stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוקאטי
היסטוריה

דוקאטי הוקמה על ידי שלושה אחים - אדריאנו, מרצ'לו וברונו דוקאטי. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה איטליה מרוסקת מבחינה כלכלית והציבור האיטלקי היה נואש לכלי תחבורה זול ופשוט ועל כן בשנת 1946 הציגו דוקאטי את מנוע הקוצ'לו (גור באיטלקית) שהורכב על שלדת אופניים פשוטה. מנוע זה היה בנפח 46 סמ"ק והיו לו שני הילוכים שהפיקו כוח סוס אחד בלבד. על אף פשטותו נמכר הקוצ'לו בהצלחה רבה.
בשנת 1955 הצטרף לדוקאטי פאביו טליאוני, מהנדס איטלקי בעל ניסיון רב. במסגרת עבודתו במפעל הוא שקד על פיתוח מערכת שסתומי מנוע שכונתה דזמודרומיקס (ובקיצור דזמו). במערכת זו גל הזיזים אחראי באופן ישיר על פתיחה וסגירת השסתומים ללא שימוש בקפיצים המקובלים בשסתומי מנועים דומים. השימוש בשסתומי הדזמו איפשר עבודת מנוע במהירויות סיבוב (סל"ד) גבוהות שהביאו להשגת הספקים טובים יותר. מערכת זו הוכנסה לשימוש לראשונה ב-1956 באופנוע מרוץ 125 סמ"ק. לאופנועי הכביש של דוקאטי היא הוכנסה רק ב-1968 אך תוך מספר שנים כל הדגמים עשו בה שימוש עד לדגמי דוקאטי של ימינו. שיטה זו הומצאה ויושמה עוד לפני עידן דוקאטי במספר דגמי מכוניות (כדוגמת מרצדס) אך דוקאטי רשמה מספר פטנטים ששיפרו השימוש במערכת הדזמו.
היסטוריה > שנות ה-60

הדגם המרכזי של החברה בשנות ה-60 של המאה ה-20 היה דוקאטי אפולו. הוא הוצג לראשונה בשנת 1963 והיה לאופנוע בעל נפח המנוע הגדול ביותר עד אז - 1,257 סמ"ק. אופנוע זה הותאם במיוחד לשוק האמריקאי והוצע בשתי גרסאות, גרסת תיור בעלת 80 כ"ס וגרסת ספורט בעלת 100 כ"ס. כך היה האפולו לאופנוע הראשון ששבר את מחסום ה-'100 כ"ס'. על אף היותו ייחודי ורב עצמה, האפולו נכשל במבחן האמינות והתאמת הצמיגים ועל כן מכירותיו היו נמוכות ביחס לציפיות.
היסטוריה > שנות ה-70

הופעת האופנועים היפנים המודרניים (סופרבייקס) בסוף שנות ה-60 הפתיעה את דוקאטי, ושוב היה זה טליאוני שבתוך שנה אחת בלבד העמיד אופנוע בעל מנוע טווין חדש, אולם עקב בעיות כלכליות ועלויות ייצור גבוהות הוחלט בסופו של דבר שלא לייצר את הטווין באופן סדרתי. כעשרה חודשים מאוחר יותר הציגה דוקאטי דגם שהתחרה בקטגוריית הסופרבייקס.
ביוני 1971 הציגה דוקאטי את ה-750GT שלא צויד בשסתומי הדזמו ונחל כישלון חרוץ עקב הספק נמוך של 55 כ"ס בהשוואה למתחרים מיפן, הונדה ו-קוואסקי שהציעו מנועים של כ-80 כ"ס. בשנת 1975 לאחר פיתוח שארך זמן רב הציגה דוקאטי אופנועים שהקדימו את זמנם בעיצובם ובתנוחת הרכיבה, ה-750SS וה-900SS. גרסאות ה-SS הציעו אלטרנטיבה לאופנועים היפניים שהלכו וכבשו את השוק. קהל רוכבים מצומצם אך נאמן נשבה בקסמם של דגמים אלו והמשיך ללוות את דוקאטי עוד שנים רבות. אופנועים אלו החלו בשרשרת ארוכה של דגמי דוקאטי שצוידו במנוע V2 בזווית של 90 מעלות. למעשה, דוקאטי כמעט ולא ייצרה מאז אופנועים עם מנוע בתצורה אחרת.
ב-1979 הציגה דוקאטי את ה-900MHR שהיה רפליקת מרוץ לכבוד הרוכב הבריטי מייק היילווד שזכה עבורה במרוץ האי מאן שנה קודם לכן. האופנוע היה מאובזר ברמת מוכנות גבוהה למרוץ, כולל פיירינג מלא.
היסטוריה > שנות ה-80

