stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסיפ ברוז טיטו
הערות שוליים

↑  Helen Rappaport, Joseph Stalin: A Biographical Companion, page 287
↑  Walter R. Roberts, Tito, Mihailović, and the Allies, 1941-1945, page 23
↑  Walter R. Roberts, Tito, Mihailović, and the Allies, 1941-1945, pages 24-26
1 2  רוסיה תחדל לתמוך בטיטו?, המשקיף, 15 באוגוסט 1944
↑  צבא השחרור היוגוסלבי, דבר, 6 ביוני 1944
1 2  יוגוסלביה, המשקיף, 15 בדצמבר 1943
↑  ממשלת המלך דוחה את הממשלה החדשה ביוגוסלביה, משמר, 7 בדצמבר 1943
↑  הסובייטים מכירים בממשלת טיטו, משמר, 13 בדצמבר 1943
↑  ממשלת טיטו לא הוכרה רשמית, משמר, 15 בדצמבר 1943
↑  טיטו הוכר רשמית כמצביא מטעם הברית, המשקיף, 23 בדצמבר 1943
↑  ראש ממשלת יוגוסלביה יתפטר?, המשקיף, 8 במרץ 1944
ועידת משרד העבודה הבינלאומי אינה מכירה בטיטו, משמר, 3 במאי 1944
↑  אלף תיו,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'הסכם בין המלך פטר והמארשאל טיטו, משמר, 9 ביולי 1944
↑  Stoyan Pribichevich, Tito, LIFE, February 14, 1944, pages 96-105
↑  הממשלה היוגסלבית תישאר על כנה למרות פיטוריה, משמר, 24 בינואר 1945
↑  השמאל בבלקנים נושא עיניו לרוסיה, המשקיף, 22 באפריל 1945
↑  סכסוך פטר - טיטו, הצופה, 9 באוגוסט 1945
↑  העם ביוגוסלאביה הביע אימון לטיטו, משמר, 12 בנובמבר 1945
↑  הסכנה - מהכפר, דבר, 12 באוקטובר 1952
↑  נשיא יוגוסלביה, חרות, 15 בינואר 1953
↑  בין השאר השתתפו בהלוויה מנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב, מלכי בלגיה, נורווגיה, שוודיה וירדן, נשיאי אוסטריה, אירלנד, גרמניה המערבית, איטליה, פינלנד ויוון, מנהיג גרמניה המזרחית, ראשי ממשלות בריטניה, צרפת, הולנד, הודו, ספרד וטורקיה ונציגים של האו"ם, הקהילה האירופית, מועצת אירופה, הפרלמנט האירופי והליגה הערבית.
↑  יוסף לפיד,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'חזה את הנולד במזרח אירופה, מעריב, 29 ביוני 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294197005171  PLWABN: 9810538274705606  BIBSYS: 90164147  BNC: 000071367  BNE: XX1137105  BnF: cb120753467 (data)  CANTIC: a10442443  CiNii: DA01899779  GND: 118622935  ICCU: SBLV171170  ISNI: 0000 0001 2123 6491  LCCN: n80126204  MusicBrainz: 01e894c6-7a97-476f-969b-333274685c6b  NARA: 10568718  NDL: 00458833  NKC: jn20000701821  NLA: 35218867  NLG: 79416  NSK: 000001743  NTA: 184836964  RERO: 02-A000162584  RSL: 000082447  SELIBR: 199682  SNAC: w6rw1fr7  SUDOC: 027349047  Trove: 870121  VcBA: 495/368918  VIAF: 22165595   WorldCat (עם VIAF): 22165595 
פסלו של טיטו מוצב בקרואטיה, בכפר הולדתו קומרובץ.
תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית

| --- | --- |
לוגו ארגון הטרור
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 אידאולוגיה:  לאומנות פלסטינית, אנטי-ציונות, אסלאמיזם
 אזורי פעילות:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית ורצועת עזה ישראל ישראל (מזרח ירושלים)
 בעלי ברית:  חמאס חמאס הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 מתנגדים:  ישראל ישראל  ארצות הברית ארצות הברית
 km-pal.ps/ar
 
תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית (בערבית: حركة المجاهدين الفلسطينية, בתעתיק לעברית: חרכת אל-מג'אהדין אל-פלסטיניה) היא אחד מפלגי הטרור הפלסטינים שהתפצלה מתנועת הפת"ח, לצד הזרוע הצבאית שלה (כתאיב אל-מג'אהדין, בערבית: كتائب المجاهدين, בתרגום לעברית: גדודי לוחמי הקודש). קודם לכן ייצגה את כוחותיה חטיבה של גדודי חללי אל-אקצא, 'השהידים' וחטיבת ג'מאל אל-עמרי.
כארגון טרור, תנועת אל מוג'אהדין נתונה לעיצומים.
ב-21 בפברואר 2025 פורסם שהארגון, יחד עם שלוחת טרור קטנה הקשורה אליו, שמכונה "אדוני השממה"- הם גם אלו שחטפו, וגם רצחו את שירי, כפיר ואריאל ביבס. הם נחטפו במהלך טבח שבעה באוקטובר 2023, ועל פי ההערכות נרצחו בנובמבר 2023, כחודש לאחר חטיפתם.
היסטוריה

התנועה הוקמה בשנת 2001 כפלג צבאי המכונה גדוד מוג'אהדין, בראשות המייסד, עומר אבו שריעה, עם תחילתה של האינתיפאדה השנייה. החל משנת 2007 עמד בראש התנועה אסעד אבו שריעה, לאחר שאחיו עומר אבו שריעה מת מפצעיו לאחר שנפצע אנושות בסיכול ממוקד שביצעה ישראל.
ב-2012 חוליית טרור של התנועה מחברון ומרצועת עזה תכננה לחטוף אזרח ישראלי, כקלף מיקוח לשחרור מחבלים מהתנועה הכלואים בישראל.
לאורך השנים, התנועה חברה לתנועת החמאס ושיתפה עימה פעולה בפעולות טרור, אספקת אמצעי לחימה ואימונים.
התנועה מחזיקה פלג בשם יחידת "דאהם" (داهم), שהיא יחידת "השהידים ערביי ישראל" של התנועה. ב-14 ביולי 2024 קיבל הפלג אחריות על הפיגוע בצומת ניר צבי שביצע תושב מזרח ירושלים, בתגובה להתנקשות במוחמד דף וראפע סלאמה. ב-9 באוקטובר 2024 קיבל אחריות פלג הטרור על הפיגוע בתחנה המרכזית של באר שבע ב-6 באוקטובר 2024 שבוצע על ידי המחבל הבדואי אחמד אלעוקבי תושב לקייה.
היסטוריה > טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל

במסגרת טבח שבעה באוקטובר חטפו חברי התנועה את שירי ביבס וילדיה, כפיר ואריאל, ובסוף נובמבר 2023 הם פרסמו הצהרה בה טענו כי: "שלושת בני משפחת ביבס היו ברשותנו כשמצאו את מותם".
במהלך מלחמת חרבות ברזל אנשי התנועה נהגו לפרסם בחשבון הטלגרם של התנועה תיעודים יומיומיים של הפעילות שלהם נגד כוחות צה"ל ברצועת עזה, ומודיעים על קבלת אחריות לירי שהם מבצעים.
הערות שוליים

↑  Sanctions List Search, sanctionssearch.ofac.treas.gov
↑  לירן אהרוני‏, הוקם באינתיפאדה השנייה והפעיל תא בישראל: זה ארגון הטרור שחטף את שירי, אריאל וכפיר ביבס, באתר וואלה, 21 בפברואר 2025
↑  אמיר בוחבוט‏, הותר לפרסום: נחשפה חוליה שתכננה לחטוף ישראלי, באתר וואלה, 29 במאי 2012
↑  ספיר ליפקין, ‏הוקם ב-2001, התפצל מהפת"ח: זה ארגון הטרור שחטף את שירי ביבס וילדיה, באתר ‏מאקו‏, 19 בפברואר 2024
↑  IRNA Arabic, كتائب المجاهدين تتبنى العملية المزدوجة في الرملة المحتلة.. وتزفّ منفذها محمد شهاب, IRNA Arabic, ‏15 ביולי 2024
↑  وكالة صفا, كتائب المجاهدين تتبنى العملية المزدوجة في الرملة وتزفّ منفذها محمد شهاب, وكالة صفا, ‏14 ביולי 2024
↑  ‘לוחמי הקודש’: זה הארגון שחטף את שירי ביבס וילדיה אריאל וכפיר, באתר חרדים10, 19 בפברואר 2024
↑  דנה בן שמעון, חוטפי משפחת ביבס: ארגון טרור עצמאי שהתפצל מפת"ח, באתר ישראל היום, 19 בפברואר 2024
פטר השני, מלך יוגוסלביה

