stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה כהן (מנצח)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1954 (בן 70) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, אוניברסיטת בר-אילן, מכללת ברקלי למוזיקה, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
יהודה סומר כהן (נולד ב-13 באפריל 1954, ישראל) הוא מנצח, מעבד ומחנך ישראלי בתחום המוזיקה ומקים מערכות חינוכיות מוזיקליות . הוא מכהן כפרופסור חבר בבית הספר למוזיקה של הקריה האקדמית אונו, כמנהל ודקאן שלו. בית הספר זה קם על יסודות
מכללת "הד" למוזיקה שהקים יהודה כהן ביהוד בשנת 1991 . כהן נודע, בין השאר, במחקרו על המוזיקה של דיוק אלינגטון
קורות חייו > שנות צעירותו ולימודיו

כהן נולד ב-1954 בישראל . הוא בעל לימודי תעודה בניצוח מהאקדמיה למוזיקה בת"א, בעל תואר ראשון במוזיקה לקולנוע מברקלי בבוסטון. כמו כן למד ניצוח סימפוני ואופראי ב- Boston Conservatory והשלים תואר שני בניצוח באוניברסיטה של מסצ'וסטס.
בהמשך סיים גם תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ודוקטורט מאוניברסיטת בר-אילן על מחקר המוזיקה של דיוק אלינגטון והשפעתה בתרבות האמריקנית.
קורות חייו > "הד ביג בנד"

ב 1990 הקים את "הד ביג בנד" - תזמורת ג'אז מקצועית, אותה הוא מנהל מוזיקלית ומנצח קבוע שלה. התזמורת הופיעה בארצות הברית ובדרום אמריקה, קיימה סדרות למינויים במועדון הבית שלה בתל אביב, ניגנה במסגרת סל תרבות במאות מופעים ברחבי הארץ. עם התזמורת הקליט כהן 5 דיסקים בתחום הג'אז ומחזות הזמר. התזמורת בניצוחו  לקחה חלק בפסטיבלים שונים בישראל.
קורות חייו > פעילותו בתחום החינוך המוזיקלי

במערך החינוך למוזיקה פעל כהן למשך מעל 40 שנה  בהקמת מוסדות לחינוך מוזיקלי ובניהולם החל מקונסרבטוריונים ועד מערכות אקדמיות אותם תכנן והביא לידי מימוש. המכללה למוזיקה"הד" היהוד, לימים בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו, הייתה פרי יצירתו ואיתה קיבל את הכרת המועצה להשכלה כגוף שרשאי להכשיר בוגרים לתואר ראשון במוזיקה. בנוסף למכללה ולתזמורת הוקמו במוסד חטיבות סאונד, מוזיקה יהודית ומוזיקה ערבית. בתחילת דרכו הקים וניהל את הקונסרבטוריון ביהוד ובאור עקיבא, וניהל את "מיתר" בגני תקווה.
בהפקות שניהל השתתפו מטובי המלחינים בעולם: מישל לגראן, סר הריסון ברטוויסל, מרסל לנדובסקי, איינויוהאני ראוטוורה, ועוד רבים וחשובים בתחום המוזיקה הקלאסית והג'אז.
בקריה האקדמית אונו, מלבד היותו דיקן ומנהל בית הספר למוסיקה, משמש גם כמרצה בקורסים: פיתוח שמיעה ריתמית, המוזיקה של דיוק אלינגטון, הקמה וניהול תזמורת ופרויקט גמר.
בשנת 2020 הוענקה לכהן דרגת פרופסור חבר מקצועי  בקריה האקדמית אונו על פעילותו הנרחבת בבנייה, הקמה וניהול מערכות חינוך מוזיקליות.
ספרים

2020 - "דיוק אלינגטון - מוזיקאי בשליחות בני עמו", בהוצאה משותפת של הקריה האקדמית אונו ואור-תו.
הערות שוליים

↑  אישורי הדרגות בתחום חינוך והוראה, באתר המל"ג (פרופ' חבר מקצועי)
יהודה כהן (חוקר בתחום הלאומיות)

| --- | --- |

יהודה כהן
 לידה:  10 בספטמבר 1931 ראשון לציון, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 במאי 2020 (בגיל 88) ירושלים 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, משפטים
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  אריאל בנדור ואלון הראל
 צאצאים:  אורית סטרוק 
 
יהודה כהן (10 בספטמבר 1931 – 18 במאי 2020) היה משפטן וחוקר בתחום הלאומיות, בעיקר הלאומיות באיחוד האירופי.
את מחקריו בתחום הלאומיות באירופה פרסם בשתי סדרות ספרים אקדמיים (באנגלית) אודות עשר קבוצות אירופיות מרכזיות, וכן בספר אודות האסלאם והמוסלמים באירופה.
כתב גם ספר מחקרי על המצב החוקתי בישראל, "מי מפחד ממדינה יהודית?", שפורסם על-ידי ההוצאה לאור של לשכת עורכי-הדין. בספר זה הוא עורך, בין השאר, השוואה בין שיטות בחירת השופטים המסוגלים לפסול חוקים ב-40 מדינות דמוקרטיות בעולם.
ביוגרפיה

