stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרח קצונה (צי מלחמתי)
היסטוריה > שוליות קצינים > הצי המלכותי הבריטי (1662-1836) > ההצטרפות לצי

נערים ששאפו להיות קצינים ימיים צוידו מאז 1661 על ידי משפחותיהם ב"מכתב שירות" (Letter of service) מאת הכתר, וקיבלו לאחר הצטרפותם לצי שכר שווה לזה של מידשיפמן. המכתב הורה לאדמירלים ולקפטנים להעניק לנושא המכתב "יחס הראוי לג'נטלמן, הן בבחירת מקום מגוריו באונייה הן בסיוע להתקדמותו". דרגתם הרשמית הייתה "מתנדב על פי צו" (אנ'), אך הם נודעו לעיתים קרובות יותר בשם "נערי צו המלך" (King's letter boys), על מנת להבדיל את מעמדם החברתי הגבוה יותר מהדרגה המקורית של מידשיפמן.
ב-1677 התקין הצי המלכותי תקנות, המחייבות צבירת ותק מסוים בים כתנאי לקידום לדרגת מידשיפמן ושירות כמידשיפמן כתנאי לקידום לדרגת לפטננט. עד המלחמות הנפוליאוניות היה הוותק הנדרש שלוש שנות שירות כמידשיפמן או כחובל (Master's mate) וכן וֶתֶק ימי (Sea time) כולל של שש שנים. הוותק הימי נצבר בדרכים שונות, ורוב הנערים שרתו את פרק הזמן הזה בים בדרגה נמוכה כלשהי, בין אם כנער (servant) של אחד מקציני האונייה, כשוחר (volunteer) או כמלח.
בעשור של 1730 בוטלה דרגת "מתנדב על פי צו" והוחלפה בשיטה לפיה שירתו המידשיפמנים לעתיד כנערים של קצינים. לדוגמה, קפטן רשאי היה להחזיק ארבעה נערים על כל 100 אנשי צוות באונייתו; רבים מבין הנערים הללו היו צעירים שיועדו לקצונה.
ב-1729 נוסדה האקדמיה הימית המלכותית בפורטסמות', אשר שמה הוחלף ב-1806 למכללה הימית המלכותית (אנ'). היא נועדה ל-40 חניכים בגילאים 13 עד 16, שנדרשו להשלים קורס של שלוש שנות לימוד ולצבור שנתיים של התנסות מעשית בים קודם שהוסמכו לקצונה. דרגת המידשיפמן על פי צו, או מידשיפמן מן המניין, שימשה במיוחד עבור בוגרי המכללה הימית המלכותית, כדי להבחין בינם לבין מידשיפמנים ששירתו באונייה ואשר שכרם היה גבוה יותר. בית הספר לא זכה לאהדה בצי, מאחר שקצינים נהנו מן הפריבילגיה שבהחזקת נערים ועל כן העדיפו כי קצינים יוכשרו לתפקידם בשיטה המסורתית של חניכות (Apprenticeship).
ב-1794 בוטלה הדרגה "נערי קצינים" ובמקומה נוצר סוג חדש של שוחרים עבור נערים בגילאי 11–13 שנקראו "שוחרים מדרגה ראשונה" ("Volunteer Class I"); הם נחשבו מידשיפמנים לעתיד, והתגוררו באוניית קו במס הקצינים הזוטרים (gunroom) ובפריגטות וספינות מלחמה קטנות יחד עם המידשיפמנים. שוחרים השתכרו 6 ליש"ט לשנה. ב-1816 בוטלה דרגת מידשיפמן מן המניין, וכל שוליות הקצינים דורגו כמידשיפמנים.
היסטוריה > שוליות קצינים > הצי המלכותי הבריטי (1662-1836) > הרקע החברתי והמדים

