stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעמי ברסלאו
הערות שוליים

1 2  Naomi Breslau | Department of EPIDEMIOLOGY AND BIOSTATISTICS | Michigan State University, epibio.msu.edu
↑  Naomi Breslau, Howard D. Chilcoat, Ronald C. Kessler, Glenn C. Davis, Previous Exposure to Trauma and PTSD Effects of Subsequent Trauma: Results From the Detroit Area Survey of Trauma, American Journal of Psychiatry 156, 1999-06, עמ' 902–907 doi: 10.1176/ajp.156.6.902
↑  Naomi Breslau, Glenn C. Davis, Patricia Andreski, Edward Peterson, Traumatic Events and Posttraumatic Stress Disorder in an Urban Population of Young Adults, Archives of General Psychiatry 48, 1991-03-01, עמ' 216–222 doi: 10.1001/archpsyc.1991.01810270028003
↑  N.Breslau et al 1991
↑  R.J.McNally עמ' 88
↑  N. Breslau, R. B. Lipton, W. F. Stewart, L. R. Schultz, K. M. A. Welch, Comorbidity of migraine and depression: Investigating potential etiology and prognosis, Neurology 60, 2003-04-22, עמ' 1308–1312 doi: 10.1212/01.WNL.0000058907.41080.54
↑  Pediatrics 2004
↑  אתר החברה הבין-לאומית לחקר הדחק הטראומתי
↑  פרסי האיגוד האמריקאי לפסיכופתולוגיה
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נעמי ברסלאו".
בית התה בגבעת מוסלהנרקופף

| --- | --- |

נקודת תצפית ששכנה בצמוד לבית התה
 מידע כללי
 סוג:  בית תה
 מיקום:  ברכטסגאדן
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 בעלים:  אדולף היטלר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1930
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־30 של המאה ה־20 
 תאריך פירוק:  1951 
 קואורדינטות:  47°38′21″N 13°02′11″E﻿ / ﻿47.63923°N 13.036466°E﻿ / 47.63923; 13.036466
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניבית התה בגבעת מוסלהנרקופף(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניבית התה בגבעת מוסלהנרקופף
 
בית התה בגבעת מוסלהנרקופף (בגרמנית: Teehaus am Mooslahnerkopf) היה היעד המועדף על קנצלר גרמניה והפיהרר אדולף היטלר בזמן שהותו במתחם המגורים והנופש שלו, ברגהוף שבאוברזלצברג (אנ').
בית התה נבנה על צלע גבעת מוסלהנרקופף, למרגלות הר סמוך. החדר המרכזי בקוטר של כ-9 מטרים הואר על ידי שלושה חלונות גדולים שאפשרו נוף פנורמי על אגן ברכטסגאדן. במקום היה שולחן ומספר מקומות ישיבה מסביב לכורסה מרופדת.
היטלר נהג לצעוד מדי יום כ-20 דקות מברגהוף לבית התה בלווית הכלבה בלונדי, ואורחיו המזדמנים. לאחר שתייה, קפה ועוגות, נרדם היטלר לעיתים קרובות ונלקח בחזרה לברגהוף במכונית.
היסטוריה

לאחר שהאדריכל רודריך פיק הרחיב את "בית וכנפלד" והפך אותו למתחם הנופש, האירוח והשליטה של מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר אשר זכה לכינוי "ברגהוף". מרטין בורמן, סגנו הבלתי-רשמי ומזכירו האישי של היטלר החליט שבסמוך למתחם זה, יוקם בית תה בגבעת מוסלהנרקופף. בית התה עצמו, הוקם ב-1937 והיה היעד המועדף על היטלר כאשר ביקר באזור והוא שהה בו כמעט כל אחר הצהריים בתקופות מסוימות.
ב-25 באפריל 1945 הותקף אזור אוברזלצברג על ידי חיל האוויר הבריטי, אך בית התה לא נפגע. עם זאת, ב-1951 הרסה ממשלת בוואריה את בית התה בעזרת חומר נפץ כדי למנוע מלהפוך אותו לאתר עלייה לרגל של נאו-נאצים.
שרידים אחרונים הוסרו באוגוסט 2006 בהוראת ממשלת בוואריה, לאחר הקמת מלון קמפינסקי ברכטסגאדן. כיום לא נותר דבר מהמבנים, אך נקודת התצפית הפנורמית עדיין קיימת. המקום שוחזר לצורך צילומי סרט על אלברט שפר והיטלר. ביער סמוך נמצא עדיין אחד מהמקלטים נגד הפצצות.
הערות שוליים

