stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ל'איל-סור-לה-סורג
הקהילה היהודית

בימי הביניים התבססה בעיר קהילה יהודית חשובה, כחלק מפריחת יהדות פרובאנס. זמן התבססותה אינו ידוע אולם עוד מהמאה ה־12 מוצאים עדויות לקיומה של קהילה יהודית מפותחת בעיר. לאחר גירוש ספרד הגיעו חלק מהמגורשים לעיר, הקהילה התרחבה אך איבדה חלק ממנהגיה המקוריים – שעד אז היו פרובנסליים ועתה חדרו השפעות ספרדיות. בעת גירוש יהודי פרובאנס בשנת 1501 הייתה העיר אחת מארבע הערים היחידות בפרובאנס בהן נותרו יהודים, מכיוון שהיו תחת שלטון האפיפיור וצווי המלך הצרפתי לא חלו עליהן. לאחר הגירוש עברו אל העיר יהודים רבים והקהילה היהודית המשיכה להתפתח.
בשנת 1624 הועברו יהודי העיר לשטח ה"קרייר" – גלגול מקומי של הגטו הוונציאני. ה"קרייר" נבנה בצורה מנותקת משאר העיר, סביב בית הכנסת ומבני הקהילה. רק לאחר מאתיים שנה, בזמן עבודות שיפוץ עירוניות נרחבות שנערכו במאה ה־19, נהרסו חלק מחומות הקרייר והוא חובר חזרה אל העיר. עד היום נקראת הכיכר הגדולה בגטו־לשעבר בשם "כיכר היהדות".
במאה ה־18, עם החלת שוויון הזכויות ליהודים, הפכו יהודי העיר לשותפים פעילים במסחר ובחיים העירוניים, ותרמו לפיתוח העיר. הקהילה שעד אז דעכה התבססה מחדש, ויהודי בן הקהילה אף כיהן במשך תקופה קצרה כראש העיר.[דרוש מקור][מפני ש...]
בראשית המאה ה־19 החלו יהודי העיר להגר את הערים הגדולות, פריז מרסיי ושאר הערים בהן הקהילה היהודית בתפתחה בשנים אלו. בראשית המאה ה־20 הקהילה ננטשה וכמעט כל יהודייה עזבו אותה.
הקהילה היהודית > מבני הקהילה

בית הכנסת של העיר נבנה ונחרב מספר פעמים, ובמאה ה־17 שכנו בית הכנסת ובית הקברות המקומיים סמוך לבית העירייה הנוכחי. הפעם האחרונה בה נחרב בית הכנסת הייתה בשנת 1793 בעת פרעות אזרחיות במהלך המהפכה הצרפתית. החפץ היחיד ששרד מבית הכנסת הוא מחיצה מעוטרת ששימשה כהפרדה בין עזרת הגברים לעזרת הנשים, כיום מוצבת המחיצה בקטרדת נוטרדאם של המלאכים שבעיר(צר'). מלבד מקום תפילה, שימש בית הכנסת כבית־ספר, כמאפיה וכמקום כינוס לקהילה.
בראשית המאה ה־19 הועבר בית הקברות העתיק למרחק של קילומטר וחצי דרום מערבית ממקומו המקורי. בראשית המאה ה־20 ננטש בית הקברות לחלוטין בזמן חיסול הקהילה. כיום, בית הקברות בעיר(צר') עבר שיפוץ ושימור נרחב ורשום כאתר היסטורי, ומשמש כמוקד תיירות לעיר.
ראו גם

יהודי האפיפיור
הערות שוליים

1 2  ישראל גולדמן, "היהודים של האפיפיור", סגולה גיליון 77 (תשרי תשע"ז), עמ' 44.
↑  מיקום הכיכר
1 2 3  ישראל גולדמן, "היהודים של האפיפיור", סגולה גיליון 77 (תשרי תשע"ז), עמ' 45.
↑  מיקום בניין העירייה.
↑  מיקום בית הקברות הנוכחי. לפי חישוב המרחב בגוגל מפות המרחק הוא כשני קילומטרים.
↑  רישום באתר משרד התרבות הצרפתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557590605171  BnF: cb15278034w (data)  GND: 4192851-9  LCCN: n85307982  MusicBrainz: d06a5c2c-b968-4fe5-bedd-5fd3cca3befa  NKC: ge1053080  SUDOC: 077154983  VIAF: 144321313   WorldCat (עם VIAF): 144321313
גיא מרוז

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1961 (בן 63) תל יצחק, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 עיסוק:  עיתונאי ואיש   טלוויזיה
 סוג כתב:  הגשת "אורלי וגיא" בערוץ 13
 בת זוג:  אורלי וילנאי
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  guymeroz
 
