stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכלול העברי מצפון צרפת
תיאור המכלול > האיורים

בכתב היד נכללים 49 ציורים על עמוד מלא. ועוד עשרות עיטורים בשולי הטקסטים ועל אותיות תחיליות. האיורים בסגנון גותי ברמה גבוהה במיוחד המופיעים כמעט בכל אחד מ-1494 העמודים של כתב היד נעשו בידי אמנים שונים וצורפו למכלול בזמנים שונים. יש באיורים מוטיבים שהיו מקובלים באמנות הנוצרית של התקופה, ורוב החוקרים מסכימים כי את האיורים עשו אמנים נוצרים. בכמה מהם ניכרת השפעה ברורה של האיקונוגרפיה הנוצרית. כך דוד המצויר מנגן בנבל, סיפור יהודית, הנמצא בספרות החיצונית ולא נכלל במקרא, שכיח באמנות הנוצרית ונעדר כמעט מהאיקונוגרפיה היהודית. בחלק מהציורים היה, כנראה, שימוש במודלים איקונוגרפיים קיימים. יעל צירלין מוצאת דמיון ניכר בינם ובין האיקונוגרפיה של ה(Bible moralisée) כתב יד מאוייר של התנ"ך - הברית הישנה והחדשה - שנוצר בצרפת במאה ה-13. לדעתה, גם הבחירה בנושאים לציורים משקפת את ההשפעה הנוצרית ונבחרו נושאים שעוברים טוב יותר בעולם המושגים הנוצרי. העדרן של סצנות שכיחות מאוד בכתבי יד עבריים אחרים, בעיקר בגרמניה, שיש להם משמעות יהודית עמוקה, כמו משה המקבל את לוחות הברית על הר סיני, ומאידך, הייצוג הבוטה של עונשו של המן מזרע עמלק, משקפות את השפעות הפולמוס היהודי-נוצרי ואת העוינות הגוברת כנגד היהודים בצרפת לקראת סוף המאה ה-13.שאלת הימצאותם של תכנים נוצריים במכלול נתונה במחלוקת בין החוקרים.
עם זאת אין חולק על כך שיהודי, בנימין הסופר או אחר, היה מעורב בעבודת המאיירים וביצירת ההקשרים בין הטקסטים לאיורים. בין הציורים המתארים סצנות מקראיות בולטים סיפורים הקשורים להיחלצות לאומית ממצבי סכנה וניצחון על אויבי העם: חציית ים סוף, הניצחון על עמלק, אסתר בפני אחשוורוש, שמשון והאריה, הצלתם של דניאל ושל חנניה, מישאל ועזריה. ועוד. ריבוי הדימויים הקשורים למשכן ולבית המקדש, ודמותו של דוד המלך, משקפים אולי ציפיות אסכטולוגיות. את המעורבות היהודית באיורים אפשר לראות גם בציורים שמקורם בטקסטים חוץ מקראיים, כמו בשלשה דימויים של יצורים דמיוניים, הלוויתן, שור הבר ובר יוכני המופיעים בתלמוד ובמדרשים ומתארים את סעודת הצדיקים בגן העדן. גם באיורים הנלווים להגדה של פסח המתארים את ליל הסדר במשפחה המשקפים את החיים היהודיים בימי הביניים.
הציורים על עמוד שלם המתארים ברובם סצנות מקראיות מופיעים על רקע כחול, מה שהיה מקובל בתקופה בתוך מסגרת בצורת מדליון או מלבן. אותיות תחיליות ושולי העמודים מעוטרים בתשליבים גאומטריים וצמחיים, ובשפע של חיות, דגים, ציפורים וחיות דמיוניות וגרוטסקיות. בדימויים אלה במכלול מצפון צרפת, כמו בכתבי יד עבריים אחרים, עשו המאיירים שימוש בספרי החיות שהיו מאוד פופולריים באירופה בימי הביניים.
גלגולי כתב היד

מקורו של כתב היד הוא באלזס שבצפון צרפת. הוא נכתב בעיר מץ, והעיטורים נוספו לו בסדנאות באזור פיקרדי וארטוא ואחר כך, ככל הנראה, בפריז. קרוב לוודאי שכתב היד עזב את צרפת עם בעליו בעת גירוש צרפת הגדול ב-1306. על פי תעודה של אישור מכירה הוא נמכר על ידי שמואל בן חיים לאברהם בן משה מקובורג ב-1431. הוא הגיע ב-1479 למסטר באיטליה וזמן קצר אחר כך לוונציה. ב-1480 היה בפדואה וב 1481 בלסי ליד אנקונה. בסוף המאה ה-15 כתב היד היה בצפון איטליה ונכרך מחדש במודנה במאה ה-16 כפי שמעיד סמל משפחת רוויגו על כריכת הקלף המהודרת. במאה ה-17 הגיע כתב היד לרשותה של משפחת ברבריני, פטרוני אמנות ואספנים של אמנות וכתבי יד, כפי שמעיד דימוי הדבורה שעל עטיפת המכלול, הלקוח מהשלט ההרלדי של המשפחה. לא ידוע היכן היה כתב היד במאה ה-18, אולם ב-1784 הגיע לפארמה, לידיו של, ג'ובאנו די רוסי, הבראיסט נוצרי, שאסף בספרייתו מאות כתבי יד עבריים וכלל אותו בעבודתו המקיפה Variae lectionis veteris testamenti. ב 1839 נקנה כתב היד על ידי המוזיאון הבריטי.
לקריאה נוספת

