stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלוף (סרט)
תקציר העלילה

מייקל "מידג'" קלי (קירק דאגלס) נוסע עם אחיו קוני (ארתור קנדי) משיקגו ללוס אנג'לס. בדרך הם מקבלים טרמפ מהמתאגרף ג'וני דאן (ג'ון דיי) וחברתו גרייס דיאמונד (מרילין מקסוול) הנוסעים לתחרות אגרוף בקנזס סיטי. מידג' מנסה את כוחו בתחרות אגרוף בעד 35 דולר אך מובס. אחד המאמנים, טומי הלי (פול סטיוארס) אומר למידג' שיש לו פוטנציאל לאגרוף. שני האחים ממשיכים ללוס אנג'לס, שם הם מועסקים במסעדת דרכים בה רכשו חלק ממנה בשטיפת כלים והגשה לסועדים. בין מידג' ובתו של הבוס, אמה (רות רומן), מתפתח רומן. אביה של רות תופס אותם בעת התגפפות וכופה עליהם להתחתן.
מידג' רוצה להרוויח כסף כדי לעזור לאמו בשיקגו ומחליט לעזוב את אמה, לנסוע ללוס אנג'לס ולהתייצב לפני הלי בבקשה שיהיה המאמן והאמרגן שלו. הלי מסכים לאחר התלבטות ומתחיל לאמן את מידג'. מידג' מתחיל להתאמן ולהשתתף בתחרויות בהם הוא מנצח. הוא מתפרסם ונבחר להיות האתלט של השנה.
לבסוף עליו להתחרות עם האלוף ג'וני דאן. הלי מודיע לו כי ארגון הפשע המנהל את התחרויות השקיע כסף רב בהימור עם דאן כמנצח וכי עליו להפסיד בתחרות מולו. מידג' מסרב ומביס את דאן. הוא סופג מכות נמרצות משליחי המאפיה.
גרייס משכנעת את מידג' לעזוב את הלי שגילה וטיפח אותו ולחתום חוזה עם ג'רום האריס (לואיס ון רוטן), אדם עשיר שקשור לעולם הפשע. מידג' זורק את גרייס ומתאהב באשתו הפסלת, פאלמר האריס (לולה אלברייט), שרוצה להתגרש מהאריס ולהתחתן איתו. האריס נותן לו צ'ק שמן תמורת זה שיפסיק את יחסיו עם אשתו ויסתלק ומידג' מסכים.
קוני לא יכול לקבל את בגידתו של מידג' בהלי, האיש שגילה אותו. הוא חוזר למסעדה ומתפתח רומן בינו לבין אמה. שניהם עוברים לעזור לאמו החולה בשיקגו.
מידג' חוזר להלי ומשכנע אותו לקבל אותו שוב. הלי מסכים ומכין את מידג' לקרב סופי על תואר האלוף נגד ג'ון דאן. לקרב מגיעים גם קוני ואמה ומידג' כופה את עצמו על אמה. בתחרות חובט דאן במידג' ופוצע אותו קשות. הלי מבקש ממידג' להפסיק את הקרב אבל מידג' מתבונן בקהל ורואה את מבטה הלעגני של גרייס ומחליט להמשיך. בסיבוב ה-11 הוא חובט בכל הכוח שנשאר לו בדאן, מפיל אותו ומוכרז כמנצח "אלוף".
מידג' האלוף הפצוע מובל לחדרו ומת משטף דם במוח. קוני יוצא לעיתונאים ומכריז כי אחיו היה אלוף.
פרסים

הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב על הצילום.
קירק דאגלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ארתור קנדי היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
ארבע אמהות

ערך זה עוסק בתנועת ארבע אמהות. אם התכוונתם לארבע האמהות של עם ישראל, ראו .
ארבע אמהות הייתה תנועת מחאה אשר הוקמה בשנת 1997 בעקבות אסון המסוקים, על ידי תושבות ותושבי הגליל העליון בישראל ומשפחות לחיילים ששירתו בלבנון, במטרה להביא ליציאת צה"ל מרצועת הביטחון בדרום לבנון.
רקע היסטורי

