stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי פרידלנדר
הערות שוליים

↑  https://www.tau.ac.il/profile/frieli
↑  https://www.writerstrust.com/authors/omer-friedlander/
↑  https://aicf.org/artist/elam-friedlander/
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458335205171  BnF: cb146152670 (data)  GND: 1019101172  ISNI: 0000 0001 1604 4524  LCCN: n00097021  NTA: 238555135  SUDOC: 069089876  VIAF: 19933434   WorldCat (עם VIAF): 19933434
אמנחותפ השלישי

| --- | --- |

 לידה:  1401 לפנה"ס מצרים 
 פטירה:  1351 לפנה"ס או 1353 לפנה"ס מלקטה, מצרים 
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 מקום קבורה:  עמק המלכים 
 בן או בת זוג:  תיה Iset Tadukhipa Gilukhipa Sitamun בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פרוטומה גדולה של אמנחותפ השלישי מגרניט אדום. מוצג במוזיאון הבריטי
פסל ראש של אמנחותפ השלישי עשוי מקוורציט ממקדש המתים של אמנחותפ השלישי   מוצג במוזיאון הבריטי
פסלי ממנון
אמנחותפ השלישי (באוגריתית: 𐎐𐎎𐎗𐎊 – נִמֻּרִיָ, על־שם כינוי נוסף של המלך במצרית) היה פרעה מצרי מתקופת הממלכה החדשה, המלך התשיעי של השושלת ה־18. היה בנו של תחותמס הרביעי. בתקופת מלכותו הגיעה האימפריה המצרית לשיא גדולתה ונחשבת לתקופת שגשוג. תקופת שלטונו מתוארכת לשנים 1417–1379 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה המצרית הגבוהה).
אמנחותפ הוכתר בצעירותו למיטב הערכות בין הגילים 6–12. נישואיו בשנת מלכותו השלישית לתֶיַה, נטולת המעמד המלכותי, הונצחו על גבי חרפושיות. השפעתה של מלכה זו על ענייני המלוכה הייתה רבה. לאמנחותפ נולדו מתיה שני בנים, נסיך הכתר תחותמס ואמנחותפ הרביעי שהיה ליורשו כנראה בעקבות מותו של נסיך הכתר.
לזוג נולדו גם ארבע בנות:
סאת־אמון – הייתה הבכורה של אמנחותפ השלישי, והייתה נשואה לו.
איזיס – הייתה בתו השנייה של אמנחותפ השלישי, והייתה נשואה לו.
הנות'־נב – משמעות השם הוא 'גברת האדמות'.
נב־אית – משמעות השם זה 'הגברת של הארמון'.
אמנחותפ השלישי ניסה לצמצם את השפעתם הגוברת והולכת של כוהני האל אמון על ידי תמיכה בכוהני האל אתון והרחבת שליטתם הדתית. לאחר מותו, יורשו אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחר עלייתו למלוכה לאחנתון והוביל את מהפכת האתוניזם, אמונה באל אחד האל אתון.
אמנחותפ יצא למסעות כיבוש ודיכוי מהומות לכוש וסוריה, במקביל כרת בריתות עם מלך בבל הכשי ועם מלך מיתני שוּתַרְנָה השני, לשם חיזוק ברית זאת נשא בשנת מלכותו העשירית את קילו־חפה בתו של מלך מיתני לאשה. מאורע זה הונצח בחרפושיות זיכרון.
אמנחותפ הרחיב מאוד את הסחר הבינלאומי בתקופתו. הוא חיבר את הנילוס לים האדום בתעלה שאיפשרה שיט ספינות לארצות הדרום. במקביל הגביר את הסחר עם כנען וסוריה באמצעות שיירות, ובאמצעות ספינות שהפליגו במורד הנילוס מנא אמון צפונה לאורך חופי כנען. היקפם של קשריו הדיפלומטיים והיקף הסחר באו לידי ביטוי במכתבים ששלחו מלכי אשור, מיתני, בבל והחתים כפי שבאו לידי ביטוי בארכיון מכתבי אל עמרנה.
בעקבות מלחמות הכיבוש והסחר, זרם שלל והון למצרים ובעיקר לבירתה תבאי. אמנחותפ בנה מבני פאר רבים, אסטלות, ארמונות ממערב לנילוס, מקדשים בכרנך ובלוקסור ממזרח לנהר. באזור הנקרופוליס של תבאי בנה מקדש מתים גדול ובחזיתו ניצבו שני פסלי ענק במצב ישיבה הקרויים "פסלי הענק של מֶמנוֹן". מהמקדש נשארו שרידים מעטים.
אמנחותפ נקבר בעמק המלכים בקבר מס "WV22". בתקופת הביניים השלישית המתוארכת למאות ה־11 עד ה־8 לפנה"ס הועברה המומיה שלו ביחד עם מלכים נוספים מהשושלות ה־18 וה־19 לחדר צדדי בקבר KV35. קבר זה התגלה על ידי האגיפטולוג הצרפתי ויקטור לורט (Victor Loret) בשנת 1898. בדיקת המומיה העלתה שבעת מותו היה אמנחותפ בגיל שבין ארבעים לחמישים. אשתו תיה חיה 12 שנים אחריו. היא מוזכרת במספר מכתבי אל עמרנה מתקופתו של בנה אחנתון.
לקריאה נוספת

