stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרדנוט (סוג אונייה)
בנייה > יפן

לאחר ניצחונה על האימפריה הרוסית במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905 החלה האימפריה היפנית לחשוש מהאפשרות לעימות עתידי עם ארצות הברית. התאורטיקן היפני סאטו טטסוטארו פיתח דוקטרינה, על פיה גודל צי המלחמה היפני צריך להיות 70% מזה של צי ארצות הברית. צי בגודל כזה יוכל להעניק ליפן ניצחון בשני הקרבות המכריעים העתידיים: קרב אחד נגד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, וקרב שני נגד צי האוקיינוס האטלנטי שיגיע, באופן בלתי נמנע, לתגבר את הכוחות האמריקאיים באוקיינוס השקט.
העדיפות הראשונה בתוכנית בניין הצי של יפן לאחר מלחמת רוסיה-יפן הייתה שיפוץ אוניות המערכה פרה-דרדנוט שנלכדו מרוסיה במהלך המלחמה, ולהשלים את אוניות המערכה "סאטסומה" ו"אקי". שתי אוניות המערכה הללו היו אמורות להיות אוניות "תותחים גדולים בלבד" ולמעשה להקדים את אה"מ "דרדנוט" ולהיות הראשונות בעולם המיישמות תפיסה זו, אך קשיים כלכליים שהתעוררו בעקבות המלחמה עיכבו את השלמתן וחייבו את החלפת חלק מהתותחים הגדולים המתוכננים בתותחים בעלי קוטר קטן יותר. כפי שהושלמו היו אוניות אלו בעלות חימוש מעורב והוגדרו "סמי-דרדנוט". שתי האוניות הבאות שנבנו היו "קאוואצ'י" ו"סטסו", שבנייתן החלה ב-1909 והושלמה ב-1912. הן היו חמושות בתותחי 12 אינץ', אך משני סוגים – לכל סוג ארוך קנה שונה, דבר שהכביד על בקרת האש בטווח רחוק.
בניית דרדנוטים במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה > מלחמת העולם הראשונה

פרוץ מלחמת העולם הראשונה עצר את מרוץ בניית הדרדנוטים, בשל הסטת משאבים כלכליים וטכניים למשימות דחופות יותר. בתי היציקה שייצרו תותחים לאוניות המערכה הוסבו ליציקת תותחים לכוחות היבשה, והמספנות הוצפו בדרישה לכלי שיט קטנים יותר. המעצמות הימיות החלשות יותר – צרפת, אוסטרו-הונגריה, איטליה ורוסיה – השעו את תוכניות בניית הדרדנוטים לגמרי. בריטניה וגרמניה המשיכו בבניית אוניות מערכה, אך בקצב איטי יותר.
עם תחילת המלחמה חזר ג'קי פישר לתפקיד הלורד הראשון של האדמירליות בבריטניה, לבקשתו של וינסטון צ'רצ'יל, שהיה אז לורד הים הראשון. פישר קודם לתואר אצולה ב-1909 והיה לבארון פישר הראשון. כאבי מהפכת הדרדנוט אימץ לעצמו פישר את המוטו "ירא מאלוהים ואל תחרד" (Fear God and dread nought). פישר קידם בניית סיירות מערכה נוספות, כמי שהגה אותן. פישר פרש מתפקידו ב-1915 בעקבות חילוקי דעות עם צ'רצ'יל סביב מערכת גליפולי. בנובמבר 1915 נאלץ גם צ'רצ'יל עצמו לפרוש, בעקבות הכישלון בגליפולי.
במהלך המלחמה קלט הצי הבריטי אוניות מערכה נוספות מסדרות "רוונג'" (Revenge) ו"קווין אליזבת". שתי האוניות האחרונות מסדרת רוונג' הוסבו לסיירות מערכה, שנקראו סדרת רינאון (Renown). פישר שאף לסיירות מערכה קיצוניות עוד יותר, שהיו אמורות להיות בעלות שריון דק, 76 מ"מ, תותחים בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) ואף 20 אינץ' (508 מ"מ), ומהירות מאוד (עד 35 קשר, כ-64 קמ"ש). תוכניות אלו לא יצאו אל הפועל. הצי הגרמני החל לקלוט במהלך המלחמה את אוניות המערכה מסדרת באיירן. שתי הראשונות נכנסו לשירות במהלך המלחמה, אך השתיים הנוספות לא הושלמו, וכך גם סדרת סיירות מערכה נוספת.
רועי פישר

