stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ילה לפמן
מספריה

Der verschlafene Sonntag (1927)
Women in Nazi Germany (1943)
Wer ist Lux? Eine Detektivgeschichte für die Jugend (1950)
Die schönsten Gute Nacht Geschichten (1951)
Das Geheimnis vom Kuckuckshof – Eine Detektivgeschichte aus dem Schwarzwald (1958)
Die Katze mit der Brille – Die schönsten Gutenachtgeschichten (1959)
Die Kinderbuchbrücke (1964)
Kinder sehen unsere Welt – Texte und Zeichnungen aus 35 Ländern (1970)
Der verhaftete Papagei (1981)
אותות ועיטורים

1957 – אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
1960 – מדליית גתה (אנ')
הנצחתה

מדליה על שמה מוענקת מ-1991 מטעם המלכ"ר השווייצרי "המועצה הבינלאומית לספרות ילדים ונוער" (IBBY) לפעילים בולטים מקרב המועצה.
בערים שטוטגרט ומינכן נקראו רחובות על שמה.
ראו גם

ספריית הנוער הבינלאומית
עצרת החיות
אריך קסטנר
אסטריד לינדגרן
הערות שוליים

↑  אנה בצ'י, Libereas
↑  אנה בצ'י, ילה לפמן: מייסדת ספריית הנוער הבינלאומית, באתר Libereas (בגרמנית)
↑  Egon Laesen, A bridge of chlidren's book, AJR Information, 1970, עמ' 6
↑  סיכום תוכנו של הספר במאמר של Lisa Miller Lohr נשים בחזית במלחמת העולם השנייה
↑  הופיע ב-1958 בעברית בתרגומה של מרים ילן-שטקליס, ובתרגום מחודש מאת מיכאל דק ב-2019, בהוצאת אחיאסף.
↑  Hans Christian Andersen Awards: IBBY official website, www.ibby.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271985805171  PLWABN: 9810644164705606  BNE: XX1030262  BnF: cb11912530v (data)  GND: 119008874  ICCU: CFIV077235  ISNI: 0000 0000 8077 3468  LCCN: n91072579  LNB: 000015325  NKC: xx0142847  NLG: 98721  NLK: KAC200612287  NTA: 067842100  SELIBR: 218191  SUDOC: 026984202  VIAF: 54150583   WorldCat (עם VIAF): 54150583 
לוח זיכרון לזכרה של ילה לפמן בספריית הנוער הבינלאומית שבטירת בלוטנבורג
היורשים (סדרת טלוויזיה)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה קוריאנית. אם התכוונתם לסדרה שהיא יצירת בת של סרט דיסני ששמו היה ״היורשים״, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסדרה
 שיר הנושא:  I'm Saying, של לי הונג-גי
 סוגה:  דרמה רומנטית
 כותבים:  קים יון-סוק
 בימוי:  קנג שין-יו
 שחקנים:  לי מין-הו פארק שין-היאה קים וו-בין
 ארץ מקור:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 שפות:  קוריאנית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 מפיק:  יון הא-רים
 מפיקים בפועל:  צ'וי מון-סוק
 הפצה:  Seoul Broadcasting System, נטפליקס 
 אתר צילומים:  קוריאה הדרומית, ארצות הברית
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 שידור
 רשת שידור:  רשת SBS
 פורמט (תמונה):  1080i (HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  9 באוקטובר 2013 – 12 בדצמבר 2013
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
היורשים (בקוריאנית: 왕관을 쓰려는 자, 그 무게를 견뎌라 – 상속자들, תרגום מילולי: מי שמעוניין לשאת את הכתר נושא את משקלו - היורשים), היא סדרת דרמה דרום קוריאנית בה מככבים לי מין-הו, פארק שין-הי וקים וו בין. הסדרה נכתבה על ידי קים יון-סוק, ומתרחשת בבית ספר תיכון המיועד לבני החברה הגבוהה. הסדרה שודרה ב-רשת SBS מה-9 באוקטובר עד 12 בדצמבר 2013, בימי רביעי וחמישי בשעה 22:00 וכללה 20 פרקים. בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הטלנובלות "ויוה", בשנת 2014.
עלילה

