stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגל הפיל (צ'רנוביל)
קטלניות

בעת הגילוי, כ-8 חודשים לאחר היווצרותה, הקרינה הרדיואקטיביות ליד "רגל הפיל" הייתה כ-10,000 רנטגן, או 100 גריי לשעה. חשיפה לעוצמת קרינה כזאת למשך 300 שניות (5 דק׳) היא קטלנית לאדם.
מאז, עוצמת הקרינה ירדה במידה רבה. ב-1996 ביקר במקום ארתור קורנייב, שצילם תמונות באמצעות מצלמה אוטומטית ופנס כדי להאיר את החדר החשוך. בניגוד למיתוס נפוץ, שבו נטען כי קורנייב נפטר ישירות מהקרינה בעת צילום התמונה, נכון ל-2023 קורנייב עדיין בחיים.
"רגל הפיל" חדר דרך לפחות 2 מטרים של בטון עד למיקומו הנוכחי, היו חששות כי הוא עלול להמשיך לחדור עמוק יותר לתוך האדמה ולבוא במגע עם מי תהום, לזהם את מי השתייה של האזור ולהוביל למוות ומחלות. עם זאת, נכון ל-2016, המסה לא זזה מאז גילויה ב-1986, והטמפרטורה שלה היא כטמפרטורת החדר. במימון של הבנק האירופי נבנה תא איטום סביב התא המקורי שמנע גישה לרגל, וכיום לא ניתן לגשת אליה ישירות.
הערות שוליים

1 2  אסור לפספס‏, 33 שנים אחרי האסון: רגל הפיל הרדיואקטיבית עדיין מאיימת על צ'רנוביל, באתר וואלה, 16 ביוני 2019
↑  אסור לפספס‏, אם תביטו בחומר המסוכן הזה במשך 5 דקות, תמותו תוך יומיים, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2024
1 2  The Elephants Foot of Chernobyl, large.stanford.edu
We Don't Trust You (שיר)

| --- | --- |
 שיר בביצוע פיוצ'ר ומטרו בומין
 מתוך האלבום We Don't Trust You
 יצא לאור:  22 במרץ 2024
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:46
 חברת תקליטים:  פריבנדז ‏•‏‏ בומינאטי ‏•‏‏ אפיק ‏•‏‏ ריפבליק
 כתיבה:  נייבאדיוס קאש, ללנד ויין, מג'די רארס
 הפקה:  מטרו בומין, פרינס 85
 
"We Don't Trust You" הוא שיר של הראפר האמריקאי פיוצ'ר והמפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין. הוא יצא לאור ב-22 במרץ 2024, באמצעות פריבנדז, בומינאטי וורלדווייד, אפיק רקורדס וריפבליק רקורדס, כרצועה הפותחת מתוך אלבום האולפן המשותף של פיוצ'ר ומטרו בומין הנושא את אותו השם.
קבלה ביקורתית

מייקל ספונרה מבילבורד דירג את "We Don't Trust You" כשיר הטוב ביותר באלבום הנושא את אותו השם, וציין שפיוצ'ר מדבר בשיר על דרייק, איתו פיוצ'ר ומטרו בומין שיתפו פעולה בעבר, ולו סכסוך עם מטרו בומין.
רובין מאריי כתב עבור קלאש והצהיר שהשיר "פותח את האלבום בנימה של פרנויה, קסמי הטראפ המצייצים בוקעים בצורה מאיימת ברקע".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 11 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 56 |  |
|  איחוד האמירויות הערביות | רדיומוניטור | 16 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 18 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 8 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 5 |  |
|  לוקסמבורג | בילבורד | 19 |  |
|  ליטא | AGATA | 40 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 8 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 44 |  |
|  ערב הסעודית | IFPI | 20 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 49 |  |
|  צרפת | SNEP | 89 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 15 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2024> מדינה |   ‏‏‏  2024> מצעד |   ‏‏‏  2024> מיקום שיא |   ‏‏‏  2024>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 79 |  |
ננסי אולסון

| --- | --- |

ננסי אולסון בסרט "שדרות סאנסט", 1950
 לידה:  14 ביולי 1928 (בת 96) מילווקי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 בן או בת זוג:  אלן ו. לווינגסטון (1962–2009)  אלן ג'יי לרנר (1950–1957) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ננסי אן אולסון (באנגלית: Nancy Ann Olson; ‏נולדה ב-14 ביולי 1928) היא שחקנית אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1950 על הופעתה בתפקיד בטי שייפר בסרט "שדרות סאנסט". שיחקה בסרטים "הפרופסור המפוזר" ו"זעקת הקרב".
ביוגרפיה

