stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל פלורנטין (הזקן)

רבי שמואל פלורנטין (רש"ף; ~ה'ש', 1540 - י"ד בכסלו ה'שע"ה, 6 בנובמבר 1614) היה רב וראש ישיבה מחכמי יהדות סלוניקי בראשית המאה ה-17. רבה של ק"ק "שלום".
מכונה רבי שמואל פלורנטין הזקן או רבי שמואל פלורנטין הקדמון על מנת לבדלו מרבנים אחרים בעלי שם זהה שחיו בסלוניקי בדורות הבאים.
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי, אז באימפריה העות'מאנית, לרב דוד פלורנטין.
בין השנים ה'שמ"ד, 1584 - ה'שנ"א, 1591, היה אחד מפרנסי התלמוד תורה בסלוניקי. בשנת ה'שמ"ח, 1588, נפטרה אשתו רחל. ובשנים אלו שימש גם כדיין. בסביבות שנת ה'שס"ג, 1603, הייתה לו ישיבה בתלמוד תורה.
לאחר פטירת רבי יצחק אדרבי (בין השנים ה'של"ז-ה'שמ"ד, 1577–1584) התמנה תחתיו כרבה של ק"ק "שלום" בסלוניקי, הרב דוד אבן שושן. לאחר פרישת האחרון בשנת ה'שס"א החתים את בני הקהילה שלא למנות לו יורש עד שיעברו עשר שנים מיום עזיבתו את התפקיד. במהלך תקופה זו נפטר הרב אבן שושן, והקהילה התירה את השבועה אצל רבי אהרן בן חסון, כדי לאפשר את מינויו של רבי שמואל פלורנטין כרבה של הקהילה.
לפי רבי דוד קונפורטי באחרית ימיו עקר לקושטנדינא ובה נפטר, אולם מצבת קברו נמצאת בעיר סלוניקי. נכתב עליה:
אם ראיתם שמואל

מת נתון בתוך קבר דמות

מות נראה לכם כי יאבל עליו

עמו הוא עומד לפני האל קדוש

גבר כמלאכים מדבר שמואל שמו

ציון הלז מצבת קבורת סיני ועוקר

הרים החכם השלם זקן ונשוא פנים

כמהר"ר שמואל פלורינטין זלה"ה

נתבקש בישיבה של מעלה יום

ראשון יג כסלו שנת השעה ...

לבך
בנו היה כנראה, ר' דוד פלורנטין, ראש הבודקים בסלוניקי ואביו של רבי שמואל פלורנטין "האחרון".
לקריאה נוספת

יצחק שמואל עמנואל, מצבות שאלוניקי, ח"א, ירושלים תשכ"ג. פריט 448, עמ' 197–199.
רבי דוד פיפאנו, רשימת רבני קהילת "שלום" בתוך שלשלת רבני שלוניק (ו: מדפי הספר), נספח לספרו "חגור האפד", סופיה תרפ"ה
הערות שוליים

↑  התאריך לפי העתק המצבה המובא אצל עמנואל, מצבות שלוניקי, ח"א, ירושלים תשכ"ג. עמ' 197. מתוקן לפי הערתו על סתירה בתאריך המוצג על המצבה.
↑  בספרו "קורא הדורות", מהדורת פיוטרקוב תרנ"ה, עמ' 85.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458478805171  LCCN: nr91042982  VIAF: 56470338   WorldCat (עם VIAF): 56470338
שרה ברקאן סילברמן

| --- | --- |

דיוקן המשוררת והסופרת בצעירותה
 לידה:  1884 האימפריה הרוסית דווינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1957 (בגיל 73 בערך) ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  יידיש
 סוגה:  סיפורים קצרים, בלדות ושירים
 נושאי כתיבה:  סיפורי הווי, אקטואליה, סיפורים ושירים לילדים, מעשיות.
 תקופת הפעילות:  1911–1957 (כ־46 שנים)
 
שרה ברקאן-סילברמן (באנגלית: Sarah Barkan-Silverman; 1884 –  15 בדצמבר 1957) הייתה משוררת וסופרת יידיש, שפעלה בארצות הברית. הוציאה לאור ארבעה ספרי שירה וסיפורים. נולדה בשנת 1884 בדווינסק שבלטביה (בהמשך דאוגבפילס) והגיעה לארצות הברית בשנת 1907. בשנת 1911 פרסמה את שיריה הראשונים בעיתון הפורוורד. ספריה נמצאים במרכז לספרי יידיש שבמסצ'וסטס. נפטרה בניו יורק ב-15 בדצמבר 1957.
ביוגרפיה

