stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולו & פאן
דיסקוגרפיה > רמיקסים

| שם השיר המקורי | שם האלבום המקורי | אמן מבצע במקור | שנת יציאה |
| --- | --- | --- | --- |
| Boonghusa | Boonghusa (EP) | Limousine | 2014 |
| Colombe | Colombe (EP) | Turzi | 2015 |
| Don't Sing | Don't Sing | Data feat. Benny Sings | 2015 |
| Already Know That | A Crack in the Eyes (Remixes) | Fhin | 2016 |
| No Madame | No Madame (Remixes) (EP) | Calypso Rose | 2016 |
| Pluie fine | Fille de ta région Remixée (EP) | Corine | 2016 |
| Ça fait du bien | Ça fait 2x plus de bien | Antonin | 2018 |
| Everybody Wants To Be Famous |  | Superorganism | 2019 |
| Hello Hello Hello | We Love Dogs! | Remi Wolf | 2020 |
הערות שוליים

↑  Mix exclu par Polo & Pan, www.brain-magazine.fr (בצרפתית)
↑  Polo and Pan - Dorothy EP, www.delicieuse-musique.com
↑  Les Oreilles Curieuses, Polo & Pan - Canopée EP, Les Oreilles Curieuses, ‏2016-06-27 (ב־)
↑  Polo & Pan : "les contraintes et les parti pris renforcent notre créativité", www.villaschweppes.com (בצרפתית)
↑  Joies simples et bonheurs pop pour Polo & Pan, FIP (בצרפתית)
↑  JC, Polo & Pan nous font voyager avec leur premier album Caravelle, Art Juice, ‏2017-05-16 (ב־)
↑  "Caravelle", le premier album de Polo & Pan : coup de coeur de Julien Baldacchino, www.franceinter.fr (בצרפתית)
↑  Polo & Pan revient avec un nouvel EP pour enflammer les dancefloors exotiques, TSUGI, ‏2019-07-19 (ב־)
↑  Les Oreilles Curieuses, Polo & Pan - Feel Good, Les Oreilles Curieuses, ‏2020-08-07 (ב־)
↑  polo & pan | Nouvel album Cyclorama, MokaMag (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17079622q (data)  GND: 116339906X  ISNI: 0000 0004 7176 9300  MusicBrainz: 1d9ec7ea-0fa4-41d9-917b-723c735ebbfe  VIAF: 17147869401274980173   WorldCat (עם VIAF): 17147869401274980173
נאוה ארד

נאוה ארד (4 בדצמבר 1938 – 21 בפברואר 2022) הייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה בשנים 1981–1992 ובשנים 1995–1996, ארד כיהנה גם כמזכירה הכללית של נעמת ויו"ר מועצת המנהלים של "משען".
ביוגרפיה

נאוה ארד נולדה בקיבוץ חולדה. אביה, דוד ברמן, היה ראש המועצה המקומית חדרה בשנים 1946–1952 והיה לראש העירייה הראשון בין השנים 1952-1954. ארד שירתה בצה"ל כסמלת סעד בנח"ל המוצנח, למדה הוראה במכללת בית ברל, קיבלה תואר ראשון בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במינהל חברתי ומדיניות סוציאלית מבית הספר לכלכלה של לונדון, בעקבות לימודים בשנים 1970–1972.
ארד הייתה מזכירה ארצית של איגוד העובדים הסוציאליים (1964–1970). במחצית השנייה של 1970 היא יצאה ללמוד לתואר שני לבריטניה ופרשה מתפקיד מזכירת איגוד העובדים הסוציאליים.
ביוגרפיה > בהסתדרות

בדצמבר 1969 השתתפה לראשונה בוועידת ההסתדרות. ביולי 1970 שותפה בוועדה המנהלת של המרכז לתכנון וחקר, בראשות יצחק בן אהרן. ב-1974 נבחרה כחברת הוועדה המרכזת של ההסתדרות הכללית מטעם חברי מפא"י לשעבר, בעקבות כניסתה של נוזהת קצב לכנסת ופרישתה של בבה אידלסון. היא הייתה ממלאת מקום יושב ראש המרכז לביטחון סוציאלי, אחראית על המחלקה לעזרה הדדית ופנסיה יחד עם יעקב (קובה) וילן, חברת הוועדה לשליחויות בינלאומיות וחברת ועדת קבע לענייני ועדת הכספים של הכנסת. מתוקף אחריותה על המחלקה לעזרה הדדית היא הייתה אחראית על קופת חולים כללית.
במאי 1977 נבחרה על ידי לשכת מפלגת העבודה למועמדת המערך למזכירת נעמ"ת בגוברה על דרורה מאיר. כיהנה כמזכירה הכללית של נעמת בשנים 1977–1981. בשנים 1988–1994 שימשה כיו"ר מועצת המנהלים של "משען".
ביוגרפיה > במפלגת העבודה

