stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חובה זהובת-עורף

| חובה זהובת-עורף |
| --- | --- |
 חובת דנהם
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חובתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חובתיים
סוג:: חובה זהובת-עורף
שם מדעי
 Neotis ‏שרפ, 1893

חובה זהובת-עורף (שם מדעי: Neotis) היא סוג של עופות במשפחת החובתיים המצויים ברחבי אפריקה.
עופות אלה חיים באקלימים חמים ואף צחיחים באזורים פתוחים כמו ערבות, מישורים ואף במדבריות. חלק מהמינים מעופפים מעל מדבר סהרה החם.
חובות אלה הן מהגדולות שבבני המשפחה ויכולות להגיע לאורך 115 ס"מ ולמשקל 10 ק"ג.
מינים

חובת לודוויג (Neotis ludwigii)
חובת דנהם (Neotis denhami)
חובה נובית (Neotis nuba)
חובת הוגלין (Neotis heuglinii)
זכויות להט"ב בלוקסמבורג

| --- | --- |

ירוק (לוקסמבורג), ירוק בהיר (האיחוד האירופי)
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1794
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר על בסיס הגדרה עצמית ללא חיוב התערבויות רפואיות כלל
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה בשותפות רשומה מאז 2004 ונישואים חד-מיניים מאז 2015
 אימוץ:  ישנה הכרה באימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים מאז 2015
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
זכויות לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בלוקסמבורג הן מהמתקדמות ביותר בעולם. הכרה בשותפויות, המעניקות רבות מהטבות נישואים, החלו להיות מוכרות עבור זוגות חד-מיניים מאז שנת 2004. ביוני 2014, הפרלמנט של לוקסמבורג העביר חוק הכשרת אימוץ ונישואים בקרב זוגות חד מיניים, שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2015. בנוסף, אפליה על בסיס של נטייה מינית ו-"שינוי מין" בתעסוקה, בריאות ואספקת סחורות ושירותים אסורים בחוק, בעוד טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מינם החוקי על בסיס הגדרה עצמית ללא התערבויות רפואיות כלל.
החברה הלוקסמבורגרית ידועה כבעלת קבלה רחבה כלפי הומוסקסואליות ומערכות יחסים חד מיניות בעוד סקר שנערך בשנת 2019 מאת "Eurobarometer" מצא כי 87% מהלוקסמבורגרים האמינו כי הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים צריכים ליהנות מאותן זכויות שוות כגון הטרוסקסואלים, תוצאות מהגבוהות ביותר באיחוד האירופי, בעוד 85% תמכו בהכשרת נישואים חד-מיניים ברחבי יבשת אירופה. בשנת 2021, הארגון האירופי "ILGA-Europe" דירג את לוקסמבורג במקום השלישי במעמד הגנה על זכויות להט"ב באירופה מתחת לבלגיה (2) ומלטה (1). ראש עיריית לוקסמבורג סיטי לשעבר וראש הממשלה הנוכחי מאז 2013, קסאבייה בטל, הוא המנהיג ההומוסקסואל המוצהר השלישי בהיסטוריה העומד בראש מדינה לאחר ראש ממשלת בלגיה, אליו די רופו (2011-2014) וראש ממשלת איסלנד לשעבר, יוהנה סיגורדרדוטיר (2009-2013).
מעמד בחוק

פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי לוקסמבורג בשנת 1794 (כשהמדינה הייתה עוד חלק מנחלת צרפת). סעיף 372 לחוק העונשין קובע כי גיל ההסכמה הוא 16 שנים עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד. עם זאת, החוק שונה לגיל לא שוויוני עבור זוגות חד מינים לאחר שהוגדל ל-18 שנים ב-1971 על ידי הוספת סעיף 372 לחוק העונשין, שבוטל בשנת 1992.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

הכרה בשותפויות רשומות עבור זוגות חד מיניים זמינות בלוקסמבורג מאז 2004 המבוססות על מודל "PACS" הצרפתי. החוק אשר מתיר איגודים אלה נחקק ב-1 בנובמבר 2004.
בשנת 2009 הודיעה ממשלת לוקסמבורג על כוונתה להכיר בנישואים חד מיניים. עם זאת, לאחר עיכוב רב, הצבעה סופית לא נערכה עד יוני 2014, אז עברה ברוב של 56 קולות מול 4 ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2015. ראש הממשלה, קסאבייה בטל, נישא לבן זוגו האדריכל הבלגי גוטייה דטנה, במאי 2015, כשנה לאחר הכשרתם בשטחי המדינה.
הורות ואימוץ

