stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עליית תלמידי הגר"א
ראו גם

אברהם שלמה זלמן צורף
אברהם וולפנזון
הלל ריבלין
יוסף רבלין
יעקב מלוצין
יעקב ספיר
מרדכי סלומון
יואל משה סלומון
קול התור
רוזני וילנה
ליטאים (זרם)
לקריאה נוספת > מחקרים

אריה מורגנשטרן, משיחיות ויישוב ארץ-ישראל, במחצית הראשונה של המאה הי"ט, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשמ"ה-1985.
אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים - חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-19, ירושלים: הוצאת שלם, ה'תשס"ז-2007.
מנחם שטרן, בין הכרזת כורש להצהרת בלפור, ה'תשס"ו-(2006).
יעקב אבן חן, עליות אליהו, תל אביב: הוצאת פאר.
ישראל ברטל, גלות בארץ: ישוב ארץ ישראל בטרם ציונות, בהוצאת הספרייה הציונית
ישראל ברטל, "תורתם אומנותם" או "חלוצי הציונות", שתי שיטות בחקר עליות תלמידי הגר"א, בתוך: ישראל רוזנסון ויוסף ריבלין (עורכים), תלמידי הגר"א בארץ ישראל: היסטוריה–הגות- ריאליה, ירושלים: הוצאת מכללת אפרתה, תשע"א-2001, עמ' 2–17.
רפאל שוח"ט, עולם נסתר בממדי הזמן: תורת הגאולה של הגר"א, מקורותיה והשפעתה לדורות.
עמנואל אטקס, הציונות המשיחית של הגאון מווילנה: המצאתה של מסורת, הוצאת כרמל, 2019.
אריה מורגנשטרן, מנחם פרידמן, יעקב כץ ו ישעיה תשבי, ‏ דיון: ציפיות משיחיות ויישוב ארץ-ישראל במחצית הראשונה של המאה הי"ט, קתדרה 24, יולי 1982, 78-51
ישראל ברטל, ‏ציפיות משיחיות ומקומן במציאות ההיסטורית, קתדרה 31, אפריל 1984, עמ' 171-159 (תגובה למאמרו של מורגנשטרן)
אריה מורגנשטרן, ‏מציאות היסטורית או משאלת-לב בחקר 'הישוב הישן', קתדרה 31, אפריל 1984, עמ' 181-172
עמנואל אטקס, הגאון מווילנה ותלמידיו כ'ציונים הראשונים' - גלגולו של מיתוס, מתוך ציון פ', תשע"ה
אריה מורגנשטרן, ‏הדיון בשאלת חידוש הקרבנות ובניין המקדש ערב שנת ת"ר, קתדרה 82, דצמבר 1996, עמ' 74-45
רפאל שוח"ט, ארץ ישראל במשנת הגר"א, אתר דעת
יוסף אביב"י, "קול התור - דור אחר דור", מכילתא א (תש"פ), עמ' 159–336
יצחק בן-צבי, הגר"א וניסיונותיו לעלות לארץ-ישראל, "סיני", ל"ד, תשי"ד-1954, באתר דעת
אליעזר באומגרטן, משיח בן יוסף בירושלים, עת-מול
דורון הרצוג, "בדבקות ובאמונה: מאתיים שנה לעליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל תקס"ח-תשס"ח 1808-2008". עריכה מדעית: פרופ' ישראל רוזנסון. עריכה: רעות אודם.
הערות שוליים

