stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המישור הטרנסילבני
מיקום גאוגרפי

המישור הטרנסילבני נמצא במחצית הצפונית של אגן טרנסילבניה. מצפונו זורם הנהר סומשול מארה (הסומש הגדול), בצפון-מזרח -הנחל שיאו (שאיו), בדרום ובמזרח הנהר מורש (מרוש), בדרום-מערב - הנהר ארייש (אראניוש) ובמערב - הנהר סומשול מיק (הסומש הקטן).
בצפון גובל המישור הטרנסילבני עם חבל מרמורש, במערב חבל סלאז' (סילאג'שאג) וחבל קלאטה (קלוטאסג), דרום-מערב חבל המוצים והכיסא ארייש של הסקלרים, בדרום רמת הטרנאבות (קיקילהמנט), הכיסא של מורש במזרח וחבל ביסטריצה (בסטרצה) עם גבעות ביסטריצה בצפון-מזרח, עם חבל רגין וחבל נסאוד.
היסטוריה

במאה ה-11 היה המישור הטרנסילבני אחד השטחים הראשונים שנכבשו בטרנסילבניה על ידי ההונגרים. הוא אוכלס בהתחלה באוכלוסייה הונגרית רצופה כמו עמק הסומש, עמק הקריש המהיר (ה-Sebes-Körös) עמק המורש. הם שימשו את מלכי הונגריה כקו הגנה נגד פלישות הקומנים והפצ'נגים.
במאה ה-13 הגיעו מכיוון ביסטריצה תושבים סקסונים טרנסילבנים. במאה ה-14 התחילה התחזקות של ההתיישבות הרומנית באזור.
אדמות המישור הטרנסילבני נשלטו במשך מאות שנים על ידי בעלי אחוזות פאודלים, לרבות המשפחות ההונגריות דראגפי ובתלן . על אדמותיהם עבדו צמיתים שנקשרו לאדמה.
היישובים היו רובם מעורבים מבחינה אתנית וכללו תושבים רומנים, כיום רוב מכריע, הונגרים וצוענים.
להפחתת האוכלוסייה ההונרית תרמו מספר אירועים היסטוריים כמו פלישת המונגולים ב-1241, הדיכויים הקשים אחרי מרד בובלנה (1437), המלחמות של מיכאי האמיץ והגנרל ג'ורג'ו בסטה ב-1601, מסע העונשין של הטורקים והטטרים בשנים 1661-1657, ומעשי האלימות בזמן קרבות הקורוצים.
במאה ה-17 סבל האזור מרעב ומגפות.
המונוגרפיות הראשונות המוקדשות לחבל ארץ זה פורסמו בהונגרית אחרי התחלת המאה ה-20:על ידי Tagányi-Réthy-Pokoly-Kádár ‏ (1905-1901), Balázs ‏ (1939), בתמצית - Kristó (1988). יישובי המישור הטרנסילבני הוקמו בחלקם במאה ה-11 באזור העיר קלוז' ובשטחי המחוזות סולנוק-דובוקה, בסטרצה נאסוד, מרוש-טורדה ווטורדה-אראניוש שהוקמו בשנת 1876.
בהשוואה לאזורים אחרים, הם הוצגו במונוגרפיות אלה באור שלילי למדי, בגלל הסחיפה הטבעית, הירידה הדמוגרפית של האוכלוסייה ההונגרית, והפיגור באורבניזציה.
בשנות ה-1930 עלה העניין במורשת התרבותית המקומית בייחוד בתחום המוזיקה והמחול.
בשנים 1940-1930 פורסמו מחקרים ועבודות סינתזה על ההיסטוריה התרבותית והאתנוגרפיה החברתית של האזור (Vajkai 1943, Palotay 1944b, Lajtha 1954)
בהמשך Olga Nagy 1975, Martin 1990, Kós 2000, Pávai 2005 כתבו מחקרים על תרבות האזור מנקודת מבט גאוגרפית, היסטורית ואנתרופולוגית. ב-2007 פורסמה אנתולוגיה מוקדשת לאזור.
תבליט הנוף

למישור במיוחד בצדו הצפוני תבליט נוף גבעתי, עם מעט יערות, בקעות רחבות, עם בריכות לאורכן וכן מדרונים הנוטים למפולות. השכבות הגאולוגיות מחביאות בתוכן מחצבים ענקיים של מלח (בקפלים הדיאפירים) ושל גז מתאן (בכיפות גזיפריות)
האזור היה פעם מכוסה כולו ביערות, אבל חלק משמעותי שלהם בוראו ומשמשים בקרקע חלקאית או מרעה. מכאן השם ש"שדה", בהונגרית Mező.
קרקע

הקרקע מבוססת על חרסית וחוואר.
המישור היה במקור בגובה רב יותר, אולם תשתיתו קרסה. במרחב שנוצר נשפכו מי האגם הפאנוני והנהרות שנבעו מהרי הקרפטים הביאו משקעים כמו חול, חצץ ומינרל חרסית שיצרו את התבליט הנוכחי.
תושבי המישור עוסקים בעיקר בגידול בעלי חיים, פרדסנות, גידול גפן ודגנים, תעשיית עצי היערות, הפקת גז טבעי ונפט.
אקלים

