stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שקוף - גוף התקשורת של הציבור
היסטוריה > רקע

מקורו של "שקוף" במיזם בשם "מאה ימים של שקיפות" שהפעיל אביטל בשנת 2014, ופעל למען שקיפות על ידי הצגת קשרי ההון-שלטון, פגישות מיומני חברי הכנסת, מידע המרמז על אפשרות לניגוד עניינים בין פעילות חברי הכנסת וחייהם האישים וסוגיות שקיפות נוספות. המיזם הוקם בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט, אשר ביקש לגייס 100,000 ש"ח כדי לקדם את נושא השקיפות. מטרתו המקורית של המיזם הייתה לשלוח חוקרים פרטיים בעקבות חברי הכנסת במטרה לחשוף את יומן הפגישות שלהם ודרכו את קשרי ההון-שלטון. המיזם הושק במהלך "מבצע צוק איתן" והצליח לגייס כמעט 60% יותר מהסכום המבוקש.
תחילת המיזם נדחתה במספר חודשים בעקבות פיזור הכנסת, עד להתכנסות הכנסת מחדש לאחר הבחירות. בהמשך, אסטרטגיית המיזם שונתה והורחבה לתקופה העולה על 100 הימים המקוריים. בשנת 2017 יזם המיזם קמפיין מימון המונים נוסף בשם "88 ימים של פגרה" כדי לממן את המשך פעילותו, עם דגש על הגברת השקיפות על פעילות הח"כים במהלך הפגרה הארוכה מהכנסת.
לאורך שנות פעילות המיזם יצר שיתופי פעולה עם מיזמים משלימים. בשנת 2018 התאחדו המיזמים "מאה ימים של שקיפות" ו"קרן התחקירים" תחת "שקוף", ויצרו גוף תקשורת לו מודל עסקי שונה, בו מימון קבוע של תומכים שקובעים את פעילות הארגון.
מערכת שקוף מאחדת את שיטות העבודה של שני המיזמים הקודמים, ומשתמשת בכלים עיתונאיים מגוונים כגון מקורות, חוקרים פרטיים, בקשות חופש מידע, סטטיסטיקות של הצבעות וחשיפת נתונים על ידי נבחרי הציבור וניתוח מאגרי מידע שלטוניים. המיזם שוכר שירותים של משרדי חקירות לאיסוף מידע וקידום שקיפות, וכן מפעיל מערך מתנדבים על מנת לקדם את מטרות המיזם. המיזם דוגל בשקיפות ומציג את כל הוצאותיו ברשת האינטרנט.
היסטוריה > פעילות "100 ימים של שקיפות" לפני איחוד המיזמים ל"שקוף"