שנות ה-80 החלו עם הצגת דגם הפּאנטה שהיה בעל מנוע 500 סמ"ק. הוא זכה להצלחה יחסית בעיקר עקב עיצובו המושך. מבחינה טכנולוגית המשיכו מנועי דוקאטי להשתרך מאחורי האלטרנטיבה היפנית וגם רמת האמינות של אופנועי דוקאטי סבלה באותה עת, כך שבקרב ציבור הרוכבים התקבעה המחשבה שהיתרון היחידי של דגמי דוקאטי היה התנהגות הכביש הטובה. ייתכן כי נתונים אלו הפריעו להצלחתה של דוקאטי והובילו למכירתה בשנת 1983 לידי קבוצת קג'יבה שהייתה יצרן איטלקי צעיר אך מצליח בתחום האופנועים הקטנים. כוונתה המקורית של קג'יבה הייתה למתג את אופנועי דוקאטי מחדש תחת השם קג'יבה ואכן דגמי פּאנטה עם הסמל של קג'יבה החלו להימכר. לשמחתם של חובבי דוקאטי ואולי בזכותם, בוטלה תוכנית זו ובשנת 1986 הוצג האופנוע הראשון שפותח כולו בעידן קג'יבה. היה זה דגם הפּאזו בעל מנוע ה-750 שעוצב על ידי מאסימו טמבוריני. ייחודו של העיצוב היה בפיירינג שכיסה את מנוע האופנוע והשילדה באופן מוחלט. שנתיים לאחר מכן הוצג גם דגם ה-906 עם מנוע מוגדל.
האופנוע החשוב ביותר של דוקאטי בעשור זה היה ה-851 שהוצג ב-1987. ה-851 עשה לראשונה שימוש במנוע 4 שסתומים לצילינדר, שאיפשר לו להציג הספק בר תחרות לדגמים היפניים. מחירו של האופנוע היה גבוה יחסית והוא נמכר כמוצר יוקרתי. דגם זה היווה את הבסיס לגרסת המרוץ שהשתתפה באליפות הסופרבייק העולמית שהחלה להיערך ב-1988.
היסטוריה > שנות ה-90

ב-1990, לאחר שנתיים של השתתפות באליפות הסופרבייק החלה דוקאטי לזכות באליפויות רבות בסדרה שהובילו אותה למאזן של שמונה מתוך עשר אליפויות בעשור, כאשר ארבע מתוכן הושגו עם הרוכב הבריטי קארל פוגרטי. יש המייחסים את ההצלחה של דוקאטי ליתרון שהעניק לה תקנון הסדרה שאיפשר למנועי שני צילינדרים נפח מקסימלי של 1,000 סמ"ק בעוד מנועי הארבעה צילינדרים היו מוגבלים ל-750 סמ"ק.
ב-1993 הוצג דגם המונסטר. מבחינה מכנית היה זה אופנוע דומה לדגמי ה-SS הוותיקים עם אותו מנוע V של 90 מעלות מקורר אוויר בנפח 1,000 סמ"ק. החידוש היה בעיצוב העירום שהיה נדיר באותה תקופה לאופנועים בנפח כזה. בנוסף, הושקעו מאמצי עיצוב שמנעו מקרים דומים של פגיעה עיצובית באופנוע לאחר הסרת הפיירינג של דגם קיים. מאז הפך המונסטר להיות הדגם הנמכר ביותר של דוקאטי.
ב-1994 הציגה דוקאטי את האופנוע החשוב ביותר שלה באותו עשור, ה-916. מבחינה טכנולוגית הייתה זו גרסה משופרת של דגם ה-888 שבעצמו היה שיפור של ה-851, אך מבחינה עיצובית היה זה אופנוע נאה במיוחד שלדעת רבים הפך לסטנדרט שאליו שאפו המתחרים. שני מרכיבים בולטים בעיצוב ה-916 היו צמד המפלטים שהוצבו מתחת למושב הרוכב והזרוע האחורית החד צידית שבשיתוף עם עיצוב המפלט איפשרה מבט מלא על הגלגל האחורי.
למרות הדגמים המוצלחים של תחילת העשור, דוקאטי נקלעה ב-1995 למשבר כלכלי ביחד עם קבוצת האם קג'יבה. אחד המיזמים הכושלים באותה עת היה פרויקט הסופר-מונו שעסק בפיתוח אופנוע ספורט בעל מנוע סינגל (צילינדר בודד) שהיה מבוסס על חציית מנוע ה-916 לשניים. הפרויקט גרר הוצאות בהיקף נרחב ולא הביא כל הכנסות לדוקאטי. הפתרון הגיע ב-1996 עם פירוק דוקאטי מהקבוצה ומכירתה לחברת החזקות אמריקאית. למרות החשש מבעלות על ידי גורמים שאינם קשורים לעולם הדו גלגלי, דוקאטי יצאה מהמשבר והצליחה לחזור לפסים רווחיים.
היסטוריה > שנות ה-2000

