stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אם בארזים נפלה שלהבת מה יעשו אזובי קיר
הערות שוליים

↑  "אם בארזים נפלה שלהבת מה יגידו אזובי הקיר", מילון השפה העברית
↑  אברהם אבן שושן, המילון החדש : "אם הגדולים נפלו בצרה, איך ימלטו ממנה החלשים?"
1 2  ראו: באור עדין שטיינזלץ על "מועד קטן"
1 2  ראו תיאורי כתבי היד השלמים של התלמוד הבבלי - מהדורה ב - תשע"ט 2019, עמ' 18
↑  ראו בפרויקט פרידברג המשווה בין כתבי יד שונים לתלמוד; וראו גם דבריה של האקדמיה ללשון העברית על המונח דג רקק
↑  ראו למשל: "כִּי יוֹם לַיהוָה צְבָאוֹת, עַל כָּל-גֵּאֶה וָרָם, וְעַל כָּל נִשָּׂא וְשָׁפֵל, וְעַל כָּל אַרְזֵי הַלְּבָנוֹן הָרָמִים וְהַנִּשָּׂאִים" [ישעיהו, פרק ב', פסוקים י"ב-י"ג]; "צַדִּיק כַּתָּמָר יִפְרָח, כְּאֶרֶז בַּלְּבָנוֹן יִשְׂגֶּה" [תהילים, פרק צ"ב, פסוק י"ג] ועוד.
↑  יורם קניוק, הגירוש מן הקיבוץ, מעריב, 2 בפברואר 1984
↑  יונתן הללי, "טריו ארגנטינוס", מעריב, 24 בנובמבר 1988
↑  שלום רוזנפלד, טעם אישי, מעריב, 11 בנובמבר 1989, באתר הספרייה הלאומית
↑  חיים שין, "אם בארזים נפלה שלהבת", ערוץ 7, 20 בנובמבר 2013
1 2 3  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: אם בארזים נפלה שלכת, באתר ישראל היום, 9 באוגוסט 2019
1 2  מילות השיר "אם בארזים נפלה שלהבת" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑ דוגמאות:
גל השחיתות לא פסח גם על הזרוע המבצעת, "חרות",⁩ 20 בדצמבר 1961⁩
"נפגם אמון הציבור בשלטון", "חדשות", 9 בספטמבר 1993
↑ דוגמאות:
בצרפת ובמושבותיה, "הצפירה", 2 באוגוסט 1898
קול השבת הנרמסת, "שערים, 1 בפברואר 1960
↑ דוגמאות:
המשטר הדמוקרטי במדרון, "דאר היום", 29 במאי 1934
יוסף לפיד, כללי המשחק, "מעריב", 22 באוגוסט 1974
↑  הפאדיחה התורנית - הטעות של בני גנץ: "אם בארזים נפלה שלכת..." כיכר השבת, 8 באוגוסט 2019
↑  טובה כהן, "עוגב נסתר - גילוי וכיסוי בספר השירים הראשון של משוררת עברייה", בתוך: בקורת ופרשנות, אוניברסיטת בר-אילן, 2017, עמ' 82
↑  טובה כהן, "עוגב נסתר"... (ראו לעיל) עמ' 85
ארזי הלבנון
ארז בארמון האפיפיורים באביניון. צילמה: רחל אליאור
המשרד לאיכות הסביבה (יפן)

| --- | --- |

בניין המשרד בטוקיו
 מידע כללי
 מדינה:  יפן יפן
 תחום שיפוט:  יפן 
 סוכנות אם:  פוליטיקה של יפן 
 סוכנות בת:  Global Environmental Outreach Centre 
 תאריך הקמה:  6 בינואר 2001 
 חוק:  Act for Establishment of the Ministry of the Environment 
 ממשלה:  ממשלת יפן
 שר:  קיצ'ירו אסאו
 מנהל:  Yoshiaki Harada 
 מטה מרכזי:  צ'יודה, טוקיו, יפן
 www.env.go.jp
 
המשרד לאיכות הסביבה (ביפנית: 環境省, תעתיק: קָנְקיוֹ-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן, והוא נוסד כחלק מתהליך הרפורמות לייעול הממשלה שנערכו ב-2001. המשרד אמון על שמירה על הסביבה הטבעית ביפן, ותפקידו הוא קביעה ויישום מדיניות בנושאי פסולת ומיחזור, זיהום אוויר, איכות המים והקרקעות במדינה ושמירה על הטבע ועל הפארקים הלאומיים.
השר לאיכות הסביבה הוא חבר בדיאט של יפן. החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא קיצ'ירו אסאו תפקיד זה.
המשטרה הלאומית של ספרד

| --- | --- |
סמל המשטרה

דגל המשטרה
 מידע כללי
 מדינה:  ספרד ספרד
 תחום שיפוט:  ספרד 
 משרד אחראי:  משרד הפנים
 סוכנות אם:  Ministry of the Interior of Spain 
 תאריך הקמה:  13 בינואר 1824 
 מטה מרכזי:  Calle de Miguel Ángel, Madrid 
 www.policia.es
 
