stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליוסקה לופס
ביוגרפיה > 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) היא סיימה במקום תשיעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.70 שניות ובמקום 12 בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.32 שניות.
ביוגרפיה > 1997

באליפות העולם באולם שנערכה בפריז, צרפת בתחילת מרץ 1997 היא סיימה במקום 18 בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.31 שניות.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בתחילת אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 24 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.19 שניות.
ביוגרפיה > 1999

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בסוף יולי 1999 היא זכתה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.76 שניות, לפני מורן מאגי מברזיל (12.86 שניות) ומיישה מקלווי מארצות הברית (12.91 שניות). חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום תשיעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.83 שניות.
ביוגרפיה > 2000

באולימפיאדת סידני (2000) היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.83 שניות.
לופס היגרה לספרד והחלה לייצג את ספרד בתחרויות הבינלאומיות.
ביוגרפיה > 2004

באליפות העולם באולם שנערכה בבודפשט במרץ 2004 היא סיימה במקום תשיעי בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.01 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) היא ייצגה את ספרד וסיימה במקום 24 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.21 שניות.
ביוגרפיה > 2006

באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 היא סיימה במקום 33 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.73 שניות.
משפחה

לופס היא בת דודתו של האלוף האולימפי ואלוף העולם בקפיצה לרוחק איוואן פדרוסו.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר משוכות: 12.67 שניות (1996)
ריצת 100 מטר: 11.53 שניות (1987)
ריצת 200 מטר: 24.22 שניות (1987)
The Joys of Yiddish

| --- | --- |

עטיפת המהדורה הראשונה של הספר
 מידע כללי
 מאת:  לאו רוסטן
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  גרמנית, צרפתית, צ'כית
 סוגה:  לקסיקון
 הוצאה
 הוצאה:  McGraw Hill
 תאריך הוצאה:  1968
The Joys of Yiddish (בעברית: "שמחות היידיש") הוא לקסיקון מאת לאו רוסטן של מילים וביטויים נפוצים ביידיש, שבהשפעת יהדות ארצות הברית נודעו גם לדוברי אנגלית בארצות הברית. הספר יצא לאור ב-1968 בהוצאת McGraw Hill, ולאחר מכן פורסם במהדורות מעודכנות אחדות.
המילים והביטויים בלקסיקון מסודרים בסדר אלפביתי. לאחר כל הגדרה מילונית של מילה או ביטוי מופיעה בדיחה (או בדיחות אחדות), הממחישה את השימוש בביטוי זה. באופן זה הספר הואלא רק ספר עיון שימושי, אלא גם אוסף חשוב של הומור יהודי.
כספר העוסק בתרבות פופולרית, נדרשו עדכונים לספר, בשל השינויים שעברו התרבות האמריקאית (והתרבות היהודית-אמריקאית) במהלך 30 השנים הבאות. רוסטן פרסם גרסאות מעודכנות של הספר עם כותרות שונות: Hooray for Yiddish! ("הידד ליידיש!", 1982) ו-The Joys of Yinglish {"שמחות היינגליש",‏1989). בשנת 2001, לאחר מותו של רוסטן, יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר, בעריכת לורנס בוש (Lawrence Bush), בכותרת The New Joys of Yiddish ("השמחות החדשות של יידיש"), עם הערות שוליים רבות שנוספו כדי להבהיר קטעים שהתיישנו. חלק מהחומר גם סודר מחדש.
בתרבות

בשנת 1998 צ'אק שומר ואל ד'אמטו התמודדו על תפקיד סנטור המייצג את מדינת ניו יורק. במהלך המירוץ, ד'אמאטו התייחס לשומר כאל putzhead. הניו יורק טיימס התייחס לערך putz ב-The Joy of Yiddish וטען כי הביטוי אינו אומר רק "טיפש", כפי שהתעקש ד'אמאטו, אלא היה משפיל במידה ניכרת - בהתבסס על הערך הזה, תרגום טוב יותר עשוי להיות "ראש זין". בסופו של דבר ד'אמטו הפסיד במירוץ; כמה משקיפים מייחסים לתקרית זו את הפסדו בבחירות.
סיפור המדע הבדיוני של הרלן אליסון משנת 1974, "I'm Looking for Kadak" (נכלל בספרו מ-1976 Approaching Oblivion and in Wandering Stars: An Anthology of Jewish Fantasy and Science Fiction) מסופר על ידי חייזר יהודי בעל אחת עשרה זרועות מכוכב הלכת Zsouchmuhn עם אוצר מילים נרחב ביידיש. אליסון מספק "מדריך דקדוקי ומילון מונחים לגויים", שבו, הוא אומר, "המילים ביידיש הן שלי... אבל חלק מההגדרות הותאמו והתבססו על אלו בספר המקורות המופלא The Joys of Yiddish של לאו רוסטן ...  שאני מפציר בכם למהר ולקנות, פשוט קריאה טובה."
סרט הפנטזיה של דייב מקין (אנ') וניל גיימן משנת 2005, MirrorMask, כולל את החידה הקלאסית של רוסטן, שנדונה ב"The Joys of Yiddish" כדלקמן:
הרומן האחרון של ג'ון אפדייק בסדרת "הארנב", "ארנב במנוחה", מעתיק את הבדיחה של רוסטן מהערך tsuris ("צרות").
תרגומים

