stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הונדה Z

| --- | --- |

Honda Z, דגם "Z600", דור ראשון
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Honda 600 coupe  Honda AZ600  Honda Z360/Z600
 יצרן:  הונדה
 שנות ייצור:  1970 – 1974 (דור ראשון)  1998 – 2002 (דור שני)
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  לדור ראשון: הונדה N360
 מודל אחריו:  לדור ראשון: הונדה סיוויק (דור ראשון, דור שני)  לדור ראשון: Honda Today (אנ')  לדור שני: Honda Life (אנ') (דור שני)  לדור שני: Honda That's (יוצרה בין השנים 2002–2006)  לדור שני: Honda HR-V (אנ') (דגם SUV קומפקטי)
 אורך:  3,125 מ"מ (דור ראשון)  3,395 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,295 מ"מ (דור ראשון)  1,675 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,280 מ"מ (דור ראשון)
 משקל:  595 ק"ג (דור ראשון)  960-970 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ (דור ראשון)  2,360 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 354 סמ"ק המפיק 31 כ"סב-8,500 סל"ד, יחס דחיסה 8.6:1, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E engine" (אנ') דגם "EA", מנוע קירור אוויר (דור ראשון)  2 צילינדרים, 356 סמ"ק המפיק 30 כ"ס ב-8.000 סל"ד, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E engine" (אנ') דגם "EA", מנוע קירור אוויר (דור ראשון)  2 צילינדרים, 598 סמ"ק המפיק 36 כ"ס ב-9,000 סל"ד, מנוע קירור מים (דור ראשון)  3 צילינדרים, 656 סמ"ק המפיק 52 כ"ס ב-7,000 סל"ד, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E07A engine" (אנ') מסוג "E07Z" (מנוע מרכזי, דור שני)  3 צילינדרים, 659 סמ"ק המפיק 64 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנוע "הונדה" מסדרה "Honda E07A engine" (אנ') מסוג "E07Z טורבו" (מגדש טורבו, מנוע מרכזי, דור שני)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דור ראשון)  תמסורת ידנית - 5 מהירויות (דור ראשון)  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות מסוג "Hondamatic" (דור ראשון)  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות (דור שני)
הונדה Z (ביפנית : ホンダ・Z, באנגלית: Honda Z) היא מכונית סופרמיני המוגדרת בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה אשר יוצרה בין השנים 1970–1974 (דור ראשון) ובין השנים 1998–2002 (דור שני בתצורת "מיני SUV").
מלבד לשם הדגם "הונדה Z" אין כל קשר בין 2 דורות הדגם (תצורה, עיצוב חיצוני ופנימי, מנוע ורוב המכלולים הטכניים שונו לחלוטין), מה עוד שהפרש השנים בין סיום ייצור הדור הראשון של הדגם ותחילת ייצור הדור השני של הדגם עמד על 24 שנים.
תצורות

2 דלתות (דור ראשון).
3 דלתות - מיני SUV (דור שני).
תצורות > דור ראשון

מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
4 מושבים.
תצורות > דור שני

מיני SUV.
מנוע מרכזי, הנעה כפולה 4x4 (אנ').
מנוע בנזין.
4 מושבים.
תמונות

"הונדה Z", דגם "Z600", דור ראשון
"הונדה Z", דגם "Z360", דור ראשון
"הונדה Z", דגם "Z360", דור ראשון - מבט לתא הנהג
"הונדה Z", דגם "Z360", דור ראשון
"הונדה Z", דור שני
"הונדה Z", שנת 2000, דור שני
"הונדה Z", דור שני
"הונדה Z", שנת 1998, דור שני
"הונדה Z", דור שני
ראו גם

הונדה
הערות שוליים

↑  "רכבי Kei" נהנים ממספר הטבות מיסוי, רישום ויתרונות כדי לעודד את רכישת הרכבים הזעירים הללו (בקרב רכבי כביש הדורשים רישיון בלבד). התקנות הנוכחיות קובעות שמכונית kei היא מכונית שאורכה פחות מ-3.4 מטר, רוחבה פחות מ-1.48 מטר, וגובהה פחות מ-2.00 מטר, נפח המנוע עד 660 סמ"ק והספק מרבי של 64 כ"ס
↑  "הונדה Z" דור שני 1998-2002 jalopnik.com/this-is-the-most-amazing-honda-youve-never-heard
↑  "הונדה Z" דגם "600" שנת 1970-1971 web.archive.org/web/20131003042131
↑  "הונדה Z", שנת 2002 - מפרט (ביפנית) honda.co.jp/auto-archive/z/2002
↑  "הונדה Z", דור שני - מפרט tradecarview.com/specifications/honda/z
אסטרטגיית טריז