המישור הטרנסילבני מהווה קומה אקלימית של גבעות נמוכות (במערב) וגבעות יותר גבוהות (במזרח) שיש בה השפעות אוקיאניות (אטלנטיות)
הטמפרטורות השנתיות הממוצעות הן 10-8 מעלות צלזיוס.
הכמות הממוצעת השנתית של המשקעים היא 650-550 מ"מ.
פוקדות אותו רוחות מערביות, טעונות במשקעים.
דמוגרפיה

בסך הכל חיים במישור הטרנסילבני כ-65,000 תושבים, מתוכם 33,024 רומנים (52%) ו-22,665 הונגרים (35,7%).
הדת השולטת בקרב הרומנים היא הנצרות האורתודוקסית, ובקרב ההונגרים - הנצרות הקלוויניסטית ה"רפורמית".
יישובי המישור הטרנסילבני

במישור הטרנסילבני כ-300 יישובים, מיושבים בהעיקר ברומנים, כמו כן בהונגרים ובצוענים.
יישובי המישור הטרנסילבני > ערים מסביב למישור טרנסילבניה

Târgu Mureș טרגו מורש ("מרושוואשארהיי)
לודוש (לודאש)
טורדה (טורנבורג)
קמפייה טורזי (ירישמארקט)
רגין (זקזיש-רגר)
גרלה (סמושאויוואר - נוישלוס)
יישובי המישור הטרנסילבני > כפרים במישור הטרנסילבני

Band
Braniștea
Buza
Căianu
Ceaușu de Câmpie
Chiochiș
Fărăgău פרגאו (Hölzeldorf)
Fizeșu Gherlii
Grebenișu de Câmpie גרבנישו דה קמפייה (Gerbesch)
Jucu
לונקה (Traßten)
Matei
Mica מיקה
Miceștii de Câmpie
Miheșu de Câmpie (מיכשו דה קמפייה) (Bienendorf)'
Mociu (Motsch) מוצ'ו
Papiu Ilarian פאפיו אילריאן (Boden)
Pălatca (פלאטקה)
Pogăceaua פוגצ'אווה
Sânger (סנג'ר)
Sărmașu סרמאשו
Sic- עיירת כורי מלח לשעבר
Suatu
Șăulia (שאוליה)
Șincai
'*Zau de Câmpie זאו דה קמפיה
Valea Largă
Nușeni
Sânpetru de Campie סנפורט דה קמפייה (Petersdorf)
Uriu
Unguraș
Voivodeni ווייבודן (Johannisdorf)
Țaga (Cluj)) - צאגה (Zegen)
תרבות > מוזיקה

במאות 20-19 ניגנו באזור להקות טאראף של לאוטארים צוענים, שכללו 1-2 כינורות, סוג של ויולה הקרוי "בראץ'" או "קונטרה" וקונטרבס. בימינו הקלרנית, הסקסופון והאקורדיון החליפו תכופות את כלי הקשת, לפעמים בתוספת כלי מקלדת וקונטרבס. הנגנים משתתפים בעיקר בחתונות ואירועים אחרים של הכפר. הקו המלודי עתיר קישוטים כמו ויברטי, מורדנטים עליונים ותחתונים, כפלפלים (גרופטי וכו'. ההרמוניות כללו בעיקר אקורדים מז'ורים, גם דומיננט ספטאקורדים. עם הזמן הונהגו עם אקורדים מינורים .
הושאלו גם אפיונים של מוזיקה עירונית. היישוב פלאטקה או מדיארפלאטקה הוא מקורן של כמה שושלות של מוזיקאים צועניים.
במאה ה-20 בשנים 1913-1909 ובאפריל 1914 המלחין ההונגרי בלה ברטוק הקליט באזור מוזיקה מקומית
כאן הוא רשם את המלים ששימשו כלברית ל־Cantata profana שלו.
זולטאן קאלוש היה אחד מאספני הפולקלור הידועים ביותר של האזור. ביישוב הולדתו, ואלאסוט, ברומנית רסקרוץ', פועל מוזיאון לאתנוגרפיה הנושא את שמו.
תרבות > ריקודים