מאז הוצג ה-916 ב-1994 שיפרה דוקאטי את ביצועי האופנוע מדי תקופה, בעיקר על ידי הגדלת נפח המנוע. הדגמים המשופרים כונו 955, 996 ו-998 (על פי נפח המנוע), אך נשארו זהים ל-916 מבחינה עיצובית. בשנת 2002 הוצג לראשונה מחליף חדש לחלוטין, ה-999. בניגוד ל-916, הוא אינו זוכה להצלחה וביקורות רבות נשמעות על עיצובו החדש. ואכן ב-2006 החליטה דוקאטי לנטוש את הקו העיצובי של ה-999 והציגה את דגם ה-1098 ששיחזר מאפייני עיצוב רבים של ה-916. דגם זה היה מתוכנן להיות מותקן במכונית ספורט מדגם Spartan-V.
באפריל 2012 הודיעה חברת אאודי מקבוצת פולקסווגן על כוונתה לרכוש את חברת דוקאטי. שלושה חודשים אחר כך נחתמה העסקה, ודוקאטי הועברה תמורת 717 מיליון אירו לבעלות מלאה של למבורגיני שהיא חטיבה באאודי.
התחרות במוטו ג'יפי

בשנת 2003 חזרה דוקאטי להשתתף במרוצי אופנועי גרנד פרי לאחר היעדרות בת 30 שנים. למרות ההשקעה העצומה שנדרשה ממפעל קטן יחסית בפיתוח אופנוע ומנוע מתאימים, היא הצליחה לקצור הישגים נאים כבר בעונה הראשונה עם ניצחון במרוץ אחד. אופנוע המרוץ שכונה דזמודיצ'י הונע על ידי מנוע V4 מבוסס שסתומי דזמו והשתמש בשילדת סבכת צינורות פלדה שאפיינה את כל דגמי דוקאטי. הספק המנוע שהיה גבוה מהמתחרים, הביא את אופנועי הגרנד פרי של דוקאטי להשגת שיאי מהירות מרבית בישורת פעמים רבות.
בעונת 2007 השיגה דוקאטי אליפות גרנד פרי ראשונה בעזרתו של הרוכב האוסטרלי קייסי סטונר. הוא עשה זאת בקטגוריה הבכירה תוך השגת עשרה ניצחונות במרוצי העונה בפער גדול ממתחריו. דוקאטי הוכיחה בעונה זו יכולת גבוהה בביצועים ובאמינות המאפיינים בדרך כלל יצרנים גדולים וחזקים ממנה. כמו כן נהנתה דוקאטי גם מההתקדמות בביצועי הצמיגים של הקבוצה מסוג ברידג'סטון, שאפשרו לרוכביה להשיג זמני הקפה טובים יותר מהמתחרים שעשו שימוש בצמיגי מישלן.
אולם יחד עם כוח המנוע העוצמתי של החברה האיטלקית, נראה שהאופנוע סבל מחוסר איזון ומהתנהגות אגרסיבית. בין השנים 2007–2010 דוקאטי לא ניצחה שום מרוץ. בשנת 2011 אלוף העולם תשע פעמים ויש שיאמרו הרוכב הגדול בכל הזמנים, ולנטינו רוסי, עבר לרכב עבור דוקאטי בציפייה גדולה ש"יכניע" את הדוקאטי כפי שעשה זאת בעבר לימאהה כשעבר לרכב עבורם, אבל גם הוא לא היה יכול להתגבר על הדוקאטי החזק, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שני.
בשנת 2015 מונה ג'יג'י דליג'נה כראש הצוות של הקבוצה. בשנת 2016 במסלול אוסטריה זינקו שני רוכבי דוקאטי אנדראה אינונה ואנדראה דוביציוזו במקומות אחד ושלוש בהתאמה, בזכות כוח המנוע והאחיזה המעולה שנהנו רוכבי דוקאטי באותו סוף השבוע, הם רכבו במקומות ראשון ושני, כאשר דוביציוזו מוביל את רוב המרוץ, עד ההקפה האחרונה שבה אינונה בולם מאוחר ולוקח את ההובלה עד לדגל השחמט. זהו הניצחון הראשון של אנדראה יאנונה במוטו ג'יפי. מאוחר יותר באותה שנה, במסלול מזליה, גם דוביציוזו מנצח מרוץ על גבי הדוקאטי.
בשנים הבאות (2017–2020) נראה שהדסמודיצי הפך קל לרכיבה מאי פעם, רוכבים רבים ניצחו איתו מרוצים: אנדראה דוביציוזו, אנדראה אינונה, חורחה לורנזו, וגם דנילו פטרוצי בגרנד פרי איטליה.
בשנת 2018 כאשר נשאל חורחה לורנסו האם לדעתו ולנטינו רוסי יכול לנצח עם הדוקאטי הנוכחי, ענה: הדוקאטי של היום הוא המושלם ביותר אי פעם (וכן, לדעתו ולנטינו יכול לנצח על הדוקאטי הנוכחי).
מנוע הדוקאטי הוא עדיין החזק ביותר על הגריד, וכשהוא רכוב בידי האיטלקי אנדראה דוביציוזו, הוא מחזיק בשיא מהירות של 356.4 קמ"ש על הישורת של גרנד פרי איטליה.
הערות שוליים

