stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות העולם בשחייה 2017
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכול |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 21 | 12 | 13 | 46 |
| 2 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 12 | 12 | 6 | 30 |
| 3 | רוסיה רוסיה | 11 | 6 | 8 | 25 |
| 4 | צרפת צרפת | 6 | 1 | 2 | 9 |
| 5 | בריטניה בריטניה | 5 | 3 | 3 | 11 |
| 6 | איטליה איטליה | 4 | 3 | 9 | 16 |
| 7 | אוסטרליה אוסטרליה | 3 | 5 | 4 | 12 |
| 8 | שוודיה שוודיה | 3 | 1 | 0 | 4 |
| 9 | הונגריה הונגריה (מארחת) | 2 | 5 | 2 | 9 |
| 10 | ברזיל ברזיל | 2 | 4 | 2 | 8 |
| 11 | ספרד ספרד | 1 | 5 | 0 | 6 |
| 12 | הולנד הולנד | 1 | 4 | 1 | 6 |
| 13 | קנדה קנדה | 1 | 1 | 5 | 7 |
| 14 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 14 | מלזיה מלזיה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 16 | קרואטיה קרואטיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 17 | יפן יפן | 0 | 4 | 5 | 9 |
| 18 | אוקראינה אוקראינה | 0 | 2 | 7 | 9 |
| 19 | גרמניה גרמניה | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 20 | מקסיקו מקסיקו | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 21 | קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 22 | אקוודור אקוודור | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 22 | פולין פולין | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 22 | צ'כיה צ'כיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 25 | בלארוס בלארוס | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 26 | דנמרק דנמרק | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 26 | מצרים מצרים | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 26 | סינגפור סינגפור | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 26 | סרביה סרביה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 75 | 76 | 77 | 228 |
הערות שוליים

↑  קייטי לדקי מארצות הברית קבעה בשלב חצי הגמר את התוצאה המהירה באליפות (1:54.69 דקות), חצי שעה לאחר שזכתה במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר.
↑  שרה שסטרם משוודיה קבעה כשחיינית ראשונה במסגרת משחה שליחות 4x100 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 51.71 שניות.
|  אליפויות העולם בשחייה |
| --- | --- | --- |
| אליפות העולם בשחייה | בלגרד 1973 • קאלי 1975 • ברלין 1978 • גואיאקיל 1982 • מדריד 1986 • פרת' 1991 • רומא 1994 • פרת' 1998 • פוקואוקה 2001 • ברצלונה 2003 • מונטריאול 2005 • מלבורן 2007 • רומא 2009 • שנגחאי 2011 • ברצלונה 2013 • קאזאן 2015 • בודפשט 2017 • קוואנגג'ו 2019 • בודפשט 2022 • פוקואוקה 2023 • דוחה 2024 |  |
| אליפות העולם בשחייה  (בריכת 25 מטר) | פלמה דה מיורקה 1993 • ריו דה ז'ניירו 1995 • גטבורג 1997 • הונג קונג 1999 • אתונה 2000 • מוסקבה 2002 • אינדיאנפוליס 2004 • שנגחאי 2006 • מנצ'סטר 2008 • דובאי 2010 • איסטנבול 2012 • דוחא 2014 • וינדזור 2016 • האנגג'ואו 2018 • אבו דאבי 2021 • מלבורן 2022 • בודפשט 2024 |  |
הבהלה לזהב (אוסטרליה)

המונח הבהלה לזהב באוסטרליה מתייחס בעיקר לבהלה לזהב בשנות ה-50 של המאה ה-19, בה הגיעו מהגרים לאוסטרליה בעקבות שמועות על מציאת זהב בדרום-מזרח היבשת.
במונח זה הכוונה לעיתים גם למציאת זהב בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19 במקומות שונים במערב היבשת, מציאות שהביאו לגידול ניכר באוכלוסיית אוסטרליה המערבית. כדי להבדיל בין המקרים, נהוג לקרוא לאלו האחרונים הבהלה לזהב באוסטרליה המערבית.
הבהלה לזהב באוסטרליה

