stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרטת מרדסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטת מלחמה 
 על שם:  השתתפות ארצות הברית בקרב על הבליטה
 מיקום:  בסטון 
 מדינה:  בלגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 4 ביולי 1946
 תאריך פתיחה רשמי:  16 ביולי 1950 
 יוצר:  פרנאן לז'ה 
 אדריכל:  ז'ורז' דדויאר 
 
 קואורדינטות:  50°00′34″N 5°44′20″E﻿ / ﻿50.00935°N 5.738971°E﻿ / 50.00935; 5.738971
  (למפת בלגיה מוגדלת) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקסמבורג הים הצפוני אנדרטת מרדסון(למפת בלגיה רגילה) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקס. הים הצפוני אנדרטת מרדסון
 
אנדרטת מרדסון (Mémorial du Mardasson) שליד העיירה בסטון שבבלגיה הוקמה לזכר השתתפותה של ארצות הברית בקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ממוקמת מצפון מזרח לבסטון, שעליה הגנה הדיוויזיה המוטסת ה-101 האמריקאית ושסביבה ניטש אחד מקרבות המפתח באותה מערכה. המקום נבחר כאתר להקמת האנדרטה ב-4 ביולי 1946. אז נאסף עפר מאדמת המקום, הוטס לוושינגטון הבירה ונמסר לנשיא הארי טרומן. האנדרטה עצמה נחנכה בטקס שנערך ב-16 ביולי 1950.
האנדרטה מעוצבת כפנטגרם - אכסדרת עמודים דמוית כוכב מחומש, שבה חצר מרכזית עגולה וחמישה אגפים זוויתיים, הניצבים במרכזה של רחבה פתוחה. גובה המבנה הוא 12 מטרים וקוטרה של האכסדרה בו - 20 מטרים. בנקודה המרכזית של האנדרטה ניצבת אבן שעליה נחרתה בלטינית הכתובת:
בקרקע שתחת האבן מצוי כוך שנחצב באדמה, ובו מוצבים שלושה מזבחות - לזכר הנפגעים האמריקאים הקתולים, הפרוטסטנטים והיהודים בקרב.
על הקיר בהיקפה החיצוני העליון של האנדרטה נרשמו שמות 48 המדינות שנכללו בארצות הברית במהלך המלחמה. על הקירות החיצוניים מופיעים סמלי העוצבות האמריקניות שנטלו חלק בקרב על הבליטה. באנדרטה מוצבות גם מפות המתארות את מהלך הקרב.
האנדרטה הוקמה ביוזמת האגודה האמריקאית-בלגית. היא תוכננה על ידי האדריכל ז'ורז' דדויאר (Georges Dedoyard).
בסמוך לאנדרטה ניצב מוזיאון המלחמה של בסטון.
הערות שוליים

↑  העפר שמור כיום בספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם טרומן באינדיפנדנס, מיזורי.
LSD (אלבום)

Labrinth, Sia & Diplo Present... LSD הידוע גם כ-LSD (בעברית: לאברינת', סיה ודיפלו מציגים... LSD) הוא אלבום הבכורה של הלהקת פופ LSD. האלבום יצא לאור ב-12 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
במקור, חברי הלהקה הכריזו על צאת האלבום ב-2 בנובמבר 2018, אך לבסוף הוצאתו נדחתה לשנת 2019.
סינגלים

"Genius" - יצא לאור ב-3 במאי 2018, כסינגל הראשון מתוך האלבום. לסינגל זה יצא ווידאו קליפ אנימציה.
"Audio" - יצא לאור ב-14 במרץ 2018, כסינגל השני מתוך האלבום. לסינגל זה יצא ווידאו קליפ.
"Thunderclouds" - יצא לאור ב-9 באוגוסט 2018, כסינגל השלישי מתוך האלבום. לסינגל זה יצא ווידאו קליפ.
"Mountains" - יצא לאור ב-ב-1 בנובמבר 2018, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. לסינגל זה לא יצא קליפ רשמי אלא קליפ אודיו בלבד.
"No New Friends" - יצא לאור ב-14 במרץ 2019, כסינגל החמישי מתוך האלבום. לסינגל יצא ווידאו קליפ.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חברי הלהקה.
| Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD.מס' | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD.שם | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD.משך | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. | Labrinth, Sia & Diplo Present> .. LSD. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Welcome to the Wonderful World Of  | 1:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Angel in Your Eyes  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Genius  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Audio  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Thunderclouds  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Mountains  | 3:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | No New Friends  | 2:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Heaven Can Wait  | 3:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | It's Time  | 3:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Genius (Remix) (בשיתוף ליל ויין)   | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 30:41 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 29 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 49 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 53 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 45 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 70 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 49 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 16 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 44 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 66 |
|  טאיוואן | ג'י-מיוזיק | 2 |
|  נורווגיה | VG-lista | 10 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 35 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 39 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 53 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 21 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 72 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 56 |
|  צרפת | SNEP | 25 |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 90 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 33 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 17 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 24 |
הערות שוליים