אולסון נולדה במילווקי. בתם של אוולין והנרי אולסון.
אולסון חתמה בתחילת הקריירה שלה חוזה עם חברת ההפקה "סרטי פרמאונט" והתגלתה לראשונה בשנת 1950 בדרמה האפלה של בילי ויילדר "שדרות סאנסט", בה שיחקה בתור השחקנית בטי שייפר והועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
אולסון שהופיעה בסרט לצידו של כוכב הקולנוע ויליאם הולדן שיחקה איתו בהמשך שנות ה-50 גם בסרטים "נערה בשביל ג'ו" של מייקל קורטיז ו"פקודת צוללת" של ג'ון פארו. היא שיחקה בסרט זעקת הקרב בבימויו של ראול וולש לפי רומן המלחמה "זעקת הקרב של לאון יוריס" ולצידו של ג'ון ויין במותחן הפוליטי "ג'ים מקליין הגדול".
בשנות ה-60 שיחקה אולסון בהפקות וולט דיסני המצליחות "הפרופסור המפוזר" של רוברט סטיבנסון בתפקיד בטסי קרלייל המאורסת לפרופסור נד בריינרד, בסרט ההמשך שיצא בעקבותיו "הבן של פלאבר" וב"פוליאנה.
את תפקידיה האחרונים שיחקה אולסון באופרת הסבון "Paper Dolls" ובסרטו של ארתור הילר "לעשות אהבה".
אולסון פרשה ממשחק פעיל בשנות ה-80 וחזרה רק לשני תפקידים קטנים, בעיבוד הקולנועי המודרני לסרט המפורסם שלה "הפרופסור המפוזר" בשנת 1997 ואורח בסדרה "Big Love". בשנת 2014 השתתפה אולסון בסרטו של בנה הקולנוען כריסטופר לווינגסטון "Dumbbells".
אולסון היא אם לשלושה ילדים משתי מערכות נישואיה: שתי בנות מנישואיה הראשונים לפזמונאי אלן ג'יי לרנר שנמשכו 7 שנים עד לגירושין ובן אחד מנישואיה לאיש העסקים ונשיאה לשעבר של חברת התקליטים "קפיטול רקורדס" אלן לווינגסטון.
פילמוגרפיה נבחרת

פיקניק קנדי (1949)
שדרות סאנסט (1950)
תחנת איחוד (1950)
מר מוזיקה (1950)
נערה בשביל ג'ו (1951)
פקודת צוללת (1951)
ג'ים מקליין הגדול (1952)
כל כך גדול (1953)
הבחור מאוקלהומה (1954)
זעקת הקרב (1955)
פוליאנה (1960)
הפרופסור המפוזר (1961)
הבן של פלאבר (1963)
סמית'! (1969)
שמח בשלג (1972)
נמל תעופה 1975 (1974)
לעשות אהבה (1982)
רוני מרום

רוני מרום (נולד ב-25 באוגוסט 1966) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש ראש המועצה המקומית מצפה רמון. שירת בצה"ל כקצין בדרגת אלוף-משנה ופיקד על עוצבת אשדות ועל מערך החימוש המדויק היבשתי - עוצבת קלע דוד בחיל התותחנים.
ביוגרפיה

מרום נולד באילת, בנם של אלכס וסילבי מרציאנו. בגיל שש עבר עם משפחתו למושב תלמי אליהו ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב (מחזור ט"ז). ב-1984 התגייס לצה"ל והתנדב לשרת ביחידת מורן. לאחר מכן פיקד על יחידת מיתר, הדריך בקורס מפקדי פלוגות ושימש כראש מחלקת בקרה ומעקב של צה"ל. בשנים 2005 עד 2008 פיקד על עוצבת קלע דוד.
לאחר שחרורו נטע כרם זיתים באזור מצפה רמון, עמד בראש קבוצה שהקימה בית הספר לחינוך דמוקרטי - "רותם" ויזם את המכינה לבוגרי צבא "אפיקים בנגב".
ב-2013 התמודד בבחירות לראשות המועצה המקומית מצפה רמון וניצח את ראש המועצה המכהנת, פלורה שושן, כשזכה במעל ל-63% מקולות הבוחרים.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018, התמודד על כהונה שנייה מול פלורה שושן וניצח שוב עם מעל 61% מקולות הבוחרים.
ביקורת והתבטאויות שנויות במחלוקת
במהלך כהונתו כראש מועצת מצפה רמון, עורר מרום ביקורת ציבורית בעקבות התבטאויותיו בנוגע לקהילה הלהט"בית. ביוני 2021, לאחר שסירב לקבל תקציב לתמיכה בקהילה הגאה ביישוב מהמשרד לשוויון חברתי, פרסם מכתב ציבורי כנגד הקהילה הלהט״בית ובו נכתב: "אינני מכיר בדגל הלהט"ב ואינני מוכן לכנותם 'קהילה'".
בהזדמנות נוספת, באותו חודש, הביע את עמדתו נגד נראות הקהילה הלהט"בית, באומרו: "אני סבור שזו טעות להחצין את הנטיות המיניות".
לקראת הבחירות ב-2023, הודיע כי לא יתמודד על כהונה שלישית.
השכלה וחיים אישיים