↑  אלי פנגס, מה עובר על ולנטינו רוסי, באתר ynet, 25 באוגוסט 2006
דגם ה-916 מודל 1995
דגם ה-999s מודל 2004
דגם ה-‎1199 Panigale S בגרסת מרוצים מ-2012
קנברה

ערך זה עוסק בבירת אוסטרליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הדגל האוסטרלי על ראש בניין הפרלמנט בקנברה, אוסטרליה
בית הפרלמנט הישן
קַנְבֵּרָה (באנגלית: Canberra) היא עיר הבירה של אוסטרליה והעיר הגדולה ביותר במדינה שאינה שוכנת לחוף הים. אוכלוסייתה מונה כ-456,692 תושבים (2022), והיא העיר השמינית בגודלה במדינה. היא נמצאת בקצה הצפוני של טריטוריית הבירה האוסטרלית (Australian Capital Territory - ACT).
הסברה היא שמשמעות המלה "קנברה" היא "מקום מפגש", בשפת בני שבט האבוריג'ינים נגנונאוואל. אם כי יש הסוברים כי משמעות השם הוא "שדי נשים", על שם שני ההרים הנמצאים באזור - הר אינסלי וההר השחור. השם קנברה משמש גם, כמקובל, כדי להתייחס לממשל הפדרלי האוסטרלי ולפרלמנט.
ההחלטה על הקמת העיר

פרנסי שתי הערים הגדולות, סידני ומלבורן האמינו כי עירם היא זו שראויה להיות עיר הבירה של המדינה. המאבק בין שתי הערים נמשך זמן מה, עד שב-2 בפברואר 1899 החליטה האספה הכללית כי כפשרה בין שתי הערים היריבות תיבנה עיר חדשה בשם קנברה והיא זו שתהיה עיר הבירה.
על פי החוקה נקבע שעיר הבירה תהיה ממוקמת בשטח שיילקח ממדינת ניו סאות' ויילס, אך שיהיה לפחות 100 מילים (כ-160 ק"מ) מסידני.
ב-1908 אותר שטח מתאים והוזמנו זוג הארכיטקטים וולטר ברלי גריפין (Walter Burley Griffin) ומריון מהוני גריפין לתכנן את העיר. קנברה תוכננה כעיר גנים והבנייה בפועל התחילה ב-1913. ב-12 במרץ 1913 ליידי גרטרוד דנמן, אשת המושל, העניקה לעיר את שמה. יום זה הוא חג לאומי באוסטרליה.
ב-9 במאי 1927 הוכרז על סיום בנייתה של העיר ונחנך באופן רשמי בניין הפרלמנט (הישן).
אתרים בעיר

בקנברה נמצאים מבנים לאומיים רבים, ביניהם בית הממשל, בית הפרלמנט, בית המשפט העליון של אוסטרליה, אנדרטת המלחמה של אוסטרליה, הגלריה הלאומית, מגדל ההר השחור (לשעבר מגדל טלסטרה), המטבעה המלכותית האוסטרלית, הספרייה הלאומית, גלריית הדיוקנאות הלאומית, המוזיאון הלאומי ושדרת המצעדים אנזא"ק המשמשת כשדרה הלאומית של אוסטרליה.
קנברה תוכננה מראש כעיר הבירה הפדרלית ולכן הוקצה בה אזור נפרד המיועד רק לשגרירויות זרות. על מנת לתכננה נערכה תחרות בין אדריכלים. היות שתוכננה מראש ואינה שוכנת לחוף הים, נבנה בה אגם מלאכותי.
בשנת 1927 החל לפעול נמל התעופה קנברה.
החל משנת 1988 נערכת בעיר תערוכת הפרחים פלוריאדה המהווה אטרקציה תיירותית שמושכת לעיר כ-400 אלף תיירים.
ערים תאומות

הערים התאומות של קנברה הן:
ניו זילנד וולינגטון, ניו זילנד
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
יפן נארה, יפן
לקנברה יש הסכמי ידידות עם:
מזרח טימור דילי, מזרח טימור (מ־2004)
הרפובליקה העממית של סין האנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין (מ־1998)
לוס אנג'לס קינגס

לוס אנג'לס קינגס (באנגלית: Los Angeles Kings) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1967 כחלק מההתרחבות הגדולה של ה-NHL שהכפילה את גודל הליגה מ-6 ל-12 קבוצות. היא הטביעה חותם ראשון על הליגה בין 1988 ל-1994, אז שיחק בקבוצה וויין גרצקי שהוביל אותה בפעם הראשונה בתולדותיה לסדרת הגמר על גביע סטנלי ב-1993 וקבע במדיה את שיאי ההבקעה שלו המחזיקים מעמד עד היום.
הקינגס זכו בגביע סטנלי פעמיים, האחרונה שבהן ב-2014.
היסטוריה > 1967 - 1988

