stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון צ'נסלור
ביוגרפיה

ג'ון צנסלור נולד בשנת 1870 למשפחת אצולה בריטית. הוא היה בוגר אקדמיה צבאית והוסמך לקצין ביולי 1890. שירת כקצין בחיל ההנדסה הבריטי ובין השאר שירת בשנת 1898 במחוז הספר הצפון-מערבי. בשנת 1904 החל לשרת בשירות הקולוניאלי הבריטי. בשנת 1909 הוענק לו תואר עמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בזכות שירותו. הוא כיהן כמושל מאוריציוס (1911-1916), וטרינידד (1916-1921) ועם הכרזת דרום רודזיה כמושבת כתר בריטית היה בספטמבר 1923 למושלה הראשון, תפקיד בו החזיק עד 1928. במהלך שנות כהונתו בנה לעצמו שם של מושל מוצלח. בשנת 1928 הוא נתמנה לנציב העליון על ארץ ישראל לאור ההבנה של הממשלה הבריטית שמדובר במושבה בעייתית.
יחסו ליישוב היהודי היה עוין. לדעתו, הצהרת בלפור והתמיכה הבריטית ביהודים פגעו באינטרסים הקולוניאליים של הבריטים, ושעליהם לתמוך ברוב הערבי.
בתקופתו התרחשו מאורעות תרפ"ט (1929), שהיו המאורעות החמורים ביותר שהתרחשו בארץ מאז תחילת המנדט. מאורעות אלה הביאו בסופו של דבר לפרסום הספר הלבן השני ולהגבלה משמעותית של מכירת הקרקעות ליהודים ועלייתם לארץ. כהונתו כנציב העליון נסתיימה בשנת 1931. צ'נסלור המליץ להפסיק את העלייה ולמנוע מכירת אדמות ליהודים, שכן לטענתו כל האדמות בארץ ישראל היו מעובדות, ומכירת אדמה ליהודים פירושה היה הגדלת מספר החקלאים הערבים חסרי הקרקע.
עם תום תקופת כהונתו תוארה כהונתו בעיתון דבר כתקופה שחורה ליישוב היהודי והונגדו המילים הגבוהות שהכביר בתחילת כהונתו על סיוע לעלייה אל מול פעולותיו כנגדה, מכירת קרקעות ליהודים והקרן הקיימת. צ'נסלור תואר כבזבזן אשר הובל על ידי הפקידוּת שלו במקום להובילה והנהיג מדיניות של ויתור לערבים במקום לעמוד מולם.
על שמו נקרא באותה השנה רחוב מרכזי בירושלים, שהוקם שנה קודם לכן. שמו של הרחוב הוחלף בתום המנדט הבריטי וכיום הוא נקרא רחוב שטראוס.
בשנת 1936 פורסם שצ'נסלור השתתף ביוזמה להקמת בנק אנגלי-ערבי בארץ ישראל, שלא יצאה אל הפועל ושהוא מסייע בהפצת שבועון ערבי המטיף לעמדה הערבית בשאלת ארץ ישראל. בשנים 1937-1938 התבטא בעד תוכנית החלוקה.
בשנת 1947 הוענק לו תואר אביר מסדר האימפריה הבריטית. הוא מת בשנת 1952.
הערות שוליים

↑  London Gazette, August 5, 1890
↑  London Gazette, November 5, 1909
↑  Albert Montefiore Hyamson, Palestine under the mandate, 1920-1948, pages 118-119
↑  John B. Quigley, Palestine and Israel: a challenge to justice, page 19
↑  י. שוכמן, להערכת תקופת צ'נסלור בנציבות הא"י - א, דבר, 20 בנובמבר 1931
↑  י. שוכמן, להערכת תקופת צ'נסלור בנציבות הא"י - ב, דבר, 22 בנובמבר 1931
↑  צ'נסלור בראש בנק אנגלי ערבי, דבר, 13 בנובמבר 1936
↑  מ. אסף, ערבי הארץ בשנת תרצ"ז, דבר, 5 בספטמבר 1937
↑  צ'נסלור וקאסט מסייעים להפיץ את השבועון הערבי, דבר, 2 ביולי 1936
↑  צ'נסלור וידידי הערבים בעד החלוקה, דבר, 16 ביולי 1937
↑  צ'נסלור בעד החלוקה, דבר, 29 במרץ 1938
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297919205171  GND: 105055485X  ISNI: 0000 0000 7699 3353  SNAC: w6m1992s  VIAF: 107516510   WorldCat (עם VIAF): 107516510
ג'ורג' ריד

