stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פישר קינג (סרט)
סמלים ודימויים

הסרט עשיר בדימויים וסמלים מעולם אבירי השולחן העגול, כולם פרי דמיונו של פרי, כיאה לתודעתו המעורערת של פרופסור לתולדות ימי הביניים.
הסמל המרכזי הוא הגביע הקדוש, המבטא את הסליחה ואת הרחמים. הסרט עוסק בחיפושיו של ג'ק אחר הסליחה על מעשיו, אך עליו לעבור קודם כל תהליך נפשי ארוך, הכולל התפרקות מוחלטת ואז בנייה מחדש. בתחילת הסרט, כאשר ג'ק עדיין שדרן מצליח, הוא מתאמן על משפט שעליו להציג באודישן אליו הוזמן. המשפט הוא: "Forgive me" (סלח לי), אך הוא אינו מצליח לבטא אותו לשביעות רצונו. המשפט הסתמי לכאורה מסמל את חוסר בשלותו של ג'ק בשלב זה להבין מהי סליחה, ולבקש אותה מעומק לבו.
האביר האדום הוא דמות מן הסיפורים הארתוריאנים, שנוצחה בידי האביר פָּרְסיבַל. לאחר שגבר עליו, נטל פָּרְסיבַל את מגינו של האביר האדום, וזכה לכינוי "האביר האדום החדש" (The New Red Knight) מפי המלך ארתור. האביר האדום מסמל בסרט עבור פרי את המחסום מפני האושר המוחלט. לאחר האסון שפקד אותו, הוא מתקשה להכיר בזכותו וביכולתו לאהוב שוב. זאת הסיבה שהוא אינו מתעמת עם האביר באותו ערב בו הוא מותקף, שכן הוא חש כי אולי אינו ראוי לאושר שחווה עם לידיה. האביר גם מסמל את המחסום מפני החזרה לחייו הקודמים ("ימי הביניים שלו"), בשל חוסר יכולתו להתמודד עם האובדן שחווה.
הטירה היא יעד להתקפה ולכיבוש. היא שמורה היטב, ומגוננת על האוצרות שבתוכה. מטרתו של האביר היא לפרוץ לטירה, לכבוש אותה, ולהפוך אותה לביתו. הטירה שבה גר האדריכל בניו יורק נראית לפרי כביצור שאותו יש להבקיע, כדי להציל מתוכה את "הגביע הקדוש". בכל פעם שפרי מתקרב אל הטירה, הוא רואה בהזיותיו את האביר האדום החוסם את דרכו. טירת האדריכל מסמלת את החומה שפרי בנה בתוכו, ואשר עוזרת לו להדחיק את רגשותיו. הוא מבקש לפרוץ את החומה הזאת ולהתמודד עם כאביו, אך אינו מצליח. בסופו של דבר, בדומה לפישר קינג המיתולוגי, העזרה תבוא לו מבחוץ, על ידי אדם שיראה בכאבו ויעזור לו לרפאו.
פישר קינג המלך האגדי שנרפא בידי שוטה הכפר מסומל פעם על ידי פרי ופעם על ידי ג'ק: ג'ק זקוק למזור למכאוביו שנגרמו לו בשל גאוותו, ופרי הוא "שוטה הכפר" שרואה בצערו ויודע לרפא אותו; אך גם פרי הוא זה הזקוק לריפוי, ולכן ג'ק שולח את עצמו למשימת חיפוש הגביע הקדוש, כדי להציל את פרי נפשית ופיזית. השניים מחליפים ביניהם את התפקידים, ומוכיחים כי בשניהם יש קצת משוטה הכפר הנאמן והדואג למלכו, וגם קצת מהמלך המתייסר, שאינו יכול לרפא את מכאוביו בעצמו וזקוק לעזרה.
שיר הנושא

