stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואסילי קוזנצוב (פוליטיקאי)

ואסילי ואסילייביץ' קוזנצוב (רוסית :Васи́лий Васи́льевич Кузнецо́в; ‏ 13 בפברואר 1901 - 5 ביוני 1990) היה מדינאי ודיפלומט סובייטי.
שלוש פעמים מילא לתקופה קצרה את יושב ראש נשיאות הסובייט העליון (נושא התפקיד נחשב באופן פורמלי כראש המדינה בברית המועצות). קוזנצוב מילא את התפקיד בתקופות מעבר לאחר מותם של לאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. הוא גם נחשב כראש המדינה המבוגר ביותר ברוסיה ובברית המועצות (במהלך מילוי התפקיד בפעם האחרונה היה בן 84).
חייו

נולד במשפחת איכרים בכפר סופילובקה שנמצאת צפון-מזרחית לעיר ניז'ני נובגורוד. בשנת 1920 סיים מכללה למורים. לאחר מכן שירת במשך שנה אחת בצבא האדום. בשנים 1922 - 1926 למד הנדסה באוניבסיטה הטכנולוגית של לנינגרד. בתום לימודיו עבד במפעלי פלדה בעיר מקייבקה. בשנת 1927 התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1931 נשלח לארצות הברית, שם למד במשך שנתיים מטלורגיה באוניברסיטת קרנגי מלון. לאחר שובו לברית המועצות מונה למנהל מעבדות במפעל אלקטרוסטאל.
בשנת 1937 עבר קוזנצוב למשרד לתעשייה הכבדה של ברית המועצות וכך למעשה התחילה הקריירה הפוליטית שלו. בשנת 1940 מונה לסגן יושב הראש של גוספלאן. בשנת 1944 מונה לסגן יושב ראש איגודי העובדים של ברית המועצות, תפקיד אותו מילא עד למרץ 1953. בשנת 1946, במקביל לתפקידו באיגודי העובדים מונה ליושב ראש מועצת הלאומים (הבית התחתון בפרלמנט של ברית המועצות. בשנת 1950 עזב את התפקיד ומונה לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1953 עבר למשרד החוץ ומונה לשגריר ברית המועצות בסין.
בשנת 1954 מונה לסגן שר החוץ של ברית המועצות - קוזנצוב מילא את התפקיד הזה עד לשנת 1977. בשנת 1962 היה ראש המשלחת הסובייטית לארצות הברית לניהול משא ומתן לפתרון משבר הטילים בקובה. בשנת 1969 ניהל את משא ומתן עם סין בעקבות סכסוך גבול בין שתי המדינות. בשנת 1971 היה קוזנצוב המתווך הראשי בין הודו לפקיסטן במהלך שיחות השלום בתום מלחמת הודו–פקיסטן השלישית.
בשנת 1977 עזב את תפקידו במשרד החוץ ומונה לסגן יושב ראש נשיאות הסובייט העליון. הוא מילא את התפקיד הזה עד לשנת 1986. בעת כהונתו בתפקיד מתו זה אחר זה שלושה מנהיגים של ברית המועצות. לאחר מותו של כל אחד מהם ולפני מינויו הרשמי של היורש מילא קוזנצוב את תפקיד היושב ראש של נשיאות הסובייט העליון:
מ-10 בנובמבר 1982 (מותו של לאוניד ברזנייב) עד 16 ביוני 1983 (מינוי רשמי של יורי אנדרופוב)
מ-9 בפברואר 1984 (מותו של אנדרופוב) עד 13 באפריל 1984 (מינוי של קונסטנטין צ'רניינקו)
מ-10 במרץ 1985 (מותו של צ'רניינקו) עד 2 ביולי 1985 (מינויו של אנדריי גרומיקו)
ביוני 1986 פרש לגמלאות. מת במוסקבה ב-5 ביוני 1990. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
חייו הפרטיים

קוזנצוב היה נשוי לזויה איגומנובה, מרצה להיסטוריה באוניברסיטת מוסקבה. לזוג היו ארבעה ילדים (שני בנים ושתי בנות). המשפחה התגוררה בבית על הגדה במוסקבה.
עיטורים ופרסים

ואסילי קוזנצוב עוטר ב: עיטור גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים), עיטור לנין - 7 פעמים, עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור הדגל האדום של העמל, עיטור הכוכב האדום, עיטור אות הכבוד. זכה בפרס סטלין מדרגה שנייה.
מאט רוזנדייל

מת'יו מרטין רוזנדייל האב (באנגלית: .Matthew Martin Rosendale Sr; נולד ב-7 ביולי 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מונטנה בין השנים 2021–2025. טרם היבחרו לקונגרס, היה רוזנדייל בין השנים 2017–2021 מבקר החשבונות המדינתי של מונטנה. בבחירות 2018 היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון טסטר.
הערות שוליים