המשטרה הלאומית של ספרד (Policía Nacional בספרדית), רשמית "חילות המשטרה הלאומית" (בספרדית: Cuerpo Nacional de Policía, בראשי תיבות: CNP) היא המשטרה המרכזית המופקדת על אכיפת החוק, שמירת הסדר הציבורי וביטחון הפנים בספרד, כחלק ממערך הביטחון הספרדי.
המשטרה אחראית לשיטור עירוני בעוד המשמר האזרחי מופקד על השיטור באזורי הכפר. המשטרה עוסקת בחקירות פשיעה, מלחמה בטרור ובמאבק בהגירה בלתי חוקית. לבאסקים יש כוח שיטור משלהם בשם Ertzaintza ובקטלוניה פועל בנפרד Mossos d'Esquadra. בנווארה פועל כוח משטרה נפרד בשם Foruzaingoa. כל הגופים משתפים פעול עם המשטרה הלאומית.
מטה המשטרה נמצא בבניין מפקדת המשטרה הלאומית במדריד. נכון לשנת 2023, שירתו בה 74,458 שוטרים.
היסטוריה

המשטרה הלאומית בספרד יונקת את שורשיה מהמשטרה הכללית שנוצרה לראשונה ב-8 בינואר 1824. לאחר מכן נוצר "חיל המעקבים" (Cuerpo de Vigilancia) לצד "חיל הביטחון" (Cuerpo de Seguridad) שפעל עד לתום מלחמת האזרחים בספרד. מתוך גוף זה נוצרה המשטרה הכללית שהפכה לאחר מכן למשטרה הלאומית.
החוק משנת 1986 המאחד את הסניפים הנפרדים של לובשי מדים ושוטרים בלבוש אזרחי של המשטרה הלאומית היה רפורמה גדולה שדרשה פרק זמן לא מבוטל כדי להיכנס לתוקף במלואה. הגוף הקודם, שכונה חיל המשטרה העליונה (Cuerpo Superior de Policía), אך מכונה לעיתים קרובות "המשטרה החשאית", לשעבר "חיל המשטרה הכללי" (Cuerpo General de Policía), כלל כ-9,000 שוטרים ועד 1986 היה לה תפקיד פיקוח ותיאום פעולות שיטור, ניהול מעקבים פנימיים, איסוף מידע מודיעיני, חקירת פשעים גדולים, הנפקת תעודות זהות וניהול קשרים עם כוחות משטרה זרים.
נוסף לו, חיל המשטרה המזוינת (Cuerpo de Policía Armada) הפך לבסיס המשטרה הלאומית המודרנית ופעל כארגון נפרד לחלוטין עם כ-50,000 שוטרים. גוף נוסף בשם קבוצת מבצעים מיוחדים (Grupo Especial de Operaciones-GEO) הייתה יחידה מיוחדת מובחרת שאומנה להתמודד עם מצבי טרור ובני ערובה. המדים המקוריים של המשטרה דאז כללו מכנסיים חומים בהירים וז'קטים חומים כהים.
בתקופת הדיקטטורה של פרנקו, המשטרה המזוינת (Policía Armada), הייתה אחד הסמלים המוכרים ביותר לדיכוי המשטר. במהלך שנות ה-80 עברה המשטרה תהליך מהפך פנימי, שנועד לאמץ את רוח הדמוקרטיה. המשטרה תמכה בממשלה שהוקמה כחוק במהלך ניסיון ההפיכה ב-1981.
מאז 1987 המשטרה נתונה לפיקוח הפרלמנט ובעלת סמכויות שיטור וביון במגוון נושאי מלחמה בפשיעה.
מבנה

המשטרה הלאומית מפעילה שלל יחידות מיוחדות למגוון תפקידים כמו
GOES (Grupos Operativos Especiales de Seguridad) – היחידות הטקטיות המיוחדות.
GEO (Grupo Especial de Operaciones) – יחידת כוחות מיוחדים.
TEDAX-NRBQ (Servicio de Desactivación de Explosivos y Nuclear, Radiológico, Bacteriológico y Químico) – צוות מומחים לטיפול בחומרי נפץ ובלוחמה ביולוגית כימית.
UIP (Unidad de Intervención Policial) ו-UPR (Unidad de Prevención y Reacción) – יחידות לפיזור מהומות ולתגובה מהירה.
UDYCO (Unidad de Drogas Y Crimen Organizado) – יחידת חקירות פשיעה מאורגנת ומאבק בסמים.
UDEV (Unidad de Delincuencia Especializada y Violenta) – יחידה למלחמה בפשעי אמנות ופגיעה במורשת התרבותית.
BIT (Brigada de Investigación Tecnológica) – מלחמה בפשעי מחשב.
UDEF (Unidad de Delincuencia Económica y Fiscal) – היחידה למאבק בפשעים כלכליים.
UEGC (Unidad Especial de Guías Caninos) – יחיד לאיתור פצצות.
CGPJ – יחידת הביון.
CGI – יחידת ביון למלחמה בטרור.
SMA (Servicios de Medios Aéreos) - יחידה לשירותי תעופה.
USPA (Unidad de Subsuelo y Protección Ambiental).
GOIT (Grupo Operativo de Intervenciones Técnicas).
GOR (Grupo Operativo de Respuesta).
גלריה