השמועה המוקדמת ביותר על מציאת זהב באוסטרליה הייתה בשנת 1814, כאשר נפוצה שמועה שכמה פושעים שסללו כביש לבתהרסט מצאו זהב. מציאת הזהב המאומתת הראשונה הייתה בשנת 1823, בכמה מקומות מזרחית לבתהרסט. בשנת 1825 נידון למלקות בסידני אדם שהורשע בגנבת זהב שמצא. בשנת 1829 מצאו שני אנשים זהב, אך בחזרתם לסידני נאמר להם לשמור על כך בסוד, ולא יושמו בהסגר כבלתי שפויים. ככל הנראה ההשתקה נועדה למנוע נהירה של רועי הצאן אל חיפושי הזהב.
בשנת 1841 ויליאם קלארק, גאולוג וכומר, מצא זהב בניו סאות' ויילס. כאשר סיפרו על מציאת הזהב למושל הוא ביקש מקלארק לשמור זאת בסוד, משום שחשש שהימצאות זהב בחבל ארץ בו יש אוכלוסייה גדולה של פושעים שנידונו לגלות תפר את הסדר.
מסוף שנות הארבעים התחילו להרבות מקרי מציאת הזהב בניו סאות' ויילס ובוויקטוריה, והשמועות החלו להתפשט באוסטרליה, אך עדיין לא נוצרה בהלה של ממש לזהב.
בשנת 1851 החלה הבהלה ההמונית לזהב כאשר מחפש זהב מקומי טען כי מצא זהב בניו סאות' ויילס. הוא קרא למקום אופיר, על שם המקום ממנו הביא שלמה המלך זהב לבית המקדש בירושלים. לאחר שמונה חודשים נמצא זהב גם בוויקטוריה, וגם שם החלה בהלה לזהב.
השמועה על מציאת זהב נפוצה, ומשכה אל אוסטרליה מהגרים רבים מכל רחבי העולם. בין השנים 1845 ל-1896 גדלה אוכלוסיית אוסטרליה מ-400,000 למעלה ממיליון.
בשנות השבעים של המאה ה-19 נמצא זהב גם בקווינסלנד ובטריטוריה הצפונית.
הבהלה לזהב באוסטרליה המערבית

בשנות השמונים של המאה ה-19 החלו למצוא זהב במקומות שונים באוסטרליה המערבית, מה שגרם לגידול קל באוכלוסייה באזורים אלו, אך השפעת מציאות אלו הייתה מקומית בלבד. בשנת 1894 מצאו שלושה מהגרים איריים מאה אונקיות זהב במקום בו שוכנת כיום העיירה קלגורלי, והדבר הביא לבהלה לזהב שמשפיעה על אוסטרליה המערבית עד היום. תוך שלושה ימים הגיעו למקום 750 מחפשי זהב, ורבים החלו מחפשים גם באזורים אחרים בסביבה. שמועות שווא ודיווחים מוגזמים על מציאת זהב נפוצו, ומחפשים רבים מתו בצמא או ממחלות לאחר שהגיעו לחפש זהב במדבר החם והיבש בחיפזון וללא הכנה מתאימה.
חיפושי הזהב הובילו לגידול ניכר באוכלוסייה של אוסטרליה המערבית, לייסוד של העיירות קלגורלי-בולדר וקולגרדי, ולבניית הפרויקט השאפתני של צינור המים מפרת' לעיירות אלו, צינור מים שפועל גם כיום ומאפשר התיישבות של כמאה אלף איש באזור מדברי זה. פסל של פדי הנאן, מוביל השלישייה האירית, הוצב בעיירה קלגורלי, ועל שמו נקראים הרחוב הראשי של העיירה ופרבר שלה.
ראו גם

הבהלה לזהב (קליפורניה)
חתיכת זהב במשקל 150 גרם שנמצאה בתקופת הבהלה לזהב
הגידול באוכלוסיית אוסטרליה המערבית בין השנים 1880 - 1897
גרשון בן-שחר

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1942 (בן 82) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת בפסיכופיזיולוגיה, 2011  פרס ישראל לחקר הפסיכולוגיה, 2024
 תרומות עיקריות
 פיתוח בחינת הכניסה הפסיכומטרית
 