↑  אליעזר באומגרטן, פרשנות וסמל אצל תלמידי הגר"א במאה השמונה עשרה, בתוך: ישראל רוזנסון ויוסף ריבלין, תלמידי הגר"א בארץ ישראל: היסטוריה–הגות- ריאליה, ירושלים: הוצאת מכללת אפרתה, תשע"א, עמ' 25-23.
↑  כיחידים עלו מתנגדים ממקומות אלה גם קודם לכן, בהם רבי שלמה מטולוצין מבכירי תלמידי הגר"א שעלה עוד בחיי רבו לארץ בשנת 1794. סבו של ר' ישראל משקלוב, רבי עזריאל משקלוב, עלה לארץ ישראל בשנת תקל"ב (1772) בראש קבוצה מאורגנת של מספר משפחות מווילנה.
1 2  עליית תלמידי הגרא ופעולתם לבנין ירושלים | 3# | הרב יוסף רובין | ההיסטוריה של בנין ירושלים, נבדק ב-2024-04-06
↑  יהושע בן-אריה, מבוא, בתוך: אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט, ירושלים: הוצאת מוזיאון ישראל, 1979, עמ' 10-9.
↑  ישראל ברטל "'תוכניות ההתיישבות' מימי מסעו השני של מונטיפיורי לארץ ישראל (1839)", שלם, ב, תשל"ו, עמ' 296-231.
↑  יהושע בן-אריה, מבוא, בתוך: אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט, עמ' 10. הנ"ל, עיר בראי תקופה, ב, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 631.
↑  אריה מורגנשטרן, משיחיות ויישוב ארץ-ישראל, עמ' 161-133.
↑  יהודה ליבס, 'תלמידי הגר"א, השבתאות והנקודה היהודית', דעת, מתאר את האידאולוגיה המשיחית של תלמידי הגאון, ומעלה נקודות דמיון בין תלמידי הגאון לתורה המשיחית של השבתאות. וכן במאמרו
"מעמד השבתאות בדת ישראל: עיון נוסף".
↑  ברטל, גלות בארץ, עמ' 52.
↑  למשל: ישראל ברטל, "תורתם אומנותם" או "חלוצי הציונות", שתי שיטות בחקר עליות תלמידי הגר"א, בתוך: ישראל רוזנסון ויוסף ריבלין (עורכים), תלמידי הגר"א בארץ ישראל: היסטוריה–הגות- ריאליה, ירושלים: הוצאת מכללת אפרתה, תשע"א-2011, עמ' 17-2.
↑  דב אליאך, גרעין "ליטאי" בארץ הקודש (יתד נאמן, מוסף חג הסוכות תשע"ח)., באתר Google Docs
↑  תמצית המאמר בבלוג של אביב"י.
בית הכנסת החורבה מתנשא בנוף העיר העתיקה בירושלים, שלהי המאה ה-19
קייסר (כדורגל)

מועדון הכדורגל קייסר (קזחית: Қайсар) הוא מועדון כדורגל מהעיר קוזולורדה שבקזחסטן. המועדון משחק בליגת העל הקזחית. המועדון זכה בגביע אחד והגיע לגמר הגביע הקזחי פעם אחת נוספת.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1968. עד שנת 1991 שיחק בליגות ובגביע של ברית המועצות. בשנת 1992 נוסדו הליגות והגביע של קזחסטן. המועדון שיחק בליגת העל הקזחית בשתי העונות הראשונות 1992, 1993. בעונת 1992 הגיע לחצי גמר הגביע הקזחי והפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי. בסוף עונת 1993 ירד לליגה השנייה בקזחסטן. המועדון שיחק שתי עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 1995 עלה לליגת העל. בעונת 1996/1997 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ווסטוק.
בעונת 1997/1998 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע והפסיד לקבוצת אירטיש. בעונת 1998/1999 זכה המועדון בפעם הראשונה בגביע של קזחסטן.
בעונת 1999/2000 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי. בעונת 2000/2001 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אירטיש. בעונת 2001 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטיראו. בעונת 2002 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת מועדון הכדורגל אסטנה. בעונת 2003 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי. בסוף עונת 2004 ירד לליגה שנייה.
בעונת 2005 שיחק בליגה השנייה, הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטיראו. בסוף העונה עלה לליגת העל. בעונת 2007 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת טובול. בעונת 2008 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ווסטוק. בעונת 2009 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אטיראו. בסוף עונת 2009 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה ועלה לליגת העל.
בעונת 2011 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אורדבסי. בעונת 2012 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת לוקומוטיב אסטנה ובסוף העונה סיים את ליגת העל במקום ה-9 מתוך 14 קבוצות וירד לליגה השנייה בגלל צמצום מספר הקבוצות בליגת העל מ-14 ל-12 קבוצות. בעונת 2013 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אירטיש ובסוף העונה עלה לליגת העל. בעונת 2015 ירד המועדון לליגה הקזחית הראשונה. לאחר שתי עונות חזר לליגה הבכירה.
בעונת 2018/2019 זכתה בגביע הקזחי בפעם השנייה בתולדות המועדון.
תארים

הגביע הקזחי (2): 1998/1999, 2018/2019
מנספילד (אנגליה)

