stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסילי לבדב-קומאץ'
ביוגרפיה

לבדב נולד במוסקבה במשפחתו של סנדלר. את שיריו הראשונים הוציא לאור בשנת 1916, ובשל תמיכתו בקומוניזם הוסיף לשם משפחתו את הסיומת "קוּמָאץ'" – כינוי רוסי לדגל הקומוניסטי האדום וחיבר שירים רבים שתומכים בצבא האדום. משנת 1918 עבד בעיתונים הקומוניסטיים החדשים. בין השנים 1919–1921 למד בפקולטה להיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, ובאותו זמן עבד במחלקת הדפוס של מועצת המלחמה המהפכנית (Реввоенсовет) ושל סוכנות הטלגרף של רוסיה (РОСТА).
לבדב חיבר את המילים לשירים במספר סרטים סובייטים ידועים, בהם "החֶבְרֶה השמחים" (Весёлые ребята) ו"קרקס" (Цирк). כמו כן, חיבר שירים פטריוטיים סובייטיים, אשר מפארים את הגדולה והעוצמה של ברית המועצות, את החופש והשפע שהשלטון הסובייטי מעניק לאזרחיו, את מעמד הפועלים ואת המנהיג סטלין. כמה משיריו עסקו גם בספורט – נושא שטופח על ידי השלטון הסובייטי.
לבדב-קומאץ' חיבר את מילות "המנון מפלגת הבולשביקים" (Гимн партии большевиков). למרות שמו, שיר זה לא החליף את האינטרנציונל בתור ההמנון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. עם זאת, לאחר שהוכנסו בו שינויים רבים, השיר הפך להמנון ברית המועצות – אך לבדב-קומאץ' כבר לא נרשם כמחברו. לאחר הכנסת שינויים נוספים שיר בעל אותו לחן היה להמנון הפדרציה הרוסית.
משנת 1937 היה חבר במועצה העליונה של ברית המועצות. בשנת 1941 הוענק לו פרס סטלין. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצי הסובייטי הלוחם בתפקיד פוליטרוק ועבד בעיתוני חיילים. הגיע לדרגת אלוף-משנה (полковник). חיבר את השיר "מלחמה קדושה" (Священная война), שהפך לאחד השירים הרוסיים הפטריוטיים המזוהים ביותר עם המלחמה. קיימת טענה שהשיר חובר על ידי משורר רוסי אחר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אך לרוב הדעות, גם אם לבדב-קומאץ' התבסס על שיר אחר, הוא ערך אותו לבלי הכר וכתב את רוב הטקסט בעצמו.
נפטר במוסקבה בשנת 1949.
לאחר מותו של סטלין שירים רבים של לבדב-קומאץ' נשארו ידועים ואהובים בקרב תושבי רוסיה, אך המילים שמפארות את סטלין שונו כאשר השירים הושמעו בציבור.
עין-חתול חברבר

| עין-חתול חברבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: עין-חתול
מין:: עין-חתול חברבר
שם מדעי
 Telescopus fallax ‏Fleischmann, 1831

עין-חתול חברבר (שם מדעי: Telescopus fallax) הוא נחש תת-ארסי שכיח בישראל ממשפחת הזעמניים. תפוצתו בארץ כוללת את בתי הגידול הים תיכוניים מצפון הנגב ועד גבול הלבנון למעט באזורי חולות נודדים. אורכו כבוגר הוא כ-80 ס"מ, אם כי רוב הפרטים הנצפים מאופיינים בגודל של עד 60 ס"מ.
צבעי הגב שלו נעים בין חום לאפור או בין אפור לצהבהב, על גבו אפשר לראות כתמים שחורים ושחומים וראשו בצבע אחיד אפור הוא שטוח ורחב יותר מגודלו של צווארו. על אף שיש לו יכולת טיפוס, לרוב הוא פעיל על פני הקרקע וזחילתו איטית. הטלת ביצים מתבצעת בחודשים יוני ויולי, ומאופינת ב 4-7 ביצים. הבקיעה מתרחשת בחודשים ספטמבר - אוקטובר.
ניזון לרוב מלטאות קטנות כגון שממיות, ייתכן וגם נחשים ופרוקי רגליים.
אישוניו מאונכים ומכאן בא שמו (עין-חתול). פעיל לילה.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 179-181
הערות שוליים

↑  עין-חתול חברבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עין-חתול חברבר
↑  לוכד נחשים גיא פרננדס (Telescopus fallax) - עין חתול חברבר, באתר לוכד נחשים גיא פרננדס 052-8328488
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערן בכרך

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1962 (בן 62) תל אביב, ישראל ישראל
 עיסוק:  וירולוג
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  אלי קשת
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס סארוב (2018)
 תרומות עיקריות
 חקר תהליכי ההרכבה וההתהוות בנגיפים
 