גרשון בן-שחר (נולד ב-25 במאי 1942 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפסיכולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה נשיא האוניברסיטה הפתוחה. בעבר שימש באוניברסיטה העברית בתפקידים: ראש המחלקה לפסיכולוגיה, דיקן הפקולטה למדעי החברה ופרו-רקטור. הוא חקר את התפתחות מערכת המיון לאוניברסיטאות, ואת יחסי הגומלין בינה לבין החינוך העל-יסודי. חתן פרס ישראל לחקר הפסיכולוגיה לשנת ה'תשפ"ד (2024).
קורות חייו

נולד בירושלים בשנת 1942. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. למד לתואר ראשון בסטטיסטיקה ובפסיכולוגיה, וכן לתואר שני ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייו > קריירה אקדמית

כבר עם סיום עבודת המוסמך שלו, בשנת 1970, החל להקים את יחידת הבחינות בפקולטה למדעי החברה, במטרה לבנות מערכת בחינות אובייקטיבית, וכן מערך מיון לקבלת סטודנטים בפקולטה למדעי החברה. מערכת הבחינות, שכונתה לימים "הפסיכומטרי", אומצה תוך זמן קצר על ידי שאר הפקולטות באוניברסיטה, והיוותה את התשתית להקמת המרכז הארצי לבחינות ולהערכה. בעקבות זאת זכה לכינוי "האבא של הפסיכומטרי".
במקביל לעבודת הפיתוח של הבחינה הפסיכומטרית, השלים בן-שחר את הדוקטורט בפסיכופיזיולוגיה, תוך התקדמות בחקר תגובות אוריינטציה (OR), ובתהליך ההביטואציה (habituation, התרגלות), שהן תגובות התנהגותיות ופיזיולוגיות לשינויים בסביבה או לגירויים חדשים, וכן לגירויים בעלי משמעות מיוחדת בעבור הפרט; כמו כן התמחה באבחון מידע באמצעות תגובות פיזיולוגיות. הוא התעניין ביישומים של המחקר, בכך שתופעות פסיכו-פיזיולוגיות עשויות להצביע על מידע חבוי על התנסויות אנושיות. הוא סיים את עבודת הדוקטורט בשנת 1975, ובילה שנה אחת בלימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבאילינוי, ארצות הברית, שם התמחה במחקר הערכה. בשנת 1976 התקבל כמרצה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. הוא המשיך את מחקריו בתחום הפסיכופיזיולוגיה ובתחום המדידה החינוכית והפסיכולוגית.
קורות חייו > השגים בולטים

בן-שחר הוא בין החוקרים המובילים בעולם כיום בנושא אבחון מידע באמצעות תגובות פיזיולוגיות. מחקריו בנושאים תגובות אוריינטציה ואיבחון פסיכו-פיזיולוגי פורסמו בכתבי העת המובילים בעולם, וכן בשני ספרים.
בין השאר, מחקריו הביאו אותו למסקנה ש"גילוי האמת" באמצעות מכשיר הפוליגרף, שאמור להיות יישום של עקרונות פסיכופיזיולוגיים, הוא חסר לחלוטין בסיס מדעי. בסדרת מאמרים וחוות דעת מקצועיות טען בן-שחר, שיש להחליף את השיטה הקיימת המיועדת לאבחון שקרים בשיטה המיועדת לאבחון מידע, שהיא בעלת תוקף מדעי מבוסס. מאמצים אלו השפיעו על הפסילה של בדיקת הפוליגרף כראיה קבילה בהליכי שיפוט פלילי בישראל.
קורות חייו > חזונו החינוכי

ב-1 באוקטובר 2003 החל לכהן כנשיא האוניברסיטה הפתוחה, ומילא את התפקיד במשך 5 שנים. בתפקיד זה שקד על קידום החזון שלו באשר להשכלה גבוהה. על פי חזונו, יש לטפח מצוינות באמצעות מוסדות אקדמיים בעלי סף קבלה גבוה; ובמקביל להם לספק השכלה גבוהה לכל, באמצעות מכללות ומוסדות חינוך נגישים לכל דורש, תוך שמירה על רמה אקדמית גבוהה.
עם סיום כהונתו באוניברסיטה הפתוחה חזר לעסוק במחקר באוניברסיטה העברית.
בדצמבר 2024, בעקבות המחלוקות בציבור הישראלי בנוגע למחאה נגד הרפורמה המשפטית וביחס למלחמת חרבות ברזל, נמנה בן-שחר בין החותמים על עצומת הסגל האקדמי באוניברסיטה העברית, עצומה המתנגדת להענקת תואר דוקטור לשם כבוד לנשיא המדינה, יצחק הרצוג.
הוקרה

