stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאבו מבקי
איידס כנושא מרכזי בתקופת כהונתו > התבטאויותיו בנושא

ב-3 באפריל 2000 כתב מבקי מכתב שנושאו איידס באפריקה למנהיגי העולם. במכתב זה דיבר מבקי על המחלה והנגיף ובעיקר על הקשר בין נגיף ה-HIV למחלת האיידס עצמה. המכתב עורר תגובות רבות כנגד האמונה של מבקי כי הנגיף אינו הגורם היחיד למחלה וכי העיסוק בקשר ביניהם מיותר. ב-9 ביולי 2000 פתח מבקי את ועידת האיידס הבינלאומית בדרבן, בנאום שלא עסק באיידס אלא בעוני הקיצוני באפריקה. בנאומו, הוא אישר את אמונתו שכשל המערכת החיסונית (איידס) היא בעיה גדולה באפריקה, אך אי אפשר להשליך את המחלה הזו לנגיף אחד בודד.
ב-6 באוגוסט 2001 ערך כתב ה-BBC טים סבסטיאן ריאיון עם מבקי במסגרת תוכנית ראיונות בשם "HARD TALK". במהלכו שאל סבסטיאן את מבקי שאלות נוקבות לגבי המדיניות שלו כלפי מחלת האיידס הנפוצה כל כך במדינתו ועל התגובות מחוץ ופנים כלפי דעותיו. מבקי שב אחר עמדתו כי הקשר בין הנגיף למחלה הוא חלש ואינו יכול להיות הגורם היחידי להתפרצות המגפה. בנוסף, מבקי נשאל על היעדרותו מכנס שארגן ה-UNAIDS (ארגון האיידס של האו"ם) בניו יורק, וכיצד ייתכן שנשיא המדינה בעלת שיעור החולים הגבוה בעולם לא מגיע לכנס שכזה. תשובתו להיעדרות הייתה שכנס זה נערך במסגרת מיניסטריאלית ושבנוסף, באותו זמן הייתה לו פגישה עם ג'ורג' בוש. הוא טען כי אם היה נוכח בכנס לא היה לו מה לחדש בנוסף לדברים שאמרו נציגיו השרים. הכתב עימת את מבקי עם אמירתו שהבעיה הכי גדולה בדרום אפריקה היא שחיתות וכי הנושא המרכזי במדינה הוא הגזענות. הכתב טען כי הבעיה הכי גדולה שצריכה להיות בטיפול היא מחלת האיידס ובתגובה לכך אמר מבקי כי רוב מקרי המוות במדינתו נגרמים כתוצאה מאלימות ושהממשלה צריכה להגיב קודם כל לכך.
בספטמבר 2001 שלח מבקי מכתב לשרת הבריאות אשר הודלף לעיתונות וחשף את תוכנו. המכתב נועד לכאורה כדי להמעיט בחשיבותו של נושא האיידס במדינה ובהיקפה של הבעיה. המכתב כלל נתונים סטטיסטיים שלקח מבקי מהאינטרנט לגבי אחוזי תמותה מאיידס. הנתון המרכזי שנכלל במכתב היה כי אחוז התמותה מהמחלה הוא 2.2%, נתון שלמעשה היה נכון לשנת 1995. המכתב עורר זעם רב בקרב פוליטיקאים, בהם מנהיג התנועה הדמוקרטית המאוחדת, בנטו הולומיסה, אשר הערותיו האחרונות של מבקי כלפי ה-HIV והאיידס הן הוכחה לכך שלא מגיעה לו להיות המנהיג של דרום אפריקה ושהוא אינו מסוגל לדאוג לצרכים האמיתיים של המדינה.
בשנת 2006 חלה תפנית ביחסה של ממשלת מבקי לאיידס וכתבה טיוטה שבמסגרתה תוכנית לתקיפת המגפה והתחייבה לשפר את הגישה לתרופות האנטי-רטרו-ויראליות.
פעילותו כיום

לאחר סיום כהונתו ב-2008, ממשיך מבקי בפעילותו למען אפריקה. מבקי עומד בראש קרן תאבו מבקי (TMF) אשר מוציאה לפועל תוכניות ופרויקטים שמטרתם לתמוך בתחייתה מחדש של אפריקה. פעילות זו כוללת: קידום שלום ופתרון קונפליקטים, שירותי ייעוץ ושיקום היבשת השסועה, מחקרים בנושאים סוציו-אקונומיים ופוליטיים, פיתוח מנהיגות במגוון דיסציפלינות וקידום הממד האתי של העשייה האנושית. תוכניות הקרן מתמקדות בנשים ובדור הצעיר של יבשת אפריקה. הקרן רוצה לתרום ליישום הכרת מדיניות ה-AU. ספינת הדגל של הקרן היא המכון האפריקאי למנהיגות על שם תאבו מבקי (TMALI) הפועלת בשותפות עם אוניברסיטת דרום אפריקה (UNISA). המכון הוא פרו-אפריקאי המשמש כארגון ציבורי ללא מטרות רווח ומוציא לפועל תוכניות העצמה בתחומים חברתיים, תרבותיים וכלכליים למען יבשת אפריקה ותושביה. הארגון מהווה פלטפורמה לעם האפריקאי להשמיע את קולו בנוגע למחויבות ואחריות הן ברמה המקומית והן ברמה הגלובלית.
לקריאה נוספת