תרגום של הספר לגרמנית, בשם Jiddisch. Eine kleine Enzyklopädie, יצא לאור בשנת 2002. תרגום לצרפתית, בשם Les Joies du Yiddish, יצא לאור בשנת 2011, ותרגום לצ'כית, בשם Jidiš pro radost, יצא לאור בשנת 2013.
הרקה (תואר)

הרקה או הורקה, או קארהה (בהונגרית: Harka) - אצל קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס מופיע כקרכאס (καρχας) - היה התואר של האיש השלישי בחשיבותו של איחוד (או איגוד) השבטים ההונגרי לפני הקמת ממלכת הונגריה, אחרי תואר הדוכס הגדול והתואר - דיולה.
תפקיד ההרקה

התפקיד של נושא משרה זו נודע לקיסר הביזנטי בשנת 948. הוא למד זאת מהמשלחת של המדיארים (של ההונגרים) שביקרה אותו במהלך השנה. ראש השגרירים היה בולצ'ו הרקה (Bulcsú harka), ואחד החברים במשלחת היה הנסיך טרמצ'י (Termecsü) נינו של ארפאד. הקיסר מזכיר את האופי השיפוטי של תואר זה.
אנדראש רונה-טאש - בהשוואה בין שיטת הממשל של הגקטורקים המערביים (Doğu Göktürk) והכוזרים לזו של ההונגרים - גילה שהארקה כדרגת חשיבות שלישית יכולה להתאים לתואר אלטבר אצלם (אלטבר הייתה אחת הדרגות הצבאיות המשמעותיות ביותר בקרב הגקטורקים המזרחיים (Batı Göktürk), שהוצבה מעל העמים הזרים שהצטרפו אליהם. הכוזרים אימצו את התפקיד עם תפקיד ומשמעות דומים), כלומר האלטבאר היה המשגיח והשופט של העמים הזרים שהצטרפו ובתפקיד זה שימש גם כמנהיג צבאי בראש העמים המסייעים האלה.
בעלי התואר

הקיסר מציין את ראש המשלחת, בולצ'ו, כבעל התואר באותה תקופה. אביו של בולצ'ו, קאל, נשא גם כן את התואר ומילא תפקיד זה. אנדראש רונה-טאש מניח שגם הנסיך קורסאן נשא את התואר הארקה קודם לכן (לפני שנבחר לנסיך הגדול).
בספרו של הכרוניקן ההונגרי אנונימוס אנו מוצאים גם את השם הרקה, ליתר דיוק את השם הפרטי הזהה לשם הכבוד המדובר. עם זאת, היסטוריונים חולקים אם ניתן לקשר את השם הורקה, בנו של טטן, למשרת הכבוד הזו. העובדה שדיולה, שגם הוא היה צאצא של טטן מקשה על הסקת מסקנות (כי גם דיולה הוא תואר). בתקופת אנונימוס דעך זכרם של הנכבדים "הפגניים" מתקופת הכיבוש (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), וזו הסיבה שהוא מרבה לבלבל בין שמות הפרטיים לבין אלה של תפקידי הכבוד והשליטה.
טרגיטאוס והרקה