הסדרה עוקבת אחרי קבוצה של ילדים למשפחות מהחברה הגבוהה, שמיועדים לרשת את האימפריות העסקיות של הוריהם. קים טאן (לי מין-הו) הוא חתיך, עשיר ויורש של תאגיד קוריאני ענק, שבתחילת הסדרה לומד בארצות הברית, ובהמשך חוזר לקוריאה. בינתיים, אחיו קים וון (צ'וי ג'ין-היוק) מנסה להשתלט על העסק המשפחתי. בזמן שהותו בארצות הברית פוגש קים טאן את צ'ה יון סאנג (פארק שין-היאה), שמגיעה לארצות הברית בעקבות אחותה, במטרה להגשים את חלומה ולצאת ממעגל העוני בה משפחתה נמצאת. קים טאן מפתח רגשות כלפי יון-סאנג, אך למעשה הוא מאורס לרייצ'ל יו (קים ג'י-וון), אירוסין שמקורן בשידוך שאמור לשרת את טובת העסקים של שתי המשפחות המחותנות. לאחר שיון-סאנג חוזרת לקוריאה היא נאלצת לעבור להתגורר עם אמה בביתם של המעסיקים של האם, משפחה עשירה מאוד. שם היא מגלה שהמשפחה העשירה היא משפחתו של קים-טאן, ולמעשה הם מתגוררים באותו בית. במטרה ללמד את יון-סאנג את פערי המעמדות בינה לבין בנו, שולח אביו של קים-טאן את יון-סאנג ללמוד בתיכון היוקרתי שבו קים-טאן לומד. בתיכון לומד גם צ'וי יאנג-דו (קים וו-בין) החבר הטוב ביותר לשעבר של קים טאן, והאח החורג המיועד של רייצ'ל יו, ארוסתו של קים טאן. הוא מתנהג כבריון בבית הספר ומטיל אימה על הילדים החלשים. בתחילה הוא מציק גם ליון-סאנג משום שהוא חושד בה שהיא תלמידת מלגה, אולם בהמשך הוא מפתח כלפיה רגשות. בסופו של דבר, למרות ההתנגדות הראשונות של משפחתו מבטל קים-טאן את האירוסין ויוצא בפומבי עם יון-סאנג.
השחקנים

לי מין-הו - קים טאן. הוא היורש העתידי של קבוצת ג'גוק. למרות שהוא חם-מזג ולעיתים ילדותי, יש לו לב חם וכנה. אין לו קשר טוב עם אביו ואחיו למחצה מתעלם ממנו, למגינת ליבו. הוא למעשה בנה של הפילגש של אביו, אבל הוא רשום כבנה של אשתו השנייה של אביו כדי שיוכל לרשת את אביו. לפני שחזר לקוריאה הוא גורש על ידי אחיו לחו"ל. למרות שהוא מאורס לרייצ'ל יו הוא מתאהב ביון-סאנג ממבט ראשון, למרות ששניהם מגיעים מרקעים שונים ומערכת היחסים ביניהם היא לכאורה בלתי אפשרית.
פארק שין-היאה - צ ה-יון סאנג בחורה פרקטית ומעט צינית. עובדת במשרות חלקיות רבות כדי לפרנס את עצמה ואת אמה. נמצאת באמצעו של משולש אהבה בינה, קים טאן ויאנג-דו. היא גרה בביתו של קים טאן, שם אמה משמשת כמנהלת משק בית. היא נרשמת לתיכון ג'גוק על חשבון מלגה. קים טאן לא מפסיק לרדוף אחריה למרות התנגדויותיה, ובסופה של הסדרה הם יוצאים יחד.
קים וו-בין - צ'וי יאנג דו היורש של קבוצת מלונות זאוס. יש לו מנת משכל של 150 IQ, אך לא משקיע כלל בלימודים ולפיכך הוא מדורג במקום ה-98 בשכבה מתוך 100. הוא מתנהג כבריון, וחבריו חוששים ממנו. אביו, צ'וי דונג-ווק מתייחס אליו בצורה חסרת רחמים ואף נוהג כלפיו באלימות פיזית. במסגת ההכשרה שלו בתור היורש של קבוצת המלונות, מחייב אותו אביו לשטוף כלים בבית מלון. למרות שבעבר היה חבר טוב של קים-טאן, כעת שוררת ביניהם יריבות עמוקה. בתחילה הוא מציק ליון-סאנג כדי להרגיז את קים טאן, אך בסופו של דבר הוא מגלה שהוא מתאהב בה.
קים ג'י-וון - רייצ'ל יו ארוסתו של קים טאן. היא יורשת של חברת הבגדים הבינלאומית RS, וידועה גם כ"פריס הילטון של תיכון ג'גוק". האישיות שלה עוקצנית, אך למעשה היא חסרת ביטחון. היא מאוהבת בקים טאן, ומושפלת מכך שהוא אינו מעוניין בה וליהפך, הוא מנהל מערכת יחסים עם בחורה אחרת. היא מנסה להפריד בינו לבין יון-סאנג, אך ללא הצלחה. אמה מתארסת עם אביו של יאנג-דו.
קאנג הא-נול - לי יו-שין. בנו של התובע הכללי. הוא דלוק על המורה הפרטית שלו, ג'ון היון-ג'ו (חברתו של קים וון). אמו ואביו לוחצים עליו שייכנס לבית ספר למשפטים, למרות שהוא לא אוהב את המקצוע. הוא חבר טוב של קים-טאן. כדי לחמוק מהלחץ המשפחתי הוא מצטרף לצבא בלי לספר לאף אחד חוץ מלקים-טאן ורייצ'ל, איתה הוא מפתח ידידות קרובה.
קאנג מין-היוק - יון צ'אן-יאנג. בנו של מזכיר חברת ג'גוק. בינו לבין יון-סאנג יש ידידות קרובה, והם מכירים זה את זה מאז שהיו ילדים. צ'אן-יאנג הוא אישיות נעימה ומשוחררת. הוא מדורג ראשון בכיתתו, ותמיד רואה את המצב בצורה חיובית.
קריסטל ג'אנג - לי בו-נה. בת של מנכ"ל חברת בידור, מפונקת אך בעלת לב טוב. קים-טאן היה האהבה הראשונה שלה, אך כעת יש ביניהם יחסי ידידות. היא מסורה ורכושנית מאוד כלפי החבר הנוכחי שלה, יון צ'אן-יאנג. בתחילה היא לא מחבבת את יון-סאנג כיוון שהיא ידידתו הקרובה של חברהּ, אך בסופו של דבר היא הופכת להיות חברה שלה.
פארק היונג-סיק - ג'ו מיונג-סו. בנו של מנכ"ל פירמת עריכת הדין הגדולה ביותר בעיר, שלא מעוניין לרשת את עסקי החברה. הוא טיפוס קליל שנוהג להתבדח. נוהג לבלות במועדוני לילה ולצלם הרבה, בעיקר את חבריו. מבלה רבות בסטודיו הפרטי שלו עם יאנג-דו ולי בו-נה.
הערות שוליים