יהודה כהן נולד ב-1931 בראשון לציון למרדכי קגן ופסיה (לבית ריבקינד) - שעלו שנה קודם לכן מביאליסטוק שבפולין. בגיל 16 התייתם מאימו, ומספר חודשים לאחר-מכן, עם הקמת מדינת ישראל ב-1948, התגייס לצה"ל כדי להילחם במלחמת העצמאות ושירת בחיל הנחיתה ולאחר פירוקו של החיל שירת בחיל הים.
בשנת 1955 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית ועסק בעריכת דין במשפט אזרחי בירושלים כ-65 שנה. בשל שליטתו בערבית ייצג גם בני מיעוטים מטעם הסניגוריה הציבורית בבית המשפט העליון.
לחם במלחמות סיני, ששת הימים ויום הכיפורים כמפקד כיתה בחטיבת ירושלים. פעל בהתנדבות בארגונים חברתיים (האגודה לתרבות הדיור, יו"ר ועד קריית היובל וחבר ועד עמותת DVI, למתן טיפולי שיניים לנזקקים), וב-1978 הוביל לראשונה רשימה שכונתית בבחירות לעיריית ירושלים אותה מימן מכספו.
מ-1958 היה נשוי לאסתר לבית שימו (לשעבר שוורץ), בתה של המשוררת מלכה נשר, ונולדו להם שלושה ילדים. בתו הבכורה היא אורית סטרוק.
כהן נפטר ממחלה ב-18 במאי 2020.
פעילות אקדמית

בשנת 1997 חזר ללימודים באוניברסיטה העברית, וב-2006 קיבל תואר דוקטור למשפטים במשפט חוקתי ובתורת המשפט (אנ'), על עבודה שכותרתה "כללים ועקרונות חוקתיים נעלמים או מוכחשים", שנעשתה בהנחייתם של פרופ' אלון הראל ופרופ' אריאל בנדור.
במהלך לימודי הדוקטורט שלו פרסם את הספר "מי מפחד ממדינה יהודית - היבט חוקתי ואידאולוגי" שבחן את "המהפכה החוקתית" בישראל. הספר כלל גם מחקר השוואתי עם 40 מדינות דמוקרטיות בעולם וסקירה רחבה על הגותם של משפטנים רבים בנושא. בהקשר זה, הוזמן כהן להציג את עמדתו במסגרת דיוניה של ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת בתחילת המאה ה-21 במיזם "חוקה בהסכמה רחבה". בין 2006 ל-2008, היה פוסט-דוקטורנט במכון דייוויס במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' גבי שפר ופרופ' מריו שניידר, אז ביצע את מחקרו האקדמי אודות לאומיות ופוסט-לאומיות באיחוד האירופי, בבוחנו 10 קבוצות אירופיות והאם קיימת לאומיות בקירבן.
החל משנת 2010, פרסם את תוצאות מחקרו האקדמי מתקופת הפוסט-דוקטורט בשתי סדרות ספרים אודות פוסט-לאומיות באיחוד האירופי. סדרה ראשונה עסקה בפוסט-לאומיות בליבו של האיחוד האירופי - שכללה חמישה כרכים (אודות הגרמנים, הצרפתים, הספרדים, האיטלקים והבריטים). סדרה שנייה, עסקה בפוסט-לאומיות בצפון ומזרח האיחוד האירופי, שכללה אף היא חמישה כרכים (אודות ההולנדים, הפולנים, ההונגרים, הבולגרים והשוודים.
בכל אחד מעשרת הכרכים של שתי סדרות המחקר הללו נסקרת ההיסטוריה של כל קבוצה מתחילת התהוותה במשך כ-1,500 שנה, נבחנת מידת הלאומיות שהתגבשה בכל אחת מהקבוצות (אם בכלל) וזוהו המאפיינים הייחודיים של כל קבוצה. כמו-כן נסקרת בספרים אלו, על-סמך הממצאים הללו, מידת התרומה האפשרית מצידה של כל אחת מהקבוצות האירופיות לחיזוק הלאומיות הפאן-אירופית המתעוררת במסגרת האיחוד האירופי. בספר על הבריטים שפורסם ב-2014, כתב כי הבריטים הם הקבוצה האירופית היחידה מכל 10 הקבוצות האירופיות שחקר, שמעדיפה בבירור את הזהות הלאומית שלה על-פני הזהות האירופית, והסיבות לכך נדונות שם בהרחבה. לגבי שאר 9 הקבוצות נמצא שהן צפויות להישאר באיחוד האירופי.
ספר נוסף שפרסם עוסק באסלאם ובמוסלמים באירופה ומנתח את הסיבות למתיחות המיבנית שבין האירופים הילידים לבין המהגרים המוסלמים שבאו להתגורר בקירבם, מזהה את המגמות המסוכנות של מתיחות זו וקובע שהמפתח לפתרון המשבר נמצא בידי האירופים. בספר מתוארות שלוש דרכים שבהן נוקטים האירופים בהתמודדות עם המהגרים המוסלמים ומוצעת לאירופים מפת-דרכים כיצד להיחלץ מהמשבר הצפוי, או לפחות להנמיך את עוצמת נפיצותו. על ממצאי ספרו זה - תוך-כדי הכנתו לדפוס - הרצה ב-2016 בכנס השנתי של האגודה הישראלית לחקר האינטגרציה האירופית בה היה חבר.
כתביו > ספרים