זאהי הוואס, סודות במשפחת המלוכה של המלך תות, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 148, ספטמבר 2010
הערות שוליים

↑  A. Bernard Knapp, An Alashiy an Merchant at Ugarit, Tel Aviv 10, 1983, עמ' 38–45 doi: 10.1179/tav.1983.1983.1.38
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תחותמס הרביעי | פרעוני מצרים | הבא: אמנחותפ הרביעי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118502484  KulturNav: 2566f095-ee0b-429d-99e1-6e2f4f2f3622  NKC: av2009541083  VIAF: 316145858076623021867   WorldCat (עם VIAF): 316145858076623021867 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסיוט (מחוז)

| --- | --- |
דגל אסיוטדגל אסיוט

 מדינה:  מצרים מצרים
 בירת המחוז:  אסיוט
 שטח:  25,926 קמ"ר (דירוג: 8)
 גובה:  56 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  4,383,289 (דירוג: 10, 28 במרץ 2017)
 קואורדינטות:  27°15′07″N 31°05′24″E﻿ / ﻿27.251944444444°N 31.09°E﻿ / 27.251944444444; 31.09 
 http://www.assiut.gov.eg
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אסיוט (בערבית: محافظة أسيوط) הוא אחד מ-27 מחוזות מצרים הממוקם במרכז מצרים, על גדות הנילוס. נכון לשנת 2015, מתגוררים במחוז כ-4.2 מיליון תושבים ושטחו הוא כ-25,926 קמ"ר.
בירת המחוז היא אסיוט.
עיר מרכזית נוספת במחוז היא מנפלוט.
רוב תושבי המחוז הם כפריים, כאשר אחוז העירוניים עומד על כ-26% בלבד. האוכלוסייה הקופטית במחוז היא משמעותית במיוחד. לאורך ההיסטוריה התקיימו מתיחויות בין הנוצרים למוסלמים הסונים באזור, ושתי האוכלוסיות נחשבות לשמרניות ביותר. בשנת 2016 הייתה אמור להתקיים במחוז תחרות היופי הראשונה בתולדות מצרים, אך היא נעצרה כתוצאה מחשש ביטחוני וממתיחות חברתית.
אישים ידועים אשר התגוררו במחוז הם גמאל עבד אל נאצר ושנודה השלישי.
אילטיד קלייטון

| --- | --- |

אילטיד קלייטון
 לידה:  15 בספטמבר 1886 
 פטירה:  30 ביוני 1955 (בגיל 68) 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 עיטורים
 מפקד במסדר האימפריה הבריטית  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
בריגדיר, סר אילטיד ניקל קלייטון (באנגלית: Iltyd Nicholl Clayton;‏ 15 בספטמבר 1886 – 30 ביוני 1955) היה קצין התאום של הצבא הבריטי למזרח התיכון, שהתפרסם בעיקר בזכות מעורבותו במשרד המזרח התיכון הבריטי בקהיר במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה ובהקמת הליגה הערבית. באביב 1947 קלייטון מונה בלונדון לקצין הביון הפוליטי הבכיר במזרח התיכון, כיד ימינו של שר החוץ בווין באזור.
חייו