ברקאן-סילברמן נולדה בדווינסק שבלטביה למשפחה יהודית. אביה היה שלום בר-כהן (לו הקדישה את אחד מספריה) ואמה הייתה חנה וילנץ-ברקאן (עליה כתבה סיפור באחד מספריה). האם התאלמנה בגיל שלושים, ובמשך שנים הסתובבה בבגדי אלמנות. שרה ואחותה הגדולה, נחמה, היו פעילות בתנועה הסוציאליסטית בלטביה, אז בתחומי האימפריה הרוסית. לאחר כישלון מהפכת 1905, חלק גדול מן היהודים והפעילים הסוציאליסטיים נרדפו על ידי הקוזאקים מטעם השלטונות. בעקבות רדיפות אלו, היגרה ברקאן-סילברמן לארצות הברית. בשנת 1907 הגיעה לארצות הברית ואת שיריה הראשונים פרסמה בשנת 1911. כמו כן, פרסמה שירי ילדים, סיפורים ומחזות בכתבי עת. ברקאן-סילברמן הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית - היא פרסמה חומר בביטאון המפלגה ביידיש, "די פרייהייט" (חירות), וכן בירחון הקומוניסטי "דער האמער" (הפטיש), שיצא לאור בניו יורק. עבודתה מרוכזת בארבעה ספרים שיצאו לאור בניו יורק. ברקאן-סילברמן נפטרה בניו יורק בשנת 1957.
יצירותיה

"גוטפרילינג: לידער, באלאדן און מייסעס" (אביב: שירים, בלדות ומעשיות), ניו יורק, 1936. הספר מוקדש לאביה של ברקאן-סילברמן.
"מתנות: לידער און באלאדעס" (מתנות: שירים ובלדות), מייפלווד, ניו ג'רזי, 1946. הספר מוקדש לאמה של ברקאן-סילברמן.
"וועגן זיך און אייך" (עלי ועליכם), מייפלווד, ניו ג'רזי, 1949.
"מעשיות און לידער פון אלע טאג פאר גרויס און קליין" (סיפורים ושירים לכל יום), ניו יורק, 1956.
הערות שוליים

↑  כהן, בערל, לקסיקון לכותבי אידיש, ניו יורק 1986, באתר לעקסיקאן פון יידיש-שרייבערס - לקסיקון לכותבי אידיש. עמוד 44, עמודה 60., ‏ניו-יורק 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304144005171  LCCN: nr94034725  VIAF: 12447557   WorldCat (עם VIAF): 12447557 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרה ברקאן סילברמן".
שירותי רפואת חירום (רוסיה)

| --- | --- |


אמבולנס של השירות בניז'ני נובגורוד
 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  מוסקבה
 מקום פעילות:  רוסיה רוסיה
 
סמל שירותי רפואת חירום פרטיים ברוסיה.
שירותי רפואת חירום (ברוסית: Скорая Медицинская Помощь; עזרה רפואית דחופה) ברוסיה הוא שירות לאומי לסיוע רפואי הניתן לאזרחים במקרים של תאונה, מחלות, פציעות, הרעלות ומצבים אחרים הדורשים התערבות רפואית דחופה. שירותים אלה ניתנים בדרך כלל על ידי העירייה או ממשלת המחוז, או בית חולים ציבורי ולרוב מתוקצבים על ידי הרשויות המקומיות. מספר החירום לחיוג אמבולנס ברוסיה הוא 03 או מוקד החירום הלאומי 112. השירות פועל בשיתוף פעולה הדוק עם המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה.
מקביל למגן דוד אדום הישראלי.
סקירה כללית > כוח אדם

שירותי רפואת חירום מפעילים אמבולנסים ובהם רופאים, אחיות ושליח (שהוא שילוב של עוזר רופא ופרמדיק), כאשר נהגי אמבולנס נבחרים מסוכנות המכשירה אותם כנהגים מקצועיים. אמבולנסים מאוישים לכל הפחות על ידי אחות ומטפלים. משימת הנהג היא נהיגה בלבד ואין לו כישורים רפואיים ואפילו לא הכשרה לנהיגה מיוחדת.
סקירה כללית > שירותי חירום אחרים

שירות חילוץ והצלה. שירות חילוץ והצלה ניתן על ידי עירייה או ממשלה אזורית או משרד החירום בהתאם למיקום. יחידות אלה מגיבות לתאונות דרכים, קריסת מבנים, חילוץ מים ומבצעי חילוץ מורכבים. הצוותים מחלצים או מצילים את הקורבן מהמצב המסוכן, מייצבים את הקורבן ומעבירים אותו לטיפול באמבולנס.
ראו גם

