stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדווין קרבס
ביוגרפיה > לימודיו

קרבס החל ללמוד בתיכון אורבנה בשנת 1936. כאשר סיים קרבס ללמוד בתיכון החליט ללמוד באוניברסיטה כימיה אורגנית. קרבס קיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. באוניברסיטה זכה קרבס להתנסות כרופא, וכשסיים את לימודיו הוא התמחה כרופא. לאחר מכן שירת כרופא בצבא עד אשר שוחרר והמשיך לקריירה בביוכימיה. בשנת 1948 התחיל לעבוד כמרצה זוטר באוניברסיטת וושינגטון בסיינט לואיס ולבסוף הפך לפרופסור.
ביוגרפיה > מחקרו ופועלו

בשנת 1953 יחד עם עמיתו אדמונד פישר, החל קרבס לחקור את החלבון ההפוך. הזוג גילה כי הוספת זרחה (PO4) לחלבונים מאפשרת תהליכים ביולוגיים אשר חשובים לתפקוד מערכות הגוף, למטבוליזם, ולחלוקת תאים, מה שהופך אותו לחיוני מאוד לקיום חיים. על כך זכו השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1992.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

אדווין קרבס מת כתוצאה מסיבוכים של מחלת לב מתקדמת ב-21 בדצמבר 2009, בגיל 91, והשאיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2 3  Edwin Gerhard Krebs | American biochemist, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
1 2  The Nobel Prize in Physiology or Medicine 1992, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317229205171  BnF: cb12279383r (data)  GND: 1211930750  ISNI: 0000 0000 6645 3222  LCCN: n81058032  NKC: xx0107136  NTA: 068661738  SUDOC: 031612628  VIAF: 56671312   WorldCat (עם VIAF): 56671312
אגלונה

| --- | --- |
בזיליקת אגלונה
בזיליקת אגלונה
 מדינה:  לטביה לטביה
 תאריך ייסוד:  1775
 שטח:  72.48 קמ"ר
 גובה:  145 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  791 (10 בפברואר 2022)
 קואורדינטות:  56°07′24″N 27°01′00″E﻿ / ﻿56.123333333333°N 27.016666666667°E﻿ / 56.123333333333; 27.016666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.aglona.lv
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לטביה מוגדלת) ריגה דאוגבפילס ילגבה יורמלה לייפאיה אלוקסנה ונטספילס יקבפילס רזקנה ולמיירה בלארוס רוסיה אסטוניה ליטא הים הבלטיאגלונה(למפת לטביה רגילה) ריגה דאוגבפילס ילגבה יורמלה לייפאיה אלוקסנה ונטספילס יקבפילס רזקנה ולמיירה בלארוס רוסיה אסטוניה ליטא הים הבלטיאגלונה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אגלונה (בלטבית: Aglona) היא עיירה בלטביה. השוכנת כ-40 קילומטר צפונית-מזרחית לעיר דאוגבפילס. אגלונה מפורסמת בלטביה בעיקר בגלל הבזיליקה שלה - הכנסייה הקתולית החשובה ביותר במדינה, אליה עולים לרגל אלפי מאמינים בכל שנה ביום חגיגת עלייתה לשמים של מרים, אם ישו (15 באוגוסט).
אגלונה ממוקמת על רצועת קרקע צרה בין האגמים "צירישס" ו"אגלס", העיירה כיום מורכבת ממיזוג של שלושה יישובים: אגלונה, סומרסטה ויאונציאמס. נופי האזור מושכים תיירים רבים בכל קיץ ומשפחות רבות מרוסיה נוהגות לבלות את חופשת הקיץ באזור. האי הסמוך-הקורבן (לטבית: Upursala), אגם השטן (לטבית: Velnezers), וטירת התל (לטבית: Madelanu) הם בין המקומות היפים ביותר בלטביה.
בשנת 1980 הכנסייה חגגה את יום השנה ה-200 שלה וקיבלה באופן רשמי את מעמדה כבזיליקה מהאפיפיור יוחנן פאולוס השני. בשנת 1986 הבזיליקה הייתה האתר של חגיגות יום השנה ה-800 של הנצרות הלטבית. שיפוץ של הבזיליקה והרחבתה החלו בשנת 1992 לקראת ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני שביקר בהיכל בספטמבר 1993 יחד עם מעל 300,000 צליינים.
ההתיישבות היהודית באגלונה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לכפר הגיעו יהודים לראשונה בראשית המאה ה-19. הם עסקו בעיקר בסחר קמעונאי ובחקלאות. לפני מלחמת העולם הראשונה התגוררו בכפר כמאה משפחות יהודיות. במפקד שנערך בשנת 1935 נמנו בכפר 57 יהודים, שהיוו כחמישית מאוכלוסיית הכפר באותה עת. בתחילת אוגוסט 1941 ריכזו תושבי הכפר הגויים את התושבים היהודיים בבית הספר העירוני, ולאחר מכן לקחו אותם ליער וירו בהם על שפת האגם. הפעולה כולה בוצעה על ידי תושבי הכפר, שאפילו שילמו את עלות התחמושת. קצין נאצי היה במקום רק כדי לפקח ולתעד את הפעולה בדו"ח שכתב. בכפר סומרסט השכן (אשר אוחד לימים עם אגלונה) ריכזו התושבים הגויים את התושבים היהודיים בבית הכנסת ושרפו אותו. יהודים אשר לא נשרפו בבית הכנסת נורו על שפת הנהר. הכומר המקומי, אלואיז ברוק, מחה בדרשותיו כנגד רצח היהודים, חולי הנפש וחסרי הישע, ואף הציל ממוות יהודים אשר המירו את דתם לנצרות. הגסטפו כלא אותו במחנה הריכוז נוינגמה, שם נספה בשנת 1943.
Youth (שיר של טרוי סיון)