הדרגה והמעמד באוניות הצי המלכותי במאה ה-18 נקבעו על פי שתי היררכיות, סולם הדרגות הרשמי והחלוקה החברתית המקובלת לג'נטלמנים ולאלו שאינם ג'נטלמנים. נערים ששאפו להיות קצינים נקראו לעיתים קרובות "ג'נטלמנים צעירים" (אנ') במקום בשם דרגתם, כדי לציין שמעמדם החברתי גבוה מזה של המלחים הפשוטים. ברוב אוניות המלחמה התגוררו המלחים הפשוטים בסיפוני התותחים, ומגורי הקצינים היו בירכתיים. לעיתים קרובות היו מציבים מידשיפמן באונייה כשדרגתו הרשמית בניירות האונייה נמוכה יותר, כמו מלח כשיר, אבל הוא התגורר ואכל את ארוחותיו בקיטון פרחי הקצונה עם השווים לו במעמדם החברתי.
כ-50 אחוזים מן המידשיפמנים היו בניהם של בעלי מקצוע, ובהם בנים לקצינים בצי המלחמתי ולמשפחות עם עבר ימי מפואר כמו משפחות סומרז, הוד ופארקר. קשרי המשפחה סייעו רבות לקידום ולהעלאה בדרגה של הקצינים לעתיד. בני משפחות אצולת התואר (Peerage) ואצולת הקרקע (Landed gentry) היוו את הקבוצה השנייה בגודלה, כ-27 אחוזים מן הקצינים. מספקם היה קטן, אך קשריהם המשפחתיים היו מנוף מצוין לקידום, והשפעתם על הצי המלכותי הייתה רבה. קצין מפורסם שהשתייך לקבוצה זו היה הנסיך ויליאם, לימים ויליאם הרביעי, ששירת כמידשיפמן מ-1780 עד 1785. השאר היו בני מעמד הפועלים או הסוחרים, שסיכוייהם להתקדם לדרגת לפטננט היו קלושים.
מאחר שרוב המידשיפמנים היו מהג'נטרי או בני משפחות שעיסוקן בספנות, ניצלו רבים מהם את קשריהם כדי ששמם יירשם בספרי האונייה. השיטה, שנודעה בשפת הדיבור בשם "התפקדות מדומה" ("False muster"), הייתה נפוצה ביותר על אף שמבחינה טכנית נחשבה בלתי חוקית ולא נראתה בעין יפה. היא איפשרה לנערים להתקדם לדרגת מידשיפמן, או במקרים אחדים לדרגת לפטננט, מבלי שהשלימו את פרק הזמן הימי הדרוש. דוגמה מפורסמת היא תומאס קוקרן, שדודו צירף אותו לצי בגיל חמש; שמו היה רשום באוניות שונות עד אשר בגיל 18 קיבל את הסמכתו לקצונה.
עם הנהגת מדים (אנ') בצי המלכותי ב-1748, לבשו המידשיפמנים בתחילה את אותם המדים כמו קציני הפיקוד (Commissioned officers). אז גם החלו עונדים את סמל הדרגה המסורתי שלהם, פיסת בד לבן עם כפתור מוזהב ולולאת חבל לבנה בכל אחד מצדי צווארון המקטורן. המדים הדגישו את היות המידשיפמנים ג'נטלמנים וקצינים מתלמדים.
היסטוריה > שוליות קצינים > הצי האמריקאי (1794–1845)

חוק ההתחמשות הימית, שאושר על ידי הקונגרס ב-1794 והורה על הקמתו של הצי של ארצות הברית, קבע בין שאר דברים כי מידשיפמנים יימנו עם קציני-המשנה ומינויים ייעשה על ידי נשיא ארצות הברית. תפקידי המידשיפמן היו זהים לאלו שבצי המלכותי הבריטי, וגילם של המידשיפמנים השואפים לקצונה היה מ-14 עד 22. "פרח קצונה מוסמך" הייתה דרגה רשמית בצי האמריקאי מ-1819.
בתקופת השלום הארוכה שבין 1815 ל-1846 היו למידשיפמנים הזדמנויות מעטות לקידום, והם השיגו את הפיקוד המיוחל בסיועו של פטרון (אנ'). הכשרתם הלקויה של קציני הצי האמריקני נחשפה לאחר "פרשת סומרז" (אנ'), מרד לכאורה שפרץ באונייה "סומרז", שהסתיים בתלייתו של המידשיפמן פיליפ ספנסר (אנ'). ספנסר קיבל את התפקיד והדרגה באונייה בהשפעת אביו, ג'ון קנפילד ספנסר, מזכיר המלחמה של ארצות הברית.
היסטוריה > קדטים של הצי המלחמתי > הצי המלכותי הבריטי מ-1836

