stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטרלזונד (סיירת, 1911)
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

ב-16 באוגוסט, כשבועיים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שטרלזונד ושטרסבורג ערכו סריקה לתוך ההופדן כדי לחפש כוחות סיור בריטיים. שתי הסיירות נתקלו בקבוצה של שש עשרה משחתות בריטיות ובסיירת קלה במרחק של כ-10,000 מטרים (33,000 רגל). בשל הנחיתות המשמעותית, שתי הסיירות הגרמניות ניתקו מגע וחזרו לנמל.
הפעולה הגדולה הראשונה של האונייה הייתה קרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914. סיירות מערכה וסיירות קלות בריטיות פשטו על מסך הסיור הגרמני במפרץ הלגולנד. בשעה 12:30, שטרלזונד, דנציג ואריאדנה הגיעו כדי לתגבר את קונטר-אדמירל לברכט מאס, והפכו במהירות את הגאות נגד הסיירות הקלות הבריטיות. זמן קצר לאחר מכן, סיירות המערכה הבריטיות התערבו והטביעו את אריאדנה ואת אוניית הדגל של מאס, קלן. שטרלזונד ושאר הסיירות הקלות ששרדו נסוגו לתוך האובך ותוגברו על ידי סיירות המערכה של קבוצת הסיור I. שטרלזונד ודנציג חזרו וחילצו את רוב הצוות של אריאדנה.
היא גם השתתפה בפשיטה על ירמות' ב-2–3 בנובמבר 1914, כמסך סיור של קבוצת הסיור I. בזמן שסיירות המערכה הפגיזו את העיירה ירמות', שטרלזונד הניחה שדה מוקשים, שהטביע ספינת קיטור ואת הצוללת אה"מ D5 שהתייצבה ליירט את הפושטים הגרמנים. לאחר השלמת ההפגזה חזרה השייטת הגרמנית לנמל מבלי להיתקל בכוחות בריטיים. שטרלזונד נכחה גם במהלך הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, שוב כמיסוך עבור קבוצת הסיור I. בנסיגה לאחר הפגזת העיירות, הגרמנים כמעט יורטו על ידי הכוחות הבריטיים; הסיירת אה"מ סאות'המפטון הבחינה בשטרלזונד ובכמה סירות טורפדו, אולם בלבול על סיפון אוניית הדגל הבריטית אפשר לשייטת הגרמנית להימלט. ב-25 בדצמבר פתחו הבריטים בפשיטה על קוקסהאפן, התקפה אווירית על בסיס הצי הגרמני בקוקסהאפן ובסיס האוויר נורדהולץ. שטרלזונד ירתה לעבר אחד המטוסים התוקפים, אך לא הצליחה להפיל אותו.
האונייה הייתה שוב חלק ממסך הסיור של קבוצת הסיור I בקרב שרטון דוגר ב-24 בינואר 1915. שטרלזונד וגראודנץ הוקצו לקדמת המערך ורוסטוק וקולברג הפליגו משני צידי המערך; כל סיירת נתמכה על ידי חצי שייטת של סירות טורפדו. בשעה 08:15, תצפיות על שטרלזונד וקולברג הבחינו בעשן כבד מאוניות מלחמה בריטיות גדולות שהתקרבו למערך. מכיוון שהצי הגרמני העיקרי היה בנמל ולכן לא היה מסוגל לתמוך בסיירות המערכה, החליט היפר לסגת במהירות גבוהה. אולם סיירות המערכה הבריטיות הצליחו להדביק את הגרמנים, ובקרב שלאחר מכן הוטבעה הסיירת המשוריינת הגדולה בליכר.
שטרלזונד לא הייתה זמינה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916 מאחר שחומשה באותה העת בתותחי 15 ס"מ SK L/45. השיפוץ הושלם במספנת Kaiserliche Werft בקיל, ובמהלכו 12 תותחי 10.5 ס"מ הוחלפו בשבעה תותחי 15 ס"מ ושני תותחי 8.8 ס"מ SK L/45. ב-2 בפברואר 1918 פגעה שטרלזונד במוקש שהונח על ידי ספינות בריטיות בים הצפוני. הדרדנוט קייזר וכמה אוניות אחרות יצאו החוצה כדי ללוות את שטרלזונד בחזרה לנמל. האונייה לא הייתה זמינה למבצע הצי הגדול ב-23–24 באפריל 1918 בניסיון ליירט שיירה בריטית לנורווגיה.
היסטוריית שירות > שירות לאחר המלחמה ובצרפת

