stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובי (לוויין)

| --- | --- |

מבנה הלוויין קובי
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  מרכז טיסות החלל גודרד
 תאריך שיגור:  18 בנובמבר 1989
 משגר:  דלתא 5000
 אתר שיגור:  SLC-2W, ונדנברג
 אתר רשמי
 משימה
 סוג משימה:  לוויין מחקר
 לוויין של:  כדור הארץ
 אפואפסיד:  900 ק"מ
 פריאפסיד:  900 ק"מ
 זמן הקפה:  103 דקות
 משך המשימה הכולל:  18 בנובמבר 1989 – הווה (34 שנים) 
 משך המשימה:  18 בנובמבר 1989 - 23 בדצמבר 1993
 מידע טכני
 משקל:  2,270 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  20322
 מאגר המידע הלאומי:  1989-089A
סמל משימת הלוויין קובי
קובי (באנגלית: COBE, ראשי תיבות של Cosmic Background Explorer) הוא לוויין מחקר ששוגר ב־18 בנובמבר 1989 לחלל על ידי נאס"א כדי לחקור את קרינת הרקע הקוסמית. הלוויין היה מצויד במצלמות רגישות מאוד והיה לו מערך מחשבים מתוחכם, שאיפשר לו לזהות הבדלים דקים בקרינת הרקע ממקומות שונים בחלל. מחקר זה לא היה אפשרי עד לשיגורו, ולא ניתן היה לזהות הבדלים אלה בקרינת הרקע, מכיוון שההבדלים היו זעירים מכדי שניתן יהיה לאתרם בטכנולוגיה הקיימת.
הבדלים אלה הסבירו במידה רבה את מבנהו הנוכחי של היקום, הגלקסיות המסודרות בצבירי גלקסיות וצבירי גלקסיות המסודרים בצבירי־על.
תגובתו של הפיזיקאי הנודע סטיבן הוקינג על הממצאים של COBE הייתה שזוהי "התגלית הגדולה ביותר של המאה העשרים".
הלוויין שוגר על גבי משגר דלתא 5000 מ־SLC-2W בבסיס חיל האוויר וונדנברג.
ראו גם

לוויין המחקר WMAP
לקריאה נוספת

סיימון סינג, "המפץ הגדול", ידיעות ספרים, 2007.
קאן-סור-מר

קאן-סור-מר (בצרפתית: Cagnes-sur-Mer) היא עיר קייט בדרום צרפת הממוקמת על חוף הים התיכון, בין ניס לבין קאן, ומהווה חלק מהמטרופולין של ניס. העיר ידועה בזכות טיילת החוף שלה, מוזיאון רנואר, הרובע העתיק וההיפודרום.
העיר נקראת על שם נהר קאנייה החוצה אותה ונשפך לים בתחומה.
רובעי העיר

קאנייה סור מר מורכבת ממספר רבעים שבעבר היו יישובים נפרדים ובמהלך השנים התחברו זה לזה.
רובעי העיר > העיר העתיקה

רובע לה או דה קאניה (Le Haut-de-Cangese) הנמצא על גבעה מעל מרכז העיר הוא הרובע העתיק של העיר המתייחד ברחובותיו הצרים והמפותלים. בפסגת הגבעה נמצאת טירת נסיכי בית גרימלדי.
רובעי העיר > העיר החדשה

העיר החדשה שהיא מרכז העיר משתרעת על המישור שבין הגבעה של רובע לה או דה קאניה לבין רובע החוף.
רובעי העיר > רובע החוף

לה קרוס דה קאנייה (Le Cros de Cagnes) הוא הרובע הגובל בים. לאורכו משתרעת טיילת החוף. בקצהו נמצא נמל הדייגים. הרובע מופרד משאר חלקי העיר על ידי הכביש המהיר ומסילת הרכת המחברות את ניס עם קאן.
אתרי העיר

טיילת החוף באורך 4 קילומטר, בימי שבת מתקיים בה שוק ציירים.
הרובע העתיק (או דה קאניה Haut-de-Canges) רובע קטן מוקף חומה, המטפס על גבעה תלולה בצפון העיר.
לה קולט (Les Collettes), האחוזה שהייתה שייכת לצייר רנואר. בית מגורי הצייר משמש כיום מוזיאון בו מוצגות עבודות שלו ומזכרות אישיות ומשפחתיות.
טירת נסיכי בית גרימלדי, שהוקמה כמבצר ב-1309 על ידי רנייה גרימלדי ומשמשת כיום כמוזיאון לאמנות.
אנשים מפורסמים

בנוסף לרנואר פעלו בעיר: הסופרת נדין גורדימר, הצייר איב קליין, נגן הג'אז ג'ו לואיס, הזמר מרסל מולודז'י.
קורט דליגה

| --- | --- |

קורט דליגה
 לידה:  15 בספטמבר 1897 קרויצבורג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 הוצאה להורג:  24 באוקטובר 1946 (בגיל 49) פראג, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  DummiDummi 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 דרגה:   אוברסט-גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד משטרת הסדר הגרמנית   סגן המושל בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בכסף
 
