stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קון-וו פאק
דיסקוגרפיה

2012 Brahms Intermezzi - DG
2010 Brahms Piano Concerto No.1, Variations; ; Czech Philharmonic Orchestra, conductor Eliahu Inbal - DG
2008 The complete piano sonatas of Beethoven issued in Korea.
2007 Beethoven: Piano Sonatas 27 to 32 - Decca
2006 Beethoven: Piano Sonatas 1 to 15 - Decca
2005 Beethoven: Piano Sonatas 16 to 26 - Decca
2003 Chopin: Complete works for piano and orchestra; Warsaw Philharmonic Orchestra, conductor Antoni Wit - Decca
2002 Gabriel Fauré - Piano works - Diapason d'Or award - Decca
2001 Reynaldo Hahn - Works for two pianos, with Hüseyin Sermet - Naïve Records V4902
2000 Bach: Piano works in transcriptions by Busoni - Toccata BW564, 10 chorale preludes, Chaconne BW1004 - Decca
2000 Piano works by Liszt, Debussy, Francis Poulenc and Satie] - EMI Music
1998 Rachmaninoff: Complete Works for Piano and Orchestra
1998 Felix Mendelssohn|Mendelssohn: Songs Without Words
1996 Scriabin: Piano works
1994 Prokofiev: Complete Piano Concertos
1993 Florent Schmitt- Three rhapsodies for two pianos opus 53, with Huseyin Sermet - Auvidis
1992 Felix Mendelssohn: Songs without Words - Diapason d'Or award - Dante
1992 Rachmaninoff: The 4 piano concertos, Rhapsodie on a theme of Paganini - RCA
1992 Rachmaninoff: Piano sonatas 1 and 2 - Diapason d'Or award - Dante
1992 Prokofiev - Piano Sonatas 6, 7 and 8 - Diapason d'Or award - Dante
1992 Ravel: Complete Piano Works
1992 Scriabin: Piano works Diapason d'Or award - Dante
1992 Scriabin: Sonata Nos 6 and 9 and other piano works - Diapason d'Or award - Dante
1991 Prokofiev: The 5 Piano concertos; Polish National Radio Orchestra - Disque d'or - Prix Nouvelle ~Académie du Disque - 2CD Naxos
1991 Liszt: Piano works and music by French composers (Francis Poulenc], Debussy, Satie) 2 CD - Virgin
1991 Ravel- The works for solo piano - Diapason d'Or award - Dante
12 בנובמבר