↑  מרטין מרטישאק, Jon Tester wins reelection in Montana, באתר פוליטיקו, 7 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  הייל דורנאל, Rosendale will create jobs if elected to Senate, באתר Bozeman Daily Chronicle‏, 11 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  פיל דרייק, Candidate Matt Rosendale says he'll support Trump policies in Montana, באתר Great Falls Tribune‏, 15 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  תוצאות הבחירות לבית המחוקקים במדינת מונטנה 2012, עמוד 18 (באנגלית)
↑  Matthew Rosendale Enters State Auditor Race, באתר MPTR‏, 5 בפברואר 2016 (באנגלית)
↑  קייטלין אופריסקו, Trump boosts Rosendale in tight Montana Senate race, באתר פוליטיקו, 7 בספטמבר 2018 (באנגלית)
↑  פטריק ריילי, Vice President Mike Pence stumps for Rosendale in Kalispell; Tester campaigns in Missoula, באתר Billings Gazette‏, 5 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  אמיר תיבון, הגל הכחול הכה בארה"ב באיחור של שבוע: הדמוקרטים התחילו חזק - ואז הגבירו, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2018
↑  אדוארד או'בריאן, Rep Greg Gianforte Launches Gubernatorial Campaign, באתר Montana Public Radio‏, 14 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  מאט וולז, Montana State Auditor Matt Rosendale announces US House run, באתר AP‏, 17 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  ג'סטין קולמן, GOP's Rosendale wins Montana House seat, באתר The Hill‏, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  מייקל בנדר, Trump Wades Into Montana’s Crucial Senate Race, Backing Establishment Pick, באתר הניו יורק טיימס, 9 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  אלי מאטניק ואוליביה ביברס, Rosendale drops Montana Senate bid — after less than a week, באתר פוליטיקו, 15 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  הנרי ג'. גומז, GOP Rep. Matt Rosendale drops re-election bid in Montana, באתר NBC News‏, 8 במרץ 2024 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: R000103
מרגרט בקט

מרגרט מארי בקט (באנגלית: Margaret Mary Beckett; נולדה ב-15 בינואר 1943) היא פוליטיקאית בריטית ממפלגת הלייבור, שכיהנה כשרת החוץ של בריטניה בין השנים 2006–2007.
חייה > תחילת חייה

בקט נולדה בשם מרגרט מארי ג'קסון בעיירה אשטון אנדר ליין, הסמוכה למנצ'סטר, למשפחה ממעמד הפועלים. אביה היה נגר. היא למדה בבית ספר לבנות בנוריץ' ומאוחר יותר למדה מטלורגיה באוניברסיטת מנצ'סטר. ב-1961 החלה לעבוד כמטלורגית מתמחה בחברה לייצור טורבינות קיטור. ב-1964 הצטרפה ל-TGWU, האיגוד המקצועי של עובדי התחבורה והעובדים הכלליים. בקט חברה באיגוד גם כיום. ב-1966 חזרה לאוניברסיטת מנצ'סטר, והחלה לעבוד כחוקרת במחלקה למטלורגיה. ב-1970 עזבה את האוניברסיטה, לטובת מפלגת הלייבור, בה עסקה במחקר של מדיניות תעשייה.
חייה > ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1973 עשתה בקט את צעדיה הראשונים בפוליטיקה, כאשר הייתה מועמדת הלייבור לבית הנבחרים במחוז לינקולן שבמזרח אנגליה. בבחירות, שנערכו בפברואר 1974, ניצח בסופו של דבר חבר בית הנבחרים המכהן, דיק טאוורן, שבקדנציה הקודמת שלו כיהן מטעם מפלגת הלייבור, והפעם התמודד כעצמאי. ניצחונו היה בהפרש של פחות מ-3%.
בעקבות ההפסד, החלה לעבוד במשרדה של השרה לענייני פיתוח בינלאומי, ג'ודית הארט, אך עזבה לקראת התמודדות נוספת בבחירות עליהן הכריז ראש הממשלה הרולד וילסון באוקטובר 1974. הפעם הצליחה בקט לגבור על טאוורן, ברוב דחוק של 2.5%, ונבחרה לבית הנבחרים.
כמעט מייד עם היבחרה, מינתה אותה ג'ודית הארט לשרה פרלמנטרית פרטית מטעמה. ב-1975 הייתה למצליפת הלייבור, וב-1976 קודמה לתפקיד של תת-שר במשרד החינוך והמדע. קידומה המהיר לא הועיל לה בבחירות שנערכו ב-1979, אז הפסידה למועמד השמרנים, קנת קרלייל, בהפרש של 1.5% בלבד. היה זה ניצחון ראשון לשמרנים במחוז לינקולן מזה 44 שנים.
לאחר ההפסד בבחירות, החלה לעבוד ברשת הטלוויזיה גרנדה. במקביל, המשיכה בפעילות פוליטית, וב-1980 נבחרה לוועדת ההנהלה הלאומית של הלייבור.
חייה > החזרה לבית הנבחרים