החל מסוף שנת 2014, טרם האיחוד תחת "שקוף" בשנת 2018, עסק מיזם "100 ימים של שקיפות" בפעילות רבה:
חשיפת בעלי היתרי כניסה לכנסת - בשנת 2015 המיזם פעל, בשיתוף פעולה עם התנועה לחופש המידע, על מנת לחשוף את רשימת בעלי היתר קבוע למשכן הכנסת. העתירה בעניין זה התקבלה ורשימת בעלי היתר קבוע לכנסת פורסמה לראשונה.
מיפוי והגברת שקיפות הח"כים - יצירת "מיפוי הח"כים השלם" הראשון מבחינת שקיפות: מי הח"כים שמוכנים לחשוף בפני הציבור את המידע האישי שלהם שעלול להיות רלוונטי להחלטות שונות בתפקידם. בהמשך לכך חשיפת "חברי הכנסת ה-20 בראי השקיפות" - טבלה המרכזת מידע ומתארת את מידת השקיפות של חברי הכנסת מבחינת הצהרת הון, נדל"ן, הצבעה על חוקי שקיפות, תורמים בולטים לח"כ, מקורבים לח"כ, יועצים לח"כ, חברים, הסכמי ניגוד עניינים ועוד. נכון לשנת 2016, למעלה ממחצית מחברי הכנסת חשפו עם המיזם את הצהרות ההון שלהם (פירוט נכסים פרטיים).
חשיפת תקציבי קשר עם הבוחר של הח"כים - חשיפת הוצאות חברי כנסת מתוך תקציב הקשר עם הבוחר לשנים 2015, 2014 ו-2013.
חשיפת נכסי ח"כים - חשיפת נכסיהם של יאיר לפיד, חיים כץ, אריה דרעי, נחמן שי ואחרים.
חשיפת נוכחות ח"כים - חשיפת נוכחות חברי כנסת במשכן הכנסת על פי שעות בטבלה השוואתית.
חשיפת שימוש מוגזם לכאורה בימי חופש של הח"כים - חשיפת נתוני ח"כים אשר טסו לחו"ל על חשבון ימי עבודה במליאה, במקום לחכות לפגרה.
הנגשת מידע פוליטי חיוני לציבור - הנגשת מידע דוגמת הסכמי ניגודי עניינים במשרדי הממשלה, הוצאות הח"כים, קשריו של רה"מ עם יצחק תשובה והפגישות הרבות ביניהם, תחקיר על גניזת חוק הפרוות בו היו מעורבים לוביסטים, הסעיף המאפשר לשרים לקבל שכר מלא על יום אחד (חלק מהשרים השיבו אותו לאחר החשיפה), חשיפת הסכמים סודיים בקק"ל, הקלטות בתקופת הבחירות של משה כחלון ומנואל טרכטנברג, תחקיר מקיף על מרצ, כתבה על קשרים של ח"כ שרן השכל לתאגידים במשק ורבים אחרים. במסגרת המיזם אביטל מפרסם פינות וידאו הומוריסטיות במטרה להנגיש את המנגנון השלטוני.
שינוי עמדת מבקר המדינה לגבי חסימה ברשתות החברתיות - מבקר המדינה אימץ את המלצות המיזם להחלת כללים ברורים לחסימת אזרחים ברשתות החברתיות על ידי פוליטיקאים וכן לגבי הסתרת פגישות והוצאות מתקציב המדינה.
השפעה על ח"כים לשתף יומנים עם הציבור - נכון לקיץ 2017, חשפו כ-30 ח"כים את יומני הפגישות הציבוריים שלהם.
השקפה לציבור של פלטפורמת קבלת החלטות ממשלתיות - אתר "המעטפה", שבעבר היה משמש לקבלת החלטות ממשלתיות באופן שעוקף לכאורה את יכולתם של חברי הכנסת לפקח על כך או אף לדעת על כך, הפך פומבי בעזרתו של המיזם.
השפעה על שרים לחשוף את הצבעתם בוועדת שרים לחקיקה - המיזם הוביל לפתיחת אתר "ועדת שרים פתוחה" בה מתבקשים שרי ועדת השרים לענייני חקיקה לחשוף את הצבעותיהם בוועדה בצורה וולנטארית. בממשלה ה-34 חשפו ברוב המקרים את הצבעתן למיזם 2 שרות, והן איילת שקד וגילה גמליאל, ובחלק מההצבעות גם אבי גבאי.
כתבי צל לח"כים - בשנת 2018 מינה המיזם "כתב צל" המסקר באופן צמוד במשך מספר שבועות את חבר הכנסת מיקי זוהר. לאחר מכן מונה כתב צל לחברת הכנסת ציפי לבני.
היסטוריה > פעילות "קרן התחקירים" לפני איחוד המיזמים ל"שקוף"

קרן התחקירים הוקמה כמיזם עיתונות חוקרת, במודל ראשוני אשר מזכיר את המודל של שקוף. לפני שהתאחדה הקרן אל מיזם שקוף, השלימה גיוס המונים של למעלה מ-100 אלף שקל, וביצעה כמה תחקירים ומיזמים, ביניהם: תחקיר על הסכם הסחר בשירותים, אשר עורר שיח ציבורי בנושא ואף הוביל לדיון בכנסת בנושא; תחקיר הממפה את שוק הלובינג בישראל; וכן תחקיר על בכירי המשרד להגנת הסביבה שעוברים לעבוד בחברות אשר יוצרות לכאורה ניגוד עניינים עם תפקידם הציבורי.
היסטוריה > איחוד עם העין השביעית

בספטמבר 2020, לאחר הצבעת התומכים (המו"לים), הוחלט על איחוד בין שקוף להעין השביעית.
מודל כלכלי

שקוף ממומן במלואו בידי תומכים פרטיים המצטרפים בתשלום חודשי קבוע. סכום התמיכה משתנה בין תומך לתומך ומוגבל ב-1,000 ש"ח לחודש, כדי למנוע היווצרות תלות כלכלית בתומך בודד. כל תמיכה מעניקה זכות הצבעה אחת להכוונת העבודה העיתונאית, ללא קשר לגובה התמיכה החודשית (לפי עיקרון קול אחד לכל אחד).
שקוף מציגים לציבור פירוט מלא של הוצאותיהם והכנסותיהם באתרם. בחודש פברואר 2023, היו לאתר 9,302 תומכים תומכים קבועים המשקיעים 359,000 ש"ח בחודש.
פעילות

לאחר איחוד המיזמים בשנת 2018, החל שקוף בגיוס כספים מהתומכים ובהשקת מיזמים שונים אשר נבחרו על ידי התומכים במיזם.
פעילות > תחקירים וניתוחים