↑  Kang, Jung-yeon (5 בספטמבר 2013). "Lee Min-ho, Park Shin-hye Team Up for 1st Script Reading Session of Inherits". TenAsia. אורכב מ-המקור ב-2014-03-28. נבדק ב-3 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 106c3fe8-9773-4c59-98be-d04705355a8e
Maria (שיר של ג'סטין ביבר)

ערך זה עוסק בשיר של ג'סטין ביבר. אם התכוונתם לשיר של להקת הרוק האמריקאית, בלונדי, ראו .
| --- | --- |
 שיר בביצוע ג'סטין ביבר
 מתוך האלבום Believe
 יצא לאור:  15 ביוני 2012
 תאריך הקלטה:  2012
 מקום הקלטה:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 סוגה:  אר אנד בי, דאנס-פופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  4:07
 כתיבה:  ג'סטין ביבר, במותניות, אוגוסט ריגו וסקוטר בראון
 הפקה:  רודני ג'רקינס
 
Maria (בעברית: מריה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר־יוצר הקנדי ג'סטין ביבר כחלק מאלבום האולפן השלישי שלו, Believe. השיר נכתב על ידי ביבר, במותניות, אוגוסט ריגו וסקוטר בראון והופק על ידי רודני ג'רקינס. השיר עוסק במריה ייטר אשר טענה ב-2011 כי נכנסה להיריון מג'סטין, הפרשיה סוקרה בהרחבה בתקשורת העולמית וכמעט וגרמה לפרישתו של הזמר מהתעשייה, בינואר 2012 הודתה מריה כי שיקרה בתביעה ובטענותיה.
השיר מתחיל בקטע מתוך ריאיון עם ביבר, דבר יוצא דופן בקרב שיריו, והוא הופץ כחלק מרצועות הבונוס ב"דלוקס" של האלבום, ב-15 ביוני 2012.
רקע

בנובמבר 2011, טענה מריה ייטר (Mariah Yeater), אמריקאית בת 20 מקליפורניה, לכלי התקשורת ובראשם ה"סטאר מגזין", כי היא נכנסה להיריון כתוצאה מקיום יחסי מין עם הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר בזמן שהשניים שהו יחד במאחורי הקלעים במהלך ההופעה שלו בלוס אנג'לס, כחלק מסבב ההופעות הבינלאומי שלו, My World Tour.
מריה טענה לתקשורת כי היא, יחד עם עוד כמה בליבריות חיכו לג'סטין במאחורי הקלעים, כשג'סטין הבחין בה הוא קרא לה לבוא יחד אתו והשניים קיימו יחסי מין בלתי מוגנים, זאת לאחר שג'סטין סירב להשתמש בקונדום. בנוסף טענה שג'סטין הצהיר בפניה כי אלו יחסי המין הראשונים שלו.
כשהילד של מריה, טריסטן אנטוני מארקהאוס ייטר, היה בן שלושה חודשים, פתחה מריה בהליכי תביעה כנגד ביבר וביקשה שהוא יעבור בדיקת אבהות ואף טענה כי עליו לשלם לה דמי מזונות. הפרשיה סוקרה בהרחבה בתקשורת העולמית ותמונה של מריה והתינוק אף פורסמה באתר העיתון השני בתפוצתו בבריטניה, דיילי מייל.
ביבר מצדו הכחיש כי אי פעם פגש את מריה. הוא אף אמר: "אף אחת מהטענות הללו אינן נכונות. "ידעתי שאני הולך להיות המטרה, אבל אני לא אהיה קורבן". בהודעה אחרת ביקש כי: "תתמקדו במה שאמיתי ותשפטו אותי על המוזיקה שלי". עורכי הדין של ביבר אף הצהירו כי יתבעו את מריה דיבה. ובהמשך, לאחר שהוכח בבדיקת קביעת הורות כי ג'סטין הוא לא האבא הסירה מריה את התביעה בינואר 2012.
השיר

