stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיר דבא
היסטוריה

בדו"ח של משלחת הסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל (1881) נכתב על הכפר: ”כפר עם בתי אבן, שבו גרים 250 מתואלים, ממוקם על רכס, מוקף זיתים ועצי תאנה ואדמה מעובדת. בכפר יש שלושה בורות מים”.
גאוגרפיה

הכפר נמצא בגובה ממוצע של כ-200 מ' מעל פני הים. מיקומו מאפשר להשקיף מערבה על הים התיכון. שטחו הכולל של הכפר הוא כ-5.5 קמ"ר.
אוכלוסייה

אוכלוסיית הכפר מונה כ-5,000 איש. המשפחות הגדולות הן: משפחת פקיה (آل فقيه) ומשפחת מורנייה או מוע'נייה (آل مغنية), המונות יחד כ-1,250 איש.
אוכלוסייה > אישים

עימאד מורנייה – (1962–2008) היה טרוריסט לבנוני, ראש הזרוע הצבאית ו"מספר 2" בארגון חזבאללה. נולד בכפר.
הערות שוליים

↑  Palmer, E.H., The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E.  ., Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 11
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H., The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London.: Committee of the Palestine Exploration Fund, עמ' 51
חברת קרתא

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית, ציבורית
 מייסדים:  עיריית ירושלים, משרד הבינוי והשיכון
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־53 שנים)
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  רחוב בית הדפוס 22, ירושלים
 מוצרים עיקריים:  בינוי, מקרקעין ושיכון
 עובדים:  2
  
 רשות החברות הממשלתיות
 
חברת קרתא, ידועה גם בשמה הרשמי - קרתא - חברה לפיתוח מרכז ירושלים בע"מ, היא חברה ממשלתית-עירונית שהוקמה בשנת 1972 למטרות חידוש, שיקום ופיתוח אזור ממילא וסביבתו. החברה נמצאת בהליכי פירוק.
ב-12 בפברואר 2007 ניתן צו לפירוק חברת קרתא על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים, שמינה את כונס הנכסים הרשמי כמפרק החברה ואת עורך הדין יצחק מולכו כמנהל מיוחד. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות המדינה שבית משפט הוציא צו פירוק כנגד חברה ממשלתית.
היסטוריה

באוגוסט 1970 הפקיע שר האוצר שטח קרקע של כ-100 דונם, באזור המכונה "מתחם ממילא". אזור ממילא נמצא במרכז הגאוגרפי של העיר ירושלים. בעקבות מלחמת העצמאות הפך המתחם לאזור ספר מוזנח בסמוך לקו העירוני, שבו התרכזה אוכלוסייה בתנאי דיור ירודים, בצד מוסכים ובתי מלאכה. ההפקעה באה בעקבות איחודה מחדש של העיר לאחר מלחמת ששת הימים, ונועדה לאפשר את שיקום האזור ופיתוחו לצורך מגורים, תיירות ומסחר. על יסוד צו ההפקעה, פינתה קרתא באזור זה 345 יחידות מגורים ו-352 יחידות עסקיות, ושילמה למפונים ולבעלי הזכויות במקרקעין סכום של כ-115 מיליון ש"ח (בשערי דצמבר 1990).
תפקידי קרתא, כפי שהוגדרו ב-1971 על ידי ועדת השרים לענייני כלכלה, היו:
לפנות את המחזיקים במבנים שבשטח, לפצות את בעלי הקרקע, לתכנן את השטח, לבצע עבודות תשתית ולהחכיר או למכור את הקרקעות המפותחות ליזמים פרטיים. נקבע, כי החברה תנוהל על בסיס כלכלי; פעולותיה ימומנו באמצעות הון מניות של 1 מיליון ל"י, שיוחזק בידי מדינת ישראל (74 אחוז) ועיריית ירושלים (26 אחוז), וכן על ידי הלוואות בריבית מקובלת לגבי פרויקטים דומים.
היסטוריה > פינוי המתחם

בשנים הראשונות לקיומה התמקדה החברה בפינוי המתחם ומציאת דיור חלופי למפונים (תושבים ועסקים). למטרה זו השקיעה החברה סכומי כסף ניכרים ברכישת דירות מגורים בשכונות שונות בירושלים, מבני מלאכה באזורי התעשייה של העיר, ושני מבנים ליחידות של משרדי ממשלה שפונו מהמתחם. מרבית הדירות ומבני המלאכה נמכרו למפונים, תמורת נכסים שפינו, ומיעוטם נשארו בידי קרתא לצורכי פינוי בעתיד; השטחים שיועדו למשרדים נמסרו בשכירות למשרדי ממשלה.
בשנת 1976 סיימה קרתא לבנות שתי קומות בשטח של 3,400 מ"ר על מבנה קיים באזור תעשייה בגבעת שאול בירושלים. קרתא ייעדה את שתי הקומות למשרדי ממשלה לשם פינוי מחסנים וארכיונים ממתחם ממילא. עם סיום הבנייה, החלה קרתא בהשכרת השטחים בתיאום עם הגורם המופקד על הדיור למשרדי ממשלה שבמשרד האוצר; רק בשנת 1986 הושלמה השכרת שתי הקומות.
עד תחילת שנות ה-80 פונו רוב הדיירים, והמבנים במתחם עמדו שוממים כעשר שנים עד הריסתם כחלק מתהליך פיתוח של המתחם בשנות ה-90.
תוכניות מתאר ובינוי > עבודות הפיתוח במתחם

