stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פועל עזר
פועלי עזר בעברית

בעברית קיימים כמה פועלי עזר. הפעלים לעמוד וללכת משמשים כפעלי עזר המביעים זמן דקדוקי עתיד: האירוע עומד להתרחש מחר. זה עומד לקרות כל רגע. הם הולכים להציג את הממצאים בקרוב. היא כמעט הלכה לעשות את הטעות הזאת.
פועל העזר ללכת מביע גם הדרגתיות: הזרם הלך והתגבר. השמים הולכים ומתבהרים. הפער ילך ויצטמצם עם הזמן.
פועל העזר לעמוד מביע גם כוונה, כאמור: הוא עמד ללכת. הפקידה עומדת לשלוח להם מייל.
פועל העזר להיות מביע שני אספקטים: תנאי בטל: לו הייתי יודע הייתי בא.
הרגל, או פעולה חוזרת ונשנית בעבר: פעם היינו הולכים ברגל כל יום.
פועלי עזר בשפות שונות

באנגלית קיימים פועלי עזר רבים במקרים שונים, כגון הפעלים המודלים can, could, may, might, will, would, shall, should, ought.‎. למשל, פועל העזר can מביע יכולת: he can do it.‎. פועל העזר be מביע פעולה מתמשכת: she is listening.‎ או עוזר ליצור את צורת הסביל: it was done quickly.‎. פועל העזר have יוצר יחד עם הפועל העיקרי זמן מושלם (כלומר פעולה שהושלמה או בעלת תוצאה): they have done it.‎. פועל העזר do משמש ליצירת שאלה: do you think that?‎, ליצירת שלילה (יחד עם מילת השלילה not): I do not agree, ליצירת הדגשה: he does realise that, או כהחלפה לחלק ממשפט מושמט: dogs bark but cats don’t. הפועל get גם משמש כפועל עזר המביע מצב או סבילות: I got it fixed.
לא רק do תומך ביצירת שאלה אלא כל פועל עזר על ידי חילוף מקומו התחבירי והבאתו לפני הנושא: Can he understand it? Is she listening?‎
באנגלית יש אפשרות תחבירית לצרף שני פועלי עזר יחד: I have been working, אך בכל מקרה פועל העזר הראשון הוא הפועל המוטה היחיד במשפט (לפי גוף ומספר).
הפעלים המודלים והפעלים be ו-have קיימים בשימוש בשפות הודו-אירופיות רבות, אך כפי שהפועל do ו-get ייחודיים לאנגלית כפעלי עזר כך גם קיימים פועלי עזר ייחודיים בשפות שונות. באיטלקית למשל הפועל fare (לעשות) משמש כפועל עזר במשמעות של גרימה או נתינת אפשרות, למשל: fammi vedere cosa hai fatto (תראה לי מה עשית). בהולנדית הפועל worden (להפוך ל) משמש כפועל עזר במשמעות של פעולה סבילה מתמשכת, למשל: De muur werd geschilderd (הקיר נצבע – צבעו את הקיר). בפינית קיים פועל העזר ei המביע שלילה, למשל: en ymmärrä (אני לא מבין).
הערות שוליים

1 2  הפועל "הלך" בוויקימילון
↑  על פועלי עזר בעברית, מתוך "בלשנות אונליין", האתר של גבי דנון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph309600
נקמת האבות

| --- | --- |

עטיפת מהדורת הספר משנת 1975
 מידע כללי
 מאת:  יצחק שמי
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית ספרדית איטלקית צרפתית
 הוצאה
 הוצאה:  מצפה
 תאריך הוצאה:  1927
 מספר עמודים:  160
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003600075, 002083261, 002083058
"נקמת האבות" הוא ספרו היחיד של הסופר העברי יצחק שמי. הספר מתאר את עולמם של ערביי ארץ ישראל, שבמחיצתם בילה שמי היהודי את ילדותו, ויצא לאור לראשונה ב-1927 בהוצאת מצפה. המבקר גרשון שקד, שכתב את המבוא לגרסת הספר שיצאה לאור ב-1975, תיאר את הנובלה כאחת מהיצירות החשובות ביותר בספרות העברית.
הספר זכור גם בגלל חלקו בפרשת החייל אורי אילן, שהשאיר מסרים על גבי דפים שתלש מהספר לפני שהתאבד בשבי הסורים ב-1955, ונמצאו לאחר מותו.
עלילת הספר