12 בנובמבר הוא היום ה־316 בשנה בלוח הגרגוריאני (317 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 49 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1035 – מותו של קנוט הגדול מביא למאבקי ירושה על ממלכתו בין בניו החוקיים והלא-חוקיים. היורש המיועד הארדיקאנוט הופך מלך דנמרק, ונדחק מאנגליה מפני הבן הלא-חוקי, הרולד הראשון (שהופך מלך אנגליה). המלכה אמה גולה בפלנדריה. בסקנדינביה, מגנוס הטוב חוזר מגלותו ברוסיה והופך מלך נורווגיה
1459 – הוקמה אוניברסיטת בזל
1591 – הצבא הקסטיליאני כובש את סרגוסה
1900 – היריד העולמי בפריז ננעל לאחר שביקרו בו 50 מיליון מבקרים
1918 – אוסטריה הפכה לרפובליקה
1920 – החוף הדלמטי, שבין איטליה ליוגוסלביה נמסר ליוגוסלביה
1927 – לאון טרוצקי סולק מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית, ובכך נותר בידי יוסיף סטלין שלטון בלתי-מעורער על ברית המועצות
1933 – מסתיים תהליך "ההאחדה" בגרמניה הנאצית. העם הגרמני נקרא לבחירות כאשר רק המפלגה הנאצית עמדה לבחירה
1938 – על יהדות גרמניה מוטל קנס בסך 1,000,000,000 מארק כ"פיצוי" לגרמניה בעקבות נזקי פוגרום "ליל הבדולח"
1941 – מלחמת העולם השנייה: הטמפרטורה בסביבות מוסקבה צונחת ל-12 מעלות מתחת לאפס, וברית המועצות משגרת כוחות על מגלשי-שלג בפעם הראשונה כנגד צבא גרמניה הקופא מקור
1942 – מלחמת העולם השנייה: הקרב הימי על גוודלקנל בין ציי ארצות הברית והאימפריה היפנית, קרב שנמשך שלושה ימים
1948 – בית-דין בין-לאומי לפשעי מלחמה בטוקיו דן למוות שבעה אנשי צבא וממשל יפנים, בהם הגנרל הידקי טוג'ו, על חלקם במלחמת העולם השנייה
1953 – ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, מתפטר מתפקידו
1955 – מוקם הבונדסוור – הצבא של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, המורכב מהכוחות המזוינים המאוחדים של המדינה, המנהל האזרחי ורשויות הרכש
1965 – פרדיננד מרקוס נבחר לנשיא העשירי של הפיליפינים
1969 – מלחמת וייטנאם: העיתונאי החוקר העצמאי סימור הרש חשף את טבח מי לאי
1970 – מחלקת הכבישים של אורגון מנסה להיפטר מגופת לווייתן אפור הנרקבת על החוף בעזרת חומרי-נפץ, מה שמוביל לתקרית הלווייתן המתפוצץ הידועה לשמצה
1974 – דרום אפריקה מושעית מעצרת האו"ם בגלל מדיניות האפרטהייד
1980 – החללית וויאג'ר 1 של נאס"א מגיעה לקרבה מרבית לכוכב-הלכת שבתאי
1982 – בברית המועצות נבחר יורי אנדרופוב להנהיג את המפלגה הקומוניסטית (ולפיכך את המדינה כולה) במקום ליאוניד ברז'נייב המנוח
1989 – בברזיל נערכות הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לנשיאות לאחר 29 שנים
1990 – יורש העצר, הנסיך אקיהיטו, מוכתר רשמית לקיסר אקיהיטו, השליט ה-125 של יפן
1990 – טים ברנרס-לי מפרסם הצעה פורמלית להקמת ה-World Wide Web
1991 – טבח דילי: בדרום אפריקה פותחים כוחות משטרה באש חיה על קהל מפגינים שחורים
1998 – חברת דיימלר-בנץ משלימה מיזוג עם קרייזלר ויוצרת את חברת דיימלר-קרייזלר
2001 – מלחמת אפגניסטן: כוחות הטליבאן נוטשים את קאבול לנוכח התקדמות כוחות ארצות הברית ובעלות-בריתה
2003 – אל-קאעידה מפוצץ משאית תופת בעיר נסיריה שבעיראק, בפיגוע נהרגו 27 בני אדם מתוכם 10 שוטרים צבאיים ממוצא איטלקי. בפיגוע נפצעו כ-100 בני אדם
2014 – הגשושית פיליי משוחררת מהחללית הבלתי מאוישת רוזטה ונוחתת על פני השביט 67P/CG. בכך פיליי הופכת לגוף המלאכותי הראשון שנוחת נחיתה רכה על ליבת שביט
2015 – שני מחבלים מתאבדים התפוצצו בלבנון, הרגו 43 אנשים ופצעו יותר מ-200 אחרים
2017 – ברעידת האדמה בכרמאנשאה נהרגו לפחות 530 בני אדם, יותר מ-8,000 נפצעו, ויותר מ-70,000 נותרו ללא קורת גג
2019 – צה"ל מתחיל במבצע חגורה שחורה בעקבות ירי תגובה על חיסול בהאא אבו אל-עטא
נולדו