מסמלי המשטרה
ניידת Citroën C4 Picasso
ניידת מדגם Mercedes-Benz Sprinter
מסוק משטרתי Eurocopter EC120
VAMTAC
ניידת המשטרה הלאומית
סמל המשטרה הכללית בתקופת פרנסיסקו פרנקו.
שוטרים של המשטרה הלאומית במדריד
אביעד קליינברג

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1957 (בן 67) באר שבע, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אביעד קליינברג (נולד ב-25 בנובמבר 1957) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, ונשיא המרכז האקדמי רופין, מאז 2021. בין 2015 ל-2019 היה ראש בית הספר להיסטוריה ע"ש צבי יעבץ באוניברסיטת תל אביב. קליינברג היה מנהל ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב ע"ש חיים רובין. הוא עוסק בתולדות ימי הביניים באירופה ובתולדות הנצרות והתאולוגיה הנוצרית.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבאר שבע. קיבל דוקטורט בשנת 1989 מאוניברסיטת טורונטו, שעניינו לימודי ימי הביניים. נושא עבודת הדוקטור: "קדושים חיים ומוניטין של קדושה בימי הביניים". גם בהמשך הרבה לחקור את תחום סיפורי הקדושים, ולאורך השנים פרסם מאמרים רבים בנושא.
בשנת 1994 התמנה למרצה בכיר בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, קודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 2004 וקודם לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2008. בשנים 2000 - 2004 כיהן כראש החוג ללימודים כלליים ובינתחומיים ומשנת 2001 ועד 2022, ניהל את ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. מדצמבר 2015 עד נובמבר 2019 היה ראש בית הספר להיסטוריה על שם צבי יעבץ.
תחום מחקרו של קליינברג הוא הנצרות מראשיתה ועד לעת החדשה. הוא תרגם את הספר "וידויים" של אוגוסטינוס הקדוש, שנחשב לאוטוביוגרפיה הראשונה בתולדות המערב והוא בעל השפעה רבה על הספרות, הפילוסופיה והתאולוגיה הנוצרית.
הוא מפרסם בלוג בשם "מבט על ההיסטוריה של העתיד".
קליינברג היה בן זוגה של פרופ' יערה בר-און. הוא אב לשלושה ילדים.
ספריו > Prophets in Their Own Country

בשנת 1992 יצא ספרו "Prophets in Their Own Country: Living Saints and the Making of Sainthood in the Later Middle Ages" (כלומר "נביאים בעירם: קדושים חיים ומעמד הקדוש בימי הביניים המאוחרים"). הספר עוסק בסיפורה של תופעת הקדושה הנוצרית בחיי היומיום של אנשי ימי הביניים המאוחרים. קליינברג מתמקד במפגש בין קדושים חיים לבין קהילות מאמיניהם. הוא מתאר תהליך שבמהלכו מכירה הקהילה באחד מחבריה כקדוש ומנתח את הדינמיקה ההופכת אדם אחד לקדוש בעוד שמשנהו אינו נהיה כזה. חשיבותו של הקדוש במקרים רבים הוא בהעניקו משמעות לאירועים סתומים והוא נוסך אופטימיות בחברה קשת היום החיה בעולם האכזר של התקופה. זהו מחקר סוציולוגי, אנתרופולוגי והיסטורי של התופעה.
מעמדו של הקדוש נתון כל העת לביקורת מצד עדת מאמיניו. הספר אף דן ביחסים בין הקדושה הכנסייתית הקאנונית לבין זו שצמחה במסגרת הקהילה וקובע כי במקרים רבים הקהילה וקדושיה, ולא ההיררכיה הכנסייתית, העניקו את התוכן להופעה. קליינברג מספר את סיפורם של ארבעה קדושים: דוסלין מדין, כריסטינה משטומלן, לוקארדיס מוויימאר עלית ופרנציסקוס מאסיזי. בסיום הספר מתאר קליינברג את תופעת הניסים וחשיבותה בבניית הקריירה של הקדושים וכן את התפתחות מערכת היחסים בינו לבין הקהילה בה הוא חי. הספר דן בהיווצרות אגדות על קדושים נוצריים בקרב הקהילה הכפרית, לפני שהכנסייה ניכסה אותם לעצמה והכירה בהם.
ספריו > רגל החזיר של האח ג'ינפרו