ב-1983 חזרה לבית הנבחרים, הפעם כנציגת מחוז דרום דרבי. במשך כל תקופת כהונתה מטעם מחוז זה, הקפידה בקט להמשיך ולהתגורר באחד מאזוריו העניים ביותר, שמרבית המבנים בו היו של דיור ציבורי.
בקט הייתה דוברת הלייבור בכל הנוגע לביטוח לאומי, והחל מ-1989 שימשה כשרת האוצר בממשלת הצללים של המפלגה. ב-1992 נבחרה לסגניתו של יו"ר המפלגה, ג'ון סמית' וב-1993 הייתה לחברה במועצת המלך (Privy Council).
ב-12 במאי 1994 הלך סמית' לעולמו במפתיע, ובקט הייתה ליו"ר בפועל של הלייבור. בכך הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כיו"ר הלייבור, ולאישה השנייה ששימשה כיו"ר מפלגה גדולה בבריטניה, אחרי מרגרט תאצ'ר. עם בחירתו של טוני בלייר ליו"ר המפלגה, איבדה בקט גם את תפקיד סגנית היו"ר, לאחר שקבעה בעצמה כי סגן היו"ר ייבחר באותו מועד שבו נבחר היו"ר, ולתפקיד נבחר מועמדו של בלייר, ג'ון פרסקוט.
בממשלת הצללים של בלייר, שימשה בקט תחילה כשרת הבריאות, והחל מ-1995 כשרת המסחר. היא הייתה מהמבקרים הבולטים ביותר של הממשלה כאשר נחשפה ב-1996 פרשה של מכירת נשק לעיראק.
חייה > כשרה בממשלות טוני בלייר

עם חילופי השלטון ב-1997, מונתה בקט לשרת המסחר בממשלת בלייר. זאת, על אף זיהויה עם השמאל, ומיצובה של מפלגת הלייבור כמפלגה הנוטה יותר למרכז בעידן בלייר. בין 1998 ל-2001 שימשה כיו"ר הקואליציה.
לאחר הבחירות ב-2001 מונתה לשרה במשרד לענייני איכות סביבה, מזון וחקלאות. בקט הייתה השרה הראשונה במשרד, שהוקם במקום משרד החקלאות, הדייג והמזון. האחרון בוטל עקב כישלונו בהתמודדות עם מחלת הפה והטלפיים.
בראשית 2006 הייתה בקט יעד לביקורת רבה, לאחר שהתברר כי בין השנים 2002–2005 טסה 134 פעמים במטוסי חיל האוויר הבריטי, וכי בעלה הצטרף אליה לרבות מנסיעותיה.
לאחר הבחירות ב-2006 הייתה בקט לאישה הראשונה המכהנת כשרת החוץ של בריטניה. מינויה של בקט לתפקיד הפתיע רבים, ובהם בקט עצמה.
היו שביקרו את המינוי בטענה שאינה משתווה לקודמה בתפקיד, ג'ק סטרו, ושאינה מתאימה לתפקיד משום שהיא "בדלנית, שמאלנית ופציפיסטית". בהמשך הואשמה בכך שהפכה את משרד החוץ לכלי שרת בידיו של טוני בלייר וכי השפעתה על המשרד זניחה. בקט הגמישה את עמדותיה לא פעם. כך למשל, התבטאה באופן מסויג כלפי האפשרות של פלישה לעיראק במהלך 2002, אך לאחר הפלישה ב-2003, יישרה קו עם מדיניותו של בלייר בנושא. ב-30 במרץ 2007 הגיעה הביקורת נגד בקט לשיאים חדשים, כאשר פובליציסט הטיימס סטיבן פולארד כתב עליה כי "לא יימצאו אנשים רבים שיוכלו לסתור את הטענה שגברת בקט היא שרת החוץ חסרת התקנה ביותר בעידן הפוליטי המודרני. לא זו בלבד שהיא חדלת אישים, אלא שהיא נטולת עקרונות כמעט לחלוטין. השילוב הזה הופך אותה לסמל האולטימטיבי הבוטה של הפוליטיקה של ימינו".
חייה > לאחר עידן בלייר