בשנת 2011 זכה פרופ' בן-שחר בפרס א.מ.ת (אמנות, מדע ותרבות) על תרומתו לאבחון פסיכופיזיולוגי. בטקס קבלת הפרס הוא נבחר לשאת דברים בשם מקבלי הפרס.
בשנת 2024 זכה פרופ' בן-שחר בפרס ישראל בתחום חקר הפסיכולוגיה. בן-שחר תרם חלק מכספי הפרס לפורום המשפחות השכולות הישראלי-פלסטיני.
פרסומים מדעיים > ספריו

Ben-Shakhar, G., Furedy, J.J.: Theories and Applications in the Detection of Deception: A Psychophysiological and International Perspective. New York, Springer-Verlag, 1990
Verschuere, B., Ben-Shakhar, G., Meijer, E.: Memory detection: theory and application of the Concealed Information Test. Cambridge University Press, 2011
פרסומים מדעיים > מאמרים עיקריים

Ben-Shakhar, G. (1977): A further study of dichotomization theory in detection of information. Psychophysiology, 14, 408-413
Ben-Shakhar, G., Lieblich, I. (1982): The dichotomization theory for differential autonomic responsivity reconsidered. Psychophysiology, 19, 277-281
Ben-Shakhar, G., Beller, M. (1983): An application of decision-theoretic model to a quota-free selection problem. Journal of Applied Psychology, 68, 137-146
Ben-Shakhar, G., Bar-Hillel, M. Lieblich, I. (1986): Trial by polygraph: Scientific and juridical issues in lie detection. Behavioral Science and the Law, 4, 459-479
Ben-Shakhar, G., Gati, I.(1987): Common and distinctive features of verbal and pictorial stimuli as determinants of psychophysiological responsivity. Journal of Experimental Psychology: General, 116, 91-105
Elaad, E., Ben-Shakhar, G. (1989): Effects of motivation and verbal response type on psychophysiological detection of information. Psychophysiology, 26, 442-451
Gati, I., Ben-Shakhar, G. (1990): Novelty and significance in orientation and habituation: A feature-matching approach. Journal of Experimental Psychology: General, 119, 251-263
Ben-Shakhar, G., Bar-Hillel, M., Bilu, Y., Shefler, G. (1998): Seek and ye shall find: A confirmation bias in clinical judgment. Journal of Behavioral Decision Making, 11, 235-249
Ben-Shakhar, G., Bar-Hillel, M., Kremnitzer, M. (2002): Trial by polygraph: Reconsidering the use of the GKT in court. Law and Human Behavior, 26, 527-541
Ben-Shakhar, G., Elaad, E. (2003): The validity of psychophysiological detection of deception with the Guilty Knowledge Test: A meta-analytic review. Journal of Applied Psychology, 88, 131-151
Gronau, N., Cohen, A., Ben-Shakhar, G. (2003): Dissocations of personally-significant and task-relevant distractors inside and outside the focus of attention: A combined behavioral and psychophysiological study. Journal of Experimental Psychology: General, 132, 512-529
Carmel, D., Dayan, E., Naveh, A., Raveh, O., Ben-Shakhar, G. (2003): Estimating the validity of the Guilty Knowledge Test from simulated experiments: The external validity of Mock Crime studies. Journal of Experimental Psychology: Applied, 9, 261-269
Gronau, N., Cohen, A., Ben-Shakhar, G. (2009): Distractor interference in focused attention tasks is not mediated by attention capture. Quarterly Journal of Experimental Psychology, 62, 1685-1695
Nahari, G. Ben-Shakhar, G. (2011): Psychophysiological and behavioral measures for detecting concealed information: The role of memory for crime details. Psychophysiology, 48, 733-744
Breska, A., Ben-Shakhar, G. Gronau, N. (2012): Algorithms for detecting concealed knowledge among groups when the critical information is unavailable. Journal of Experimental Psychology: Applied, 18, 292-300. DOI: 10.1037/a0028798
Ben-Shakhar, G. (2012): Current Research and Potential Application of the Concealed Information Test: An overview. Frontiers in Psychology, September 2012, Volume 3, Article 342. DOI: 10.3389/fpsyg.2012.00342
הערות שוליים