לאחר הצבעה בפרלמנט ביוני 2014, חוק המעניק זכויות אימוץ מלאות לזוגות חד מיניים (חורג ומשותף) נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2015. זוגות לסביות רשאיות לגשת לטיפולי הפריה חוץ-גופית וטיפולי הזרעה מלאכותית בסיוע רפואי.
תיק הורות בקרב זוג חד-מיני במדינה נבדק בבתי המשפט לאחר שהזוג ביקשו מתן אזרחות לבניהם התאומים שנולדו בקליפורניה, ארצות הברית, באמצעות הליך פונדקאות. במאי 2017, שר המשפטים פליקס בראז העניק אזרחות לוקסמבורגית לאחד הבנים, אך בדצמבר סירב להעניק אזרחות לילד השני. בני הזוג הגישו תביעה בנושא לאחר מכן. בינואר 2019 ביטל בית המשפט לעניינים מנהליים של לוקסמבורג את החלטת שר המשפטים בעוד השופטים סברו כי התלונה מבוססת. מכיוון ששני ההורים מתועדים במסמכי לידה בקליפורניה, השופטים פסקו כי שר המשפטים שגה בהחלטתו בהענקת אזרחות לילד אחד ושלילת אזרחות מהשני - גם אם אחד המבקשים אינו האב הביולוגי.
הגנה מפני אפליה

החוק בלוקסמבורג אוסר על אפליה (ישירה ועקיפה) על בסיס נטייה מינית ו-"שינוי מין" (המתייחס לזהות מגדרית) בתעסוקה, חינוך, ביטוח לאומי, שירותי בריאות ואספקת סחורות ושירותים. בנוסף, חקיקת פשעי שנאה מתייחסת גם למאפיינים אלו בעודם מוכרים כגורמים מחמירים. סעיף 1 לחוק נגד אפליה, המכונה בדרך כלל החוק מ-28 בנובמבר 2006 בדבר יחס שווה מצהיר באומרו כי:
"כל אפליה ישירה או עקיפה המבוססת על דת או אמונות דתיות, מוגבלות, גיל, נטייה מינית, חברות או אי חברות, אמיתית או נתפסת, גזע או מוצא אתני אסורה".
כחלק מתוכנית הפעולה שלה לשנים 2018–2023, לוקסמבורג התחייבה להבטיח הזדמנויות חינוכיות כוללניות לתלמידי להט"ב, להילחם באלימות, הטרדה ואפליה, להבטיח יחס שווה בגישה לשירותי בריאות ותעסוקה והבטחת שוויון עבור תושבים טרנסג'נדרים ואינטרסקס (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד).
שירות צבאי

אזרחים לוקסמבורגים רשאים לשרת בצבא לוקסמבורג ללא קשר לנטייה מינית.
זהות מגדרית

בעבר, לוקסמבורג חייבה באופן חוקי טרנסג'נדרים לעבור ניתוח, עיקור וגירושין מבני או בנות זוגן לפני החלה בשינוי מגדר במסמכי זיהוי. עם זאת, ב-12 במאי 2017 אישרה מועצת הממשל הצעת חוק חדשה להסדרת ההליך בו נכללו הוראות אשר אדם מבוגר יצטרך להגיש בקשה למשרד המשפטים כדי לשנות את מינו החוקי בלבד על בסיס הגדרתו העצמית, בעוד לא יידרשו ניתוח, עיקור, גירושין או טיפול רפואי אחר לשם הכרה. קטינים יוכלו להגיש בקשה בהסכמת האפוטרופוסים החוקיים שלהם. ב-31 במאי הוגשה הצעת החוק לפרלמנט, ואושרה בהצבעת רוב של 57–3 ב-25 ביולי 2018. ב-27 ביולי 2018 נתנה מועצת המדינה את הסכמתה לדלג על ההצבעה השנייה, וההצעה הוכרזה על ידי הדוכס הגדול ב-10 באוגוסט, פורסמה בכתב העת הרשמי ב-12 בספטמבר ונכנסה לתוקף ב-16 בספטמבר 2018.
תרומת דם

מאז ינואר 2021, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) מורשים לתרום דם לאחר 12 חודשים (שנה) של תקופת דחייה.
תנאי מחיה