לאחר המלחמה, שטרלזונד שירתה לזמן קצר ברייכסמרינה שאורגן מחדש בשנת 1919. הסכם ורסאי קבע כי האונייה אמורה להתפרק מנשקה ולהימסר למדינות ההסכמה תוך חודשיים מרגע החתימה על האמנה. היא נמסרה לצרפת כשלל מלחמה תחת שם העסקה "Z". האונייה נמסרה רשמית בשרבורג ב-3 באוגוסט 1920. עם הגעתה לצרפת, היא עברה שיפוץ קל שכלל בעיקר החלפת תותחי 8.8 ס"מ בתותחי נ"מ 75 מ"מ (3 אינץ').
שמה של האונייה שונה למילוז והיא שירתה לזמן קצר בצי הצרפתי בצי הים התיכון הצרפתי כחלק מהפלגה הקלה השלישית ביחד עם שאר הסיירות הגרמניות לשעבר סטרסבור ומץ והסיירת האוסטרו-הונגרית לשעבר תיונוויל. מילוז נשארה בשירות עד שיפוץ בשנת 1925 בברסט. בשלב זה, היא הייתה שחוקה לחלוטין ולכן הוכנסה למילואים זמן קצר לאחר השלמת השיפוץ. ב-15 בפברואר 1933, מילוז נמחקה מרשימות הצי ופורקה לגרוטאות בברסט ב-1935. פעמון האונייה הוחזר מאוחר יותר לגרמניה והוא מוצג כעת באנדרטת הצי לאבו.
הפעמון של שטרלזונד באנדרטת הצי לאבו
הקהילה הבהאית באינדונזיה

הקהילה הבהאית באינדונזיה היא חלק מהדת הבהאית. הדת הגיעה לראשונה לארכיפלג בסוף המאה ה-19 על ידי ג'מאל אפנדי וסייד מוסטפא רומי שהפיצו אותה במסגרת מסעם המסיונרי ברחבי דרום ודרום מזרח אסיה. הדת הבהאית הפכה חוקית החל משנת 2014. לא ידוע כמה מאמינים שייכים לקהילה כיום.
היסטוריה

בסוף המאה ה-19, נשלח ג'מאל אפנדי על ידי בהאא אללה להודו ויחד עם סייד מוסטפא רומי, נסע ברחבי דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. במסגרת המסע טיילו השניים ברחבי הארכיפלג האינדונזי כ-6 חודשים, בין מאי לנובמבר 1885, והפיצו את הדת הבהאית.
באותה תקופה היה הארכיפלג האינדונזי תחת שליטתה הקולוניאלית של הולנד. הרשויות ההולנדיות לא אהבו תעמולה דתית במושבותיהן, ולכן אישורי הנסיעה של השניים היו מוגבלים ואפשרו להם לבקר רק בנמלי החוף של חברת הודו המזרחית ההולנדית. הם הפליגו לבטאוויה (כיום ג'קרטה), מקום מושב הרשויות הקולוניאליות ההולנדיות, שם שובצו לרובע הערבי פאקוג'אן (באנגלית: Pakhojan). שם קיבלו סיוע מהקונסול הכללי הטורקי בבטביה, עלי ע'אלב ביי.
אחרי שהבינו השניים כי לא יוכלו ללמד ביעילות בבטביה, הם נסעו לסורביה, שנמצאת לאורך חוף ג'אווה הצפוני. משם המשיכו לאורך החוף, עצרו באי באלי, ואז הלאה לאי לומבוק. בלומבוק חיכה להם סייד עבדאללה (באנגלית: Sayyid 'Abdu'lláh), גובה המכס הראשי, שדאג שיפגשו את המלך הבודהיסטי ומלכתו המוסלמית, איתם שוחחו על ענייני דת.
תחנתם הבאה הייתה מקאסר באי סלבס (כיום סולאווסי). האי סלבס הכיל מספר רב של נסיכויות קטנות שנמצאו תחת ריבונות הולנדית אך שמרו על עצמאותן. ההולנדים דאגו לשמור על השליטה בהיצע העשיר של תבלינים ועץ שסיפק אזור זה כנגד חדירת כוחות אחרים. בעזרת בקשת הקונסול הטורקי בבטביה שיבקרו חייל טורקי זקן באי סלבס, הם הצליחו לשכנע את המושל ההולנדי לאפשר להם להיכנס לפנים האי. קודם כל, הם הפליגו צפונה לאורך החוף בסירה קטנה לנמל פארי-פארי, שהייתה בירת ממלכה קטנה שנשלטה על ידי פאטה ארונגמטואה ארון רפן (באנגלית: Fatta Arongmatua Aron Rafan). הם התקבלו על ידי המלך, וג'מאל אפנדי הצליח לרפא את המלך מפסוריאזיס באמצעות שימוש בצמחי מרפא. כתוצאה מכך, ג'מאל אפנדי הצליח ללמד שם את האמונה הבהאית באופן גלוי והמלך נטה לטובת הדת החדשה. אולם המושל סירב לאפשר לשניים להמשיך ופקד עליהם לחזור לבטביה. עם שובם לבטביה, הם זכו להצלחה רבה יותר בהפצת האמונה הבהאית.
באמצע המאה ה-20 הגיעה הדת הבהאית לאיים אחרים באינדונזיה על ידי בהאיים שהפיצו את הדת. באוקטובר 1953, אלי בקינג (באנגלית: Elly Becking), הפיצה את הדת הבהאית בניו-גינאה ההולנדית (כיום מערב גינאה החדשה). בפברואר 1954 הזוג הנשוי רחמת אללה ואיראן מהאג'ר (באנגלית: Rahmatu’lláh and Írán Muhájir) הפיצו את הדת הבהאית באיי מנטאוואי (באנגלית: Mentawai Islands). השלושה זוכו בתואר "אבירי הבהאא אלהה".
החל משנת 1955 הוביל רחמת אללה מהאג'ר את הדת הבהאית באיי מנטאוואי, והצליח לאסוף 2,500 מאמינים. הבהאים היטיבו עם הקהילה המקומית באי, והסיבה המיוחסת להצלחתם המסיונרים הבהאיים היא העובדה שהם היו אנשים צעירים שהשתלבו באורח וסגנון חייהם של הקהילה המקומיים. עדות לכך היא שמורים בהאים רבים התחתנו עם נשים מקומיות והשתלבו לגמרי בחברה. חלק מהמשיכה לדת הבהאית הייתה שהיא היוותה אלטרנטיבה אטרקטיבית לאסלאם ולנצרות משום שהיא לא דרשה שינוי קיצוני באורך החיים של המקומיים.
מעמד חוקי