שמו של תואר הכבוד הארקה עשוי להיות קשור לשם של אחד מאלוהויות של הסקיתים, איש הזעם, ההאנשה של מלחמה. שמו של האלוהות המדוברת מופיע במקורות יווניים שונים כ:
טארגיטאוס (Ταργιτάος)
טארגיטס (Ταργιτης)
טארגיטיוס (Ταργιτιος)
טרגאזיס (Τεργαζ)
במילים הלועזיות, אם אין קול זהה ביוונית, מחליפים את התנועה h בתטא (θ), או קאפה (κ), או טאו (τ), או khi (χ) בכתב, ובדיבור חי הוא מוחלף בצליל מתאים, או מוחלף ב-ה חזקה כלומר ב-"ח". ה-os (-ος), -es (-ης) וכו', צורפו על ידי היוונים לסוף המילים הסקיתיות כתוספות חובה ביווניות. הצורה המקורית של שם האלוהות יכולה הייתה להיות Targita, Targit, Targiti או Tergaz .
את השם טארגיטוס נשאו כמה אנשי אצולה סקיתים:
1. לפי אגדת המקור, זהו האדון הראשון של הסקיתים המלכותיים ;
2. Tirgataó Maiotisz (Τιργαταω Μαιοτις), בתו של נסיך שבט בשם Ixomatai
3. מצביאי המלחמה של האווארים נשאו שם טארגיטס (Ταργιτης).
לפי דעתו אחד המלומדים של זמננו שאמו סדצקי-קרדוש (Samu Szádeczky-Kardoss), ייתכן ששם זה היה התואר של מצביאי המלחמה של האווארים בזמנו (וכנראה של עמים סקיתים אחרים). מבחינה זו, השם תואם במידה רבה את שם תואר הכבוד ההונגרי, ליתר דיוק, של הקאבארים.
מאמרים קשורים

בולצ'ו הרקה
גיולה
הורקה
קל חרקה
קאבארים
טרמצ'י
לקריאה נוספת

שאמו סדצקי-קרדוש (1978): מקורות לתולדות האווארים. ממרכז אסיה ועד הדנובה התחתונה. עלון ארכאולוגי 105 (1): 78–90.
שאמו סדצקי-קרדוש (1979): מקורות לתולדות האווארים. II. קדומים, מהלך והכרה משוערת של הכיבוש האווארי וההכרה על יד ביזנטיון. עלון ארכאולוגי 106 (1): 94–111.
שאמו סדצקי-קרדוש (1979 ב): מקורות לתולדות האווארים. III. התפתחות היחסים הביזנטים של אבאר מתום הכיבוש ועד לכיבוש סירמיום. עלון ארכאולוגי 106 (1): 231–243.
שאמו סדצקי-קרדוש וטרז אוליוש (1980): מקורות להיסטוריה של האווארים. העשור הראשון לפריצה האוארית-סלאבית הגדולה בבלקן ובהרי האלפים (582–592). חלק א': מאורעות בשנים 582–586. עלון ארכאולוגי 107 (1): 86–97.
| היסטוריה של הונגריה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת | פאנוניה • הונים • אווארים • התיישבות המדיארים במרכז אירופה | הונגריה |
|  | הנסיכות הגדולה של הונגריה • ממלכת הונגריה תחת בית ארפאד • ממלכת הונגריה בימי הביניים המאוחרים • ממלכת הונגריה ההבסבורגית • הונגריה העות'מאנית | הונגריה |
| המהפכה והממלכה הדואלית | מהפכת 1848 בהונגריה • הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 • ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש | הונגריה |
|  | הונגריה במלחמת העולם הראשונה • הרפובליקה ההונגרית הראשונה • הרפובליקה הסובייטית ההונגרית • הרפובליקה ההונגרית • תקופת העוצרות • הונגריה במלחמת העולם השנייה • הרפובליקה ההונגרית השנייה • הונגריה הקומוניסטית • דמוקרטיה ורפורמה | הונגריה |
ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל

ערך זה עוסק בסרט משנת 2017. אם התכוונתם לסרט משנת 1995, ראו .
| --- | --- |

כרזת טיזר של הסרט
 מבוסס על:  הספר "ג'ומנג'י" מאת כריס ואן אלסבורג
 בימוי:  ג'ייק קסדן 
 הופק בידי:  טד פילד ויליאם טייטלר מאט טולמך מייק וובר דוויין ג'ונסון
 תסריט:  כריס מק'קנה אריק זומרס סקוט רוזנברג ג'ף פינקנר
 עריכה:  מארק הלפריץ' סטיב אדוארדס
 שחקנים ראשיים:  דוויין ג'ונסון ג'ק בלאק קווין הארט קארן גילאן ניק ג'ונאס בובי קנאבלי מדיסון איסמן
 מוזיקה:  הנרי ג'קמן
 צילום:  גיולה פדוס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Columbia Pictures Matt Tolmach Productions Radar Pictures Seven Bucks Productions
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Releasing
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 20 בדצמבר 2017
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  הרפתקאות פעולה
 מקום התרחשות:  ניו המפשייר 
 תקציב:  90 מיליון דולר
 הכנסות:  962.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   jumanji2016
 סרט קודם:  זאת'ורה
 סרט הבא:  ג'ומנג'י: השלב הבא
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל (באנגלית: Jumanji: Welcome to the Jungle, בתרגום מילולי: ג'ומנג'י: ברוכים הבאים לג'ונגל, נקרא גם ג'ומנג'י 2) הוא סרט הרפתקאות ופעולה אמריקאי משנת 2017 בבימויו של ג'ייק קסדן, המהווה את הסרט השני בזיכיון ג'ומנג'י. בסרט מככבים דוויין ג'ונסון, ג'ק בלאק, קווין הארט, קארן גילאן, ניק ג'ונאס ובובי קנאבלי. הסרט יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר 2017 בארצות הברית.
לסרט יצא סרט המשך ישיר ב-2019 בשם "ג'ומנג'י: השלב הבא".
תקציר העלילה