פטר השני בעת הלווייתו של אביו המלך אלכסנדר הראשון
פטר השני קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' (בסרבית קירילית: Петар II Карађорђевић‏; 6 בספטמבר 1923, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה – 3 בנובמבר 1970, דנוור, קולורדו, ארצות הברית) היה מלכה האחרון של יוגוסלביה. פטר, בנו בכורו של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה, היה בן 11 שנים כשנרצח אביו בצרפת ומפאת גילו מונה פאבלה בן דודו של אביו לעוצר המלוכה. ב-1941 נטל את השלטון לאחר ביצוע הפיכה צבאית בחסות בריטית, אך נמלט מממלכתו לאחר כיבושה בידי גרמניה הנאצית. ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, בוטלה המלוכה ביוגוסלביה ופטר השני הודח מתפקידו וגלה לארצות הברית.
ראשית ימיו

פטר נולד בספטמבר 1923 בבלגרד לאלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה ורעייתו מריה מרומניה. את ילדותו המוקדמת עשה בארמון המלוכה ביוגוסלביה, תחת מורה פרטי אנגלי. בגיל 11 נשלח ללימודים בבריטניה, אותם הפסיק לאחר 13 ימים בשל רציחתו של אביו במרסיי שבצרפת. מפאת גילו מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ', בן דודו של אביו אלכסנדר לעוצר המלוכה. בשנת 1939 החל ללמוד בבית ספר צבאי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, פאבלה, עוצר המלוכה, ניהל מדיניות שנטתה לכיוון מדינות הציר וב-25 במרץ 1941 חתם על ההסכם התלת-צדדי, עניין שהוביל למחאות בציבור ובשורות הצבא. פטר התנגד למדיניות זאת ושאף לראות את ארצו נלחמת נגד הנאצים. ב-27 במרץ 1941 פרצה הפיכה צבאית בממלכה בחסות בריטית, פאבלה קאראג'ורג'ביץ' הודח ופטר הוכרז כמלך.
שלטונו

פטר ביטל את החוקים האנטישמיים בארצו ומיהר לחתום על חוזה ידידות של ארצו עם ברית המועצות. אולם, ההפיכה הצבאית ביוגוסלביה וביטול הצטרפותה להסכם התלת-צדדי, הובילו את הגרמנים לדחיית תאריך תחילת מבצע ברברוסה וניתוב כוחותיהם לאזור הבלקן. ב-6 באפריל 1941 פלשו כוחות מדינות הציר לממלכה וב-17 באפריל נכנעו כוחות הצבא היוגוסלבי. פטר השני נמלט לממלכת יוון ב-14 באפריל ולאחר מספר ימים, לאור פינוי הצבא הבריטי מיוון עבר לאלכסנדריה וממנה לירושלים, אליה הגיע ב-21 באפריל 1941. מירושלים, הוציא פטר השני הודעה שהוא מבטיח להמשיך להילחם בנאצים עם חלק מצבאו שעבר ליוון.
פטר שהה כחודשיים בירושלים, בה השתכן בבית אגיון, והגיע ללונדון ב-21 ביוני 1941. בלונדון פטר לקח קורסים בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת קיימברידג', במקביל למילוי חובותיו כמלך. כמו כן, קיבל שיעורי טיסה בקיימברידג' ומחיל האוויר הבריטי. הוא גם יצר קשרים עם קצינים של צבא ארצות הברית בבריטניה וקיבל מהם רשות להטיס את מטוסיהם. מבחינת בעלות הברית, פטר השני המשיך לעמוד בראשות יוגוסלביה, ממקום גלותו. הוא מינה ממשלה גולה, שתמכה בצ'טניקים. במקביל, הגיע פטר להסכם עם אנגליה והממשלה הגולה של פולין, על צירוף חיילים יוגוסלבים גולים לצבא אנדרס. עם התגברות ההצלחות של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בראשות יוסיפ ברוז טיטו, וירידת קרנם של הצ'טניקים שנחשדו בשיתוף פעולה עם הנאצים, הגבירו הבריטים את שיתוף הפעולה שלהם עם טיטו. באוגוסט–ספטמבר 1943 עבר פטר עם ממשלתו לקהיר, בנימוק הרשמי שעליו להיות יותר קרוב לחזית ולארצו. עם זאת, נטען שהוא הועבר לקהיר כדי לסלק אותו מהדרך בלונדון, כדי להקל על בריטניה לתמוך בטיטו.
בדצמבר 1943 הכריז טיטו על הקמת ממשלה יוגוסלבית זמנית בראשותו, שהיוותה תחליף לממשלה הגולה של פטר השני. בחודשים הראשונים של 1944 התנהל מאבק בין ממשלתו של טיטו לממשלה היוגוסלבית הגולה על ההכרה כממשלה המייצגת את יוגוסלביה. בתקופה זאת הסירה בריטניה את תמיכתה מהצ'טניקים משום שלא לחמו נגד הנאצים, נמצאו מהם שניהלו מגעים עם הנאצים ובגלל מלחמותיהם נגד צבאו של טיטו. בתחילת יולי 1944 הושג לבסוף הסכם בין טיטו למלך פטר והוקמה ממשלה חדשה בה היו נציגים של טיטו. בסוף אוגוסט 1944 ביטל פטר את המפקדה של מיכאליוביץ' וקרא להתגייסות לצבאו של טיטו.
ביטול המלוכה