מי מפחד ממדינה יהודית - היבט חוקתי ואידאולוגי, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, 2001
כרך 1 - The Germans: Absent Nationality and the Holocaust, Sussex Academic Press, 2010
כרך 2 - The French: Myths of Revolution, Sussex Academic Press, 2011
כרך 3 - The Spanish: Shadows of Embarrassment, Sussex Academic Press, 2012
כרך 4 - The Italians: Family as a Core, Sussex Academic Press, 2013
כרך 5 - The British: Reverence towards Nationality, Priests Publishing, 2014
כרך 1 - The Dutch: Creativity in the Face of Nature, Nova Science Publishers, 2016
כרך 2 - The Poles: Myths and Reality, Nova Science Publishers, 2017
כרך 3 - The Hungarians: Borders of Language and Dilemmas of Identity, Nova Science Publishers, 2019
כרך 4 - The Bulgarians: A Forged Mélange., Nova Science Publishers, 2019
כרך 5 - The Swedes: The Main Nordic-Europeans, Nova Science Publishers, 2021
Islam and Muslims in Europe, Nova Science Publishers, 2018
כתביו > מאמרים

“The Foundations of Law Act” in H. G. Sprecher (ed.), Jewish Law Association Studies 10: The Jerusalem 1998 Conference Volume, pages 11–16, Global Publications, State University of New York, 2000
"הזכויות המיוחדות של הציבור היהודי במדינתו", כתב עת "האומה", ספטמבר 2002, גיליון 149, עמ' 43–53.
בית־משפט לחוקה בלא חוקה?, משפט וממשל ו, 2003, עמ' 343-348
הערות שוליים

↑  ר' תקציר CV אקדמי של ד"ר יהודה כהן באתר הוצאת הכהנים
↑  רשימת קי, ר' תוצאות הבחירות בילקוט הפרסומים 2485, באתר נבו, ‏3.12.1978
↑  יהודה כהן באתר GRAVEZ
↑  ר' "כללים ועקרונות חוקתיים נעלמים או מוכחשים", חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה (למשפטים) הוגש לסינט האוניברסיטה העברית בשנת 2005 - ה'תשס"ה
↑  "מי מפחד ממדינה יהודית", ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין בישראל, 2001
↑  מאמרו של עו"ד אברהם קריתי על הספר "מי מפחד ממדינה יהודית"
↑  אביעד בקשי, ד"ר יהודה כהן ז"ל – חלוץ מהפכת הנגד החוקתית, באתר ערוץ 7, 25 במאי 2020
↑  ראו:
עו"ד צבי נח, ‏כינון חוקה: מחפשים את נוסחת טנט, באתר גלובס, 1 ביולי 2001, וראו שם את דברי פרופסור קלוד קליין בערב שערכה לשכת עורכי-הדין בירושלים לרגל צאתו לאור של הספר "מי מפחד ממדינה יהודית" שכתב כהן.
↑  משאל עם לאישור חוקה, חוקי היסוד כתשתית לחוקה, באתר הכנסת, 1 ביוני 2003
↑  סדרה אודות פוסט-לאומיות בליבו של האיחוד האירופי - הגרמנים, הצרפתים, הספרדים, האיטלקים והבריטים באתר הוצאת הכהנים
↑  סדרה אודות פוסט-לאומיות בצפון ובמזרח האיחוד האירופי - ההולנדים, הפולנים, ההונגרים, הבולגרים, השוודים באתר הוצאת נובה
↑  תיאור הספר על הבריטים The British: Reverence towards Nationality
↑  ר' תקציר של הספר על הבריטים The British: Reverence towards Nationality, שפורסם לקהל הרחב
↑  תיאור הספר על האסלאם והמוסלמים באירופה מאת ד"ר יהודה כהן באתר הוצאת נובה
↑  ר' תכנית הכנס השנתי של האגודה הישראלית לחקר האינטגרציה האירופית,, ‏26.10.2016
↑  למה דווקא הגרמנים חוללו את השואה כשאלתו של הנשיא שמעון פרס בנאומו בבונדסטג ב-27.1.2010
↑  מדוע המשיכה גרמניה ביתר-שאת ביישום 'הפתרון הסופי' בשלב שבו היה ברור שבעלות הברית ינצחו במלחמה
↑  ר' הסבר למה התכוון אייכמן כשאמר (בהקלטות מ-1952, שנתגלו לאחר צאת הספר) ש"הייתי אידיאליסט" ?]
↑  ר' אודות הסדרה באתר הוצאת נובה
↑  ר' גיליון 149 של "האומה" באתר "מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259855305171  PLWABN: 9810612356405606  GND: 140768114  ISNI: 0000 0001 1880 0012  LCCN: no2001056569  NTA: 264380592  SUDOC: 157055418  VIAF: 97742237   WorldCat (עם VIAF): 97742237
יחסי דרום סודאן – צרפת