הסיפור מתחולל על רקע מוסם נבי מוסא, חג מוסלמי לזכרו של הנביא מוסא (שהוא משה רבנו על פי המסורת היהודית). בחג זה נהגו מוסלמים לעלות לקברו של נבי מוסא שבמורד הדרך ליריחו, וזאת מפני ש"אללה, ברצותו לפייס את בחירו ולרכך את העונש הקשה אשר הטיל עליו בשעת כעסו, נשבע לו לפני מותו שלא ישאירהו בודד ורחוק במדבר, ושרבים יהיו מבקריו, על כן ציווה על המאמינים בפי שליחו", כפי שמסביר שמי לקוראים תוך כדי סיפורו. הערים הגדולות באזור נהגו לשלוח כל אחת משלחת משלה להשתתף בתהלוכה ובחגיגות שבקבר.
הסיפור מתחיל עם בחירתו של נימר אבו אילשאואריב להנהיג את משלחת העיר שכם, ולשאת את דגלה למתחם הקבר. במשך מסעם, מתגרים במשלחת משכם שוב ושוב עולי הרגל מהעיר חברון שאותם מנהיג אבו פאריס. בשיאו של הסיפור מנסה אבו פאריס לעקוף את אבו אילשאואריב ולגזול ממנו את תהילת הראשוניות בכיבוד הנביא. שניהם מאיצים בסוסיהם כדי להשיג זה את זה, וכשאבו פאריס שולח את ידו אל האקדח שבחגורתו, מקדים אותו אילשאואריב והורג אותו בחרבו. מיד לאחר מכן בורח אבו אילשאואריב, אך הוא מתחרט וחוזר לשדה המערכה. בדרך הוא פוגש את מוכר ה"סוּס" (סוג של משקה מתוק עשוי מצמח שוש קירח) מהמשלחת השכמית, שמייעץ לו להיעלם עד שיעבור די זמן להסכמה על כופר נפש עם משפחתו של אבו פאריס.
אבו אילשאואריב עוזב למדבר, ולבסוף מגיע לקהיר, שם הוא שוכר חדר קטן ומעביר את זמנו במחיצת בני עירו שכם. בקוצר רוח הוא מנסה להגיע להסדר מהיר עם משפחתו של אבו פאריס על כופר, אך החברונים מכירים בחולשתו ומסרבים לשליחיו. מתוך ייאוש נמשך אבו אילשאואריב לחיי הלילה של קהיר, מבזבז את כספו, ומתמכר לחשיש. יום אחד, בעודו בחדרו, מתגלים לפניו שלושת האבות הקבורים בחברון - אברהם, יצחק ויעקב - "לתבוע את עלבונם ואת חילול כבודם וחגם". בעצתו של השייך של מסגד אל-אזהר, מחליט אבו אילשאואריב לעלות ברגל למערת המכפלה ולבקש את סליחתם של האבות. הוא מגיע לחברון ולאחר שהוא נכנס למסגד שבמערת המכפלה, מתגודדים החברונים מבחוץ ואורבים לו כדי לנקום את דמו של אבו פאריס. כשאבו אילשאואריב יוצא מהמסגד ורואה אותם, הוא נופל ארצה אחוז תזזית ומת, והחברונים הנדהמים בורחים בפחד.
הרקע לכתיבת הספר