ב-1967 החליטה ה-NHL לסיים את עידן "שש המקוריות" שנמשך 25 שנה, ולהרחיב את הליגה בשש קבוצות נוספות. המטרה העיקרית של ההתרחבות הייתה החוף המערבי של ארצות הברית, עקב שתי ליגות קטנות שפעלו באזור - "ליגת ההוקי המערבית" (WHL) ו"ליגת ההוקי של החוף הפסיפי" (PCHL), ששמועות אמרו שהן מתכננות להתחרות ב-NHL ולהחזיר את התקופה בה גביע סטנלי היה נתון לתחרות מצד ליגות שונות. אחד מששת זיכיונות ההתרחבות ניתן ליזם הקנדי ג'ק קנט קוק, בעלי קבוצת ה-NBA לוס אנג'לס לייקרס. קוק קרא לקבוצה "לוס אנג'לס קינגס" ובחר לה מדים ולוגו בצבעי סגול וזהב.
שאיפתו של קוק הייתה שהקבוצה החדשה תשחק בלוס אנג'לס ממוריאל ארנה, האולם הביתי של הלייקרס. אולם מנהלי אצטדיון הלוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום הסמוך, שניהלו גם את האולם, מנעו זאת ממנו כיוון שהאולם הובטח לקבוצת הוקי קרח אחרת. קוק החליט לפרק את הקשרים עם הנהלת האולם ולבנות ללייקרס ולקינגס אולם ביתי חדש, וניגש מיד לבניית הגרייט ווסטרן פורום בפרבר הסמוך אינגלווד, שיארח את הקבוצות ב-32 השנים הבאות.
כיוון שהאולם לא היה מוכן לפתיחת עונת 1967/68, העונה הראשונה של הקינגס, פתחו הקינגס באותה עונה את משחקיהם הביתיים בפרבר אחר של העיר, לונג ביץ', ועברו לביתם החדש בהמשך העונה.
הקינגס הגיעו לפלייאוף כבר בשנים הראשונות, בין השאר בזכות העובדה שה-NHL שיבצה אותם בבית המערבי עם חמש הקבוצות החדשות האחרות, ואילו שש הקבוצות הוותיקות - המנוסות והחזקות יותר - שובצו יחד בבית המזרחי. הקינגס סיימו את הבית המערבי של 1967/68 במקום השני, אולם בסדרת הפלייאוף הראשונה בתולדותיהם נוצחו על ידי מינסוטה נורת'סטארס. עונה לאחר מכן ניצחה הקבוצה בפעם הראשונה סדרת פלייאוף (מול אוקלנד סילס), אולם נוצחו בסיבוב השני על ידי סנט לואיס בלוז.
בעונות הראשונות של שנות ה-70 נקטו הקינגס במדיניות של ויתור על בחירות דראפט תמורת כוכבים מבוגרים שהיו מעבר לשיאם, והניבו תוצאות ירודות. גם כמות הקהל במשחקי הבית של הקבוצה הלכה והתמעטה. ב-1972 הצליחו הקינגס להנחית שני שחקנים שהניבו תוצרת טובה יותר - השוער רוגטיין ושון והחלוץ בוב פלפורד, שהגיעו שניהם מטורונטו מייפל ליפס. ושון ייצב את עמדת השוער שידעה תחלופות רבות, ופלפורד סיים את עונת 1974/75 עם 105 נקודות (שערים + אסיסטים) - שיא מועדון חדש. הקינגס הגיעו פעמיים רצופות לפלייאוף, ונוצחו בשתי הפעמים בסיבוב הראשון.
היסטוריה > 1967 - 1988 > עידן מרסל דיון

לקראת עונת 1975/76 רכשו הקינגס את כוכב העל הראשון שלהם, מרסל דיון שהגיע מדטרויט רד וינגס ככוכב מוכח. דיון הצטיין גם בקינגס והוביל אותם לפלייאוף ב-1976 וב-1977, מול יריבות זהות בתוצאות זהות - ניצחונות בסיבוב הראשון על קלגרי פליימס והפסדים בסיבוב השני לבוסטון ברואינס.
דיון המשיך להיות מרכז ההתקפה של הקינגס גם בשנים הבאות, ויחד עם שני חלוצים צעירים, דייב טיילור וצ'רלי סימר, ייצב קו התקפה פורה שהטיל חיתתו על הליגה. גם הבעלים החדשים שקנה באותה עונה את הקינגס יחד עם הלייקרס וה"פורום", ג'רי באס, בחר להשאיר את השלושה ביחד. כל השלושה נבחרו למשחק האול-סטאר בעונת 1979/80, ששוחק בפעם הראשונה ב"פורום". דיון זכה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין של הליגה עם 137 נקודות. אולם למרות קו ההתקפה המצוין, לא הצליחו הקינגס לעבור את הסיבוב הראשון בפלייאוף עד עונת 1981/82, בה יצרו הקינגס סיפור מכונן ראשון בתולדות הקבוצה.
היסטוריה > 1967 - 1988 > "נס במנצ'סטר"

