stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימוניזם

ערך זה עוסק בכת. אם התכוונתם לשם גנאי לרכישת משרות בכסף, ראו .
| --- | --- |
סכמה של האמונה השמעונית לפי המדווח; מאת ג'י.ר.ס מיד.
סכמה של האמונה השמעונית לפי המדווח; מאת ג'י.ר.ס מיד.
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  גנוסיס
 מייסד:  שמעון הקוסם 
 
השמעוניים (ביוונית: Σιμωνιανοί) היו כת שפעלה מהמאה ה-2 ועד המאה ה-4 לספירה. כל הידע אודותם שאוב מאבות הכנסייה ואין מקורות עצמאיים הנוגעים אליהם. לפי המסופר, היו כת גנוסטית שראתה בשמעון הקוסם את מייסדה וסגדה לו כאל.
מדיווחי אבות הכנסייה כמו אוריגנס, אוסביוס מקיסריה, אירנאיוס ואחרים עולה שהשמעוניים האמינו כי בטרם נברא העולם התקיים כח עליון, בלתי-נוצר, "העומד" או "הניצב" (ἐστὸσ) שהיה בעצם "רוּחַ אֱלֹהִים" המוזכרת בספר בראשית. הצד הנקבי של כח מקורי זה היה החכמה או הנשמה בהתגלמותה העילאית (ἔννοια). מן "העומד" התגלגלו כוחות ורוחות נחותים יותר, כולל הדמיורגוס שליט העולם הגשמי, הוא אלוהי התנ"ך. קנאת ואיבת הרוחות הנחותות לחכמה אילצה אותה להתגלגל בעולם החומר בגופן של נשים בעודה ממתינה להזדמנות לגאול את נשמותיהם בנות האלמוות של בני-האדם מכלא הגשמיות. זו הגיעה כשנולד שמעון הקוסם, גילומו של הכח העליון הקדום. שמעון מצא את החכמה בנשמת אישה בשם הלנה. מתיאורי אבות הכנסייה, כת השמעוניים סגדה לשמעון כמעין מראה לזאוס ולהלנה, בהתאמה, כאתנה. הם ראו בתורה ובחוקיה אמצעי לשעבד את בני-האדם והתנגדו לה, והמפתח לגאולה בעיניהם היה הכרה בטבעם האלוהי של שמעון והלנה שהחסד שהעניקו הושיע את המאמינים בהם. הם עסקו, לכאורה, בכשפים וקיימו אורח חיים מופקר ובלתי-מוסרי.
מחוץ ממה שנכתב על ידי מתנגדיהם, לא שרד שום מידע אודות הכת ואף אין ערובה להתקיימותה במציאות; למרות שניתן לשער שמדובר היה בקבוצה גנוסטית, אפילו זה לא ידוע בוודאות. המסופר אודותם נכתב בעת מלחמתם של אבות הכנסייה בכתות הגנוסטיות-נוצריות, מרקיון והאוחזים בדעות דומות. בתקופה זו הם ייחסו לשמעון הקוסם – שגם קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת ומוקשה ביותר; לפי אחת הדעות במחקר, לא היה אלא פאולוס עצמו שהיריבות בינו לבין פטרוס טושטשה והועתקה אל דמות חיצונית שניתן היה להפוך לשעיר לעזאזל – את ייסודם של כל הפלגים הגנוסטיים בתוך הכנסייה ולפרקים, של כל המינויות בכלל. מאחר שלפי הברית החדשה שמעון נטבל אך רק העמיד פנים שהוא נוצרי ישר, ניתן היה לציירו כמקור שלשלת הסמיכה ממנה הגיחו הבישופים הגנוסטיים וכך להסביר את קיומם בתוך הכנסייה ולשלול את הלגיטימיות שלהם בעת ובעונה אחת. מחברים נוצרים אורתודוקסים, מאירנאיוס ועד אפיפניוס מסלמיס, ייחסו לשמעוניים קשרים הדוקים או אבהות על מספר כתות בתוך או על סף הכנסייה (שאף הידוע על טיבן מגיע כולו מכתביהם), הגם שאין לכך כל מקור מלבדם. כך, לדוגמה, כתות הדוסיטאנים, המנאנדריאנים והסטורנליים יוחסו כולן לתלמידיו או שותפיו של שמעון.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק א', פסוק ב'
↑  Alberto Ferreiro, Simon Magus in Patristic, Medieval And Early Modern Traditions, הוצאת בריל, 2011. עמ' 11, 35-38, 43-46.
סיאנוס