אילטיד ניקל קלייטון נולד בסנדאון (אנ'), האי ווייט, בנם של לוטננט קולונל ויליאם לואיס ניקול קלייטון ושל מריה מרתה פילקינגטון. הוא התחנך בלנסינג קולג' (אנ') ובאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', בריטניה. הוא התגייס לחיל המצב הארטילרי המלכותי (אנ') בשנת 1906 וקודם לדרגת סגן בשנת 1909. קלייטון שירת במלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת רב-סרן. אחרי המלחמה הוא מילא תפקידים שונים בעיראק ובקהיר ושימש כלוטננט קולונל ברגימנט הארטילריה המלכותי בשנים 1934–1938 ופרש בשנת 1939. לאחר שגויס מחדש לשירות במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש כיועץ לענייני ערבים לממשלת בריטניה (1943–1945). לימים קלייטון כיהן כיועץ מיוחד לראש משרד המזרח התיכון הבריטי ושליח מיוחד שהיה צמוד לשגרירות בריטניה בקהיר בשנים 1947–1948.
הוא מונה למפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) ב-1927 ואביר מפקד של אותו מסדר (KBE) ב-1949.
הוא התחתן עם מרג'ורי קלמנס דיוק, בתו של פקיד קולוניאלי בכיר בהודו. נולדו להם שתי בנות ובן. קלייטון הלך לעולמו כתוצאה משבץ, בוובלי (אנ'), הרפורדשייר, בן 68.
קלייטון ושאלת ארץ ישראל

אבא אבן, ששרת תחת קלייטון בקהיר בזמן מלחמת העולם השנייה, לצידו של אלברט חוראני, ראה בו את האדריכל של המדיניות הבריטית בכל רחבי האזור. לעומת זאת, גלבר טוען כי לקלייטון הייתה פחות השפעה ממה שהמוסדות הציוניים העריכו שיש לו.
במהלך שירותו בקהיר בזמן מלחמת העולם השנייה היה קלייטון במגע מתמיד עם חיים ויצמן מהצד היהודי ועם מוסא עלמי מהצד הפלסטיני.
ב-2014 וב-2019, נטען על ידי ההיסטוריונים הישראלים מאיר זמיר ועזרא נשרי (בהתאמה) כי בה בעת שהמדיניות הבריטית הרשמית של מפלגת הלייבור בראשות קלמנט אטלי הייתה התנתקות מפלשתינה-א"י, כחלק ממגמת הדה קולוניזציה, פעל קלייטון כנציגם של גופי המודיעין הבריטי, במה שנודע מאוחר יותר על ידי חוקרים כ"תוכנית קלייטון", שמטרתה הייתה שימור וביצור ההגמוניה האימפריאלית של בריטניה במזרח התיכון, אל מול האיום הסובייטי המתפתח לאחר מלחמת העולם השנייה. כפועל יוצא של האסטרטגיה הזאת שקד קלייטון על הקמת שתי קואליציות פלישה ערביות לארץ ישראל במחצית השנייה של 1947 ותחילת 1948 לסיכול תוכנית החלוקה.
נשרי מבסס את טענותיו גם על עמדת מנהיגי היישוב העברי ב-1948, בן-גוריון ושרת. על פי נשרי, במכתב לשרת ב-11 במרץ 1948 הציג דוד בן-גוריון את הערכתו את מדיניות הממשלה הבריטית כלפי ארץ ישראל: "...לאפשר למדינות השכנות, כל עוד השלטון [בארץ ישראל] בידי אנגליה, להכניס לארץ צבאות בכמות מספקת כדי להשמיד את היישוב ולתפוס את הארץ אחרי ביטול המנדט... מזימה משותפת של משרד-החוץ הבריטי והליגה הערבית ...". טענה דומה השמיע גם ב-1955 משה סנה ממק"י (ששימש כראש המפקדה הארצית של ההגנה בשנים 1941–1946), שטען כי: "המלחמה הארצישראלית משנת 1948/9 הוכנה, תוכננה, נוהלה על ידי המטה הבריטי, ובשמו הדריך הבריגאדיר קלייטון את הרמטכ"לים של הליגה הערבית במועצה הידועה, שהתקיימה בבלודאן (סוריה) ...". סנה עשה שימוש בטענתו זו להוכחת משנתו שגרסה כי הסכסוך הישראלי-ערבי הוא תוצאה של האימפריאליזם הבריטי והאמריקאי.
לעומתם, טוען ההיסטוריון, אורי מילשטיין, שב-11 בדצמבר 1947, כשפגש קלייטון נציג יהודי בריטי של בן-גוריון בדמשק ואמר לו שבין אם הבריטים אוהבים זאת או לא, שכבר עתה יש מדינה יהודית בפלסטין שלה הנהגה, מטרות ברורות וכוח צבאי. כן הוא אמר לחבריו הערבים שלא יעצמו עיניים לנוכח המציאות.
לקריאה נוספת