Thabo Mbeki and The Battle For The Soul Of The Anc, Struik Publishers, 2005
A Legacy of Liberation: Thabo Mbeki and the Future of the South African Dream, Palgrave Macmillan, 2009
אלכסנדרה פולר, הילדים של נלסון מנדלה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 145, יוני 2010
הערות שוליים

↑  "Thabo Mbeki: Profile".
↑  "Epidemiology of HIV/AIDS in South africa" (PDF). אורכב מ-המקור (pdf) ב-2012-02-29. נבדק ב-2012-01-31.
↑  Blandy, Fran (16 באוגוסט 2006). "'Dr Beetroot' hits back at media over Aids exhibition". Mail & Guardian Online. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Garlic AIDS cure minister sidelined, 12 Sep 2006
↑  Mbeki Gives Reason for Firing Minister 12 August 2007
↑  "wasted life". hsph.harvard.edu.
↑  "HIV=AIDS Controversy: What's All This Then".(הקישור אינו פעיל)
↑  "MBEKI: 13TH INTERNATIONAL AIDS CONFERENCE". Info.gov.za. אורכב מ-המקור ב-2011-06-04. נבדק ב-2012-01-31.
↑  "TRANSCRIPT OF TIM SEBASTIAN's INTERVIEW WITH PRESIDENT THABO MBEKI ON BBC WORLD'S HARD TALK". Info.gov.za. אורכב מ-המקור ב-2007-11-27. נבדק ב-2012-01-31.
↑  "Health Ministry criticizes Mebki AIDS Article". hst.org.za. אורכב מ-המקור ב-2013-05-09. נבדק ב-2012-01-31.
| נשיאי דרום אפריקה |
| --- | --- | --- |
| חוקת 1961 (תפקיד ייצוגי) | צ'ארלס רוברטס סווארט • תאופילוס אבנהעזר דונגס • ז'וזואה פרנסואה נודה • יאקובוס יוהנס פושה • יוהאנס דה קלרק • ניקולאס יוהאנס דידריקס • מרה פיליון • ג'ון פורסטר • מרה פיליון |  |
| חוקת 1983 (תפקיד ביצועי) | פיטר וילם בותה • כריס היוניס • פיטר וילם בותה • פרדריק וילם דה קלרק |  |
| חוקת 1996 (תפקיד ביצועי) | נלסון מנדלה • תאבו מבקי • קגאלמה מוטלנטה • ג'ייקוב זומה • סיריל רמפוזה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306287405171  BIBSYS: 99061561  BNC: 000579552  BnF: cb15069401q (data)  CiNii: DA16318290  GND: 121478491  ISNI: 0000 0001 1449 3254  LCCN: no97044780  MusicBrainz: 825270ae-ca38-4402-a3d7-e65fdbc24873  NSK: 000564216  NTA: 185230148  RERO: 02-A006498200  SELIBR: 310925  SNAC: w6668vsf  SUDOC: 069481695  VIAF: 79452355   WorldCat (עם VIAF): 79452355
תאוהרי ג'אורג'סקו

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1908 בקאו, חבל מולדובה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  31 בדצמבר 1976 (בגיל 68) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 עיסוק:  עובד דפוס, פעיל איגודים מקצועיים, פוליטיקאי   סגן ראש הממשלה   שר הפנים ואחראי על תיאום השירותים המיוחדים לביטחון
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
תאוהרי ג'אורג'סקו (ברומנית: Teohari Georgescu‏; 31 בינואר 1908 - 31 בדצמבר 1976) היה פעיל קומוניסט ופוליטיקאי רומני, פועל דפוס בהכשרתו, מראשי המשטר הקומוניסטי ברומניה, שר הפנים ו"מתאם השירותים המיוחדים" של רומניה בשנים 1945–1952 וסגן ראש הממשלה בשנים 1948–1952. מתוקף תפקידו היה מהאחראים למדיניות הדיכוי והטרור הסטליניסטי ברומניה במיוחד אחרי שנת 1947, בחסות כוחות הצבא הסובייטיים שנכחו על אדמת רומניה עד שלהי שנות ה-50'.
ביוזמת יריביו במפלגה, ובראשם גאורגה גאורגיו דז', הורחק ג'אורג'סקו מהנהגת המפלגה והמדינה במאי 1952. בפברואר 1953 הוא נעצר, נחקר בגין האשמות-שוא על "קונוניה" "ימנית" בתוך המפלגה, על הסכמות עם הלגיונרים, על היותו כביכול סוכן של הבולשת הבורגנית לשעבר, על קשרים עם הציונים והקלות על הגירת יהודים מרומניה, ועוד. ב-1955 הוא שוחרר מן הכלא.
בשנותיו האחרונות התאפשר לו לשרת כמנהל בית דפוס שבו עבד בצעירותו, ובימי שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו טוהר שמו מכל אשמה ב-1968 והוא זכה לאותות הוקרה מהמפלגה.
חייו > ילדות וצעירות