Sara Offenberg: "Mirroring Samson the Martyr: Reflections of Jewish-Christian Relations in the North French Hebrew Illuminated Miscellany," in: Jews and Christians in Thirteenth Century Europe, eds. Elisheva Baumgarten and Judah Galinsky, Palgrave Macmillan 2015, pp. 203–216
Yael Zirlin, The Decoration of the Miscellany, its Iconography and Style, Facsimile of The North French Hebrew miscellany pp,117–123
Jeremy Schonfield, The North French Hebrew miscellany: (British Library Add. MS 11639) : companion volume to an illuminated manuscript from thirteenth-century France in facsimile, Facsimile Editions Limited, 2003
Malachi Beit Arie The Making of the Miscellany, in The North French Hebrew Miscellany Companion Volume to an Illuminated Manuscript from the Thirteenth Century France in Facsimile, ed. J. Schonfield, London: Facsimile Editions, 2003, pp. 47–73
Offenberg Sara, Illuminated Piety: Pietistic Texts and Images in the North French Hebrew Miscellany (Los Angeles: Cherub Press, 2013). ISBN 1933379391.
הערות שוליים

↑  London Miscellany" (British Library Add. MS 11639
↑  Companion Volume to an Illuminated Manuscript from the Thirteenth Century France in Facsimile, ed. J. Schonfield, London: Facsimile Editions, 2003, pp. 47-73
↑  Encyclopedia of Jewish Book Cultures Online

North French Hebrew Miscellany

North_French_Hebrew_Miscellany_in_Encyc.pdf
↑  Jermy Schonfield, Introduction, North French Hebrew Miscellany « Facsimile edition, London: British Library
↑  eds. Elisheva Baumgarten and Judah Galinsky, Palgrave Macmillan, .Mirroring Samson the Martyr: Reflections of Jewish-Christian Relations in the North French Hebrew Illuminated Miscellany, Jews and Christians in Thirteenth Century Europe,, 2015
↑  On the Jurue see: Pierre Mendel, “Les Juifs àMetz,” Annales de l’Est 31 (1979), 239–57, esp. 243–44; Pierre Mendel, “Les Juifs àMetz avant 1552,” M é moires de l’academie nationale de Metz 15 (1971–1972), 77–93, esp. 85–86. 17. Garel, “Provenance of the Manuscript,” 34–37. More on Jewish seals from Metz see Daniel M. Friedenberg, Medieval Jewish Seals from Europe (Detroit, 1987), 111–114.
↑  Encyclopedia of Jewish Book Cultures Online North French Hebrew Miscellany North_French_Hebrew_Miscellany_in_Encyc.pdf
↑  Yael Zirlin, The Decoration of the Miscellany, its Iconography and Style, Facsimile of The North French Hebrew miscellany, Facsimile Editions
↑  Yael Zirlin, The Decoration of the Miscellany, its Iconography and Style, Facsimile of The North French Hebrew miscellany pp,117 - 123
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף פ', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ה', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף נ"ז, עמוד ב'.מסכת בבא בתרא, דף ע"ג
↑  The Fate of the Manuscript – the Miscellany’s 4,000 km journey – 1278-1839
קולופון של בנימין הסופר עמ' 142 Facsimile Editions
תיבת נח חונה על הר האררט North French Hebrew Miscellany, British Libraryעמ 521
חיות דמיוניות מעטרות פיוט במכלול העברי מצפון צרפת Facsimile Editions
אהרון ככוהן הגדול מוריק שמן למנורת שבעת הקנים Facsimile Editions עמ' 114
הלוויתן שיוגש לסעודת הצדיקים בגן העדן. עמ' 518 Facsimile Editions
משפט שלמה. Facsimile Edition עמ' 518a
כלב נלחם בדרקון. עיטור של אות תחילית Facsimile Editions
אסתר עומדת בפני המלך אחשוורוש. Facsimile Editions, עמ' 260
פרדיננד אדולף קהרר