במישור הטרנסילבני נפוצים ריקודים יחסית חדשים, שאומצו לעיתים קרובות גם על ידי ההונגרים וגם העל ידי הרומנים: ריקודים סיבוביים, ריקודי בנים, ריקודי זוגות.
ריקודים סיבוביים אופייניים לאזור ולטרנסילבניה כולה נקראים învârtita (אנוורטיטה) - בהונגרית: Forgatós.
ריקודי בנים נקראים ברומנית Fecioreasca- ובהונגרית - Legényes בקצב איטי (rar, ritka ) או מהיר (des, sűrű), כמו כן ה־Bărbunc או Verbunk
הונגרי-צועני במקור, מהמאה ה-19. במאה ה-20 נפוץ הריקוד Târnăveanca או korcsos.
ריקודי הזוגות כוללים "ריקודי הליכה" כמו Purtata, De-a lungu, De preumblat, כמו כן הצ'רדש ) (Csárdás) שמקורו בוורבונקוש. הצ'רדש יכול להיות איטי יותר (Lassú) או מהיר (Sűrű)
אמל ההונגרים יש כמה כפרים שידועים בריקודים שלהם:בונצידה המפורסמת ב צ'רדשים ובריקודים הסיבוביים שלו - איטי, בשני צעדים - או מהיר הנקרא Szőkös (ברומנית: Bătuta). ידועה תרבות הריקודים של הכפרים סיק, בודשט (בודטלקה) סואטו, פלאטקה, וויבודן, טיאקה, טונצ'ו וכו'.
ריקוד של שני זוגות נקרא בהונגרית Negyes.
למשך עשורים רקדו את ריקודי העם ב"בתי ריקוד" táncházak ..
תרבות > תלבושות

התלבושת של התושבים היא יחסית אחידה, כשההבדלים בולטים בעיקר בשמלות הכסא.
גם ההבדלים בין תלבושות ההונגרים והרומנים אינם גדולים.
בשנות ה-1930 כמעט כל התלבושות היו תוצרת מקומית, והייתה השפעה מצומצמת לאופנות האירופיות.
כפי שציין קארוי קוש, בתלבושות העממיות ההונגריות שרדו יסודות של הלבוש העירוני הישן ושל האצולה הקטנה ההונגרית
בכפרים ההונגרים בדרך כלל נמנעים מצבעים עזים.גם רקמות וקישוטים הם נדירים, פרט לתלבושות העור.
ברקמות היה שימוש לרוב בצבע אחד בלבד. רקמות הפשתן שונות לפי מסורות של כפרים שונים. ביניהם ידועות הרקמות מן הכפר סיק.
אתרי תיירות ומונומנטים > כנסיות

מימי הביניים נשמרו במישור כנסיות הונגריות וסקסוניות המשתייכות לנצרות הרפורמית, הלותרנית ונדיר, אוניטריאניות.
כנסיות רפורמיות ואורתודוקסיות, חלקן מבוצרות, כמה כנסיות מעץ.
הכנסייה הלותרנית של הרינה, בסגנון רומנסקי היא הבניין החשוב ביותר בתולדות האדריכלות במישור הטרנסילבני.
כנסיות רפורמיות בהרצאו (הארצו), בוזיאש (מדיארבורזאש), נירש (סאסנירש), מאטיי (סנטמאטה) וטיאקה (טקה) היו במקור רומנסקיות, אבל סגנון הבנייה שונה בשיפוצים החוזרים.
כנסיות גותיות - נמצאות בתריסר יישובים - ביניהן: נושן (נושפאלאו או אפאנאג'פאלו), מזפילפש, פנט (מזפאניט), פקורן (פוקאקרסטור), סיק וטונצ'ו (טאנץ').
הכנסיות הפרוטסטנטיות של אואילה (ואיולה) (לותרנית), ויצה וגאלאצי ביסטריציי (גאלאצפאלווה) (ביישוב האחרון הכנסייה הלותרנית היא כיום אורתודוקסית)
כנסיות מבוצרות סקסוניות- בסגנון גותי - מוקפות בחומה ועם שער מוגן על ידי מגדל איתן. דוגמאות: ביישובים מורוץ (אראניושמוריץ), ארקאליה (לותרנית כיום אורתודוקסית), דיפשה
קראינימט ( קיראי נמטי) (תורנית, כיום אורתודוקסית), לקינצה (סאסלקנצה) (לותרנית, כיום רפורמית), סנג'ורזו נואו (סאססנטגיירג') (לותרנית כיום אורתודוקסית), ורמש (לותרנית).
כנסיות בסגנון רנסאנס :הכנסייה הרפורמית של קומלוד, נבנתה ב-1598; הכנסיות הרפורמיות בסיק ובאונגוראש (באלוואניושוואראליה) שנחצבו על ידי חוצב האבן דוד שיפוש מן היישוב קידה.
אתרי תיירות ומונומנטים > מצודות

חורבות של מצודות, ביניהן שיאו -מגרוש Sajómagyarós ו- שיריוארה Sajósárvár
מצודת סרצל - סטפאלווה - אוכלסה עוד בימי קדם על ידי תראקים, דאקים ורומאים.
A Mezőségen ma már csak várromokat találunk, ezek között megemlíthetjük és földvárainak maradványait. Szeretfalva földvárát a magyarok előtt már a trákok, dákok és a rómaiak is használták. A mára már romos Bálványos vára szerepét egykor Szamosújvár vette át.
וילות קיץ של אצילים הונגרים
מכרה המלח על יד טורדה - "Salina Turda"
מאגרי מים
המישור הטרנסילבני במדיה האמנותית > ספרות