רועי פישר הוא מנהל מערך היצוא והשת"פ הבינלאומי וראש מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה
רקע

פישר הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים וסוציולוגיה ותואר שני במדיניות ציבורית וניהול ארגוני שירות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, הוא בוגר תוכנית הבכירים של קרן וקסנר ב-Harvard Kenedy School משנת 2022. טרם מינויו למנהל מערך היצוא, כיהן רועי בשורה ארוכה של תפקידים במגזר הציבורי בישראל ובעולם, בין היתר כסמנכ"ל בכיר להון אנושי תחת מספר שרים ומנכ"לים של משרד הכלכלה והתעשייה בין השנים 2014-2024, ובמספר תפקידים במינהל סחר חוץ כנספח כלכלי להולנד ודנמרק (2005-2009) ובתפקידי הנהלה שונים במינהל. בין השנים 2010 ל-2012 שהה בבריסל שם כיהן כמנהל אסטרטגיית מימון המו"פ של מזכירות תוכנית יורקה ([Eureka]) של האיחוד האירופי.
מנהל המינהל לסחר חוץ

בתפקידו כמנהל המינהל לסחר חוץ של מדינת ישראל, משמש פישר כ-Trade Commissioner של מדינת ישראל, מייצג אותה בפורומים בינלאומיים שונים ואחראי על ניהול מדיניות סחר החוץ הישראלית.
ראו גם

מינהל סחר חוץ
הערות שוליים

{{https://itea4.org/index.php/press/download/462/eureka-annual-report.pdf}}, באתר תוכנית Eureka
הלן קאזס בן עטר

| --- | --- |

הלן קאזס בן עטר
 לידה:  27 באוקטובר 1898 טנג'יר, מרוקו 
 פטירה:  7 ביולי 1979 (בגיל 80) הרובע החמישי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Rachel Hélène Cazès 
 מדינה:  מרוקו 
 השכלה:  Faculté de droit de Bordeaux 
 
הלן קאזס בן עטר (בצרפתית: Hélène Cazès-Benathar;‏ 27 באוקטובר 1898 – 7 ביולי 1979) הייתה עורכת דין יהודיה מקזבלנקה, שהובילה את מאמץ הסיוע לאלפי הפליטים היהודים מאירופה שהגיעו למרוקו ואלג'יריה במהלך מלחמת העולם השנייה. עמדה בראש הוועד לטיפול בפליטים זרים (בצרפתית: Comité d’Assistance aux Réfugies Étrangers) אשר היה אחראי לסיוע לפליטים.
ביוגרפיה

הלן (נילי) קאזס בן עטר נולדה ב-27 באוקטובר 1898 בעיר טנג'יר שבמרוקו למשפחה יהודית-מרוקאית אמידה. אמה הייתה מרים נהון ואביה עמרם קאזס, איש עסקים מצליח. משפחתה של הלן עברה לקזבלנקה בשנת 1917, ואביה מילא תפקיד בכיר בקהילה היהודית בעיר. הלן התחילה את לימודיה בבית ספר לבנות של כל ישראל חברים בטנג'יר והמשיכה את לימודיה בבית ספר תיכון לבנות בקזבלנקה. היא סיימת את לימודיה בהצלחה וזכתה לתעודת הגמר הצרפתית (Baccalauréat). היא המשיכה ללימודים גבוהים, והשלימה תואר בעריכת דין מאוניברסיטת בורדו הצרפתית. בשנת 1920, בעודה בת 22, היא נישאה למשה בן עטר, נשיא אגודת בוגרי כי"ח במרוקו. באופן יוצא דופן לתקופה, היא שמרה על שם משפחתה (קאזס) והוסיפה לצדו את שם משפחתו של בעלה (בן עטר). לזוג היו שלושה ילדים.
בעלה משה בן עטר נפטר בשנת 1939. לאחר מותו היא ירשה את תפקידו ומונתה לנשיאת אגודת בוגרי כי"ח במרוקו. כמו כן היא הייתה פעילה במספר רב של ארגונים יהודים נוספים; היא הייתה פעילה ציונית - המייסדת והנשיאה הראשונה של סניף ויצו בקזבלנקה, פעילה בג'וינט וכן פעילה בשירות ארגון הצלב האדום במרוקו.
ביוגרפיה > פעילותה במלחמת העולם השנייה

