stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוני אוסמונד
קריירה

אביו של הזמר אנדי ויליאמס, ג'יי אמרסון ויליאמס, ראה את האחים אוסמונד (אלן, ויין, מריל וג'יי) מופיעים בספיישל טלוויזיוני של דיסנילנד כרביעייה, והזמין אותם לאודישן עבור "המופע של אנדי ויליאמס". לאנדי ויליאמס עצמו היו בתחילה הסתייגויות לגבי השתתפות ילדים בתוכנית, אך אביו שיכנע אותו לתת להם הזדמנות. האחים אוסמונד הוכיחו את עצמם במהירות כנכס לתוכנית, והפכו לאורחים קבועים בה. בשנת 1963, כשהוא בן 5, הופיע דוני לראשונה בתוכנית, עם השיר "You Are My Sunshine". כל האחים המשיכו להופיע במופע לאורך שנות ה-60, כשמדי פעם הצטרפה אליהם גם האחות מארי.
קריירת סולו > שנות ה-80'

בשנות ה-80, בתקווה להגיע לקהל מבוגר יותר, נטשו האחים את תדמיתם הקודמת, שנוצרה על מנת לפנות לצופים צעירים. הם פנו למוזיקת קאנטרי וזכו להצלחה מתונה, אולם דוני החליט לפנות למוזיקת פופ וזכה להצלחה רבה.
בתחילה הופיע כאחד מכמה סלבריטאים ואלמונים שנבחנו לשיר עבור הגיטריסט ג'ף בק בסרטון לסינגל "Ambitious" של בק מ-1985, שהופק על ידי פול פלאטרי, בביומו של ג'ים יוקיץ'. לאחר מכן, ב-1986 ביצע הופעה מפתיעה נוספת בהופעת קמע בקליפ האנימציה של לואיס קרדנס "Runaway".
הוא הופיע במשך מספר שנים, עד ששכר את שירותיו של גורו המוזיקה והבידור סטיבן מצ'אט, שציוות אותו לזמר והיוצר האנגלי פיטר גבריאל, כדי לבדוק האם יוכלו להפוך את תדמיתו של אוסמונד לזמר פופ צעיר עכשווי. ניסיונם הצליח, ואוסמונד הגיע בשנת 1989 למקום השני במצעד Billboard Hot 100 עם השיר "Soldier of Love" ובהמשך למקום ה-20 עם השיר "Sacred Emotion". אוסמונד יצא לסיבוב הופעות בעקבות אלבומו Eyes Don't Lie, אליו הוא גייס את הגיטריסט דיק סמית' מ-Earth, Wind & Fire ואת קני לוגינס, יחד עם הקלידן מארק ג'קסון.
קריירת סולו > שנות ה-90'

בשנת 1991 היה דוני הסולן האורח בגרסה עטורת הכוכבים של דוויזיל זאפה ל"Stayin' Alive" של ה-Bee Gees שהופיעה באלבומו של זאפה Confessions. השיר כלל גם סולואי גיטרה של זאק ויילד, סטיב לוקית'ר, וורן דהמרטיני, נונו בטנקורט, וטים פירס. אוסמונד שר את "No One Has To Be Alone", שנשמע בסוף הסרט המסע לעמק החלומות 9: המסע למים הגדולים. הוא גם שר את "I'll Make a Man Out of You" עבור הסרט "מולאן" של דיסני.
קריירת סולו > שנות ה-2000

בשנות ה-2000 הוציא דוני תקליט חג המולד, תקליט של שירי ברודוויי האהובים עליו וכן תקליט אוסף שירי אהבה פופולריים. בשנת 2004, הוא חזר לעשרת הגדולים בבריטניה בפעם הראשונה כאמן סולו מאז 1973, עם השיר "Breeze on By", אשר נכתב בשיתוף עם אליל הנוער לשעבר גארי בארלו, מלהקת הבנים הבריטית טייק ד'את משנות ה-90, והגיע למקום ה-8 במצעד הבריטי.
אלבום הסולו ה-17 שלו (והאלבום ה-61 כולל אלה עם אחיו) The Soundtrack of My Life כלל אוסף של שירי כיסוי בעלי משמעות אישית עבורו. הוא גייס את סטיבי וונדר לנגן מפוחית בשיר "My Cherie Amour".
תיאטרון

דוני זכה להצלחה רבה במהלך רוב שנות ה-90 כאשר כיכב בתפקיד יוסף במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת", יותר מ-2,000 הופעות החל מחודש יולי 1992. יוצר המחזמר, אנדרו לויד וובר אף בחר בו מאוחר יותר לככב בגרסה המוסרטת של המחזמר משנת 1999, ואמר עליו כי "מבחינתי אין בחירה טובה יותר".
בספטמבר 2006 חזר דוני לברודוויי בתפקיד גסטון במחזמר "היפה והחיה" של דיסני. הוא היה אמור להופיע במשך תשעה שבועות, אך עקב הביקוש, הוא האריך זאת עד לחודש דצמבר. הוא שב לתפקיד לכבוד ההופעה האחרונה של המחזמר ב-29 ביולי 2007.
טלוויזיה