האזור זכה לתשומת לבם של סופרים כמו :
פרנץ מנטוביץ',
אישטוואן פטליי,
בלאז' אורבאן,
שאנדור מאקאי,
אלברט ואש,
אנדראש שיטה
פאבל דן
גלריה

הכנסייה הרפורמית בעיירה בקליאן
הארמון באנפי בבונצידה
צ'וואשו דה קמפיה (מזצ'אוואש), הכנסייה הרפורמית עם מגדל הפעמון. צילום מ-2008
ארמון משפחת באנפי ברסקרוץ' (ואלאסוט), בונצידה
הכנסייה הרפורמית בקמפניצה, צוואשו דה קמפיה
טירת קורניש במנסטיריה, מיקה, מחוז קלוז'
הארמון בווייבודן (ויידאסנטיוואן)
לקריאה נוספת

V.Suciu - Cojocna - Mărturii Etnografice de pe Plaiuri Someșene, Editura Limes.2003
(ו. סוצ'ו - קוז'וקנה - עדויות אתנוגרפיות מחבל הסומש) (ברומנית)
הערות שוליים

↑  Keszegi 2011
הכנסייה הלורתנית של הרינה
השינוי של חואן רומרו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה.פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  סיפור קצר
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ארקהם האוס
 תאריך הוצאה:  1944
הַשִּׁינּוּי שֶׁל חוּאָן רוֹמֵרוֹ (באנגלית: The Transition Of Juan Romero) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ב-1919 ופורסם לאחר מותו ב-1944 בכרך "מרגינליה" של הוצאת ארקהם האוס. עלילתו מסופרת מפיו של כורה באחרית המאה התשע עשרה, המבחין בסדרת אירועים תמוהים המתרחשים במכרה הזהב בו הוא עובד לאחר שפיצוץ דינמיט מבוקר פוער תהום אדירת ממדים במעמקי האדמה שהשפעתה מתחילה לעוות את מרבד המציאות.
דמויות

המספר – אלמוני בעל עבר מעורפל אשר הגיע מבריטניה ושירת במשך תקופה מסוימת בצבא האנגלי בהודו הקולוניאלית, שם למד אודות ”סודות מוזרים רבים” וכמו כן רכש טבעת מסתורית בעלת השפעה על-טבעית.
חואן רומרו – כורה זהב מקסיקני הבולט בין שאר הכורים בשל מראהו הצעיר והאצילי והתנהגותו האקסצנטרית. כשהיה פעוט נספו הוריו במגפה והוא נמצא לצד שלדיהם בידי גנב צאן מקסיקני אשר הציל וגידל אותו.
מר. ארתור – המפקח על מכרה הזהב, בעל נטייה לשוחח ולהרהר לעיתים תכופות אודות האפשרויות הגלומות בהרחבת שטח המכרה בכדי למצוא עושר נוסף. ככל הנראה האדם אשר היה אחראי לפיצוץ שהוביל לחשיפת התהום הענקית.
השראה

הסיפור נכתב בתור תרגיל ספרותי שלאבקרפט תכנן לחשוף רק בפני המעגל המצומצם של חוג חבריו הפרטי. הוא כתב את כולו בתוך פחות מיום בניסיון להדגים במהרה כיצד ניתן לכתוב עלילה המתרחשת באזור מדברי או נידח, זאת בתגובה לסיפורו האבוד של פרופסור פיליפ ביאוד מקדונלד, אותו קרא וכינה משעמם.
מוטיבים > עדות

אף על פי שרבים מסיפוריו של לאבקרפט נפתחים כעדויות של דמויות אשר איבדו את דעתן, הסיפור הנוכחי מתון יותר מבחינה זו, ודמות המספר האלמוני המבקשת לתאר את סדרת האירועים המשונים שהתרחשה סביב פיצוץ המכרה יוצרת רושם נפשי יציב ושפוי למדי. הפעם היחידה בסיפור בה מוזכר רמז כלשהו לטירוף הוא בעת ירידתו של המספר לבטן האדמה בעקבות רומרו, כאשר הוא שומע ”מעין טקס אוריינטלי של הלמות תופים ומזמורי קולות רבים” המוביל אותו לחשוב כי ”בנקודה אחת חשבתי לעצמי שהשתגעתי”, ובייחוד לאחר שהוא מבחין כי הטבעת שהוא עונד פולטת אור בוהק וחזק.
מוטיבים > גזענות

לאבקרפט היה ידוע בשנאתו התהומית למהגרים וזרים באשר הם ונהג להביע זאת לעיתים קרובות בסיפוריו. ייתכן כי רעיונות אלו הם שעמדו מאחורי כמה מהתיאורים שכתב אודות קבוצות הכורים המקסיקנים בסיפור הנוכחי, שכן הציג אותם מספר פעמים באור גס ומלוכלך, כדוגמת ”חבר באחד מעדרי המקסיקנים המוזנחים והגדולים שהגיעו הנה מהמדינה השכנה” או ”הוא היה שונה מאוד מכל אותם גריזרים או פאיוטים”.
ביקורת