Youth (בעברית: נוֹעַר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון. השיר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015, כסינגל הראשון והפותח מתוך אלבום בכורתו, Blue Neighbourhood, על ידי חברות התקליטים EMI אוסטרליה, קפיטול רקורדס ויוניברסל.
השיר הגיע למקום ה-23 במצעד הבילבורד הוט 100, וה-17 במצעד השירים האוסטרלי.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טרוי סיון, בריידי ריילי, בראם אינסקור, עלי X, לילנד ואלכס הופ והופק על ידי אינסקור, אלכס ג'יי אל הייוו וסלאמס. השיר הוא בסגנון הדרים פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון האלקטרופופ, בדומה לשאר שירי האלבום.
עם השיר הופיע סיון פעמים רבות בסיבוב ההופעות שלו, "Blue Neighbourhood Tour".
וידאו קליפ

סרטון המילים של השיר פורסם ב-23 בנובמבר 2015. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם בלוס אנג'לס וסיאטל, בפברואר 2016. הוא פורסם ב-24 בפברואר 2016, והועלה לערוץ ה-Vevo של סיון.
נכון לספטמבר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-106 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 73 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 17 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 72 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 62 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 23 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 18 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 22 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 78 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 30 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 96 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 28 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 23 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 70 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 40 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 32 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 46 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 47 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 74 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 56 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 91 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 21 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 110 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | 4× פלטינה | 280,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 280,000 |
הערות שוליים