השיר המלווה את עלילת הסרט הוא שיר הסווינג הוותיק "How about you", שנכתב על ידי ראלף פריד, והולחן בידי בורטן ליין בראשית שנות ה-40. השיר מתאר דו-שיח בין נער ונערה באשר לאהבותיהם השונות: "אני אוהבת את ניו יורק ביוני, ומה אתך?" - "אני אוהב שירים של גרשווין, ומה אתך?" וכך הלאה. השיר בוצע לראשונה במחזמר "Babes on Broadway" בידי ג'ודי גארלנד ומיקי רוּני. השיר משחק תפקיד חשוב בסרט פישר קינג בשתי סצנות: הראשונה היא זו בה פרי מציל את ג'ק מידי הנערים המתעמרים בו. הסצנה המשעשעת מציגה את נדכאי ניו יורק וחלכאיה מתגודדים סביב הנערים ושרים יחד (בזיוף) את השיר, בעוד פרי מצליף בנערים ומבריחם. הסצנה השנייה חותמת את הסרט, ובה נראה פרי שהתעורר מתרדמתו בבית חולים, כשהוא מארגן את המחלקה כולה - חולים ורופאים - לשירה משותפת של השיר. כתוביות הסיום עולות על רקע ביצוע השיר בידי פרנק סינטרה מתקליטו "Songs for Swingin' Lovers".
שיר נוסף המשולב בתחילת הסרט הוא "The Power" של להקת סנאפ, המלווה את ג'ק בהיותו שדרן יהיר ומלא באהבה עצמית. באחת הסצנות הראשונות בסרט נראה ג'ק רוקד בביתו המפואר לצלילי השיר, כשהוא צועק: "I've got the power!" בהמשך ג'ק מפזז לצלילי השורה "It's gettin' kinda heavy", כמבשר את המשך הסרט - הכוח הרב שבידיו עוד יכביד עליו, ובסופו של דבר ימוטט אותו, כהמשך השיר: "I've got the power, He's gonna break my heart"
השיר פורסם לראשונה כסינגל פחות משנה לפני צאת הסרט לאקרנים.
טריוויה

טרי גיליאם, במאי הסרט, החל את דרכו המקצועית בתחום הקולנוע עם חבורת מונטי פייתון. פישר קינג הוא סרטו השני העוסק בגביע הקדוש ובאבירי השולחן העגול. סרטו הראשון עם חבורת מונטי פייתון נקרא בשם "מונטי פייתון והגביע הקדוש" (1975), והוא פרודיה מטורפת על המלך ארתור וחבורתו.
שיר הנונסנס "Lidya", שפרי שר ללידיה בארוחתם המשותפת במסעדה, הוא אחד משיריו המפורסמים ביותר של גראוצ'ו מרקס, שראה אור לראשונה בסרט 'בקרקס' של האחים מרקס בשנת 1939. הבית הפותח, בדומה לשיר כולו, עושה שימוש יצירתי מאוד בשפה האנגלית: "Oh Lydia, oh Lydia, say, have you met Lydia? \ Lydia The Tattooed Lady. \ She has eyes that folks adore so, \ And a torso even more so".
בסצנה בה יושב ג'ק בבטלה בספריית סרטי הווידאו של חברתו, מתנוססים שני פוסטרים על הקיר, המציגים את הסרטים 'ברזיל' ו'הרפתקאות הברון מינכהאוזן', שבוימו שניהם על ידי טרי גיליאם.
לצורך צילום סצנת הואלס באולם הטרמינל, נסגרה תחנת גרנד סנטרל בניו יורק למשך לילה שלם, עד צאת הרכבת הראשונה בחמש וחצי בבוקר, וזאת כדי לאפשר ל-400 ניצבים לרקוד שם במשך כל הלילה. מאז, מדי ראש השנה האזרחי, רוקדים מבקרי התחנה ולס לצלילי תזמורת במשך כל הלילה.
הערות שוליים

↑  אגדת המלך פישר קינג (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7630545-4  LCCN: n97044693  MusicBrainz work: fc5aae68-9dbb-4883-b156-2c6a9ee9f8b9  VIAF: 316751758   WorldCat (עם VIAF): 316751758
פנחס קארטין