לאחר התפטרותו של בלייר, ב-27 ביוני 2007, החליט מחליפו, גורדון בראון, שלא להשאיר את בקט בתפקידה, ומינה במקומה את דייוויד מיליבנד. בתחילה חזרה לכהן כחברת פרלמנט מן השורה, אך בראשית 2008 מינה אותה בראון לעמוד בראש הוועדה למודיעין ולביטחון. באוקטובר אותה שנה שבה לכהן בממשלה, כשרה לענייני שיכון במשרד לקהילות ושלטון מקומי.
בשנת 2009 השתרבב שמה לפרשת החזרי ההוצאות שהסעירה את הפרלמנט הבריטי. בין היתר, נמצא כי בקט קיבלה החזר הוצאות של 600 ליש"ט עבור רכישת עציצים, וכן הועלו תהיות באשר ל-72 אלף ליש"ט שקיבלה להוצאות דיור בבית במחוז הבחירה שלה, בשעה שהתגוררה בשכירות בלונדון.
ביוני 2009 התמודדה על תפקיד יושב ראש בית הנבחרים הבריטי במקום מייקל מרטין שהתפטר, אך פרשה מההתמודדות לאחר סיבוב הבחירות השני.
היא המשיכה לכהן בבית הנבחרים עד הבחירות שנערכו ב-2020, עת פרשה מרצונה בגיל 77. היא ייצגה את אזור הבחירה דרום דרבי (Derby South) וזכתה שם בניצחונות במשך 10 מערכות בחירות. בבחירות האחרונות בהן התמודדה, ב-2019, זכתה ברוב מוחלט של הקולות, 58.1%, שעה שיריבה השמרן קיבל 36.9%.
בקט וישראל

במהלך מלחמת לבנון השנייה צידדה בריטניה בזכותה של ישראל להגן על עצמה. בריטניה קראה אמנם להפסקת אש בשלבים מוקדמים של המלחמה, אך גם הביעה תמיכה בתגובה הישראלית. במחאה על מדיניות הממשלה, אותה הביעה גם בקט, נטשו 37 חברי לייבור ממחוז הבחירה שלה את הלייבור, ועברו למפלגה הליברל-דמוקרטית.
בראשית אפריל 2007 שיגרה בקט מכתב ליו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, ובו הביעה תמיכה בממשלת האחדות הפלסטינית.
הערות שוליים

↑  Philip Webster, 'As he promoted me I replied in one word, with four letters', TimesOnline, June 28, 2006
↑  William Rees-Mogg, Being beastly to Beckett, Times Online, June 19, 2006
↑  Mary Riddell and John Kampfner, Interview: Margaret Beckett, NewStatesman, 18 December 2006
↑  Stephen Pollard, Is this the most unprincipled and incompetent Foreign Secretary in British history? (Daily Mail), March 30, 2007
↑  הפרלמנט הבריטי, באתר חברי הפרלמנט
↑  Beckett suffers Labour defections, BBC, 25 August 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1139125249  SUDOC: 08277191X  UKPARL: 1L8qop3w  VIAF: 197114541   WorldCat (עם VIAF): 197114541
אדוארד קלארק

אדוארד דניאל קלארק
אדוארד דניאל קלארק (5 ביוני 1769, וילינגדון, סאסקס, אנגליה – 9 במרץ 1822, לונדון), היה איש דת אנגלי, נטורליסט, מינרולוג, מגלה ארצות ואספן. כאספן צבר קלארק אוספים יקרי ערך של מינרלים, כתבי יד, מטבעות ופסלים יוונים. 

תיאור מסעו לארץ ישראל הוא מן הארוכים ביותר, ומשתרע על יותר מכרך שלם מבין 11 הכרכים שכתב על מסעותיו, וזאת על אף שמסעו בארץ ישראל נמשך 17 ימים בלבד.
ביוגרפיה