אסטרטגיית טריז היא אג'נדה פוליטית וחברתית בריאתנית שחוברה על ידי מכון דיסקברי, המרכז של תנועת התכנון התבוני הפסאודו-מדעית. האסטרטגיה הוצגה בתזכיר פנימי של מכון דיסקברי הידוע בשם מסמך הטריז (Wedge Document). המטרות המוצגות הן לשנות את התרבות האמריקאית על ידי עיצוב מדיניות ציבורית כך שתשקף ערכים פרוטסטנטיים, אוונגליסטים, פונדמנטליסטיים, שמרניים. דימוי הטריז מיוחס למשפטן פיליפ אי ג'ונסון, מי שנחשב אבי התכנון התבוני, ומתאר טריז מתכת המבקע בול עץ.
ציור העטיפה של "מסמך הטריז"
עיצוב תבוני הוא האמונה הדתית הפסאודו-מדעית שתכונות מסוימות של היקום ושל היצורים החיים מוסברים בצורה הטובה ביותר על ידי סיבה תבונית, ולא על ידי תהליך טבעי כמו אבולוציה על ידי ברירה טבעית. בדוקטרינת העיצוב התבוני משתמעת הגדרה מחדש של המדע והאופן שבו הוא מתנהל (מדע תיאיסטי). תומכי אסטרטגיית הטריז מתנגדים למטריאליזם, נטורליזם, ואבולוציה. הם טוענים כי יש להשקפות אלה השלכות חברתיות נרחבות ולא רצויות, וכן השלכות לא רצויות אחרות על מדיניות חברתית. הם מציעים לכן להסיר כל אחד מהם מהמחקר המדעי ומלימודי המדע. המסמך מבקש "להפוך את הדומיננטיות החונקת של השקפת העולם המטריאליסטית", המיוצגת על ידי תורת האבולוציה, לטובת "מדע העולה בקנה אחד עם אמונות נוצריות ותיאיסטיות".
מסמך הטריז נוסח ב-1998 על ידי צוות מכון דיסקברי. האסטרטגיה הובאה לידיעת הציבור כאשר מסמך הטריז הודלף לרשת. מאט דאס (Matt Duss) היה עובד במשרה חלקית של חברת משאבי אנוש בין-לאומית שעבד בחדר דואר בסיאטל, שהיה גם מרכז להעתקת מסמכים. בינואר 1999, דאס קיבל מסמך להעתקה. המסמך היה חריג – כותרתו הייתה "הטריז", והוא סומן "סודי ביותר" ו"לא להפצה". הכריכה נשאה ציור של פירמידה (מבנה) שהונחה על רפרודוקציה מטושטשת של הציור "בריאת האדם" מאת מיכלאנג'לו בהקפלה הסיסטינית. דאס הסתקרן ועבר ברפרוף על המסמך שהכיל כ-10 עמודים. ככל שקרא יותר הוא התפלא יותר. הוא יצר את העותקים המבוקשים ושמר גם עותק אחד לעצמו. בהמשך השבוע הוא שיתף את החוברת עם חברו, טים רודס (Tim Rhodes), שהיה שותף לעניין שלו בשאלות של אבולוציה, אידאולוגיה ותפוצת רעיונות. רודס היה בעל יכולות טכניות, הוא סרק את המסמך ופרסם אותו לראשונה ברשת האינטרנט ב-5 בפברואר 1999.
תוכן

מסמך הטריז מתאר קמפיין יחסי ציבור שנועד להשפיע על דעת הקהל, התקשורת הפופולרית, סוכנויות מימון לצדקה וקובעי מדיניות ציבורית.
המסמך מציג את היעדים לטווח הקצר והארוך עם אבני דרך עבור תנועת העיצוב התבוני, כאשר המטרות השלטוניות שלה המפורטות בפסקה הפותחת:
"להביס את המטריאליזם המדעי ואת מורשתו המוסרית, התרבותית והפוליטית"
"להחליף הסברים חומרניים בהבנה התיאיסטית שהטבע ובני האדם נוצרו על ידי אלוהים"
ישנם שלושה פרויקטי טריז, המכונה באסטרטגיה שלושה שלבים שנועדו להגיע ליעד שלטוניים:
שלב ראשון – מחקר מדעי, כתיבה ופרסום
שלב שני – פרסום ויצירת דעות
שלב שלישי – עימות ו"התחדשות תרבותית"
אסטרטגיית הטריז תוכננה תוך מחשבה על יעדים של חמש שנים וגם של עשרים שנה על מנת להשיג את ההמרה של המיינסטרים. אחד המרכיבים הבולטים של העבודה היה רצונה לטפל בהשלכות חברתיות שהמחברים חושבים שנובעים ממטריאליזם מדעי ולקדם במקומם אג'נדה שמרנית חברתית במגוון רחב של נושאים כולל הפלות, המתת חסד, מיניות ותנועות רפורמות חברתיות אחרות.
מטרות