קורט דַלִיגֶה (בגרמנית: Kurt Daluege;‏ 15 בספטמבר 1897 – 24 באוקטובר 1946) היה קצין אס אס בדרגת אוברסט-גרופנפיהרר (הדרגה השנייה בסולם דרגות האס אס). שימש במגוון תפקידים, ביניהם ראש משטרת הסדר, שהייתה ארגון משטרתי שכלל בתוכו את רוב השוטרים במדים בגרמניה הנאצית. שימש בפועל בתפקיד "הפרוטקטור" בשטחי הכיבוש הגרמני בצ'כיה, שכונו על ידי הנאצים "הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה". ידוע לשמצה בתור מי שהיה אחראי על ביצוע פעולות העונשין לאחר חיסול ריינהרד היידריך, ובהן השמדת הכפר לידיצה על תושביו. היה בין האחראים לביצוע השואה, כאשר יחידות משטרת הסדר בפיקודו שימשו בתפקידים חשובים בהשמדת היהודים, ובמיוחד בשואת יהדות ברית המועצות.
ביוגרפיה

דליגה נולד בשנת 1897 בעיירה קרויצבורג (כיום קלוצבורק בפולין) שבשלזיה העילית, שהייתה אז חלק מהאימפריה הגרמנית. אביו היה עובד מדינה פרוסי. הוא התגייס לצבא גרמניה בשנת 1916 ושירת בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע מספר פעמים, לעיתים פציעות קשות, ועוטר בשל אומץ ליבו.
אחרי המלחמה היה דליגה למנהיג מיליציה בשם "Selbstschutzes Oberschlesien" - "הגנה עצמית של שלזיה העילית". אל הארגון הצטרפו ותיקי המלחמה, ואלו לחמו בפולנים בעת שאוכלוסיית המחוז, שהייתה מורכבת משיעור ניכר של פולנים אתנים, התקוממה מספר פעמים בשאיפה להתאחד עם המדינה הפולנית שקמה מחדש. ב-1921 הצטרף לאחת ממיליציות הפרייקור הידועות, מיליציית רוסבאך, ובה בעת למד הנדסה באוניברסיטה הטכנולוגית בברלין. שנתיים לאחר מכן היה דליגה בין ראשוני המצטרפים אל המפלגה הנאצית, וב-1926 הצטרף אל ארגון ה-אס אה, המיליציה העממית הנאצית, והיה בה בעת סגנו של יוזף גבלס ששימש כגאולייטר (באותה העת תואר ששימש למנהיג מפלגה במחוז מסוים) של ברלין.
ביוגרפיה > בשירות ה-אס אס