ערך זה עוסק בעיר באנגליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שוק במנספילד, במרכז מצבה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  מזרח המידלנדס
 מחוז לא מטרופוליני:  נוטינגהאמשייר
 נפה:  מנספילד (אנ')
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  79,921 (2015)
 קואורדינטות:  53°08′37″N 1°11′47″W﻿ / ﻿53.1435°N 1.1963°W﻿ / 53.1435; -1.1963 
 אזור זמן:  UTC+0
 http://www.mansfield.gov.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים מנספילד(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים מנספילד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מנספילד(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מנספילד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מנספילד (באנגלית: Mansfield), היא עיר שוק הממוקמת במחוז נוטינגהאמשייר שבאנגליה. מנספילד ממוקמת 19 קילומטרים צפונה לנוטינגהאם, ומתגוררים בה ובאזור העירוני שלה 106,000 תושבים.
ידועה התיישבות במנספילד מאז התקופה הרומית. העיר מושפעת ממכרות הפחם וממפעלי הטקסטיל שפועלים בה. במנספילד פועל גם איגוד עובדים של כורי פחם, שגייס רבים מאלה שהתנגדו לשביתות בשנים 1984–1985. במנספילד פועלים שווקים כבר 700 שנים. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר היא 34.6 מעליות צלזיוס, והנמוכה ביותר שנמדדה 19.1- מעלות צלזיוס. לעיר קבוצת כדורגל מקצועית (מנספילד טאון) שמשחקת בליגה השלישית בבריטניה, הפוטבול ליג, מפעל הכדורגל המקצועני הוותיק באנגליה. בעיר גם פועלות קבוצות המשחקות בענפי ספורט רבים אחרים. למנספילד ראש עיר הנבחר בבחירות ישירות.
ערים תאומות

ארצות הברית מנספילד, אוהיו, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  European Climate Assessment & Dataset project, Maximum value of daily maximum temperature (ארכיון)
↑  European Climate Assessment & Dataset project, Minimum value of daily minimum temperature (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567301205171  GND: 4277793-8  LCCN: n88278983  MusicBrainz: 825b7760-cc1e-43bf-b11f-19d13b427261  VIAF: 127955647   WorldCat (עם VIAF): 127955647
שלמה וידר (חוקר יהדות)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בפברואר 1880 ניטרה, סלובקיה 
 פטירה:  18 באוגוסט 1951 (בגיל 71) חיפה, ישראל 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (העשור של 1900) 
 
שלמה וידר (בהונגרית: Widder Salamon; ניטרה, 19 בפברואר 1880 – 18 באוגוסט 1951) היה מורה, חוקר יהדות, היסטוריון ספרות. אחיו של הסופר והמשורר יוחנן גוש חלב.
קורות חיים

שלמה וידר הוא בנם של סמי וידר ושל שרולטה רוזנצוויג. ונולד באימפריה האוסטרו-הונגרית בתחומי ממלכת הונגריה. הוא למד באוניברסיטת בודפשט (שמה משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר בהונגרית-גרמנית ותעודת הוראה. משנת 1908 לימד בחטיבת ביניים של בית היתומים היהודי לבנים בבודפשט ומשנת 1911 בחטיבת הביניים של הגימנסיה היהודית של הקהילה היהודית של פשט. בין השנים 1919–1947 הוא היה מורה להונגרית ולגרמנית בגימנסיה היהודית בבודפשט. שרד את השואה ובשנת 1950 עלה ארצה. את השנה האחרונה לחייו חי בישראל. הוא היה עמית וכותב ב"סקירת השבת והקהילה" בהונגריה ובכמה כתבי עת זרים. וידר היה מעורכי הלקסיקון יהודי הונגרי, ריכז את הקטלוג המדעי השלם של החומר הפיוטי של קטעי הגניזה באוסף דוד קאופמן שמהווה כיום חלק מהספרייה המזרחית של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1941 פרסם את הקומפוזיציות הלא ידועות של המשורר העברי הראשון יניי, ומצא בו את שירו של משה אבן עזרא, שנחשב לאבוד מזה 700 שנה.
נפטר ב-18 באוגוסט 1951 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
משפחתו

אשתו הייתה שרולטה רוזנבאום (1885–?), אותה נשא לאישה ב-27 ביוני 1912 בבודפשט. בתם היא אווה וידר (1914–?), שבעלה אלברט לווינגר היה סוחר.
עבודותיו

צ'וקונאי כמחדש שפה (1908)
הקריאה העברית (ספר קריאה בעברית בשני חלקים, בודפשט, 1923)
דפוסי הטיית פעלים בעברית (בודפשט, 1923)
הכנות מוקדמות ל"הפטרה" בבר מצווה (בודפשט, 1928)
הרפורמציה בשפה העברית (בודפשט, 1933)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. שלמה וידר
ספר גניזה של שאנדור שייבר (15 בנובמבר 1981) העיתון "חיים חדשים", כרך 36, מספר 22
הערות שוליים