מרום נשוי ואב לתאומים. הוא בעל תואר ראשון במזרחנות מאוניברסיטת תל אביב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. בעל חגורה שחורה בקראטה (קיוקושינקאי) ואיש ברזל.
הערות שוליים

↑  רוני מרום, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  רוני מרום - חקלאי, מצפה רמון, כתבה בערוץ הראשון, 20 בפברואר 2012
↑  הדס מגן, ‏היפהפייה הנרדמת: האם מצפה רמון עולה על המסלול?, באתר גלובס, 19 בפברואר 2011
↑   אלמוג בן זכרי, ראש מועצת מצפה רמון: ללהט"ב מטרה נסתרת לפרק את הסולידריות החברתית, באתר הארץ, 28 ביוני 2021
↑  אילנה קוריאל, ראש מועצת מצפה רמון נגד הקהילה הגאה: "טעות להחצין את הנטיות המיניות", באתר ynet, 28 ביוני 2021
דין פורמן

דין פורמן (באנגלית: Dean Furman; נולד ב-22 ביוני 1988) הוא כדורגלן אנגלי-דרום אפריקאי ממוצא יהודי המשחק באלטרינצ'ם.
קריירת מועדונים

פורמן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צ'לסי, אך לאחר שלא זכה לשחק בקבוצה הבוגרת עזב. ב-10 במאי 2006 חתם בגלאזגו ריינג'רס והוא שימש כקפטן מחלקת הנוער. ב-24 באוקטובר 2007 חתם על חוזה חדש לשנתיים במועדון. ב-10 במאי 2008 פורמן ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ריינג'רס נגד דנדי יונייטד. ב-27 באוגוסט 2008, הושאל לברדפורד סיטי עד ינואר 2009.
ב-29 ביוני 2009, חתם לשלוש שנים באולדהאם אתלטיק. ב-14 באוגוסט 2010 הבקיע שער שזכה בתואר שער בעונה של אותה עונה. בעונת 2011/2012 קיבל את סרט הקפטן.
ב-14 במרץ 2013 הושאל לדונקסטר רוברס עד לסיום העונה, וב-12 ביולי 2013, פורמן חתם על חוזה לשנתיים במועדון.
ב-28 באוגוסט 2020, פורמן חתם בקרלייל יונייטד מהפוטבול ליג השנייה.
בקיץ 2021 פורמן חתם באלטרינצ'ם.
קריירה בינלאומית

ב-19 באוגוסט 2008 זומן לראשונה לסגל נבחרת דרום אפריקה לקראת משחק ידידות נגד אוסטרליה, אך לא שותף באותו משחק. ב-8 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד ברזיל, כשנה לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד בוטסואנה. פורמן נכלל בסגל הנבחרת הסופי לקראת גביע אפריקה לאומות 2013. פורמן נבחר לאיש המשחק בניצחון 0-2 נגד אנגולה.
מונדייר ג'ונס

מונדייר ג'ונס (באנגלית: Mondaire Jones; נולד ב-18 במאי 1987) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של מדינת ניו יורק. מחוז הבחירה שייצג מצוי בדרום המדינה, וכולל חלקים ממחוז ווסטצ'סטר ואת כל מחוז רוקלנד. בבחירות 2020, לצד ריצ'י טורס, נעשה לאחד משני ההומוסקסואלים האפרו-אמריקאים הראשונים שנבחרו לבית הנבחרים האמריקאי.
ביוגרפיה

