stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב עמק הבכא
מורשת הקרב והנצחה

שמו של הקרב, קרב עמק הבכא הוטבע בסדרת כתבותיו של רנן שור ב"במחנה" שפורסמו כחודש לאחר המלחמה.
הקרב על עמק הבכא הפך לסמל העמידה העיקשת של כוחות צה"ל המופתעים אל מול כוחות עדיפים מספרית במלחמת יום הכיפורים.
אנדרטת עמק הבכא של גדוד 77 הוקמה לזכר הנופלים בקרב. האנדרטה משקיפה על העמק שבו הקרב התרחש.
מורשת הקרב והנצחה > ציונים לשבח

לוחמים רבים עוטרו בציונים לשבח בפעולתם בקרב. ביניהם:
עיטור הגבורה - אביגדור קהלני (מפקד גדוד 77);
עיטור העוז
גדוד 77: אמי פלנט (מפקד פלוגה), אמיר בשארי, יואב בלומן
גדוד 82: מאיר זמיר (מפקד פלוגה),
גדוד 71: משולם רטס (מפקד גדוד 71), משה רוזנצוויג (מ"פ כ')
גדוד 74: יאיר נפשי (מפקד גדוד 74 מחטיבה 188),
כוח בן חנן: יוסי בן חנן (מפקד הכוח),
עיטור המופת: יוסף אלדר (מפקד גדוד 75), יאיר סווט (מפקד פלוגה גדוד 77), איתן קאולי (סגן מפקד גדוד 77), אמנון לביא (גדוד 77), עופר תבורי (גדוד 77),
צל"ש הרמטכ"ל: אברהם שניר (גדוד 77), אלכסנדר אשל (רופא גדוד 77)
צל"ש אלוף: אפרים לאור (גדוד 77)
הקרב בתרבות הפופולרית

בשנת 1975, כשנתיים לאחר המלחמה, הוציא לאור אביגדור קהלני, שהיה במלחמה מפקד גדוד 77 (=גימטריה של 'עז')   את ספרו עז 77. הספר מגולל את סיפור הקרב מנקודת עיניו של המג"ד, ומציג בעיקר את לחימתם ההרואית של צוותי הטנקים מגדודו, שהשתתפו בקרבות הקשים לבלימת השריון הסורי, הדיפתו מזרחה וכבוש שטחי המובלעת הישראלית בתוך השטח הסורי.
בשנת 1981 הוקרן לראשונה ב"ערוץ הראשון" סרט תעודה "עמק הבכא" של חיים גיל שמבוסס על כתבות טלוויזיה של גיל מהקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2006 הפיק וביים קהלני סרט תיעודי על קרב עמק הבכא. שניים משיריו הולחנו ובוצעו על ידי אביהו מדינה: "אני נשבע לך" ו"את לי הבית".
בשנת 2009, לאחר יותר מ-30 שנים שבהן חלקה של חטיבה 188 בקרב על עמק הבכא לא זכה להכרות צבורית נאותה, יצא ספרו של אבירם ברקאי על בלימה, אשר מספר על לחימת החטיבה במלחמה, ובתוכה גם על הכוחות בעמק הבכא.
בשנת 2020, במסגרת סדרת הטלוויזיה של ערוץ "כאן" "שעת נעילה" עלה שחזור הקרב בפרקים האחרונים של הסדרה. באנגלית נקראה הסדרה "Valley of Tears" כתרגום ל"עמק הבכא".
תמונות מאתר הקרב

טנק סורי מסוג T-62 המוצג באתר
מבט מאתר ההנצחה על רכס הבוסטר התוחם את עמק הבכא מדרום
טנק צנטוריון על רמפה בעמק הבכא
האנדרטה בעמק הבכא, סמוך לאל-רום
מראה באתר ההנצחה במקום
טנק סורי T-62 באנדרטת עמק הבכא
גדוד מילואים 270 מהאג"ד הארטילרי המטכ"לי, בפיקוד אורי קידר (קולסקי), יורה מטח קטיושות 240 מ"מ במהלך הקרב, הגדוד בפריסה ליד קיבוץ אל-רום
ראו גם

אלכסנדר אשל
לקריאה נוספת

אביגדור קהלני, עֹז 77, תל-אביב: שוקן, 1975, מסת"ב 965-19-0059-8
אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, תל-אביב: ספרית מעריב, 2009
דני אשר, הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, תל-אביב: מערכות, 2008
רנן שור, בחזרה לעמק הבכא, מוניטין המלחמה, אוקטובר 1983
אילן סהר, עד קצה היכולת - חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים, מערכות, 2013
אילן סהר, מורשת חטיבה 7 בקרבות רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים - חלק א' - קרבות הבלימה, זרקור - מחלקת היסטוריה צהל, 2013
הערות שוליים