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 20 לפנה״ס וולסיניי, האימפריה הרומית 
 הוצאה להורג:  16 באוקטובר 31 (בגיל 50) רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  קונסול 
 בן או בת זוג:  Apicata  ליווילה   ליווילה 
 
דיוקן טיבריוס על מטבע של סיאנוס
לוקיוס איליוס סיאנוס (בלטינית: Lucius Aelius Seianus;‏ 7 ביוני 20 לפנה"ס - 18 באוקטובר 31) היה פוליטיקאי רומאי ומפקד המשמר הפרטוריאני בימי הקיסר טיבריוס.
תולדות חייו

סיאנוס נולד בערך בשנת 20 לפנה"ס באטרוריה (טוסקנה שבאיטליה) למשפחת פרשים רומאית. בשנת 2 לפנה"ס סיאנוס היה חלק מפמלייתו של גאיוס קיסר כשזה שוגר לפרובינקיות המזרחיות של האימפריה כדי לטפל בסכסוך עם האימפריה הפרתית בנוגע למעמדה של ארמניה, עם שובו לרומא קשר קשרי ידידות עם טיבריוס, דבר שישתלם בעתיד הקריירה הפוליטית שלו.
עם עלייתו של טיבריוס לכס הקיסרות בשנת 14 הוא מינה את סיאנוס, יחד עם אביו לוקיוס ססיוס סטראבו, למפקד המשמר הפרטוריאני וכשאביו נפטר הוא הפך למפקדו היחיד של המשמר. כשפרץ מרד של הלגיונות המוצבים בפאנוניה עם עלייתו של טיבריוס לשלטון, סיאנוס התלווה אל דרוסוס יוליוס קיסר בן הקיסר וסייע לו בדיכוי המרד.
עם חזרתו הוא הפך לעמוד התווך של טיבריוס ברומא והוא אף כינהו "חברו לעמל". לסיאנוס ניתנה הזכות למנות את חבריו לשרי מאה וטריבונים ונהנה מזכות מלאה לשמור על קשרים עם חברי הסנאט. סיאנוס נפטר מאגריפינה אלמנת גרמניקוס ושני בניה נירון יוליוס קיסר ודרוסוס יוליוס קיסר על ידי תביעתם על פי חוק ביזיון המלכות.
סיאנוס הפך לאיש החזק ברומא עם פרישתו של טיבריוס לקאפרי בשנת 26 וטיבריוס ניהל את ענייני המדינה דרכו וכך סיאנוס הפך למעין משנה לקיסר. בשנת 31 סיאנוס התפטר מתפקידו כמפקד המשמר הפרטוריאני וכיהן כקונסול במשותף עם טיבריוס ואף נפוצו שמועות שיקבל בקרוב את הסמכות הטריבונית, דבר שיצביע עליו כיורשו של טיבריוס.
אולם יחסיו של סיאנוס עם טיבריוס התערערו, וב-17 באוקטובר 31 שלח טיבריוס את מאקרו, מפקדו החדש של המשמר הפרטוריאני, עם מכתב לסנאט שבו הוא מגנה את סיאנוס. עוד באותו היום הסנאטורים ציוו לשים אותו במעצר ולמחרת היום גזרו עליו דין מוות, והוא הוצא להורג על המדרגות הגמוניאניות. מותו היה הראשון בסדרה של טיהורים אכזריים של ידידיו ובני משפחתו, אף ילדיו הקטנים הוצאו להורג על המדרגות ובתו אף נאנסה.
על פי פילון האלכסנדרוני, בחיבוריו נגד פלאקוס והמשלחת לגאיוס, סיאנוס פעל נגד היהודים.
הערכה וביקורת