פעילותו המרכזית של שקוף היא פרסום תחקירים העוסקים בתופעות שונות בחברה הישראלית ובעיקר בתחומי השחיתות השלטונית. חלק מתחומי הסיקור נקבעים על ידי ציבור התומכים במיזם. נכון לאפריל 2021 בין התחומים העיקריים שמסוקרים על ידי שקוף הם "תיקון הכנסת", "שקיפות" ו"סביבה".
שקוף נוהגים להשקיע מאמצים מתמשכים בהנגשת מידע הנוגע לפעילותם של נבחרי ציבור או גורמים הממומנים מכספי ציבור, ולבצע ניתוחי עומק של המידע לכשהתקבל.
שקוף משקיעים רבות בכתבות פולו־אפ, ואף בשלבים מסוימים הוקצתה כתבת מיוחדת לנושא זה. מטרת הפולו־אפ היא לחזור לגורמים שטענו שיטפלו בבעיות מסוימות, ולבדוק האם הנושא כבר טופל.
במקרים מסוימים קיימו בשקוף מיזמים ייחודיים בהקשר זה:
הנגשת דו"ח מבקר המדינה - הנגשת דו"חות מבקר המדינה לציבור הרחב בפישוט מונחים טכניים.
שיתוף פעולה עם העין השביעית - שקוף ביצעו תחקירים משותפים עם העין השביעית עוד טרם איחודם. לאחר הצבעה בקרב תומכי האתר, הוחלט בספטמבר 2020 לאחד בין שני גופי התקשורת, והאיחוד בוצע בעזרת מיזם מימון המונים.
רשימת מועמדים מוניציפליים שהסתבכו בפרשיות חוק - בניית רשימה, בשיתוף הציבור, של מועמדים לראשות העירייה בבחירות לרשויות המקומיות של 2018, שנמצאים תחת חקירה פלילית או חשד פלילי, או כאלו שהורשעו בעבר בעבירות שרלוונטיות לתפקיד מוניציפלי.
פעילות > אקטיביזם

לצד תיעוד המתרחש, עוסקים בשקוף גם בניסיון להשפיע על המציאות הפוליטית בישראל.
במקרים שונים פונים שקוף - לעיתים בשיתוף פעולה עם ארגונים נוספים - לגורמים שונים בכנסת, דוגמת ועדת האתיקה או היועץ המשפטי, ומגישים בקשות חופש מידע, ואלו לעיתים השפיעו על החלטות ופעולות פרלמנטריות.
באוקטובר 2019 גייס הארגון כתבת חדשה ותחום פועלה נבחר על ידי תומכי המיזם כ"כתבת פולו אפ" שמטרתה לבצע מעקב מתמשך אחר הבטחות לתיקונים שנמסרו בעת חשיפת ליקויים. בדיקות פולו-אפ חוזרות מטעם שקוף השפיעו במספר מקרים על תיקון הליקויים.
לאורך שנות פעילותם קיימו שקוף מספר מהלכים ארוכי טווח בהקשר זה:
שקיפות פרטי נבחרי ציבור - שקוף המשיכו בפועלם מימי "100 ימים של שקיפות" להגברת השקיפות של ח"כים ושרים. במסגרת המיזם, נכון לתחילת שנת 2021 שלושה שרים חשפו באופן קבוע את הצבעותיהם במסגרת ועדת השרים לענייני חקיקה, כ-50% מנבחרי הציבור פרסו הצהרות הון ועשרות ח"כים לאורך השנים פרסמו בשלב כלשהו את יומן פעילותם במסגרת התפקיד. לגבי חלק מנבחרי הציבור שסירבו לחשוף את יומנם באופן וולנטרי - ונבחרו על ידי תומכי המיזם - בוצע תחקיר במטרה לבדוק לאורך מספר ימים מה עושים נבחרי הציבור במהלך שעות עבודתם הציבורית.
מועמדים מוניציפליים מתחייבים לשקיפות - מיזם "עירייה שקופה" אשר גרם למועמדים לראשות העירייה בבחירות של 2018 להתחייב לשקיפות שלטונית מוניציפלית.
פעילות > מיזמים משלימים