דוני הנחה במשך שתי עונות (2002–2004) את שעשועון הטריוויה Pyramid בטלוויזיה בארצות הברית ואף הופיע בתפקיד זה כאורח בסדרה "חברים", והיה מועמד בשנת 2003 לפרס אמי למנחה מצטיין. בשנת 2007 חזר והנחה את אותו שעשועון בגרסתו הבריטית.
בשנת 2001 תועד מסע השורשים שערך לוויילס בתוכנית Donny Osmond Coming Home של BBC Wales, בו הוא חנך שלט להנצחת אבות אבותיו.
בשנת 2012 השתתף דוני בעונה התשיעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ואמר כי הוא עושה זאת כדי להוכיח שהוא רקדן טוב יותר מאחותו (שהשתתפה בעונה החמישית). הוא זכה במקום הראשון ואף הוזמן בהמשך כשופט אורח בעונה ה-18.
בפברואר 2019, נחשף דוני בדמות הטווס בתוכנית "הזמר במסיכה", שבה הגיע למקום השני.
כמו כן, הופיע דוני במהלך השנים במספר סרטים וסדרות בתפקידי אורח וכן כמדבב בתוכניות ובסרטי אנימציה.
דוני ומארי

בשנת 1974, דוני ואחותו מארי הנחו יחד במשך שבוע את "המופע של מייק דאגלס" ובעקבות כך הציע להם המפיק פרד סילברמן תוכנית טלוויזיה משל עצמם, שנקראה "המופע של דוני ומארי" וכללה מערכונים ושירים בהשתתפות זמרים ושחקנים אורחים. התוכנית שודרה ב-ABC בין 1976 ל-1979, וזכתה להצלחה רבה.
משנת 1998 עד 2000 הנחו יחדיו דוני ומארי גם את תוכנית האירוח "דוני ומארי", שגם היא כללה מדי פעם הופעות של השניים עם אורחים מוזיקליים. התוכנית הייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית מנחה מצטיין במשך שנתיים רצופות ב-2000 ו-2001, אך בוטלה למרות זאת.
לאחר השתתפותה של מארי בתוכנית רוקדים עם כוכבים בשנת 2007, התחייב הצמד להופעות של שישה שבועות בלאס וגאס, החל מספטמבר 2008. הם זכו להצלחה כה גדולה עד כי תקופה זו הוארכה בסופו של דבר לאחת עשרה שנים, והם הוכרזו כאמני הבית של מלון פלמינגו, עד לפרישתם בנובמבר 2019. הופעות אלו נערכו באולם המופעים של מלון פלמינגו בלאס וגאס, המיועד ל-750 צופים. ההופעה בת 90 הדקות כללה גם שמונה רקדנים ולהקה של תשעה נגנים, ובמסגרתה שרו דוני ומארי יחדיו בתחילת המופע ובסופו, ובתווך ביצע כל אחד מהם קטעי סולו. המופע זכה בשלושה מהפרסים של Las Vegas Review-Journal - 2012 כולל "המופע הטוב ביותר", "המבצע הטוב ביותר" (דוני ומארי) ו"הזמר הטוב ביותר". דוני זכה בפרס "הזמר הטוב ביותר" בפעם השנייה בפרס Best of Las Vegas Review-Journal 2013.
עקב ההצלחה הרבה, עודכן בשנת 2014 שם האולם בו הופיעו ל"תיאטרון דוני ומארי".
בשנת 2008 הנחו השניים את תחרות מיס ארצות הברית שנערכה בלאס וגאס.
הצמד כיכב גם בהפקה לכבוד חג המולד (Donny & Marie – A Broadway Christmas), אשר תוכננה להציג בתיאטרון המרקיז בברודוויי בין התאריכים 9–19 בדצמבר 2010, אך שוב בעקבות הצלחה הוארכה התקופה עד דצמבר 2010 ושוב עד 2 בינואר 2011. במקביל העלו מופע דומה בדצמבר 2011 במרכז פורד לאמנויות הבמה בשיקגו ושוב בברודוויי בדצמבר 2014.
לכבוד השפעתם הרבה על תרבות הפופ האמריקאית, הוענק לדוני ומארי פרס תרבות הפופ בטקס פרסי ה-TV Land 2015.
חיים אישיים