בתחילת שנות השמונים החלה קרתא בביצוע עבודות פיתוח ותשתית לסלילת כבישים ולהקמת מערכת קווי ניקוז, ביוב ומים במתחם. עיקר העבודות כללו את סלילת רחוב העמק, סלילת כביש גישה לשער יפו והורדת מפלס רחוב יפו.
העבודות שינו לחלוטין את הטופוגרפיה של האזור ונמשכו כעשר שנים. במהלכן הוקמו כבישים עוקפים זמניים ונערכו חפירות ארכאולגיות.
תוכניות מתאר ובינוי > עבודות הפיתוח במתחם > סלילת רחוב העמק

בלב מתחם ממילא נפרץ כביש חדש (רחוב העמק) בין שער יפו לרחוב דוד המלך, שמשמש כנתיב חלופי לרחוב ממילא, שלפי התוכנית הפך למדרחוב צר מרוחבו המקורי (בשנות התשעים הוחלף שמו מרחוב העמק לרחוב יצחק קריב).
באוגוסט 1985, לאחר שהקבלן ביצע כ-40 אחוז מהיקף העבודה, הוא נקלע לקשיים כספיים והפסיק את העבודה. בדצמבר אותה שנה מסרה קרתא את המשך ביצוע העבודות לקבלן אחר, ואלה הסתיימו בסוף 1987.
במהלך העבודות נהרס חניון אוטובוסים של אגד שעמד במרכז תוואי הכביש.
תוכניות מתאר ובינוי > עבודות הפיתוח במתחם > הורדת מפלס רחוב יפו

תוכנית המתאר של קרתא ביקשה להוריד את מפלס רחוב יפו ולקרותו, וכדי להמשיך ולאפשר גישה למכוניות לשער יפו, לסלול כביש גישה חדש צמוד למגדל דוד.
החברה להגנת הטבע הגישה התנגדות לתוכנית, עקב החשש לפגיעה בחומת העיר העתיקה, ובשרידים ארכאלוגיים שקבורים מתחת לרחוב יפו, שהיה גבוה בכעשרים מטר ממפלסו כיום.
ואכן בזמן העבודות, נחשפו פניה החיצוניים של חומת העיר מהתקופה האיובית בקטע שמחוץ לשער יפו. הממצאים הראו כי זהו קטע מביצור העיר שבנה השליט האיובי אל מלכ מועטם עיסא (קרי: מועזם), אחיינו של צלאח א-דין, בשנת 1212. כשבע שנים מאוחר יותר ציווה שליט זה להרוס את ביצורי העיר, שעל הקמתם שקד זמן קצר קודם לכן, מפחד שהצלבנים יכבשו מחדש את העיר ויקשה עליו לסלקם ממנה. מעשה זה הוא יחידאי בתולדות בנייתם של ביצורים.
עקב כך, שונתה התוכנית ובמקום כביש מקורה מלאה, נבנה רק גשר בין חניון קרתא לשער יפו. כמו כן נסלל הכביש מעל כלונסאות בטון כדי לשמר את הממצאים ארכאלוגיים במקום. בשטח שסמוך לקטע חומת העיר מהתקופה האיובית בקטע שנחשף, מתחת לגשר, היה אמור להיות גן ארכאולוגי, אך חברת קרתא מעולם לא השלימה את עבודות הפיתוח במקום.
באוקטובר 2009 קבעה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה כי חברת אלרוב תשלם 1.5 מיליון שקל בתמורה לביטול הזכות למעבר הציבור בחלק ממתחם ממילא. בתמורה ייפתח המעבר בקטע אחר. כמו כן הוסכם כי בתמורה לחילופי השטחים תשקיע חברת אלרוב בפיתוח הגן הארכאולוגי שמתחת לכיכר שער יפו.
תוכניות מתאר ובינוי > חניון קרתא