↑  גרשון בן שחר, קשר בין תגובתיות אוטונומית דיפרנציאלית לגרויים הרלוונטיים לאורגניזם לבין דפוס ההביטואציה לגרויים אלה, חיבור מוגש לשם קבלת תואר דוקטור בפילוסופיה. ירושלים : האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ה 1975. בהנחיית פרופ' שלמה קוגלמס וד"ר ישראל ליבליך.
↑  ראו: פוליגרף#ההיבט המשפטי
↑   אור קשתי, מאות מרצים בכירים באוניברסיטה העברית נגד תואר כבוד להרצוג: "מתן הכשר להפקרה", באתר הארץ, 5 בדצמבר 2024
↑  זוכי פרס א.מ.ת, 2011
↑  אחרי סערת הביטול והתקפלות שר החינוך: פרס ישראל הוענק לאיל ולדמן, באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2024
↑  אורי סלע‏, חתן פרס ישראל בחקר הפסיכולוגיה העביר חלק מכספי הפרס לפורום משפחות שכולות ישראלי-פלסטיני, באתר וואלה, 22 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258454605171  PLWABN: 9810669320305606  BIBSYS: 90352955  BnF: cb12386168z (data)  CiNii: DA04119016  GND: 11207300X  ISNI: 0000 0001 1687 0340  LCCN: n88252370  NTA: 068558902  RERO: 02-A002988949  VIAF: 93019335   WorldCat (עם VIAF): 93019335
רוברטו סביאנו

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1979 (בן 45) נאפולי, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 שפות היצירה:  איטלקית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  גומורה, אפס אפס אפס, כנופיית הילדים 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 פרסים והוקרה:  פרס האחים שול (2009)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2008)  פרס הקולנוע האירופי לתסריטאי הטוב ביותר (2008)  פרס מרטינטו (2009)  פרס לחופש ועתיד התקשורת (2009)  פרס ויארג'יו (2006)  פרס אולוף פלמה (2011)  Manuel Vázquez Montalbán International Journalism Award (2008)  Pinter International Writer of Courage Award (2011)  פרס המדיה M100 (2016) 
 www.robertosaviano.com
 
רוברטו סביאנו (באיטלקית: Roberto Saviano; נהגה [roˈbɛrto saˈvjano]; נולד בנאפולי, 22 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי חוקר וסופר המתמחה בכתיבה על עולם הפשע המאורגן והסחר בסמים.
ביוגרפיה

רב-המכר הבינלאומי הראשון שלו, גומורה, שם שעשה שימוש בדמיון הפונטי של המילים "עמורה" ו"קאמורה", עסק בקאמורה - המאפיה של נאפולי, היקף פעילותה הכלכלית ואכזריותה. הספר תורגם למעלה מ-50 שפות, ובעברית קיבל את השם "קאמורה - המאפיה של נאפולי". על הספר מבוססים הסרט וסדרת הטלוויזיה "גומורה" שיצר סטפאנו סולימה. רב המכר הבינלאומי השני שלו הוא הספר "אפסאפסאפס" העוסק בתעשיית ייצור ושיווק הקוקאין בעולם וארגוני הפשע סביבה, גם על ספר זה מבוססת סדרת טלוויזיה של סולימה, "זירו זירו זירו".
מאז 2006 חי סביאנו תחת אבטחה של משטרת איטליה, לאחר שהתקבלו איומים על חייו מצד אנשי קבוצת (קלאן) קאמורה שחשף בספרו. נכון ל-2020 סביאנו עודנו מסתובב עם 7 מאבטחים, 2 מכוניות משוריינות וחי בעיקר בתחנות משטרה ובבתי מלון אותם הוא מחליף כל כמה ימים.
הוא כותב עבור עיתונים נחשבים רבים ברחבי העולם, בהם בארצות הברית: הוושינגטון פוסט, הניו יורק טיימס, ניוזוויק וטיים. בספרד: "אל פאיס". בגרמניה: די צייט ודר שפיגל. ובבריטניה עבור הטיימס והגארדיאן.
ספריו

