stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנטה (שיר)
הערות שוליים

1 2  מנטה, 1989-01-01, נבדק ב-2023-12-23
1 2  מרגלית צנעני - מנטה, נבדק ב-2023-12-23
1 2 3  heitner, פינתי השבועית ברדיו: מנטה, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2018-12-17
↑  מרגול מארחת את הילה הררי בתיאטרון הצפון ריח מנטה, נבדק ב-2023-12-23
↑  דויד ברוזה - מנטה, נבדק ב-2023-12-23
↑  מרגלית צנעני ותזמורת צה"ל – "מנטה"
↑  מרגלית צנעני ומירב ברנע – "מנטה"
↑  חופני כהן – "מנטה"
↑  דין דין אביב – "מנטה"
↑  שי שטרן – "מנטה"
↑  מרגלית צנעני וזהבה בן – "מנטה"
↑  ריח מנטה, באתר www.ishim.co.il
↑  מנטה ב-24, באתר he.israel-music.com
↑  "מנטה" תמשיך לתוכניות נוספות בערוץ 10, באתר ynet, 30 במרץ 2009
1 2  מימה - מרגלית צנעני - מנטה, באתר www.mima.co.il
1 2  מרגלית צנעני - מנטה 2012, נבדק ב-2023-12-23
↑  Margalit Tzanani = מרגלית צנעני – מנטה
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
רחל שפירא, כותבת השיר.
מנעול צירופים

מבט על הדיסקים המסתובבים. החריצים על גבי הדיסק מצביעים על המספרים בצירוף הנכון. במקרה זה, הצירוף הוא 9-2-4.
מנעול צירופים, או מנעול קוד, הוא סוג של מנעול המוזן ברצף של מספרים או תווים על מנת לאפשר את פתיחתו. הרצף עשוי להיות מוזן באמצעות חוגה מסתובבת המחוברת למספר דיסקים. ג'ירולמו קרדאנו נחשב כממציאו של מנעול הצירופים.
מנעול צירופים הוא למעשה מנעול תמורות. דרוש רצף נכון של ספרות על מנת לאפשר פתיחה.
סוגי מנעולים > מנעולים בעלי שתי חוגות

אחד הסוגים הפשוטים ביותר של מנעול הצירופים, אשר נפוץ במנעולי אופניים, עושה שימוש במספר דיסקים מחורצים ומסתובבים. המנעול מאפשר הכנסת זיז משונן אשר שיניו מתאימות לדיסקים המסתובבים. כאשר החריצים בדיסקים מתאימים לשיניים של הזיז, המנעול נפתח.
מנעול זה הוא אחד המנעולים הפחות בטיחותיים. ניתן לפתוח מנעולים אלה במהירות ללא ידע של הצירוף הנכון. הפתיחה נעשית קלה בשל חוסר אחידות קלה בבניית החלקים של המנעול. אם המנעול אינו בנוי כהלכה, אזי כאשר יימשך הזיז החוצה, אחת השיניים תמשוך חזק יותר מהאחרות המתאימות לדיסק נתון. הדיסק יסתובב עד אשר יישמע צליל נקישה מעומעם, אשר יצביע על כך שהשן הוכנסה לתוך החריץ. באמצעות חזרה על התהליך עבור יתר הדיסקים ניתן למצוא צירוף נכון לפתיחת המנעול בזמן קצר ביותר.
סוגי מנעולים > מנעולים בעלי חוגה בודדת

מנעולי צירופיים המצויים בכספות משתמשים לרוב בחוגה אחת אשר מבצעת אינטראקציה עם מספר דיסקים מקבילים. מנעול מסוג זה ייפתח על ידי סיבוב החוגה בכיוון השעון למספר הראשון, נגד כיוון השעון למספר השני, וכך הלאה לסירוגין עד למספר האחרון. לדיסקים לרוב יש חריץ. כך, כאשר מוכנס הצירוף הנכון, מתלכדים החריצים ומאפשרים לבריח להיכנס לתוכם ולפתוח את המנעול. כתלות באיכות היצור של המנעול, ניתן להביס חלק ממנעולי החוגה הבודדת באופן פשוט.
סוגי מנעולים > סוגים אחרים