באזור המגורים תוכננה החניה בצמוד לדירות, ואילו באזור המסחרי תוכננו בקומות הקרקע רק קצת ממקומות החניה הדרושים. על פי תוכנית המתאר, נקבע שהוספת מקומות החניה הדרושים על פי התקן תיעשה על ידי הקמת מבנה ייעודי לחניה, ובו 700 מקומות לרכב פרטי וכן חניה לאוטובוסים. במפלס העליון של החניון תוכננה ארקדה מסחרית בשטח כולל של כ-6,000 מ"ר. את עלות ההקמה של מבנה החניון העריכה קרתא בסכום של כ-18 מיליון דולר.
בתקנון תוכנית המתאר שלמתחם ממילא נקבע, כי השלב הראשון בבינוי המתחם יהיה הקמת החניון, כדי להבטיח שבעת גמר הבנייה למסחר ולמגורים, תהיה מוכנה החניה הדרושה בהתאם לחוק. באפריל 1989 אישרו מוסדות התכנון תוכנית בינוי מפורטת לחניון.
בגלל העלות הגבוהה, לא היה יכול החניון לשאת את עצמו כלכלית; לכן הוחלט למסור את כל הפרויקט ליזם יחיד שבתמורה יבנה את החניון. במשא ומתן עם היזם חברת לאדברוק ויתרה חברת קרתא על דרישה זו והחניון נבנה על חשבונה. בשנות התשעים הושלמה בניית החניון אך הוא לא הופעל מכיוון שבניית האזור המסחרי סביבו ומעליו התעכבה במשך 15 שנים.
תוכניות מתאר ובינוי > תוכנית האזור המסחרי

האזור המיועד למסחר תוכנן לאורך הרחוב המרכזי של מתחם ממילא (רחוב ממילא), שהוסב למדרחוב ומשמש כציר המרכזי בפרויקט כולו. היקף שטח הבנייה באזור המסחרי מגיע לכ-48,000 מ"ר, מהם כ-15,000 מ"ר למסחר והיתר למשרדים ולמגורים.
התוכנית הוגשה למוסדות התכנון בשנת 1979, והועברה לוועדה המחוזית לראשונה בשנת 1981. התוכנית עברה שינויים רבים ובספטמבר 1985 פורסם דבר הפקדת התוכנית בגרסתה האחרונה, כדי לתת לציבור אפשרות להגיש התנגדויות. הוועדה המחוזית קיבלה רבות מההתנגדויות, בהן שימור מבנים והגבלת גובה הבנייה, דבר שהשפיע על היקף זכויות הבנייה וגמישות ביצועה. בדצמבר 1987 אישרו מוסדות התכנון את תוכניות האזור המסחרי.
תוכניות מתאר ובינוי > תוכנית אזור המגורים והמלון

התוכנית לאזור המגורים והמלון הוגשה לרשויות התכנון לראשונה בשנת 1980. ביוני 1988 אישרה הוועדה המחוזית את התוכנית, הכוללת זכויות בנייה למגורים של עד 200 דירות בשטח של 28,000 מ"ר, מלון בשטח של כ-35,000 מ"ר, ועוד מגרש עם זכויות בנייה של 2,500 מ"ר, שייעודו אפשרי הן למגורים והן למלון.
התקשרות עם יזם לבינוי פרויקט ממילא

עם התקדמות הטיפול באישור תוכניות הבינוי של אזורי המגורים והמלון בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, החליט דירקטוריון קרתא, ביולי 1987, לפרסם בעיתונים בישראל ומחוצה לה הזמנה לקבלת הצעות מיזמים לבינוי פרויקט ממילא. התאריך האחרון להגשת ההצעות נקבע ל-30 בספטמבר 1987. עוד הוחלט, כי עד נובמבר אותה שנה תמיין ועדת המכרזים את החומר ותגיש אותו לדירקטוריון לעיון, לדיון ולהחלטה.
התקשרות עם יזם לבינוי פרויקט ממילא > מסירת הפרויקט ליזם יחיד