ביולי 1930 התפטר דליגה משירות ה-אס אה והצטרף אל ה-אס אס, לבקשתו של היטלר. ה-אס אס היה אז ארגון קטן יחסית, ששימש לעיתים כמשמר אישי לבכירים במפלגה, ולעיתים בפעולות מודיעין, מעקב והטרדה של אויבי המפלגה, כאשר ה-אס אה שימשה כזרוע הצבאית של המפלגה הנאצית, מיליציה עממית בה היו חברים בשיאה מיליוני חברי המפלגה. דליגה קיבל עם כניסתו דרגת אוברפיהרר המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל. אחריותו העיקרית הייתה ריגול אחרי אנשי ה-אס אה (שמנהיגו ארנסט רהם ניסה לנהל מדיניות עצמאית, דבר שהביא לבסוף לרציחתו ולרצח אנשיו (באירוע המכונה "ליל הסכינים הארוכות" בעיירה באד ויסזה בשנת 1934) ואויבים בכוח אחרים של המפלגה.
בשנת 1932 נבחר דליגה לנציג המפלגה הנאצית בפרלמנט הפרוסי, ובנובמבר 1932 נבחר לרייכסטאג מטעם מחוז הבחירה ברלין-מזרח. הוא החזיק בכהונה זו עד לנפילת המשטר הנאצי בשנת 1945. באותה תקופה סייע להרמן גרינג שנבחר לכהונת שר הפנים הפרוסי, ולאחר מכן לראש הממשלה הפרוסי, בארגון המשטרה בפרוסיה.
ב-1936 ארגן היטלר מחדש את כוחות השיטור במדינה. ריבוי הארגונים והתנגשות הסמכויות, כמו גם ירידת כוחן העצמאי של מדינות גרמניה,  הביאו להכרעה לפיה יעמוד היינריך הימלר בראש כל כוחות המשטרה בגרמניה. ריינהרד היידריך הוצב בראש "SIPO",‏ -Sicherheitspolizei, ארגון שכלל את המשטרה הפלילית (KRIPO), והגסטאפו, ואילו דליגה הועמד בראש "משטרת הסדר" (ORPO), ארגון משטרתי שכלל את מרבית השוטרים לבושי המדים בגרמניה, ואיחד את המשטרה העירונית הרגילה, והז'נדרמריה במחוזות השדה, ותפקידו היה שמירת הסדר הציבורי. ב-1938 אוחדו לארגון זה גם מכבי האש, וב-1942 גם ההגנה האזרחית ומשטרת העזר העירונית והכפרית. בפיקודו על ארגון זה עלה דליגה בסולם הדרגות, ובעת פרישתו ב-1943 נשא את דרגת אוברסט-גרופנפיהרר באס אס, שהייתה הדרגה השנייה בסולם הדרגות אחרי דרגת "רייכספיהרר אס אס" השמורה להימלר, וכן דרגת "גנרל-אוברסט", הדרגה הבכירה ביותר בשורות המשטרה.
"משטרת הסדר" עליה פיקד דליגה, שימשה בתפקידי "לוחמה נגד פרטיזנים" לאחר מבצע ברברוסה הוא הפלישה הגרמנית לברית המועצות. במסגרת זו בוצעו על ידי אנשיה פשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסייה האזרחית בשטחי הכיבוש הנאצי בברית המועצות. בשנת 1941, כאשר החלה השמדת היהודים על ידי האיינזצגרופן בשטחי ברית המועצות, העמיד דליגה כוח אדם שעמד לרשותו מ"משטרת הסדר" לצורך ביצוע ההוצאות להורג, ופעולות שיטור הכרוכות בכך. היקף זה של כוח אדם סייע בהגדלת היקף פעולות ההשמדה, ואיפשר את השמדת היהודים בהיקף נרחב.
בעקבות ההתנקשות בריינהרד היידריך מונה דליגה לסגן הפרוטקטור של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה במקומו. בתפקידו זה היה דליגה אחראי לביצוע מספר רב של פשעי מלחמה, ופשעים כנגד האנושות. בין היתר היה אחראי לפעולות עונשין של הוצאות להורג ושריפות כפרים כנגד תושבי צ'כיה, שהידוע שבהם בוצע לאחר ההתנקשות בריינהרד היידריך במאי 1942 וכללה את השמדת הכפר לידיצה והוצאתם להורג של תושביו. כן דווח על הוצאת ילדים לעבודות כפייה. דליגה דרש מהעם הצ'כי לעשות מאמץ עליון לעזרת גרמניה במלחמה והבהיר שזו שאלה של חיים ומוות עבורם.
במאי 1943 סבל דליגה מהתקף לב מאסיבי. באוגוסט 1943 פרש מכל פעילויותיו ובילה את שארית המלחמה באחוזה קטנה שניתנה לו על ידי היטלר. בסוף אוגוסט 1943, לאחר הפצצת נירנברג הגיע לעיר לסייע לנפגעי ההפצצה וב-28 בספטמבר 1943 הגיע לדנמרק לפקד על מאסר יהדות דנמרק.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

במאי 1945 נעצר על ידי חיילי צבא ארצות הברית בליבק, ונכלא בנירנברג. בספטמבר 1946 הוסגר לצ'כוסלובקיה. הוא נתלה בכלא בפראג באוקטובר 1946 לאחר שנמצא אשם על ידי בית משפט צ'כי בפשעי מלחמה שביצע בשטח צ'כוסלובקיה. הוא נטמן בקבר לא מסומן בבית קברות בפראג. קיימים תצלומים המתעדים את תלייתו.
הערות שוליים