לסיבוב הראשון באותו פלייאוף התייצבו הקינגס מול אדמונטון אוילרס. האוילרס היו באותו זמן שושלת בהתהוות, לקראת הקבוצה שתשלוט ב-NHL במשך רוב שנות ה-80. וויין גרצקי הצעיר כבר הראה את כוחו ושלט בליגה, ואיתו היו הכוכבים הצעירים שיהוו את השלד של הקבוצה באותו עשור מצליח - מרק מסיה, יארי קורי, פול קופי והשוערים אנדי מוג וגרנט פיור. לאוילרס היה גם את יתרון הביתיות.
המשחק הראשון באדמונטון היה יוצא דופן וסימן את העתיד לבוא בסדרה - הקינגס ניצחו בו 10:8 במשחק המרובה ביותר בשערים בתולדות פלייאוף ה-NHL עד היום. האוילרס ניצחו במשחק השני בהארכה משער ניצחון של גרצקי, והקינגס שהעבירו אליהם את יתרון הביתיות פגשו את האוילרס ב"פורום" למשחק השלישי, שנחשב היום לאחד הגדולים בתולדות הקבוצה.
לאחר שני שלישים, בהנהגתו של גרצקי שכבש שני שערים ומסר עוד אסיסט, הובילו האוילרס 5:0 ונראו בדרכם לניצחון קל. אך בשליש השלישי התאוששו הקינגס והבקיעו 5 שערים - האחרון שבהם 5 שניות לסיום הזמן החוקי של המשחק - כדי להשוות ל-5:5 ולכפות הארכה, בה הבקיעו שער נוסף וניצחו במשחק 6:5. המשחק זכה מאז לכינוי "נס במנצ'סטר" (Miracle on Manchester), על-שם שדרות מנצ'סטר באינגלווד שבהן ניצב ה"פורום". עד היום מחזיק ה"נס במנצ'סטר" בשיא של החזרה הגדולה ביותר מפיגור לניצחון במשחק פלייאוף ב-NHL.
הסדרה המשיכה להיות דרמטית ומרתקת כאשר האוילרס ניצחו ב"פורום" את המשחק הרביעי, כדי לקחת את הסדרה - ששוחקה בשיטת "הטוב מ-5 משחקים" בהתאם לחוקי הפלייאוף של אותה תקופה - למשחק חמישי ומכריע באדמונטון. אולם שם שוב הפתיעו הקינגס את האוילרס ואוהדיהם, ניצחו 7:4 והדיחו את האוילרס מהפלייאוף. הקינגס אמנם הודחו בסיבוב השני על ידי ונקובר קנאקס, אך הסדרה מול האוילרס יצרה לקבוצה סיפור היסטורי מכונן ראשון במורשתה.
היסטוריה > 1967 - 1988 > לאחר 1982

למרות הסדרה המפתיעה של פלייאוף 1982, המשיכה הקבוצה לדשדש, הגיעה לפלייאוף במקוטע, ומעולם לא עברה מעבר לסיבוב השני.
ב-עונת 1986/87 אירע זעזוע בקבוצה, כאשר התברר שהמאמן פאט קווין חתם על חוזה עם ונקובר קנאקס לעונה הבאה בעודו מאמן בקינגס. הנהלת הליגה התערבה מיד והשעתה את קווין עד עונת 1990/91. אותה עונה סימנה גם על חילופי דורות בקבוצה, כאשר המנהיג הוותיק מרסל דיון עזב לניו יורק ריינג'רס, ובמקומו לקחו את המושכות מנהיגים חדשים - החלוץ הרוקי לוק רוביטאי, שזכה באותה עונה בגביע קאלדר (רוקי העונה), והמגן סטיב דושיין.
עם זאת, איש לא ציפה לעסקה הגדולה שרקחו הקינגס בקיץ 1988 - העסקה ששינתה את פני הליגה כולה.
היסטוריה > 1988 - 1998: עידן וויין גרצקי ואחריו > עד 1993: שנים ראשונות של מהפך