1493 – ברתולומאו באנדינלי, פסל וצייר רנסאנס מנייריסט איטלקי (נפטר ב-1560)
1528 – צ'י ג'י-גואנג, מצביא וסופר סיני (נפטר ב-1588)
1547 – קלוד דה ולואה, נסיכת צרפת (נפטרה ב-1575)
1780 – פיט רטיף, מנהיג בורי דרום אפריקאי, ממובילי הטרק הגדול ב-1837 (נרצח ב-1838)
1782 – ויליאם הנדריקס, מושל אינדיאנה השלישי (נפטר ב-1850)
1815 – אליזבת קיידי סטנטון, פעילה חברתית אקטיביסטית, סופרג'יסטית ודמות מובילה בתנועת זכויות האישה (נפטרה ב-1902)
1817 – מירזא חוסיין עלי (בהאא אללה), מייסד הדת הבהאית (נפטר ב-1892)
1833 – אלכסנדר בורודין, מלחין רוסי (נפטר ב-1887)
1840 – אוגוסט רודן, פסל צרפתי (נפטר ב-1917)
1866 – סון יאט-סן, הנשיא הראשון של הרפובליקה הסינית (נפטר ב-1925)
1868 – פרדיננד שצ'ביל, היסטוריון וחוקר תולדות האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1954)
1915 – רולאן בארת, מבקר וחוקר ספרות צרפתי (נפטר ב-1980)
1924 – שמואל קמנצקי, רב אשכנזי, ראש ישיבת פילדלפיה ונשיא מועצת גדולי התורה בארצות הברית
1928 – חנה גוסלר, חברתה הטובה של אנה פרנק (נפטרה ב-2022)
1929 – גרייס קלי, שחקנית קולנוע אמריקאית ואחר כך נסיכת מונקו (נהרגה ב-1982)
1929 – מיכאל אנדה, סופר גרמני (נפטר ב-1995)
1931 – נורמן מינטה, פוליטיקאי אמריקאי (נפטר ב-2022)
1932 – ג'רי דאגלס, שחקן יהודי-אמריקני (נפטר ב-2021)
1933 – בוריסלב איבקוב, שחמטאי סרבי בדרגת רב אמן (נפטר ב-2022)
1934 – צ'ארלס מנסון, רוצח (נפטר ב-2017)
1934 – מריה תרזה, דוכסית וירטמברג, גרושתו של אנרי, רוזן פריז
1935 – לודמילה גורצ'נקו, שחקנית זמרת ובדרנית מרוסיה (נפטרה ב-2011)
1940 – יאיר קלס, כנר ישראלי ופרופסור למוזיקה
1943 – בריאן היילנד, מוזיקאי וזמר פופ אמריקאי
1944 – טניה פרמינגר, פסלת ואמנית ישראלית
1945 – ניל יאנג, זמר ויוצר אמריקאי
1946 – קית' מיטשל, ראש ממשלת גרנדה
1948 – חסן רוחאני, נשיא איראן
1951 – מל רוזנברג, מיקרוביולוג
1955 – ארנן יקותיאלי, פעיל חברתי, פוליטיקאי מוניציפלי ירושלמי, מנהיג מאבק החילונים בירושלים, מייסד עמותת עם חופשי ומכון "קידום" להכנה לבחינה הפסיכומטרית (נפטר ב-2001)
1957 – פנינה בריק, זמרת ישראלית
1960 – אבי טרמין, שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי
1961 – אנסו פרנצ'סקולי, כדורגלן אורוגוואי
1961 – נדיה קומנץ', מתעמלת רומניה
1962 – וים קיפט, כדורגלן הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ
1966 – דני שטג, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ומדבב ישראלי
1970 – טוניה הארדינג, כוכבת החלקה על קרח אמריקאית
1976 – הילה אלון, יזמית ומפיקת טלוויזיה ישראלית
1980 – ראיין גוסלינג, שחקן קנדי
1980 – אדוה בולה, שחקנית וסופרת ישראלית
1982 – אן האת'וויי, שחקנית אמריקאית
1983 – יעל איתן, שחקנית טלוויזיה ותיאטרון ישראלית
1985 – רועי כפרי, קומיקאי, מוזיקאי ויוצר ישראלי
1988 – ראסל וסטברוק, כדורסלן אמריקאי מליגת ה-NBA
נפטרו

607 – האפיפיור בוניפקיוס השלישי
1035 – קנוט הגדול, מלך אנגליה, דנמרק ונורווגיה (נולד ב-994)
1094 – דאנקן השני, מלך סקוטלנד (נולד ב-1060)
1202 – קנוט השישי, מלך דנמרק (נולד ב-1163)
1567 – אן דה מונמורנסי, מפקד צבא ומדינאי צרפתי (נולד ב-1493)
1595 – ג'ון הוקינז, בונה ספינות אנגלי (נולד ב-1535)
1729 – אלכסנדר מנשיקוב, אציל וגנרל רוסי (נולד ב-1673)
1933 – פרד הולנד דיי, צלם אמריקאי (נולד ב-1864)
1955 – אלפרד האיוש, שחיין הונגרי ממוצא יהודי, אדריכל מפורסם והאלוף האולימפי הראשון בשחייה (נולד ב-1878)
1956 – חואן נגרין, ראש ממשלת ספרד (נולד ב-1892)
1994 – וילמה רודולף, אצנית אפרו-אמריקאית (נולדה ב-1940)
2000 – ביל שטיינר, אתלט אמריקאי-יהודי (נולד ב-1911)
2000 – לאה רבין, רעייתו של יצחק רבין (נולדה ב-1928)
2008 – מיטש מיטשל, מתופף בלהקת החוויה של ג'ימי הנדריקס (נולד ב-1947)
2009 – יוסף זינגר, פרופסור ישראלי לאווירונאוטיקה ונשיא הטכניון (נולד ב-1923)
2009 – עמנואל זיסמן, פוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1935)
2009 – אליהו שפייזר, פוליטיקאי ישראלי (נולד ב-1930)
2018 – סטן לי, יוצר קומיקס (נולד ב-1922)
2019 – מוראד אבו קישק, כדורגלן ערבי-ישראלי (נולד ב-1973)
2019 – בהאא אבו אל-עטא, טרוריסט פלסטיני (נולד ב-1977)
2020 – יעקב לנדאו, היסטוריון ומזרחן ישראלי, חתן פרס ישראל (נולד ב-1924)
2020 – מסטושי קושיבה, פיזיקאי יפני זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2002 (נולד ב-1926)
2020 – בינה ברזל, עיתונאית ומשוררת, כתבת לענייני מפלגות ופרשנית פוליטית של "ידיעות אחרונות" (נולדה ב-1933)
2020 – ג'רי ג'ון רולינגס, ראש ממשלת ונשיא גאנה (נולד ב-1947)
2021 – שאול שאשא, פרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה של הטכניון ומנהל בית החולים לגליל המערבי – נהריה (נולד ב-1939)
2022 – שמואל בוגלר, ניצול שואה, משבויי גוש עציון במלחמת העצמאות, תת ניצב במשטרת ישראל ומזכ"ל המועצה הלאומית למניעת תאונות (נולד ב-1929)
2022 – יעקב אגסי, קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה (נולד ב-1932)
2024 – רוי היינס, אחד ממתופפי הג'אז המוקלטים ביותר בהיסטוריה (נולד ב-1925)
2024 – טימותי וסט, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי (נולד ב-1934)
חגים ואירועים החלים ביום זה