↑  הגרמנים אנשי סדר וצדק הם, דבר, 4 בפברואר 1935
↑  מייקל ברליי, הרייך השלישי, היסטוריה חדשה, הוצאת זמורה ביתן ויבנה, 2007, עמ' 589
↑  גובר והולך הטרור בצ'כיה, דבר, 29 במאי 1942
↑  התליין מפראג, המשקיף, 31 במאי 1942
↑  ילדים ונוער בצ'כיה לעבודות כפייה, דבר, 31 במאי 1942
↑  הצ'כים נדרשים ע"י דאליגה ל"מאמץ טוטאלי", הַבֹּקֶר, 22 בינואר 1943
↑  הימלר - מיניסטר הפנים, פריק - פרוטקטור צ'כיה, המשקיף, 25 באוגוסט 1943
↑  בהלה בנירנברג המופצצת, הַבֹּקֶר, 30 באוגוסט 1943
↑  שבדיה הציעה לקבל את יהודי דניה, הַבֹּקֶר, 3 באוקטובר 1943
דנמרק - אומה שהיתה עד שלשום במחתרת, המשקיף, 9 במאי 1945
↑  סייס-אינקווארט נתפס, משמר, 3 ביוני 1945
↑  חדשות בקיצור, לחייל, 11 באפריל 1946
↑  דאליגה הוצא להורג, המשקיף, 24 באוקטובר 1946
| גנרל-אוברסטים וגנרל-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה ואוברסט-גרופנפיהררים באס אס |
| --- | --- | --- |
| גנרל-אוברסטים | וילהלם אדם • ארנסט אודט • הנס-יירגן פון ארנים • יוהנס בלסקוביץ • לודוויג בק • היינץ גודריאן • אולריך גראוארט • פרידריך דולמן • אדוארד דיטל • אוטו דסלוך • קורט האזה • פרנץ האלדר • הנס הובה • קרל-אדולף הולידט • הרמן הות • גוטהרד היינריצי • ולטר הייץ • קרל הילפרט • קורט פון המרשטיין-אקוורד • אריך הפנר • יוזף הרפה • הוברט וייזה • היינריך פון ויטינגהוף • ולטר וייס • הנס פון זלמות • אלפרד יודל • ארווין ינקה • הנס ישונק • אלכסנדר להר • גאורג לינדמן • ברונו לרצר • אברהרד פון מקנזן • ניקולאוס פון פאלקנהורסט • פרידריך פרום • ורנר פון פריטש • יוהנס פריסנר • קורט צייטצלר • גינטר קורטן • אלפרד קלר • ארהרד ראוס • ריכרד רואוף • גינטר רידל • גאורג-הנס ריינהרדט • לותר רנדוליץ • אויגן פון שוברט • קורט שטודנט • הנס-יורגן שטומפף • אדולף שטראוס • קרל שטרקר • רודולף שמידט |  |
| גנרל-אדמירלים | קונרד אלברכט • הרמן בהם • קרל ויצל • ולטר ורצכה • אלפרד זאלווכטר • וילהלם מרשל • הנס-גאורג פון פרידבורג • אוסקר קומץ • רולף קרלס • אוטו שולצה • אוטו שניוינד |  |
| אוברסט-גרופנפיהררים | יוזף דיטריך • קורט דליגה • פאול האוסר • פרנץ שוורץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260045505171  PLWABN: 9810692433705606  BnF: cb13750679r (data)  GND: 119510324  ISNI: 0000 0000 6678 4777  LCCN: n85185860  NKC: jo2014826494  NLG: 223560  NTA: 071778500  SUDOC: 066940893  VIAF: 67277686   WorldCat (עם VIAF): 67277686
קנטאור (שלב משגר)

מודל של קנטאור עם גשושית סרוויר בחרטומו
הדמיית אמן של קנטאור 2A שבראשו לוויין, ששוגר ממעבורת חלל
הקנטאור (באנגלית: Centaur) הוא שלב רקטי שנבנה כדי להיות שלב עליון במשגר לוויינים וחלליות. הקנטאור משמש לשיגור מטענים למסלול גאוסטציונרי או למהירות קרובה למהירות מילוט מכדור הארץ במקרים של שיגור גשושיות אל טיסות בין-פלנטריות. הקנטאור היה שלב המשגר הראשון בעולם בעל אנרגיה גבוהה שפעל על חמצן נוזלי ומימן נוזלי. השלב מונע על ידי שני מנועי RL10.
הגרסה הראשונה פותחה בשנת 1962. מאז פותחו מספר גרסאות למשגרים שונים. לטובת משגר וולקן קנטאור פותחה גרסה חדשה של שלב רקטי זה. השיגור הראשון בוצע בשנת 2024.
ראו גם

משגר לוויינים
צביון אדרס

| צביון אדרס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צביונים
סוג:: Leucocephalophus
מין:: צביון אדרס
שם מדעי
 Leucocephalophus adersi ‏תומאס, 1918
תחום תפוצה


צביון אַדֶרס (שם מדעי: Cephalophus adersi; קרוי גם צביון זנזיבר או צביון אדום גמדי), הוא מין אנטילופה קטנה ונדירה בסוג צביון האנדמי לחוף המזרחי של אפריקה והאיים הסמוכים לו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1918 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. יש לו דמיון בעיקר למין אנטילופה הננסית הקרויה דלקרן המושק ולמין צביון נטאל הנמצאים באזורים הדרומיים יותר של אפריקה, אם כי הוא ססגוני יותר משניהם. בשל כך הוא מכונה גם "צביון אדום גמדי" על מנת להבדילו מצביון נטאל המכונה "צביון יער אדום". שמו הנוסף "צביון זנזיבר" מתייחס לאזור תפוצתו העיקרי באי זנזיבר שהוא גם האזור שבו התגלה לראשונה. יש לו מספר כינויים מקומיים כ"קונגו-מררה", "מואלימו" ו"נונג'ה". צביון זה הוא המין הקטן ביותר בסוג צביון.
שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: kephale = ראש, "lophus" = פסגה; - על שם ציצת השיער שבמצח המאפיינת את הצביונים. "adersi" הוא על שם מגלהו - ד"ר וו מנספילד אדרס שהיה הזואולוג מטעם הממשלה הבריטית באי זנזיבר. בעת גילויו מעמדו הטקסונומי היה במחלוקת בין החוקרים, והוא סווג במשך תקופות מסוימות לסירוגין כתת-מין של צביון נטאל, צביון הארווי וצביון פיטרס. צביון אדרס נחשב ליפה ולחינני שבצביונים בשל הצבעים המיוחדים של פרוותו, ובעבר היה נחשב לאחד המינים הנדירים בסוג עד לגילוי אוכלוסייה גדולה שלו בקניה.
אנטומיה > קרניים