פנחס קארטין
פנחס קארטין (בפולנית: Pinkus Kartin) (ידוע גם בשמות המחתרת שלו: אנדז'יי שמידט ואליהו מוזס) (1912 - 20 או 30 במאי 1942), היה ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הפולנית במחתרת, המייסד והמפקד הראשון של ההתארגנות הצבאית היהודית בגטו ורשה, במסגרת הגוש האנטי-פאשיסטי, שלימים הפך לארגון היהודי הלוחם.
קארטין נולד ב-1912 בעיירה לוצק שהייתה אז בשטח פולין למשפחה יהודית. בגיל צעיר הצטרף לנוער הקומוניסטי הפולני ולאחר מכן למפלגה הקומוניסטית הפולנית, תנועות שבאותה העת נרדפו על ידי המשטר הלאומני הפולני. בינואר 1938 הצטרף לשורות הבריגדות הבינלאומיות שלחמו לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד והיה קצין במסגרת הבריגדה הבינלאומית הפולנית על שם דומברובסקי. קרטין נפצע באחד הקרבות, אך סירב לעזוב את הלחימה. בסוף 1938 הוצאו הבריגדות הבינלאומיות מספרד, והוא נכלא במחנה מעצר בצרפת. קארטין ברח מהמחנה לפריז, שם יצר קשר עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. קארטין מונה לעורך הראשי של העיתון בפולנית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית (Dziennik ludowy).
בספטמבר 1939 הוצאה המפלגה הקומוניסטית הצרפתית אל מחוץ לחוק והעיתון נאסר, הוא הפך לפעיל מחתרת מרכזי, אך באותו הזמן אזור הולדתו עבר לידי ברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב והוא הפך לאזרח סובייטי ולכן אושר לו לעזוב לברית המועצות במסגרת הסכם חילופי אזרחים. בברית המועצות הצטרף לקבוצה של קומוניסטים פולנים גולים ועבר קורס להכשרה צבאית וצניחה על ידי הצבא האדום. בשנת 1941 נבחר להסתנן לפולין, להוביל את המחתרת הקומוניסטית בה ולארגן כוח חמוש שיגובה על ידי הסובייטים. ב-27 בדצמבר 1941 צנח קארטין באזור ורשה כחלק מקבוצה של שישה צנחנים. בגלל נראותו היהודית לא היה יכול להיראות בסביבה הפולנית ולכן התחבא זמן מסוים בביתו של סנדלר פולני. בתקופה זו סבל ממחסור משמעותי בתזונה וביגוד מתאים לקור. הוא הצליח להסתנן לגטו ושם פעל לגיבוש התנגדות של יהודי הגטו נגד הנאצים. בתקופה זו קיבל החלטה לארגן את המפלגות והיחידות הלוחמות בגטו ונפגש בפברואר 1942, יחד עם קומוניסטים אחרים, עם מרדכי אנילביץ'. היה פעיל מרכזי בהקמת הגוש האנטי פאשיסטי והפך להיות (תחת השם אנדז'יי שמידט) לאחד ממפקדיו של הגוש. התוכנית הראשונית של הארגון הייתה להבריח לוחמים אל מחוץ לגטו על מנת לסייע לפרטיזנים ולצבא האדום, אך בהתעקשות אנליבץ' נותרו לוחמים בגטו על מנת לארגן התנגדות גם בתוכו. באביב 1942 החלו הקומוניסטים לארגן קבוצה ראשונה של לוחמים שתסתנן מהגטו ותצטרף לפרטיזנים. בעקבות גילוי הגסטפו את הפעילות של המחתרת, הוצאו להורג 52 יהודים בולטים בגטו ב-17 באפריל 1942. מנקודה זו, הגסטפו נהג במדיניות של הוצאות להורג באופן יום יומי, דבר שגרם לפאניקה בקרב היהודים והכשיל את התארגנותם תחת המחתרת.
במאי 1942, זמן קצר לפני התחלת האקציות ההמוניות מהגטו, נעצר קארטין יחד עם חברים נוספים במפלגה הקומוניסטית בזמן שניסו להיפגש עם חברי מפלגה מהצד הפולני. לאחר מכן התברר הוסגר קארטין על ידי מסתנן למפלגה הקומוניסטית שהיה סוכן גסטפו. המעצר הוביל לפגיעה קשה בהתארגנות ולפירוקה ביוני 1942.
קארטין נרצח על ידי הגסטפו בכלא פאוויק.
אחרי מותו התמנה מרדכי אנילביץ', שהיה סגנו לפני כן, למפקד ההתארגנות הצבאית שהפכה לארגון היהודי הלוחם (אי"ל).
חוקר השואה ישראל גוטמן טען לגבי הגוש האנטי-פשיסטי, כי למרות שמבחינה צבאית הוא כשל ולא הצליח להוביל לפעילות צבאית כנגד הגרמנים, הייתה לו משמעות גדולה בבניית הבסיס שהוביל להקמתו של הארגון היהודי הלוחם.
הערות שוליים

↑  דף העד שמילא אחיו של פנחס קרטין ביד ושם
↑  Jews in Eastern Poland and the USSR, 1939-46, London, 216
↑  גוטמן, ישראל, יהודי וארשה, 1939-1943 : גטו, מחתרת, מרד, ירושלים: יד ושם - המכון הבין-לאומי לחקר השואה, 2011, עמ' 314
פניי לרוח

"פניי לרוח" הוא סינגל של הזמרת הישראלית רוני דלומי, שיצא לאור ב-21 בנובמבר 2012. זהו שירה השני מתוך אלבומה השני "תחזיקו". השיר נכתב והולחן בידי דלומי והופק בידי איתן רז ואיתמר מאירי.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת פושרת ונתן לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
השיר צעד תשעה שבועות רצופים במצעד ההשמעות של רשת ג', ובשיאו הגיע למקום הרביעי במצעד. במצעד השנתי של התחנה הוא הגיע למקום ה-37.
הערות שוליים