ג'ורג' ריד (באנגלית: George Read;‏ 18 בספטמבר 1733 –  21 בספטמבר 1798) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כנציג בקונגרס הקונטיננטלי מטעם דלאוור, כנציג בועידת החוקה ב-1787, כנשיא דלאוור השלישי מאוקטובר 1777 ועד מרץ 1778, כסנאטור בשנים 1789–1793, ולאחר מכן ועד מותו כנשיא בית המשפט העליון של דלאוור.
ריד היה אחד האבות המייסדים של ארצות הברית, אחד משני המדינאים היחידים שחתמו על ארבעה מתוך מסמכי היסוד החשובים של ארצות הברית: העתירה למלך (אנ') ומסמכי ההתאגדות (אנ') שעברו בקונגרס הקונטיננטלי ב-1774, הכרזת העצמאות של ארצות הברית ב-1776, וחוקת ארצות הברית ב-1787.
משפחתו

ג'ורג' ריד היה בנם של ג'ון ומרי (לבית האוול) ריד. ג'ון ריד נולד בדבלין שבאירלנד, כבנו של אנגלי בעל הון שהשתייך למשפחת ריד מברקשייר, הרטפורדשייר ואוקספורדשייר. מות בני משפחתו הוביל אותו להגר למושבות האמריקאיות, ובמטרה להסיח את דעתו, הוא נכנס למיזמים נרחבים בפרובינציית מרילנד ובמושבת דלאוור.
זמן לא רב לאחר הגעתו לאמריקה, רכש ג'ון ריד אחוזה גדולה במחוז ססיל שבמרילנד, ויחד עם שישה שותפים הוא ייסד את העיר צ'ארלסטאון שבקצה מפרץ צ'ספיק, מתוך כוונה להקים שוק חדש עבור הסחר הצפוני. הם פיתחו את צפון מרילנד ובנו בשכנות את מפעל הברזל של חברת פרינקיפיו, שבה היו מעורבים הדורות הראשונים של משפחת וושינגטון ומאוחר יותר הגנרל ג'ורג' וושינגטון.
כאחד מהבעלים הראשונים של צ'ארלסטאון, מונה ג'ון ריד על ידי בית המחוקקים של המושבה כאחד מחברי הוועדה שהניחה את יסודות הממשל שלה. הוא החזיק בכמה תפקידים צבאיים במהלך חייו, ובשנותיו האחרונות התגורר באחוזת המטעים שלו במחוז ניו קאסל.
ראשית חייו

ג'ורג' ריד נולד במחוז ססיל שבמרילנד. כשהיה תינוק, עברה המשפחה למחוז ניו קאסל שבמושבת דלאוור, והתיישבה ליד הכפר כריסטינה. כשגדל, הצטרף ריד לתומאס מקיין בבית הספר של הכומר פרנסיס אליסון בניו לונדון שבפרובינציה של פנסילבניה, ולאחר מכן למד משפטים בפילדלפיה בהדרכתו של ג'ון מולנד. ב-1753 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של פנסילבניה, ושנה לאחר מכן שב לביתו כדי לפתוח משרד עורכי דין בעירו.
ב-1763 נשא ריד לאישה את גרטרוד רוס טיל, בתו של הכומר ג'ורג' רוס, הרקטור של כנסיית עמנואל בניו קאסל, ואחותו של ג'ורג' רוס, לימים גם הוא אחד מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. לשניים נולדו ארבעה ילדים, והם חיו בניו קאסל. באותה שנה מינה מושל הפרובינציה ג'ון פן את ריד כפרקליט הכתר של מושבת דלאוור, ובתפקיד זה הוא שימש עד שנבחר לקונגרס הקונטיננטלי ב-1774. הוא גם כיהן כחבר אספת מושבת דלאוור במשך 12 מושבים שלה בשנים 1764–1776.
המהפכה האמריקאית