בשנת 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה, שבמהלכה פלש צה"ל ללבנון, ומטרתה הייתה שנויה במחלוקת בציבור הישראלי. כשנה לאחר פרוץ המלחמה, במאי 1983, כאשר מניין ההרוגים הגיע לכ-500, מכתב ששלחה למערכת "דבר" מורה מתל אביב, הביא להקמת תנועת "הורים נגד שתיקה", שפעלה למען נסיגה משטחי לבנון. התנועה, שקמה מספר שנים לפני תנועת "ארבע אמהות", שימשה לה כמקור השראה. רוב הפעילוֹת בתנועת "הורים נגד שתיקה" היו אימהות לחיילים. ב-20 במאי נערך כנס ראשון של התנועה שבו השתתפו השחקנית חנה מרון והפרופסור לפילוסופיה ירמיהו יובל. כעבור יומיים, כשלושים הורים ערכו הפגנה ראשונה מול משרד ראש הממשלה בירושלים, וגם בחיפה. שבוע אחר כך נערכה הפגנה נוספת שבה השתתפו כבר כאלפיים איש. ב-31 במאי 1983 נפגש שר הביטחון משה ארנס עם שש אימהות חברות התנועה, אך הוא הודיע להן חד-משמעית שהוא נגד נסיגת צה"ל מלבנון. התנועה המשיכה במאבקה ובמרץ 1985 כבר מנתה כ-20,000 חברים.
ביוני 1985 נסוג צה"ל מרוב השטחים שכבש בלבנון ונערך על שטח בדרום לבנון שהוכרז כרצועת הביטחון. בשלב זה התפרקה תנועת "הורים נגד שתיקה", מאחר שסברה שהשיגה את מטרתה (השהייה ברצועת הביטחון הייתה אמורה להיות זמנית, עד להעברת השליטה באזור לצבא דרום לבנון).
הקמת התנועה

במהלך השנים הבאות השהייה באזור הביטחון הביאה לאבדות רבות לצה"ל, כשהשיא היה אסון המסוקים שאירע ב-4 בפברואר 1997 ובו נהרגו 73 חיילים ביניהם לוחמי חטיבת הנח"ל, לוחמי שריון (מחטיבה 7 וחטיבה 188), הנדסה (גדוד 601), חטיבת גולני, מודיעין שדה וצוות המסוק.
בעקבות האסון, החליטה רחל בן דור לפנות לחברותיה וחבריה באצבע הגליל, ביניהם משפחות רבות לחיילים ששירתו בלבנון. באפריל 1997, הזמינה רחל לביתה, למפגש עם התקשורת, את שתי חברותיה מקיבוץ גדות, רונית נחמיאס ויפה ארבל, שיחד גידלו את בניהן בקיבוץ עד גיוסם ליחידות מובחרות המשרתות בלבנון. רונית הביאה למפגש את חברתה מירי ובכתבה שפורסמה לקראת פסח כונו הארבע בשם המיתולוגי "ארבע אמהות".
בכנס ההקמה הרשמי של התנועה בצפון, ביולי 1997, שאליו הגיעו מכל רחבי הארץ, נבחר שם התנועה "ארבע אמהות – לצאת בשלום מלבנון" ונבנה המערך הארגוני, שניהל את פעילות המחאה בכל רחבי הארץ. בכנס נקבעו מטרות התנועה דוגמת: מחאה שקוראת לשינוי מדיניות הביטחון השגויה בצפון, שלפיה השהייה בלבנון מגינה על הצפון; הפעלת לחץ ציבורי על הממשלה "לצאת בשלום מלבנון", ובכך לקיים את החלטה 425 של מועצת הביטחון של האו"ם הקוראת להכרה בשלמותה הטריטוריאלית של לבנון ובריבונותה, לעזיבת צה"ל את האזור ולהצבת כוח בין-לאומי באזור.
לימים, הפכה בן דור ליושבת ראש התנועה ואליה הצטרפו אורנה שמעוני, שבנה סגן איל שמעוני נהרג במוצב ריחן שבלבנון בספטמבר 1997, ואנשים נוספים. אף על פי שהתנועה נקראה ארבע אמהות והייתה בעלת בסיס פמיניסטי היא הצליחה לגייס לשורותיה גם גברים, כולל חיילים לשעבר אשר שירתו בלבנון. בתקופת פעילותה, כאשר עמדה במרכז השיח הציבורי, מנתה התנועה כחמש מאות פעילים.
פעילות התנועה והדיון הציבורי סביבה > תחילת פעילותה

הצעד הראשון של מקימות התנועה היה קיום הפגנה קטנה בצומת מחניים. הן מחו נגד העובדה שממשלת ישראל שהביעה את נכונותה לסגת מלבנון ב-1985 לא עשתה דבר לדבריהן במהלך 12 השנים שחלפו כדי לקדם זאת. המפגינות, שהיוו את הבסיס לתנועת ארבע אמהות, זכו במהירות לתשומת לב תקשורתית ורבים הצטרפו אליהן. תוך מספר חודשים אלפי אנשים חתמו על עצומת הזדהות עם התנועה[דרוש מקור] וב-5 ביולי 1997 נערך כנס הקמה של התנועה, שבו השתתפו כמה עשרות נשים וגברים. בעקבות זאת, התווספו מוקדי פעילות בארץ בתדירות גבוהה.
פעילות התנועה והדיון הציבורי סביבה > מסר התנועה