↑  יהודה ואלך, לא על מגש של כסף, עמ' 112–115, אטלס כרטא.
↑  פסח מלובני, "מלחמת השחרור" של אוקטובר 1973 בחזית הסורית, 2021, עמ' 194
↑  אילן סהר, מורשת חטיבה 7 בקרבות רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
חלק א ­ - קרבות הבלימה, זרקור היסטורי 43, אגף המבצעים - המחלקה להיסטוריה
↑  אילן סהר, עד קצה היכולת - חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים, עמ' 117-130
↑  סהר, עמ' 274-276
↑  ‏אמיר בוחבוט, קרב עמק הבכא, גרסת ה-D.V.D, באתר nrg‏, 30 בספטמבר 2006
תותח מתנייע M-50 של צה"ל יורה במהלך הקרב
מלחמת יום כיפור - קרב עמק הבכא
מברק מאלוף פיקוד הצפון יצחק חופי, אל הרמטכ"ל דוד אלעזר. במברק מודיע חופי כי צה"ל הדף את הכוחות הסוריים מעבר לגבול והוא מתחיל במתקפה לעבר סוריה. 10 באוקטובר 1973, שעה 10:00
מבט פנורמי על עמק הבכא
עמק הבכא, מבט מהר חרמונית. משמאל -רמפת טנקים למטה-מחצבת טוף, השטח המיוער-אנדרטת עוז 77. בדרום העמק-רכס הבוסטר
חן מצגר-אדר

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1986 (בן 38) אורנית, יהודה ושומרון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
חן מצגר-אדר (נולד ב-2 באוגוסט 1986) הוא מפיק מוזיקלי, מעבד מוזיקלי ומלחין.
ביוגרפיה

חן מצגר נולד וגדל באורנית, הצעיר מבין שלושה אחים. אמו גננת ואביו איש עסקים החי ברומניה. לאחר מותו סבו מצד אמו ב-2003, הוסיף חן, את שם משפחת הסב, "אדר", לשם משפחתו. בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
שירת בלהקת פיקוד העורף, ובמספר להקות בחיל החינוך והנוער כמנהל מוזיקלי, כקמ"ט הפקות וכן כמנהל המוזיקלי והמתזמר של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך.
בוגר בית הספר רימון במגמת הלחנה ועיבוד (2007–2009). מאז שחרורו מצה"ל ועד 2019 המשיך מצגר-אדר לעבוד עם צה"ל במסגרת שירות המילואים והיה ספק של משרד הביטחון בענף תרבות של חיל החינוך.
עבד כמנהל המוזיקלי של נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, ובעקבות כך של נבחרות נוספות. בהמשך הפך למנהלה המוזיקלי של נבחרת רוסיה, ולחבר בוועד המנהל של עילם, עמותה ישראלית לזכויות מוסיקאים מבצעים.
2015 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2014   2013  2012 |  דגל צרפת | 2015  בצרפת |  »»»  2016   2017   2018 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-2015 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 2015
שנת 2015 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 1,028 שנות לאום.
מנהיגים

נשיא - פרנסואה הולנד
ראש ממשלה - מנואל ואלס
אירועים > ינואר

7 בינואר – הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו": טרוריסט מוסלמי פורץ למשרדי שרלי הבדו והורג 12 אנשים לאחר שהמשרד פרסם קריקטורה על מוחמד.
9 בינואר – הפיגוע במרכול היהודי בפריז: טרוריסט מוסלמי פורץ למרכול לממכר מוצרי מזון כשרים, והורג 4 אנשים.
אירועים > מרץ

9 במרץ – התרסקות המסוקים בוויז'ה קסטלי: שני מסוקים שהובילו ספורטאים צרפתים מענפי ספורט שונים, שהיו במהלך צילום פרק לתוכנית המציאות "Dropped" בערוץ TF1 הצרפתי, התנגשו זה בזה והתרסקו סמוך לכפר ויז'ה קסטלי בצפון-מערב ארגנטינה. לא היו ניצולים. בין ההרוגים היו ספורטאים ידוענים ומדליסטים אולימפיים.
אירועים > נובמבר