באוקטובר 1957, שוגי אפנדי קרא לכינוס של סדרת ועידות בין-יבשתיות שיערכו ברציפות בקמפלה סידני, שיקגו, פרנקפורט וג'קרטה. ב-14 בספטמבר 1958, שבוע לפני הוועידה הבין-יבשתית החמישית שהייתה אמורה להתקיים בג'קרטה, הממשלה ביטלה את האישור לקיים את הוועידה, צעד שהתחיל תקופה של דיכוי קשה של הדת הבהאית ומאמיניה ולבסוף הוביל לאיסורה בשנת 1962.
בשנת 1961 הממשל הצבאי באינדונזיה הוציא הוראה לרשויות המקומיות לאסור פעילויות בהאיות ולהחרים רכוש בהאי. שנה לאחר מכן נשיא אינדונזיה, סוקרנו, אסר על קיום מוסדות מנהליים בהאים. האיסור על האמונה הבהאית אושר מחדש ביוני 1972 כמו גם התווספה לאיסור פעילות הוראה מאורגנת בהאית. איסור זה גרם לאלימות דתית נגד המאמינים הבהאיים, מאמינים בהאים רבים פוטרו מעבודתם, בשנת 1975 נעצרו מאמינים בהאים בגין הפרת האיסור על פעילות בהאית, ובתקופה שבין 1975–1985 נכלאו בגין הרשעתם בחברות בארגון דתי אסור והעלבת האסלאם. בשנת 2002 הוציאה מועצת העולמא האינדונזית פתווה שאסרה על בהאים לקבור את המתים בבתי קברות ציבוריים.
ב-8 באוגוסט 2014 הוסר האיסור הרשמי על קיום הדת הבהאית באינדונזיה. החוקה האינדונזית מעניקה חופש דת אך הממשלה מכירה רק בשש דתות, שהדת הבהאית לא ביניהן.
כיום

אין מידע עדכני לגבי כמה אנשים מונה הקהילה הבהאית באינדונזיה. המידע העדכני ביותר הוא משנת 2010, אז הקהילה מנתה 22,815 איש.
בשנת 2014 הוקמה שלוחה של הקהילה הבהאית הבין לאומית שנמצאת בג'קרטה, המכונה "משרד אזורי רשמי" עבור הקהילה הבהאית באינדונזיה.
הקהילה הבהאית באינדונזיה עדיין סובלת מאפליה, ולמרות הסרת האיסור על קיום הדת בשנת 2014, הממשלה לא שנתה את מדיניותה הרשמית. מאמינים בהאיים לא יכולים לקבל הכרה בנישואים אזרחיים ומחויבים להצהיר על אמונה דתית אחרת בתעודת הזהות שלהם.
הערות שוליים

