2:14 |
| 12. | שן, אולי תפלי? | 2:42 |
| 13. | מתופפת | 2:50 |
| 14. | שפת החיות (שירה זוהר שקד) | 2:45 |
| 15. | הלילה טוב לשמוח | 3:28 |
| 16. | מלאך (בונוס) | 2:54 |
אות מלחמת ההתשה

| --- | --- |
 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  אות מערכה
 זכאות:  חיילים ואזרחים ששירתו בתאריכים 11 ביוני 1967 - 8 באוגוסט 1970 על פי התקנות
 נוסד:  2003
 הענקות
 הוענק לראשונה:  2003
 היררכיה
 הבא:  אות מלחמת יום הכיפורים
 הקודם:  אות מלחמת ששת הימים
 
תעודה לאות מלחמת ההתשה - הענקה על ידי משרד הביטחון
תעודה לאות מלחמת ההתשה - הענקה על ידי משרד הביטחון
אות מלחמת ההתשה הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפי מלחמת ההתשה. חלוקת האות, הניתן מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים, החלה בשנת 2003. במשך שנים נמנעו ממשלות ישראל להכיר במלחמת ההתשה ולכן הוחלט להכריז עליה כעל מלחמה, ולהעניק בגינה אות מערכה, באיחור של 33 שנים.
האות ניתן לחיילים שוטרים וסוהרים בהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מלחמת ההתשה - קביעת זכאים), תשס"ג-2003 ולאזרחים בהתאם לתקנות העיטורים בצבא הגנה לישראל (אות מלחמת ההתשה - קביעת אזרחים זכאים), תשס"ג-2003.
עיצוב האות

במרכז האות פס בצבע אדום כדם הנופלים והפצועים, בצדדים, פסי תכלת-לבן כצבעי דגל המדינה, פסים בצבע כתום מבטאים החולות בסיני. הפסים העדינים הלבנים הפזורים על פסים הכתומים מבטאים את ההפוגות שבין ההפגזות ובין הלחימה.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות מיוצר ממתכת מצופה אמייל.
זכאות לאות

אות מלחמת ההתשה מוענק למי שעומד בתנאים הבאים, ושירת במהלך התקופה הקובעת (מ-11 ביוני 1967 - 8 באוגוסט 1970):
חיילים בשירות סדיר, שוטרים וסוהרים ששירתו לפחות 30 ימים רצופים בתקופה הקובעת.
חיילי מילואים ששירתו 30 ימי מילואים מצטבר בתקופה הקובעת
על נעדרים, חללים ופצועים לא תחול מגבלת משך השירות (מספיק ששירתו יום אחד).
אזרחים הזכאים לאות, בתנאי שסייעו ישירות לדרגי השדה בחזית או בעורף ובתנאי שפעלו תקופה של 30 יום רצופים:
אזרחים עובדי צה"ל (לא כולל נוער עובד)
עובדי משרד הביטחון
עובדי התעשייה הצבאית
עובדי התעשייה האווירית
עובדי רפא"ל
עובדי שב"כ
עובדי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
עובדי שק"ם
עובדי האגודה למען החייל ומתנדביה
פעילי מל"ח (משק לשעת חרום)
נהגים עובדי חברות הובלה/תובלה
נהגים שסופחו עם רכבם ליחידות צה"ל
נהג שהתנדב לנהוג ברכב מגויס
פטור משרות ביטחון, שהתנדב לשירות פעיל
כל אדם שאינו נמנה עם אחת מהקבוצות הנ"ל ובתקופה הקובעת פעל לפחות חודש ימים רצופים בסיוע ישיר לדרגי השדה, והוכיח זאת להנחת דעתו של מי ששר הביטחון הסמיכו לכך.
כמו כן האות הוענק ליישובים שנפגעו במהלך המלחמה.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט, הפרחים לעורף: אות מיוחד יוענק לישובי הצפון, באתר nrg‏, 17 בדצמבר 2007
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אות מלחמת ששת הימים | אות מלחמת ההתשה  11 ביוני 1967 - 8 באוגוסט 1970 | הבא: אות מלחמת יום הכיפורים |
אוולין דה גראנדפרה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Assassin's Creed III: Liberation
 מידע
 תאריך לידה:  20 ביוני 1747
 מקום לידה:  ניו אורלינס, לואיזיאנה הצרפתית, צרפת החדשה
 מקצוע:  מתנקש, משקיע, בלש, סוחר, לוחם צדק
 מומחיות:  מתנקש
 חברה בקבוצה:  אחוות המתנקשים בקולוניות האמריקאיות
 אזרחות:  צרפת החדשה 
 דמויות קשורות
 משפחה:  פיליפה דה גראנדפרה (אב), מדליין דה לייל (אם חורגת)
 