התנועה העבירה מסר של דאגה ל"ילדים הלוחמים". רוב תנועות המחאה עד אז התעסקו בשטחים והקונפליקטים בישראל סבבו סביב השאלה האם יש ליישב שטחים אלו והאם שווה להילחם עליהם. ארבע אמהות לא התייחסו לזווית הזו והגדרת המטרה של נסיגה חד-צדדית מלבנון נבעה מבחינתן אך ורק מתוך החששות לחייהם של הלוחמים. קהל היעד הראשוני היה האימהות לחיילים משום שלדעת התנועה להן היה קשר ישיר לבעיה. הדאגה הפרטית לחיילים הייתה המנוע של פעילים רבים.
לאחר מכן, בהדרגה, בהסתכלות אחורה לאורך שנים בניסיון להבין את דפוסי ההתנהגות של צה"ל בלבנון, והטענה כי הימצאות צה"ל היא המבטיחה את "שלום הגליל", התחזק הרושם כי ההימצאות בלבנון היא המביאה את הפיגועים נגד חיילי צה"ל מלבנון וכל התפתחות אלימה אחרת, כמו ירי מעבר לרצועת הביטחון על ידי כוחות צה"ל והפגזה שכנגד אל יישובי הצפון היא רק תוצאת הימצאות חיילי צה"ל בדרום לבנון. מכאן הייתה הדרך קצרה למסקנה כי ההתנגדות של חזבאללה מבטאת בעצם את התנגדות העם הלבנוני (בעיקר השיעי) לכיבוש של דרום לבנון שחצה את העם השיעי לשניים: אלו בדרום ואלה מצפון לרצועת הביטחון. ביטוי להשקפה הזאת חובר והועבר לתקשורת על ידי דן שטיינברג בשם "האמת על שקר לבנון".
לאחר חטיפת החיילים מהר דב, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, הזהיר דן שטיינברג בראיון בוואלה כי הנסיגה לא הושלמה בדרך שבה הציעה תנועת ארבע אמהות באופן אישי לאהוד ברק, לפני שנבחר לראש ממשלה, והדבר הביא לחטיפה ויביא בהמשך לאלימות גוברת בגבול (ואכן הגיעה מלחמת לבנון השנייה). מדובר באי הסכמה של מערכת הביטחון לייצר מצב של שקט באזור ובמקרה הזה בחילופי שבויים, בכללם כאלה שנחטפו מלבנון ב-1985.
פעילות התנועה והדיון הציבורי סביבה > דרכי פעולתה

תנועת ארבע אמהות פיתחה אסטרטגיה על מנת להשיג את מטרתה האולטימטיבית ומערך הפעולה שלה כלל פעילות במישור הממסדי, המדיני מצד אחד ובמישור הציבורי מצד שני. התנועה חשה שעליה למצוא את הדרך הטובה והיעילה ביותר להשגת המטרה ולכן הפעילות הציבורית פנתה לקהל הרחב והתאפיינה בעיקר בחיבור רחב וחזק עם התקשורת על כל זרועותיה. יחסי הציבור של התנועה הפכו למערכת ענפה. פעילות התנועה כללה תהלוכות והפגנות ברחבי הארץ, החתמה על עצומות, השתתפות בכנסים ובתוכניות טלוויזיה פוליטיות ואף משמרות מחאה מול משרדיהם של ראשי המדינה ומקבלי ההחלטות השונים. התנועה גם קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב בחו"ל וכתבות עליה התפרסמו בכלי תקשורת רבים בעולם. נוסף על כך, התנועה קיבלה מכתבי תמיכה מארגוני נשים וארגוני שלום רבים. מישור הפעולה הממסדי, לעומת זאת, היה שקט יותר והתאפיין בניסיון לגייס תמיכה ביעדיהן על ידי לחץ מתמשך על השרים וחברי הכנסת בדרך של שיחות והידברות.
כמו כן, התנועה בחרה לשתף פעולה עם תנועות נוספות, כמו "התנועה ליציאה מלבנון" של יוסי ביילין ותנועת "נשים דתיות למען קדושת החיים" שדגלו באופן בסיסי באותם יעדים, על-מנת להגדיל את בסיס התמיכה שלה. עם זאת, תנועת ארבע אמהות התאפיינה בכך שהיא לא הייתה קשורה לאף אחת מן המפלגות הפוליטיות בארץ ולא רצתה להשתייך למחנה פוליטי זה או אחר.[דרוש מקור]
בד בבד עם יסוד התנועה, הקימה הפעילה יונה רוכלין, אתר אינטרנט באנגלית, הראשון מסוגו שעסק בדרום לבנון. באתר הוצגה כרונולוגיית המאבק הציבורי לנסיגת צה"ל מלבנון והיו בו שפע מאמרים אקדמיים וכתבות מעיתונים שונים בעולם. האתר עצמו משך תשומת לב של תקשורת מהעולם, כולל עיתונים מלבנון שערכו ראיונות באמצעות האימייל עם פעילי התנועה. בין היתר, בדפי האורח של האתר צירפו אזרחים לבנונים רבים את תקוותם לשלום. מנגד, קיבלה בעלת האתר גם דואר אלקטרוני של לוחמה פסיכולוגית מארגון חזבאללה. אתר האינטרנט לא מתופעל ולא מתוחזק מאז נסיגת צה"ל מלבנון במאי 2000.
פעילות התנועה והדיון הציבורי סביבה > הדיון הציבורי

