stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדודן זה

| --- | --- |

דמותו של הדודן זה בסרט "משפחת אדמס"
 הופעה ראשונה:  הפרק "הדודן זה מבקר את משפחת אדמס" (משפחת אדמס; 1965)
 יוצרים:  צ'ארלס אדמס דייוויד לוי
 גילום הדמות:  פליקס סילה (1964–1966, 1977) רוג'ר ארויו (1965, 1966) ג'ון פרנקלין (1991–1993) דייוויד מיילראה (1998–1999) פיל פונדאקארו (1998)
 דיבוב:  טוני מאגרו (1964–1966) ג'ון סטפנסון (1972–1973) פט פראלי (1992–1993) פול דובסון (1998–1999) סנופ דוג (2019, 2021)
 מידע
 שם אמיתי:  איגנטיוס זה (ונסדיי)
 גזע:  לא-ידוע
 מין:  זכר
 מקצוע:  שחקן, אוצר, זמר, מרגל
 דמויות קשורות
 משפחה:  ראו אילן יוחסין
הדודן זה (באנגלית: Cousin Itt; בחלק מהעיבודים מאוית כ-Cousin It) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הקריקטוריסט האמריקאי צ'ארלס אדמס ומופיעה בזיכיון האמריקאי "משפחת אדמס". דמותו של הדודן זה פותחה במיוחד עבור סדרת הטלוויזיה משנת 1964, ומאז הופיעה תדיר כדמות משנית בעיבודיו השונים של הזיכיון.
רקע

הדודן זה הוא יצור זעיר ושעיר, שצורתו הגלויה מורכבת כולה משיער ארוך המגיעה אל הרצפה. על אף צורתו, לדודן זה מנת משכל של 320, הוא לבוש לעיתים קרובות בכובע באולר ומשקפי שמש עגולים, והוא מדבר בג'יבריש שמובנת רק לבני משפחתו. בנוסף, הדודן זה נוהג במכונית "מסרשמיט קאביננרולר". מכיוון שדמותו של הדודן זה נוצרה במיוחד עבור סדרת הטלוויזיה, איורים של הדמות נכללו ברצועות הקומיקס של הקריקטוריסט צ'ארלס אדמס רק לאחר עליית הסדרה לשידור, תחילה ברצועה בת פאנל אחד המראה את הדודן זה בשיחת טלפון ("זהו זה מדבר"), ומאוחר יותר ברצועות הכוללות את שאר המשפחה.
הופעותיו בזיכיון > הופעות טלוויזיוניות

הדודן זה מוצג בסדרת הטלוויזיה כבן דודו של פטריארך המשפחה, גומז אדמס; וכאורח מזדמן בבית המשפחה, שנכנס ויוצא דרך הארובה, ואף משתכן בחדר משלו המרוהט בהתאם לגודלו בבית המשפחה. לאורך הופעותיו בסדרה, הדודן זה מנסה לשווא שפע של מקצועות כגון משחק, שירה, ייעוץ נישואין, אוצרות בגן חיות. מראהו הפיזי של הדודן זה אף עומד במרכזו של אחד הפרקים, בו הוא מתחיל לאבד את שיערו.
הדודן זה הופיע ב-19 פרקים, ודמותו גולמה על ידי פליקס סילה, למעט שתי הופעות בהן שיחק אותו רוג'ר ארויו. סילה השתתף בסשן ליהוק לסדרה בלוס אנג'לס וקיבל את התפקיד במקום ללא צורך באודישן. תלבושתו הכבדה של הדמות נבנתה תחילה עם שיער אמיתי, אך לאחר מכן הוחלפה בשיער סינתטי מעכב אש, שכן היה נפוץ לעשן על הסט, והיה חשש ששיער אמיתי יביא לסכנת שרפה. ההוראות שסילה קיבל היו פשוט להסתובב על הסט, שכן קולו של הדודן זה (שדובב על ידי מהנדס הסאונד טוני מאגרו) נוסף במהלך תהליך הפוסט-פרודקשן, אך לעיתים קרובות התקשה לראות מבעד לשיער שעטה.
דמותו של הדודן זה מופיעה עם שאר בני המשפחה בפרק הקרוסאובר ששודר ב-23 בספטמבר 1972 במסגרת הסדרה "סרטיו החדשים של סקובי-דו", שנקרא "לאן נעלמה ונסדיי?". את האפקטים הקוליים לדמותו סיפק ג'ון סטפנסון, ששב לתפקיד בסדרת ההנפשה על המשפחה בהפקת "האנה-ברברה" משנת 1973.
בסדרת ההנפשה משנת 1992, הדודן זה (בדיבובו של פט פראלי) מתואר כרווק נהנתן וחסר דאגות. בסדרה זו, הדודן זה הוא גם סוכן חשאי שלו שלל אויבים, בהם בולטים "התאומים המרגלים".
בסדרה "משפחת אדמס החדשה", דמותו של הדודן זה מגולמת על ידי דייוויד מיילראה, בעוד שאת האפקטים הקוליים לדמותו מספק פול דובסון.
בסדרת הטלוויזיה "ונסדיי", נחשף כי שמה המלא של דמותו היא איגנטיוס זה והוא מוזכר כאחד מבוגריה המפורסמים של "אקדמיית נברמור", בה מתחילה דודניתו, ונסדיי, את לימודיה.
הופעותיו בזיכיון > הופעות קולנועיות