↑  James A. Yannes (2013), The Encyclopedia of Third Reich Tableware (בגרמנית), Trafford Publishing, p. 602, ISBN 978-1-4669-9985-5
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלושים וחמישה במאי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אריך קסטנר
 איורים:  מהדורה ראשונה - ולטר טריר מהדורה שנייה - הורסט למקה
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1931
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה – 88 מהדורה שנייה – 138
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אחיאסף
 תאריך:  מהדורה ראשונה – 1947 מהדורה שנייה – 1999
 תרגום:  מהדורה ראשונה – אלישבע קפלן מהדורה שנייה – מיכאל דק
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003784073, 000814816, 001305867, 001349461, 001830381, 002153559, 002153563, 002727230
 
שׁלוֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה בְּמַאי אוֹ דָּנִי רוֹכֵב אֶל הַיָּם הַדְּרוֹמִי (תרגום אלישבע קפלן, 1947) או שׁלוֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה בְּמַאי אוֹ קוֹנְרַד רוֹכֵב אֶל הַיָּם הַדְּרוֹמִי (תרגום לעברית מיכאל דק, 1999) הוא ספר ילדים של אריך קסטנר משנת 1931. הספר אויר על ידי המאייר ולטר טריר. הספר משלב בעלילתו פנטזיה, מדע בדיוני והומור נונסנס.
עלילת הספר

הספר מספר על דני (קונרד) המקבל מטלה לכתוב חיבור על הים הדרומי, שכן הוא טוב בחשבון אך "אין לו דמיון". דודו התמהוני סבוני (רינגלהוט) לוקח אותו לשם, בלוויית הסוס המדבר נגרו קבלו (בתרגום מספרדית: סוס שחור) שפגשו בדרך, דרך הארון שבביתו. דרכם לשם רצופה אתרים שונים ומשונים, כמו ארץ הבטלנים שבה איש אינו עושה דבר למחייתו וכולם ניזונים מכדורים כדי לחסוך את הטרחה שבאכילה, ארץ העבר הנהדר שמתקיימות בה באותה השעה תחרויות ומצביאים דגולים מהעבר משחקים בחיילי בדיל, העיר האוטומטית שבה שולטת טכנולוגיה עתידנית (אשר בזמן כתיבת הספר נחשבה למדע בדיוני כמו אדם שמדבר בטלפון שמוציא מכיסו בעל חיוג קולי), והעולם ההפוך, שבו הילדים מחנכים את ההורים בבית הספר. כל זאת עוד בטרם הגיעו לים הדרומי. אחרי ההרפתקאות הללו הם מגיעים לים הדרומי באמצעות החלקה על קו המשווה, ופוגשים בנסיכה המשובצת שחור ולבן בשם פטרוזיליה, על אי טרופי באזור אוסטרליה. הכול מתרחש ב-35 במאי, שלפי הספר הוא יום המוּעָד לניסים ונפלאות.
תרגומים לעברית

הספר תורגם לעברית בשנת 1947, ותורגם מחדש בשנת 1999. שני התרגומים ראו אור בהוצאת אחיאסף. אחד ההבדלים הבולטים בין שני התרגומים הוא שמות הגיבורים. בעוד שבתרגום הראשון תורגמו גם השמות, הרי בתרגום השני הם נותרו במקורם הגרמני. גיבור הספר, הקרוי דני בתרגום הראשון, הוא קונרד בתרגום השני, ודודו, הדוד סבוני, הוא הדוד ראנגלהוט.
שלֹשים וחמִשה במאי או דני רוכב אל הים הדרומי; עברית: אלישבע קפלן; ציורים: ולטר טריר, ירושלים: אחיאסף, 1947.
שלֹשים וחמִשה במאי או קונרד רוכב אל הים הדרומי; מגרמנית: מיכאל דק; איורים: הורסט למקה (גר'), תל אביב: אחיאסף, תשנ"ט 1999.
אבנר רוטנברג כתב מחזה לילדים על בסיס הספר.
התייחסויות ליום ה-35 במאי

על פי חישוב מספר הימים שחלפו מתחילתו של חודש מאי, יש המתייחסים לתאריך 4 ביוני כאל "35 במאי". בסין, בה מוטלת צנזורה על התבטאויות שאינן אהודות על השלטון, נוהגים רבים להתייחס לאירועי כיכר טיין-אן-מן תחת שם הקוד "35 במאי" (כיוון ששיאם חל בתאריך 4 ביוני 1989). דווח כי בעקבות השימוש בביטוי, אפילו המחרוזת "35 במאי" אסורה לשימוש ברשת החברתית הסינית "Weibo". כמו כן, יש המברכים זה את זה בברכת "35 במאי שמח" בתאריך 4 ביוני, או משתמשים בתאריך זה על מנת לפרסם כתבות או מאמרים בנושא הספר.
הערות שוליים

