stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יער שוקדה

| --- | --- |
פריחת הכלניות ביער שוקדה
פריחת הכלניות ביער שוקדה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1957
 מייסדים:  קרן קיימת לישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ישראל הנגב המערבי (עוטף עזה), ישראל
 קואורדינטות:  31°25′43″N 34°30′44″E﻿ / ﻿31.428525993249°N 34.512235439623°E﻿ / 31.428525993249; 34.512235439623
 
יער שוקדה הוא יער קהילתי בנגב המערבי, שניטע על ידי קרן קיימת לישראל בשיתוף תושבי מושבי הסביבה שוקדה, כפר מימון וקיבוץ עלומים אשר ממוקמים סביבו. עצי היער, ניטעו לראשונה בשנת 1957. היער נחנך באופן רשמי בסוכות תשע"ה.
יער שוקדה ממוקם במערב הנגב. העצים ביער ניטעו בשנת 1957. בין העצים שניטעו מיני אקליפטוס, אורן וקזוארינה. עצים אלו צומחים במישורי הלס ומתקיימים בתנאי האקלים באזור הנגב המערבי. ייתכן ועצי אשל ניטעו בימי המנדט הבריטי וייתכן שניטעו לקראת שלהי התקופה העות'מאנית. לקראת חודש פברואר פורחות כלניות ביער ויוצרות מרבדים אדומים נרחבים. מבקרים רבים באים לחזות בכלניות במסגרת פסטיבל דרום אדום.
יישובי הסביבה המושבים שוקדה, כפר מימון וקיבוץ עלומים ממוקמים סביב היער. ביער נחנכו חניונים ושבילי הליכה ואופניים.
בשנת 2018 שוגרו מרצועת עזה עפיפוני תבערה ובלוני תבערה אליהם מוצמד מטען חבלה וגרמו לשריפות ענק באזור בהן ביער שוקדה.
אתרים בסביבת היער

ח'רבת א-צפריה, הוא אתר ארכאולוגי קדום. על פי הממצאים באזור ייתכן והתקיים באזור יישוב עוד מהתקופה הביזנטית ועד התקופה העות'מאנית. בשנת 2014 ביצעה רשות העתיקות במימון קק"ל תוכנית שיקום של באר האנטיליה הסמוכה לחניון. על פי הממצאים שהתגלו, הבאר נבנתה בתקופ שלטון העות'מאנים בארץ. המים שנשאבו מהבאר זרמו באמה קצרה לבריכה הסמוכה, שבנוסף אליה נבנתה שוקת להשקיית ערי הצאן בסביבה. הבאר עברה שיפוץ בתקופת המנדט הבריטי.
הערות שוליים

1 2 3  יער שוקדה: חניון מרווה, הבאר והכלניות - בשביל המשפחה, באתר בשביל המשפחה, ‏8 בפברואר 2023
↑  פריחת כלניות ביער שוקדה, באתר בא לי לטייל, ‏7 בפברואר 2021
↑  ynet, טרור העפיפונים: שריפה גדולה ביער שוקדה, באתר כלכליסט, 3 ביוני 2018
↑  יער שוקדה, אתר קרן קיימת לישראל
תמונת פנורמה של מרבדי הכלניות ביער שוקדה בפסטיבל דרום אדום, פברואר 2012.
אולוס אטיליוס קלטינוס

אָוּלוּס אַטִילְיוּס קָלָטִינוּס (בלטינית: Aulus Atilius Calatinus) היה מצביא רומאי, שפיקד על כוחות צבא וצי במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס). הוא נבחר פעמיים לקונסול ופעם אחת לדיקטטור ונתכבד בתהלוכת ניצחון.
ביוגרפיה