בדלתות רבות נעשה שימוש במנעולי צירופים שדורשים הקלדת צירוף ספרות על גבי לוח לחצנים כדי לאפשר כניסה. מנעולים כאלה דורשים בדרך כלל שימוש במעגלים חשמליים. היתרון הראשי של מערכת כזו הוא שאם משתמשים בה לדלת של משרד גדול, כל עובד יכול לקבל מספר שונה. אולם, אם קוד הכניסה מתגלה על ידי גורם זר, או אם הקוד לא משתנה על בסיס קבוע, גורם זר יכול לפתוח את המנעול.
הערות שוליים

↑  נקרא גם מנעול מספרים, או מנעול קומבינציה
הדיסקים מקובצים בצד אחד של המנעול, אשר יכול להיות מחובר לקצה של כבל או שרשרת. הצד השני של המנעול, או הכבל, מכיל זיז משונן.
כאשר הזיז מוכנס והדיסקים מסובבים לצירוף שגוי, הצד הפנימי של הדיסקים אינו מאפשר לשלוף את הזיז החוצה.
מסור

ערך זה עוסק בכלי עבודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מסור נפוץ
מסור עם שתי ידיות, אחת בכל צד של הלהב.
מסוֹר (גם משׂוֹר) הוא כלי עבודה ידני אשר באמצעותו חותכים עץ וחומרים אחרים. החיתוך נעשה על ידי הצבת השיניים על החומר והעברתן קדימה ואחורה שוב ושוב במהירות.
היסטוריה

המסורים הראשונים נבנו מחומרים משוננים כגון צור, אובסידיאן, קונכיות של צדפות ושיני כרישים.
מבנה המסור

המסור בנוי מלהב משונן וידית אשר לרוב עשויה מעץ או פלסטיק. בנוסף, קיימים סוגים שונים של מסורים, כגון מסורים עם שתי ידיות, אחת בכל צד של הלהב ומסורים חשמליים הפועלים על חשמל, קיטור, לחץ מים ומקורות כוח אחרים.
ישנם מסורים המיועדים לחיתוך מתכות, להבם של אלה יהיה עשוי לרוב מחוט תיל משונן או מרצועת מתכת דקה וחזקה.
בימינו, שיני המסור המודרני בנויות ומסודרות לפי החומר אותו המסור מיועד לחתוך.
ראו גם

טביתא באביט
מסור מוזיקלי
גרזן
מלחמות אנגלו-מייסור

מלחמות אנגלו-מייסור התחוללו במחצית השנייה של המאה ה-18 בדרום הודו בין צבאה של חברת מזרח הודו הבריטית לבין צבאה של ממלכת מייסור. המלחמה נפתחה על רקע התנגדותה של ממלכת מייסור להתפשטותה של חברת מזרח הודו הבריטית בתת-היבשת. בסה"כ התחוללו ארבע מלחמות כשבאחרונה הובסו המייסורים, עריהם נכבשו (כולל הבירה) ושליטם נהרג. ניצחון זה איפשר לבריטים לחזק ולהרחיב את שליטתם בהודו.
רקע