↑  "Big Yellow Duck," "May 35th," and Other Words You Can't Use on China's Twitter Today, מתוך המגזין "סלייט", 4 ביוני 2013
↑  ראו לדוגמה כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4792296-5
אליסטר מקלין

| --- | --- |

אליסטר מקלין
 לידה:  21 באפריל 1922 Shettleston, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 בפברואר 1987 (בגיל 64) מינכן, גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Alistair Stuart MacLean 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Old Cemetery of Céligny 
 מקום מגורים:  שווייץ, Daviot 
 שם עט:  Ian Stuart 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו, תיכון הילהד, Inverness Royal Academy 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספר הרפתקאות 
 יצירות בולטות:  תותחי נברון 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 
אליסטר סטיוארט מקלין (באנגלית: Alistair MacLean;‏ 28 באפריל 1922 – 2 בפברואר 1987) היה סופר סקוטי, מחבר מותחנים וספרי הרפתקאות מצליחים, שהנודע ביותר שבהם הוא "תותחי נברון", שעובד גם לסרט בשם זה. בכתיבתו השתמש גם בשם העט איאן סטיוארט.
ביוגרפיה

מקלין היה בנו של כומר ולמד אנגלית כשפתו השנייה, אחרי שפת אמו, גאלית סקוטית. הוא נולד בגלאזגו אבל את רוב ילדותו ונעוריו עשה בדאוויוט, סמוך לאינוורנס. בשנת 1941 התגייס לצי המלכותי, שירת כמלח על סיפון הסיירת "רויאליסט" ולחם במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה למד אנגלית באוניברסיטת גלאזגו, סיים בשנת 1953 ועבד בהוראה.
בעודו באוניברסיטה, החל מקלין לכתוב סיפורים קצרים כמקור הכנסה נוסף וזכה בתחרות בשנת 1954 על סיפורו הימי Dileas. ההוצאה לאור "קולינס" ביקשה ממנו לכתוב רומן והוא נענה בסיירת יוליסס, המבוסס על חוויות המלחמה האישיות שלו. הספר נחל הצלחה רבתית ותוך זמן קצר התאפשר למקלין להקדיש את כל זמנו לכתיבת סיפורי מלחמה, סיפורי מרגלים ושאר הרפתקאות.
בראשית שנות ה-60 פרסם מקלין שני רומנים תחת שם העט איאן סטיוארט כדי להוכיח שהפופולריות של ספריו נובעת מתוכנם ולא משמו על הכריכה. הספרים נמכרו היטב, אך יש לזכור שמקלין לא עשה כל ניסיון לשנות את סגנונו, ואוהדיו יכלו להכירו בנקל מאחורי שם העט הסקוטי. במשך הזמן עלתה מכירת ספריו של מקלין במידה כזאת, שהיה עליו לעבור לשווייץ כמקלט מס. משנת 1963 עד 1966 פרש מקלין מכתיבה וניהל עסקי מלונאות באנגליה.
ספריו המאוחרים של מקלין לא התקבלו בעין יפה כל כך כמו אלה המוקדמים, ומתוך רצון לעדכן את סיפוריו על פי רוח התקופה, גלש לעיתים לעלילות בלתי סבירות עד כדי הפרזה.
הוא נאבק בקביעות עם אלכוהוליזם, שבסופו של דבר הביא למותו במינכן בשנת 1987, בגיל 65. מקלין התחתן פעמיים והוליד שלושה בנים מאשתו הראשונה.
סגנון הכתיבה