במקביל הייתה פעילה במשמרת הצעירה של מפלגת העבודה. היא הצטרפה בתחילת 1970 לחוג של צעירים במפלגה, שכללה גם את יוסי שריד, עוזי ברעם, עדי אמוראי, מיכאל חריש ועמירם סיון. ביולי 1972, עם שובה מלימודיה בלונדון, היא נבחרה ליושבת ראש מחלקת החברות במפלגה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית היא העלתה דרישה לייצוג של 25% לנשים ברשימת המפלגה לכנסת. בספטמבר 1973 היא שולבה בוועדה המסדרת את רשימת מפלגת העבודה לבחירות לכנסת. בשנת 1979 הייתה סגנית יו"ר האינטרנציונל הסוציאליסטי לנשים. באותה שנה היא נמנתה על המחנה של יעקב לוינסון במפלגה.
בשנת 1983 התמודדה על מועמדות מפלגת העבודה לראשות עיריית רמת-גן, אך הפסידה לאורי עמית. באוקטובר 1993 מונתה ליועצת ראש הממשלה למעמד האשה של יצחק רבין וליו"ר המועצה הלאומית לקידום מעמד האשה.
ביוגרפיה > בכנסת

בשנת 1981 נבחרה ארד לכנסת העשירית מטעם המערך, וכיהנה כחברת הכנסת ברציפות עד הכנסת ה-12. בכנסת הייתה חברה בוועדות העבודה והרווחה, הכספים והעלייה והקליטה. לקראת הבחירות לכנסת ה-13 נדחקה לאחורי רשימת המועמדים ולא נכנסה לכנסת ה-13. לאחר רצח יצחק רבין הייתה ארד הבאה בתור ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-13. אולם יושב ראש הכנסת, שבח וייס קבע שהיא אינה יכולה להיכנס לכנסת, מפני שבאותה עת הייתה עובדת מדינה הפסולה להתמודד לכנסת. ארד עתרה לבג"ץ נגד יושב ראש הכנסת ורוב של חמישה שופטים נגד שניים קבע שמועמד לכנסת אינו מנוע מלהיות עובד מדינה לאחר הבחירות ולכן ארד כשירה להיכנס לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה פרשה ממפלגת העבודה והקימה סיעת יחיד על שמה.
לכנסת ה-14 וה-16 התמודדה כיו"ר רשימת גיל, ללא הצלחה. בבחירות לכנסת ה-17 זכתה הרשימה, הפעם בראשות רפי איתן וללא הכללת ארד, בשבעה מנדטים. לבקשתה נשארה בתפקיד מזכ"ל המפלגה ולא התמודדה על תפקיד שר. בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצבה במקום ה-25 מתוך 26 ברשימת "גיל", שלא עברה את אחוז החסימה.
חיים אישיים

לארד נולדו בן ושני נכדים. התגוררה ברמת גן.
ארד נפטרה ב-21 בפברואר 2022 בגיל 83. נקברה בבית העלמין ירקון בפתח תקווה.
עמדות

ארד תמכה בשוויון מלא בין גברים לנשים ובמסגרת זאת בקשה לבטל את חוקי המגן שהעניקו זכויות יתר לנשים, כמו חוק עבודת נשים. כן התנגדה להקלות על קבלת פטור משירות בצה"ל לנשים, באופן הפוגע במה שהיא ראתה כהישג: שירות חובה לבנות ובנים בצה"ל. כיו"ר נעמת כיוונה את הארגון להגברת מעורבות האשה בבעיות החברה במקום התרכזות באספקת שירותים לנשים.
ארד ראתה חשיבות רבה בחינוך לגיל הרך והטיפה לחינוך חינם מגיל 3, כיותר חשוב מחינוך תיכון חינם.
הערות שוליים