קלטינוס נבחר בפעם הראשונה לקונסול שנת 258/7 לפנה"ס יחד עם גאיוס סולפיקיוס פטרקולוס. השניים קיבלו לידיהם את המשך ניהול המלחמה בסיקיליה (סיציליה), אך לדברי מקורות אחדים פיקד קלטינוס לבדו על כוחות הצבא שנלחמו בקרתגים. תחילה כבש את העיר היפאנה (Hippana) ואחר כך הכניע את מיטיסטראטון (Mytistraton) הבצורה והחריבה עד היסוד. זמן קצר לאחר מכן תקף את קמרינה (Kamarina), אך תוך כדי פעולות המצור נקלע עם חייליו למארב, ואלמלא מאמציו העילאיים של טריבון בשם מרקוס קלפורניוס פלאמה (Marcus Calpurnius Flamma), אפשר שהוא וצבאו היו נשמדים. לאחר שנחלץ מן המארב, כבש את הערים קמרינה, אנה (Enna), דרפאנה (Drepana) ומקומות נוספים, שהיו עד אז בידי הקרתגים. לקראת סוף כהונתו פתח בהתקפה על ליפארה (Lipara), אותה המשיך מחליפו. בשובו לרומא נתכבד בתהלוכת ניצחון.
ב-254 לפנה"ס נבחר לקונסול בפעם השנייה. זמן קצר קודם לכן איבדו הרומאים את ציים המלחמתי בסערה ליד כף פכינוס (Pachynus); אטיליוס קלאטינוס ועמיתו לקונסולאט גנאיוס קורנליוס סקיפיו אסינה בנו צי חדש בן 220 אניות בתוך זמן קצר ביותר של שלושה חודשים, והפליגו בראשו אל סיקיליה. הפעולה הצבאית העיקרית במהלך כהונתם הייתה כיבוש פנורמוס.
ב-249 לפנה"ס מונה אטיליוס קלטינוס במקום מרקוס קלאודיוס גליקיה (M. Claudius Glycia) לדיקטטור לצורך בחירת קונסולים חדשים, שכן הקונסולים המכהנים נמצאו אותה שעה עם הצבא בסיקיליה. שנים אחדות לאחר מכן, ב-241 לפנה"ס, נבחר כבורר במחלוקת בין הפרוקונסול גאיוס לוטאטיוס קאטולוס והפראיטור קווינטוס ואלריוס, למי משניהם הזכות לקבל תהלוכת ניצחון והוא הכריע לטובת הפרוקונסול. הדבר האחרון הידוע אודותיו הוא כי בנה מקדש לאלת התקווה סְפֶּס (Spes). אולוס אטיליוס קלטינוס זכה להערכה רבה הן בימיו הן לאחר מותו, ועל קברו נחקקה הכתובת: 'עמים רבים תמימי-דעים – איש זה היה מראשוני העם'.
הערות שוליים

↑  Polybius 1.24
↑  Zonaras, 8.11. הוא מכונה אצלו בטעות בשם לטינוס במקום קלטינוס.
↑  Livius, Epitoma 17, 22.60; Plinius, Naturalis Historia 22.6; Orosius 4.8; Florus 2.2.13, אשר מכנה בטעות את קלטינוס דיקטטור; Aurelius Victor, De Viribus Illustribus 38; Aullus Gellius 3.7; Frontinus, Stratagema 4.5.10
↑  Polybius 1.38; Zonaras, 8.14 .
↑  Livius, Epitoma, 19; Suetonius, Tiberius, 2; Zonaras 8.15; Dio Cassius 36.17
↑  Valerius Maximus 2.8
↑  Cicero, De Legibus, 2.11; De Natura Deorum 2.23; Tacitus, Annales 2.49; comp Livius 24.47, 25.7
↑  קיקרו, על הזיקנה, יז (בתרגום א"ד קולמן); וגם - Cicero, De Finibus 2.35, pro Planc. 25 .
יוסף מאיר כהנא

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־10 של המאה ה־20 רומניה 
 פטירה:  16 בינואר 1978 
 מדינה:  רומניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 16 בינואר 1978 
 
רבי יוסף מאיר כהנא (ה'תר"ע - ח' בשבט ה'תשל"ח, 16 בינואר 1978) היה האדמו"ר מספינקא-ירושלים.
תולדותיו