מתוך ארגוני זכויות הלהט"ב העיקריים של לוקסמבורג הוא לוקסמבורג הוורודה (לוקסמבורגית: Rosa Lëtzebuerg) אשר נוסד ב-26 ביוני 1996 בו היו כ-220 חברים עד 2004. מטרותיו הן לקדם זכויות האזרח של תושבי להט"ב, להיאבק באפליה, לפעול במונחים חברתיים, תרבותיים ומשפטיים למען שוויון ולארגן פעילויות חברתיות ותרבותיות. הארגון מקים הפגנת גאווה שנתיות, המכונה פסטיבל "Gaymat". אינטרסקס וטרנסג'נדר לוקסמבורג (ITGL) הוא ארגון הפועל למען זכויות טרנסג'נדרים ואינטרסקסים בפרט.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1794)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (14):  (מלבד תקופה בין השנים 1971–1992)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2006)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 2006)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שנאה):  (מאז 2006)
חוקים נגד אפליה הכוללים זהות מגדרית:  (תחת קטגוריית "שינוי מין")
נישואים חד מיניים:  (מאז 2015)
הכרה בזוגות חד מיניים (איחוד אזרחי, שותפות לחיים):  (מאז 2004)
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים:  (מאז 2015)
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים:  (מאז 2015)
לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (על בסיס הגדרה עצמית ללא חיוב התערבויות רפואיות כלל)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (לא חוקי עבור הטרוסקסואלים גם כן)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאיים לתרום דם: / (לאחר תקופת דחייה של שנה מאז 2021)
הערות שוליים

↑  Country Ranking | Rainbow Europe, www.rainbow-europe.org
↑  Luxembourg PM first EU leader to marry same-sex partner, אתר ה-BBC,‏ 15 במאי 2015
↑  L'essentiel, L'enfant aurait le droit d'être Luxembourgeois, L'essentiel (בצרפתית)
↑  Loi du 28 novembre 2006 portant 1. transposition de la directive 2000/43/CE du Conseil du 29 juin 2000 relative à la mise en oeuvre du principe de l'égalité de traitement entre les personnes sans distinction de race ou d'origine ethnique; 2. transposition de la directive 2000/78/CE du Conseil du 27 novembre 2000 portant création d'un cadre général en faveur de l'égalité de traitement en matière d'emploi et de travail; 3. modification du Code du travail et portant introduction dans le Livre II d'un nouveau titre V relatif à l'égalité de traitement en matière d'emploi et de travail; 4. modification des articles 454 et 455 du Code pénal; 5. modification de la loi du 12 septembre 2003 relative aux personnes handicapées. - Legilux, legilux.public.lu
↑  Parachini Alex, ra, Agressions LGBTphobes : un durcissement des sanctions attendu (ב־)
↑  Résumé des travaux du 12 mai 2017 - gouvernement.lu // L’actualité du gouvernement du Luxembourg, web.archive.org, ‏2017-08-01
↑  Changement de sexe et de prénom: La procédure va être simplifiée à l'état civil, 5minutes.rtl.lu (בצרפתית)
↑  Parachini Alex, ra, Personnes transgenres et intersexes : l'état civil laissera le choix de l'identité (ב־)
↑  Parachini Alex, ra, Chambre : Changement d'état civil simplifié pour les personnes transgenres (ב־)
↑  Luxembourg makes status change for transgender people easier, Luxembourg Times, ‏2018-07-26 (באנגלית)
↑  In parliament: Progressive legislation to make changing gender easier, today.rtl.lu (באנגלית)
↑  Loi du 10 août 2018 relative à la modification de la mention du sexe et du ou des prénoms à l’état civil et portant modification du Code civil. - Legilux, legilux.public.lu
↑  Homoglobin, Lëtzebuerger Journal (בגרמנית)
↑  queer.lu – LGBTIQ Life in Luxembourg (ב־)
↑  Gay.lu - Rosa Lëtzebuerg a.s.b.l. - Présentation de l'association, web.archive.org, ‏2007-02-20
↑  https://itgl.lu/, ITGL (ב־)
פסטיבל "Gaymat" בלוקסמבורג סיטי, 2011
זאב איבינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1923 לידא, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  22 בדצמבר 2022 (בגיל 99) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין חרוד מאוחד 
 