מבקר הספרות סונאנד טריאמבק ג'ושי (אנ') טען כי הסיפור מכיל אלמנטים שונים אשר עשויים היו להפוך אותו למעניין, אלמלא מלאכת כתיבתו נעשתה בצורה כה מבולבלת אשר אינה מסבה סיפוק לקוראיו. לדבריו, הימנעותו של לאבקרפט מציון הדבר שדמותו של המספר רואה בתוך פי התהום, ”אז ראיתי, האם היה זה חואן רומרו? אבל אלוהים! אינני מעז לספר מה ראיתי!”, הופכת את הסיפור למעורפל ומעוררת תחושה כי גם לאבקרפט עצמו איננו יודע מה נמצא בפנים.
לדבריו של ג'ושי, דמותו של רומרו מזכירה במקצת את דמותו של ג'ו סלייטר מסיפורו הנוסף של לאבקרפט הצאצא מ-1938, מאחר ששתיהן מייצגות טיפוסים בעלי אינטלקט פשוט למדי, אך בה בעת נדמה כי כוח על-טבעי כלשהו נאחז בהם ומשפיע על מעשיהם, על אף שאין ביכולתם להבין זאת.
תרבות > קולנוע

הסרט הקצר "השינוי של חואן רומרו" בבימויה של ויטני אליס מ-2017 מבוסס על הסיפור.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
ספראג דה קמפ, לאון (אנ'); לאבקרפט: ביוגרפיה; בארנס אנד נובל, ניו יורק, 1996 (מסת"ב 0-385-00578-4): Sprague De Camp, Lyon; Lovecraft: A Biography; Barnes & Noble, 1996 (ISBN 0-385-00578-4)
לאבקרפט, הווארד פיליפס; ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); מכתבים לאלפרד גלפין; הוצאת היפוקמפוס, ניו יורק, 2003 (מסת"ב 0-9673215-9-X): Lovecraft, Howard Phillips; Joshi, Sunand Tryambak; Letters To Alfred Galpin; Hippocampus Press, New York, 2003 (ISBN 0-9673215-9-X)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); אי. שולץ, דייוויד; אנציקלופדיית ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2004 (מסת"ב 978-0974878911): Joshi, Sunand Tryambak; E. Schultz, David; An H.P. Lovecraft Encyclopedia; Hippocampus Press, 2004 (ISBN 978-0974878911)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); אנכי פרובידנס: חייו וזמניו של ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2010 (מסת"ב 0982429673, מסת"ב 978-0982429679): Joshi, Sunand Tryambak; I Am Providence: The Life And Times Of H. P. Lovecraft; Hippocampus Press, 2010 (ISBN 0982429673, ISBN 978-0982429679)
הערות שוליים

↑  ג'ושי ושולץ, השינוי של חואן רומרו, עמוד 272, "סיפור קצר (2,710 מילים) הנכתב ב-16 בספטמבר 1919 ופורסם לראשונה בכרך מרגינליה".
↑  לאבקרפט, אפריל 1920, עמוד 83, "הסיפור הבא שלי, חואן רומרו, נכתב בתור תגובה לסיפורו המשעמם של פיל מק. הוא כתב יצירת הרפתקאות כה דלה בתוך מסגרת עלילתית כה עשירה, עד שהרגשתי כי אני מוכרח להראות מה ניתן לעשות בסביבה שכזאת".
↑  לאבקרפט, השינוי של חואן רומרו, עמוד 61, "בנקודה אחת חשבתי לעצמי שהשתגעתי, היה זה באותו הרגע בו תהיתי כיצד הדרך בה צעדנו הוארה בהיעדרן של מנורות או נרות, אז הבחנתי כי הטבעת העתיקה שענדתי על האצבע שלי זהרה באור מפחיד, תוך כדי שהיא פולטת נוגה חיוורת מבעד לאוויר הכבד והלח שעטף אותנו".
↑  קמפ, קולג' היל, עמוד 5, "עד לשנים האחרונות בחייו שנא לאבקרפט בני אדם על בסיס גזע ברמת השיגעון. באופן כללי, הוא שנא את כל הזרים באשר הם, בייחוד מהגרים, וכינה אותם בשם ”שרצים דמויי חולדות אשר הגיעו מהגטו” או ”בני תערובת אוריינטלים בעלי פני חולדה ועיניים חרוזיות”; כאשר שהה בברוקלין וגילה שאחד משכניו היה סורי, הגיב לדבר כאילו מצא נחש פעמונים בחדר האמבטיה שלו".
↑  לאבקרפט, השינוי של חואן רומרו, עמוד 58, "זמן קצר לאחר הגעתי למקום ותחילת העבודה, הופיע גם חואן רומרו במכרה נורטון. חבר באחד מעדרי המקסיקנים המוזנחים והגדולים שהגיעו הנה מהמדינה השכנה, הוא משך את תשומת ליבם של כולם רק בשל מאפייניו החיצוניים".
↑  ג'ושי, אנשי חלום ואנשי חזון, עמוד 351, "ישנם אלמנטים של סיפור מעניין כאן, אבל הביצוע שלו מבולבל ולא מספק. לאבקרפט עצמו יטען מאוחר יותר כי סיפוריו סבלו מעודף של פירוט יתר, אולם בדומה לסיפורים כגון ”האחו הירוק” ואחרים, היצירה הנוכחית סובלת דווקא מעודף של ערפול. סירובו של המספר לתאר את הדבר שראה בתוך התהום גורם לקורא לחשוב כי לאבקרפט עצמו אינו בטוח מה היה יכול להיות בפנים".
↑  ג'ושי, אנשי חלום ואנשי חזון, עמוד 352, "הדבר מזכיר את ג'ו סלייטר, אשר נכנס בו דיבוק של אינטליגנציה הרבה יותר גדולה ועוצמתית מעצמו".
↑  השינוי של חואן רומרו, בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים, אורכב מהמקור ב-24 בפברואר 2024. (באנגלית)
↑  ג'ושי, אנשי חלום ואנשי חזון, עמוד 352, "לאבקרפט זיהה כי הסיפור לא היה מוצלח, וסירב לאפשר את פרסומו אף בחוגים חובבניים. הוא התכחש לו בתקופה מוקדמת יחסית של חייו, ולפיכך לא הופיע הסיפור במרבית הרשימות של סיפוריו הקצרים".
↑  דף מידע עבור השינוי של חואן רומרו, הארכיון של ה.פ. לאבקרפט, אורכב מהמקור ב-24 בפברואר 2024. (באנגלית)
↑  השינוי של חואן רומרו, בסיס הנתונים האינטרנטי עבור ספרות ספקולטיבית, אורכב מהמקור ב-23 בפברואר 2024. (באנגלית)
ואלדאס טוטקוס