גיא מרוז (נולד ב-2 בספטמבר 1961) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה, תסריטאי, מחזאי, זמר, שחקן, מוזיקאי וסאטיריקן ישראלי.
אורלי וילנאי וגיא מרוז באולפן "אורלי וגיא", 2013
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעבר היה גיא מרוז בן זוגה של שלי יחימוביץ'. הוא נשוי פעם שנייה, לאורלי וילנאי. בדצמבר 2008 השניים נישאו בטקס אזרחי ובספטמבר 2017, הם נישאו בטקס דתי.
בשנים 2011–2012 ניסו מרוז ווילנאי להביא ילד משותף לעולם, ולשם כך עברו טיפולי הפריה חוץ-גופית, אותם תיעדו בסרטם "זוג או ילד", שהוקרן בערוץ 10. לאחר שהניסיונות להרות כשלו, החליטו להפוך למשפחת אומנה. בני הזוג משמשים כמשפחת אומנה לבנם של מסתננים מאריתריאה. הזוג מתגורר בשיכון בבלי.
מאשתו הראשונה מרוז הוא אב לשלושה וסב. בנו דניאל הוא שחקן.
דעותיו הפוליטיות

מרוז ידוע בעמדותיו השמאליות הנחרצות ובפעילותו בנושאים חברתיים – כמו תמיכה במאבק הנכים, מחוסרי דיור, קשישים, מצבם של ניצולי השואה והתנגדות למדיניות ההפרטה בישראל.
ביולי 2010 הודיע על כוונתו להצטרף לפוליטיקה אם תתמודד רשימת "השמאל הלאומי" בבחירות לכנסת.
פרסים

"פרס פרימור" של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לשנת 2009
הערות שוליים

↑  מראיין גבי גזית, רדיו ללא הפסקה - גיא מרוז: "אעשה כל מה שאני יכול מבחינת החוק כדי להרוס את קיבוץ תל יצחק!", 3 באוקטובר 2012
↑  נעם בן-זאב, דליה מרוז, דוברת התזמורת הפילהרמונית, הלכה לעולמה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2012
↑  גיא מרוז, התזמורת המשיכה לנגן, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2012
↑  בועז גריילסמר, ניצול שואה תובע את "פיני הגדול", באתר nrg‏, 9 באוגוסט 2004
↑  רועי הולר, קלוד לנצמן דורש חצי מיליון שקל מ"פיני הגדול", באתר ynet, 3 באפריל 2005
↑  גלי ברגר, גיא מרוז חיפש אפיקי השקעה והגיע למסקנה: "כסף זה מקצוע", באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2007
↑  אורן פרסיקו, המלחמה מסתיימת בהתנצלות, באתר העין השביעית, 19 במרץ 2012
↑  ומה אם כל העולם טועה | מחדל הקורונה - העדויות שלכם, באתר Corona files
↑  איתן פרידמן, ‏לא כולם טעו: ישראל נגררה אחר מחדל הסגרים בעולם - במקום להיות מודל לחיקוי, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2021
↑  מומחים: האם הטיעונים בסרטם השני של אורלי וגיא מוצדקים, באתר ‏מאקו‏, 29 בספטמבר 2021
↑  אורלי וגיא תובעים את משרד הבריאות, זה הסכום שידרשו, באתר אייס, 31 בדצמבר 2021
1 2  יואב בירנברג, גיא מרוז: "חשבתי שהדיכאון יימשך עד סוף החיים", באתר ynet, 25 בספטמבר 2024
↑  מחזה מוסיקלי חדש: האמיני יום יבוא, באתר תיאטרון הבימה
↑  חוזרים עם תקווה, באתר גלי צה"ל
↑  דנה הרמן,  אחרי שעבר התמוטטות עצבים קשה: גיא מרוז השתקם ומעלה הצגה, סרטון בערוץ "חדשות כאן", באתר יוטיוב, 8 בנובמבר 2024; במקור, מתוך "חדשות שישי"
↑  מזל טוב: אורלי וגיא התחתנו כדת וכדין, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2017
↑  זוג או ילד: הסרט המלא, באתר nana10‏, 11 בספטמבר 2012(הקישור אינו פעיל, 4.1.2020)
מיה סלע, לסכן את החיים כדי לעמוד בתקן, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2012
↑  מיקי לוין, ‏אורלי וילנאי וגיא מרוז בדרך להפוך למשפחת אומנה, באתר מעריב אונליין, 14 בדצמבר 2014
↑  אימוץ נעים: אורלי וגיא יוצאים ל"חופשת לידה", באתר וואלה, 20 בינואר 2015
↑  מרוז לא שותק כשמעליבים את בנו האריתראי, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2015
↑  דודי פטימר, ‏"חופש הפעולה הגדול שניתן בתוכנית אירוח ברשת זה דבר ענק", באתר מעריב אונליין, 22 ביוני 2020
↑  אלון הדר, סופשבוע, זוג או מרד, באתר nrg‏, 26 באפריל 2008
↑  ההודעה נמסרה לראשונה בחשבון הטוויטר של "השמאל הלאומי".
↑  ערן בר-און, הוכרזו הזוכים ב"פרס פרימור" של הרשות השנייה, באתר ynet, 16 בנובמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311952205171  BnF: cb16644193x (data)  ISNI: 0000 0000 6697 137X  LCCN: no2006129161  MusicBrainz: ecf496d3-df26-4955-b5b5-9fc5df1c8842  VIAF: 82414441   WorldCat (עם VIAF): 82414441
תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־15 שנים)
 אתרים סמוכים:  גבעת התחמושת
 שירות אוטובוסים:  עירוני, מעלה אדומים, בנימין והשומרון, ביתר עילית ומודיעין עילית
 קואורדינטות:  31°47′57″N 35°13′55″E﻿ / ﻿31.799151826168°N 35.2320775°E﻿ / 31.799151826168; 35.2320775
  (למפת ירושלים מוגדלת) תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת(למפת ירושלים רגילה) תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת(למפת הרי ירושלים רגילה) תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת(למפת הרי ירושלים מוגדלת) תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת
 