שמי התחיל לכתוב את הספר "נקמת האבות" בסביבות 1924. לפני כן, הוא כתב מספר סיפורים קצרים אודות יהודים בני עדות המזרח כמותו, ובנוסף סיפור קצר אחד על שבטי הבדואים שבחצי האי ערב. התגובות לסיפוריו אלו היו חלוקות. כנגד אלו שעודדו את שמי, ביניהם מספר סופרי העלייה השנייה, היו גם כאלו שביקרו את סיפוריו כצרי-אופק. חוקר הספרות חנן חבר טען במאמר שביקורת חדה במיוחד כלפיו נכתבה על ידי יוסף חיים ברנר, שבאחד ממאמריו לגלג על אלו שכתבו "מחיי-היהודים בלודז', מחיי בני גליציה, מחיי הקראים, מחיי הספרדים, מחיי ארץ-ישראל, מחיי בני פתח-תקוה… ולא דבר פנימי, גילוי החיים הפנימיים והמהות שלהם בתוך יחסי וגוני זמן ידוע וסביבה ידועה." לדעת חבר, ברנר רמז בהערתו זו לסיפור "העקרה" של שמי, שיצא תחת התת-כותרת "סיפור מחיי הספרדים." אך גם בין חבריו הקרובים של שמי היו שביקרו את כתיבתו. צפירה עוגן מצטטת מכתב שכתב ידידו וחברו לספסל הלימודים של שמי, יהודה בורלא, לחברם המשותף המחנך דוד אבישר בשנת תרפ"ג, בו כותב בורלא שאף על פי שאחד מסיפוריו של שמי פורסם פעמיים בשני כתבי עת שונים, "בכל זאת, אין מכללן ראיה שסיפורו יש בו איזו חשיבות."
חרף ביקורות אלו, בי"ג בחשון תרפ"ד שלח יוסף קלוזנר, שהיה אז עורך כתב העת "השילוח", מכתב לשמי שבו הוא מבקש משמי ש"יואיל נא לכתוב סיפורים מחיי הספרדים והערבים, כי ברכה מרובה בציוריו המזרחיים". עוד באותה שנה החל שמי לכתוב סיפור חדש העוסק רק בעולמם של הערבים, סיפור שלימים יהפוך לנובלה "נקמת האבות". על פי הערה שהוסיף שמי כשיצא הספר לאור, את ההשראה לסיפור שאב ממקרה אמיתי שאירע בתחילת המאה ה-20 באחד ממסעות העלייה לרגל במהלך חגיגות נבי מוסא שבה נהרג נושא הדגל של המשלחת החברונית בעת מהומות שפרצו במהלך החגיגות, יחד עם שני תושבי חברון ומספר תושבי העיר שכם. במשך כתיבת הספר הראה שמי קטעים ממנו לחבריו. יהודה בורלא, שקודם לכן ביקר את שמי על שהתמקד באוכלוסיות ספציפיות, דווקא התרשם הפעם לחיוב, וכתב לדוד אבישר,
"ושמי גמר לקרוא לפני את אשר היה מוכן אתו מסיפורו. הפעם יש בסיפורו גרעינים ממשיים. יש תמונות נאמנות וטובות וגם יפות. אמרתי לו זאת כשהקריא בפני ... בפעם הזאת, תראה פה ושם שעינו קלטה באופן יפה את תנודות החיים אצל הערבים - אם יתעמק ויוכל לפתוח את לבו לרקמת החיים אמנותית - הרי יוכל לתת דברים בני חשיבות וערך."
אף על פי ששמי כתב בעצמו לאבישר שנה לאחר מכן שהוא עומד לסיים את הספר, לקח לשמי עוד שנתיים עד שעלה בידו להשלימו. עקב מות אשתו, פנינה, בשלהי 1925 נכנס שמי לדיכאון. חרף הבטחותיו בשנת 1926 שעוד מעט ישלח את כתב היד הגמור לסופר אשר ברש, אשר לימים יכנס את כל כתביו של שמי בספר סיפורי יצחק שמי שראה אור לאחר מותו של שמי, לא היה שמי מרוצה מהספר ומיאן למסור אותו למוציא לאור. בסוף אותה שנה נפטר אביו של שמי, ושמי עצמו נקלע לקשיים כספיים. רק ב-1927, באמצע הפוגה זמנית ממצבו הקודר לאחר שנישא בשנית, שלח שמי את סיפורו לברש, והספר יצא לאור בהוצאת מצפה. למרות מספר ביקורות חיוביות עם הוצאתו לאור, במשך הזמן הספר נשכח, כמו גם הסופר שאחרי צאת הספר הצליח לפרסם רק עוד סיפור קצר אחד. הספר פורסם בעברית שוב ב-1951 כחלק מאוסף כל כתביו של שמי, וכספר בפני עצמו ב-1975, אך בשני המקרים לא זכה הספר להצלחה מסחרית. כיום ידוע הספר בעיקר בקרב אנשי אקדמיה העוסקים בתחום.
החשיבות הספרותית והסמלית של הספר

חוקרי ספרות מייחסים לספר "נקמת האבות" חשיבות משתי סיבות עיקריות: העובדה שהוא מתאר את חיי ערביי ארץ ישראל באופן שאין שני לו בספרות העברית, והעובדה שהספר היה בין הראשונים בספרות העברית שעסק בהתנגשות בין מזרח ומערב, וספק חזה את המתיחות בין יהודים וערבים שתיווצר על רקע זה.
"נקמת האבות" והמיתוס של אורי אילן

