דוד כץ (מהנדס)
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > נדודים בברית המועצות

ב-26 ביוני 1941, הצבא הסובייטי קיבלו העובדים צו עזיבה מיידי, 'אבקואציה' (פינוי), מקרמניץ, בשל התקרבות הגרמנים, והוטל עליו להגיע ליאמפיל. הוריו סירבו להתפנות לברית המועצות הקומוניסטית ונשארו בפולין עם אחותו הרופאה, ד"ר תמרה בילצקי (לימים בלרד) לבית כץ. אל כץ הצטרפו מספר עובדים ומשפחותיהם. בהוראת הסובייטים המשיך כץ לבדו מיאמפיל לסטארו קונסטנטינוב, שהייתה תחת הפצצות כבדות וכץ החליט להגיע לקייב, ומשם לאודסה, לקרובי משפחתו. בהגיעו לתחנת הרכבת נעצר בידי ה-NKVD בחשד לריגול לטובת הגרמנים, בגלל לימודיו בגרמניה. הוא נחקר מספר פעמים ואף הועמד בפני כיתת יורים במשך מספר שעות, אולם הוא מצא בכיס צדדי בתיקו חשבון ארנונה ישן ועליו שמו וכתובתו בקרמניץ, מה שהוכיח לסובייטים כי הוא אכן אזרח פולני מזה שנים, ולא מרגל גרמני. הוא נשלח מעיר לעיר: קייב, קרמנצ'וג, דנייפרופטרובסק, בטאייסק ליד רוסטוב, סטלינגרד, פנזה וקויבישב. מקויבישב היה אמור להישלח לסיביר, כמו אלפי אנשים אחרים מפולין שהוגלו בידי הסובייטים, אולם הוא ברח מהרכבת ועלה על רכבת אחרת, לטשקנט, אוזבקיסטן, אליה הגיע באוגוסט 1941. בטשקנט התקבל לעבודה בבתי חולים הקולטים פצועים מהחזית, ועבד שם בהתקנת טכנולוגיה חדשה: מכשירי צילום רנטגן וציוד לפיזיותרפיה. הוא נשאר שם כ-7 חודשים ובסופו של דבר עבד בכ-20 בתי חולים צבאיים גדולים (1,000 מיטות בכל אחד).
הוא גילה כי אחותו הצעירה וגיסו, הד"ר שאול ורעיה ויינטראוב, נמצאים בקלמיקה שליד אסטרחן, בדרום רוסיה, מרחק כ-2,500 ק"מ משם.
בינתיים מתפרסם הסכם שיקורסקי-מאיסקי שנחתם ב-30 ביולי 1941 בין הממשלה הפולנית הגולה לבין שגריר רוסיה בלונדון, איוואן מאיסקי, שקבע שיוקם צבא פולני על אדמת רוסיה שיהיה כפוף לפיקוד העליון הסובייטי, ויעמוד בראשו הגנרל הפולני ולדיסלב אנדרס. האסירים הפולנים שהוגלו מפולין למחנות העבודה בברית המועצות קיבלו חנינה. כרבים אחרים, שראו בגיוס לצבא אנדרס הזדמנות לשיפור תנאים, עזיבת ברית המועצות, הזדמנות להילחם בנאצים או אפילו הגעה לארץ ישראל, גם דוד ביקש להתגייס לצבא אנדרס.
בשלב זה, הוא הצליח לתקשר עם אחותו וגיסו, במאמצים מרובים, ושלושתם התאחדו. גיסו מצא עבודה בכפר נידח, מרחק 150 ק"מ מטשקנט ושלושתם התגוררו באחד הכפרים בתנאים פרימיטיביים, בצריף בוץ שורץ חרקים, בתנאים של מלריה ומחסור באוכל, וההגעה לעבודה הצריכה הליכה בבוץ במשך 14 ק"מ לכיוון אחד. לאחר שסידר עבודה לגיסו הרופא, ולאחותו, כאחות, באחד מבתי החולים שהוא עובד בהם, הוא הגיע ב-30 באפריל 1942 ללשכת הגיוס בעיר יאנגי יול (Yangi Yul) כדי להתגייס. הוא הופנה לעיר גוזאר (Guzar), מחוז בוכרה, מקום המטה הראשי של צבא פולין, אולם שם נדחה מסיבות אנטישמיות באמתלה של בריאות לקויה. נעשה ניסיון להקמת יחידות יהודיות נפרדות בתוך הצבא הפולני, בעיקר מצד אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, שראו בהשתתפות היהודים בלוחמה כלי להשגת המטרות הלאומיות בארץ ישראל. הניסיון נכשל, אך היו יהודים, ביניהם כץ, שאותרו ליחידות מיוחדות. בתור מהנדס, שובץ דוד לפלוגת אזרחים-מומחים שהורכבה מחיילים יהודים, ובה שירת עד 15 ביוני 1942 בתנאים קשים ותחת אנטישמיות גלויה מצד הפיקוד הפולני. בסוף יוני היחידה פורקה, וכץ ביקש להצטרף ליחידה אחרת, במטרה לעזוב עם צבא אנדרס את ברית המועצות לאיראן. גם הפולנים וגם הסובייטים לא רצו ביהודים בשורותיהם ולאחר סחבת צבאית ארוכה הצליח כץ להיכלל ברשימת העוזבים. ב-13 באוגוסט 1942 הוא עזב את מחנה ורבסקוי (Vrevskoy) שבאוזבקיסטן על ספינה דחוסה, כאזרח פולני, עם עוד 118 יהודים-פולנים, לעיר הנמל פאהלווי (Pahlevi) באיראן.
כץ נרשם במצבת המשלחת הפולנית, ואליהו רודניצקי, נציג המשרד הארצישראלי בטהראן, הודיע כי פני המשלחת לארץ ישראל, אולם תוכנית זו לא התממשה וכץ גויס מחדש לצבא אנדרס ושובץ ליחידת אזרחים-מומחים. באותה עת עבר צבא אנדרס לפעול בחסות בריטניה במזרח התיכון בשל הסכסוך בין ממשלת פולין והסובייטים, והתאגד תחת השם הכוח הפרסי-עיראקי (PAI - Persian and Iraq Force), הארמייה הבריטית העשירית.