↑  נתקבלה על ידי שר הסעד, חרות, 17 בספטמבר 1964
↑  אנשים ומוסדות, דבר, 23 באוגוסט 1966
עולים סוציאליים מהעליה החדשה, דבר, 11 ביולי 1969
תובעים להגדיל קיצבות הביטוח הלאומי לקשישים ולילדים, למרחב, 1 בפברואר 1970
מבקשים לקיים בחירות אישיות, דבר, 20 במאי 1970
↑  מסיבת פרידה לשלושה מזכירי איגודים מקצועיים, דבר, 20 באוגוסט 1970
↑  רעיה נבו, הן משתתפות לראשונה בוועידת ההסתדרות, דבר, 11 בדצמבר 1969
↑  צירות בועידת ההסתדרות, למרחב, 15 בדצמבר 1969
↑  בישיבת הועעדה המרכזת, למרחב, 6 ביולי 1970
↑  מפא"י לשעבר בחרה נציגיה לוועדה המרכזת, מעריב, 18 באפריל 1974
↑  ישעיהו אביעם, הליכוד יעשה מאמץ מיוחד להביא לצירוף נציגיו לוועדה המרכזת, מעריב, 19 בפברואר 1974
↑  חיים ליפשיץ, נשלם איוש המשרות בוועדה המרכזת, דבר, 3 במאי 1974
↑  אושרו חלוקת התפקידים בוועדה המרכזת ואיוש מחלקות הוועה"פ, דבר, 6 במאי 1974
↑  ועדת קבע לענייני ועדת הכספים של הכנסת, דבר, 14 במאי 1974
↑  נאוה ארד - מומחית לעבודה סוציאלית, דבר, 7 ביוני 1974
↑  יוסי ביילין, האם יוטל מס התרופות?, דבר, 4 באפריל 1976
ועדה ציבורית תוקם לבדוק מבנה קופת חולים ומערך הביקורת שלה, מעריב, 22 באוקטובר 1976
↑  ישעיהו אביעם, נאווה ארד - מועמדת המערך למזכ"ל נעמ"ת, מעריב, 31 במאי 1977
↑  דיון על תקנון המשמרת הצעירה במפלגת העבודה, למרחב, 25 בינואר 1970
↑  אליהו אגרס, חוג חדש, "הקבוצה לשילוב", הוקם על ידי קבוצה יוזמת של צעירים ב"עבודה", דבר, 23 בפברואר 1970
↑  נאוח ארד - יו"ר מחלקת החברות ב"עבודח, דבר, 17 ביולי 1972
↑  חברות "עבודה" תובעות ייצוג של 25 אחוז, דבר, 30 במרץ 1973
↑  ספיר בראש ועדה לקביעת מועמדי העבודה לכנסת, דבר, 14 בספטמבר 1973
↑  נאווה ארד במוסקבה, דבר, 9 בספטמבר 1979
↑  משה מייזלס, יריות ראשונות בקרב פרס-רבין בעבודה, מעריב, 7 בספטמבר 1979
"חוג בית ברל:" לוינזון אינו זקוק לעיסקה, דבר, 7 באוקטובר 1979
↑  יצחק מרידור, עמית - מועמד ברמת גן, דבר, 14 ביוני 1983
↑  בג"ץ 7157/95, נאוה ארד נגד יושב ראש הכנסת
↑  סוכמו הצעות החלטה לוועידת מפ' העבודה, דבר, 27 בינואר 1981
↑  נאווה ארד קוראת להיאבק נגד ביטול חוקים, דבר, 12 ביוני 1977
1 2  חיים איזק, חינוך תיכון חינם אינו בעדיפות ראשונה, דבר, 15 במרץ 1978
↑  ועידת העבודה ננעלה, דבר, 6 באוגוסט 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349256505171  VIAF: 1633149368788185980007   WorldCat (עם VIAF): 1633149368788185980007
צומת הנגב

| --- | --- |
 כבישים בצומת:    כביש 40   כביש 224
 אתרים סמוכים:  קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים)
 קואורדינטות:  31°03′59″N 34°50′19″E﻿ / ﻿31.066501°N 34.838662°E﻿ / 31.066501; 34.838662
 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) צומת הנגב(למפת צפון הנגב רגילה) צומת הנגב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת הנגב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת הנגב
 
צומת הנגב הוא צומת דרכים חשוב במרכז הנגב. הצומת מצוי במפגש בין כביש 40 לבין כביש 224, כ-17 קילומטרים מדרום לבאר שבע וכ-20 קילומטרים ממערב לדימונה. הצומת מהווה את צומת הכניסה הראשי לנוסעים לכל יישובי הר הנגב.
על פי תוכנית הפיתוח של כביש חוצה ישראל, הקטע של כביש 40 מצומת הנגב עד מחלף נאות חובב ימוחלף על מנת לשרת את כביש 6 שיוארך עד אזור הצומת.
בצמוד לצומת נמצאת קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים) של צה"ל.
בסמוך לצומת עתידה להיבנות תחנת רכבת חדשה, שתשרת את באי קריית ההדרכה. בנוסף, אושרה בנייתו של בית מלון בן 250 חדרים במקום, שיכלול גם שטחי מסחר.
הערות שוליים