השיר נכתב על ידי ביבר יחד עם במותניות, אוגוסט ריגו וסקוטר בראון, מפיקו המוזיקלי של ביבר. הן המילים והן הלחן נכתבו בהשראת הפרשייה. בתחילתו של השיר מושמע קטע בו ג'סטין מסביר את עמדתו במהלך ריאיון עיתונאי, התחלת השיר היא יוצאת דופן בקרב שיריו של ביבר ובקרב שירים בכלל. לאחר קטע הריאיון מתחיל הבית הראשון בו הוא מתאר את השתלשלות האירועים:
היא אמרה שהיא פגשה אותי בהופעה,
היא ממשיכה לדפוק על דלתי,
היא לא תעזוב אותי, תעזבי אותי בשקט.

הבחורה הזאת לא תפסיק,
כמעט נאלץ להתקשר למשטרה,
היא עשתה מזימות, הו, היא טעתה.
המקור באנגלית
She said she met me on the tour
She keeps knocking on my door
She won't leave me, leave me alone
This girl she wouldn't stop
Almost had to call the cops
She was schemin', oh, she was wrong
בפזמון השיר ביבר אומר בפשטות:
מריה, למה את רוצה לעשות לי ככה?
זה לא התינוק שלי, זאת לא הילדה שלי.
המקור באנגלית
Maria, why you wanna do me like that?
That ain't my baby, that ain't my girl
השיר > הקבלה עם Billie Jean

רבים השוו את השיר לקלאסיקה של מייקל ג'קסון, "Billie Jean" מ-1983, אשר נכתבה על רקע של מקרה דומה. בשיחה עם מגזין בילבורד, ג'סטין התבטא כי "זו הבילי ג'ין שלי" אמר ביבר, "זה היה משהו שרציתי להוריד מהלב שלי, ויכולתי פשוט להגיד את זה בשיר ולהביע את הנקודה שלי". מנהלו של ביבר, סקוטר בראון בריאיון ל-PopCrush הסכים עם ההקבלה בין השירים.
הפצה

השיר הופץ כחלק מרצועות הבונוס ב"דלוקס" של אלבומו השלישי של ביבר, Believe, ב-15 ביוני 2012.
ראו גם

בליברס
My World Tour
דיסקוגרפיה של ג'סטין ביבר
עקרב צהוב אריזוני

| עקרב צהוב אריזוני |
| --- | --- |
 נקבת עקרב צהוב אריזוני וצאצאים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישניים
סדרה:: עקרבאים
תת־סדרה:: Neoscorpionina
משפחה:: עקצניים
סוג:: עקרב קליפה
מין:: עקרב צהוב אריזוני
שם מדעי
 Centruroides sculpturatus ‏Jr., 1863

עקרב צהוב אריזוני (שם מדעי: Centruroides sculpturatus) הוא מין של עקרב ארסי ממשפחת העקצניים החי במדבריות של דרום-מערב ארצות הברית ומקסיקו, והוא העקרב הקטלני ביותר באמריקה הצפונית, אולי לצד קרובו Centruroides exilicauda, שמתבלבלים ביניהם לעיתים קרובות. העקרב נפוץ בדרום קליפורניה, אריזונה וניו מקסיקו, וכן במקסיקו בבאחה קליפורניה, סונורה וצ'יוואווה.
מאפיינים