בשלהי המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הגיעה האימפריה המוגולית בהודו לשיא כוחה תחת שלטונו של אבו אל-מוזפר מוחי א-דין מוחמד אורנגזב. עם מותו ב-1707 החלה התפרקות האימפריה והחלו מאבקים בין יורש העצר, נסיכויות אחרות ואימפריות מערביות כמו האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית שרצו לנצל את הסיטואציה ולקבל דריסת רגל בתת-היבשת.
באמצע המאה ה-18 הצליחה בריטניה, במהלך המלחמה הקרנטית השלישית, לכבוש טריטוריה באזור בומבי, מדראס וכלכותה ולהרחיב את אחיזתה בהודו על ידי חתימה על הסכמים עם סולטאן קרנאטקה, מוחמד עלי חאן וולאג'ה (אנ'). במקביל להתחזקות הבריטים בהודו התחזקו גם ממלכת ניזאם היידראבאד (בשליטתו של ניזאם עלי ח'אן, אסף ג'א השני (אנ')) וממלכת מייסור (בשליטתו של חיידר עלי).
השליטה בפועל בטריטוריות הבריטיות נעשתה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית שמטרתה העיקרית הייתה כלכלית והיא שאפה לשלוט במסחר בין הודו והמזרח הרחוק ובין בריטניה. לשם כך פעלה במישור המדיני על ידי כריתת בריתות כשבמקביל החזיקה בהודו צבא משולב של לחיילים בריטים וחיילים הודים. עם הרחבת השליטה הבריטית בהודו וכדי לחזק את אחיזת בריטניה בחופיה המזרחיים של הודו (כולל מדראס) חתמה החברה ב-1766 הסכם עם שליט ממלכת ניזאם היידראבאד שאיפשר לבריטים גישה לנמלי החוף המזרחיים בתמורה לתמיכה צבאית. חתימת הסכם זה שיקפה את חששה של ממלכת ניזאם משאיפות ההתפשטות של ממלכת מייסור וכן חתמה גם על הסכם עם האימפריה המראטהית שהשתרעה מצפון לה וגם היא חששה מממלכת מייסור.
הברית בין הבריטים לממלכת ניזאם היידראבאד וחיזוק קו ההגנה הבריטי מול ממלכת מייסור (כמו למשל הקמת פורט וולור (אנ')) גרמו לחיידר עלי וממלכת מייסור, היריב של ממלכת ניזאם, להכריז מלחמה על בריטניה.
מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה

מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה החלה ב-1767 וכוחות עדיפים של ממלכת מייסור, בפיקודו של חיידר עלי, הצליחו התמודד כשווים מול שווים מול הבריטים ובסופו של דבר הביאו לנסיגת הבריטים בחזרה לעיר הבריטית המרכזית מדראס ואף לאיים בכיבוש העיר. הבריטים הצליחו להביא לעצירת המתקפה ולחתימה על חוזה מדראס (אנ') ב-1769. במהלך המלחמה ניסו הבריטים לגייס את ניזאם היידראבאד לצידם, אך ברית זו התגלתה כרעועה ולא סייעה לבריטים.
מלחמת אנגלו-מייסור השנייה

מלחמת אנגלו-מייסור השנייה החלה ב-1780 וגם לקראת מערכה זו גייסו המייסורים צבא שווה כוח לבריטים כשמנהיג ממלכת מייסור, חיידר עלי, שיתף בהנהגת צבאו את בנו טיפו סולטאן. איזון כוחות זה גרם לכך שהבריטים ניצחו במספר קרבות והמייסורים ניצחו במספר קרבות. המלחמה הסתיימה בחוסר הכרעה ב-1784 בחתימה על הסכם מנגלור (אנ') שהחזיר את המצב לקדמותו כפי שהיה לפני פרוץ המלחמה. במהלך המלחמה נפטר חיידר עלי ובנו טיפו סולטאן תפס את מקומו כמנהיג ממלכת מייסור.
מלחמת אנגלו-מייסור השלישית

מלחמת אנגלו-מייסור השלישית החלה ב-1789 לאחר שסולטן ממלכת מייסור, טיפו סולטאן, הודיע שאינו מכיר בהסכם מנגלור ואף סירב לשחרר שבויים בריטים בהתאם להסכם. מול המייסורים התייצב הצבא הבריטי בפיקודו של צ'ארלס קורנווליס שמונה למושל הכללי של הודו. קורנווליס למד את תוצאות המלחמות הקודמות והכין עתודת חיילים גדולה והיקף אספקה גדול. במלחמה הצליחו הבריטים לכבוש את בנגלור והטילו מצור על סרינגאפטאם (אנ'), עיר הבירה של ממלכת מייסור. המלחמה הסתיימה ב-1792 עם כניעתו של טיפו סולטן וחתימתו על אמנת סרינגאפטאם (אנ') שכדי להבטיח את מימושה נאלץ סולטאן למסור שניים מבניו כבני ערובה לצ'ארלס קורנווליס.
מלחמת אנגלו-מייסור הרביעית