דוני נישא ב-8 במאי 1978 לדברה (לבית גלן) מבילינגס, מונטנה. לבני הזוג חמישה בנים ו-13 נכדים.
כמו יתר בני משפחתו, גם הוא חבר בכנסייה המורמונית והוא משתף באמונתו ובדעותיו באמצעות אתר האינטרנט שלו. הוא אף התבטא נגד נישואים חד-מיניים, אך הבהיר כי אינו מגנה הומוסקסואליות.
שניים מאחיו הגדולים, וירל וטום, הם חירשים, ואחיינו ג'סטין הוא לקוי שמיעה, ודוני התייחס מספר פעמים לחוויית ההתבגרות איתם ולשימוש שלהם בשפת הסימנים.
הערות שוליים

↑   דוני אוסמונד, בביצוע Luis Cardenas Runaway Video with Osmond as the Angry Neighbor, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Spellberg, Claire (28 בפברואר 2019). "'The Masked Singer' Finale Reveals T-Pain, Gladys Knight, and Donny Osmond". Decider. נבדק ב-28 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Marie and Donny Osmond fight back tears during last Las Vegas show". USA Today. 2019-11-18. נבדק ב-2020-03-23.
↑  Donny and Marie Osmond end their long-running Vegas residency with the emotional show Good Morning America. 18 November 2019. Retrieved 13 April 2020.
↑  "Donny and Marie Osmond's Las Vegas show will end after 11 years". Usatoday.com. נבדק ב-2020-03-23.
↑  "Osmond says Donny & Marie Las Vegas show is done in 2019". Journal. 19 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Donny & Marie Show at Flamingo Las Vegas". Flamingolasvegas.com. נבדק ב-21 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2013 Best of Las Vegas (אורכב 29.03.2013 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344494405171  PLWABN: 9810604698605606  BIBSYS: 90260389  BnF: cb139970449 (data)  GND: 121603040  ISNI: 0000 0000 7365 9843  LCCN: n50049650  MusicBrainz: 0caf9760-a755-4f14-a0ac-f669991527ab  NTA: 100134408  SNAC: w62w6dw9  VIAF: 51885289   WorldCat (עם VIAF): 51885289
דנג'ה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1982 (בן 42) וירג'יניה ביץ', ארצות הברית 
 שם במה:  Danja 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  מוזלי מיוזיק גרופ 
 פרופיל ב-IMDb
 
פלויד נתניאל הילס (באנגלית: Floyd Nathaniel Hills; נולד ב-22 בפברואר 1982), הידוע באופן מקצועי בשם דנג'ה (באנגלית: Danja), הוא מפיק מוזיקלי וכותב שירים אמריקאי מווירג'יניה ביץ', וירג'יניה. הוא החל כמפיק שותף עם טימבלנד, ויצר מאז קטלוג נרחב של סינגלים. הוא הפיק שירים לאמנים כמו בריטני ספירס, אשר, קרי הילסון, T.I., נלי פורטדו, סיארה, מריה קארי, טימבלנד, מדונה, ויטני יוסטון, מיסי אליוט, M.I.A., ג'סטין טימברלייק, ג'וג'ו, ג'ו ג'ונאס, סימפל פלאן, פינק, טי-פיין, דידי, מיק מיל, ביורק, דוראן דוראן ומו אגנס.
ביוגרפיה

הילס, יליד וירג'יניה ביץ', וירג'יניה, למד לנגן בתופים ובפסנתר בתחילת שנות העשרה שלו. בהמשך, נהג ללכת לכנסייה. בשנת 2000, הילס עבד עם המפיק והזמר טדי ריילי באלבום הרביעי של בלקסטריט, Level II. בשנת 2001, מפגש מקרי עם טימבלנד הפך עבורו להזדמנות לפרוץ.
שנתיים לאחר מכן, טימבלנד הביא את דנג'ה למיאמי כדי לעבוד בסטודיו שלו.
קריירה

במהלך הקריירה שלו עבד דנג'ה עם מגוון אמנים בין-לאומיים, כמו גם על כמה מהלהיטים הגדולים ביותר שיצאו במאה ה-21, כדוגמת "The Way I Are" של טימבלנד, "What Goes Around... Comes Around" ו-"SexyBack" של ג'סטין טימברלייק, "Gimme More" ו-"Kill the Lights" של בריטני ספירס ו-"Say It Right" של נלי פורטדו.
בשנת 2008, הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה את האלבום Hard Candy עליו עבד דנג'ה. הוא כתב והפיק ביחד איתה את הלהיט הבין-לאומי "4 Minutes". כמו כן, עבד על שלושה שירים נוספים (כולל סינגל נוסף מתוך האלבום): "Miles Away", "Voices" ו-"Devil Wouldn't Recognize You".
הערות שוליים