| --- | --- |

צילום מ-1914
 לידה:  16 בפברואר 1837 גונטרסבלום, מחוז מיינץ, פרובינציית ריינהסן,הדוכסות הגדולה של הסן, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  16 ביוני 1914 (בגיל 77) היידלברג, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברג 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת גיסן 
 תפקידים:  גינקולוג, מרצה באוניברסיטה, רופא מיילד 
 צאצאים:  Erwin Kehrer, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
פרדיננד אדולף קֵהרֶר או קֵרֶר (בגרמנית: Ferdinand Adolf Kehrer, 16 בפברואר 1837 - 16 ביוני 1914) היה רופא נשים ומיילד גרמני. הוא המציא ב-1881 את הניתוח הקיסרי המודרני והנהיג ב-1882 את התפירה הכפולה של הרחם בניתוחים הקיסריים, בו זמנית עם מקס זנגר.
קורות חייו > ילדות וצעירות

קהרר נולד ב-1837 בגונטרסבלום, במחוז מיינץ, בפרובינציית ריינהסן בדוכסות הגדולה של הסן, בקונפדרציה הגרמנית, כיום במחוז מיינץ-בינגן במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. אביו היה רופא כפר ואמו - בת של רוקח.
אחרי שסיים בית ספר יסודי ביישוב הולדתו המשיך ב-1847 בחטיבת ביניים ותיכון בוורמס. לאחר מכן נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת גיסן, שבה היה תלמידו של פרדיננד פון ריטגן (1867-1787) ואחר כך למד באוניברסיטת מינכן אצל קרל פון הקר (1882-1827) ובאוניברסיטת וינה אצל קרל פון בראון-פרנוואלד (1891-1822).
קורות חייו > הקריירה המקצועית והאקדמית

ב-22 בדצמבר 1859 סיים קהרר את התואר דוקטור לרפואה עם עבודה בנושא "לידות במצג ראש כשעורף פונה לאחור", בהנחייתו של פון ריטגן באוניברסיטת גיסן. אחרי שעבד כרופא כללי בגיסן ב-1863–1864 עבד כמדריך במכון הפיזיולוגי וכפרוסקטור בכיתת האנטומיה בגיסן. ב-1864 התמנה כמרצה למיילדות באוניברסיטת גיסן והחל מ-1868 כפרופסור מחוץ למניין. בין 1871–1881 לימד כפרופסור למיילדות (מ-1872 מן המניין) באותה האוניברסיטה וכמנהל הקליניקה לרפואת נשים בעיר.
ב-1881 התמנה כפרופסור לגינקולוגיה באוניברסיטת היידלברג במקומו של וילהלם לאנגה. מאוחר יותר כיהן גם כדקאן הפקולטה לרפואה של היידלברג וב-1898–1899 כפרוקטור האוניברסיטה. בשנים 1880–1902 כיהן כגינקולוג מחוזי ראשי עבור הערים מנהיים, היידלברג ומוסבך.
קהרר היה הפרופסור מן המניין הראשון למיילדות בהיידלברג. הוא יזם את הבנייה ב-1883 של בית החולים החדש למיילדות בקליניקת ברגהיים.
ב-1902 פרש כפרופסור אמריטוס.
קורות חייו > הישגיו המקצועיים > הניתוח הקיסרי השמרני הקלאסי

קהרר נודע בהנהגת השיטה המודרנית של ניתוח קיסרי באמצעות חתך אופקי בחלק התחתי של הרחם במקום החתך המאונך, מלמעלה למטה, שהיה נהוג עד אז. כמו כן עשה אחרי הלידה סגירת הפצע הניתוחי על ידי תפירת השריר והצפק. החתך שהשתמש בו קהרר וששוכלל מאוחר יותר על ידי פפאננשטיל הפחית את הסיכון לדימומים.
קהרר ערך את הניתוח הזה שנקרא "ניתוח קיסרי שמרני קלאסי" לראשונה במקסהיים ב־25 בספטמבר 1881 אצל אישה בת 28, בשם אמלי שלוסר (Emelie Schlusser) שכבר ילדה בעבר שלושה ילדים בדרך טבעית נרתיקית אולם שלושתם מתו לפני שמלאה להם שנה.
את הניתוח הוא ביצע בבית האישה למשך שעה, כשנעזר בשני כירורגים נוספים, רופא משפחה ד"ר שיץ ומיילדת מארי צב (Zeeb).
. הניתוח הצליח והאם והילד הגיעו שניהם לגיל מתקדם. לילד נולדו אחר 13 ילדים, 19 נכדים ו-25 נינים. על הבית הוצבה לוח זיכרון לזכר הניתוח והרחוב, מנדלגאסה, קיבל את שמו של פרופסור - קהרר.
שיטה זו הורידה את שיעור תמותת האמהות המנותחות מ-70-60% עד לפחות מ-1%.
היא שונתה אחר כך על ידי הרמן יוהאן פפאננשטיל שהנהיג את החתך האופקי של קיר הבטן הנושא את שמו - "החתך פפאננשטיל"
 הנמצא בשימוש עד לימינו.
קורות חייו > הישגיו המקצועיים > העיקור על ידי קשירת חצוצרות