ערן בכרך (נולד ב-4 בספטמבר 1962) הוא וירולוג ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב. ראש מכון ס' דניאל אברהם לווירולוגיה מולקולרית.
ביוגרפיה

בכרך נולד וגדל בתל אביב, בנם של פרופ' צבי בכרך וחנה בכרך. אחיהם הצעיר של מנחם בכרך ומלכה אור חן.
בשנים 1981–1984 שירת בצה"ל.
את כל תאריו רכש באוניברסיטת העברית בירושלים. בשנת 1987 השלים תואר ראשון בביולוגיה בהצטיינות, ובשנת 1990 השלים תואר שני במיקרוביולוגיה, אף הוא בהצטיינות, בהנחיית פרופ' אלי קשת. מיד לאחר מכן המשיך לתואר שלישי במיקרוביולוגיה, אף הוא בהנחיית פרופ' אלי קשת.
עם סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1995, יצא בכרך לניו יורק והיה לעמית בתר-דוקטורי במכון לרפואה על שם הווארד יוז באוניברסיטת קולומביה, במעבדתו של פרופ' סטיבן גוֹף. בשנת 1998 הפך לעמית מחקר במוסד זה.
בשנת 2000 שב בכרך לישראל ומונה למרצה במחלקה לאימונולוגיה וחקר התא בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, ובה קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2018–2019 שהה כחוקר אורח ביוניברסיטי קולג' לונדון (UCL).
בשנת 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל, נמנה בכרך עם הצוות המייסד של מעבדת אוניברסיטת תל אביב לאבחון נגיף הקורונה, וכמו כן מונה לחבר בצוות המייעץ למשרד הבריאות בנושא החיסונים כנגד נגיף הקורונה.
בכרך נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל אביב.
מחקר

מחקרו של בכרך עוסק בווירולוגיה מולקולרית, בדגש על נגיפי RNA. נושאי מחקרו כוללים: כיצד הנגיף נבנה מחלקיו (בדגש על אריזת גנום ה-RNA הנגיפי בתוך חלקיקי הנגיף), האינטראקציה בין הנגיף לתא המודבק ותגובת מערכת החיסון המולדת להדבקה הנגיפית. במחקריו על רטרו-וירוסים (כדוגמת נגיפי HIV ו-MLV), פיתח שיטת דימות, כולל בזמן אמת, של נגיפי MLV בזמן חדירתם לתא המודבק. בכרך וקבוצתו גילו תפקיד חדש לחלבון ה-p12 של נגיף ה-MLV בתהליך האינטגרציה של גנום הנגיף לתוך הכרומוזומים של התא המודבק.
מחקריו כוללים גם נגיפי RNA נשימתיים (ממשפחות ה-Paramyxoviridae וה-Orthomyxoviridae) כדוגמת נגיף השפעת ונגיף ה-hMPV. בנוסף, גילה (יחד עם ד"ר אבי אלדר מהמכון הווטרינרי על שם קימרון) נגיף חדש הגורם לתמותה המאסיבית של דגי אמנון, בישראל ובעולם. הנגיף כונה על ידם בשם Tilapia Lake Virus ובראשי תיבות TiLV.
לפרופ' בכרך מספר שיתופי פעולה עם חוקרים אחרים בבית הספר למחקר ביו-רפואי ולחקר הסרטן ע"ש שמוניס באוניברסיטת תל אביב. יחד עם חוקר הסרטן פרופ' מרסלו ארליך, חוקר בכרך את הפגיעות של תאי סרטן להדבקות נגיפיות, ויחד הם מפתחים נגיף RNA אונקוליטי אשר יהיה יעיל בהרס של תאי סרטן שונים. במחקריו משתף בכרך פעולה, בין היתר, עם הביולוגים החישוביים פרופ' טל פופקו, פרופ' עירית גת-ויקס, פרופ' עדי שטרן, פרופ' ניר בן-טל, ועם הביופיזיקאי פרופ' אהוד גזית.
במהלך מגפת הקורונה החל להגיש את הפודקאסט "חפירות וירולוגיות" יחד עם עמיתיו הווירולוגים ד"ר אלה סקלן וד"ר אורן קובילר, חברי סגל בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הפודקאסט עוסק במגוון נושאים וירולוגים ומונגש לציבור הרחב.
פרסים והוקרה

פרס רוזנסקי, מטעם מרכז הרברט ארווינג לסרטן באוניברסיטת קולומביה
פרס סארוב, מטעם האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה
מחזיק הקתדרה ע"ש מרים ליבך לחקר התא ומחלות
ראש המכון ע"ש ס' דניאל אברהם לווירולוגיה מולקולרית
מאמרים נבחרים