לעקרב צהוב אריזוני צבע צהוב עד חום בהיר בייחוד בשריון הבטן ושמונה רגליים פרוקות. העקרב קטן יחסית - אורך הנקבות עד 7 סנטימטרים והזכרים עד 8 סנטימטרים. צבתותיו קטנות צהובות וזנבו מכיל עוקץ בעל ארס רב, המשמש לקטילת טרפו.
העקרב יוצא לציד בשעות הלילה הקרירות יחסית, והוא משתמש בחיישנים מחודדים על רגליו כדי לזהות רעידות של טרף מהלך. הטרף מורכב מחרקים ושאר פרוקי-רגליים, אך הוא לא יהסס לטרוף גם לטאות או עכברים קטנים והוא קניבל הטורף עקרבים אחרים, לרבות את בני מינו. הארס החזק משמש לשתק את הטרף והעקרב משתמש בבחניני הפה שלו כדי "לשתות" את נוזלי הטרף.
העקרב לרוב מצוי במדבר סונורה ומדבריות ואזורים צחיחים נוספים באזור, אולם הוא מתקרב לאזורים מיושבים בהם ישנם תעלות השקיה ומים קבועים, מה שגם מושך חרקים שהוא צד. בשל כך ישנם מפגשים קבועים של העקרב עם האדם.
ארס העקרב גורם לכאבים עזים, רעידות, בחילות והקאות וגם לירידת לחץ הדם, קהות חושים ולעיתים אובדן נשימה לטווח קצר. אדם בוגר יכול לספוג את העקיצה שמתפוגגת תוך 70 שעות בערך, אך ילדים או קשישים נמצאים בסכנת חיים אם לא יקבלו נסיוב בזמן. עם זאת מספר ההרוגים נמוך. מאז 1968 עקץ העקרב באריזונה כמה אלפים בשנה, אך הרג רק 2 אנשים. במקסיקו ישנן יותר ממאה אלף עקיצות ובמשך שנות ה-80 של המאה ה-20 נהרגו מהן למעלה מ-800 בני אדם.
לעקרב ישנם מספר טורפים בטבע שאינם מושפעים מארסו, ביניהם: טרנטולות, עקרבים אחרים, נמלי אש, זוחלים שונים, פקאריים, עטלף פאליד, ינשופיים וקוקיה רצנית. אויב נוסף שלו הוא עכבר החגבים החסין לארס והורג את העקרב בנשיכה בראשו.
אח"י תנין (צ-71)

ערך זה עוסק באח"י תנין (צ-71). אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הצוללת אח"י תנין (צ-71) וצוותה בעמדות כבוד לקראת כניסה לנמל חיפה, 16 בדצמבר 1959
הצוללת אח"י תנין (צ-71) וצוותה בעמדות כבוד לקראת כניסה לנמל חיפה, 16 בדצמבר 1959
 
 תרשים צְלָלִית אח"י "תנין"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  חיל הים הישראלי (1959-1968)
 דגל הצי:  
 סדרה:  הצוללות מסדרת S
 סדרה קודמת:  אין
 סדרה עוקבת:  הצוללות מסדרת T
 אוניות בסדרה:  אח"י תנין ואח"י רהב
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Cammell Laird & Co Limited,‏ בירקנהד, בריטניה בריטניה
 הוזמנה:  8 במאי 1944
 הושקה:  14 במאי 1945
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1945 – ינואר 1968 (כ־22 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1972
 מלחמות וקרבות:    מלחמת ששת הימים
 מידות
 הֶדְחֶק:  715 טון (על מימי)
 אורך:  217 רגל (כ-76 מטר)
 נתונים טכניים
 מהירות:  9 קשר בצלילה, 14.75 קשר על פני הים
 גודל הצוות:  48 לוחמים, מתוכם 6 קצינים
 הנעה:  מנועי חשמל 2 בהספק 1,900 כ"ס (מעל פני הים) ו-1300 כ"ס (מתחת לפני הים)
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 צינורות טורפדו 21 אינץ'  12 טורפדו 21 אינץ'  תותח 4 אינץ' (102 מ"מ)  3 מקלעים נגד מטוסים
אח"י תנין (צ-71) הייתה אחת משתי הצוללות הראשונות ששירתו בחיל הים הישראלי, בין 1958 ל-1968.
היסטוריה

היא הייתה צוללת מסדרה S של הצי הבריטי, שבו נקראה אה"מ ספרינגר HMS Springer (P264). סדרה S הייתה סדרה של צוללות סיור בגודל בינוני שתוכננו בתחילת שנות ה-30. התכנון הוכיח את עצמו כמוצלח ולכן גם במהלך מלחמת העולם השנייה המשיכו בבניית צוללות מדגם זה.
הצוללת הושקה בבריטניה במאי 1945, ונרכשה ביחד עם הצוללת אח"י רהב ב-10 באוקטובר 1958. שתי הצוללות עברו שיפוץ יסודי במספנה המקורית שבנתה אותן לפני שהוכנסו לשירות בחיל הים הישראלי. לאחר השיפוץ ולאחר סדרה ארוכה של ניסויי נמל וים, עברה אח"י תנין סדרת אימונים (הנקראת בעגה המקצועית אימוני היבנות), כשהיא מופעלת על ידי צוות ישראלי בפיקוח בריטי.
הצוללת עברה לידי חיל הים הישראלי ב-9 באוקטובר 1958 בטקס שנערך בבסיס הצי המלכותי בפורטסמות' שבאנגליה בנוכחות שמעון פרס, אז מנכ"ל משרד הביטחון, והוסר הלוט מעל שמה החדש: אח"י "תנין".
מקור השמות אח"י "תנין" ואח"י "רהב" הוא משמות שתי מפלצות המוזכרות בספר ישעיהו:
עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי-עֹז, זְרוֹעַ ה'--עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם, דֹּרוֹת עוֹלָמִים; הֲלוֹא אַתְּ-הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב, מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין.
את השמות בחר ראש הממשלה דוד בן-גוריון.
אח"י "תנין" הגיעה לנמל הבית החדש שלה בחיפה ב-16 בדצמבר 1959, והיא הוצאה מהשירות בינואר 1968.
במלחמת ששת הימים הובילה אח"י תנין לוחמים משייטת 13 לפעולת אלכסנדריה. על מבצע זה קיבל מפקדה של הצוללת, אברהם דרור, את עיטור העוז.
מפקדים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מפקדי הצוללת 
| דרגה ושם  | תקופת הפיקוד |  פעילות לציון | תמונה |  |  |
| יוסף דרור | אוגוסט 1959 עד ינואר 1963 |  |  |  |  |
| זאב אלמוג (אברוצקי) | ינואר 1963 עד 1965 |  |  |  |  |
| אברהם דרור (איבן) | 1965 עד ינואר 1968 |  |  |  |  |
גלריה