↑  LSD, דיפלו, לברינת', ג'וניור בלנדר, גוסטב רודמן, המלך הנרי, נתנאל לדוויג', בועז ואן דה באץ, יודה פרנצ'סקו
↑  Pop and Jazz Fall Preview: 70 Albums, Shows and Festivals, ספטמבר 2018
↑  LSD - Genius ft. Sia, Diplo, Labrinth, מאי 2018
↑  LSD - Audio (Official Video) ft. Sia, Diplo, Labrinth, מאי 2018
↑  LSD - Thunderclouds (Official Video) ft. Sia, Diplo, Labrinth, אוגוסט 2018
↑  LSD - Mountains (Official Lyric Video) ft. Sia, Diplo, Labrinth, נובמבר 2018
↑  LSD - No New Friends (Official Video) ft. Labrinth, Sia, Diplo, אפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: e4aba7ef-9a6e-4235-8893-8f0913bc6c06
זיכרון קולקטיבי

חריטתם של פיגועי 11 בספטמבר בזיכרון הקולקטיבי, הן בארצות הברית והן בעולם, התעצמה בזכות תקשורת ההמונים והצילומים הרבים מהאירוע.
זיכרון קולקטיבי (או זיכרון קיבוצי) הוא מונח שמשמעו זיכרון משותף לכלל החברה. את המונח טבע הפילוסוף והסוציולוג הצרפתי מוריס האלבווקס בחיבוריו, שראו אור בשנות ה־20 של המאה ה־20, אולם השימוש הנרחב במושג החל רק באמצע שנות ה־70.
הנחת היסוד של תפיסה זו, היא כי העבר הנשאר בתודעתנו אינו העבר כפשוטו, אלא הדימויים שלו. דימויים אלה הם לעיתים בעלי מבנה מורכב וסלקטיבי כמו מיתוסים. במובן זה, הזיכרון הקולקטיבי הוא תמיד מערכת בה משתלבים זיכרון עובדות העבר יחד עם דימוייו. ההבדל בין היסטוריה לזיכרון קולקטיבי מובן בצורה הטובה ביותר כאשר משווים את המטרות והמאפיינים של כל אחד מהם. מטרת ההיסטוריה באופן כללי היא לספק תיאור מקיף, מדויק וחסר פניות של אירועי העבר. זה כולל לעיתים קרובות ייצוג והשוואה של נקודות מבט מרובות ושילוב של פרספקטיבות ופרטים אלה כדי לספק חשבון שלם ומדויק. לעומת זאת, הזיכרון הקולקטיבי מתמקד בפרספקטיבה אחת, למשל, הפרספקטיבה של קבוצה חברתית, אומה או קהילה אחת.
היסטוריה

אסכולת האנאל יצאה חוצץ כנגד קריאת ההיסטוריה מ"למעלה" וטענה כי קריאת מסמכים, כמו פרוטוקולים, לימוד תולדות המנהיגים והבנת המהלכים הצבאיים לא תספק את התמונה ההיסטורית המלאה. זו תתאפשר רק על ידי הבנת המציאות היומיומית הכוללת מרכיבים כמו האזור הגאוגרפי התרבות החומרית, ועוד. למעשה, הביאה אסכולה זו לדיון ההיסטורי תחומי מחקר שעד אז היו שוליים כמו היסטוריה חברתית, היסטוריה של מנטליות והיסטוריה תרבותית. הייתה לאסכולה תפיסה של מהלכים עמוקים בזמן, מתוך ההבנה כי שורשים של תהליכים יכולים להיות רחוקים מאוד מתוצרם. כך, אנשי האנאל שאפו ליצור תפיסה רחבה יותר, ובעלת יסודות מוצקים יותר, של המציאות ההיסטורית. אותו חיפוש גרם להכרה הולכת וגוברת במגבלות ההיסטוריון, שהתבטאה, בין היתר, בפער בין היסטוריה לזיכרון.
אמיל דורקהיים, סוציולוג פונקציונליסט, טען כי החברה היא יותר מסך היחידים המרכיבים אותה. במשנתו, סיפק דורקהיים, הסבר היסטורי־חברתי להתהוות החברה האנושית. היא התאפיינה בלכידות מכנית – קשרים חברתיים המבוססים על מוסר משותף; לכידות האופיינית לחברות קדם תעשייתיות. הסולידריות נובעת מהדמיון בין בני האדם. אולם בעת החדשה, במאה ה־20, היא תתאפיין בלכידות אורגנית – ייווצרו קשרים חברתיים המבוססים על התמחות, שתהא הלכידות האופיינית לחברות מתועשות. סולידריות זו תהא נשענת דווקא על ההבדלים בין האנשים מחד, ועל התלות ההדדית הנוצרת כתוצאה מכך. על מנת שאכן תיווצר תפקודה של החברה כביכול כיצור אורגני, היא חייבת למצוא את המשותף. דורקהיים מצא את המשותף החדש בבניה של תודעה משותפת. על פי האלבווקס, תלמידו, זיכרון קולקטיבי הוא חלק מאותה תודעה משותפת.
הגדרות והבחנות > זיכרון אישי וזיכרון קולקטיבי