11 בנובמבר – 13 בנובמבר
נובמבר
לוח אירועים שנתי
בהאא אללה
קנוט הגדול
סטן לי
מעורב ירושלמי

ערך זה עוסק במאכל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מעורב ירושלמי בצלחת
 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מנת עוף 
 מוצא:  ישראל 
 
מעורב ירושלמי
מְעֹרָב יְרוּשַׁלְמִי הוא מאכל העשוי מנתחי בשר מטוגנים במחבת או על האסכלה. נהוג להכינו בעיקר מאיברים פנימיים של עופות כגון כבד, טחול ולבבות וכן מחזה עוף והודו, המטוגן עם בצל ותבלינים כמו כמון, כורכום ועוד.
מסופר כי המאכל הורכב בסוף שנות ה-60 באחת הסטייקיות שברחוב אגריפס בירושלים, סמוך לשוק מחנה יהודה (יש כמה סטייקיות הטוענות לזכות הראשונים עליו). במהלך השנים החלו להכין אותו במסעדות ברחבי הארץ, וכן לייצרו באופן תעשייתי.
המושג "מעורב ירושלמי" הפך עם השנים לכותרת לתכנים שונים הקשורים לירושלים והמורכבות שבה. קיימים קורס, אתר אינטרנט, ספר בשם זה של הסופרת ליאת רוטנר וכן סדרת טלוויזיה הקרויים בשם זה.
הערות שוליים

↑  מעורב ירושלמי באתר מכללת קיי
↑  רוני שני, מעורב ירושלמי, באתר ynet, 17 במאי 2004
הפדרציה הבין-לאומית לרכב

| --- | --- |

סמל הפדרציה
 ענפי ספורט:  ספורט מוטורי
 תחום השיפוט:  בין-לאומי
 מיקום המטה:  פריז, צרפת
 נשיא:  איחוד האמירויות הערביות מוחמד בן סוליים
 יושב ראש:  מוחמד בן סוליים 
 תאריך ייסוד:  1904
 מקום ייסוד:  פריז, צרפת
 מספר חברות:  246
 www.fia.com
 
הפדרציה הבין-לאומית לרכב (בצרפתית: Fédération Internationale de l'Automobile, בראשי תיבות: FIA) היא פדרציית ספורט בין-לאומית המנהלת את מרבית פעילות ענף הספורט המוטורי ברחבי העולם. בנוסף, מקדמת הפדרציה פעילויות להעלאת רמת הבטיחות בדרכים במדינות שונות. הפדרציה הוקמה ב-20 ביוני 1904 בשם "האיגוד הבין-לאומי של מועדוני הרכב המוכרים" (באנגלית: International Association of Recognized Automobile Clubs, בראשי תיבות: AIACR). לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שינתה הפדרציה את שמה לשם הנוכחי.
הפדרציה מאגדת 246 ארגונים מ-145 מדינות שונות. מטה הפדרציה שוכן סמוך לכיכר הקונקורד בפריז, צרפת. נשיא האגודה הוא מוחמד בן סוליים, המכהן בתפקיד מאז שנת 2022.
האליפויות הבולטות עליהן מפקחת ומאשרת הפדרציה הן הפורמולה 1, אליפות העולם במרוצי סיבולת ואליפות העולם בראלי ומספר אליפויות שונות של רכבי ספורט וטורינג. בנוסף, הפדרציה יחד עם הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים (FIM) מפקחות ומאשרות על הניסיונות לקבוע שיאי מהירות בנהיגה (אנ'). הוועד האולימפי הבין-לאומי הכיר בפדרציה באופן זמני בשנת 2011. שנתיים לאחר מכן הפכה ההכרה לקבועה.
היסטוריה