Inferring protein function in an emerging virus: detection of the nucleoprotein in Tilapia Lake Virus. Abu Rass R, Kustin T, Zamostiano R, Smorodinsky N, Ben Meir D, Feder D, Mishra N, Lipkin WI, Eldar A, Ehrlich M, Stern A, Bacharach E. J Virol. 2022 Feb 2:JVI0175721.
Oncolytic Virotherapy: The Cancer Cell Side. Ehrlich M, Bacharach E. Cancers (Basel). 2021 Feb 24;13(5):939.
Constitutive low expression of antiviral effectors sensitizes melanoma cells to a novel oncolytic virus. Dellac S, Ben-Dov H, Raanan A, Saleem H, Zamostiano R, Semyatich R, Lavi S, Witz IP, Bacharach E, Ehrlich M. Int J Cancer. 2021 May 1;148(9):2321-2334.
Cell composition analysis of bulk genomics using single-cell data. Frishberg A, Peshes-Yaloz N, Cohn O, Rosentul D, Steuerman Y, Valadarsky L, Yankovitz G, Mandelboim M, Iraqi FA, Amit I, Mayo L, Bacharach E, Gat-Viks I. Nat Methods. 2019 Apr;16(4):327-332.
Dissection of Influenza Infection In Vivo by Single-Cell RNA Sequencing. Steuerman Y, Cohen M, Peshes-Yaloz N, Valadarsky L, Cohn O, David E, Frishberg A, Mayo L, Bacharach E, Amit I, Gat-Viks I. Cell Syst. 2018 Jun 27;6(6):679-691.e4.
Characterization of a Novel Orthomyxo-like Virus Causing Mass Die-Offs of Tilapia. Bacharach E, Mishra N, Briese T, Zody MC, Kembou Tsofack JE, Zamostiano R, Berkowitz A, Ng J, Nitido A, Corvelo A, Toussaint NC, Abel Nielsen SC, Hornig M, Del Pozo J, Bloom T, Ferguson H, Eldar A, Lipkin WI. mBio. 2016 Apr 5;7(2):e00431-16.
p12 tethers the murine leukemia virus pre-integration complex to mitotic chromosomes.
Elis E, Ehrlich M, Prizan-Ravid A, Laham-Karam N, Bacharach E. PLoS Pathog. 2012 Dec;8(12):e1003103.
The Gag cleavage product, p12, is a functional constituent of the murine leukemia virus pre-integration complex. Prizan-Ravid A, Elis E, Laham-Karam N, Selig S, Ehrlich M, Bacharach E. PLoS Pathog. 2010 Nov 11;6(11):e1001183.
הערות שוליים

↑  חפירות וירולוגיות, באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407786305171  dblp: 39/482  ORCID: 0000-0001-8341-2833  VIAF: 160155103927576200149   WorldCat (עם VIAF): 160155103927576200149
קבוצת התעשייה האווירית צ'נגדו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1958, שינתה לשם הנוכחי ב-1990 – הווה (כ־32 שנים)
 חברת אם:  AVIC I 
 מיקום המטה:  צ'נגדו, הרפובליקה העממית של סין
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית  תעשייה ביטחונית, 
 מוצרים עיקריים:  מטוסי קרב
  
 
 
קבוצת התעשייה האווירית צ'נגדו (Chengdu Aircraft Industry Group) היא קונצרן תעופה של הרפובליקה העממית של סין המייצרת חלקי מטוסים, ומעצבת ומייצרת מטוסי קרב. הקבוצה נוסדה בשנת 1958 בעיר צ'נגדו על מנת שתהיה ספק של כלי טיס עבור הצבא הסיני. בין היתר היא אחראית ליצור מטוס החמקן J-20.
בצ'נגדו תכננו ומייצרים את מטוס הקרב צ'נגדו J-10, המטוס מיוצר בשני דגמים - דגם J-10A החד מושבי שמתפקד כמטוס רב משימתי ודגם J-10B הדו מושבי המשמש בין היתר כמטוס אימונים, תקיפה קרקעית ולוחמה אלקטרונית. בנוסף, מייצרים את מטוס הקרב הסילוני JF-17 שפותח במשותף על ידי סין ופקיסטן.
בין פיתחו הקבוצה כטב"מ מדגם "צ'נגדו יי-לונג-1".
הקבוצה מייצרת ויצרה בעברה חלקי מטוסים עבור המקדונל דאגלס MD-80 וה-בואינג 757.
JF-17
לישרים תהילה

| --- | --- |

"לישרים תהלה", מהדורה ראשונה
 מידע כללי
 מאת:  רמח"ל 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  מחזה 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  אמסטרדם 
 תאריך הוצאה:  1743 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990013426940205171
 