קיימת מחלוקת בין החוקרים בנושא מפלתו של סיאנוס. רוב המקורות העתיקים סבורים שהוא בנה את כוחו הפוליטי ברומא מתוך שאיפה לרשת את טיבריוס ובסופו של דבר אף רקח מזימה לרצח הקיסר ולהשתלטות על המדינה. כשנודע הדבר לטיבריוס הוא פעל במהרה וחיסל את סיאנוס וחבר נאמניו.
ראייה זאת בדרך נדחית על ידי המחקר המודרני. אן בודינגטון סבורה שחיסולו של סיאנוס היה כתוצאה מפעולתה של סיעה רבת השפעת מבין הסנאט אשר לא השלימה עם העובדה כי סיאנוס, שהיה ממוצא צנוע באופן יחסי, עלה לגדולה במדינה, ובסופו של דבר צברה השפעה פוליטית מספיקה כדי להכריח את טיבריוס להיפטר מסיאנוס.
את ההשקפה הזאת דוחה ההיסטוריון צבי יעבץ בתוקף. לדעתו הסנאטורים הממורמרים לא יכלו לעשות שום דבר בנושא סיאנוס מכיוון שכבר בימיו של אוגוסטוס הסנאט איבד את כוחו והשפעתו הפוליטית שעברה לידי הקיסר והצבא. הוא סבור שסיאנוס היה חסר כוח פוליטי עצמאי וכל פעולותיו היו כמשרת נאמן של אדונו טיבריוס. לשיטתו של יעבץ, מפלתו של סיאנוס באה מכיוון שעבר את הקווים בבקשתו את הסמכות הטריבונית, דבר שאדם שמרני כטיבריוס לא היה מוכן לתת לו. עובדה זו הגבירה את חשדנותו של טיבריוס שהורה על חיסולו.
לקריאה נוספת

רוברט גרייבס, אני, קלאודיוס (1934); תרגומים לעברית: נפתלי גולן, הוצאת מסדה, 1950; אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2010.
הערות שוליים

↑  פילון האלכסנדרוני, נגד פלאקוס, פרק ראשון, סעיף 1.
↑  Ann Boddington, Sejanus. Whose Conspiracy?, The American Journal of Philology, Vol. 84, No. 1. (Jan., 1963), pp. 1-16
↑  צבי יעבץ, טיבריוס וקליגולה - מהעמדת פנים לטירוף, עמ' 78-93
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463641605171  PLWABN: 9810590378905606  BnF: cb179856126 (data)  GND: 118796070  ISNI: 0000 0000 7970 7316  LCCN: n50005907  NTA: 071111794  SUDOC: 120843404  VcBA: 495/90450  VIAF: 13551480   WorldCat (עם VIAF): 13551480
סכסוכים טריטוריאליים בים סין הדרומי

שרטוטים של אזורים הנתונים בסכסוך באזור ים סין הדרומי
הסכסוכים הטריטוריאליים בים סין הדרומי כוללים טענות בנוגע לאיים וגבולות ימיים, של מדינות ריבוניות באזור. המדינות המעורבות בסכסוכים הן: ברוניי, סין, טאיוואן, מלזיה, הפיליפינים ווייטנאם. המחלוקות נוגעות לאיי ספראטלי, איי פאראסל, מפרץ טונקין ועוד. ישנה גם מחלוקת המשפיעה על מחלוקות אלו על טריטוריה ימית ליד איי נאטונה השייכים לאינדונזיה. האינטרסים של צדדי הסכסוכים כוללים שטחי דיג, אזורים בעלי פוטנציאל למציאת שדות נפט גולמי וגז טבעי. כמו כן ישנה חשיבות אסטרטגית לא מבוטלת בשליטה על נתיבי מסחר ימיים.
רקע > עתודות אוצרות טבע

האזור מוערך כבעל פוטנציאל גדול להכיל מאגרי אוצרות טבע. משרד האדמה ומשאבים הסיני פרסם דו"ח החוזה מרבצים של כ-17.7 מיליארד טון של נפט גולמי שהם יותר נפט מאשר בשדות של כווית. בשנים שלאחר ההכרזה הסינית התעצמו הוויכוחים בנוגע לסכסוכים הישנים. דוחות מאוחרים יותר היו פסימיים יחסית וצפו "רק" כ-1.1 מיליארד טון (שהם כ 7.5 מיליארד חביות נפט). מנהל המידע של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית העריך את המאגרים בכ-28 מיליארד חביות (לעומת ההערכה הסינית של כ-213). בנוסף פרסם מנהל המידע על צפי למאגרים עצומים של מעל 190 TCF.
ממשלת סין הודיעה כי היא תשקיע כ-30 מיליארד דולר בפיתוח שדות נפט באזור ב-20 השנים הקרובות. במרץ 1976, גילתה חברת נפט פיליפינית שדה נפט גדול ליד פּלאוואן, אי שהוא פרובינציה הגובלת בים סין הדרומי ובים סוּלוּ. שדה נפט זה מספק 15% מתצרוכת הנפט של הפיליפינים.
אירועים > מלחמת העולם השנייה