מושבת דלאוור של המאה ה-18 הייתה מפולגת לשתי סיעות, שנודעו בשמות "מפלגת בית המשפט" (Court Party) ו"מפלגת הכפר" (Court Party). מפלגת בית המשפט, שהחזיקה ברוב, הייתה באופן כללי אנגליקנית, החזקה ביותר במחוזות קנט וסאסקס, פעלה בשיתוף פעולה עם הממשלה הקולוניאלית, והעדיפה פיוס עם ממשלת בריטניה. מפלגת הכפר, שהייתה במיעוט, הייתה באופן כללי מורכבת מסקוטים של אלסטר, מרכז הכוח שלה היה במחוז ניו קאסל, וקידמה את הרעיון של עצמאות מהבריטים. ריד היה בדרך כלל מנהיג מפלגת בית המשפט, וככזה הוא היה יריבם הפוליטי של סיזר רודני ושל ידידו ושכנו תומאס מקיין.
כמו רוב תושבי דלאוור, העדיף ריד להגיע לגישור הפערים עם בריטניה. הוא התנגד לחוק הבולים ולצעדים דומים שנקט הפרלמנט הבריטי, אך תמך בצעדים נגד יבוא ובצעדי מחאה מכובדים. באי-רצון הוא קיבל את רעיון העצמאות. על כל פנים, החל מ-1764 הוא הנהיג את ועדת ההתכתבויות של דלאוור, ונבחר לייצג את המושבה יחד עם מקיין ורודני הרדיקלים יותר בקונגרס הקונטיננטלי הראשון ובקונגרס הקונטיננטלי השני בשנים 1774–1777. לעיתים קרובות הוא נעדר ממושבי הקונגרס, וכאשר הצביע הקונגרס בעד עצמאות ארצות הברית ב-2 ביולי 1776, הפתיע ריד רבים כאשר הצביע נגדה. משמעות הדבר הייתה שרודני נאלץ לרכב במשך כל הלילה לפילדלפיה כדי לשבור את השוויון במשלחת של דלאוור וכדי שהצבעת המושבה תהיה בעד הכרזת העצמאות. על אף זאת, כאשר התקבלה ההחלטה בעד הכרזת העצמאות בסופו של דבר, חתם עליה ריד .
בממשלת דלאוור

מתוך ציפייה להכרזת העצמאות, הכריזה האספה הכללית של דלאוור על היפרדותה מבריטניה ב-15 ביוני 1776 בישיבתה בבניין בית המשפט של ניו קאסל. מרגע שהתקבלה ההחלטה על הכרזת העצמאות, הכריזה האספה על בחירות לוועידת החוקה של דלאוור לניסוח חוקת המדינה החדשה. ריד נבחר כנציג לוועידה זו, היה לנשיאה, והוביל את המהלכים להעברת המסמך שנוסח על ידי מקיין, והתקבל כחוקת 1776 של דלאוור.
ריד נבחר למושב הראשון של האספה הכללית של דלאוור וכיהן כיושב הראש שלה בשני המושבים הראשונים שלה. בעת שנשיא דלאוור הראשון, ג'ון מקינלי, נפל בשבי הבריטים, נכח ריד בדיוני הקונגרס הקונטיננטלי בפילדלפיה. לאחר שנמלט בקושי מנפילה בשבי בעצמו בעת ששב לדלאוור, הוא נבחר כנשיא דלאוור השלישי, תפקיד בו הוא כיהן מ-20 באוקטובר 1777 ועד 31 במרץ 1778. הבריטים כבשו את פילדלפיה, והחזיקו בשליטה על נהר דלאוור. ריד ניסה, לרוב ללא הצלחה, לגייס כוחות נוספים ולהגן על המדינה מפני פולשים מפילדלפיה ומהספינות שעל נהר דלאוור. מושב האספה הכללית של 1777\1778 נאלץ לעבור לעיר דובר מטעמי ביטחון, והמשלחת של מחוז סאסקס לאספה הכללית לא איישה את מושביה.
לאחר שרודני החליפו כנשיא דלאוור, המשיך ריד לכהן באספה הכללית עד 1779. לאחר שנת החלמה עקב מצב בריאותו הלקוי, הוא נבחר שוב לאספה הכללית וכיהן בה בשנים 1780–1788. בדצמבר 1782 הוא נבחר כשופט בבית המשפט הפדרלי שהיה אחראי לתביעות שנגעו לתפיסת ספינות ומטען של האויב.
ועידת החוקה