ב-1897 ערך קהרר לראשונה בגרמניה, באוניבסריטת היידלברג עיקור של אישה בעזרת קשירת חצוצרות. על ידי כך היה קהרר אחד מחלוצי העיקור החצוצרתי המהווה עדיין כיום השיטה הניתוחית הנפוצה ביותר למניעת הריון.
הניתוח נערך אצל מטופלת בת 27 אם לשישה ילדים (שסבלו מרככת, פיגור שכלי וחלקם גם מאי שליטה על הטלת השתן) שכל ההריונות שלה היו מסובכים. קהרר עצמו הפסיק לה את ההריון האחרון בחודש הרביעי. העיקור בוצע לפי בקשת בני הזוג ובהתאמה עם דעת הרופא המטפל, כשהשיקולים היו הצאצאים שסבלו חלקם מפיגור שכלי ו"מחובתו של הרופא הוא לאפשר לאישה להיות פנויה לבעלה ולילדיה הרכים"
ב-1898 ערך קהרר בהצלחה עיקור חצוצרתי שני אצל אישה "שסבלה אחרי כל הריון מהתקפים מאניים עם נטייה רצחנית כלפי ילדיה"

שני העיקורים על ידי קשירת חצוצרות הוצדקו מבחינה רפואית על ידי הצורך לשמור על בריאות שתי הנשים שהייתה הכרחית על מנת לטפל בילדיהם ולשמור על בריאותם. התנאים הנדרשים לפני אישור עיקור מסוג זה נידונו בדיונים רבים בהתחלת המאה ה-20.
לפי קהרר התנאים שנדרשו היו כדלקמן:
הסכמתם בכתב של שני בני הזוג לשיטה זאת של עיקור קבוע, אישור הרופא המטפל ואישור של רופא נשים-מיילד.
מוצו בעבר כל אמצעי מניעת הריון האפשריים.
לאישה המועמדת לעיקור כבר נולדו מספר ילדים חיים
הסיבות הרפואיות שהצדיקו עיקור באותה תקופה היו:
תשישות עקב תת תזונה או אנמיה, אפילפסיה, מחלות פסיכוטיות חמורות, מחלות לב חמורות, שחפת.
במקרה של מחלות עצבים המלוות בנכויות גופניות חמורות בעלות סיכון תורשתי התווספו נימוקים אויגניים. בימי מלחמת העולם הראשונה ובימי המשטר של רפובליקת ויימאר נימוקי בריאות איגניים ופוליטיים קיבל מעמד מועדף ונתרגמו בעיקורים כפויים.
ב-1877 נפטר קהרר בהיידלברג.
הוא נקבר בקבר המשפחתי שבבית הקברות ברגפרידהוף בהיידלברג, בגוש T.
קורות חייו > חיים אישיים

קהרר היה נשוי לאמי לבית פריש, ילידת דרמשטאט (1924-1849), בת לצייר החצר בהסן, פרידריך פריש
לזוג נולדו שלושה בנים:
ארווין קרל אדולף קהרר (1960-1874) גינקולוג, כיהן כפרופסור לגינקולוגיה בברן, מרבורג, דרזדן. ב-1939 הוכרח לפרוש.
הוגו לודוויג קהרר (1967-1876), פרופסור לתולדות האמנות במינכן,
פרדיננד אדלברט קהרר (1966-1883) פסיכיאטר ונוירולוג, פרופסור באוניברסיטאות ברסלאו ומינסטר
הוקרה

1887 - אות מסדר האריה מצהרינגן בדרגת אביר
1894 - יועץ חשאי של החצר
1899 - אות מסדר האריה מצהרינגן בדרגת מפקד
1902 - יועץ חשאי דרגה ב
הנצחה