בסרט "משפחת אדמס" (1991), לדודן זה (בגילומו של ג'ון פרנקלין) יש תפקיד קטן במהלך הסרט, במסגרתו הוא מתאהב במרגרט אלפורד, אשתו המנוכרת של עורך דינו הנכלולי של גומז אדמס, טולי אלפורד, לאחר שהוא פוגש אותה במהלך נשף שנערך לכבודו של פסטר ומבקש ממנה לרקוד. בנקודה מסוימת לאחר סוף הסרט, מרגרט נישאת לדודן זה לאחר שטולי והאנטגוניסטית הראשית של הסרט, אביגיל קרייבן, מובסים ונקברים בעודם בחיים.
בסרט "החיים על פי משפחת אדמס" (1993), נחשף כי הדודן זה ומרגרט הם כעת הורים לתינוק קטן בשם "מה", שירש את מראהו הפיזי של אביו.
בסרט "משפחת אדמס: האיחוד" (1998), מוצגת דמותו של הדודן זה (בגילומו של פיל פונדאקארו) בעודו נרדף על ידי כלב מוטנטי שניזון משיער אדם והומצא על ידי פסטר.
בסרט ההנפשה "משפחת אדמס" (2019), את דמותו של הדודן זה מדבב סנופ דוג. בעיבוד זה, דמותו של הדודן זה מצטיירת כנמוכת-קומה, ואף בעלת ידיים ורגליים אנושיות. בנוסף, הדודן זה מוכר כשחקן מפורסם, מה שהופך אותו לאחד מבני המשפחה הבודדים שזכו להכרה אמיתית משאר החברה.
בסרט ההמשך "משפחת אדמס 2" (2021), הדודן זה נפגש עם משפחת אדמס במיאמי במהלך טיול הדרכים שלהם, ומלווה אותם לזמן קצר, לפני שנאלץ לחזור לבית משפחת אדמס על מנת לעזור לסבתא כאשר המסיבה שלה יוצאת משליטה.
מורשת

לשני מיני צמחים שמקורם במזרח אוסטרליה, גלפימיה מכחילה ואקסיה קוגנטה, פותחו זן בשם "Cusin Itt", בשל גודלם הקצר ומראהם המדובלל.
הערות שוליים