צוות שקוף מפעיל במקביל כמה מיזמים משלימים שמטרתם לחזק את הקשר בין המיזם לקהילה.
פודקאסט "שקוף" - המיזם הפעיל פודקאסט בשם "שקוף" המתאר כיצד פועל המנגנון השלטוני.
הסרגל - דף פייסבוק שמטרתו לפרגן לאנשי ציבור כאשר אלו פועלים למען הציבור הרחב.
סיירת השקיפות - רשימת תפוצה בווטסאפ, באמצעותה מפעילים צוות שקוף את תומכיהם לשם יצירת לחץ ממוקד על גורמי ציבור, כדי שיקבלו החלטה שאמורה להיטיב עם הציבור. פעולות אלו גורמות לעיתים להשפעה אמיתית על החלטות אנשי ציבור, וזכו למגוון תגובות מאנשי ציבור שעמדו במוקד פעולות אלו, ומקורות שונים במערכת הפוליטית העידו על ההשפעה שהייתה לפעולות הסיירת.
תיבת ההדלפות - המיזם קורא לתומכיו ולעוקביו לשלוח באופן אנונימי מידע על נבחרי ציבור שעברו על החוק או עסקו בניגוד עניינים, ומתחזק מערכת מאובטחת לתקשורת אנונימית חד-צדדית.
קורס עריכה בויקיפדיה העברית – במרץ 2023 סיימה קבוצה ראשונה של מו"לים של שקוף קורס לעריכה בוויקיפדיה, בליווי הצוות העיתונאי ובשיתוף פעולה עם עמותת ויקימדיה ישראל. מטרתו הייתה לאפשר להם להפיץ ידע חופשי בדגש על תחומי תקשורת, אקלים, הכנסת ודמוקרטיה.
ראו גם

שקיפות
שקיפות בינ"ל ישראל
הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור
הסדנא לידע ציבורי
לובי 99
שאול אריאלי

| --- | --- |
שאול אריאלי
שאול אריאלי
 לידה:  26 בנובמבר 1959 (בן 65) אשקלון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1977–2001 (כ־24 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט צנחנים  מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים  מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה  סגן המזכיר הצבאי של ראש הממשלה ולשר הביטחון  ראש המנהלת להסכם הביניים בגדה המערבית  ראש המנהלת להסדר הקבע
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה
 
שאול אריאלי (נולד ב-26 בנובמבר 1959) הוא אלוף-משנה (מיל') בצה"ל, פעיל לקידום פתרון שתי מדינות לשני עמים, פובליציסט ומומחה בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, התהליך המדיני בין ישראל לפלסטינים, גבולות ישראל, ירושלים וגדר ההפרדה.
ביוגרפיה

אריאלי נולד באשקלון, בן שביעי ואחרון להורים עולי איראן. שיחק בקבוצות שונות בליגת העל בכדוריד. בשנת 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד צוות בפלוגת עורב צנחנים. כמפקד צוות השתתף אריאלי במבצעים שונים של חטיבת הצנחנים וחטיבת גולני בלבנון בתקופה שקדמה למלחמת של״ג. המשיך בתפקידי פיקוד בחטיבה, בין היתר שימש כמפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח במלחמת לבנון הראשונה, בה גם נפצע. במלחמה נחת עם פלוגתו בשפך האוולי שמצפון לצידון ותפס את ראש החוף להנחתת החטיבה בנחתות ובמסוקים. בהמשך פתח את ציר החוף עד לדמור, ומאוחר יותר היה הראשון לחבור לנוצרים בארמון הנשיאות בבעבדה. בשנים 1982–1984 שימש כמפקד פלוגת העורב של הצנחנים. בשנים 1987–1989 פיקד על גדוד 450 (האריה המעופף) ולאחר מכן שימש כמפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים וסגן מפקד החטיבה. השתלם בקורס מפקדי חטיבות ובשנים 1993–1994 פיקד על החטיבה הצפונית ברצועת עזה. בתפקידו זה פיקד, בין היתר, על מבצע בו הרגו לוחמי יחידת שמשון את עימאד עקל שרצח במו ידיו עשרה חיילים ואזרחים.
במהלך שלושת התפקידים האחרונים, אריאלי היה הראשון בצה"ל ליישום ניהול איכות כוללני ועבודתו שימשה בסיס להתנעת התהליך על ידי הרמטכ"ל אהוד ברק. אריאלי יישם את הסכם עזה ויריחו תחילה ב-1994 והעתיק את מפקדת החטיבה מהעיר ליישוב ניסנית שפונה ב-2005. במהלך תפקידו שינה רבות בארגון החטיבה, בנוהלי העבודה עם השב״כ, המשטרה והמנהל האזרחי, והביא לשיא את מספר המחבלים שהחטיבה עצרה או הרגה על ידי פיתוח מודל פעולה ייחודי. שימש כסגן המזכיר הצבאי של ראש הממשלה ולשר הביטחון (1997–1999), ועמד בראש המנהלת להסכם הביניים בגדה המערבית בזמן כהונתם של יצחק רבין, שמעון פרס ובנימין נתניהו וכראש המנהלת להסדר הקבע במשרדו של אהוד ברק. בשנת 2001 פרש מצה"ל.
מאז פרישתו מצה"ל פעיל אריאלי בכמה ארגוני החברה האזרחית הפועלים לקידום הסכם קבע עם הפלסטינים. הוא מראשי "יוזמת ז'נבה", חבר בוועדת ההיגוי של מפקדים למען ביטחון ישראל, (הופיע בפני בג"ץ במעמד ידיד בית המשפט בעתירות מרכזיות שהוגשו בעניין מכשול ההפרדה והשפיע רבות על התוואי) וחוקר בכיר בקרן לשיתוף פעולה כלכלי. בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-12 ברשימת מרצ לכנסת, אך לא נבחר .
אריאלי מקיים הופעות רבות באמצעי התקשורת, הרצאות וסיורי שטח אודות הסוגיות המרכזיות בסכסוך הישראלי-פלסטיני בפני אנשים ממגזרים שונים בחברה הישראלית לרבות אנשי ציבור, אקדמיה, ביטחון ותקשורת. פרסם מאות מאמרים ומחקרים, ושורה של ספרים בעברית ובאנגלית, בתחום התהליך המדיני, ומאמרי דעה רבים בעיתונות. ספרו "גבול בינינו וביניכם" הופיע שבועות רבים ברשימת רבי המכר וזכה בפרס צ'צ'יק לחקר ביטחון ישראל לשנת 2013, וספרו האחרון "ככה בדיוק קרה?, 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני", הופיע ברשימת רבי המכר של ספרי העיון. 'אטלס טרומן למפות הסכסוך היהודי-ערבי' שפורסם בשבע שפות זכה לכמעט 2 מיליון הורדות ברחבי העולם (ניתן להורידו ללא תשלום ממהאתר של אריאלי).
אריאלי סיים בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במדעי הניהול, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט סיים בחוג לגאוגרפיה ומדעי הסביבה באוניברסיטת חיפה, ומחקרו הוקדש לבחינת התפתחותם של גבולות ישראל בהשוואה לסכסוכים אחרים בעולם. כיום הוא עומד בראש קבוצת המחקר 'תמרור - פוליטוגרפיה' העוסקר במחקר של הסכסוך הישראלי- פלסטיני, ומעניקה כלים ייחודיים תומכי החלטה למערכת הפוליטית והמקצועית, ומלמד באוניברסיטת רייכמן ובאוניברסיטה העברית.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
ספרו "ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים על הסכסוך הישראלי פלסטיני" > מיתוס סינגפור