↑  Vries, Jelle de. 2007. "Jamal Effendi and Sayyid Mustafa Rumi in Celebes: The Context of Early Baha'i Missionary Activity in Indonesia." Baha'i Studies Review 14 (1): 23-37.
↑  Momen, Moojan. 1999. "Jamál Effendi and the early history of the Bahá'í Faith in South Asia." published in Bahá'í Studies Review (Association for Baha'i Studies English-Speaking Europe) 9.
↑  Cameron, Glenn & Wendi Momen. n.d. Chronology of the Bábí and Bahá'í Faiths and related history. Accessed June 23, 2020. https://bahai-library.com/locations/Indonesia.
↑  Steenbrink, K. A., and J. S. Aritonang. 2008. "Chapter Thirteen. The Sharp Contrasts Of Sumatra." A History of Christianity in Indonesia (Brill) 527-638.
↑  Ramstedt, Martin. 2005. Hinduism in Modern Indonesia. Routledge.
↑  Smith, Peter, and Moojan Momen. 1989. "The Baha'i faith 1957–1988: A survey of contemporary developments." Religion 19 (1): 63-91.
↑  Cameron, Glenn & Wendi Momen. Chronology of the Bábí. https://bahai-library.com/locations/Indonesia.
↑  ARDA. 2010. http://www.thearda.com/QL2010/QuickList_40.asp.
↑  Baháʼí World News. 2016. Exploring religion’s contribution to peace in Southeast Asia. November 18. Accessed April 2020. https://news.bahai.org/story/1139/.
↑  Freedom., Refworld. 2016. USCIRF Annual Report 2016 - Tier 2 countries - Indonesia. May 2. Accessed July 6, 2020. https://www.refworld.org/docid/57307ce411.html.
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
גל אוחובסקי

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1958 (בן 66) חדרה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  uchovsky
 טוויטר:  UchovskyGal
 
גל אוחובסקי (נולד ב-27 בספטמבר 1958) הוא עיתונאי, עורך, מנחה, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי. כיהן כנשיא איגי - ארגון נוער גאה עד 2021.
ראשית חייו

אוחובסקי נולד בחדרה ועד גיל חמש גדל בווינה, שם התגורר עם הוריו במסגרת לימודיו של אביו. עם חזרת המשפחה לישראל ב-1963, התגורר בחדרה ובבית הספר התיכון למד בפנימייה של בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. בנעוריו הצטיין בספורט ואף שיחק תקופה קצרה כמגן במדי הנוער של מכבי פרדס כץ[דרושה הבהרה]. בגיל 14 נרשם פעמיים בסגל הקבוצה והופיע פעם אחת על המגרש. את שירותו הצבאי התחיל בקורס טיס, וכעבור 11 חודשים נשר ממנו ועבר לשרת בבסיס לוחמה אלקטרונית באום חשיבה.
לאחר שירותו הצבאי גר בתל אביב ולמד צילום בבית הספר "קמרה אובסקורה" וכן משפטים באוניברסיטת תל אביב. עבד כשבע שנים כדייל ב"אל על".
קריירה > כעיתונאי

בשנת 1983 בעודו סטודנט, היה אוחובסקי אחד משלושת המוציאים לאור של כתב העת ההומוריסטי "טיק בשכל". אל המקומון "העיר" הגיע במקרה, לאחר שכתב מכתב למערכת כתגובה לכתבה על דיילי-אוויר, והוזמן לריאיון עבודה. תחילה כתב במדור התרבות על אירועי תרבות עתידיים. בהמשך, כתב אוחובסקי באופן קבוע מדור המלצות בשם "יהיה טוב" וכן כתב טור בשם בדוי בשם "משה" שתיאר את חוויותיו של בחור הומוסקסואל בעיר הגדולה. ב-1989 עבר לעיתון "חדשות" של רשת שוקן, בו ערך מוסף חדשני בשם "התוספת" וכתב מדור במוסף בשם "אוחובסקי בדרכים". בגיל 32 (בשנת 1990) מונה לעורך "העיר", ועסק בכך כשנתיים. בתקופה זו ערך לצד ליאור סולימאן מחברת NMC שלושה אוספים של מוזיקה אלטרנטיבית לועזית, והם "עצמאי בעיר" (1990), "עצבני בעיר" (1991) ו"רכרוכי בעיר" (1992).
בשנת 1993 החל לעבוד בעיתון "מעריב", שם שימש ככתב מוזיקה של השבועון "מעריב לנוער" ויצר וערך את מוסף "תרבות מעריב", במסגרתו שימש גם כמבקר מוזיקה. ב-2003, לאחר עשור של עבודה ב"מעריב", פוטר אוחובסקי, והוא חזר לכתוב מדור אישי בשם "הנטיות של אוחובסקי" ב"עכבר העיר". בשנת 2005, עקב הצמצומים שנעשו במקומון, עזב את מערכת "העיר" והחל לכתוב במגזין "Time Out תל אביב".
קריירה > כמפיק קולנוע