1 2  About: Danja (record producer), dbpedia.org
1 2 3 4  Timbaland's Right Hand Man, Danja | Player Watch | SOHH.com /, web.archive.org, ‏2007-01-30
1 2  John Jurgensen, Life of Danja, WSJ (באנגלית אמריקאית)
↑  ARTICLE: Danja: Hitting the right note (The Virginian-Pilot - HamptonRoads.com/PilotOnline.com), web.archive.org, ‏2007-07-12
↑  Madonna Feat. Justin Timberlake & Timbaland - 4 Minutes (באנגלית), נבדק ב-2023-04-01
↑  Hard Candy by Madonna, Genius (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352981505171  GND: 135522323  LCCN: nb2009019928  MusicBrainz: 791bb864-a45e-462b-8444-f6c0baacddec  VIAF: 80240141   WorldCat (עם VIAF): 80240141
שוכר כחיל הראשון

| --- | --- |
 לידה:  לא ידוע בית רדם, תימן 
 פטירה:  1863 או לאחר מכן תימן
 דת:  יהודי
 
מארי שׁוּכְּר כֻּחַיל הראשון היה משיח שקר יהודי-תימני, שפעל בשנים ה'תרי"ט-ה'תרכ"ג (1860 יד 1863). היה הראשון מבין שלושה משיחי שקר יהודים בתימן במאה ה-19.
ביוגרפיה

שוכר כחיל, בשמו העברי יהודה בן שלום, נולד בעיירה בית רדם שבקרבת צנעא, היגר לצנעא ובה נישא לזהרה בת סעיד יוסף אלקנדיל. לאחר נישואיו התפרנס בדוחק מתיקוני סנדלרות ודליים, ובזמנו הפנוי למד קבלה. בשנת ה'תרי"ט (1859), תקופה שבה הייתה הציפייה למשיח בשיאה בעקבות תהפוכות פוליטיות, שנים אחדות לאחר הופעת טוענים משיחיים בקרב המוסלמים בתימן, הציג את עצמו לראשונה כעושה דברו של אליהו הנביא ושליחו של המשיח. הוא גירש את אשתו והחל לנהל אורח חיים סגפני של מטיף ודרשן נודד, ובדרשותיו אמר למאזיניו כי "באתי להזהיר אתכם ולהזכיר לכם את התשובה ופדיון הנפש". דווח כי הוא הכריז על שליחותו באחת השבתות של חודש סיוון ה'תרכ"א (1861).
כחיל היה בן המעמד הנמוך, אינדיבידואליסט, סגפן ואדוק. הוא לבש בלויי סחבות, והתגורר בגפו על "הר אל-טיאל" הסמוך לכפר בני גובר. הוא החליף את גרסתו הקודמת לפיה הוא שליחו של המשיח, והחל לטעון כי הוא המשיח בעצמו. הוא רשם על ידיו סיסמאות משיחיות ופסוקים מהתנ"ך, ושכתב אותם על ידי הוספת שמו הפרטי. לדוגמה, לפסוק ”כֹּה אָמַר ה' לִמְשִׁיחוֹ לְכוֹרֶשׁ” (ישעיהו, מ"ה, א'), שיכל אותיות: ”כֹּה אָמַר ה' לִמְשִׁיחוֹ לְשֻׁכְּר”. אחת הסיבות להצלחתו, על פי הרב עמרם קרח, היא שלא ביקש תרומות אישיות ולא הטיף לצדקה, ובכך הוכיח, כביכול, את צדקתו.
בהטפותיו ובחזונו הוא שילב בין מסורות יהודיות שהטילו על הנביא להכין את העם לחזרה בתשובה לקראת בואו של משיח, ובין מסורות מוסלמיות שדיברו על מנהיג מוסלמי שבאחרית הימים יצא מהכעבה בראש צבא גדול ויפעל נגד יסודות דת האסלאם.
השפעתו הייתה רבה, עד כי הנוסע והחוקר יעקב ספיר ששמע עדויות עליו ועל פועלו, דיווח בעיתונות הירושלמית ובספרו "אבן ספיר", שרוב יהדות תימן של אותו זמן האמינה לטענות המשיחיות של שוכר כחיל. ספיר אף כתב איגרת ליהודי תימן בה הזהירם מפני משיח השקר.
נפילתו

שוכר כחיל נרצח בסוף שנת ה'תרכ"ג (1863) בידי ערבים מקומיים - ככל הנראה בהוראת האימאם של צנעא שראה בפעילותו איום. בכל זאת, רבים ממאמיניו לא קיבלו את מותו, וציפו לשובו בכל רגע, ביניהם היו גם אחותו ובנו, שאף לא התאבלו על מותו.
שנים אחדות לאחר מותו של שוכר כחיל הופיע בעיירה תנעם שוכר כחיל השני, שהיה משיח שקר נוסף. שוכר כחיל השני טען שהוא שוכר כחיל הראשון שקם לתחייה, וסחף אחריו תנועה משיחית במשך מספר שנים. מספר שנים אחריו הופיע משיח השקר יוסף עבדאללה.
ראו גם