המערכת הרוסית לניהול אסונות
המנהל הראשי לתוכניות מיוחדות (רוסיה)
הסוכנות הפדרלית לרזרבות מדינה
הערות שוליים

↑  "The Russian Way". www.jems.com. נבדק ב-2017-08-24.
שימקנט

| --- | --- |
סמל שימקנטסמל שימקנט

כיכר במרכז העיר
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  שימקנט
 ראש העיר:  Nurlan Sauranbayev
 נפות בעיר:  4
 תאריך ייסוד:  המאה ה-12
 שטח:  1,163 קמ"ר
 גובה:  506 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,192,120 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  1,025 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  42°30′N 70°00′E﻿ / ﻿42.5°N 70°E﻿ / 42.5; 70
 אזור זמן:  UTC +6
 http://shymkent.gov.kz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. שימקנט(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. שימקנט     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה    tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מסגד בעיר
שימקנט (בקזחית: ‏Şymkent/Шымкентקובץ:Kk-shymkent.ogg‏Ⓘ‏; באוזבקית: Чимкент/Chimkent - צ'ימקנט) היא העיר השלישית בגודלה ובחשיבותה בקזחסטן (אחרי אלמטי ואסטנה) ושוכנת בדרומה, כ-610 ק"מ דרום-מערבית לאלמטי וכ-120 ק"מ צפון-מזרחית לטשקנט בירת אוזבקיסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.19 מיליון בני אדם, רובם אוזבקים (המהווים 65% מהאוכלוסייה), קזחים ורוסים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
העיר נוסדה במאה ה-12 כתחנה בדרך המשי מאירופה לסין. עם הזמן העיר ידעה תקופות של פריחה ולעומתן פעמים בהן נחרבה על ידי הכובשים השונים. עד 1810 נשלטה על ידי ח'אנות קוקנד, ואחר כך עברה לאמירות בוכרה. ב־1864 הגיעו הרוסים לאזור וכבשו את העיר בצרפם אותה לחבל טורקסטן. ב־1814 שם העיר שונה לצ'רנייב, וב־1924 שמה הישן הוחזר. ב־1993 שונה שם העיר בתעודות רשמיות ל"שימקנט", על־פי הכתיב הקזחי.
בינואר 2015, פקידי שימקנט שלחו בקשה לאונסק"ו לקבל הכרה כעיר עתיקה.
עד 2018, שימקנט הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז דרום קזחסטן. ב־19 ביוני 2018 היא הוצאה ממחוז דרום קזחסטן והוכפפה ישירות לממשלת קזחסטן. כתוצאה מכך, המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הועבר לטורקיסטן, ושם המחוז שונה למחוז טורקיסטן.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספורט

בענף הכדורגל מייצגת את העיר קבוצת אורדבסי שימקנט המשתתפת בליגת העל הקזחית. בתחילת עונת 2015/16 נפגשה קבוצה זו מול קבוצת בית"ר ירושלים בשלב הראשון במסגרת הליגה האירופית והפסידה 2-1 בסיכום שני מפגשים.
ערים תאומות

בלארוס מוהילב, מוהילב, בלארוס
אנגליה סטיבנייג' (אנ'), הרטפורדשייר, אנגליה (מ־1990)
תאילנד פאטאיה, תאילנד (מ־2017)
איטליה גרוסטו, טוסקנה, איטליה
טג'יקיסטן ח'וג'נד, טג'יקיסטן
טורקיה איזמיר, טורקיה (מ־2004)
טורקיה אסקישהיר, טורקיה
הרפובליקה העממית של סין באי-יין (אנ'), גאנסו, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Shymkent Seeks UNESCO Recognition As 2,200-Year-Old City, www.astanatimes.com
↑  Публичное подписание Указа «О некоторых вопросах административно-территориального устройства Республики Казахстан»
↑  דוד בן-שימול, בית"ר ירושלים עלתה לסיבוב השני במוקדמות הליגה האירופית עם 1:2 על אורדבאסי, באתר ynet, 9 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567590405171  GND: 4798967-1  LCCN: n89118823  VIAF: 129125959   WorldCat (עם VIAF): 129125959 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה הלוי מבורגוס