עזרא נשרי, "הסוס הטרויאני הבריטי במלחמת השחרור הישראלית", הוצאת סטימצקי, 2019
הערות שוליים

↑  PeoplePill, Iltyd Nicholl Clayton: British Army officer (n/a - 1955) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, PeoplePill (באנגלית)
↑  שיחות: סופו של אויב, מעריב, 5 ביולי 1955
1 2  אבא אבן, "פרקי חיים", ספרית פועלים, 1978, עמ' 51
↑  Yoav Gelber, The negotiations between the Jewish agency and Transjordan, 1946–1948, Studies in Zionism 6, 1985-03-01, עמ' 53–83 doi: 10.1080/13531048508575873
1 2  עזרא נשרי, עזרא (עיזי) נשרי (גילון) על מלחמת השחרור הישראלית 1948-1947, באתר ישובי משגב, 27 במאי 2016
↑   מאיר זמיר, חשיפה: המודיעין הבריטי עודד את הפלישה של צבאות ערב לישראל ב–1948, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2014
↑  אפרים לפיד, מחקר: המזימה הבריטית לניצחון ערבי במלחמת העצמאות, באתר Israel Defence,‏ 21 בספטמבר 2019
↑  אורי מילשטיין, ‏מחקר חדש שופך אור על מבצע יואב במלחמת העצמאות, באתר מעריב אונליין, 15 באוקטובר 2018
↑  עזרא נשרי, הסוס הטרויאני הבריטי במלחמת השחרור הישראלית, 2019
↑  משה סנה, לאן אתה הולך, ישראל?!, קול העם, 28 באוקטובר 1955
↑  Milstein, Uri, 1940-, History of the War of Independence, Lanham: University Press of America, ©1996-<c1998>, עמ' 184, ISBN 0-7618-0372-6
אלבר השני, נסיך מונקו

אלבר אלכסנדר לואי פייר גרימלדי (בצרפתית: Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi; נולד ב-14 במרץ 1958) הוא נסיך מונקו הנוכחי מבית גרימלדי, והשולט בנסיכות מונקו. אלבר השני הוא בנו של רנייה השלישי ושל הנסיכה גרייס, אחיה הצעיר של הנסיכה קרוליין מהנובר ואחיה הבוגר של סטפני, נסיכת מונקו.
קורות חיים

אלבר נולד למשפחת האצולה מבית גרימלדי בארמון מונקו בשנת 1958, והתחנך במונקו. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר התיכון בשנת 1976. אלבר אהב את חיק הטבע, ומחנאות, ובמשך שש שנים עבד כמדריך בחודשי הקיץ במתחם המחנאות טקומסה (Camp Tecumseh) שבאגם ויניפסאוקי במולטונבורו שבמדינת ניו המפשייר שבארצות הברית.
בשנת 1977 החל ללמוד במכללת אמהרסט שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית, שם למד מדע המדינה, כלכלה, מוזיקה וספרות אנגלית. בעת שהותו במכללה היה חבר באחוות "כי פסי". הוא סיים את לימודיו בשנת 1981.
אלבר הוא ספורטאי נלהב ועסק בענפי ספורט רבים ובהם: הטלת חנית, ריצה למרחקים ארוכים, כדוריד, ג'ודו, שחייה, טניס, חתירה, סקי, סקווש, וסיף.
אלבר השתתף במרוץ מזחלות באולימפיאדת קלגרי בשנת 1988, באולימפיאדת אלברוויל בשנת 1992, באולימפיאדת לילהאמר בשנת 1994, באולימפיאדת נאגנו בשנת 1998 ובאולימפיאדת סולט לייק סיטי בשנת 2002.
מאז שנת 1985 אלבר הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי.
ב-2018 הגיע לביקור בישראל במהלכו ביקר באוניברסיטת תל אביב ונפגש עם חוקרים, מרצים וסטודנטים. במהלך הביקור הוענק לנסיך תואר דוקטור לשם כבוד, על תרומתו וידידותו עם העם היהודי.
הכתרתו ושלטונו