נולד לרב צבי הירש כהנא, שהיה נכדו של הרב יוסף מאיר וייס, מייסד חצר חסידות ספינקא, שעל שמו הוא קרוי. נישא למלכה בת רבי יצחק טייטלבוים מהוסאקוב משושלת סיגט. הוא התגורר לאחר נישואיו באונגוואר סמוך לחותנו. במשך שנתיים כיהן ברבנות בברזנק (הו') הסמוכה, ובהמשך פתח ישיבה באונגוואר.
סבתו שרה שלומצע, אם אמו, עלתה בשנות ה-30 בגפה לארץ ישראל כשהיא משאירה את בעלה וילדיה באירופה. עם פרוץ המלחמה שלחה לנכדיה שתסדר סרטיפיקטים למי מנכדיה שירצה לעלות. רבי יוסף מאיר נענה להזמנה. במשך שנתיים ניסתה להשיג סרטיפיקט בהצהירה שנכדה הוא חתנה, כשלבסוף אחד מעובדי הסוכנות שהיה חסיד זידיטשוב ראה אותה, ולאחר ששמע שהיא בתו של רבי מנחם מנדל מזידיטשוב דאג לה לסרטיפיקטים. באייר תש"א (1941) הגיע ארצה, שבועות בודדים לפני שגורשו הנתינים הזרים מאונגוואר לגבול הפולני, שלמעט בודדים, כולם מתו ממחלות ורעב והשאר נרצחו על ידי הנאצים. הוא כיהן כשנתיים כרב בית הכנסת ויז'ניץ - וישווא (מרמרוש) בבתי מילנר בירושלים. התגורר ברחוב שערי פינה בשכונת הבוכרים ובהמשך עבר לרחוב החבשים שבקצה שכונת מאה שערים. בשנת תש"ה פתח בית כנסת בבית זובק שבנחלת שבעה והחל לכהן כאדמו"ר מספינקא. עם פרוץ מלחמת הקוממיות, ברח מביתו שהיה סמוך לגבול, ועבר לליפתא, ובהמשך לבית הכרם. לאחר המלחמה חזר לביתו ופתח את בית המדרש מחדש.
הוא אימץ את הלבוש המסורתי הירושלמי והיה מקורב לעדה החרדית וחסידות סאטמר אך גם לאגודת ישראל, לחסידות ויז'ניץ ולחסידות בעלז.
עם פטירתו, בח' בשבט תשל"ח, התמנה בנו בכורו, הרב מרדכי דוד, לממלא מקומו באדמו"רות ספינקא בירושלים.
צאצאיו

רבי מרדכי דוד, ממלא מקומו באדמו"רות ספינקא בירושלים.
רבי אלתר כיהן כאדמו"ר מזידיטשוב-ספינקא בשכונת מקור ברוך.
רבי ברוך, האדמו"ר ממספינקא-אנטוורפן.
הרב אייזיק, מו"צ בהעדה החרדית.
הרב משה נחמן, ר"מ בישיבת בעלז.
חתנו רבי מרדכי דב טייטלבוים, האדמו"ר מהוסאקוב.
חתנו הרב אהרן מרדכי רוטנר דיין בבית הדין מחזיקי הדת של חסידות בעלזא.
חתנו הרב מרדכי שטיין, אדמו"ר מפאלטישאן בבורו פארק.
חתנו הרב יהושע רוזנברגר, דיין העדה החרדית ורב שכונת קריית רמ"א בבית שמש.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513676805171  VIAF: 308281482   WorldCat (עם VIAF): 308281482
מולי קרמר

| --- | --- |

מולי קרמר ואחותה הלן
 לידה:  25 ביוני 1852 המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  18 בינואר 1936 (בגיל 83) המבורג, גרמניה הנאצית 
 תחום יצירה:  טבע דומם 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 
מולי קרמר (בגרמנית: Molly Cramer‏; 25 ביוני 1852 – 18 בינואר 1936) הייתה ציירת פרחים, נוף ודיוקן גרמנית. מאומנת במסורת ההולנדית הישנה, היא פנתה לאימפרסיוניזם בשנותיה האחרונות.
קורות חייה

מולי קרמר הגיעה ממשפחת סוחרים עשירה בהמבורג. יחד עם אחותה, הציירת הלן קרמר, היא יכלה להתחיל להתאמן כציירת רק לאחר מות אביה בשנת 1882. המורה הראשון שלה היה האמן מהמבורג תיאובלד ריפסל, ואחריו הציירים קרל רודק והינריך ראג'. בשנת 1890 נסעה לאנטוורפן להתאמן אצל אג'ן יורס, שלימד במסורת בית הספר ההולנדי. בעיקר ציירה איתו טבע דומם פרחוני.
כשחזרה להמבורג היא משכה את תשומת לבו של מנהל הגלריה לאמנות אלפרד ליכטוורק כציירת פרחים ופירות. בהתאם לכוונותיו של ליכטוורק היא עבדה בעיקר עם הצומח המקומי במקום לשחזר את הצומח מזרי פרחים מלאכותיים או מיובשים המשמשים לקישוט, שהיו פופולריים בסגנון עיצוב הפנים של הנס מקרט.
קרמר הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
משנת 1898, קרמר הפנתה את תשומת לבה לנושאים חדשים ועבדה על נופים ודיוקנאות. הסגנון שלה הפך לאימפרסיוניסטי. עם זאת, טבע דומם פרחוני נותר עדיין במוקד עבודתה.
בעזרת ליכטוורק, קרמר ואחותה התוודעו לציירים צעירים יותר בהמבורג כמו ארנסט איטנר, ארתור איליס ופול קייזר, שהקים את מועדון האמנים בהמבורג בשנת 1897. שתי האחיות קרמר הציגו יחד את ציוריהן, אך לא היו חלק ממועדון האמנים.
במקביל, בית האחיות קרמר הפך למקום מפגש של אמנים וחובבי אמנות. בנוסף, מולי קרמר קידמה אמנים צעירים בקניית יצירותיהם ומימנה גם סיורים לימודיים עבור ארנסט איטנר.
קרמר הציגה את ציוריה במוסקבה, בודפשט, לונדון ושיקגו.
לקראת סוף חייה סבלה מירידה ברמת חייה ונאלצה למכור ציורים מהאוסף שלה. בסופו של דבר היא גרה עם קרוב משפחה צעיר יותר ונפטרה ב-18 בינואר 1936 בהמבורג.
המצבות של הלן ומולי קרמר נמצאות בבית העלמין בהמבורג אוהלדורף בגן האישה.
גלריה