האיגוד הבין-לאומי של מועדוני הרכב המוכרים (באנגלית: International Association of Recognized Automobile Clubs, בראשי תיבות: AIACR) הוקם ב-20 ביוני 1904 בפריז כאיגוד של מועדוני רכבי מכל רחבי צרפת. מטרת האיגוד הייתה לייצג את האינטרסים של בעלי הרכבים ובנוסף לפקח על סצנת הספורט המוטורי הבין-לאומי. בשנת 1922 הוקמה ועדת הספורט הבין-לאומית (Commission Sportive Internationale) שתפקידה לקבוע תקנות לקיום מרוצי גרנד פרי בין-לאומיים. אליפות אירופה התקיימה לראשונה בשנת 1931 ותואר האליפות ניתן לנהג שהשיג את התוצאות הטובות ביותר במספר מרוצים נבחרים. עם חידוש מרוצי המכוניות לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שמה של הפדרציה לפדרציה הבין-לאומית לרכב (בצרפתית: Fédération Internationale de l'Automobile, בראשי תיבות: FIA). באותה תקופה נוצרו קטגוריות מרוצים חדשות ביניהן הפורמולה 1 המתקיימת מאז שנת 1950.
אליפות העולם למכוניות ספורט נוסדה בשנת 1953. ועדת הספורט הבין-לאומית קבעה את הכללים לקיום התחרויות, אך האחריות על קבלת המתמודדים, תשלום הפרסים וקיום האירועים הוטלה על מארגני המרוצים. בפורמולה 1 הדבר הוביל למתח בין הקבוצות, שהקימו את איגוד יצרני הפורמולה 1 (באנגלית: Formula One Constructors Association, בראשי תיבות: FOCA) ובין הפדרציה וועדת הספורט. איגוד היצרנים בהנהגת ברני אקלסטון החל לקחת אחריות על היבטים מסוימים ולהכתיב למארגני המרוצים תנאים משלהם כולל תנאי סף להשתתפות של קבוצות ואופן חלוקת הפרסים הכספיים. בניסיון להגן על סמכות הפדרציה החליט פול אלפונס פון מטרניך-וינבורג, נשיא הפדרציה, למנות את ז'אן-מארי בלסטרה לראש ועדת הספורט. בלסטרה ביצע רפורמה והקים במקום הוועדה את הפדרציה הבין-לאומית לספורט מוטורי (בצרפתית: Fédération Internationale du Sport Automobile, בראשי תיבות: FISA).
המאבק בין שני הגופים זכה לכינוי "מלחמת FISA-FOCA", במסגרתו בוטלו והוחרמו מספר מרוצים. למחלוקת ולניסיון לסיים אותה באמצעות הסכם קונקורד היו השפעות גדולות על הפדרציה. במסגרת ההסכם איגוד היצרנים קיבל את הזכויות המסחריות של האליפות, בעוד שהפדרציה קיבלה את השליטה המלאה על קביעת התקנות הספורטיביות. אקלסטון, שהיה נשיא איגוד היצרנים מונה לסגן נשיא הפדרציה. מקס מוזלי, ששימש כיועץ המשפטי של איגוד היצרנים מונה בשנת 1991 לנשיא FISA. שנתיים לאחר מכן החליף מוזלי את בלסטרה בנשיאות הפדרציה. לאחר המינוי החליט על ביטול FISA והעברת השליטה על הספורט המוטורי ישירות תחת FIA.
בעקבות הגרנד פרי בסן מרינו בעונת 1994 בו מצאו את מותם איירטון סנה ורולנד רצנברגר הקימה הפדרציה ועדת מומחים לענייני בטיחות במטרה לקדם את נושא הבטיחות בספורט המוטורי. הוועדה בראשותו של פרופסור סיד ווטקינס פעלה יחד עם האגודה למחקר בתעשיית הרכב במטרה לחזק את העמידות של הרכבים במקרים של התרסקות והגנה על הבטיחות האישית של הנהגים. המלצות הוועדה הובילו להחמרה בדרישות במבחני הריסוק לרכבי מרוץ, יצירת סטנדרט חדש לקסדות וחליפות מרוצים וחיוב השימוש בתומך לראש ולצוואר (HANS) בכל המרוצים. בנוסף פעלה הוועדה לשיפור הבטיחות במסלולי המרוצים. הדבר הוביל לשינוי בתוואי המסלול במסלולים שונים לשיפור מעקות הבטיחות בצידי המסלול והנהלים הרפואיים הקשורים לתחרויות.
הפדרציה הייתה ממייסדי יורו NCAP, התוכנית האירופית להערכת כלי רכב חדשים. התוכנית קבעה סטנדרטים לביצוע מבחני בטיחות לרכבים ומפרסמת דו"חות לגבי רמת הבטיחות של דגמים שונים. מקס מוזלי שימש בתפקיד יושב ראש הראשון. בהמשך סייעה הפדרציה להקמה של Latin NCAP הפועל באמריקה הלטינית ו-Global NCAP.
חקירת הנציבות האירופית