המכללה הימית המלכותית המקורית (אנ') נסגרה ב-1837, ומאז התבצעה הכשרת מידשיפמנים באוניות הצי בלבד. ב-1844 נקבעה דרגה חדשה – קדט של הצי המלחמתי (Naval cadet), וכדי לקבל הסמכה למידשיפמן נדרש המועמד להיות בן 14, לעבור בהצלחה בחינה של האדמירליות ולשרת שנתיים כקדט של הצי או שלוש שנים כחוגר בצי. בשל המחסור בקצינים מוסמכים הורתה מפקדת הצי כי מעתה ואילך יוכשרו כל הקדטים באוניית לימודים עוגנת. הלימודים וההכשרה החלו ב-1857 באה"מ "אילוסטריוס", שהוחלפה ב-1859 על ידי אה"מ "בריטניה". ב-1862 הועברה "בריטניה" אל נמל פורטלנד, וב-1863 אל דרטמות', למקום בו נמצאת כיום "המכללה הימית המלכותית בריטניה" (אנ').
משנות ה-40 של המאה ה-19 היה גיל הקבלה של קדטים בין 12 ל-13, וההכשרה כללה שתי שנות לימודים עיוניים, במהלכן נשאו החניכים דרגות קדטים של הצי. אלו מביניהם שהצטיינו בלימודים, בימאות ובהתנהגות יכלו לזכות לאחר הבחינה הסופית בפטור עד שנה מן הוותק הימי הנדרש, ובנוסף לזאת לקבל דרגת מידשיפמן מיד עם סיום לימודיהם במכללה. בסיום הלימודים במכללה שירתו הקדטים שנה אחת באוניית לימודים מיוחדת. אחר כך הוענקה להם דרגת מידשיפמן, והם הוצבו לשירות של שנתיים נוספות באחת מאוניות הצי. מגורי המידשיפמנים היו במס הקצינים הזוטרים (gunroom), הם עשו משמרות והשיטו את סירות השירות של האונייה. מדי יום השתתפו בשיעורי נווטות. אחרי חמש שנות הכשרה בסך הכל ובהגיעם לגיל 19 רשאים היו המידשיפמנים לגשת לבחינה ללפטננט. מידשיפמן שעבר את הבחינה קיבל דרגת תת-לפטננט ועבר ללמוד במכללה הימית המלכותית בגריניץ', שנפתחה ב-1873 כ"אוניברסיטה של הצי המלחמתי".
ב-1903, על פי תוכנית סלבורן-פישר שיזם אדמירל ג'ון פישר, אוחדה ההכשרה של המועמדים לקציני סיפון ושל המועמדים לקציני מכונה. קודם לכן הוכשרו קדטי המכונה בנפרד במכללה המלכותית להנדסה ימית (אנ') בקִייֶם שבדבון, אשר נסגרה ב-1910. ב-1903 נפתחה מכללה ימית מלכותית באוסבורן (אנ'). תוכנית ההכשרה המשותפת כללה שתי שנות לימוד באוסבורן ושנתיים נוספות במכללה הימית המלכותית בדרטמות'. אחר כך שונתה התוכנית וכללה ארבע שנות לימוד בדרטמות' ושלוש שנות שירות בים כמידשיפמנים, שבסיומן הוענקה להם דרגת תת-לפטננט. ב-1905 הושלמה בניית "המכללה הימית בריטניה", שהחליפה את אוניית הלימודים אה"מ "בריטניה". ב-1913, עקב הדרישה הגוברת לקצינים, החלו לגייס נערים בני 18 בוגרי בתי ספר פרטיים. גיוס זה נקרא "גיוס מיוחד" (Special Entry), והוא התנהל בנפרד מגיוס הקדטים של תוכנית סלבורן-פישר, שנקרא "גיוס רגיל" (Common Entry). קדטים מן הגיוס המיוחד קיבלו הכשרה של כ-6 חודשים ואחר כך צורפו לאוניות כמידשיפמנים. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 גויסו מיד כל הקדטים בדרטמות' לצי המילואים כמידשיפמנים. לשניים מהם, ג'ורג' דְרוּרִי ווילפרד מלסון, הוענק עיטור צלב ויקטוריה, הגבוה בעיטורי הגבורה של חבר העמים הבריטי, על אומץ לבם במהלך הנחיתה בכף הלס. ההתנגדות לתוכנית סלבורן-פישר הובילה אחרי המלחמה להפרדה כמקודם של הכשרות קציני הסיפון וקציני המכונה, אך הגיוס המשותף והגיוס המיוחד הוסיפו להתקיים.
אחרי מלחמת העולם השנייה בוצעו רפורמות נוספות להעלאת איכות הקצינים בצי המלכותי. הן נעשו על פי הלקחים שנלמדו מתוכנית הגיוס המיוחד בכל הנוגע לרמת הקצינים ועל פי ניסיונן של מדינות אחרות בהכשרת מועמדים לקצונה במתכונת אוניברסיטאית. ב-1949 הועלה גיל הגיוס למועמדים לקצונה ל-16 וב-1955 ל-18, והם נדרשו להיות בעלי השכלה הכוללת שני מקצועות לפחות ברמה מתקדמת (A level). אחרי 1957 לא שירתו יותר מידשיפמנים בצי. ב-1972, עם ביטול דרגת הקדט, נעשו כל הקדטים למידשיפמנים.
היסטוריה > קדטים של הצי המלחמתי > הצי האמריקאי מ-1845 ואילך