↑  גד ליאור, הרכבת לאילת לא בתוכנית של ליברמן: "זה לא כלכלי", באתר ynet, 12 ביולי 2021
↑  מירן שפילברג, ‏בית מלון ומרכז תחבורתי: כך ייראה בקרוב אזור ירוחם, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמנים בריטים צעירים

האמנים הצעירים הבריטיים (באנגלית: Young British Artists ובראשי התיבות YBAs) הוא השם שניתן לקבוצה רופפת של אמנים חזותיים שהחלה להציג יחד בלונדון בשנת 1988.
קבוצת זו נחשבה לתנועה אמנותית לונדונית, הנתונה לחסותו הכלכלית של צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi). רבים מהאמנים סיימו תואר ראשון באמנות בקולג' גולדסמית' של אוניברסיטת לונדון, בשנות ה-80 המאוחרות.
האמנים הצעירים מייצגים את הדור הבא של האמנות הבריטית ואת ההתייחסות החדשה למציאות מתוך הבנה של סצנת האמנות הבינלאומית ומתוך השאיפה לפתח את שפתם החזותית האישית. הם ידועים בזכות "טקטיקות ההלם", שימוש בחומרים חד פעמיים ושימוש ברדי מייד. הם השיגו סיקור תקשורתי ניכר והאמנות הבריטית שלטה באופן בינלאומי ב-1990. הסצנה החלה סביב סדרת התערוכות בראשות האומנים שנערכו במחסנים ומפעלים, שהחלה בשנת 1988 בראשות דמיאן הירסט.
רבים מהאמנים תמכו והתאספו על ידי צ'ארלס סאצ'י. הנושאים המטופלים בעבודות האמנות של הקבוצה משתלבים עם השינויים החברתיים והדרישה הגוברת לסגנון חיים חדש ושונה. האמנים המובילים של הקבוצה היו דמיאן הירסט העוסק בעבודותיו במוות ובאיכות החיים וטרייסי האמין. בזכות העבודה של הירסט חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי, כריש שנשמר בפורמלין בויטרינה, והמיטה שלי של אמין, מיטה זוגית פרועה מוקפת שאריות.
פמיניזם באומנים בריטים צעירים

המאה ה-20 הפיקה כמה אומניות נשיות משפיעות, אך הדעה לגבי מין נקבה לא השתנתה. בעוד טרייסי אמין ודמיאן הירסט נתפסים כמתקדמים להצלחה שמתעוררים מתנועת האמן הבריטית הצעירה, אמין ואומניות בין חבריה ב-YBA אינן זוכות בהכרה אמיתית לעומת עמיתיהם YBA הגברים.
אמניות היו מיעוט מובהק בקרב הסביבה הגברית של הגברים הצעירים. לנשים כמו שרה לוקאס, ג'ני סאוויל ורייצ'ל וייטריד יש רמות שונות של הזנחה בתמונה התקשורתית שלהם, חשוב מכך, בחלל גדול מתבטא העדר שיחה עם יצירות אמנות ותפיסות פמיניסטיות קודמות. המבקרים ועמיתים הזכרים שיבחו אומניות אלה בגלל היותם נקבה, וכך הם הכפישו את ההזדמנות של נשים להיות מוכרות בצדק.
אוניברסיטת ססקס (Art of Society Society) מגלה כיצד פמיניסטיות משנות ה -80 השפיעו על הנשים של יצירות האמנים הצעירים של הבריטים הצעירים באמצעות האסטרטגיה של חתירה לסטריאוטיפים נשיות. בשיח אחר סביב עבודת YBA כולל דיון על תרגול הפיסול של רייצ'ל וייטריד. ויטראד כבר אמרה שצריך לשבש את המושג הנראה ברור של נשים בביצוע "עבודת נשים". עבודתה "תשע טבלאות" מנסה להתקיים בתוך מרחב שלישי, שבו הצורות אינן ניתנות למיגדר פיזי, אך עדיין נתפסות כאובייקטים נשית.  דניאל אוגיליבי ביטא את תפיסתה של ג'ודית בטלר, אשר "... המעשה של 'עושה', של יציקת האובייקט, המבטא את המיגדר, והוא אינו כל קשר אנתרופומורפי ביצירה עצמה," יוצר את הנשיות בתוך יצירתו של וויטראד ".
עם השכיחות של האידאולוגיה הפמיניסטית בחברה והאמנות העכשווית, טענו המבקרים כי אמניות כמו ג'ני סאוויל בשנות התשעים חקרו את הרעיון המתוכנן של "הנשיות" של המבנה הפטריארכלי. בהיותה לומדת בבית הספר לאמנות בסינסינטי, תשוקה פמיניסטית של סאוויל נוצרה באמצעות מימוש של מגדר בתוך ההיסטוריה האמנותית. לדבריה, "תמיד תהיתי מדוע לא היו אמניות נשים בהיסטוריה, גיליתי שהיו, אבל לא דווחתי עליהם, והבנתי שאני מושפעת מרעיונות גבריים, עכשיו, בהכרה מודעת לפטריארכיה, החלה סאוויל לצייר עירום נשי שלא אידיאלי. במקום להמשיך את ההכרה ההיסטורית הגברית המוכרת של גופות נשיות, יצרה סאביל תיאורים של נשים טבעיות עם פגמים אמיתיים. שיער ערווה נגרר על הבטן סביב ירכיים, עור דהוי ואזורים של בשר עודף. סביל הצהירה כי "אני לא מנסה ללמד, רק לגרום לאנשים לדון, לראות איך נשים נעשו על ידי האדם, מה יופי, יופי הוא בדרך כלל הדימוי הגברי של הגוף הנשי. נשים יפות באינדיבידואליות שלהן.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אמנים בריטים צעירים Young British Artists - yBA1  1992 לונדון
נדיה בולאנז'ה