ב-6 באפריל 2005, בעקבות מותו של הנסיך רנייה השלישי, הוכתר הנסיך אלבר השני. טקס ההכתרה כלל שני חלקים - הכרזה שנערכה ב-12 ביולי 2005 בתום שלושת חודשי האבל. ביום זה נערכה מיסה בקתדרלת ניקולס הקדוש על ידי הארכיבישוף של מונקו, מונסיניור ברנר בארסי, אשר ציינה באופן רשמי את תחילת מלכותו של אלבר. לאחר המיסה, באירוע שנערך בגן הארמון ניתנו לו שני מפתחות העיר כסמל לשלטונו.
טקס ההכתרה עצמו נערך ב-19 בנובמבר 2005 בקתדרלת ניקולס הקדוש.
הנסיך אלבר מפעיל את השפעתו על ארגונים ומדינות במטרה לשמר את איכות הסביבה ובעיקר את איכות הסביבה הימית. ב-16 באפריל 2006 ביקר בקוטב הצפוני והיה שליט המדינה היחיד המכהן אשר ביקר בקוטב בתקופת כהונתו. כמו כן הנסיך מכהן כיועץ לארגון "Orphans International".
באוגוסט 2015, במהלך טקס גילוי אנדרטה לזכר יהדות מונקו שנספתה בשואה, ביקש הנסיך אלבר סליחה ומחילה על הסגרתם של היהודים לידי הנאצים. למרות נייטרליותה של מונקו במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטון נכנע ללחצי צרפת של וישי ומסר את רוב יהודי מונקו לידי הרייך השלישי.
רווקות הנסיך ונישואיו

הנסיך נותר רווק שנים רבות, והיה ידוע בקשריו הרומנטיים עם שחקניות ודוגמניות רבות, בהן אנג'י אוורהארט, נעמי קמפבל, קתרין אוקסנברג, ברוק שילדס, קלאודיה שיפר וויקטוריה זדרוק. סירובו להינשא הביא לשמועות בדבר היותו הומוסקסואל - שמועות אותן דחה הנסיך בתוקף.
ב-23 ביוני 2010 הודיע ארמון המלוכה על אירוסיו של הנסיך בן ה-52 עם חברתו בת ה-32, השחיינית האולימפית הדרום אפריקנית שרלין ויטסטוק. כעבור כשנה, ב-1 ביולי 2011, נישאו השניים.
ב־10 בדצמבר 2014 נולדו לזוג תאומים, בת ובן (הנסיכה גבריאלה ויורש העצר הנסיך ז'אק).
ילדים מחוץ לנישואין > ג'זמין גרייס גרימלדי

בשנת 1992 הגישה אזרחית אמריקאית בשם תמרה רוטולו תביעת אבהות בקליפורניה כנגד הנסיך בטענה שהנסיך הוא אבי בתה ג'זמין גרייס גרימלדי. שופט בית המשפט בקליפורניה גרהאם אנדרסון קריבס דחה את התביעה מטעמים של חוסר זיקה בין הנסיך לבין מדינת קליפורניה, ובשל היעדר סמכות שיפוט. במסגרת התצהירים שהוגשו במשפט זה הודה הנסיך כי פגש את תמרה רוטולו במונקו במספר אירועים ביולי 1991. ג'זמין נולדה כתשעה חודשים לאחר מכן, ב-4 במרץ 1992.
ב-31 במאי 2006, לאחר בדיקת אבהות גנטית הודה הנסיך כי הוא אביה של ג'זמין, והזמין אותה לבוא ולהתגורר במונקו.
ילדים מחוץ לנישואין > אלכסנדר קוסטה

במאי 2005 טענה ניקול קוסטה, דיילת אייר פראנס מטוגו כי בנה הצעיר, אלכסנדר קוסטה הוא בנו של הנסיך אלבר. בדיקות גנטיות שנערכו הוכיחו טענה זו. ב-6 ביולי 2005 אישר עורך דינו של הנסיך כי אלכסנדר הוא בנו של הנסיך.
ילדים מחוץ לנישואין > תביעות אבהות נוספות

בשלהי שנות ה-80 הגישה באה פידלר, דוגמנית עירום גרמנייה, תביעת אבהות; היא טענה כי בנה דניאל הוא בנו של הנסיך. לאחר בדיקת דם שנעשתה הדבר התברר כלא נכון.
סדר הירושה