13 בנובמבר – פיגועי נובמבר 2015 בפריז: בוצעה מתקפת טרור משולבת במספר מוקדים בפריז אשר כללה פיגועי ירי ופיגועי התאבדות. הפיגועים החלו ביום שישי, 13 בנובמבר בשעה 21:16 (לפי אזור הזמן של מרכז אירופה) ברובע ה-10 וברובע ה-11 בפריז. לפחות שלושה פיצוצים שונים ושישה אירועי ירי דווחו, לצד טבח שהתרחש בתיאטרון "בטאקלאן" בעיר. בפיגועים נרצחו 130 אנשים, 352 אנשים נוספים נפצעו, מהם 99 פצועים קשה.
נפטרו

(קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2015)
נפטרו > ינואר

7 בינואר – שארב - עיתונאי וקריקטוריסט צרפתי מפורסם. (נולד ב-1967)
7 בינואר – ז'ורז' וולינסקי - עיתונאי וקריקטוריסט צרפתי מפורסם. (נולד ב-1934)
נפטרו > פברואר

6 בפברואר – אסיה ג'באר - סופרת אלג'יראית-צרפתית. (נולדה ב-1936)
14 בפברואר – לואי ז'ורדאן - שחקן צרפתי. (נולד ב-1921)
נפטרו > מרץ

9 במרץ – קמיל מופה - שחיינית אולימפית, נהרגה באסון המסוקים. (נולדה ב-1989)
הכרזה בה נעשה שימוש בהפגנות התמיכה בעיתון צ'רלי בעקבות הפיגוע במשרדי שרלי הבדו
ז'ורז' וולינסקי
שערי תשובה

ערך זה עוסק בספרו המפורסם של רבנו יונה. אם התכוונתם למשמעויות אחרות וספרים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יונה גירונדי 
 שפת המקור:  עברית 
 
שערי תשובה
שערי תשובה הוא ספר מאת רבנו יונה גירונדי העוסק בתשובה ובכפרה על חטאים. ספר זה הוא שריד חלקי מספר גדול יותר שאבד, בשם "שערי צדק", שמוזכר בידי בני הדור שאחריו. לא ידוע בוודאות אם נותרו שרידים נוספים.
הספר וחלקיו

הספר "שערי תשובה" נחלק לארבעה חלקים, או "שערים":
השער הראשון מפרט את פעולות התשובה הנדרשות מהחוטא הבא לשוב. ביניהם מונה המחבר את החרטה, עזיבת החטא, היגון, שבירת התאוה הגשמית, הוידוי, התפילה ועוד.
בשער השני מונה המחבר שישה גורמים המביאים את האדם לחזרה בתשובה: צרות, זקנה, מוסר, עיסוק בתורה, עשרת ימי תשובה וחשש ממוות פתאומי.
השער השלישי אינו דן כמעט בנושא חזרה בתשובה, אלא בפירוט של עשרות מצוות ועבירות, מסודרים לפי חומרתן. המחבר עשה זאת כדי שידע השב בתשובה את "גודל כל חטא מחטאיו... כי לדעתו רוב העוון וגודלו, נפשו ירעה (=מרירה) לו, או אז יכנע לבבם ואז ירצו את עוונם".
השער הרביעי מפרט את סוגי הכפרה הנדרשים לעברות השונות. ישנן עברות שדי בתשובה כדי לכפר עליהן, ישנן כאלו שיש להמתין גם לכפרת יום הכיפורים, ישנן כאלו הדורשות גם ייסורים, וישנה אף עברה שאינה מתכפרת אלא על ידי המוות. בשער זה מחדש המחבר, שיום הכיפורים אינו מכפר על כל העברות.
בנוסף כתב רבינו יונה קונטרס קצר בשם "יסוד התשובה" המהווה מעין תקציר הדרכה לחוזר בתשובה.
הספר וחלקיו > הספר "שערי צדק"

כפי האמור, הספר הוא שריד לספר גדול יותר בשם "שערי צדק" שאבד. ישנם כנראה שרידים נוספים:
א. הספר "יסוד היראה" (קרוי גם ספר היראה) שנספח ברוב ההוצאות לשערי תשובה, הוא כנראה "שער היראה" מתוך שערי צדק. אך יש המפקפקים בייחוס ספר זה לרבנו יונה בכלל, וסבורים כי הספר חובר באשכנז או בצרפת, ושם מחברו לא נודע.
ב. בפירושו הנודע של רבינו יונה לספר משלי מופיעים קטעים מתוך "שערים" והכוונה כנראה לציטטות מתוך ספרו שערי צדק.
ג. הספר "שערי העבודה" (בני ברק תשכ"ז), הוא לפי טענת המו"ל - רבי בנימין יהושע זילבר - מפרי עטו של רבינו יונה, ומהווה חלק נוסף מן הספר שערי צדק העלום. המו"ל טוען כי את הספר איתר בנו בכתב יד. בהוצאות מאוחרות של הספר הוא מביא הוכחות נוספות לזיהוי, ודוחה השגות שונות עליו. רבי יעקב ישראל קניבסקי סבר שהספר לא חובר על ידי רבנו יונה. לעומת זאת, ישראל משה תא-שמע סבר שהזיהוי מבוסס וכי בעלותו של רבנו יונה על החיבור היא ודאית.
לקריאה נוספת