↑  שלמה וידר באתר GRAVEZ
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 812/1912. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515323505171  ISNI: 0000 0000 8008 0944  LCCN: n95051806  VIAF: 98302664   WorldCat (עם VIAF): 98302664
OFK בלגרד

מועדון כדורגל הנוער בלגרד (בסרבית: Омладински фудбалски клуб Београд) הוא אחד ממועדוני הכדורגל הבכירים של העיר בלגרד, בירת סרביה. המועדון ידוע גם בשמו המקוצר OFK בלגרד או בקיצור רב יותר, בלגרד.
המועדון נמצא, מאז הקמתו, בצילן של שתי הקבוצות החזקות בבלגרד בפרט ובסרביה בכלל, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד. המועדון ממוקם בשכונת קאראבומרה שבבלגרד, אחת השכונות הגדולות והחשובות בעיר.
היסטוריה

OFK בלגרד הוקמה בשנת 1911, תחילה בשם BSK בבלגרד, בירת ממלכת סרביה. הקבוצה זכתה חמש פעמים בתואר אלופת יוגוסלביה בתקופת ממלכת יוגוסלביה. כמו כן, במהלך השנים 1945–1950, נקראה הקבוצה "מטאלאץ בלגרד".
לאורך השנים, הייתה OFK בעילית של הכדורגל הסרבי אך תמיד בצילן של שתי הגדולות, פרטיזן והכוכב האדום. בנוסף לכך, הקבוצה לא משכה קהל רב, דבר שגרם לראשי המועדון בשנת 1950 להחזיר את השם הישן BSK, במטרה למשוך את הקהל חזרה על ידי שינוי תדמית הקבוצה.
שנות ה-50 ושנות ה-60 היו תור הזהב של הקבוצה. כבר בשנת 1953, הקבוצה זכתה בגביע היוגוסלבי כאשר שלוש זכיות נוספות בגביע הגיעו בשנים 1955, 1962 ו-1966. כמו כן, הקבוצה הגיעה פעמיים למעמד סגנית האלופה, בעונות 1955 ו-1964 והקבוצה מיעטה להיות מדורגת מתחת למקום השישי בליגה היוגוסלבית. באותו הזמן, הקבוצה שינתה את שמה פעם נוספת, בשנת 1957 שינתה ל-"OFK בלגרד", שמה הנוכחי כיום. הקבוצה עשתה כן כדי לנסות למשוך אוהדים נוספים לקבוצה ובעיקר צעירים מהעיר בלגרד שלא היו אוהדי פרטיזן או הכוכב האדום. בתקופה זו, הקבוצה הציגה יכולת טובה מאוד והציגה כדורגל התקפי ומשוך לעין, דבר שגרם לה לזכות בכינויה: "רומאנטיצ'ארי", כינויה גם כיום.
במהלך שנות ה-60 והמחצית הראשונה של שנות ה-70 הגיע תור הזהב של הקבוצה במשחקים האירופיים, במהלך תקופה זו, השתתפה הקבוצה שמונה עונות שונות במפעלים האירופאיים כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בתקופה זו היה בגביע המחזיקות בעונת 1962/1963, אז הגיעה עד שלב רבע-גמר המפעל, אז הפסידה לקבוצת טוטנהאם הוטספר, שזכתה לבסוף בתואר. במהלך עשר השנים הבאות, חלק מקבוצות הפאר של היבשת באותה התקופה נכנעו ל-OFK, ביניהן פיינורד, פנאתינאיקוס, יובנטוס ובולוניה.
אחרי תור הזהב של הקבוצה הגיע גם העידן הפחות טוב, כאשר במחצית השנייה של שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-80 הקבוצה החלה להתדרדר ברמתה ולאט לאט ירדה בדירוגה ביוגוסלביה והחלה אף לרדת לליגת המשנה ולעלות חזרה מדי פעם מבלי אפשרות "לתקוע יתד" בליגה הבכירה. למרות זאת, הקבוצה הצליחה להתאושש מהירידה ביכולתה וחזרה לצמרת בכדורגל הסרבי במהלך שנות ה-90, אז הייתה סרביה ומונטנגרו מדינה נפרדת וסיימה רביעית בליגה של סרביה ומונטנגרו בעונות 1992 ו-1994, תצוגה שרימזה במעט על חזרה של OFK לצמרת הכדורגל הסרבי בשנות ה-2000.
בקיץ 2003 חזרה הקבוצה למסגרות הכדורגל של אירופה כאשר הוגרלה לגביע האינטרטוטו ב-2003. כבר במשחק הראשון, שנערך בבלגרד, ניצחה הקבוצה הסרבית את קבוצת נרבה טרנס האסטונית בתוצאה 1–6 אך התוצאה נפסלה בשל השלכת רימון עשן מיציע אוהדי OFK. בחקירה שנערכה לאחר מכן, התברר כי את הרימון זרק אוהד קבוצה אחרת מבלגרד שקבוצתו ירדה לליגת המשנה באותה השנה בשל הפסד בסוף העונה ל-OFK. למרות זאת, המשחק הראשון נפסל ורק המשחק השני, שנערך בטאלין קבע את תוצאת המפגשים בין הקבוצות, כאשר את המשחק ההוא ניצחה גם כן בלגרד, 5-3. בסיבוב השני כבר הפסידה הקבוצה לקבוצה הצ'כית, סלובאקו.
הקבוצה המשיכה בעונות שלאחר מכן לשחק במסגרות האירופיות השונות והפכה לאחת מקבוצות הצמרת בסרביה, עם התפרקותה מסרביה ומונטנגרו.
הופעות אירופיות