מלחמת אנגלו-מייסור הרביעית החלה ב-1798 לאחר שטיפו סולטאן המשיך לפעול כנגד הבריטים למרות הכניעה שלו ב-1792. כחלק מפעילותו של סולטאן הוא חתם על הסכם שיתוף פעולה עם האימפריה הצרפתית וחיכה להגעתו של הצי הצרפתי ממצרים בפיקודו של נפוליאון בונפרטה. לאחר שהצי הצרפתי ניגף על ידי הצי הבריטי, בפיקודו של הורציו נלסון, יצא סולטאן למלחמה לבד כשהוא בנחיתות מספרית מול הבריטים ובני בריתם. הבריטים תקפו את בירת המייסורים סרינגאפטאם (אנ') וצרו עליה. במאי 1799 פרצו הבריטים את חומת העיר וכבשו אותה כשבמהלך הקרבות בעיר נהרג גם טיפו סולטאן. הבריטים גרשו מהעיר את משפחתו של סולטאן וחילקו חלקים גדולים מממלכת מייסור בינם לבין בעלי בריתם.
תוצאות המלחמות

ניצחון הבריטים חיזק מאוד את מעמדה של חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו בפרט ובמזרח הרחוק בכלל. הבריטים הרחיבו את השטחים שבבעלותם וחיזקו את אחיזתם בשלטון בהודו.
חיידר עלי, מנהיג ממלכת מייסור שפתח את המערכה נגד בריטניה
טיפו סולטאן, בנו של חיידר עלי וממשיך דרכו במאבק בבריטים
ג'ורג' מקרטני, מושל מדראס במהלך מלחמת אנגלו-מייסור השנייה
צ'ארלס קורנווליס, המושל הכללי של הודו ומנצח מלחמת אנגלו-מייסור השלישית
ציור המתאר את מותו של טיפו סולטאן בסיום מלחמת אנגלו-מייסור הרביעית
לקריאה נוספת

Brittlebank, Kate (1997). Tipu Sultan's Search for Legitimacy: Islam and Kingship in a Hindu Domain. Delhi: Oxford University Press.
Cooper, Randolf G. S. (בספטמבר 2005). "Culture, Combat, and Colonialism in Eighteenth - and Nineteenth-Century India". The International History Review. 27 (3): 534–549. doi:10.1080/07075332.2005.9641071. S2CID 154707328. {{cite journal}}:  (עזרה)
Jaim, H. M. Iftekhar; Jaim, Jasmine (Autumn 2011). "The Decisive Nature of the Indian War Rocket in the Anglo-Mysore Wars of the Eighteenth Century". Arms & Armour. 8 (2): 131–138. doi:10.1179/174962611X13097916223244. S2CID 161374846.
Kaliamurthy, G. (1987). Second Anglo-Mysore War (1780–84). Mittal Publications.
Roy, Kaushik (2011). War, Culture and Society in Early Modern South Asia, 1740–1849. Taylor & Francis.
Gidwani, Regan S. (2014). The Sword of Tipu Sultan. – a novel linked to TV series
Naravane, M. S. (2014). Battles of the Honourable East India Company: Making of the Raj. New Delhi: A.P.H. Publishing Corporation. pp. 172–181. ISBN 978-81-313-0034-3.
הערות שוליים