רחובות בגונטרסבלום ובמקסהיים נקראו על שמו
(ברחוב במקסהיים לזכר הניתוח הקיסרי בשיטה המודרנית שנערך באחד הבתים בו)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  BiographieHessische
↑  Karin Wittneben - Marie Zeeb, בית הספר לאחיות של אוניברסיטת היידלברג
↑  Martina Lenzen-Schulte: Comment la césarienne devint un classique
↑  Arne Jensen: Hermann Johannes Pfannenstiel (1862-1909)  Il y a 80 ans Des avantages des incisions suprasymphysaires
↑  Ferdinand Adolf Kehrer Stérilisation par section tubaire utilisant la voie vaginale antérieure,  Centralblatt de Gynécologie, 1897, H. 31,  p. 261-265
↑  Ferdinand Adolf Kehrer, Rapport annuel du service de gynécologie-obstétrique de Heidelberg, 1899, dans Aerztliche Mitteilungen aus und für Baden  n° 15, 1900, p.3
↑  'Operative Sterilisierung des Weibes,in Döderlein/Krönig Operative Gynäkologie, מהדורה רביעית, Georg Thieme, Leipzig, 1921, עמ' 376
↑  Operative Sterilisierung des Weibes Döderlein/Krönig Operative Gynäkologie, מהדורה רביעית Georg Thieme, Leipzig, 1921, עמ'.377-381
↑  Suzanne Doetz, Vie quotidienne et pratique de la  stérilisation contrainte . La clinique gynéco-obstétricale de Berlin sous Walter Stoeckel 1942 - 1944, thèse de doctorat, Faculté de médecine de la Charité, Berlin, 2010,  עמ' 26-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 98005276  GND: 116093463  ISNI: 0000 0000 5533 675X  LCCN: n2015187592  NKC: nlk20010099163  NTA: 183595769  RERO: 02-A012706633  SUDOC: 242216730  VIAF: 20423036   WorldCat (עם VIAF): 20423036 
לוח עם שם הרחוב פרופסור פ.א.קהרר בגונטרסבלום
התקפות על בסיסי ארצות הברית במלחמת חרבות ברזל

התקפות על בסיסי ארצות הברית במלחמת חרבות ברזל החלו ב-17 באוקטובר 2023, ובתגובה לתמיכת ארצות הברית בישראל במלחמת חרבות ברזל. הן בוצעו על ידי ארגוני טרור פרו־איראנייםבסדרה מתואמת של יותר מ-170 התקפות על בסיסים ונכסים של צבא ארצות הברית בסוריה, בעיראק ובירדן. התקפות אלו הביאו לפציעתם של עשרות אנשי שירות אמריקאים. בתגובה, ארצות הברית פתחה במתקפות נגד מרובות, שהביאו לחיסולם של למעלה מ-30 מחבלים, כולל מושטק טאליב אל-סעידי, מפקד בכיר בתנועת א-נוג'בא. בפברואר 2024, בעקבות תקיפות אוויריות של ארצות הברית בעיראק ובסוריה, הופסקו עיקר התקפות המיליציות נגד כוחות ארצות הברית.
ההתקפות > בסיס הטיסה באל-אסד

ב-17 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, בסיס "אל-אסד" של צבא ארצות הברית בצפון עיראק, היה יעד למתקפת כטב"מים אשר יוטרה. למחרת אזעקת שווא גרמה למותו של קבלן אזרחי מדום לב. בעקבות המתח הביטחוני, ב-20 באוקטובר פינתה ארצות הברית אנשי צוות לא חיוניים משגרירותה בבגדאד ומהקונסוליה בארביל. בהמשך, ב-20 בנובמבר, הבסיס הותקף בטילים בליסטיים, שגרמו לפציעת שמונה חיילים ולנזק קל לתשתיות. בינואר 2024, ההתנגדות האסלאמית בעיראק קיבלה אחריות על מתקפה נוספת עם עשרות טילים שפצעו מספר חיילים, על אף ניסיונות יירוט באמצעות טילי פטריוט. ביולי 2024, הבסיס שוב הותקף באמצעות שני כטב"מים, אך לא נגרמו נפגעים.
ההתקפות > חיל המצב של א-תנף

ב-18 באוקטובר 2023, תקיפת כטב"ם של שלוחה איראנית על חיל המצב א-תנף הביאה ליותר מ-20 פצועים. ב-1 בנובמבר דווח על תקיפת כטב"ם קלה בא-תנף.
ההתקפות > בסיס הטיסה אל-חריר

ב-8 בנובמבר 2023, כטב"ם חמוש תקף את בסיס האוויר אל-חריר שמארח את כוחות ארצות הברית בצפון עיראק. ב-25 בדצמבר 2023, ההתנגדות האסלאמית בעיראק קיבלה אחריות על מתקפת כטב"ם על הבסיס שפצעה שלושה חיילים אמריקאים – אחד מהם במצב קשה.
ההתקפות > התקפות נוספות