שוכר כחיל השני
יוסף עבדאללה
לקריאה נוספת

אברהם יערי, "שכר כחיל", שני משיחי שקר בתימן, בתוך שבות תימן, תל אביב: הוצאת "מתימן לציון", תש"ה, עמ' 124–148.
מסעות חבשוש: חזיון תימן-רויא אלימן: תרגום עברי ומקור ערבי. חיים בן יחיא חבשוש. ההדיר, תרגם והקדים מבוא, שלמה דב גויטיין. ירושלים, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשמ"ג 1983.
יעקב ספיר, ספר מסע תימן, פרק לז, פרויקט בן יהודה
הערות שוליים

1 2  עמרם בן יחיא קרח, סערת תימן, ירושלים 1954, עמ' ל"ו-ל"ז (מובא באתר HebrewBooks)
↑  בת ציון עראקי קלורמן, משיחיות יהודית ומשיחיות ערבית בתימן במאה הי"ט - השפעה בין-תרבותית, "פעמים" 25, תשמ"ו, עמ' 40–64, מובא  באתר יד יצחק בן-צבי
↑  בת ציון עראקי קלורמן בספרה: The Jews Of Yemen In The Nineteenth Century: A Portrait Of A Messianic Community, E. J. Brill: Leiden,1993.
שאה שוג'אע דוראני

| --- | --- |

 לידה:  1780 
 נרצח:  5 באפריל 1842 (בגיל 62 בערך) קאבול, אמירות אפגניסטן 
 מדינה:  אפגניסטן 
 
שאה שוג'אע דוראני (בפשטו/אורדו/פרסית/ערבית: شاه شجاع خان دورانی; בתעתיק לעברית: שָׁאָה שׁוּגְ'אַע חָ'אן דּוּרָאנִי; 4 בנובמבר 1785 – 5 באפריל 1842) היה שליט האימפריה הדוראנית (אפגניסטן) בין השנים 1803–1809. שלטונו נודע במהפכות פנימיות ומאבקי כוח מתמשכים עם ראשי שבטים ועם אחיו הבכור מחמוד שאה דוראני על הכתר. שוג'אע נודע בעיקר בבריתו עם חברת הודו המזרחית הבריטית, אשר לאחר הדחתו העניקה לו חסה בהודו הבריטית. לאחר המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה מונה שוג'אע לאמיר אפגניסטן בשם הממשל הבריטי. שוג'אע נותר בשלטון עד להתנקשות פוליטית בחייו בשנת 1842.
ביוגרפיה