אחת ההחלטות החשובות ביותר שקיבלה קרתא הייתה למסור את הפרויקט ליזם יחיד, ולא לפצלו בין כמה יזמים. זאת מכיוון שפרויקט ממילא היה פרויקט גדול, המשלב מגורים, מסחר ומלונות בשטח בנוי בהיקף של 120,000 מ"ר, ויוצא דופן בממדיו הן מהצד הכספי והן מהצד ההנדסי.
בעקבות הפרסום בעיתונים, קיבלה קרתא כ-55 פניות מיזמים להמציא להם תיאור כללי של הפרויקט. לאחר שקרתא סיפקה להם את הנתונים הכלליים, היא קיבלה פניות מ-28 יזמים שביקשו להשתתף בפרויקט. בסוף 1987 קיימה ועדת המכרזים שתי ישיבות למיון הפניות ולקביעת המשתתפים בשלב הסופי. בסיכום דיוניה החליטה הוועדה להמליץ בפני הדירקטוריון על שלושה מועמדים, כולם מחו"ל.
בינואר 1988 הודיעה קרתא לשלושת היזמים על הבחירה וביקשה שיגישו עד סוף אפריל הצעות מפורטות לבינוי הפרויקט, והזמנה להגיש הצעות בדבר התמורה שישלמו לקרתא בעד הזכויות בקרקע.
לפי חוברת ההזמנה, על המציע להגיש תוכנית מימון, לפרט שלבי פיתוח ובנייה, לוח זמנים וביטחונות לביצוע, ולציין את התמורה שהוא מציע ואת אופן תשלומה. על היזם להתחייב לסיים את פיתוחו והקמתו של האזור המסחרי של מתחם ממילא ואת אזור החניון (למעט השטח המסחרי שבחניון) לא יאוחר מתום שלוש שנים מחתימת החוזה (בפועל לקח הדבר כ-25 שנים). בהזמנה נקבע במפורש, כי בעניין החלק המסחרי לא תידון הצעה שאינה כוללת את האזור המסחרי כולו ובשלמותו - דהיינו מדרחוב ממילא והקומות שמעליו ומתחתיו ואזור החניון.
הדרישה שיזם יחיד ייטול עליו את בינוי הפרויקט כולו ואת הפעלת מתחמי המסחר (לרבות החניון) - לעומת חלוקת הפרויקט למתחמים ולמתחמי משנה, כאשר כל יזם יוכל להגיש הצעות לחלקים יחידים או לפרויקט כולו - הגבילה את מספר היזמים בכוח לבעלי כושר פיננסי גבוה ומיומנות בכל תחומי הפרויקט. בדרך זו נדחו מלכתחילה יזמים שהתמחו רק באחד התחומים (מלונאות, מגורים, או מרכזים מסחריים).
התקשרות עם יזם לבינוי פרויקט ממילא > בחירת היזם לביצוע הפרויקט

ב-16 במאי 1988, המועד הסופי להגשת ההצעות, נתקבלו בקרתא הצעות רק משני יזמים (חברת לדברוק ויזם שנקרא בדוח מבקר המדינה - יזם א'). היזם השלישי הודיע לקרתא עוד קודם לכן, כי אין בכוונתו להגיש הצעה.
ביום פתיחת ההצעות קיימה ועדת המכרזים דיון והתברר, כי שתי ההצעות שהתקבלו היו בסכומים נמוכים במידה ניכרת מהערכת השמאי הממשלתי. לפי הפרוטוקול, סברו המשתתפים כי הצעת יזם א' אינה מהווה בסיס למשא ומתן. בסיכום הדיון ביקשה הוועדה מהצוות המקצועי להכין הערכה מפורטת של ההצעות, ולהביא בפני דירקטוריון קרתא המלצה להמשיך במשא ומתן עם חברת לדברוק כדי להשיג שיפור בהצעה.
חברת לדברוק (Ladbrokes plc) היא חברת הימורים בריטית שהייתה בזמנו בבעלות איש העסקים היהודי-בריטי סיריל שטיין (Cyril Stein), בשנת 1967 הונפקה בבורסה של לונדון ושטיין הרחיב את פעילתה לתחומי הנדל"ן המלונאות. בשנות השמונים רכשה גם את הפעילות הבינלאומית, מחוץ לארצות הברית, של רשת הילטון ושטיין שימש יו"ר הילטון הבינלאומית (Hilton International).
לאזור המגורים לדברוק הציעה לשלם בעד הזכויות בפרויקט סכום של 15 מיליון דולר, מזה 5 מיליון דולר בעד הקרקע למלון ונוסף על כך חלק מההכנסות שיתקבלו מהשטחים המסחריים במלון (ובתנאי שתקבל היתרי בנייה ומעמד של מפעל מאושר בתוך שנתיים מתאריך החוזה). לאזור המסחרי הציעה לשלם תמלוגים של 30 אחוז מהכנסות ההשכרה של הקומות המסחריות לאחר ניכוי הוצאות מימון.
בהצעה שהגישה לדברוק נדרשה קרתא לממן את הקמת החניון, וכחלק מהעסקה הכוללת דרשה לדברוק את זכויות הפעלה של החניון, שבהכנסות נטו היא תתחלק עם קרתא. כן דרשה לדברוק אופציה, למשך שנתיים מהתחלת ההפעלה של החניון, לרכוש עד 50 אחוז ממקומות החניה. במשא ומתן עם חברת לאדברוק הוחלט להוציא את החניון מהעסקה וחברת קרתא בנתה אותו מתקציבה.
דוח מבקר המדינה