בהשוואה לסופרי מותחנים אחרים בימיו, כגון איאן פלמינג, ספריו של מקלין יוצאי דופן במובן אחד לפחות: הם נטולי סקס ואהבים, משום שמקלין סבר, שהסחות דעת כאלה רק מאטות את הפעולה. הם אינם דומים גם לגישה הטכנו-מתח של ספרים מאוחרים יותר. מקלין איננו נותן לדבר כמעט לעכב את שטף האירועים בספריו. גיבוריו נאבקים כנגד כוחות שאין להביסם, לכאורה, כמעט ללא סיכוי, ובמקרים רבים הוא דוחף אותם עד לגבולות כוח הסבל הגופני והנפשי שלהם. גיבוריו של מקלין הם, בדרך כלל, אנשים רגועים, ציניים, שכל חייהם קודש לעבודתם ולא פעם הם צופנים ידע סודי מסוים. תפנית אופיינית לכתיבתו היא התגלותו של אחד ממשתפי הפעולה הקרובים של הגיבור כבוגד.
הטבע, בייחוד הים והצפון הארקטי, ממלאים תפקיד חשוב בסיפורי מקלין, והוא השתמש במגוון חלקים אקזוטיים של העולם כזירות התרחשות לספריו. רק אחד מהם, When Eight Bells Toll, התרחש בסקוטלנד, מולדתו. ספריו הטובים ביותר של מקלין הם לא פעם אלה שבהם הייתה לו אפשרות לעשות שימוש בידע הישיר שלו עצמו בנושא מלחמה וימאות, כגון הסיירת יוליסס, הנחשב כיום לקלאסיקה בסיפורת ימית.
מבחינה סגנונית אפשר לחלק את ספרי מקלין לארבע תקופות:
מן הסיירת יוליסס עד הגבול האחרון. ספרים אלה מסופרים על ידי מספר בגוף שלישי ובטון אפי משהו, ורוב עלילתם מתרחשת בעת מלחמת העולם השנייה. הגבול האחרון הציג בגלוי נושאים פילוסופיים ומוסריים, שלא התקבלו בעין יפה. בעקבות זאת מקלין שינה את האופן בו כתב.
מן הלילה הנצחי עד תחנת זברה אינה עונה. עלילותיהם של כל אלה סופרו בגוף ראשון (בלתי מהימן, לפעמים), תובלו בהומור יבש, עוקצני ומבטל-עצמו, והוצבו תמיד בתקופה עכשווית. בסיפורים אלה נרקחות העלילות האינטנסיביות ביותר של מקלין, הממזגות באמנות יסודות מתח ובילוש. בשלב זה פרש מקלין מן הכתיבה למשך שלוש שנים, וחזר עם --
מדו-קרב במצולות ים עד המשימה: קוטב. קובץ מגוון, השומר עדיין על איכות כללית גבוהה, כשחלק מן הספרים מזכירים כל אחת משתי התקופות הראשונות אך בדרך כלל נוקטים גישה קולנועית יותר (שלא במפתיע, שכן מקלין החל לכתוב תסריטים באותה תקופה). ולבסוף --
מ-The Way to Dusty Death ואילך. לא עוד סיפורים בגוף ראשון, והפרוזה שלו התדרדרה, עם דיאלוגים מוגזמים, סצנות מתוארות כלאחר יד ואפיוני דמויות גרועים. כמה מן הספרים טובים מאחרים, וכולם נמכרו לא רע, אבל מקלין לא השיג שוב את הצורה הקלאסית שלו.
בסך הכול פרסם מקלין 28 ספרים וקובץ סיפורים קצרים, בנוסף לספרים על לורנס איש ערב וג'יימס קוק.
מקלין כתב גם תסריטים, מהם מבוססים על רומנים שלו ואחרים משל סופרים אחרים. בסביבות 1980 התמנה על ידי חברת הפקה אמריקאית לכתוב סדרה של מתווי סיפורים, שיופקו בהמשך כסרטים. הוא כתב אומנם על ארגון פיקטיבי של האו"ם, אך הספרים הושלמו לאחר מכן על ידי אחרים. בין אלה "Hostage Tower" מאת ג'ון דניס ו-Death Train" מאת אלאסטייר מקניל. כמה מיצירות אלה אינן נושאות דמיון ממשי לסגנונו של מקלין, בעיקר בשימוש שהן עושות ללא צורך במין ובאלימות.
על פי רבים מספריו של מקלין הופקו סרטים, אבל אף לא אחד מהם הצליח להשיג את רמת הפירוט והעוצמה של סגנון כתיבתו, כפי שהוא בא לביטוי בקלאסיקה כגון המפתח הוא פחד (Fear is the Key); שני הסרטים המוצלחים ביותר מבחינה אמנותית ומסחרית היו תותחי נברון ו-הצונחים אל המוות.
אליסטר מקלין הוכתר בתואר דוקטור לספרות באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1983.
רשימת ספרים שתורגמו לעברית