במאמרו "'מיתוס סינגפור' מונע מהישראלים להבין את הגורמים ל-7 באוקטובר", טען אריאלי כי בשנים שלאחר ההתנתקות מרצועת עזה, עוצב הזיכרון ההיסטורי באופן שונה מכפי שהובן בזמן אמת. אף שמטרתה המקורית של תוכנית ההתנתקות הייתה למנוע הקמת מדינה פלסטינית, לפתוח את הדלת לסיפוח עתידי של הגדה ולחסוך בכמות הכוחות הפרוסים בחזית זו, ישראלים רבים מאמינים שההתנתקות הייתה מהלך של רצון טוב שהעניק לפלסטינים הזדמנות לשגשג ואף "להפוך את עזה לסינגפור". על פי התפיסה הזו, ההתנתקות מעזה ב-2005 העניקה לתושביה את האפשרות להפוך את הרצועה לפנינה של איכות חיים, פיתוח וחדשנות, אולם הפלסטינים בחרו בנתיב הפוך, של טרור ושל אלימות. אריאלי טוען כי עבור האוחזים במיתוס, מדובר בהוכחה לכך שוויתורים ישראליים הם חסרי טעם ומסוכנים, שעה ששאיפתם של הפלסטינים איננה למשא ומתן ולהבנות אלא למלחמה תמידית.
אריאלי מסביר כי בניגוד למיתוס, הנסיגה בוצעה כמהלך חד צדדי ובמנותק מההסכמים המדיניים שקדמו לו, ומבלי תיאום מול הרשות הפלסטינית בראשות עבאס. ההתנתקות נתפסה בציבור הפלסטיני, בהתאם, כהישג למאבק המזוין של תנועת החמאס, על פני דרך המשא ומתן של אש"ף והרשות, והחלישה את התמיכה בדרך זו בהתאמה. בתנאים אלו, ניצחון חמאס בבחירות ברצועה היה צפוי, וכי ישראל אף הקלה על חמאס את העבודה בסנקציות שהטילה על הרשות, שהותירו את אנשיה בלא יכולת להתמודד מול חמושי הארגון האסלאמי.
מספריו