| --- | --- |

ואלדאס טוטקוס
 לידה:  27 בדצמבר 1960 (בן 63) ברית המועצות וילנה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, ברית המועצות
 מדינה:  ליטא 
 השכלה:  Tashkent Higher All-Arms Command School 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1978–2009 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרולס לייטננטס
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן
 
ואלדאס טוטקוס (בליטאית: Valdas Tutkus;‏ נולד ב-27 בדצמבר 1960) הוא לוטננט גנרל ליטאי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של ליטא בין השנים 2004–2009.
ביוגרפיה

טוטקוס נולד בווילנה ב-27 בדצמבר 1960. ב-1978 הוא התגייס לצבא האדום ולמד בבית הספר לפיקוד בטשקנט. ב-1982 הוא סיים את לימודיו ומונה למפקד מחלקה. ב-1983 הוא לחם במלחמת אפגניסטן. ב-1988 הוא עבר למוסקבה ולמד באקדמיה הצבאית פרונזה. לאחר פירוק ברית המועצות הוא התגייס לצבא ליטא החדש ושרת בבריגדת חיל הרגלים הממוכן זאב הברזל. ב-1995 הוא נשלח ללמוד במכללת נאט"ו להגנה ברומא. ב-1999 הוא נשלח לבריסל ומילא בו זמנית את תפקיד שגריר ליטא, לנאט"ו, לאיחוד האירופי, וכנספח הצבאי הליטאי בבלגיה. ב-2001 הוא מונה למפקד צבא היבשה הליטאי. ב-30 ביוני 2004 הוא קודם לתפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא סיים את תפקידו ב-3 ביולי 2009. בשנים 2014–2015 הוא שימש כיו"ר איגוד תעשיות הביטחון הליטאי.
זאזא גוגאווה

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1971 (בן 53) גאורגיה הסובייטית
 מדינה:  גאורגיה 
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי 
 השתייכות:  צבא גאורגיה
 תקופת הפעילות:  1995 – 4 בנובמבר 2008 (כ־13 שנים)
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 תפקידים בשירות
 רמטכ"ל צבא גאורגיה לשעבר (4 בנובמבר 2006 - 4 בנובמבר 2008)
 פעולות ומבצעים
 הפלישה הרוסית לגאורגיה
 
זאזא גוֹגאווָה (בגאורגית: ზაზა გოგავა; נולד ב-14 ביולי 1971) הוא בריגדיר גנרל בצבא גאורגיה, אשר כיהן כרמטכ"ל הצבא הגאורגי מנובמבר 2006 ועד נובמבר 2008.
חייו