צומת שדרות בר-לב ושדרות לוי אשכול. מעל הצומת ניתן לראות את הרכבת הקלה נכנסת לתחנת גבעת התחמושת
תחנת הרכבת הקלה גבעת התחמושת היא תחנה במסלול הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים שתהיה גם בהמשך תחנה עתידית בקו הירוק, המשמשת כמרכז תחבורתי בצפון-מזרח ירושלים.
על התחנה

התחנה ממוקמת בשולי שני צירים מרכזיים בירושלים: שדרות בר-לב, קטע מכביש 60 החוצה את העיר מצפון לדרום, ושדרות אשכול, שהם קטע מציר המקשר בין מחלף הזיתים לכניסה לירושלים (כביש 417), ממזרח למערב. התחנה ממוקמת בשולי האזור הצפוף של העיר, דבר הגורם לה לשמש נקודה מרכזית לבאים לירושלים ממזרח וצפון-מזרח, יחד עם תושבי הר הצופים ופסגת זאב. בסמוך לתחנה נמצא המטה הארצי של משטרת ישראל.
התחנה משמשת כמרכז תחבורתי לקווי מעלה אדומים, ומשמשת כנקודת קצה לקווי בנימין והשומרון, ביתר עילית ומודיעין עילית, כשבנוסף להם פעילים בתחנה מספר קווים עירוניים וביניערוניים נוספים.
לצד התחנה ממוקם חניון "חנה וסע", המספק חניה חינמית לנוסעים ברכבת הקלה מן התחנה.
למרות סמיכות התחנה למזרח ירושלים, שימוש תושבי מזרח ירושלים בה אינו מרובה.[דרוש מקור]
פריסת קווים בתחנה

| יעד | סוג שירות | מפעיל |
| --- | --- | --- |
| הרכבת הקלה בירושלים | רכבת קלה | כפיר |
| עירוני בירושלים | עירוני | אגד (וחברת האוטובוסים המאוחדת) |
| מעלה אדומים | סמי-עירוני | אגד תעבורה |
| בנימין והשומרון | בין-עירוני | אגד תעבורה |
| ביתר עילית | בין-עירוני | קווים |
אחר: חניון שפירים ומבשרת ציון (אגד תעבורה), בני ברק (אגד ואלקטרה-אפיקים)
פיגועי טרור בתחנה

בתחנה אירעו מספר פיגועים:
פיגוע הדריסה בתחנה: ב־22 באוקטובר 2014 הרג מחבל, בפיגוע דריסה, את חיה זיסל בראון, תינוקת ישראלית בת שלושה חודשים ואת קרן ימימה מוסקרה, עולה בת 22 מאקוודור, שהמתינו בתחנת גבעת התחמושת. בנוסף להרוגות נפצעו עוד שבעה בני אדם. המחבל ניסה להימלט, נורה ונתפס.
ב־8 באוקטובר 2015 אירע פיגוע דקירה בתחנה. אזרח אחד נפצע באופן קשה.
ב־30 באוקטובר 2015 בפיגוע דקירה בתחנה נפצעו שני אזרחים, והמחבל נוטרל.
ב־9 באוקטובר 2016 אירע פיגוע ירי ב־3 זירות בירושלים, אחת מהם בתחנה. כתוצאה מהירי בתחנה נפצעה באורח אנוש ונפטרה מפצעיה לבנה מליחי, תושבת ירושלים כבת 60.
ב־24 במאי 2021 מחבל דקר ופצע באופן בינוני שני חיילים בתחנה.
הערות שוליים