יוסף ויכלדר, "ורבים השיב מעון", "המודיע" ט"ו אלול תשס"ו
הערות שוליים

↑  ראו למשל רבינו חסדאי קרשקש, "אור השם", מאמר ג חלק ב, כלל ב, פרק א.
↑  ראו: בנימין ריצ'לר, עלי ספר, ח, תש"מ, עמ’ 51-57; מ"מ הוניג, "על מהדורתו החדשה של ספר המשכיל", ירושתנו, ספר א, תשס"ז, עמ’ קצח-רא.
↑  "אורחות רבנו הקהילות יעקב" שכך מסר בנו רבי חיים קניבסקי.
↑  י"מ תא-שמע, "חסידות אשכנז בספרד: רבנו יונה גירונדי – האיש ופועלו", כנסת מחקרים, כרך ב: ספרד, מוסד ביאליק, ירושלים תשס"ד, עמ' 133 ועמ' 145–148.
רבקה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דפנה דה מוריאה 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  מונקו, הממלכה המאוחדת 
 הוצאה
 הוצאה:  Victor Gollancz 
 תאריך הוצאה:  1938 
 סדרה
 הספר הבא:  Rebecca's Tale 
 
"רבקה" בתרגום צילה אלעזר, 2013
רֶבֶּקָה (Rebecca) הוא רומן בסגנון גותי מאת הסופרת האנגלייה דפנה דה מוריאה, שיצא בשנת 1938, ומאז לא חדל להיות פופולרי. הרומן מספר על בחורה צעירה, שנישאה לאלמן אמיד, בטרם גילתה את המסתורין שאופף את הבית בעקבות קורותיה של אשתו הראשונה: רבקה.
הספר תורגם לעשרות שפות והופיע ברשימת 100 הרומנים הגדולים של כל הזמנים של ה־BBC. משפט הפתיחה שלו: "אמש חלמתי שאני שוב במנדרלי" ("Last night, I dreamt I went to Manderley again") הוא אחד ממשפטי הפתיחה הידועים בספרות האנגלית. "רבקה" עובד פעמים רבות לבמה ולמסך.
עלילה

בחורה צעירה אנגלייה, שמשמשת כנערה מלווה של אלמנה עשירה, ומתלווה אליה למונטה קרלו, מתאהבת באנגלי אלמן בן 42, מקסים דה וינטר, נענית להצעת נישואיו והם מגיעים לאחוזתו המרשימה בקורנוול, המכונה מנדרלי.
המספרת, שלאורך כל הספר לא מכונה בשמה, זוכה ליחס חתרני ולא אוהד, בלשון המעטה, מסוכנת הבית, מיסיס דנברס, שהייתה מעריצתה של רבקה, אשתו הראשונה של דה וינטר. מסתבר, שרבקה נהרגה בתאונת שייט שנה אחת טרם בואה של המספרת. מיסיס דנברס משתדלת בכל יכולתה לערער את ביטחונה העצמי של האישה החדשה בסיפוריה על יופיה וכשרונותיה המרובים של רבקה.
המספרת משתכנעת שמקסים עדיין מאוהב מאוד ברבקה, והוא מתחרט על נישואיו עימה. ביוזמתה, ובעזרת מזימתה של מיסיס דנברס, היא עורכת נשף גדול בביתם, אך נתקלת בזעמו המתפרץ של בעלה, כאשר היא לובשת שמלה שהייתה העתק מדויק של שמלת רבקה טרם מותה.
לאחר הנשף, מגבירה מיסיס דנברס את מלחמתה במספרת, ומנסה לגרום לה להתאבד, אך ממצאים חדשים של סירת המפרשים, בה טבעה רבקה, מחייבים את מקסים להתוודות בפני אשתו החדשה, שרבקה הייתה, לאמיתו של דבר, אישה אכזרית ואנוכית, שדאגה לשטות בסביבתה ולשחק בכישרון רב את התפקיד של הרעיה המושלמת והמסורה.
בעת מריבה גדולה שהתרחשה טרם מותה, סיפרה רבקה למקסים שבעקבות יחסיה עם גבר אחר, היא עומדת ללדת, אך מקסים הוא זה שיאלץ לגדל את הילד כאילו הוא שלו. הבעל נמלא בחמת זעם והורג את רבקה ביריית אקדח. הוא טומן את גופתה של רבקה בסירה ומטביע אותה. לאחר שהסירה נמשתה מהמים, נערכת חקירה משטרתית למקסים, בה מתקבלת עדותו של הרופא על כך שרבקה, שלא יכלה כלל להיכנס להריון, חלתה בסרטן, והחליטה להביא את בעלה לכך שהוא יהרוג אותה מיידית, במקום לסבול ייסורים ארוכים.
כשמקסים חוזר למנדרלי הוא מבחין כבר מרחוק בלהבות שפורצות באחוזה, לאחר שמיסיס דנברס העלתה אותה באש, תוך כדי שהיא קופצת לתוך הלהבות.
התקבלות הספר