בשנת 1990 ערך משרד מבקר המדינה דו"ח על חברת קרתא; עיקר הממצאים היו:
בפרוטוקול מדיוני המכרזים לא נמצאו נימוקים או הסברים מדוע היא בחרה בשלושת המועמדים ומדוע דחתה את שאר הפונים.
לדעת מבקר המדינה, היה על הוועדה לנמק בפירוט את ההחלטות שקיבלה על כל פונה, מה גם שמדובר בפרויקט יוצא דופן בממדיו הן מהצד הכספי והן מהצד ההנדסי.
המוסד המאוחד לענף הבנייה (מיסודם של מרכז הקבלנים והבונים לישראל והחברות הציבוריות שבענף) פנה בתחילת 1988 אל משרד הבינוי והשיכון וביקש הסבר מדוע חברה ממשלתית פסלה על הסף את כל ההצעות שהגישו חברות ומשקיעים ישראליים. בתשובתו הסביר המשרד, כי בפרויקט ממילא נעשה מאמץ לייבא הון זר וידע בביצוע פרויקטים דומים בעולם, שכן בישראל טרם בוצע פרויקט שכזה .
לפי הפרוטוקולים, הנימוק האמור בתשובת משרד הבינוי והשיכון לא נדון כלל בדירקטוריון או בוועדת הארבעה. יתר על כן, החלטת הדירקטוריון לפרסם את ההצעה גם בעיתונים בארץ מצביעה, כי לא הייתה מלכתחילה התנגדות לשיתוף יזמים מישראל. במודעות שפרסמה קרתא בעיתונים באוגוסט 1987, בעניין קבלת הצעות, לא נאמר כי יועדפו הצעות שבהן יובטח יבוא הון וידע מחו"ל.
במודעות שפרסמה קרתא בעיתונים נדרשו הפונים לצרף אסמכתאות על ניסיון, יכולת כספית, וקיום צוות מקצועי להקמת הפרויקט ולהפעלתו. משרד מבקר המדינה בדק את הנתונים והמסמכים שהגישו שלושת המועמדים שנבחרו. הבדיקה העלתה:
פנייתו של יזם א' הייתה בכתב יד על דף אחד, בלי שצורפו אליה מסמכים או נתונים בדבר יכולתו הכספית, ניסיונו וארגונו. בידי קרתא לא היו מסמכים על מהות עסקיו, איתנותו הפיננסית וניסיונו, כדי להוכיח את יכולתו הכספית והמקצועית להקים את פרויקט ממילא. הביקורת העלתה, כי בשולי בקשת היזם רשם יו"ר דירקטוריון קרתא ב-28.9.87 (חודש וחצי קודם שוועדת הארבעה המליצה על שלושת המועמדים) הוראה למנכ"ל קרתא לצרף את היזם לרשימה המצומצמת.
גם לבקשת יזם ב' - קבוצת לדברוק (להלן: לדברוק) לא צורפו מסמכים או נתונים על מהות עסקיו, איתנותו הפיננסית וניסיונו, כדי להוכיח את יכולתו הכספית והמקצועית להקים את הפרויקט.
יזם ג' צירף לבקשתו רשימה של מבנים שהקים ונכסי הנדל"ן שהחזיק בהם, רובם בשותפות עם אחרים.
אף אחד משלושת היזמים שנבחרו לא מילא אחר דרישת קרתא לצרף אסמכתאות בדבר ניסיונו המקצועי ויכולתו הכספית. לדעת מבקר המדינה, אף בהנחה שהשלושה היו מוכרים לחברי הוועדה כבעלי עסקים בהיקף בינלאומי וכבעלי מוניטין, היה על קרתא לדרוש מסמכים ונתונים בדבר יכולתם לבצע את הפרויקט.
בניית המתחם

לאחר שנחתם הסכם הפיתוח עם חברת לדברוק, החלה בתחילת שנות התשעים, הריסתם של רוב המבנים במתחם ובניית הפרויקט.
בשלב א החל להיבנות אזור המגורים שקיבל את השם "כפר דוד", לשם כך נהרס בית האחים טאנוס ("בית טאנוס") שעמד בשנות העיר החצויה (1948–1967) על גבול שטח ההפקר בין שכונת ממילא לחומות העיר העתיקה.
בניית המתחם > כניסת חברת אלרוב לפרויקט

בשנת 1994 נאלץ סיריל שטיין לפרוש מניהול חברת לדברוק לאחר שזו דיווחה על הפסדים של 229.8 מיליון ליש"ט בעקבות השקעות כושלות בארצות הברית.
היא החלה לממש נכסים וכך נכנסה לתמונה בשנת 1995 חברת אלרוב שבבעלות אלפרד אקירוב, שרכשה תחילה 50 אחוז ובהמשך את מלוא הזכויות בפרויקט.
חברת אלרוב השלימה את בניית "כפר דוד", ואת המלון שנקרא בתחילה "הילטון ירושלים" ולימים מלון מצודת דוד. המלון נפתח בשנת 1998.
בניית המתחם > הליכי בוררות בין קרתא לאלרוב