צביון אדרס מתאפיין בזוג קרניים קטנות וקצרות - מהקטנות שבצביונים, עם מבנה פשוט ביותר: הקרן צומחת לכיוון מעלה בצורה ישרה ואלכסונית מעט וללא שום התעגלות כמינים אחרים - מזכירות מאוד את קרני דוקרן שארפי. הקרניים ממוקמות במרכז המצח, ואף על פי שהן סמוכות יותר לעיניים מאשר לאוזניים, הן נראות מרוחקות מכולן במידה שווה בשל קוטנן. בין הקרניים יש מרווח מועט יחסית, והמרחק בין קרן לחברתה זהה לחלוטין בין הבסיס לקצוות. הקרניים דקיקות למדי אך למרות זאת יש הפרש בולט ביותר בעובי בין הבסיס לקצוות: ממרכזו של הבסיס העבה יוצא שפיץ דקיק וחד המזכיר מסמר או בורג דק, וזהו מאפיין יוצא דופן בקרב הצביונים שאצלם הקרן הופכת לדקה בהדרגה. באזור הבסיס הרחב הקרן מחורצת בחריצים קטנים דמויי טבעות, ואזור הקצוות חלק לגמרי. צבע הקרניים בבסיס הוא חלודה כהה או אפור, בעוד שהקצוות תהיינה שחרחרות. אף על פי שקרני הזכר עשויות להיות ארוכות פי 3 מקרני הנקבה, לרוב אין כמעט הבדל ביניהן הן בעובי והן באורך לעומת צביונים אחרים, וגם כאשר הן ארוכות יותר אצל הזכר אין זה מורגש. הנקבות נראות לעיתים כחסרות קרניים, משום שקרניהן הקצרצרות מוסתרות בציצת השיער שבמצח.
אנטומיה > מראה חיצוני

הפרווה של צביון אדרס קצרצרה וחלקה בעלת מרקם משי רך, והיא מורכבת משערות זיפיות צפופות. צבע הפרווה הוא אדמדם-צהבהב דהוי\זהוב\חולי בפלג הגוף הקדמי ובצלעות, בעוד שפלג הגוף האחורי - ובייחוד האזור הסמוך לזנב - בצבע חום אדמדם-כתמתם כהה עד ערמוני, המובדל בצורה ניכרת מהצבע הבהיר של שאר הגוף. לעיתים רחוקות כל הגוף יהיה בצבע אחיד. הכתם האחורי הכהה ממשיך ומתפשט גם על כל הרגליים האחוריות, בעוד שהרגליים הקדמיות בצבע אדמדם-צהבהב דהוי בחלק העליון ואדמדם-כתמתם כהה או ערמוני בחלק התחתון; סמוך לפרסות הצבע משתנה בהדרגה לחום שוקולד כהה עד שחור. על פני המותניים, החזה והגחון ישנו כתם רחב בצבע לבנבן בוהק או קרמי, המתפשט גם לצדדים הפנימיים של הרגליים ולרוב גם ממשיך מהחזה עד לחלק העליון של הגרון; מאזור החזה ומעלה הצבע הלבנבן עלול להשתנות לאפרפר דהוי.
המאפיין הבולט ביותר אצל צביון אדרס שמייחד אותו משאר הצביונים האדומים ומאפשר לזהותו בקלות מבין אלו המצויים בתחומי מחייתו, הוא שמשני צדדי מותניים נמשכים לאחור על גבי הירכיים פסים לבנים ברוחב של כ-15 ס"מ, המקיפים את אזור העכוז ומתחברים יחדיו במפשעה; מכיוון שהפסים חוצים את האזור האחורי הכהה הם בולטים במיוחד על רקע הגוף האדמוני. מאפיין בולט נוסף הוא שמהברכיים ומהשוקיים ועד לפרסות ישנם טלאים לבנים ייחודים דמויי צרעת המוסיפים לצביון זה ססגוניות רבה. הזנב בצבע אדמדם ערמוני בצידו העליון עם פס שחרחר דקיק העובר לאורכו, ושאר הזנב בצבע לבן בוהק המסתיים בציצת שיער עגלגלה ולבנה. מכיוון שציצת שיער זו מגיעה עד למפשעה, במבט מהצד נראה כאילו היא המשך לפס הלבן העבה שבירכיים ובמפשעה. בדומה לצביון נטאל גם אצל צביון אדרס מאזור הכתפיים עד לעורף ישנו כתם דמוי אוכף הנוטה לצבע אפרפר, אדמוני כסוף או שחרחר דהוי, אם כי אין זה מתרחש בשל נשירת שערות כפי שיש לצביון נטאל. פרסותיו אפרפרות או שחרחרות.
צבע ראשו של צביון אדרס ססגוני למדי ומתחלק למספר אזורים: 1. מתחת לעצמות הלסת בצבע אפרפר דהוי או צהבהב; 2. אזור הלחיים הדליל בשיער בצבע שחרחר או חום וורדרד-חולי; 3. אזור העיניים בצבע אפרפר-אדמוני דהוי או צהבהב דהוי; 4. המצח והחרטום בצבע אדמדם-כתמתם כהה עד ערמוני. די נפוץ שיהא בצדדי הפנים צבע אחיד לגמרי או לחלופין שילוב של כל הצבעים. מהאף עד לאמצע החרטום ישנו כתם בצבע שחור מפוחם עד כסוף, והוא נוטה להתפשט עד לבין העיניים ככל שהצביון גודל. ציצית השיער שמזדקרת במצח קטנה וקצרה יחסית אצל מין זה, ומשום שהיא מכסה את מרבית הקרניים היא מחולקת לעיתים לשתי ציציות נפרדות; היא גם אינה מסתיימת בשערות שפיציות. צבעה הוא ערמוני או אדמדם-כתמתם בולט, ולעיתים היא מתכהה במרכזה עד לצבע שחרחר.
מעל העיניים ישנם קמטים בהירים בולטים בצבע צהבהב קרמי הנראים כ"גבות", ויחד עם עצמות הלסת הבולטות נוצר סביב כל עין שקע רחב שאינו בולט כל כך כצביון שחור; העיניים עצמן בולטות מאוד כלפי חוץ על רקע השקע. אף על פי שגם לצביון אדרס יש חריצים שחורים מתחת לעיניים, הם קטנים משל מינים אחרים, ולעיתים קרובות הם דומים יותר לבלוטות ריח רגילות; בדומה לעיניים גם בלוטות אלה בולטות על רקע השקע שבפנים, ופניו נראות נפוחות בשל כך. סביב השפתיים והאף הצבע נוטה להיות כהה ולעיתים רחוקות לבן בוהק, והשפה העליונה שלו לרוב בצבע בהיר יחסית - בז' קרמי עד לבן בוהק; הסנטר לבנבן או אפרפר ומתחבר לרוב לכתם הבהיר שעל הגרון. צבע האוזניים בצד החיצוני הוא צהבהב-כתמתם בחלק התחתון ושחרחר בחלק העליון, בעוד שבצד הפנימי הן וורדרדות-שחרחרות ומוקפות לעיתים ברצועת שיער לבנה.
אנטומיה > מבנה ומידות גוף