ב-17 ביוני 1953 התפרסמה בעיתון הארץ מודעה קטנה, המרמזת על היחס הראשוני של המבקרים לספר. תחת הכותרת "מסתרי הרומנטיקה" נכתב: "ב'ארמון' חיפה יוצג בשבוע הבא הסרט רבקה, המבוסס על הרומן בשביל עוזרות בית של דפנה די מוריא". הערכה זו משותפת לרבים מהמבקרים שזלזלו בשנים הראשונות בספרה של די מוריאה ובפופולריות שלו. רומנים גותיים אפלים לא נחשבו רציניים בעיני המבקרים הרציניים, שייחסו אותם לסוג של "רומן רומנטי למשרתות" שהושפע רבות מספרה של שרלוט ברונטה: ג'יין אייר..
כיום מסכימים המבקרים שדה מוריאה, כתבה ספרים מלאי דמיון, שרובם ככולם זכו להצלחה גדולה ברחבי העולם לא בכדי, אלא בזכות כישוריה הספרותיים של המחברת. ובראש הספרים המוצלחים של הסופרת עומד ללא ספק הספר "רבקה". זהו ספר שהוא פרי יצירת הדמיון המבורך של דה מוריאה אומר המבקר יונתן ירדלי, שגם אם אינו מגיע לרמתו הגבוהה של ג'יין אייר, אינו חדל לרתק וליהנות את הקוראים בו במהלך דורות רבים
ב-2017 זכה הספר במקום ראשון בסקר של רשת הספרים האנגלית הידועה, W.H. Smith, על הספרים האהובים ביותר מזה 225 שנים (שנות קיומה של הרשת). בין הספרים שהגיעו לרשימה הקצרה נכללו הספרים "מות הזמיר" של הרפר לי, גאווה ודעה קדומה של ג'יין אוסטן, ג'יין אייר של שרלוט ברונטה ו־1984 של ג'ורג' אורוול.
התקבלות הספר > האשמות של גנבה ספרותית

מלבד ההאשמות בהשפעתו הגדולה של הספר "ג'יין אייר" על רבקה, החלו להופיע כנגד הסופרת גם האשמות בגניבה ספרותית מספרים אחרים. קרולינה נבוקו הברזילאית, טענה שדי מוריא קראה את ספרה שיצא מספר שנים לפני רבקה וגנבה ממנו קטעים רבים. לאחר שהתגלו סדקים בטענותיה של נבוקו, טענה גם אדווינה לוין מקדונלד שרבקה מבוסס על ספר שלה שיצא בשנת 1927. התלונה שלה לא התקבלה.
תרגומים לעברית

רבקה : רומן / ד' די מוריה. תרגם מאנגלית פינחס לנדר, מסדה תש"ה
רבקה / דפנה דה-מורייה. מאנגלית - ח. גליקשטיין, הביא לדפוס יעקב שרת, זמורה ביתן, 1986
רבקה / דפני די מורייה, אחרית דבר מאת סאלי בומן, מאנגלית - צילה אלעזר. מטר, 2013
עיבודים לספר