↑  EMI Music Publicity Portal Music, www.emimusic.com.au (באנגלית)
↑  http://www.capitolrecords.com/, www.capitolrecords.com
↑  Universal Music Group, the world's leading music company | Home Page - UMG, UMG (באנגלית)
↑  "Troye Sivan Chart History". Billboard. נבדק ב-2018-10-02.
↑  Steffen Hung, australian-charts.com - Troye Sivan - Youth, australian-charts.com
↑  Youth - Troye Sivan | Songs, Reviews, Credits | AllMusic, AllMusic
↑  Everett True, Troye Sivan: Blue Neighbourhood review – immaculate doses of three-minute emotion, the Guardian, ‏2015-12-03 (באנגלית)
↑  "Blue Neighbourhood Tour". Troye Sivan Wikia (באנגלית). נבדק ב-2018-09-24.
↑  TroyeSivanVEVO (2015-11-23), Troye Sivan - YOUTH (Lyric Video), נבדק ב-2018-10-02
1 2  TroyeSivanVEVO (2016-02-24), Troye Sivan - YOUTH (Official Video), נבדק ב-2018-10-02
↑  May 2024 Single Accreds.PDF, Dropbox
| טרוי סיון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Blue Neighbourhood • Bloom • Something to Give Each Other |  |
| מיני-אלבומים | Dare to Dream • June Haverly • TRXYE • Wild • In a Dream |  |
| סינגלים | "Happy Little Pill" • "Wild" • "Youth" • "Talk Me Down" • "Heaven" • "There for You" • "My My My!" • "The Good Side" • "Strawberries & Cigarettes" • "Bloom" • "Dance to This" • "Animal" • "1999" • "Revelation" • "Sombody to Love" • "I'm So Tired..." • "Take Yourself Home" • "Easy" • "Rager Teenager!" • "You" • "Could Cry Just Thinkin About You" • "Angel Baby" • "You Know What I Need" • "Rush" • "Got Me Started" • "One of Your Girls" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Papercut" • "Hands" • "2099" • "Love Me Wrong" |  |
| סיבובי הופעות | Troye Sivan Live • Blue Neighbourhood Tour • Suburbia Tour • The Bloom Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 75aa842f-ed5f-447f-a624-003af0695f3b  MusicBrainz work: 8d4b57f2-e7c6-457f-b11e-e18609a45b9d
אדי הלפרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1921 פולין קרקוב, פולין
 פטירה:  17 בנובמבר 1991 (בגיל 70) ישראל תל אביב, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מלחין, עורך מוזיקלי, מנצח
 
אדמונד (אדי) נוּנֶק הַלפֶּרן (9 במאי 1921, קרקוב, פולין – 17 בנובמבר 1991, תל אביב, ישראל) היה מלחין ועורך מוזיקלי יהודי-פולני-ישראלי.
ביוגרפיה

אדמונד נונק הלפרן נולד בשנת 1921 בעיר קרקוב שבפולין (גליציה). בגן הילדים הכיר את נתן גרוס (לימים במאי ישראלי), שהיה לחברו. למד נגינה בפסנתר, קומפוזיציה וכן ג'אז סימפוני. בשנת 1940 זכה בתחרות קומפוזיציה שנערכה בלבוב. באותה שנה הוגלה מזרחה לברית המועצות ונכלא במחנה עבודה. בסוף שנת 1942 הגיע לעיר סמרקנד, ושם למד קומפוזיציה ותזמור אצל פרופ' רותברג. באותה תקופה הקים שתי להקות, שהורכבו מפליטים פולנים ורוסים. לאחר המלחמה, ב-1946, שב לפולין ללימודיו באוניברסיטת קרקוב, וחיבר מוזיקה מוזיקה לתיאטרון "גרוטסקה" (Groteska). נסע להמשיך את לימודיו בפריז, ובשנת 1951 עלה לישראל הצעירה. בשנים 1953–54 למד קומפוזיציה אצל אלכסנדר בוסקוביץ'.
הלפרן כיהן כמנהל המחלקה למוזיקה ברשות השידור בתל אביב במשך שנים, עד פרישתו לגמלאות ב-1986. בנוסף, לימד מוזיקה ואסתטיקה של המוזיקה בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן.
היה נשוי לסוזנה (זולה) לבית פְריסט ( 1926–2012) עד מותו, ואב לשני בנים: דורון וגדעון (גידי). אדי הלפרן נפטר בתל אביב בשנת 1991, בגיל 70. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
יצירתו