זאב איבְיַנסקי (1 בדצמבר 1923 – 22 בדצמבר 2022) היה היסטוריון, מורה ומחנך, איש לח"י בנעוריו, לוחם בשורות גדוד מוריה במהלך מלחמת העצמאות. ממייסדי קיבוץ יראון. היה חבר קיבוץ עין חרוד מאוחד, מיוזמי ומקדמי "יד לילד" והמכון ללימודי השואה בבית לוחמי הגטאות, בשנות ה-70 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים להיסטוריה כללית ולימודים רוסיים, בנושאי תנועות המהפכה, הטרור והמרד במאות ה-19 וה-20.
ביוגרפיה > שורשים, ילדות ונעורים

גדל בבית ציוני חם בלידא, אז חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה, ליוסף איבינסקי נכדו של שלמה זלמן לידר אבי השושלת המפורסמת. בביתו ניתן לכל הילדים חינוך עברי החל מגן הילדים. למד בבית הספר העברי "תרבות" בלידא. לאחר מכן המשיך בלימודיו בגימנסיה העברית "תרבות" בווילנה. מגיל עשר חבר בתנועת "הנוער הציוני" בה התחנכו גם אחיו הבכור משה, אחיו הקטן מרדכי, ואחותם בת הזקונים, גניה.
עוד בטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה בין מקימי מחתרת נערים ציונית שפעלה בלידא. בראשית המלחמה בספטמבר 1939 והכיבוש הסובייטי של לידא, יחד עם התגברות רדיפת הציונות, העברית, פיזור כל תנועות הנוער הציוניות ומאסר פעיליהן, והעברת כל מוסדות החינוך העבריים ליידיש, היה פעיל במחתרת נערים ציונית שפעלה לסיוע לתנועת הבריחה לליטא השכנה, בהפצת כרוזי מחאה נגד רדיפת העברית והציונות, פיזור תנועות הנוער, וקריאה להתנגדות למסע הפרופוגנדה האנטי ציונית שנערכה בכל מוסדות החינוך תוך העברת שפת הלימוד ליידיש הייבסקית (הסקציה היהודית של המפלגה הקומוניסטית). בינואר 1940, במלאת לו שש-עשרה שנים, גנב יחד עם כמה מחבריו את הגבול, בתנאי חורף קשים במיוחד, והצטרף לריכוז החלוצי בווילנה עיר לימודיו ונעוריו, בקיבוץ הכשרה של "הנוער הציוני". אותה שעה הצטרף יחד עם כמה מחבריו לתאי המחתרת שהוקמו על ידי אברהם שטרן (יאיר) בפולין, ואשר היוו לאחר מכן גרעין מכריע בשיקומה של לח"י, לאחר רצח אברהם שטרן (יאיר) ונפילתם ומאסרם של מרבית חבריה.
מאז שמר על נאמנות לשני ערכים מרכזיים בחייו, חלום ההתיישבות החלוצית והמלחמה בשלטון הבריטי הזר, שהתייצב באותה שעה במדיניות של חיסול הציונות ומניעה פעילה של הצלת יהודים. ביוני 1940 עם ההשתלטות הסובייטית על ליטא, כאשר מטעמי זהירות הוכרז על פיזור תאי המחתרת של לח"י, היה בין מקימי מחתרת תע"ל (תנועה עברית לאומית) בה חברו חברי "הנוער הציוני" עם חברים מתאי הלח"י שלא השלימו עם הפיזור. במסגרת פעילותם הקימו ספרייה עברית מחתרתית תוך השתלטות על ספריות עבריות שהוחרמו ונשארו נטושות. כמו כן התרכזו בפעילות חינוכית והסברתית ובהוצאת עלוני מחתרת לעידוד הנאמנות וההתנגדות לרדיפות הציונות, לעקירתה ונידויה של העברית, תרבותה וספרותה, ומוסדות החינוך העבריים הענפים, שהועברו לשטיפת מוח קומוניסטית וייבסקית (הסקציה היהודית של המפלגה הקומוניסטית). מחתרת "תעל" המשיכה בפעילותה גם בימי הכיבוש הגרמני, בגטו, וכמה מחבריה אף הצטרפו ללוחמה הפרטיזנית נגד הגרמנים, ומהם אף הגיעו לאחר תום המלחמה לשורות המחתרת בארץ.
ביוגרפיה > עלייה לארץ ישראל, תקופת המחתרת ומלחמת העצמאות