↑  Siskin, Joshua (August 28, 2017). "Gardening: 'Cousin Itt' is where it's at for water thrifty gardeners". Los Angeles Daily News. Retrieved September 12, 2022.
1 2 3  Glionna, John M. (November 2, 2014). "Felix Silla, a.k.a. Cousin Itt, looks back on a kooky career". Los Angeles Times. Retrieved September 12, 2022.
↑  Addams, Charles (1991). The World of Charles Addams. Alfred A. Knopf. ISBN 0394588223. (book cover)
↑  "The Bruce Museum to Host Original Cartoon Artworks of Charles Addams". Art Knowledge News. Archived from the original on January 22, 2018. Retrieved September 12, 2022.
↑  Leslie, Phil (writer) (September 17, 1965). "My Fair Cousin Itt". The Addams Family (Television episode). Season 02. Episode 01. ABC.
↑  Winkler, Harry; Coons, Hannibal (writers) (May 7, 1965). "Cousin Itt and the Vocational Counselor". The Addams Family (Television episode). Season 01. Episode 32. ABC.
↑  Wilson, Tony; Sharp, Henry (writers) (February 5, 1965). "Cousin Itt Visits the Addams Family". The Addams Family (Television episode). Season 01. Episode 20. ABC.
↑  Henning, Carol; Ring, Ed; Persons, Mitch (story), Leslie, Phil (teleplay) (April 30, 1965). "Cousin Itt's Problem". The Addams Family (Television episode). Season 02. Episode 06. ABC.
↑  Lentz III, Harris M. (2005). Obituaries in the Performing Arts, 2004. McFarland & Company. p. 220. ISBN 0786421037.
1 2  Cox, Stephen (1998). The Addams Chronicles: An Altogether Ooky Look at the Addams Family. Cumberland House Publishing (2nd Edition). ISBN 1888952911.
↑  William Hanna, Joseph Barbera (directors); Jameson Brewer, Ruth Brooks Flippen, et al. (writers) (September 23, 1972). "Wednesday is Missing". The New Scooby-Doo Movies (Television episode). Season 01. Episode 03. ABC.
↑  Matt Villei, Visit 'Wednesday's Nevermore Academy Website to Apply to the Spooky Fictitious School, Collider, ‏September 21, 2022
↑  זוננפלד, בארי (במאי) (1991). משפחת אדמס (סרט).
↑  זוננפלד, בארי (במאי) (1993). החיים על פי משפחת אדמס (סרט).
↑  Hitchcock, Bobbie (2005). "Casuarina glauca prostrate forms — including Casuarina 'Cousin It'". Australian National Botanic Gardens. Retrieved September 12, 2022.
| משפחת אדמס מאת צ'ארלס אדמס |
| --- | --- | --- |
| דמויות | גומז אדמס • מורטישה אדמס • פאגסלי אדמס • ונסדיי אדמס • דוד פסטר • סבתא • לרץ' • דבר • הדודן זה |  |
| טלוויזיה | משפחת אדמס (1964–1966) • משפחת אדמס (1973) • ליל כל הקדושים עם משפחת אדמס החדשה (1977) • משפחת אדמס (1992–1993) • משפחת אדמס החדשה (1998–1999) • ונסדיי (2022-הווה) |  |
| קולנוע | משפחת אדמס (1991) • החיים לפי משפחת אדאמס (1993) • משפחת אדמס: המפגש (1998) • משפחת אדמס (2019) • משפחת אדמס 2 (2021) |  |
| תיאטרון | משפחת אדמס (מחזמר) |  |
האט פוינט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°47′00″S 166°51′00″E﻿ / ﻿77.783333333333°S 166.85°E﻿ / -77.783333333333; 166.85
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהאט פוינט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהאט פוינט
 
חצי האי האט פוינט (באנגלית: Hut Point Peninsula) הוא לשון יבשה ברוחב של בין 4.8 ק"מ ל-8 ק"מ וברוחב של 38.4 ק"מ, המזדקרת לכיוון דרום-מערב ממורדות הר ארבוס על האי רוס ביבשת אנטארקטיקה. תחנת מקמרדו האמריקאית ובסיס סקוט הניו זילנדי שתיהן תחנות מחקר אנטארקטיות, השוכנות על חצי האי האט פוינט.
פנים הצריף בכף אוונס (צילום מודרני)
היסטוריה

משלחת דיסקברי (1904-1901) בהנהגת רוברט פלקון סקוט בנתה את צריפה על "האט פוינט", נקודה קטנה 2.4 ק"מ צפונית-מערבית לכף ארמיטאז', בקצה הדרומי של חצי האי. חברי משלחת טרה נובה, (1913-1910), בפיקודו של סקוט, שעשו את החורף בכף אוונס והשתמשו תכופות בצריף במסעותיהם, החלו להתייחס אל כל חצי האי בשם "האט פוינט פנינסולה".
אתרים היסטוריים ומונומנטים

כמה תוואי נוף בהאט פוינט, בהם צלב הזיכרון לג'ורג' וינס וצריף המחסן למשלחות סקוט, מוגנים כאתרי מורשת היסטוריים מכוח הברית האנטארקטית. הן הצלב (HSM 19) והצריף (HSM 18) הוכרזו אתרים היסטוריים או אתרי מורשת, בעקבות הצעת ניו זילנד והממלכה המאוחדת לאספה המייעצת לברית האנטארקטית. המקום מוגן כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 158, במידה רבה הודות לחשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של ראשית הפעילות האנושית באנטארקטיקה.
ראו גם

קבוצת ים רוס
טום קרין
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה של אנטארקטיקה והאוקיינוסים הדרומיים", ג'ון ויילי ובניו, 2002, ‏ ISBN 0-471-98665-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529735605171  LCCN: sh86006588  VIAF: 315526988   WorldCat (עם VIAF): 315526988 
צלב ג'ורג' וינס
הויכע שול (קרקוב)

| --- | --- |

בית הכנסת "הויכע שול"
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  בית כנסת ומוזיאון
 כתובת:  רחוב יוֹזֶפָה 38, קז'ימייז', קרקוב
 מיקום:  קרקוב 
 מדינה:  פולין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1563–1566 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1556 
 סגנון אדריכלי:  רנסאנס 
 קואורדינטות:  50°3′4.7″N 19°56′50.6″E﻿ / ﻿50.051306°N 19.947389°E﻿ / 50.051306; 19.947389
  (למפת קרקוב מוגדלת) הויכע שול(למפת קרקוב רגילה) הויכע שול
 