↑  פיגוע דריסה בירושלים: תינוקת נהרגה, שני פצועים קשה, באתר ynet, 22 באוקטובר 2014.
↑  יאיר אלטמן, מור שמעוני‏, פיגוע הדריסה בירושלים: עולה חדשה מתה מפצעיה, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2014
↑  אלישע בן קימון, רועי ינובסקי, אליאור לוי, יעל פרידסון ויואב זיתון, שני פצועים בינוני וקל בפיגוע בגבעת התחמושת; מחבלים נורו בצומת תפוח, באתר ynet, 30 באוקטובר 2015
↑  כתבי חדשות 2, ‏שני הרוגים בפיגוע ירי בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2016
↑  שני פצועים בינוני בפיגוע דקירה מול המטה הארצי בירושלים, באתר ערוץ 7, 24 במאי 2021
ינון יהל

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1978 (בן 46) ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, די ג׳יי, רמיקסר, מלחין, מעבד, טכנאי סאונד
 סוגה:  פופ, מוזיקת עולם, פופ ים תיכוני, מוזיקת האוס ,EDM, מוזיקת דאנס
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית 
 כלי נגינה:  קלידים, סינתיסייזר, פסנתר, גיטרה, תופים, כלי הקשה, Digital Audio Station
 http://www.YinonYahel.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ינון יהל (נולד ב-26 באוגוסט 1978) הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר ו-DJ ישראלי. הפיק את השיר Golden Boy שזכה בתואר "שיר השנה" בשנת 2015 ואת השיר "אף אחד", אותו שרה הזמרת עדן בן זקן, שזכה בפרס "שיר השנה" בשנת 2017. המוזיקה שעיבד והפיק הגיעה לצמרת המצעדים הבינלאומיים והפקותיו זכו לעשרות מיליוני הורדות וסטרימינג[דרוש מקור].
הערות שוליים

1 2  דודי פטימר, ‏רגע לפני האירוויזיון: אחד מיוצרי השיר “יוניקורן" חושף את הסיפור מאחוריו, באתר מעריב אונליין, 7 במאי 2023
↑  Christina Aguilera - You Lost Me (Remixes), Discogs (באנגלית)
↑  Tony Moran Featuring Martha Wash - Free People, Discogs (באנגלית)
↑  Madonna - Living For Love, Discogs (באנגלית)
↑  Pet Shop Boys - The Pop Kids Remixes, Discogs (באנגלית)
↑  "אקו"ם חשפה מהו השיר הכי מושמע ברדיו ב-2017". טיים אאוט. 2017-12-24. נבדק ב-2018-07-18.
↑  רן בוקר, "שני משוגעים" ניצח את TOY: האמנים המושמעים של השנה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2018
↑  Sauvage, 2018-08-29, נבדק ב-2018-07-18
↑    קורין אלבז־אלוש, 100 שנות צופים, באתר "ידיעות אחרונות", 13 בפברואר 2019
↑  "Israel's Song for Eurovision 2020 in English, Hebrew, Amharic and Arabic". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2021-12-07.
↑  David Popescu, Israel: Eden Alene to sing “Feker Libi”! (באנגלית אמריקאית)
↑  בן זיני – הבנים והבנות, באתר ‏מאקו‏, 11 באוקטובר 2020
↑  אנה זק - סימן שאנחנו מגזימים, באתר ‏מאקו‏, 28 ביוני 2020
↑  אלה לי להב - מה אתה רוצה?, באתר ‏מאקו‏, 15 בנובמבר 2020
↑  המצעד השבועי 14.1.2021, באתר glz.co.il
↑  חוגגת 40 כמו שרק היא יודעת: שירי מימון מציגה את "טיפה", באתר ‏מאקו‏, 25 באפריל 2021
↑  עמי פרידמן, מאור אדרי ושפיטה עושים היפוך תפקידים, באתר www.israelhayom.co.il, ‏16.03.2021
↑  "מועבט": אלבומה החדש של עדן בן זקן, באתר ישראלה, ‏2021-05-05
↑  "הולכת איתך": הזמרת נרקיס בדרך לאלבומה השלישי, באתר ישראלה, ‏2021-05-10
↑  רן בוקר, עמית שאולי זכתה בגמר The Voice, באתר ynet, 23 בספטמבר 2019
↑  "מישבאלי" של שחר טבוך הוא קפסולת זמן של דור ה-Z, באתר ‏מאקו‏, 24 בינואר 2022
↑  טפו טפו: שלומי שבת יצא מבידוד הישר לסינגל החדש עם איתי לוי, באתר ‏מאקו‏, 18 בינואר 2022
↑  מאיה כהן, מוקי: "בתחילת הקורונה איבדתי את הרצון לכתוב", באתר ישראל היום, ‏2022-01-17
↑  ענבל ביבי - Marionette, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  עמית שאולי / מה איתי | הליקון מיוזיק, באתר www.helicon.co.il, ‏2022-01-31
↑  יובל אראל‏, עידן ארי - אחרי הכל, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 8 בפברואר 2022
↑  מאי ספדיה - לחיפה יש נציגות באירוויזיון! - חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, באתר חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏18 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346293905171  MusicBrainz: 6e5c7604-08a3-444c-b6bc-88334ed6d28a  VIAF: 317274478   WorldCat (עם VIAF): 317274478
פול ואן זומר (צייר פלמי)