1939 - במלחמת העולם השנייה כבשה יפן את ים סין הדרומי כולל כל איי ספראטלי ופאראסל.
אירועים > סוף המאה ה-20

פברואר 1992 - סין העבירה חוק הקובע כי כל ים סין הדרומי שייך לסין. ההכרזה גררה הפגנות רבות ברחבי האזור.
1997 - הפיליפינים מתחילים לקרוא תיגר על הכרזת הריבונות הסינית על "Scarborough Shoal"
1999 - תחת נשיא טאיוואן לי טנג-הואי, מצהירה טאיוואן כי: "חוקית, היסטורית, גאוגרפית ובמציאות" כל ים סין הדרומי ואיי ספראטלי היו טריטוריה טאיוואנית ובשליטתה וקראה נגד פעילות הפיליפינים ומלזיה באזור. כך הודיע משרד החוץ.
מאי 1999 - יום לאחר הפצצת השגרירות הסינית בבלגרד על ידי האמריקאים, הפיליפינים שלחו את ה-"BRP Sierra Madre" ל-"Thomas Shoal" השני. סין גינתה באופן רשמי. הפיליפינים סירבו לפנות את הספינה ומאז הסינים עורכים סיורי מעקב באזור.
אירועים > המאה ה-21

ינואר 2005 - כלי שיט מלחמתיים סיניים ירו על סירות דיג וייטנאמיות ממחוז ת'אן הואה (אנ'), מהירי נהרגו 9 אנשים וסירת דיג נלקחה על ידי הסיניים יחד עם צוותה המונה 8 אנשים. הסיניים מאוחר יותר פרסמו הודעה המנקה אותם מאחריות וכי הסירות הכילו פירטים וכן בידיהם "וידוי" מהעצורים על כך שהם ירו על הסינים ראשונה.
מרץ 2013 - מלזיה הביעה שוויון נפש עם ביצוע תרגיל צבאי סיני בג'יימס שואל (אנ')
ינואר 2014 - סין מחליטה על נוהג "אישורי דיג" בים סין הדרומי, ארצות הברית, הפיליפינים ווייטנאם מביעים התנגדות למהלך. במרץ, משמר החופים של סין מסלק שתי ספינות פיליפיניות מאיונגין שוֹאַל (אנ') שבקבוצת ספראטלי. במקביל, הפיליפינים מגישים תביעה בינלאומית לבית המשפט בהאג נגד סין. סין מביעה "תדהמה" על המהלך בטענה כי השתיים הסכימו לפתור את המחלוקות בשלחן הדיונים.
מאי 2014 - התנגשות בין כלי שיט וייטנאמי וסיני במהלך הצבת אסדת קידוח סינית באזור בו שתי המדינות טוענות לזכויות חיפוש נפט. שני הצדדים האשימו זה את זה. וייטנאם משחררת צילומי וידאו המראים כי כלי השיט הסיני פוגע בכוונה בכלי השיט הווייטנאמי ומטביע אותו. בעקבות כך בווייטנאם התרחשו הפגנות.
אוגוסט 2014 - מתיחות אווירית בין ארצות הברית לסין כאשר מטוס שניאנג J-11 "מטריד" בואינג P-8 פוסידון אמריקאי.
בסוף ינואר 2016 שלחה ארצות הברית את המשחתת "Curtis Wilbur" מסדרת המשחתות ארלי ברק למרחק של 12 מיל ימי מחופי האי טריטון שבאיי פאראסל. סין גינתה בחריפות את המשט וקראה לו "מעשה חפוז ולא אחראי מבחינה צבאית ופוליטית".
ב-2015, סין ביצעה עבודות עפר נרחבות והפכה את השונית "Mischief reef" לאי. בנוסף, החזיקה בו כוחות צבא באופן קבוע ובנתה תשתיות צבאיות. האי נמצא בשליטה סינית אך טענות טריטוריאליות קיימות מצד טאיוואן, הפיליפינים ווייטנאם. על פי ההערכות ישנם שדות נפט וגז בסביבת השונית. במאי, ארצות הברית החלה להפעיל טיסות ביון באזור וחיל הים הסיני שיגר איומים רשמיים לכלי הטיס האמריקאים. במאי 2015 פרסם 'The Global Times' - עיתון בבעלות ממשלת סין, הודעה כי אם ארצות הברית לא תיסוג מנסיונותיה לעצור את הבנייה הסינית באזור האיים "מלחמה בין סין לארצות הברית תהיה בלתי נמנעת"
מחלוקות