בית הכנסת הוֹיכֶע שׁוּל (בפולנית: Synagoga Wysoka, בתרגום מיידיש: בית כנסת גבוה. נקרא גם דִּי הויכע שול - מתורגם בית הכנסת הגבוה) הוא בית כנסת בקז'ימייז' שבקרקוב, פולין, שהוקם ב-1566. בית הכנסת הוא מהעתיקים שבעיר, והראשון בפולין שעוטר בציורי טיח של מאורעות מהתנ"ך. כיום המקום שב למעמדו כבית כנסת, אך מתפקד כמוזיאון על הקהילה היהודית.
המבנה ושמו

בשונה משאר בתי הכנסת בני תקופתו, בבית כנסת זה היה חדר התפילה קומה מעל הקרקע, כשקומת הקרקע נותרת עבור חנויות. דבר זה לכאורה נותן את ההסבר לשמו "בית הכנסת הגבוה". מה שגובהו בלבד לא יכול להצדיק זאת, משום שכבר בעת בנייתו היו קיימים באזור בתי כנסת זהים לגובה זה. תופעה דומה קיימת גם בבית כנסת בפראג שנושא את אותו שם - "הויכע שול" - ואף בו נמצא חדר התפילה בגובה קומה מעל הקרקע. קיימת השערה לפיה ההעדפה לקבוע את חדר התפילה בקומה הגבוהה, היא שיקול ביטחוני, מחמת הימצאותו של המבנה בגבול השכונה היהודית. השערה דומה מעלה את העדיפות להרחיק את השאון של שער הרובע היהודי (שעמד בהצטלבות הרחובות יוזפה ויעקובה) מבית הכנסת.
במבנה המקורי חלק צר במערבהּ של הקומה התחתונה היה מבואה שדרכה נכנסו אל בית הכנסת, כך שהכניסה של בית הכנסת הייתה מהצד השמאלי של הבניין. במחצית השנייה של המאה ה-17 נוספה בקומה השנייה עזרת נשים על פני שני צדדים אנכיים של בית הכנסת. בשכנות לבית הכנסת היה ביתו של יהודי עשיר בשם פליקס, ומשנפטר זה הורחב בית הכנסת על מקום דירתו שעברה לבעלות בית הכנסת.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 נהרס חלק מהמבנה ובמקומו נבנו שתי הקומות מחדש. בתחילתה של המאה ה-20 הוסבה הקומה הראשונה לעזרת נשים, כשלצִדה אולם תפילה נוסף. אלה חוברו אל בית הכנסת שמעליהם על ידי פתחים שנפרצו בקיר המערבי. פתח הכניסה נותר לצדו השמאלי של המבנה.
במלחמת העולם השנייה המקום נהרס על ידי הנאצים, וחפצי הערך עם תשמישי הקדושה וספרי הקודש שבו נבזזו ונשדדו. לאחר המלחמה נכנסה החֶברה הפולנית לשימור עתיקות אל המבנה, שיפצה אותו והשתמשה בו. בשנת 2008 הושב המקום לידיים יהודיות והוא נפתח מחדש כבית כנסת. בקומת הכניסה קיימת חנות לספרי יהדות, ובקומת בית הכנסת מוצגים לאורך הקירות תצלומים המתארים את הווי הקהילה במקום.
ארכיטקטורה ועיצוב

הבניין נבנה בסגנון הרנסאנס, קירותיו כוללים עמודי תמך עבים ותקרתו מחולקת למספר חגורות הנתמכים בעמודים הרחבים. המבנה הוא בצורה מלבנית, כשהצד הצר פונה כלפי הרחוב. בהמשך, כאשר היה צורך להוסיף מבני לוואי, הם הוספו בחלקו האחורי (הצפוני), משום שצדיו תחמו קיר לקיר למבנים סמוכים.
בית הכנסת הוא הראשון שידוע על עיטוריו בציורים תנ"כיים. המבנה עוצב באיורי סטוקו צבעוניים של תיבת נח, עקידת יצחק ועוד. ציורי הקיר צוירו על קירותיו כבר במאה ה-17, ובמאה ה-19 הוחלפו הציורים באחרים. ציורים נוספים הצטרפו בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
ארון הקודש שלו היה כפול בשתי דלתות מראשית המאה ה-17 ובהן סמלים פולניים ויהודים זה לצד זה: בחלקן החיצוני הופיע עיטור בדמות עיט, ואילו מבפנים היה עליהן תבליט עופרת של מנורה בת שבעה קנים.
תלמוד תורה "קובע עתים לתורה"