אלכס שדמון ומכונאי אח"י תנין מתרווחים בגשר הצוללת בדרכה לישראל.
חשיפת סמל צוללן לקציני אח"י תנין לקראת כניסתה לנמל חיפה.
גשר אח"י תנין ביום הגעתה לנמל חיפה, 16 בדצמבר 1959.
קבלת פנים חגיגית לצוללת אח"י תנין (צ-71), בקדמה טרפדת ט-204 ברקע משמאל המשחתת אח"י יפו (ק-42) ומימין אח"י אילת (ק-40), 16 בדצמבר 1959.
גברת גולדה מאיר מבקרת באח"י תנין בסיוע של מפקד הצוללת יוסף דרור 17 דצמבר 1959.
הצוללת הראשונה של חיל הים אח"י תנין (צ-71) 1960.
לקריאה נוספת

יוסף דרור, אימוני צוות „תנין” בבריטניה, "מערכות ים" – בטאון חיל-הים, חוברת מס' מ״ה-מ״ו, אדר תש"ך – מרץ 1960, עמ' 8
עזרא להד ותמר שנהר, הצוללת „תנין” הגיעה לחיפה, "מערכות ים" – בטאון חיל-הים, חוברת מס' מ״ה-מ״ו, אדר תש"ך – מרץ 1960, עמ' 96–98
רז שרגא, יובל להגעת אח"י תנין לישראל, "בין גלים" – ביטאון עמותת חיל הים, דצמבר 2009, עמ' 13 (קישור חלופי)
משה אימבר, רד וצלול – סיפורה של שייטת הצוללות, עמותת דולפין – יוצאי שייטת הצוללות, חיפה, תשנ"ד 1994, עמ' 88
הערות שוליים

1 2  HMS Springer (P264), באתר Alchetron.com
↑  ישעיהו קלינמן, הצוללת "תנין" נתקבלה בחיפה בטקס רב רושם, חרות, 17 בדצמבר 1959, המשך
| צוללות של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
| הצוללות מסדרת S | אח"י תנין • אח"י רהב |  |
| הצוללות מסדרת T | אח"י לויתן • אח"י דקר • אח"י דולפין |  |
| הצוללות מסדרת גל | אח"י גל • אח"י רהב • אח"י תנין |  |
| הצוללות מסדרת דולפין | אח"י דולפין • אח"י לויתן • אח"י תקומה |  |
| הצוללות מסדרת דולפין AIP | אח"י תנין • אח"י רהב • אח"י דרקון |  |
הצוללות מסדרת דקר:
החולצה הוורודה

החולצה הוורודה
מאוריציו פונדריסט (משמאל) בחולצת הקשת בענן - חולצת אלוף העולם ולוראן פיניון בחולצה הוורודה בג'ירו ד'איטליה (1989)
החולצה הוורודה (באיטלקית: Maglia Rosa, נהגה: "מאליה רוזה") היא חולצת רכיבה המוענקת למוביל בדרוג הכללי במרוץ האופניים, הג'ירו ד'איטליה. המוביל בדרוג הכללי במרוץ הוא הרוכב בעל הזמן המהיר ביותר כאשר מחוברות תוצאות כל הקטעים היומיים ומובאים בחשבון שניות בונוס שנצברו בסיומים ובמאוצי ביניים בקטעים היומיים.
החולצה הוורודה היא המקבילה האיטלקית לחולצה הצהובה במרוץ הטור דה פראנס הצרפתי. כפי שבצרפת נקבע צבע החולצה על פי צבע דפי העיתון היומי שהוא המממן הראשי של המרוץ, כך גם באיטליה; הצבע הוורוד הוא צבע דפיו של עיתון הספורט הגדול במדינה, לה גזטה דלו ספורט, שמשמש כמממן הראשי של המרוץ מראשיתו. הנוהג של הענקת החולצה הוורודה החל ב-1931.
בסיום כל קטע יומי במרוץ, נערך בנקודת הסיום טקס הענקת הפרסים והחולצות. הענקת החולצה הוורודה למוביל בדרוג הכללי היא השנייה בסדר הענקת הפרסים (לאחר מתן הפרס למנצח הקטע היומי) ובמעמד זה לובש הרוכב המוביל את החולצה. במהלך הקטעים היומיים לובש המוביל את החולצה הוורודה ובצורה זו הוא זוכה גם לכבוד וגם מזוהה ביתר קלות על ידי שאר הרוכבים ועל ידי אמצעי התקשורת בכלל וצופי השידורים החיים בפרט.
בדבוקת הרוכבים קיים נוהג בלתי כתוב האומר כי אין לפתוח בהתקפה במרוץ בשעה שלובש החולצה הוורודה נקלע לבעיה שאינה קשורה לכושרו הספורטיבי; אם בשל עצירה ל"שירותים" ואם בשל מעורבות שלו בנפילה או בשל תקלה טכנית.
סטטיסטיקה