| --- | --- |
 לידה:  1577 אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  1621 (בגיל 44 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 
פול ואן זומר (בפלמית: Paul van Somer ‏ (1621-1577), הידוע גם בשם פאולוס ואן זומר (Paulus van Somer), היה צייר פלמי שהגיע לאנגליה מאנטוורפן בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון והפך לאחד מציירי החצר המובילים. הוא צייר דיוקנאות רבים של המלך ג'יימס הראשון ושל רעייתו, המלכה אן, וכן דיוקנאות של אצילים כגון לודוביק סטיוארט, דוכס לנוקס (אנ'), אליזבת סטנלי, רוזנת האנטינגדון, וליידי אן קליפורד (אנ'). לעיתים מכונה "פול ואן זומר הראשון" כדי להבחין בינו לבין חרָט באותו שם שפעל באנגליה בין 1670 ל-1694.
חייו וקריירה

פול ואן זומר הוא דמות מסתורית במובנים רבים: מעט ידוע עליו, והדיון האקדמי ביצירתו דל. לדברי ההיסטוריון קרל ואן מנדר, הוא היה אחיו של ברנד ואן סומרן, אשר נישא לבתו של האמן ארט מייטנס לאחר ששב מאיטליה. ואן מנדר אינו מציין אם פול התלווה לאחיו לאיטליה, אלא רק מעיר כי נותר רווק. לפי המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות, ואן זומר התגורר בין השנים 1612–1614 בביתו של סטיבן דה חיין בליידן, בשנת 1616 עבר לבריסל, ומשם עבר ללונדון, שם הפך לצייר החצר. ואן זומר תפס מקום מרכזי כצייר אהוב על המלך ג'יימס והמלכה אן, ונחשב למבשרם של אמנים פלמים והולנדים מפורסמים יותר שהמשיכו את דרכו, בהם דניאל מייטנס ואנתוני ואן דייק. למעשה, אחת ממשימותיו הראשונות של ואן דייק הייתה להעתיק דיוקנאות מלכותיים של ואן זומר, משימה שבה לא ראה עניין רב. ואן זומר הגיע לאנגליה כאמן בשל ובעל ניסיון, לאחר שנסע ברחבי צפון אירופה. הסופר בות' טארקינגטון טוען כי הגיע לאנגליה בשנת 1606, אך החוקר ה.ל. מייקין מציין כי לא השתקע שם באופן קבוע עד לאחר 1616.
מלבד הזמנות מחצר המלוכה, קיבל ואן זומר גם הזמנות מצדדים פרטיים. הרוזן מרטלנד שילם לו 26 לירות שטרלינג עבור דיוקנאות בשנת 1618, ו-37 לירות שטרלינג עבור דיוקנאות של המלך ג'יימס והנסיך צ'ארלס בשנת 1619. ליידי אן קליפורד ציינה ביומנה כי צוירה על ידו ב-30 באוגוסט 1619. ליידי אן קליפורד מתייחסת ביומנה לכך שהיא צוירה על ידו ב-30 באוגוסט 1619.
אחת היצירות המעניינות של ואן זומר היא דיוקן אליזבת דרורי (1596–1610), נערה שהתפרסמה בזכות השירים שחיבר עליה המשורר ג'ון דאן לאחר מותה, כגון "אנטומיה של העולם". ייתכן כי ואן זומר צייר את הדיוקן שנים לאחר מותה, או בזמן ביקורה באירופה זמן קצר לפני פטירתה. הדיוקן בולט בכך שהמודלית מוצגת בתנוחה חצי שכובה, מאפיין נדיר בדיוקנאות שאינם עירום מתקופה זו. לדברי ה.ל. מייקין, ייתכן שהדבר נועד לשקף אופי פילוסופי או מלנכולי, כפי שניתן לראות בדיוקנו של ניקולס היליארד את הנרי פרסי, רוזן נורת'מברלנד.
יצירתו והערכתה