בסמוך למבנה, מימין לו, קיים מבנה שלראש החלון המרכזית שבו מתנוססים שני מגני דוד ומעליהן לוח קבוע שבו נכתב "ח"ק קובע עתים לתורה". המבנה הוא מסוף המאה ה-18, ובשנת 1810 נוסד בו תלמוד תורה. לאחר חמש שנים נוסף בו חדר תפילה  שנקרא "בית התפילה האורתודוקסי של ר' אהרון קלאוס". כיום הבניין משמש בית מגורים רגיל.
גלריה

איור של ה"הויכע שול" מראשית המאה ה-20. המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון
שער הכניסה כיום
הלוחית שעל המבנה
התערוכה בקומת בית הכנסת
קיר המזרח עם ארון הקודש העתיק
קטע מכיתוב מקורי משומר
תלמוד תורה "קובע עתים לתורה". משמאל נראה ה"הויכע שול"
ראו גם

אלטע שול
בית כנסת הרמ"א
אייזיק שול
בית כנסת קופה
היברניאן

מועדון הכדורגל היברניאן (באנגלית: Hibernian Football Club) הוא מועדון כדורגל סקוטי מהעיר אדינבורו, ומייצג את העיר בליגת העל הסקוטית. המועדון הוקם ב-1875 על ידי אירים-קתולים, אך זהותו הדתית התעמעמה לאורך השנים וכיום היא מבוססת על מיקום גאוגרפי ולא על דת. המורשת האירית של היברניאן משתקפת בשם ("היברניה" - שמה הלטיני של אירלנד), בצבעים ובסמל.
המועדון מכונה בדרך כלל "היבס", "היי-ביז" ו"הקאבאג'". אוהדי המועדון מכונים "היביס" (אוהד יחיד מכונה "היבי").
משחקי הבית של היברניאן נערכים באצטדיון איסטר רואד, המכיל 20,421 מושבים. המועדון משתמש באיסטר רואד מאז 1893, לאחר שקודם לכן שיחק בהיברניאן פארק. המועדון זכה בארבע אליפויות ליגה (האחרונה ב-1952) ו-3 פעמים בגביע הסקוטי (האחרונה ב-2016). בסוף עונת 2013/2014 ירד לליגה הסקוטית השנייה אחרי 15 עונות ברציפות בליגת העל הסקוטית. אף על פי שנכשל גם בעונת 2015/16 בניסיונו לעלות לליגה הבכירה, זכה המועדון בעונה זו בגביע הסקוטי אחרי ניצחון דרמטי 2–3 על גלאזגו ריינג'רס.
תארים

אליפות סקוטלנד: (4)
זכייה (4): 1902/1903, 1947/1948, 1950/1951, 1951/1952
סגנית (6): 1896/1897, 1946/1947, 1949/1950, 1952/1953, 1973/1974, 1974/1975
הגביע הסקוטי: (3)
זוכה (3): 1886/1887, 1901/1902, 2015/2016
סגנית (12): 1895/1896, 1913/1914, 1922/1923, 1923/1924, 1946/1947, 1957/1958, 1971/1972, 1978/1979 2000/2001, 2011/2012, 2012/2013, 2020/2021
גביע הליגה הסקוטית: (3)
זכייה (3): 1972/1973, 1991/1992, 2006/2007
סגנית (8): 1950/1951, 1968/1969, 1974/1975, 1985/1986, 1993/1994, 2003/2004, 2015/2016, 2021/2022
שיאים