בספר זה מתאר קליינברג את הנתיב דרכו מתעלת הכנסייה הנוצרית את סיפור הקדושים לטובתה, תוך שהיא מחליטה מי ראוי להערצה ומי לא. הכנסייה הנוצרית עיבדה את סיפורי הקדושים העממיים באופן שיתאימו לאמונה הנוצרית המקובלת וכך הרחיבה את השפעתה וחיזקה את מעמדה בקרב עדת המאמינים. הכנסייה אף חיברה ביוגרפיות לקדושים שהיו בחזקת אלמונים, על מנת להופכם לסיפורים נורמטיביים.
באמצעות סיפור חיי הקדוש, מעשיו הטובים ומידותיו התרומיות, יצרה הכנסייה תעמולה להעברת מסריה לקהל המאמינים הנוצרי.
הספר מתאר את פולחן הקדושים מן המאה הרביעית ועד למאה השלוש עשרה לספירה, ואת התפתחותו לאורך השנים. הוא מנסה לחשוף את עולם הדעות והאמונות של המאמין הפשוט בתקופת ימי הביניים לפי ספורי הקדושה הנוצריים. קליינברג כותב בין השאר על פרנציסקוס הקדוש והופעת פצעיו של ישו על גופו, על המרטירית הצעירה פרפטואה (אנ') שהכתיבה יומן בכלא, על ניקולאוס הקדוש שהיה לסנטה קלאוס, על יוליאנוס, קדוש שרצח את הוריו, על שמעון איש העמוד, שבילה שנים רבות על עמוד ועל האח ג'ינפרו, פרנציסקני שוטה (או משתטה) מן המאה ה-13 שעל שמו קרוי הספר. הוא מתאר את עולמם של הקדושים כפי שהוא משתקף בקובץ פופולרי מן המאה ה-13, "הגדת הזהב” של יקובוס מוארזה, שהיה הספר הנקרא ביותר בימי הביניים, למעט כתבי הקודש. בספר נפרש מגוון רחב של אגדות קדושים, רובם מן העבר המיתולוגי של הנצרות, עת הייתה דת נרדפת באימפריה הרומית. האגדות מסופרות באופן ציורי ומלהיב על מנת לספק חומר חינוכי לדרשן כדי להעביר את מסריו.
ספריו > ספרים נוספים שכתב

קריאת ביניים: מדריך קצר לימי הביניים במערב, 2020. הספר הוא מבוא לתקופת אלף השנים המכונה "ימי הביניים".
מדריך לחילוני: איך לא להאמין בלי להתנצל, 2019. הספר מציג את הטענות הדתיות העיקריות ומציע להן מענה חילוני.
שבעת החטאים - רשימה חלקית, ספרי עליית הגג, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2007.
הספר תורגם לאנגלית (בהוצאת הרווארד), צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית והולנדית.
רגל החזיר של האח ג'ינפרו: סיפורי הקדושים משנים את העולם, זמורה-ביתן, 2000. הספר תורגם לאנגלית (בהוצאת הרווארד), צרפתית (בהוצאת גלימאר), איטלקית ורומנית.
גאולה וכוח: לתולדות הנצרות בימי-הביניים: מבחר מאמרים/ ערך והוסיף מבואות ונספחים אביעד קליינברג, ספרי תל אביב, 1999.
תקומה - 50 השנים הראשונות. הוצאת כתר, 1998.
בימי הסהר והצלב: ימי הביניים וראשית העת החדשה: היסטוריה לכיתה ז'. (ביחד עם אלי בר נביא), ספרי תל אביב, 1997.
הנצרות מראשיתה ועד הרפורמציה. משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ספריית אוניברסיטה משודרת, 1995.
ספר הילדים איך בוטלה המתמטיקה, ידיעות ספרים, 2010.
The Sensual God: How the Senses Make the Almighty Senseless , Columbia University Press, 2015.
האל החושני: לגופו של האל המופשט, מאנגלית: אביעד שטיר. ספרי עליית הגג / ידיעות ספרים, 2017
ספריו > ספר שתרגם

וידויים/ אוגוסטינוס; תרגם מלטינית והוסיף מבוא, הערות ואחרית דבר: אביעד קליינברג. תל אביב: המוסד לתרגומי מופת, ספרי עליית הגג, ידיעות אחרונות, 2001.
ספריו > ספרים שערך

בטן מלאה: מבט אחר על אוכל וחברה. ירושלים: כתר, 2005.
על אהבת אם ועל מורא אב: מבט אחר על המשפחה. ירושלים: כתר, 2004.
לא להאמין: מבט אחר על דתיות וחילוניות. ירושלים: כתר, 2004.
ספריו > לקריאה נוספת

חיים היימס, על "רגל החזיר של האח ג'ינפרו", זמנים 79 (קיץ 2002), עמ' 88 - 91
הערות שוליים