לפני הקמת אופ"א (שהייתה בשנת 1954) שיחקה OFK בלגרד, אז בשמה הישן BSK (בלגרד ספורט קלאב), בגביע מיטרופה, הטורניר הרשמי הראשון למועדוני כדורגל באירופה. הקבוצה השתתפה בטורניר בחמש עונות כאשר באף אחת מהן לא השיגה תוצאות מיוחדות ולרוב נשרה בשלבים מוקדמים, כמעט תמיד על ידי מועדונים מהונגריה שהייתה באותם הימים ממעצמות הכדורגל באירופה. בטורנירים של אופ"א השתתפה בלגרד ב-10 עונות שונות כאשר ההישג הגדול ביותר של הקבוצה הוא העפלה לחצי גמר גביע המחזיקות בעונת 1962/1963.
הופעות אירופיות > בגביע מיטרופה

בגביע מיטרופה הגיעה הקבוצה פעם אחת לסיבוב הראשון (הפסידה לסלאביה פראג הצ'כוסלובקית), פעמיים הגיעה לרבע הגמר (הפסידה פעמיים לקבוצות מהונגריה – MTK בודפשט ופרנצווארוש). כמו כן, הקבוצה העפילה פעמיים עד חצי גמר המפעל, בעונת 1939 (אז הודחה על ידי אויפשט ההונגרית) ובעונת 1940 (אז הודחה על ידי פרנצווארוש, גם היא מהונגריה).
הופעות אירופיות > בגביעי אירופה השונים

ההישג הגדול ביותר של הקבוצה באירופה, בגביע אירופה למחזיקות גביע הגיע כבר בעונתה הראשונה של הקבוצה במפעלים האירופיים 1962/1963. בסיבוב המוקדם עברה הקבוצה את קבוצת פ.צ. האלהשר ממזרח גרמניה לפני שניצחה גם את קבוצת פורטדאון מצפון אירלנד בסיבוב הראשון. ברבע הגמר גברה הקבוצה על הקבוצה האיטלקית נאפולי לפני שהפסידה בחצי הגמר לטוטנהאם הוטספר האנגלית.
בעונת 1968/1969 שיחקה הקבוצה בגביע ערי הירידים, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת ראפיד בוקרשט מרומניה ובסיבוב השני גברה על קבוצת בולוניה האיטלקית. בסיבוב השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת גוזטפה הטורקית.
בעונת 1971/1972 שיחקה הקבוצה בפעם הראשונה בגביע אופ"א, בסיבוב הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת יורגודן משוודיה ובסיבוב השני הפסידה לקבוצת פ.צ. קרל צייס יינה ממזרח גרמניה.
בעונת 1972/1973 שיחקה הקבוצה שנית בגביע אופ"א, אז הגיעה למעמד רבע הגמר כשהיא עוברת בדרך את הקבוצות הבאות לפי הסדר: דוקלה פראג מצ'כוסלובקיה, פיינורד ההולנדית וברואה סטארה זאגורה מבולגריה עד שנעצרה בשלב רבע הגמר על ידי קבוצת טוונטה ההולנדית. בעונת 2006/2007 שיחקה בלגרד בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א, בו הפסידה לאוסר הצרפתית.
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ממלכת יוגוסלביה בלאגויה מריאנוביץ'  ממלכת יוגוסלביה ג'ורג'ה וויאדינוביץ'  ממלכת יוגוסלביה אלכסנדר טירנניץ'  סרביה איליה פטקוביץ'  סרביה סלובודאן סנטראץ'  סרביה דרוגסלאב סטפנוביץ'  סרביה מילוש מילוטינוביץ'  סרביה יוסיף סקובלאר  סרביה ראדישה איליץ'  סרביה איוון סטפנוביץ'  סרביה דורדה ראקיץ'  סרביה דורדה איבליה |  |  סרביה סטפאן בבוביץ'  צ'ילה מאריו בריוס  מונטנגרו אנדראה קאלודרוביץ'  סרביה אלכסנדר קולארוב  סרביה סלובודן ראייקוביץ'  מונטנגרו ולדימיר בוז'וביץ'  סרביה מילאן מרדקוביץ'  סרביה נמניה ווצ'יצ'ביץ'  סרביה ברניסלב איבנוביץ'  סרביה בויאן שראנוב |
תארים