מתאוריה למעשה, יישום נהול איכות כולל ביחידות צבאיות, הוצאת מה"ד, צה"ל, 1994
חלומות אבן, 1993
ההיבט הטריטוריאלי במשא ומתן הישראלי פלסטיני על הסדר הקבע, רון פונדק, שאול אריאלי, הוצאת מרכז פרס לשלום, 2004
תפסת מרובה לא תפסת, גישות במאבק על גבולותיה של מדינת ישראל, הוצאת כרמל ירושלים, 2006
מסעו של סולו, הוצאת סער, 2006
עוון ואיוולת, על ההצעות להעביר יישובים ערביים מישראל לפלסטין, שאול אריאלי, דובי שוורץ, הדס תגרי, מכון פלורסהיימר, 2006
חומה ומחדל, גדר ההפרדה - ביטחון או חמדנות, שאול אריאלי ומיכאל ספרד, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2008
זכות החשיבה, אסופת מאמרים על הסכסוך הישראלי פלסטיני, 2010
"People & Borders, About the Israeli Palestinian conflict, shaul arieli, 2010
גבול בינינו וביניכם - הסכסוך הישראלי-פלסטיני והדרכים ליישובו, שאול אריאלי, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2013 (הגרסה האנגלית של הספר יצאה לאור באמזון ובידיעות ספרים ב-2021)
זכות החשיבה, מהדורה רביעית, אסופת מאמרים על הסכסוך הישראלי פלסטיני, 2015
"People & Borders, About the Israeli Palestinian conflict, shaul arieli, 2015
משיחיות על סלע המציאות, מפעל ההתיישבות הישראלי בגדה המערבית, 1967-2016, הקרן לשת"פ כלכלי, 2017
זכות החשיבה, מהדורה חמישית, אסופת מאמרים על הסכסוך הישראלי פלסטיני, 2018
People & Borders, 2018.
כל גבולות ישראל, שאול אריאלי, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2018
פרטנר ותוכנית, 'חזון השלום' של הנשיא טראמפ מול חלופת שתי המדינות, שאול אריאלי, ISRAEL POLICY FORUM, מאי 2020 (פורסם העברית ובאנגלית)
אטלס טרומן למפות הסכסוך היהודי-ערבי, 2020-2021, מכון טרומן, האוניברסיטה העברית, ירושלים (פורסם בשבע שפות: עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, רוסית, ספרדית וגרמנית)
הכתובת על הקיר, אסופת מאמרים שישית, 2021, הקרן לשת"פ כלכלי, תל אביב (פורסמה בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית)
ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2021
Shaul Arieli, A Border Between Us: Toward a Solution to the Israeli-Palestinian Conflict. Books in the Attic & Yedioth Ahronoth, 2021.
שאול אריאלי, נאחזים בשטח או מאחזים עיניים? השפעת היישובים היהודיים באזור יהודה ושומרון (ההתנחלויות) על היתכנות פתרון שתי המדינות. תל אביב, 2022
Shaul Arieli, Deceptive Appearances: Do the Jewish Settlements in the West Bank Negate the Feasibility of the Two State Solution? Tel-Aviv, 2022.
אטלס ההתיישבות העברית בארץ ישראל וההסדרים המדיניים 1881- 2024, תל אביב, 2024
על סף תהום, אסופת מאמרים שביעית בסדרה 2021-2024, 2025
הערות שוליים

↑   עמוס הראל, קיפאון, לא הקפאה, באתר הארץ, 31 במאי 2013.
↑  עפר שלח ורביב דרוקר, בומרנג, כתר, 2005, עמודים 271–272.
↑  יורם יאיר, אתי מלבנון - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמוד 24.
↑  יורם יאיר, אתי מלבנון - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמוד 28.
↑  רשימת מפקדי עורב צנחנים, באתר "חטיבת הצנחנים".(הקישור אינו פעיל, 30.11.2018)
↑  רשימת מפקדי בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים, באתר "חטיבת הצנחנים".(הקישור אינו פעיל, 30.11.2018)
↑  אמיר אורן, אהוד ברק, עד לאן תיקח אותו האחריות?, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2010
↑  שאול אריאלי, מתאוריה למעשה, יישום נהול איכות כולל ביחידות צבאיות,, הוצאת מה"ד, צה"ל,, 1994
↑  עפר שלח ורביב דרוקר, בומרנג, כתר, 2005, עמודים 272–273.
↑  רשימות המועמדים לכנסת ה-17
↑   תודה אריאלי, אבל לא תודה, 8.11.2024, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2024
1 2  ziv, "מיתוס סינגפור" מונע מהישראלים להבין את הגורמים ל-7 באוקטובר | ד"ר שאול אריאלי, באתר תלם, ‏2024-02-28
↑  ככה בדיוק קרה? 12 מיתוסים ישראלים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297197605171  BnF: cb146200512 (data)  GND: 1217065733  ISNI: 0000 0000 6656 6374  LCCN: no94001543  VIAF: 12559375   WorldCat (עם VIAF): 12559375
The Daily Wire