בראשית הקריירה הקולנועית-טלוויזיונית שלו, עסק אוחובסקי בפן המוזיקלי של היצירות בהן היה מעורב, כאשר תרומתו הראשונה הייתה הפקת הפסקול של סרטו של איתן פוקס "שירת הסירנה" ב-1994. בשנת 1997 התנסה לראשונה בתסריטאות כשכתב שליש מפרקי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה של איתן פוקס, "פלורנטין". בשנת 1998 כתב תסריט עלילתי ראשון, לדרמת הטלוויזיה "בעל בעל לב", אותו ביים פוקס. הדרמה עקבה אחר קבוצת צעירים בעיירה קטנה העומדים על סף חייהם הבוגרים, השואפים להגשים את חלומותיהם והמגבשים לעצמם זהות מינית וחברתית.
בשנת 2002 התנסה לראשונה בהפקה קולנועית, כשהפיק ביחד עם אמיר הראל את סרטו של פוקס "יוסי וג'אגר", שכתב התסריטאי והעיתונאי אבנר ברנהיימר. הסרט "יוסי וג'אגר" עוקב אחר מערכת יחסים הומוסקסואלית בין שני קצינים קרביים בצה"ל, ומככבים בו אוהד קנולר ויהודה לוי. הסרט זכה להצלחה רבה, השתתף בפסטיבלים לקולנוע ברחבי העולם וזכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
ב-2004 כתב והפיק סרט נוסף של פוקס, "ללכת על המים". הסרט עוקב אחר מסעו של סוכן "המוסד" הנשלח לחסל פושע נאצי מזדקן, באמצעות התקרבות לנכדתו המתגוררת בישראל, ואחיה ההומו שחי בגרמניה. גם סרט זה השתתף בפסטיבלים לקולנוע ברחבי העולם, ובהם בפסטיבל ברלין. הסרט גרף מספר פרסי קולנוע נחשבים והופץ להקרנה במספר מדינות בעולם. ב-2005 יצר אוחובסקי סרט נוסף עם פוקס, בשם "הבועה", דרמה המספרת את סיפורה של קבוצת צעירים תל אביבית, בחיפושיהם אחר אהבה וזוגיות על רקע המציאות הביטחונית והפוליטית בישראל.
קריירה > כמנחה טלוויזיה

ב-1993 הנחה את "לילה רוק" בערוץ 3 בכבלים.
בשנת 1997 החל אוחובסקי להנחות בערוץ 2 את תוכנית התרבות "המעגל הקטן", ששודרה במשך שלוש עונות מלאות.
בין השנים 2006–2010 היה חלק מסגל השופטים של תוכנית המציאות "כוכב נולד" ששודרה בקשת.
בשנת 2009 הנחה אוחובסקי את התוכנית "פסקול העשור" בערוץ 24. ב-2010 עבר להגיש יחד עם מרגלית צנעני את התוכנית "גל ומרגול" ששודרה בערוץ זה. ב-2011 הגיש באותו ערוץ את התוכנית "גל ואלירז" יחד עם אלירז שדה שהחליף את מרגלית צנעני.
בשנת 2012 הנחה אוחובסקי לצד אלירז שדה את תוכנית האקטואליה "מה אתם אומרים?" ששודרה בערוץ 2. בהמשך אותה שנה, החל אוחובסקי להנחות את תוכנית הראיונות "פסקול חיי" המשודרת בערוץ 24, וכן החל לשמש כשופט בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך".
בשנת 2015 השתתף בעונה השלישית של התוכנית "גולסטאר".
ביוני 2019 החל להנחות את התוכנית "24 בצהריים" בערוץ 24, יחד עם מעיין אדם ועדי לאון.
במאי 2020 עלתה לשידור בכאן 11 סדרת הדוקו "המהפכה הגאה" אותה כתב וביים יחד עם לירן עצמור. במקביל, עלתה סדרת רשת בשם "המהפכה הגאה שלי".
אוחובסקי וקהילת הלהט"ב