שוג'אע ח'אן דוראני נולד בתור בנו הצעיר של טימור שאה דוראני, שהיה בנו של אבי האימפריה הדוראנית, אחמד שאה דוראני. במות אביו לקח אחיו האמצעי, זמאן שאה דוראני, את הכס בעזרת קשרים עם מנהיג שבט ברקזאי רב ההשפעה. בשנת 1798 מינה זמאן שאה את שוג'אע לתפקיד מושל מחוז הראת במערב האימפריה הדוראנית. בהמשך, כאשר אחיו הבכור, מחמוד שאה דוראני, התקומם במרד נגד זמאן שאה בתמיכת השושלת הקאג'ארית, שוג'אע בתגובה פעל נגד מחמוד. בשנת 1803 תלח שוג'אע במערכותיו הצבאיים והדיח את אחיו הבכור מחמוד מן הכס. מכיוון שזמאן שאה עוור בשנת 1801 לא ניתן לו לשוב לכס המלוכה ושוג'אע הפך לאמיר (נסיך) החדש של האימפריה הדוראנית. תחת שלטונו של שוג'אע הוצא זמאן מהמאסר שהושם בו בידי מחמוד וניתנו לו שומרים צמודים שתפקידם היה לתמוך בו.
שאה שוג'אע טען כי המאבקים החיצוניים של האימפריה הדוראנית לא מאפשרים את התרכזות הממשל ביצירת הסדר שלטון וסמכות ריכוזית על כל המדינה, מה שבתגובה מאפשר בכוחות בדלנים שונים ברחבי האימפריה להשיג השפעה רבה וסמכות אזורים נרחבת. על כן הסדיר שוג'אע עוד בתחילת שלטונו הסכם שלום עם האימפריה הסיקית והוסדר גבול חדש במסגרתו ניתן רוב חבל פנג'אב לידי האימפריה הסיקית. בהמשך שלטונו פעל שאה שוג'אע במטרה להסדיר את סמכות הממשל הריכוזי.
במהלך שנת 1809 הייתה הקיסרות הצרפתית הראשונה בהגמוניה פוליטית על רוב יבשת אירופה עקב המלחמות הנפוליאוניות. במסגרת מאבקו נגד הבריטים פעל נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, במטרה לכבוש את תת-היבשת ההודית. נפוליאון שוחח עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה על תוכנית לכבוש את אפגניסטן ודרכה לפלוש לתת היבשת. בתגובה פעלו הבריטים להגיע להסדר עם האימפריה הדוראנית ולהסכם ידידות והגנה. שאה שוג'אע נפגש בפשאוור עם נציגים מחברת הודו המזרחית הבריטית והגיע להסכם ידידות עם האימפריה הבריטית. בעודו בפשאוור, החלה התקוממות בראשות מחמוד שאה שהשיגה שליטה על קאבול, בירת האימפריה והשיגה תמיכה מצד המנהיגים השבטיים אשר מאסו במדיניות השלטון הריכוזי של שוג'אע. במצב זה שאה שוג'אע למעשה הודח וניתן לו מחסה בהודו הבריטית.
שוג'אע ח'אן נותר בהודו הבריטית למשך שלושים שנה, במהלך זמן זה נפלה האימפריה הדוראנית למלחמת אזרחים והוקמה אמירות אפגניסטן תחת שלטון דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן משושלת ברקזאי שהנהיג מדיניות כיבוש אגרסיבית לתוך פנג'אב. מדיניות זאת הביאה את אמירות אפגניסטן למאבק נגד הודו הבריטית, שפעלה להשתמש באפגניסטן בתור חוצץ בין האימפריה הרוסית לבין תת-היבשת ההודית (ראו המשחק הגדול). מאבק אינטרסים זה הוביל בסופו של דבר למלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, במסגרתה הדיחו הבריטים של דוסת מוחמד ח'אן מתפקידו ומינו את שאה שוג'אע לכס האפגני בניסיון להשיב את שושלת דוראני לכס בעודה שבויה לרצון האימפריה הבריטית. שוג'אע שלט באפגניסטן בין השנים 1839–1842. שלטונו הסתיים כאשר מאבקים פנימיים הובילו בסופו של דבר לרציחתו בשנת 1842. לאחר מכן השיבו הבריטים את שושלת ברקזאי ומינו את וזיר אכבר ח'אן, בנו של דוסת מוחמד ח'אן, להיות לאמיר החדש לאחר שנשבע אמונים לכתר הבריטי.
ראו גם

מחמוד שאה דוראני
זמאן שאה דוראני
היסטוריה של אפגניסטן
ראיון מוסקבה

| --- | --- |
סמל ראיון מוסקבה

בית המועצה הרובעית
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 ראש העיר:  ולדימיר אושאקוב
 עיר אם:  סנקט פטרבורג
 תאריך ייסוד:  1919
 שטח:  7,107 קמ"ר קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  335,221 (2023)
 קואורדינטות:  59°48′56″N 30°17′52″E﻿ / ﻿59.81555556°N 30.29777778°E﻿ / 59.81555556; 30.29777778 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://gov.spb.ru/gov/terr/reg_moscow/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נפת מוסקבה (Московский район) הוא שמה של נפה הממוקמת בדרום מערב העיר סנקט פטרבורג. נוסדה בשנת 1919 ושולבה בגבולות העיר סנט פטרסבורג בשנת 1965. בשנות השלושים של המאה העשרים איבדה את הסמל המוכר ביותר שלה - שער מוסקבה. בשנת 1936, בתקופת ריכוז הכוח של ג'וזף סטלין על הנהגת לנינגרד, פורק השער ההיסטורי עם תוכניות להעבירו לפארק כיכר מוסקבה. מאוחר יותר, במהלך המצור על לנינגרד בשנת 1941, כשהצבא הגרמני התקרב לפאתי לנינגרד, שימשו אבני הברזל של השער ביצירת מבנה הגנה נגד טנקים בסמוך לגבול הדרומי של העיר, ועזרו להדוף את הגרמנים במהלך המצור. השער שוחזר בין השנים 1958 עד 1960.
זוהי נפה יוקרתית המתאפיינת בציוני דרך ראוותניים כמו האנדרטה למגיני לנינגרד הגיבורים, אנדרטת זיכרון אדירת ממדים למלחמת העולם השנייה בכיכר הניצחון ושער הניצחון של מוסקבה שניצב על עמודים מעוטרים. במוזיאון גרנד מאקט רוסיה יש תצוגות של עיירות רוסיות מיניאטוריות ואילו במצפה הכוכבים פולקובו יש מוזיאון עם טלסקופים מהמאה ה-18.
בתחומיה קיימים המחוזות הבאים:
המחוז המוניציפלי מאחז מוסקבה
המחוז המוניציפלי גגארין
המחוז המוניציפלי נובו-איזמאילובו
המחוז המוניציפלי מרידיאן פולקובו
המחוז המוניציפלי זבזדנוי
הרובע מכונה בשם "שערי העיר הדרומיים" בעיקר עקב הימצאות נמל התעופה פולקובו בשטחו. בנוסף 2 הכבישים הפדרליים הגדולים בצפון מערב רוסיה עוברים כאן: הכביש הפדרלי "רוסיה" מהווה את כביש הגישה הדרומי לעיר וכך גם כביש "פסקוב". זהו אחד האזורים התעשייתיים בעיר. בשנת 2013 הושלמה בניית מגדל לידר (המכונה מגדל החוקה וניצב בככר החוקה), גורד שחקים בן 42 קומות שהחזיק בתואר הבניין הגבוה ביותר בעיר עד 2018. גובהו מגיע ל-140 מטרים.
אתרים בעלי עניין

