הרפובליקה הרומית
המשטר הרומי

אתונה במאה החמישית לפני הספירה הורישה את רעיון הדמוקרטיה לעולם המודרני: מוסדות דמוקרטיים שהוקמו בסוף המאה השישית לפני הספירה (התאמה כרונולוגית עם גירוש מלכי רומא שלא אבדה למשקיפים קדומים, שרצו להציג את ההיסטוריה של שני המקומות כאילו הם מתנהלים במקביל). רומא הרפובליקנית הורישה את רעיון החירות, החשוב לא פחות. המילה הראשונה של הספר השני בתולדות טיטוס ליוויוס, שמתחיל את סיפורה של רומא לאחר המלוכה, היא 'חופשי'; והמילים 'חופשי' ו'חופש' חוזרות יחד שמונה פעמים בשורות הראשונות בלבד. הרעיון שהרפובליקה הוקמה על Libertas מצלצל בקול רם בכל הספרות הרומית, והוא הדהד דרך תנועות רדיקליות במאות מאוחרות יותר, באירופה ובאמריקה. לא במקרה הסיסמה של המהפכה הצרפתית – Liberté, égalité, fraternité מעמידה את 'חירות' בגאווה במקום ראשון; ולא במקרה ג'ורג' וושינגטון דיבר על החזרת 'אש החירות הקדושה' למערב; ולא במקרה מנסחי חוקת ארצות הברית הגנו עליה תחת השם הבדוי 'Publius', שנלקח משמו של פובליוס ולריוס פובליקולה, אחד הקונסולים הראשונים של הרפובליקה. אך כיצד הייתה החירות הרומית אמורה להיות מוגדרת? הייתה זו שאלה שנויה במחלוקת בתרבות הפוליטית הרומית במשך 800 השנים הבאות, דרך הרפובליקה ועד לשלטון האיש היחיד של האימפריה הרומית, כאשר הוויכוח הפוליטי הפך לעיתים קרובות לשאלה עד כמה החירות יכולה לדור בכפיפה אחת עם האוטוקרטיה. חירותו של מי הייתה על כף המאזניים? כיצד להגן עליה באופן היעיל ביותר? כיצד ניתן היה לפתור גרסאות סותרות של חירותו של האזרח הרומי? כל הרומאים, או רובם, היו מחשיבים את עצמם כמאמינים בחירות, בדיוק כפי שרובנו כיום מחשיבים את עצמנו כמאמינים ב'דמוקרטיה'. אבל היו סכסוכים חוזרים ונשנים באשר למשמעותה של החירות.עמ' 128-9
פוליביוס, היסטוריון יווני במאה ה-2 לפנה"ס, טען שמעבר ליכולתם הצבאית הברורה, הרומאים חיו תחת משטר פוליטי שהשיג את האיזון המושלם בין שלוש צורות הממשל הקלאסיות: המלוכה-שלטון האחד; אריסטוקרטיה-שלטון על ידי מעטים; ודמוקרטיה-שלטון על ידי הרבים.עמ' 7לפי התיאוריה הפוליטית האריסטוטלית, לכל צורת ממשל יש את היתרונות שלה, אך בהכרח תתגלגל להתגלמות המדכאת ביותר שלה עד שתיפול. כך תהפוך מונרכיה לעריצות שתופל על ידי אריסטוקרטיה נאורה, שתגלוש לאוליגרכיה דכאנית עד שהדמוקרטיה העממית תכריע אותה בתורה, וזו תפתח את הדלת לאנרכיה שתחזור שוב לידיה המייצבת של המלוכה. פוליביוס האמין שהרומאים עצרו את התהליך המעגלי הזה ובכך הם יכולים להמשיך ולצמוח בזמן שחברות אחרות יקרסו תחת החולות הנודדים של המערכות הפוליטיות הבלתי מספקות שלהם.עמ' 7המרכיב המלוכני של החוקה הרומית היו הקונסולים שהיו הרשות המבצעת. הודות לסלידה הרומאית ממלכים, לרפובליקה במקום שליט אחד הם בחרו זוג קונסולים שחילקו ביניהם את הסמכות הצבאית, הפוליטית והדתית העליונה. כדי להגביל את הסיכון לתפיסת כוח רודנית, לכל שותף מנהל הייתה זכות וטו על החלטות עמיתו. יתרה מזאת, תקופת הכהונה של קונסול הייתה רק שנה בודדת. בתום שנת כהונתם, היו הקונסולים חוזרים לשורות הגוף האזרחי וזוג מנהיגים חדש החליפם.עמ' 8