הקונגרס הורה על הקמת האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1802, אך חלפו קרוב ל-50 שנים עד שאושרה הקמת אקדמיה להכשרת קציני הצי המלחמתי. אחת הסיבות לעיכוב הייתה העדפת ראשי הצי את שיטת החניכות (apprenticeship), והם הביאו כדוגמה קצינים ידועי שם כמו נלסון והקפטנים של מלחמת 1812 שלא למדו לימודים פורמליים בבית ספר ימי. רק אחרי פרשת סומרז הבין פיקוד הצי כי יש צורך לשנות את שיטת ההכשרה של הקצינים ולשפר אותה.
ג'ורג' בנקרופט, שמונה למזכיר הצי המלחמתי ב-1845, החליט לפעול מבלי להזדקק לאישור הקונגרס, והורה על הקמת אקדמיה חדשה לקצינים. הוא הקים מועצה בראשות קומודור פרי, שתפקידה לנסח תוכנית חדשה להכשרת קצינים ולהפוך את פורט סברן הישן באנאפוליס למוסד חדש שייקרא "האקדמיה הימית של ארצות הברית". מידשיפמנים למדו באקדמיה ארבע שנים, ובכל קיץ התאמנו באוניות. מזמן זה ואילך מידשיפמן משמעו היה "מידשיפמן מוסמך" (Passed midshipman), וחניך באקדמיה הימית נקרא מידשיפמן-קדט (Cadet midshipman). דרגת סגן משנה (Ensign) נוצרה ב-1862, ומידשיפמנים מוסמכים הועלו לדרגת סגן-משנה כאשר התפנו תפקידים עבורם.
ב-1865 הוקמה באקדמיה מגמת מכונות קיטור, ובפעם הראשונה התקבלו אליה קדטים שיועדו לשרת כקציני מכונות באוניות. ב-1874 ערך הקונגרס שינויים בתוכנית הלימודים, והיא כללה מאז ארבע שנות לימודים עיוניים ושנתיים נוספות של שירות בים באחת מאוניות הצי כמידשיפמן זוטר (Warrant midshipman), לפני שהתייצב לבחינות ההסמכה. ב-1882 ביטל הקונגרס את ההכשרה הנפרדת של קדטי מכונה וסיפון, וקבע כי מעתה ייקראו כולם בשם קדטים ימיים (naval cadets); ב-1902 חזרו להשתמש בשם "מידשיפמנים". ב-1903 אישר הקונגרס חוק, לפיו מותר לכל סנטור, חבר בית הנבחרים וציר בקונגרס למנות שני מידשיפמנים, שניים מטעם מחוז קולומביה וחמישה בכל שנה משאר המדינות. ב-1912 אישר הקונגרס אישר את מינויים של מידשיפמנים לסגני-משנה (Ensigns) ביום סיום לימודיהם, וביטל את הדרישה הקודמת לשירות בים של שנתיים בסיום הלימודים כקציני משנה.
ב-1930 קיבלה האקדמיה הימית הכרה רשמית כמוסד ללימודים טכנולוגיים. ב-1933 אושר חוק חדש שאיפשר לאקדמיות הימית, הצבאית וזו של משמר החופים להעניק תואר בוגר במדעים (MSc). בוגרי מחזור 1933 הם הראשונים שקיבלו תואר זה. ב-1937 ניתנה לנשיא האקדמיה הסמכות להעניק תואר בוגר במדעים לכל בוגרי האקדמיה שעודם בחיים.
היסטוריה > קדטים של הצי המלחמתי > ציי חבר העמים הבריטי

במהלך המאה ה-20 הקימו הדומיניונים של האימפריה הבריטית ציי מלחמה משלהם, ומשום כך נפוץ השימוש בדרגת מידשיפמן גם למדינות נוספות. כיום נמצאת דרגה זו בציי אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, פקיסטן, הודו, סינגפור, סרי לנקה, בנגלדש וקניה. עד 1968 היייתה הדרגה נהוגה גם בצי המלכותי הקנדי, אך בשנה זו אוחדו הצי, הצבא וחיל האוויר המלכותיים של קנדה, ודרגת המידשיפמן הוחלפה בדרגת קדט ימי.
היסטוריה > קדטים של הצי המלחמתי > הכינוי "סנוטי"

מידשיפמן בצי המלכותי הבריטי מכונה לעיתים בלשון דיבור "סנוטי" (Snotty, זב חוטם). על מקורו של הכינוי קיימות שתי גרסאות עממיות: האחת טוענת כי הכינוי נולד בשל חסרונן של ממחטות אצל המידשיפמנים, שנהגו על כן לנגב את אפם בשרוולי המעיל. לעיתים קרובות מזכירים את הנסיך ויליאם, לימים המלך ויליאם הרביעי, כדוגמה המובהקת לנוהג נפסד זה. גרסה אחרת טוענת כי שלושת הכפתורים, שהיו תפורים בימים עברו לשרווליות מעילי המידשיפמנים, נוספו כדי שלא ינגבו את חוטמם בשרוול המעיל.
מידשיפמנים בציי בריטניה וארצות הברית בימינו > הצי המלכותי הבריטי