דה מורייה עצמה עיבדה את "רבקה" לתיאטרון בשנת 1939, וההצגה בלונדון זכתה להצלחה מרובה.
בשנת 1940 עובד הספר לסרט בשם זה אותו ביים אלפרד היצ'קוק, בהפקתו של דייוויד סלזניק, ובכיכובם של לורנס אוליביה, ג'ואן פונטיין וג'ודית אנדרסון. הסרט זכה בפרס אוסקר כסרט הטוב ביותר של אותה שנה ובאוסקר נוסף על הסינמטוגרפיה (צלם: ג'ורג' ברנס). הסרט זכה לפרסום רב ולמעמד של יצירת מופת קולנועית, דבר שעזר רבות גם לקידום המכירות של הספר. בשנת 1966 יצא לאקרנים עיבוד טורקי לסרט, ובשנת 2020 יצאה נטפליקס עם עיבוד נוסף.
לאחר ההצלחות הגדולות של ההצגה ושל סרטו של היצ'קוק, זכה הספר, במהלך השנים, לעיבודים רבים נוספים על הבמה, בטלוויזיה וברדיו, ובין השאר אף הוצג כמחזמר.
ראו גם

רבקה (סרט 1940)
רבקה (סרט 2020)
הערות שוליים

1 2  עופרה עופר אורן, דפנה דה מוריאה: מאחורי ההצלחות הסתתרו שערוריות וביקורות קטלניות, באתר Xnet‏
↑  Discover 100 amazing novels with brand new BBC Sounds podcast
↑  Charles L.P. Silet, Daphne du Maurier's Rebecca, The Strand
↑  מסתרי רומנטיקה, הארץ, 17 ביולי 1953
1 2  Jonathan Yardley, "Du Maurier's Rebecca, a worthy Ayre apparent", Washington Post com, 16.5.2024
↑  W H Smith names Rebecca the nation's favourite book
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345676905171  PLWABN: 9810557189705606  GND: 4557830-8  LCCN: n87104043  MusicBrainz work: 25f16909-bf2f-4fcb-a8a4-85d88faf65ab  NLA: 36510433  SUDOC: 15248132X  VIAF: 177052011   WorldCat (עם VIAF): 177052011
עסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס (2023)

| --- | --- |

 מטרה:  מצד ישראל: שחרור חטופים מצד חמאס: שחרור אסירים ביטחוניים, הפוגה בקרבות והעברת דלק ומזון
 מתווכים:  קטר
 מקום יצירה:  רצועת עזה 
 תאריך יצירה:  2023 
 תאריך כניסה לתוקף:  24 בנובמבר 2023 
 
עסקת שחרור החטופים (המכונה גם: עסקת החטופים הראשונה) בין מדינת ישראל לארגון הטרור חמאס, במהלך מלחמת חרבות ברזל, התקיימה בין 24 בנובמבר 2023 לבין 1 בדצמבר באותה שנה, והושגה בתיווך קטר. ההסכם כלל הפוגה הדדית בלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, שחרור אסירים ביטחוניים תמורת שחרור חטופים ישראלים וזרים, בעיקר נשים וילדים, והכנסת דלק וסיוע הומניטרי לרצועת עזה.
במסגרת ההסכם חמאס התחייב לשחרר 50 ישראלים שנחטפו לעזה במתקפת הפתע על ישראל, בתמורה לכל משוחרר התחייבה ישראל לשחרר שלושה אסירים ביטחוניים פלסטיניים. הצדדים התחייבו להפוגה של ארבעה ימים בלחימה ברצועת עזה, וישראל התחייבה לאפשר הכנסת סיוע הומניטרי ודלקים. הצדדים הסכימו שניתן יהיה להאריך את ההפוגה, בתמורה לשחרור חטופים נוספים, עד עשרה ימים ממועד סיום הפעימה הראשונה, כאשר אם תוצע עסקה נוספת תצטרך הממשלה לדון בה ולאשר אותה מחדש.
ביצוע ההסכם החל בהפוגה הדדית בלחימה ביום שישי 24 בנובמבר בשעה 7:00 בבוקר. הההסכם הוארך פעמיים ביומיים, בהם שוחררו 40 חטופים נוספים. בפועל ההפוגה בלחימה נמשכה שבע יממות ושוחררו במסגרתה 80 ישראלים תמורת שחרור 240 אסירים. בנוסף, שוחררו שלא במסגרת ההסכם, ישראלי אחד בעל אזרחות רוסית, ו-24 בעלי אזרחות זרה (23 תאילנדים ופיליפיני אחד) שנחטפו מישראל.
מבצע קליטת החטופים נקרא בצה"ל מבצע "דלתות שמיים".
רקע