הערכת יצירתו של ואן זומר חלוקה. לפי גלריית האוסף המלכותי, הוא תרם לסגנון חדש של פאר, שטף וריאליזם בדיוקנאות חצר בריטיים. ההיסטוריון הוראס וולפול החשיב את אחד הדיוקנאות שלו כשווה ערך לעבודת ואן דייק, ואילו בות' טארקינגטון טען כי ואן זומר היטיב ללכוד את אופיים של מושאי ציוריו. מנגד, המבקר סר ג'ון רותנשטיין גינה את יצירתו כמשעממת וכבדה.
עותקים מדיוקנאותיו המלכותיים הוזמנו לעיתים קרובות, במיוחד בשל חוסר אהבתו של המלך ג'יימס לשבת לדגמן לציירים. ציוריו הודפסו גם בגרסאות רבות. נטען כי ואן זומר היה הראשון שהכניס סמלי מלוכה לדיוקנאות מלכותיים, כמו מסדר הבירית. השגריר בבריסל, וויליאם טרומבול, שלח מדידות לפורטרטים לוואן זומר. הוא השיב בדצמבר 1618, באמצעות אדוארד נורגייט, שהגדלים המוצעים צרים מדי. דיוקן סטנדרטי באורך מלא בפרופורציות רגילות יעלה 30 ליש"ט או 25 ליש"ט.
כמה מיצירותיו של ואן זומר עדיין מוצגות כיום. בין יצירותיו הידועות ניתן למנות דיוקן ג'יימס הראשון משנת 1616, ודיוקן המלכה אן משנת 1617 בלבוש ציד, לצד משרת אפריקני, סוס וכלבי ציד בשטחי אחוזת אוטלנדס. עד אז היה ואן זומר צייר החצר המועדף על המלכה אן, והחליף בתפקיד זה את ג'ון דה קריץ ומרקוס חירארטס הצעיר. דיוקן נוסף של אן מדנמרק, המוצג בטירת דרומלנריג, כולל תכשיטים רבים, בהם קשת יהלום בשיערה וסמלי "S" ו-"C4" המייצגים את משפחתה, וכן תכשיט מרכזי שעשוי להיות ה"מראה של צרפת".
הערות שוליים

↑  Paul van Somer (אורכב 12.08.2022 בארכיון Wayback Machine) in the RKD
↑  "...the most advanced painter in England before the coming of Mytens and van Dyck." Susan Cerasano and Marion Wynne-Davies. Renaissance Drama by Women: Texts and Documents. Routledge, 1996, מסת"ב 0-415-09806-8; p 54.
↑  Henry Short, A History of British Painting, Eyre & Spottiswoode, 1953, p. 78; Artist details at Royal Collection. (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 15 May 2007.
1 2  H.L.Meakin, John Donne's Articulations of the Feminine, Oxford University Press, 1998, מסת"ב 0-19-818455-7; p 202.
↑  Barbara Arciszewska and Elizabeth McKellar, Articulating British Classicism: New Approaches to Eighteenth-Century Architecture, Ashgate Publishing, 2004, מסת"ב 0-7546-3735-2; p 93.
↑  Read "An Anatomy of the World" by John Donne at PoemHunter.com. (אורכב 29.03.2007 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 15 May 2007.
1 2 3  Artist details at Royal Collection. (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 15 May 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4914147  BnF: cb14966634x (data)  BPN: 02506075  GND: 13852856X  ICCU: BVEV087361  ISNI: 0000 0000 7102 6057  KulturNav: 143d86f5-2976-4ec6-a569-f2cc9541b1b5  LCCN: no2009153905  NLA: 36044879  RKD: 73860  Trove: 1199810  ULAN: 500000870  VcBA: 495/370770  VIAF: 42112447   WorldCat (עם VIAF): 42112447 
דיוקנה של אן, נסיכת דנמרק, האוסף המלכותי. ציור מעשה ידי ואן זומר.
פנינה כספי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1916 ורשה, פולין פולין
 פטירה:  1993 (בגיל 77 בערך) תל אביב, ישראל ישראל
 
פנינה כספי מנדלסון (1916, ורשה, פולין – 1993, תל אביב, ישראל) הייתה סופרת ישראלית, ילידת פולין, פרסמה סיפורים קצרים ומחזות בכתבי עת שונים. בימי חייה יצא לאור ספר אחד בלבד, ועוד שני ספרים מכתביה יצאו לאחר מותה.
ביוגרפיה