לישרים תהילה הוא מחזה מוסר פסטורלי מאת רמח"ל. שמו מבוסס על הפסוק ”לַיְשָׁרִים נָאוָה תְהִלָּה”. עלילתו היא אלגוריה המעמתת בין מידות טובות לבין מידות רעות, המואנשות כדמויות. היצירה עוסקת במאבק בין אמת ושקר, בפער בין העולם ההמוני וחיצוניות כוזבת לבין העולם הפנימי הישר, במידות הנפש ותיקון עולם, בביטחון ואמונה, בהשגחה ובשמחה האמיתית. המחזה נכתב לכבוד חתונת "כה"ר יעקב די גאויש עם הכלה רחל דא וויגא אינריקש" ונדפס לראשונה באמסטרדם בשנת ה'תק"ג (1743) בחמישים עותקים. מאז יצא בהוצאות רבות. המחזה השפיע על יצירות ספרותיות עבריות בדורות שלאחריו.
הגיבורים העיקריים ותקציר העלילה > הדמויות במחזה

משל – הקריין
תהילה – ביתו של המון
המון – אביה של תהילה
יושר – בנו של אמת, מיועד לתהילה
רהב – בנה של תאוה שפחת אמת, גדל בבית דמיון
תרמית – ידידו של רהב, גורם להמון לחשוב שרהב הוא בנו של אמת
שכל – ידידו של יושר
סכלות – שפחת המון, מזלזלת בחכמה של שכל ויושר
סבלנות – מינקת יושר, מדריכה אותו בזמנים הקשים
מחקר – מתבודד שמחקריו מנחמים את יושר
משפט – מלך המקום. לבסוף שולל את זיהויו של רהב כבנו של אמת, ומאשר את זיהוי יושר
הגיבורים העיקריים ותקציר העלילה > תקציר העלילה (פתשגן המשל)

לאמת נולד בן. היה הסכם בינו לבין המון, שבנו של אמת, יושר, יישא את בתו של המון, תהילה. העניינים מסתבכים בעקבות צבא המבוכה שבזז את העיר, עד שתהילה כמעט ניתנת לרהב, שגדל בבית דמיון, בגלל תחבולותיו של תרמית. בשעת החתונה אירעה סערה גדולה והבית כמעט התמוטט, עד שאחד הזקנים נזכר שבזמן שהגיע צבא המבוכה לעיר, אמת כתב לפני משפט את סימניו של בנו. לאחר שהתברר שרהב אינו בנו של אמת, שכל הביא את יושר והוכיח שהוא בנו של אמת, משפט נתן ליושר לקחת את תהילה, וישמחו כל העם מאוד ויברכו את ה'.
מבנה המחזה ומסריו

המחזה מחולק לשלשה חלקים. בחלק הראשון דברים מפי המשל וארבע שיחות, בחלק השני ארבע שיחות, ובחלק השלישי שש שיחות.
בפתח המחזה סוקר רמח"ל את מבנהו, המובא להלן כלשונו, ובגוף המחזה הוא מציין את המשתתפים בכל שיחה (מידע זה מובא להלן בסוגריים):
חלק א

המשל מדבר ירמוז על עניין המשל ותועלתו, ויבאר שבח החתן והכלה, שעליהם נוסד המשל הזה, ויחס המשל הזה להם:
שיחה א (תהלה לבדה בשדה בין ההרים) ירמוז על חמס בני האדם שחומסים את חק האמת והראוי, במה שזונים אחרי ההבל ומגדילים ומהללים את הרהב:
שיחה ב (רהב ותרמית) על הכח אשר לתרמית על ההמון נגד השכל ומופתי ראיותיו:
שיחה ג (שכל יושר וסבלנות) על הפסד המנהגים הנוהגים, להגדיל הרשע והסכלות ולהשפיל הישרים והתמימים ומיאון ההמון לקבל המוסר, ויראה שבח ההתבודדות וגנות החברה הבלתי טובה, ויבאר הביטחון ואמונת הלב הראוי לאיש הישר:
שיחה ד (המון וסכלות, אחר כך ילך המון ונשארה סכלות לבדה) ירמוז על גנות החכמים והלומדים בעיני הסכלים, ועל אומץ לב הסכלים ועליצותם:
חלק ב

שיחה א (שכל ויושר בשדה, אחר כך הולך שכל ונשאר יושר לבדו) ירמוז על התקוה הראויה לאדם בעת צרותיו, ויבאר גנות הסכלים והרמאים ומעשיהם המקולקלים. ויבאר טעות העין והראות:
שיחה ב (יושר נשאר לבדו ומוצא מחקר מתבודד בהר) ירמוז היות ראוי לאיש המשכיל להסיח הדאגה מלבו, וישתמש לזה התכלית במנוחת השדה והמים, ובחפוש קצת מדברי הטבע, שבהם יסיר מחשבות עצב מלבבו, ובם יכיר את גדולת הבורא ית"ש וישבחהו על נפלאות מעשיו; ויבאר צורת הצמחים וצמיחתם וחלקיהם והדבש והשעוה הנלקחים מהם ושאר ענייניהם:
שיחה ג (תהלה באה בשדה לבדה, אחר כך רואה את יושר מרחוק ובורחת) ירמוז היות ראוי לאדם לשום ביטחונו בה' ולהתפלל לו בצרותיו, וגם לכבוש את כעסו שלא לדחוק את השעה:
שיחה ד (סכלות ותהלה) ירמוז שלפעמים אף על פי שאין אדם רואה, מזלו רואה:
חלק ג