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 329 חיילים, 58 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
ב-20 באוקטובר, שחרר חמאס ללא תמורה 2 חטופות. החטופות אם ובתה היו בעלות אזרחות אמריקנית. יומיים לאחר מכן ב-22 באוקטובר, שוחררו 2 חטופות נוספות. שתי נשים כבנות 80 מניר עוז. בלילה שבין 29 ל-30 באוקטובר, עם תחילת התמרון הקרקעי שחררו כוחות צה"ל ושב"כ את החיילת החטופה טוראית אורי מגידיש במבצע שנקרא "ראשית האור". ב-16–17 בנובמבר חולצו 2 גופות של חטופות ישראליות.
התיווך הקטארי

החל משנת 2007 מדינת קטאר העבירה כספים ומימנה את שלטון חמאס ללא פיקוח. מצב זה נמשך עד לשנת 2014, אז הפך המימון להיות תחת פיקוח האו"ם, ארה"ב וישראל. ממסקנות "צוק איתן" נוצרה ההבנה שיש צורך במתווה מוסדר תחת פיקוח להעברת כספים מקטאר לרצועה, ושאינו מבוסס על העברה חשאית.
בשנת 2018, בעקבות "צעדות השיבה" והמהומות על גדר הגבול בין יישובי הדרום לרצועת עזה, הציעה קטאר, כחלק מניסיונות להגיע להסכם רגיעה, להעביר כספים לארגון חמאס ולרצועת עזה. בקטאר חששו שהעברת כסף לארגון שמוגדר כארגון טרור תעמיד אותה בבעיה מול ארגונים בינלאומיים. עם זאת, במכתב סודי ביותר ששלח ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לדוחא, ביקש נתניהו להעביר באופן סדיר 30 מיליון דולר בכל חודש למימון משפחות במצוקה, רכישת סולר מישראל להפעלת החשמל בעזה, תשלום משכורות לפקידים ופיתוח התשתיות ברצועה. בסך הכל הועברו לחמאס 360 מיליון דולר בכל שנה במזומן זאת עד לזמננו. יתרה מכך, קטאר הודיעה כבר בתחילת המלחמה שהיא תעניק בנוסף לכסף הסדיר שמגיע לרצועה גם מענקים נוספים לרצועה שיחשבו בתור "מענקי סיוע".
הדעות בישראל על העברת הכספים היו חלוקות וכללו דיונים רבים ואמירות מכל צד בזירה הפוליטית והביטחונית. היו שטענו, שהעברת הכסף תאפשר לחמאס לצבור נכסים כלכליים וכך למנוע הסלמה ולהפחית מתחים בגזרה. מנגד, אחרים דווקא סברו שמדובר בטעות וכי בסבירות גבוהה הכסף אינו מגיע לתושבים לשיפור חייהם אלא לידי מנהיגי חמאס ולמימון הארגון עצמו. חבר הכנסת בני גנץ אמר: "לספק ביטחון לתושבי הדרום הממשלה לא מצליחה. לספק דולרים לעזה דווקא כן. רק שילוב של עוצמה צבאית קשה נגד חמאס בצד יוזמה מדינית לבידודו תחזיר את השקט לדרום. זהו אובדן ההרתעה- מזוודות הדולרים שוב עוברות ואין הישג מדיני שיבטיח שקט לתושבי העוטף". טענה זו וכמותה קיבלה משנה תוקף ביום המתקפה על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, כאשר נתגלו ממדי הרכש ומלאי ציוד המלחמה שהיה ברשות חמאס.
למעשה, הכנסת הכסף הקטארי לרצועה והתלות שנוצרה בו, יחד עם כניסתה של קטאר לתיווך בין ישראל לחמאס ודחיקת מצרים כמתווכת בסבבים קודמים (לרבות מבצע "צוק איתן"), הפכו את קטאר למתווכת לגיטימית ומקובלת בין ישראל לחמאס מיד עם פרוץ המלחמה.
מרגע שנודע על ישראלים שנחטפו לשבי חמאס, קטאר לקחה על עצמה את תפקיד המתווכת בין ישראל לחמאס. כבר ב-8 באוקטובר החלו להתפרסם דיווחים על מעורבות גורמים קטאריים ואמריקאיים בניסיון להניע משא ומתן לשחרור החטופים, בדגש על נשים וילדים, בתמורה לשחרור נשים וקטינים הכלואים בישראל.
לאורך חודש וחצי של שיחות ולחצים בינלאומיים מתמשכים יצאה לדרך עסקת החטופים הראשונה. העסקה התגבשה לאחר שיחות בין כלל הצדדים, זאת על אף הקשיים בקבלת תשובות ממנהיגי חמאס שירדו למנהרות ועיכבו את ההחלטות שוב ושוב. בתגובה לאישור העסקה משרד החוץ הקטארי הודיע על "הצלחת מאמצי התיווך המשותפים שנעשו עם הרפובליקה הערבית של מצרים וארצות הברית של אמריקה בין ישראל לבין תנועת ההתנגדות האסלאמית (חמאס), שהובילו להסכם על הפסקת אש הומניטרית".
מטעם קטאר נשלחו מספר נציגים, בהם ראש ממשלת קטאר מוחמד בן עבד א-רחמן בן ג'אסם אאל ת'אני. מישראל השתתפו נציגים ממשרד החוץ, המוסד ושירות הביטחון הכללי (שב"כ), בהם ראש המוסד דדי ברנע וראש השב"כ רונן בר. השיחות התקיימו במספר מקומות בעולם, כאשר אחד המרכזיים שבהם הייתה דוחא, בירת קטאר.
פרטי ההסכם