אוולין דה גראנדפרה (צרפתית: Aveline de Grandpré) היא דמות בדיונית בסדרת המשחקים Assassin's Creed, שמשמשת כפרוטגוניסטית ראשית במשחק Assassin's Creed III: Liberation, ומופיעה גם בחבילת הרחבה למשחק Assassin's Creed IV: Black Flag.
הופעותיה במשחקי הסדרה > חבילת ההרחבה "אוולין"

בחבילת ההרחבה "אוולין" שהותאמה למשחק Assassin's Creed IV: Black Flag, עוקבת העלילה אחר אוולין, שבע שנים לאחר האירועים שבמשחק Liberation . בשנת 1784, אוולין החלה לסייע לקונור במשימתו לבנות מחדש את אחוות המתנקשים הקולוניאלית, ולפי בקשתו, היא נוסעת לרוד איילנד כדי למצוא ולגייס שפחה נמלטת בשם פיישנס גיבס. עם הגעתה, היא מגלה שלפיישנס יש קמע, פיסת גן עדן, שאותו מחפש רופא טמפלרי, אדמונד ג'אג'. אף על פי שאוולין מצילה את פיישנס מהטמפלרים, פיישנס מסרבת להצטרף לאוולין ומנסה לברוח בכוחות עצמה, רק כדי להיתפס מחדש ובמהירות על ידי ג'אג', אשר מאלץ אותה למסור את הקמע. פיישנס חוברת לאוולין כדי למצוא שוב את הקמע, ובסופו של דבר שתי הנשים הורגות את ג'אג', שלא הצליח לפתוח את כוחו של הקמע. לאחר מכן פיישנס מגלה שהיא הצליחה לשמור על מרכיב חיוני של הקמע, שבלעדיו הוא חסר תועלת, ומקבלת את הזמנתה של אוולין להצטרף למתנקשים.
הערות שוליים

↑  Aveline de Grandpré, Heroes Wiki (באנגלית)
↑  Aveline de Grandpré, Assassin's Creed Wiki (באנגלית)
↑  This Assassin’s Creed Heroine Is a Great Black Game Character. Here’s How It Happened., Kotaku, ‏2013-02-27 (באנגלית)
↑  Patience Gibbs, Assassin's Creed Wiki (באנגלית)
↑  Patience Gibbs' charm, Assassin's Creed Wiki (באנגלית)
↑  Edmund Judge, Assassin's Creed Wiki (באנגלית)
↑  Aveline (DLC), Assassin's Creed Wiki (באנגלית)
בלק

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בָּלָק בֶּן צִפּוֹר הוא דמות מקראית, מלך מואב בשנה הארבעים ליציאת מצרים. סיפורו מסופר כחלק מפרשת בלק בספר במדבר, פרק כ"ב-פרק כ"ד.
הזמנת בלעם לקלל

בלק פחד מהתקרבותו של עם ישראל, "העם היוצא ממצרים ויכס את עין הארץ",לגבולו, וביקש מבלעם בן בעור, נביא אומות העולם, שיקלל את עם ישראל. הלה סירב בתחילה לבוא אליו, בעקבות התנגדותו של ה', אך לאחר משלוח שרים נכבדים יותר הצליח לקבל "אישור" לבוא אל בלק, אך בהבהרה שידבר רק מה שיציב ה' בפיו.
הניסיונות לקלל את ישראל לא צלחו אף לאחר תצפיות על עם ישראל מצדדים שונים, וגם לאחר בניית מזבחות והקרבת פרים ואילים. בלעם בא לקלל ונמצא מברך. בלק כעס על בלעם, והלה השיב לו כי אינו חופשי לדבר כרצונו אלא רק ידבר את אשר יצֻוה על ידי הקב"ה.
הזמנת בלעם לקלל > העצה