תאוהרי ג'אורג'סקו נולד בשנת 1908 בעיר בבוקרשט כשלישי בין שבעת הילדים של קונסטנטין ג'ארג'סקו ושל אנטה. הזוג גר בכביש קיטילה וניהל חנות מכולת. בנעוריו, אחרי הלימודים עזר ג'אורג'סקו לאביו בחנות. למד בבית ספר מקצועי לאמנויות גרפיות ושתי כיתות בתיכון "ספנטול סאבה". בגיל 15 התחיל לעבוד כשוליית סדר בבית הדפוס החשוב בבוקרשט, "Cartea Românească" ("הספר הרומני"). בגיל 18 התייתם מאביו. הוא שירת בצבא הרומני בבית הספר לקצינים זוטרים באוראדיה ולאחר מכן חזר לעבוד בבית הדפוס. התחיל בחשאי לקרוא חוברות תעמולה קומוניסטיות ובשנים 1927–1928 היה חבר בוועד השביתה של הפועלים במקום העבודה וב-1929 הצטרף למפלגה הקומוניסטית, שהייתה מחוץ לחוק. השתתף באסיפות חשאיות, בארגון שביתות ובחלוקת כרוזים. במרץ-אוקטובר 1933 היה ג'אורג'סקו חבר בוועד האיגוד המקצועי ע"ש גוטנברג של עובדי הדפוס ובוועדה המקומית של איחוד האיגודים המקצועיים בבוקרשט. באוקטובר 1933 נעצר לראשונה על חלוקת כרוזים ועל פעילותו הפוליטית והסינדיקלית. בעת מעצרו ידוע שקיבל מכות מחוקריו. הודות למאמצי עורך דינו, יוסיף שראייר (?- 1950), עונשו הסתכם בחודשיים מאסר. הוא ריצה אותו בבית המעצר של מחוז בוקרשט בכלא וקרשט. אחרי שחרורו עבד ג'אורג'סקו בדצמבר 1933-יוני 1934 כפועל דפוס ב-"Cartea Românească" וכיהן כחבר במועצה הכללית של "האיגודים המקצועיים המאוחדים של רומניה". ב-8 ביוני 1934 נעצר שוב ומצא את עצמו שוב במאסר לחודשיים בבית הסוהר ז'ילאווה, ובסופו של דבר שוחרר בערבות.
חייו > פעילותו במפלגה הקומוניסטית במחתרת

ג'אורג'סקו נעצר לאחר מכן פעמים חוזרות. בינואר 1935 נעצר בפלוישט בגין אי התייצבות בבית משפט והוחזק במעצר מספר חדשים. בין 1937–1940 משפטו נדחה מעל עשר פעמים עד שלבסוף נידון לחודשיים מאסר.
בפעילותו המחתרתית נשא ג'אורג'סקו כינויים מחתרתיים כמו "יונסקו" (ב-1934–1935), "אנדריי" (1937-1936), "פופוב" (ביוני-ספטמבר 1940) ו"מיכאי" (1941-1940). בינואר 1935 נעצר בעיר פלוישט ושוב נכלא לחודשיים. בשנים 1937-1936 עבד בבית דפוס חשאי של המפלגה הקומוניסטית ואחר כך בין ספטמבר 1937 ליוני 1938 כיהן כמזכיר סניף המפלגה המחתרתי ב"סקטור 3" של בוקרשט וכן כחבר בוועד המקומי של המפלגה בבוקרשט. בו זמנית עבד ב-1937–1938 כפועל בבית הדפוס של היומון אדוורול וב"Imprimeria Națională" (בתרגום - "בית הדפוס הלאומי").
בהמשך פעל באוגוסט 1938-ספטמבר 1939 כמזכיר הוועד המקומי של המפלגה הקומוניסטית בבוקרשט ובאוקטובר 1939-אפריל 1940 נבחר לראשונה לחבר בוועד המרכזי של המפלגה ברמה ארצית. באפריל 1940–1941 נבחר גם למזכירות הוועד המרכזי של המפלגה.
באפריל 1940 ליווה למוסקבה את שטפאן פוריש, שהתמנה למזכיר הכללי החדש של המפלגה הקומוניסטית ברומניה. הנסיעה נועדה לקבלת הדרכה לפי הוראה גאורגי דימיטרוב במשרד הפנים הסובייטי (נ.ק.וו.ד) בענייני שיטות קידוד של המידע וטכניקות כתיבת ידיעות על גבי זכוכית.
בשובו לרומניה באוקטובר 1940 ג'אורג'סקו נבחר שוב לחבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בין אפריל 1941 ל-21 באוקטובר 1945. בתקופה זו נעצר שוב ב-23 באפריל 1941 יחד עם שאר חברי מזכירות המפלגה פרט לפוריש.
הפעם, בימי המשטר החדש, הצבאי-פאשיסטי של אנטונסקו, נידון ג'אורג'סקו לעשר שנות מאסר. הוא נכלא בבית הסוהר בקאראנסבש ואחר כך בכלא וקרשט ובהמשך, שוב בקאראנסבש. לפני שהועבר למחנה המאסר בטרגו ז'יו ב-1943 מינה גאורגיו-דז' את ג'אורג'סקו למנהיג ההתארגנות הקומוניסטית בבתי הכלא.
יומיים אחרי נפילת המשטר אנטונסקו, בעקבות החזרה לחוקה הדמוקרטית, שוחרר ג'אורג'סקו מן הכלא ב-25 באוגוסט 1944.
חייו > ההדחה