בינואר 1945 הגיע ראש הממשלה הגולה להסכם עם טיטו על העברת השלטון ביוגוסלביה לידי שלישיית עוצרים עד למשאל עם על החזרת המלוכה ליוגוסלביה. פטר השני דחה הסכם זה, אך המעצמות סירבו לעמוד לצידו. באפריל 1945 מונה טיטו לראש ממשלה. באוגוסט 1945 הוא הצהיר שהמלך פטר השני היה בוגד ששיתף פעולה עם הנאצים ועל כן לא יורשה לחזור ליוגוסלביה ומשאל העם על חזרת המלך, שהיה אמור להתקיים באוקטובר מבוטל. בנובמבר 1945 זכה טיטו בבחירות שהוחרמו בידי האופוזיציה. המלוכה ביוגוסלביה בוטלה ופטר השני נותר בגלות בלונדון. ביולי 1946 פנה אל מנהיגי העולם בדרישה להתערב נגד הוצאתו להורג של דראג'ה מיכיאלוביץ, אך ללא הועיל. פטר השני המשיך להשתתף בטקסים ונודע כמלך יוגוסלביה הגולה, אולם נעדר כח פוליטי.
נישואיו

באפריל 1942 פגש את אלכסנדרה מיוון, בתו של המלך אלכסנדר הראשון ומיד הציע לה נישואין. אולם הממשלה היוגוסלבית הביעה התנגדות לנישואין בעת מלחמה והנושא נדחה לשנה עד שבאפריל 1943 קיבל אישור רשמי להתארס. במרץ 1944, במהלך שהותו בלונדון, הם נישאו. ביולי 1945 נולד בנם היחיד אלכסנדר.
אחריתו

פטר גלה לארצות הברית, נישואיו לרעייתו עלו על שרטון, בין השאר על רקע מעשי ניאוף מצידו, והמלכה אלכסנדרה נפרדה ממנו ועברה לגור במחיצת בנה באירופה. ב-1953 הגיש פטר תביעת גירושין מאשתו. אלכסנדרה אשר סבלה ממצב נפשי מעורער ובעיות כלכליות, ניסתה לשים קץ לחייה ופטר זנח את כוונתו להתגרש רשמית מאשתו. גם חייו של פטר הלכו והדרדרו, הוא נקלע לבעיית אלכוהוליזם חמורה אשר בעקבותיה חלה בשחמת הכבד. בשנת 1967 הוא הצליח להשיג פסק דין מבית משפט בשווייץ שאפשר לו להוציא מבנק שווייצרי את הפקדותיו של אביו.
ביום שלישי (יום "בִּיש המזל" של בית קאראג'ורג'ביץ'), ה-3 בנובמבר 1970 נפטר פטר השני לאחר ניתוח השתלת כבד כושל והוא בן 47 שנים. פטר נקבר בליברטיוויל שבאילינוי ונותר בן המלוכה האירופי היחיד הקבור על אדמת ארצות הברית. ב-2007 ניסה בנו, נסיך הכתר אלכסנדר להעביר את עצמותיו לקבורה במאוזוליאום המשפחתי בטופולה שבסרביה, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל. ב-2013 לאחר מאמצי שתדלנות רבים, הועברו עצמותיו של פטר השני לקבורה בסרביה והוא נקבר בהלוויה ממלכתית.
בית קאראג'ורג'ביץ' לאחר ביטול המלוכה

ב-1991, שב אלכסנדר, בנו של פטר השני וראש בית קאראג'ורג'ביץ' ליוגוסלביה ונמנה עם מתנגדיו הבולטים של סלובודן מילושביץ'. בהמשך זכה לאזרחות סרבית ומ-2001 הוא מתגורר בבלגרד.
אלכסנדר לא ויתר על תואר נסיך הכתר וגם לאחר פירוק יוגוסלביה, טוען למעמד דומה בסרביה מתוקף היותו נינו של פטר הראשון, מלך סרביה. ביולי 1972 נישא למריה דה גלוריה מספרד ולזוג נולדו שלושה ילדים פטר (1980), והתאומים פיליפ ואלכסנדר (1982). ב-1985 התגרשו בני הזוג והוא נישא בשנית לקתרין באטיס.
אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה

ערך זה עוסק במלך יוגוסלביה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. אם התכוונתם למלך סרביה בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, ראו .
תיעוד רציחתם אל אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה ושר החוץ הצרפתי לואי בארטו
אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה או אלכסנדר קָארָאג'וֹרְגֶ'בִיץ' (בסרבית קירילית: Александар I Карађорђевић‏; 16 בדצמבר 1888, צטיניה, נסיכות מונטנגרו – 9 באוקטובר 1934, מרסיי, צרפת) היה מלכה האחרון של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ומייסדה ומלכה הראשון של ממלכת יוגוסלביה. אלכסנדר פעל לשיקום ממלכתו לאחר מלחמת העולם הראשונה ונקט במדיניות פאן בלקנית, מתוך פילוסופיית איחוד העמים הסלאבים הדרומיים בבלקן לכדי ישות מדינית אחת בדמותה של ממלכת יוגוסלביה. ב-1934 נרצח אלכסנדר הראשון בעת ביקורו בצרפת בידי מתנקש בולגרי חבר "הארגון המהפכני המקדוני" (IMRO), אשר ככל הנראה פעל מטעמה של התנועה הבדלנית הקרואטית אוסטאשה.
שנותיו הראשונות

אלכסנדר הראשון נולד ב-16 בדצמבר 1888 בצטיניה, בירת נסיכות מונטנגרו לפטר קאראג'ורג'ביץ' ולזורקה, נסיכת מונטנגרו בעת שהותה של המשפחה בגלות מחוץ לסרביה. לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה בסרביה, במהלכה נרצח המלך אלכסנדר אוברנוביץ' הראשון חזרה המשפחה לממלכה ופטר הוכרז על ידי הפרלמנט הסרבי כמלך סרביה. את השכלתו רכש אלכסנדר בז'נבה שבשווייץ ובהמשך החל ללמוד באקדמיה הצבאית של האימפריה הרוסית בסנקט פטרבורג. הוא לא השלים את לימודיו ושב לבלגרד, בשל נישולו של אחיו הבכור הנסיך ג'ורג' מתואר נסיך הכתר לאחר שרצח את אחד ממשרתיו. כך, ב-1909 הפך אלכסדר ליורש העצר הסרבי.
עוצר המלוכה

במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, פיקד אלכסנדר על הארמייה הסרבית הראשונה ותפקודו זכה להערכה רבה בקרב ראשי הצבא. ב-24 ביוני 1914, על רקע מצב בריאותי לקוי, ויתר המלך פטר הראשון על סמכויותיו בפועל ואלכסנדר הראשון מונה לעוצר המלוכה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה כיהן אלכסנדר הראשון מכוח תפקידו, גם כמפקד העליון של צבא סרביה, אם כי הפיקוד בפועל נתון היה בידי הגנרל ראדומיר פוטניק. בראשית המערכה על סרביה הצליחו הסרבים לבלום את הצבא האוסטרו-הונגרי ובהמשך להודפו אל מחוץ לגבולות הממלכה. באוקטובר 1915 הצטרפה ממלכת בולגריה למעצמות המרכז וצבאה תקף את סרביה ממזרח בשני אגפים, תוך שצבא הקיסרות הגרמנית והצבא האוסטרו-הונגרי תוקפים מצפון. הצבא הסרבי לא עמד במתקפה. אלכסנדר הוביל את הנהגת הממלכה ושרידי צבאה ביחד עם אביו החולה והם נסוגו דרך הרי אלבניה לדורס ומשם פונו לאי קורפו.
הוא פעל לארגון מחדש של צבא הממלכה ובהמשך הועברה ההנהגה הסרבית ויחידות הצבא לאזור סלוניקי, שם הצטרפו לכוחות מדינות ההסכמה אשר לחמו בחזית המקדונית והיוו תוספת כוח משמעותית שסייעה להכרעת החזית. ביוני 1917 ניצל אלכסנדר מניסיון התנקשות שבוצע בעיר סלוניקי, על ידי חבר ארגון היד השחורה. עם סיום המלחמה, הוטל על אלכסנדר לשקם את ממלכת סרביה לאחר שספגה למעלה מ-700,000 חיילים ואזרחים הרוגים מתוך אוכלוסייה של 4.5 מיליון והרס רב נגרם לעריה. לאחר פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, פעל אלכסנדר ליצירת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ("סרביה הגדולה"), וב-1 בדצמבר הוכרז אביו, פטר הראשון כמלכה של הממלכה החדשה. אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' המשיך לנהל בפועל את ענייניה במסגרת תפקיד עוצר המלוכה.
המלוכה