אוחובסקי פועל במשך שנים רבות לעידוד יציאה מהארון, ובמיוחד של זמרים וזמרות. בשנת 2001 פרסם במוסף "סופשבוע" של "מעריב" את ריאיון היציאה מהארון של עברי לידר. בהקשר זה, הוא נתפס במידה רבה כמי שהיה מעורב באאוטינג של דמויות ציבוריות בישראל, על אף שהוא אינו סבור כך. בין היתר נקשר שמו כמי שפעל להוצאתם מהארון של יהודה פוליקר ויהודית רביץ.
באוגוסט 2010, לאחר הופעתו של הראל סקעת בעצרת של הקהילה הגאה בתל אביב לציון שנה לרצח בברנוער, אמר אוחובסקי כי "הופעתו של הראל סקעת השפילה אותי". אוחובסקי אמנם לא חשף באופן מפורש את נטייתו המינית של סקעת, אולם התבטאותו בנושא הוגדרה על ידי רבים כאאוטינג. סקעת אכן יצא מהארון חודשים ספורים לאחר המקרה.
בנובמבר 2011 השתתף אוחובסקי בקמפיין "אחרי כל לילה מגיע יום", שנולד בעקבות ארבעה מקרי התאבדויות בקהילה הגאה, מספר חודשים לפני כן. לצד אוחובסקי השתתפו בקמפיין גם עברי לידר, שורטי, ג'ייסון דנינו הולט, אביעד קיסוס, עומרי חיון, ציונה פטריוט, אוריאל יקותיאל, קיי לונג, אבנר דפני, שי דויטש, יניב ויצמן ואחרים. בשנת 2014 השתתף בקליפ השיר "Everybody Needs a Man" של עופר ניסים ומאיה סימנטוב, שיצא לכבוד מצעד הגאווה באותה השנה. ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה אוחובסקי להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
בנובמבר 2021 התפרסם תחקיר של כאן חדשות שממנו עולה חשד כי אוחובסקי פעל באלימות וביצע בגברים אחרים מעשים מגונים בכוח. בעקבות התחקיר פרש אוחובסקי מארגון "איגי". המשטרה פתחה בבדיקת העובדות, ולאחר מכן נפתחה חקירה פלילית, שנסגרה מחוסר אשמה במרץ 2022.
חיים אישיים

מאז 1988 מתגורר אוחובסקי בתל אביב עם בן זוגו, במאי הקולנוע איתן פוקס.
פילמוגרפיה > מפיק

2020 - סאבלט
2010 - בן חוזר הביתה
2006 - הבועה
2004 - ללכת על המים
2002 - יוסי וג'אגר
פילמוגרפיה > תסריטאי

2018 - הבר מצווה
2006 - הבועה
2004 - ללכת על המים
1998 - פלורנטין
1997 - בעל בעל לב
פילמוגרפיה > יוצר

2020 - המהפכה הגאה
2020 - המהפכה הגאה שלי
2018 - הבר מצווה
פילמוגרפיה > שחקן

2017 - כמעט מפורסמת, שופט
2016 - 4 על ארבע, שופט
2016 - צומת מילר, בתפקיד עצמו
2010 - מתלהבת, בתפקיד עצמו
2007 - השיר שלנו, בתפקיד עצמו
1999 - אלברט, בתפקיד עצמו
פילמוגרפיה > בטלוויזיה

2017 - מועדון תרבות, מנחה מחליף
2017 - גב האומה, בתפקיד עצמו
2016 - אייל גולן קורא לך, שופט
2015 - גולסטאר
2013 - הזירה, מנחה
2013 - פירסטקלאס, בתפקיד עצמו
2013 - הרווק עם דודו אהרון, בתפקיד עצמו
2012 - פסקול חיי, מנחה
2012 - מה אתם אומרים?, פאנליסט
2011 - מעריץ מס' 1, מנחה
2011 - גל ומרגול, מנחה
2011 - האולפן השקוף, מנחה
2011 - ארץ נהדרת, בתפקיד עצמו
2010 - דיבור חדיש, פאנליסט
2010 - TLV - עושים את תל אביב
2010 - כוכב נולד, שופט
2010 - הפסקול הישראלי, מראיין
2009 - פסקול העשור, מנחה
2009 - יום בחיי, משתתף
2009 - טינופת
2008 - שולץ
2006 - פפראצי
2006 - מועדון לילה, בתפקיד עצמו
2000 - המעגל הקטן, מנחה
פילמוגרפיה > מוזיקה

2018 - הבר מצווה, שיר נושא (מילים)
2006 - הבועה, ייעוץ מוזיקלי
2002 - יוסי וג'אגר, ייעוץ מוזיקלי
1997 - פלורנטין, ייעוץ מוזיקלי
הערות שוליים