עבודות הפיתוח והבנייה של האזור המסחרי התעכבו, בתחילה עקב חפירות ארכאולגיות שנערכו במרכז רחוב ממילא וכן עקב עבודות לפירוק מבנים המיועדים לשימור (שבהמשך נבנו מחדש). ואחר כך עוכבו והופסקו עקב הליכי בוררות שהתנהלו בין חברת קרתא לחברת אלרוב בשל תביעות הדדיות להפרת הסכמים. בספטמבר 1999 ניתן פסק בורר ראשוני, לפיו התקבלה תביעת אלרוב,
ולאחר שני פסקי בורר נוספים חויבה קרתא בשנת 2005 לשלם לאלרוב סך כולל של כ-102 מיליון ש"ח בתוספת הוצאות משפט ושכ"ט עו"ד. פסקים אלו אושרו בפסק דינו של בית המשפט המחוזי בירושלים מיום 31 ביוני 2006 (ה"פ 4070/05, 5043/06, 5018/06).
הסכסוך נסוב סביב בקשת אלרוב להוסיף כ-2,000 מ"ר בפרויקט ולהקמת בתי קולנוע. דירקטוריון קרתא, שהיה בחלקו הגדול דתי, סירב עקב התנגדותם של רבנים להקמת מרכז מסחרי עם בתי קולנוע כה קרוב לחומות העיר העתיקה. הבורר פסק כי חברת קרתא הייתה אחראית על העיכובים בבניית הפרויקט וכי עלייה לפצות את חברת אלרוב בשל כך.
פירוק החברה

כבר בנובמבר 1982, המליצה הוועדה לענייני ביקורת המדינה לממשלה למזג את החברה עם שתי חברות נוספות שעסקו בתחומי פיתוח בירושלים, כדי לחסוך בכוח אדם ולייעל את העבודה. החברות הן, החברה לפיתוח מזרח ירושלים בע"מ והחברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בע"מ. בינואר 1983 אישרה מליאת הכנסת את המלצותיה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה אך הדבר לא בוצע. השרים האחראים ורשות החברות הממשלתיות דנו לסירוגין במשך תקופה ארוכה בעתיד החברה בלי שהגיעו לכלל דעה מוסכמת באשר לעתידה. בשנת 1992 העירה מרים בן-פורת, מבקרת המדינה, על אי-הוצאתה לפועל של ההחלטה.
מאחר שבניית האזור המסחרי, שהיה אמור להיות מקור ההכנסה העיקרי של החברה התעכבה במשך 20 שנה, הבסיס הכלכלי שעל פיו הייתה אמורה לפעול לא היה קיים. לחברה לא הייתה יכולת להחזיר את הלוואות שקיבלה מהמדינה. וכבר בשנת 2000 הגיעה למצב של חדלות פירעון, מאחר שהייתה חייבת לעיריית ירושלים כ-370 מיליון שקל בשל היטלי פיתוח והיטלי השבחה ולמדינה כ-100 מיליון שקל נוספים בשל השקעתה הראשונית. לכן מאחר שעלה ספק רב אם חברת אלרוב תוכל לגבות את הסכום שנפסק לטובתה פנתה לבית המשפט המחוזי בירושלים בבקשה שיפרק את החברה.
פירוק החברה > מכירת חניון קרתא

בשנת 2012, כחלק מהליך הפירוק של חברת קרתא, פורסם מכרז למכירת חניון קרתא, הנכס העיקרי של החברה. ב-12 בדצמבר 2013 זכתה חברת אלרוב במכרז לרכישת החניון קרתא בתמורה ל-110 מיליון שקל. זאת, לאחר שגברה בהליך התמחרות על שמונה מתמודדות נוספות שהציעו מחירים נמוכים יותר.
במרץ 2014, פסל הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה את הרכישה על ידי אלרוב מחשש ליצירת מונופול בחניוני העיר העתיקה, בשל החזקותיה של אלרוב בשני החניונים המתחרים הסמוכים. אלרוב ערערה על ההחלטה לבית הדין להגבלים עסקיים, אולם זה דחה את עתירת אלרוב ואישר את החלטת גילה. על רקע פסילתה של אלרוב, התקבלה ההצעה השנייה בגובהה בסך 107 מיליון שקל, שהציעה חברת ריט 1.
לאחר זכייתה במכרז העלתה חברת ריט 1 את מחירי החניה ב-40 אחוז, מהלך שעורר ביקרות מצד אלפרד אקירוב, בעל השליטה בחברת אלרוב, שטען שהתחייב לא לעלות את מחירי החנייה במשך 20 שנה, אך למרות זאת זכיתו במכרז בוטלה
הערות שוליים