במליאת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ב-26-27 במאי 1952 הואשם תאוהרי ג'אורג'סקו - ביחד עם שרת החוץ אנה פאוקר, עם שר האוצר וסילה לוקה ועם גאורגה רדולסקו, סגן השר לסחר-החוץ - בעידוד הפלגנות בתוך המפלגה, ובחתירה נגדה ונגד המדינה. בשלב הראשון הוא ושאר הנאשמים סולקו מהפוליטבירו ומתפקידיהם במפלגה הקומוניסטית ובמדינה.
אחרי "בדיקת" המסמכים, החל ב-17 ביוני 1952 עבר ג'אורג'סקו סדרת חקירות ב-DGPS (המינהל הכללי של משטרת הביטחון), ארגון שהוקם תחת חסותו ב-1948.
ב-18 בפברואר 1953 נכלא ג'אורג'סקו, ושוחרר מן הכלא בתום 3 שנים, ב-20 בינואר 1956.
בכלא הוא עבר 190 חקירות קשות, כפי שהיה נהוג מאז שהוא עצמו עמד בראש משרד הפנים וניהל את "תיאום השירותים המיוחדים" לביטחון. על מנת ללחוץ עליו להודות ולהלשין על חבריו, הובאו למעצר גם אשתו וילדיו.
עם הרחקתו מפעילות פוליטית והעמדתו בחקירות, הושם הקץ ל"ניסוי פיטשט" - שיטת "חינוך מחדש" שנוהלה בשנים 1949–1952 על ידי השירותים החשאיים, במטרה להשפיע על אסירים פוליטיים, ולכפות עליהם את האידאולוגיה של המפלגה הקומוניסטית. האשמותיו של
ג'אורג'סקו כללו: (1) היותו סוכן בשירות הבולשת הבורגנית (ה"סיגורנצה"); (2) מינוי עורך דינו לשעבר, יוסיף שראייר (שהואשם אף הוא כ"סוכן הסיגורנצה") לתפקיד מזכיר כללי של משרד הפנים; (3) ניסיון להגיע להסכם פיוס עם נציגי הלגיונרים (חברי "משמר הברזל" הפרו-נאצי) שיאפשר ללגיונרים-לשעבר שדה פעולה חופשי לפעולות ריגול, חבלה ותעמולה נגד המשטר; (4) ניהול מדיניות מנוגדת לאינטרסים של המדינה בסוגיית ההגירה, ומתן אפשרות לעזיבתם של מהנדסים, רופאים וטכנאים שעבודתם הייתה חיונית למדינה; (5) הקלה על גורמים ציוניים עוינים להגר מן המדינה; (6) התערבות לטובת עבריינים כך שיחמקו מעונש; (7) התערבות דומה לטובת מקורביו וקרובי משפחתו; (8) ניהול יחסים עם נשותיהם של אסירים ועם פקידות הכפופות לו; (9) הפסקת חקירתה של פקידה במשרד הפנים בשם אוקטביה פרוימסקו שהייתה מאהבתו; (10) החזקת מטבע זר ברשותו בניגוד לחוק.
בסופו של דבר לא נמצאו ראיות לכך שהוא היה סוכן הסיגורנצה, ואף לא לכך שידע כי יוסיף שראייר היה סוכן.
ביוזמת הנהגת המפלגה בראשות צ'אושסקו נערכה לג'ורג'סקו ב-1968 חקירה חוזרת על ידי ועדה מיוחדת שטיהרה אותו מרוב ההאשמות. בעניין רציחתו של פוריש הוועדה הגיעה למסקנה כי הודאתו בכך שיזם את המעשה הייתה לא מהימנה, והרצח בוצע מיוזמתה המשותפת של הנהגת המפלגה ובראשה גאורגיו-דז' (שמת ב-1965) .
חייו > שנותיו האחרונות. טיהור שמו על ידי המשטר צ'אושסקו