דיוקן של הבישוף סנטה מריה מתוך הספר "Retratos de Españoles ilustres"
פבלו דה סנטה מריה או פאולוס איש בורגוס, שנולד בשם שלמה הלוי (בספרדית: Pablo de Santa María; בלטינית: Paulus Burgensis‏; 1350–1435) היה תאולוג ואיש דת קתולי, בישוף העיר בורגוס, פרשן מקרא והשר שומר-החותם במועצת קסטיליה (ספ'). סנטה מריה היה יהודי מומר וטרם טבילתו כיהן כרבה של בורגוס.
שלמה הלוי נולד למשפחה שבלטה בפעילותה בתחום הכספים בחצר המלוכה בקסטיליה. בשנת 1389, נשלח לייצג את חצר המלוכה הקסטיליאנית בחבל אקוויטניה שבצרפת. בהיותו שם נעצר כבן ערובה, והיה כלוא בית כלא בלונדון. ככל הידוע נטבל לנצרות ב-21 ביולי 1390, אך אפשר שאין זה התאריך המדויק; ישנה השערה שנטבל, כמו יהודים רבים אחרים, בעקבות פרעות קנ"א כעבור שנה. יחד עמו התנצרו גם בניו, בתו ואחיו. אשתו חואנה בנבנישתי נשארה יהודייה. בשנת 1406 בעקבות חוק שהתיר ליהודים לחזור ליהדותם, בתם ביאטריס, וטודרוס בן הזקונים שלהם, חזרו ליהדות. לאחר התנצרותו עבר לפריז בה למד לימודי תאולוגיה.
בשנת 1394 עבר לאביניון ושם התקרב לאפיפיור בוניפקיוס התשיעי. באותה העת גם החל לפעול במרץ כדי להמיר את יתר היהודים, ופרסם כתבי פולמוס כדי להוכיח את אמיתות הנצרות. במקביל החל לעלות במעלות הכמורה ומונה לתפקידים נכבדים. בשנת 1403 מונה לבישוף של העיר קרטחנה וּבשנת 1415 מונה לבישוף של עיר הולדתו בורגוס. משנת 1407 והלאה החזיק בתואר שומר-החותם במועצה המלכותית הקסטיליאנית.
נכדתו, תרזה מקרטחנה, שנולדה ב-1425 כנוצרייה, הייתה בבגרותה נזירה קתולית משכילה, ואחת מחלוצות המחשבה הפמיניסטית בעולם.
אשתו חואנה, שסירבה להתנצר יחד איתו ונותרה ביהדותה, היא גיבורת הספר "אשת הרב אשת הבישוף" מאת דוד יעקבסון וחיותה דויטש.
הערות שוליים

1 2  יצחק טסלר, לירון נגלר-כהן, הגיבורה הנשכחת: סיפורה של אשת הרב הראשי שהפך לבישוף, באתר ynet, 9 בדצמבר 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266227005171  PLWABN: 9810572235105606  BNE: XX970986  BnF: cb12044695d (data)  GND: 119105144  ICCU: BVEV044084  ISNI: 0000 0001 1576 0270  LCCN: n86811113  NKC: ola2002159424  NTA: 172281989  SNAC: w6rr3p2j  SUDOC: 028656547  VcBA: 495/56048  VIAF: 262636849   WorldCat (עם VIAF): 262636849
שמואל פרימו

| --- | --- |
 לידה:  1634 
 פטירה:  1708 (בגיל 74 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1708 
 
רבי יהודה שמואל פרימו (לעיתים: יאודה; בראשי תיבות: רש"ף או מהרש"ף; ה'שצ"ד, 1634 - ט"ז בניסן ה'תס"ח, 6 באפריל 1708) היה רב ומקובל טורקי ממוצא מצרי. התפרסם כסופרו של שבתאי צבי ואפשר שדבק בו גם לאחר התאסלמותו. נראה שבהמשך חזר בו מאמונותיו השבתאיות. בסוף ימיו נמנה עם חשובי רבני אדריאנופול ודבריו מצוטטים רבות בכתבי גדולי דורו והדורות הבאים.
קורות חיים