↑  ביחס של כ-20,000 מייסורים מול כ-60,000 חיילים בריטים
ממשלת ישראל העשירית

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל העשירית בראשות דוד בן-גוריון בבית הנשיא יצחק בן-צבי. משמאל לימין: יצחק בן-אהרן, זרח ורהפטיג, יוסף-אהרן אלמוגי, אבא אבן, גיורא יוספטל, דב יוסף, דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי, לוי אשכול, חיים-משה שפירא, בכור-שלום שטרית, יוסף בורג, משה דיין ומזכיר הממשלה כתריאל כץ
 מידע כללי
 2 בנובמבר 1961 – 26 ביוני 1963 (שנה)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  דוד בן-גוריון
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל התשיעית
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל האחת עשרה
 
ממשלת ישראל העשירית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-2 בנובמבר 1961 עד 26 ביוני 1963, והושבעה עם היבחרה של הכנסת החמישית.
ב-16 ביוני 1963 הגיש ראש הממשלה דוד בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה זלמן שזר.
תוצאות הבחירות לכנסת החמישית

| רשימה | ראש הרשימה | מנדטים | מספר קולות | אחוז מהקולות | מושב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון | 42 | 349,330 | 34.7% | קואליציה |
| חרות | מנחם בגין | 17 | 138,599 | 13.8% | אופוזיציה |
| המפלגה הליברלית |  | 17 | 137,599 | 13.6% | אופוזיציה |
| מפד"ל | חיים משה שפירא | 12 | 98,786 | 9.8% | קואליציה |
| מפ"ם | מאיר יערי, יעקב חזן | 9 | 75,654 | 7.5% | אופוזיציה |
| אחדות העבודה-פועלי ציון | יגאל אלון | 8 | 66,170 | 6.6% | קואליציה |
| מק"י |  | 5 | 42,111 | 4.2% | אופוזיציה |
| אגודת ישראל | יצחק מאיר לוין | 4 | 37,178 | 3.7% | אופוזיציה |
| פא"י | קלמן כהנא | 2 | 19,428 | 1.9% | קואליציה |
| שיתוף ואחווה |  | 2 | 19,342 | 1.9% | קואליציה |
| קידמה ופיתוח |  | 2 | 16,034 | 1.6% | קואליציה |
הקמת הממשלה