פעילותה למען הפליטים היהודים מאירופה החלה ב-5 ביולי 1940 בסיוע לספינת פליטים מאירופה, יהודים ולא-יהודים, שהגיעה לנמל קזבלנקה ומשטר וישי סירב לאפשר לנוסעיה לרדת ליבשה. כאשר הגיעה הלן לנמל, הוצע לה כפעילת הצלב האדום לטפל בפליטים. הלן הסכימה והחלה בפעילותה לדאוג לפליטים למגורים, אוכל, לבוש, טיפול רפואי והגנה. לשם מטרות אלו ייסדה את הוועד לטיפול בפליטים זרים (בצרפתית: Comité d’Assistance aux Réfugies Étrangers). בן עטר עמדה בראשות הוועד, ובנוסף היו פעילות בו מספר נשים נוספות. פעילות הוועד מומנה באמצעות כספי תרומות מהקהילות המקומיות של יהודי מרוקו, ארגונים יהודים בינלאומיים כגון הג'וינט וארגוני סיוע לא יהודיים כגון "השירות הלאומי לפליטים" מארצות הברית וארגוני עזרה קווייקרים.
כ-20 אלף פליטים יהודים מאירופה עברו בצפון אפריקה ובמיוחד בקזבלנקה במהלך מלחמת העולם השנייה, לרוב חסרי כל או עם אמצעים מוגבלים, ונרדפים על ידי הרשויות של משטר וישי. אלפים מתוכם נשלחו למחנות עבודה במזרח מרוקו. הוועד היה הארגון המרכזי שניהל את הטיפול בפליטים הללו, והיה אחראי הן לאסירים שהיו כלואים במחנות העבודה על גבול מרוקו-אלג'יריה והן לפליטים במצוקה מחוץ למחנות. באחת מפעולותיה הראשונות, הלן הפכה את אולמי אגודת כי"ח בקזבלנקה למעונות פליטים לקליטת ראשוני המגיעים. בהמשך מספר אולמות נוספים בקזבלנקה נהפכו גם הם למרכזי קליטה של פליטים.
שלטון וישי במרוקו ראה את "הוועד לעזרה לפליטים זרים" כאחראי בפועל לפליטים המצויים במדינה. להלן היו יחסים טובים עם גורמים בשלטון הצרפתי, ולא פעם ניצלה ממאסר ומחקירות משטרתיות בענייני עזרתה לפליטים יהודים מאירופה. כך למשל במאי 1941, בעקבות מעצרם של שני פליטים שנמלטו ממחנה המעצר של המשטרה הצרפתית, נעצרה אחת מפעילות הוועד ובן עטר הצליחה לחמוק ממאסר רק בזכות התערבותו של ראש לשכת עורכי הדין. המשטרה הצרפתית דרשה לקבל לידה את מסמכי הוועד אך אלה הוסתרו, וכך נעלמו מעיני "הוועדה הגרמנית" שפעלה במרוקו.
הוועד ניסה למצוא עבודה לחלק מהפליטים דרך פניות לארגונים שונים ולקהילות היהודיות מהערים השונות של מרוקו, כדי שלא תהיה לשלטון הצרפתי עילה לגרשם למחנות ההסגר. הוועד גם נתן מדי חודש קצבה קטנה למשפחת הפליט שנשלח למחנה או לפליטים ששהו במחנות עם ילדיהם. כך למשל הוועד שלח מדי חודש, דרך אשת קשר במחנה סידי אל-יאיש, 300 פרנק עבור כל מבוגר ו-200 פרנק עבור כל ילד. הוועד מימן סיוע הומניטרי לפליטים ממגוון סוגים; תיקוני משקפים, טיפולי שיניים, קניית ביגוד חורף ועוד.
ביולי-אוגוסט 1942 הצליחה בן עטר להשיג לקבוצת ילדים מצרפת אשרות להגעה לקזבלנקה כדי להצילם מרדיפה. במקרה אחר בן עטר הלוותה כסף מיהודים מקומיים כדי לממן כרטיסי נסיעה לפליטים מקזבלנקה לאי מרטיניק, כדי למנוע את שליחתם למחנות העבודה במזרח מרוקו. ניסיון זה סוכל על ידי הרשויות הצרפתיים שלא הסתפקו במסמכי הזיהוי והמעבר שבידי הפליטים. המשטרה איימה על בן-עטר שהיא תישלח בעצמה למחנה העבודה, אך הדבר נמנע בהתערבותו של פקיד צרפתי בכיר. עקב תקרית זאת פעילות הוועד נאסרה לזמן-מה והוא נאלץ לשנות את שמו.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