נולדה בוורשה, פולין ב-1916. אמה טובה טאוב, ילידת יבלונקה, הייתה בתו של הרב יעקב טאוב. אביה משה הכהן זילברברג שנמנה עם חסידי גור, מצא את פרנסתו בחנות מכולת בורשה. ב-1922 נולד אחיה יעקב. ב-1924, עלתה המשפחה לארץ ישראל יחד עם אחי האם הרב יחזקאל טאוב, וכאן היו בין מייסדי המושב הדתי נחלת יעקב (בהמשך נקרא כפר חסידים). בישראל שינו את שם המשפחה לכספי.
בילדותה חיו בכפר בצריף, ופנינה נשלחה על ידי הוריה לבית ספר פרטי לנערות. ב-1931, והיא בת 15, החלה ללמוד הוראה בבית המדרש למורים מזרחי בירושלים, אך לא סיימה את הלימודים. עברה להתגורר בתל אביב, ועבדה שם בעבודות מזדמנות.
בשנות השלושים החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת שונים, בעידודו של אברהם שלונסקי. סיפורה הראשון "ספק" פורסם בהיותה בת 17 (1933), בביטאון "המעלה". סיפורים קצרים נוספים פורסמו ב"גזית", "דבר", "משמר", "מאזניים", "עתון 77" ו"עכשיו". המשיכה לפרסם ספורים קצרים עד 1938ומאז, במשך 30 שנה שנה (עד 1968), הפסיקה.
ב-1948 נפל אחיה יעקב, בשיירת הל"ה בגוש עציון וביומניה דימתה את אהבתה העזה לאחיה - לאהבתו של גיבור הרומן "האיש ללא תכונות" לאחותו (ספרו הנודע של רוברט מוסיל). כמו כן תיארה ביומניה את הקושי לספר על אחיה המת ביצירתה. בספורה "שונה" מ-1968 היא מתארת לינץ' שנעשה בגיבור הסיפור ונראה שזה הרמז היחיד ביצירותיה - למות האח.
בשנות השישים התיידדה עם יונה וולך, והשתיים הפכו לחברות קרובות. בביוגרפיה שכתב יגאל סרנה אודות וולך, סיפר אודות ידידותן ובין היתר ציטט את ההקדשה שכתבה וולך לכספי עם צאת ספרה דברים (1966): "לפנינה, לא פיצוי, אבל נחמה. יונה". בנוסף הייתה חברה קרובה של המשוררת זלדה, וכן התחברה עם הסופרת שושנה שרירא.
ב-1980 יצא ספרה הראשון "שונה" על שם אחד הסיפורים שנכללו בו. היה זה לקט של סיפורים קצרים שראו אור בכתבי עת שונים, וגרשון שקד ועזה צבי סייעו בהוצאתו. הם גם ערכו את הספר.
ב-1995, שנתיים לאחר מותה, ראו אור ב"הוצאת יחדיו" עוד שני כרכים מיצירתה: "נשים" ו"הגשר" (גם הם בעריכתם של גרשון שקד ועזה צבי). כרכים אלה מכילים סיפורים ומחזות כגון "הנסיך בעל שש האצבעות" (פורסם לראשונה ב"עכשיו", 1977), "לאור ירח" (פורסם ב"יחדיו", 1980), ו"הגשר" – מחזה אוטוביוגרפי שכספי כתבה במשך עשור, ועזה צבי ליקטה את פרקיו ממחברות שונות.
כספי גדלה בבית דתי, וחיה אורח חיים דתי, ועם זאת, בכתיבתה עסקה בנושאים חריגים וחתרניים לתקופתה, כמו: גבר האונס את בת זוגו ("האחות נעמי"; "צללים מלווים"), התעמרותו של בעל באשתו ("אישה", 1946; "ספינה שטה", 1975), השפלתה של עובדת מפעל שנבחרה לתפקיד ניהולי ("המנהלת צילה", 1943), רמיזות לאהבה אירוטית בין אישה לאישה ("האחות נעמי"), ועוד. רונית גז במאמרה אודותיה, מציינת כי יש לשער שהעיסוק בנושאים אלה הרחיקו אותה מן הממסד הספרותי הגברי וכי מסיבה זו לא זכתה בהכרה בעודה בחיים.
חיים אישיים

ב-1946 נישאה ליקיר מנדלסון. לשניים נולד בן ב-1950 יאיר.
פנינה כספי חיה בתל אביב. נפטרה בי״ד בניסן תשנ״ג, 5 באפריל 1993.
ספריה

שונה: סיפורים (תל אביב: יחדיו, תש״ם 1980).
נשים: סיפורים (תל אביב: עכשיו, 1995) בעריכת גבריאל מוקד.
הגשר: קטעי יומן, סיפורים (ב׳), מחזות (תל אביב: עכשיו, 1995) בעריכת לאה האן.
לקריאה נוספת