בלעם סיים את תפקידו וחזר למקומו, לא לפני שנתן עצה לבלק כיצד לפגוע בעם ישראל - להחטיא אותם עם בנות מואב ומדין (במדבר, ל"א, ט"ז; כ"ד, י"ד).
בלק יישם את עצתו של בלעם, ובמגפה שפרצה בעקבות עבודת הפעור, שבו הצליחו נשות מואב ומדין לגרור אנשים מעם ישראל לזונות ואף לעבודה זרה, מתו 24 אלף איש.
הזמנת בלעם לקלל > אזכורים נוספים במקרא

פרשת בלעם מתוארת בקיצור בספר דברים, פרק כ"ג, פסוקים ד'–ו'), אולם שמו של בלק אינו מופיע שם. הוא מופיע בדבריו של יהושע בן נון, שגם הוא תיאר את הפרשה באוזני עם ישראל ” וַיָּקָם בָּלָק בֶּן-צִפּוֹר מֶלֶךְ מוֹאָב, וַיִּלָּחֶם בְּיִשְׂרָאֵל. וַיִּשְׁלַח, וַיִּקְרָא לְבִלְעָם בֶּן-בְּעוֹר לְקַלֵּל אֶתְכֶם” (ספר יהושע, פרק כ"ד, פסוק ט').
בלק מוזכר במקומות נוספים במקרא. בספר שופטים, בסיפור יפתח, בדברי יפתח המנסה לשכנע את מלך עמון שלא לצאת למלחמה וכי בני ישראל לא גזלו את ארצו: ”וְעַתָּה, הֲטוֹב טוֹב אַתָּה, מִבָּלָק בֶּן-צִפּוֹר, מֶלֶךְ מוֹאָב?” (ספר שופטים, פרק י"א, פסוק כ"ה). בספר מיכה, במסגרת תיאור מעשי ה' למען עמו, אומר הנביא: ” עַמִּי, זְכָר-נָא מַה-יָּעַץ בָּלָק מֶלֶךְ מוֹאָב, וּמֶה-עָנָה אֹתוֹ בִּלְעָם בֶּן-בְּעוֹר” (ספר מיכה, פרק ו', פסוק ה').
לפי המדרש, בלק הוא צור, אחד מחמשת מלכי מדין.
הזמנת בלעם לקלל > אזכורים בברית החדשה

בלק מוזכר בחזון יוחנן המזכיר את העצה שנתן בלעם לבלק לאחר כישלון הקללה: ”אַךְ־מְעַט יֶשׁ־לִי עָלֶיךָ כִּי־שָׁם עִמְּךָ אֲנָשִׁים דְּבֵקִים בְּלֶקַח בִּלְעָם אֲשֶׁר הוֹרָה אֶת־בָּלָק לָתֵת מִכְשׁוֹל לִפְנֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לֶאֱכֹל מִזִּבְחֵי אֱלִילִים וְלִזְנוֹת”.
בלק בראי חז"ל

בלק הקריב, במצוות בלעם, ארבעים ושניים קרבנות: הוא ערך והכין שבעה מזבחות, בשלושה מקומות, שהם בסך-הכול 21 מזבחות. על כל מזבח הקריב שתי בהמות - פר ואיל - וסכום קרבנותיו היה 42. בתלמוד אנו מוצאים שני מאמרים על כך. האחד מתמקד בשכר שזכה בו בלק בעקבות הקרבנות הללו, ולומד מכאן את שכרה של מצווה - אפילו נעשתה שלא לשמה:
אמר רב יהודה אמר רב: לעולם יעסוק אדם בתורה ובמצות אפילו שלא לשמה, שמתוך שלא לשמה בא לשמה, שבשכר ארבעים ושניים קרבנות שהקריב בלק הרשע - זכה ויצתה ממנו רות, דאמר רבי יוסי ברבי חנינא: רות - בת בנו של עגלון מלך מואב בן בנו של בלק מלך מואב.
המאמר השני מתייחס לכוונתו הרעה של בלק, ומבאר שאף היא התקיימה - אבל באופן ממוזער. הכוונה היא למעשה אלישע והדובים, שמסופר בספר מלכים-ב, פרק ב.
אמר רבי חנינא: בשביל ארבעים ושנים קרבנות שהקריב בלק מלך מואב - הובקעו מישראל ארבעים ושנים ילדים.
בספרות העברית