המחלוקות העיקריות באזור כוללות 9 סכסוכים:
מחלוקות > קו ה-U

(באנגלית: Nine-Dotted Line, U-Shape Line, או Nine-Dash Map, בסינית: 南海九段线, פין-יין: nánhǎi jiǔduàn xiàn, תרגום: קו תשעת החלקים של ים סין הדרומי, בווייטנאמית: Đường lưỡi bò, תרגום: קו לשון הפרה). סכסוך (אנ') הכולל טענות לבעלות של סין על שטחי אזור כלכלי בלעדי של ברוניי, וייטנאם, מלזיה והפיליפינים גם יחד.
מחלוקות > גבול ימי צפונית לאיי נאטונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מחלוקות > גבול ימי צפונית לבורנאו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מחלוקות > איים בדרום האזור הכוללים את איי ספראטלי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מחלוקות > גבול ימי לחופי פלאוואן ולוזון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מחלוקות > איים בצפון האזור הכוללים את איי פאראסל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מחלוקות > גבולות ימיים בתוך מצר לוזון

סכסוך בין הפיליפינים לטאיוואן על שטח ימי במצר לוזון. הסכסוך כולל גם כמה איים בתחום.
מחלוקות > רצועת אדמה במזרח סבה

סכסוך בין מלזיה והפיליפינים על שטח במזרח סבה שנקרא בעבר "צפון בורנאו".
הערות שוליים

↑  China strongly condemns US for sending warship near island, באתר Fox News, ינואר 2016
↑  South China Sea dispute: China state paper warns of 'war' unless US backs down, מאי 2015
עונת 1940/1941 בסרייה א'

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  6 באוקטובר 1940 – 4 במאי 1941 (211 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  בולוניה
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  733 (3.05 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ממלכת איטליה אטורה פוריצ'לי בולוניה   (22 שערים)
 → 1939/19401941/1942 ←
 
עונת 1940/1941 בסרייה א' הייתה העונה ה-41 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-6 באוקטובר 1940 והסתיימו ב-4 במאי 1941.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אטאלנטה וליבורנו היו הקבוצות שהעפילו מליגת משנה.
בולוניה זכתה באליפות בפעם השישית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו נובארה ובארי. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו סמפיירדרנסה ומודנה.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1. | בולוניה | 30 | 16 | 7 | 7 | 60 | 37 | 23 | 39 | זכייה בליגה |
| 2. | אמברוזיאנה | 30 | 14 | 7 | 9 | 52 | 42 | 10 | 35 |  |
| 3. | מילאן | 30 | 12 | 10 | 8 | 55 | 34 | 21 | 34 |  |
| 4. | פיורנטינה | 30 | 14 | 6 | 10 | 60 | 49 | 11 | 34 |  |
| 5. | יובנטוס | 30 | 12 | 8 | 10 | 50 | 47 | 3 | 32 |  |
| 6. | אטאלנטה | 30 | 11 | 9 | 10 | 45 | 38 | 7 | 31 |  |
| 7. | טורינו | 30 | 11 | 8 | 11 | 54 | 50 | 4 | 30 |  |
| 8. | נאפול | 30 | 11 | 8 | 11 | 41 | 48 | 7- | 30 |  |
| 9. | טריאסטינה | 30 | 9 | 11 | 10 | 43 | 39 | 4 | 29 |  |
| 10. | גנואה | 30 | 10 | 9 | 11 | 46 | 44 | 2 | 29 |  |
| 11. | רומא | 30 | 9 | 11 | 10 | 48 | 46 | 2 | 29 |  |
| 12. | ונציה | 30 | 8 | 13 | 9 | 39 | 44 | 5- | 29 | זכייה בגביע איטליה |
| 13. | ליבורנו | 30 | 9 | 10 | 11 | 40 | 51 | 11- | 28 |  |
| 14. | לאציו | 30 | 7 | 13 | 10 | 38 | 42 | 4- | 27 |  |
| 15. | נובארה | 30 | 8 | 11 | 11 | 31 | 38 | 7- | 27 | ירדה ליגה |
| 16. | בארי | 30 | 5 | 7 | 18 | 31 | 84 | 53- | 17 | ירדה ליגה |
כדורגלנים מצטיינים