רווקותו ארוכת השנים של הנסיך והיעדר בן במסגרת נישואין עד לידת בנו ב-2014, הביאה למשבר חוקתי במונקו. עד שנת 2002 חוקת מונקו קבעה כי רק נסיך יכול לרשת את הכתר. ב-2 באפריל 2002 נחקק חוק הנסיך 1.249 אשר קבע כי בהיעדר בן חוקי לנסיך, יעבור הכתר לקרוב משפחתו (או קרובת משפחתו) בהתאם לעיקרון העדפת הבן הבכור. חוק זה נכנס לתוקפו באוקטובר 2005 לאחר שאושר על ידי צרפת (בהתאם להסכם בין המדינות משנת 2002). בעקבות שינוי חקיקה זה, אחותו של הנסיך, קרוליין, נסיכת הנובר הייתה יורשת העצר עד לידת התאומים ב-2014.
הערות שוליים

↑  דה פקטו, ראו ערך נסיך מונקו
↑  Associated Press, Prince Albert apologises for Monaco's role in deporting Jews to Nazi camps, the Guardian, ‏אוגוסט 28, 2015
↑  נסיך מונקו מתמסד: אלברט התארס לחברתו, באתר ynet, 23 ביוני 2010
↑  יש טבעת: נסיך מונקו התחתן עם בחירת לבו, באתר ynet, 2 ביולי 2011
↑  חוקת מונקו
| מונרכים מכהנים |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | צ'ארלס השלישי (אוסטרליהאיי שלמהטובאלוניו זילנדפפואה גינאה החדשה אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה) • טופו השישי (טונגה טונגה) |  |
| אירופה | ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה ועמנואל מקרון (אנדורה אנדורה)‏1 • פיליפ (בלגיה בלגיה) • פרדריק העשירי (דנמרק דנמרק) • וילם-אלכסנדר (הולנד הולנד) • אנרי (לוקסמבורג לוקסמבורג) • הנס אדם השני (ליכטנשטיין ליכטנשטיין) • אלבר השני (מונקו מונקו) • צ'ארלס השלישי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) • האראלד החמישי (נורווגיה נורווגיה) • פליפה השישי (ספרד ספרד) • פרנציסקוס (קריית הוותיקן קריית הוותיקן) • קרל ה-16 גוסטב (שוודיה שוודיה) |  |
| אמריקה | צ'ארלס השלישי (איי בהאמהאנטיגואה וברבודהבליזגרנדה (מדינה)ג'מייקהסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסקנדה איי בהאמה, אנטיגואה וברבודה, בליז, גרנדה, ג'מייקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, קנדה) |  |
| אסיה | מוחמד בן זאיד (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות) • ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בהוטן בהוטן) • חמד (בחריין בחריין) • חסן אל-בולקיה (ברוניי ברוניי) • נארוהיטו (יפן יפן) • עבדאללה השני (ירדן ירדן) • משעל (כווית כווית) • עבדאללה (מלזיה מלזיה)‏2 • היית'ם (עומאן עומאן) • סלמאן (ערב הסעודית ערב הסעודית) • תמים (קטר (מדינה) קטר) • נורודום סיהאמוני (קמבודיה קמבודיה) • ראמה העשירי (תאילנד תאילנד) |  |
| אפריקה | מסוואטי השלישי (אסוואטיני אסוואטיני) • לטסי השלישי (לסוטו לסוטו) • מוחמד השישי (מרוקו מרוקו) |  |
מונרך • מונרכיה חוקתית • מונרכיה נבחרת • מונרכיה העוברת בירושה • מונרכיה אבסולוטית • מונרכיה פדרלית • דיארכיה  הערות: 1ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה הם הנסיכים-שותפים (דיארכיה): נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'יי ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה 2היאנג די-פרטואן אגונג המלזי משלב מלוכה עם תפקיד נשיאותי
| בית גרימלדי |
| --- | --- | --- |
| לורדים | רנייה הראשון • שארל הראשון ממונקו • רנייה השני ממונקו • לואי ממונקו • ז'אן הראשון ממונקו • אמברואה ממונקו • אנתוני ממונקו • קטלאן ממונקו • קלודין ממונקו • למברטו ממונקו • ז'אן השני ממונקו • לוסיאן ממונקו • אונורה הראשון ממונקו • שארל השני ממונקו • ארקול ממונקו • אונורה השני, נסיך מונקו |  |
| נסיכים ריבונים | אונורה השני, נסיך מונקו • לואי הראשון, נסיך מונקו • אנטואן הראשון, נסיך מונקו • לואיז איפוליט, נסיכת מונקו • אונורה השלישי, נסיך מונקו • אונור הרביעי, נסיך מונקו • אונור החמישי, נסיך מונקו • פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו • שארל השלישי, נסיך מונקו • אלבר הראשון, נסיך מונקו • לואי השני, נסיך מונקו • רנייה השלישי, נסיך מונקו • אלבר השני, נסיך מונקו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592268405171  BnF: cb15051341j (data)  GND: 132814412  ISNI: 0000 0000 7846 1908  LCCN: n2006091271  MusicBrainz: 1d8a7ace-6496-459a-93cd-ffb8fe2e1d58  NKC: xx0032126  SNAC: w65c5bbp  SUDOC: 099438151  VIAF: 49510083   WorldCat (עם VIAF): 49510083
אמנון ניב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בפברואר 1930 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  6 ביוני 2011 (בגיל 81) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
כיכר על שם אמנון ניב ברמת גן
אמנון ניב, (23 בפברואר 1930 – 6 ביוני 2011) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי. כיהן כאדריכל הראשי של הקריה למחקר גרעיני בנגב בין השנים 1958–1963 וכמהנדס העיר ירושלים בין השנים 1977–1988 במהלכן הגה את תוכנית ניב לקריית עיריית ירושלים. תכנן בשיתוף אמנון שוורץ את מגדל משה אביב, הגבוה בישראל, שהושלם ב-2001 ברמת גן.
בתאריך 29 בינואר 2012, נקראה על שמו הכיכר בצומת הרחובות מנחם בגין ובצלאל ברמת גן. על השלט נכתב "כיכר אמנון ניב, מבכירי אדריכלי ישראל ומתכנן ליבת אזור הבורסה 1930–2011".
ביוגרפיה