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוג:  חדשות, דעה, מדיה
 תאריך השקה:  21 בספטמבר 2015
 בעלות:  Bentkey Ventures, LLC
 שפה:  אנגלית
 משרד ראשי:  נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
 אזור קליטה:  כל העולם
 
 www.dailywire.com
The Daily Wire (הדיילי וייר, בתרגום חופשי: המברק היומי) הוא כלי תקשורת אלטרנטיבי ואתר חדשות ומדיה שמרני אמריקאי שהוקם ב-2015 על ידי הפרשן הפוליטי בן שפירו והקולנוען ג'רמי בורינג. החברה היא מפרסמת מובילה בפייסבוק, ומפיקה פודקאסטים כמו "המופע של בן שפירו". ביוני 2022 החברה השיקה את +DailyWire, פלטפורמת וידאו על פי דרישה הכוללת תכנים שונים של הדיילי וייר, כולל פודקאסטים והפקות סרטים. החברה הפיקה מספר סרטים באורך מלא וסדרות טלוויזיה בלעדיים. מטה החברה ממוקם בנאשוויל, טנסי.
מטרת האתר היא לקדם ערכים ומדיניות ימנית-שמרנית ברחבי ארצות הברית. הנושאים העיקריים שעוסק בהם האתר הם: פוליטיקה אמריקאית, להט"ב, שינויי אקלים, הפלות, פמיניזם, אחזקת נשק, פרוגרסיביזם, שמרנות, קפיטליזם. בין השאר בסיפורים רבים האתר מתייחס לקטעי עיתונות מארגוני החדשות המרכזיים והפרוגרסיבים ומתן נקודת מבט שמרנית.
היסטוריה

את הרעיון להקמת האתר הגו בן שפירו וג'רמי בורינג, כאשר עבדו עבור TruthRevolt (אנ'), אתר חדשות שמומן בעבר על ידי מרכז החופש של דייוויד הורוביץ. הדיילי וייר הושק ב-2015, לאחר שהשנים השיגו מימון ראשוני מן האחים תעשייני הנפט המיליארדרים דן ופריס וילקס. בראשיתו האתר התקיים בעיקר על בסיס פרסום. פריס וילקס שכאמור הוא מתומכיו הראשונים של האתר מנהל את Bentkey Ventures, LLC (לשעבר Forward Publishing, LLC), המוציאה לאור של הדיילי וייר.
מטה של האתר בתחילתו היה בלוס אנג'לס, קליפורניה. בספטמבר 2020, שפירו הודיע כי מטה החברה יעבור לנאשוויל, טנסי.
האתר הפך לאחד מאתרי החדשות והמפרסמים המובילים בפייסבוק מבחינת מעורבות. בשנת 2018, NewsWhip זיהה את האתר כ"ללא ספק" המוציא לאור הימני החזק ביותר בפייסבוק. לפי NewsWhip, הדיילי וייר היה המפרסם השישי בשפה האנגלית בפייסבוק ב-2019 עד חודש מרץ. האתר גם היה השני בכמות הכתבות מבין 10,000 הכתבות המובילות של פייסבוק. בשנת 2021, סיפורים שפורסמו על ידי האתר זכו ליותר לייקים, שיתופים ותגובות בפייסבוק מכל מפרסם חדשות אחר, לפי NPR.
באפריל 2019, פוד-טראק דירג את התוכנית המופע של בן שפירו של האתר כפודקאסט השני המושמע ביותר בארצות הברית לחודש מרץ 2019, אחרי הפודקאסט "The Daily" של מייקל ברברו וסברינה טברניס.
ביוני 2020 פרש שפירו מתפקידו כעורך ראשי, בו כיהן מאז הקמת האתר, וקיבל על עצמו את תפקידו של עורך אמריטוס. ג'ון ביקלי הוכרז כעורך הראשי הבא של האתר.
בינואר 2021, שפירו הודיע כי הדיילי וייר פותח אולפן לטלוויזיה ולסרטים שלא יקדם "מטרות שמאלניות". הסרט המקורי הראשון של האולפן, "כלואה", הוקרן בבכורה בשנת 2022.
בספטמבר 2021, שפירו ובורינג הודיעו כי הדיילי וייר ייאבק בחובה לקבל החיסון לקורונה שקבע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן עבור חברות עם יותר מ-100 עובדים. ואכן מאוחר יותר הגישה החברה תביעה, אשר הובאה לבסוף בפני בית המשפט העליון. בית המשפט העליון פסק כי אכן החובה אינה חוקית בפסיקה 6-3.
באוקטובר 2021, האתר שכר את אליסון ויליאמס, כתבת ספורט שמסקרת פוטבול וכדורסל מכללות, לאחר שהתפטרה מ-ESPN מכיוון שבעקבות החובה להתחסן נגד הקורונה החליטה החברה שנמצאת בבעלות דיסני שעובדי אירועים חיים חייבים לקבל את החיסון, והיא החליטה שלא להתחסן בעקבות כך שניסתה להרות ילד נוסף. וויליאמס אמרה שהיא תחקור נושאים "שעשויים להיות טאבו מדי עבור כלי תקשורת אחרים".
בשנת 2021, החברה הכריזה על הקמת DW Books, הוצאה לאור שתתמקד בהוצאת ספרים המקדמים והנובעים מתפיסת עולם שמרנית.
ההוצאה פרסמה כותרים רבים ובהם ספרים שנכתבו על ידי בן שפירו, מאט וולש, קנדיס אוונס, כמו כן החנות האינטרנטית מקדמת ספרים נוספים העוסקים בשמרנות ובפרוגרסביות, ספריהם של מחברים כגון ברט וינשטיין, ג'ונתן היידט ג'ורג' אורוול ועוד.
הדבר ממשיך מגמה של שמרנים מקימים ערוצים מחוץ לבתי ההוצאה בניו יורק, לאחר שהוצאות לאור ביטלו מספר ספרים שנראו להם כמקדמים דעות שמרניות. DW Books תכננה להוציא ספרים דרך Ingram Content Group חברה המתמחה בתעשיית הספרים, החל משנת 2022.
ההכנסות השנתיות של החברה עלו על 100 מיליון דולר לראשונה בתחילת 2022, והיו לה 150 עובדים.
נכון ליוני 2022, המייסד ג'רמי בורינג אמר כי לאתר יש 890,000 מנויים בתשלום.
ב-2023 נחשף כי האתר שילם לגוגל כדי לקבל חשיפה עבור חיפושים כמו "שינויי אקלים הם מתיחה" (“climate change is a hoax”) ו"מדוע שינויי האקלים מזויפים" (“why is climate change fake”) במטרה לפרסם טענות המכחישות את שינוי אקלים ולהפיץ דיסאינפורמציה בנושא שינוי האקלים.
בנטקי