מטרות לטווח של 5 שנים כוללות:
ויכוח ציבורי מרכזי בין תאורטיקנים של תכנון תבוני ודארוויניסטים (עד 2003)
פרסום 30 ספרים על תכנון והשלכותיו התרבותיות (מין, סוגיות מגדריות, רפואה, משפט ודת)
פרסום מאה מאמרים מדעיים, אקדמיים וטכניים מאת "עמיתינו"
סיקור משמעותי בתקשורת הארצית:
כתבת שער במגזין חדשות גדול כמו טיים או ניוזוויק,
3 תוכנית PBS כמו נובה מתייחסת לתאוריית התכנון התבוני בצורה "הוגנת"
סיקור עיתונאי קבוע על התפתחויות בתורת העיצוב התבוני.
קטעים וטורים "טובים" על תנועת התכנון על ידי כלי תקשורת של צד שלישי
"התחדשות רוחנית ותרבותית":
תנועות התחדשות מרכזיות מתחילות לנכס לתובנות מתורת העיצוב התבוני ולהכחיש "תאולוגיות שמושפע מחומרנות"
עדות נוצריות גדולות מגנות על דוקטרינת הבריאה המסורתית
סמינרי דרוויניזם מכירים ומתכחשים יותר ויותר להנחות יסוד נטורליסטיות
קליטה "חיובית" בסקרי דעת קהל בנושאים כמו מיניות, הפלות ואמונה באלוהים
עשר מדינות בארצות הברית מתחילות לתקן "חוסר איזון אידאולוגי" בתוכניות הלימודים המדעיות שלהן וכוללות את תאוריית התכנון התבוני
הישגים מדעיים:
תנועת עיצוב תבוני פעילה בישראל, בריטניה ומדינות בעלות השפעה אחרות מחוץ לארצות הברית
עשרה עמיתי CRSC מלמדים באוניברסיטאות הגדולות
שתי אוניברסיטאות שבהן תורת התכנון התבוני הפכה לתפיסה השלטת
תכנון תבוני הופך למושג מפתח במדעי החברה, תנועות רפורמה משפטית מבססות על הצעות חקיקה
הערות שוליים

↑  המסמך טוען בין היתר כי:
"ההשלכות התרבותיות של ניצחון המטריאליזם היו הרסניות. מטריאליזם מנע את הקיום של סטנדרטים מוסריים אובייקטיים.", מסמך הטריז, עמ' 2
↑  מסמך הטריז, מכון דיסקברי, 1998, מאורכב בארכיון האינטרנט, עמ' 2
↑  Roger Downey, Discovery's Creation, seattle weekly, 1 בפברואר 2006, מאורכב בארכיון האינטרנט
אורסוויים

| אורסוויים |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן 23–5.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: אורסוויים
שבט:: Ursavini
שם מדעי
 Ursavini

אורסוויים (שם מדעי: Ursavinae) היא תת-משפחה נכחדת של דוביים, אשר חיו במשך המיוקן לפני 23 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו (סמוך לתחילת הפליוקן).
תת-משפחה זו הוגדרה ב-1980 ונכלל בה שבט אחד - Ursavini ובו כלולים רק 2 סוגים, הנחשבים לקטנים ולפרימיטיביים שבדובים, כאשר כמה חוקרים משייכים אותם למשפחת ההמיקיוניים. ארים רואים בהם קרובים של האגריותריים הקרניבורים.
בני קבוצה זו היו קטנים יחסית, במשקל של 20 עד 60 ק"ג, כשהם היו בעלי זנב, ניזונו כאוכלי כל ואולי גם היו ציידים והתאימו לטיפוס על עצים, מה שמרמז שחיו ביערות. המאובנים שלהם התגלו באמריקה הצפונית ואירואסיה.
מיון

סוג אורסאווס (Ursavus )
מין Ursavus brevirhinus
מין Ursavus primaevus
מין Ursavus intermedius
מין Ursavus pawniensis
מין Ursavus ehrenbergi
מין Ursavus sylvestris
מין Ursavus isorei
מין Ursavus tedfordi
סוג באלוסיה (Ballusia )
מין Ballusia elmensis
מין Ballusia orientalis
מין Ballusia hareni
מין Ballusia zhegalloi
דורותי ל. סיירס

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1893 אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  17 בדצמבר 1957 (בגיל 64) ויטהאם, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Dorothy Leigh Sayers 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  סאמרוויל קולג', אוקספורד, בית ספר גודולפין, בית הספר קתדרלת כרייסט צ'רץ' 
 שפות היצירה:  אנגלית, איטלקית, צרפתית, לטינית 
 יצירות בולטות:  Whose Body?, Murder Must Advertise, Hangman's Holiday, The Nine Tailors, Busman's Honeymoon, Gaudy Night, In the Teeth of the Evidence, Have His Carcase, Strong Poison, Clouds of Witness, Five Red Herrings, Unnatural Death, Lord Peter Views the Body, The Unpleasantness at the Bellona Club, Striding Folly 
 הושפעה מ:  דנטה אליגיירי, וילקי קולינס, ארתור קונאן דויל, ויליאם וורדסוורת', ג. ק. צ'סטרטון, תומאס טראהרן, רונלד נוקס 
 בן או בת זוג:  מאק פלמינג (13 באפריל 1926–9 ביוני 1950) 
 