פנינה כספי, האחות נעמי, ⁨⁨דבר⁩, 15 יולי 1938⁩
פלדי, י. סיפורים ותמונות. מאזנים, כרך נ״א, גל׳ 6 (חשון תשמ״א, נובמבר 1980), עמ׳ 482–483.
מוקד, גבריאל. "היקיצה משנת חורף – שונה מאת פנינה כספי". הארץ". 8 באוגוסט.1980;
צבי, עזה. על הגשר. עיתון 77, גל׳ 163–164 (תשרי תשנ״ד, אוגוסט-ספטמבר 1993), עמ׳ 32–33.
כספי פנינה, "שישה מכתבים", בתוך חדרים, גיליון 11, (1994), עמ' 131–134.
כספי פנינה, 1995, המנהלת צילה; נשים, ירושלים, עמ' 97–112.
כספי פנינה, הגשר- קטעי יומן, סיפורים, מחזות, תל אביב, 1995, עמ' 13.
מרגלית, דורין. להתיך את תאוותי ל... מין דממה צלולה. עיתון 77, שנה י״ט, גל׳ 197 (סיון תשנ״ו, יוני 1996), עמ׳ 16.
לובין, אורלי. איים קטנטנים. הארץ, מוסף ספרים, גל׳ 238 (ט״ו באלול תשנ״ז, 17 בספטמבר 1997), עמ׳ 7.
שירב, פנינה. "כתיבה לא תמה – על כתיבתן של יהודית הנדל, עמליה כהנא-כרמון ורות אלמוג". תל אביב: הקיבוץ המאוחד. 1998. 43–44.
ברלוביץ, יפה. שאני אדמה ואדם, סיפורי נשים עד קום המדינה, תל אביב: הספרייה החדשה הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת מגדרים, 2003.
הערות שוליים

↑  טובה כספי - מסמך תיעוד כפר חסידים, באתר כפר חסידים (בעברית)
↑  משה כספי - מסמך תיעוד כפר חסידים, באתר כפר חסידים (בעברית)
↑  פנינה כספי-מנדלסון - מסמך תיעוד כפר חסידים, באתר כפר חסידים (בעברית)
1 2 3 4 5  רונית גז, כספי פנינה, באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, ‏אוקטובר 2020
1 2  ⁨ביתו של המלאך - קובץ ראשון של מספרת ותיקה⁩ | ⁨מעריב⁩ | 13 יוני 1980 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  טוראי יעקב כספי, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
1 2  פנינה כספי, באתר library.osu.edu
↑  זלדה (משקובסקי) / שושנה שרירא - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  ⁨פנינה כספי ויאיר מנדלסון נשואים| ⁨דבר⁩ | 26 נובמבר 1946 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554249305171  VIAF: 262306661   WorldCat (עם VIAF): 262306661
יומיף קג'לצ'ה

יומיף קג'לצ'ה (נולד ב-1 באוגוסט 1997) הוא אתלט אתיופי, סגן אלוף העולם (דוחה 2019) בריצת 10000 מטר, פעמיים אלוף העולם באולם (פורטלנד 2016, ברמינגהאם 2018) בריצת 3000 מטר ושיאן העולם בריצת מייל באולם ושיאן העולם לשעבר בחצי מרתון (ולנסיה 2024).
ביוגרפיה

קג'לצ'ה זכה ב-2013 במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה לקדטים. ב-2014 זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג בתוצאה של 7:56.20 דקות. באותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה לנוער, כשקבע שיא אישי חדש של 13:25.19 דקות.
ב-2015 זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר באליפות אפריקה לנוער, ניצח בשתי תחרויות מסבב ליגת היהלום, ברומא וביוג'ין וסיים רביעי בריצת 5000 מטר באליפות העולם באתלטיקה.
ביוגרפיה > 2016 > אלוף עולם באולם

באליפות העולם באתלטיקה באולם קג'לצ'ה זכה במדליית הזהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:57.21 דקות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם סיים בפעם השנייה ברציפות במקום הרביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:33.51 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות העולם באולם זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בריצת 3000 מטר, בתוצאה של 8:14.41 דקות.
בגמר ליגת היהלום בבריסל, זכה קג'לצ'ה במדליית ארד בריצת 5000 מטר, בשיא אישי חדש של 12:46.79 דקות, אחרי סלמון ברגה והגוס גבריהווט. הוא היה שותף לריצה היסטורית, שבמהלכה שבעה רצים ירדו מ-13 דקות.
ביוגרפיה > 2019

בחודש פברואר, קג'לצ'ה קבע תוצאה של 3:48.46 דקות בריצת מייל באולם, מאית שנייה לאט משיא העולם של הישאם אל גרוז'.
בתחרות שנערכה באותו חודש במסגרת הסבב העולמי באולם, קג'לצ'ה סומן כמי שישבור את שיא העולם בריצת 1500 מטר באולם. בסיבוב האחרון הוא הוביל, אך בן ארצו סמואל טפרה עקף אותו ושבר את שיא העולם והעמידו על 3:31.04 דקות. קג'לצ'ה שסיים שני, קבע תוצאה של 3:31.58 דקות.