צופים:
המספר הגבוה ביותר למשחק אחד: 65,860 במשחק נגד הארטס ב-2 בינואר 1950
הממוצע הגבוה ביותר לעונה: 30,700 בעונת 1951/1952
משחק יחיד:
הניצחון הגדול ביותר: 22 - 1 על בלק ווטס היילנדס ב-3 בספטמבר 1881
הניצחון הרשמי הגדול ביותר: 15 - 1 על פיבלס רוברס ב-11 בפברואר 1961
ניצחון הליגה הגדול ביותר: 11 - 1 על איירדייר (24 באוקטובר 1959) והמילטון (6 בנובמבר 1965)
ההפסד הגדול ביותר: 0 - 10 נגד גלאזגו ריינג'רס ב-24 בדצמבר 1898
הופעות ומשחקי נבחרת:
הכי הרבה הופעות בנבחרת לאומית: לורי ריילי עם 38 הופעות עבור נבחרת סקוטלנד
הכי הרבה הופעות בליגה: ארתור דאנקן עם 446
שערים:
מלך השערים בכל הזמנים: גורדון סמית' עם 364 שערים
הכי הרבה שערים בעונה אחת: ג'ו בייקר עם 42 שערים בעונת 1959/1960
העברות:
סכום העברה מהמועדון: 4.4 מיליון לירות שטרלינג ששולמו על ידי סלטיק ב-2007 תמורת סקוט בראון
סכום העברה אל המועדון: 700,000 לירות שטרלינג תמורה יוליסס דה לה קרוז מדפורטיבו קיטו (2001)
לקריאה נוספת

Lugton, Alan (1999). The Making of Hibernian 1. John Donald Publishers Ltd. ISBN 0-85976-509-1
Mackay, John (1986). The Hibees. John Donald Publishers Ltd. ISBN 0-85976-144-4
החלקת שיער

החלקת שיער היא פעולה קוסמטית של שינוי זמני או קבוע של חוטיי שערה קיימים, במטרה להשיג מראה ותחושה זמניים של שיער חלק יותר.
השיער החדש שיצמח, יצמח רגיל (לא חלק).
בדרך כלל הכוונה במונח היא להחלקת שיער הראש אך גברים יכולים להחליק גם את שיער הזקן.
בדרום אסיה והפיליפינים תהליך החלקת שיער קבוע נקרא גם "ריבונדינג" (Rebonding).
שיער לפני ואחרי החלקה
מלקחיי החלקת שיער משמשים לקיבוע שיער שעבר שינוי כימי לצורה ישרה.
היסטוריה

בראשית המאה ה-20, פיתחה מאדאם סי ג'יי ווקר בארצות הברית את המסרק החם (אנ') אשר שימש להחלקה זמנית, בעיקר של עד יום בודד, של השיער.
החלקת שיער חיצונית-ארעית

החלקת קראטין היא שם כולל למספר תערובות כימיות המשמשות לשינוי חיצוני-ארעי של חוט השערה אשר דועך בדרך כלל עד חודש.

החלקה זו מתאימה לאנשים בעלי שיער די חלק באופן טבעי שאינם צריכים החלקה יפנית דווקא.

המרכיב העיקרי בתערובות אלה אמור להיות החלבון קראטין.
החלקת שיער פנימית-קבועה

החלקה יפנית היא שם כולל למספר תערובות כימיות המשמשות לשינוי פנימי-קבוע של חוט השערה שלא דועך עם הזמן ומתאים לסוגי שיער מקורזלים "קשים".
החלקה יפנית פותחה בשנות ה-90 ביפן במיזם משותף של חברת ההנדסה הכימית היפנית פיטן (Phiten) (אנ') ואשת העסקים היפנית יוקו יאמאשיטה (אנ') אשר על שמה נקראות התערובות המקוריות של החלקות אלה.
מלקחיי החלקה

מלקחיי החלקה (באנגלית: Hair Iron) הם מכשיר דמוי מלקחיים, ובו שני גופי חימום מוגנים המשתרעים בערך מאמצעו עד קצוותיו.

השימוש במכשיר דורש כריכה של קטעי שיער בו והזזתם בכיוון השיער (בדרך כלל כלפי מטה).

המכשיר עצמו מצד אחד מסדר את השיער לצורה מסוימת, ומצד שני, פולט חום אשר משנה את המבנה הכימי החלבוני בעיקרו של השיער ומקבע אותו בצורתו החדשה, עד אשר יחזרו לצורתו המקורית.

שימוש מתון במחליק שיער, עם הפסקות של מספר ימים בין השימושים, שנעשה על פי כללי הבטיחות המצורפים למכשיר, לא נחשב מזיק לשיער.
החלקות שיער עם מלקחיי החלקה ללא שינוי כימי עם תערובת כימית של חוט השערה, לרוב תחזיק מעמד עד יום בלבד. עם זאת, מלקחיי החלקה משמשים גם לקיבוע תצורת השיער בעת החלקת שיער כימית.
הערות שוליים