בשנת 1994 סיים גוגאווה את לימודיו כבוגר האוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה, ובשנת 1995 החל את הקריירה הצבאית שלו בכוח המשימה המיוחד "אומגה" במסגרת שירות הביטחון הגאורגי. מאז שירת במספר יחידות כוחות מיוחדים שעסקו במלחמה בטרור. במהלך אותה תקופה, בין השנים 1995–2000, אף התאמן בארצות הברית. בשנת 2003 מונה גוגאווה לפקד על המחלקה למלחמה בטרור של המרכז למבצעים מיוחדים, ובשנת 2004 פיקד על יחידת העילית של המחלקה למשימות מיוחדות של משטרת גאורגיה הנקראת על שם ג. גוּגוּלָה. לאחר מכן, באותה שנה, הוא מונה למפקד חטיבת הכוחות המיוחדים של משרד ההגנה של גאורגיה. בשנת 2006 מונה גוגאווה לסגן הרמטכ"ל של צבא גאורגיה. לאחר חילופי-גברי במשרד ההגנה של גאורגיה, ב-4 בנובמבר אותה שנה, הפך גוגאווה לרמטכ"ל צבא גאורגיה.
ב-4 בנובמבר 2008 העביר הנשיא מיכאיל סאקשווילי את גוגאווה מתפקידו בגין "ליקויים" בניהול המלחמה הרוסית-גאורגית. במקום תפקיד זה הוא מונה למפקד משטרת הגבולות של גאורגיה, והחליף את בדרי ביצדזה, שהודיע על התפטרותו קודם לכן. לתפקיד הרמטכ"ל מונה ולדימיר צ'צ'יבאיה, שכיהן קודם לכן כראש אגף החינוך בצבא גאורגיה.
הערות שוליים

↑  ‏הרמטכ"ל הפך לסגן שר ההגנה, 4.11.2006, "סיביל גאורגיה", (באנגלית)
↑  ‏רמטכ"ל חדש מונה, באתר משרד ההגנה של גאורגיה, (באנגלית)
↑  ‏רמטכ"ל צבאי חדש, 4.11.2008, "סיביל גאורגיה", (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לבאן ניקולאישווילי |  רמטכ"ל צבא גאורגיה   2006-2008  | הבא: ולדימיר צ'צ'יבאיה |
זרח אפרים אפשטיין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  תרכ"ב
 פטירה:  כ"ב בסיוון תרצ"א (בגיל 69 בערך)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  ירושלים
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, עבודה ציבורית
 תפקידים נוספים:  סגן יו"ר "ועד העיר ליהודי ירושלים"
 רבותיו:  הרב יצחק יעקב רבינוביץ, הרב יצחק בלזר, הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין
 תלמידיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק
 חיבוריו:  כתב חידושי תורה רבים שמיעוטם הודפסו בירחון התורני "שערי ציון"
 
הרב זרח אפרים אפשטיין (תרכ"ב, 1862-כ"ב בסיוון תרצ"א, 7 ביוני 1931) היה ממייסדי ישיבת תורת חיים וראש הישיבה מתרע"ח עד פטירתו.
משפחתו

אחיו הוא הרב פנחס אפשטיין שהיה ראב"ד העדה החרדית. אחים נוספים הם: הרב יעקב ממרימפול שבליטא, הרב משה, הרב אליהו חיים, עקיבא אפשטיין ואברהם גרשון אפשטיין. אחותם אלקה נישאה לאחיינו הרב משה וינוגרד, מנהל ישיבת "תורת חיים", בנו של הרב יוסף אליהו וינוגרד.
ילדיו הם אברהם, עלקה - אשת ר' מנחם יעקב זלזניק (אחיו של הרב שלמה זלמן זלזניק, ראש ישיבת "עץ חיים", שנקרא על שם אביהם, הרב מנחם יעקב זלזניק, שנפטר לפני שנולד), ושפרה - אשת זלמן וילנסקי שנרצח בחברון במאורעות תרפ"ט ולאחר מכן נישאה בשנית ליוסף ליפשיץ.
הערות שוליים

↑  לפי האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו של דוד תדהר. באנצקלופדיה של הציונות הדתית מופיע התאריך תרל"ג.
↑  כך כתוב בערך על ר' זרח אפרים באנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו  שבקישור החיצוני בערך זה, אך באשכול על אחיו ר' פנחס בפורום אוצר החכמה כתוב שאביה של אסתר הוא הנגיד ר' חיים מזופראן שבמחוז וילנה, ושהייתה נכדת הרב אורי דוד, מחבר "אפיריון דוד".
↑  בועד העיר, דואר היום, 30 באוגוסט 1923
זאק בראון

| --- | --- |

בראון (2021)
 לידה:  7 בנובמבר 1971 (בן 52) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  זאקארי צ'אלן בראון
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  מקלארן
 תפקיד:  מנכ"ל מקלארן רייסינג
 www.zakbrown.com
 