דורותי לי סיירס
דורותי לי סיירס (באנגלית: Dorothy Leigh Sayers‏; 22 ביוני 1893 - 17 בדצמבר 1957) הייתה סופרת, משוררת, מתרגמת ומבקרת בריטית. היא מפורסמת ברחבי העולם בעיקר בשל סיפורי הבלשים שכתבה בכיכובו של האריסטוקרט והבלש החובב לורד פיטר ווימסי. היא ידועה כאחת מ"מלכות הפשע" יחד עם אגאתה כריסטי, נאיו מארש ומארג'רי אלינגהם.
חייה ויצירתה

דורותי הייתה בתם היחידה של הכומר הנרי סיירס ורעייתו הלן מרי לי. אביה החל ללמד אותה לטינית בגיל שש ובשנת 1912 היא זכתה במלגת לימודים לאוקספורד שם למדה שפות מודרניות וספרות ימי הביניים. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות והייתה בין הנשים הראשונות שקיבלו תואר מאוקספורד, משזו החליטה להכיר בתארים לנשים. סיירס חשה כי חיי האקדמיה אינם בשבילה. היא עבדה זמן מה כמורה ובהוצאת הספרים שהוציאה לאור את ספר השירה הראשון שלה ובמשך מספר שנים היא עבדה כפרסומאית, עד שהצליחה להתפרנס מכתיבתה. בשנת 1923 התפרסם ספר הבלשים הראשון שלה בו הופיעה לראשונה דמות הבלש המזוהה עמה לורד פיטר ווימסי, שזכה להצלחה רבה. כמו סופרות אחרות בז'אנר גם סיירס ספגה ביקורת רבה במקביל לפופולריות שלה. היא גם הואשמה בסנוביזם ובאנטישמיות. אחרי קשר רומנטי נכזב עם המשורר והסופר ממוצא יהודי רוסי ג'ון קורנוס, סיירס ניהלה פרשיית אהבים קצרה ועזה עם שכנה ויליאם ווייט שהסתיימה כשסיירס גילתה שהיא בהריון ושווייט כבר נשוי. סיירס בחרה להסתיר את הריונה ממשפחתה ומחבריה וזמן קצר אחרי לידת בנה ג'ון אנתוני ב-3 בינואר 1924 היא מסרה את הילד לטיפולן של דודתה ובת דודתה שטיפלו בילדים למחייתן. סיירס פרנסה את בנה והייתה עמו בקשר מתמיד, והילד קיבל את שם משפחתו של בעלה אחרי נישואיה, אך הוא מעולם לא חי עמה. היא הכירה בו רשמית ופומבית כבנה רק בצוואתה, והוא ראה בבת דודתה את אמו. ב-8 באפריל 1926, אחרי שכבר פרסמה שני ספרי בלשים, נישאה סיירס לקפטן אוסוולד אתרטון "מאק" פלמינג, סופר ועיתונאי סקוטי גרוש ואב לשתי בנות. עם הזמן בעיות בריאות הקשו על פלמינג לעבוד, דורותי הפכה למפרנסת העיקרית ופלמינג החל לקנא בה. אחרי מחלה ממושכת הלך פלמינג לעולמו ב-9 ביוני 1950. באמצע שנות השלושים סיירס החלה לכתוב מחזות. עם הזמן היא הפסיקה לכתוב סיפורי בלשים ופנתה לכתיבת מחזות, תסכיתים (המפורסם שבהם היה על חיי ישו, והוא עורר בערה רבה בקרב חילונים ודתיים כאחד) שירים, מסות מאמרים, והיא פרסמה ספרים רבי השפעה על תאולוגיה ועל חינוך. סיירס הפכה למרצה מפורסמת בנושאי דת. היא הייתה מקורבת לקבוצת האינקלינגס וידידה קרובה של ק.ס. לואיס וצ'ארלס ויליאמס, אם כי בהיותה אישה לא הייתה חברה של ממש בקבוצה. בהשראת יצירתו של ויליאמס, היא החלה לתרגם את יצירתו של דנטה אליגיירי לאנגלית, וראתה בכך את עבודתה הטובה ביותר, אולם היא הלכה לעולמה לפני שהספיקה להשלים את עבודת התרגום בעצמה. סיירס מתה באופן פתאומי בביתה ב-17 בדצמבר 1957.
האסטרואיד 3627 Sayers  שהתגלה על ידי לובוש קוהואוטק נקרא על שמה.
ספריה שיצאו לאור בעברית

לורד וימסי חוקר, תרגם יהודה הראל, הוצאת מ' מזרחי, 1960.
מיהו הנרצח, תרגם מירון אוריאל, הוצאת מ' מזרחי, 1962.
מיהו הנרצח, תרגם חיים יוסף הלחמי, הוצאת מ' מזרחי, 1964.
לורד וימסי בעקבות הרוצח, תרגם יואב פרידמן, הוצאת מ' מזרחי, 1966.
פעמוני המוות, תרגם דוד פרנק, הוצאת מ' מזרחי, 1967.
אי-נעימות במועדון היוקרה, תרגמה רות אוגדן, הוצאת זמורה-ביתן, 1990.
הערות שוליים