במרץ 2022, הכריזה החברה על תוכנית להשקיע לפחות 100 מיליון דולר בתכני בידור לילדים במשך שלוש שנים בתגובה להתנגדות של דיסני להצעת חוק 1557 של פלורידה. הפרויקט, אשר בהתחלה היה אמור להיקרא ״Daily Wire Kids“, בסופו של דבר קיבל את השם בנטקי ושוחרר ב 16 באוקטובר 2023, לרגל חגיגות יום השנה ה-100 להקמתה של חברת וולט דיסני.
עד כה, החברה הפיקה 4 סדרות מקוריות (צ׳יפ צ׳ילה, יום נהדר עם מייבל מקליי,  Runes, ו- Gus plus Us).
פודקאסטים ורדיו

בנוסף לתוכן הכתוב שלו, האתר מפיק מספר פודקאסטים, בניהם "המופע של בן שפירו", "המופע של מייקל נואלס", "המופע של מאט וולש" ו"המופע של אנדרו קלאוון".
באפריל 2018, טווח הפרסום של "המופע של בן שפירו" התרחב כאשר רשת הרדיו Westwood One החלה להפיץ אצלה את הפודקאסט. בינואר 2019, Westwood One הרחיבה את פודקאסט בן השעה של שפירו לתוכנית רדיו, והוסיפה לתוכנית שעתיים נוספות, כך שלמעשה לבן שפירו יש מדי יום שידורים בני 3 שעות. נכון למרץ 2019, לפי דברי הWestwood One, "המופע של בן שפירו" מועבר על ידי יותר מ-200 תחנות, כולל בתשעה מתוך עשרת השווקים המובילים.
בשנת 2020, הדיילי וייר רכשה את כל התוכן של PragerU.
ביום הבחירות 2020, הפעילה ומנהלת התקשורת לשעבר של Turning Point USA, קנדיס אוונס, הודיעה שהיא תעבור לנאשוויל, טנסי, ותצטרף לדיילי וייר עם תוכנית משלה בשם "קנדיס". פרק הבכורה שודר ב-19 במרץ 2021. הפרקים של התוכנית משודרים מדי שבוע ומצולמים בפני קהל באולפן. אורחים בולטים כוללים את נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, נשיא UFC דיינה וייט, ונציג ארצות הברית ג'ים ג'ורדן.
במרץ 2022, האתר הקים פודקאסט חדש בשם "The Comments Section" (מדור התגובות) עם ברט קופר. בדצמבר 2024 קופר עזבה את החברה. רייגן רוהרבאך, מפיקת הפודקאסט החליפה אותה בהגשה.
בשנת 2022 פלטפורמת +DailyWire החלה לשדר את הפודקאסט של ג'ורדן פיטרסון.
פודקאסטים ורדיו > אישים נוכחיים

בן שפירו (משמש גם כמייסד שותף)
מייקל נואלס
מאט וולש
אנדרו קלאוון
ג'ורדן פיטרסון