↑  אתר "אישים"
↑  קישור לבלוג מבט על ההיסטוריה של העתיד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263875605171  PLWABN: 9813135977505606  BIBSYS: 90692105  BnF: cb12953375g (data)  CiNii: DA06727624  GND: 130407593  ISNI: 0000 0001 0904 3486  LCCN: n91129260  NSK: 000785614  NTA: 109713087  RERO: 02-A003458691  SUDOC: 057025878  VcBA: 495/52712  VIAF: 56741308   WorldCat (עם VIAF): 56741308 
המהדורה העברית בהוצאת זמורה ביתן, 2000
משרד החקלאות, היערנות והדיג (יפן)

| --- | --- |
סמליל המשרד

בניין משרד החקלאות, היערנות והדיג בטוקיו
 מידע כללי
 מדינה:  יפן יפן
 תחום שיפוט:  יפן 
 סוכנות אם:  פוליטיקה של יפן 
 סוכנות בת:  General Food Policy Bureau 
 תאריך הקמה:  1881 
 חוק:  Act for Establishment of the Ministry of Agriculture, Forestry and Fisheries 
 ממשלה:  ממשלת יפן
 שר:  טאקו אטו
 מטה מרכזי:  צ'יודה, טוקיו, יפן
 עובדים:  18,744
 www.maff.go.jp
 
משרד החקלאות, היערנות והדיג (ביפנית: 農林水産省, תעתיק: נוֹרין-סוּאיסאן-שוֹ) הוא אחד ממשרדי ממשלת יפן האחראי על פיקוח החקלאות, על היערנות ועל תעשיית הדיג. תפקידו העיקרי הוא קביעת תקנים לייצור מזון, פיקוח על שווקים והשבחת ופיתוח קרקעות.
היסטוריה

המשרד נוסד ב-1881 בשם "משרד החקלאות והמסחר". ב-1925 עברו סמכויות המסחר למשרד המסחר, והמשרד קיבל את השם "משרד החקלאות והיערנות". בשנים 1945-1943 נסגר משרד המסחר בעקבות הלאמת כל התעשייה היפנית למען המאמץ המלחמתי, וחלק מסמכויותיו חזרו למשרד החקלאות והיערנות, שלתקופה קצרה קיבל שוב את שמו הישן. ב-1978 קיבל המשרד את שמו הנוכחי על מנת לייצג נכונה את תפקידו בהבטחת מזון בטיחותי לתושבי יפן, והגנה על היצרנים ועל הפועלים של תעשיות המזון.
החל מ-11 בנובמבר 2024 ממלא טאקו אטו תפקיד זה.
מייקל פ. אנדרסון

| --- | --- |

מייקל פ. אנדרסון, אוגוסט 2001
 לידה:  25 בדצמבר 1959 פלטסברג, ארצות הברית 
 נהרג:  1 בפברואר 2003 (בגיל 43) שמי טקסס, ארצות הברית 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת קרייטון  Cheney High School (Washington) 
 עיסוק בעבר:  טייס
 תקופת השירות:  1994 – 1 בפברואר 2003 (כ־9 שנים)
 דרגה:  לוטננט קולונל בחיל האוויר האמריקאי
 זמן שהייה בחלל:  24 ימים, 18 שעות ו-7 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  מייקל פ. אנדרסון
 משימות
 STS-89‏, STS-107
  
 עיטורים
 
 
מייקל פיליפ אנדרסון (25 בדצמבר 1959 – 1 בפברואר 2003) היה לוטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית, פיזיקאי ואסטרונאוט בנאס"א. אנדרסון נמנה עם צוות מעבורת החלל קולומביה במסגרת משימת STS-107 ונספה יחד עם צוות המעבורת באסון מעבורת החלל קולומביה – כאשר זו התפרקה עם כניסתה בחזרה לאטמוספירה של כדור הארץ. אנדרסון שימש כפיזיקאי האחראי על מבצעים וניסויים מדעיים בקולומביה. לאחר מותו זכה במדליות כבוד.
ראשית חייו

אנדרסון נולד בשנת 1959 לברברה ובובי אנדרסון. אביו היה טכנאי מטוסים בבסיס חיל האוויר בפלטסבורג ליד ניו יורק ולאחר מכן הוצב בבסיס חיל האוויר פיירצ'יילד כ-12 ק"מ מחוץ לספוקיין, וושינגטון, בה אנדרסון גדל.
אנדרסון סיים את בית הספר התיכון "צ'ייני". הוא היה אחד מארבעת האפרו-אמריקאים מכל בית הספר בו למדו 200 תלמידים. בשנת 1981 אנדרסון סיים תואר ראשון במדעים בפיזיקה ובאסטרונומיה, באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. בשנת 1990 קיבל תואר שני בפיזיקה מאת אוניברסיטת קרייטון באומהה.
בחיל האוויר