אף על פי שהספר כמעט ונשכח עם השנים, הוא שב לתודעה הציבורית כמעט שלושים שנה אחרי שיצא לאור לראשונה, ובאופן אירוני שוב על רקע מתיחות בין יהודים וערבים. פרסומו המחודש לא נבע מערכו הספרותי של הספר, אלא מפני ששמו השתרבב לפרשת אורי אילן שהסעירה את הארץ. בסיפור שהפך למיתוס, אילן, חייל צה"ל שנפל בשבי הסורים ב-8 בדצמבר 1954, בחר להתאבד טרם ייכנע ללחץ העינויים של שוביו ויגלה בפניהם סודות צבאיים. לפני ששם קץ לחייו, הצפין אילן מסרים למפקדיו ולמשפחתו בפתקים שנכתבו על גבי דפים שתלש מעותק של הספר "נקמת האבות" שנמצא בתאו. מכיוון שבין המסרים שהשאיר אילן הייתה קריאה לנקום את מותו, העובדה שכתב את צוואתו בספר בשם "נקמת האבות" העוסק בנקמה הוסיפה ממד סמלי נוסף להתאבדותו.
השערות שונות הועלו לגבי התעלומה מאין הגיע לידיו של אילן העתק של הספר. מהדפים שתלש אילן ניכר היה שהספר במקור היה מירושלים. על דף השער של הספר הייתה חותמת של "ספריית ירושלים בימ"ס מסדה" ובאחד מהדפים האחרים עליהם השאיר אילן את מסריו הופיע המספר הסידורי 0030. היו שסברו שהספר היה בציודו האישי של אילן. אחרים סברו שקיבל את הספר בעודו בכלא. בספרו "צנחנים בכלא הסורי" טען העיתונאי דן מרגלית שאילן קיבל את הספר מהשלטונות הסורים, אך לאחר מכן נטען שמרגלית הודה שטעה, ושאילן בעצם קיבל את הספר מהקהילה היהודית בדמשק.
ב-2007 הביא שדרן הרדיו ומאתר הספרים איתמר לוי ראיות נוספות שחיזקו את התאוריה שהייתה זו הקהילה היהודית בדמשק שסיפקה לאילן את הספר. לוי גילה כי יעקב עבאדי, שהיה ראש הקהילה היהודית בדמשק, וחבר ילדות של מנהל כלא אל-מאזה שבו היה כלוא אילן, נהג להביא אוכל שהכינה אשתו אל השבויים בכלא. על פי עדות בנו של עבאדי, שעלה לארץ ושאיתו יצר לוי קשר, אביו גם הביא לשבויים ספרים, ככל הנראה ספרי קודש. לוי העלה סברה שאילן ביקש ספר חילוני ועבאדי הוא זה שנתן לו את ספרו של שמי. העובדה שעותק של "נקמת האבות" שמקורו בספרייה ירושלמית היה מצוי אצל עבאדי, אינה מפתיעה כשלעצמה. משפחתו של הסופר יצחק שמי הייתה במקור דמשקאית (שמו מבוסס על השם הסורי של העיר, אל-שאם) ושמי עצמו עבד כמורה בסוריה למשך תקופה מסוימת. מכאן סביר שהיו בקרב הקהילה היהודית שהתעניינו בספר, ולוי משער שאולי אחד מהמורים שבאו לדמשק מירושלים בשנות ה-20 המאוחרות ללמד עברית בבית הספר "אליאנס", הביא את הספר עמו.
במאמר שפורסם בעיתון "הארץ" במלאת חמישים שנה למותו של אילן, העלו משה רום וזאב ארליך את ההשערה כי ייתכן שעלילת ספרו של שמי תרמה ללבות את תחושת העוול והנקם של אילן בשבי. כפי שניתן להסיק מתגובתו של יוסף צרניק למאמר שפורסם ב"הארץ", אם השערה זו נכונה, היה זה אירוני שספר שכאמור בעצם מגנה את המסורת של נקמת הדם - גינוי ששמי הבהיר גם בכתבה שפרסם בעיתון דבר בנושא עבר הירדן - תרם בסופו של דבר לחזק אותה.
לקריאה נוספת

גרשון שקד, מבוא לנקמת האבות של יצחק שמי הוצאת יחדיו (בשיתוף עם אגודת הסופרים), תל אביב, 1975
גילה רמרז-ראוך, "יצחק שמי", The Arab in Israeli Literature, בלומינגטון אינדיאנה, 1989
צפירה עוגן, "יצחק שמי – האיש ויצירתו", ביקורת ופרשנות 21, טבת תשמ"ו
עדינה הופמן, In Search of Yitzhaq Shami בביטאון Raritan, חורף 2009
חנן חבר, יצחק שמי: אתניות כקונפליקט בלתי-פתור, תרביץ, כרך ע"ג, חוברת א, תשס"ד (2004)
הערות שוליים