↑  לרוח/ פניי לרוח, יוסי חרסונסקי, באתר יוסמיוסיק, ‏12 בנובמבר 2012
↑  פניי לרוח באתר פזמונט
| רוני דלומי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | קצת אחרת • תחזיקו • תסתכל עליי |  |
| אלבומי הופעה | לוקחים את הזמן |  |
| ערכים קשורים | כוכב נולד |  |
| רוני דלומי – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| קצת אחרת | "תן" • "קצת אחרת" • "כך או כך" |  |
| תחזיקו | "תחזיקו" • "פניי לרוח" • "סתם שני אנשים" • "קצה היום" |  |
| תסתכל עליי | "איש של לילה" • "לשמור עליי" • "תסתכל עליי" |  |
| סינגלים אחרים | "עכשיו תורי" • "כל הזמן" • "12 בלילה" • "רוץ איתי" • "רציתי שזה יכאיב" • "זה בא אליי" • "למרות" |  |
| השתתפות בסינגלים | "כל אחד יכול" • "ספסלים" • "תחזור" |  |
פיגוע ההתאבדות במסטונג (2023)

| --- | --- |
 תאריך:  29 בספטמבר 2023
 מקום:  מסטונג, (מחוז בלוצ'יסטן)
 מטרה:  הרג מתפללים במסגד
 קואורדינטות:  31°19′30″N 34°23′58″E﻿ / ﻿31.324969°N 34.399521°E﻿ / 31.324969; 34.399521
 סוג:  פיגוע התאבדות
 נשק:  מחבל מתאבד
 הרוגים:  כ-60
 פצועים:  בין 50–70
 מספר מפגעים:  1
 מפגעים הרוגים:  1
  (למפת פקיסטן מוגדלת) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערבימסטונג(למפת פקיסטן רגילה) אסלאמאבאד רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערבימסטונג he
 
פיגוע ההתאבדות במסטונג התרחש ב-29 בספטמבר 2023 במסטונג (אנ') שבמחוז בלוצ'יסטן בפקיסטן. הפיגוע התרחש במהלך תהלוכת מוולד א-נבי, המציינת את יום הולדתו של הנביא מוחמד. הפיצוץ התרחש סמוך למסגד. בפיגוע היו כ-60 הרוגים ובין 50 ל-70 פצועים. בין ההרוגים היה סגן ניצב ממשטרת מסטונג, נוואז גאשקורי. אירוע זה הוא אחד מכמה פיגועים שהתרחשו בבלוצ'יסטן בעשור האחרון.
לאחר הפיצוץ הכריזו רשויות המחוז על מצב חירום ושלחו צוותי חילוץ למקום. מנהיגים בין-לאומיים ומקומיים שונים, כולל מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש, ראש ממשלת פקיסטן אנוואר אל-חאק כאכר (אנ') ונשיא פקיסטן עארף עלווי, פרסמו הצהרות בגנות המעשה.
נכון לספטמבר 2023, אף קבוצה לא קיבלה אחריות רשמית לפיגוע ההתאבדות. מספר מומחים, שהתבססו על דרכי הפעולה של המתאבד, חושדים במעורבות של המדינה האסלאמית בפיגוע.
רקע

ג'יהאדיסטים ובדלנים בלוצ'ים ביצעו פיגועים לאורך שנים בבלוצ'יסטן. בשנת 2011 בוצע ירי על אוטובוס. בשנת 2014 פוצץ אוטובוס של עולי רגל שחזרו מאיראן. בשנת 2015 נרצחו 25 נוסעי אוטובוס שנחטף. בשנת 2017 מחבל התאבד בתוך שיירת סגן יו"ר הפרלמנט של פקיסטן. בשנת 2018 אירע פיגוע ההתאבדות הקודם במסטונג.
האירוע

הפיצוץ אירע בסמוך למסגד מדינה, בו התכנסו אנשים לתהלוכה דתית. רשויות אכיפת החוק חושדות שמדובר בפיגוע התאבדות, מכוון, שמטרתו הייתה לפגוע בהתכנסות הדתית. המתאבד פוצץ את עצמו ליד רכבו של סגן ניצב המשטרה נוואז גישקורי, שחשד במחבל וניסה לעצור אותו. בעקבות הפיגוע, האזור נחסם על ידי רשויות החוק, והנפגעים הועברו למתקני רפואה סמוכים. בבתי החולים הוכרז מצב חירום כדי להבטיח סיוע רפואי יעיל לפצועים.
נפגעים

דווח על לפחות 60 הרוגים, כולל שבעה ילדים. בנוסף, מספר לא מבוטל של פצועים, הדיווחים מצביעים שמספר הפצועים נע בין כ-50 ל-70 פצועים.
סגן ניצב משטרת המחוז נוואז גישקורי וקצין משטרה נוסף היו בין קורבנות הפיצוץ. חלק ניכר מהפצועים היו במצב אנוש.
החילוץ