הלפרן הלחין מוזיקה לתיאטרון (תיאטרון זווית ותיאטרון הבימה), מוזיקה לסרטים ומוזיקה לתוכניות רדיו.
הוא חיבר את המוזיקה לסרט מעשה במונית (1956) והמרתף (1963).
בין יצירותיו: קונצ'רטינו לסקסופון אלט (1965); "סיפורים קצרים" לתזמורת סימפונית (1972); "עדות" ("טסטימוניום", Testimonium) למצו-סופרן, לקריין, למקהלה ולתזמורת (1975); "שירים של ילדים מאושרים" למקהלת ילדים ולאנסמבל קאמרי (1977); "מבוא לרמב"ם" לתזמורת סימפונית (1978); ושיר לאבוב ולפסנתר (1985).
כמה מיצירותיו הנציחו את השואה, בהן: "תזמורת אושוויץ מנגנת" (Auschwitz Orchestra;‏ 1970), שכללה עדויות מוקלטות על אודות מחנה אושוויץ וזיכרונותיהם של ניצולים, ו"מילים על מצבת אושוויץ" לתזמורת (Auschwitz, Epitaph;‏ 1983).
עיבודיו התזמורתיים לשירים ישראליים מצטיינים ברעיונות הרמוניים מקוריים, "נועזים" ולא שגרתיים לתקופתם ותזמור רגיש ורב גוני. ניתן לשמוע זאת בעיבודיו לשירים "הלילה הולך בשדרות" (כתבה והלחינה נעמי שמר), "שיירת הרוכבים" (כתבה נעמי שמר והלחין שמעון ישראלי) ו "סתם יום של חול" (כתב יוסי גמזו והלחין שמעון ישראלי).
הערות שוליים

↑  לעיתים נכתב "Eddie".
1 2 3  הקבר של אדמונד נונק הלפרן בבית הקברות קריית שאול, באתר BillionGraves.
↑  Natan Gross, Who are You, Mr. Grymek?; translated by William R. Brand, London: Vallentine, Mitchell, 1969, p. 7. הספר (במקור Kim pan jest, panie Grymek?) ראה אור גם בתרגום עברי: "מי אתה, אדון גרימק?".
↑  הקבר של סוזנה (זולה) הלפרן בבית הקברות קריית שאול, באתר BillionGraves; סוזנה (זולה) הלפרן: מודעת אבל באתר "אבלים".
↑  Peter Grandenwitz, The Music of Israel: From the Biblical Era to Modern Times, 2nd ed., Portland, Or.: Amadeus Press, 1996, p. 303.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274571105171  ISNI: 0000 0000 2325 7977  LCCN: n83014232  VIAF: 50593717   WorldCat (עם VIAF): 50593717
אברהם בר-אוריין

אברהם בר-אוריין
אברהם בר-אוריין (י"ב באייר ה'תר"ע, 21 במאי 1910 – כ"ה באלול ה'תש"ן 15 בספטמבר 1990) היה חלוץ, עיתונאי, ממייסדי אגודת הספורט הדתית "אליצור", מראשוני הפועל המזרחי בארץ ישראל.
ביוגרפיה

בר-אוריין נולד בגלודורי שבמחוז באקוי ברומניה, למשפחת וֵייסבוך שהייתה משפחה חסידית. למד בעיירה, ב"חדר" ולאחר מכן המשיך בלימודיו בבית-הספר הרומני הממשלתי (הלא-יהודי) בבאקוי. בגיל 13 החל, ביוזמה עצמית, לנאום בבתי כנסת שונים באזור ולקרוא ליהודים לעלות לארץ ישראל. בגיל 16 יצא להכשרה במסגרת תנועת "החלוץ" ביערות שבצפון מולדובה, ואחר כך בכרמים שבדרום מולדובה. במהלך ההכשרה נקלע לעימות עם הנהגת המחנות על רקע דתי (עבודה בשבת, כשרות המטבח), ולאחר שהנהיג שביתה במחנה, פרש מתנועת החלוץ ושב לביתו. בבאקוי שב לפעול במסגרת חוג הנוער הציוני, הצטרף לחבר המדריכים ונבחר כמזכיר ראשי של הנוער הציוני.
בשנת תר"ץ-1930, למרות התנגדות הוריו, משפחתו החסידית והאדמו"ר מבוהוש, עלה לארץ ישראל, שם הצטרף לקבוצת "שח"ל" (על שם שמואל חיים לנדוי) שהוקמה אז ברחובות. בתקופה זו ארגן את התנועה כנגד הרב טייטלבוים שהעסיק פועלים ערבים בפרדסו, והביא להוצאתו מהוועידה של הרב טייטלבוים. לאחר שפרש מהקבוצה, היה אחד משני הראשונים שעלו על אדמות גוש תל מונד ("אדמות שכטרמן" – לימים כפר יעבץ). המשיך את פעולתו החלוצית בכפר יונה, ולאחר שלקה בקדחת חריפה, עבר להתגורר במושב עין גנים שליד המושבה פתח תקווה. בעין גנים המשיך להיות פעיל בחיים הציבוריים, סייע לקליטת עולים רבים מאירופה, כמו גם להתערותם של עולי תימן שהגיעו למחנה יהודה, כיום שכונה בפתח תקווה.
ביוגרפיה > שליחות במזרח אירופה