↑  Wilson,Edmund. "Who Cares Who Killed Roger Ackroyd?" ה-20 בינואר 1945 (באנגלית)
↑  P. D. James, P.D. James: Who killed the golden age of crime?, ה-14 בדצמבר 2013, מתוך אתר The Spectator (באנגלית)
↑  Amy E. Schwartz, The Curious Case of Dorothy L. Sayers & the Jew Who Wasn’t There ה-20 ביוני 2016 מתוך אתר Moment (באנגלית)
↑  DuBose, Martha Hailey. Women of Mystery: The Lives and Works of Notable Women Crime Novelists, p. 184
↑  DuBose, Martha Hailey. Women of Mystery: The Lives and Works of Notable Women Crime Novelists, p. 189, p. 210
↑  אודות אסטרואיד 3627 Sayers באתר המרכז לכוכבי לכת מינוריים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267640305171  PLWABN: 9810680608605606  BIBSYS: 90083888  BNE: XX1114044  BnF: cb119238811 (data)  CiNii: DA01963958  GND: 118794779  ICCU: RAVV005038  ISNI: 0000 0003 6863 9372  LCCN: n79046044  LNB: 000093295  MusicBrainz: bac1a4de-c073-4a28-9a49-05004975fd5f  NDL: 00455409  NKC: jn19990007380  NLA: 36211807  NLG: 62183  NLK: KAC200306150  NSK: 000164972  NTA: 068373333  RERO: 02-A003789940  SELIBR: 223695  SNAC: w61g0ws1  SUDOC: 027125122  Trove: 1230186  VcBA: 495/247529  VIAF: 29540426   WorldCat (עם VIAF): 29540426
פי האמת

פה האמת
לה בוקה דלה וריטה - פסלו של ז'ול בלנשאר בגני לוקסמבורג בפריז
פי האמת (באיטלקית: La Bocca della Verità, תעתיק: לה בוקה דלה וריטה) הוא פסל הנמצא ברומא. ככל הנראה הפסל היווה חלק ממזרקה מהתקופה הרומית או מכסה ביוב.
גילוי האמת

החל מימי הביניים ייחסו לפסל יכולת לגלות את האמת - ולהוות למעשה "פוליגרף". על פי האמונה אם אדם היה משקר בעת שהיה מכניס את ידו לתוך פי האמת, הפה היה נושך את ידו של השקרן. 
הפה הוצב בכניסה לכנסיית סנטה מריה קוסמדין במאה ה-17.
אזכורים בקולנוע

האזכור המפורסם ביותר של פי האמת בקולנוע היה השימוש שנעשה בו בסרט "חופשה ברומא" משנת 1953 בהשתתפות אודרי הפבורן וגרגורי פק. בסרט, הפבורן המשחקת את הנסיכה אן, נלקחת על ידי פק, המגלם את דמותו של כתב עיתון, לסיור בעיר. במסגרת הסיור מגיעים השניים לפי האמת ופק מספר לה על האמונה. הפבורן מכניסה ידה בחשש לפה אולם לא קורה לה דבר. כאשר פק מכניס את ידו לפסל הוא צורח וכשהוא מוציא את ידו, כף ידו חסרה. האירוע לא היה בתסריט של הסרט ועל כן הפבורן צרחה באימה אמיתית עד שהוא הוציא את כף ידו משרוולו.

אודרי הפבורן, גרגורי פק ו"פי האמת"
קרוול (מטוס)

קרוול (בצרפתית: Sud Aviation SE 210 Caravelle) היה מטוס הנוסעים הסילוני הראשון לטווח קצר-בינוני. המטוס יוצר על ידי חברת המטוסים הצרפתית סוד אוויאסיון החל משנת 1955 (אז עדיין נקראה החברה בראשי התיבות SNCASE). דגם מטוס זה הפך לאחד ממטוסי הנוסעים הסילוניים האירופיים הנמכרים ביותר, ונמכר לחברות תעופה אירופיות שונות ו-20 מטוסים אף נמכרו לחברת יונייטד איירליינס בארצות הברית.
הקרוול היה מטוס הנוסעים אשר ביסס את תצורת המנועים המורכבים בזנב, עם עיצוב כנפיים נקיות מהתקנים, עיצוב שזכה לחיקויים במגוון מטוסי נוסעים מאוחרים יותר.
עיצוב ופיתוח