גופו וצווארו של צביון אדרס קצרים וקומפקטים יחסית, ויש לו ראש משולש עם חרטום קצר למדי ומחודד. רגליו קצרות ודקיקות והאחוריות גבוהות מן הקדמיות. גבו המקושת והעגלגל מסייע לו יחד עם רגליו הקדמיות הקצרות לנוע במהירות בצמחייה צפופה. עיניו ואפו גדולים ועגלגלים, ואוזניו גדולות ורחבות. זנבו קצרצר ודקיק ופרסותיו קצרות, חדות ורחבות מעט. הדו-צורתיות זוויגית נמוכה למדי במין זה ומתבטאת בעיקר בכך שהנקבות גדולות במעט.
מידות הגוף של צביון אדרס:
גובה הכתפיים: 32-30 ס"מ. לעיתים עד 40 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 70-62 ס"מ.
אורך קרני הזכר: 6-3.5 ס"מ.
אורך קרני הנקבה: 2.8-1.5 ס"מ.
אורך האוזניים: 8.3-7 ס"מ.
אורך הזנב: 11-6 ס"מ.
משקל: 12-7 ק"ג.
מינים דומים

דלקרן המושק (מימין) וצביון נטאל (משמאל) חולקים קווי דמיון רבים עם צביון אדרס.
דלקרן המושק (Neotragus moschatus), מין אנטילופה קטנה בתת-משפחת הצבאיים, שניתן להתבלבל בינו לבין צביון אדרס במבט חטוף והוא אף חופף איתו באזור מסוים. גם לו פרווה אדמדמה-כתמתמה שבהירה יותר באזורים התחתונים, והוא בעל מידות גוף דומות. ניתן להבדיל ביניהם בנקל על ידי הסימנים הבאים: דלקרן המושק בדרך כלל קטן וקומפקטי יותר, ואין לו את הפס הלבן הייחודי על הירכיים. יש לו אוזניים משולשות, ראש עגלגל, וחרטום ואף קטנים. הוא בעל פס שחור ברור ובולט על החרטום, ויש לו לעיתים קרובות משטח שיער אדמוני סבוך המצח. בלוטות הריח שלו צמודות לעיניים, זנבו שעיר יותר, ובפרוותו בעלת ריח מושק חריף. הקרניים שלו ארוכות פי 2 ויותר משל צביון אדרס. גם דלקרן המושק הוא בעל חיים יומי המצוי באזורים סבוכים. תפוצתו רחבה לאין שיעור משל צביון אדרס - מקניה עד לדרום אפריקה.
צביון נטאל (Cephalophus natalensis), קרובו של צביון אדרס, דומה לו למדי ובעבר היו זמנים שנחשב כתת-מין שלו. ניתן להבדיל ביניהם בקלות: צביון נטאל בעל פרווה אדמדמה בהירה עד חומה צהבהבה, יש לו כתם כהה בגב, וציצת שיער גדולה יותר שחורה במרכזה. אין לו פס לבן בירכיים והוא גדול יותר במידות גוף. הקרניים שלו אמנם דקיקות מאוד, אך אין להן מבנה מיוחד כשל צביון אדרס. האקולוגיה שלו דומה למדי - הוא פעיל יום וחי ביערות דלילים. תפוצתו רחבה וסמוכה יחסית לצביון אדרס אך אין ביניהם חפיפה. הוא נפוץ החל ממרכז טנזניה ועד לדרום אפריקה.
תפוצה ובית גידול