בחורף תרצ"ח-1937 נשלח על ידי תנועת תורה ועבודה ומועצת הנוער של הקרן הקיימת לישראל לשכנע יהודים לעלות ארצה מארצות פולין, ליטא ולטביה. שנתיים לאחר מכן יצא שוב לליטא ולרומניה בשליחות דומה. התמונות שהביא עמו משם, כמו גם הרישומים המעטים שערך, מהווים תיעוד לקהילות תוססות שהיו ונכחדו במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > פעילות בהגנה

בשנת 1933, כשנה לאחר נישואיו ובתקופת פעילותו באזור תל-מונד, התגייס ל"הגנה". לאחר שובו משליחות באירופה, בשנת 1939, המשיך בפעילותו באזור פתח תקווה. בשנת 1939 הקים יחד עם יחיאל אליאש את ארגון "אליצור"[דרוש מקור]. מאוחר יותר, כשבפלי"ם סירבו לקבל לשורותיהם לוחמים דתיים, הקים את הסקציה הימית במסגרת "אליצור", והמהדורה הראשונה של חוברת ההדרכה ללימוד ימאות שכתב עבור הקורסים בסקציה הימית נרכשה כולה על ידי צה"ל עם הקמת חיל הים. הוא עבר קורס מפקדי כיתות בג'וערה בשנת 1943, ופיקד בפועל על הפלוגה הדתית של ההגנה באזור פתח תקווה.
בשנת 1943 החל לעבוד במנגנון "ההגנה", ערך את האיגרת לנוטר, את "במשמרות" – ביטאון הפלוגות הדתיות בהגנה, ופעל כמרצה בשליחות "ההגנה". כאשר יצא יחיאל אליאש בשליחות לאירופה בחורף תש"ז, מילא את מקומו כמנהל אליצור. בין השאר הוא הוציא חוברת של מערכי שיעור להדרכה בימאות אשר בהמשך שימש את חיל הים הישראלי. עם הקמת צה"ל, עבר – יחד עם כל מנגנון "ההגנה" – לשורות הצבא, והשתתף במלחמת העצמאות בלחימה באזור עמק בית-שאן. בצה"ל שימש כקצין הסברה לענייני דת, אולם עם פעילותו של הרב שלמה גורן פרש מן הצבא.
פעילות ספרותית ועיתונאית

את מאמרו הראשון פרסם בביטאון ההסתדרות הציונית ברומניה – "שטירי" – עוד בהיותו נער. עם עלייתו ארצה כתב ב"נתיבה" – ביטאון הסתדרות הפועל המזרחי. לאחר שהחלים מן הקדחת ועבר לעין גנים, החל לעבוד באופן אינטנסיבי כעיתונאי. פרסם בעיתונים "הצופה", "ידיעות אחרונות", "ההד", "שלוחות", "פתח תקווה", "אשנב" וב"מלחמתנו".כתב וערך את ה"אגרת לנוטר". במהלך עבודתו על האגרת לנוטר התגלע ויכוח בינו לבין עמנואל הרוסי על פרסום תמונה מהשואה. "זה לא אסתטי" טען הרוסי, ובר אוריין ענה לו כי "כל השואה היא לא אסתטית". בשנת 1958, עם הקמת ביטאון המועצה הדתית תל אביב "הליכות", התמנה לעורכו. פרסם מאמרים רבים, לעיתים תחת פסבדונים.
בשנות השמונים החל לקבץ את השיעורים שהעביר במשך עשרות שנים בבית הכנסת של עין גנים, והוציא עשרה כרכים של שיעוריו בשם "מבחר אמרים", סט שתוכנו הוא "ליקוט מאמרים אמרות, משלים וסיפורים על פרשיות התורה" (כפי שכתב בהקדמה לספריו). 
עד לפטירתו בכ"ה באלול ה'תש"ן הוציא שנים עשר כרכים: כרכים א'-ב' על ספר בראשית, כרכים ג'-ד' על ספר שמות, כרך ה' על חג הפורים, מגילת אסתר וארבע פרשיות, כרך ו' על הגדה של פסח, יום העצמאות, יום ירושלים ומקרא על חודשים ניסן ואייר, כרכים ז'-ט' על ספר ויקרא, כרכים י'-י"א על פרקי אבות וכרך נפרד על הגדה של פסח בפני עצמה.