ב-1921 הלך לעולמו המלך פטר הראשון ואלכסנדר היה למלך הסרבים, הקרואטים וסלובנים. ב-8 ביוני 1922 נישא אלכסנדר למריה, נסיכת רומניה, בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ובהמשך נולדו לזוג שלושה ילדים פטר, טימוסלאב ואנדריי.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הורעו היחסים הפנימיים בממלכה ונוצרה מתיחות קשה בין הסרבים לקרואטים. באוגוסט 1928 מת מפצעיו הפוליטיקאי הקרואטי סטייפן ראדיץ' לאחר שנורה חודשיים קודם לכן, בתוך בניין הפרלמנט בידי חבר פרלמנט ממונטנגרו והמתיחות הפנימית הגיעה לשיאה, תוך סכנה לשלמות הממלכה הצעירה. בתגובה לאירועים, ב-6 בינואר 1929, הודיע אלכסנדר הראשון על ביטול החוקה, פיזור הפרלמנט וכינונה של דיקטטורה בראשותו. עוד הכריז על שינוי שמה של הממלכה לממלכת יוגוסלביה. במקביל, בתמיכת הצרפתים, פעל אלכסנדר הראשון לחיזוק ההסכמה הקטנה בין צ'כוסלובקיה, ממלכת רומניה וממלכתו וב-29 במאי נחתם בין מדינות אלו הסכם "לפיוס, בוררות והסדר משפטי".
ב-8 באוקטובר 1929 הודיע אלכסנדר הראשון על שינוי חלוקתה המינהלית של הממלכה ממתכונת של 33 אובלסטים ל-9 באנאטים. בהמשך, אסר על השימוש בסרבית קירילית והנהיג בממלכה אלפבית לטיני. ב-1931 מיסד אלכסנדר חוקה חדשה במסגרתה הוענקו לו סמכויות שלטון מוחלטות ובכלל זה סמכויות למינוי חברי פרלמנט ושרים. במקביל, המשיך אלכסנדר במאמציו לשיתוף פעולה בין מדינות הבלקן תוך מיצובה של ממלכתו כגורם מתון השואף ליציבות אזורית. ב-9 בפברואר 1934 חתמו ממלכת יוון, טורקיה, ממלכת רומניה וממלכת יוגוסלביה על ההסכמה הבלקנית, שמטרתה הייתה לשמר את הסטאטוס קוו שנוצר לאחר ועידת השלום בפריז. במסגרת ההסכם התחייבו המדינות החותמות להשעות תביעות טריטוריאליות הדדיות בהקשר לשטחים הנתונים במחלוקת ביניהן. ממלכת בולגריה, ממלכת איטליה, הונגריה, ברית המועצות ואלבניה אשר היו שותפות למשא ומתן, סירבו לחתום על ההסכם.
אחריתו

ב-9 באוקטובר 1934 הגיע אלכסנדר הראשון לביקור ממלכתי בצרפת במטרה להדק את קשרי שתי המדינות, לחזק את "ההסכמה הקטנה" ולפעול במשותף עם הצרפתים לנירמול היחסים עם איטליה, כאשר ברקע התחזקותה של גרמניה הנאצית. הוא התקבל במרסיי על ידי שר החוץ הצרפתי לואי בארטו והשניים נסעו יחדיו במכונית פתוחה ברחובות העיר תוך שהם זוכים לתשואות מהקהל. ולאדו צ'רנוזמסקי (וליצ'קו דימיטרוב קרין), מתנקש בולגרי חבר הארגון המהפכני המקדוני, ירה באקדח אוטומטי מדגם מאוזר C96 לעבר המכונית בה נסעו השניים. המלך אלכסנדר נפצע פצעים אנושים ומת לאחר כמה דקות ושר החוץ הצרפתי נפצע קשה ומת מאובדן דם לאחר שטופל באיחור רב. לפי אחת הגרסאות נפגע שר החוץ בארטו בשוגג מכדורי שוטר צרפתי שהשיב אש לעבר צ'רנוזמסקי.
הקהל הנזעם ביצע לינץ' בצ'רנוזמסקי והוא נהרג. כפי הנראה פעל צ'רנוזמסקי מטעם התנועה הבדלנית הקרואטית אוסטאשה שזכתה לתמיכתן של איטליה הפשיסטית והונגריה, אשר להן היה אינטרס להחליש את ממלכת יוגוסלביה. לאורך השנים, נפוצו תאוריות קשר רבות סביב הרצח ובהן גרסה הטוענת שהוא בוצע בשליחות גרמניה הנאצית ונוספת המייחסת מעורבות ברצח לגורמים בשלטונות הצרפתיים. ההתנקשות והאירועים שלאחריה תועדו בידי צלם של אולפני יוניברסל. בעקבות הרצח ניסו הצרפתים ליזום את הקמתו של בית משפט בינלאומי במסגרת חבר הלאומים לצורך שפיטת טרוריסטים. היוזמה לא צלחה. אלכסנדר הראשון נקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש בטופולה. מאחר שבמועד ההתנקשות היה בנו ויורשו פטר קראג'ורג'ביץ' בן 11 שנים בלבד, מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ' בן דודו של אלכסנדר לעוצר המלוכה.
משפחתו