על פי האלבווקס קיימים שני מנגנונים בסיסיים הקשורים בזיכרון:
הזיכרון האישי, האוטוביוגרפי – אותו נושא האדם מתוך אירועים שונים אותם חווה באופן בלתי אמצעי על בשרו.
הזיכרון הקולקטיבי – כולל בתוכו אירועים של העבר שלא נחוו על ידו באופן ישיר, אלא הועברו על ידי אחרים. הזיכרון הקולקטיבי, בניגוד לאישי, נזקק למתווכים אשר יעצבו את דמותו ויהפכוהו לכזה. בראש ובראשונה המערכות הממלכתיות: מערכת החינוך ומערכת ההנצחה, והמערכות הנמצאות בתווך שבין המדינה לחברה – התקשורת והאקדמיה.
מדובר אמנם, בשני מנגנונים נפרדים, ועם זאת, בין שתי צורות זיכרון אלה מתקיימים קשרי גומלין, כמו, למשל, הנטייה לתעד ניסיון אישי על פי אירוע היסטורי חברתי. לעיתים נפגשים, ואף חופפים, שני המנגנונים הללו במעשה פוליטי. למשל, כינון לאומיות, הדורשת לרוב התמודדות עם כוחות וזיכרונות נגדיים.
המונח זיכרון קולקטיבי מכוון לארגונו של העבר. לטענת קליפורד גירץ, מובילי החברה מבקשים לארגן את העבר בתבניות, בעזרתן ניתן יהיה למסד את השנויים במציאות. המונח רלוונטי לעת החדשה, ובמיוחד למאה ה־20 ואילך, בגלל השנויים התכופים באורח החיים ובתרבות, ובשל המודעות לשנויים אלה. האדם המודרני נבנה מתוך רשתות של הענקת משמעויות.
האלבווקס התייחס לממד הזמן וטען כי לזיכרון הקולקטיבי, בניגוד לזיכרון האישי, יש ממד דורי. לאחר חלוף הדור, הזיכרון הופך להיסטוריה, ומזוקקים ממנו הפרטים הנוגעים לבוחרים לשמר אותו. בעקבות זיקוק זה, הזיכרון הקולקטיבי ניתן ללישה על ידי החברה, או הממשל.
הגדרות והבחנות > זיכרון פנימי וזיכרון חיצוני

זיכרון פנימי הוא האופן שבו אדם, מוסד או מדינה רואים את אירועי העבר, בעוד שזיכרון חיצוני הוא האופן שבו הם מציגים כלפי חוץ את אופן תפיסתם את האירועים. למשל, האקדמיה (זיכרון היסטורי) של מדינה מסוימת יכולה להציג סיפר מסוים לגבי אירועי העבר (למשל, כזה שמציג את מדינתם באופן חיובי לגבי אירוע שנוי במחלוקת כדי שלא לפגוע בתדמית מדינתם), בעוד שלמעשה חוקריה מחזיקים בתפיסה אחרת של אירוע זה, שלילית יותר לכפי מדינתם. כך גם לגבי הזיכרון הרשמי (הבדל בין מה שהמדינה מציגה בפרסומיה לעומת תפיסתה האמיתית את העבר) או זה האוטוביוגרפי (כיצד ותיקי קרבות זוכרים באמת את אירועי המלחמה לעומת מה שהם מציגים למשל בספרי זיכרונותיהם). הפער בין שני סוגי הזיכרונות נובע מסיבות שונות כגון, כאמור, הרצון לתמוך במדינה בקרב הקהילה הבינלאומית, כמו גם חשש מסנקציות (במקרה של הצגת הזיכרון החיצוני את המדינה באופן שלילי) והרצון לגייס את התושבים להיות פטריוטיים לטובת מדינתם.
הגדרות והבחנות > חלוקה לסוגי זיכרון