בכתיבתו של ש"י עגנון, בלק הוא השם שניתן לכלב ירושלמי, גיבור עלילות הסיפור "כלב חוצות". מקור שמו של בלק בספר "תמול שלשום", בשגיאת קריא של מנהל בית הספר אליאנס בירושלים. המנהל, אלברט אנטבי, קורא את המילה "כלב" במהופך. עגנון מבהיר את הקישור לבלק המקראי: "חייך ואמר, אנשי ירושלים בקיאים בחומש, יודעים שהיה רשע אחד בלק וקוראים לכלב על שמו".
ראו גם

בלעם בן בעור
פרשת בלק
בלקא
לקריאה נוספת

הרב ישראל דנדרוביץ, שליחות לדבר עבירה אצל בלק ובלעם, בתוך: קובץ קול התורה, גיליון פ, ניסן תשע"ה, עמודים: תלב-תלז.
סמגר נבו

סמגר נבו היה משרי נבוכדנצר מלך בבל.
בספר ירמיהו מוזכר סמגר נבו לאחר הבקעת חומת ירושלים, אז הגיעו כל שרי נבוכדנצר והתיישבו בשער התווך שבבית המקדש. בישיבת השרים התקיימה נבואתו של ירמיהו:
”ובאו ונתנו איש כסאו פתח שערי ירושלם”.
בלוח נבו שרסכים נראה כי המילה "נבו" המתייחסת על פי המסורה היהודית לסמגר, כלומר "סמגר-נבו", שייכת לשר שרסכים המופיע לאחר סמגר ברשימת השרים שבספר ירמיה, כלומר "נבו-שרסכים". בתרגום השבעים נראה גם כי המילה "נבו" שייכת ל"שרסכים", ולא ל"סמגר".
ההסבר מתאים לגילוי ארכאולוגי נוסף בו הציעו חוקרים לזהות את השר הראשון, נרגל שראצר, עם אחד משריו של נבוכדנצר השני המופיעים באחת מהכתובות של, שם נמנו "שרי ארץ אכד" וביניהם: "נרגל שראצר איש סין-מגיר". מתברר שהוא היה מושל מקום בשם "סין-מגיר", שנהפך במקרא ל"סמגר". בהמשך הכתוב המקראי נרגלשראצר נזכר שוב בתוספת התואר "רב מג".
ראו גם

נבושזבן
הערות שוליים

↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ג'
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ג'.
↑  שער התווך הוא שער ניקנור, ונקרא כך שהיה בתווך בין שער עזרת הנשים ובין שער ההיכל (רש"י ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ג') לדעת המצודות דוד שער התווך הוא השער שבחומת ירושלים האמצעית, ראו הערה הבאה
↑  ספר ירמיהו, פרק ב', פסוק ט"ו
↑  רש"י ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק ג'
↑  ”ויבואו כל שרי מלך בבל, ויישבו בשער התווך נרגל שראצר סמגר-נבו שרסכים רב-סריס, נרגל שראצר רב-מג, וכל שארית שרי מלך בבל.”
↑  ”Μαργανασαρ και Σαμαγωθ και Ναβουσαχαρ και Ναβουσαρεις Ναγαργας Νασερραβαμαθ”
↑  =שרי מלך בבל, ספר ירמיהו, פרק ל"ג, פסוק ט'
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית ה, עמ' 927.
↑  תואר בבלי לשר צבא rab mugi
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבושזבן

נְבוּשַזְבָּן מופיע בספר ירמיהו כרב סריס של נבוכדנצר מלך בבל.
נבושזבן מוזכר רק פעם אחת בתנ"ך, בפסוקים: 
”וישלח נבוזראדן רב טבחים ונבושזבן רב סריס ונרגל שר אצר רב מג וכל רבי מלך בבל. וישלחו ויקחו את ירמיהו מחצר המטרה ויתנו אֹתו אל גדליהו בן אחיקם בן שפן להוצִאהו אל הבית וישב בתוך העם.” 
בפסוקים אלו נמנים מספר אישים הממלאים את פקודת נבוכדנצר, לאחר כיבוש ירושלים וחורבן בית ראשון, להציל את ירמיהו שקרא לכניעת ממלכת יהודה לנבוכדנצר.
המצודות והמלבי"ם מפרשים על הפסוק שהאישים הנמנים בפסוק היו אלו ששלחו שליחים להוציא את ירמיהו מחצר המטרה. אזכורו של נבושזבן בפסוק עם נבוזראדן ונרגל שראצר הידועים כשרים רמי דרג מעיד, ככל הנראה, על מעמדו הרם.
השם נבושזבן היה שם נפוץ בתרבות האכדית ומשמעותו היא "נבו (אל) הושיעני".
ראו גם