שערי הניצחון של מוסקבה
מצפה הכוכבים פולקובו
סק"א ארנה
גרנד מאקט רוסיה
נמל התעופה הבינלאומי פולקובו
לידר טאואר
שערי הניצחון המהווים חלק מסמל הרובע
לידר טאואר
בית הסובייטים שנבנה בסגננון קלסיציזם סטליניסטי
הערות שוליים

↑  Moskovsky District, St.petersburg
|  סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| תולדות סנקט פטרבורג | היסטוריה של סנקט פטרבורג • הדומה העירונית • יום ראשון העקוב מדם (1905) • הסובייט של פטרבורג • סובייט פטרוגרד • המצור על לנינגרד |  |
| ממשל ופוליטיקה | מושל סנקט פטרבורג (בחירות: 1991 1996 • 2000 • 2003 • 2014 • 2019 • 2024) • האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (בחירות: 1994 • 1998 • 2002 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026) • ממשלת סנקט פטרבורג |  |
| סנקט פטרבורג רבתי, שכונות ונפות העיר | האדמירליות • האי וסילי • ויבורג • קלינין • קירוב • קולפינו • המשמר האדום • קראסנוסלסקי • קרונשטאדט • הנופש • מוסקבה • נבסקי • פטרוגרד • ארמונות פיוטר הגדול • פרימורסקי • פושקין • פרונזה • המרכזי |  |
| ארמונות ואתרים חשובים בעיר | ארמון החורף • ארמיטאז' • המרכז ההיסטורי • פטרהוף (מוזיאון פטרהוף עם הארמון הגדול בפטרהוף ומתחם הארמונות והגנים בפטרהוף) • המוזיאון הרוסי • מבצר פטרופבלובסקיה • ארמון יקטרינה • ארמון אלכסנדר • כיכר הארמון • ארמון מרינסקי • ארמון קונסטנטין • טירת מיכאילובסקי • ארמון טבריצ'סקי • הספרייה הלאומית הרוסית • גן הקיץ • שדרת נבסקי • בניין האדמירליות • מצפה הכוכבים פולקובו • עמוד אלכסנדר • ללנינגרד, העיר הגיבורה • הבניינים הגבוהים בסנקט פטרבורג • ספריית האקדמיה הרוסית למדעים |  |
| מבני דת | קתדרלת קאזאן • קתדרלת איסק הקדוש • קתדרלת פטרופבלובסקיה • מנזר אלכסנדר נבסקי • כנסיית הגואל שעל הדם • בית הכנסת הכוראלי הגדול • מסגד סנקט פטרבורג • כנסיית צ'סמה |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • התזמורת הפילהרמונית • תיאטרון מריאינסקי |  |
| כלכלה | פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה • הבורסה ההיסטורית • בורסת סנקט פטרבורג (1991) • בורסת סנקט פטרבורג (1997) • מפעל קירוב |  |
| תחבורה | כביש הטבעת של סנקט פטרבורג • המטרו של סנקט פטרבורג • הרכבת הקלה • נמל סנקט פטרבורג • נמל התעופה הבינלאומי פולקובו • תחנת האוטובוסים • ספסאן |  |
| ספורט | זניט סנקט פטרבורג • זניט (כדורסל) • סק"א סנקט פטרבורג • אצטדיון קירוב • אצטדיון קרסטובסקי • מונדיאל 2018 • אליפות העולם בהוקי קרח 2016 • St. Petersburg Open |  |
| אחר | משטרת סנקט פטרבורג • פרש הנחושת • נייבה • תעלת גריבוידוב • בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים • מרכז לאחטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 241242688   WorldCat (עם VIAF): 241242688 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאה תהמאספ השני

שאה תֶהַמָאסְפ השני (בפרסית: شاه تهماسب دوم; 1704 – 11 בפברואר 1740) היה שליטה (שאה) האחרון של האימפריה הספווית בממלכת פרס דה פקטו.
ביוגרפיה