בסוף פברואר 1941 בהיותו בן שבע-עשרה, לאחר שנפתח צוהר קטן לאפשרות יציאה מליטא, הצליח בהימור גדול להיכלל בקבוצת היוצאים מקרב הריכוז החלוצי בווילנה, ברכבת האחרונה מווילנה, דרך מוסקבה, אודסה, ומשם בספינה הסובייטית "סווַנֶטיָה", לאיסטנבול. לאחר ניסיון לגירוש הבאים בחזרה לברית המועצות, עיכובים, והרפתקאות רבות, הגיע בקושי ב-15 במרץ 1941 דרך סוריה ולבנון שבשליטת צרפת של וישי, לראש-הנקרה בארץ. משם עבר לבית הספר החקלאי של "עליית הנוער" במגדיאל, שנוסד זה מכבר, והיה בין עשרת חניכיו הראשונים. כאן חודש הקשר עם מחתרת לח"י, דרך יהושע כהן בכפר סבא, שהיה גם ראש התא הראשון שלו בלח"י. יהושע כהן הפך לאחר מכן, לחברו הקרוב בכל גלגולי חייו, המאסר, והמלחמה, ולאחד מכן בהליכה להתיישבות לאחר גמר מלחמת העצמאות.
באוקטובר 1941 התקבל להשלמת לימודיו בתיכון בכיתה י"ב בגימנסיה הרצליה בתל אביב, תוך כדי הדרכה בתנועת "הנוער הציוני", והמשך פעילותו החשאית במחתרת לח"י. ב-8 במאי 1942 נאסר בזמן שיעור בגימנסיה, בעקבות גל מאסרים של שרידי המחתרת, שהוכתה וכמעט נמחצה לאחר רצח יאיר. נכלא במחנות המעצר מזרע ולטרון בארץ, ונכלל בשילוח הראשון של 251 העצורים שהוגלו ב-19 באוקטובר 1944 מלטרון לאפריקה. הוחזק קרוב לשלוש שנים במחנות המעצר באפריקה, בסמבל שבאריתריאה, בקרתגו שבסודאן, ובגילגיל שבקניה. ב-14 במאי 1947 שוחרר מהמעצר בקניה והוחזר למעצר בלטרון. מכאן שוחרר ממעצר בספטמבר 1947.. בסה"כ היה כלוא בארץ ובחו"ל במשך חמש שנים החל משנת 1942 ועד ל-1947.
עם שחרורו מן המאסר, בעקבות מגבלות שונות שהוטלו עליו כתנאי שחרורו - מעצר הבית, חובת התייצבות פעמיים ביום במשטרה – בחר להשתקע בירושלים, ולאחר מניעות רבות, הצליח להתקבל ללימודים בסמינר בית הכרם למורים ולפנימייה, בעקבות לחצם של אנשים מקורבים, ולמרות התנגדות ההנהלה לקבל את אחד מאנשי ארגוני ה'פורשים' ללימודי הוראה. לימודיו בסמינר נקטעו כבר בדצמבר 1947, כאשר התגייס בגיוס מלא לחי"ש, עם ראשית הקמת יחידותיו בירושלים. פלוגה א', שאליה צורף, הוקמה ב-15 בדצמבר 1947. במסגרת זו השתתף בפעולות שונות בהן פיצוץ מלון "סמירמיס" ב-5 בינואר 1948.
זמן קצר לאחר מכן צורף לפלוגת הסטודנטים, גרעינו של גדוד מוריה. בשורותיו עשה את כל שנות מלחמת העצמאות במערכה על ירושלים. במהלך אפריל-מאי 1948 השתתף בקרבות על דרום ירושלים, בכיבוש הקטמונים, שכונת בקעה והמושבה הגרמנית, מחנה אלנבי, דיר-אבו תור, ורמת רחל. עוד לפני צאת הבריטים, לאמור עד 14 במאי, נכבש על ידם כל השטח שבין שכונת קטמון לתלפיות. ב-22 במאי נפצע בהתקפה השנייה על כיבושה מחדש של רמת-רחל.
לאחר החלמתו וחזרתו לגדוד נתמנה לקצין התרבות של הגדוד, והמשיך להשתתף בכל הקרבות. במסגרת תפקידו כקצין התרבות, עשה בין השאר פעולה נרחבת לקליטתם של אנשי הגח"ל שמילאו את השורות, לאחר האבדות הקשות במערכה על ירושלים וסביבתה.
ביוגרפיה > עלייה לקיבוץ והקמת משפחה