סמגר נבו
הערות שוליים

↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ט, פסוק י"ג, יד
↑  נבושזבן, האנציקלופדיה המקראית, כרך ה', עמוד 738
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ססתיק מרובע

| ססתיק מרובע |
| --- | --- |
 זחל עם "תיק" (למעלה), ובוגר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: ססתיקיים
סוג:: Amicta
מין:: ססתיק מרובע
שם מדעי
 Amicta quadrangularis ‏Christoph, 1873
שמות נוספים
 Psyche quadrangularis en:Hugo Theodor Christoph, 1873  Psyche quadrangularis en:Otto Staudinger, 1874  Psyche quadrangularis var. nigrescens en:Otto Staudinger, 1900

סַסְתִיק מְרֻבַּע (שם מדעי: Amicta quadrangularis) הוא מין של עשים ממשפחת הססתיקיים.
תיק הזחל מיוחד בצורתו התיבתית, עם ארבע דפנות הבנויות מגבעולים יבשים שהזחל חתך לאורכים שווים והדביק בזוויות ישרות.
זחל ססתיק מרובע במדבר יהודה
לקריאה נוספת

עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1989; כרך 3 - חרקים, הערך "ססתיק מרובע", עמ' 260
ריי צ'אן

שם זה נכתב במקור בהתאם לסדר המזרחי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1989 (בן 35) טאיפיי, טאיוואן 
 מוקד פעילות:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה, קונסרבטוריון אוניברסיטת גריפית' של קווינסלנד, Encore School for Strings 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  Decca Classics, סוני קלאסיקל 
 בן או בת זוג:  Sumina Studer (2016–2019) 
 פרסים והוקרה:  התחרות על שם המלכה אליזבט (2009)  תחרות יהודי מנוחין הבין-לאומית לכנרים צעירים (2008) 
 raychenviolin.com
 
ריי צ'אן (בכתב סיני: 陳銳, באנגלית: Ray Chen; נולד ב-6 במרץ 1989) הוא כנר טייוואני-אוסטרלי. הוא זכה בפרס הראשון בתחרות יהודי מנוחין לכנרים צעירים לשנת 2008 ובתחרות המלכה אליזבת לשנת 2009.
קריירה

צ'אן נולד בטאיפיי, טאיוואן, והחל חן ללמוד כינור בגיל ארבע. תוך חמש שנים סיים את כל עשרת השלבים של שיטת סוזוקי בבריזבן, אוסטרליה. צ'אן הוזמן לנגן קונצרט סולו עם התזמורת הפילהרמונית של קווינסלנד כבר בגיל שמונה. הוא הוזמן גם להופיע בקונצרט חגיגת הפתיחה של אולימפיאדת החורף 1998 בנאגנו, יפן.
בקיץ 2006 ו-2007 למד צ'אן בבית הספר להדרן למיתרים, ולמד אצל דייוויד סרון במכון קליבלנד למוזיקה. בשנת 2008 הוא השתתף בפסטיבל המוזיקה באספן במלגת לימודים מלאה ולמד אצל צ'ו-ליאנג לין (בית הספר ג'וליארד) ופול קנטור (מכון קליבלנד למוזיקה).
באפריל 2008 זכה צ'אן בפרס הראשון של החטיבה הבכירה בתחרות הבינלאומית של יהודי מנוחין לכנרים צעירים בקרדיף, ויילס. (בשנת 2004 הוא זכה בפרס השלישי של החטיבה הצעירה בתחרות זו.) צ'אן הגיע אז לתשומת ליבו של מקסים ונגרוב, שהיה שופט בתחרות.
לאחר הצלחתו בתחרות מנוחין, זכה צ'אן בפרס הראשון של תחרות המלכה אליזבת ב-2009 בבריסל, בלגיה. לאחר הזכייה צ'אן החל להופיע בקונצרטים רבים, הוא הוקלט כמה פעמים באופן מקצועי, הוא קיבל מלגה של שלוש שנים ל"האגינס" וכינור סטרדיוואריוס מטעם קרן ניפון למוזיקה. הוא היה המשתתף הצעיר ביותר בתחרות. כזוכה בפרס הגדול הוא נשלח מיד למסע הופעות והופיע עם התזמורת הסימפונית של אנטוורפן בניצוחו של יאפ ואן זביידן, התזמורת הלאומית של בלגיה בניצוחו של רומון גמבה, והתזמורת הפילהרמונית של לוקסמבורג בהנהגת עמנואל קריבין, וכן ברסיטלים ברחבי בלגיה.
צ'אן הוחתם על ידי סוני קלאסיקל רקורדס בשנת 2010. הוא הקליט את הסונטה לכינור של סזר פרנק, את הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי, קונצ'רטו לכינור של מנדלסון ועוד.
צ'אן זכה בתחרות אקו קלאסיק לשנת 2011. הוא הוזמן להופיע בקונצרט השנתי של פרס נובל בשנת 2012, וניגן את הקונצ'רטו לכינור של מקס ברוך עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם.
באפריל 2016 הוא היה השופט הצעיר ביותר אי פעם בתחרות הבינלאומית על שם יהודי מנוחין לכנרים צעירים בלונדון, עם פמלה פרנק, ג'וג'י האטורי, מרטין אנגסטרום, נינג פנג, יוליה פישר, דונג-סוק קאנג, טסמין ליטל וג'רמי מנוחין.
בשנת 2021 שיתף צ'אן פעולה עם סטינג במסגרת הסדרה ארקיין, וניגן חלקים בשיר What Could Have Been, ששימש כשיר הסוגר של העונה הראשונה של הסדרה.
צ'אן ידוע גם בנוכחותו ברשתות החברתיות. הוא יצר סרטונים בערוץ היוטיוב שלו, הנוגע לנגינה בכינור, ושיתף פעולה מספר פעמים עם צמד הקומדיה המוזיקלי TwoSetViolin.
הערות שוליים