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1887 הרובע התשיעי של פריז, פריז, צרפת 
 פטירה:  22 באוקטובר 1979 (בגיל 92) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Juliette Nadia Boulanger 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, EMI 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1908)  קצין גבוה בלגיון הכבוד  פרס לזכר האולנד (1962)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מסדר הכתר  מסדר שארל הקדוש  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
נדיה בולאנז'ה (בצרפתית: Nadia Boulanger; ‏16 בספטמבר 1887 – 22 באוקטובר 1979) הייתה מלחינה, מנצחת ופרופסור למוזיקה בעלת השפעה רבה בעולם המוזיקה. לימדה רבים מחשובי המלחינים והמנצחים של המאה ה-20.
משפחתה

סבתה של נדיה בולאנז'ה הייתה הזמרת ז'ולייט בולאנז'ה. סבה, פרדריק בולאנז'ה, זכה בפרס ראשון לנגינה בצ'לו בשנתו החמישית (1797) בקונסרבטואר החדש של פריז. אביה, ארנסט בולאנז'ה למד בהמשך באותו מוסד (בין מוריו היה שארל-ולנטן אלקאן) וזכה בפרס רומא בשנת 1835. בשנים הבאות לימד בקונסרבטואר שם פגש את אמה של נדיה, הנסיכה הרוסית ראיסה מישצקאיה.
ביוגרפיה

חיי הרגש של נדיה בולאנז'ה התרכזו במידה רבה סביב אהבתה לאחותה, לילי בולאנז'ה, שהייתה צעירה ממנה בשש שנים. לילי הייתה אחת מתלמידי הקומפוזיציה הראשונים של נדיה, והנחייתה אחראית במידה רבה לכך, שלילי הייתה לאישה הראשונה שזכתה בפרס רומא, בשנת 1913.
נדיה נכנסה לקונסרבטוריון של פריז בגיל עשר. כאן למדה עוגב אצל אלכסנדר גילמן ואחר כך אצל שארל-מארי וידור. כן למדה קומפוזיציה אצל גבריאל פורה. אחרי שזכתה בפרס ראשון בנגינת עוגב- ליווי ופוגה, הגיעה למקום השני בפרס רומא בשנת 1908.
בולאנז'ה, שאהבה להיקרא "מדמואזל", הייתה האישה הראשונה שניצחה על כמה תזמורות סימפוניות חשובות, ביניהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה ובאנגליה, על תזמורת האלה במנצ'סטר ותזמורת רשות השידור הבריטית.
מִשׂרַת ההוראה הראשונה שלה הייתה בבית הספר הגבוה למוזיקה של אלפרד קורטו בפריז, בשנת 1916. אחרי מלחמת העולם הראשונה (1921) התמנתה לפרופסור להרמוניה בקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה בפונטנבלו, שם גילה אותה דור חדש של מלחינים אמריקאים (ראו להלן). עם הזמן הייתה למנהלת המוסד (1950). היא הורתה גם בבית הספר לונגי למוזיקה ובקונסרבטוריון של פריז.
רבים מתלמידיה משנות ה-20', ביניהם אהרן קופלנד, וולטר פיסטון, רוי האריס ווירג'יל תומסון
ייסדו אסכולת הלחנה חדשה, שהתבססה על משנתה המוזיקלית. וולטר פיסטון, נוסף ליצירותיו, הוציא גם שלושה ספרי לימוד מעולים בנושאי הרמוניה, קונטרפונקט ותזמור. היה מקובל להגיד, שלכל עיר בארצות הברית יש תלמיד בולאנז'ה משלה. השפעתה הייתה עצומה ונפרשה על רוב העולם המוזיקלי המערבי.
שיטות ההוראה של בולאנז'ה כללו הרמוניה מסורתית, קריאת פרטיטורה ליד הפסנתר, קונטרפונקט לסוגיו, ניתוח יצירות ושליטה בשירה בקריאה מהדף (בשימוש בסולפג' לפי דו קבוע). תלמידיה היו אמורים לשנן את "הפסנתר המושווה" של באך, כרכים 1 ו-2 וללמוד אלתור פוגות (כפי שבאך נהג לעשות). היקף הידע שלה היה פנומנלי, שמיעתה מושלמת, זכרונה צילומי לכאורה ודרישותיה הדיסציפלינריות מוחלטות. כל אופייה היה חדור מסירות נלהבת, נדיבות ואהבת חיים כבירה.
תלמידיה