תהמאספ נולד בעת שלטונו של אביו, שאה חוסיין. בשנת 1722 המורדים האפגנים תחת שאה מחמוד הוטכ החלו מצור על הבירה הפרסית באספהאן, בעוד אביו נאלץ להיכנע לאפגנים, תהמאספ צלח בבריחה מהעיר לעבר תבריז שם הקים ממשלה חדשה בתמיכת הסונים וכמה שבטי קיזילבאש.
בשנת 1729, עם תמיכת האימפריה העות'מאנית הממשלה של תהמאספ הצליחה לכבוש מחדש את אספהאן ותהמאספ הוכתר כשאה של ממלכת פרס. בעת מלחמותיו של תהמאספ ותומכיו באפגנים עלה לכוח גנרל בשם נאדיר שאה אשר עם עליית כוחו תהמאספ החל לחשוש לכוחו שלו בכס. הוא יצא למסע נגד העות'מאנים בעבר-הקווקז למען העלאת שמו, מהלך אשר נגמר בכישלון פרסי והמשך עליית כוחו של נאדיר שאה.
בשנת 1732 בפגישת ממשלה בעוד תהמאספ היה שתוי, נאדיר שאל את חצר המלך האם 'אדם כזה' (שתוי) מסוגל לשלוט בכס המלוכה, עם תמיכת הצבא והממשלה נאדיר הדיח את השאה. בנו של תהמאספ, עבאס השלישי עלה לכס אך בו בזמן נאדיר שימש כעוצר הכס ומאוחר יותר אף לקח את הכס והדיח את השושלת הספווית דה יורה, בכך הקים את השושלת האפשארית.
בשנת 1740, כאשר נאדיר היה במערכה בהודו נגד האימפריה המוגולית, צצה שמועה כי הוא נהרג בקרב. בנו, רזא, אשר שימש כעוצר הכס האמין לשמועה והחל להכין עצמו לירושת הכס. בין לבין הוא הורה על רצח כל משפחת המלוכה הספווית בשביל למנוע את עלייתם של מתחרים עתידיים. תהמאספ גם הוא נכח בהוראת רזא.
לקריאה נוספת

מיכאל אקסוורטי – החרב של פרס
דמפסי ופירפו

| --- | --- |

דמפסי ופירפו (1924), ג'ורג' בלווז, מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
 מידע כללי
 צייר:  ג'ורג' בלווז 
 תאריך יצירה:  1924 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  160.66 ס״מ 
 גובה:  129.54 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  31.95 (מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית) 
 מיקום:  מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית
 
הקרב בין דמפסי לפירפו - הרגע שבו הפיל פירפו את דמפסי אל מחוץ לזירה, 14 בספטמבר 1923.
דמפסי ופירפו (נקרא לעיתים גם דמפסי דרך החבלים) הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן האמריקאי ג'ורג' בלווז שצייר אותו בשנים 1923–1924. הוא מציג את קרב האגרוף ב-14 בספטמבר 1923 בין ג'ק דמפסי האמריקאי ולואיס אנחל פירפו הארגנטינאי. הציור נחשב לציור האיגרוף המפורסם ביותר שבלווז צייר. הציור שמור באוסף מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית מאז פתיחת המוזיאון ב-1931.
הציור

הציור מתאר רגע דרמטי בקרב, שבו פירפו הפיל את דמפסי אל מחוץ לזירה, אף על פי שאת הקרב סיים בסופו של דבר דמפסי בתור המנצח. בלווז הכניס את עצמו לתוך ציור במעין הופעת קמע, בתור האדם המקריח שנמצא בקצה השמאלי של התמונה. הציור מצויר בסגנון אסכולת אשקאן.
בתרבות הפופולרית

בסרט רוקי משנת 1976 מופיעה רפרודוקציה של הציור בדירתו של רוקי.
הציור הופיע בפרק של משפחת סימפסון "The Homer They Fall" במהלך סצנת מונטאז' המציגה הומר סימפסון מנצח במשחקי אגרוף. במחווה לציור, הומר ומו סיזלק מופיעים בתפקידים של פירפו ושל השופט, בהתאמה.
הציור מופיע גם בסרט החבר'ה הטובים משנת 1990, מאחורי ג'ימי קונוויי על הקיר של הטברנה של ניירס. יש שכינו את הציור "ציור הספורט המשפיע ביותר אי פעם".
האמן אריק ג'וינר צייר מחווה לציור המציגה שני רובוטים נלחמים, בציור שנקרא "המכה האחרונה".   גרסה זו מופיע בתפאורה של סדרת הטלוויזיה המפץ הגדול.
שער הניו יורקר בגיליון 7 בפברואר 2022, שיחזר את הציור כשהוא מחליף את הלוחמים בתור שחקני הוקי קרח.