קאמורה - המאפיה של נאפולי, ראה אור בעברית בהוצאת אריה ניר-מודן, עמורה
היופי והתופת: רשימות 2004–2009, ראה אור בעברית בתרגומה של דליה עמית, בהוצאת אריה ניר (2011)
אפס אפס אפס: איך הקוקאין מנהל את העולם, ראה אור בעברית בתרגומו של מונה גודאר, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר (2014)
כנופיית הילדים: על עבריינות הנוער ובליטתו בפעילות המאפיה בתפקידים זוטרים ואף כמנהלי שכונות. הוצאת מודן (2020) ותרגום של יערית טאובר.
Tous les mêmes

Tous les mêmes (בעברית: כולם אותו הדבר) הוא שיר של הזמר-יוצר הבלגי סטרומאה, שיצא בשנת 2013. השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בבלגיה ובצרפת.
וידאו קליפ

הקליפ, בבימויו של הנרי שולפילד, עלה ליוטיוב ב-18 בדצמבר 2013, וכולל בחלקו את סטרומאה כאשר הוא לבוש כאישה. השיר מתאר את חייו של סטרומאה כאישה. אפקטי התאורה בסרטון נועדו להבדיל בין סטרומאה הזכר לנקבה, כאשר האור הירוק מייצג את סטרומאה כזכר, והאור הורוד מייצג את סטרומאה כנקבה.
נכון לדצמבר 2021, זכה הקליפ למעלה מ-328 מיליון צפיות.
גרסאות כיסוי

בשנת 2017, ביצעה אנג'לינה את השיר במהלך גמר דה ווייס ילדים צרפת, בו היא זכתה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013–14)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013–14)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013–14)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013–14)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 5 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 29 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |  |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 9 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 4 |  |
|  צ'כיה | Singles Digitál Top 100 | 88 |  |
|  צרפת | SNEP | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 27 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 96 |  |
|  צרפת | SNEP | 40 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2014)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2014)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2014)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2014)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 28 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 90 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 24 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 51 |  |
|  צרפת | SNEP | 32 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| בלגיה (BEA) | פלטינה | 30,000 |
| דנמרק (IFPI Danmark) | זהב | 30,000 |
| צרפת (SNEP) | פלטינה | 192,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה 2× | 60,000 |
הערות שוליים

↑   Stromae - Tous Les Mêmes, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:37)
| סטרומאה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Cheese • Racine carrée • Multitude |  |
| אלבומי וידאו | Racine carrée Live |  |
| סינגלים | "Up Saw Liz" • "Alors on danse" • "Te Quiero" • "House'llelujah" • "Peace or Violence" • "Je cours" • "Papaoutai" • "Formidable" • "Tous les mêmes" • "Ta fête" • "Ave Cesaria" • "Meltdown" • "Carmen" • "Défiler" • "Santé" • "L'enfer" |  |
| השתתפות בסינגלים | "La pluie" |  |
איטו אבירם

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1950 (בן 74) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יצחק "איטו" אבירם (נולד ב-16 באוקטובר 1950) הוא סופר, עורך ועיתונאי ישראלי. מוכר בספריו הרבים לבני נוער וילדים, בעיקר שמונת ספרי הסדרה "יעל ואני", "מצמררים", "אני ליאור, ואתם?" ו"הקיץ האחרון של דן".
ביוגרפיה