משנת 1948 הלן בן עטר החלה לסייע לארגונים ציונים שטיפלו בעליית יהודים לישראל ונתרמה לעלייה ההמונית של יהודים מקהילות צפון אפריקה. בשנה 1954–1955 יצאה למסע הרצאות בקרב יהדות ארצות הברית למען גיוס תרומות לישראל. לאחר עצמאות מרוקו בשנת 1956, היא ניהלה משרד עורכי דין שעבד במקביל בפריז וקזבלנקה, אך בשנת 1962 התיישבה באופן קבוע בפריז. באותה שנה מונתה לחברת המועצה המנהלת של ארגון הסעד היהודי בצרפת (FSJU). היא גם הייתה בין מייסדי הארגון של יהודים יוצאי מרוקו בצרפת ובשנת 1967 מונתה לעמוד בראשותו. היא חוותה טראומה אישית קשה לאחר מות בנה בגיל 39 בלבד בשנת 1969. לאחר מותו, הלן החלה לנטוש בהדרגה את משרותיה הציבוריות. היא המשיכה לעבוד בעריכת דין באופן חלקי מספר שנים נוספות, אך בריאותה התדרדרה. היא פרשה לבסוף מפעילותה בשנת 1978, ונפטרה שנה לאחר מכן, ב-7 ביולי 1979 בגיל 80. להלווייתה הגיעו מספר נציגים מארגוני הצלה בזמן השואה שבאו להביע את הערכתם לפועלה. על מצבתה חקוק "לאמנו, אישה אגדית שהצילה רבים כל כך ממצוקתם".
הלן תרמה את הארכיון האישי שלה ל"ארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי" בירושלים. הארכיון הוא אוסף מסמכים שמכילים תיעוד רב של פעילות "הוועד לעזרה לפליטים זרים". הוא כולל בין השאר את חילופי המכתבים של עו"ד בן עטר עם שלטונות צרפת, עם ראשי קהילות יהודיות מרחבי מרוקו ועם הארגונים היהודים מארצות הברית; הג'וינט והיאס. כמו כן הוא כולל רשימות מלאות של פליטים במעבר או במעצר.
לקריאה נוספת

אליעזר בשן, נשות חיל יהודיות במרוקו: מגירוש ספרד עד המאה העשרים, מכללת אשקלון, 2003, עמ' 122–125
הערות שוליים

↑  Michal Ben Ya'akov. "Cazès-Benathar, Hélène." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013. Reference. 29 August 2013
↑  CAZES-BENATHAR Hélène באתר AFMEG.
↑  שלום בר-אשר, פליטים יהודים מאירופה הנאצית בצפון אפריקה: תעודה מארכיון קאזס-בן-עטר, בתוך "פעמים" 114-115, חורף-אביב תשס"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011045570905171  LCCN: nb2022000665  VIAF: 35163810694438822988   WorldCat (עם VIAF): 35163810694438822988
לאוס

לָאוֹס, או בשמה המלא הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס (בלאית: ສາທາລະນະລັດ ປະຊາທິປະໄຕ ປະຊາຊົນລາວ, בתעתוק לעברית: סָתָלָנָלַט פָסָתִיפָטַי פָסָסוֹן לאָו) היא מדינה ללא מוצא לים בדרום-מזרח אסיה. היא גובלת עם מיאנמר והרפובליקה העממית של סין בצפון, וייטנאם במזרח, קמבודיה בדרום ותאילנד במערב. בירת המדינה, ויינטיאן, ממוקמת בסמוך לגבול עם תאילנד, ליד נהר המקונג. מאז שנת 1975 שולטת במדינה דיקטטורה מרקסיסטית-סוציאליסטית.
היסטוריה