ב-24 באוקטובר 2023, ההתנגדות האסלאמית בעיראק לקחה אחריות על מתקפות כטב"מים מרובות על בסיסי ארצות הברית במזרח סוריה, בעיקר בשדה הנפט אל-עומר בנפת דיר א-זור ובאל-שדאדי בנפת אל-חסכה. ב-9 בנובמבר, כוחות ארצות הברית ספגו שלוש מתקפות במהלך יממה אחת, כולל מתקפות כטב"מים בבסיסי אל-אסד ובבסיס הטיסהי אל-חריר, ופיצוץ מטען חבלה על סיור של הצבא ליד סכר מוסול.
ב-10 בינואר 2024, ההתנגדות האסלאמית בעיראק לקחה אחריות על מתקפה על בסיס חמו בצפון נפת אל חסכה. כתוצאה ממתקפה זו נסוגה ארצות הברית מהבסיס, פינתה 350 חיילים אמריקאים והעבירה אותם לבסיס טל ביידר. בסיס טל ביידר הותקף על ידי ההתנגדות גם בנובמבר 2023.
ב-18 בינואר 2024, ההתנגדות האסלאמית בעיראק הפילה כטב"ם MQ-9 ריפר אמריקאי לאחר שהמריא מכווית ליד מוקדאדיה, בנפת דיאלא.
ב-21 באפריל 2024, חמש רקטות שוגרו מזומר, עיראק, לעבר בסיס ח'ראב אל-ג'יר בסוריה שבו שוכנים חיילי ארצות הברית והקואליציה, ללא נפגעים. מרכז המעקב הסורי לזכויות אדם האשים את ההתנגדות האסלאמית בעיראק במתקפה. הרשויות העיראקיות פתחו בסריקות במחוז נינוה, ואיתרו ושרפו את הרכב ששימש לשיגורים.
ב-28 בינואר 2024, התרחשה מתקפת כטב"ם מתאבד על מוצב אמריקאי בירדן, שהביאה למותם של שלושה חיילים אמריקאים ולפציעתם של 47 אחרים. תקיפה זו היא הראשונה שבו נהרגו חיילים אמריקאים.
ב-4 בפברואר 2024, כטב"ם תקף מגרש אימונים בשדה אל-עומר בדיר א-זור, מזרח סוריה, שבו שוכנים חיילים אמריקאים. אף על פי שלא דווח על נפגעים בקרב כוחות ארצות הברית, לפחות שבעה לוחמים כורדים נהרגו ו-18 נפצעו. ההתנגדות האסלאמית בעיראק קיבלה אחריות על המתקפה. הכוחות הסוריים הדמוקרטיים גינו את המתקפה.
תגובת ארצות הברית

בסוף 2023, צבא ארצות הברית הגביר את פעילותו האווירית באזור סוריה ועיראק בתגובה למתקפות על כוחותיו. ב-27 באוקטובר, באמצעות מטוסי F-16 ארצות הברית תקפה מחסני נשק ותחמושת באל-בוכמאל, סוריה, כחלק מ-16 תקיפות אוויריות נגד מטרות צבאיות של ארגונים הנתמכים על ידי איראן, 12 בעיראק ו-4 בסוריה. ב-8 בנובמבר, הותקפו מתקנים של משמרות המהפכה בדיר א-זור, ו-9 מעובדיו נהרגו. ב-12 בנובמבר, ארצות הברית תקפה שוב את שלוחות משמרות המהפכה במאיאדין ובאל-בוכמאל, בדירת מסתור ואזור אימונים, והביאה לחיסול 8 מחבלים. ב-21 בנובמבר, ארצות הברית תקפה רכב של גדודי חזבאללה ליד אבו גרייב, בתגובה למתקפת טילים על בסיס אמריקאי בעיראק. למחרת תקפה מתקנים נוספים של הארגון, והביאה לחיסול יותר מ-8 מחבלים. ב-4 בדצמבר, תקיפה אמריקאית ליד כירכוכ חיסלה 5 טרוריסטים עיראקים שניסו לירות טיל לעבר כוחות ארצות הברית. ב-26 בדצמבר, ארצות הברית תקפה בסיס של אל-חשד א-שעבי באל-חלה, והביאה למות חייל אחד ולפציעת 20 נוספים.
בינואר 2024, ארצות הברית ביצעה סדרת תקיפות אוויריות ותקיפות כטב"ם באזור עיראק ובסוריה בתגובה למתקפות על כוחותיה. ב-4 בינואר, תקפה את מפקדת תנועת א-נוג'בא בבגדאד, וחיסלה את מפקדה מושתק טאליב אל-סעידי ועוד שלושה מחבלים. ב-23 בינואר, ביצעה תקיפות נוספות בעיראק שכוונו למתקנים ששימשו את המיליציות הנתמכות על ידי איראן, כולל גדודי חזבאללה. ב-2 בפברואר, לאחר מתקפה שהרגה שלושה חיילים אמריקאים בירדן, ארצות הברית תקפה שלוחות איראניות בעיראק ובסוריה, מה שגרם למותם של לפחות 35 מחבלים. ב-7 בפברואר, כטב"ם אמריקאי תקף רכב בבגדאד וחיסל את מפקד גדודי חזבאללה, אבו בקיר אל-סעדי. בעקבות התקיפות, הושעו לזמן מה ההתקפות נגד כוחות ארצות הברית. ב-30 ביולי ארצות הברית ביצעה תקיפה אווירית ליד באבל, עיראק, הרגה ארבעה מחברי כוחות הגיוס בעיראק.
בעקבות תקיפות אלו, הודיע ראש ממשלת עיראק מוחמד שיאע א-סודאני על פתיחת שיחות עם ארצות הברית בנוגע לעתיד הנוכחות הצבאית במדינה. ב-22 במרץ התקיימה פגישה בין שר החוץ העיראקי פואד חוסיין, ליועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית, ג'ייק סאליבן. בסופו של התהליך הגיעו הצדדים ללוח זמנים לנסיגת ארצות הברית מעיראק.
יגאל צליק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1944 ז' סיוון ה'תש"ד ישראל דרום תל אביב, ישראל
 פטירה:  21 באוקטובר 2024 (בגיל 80) י"ט בתשרי ה'תשפ"ה הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת
 מוקד פעילות:  אנגליה, ארצות הברית, ישראל
 תקופת הפעילות:  1970–1999 (כ־29 שנים)
 מקום לימודים:  ישיבת גייטסהד
 עיסוק:  מנצח, מלחין
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 
יגאל ישראל צליק (ז' סיוון ה'תש"ד, 29 במאי 1944 – 21 באוקטובר 2024, י"ט בתשרי ה'תשפ"ה) היה מנצח ומלחין יהודי אנגלי ממוצא ישראלי. מייסדה ומנצחה של מקהלת "פרחי לונדון", מקהלת הילדים החרדית הראשונה. כונה "אבי מקהלות ה’פרחי’".
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תש"ד, 1944 וגדל בשכונת נווה צדק בדרום תל אביב, למשפחה מחסידות גור. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני, והופיע בהצגות בתיאטרון הילדים שליד התיאטרון הקאמרי בניהולו של יוסף מילוא. ב-1957, כשהיה בן 13, היגרה משפחתו ללונדון, בירת הממלכה המאוחדת. הוא למד בישיבת גייטסהד ולאחר נישואיו החל לשמש מורה ליהדות בבית ספר יהודי לא-דתי "יבנה" בלונדון, שם, לדבריו, זיהה את הצורך ביצירת מוזיקה יהודית דתית. צליק החל את דרכו המוזיקלית כשהקים את מקהלת בית הספר.
ביוגרפיה > פעילות מוזיקלית