זיכרון קולקטיבי הוא מושג הכולל סוגי זיכרון שונים בקטגוריית העל של הזיכרון הקולקטיבי, ולהלן כמה מהמרכזיים שבהם.
זיכרון פופולרי – האופן שבו בני החברה רואים את אירועי העבר בנושא הזיכרון (גילוי אמריקה, השפל הכלכלי של שנות ה־30 בארצות הברית או סכסוך בין מדינות). זיכרון זה מאופיין באופן הישיר ביותר על ידי סקרי דעת קהל.
זיכרון היסטורי – האופן שבו חוקרי קהילת המחקר (חוקרים השייכים למוסדות אקדמיים או חוקרים עצמאיים) רואים את אירועי העבר, דבר שבא לידי ביטוי במחקריהם.
זיכרון אוטוביוגרפי – האופן שבו האנשים שלקחו חלק באופן ישיר באירועי העבר רואים אותם. זיכרון זה מתבטא למשל בספרי זיכרונות של אותם אנשים, בעדויות שהם נותנים בפרויקטים של היסטוריה שבעל פה או במאמריהם בעיתונות.
זיכרון רשמי – האופן שבו מוסדות המדינה רואים את אירועי העבר בפרסומיהם, באנדרטאות רשמיות, ובנאומי מנהיגים.
הגדרות והבחנות > השפעות הזמן

לחלוף הזמן יש השפעה מגוונת על הזיכרון. בהתייחס למשל לזיכרון קולקטיבי של סכסוכים, ניתן להתייחס לארבעה סוגי קטגוריות של השפעה.
הראשונה, כללית באופייה, והיא עוסקת בשינויים אשר מתרחשים בקונטקסט הכולל של המדינה שזיכרונה נדון. המדובר, למשל, במצב הסכסוך, בכלכלת המדינה ובלכידות החברה שבה, באופן התייחסות היריב לזיכרון הסכסוך, וביחס הקהילה הבינלאומית לפיוס בין עמים המעורבים בסכסוכים. מטבע הדברים, עם חלוף השנים מתרחשים שינויים שונים בהיבטים אלו, שינויים המשפיעים על זיכרון הסכסוך.
הקטגוריה השנייה עוסקת בחלוף הזמן מעת שהתרחש האירוע הנדון בסכסוך, דבר שבחלקו תורם לאימוץ מדויק יותר של אירועי העבר ובחלקו – לאימוץ פחות מדויק. עם חלוף הזמן יכולה לרדת מידת הסודיות מעל האירוע הנדון כך שיהיה ניתן לדבר עליו ביתר חופשיות. בנוסף, עם חלוף הזמן האנשים שלקחו חלק באירוע הנדון – למשל ותיקי קרבות – יכולים להתגבר על קשיים פסיכולוגיים שמנעו מהם לדון בפומבי באירוע קשה, הם גם פרשו מעבודתם ולכן יש להם זמן לכתוב את זיכרונותיהם, עם חלוף הזמן הם מזדקנים ורוצים לספר את סיפור חייהם בטרם ילכו לעולמם, אך עם זאת – עם חלוף הזמן גם יכולה להיות התדרדרות ביכולת זיכרונם. עם חלוף הזמן גם מתרחש תהליך חילוף דורות בו מוחלף הדור שלקח חלק באירוע הנדון – שיהיה לרוב שמרני וסגור יותר – בבני הדור שלאחר מכן, שיהיה לרוב פתוח יותר לנרטיבים ביקורתיים יותר. חלוף הזמן גם ידוע כגורם שמאפשר פרספקטיבה רחבה יותר בניתוח היסטורי.
הקטגוריה השלישית מתייחסת לחלוף הזמן מעת שהוקמה המדינה – וזאת כאשר המלחמה הנדונה התרחשה כחלק מהקמת מדינה (כמו לגבי "מלחמת 1948" בין הערבים ליהודים). לרוב בסמוך לאחר הקמת מדינה, דבר שכרוך בקשיים רבים, מוסדותיה יציגו סיפר מוטה וחיובי לטובת המדינה כדי לגייס ביתר קלות את בני החברה להיות פטריוטיים לטובתה. עם חלוף הזמן והתבססות המדינה, ירד הצורך לגיוס העם, ולכן גם הסיפר שיוצג על ידי המדינה יהיה פחות מוטה.
הקטגוריה הרביעית מתייחסת לחלוף הזמן מעת שנחתם הסכם שלום בין הצדדים, בהנחה שנחתם כזה. ככל שחולף הזמן, שוקעים ונרפאים המשקעים הפסיכולוגיים שנוצרו בקרב היריבים, באופן שמאפשר להם לאמץ נרטיבים פחות מוטים לטובתם.
שימוש אידאולוגי > הזיכרון הקולקטיבי כפעולה פוליטית