רשות ההגבלים העסקיים של הנציבות האירופית בחנה היבטים שונים של פעילותה המסחרית של הפדרציה בניהול הספורט המוטורי. מספר חברות טלוויזיה חברות בתחום הספורט המוטורי פנו לקארל ואן מירט, הממונה על ההגבלים העסקיים בשנת 1997 וטענו כי הפדרציה עושה שימוש לרעה במעמדה כגוף המנהל של הענף. הבדיקה של ואן מירט התמשכה ובשנת 1999 עדיין לא התקבלה החלטה בנושא. העיכוב הוביל את הפדרציה להגיש תביעה משפטית כנגד הנציבות בטענה כי התמשכות החקירה גורמת לנזק לא הכרחי. בנוסף דרשה הפדרציה התנצלות על הדלפה של חומרים הנוגעים לחקירה. מריו מונטי החליף את ואן מירט בתפקיד ופתח בחקירה רשמית כנגד הפדרציה. הנציבות טענה למספר הפרות של חוקי הסחר האירופאים בפעילות הקשורה למתן הרישיונות המאפשרים השתתפות בספורט ובשליטה על זכויות השידור בטלוויזיה. במטרה להשתתף במרוצים המאורגנים על ידי הפדרציה נדרש לקבל רישיון. על מבקש הרישיון נאסר להתחרות במקביל באליפויות שאינן בפיקוח הפדרציה. תנאי זה, שנדרש גם ממסלולי מרוצים ומפרסמים, מנע מסבבי תחרויות אחרים להתחרות מול האליפויות של הפדרציה על ידי מניעת גישה למסלולים, נהגים ויצרנים. בנוסף, זכויות השידור בטלוויזיה ניתנו לחברת "International Sportsworld Communicators", חברה שנשלטה על ידי אקלסטון, מצב שיצר ניגוד עניינים.
החקירה נסגרה בשנת 2001 לאחר שהפדרציה והנציבות הגיעו להסכמה על מספר תנאים. במטרה להגביל את כוחה הסכימה הפדרציה להתמקד בתפקידה כרגולטור בתחום הספורט המוטורי ולמכור את הזכויות המסחריות של כל האליפויות, כולל הפורמולה 1. בנוסף הפדרציה התחייבה שלא להפעיל את כוחה על מנת למנוע קיום של מרוצים ותחרויות מקבילים. אקלסטון מכר את חברת ISC והתפטר מתפקידו כסגן הנשיא. הזכויות המסחריות לאליפות הפורמולה 1 נמכרו ל"קבוצת פורמולה 1" (Formula One Group) תמורת סכום של 360 מיליון דולר.
לאחר החקירה