לאחר תום הקרבות היה בין מארגני גרעין ההתיישבות בגדוד "מוריה", שהצטרף למייסדי קיבוץ יראון על גבול הלבנון בחודש יוני 1949. בראשית 1952 יצא מטעם יראון לסמינר הרעיוני החצי-שנתי של הקיבוץ המאוחד באפעל. בסמינר פגש את ראומה שטורמן, לבית פופקו, אלמנתו של משה שטורמן (בנו של חיים שטורמן) שנפל במלחמת העצמאות בכ"ה בתמוז תש"ח (1 באוגוסט 1948) בעמק בית שאן.
משה שטורמן השאיר אחריו שני ילדים קטנים – חיים הנכד, בן שנתיים בנפול אביו, ותמר שנולדה לאחר נפילתו. במהלך לימודיהם המשותפים באפעל, נקשרו היחסים בין זאב וראומה, והם החליטו לבנות ביתם המשותף בקיבוץ עין חרוד מאוחד. כאן גידלו יחד את חיים ותמר, ושלוש הבנות שנולדו להם: שני, יעל ונעמי. בתאריך ד' במנחם אב תשכ"ט (19 ביולי 1969) נפל חיים שטורמן (הנכד) בפשיטה על האי גרין, שבצפון מפרץ סואץ. לימים הוענק לו עיטור המופת על פעולה שביצע ביולי 1967 בעת משימה שקיבל להשיט סירת גומי בתעלת סואץ. נפילתו של חיים הייתה מכה קשה למשפחה שהשאירה אחריה פצע עמוק שלא נרפא.
ספריו ופרסומיו > ספרים

הטרור האישי – הרעיון והמעש, בהוצאת, תשל"ז 1977.
אחיותי גיבורות הענות, בית לוחמי הגטאות, תשמ"ז 1987.
מהפכה וטרור, הוצאת "יאיר", תש"ן 1989.
על התנגדות ומרד, הוצאת "יאיר", תשנ"א 1991.
מרד של בדידות, הוצאת בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, תשנ"ג 1993.
לח"י – צבת ראשונה, הוצאת "יאיר", כרכים א-ב, תשס"ג 2003.
היות יהודי – דיאלקטיקה של רציפות ומרד בהיסטוריה היהודית, הוצאת דרור לנפש, תשס"ח 2008.
מסע אל הזיכרון, הוצאת דרור לנפש, תשע"ג 2013
מסה ושיח, הוצאת דרור לנפש, תשע"ו 2016
ספריו ופרסומיו > מאמרים מחקריים באנגלית

“Individual Terror: Concept and Typology” (Contemporary History, 1977)
“Provocation in the Center: A study in The History of Counter Terror” (Terrorism, 1980)
“The Blow at The Center: The Concept and its History” (Proceedings of the Conference on Terrorism, Tel Aviv, 1979.
“The Moral Issue - Some Aspects 0f Individual Terror” (The Morality of Terrorism, 1982)
“Andrey Zhelyabov - A Chapter in the History of Individual Terror” (Perspectives on Terrorism, 1983)
Lechi’s Share in the Struggle for Israel’s Independence” (Terrorists or Freedom Fighters, Tel Aviv 1986)
“The Terrorist Revolution: Roots of Modern Terrorism” (Inside Terrorist Organizations, 1988)
“Fathers and Sons: A Study of Jewish involvement in the Revolutionary Movement and Terrorism in Tsarist Russia” (Terrorism and Political Violence, 1989)
“Source of Inspiration of Revolutionary Terrorism: The Bakunin-Nechayev Alliance” (Conflict Quarterly, 1988)
ספריו ופרסומיו > פרסומים בעברית

"שורשי הטרור האישי", מבפנים ל"ו (1–2) חורף תשל"ד, מרץ 1974.
"שני דורות, פרקים במעורבות יהודית בתנועת המהפכה והטרור ברוסיה"
פרק א "התכחשות ושמד", מבפנים מ', 1, חורף תשל"ח, מרץ 1978.
פרק ב' "בדרך לירושלים", מבפנים מ', 2–3, קיץ תשל"ח, אוגוסט 1978.
על המחתרת החלוצית בגטו, מבפנים מ"ג, 1–2 תשמ"א 1981.
"על ראשית תנועת הפועלים היהודית ברוסיה", מבפנים מ"ד, אביב תשמ"ב, 1982.
הערות שוליים