הזיכרון הקולקטיבי מהווה את אחד המנגנונים המשמעותיים ביצירת מיתוס מכונן. לטענתו של האלבווקס, המיתוס המכונן, נבנה מרצף זיכרונות קולקטיביים, הוא פרי פעילותן של אליטות פוליטיות ואינטלקטואליות, ולכן ניתן לראות בו, לפחות בתחילה, כמתווך בין הקבוצה הבונה לאומה נבנית. מכיוון שהקולקטיב לכאורה אינו "זוכר" ואינו "מדבר", לקבוצות כוח בחברה וליזמים מוסריים יש תפקיד מרכזי בעיצוב סיפור העבר הרשמי מחד, והדיון בהווה הרשמי מצד שני. וכך, מספר מצומצם יחסית של אנשים ומוסדות הם מנסחי הזהות ומבני הזיכרון ברמה המקרו־לאומית.
האלבווקס תיאר את ההיסטוריה והזיכרון כשתי גישות מנוגדות לייצוג העבר. הניתוח המדוקדק של חקר המקורות ההיסטוריים המנותק מלחציה של המציאות החברתית והפוליטית מחד, ולעומתה, זיכרון קולקטיבי, הנתפס כחלק אורגני של החיים החברתיים, ולפיכך הוא ידע המעוצב כל העת על ידי צרכיה החברה. מכאן שניתן לנצל את אירועי העבר באופן סלקטיבי. אירועים אלו בכל אופן, יתבססו על זיכרונות מאירועים היסטוריים אמתיים.
שימוש אידאולוגי > הזיכרון הקולקטיבי כזירת מאבק

מאז שנות השמונים החל להתפתח בצד המונח זיכרון קולקטיבי מונח נוסף: "הזיכרון שכנגד". אם הזיכרון הקולקטיבי מבקש לבטא את האחיד, את הקונצנזוס, את הזיכרון הלאומי, הרי ש"הזיכרון שכנגד" מבקש לבטא אלטרנטיבה לזיכרונות אלה. הוא התפתח במקביל לעיסוק בפוליטיקה של זהויות. זיכרון שכנגד מתייחס בעיקר לנרטיבים חילופיים לנרטיב הדומיננטי, מפנה מקום לספורים חלופיים לספור המרכזי שאותה מבקשת המדינה והאליטות המנהיגות להציג בפנינו.
חלק נכבד מהדיון ב"זיכרון קולקטיבי" מזוהה עם אסכולות ביקורתיות, משום שהן מזהות את המדינה או הלאומיות, כמנחילות הנצחה מלמעלה. בדרך כלל, "הזיכרונות שכנגד" מנסים לערער על "הזיכרון הקולקטיבי"; להציג אותו כלא עקבי ושקרי; אולם מאידך גיסא, גם הם מתבססים על מבני חשיבה והגיונות של הזיכרון הקולקטיבי הלאומי. הם מוצגים באותו הקשר, ולמעשה, שואפים לצור זיכרונות קולקטיבים חילופיים. הופעתם מהווה שיקוף למצבה הכולל של החברה העוברת ממצב של הגמוניה לאומית בעלת תרבות דומיננטית, לחברה רב תרבותית שבה קיימים במקביל, זה בצד זה מספר סיפורים שכולם נכונים וכולם בעין הזוכר. אחד הצירים המרכזיים בחקר "הזיכרון הקולקטיבי", הוא המתח שבין מה שהוגדר כתפיסות מונוליתיות של הזיכרון – תפיסות המייצגות סוג של קונצנזוס לבין תפיסות קונפליקטואליות. המתח מתבטא בהחלטות לגבי סוג האירועים שיונצחו, האופן שבו יעשה הדבר והתכנים שיועברו במהלך ההנצחה. בעוד המדינה שואפת לספר את סיפורה כסיפור לקראת הומוגניות ומבקשת להדגיש את המכנה המשותף, להנציח אותו ובכך לצור ולשמור על הדבק של החברה הלאומית; וזאת תוך דחיקת המהמורות, הקשיים והאתגרים שכרוכים בהקמתה ובקיומה. ואילו, "הזיכרון שכנגד" מבקש לבחון ולהעלות דווקא את אותם מהמורות וקשיים. וכך לכאורה, אם הזיכרון הקולקטיבי משרת בעיקר את היסוד השמרני במדינה, את הרעיון כי המדינה ניצבת מעל אזרחיה, הרי שהזיכרון שכנגד משרת בעיקר את היסוד ההומניסטי של המדינה, שמרכזו האדם.
שימוש בזיכרון הקולקטיבי כפעולה פוליטית ניתן להדגים למשל, בפעילות המחאה של תנועת הפנתרים השחורים. אחת התגובות לפעילותה של התנועה, הייתה הקמת ועדה שמונתה לבדוק את ספרי הלימוד ועד כמה באה בהם לידי ביטוי מורשת יהודי המזרח. היה זה אקט פוליטי, שמטרתו להביא לזיכרון הקולקטיבי הישראלי את יהדות המזרח ושהתעצם וקיבל חיזוקים במהפך הפוליטי בישראל בשנת 1977.
ראו גם