בוסתן פורח
גן בחורף
סוף הקיץ
גרניום
קציר התירס
עגבניות וטבע דומם
קיץ
הערות שוליים

↑  Die Kunst der Höchstleistung, Vienna: Springer Vienna, עמ' 199–202, ISBN 978-3-211-29129-0
↑  German Women Painters: 1893 Exposition--page 1, arcadiasystems.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116710098  RKD: 18966  ULAN: 500043379  VIAF: 64764732   WorldCat (עם VIAF): 64764732
הנרי פררה מנדס

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1852 ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 באוקטובר 1937 (בגיל 85) ניו יורק, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוקטובר 1937 
 מעסיק:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 אב:  אברהם פררה מנדס 
 
 חתימה:   
 
הרב חיים (הנרי) פריירה מנדס (באנגלית: Henry Pereira Mendes;‏ 1852–1937)  היה רב אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בברמינגהאם, אנגליה. בן למשפחה רבנית ספרדית עתיקה. בין אבותיו מצד אמו נמנים רפאל מנדולה, הרב הספרדי הראשי של לונדון ודוד אהרן די סולה. אביו אברהם פררה מנדס היה רב בברמינגהאם ולפניה בג'מייקה וניופורט. הוא למד בקולג' נורת'ויק (Northwick), בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ובאוניברסיטת ניו יורק, וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1884.
קודם לכן,  ב-1874, מונה לרב הקהילה הספרדית במנצ'סטר וב-1877 נקרא לכהן כרבה של קהילת שארית ישראל בניו יורק.
ב-1881 הוא היה אחד ממייסדי ועד רבני ניו יורק (New York Board of Ministers) והיה המזכיר שלו מייסודו עד 1901 כאשר מונה לנשיאו. הוא הצטרף לשבתאי מוראיס בהקמת בית המדרש לרבנים באמריקה ב-1886. הוא נעשה למזכיר בית המדרש ופרופסור להיסטוריה בו. עם מותו של ד"ר מוראיס הוא נעשה לנשיא בפועל של הפקולטה עד מינויו של שניאור זלמן שכטר ב-1902.
ב- 5 במרץ 1892 הוא נורה בבטנו בביתו על ידי קבצן בשם חוסה מזרחי (Jose Mizrachee).
ב-1884 היא שנת יובל המאה להולדתו של משה מונטיפיורי הניע את קהילתו לציין את האירוע בעבודה מעשית. התוצאה הייתה בית מונטיפיורי לנכים כרוניים שנוסד באותה שנה. הוא מונה לסגן נשיא האיגוד של ילדים נכים ב-1896 וב- 1901 ייסד את הסניף היהודי של אותו איגוד.
הוא קידם את הקמת איחוד הקהילות האורתודוקסיות בארצות הברית וקנדה (1897) ואחרי כן נבחר לנשיאו. מנדס היה סגן הנשיא של הפדרציה האמריקאית של ציונים (American Federation of Zionists) והיה חבר של ועדת הפעולה של וינה (1898–1899). הוא היה אחד הציונים האמריקאים הראשונים שהתבקש על ידי תיאודור הרצל להפיץ את התורה הציונית באמריקה.
מנדס היה אחד המייסדים של Young Women's Hebrew Association of New York (1902). הוא היה פרופסור לדרשה בישיבה יוניברסיטי מ-1917–1920.
נפטר בניו יורק.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
כתביו ופעילותו הספרותית