↑  חלק זה מבוסס ברובו על מאמרה של צפירה עוגן, "יצחק שמי - האיש ויצירתו" שהופיע בבטאון ביקורת ופרשנות, חוברת 21, טבת תשמ"ו.
↑  חנן חבר, יצחק שמי: אתניות כקונפליקט בלתי-פתור, תרביץ, כרך ע"ג, חוברת א, תשס"ד (2004).
↑  ציטוט זה מופיע במכתב שפרסם ברנר תחת הכותרת הז'נר הארץ-ישראלי ואביזריהו.
↑  כדוגמה, ראו את המאמר מזמרת הארץ, דבר, 18 בנובמבר 1927, אשר פורסם זמן לא רב לאחר השקת הספר.
↑  לפי עדינה הופמן, מרצה לספרות וסופרת בזכות עצמה, גם בקרב אקדמאים יש מספר לא בטל שלא שמעו על שמי. במאמרה In Search of Yitzhaq Shami שפורסם בבטאון Raritan בחורף 2009 היא מקוננת על כך שחלק ממכריה לא ידעו על ספריו.
↑  למשל, עיסא בולעטא טוען במאמרו, Yitzhaq Shami's Hebrew Fiction: Arabs and Jews Before Balfour בבטאון Al Jadid ב-2001, ששמי פירש לא נכון את מנהג החג' וכתב בטעות שהנביא מוחמד קבור במכה במקום באל-מדינה.
↑  הציטוט מופיע במאמרה של עדינה הופמן בבטאון Raritan בחורף 2009.
↑  בכל אותה עת ששמי כתב את הספר "נקמת האבות", הוא התגורר ברובע המוסלמי בעיר חברון.
↑  ראו למשל את הדיון בפרק "יצחק שמי" בספר The Arab in Israeli Literature מאת גילה רמרז-ראוך. עם זאת, רמרז-ראוך מציינת בהקדמה לספרה שגם שמי נוטה לצייר את הערבי כפרא אציל הנאמן לשבטו ולאדמתו.
↑  בכך הקדים שמי בכחמישים שנה את הסופר א.ב. יהושע, אשר זכה לשבחים רבים על שכלל דמות של נער ערבי כאחד מהמספרים בספרו המאהב, באופן שנחשב לפורץ דרך בזמנו. עם צאת תרגום לאנגלית של כתביו של שמי בשנת 2000, כולל הנובלה "נקמת האבות", שיבח יהושע את שמי על גב הספר על ש"הוא ידע איך לחדור, בהזדהות עמוקה ועין חדה, לנשמתם של הערבים ולרשום את סיפורם בלי רומנטיקה מזויפת."
↑  למידע נוסף אודות זידאן, ראו את ספרו של תומאס פיליפ, Gurgi Zaidan: His Life and Thought משנת 1979.
↑  על השפעתו של זידאן על שמי, ראו את האפילוג שכתב יוסף צרניק לתרגום הצרפתי של סיפוריו של שמי, Nouvelles d'Hébron, משנת 2006.
↑  יוסף צרניק, אלוהי אברהם - אל נקמות?, באתר הארץ, 1 בפברואר 2005
↑  על הלשון המקראית בספר "נקמת האבות" ובשאר כתביו של שמי, ראו את מאמרו של בן-ציון יהושע,יצחק שמי - סופר ערבי שכתב עברית? באתר אימגו.
↑  לדוגמה, ג'ודי באומל במאמרה "צוואתו של אורי אילן", שיצא לאור בבטאון עיונים בתקומת ישראל בשנת תשס"ה טענה שאילן קיבל את הספר "ממנהל הכלא ונראה שהיה שייך לאסיר ישראלי אחר ששהה שם לפניו." (הטענה מופיעה בעמ' 216)
↑  יצחק שמי, בעבר הירדן, דבר, 8 ביולי 1926
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011662772205171 
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
כריכת הספר מהמהדורה המקורית שיצאה לאור בשנת 1927. במהדורה זו ניקב אורי אילן את מסריו לפני שהתאבד.
פחיות המרק של קמפבל

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אנדי וורהול
 תאריך יצירה:  1962
 טכניקה וחומרים:  הדפס רשת על בד
 ממדים בס"מ
 אורך:  50.8 (כל משטח)
 רוחב:  40.6
 גובה:  97 אינץ' 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פופ ארט 
 מספר יצירה:  476.1996.1-32 (המוזיאון לאמנות מודרנית) 
 מיקום:  המוזיאון לאמנות מודרנית ניו יורק שבארצות הברית
 
פחיות המרק של קמפבל (לעיתים מוזכרת כ-32 פחיות המרק של קמפבל) היא יצירת אמנות שנוצרה ב-1962 על ידי אנדי וורהול.
היצירה מורכבת משלושים ושניים משטחי קנבס, כל אחד מהם במידות 50.8 ס"מ לגובה × 40.6 ס"מ לרוחב (20 ×16 אינצ'ים) וכל אחד מהם מציג ציור של פחית מרק של חברת מרק קמפבל (אנ') — שלושים ושניים כנגד שלושים ושניים הטעמים שחברת קמפבל שיווקה באותו הזמן. הציורים הייחודיים נוצרו באמצעות תהליך מכני בחלקו, הדפס רשת. פחיות המרק של קמפבל מבוססת על נושאים מהתרבות הפופולרית, היא הובילה את תרבות הפופ ארט ועזרה להפוך אותה לתנועה האמנותית המובילה.
היא הוצגה לראשונה במוזיאון פרוס בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
המניע ליצירה

היצירה ממחישה את נטייתו של וורהול לבחור נושאים הלקוחים מחיי היום יום של ההוויה האמריקנית באותה תקופה. קופסאות המרק ייצגו את תופעת האוכל המהיר, סימבול של הנטייה האמריקנית לאינסטנט וההתייעלות המקסימלית.
היצירה בעצם מעבירה ביקורת על תרבות השפע והצריכה האמריקאית ועל אחידותו של המוצר התעשייתי שהוא תוצר של פס הייצור התעשייתי.
טכניקה ומשמעות

תהליך הציור היה מכני בחלקו, הדפס משי על בד קנבס. אולם הקומפוזיציה שלה מנסה להמחיש את פס הייצור התעשייתי - פחיות המרק מצוירות זו על זו, כמו בטבלה כשקו המתאר שלהן שחור, ובמבט ראשון אפשר לחשוב שמדובר בהדפס ושכל הפחיות אותו הדבר אולם למעשה כל פחית שונה מחברתה ולכל אחת נושאת תווית של מרק אחר. נושא היצירה -פחיות מרק- נבחר דווקא משום שהן לכאורה נחשבות לאובייקט סתמי וחסר משמעות משל עצמו.
הערות שוליים

↑  "The Collection". The Museum of Modern Art. 2007. נבדק ב-2007-03-09.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פריים טיים