ב-1786 נקרא ריד שוב לפעילות ברמה הלאומית כאשר ייצג את דלאוור בוועידת אנאפוליס (אנ'). בשל העובדה שמדינות מעטות יוצגו בוועידה, היא הובילה לפרסום קריאה לוועידה רחבה יותר שהתקיימה בשנה שלאחר מכן בפילדלפיה. במה שהיה לועידת החוקה, שוב ייצג ריד את דלאוור.
ריד טען מייד שיש להקים ממשלה לאומית חדשה תחת החוקה החדשה, באומרו, "תיקון תקנון הקונפדרציה הוא פשוט לשים בד ישן על בגד חדש". הוא היה מנהיג המאבק לממשלה מרכזית חזקה, וקידם אז את רעיון ביטול כל המדינות ואיחודן לארץ אחת תחת ממשלה לאומית אחת חזקה. "שאף אחד לא יחשוש מפני המדינות, העם איתנו", הוא הכריז בוועידה שהייתה מזועזעת מההצעה הרדיקלית. כשאף אחד לא תמך בהצעה זו, הוא הסתפק בהגנתן של המדינות הקטנות מפני פגיעותיהן של המדינות הגדולות והמאוכלסות יותר, שעל פי חששותיו, היו עלולות "לבלוע ככל הנראה את הקטנות על ידי סיפוחן, חלוקתן או דלדולן". הוא הזהיר שדלאוור תהיה בבת אחת ל'אפס' של האיחוד אם העקרון של ייצוג שווה כפי שהומחש בהצעתה של ניו ג'רזי, גם היא מדינה קטנה, לא יאומץ, ואם השיטה של תיקון של תקנון הקונפדרציה לא תשמר. הוא העדיף לתת לקונגרס את הסמכות להטיל וטו על חוקי המדינית, להעניק לרשות המחוקקת הפדרלית חסינות מפני גחמות פופולריות על ידי קביעת משך כהונתם של הסנאטורים לתשע שנים, ועל ידי מתן סמכויות מינוי רחבות לנשיא ארצות הברית. בדברו בגילוי לב, הוא איים להוביל את משלחת דלאוור אל מחוץ לוועידה אם זכויות המדינות הקטנות לא יובטחו באופן מפורש בחוקה החדשה.
משעה שהובטחו זכויות אלו, הוביל ריד את מהלכי אשרור החוקה בדלאוור, שבין השאר עקב מאמציו, הייתה למדינה הראשונה שאשררה את החוקה ועשתה זאת פה אחד.
סנאטור

לאחר אשרור חוקת ארצות הברית, בחרה האספה הכללית של דלאוור בריד כאחד משני הסנאטורים הראשונים מטעמה. כהונתו בסנאט החלה ב-4 במרץ 1789, וב-1791 הוא נבחר לכהונה שנייה, אך התפטר ב-18 בספטמבר 1793. ריד היה חבר במפלגה הפדרליסטית שהייתה הרוב בהקונגרס הראשון של ארצות הברית ובקונגרס השני, תחת מנהיגותו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון. הוא תמך בקבלת האחריות על חובות המדינות, הקמתו של בנק לאומי, ובהטלת מיסים. ריד התפטר מהסנאט כדי לקבל על עצמו את תפקיד נשיא בית המשפט העליון של דלאוור, תפקיד בו הוא כיהן עד מותו.
התפטרותו של ריד מהסנאט הייתה לפני פתיחת המושב הראשון של הקונגרס השלישי, אך רק ב-7 בפברואר 1795, ארבעה שבועות לפני התפזרותו של קונגרס זה, נבחר הנרי לטימר כמחליפו. לפיכך, היה אחד משני המושבים של דלאוור בסנאט לא מאויש מספטמבר 1793 ועד פברואר 1795.
מותו

ג'ורג' ריד נפטר בניו קאסל ב-21 בספטמבר 1798 כתוצאה מבעיות לבביות. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית עמנואל האפיסקופלית שבעיר. ביתו שבניו קאסל (Stonum) הוא אתר היסטורי לאומי. בית ספר בניו קאסל ובניין מעונות סטודנטים באוניברסיטת דלאוור קרויים על שמו.
הערות שוליים

1 2 3  Wilson, J. G.; Fiske, J., eds. (1900). "Read, John, planter" . Appletons' Cyclopædia of American Biography. New York: D. Appleton.
↑  Library of Congress Journals of the Continental Congress 1774–1789 (Government Printing Office, 1904–1937), Vol. 23, 765.
↑  Robert K. Wright, Morris J. MacGregor, Soldier-statesmen of the Constitution, Center of Military History, U.S. Army, 1987, p. 168.
↑  Post, Robert C. (July 6, 1973). "National Register of Historic Places Inventory-Nomination: Stonum (sometimes spelt Stoneham) / George Read House". National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011288733805171  GND: 1194596878  LCCN: n89103643  NARA: 10601774  SNAC: w6qk88b1  US Congress: R000091  VIAF: 13896917   WorldCat (עם VIAF): 13896917 
האבן לזכרו של ריד באנדרטה לזכר 56 חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית בוושינגטון די. סי.
ג'ון ויליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בספטמבר 1952 (בן 72) ניוארק, ארצות הברית 
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.05 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת בלומסבורג, פנסילבניה
 קבוצות כשחקן
 1974–1975 1975–1977 1977–1982 1982–1984 1984–1985 1985–1986 1986–1987  1987–1988:  סקרנטון אפולוס  גרנולרס   הפועל תל אביב הפועל חיפה הפועל תל אביב הפועל חולון הפועל תל אביב מכבי ראשון לציון
 הישגים כשחקן
 חמישיית העונה: פעמיים (1978, 1980)
 
ג'ון (יוסף) ויליס (באנגלית: John Josef Willis;‏ 23 בספטמבר 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 2.05 מטרים, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד, בין היתר, בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה

וויליס נולד בניוארק, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית. בגיל 13 החל וויליס לשחק כדורסל. בהמשך שיחק וויליס שנתיים בקבוצת הכדורסל של בית הספר העממי שבו למד, ולאחר מכן בקבוצת הכדורסל של התיכון. לאחר התיכון למד וויליס באוניברסיטת בלומסבורג בפנסילבניה (אנ') ושיחק בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה - "בלומסבורג האסקיס" (אנ') למשך 4 שנים. במדי הקבוצה קלע וויליס 1,467 נקודות והוא מדורג במקום השלישי בטבלת מלך הסלים בתולדותיה. כן הוביל וויליס את הקבוצה לזכייה בתארים, והוא מחזיק בשיא הנקודות במשחק (48), שיא הריבאונדים בעונה (389) ושיא בממצוע אחוזי הקליעה (54.4%). וויליס אחד מארבעת השחקנים בתולדות הקבוצה, שעם פרישתם, הוחלט ששום שחקן אחר לא ישתמש עוד במספר החולצה שלהם.
בשנת 1974 סיים את לימודיו ונבחן בקבוצת פילדלפיה 76, אך לבסוף לא התקבל אף על פי שהיה בין המועמדים הסופיים. בהמשך הצטרף לקבוצת הצטרף סקרנטון אפולוס (אנ') מליגת הכדורסל המקצוענית ה-CBA.
בשנת 1975 עבר וויליס לספרד ושיחק בקבוצת גרנולרס מליגת המשנה במשך שנתיים, ובשנה השנייה עזר לקבוצה להעפיל לליגה הראשונה.
ביוגרפיה > הישגיו

וויליס שיחק 10 עונות בליגה הראשונה בישראל, רשם 187 משחקים, בהם קלע 2,593 נקודות והוא מדורג מקום 95 בקלעי כל הזמנים. בהפועל תל אביב קלע וויליס 1,941 נקודות והוא מדורג בה במקום ה-11 בקלעיה בכל הזמנים.
בנבחרת ישראל, שיחק ווילס 71 משחקים, בהם קלע 469 נקודות והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1981, אליפות אירופה בכדורסל 1983, הטורניר הקדם אולימפי 1984 ואליפות אירופה בכדורסל 1985.
בשנת 1990 נבחר וויליס להיכל התהילה של אוניברסיטת בלומסבורג.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

לקראת סיום הקריירה החל בשיתוף פעולה עסקי עם חברת היהלומים אמבר-בורנשטיין ושיווק את תוצרתה בניו יורק.
בשנת 1990 עזב את ישראל, עבר לאטלנטה ומאז עובד בעסקי התכשיטים.
במהלך הקריירה בישראל היה נשוי לישראלית, וממנה יש לו שתי בנותיו, ניקול ושרי, ששירתו כקצינות בצה"ל. לאחר שעזב לארצות הברית נישא בשנית לאזרחית ישראלית ולשניים ילד משותף - ירדן וויליס, גם הוא כדורסלן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  זיו פידרר, המסלול של ויליס, מארצות הברית דרך ספרד לאליפות בפראג, דבר, 10 במאי 1981
1 2 3 4 5 6 7  אמיר בוגן, ג'ון וויליס: "השופטים בישראל תמיד פחדו ממכבי ת"א", באתר ynet, 8 ביוני 2007
1 2  ג'ון ויליס, היכל התהילה, אוניברסיטת בלומסברג, 1990
1 2 3 4 5 6 7 8 9  ג'ון ויליס, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
1 2  כרטיס שחקן, אתר מנהלת הליגה
1 2 3 4 5 6  היסטוריה של הפועל תל אביב, אתר אולטרס הפועל
↑  מרדכי רוזנבלום, ויליס ובארי יעלו להפועל תל אביב 51.1 אלף דולר, מעריב, 13 ביולי 1980
1 2 3  ג'ון ויליס, אליפות אירופה 1985, אתר פיב"א
1 2 3  תלמה אדמון, סוס עבודה, מעריב, 8 בינואר 1987
↑  ברוריה ביגמן, התנגדות לפשרה עלתה להפועל תל אביב ביוקר, מעריב, 1 בינואר 1984
↑  הפועל חיפה, עונת 1982/1983, אתר מנהלת הליגה
↑  הפועל חיפה, עונת 1983/84, אתר מנהלת הליגה
↑  ג'ון ויליס, מוקדמות אולימפיאדת 1984, אתר פיב"א
↑  הפועל חולון, עונת 1985/1986 אתר מנהלת הליגה
↑  י. רוזנברג, ויליס: אני פורש, מעריב, 16 בפברואר 1986
↑  ברוריה ביגמן, זלוטיקמן בהפועל תל אביב, מעריב, 3 ביוני 1986
↑  מרדכי רוזנבלום, ג'ון ויליס והקפטן סטיב שלכטר לא יוצאים עם נבחרת הכדורסל, מעריב, 12 במאי 1986
↑  קלעי הפועל תל אביב בכל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  בנו של ג'ון וויליס, ירדן, נבחן בנבחרת הנוער, באתר ערוץ הספורט, 16 במרץ 2017
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1981 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בוטרייט •  2 ויליס •  3 זלוטיקמן •  4 קנז •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 סילבר • 10 ג'מצ'י • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  |  1 בוטרייט •  2 ויליס •  3 זלוטיקמן •  4 קנז •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 סילבר • 10 ג'מצ'י • 11 חוזז • 12 ינאי • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1983 (מקום שישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  |  1 לאסוף •  2 אלימלך •  3 סילבר •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 יעקובי • 11 בוגין • 12 ויליס • מאמן: קליין  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1985 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  |  1 בינו •  2 דניאל •  3 יעקובי •  4 ארואסטי •  5 שלכטר •  6 ברקוביץ' •  7 זלוטיקמן •  ‏8‏ ‏זיסמן‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 ליפין • 11 חוזז • 12 ויליס • מאמן: שרף  | ישראל |
ג'ון מייקל היל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1985 (בן 39) ווקיגן, אילינוי, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  מערכת האוניברסיטאות של אילינוי  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  תיכון ווקיגן 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון מייקל היל (באנגלית: Jon Michael Hill; נולד ב-28 ביולי 1985) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