ההיסטוריה של לאוס מתחילה בשנת 1353, בהקמת ממלכת לן סאנג (מיליון הפילים) על ידי המלך פה נגום. תחת שלטונו כללה הממלכה את השטחים שנמצאים כיום בחלק הצפוני של תאילנד, כל לאוס, ומחוז סטאנג טרנג שבקמבודיה. יורשיו של פה נגום, במיוחד המלך פוטיסארת' במאה ה־16, קידמו את זרם הטהרוואדה הבודהיסטי עד שהפך לדת השלטת בממלכה.
במאה ה־17 הדרדרה ממלכת לן סאנג בגלל מאבקים ומריבות עם שכניה. בסוף המאה ה־18 השתלטה סיאם על החלק שהפך לימים ללאוס.
בעקבות הפיכת וייטנאם למושבה צרפתית בשלהי המאה ה-19, החליפה צרפת את סיאם והחלה לשלב את לאוס בהודו-סין הצרפתית. החוזה הצרפתי-סיאמי שנחתם ב-1907 הגדיר את גבולות לאוס עם סיאם (תאילנד). במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה האימפריה היפנית את הודו-סין, שכללה את לאוס. המלך סיסוואנג ונג של לואנג פראבאנג הכריז על עצמאות מצרפת ב־1945, זמן קצר לפני כניעת יפן. בתחילת 1946 כבשו כוחות צרפתיים מחדש את המדינה והעניקו לה אוטונומיה מוגבלת. במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה בין צרפת לבין התנועה הקומוניסטית בווייטנאם, יסד הנסיך סופהנובונג את ארגון ההתנגדות פאת'ט לאו ("אדמות לאוס"; ידוע גם בראשי תיבות LPRP) שהתחייב למאבק הקומוניסטי נגד הקולוניאליזם.
לאחר תבוסתה של צרפת במלחמה עם וייטנאם, ובעקבות ועידת ז'נבה לשלום ב-1954, זכתה לאוס בעצמאות. בחירות ראשונות נערכו ב-1955. הממשלה הקואליציונית הראשונה, בראשות הנסיך סוואנה פוהומה, נוסדה ב־1957 אך התמוטטה ב־1958 בעקבות חילוקי דעות, וכוחות ימין השתלטו על הממשלה. ועידת ז'נבה השנייה, שנערכה בשנים 1961–1962, תמכה בעצמאותה של לאוס. על אף ניסיונה להישאר נייטרלית ביחס למלחמת וייטנאם, שפרצה בשנת 1954, נוכחות צבאית הולכת וגוברת של ארצות הברית וצפון וייטנאם בתוך המדינה גררה את לאוס למלחמה. במשך קרוב לעשור נחשבה לאוס כמדינה המופצצת ביותר בהיסטוריה של הלוחמה, כשארצות הברית רצתה לפגוע בכוחות צפון וייטנאם שנעו בנתיב הו צ'י מין, שעבר במזרח לאוס. לא פחות מ-2,000,000 טונות של פצצות הוטלו עליה במלחמה.
בשנת 1972 הביא הסכם פריז לשלום לנסיגת כוחות ארצות הברית מווייטנאם. ב-1973 הביא הסכם ויינטיאן, שנחתם בין ממשלת לאוס לבין המפלגה הקומוניסטית פאת'ט לאו (LPRP), להפסקת אש ולתפקיד המפלגה הקומוניסטית בקואליציה החדשה. המאבק הפוליטי בין הקומוניסטים, הנייטרלים והימנים נמשך. נפילת סייגון ופנום פן לידי כוחות הקומוניסטים באפריל 1975 האיצה את הידרדרותה של הקואליציה בלאוס. כמה חודשים לאחר מכן, נכנסו כוחות הפאת'ט לאו לבירת לאוס, ויינטיאן. ב-2 בדצמבר 1975 ויתר המלך על כס המלוכה במונרכיה החוקתית ונוסדה "הרפובליקה הדמוקרטית הקומוניסטית של לאוס".
לאוס שמרה על קשרים הדוקים עם ברית המועצות ובנות בריתה המזרחיות, והתבססה על תמיכה של ברית המועצות עד התמוטטותה ב־1991.
פוליטיקה וממשל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאוס נשלטת מאז שנת 1975 על ידי המפלגה המהפכנית העממית (Lao People's Revolutionary Party), והיא המפלגה היחידה המותרת בחוק. ראש הממשלה הוא גם חבר בכיר בפוליטביורו של המפלגה, אשר כולל 11 חברים שהם אלה שמחליטים על מדיניות הממשלה, בנוסף על הוועד המרכזי של המפלגה, הכולל 61 חברים. המבנה הפוליטי של המפלגה הושפע רבות מזה של וייטנאם. עם זאת, עקב קבלת החוקה בשנת 1991, כונן בלאוס משטר נשיאותי, ותפקיד הנשיא, שהיה עד אז סמלי בלבד, קיבל סמכויות ביצועיות, והפך דה פקטו לעומד בראש המערכת הפוליטית עקב המוסכמה שיו"ר המפלגה תמיד נבחר כנשיא.
פוליטיקה וממשל > זכויות אדם