1 2 3  מסע אל הזיכרון, זאב איבינסקי, הוצאת דרור לנפש, תל אביב 2013, חלק ב, אבות, עמ' 235–319
↑  זאב איבינסקי, "נופלים ההולכים ראשונה", ספר הגבורה, בעריכת מיכאל בר-זוהר משרד הביטחון – ההוצאה לאור תשנ"ז, 1997 שם, עמ' 26–30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263369505171  BnF: cb16161554z (data)  GND: 123556956X  ISNI: 0000 0000 7852 4649  LCCN: n85038347  VIAF: 102437960   WorldCat (עם VIAF): 102437960 
משפחת איבינסקי
במחנה מעצר באריתראה
על גג חדר האוכל בקיבוץ רמת רחל 1941
חמישה בלשים לקינוח

| --- | --- |

 בימוי:  רוברט מור 
 הופק בידי:  סרטי קולומביה, ריי סטארק 
 תסריט:  ניל סיימון 
 עריכה:  מרגרט בות' 
 שחקנים ראשיים:  איילין ברנן מגי סמית' פיטר סלרס ננסי ווקר ג'יימס קרומוול אסטל וינווד דייוויד ניבן אלק גינס טרומן קפוטה אלזה לנצ'סטר ג'יימס קוקו פיטר פאלק פיי ריי 
 מוזיקה:  דייב גרוסין 
 צילום:  דיוויד מ. וולש 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Rastar 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 1976 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי, סרט קומדיה, סרט פשע 
 הכנסות באתר מוג'ו:   murderbydeath
 דף הסרט ב־IMDb
 
חמישה בלשים לקינוח (באנגלית: Murder by Death) הוא סרט קומדיית בילוש משנת 1976 בבימויו של רוברט מור. הסרט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מהווה פרודיה על סיפורי בלשים קלאסיים. העלילה עוקבת אחר חמישה בלשים מפורסמים מהספרות הבלשית, המוזמנים לאחוזה מבודדת כדי לפתור תעלומת רצח מורכבת. המארח המסתורי מבטיח פרס כספי גדול לבלש שיצליח לפתור את התעלומה.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה ב-5 בספטמבר 1976.
עלילה

הסרט מתרכז סביב הזמנתם של חמישה בלשים מפורסמים לארוחת ערב באחוזה מבודדת, שבה נאמר להם כי יתרחש רצח בחצות. הבלשים, יחד עם שותפיהם, מנסים לפתור את התעלומה תוך התמודדות עם תפניות מפתיעות והרבה הומור.
צוות השחקנים

פיטר פאלק בתפקיד סם דיימונד
טרומן קפוטה בתפקיד ליונל טוויין
אלק גינס בתפקיד ג'יימסון
פיטר סלרס בתפקיד סידני ואנג
דייוויד ניבן בתפקיד דיק צ'ארלסטון
ביקורות

חמישה בלשים לקינוח קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים והקהל. הסרט זכה לשבחים על ההומור החכם שלו, הדיאלוגים השנונים והפרודיה המוצלחת על ז'אנר הבלשים. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 78%, מה שמעיד על הערכה רחבה מהמבקרים.
זכויות להט"ב בלטביה

| --- | --- |

לטביה (ירוק), האיחוד האירופי (ירוק בהיר)
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1992
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  ישנו איסור בחוק על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה מאז 2006
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד־מינית, בעוד ישנה מגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 2006
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד־מיניים, רווקים יכולים לאמץ ללא קשר לנטייה מינית
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בלטביה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם נתקלים בהם. פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 1992, אך משקי בית בראשות זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות כמו זוגות הטרוסקסואלים. זוגות חד-מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים ולטביה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים או בכל סוג אחר של שותפות, לרבות שותפויות רשומות.
תהליך הדמוקרטיזציה בלטביה מאז התפרקות ברית המועצות אפשר לחברי קהילת הלהט"ב במדינה להקים ארגונים ומיזמים קהילתיים כגון ברים, מועדונים, חנויות ופאנלים המכוונים עבור חברי הקהילה. עם זאת, תהליך זה הביא רק לרווחה מוגבלת לחברי הקהילה, ורוב החברה הלטבית בעלת רמת סובלנות מוגבלת כלפי להט"ב. בנובמבר 2014, שר החוץ אדגארס רינקביצ'ס הצהיר על היותו הומוסקסואל דרך חשבונו בטוויטר, והפך לנבחר הלהט"ב הגלוי הראשון בהיסטוריית המדינה. בשנת 2021, הארגון האירופי "ILGA-Europe" דירג את לטביה במקום ה-26 מתוך 27 מדינות האיחוד האירופי מבחינת הגנה על זכויות להט"ב בשטחן.
מעמד בחוק