יחד עם אחיו פרדריק דה סולה מנדס ואחרים הוא היה אחד ממייסדי העיתון The American Hebrew (1879) והוא תרם לעיתון מאמרים לעיתים תכופות. הוא חיבר ספר לימוד לילדים בשם Union Primer and Reading Book (1882) וכן היסטוריה יהודית מוצגת מבחינה מוסרית (Jewish History Ethically Presented) (1895), להסתכל קדימה – תוכנית לצדק ליהודי (1900), הדת היהודית מוצגת מבחינה מוסרית (The Jewish Religion Ethically Presented) (1904)
כמו כן חיבר סיפורים: In Old Egypt," stories about, but not from, the Bible, אסתר, יהודה המכבי.
הערות שוליים

↑  ארכיון אוסף הנרי פררה מנדס, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265211105171  GND: 1055637133  ISNI: 0000 0000 6699 9612  LCCN: nr92014049  NTA: 21366710X  SNAC: w6hq4ph7  Trove: 830833  VIAF: 41702903   WorldCat (עם VIAF): 41702903
דוריס לויטהרד

דוריס לויטהרד (בגרמנית: Doris Leuthard;‏ נולדה ב-10 באפריל 1963, מרנשוואנד, ארגאו) היא פוליטיקאית שווייצרית שהייתה חברה במועצה הפדרלית (ממשלה) של שווייץ בשנים 2006-‏2018. כיהנה כסגנית נשיא שווייץ ב-2009 וב-2016 וכנשיאה ב-2010 וב-2017. היא מילאה את תפקיד שרת הכלכלה (ראש המחלקה הפדרלית לכלכלה) (2010-2006) ושרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת.(2018-2010).
דוריס לויטהרד נבחרה מטעם המפלגה הנוצרית דמוקרטית (CVP), והייתה היושבת-ראש שלה בשנים 2004–2006.
קורות חיים

דוריס לויטהרד נולדה ביישוב מרנשוואנד שבקנטון ארגאו, הבכורה מבין ארבעה ילדים במשפחה שווייצרית דוברת גרמנית-אלמנית. אביה היה חבר בפרלמנט של קנטון ארגאו. לאחר שלמדה בבית ספר יסודי ביישוב הולדתה ובמורי, למדה לויטהרד בגימנסיה הקנטונלית בעיר ווֹלן. אחרי שלמדה משפטים באוניברסיטת ציריך, השתלמה בפריז ובקלגרי שבקנדה. בתום התמחות במשרד עורכי דין בקנטון ארגאו החל משנת 1989, עבדה כעורכת דין ערים מורי ווולן שותפות עם עמיתים אחרים למקצוע. הייתה חברה במועצות המנהלים של כמה חברות ובנקים, ובמקביל הייתה פעילה מאוד במסגרת האוניברסיטאות העממיות בקנטון שלה.
דוריס לויטהרד נשואה לעו"ד רולנד האוזין.
קריירה פוליטית

פעילה במסגרת המפלגה הנוצרית דמוקרטית. נבחרה כסגן היושב-ראש שלה בשנת 2001, ובשנת 2004 ירשה את תפקידו של פיליפ שטרהלין בראש המפלגה. כמנהיגה הצליחה לשקם את הפופולריות של תנועה פוליטית זו לאחר התבוסה בבחירות בשנת 2003.
ב-14 ביוני 2006 נכנסה למועצה הפדרלית של שווייץ במקום הפוליטיקאי הפרנקופוני ז'וזף דייס. החל מ-1 באוגוסט באותה שנה (2006) נכנסה לתפקיד שר הכלכלה, שפונה על ידי דייס. ב-2010 עברה לכהן כשרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת. היא סיימה את כהונתה במועצה בסוף 2018.
ב-10 בדצמבר 2008 נבחרה לויטהרד לסגן נשיא שווייץ לשנת 2009 במקביל לכהונתה במועצה הפדרלית, וב-2010 כיהנה כנשיאה. היא כיהנה שוב כסגנית הנשיא וכנשיאה ב-2016 ו-2017 בהתאמה.
דוריס לויטהרד הייתה האישה השלישית בתפקיד נשיאהּ של הקונפדרציה, והאישה הראשונה ממוצא גרמני-אלמני שמילאה תפקיד זה.
הערות שוליים

↑  שלמה פפירבלט, למה צוחקים פתאום באירופה על נשיא שוויץ? - אירופה הקלאסית, באתר הארץ, 8 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1050736621  HDS: 046646  ISNI: 0000 0000 8008 5585  LCCN: n2009055455  NLK: KAC202205254  RERO: 02-A013245073  SUDOC: 189526262  VIAF: 100656643   WorldCat (עם VIAF): 100656643
אדמולה לוקמן