↑  פשר 003150/06. בית המשפט המחוזי בירושלים. 12 בפברואר 2007. כבוד השופטת חנה בן-עמי.
↑  שמואל דקלו, ‏תקדים: צו פירוק לחברה ממשלתית - קרתא תפורק בשל חוב לאלרוב בסך 102 מ' ש', באתר גלובס, 13 בפברואר 2007
↑  דוד קרויאנקר, הוא היה ביצועיסט, באתר הארץ, 4 בינואר 2007
↑  ממילא – תוכנית רעיונית להחייאת המתחם שימור, שיפוץ ובנייה חדשה - דוד קרויאנקר
1 2 3  דוח על הביקורת בקרתא - חברה לפיתוח מרכז ירושלים בע“מ, תאריך פרסום: 1 בפברואר 1992 מספר ISSN 79320792
↑  בג"ץ 1892/90 החברה להגנת הטבע ואח' נ. הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה מחוז ירושלים ואח'
↑  R. Reich and E. Shukron, Excavations in the Mamilla Area – The Medieval Fortifications, Atiqot 54 (2006), pp. 125-152
↑  יקותיאל צפרי, אקירוב ישלם, המעבר לציבור ייסגר, באתר mynet‏ ירושלים, 22 באוקטובר 2009
↑  רון גרנות, גולן חזני והדר קנה, בלעדי לכלכליסט - איל הון נוסף נוטש את לונדון: גם סמי עופר חוזר לישראל, באתר כלכליסט, 14 באוקטובר 2009
↑  אתר תיעוד והנצחה של "בית טאנוס" - שכונת כפר דוד, מתחם ממילא - דוד קרויאנקר
↑  BETTER GOING AT LADBROKES?, Ken Banta, Management Today: 01-Nov-95
↑  הדס מגן, ‏אקירוב יקים בתי קולנוע בפרוייקט ממילא בעקבות פסק הבוררות בתביעתו נגד קרתא, באתר גלובס, 15 בספטמבר 1999
1 2  עדנה אדטו, אלפרד אקירוב: פרויקט ממילא יוקם בקרוב, באתר ynet, 17 בינואר 2005
↑  מבקר המדינה - דוח שנתי לשנת 1992
↑   אבי בר-אלי, נפסלה זכיית אקירוב בחניון קרתא, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2014
↑  אלה לוי-וינריב, ‏אקירוב: "התנהלותו של גילה במכרז חניון קרתא פגעה בצרכן", באתר גלובס, 7 ביולי 2015
| דגל ישראל חברות ממשלתיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אוצר | ענבל חברה לביטוח |  |
| אנרגיה | חברת החשמל לישראל • המכון הגיאופיסי לישראל • נתיבי הגז הטבעי לישראל • תשתיות נפט ואנרגיה • החברה הלאומית לאספקת פחם • חקר ימים ואגמים לישראל • מקורות |  |
| ביטחון | רפאל מערכות לחימה מתקדמות (SCD) • התעשייה האווירית לישראל • אלתא מערכות • תומר חברה ממשלתית • נצר השרון |  |
| בינוי ושיכון | האגודה לתרבות הדיור • דירה להשכיר • חלמיש • עמידר • ערים • חברת קרתא |  |
| דת | המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים |  |
| חינוך | הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי • הכפר הירוק • מאיר שפיה • מדרשת שדה בוקר • מקוה ישראל • החברה למתנ"סים |  |
| ירושלים | החברה לפיתוח מזרח ירושלים • החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי |  |
| כלכלה | אשרא • המועצה הישראלית לצרכנות |  |
| סביבה | החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון • החברה הממשלתית להגנות ים המלח • פארק אריאל שרון • החברה לשירותי איכות הסביבה |  |
| רווחה | המשקם |  |
| תחבורה | חברת כביש חוצה ישראל • נתיבי איילון • נתיבי ישראל • נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים • רכבת ישראל • נמל אשדוד • חברת נמלי ישראל |  |
| תיירות | החברה לפיתוח עכו העתיקה • החברה הממשלתית לתיירות |  |
| חברות ממשלתיות בעבר | אל על • בזק • נמל אילת • נמל חיפה • צים • תעש מערכות • עשות אשקלון • תדמור • דואר ישראל • בנק הדואר |  |
רשות החברות הממשלתיות • הפרטה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303827705171  VIAF: 305131989   WorldCat (עם VIAF): 305131989 
מפלס רחוב יפו בשנת 1934, גבוה בעשרים מטר מהמפלס הנוכחי
כביש הגישה החדש לשער יפו שסללה חברת קרתא
האתר בו חברת קרתא מעולם לא השלימה את עבודות הפיתוח, במקום שרידים ארכאולוגים ובו תוכנן גן ארכאולוגי
חניון קרתא
שלב א של "כפר דוד" שנבנה במקום בו עמד בית האחים טאנוס ("בית טאנוס")
רחוב בר-אילן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  הרב מאיר בר-אילן
 אורך:  500 מ' 
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:   ירושלים
 שכונה:  שכונת הבוכרים, סנהדריה
 