ג'ונס נולד בעיירה נייאק (Nyack) שבמדינת ניו יורק וגֻדל בידי אם חד-הורית בספרינג ואלי. לאחר שאמו נתקפה מחלה, התגורר ג'ונס עם וסבו וסבתו שעבדו במשרות אחדות כדי לפרנס אותו. את לימודיו סיים בבתי ספר ציבוריים ברמאפו (Ramapo). בשנת 2009 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד ובשנת 2013 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
במהלך נשיאותו של ברק אובמה, עבד ג'ונס במחלקת המשפטים של ארצות הברית. כמו כן, הוא עבד במשרד עורכי הדין "דייוויס פולק & וורדוול" (Davis Polk & Wardwell) כעוזר משפטי עבור אנדרו ל. קרטר ג'וניור, שופט בית המשפט המחוזי הפדרלי במחוז הדרומי של ניו יורק, ובמחלקת המשפטים של מחוז וסטצ'סטר. נוסף על כך, ג'ונס העניק סיוע משפטי פרו בונו באמצעות החברה לסיוע משפטי.
במהלך בחירות 2020 הכריז על התמודדותו לייצוג מחוז הקונגרס ה-17 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, נגד נציגת המחוז המכהנת ניטה לאווי. מאוחר יותר הודיעה לואי כי תפרוש מהחיים הפוליטיים עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. ג'ונס התמודד על בסיס מצע פרוגרסיבי.
בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית זכה ג'ונס ב-42% מהקולות וגבר על שמונה מועמדים אחרים. סוכנות הידיעות "AP" הכריזה על ג'ונס כמנצח בפריימריז ב-14 ביולי 2020, שלושה שבועות אחרי הבחירות המקדימות עצמן ב-23 ביוני. תוצאות הפריימריז התעכבו בגלל מספר רב של פתקי הצבעה שטרם נספרו בשל מגפת הקורונה בארצות הברית. מכיוון שמחוז הקונגרס ה-17 בניו יורק הוא מעוז דמוקרטי מובהק, ג'ונס נחשב לחבר בית הנבחרים הנבחר מיד עם זכייתו בבחירות המקדימות. במהלך הבחירות המקדימות הגיש תובענה ייצוגית נגד הנשיא דונלד טראמפ והמנהל הכללי של דואר ארצות הברית לואיס דג'וי על השינויים שביצעו בשירות הדואר של ארצות הברית, אשר השפיעו על יכולת השירות למסור דואר, כולל פתקי הצבעה מרחוק.
בבחירות הכלליות התמודד ג'ונס מול מורין מקארדל-שולמן, לשעבר לוחמת אש במחלקת הכבאות של העיר ניו יורק ומועמדת המפלגה הרפובליקנית, וכן ניצב בפני מועמדים ממפלגות קטנות אחרות. ביום הבחירות הכלליות גבר על מקארדל-שולמן ונבחר אל הקונגרס של ארצות הברית. יחד עם ריצ'י טורס ממחוז הקונגרס ה-15, ג'ונס הוא אחד משני ההומוסקסואלים האפרו-אמריקאים הראשונים שנבחרו לבית הנבחרים האמריקאי. בראשית ינואר 2023 תמה כהונתו בקונגרס.
הערות שוליים

↑  אריק לאץ', Campaigning During the Coronavirus: The Race for New York’s Seventeenth Congressional District, באתר הניו יורקר, 4 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  מישל רואיז, Ritchie Torres and Mondaire Jones Are Poised to Make LGBTQ+ History in Congress , באתר ווג, 24 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  מת'יו קאסל, From Washington to Westchester: the Obama Justice Department fellow running for Lowey’s seat, באתר The Jewish Journal of Greater Los Angeles‏, 13 במאי 2020 (באנגלית)
↑  מדליין קרלייל, 'This Has Been a Long Time Coming.' Two New York Candidates Now Poised to Become First Openly Gay Black, Afro-Latino Men in Congress, באתר מגזין טיים, 24 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  New York Primary Election Results: 17th Congressional District, באתר הניו יורק טיימס, 17 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  אדי בירד, Ritchie Torres And Mondaire Jones Make History As The First Openly Gay Black Members Of Congress, באתר BuzzFeed‏, 3 בנובמבר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6jx957q  US Congress: J000306
Young Metro

"Young Metro" הוא שיר של הראפר האמריקאי פיוצ'ר, המפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין והזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד. הוא יצא לאור ב-25 במרץ 2024, באמצעות פריבנדז, בומינאטי וורלדווייד, אפיק רקורדס וריפבליק רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן המשותף של פיוצ'ר ומטרו בומין, We Don't Trust You. הווידאו קליפ הרשמי שלו יצא לאור באותו היום. השלושה כתבו את השיר יחד והוא הופק על ידי מטרו עצמו, מייק דין ודייוויד x אלי.
קבלה ביקורתית