דרגת "מידשיפמן" בצי המלכותי בימינו היא דרגת הקצונה הנמוכה ביותר; היא מקבילה ללפטננט שני (Second lieutenant, סגן משנה) בצבא הבריטי ולקצין טיס (Pilot officer, סגן משנה) בחיל האוויר המלכותי, וגבוהה מכל דרגות החוגרים והנגדים. סימן הדרגה של מידשיפמן, שלא השתנה כמעט מאז ימי נפוליאון, נקרא "Turnback": פיסת בד לבן עם כפתור מוזהב וחצי לולאת חוט לבן שזור בכל אחד מצדי צווארון המעיל.
קצינים לעתיד חייבים לעבור חמש בחינות בגרות (GCSE) לפחות, כולל אנגלית ומתמטיקה, ובנוסף לכך לצבור 72 יחידות לימוד (UCAS) לפחות בשני מקצועות ברמה-A. עליהם לעבור מבדקי קבלה הנמשכים יומיים וחצי ונקראים "ועדת קבלה של האדמירליות" (Admiralty Interview Board) ובדיקה רפואית. נכון ל-2013, הן בעלי תואר אוניברסיטאי הן ללא תואר מקבלים דרגת מידשיפמן וממתינים יחד לקידומם לדרגת תת-לפטננט.
ההכשרה הכללית הבסיסית (Initial Officer Training) של קציני הצי המלכותי נעשית במכללה הימית המלכותית "בריטניה". היא נמשכת עד שנה בהתאם למקצוע ההתמחות; כל המידשיפמנים לומדים לפחות שתי תקופות בנות 14 שבועות כל אחת. לאחר שהשלימו את הכשרתם הבסיסית הם מקבלים דרגת קדט קצונה (Officer cadet).
במהלך שבעת השבועות הראשונים להכשרתם מתמקדים הלימודים בהכרת המערכת הצבאית, בכישורי מנהיגות ובעבודת צוות. בשבעת השבועות הבאים רוכשים הקדטים כישורים ימיים חיוניים הכוללים נווטות והכרת הסביבה הימית, לוחמה ימית והישרדות בסיסית בים. בשלב הלימודים השני רוכשים הקדטים ניסיון ימי התחלתי במשך עשרה שבועות באוניות הראשיות של הצי צוברים הקדטים עשרה שבועות של זמן ימי בסיסי כדירוגים זוטרים. עם השלמת ההתנסות הימית הראשונית (Initial Fleet Time) שבים הקדטים אל דרטמות' לארבעה שבועות, במהלכם הם משלימים את החובה הסופית של "תרגיל מנהיגות ימית" (Maritime Leadership Exercise, MARL) ומבקרים במשך שבוע במתקנים שונים של הצי המלכותי.
לאחר השלמת אימוני הקצונה הבסיסיים, עוברים הקדטים בוגרי האוניברסיטאות וקדטי הקצונה במגמות מכונה, לוגיסטיקה וטיס אל שלב ההכשרה השני שלהם, המתבצע במקומות שונים בצי. מידשיפמנים המתמחים בלוחמה נשארים במכללה ועוברים קורס קציני לוחמה בסיסי; הקורס מהווה חלק מלימודי התעודה במדעים ימיים (השקולים לשני שלישים של תואר בוגר אוניברסיטה). הקצינים יכולים להשלים את התואר בלמידה מרחוק או באוניברסיטה הפתוחה, אך השגתו אינה חובה.
מידשיפמנים בציי בריטניה וארצות הברית בימינו > הצי וחיל הנחתים האמריקנים

מידשיפמן בצי האמריקני בימינו נחשב לקצין מן השורה, אך סמכויות הפיקוד שלו מוגבלות בהתאם לרמת ההכשרה שעבר. מבחינה פורמלית נחשבים המידשיפמנים לקצין מסוג מיוחד, המדורג בין קצין-משנה (Warrant Officer, W-1) והסוג הנמוך ביותר של קצין-משנה בכיר (Chief Warrant Officer, W-2).
חניכים באקדמיה הימית של ארצות הברית מתמנים למידשיפמנים בצי המלחמתי על ידי נשיא ארצות הברית. חניכים בחיל ההדרכה לקציני מילואים ימיים (Naval Reserve Officer Training Corps, NROTC) מקבלים את מינויים למידשיפמנים ביחידת מילואי הצי או ביחידת מילואי חיל הנחתים מידי מזכיר הצי. חניכים באקדמיה של הצי המסחרי האמריקני (USMMA) מתמנים למידשיפמנים ביחידת מילואי הצי המלחמתי. יחידת החניכים באקדמיה הימית של הצי נקראת "בריגדת המידשיפמנים", ויחידת החניכים באקדמיה של הצי המסחרי נקראת "רגימנט המידשיפמנים".
לקריאה נוספת