אטורה פוריצ'לי שחקנה של בולוניה כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
סימוני תנועה בכביש

.
צביעת כביש
סימון כביש בלונדון
סימון כבישים היא שיטה המשמשת להכוונת נהגים והולכי-רגל בדרך באמצעות שרטוט קווים וסימנים על דרך ובעיקר על כביש. שיטה זו נלווית לשתי שיטות נוספות להכוונת הנהגים והולכי-הרגל: רימזור ותימרור.
סימון כבישים מורה כיצד לנהוג או ללכת בקטעי הדרך השונים; כך לדוגמה קו רציף במרכז הכביש מורה על איסור לעקוף רכב תוך שימוש בנתיב הנגדי, וקו מקוטע - על היתר. קו בצבע צהוב מורה על שולי הדרך, וקו כפול בצבע זה מורה על נתיב תחבורה ציבורית. קו כתום מורה על סימון זמני של כביש שנמצא תחת עבודה. קווים מלבניים עבים הנמתחים אופקית בין שני צידי הכביש מורים על מעבר חצייה.
ישנם סימונים בצידי הכביש המיועדים לתחום את החניות.
בישראל התחום נמצא תחת אחריות החברה הלאומית לדרכים.
טכניקת הצביעה

לצורך הסימון משתמשים בצבעים שזמן הייבוש שלהם קצר ומקדם החיכוך שלהם גבוה. את הצבעים מיישמים בשיטת האיירלס.
צבע סימון כבישים הוא לרוב צבע תרמופלסטי, צבע זה כשמתחמם גורם לייבוש מהיר ו"להדבק" לכביש בצורה מיטבית.
תמונות

קווי הפרדה בין נתיבים:
קו מקוטע המורה על אפשרות מעבר בין הנתיבים, וקו רציף עבה המורה על הפרדה ללא אפשרות מעבר, המתקדמת לקראת חציצה מוחלטת בין הנתיבים
נתיב תחבורה ציבורית המסומן בקו צהוב כפול. הנתיב הנגדי לו, לרוב זה שרחב יותר, מותר בנסיעה לכולם
כביש חד-סיטרי ובו חיצים המורים על זרימה של התנועה בכיוון אחד בלבד. בין הנתיבים קיימת הפרדה בצורת מדרכה, ולכן הכביש מוגדר כחד-סיטרי
סימון כבישים בצומת עלית (רמת גן) (2009) - צילום מבנין אבגד
עומר ורד וילנצ'יק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 2007 (בן 17) ישראל ישראל
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שיט תחרותי
 תת-ענף:  לייזר
 דגם:  לייזר סטנדרט
עומר ורד וילנצ'יק (נולד ב-8 במאי 2007) הוא שייט מפרשית לייזר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ מעגן מיכאל. גולש במסגרת מועדון מעגן מיכאל.
בפברואר 2024 ורד וילנצ'יק השיג עבור ישראל מכסת השתתפות בתחרות הלייזר סטנדרט באולימפיאדת פריז (2024) כשהוא בן 16 בלבד, לאחר שסיים במקום השמיני באליפות אירופה בשיט בסירות ILCA 7 שנערכה ביוון. ורד וילנצ'יק דורג בין שני הנציגים הבכירים ממדינות שטרם השיגו כרטיס למשחקים האולימפיים (יחד עם נציג סלובניה), מה שהעניק לישראל את הכרטיס. הוא הנציג הישראלי השלישי בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים והראשון בתחרויות הגברים, לאחר שנופר אדלמן ושי קקון עשו זאת בעבר בתחרויות הלייזר של הנשים.
הערות שוליים