↑  גל אוחובסקי, ‏יודע חקלאי פיקח, באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2013
↑  תלמה אדמון, טיק בשכל 3X, מעריב, 23 במאי 1983
↑
↑
↑
↑  עיתון חדשות 1 באוקטובר 1993
↑  גל אוחובסקי, ‏הרומן שלי עם ג'ובאני, באתר ‏מאקו‏, 3 בספטמבר 2015
↑  עברי לידר יוצא מהארון, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2001
↑  GoGay - סוף עידן האאוטינג
↑  יהודה פוליקר יוצא מהארון: "אני לא חושב שאני יכול להתאהב באישה", באתר nana10‏, 14 ביולי 2010
↑  GoGay - סופסוף: יהודית רביץ יצאה מהארון
↑  גל אוחובסקי: "הופעתו של הראל סקעת השפילה אותי", באתר nana10‏, 1 באוגוסט 2010
↑  הקהילה מתגייסת: אחרי כל לילה מגיע יום, באתר "מזבלה"
↑  גיא ארליך, עזרה בדרך: הקהילה הגאה נלחמת בהתאבדויות, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2011
↑  Offer Nissim feat Maya Simantov Everybody Needs A Man, נבדק ב-2022-06-22
↑  ג'ורג' אבני, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015
↑  תחקיר כאן חדשות: גל אוחובסקי, נשיא ארגון הנוער הגאה, פעל לכאורה באלימות ובכוח וכפה את עצמו על גברים תמימים., באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑   יהושע בריינר, המשטרה פתחה בבדיקת העדויות כי גל אוחובסקי תקף מינית, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2021;
אלי סניור, חשד לעבירות מין: חקירה רשמית נגד גל אוחובסקי, באתר ynet
↑  יעל פרידסון‏, נסגר התיק נגד גל אוחובסקי בחשד לעבירות מין, באתר וואלה, 3 במרץ 2022
↑  קרין שגיא‏, "לא חצה את הרף הפלילי": נסגר התיק נגד גל אוחובסקי, באתר וואלה, 24 ביולי 2022
↑  אבי כהן, בהיעדר אשמה: נסגר התיק נגד גל אוחובסקי, באתר www.israelhayom.co.il, ‏3 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424312805171  PLWABN: 9810581721105606  BnF: cb15023676w (data)  GND: 140382119  ISNI: 0000 0000 7846 632X  LCCN: no2007012217  NTA: 344674827  RERO: 02-A011953079  SUDOC: 099047950  VIAF: 76595729   WorldCat (עם VIAF): 76595729
סיירות המערכה מסדרת אינדפטיגבל

| --- | --- |
אאה"מ אוסטרליה
אאה"מ אוסטרליה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי   הצי המלכותי האוסטרלי הצי המלכותי האוסטרלי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל
 סדרה עוקבת:  סיירות המערכה מסדרת לאיון
 אוניות בסדרה:  אינדפטיגבל, אוסטרליה, ניו זילנד
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי דבונפורט 
 תחילת הבנייה:  1909
 הושקה:  1909
 תקופת הפעילות:  1911–1923 (כ־12 שנים)
 אחריתה:  1 הוטבעה, 2 נגרטו
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 18,500 טון, מקסימלי: 22,130 טון
 אורך:  179.8 מטר
 רוחב:  24.4 מטר
 שוקע:  8.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  25.8 קשרים
 גודל הצוות:  800 איש
 טווח שיוט:  12,390 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  31 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 43,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 102–152 מ"מ   שריון סיפון – 38–64 מ"מ   צריחי תותחים – 178 מ"מ   ברבטות – 178 מ"מ
 חימוש:  8 תותחי Mk X BL‏ 12 אינץ' (305 מ"מ)/45 קליבר   16 תותחי Mk I‏ 4 אינץ' (102 מ"מ)/40 קליבר   2 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
סיירות המערכה מסדרת אִינְדֵפֶ֫טִיגָבְּל (Indefatigable, בִּלְתִּי נִלְאֶה) היו הסדרה השנייה שנבנתה של סיירות מערכה בריטיות ששירתו בצי המלכותי ובצי המלכותי האוסטרלי במהלך מלחמת העולם הראשונה. העיצוב ייצג עיבוד צנוע של סדרת אינווינסיבל הקודמת, הכולל סיבולת מוגברת וקשת אש משופרת חוצה-סיפון עבור צריחי הכנף שלהם באמצע האונייה, שהושגו על ידי הארכת גוף האונייה. כמו קודמו, העיצוב דמה לדרדנוט האחרונה של הצי המלכותי, אבל הקריב הגנת שריון וצריח אחד מהסוללה הראשית עבור יתרון מהירות של 4 קשרים (7.4 קמ"ש).
במקור אה"מ אינדפטיגבל הייתה האונייה היחידה בסדרה, אך אוסטרליה וניו זילנד נבנו מאוחר יותר כחלק מתוכנית לשיפור ההגנה על הדומיניונים בכך שכל דומיניון ירכוש 'יחידת צי' של סיירת מערכה אחת, שלוש סיירות קלות ושש משחתות. רק אוסטרליה הסכימה במלואה לרעיון, והקימה את הצי המלכותי האוסטרלי, ואילו ניו זילנד הסכימה לממן סיירת מערכה אחת. נבחר עיצוב שונה של אינדפטיגבל במקום סדרת לאיון שנבנתה אז עבור הצי המלכותי.
הם בילו את רוב המלחמה בפטרולים בים הצפוני, והשתתפו ברוב הקרבות שם, אם כי רק ניו זילנד הייתה בבריטניה כשהמלחמה החלה. אינדפטיגבל הייתה בים התיכון, שם רדפה אחרי ספינות המלחמה הגרמניות גבן וברסלאו בזמן שהם ברחו לכיוון טורקיה ואוסטרליה הייתה ספינת הדגל של הצי המלכותי האוסטרלי במימי אוסטרליה, שם סייעה לאבטח את מושבות האוקיינוס השקט הגרמניות וחיפשה, ללא הצלחה, את שייטת מזרח אסיה הגרמנית לפני הפלגתה לבריטניה בדצמבר 1914. ניו זילנד השתתפה במספר מהפעולות המוקדמות בים הצפוני, כולל קרב מפרץ הלגולנד והפשיטה על סקרבורו. אוסטרליה הייתה עדיין בתיקון לאחר התנגשות עם ניו זילנד לפני קרב יוטלנד, כך שרק אינדפטיגבל וניו זילנד נכחו בקרב, במהלכו אינדפטיגבל הושמדה בפיצוץ מחסן תחמושת. גם אוסטרליה וגם ניו זילנד בילו הרבה זמן ללא אירועים בים אחרי קרב יוטלנד בהמתנה להופעה הבאה של צי הים הפתוח, אבל זה נאסר על ידי הקייזר. ניו זילנד נשאה את אדמירל ג'ליקו בסיור שלו בהודו ובדומיניונים לאחר המלחמה, בעוד אוסטרליה חזרה הביתה, שם היא שוב הפכה לספינת הדגל של הצי המלכותי האוסטרלי. ניו זילנד נמכרה לגרוטאות ב-1922, בעוד אוסטרליה החזיקה מעמד רק שנתיים נוספות לפני שהוטבעה כדי לעמוד בתנאי הסכם הצי של וושינגטון.
רקע