בצעירותו למד מפי רבי יהודה שרף. בשנת ה'תכ"ב (1662) נסע כשליח ירושלים לטורקיה וניהל באיזמיר את תביעת הכוללות הירושלמיות נגד יורשיו של שליח ירושלים הרב דוד חביליו. מאוחר יותר נסע שוב עם שבתי צבי לאיזמיר ולקושטא והיה לסופרו הרשמי. בשנת 1671, לאחר התאסלמותו של שבתי צבי, התגורר פרימו בסופיה עם נתן העזתי ולפי רשימתו של הרב דוד פיפאנו כיהן כרב העיר בין השנים ה'ת"ם-ה'תמ"ט. לפי גרץ, שלום ואחרים הוא היה שבתאי קיצוני שהאמין בהאלהת שבתי צבי לאחר מותו, והשפיע בגישה זו על ר' חיים מלאך, אך שבתאים אחרים כמו אברהם מיכאל קרדוזו התנגדו לו והסתכסכו עמו על רקע אמונתו. לפי יצחק מלכו ואברהם אמארילייו, היה פרימו שבתאי נסתר ועובדת שבתאותו לא הייתה ידועה לבני קהילתו באדריאנופול שבעידודו גירשו את מתנגדו קרדוזו מן העיר בשל שבתאותו. לפי מקורות אחרים חזר בו רבי שמואל פרימו משבתאותו וחזר לעסוק בתורת הנגלה, הוא שימש כמו"צ בבתי הכנסת פוליא וטולידו באדריאנופול, וכפוסק הלכה קיים קשרי שאלות ותשובות עם רבים מגדולי דורו. רוזאניס סבור, שר"ש פרימו חזר בו משבתאותו שנה אחרי התאסלמותו של שבתי צבי, בעקבות מאורעות שבעה עשר בתמוז בשנת ה'תכ"ז.
כך מתוארת תקופת חייו לאחר "חזרתו בתשובה" מן השבתאות:
בשבר רוח ותוהה על הראשונות היה דרכו להשכים ולהעריב בבית ההסגר אשר נוכח בית הכנסת פורטוגאל, ולעת ערב הלך יום יום אל בית התפילה טולידו לדרוש שמה את דרשתו. אך עוד לא נטש את שעשועיו מקדם, כי לעתות מרגוע יתעלֵס עם בתו בשחוק הקלפים; וזאת, לפי קצת אומרים, למען שכוח את תוגותיו או את מכאובי רגליו אשר הוכה בהן עקב תלאות מסעיו...
זיהויו של שמואל פרימו, מזכירו האישי של שבתי צבי עם רבי שמואל פרימו מאדריאנופול מקובל על רוב ככל החוקרים, והראשון שעמד על זהותם היה צבי גרץ בספרו דברי ימי ישראל בפרק העוסק בתנועה השבתאית. אך יש הכופרים בזיהוי זה, ולדעתם מדובר בשני אישים נפרדים; הרב והחוקר אריה ליב פרומקין טען כי גרץ עצמו כתב במקום אחר שר"ש פרימו אינו אותו פרימו שהיה סופרו של שבתי צבי.
בשנותיו האחרונות חלה ונוסף לו השם יהודה. רבי יהודה שמואל פרימו נפטר באדריאנופול בט"ז בניסן ה'תס"ח, 6 באפריל 1708.
כתביו בהלכה ובאגדה

למרות דעותיו, ואולי בשל חזרתו מהן, הפנו אליו רבנים רבים שאלות בהלכה, ודבריו בהלכה ובאגדה מצוטטים רבות בספרות הרבנית. תשובות הלכתיות שלו נדפסו בספר השו"ת "כהונת עולם" של חתנו הרב משה הכהן (קושטנדינא ה'ת"ק). חתנו אסף רבים מרעיונותיו באגדה ובדרוש והם נדפסו לאחר פטירת החתן תחת השם "אמרי שפר" (קושטאנדינא ה'תק"ה). גם בספריו של רבי שלמה אמריליו רבה של סלוניקי הודפסו תשובות הלכתיות שלו ורעיונות באגדה. הוא מצוטט רבות גם בכתבי רבי יהודה רוזאניס והחיד"א.
לקריאה נוספת

ז. רובשוב, סופרו של משיח, נדפס לראשונה בכתב העת הַשִׁלֹח, כרך כ"ט (תרע"ד), עמ' 36–47. מהדורה שנייה: הוצאה מיוחדת (בחמש מאות עותקים) למלאת 80 שנה לשז"ר, ירושלים: מוסד ביאליק, ה'תש"ל
גרשם שלום, חדשות לידיעת אברהם קארדושו: ג) שמואל פרימו, חיים אלפאנדרי וחיים מלאך. בתוך: מאמרים לזיכרון ר' צבי פרץ חיות, וינה תרצ"ג. עמ' של-שלג
שלמה אברהם רוזאניס, קורות היהודים בתורקיה וארצות הקדם, ח"ד, סופיה תרצ"ד, עמ' 234–238
פרימו, ר' (יהודה) שמואל, בתוך: רפאל הלפרין (עורך), אנציקלופדיה לבית ישראל, מהדורת תש"ע, כרך יז, עמ' 205
הערות שוליים