לאחר השלמת תואר ראשון אנדרסון התגייס לקצונה בחיל האוויר האמריקאי, לאחר השלמת האימונים בבסיס חיל האוויר קסלר במיסיסיפי, הוא הוצב בבסיס חיל האוויר רנדולף בטקסס. בטקסס שימש כראש צוות התמיכה בתקשורת עבור טייסת תחזוקה אווירית 2015, ולאחר מכן היה מנהל מערכת תקשורת הנתונים בבסיס.
בשנת 1986 הוא נבחר ללכת לקורס טיס בבסיס חיל האוויר ואנס באוקלהומה. לאחר סיום הקורס הוא הוצב בטייסת 2 של פיקוד ושליטה בבסיס חיל האוויר אופוט (offutt) בנברסקה, כטייס מטוסי בואינג EC-135. הוא הטיס את מטוס השליטה ובקרה "זכוכית מגדלת" ((Looking Glass)) של פיקוד האוויר האסטרטגי. במהלך השירות שם הוא השלים את התואר השני שלו.
החל ינואר 1991 ועד ספטמבר 1992 הוא שירת כמפקד ומדריך טיסה בטייסת תדלוק אווירי 920 בבסיס חיל האוויר וורטסמית' במישיגן. מספטמבר 1992 ועד פברואר 1995 היה מדריך טיסה וקצין טקטי בכנף הטיסה 380 בפלטסבורג, מדינת ניו יורק.
אנדרסון הטיס מספר כלי טיס (בהם בואינג KC-135 סטרטוטנקר ו-T-38 טאלון) וצבר יותר מ-3,000 שעות טיסה. הוא גם תיפקד כמדריך טיסה בסוף שנת 1994, כשנאס"א בחרה בו כמועמד לאסטרונאוט.
בנאס"א

אנדרסון נבחר לכיתת האסטרונאוטים של 1994, כיתה שכללה 19 אסטרונאוטים מתוך 2962 מועמדים. הוא התחיל את האימונים בפברואר 1995, ולאחר ההכשרה הוא הוסמך כמומחה משימה, וקיבל משימות לתמיכת משימות המעבורת במשרד האסטרונאוטים.
אנדרסון ביצע שתי טיסות לחלל, ושהה בחלל 593 שעות.
טיסתו הראשונה לחלל הייתה ב-1998, כשהוא טס כמומחה משימתי על מעבורת החלל אנדוור במשימה STS-89, בין התאריכים 22–31 בינואר 1998. משימה זו הייתה המשימה השמינית של תוכנית מיר ומעבורות החלל. במסגרת המשימה המעבורת הביאה את האסטרונאוטים סאליזן שאפירוב ואנדרו תומאס לתחנה והחזירה את דייוויד וולף. המשימה נמשכה 8 ימים, 19 שעות ו-47 שעות.
טיסתו השנייה עשה כמפקד מטען ייעודי על מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-107. המשימה נמשכה 15 יום, 22 שעות ו-22 דקות עד שהמעבורת התפרקה באסון מעבורת החלל קולומביה בה נספה יחד עם שאר אנשי הצוות, 16 דקות לפני הנחיתה.
הותיר אחריו אישה ושתי בנות.
פרסים והוקרה

לאנדרסון הוענקו מספר פרסים והוקרה, חלקם לאחר מותו באסון מעבורת החלל קולומביה.
מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה
מדליית השירות המצוין של נאס"א†
מדליית נאס"א לטיסה בחלל†
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה†
מדליית השירות הראוי לשבח
אות שירות ההגנה הלאומי
מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל†
הסמל † מציין שהאות הוענק לאחר מותו.
הנצחה

אסטרואיד מייקלאנדרסון.
פסגה בגבעות קולומביה שבמאדים נקראה על שמו.
אחת ממשימות המסגרת של תוכנית רמון ספייסלאב של קרן רמון קרויה על שמו.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של אנדרסון באתר spacefacts.de
↑  מבט על הפסגות בגבעות קולומביה, צולם על ידי הרובר ספיריט, נאס"א, 2 במרץ 2006
↑  אתר תוכנית רמון ספייסלאב
| משימת STS-107 |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | STS-107 • מעבורת החלל קולומביה • אסון הקולומביה | צוות משימה Sts-107, תמונה רשמית |
| צוות | ריק האזבנד • ויליאם מק'קול • דייוויד בראון • קלפנה צ'אולה • מייקל אנדרסון • לורל קלארק • אילן רמון | צוות משימה Sts-107, תמונה רשמית |
| הנצחה | אנדרטת קולומביה  •  גבעות קולומביה | צוות משימה Sts-107, תמונה רשמית |
| ניסויים | הגן הכימי  •  MEIDEX | צוות משימה Sts-107, תמונה רשמית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1335913769  Trove: 1539201 
אנדרסון במהלך טיסת המעבורת STS-107
קרב יה דראנג