לאחר פטירתו לקחו נכדיו על עצמם לסיים את הפרויקט ואכן הנכדים סיימו את הסדרה לחמישה עשר ספרים.
נפטר בגיל 80 בשכונת עין גנים. הותיר אחריו אשה, טובה, ושלוש בנות.
לקריאה נוספת

ארכיון ההגנה, פרויקט תיעוד, שיחה עם אברהם בר אוריין משנת 1989 (תמלול מודפס)
הערות שוליים

↑  יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, עמוד 273
↑  תמליל ריאיון לארכיון ההגנה, עמוד 9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501086805171  ISNI: 0000 0000 2372 7625  LCCN: n84160704  VIAF: 72800765   WorldCat (עם VIAF): 72800765 
תעודת חבר בתנועת "החלוץ"
אות מלחמת הקוממיות
תעודת עיתונאי
אדי הפגוד

אדריס אלברט "אדי" הפגוד (אנגלית: Edris Albert "Eddie" Hapgood;‏ 24 בספטמבר 1908 - 20 באפריל 1973) היה כדורגלן אנגלי ששימש קפטן עבור ארסנל ונבחרת אנגליה בשנות ה-30.
קריירה

הפגוד נולד בבריסטול והחל את קריירת הכדורגל שלו באמצע שנות ה-20 כשחקן חובב במקביל לעבודתו כחלבן, לפני שפרץ לתודעה בקטרינג טאון מהפוטבול ליג הדרומית. ב-1927 הפגוד הועבר לארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 950£. הפגוד היה שחקן צנום בתחילת דרכו בארסנל, אך עוזר המאמן טום ויטאקר כפה עליו להעלות במשקל בצורה מבוקרת, ולהפסיק להיות צמחוני. לימים הפגוד התפרסם בזכות כוחו הרב וממדי גופו.
הופעת הבכורה של הפגוד בארסנל הייתה במשחק נגד ברמינגהאם סיטי ב-19 בנובמבר 1927, ולאחר מכן הוא היה מחליפו של הבלם השמאלי הוראס קופ; רק בתחילת 1929 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע עד תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939. הוא שיחק ב-35 משחקים או יותר בכל עונה בתקופה זו, וזכה למוניטין של שחקן הגנה הגון ורגוע. הפגוד החליף את טום פארקר בתפקיד הקפטן של ארסנל, והוביל את ההרכב של ארסנל שהיה דומיננטי מאוד בשנות ה-30 וזכה בחמש אליפויות ליגה ופעמיים בגביע ה-FA.
הפגוד שיחק 30 פעמים עבור נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1 - 1 עם נבחרת איטליה, במשחק שנערך ברומא ב-13 במאי 1930. הפגוד שימש קפטן הנבחרת ב-21 משחקים, כשהפעם הראשונה הייתה במשחק המכונה "קרב הייבורי" שבו ניצחה אנגליה את אלופת העולם איטליה. אנגליה לא השתתפה במונדיאלים בתקופה זו, והמשחק נחשב לגמר גביע העולם "האמיתי". משחק זה התפרסם בגלל סגנונו הקשוח שגרם לפציעת שחקנים רבים, כולל הפגוד עצמו שסבל משבר באפו.
הפגוד גם היה הקפטן של אנגליה במשחק נגד נבחרת גרמניה שנערך בברלין ב-14 במאי 1938. שחקניה של אנגליה אולצו על ידי דיפלומטים בריטיים להצדיע במועל יד. במשחק עצמו, שאדולף היטלר לא נכח בו, ניצחה אנגליה בתוצאה 6 - 3.
הקריירה של הפגוד בן ה-30 נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל האוויר המלכותי בזמן המלחמה, במקביל להשתתפותו במשחקים לא רשמיים עבור ארסנל והנבחרת האנגלית. בתקופת המלחמה הפגוד הסתכסך עם הנהלת ארסנל, הושאל לצ'לסי ולבסוף עזב את ארסנל בנסיבות לא ברורות. הפגוד השתתף במדי ארסנל ב-440 משחקים רשמיים, בהם הבקיע שני שערים.
ב-1945 הוא כתב את אחת מאוטוביוגרפיות הכדורגל הראשונות, שנקראה "Football Ambassador", ולאחר המלחמה הוא החל לעסוק באימון. הוא אימן את בלקברן רוברס למשך תקופה קצרה, ולאחר מכן על ווטפורד ובאת' סיטי. לאחר מכן הוא עזב כליל את תחום הכדורגל; הפגוד היה נתון בקשיים כלכליים וביקש סיוע כספי מארסנל כיוון שמעולם לא נערך לא משחק פרידה מהמועדון, אך בארסנל שלחו לו רק 30£. בשנותיו האחרונות הוא ניהל שני הוסטלים של ימק"א בברקשייר ובדורסט. הוא מת ביום שישי הטוב של 1973.
לקריאה נוספת

Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who, Independent UK Sports. ISBN 1-899429-03-4
הערות שוליים

↑  בריאן גלנוויל, Raising hell, ספורסטאר ויקלי, 30/09/2006
↑  בריאן גלנוויל, Other side of Arsenal, ספורסטאר ויקלי, 16/12/2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2011018760  VIAF: 172649633   WorldCat (עם VIAF): 172649633
אומו

נהר אומו הוא נהר במערבה של אתיופיה ואחד הנהרות הגדולים והחשובים במדינה. בחלקו התחתון של הנהר התגלו אתרים פרהיסטוריים אשר הביאו להכרזתו של חלק זה של האומו כאתר מורשת עולמית בשנת 1980.
מפת עמק האומו, אתיופיה, 1999
מראה לאורך נהר אומו
גאוגרפיה

אורכו של האומו הוא 760 ק"מ, ותחילתו ברמת אתיופיה בגובה של כ-2,400 מטר, כ-200 ק"מ מערבית לבירה אדיס אבבה. הוא זורם בכיוון כללי דרומה ומנקז את מערבו של מחוז אורומיה ואת מרכזו של מחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. הנהר מסיים את מסלולו בצורת דלתה ומרוקן את מימיו אל אגם טורקאנה השוכן בגובה של 360 מטר, סמוך מצפון לגבול קניה. מימיו של הנהר זורמים במהירות בשל שיפוע גבהים של כ-2,000 מטר לאורך מסלולו (שיפוע ממוצע של כ-2.6 מטר לכל ק"מ), דבר שהביא להתפתחות תיירות רפטינג במקום, במיוחד לאחר העונה הגשומה בחודשים ספטמבר ואוקטובר. לאורכו של האומו מספר מפלים המגבילים את אפשרות השייט בו לחלקו התחתון בלבד. הפארק הלאומי אומו משתרע על שטח של 4,068 קמ"ר לאורך הגדה המערבית של הנהר. מנגד לו, סמוך לגדה המזרחית של הנהר, שוכן הפארק הלאומי מאגו ששטחו 2,162 קמ"ר.
נוכחות אנושית