בשנת 1970 ייסד את מקהלת "פרחי לונדון". המקהלה נחשבה לחלוצה בסוגת המוזיקה החסידית. אלבום הבכורה שלה, "מה נאוו", הכיל 14 שירים שאת רובם הלחין צליק. שירים בולטים מהאלבום: "שמעו מלכים", "המבדיל" (לחן - ישראל קריימר), "כי הם חיינו" ו"יוונים נקבצו עלי" (לחן - הרב ישראל דוד ניוונר); אלבומה השני, "ברכי נפשי", שיצא ב-1971 של המקהלה כלל להיטים כמו "מראה כהן", "דרכך אלוקינו" ("תעלה ארוכה") ו"באין מליץ יושר" (לחן - ישראל  קריימר); אלבומה השלישי, "אשירה להשם", יצא בשנת 1973, ממנו בלטו הלהיטים "אשירה להשם", "וכי ידיו של משה", "פדה" ו"חמול".
בשנת 1974 הגיע צליק לביקור בישראל והקים את מקהלת "פרחי ירושלים" שפעלה בבני ברק. הוא הוציא יחד עם המקהלה את האלבום "פרחי ירושלים - יד בזמר". שירים בולטים מהאלבום: "קול ברמה נשמע", "ואמרתם כה לחי" ו"הנה מה טוב". שלושת השירים הללו היו לחניו המפורסמים הראשונים של יוסי גרין, שהיה אז בחור ישיבה בן 18. לאחר כמה חודשים חזר צליק ללונדון והמקהלה התפרקה. היא הוקמה מחדש כמה שנים מאוחר יותר על ידי חנן אביטל בגרסה שונה.
לאחר שישה אלבומים של "פרחי לונדון", בשנת 1978, סגר צליק את המקהלה ולקח הפסקה מפעילות מוזיקלית. צליק חידש את פעילות המקהלה בשנת 1988, כשהוציא עם המקהלה את האלבום "The Return Of The London School Of Jewish Music" ( בעברית - החזרה של פרחי לונדון); בשנת 1991 הוציאה המקהלה את האלבום "פרחי לונדון"; בשנת 1997 הוציאה המקהלה את אלבומו התשיעי והאחרון "ונישא ברכה". המקהלה המשיכה להופיע עוד שלוש שנים ונסגרה ב-1999.
צליק הלחין יצירות רבות שהפכו לנכסי צאן ברזל במוזיקה החסידית, ביניהן: "שמעו מלכים"' "מראה כהן", "אשירה לה' בחיי", "קן ציפור",  "אנעים זמירות", "ברכי נפשי", "סלעי ומצודתי", "פדה בשלום" ו"חמול".
ביוגרפיה > אחרית ימיו