שקופית עם נתוני מדרוג בשעות השיא בישראל מוצגת בדיון על תקשורת (מימין לשמאל: עמנואל הלפרין, דליה דורנר ואלכס גלעדי), נובמבר 2009
פריים טיים או שעת שיא (באנגלית: Prime time - זמן מובחר) הוא מושג הנדסי המתייחס בדרך כלל לשעות צריכת השיא של מוצר מסוים, כגון צריכת הספק חשמלי או מים. בתקשורת מדובר לרוב על שעות צפיית השיא בטלוויזיה, המשתנות מאזור לאזור אך נעות בדרך כלל בין השעות 19:00 ל-23:00. בשעות אלו מושג המדרוג הגבוה ביותר, כלומר כמות הצופים היא הגדולה ביותר. ערוצי טלוויזיה מסחריים מניבים את רוב רווחיהם בשעות אלו, כיוון שעלות דקת פרסום בשעות השיא היא היקרה ביותר.
רוב תוכניות הטלוויזיה שמשודרות בשעות פריים טיים הן "תוכניות לכל המשפחה", תוכניות אשר פונות לכל המגזרים, שכבות האוכלוסייה וקבוצות הגיל (לרוב תוכניות מציאות, שעשועונים וסדרות דרמה וקומדיה).
ראו גם

מדרוג (רייטינג).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12333058m (data) 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוטי דותן

מוטי דותן (נולד בשם מרדכי פרקש ב-27 בדצמבר 1949) הוא ראש המועצה אזורית הגליל התחתון לשעבר, כיום משמש כיו״ר ומנכ״ל חברת ״קדימה מדע- World Ort" (הזרוע הביצועית של אורט העולמי בישראל). בנוסף, מתפקידיו הבולטים בעברו היה יושב חבר הוועד המנהל של הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל.
ביוגרפיה

דותן נולד וגדל בפתח תקווה, את לימודי התיכון עשה בישיבת בני עקיבא ברעננה. לאחר הלימודים התגייס לצה"ל. לאחר שחרורו מצה"ל למד מנהל עסקים וכלכלה במרכז האקדמי ברופין, ב-1982 עבר להתגורר במושב כפר חיטים שבגליל התחתון והחל לעבוד כרועה צאן. בהמשך שימש כמרכז הענף במושב. לאחר מכן עבד במסגרת החטיבה להתיישבות בסוכנות היהודית בתור משקם כלכלי, לאחר סיום תפקידו בסוכונות שימש דותן כמרכז המשק של מושב כפר חיטים וכמנהל שיווק הבשר של חברת תנובה. משנת 1991 שימש כחבר מליאה במועצה האזורית הגליל התחתון.
בשנת 2001 נבחר דותן לראשונה לאחר פרישתו של בני גורפינקל מראשות המועצה, לאחר מכן זכה דותן בבחירות לראשות המועצה ב-2003, 2008 ו-2013. בינואר 2018 הודיע דותן כי לא יתמודד בבחירות 2018 לראשות המועצה.
לאחר פרישתו מראשות המועצה, דותן משמש כיום כיו״ר חברת ״קדימה מדע- World Ort" (הזרוע הביצועית של אורט העולמי בישראל). כמו כן, חבר בוועד המנהל במכללת אורט בראודה בכרמיאל ושל הוועד המנהל בכפר נהר הירדן (כפר נופש לילדים חולים במחלות מסכנות חיים) שהיה שותף בהקמתו. דותן חבר בוועד המנהל של עמותת ידידי בית החולים פוריה, ובין היתר יו״ר רשות ניקוז ונחלים כינרת. עד לאחרונה שימש כיו״ר ועדה מקומית לתכנון ובנייה של שתי מועצות אזוריות בדואיות בדרום - אל קאסום ונווה מדבר.
דותן נשוי לפנינה ואב ל-4 מתגורר בכפר חיטים.
הערות שוליים

↑  אתי דור-נחום, אחרי 17 שנים, מוטי דותן פורש, ראיון פרישה, 28 בינואר 2018, באתר מיינט העמק.
פרננדו דוש סנטוש

