יוסף קרוק
מהפכת 1905

כפי שעולה מכותרת זכרונותיו - "תחת דגלן של שלוש מהפכות" - מראשית דרכו הפוליטית ניסו קרוק ושותפיו לשלב בין זיקתו ל"שלוש המהפכות" (הרוסית, הפולנית והיהודית) לבין הסוציאליזם. כך, כאשר ב-1905, על רקע המהפכה הרוסית הראשונה, מהפכת 1905, התכנסו מפגינים לאספה ביער ליד צ'סטנוחוב, "יחד עם הסיסמה הישנה 'פועלי כל הארצות התאחדו!', הופיעה בפעם הראשונה על הדגל האדום הסיסמה שלנו: 'פועלי כל העמים, התאחדו!' ".
את גישתו הסוציאליסטית סיכם בזכרונותיו במילים אלו:
כל הזמן לא חדלתי להדגיש את האופי ההומאניסטי של הסוציאליזם. הייתי סובר (ועד היום הנני סבור כן), כי תנועת השחרור חייבת לשאת לא רק אופי פוליטי־סוציאלי, עליה לעורר גם חושים חדשים ולחנך ליחסי־אנוש טובים יותר, ליחסים חדשים בין איש לרעהו; עליה ליצור לא רק חברה סוציאל־פוליטית חדשה, כי אם גם ידידות אנושית עמוקה וחדשה.
ב-1905 נאלץ קרוק לברוח מעירו ותחנתו הראשונה הייתה קראקוב, שם פגש בין השאר את יוזף פילסודסקי, שבאותו הזמן ניסה להשיג עצמאות לפולין. פילסודסקי ואשתו מאריה, שמחו לארח את מי שחשבו כיהודי נוסף שהצטרף לתנועה הלאומית הפולנית, אך קרוק העמיד אותם על טעותם כאשר הסביר שמצד אחד, בהמשך לרעיונות שלמד מהמשורר הפולני אדם מיצקביץ', לפיהם על כל אדם המזדהה עם לאומיותו להזדהות עם לאומיותם של אחרים, הוא אכן מזדהה עם מאבקו של העם הפולני כנגד העריצות הרוסית, אך מצד שני הוא רואה עצמו שייך לעם היהודי. קרוק הביא בזכרונותיו קטעים משיחתו עם פילסודסקי, אשר "שאל בתמיהה" האם קרוק "רוצה לתמוך בז'ארגון?!" (כלומר בשפת היידיש). קרוק אישר אך הסביר כי "מדובר על הרבה יותר מאשר על הלשון בלבד. כמו אצל מיטב הפולנים, מדובר גם אצל היהודים בתחיה לאומית בכללה". פילסודסקי תהה "לשם מה זה נחוץ?", וקרוק כתב כי הוא למרות ש"השאלה הייתה ידועה" לו, הוא התפלא לשמוע אותה מצידו של "מנהיג פועלים סוציאליסטי מפורסם ומוכר". פליאתו של קרוק הייתה בעיקר באשר להערתו של פילסודסקי, לפיה "היהודים המשכילים והמתקדמים מדברים פולנית וקוראים פולנית ורואים את עצמם כפולנים", וכי "היהודים אינם אלא בני דת, והיהדות אינה אלא דת". שעל כך ענה לו קרוק כי: "אנשים בודדים יכולים אולי להתבולל, כי זהו עניינם האישי. ואולם מבחינה ציבורית, בתורת עם אין היהודים רוצים להתבולל. ודעתי היא שעם איננו יכול להתבולל. עם חי כקולקטיב ויש לו תרבות מפותחת משלו".
ב-1905 השפיעו האירועים ברוסיה גם על התנועות המהפכניות בגליציה, וכשהיה קרוק בקראקוב, הוא נשא הרצאה בה הגיב בחריפות כנגד נטייתם של הסוציאליסטים הפולנים לפעול ולדבר נגד הרגש היהודי הלאומי, תופעה שהתחדדה עוד יותר על רקע העובדה שכסוציאליסטים, כיבדו הפולנים את היהודים הדתיים, כולל את "הקנאים ביותר" כפי שתיאר זאת קרוק. בדבריו - שגונו לאחר מכן על ידי איגנאס דאשינסקי (אנ'), מנהיג הסוציאליסטים הפולנים, מתח קרוק ביקורת על הסוציאליסטים הפולנים וטען כי הם מפעילים "אינקביזיציה" הגרועה מזו שהופעלה בזמנו "בספרד", שכן בעוד הספרדים רק "התעניינו בדעותיהם הדתיות של היהודים", הנה "רוצים הסוציאליסטים הפולנים לעשות הכול, כדי ליטול מן היהודים את רגשות־הלב שלהם, את נשמתם הלאומית".
ב-1905 שימש קרוק ציר מטעם הציונים הסוציאליסטים בקונגרס הציוני השביעי בבזל. לאחר הקונגרס נשאר בשווייץ, ועבר לגור עם רעיה, לימים אשתו. בשווייץ הצטרף קרוק לתנועה הטריטוריאליסטית (בין השאר לקח חלק ביוזמה להקים התיישבות יהודית באנגולה). אחרי גל הפוגרומים שהחל באוקטובר 1905, עבר למינכן לטובת פעולות ההברחה שהיו קשורות למפעל 'ההגנה העצמית'. ב-1906 חזר לווארשה בהוראת המפלגה, לאור התקווה שהמהפכה תישא פרי. בהגיעו לווארשה, וכדי להימנע משירות צבאי הוא נרשם כסטודנט לרפואת שיניים. פעילותו הביאה למעצרו והוא ישב בכלא בפולין כמה חודשים (1907-1906). לאחר שחרורו מהכלא עקב מחלת טיפוס המעיים בה חלה, המשיך בפעילות פוליטית בעיר צ'נסטוחוב. באותה שנה הלכה אימו שרה לעולמה בגיל 47 מאכילת דג מורעל.