1 2  שמעון מרכוס, לתולדות היהודים באדריאנופולי, סיני, כ"ט, מוסד הרב קוק, עמ' שכג.
↑  בספרו "שלשלת רבני סופיאה" פרק ג' פריט ט"ז, מצוטט אצל חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך אנציקלופדיה של גלויות: כרך עשירי, יהדות בולגריה, תשכ"ז. עמ' 139, פריט 27.
↑  אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, עמ' 287–288.
↑  מלכו ואמארילייו, אגרות אוטוביוגרפיות של קארדוזו, בתוך: ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח, ג-ד, עמ' רד הערה 100.
↑  להלן "לקריאה נוספת", עמ' 235–236.
↑  בתוך: ספר השנה בעריכת נחום סוקולוב, שנה א' (1900), עמ' 179. וראו שם תיאור ססגוני על רבי יהודה רוזאניס, מחבר "משנה למלך" שהתחפש לפרש עם חרב על ירכו ובא לביתו של ר"ש פרימו לחוד לו חידות בענייני התלמוד.
↑  חלק ח' פרק ז'.
↑  אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים, ירושלים: דפוס סלומון, תרצ"ח, באתר היברובוקס.
↑  ראשי תיבות: אחד מנימוקי רבי י'הודה שמואל פרימו.
↑  לפי יערי, שז"ר לא היה מודע להיותו של פרימו שליח ירושלים.
↑  לפי יערי, רוזאניס לא היה מודע למאמרו של שז"ר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311463305171  ISNI: 0000 0003 7029 967X  LCCN: nr96011627  NTA: 254846165  VIAF: 236173835   WorldCat (עם VIAF): 236173835
תאי לוויין

| --- | --- |
 שיוך:  Satellite cell, תא 
 מזהים
 לטינית (TA98):  myosatellitocytusy 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H2.00.05.2.01020 
 קוד MeSH:  A11.872.620.500.700 
 מזהה MeSH:  D032496 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0599856 
 
תאי לוויין הם תאי גזע חד גרעיניים כמעט ללא ציטופלזמה הנמצאים ברקמת שריר בוגרת. הם ממוקמים בין ממברנת הבסיס לבין הסרקולמה (ממברנת התא) של כל סיב שריר. תאי הלוויין אינם פעילים במרבית הזמן. כשהשריר צריך לגדול, כגון בזמן ההתפתחות, בעקבות פעילות גופנית או בעקבות פציעה, לתאי הלוויין יש יכולת חלוקה והתמיינות, המשמשת אותם להפוך לסיבי שריר חדשים או להתמזג עם סיבים קיימים.
במערכת העצבים, קיימים תאי תמיכה בעלי שם זהה אך מדובר בתאים אחרים לגמרי.
תאי מרקל

| --- | --- |

 שיוך:  קולטן מכני של העור, תא 
 על שם:  Friedrich Sigmund Merkel
 מזהים
 מזהה נרולוקס:  nifext_87 
 קוד MeSH:  A08.675.650.915.750.425 
 מזהה MeSH:  D018862 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0205832 
 
תאי מרקל הם תאים נוירואנדוקריניים המכילים גרנולות הפרשה. תאים אלו ממוקמים בשכבה הבזאלית של האפידרמיס, ספציפית בעור האצבעות, השפתיים, חלל הפה וזקיקי השערות. הם סוג של מכנו-רצפטורים.
תאי מרקל הם ככל הנראה מודיפיקציות של קרטינוציטים, אשר מתחברים לתאים אחרים באמצעות דזמוזומים, ונצבעים לציטוקרטין (ספציפית, הצביעה היא ל-CK20 אשר לא צובע קרטינוציטים רגילים). תא מרקל נראה מבחינה היסטולוגית כמעין "כובע ליצן" עם שלוחות, אשר מחובר לקריטנוציטים מסביבו.
תאים אלו קשורים לעצב סנסורי, ומפרישים נוירוטרנסמיטר המעוררים את העצב בתגובה להפעלתם. היחידה של תא מרקל והדיסק של העצב הסנסורי מכונים יחדיו Merkel's corpuscule. תאים אלו משתתפים ב"חישה" של מגע ומרקם. הטענה הרווחת היא שתאי מרקל נמצאים בשכבה הבזלית אך ממצאים אחרונים הראו כי תאי מרקל נמצאים למעשה בדרמיס הפפילרי והרטיקולרי- שם נמצאים הרצפורים העוריים של בני האדם.
שמוליק דניאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1985  (בן 39 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  חתירה
 תת-ענף:  סירת יחיד
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 מאמן:  פאולה גריזטי
 