קרב יה-דראנג (באנגלית: Battle of Ia Drang) התחולל כחלק ממלחמת וייטנאם, במהלך חודש נובמבר 1965 והיה העימות המשמעותי הראשון בין חיילי צבא ארצות הברית לחיילי הצבא העממי של צפון וייטנאם ולוחמים לא-סדירים של הווייטקונג. הקרב, שהיה חלק ממתקפה אמריקאית כוללת, שזכתה לשם "ביונט הכסף", נערך בשני שלבים ובשני מוקדים (אזורי נחיתה) שונים באזור ההררי במרכז דרום וייטנאם הידוע כעמק יה דראנג. והיה העימות החזיתי הראשון בין האמריקאים לצבא הצפון.
את כתר הניצחון על הקרבות העקובים מדם, דורשים שני הצדדים. והנרטיב על אירועי הקרב שונה ומתרחק ככל שעובר הזמן. וייטנאם טוענת לניצחון מאחר שבהתפזר ערפל הקרב יצאו האמריקאים מאזור הקרבות ואפשרו לווייטנאמים לשוב ולשלוט בו, לאחר סיום מלחמת וייטנאם הוצב שלט במקום הקרב המפאר את הניצחון הווייטנאמי. האמריקאים וההיסטוריונים הצבאיים החוקרים את המלחמה מחזיקים בדעה כי העימות ביה-דראנג נסתײם בניצחון טקטי אמריקאי, תוכניות הווייטנאמים סוכלו והמומנטום ממנו נהנו במאבקם מול הדרום נשבר. ברמה האסטרטגית עיצב הקרב את טקטיקת המלחמה כולה. האמריקאים ראו בתוצאות הקרב אישור לניהול העימות כמלחמת התשה, בעוד הווייטנאמים הבינו כי עימות חזיתי עם הצבא האמריקאי אינו כדאי ושבו לטקטיקות מלחמת גרילה.
רקע

מלחמת וייטנאם הוא הכינוי המקובל בארצות הברית ובמרבית העולם המערבי למלחמה שהתנהלה בין צפון וייטנאם הקומוניסטית והווײטקונג (אשר נתמכו על ידי ברית המועצות וסין) לדרום וייטנאם וארצות הברית ושותפותיה (קוריאה הדרומית, טאיוואן, הפיליפינים, אוסטרליה, ועוד). המלחמה מכונה גם מלחמת הודו-סין השנייה, ובווייטנאם היא ידועה בשם המלחמה האמריקאית. המלחמה החלה ב-1959 והסתיימה בניצחון הצפון בשנת 1975 ובאיחוד וייטנאם תחת שלטון קומוניסטי, כשנתיים אחר נסיגת ארצות הברית. במטרה להילחם באיום הקומוניסטי החלה ארצות הברית להשקיע כסף ולשלוח מומחי מינהל, אנשי צבא ומשטרה לסײגון. במקביל, החלו להתארגן בכפרים יחידות גרילה שכונו וייטקונג, והתנגדו למה שנתפש בעיניהם כממשל הבובות בסײגון. תנועת הווייטקונג (החזית לשחרור לאומי), היו אנשי דרום וייטנאם שנתמכו על ידי צפון-וייטנאם הקומוניסטית, אך זכו לתמיכה גם מצד רבים מאזרחי הדרום.
רקע > צבא דרום-וייטנאם

במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20 סבל צבא דרום וייטנאם מסדרת זעזועים שמנעו ממנו למלא את תפקידו בעימות מול הכוחות הלא-סדירים של הווייטקונג - "החזית הלאומית לשחרור דרום-וייטנאם" - שהופעלו על ידי המנהיגות בצפון וייטנאם. תחילה נמנע צבא הדרום, על-פי פקודות מפורשות מהנשיא נו דין דיים, מלהיכנס לעימות כלשהו מול לוחמי הצפון. מדיניות זו איפשרה לוײטקונג להתאמן ולבנות כוחות משמעותײם בתוככי דרום-וייטנאם ללא התנגדות ממשית. בשנת 1963 התחוללה הפיכה צבאית במהלכה הודח נו דין דיים והוצא להורג זמן קצר אחר כך. הפיכה צבאית זו, שהתרחשה בתמיכת ה-CIA, סימנה את אחת מנקודות התפנית במלחמה ואת העמקת מעורבותה של ארצות הברית בה. גם לאחר המהפכה לא היה צבא הדרום כוח לוחם יעיל ועיקר ענײנם של קציניו היה ממוקד בעימותים ומאבקי כוח פנימײם.
רקע > צבא צפון-וייטנאם