הממשלה הוקמה ב-2 בנובמבר 1961 אחרי הבחירות לכנסת החמישית. למרות שבן-גוריון היה ראש הממשלה, הממשלה הורכבה, למעשה, על ידי שר האוצר לוי אשכול. ב-7 בספטמבר 1961 הודיע בן-גוריון שלא הצליח להרכיב ממשלה. הנשיא יצחק בן-צבי הטיל את הרכבת הממשלה על אשכול, שהסכים לכך בתנאי שבן-גוריון יהיה ראש הממשלה. זו הייתה הממשלה האחרונה שהייתה בהנהגת בן-גוריון. כנגד מפא"י התייצבו ארבע מפלגות, שכונו "מועדון הארבע": הליברלית, המפד"ל, מפ"ם, ואחדות העבודה-פועלי ציון, שהסכימו ביניהן שלא להיכנס לממשלה ללא קבלת שוויון במספר התיקים ובמשקלם. אשכול התעקש שלמפא"י יהיו רוב התיקים בממשלה, וניהל משא ומתן ארוך של קרוב לשישה שבועות. הוא הצליח לצרף לממשלה את מפלגת פועלי אגודת ישראל עם שני המנדטים שלה, ולאחר מכן פירק את התנגדות הגוש החוסם, וצירף לממשלה את המפד"ל ואת אחדות העבודה-פועלי ציון. אשכול סיכם את הרכבת הממשלה במילים: "הבאנו את 'מועדון הארבע' על ארבע... לממשלה".
ציוני דרך ומדיניות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעקבות מחלוקת על חלוקת הסמכויות בין שר המשפטים דב יוסף ליועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר, החליטה הממשלה להקים את ועדת אגרנט (הראשונה). הוועדה הגדירה את סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, היחסים בינו לבין שר המשפטים, והממשלה וכן את תוקפה של חוות דעתו המשפטית ביחס לממשלה וביחס לרשויות המנהליות שלה. מסקנות הוועדה אומצו בהחלטת ממשלה.
הממשלה סיימה את דרכה ב-16 ביוני 1963, כשבן-גוריון התפטר "בגלל צרכים אישיים". לוי אשכול הקים ממשלה על פי אותו הרכב קואליציוני, ללא הליכה לבחירות.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מפא"י | 42 | משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון,  משרד האוצר, משרד הדואר,  משרד החוץ, משרד החינוך והתרבות,  משרד החקלאות, משרד המסחר והתעשייה,  משרד המשטרה, משרד המשפטים,  משרד הפיתוח, משרד השיכון,  שר בלי תיק | משרד הביטחון,  משרד האוצר,  משרד החינוך והתרבות | 2 בנובמבר 1961 | 26 ביוני 1963 |  |
| מפד"ל | 12 | משרד הבריאות, משרד הפנים,  משרד הדתות, משרד הסעד | משרד הפנים,  משרד הבריאות | 2 בנובמבר 1961 | 26 ביוני 1963 |  |
| אחדות העבודה-פועלי ציון | 8 | משרד העבודה, משרד התחבורה |  | 2 בנובמבר 1961 | 26 ביוני 1963 |  |
| פא"י | 2 |  | משרד החינוך והתרבות | 2 בנובמבר 1961 | 26 ביוני 1963 |  |
| שיתוף ואחווה | 2 |  |  | 2 בנובמבר 1961 | 26 ביוני 1963 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה |
| קידמה ופיתוח | 2 |  |  | 2 בנובמבר 1961 | 26 ביוני 1963 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה |
68 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה העשירית (2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963).
הרכב הממשלה