התנועה פעלה להעלות את נושא הנסיגה החד-צדדית לסדר היום הלאומי, לעורר את דעת הקהל ולהפעיל לחץ מסיבי על מקבלי ההחלטות. הדיון הציבורי סביב התנועה הפך לגדול וראשי התנועה הפכו לחברות קבועות בשיח הפוליטי ולמובילות המאבק למען הנסיגה מלבנון. כל עוד לא הושגו יעדיה, המשיכה התנועה בפעילותה בשני המישורים והוסיפה לעורר מודעות ומחאה אזרחית. התנועה החלה את דרכה ללא כוח פוליטי, ללא תקצוב וללא יחס רציני מצד מקבלי ההחלטות. אולם עם הזמן, הלך והתעצם כוחה בזכות הסיקור התקשורתי הרחב שקיבלה. תנועת ארבע אמהות הייתה תנועה פריפריאלית אשר הפכה לסמל המאבק ובהמשך לאחד מסמלי הנסיגה.
התנועה עוררה פולמוס חברתי וחלקים נרחבים מהציבור לא הסכימו עם האג'נדה שהציגה. בתחילת הדרך התנועה ספגה המון ביקורת. נשות התנועה נתפסו כבעלות חוסר התמצאות בענייני הביטחון והמהלך שהובילה התנועה נתפס כמהלך אנוכי ותבוסתני, שלא תאם את ערכי החברה הישראלית ששמה את מערך הלחימה ואת צה"ל כערך עליון. הפנייה לרגש הנשי, האימהי, לא תמיד תפסה, ופוליטיקאיות ואף אימהות שכולות ראו בפעילות של ארבע אמהות סכנה לחברה הישראלית. נוסף לכך, התפתח חשש לדמורליזציה של החיילים ששהו בלבנון בפרט ובשטחי הלחימה של ישראל בכלל. התבטאויות שונות נגד התנועה הושמעו על ידי המתנגדים, בהם: תא"ל במילואים רפי נוי, שטען שפעילות התנועה מסכנת את ביטחון חיילי צה"ל; מפקד חטיבת גולני אלוף-משנה שמואל זכאי, שכינה את הארגון "ארבע סמרטוטות"; ותא"ל ארז גרשטיין מפקד היחידת הקישור ללבנון, שאמר כי תנועות שדוגלות ביציאה חד-צדדית יוצרות איום על החיילים, מכיוון שהן מעודדות הן את האוכלוסייה המקומית והן את חזבאללה לפעול נגד צה"ל שנתפס בעיניהם כחלש.
פעילות התנועה והדיון הציבורי סביבה > תנועת קו אדום

בתחילת 1999 פרשה קבוצת פעילים תושבי המרכז כתוצאה ממחלוקת קשה שהתגלעה בין אלה שדרשו פעילות יותר מיליטנטית, לבין המייסדות שביקשו לשמור על קו שמרני במאבק הציבורי.
בניגוד לתנועת ארבע אמהות, תנועת קו אדום – שפעיליה, נשים כגברים, הגיעו מכל גוני הקשת הפוליטית – הדגישה את הפן האזרחי של המאבק. התנועה הפעילה את האינטרנט ככלי הסברתי אף על פי שהיה אז בחיתוליו. אולם הקבוצה התאפיינה בעיקר בשורה של פעולות רחוב, אשר כללו הפגנות שבועיות קבועות מול משרד הביטחון בתל אביב ואפילו מחאות יוצאת דופן בבסיס קליטה ומיון שם נפגשו עם הורים שליוו את בניהם לגיוס. כמו כן התקיימו הפגנות מול ביתו של אורי לוברני, שנתפס בעיניהם כאחד האחראים לקיבעון המחשבתי של השהייה ברצועת הביטחון.
המפגינים מול משרד הביטחון התעמתו עם שוטרים וכמה מהם נלקחו למעצר ושוחררו בערבות. זכורה בעיקר הפגנה שבה הובאו למקום כמה כבשים כדי לסמל את שתיקתם של הפוליטיקאים והקצינים הבכירים נוכח התקבלותה של המדיניות כלפי המשך הנוכחות בדרום לבנון. הקבוצה גם יצרה קשר עם תושבים לבנונים באמצעות ראיונות שהעניקו חבריה לעיתון בשפה האנגלית ה"דיילי סטאר".
ההסלמה בפעילות זכתה לחשיפה תקשורתית רבה ועמדה בניגוד גמור לפעילותן של ארבע אמהות שהסתפקו במחוות פסיביות ונטו לעשות שימוש סמלי בחגי ישראל כדי לבטא את מחאתן. שיאה של המחאה התרחש ב-28 בפברואר 1999, ביום שבו נהרג תת-אלוף ארז גרשטיין והמפגינים חסמו את רחוב קפלן שמול הקריה. למחרת היום הוזמנה נציגת התנועה לתוכנית הטלוויזיה פופוליטיקה והעיתונאי טומי לפיד הטיח בפניה שהיא גרועה יותר מחזבאללה. בפאנל שלאחר מכן, הופיע אהוד ברק והכריז לראשונה שאם ייבחר לראשות הממשלה, יוציא בתוך שנה את צה"ל מלבנון. התנועה המשיכה בפעילותה עד מימוש הבטחתו ונסיגת צה"ל במאי 2000.
ביוני 1999 הצטרפו לתנועה גם חיילים משוחררים יוצאי היחידה לסילוק פצצות, חבריו של נועם ברנע, לוחם היחידה שנהרג בלבנון. על יוזמה זו כתב העיתונאי עֹפר שלח: "המקבילה הקרובה ביותר שאפשר להגיע אליה להפגנות חיילי המילואים בשנות ה-80. אחרי כל כך הרבה שנים, התביעה לצאת היא כבר לא עניין של אמהות, פוליטיקאים ועיתונאים".[דרוש מקור]
עם זאת, מאחר שהאימהות השתרשו בתודעה הציבורית, חלק ניכר מפעילות קו אדום יוחסה להן בטעות על ידי כלי התקשורת.
הנסיגה מלבנון וסיום פעילות ארבע אמהות