במהלך שנות החקירה העבירה הפדרציה את משרדיה לז'נבה, הנמצאת מחוץ לאיחוד האירופי. עם סגירת התיק חזרו המשרדים למשכנם בפריז. מוזלי נבחר בפעם השלישית לעמוד בראש הארגון, אך תקופת הכהונה קוצרה מחמש לארבע שנים.
בשנת 2001 הקימה הפדרציה קרן במטרה לקדם מחקר בתחומי הבטיחות בדרכים, השפעות סביבתיות של התחבורה ותחבורה בת-קיימא. מענק בגובה 300 מיליון דולר הועבר לקרן מתוך סכום המכירה של זכויות הפורמולה 1. בשנת 2004 הוקם מכון מחקר שריכז את כל פעילות המחקר בתחום הבטיחות בדרכים. בשנת 2006 הושק קמפיין בין-לאומי "Make Roads Safe" במטרה ליצור כבישים בטוחים יותר ברחבי העולם.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הפדרציה ונשיאה היו בסכסוך מתמשך סביב אליפות הפורמולה 1. קבוצה של יצרני מכוניות המתחרים באליפות איימה להקים אליפות מתחרה שתאפשר להם יותר מעורבות בקביעת התקנות וחלוקת הרווחים. הסכם קונקורד חדש הוביל לסיום הסכסוך, אך האיום בהקמת סדרה מתחרה שב ועלה בכל סכסוך בין הפדרציה ובין היצרנים. אופן הטיפול של הפדרציה במשבר הצמיגים במהלך גרנד פרי ארצות הברית בעונת 2005. מוזלי סירב לביצוע התאמות של המסלול או לקיים מרוץ שלא יכלל באליפות במקום הגרנד פרי. הפדרציה איימה להעניש קבוצות שיפרשו מהמרוץ, אך לבסוף חזרה בה מהאיום.
מוזלי נבחר שוב ללא מתחרים בשנת 2005. ביוני 2008 התמודד, לראשונה, עם ערעור על מנהיגותו בהצבעת אמון. ההצבעה באה כתגובה להאשמות בנוגע לחיי המין של מוזלי שפורסמו באותם ימים בתקשורת הבריטית. 103 קולות תמכו בו מול 55 מתנגדים. למרות זאת הוא המשיך להתמודד עם ביקורות מצד קבוצות ואישים בעולם הספורט המוטורי. במהלך שנת 2009 התפתחה מחלוקת בין הפדרציה ובין איגוד קבוצות הפורמולה 1 (FOTA), גוף שנוסד כשנה לפני כן, בשל הרצון של הפדרציה לקבוע תקרת תקציב לקבוצות החל מעונת 2010. במסגרת הדיונים העלו הקבוצות שוב את האפשרות להקים אליפות מתחרה. בתגובה פתחה הפדרציה בהליכים לקליטה של קבוצות חדשות לאליפות. בנוסף, הביעו בעלי הקבוצות חוסר אמון ביכולתו של מוזלי לשלוט בענף. בתיווכו של אקלסטון הושג, בסופו של דבר, הסכם קונקורד חדש בין הפדרציה לקבוצות. הקבוצות הסירו את איום השביתה, מגבלות התקציב הוחלפו בצעדים לצמצום עלויות ומוזלי הודיע על סיום כהונתו.
בבחירות שהתקיימו באוקטובר 2009 גבר ז'אן טוד, מנהל קבוצת פרארי לשעבר על ארי וטנן. טוד כיהן בתפקיד עד לפרישתו בדצמבר 2021, אז החליף אותו מוחמד בן סוליים.
רשימת אליפויות

| אירוע | אליפות הנהגים | אליפות היצרנים | אליפות קבוצות |
| --- | --- | --- | --- |
| אליפות העולם ליצרנים | – | 1925–1927 | – |
| פורמולה 1 | 1950– | 1958– | – |
| אליפות העולם למכוניות ספורט | 1981–1992 | 1953–1984 | 1985–1992 |
| אליפות העולם בראלי (WRC) | 1979– | 1973– | – |
| אליפות העולם למכוניות תיור (WTCC) | 1987, 2005–2017 | 2005–2017 | 1987 |
| אליפות העולם ב-GT1 | 2010–2012 | – | 2010–2012 |
| אליפות העולם במרוצי סיבולת | 2012– | 2012– | – |
| אליפות העולם בראלי-קרוס | 2014– | – | 2014– |
נשיאי הארגון

האיגוד הבין-לאומי של מועדוני הרכב המוכרים
סטיבן ואן זואילן ואן ניג'בלט (1904–1931)
רוברט דה ווגה (1931–1936)
ג'האן דה רואן-שאבו (1936–1946)
הפדרציה הבין-לאומית לרכב
ג'האן דה רואן-שאבו (1946–1958)
אדליין דה לידקרק בופור (1958–1963)
פיליפו קרצ'יולו די קסטגנטו (1963–1965)
וילפרד אנדרוז (1965–1971)
אמורי דה מרודה (1971–1975)
פול אלפונס פון מטרניך-וינבורג (1975–1985)
ז'אן-מארי בלסטר (1985–1993)
מקס מוזלי (1993–2009)
ז'אן טוד (2009–2021)
מוחמד בן סוליים (2021–הווה)
ראו גם

הפדרציה הבין-לאומית לאופנועים
תוכנית השלבים הגלובלית
היכל התהילה של הפדרציה הבין-לאומית לרכב
הערות שוליים