בשנת 2021 לקה צליק באירוע מוחי. במשך תקופה ארוכה השתקם אך באוקטובר 2024 התדרדר מצבו והוא נפטר בחול המועד סוכות, 21 באוקטובר 2024 בביתו שבשכונת גולדרס גרין בלונדון, בגיל 81.
הערות שוליים

↑  יוסף גרינבוים, אבי ה’פרחי’: המלחין והמנצח האגדי ר’ יגאל צליק ז”ל נפטר בגיל 81, באתר חרדים10, 21 באוקטובר 2024
1 2 3  ארצי ישראלי, יגאל צליק — "טראבולטה של החסידות", מעריב, 29 באוגוסט 1978
1 2 3  נתנאל לייפר, ‏המלחין והמנצח האגדי של פרחי לונדון: יגאל צליק הלך לעולמו, באתר כיכר השבת, 21 באוקטובר 2024
↑   London School of Jewish Song Taaleh Arucho פרחי לונדון תעלה ארוכה [1971], סרטון בערוץ "Benyamin Steinberg בנימין שטיינברג", באתר יוטיוב (אורך: 04:57)
↑  באין מליץ יושר פרחי לונדון, באתר youtube
↑  קול ברמה נשמע - פרחי לונדון, באתר youtube
↑  משה ויסברג, המלחין והמנצח האגדי: ר' יגאל צליק ז"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 21 באוקטובר 2024
↑  פרחי ירושלים - קן ציפור, באתר youtube
↑  תפילות לרפואתו של המלחין והמנצח יגאל צליק שהקים את מקהלת פרחי לונדון, באתר ערוץ 7, 12 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603943705171  ISNI: 0000 0004 0322 4835  VIAF: 297438994   WorldCat (עם VIAF): 297438994
אטילה פטשאואר

שלט על בית מגוריו בבודפשט שמבשר גם על מותו במחנות שירות העבודה ב-1943
אטילה פטשאואר (בהונגרית: Petschauer Attila‏; 14 בדצמבר 1904 – 20 בינואר 1943 דווידובקה) היה סייף אולימפי יהודי-הונגרי. פטשאואר זכה במדליית זהב קבוצתית, ובמדליית כסף אישית באולימפיאדת אמסטרדם ובמדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת לוס אנג'לס. פטשאואר נרצח בשואה על ידי חברו לנבחרת האולימפית ההונגרית, ששימש כקצין במחנה עבודה.
ביוגרפיה

פטשאואר נולד בבודפשט, והצטיין בסיף מילדות. כבר בגיל 10 החל להתאמן בסיף, ובבית הספר התיכון התגלה על ידי מאמן הסיף האיטלקי-הונגרי הנודע ג'ורג'יו סנטלי. ב-1923 בהיותו פחות מבן 19, זכה במדליית הארד בחרב באליפות אירופה. בשנים שלאחר מכן זכה במדליות הכסף במקצוע זה באליפויות אירופה שהתקיימו ב-1925 ו-1929 ובמדליית הארד ב-1927 ו-1930. ב-1930 וב-1931 היה שותף לזכיית הנבחרת ההונגרית במדליית הזהב במקצוע החרב.
במהלך סוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 נחשב פטשאואר לאחד הסייפים הטובים בעולם. פטשאואר כונה "ד'ארטניאן" על שם דמות הסייף העילאי שיצר אלכסנדר דיומא בספר שלושת המוסקטרים.
באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 היה חלק מהנבחרת ההונגרית שזכתה במדליית הזהב במקצוע החרב, וזכה בכל 20 הקרבות בהם השתתף. בין חברי קבוצתו היו יאנוש גאראי ושנדור גומבוש, שהיו אף הם יהודים. בתחרויות החרב האישיות, פטשאואר זכה במדליית הכסף. באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1932, זכתה שוב הנבחרת ההונגרית, בהשתתפות פטשאואר, במדליית הזהב הקבוצתית. בין חברי קבוצתו היו גאורג פילר ואנדרה קאבוש, שהיו אף הם יהודים. בבית הגמר, הביסו את נבחרות ארצות הברית, איטליה ופולין בתוצאה של 6–31. בתחרויות האישיות דורג פטשאואר במקום החמישי. הייתה זו התחרות היחידה בה השתתף פטשאואר בה לא זכה במדליה אישית.