פרננדו דה פיידאג'י ג'יאש דוש סנטוש (Fernando da Piedade Dias dos Santos‏; נולד ב-5 במרץ 1952), הידוע בכינויו נאנדו, הוא ראש ממשלת אנגולה לשעבר.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  אפריקה.
דוש סנטוש הצטרף ל-MPLA בשנת 1971. לאחר קבלת העצמאות של אנגולה בשנת 1975 הצטרף דוש סנטוש לכוחות המשטרה והתקדם לתפקיד בכיר. בשנת 1981 החל לעבוד במשרד הפנים. ב-1984 מונה לסגן השר במשרד זה.
לאחר שכיהן כשר הפנים מונה דוש סנטוש לתפקיד ראש ממשלת אנגולה בפברואר 2002 ונכנס רשמית לתפקיד ב-6 בדצמבר באותה שנה. הוא ראש הממשלה הראשון במדינתו מאז 1999. סיים את כהונתו לאחר היבחרו לפרלמנט בספטמבר 2008. כיוון שמפלגתו זכתה ברוב גדול מונה דוש סנטוש ליושב-ראש האספה הלאומית והחזיק בתפקיד זה עד 2010. בשנת 2010 תיקנה האספה הלאומית את חוקת אנגולה, והנשיא שנבחר בהתאם לחוקה החדשה (ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, דודנו של פרננדו דוש סנטוש) מינה את פרננדו דוש סנטוש לסגנו.
סיטרואן טראקסיון אוואנט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן 
 מודל קודם:  סיטרואן רוזאלי 
 מודל אחריו:  סיטרואן DS 
 אורך:  4,650 מ"מ 
 רוחב:  1,790 מ"מ 
 גובה:  1,540 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  3,090 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
סיטרואן טראקסיון אוואנט
סיטרואן טראקסיון אוואנט
סיטרואן טראקסיון אוואנט, שנת 1953
סיטרואן טראקסיון אוואנט, עם מכסה מנוע פתוח
סיטרואן טראקסיון אוואנט פמיליאר, שנת 1955
סיטרואן טראקסיון אוואנט, מבט מבפנים
סיטרואן טראקסיון אוואנט, קבריולה שנת 1939
סיטרואן טראקסיון אוואנט, קבריולה שנת 1953
סיטרואן טראקסיון אוואנט (צרפתית: Citroën Traction Avant) מכונית מנהלים שיוצרה בצרפת על ידי חברת סיטרואן משנת 1934 עד 1957. יוצרו 759,111 יחידות. הדגם של הטראקסיון אוואנט היה מחלוצות ההנעה הקדמית והמרכב האחיד.
ההילוכים והמנוע של הסיטרואן טראקסיון אוואנט ניתנו לדגם ה-סיטרואן H ואן, שיוצר משנת 1947.
הרכבה

צרפת
בלגיה
גרמניה - 1,823 יחידות
אנגליה - 26,400 יחידות
דנמרק - 550 יחידות
בשנות מלחמת העולם השנייה ירד הייצור של הטראקסיון אוואנט בצורה משמעותית. בשנת 1940 יוצרו 1,153 יחידות של דגמי 7 כ"ס, ובשנת 1940 רק 154 יחידות.
רובם של דגמי הטרקסיון אוואנט שיוצרו בשנים 1939–1941 היו מדגמי ה-1,911 סמ"ק. בשנת 1939 יוצרו 27,473 יחידות, בשנת 1940 4,415 יחידות ובשנת 1941 רק 2,012 יחידות. הייצור פסק בסוף שנת 1941 והתחדש ב־1945 עם סיום המלחמה.
ייצור

הסיטרואן טראקסיון אוואנט הוצגה ב-18 באפריל 1934, והיצור החל למחרת.
ייצור > דגמים לפי כ"ס

בשנים 1934–1941 7cv
בשנים 1934–1957 cv 11
בשנים 1938–1956 15 cv
ייצור > גרסאות

2 דלתות, קבריולה - יוצר לפני מלחמת העולם השנייה
4 דלתות
5 דלתות האצ'בק (Commerciale)
5 דלתות האצ'בק, (Familiale), עם 3 שורות של מושבים, 9 נוסעים
מפרט טכני ומידות

מנועי הנעה קדמית בנפח : 1,303 סמ"ק, 1,529 סמ"ק, 1,628 סמ"ק ו- 1911 סמ"ק
תמסורת ידנית 3 מהירויות
אורך הרכב - 4,450 מ"מ - 4,960 מ"מ
רוחב - 1,620 מ"מ - 1,790 מ"מ
גובה - 1,520 מ"מ - 1,580 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,910 מ"מ
משקל - 1,025 ק"ג - 1,170 ק"ג
גוף יחידתי ללא מסגרת נפרדת (מארז מרותך)
ארבעה גלגלים - מתלה עצמי
צבע שחור בלבד (עד שנת 1953)
בארץ ישראל בימי המנדט

הממשל הבריטי השתמש בטראקסיון אוואנט כרכב שרד ושרות לקציני הצבא, לקציני המשטרה, ולפקידיו הממשלתיים ששירתו בארץ-ישראל.
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן ביז'ו
סיטרואן רוזאלי
לקריאה נוספת

סיטרואן טראקסיון אוואנט -  כבר בת שמונים  אוטו, אוהד אלגוב
סיטרואן טראקסיון אוואנט  (1:47 דקות), יו-טיוב
סיטרואן טראקסיון אוואנט  (4:56 דקות), יו-טיוב
סיטרואן טראקסיון אוואנט  (8:20 דקות), יו-טיוב
סיטרואן טראקסיון אוואנט  (5:59 דקות), יו-טיוב
סיטרואן טראקסיון אוואנט  TRACTION AVANT - פורום טכני לרכב
פסטיבל צ'ינגמינג

| --- | --- |

 שמות נוספים:  צ'ינגמינג ג'יי   יום טאטוא הקברים   פסטיבל צ'ינג מינג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 סוג:  חג 
 חוגגים:  האנים וצ'יטים
 מועד
 תאריך:  היום ה-15 מנקודת השוויון   4, 5 או 6 באפריל
 