↑  Facts on Hair Rebonding
↑  Noliwe M. Rooks (ביולי 1996). Hair raising: beauty, culture, and African American women. Rutgers University Press. pp. 51ff. ISBN 978-0-8135-2312-5. נבדק ב-8 בנובמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  bell hooks, "Straightening Our Hair", Z Magazine, September 1988
↑  Noliwe M. Rooks (ביולי 1996). Hair raising: beauty, culture, and African American women. Rutgers University Press. pp. 8–10. ISBN 978-0-8135-2312-5. נבדק ב-8 בנובמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
האטי (פיל)

| --- | --- |
האטי לצד מאמנו - ויליאם סניידר
האטי לצד מאמנו - ויליאם סניידר
 מין:  פיל אסייתי 
 מוות:  18 בנובמבר 1922 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בנובמבר 1922 
 
האטי (מת בניו יורק ב-18 בנובמבר 1922), היה פיל אסייתי שחי בגן חיות של סנטרל פארק והתפרסם בשל הפעלולים הרבים שלמד תוך זמן קצר אשר זיכו אותו לתארים "החכם מכל הפילים" ו"הפיל הכמעט אנושי". האטי היה אהוב מאוד על תושבי העיר ניו יורק ונחשב לאחת האטרקציות הפופולריות של העיר בקרב התושבים.
הגעה לניו יורק

קרל האנגנבק - סוחר גרמני בחיות בר, הביא את האטי מציילון לניו יורק בשנת 1903, והוא מכר אותו ב-5,000 דולר לגן החיות של סנטרל פארק - חודשים ספורים לאחר שמכר פילה אחרת בת 3 לאותו גן חיות. הסיבה לרכישה המיותרת לכאורה הייתה ויליאם סניידר ("בילי"); ויליאם היה מאמן פילים מפורסם שעבד בתקופה מסוימת עם פילים בקרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי, והוא הבחין בכשרונותיו של האטי כבר במגע ראשון. הוא לימד את האטי מספר טריקים שאותם קלט במהירות רבה שהפתיעה את סניידר. מקור שמו של האטי הוא כנראה בדמות הפיל מספר הג'ונגל - קולונל האטי.
הטריקים שהאטי החל לבצע משכו תשומת לב מרובה ולא חלף זמן רב עד שהוא הפך להיות אחת האטרקציות הפופולריות בגן החיות ובעיר ניו יורק. קרל האנגנבק שראה זאת ניסה לשווא לקנות אותו בחזרה מהגן חיות במחיר גדול יותר ולהביא אותו לגן חיות בהמבורג.
פרסום וטריקים

מאמר ב"ניו יורק טיימס" מיום 19 ביוני 1904 תיאר בפרוטרוט את מעללי האטי לאחר שנה אחת בלבד שבה שהה בגן החיות. האטי היה מסוגל לרקוד ואלס על רגליו האחוריות, וכן ידע לנגן במפוחית, לעשות את עצמו כמת, לעמוד על שני בקבוקים באמצעות הרגליים הקדמיות או לחקות תינוק זוחל הפולט קריאה צורמנית שאמורה להתפרש כ"אמא". האטי רכש את הלמידה של הטריקים הללו בתוך זמן קצר מאוד מהמאמן שלו - ויליאם סניידר, וזאת בעקבות הבנה של הוראות מסוימות באנגלית.
באותו מאמר בעיתון האטי תואר כ"פיל החכם ביותר", "פיל כמעט אנושי" ו"הפיל היקר ביותר". סניידר תיאר את האטי כ"חיה הכי מעניינת שהייתה לנו אי פעם" והוא היה נוהג בהצגות לשאול אותו: "האטי האם אי פעם הרבצתי לך?" והאטי היה פולט תרועה רמה תוך נענוע הראש לצדדים לשמחת הצופים. מאמר נוסף בניו יורק טיימס מ-14 באפריל 1911, תיאר בהומור כיצד האטי נרפא באמצעות מנת ויסקי. האטי הפך ל"כוכב" של ניו יורק במהלך חייו.
מותו

בנובמבר 1922 האטי חלה פתאום והתמוטט בתוך המתחם שלו ולא היה יכול לקום. עובדי הגן ניסו להגן על האטי מהצטננות בלילות על ידי שהם כיסו אותו בחבילות גדולות של קש. רק לאחר 4 ימים הצליחו להעביר את האטי באמצעות שני מנופים ומשאיות ו-20 אנשים לכלובו. במהלך העברה האטי קיבל מנה של 4 ליטר ויסקי כדי להקל על כאביו. תושבי העיר ניו יורק היו מודאגים לגבי מצבו של הפיל, ומיהרו לקרוא בשקיקה מדי יום את החדשות האחרונות על בריאותו של האטי.
למרות כל המאמצים, האטי מת ב-18 בנובמבר 1922, חמישה ימים לאחר התמוטטותו. הציבור התוודע לכך רק מספר ימים לאחר מכן משום שמנהל הגן רצה לסלק את הגופה בחשאי מבלי שהילדים יצפו בה. גילו של האטי במותו לא היה ברור; מאמר בניו יורק טיימס טען שהוא היה בן 23, בעוד שאחרים טענו שהוא היה אפילו בן 40.
גלריה