Blake, Nicholas and Lawrence Richard. The Illustrated Companion to Nelson's Navy. Stackpole Books, 2005.
Cheema, Pervaiz Iqbal. The Armed Forces of Pakistan. Allen & Unwin, 2002.
Davies E.L. and E.J. Grove. The Royal Naval College Dartmouth: Seventy-five years in Pictures. Gieves & Hawkes Limited, 1980.
Davies, J.D. Davies, Andrew. Gentlemen and Tarpaulins: The Officers and Men of the Restoration Navy. Clarendon Press, 1991.
Hamersly, Lewis. A Naval Encyclopædia. Philadelphia, L. R. Hamersly & Co., 1884.
Harding, Richard. Seapower and naval warfare, 1650–1830. Routledge, 2002.
Dean, King. A Sea of Words: Lexicon and Companion for Patrick O'Brian's Seafaring Tales. Open Road Media, 2012.
Lavery, Brian. Nelson's Navy: The Ships, Men and Organization. Naval Institute Press, 2003.
Lewis, Michael. England's Sea-Officers. London, George Allen & Unwin, 1939.
Lewis, Michael. A Social History of the Navy. Allen & Unwin, 1960.
Miller, Nathan. The U.S. Navy: a history. Naval Institute Press, 1997.
James, Morris and Patricia Kearns. Historical Dictionary of the United States Navy.Scarecrow Press, 2011.
Pack, S.W.C. Britannia at Dartmouth. Redman, 1967.
Penn, Geoffrey. Snotty: The Story of the Midshipman. London, Hollis & Carter, 1957
Phillipson, David. Band of Brothers: Boy Seamen in the Royal Navy 1800 – 1956. History Press Limited, 2003.
Snelling, Stephen. Gallipoli, VCs of the First World War. History Press, 2013.
Walker, C.F. Young Gentlemen: The Story of Midshipmen from the XVIIth Century to the Present Day. London, Longmans, Green, 1938.
Winton, John, Chapter 9: "Life And Education in a Technically Evolving Navy: 1815–1925." In: J.R. Hill (Editor), The Oxford Illustrated History of the Royal Navy. Oxford University Press, 2002.
פרנק ויקוף

פרנק קליפורד ויקוף (באנגלית: Frank Clifford Wykoff;‏ 29 באוקטובר 1909 – 1 בינואר 1980) היה אתלט אמריקאי.
ביוגרפיה

ויקוף נולד בדה מוין שבאיווה. הוא האצן היחיד שזכה בשלושה מרוצי שליחים אולימפיים ובכולם שבר שיא עולם. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) היה הרץ הרביעי ברביעיית השליחים של ארצות הברית שזכתה במדליית זהב. אחרי האולימפיאדה למד באוניברסיטת דרום קרוליינה וזכה באליפות המכללות בריצת 100 יארד ב-1930 וב-1931. עם רביעיית השליחים של האוניברסיטה זכה באליפות המכללות בריצת 4X100 ושבר שיא עולם (40.8 שניות). באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה עם רביעיית השליחים של ארצות הברית בזהב. באולימפיאדת ברלין (1936) סיים רביעי בריצת ה-100 מטר וזכה במקום הראשון בריצת ה-4X100 מטרים תוך שהוא שותף לקביעת שיא עולם חדש (39.8 שניות).
ב־1980 נפטר ויקוף באלטדנה שבקליפורניה.
פרנסואה זולא

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1796 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  27 במרץ 1847 (בגיל 50) מרסיי, צרפת 
 שם לידה:  Francesco Antonio Giuseppe Maria Zolla 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות סן-פייר 
 השכלה:  אוניברסיטת פדובה (1818) 
 בן או בת זוג:  Émilie Aubert (16 במרץ 1839–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  Gold medal of the Royal proof of gratitude (13 בספטמבר 1820) 
 
פרנסואה זולא (בצרפתית: François Zola‏, 7 באוגוסט 1796 - 27 במרץ 1847), שנולד בשם Francesco Antonio Giuseppe Maria Zolla (פרנצ'סקו אנטוניו ג'וספה מריה זולא) בוונציה היה איש צבא ומהנדס צרפתי, בונה סכר זולא ואבי אמיל זולא.
ביוגרפיה

משפחת זולא הייתה משפחת אנשי צבא שמוצאה בעיר זאדאר שבדלמטיה ומכאן השם זולא. סבא של פרנסואה, אנטוניו זולא, היה קפטן של יחידת חיילים איטלקיים בשירות הרפובליקה של ונציה. אבא של פרנסואה, שארל זולא, למד במכללה הצבאית של ורונה, היה קפטן בחיל ההנדסה ומ-1801 היה המפקח הכללי של מבני הציבור של ונציה. הוא נישא פעמיים, פעם שנייה, ב-1782, לאימו של פרנסואה, צעירה יווניה מקורפו. פרנסואה היה הילד השלישי, שנולד לזוג.
מאוקטובר 1810 למד זולא בבית הספר הצבאי המלכותי של פאביה. באפריל 1812 סיים את לימודיו והוצב כסגן משנה ברגימנט הרגלים הקלים. ביולי הועלה לדרגת סגן והועבר לרגימנט הארטילריה המלכותית האיטלקית. לאחר נפילת נפוליאון ב-1815 שירת זולא בגדוד אוסטרי של ממלכת לומברדיה-ונטו עד 1821. בשנים 1817 - 1818 הרשה לו הצבא ללמוד באוניברסיטת פאדובה, שם קיבל הסמכה כמהנדס ודוקטורט במתמטיקה.
ב-1821 עזב את הצבא ונסע לאוסטריה, שם עבד במדידות הקדסטר באוסטריה עילית. זולא פיקח על בניית המסילה עבור הרכבת הרתומה לסוסים בין צ'סקה בודיוביצה ובין לינץ, מסילת הרכבת הראשונה באירופה היבשתית.
ב-1830 עזב את אוסטריה, עבר לזמן מה להולנד ולאחר מכן לאנגליה ולבסוף השתקע בצרפת וגם שינה את שמו הפרטי מ"פרנצ'סקו" ל"פרנסואה". הוא התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, שזה עתה הוקם, בדרגת סגן. באוקטובר 1832 יצא אל אלג'יריה, התפטר ועבר למרסיי, מקום בו עבד כמהנדס של עבודות ציבוריות. בהמשך הגיע לפריז, שם, ב-16 במרץ 1839 נשא לאישה את אמילי אובר, הצעירה ממנו ב-23 שנים. כעבור שנה, ב-2 באפריל 1840, נולד בנם, אמיל זולא.
ביוגרפיה > המעבר לפרובנס