צביון אדרס אנדמי למזרח אפריקה, ותפוצתו מחולקת לשני אזורים נפרדים:

1. החלק היבשתי הנמצא בחופי קניה כולל את האוכלוסייה בשמורת בוני-דודורי הנמצאת בצפון מחוז החוף (צפונית לדלתת נהר טאנה) ואת האכלוסייה הקטנה ביער אראבוקו-סוקוק הנמצאת במרכז מחוז החוף (צפונית-מערבית לעיר קיליפי). בעבר תפוצתו בקניה הייתה רחבה יותר והשתרעה לאורך קו החוף - מצפונית לעיר מומבסה וכמעט עד לגבול הסומלי.

2. החלק הימי נמצא על איי אוגוג'ה השייכים לטנזניה, וכולל את האוכלוסייה המרכזית באי זנזיבר, ושתי אוכלוסיות באיים הקטנטנים צ'ומבה ומנמבה הנמצאים מערבית ומזרחית לזנזיבר; שתי האחרונות הובאו לאיים אלו כחלק מתוכנית שימור של המין. צביון אדרס הוכחד מאי האסירים הנמצא צפונית לזנזיבר, וקיומו בעבר באיים פמבה, פונדו וטומבטו מוטל בספק.
בית גידולו של צביון אדרס בזנזיבר כולל מחשופי אלמוגים, יערות הגובלים או הסמוכים לשרידי אלמוגים נטולי מים, סבך גבוה, ושיחים יבשים ליד הים. במובלעות בקניה לעומת זאת הוא מצוי בעיקר ביערות שפלה דלילים של עצי "צ'ינומטרה" (ממשפחת הקטניתאים) עם קרקע אדומה או בחורשים. אף על פי שהוא חופף בחלק היבשתי לצביון הארווי ובזנזיבר לצביון כחול, ייתכן וישנו שוני בהעדפות בית הגידול שלהם אם כי זה לא ידוע. הטמפרטורות אחידות בתחומי מחייתו - 18–30 מעלות צלזיוס לאורך השנה. כמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-700 מילימטר לשנה, ובכל שנה יש כשתי עונות גשמים ושתי סופות מונסונים.
אקולוגיה > התנהגות

צביון אדרס הוא בעל חיים פעיל יום כמעט לגמרי, וזה מאוד נדיר לצפות בו בפעילות בלילה. תצפיות של מצלמות בקניה מראות על דפוסי פעילות קבועים ביום או בערב. שעות האכילה העיקריות הן מעלות השחר עד סביב השעה 11:00, ולאחריה הצביון מבלה כ-4 שעות במנוחה או בהעלאת גרה. בסביבות השעה 3:00 בצהריים הצביון חוזר בדרך כלל לפעילות, וימשיך בחיפושיו אחר מזון עד רדת החשכה.
צביוני אדרס הם בעלי חיים זהירים וערניים מאוד ולהם חוש שמיעה חד ביותר. בדומה לשאר הצביונים, בעת הבחנה בסכנה הם "יצללו" לתוך הסבך הקרוב ויעלמו במהירות, וזהו המקור לשמם באפריקאנס ("דוויקר" = "צוללן"). כתוצאה משמיעתם המעולה קשה לצודם באופן לא מתוכנן, ושיטות הציד של המקומיים הן פריסת רשתות גדולות והברחתם לתוכן על ידי כלבי ציד, או מארב שקט ליד אתרי לקיטת מזון. הטורפים הטבעיים העיקריים של צביון אדרס בעבר היו נמר זנזיבר והפיתון, אך כיום השניים התמעטו מאוד באי (הראשון על סף הכחדה מוחלטת, וככל הנראה כבר נכחד), כך שהאדם הוא כיום אויבו הכמעט יחידי.
אנטילופות הסוני (דלקרן המושק) הובאו ראשונה לאי מנמבה הנמצא צפונית לזנזיבר ב-1991. במהלך מחקר על צביון אדרס שאף הוא הובא לאי כחלק מתוכנית שימור, נצפו כ-10 מפגשים בין צביוני אדרס לסונים. בחלק מהתצפיות צביון אדרס נמלט מהאזור ברגע שהסוני השמיע קריאת אזעקה, ובמקרה אחד הוא אף ברח כאשר הסוני ברח ללא קריאת אזעקה. ברוב התצפיות לא נצפתה תגובה בין המינים, אם כי פעם אחת נקבת צביון אדרס ונקבת הסוני רחרחו אחת את השנייה. אף על פי שגם הסוני הוא פרסתן קטן, הוא מהווה בעיה גדולה לצביוני אדרס בשל קצב הרבייה המהיר שלו ותחרות עם הצביון על מקורות המזון. מאז הבאת הסונים לאי ישנה תפיסה מבוקרת של מרבית הפרטים באי כל מספר שנים והעברתם ליער ג'וזאני (למשל, 96 פרטים בשנת 2011), כדי למנוע תחרות אפשרית בינם לבין הצביון שאוכלוסייתו באי בסביבות 16 פרטים.
אקולוגיה > תזונה