לאחר שחרורו ממאסר, משפטו המתוכנן בוטל, ובאפריל 1956 - באישורו של גאורגיו-דז' שהחליט "למחול" לו, עבר ג'אורג'סקו לעבוד כסגן מנהל (ובהמשך כמנהל) בבית הדפוס "13 בדצמבר" בבוקרשט, שמו החדש של בית הדפוס "Cartea Românească" שבו עבד בצעירותו. ב-1963 פרש לגמלאות.
בימי שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו, במליאת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הוחלט באפריל 1968 לטהר מאשמה את שמותיהם של חלק מקרבנות הדיכוי הסטליניסטי משנות מנהיגותו של גאורגה גאורגיו דז', ביניהם גם תאוהרי ג'אורג'סקו. ב-21 ביולי 1972 מונה ג'אורג'סקו, לאות הוקרה, כחבר מ"מ בוועד המרכזי של המפלגה. הוא החזיק בתפקיד זה עד ה-28 בנובמבר 1974. כמו כן הוענקו לו התואר "גיבור העמל הסוציאליסטי" ומדליית הזהב "המגל והפטיש".
חייו הפרטיים

אחותו, לנוצה פסקולסקו, הייתה בשנות ה-50 ראשת לשכה במשרד החינוך הרומני, בעת כהונתה של אנה פאוקר.
אחד מאחיו, בבה ג'אורג'סקו, התמנה ב-1948 למפקד בית הסוהר בג'ורג'יו.
ג'אורג'סקו היה נשוי פעמיים: אשתו הראשונה, אמיליה סמואילה, יהודייה במוצאה, הייתה פעילה קומוניסטית מתקופת המחתרת. היא ילדה את בתו הראשונה, אנקה, לימים רופאה, שעלתה לישראל בשנות ה-80' עם בעלה.
אשתו השנייה הייתה מריוקה, גרושתו של הפעיל הקומוניסטי גריגורה ג'אמנו. מנישואים שניים אלה נולדו לג'אורג'סקו שני בנים תאומים.
אחד מגיסיו היה הגנרל ניקולאיה פרבולסקו, שמונה על ידי ג'וארג'סקו כמזכיר כללי במשרד הפנים המופקד על המשטרה, ובהמשך היה לתת-מזכיר במשרד האספקה וראש עיריית בוקרשט בשנים 1949-1948.
תאוהרי ג'אורג'סקו מת ב-1976. אפרו נטמן ב"אנדרטת גבורי המאבק לחירות העם והמולדת, למען הסוציאליזם", הידוע כיום כמאוזולאום בפארק קרול. אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה הוא הועבר למקום אחר.
פרסים ואותות הוקרה

1946 - אות מסדר ההצטיינות בתחום התרבות (Meritul cultural)- בדרגת קצין
1972 - תואר "גיבור העמל הסוציאליסטי"
1972 - מדליית הזהב "המגל והפטיש"
פרסומים

Cuvântarea ținută la Conferința administrativă de la Cluj, 25 septembrie 1945, 1945
(נאום בוועידה המנהלית בקלוז', 26 בספטמבר 1945)
La interese unice, 1945
(למען אינטרסים מאוחדים)
Discurs rostit în fața cetățenilor Sectorului III Albastru, 1946
(נאום בפני אזרחי הסקטור III כחול של בוקרשט)
O vigilentă apărare a libertăților populare. Culegere de articole (1944–iulie 1946), 1946;
(ההגנה המפוקחת של חירויות העם. קובץ מאמרים. 1944-יולי1946)
Cucerirea (1877) și redobândirea independenței naționale (1944/45), 1946
(כיבוש העצמות הלאומית - ב-1877 - כיבושה מחדש -ב-1944–1945)
Bazele politice ale regimului de democrație populară, 1949
(היסודות הפוליטיים של משטר הדמוקרטיה העממית)
Consiliile populare. Expunere făcută în fața Marii Adunări Naționale, miercuri 12 ianuarie 1949, 1949
(המועצות העממיות. סקירה בפני האספה הלאומית הגדולה, יום רביעי 12 בינואר 1949)
(המפלגה והארגון המהפכני המאוחד של הנוער העובד)
Partidul și organizația unică revoluționară a tineretului muncitor 1949
Cuvântare rostită la Conferința de unificare a Tineretului muncitor în ziua de 21 martie 1949, 1949
(נאום בוועידה לאיחוד הנוער העובד ב-12 במרץ 1949)
Expunere asupra proiectului de lege pentru raionarea teritorială a R.P.R., 1950
(סקירה על פרויקט החוק לחלוקה טריטוריאלית של הרפובליקה העממית הרומנית)
לקריאה נוספת

ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014.
2001 Doina Jela Lexiconul negru - Procesul comunismului, Humanitas București
Dan Cătănuș, Ioan Chiper Cazul Foriș.Lupta pentru putere in P.C.R, Vremea, București 1999:,
(כולל דו"חות חקירות של תאוהרי ג'אורג'סקו בשנות המעצר ב-1953–1954)
הערות שוליים