מגפת כולירה, שהתחילה בהודו והתפשטה על פני כל אירופה, הגיעה לצרפת במחצית הראשונה של שנות השלושים של המאה ה-19 וגרמה ליותר ממאה אלף מיתות. התפרצות נוספת של הכולירה באקס-אן-פרובאנס, ב-1837, שכנעה את הרשויות שחייבים לפתור את בעיית מי השתייה. פרנסואה זולא הציע תוכנית להובלת מים מהר סנט-ויקטואר, באמצעות סכר ותעלה - התוכנית התקבלה על ידי מועצת העיר ב-18 באפריל 1843 ובעקבות זאת עברו זולא ובני ביתו לאקס-אן-פרובאנס. הזיכיון נחתם בשנת 1844 ולאחר זאת יצר זולא, עם שותפים פיננסיים, את חברת "תעלת זולא". בעל המניות הגדול ביותר בחברה היה ז'ול מיגון. העבודה החלה בשנת 1847 וזולא מת מדלקת ריאות ב-27 במרץ 1847 לאחר שניהל את בניית סכר זולא באקס-אן-פרובאנס. לאחר מות האב הוגשו תביעות משפטיות נגד חברת תעלת זולא על ידי ספקים ושותפים פיננסיים ובראשם פול מיג'ו, רוזן רומי, פוליטיקאי ואיש עסקים. ב-1852 הוכרזה החברה כפושטת רגל, ובמאי 1853 נמכרה במכירה פומבית ונרכשה על ידי הנושים, שהחליפו את שמה ל-Migeon et Compagnie.
הנצחה

לאחר מותו של זולא השתלטו אחרים על המפעל שיזם והם העבירו אותו על שמם, אולם כעבור זמן השלטונות המקומיים קראו לסכר, לאגם המלאכותי שהוא יצר וגם לתעלה על שמו של זולא.
לפי בקשה של בנו, הסופר אמיל זולא, נקראה שדרה בעיר אקס-דה-פרובאנס על שם אביו ומאוחר יותר, לאחר מות הסופר שונה השם לשדרה על שם פרנסואה ואמיל זולא.
הערות שוליים

↑  Barrage François-Zola (בצרפתית)
↑  Barrage François-Zola (בצרפתית)
↑  PROMENEZ-VOUS (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10746997b (data)  GND: 114256696X  ISNI: 0000 0000 4262 0479  LCCN: nb2003054913  SUDOC: 069300801  VIAF: 9357709   WorldCat (עם VIAF): 9357709 
סכר זולא הקרוי על שם בונהו, פרנסואה זולא
פרזיטולוגיה

טפיל Onchocerca volvulus בוקע מתוך משוש של חרק Simulium yahense (ידוע בשם Black Fly) ממשפחת הימשושיים. הטפיל גורם למחלת Onchocerciasis, הגורם הזיהומי השני בתפוצתו לעיוורון אצל האדם
פרזיטולוגיה היא המדע העוסק בחקר האורגניזמים הטפילים, הפונדקאים שלהם, ומערכת היחסים ביניהם. ההיקף של הפרזיטולוגיה כדיסציפלינה מדעית לא נקבע על ידי האורגניזמים או הסביבה הנחקרת, כי אם על ידי דרך החיים שלהם. משמעות הדבר היא כי פרזיטולוגים עושים שימוש במגוון שיטות מתחומים אחרים כגון ביולוגיה תאית, ביואינפורמטיקה, ביוכימיה, ביולוגיה מולקולרית, אימונולוגיה, גנטיקה, אבולוציה ואקולוגיה.
טפיל (parasite) הוא מיקרואורגניזם אשר חי בתוך אורגניזם מאכסן (פונדקאי – host).
דרך החיים הטפילית היא אחת מהנפוצות ביותר בכדור הארץ, וניתן למצוא דוגמאות לקיומה בטווח רחב של אורגניזמים הנע בין היצור החד תאי הפשוט ביותר לבין בעלי חוליות מורכבים.
שטחי הפרזיטולוגיה > פרזיטולוגיה רפואית