הסכם הפסקת האש בין מדינת ישראל לחמאס הושג לאחר משא ומתן בתיווך קטר. ממשלת ישראל השלושים ושבע אישרה את ההסכם ב-22 בנובמבר, וקבינט המלחמה הופקד על ביצועה. בג"ץ דחה על הסף עתירה כנגד ההסכם בנימוק של היעדר עילה.
פרטי ההסכם > התחייבות חמאס

הפסקת אש.
לשחרר לפחות 10 חטופים ישראלים בכל יום, ובסך הכללי 50 בשלב הראשון ולשחרר 10 חטופים נוספים תמורת כל יום הפוגה.
לפי ההסכם כלשונו לא הייתה התחייבות מפורשת שלא לפרק משפחות, אלא לעשות מאמץ שלא לפרק משפחות.
למסור בכל יום את רשימת החטופים שישוחררו למחרת.
לאפשר לצלב האדום לבקר את החטופים שלא שוחררו במסגרת העסקה, ולספק להם תרופות.
פרטי ההסכם > התחייבות ישראל

לשחרר 3 אסירים ביטחוניים בתמורה לכל חטוף שישוחרר במסגרת העסקה. האסירים שישראל הסכימה לשחרר הם רק מקרב הקטינים והנשים שהיא מחזיקה במאסר, בתנאי שלא הורשעו ברצח.
לעשות מאמץ לשחרר את האסירים "מהכבד לקל".
לעצור את הלחימה ברצועת עזה.
לא להטיס כלל בשמי דרום רצועת עזה, כלי טיס של צה"ל בכלל וכטב"מים בפרט; ובצפון הרצועה - בין השעות 10:00 בבוקר עד 16:00 אחרי הצהריים.
לאפשר הכנסת סיוע הומניטרי ודלק.
מימוש ההסכם

חלק מהאזרחים שוחררו שלא במסגרת ההסכם אלא בעקבות מעורבות מקבילה של מדינות אחרות.
ב-24 בנובמבר חמאס שחרר 13 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 39 אסירים. חמאס שחרר בנוסף שלא במסגרת ההסכם 10 חטופים תאילנדים וחטוף פיליפיני אחד.
ב-25 בנובמבר חמאס שחרר 13 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 39 אסירים. חמאס שחרר בנוסף שלא במסגרת ההסכם 4 חטופים תאילנדים.
ב-26 בנובמבר חמאס שחרר 13 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 39 אסירים. חמאס שחרר בנוסף שלא במסגרת ההסכם חטוף ישראלי בעל אזרחות רוסית ו-3 חטופים תאילנדים.
ב-27 בנובמבר חמאס שחרר 11 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 33 אסירים.
ב-28 בנובמבר חמאס שחרר 10 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 30 אסירים. חמאס שחרר בנוסף שלא במסגרת ההסכם 2 חטופים תאילנדים.
ב-29 בנובמבר חמאס שחרר 10 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 30 אסירים. חמאס שחרר בנוסף 2 חטופות ישראליות בעלות אזרחות רוסית (אך הן "נספרו" לצורך שחרור מקביל של אסירים פלסטינים, יחד עם משוחררות היום שלמחרת) ו-4 חטופים תאילנדים.
ב-30 בנובמבר חמאס שחרר 8 חטופים ישראלים, וישראל שחררה בתמורה 30 אסירים.
בסך הכל במסגרת העסקה שוחררו מידי חמאס 80 ישראלים, ושלא במסגרת העסקה 5 ישראלים, בהן: ארבע ישראליות בימים שקדמו לעסקה, ישראלי בעל אזרחות רוסית, ו-24 עובדים זרים.