↑  D.Jelea ע'123
↑  Doina Jelea ע' 123
↑  2014 V.Tismăneanu ע' 136
↑  Doina Jelea ע'125
↑  2014 V.Tismăneanu  ע' 128
↑  1 Alexandru Nicolschi, ilegalist comunist, spion sovietic, deţinut  şi  general de securitate (ברומנית)
↑  Lavinia Bitea, Jurnalul Național 9.5.2006 Ca Făt Frumos din poveste in Istoria comunismului
↑  Lavinia Bitea 2006
↑  V.Tismaneanu 2014 ע' 123
↑  Doina Jelea ע' 124
↑  סטנוגרמה של חקירתו של ג'אורג'סקו ב-1968. Vladimir Alexe 27.9.2006 באתר חדשות 9am.ro
↑  D.Jelea ע' 124
↑  V.Tismăneanu 2010
↑  Doina Jelea עמ' 124
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4273 7693  LCCN: no2004081994  VIAF: 12022825   WorldCat (עם VIAF): 12022825
רקמה פלסטינית

אישה בדווית רוקמת על בגד
רקמה פלסטינית (בערבית: التطريز الفلسطيني) היא עבודת יד של נשים פלסטיניות, שכוללת עיטורים שונים על-גבי אריג, באמצעות שזירת חוט צבעוני בעזרת מחט ידנית או מחט של מכונת תפירה.
הרקמה היא מלאכת יד המשתמשת במגוון רחב של מוטיבים בעלי אפקטים מיוחדים, ובסוגים רבים של חוטים כגון משי, כותנה, צמר וחוטי מתכת. כמו כן, ניתן להשתמש בסוגים שונים של אריגים לרקמה, אם כי ישנה העדפה לבדים שבהם ניתן לספור את החוטים שלהם כדי להקל על התהליך של איתור מקום התכים הנחוצים, כיוונם ומספרם. עבודת הרקמה הפלסטינית מצריכה דיוק מרבי ולכן היא אורכת זמן ממושך. תפקיד הרקמה הוא קישוט אריגים המשמשים בעיקר לאופנה, לעיטור סדינים, מפיות, תמונות, תיקים ועוד.
היסטוריה

במחצית השנייה של המאה ה-19 בזמן השלטון של האימפריה העות'מאנית אימצו תושביה של פלשתינה את סגנון הלבוש הטורקי-עות'מאני, שכלל בגדים לא רקומים. כשנכבשה הארץ מידי האימפריה העות'מאנית ועברה לשלטון המנדט הבריטי, השטח שנותר תחת המנדט הבריטי כלל את שטחי מדינת ישראל, הגדה המערבית ורצועת עזה של היום ואז השתנו הדוגמאות ללבוש. עד לתקופת המנדט הבריטי נחלקו ערביי פלשתינה לשלוש קבוצות: עירוניים, כפריים ובדווים. רוב האוכלוסייה הייתה מוסלמית סונית ויש בה מיעוט שיעי ודרוזי בגליל. ניכרים הבדלים בולטים בין בגדי העירוניים והכפריים ובין בגדי הבדווים. כמו כן ניכרים הבדלים בין האזורים. בתוך כל אזור ניתן להבחין בתלבושות הכפרים השונים, כל כפר וסגנונו. למעשה היו באותה עת כמה סגנונות לבוש, שהיו שונים זה מזה אך עם זאת היה להם הרבה מן המשותף. רקמה בחוטים צבעוניים מזהב ואף קישוט צבעוני באריג, היו בתקופות קדומות סמלי מעמד ושימשו ללבוש מלכות ואצולה. מלאכת הרקמה נעשתה בידי אנשים מיומנים. במשך הדורות התרחבו אפשרויות ייצור החומרים והשגתם, השימוש בחוטים, באריגים צבעוניים ואף בחומרים יקרים יותר והתפשטה לשכבות רחבות יותר. כך התפתחה לצידה של רקמת היוקרה רקמה עממית-מסורתית, אומנם מפוארת פחות אך בעלת יופי ייחודי משלה. רקמה עממית זו נעשתה בדרך כלל בידי נשים בביתן, הייתה להן לדרך התבטאות, השתקפות אומנותיהן, מסורותיהן וטעמן הכללי והאישי. בעשור השני של המאה ה-21 האזורים המפורסמים ביותר ברקמה הפלסטינית הם רמאללה, חברון, עזה, יפו, ובאר שבע.
העיצוב