להלן רשימה לא מלאה של תלמידי המוזיקה של בולאנז'ה. היא ואנט דיודונה, חברתה ועוזרתה לכל אורך חייה, לא ניהלו רישומים של התלמידים שלמדו אצל בולאנז'ה. נוסף לכך, אין כל אפשרות, למעשה, לקבוע מה בדיוק היה טבע הלימודים הפרטיים של כל תלמיד אצל בולאנז'ה.
דאגלס אלאנברוק
ברט בכרך
דניאל בארנבוים
רוברט ראסל בנט
ליאונרד ברנשטיין
יונה אטלינגר
מארק בליצשטיין
אליוט קרטר
דייוויד קונט
אהרן קופלנד
אריה ורדי
קליפורד קרזון
דייוויד דיאמנד
ג'ון אליוט גרדינר
אגברטו גיסמונטי
פיליפ גלאס
רוי האריס
קווינסי ג'ונס
ראלף קירקפטריק
גייל קוביק
גילברט לוין
דינו ליפאטי
ג'אן קרלו מנוטי
ז'ינט נבה
אסטור פיאצולה
וולטר פיסטון
נד רורם
סטניסלב סקרובצ'בסקי
ורדינה שלונסקי
הנריק שרינג
וירג'יל תומסון
ולדימיר קוסמה
חיימה מנדוסה נאווה
רוברט לוין
מרצל מדראשי-בק

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1873 בודפשט, הונגריה 
 נרצח:  19 בינואר 1945 (בגיל 71) מאוטהאוזן, אוסטריה 
 שם לידה:  Beck Marcell 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (26 באוקטובר 1901–16 בינואר 1903) 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית 
 מספר צאצאים:  1 
 
הברון ממדראש מרצל מדראשי-בק (במקור בק עד 1911, בהונגרית: Madarassy-Beck Marcell; בודפשט, 11 בפברואר 1873 – מחנה הריכוז מאוטהאוזן, 19 בינואר 1945) היה בנקאי יהודי-הונגרי, עורך דין, חבר האספה הלאומית של הונגריה. דודו הוא נאנדור מדראשי-בק.
קורות חיים