ניב נולד בחיפה והשלים את לימודי האדריכלות בטכניון בחיפה. בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 שהה מחוץ לישראל בשירות המדינה ומילא תפקידים תכנוניים שונים. בין השנים 1958 ו-1963 כיהן כאדריכל הראשי של הקריה למחקר גרעיני בנגב.
בסוף שנות ה-60 תכנן משרדם של ניב ושל אדריכל רפי רייפר את תוכנית מנשייה שבוצעה באופן חלקי. במסגרת התוכנית נבנו בית גיבור ובית התעשייה, וכן בית הטקסטיל וככר השעות היפות. מאוחר יותר הוקם מוזיאון האצ"ל בתש"ח (בית גידי) על גביו של מבנה כורכר מתפורר. בהמשך הקים ניב משרד בשותפות עם האדריכל אמנון שוורץ. ב-1994 ערכו השניים תוכנית שאושרה לבנייתם של מבנים על חוף ים אכזיב. התוכנית טרם מומשה, אך בשנת 2011 עמדה התוכנית על סף מימוש, למרות החשש מפגיעה בחוף.
ביוגרפיה > מהנדס העיר ירושלים

את ניסיונו כמתכנן ערים רכש לאורך 11 שנותיו כמהנדס העיר ירושלים בתקופת כהונתו של ראש העיר טדי קולק. במתחמים הרגישים בירושלים בהם היה צורך ביציקת חדש אל תוך הישן, היה קושי ליטול הכרעות תכנוניות שאינן שרירותיות. לכן, החליט ניב ליצור כלי שיסייע בידו. כך, בסיועה של קרן ירושלים הביא לבניית מודל תלת־ממדי של ירושלים, הנמצא בבית העירייה ומשמש את מתכנני העיר עד היום. במהלך תקופת כהונתו שקד על פיתוח העיר תוך שמירה על רקמתה ההיסטורית, עקרון שהפך מאז לעקרון מנחה. המאמץ התכנוני המרכזי בתקופת ניב התרכז בפיתוח שלושת המסדרונות ההיסטוריים - הדרכים ההיסטוריות אל ומאת העיר - תוך שילובם במרקם העירוני החדש.
ביוגרפיה > בנייה גבוהה