הרוכב שזכה ללבוש את החולצה הוורודה במספר הפעמים הרב ביותר הוא הבלגי, אדי מרקס. הוא נטל חלק בשישה מרוצי ג'ירו ד'איטליה (וניצח בחמישה מתוך ששת המרוצים) ולבש במהלכם 77 פעם את החולצה הוורודה. אחריו מדורגים עשרת הרוכבים הבאים:
אלפרדו בינדה - 65 (כולל שנים לפני 1931 בהם למעשה לא הייתה קיימת החולצה הוורודה)
פרנצ'סקו מוזר - 50
ג'וזפה סארוני - 48
ג'ינו ברטלי - 42
ז'אק אנקטיל - 42
פאוסטו קופי - 31
ברנאר אינו - 31
מיגל אינדוראין - 29
קוסטנטה ג'ירארדניו - 26 (כולן לפני 1931 בהם למעשה לא הייתה קיימת החולצה הוורודה)
רוברטו ויזנטיני - 26
הרוכב הפעיל (נכון ל-2018) המחזיק במספר הרב ביותר של חולצות ורודות הוא וינצ'נצו ניבאלי שלבש את החולצה הוורודה 21 פעמים.
ליאון תג'ר

| --- | --- |

ליאון תג'ר (1941)
 לידה:  4 במאי 1903 סופיה, נסיכות בולגריה נסיכות בולגריה 
 פטירה:  15 בדצמבר 1941 (בגיל 38) רוסה, ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה 
 מדינה:  ממלכת בולגריה 
 כינויים נוספים:  זדראבקו
 ידועה בשל:  היותו פרטיזן
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של בולגריה
 
מכלי הדלק בנמל רוסה לאחר הצתתם
ליאון תג'ר (בבולגרית: Леон Таджер, מוכר גם בשם העט שלו "בן דוד";‏ 4 במאי 1903, סופיה, נסיכות בולגריה – 15 בדצמבר 1941, רוסה, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי ופרטיזן יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, אשר הוצא להורג לאחר שביצע פעולת חבלה במכלי דלק של הצבא הגרמני והרג חייל גרמני בנמל רוסה (בול').
קורות חיים

ליאון תג'ר נולד בסופיה למשפחה המעורה פוליטית בחוגי הקהילה. אביו יוסף תג'ר היה עורך דין ידוע, פעיל ציוני ועורך השבועון הציוני "שלום". ליאון יצא ללימודי משפטים בווינה. ב-1921 החליט אבי המשפחה לעלות לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב. ליאון עזב את לימודיו והצטרף לאביו. הוא ואביו עבדו בפרדס בסמוך לעיר. מ-1924 נמנה עם פעילי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ופרסם מאמרי דעה בביטאונה. הוא דגל בשיתוף פעולה בין ערבים ליהודים ובמאבק משותף נגד השלטון הבריטי. ב-1933 נעצר תג'ר על ידי משטרת המנדט בשל פעילות חתרנית, נשפט ונכלא למספר חדשים בירושלים. באוקטובר 1934 גורש לבולגריה. תג'ר הצטרף למפלגה הקומוניסטית של בולגריה, והיה פעיל שטח שלה גם כאשר הוצאה אל מחוץ לחוק. הוא פרסם מאמרי דעה תחת שם העט "בן דוד". תג'ר רכש זהות בדויה ועבד במנהל הדלק של נמל רוסה תחת השם דימיטר קירוב.
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי והפכה לאחת ממדינות הציר. בו ביום נכנסו יחידות שונות של הצבא הגרמני לשטחי בולגריה וחנו בה. ב-29 באוקטובר 1941 ביצע תג'ר פעולת חבלה במכלי דלק של הצבא הגרמני בנמל רוסה. מספר מיכלים הוצתו ונגרם נזק במקום. במהלך הפעולה נאבק תג'ר בחייל גרמני אשר שמר על המתקן, ודקר אותו למוות בסכין. בעקבות הרג החייל הגרמני תבע השגריר הגרמני המיוחד לסופיה אדולף בקרלה מממשלת בולגריה למסור לידי הגרמנים 100 יהודים מראשי הקהילות בסופיה וברוסה. הבולגרים סירבו לדרישת הגרמנים בטענה שבולגריה היא מדינה עצמאית וחברה בציר, ושהרוצח נלכד ויובא לדין על פי חוק. בהמשך, ויתרו הגרמנים על דרישתם.
תג'ר נלכד, הובא לדין ונגזר עליו עונש מוות. בדצמבר 1941 הוצא להורג בתלייה. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נקראו בתי הזיקוק ברוסה על שמו של ליאון תג'ר (בבולגרית: "Нефтопреработващ завод „Леон Таджер). ב-1989 הוסר שמו של תג'ר מבתי הזיקוק.
הערות שוליים