בעקבות הפיצוץ, הוכרז מצב חירום במחוז. צוותי חילוץ נשלחו למסטונג. הפצועים הקשים הועברו לעיר כוויתה לקבלת טיפול רפואי. בסרטונים שהופצו ברשתות החברתיות נראה שהפצועים חולצו ונעזרו הן על ידי גורמי החירום והן על ידי תושבים מקומיים.
תגובות

נשיא פקיסטן, עארף עלווי, וראש ממשלת פקיסטן, אנוואר אל חאק קקר, גינו את הפיגוע והביעו תנחומים לקורבנות. גם שר הפנים סרפרז בוגטי, כינה את המעשה כ"מעשה מתועב" וטען כי סוכנות הביון של הודו, אגף המחקר והניתוח, הייתה מעורבת במתקפות הטרור האחרונות בבאלוצ'יסטן. שר המידע יאן אחקזאי הכריז על תקופת אבל של שלושה ימים בבלוצ'יסטן לזכר קורבנות הפיגוע. ב-30 בספטמבר הורד דגל פקיסטן לחצי התורן בבנייני הממשל במחוז.
הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי הודיע בתגובה לפיגוע, שהארגון עומד "כנגד כל צורות הטרור והביע תמיכה מלאה במאמצי פקיסטן נגד הטרור". בנוסף הארגון מסר את תנחומיו העמוקים לקורבנות ובני משפחותיהם.
ההטליבאן הפקיסטני הכחיש מעורבות בתקרית, והצהיר שמתקפה כזו נוגדת את מדיניותו.
מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרס, גינה את הפיגוע והוסיף: "מתועב שההתקפה הזאת כוונה כנגד אנשים במהלך טקסים דתיים שלווים". גם ארצות הברית, צרפת, בריטניה, טורקיה, ממלכת ערב הסעודית, איראן, איחוד האמירויות הערביות, עיראק ומצרים גינו את המתקפה.
ב-1 באוקטובר, חברי איגוד הקהילה העסקית בבלוצ'יסטן סגרו את חנויותיהם, כדי להתאבל על קורבנות הפיגוע ולהראות סולידריות עם משפחות הנפגעים. שלטונות המחוז הכריזו על פיצוי של 1.5 מיליון רופי (5,184 דולר) לקורבנות הפיצוץ.
אחריות

נכון ל-29 בספטמבר 2023, אף קבוצה לא קיבלה אחריות לפיגוע. אמיר רנא, מנהל המכון הפקיסטני לחקר השלום, אמר כי הפיגוע במסטונג והפיצוץ במסגד האנגו, שאירע כמה שעות לאחר מכן, נעשו על ידי אנשי המדינה האסלאמית.
ראו גם

פיגוע ההתאבדות במסטונג (2018)
פנחס רבינוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוגוסט 1926 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  21 ביולי 2006 (בגיל 79) ירושלים 
 ענף מדעי:  מתמטיקה שימושית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מנחה לדוקטורט:  Walter Gottschalk 
 תלמידי דוקטורט:  נירה דין, מירה בלבן, Francis Mantel 
 
פנחס (פיליפ) רבינוביץ (באנגלית: Philip Rabinowitz;‏ 14 באוגוסט 1926 – 21 ביולי 2006) היה מתמטיקאי שימושי ומדען מחשב. הוא נודע בעיקר בזכות עבודתו באנליזה נומרית, כולל ספריו "קורס ראשון באנליזה נומרית" עם אנתוני רלסטון ושיטות "אינטגרציה נומרית" עם פיליפ ג'יי דייוויס. חיבר מאמרים רבים על אנליזה נומרית.
ביוגרפיה

פנחס רבינוביץ נולד בשנת 1926, בן ליעקב משולם זושא ובילא רבינוביץ מחסידות מונסטריץ', וגדל בפילדלפיה. התחיל ללמוד רפואה, אך לאחר שבסוף שנת הלימודים הראשונה נמנע מלהיבחן בשבת כדי להימנע מחילול שבת עבר ללימודי מתמטיקה.
הוא קיבל תואר דוקטור בשנת 1951 על עבודה שכותרתה "Normal Coverings and Uniform Spaces", שנעשתה בהדרכת וולטר גוטשלק באוניברסיטת פנסילבניה. במהלך לימודיו שהה בשנים 1948–1949 ב-MIT, ועשה את צעדיו הראשונים בתכנות. בשנים 1951–1955 עבד במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית.
בשנת 1955 עלה לישראל, לאחר שהוזמן על ידי פרופ' חיים פקריס להיות אחראי על פיתוח התוכנה למחשב החלוצי ויצק שנבנה במכון ויצמן למדע. הוא כתב את תוכניות השירות הראשונות של ויצק, ופיתח בו ספרייה של שגרות מדעיות. בנוסף עסק בהוראת תכנות ברמות שונות. במקביל לעבודתו כפרופסור במכון ויצמן למדע לימד גם באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן, ובקורס התכנות הראשון בממר"ם. בשנת 1968 הוענק לו פרס איל"א.
בשנת 1951 נשא לאישה את טרי. לאחר עלייתם לישראל התגוררו ברחובות ומאוחר יותר רכשו בית קיץ באפרת, בסמוך לבתם. פנחס רבינוביץ נפטר ב-21 ביולי 2006 והובא לקבורה בבית העלמין האזורי גוש עציון.
הערות שוליים