לאוס סופגת ביקורת רבה מבחינת יחס השלטון לזכויות אדם וחופש ביטוי, ועל השליטה הקפדנית שמפעיל השלטון על התקשורת ועל האזרחים.
אחת התופעות המזוהות עם נושא זה בלאוס היא תופעת ה"היעלמויות", העלולה לתקוף פעילים חברתיים, ואנשים שמתחו ביקורת על השלטון או נחשדים ברעיונות אופוזיציונרים. הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם בפריז זיהתה לפחות 12 מקרי היעלמות בין השנים 1999–2016, אולם השפעת התופעה בפועל רחבה בהרבה ממספר המקרים בפועל, מכיוון שההיעלמויות מתרחשות ללא משפט, ללא אזהרה ומבלי להגדיר מראש מהן הפעולות שיגרמו להיעלמויות אלו, כך שטקטיקה שלטונית זו מעודדת את אזרחי לאוס לבצע צנזורה עצמית על חופש הביטוי של עצמם.
גאוגרפיה

לאוס נמצאת ביבשת אסיה. היא גובלת בווייטנאם, בסין, בקמבודיה, בתאילנד ובמיאנמר (בורמה).
נהר המקונג (4,160 ק"מ אורכו) זורם בה ומהווה חלק גדול מגבולה המערבי (עם תאילנד), וכן ערוץ חשוב לסירות תובלה ותחבורה.
חלקה הצפוני של לאוס הררי ברובו, ושרשרת הררית צרה נוספת מהווה את גבולה המזרחי של המדינה, עם וייטנאם. באזור זה נמצא אגם נונג פא. למעלה ממחצית משטח המדינה מיוער, אך שטח זה מצטמצם בהתמדה מאז שנות השבעים עקב כריתת עצים מאסיבית ושריפת יערות לצורכי חקלאות. בנוסף לעץ, היערות מהווים מקור חשוב של משאבים טבעיים כמו מזון (חיות בר ופירות) ותרופות צמחיות מסורתיות, בעיקר לאוכלוסייה הכפרית המרוחקת מהמקונג.
רק אחוז קטן משטח המדינה ראוי לעיבוד חקלאי, והוא נמצא ברובו באזור עמק המקונג, שבו גם מרוכזת מרבית האוכלוסייה. על פי הערכות, כ-85% מהאוכלוסייה מתפרנסים בעיקר מחקלאות, כאשר הגידול העיקרי הוא אורז.
עיר הבירה ויינטיאן היא גם העיר הגדולה ביותר. היא ממוקמת על עיקול המקונג סמוך לגבול התאילנדי, בעמק רחב למרגלות ההרים הצפוניים. העיר השנייה בגודלה היא לואנג פרבאנג בצפון-מרכז, שאף שימשה כבירה כאשר לאוס הייתה ממלכה (עד 1975). לואנג פרבאנג היא גם מרכז דתי ותרבותי המהווה בנוסף גם יעד תיירותי מרכזי.
מרבית בירות המחוז בצפון לאוס הן עיירות הרריות קטנות בעוד הערים בדרום לאוס צמודות למקונג, והן גדולות ובעלות אופי עירוני מעט יותר.
בדרום לאוס מתרחב נהר המקונג עד לרוחב של כשני קילומטרים, ובמחוז פקסן יש בו המוני איים מאוכלסים בחלקם. אזור זה ידוע כאזור ארבעת-אלפים האיים והוא מהווה מוקד תיירותי מתפתח.
גאוגרפיה > מחוזות

לאוס מחולקת ל-16 מחוזות ואזור עיר הבירה.
דמוגרפיה

לאוס היא אחת המדינות הפחות צפופות בעולם, עם צפיפות אוכלוסייה של כ-23.4 נפש לקמ"ר. אוכלוסייתה מוערכת ב-7.4 מיליון בני אדם (2020). רוב האוכלוסייה מרוכז לאורך עמקי נהר המקונג ויובליו. בתחום השיפוט ויינטיאן, הכולל את עיר הבירה (שהיא גם העיר הגדולה במדינה) ישבו בשנת 2015 כ-820,940 תושבים.
אוכלוסיית לאוס צעירה. 43% מהתושבים הם בני פחות מ-14, ורק 3% הם מעל גיל 65. הדבר מוסבר בין היתר בתוחלת החיים הנמוכה מאוד – 65.8 שנים בממוצע לכלל האוכלוסייה, כאשר תוחלת החיים של נשים היא 67.4 שנים ושל גברים 64.2 שנים (נתוני שנת 2018).
דמוגרפיה > חלוקה אתנית