↑  חיים קשלס, החוק להגנת האומה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות, כרך עשירי - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 807–808.
↑  בנימין ארדיטי, יהודים בתנועות פרטיזאניות, במערכה, 28 במאי 1963.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, 1969, תל אביב, עמודים 63, 181.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012884756605171
בולפאפ

ערך זה עוסק בתצורת תכנון של כלי נשק. אם התכוונתם לטיל אוויר קרקע אמריקאי שקדם ל-AGM-65 מאבריק, ראו .
השטייר AUG, אחד מרובי הבולפאפ המצליחים ביותר
בּוּלְפַּאפ (באנגלית: Bullpup) היא תצורה של רובה בה ההדק נמצא לפני המחסנית ובית הבליעה. תצורה זו מאפשרת לקצר את האורך הכללי של הרובה מבלי לקצר את אורך הקנה.
מקור השם

מומחה הנשק הבריטי ג'ונתן פרגוסון(אנ') חקר את מקור המונח בשנים 2019–2020. הוא מצא התייחסויות מוקדמות בעיתוני כלי ירייה של שנות ה-30, המרמזים ש"bullpup" נגזר מהאנלוגיה של רובה כזה לגור בולדוג (bulldog puppy), שנקרא בשפה העממית "bullpup" באנגליה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. גור בולדוג נחשב לגוץ ומכוער אבל עדיין אגרסיבי ועוצמתי.
יתרונות וחסרונות > יתרונות

תצורה זו מאפשרת שימוש בקנה ארוך יחסית לגודל הנשק, מה שמגביר את הטווח היעיל של הנשק ואת דיוקו של הקנה, מכיוון שאורך הקנה מתחיל מהמקום בו המחסנית נמצאת - משם נגרפים הכדורים לבית הבליעה. ככל שהמחסנית ממוקמת קרוב יותר לקצה הקת, כך הקנה יכול להיות ארוך יותר - אורך הקנה משפיע על הדיוק והטווח. כמו כן, עיצוב זה מאפשר לשמור על דיוק הנשק תוך הפחתה במשקלו על ידי קיצורו, ובכך להקל על יכולת התמרון של המשתמש בו. בשל טבעה של לוחמת החי"ר בראשית המאה ה-21 המאופיינת בעיקר בלוחמה בשטח בנוי, ישנה מגמה של העדפת כלי נשק המעוצבים בתצורה זו, משום אורכם הקצר יחסית.
יתרונות וחסרונות > חסרונות

הצבת בית המחסנית במיקומו החדש מקשה על החלפת מחסניות ומאלצת את היורה להרחיק את הנשק מגופו וכך גורמת לו לצאת ממצב ירי.
התרמילים הנפלטים בזמן ירי עלולים לפגוע ביורה אם הכלי אינו מותאם ליורה ימני או שמאלי. התאמה כזו, בדרך כלל, אינה פשוטה ומהירה.
החיבור הארוך בין ההדק למנגנון הירי עלול לגרום להדק "קשה" ולא רגיש.
ברובה המצויד בכוונת ברזל המרחק בין הכוונת הקדמית לאחורית קצר מאשר ברובה רגיל באותו אורך קנה ובכך נפגע הדיוק.
היסטוריה

הרעיון יושם לראשונה ברובים בריחיים כמו התורניקרופט קרבין(אנ') מ-1901, ויושם בכלי נשק חצי-אוטומטיים מ-1918 (רובה צרפתי בשם פוקון מונייר). ב-1935 הנרי דלאקר רשם פטנט על אקדח בולפאפ. רובה סער בולפאפ נסיוני פותח בברית המועצות ב-1945. בריטניה שקלה את הרעיון של רובה שירות בולפאפ מאז 1944. שני עיצובים, ה-EM-1 וה-EM-2 פותחו על ידי הבריטים כתחליף לאקדח, תת-מקלע ורובה. הבחירה בבולפאפ נעשתה כדי לשמור הן על דיוק הנשק והן על אורכו. ה-EM-2 אומץ על ידי הבריטים ב-1951, כרובה השירות (המוגבל) הראשון בתצורת הבולפאפ, אך כעבור כמה שנים הוא נזנח כשאומצה מחסנית ה-7.62 NATO.
ישנם גם מטולי רימונים ייעודיים בצורת בולפאפ, כמו ה-XM25.