ב-8 ביוני 1922 התחתן אלכסנדר עם מריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה, בתם של פרדיננד הראשון, מלך רומניה ומריה מאדינבורו, מלכת רומניה, ולזוג היו שלושה בנים
פטר השני, מלך יוגוסלביה (1923–1970)
טומיסלאב, נסיך יוגוסלביה (1928–2000)
אנדריי, נסיך יוגוסלביה (1929–1990)
הערות שוליים

1 2  Spencer Tucker, Laura Matysek Wood‏, The European powers in the First World War, ספריית הקונגרס, ארצות הברית, 1996, עמוד 36, באתר גוגל ספרים (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'.
↑  J. M. Bourne‏, Who's who in World War One War,‏ הוצאת Routledge, לונדון, 2001, עמודים 4–5, באתר גוגל ספרים (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'.
↑  YUGOSLAVIA: Dangerous Decree, טיים מגזין, 21 באוקטובר 1929, (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'.
↑  הברית הבלקנית, באתר rastko.rs (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'.
↑  James M. Ludes,‏ Attacking terrorism: elements of a grand strategy, הוצאת אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ארצות הברית, 2004, עמודים 55,71, באתר גוגל ספרים (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פטר הראשון, מלך הסרבים, הקרואטים והסלובנים | מלכי יוגוסלביה  1921-1934 | הבא: פטר השני, מלך יוגוסלביה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277943705171  PLWABN: 9810596943105606  BIBSYS: 90737130  BNE: XX1271532  GND: 118647970  ISNI: 0000 0003 9865 2658  LCCN: n84078775  NKC: jo2003168044  NLG: 154980  NTA: 214089681  SUDOC: 109575830  VIAF: 264549869   WorldCat (עם VIAF): 264549869
לכל איש יש שם (מפעל הנצחה)

טקס "לכל איש יש שם" בכנסת ישראל, 5 במאי 2016
"לכל איש יש שם" הוא שמו של מפעל ההנצחה של מוסד יד ושם, לתיעוד שמות הנספים בשואה. מטרת המפעל היא הנצחתם של הנספים באופן אינדיבידואלי, כך שלכל הפחות יתועדו שמותיהם של מיליוני היהודים שנספו בשואה. שם המפעל לקוח משירהּ של זלדה, "לכל איש יש שם".
מפעל איסוף השמות

במסגרת מפעל ההנצחה, מרכז "יד ושם" את שמותיהם של כל קורבנות השואה שהגיעו לידי המוזיאון, בדרך כלל בעקבות גביית עדות מניצולים באמצעות דפי עד. מאגר השמות זמין במקום וגם באינטרנט. לפרויקט ערך מוסף ככלי עזר לחקר הגנאלוגיה של משפחות הקורבנות. איסוף דפי העד החל באמצע שנת 1955, ועד סוף 1956 נאספו 500,000 דפי עד שהכילו שמות של כ-750,000 נרצחים. נכון לשנת 2010 תועדו 4 מיליון שמות המהווים כשני שלישים מהנספים בשואה, כאשר כ-55% מהשמות מקורם בדפי עד והיתר מקורם במסמכים ארכיוניים ובמיזמי הנצחה שונים.
מפעל איסוף השמות > ספר השמות

ספר השמות הוא ספר הנצחה גדול ממדים, שעל דפיו מפורטים שמות ופרטי מידע קצרים על אודות כ־4,800,000 היהודים קורבנות השואה שנודעו ליד ושם ותועדו במסגרת מפעל איסוף השמות, וזאת מתוך כלל 6 מיליון הנספים. הספר הודפס בשתי מהדורות, ב־2013, ובחלוף עשור.
טקס לכל איש יש שם > מקור הרעיון