מייקל ספונרה מבילבורד דירג את "Young Metro" כשיר השביעי הטוב ביותר באלבום We Don't Trust You. ספונרה כתב שההפקה האפלה של מטרו בומין עוזרת לפיוצ'ר "להתמכר לצד האפל שלו ולהישען על הרושם שלו אוול קניוול". הוא מציין שדה ויקנד "[משתמש] בשירה המלאכית שלו ככלי שמוסיף לרקע הקולנועי, במקום לספק שיתוף פעולה מסורתי יותר כמו להיט הפופ הידידותי שלהם 'Low Life'".
סקוט גלשר מ-HipHopDX ציין שהשיר מכיל "סינתיסייזרים ממיסים פנים והיי-האטס מהירים הנותנים לפיוצ'ר ואייבל מקום לתת כמה שורות".[4].
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 15 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 68 |  |
|  איחוד האמירויות הערביות | רדיומוניטור | 14 |  |
|  איסלנד | הפלייליסט | 26 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 9 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 6 |  |
|  ליטא | AGATA | 53 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 40 |  |
|  ערב הסעודית | IFPI | 17 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 60 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 17 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2024> מדינה |   ‏‏‏  2024> מצעד |   ‏‏‏  2024> מיקום שיא |   ‏‏‏  2024>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 74 |  |
הירוהיטו, קיסר יפן

הירוהיטו, (בקאנג'י: 裕仁,) כפי שהוא נקרא בארצות המערב, או הקיסר שׁוֹוָּה (בקאנג'י: 昭和天皇, ברומאג'י: Shōwa) כפי שהוא מכונה ביפן (29 באפריל 1901 – 7 בינואר 1989), היה קיסר יפן, ה-124 במספר, אשר שלט ביפן משנת 1926 ועד למותו ב-1989. שישים ושתיים שנות שלטונו היו תקופת שלטון היחיד הארוכה ביותר בהיסטוריה של יפן, וכן התקופה שבה עברה החברה היפנית את אחד השינויים הגדולים בתולדותיה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

הירוהיטו נולד כבנו הראשון של יורש העצר ולימים הקיסר יושיהיטו ונקרא עם לידתו מיצ'י נו מיאה (הנסיך מיצ'י). עם מות סבו, הקיסר מוצוהיטו, ב-30 ביולי 1912 הוא הפך ליורש העצר הקיסרי בעוד אביו הוכתר לקיסר. הכתרתו הרשמית כיורש העצר התקיימה ב-2 בנובמבר 1916.
את שנות לימודיו העביר יורש העצר הירוהיטו בבית הספר המיוחד לבני המשפחה הקיסרית. בשנת 1921 החל לתפקד כעוצר של יפן – תפקיד בעל סמכויות רבות, וזאת מאחר שאביו, הקיסר יושיהטו, שעלה לכס הקיסרות בשנת 1912, היה חולני ומחלתו גרמה לו הפרעות נפשיות. בשנת 1922 הוא לקח חופשה בת שישה חודשים מתפקידו כעוצר ונסע למסע תיירות בבריטניה ובארצות אירופה, בכך הפך ליורש העצר היפני הראשון שיצא את תחומי הקיסרות.
בשנת 1924 התחתן הירוהיטו עם דודניתו הרחוקה, הנסיכה נאגקו (נקראה מאוחר יותר קוג'ון קיסרית יפן), ויחד איתה הביא לעולם שבעה ילדים:
הנסיכה טֶרוּ (טֶרוּ נוֹ מיאַה שיגֶקוֹ) (9 בדצמבר 1925 – 23 ביולי 1961)
הנסיכה היסַה (היסַה נוֹ מיאַה סאצ'יקוֹ) (10 בספטמבר 1927 – 8 במרץ 1928)
הנסיכה טאקה (טאקה נוֹ מיאַה קאזוּקוֹ) (30 בספטמבר 1929 – 26 במאי 1989)
הנסיכה יוֹרי (יוֹרי נוֹ מיאַה אטסוּקוֹ) (נולדה ב-7 במרץ 1931)
הנסיך, יורש העצר, אקיהיטו, שהפך לקיסר יפן אחרי אביו. (נולד ב-23 בדצמבר 1933)
הנסיך היטאצ'י (היטאצ'י נו מיאה מאסהיטו) (נולד ב-28 בנובמבר 1935)
הנסיכה סוּגה (סוּגה נו מיאה טאקאקוֹ) (נולדה ב-2 במרץ 1939)
ביוגרפיה > עלייתו לשלטון

ב-25 בדצמבר 1926, עם מות אביו יושיהיטו, עלה הירוהיטו לכס הקיסר ביפן וקיבל את הכינוי שׁוֹוָּה ("שלום נאור"). טקס ההכתרה הרשמי שלו נערך בקיוטו ב-10 בנובמבר 1928. עם עלייתו לשלטון היה הקיסר הירוהיטו לקיסר הראשון זה מאות שנים שאמו הביולוגית הייתה אשתו הרשמית של אביו.
ביוגרפיה > שנות השלטון המוקדמות

