קלקמול
קלקמול נגד טיקאל > התקופה הקלאסית המאוחרת > קלקמול ודוס פילאס

בשנת 629 ייסדה טיקאל את העיר דוס פילאס (אנ') באזור אגם פטקסבטון (אנ'), כ-110 קילומטרים מדרום-מערב לה, כמאחז צבאי על מנת לשלוט במסחר לאורך מסלול הנהר פסיון (אנ'). באלאג' צ'אן קאוויל הוכתר כמלך המאחז החדש בגיל ארבע, בשנת 635, ובמשך שנים רבות שימש כוואסל נאמן שנלחם עבור אחיו, מלך טיקאל. בשנת 648 תקפה קלקמול את דוס פילאס והשיגה ניצחון מוחץ שכלל את מותו של שליט טיקאל. באלאג' צ'אן קאוויל נלכד על ידי יוקנום צ'אן השני, אך במקום להיות מוקרב, הוא הוחזר על כס המלכות שלו כוואסל של מלך קלקמול, והחל לתקוף את טיקאל בשנת 657, ואילץ את נואן אוחול צ'אק (Nuun Ujol Chaak), מלך טיקאל, לנטוש זמנית את העיר. שני השליטים הראשונים של דוס פילאס המשיכו להשתמש בגליף הסמלי "מוטל" (Mutal) של טיקאל, והם כנראה חשו שיש להם תביעה לגיטימית על כס המלכות של טיקאל עצמה. מסיבה כלשהי, באלאג' צ'אן קאוויל לא הוכתר כשליט החדש של טיקאל; במקום זאת הוא נשאר בדוס פילאס. טיקאל כבשה את דוס פילאס בשנת 672, והכריחה את באלאג' צ'אן קאוויל לצאת לגלות שנמשכה חמש שנים. קלקמול ניסתה להקיף את טיקאל בתוך אזור שנשלט על ידי בעלי בריתה, כגון אל פרו, דוס פילאס וקרקול. בשנת 677 תקפה קלקמול את דוס פילאס שבשליטת טיקאל, גירשה את טיקאל והחזירה את באלאג' צ'אן קאוויל לכס מלכותו. בשנת 679 זכתה דוס פילאס, כנראה בסיוע קלקמול, לניצחון חשוב על טיקאל. הירוגליפים של הקרב מתארים שלוליות דם וערמות ראשים.
הצרות נמשכו במזרח, עם סכסוך מחודש בין נראנחו לקרקול. נראנחו ניצחה לחלוטין את קרקול בשנת 680, אך שושלת נראנחו נעלמה תוך שנתיים ובתו של באלאג' צ'אן קאוויל ייסדה שם שושלת חדשה בשנת 682, מה שמעיד על כך שכנראה קלקמול התערבה באופן נחרץ להצבת וסאל נאמן על כס המלכות. החסות של יוקנום צ'אן השני בתור אדון-על מתועדת במגוון ערים חשובות, כולל אל פרו, שם הוא פיקח על הכתרתו של קיניץ' באלם (K'inich B'alam) כמלך וחיזק את הקשר עם נישואיה של נסיכת קלקמול לאותו מלך. תחום השפעתה של קלקמול השתרע עד לחוף הצפוני של אגם פטן איצה (אנ'), שם מתועד אתר המאיה מוטול דה סן חוסה (אנ') כוואסל של קלקמול במאה ה-7, אף על פי שבאופן מסורתי הוא היה בעל ברית של טיקאל. יוקנום צ'אן השני זכה לנאמנותם של שלושה דורות של מלכים בקנקואן (אנ'), 245 קילומטרים מדרום, ופיקח על ההכתרה של לפחות שניים מהם, בשנים 656 ו-677. המלך יוקנום צ'אן השני היה מעורב, במישרין או בעקיפין, בהכתרת מלך במורל (Moral) ממערב בטבסקו ואחד מאצילי יוקנום פיקח על טקס בפיידרס נגרס (אנ') על גדת נהר אוסומסינטה בגואטמלה. יוקנום צ'אן השני מת בשנות השמונים לחייו, כנראה בתחילת שנת 686. כאשר הוא מת, קלקמול הייתה העיר החזקה ביותר בשפלת המאיה המרכזית.
יוקנום ייצ'ק קאק (Yuknoom Yichaak K'ak') ירש את יוקנום צ'אן השני, הכתרתו ב-3 באפריל 686 תועדה על מונומנטים בדוס פילאס ובאל פרו. הוא נולד בשנת 649 וסביר להניח שהיה בנו של קודמו. הוא כבר מילא תפקידים גבוהים לפני שמונה למלך וייתכן שהיה אחראי להצלחות הגדולות של החלק האחרון של שלטונו של יוקנום צ'אן השני. הוא שמר על נאמנותם של קיניץ' באלם מאל פרו ושל באלאג' צ'אן קאוויל מדוס פילאס וקיבל את הנאמנות של ק'אק' טילב צ'אן צ'אק (K'ak' Tiliw Chan Chaak) בשנת 693, כאשר עלה על כס המלכות של נראנחו בגיל חמש. עם זאת, הטקסטים על מונומנטים מפוסלים אינם חושפים את מלוא המורכבות של הפעילות הדיפלומטית, כפי שנחשף על ידי אגרטל קרמיקה מצויר מטיקאל, המתאר שגריר של מלך קלקמול כורע ברך לפני מלך טיקאל ונותן מנחות. רק ארבע שנים לאחר מכן, באוגוסט 695, שתי המדינות שוב היו במלחמה. יוקנום ייצ'ק קאק הוביל את לוחמיו נגד חאסוו צ'אן קאווייל הראשון (Jasaw Chan K'awiil I) בקרב קטסטרופלי שהסתיים בתבוסתה של קלקמול ואת לכידת פסלו של האל של קלקמול יאחוו מאאן (Yajaw Maan). לא ידוע מה קרה ליוקנום ייצ'ק קאק; פסל גבס מטיקאל מציג שבוי והמלך מוזכר בכיתוב המצורף, אך לא בטוח אם השבוי והמלך הם אותו אדם. אירוע זה סימן את סוף תקופתה של קלקמול, כאשר הפעילות הדיפלומטית פחתה ופחות ערים הכירו במלך קלקמול כשליטם. לא נותרו אסטלות עומדות בלב האתר המתעדות את יוקנום ייצ'ק קאק, אם כי יש כמה אסטלות בקבוצה הצפונית-מזרחית ו-2 אסטלות שבורות נקברו במבנה 2.