שיחה א (המון, תהלה, רהב, תרמית ושאר קרואים במשתה בבקר קודם החופה) על אמתת ההשגחה, ועל מה שהיצר מפתה את בני האדם ליחס הכל לטבע ולמקרה, ויבאר מציאות הרעמים והברקים והזועות, ויראה הלעג שלועגים הלצים על יראי החטא, ועצת הזקנים והחכמים נגד פתוי היצר:
שיחה ב (סכלות הולכת לבקש שכל. אח "כ תמצא אותו עם יושר) ירמוז איך הסכלים מוכרחים בסוף לבקש את החכמים ולדפוק על דלתותיהם כשתתגלה חרפת הדמיון:
שיחה ג (המון ורהב והזקן ושאר קרואים לפני משפט מלכם) בגילוי שקר הרהב וכזב ההבל בכח המשפט:
שיחה ד (שכל ויושר הולכים אל בית המשפט והמון ושאר העם שם) חרטת בני האדם על שלא הלכו אחר השכל, כשמגעת להם הרעה:
שיחה ה (שכל המון ותהלה ויושר ושאר קרואים לפני משפט) גילוי ערך היושר וחשיבותו באמת והיות התהלה נאוה לו לבדו:
שיחה ו (חברת משוררים, יושר ותהלה, המון ושכל ושאר קרואים בבית המון אחר החופה) ירמוז על שמחת העולם כלו בהתישר הדברים ועמוד הכל על מכון האמת:
בין "מסילת ישרים" לבין "לישרים תהילה"

ספר המוסר "מסילת ישרים" והמחזה "לישרים תהילה" חוברו על ידי רמח"ל בעת שהותו באמסטרדם. "מסילת ישרים" עוסק בדרך הישר בעבודת השם תוך תיקון מידות הנפש, על פי מאמר החסיד רבי פינחס בן יאיר: תורה מביאה לידי זהירות, זהירות מביאה לידי זריזות, זריזות מביאה לידי נקיות, נקיות מביאה לידי פרישות, פרישות מביאה לידי טהרה, טהרה מביאה לידי חסידות, חסידות מביאה לידי ענוה, ענוה מביאה לידי יראת חטא, יראת חטא מביאה לידי קדושה, קדושה מביאה לידי רוח הקודש, רוח הקודש מביאה לידי תחיית המתים (מסכת עבודה זרה, דף כ', עמוד ב').
"לישרים תהילה" עוסק בתיקון אדם ועולם. הגרסה הראשונה של "מסילת ישרים" חוברה כשיחה בין חכם וחסיד. השיחה בין יושר ושכל ב"לישרים תהילה" במידת מה מזכירה אותה בצורתה. אם "מסילת ישרים" הוא הדרכה שכלית מדוקדקת היאך להתהלך בדרך ה', הרי ש"לישרים תהילה" מרפא לנפש ותמיכה לרוח של ישרי לב כהתמודדם עם בלבול העולם. אם בספר "מסילת ישרים" רמח"ל ניצב כצדיק המכוון את התועים בגן המבוכה אל דרך הישר; הרי שב"לישרים תהילה" הוא כחכם המכיר את נפש האדם, על מחשבותיה ורגשותיה, לפני ולפנים, מלמד את נפלאות ההשגחה, ומעמיד חזון שיש בו מריח ניחוח של טהרה וקדושה וגאולה.
מקורות המחזה

ביהדות איטליה הייתה סברה שצורת המחזה מקורה במקרא: הטרגדיה – בספר איוב, הקומדיה – במגילת אסתר, הפסטורליה – במגילת רות. מתקופת הרנסאנס ואילך הייתה גם מסורת של חיבור מחזות בעברית, אם כי כישרונו השירי והדרמטי של רמח"ל עלה לאיך ערוך על היוצרים היהודים שקדמו לו.
כתב אברהם מנחם מנדל-מור:
המחזה "לישרים תהלה" נסמך על המחזה "מגדל עוז" שרמח"ל חיבר בבחרותו, והוא מעין פיתוח עמוק, בשל ונעלה של מחזהו הקודם (ראו בהרחבה להלן).
כמחזה מוסר, "לישרים תהלה" דומה חיצונית למחזות המוסר של ימי הביניים שדמויותיהם האנשה של מידות, אלא שרמח"ל איננו עוסק בלבד במידות באופן מופשט כמו במחזות הישנים; וגם אין מחזהו עוסק בהתלבטות בין טוב ורע, אלא בהבדלים בין אמת ושקר. הדמויות שבמחזה אינן רק מידות כלליות, כבספר "מסילת ישרים", אלא רמח"ל הפיח בהן רוח חיים, כך שכל דמות קמה לחיים כברייה ייחודית כשלעצמה; מה שמאפשר לפרש את המחזה באופנים רבים. מהבחינה הזו, למרות כל המקורות שהשפיעו על "לישרים תהילה", זו יצירה מקורית.
מבחינה לשונית רמח"ל עושה שימוש רב בהרמזים מקראיים.
מקורות המחזה > "מגדל עוז" ו"לישרים תהלה"