אולם הרומאים המעשיים הבינו את הצורך במשרת חירום ויצרו משרה כזו בשם הדיקטטורה. בעתות משבר, הקונסולים יכלו להעביר את השלטון לאדם יחיד שיחזיק בכוח מוחלט כדי לחלץ את רומא מסכנה. הכוונה לא הייתה רק לאיומים זרים: הדיקטטור הראשון מונה בגלל תסיסה פלבאית ברומא ולא איום מצד שכן עוין. אבל, באופן קריטי, הדיקטטורה פגה לאחר שישה חודשים. כיוון שהרומאים החזיקו בשנאה יוקדת למלכים, הסנאט אישר לכל אזרח, בכל עת, להרוג אזרח אחר שנתפס בניסיון להשיג כוח מלכותי. במשך כמעט חמש מאות שנה דיקטטורים רומאים מעולם לא נכשלו בלוותר על כוחם כחוקעמ' 8
האלמנט האריסטוקרטי היה הסנאט. במקור מאה זקנים שאורגנו על ידי רומולוס לפעול כמועצת מדינה, הסנאט מנה כשלוש מאות זקנים בזמנו של פוליביוס. כשהוא שואב את חבריו מהמשפחות העשירות והחזקות ביותר ברומא, הסנאט התפתח למוסד הפוליטי המרכזי של הרפובליקה. כשהסנאט מורכב משופטים לשעבר, הוא שימש כיועץ הראשי של המנהיגים שנבחרו מדי שנה. לעיתים רחוקות נקטו קונסולים מדיניות ללא התיעצות בדיונים עם הסנאט. לבסוף, האלמנט הדמוקרטי נמצא באסיפות, שהיו פתוחים לכל אזרחי רומא. בזמן פוליביוס היו שלוש אסיפות עיקריות: אסיפת המאה (אנ'), שבחרה שופטים בכירים; האספה השבטית (אנ'), שבחרה שופטים זוטרים, העבירה חוקים ונתנה פסק דין משפטי; והאסיפה הפלבאית (אנ'), שהייתה לה רבות מאותן הסמכויות של האספה השבטית (אנ') אבל שבחרה את הטריבונים והייתה פתוחה רק לגברים ממוצא פלבאי. ממעיטים בערכו של האלמנט הדמוקרטי של במשטר הרומי לעיתים קרובות אך האסיפות היו חזקות להפליא. רק אספה יכולה לחוקק חוק או לגזור עונש מוות על אזרח ובעוד אזרח תמיד יכול לערער על פסק דין לאסיפות, לא היה ערעור להחלטות האסיפות.עמ' 8
אנחנו רואים אפוא שהרפובליקה הרומית הורישה לא רק את החופש ומידה של דמוקרטיה כמושגים פוליטיים אלא גם אלמנטים נוספים של דמוקרטיה ליברלית מודרנית: הפרדת רשויות, החלפת שלטון בדרכים לא אלימות, כהונות מוגבלות בזמן ומערכת איזונים ובלמים כמנגנונים שאמורים לסייע בשמירה על החירות.
במבנה המתואר על ידי פוליביוס, שלושת היסודות של המשטר הרומי התקיימו באיזון שמנע מכל אחד מהם לשלוט. אבל אף על פי שפוליביוס היה תאורטיקן מחונן, בזמן שכתב את ההיסטוריה שלו באמצע שנות המאה המאה ה-100 כבר הופר האיזון שהוא העריץ. הסנאט יצא מהמלחמות הפוניות מחוזק יותר ממה שהיה לפני הפרישה הראשונה של הפלבס בשנות ה-400. במהלך המלחמות הפוניות התחלופה השנתית של מפקדים צבאיים בכירים הפך בכביד על תכנון המלחמה והסנאט יחד החל להוביל בפיתוח וביצוע מדיניות. הסנטורים גם הפכו מיומנים בלהבטיח שלקוחות כפופים להם ייבחרו כטריבונים. בתום המלחמות הפוניות לא פעלו עוד הקונסולים, הטריבונים והאסיפות כאיזונים ובלמים על הסנאט, אלא כהרחבה שלו. בתוך הזמן שבו פוליביוס כתב את שבחיו לאיזון החוקתי הרומי, האצולה הסנאטורית כבר גלשה לאוליגרכיה דכאנית.עמ' 9
המוסדות הרומיים עברו שינויים ניכרים ברחבי הרפובליקה כדי להתאים את עצמם לקשיים הניצבים בפניה, כמו יצירת פרומגיסטריות לשלוט במחוזותיה הנכבשים, או הרכב הסנאט.