חלקה הראשון של תקופת שלטונו של הירוהיטו (1926–1945) נמשך כאשר המערכת הפוליטית הלכה והושפעה יותר ויותר על ידי אנשי הצבא במדינה, הן בדרכים חוקיות והן בדרכי מרמה. מאז שנת 1900 הייתה לראשי הצבא והצי הקיסריים זכות וטו אל מול החלטות הממשלה, וההתנגשויות בין ראשי הצבא לראשי המערכת הפוליטית האזרחית לוו לא פעם באלימות פיזית של ממש.
מקרה אחד כזה היה ההתנקשות בחייו של ראש הממשלה המתון אינוקאי צויושי בשנת 1932, אירוע שסימן את סופה של המרות שהייתה לפרלמנט על מעשי הצבא. בשנת 1936, בוצע ניסיון להפיכה צבאית, בהנהגת קציני צבא זוטרים, על רקע איבוד כוחה של סיעת הצבא בפרלמנט היפני. ניסיון ההפיכה הביא להירצחם של מספר חברי ממשלה וקציני צבא בכירים, אך הוא דוכא לבסוף בעזרת התערבות זועמת של הקיסר.
כישלון ניסיון ההפיכה לא ביטל את המעמד שצברו אנשי הצבא בקרב מקבלי ההחלטות ביפן, ועם הכוח הפוליטי שהיה בידיהם הם הובילו את יפן להשתתפות במלחמת סין–יפן השנייה ומאוחר יותר גם במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ימיה האחרונים של המלחמה

בתחילת שנת 1945, עם הכישלון הצורב בקרב על איי לייטה, החל הקיסר בסדרת פגישות אישיות עם שרי ממשלה בכירים, פגישות שבהן נידון הצורך בהמשך הלחימה. כל השרים, מלבד אחד, יעצו להמשיך ולהילחם. יוצא הדופן היה ראש הממשלה לשעבר, קונואה, שחשש מפני הפיכה קומוניסטית יותר מאשר חשש להפסיד במלחמה. לאחר סבב השיחות נקט הירוהיטו עמדה כי השלום הכרחי להמשך קיום האומה היפנית, אך כוחות הצבא יהיו חייבים לספק הישג צבאי מרשים, כדי להביא את יפן לעמדת פתיחה טובה יותר במשא ומתן על השלום. ככל שחלף הזמן, הלך ופחת הסיכוי של צבא יפן לספק ניצחון כזה, במיוחד לנוכח כניעת גרמניה הנאצית, בעלת-בריתה הקרובה של יפן במאי 1945. ביוני של אותה השנה, התכנסה הממשלה היפנית לדון באסטרטגיית הלחימה שלו, התכנסות שתוצאותיה היו החרפת הלחימה "עד לנפילת החייל האחרון". החלטה זו אושרה רשמית בהתכנסות החטופה של הוועידה הקיסרית, התכנסות אשר הקיסר הקשיב לה בפנים מאובנות.
ביום שלאחר מכן, הכין אחד מפקידי הממשל טיוטה המסכמת את מצבה הצבאי האומלל של יפן והציע לפתוח במשא ומתן להסדר. לפי מספר מקורות, הקיסר אישר את המסמך בחשאי, והתיר לפקיד לבדוק בקרב חברי הפרלמנט הפחות ניציים האם ניתן ליישמו. מקורות אחרים מעידים כי הקיסר הביע עמדה לא החלטית, ושהרוח המשתנה שנשבה מהארמון הקיסרי גרמה לדחיית תהליך החתירה לשלום, דחייה שגבתה עשרות אלפי קורבנות בשני הצדדים הנלחמים. באמצע חודש יוני התקבלה ההחלטה בממשלה לאפשר לברית המועצות לנהוג כמתווכת בין הצדדים, החלטה שהתקבלה לאחר תחילת פלישת בעלות-הברית לחופיה של יפן.
ב-22 ביוני שבר הירוהיטו את המסורת בפעם השנייה, כאשר נאם בפני שרי הממשלה ואמר שברצונו לסיים את המלחמה בהקדם. אולם, הניסיון למשא ומתן בתיווך הסובייטי נכשל עקב נחישותן של בעלות הברית להביא את יפן למצב של "כניעה ללא תנאים", ועקב התנאי היחיד שהציבו היפנים במשא ומתן: השארת הקיסר ומורשתו בקרב החברה היפנית על כנם.
ביוגרפיה > תקופת השלטון שלאחר המלחמה