הסיירת יוליסס (HMS Ulysses 1955), תרגם שמואל גילאי, הוצאת עם עובד,1965
תותחי נברון (The Guns of Navarone 1957), תרגם מירון אוריאל, הוצאת מ. מזרחי – הוסרט ב-1961, בתפקידים ראשיים: גרגורי פק ואנתוני קווין.
דרומית ליאווה (South by Java Head 1957), תרגמה חמדה אלון, הוצאת עמיחי, 1963
אימה במעמקים (Fear Is the Key 1961), יצא לאור גם בשם "המפתח הוא פחד", תרגם ישעיהו לויט, הוצאת מ. מזרחי. הוסרט ב-1972.
הגבול האחרון (The Last Frontier 1959),הוא יצא לאור בארצות הברית תחת השם The Secret Ways. תרגם אריה חשביה, הוצאת עמיחי
הלילה הנצחי (Night without End 1960), תרגם אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי, 1967
בשליחות נועזת (The Dark Crusader בשם איאן סטיוארט 1961), תרגם שמשון אבידל בהוצאת מ. מזרחי
הרפתקה בלב ים (The Golden Rendezvous 1962), תרגם ס. דן הוצאת מ. מזרחי – הוסרט ב-1977, בתפקיד הראשי ריצ'רד האריס.
המבחנה הגורלית (The Satan Bug בשם איאן סטיוארט 1962), תרגם מירון אוריאל, הוצאת מ. מזרחי, 1963 – הוסרט ב-1965.
תחנת זברה אינה עונה (Ice Station Zebra 1963), תרגם מירון אוריאל, הוצאת מ. מזרחי, 1965 – הוסרט ב-1968, בתפקיד הראשי רוק הדסון.
דו-קרב במצולות ים (When Eight Bells Toll 1966), תרגם אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי, 1966 – הוסרט ב-1971 בתפקיד הראשי אנתוני הופקינס.
הצונחים אל המוות (Where Eagles Dare 1967), תרגם אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי, 1968 – הוסרט ב-1968 והופץ בארץ בשם הנשרים פשטו עם שחר, בתפקידים הראשיים: ריצ'רד ברטון וקלינט איסטווד.
גיבורי נברון (Force 10 from Navarone 1968), תרגם אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1970 – בסרט מ-1978 באותו שם המבוסס בצורה רופפת על הספר משתתפים רוברט שואו והאריסון פורד.
סוכן האינטרפול (Puppet on a Chain 1969), תרגם אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1970 – הוסרט ב-1970.
השיירה (Caravan to Vaccarès 1970) - הוסרט ב-1974, בתפקיד הראשי דייוויד בירני.
המשימה: קוטב (Bear Island 1971), תרגם אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי, 1972 - הוסרט ב-1979, בתפקידים הראשיים דונלד סתרלנד וונסה רדגרייב.
אקספרס לגיהנום (Breakheart Pass 1974), תרגם א. בן-דן, הוצאת מ. מזרחי, 1975 – הוסרט ב-1975, בתפקיד הראשי צ'ארלס ברונסון.
שלום לך, קליפורניה (Goodbye California 1978), תרגם אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי
להבות באלסקה (Athabasca 1980), תרגם אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי,1981
להבות בלב ים (Sea Witch 1977) הופיע בהוצאת מזרחי
הזהב הלבן תרגם אליעזר כרמי, הוצאת מ. מזרחי,1974
סאן-אנדריאס .S.O.S הופיע בהוצאת מזרחי
הסכר הופיע בהוצאת מזרחי
גשר שער הזהב הופיע בהוצאת מזרחי
הקירקס הופיע בהוצאת מזרחי
פרטיזנים הופיע בהוצאת מזרחי 1983 תורגם על ידי אליעזר כרמי
נהר המוות הופיע בהוצאת מזרחי, תורגם על ידי אריה חשביה
רכבת המוות הופיע בהוצאת מזרחי בתרגום אליעזר כרמי 1981, והוסרט ותורגם לעברית
סנטוריני (Santorini 1986), תרגם אריה חשביה, הוצאת מ. מזרחי,1987
לקריאה נוספת

Lee, Robert A. Alistair MacLean: The Key is Fear. Borgo Press, 1976. ISBN 0-89370-203-X.
Webster, Jack. Alistair MacLean: A Life. Chapmans Publishers, 1991. ISBN 1-85592-519-2. (Alternate title: Alistair MacLean: A Biography of a Master Storyteller.)
הערות שוליים

↑  דף הספר "הסיירת יוליסס", באתר "טקסט".
↑    גל פרל פינקל, ‏אי של מצוינות: מבצעי סיירת מטכ"ל שנשכחו, בעיתון מקור ראשון, 11 בספטמבר 2020.
↑  גל פרל פינקל, מבצע הולכת שולל שנרקם סביב אדם שלא היה, הבלוג על הכוונת, ‏ 25 באוקטובר 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284673605171  PLWABN: 9810669854505606  BIBSYS: 90056947  BNE: XX898197  BnF: cb11913813b (data)  CANTIC: a10900445  CiNii: DA01678576  GND: 118781146  ICCU: CFIV036587  ISNI: 0000 0000 6618 4835  LCCN: n80069017  LNB: 000002996  NDL: 00448433  NKC: jn19990005268  NTA: 068588542  SNAC: w6jm4qnq  SUDOC: 027000397  Trove: 853823  VIAF: 109175102   WorldCat (עם VIAF): 109175102
קמעות אולימפיים