↑  Laureates Archive – Prizewinners since 1983, Menuhin Competition
↑  "Ray Chen wins Queen Elisabeth Competition". Flanders News. VRT NEWS. נבדק ב-10 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New Sony signing: Ray Chen". Gramophone. 29 במרץ 2010. נבדק ב-27 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Artist Biography" (PDF). Echo Klassik. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-04-03. נבדק ב-2020-10-25.
↑  "Ray Chen plays Bruch Violin Concerto 1st Mvt at Nobel Prize Concert in 2012". YouTube.com. נבדק ב-2 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2016 Jury, Menuhin Competition
↑  "10 ways the 2010s changed classical music forever". Classic FM (באנגלית). נבדק ב-2020-02-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810605445805606  BnF: cb16275146k (data)  GND: 143172883  ISNI: 0000 0001 1883 5645  LCCN: no2011021517  MusicBrainz: e036050b-9973-4c91-b532-4136df15a26b  SUDOC: 167249428  VIAF: 166704824   WorldCat (עם VIAF): 166704824
סטפן ארנולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1898 
 נרצח:  27 בפברואר 1948 (בגיל 50 בערך) 
 מדינה:  פולין פולין
 מעסיק:  הסוכנות הטלגרפית הפולנית 
 
סטפן ארנולד (בפולנית: Stefan Arnold‏; 1898 - 27 בפברואר 1948) היה עיתונאי פולני שהלח"י התנקש בחייו בראשית מלחמת העצמאות בתואנה כי ריגל לטובת הבריטים.
סטפן ארנולד הגיע לארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה עם צבא אנדרס. הוא נתמנה לעמוד בראש הסוכנות הטלגרפית הפולנית (אנ') בירושלים, שהייתה אז סוכנות הידיעות של הממשלה הפולנית הגולה. כן שימש כיושב ראש אגודת העיתונאים הפולנים בארץ ישראל.
ארנולד עמד לעזוב את הארץ בסוף חודש פברואר. זמן קצר לפני מועד העזיבה הוא נחטף על ידי אנשי הלח"י. ב-27 בפברואר 1948, בשעה 8 בערב, נשמעו יריות מכיוון הכפר הערבי שייח' באדר (כיום גבעת רם). למחרת נמצאו במקום שתי גוויות של פולנים, של סטפן ארנולד ושל ויטולד הולאניצקי, שהיה קונסול פולין בירושלים ולאחר מכן מילא תפקידים מטעם ממשלת המנדט הבריטי, כצנזור ובהמשך במחלקת התעשיות הכבדות ובמחלקת הפיקוח על נכסי האויב. השניים נמצאו ירויים כשידיהם כפותות. בשיחות טלפון למשרדי העיתונים הודיעו אנשי הלח"י כי הם הרגו את שני הפולנים בגלל קשריהם עם הכנופיות הערביות.
לימים, בניסיון לתרץ את הריגתם של שני הפולנים, נימק נתן ילין-מור, מראשי לח"י לשעבר, את ההריגה בכך שבאותה עת הייתה ירושלים במצור והתרוצצו בה שמועות רבות, ובין השאר כי בעיר נמצאים מרגלים יהודים ואחרים המוסרים ידיעות לערבים.
לקריאה נוספת

Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, State University of New York Press, 1992
זאב שיף ואיתן הבר לקסיקון לביטחון ישראל. הוצאת זמורה, ביתן, מודן, 1976 בעמ' 378.
נתן ילין-מור לוחמי חרות ישראל : אנשים, רעיונות, עלילות. הוצאת שקמונה, 1974 בעמ' 473.
כרוב (מיתולוגיה)

כרוב הוא יצור כלאיים (Mischwesen) מיתי המופיע במיתולוגיות שמיות, בעל פני אדם, גוף בעל חיים (אולי שוורים) וכנפיים.
הכרוב נזכר מספר פעמים בתנ"ך; במשכן ובבית המקדש הראשון ניצבו פסלי זוג הכרובים בקודש הקודשים. בתפיסה המסורתית המודרנית, בעקבות חז"ל, הכרובים הם דמויות של תינוקות מכונפים המסוככים על ארון הברית. עם זאת, אין זאת הפרשנות היחידה, וייתכן שאין זה מתוך מסורת בנושא, שכן כבר אצל יוסף בן מתתיהו אנו מגלים שדמותם של הכרובים נשכחה לפני זמנו (המאה ה־1 לספירה).
מקור השם

מקור המילה "כרוב" אינו ברור. מספר חוקרים טוענים כי שורשו הוא במילה הבבלית "כָּרַבּוּ", משמע להיות מבורך. בעוד שאחרים טוענים כי המילה קשורה ל"כִּרֻבֻּ", המופיע במיתולוגיה האשורית כדמות אדם בעל גוף של שור מכונף.
במיתולוגיות קדומות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ההיסטוריה הקדומה של הכרובים אצל העמים השמיים לוקה בחסר בתיאורה.
הכרוב היה המקביל הלבנטיני של הלמסו האשורי־נהריימי והספינקס המצרי (הספינקס הופיע תדיר באמנות הלבנט, בעוד הלמסו היה נדיר מאוד בה), או ביתר דיוק ספינקס מכונף.
תבליטי כרובים הופיעו במקדש בעין דארה, שמבנהו הושווה לזה של מקדש שלמה.
הכרובים הופיעו באמנות הכנענית־פיניקית בכסי עשתרת, כס פולחני עליו יושב אל או מלך, אשר משני צדדיו כרובים. כס הכרובים מבטא סמליות מלכותית, בדומה לספינקס המצרי הקרוב המסמל גם הוא מלוכה. ייצוגים כאלה נמצאו מתקופת הברונזה המאוחרת במגידו עד התקופה הרומית בפיניקיה, וכן במושבות הפיניקיות בעברי הים, ואף נרמז בתנ"ך (ראו #כרוב ממשך הסוכך).
כרובים על כסי עשתרת פיניקיים
לוח שנהב עם כרובים בכס עשתרת ממגידו, המאה ה־13 לפנה"ס
כס מלכות עם כרובים על ארון אחירם
כרוב בפסל עשתרת מהמאה השישית לפנה"ס מקפריסין
"הגבירה מגלרה" (אנ'), צלמית פיניקית באבן בהט מהמאה ה-7 לפנה"ס שנמצאה בדרום ספרד
חותם עם כס עשתרת מהנקרופוליס של צידון
פסל פוני של בעל חמון מתוניסיה (צר')
כס עשתרת ממקדש אשמון בצידון
צלמיות אבן של כסי עשתרת עם כרובים בצדיהם
צלמיות אבן של כסי עשתרת עם כרובים בצדיהם
הכרובים בתנ"ך