ב-24 במאי 2000, כשלוש שנים לאחר הקמת התנועה, יצא צה"ל מלבנון בהוראתו של ראש הממשלה, אהוד ברק. ברגע שארגון ארבע אמהות הבין שיש תיאום מטרות בינו לבין ראש הממשלה, הפעילות הציבורית הצטמצמה, ועם הנסיגה התפרקה תנועת ארבע אמהות משום שחשה שהשיגה את יעדיה וכארגון חברתי הגיעה למיצוי.
עם זאת, מאז תנועות המחאה בישראל שואבות השראה מפעילותה של ארבע אמהות ואף יוצאי התנועה עצמם הקימו את תנועות "מבט לאופק" להידברות עם המתנחלים, "היום השביעי" ו"האם החמישית". תנועה נוספת ששאבה מהן השראה וקמה בשנת 2020 היא "קול האמהות" – נשים שמתגוררות בעוטף עזה ומאסו באורח החיים הקשה שלתוכו ילדיהן נולדים.


בשנת 2020 הפיקו רפאל לוין עם דפנה קידר לוין סרט תיעודי בשם ארבע אמהות.
ראו גם

נשים עושות שלום
לקריאה נוספת

חקון, י. (2002). הנסיגה החד צדדית מלבנון: סיומן של 15 שנות התערבות. חיבור לשם קבלת תואר מוסמך, המחלקה למדעי המדינה: אוניברסיטת בר-אילן
קנטור, ש., ארבע אמהות: אזובי הקיר נלחמים בלהבות, נגה: כתב עת פמיניסטי 33, 1998
בנסקי ט., תנועות נשים לשלום בישראל, מאפיינים וסוגיות נרחבות, מפנה 46-47, 2005
רחל מדפיס־בן דור, אמא, יצאתי מלבנון! "ארבע אמהות", סיפורה של מחאה שהצליחה, הוצאת ידיעות ספרים, 2021
הערות שוליים