 קואורדינטות:  31°47′39″N 35°12′59″E﻿ / ﻿31.79416667°N 35.21638889°E﻿ / 31.79416667; 35.21638889
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בר-אילן בלילה
רחוב ישראל אהרן פישל בשכונת הבוכרים-שכונת נוה צבי פינת רחוב שמואל הנביא ופינת רחוב בר-אילן ירושלים
רחוב ירמיהו
רחוב בר-אילן הוא אחד הרחובות המרכזיים בירושלים, הציר המרכזי לשכונות צפון העיר. עם השנים הפך הרחוב לאחד מסמלי המאבק בין חרדים לחילוניים בישראל, בוויכוח על נסיעה בו בשבת. הרחוב קרוי על שם מנהיג תנועת המזרחי הרב מאיר בר-אילן.
רחוב בר-אילן משמש עורק דרכים מרכזי בדרך לשכונות הצפוניות של ירושלים, וחוצה שכונות חרדיות. החל משנת 1988 מהווה הכביש עילה למריבה בין חרדים הרוצים לסגור אותו לנסיעה בשבתות לבין חילוניים המבקשים לנסוע בו. המאבק שנגרר להפגנות ומעשי אלימות, עורר הדים רבים בציבור בישראל, והעסיק במשך 20 שנה מוסדות שלטוניים בישראל, בתוכם: עיריית ירושלים, הכנסת, משרד התחבורה, ובית המשפט העליון.
אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון, אמר בהתייחסו למאבק על כביש בר-אילן: "הנושא משקף מחלוקת פוליטית עמוקה בין חרדים לחילונים. אין זו אך מחלוקת על חופש התנועה ביום שישי ובשבת ברחוב בר-אילן. זו בעיקר מחלוקת קשה על יחסי דת ומדינה בישראל; זו מחלוקת נוקבת על אופייה של ישראל כמדינה יהודית או כמדינה דמוקרטית".
מיקום הרחוב

רחוב בר-אילן הוא באורך חצי קילומטר. תחילתו ברחוב ירמיהו בשכונת רוממה, וסיומו ברחוב חטיבת הראל בצומת בר-אילן, ובמהלכו הרחוב יורד בשיפוע ניכר. הרחוב מהווה ציר נסיעה מרכזי בדרך לשכונות הצפוניות של ירושלים ובהן: רמת אשכול, הגבעה הצרפתית, פסגת זאב ונווה יעקב.
רחוב זה הוא קטע מתוך כביש 417, והוא נמצא בתווך של ציר של 3.5 ק"מ, המוליך ממערב למזרח, החל משדרות שז"ר בכניסה לירושלים, עובר סמוך לתחנה המרכזית של ירושלים, ועד לשדרות בר-לב (כביש 60/כביש מספר 1). ציר זה מחולק לארבעה רחובות שונים (ירמיהו, בר-אילן, חטיבת הראל ושדרות לוי אשכול).
משני צידי הרחוב נמצאות שכונות חרדיות: כרם אברהם, שכונת הבוכרים, נווה צבי ושכונת שמואל הנביא מדרום, ומצפון תל ארזה, גבעת משה ומחניים. רחובות מרכזיים המסתעפים ממנו הם: רחוב עלי הכהן, רחוב צפניה ורחוב נחמיה (מ"צומת אפריון"), רחוב רבינו גרשום, רחוב אהלי יוסף, רחוב שמואל הנביא ושדרות גולדה מאיר (כביש רמות).
ברחוב בתי עסק וחנויות רבות, בעיקר בחלקו המזרחי (סמוך לרחוב חטיבת הראל). ברחוב נמצאים ישיבת נזר התורה ובית הכנסת לעלוב פיטרקוב.
תוואי הכביש נקבע בתוכנית הולידיי, תוכנית מתאר שהכין האדריכל ומתכנן הערים הבריטי קליפורד הולידיי עוד בתקופת המנדט הבריטי ואושרה בשנת 1930. הכביש היה חלק מכביש טבעת שתוכנן סביב העיר.
הסכסוך על סגירת הרחוב בשבת > רקע

לאחר מלחמת ששת הימים נבנו שכונות צפון העיר מעבר לרחוב שמואל הנביא, ואוכלסו בעשרות אלפי תושבים שעשו דרכם מהבית אל מרכז העיר ובחזרה, דרך רחוב בר-אילן שהפך לכביש מרכזי. במקביל, עברו השכונות הסמוכות לרחוב בר-אילן, תהליך של שינוי דמוגרפי, קיבלו צביון חרדי, והנסיעה ברחובות הפנימיים של שכונות אלה בשבת נאסרה על פי חוק עזר עירוני. עם זאת, רחוב בר-אילן, כציר תנועה ראשי לאזור שכונות צפון העיר והר הצופים, נותר פתוח לתנועה בכל ימות השבוע.
משנת 1987 החלו הפגנות שקטות של החרדים תושבי השכונה שקראו לסגור את הרחוב לתנועה בשבת, בנימוק שחילול השבת של התנועה הסואנת פוגע ברגשותיהם. מאידך אמרו שהדרך העוקפת תאריך את משך הנסיעה.
ביוני 1991, בהמלצת טדי קולק ראש העיר, נסגר הרחוב לראשונה, לרגל הגיעו של האדמו"ר מסאטמר לירושלים.