בספר בראשית מתוארים הכרובים כשומרי עץ החיים אשר בגן עדן, יחד עם להט החרב המתהפכת (ויש מפרשים שזהו נשקם): ”וַיְגָרֶשׁ, אֶת-הָאָדָם; וַיַּשְׁכֵּן מִקֶּדֶם לְגַן-עֵדֶן אֶת-הַכְּרֻבִים, וְאֵת לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת, לִשְׁמֹר, אֶת-דֶּרֶךְ עֵץ הַחַיִּים” (בראשית, ג', כ"ד).
ספר שמות מעיד כי הכרובים קישטו את יריעות אוהל מועד: ”וְאֶת-הַמִּשְׁכָּן תַּעֲשֶׂה, עֶשֶׂר יְרִיעֹת: שֵׁשׁ מָשְׁזָר, וּתְכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתֹלַעַת שָׁנִי--כְּרֻבִים מַעֲשֵׂה חֹשֵׁב, תַּעֲשֶׂה אֹתָם” (שמות, כ"ו, א').
על הכפורת, המכסה של ארון הברית, היו שני פסלים של כרובים. במקדש שלמה ניצבו בנוסף ליד הארון שני פסלים עשויים מעץ הזית ומצופים זהב, בגובה עשר אמות אשר סככו על ארון הקודש. ארון הקודש שכן בקודש הקודשים, שבו התגלה אלוהים מ"בין הכרובים".
בתיאורי הנביאים, הכרובים היוו את מרכבתו, אולי בדומה לרוח שנשאה אותו, כמתואר בספר תהילים ובספר שמואל:
”וַיִּרְכַּב עַל-כְּרוּב, וַיָּעֹף” (שמואל ב', כ"ב, י"א; תהילים, י"ח, י"א)
יחזקאל תיאר את ה"מרכבה" בצורה מפורטת יותר. בחזונו היו חיות המרכבה ארבע במספר – אחד של אריה, אחד של שור, אחד של נשר ואחד של אדם, ותכונותיהם המשותפות: גוף וידי אדם, רגלי פרסה של העגל וכנפיים. בתיאור אחר של החזון, מוחלפים פני השור בפני כרוב, ומכאן היו שהבינו שלכרוב צורה של שור.
במסורת הרבנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חז"ל פירשו את המילה "כרוב" על דרך הארמית (בדיאלקט ארץ־ישראלי) – "כרביא" (כמו ילד), אך כבר פרשן המקרא אבן עזרא בפירושו לשמות, כ"ה, י"ח ציין שאין לקבל זאת כניתוח בלשני מדעי של המילה.
בנצרות

בתאולוגיה הקתולית מימי הביניים מתואר הכרוב כאחד המובילים בהיררכיית המלאכים, לצד השרפים. במסורת הנוצרית הפשוטה הפך "כרוב" למילה נרדפת ל"מלאך", ובמיוחד למלאכים בעלי חזות ילדותית.
זיהוי דמויות הכרובים

הנתון הבסיסי הידוע לנו מהמקרא הוא שלכרובים יש כנפיים, על כן בבואנו לחפש דמויות של חיות או בני־כלאיים שחלקם בעל חיים, אנו מוצאים דמויות אשר זהותן לכרובים המקראיים אינה מוטלת בספק. באשורית נמצא את ה'כירובו' (kirubu), מונח המציין שור מכונף, דמות המצויה במקדשים מסופוטמיים קדומים. בנוסף לשור המכונף, אנו מכירים את דמות האריה המכונף – שדו (shedu) או למסו (lamassu) – אשר מלבד כעיטור על קירות ודלתות המקדשים, מצויים היו שניים מהם (האריות או השוורים המכונפים) כשומרים בשני צדי הכניסה למקדשים במסופוטמיה. כך ניתן לקרוא את הביטוי "כְּרוּבִים אֲרָיוֹת" כביטוי אחד המתייחס לכרוב בדמות אריה (shedu), המוצג בניגוד לכרוב בדמות שור (kirubu).
זיהוי דמויות הכרובים > במקרא

את הקשר בין כרובים לאריות ושוורים, ניתן למצוא כבר בתיאור בניית המקדש:
”וְעַל הַמִּסְגְּרוֹת אֲשֶׁר בֵּין הַשְׁלַבִּים אֲרָיוֹת בָּקָר וּכְרוּבִים...” (מלכים א', ז', כ"ט)
”וַיְפַתַּח עַל הַלֻּחֹת יְדֹתֶיהָ וְעַל מִסְגְּרֹתֶיהָ כְּרוּבִים אֲרָיוֹת וְתִמֹרֹת...” (מלכים א', ז', ל"ו)