קלארק נולד בוילינגדון, שבמחוז מזרח סאסקס, בן שני לאביו הכומר אדוארד קלארק ולאימו אן, בתו של תומאס גרנפילד מגילדפורד. הוא התחנך בבית הספר היסודי אוקפילד. לאחר מכן המשיך את לימודיו בבית הספר הפנימייתי טונברידג'.
בשנת 1786 התקבל ללימודים במכללת קפלת ישו בקיימברידג', אולם מות אביו הכניס אותו לקשיים כלכליים, דבר שמנע ממנו לסיים את התואר. עם זאת, במהלך שנתו האחרונה במכללה, בילה תקופה שלמה בבניית כדור פורח, שבסופו של דבר, המריא משטח המכללה, כשהוא נושא עליו, גור חתולים.
בשנת 1790 סיים את התואר הראשון, וזמן קצר לאחר מכן קיבל משרה ושימש כמורהו הפרטי של הנרי תופטון, אחיינו של דוכס דורסט. בשנת 1792 נוצר קשר בינו לבין הלורד תומאס נואל היל, ברון ברוויק השני. והשניים יצאו למסע משותף בגרמניה, שווייץ ואיטליה. לאחר שחצו את הרי האלפים וביקרו בכמה מעריה החשובות של איטליה, כולל רומא, נסע קלרק לנאפולי, שם שהה קרוב לשנתיים.
עם חזרתו לאנגליה, בקיץ 1794, סיים תואר שני והחל לעבוד כמורה פרטי לילדיהן של כמה משפחות מכובדות. כן לימד במכללת קפלת ישו בה למד בעבר. בשנת 1798 התקבל למכללה תלמיד בשם ג'והן מרטן קריפס, אשר למד תחת אחריותו. קריפס, שבעצמו הפך בהמשך למגלה ארצות והיה בעל אמצעים, התיידד עם מורו, ובשנת 1799 יצאו ביחד לסיור ביבשת אירופה. אליהם התלווה ויליאם אוטר, לימים הבישוף מצ'יצ'סטר, מי שהיה ידידו של קלארק, והביוגרף האישי שלו. תחילה סיירו בארצות סקנדינביה, ולאחר מכן המשיכו דרך רוסיה, וחצי האי קרים עד קונסטנטינופול, רודוס, ואחר כך למצרים וארץ ישראל.
בתום המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל שהוביל נפוליאון השמיד הצי הבריטי את הצי הצרפתי. אל הצי הצרפתי התלוו מדענים וחוקרים, שתרמו משמעותית לחקר התרבויות והגאוגרפיה של המקומות אליהם פלש נפוליאון. לנישה זאת נכנס קלארק, אשר רכש במצרים פסלים, סרקופגים, מפות וכתבי יד שנאספו קודם לכן על ידי הצרפתים.
הערות שוליים

↑  נתן שור, תור הזהב של ספרות הנוסעים: רשומות ועדויות לקורות היישוב היהודי בארץ-ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-19, בספרות עולי הרגל, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 1986, עמוד: 11
↑  Edward-Daniel-Clarke - ויקיטקסט -  (by: Warwick William Wroth)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298710705171  PLWABN: 9810560656305606  BIBSYS: 90213967  BNE: XX1620916  Botanist: E.D.Clarke  GND: 117689343  ISNI: 0000 0001 0855 5244  LCCN: nr91023731  NLA: 35446102  NLG: 174912  NTA: 070381593  SELIBR: 242518  SNAC: w6057kww  SUDOC: 060908092  Trove: 955609  ULAN: 500315916  VcBA: 495/184499  VIAF: 15552626   WorldCat (עם VIAF): 15552626
קוסקינונודון

| קוסקינונודון |
| --- | --- |
שלד של קוסקינונודון במוזיאון לתולדות הטבע  בהשוואה לאדם
תקופה
טריאס עליון 227–208 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: טמנוספונדילים
משפחה:: Metoposauridae
סוג:: קוסקינונודון
שם מדעי
 Anaschisma ‏ברנסון, 1905

קוסקינונודון (שם מדעי: Koskinonodon; לעיתים מכונה גם אנסכיסמה - Anaschisma) הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים, אשר חי בטריאס העליון לפני 208–227 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורת צ'ינלה באריזונה, ובעוד תצורות באזור של דרום-מערב ארצות הברית. הוא סווג לראשונה ב-1929 ואז נקרא בשם Buettneria. עם זאת ב-2007 שם זה הועבר לסוג של חרגול מיערות קונגו, תוך נתינת השם הנוכחי במקום. חוקר בשם לוקאס עתר לארגון ICZN על החלפת השם וציין את האזכור הרחב של הדו-חיים כדי להחזיר את השם, ואולם העתירה נדחתה.
מאפיינים

הקוסקינונודון היה דו-חי גדול באורך שלושה מטרים, אשר דמה למטופוזאורוס האירופאי. הייתה לו גולגולת ארוכה ורחבה באורך 65 ס"מ עם פתחי עיניים רחבים שבלטו קדימה, לסתת שנטו כלפי מעלה ובתוכם מעל 100 שיניים בכל צד לסת. דבר זה עזר מאוד ליצור ללכוד טרף קטן, לו ארב מתחת למים. השיניים גם היו מעוקלות מעט ובנוסף היו שיניים מעט גדולות יותר על החך להם חריצים עמוקים, אשר עזרו ללכידת הטרף. הגפיים היו קצרות מאוד, אך הזנב היה עבה ושרירי וסיפק כוח להאיץ.
היצור חי בביצות הקדומות של ארצות הברית וחיפש במים טרף של דו-חיים אחרים, דגים או חסרי חוליות ואפילו פיטוזאורים קטנים. מבנה הלסתות עזר לו לחטוף טרף והוא גם ידע לשחות מתחת למים למשך זמן רב.
ככל הנראה הוא נכחד בהכחדת הטריאס, אשר גרמה לייבוש ביצות מסיבי, שינויי אקלים, החמצת אוקיינוסים ועוד.
קנברזאורוס