ב-15 באוגוסט 1945, לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי, וכניסתה של ברית המועצות למלחמה נגד יפן במבצע סערת אוגוסט, החליט הירוהיטו לוותר על התנאי שנגע לשמירת מעמדו כקיסר והכריז על כניעת יפן בשידור ברדיו. חרף הלחצים הבינלאומיים להעמידו לדין בעוון ביצוע פשעי מלחמה (לחצים שאותם הוביל נשיא ארצות הברית דאז, הארי טרומן), החליט הנציב האמריקני ביפן, דאגלס מקארתור, שהירוהיטו יישאר על כיסאו כסמל להמשכיות ולאיחוד העם היפני המפולג. הירוהיטו ניצל מהמשפט וחזר לכס הקיסר, אך הוא הוכרח להפריך בפומבי את הטענה כי הקיסר הוא אל חי וצאצא ישיר של אלת השמש אמטראסו, במסמך רשמי שפרסם ב-1 בינואר 1946.
למרות ויתורו הרשמי על מעמדו כאל, נשאר מעמדו של הירוהיטו מעומעם בכוונה. הסיבות לכך היו שמקארתור האמין כי על ידי קיסר אלוהי הוא יוכל לכפות את הכיבוש האמריקני ביתר קלות על העם היפני מצד אחד, ומצד אחר עמדו נסיונותיו של ראש הממשלה המכהן לסכל את רצונו של מקארתור להעמיד את הירוהיטו כמונארך בסגנון ארצות אירופה.
עד למותו בשנת 1989, היה הירוהיטו דמות ציבורית וסמל חשוב לחברה היפנית, שבאחריותו תפקידים רבים אותם ממלא ראש המדינה שאינו שליטה בפועל (כמו הנשיא במדינת ישראל). הקיסר ומשפחתו הקפידו על מעמדם בקרב הציבור היפני ונהגו בדומה למלכים במדינות אירופה בנוהגם לברך את העם בחגים הלאומיים ולהיראות בטקסים ממלכתיים חשובים.
הירוהיטו מילא גם תפקיד חשוב ביותר בשיקום דמותה הדיפלומטית של יפן בקרב הקהילה הבינלאומית, ויצא למסעות הידברות עם מנהיגי העולם ביניהם מספר נשיאים אמריקאים וראשי מדינה אירופאים.
ביוגרפיה > מותו

הקיסר הירוהיטו מת ב-7 בינואר 1989. הלווייתו התקיימה ב-24 בפברואר, שבעה שבועות לאחר מותו. בהלוויה השתתפו נציגים מ-163 מדינות, ביניהם 55 ראשי מדינות. את ישראל ייצג בהלוויה הנשיא חיים הרצוג.
את מקומו ירש בנו אקיהיטו.
הערות שוליים

↑  למשפחת הקיסרים היפניים אין שם משפחה, והם בעלי שם פרטי בלבד.
↑  רוזלינד הורטון וסלי סימונס, (עורך המהדורה העברית: אורן נהרי), נאומים ששינו את העולם: הנאומים, הסיפורים והאנשים מאחורי הרגעים שעשו היסטוריה, הקיסר הירוהיטו: "האויב השתמש בפצצה חדשה ואכזרית ביותר", כניעת יפן, אוגוסט 1945, הוצאת מטר, 2008, עמ' 116  - 119
↑  Emperor, Imperial Rescript Denying His Divinity (Professing His Humanity) | Birth of the Constitution of Japan, www.ndl.go.jp (באנגלית)
| מנהיגי מדינות הציר ובנות בריתם במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית | אדולף היטלר |  |
| איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית | בניטו מוסוליני |  |
| האימפריה היפנית האימפריה היפנית | הירוהיטו |  |
|  ממלכת הונגריה | מיקלוש הורטי |  |
| רומניה ממלכת רומניה | יון אנטונסקו |  |
|  הרפובליקה הסלובקית הראשונה | יוזף טיסו |  |
| בולגריה ממלכת בולגריה | בוריס השלישי • קיריל |  |
|  המדינה העצמאית של קרואטיה | אנטה פאבליץ' |  |
| תאילנד תאילנד | פלק פיבונסונגרם |  |
| פינלנד פינלנד | ריסטו רייטי |  |
|  ממלכת יוגוסלביה | פאבלה, נסיך יוגוסלביה |  |
|  ממלכת עיראק | רשיד עאלי אל-כילאני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262753005171  PLWABN: 9810675777005606  BIBSYS: 90502441  BNC: 000221103  BnF: cb121170893 (data)  CANTIC: a1121725x  CiNii: DA01476458  GND: 118639641  ICCU: DDSV150358  ISNI: 0000 0001 2142 6121  LCCN: n80056896  LNB: 000143200  NARA: 10580638  NDL: 00083479  NKC: jn20000700719  NLA: 35197084  NLK: KAC201718522  NTA: 071630112  RERO: 02-A023066432  SELIBR: 318747  SNAC: w6jd62p0  SUDOC: 029573629  Trove: 860896  VIAF: 87910387   WorldCat (עם VIAF): 87910387 
הקיסר הירוהיטו בגלימה שלבש בטקס ההכתרה
הירוהיטו והגנרל דאגלס מקארתור
הירוהיטו עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן
כ"ה בסיוון