ב-12 באוקטובר 1951 פרסמה הוועדה לתעופה אזרחית בצרפת (בצרפתית: Comité du Matériel Civil) מפרט המבקש הצעות למטוס נוסעים לטווח בינוני אשר הופץ בין יצרני המטוסים על ידי מנהל התעשייה הצרפתי. המטוס, על פי המפרט, היה צריך להיות מתוכנן ל-55-65 נוסעים ומטען של טון אחד, לטווח של עד 2,000 ק"מ, במהירות שיוט של 600 קמ"ש. המפרט לא פירט את מספר המנועים. מספר עיצובים שונים למטוס בעל תכונות דומות היו בשלבי תכנון שונים החל משנת 1946 על ידי יצרני מטוסים צרפתיים שונים, אולם לאף אחד מהם לא היה את המימון הנדרש לתחילת הבניה.
התגובה למפרט הייתה נלהבת וכל יצרני המטוסים הגדולים בצרפת הגישו לפחות הצעה אחת, סך הכל הוגשו 20 הצעות שונות העונות למפרט. רוב ההצעות הכילו מטוס בעל מנועי סילון. בסופו של תהליך בחירה בין ההצעות השונות זכתה הצעתה של חברת SNCASE (מאוחר יותר נקראה Sud Aviation) למטוס בעל זוג מנועי סילון המותקנים בזנב המטוס, עיצוב התורם באופן ניכר להפחתת הרעש בתא הנוסעים. בחודש ספטמבר 1952 נבחרה הצעתה של SNCASE. ב-6 ביולי 1953 הזמינה המזכירות הכללית של רשות התעופה האזרחית הצרפתית (בצרפתית: Le Secrétariat Général à l'Aviation Civile et Commerciale, ר"ת SGACC) שני מטוסי אבטיפוס ושני גופי מטוסים לצורך בדיקות עייפות החומר. חברת סוד אויאסיון הזמינה חלק מחלקי הגוף מהיצרנית הבריטית דה הבילנד. עיצוב אף המטוס ועיצוב פנים תא הטייס נלקחו ישירות ממטוס דה הבילנד קומט, בעוד ששאר המטוס עוצב בצרפת.
אבטיפוס ראשון של מטוס הקרוול (סימונו F-WHHH) נחנך ב-21 באפריל 1955 על ידי אשת נשיא צרפת איבון דה גול. טיסת הבכורה נערכה ב-27 במאי. לטיסת הבכורה צויד המטוס בצמד מנועי רולס-רויס מדגם RA-26 Mk.522 שלהם 4,536 ק"ג דחף. טיסת הבכורה ארכה 41 דקות. אבטיפוס שני של הקרוול המריא לראשונה ב-6 במאי 1956. הזמנה ראשונה למטוס התקבלה בשנת 1956 מחברת אייר פראנס ואחריה הזמינה את המטוס חברת סקנדינביאן איירליינס בשנת 1957. באותה שנה התמזגה חברת  SNCASE עם חברת Sud-Ouest ונוצרה חברת סוד אויאסיו. הזמנות נוספות זרמו לחברה בעיקר לאחר הופעות ותצוגות תכלית של המטוס בתערוכות מטוסים והדגמות ללקוחות פוטנציאליים. בחודש מאי 1959 קיבל המטוס את אישור רשויות התעופה ונכנס לשירות באייר פראנס ובסקנדינביין, זמן קצר אחר כך.
במהלך יצורו של המטוס עוצבו מספר דגמים, ככל שכוח המנועים גדל ואיפשר משקל המראה גדול יותר. בשלב זה החלה מחלקת העיצוב של סוד אויאסיון לעסוק בעיצוב מטוס נוסעים על-קולי בגודל ובטווח דומים למטוס הקרוול, וכינויו סופר-קרוול, אולם מאמצי עיצוב אלה מוזגו לבסוף עם עבודה דומה שנעשתה אצל יצרנית המטוסים הבריטית בריסטול (Bristol Aeroplane Company) כדי ליצור את מטוס הקונקורד. בחלק מגרסאות המטוס, חלק ממושבי הנוסעים פונים לאחור, פרט עיצובי נדיר במטוסי נוסעים.
סך הכל יוצרו 282 מטוסי קרוול מגרסאות שונות (שני מטוסי אבטיפוס ו-280 מטוסי נוסעים). נקודת האיזון של חברת סוד אויאסיו הייתה לאחר יצור 200 מטוסים.
גרסאות

| גרסה | אורך במטרים | דגם מנועים | מספר נוסעים |
| --- | --- | --- | --- |
| Caravelle I | 32.01 | RA-29 Mk.522 | 80 |
| Caravelle IA | 32.01 | RA-29 Mk.522A | 80 |
| Caravelle III | 32.01 | RA-29 Mk.527 and 527B | 80 |
| Caravelle VI-N | 32.01 | RA-29 Mk.531 and 531B | 80 |
| Caravelle VI-R | 32.01 | RA-29 Mk.533R | 80 |
| Caravelle 10R | 32.01 | P&W JT8D-7 | 80 |
| Caravelle 11R | 32.71 | P&W JT8D-7 | 89-99 |
| Caravelle 10B | 33.01 | P&W JT8D-7 | 105 |
| Caravelle 12 | 36.24 | P&W JT8D-9 | 140 |
גרסאות > גרסת Caravelle I