| --- | --- |
 :  ראו גם – זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר
כשהייתה לטביה חלק מברית המועצות, הקוד הפלילי אסר על פעילות הומוסקסואלית עם עונש מאסר של כ-5 שנים. מילים כגון הומוסקסואליות או גיי לא היו נוכחות בשום קוד סובייטי ומערכת המשפט הסובייטית השתמשה במונח "סדום" בעת העמדות לדין בנושא.
בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הקמת ארגון להט"ב כלשהו או הפצת מדיה מודפסת ייעודית עבור להט"ב.
בשנת 1992, זמן קצר לאחר שלטביה קיבלה מחדש את עצמאותה לאחר התפרקות ברית המועצות, הומוסקסואליות הועברה אי-הפללה בעוד גיל ההסכמה הושווה לגיל 16 שנים הן לזוגות הומוסקסואלים והן להטרוסקסואלים.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות

לטביה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
בשנת 2006 שינתה לטביה את החוקה שלה כדי להגביל הכרה בנישואים חד-מיניים. בסעיף 110 של החוקה הלטבית נכתב בעבר כי "המדינה תגן ותתמוך בנישואין, במשפחה, בזכויות ההורים ובזכויות הילד. המדינה תספק תמיכה מיוחדת לילדים נכים, ילדים שנותרו ללא טיפול הורי או שסבלו מאלימות", בעוד שינוי החוקה הראשון התבטא בסעיף 110 אשר תוקן כך שיכלול את המשפט: "המדינה תגן ותתמוך בנישואין - איחוד בין גבר לאישה, המשפחה, זכויות ההורים וזכויות הילד".
ב-30 בינואר 2015 הגיש חבר פרלמנט הצעה לחוק שותפות, שהיה מאפשר ל"כל שני אנשים בזוגיות" לרשום שותפות. ההצעה הייתה מתירה לזוגות המתגוררים יחד כמעט את אותן הטבות וחובות של זוגות נישואים. עם זאת, ההצעה נדחתה על ידי הוועדה לעניינים משפטיים ב-24 בפברואר 2015. הוועדה הטילה ספק לגבי היוזמה לשנות את הקוד האזרחי, תוך התמקדות באיסור החוקתי על נישואים חד-מיניים משנת 2006 וטענה שזוגיות "דמויות נישואים" תהיה מרחיקת לכת ושכל צורה חדשה של מערכות יחסים עשויה להתחיל מהיסוד. כתוצאה מכך, חבר הפרלמנט ויקו ספליטיס אשר הגיש את ההצעה, הבהיר כי הצמדת הוראת שותפות המוגדרת כנייטרלית לקוד הקיים מבחינה מגדרית תהיה הדרך המהירה ביותר להפיכת הצעת החוק לחוק חדש. למרות הנסיגה, ספליטיס הצהיר כי הדיונים בנושא יימשכו בכל זאת. חברת הפרלמנט אילזה וינקלה ממפלגת האחדות, הבטיחה מאז להגיש טיוטת חוק חדשה בנושא. במרץ 2015, פתחה המפלגה למען פיתוח לטביה עתירה פומבית לחקיקת חוק להכרה בשותפות, שיקבע הכרה בשותפויות רשומות לזוגות ללא התייחסות לנטייתם המינית.
באוקטובר 2018, נציב תלונות הציבור קרא למחוקקים להעביר חוק להכרה בשותפות הן עבור זוגות חד-מיניים והן עבור זוגות הטרוסקסואלים, תוך ציון נתונים סטטיסטיים שהראו שכמחצית מילדי לטביה נולדים מחוץ לנישואים, וכי משפחות אלו צריכות ליהנות מזכויות משפטיות שוות. ב-20 ביוני 2019, רוב חברי הפרלמנט הלטבי הצביעו נגד שליחת הצעה חוק השותפות להמשך דיון ובדיקה בוועדות הפרלמנטריות. 23 חברים הצביעו בעד הצעת החוק, 60 הצביעו נגד ונמנע אחד. תומכי הצעת החוק הצהירו כי יתמידו בניסיונות לחקיקתו וינסו לשכנע חברי פרלמנט נוספים לדון בה שוב בעתיד הקרוב.
ביוני 2018 קבע בית הדין האירופי לצדק כי מדינות החברות באיחוד האירופי (בהן לטביה) חייבות להעניק זכויות תשבות מלאות והכרה בחופש התנועה של זוגות חד-מיניים נשואים, כאשר לפחות אחד מבני הזוג הוא אזרח האיחוד האירופי.