↑  שלמה יחיא, "התפתחות המחשבים בישראל - הויצאק - מכון ויצמן למדע", מעשה חושב, פברואר 1982;
אבנר טוקר, "היו ימים", מעשה חושב, אוקטובר 1988. שיחה עם פרופ' פנחס רבינוביץ
↑  ניר שריג, משה שמיר, אסי גולן (עורכים), 100 שנות קשר - אנשים, פועלם ותרומתם
↑  פנחס רבינוביץ, באתר של בית העלמין האזורי גוש עציון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425305005171  PLWABN: 9810561647805606  BIBSYS: 90253640  BnF: cb12937205k (data)  CiNii: DA00317200  dblp: 78/5227  GND: 132878283  ISNI: 0000 0001 1035 8928  LCCN: n50052414  MGP: 19353  NDL: 00453545  NTA: 068026137  SUDOC: 056881231  VIAF: 265625604   WorldCat (עם VIAF): 265625604
פסטיבל הסרטים של לונדון

קלייר סטיוארט, מפיקת פסטיבל הסרטים האוסטרלי, מרצה בפסטיבל הסרטים של לונדון
פסטיבל הסרטים של לונדון (אנגלית: BFI London Film Festival) הוא האירוע הקולנועי הגדול ביותר בבריטניה בו מקרינים למעלה מ-300 סרטים ביניהם תיעודיים, קצרים ואחרים, מכמעט 50 מדינות. הפסטיבל שנוסד בשנת 1953 נערך מדי שנה במחצית השנייה של חודש אוקטובר תחת חסותו של מכון הסרטים הבריטי. הפסטיבל מספק גם תוכנית מקיפה על אירועים בתעשייה, פורומים ציבוריים, אירועי חינוך, הרצאות, כיתות אמן ושאלות ותשובות עם יוצרי קולנוע ואנשי מקצוע בתחום.
היסטוריה

בשנת 1953, קבוצה של מבקרי קולנוע, ביניהם דיליס פאוול מהסאנדיי טיימס, העלתה את הרעיון של הקמת פסטיבל סרטים בלונדון. הם סברו שאם לקאן ולוונציה יש פסטיבלים משלהם, אין ספק שגם לונדון צריכה אחד. מטרתם, בין השאר, הייתה ליצור במה ציבורית לסרטים שמסתבר שלא היו מופיעים בקולנוע הבריטי. במקור הייתה המטרה להיות "פסטיבל הפסטיבלים", היא התמקדה בהקרנת מבחר כותרים חזקים מפסטיבלים אחרים באירופה, ביניהם סרטים מפסטיבל הקולנוע בקאן ופסטיבל הסרטים של ונציה.
פסטיבל לונדון הראשון נוצר על ידי מנהל מכון הסרטים הבריטי דאז, גיימס קווין, ונערך ב-BFI סאות'בנק בין 15–20 באוקטובר. הפסטיבל הושק יום אחרי השקתו של האתר במיקום החדש שלו תחת גשר ווטרלו. בפסטיבל זה הוקרנו כ-20 סרטים.
פישרס