גרסה דומה לאבטיפוס אשר המריא לראשונה ב-14 במאי 1958. גרסה זו הונעה בצמד מנועי רולס-רויס RA-29 Avon Mk.522 בדחף 4,763 ק"ג ותא נוסעים ל-80 איש. אישור רשות התעופה הצרפתית לשימוש מסחרי במטוס ניתן ב-2 באפריל 1959 ואישור רשות התעופה האמריקאית ניתן שישה ימים אחר כך. הטיסה המסחרית הראשונה הייתה בשרות חברת אייר פראנס בקו פריז-רומא-אתונה-איסטנבול. 20 מטוסים מגרסה זו נמכרו: 10 לאייר פראנס, 6 לסקנדינביין איירלינס, 2 לאייר אלג'יר, 2 לואריג. אחד ממטוסיה של ואריג הוחכר לוייטנאם איירליינס ולמידל איסט איירליינס בטרם נמכר לרויאל אייר מרוק.
גרסאות > גרסת Caravelle IA

גרסה זו הייתה זהה לגרסה I אלא שצוידה במנועים חזקים יותר, מנועי רולס-רויס RA-29/1 Mk.526, ולכן גם ביצועי גרסה זו היו טובים יותר. מטוס ראשון מגרסה זו המריא ב-11 בפברואר 1960. המטוסים מגרסאות I ו-IA עברו הסבה לגרסה III בשלב מאוחר יותר. 12 מטוסים מגרסה זו נמכרו לחברות אייר פראנס, סקנדינביאן, פינאייר, ורויאל אייר מרוק.
גרסאות > גרסת Caravelle III

שיפורים נוספים במנועי Avon של רולס-רויס הובילו ליצירת גרסה נוספת. מטוס מגרסה זו המריא לראשונה ב-30 בדצמבר 1959, והחל בטיסות מסחריות בחברת אליטליה באפריל 1960. בגרסה זו הותקנו מנועי רולס-רויס מדגם RA-29/3 Mk.527 וכן RA-29/3 Mk.527B, שניהם בדחף 5,170 ק"ג. זוהי הגרסה הנמכרת ביותר של הקרוול. 78 מטוסים נבנו. מתוך 32 המטוסים בגרסה I ו-IA,‏ 31 הוסבו לגרסה III.‏ 16 מטוסים שמשו את חברת אייר אינטר הצרפתית לטיסות פנים. רוב המטוסים מגרסה זו נמכרו לאייר פראנס, סוויסאייר, אליטליה, סקנדינביין, ורויאל אייר מרוק.
גרסאות > גרסת Caravelle VI-N

גרסה שבה מנועים חזקים יותר מסדרת Avon מדגמים RA-29/6 Mk.531 ו- RA 29/6 Mk.531B עם דחף של 5,535 ק"ג. מנועים אלה הביאו לשיפור נוסף בביצועי המטוס ואפשרו את הגדלת המשקל המותר בהמראה. מטוס ראשון מגרסה זו המריא ב-10 בספטמבר 1960 והחל שרותו בחברת סבנה בחודש ינואר 1961. 5 ממטוסי גרסה III הוסבו לגרסה זו. סך הכל נבנו 53 מטוסים בגרסה זו.
גרסאות > גרסת Caravelle VI-R

גרסה זו הביאה לשיפורים משמעותיים בהיסטורית התעופה האזרחית, היה זה מטוס הנוסעים הראשון בעולם עם היפוך דחף ועם ספוילרים. הקרוול מגרסאות מוקדמות יותר היה מצויד במצנחי בלימה. הוגדלו חלונות תא הטייס ועיצובו שופר, כמו כן צויד המטוס בבלמים חזקים יותר. מטוס ראשון בגרסה זו טס ב-6 בפברואר 1961 וקיבל אישור מנהל התעופה האמריקאי ב-5 ביוני באותה שנה. ב-14 ביולי החל שימוש במטוסים בגרסה זו בשירות יונייטד איירליינס. המטוס צויד במנועי RA-29 Mk.533R, כאשר האות R מסמלת היפוך דחף, עם כוח דחף של 5,715 ק"ג. 56 מטוסים בגרסה זו נבנו, 20 עבור חברת התעופה האמריקאית יונייטד. מטוסים אחרים נמכרו לאינדיאן איירליינס (9), לחברות תעופה שונות בדרום אמריקה, איבריה, וטאפ פורטוגל.
גרסאות > גרסת Caravelle VII

זוהי גרסה משופרת של גרסה III אשר נרכשה על ידי ג'נרל אלקטריק וצוידה במנועי GE CJ-805. הזמנה של 20 מטוסים מחברת TWA בוטלה לטובת מטוסי DC-9.
גרסאות > גרסת Caravelle 10A