אינדפטיגבל הייתה היורשת של סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל. מספר אפשרויות לסיירות גדולות נשקלו עבור התוכנית הימית של 1906, כולל עיצוב X4 של 22,500 טונות ארוכות (22,861 טונה מטרית) עם שריון בעובי 11 אינץ' (280 מילימטרים) ומהירות של 25 קשרים (46 קמ"ש), אבל בסופו של דבר התוכנית הזו כללה רק שלוש אוניות מסוג דרדנוט. נבחנו מספר אפשרויות עבור תוכנית 1907–1908, החל מ-18,100 טונות ארוכות (18,390 טונה מטרית) ל-21,400 טונות ארוכות (21,743 טונה מטרית), אך בסופו של דבר שוב הועדפו אוניות מערכה ולא הוזמנו סיירות מערכה עד שנת התוכנית שלאחר מכן.
בזמן שהעיצוב הסופי של אינדפטיגבל אושר, האדמירליות כבר המשיכה הלאה, פישר כתב בספטמבר 1908 "הכנסתי את סר פיליפ ווטס לתוך אונייה חדשה שתגרום לך הלם כשתראה אותו", עיצוב שהיה אמור להופיע בסופו של דבר בתור אה"מ לאיון. באוגוסט 1909 נפגשו גורמי השליטה העצמית בוועידת האימפריה של 1909, ובדיון על ההגנה האימפריאלית, הציעה האדמירליות ליצור יחידות צי בדומיניונים, שכל אחת תכלול סיירת מערכה אחת מסדרת אינווינסיבל, שלוש סיירות קלות מסדרת בריסטול, ושש משחתות. אלה היו אמורים להתבסס באוסטרליה, ניו זילנד, קנדה ודרום אפריקה בניסיון להבטיח את ההגנה הימית של הדומיניונים בזמן שהצי המלכותי התרכז במים הביתיים כדי לעמוד באיום הגרמני. בעוד שהתוכנית נדחתה על ידי קנדה ודרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד נרשמו, כל אחת מהן הזמינה גרסה שונה של האינדפטיגבל, במקום את הסדרה אינווינסיבל שהוצעה במקור. אוסטרליה הפכה לספינה של הצי המלכותי האוסטרלי שהוקם לאחרונה, בעוד ניו זילנד נשמרה במימי אירופה כיחידה של הצי המלכותי. בסופו של דבר, רק יחידת צי אחת הוקמה, השייטת האוסטרלית ב-1913.