↑  FIA - Members
↑  FIA gains official recognition from International Olympic Committee, Autoblog, 16 Janaury 2012
↑  IOC upgrades FIA to full recognition status , Business Standard, 17 September 2013
↑  Why Has FISA Been Abolished, GrandPrix.com, 1 September 1993
↑  Feature: A History of Safety, Automotive, issue 2, 5 January 2006
↑  The future of Formula 1 safety, GrandPrix.com, 1 February 1996
↑  FIA makes HANS device mandatory, Autosport, 9 December 2005
↑  Max Mosley: Mosley the grand machinator of Formula One, Independent, 19 July 2003
1 2  Commission opens formal proceedings into Formula One and other international motor racing series, 30 June 1999
↑  The European Commission Apologises to the FIA , AtlasF1.com, 27 July 1999
1 2 3  Commission closes its investigation into Formula One and other four-wheel motor sports, European Commissionn, 30 Octobere 2001
↑    Stewart Jackson, ‏Formula One: FIA to release commercial interests, The Telegraph, 26 January 2001
↑  Richards gets rallying, GranddPrix.com, 17 April 2000
↑  The seven F1 deals which made Ecclestone rich and powerful, RaceFans.com, 24 January 2017
↑  Mosley Re-Elected as FIA President for 4 Years, AtlasF1.com, 5 October 2001
↑  We're not a creature of the motor industry. We just want to save lives, The Guaardian, 17 May 2007
↑  GPWC presents new series to F1 teams, GrandPrix.com, 21 November 2001
↑  Michelin teams exonerated on Indy, BBC, 22 July 2005
↑  Mosley wins confidence vote in Paris, Autosport, 3 June 2008
↑  South African bodies consider FIA future, Autosport, 4 June 2008
↑  Mosley stays on as FIA president, BBC, 3 June 2008
↑  New Concorde Agreement finally signed, Autosport, 1 August 2009
↑  Todt elected as Mosley successor, BBC, 23 October 2009
↑  Mohammed Ben Sulayem elected FIA president, succeeding Jean Todt, ESPN, 17 December 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007340826905171  BnF: cb11988373g (data)  GND: 1002230-2  ISNI: 0000 0001 1945 4182  LCCN: n81033393  SUDOC: 027951391  VIAF: 136826220   WorldCat (עם VIAF): 136826220 
מטה הפדרציה בכיכר הקונקורד, פריז
חלל (אדריכלות)

חלל הקומה הראשונה בתחנה המרכזית החדשה של תל אביב
חלל הוא המרחב שנמצא בין אלמנטים מבניים ואחרים, בין אם בתוך מבנה ובין אם מחוצה לו, והוא אחד מיסודות העיצוב באדריכלות. עיצובים אדריכליים נוצרים על ידי תיחום החלל ויצירה של חללי משנה. עיצוב החלל עצמו נעשה על ידי מבנים, צורות, גאומטריה, צבעים ותאורה.
הערות שוליים

↑  Mette, The Metaphysics of Time, Space and Architecture, Slowspace.org, ‏26 במאי 2017 (באנגלית)
↑  Mette, Designing the Experience of Space, Slowspace.org, ‏14 בנובמבר 2017 (באנגלית)
↑  Erdem Üngür, Space: The undefinable space of architecture (עמ' 12–1), Researchgate.net, "Volumetric Theories: space as an enclosure", ‏September 2011 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563384505171  LCCN: sh85125907 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יו דאודינג

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1882 Moffat, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  15 בפברואר 1970 (בגיל 87) רויאל טנברידג' וולס, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  וינצ'סטר קולג'  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'  St Ninian's School, Moffat 
 בן או בת זוג:  Clarice Maud Williams (16 בפברואר 1918–?) מוריאל דואודינג (25 בספטמבר 1951–?) 
 צאצאים:  Derek Dowding, 2nd Baron Dowding 
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי, הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1913 
 דרגה:  מרשל אוויר ראשי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט  אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
יו דאודינג (באנגלית: Hugh Dowding;‏ 24 באפריל 1882 – 15 בפברואר 1970) היה ראש פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי הבריטי ("RAF Fighter Command") בעת מלחמת העולם השנייה ובקרב על בריטניה. הוא נחשב כמי שמילא תפקיד מכריע בהגנה על הממלכה המאוחדת ובסיכול תוכניתו של היטלר לפלוש אליה.
ראשית דרכו

יו טראנס טרמנהיר דאודינג נולד בסקוטלנד בשנת 1882, בן למנהל בית ספר ונכד לגנרל. בצעירותו למד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ומשנת 1900 שירת בחיל התותחנים הבריטי בציילון, גיברלטר והונג קונג. החל משנת 1904 שירת במשך שש שנים ביחידת תותחנים הררית בהודו. כששב לבריטניה למד בשנת 1912 במכללה צבאית לשירותי מטה. בה בעת השתתף בקורס טיס ובשנת 1913 קיבל רישיון טיסה. לאחר סיום הקורס הצטרף לגיס התעופה המלכותי (Royal Flying Corps) שאך זה נוסד, שהפך במרוצת הזמן לחיל האוויר המלכותי.