בתחומי הפארק הלאומי אומו, בחלקו התחתון של הנהר, התגלו שרידי הומינינים בשני אתרים מתקופת האבן התיכונה האפריקאית, קיביש 1 וקיביש 2, אשר גילם הוערך בשנת 2005 ב-195,000 שנים. השרידים הכוללים בין היתר חלקי גולגולת, ארבע לסתות, עצם רגל ו-200 שיניים התגלו בין השנים 1967–1974, והם שרידיו המוקדמים ביותר של הומו ספיינס מודרני אנטומית. כשארגון אונסק"ו ראה לנכון להכריז על המקום כאתר מורשת עולמית, הייתה הסברה המקובלת כי גילם של הממצאים הוא 130,000 שנים בלבד.
לפי התיארוך החדש, הממצאים עתיקים מכל השרידים הידועים הקודמים של האדם הנבון המודרני, ומשמעות הדבר היא כי הוא לא עזב את יבשת אפריקה משך פרק זמן ארוך ממה שסברו המדענים קודם לכן. משמעות נוספת של הגילוי היא כי האדם המודרני התפתח לצידם של הומינינים אחרים לאורך פרק זמן ארוך יותר ממה שחשבו קודם לכן. עוד התגלו באזור שרידים של הומונינים מהסוג אוסטרלופיתקוס וכלים שגילם מוערך בכ-2.4 מיליון שנים.
הנהר שימש כקו גבולן המזרחי של ממלכת ג'אנג'ארו וממלכת גארו שמדרום לה, עד שנכבשו בידי אתיופיה בסוף המאה ה-19. האירופים הראשונים הגיעו לעמק האומו המרכזי והעליון בשנות ה-80 של המאה ה-19, והרברט אוסטין הגיע אל הדלתה של הנהר רק ב-1898.
עמק נהר האומו התחתון הוא אחד האזורים הנידחים באתיופיה, והקבוצות האתניות הרבות המתגוררות במקום בתא שטח קטן למדי ואגב חלוקה טריטוריאלית, שמרו על מסורותיהן, מנהגיהן ועל אמונותיהן האנימיסטית בלא הפרעה. הקבוצות השונות עורכות ימי שוק בכפרים החשובים ואלה מושכים קונים ומוכרים ממרחקים גדולים. עוד רווח בקרב השבטים מנהג קישוט הגוף בדרך של צלקות, המעידות על אומץ בקרב הגברים, ונחשבות לנשיות ולמושכות על גופן של הנשים. יצירת הצלקות נעשית בדרך של פציעת העור וזיהום המקום באפר, וכשהפצע נרפא הוא מצטלק. בין חלק מהשבטים שוררת עדיין איבה המתפרצת מדי פעם וגולשת לגילויי אלימות. הקבוצות האתניות העיקריות באזור הן האריאים (כ-120,000), האמאראים (כ-50,000), והבאנצ'ים והסארמים (כ-45,000 כל אחת).
לקריאה נוספת

ניל שאי, הקרב האחרון של שבטי עמק האומו, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 142, מארס 2010
הערות שוליים

↑  כמה מקורות גורסים 460 ק"מ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4116762-4  NKC: ge601922
אגף 6

עטיפת הספר בספריית תרמיל, תשל"א
מימין לשמאל: אלון אורבך, גיא אלון, עירד רובינשטיין, בהצגה "אגף 6", על פי אנטון צ'כוב, בבימויו של יפים קוצ'ר, בתיאטרון הסימטה, 2011
מימין לשמאל: גיא אלון, אבי עדוי, עירד רובינשטיין, בהצגה "אגף 6", תיאטרון הסימטה, 2011
אגף 6 (מוכר גם בשמות "אולם מספר 6" ו"חדר טיפולים מספר 6") הוא סיפור קצר מאת אנטון צ'כוב. הסיפור עוסק ברופא הגר בעיר נידחת, ומואס בשגרת יומו המייגעת, המתיידד עם אחד ממטופליו באגף לחולי נפש, סטודנט לשעבר הסובל מפארנויה, ומגלה בו שותף שיחה מרתק. בבסיסו של הסיפור הדיאלוג בין השניים, והצורה בה הקולגות של אותו רופא מקבלים את הדיאלוג.
רקע

ב-1890 בהיותו רופא במקצועו, נסע צ'כוב למזרח רוסיה, אל מושבת העונשין שבאי סחלין. במהלך שהותו שם ניהל אלפי ראיונות עם האסירים במטרה לערוך מפקד אוכלוסין. למסע מפרך זה, ולמראות הקשים שראה בסחלין, מייחסים את ההשראה העיקרית לכתיבת "אגף 6".