אבירם החל את קריירת הכתיבה בתור כתב נוער ב"מעריב לנוער" שם התפרסמה הסדרה שכתב "יעל ואני". הסדרה ההומוריסטית עסקה ברצינות בסיפורים אמיתיים מחייהם של בני זוג בגיל העשרה, בבעיות, תחושות, חוויות, רגשות ואירועים האופייניים למערכת יחסים כזו.
ברבות השנים מונה אבירם לכתב הראשי של "מעריב לנוער" ולסגנו של העורך אמנון בירב.
בעקבות הפופולריות לה זכו פינותיו של אבירם בעיתוני הנוער, המשיך אבירם בכתיבת סדרות שהפכו לספרים רבי-מכר.
בשנים 1992 עד 1994 יצא אבירם לשליחות בארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית. לאחר חזרתו לישראל, מונה לערוך את "ראש1", מבית "ידיעות אחרונות". לדבריו, "התקופה הזו הייתה הרבה פחות מוצלחת ... לא הייתה שם אותה אווירה, ופתאום התחוור לי שהעורך, איך לומר, לא ממש עומד בראש העיתון. הייתה שם מנהלת, בחורה שלמדה שיווק, והיא נתנה את הטון וקיבלה גיבוי מ'ידיעות אחרונות'. הפכתי למין מנהל תוכן, לא יותר, שצריך להתיישר לפי רצונותיה של אשת שיווק".
לאחר "ראש1" ערך אבירם גם את העיתונים "ראש צעיר" ו"טבע הדברים".
בהמשך דרכו, הקים אבירם מחדש ואף ערך את עיתון הילדים "פילון", בשנים האחרונות מרצה אבירם במפגשים לילדים ונוער דרך "סל תרבות שטראוס" וסל תרבות ארצי ומופיע לבני נוער בתוכנית משותפת עם המשוררת ציפי שחרור. בתוכנית "בואו נתבגר על זה" ובתוכניות נוספות כמו "היכן שנגמרות המילים", אבירם פונה גם למבוגרים באמצעות סיפורים שהוא כותב לעיתון ג'רוזלם פוסט ובאתר אינטרנט בשם "התרשמות" העוסק בנושאי תיירות ונופש, קולינריה, תרבות בידור ופנאי, אשר פונה ברובו למבוגרים.
איטו אבירם מלמד גם מבוגרים וגם בני נוער בסדנאות לכתיבה יוצרת ברחבי המדינה. בין השאר הוא לימד באוניברסיטת תל אביב וכן במכללות. בנוסף הוא מלמד במדרשה העירונית ברעננה, בקתדרה בפרדס חנה, בביתו ביישוב תל מונד, בהוד השרון ועוד. משנת 2016, הוא מלמד כתיבה יוצרת וכתיבת סיפור חיים גם בספריית יד לבנים בחיפה, מרכז הכרמל.
בשנות השבעים התחתן איטו אבירם עם יעל. לזוג נולדו שני ילדים, ולאחר כ-20 שנה הם התגרשו. הוא נישא בשנית ובשנת 2003 נולדו לו תאומים, אדר והשחקנית רומי אבירם.
הערות שוליים

↑  על עיתוני הילדים של פעם (והיום), מאת דודו כהן, 19 באוקטובר 2008.
↑  https://hitrashmut.co.il/האוצר-מעבר-לנהר-סרט-הילדים-הישראלי-ש/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299372105171  LCCN: n87921295  VIAF: 160703275   WorldCat (עם VIAF): 160703275
המאה ה-7

המאה ה-7 היא התקופה שהחלה בשנת 601 והסתיימה בשנת 700. זוהי המאה השביעית של האלף הראשון. מאה זו נחשבת לתחילתם של ימי הביניים במזרח התיכון, והאירוע המשמעותי בתקופה זו הוא ייסוד האימפריה המוסלמית בעקבות כיבושי הערבים, אשר כבשו כליל את האימפריה הסאסאנית וחלקים גדולים מהאימפריה הביזנטית והביאו את האסלאם לכל רחבי המזרח התיכון וחלקים מאירופה.
במערב אירופה התבססה השושלת הקרולינגית שמרכזה בצרפת שהחליפה את השושלת המרובינגית. נציגה המפורסם ביותר של השושלת הזאת הוא קארל הגדול, מייסד האימפריה הרומית הקדושה בראשית המאה ה-9.
בדרום אמריקה המשיכה לפרוח תרבות המאיה שהייתה בתור הזהב שלה. בסין עלתה שושלת טאנג ואילו המשיך המאבק בין המדינות השונות על השליטה בתת-היבשת.
ערים חדשות