הקמעות האולימפיים הם דמויות בדיוניות, בדרך כלל חיה ילידת האזור או דמות אנושית, המייצגות את המורשת התרבותית של המקום בו מתקיימים המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים. מאז אולימפיאדת גרנובל (1968) לכל משחקי קיץ או חורף יש קמע, והחל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) מוצגים הקמעות האולימפיים והפאראלימפיים יחדיו.
היסטוריה

הקמע האולימפי הראשון נחשב לעיתים סמוקי (Smoky), כלב מעורב שנמצא בכפר האולימפי של אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), ולעיתים שוס (Shuss), איש קטן על מגלשיים שעוצב בצבעי דגל צרפת (כחול, אדום ולבן) לרגל משחקי החורף של אולימפיאדת גרנובל (1968). עם זאת, הקמע הרשמי הראשון היה באולימפיאדת מינכן (1972): ואלדי (Waldi), כלב תחש בצבעי כחול, ירוק וצהוב שייצג את התכונות הנדרשות לספורטאים – התנגדות, עקשנות וזריזות.
הצלחתם של הקמעות הראשונים סייעה תרמה להתפתחות מוסד הקמע כסמל אולימפי, המעביר מסר תרבותי וספורטיבי לצד עיצוב פשוט וצבעים עזים המתאימים לאווירה החגיגית של המשחקים האולימפיים.
ראו גם

קמע גביע העולם בכדורגל
הדגל האולימפי
הערות שוליים

1 2  גרנובל 1968: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
1 2  מינכן 1972: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  אינסברוק 1976: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  מונטריאול 1976: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  לייק פלאסיד 1980: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  מוסקבה 1980: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  סרייבו 1984: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  לוס אנג'לס 1984: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  קלגרי 1988: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  סיאול 1988: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  אלברוויל 1992: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  ברצלונה 1992: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  לילהאמר 1994: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  אטלנטה 1996: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  נגאנו 1998: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  סידני 2000: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  סולט לייק סיטי 2002: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  אתונה 2004: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  טורינו 2006: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  בייג'ינג 2008: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  ונקובר 2010: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  לונדון 2012: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  סוצ'י 2014: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  ריו 2016: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  פיונגצ'אנג 2018: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  טוקיו 2020: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
↑  בייג'ינג 2022: הקמע, באתר המשחקים האולימפיים
ניתוח התנהגות יישומי

ניתוח התנהגות יישומי (ABA, ראשי תיבות של Applied Behavior Analysis), היא גישה טיפולית מבוססת-ראיות הנשענת על תאוריית הלמידה הביהביוריסטית. מטרת הגישה היא פתרון בעיות התנהגותיות על ידי תמרון ובחינה של הגורמים הסביבתיים המשפיעים על האדם.
הגישה משלבת אלמנטים של טיפול פסיכותרפי, עבודה סוציאלית וחינוך. הטיפול מניח שהתנהגויות בעייתיות וחלק מסוים מההפרעות הנפשיות הן דפוסי התנהגות - או הרגלים - לא יעילים שנרכשו במהלך החיים. מטרת הטיפול היא שינוי דפוסי התנהגות אלה תוך שימוש בעקרונות התנהגותיים, כהתניה קלאסית והתניה אופרנטית.
היסטוריה