שמוליק דניאל (נולד ב-1985) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי.
ביוגרפיה

דניאל התגייס לצבא הגנה לישראל בגיל 18, ושירת ביחידת אגוז. בשנת 2005, בגיל 20, נפצע קשה בגבו במהלך פעולה מבצעית בהר דב. עמוד השדרה נפגע, והוא רותק לכיסא גלגלים. את קריית הספורט שלו החל בשנת 2015 כטניסאי. באותה השנה קיבל את אות המופת השיקומי על תהליך שיקום ייחודי. בשנה העוקבת החל לעסוק בענף החתירה בסירת יחיד. בשנת 2018 הגיע למקום ה-13 אליפות אירופה הפאראלימפית בחתירה. בתחרות הבאה הגיע למקום השישי, והבטיח את מקומו במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2021 בטוקיו. בשנת 2021 הגיע למקום הרביעי באליפות אירופה הפאראלימפית בחתירה באיטליה.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (טוקיו 2020).
שמוליק דניאל עובד במשרד האוצר בנוסף לאימוני החתירה.
דניאל מוכר כנכה צה"ל על ידי ארגון נכי צה"ל. הוא מתגורר במודיעין, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם.
הערות שוליים

↑  שמוליק דניאל, באתר הוועד הפאראלימפי הישראלי
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
שיטת הפוטנציאל

בתורת הסיבוכיות, שיטת הפוטנציאל היא שיטה לחישוב עלות לשיעורין של סדרת פעולות על מבנה נתונים.
תיאור השיטה

בשיטה מגדירים "פונקציית פוטנציאל", Φ, המקבלת מצב של המבנה ומחזירה מספר חיובי שבאופן אינטואיטיבי ניתן לחשוב עליו כעל "אנרגיה פוטנציאלית"  של המצב.
את העלות לשיעורין מחשבים בעזרת השינוי בפוטנציאל, יחד עם העלות האמיתית. כלומר, אם נסמן את המצבים ב-Di, את העלות האמיתית של המעבר מ-Di-1 ל-Di ב-ci ואת העלות לשיעורין ב-c'i אז מתקיים:
את העלות לשיעורין של כל סדרת הפעולות מחשבים באמצעות טור טלסקופי:
בהגדרת הפוטנציאל דורשים שהפוטנציאל של המצב ההתחלתי יהיה 0, ושל כל מצב אחר יהיה חיובי. בצורה כזאת מובטח לנו שמתקיים  \sum _{i=1}^{n}c'_{i}\geq \sum _{i=1}^{n}c_{i}, כלומר שהניתוח יביא לנו חסם עליון על מספר הפעולות.
דוגמה

נניח שנתון לנו מונה בינארי, כלומר מערך שאיבריו הם 0 או 1 כך שהם מייצגים מספר בבסיס בינארי. נרצה לחשב את העלות לשיעורין של n פעולות של הוספת אחד למונה (שמאותחל בהתחלה ל-0). ניתוח נאיבי הוא שבמקרה הגרוע פעולה תחליף את כל הביטים (מעבר מרצף אחדות לאחד ואחריו אפסים) כלומר n פעמים פעולות ב-(O(n שזה (O(n2. אלא שניתוח זה הוא לא הדוק, כיוון שרוב הפעולות דורשות זמן קצר בהרבה. נחשב בעזרת שיטת הפוטנציאל: נגדיר פונקציית פוטנציאל בצורה הבאה: הפוטנציאל של מצב יהיה מספר האחדות בו. כעת, אם נסמן את מספר האחדות בקצה המצב ה-i ב-ti, אז העלות של להוסיף אחד תהיה להפוך את כל האחדות לאפסים ואת האפס שמשמאלם להפוך ל-1, כלומר ci=ti+1. נשים לב שמצב זה הורדנו ti אחדות והוספנו אחד, כלומר הקטנו את הפוטנציאל ב-ti-1. מקבלים: c'i=ci+Φ(Di)-Φ(Di-1)=ti+1-(ti-1)=2 כלומר העלות לשיעורין של כל פעולה היא 2 ולכן העלות הממוצעת היא לא יותר מ-2, כלומר ב-(O(1.
שרון טובול