↑  שושנה שמואלי, הורים נגד שתיקה, דבר, 3 במאי 1983
↑  האימהות עדיין נגד שתיקה, כותרת ראשית, 22 באוגוסט 1984
↑  דורית לנדס, "זעקה זו חייבת לתת לממשלה מוטיבציה להחזיר את בנינו ארצה", מעריב, 20 במאי 1983
↑  כשלושים הורים חברי תנועת "הורים נגד שתיקה" הפגינו אתמול מול משדר ראש הממשלה בירושלים, מעריב, 23 במאי 1983
↑  יהודה גורן, "הורים נגד שתיקה" הפגינו אחמול בחיפה, מעריב, 24 במאי 1983
↑  אילן בכר ויהודה גורן, "זו לא מלחמה שלנו - לא בשוף נגן על שלום הגליל", מעריב, 31 במאי 1983
טובה צימוקי, "אמרו לנו שהארץ תשקוט 40 שנה", דבר, 31 במאי 1983
↑  לאחר פגישה עם ארנס - "הורים נגד שתיקה" ירחיבו את פעולתם, "הורים נגד שתיקה' ירחיבו את פעולתם, דבר, 1 ביוני 1983
↑  לאה ענבל, קולה של אמא, כותרת ראשית, 20 במרץ 1985
↑  דורון רוזנבלום, איזה נגמר. איפה נגמר, כותרת ראשית, 12 ביוני 1985
↑  שושנה שמואלי - סוף המשחק, מעריב, 1 באוקטובר 1986
↑  אסתי אהרונוביץ,', האם הראשונה, באתר הארץ, 26 ביולי 2006
↑  ארי שביט, הפעם זה אחרת, הפעם אין ברירה, באתר הארץ, 26 ביולי 2006
↑  דני שטיינברג,  האמת על שקר לבנון, בארכיון האינטרנט
↑  תולי שרגאי‏, פעיל לשעבר בארבע אימהות תובע: "להקים ועדת חקירה ממלכתית בנושא לבנון", באתר וואלה, 6 במאי 2001
↑   אתר האינטרנט של הארגון בתאריך 3 במרץ 2000, בארכיון האינטרנט
↑  דפנה לוי-ינוביץ, החיזבאללה שלח דואל, הארץ, קפטן אינטרנט, 27 ביולי 1999
↑  MICHEL ARSENEAULT, www.angelfire.com/il/FourMothers/, Le monde, 4 בפברואר 1998
↑  Susannah Tarbush, The Four Mothers Movement plunges into the battle for peace via ... the Internet, Al Hayat, 16 באוגוסט 1998
↑  Nicolas Blanford, Israli civilians seek to build bridges, The Daily Star, Beirut, 21 בינואר 1998
↑  איתמר אייכנר, "אם תצאו חד-צדדית מלבנון, אין סיבה שנמשיך להילחם", ידיעות אחרונות, 25 באוגוסט 1998
↑  עמיר רפפורט, חיזבאללה און-ליין, ידיעות אחרונות, 16 בדצמבר 1998
↑  מחאה בכנסת על דברי מח"ט גולני "תנועת ארבע אמהות - ארבע סמרטוטות", באתר וואלה, 16 בפברואר 2000
↑  מתוך כתבות בערוץ 1 ו-2.
↑  מיטל פריד, ארגון חדש ליציאה מלבנון - 'הקו האדום': לא נהסס לנקוט באלימות., הארץ, 1 במרץ 1999
↑  גאיה קורן, מומחה לטרור - בראש תנועה ליציאה מלבנון, ידיעות אחרונות, 2 במרץ 1999
↑  הילה אלראי דה-בר, גיוס פוליטי - תומכי הנסיגה הפגינו בבקו"ם., ידיעות אחרונות, 22 במרץ 1999.
↑  ניקול קראו, פעיל למען הנסיגה מלבנון נעצר בחשד שהטריד את לוברני, הארץ, 30 ביוני 1999
↑  איתי אשר, מחאה אדומה, ידיעות אחרונות, 8 במרץ 1999
↑  הילה אלראי דה-בר, שבוע אחרי שאיבד את בנו בלבנון, הפגין האב השכול בעד נסיגה חד-צדדית, ידיעות אחרונות, 26 באפריל 1999
↑  פופוליטיקה, 1.3.1999, הטלוויזיה הישראלית
↑  סיגל בן דוד, ‏"רוצות שקט ושפיות, גם לילדים שלנו מגיעה איכות חיים", באתר מעריב אונליין, 3 בפברואר 2020
↑   נתנאל שלומוביץ, הסיפור שלהן יותר מעניין מכל הגנרלים שנאבקו בהן, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2020
↑   אורי משגב, "אמא, יצאתי מלבנון!" מנוגד ברוחו לאומץ הלב שהפגינו פעילות "ארבע אמהות", באתר הארץ, 10 בנובמבר 2021
המוליזה

המוליזה (Hemolysis) או תמס דם, הוא מצב בו מפורקים תאי הדם האדומים, וכתוצאה מכך משוחרר המוגלובין אל נוזל הפלזמה. המוליזה מתרחשת באופן טבעי בטחול, שם מפורק בכל יום כאחוז אחד מכלל תאי הדם האדומים שבגוף. במצבים פתולוגים מסוימים נהרסים תאי הדם בדרך שאינה טבעית. מצבים אלו עלולים להוביל להמוליזה אנמית.
לדוגמה, אחד המצבים שבהם מתרחשת המוליזה הוא כאשר אדם טובע במים מתוקים והמים חודרים לריאותיו. ריכוז המלחים גדול יותר בדם (0.9%) מאשר אחוז המלחים שמילאו את נאדית מערכת הנשימה (0.45%) ולשם השוואת הריכוזים, מתרחש תהליך של אוסמוזה ומים עוברים מחלל הנאדית לדם שבנימים העוטפים את הנאדית. בכך נגרם פירוק של כדוריות דם אדומות.
המוליזה אנמית כתסמין רפואי

אנמיה המוליטית (בעברית: תמס-דם) היא אנמיה הנגרמת כתוצאה מהמוליזה בלתי תקינה: פירוק לא נורמלי של תאי דם אדומים. תופעה זו יכולה להיגרם במספר מצבים: אנמיה נרכשת כתוצאה משימוש בתרופות שונות, כתוצאה ממחלה זיהומית כגון מונונוקלאוזיס, או כתוצאה מעירוי דם לא תואם. או אנמיה המוליטית גנטית יכולה להיגרם כתוצאה ממחלות גנטיות בכדוריות הדם כמו אנמיה חרמשית, חוסר G6PD, או ספרוציטוזיס תורשתית. תיתכן המוליזה אנמית כתוצאה מתגובה אוטואימונית, במחלות כגון זאבת (לופוס), כתוצאה מזיהומים שונים ואף כמחלה אידיופתית. מכיוון שברוב המחלות האוטואימוניות מעורבים גם גורמים גנטיים וגם גורמים סביבתיים, קשה להגדירה כנרכשת או כגנטית.
בדיקת המוגלובין בהמוליזה