המקורות של ניתוח ההתנהגות היישומי נמצאים בתחילת שנות ה-20 בעבודותיהם של החוקרים איוואן פבלוב, ג'ון ווטסון, ב. פ. סקינר. מחקריהם תרמו להיווצרות הגישה הביהביוריסטית בפסיכולוגיה אשר טוענת שניתן לחקור את התנהגות האדם בשיטות אמפיריות מדעיות. בשנת 1938 סקינר גיבש את תאוריית ההתניה האופרנטית שמתארת את האופן שבו ההתנהגות שלנו משתנת על ידי השפעות סביבתיות. התאוריה ידועה גם בתור "פרסים ועונשים". אם התנהגות מובילה לתוצאה חיוביות, אז התדירות של ההתנהגות הזו בעתיד עולה, אם ההתנהגות מובילה לתוצאה שלילית, אז התדירות שלה יורדת.
רוב המחקרים של סקינר בהתניה האופרנטית נוסו על בעלי חיים, בעיקר על חולדות ויונים. רק בשנת 1949 נעשה ניסיון ראשון לחקר התנהגות אופרנטית בבני אדם. פסיכולוג אמריקאי בשם פול פולר פרסם עבודת מחקר על יישום של טכניקות חיזוק חיובי בניסיון ללמד נער עם מוגבלות שכלית התפתחותית קשה להניע את ידיו. הרופאים טענו שהנער לעולם לא יוכל לנוע באופן פעיל, אך פולר השתמש במזרק עם חלב מתוק בתור חיזוק חיובי בכל פעם שהנער הרים את ידיו. הנער התחיל להרים את ידיו בתדירות גבוהה יותר.
בוא זמנית התפתחו גישות התנהגותיות טיפוליות בתחום הפסיכותרפיה. ב-1953 סקינר פרסם את ספרו "מדע והתנהגות אנושית" מה שיצר את הבסיס התאורטי של הטיפול ההתנהגותי. חוקרים כגון ג'וזף וולף, פרד ס. קלר (אנ') תרמו להתפתחות שיטות טיפוליות חדשות מה שבסופו של דבר הוביל להתפתחות גישות כגון CBT ו-BA [[[:en:Behavioral_activation|אנ']]].
בשנת 1959 פורסם המאמר הראשון "האחות הפסיכיאטרית כמהנדסת התנהגות" לפי העקרונות המודרניים של ה-ABA. המאמר מתאר שני מנתחי התנהגות שלימדו אחות בבית חולים פסיכיאטרי להתנהל עם התנהגויות בעייתיות של המטופלים. הפסיכיאטרים חשבו שאותם המטופלים זקוקים למתן רב של תרופות, להיות בבידוד, לקבל טיפול פסיכולוגי, אבל מה שהחוקרים גילו הוא שהרבה מההתנהגות הפסיכוטית של המטופלים הייתה מחוזקת. הם שמו לב שפעמים רבות מתי שהמטופלים התנהגו או דיברו באופן מוזר הם היו מקבלים כל מיני דברים ותשומת לב ובכך הוכיחו שחלק מן ההתנהגות הפסיכותית הייתה תחת שליטה של חיזוק חיובי שניתן על ידי האחיות.
בשנת 1968 שלושה חוקרים (דונלד באייר, מונטרוס וולף וטוד ריסלי) פרסמו מאמר שגיבש וייסד באופן רשמי את גישת ניתוח ההתנהגות היישומי, אשר נחשב עד היום לתיאור העיקרי של ה-ABA.
לראשונה התחום התפרסם בשנת 1993, כאשר קתרין מאוריס פרסמה את סיפורה האישי עם שני ילדיה בעלי האוטיזם. בספר היא מתארת את התסכול שעברה עם פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועוד אשר טענו שצריך לשלוח את ילדיה לממסד, ואת האופן שבו היא גילתה על שיטת ה-ABA ועל המחקרים של איבר לובאס (אנ'), אשר עזרו לה לטפל בילדיה.
העקרונות של הטיפול ההתנהגותי

יישומיות - זוהי המילה שמהווה את מטרת השיטה. שיפור התנהגויות בעלות ערך חברתי, על מנת לשפר את רמת החיים של הקליינט או המטופל.
התנהגותיות - ניתוח ההתנהגות היישומי מתמקד על התנהגות, לא על תהליכים נפשיים או על תיאורים של התנהגויות.
אנליטיות - הגישה מתמקדת על ניתוח של התנהגות: חיפוש קשר תפקודי בין משתנים בלתי תלויים (תנאי מוטיבציה, חיזוקים, ענישות, גירויים מבחינים) ומשתנה תלוי (התנהגויות) באמצעות שיטה מדעית.
טכנולוגיות - תוכנית התערבות התנהגותית צריכה להיות ברורה ומובנת, כך שכל מנתח התנהגות יוכל לשחזר אותה ולהגיע לתוצאות זהות. כך ג'ון קופר מתאר את המנגנון לבדיקה טכנולוגית: "תנו למנתח התנהגות מוסמך לקרוא בריכוז את התיאור של הפרוצדורות ואז לשחזר אותם. אם הוא עושה טעויות, מוסיף צעדים מיותרים או מפספס דברים, שואל שאלות כדי לבדוק בוודאות מה שקרא, אז התיאור לא מספיק טכנולוגי וזקוק לשדרוג."
קונספטואליות - השיטות בהם משתמשים בניתוח ההתנהגות היישומי צריכות להיות מאוחדות תחת עקרונות תאורטיים משותפים.
אפקטיביות - כאשר משתמשים בשיטות ההתנהגותיות בשביל שינוי של ההתנהגות, תמיד עוקבים אחר התוצאות. המדד לאפקטיביות נמצא בשינויים ההתנהגותיים והחברתיים שהתרחשו ולא בערך התאורטי של המשתנה.
כלליות - השינויים שהתרחשו בהתנהגות לאחר הטיפול צריכים להיות עמידים, ולהתפשט לסוגים אחרים של התנהגות. ניתוח התנהגות בוחן את הקשר בין הנסיבות, התנהגות, תגובה. כלומר, איך התנהגות בנסיבות מסוימות מחוזקת או לחלופין בנסיבות מסוימות מוענשת ונכחדת (ABC-anteceden, behaviort, consequence).
ניתוח ההתנהגות היישומי משתמש גם בניסויים על מנת למצוא את המשתנים אשר אחראים על שינוי ההתנהגות.
עקרונות התנהגותיים > יחידת המידה בניתוח ההתנהגות