לאוס מגוונת מבחינה אתנית: קיימות בה 68 קבוצות אתניות שונות, על פי הכרת הממשל. חלקן של הקבוצות דובר שפות שונות, והשפה הלאית נלמדת כשפה שנייה. מרביתן שבטים קטנים החיים באזורים ההרריים. ממשלת לאוס מחלקת את האוכלוסייה לשלוש קבוצות עיקריות.
הקבוצה האתנית הגדולה ביותר (כ-50% מכלל האוכלוסייה) היא לאו-לום (Lao Loum), המשתייכים לעם הלאו. כראוי לשמם (בני לאוס תושבי השפלה) ניתן למצוא אותם בעיר הבירה ולאורך נהר המקונג. מאמינים שחלקם הגדול הם צאצאי גל הגירה מאזור סין שהתרחש באלף הראשון לספירה. מבחינה אתנית הם קרובים מאוד לבני תאילנד.
הקבוצה השנייה בגודלה היא הלאו-טונג (Lao-Theung, מילולית: תושבי מרכז הארץ) שמוצאם מון-קמרי (בדומה לתושבי קמבודיה ווייטנאם). יש הטוענים כי הם היו תושביו המקוריים של עמק המקונג באזור, ונדחקו לאזורים ההרריים במזרח עם הגירת והתיישבות בני הלאו-לום. קבוצה זו מורכבת מבני שבטים רבים ושונים זה מזה, חלקם מקיימים אורח חיים מסורתי עתיק.
קבוצת הלאו-סונג היא קבוצה נוספת החיה בהרים ומורכבת ממספר גדול של שבטים, ביניהם שבט האקה (akha) היושב גם בדרום סין ובתאילנד, שבט היאו (yao) ועוד רבים. מדובר בקבוצות שהיגרו ממקומות שונים (בעיקר דרום-סין). חלק מהקבוצות קרובות זו לזו בתרבותן ובדתן.
דמוגרפיה > דת

הדת הגדולה במדינה היא בודהיזם טהרוואדה – כאשר 66% מהאוכלוסייה מאמינים בדת זו. ישנם אחוזים בודדים של נוצרים, יהודים ומוסלמים במדינה.
כלכלה ותיירות

עד סוף המאה העשרים סבלה לאוס מפיגור כלכלי חמור, מבצורת, מתת תזונה וממחלות נגיפיות. הדרכים בלאוס היו ברובן דרכי עפר או דרכים משובשות ופגועות, וכלי התחבורה הבולט במאה העשרים היה מעבורת. הפיגור הטכנולוגי שאפיין את המדינה נבע בין השאר מחוסר במחצבים וממוצא לים, ותרמה לו גם מלחמת וייטנאם, בה הופצצה המדינה וניזוקה קשות.
מתחילת המאה העשרים ואחת, חל שיפור ניכר ברמת החיים – הערים הגדולות חוברו לרשת כבישים (אף שאלה עדיין סובלים מתחזוקה לקויה), סובסדו בתי הספר, ורוב הכפרים חוברו לרשת החשמל. עם זאת, מרבית תושבי לאוס (כ-80%) הם כפריים המתפרנסים מחקלאות. כלכלתה מתבססת על שיתוף הפעולה הכלכלי עם שכנותיה תאילנד, וייטנאם וסין.
בראשית המאה ה-21 גם נבנו על נהר המקונג מספר תחנות גדולות ליצירת אנרגיה הידרואלקטרית. כך, בעשור השני של המאה ה-21, עיקר כלכלתה של לאוס התבססה על אספקת חשמל לשכנתה תאילנד, בזכות אותן תחנות  הידרואלקטריות לאורך חלק מהנהרות הרבים בלאוס.
ענפי התעשייה העיקריים הם אורז, טבק, קפה, מכרות בדיל ונחושת, עץ לתעשייה ואופיום.
ענף התיירות התפתח מאוד בלאוס בעשורים האחרונים. אם בשנת 1990 ביקרו במדינה כ-80 אלף תיירים, בשנת 2010 היקף התיירים הגיע ל-1.8 מיליון. אחד מכל 11 מועסקים במדינה עובד בתחום התיירות. מרכזי התיירות העיקריים במדינה הם הערים ואנג ויינג, לואנג פרבאנג וסביבתה, והאזור בדרום המדינה המכונה "ארבעת-אלפי האיים".
ראו גם