אלופת אליפות יוגוסלביה: 5 (1931, 1933, 1935, 1936, 1939)
הגביע היוגוסלבי: 4 (1953, 1955, 1962, 1966)
צבי גלי

| --- | --- |
בשנים 1940–1941
בשנים 1940–1941
 לידה:  1921 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  ינואר 1962 (בגיל 41 בערך) קאסל, גרמניה
 שם לידה:  צבי גולדשטיין
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור, קדרות
קוממיות, 1949
שמן על בד
גובה 153 ס"מ, רוחב 200 ס"מ
אוסף מוזיאון פתח תקווה לאמנות
צבי גלי (גולדשטיין) (1921 – ינואר 1962) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי, עסק גם ברסטורציה של פסיפסים וקרמיקה.
ביוגרפיה

צבי גלי נולד בשנת 1921 בחיפה. אביו היה רוקח ובעל בית מרקחת וצייר חובב, אצלו החל ללמוד ציור לראשונה. בראשית שנות הארבעים למד הדפס אצל הרמן שטרוק. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי ושירת בחיל ההנדסה. גם בעת שירותי הצבאי לא הפסיק לצייר. על גבי גב של תמונה שהוא שלח להוריו כתב שהוא ממשיך לצייר וכי אין דבר היכול להפריע לו מעבודתו זו. בסיום מלחמת העולם השנייה נרשם ללימודי אמנות באיטליה באקדמיה לאמנות בפירנצה, שם למד ציור פרסקו יצירת פסיפסים רסטורציה של פסיפסים וקרמיקה, וזכה בכמה פרסים בתחום הקרמיקה. בפירנצה גם הכיר את אשתו הגרמניה אורסולה. בשנת 1948 חזר לארץ והשתתף במלחמת העצמאות.
לאחר המלחמה נסע לצרפת ולמד אמנות באקדמיה לאמנות בפריז. בשנת 1954 התחתן עם אשתו בקפריסין וחזר לישראל והתיישב במוצא עילית, שם בנה כבשן קרמי. בנו, קרל, נולד במוצא בשנה זו. במחצית שנות החמישים יצר ציורים עבור מבני חברת אל על בניו יורק, עבור "וילה שרובר" בירושלים ועבור האוניות "תיאודור הרצל" ו-"ירושלים". בשנת 1958 הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בפברואר 1959 פרסם גלי בכתב העת "אופקים" את המאמר "אמנות ציורי הקיר וראשיתה בישראל". שימש גם כמנהל "המוזיאון לאמנות עתיקה" בחיפה. בשנת 1961 חלה במחלה ממארת ונפטר בקאסל שבגרמניה, אליה נסע לטיפולים שם גם נקבר. בשנת 1962 הוצגו עבודותיו בתערוכה קבוצתית בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. ביולי 1962 לאחר מותו החליטה עיריית חיפה להעניק לו את פרס הרמן שטרוק על תמונתו "אדרת הנביא" שהוצגה במוזיאון לאמנות חדשה בחיפה.
על אף שהקריירה האמנותית של גלי הייתה קצרה, ניתן להבחין בהתפתחות מציור בדרגות שונות של סגנון גאומטרי בהשפעת הקוביזם אל הפשטה גוברת. בעבודותיו המוקדמות הופיעו דמוית אדם, פעמים רבות בתוך נושאים תנ"כיים, ונופים. ב"קוממיות" (1949), לדוגמה, יצר תיאור סצנת קרב ובה דמויות אדם אנונימיות ובעלי חיים המעוצבים בסגנון קוביסטי רך ובצבעים מונוכרומטיים. עבודות הקרמיקה שיצר הציגו דמויות אדם מסוגננות ומעוטרות בעלות אופי פרימיטיביסטי. תבליטי הקיר המאוחרים שיצר נושאים אופי מופשט, בצבעי לבן ואפור.
השכלה