בשנת 1989 ארגנו חיים רוט, ניצול שואה מהולנד וארגון דור ההמשך לניצולי השואה בראשות בילי לניאדו (על פי רעיון של נציג עיתון הולנדי בארץ אדו רוזנטל) הפגנה מול שגרירות הולנד בתל אביב, במחאה על שחרור פושעים נאצים מהכלא בהולנד. בהפגנה השתתפו כאלף איש, כולל ניצולי השואה רבים, ובמשך שעות הקריאו המפגינים שמות של קרבנות השואה מהולנד. ההפגנה ותגובת המשתתפים לקריאת השמות הובילו את יזם הפרויקט חיים רוט בשיתוף בילי לניאדו ליזום את מפעל ההנצחה "לכל איש יש שם", על מנת לכבד את זכר הנספים כבני אדם ייחודיים ולא כמספר בלתי נתפס. המפעל זכה בהמשך לתמיכת "יד ושם" העומדת כיום בראש המפעל, ובמסגרתו מוקראים מדי שנה, בארץ וברחבי העולם, שמותיהם של מאות אלפי נספים.
טקס לכל איש יש שם > הטקס

ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, החל משנת 1989, מתקיים באוהל יזכור ב"יד ושם", במשכן הכנסת ובמקומות שונים ברחבי המדינה ובעולם הטקס "לכל איש יש שם". בטקס זה מוקראים, הן על ידי חברי הכנסת והן על ידי חניכי תנועות נוער ובני משפחות ניצולים, שמותיהם של נספים אשר מוסד יד ושם הצליח לתעד במהלך השנים.
יושב ראש הכנסת דאז, דב שילנסקי, ניצול השואה בעצמו, אימץ את הפרויקט מראשיתו ומאז, מדי יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נערך בכנסת ישראל טקס ממלכתי להנצחה במסגרת הפרויקט. הטקס הממלכתי, שנערך יחד עם מוסד יד ושם ומרכז ההסברה שבמשרד ראש הממשלה, מתקיים ביום השואה עצמו בשעה 11:00, לאחר טקס הנחת הזרים ב"יד ושם". בטקס משתתפים יושב ראש הכנסת, נשיא המדינה, ראש הממשלה, הרבנים הראשיים, שרים, חברי הכנסת, חברי הנהלת יד ושם, חניכים של תנועות הנוער, חיילים, נציגי התאחדויות העולים, משלחות מחוץ-לארץ ועוד.
עיקרו של הטקס הוא קריאה בשמות אנשים שנספו בשואה ובהם בני משפחותיהם, מכריהם וחבריהם של המשתתפים בטקס. שישה נציגים – ניצולי השואה ובני הדור השני והשלישי לניצולים – מדליקים נרות זיכרון. אחד הרבנים הראשיים קורא פרק תהילים ורעהו אומר "קדיש" לעילוי נשמתם של הנספים, וחזן צבאי אומר את תפילת "אל מלא רחמים". בטקס משולבים קטעי שירת מקהלה. טקסים דומים מתקיימים במהלך יום הזיכרון לשואה ולגבורה גם ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  המאגר המרכזי של שמות קורבנות השואה, באתר יד ושם
↑  750 אלף שמות של קרבנות השואה נרשמו על ידי "יד ושם", דבר, 1 בינואר 1957
↑  חיים רוט בתערוכת האינטרנט "בחרנו בחיים – ניצולי השואה ומדינת ישראל" באתר יד ושם
↑  עוזי ברוך, ארבעה מיליון ניספים במאגר יד ושם, באתר ערוץ 7, 21 בדצמבר 2010
ספר השמות ביד ושם
הטקס "לכל איש יש שם" ביד ושם, יום השואה, 5 במאי 2016
שדרות בת גלים

| --- | --- |
שדרות בת גלים ובקצותיהן קזינו בת גלים כפי שצולמו בין השנים 1940–1946
שדרות בת גלים ובקצותיהן קזינו בת גלים כפי שצולמו בין השנים 1940–1946
 מידע כללי
 על שם:  ”צַהֲלִי קוֹלֵךְ בַּת גַּלִּים” (ישעיהו י ל)
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  חיפה
 שכונה:  בת גלים
 
 קואורדינטות:  32°50′00″N 34°58′39″E﻿ / ﻿32.833208°N 34.97739°E﻿ / 32.833208; 34.97739
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) שדרות בת גלים(למפת חיפה רגילה) שדרות בת גלים(למפת הגליל המערבי רגילה) שדרות בת גלים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) שדרות בת גלים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שְׂדרות בת גלים הוא שמה של שדרה בשכונת בת גלים בחיפה. השדרה תוכננה על ידי ריכרד קאופמן, כחלק מתכנון השכונה כולה על פי תפישת עיר גנים, עבור "האגודה ההדדית לפתוח בת גלים". השדרה מתחילה ברחוב העלייה השנייה ומסתיימת בקזינו בת גלים על שפת הים.