| קנברזאורוס |
| --- | --- |
 דגם של קנברזאורוס ששויך בעבר לסוג מינמי
תקופה
קרטיקון, 119–113 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
אינפרא־סדרה:: אנקילוזאוריה
סוג:: קנברזאורוס
מין:: Kunbarrasaurus ieversi
שם מדעי
 Kunbarrasaurus ‏ליהיי ועמיתיה, 2015

קנברזאורוס (שם מדעי: Kunbarrasaurus) הוא סוג של דינוזאור בקבוצת הדינוזאורים המשוריינים. בסוג זה יש מין טקסונומי יחיד: Kunbarrasaurus ieversi. הוא חי ביבשת אוסטרליה באמצע הקרטיקון, בגיל האלביאן, כ-119-113 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש השם "קנברה" הוא מגן בשפת מאי-קולן הילידית, ואילו "זאורוס" פירושו לטאה או זוחל ביוונית עתיקה.
המאובן של קנברזאורוס התגלה לראשונה ב-1989 בריצ'מונד, קווינסלנד (אוסטרליה) וכלל שלד שהשתמר במצב טוב מאוד, כולל טביעת עור מאובנת. בהתחלה חשבו החוקרים שמדובר פשוט במין של מינמי, דינוזאור משוריין קטן אוסטרלי שכבר היה ידוע למדע. רק לאחר סיום חפירת השלד והכנתו למחקר, אז נחקר ביסודיות, הוחלט שמדובר בסוג טקסונומי חדש של דינוזאור, וב-2015 פרסמה לוסי ליהיי מאמר מדעי המתאר את הקנברזאורוס ומגדיר אותו בשמו. בעזרת סריקת CT הפיקו החוקרים דגם תלת-ממד ממוחשב של הגולגולת של קנברזאורוס ושל קופסת המוח שלו.
הקנברזאורוס היה דינוזאור משוריין פרימיטיבי בגודל כבשה. הוא היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך מעטה שריון זה היה פחות מסיבי וצפוף מאלה של האנקילוזאורים המתקדמים יותר. הוא היה מצויד במקור בחזית פיו לתלישת צמחייה. מבנה האוזן הפנימית שלו הזכיר את זה מבנה האוזן של הטואטרה. מבנה האף שלו היה פשוט וקטן יותר מאלה של האנקילוזאוריים המתקדמים. הוא כלל פחות לולאות וצינורות בעצמות האף, וככל הנראה היה חלק מדרכו של הקנברזאורוס לקרר את עצמו.
איור של הגולגולת
הגולגולת
אורנה בן-עמי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בת 72 בערך) רחובות, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר על שם קורקורן לאומנות ועיצוב  מקיף א' אשדוד 
 תחום יצירה:  פיסול
 בן או בת זוג:  עודד בן-עמי 
 צאצאים:  יובל בן-עמי 
 http://www.ornabenami.com
 
אורנה בן-עמי (נולדה ב-1953) היא פסלת ישראלית, המתמחה בפיסול בברזל. לשעבר עיתונאית.
ביוגרפיה

בן-עמי נולדה ברחובות וגדלה באשדוד. בשנת 1971 התגייסה בן-עמי לצה"ל ומונתה לכתבת הצבאית הראשונה בגלי צה"ל. בתום שירותה הצבאי שימשה כתבת ועורכת חדשות ב"קול ישראל".
בשנת 1988 החלה בלימודי צורפות ועיצוב תכשיטים במרכז להכשרה טכנולוגית בירושלים. היא המשיכה את לימודיה בשנת 1990 במכללת קורקורן בוושינגטון, שם למדה פיסול.
בשנת 2003 הוצגה תערוכתה "רך-פיסול בברזל" בשבעה מוזיאונים ברחבי ארצות הברית, במוזיאון בטייוואן, ובגלריות בפריז וברומא. פיסלה משנת 2005, "שורשים", ייצג את מדינת ישראל בתערוכה הבינלאומית לציון 60 שנה לאו"ם בז'נבה.
בשנת 2017 הוצגה תערוכה של פסליה בבניין מטה האו"ם בניו יורק ובארמון האומות בז'נבה. התערוכה, שנקראה "חיים שלמים באריזה", עסקה במצוקת הפליטים העולמית. התערוכה שילבה פיסול בברזל על גבי צילומים מקוריים של סוכנות הידיעות "רויטרס" המתעדים פליטים.
בן-עמי נשואה לעיתונאי ואיש התקשורת עודד בן-עמי ולהם שלושה ילדים, ובהם העיתונאי והסופר יובל בן-עמי והשחקנית תמר לבני.
תערוכות נבחרות > תערוכות יחיד