יחידת המידה היא הסתברות של הופעת אופרנט. את ההתנהגות מנתחים ברצף תלת שלבי: האירוע המקדים שגרם להתנהגות (תנאי מוטיבציה, גירוי מבחין), ההתנהגות עצמה (מה שהאדם אמר או עשה), והתוצאות של ההתנהגות (חיזוקים, ענישות והכחדות).
עקרונות התנהגותיים > ניתוח פונקציונלי

במדע ההתנהגות הביהביוריסטי ההתנהגות נחשבת כפונקציה של הסביבה. בניתוח הפונקציונלי מחפשים וחוקרים את הקשר בין המשתנים הבלתי תלויים (השפעות הסביבה) למשתנים התלויים (התנהגות האדם).
עקרונות התנהגותיים > רפלקסים בלתי מותנים

אדם בריא נולד בדרך כלל עם אוסף רפלקסים הקשורים לאיברים שונים בגוף. דוגמאות - אצל תינוק: מציצה, בכי, הזזת ידיים ורגליים. רפלקסים אחרים - אור (גירוי) שגורם להתכווצות האישון (תגובה), מיץ לימון (גירוי) שגורם להפרשת רוק (תגובה), מכה עם פטיש בברך (גירוי) שגורמת להתכווצות שרירי הרגל (תגובה), טמפרטורה גבוה (גירוי) שגורמת להזעה (תגובה) וכו'.
עקרונות התנהגותיים > התנהגות תגובתית (רספונדנטית)

רפלקסים בלתי מותנים מתארים בדרך כלל התנהגות יותר פרמיטיבית של האדם, שקשורה באופן ישיר לפיזיולוגיה ולאנטומיה של הגוף. רפלקסים בלתי מותנים קשורים לרוב לשרירים החלקים של הגוף ולבלוטות מסוימת, אך יכולים גם לערב את השרירים המחוספסים של השלד.
ישנו עוד סוג של רפלקסים - רפלקסים מותנים. זהו סוג של התנהגות נלמדת, בה גירויי שלא עורר בעבר תגובה משמעותית כלשהי של האורגניזם (גירוי נייטרלי), מתחיל לגרום לאורגניזם להגיב בעתיד, כפי שהגיב לגירויי בלתי מותנה לאחר תהליך של התניות. דוגמה: רפלקס בלתי מותנה, ששייך לאוסף הרפלקסים המולד של האדם - אוכל (גירוי בלתי מותנה) ← הפרשת רוק (תגובה בלתי מותנת). כעת אם נוסיף אלמנט נוסף למשוואה, לדוגמה, צליל של פעמון (גירוי נייטרלי), ונתחיל להציג אותו לאורגניזם בו זמנית עם אוכל, בעתיד האורגניזם יתחיל להפריש רוק רק לצליל הפעמון, ללא הימצאות אוכל בקרבתו. תהליך זה ידוע בתור ההתניה הרספונדטית (קלאסית, פבלובית).
התניה הרספונדטית - כאשר קיים רפלקס עם כוח מסוים, אנחנו יכולים לקשר אליו גירוי נייטרלי, שבעבר לא גרם לתגובה משמעותית, ובכך ליצור רפלקס חדש עם גירוי חדש ותגובה קיימת.
הכחדה הרספונדטית - כאשר הגירוי הנייטרלי גורם להתרחשות הרפלקס המותנה ללא הגירוי הבלתי מותנה, כוחו של הרפלקס המותנה יורד עם הזמן, עד שהגירויי הנייטרלי כבר לא מעורר את התגובה הבלתי מותנת.