ניתן לקבוע את ריכוז ההמוגלובין בדם על ידי המוליזה. כתוצאה מהרחפת תאי דם אדומים במים מזוקקים, תאי הדם מתפוצצים כתוצאה מלחץ אוסמוטי ומשחררים את תכולתם. לאחר סרכוז, שוקעים בתחתית המבחנה ממברנות ואברונים אחרים שאינם מסיסים והנוזל העליון שנוצר מכיל המוגלובין חופשי.
ראו גם

תגובה המוליטית חדה
ניסים מרום

אין תמונה חופשית
ניסים מרום (נולד ב-31 באוגוסט 1968) הוא עורך דין ישראלי. בפברואר 2025 נבחר לשמש כפרקליט מחוז תל אביב (פלילי) בפרקליטות המדינה.
מרום התפרסם בעקבות הובלת תיק פרשת 512 ובפרט תיק יצחק אברג'יל, ראש ארגון הפשע הגדול בישראל, במשך 21 שנים. כן שימש תובע בפרשת משה קצב.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1968 בשם נסים מכלוף ליגאל וגרציה, למשפחה דתית מילידי לוב, וגדל בכפר יונה.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 1996 התמחה מרום בפרקליטות המדינה. עסק בתיקים פליליים שונים בפרקליטות מחוז תל אביב, המוכר מהם הוא תיק משה קצב, בו עסק לצד רונית עמיאל. כן מנהל צוות בתיק כנגד העבריין אסי אבוטבול המואשם ברצח.
מוביל את הגשת כתב האישום כנגד יונתן אוריך, שמוליק איינהורן ועופר גולן, יועציו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בחשד להטרדת שלמה פילבר, עד המדינה בתיק 4000. במקביל מוביל את מהלכי הפרקליטות כנגד פילבר עצמו, בחשד שהפר את הסכם עד המדינה באותו תיק.
החל משנת 2020 שימש מרום כמנהל מחלקת מעצרים בפרקליטות מחוז תל אביב ואחראי צוות מוקד בית המשפט המחוזי. חבר מטעם פרקליטות המדינה בפורום המעצרים הארצי, ומשמש כרפרנט בפרקליטות בתחום פשע מאורגן ועדי מדינה.
הגיש מועמדות לתפקיד ראש המחלקה לחקירות שוטרים אולם משך אותה לאחר מכן. כן התמודד לתפקיד פרקליט מחוז דרום (פלילי) ללא הצלחה.
במרץ 2019 העיד מרום מטעם המדינה כנגד רות דוד, פרקליטת מחוז תל אביב לשעבר, לה היה כפוף. לפי עדותו, דוד הציעה לו לפרוש מן הפרקליטות ולהתמודד לתפקיד אחר, כדי להרחיקו מחקירת פרשת הלבנת הון שעליה היה ממונה.
ביוגרפיה > פרשת 512

החל מדצמבר 2003 ועד נובמבר 2024, במשך כ-21 שנים, עסק מרום בפרשת 512, הנוגעת לחמישה ארגוני פשיעה שפעלו בישראל מתחילת שנות ה-2000, בהם ארגון הפשיעה הגדול בישראל בראשות יצחק אברג'יל, שאותו הגדיר מרום, "העבריין המסוכן בישראל". המאבק בין ארגוני הפשע הביא ללמעלה מ-20 הרוגים. זהו תיק מסועף במיוחד שכולל, לשם הדוגמה, 50,000 שיחות להן האזינה המשטרה. מרום הוכנס לתיק בשלב מאוחר יחסית והוביל אותו להרשעה תחת סיקור תקשורתי רב. כתב האישום ראשון בפרשה הוגש בשנת 2015. ניהול התיק הוביל לפירוקם של חמשת ארגוני הפשיעה.
בזמן ניהול התיק הושמעו איומים ישירים כנגד מרום ומשפחתו. מכתב איום הוצמד לרכבה של אשתו. בשל כך, תקופה מסוימת שמו נאסר לפרסום. כמו כן, הוצמדה אבטחה ובני משפחתו מאז והלאה. לאחר חיתומה זכתה הפרשה לסדרה תיעודית ב"כאן 11" תחת השם תיק 512. מרום ואבירג'יל התראיינו לסדרה בהרחבה, ללא ידיעה זה על זה. כן התראיין לכלי תקשורת נוספים.
ביוגרפיה > פרקליט מחוז מרכז (פלילי)