אדמולה לוקמן אולאג'דה אלדה איילולה לוקמן (באנגלית: Ademola Lookman Olajade Alade Aylola Lookman; נולד ב-20 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן ניגרי-אנגלי, המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת אטאלנטה ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

לוקמן נולד בוונדסוורת' שבדרום-מערב לונדון להורים ניגרים.
קריירת מועדונים > צ'רלטון את'לטיק

לוקמן הצטרף לאקדמיה של צ'רלטון את'לטיק ב-2014 לאחר ששיחק בווטרלו, מועדון כדורגל לנוער שבסיסו ברובע למבת' בלונדון. הופעות טובות בקבוצות הנוער הביאו לכך שערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ההבוגרת של המועדון ב-3 בנובמבר 2015. הוא כבש את שערו הראשון עבור הקבוצה בהפסד 3–2 לברייטון אנד הוב אלביון ב-5 בדצמבר 2015.
קריירת מועדונים > אברטון

ב-5 בינואר 2017 חתם לוקמן על חוזה לארבע שנים וחצי באברטון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון עשרה ימים לאחר מכן בניצחון 4–0 על מנצ'סטר סיטי, וכבש את השער הרביעי של הקבוצה.
בסיום עונת 2017/2018 הושאל לר.ב. לייפציג. במשחקו הראשון בקבוצה, כבש את שער הניצחון במשחק מול בורוסיה מנשנגלדבך.
קריירת מועדונים > ר.ב. לייפציג

ב-25 ביולי 2019 חזר לוקמן לר.ב. לייפציג וחתם בחוזה קבוע לחמש שנים.
ב-30 בספטמבר 2020, הושאל לעונה אחת לפולהאם. הוא כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור הקבוצה נגד שפילד יונייטד ב-18 באוקטובר.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת ללסטר סיטי.
ב-11 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 למנצ'סטר סיטי.
קריירת מועדונים > אטאלנטה

ב-4 באוגוסט 2022 חתם לארבע שנים באטאלנטה. ב-13 באוגוסט כבש שער בכורה בהופעת הבכורה בניצחון 2-0 על סמפדוריה. בסך הכל כבש 13 שערים ב-31 הופעות בעונת הבכורה שלו בקבוצה. בעונת 2023/24 זכה עם המועדון בליגה האירופית כאשר ניצחו בגמר 3-0 מול באייר לברקוזן שטרום המשחק לא הפסידה במשך 51 משחקים רצופים והנחילו להם הפסד ראשון ויחיד בעונת 2023/24 בכל המסגרות כשלוקמן כובש שלושער בגמר ונבחר למצטיין המשחק ובהמשך גם היה חלק מנבחרת העונה בליגה האירופית לעונת 2023/24. לוקמן פתח בצורה טובה גם את עונת 2024/25 ובדצמבר 2024 זכה בפרס כדורגלן השנה באפריקה לשנת 2024.
קריירה בינלאומית

לוקמן נולד באנגליה להורים ניגרים, והוא זכאי היה לייצג את שתי הנבחרות.
לוקמן זומן לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 20 לקראת אליפות גביע העולם עד גיל 20 של לשנת 2017. הוא כבש שלושה שערים בטורניר, שניים מול קוסטה ריקה בשמינית הגמר ושער אחד מול איטליה בחצי הגמר. אנגליה ניצחה את ונצואלה 1–0 בגמר, והשיגה את הזכייה הראשונה של המדינה בגמר של טורניר עולמי כלשהו מאז מונדיאל 1966.
הוא קיבל את הזימון הראשון שלו לנבחרת אנגליה עד גיל 21 לקראת מוקדמות אליפות אירופה נגד הולנד ולטביה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד הולנד.
לוקמן דחה שלוש הצעות מצד נבחרת ניגריה לייצג אותה.
בינואר 2020 הודיעה התאחדות הכדורגל של ניגריה כי החליט לייצג את הנבחרת במדים הלאומיים. ב-10 בפברואר 2022, בקשתו של לוקמן לייצג את נבחרת ניגריה אושרה על ידי פיפ"א. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ניגריה ב-25 במרץ 2022, בתיקו 0-0 נגד גאנה במוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, בו סיימה הנבחרת כסגנית האלופה אחרי הפסד 1–2 בגמר לחוף השנהב. לוקמן סיים את הטורניר עם שלושה שערים.
תארים

גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2017
הליגה האירופית: 2023/24
שחקן העונה באטאלנטה: 2022/23, 2023/24
נבחרת העונה בליגה האירופית: 2023/24
כדורגלן השנה באפריקה: 2024
הערות שוליים

1 2  Jacob Whitehead, FIFA approves Ademola Lookman nationality switch to Nigeria, The Athletic (באנגלית)
↑  Charlton keen to secure teenage prospect Ademola Lookman to new contract | South London Press, web.archive.org, ‏8 בדצמבר 2015
↑  "Everton complete £11m Lookman signing". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-07-04.
↑  Ademola Lookman joins RB Leipzig on loan from Everton, Sky Sports (באנגלית)
↑  Lookman, Banda win African Footballer of the Year, ESPN.com, ‏2024-12-16 (באנגלית)
↑  "Venezuela U20 0-1 England U20". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-07-04.
↑  Southgate persuades Ademola Lookman to shun Nigeria, The Guardian Nigeria News - Nigeria and World News, ‏14 באוקטובר 2022 (באנגלית אמריקאית)
↑  Lookman open to Super Eagles, but should Nigeria want him? | Goal.com, www.goal.com
↑  Goodluck @NGSuperEagles ,we are behind you all the way! בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הניגרית, 29 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו |  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו | ניגריה |
חלון ביפורי

ביפורה גותית
חלון ביפורי באיטליה
חלון ביפורי (באיטלקית: Bifora) הוא חלון המחולק אנכית לשני מפתחים המופרדים זה מזה בעמוד קטן, ומעליו שתי קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטח שמעל שתי הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתח נוסף, בדרך כלל מעוגל, או בצורת פרח.
החלון הביפורי אופייני לאדריכלות הגותית והרומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
ראו גם

חלון מונופורי
חלון טריפורי
חלון קואדריפורי
אדוארד סימונס

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1852 קונקורד, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בנובמבר 1931 (בגיל 79) בולטימור, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אקדמיה ז'וליאן  הרווארד קולג' 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 
אדוארד סימונס (באנגלית: Edward Simmons‏; 1852–1931) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, ידוע בזכות ציורי קיר בבניינים ציבוריים גדולים.
ביוגרפיה

אביו היה כומר אוניטרי. הוא סיים את לימודיו בהרווארד קולג' בשנת 1874, ונסע ללמוד בפריז. הוא היה תלמידם של ז'ול ג'וזף לפבר וגוסטב בולאנז'ה, שם קיבל מדליית זהב.
בשנת 1894 קיבל סימונס את העבודה הראשונה של האגודה האמנותית העירונית - סדרת ציורי קיר - "צדק", "גורלות" ו"זכויות האדם" - בתוך אולמות בית המשפט העליון של מדינת ניו יורק במנהטן.
מאוחר יותר עיצב סימונס את מלון וולדורף אסטוריה בניו יורק, ספריית הקונגרס בוושינגטון, ואת סדרת ציורי הקיר "ציוויליזציה של הצפון מערבי" ברוטונדה של קפיטול מדינת מינסוטה שבסיינט פול.
בשנת 1914, הוא נסע עם צ'יילד האסאם כדי לצפות בציורי המדבר של אריזונה של האמן הקליפורני חבייר מרטינז בסטודיו שלו בפיידמונט, קליפורניה.
סימונס היה חבר בקבוצת "עשרת הציירים האמריקאים", שפרשו מאיגוד האמנים האמריקאי. הוא נחשב גם לתורם לסגנון המכונה הרנסאנס האמריקאי. תנועה אמנותית לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית שהדגישה את יחסי הגומלין בין האדריכלות, הציור, הפיסול ועיצוב הפנים.
סימונס פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשנת 1922.
ונדליזם של ציור

בשנת 1996 ציורו "בן הנגר" הממוקם בכנסייה האוניטרית הראשונה, ניו בדפורד, מסצ'וסטס, נלקח מהקיר ונחתך ממסגרתו. הקטע המתאר את ישו נחתך והוסר, והציור ההרוס נשאר מונח על הרצפה. החלק האבוד נמצא בשנת 2006 מגולגל מאחורי מקרר כשהוא הוצא ממטבח הקהילה. הציור שוחזר והבעלות הועברה לבית ומוזיאון הגן של רוטש-ג'ונס-דאף.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Simmons, Edward Emerson". Encyclopædia Britannica. 25 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 123.
↑  David Rising, Standard-Times staff writer, Church desecration hits emotional chord, southcoasttoday.com (באנגלית)
↑  Our Building – The First Unitarian Church in New Bedford, uunewbedford.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129226572  ISNI: 0000 0000 6684 5648  LCCN: n91099265  RKD: 72644  SNAC: w69w10g7  SUDOC: 224057928  ULAN: 500015531  VIAF: 77387672   WorldCat (עם VIAF): 77387672 
אדוארד סימונס, בן הנגר, 1889
כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה

פלישתו של אלכסנדר הגדול לאסיה התיכונה החלה מיד לאחר סיום כיבוש מרכזי השלטון של האימפריה הפרסית על ידי צבאו בקיץ שנת 330 לפנה"ס, והסתיימה בסוף האביב או בתחילת הקיץ של 327 לפנה"ס. במהלך המערכה באסיה התיכונה ניסה אלכסנדר להשיג מספר מטרות: המטרה הראשונית הייתה תפיסת הסטראפ של באקטריה, בסוס, שהכריז על עצמו כשליט האימפריה הפרסית (לאחר רצח דריווש השלישי) ונטל לעצמו את השם המלכותי ארתחששתא החמישי. מטרות נוספות היו השאיפה לזכות בתהילה אישית ולהנציח את שמו באמצעות כיבוש שטחים חדשים וסיפוחם לאימפריה שלו, וכן הרצון להשלים את כיבוש השטחים שהשתייכו לאימפריה הפרסית.
במהלך המערכה הצבאית הממושכת נתקל אלכסנדר באתגר גדול, שעמד גם בפני כובשים זרים אחרים של האזור, שבאו בעקבותיו: התנגדות עיקשת לכיבוש מצד האוכלוסייה המקומית שוחרת העצמאות. בנוסף לכך, התקשה הצבא היווני-מוקדוני להתמודד נגד טקטיקות הלוחמה שבהן השתמשו העמים והשבטים המקומיים, שהיו זרות לו, וכללו שימוש בטקטיקות גרילה (התקפות פגע וברח קטלניות והטמנת מארבים) על ידי כוחות פרשים (בעיקר קשתים רכובים) שנהנו מיתרון הניידות. כדי להתמודד עם האתגר נאלץ אלכסנדר לבצע שינויים משמעותיים בהרכב צבאו, ולגייס פרסים ובני שבטים מקומיים, כדי לחזק את האלמנטים הניידים בצבאו.
הצלחת המערכה של אלכסנדר באסיה התיכונה נבעה גם מיכולתו לגייס את תמיכתם של חלק מהשבטים המקומיים, בין השאר באמצעות קשרי נישואין. במסגרת זו התחתן גם אלכסנדר עצמו עם בתו של אחד מראשי השבטים המקומיים. על אף שהצליח להכניע את ההתנגדות לשלטונו, כיבוש המחוזות הצפון-מזרחיים של האימפריה הפרסית על ידי צבאו לא היה שלם, ולכן נאלץ אלכסנדר להשאיר שם חיל מצב גדול, שכלל 13,500 חיילים – הכוח הגדול ביותר שהוא השאיר באזור כלשהו – כדי להבטיח את המשך שליטתו לאחר עזיבת כוחו העיקרי.
רקע > רקע היסטורי

החלק המזרחי של האימפריה הפרסית כלל חלק משטחה של אסיה התיכונה. הפרובינציה החשובה ביותר בחלק הצפון-מזרחי של האימפריה הייתה באקטריה. בסוס, הסטראפ של באקטריה, רצח את דריווש השלישי, שליט האימפריה הפרסית, ביולי 330 לפנה"ס, לאחר תבוסתו של האחרון בקרב גאוגמלה, ותפס את השלטון על החלקים הצפון-מזרחיים של האימפריה הפרסית. אלכסנדר השתמש בטענות לכתר מצדו של בסוס ולהכתרתו לארתחששתא החמישי כעילה נוחה לפלישה לאזור.
לאחר התפרקות הממשל הפרסי המרכזי כתוצאה מכיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול נעלמה הסמכות הממלכתית גם בחלקים המזרחיים של האימפריה, שטרם נכבשו על ידי אלכסנדר הגדול. כתוצאה מכך, נאלץ אלכסנדר להתמודד עם שליטים מקומיים רבים, שבטים נוודים ושברי האימפריה הפרסית שניסו לנצל את התפרקות האימפריה הפרסית לטובתם. כל זה גרם לכך שלא היה די בניצחון בקרב גדול אחד או במספר קרבות גדולים להכרעת האויב והמאבק קיבל מאפיינים של לוחמת גרילה.