| --- | --- |


פריטי מזון שונים הנאכלים על ידי צביון אדרס.
תזונתו של צביון אדרס מבוססת על עלים, זרעים, ניצנים, נבטים, פרחים וצמחים נוספים בגובה קומתו, וחלק גדול מתזונתו מבוסס על ענפים או פירות שמופלים מהעצים על ידי ציפורים ולהקות של קופי קולובוס אדום זנזיברי וקופי גנון מהמין קוף סקיס. מרבית קרוביו ניזונים גם מחרקים ומחולייתנים קטנים אחרים, אף על פי שלא ידוע אם זה גם נכון לגבי מין זה. על פי תצפיות נראה שיש לו תלות מסוימת בפרחים ובפירות עצים ושיחים כדוגמת פרי ההובנה, תותי הקודו (מסדרת המלפיגאים), פרחי "שיח גוארי" (ממשפחת האבניים) ו"תותי טורקיה" (ממשפחת הפואתיים). הנוכחות הגבוהה של גלליו תחת עצי פיקוס, מיסטרוקסילו (עץ מבעלי פרחים), ומיני אפיפיט, מצביעות על כך שהללו עשויים להיות מקורות מזון חשובים. שני האחרונים אושרו גם על ידי ניתוח היסטולוגי של צואתו, יחד עם פירות של ההובנה. בהתחשב בבית גידולו היבש באזורים מסוימים, צביון זה מסוגל כנראה לשרוד במשך זמן רב ללא מים ומקבל את הנוזלים הנדרשים מהמזון שלו.
אקולוגיה > מבנה חברתי

צביוני אדרס דווחו על ידי סופר המדע ג'ונתן קינגדון ב-1997 ככאלו החיים בקביעות בזוגות, אם כי מרבית התצפיות כיום הן על צביונים בודדים. סביר להניח שהדבר נובע בשל הצטמצמות מספריהם במשך הזמן, ואכן על האי צ'ומבה שבו האוכלוסייה מוגנת מאוד נצפו פעמים רבות זוגות של צביונים המחפשים מזון, כולל זוג זכרים בוגרים, זכר ונקבה, נקבה וצאצאה, ואפילו זכר ונקבה עם צאצא שזהו מקרה נדיר למדי. צביוני אדרס טריטוריאליים בוודאות, ואף על פי שישנן תצפיות על גירוד הפרשות על זרדים, בלוטות הריח הקטנטנות שלו מצביעות על כך שהן אינן נמצאות בשימוש נרחב בסימון הטריטוריה. ערימות גללים דומיננטיות יותר בנושא הזה, והן נמצאות בדרך כלל לאורך התוואי של הטריטוריה הקטנה שלו. צפיפות האוכלוסייה באי זנזיבר נאמדה בשנת 1993 וב-2001 בסביבות 4.5 פרטים לקמ"ר; באזורים עם בתי גידול מתאימים במיוחד צפיפות האוכלוסייה עשויה להיות 11.4-5.18 פרטים לקמ"ר. לעומת זאת ביער ארבוקו-סוקוק שבקניה צביונים אלו נמצאים בצפיפות נמוכה מאוד של 2.8 פרטים לקמ"ר, ולשם השוואה הצביון הכחול שמצוי אף הוא באזור זה בעל צפיפות של 12 פרטים לקמ"ר.
כמעט ואין מידע על הרבייה של צביון אדרס. נקבות בהריון מתקדם נצפו בין יוני לנובמבר, ומניקות נצפו בדצמבר ואוקטובר, אך לא ידוע האם הרבייה מתרחשת כל השנה. בדומה לרוב הצביונים הנקבה ממליטה עופר אחד החבוי בשבועות הראשונים לחייו בצמחייה הסבוכה.