בזמן עבודה במרתף התיכון כחלק מעונש הריתוק שלהם, ארבעה בני נוער מגלים משחק וידאו וינטג' בשם "ג'ומנג'י". כל אחד בוחר לעצמו אווטאר והם מתחילים לשחק. להפתעתם, הם נשאבים אל הג'ונגל של המשחק ומגלים כי הדרך היחידה בה יוכלו לברוח מהג'ונגל בחזרה אל עולמם, היא לעבור את שלבי המשחק ולהחזיר את עין היגואר למקומה ובכך יבטלו את הקללה של ג'ומנג'י ויוכלו לחזור לעולמם. בדרך הם פוגשים באלכס, דמות שתקועה במשחק 20 שנה. ונלחמים בג'ון הארדי ואן פלט, הרשע במשחק שגנב את אבן היגואר ויכול לשלוט בחיות הג'ונגל ונעזר באופנוענים עם נשקים.
צוות השחקנים

אלכס וולף - ספנסר , גיימר נלהב הנשלח לריתוק יחד עם בת'אני, פרידג' ומרתה.
דוויין ג'ונסון - דוקטור סמולדר בארבסטון, ארכאולוג וחוקר. האוואטר של ספנסר.
מדיסון איסמן - בת'אני וולקר , הנערה הכי יפה בשכבה. נשלחת לריתוק יחד עם ספנסר, פרידג' ומרתה.
ג'ק בלאק - פרופסור שלי אוברון, קרטוגרף. האוואטר של בת'אני.
סר'דריוס בליין - אנתוני "פרידג'" ג'ונסון , שחקן בנבחרת הפוטבול של בית הספר. נשלח לריתוק יחד עם ספנסר, בת'אני ומרתה.
קווין הארט - פרנקלין "מוס" פינבר, זואולוג ונשא כלי נשק. בעל חולשות רבות, בהן: כוח, מהירות ועוגות, שמהן הוא מתפוצץ. האוואטר של פרידג'.
מורגן טרנר - מרתה , נערה דחויה ולא מקובלת הנשלחת לריתוק יחד עם ספנסר, בת'אני ופרידג'.
קארן גילאן - רובי ראונדהאוס, חיילת קומנדו מומחית באמנויות לחימה. האווטארית של מרתה.
קולין הנקס - אלכס וריק .
ניק ג'ונאס - ג'פרסון "סיפליין" מק'דונו, טייס ומדריך מסתורי המדריך את האווטארים אל סיום המשחק. האווטאר של אלכס.
בובי קנאבלי - ג'ון הארדי ואן פלט, האנטגוניסט הראשי של המשחק.
מארק אוון ג'קסון - המנהל בנטלי.
מריבת' מונרו - המורה של בת'אני.
מיסי פייל - המאמנת וב.
פוהאב קוהלי - סאנג'ו.
רייס דארבי - נייג'ל.
טים מת'סון - ויריקי הזקן.
הפקה > צילומים

הצילומים החלו בספטמבר 2016 בהונולולו שבהוואי והסתיימו ב-8 בדצמבר 2016 באטלנטה, ג'ורג'יה.
כריסי טיגן

| --- | --- |

טיגן בשנת 2012
 לידה:  30 בנובמבר 1985 (בת 39) דלתה, יוטה, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Christine Diane Teigen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  Snohomish High School 
 בן זוג:  ג'ון לג'נד
 מספר צאצאים:  4 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטין דיאן "כריסי" טיגן (באנגלית: Christine Diane "Chrissy" Teigen; נולדה ב-30 בנובמבר 1985) היא דוגמנית, אשת טלוויזיה וסופרת אמריקאית, שערכה את הופעת הבכורה שלה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד בשנת 2010, ובהמשך הופיעה על השער של אותו מגזין במהדורה לציון 50 שנה לצידן של נינה אגדל ולילי אולדרידג' בשנת 2014. היא גם הנחתה את התוכנית "קרב הליפסינק" ביחד עם אל אל קול ג'יי בערוץ Paramount Network.
ראשית חייה

