הכרזת ירושלים כבירת ישראל
מראשית המנדט הבריטי עד הכרזת המדינה > החלופות שהוצעו למקום מושבה של הממשלה

ב-15 בינואר 1948 כתב בן-גוריון בהקשר אחר, אך ניתן ללמוד ממנו על השקפתו לגבי מצבה של ירושלים:
...אזור התורפה השלישי הוא אזור ירושלים. ירושלים הוא היישוב היהודי הגדול היחיד בארץ שאין לו בסביבתו "הינטרלנד" חקלאי - מה שישנו בחיפה ובתל אביב. ירושלים תלויה במזונותיה בתחבורה, והתחבורה אינה מובטחת. מסביב לירושלים יש נקודות - קרובות יותר ורחוקות יותר - הנמצאות במצב קשה: גוש עציון, ים המלח, בית הערבה.
כלומר, העובדה האובייקטיבית שירושלים היהודית הייתה שרויה במגבלה קשה של ניתוק השפיעה על אופן אימוץ העמדות. עיקר עניינה של ההנהגה המדינית בשלב זה, מבחינה צבאית, היה לדאוג שהיישוב העברי בירושלים לא ייכבש בידי הכוחות המזוינים הערביים. כמו כן, העמדות לגבי ירושלים נקבעו לפי אילוציה של החלטת החלוקה על בינאום. לכן, לאחר החלטת החלוקה ב-29 בנובמבר 1947 התעורר צורך מעשי במציאת מקום מושב לממשלה, הנושא היה על סדר היום בין דצמבר 1947 לפברואר 1948 והוצעו האתרים הבאים:
א. כורנוב:
הצעתו של בן-גוריון, שהיה להוט ליישוב הנגב, בו ראה שטח המצפה להתיישבות יהודית, חקלאית ותעשייתית.
לכורנוב החרבה הייתה היסטוריה מגוונת וממושכת.
המרכז הממשלתי יהיה רחוק מכל גבול.
מאידך, שליטת ישראל על הנגב הייתה מועטה ביותר, לכן אילו נתקבלה הצעתו של בן-גוריון משמעותה הייתה שיש לכבוש את מזרחו של הנגב הדרומי, הצעה שלא ניתנה להגשמה במציאות שהייתה קיימת.
ב. בכרמל:
הצעתה של גולדה מאיר.
מחוץ לנגב זה המקום המרוחק ביותר מגבול כלשהו של המדינה העתידה.
הררי, בדומה לאזורה של ירושלים.
יש בו שטחים ריקים מספיקים כדי תכנון עיר חדשה.
הרצל, כאשר ביקר בארץ ישראל, "אמר משהו על הכרמל כמקום הבירה".
הרעיון שהממשלה תשב בבתים הגרמניים בשרונה לא מצא חן בעיני גולדה מאיר.
ליד הכרמל היו קיבוצים ומושבים רבים וכן מרכז תעשייתי גדול.
זהו העורף היבשתי העמוק ביותר בארץ.
עם זאת, חיפה תהיה שער היציאה לצבא הבריטי ובה ישבו הבריטים עד הרגע האחרון, לכן אל לממשלה העתידה לפתוח פעולתה תחת קני מכונות-ירייה בריטיות.
ג. זכרון יעקב:
כחלק מהתלהבותם של רוב היהודים מעצם הכוונה לייסד מדינה יהודית, ולו על שטח של כ-20% משטחי ארץ ישראל המערבית, שיגר בדצמבר 1937 אריה סמסונוב, מזכיר הוועד המקומי של זכרון יעקב, מכתב לחיים ויצמן ובו הציע להכריז על זכרון יעקב כעל בירת "המדינה העברית". לסמסונוב היה ברור שירושלים ראויה להיות עיר הבירה, אך בהינתן תוכן הצעת החלוקה, הסביר מדוע זיכרון ראויה להיות בירת המדינה היהודית, בהינתן מעמדה כאחת מראשונות המושבות, מיקומה הגאוגרפי וסמיכותה לנמל קיסריה שהיו שדיברו אז על שיקומו והפיכתו לנמל מודרני.
ההצעה הייתה מטעם ועד המושבה.
זכרון יעקב נמצאת במקום מרכזי של המדינה.
יושבת על הר.