לפני קיץ 1988 רכש ברוס מקנול, סוחר עתיקות ואספן מטבעות, את מרבית מניות הקבוצה לאחר שרכש את חלקן עוד בשנתיים הקודמות, שינה את לוגו הקבוצה ואת צבעיה לשחור וכסף. הקינגס נמצאו בעמדת נחיתות ברורה בשוק הספורט המקצועני העמוס של לוס אנג'לס, בתקופה בה הלייקרס היו באחת מתקופות השיא שלהם, לוס אנג'לס דודג'רס נאבקה בצמרת ה-MLB, ובעיר פעלו גם שתי קבוצות פוטבול מצליחות.
העסקה שהוציא מקנול לפועל ב-9 באוגוסט 1988 שינתה באחת את מעמדם של הקינגס. מקנול הביא ללוס אנג'לס, בצעד שעורר הדים בכל הספורט המקצועני בצפון אמריקה, את שחקן ההוקי קרח הטוב ביותר בעולם, וויין גרצקי, שהוביל את אדמונטון אוילרס לארבעה גביעי סטנלי בחמש העונות האחרונות.
בואו של גרצקי ללוס אנג'לס זיעזע גם את שוק הספורט המקצועני בעיר. כמעט בין לילה הפכו כרטיסים למשחקי הקינגס למוצר מבוקש בעיר, וה"פורום" התמלא משחק אחר משחק.
כבר בעונתו הראשונה, 1988/89, הטביע גרצקי את חותמו על הקבוצה ועל הליגה כולה. הוא כבש 54 שערים ומסר 114 אסיסטים במהלך העונה, זכה בגביע הארט כ-MVP של העונה - הפעם הראשונה ששחקן של הקינגס זכה בתואר - והוביל את הקינגס לניצחון בסיבוב הראשון של הפלייאוף על אלופת ה-NHL היוצאת וקבוצתו לשעבר, אדמונטון אוילרס, בשבעה משחקים אחרי חזרה מפיגור של 3:1 בסדרה. הקינגס נוצחו בסיבוב השני על ידי קלגרי פליימס, שזכתה בגביע סטנלי בסופו של דבר.
ב-15 באוקטובר 1989, השלבים המוקדמים של עונת 1989/90, עשה וויין גרצקי היסטוריה במדי הקינגס, וההיסטוריה נקבעה דווקא באדמונטון, מול קבוצתו לשעבר, האוילרס. גרצקי מסר אסיסט לשער של הקינגס ובכך קבע מאזן של 1850 נקודות בקריירה, והשווה את שיאו של גורדי האו. בהמשך המשחק הוסיף גרצקי שער ששבר את שיאו של האו, וכפה הארכה במשחק. לסיום הערב ההיסטורי הבקיע גרצקי את שער הניצחון בהארכה.
בסיום אותה עונה, כמו בעונה שעברה, התייצבו הקינגס בסיבוב הראשון בפלייאוף מול אלופת ה-NHL היוצאת - הפעם, קלגרי פליימס - והדיחו אותה. עם זאת, כמו בעונה שעברה, הודחו הקינגס בסיבוב השני על ידי מי שתמשיך לזכייה בגביע סטנלי - שוב, אדמונטון אוילרס.
בעונה הבאה, 1990/91, הוביל גרצקי את הקינגס בפעם הראשונה - ועד כה היחידה - לאליפות הבית שלהם בעונה הרגילה, שנקרא אז "בית סמיית'". בדרך של הקינגס במעלה הפלייאוף עמדו שוב חבריו הקודמים של גרצקי מאדמונטון אוילרס, שהדיחו את הקינגס.
ב-1991/92 המשיכו הקינגס להרשים התקפית, אולם שוב - עונה שלישית ברציפות - נכשלו בפלייאוף מול אדמונטון אוילרס, הפעם כבר בסיבוב הראשון.
היסטוריה > 1988 - 1998: עידן וויין גרצקי ואחריו > ריצת הפלייאוף של 1993