טיגן נולדה בדלתה, יוטה, ארצות הברית. אמה תאילנדית ואביה ממוצא נורווגי. שם המשפחה שלה מבוטא / taigen / על ידי המשפחה, אם כי לימים היא העדיפה את ההגייה ה"שגויה" של / ti.gen /. אביה של טיגן עבד כחשמלאי והמשפחה עברה תכופות ממקום למקום. לאחר שהתגוררה בהוואי, איידהו ובוושינגטון, המשפחה התיישבה בסופו של דבר בהנטינגטון ביץ', קליפורניה כאשר טיגן הייתה נערה. טיגן למדה בתיכון סנוהומיש במדינת וושינגטון, שם הייתה מעודדת. היא התגלתה על ידי צלם בזמן שעבדה בחנות גלישה.
אקטיביזם

טיגן תרמה לארגון הורות מתוכננת בשנת 2015 בעקבות אירוע הירי בקולורדו ספרינגס, במדינת קולורדו, ושוב בשנת 2018. היא תומכת בזכויות המהגרים, ונשאה נאום באירוע מטעם Families Belong Together בלוס אנג'לס.
טיגן היא מבקרת מוצהרת של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. ביוני 2018 היא תרמה 72,000 דולר ל-ACLU לזכר יום הולדתו ה-72 של טראמפ. טיגן ובעלה תמכו באליזבת וורן במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020.
חיים אישיים

טיגן התחתנה עם הזמר ג'ון לג'נד ב-14 בספטמבר 2013 בקומו, איטליה. לג'נד הציע נישואין לטיגן בדצמבר 2011, לאחר ארבע שנים של הכרות; הם נפגשו לראשונה על הסט של הקליפ המוזיקלי שלו משנת 2006 לשיר "Stereo". יש להם שני ילדים, בת, לונה, ילידת 14 באפריל 2016 ובן, מיילס, יליד 16 במאי 2018. שני הילדים התפתחו באמצעות הפריה חוץ-גופית. היא דיברה בגלוי על המאבק שלה עם דיכאון סב לידתי.
ב-2020 הזוג ציפה לילד שלישי, אך בספטמבר, בחודש החמישי להריונה, עברה טיגן לידה שקטה, שבה נולד בנם, ג׳ק. ב-4 בפברואר 2021 חשפה טיגן כי עברה לניתוח לטיפול באנדומטריוזיס. ביוני 2023 הודיעה על לידת בנה, שנולד מאם פונדקאית, וורן אלכסנדר, על שמה של הפונדקאית שלהם אלכסנדרה.
בינואר 2025, טיגן ובעלה ג'ון לג'נד פונו עם ארבעת ילדיהם בעקבות השריפות בלוס אנג'לס, אך הצליחו לחזור לביתם בבטחה.
מירטל ביץ'

| --- | --- |

מירטל ביץ'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קרוליינה הדרומית קרוליינה הדרומית
 מחוז:  הורי
 ראש העיר:  ברנדה ברת'ון
 תאריך ייסוד:  1936
 שטח:  43.5 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  0 קמ"ר 0%
 גובה:  8 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  35,682 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  465,391 (2013)
  ‑ צפיפות:  523.7 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  33°43′0″N 78°53′0″W﻿ / ﻿33.71667°N 78.88333°W﻿ / 33.71667; -78.88333
 אזור זמן:  UTC -5
 אתר מירטל ביץ'
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מירטל ביץ'(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מירטל ביץ'(למפת קרוליינה הדרומית רגילה) צ'ארלסטון קולומביה רוק היל גרינוויל פלורנס קרוליינה הצפונית ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטימירטל ביץ'(למפת קרוליינה הדרומית מוגדלת) צ'ארלסטון קולומביה רוק היל גרינוויל פלורנס קרוליינה הצפונית ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטימירטל ביץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מירטל ביץ' (באנגלית: Myrtle Beach) היא עיר חוף במחוז הורי אשר בקרוליינה הדרומית שבארצות הברית. העיר היא חלק ממטרופולין וממוקמת בצפון מזרח קרוליינה הדרומית. מירטל ביץ' היא מרכז תיירותי בארצות הברית בהשפעת חופי ים ארוכים ואקלים סובוטרופי חמים. העיר מושכת אליה 14 מיליון תיירים כל שנה. בעיר מתגוררים 27,109 על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 ו-465,391 תושבים במטרופולין במפקד של שנת 2013.
ערים תאומות

למירטל ביץ' יש חמש ערים תאומות ברחבי העולם.
קנדה ברלינגטון, קנדה
ארגנטינה פינאמר, ארגנטינה
אירלנד קילארני, אירלנד
הממלכה המאוחדת קייגלי, הממלכה המאוחדת
ישראל טבריה, ישראל
הערות שוליים