פסטיבל צ'ינגמינג או צ'ינג מינג, הידוע גם בשם Tomb-Sweeping Day (לפעמים נקרא גם יום הזיכרון הסיני או יום האבות), הוא פסטיבל סיני מסורתי שנחגג על ידי בני האן ברפובליקה העממית של סין, טאיוואן, הונג קונג, מקאו, מלזיה, סינגפור, אינדונזיה, תאילנד ועל ידי הצ'יטים במלזיה וסינגפור.
חגיגות

החג חל ביום הראשון של תקופת החמה החמישית בלוח השנה הסיני המסורתי. במהלך הפסטיבל, משפחות סיניות מבקרות בקברים של אבותיהם כדי לנקות אותם, להתפלל לאבותיהם ולהעלות מנחות פולחניות. המטרה היא להתפלל עבור אבותיהם שנפטרו, כחלק מהמנהגים של פולחני המתים.
פסטיבל צ'ינגמינג נחגג על ידי הסינים כבר למעלה מ-2500 שנה. הוא הפך לחג ציבורי ביבשת סין בשנת 2008. בטאיוואן נחגג בעבר הפסטיבל ב-5 באפריל כדי לכבד את מותו של צ'יאנג קאי שק, אך במרוצת השנים הפופולריות שלו ירדה ולכן המסורת לחגוג עבורו את הפסטיבל הופסקה.
הערות שוליים

↑  http://www.gov.hk/en/about/abouthk/holiday/
↑  https://web.archive.org/web/20160316110323/http://www.macautourism.gov.mo/events/calendar.php
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph845888
פיתול צוואר

| --- | --- |

 תחום:  ראומטולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  794191 
 MeSH:  D014103
 סיווגים
 ICD-10:  M43.6 
 ICD-11:  FA71 
 
ילד עם פיתול צווארי (אילוסטרציה)
השרירים המעורבים בפיתול הצווארי
פיתול צוואר (מוכר גם בשם הלועזי טורטיקוליס - Torticollis, הֶלחם של המילים הלטיניות tortus - פיתול, ו-collum - צוואר) הוא מנח אסימטרי של הצוואר. הפיתול יכול להתבטא בגוף כהטייה צידית של הצוואר והראש, כסיבוב הצוואר והראש, או כשילוב של השניים.
שכיחות התופעה המדווחת במחקרים נעה בין 2% מהלידות לבין 0.3% מהלידות.
אטיולוגיה

קיימות למעלה מ-30 סיבות שונות לפיתול צווארי. חלקן נובעות מסיבות נוירולוגיות, חלקן גנטיות או סביבתיות. בהקשר לכך, קיימים שני סוגים עיקריים של פיתול צווארי - מולד (למשל בעקבות מנח מסוים ברחם או לחץ על הגולגולת במהלך הלידה) ונרכש (למשל בעקבות חבלת ראש במהלך הינקות). בנוסף הוא יכול להיות קבוע או מופיע לסירוגין.
אבחון מדויק של סוג הפיתול הצווארי ומקורו תורם לבניית תוכנית טיפול מתאימה. חוסר התקדמות בטיפול לאורך זמן יכול להעיד על מקור שונה לבעיה מזו שאובחנה בתחילה. האבחון נערך על ידי אורתופד או נוירולוג ילדים.
טיפול

הטיפול הנפוץ לתופעה הוא פיזיותרפיה של הצוואר. ההורים מונחים לבצע תרגילים בהם הם מניעים את צוואר התינוק וראשו בעדינות לכיוון הצד שאינו "מועדף", למשל באמצעות גלגול הראש והפנייתו בשכיבה על הגב או הבטן, עידוד הפנייה ספונטנית של הראש לצד זה באמצעות גירויים וצעצועים המוצבים שם, עידוד שינה על הגב כך שהראש מונח בכל פעם בצד אחר ולא רק לפי ההטייה, ועוד.
ממחקרים עולה כי ב-97% מהמקרים של טורטיקוליס מולד לא היה צורך בניתוח. במחקרים נמצא כי מומלץ טיפול מוקדם ככל האפשר בתופעה: כאשר הטיפול ניתן עד גיל 3 חודשים, ניכר שיפור של 100% בפיתול הצווארי. לעומת זאת, טיפול שניתן בגיל 3-6 חודשים - ב-25% מהמקרים נדרש ניתוח; טיפול בגיל 6-18 חודשים - ב-70% מהמקרים נדרש ניתוח; וטיפול מעל גיל 18 חודשים - ב-100% מהמקרים נדרש ניתוח.
פיתול צוואר לא מטופל נוטה לגרום לאסימטריה תפקודית בגילאים מאוחרים יותר, ולעיתים מלווה בעיכוב התפתחותי וחולשת גב.
הערות שוליים

1 2  Clinical Determinants of the Outcome of Manual Stretching in the Treatment of Congenital Muscular Torticollis in Infants
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph119106