המחזה "לישרים תהלה" נסמך על המחזה "מגדל עוז" שרמח"ל חיבר בבחרותו בשנת ה'תפ"ז לכבוד חתונת ישראל בנימין באסאן, והוא מעין פיתוח עמוק, בשל ונעלה של מחזהו הקודם. שני המחזות כתובים בצורה של טרגיקומדיה פסטורלית, צורה שחודשה ברנסאנס והגיעה לשיאה במחזות הפסטורליים של המשוררים האיטלקים טאסו וגואריני (אנ'), כמאה וחמישים שנה קודם לרמח"ל. גיבורי המחזות הפסטורליים, זוג אוהבים שהמציאות מונעת את מימוש אהבתם, מצויים בארקדיה, ארץ דמיונית פלאית קדומה, שבה הם לומדים לתקן את מידותיהם עד שלבם מיטהר. תכלית המחזה לרפא את הנפש ולהשיב את ההרמוניה בינה לבין עצמה, בינה לבין העולם, ולעולם. לפיכך, לא בכדי הגיבורים של "מגדל עוז" נקראים שלום ושלומית. הדברים הללו קיימים גם במחזה "לישרים תהילה", אלא שהמחזה פחות אגדי, עמוק ומקיף יותר מחשבתית, נשגב בסגנונו, ופניו מכוונות לעתיד, כשנושאו העיקרי מידת היושר וניצחון האמת את השקר. אם "מגדל עוז", כמחזה הנסוב על אהבה תמימה, קרוב ברוחו ל"שיר השירים"; הרי "לישרים תהלה", כמחזה פועל צדק, קרוב ברוחו לספר תהלים. בפרט, הרבה שורות במחזה נסמכות על ביטויים מהמקרא, תוך חידושי מליצה שרמח"ל הסבירם בספר "לשון לימודים".
נדגים קטעים הדומים זה לזה בשני המחזות: מבוא המשל בשני המחזות, שלום מדבר אל לבו ומאמר יושר, תפילת תהילה ותפילת שלומית, שלום מדבר עם ההד וכך גם תהילה, ועוד כהנה וכהנה. אלא ששני המחזות שונים זה מזה ברוחם, בסגנונם ובלשונם. "מגדל עוז" נכתב בהשראת המחזה "הרועה הנאמן" של גואריני, וקרוב אליו בסגנונו ובלשונו. לעומת זאת, התוכן, הלשון והסגנון של "לישרים תהלה" מקוריים יותר. כתב אברהם כהנא:
השפעת המחזה והערכתו

המחזה "לישרים תהילה" נחשב לפסגת שירתו של רמח"ל. זו יצירה שלא הייתה כמוה בישראל מאז חתימת כתבי הקודש, שבמשך דורות עשתה כנפיים לדמיון קוראיה להרימם מעל לסביבת החיים שהיו שקועים בה, ואשר השפיעה מאוד על הספרות העברית החדשה בדורות שלאחריו. למעשה במשך כמאה שנים כמעט כל משורר עברי ניסה לחקות את רמח"ל וחיבר מחזה בהשראת "לישרים תהילה", בהם: "עמל ותרצה" מאת שלום הכהן, "אמת ואמונה" מאת אד"ם הכהן, "משל ומליצה" מאת מלבי"ם, "תפארת בני בינה" מאת אברהם בר גוטלובר, ואחרים.
כתב פישל לחובר:
כתב חיים נחמן ביאליק:
כתב הרב דב כ"ץ:
לקריאה נוספת