האוויר בריא, הנוף יפה והמים בריאים.
ברור כמעט שתחנת השידור של המדינה תהיה שם, וטוב לממשלה שתשב ליד תחנת השידור.
זכרון יעקב נמצאת בין תל אביב לבין חיפה ושתיהן ערי נמל, יש להניח שהנמל השלישי ייבנה בקיסריה.
בסביבת זכרון יעקב נמצא שטח נרחב, כוונתם של המציעים הייתה לרמת הנדיב - שטח המקיף את קברו של הברון רוטשילד.
ד. הרצליה:
ההצעה הייתה מטעם המועצה המקומית של הרצליה.
המושבה קרויה על שם הוגה המדינה היהודית.
הסביבה שהיא שקטה, גם מוקפת יישובים עבריים וגם מקיימת יחסי שכנות טובה עם הכפרים הערביים המעטים שמסביב לה.
נמצאת בשכנות לתל אביב הקרובה ועתידה להתקרב אליה עוד יותר אם ייסלל כביש ישיר אליה (הכוונה לכביש תל אביב - נתניה שנסלל אחר קום המדינה).
מושבה פרוגרסיבית המצטיינת בהבנה השוררת בין הזרמים השונים.
שטחה נרחב ומתוכנן ויש בו מקום המתאים למושב הממשלה, כוונתם הייתה לשטח הרצליה פיתוח.
ה. שטח מחנות הצבא מדרום ומצפון לנתניה.
ו. המושבה שׁרונה ("הקריה") הסמוכה לתל אביב:
שרונה הוקמה 75 שנים לפני כן על ידי "בני ההיכל", כת דתית, מיוצאי וירטמברג שבגרמניה, שהקימו בארץ כמה כפרים ושכונות בירושלים, ביפו ובחיפה. משעלה היטלר לשלטון הפכו נכדיהם וניניהם לנאצים נאמנים, הצעירים שבהם הסתלקו מהארץ ערב מלחמת העולם השנייה כדי להילחם בשורות הנאצים. עם פרוץ המלחמה רוכזו הנותרים תחילה במחנה מעצר ולאחר מכן הועברו לאוסטרליה. שרונה הייתה בשנות המלחמה ובשנים שלאחריה מרכז המשטרה הבריטית ומקום מגורים לפקידים בריטיים. משנוצרו אזורי הביטחון, עקב פעולות הטרור נגד הבריטים, הייתה שרונה ל"בווינגרד" של תל אביב. כאשר יצאו הבריטים מסביבות תל אביב מסרה מחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט את "מפתחות" שרונה לידי עיריית תל אביב.
למעשה קיבלה "ההגנה" את הכפר לידיה וקראה לו בשם "מחנה יהושע" על שם יהושע גלוברמן מיגור, שם שכנה מפקדת ה"הגנה" של מחוז תל אביב, שם נערכו אימונים, לשם הובאו משלוחי הרובים הצ'כים הראשונים וממנה יצאו לפעולות העונשין בשכונות יפו הערביות ולמסעי הכיבוש של "מבצע חמץ".
הייתה בפועל מרכז היישוב היהודי, קרובה לתל אביב ולא רחוקה מאוד מירושלים.
הנקודה החזקה ביותר מבחינת הגנה צבאית.
לסיכום, אמנם הוצעו חלופות לאתרים שישמשו כבירה, אך לא היה בהן עיסוק רציני ומעמיק. ההצעות לגבי זכרון יעקב והרצליה לא היו משמעותיות. אין מקום להתרשם, שהייתה כוונה כלשהי להכריז, בשלב שלאחר ההכרזה על מדינת ישראל, על שום אתר כ"בירה", אלא ששאלת הבירה, בשלב זה, כלל לא הייתה על סדר היום, שכן היה הכרח מעשי למצוא מקום מושב למוסדות השלטון שעמד להתהוות, וזה נבחר באופן "טבעי", משיקולים ענייניים להיות ב"שרונה" - "הקריה", הצמודה לתל אביב. יצוין כי דב יוסף, כאחרים, התנגד לשם זה בנימוק שיש רק "קריה" אחת והיא ירושלים. שרונה הייתה, לדבריו, בחירה של נוחיות בעלמא, לא כבירה אלא כמושב ממשלה.