מרצל בק נולד במשפחה יהודית כבנם הבכור של מיקשה מדראשי-בק (1838–1924) בנקאי, כלכלן ושל מלווין נטר (1852–1932). הוא למד באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת ברלין. מרצל קיבל את הדוקטורט שלו במשפטים בשנת 1894 ולאחר מכן עבר את בחינות לשכת עורכי הדין בשנת 1900. משנת 1897 עבד ב"בנק הדיסקונט והמרת המטבע ההונגרי" (Magyar Leszámítoló és Pénzváltó Bank), שם עבד במשך 47 שנים. שמו מזוהה עם ארגון מחלקת המשכנתאות, ששימש כראשה הראשון. המחלקה החדשה הייתה נחוצה מכיוון שלבנק הייתה הזכות הבלעדית להפעיל את המחסנים הציבוריים בבירה ולספק הלוואות למשכנתא לכיסוי הסחורה המאוחסנת. בשנת 1901, כמועמד המפלגה הליברלית, נבחר כחבר פרלמנט במחוז נאסוד. הוא התפטר בינואר 1903 בשל ניגוד עניינים.
בשנת 1903 הפך לחבר בדירקטוריון הבנק, ובשנת 1914 מונה למנכ"ל המוסד הפיננסי. בשנת 1912, הבנק יצר דרכו מערכת יחסים כלכלית הדוקה עם משפחת רוטשילד והפך לחבר בקונסורציום בנקים. מתחילת המאה ה-20 מילא מרצל בק תפקיד חשוב בבניית האינטרסים הפיננסיים והתאגידיים של הבנק. תחומי העניין שלו כללו חברות מזון, טחנות קמח, סחר בדגנים, נייר ותעשייה קלה.
משנת 1924 עד 19 במרץ 1944, עד לכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה), עבד כנשיא "בנק הדיסקונט והמרת המטבע ההונגרי". הוא היה היועץ הראשי של הבנק הלאומי ההונגרי במשך עשרות שנים והיה שותף פעיל בניהול החיים הפיננסיים והכלכליים במדינה. הוא היה חבר בדירקטוריון של חברת פסטר לויד.
בשנת 1944 נלקח על ידי הגסטפו. תחילה נשלח למחנה המעצר המרכזי בקישטרצ'ה ולאחר מכן למחנה הריכוז מאוטהאוזן, שם מת ב-19 בינואר בשנה שלאחר מכן.
משפחתו

רעייתו הייתה יולאן וייס (1882–1935), בתם של ברטולד וייס, תעשיין, ושל הרמינה בלאו. הם נישאו ב-7 במרץ 1903 בבודפשט.
בתם:
מריה, קרולינה, אילונה מדראשי-בק (?–1904).
לקריאה נוספת

נתוניו במאגר מוזיאון הספרותי פטפי
Gudenus János József: A magyarországi főnemesség XX. századi genealógiája I–V., Natura–Tellér Kft.–Heraldika, Budapest, 1990–1999 (הגנאלוגיה של האצולה הבכירה בהונגריה)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. מרצל מדראשי-בק
מרצל מדראשי-בק (2020) OTPédia
הערות שוליים

↑  Marcel alakban is.
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 227/1873. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 2/1947. folyószáma alatt".
↑  Az elhalálozás bíróilag lett megállapítva (Budapesti Központi Járásbíróság Pk. I. 583.587/1946-5. sz.)
↑  "Gyászjelentése (1945)".
↑  "Dr. Beck Marcelt jelölték képviselőnek". פשטי נפלו (עיתון). 1901-09-22. p. 4.
↑  "Beck Marcel mandátuma". פשטי נפלו (עיתון). 1903-01-17. p. 9.
↑  "Báró Madarassy-Beck Marcel lett a Leszámítoló Bank elnöke". אשט (עיתון). 1924-03-28. p. 12.
↑  "Báró Madarassy-Beck Marcell influenzában meghalt Párizsban". Esti Kurír. 1935-02-27. p. 13.
↑  "Madarassy-Beck Marcelné Weiss Jolán gyászjelentése (1935)".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 190/1903. folyószáma alatt".
חומרים פעילי שטח

חומרים פעילי שטח (ראשי תיבות: חפ"ש) היא קבוצה גדולה של חומרים, המשמשים ליצירת קולואידים (מערכות מפוזרות): מערכות בהן פאזה אחת (נוזל, מוצק או גז) מפוזרת בפאזה אחרת. שימוש נוסף ועיקרי של משפחה זו הוא הורדת מתח הפנים של נוזל. לרוב מדובר בתרכובות אורגניות אמפיפיליות, כלומר שהמולקולות שלהן בנויות מחלק הידרופובי (המכונה "זנב") וחלק הידרופילי (המכונה "ראש"). לחומרים אלו שימוש נרחב בחיי היום יום ובתעשייה.
עקרון פעולה

חומרים פעילי שטח יכולים לעיתים להתארגן באופן ספונטני וליצור מבנים דוגמת מיצלות וליפוזומים. יצירת מבנים אלה באופן ספונטני מתאפשרת אם קיים רווח אנרגטי משיקולים תרמודינמיים או משיקולים גאומטריים. לעיתים, ניתן לעזור למערכת על ידי חימום, בחישה או הפעלת מאמצי גזירה.
חומרים פעילי שטח מסוגלים לחצוץ בין שתי הפאזות ולהקטין בכך את מתח הפנים של הנוזל. הקטנת מתח הפנים גורמת לנוזל לאבד את צורתו ובמקרה של דטרגנטים מאפשרת ספיגה של חתיכות לכלוך שומני אל תוך הנוזל.
לדוגמה, באינטראקצית מים-אוויר למים ישנו מתח פנים של 72erg/cm², וזאת בשל קשרי המימן החזקים של המים. מתח פנים גבוה זה הוא שגורם לכך שטיפות מים מקבלות את צורתן (העובדה שהמורפולוגיה של החומר נקבעת על פי מתח פנים נכונה לא רק במים).