היל שיחק כדורגל וניגן על סקסופון במהלך שנות התיכון לפני שהתמקד בקריירת משחק. הוא השתתף בתוכנית הקיץ בדרמה באוניברסית נורת'ווסטרן. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין עם תואר ראשון באמנויות. בזמן שהותו באוניברסיטה, הוא הופיע בהפקות תיאטרון של המלך ליר ושש דרגות לקירבה.
קריירה

בשנת 2009 היה מועמד לפרס ג'וזף ג'פרסון לשחקן בתפקיד משנה במחזה עבור "הסערה" שהוצג ב־Steppenwolf Theatre Company בשיקגו, אילינוי.
בשנת 2010 היה מועמד לפרס טוני בתור השחקן הטוב ביותר במחזה "קפה ומאפה" מול מייקל מק'קין. באותה שנה, החל לשחק בתפקיד הבלש דיימון וושינגטון בדרמת המשטרה של ABC דטרויט 1-8-7. הוא גם שיחק בהפקת "שייקספיר בפארק" של חלום ליל קיץ.
בשנת 2012 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה אלמנטרי. בשנת 2024 שיחק בסדרה גבר במלואו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | The Last Stain | ברודסקי | סרט קצר |
| 2011 | Falling Overnight | טרוי |  |
| 2015 | Standing8 | עבדול | סרט קצר |
| 2016 | No Pay, Nudity | ילד חדש |  |
| 2016 | In the Radiant City | ריצ'רד גונזלס |  |
| 2018 | Pass Over | משה רבנו |  |
| 2018 | Widows | הכומר וילר |  |
| 2020 | Sanctuary | רג'י | סרט קצר |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם התוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010–2011 | דטרויט 1-8-7 | הבלש דיימון וושינגטון | תפקיד ראשי (18 פרקים) |
| 2011 | חוק וסדר: מדור מיוחד | טרה דייוויס | פרק: " Spiraling Down " |
| 2012 | Eastbound & Down | דארנל | 6 פרקים |
| 2012 | מבוקש | קרטיס | פרק אחד |
| 2012–2019 | אלמנטרי | הבלש מרקוס בל | תפקיד ראשי (153 פרקים); גם במאי 2 פרקים |
| 2020 | הטובות לקרב | ג'ומיין ג'נקינס | פרק אחד |
| 2022 | The Accidental Wolf |  | פרק: "תהום" |
| 2022–2024 | 61st Street | הכומר ריצ'רדס | 9 פרקים |
| 2024 | גבר במלואו | קונרד הנסלי | מיני סדרה |
הערות שוליים