↑  Duncan, Kimberly Allyson; Rentz, Lisa Tomer (1 January 2008). Insiders' Guide to Myrtle Beach and the Grand Strand. Globe Pequot Press. p. 3.
↑  Interactive City Directory
| דגל קרוליינה הדרומית מדינת קרוליינה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | קולומביה |  |
| אזורים גאוגרפיים | הרי בלו רידג' • המטרופולין של שארלוט |  |
| היישובים הגדולים ביותר | קולומביה • צ'ארלסטון • נורת' צ'ארלסטון • מאונט פלזנט • רוק היל • גרינוויל • סאמרוויל • סאמטר • הילטון הד איילנד • ספרטנבורג • פלורנס • גוס קריק • אייקן • מירטל ביץ' • אנדרסון • גריר • מולדין • גרינווד • נורת' אוגוסטה • איסלי |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קרוליינה הדרומית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555068205171  GND: 4339001-8  LCCN: n80098157  MusicBrainz: 4dd275c8-5103-43e3-b0ae-d6e43fcb4842  VIAF: 141893458   WorldCat (עם VIAF): 141893458
מפעל נשר חיפה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  סינדיקט לצמנט פורטלנד בארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  1925–הווה (כ־100 שנה)
 חברת אם:  כלל תעשיות
 קואורדינטות:  32°45′50″N 35°03′29″E﻿ / ﻿32.76386944°N 35.05815°E﻿ / 32.76386944; 35.05815 
 מוצרים עיקריים:  מלט
 יו"ר:  אבי פישר
 מנכ"ל:  אלדד בן-משה
  
  (למפת חיפה מוגדלת) מפעל נשר חיפה(למפת חיפה רגילה) מפעל נשר חיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) מפעל נשר חיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מפעל נשר חיפה he
 
בית החרושת נשר למלט. מבנה ה"סילו" המשמשים לאחסון. המבנים נראים למרחוק לכל הנוסע בכביש 75 מהעמקים לחיפה
ארובות 1, 2, 3 מעלות עשן, לפני התקנת הפילטרים בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, בבית חרושת למלט נשר, 1966
בית החרושת בשנת 1927
בית חרושת נשר בשנותיו הראשונות - 1925. מימין הכבשנים הראשונים. הכביש בחזית הוא כביש חיפה יגור
בית החרושת בשנת 1939
צילום אוויר של בית החרושת בשנת 1946
חברת מלט פורטלנד „נשר“ בע"מ, 1946
בינואר 2020 נסגרו טחנות המלט 7,8,9. והופסק לחלוטין יצור המלט במפעל, והוא עבר רק לאריזת מלט המגיע מהמפעל ברמלה. צולם במאי 2022.
מפעל נשר חיפה היה מפעל לייצור צמנט של חברת נשר מפעלי מלט ישראליים בעיר נשר. היה המפעל הראשון מתוך שלושה של החברה בישראל והשלישי בכושר הייצור (מפעלים נוספים בהר טוב וברמלה). למפעל היה כושר טחינה של כ-1.2 מיליון טון מלט בשנה והוא השתרע על פני כ-400 דונם. בינואר 2020 פסק יצור המלט במפעל, ובשנת 2023 לערך נסגר גם מפעל אריזת המלט.
שם המפעל

השם נשר ניתן למפעל על ידי מייסדו מיכאל פולק הוא הופיע בשם "מפעלי מלט פורטלנד ישראליים נשר" או בקיצור "בית חרושת נשר". שם היישוב נשר על שם המפעל. בהמשך לאחר הוספת המפעל ברמלה, החלה החברה לקרוא למפעל זה "מפעל נשר חיפה" אף על פי שמעולם הוא לא היה בשטחה של חיפה.
היסטוריה > רעיון הקמת בית חרושת למלט