תמונות של האטי
האטי יושב על כיסא ומלפניו ויליאם סניידר.
האטי עומד על כיסא לפקודת מאמנו ומצדיע בעזרת החדק.
האווי מורנז

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1902 מיצ'ל, אונטריו, קנדה
 פטירה:  8 במרץ 1937 (בגיל 34) מונטריאול, קוויבק, קנדה
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה קנדה
 משקל:  165 ליברה 
 גובה:  1.75 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  הוקי קרח
 עמדה:  חלוץ מרכזי
 תקופת הפעילות:  1923–1937 (כ־14 שנים)
 מועדון:  מונטריאול קנדיאנס (1923 - 1934) שיקגו בלאק הוקס (1934 - 1936) ניו יורק ריינג'רס (1936) מונטריאול קנדיאנס (1936 - 1937)
 כניסה להיכל התהילה:  1945
 הישגים
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של ההוקי קרח (1945)  גביע הארט (1931)  גביע הארט (1928)  גביע הארט (1932)  היכל התהילה של הספורט בקנדה  פנתאון הספורט של קוויבק  גביע סטנלי 
 
האוורד ויליאם "האווי" מורנז (Howard William "Howie" Morenz;‏ 21 בספטמבר 1902 - 8 במרץ 1937) היה שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני בעמדת חלוץ מרכזי, ששיחק 14 עונות בליגת ה-NHL, רובן במונטריאול קנדיאנס. נחשב לדעת רבים לגדול שחקני ההוקי קרח של תקופתו ולכוכב העל הראשון של ה-NHL.
מורנז הוביל את הקנדיאנס ל-3 זכיות בגביע סטנלי. הוא היה המבקיע המצטיין של הקבוצה במשך 7 עונות רצופות, וזכה 3 פעמים בגביע הארט כ-MVP של הליגה.
מורנז מת בגיל 34 בלבד, כתוצאה מסיבוך של פציעה אותה ספג במהלך משחק. כשנפתח היכל התהילה של ההוקי קרח ב-1945 היה מורנז אחד מ-12 האנשים הראשונים שהתקבלו כחברים בו.
שנים ראשונות

מורנז החל לשחק הוקי קרח בגיל 8, כשוער, אולם ספג שערים רבים והועבר לשחק כמגן. בגיל 14 שיחק בקבוצת נערים, כאשר גם שם החל כשוער, אולם עד מהרה הבחין מאמנו שמורנז ניחן במהירות החלקה יוצאת דופן על הקרח. כדי לנצל את מהירותו, הוציא אותו מאמנו מהשער והפך אותו לחלוץ.
כשמשפחתו עברה לסטרטפורד, עיר קטנה סמוכה לעיירת הולדתו, החל מורנז שהיה אז בן 18 לשחק בקבוצת הצעירים המקומית, בה שיחקו שחקנים עד גיל 20, והוביל אותה לגמר אליפות הצעירים של קנדה. אף על פי שהצטיין גם בסדרת הגמר וכבש שלושער במשחק השני בה, נוצחה קבוצתו בסדרה ולא זכתה באליפות. הצטיינותו הביאה לו מקום בקבוצה הבוגרת של העיר, ובעונת 1921/22 הוביל את שתי הליגות - הבוגרים והצעירים - בשערים, אסיסטים ונקודות.
הצטיינותו בטורניר בו השתתפה קבוצתו ב-1922 צדה את עינו של אחד השופטים בטורניר, שהיה ידידו של ליאו דנדורנד, הבעלים של קבוצת ה-NHL מונטריאול קנדיאנס. השופט שכנע את דנדורנד להגיע לסטרטפורד ולצפות במורנז, ולאחר שצפה בו השתכנע דנדורנד והחליט להחתים אותו. לאחר מסע שכנועים, ולאחר שהתלבט בין הקנדיאנס לבין יריבתה הגדולה טורונטו סנט-פטריקס, חתם מורנז ביולי 1923 על חוזה ה-NHL הראשון שלו בקנדיאנס, בשכר שנתי של 3500 דולר ומענק חתימה של 1500 דולר - סכום גבוה לרוקי באותם ימים.