↑  Introducing the next big thing: Jon Michael Hill, Chicagomag.com
1 2 3  "Jon Michael Hill bio at ABC.com". אורכב מ-המקור ב-8 במרץ 2016. נבדק ב-20 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  EXCLUSIVE: Superior Donuts Tony Nominee Jon Michael Hill Awaiting News of TV Pilot (אורכב 10.07.2010 בארכיון Wayback Machine) By Kenneth Jones
May 6, 2010 - Playbill.com
↑  New-to-TV Actor Jon Michael Hill on Detroit 1-8-7 by Stefanie Lee - TV.com
↑  "Elementary: The Worms Crawl In, the Worms Crawl Out (CBS 20 Aug 2018, with Victor Williams) | Memorable TV - Episodes, News & More" (באנגלית אמריקאית). 2018-08-14. נבדק ב-2022-12-17.
↑  Carter, Matt (2018-08-10). "Elementary season 6 episode 17 spoilers: Jon Michael Hill directs!". CarterMatt (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-12-17.
↑  How a ‘Purpose’ Star Stops Sugar Crashes on Stage, Chicago Magazine (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1212056795  ISNI: 0000 0004 2068 2520  LCCN: no2013133951  NTA: 392195402  VIAF: 305458388   WorldCat (עם VIAF): 305458388
ג'ון אוטיס אדמס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1851 אינדיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בינואר 1927 (בגיל 75) אינדיאנה, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  Hoosier Group 
 
ג'ון אוטיס אדמס (באנגלית: John Ottis Adams;‏ 8 ביולי 1851 – 28 בינואר 1927) היה צייר ואימפרסיוניסט אמריקאי, הידוע בעיקר כחבר ציירי הנוף באינדיאנה, יחד עם ויליאם פורסיית', ריצ'רד ב' גרואל, אוטו סטארק (אנ'), ותאודור סטיל.
ראשית חייו

ג'ון אוטיס אדמס נולד ב־8 ביולי 1851 באמיטי, מחוז ג'ונסון, אינדיאנה. הוריו היו אליזבת סטריינג' ואלבן האוסלי אדמס. המשפחה עברה לפרנקלין זמן קצר לאחר לידתו, ולאחר מכן לשלביוויל, שם עבד אביו כסוחר מקומי וחקלאי במשרה חלקית.
אדמס למד בבית הספר היסודי בפרנקלין ושלביוויל, ולאחר המעבר של המשפחה למרטינסוויל, הוא סיים את בית הספר התיכון מרטינסוויל. אחד ממוריו של אדמס במרטינסוויל זיהה את יכולתו האמנותית ועודד אותו להמשיך ללמוד אמנות. בשנת 1869, כשהיה אדמס בן שמונה-עשרה, הוא ביקר ביריד מדינת אינדיאנה, שם ראה את טבע הדומם עם אבטיח, יצירה מוקדמת של ויליאם מריט צ'ייס. הציור נתן השראה לאדמס להיות אמן. אף שלאדמס היו משאבים מוגבלים, הוא נרשם למכללת וובש בקרופורדסוויל, אינדיאנה, אך השתתף בשיעורים במשך שנתיים בלבד.
בשנת 1872 עזב אדמס את אינדיאנה כדי ללמוד בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בלונדון. שם ראה אדמס את עבודתם של ציירי הנוף ג'ון קונסטבל וויליאם טרנר. עם סיום לימודיו בשנת 1873 הוא נשאר בלונדון כדי ללמוד אצל ג'ון פרקר, צייר נוף וז'אנר שעבד בעיקר בצבעי מים. אדמס חזר לארצות הברית בסוף 1874 כדי להתחיל את דרכו כצייר ומחנך לאמנות.
נישואין ומשפחה

ב־1 באוקטובר 1898 התחתן אדמס עם ויניפרד בריידי, ציירת טבע דומם שאותה הכיר במינכן. בריידי, הייתה צעירה מאדמס בעשרים שנה. לזוג נולדו שלושה בנים: ג'ון אלבן (יליד 1900), אדוארד וולף (נולד ב -1902) ורוברט בריידי (יליד 1904).
קריירה