עם תום תקופת כהונתו כמהנדס העיר ירושלים, שב ניב אל משרדו הפרטי ובמסגרתו ביצע פרויקטים שונים. פרויקט שתכנן בשותפות עם שוורץ והוקם על ידי היזם משה אביב היה ידוע בשם "מגדל שער העיר רמת גן" ותוכנן בסגנון הפוסט מודרני, תוך שימוש נרחב בזכוכית ומתכת. בנין זה היווה אתגר גדול שכן היה המגדל הראשון בישראל שהתנוסס לגובה של מעל 50 קומות. לאחר מותו של היזם, שונה שמו של המגדל למגדל משה אביב.
בשנת 2010 אושרה בנייתו של מתחם מגדלי דן באזור התעשייה בבני ברק שתוכנן על ידי משרד האדריכלים א. ניב א. שוורץ. במתחם יוקמו שלושה מגדלים: שניים בני 40 קומות ואחד בן 60 קומות.
תכנון ערים

תכנון ירושלים, 1977-1988
נהריה צפון, 1990
בורסת היהלומים, רמת גן 1995-2002
רובע 10, ערד 1995
גבעתיים סיטי, 1999-2001
רובע שחמון, אילת 2000-2002
אש, Aš, צ'כיה, 2006-
פרסים

מרכז העיר ירושלים
בית החייל בחיפה
פרס רוקח לאדריכלות
אות המופת, הדוגמה, האיכות והמצוינות, יד מאיר וציונה דיזנגוף ואיגוד הצרכנים בישראל
פרויקטים בולטים (משרד אמנון ניב, רפי רייפר / משרד אמאב / משרד אמנון ניב, אמנון שוורץ)

תוכנית אב לאזור מתחם הבורסה, רמת גן
בית גיבור ספורט, רמת גן
מגדל משה אביב, רמת גן
"גשר היהלומים", רמת גן
מתחם אמפא נדל"ן", תל אביב
"תוכנית מנשייה", תל אביב
"בית גיבור" ו"בית התעשייה", תל אביב
"מרכז הטקסטיל והאופנה", תל אביב
הפקולטה למדעי הרוח והחברה, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע
מוזיאון האצ"ל בתש"ח (בית גידי), תל אביב
מבצר שוני, פרויקט שימור, (ליד בנימינה)
אזור המטענים בנמל התעופה בן-גוריון
בית המעצר "השרון", תל מונד
"גני שרונים", אבן יהודה
"מגדל ספיר", מתחם הבורסה, רמת גן
אלכוהוליסטים אנונימיים

| --- | --- |

 מייסדים:  בוב סמית, ביל W 
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־89 שנים) 
 www.aa.org
 
שלט הכוונה למפגש אלכוהוליסטים אנונימיים
אלכוהוליסטים אנונימיים (באנגלית: Alcoholics Anonymous; בראשי תיבות: AA) הוא ארגון בינלאומי שנועד לסייע לאנשים המכורים לאלכוהול להיגמל מהתמכרות זו.
הארגון מפעיל מערך של קבוצות תמיכה הכוללות התנזרות מאלכוהול במטרה לשקם את בריאותם הלקויה של האלכוהוליסטים (עקב השימוש הקבוע באלכוהול), לשפר את מערכות היחסים שלהם עם הסובבים אותם ובמקביל להביא לשיפור במצב המשתתפים האחרים במפגשים. חלק מהפעילות היא באמצעות שיתוף האחרים בדרך הגמילה של הפרט, תוך וידוי אודות "מעידות" אחרונות וקבלת תמיכה להמשך הדרך.
מדריכי המפגשים פועלים באמצעות "תוכנית 12 הצעדים" כדי לסייע לגמילה. "אלכוהוליסטים אנונימיים" הוא הארגון הראשון שהשתמש בתוכנית זו, ובכך שימש כמודל עבור קבוצות גמילה מחומרים ממכרים אחרים, כגון "מהמרים אנונימיים" או "מכורים למין אנונימיים".
פעילות

במפגשי הקבוצות משתפים אנשי הקבוצה זה עם זה בניסיונות הגמילה שלהם, במטרה להתמודד יחד עם הקושי המשותף שלהם. לפי המסורת השלישית של אלכוהוליסטים אנונימיים, הדרישה היחידה לחברות בקבוצה היא הרצון להפסיק לשתות אלכוהול. אין בארגון דרישה או חובה לתשלומים או דמי חבר, והמימון מגיע רק מתרומות פנימיות. הארגון לא מעורב או נוקט בעמדה בענייני פוליטיקה, דת או חברה, והוא לא קשור עם שום ארגון, מוסד או מוסדות גמילה.