המחתרת הקומוניסטית שפעלה בדרום-וייטנאם במטרה לכונן בו משטר קומוניסטי, החלה לבצע פעולות גרילה נגד הממשלה החל משנת 1957. משנת 1959 כונתה המחתרת "חזית השחרור הלאומית" (NLF), והחלה לקבל סיוע מאסיבי מממשלת הצפון, דרך נתיב הו צ'י מין - מסלול שעבר דרך השכנות לאוס וקמבודיה - והוביל אף לגלישת המלחמה למדינות אלו. ממשלת דיים נעזרה ביועצים צבאיים אמריקאים, בפיקוד הגנרל פול הרקינס, אך איבדה שליטה על אזורים רבים. בשנת 1963 החלה מתקפה מוצלחת של המחתרת נגד צבא הדרום, שפרצה בקרב אפ בק בחודש ינואר. צבא הדרום הובס בקרבות, וממשלת דיים עמדה בפני פירוק.
על רקע זה התגברה תעוזת לוחמי הווייטקונג, ותחילה התמקד הארגון בהקמת מכוחות הולכים וגדלים אך החל משנת 1964 הוציא לפועל סדרת מתקפות כנגד יחידות של צבא הדרום שלא הװ יריב ראוי. החל מראשית 1965 היו חלקים גדולים מהמרחב הכפרי של דרום-וייטנאם תחת שליטה חלקית של הווייטקונג שנעזרו ביחידות סדירות של צבא הצפון. הווייטקונג העמיק את אחיזתו באזורים הכפריים של דרום-וייטנאם ובנה תשתית צבאית ענפה מצפון לבירה הדרומית סייגון. פעילותם האינטנסיבית והענפה הביאה לידיהם את השליטה המלאה בדרכים הבודדות וכתוצאה מכך חדל צבא הדרום, שעיקר פעילותו התמקדה לאורך צירי תנועה ראשיים, להוות איום או כוח יעיל. במצב זה יכלו הצפוניים לממש את תוכניתם לביתור שטח דרום וייטנאם לשניים, מהלך שאמור היה ליצור מצב כאוס מתוך תקוה לחתור תחת המשטר הדרום-וייטנאמי.
רקע > צבא ארצות-הברית

במקביל לבניית הכוח הצפון-וייטנאמי, החלה ארצות-הברית להעמיק את מעורבותה הישירה בסכסוך, ועד לאוקטובר 1965 יועצים אמריקאים לװ את יחידות הצבא הדרום-וייטנאמי ויחידות עלית ובעיקר הכומתות הירוקות ביצעו סיורים אלימים וחדירות עמוקות טװח לתוך השטח הצפון-וייטנאמי, יועצי הצבא האמריקאי שסופחו ליחידות מצבא הדרום תמכו בהכפפת יחידות אלו לפיקוד ישיר של קצינים אמריקאים, צעד שאמור היה להביא יחידות אלו למוכנות צבאית ונכונות להילחם. על-פי דעה זו, פיקוד אמריקאי ישיר אמור לחפות על הכשלים בפיקוד הדרום-וייטנאמי. מאידך מפקד הכוחות האמריקניים בווייטנאם ("פיקוד הסיוע הצבאי בווייטנאם" - MACV), ויליאם וסטמורלנד גרס כי עדיף להשתמש בקרבות בכוחות צבא אמריקני ולהבטיח שליטה מלאה בכוחות הלוחמים ובניהול הקרבות. הוא העריך שהפעילות לא תהיה מסובכת ולא תגבה קורבנות רבים. בעצה אחת עם הנשיא לינדון ג'ונסון גדל מספר החיילים האמריקנים שנשלחו לווייטנאם במהירות, בשנת 1965 התחייב הנשיא לשלוח 300,000 חיילים מצבא ארצות הברית לדרום וייטנאם, מספר שהמשיך לטפס והגיע ליותר מ-500 אלף בשנת 1968.
טקטיקות לחימה חדשות גובשו על ידי הצבא האמריקאי לפיהן יחידות צבאיות בסדר גודל של גדוד יוטסו לאזורי נחיתה מתוכננים על ידי הליקופטרים כבדים, סיוע ארטילרי במידת האפשר על ידי כוחות ארטילריה שיפעלו מרחוק בסיוע קציני טווח אך את עיקר הנטל יישאו מטוסים ומסוקי קרב. יחידה חדשה הוקמה להוצאה לפועל של הטקטיקה ונקראה דיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת) ובה שלוש חטיבות, חיילי היחידה החדשה כינו את עצמם "פרשים מעופפים" ( Air Cav). החל מיולי 1968 הייתה הדיוויזיה מוצבת במחנה רדקליף. עם זאת הדיוויזיה סבלה ממספר בעיות אופרטיביות. חלק מחיילי הכוח חלו במהלך שהותם בווייטנאם במלריה ווירלית וכתוצאה מכך נוצר חסר קשה במצבת כוח האדם הזמין. בעיה קשה יותר הייתה חוסר הניסיון של חיילי הכוח ומפקדיו, בעיה זו החלה בפרישה של וותיקי הדיוויזיה עוד בעת בניית הכוח בארצות הברית והתחדדה על ידי השימוש בכלי נשק חדשים ובראשם רובה הסער M16 שחולק לחיילים כשבוע לפני היציאה לווייטנאם. בעיה זו קיבלה ממדים קשים מול החיילים הצפון וייטנאמיים שלחמו בשטח מוכר, וזאת במשך שנים רבות, קציני היחידות הווייטנאמיות היו וותיקי המלחמה עוד מתקופת הלחימה מול הצרפתים.
בווייטנאם, קיבלה הדיוויזיה, תחת פיקודו של לוטננט גנרל הארי קינארד תא שטח גדול ששטחו 58 אלף קמ"ר (241 קילומטר על 241 קילומטר) ולמעשה נערכו החטיבות בקו לאורך מרכז דרום וייטנאם.