פוליטיקה של זהויות
לקריאה נוספת

יוסף חיים ירושלמי, זכור, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1988.
אילה שקלאר, זיכרון קולקטיבי, זיכרון סלקטיבי, היֹה היה, במה צעירה להיסטוריה 8, תשע"א (2001), עמ' 7–31.
עמיה ליבליך, מנחם בן ששון ואחרים (ע), כפר עציון: סיפורי הדור השני, זיכרון קולקטיבי וקנון, חקרי קנון וגניזה, ירושלים: מאגנס, תשס"א (2001).
מוטי ניגר, אתם זוכרים עם השירים: תרבות פופולרית, זיכרון קולקטיבי ושידורי הרדיו בישראל ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, 1993–2002, מגמות מו, 1–2, תשס"ט, עמ' 254–280.
ג'קי פלדמן, בין זיכרון אישי לזיכרון קולקטיבי של השואה: "אנשי העדות", ילדות בצל השואה, תשס"ז (2007), עמ' 364–393.
מרדכי בר־און, לזכור ולהזכיר: זיכרון קולקטיבי, קהילות זיכרון ומורשה, דפוסים של הנצחה, תש"ס (2000), עמ' 11–47.
מרדכי בר־און, זיכרונות תש"ח: זיכרון אישי, זיכרון קולקטיבי וחקר "מה שהיה באמת", דברים ליזהר, תשנ"ו (1996), עמ' 211–246.
נעימה ברזל, תפיסת הגבורה בשואה: בין זיכרון לאומי קולקטיבי לזיכרון לאומי מופרט, דפים לחקר השואה ט"ז, תשס"א (2001), עמ' 12–86.
עדינה אפק, פרשת הקנטוניסטים: שרידי זיכרון קולקטיבי בראי הספרות, דפים למחקר בספרות 11, תשנ"ח (1998), עמ' 153–178‏, JSTOR 23417477.
אהוד לוז, זיכרון היסטורי־קולקטיבי במשנתו של מרטין בובר, אשל באר־שבע ד, אוניברסיטת בן גוריון, תשנ"ו (1996), עמ' 78–366.
מיכאל פייגה, ההתנחלות היהודית בחברון בפרספקטיבה של זיכרון קולקטיבי: בין מרכז לפריפריה, יהדות זמננו 10, האוניברסיטה העברית, תשנ"ו (1996), עמ' 73–111.
הערות שוליים