הממשלה מנתה עם כינונה 16 שרים, ובה כיהנו 11 מתוך 14 חברי הממשלה הקודמת, לאחר שמפ"ם לא הצטרפה לקואליציה, ועל כן שני שריה מהממשלה הקודמת לא נכללו בה, ופנחס רוזן, שעתה היה חבר במפלגה הליברלית, נותר באופוזיציה. שרים חדשים בממשלה היו: זרח ורהפטיג כנציג נוסף של המפד"ל, יגאל אלון כנציג נוסף של אחדות העבודה-פועלי ציון, ושלושה שרים חדשים של מפא"י: אליהו ששון, יוסף אלמוגי ודב יוסף כנציג חדש-ישן. במהלך כהונת הממשלה, נפטר גיורא יוספטל ומספר השרים ירד ל-15.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מפא"י |  | מפד"ל |  | אחדות העבודה - פועלי ציון |  | פועלי אגודת ישראל |
פער בין כהונותיהם של שרים שונים באותו המשרד, משמעו מילוי מקום על ידי ראש הממשלה
| משרד> שרי הממשלה | שר> שרי הממשלה | שר> שרי הממשלה | מפלגה> שרי הממשלה | מפלגה> שרי הממשלה | כהונה> שרי הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משרד ראש הממשלה |  | ראש הממשלה דוד בן-גוריון |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הביטחון |  | ראש הממשלה דוד בן-גוריון |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד האוצר |  | לוי אשכול |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הבריאות |  | חיים משה שפירא |  | מפד"ל | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הפנים |  | חיים משה שפירא |  | מפד"ל | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הדואר |  | אליהו ששון |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הדתות |  | זרח ורהפטיג |  | מפד"ל | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד החוץ |  | גולדה מאיר |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד החינוך והתרבות |  | אבא אבן |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד החקלאות |  | משה דיין |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד המסחר והתעשייה |  | פנחס ספיר |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד המשטרה |  | בכור-שלום שטרית |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד המשפטים |  | דב יוסף |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הסעד |  | יוסף בורג |  | מפד"ל | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד העבודה |  | יגאל אלון |  | אחדות העבודה - פועלי ציון | 2 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הפיתוח משרד השיכון |  | גיורא יוספטל נפטר בכהונתו |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 23 באוגוסט 1962 |
| משרד הפיתוח משרד השיכון |  | יוסף אלמוגי |  | מפא"י | 29 באוקטובר 1962 - 26 ביוני 1963 |
| משרד התחבורה |  | יצחק בן-אהרן התפטר מתפקידו |  | אחדות העבודה - פועלי ציון | 2 בנובמבר 1961 - 28 במאי 1962 |
| משרד התחבורה |  | ישראל בר-יהודה |  | אחדות העבודה - פועלי ציון | 28 במאי 1962 - 26 ביוני 1963 |
| ללא תיק |  | יוסף אלמוגי |  | מפא"י | 2 בנובמבר 1961 - 23 באוגוסט 1962 |
סגני השרים
| משרד האוצר |  | יצחק קורן |  | מפא"י | 30 במאי 1962 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הביטחון |  | שמעון פרס |  | מפא"י | 6 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הבריאות |  | יצחק רפאל |  | מפד"ל | 6 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד החינוך והתרבות |  | עמי אסף נפטר בכהונתו |  | מפא"י | 6 בנובמבר 1961 - 17 במאי 1963 |
| משרד החינוך והתרבות |  | מרדכי זר |  | מפא"י | 27 במאי 1963 - 26 ביוני 1963 |
| משרד החינוך והתרבות |  | קלמן כהנא |  | פועלי אגודת ישראל | 29 בנובמבר 1961 - 26 ביוני 1963 |
| משרד הפנים |  | ישראל שלמה בן-מאיר |  | מפד"ל | 18 בפברואר 1963 - 26 ביוני 1963 |
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יצחק בן אהרן | אחדות העבודה-פועלי ציון | משרד התחבורה | התפטרות | 28 במאי 1962 | ישראל בר יהודה | אחדות העבודה-פועלי ציון | 28 במאי 1962 |
| גיורא יוספטל | מפא"י | משרד הפיתוח, משרד השיכון | פטירה | 23 באוגוסט 1962 | יוסף אלמוגי | מפא"י | 30 באוקטובר 1962 |
| עמי אסף | מפא"י | סגן שר במשרד החינוך והתרבות | פטירה | 17 במאי 1963 | לא מונה מחליף (כיהן סגן שר נוסף במשרד) |  |  |
הערות שוליים

↑  מעשה מרכבה – "מועדון הארבע" (הקמת הממשלה 1961), באתר ארכיון המדינה
↑  פרוטוקול ישיבת הממשלה באתר ארכיון המדינה
↑  פרוטוקול ישיבת הממשלה באתר ארכיון המדינה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ממשלת ישראל התשיעית   1959–1961 | ממשלת ישראל העשירית  2 בנובמבר 1961 – 26 ביוני 1963 | הבא: ממשלת ישראל האחת עשרה   1963–1964 |
מפלגת השמאל הדמוקרטי

| --- | --- |

 מדינה:  טורקיה 
 מייסד:  Rahşan Ecevit 
 מנהיגים:  Mehmet Önder Aksakal 
 תקופת הפעילות:  14 בנובמבר 1985 – הווה (38 שנים) 
 אידאולוגיות:  ששת החצים, סוציאל-דמוקרטיה 
 מטה:  אנקרה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 www.dsp.org.tr
 
מפלגת השמאל הדמוקרטי (בטורקית: Demokratik Sol Parti, DSP) היא מפלגה פוליטית בטורקיה, שמצעה חילוני, פטריוטי, דמוקרטי וסוציאליסטי.
היסטוריה