העיצובים והעיטורים העתיקים שהשתמשו בהם לפני המנדט הבריטי מתאפיינים בנטייתם הברורה להפשטה, דרך צורותיהם הגאומטריות הפשוטות, עם קווים ישרים וזוויות חדות. בתקופת המנדט ומעבר לה, נכנסו אלמנטים ועיטורים חדשים, שעדיין הועברו בעיקר דרך כתבי עת ופרסומים זרים. רוב העיצובים החדשים מאופיינים בנטייתם לריאליזם דבר שהפך את תהליך רקימתם למסובך יותר, משום שהקווים בהם נוטים להתעגל ולהסתובב. בעשורים האחרונים חזרה תשומת הלב למודלים הישנים שכן הם מייצגים את אומנות הרקמה הפלסטינית האצילה בגלל חוסר או היעדר ההשפעות הזרות בהם.
התשתית הבסיסית לטקסטיל ממלאת תפקיד חשוב בבניית העיצובים הישנים. האריגים מורכבים בצורה שבה שילובי החוטים האנכיים "שתי" עם האופקיים "ערב", כך שהם יוצרים מרובעים קטנים תכופים הנקראים עיניים. העיניים האלה היו מופיעות באופן ברור באריגים עתיקים, אולם באריגים המודרניים ובגלל הדיוק של החוטים המשמשים בייצורם, הדבר הפך קשה יותר לראות את העיניים בבירור. זו הייתה הבנייה הגאומטרית של האריג שמוביל את הנשים ועוזר להן לעבוד על ידי המעקב אחרי העיניים האופקיות או האנכיות או האלכסוניות וספירתן, הן יכלו לעשות את כל הקישוטים ההכרחיים על ידי ארגון שלושת הקווים בצורות ובדרכים שונות.
העיצוב > דגמי הרקמה

המוטיבים והדגמים המעטרים את הרקמה הפלסטינית שואבים השראה מהטבע, מיופיו ומפרשנותו של האדם לכוחות הטבע.
ניתן לחלקם לקבוצות הבאות:
ירח והכוכבים, ההרים וגלי הים – מטרתם לעודד את הכוחות החיוביים שבטבע כנגד הכוחות השליליים שבו. הכוכב, לרוב מתומן, דומה בצורתו לוורדה ולעיתים קרובות הזכיר לרוקמת הכפרית דגם צמחי. לעיתים הוא קרוי "ירח" או "ירח זר" או "ירח בית לחם". מבין כל המוטיבים המסמלים את גרמי השמיים שהאדם סוגד להם, הוא אולי השכיח ביותר כמוטיב טקסטיל-קישוטי.
עצים, פרחים, ענבים ורודים, ענפים וגבעולים – מייצגים אף הם את רעיון החיים, הצמיחה והשפע. כמעט ואין תלבושת רקומה ללא צמח, גבעול או ענף וכן פרחים בעיקר ורדים, עם עלים עגולים או מחודדים הנקראים "עין הפרה" מעוצבים בטור או כשטיח. שימוש נרחב נעשה בדגמי עצי הדקלים, כפות תמרים ועצי ברוש. הברוש מסמלי עץ החיים, הוא מוטיב ברקמה מסורתית, ומופיע בעיצובים שונים.
דגמי קמעות דמויי משולשים – מוטיב המשולש הוא היסוד הצורני הבסיסי העיקרי ברקמות מהסוג הישן, נפוצים כיחידים או בצמדים ולעיתים בשילוב עם עצי ברוש. לעיתים הדגם מכונה "בקבוק פוך". דגם שצורת המשולש עומדת במרכזו, מכונה לעיתים קרובות "חג'אב" קמיע.
דגמי המסגרת – כוללים דגמים מסורתיים גאומטריים, לרוב משולשים, קווים משוננים, "מסרק" ונוצות, הדגמים נרקמו סביב שטח רקום או מעליו.
דגמי סרטים" הוא הדגם המכונה "מפתח חברון" מעין סולם הבנוי ממשולשים כפולים. דגם אחר הבנוי בטור נקרא "ורד ועלוקה" ומיוחסות לו משמעויות מאגיות; אולי מפני שהוא מזכיר נחש עם קונוטציות של חיים ומוות, מחלות ורפואות. דגמי הסרט מהווים את הדגם העיקרי בכל המגוון הרחב של דגמי הרקמה הפלסטינית בארץ.
דגמים מרובעים ומעוינים – יש שהם מופיעים בטור אורכי או רוחבי בסרטי רצועות. המפורסמים שבהם נקראים "אוהלים", "אוהל הפחה", "נוצות", "ירח עם נוצות" ו"מסרקות".
כן נפוצים דגמי ציפורים, אגרטלים ועציצי פרחים – הציפורים המתעופפות בין שמיים וארץ, נחשבות מתווכות בין אלוהים והאדם והן מסמלות נשמה ורוחניות.
בעבר רקמו הנשים דגמים גאומטריים, עולם החי והצומח (תרנגול, גמל, פרחים, ציפורים ופרות), סמלי יופי (טווס או פרש על סוס). במאה ה-21 נראים גם דגמים המצביעים על זיקה דתית, כגון פסוקים מן הקוראן או מן האמנות האסלאמית.
סגנון הרקמה הפלסטינית מאופיין בסימטריה, הנוצרת מחזרה על דגמים וצבעים, הדגם מורכב בדרך-כלל מזוג מוטיבים זה מול זה, פסי הדוגמה נוצרים לרוב על ידי דגם החוזר על עצמו ישר ובמהופך לסירוגין. משולב בעיטור צמח מתפתל (הנקרא "ערבסקה").
הצבעים