1995 - גלריה עמליה ארבל, תל אביב
1997 - ש.י.ל. אמנויות, תל אביב
1998 - בית אמות משפט, תל אביב
2000 - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
2001 - הגלריה של קיבוץ גבעת חיים איחוד
2001 - מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע
2002 - הגלריה של שלוחת אוניברסיטת "לסלי'" בישראל
2002 - בית גבריאל, עמק הירדן
2003 - Dante Alighieri International Center and Café Europa, רומא, איטליה
2004 - המוזיאון הפתוח תפן
2004 - Kimball Art Center, יוטה, ארצות הברית
2005 - מרכז הבמה, גני תקוה
2006 - The Yeshiva University Museum, ניו יורק, ארצות הברית
2006 - International Arts and Artists, וושינגטון, ארצות הברית
2006 - Gallery Claude Samuel, פריז, צרפת
2007 - The City Gallery at Waterfront Park, דרום קרוליינה, ארצות הברית
2007 - הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת וושינגטון, סנט לואיס, ארצות הברית
2009 - מוזיאון הפסלים, מישיגן, ארצות הברית
2009 - מוזיאון האומנות היקורי, צפון קרוליינה, ארצות הברית
2010 - בית יגאל אלון, גינוסר
2011 - גלריה "גבו", תל אביב
2012 - הגלריה "האחרת", מכללה האקדמית תלפיות, חולון
2012 - מגדל המוזיאון, תל אביב
2014 - מחסן 2, נמל יפו, תל אביב
2015 - הספרייה הלאומית מקסיקו סיטי, מקסיקו
2015 - גלריה "השעון", מקסיקו סיטי, מקסיקו
2015 - בית הנבחרים, הפרלמנט של מקסיקו, מקסיקו סיטי
2017 - מוזיאון וילה סנדס - גרמניה
2017 - מרכז האו"ם בז'נבה, ארמון האומות.
2017 - גלריה "Waterfall Mansion", ניו יורק
2017 - מרכז האו"ם, ניו יורק
2018 – האוניברסיטה של סנט גאלן
2018 – המוזיאון של בניין הארכיב הלאומי, טורינו איטליה
2018 – מוזיאון וילה רומאי, פרארה איטליה
2018 – מאטרה, מוזיאון השחזור, איטליה
2018 – וילה אואורה, עמק המקדשים, סיציליה, איטליה
2019 – De Vose Museum מישיגן ארצות הברית
2019 – KIA museum קלמזו, מישיגן ארצות הברית
2019 – Babs Gallery מילאנו, איטליה
2019 - Dennos Museum Center מישיגן ארצות הברית
2022 - חומר, רוח וגעגוע, בית לוחמי הגטאות
תערוכות נבחרות > תערוכות קבוצתיות

1997 - לאחות את הקרע, גלריה "ידיים", תל אביב
1998 - בית פתוח, בית הגפן, חיפה
1998 - טבע כמולדת, משכן נשיאי ישראל, ירושלים
1999 - תום 2000, בית הגפן, חיפה
2000 - ילדים, בית הגפן, חיפה
2001 - כלולות, בית הגפן, חיפה
2001 - איזונים, בית המשפט המחוזי, תל אביב
2002 - ים תיכוני, בית הגפן, חיפה
2003 - ב(ג)דים, מוזיאון אשדוד לאמנות
2004 - זירת משחק, בית הגפן, חיפה
2004 - ב(ג)דים, מוזיאון ערד
2005 - נציגת ישראל בתערוכה הבינ"ל לאמנות עכשווית, ז'נבה, שווייץ
2009 - דיוקן פן מול פן, מוזיאון מונארט, אשדוד
2011 - מוזיאון הפיסול של העיר חוואלייאן, טאיוואן
2014 - בית האמנים, חיפה
2014 - גלריה זימאק, תל אביב
2015 - בית המשפט העליון, ירושלים
2016 - Waterfall Mansion Gallery NY
2016 – הגלריה העירונית בהרצליה
2016 - גלריה ZDSLU לובליאנה, סלובניה
2016 - Waterfall Mansion & Gallery, ניו יורק, ארצות הברית
2017 - Waterfall Mansion Gallery NY
2018 – מוזיאון סנט' אליה, פלרמו, איטליה Sant'Elia
2018 – בית המשפט העליון, ירושלים
פסלים במרחב הציבורי