↑  Nets-Zehngut, Rafi. (2012). Internal and external collective memories – Israel and the 1948 Palestinian exodus. International Journal of Conflict and Violence, 6 (1), 126-140.
↑  Nets-Zehngut, Rafi. (2012). Internal and external collective memories – Israel and the 1948 Palestinian exodus. International Journal of Conflict and Violence, 6 (1), 126-140; Nets-Zehngut, Rafi. (2012). The passing of time and collective memory of conflicts – Israel and the 1948 Palestinian exodus. Peace and Change, 37 (2), 253-285; Nets-Zehngut, Rafi. (2011). Palestinian autobiographical memory regarding the 1948 Palestinian exodus. Political Psychology, 32 (2), 271-295.
↑  Nets-Zehngut, Rafi. (2012). The passing of time and collective memory of conflicts – Israel and the 1948 Palestinian exodus. Peace and Change, 37 (2), 253-285.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549684305171  BNE: XX4713446  BnF: cb12173610r (data)  GND: 4200793-8  LCCN: sh2006002444  LNB: 000101423  SUDOC: 030288185
פארק ההנצחה וראצה

| --- | --- |
פארק ההנצחה וראצה
פארק ההנצחה וראצה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  25 בנובמבר 1981
 נתונים ומידות
 שטח:  78 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה
 מיקום:  סרייבו, Novo Sarajevo, Vraca 
 קואורדינטות:  43°50′41″N 18°23′59″E﻿ / ﻿43.84472°N 18.39972°E﻿ / 43.84472; 18.39972
  (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.פארק וראצה(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.פארק וראצה
 
פארק ההנצחה וראצה (בבוסנית: Vraca Spomen Park) הוא פארק לאומי ואתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה השוכן במורדות הר טרבוויץ' ונועד להנציח את חללי הפרטיזנים היוגוסלבים והנרצחים על ידי הנאצים והאוסטאשה במהלך מלחמת העולם השנייה, מקרב תושבי בוסניה והרצגובינה.
הפארק תוכנן על ידי האדריכל ולדימיר דוברוביץ', הפסל אלייה קוצ'וקאליץ' ומתכנן הנוף אלכסנדר מלטריץ', ונחנך ב-25 בנובמבר 1981. הוא שוכן בסמוך למצודה אוסטרו-הונגרית משלהי המאה ה-19. בפארק ממוקמות אנדרטאות לזכר 2,000 הפרטיזנים מבוסניה ומהם 324 יהודים אשר נהרגו בקרבות לשחרור יוגוסלביה ולזכר 9,000 הנרצחים על ידי הנאצים ושלטון האוסטאשה ובכלל זה כ-7,500 מבני הקהילה היהודית.
ב-1996, בשלהי מלחמת בוסניה נהרס הפארק בשיטתיות על ידי צבא רפובליקה סרפסקה עם נסיגתו מהאזור בכפוף להסכם דייטון. לאחר המלחמה שוקם הפארק וב-2005 הוכרז אתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בסרייבו, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 217.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 122627797   WorldCat (עם VIAF): 122627797
יוז'ף שאנדור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1911 ראקושפלוטה, הונגריה 
 פטירה:  21 באוגוסט 1985 (בגיל 74) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Rosenberger József 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט (1956) 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1958–1985)  member of Central Committee of the Hungarian Socialist Workers' Party (29 ביוני 1957–27 במרץ 1980) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, מפלגת העובדים ההונגרית, המפלגה הקומוניסטית של הונגריה, מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית 
 פרסים והוקרה:  מסדר העמל (1955)  עיטור הדגל האדום של העמל (1961)  מסדר העמל (1960)  עיטור הדגל האדום של העמל (1977)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יוז'ף שאנדור (במקור רוזנברגר, בהונגרית: Sándor József; בודפשט, 11 בפברואר 1911 – בודפשט, 21 באוגוסט 1985) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט) בין השנים 1958 לבין 1985 כלומר במשך 27 שנים.
קורות חיים > עד המלחמה

יוז'ף רוזנברג נולד במשפחה יהודית כבנו של הסנדלר, שאלאמון (שלמה) רוזנברגר (1870–1944) ושל רגינה קליין (1886–1944). לאחר שסיים את לימודיו בארבעת הכיתות של חטיבת הביניים, למד את מקצוע הפרוונות. ב-1928 קיבל את תעודת ההסמכה שלו ואז הצטרף ל"איגוד פועלי תעשיית העורות ההונגרית". הוא הצטרף גם למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) שנתיים מאוחר יותר. ב-1932 הצטרף לתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. משנת 1934 היה מזכיר "פדרציית פועלי הנוער הקומוניסטים ההונגרית" בראקושפלוטה, וכן הפך לחבר בוועדת הנוער הלאומית של ה-MSZDP. ב-1936 גורש מה-MSZDP עקב פעילות קומוניסטית, ובאותה שנה נותקו קשריו גם עם המפלגה הקומוניסטית. מ-1937 עבד כפרוון עצמאי בראקושפלוטה. ב-5 בפברואר 1938, נשא לאישה את ינקה (1912–2006), בתם של הירש שמילוביץ' ושל חווה שנאבל. הוא ירד למחתרת לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך נתפס ובשנת 1942 והוכנס למחנה עונשין. הוא הצליח לברוח משם ב-1944 והתחבא עד תום המלחמה. במהלך שלטון מפלגת צלב החץ, השתתף בתנועת ההתנגדות הלאומית באויפשט. אביו גורש ומת, אמו מתה מהתלאות, המחסור ומהצער.
קורות חיים > אחרי המלחמה