בשנת 1874, לאחר שסיים את לימודי האמנות בלונדון, חזר אדמס לארצות הברית כדי להתפרנס כצייר פורטרטים. בתחילה התגורר עם הוריו בביתם בסימור, אינדיאנה, ופתח סטודיו לדיוקנאות.
באביב 1875 עבר אדמס למרטינסוויל, ובשנת 1876 התיישב במוני, אינדיאנה. שם פתח סטודיו ובילה ארבע שנים בציור דיוקנאות. המשפחות הבולטות של מנסי היו בין קהל הלקוחות שלו. אדמס גם עבד בסטודיו לצילום מקומי, כדי להשלים את הכנסותיו.
בשנת 1880 אדמס החליט להמשיך בלימודי אמנות נוספים במינכן, גרמניה. כדי לממן את הכשרתו הנוספת, אדמס צייר רפרודוקציות של ציורים של המאסטרים הוותיקים שנתלו בגלריות אלטה פינאקוטק במינכן ומכר אותם ללקוחות בארצות הברית. אדמס הפליג מניו יורק עם כמה אמנים אמריקאים אחרים ושהה שבע שנים במינכן. אמנים אמריקאים אחרים במינכן באותה תקופה כללו בין היתר את ויליאם פורסיית', ג'יי פרנק קורייר ובנג'מין רתרפורד פיץ. אדמס למד באקדמיה לאמנויות, מינכן, בין השנים 1880–1885 ולודוויג פון לופץ היה מדריך הציור שלו. אדמס עזב את האקדמיה בשנת 1885 כדי להקים אולפן במינכן. כמו כן שימש במשך שנתיים כנשיא מועדון האמנים האמריקני במינכן.
אדמס חזר למוני בשנת 1887, שם שכר סטודיו במרכז העיר. הוא גם צייר וגם לימד שיעורי אמנות. לאחר חזרתו של פורסיית׳ מגרמניה בשנת 1888, הוא נסע מביתו באינדיאנפוליס כדי לעזור לאדמס בהוראת שיעורי אמנות במוני ובפורט וויין. בשנת 1889, עם תמיכה כספית של ארבעה עשר אנשי עסקים מקומיים, הקימו אדמס ופורסיית׳ את בית הספר לאמנות של מנסי ושימשו כמדריכים שלו. בית הספר נסגר מסיבות שלא פורסמו בשנת 1891.
בשנת 1894 אדמס היה אחד הציירים שהוזמן לתרום לתערוכה בה השתתפו עמיתיו מאינדיאנה (אדמס, פורסיית', גרואל, סטארק וסטיל) והם זוהו כקבוצת הציירים הוזייה ( Hoosier)
בשנת 1901 אדמס התערב בתכנון בית ספר חדש לאמנות עבור האגודה לאמנות באינדיאנפוליס. יחד עם קבוצה של אזרחים מקומיים וחברים אחרים בקבוצת Hoosier, הוא הקים את בית הספר לאמנות ג'ון הרון. מאוחר יותר המקום התפתח כמוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות ובית הספר לאמנות של ג'ון הרון באינדיאנפוליס. בית הספר לאמנות נפתח רשמית ב־4 במרץ 1902.
אדמס התפטר מהמכון בסוף שנת הלימודים 1905 וחזר להרמיטאז' עם משפחתו. הוא ואשתו המשיכו לצייר בחללי הסטודיו בהרמיטאז', ואדמס גם ערך שם שיעורי אמנות בלתי פורמליים. במהלך השיטפון הגדול של 1913, המקום נהרס בחלקו על ידי מי שיטפונות. אדמס שיקם את המקום והמשיך להשתמש בו כבית מגורים משפחתי וסטודיו לאמנות.
בשנת 1914 הוזמנו אדמס, פורסיית', סטארק, סטיל ואחד עשר אמנים אחרים בהנחייתו של פורסיית' ליצור שלושים ושלושה ציורי קיר לבית החולים העירוני של אינדיאנפוליס. בניגוד לאמנים האחרים, שציירו את ציורי הקיר שלהם באתר, אדמס וסטיל ציירו את עבודותיהם באולפנים שלהם.
שנים מאוחרות

אף על פי שמצבו הבריאותי החל להתדרדר אדמס המשיך לצייר עד סוף ימיו, וחקר נופים חדשים מעבר לביתו באינדיאנה. בשנת 1915, בהוראת רופאו, בילה אדמס מספר חודשים דרומית לסנט פטרסבורג, פלורידה, במפרץ מקסיקו.
מוות ומורשת

בשנת 1926, לאחר שובו לאינדיאנה מנסיעה בפלורידה, סבל אדמס מנסיגה בבריאותו. הוא עבר ניתוח במעיים, אך מעולם לא החלים לגמרי. אדמס נפטר בביתו באינדיאנפוליס ב-28 בינואר 1927. שרידיו נקברו בבית העלמין ביץ 'גרוב במוני, אינדיאנה.
במהלך חייו אדמס עודד אחרים להמשיך להתעניין באמנות. יחד עם פורסיית׳ הדריך אדמס את האמן האימפרסיוניסטי האמריקאי פרנסיס פוקר בראון (1891–1971). הוא לימד גם תלמידים רבים אחרים, כולל דורותי מורלן, הלן מקיי סטיל וג'וליה גריידון שארפ.
תערוכות עיקריות שכללו את עבודתו של אדמס ואת חמשת עמיתיו הציירים בשיקגו (1894) בפנמה – פסיפיק בסן פרנסיסקו, קליפורניה, בשנת 1915.
אדמס גם הציג בתערוכות בינלאומיות, וזכה בפרס בתערוכת בואנוס איירס, ארגנטינה וסנטיאגו, צ'ילה, בשנת 1910. ופרסים נוספים בתערוכות שונות.