בספרו "אלטנוילנד" (1902), חזה בנימין זאב הרצל את בנייתו של בית חרושת למלט בחיפה.
בשנת 1903 עלה לארץ ישראל מרוסיה המהנדס נחום וילבושביץ (וילבוש), אחיה של מניה שוחט. הוא סייר בארץ כדי לבחון את אפשרויות הפיתוח בה. באותה תקופה לא היה בארץ ישראל מפעל לייצור מלט, והמלט יובא ממפעל קטן במצרים. וילבושביץ העריך שבעקבות הגידול בבנייה יגדל הביקוש למלט. הוא הציע להקים מפעל שתפוקתו תהיה 10,000 טון בשנה, והמליץ על הקמתו בחיפה, בגלל הקרבה לנמל חיפה, מסילת הרכבת החיג'אזית ומרבצי אבן גיר מתאימים בכרמל. מלחמת העולם הראשונה דחתה את מימוש תוכניותיו של וילבושביץ. ב-1918 הוא חזר לארץ, נפגש עם יהושע חנקין וביקש ממנו שירכוש שטחי קרקע מתאימים שנמצאו ליד הכפר הערבי יאג'ור, שהיו שייכים למשפחת ח'ורי, שהתגוררה בלבנון.
במקביל לפעילותו של וילבושביץ הוקם בלונדון ה"סינדיקט לצמנט פורטלנד בארץ ישראל", שווילבושביץ לא נמנה עם מייסדיו. יוזם הסינדיקט היה בוריס גולדברג, ומזכירו היה יצחק שניאורסון. ב-1920 הגיע שניאורסון ביחד עם מהנדס בריטי לארץ ישראל, כדי לבחון מקום להקמת מפעל למלט. חנקין סיפר להם על השטח שעליו המליץ וילבושביץ. כדי למנוע את עליית מחירי הקרקע אמרו היזמים לבא כוח משפחת ח'ורי שהם רוצים לעשות קידוחי ניסיון בקרקע; המילה "מלט" לא הוזכרה. הבדיקה העלתה שאבן הגיר המתאימה ביותר נמצאה במרחק של 7.5 ק"מ מחיפה, ליד יאג'ור, וחרסית ניתן למצוא בשפע ליד נחל קישון.
בעקבות ההמלצה קנה בנובמבר 1921 יהושע חנקין באמצעות חברת הכשרת היישוב את האדמות ממשפחת ח'ורי ושילם מקדמה של 10,000 לירות מצריות על חשבון שטח בגודל של 19,000 דונם, מתוכם 3,000 דונם לייצור מלט. במקביל חיפשו חברי הסינדיקט מהנדס מומחה ושותפים נוספים למימון ההשקעה במפעל. הם פנו למהנדס הונגרי בשם בלה שפיגל וביקשו את חוות דעתו. שפיגל הגיע לארץ ישראל בקיץ 1921 לבדוק שוב את הר הכרמל ואת התנאים להקמת מפעל רווחי. ב-5 בספטמבר 1921 שלח לחברי הסינדיקט דו"ח חיובי. בחיפושיהם אחרי משקיע הגיעו לתעשיין היהודי-רוסי מיכאל פולק. פולק הגיע לארץ ישראל במאי 1922 ביחד עם שפיגל ובדק את השטח בנשר. הוא מצא שטח מתאים, אבל היה מודאג מביצות הקישון וממחלת המלריה שפגעה בפועלים. פולק דאג לטפל במיגור הקדחת בעזרת צוות סניטרים שבראשם עמד צבי סליטרניק. שפיגל גם המליץ על בניית שלוחת רכבת שתוביל אל בית החרושת. בשלב זה הוחלט על השלמת רכישת השטח. פולק נפגש עם חנקין כדי שימשיך את תהליך הרכישה, חזר לאנגליה, הצטרף במאי 1922 לסינדיקט וביוני הפך ליו"ר שלו. בארץ ישראל המשיך חנקין במשא ומתן עם משפחת ח'ורי. לאחר שהסתבר שיש בעיה ברישום הקרקע בטאבו, סוכמה על דעת כל הצדדים העברה מיידית של 3,000 דונם לחברת הכשרת היישוב, 1,000 דונם על הר הכרמל ו-2,000 דונם במישור. השטח כלל מקום שנקרא "סלמיה" (באזור מחצבת נשר הישנה של היום), שבו היה חאן ששימש בעבר למגורי אריסים. ב-17 באוגוסט 1922 אישר בית משפט מנדטורי את ההסכם.
בנובמבר 1922 החלו מדידות בשטח. ב-1922 פרסמה ממשלת המנדט כי החברה הבריטית "חברת מלט פורטלנד נשר בע"מ" נרשמה בארץ ישראל.
פולק המשיך באנגליה במאמצי גיוס ההון הנדרש להקמת המפעל. ב-16 במאי 1923 הודיע פולק שהצליח לגייס את כל ההון הדרוש מידידיו: הסכום שגויס היה 225,000 ליש"ט. הוא גייס את שפיגל לתפקיד מנהל "חברת מלט פורטלנד נשר", והודיע לו שיתחיל בעבודה ב-1 ביוני. את שניאורסון מינה פולק להיות המנהל המקומי של החברה בישראל.
היסטוריה > הקמת המפעל