זאקארי צ'אלן בראון (באנגלית: Zakary Challen Brown; נולד ב-7 בנובמבר 1971) הוא איש עסקים אמריקאי ונהג מרוצים מקצועי לשעבר, המתגורר כיום באנגליה. משמש כמנכ"ל קבוצת המרוצים מקלארן.
נולד וגדל בקליפורניה, התחרה במשך 10 שנים במרוצים שונים ברחבי העולם לפני שפנה לקריירה בתחום ניהול הספורט. בשנת 1995 הקים את חברת "Just Marketing International" ‏(JMI), שהפכה להיות סוכנות השיווק הגדולה בעולם בתחום הספורט המוטורי. בשנת 2013 נרכשה החברה על ידי CSM תמורת 76 מיליון דולר ובראון מונה למנכ"ל החברה. בשנת 2016 עזב את התפקיד על מנת להתמקד בפעילותו בקבוצת מקלארן.
בראון הוא מייסד-שותף ובעלים של קבוצת יונייטד אוטוספורטס, קבוצת מרוצים המתחרה במרוצי מכוניות ספורט היסטוריות. הוא מחזיק בשותפות יחד עם מייקל אנדרטי וראיין ווקינשואו את קבוצת "ווקינשואו אנדרטי יונטייד" המתחרה באליפות הסופרקארס האוסטרלית ואת קבוצת מקלארן XE המתחרה באליפות האקסטרים אי.
ברשותו אוסף גדול של מסמכים היסטוריים ומזכרות ספורטיביות, לצד אוסף של מכוניות מרוץ ומכוניות כביש רבות.
קריירת מרוצים

בראון החל את קריירת המרוצים שלו בקארטינג בשנת 1986, לזכותו 22 ניצחונות במרוצים על פני 5 עונות מ-1986 עד 1990. הוא עבר להתחרות באירופה, וניצח באליפות הפורמולה פורד 1600 שהתקיימה בדונגטון פארק באנגליה. בשנת 1992 לקח חלק באליפות האופל-לוטוס בנלוקס וסיים בין עשרת הראשונים בכל מרוצי העונה. בשנה שלאחר מכן סיים בראון במקום הרביעי באליפות.
בראון המשיך להתחרות משני צדי האוקיינוס האטלנטי, והתמודד על בסדרת מרוצי טויוטה אטלנטיק של צפון אמריקה בנוסף לסדרת אופל-לוטוס בנלוקס ואליפות הפורמולה 3 הבריטית. בשנת 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו באינדי לייטס במסלול לגונה סקה. שנה לאחר מכן התחרה באליפות הפורמולה 3 הגרמנית.
בשנת 1997 סיים בראון במקום השני בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 24 השעות של דייטונה כשהוא נוהג בפורשה 911 GT2‏. באותה שנה סים שני מרוץ 12 השעות של סברינג ב-1997.
בין השנים 2001–2005 לקח הפסקה מהשתתפות במרוצים על מנת להתמקד בפיתוח הסוכנות שהקים. בשנת 2006 התחרה במרוץ 24 השעות של בריטקאר והיה שותף לניצחון בקטגוריה יחד עם קבוצת מור אינטרנשיונל מוטורספורט. בשנת 2007 התחרה בסדרת המרוצים של פרארי צ'אלנג'. במרוץ הבכורה בסבב הוא זינק מהפול פוזישן והוביל לאורך כל הקפות המרוץ עד לניצחון. שנה לאחר מכן התחרה שוב בעונה מלאה בתחרות וניצח את המרוץ שהתקיים במסלול זיל וילנב במונטריאול.
בשנת 2009 ייסד, יחד עם ריצ'רד דין, את קבוצת יונייטד אוטוספורטס. בשנת 2010 הקבוצה הגיעה למקום השלישי במרוץ 24 השעות של ספא. הניצחון הראשון הגיע שנה לאחר מכן במרוץ שהתקיים בסנטרטון כחלק מאליפות ה-GT הבריטית. בשנת 2012 הקבוצה התחרתה במקביל בבדרת מרוצי לאקפיין אנדורו עם מכונית מדגם מקלארן MP4-12C ובאליפות ה-GT הבריטית עם מכונית מדגם אאודי R8 LMS. בנוסף השתתפה הקבוצה במרוץ 12 השעות של דובאי, במרוץ 12 השעות של באת'ורסט, במרוץ ה-GT קאפ במקאו ובמרוץ 24 השעות של ספא. בראון עצמו ניצח את הסיבוב האחרון של האליפות, בו התחרה יחד עם אלוורו פריינטה. בשנת 2013 התחרה באופן מלא באליפות ה-GT הבריטית כחלק מהקבוצה.
מקלארן

בנובמבר 2016 מונה למנהל התפעול של קבוצת מקלארן טכנולוגיות. בעקבות שינוי ארגוני בקבוצת מקלארן מונה באפריל 2018 לתפקיד מנכ"ל מקלארן רייסינג, חטיבת המרוצים של הקבוצה. במסגרת התפקיד בראון אחראי על כל ההיבטים העסקיים, התפעוליים והשיווקיים של הקבוצה.
תחת ניהולו התחרבה פעילות הקבוצה מעבר לפעילות הפורמולה 1 והחלה להתחרות במרוצי האינדי, אליפות האקסטרים אי והפורמולה אי.