1940–1942 – תחריט וחיתוך עץ אצל הרמן שטרוק, חיפה
1945–1948 – אקדמיה לאמנות, רומא, איטליה; לימודים בפירנצה, איטליה; לימודי קרמיקה בסיינה, איטליה
1952–1953 – אקדמיה לאמנות, פריז, צרפת.
תערוכות יחיד

1954 - טרקלין לאמנות, חיפה
1954 - בית האמנים, ירושלים
1956 - המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה - תערוכת תמונות שמן וטמפרה
1956 - בית האמנים, ירושלים
1958 - המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק, ארצות הברית
1961 - המוזיאון לאמנות חדישה, חיפה
1981 - תערוכה רטרוספקטיבית, גלריה דבל, ירושלים.
הערות שוליים

↑  ראו: "ציורים וחפצי קרמיקה", 1.8.1954, גזיר עיתון ללא ציון מקור, תיק צבי גלי, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
↑  בנו של גלי, קרל שהיה צייר בזכות עצמו, טבע למוות בשנת 1972. ראו: Ronnen, Meir, "The Gali Tragedy", The Jerusalem Post, 4.1.1974.
↑  ראו: נחשון, אילן, "אמן שנישכח", גזיר עיתון ללא ציון מקור, תיק צבי גלי, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  ראו: נחשון, אילן, "אמן שנישכח", גזיר עיתון ללא ציון מקור, תיק צבי גלי, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272706  NLI: 987007499158605171  ULAN: 500466383  VIAF: 308269729   WorldCat (עם VIAF): 308269729
טבעות (התעמלות)

מתעמל נורווגי בתרגיל על טבעות
אלואיס הודץ, האלוף האולימפי באולימפיאדת ברלין (1936)
מתקן הטבעות הוא אחד המתקנים בהם מתחרים מתעמלי מכשירים. המתקן מורכב משתי טבעות המשתלשלות מקורה גבוהה באמצעות כבלים, והמתעמל מבצע את התרגיל עליהן באמצעות זרועותיו.
בדומה למקבילים, למתח (מתקן) ולסוס הסמוכות, על הטבעות כיום מתחרים גברים בלבד, וזאת משום שמדובר במתקן הדורש כוח פיזי רב בפלג הגוף העליון. המתעמלים מבצעים תרגילים המבוססים על שלושה אלמנטים - תנופה, כוח והחזקה - בחלוקה שווה ביניהם. המעבר בין התנוחות השונות צריך להיעשות כשהמתעמל נתלה על הטבעות, עומד עליהן בעמידת ידיים או נשען עליהן בתנוחת סמיכה, וכאשר ידיו ישרות. גם על הכבלים להישאר ישרים ככל הניתן, ועל המתעמל להימנע מלהצליב אותם.
כחלק מהתחרות הקבוצתית, התחרו נשים (פעם אחת בלבד) בטבעות, באולימפיאדת לונדון (1948). בתחרות זו כל אחת מהמתעמלות עשתה תרגיל חובה בלבד.
מידות

ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות קבעה תקן למידות הטבעות, כמפורט להלן:
| פרמטר | תקן | סטייה מותרת |
| --- | --- | --- |
| קוטר פנימי של הטבעות | 18 ס"מ | 0.1 ס"מ |
| רוחב הטבעות | 2.8 ס"מ | 0.1 ס"מ |
| מרחק בין חיבור הכבל לקורה לבין הנקודה הנמוכה ביותר בחלקן הפנימי של הטבעות | 3 מטר | 1 ס"מ |
| מרחק בין הנקודה הנמוכה ביותר בחלקן הפנימי של הטבעות לבין הרצפה | 2.8 מטר | 0.5 ס"מ |
| מרחק בין שתי נקודות החיבור של הטבעות לקורה | 50 ס"מ | 0.5 ס"מ |
תרגיל הטבעות במשחקים האולימפיים