גרסה זו מבוססת על גרסה VII, אבל נועדה לשוק האמריקאי. מטוס זה היה ארוך במטר אחד מגרסה VI, עם חלונות הממוקמים 20 ס"מ גבוה יותר בתא הנוסעים, המטוס צויד במנוע עזר (APU) בזנבו. עיצוב הכנפיים שונה והמדפים שופרו כדי לעמוד בדרישות מנהל התעופה האמריקאי. TWA אשר הזמינה מטוסים אלה, נאלצה לבטל ההזמנה בגלל קשיים כספיים. נבנה רק מטוס אחד מגרסה זו.
גרסאות > גרסת Caravelle 10B - Super Caravelle

גרסה זו מבוססת על 10A ומציגה שינויים רבים ביחס לשאר גרסאות הקרוול. במטוס זה נוספה הארכת השפה המובילה (Leading edge extension) על הכנפיים. על הכנפיים הותקנו אף מדפים חצויים וגוף המטוס הוארך ב-1.4 מטר, עם הגדלת קיבולת הנוסעים ל-105. המנועים בגרסה זו היו מנועי טורבו-מניפה מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם JT8D עם 6,350 ק"ג דחף, אשר נכנסו לשימוש מאוחר יותר במטוסי DC-9 ובואינג 727. מטוס מגרסה זו טס לראשונה ב-31 באוגוסט 1964. סך הכל נבנו 22 מטוסים בגרסה זו, 8 מתוכם נמכרו לפינאייר.
גרסאות > גרסת Caravelle 10R

מטוס זה הוא צירוף של מנועי גרסת 10B עם גוף מגרסת VI-R, היוצר מטוס קטן יותר עם מנועים רבי עוצמה. משקלו המקסימלי בהמראה היה 52 טון. הוא טס לראשונה ב-8 בינואר 1965 ואושר על ידי מינהל התעופה האמריקאי ב-23 במאי. בגרסה זו נבנו 20 מטוסים, הראשון בהם נמכר לרויאל ג'ורדניאן (אז נקראה "עליה") והחל לטוס ב-31 ביולי 1965.
גרסאות > גרסת Caravelle 11R

לגרסה זו גוף באורך 31.7 מטר (70 ס"מ יותר מכל גרסה קודמת) ולו דלת מטען גדולה (3.32X1.84 מטר) בצד שמאל של הגוף. הדלת איפשרה למטוס להטיס נוסעים יחד עם מטען. המטוס הראשון בגרסה זו טס לראשונה ב-21 באפריל 1967. 6 מטוסים מגרסה זו נבנו ונמכרו לאייר אפריק, אייר קונגו, וטרנסאירופה הספרדית.
גרסאות > גרסת Caravelle 12 - Super Caravelle

זו הייתה הגרסה האחרונה של הקרוול והמשוכללת ביותר מכולן. מטוס ראשון בגרסה זו טס ב-12 במרץ 1971. גרסה 12 הייתה מבוססת על גרסה 10B, בה הוארך גוף המטוס ב-3.2 מטר והותקנו בו מנועים מדגם חדש של JT8D עם דחף של 6,577 ק"ג. קיבולת הנוסעים במטוס זה הייתה עד 140 איש, בטווח מוגבל. המטוס נועד בעיקר לשוק טיסות השכר. המטוס הראשון נמכר לקימבר סטרלינג, סך הכל נמכרו לחברה זו 7 מטוסים. חמישה נוספים נמכרו לחברת אייר אינטר. המטוס טס באירופה עד חודש אוקטובר 1996 והמשיך לטוס באפריקה עד לשנת 2005.
תאונות

ב-19 בינואר 1960 התרסק מטוס קרוול בשירות חברת סקנדינביין איירליינס בנמל התעופה אסנבוגה בטורקיה. שבעה אנשי צוות ו-35 נוסעים נספו בתאונה.
ב-4 בספטמבר 1963 התרסק מטוס קרוול III של חברת סוויסאייר בטיסה SR306, זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה ציריך. 80 נוסעים ואנשי צוות נספו בתאונה.
ב-4 בנובמבר 1967 התרסק קרוול בשירות איבריה בסאסקס, בדרכו ממאלגה ללונדון. 37 נוסעים ואנשי צוות נספו.
ב-11 בספטמבר 1968 התרסק מטוס קרוול III של אייר פראנס בטיסה 1611 לים התיכון בדרכו מקורסיקה לניס. 95 נוסעים ואנשי צוות נספו.
ב-26 ביולי 1969 התרסק מטוס אייר אלג'יר באלג'יריה. 33 מתוך 35 נוסעי המטוס וצוותו נהרגו.
ב-12 באוקטובר 1976 עלה באש מנועו הימני של מטוס אינדיאן איירליינס זמן קצר לאחר ההמראה. בהתרסקות המטוס נהרגו כל 89 הנוסעים ואנשי הצוות.
ב-18 בדצמבר 1977 התרסק מטוס חברת SA de Transport Aérien השווייצרית בטיסה 730 לאוקיינוס האטלנטי, בדרכו לנחיתה בשדה התעופה של מדיירה. 36 נוסעים ודיילת נהרגו ו-21 ניצלו.