משה חיים לוצאטו, לישרים תהלה, עם הקדמה ותולדות לוצטו מאת מענדל מוהר, למברג תרי"ט
משה חיים לוצאטו, לישרים תהלה, מוגה ומתוקן על פי מקורות בצירוף מבוא והערות על ידי שמעון גינצבורג, תל אביב: דביר תרפ"ח
משה חיים לוצאטו, לישרים תהלה, עם אחרית דבר מאת ישראל זמורה, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק תש"ט
משה חיים לוצאטו, מגדל עוז, ההדיר, הוסיף מבוא והערות יונה דוד, ירושלים: מוסד ביאליק תשל"ב (1972)
משה חיים לוצאטו, ספר מסילת ישרים, עם הערות וביאורים של יוסף משה ספינר, ירושלים תש"ס
משה חיים לוצאטו, לשון למודים, חלק שני וחלק שלישי, בעריכת א. מ. הברמן, ירושלים: מקורות / והוצאת מוסד הרב קוק תש"ה
אברהם יעקב פפירנא, הדרמה בכלל והעברית בפרט, אודסה: "המליץ" תרכ"ח (1868).
פישל לחובר, תולדות הספרות העברית החדשה, ספר א, תל אביב: דביר תרפ"ח (1927)
נחום סלושץ, קורות הספרות העברית החדשה, פרק א, ורשה: תושיה תרס"ז (1906)
אברהם כהנא, רבי משה חיים לוצטו, ורשה: תושיה תרנ"ט (1899)
שמעון גינצבורג, חייו וספריו של משה חיים לוצאטו, פילדלפיה: הוצאת דרופסי קולג', 1931. (באנגלית)
דב כ"ץ, רמח"ל תולדותיו אישיותו ותורתו, תל אביב: הוצאת "ביתן הספר" תש"ח
יעקב פיכמן, רמח"ל כמשורר, ב-"דבר", 16 במאי 1947.
יונה דוד, שירת משה חיים לוצאטו, ירושלים: האוניברסיטה העברית 1963
יונה דוד, המחזות של מ. ח. לוצאטו: מחקר משווה, ירושלים: עכשיו 1972
יונה דוד, תורת הרטוריקה והשירה של מ. ח. לוצאטו, תל אביב: מפעלים אוניברסיטאים 1978
חיים שירמן, המחזות של משה חיים לוצאטו, בתוך: לתולדות השירה והדראמה העברית, ירושלים תשל"ט-תש"ם
בן עמי פיינגולד, בין 'לישרים תהילה' ל'אמת ואמונה' : מה אלגורי במחזה האלגורי? מחקרי ירושלים לספרות עברית, כרך ז' (תשמ"ה 1985), עמ' 35–70
דבורה ברגמן, בת קול בשירת רמח"ל, דחק - כתב עת לספרות טובה ה, 2015
ראו גם

מידות טובות
הערות שוליים

↑  ספר תהלים, פרק ל"ג, פסוק א'.
↑  משה חיים לוצאטו, לישרים תהלה, ה'תק"ג, באתר היברובוקס
↑  על פי לשון הפסוק ספר מלכים א', פרק י"ט, פסוק י': "וָאִוָּתֵר אֲנִי לְבַדִּי"
↑  על פי לשון הפסוק ספר איוב, פרק ז', פסוק י"א: "אֲ‍דַבְּרָה בְּצַר רוּחִי, אָשִׂיחָה בְּמַר נַפְשִׁי"
↑  על פי לשון הפסוק מגילת איכה, פרק ג', פסוק מ"א: "נִשָּׂא לְבָבֵנוּ אֶל כַּפָּיִם אֶל אֵל בַּשָּׁמָיִם"
↑  על פי לשון הפסוק ספר תהילים, פרק מ"ו, פסוק ח': "מִשְׂגָּב-לָנוּ אֱלֹהֵי יַעֲקֹב סֶלָה"
↑  על פי לשון הפסוק ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק ל"ב: " כִּי-רָאָה ה' בְּעָנְיִי"
↑  על פי לשון הפסוקספר תהילים, פרק ו', פסוק ד': "וְנַפְשִׁי נִבְהֲלָה מְאֹד"
↑  על פי לשון הפסוק ספר תהילים, פרק ק"מ, פסוק ו': "מֹקְשִׁים שָׁתוּ-לִי סֶלָה"
↑  על פי לשון הפסוק ספר שמואל א', פרק ב', פסוק ב': "כִּי אֵין בִּלְתֶּךָ"
↑  על פי לשון הפסוק ספר שמואל א', פרק ב', פסוק ב': "וְאֵין צוּר כֵּאלֹהֵינוּ"
↑  על פי לשון הפסוק מגילת איכה, פרק ג', פסוק ל"ז: "מִי זֶה אָמַר וַתֶּהִי ה' לֹא צִוָּה"
↑  על פי לשון הפסוק ספר ישעיהו, פרק מ"ד, פסוק ח': "וְאֵין צוּר בַּל יָדָעְתִּי"
↑  על פי לשון הפסוק ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק י"ב: "הַקְרֵה-נָא לְפָנַי הַיּוֹם וַעֲשֵׂה-חֶסֶד עִם אֲדֹנִי אַבְרָהָם"
↑  על פי לשון הפסוק ספר תהילים, פרק כ"ה, פסוק ט"ו: "כִּי הוּא-יוֹצִיא מֵרֶשֶׁת רַגְלָי"
↑  פישל לחובר, תולדות הספרות העברית החדשה, ספר א, פרק א, תל אביב: דביר, תרפ"ח
↑  משנה, מסכת ידים, פרק ג', משנה ה'
↑  משה חיים לוצאטו, לישרים תהלה, עם הקדמה ותולדות לוצטו מאת מענדל מוהר, למברג: דפוס שרנצל, תרי"ט
↑  רבי משה חיים לוצאטו, לשון למודים, חלק שני, לימוד ה, ירושלים: ספרית מקורות / הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ה
↑  ישראל אברהמס, דרכים צדדיות בארץ הספר העברית, גואריני ולוצאטו (באנגלית), פילדלפיה: חברת ההוצאה לאור היהודית של אמריקה, 1920
↑  אברהם כהנא, רבי משה חיים לוצטו, ורשה: תושיה, תרנ"ט
↑  פישל לחובר, ראשונים ואחרונים; מסות ומאמרים, שלום הכהן, תל אביב: דביר, תרצ"ד (1934)
↑  חיים נחמן ביאליק, "ר' משה חיים לוצאטו" בפרויקט בן-יהודה
↑  הרב דב כ"ץ, רמח"ל תולדותיו, אישיותו ותורתו., תל-אביב: הוצאת "ביתן הספר", תש"ח
לה מוסמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1888
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  60.3 ס״מ 
 גובה:  73.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1963.10.151 (הגלריה הלאומית לאמנות) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די. סי.
 