↑  משלחת ישראל, אתר הוועד האולימפי
↑  רותם פלדברג, ‏הילד שעשה הסטוריה: ראיון עם עומר ורד וילנצ`יק, באתר ערוץ הספורט, 23 בפברואר 2024
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עיליי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
סנדי פוינט

| --- | --- |
תצלום אוויר של סנדי פוינט. ברקע מצודת ברימסטון היל
תצלום אוויר של סנדי פוינט. ברקע מצודת ברימסטון היל
 מדינה:  סנט קיטס ונוויס סנט קיטס ונוויס
 מחוז:  סנט אן סנדי פוינט
 קואורדינטות:  17°21′30″N 62°50′50″W﻿ / ﻿17.35833°N 62.84722°W﻿ / 17.35833; -62.84722
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנט קיטס ונוויס מוגדלת) באסטר צ'ארלסטאון קאיון ניוקאסל הים הקריביסנדי פוינט(למפת סנט קיטס ונוויס רגילה) באסטר צ'ארלסטאון קאיון ניוקאסל הים הקריביסנדי פוינט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סנדי פוינט טאון (באנגלית: Sandy Point Town) היא העיר השנייה בגודלה במדינת סנט קיטס ונוויס שבאיי ליווארד באנטילים הקטנים שבים הקריבי. העיר שוכנת לחופו הצפון-מערבי של האי סנט קיטס, ומשמשת כבירת מחוז סנט אן סנדי פוינט.
אל האזור בו שוכנת העיר הגיע בשנת 1623 מגלה הארצות הבריטי סר תומאס וורנר. בשנות העשרים של המאה ה-17 נוסדה העיר, ובמהרה הפכה למרכז המסחרי של סנט קיטס. נמל העיר היה אחד העמוסים באזור, כפי שמעידים למעלה משלוש מאות שרידי המחסנים הפזורים על קו החוף.
בשנת 1727 הועברו מרכזי המסחר לבירה באסטר, וסנדי פוינט איבדה את חשיבותה. בנובמבר 1984 פגע בעיר הוריקן קלאוס, וגרם לנזקים כבדים. בעקבות ההוריקן נסגר הנמל.
מצודת ברימסטון היל, המבצר הגדול ביותר שבנו הבריטים במזרח הקריביים, נבנה על מנת להגן על סנדי פוינט ועל מבצר צ'ארלס פוינט.
סמי שמעון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1932 בגדאד, עיראק
 פטירה:  30 במאי 2009 (בגיל 77 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון
 מקצוע:  איש עסקים
 
סָמִי שַמְעוּן (1932 – 30 במאי 2009) היה איש עסקים ונדבן, שהתגורר בלונדון.
לקראת שנותיו האחרונות עבר להתגורר בישראל ונפטר במאי 2009.
ביוגרפיה

סמי שמעון נולד בבגדאד, בן למשפחת סוחרים אמידה. בנעוריו עבר עם משפחתו לאיראן, ובגיל 20 עלה לבדו לישראל, שירת בצה"ל, ולאחר מכן יצא ללימודים בטורקיה וחזר למשפחתו באיראן. עסק שם בייצוא ובייבוא. עם עלייתו של ח'ומייני לשלטון היגר לפורטוגל ומשם עבר ללונדון, שם עסק בעסקי נדל"ן וצבר נדל"ן במדינות רבות.
בין היתר הקים שמעון חברות לשיווק נפט ולייצור פלדה בדרום אפריקה, פרויקטים של תשתיות בפורטוגל, בנייני משרדים בארצות הברית ובתי-מלון במערב אירופה. ביוני 1989 רכש 4% ממניות חברת ”טבע”. מימוש המניות אחרי עליית שערן הקנה לו חלק ניכר מהונו. בשנת 1991 רכש את חברת הפרדסנות והשימורים יכין-חק"ל מהסוכנות, והסב חלק ניכר מפעילותה לעסקי נדל"ן. רכש 21% מחברת ”גאון אגרו” שהוקמה על ידי בני גאון וכן 17.5% מחברת צינורות המזרח התיכון.
שמעון תרם לקידום החינוך והרפואה בישראל. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן וכיהן כנשיא הקונגרס הספרדי העולמי ונשיא עמותת ”הצל את לב הילד”. כמו כן מימן לימודי רפואה לקרדיולוגים בארצות הברית. תרם רבות למכללה האקדמית להנדסה בנגב מה שהוביל את שינוי שמה להמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון הקרויה על שמו. בין תרומותיו - תרומה למחלקה לניתוחי חזה ולב במרכז רפואי וולפסון, מבנה בית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן ובית יתומים בנתניה.
שמעון נפטר בגיל 77 כשהוא מותיר אחריו את רעייתו אנג'לה, בריטית שהתגיירה, ואת בתו אלכסנדרה.
לאחר מותו, בחודש יוני 2012, קבע בית המשפט לענייני משפחה בתל אביב, כי אלמנתו תקבל מחצית מהונו של סמי שמעון, כ-1.3 מיליארד ש"ח, אף על פי שאת הנכסים צבר שמעון בטרם הנישואים.
בטרם נפטר, ציווה להעביר סכום של כ-10 מיליון דולר לארצות הברית, לעמותת צאנז, לטובת הקמת בית יתומים בעיר נתניה. בעקבות התנגדות היורשים, התעכב ביצוע הפרויקט, וזה נמצא בהליכים משפטיים.
הערות שוליים