אחד משטחי המחקר הגדולים בתחום הפרזיטולוגיה הוא פרזיטולוגיה רפואית, העוסק בטפילים שגוף האדם הוא המאכסן (פונדקאי) שלהם, במחלות הנגרמות על ידי טפילים אלה, בתמונה הקלינית ובתגובות הנגד של גוף האדם. פרזיטולוגיה אף עוסק בשיטות האיבחון השונות לטפילים, טיפול רפואי ומניעה.
Plasmodium – סוג של פרוטוזואה טפילי, אשר ארבעת מיניו הם הגורמים העיקריים למחלת המלריה באדם.
לישמניה (Leishmania) – טפיל הגורם למחלת "שושנת יריחו" (Leishmaniasis).
אכינוקוקוס
קריפטוספורידיום
ג'יארדיה
Schistosoma
Trichinella
Toxocara
Entamoeba histolytica
Strongyloides
טפילים רב-תאיים, כגון:
עלקת הבילהרציה הגורמת למחלת הבילהרציה,
Wuchereria bancrofti הגורם למחלת Filariasis הלימפה
תולעי וו (hookworm) הגורמים לאנמיה.
שטחי הפרזיטולוגיה > פרזיטולוגיה וטרינרית

פרזיטולוגיה וטרינרית עוסקת במחקר ובטיפול בטפילים הגורמים נזקים בחקלאות, ובטפילים הגורמים נזקים לחיות בית. בין השאר פרזיטולוגיה וטרינרית עוסקת בטפילים אלה:
בוהקן ירוק (Lucilia sericata), זבוב המטיל ביצים בעורן של חיות משק. רימות הזבוב מתחפרות בעור החיה וגורמות נגעים קשים הנקראים ריממת. לעיתים נדירות מטילים זבובים אלה ביצים אף בגוף האדם.
קרדית האוזן (Otodectes cynotis) טפיל נפוץ בחתול הבית ופחות בכלבים, החי בתעלת האוזן.
עלקות Monogenea טפיל החי על דגים ועלול להשמיד אוכלוסיות שלמות של דגים שאינם חסינים.
שטחי הפרזיטולוגיה > פרזיטולוגיה מבנית

תחום מחקר העוסק בניתוח מבנה החלבון של טפילים. לימוד מבנה החלבון בטפילים עשוי לסייע להבנה טובה יותר של האופן שבו טפילים אלה פועלים, ובפיתוח תרופות היעילות יותר נגד הטפיל.
שטחי הפרזיטולוגיה > פרזיטולוגיה כמותית

תחום זה עוסק בהערכה כמותית של טפילים בגוף הפונדקאי, תפוצת הטפילים באוכלוסיית פונדקאים אפשריים ודפוסי התפוצה. תחום זה עושה שימוש נרחב באמצעים סטטיסטיים.
שטחי הפרזיטולוגיה > אקולוגיה פרזיטולוגית

מחקר פרזיטולוגי עשוי להפיק מידע על האקולוגיה של אוכלוסיית הפונדקאים. בתחום ביולוגיית מדגה למשל, ניתן לעשות שימוש בלימוד אוכלוסיית הטפילים כדי להבחין בין אוכלוסיות שונות של אותו מין דג השוכן באזור מסוים. לפרזיטים אף תכונות ייחודיות ויכולות מיוחדות המאפשרות להם להתיישב בפונדקאים. אקולוגיה פרזיטולוגית עוסקת בהבנת היבטים אלה של חיי הטפיל כדי לפתח שיטות להימנעות מהתיישבות טפילית באוכלוסיית הפונדקאים.
שטחי הפרזיטולוגיה > שימור פרזיטים

תחום העוסק בשימור והגנה על אוכלוסיות מיני טפילים הנמצאים בסכנת הכחדה. חלק גדול ממיני הטפילים נמצאים בסכנת הכחדה כתוצאה ממאמצי האדם להשמיד טפילים שגוף האדם, חיות משק או חיות בית, משמשים להם פונדקאים, והגורמים נזקים קשים לכלכלה האנושית. טפילים אחרים נעשים נדירים יותר בגלל התדלדלות אוכלוסיית החיות הפונדקאיות, או הפרדתן לגושי אוכלוסייה קטנים ומרוחקים זה מזה.
שטחי הפרזיטולוגיה > טקסונומיה ופילוגנטיקה פרזיטולוגית

המגוון האדיר של אורגניזמים טפיליים מהווה אתגר לביולוגים העמלים לתארם ולקטלגם. טקסונומיה ופילוגנטיקה הן ענפים בביולוגיה שמטרתם לקטלג ולמיין אורגניזמים תוך חשיפת הקשרים ביניהם.
בעשורים האחרונים, עם התפתחות המחקר הגנטי, ניתוח ה-DNA מסייע לזהות מינים שונים של טפילים, לחקור את היחס שבין קבוצות טפילים שונות במדדים טקסונומיים שונים, מידע שהפך לכלי חשוב בידי פרזיטולוגים.