המפלגה נוסדה ב-14 בנובמבר 1985 על ידי אשתו של בולנט אג'וויט שכן האיסור שהוחל עליו מלעסוק בפוליטיקה עם ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-1980 עמד עדיין בתוקפו. באספת המפלגה ב-1986 הודיע אג'וויט על תמיכתו בה ופעל למען קידומה, דבר שהביא להעמדתו לדין בגין הפרת האיסור. עם הסרת האיסור מאג'וויט ב-1987 הוא נטל את הנהגת המפלגה באופן רשמי, אך למרות זאת המפלגה השיגה רק 8.53% מקולות הבוחרים בבחירות שנערכו ב-1987 ועל כן לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות שנערכו ב-1991 השיגה המפלגה 10.75% מסך קולות הבוחרים דבר שזיכה אותה בשבעה מושבים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. המפלגה זכתה לפופולריות רחבה בבחירות הבאות שנערכו ב-1995 וחלקה באספה הלאומית גדל פי 11 ל-76 נציגים.
ב-30 ביוני 1997 הצטרפה המפלגה לממשלת קואליציה בראשותו של ראש ממשלת טורקיה מסוט ילמז ממפלגת המולדת ובולנט אג'וויט היה לסגן ראש הממשלה עד 11 בינואר 1999. במועד זה מונה לראש ממשלה ממונה זמני עד לבחירות שנערכו ב-18 באפריל 1999. בבחירות אלה השיגה המפלגה 22.19% מסך הקולות, שתורגמו ל-136 מושבים באספה הלאומית, ואג'וויט עמד בראשות ממשלת קואליציה עם מפלגת התנועה הלאומית ומפלגת המולדת. עם זאת, הן הממשלה והן המפלגה החלו להתפורר בשנת 2001 ואג'וויט עצמו אושפז פעמיים בשל בריאות לקויה. בבחירות שנערכו בשנת 2002 נמחקה המפלגה מהמפה הפוליטית לאחר שהשיגה רק 6.23% מקולות הבוחרים. אג'וויט פרש בשנת 2004 מהנהגת המפלגה ונפטר ב-2006. בבחירות של שנת 2007 השיגה המפלגה רק 5.41% אך בשל הסכם עודפים עם מפלגת העם הרפובליקאית היה לה ייצוג של 13 חברים באספה הלאומית. המפלגה נחלשה עם הזמן ומאז הבחירות בשנת 2011 היא לא עברה את אחוז החסימה. היא איבדה את הזכות להיבחר בעת הבחירות הכלליות בטורקיה (2018).
מלחמה לנצח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ו הולדמן
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  כן
 סוגה:  מדע בדיוני צבאי מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  סנט מרטין פרס 
 הוצאה בשפת המקור:  St. Martin's Press
 תאריך הוצאה:  1974
 מספר עמודים:  221
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  1979
 תרגום:  אריה חשביה
 פרסים
 פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1976)  100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR  פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר (1976)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (10 באפריל 1976) 
 סדרה
 סדרת ספרים:  כן
 הספר הבא:  Forever Free
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0312298900
 הספרייה הלאומית:  001878418
 
מלחמה לנצח (באנגלית: The Forever War) הוא ספר מסוגת המדע בדיוני צבאי מאת ג'ו הולדמן שיצא לאור בשנת 1974. הספר זכה בפרס נבולה ב-1975, פרס הוגו ופרס לוקוס ב-1976. הספר תורגם ב-1979 בהוצאת עם עובד בתרגומו של אריה חשביה. לספר שני המשכים "Forever Free" ו-"Forever Peace", המספר סיפור שמתרחש במקביל להתרחשויות בספר הראשון. הסיפור הקצר "A Separate War" מתרחש גם הוא בעולם של מלחמה לנצח ומתאר את קורותיה של מאריגאי לאחר שנפרדה ממנדלה.
הספר נכתב בסוף מלחמת וייטנאם כספר אנטי מלחמתי הדן בחוסר התוחלת וחוסר ההגיון במלחמה. מקובל לראות אותו כאנטי תיזה לספרו של רוברט היינלין "לוחמי החלל" המפאר את המלחמה.