| --- | --- |
דגל פישרס

בניין העירייה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אינדיאנה אינדיאנה
 מחוז:  המילטון
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1872 
 שטח:  93 קמ"ר
 גובה:  249 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  98,977 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  883 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  39°57′22″N 86°00′46″W﻿ / ﻿39.956111111111°N 86.012777777778°W﻿ / 39.956111111111; -86.012777777778 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.fishers.in.us/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פישרס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פישרס(למפת אינדיאנה רגילה) אינדיאנפוליס פורט ויין אוונסוויל סאות' בנד בלומינגטון כרמל מישיגן ימת מישיגן  אילינוי קנטקי א ו ה י ו פישרס(למפת אינדיאנה מוגדלת) אינדיאנפוליס פורט ויין אוונסוויל סאות' בנד בלומינגטון כרמל מישיגן ימת מישיגן  אילינוי קנטקי א ו ה י ו פישרס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פישרס (באנגלית: Fishers) היא עיר במחוז המילטון (אנ') שבמדינת אינדיאנה שבארצות הברית. העיר היא פרוור של בירת המדינה, אינדיאנפוליס ובעשורים האחרונים היא חוותה צמיחה משמעותית כאשר מספר תושביה גדל מ-350 ב-1963, ל-2,000 ב-1980, ל-7,200 ב-1990 ובמפקד האוכלוסין של 2010 נמנו בה כמעט 77,000 תושבים.
ב-2011 הוגדרה פישרס כעיר הטובה ביותר בארצות הברית למגורי משפחות על ידי רשת הטלוויזיה TLC וזכתה לתואר "קהילה ירוקה" על ידי איגוד הערים והעיירות של אינדיאנה. פישרס דורגה על ידי רשת העיתונות CQ Press כעיר שבה שיעור הפשיעה הוא הנמוך ביותר בארצות הברית לשנים 2011 – 2012 בקרב הערים שגודל אוכלוסייתן נע בין 75,000 ל-100,000 תושבים, דירוג שעליו היא שמרה גם בשנת 2013. ב-2010 דירג המגזין Money את פישרס כשמינית ברשימת הערים שטוב לגור בהם. באותה שנה הוכתרה פישרס על ידי המגזין ביזנסוויק כפרבר שהכי משתלם לגור בו וכעיר ה-11 ברשימת הערים הטובות ביותר לעבור עליהם של המגזין פורבס. לאחר שב-2012 התקיים בעיר משאל עם על הפיכתה מעיירה לעיר, היא קיבלה מעמד של עיר ב-1 בינואר 2015.
היסטוריה > המאה ה-19

ב-1802 התיישב ויליאם קונר במקום בו שוכנת כיום פישרס. קונר בנה בקתה ותחנת סחר על גדת נהר וייט. האדמה שעליה הוא התיישב ידועה כיום בשם "ערבת קונר" (Conner Prairie) והיא מהווה אחד המוזיאונים להיסטוריה החשובים ביותר בארצות הברית.
לאחר שאינדיאנה הפכה למדינה ב-1816 ולאחר ששבטי הלנאפי ויתרו על תביעותיהם באינדיאנה ובאוהיו לטובת ממשלת ארצות הברית בהסכם סט מרי ב-1818, החלו מתיישבים להגיע לאזור. במעמד חתימת ההסכם, שימש קונר כמתורגמן עבור צ'יף ויליאם אנדרסון, אביה של אשתו מקינג. ב-1823 הוקם מחוז המילטון וב-1825, לאחר שבירת אינדיאנה עברה מקורידון לאינדיאנפוליס, החלה הקהילה בפישרס להתפתח. לאחר המעבר, הקים ג'ון פינץ' טחנת קמח שהונעה על ידי סוסים, נפחיה ואת בית הספר הראשון באזור. בשנה לאחר מכן נבנתה טחנת הקמח הראשונה שהונעה במים.
ב-1826 נבנה ליד נהר וייט "בית השגריר" (Ambassador House) שניצב כיום בהצטלבות רחוב 106 ורחוב אלר. מאוחר יותר נרכש הבית על ידי אדיסון ואינדיה האריס, שמונה לתפקיד שגריר ארצות הברית באימפריה האוסטרו-הונגרית על ידי הנשיא ויליאם מקינלי. כיום שוכן בית השגריר בתחומי פארק המורשת של נהר וייט והוא עבר תהליך של שיפוצים ושימור.
ב-1849 החלה סלילתה של מסילת הברזל מאינדיאנפוליס לעיר פרו הסמוכה, כהרחבה של המסילה משיקגו. מסילה זו היוותה אבן מושכת עבור אנשים לא מעטים והמקום היה ידוע בשם "המסוט של פישרס" (Fisher's Switch). ב-1872 הוסר הלוט מעל השלט על התחנה שנבנתה בהצטלבות המסילה עם רחוב 116 על ידי שאלתיאל פישר.
היסטוריה > המאה ה-20