הטבעות נכללו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896) והאלוף האולימפי הראשון היה יואניס מיטרופולוס מיוון. הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת פריז (1924) הן נערכו בכל המשחקים.
שני מתעמלים זכו בתואר האולימפי פעמיים ברציפות: אלברט אזריאן מברית המועצות (מלבורן 1956 ורומא 1960), ואקינורי נקיאמה מיפן (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972).
רשימת כל המנצחים בתרגיל הטבעות במשחקים האולימפיים

| אולימפיאדה | מדינה | אלוף |
| --- | --- | --- |
| אולימפיאדת אתונה (1896) | יוון 1828 יוון | יואניס מיטרופולוס |
| אולימפיאדת סנט לואיס (1904) | ארצות הברית ארצות הברית | הרמן גלאס |
| אולימפיאדת פריז (1924) | ממלכת איטליה ממלכת איטליה | פרנצ'סקו מרטינו |
| אולימפיאדת אמסטרדם (1928) | יוגוסלביה (1918-1941) יוגוסלביה | לאון שטוקלי |
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) | ארצות הברית ארצות הברית | גאורג גולק |
| אולימפיאדת ברלין (1936) | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | אלואיס הודץ |
| אולימפיאדת לונדון (1948) | שווייץ שווייץ | קארל פריי |
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) | ברית המועצות ברית המועצות | גרנט שליניאן |
| אולימפיאדת מלבורן (1956) | ברית המועצות ברית המועצות | אלברט אזריאן |
| אולימפיאדת רומא (1960) | ברית המועצות ברית המועצות | אלברט אזריאן |
| אולימפיאדת טוקיו (1964) | יפן יפן | טקוז'י היאטה |
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | יפן יפן | אקינורי נקיאמה |
| אולימפיאדת מינכן (1972) | יפן יפן | אקינורי נקיאמה |
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) | ברית המועצות ברית המועצות | ניקולאי אנדריאנוב |
| אולימפיאדת מוסקבה (1980) | ברית המועצות ברית המועצות | אלכסנדר דיטיאטין |
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | יפן יפן  הרפובליקה העממית של סין  סין | קוז'י גושיקן  נינג לי |
| אולימפיאדת סיאול (1988) | ברית המועצות ברית המועצות  גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | דמיטרי בילוזרצ'ב  הולגר בהרנדט |
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) |  המשלחת המאוחדת | ויטלי שרבו |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | איטליה איטליה | יורי קקי |
| אולימפיאדת סידני (2000) | הונגריה הונגריה | סילבסטר צ'ולאן |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | יוון יוון | דימוסתניס טמפקוס |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | הרפובליקה העממית של סין  סין | צ'ן ייבינג |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | ברזיל ברזיל | ארתור זנטי |
| התעמלות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | יוון יוון | אלפטריוס פטרוניאס |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | הרפובליקה העממית של סין  סין | לו יאנג |
| אולימפיאדת פריז (2024) | הרפובליקה העממית של סין  סין | לו יאנג |
הערות שוליים

↑  By Dvora Meyers, Female Gymnasts Used to Compete on the Rings, But the Game Changed
↑  It Used to be Gymnastics: Women’s Rings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4178189-2
דוקסה קאטוקופיה

מועדון האתלטיקה דוקסה קאטוקופיה הוא מועדון כדורגל קפריסאי, מהעיירה קאטוקופיה, שבקרבת העיר ניקוסיה. מאז פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974, הייתה קאטוקופיה תחת שלטון טורקי והמועדון עבר לשחק בעיירה פריסטרונה, הממוקמת בקרבת העיירה קאטוקופיה אך בצד היווני של הגבול.
דוקסה (שפירושה ביוונית "תהילה") העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בקפריסין בשנת 1998, וחזרה לליגת המשנה כעבור עונה אחת. בעונה שלאחר מכן סיימה קאטוקופיה במקום השלישי בליגת המשנה והעפילה חזרה לליגה הבכירה, שם שיחקה עד שנת 2002, עת ירדה לליגת המשנה, אך חזרה לליגה הבכירה לאחר עונה אחת. בעונת 2003/04 סיימה הקבוצה במקום האחרון עם ניצחון אחד מתוך 26 משחקים וחזרה לליגת המשנה. הקבוצה חזרה לליגה הבכירה בעונת 2007/08.
כדורגלנים מפורסמים בעבר

קפריסין סטליוס אוקארידס
אנגולה פרדי
פורטוגל נונו רודריגז
ברזיל אדמר
ברזיל דויד
קפריסין מריוס אליה