כ"ה בסיוון הוא היום העשרים וחמישה בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים וחמישה בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. כ"ה בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי וחמישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגה".
חגים ואירועים

יום טוב במגילת תענית על שהגויים שדרשו את ארץ ישראל נוצחו בוויכוח ועזבו
תענית צדיקים על שנהרגו בו שלושה מעשרת הרוגי מלכות; רבן שמעון בן גמליאל, רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול ורבי חנינא סגן הכהנים (ראה לקמן ב'נפטרו')
אירועים היסטוריים

ג'תתכ"ז (67 לספירה) – נכבש יפיע, הכפר הגדול בגליל, על ידי הרומאים במרד הגדול
ד'תתקפ"א – עלילת דם בארפורט במהלך מסע הצלב החמישי. נשרפו כעשרים יהודים.
ה'תרפ"ב – חבר הלאומים אישר את המנדט הבריטי על ארץ ישראל
ה'תשי"ב – פייר מנדס פראנס נבחר לראש ממשלת צרפת
ה׳תשמ״ד - עמותת חיים מיוסדת ע״י פרופ׳ רינה זייצוב והורים לילדים חולי סרטן במחלקה האונקולוגית במרכז הרפואי בלינסון, ישראל
ה'תשמ"ה – טיסה 847 של TWA לביירות נחטפת על ידי החזבאללה
ה'תשס"ב – מכונית תופת מתפוצצת בסמוך לקו 830 בצומת מגידו. בפיגוע נהרגו 17 בני אדם ו-43 נפצעו
נולדו

ה'שנ"א – יוסף שלמה דלמדיגו, המכונה גם יש"ר מקנדיה, רב, פילוסוף, רופא, מתמטיקאי ואסטרונום (נפטר ה'תט"ז)
ה'תר"ם – הרב שניאור זלמן גרליק, הרב הראשון של כפר חב"ד ומהתלמידים הראשונים בישיבת תומכי תמימים בלובביץ' (נפטר ה'תשל"ד)
ה'תרע"ו – יצחק דנציגר, פסל ואדריכל-נוף ישראלי, ממייסדי הסגנון הכנעני (נפטר ה'תשל"ז)
ה'תש"ד – אביגדור קהלני, איש צבא ופוליטיקאי ישראלי
ה'תש"ז – אליקים רובינשטיין, היועץ המשפטי לממשלה לשעבר ושופט בית המשפט העליון
ה'תשי"ג – יוסי יונה, פרופסור לפילוסופיה של החינוך וחבר כנסת מהעבודה
ה'תשל"ג – הרב חיים נבון, רב, סופר ופובלוציסט
נפטרו

ג'תתכ"ח – רבן שמעון בן גמליאל הזקן ורבי ישמעאל כהן גדול הוצאו להורג, סמוך לחורבן בית שני
רבי חנינא סגן הכהנים חכם מהדור הראשון של התנאים
ה'תקע"ג – רבי שלמה דובנא, משורר ובלשן עברי, פרשן מקרא
ה'תרל"ו – רבי דוב בעריש מביאלה, ממלא מקומו של הרבי הצעיר מוורקה
ה'תרמ"ו – הרב חיים סופר, רב במונקאטש ובפשט שבהונגריה, מחבר ספר התשובות מחנה חיים (נולד ב-ה'תקפ"ב)
ה'תרצ"ג – יוסף רוזנבלט (יוסל'ה רוזנבלט), חזן ומלחין (נולד ב-ה'תרמ"ב)
ה'תש"ז – משה המאירי (אוסטרובסקי), ממנהיגי המזרחי (נולד ב-ה'תרמ"ו)
ה'תשנ"ג – הרב ראובן פיין, ראש ישיבה בישיבת בית מאיר בבני ברק ובישיבת תורה ודעת בניו יורק (נולד ב-ה'תרפ"ד)
ה'תשנ"ה – יונה סאלק, ממציא החיסון לפוליו (נולד ב-ה'תרע"ה)
ה'תשס"א – הרב ברוך שמעון שניאורסון, ראש ישיבת טשעבין (נולד ב-ה'תרע"ג)
ה'תשס"ז – הרב שמעון גרשון רוזנברג (שג"ר), ראש ישיבת שיח יצחק ופילוסוף דתי (נולד ב-ה'תש"י)
ה'תש"ע – הרב מרדכי אליהו, פוסק ומנהיג רוחני, בן למשפחת רבנים מבגדאד, הראשון לציון והרב הראשי לישראל (נולד ב-ה'תרפ"ט)
כ"ד בסיוון – כ"ו בסיוון
סיוון