על מנת להוריד את מתח הפנים הזה משתמשים במולקולות פעילות שטח: בתמיסה מימית, מגיעות המולקולות לפני השטח כאשר הזנב ההידרופובי שלהן פונה כלפי חוץ ואילו החלק ההידרופילי שלהן פונה לתוך התמיסה ובכך יורד מתח הפנים בין המים לאוויר. החל משלב מסוים הוספה של מולקולות חפ"ש לא תוריד יותר את מתח הפנים שכן פני השטח מלאים ואין מקום למולקולות חפ"ש נוספות. בשלב זה ישנה שכבה אחת של מולקולות חפ"ש על פני הנוזל - monolayer.

לאחר הגעה ל monolayer, אם נמשיך להוסיף מולקולות חפ"ש, המולוקולות יסתדרו בצורה של מיצלות.
הריכוז שבו מולקולות החפ"ש מתחילות ליצור מיצלות נקרא ריכוז המיצלה הקריטי  (CMC (Critical Micelle Concentration. ריכוז זה משתנה כפונקציה של הממס, סוג החפ"ש והטמפרטורה.
.
שימושים

בשל תכונותיהן הייחודיות שהוזכרו לעיל חפ"ש יכולים לשמש לאחד מהתפקידים הבאים:
דטרגנטים וסבונים
מזון - במזון נעשה שימוש נרחב בחומרים פעילי שטח.
חומרים מְתחלבים
חומרי הדברה
ייצור של ננו-חלקיקים:
דוגמאות לחומרים פעילי שטח נפוצים

חפ"ש אניוני - סודיום דודציל סולפט - SDS
חפ"ש נון-יוני - פוליאוקסיל אתילן אוריל אתר - BRIJ
מיצלה בממס פולרי (מים) - הקצוות ההידרופיליים מסדרים את עטיפת המיצלה ופנים המיצלה מורכב מהשרשראות ההידרופוביות
רכס קלארק (יוסמיטי)

ערך זה עוסק ברכס הרים בפארק הלאומי יוסמיטי שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  גיילן קלארק 
 גובה:  3,367 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  קליפורניה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  סיירה נבדה 
 קואורדינטות:  37°41′N 119°24′W﻿ / ﻿37.68°N 119.4°W﻿ / 37.68; -119.4
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטרכס קלארק(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטרכס קלארק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רכס קלארק(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רכס קלארק
 
מבט על הרכס מכיוון מערב; ינואר 2008. הפסגות הבולטות, משמאל לימין, הן פסגת קוורצייט, הר קלארק, פסגת גריי, פסגת רד.
רכס קלארק (באנגלית: Clark Range) הוא רכס הרים, המהווה תת-רכס של הרי סיירה נבאדה במחוז מדרה, במדינת קליפורניה, שבארצות הברית.
הרכס מצוי בשטח הפארק הלאומי יוסמיטי.
גאוגרפיה

הרכס משתרע בכיוון צפון-דרום החל מפסגת קוורצייט (Quartzite Peak) ועד פסגת טריפל דיבייד (Triple Divide Peak).
הרכס מפריד בין אגן הניקוז של נחל אילילואט, לבין נהר מרסד.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת מרסד, שגובהה 3,567 מטרים מעל פני הים.
גובהו הממוצע של הרכס הוא 3,367 מטרים מעל פני הים.
גאולוגיה

מרבית רכס קלארק מורכב מסלע מותמר, אולם פסגת הר קלארק יוצאת דופן, בהיותה מורכבת מגרניט.
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שמו של הר קלארק, אשר קרוי על שמו של גיילן קלארק (Galen Clark).
מבט פנורמי של כל רכס קלארק. צולם מראשה של פסגת ווגלסאנג בשעות בוקר בחודש יוני.
לקריאה נוספת

• Suzanne Swedo, , P 139
• Marc J. Soares, , PP 43, 256
• François Matthes, , P 80, 121