לצבעים ישנה משמעות רבה משום שההתייחסות אליהם היא קלה מאוד והם נקלטים במבט ראשוני. הצבע האדום הוא אחד הצבעים הנפוצים ביותר ברקמה הפלסטינית, הצבע שהופק מצמח המדר היה הזול והזמין ביותר. הנשים התשמשו בו גם לצביעה ביתית. הוא מסמל את צבע הדם של המחזור הנשי והוא נחשב לצבע מביא מזל ומגן. הנשים השתמשו בקשת של גוני אדום, החל מאדום-כתום וכלה בחום-ארגמן וסגול. רקמה אדומת גוון מסמלת אושר ושמחה, רקמה לעת אבל, להבדיל, עשויה בצבעי הכחול. לצבע הכחול ייחסו תכונות מאגיות ואילו הצבע הירוק מסמל את גן עדן. שפע ועומס של רקמה הפגינו אושר. לפעמים הנשים משתמשות בצבע סגול לרקום את רוב ורידי השמלה. כמו כן משתמשות בצבעים רבים אחרים עם הצבע האדום לקישוט הוורידים כמו: ורוד, סגול, כחול, ירוק, חום, שחור, ולבן. משתמשות ברובם בדרגותיהם השונות. צבעים אלה נוספים בדרך כלל באופן ספונטני וללא תכנון מראש, דבר השובר את המונוטוניות המשעממת הנוצרת על ידי השימוש בצבע אחד ביצירת קישוטים תכופים ומתמשכים. הצבעים האלה מופיעים בסופו של דבר כמו נקודות קטנות הפזורות פה ושם ללא סדר מסוים, דבר אשר מגביר את יופיים של שטחי הרקמה השונים. הצבעים המשניים האלה גורמים לעיתים קרובות למקד את תשומת הלב באזורים מסוימים של הוורידים ואז היחידות הדקורטיביות מופיעות בצורות שונות מהצורות המקוריות שלהן או שאלמנטים ויחידות דקורטיביים בולטים, דבר שלא היה מופיע ללא השימוש בצבעים שונים.
החומרים והכלים המשמשים > האריג

התלבושות הפלסטיניות עשויות ממגוון רב של אריגים, לרוב אריגי כותנה, פשתן, וצמר שנארגו בחלקם בפלשתינה וחלקם יובאו ממצרים, סוריה ואנגליה. לאריגים הייתה חשיבות גדולה עד כי לכל אריג ניתן שם מיוחד וכינוי לכל מרכיב בתלבושת. מינוח עשיר זה היווה שפת בגד משוכללת.
רוב סוגי האריגים עד עצמאות המדינה היו מיוצרים באופן מקומי על ידי האורגים הידניים. המרכזים החשובים לאריגת בדים, שהיו מפוזרים בכל רחבי ארץ ישראל: עכו, חברון, רמאללה, בית ג'אלה, בית לחם, ירושלים, שכם, נצרת. הצמר נטווה והושאר לרוב בגווניו הטבעיים (לבן או חום) ויש שנצבע באדום או בכחול. האריגים נארגו בנול דוושה בידי אורגים מקצועיים. רוב סוגי האריגים המשמשים ברקמה הם עבים ומתאפיינים ב"עיניהם" הרחבות כתוצאה מהשתלבות חוט ה"שתי" עם חוט ה"ערב", אריגים אלה מכונים אריגי האגוז. המפעלים ייצרו פיסות אריג שנקראות "שטוחים" שמספיקות לתפירת שמלה או דימאייה. ויחידת המדידה ה"זרוע" – אמה שהוא המרחק מהקצה של האצבע האמצעית עד לחלק העליון של הכתף באורך של כ-68 סנטימטר, משמשת כיחידה למדידת אורכו של הבד. שמלה צריכה בדרך כלל שש אמות.
בין הסוגים המפורסמים ביותר של האריגים ששמשו לצורך רקמה:
האריג הנזירי
האריג המג'דלאווי
האריג ההרמזי
האריג הח'ודארי
האריג הקטיפתי
ההתקדמות הטכנולוגית מאמצע המאה ה-20 הביאה להקפאת תעשיית הטקסטיל המקומית, התחלת היבוא של אריגים מחו"ל, שרובם אינו מתאים לרקמה ביד אשר תלויה בספירת ה"עיניים" של הבד. בין הבולטים של הסוגים האלה של האריגים: טורקס, דיולן, סטרץ', תריביירה, תרג'אל בנוסף לקטיפה שנחשב אחד האריגים החשובים והמועדפים בכול האזורים. עדיין מספר קטן של אנשים מייצרים אריגים, בדרך הישנה, אריגים אלה דומים לאריג האגוז, ומספקים אותם לארגוני צדקה נשיים לשימוש בהם בייצור של צורות אמנות שונות הדומות לרקמה הישנה. על האריג שלא ניתן להשתמש בו לרקמה באגוז משתמשים בקנפא.