לה מוסמה (בצרפתית: La Mousmé) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1888. היצירה נוצרה כשואן גוך התגורר בארל, שכונתה בפיו כ-"יפן של הדרום". המעבר מהעיר הגדולה פריז ליישוב קטן יותר עורר בצייר תקווה כי כעת הוא יוכל להתמקד בפשטות ובדרמטיות של האמנות היפנית.
אודות היצירה

ואן גוך צייר את היצירה בגיל 35. הוא גר בארל שבדרום צרפת. זאת הייתה אחת התקופות הכי פוריות שלו כיוצר, והוא הפיק כמה מיצירותיו המוכרות ביותר בעת ההיא, כגון ציורי החמניות. ציוריו של ואן גוך מציגים את החיים הפשוטים כפי שמשתקף ביצירה זו. כמו כן, זאת הייתה אחת התקופות המאושרות ביותר בחייו של הצייר. הוא היה שליו ובטוח בעצמו. במכתב שהוא כתב לאחיו, תיאו, ואן גוך תיאר שמשמעותו של ציור מבחינתו הוא עדינות - יותר כמו מוזיקה מאשר פיסול. כוונתו הייתה שכמו מוזיקה גם תהליך הציור הוא מרגיע.
בתקופה של 444 ימים, ואן גוך הצליח לייצר כ-100 רישומים וסקיצות וכ-200 ציורים. בתקופה זו הוא גם שלח כ-200 מכתבים לנמענים שונים. אף על פי שואן גוך נהג לסיים במהירות את ציוריו, הוא הקצה זמן רב למחשבה לפני התחלת התהליך כסוג של מחווה לאיכרים שעבדו שעות רבות בשמש.
ואן גוך צייר את הציור בהשפעת אמנות יפנית וספרו של פייר לוטי, "Madame Chrysanthème". בציור מתוארת נערה יפנית הלבושה במיטב בגדיה. במכתב לאחיו, תיאו, הצייר כתב שלקח לו שבוע שלם לצייר את היצירה. הוא הסביר גם שמוסמה זאת נערה יפנית בגילאים של בין 12 ל-14.
הצייר עשה שימוש בניגודיות צבעים וצורות כדי למשוך את תשומת ליבו של הצופה ביצירה. ואן גוך עשה שימוש בצבעים כחולים וכתומים, וזאת בניגוד לצבעים המקובלים בעת ההיא בקרב האימפרסיוניסטים. הרקע הוא בצבע ירוק בהיר המזכיר את האביב. לבושה של הנערה הוא שילוב בין לבוש מסורתי ללבוש מודרני. הצבעים הבהירים של אפודתה ושמלתה של הנערה מאופיינים בלבוש המקובל בדרום צרפת. מתווי פניה של הנערה ניכר כי היא מארל, אך הצייר הוסיף לה גם גוון יפני. כמו כן, יציבתה מדמה את ההרדוף. כמו פרח ההרדוף, גם הנערה נמצאת בשלב פריחתה בחיים.
כיום היצירה מוצגת בגלריה הלאומית לאמנות שבוושינגטון די. סי. קיימות שלוש סקיצות ליצירה המוצגות בלובר שבפריז, באוסף לאמנויות יפות על שם תומאס גיבסון שבלונדון ובמוזיאון פושקין שבמוסקבה.