שרון טובול (נולדה ב-10 בספטמבר 1979) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2008 וכן בנבחרת ישראל.
קריירה כשחקנית כדורגל

טובול החלה לשחק ולהתאמן בבית ספר "רודמן" בקרית ים במסגרת טורנירים בית ספריים ואף השתתפה באליפות העולם לבתי ספר.
עוד לפני הקמתה של הליגה בארץ שיחקה טובול במחוז צפון בליגת המחוזות.
עם פתיחתה של הליגה הצטרפה טובול למכבי חיפה וזכתה עם הקבוצה ב-2 גביעים ואליפות אחת.
בעונת 2001/2002 עברה למכבי תל אביב אך לאחר עונה זו שבה למכבי חיפה ושיחקה בה עד להתפרקות הקבוצה ב-2003.
טובול הצטרפה למכבי צור שלום ושיחקה בה בעונת 2004/2005. בעונה שלאחר מכן שיחקה בבנות קיסריה טבעון.
בעונת 2006/2007 חזרה ושיחקה במכבי צור שלום עד פרישתה ב-2008.
בשנת 2016 חזרה לשחק בהפועל קריית ים במסגרת הליגה הארצית ופרשה בשנת 2018.
טובול השתייכה לסגל נבחרת ישראל מאז הקמתה בשנת 1997 ורשמה 4 הופעות במדים הלאומיים.
תארים > מכבי חיפה

אליפות המדינה: 1998/1999
גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000
תמר חבלה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 מיקום המטה:  קיסריה 
 ענפי תעשייה:  הריסת מבנים 
  
 tamar-explosives.com
 
תמר חבלה היא חברה ישראלית להנדסה המתמחה בתחומי החבלה והעיסוק בחומרי נפץ למגוון מטרות. בין עיסוקיה: הריסת מבנים באמצעות חומרי נפץ, השמדת חומרי נפץ בביטחה, חציבה וכרייה באמצעות חומרי נפץ, חפירה וקידוחי עומק. כמו כן, החברה מספקת שירותי הדרכה וסימולטורים בנושאי עבודה עם חומרי נפץ עם דגש על גיהות ובטיחות בעבודה וכן שירותי אבטחה. בנוסף למתן שירותים בכל התחומים הקשורים לחומר נפץ עוסקת החברה גם במחקר וניסויי מעבדה בתחום הכוללים יצירת ומיטוב חומרי נפץ למטרות שונות, אמצעים לגילוי וזיהוי חומרי נפץ ויצירת מאגרי מידע בנושא.
החברה הוקמה ב-1998 על ידי יוצאי צה"ל, בעיקר מחיל ההנדסה הקרבית, חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) ויחידות מובחרות בצה"ל. החברה משתפת פעולה עם צה"ל ומעבירה השתלמויות לקציני חיל ההנדסה הקרבית וחט"ל. בשנים האחרונות עוסקת חברת תמר בפיתוח פתרונות למלחמה במנהרות ההברחה של רצועת עזה. ב-2010 הוטל על חברת תמר חבלה לפוצץ סלע במשקל 800 טונות שהייתה סכנה שייפול על הכביש בירידה למכתש רמון. חברת תמר פוצצה את הסלע ב-27 באפריל 2010, הפיצוץ צולם בוידאו ושודר באתרי חדשות באינטרנט. ב-6 בנובמבר 2012 פוצצה החברה בית מלון נטוש בגובה 40 מטרים בבת ים. ב-21 באוגוסט 2015 פוצצה החברה את גשר מעריב לצורך בניית תחנת הרכבת הקלה בתל אביב..
חברת תמר הקימה ומנהלת את המעבדה הלאומית לזיקוקין די-נור. המעבדה הוסמכה על ידי מכון התקנים הישראלי, המוסד לבטיחות וגהות ומשרד הכלכלה, לבחינתם של הזיקוקין המיובאים ארצה. המעבדה משמשת כזרוע הביצועית של מכון התקנים בכל הנוגע למוצרים פירוטכניים וכן חברה בוועדות מומחים בתחום זה. בדיקות הזיקוקין נערכות בהתאם לתקנים האירופאים אשר אומצו בישראל. המעבדה עברה הכשרה במעבדה הלאומית לזיקוקין של צרפת (INERIS) ועובדת בשיתוף פעולה עם מעבדות הזיקוקין בסין ובצרפת.
בין לקוחות החברה: משרד הביטחון, חברת החשמל, מפעלי ים המלח ומספר חברות הנדסה גדולות.