יצא לאוויר העולם, רמת השרון, ישראל, 1995
מצפה, המרכז הרפואי שיבא, תל השומר, ישראל, 1995
תעשייה, מפעל פיניציה, ציפורי, ישראל, 1996
חובקת עולם, מלון רימונים, צפת, ישראל, 1997
תמיכה, המרכז הרפואי ברזילי, אשקלון, ישראל, 1997
רוח במדבר, ערד, ישראל, 1998
כדור בתנועה, אשדוד, ישראל, 1999
עוברי אורח, 11 פסלי קיר בתחנה המרכזית החדשה בירושלים, ישראל, 2001
עת לזכור, כפר שמריהו, ישראל, 2001
שמיכת הטלאים של סבתא מצפת, כנען ספא צפת, ישראל, 2001
מעט טבע וצבע, המרכז הרפואי רבין – בילינסון, פתח תקווה, ישראל, 2000
גן פסלים ברמת השרון, ישראל, 2002
עומר, שיכון ותיקים כפר סבא, ישראל, 2002
יוסף, חיפה, ישראל, 2002
מסורת, בניין שער העיר, רמת גן, ישראל, 2003
בחודש הרביעי, גני תקווה, ישראל, 2003
אידאולוגיה, מוזיאון מורשת בגין בירושלים, ישראל, 2004
סיפורים מהחיים, פסלי קיר בבנייני מגורים בתל אביב, ישראל, 2005
הזמן עמד מלכת, רעננה, ישראל, 2005
זיכרונות, המוזיאון הפתוח, תפן, ישראל, 2007
דודו, בית-ספר עוזיאל, קריית שמונה, ישראל, 2007
אישי / לנמען בלבד, גן הפסלים לזכרו של יואב דגון, רמת השרון, ישראל, 2007
יחד, גני תקווה, ישראל, 2008
צל של תקווה, המועצה לישראל יפה, ת"א, ישראל, 2010
יונה וולך, דיוקן של משוררת, קריית אונו, ישראל, 2012
רגל על רגל, ראשון לציון, ישראל, 2013
מלוא הארץ הדרה, רעננה, ישראל, 2014
יושבים בצל, גני תקווה, ישראל, 2015
לתת כתף – גני תקווה, 2016
מפתח לידידות, ברגיש גלדבך, גרמניה, 2016
לתת כתף, גני תקווה, ישראל, 2016
אחריי – מרגליות, הגליל העליון, 2017
שלושה דורות - רחובות, 2018
דואט - הרצליה, 2018
הדייג - אשדוד, 2019
מחוץ לקופסה - גני תקווה, 2020
אחרי הסערה - לזכר חללי אסון המסוקים, כיכר הר וגיא, ליד קיבוץ דפנה שבגליל העליון, 2022
הרקדנית - לזכר עדן אלון-לוי, "גן עדן" ביישוב נירית, 01.2025
גלריה

יחד - גני תקווה
"יונה וולך" בגן הפסלים ע"ש יונה וולך בקריית אונו
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, אשת הברזל: התערוכה שמכניסה חיים שלמים לאריזה, באתר ynet, 13 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271756  NLI: 987007258457105171  GND: 1117171515  ISNI: 0000 0000 6697 9785  LCCN: nr2005022217  ULAN: 500484619  VIAF: 298212964   WorldCat (עם VIAF): 298212964
דגי עלה

| דגי עלה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דגי גרם
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: דגי עלה
סוגים
 Monocirrhus  Polycentrus
שם מדעי
 Polycentridae ‏גיל, 1858

דגי עלה (שם מדעי: Polycentridae) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים החיים בנהרות וביצות רדודות באמריקה הדרומית. משפחת הננדיים הקרובה אליהם מכונה בשם "דגי עלה אסייתים" ובצורתם הם מזכירים מאוד את המשפחה.
מאפיינים

מינים אלה דומים בצורתם לעלים שנפלו למים והם גם נעים כמו עלים שנסחפים. הם מוסווים ביותר במים העכורים ומלאי הצמחייה של הנהרות החמימים בהם הם חיים. ההסוואה עוזרת להם לארוב לטרף קטן כמו דגים אחרים או סרטנים ולשאוב אותו לתוך פיהם במהירות של פחות מרבע שנייה תוך הרחבת הלסת. למעשה, גודל ראשם ומבנה הלסת שלהם, מאפשרים להם לבלוע דגים שגודלם כמעט כשלהם.
דגים אלה אהודים על חובבי אקווריומים שונים, עקב דמיונם לעלים הנושרים וצורת התנועה המיוחדת שלהם.
מיון

משפחה דגי עלה (Polycentridae)
סוג ומין יחיד דג עלה אמזוני (Monocirrhus polyacanthus)
סוג Polycentrus
מין Polycentrus jundia
מין Polycentrus schomburgkii