מרכז קניות
היסטוריה > מרכזי קניות בישראל

היסטוריית מרכזי הקניות בישראל מתחילה בשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1972 הוקמו מרכז כלל בירושלים ולונדון מיניסטורס במרכז תל אביב, כשהיום הם אינם נחשבים עוד לקניונים בעלי המאפיינים המודרניים - אך היוו בזמנם נקודות ציון בהתפתחות טיפוס העסק בישראל. חמש שנים לאחר מכן נפתח דיזנגוף סנטר שהיה למעשה מרכז הקניות הראשון המתפקד ככזה גם היום. "הסנטר" נבנה במרכז העיר, בלב רחוב דיזנגוף שהיה אז המרכז התוסס בעיר, ונהנה ממיקום אסטרטגי ביותר בתקופה שבה עומסי התנועה בעיר היו פחותים מכפי שהם כיום.
שלב נוסף בהתפתחות מרכזי הקניות הייתה התפתחות המדרחובים - (רחובות עם שדרת חנויות, הסגורים לתנועת כלי רכב); הללו היוו שלב נוסף בהתפתחות המסחר העירוני באותם עשורים, ומעבר משווקים וחנויות ברחובות הראשיים למרכזי קניות. הגלגול המודרני שלהם מכונה כיום "קניון פתוח", כמו מרכז הקניות ממילא בירושלים. בשונה מהמדרחובים בעבר, כולל "קניון פתוח" זה גם שטחי חנייה תת-קרקעיים מרווחים (המשרתים גם מטיילים בעיר העתיקה).
רק ב-1985 נפתח קניון איילון ברמת גן שנבנה על פי התפישה של מרכזי הקניות האמריקניים - מתחם קניות מקורה וממוזג מחוץ למרכז העיר עם מגרשי חנייה רחבים סביבו. הקניון הוקם ביזמת דוד עזריאלי שאף חידש את המילה "קַנְיוֹן" שהשתרשה מאז בשפה העברית. על פי אחת הגרסאות, זהו הלחם של המילים "קניות" ו"חניון". השם נקלט בעברית ומשמש כיום לכל מרכז קניות מקורה (Shopping Mall).
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו ברחבי הארץ עוד עשרות קניונים ופאוור סנטרים, כמעט בכל עיר מרכזית בארץ לצד מרכזי קניות שכונתיים קטנים יותר. אחת התופעות הנוספות שהחלו לצבור תאוצה מאז סוף שנות ה-90 היא בנייתם של מתחמי קניות בתחומי מועצות אזוריות הנמצאות בקרבת אזורים עירוניים ופרווריים. מרכזי קניות ומתחמי מסחר אלו נבנו בקני מידה שונים בסמוך לצמתים רבים ברחבי הארץ ונהנו מלקוחות רבים שהגיעו אליהם גם מתוך הערים הסמוכות, ואף בשבתות. בניית קניונים אלו השפיעה רבות על כלכלת הסביבה ובין היתר פגעה בעסקים הקטנים של אותן ערים שבהן או סמוך אליהן נבנה מרכז הקניות. בשנים האחרונות הוקמו מרכזים מסחריים אף בערי פריפריה רחוקות. אזורים רבים בארץ סובלים מ"רוויה" בשטחים המסחריים הקיימים בהם ביחס לגודל האוכלוסייה ולעיתים בערים מסוימות כגון באר שבע, נתניה וראשון לציון אף קיימים מספר מרכזי קניות מתחרים המקטינים את הרווחים הפוטנציאליים בשל התחרות העסקית העזה שביניהם, דבר שגם יוצר ביקורת על מוסדות התכנון המאשרים הקמת קניונים חדשים באזורים רוויים עסקית.
הקניונים הפכו לאתרי בילוי מועדפים על ישראלים רבים, הנהנים מהקניות והבילוי במסעדות הקניונים והאטרקציות השונות, כגון בתי הקולנוע לצד החנייה הזמינה והסביבה המקורה והממוזגת. פרמטר נוסף שהפך לחשוב במרכזי הקניות בארץ הוא הצבת מאבטחים בכניסות לקניונים בשל המצב הביטחוני המתוח מה שמשרה רוגע על המבקרים בקניונים, הנחשבים לסביבת בילוי בטוחה יחסית.
הקניונים בישראל הסתמכו לא מעט על מוקדים מרכזיים מושכי קהל מלבד תמהיל החנויות והמסעדות שבעבר היו למשל רשת בתי הכלבו המשביר לצרכן ורשתות סופרמרקטים, קומפלקסי קולנוע, משחקיות לילדים ועוד. כמו כן בקניונים רבים מוקצים אף שטחים לשימושים נוספים כגון משרדים ומרפאות. גם חלק מהתחנות המרכזיות בארץ מפעילות שטחים מסחריים במתכונת קניון וכעת אף ברכבת ישראל מתגבשות תוכניות ליצירת שטחים מסחריים בתחנות רכבת מרכזיות, כגון הקניון התת-קרקעי שמתוכנן בירושלים בתחנת רכבת האומה.
ב-2013 נפתח בבאר שבע ה"גרנד קניון", המוכתר כקניון הגדול בישראל כולל 250 חנויות בשטח של 50 אלף מטר רבוע (ויחד עם שטחים נוספים כגון החניונים משתרע על שטח 160 אלף מ"ר). עד אז נחשבו השטחים הבנויים של הגרנד קניון שבחיפה כמרכז הקניות המקורה הגדול בישראל. הקניונים נוספים הגדולים בארץ הם קניון הזהב בראשון לציון, קניון מלחה בירושלים שאף מיועד להתרחב והקניון במרכז עזריאלי בתל אביב שאף הוא מיועד להרחבה בשנים הקרובות.
רבים מהקניונים ומרכזי הקניות נכללים ברשתות תחת אותם בעלים. בין רשתות הקניונים בישראל ניתן למנות את רשתות קניוני עזריאלי, קניוני עופר, רשת BIG, קניוני One, קניוני G ורשתות קטנות יותר כגון ישפרו סנטר, רשת קניוני R (של רמי לוי) ואחרות.
החל משנת 2006 מתקיים כנס ועידת הקניונים ורשתות המסחר בישראל על בסיס שנתי.