דוברובניק
אישים בולטים

הנביא מוחמד (570–632)
אבו בכר, הח'ליף המוסלמי הראשון
עלי בן אבי טאלב (600–661), בן דודו של מוחמד, הח'ליף המוסלמי הרביעי.
ח'אלד אבן אל-וליד (592–642), מפקד צבא ערבי מוסלמי שהביס את צבאות האימפריה הרומית והפרסית במעל ל-80 קרבות
עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני.
עות'מאן, הח'ליפה השלישי.
אישים בולטים > אישים בולטים ביהדות

בוסתנאי בן חנינאי – ראש הגולה בבל.
רב מר בר רב הונא – ראש ישיבת סורא הראשון בתקופת הגאונים.
רב אחא משבחא – מחכמי פומבדיתא שבבבל, כתב את הספר הראשון לאחר חתימת התלמוד.
רב יצחק (פירוז שבור) – החכם שיצא לקראת עלי אבן אבו טאלב בעת הכיבוש המוסלמי של פרס.
רב חנניה (חיננאי) – ראש ישיבת סורא.
רב הונאי (הונא) – ראש ישיבת סורא.
רב ששנא (משרשיא בר תחליפא) – ראש ישיבת סורא.
רב חנניה הכהן מנהר פקוד (חיננאי) – ראש ישיבת סורא.
רב נהילאי (הילאי) הלוי מנרש – ראש ישיבת סורא.
תגליות והמצאות

ב-650 בסין מונפקים לראשונה בהיסטוריה השטרות הראשונים שעשויים מנייר.
בשנות ה-70 של המאה ה-7 – הומצא אמצעי הלחימה "אש יוונית" בקונסטנטינופול.
תרבות ואמנות

תחילת תקופת הזוהר של אמנות השאן שוי (אנ'), אמנות ציור נוף סינית קלאסית.
בתקופת שושלת צ'לוקייה בהודו נבנים מקדשים בסגנונות שעתידים להפוך לנפוצים ומזוהים עם אזורים נרחבים בדרום אסיה. בתקופה זו נבנו באזור טאמיל נאדו כמה מבנים שהפכו לימים לאייקונים.
תרבות ואמנות > תרבות המזרח התיכון בתקופת עליית האסלאם

במוזיקה במזרח התיכון בראשית המאה, בתקופה הקדם-אסלאמית, בלטו הסגנונות הביזנטים והסאסאנים. באימפריה הביזנטית היה נהוג זמר עממי שבוצע בהיכלים של אצילים. באימפריה הסאסאנית הייתה נפוצה שירה דתית ולא-דתית גם יחד.
בתקופת מעבר בימי מוחמד ישנן עדויות שעשויות לרמוז שהמוזיקה המקובלת הייתה יותר פונקציונלית כמו שירי מלחמה או עלייה לרגל. בתקופה זו הופיעו באזורים רבים שנכבשו מבנים קדומים של מסגדים, שבשלב הזה היו מבנים קהילתיים יותר מאשר דתיים. באזור עיראק מקבלים מבנים אלו מאפיינים ייחודיים בהשפעות היפוסטילים.
על עליית האסלאם מסביבות 610 מתחילה התגבשותה של סוגה מוזיקלית עממית חדשה, שמשלבת מוזיקה ערבית קדם-אסלאמית עם השפעות פרסיות, ביזנטיות, טורקיות, ברבריות ומוריות. עם התפשטות האסלאם נפוץ סגנון מוזיקלי זה מצפון אפריקה ועד מרכז אסיה, אם כי בצורתו המזוקקת היה נפוץ בעיקר בטווח בין מצרים לפרס. הופעה מוזיקלית נפוצה כללה שימוש בעוד, דף ומקל הקשה בשם קאדיב (qaḍīb)[דרושה הבהרה].
בימי בית אומיה (661–750) הייתה פריחה באזור חצי האי ערב בזכות זמינותם של עבדים מנגנים ועליית הונם של האצילים המקומיים. אלו גרמו לאופנות בקרב האצולה, דוגמת תחרויות מוזיקה. אלו יצרו תשתית תרבותית-מוזיקלית שבה תפרח הסוגה המקומית שנים רבות. בתקופה זו נוסד הסגנון הקלאסי של המוזיקה האסלאמית.