↑  מעריב: קבוצה בראשות סמי שמעון תשקיע מיליארד אירו במרינה בפורטוגל, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2002
↑  יואב יצחק-, סמי שמעון רכש 4.4% ממניות טבע, מעריב, 6 ביוני 1989
↑  הרצל לקס, סמי שמעון חוזר להשקיע אצל בני גאון: ירכוש 20% מצנורות המזה"ת לפי שווי חברה של 141 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 בפברואר 2004
↑  אלפי שאולי, המיליארדר נפטר; האלמנה תקבל כ-1.3 מיליארד, באתר ynet, 27 ביוני 2012 • אלה לוי-וינריב, ‏אלמנתו ובתו של סמי שמעון זכו בקדימות לרכישת נכסי עיזבונו, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2012
↑  ענת רואה, אלמנתו של סמי שמעון: הכסף לבית היתומים שייך לי, באתר כלכליסט, 4 באוקטובר 2011
↑  אלה לוי-וינריב, ‏בית יתומים ייבנה בנתניה בתרומה מעיזבונו של סמי שמעון, באתר גלובס, 9 במרץ 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיארה

ערך זה עוסק במדינה. אם התכוונתם לזמרת רית'ם אנד בלוז, ראו .
סֶיאָרַה (בפורטוגזית: Ceará) היא מדינת מחוז בצפון-מזרח ברזיל לחוף האוקיינוס האטלנטי. היא גובלת במדינות ריו גראנדה דו נורטה ופאראיבה במזרח, במדינת פרנמבוקו בדרום ובמדינת פיאואי במערב. שטחה הכולל 146,348.30 קמ"ר, המהווים 9.37% משטחו של החבל הצפוני ו-1.7% משטחה הכולל של הפדרציה של ברזיל.
גאוגרפיה ודמוגרפיה

פני השטח של סיארה מגוונים, והצמחייה כוללת מנגרובים, קצ'ינגה, יערות-עד, סבך ויערות טרופיים. הטמפרטורות גבוהות במרבית האזורים כמעט כל השנה (בין 22 מעלות צלזיוס ל-36 מעלות). העונה הגשומה בה היא בין ינואר למרץ ועד יוני. התנאים הסביבתיים והחופים האינסופיים מהווים מקור משיכה לתיירות, ובעיקר לתיירות טבע. בין חופיה המפורסמים של סיארה אפשר למצוא את קנואה קברדה, ז'ריקואקוארה, מורו ברנקו, טאיבה ופלשייראס. החופים מחולקים לשתי קבוצות, על פי מיקומם ביחס לבירה פורטלזה: חוף הזריחה וחוף השקיעה.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1872: 721,686
1890: 805,687
1900: 849,127
1920: 1,319,228
1940: 2,091,032
1950: 2,695,450
1960: 3,337,856
1970: 4,491,590
1980: 5,380,432
1990: 6,362,620
2000: 7,418,476
2010: 8,452,381