ב-1908 שונה שם המקום מ-Fishers Switch ל-Fishers.
לאחר מותו של קונר ב-1855 הפכה החווה המשפחתית שלו למוקד משיכה. ב-1927 הציבה החברה ההיסטורית של מחוז המילטון ציון מיוחד על החווה. אלי לילי, שהיה אז בעל חברת תרופות גדולה, רכש את חוות קונר ב-1934 והחל לשפץ אותה. ב-1964 ביקש לילי מקולג' ארלהם לדאוג לחווה, שכיום ידועה בשם "ערבת קונר" (Conner Prairie).
ב-1943 בנתה חברת המים של אינדיאנפוליס את מאגר גייסט במטרה למנוע מחסור במים במערכת המים העירונית. הם האמינו שנחל פול ונהר וייט לא יהיו מסוגלים לספק את הביקוש למים בעיר. בשנות השבעים של המאה ה-20 ביקשה החברה לשלש את גודלו של האגם, אך ב-1978 בוטלה התוכנית והחלה תנופת בנייה גדולה סביב לאגם.
פישרס צמחה באיטיות וב-1960, כאשר תנועת רכבות המשא הצטמצמה, מנתה אוכלוסייתה 388 תושבים. שינוי התוואי של הכביש המדינתי מספר 37 אל עברה המזרחי של העיר והחיבור לכביש הבין-מדינתי מספר 69, הבטיחו את צמיחתה העתידית של העיר כמרכז מגורים ומסחר. עד מהרה הייתה פישרס לפרבר של אינדיאנפוליס הצומח במהירות. ב-1989 מנתה אוכלוסיית העיר 7,000 תושבים ואז נערך בה "פסטיבל החופש" (Freedom Festival) הראשון שמתקיים בה מאז כל שנה.
ב-1992 נפתח המרכז העירוני על שם תומאס א. וויבר שמשמש כמוקד האזרחי והממשלתי של העיר. המתחם משמש אכסניה לבניין העירייה, למפקדות המשטרה ומכבי האש, לבניין הדואר המרכזי, לבניין אספת המחוז, למרכז המבקרים וללשכת המסחר העירונית. בהמשך הוספו גם ספרייה ובניין משרד הרישוי של אינדיאנה.
היסטוריה > המאה ה-21

במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמנו בפישרס כמעט 38,000 תושבים. הדיור בר ההשגה, הכלכלה הצומחת והסמיכות לאינדיאנפוליס הצומחת במהירות ולכביש 69, גרמו לגידולה המהיר של פישרס. ב-2003 ביקשה העירייה מלשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לקיים בה מפקד אוכלוסין מיוחד כדי להעריך במדויק את הגידול המהיר של אוכלוסיית העיר מתחילת העשור. במפקד זה נמנו בעיר 52,390 תושבים, גידול של 38% מאז המפקד הקודם. מאז הוקדשו משאבים ממשלתיים רבים לבניין פארקים, לתחזוקת כבישים ולניהול יעיל של הצמיחה העירונית המהירה.
ב-2005, לאחר מחלוקת על ניהול בלתי יעיל לכאורה, התנתקה "ערבת קונר" רשמית מקולג' ארלהם והפכה לתאגיד נפרד.
ב-2009 נכנעה קבוצת הלחץ של אזור המגורים של גייסט לאחר מאבק משפטי של ארבע שנים כנגד עיריית פישרס על סיפוח שלא מרצון של האזור שסביב לאגם. כך התאפשר לפישרס לספח את האזור על 2,200 יחידות הדיור שבו בינואר 2010 ולהתחיל בגביית המיסים בו בשנה שלאחר מכן. מהלך זה הגדיל את אוכלוסיית פישרס בכ-5,500 תושבים והיא הפכה להיות העיר השמינית בגודלה באינדיאנה.
ב-2012 בנתה עיריית פישרס שביל רב-תכליתי במרכז העיר ואמפיתיאטרון במרכז העירוני על שם תומאס א. וויבר. בנובמבר אותה שנה הכריזה העירייה על פרטי מיזם הפיתוח של לב העיר בתקציב של 33 מיליון דולר שהחל באמצע 2013 והושלם ב-2015.
היסטוריה > המאה ה-21 > המעבר למעמד של עיר

ב-1998 נדחתה במשאל עם ההצעה להפיכת פישרס מיישוב במעמד של עיירה ליישוב במעמד של עיר ברוב של 75% מתנגדים.
ב-2008 החל קבוצה בשם CityYes לאסוף חתימות לעצומה לקיום משאל עם חוזר על שינוי מעמד העיר. העירייה מינתה צוות חקירה של 44 אזרחים לבחינת היתרונות והחסרונות שבשינוי המוצע.
בדצמבר 2010 אישרה מועצת העיר את עריכתו של משאל עם בו הוצגו לציבור הבוחרים שתי שאלות: שאלה בדבר הפיכתה של פישרס מעיירה לעיר ושאלה בדבר כינון מבנה מסורתי של מנגנון הממשל העירוני, קרי, ראש עיר ומועצה נבחרים, או בחירת ראש עיר מקרב מועצה מורחבת של תשעה חברים. במשאל העם שנערך ב-6 בנובמבר 2012, אושר המעבר למעמד עיר והוחלט לכונן את שיטת הממשל על פיה ייבחר ראש העיר בבחירות כלליות.
ערים תאומות

הממלכה המאוחדת בילריקי (אנ'), אנגליה, הממלכה המאוחדת