בתחילת עונת 1992/93, שהייתה עונה חגיגית בליגה עקב שנת ה-100 לגביע סטנלי, התברר שוויין גרצקי סובל מפריצת דיסק שהשביתה אותו לתקופה ארוכה ואיימה על המשך הקריירה שלו. בהיעדרו של גרצקי נטל את המושכות לוק רוביטאי, שהוביל את הקינגס במחצית הראשונה של העונה למאזן של 20 ניצחונות ב-31 המשחקים הראשונים.
גרצקי חזר אחרי שנעדר במשך 39 משחקים. יחד עם הצטיינותם של רוביטאי, החלוץ הפיני יארי קורי שהיה גם הוא אחד מכוכבי אדמונטון בשנות ה-80, המגן הקשוח מרטי מקסורלי שהגיע גם הוא מאדמונטון בעסקת גרצקי, המגן הצעיר רוב בלייק שנבחר בדראפט ב-1989 והחלוץ השוודי תומאס סנדסטרום, הגיעו הקינגס עם המאמן בארי מלרוז בעונתו הראשונה בקבוצה לפלייאוף.
בסיבוב הראשון הדיחו הקינגס את קלגרי פליימס עם תצוגת התקפה של 33 שערים ב-6 משחקים. בסיבוב השני ניצחו את ונקובר קנאקס, והגיעו בפעם הראשונה בתולדותיהם לגמר חטיבת קמפבל (כיום החטיבה המערבית), מול טורונטו מייפל ליפס. המייפל ליפס הובילו 3:2 בסדרה וכפו הארכה במשחק השישי ב"פורום", אולם שער ניצחון של גרצקי מאסיסט של רוביטאי הוביל את הסדרה למשחק שביעי ומכריע בטורונטו. במשחק השביעי, בעזרת שלושער של גרצקי, הפתיעו הקינגס את המייפל ליפס בניצחון 5:4 ועלו לסדרת גמר גביע סטנלי.
בסדרת הגמר, הראשונה אי פעם של הקבוצה, פגשו הקינגס את הקבוצה המעוטרת ביותר ב-NHL - מונטריאול קנדיאנס. הקינגס החלו את הסדרה בניצחון 4:1, ובמשחק השני הובילו 2:1 סמוך לסיום ונראו בדרך לניצחון שני ויתרון משמעותי בסדרה. אלא שאז, במהלך שהתברר כנקודת המפנה בסדרה, ביקש מאמן הקנדיאנס, ז'ק דמר, למדוד את מקל ההוקי של מרטי מקסורלי. במדידה התברר שלהב המקל של מקסורלי קמור מעל למותר, ומקסורלי נענש בעבירה והרחקה ל-2 דקות. הקנדיאנס, שהוציאו את שוערם למען שחקן שדה כדי ליצור יתרון מספרי של שני שחקנים, ניצלו את היתרון המספרי וכבשו שער משווה שכפה הארכה. בהארכה כבשו הקנדיאנס שער נוסף וניצחו במשחק.
ההפסד במשחק השני התברר כנקודת שבירה עבור הקינגס, שנוצחו בהארכה גם בשני המשחקים הבאים והובסו במשחק החמישי, ובכך נוצחו בסדרה כולה.
היסטוריה > 1988 - 1998: עידן וויין גרצקי ואחריו > לאחר עונת 1992/93

בעונת 1993/94 חוותה הקבוצה משבר עמוק, כאשר הבעלים, ברוס מקנול, הוכרז חדל פרעון על הלוואה שנטל מבנק אוף אמריקה. הבנק הכריח את מקנול למכור את גרעין השליטה בקבוצה, והוא אכן עשה זאת במאי 1994. מקנול המשיך להסתבך כשהתברר שהבריח חלק ניכר מאוסף המטבעות שלו, זייף את תוארו האקדמי, ולבסוף ישב בכלא על הוצאת כספים במרמה עד 2001.
מאוחר יותר הסתבר לקוני הקבוצה כי מקנול ניהל ברשלנות את ענייניה הכספיים, והם נאלצו להכריז על הקבוצה כפושטת רגל ב-1995.
היזם פיליפ אנשוץ, שבאותו זמן עבד על ייסוד ליגת הכדורגל MLS, קנה את הקבוצה פושטת הרגל באוקטובר 1995 ופנה לבנייתה מחדש. וויין גרצקי המתבגר הועבר בפברואר 1996 לסנט לואיס בלוז תמורת ארבעה שחקנים ושתי בחירות דראפט, אולם הקינגס המשיכו להידרדר. לאחר 1993 החמיצו הקינגס את הפלייאוף במשך ארבע עונות רצופות, ושבו אליו רק בעונת 1997/98, שם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי סנט לואיס בלוז.
היסטוריה > 1988 - 1998: עידן וויין גרצקי ואחריו > השפעת עידן גרצקי בקינגס על ה-NHL

חמש השנים הטובות של וויין גרצקי בלוס אנג'לס, החל מהעסקה שהביאה אותו לקינגס ועד עונת העלייה לגמר גביע סטנלי, שינו את פני שוק הספורט בלוס אנג'לס ואת פני ה-NHL כולה. בלוס אנג'לס, עיר חמה בדרום ארצות הברית שלא נטתה אחרי ספורט חורפי כמו הוקי קרח, שינה גרצקי את היחס לקבוצה ולענף בכלל, כאשר משחקי הקינגס החלו למלא את ה"פורום" באופן קבוע. ההצלחה שלו ושל הקבוצה, והפופולריות הגואה של הענף בעיר ובעקבותיה במקומות אחרים בדרום החם של ארצות הברית, הביאה את ה-NHL להעניק זיכיונות לקבוצות נוספות בדרום ארצות הברית ולאפשר מעבר של קבוצות קיימות לדרום. בעוד שב-1988 הייתה בדרום ארצות הברית רק קבוצת NHL אחת - הקינגס - כיום יש בדרום ארצות הברית 10 קבוצות, כמעט שליש מהליגה, כולל שתיים נוספות בקליפורניה. חלק מהן חייבות את קיומן לעסקת גרצקי של הקינגס.