בפברואר 2025 בחרה ועדת המכרזים של נציבות שירות המדינה במרום, פה אחד, לתפקיד כפרקליט מחוז תל אביב (פלילי), במקומה של אשרה גז-איזנשטיין.
חיים אישיים

נשוי למיכל ואב לילדים. מתגורר בקריית אונו.
אחותו היא שופטת בית משפט השלום בתל אביב מירה דהן. אחיו הוא המשפטן ד"ר חיים מכלוף, עו"ד בכיר במשרד הרצוג-פוקס-נאמן.
בתרבות פופולרית

דמותו של חוקר המשטרה נלו רוזנברג בסדרה פטריק מבוססת על דמותו של מרום ומגולמת בידי השחקן אייל רוזלס.
הערות שוליים

↑  ורד לוביץ', 5 שנים בכלא לפקידת בנק שמעלה במיליונים, באתר ynet, 27 באפריל 2008; עפרה אידלמן, מנהל המחלקה באסותא: המרדימה שמואשמת בהריגה לא אמרה אמת, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2008; גלעד שלמור, ‏8 שנות מאסר בפועל לרופאה שנרדמה בניתוח; הוריה של נטע-לי ז"ל: "אין הקלה", באתר ‏מאקו‏, 21 במאי 2009
↑  ynet, רגע האמת מתקרב: משה קצב הגיע לבית המשפט, באתר כלכליסט, 30 בדצמבר 2010
↑  גלעד מורג, אסי אבוטבול מואשם: "רצח את עו"ד חכם כי הוא לא חקר עד תביעה", באתר ynet, 29 באוגוסט 2017
↑    שלמה פיוטרקובסקי, ‏פילבר: לא הוטרדתי בידי יועצי נתניהו – עושים בי שימוש מניפולטיבי, בעיתון מקור ראשון, 11 בפברואר 2025
↑  נטעאל בנדל, הפרקליטות: פילבר הפר את הסכם עד המדינה, באתר ישראל היום, 1 באוקטובר 2023
1 2  עו"ד ניסים מירום נבחר לפרקליט מחוז תל אביב (פלילי), באתר משרד המשפטים
↑  ציוץ של רויטל חובל ברשת החברתית X, 26 ביולי 2022
↑  שישי, שישי עם אילה חסון 30.09.22 – התוכנית המלאה, באתר חדשות 13, 30 בספטמבר 2022
↑  גיא פלג, ‏החשד: ניסתה לפתות פרקליט בכיר, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2015; צבי הראל, פישר ודוד כרו בור לפרקליט הבכיר - ונפלו לתוכו, באתר ישראל היום, 23 ביולי 2015; יעל פרידסון, הבכיר העיד נגד הפרקליטה לשעבר: "הרגשתי שרוצים להשחית אותי", באתר ynet, 11 במרץ 2019
↑  ציוץ של אבישי גרינצייג ברשת החברתית X, 10 בנובמבר 2024
↑  נעמה כהן פרידמן, גלעד מורג ונועם דביר, נקמו, רצחו וסחרו בסמים ב-227 מיליון שקל, באתר ynet, 13 ביולי 2015
↑  משה גורלי, משפטנים על הכוונת, באתר כלכליסט, 30 בינואר 2011; שמעון איפרגן, ‏יצחק אברג'ל לתובע במשפטו: "תסגור את התיק הזה, זו העצה הכי טובה שאני נותן לך", באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2020
↑  גלעד מורג, התובעים במשפט אברג'יל סוגרים מעגל: "עונש חסר תקדים", באתר ynet, 28 ביוני 2022;  הפרקליט שהפיל את אברג'יל מדבר | הצצה לכתבה הערב במהדורה, באתר חדשות 13, 28 ביוני 2022
↑  מירה דהן באתר הרשות השופטת; חן מענית, ‏השופטת מירה דהן פסלה עצמה מלדון בסכסוך בין וולדמן ושלומית פן, באתר גלובס, 13 ביולי 2014
↑  חיים מכלוף באתר משרד עורכי הדין הרצוג
ילד הזהב (סרט, 1939)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה ילד הזהב של קליפורד אודטס
 בימוי:  רובן ממוליאן 
 הופק בידי:  ויליאם פרלברג
 תסריט:  לואיס מלצר, דניאל טרדש
 עריכה:  אוטו מאייר 
 שחקנים ראשיים:  ויליאם הולדן ברברה סטנוויק לי ג'יי. קוב אדולף מנז'ו
 מוזיקה:  ויקטור יאנג
 צילום:  ניקולס מזורקה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 בספטמבר 1939
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט אגרוף 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ילד הזהב (באנגלית: Golden Boy) הוא סרט ספורט ודרמה רומנטית אמריקאי משנת 1939 בבימויו של רובן ממוליאן, עם ויליאם הולדן וברברה סטנוויק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשל זה מאת קליפורד אודטס (אנ').
הפסקול המוזיקלי של ויקטור יאנג היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
זה היה הסרט הראשון בו שיחק ויליאם הולדן בתפקיד ראשי.