מ-1945 הוא היה חבר פוליטי במפלגה הקומוניסטית ההונגרית, ובין 1946 לבין 1948 היה מזכיר הארגון שלה בראקושפלוטה. כמועמד של מפלגתו, הוא הפך לחבר בוועדה הלאומית של ראקושפלוטה בשנת 1945, כיהן כנשיא שלה בין 1947 לבין 1949. ביולי 1948 מונה כמדריך במחלקה לארגוני מפלגות והמונים של ההנהגה המרכזית של מפלגת הפועלים ההונגרית שנוצרה על ידי מיזוג ה-SZDP (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית) לתוך ה-MKP (הקומוניסטית). בשנים 1949–1950 למד בבית הספר המפלגתי החד-שנתי של המפלגה, ולאחר מכן חזר למחלקה הקודמת שלו כמדריך ראשי. בין מרץ 1951 למאי 1954, הוא היה חבר חליף בוועד המרכזי של ה-MDP (הגוף הפוליטי החדש אחרי המיזוג). ביולי 1954 מונה לסגן ראש מחלקת כלכלה וניהול תיקים במפלגה, אחר כך ראש המחלקה מנובמבר 1955 עד אוקטובר 1956. ב-1956 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה.
קורות חיים > קריירה

לאחר דיכוי המרד ההונגרי של 1956, הצטרף להנהגת יאנוש קאדאר. הוא הפך לחבר בוועד המרכזי הזמני של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (הוועד המרכזי מיוני 1957), שהוקמה כיורשת של ה-MDP, שהתפרקה במהלך המהפכה, וכראש המחלקה לכלכלה של המפלגה. הוא נכלל בוועדה המארגנת, ששלטה בארגון המפלגה. ב-26 בפברואר 1957 בוטלה הוועדה המארגנת עקב הקמת המזכירות, שאנדור קיבל את הנהגת המחלקה לארגוני מפלגות וארגוני המונים מידי יוזף נמטי באותו היום. בנובמבר 1958 נבחר לחבר האספה הלאומית, והחזיק במנדט עד סוף ימיו.
מדצמבר 1963 ועד לפרישתו באפריל 1977, עמד בראש משרד הוועדה המרכזית של ה-MSZMP. יחד עם ג'רג' אצל ובלה ביסקו השתייך לחוג הבלתי פורמלי הקרוב ביותר של קאדאר עד סוף שנות ה-70. בשל משרת האמון שלו, הייתה לו השפעה רבה יותר במפלגה מאשר תפקידו הפורמלי. בתוך הנהגת המפלגה, יחד עם אצל, הוא נחשב כאחראי לסוגיית מתיאש ראקושי. באוגוסט 1962 הוא הודיע לראקושי בקרסנודאר שגורש מהמפלגה הקומוניסטית ההונגרית.
כפנסיונר, בתחילת שנות ה-80, עבד כמזכיר הוועדה להטבות חריגות של מועצת השרים (הממשלה).
עבודותיו העיקריות

לאחר הבחירות בנובמבר (ביקורת חברתית, 1958)
חוויות של בחירות בסיסיות למנהיגות ארגונית (Társadalmi Szemle, 1959)
כמה סוגיות של הפיתוח הארגוני של מפלגתנו (Társadalmi Szemle, 1961)
כמה סוגיות בזמן של מדיניות פדרלית (Társadalmi Szemle, 1962)
פרסים והוקרה

תואר כסף של מסדר החירות ההונגרי (1948)
מסדר ההצטיינות של הרפובליקה העממית ההונגרית (1950, 1951)
צלב קטן של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (1949)
עיטור מסדר העבודה (1955, 1960)
מדליית זיכרון למען כוח פועלים-איכרים (1958)
מסדר ההצטיינות של עיטור הדגל האדום של העמל (1961, 1977)
תואר זהב של מסדר הכבוד של העמל (1965, 1968)
מסדר הכבוד למולדת סוציאליסטית (1967)
מדליית יובל השחרור (1970)