משולש הזהב
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
1 2 3  מדינת משטרה: איזו דיקטטורה שנייה באסיה רק לצפון קוריאה? לא סין, באתר פורבס
1 2  LAOS 2017/2018, אמנסטי אינטרנשיונל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559626305171  BNE: XX4575500  BnF: cb11932228w (data)  GND: 4034571-3  HDS: 003418  ISNI: 0000 0004 0499 8314  KulturNav: 7ca16ebe-d8d6-4e79-92cc-47ba5be3fae5  LCCN: n80128712  MusicBrainz: c81cb1f4-0858-3f28-9082-c06e2ce24bea  NARA: 10035723  NDL: 00569296  NKC: ge129766  NLA: 35755455  SUDOC: 028193431  UKPARL: mg6jlLo6  VIAF: 122772641   WorldCat (עם VIAF): 122772641 
גידולי אורז במחוז לואנג נאם-תה שבצפון לאוס
נהר המקונג בדרומה של לאוס
מוסיקה (אלבום)

מוסיקה הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי הישראלי צביקה פיק. את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים CBS ישראל בדצמבר 1978.
רקע והפקה

האלבום יצא על רקע שינוי בתנאים שהציבה עבורו חברת התקליטים CBS ישראל בהפקת האלבום. על השינויים אמר פיק כי הציבו עבורו תנאים טובים יותר: "הטכנאים הם אותם טכנאים, והנגנים - אותם הנגנים. השינוי הוא בתנאים. כל העסק הזה הוא פונקציה של תנאים טובים יותר, וגם זהו שיקול חשוב".
לטענתו של פיק, הוא הקפיד על שמירת השירים באלבום פשוטים, באומרו כי "החוכמה היא לעשות שיר פשוט", דווקא כשהמאזינים מחפשים תחכום בשיריו. הטקסטים באלבום כוללים שירי משוררים כנתן יונתן ("שוב נתחיל מחדש", "נאסף תשרי"), אלכסנדר פן ("לא אני"), ושירים שכתבה אשתו בתקופה זו, הפזמונאית מירית שם אור, אותם פיק הלחין ועיבד לסגנון פופ. לדבריו, בהלחנת שירי המשוררים באלבום, פיק ניסה "להעביר את השיר כפי שהוא מדבר" אליו.
הצלחה והשפעה

האלבום זכה להצלחה מסחרית בימים הראשונים לצאתו. לפי דיווחים של חברת CBS ישראל, האלבום נמכר בכ-20 אלף עותקים בשבועיים הראשונים לצאתו, ובכך קבע שיא כאלבום המהיר ביותר שהגיע להישג זה. כמו כן, הצליח האלבום למכור כ-44,000 עותקים בשנה וזכה בתואר של תקליט פלטינה. בסך הכול, מכר האלבום למעלה מ-100 אלף עותקים תוך פחות משנה.
בשנת צאתו של האלבום, זכה פיק בתואר "זמר השנה" במצעד העברי של תחנת הרדיו רשת ג'. מרבית השירים מתוך האלבום הפכו ללהיטים ונכנסו למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים, כשהבולטים ביניהם היו "נאסף תשרי" שזכה בתואר "שיר השנה" של רשת ג' ו"מרי לו" שדורג במקום השני במצעד הפזמונים השנתי של התחנה.
האלבום נחשב לאלבומו המצליח ביותר של פיק ולזה שהפך אותו לאחד הכוכבים הגדולים ביותר בפופ הישראלי, וסומן על ידי גופים שונים כאחד האלבומים המשפיעים ביותר על מוזיקת הפופ בישראל.
רשימת רצועות

| מוסיקה> מס' | מוסיקה> שם | מוסיקה> משך | מוסיקה>  | מוסיקה>  | מוסיקה>  | מוסיקה>  | מוסיקה>  | מוסיקה>  | מוסיקה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מוסיקה (מעלה מעלה)  | 4:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | שוב נתחיל מחדש  | 4:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | מרי לו  | 5:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | חלום של לילות אבודים  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | נאסף תשרי (מת אב ומת אלול)  | 6:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | לא אני  | 5:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אהבה בסוף הקיץ  | 5:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | אנדרמנדה אהובתי השותקת  | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 39:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| מהדורת התקליטור - רצועות בונוס> מס' | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס> שם | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס> משך | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  | מהדורת התקליטור - רצועות בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9. | השתקפות  | 4:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אלה סינדרלה  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אין מדינה לאהבה  | 2:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | שושנת פלאים  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 52:24 |  |  |  |  |  |  |  |