מיד עם כניסתו לתפקיד, הזמין שפיגל את הציוד הנדרש ממפעלים באירופה. את הכבשנים הניצבים הזמין מגרמניה, צעד שעורר את התנגדות פולק בשל היותה של גרמניה מדינת אויב לבריטניה. יתרת הציוד הוזמנה במדינות אירופה אחרות. במקביל, בארץ ישראל התחיל שניאורסון בהקמת התשתית למפעל. בספטמבר 1923 התחילו עבודות הפיתוח הראשונות בסלמיה בשיפור שלושת מבני החאן. מבנה אחד שימש כמשרד טכני, ושני המבנים האחרים שימשו למגורי הפועלים. עבודות ניקוז השטח וחפירת יסודות המפעל ניתנה לקבוצת חלוצים מחיפה. החפירה הסתיימה ב-20 בפברואר 1924, ולאחר מכן התחילה יציקת היסודות של הבניין הראשי ובתי המלאכה, כאשר במקביל נחפרו תעלות הניקוז. מספר הפועלים העוסקים בהקמת המפעל הגיע לכ-150. במהלך שנת 1924 נבנתה שלוחת מסילת הרכבת המובילה למפעל והתחילה אספקת המכונות.
בחודש אוקטובר 1924 פרצה השביתה הראשונה של הפועלים, בגלל התנגדות הנהלת המפעל להקמת ועד לפועלי נשר ואי־הסכמתה לקביעת שכר מינימום. השביתה זכתה לתמיכתו של דוד בן-גוריון, שהגיע לנשר ונשא נאום עידוד לפועלים. שביתה זו נפסקה לאחר יום, בעקבות הסכמת ההנהלה להעלאת השכר והכרה דה פקטו בוועד. שביתה נוספת פרצה ב-5 בפברואר 1925, והסתיימה ב-26 בפברואר, לאחר בוררות ופשרה בתיווך מועצת פועלי חיפה. ב-18 באוקטובר 1925 הופעל הכבשן הראשון בבית החרושת.
מעת הקמתו עבדו במפעל נשר שליד חיפה פועלים יהודים לצד פועלים ערבים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ביקש הרב אברהם ישעיהו קרליץ לארגן חרם על המפעל בגלל עבודה בשבת והחתים רבנים על איסור להשתמש במלט של המפעל. הרבנים נסעו למפעל והציגו אזהרה למפעל שהם עומדים לפרסם את החרם. בעקבות זאת הבטיחה הנהלת המפעל שלא לעבוד בשבת.
היסטוריה > יצוא המלט למזרח הים התיכון

משנת 1927 ועד ראשית שנות ה-30 יצא המפעל חלק מתוצרתו דרך נמלי מזרח הים התיכון באמצעות ספינת מפרש בעלת מנוע עזר, "נשר" שמה בראשית דרכה ומיד לאחר מכן, "גוזל". את הספינה רכש פולק על מנת להימנע מתלות במובילים עצמאיים. "גוזל" הייתה לספינה הראשונה בבעלות יהודית בארץ ישראל שרב החובל שלה, יהודי, זאב הים.
היסטוריה > הדממת הכבשנים הרטובים

במפעל היו 4 ארובות. ארובה מספר 1 הייתה עשויה ממתכת, ונהרסה עוד לפני הדממת הכבשנים הרטובים. ארובות 2, 3, ו-4 נבנו מבטון, הן נהרסו כשנתיים לאחר הדממת הכבשנים הרטובים, בשנת 2002 לערך.
בשנת 2000 הודממו הכבשנים הרטובים כבשנים 2,3,4, ייצור מלט המשיך להתבצע במפעל בנשר כאשר את הקלינקר שהוא המרכיב העיקרי בייצור המלט מביאים ממפעל נשר רמלה, שם מיוצר הקלינקר בכבשן יבש הצורך הרבה פחות אנרגיה ואינו מזהם את הסביבה כמו תהליך הייצור בכבשן הרטוב, בינואר 2020 נסגרו טחנות המלט 7,8,9. והופסק לחלוטין יצור המלט במפעל, והוא עבר רק לאריזת מלט המגיע מהמפעל ברמלה. נכון לפברואר 2022 בית האריזה ממשיך לפעול.
תוכנית בנייה בשטח מפעל נשר חיפה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בדצמבר 2023 הסתבר שכלל נדל"ן הגישה בקשה לפקיד היערות במשרד החקלאות לכרות 3,658 עצים, ולהעתיק 236 עצים סה"כ 3,894 עצים  במפעל נשר חיפה ובמחצבת נשר הישנה והשוכנת צמוד למפעל.הכריתה כוללת כנראה גם את השטח של גבעת העמדות שנמצא ממערב מחצבה והוא בבעלות חברת כלל תעשיות, בעקבות כך הגישה החברה להגנת הטבע ערר לפקיד היערות. וכך גם תושבים מהעיר נשר חיפה ובכל הארץ התאגדו להגשת ערר נפרד הערר הוגש ב-2 בינואר 2024