| יחסי דרום סודאן – צרפת |
| --- | --- |
דרום סודאן: צרפת


דרום סודאן: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
644,329: 643,801
אוכלוסייה
12,004,788: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,998: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
999: 45,527
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה נשיאותית למחצה

שגרירות דרום סודאן בפריז
יחסי דרום סודאן–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין דרום סודאן וצרפת.
יחסים דיפלומטיים

התעניינותה של צרפת בדרום סודאן החלה בתקרית פשודה ב-25 באוגוסט 1898 על הנילוס הלבן (ששמה הנוכחי הוא קודוק, בירת מחוז מדינת הנילוס העליון). בהגיעו לשם חתם המפקד ז'אן-בטיסט מרשן על חוזה ב-3 בספטמבר 1898 עם מלכם של השילוקים. הסכם דומה נחתם ב-7 בספטמבר עם אנשי הדינקה, לבקשתם, 12 יום לפני שהגיע לשם לורד קיצ'נר הבריטי.
צרפת הכירה בדרום סודאן ב-9 ביולי 2011, יום עצמאותה. היחסים הדו-צדדיים היו לבביים מאז. צרפת הייתה מיוצגת בממשל האוטונומי של דרום סודאן, שהיה אז חלק מסודאן, מאז 2006, אז פתחה משרד שגרירות בג'ובה, שהפך לקונסוליה כללית בשנת 2010. כאשר דרום סודאן הכריזה על עצמאותה ב-9 ביולי 2011, הפכה הקונסוליה הכללית הצרפתית בג'ובה לשגרירות צרפת בדרום סודאן.
צרפת הייתה אחת המדינות היחידות ששמרו על שגרירותה כאשר פרצה מלחמת האזרחים בדרום סודאן בשנת 2013. מאז 1 בינואר 2017 השגרירות מורכבת מצוות של חמישה אנשים.
צרפת תומכת במאמצי התיווך של המדינות באזור באמצעות הרשות הבין-ממשלתית לפיתוח (אנ') והאיחוד האפריקאי. היא שיבחה את חתימת ההסכם המתחדש ליישוב סכסוכים בדרום סודאן (R-ARCSS) והכשרת ממשלת האחדות הלאומית. פעולתה של צרפת עולה בקנה אחד עם זו של האיחוד האירופי (אמברגו נשק מאז 1994 על סודאן הוארך לדרום סודאן בשנת 2011; החלת סנקציות אינדיבידואליות; תמיכה בקיום משותף שלום של שני הסודאנים).
דרום סודאן פתחה שגרירות בצרפת ביולי 2012. הנשיא סאלווה קיר מאיארדיט השתתף בפסגה בצרפת בדצמבר 2013. שר החינוך, מר דנג דנג הוק, השתתף בכנס הכללי ה-40 של אונסקו בפריז בנובמבר 2019.
נוכחות צרפתית

בשנת 2020 הורכבה הקהילה הצרפתית בדרום סודאן מ-50 אזרחים צרפתים רשומים בשגרירות, העוסקים בעיקר בפעילות הומניטרית במדינה.
יחסים כלכליים

הסחר בין צרפת לדרום סודאן כמעט ואינו קיים, והיקף היצוא הוא 1.5 מיליון אירו בלבד. אחת החברות הצרפתיות היחידות העובדות בדרום סודאן היא טוטאל, שיש לה זיכיון נפט גדול, גוש B, מאז שנות ה-80. עם זאת, שום פעילות חיפוש או ייצור לא החלו, בעיקר בגלל היעדר הסכמה לייצור שיתוף מאז עצמאות דרום סודאן. בולורה לוגיסטיקה עובדת גם בדרום סודאן, אך מספר העובדים בה פחת משמעותית מאז 2013.
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני

המכון הצרפתי בג'ובה, הממוקם באוניברסיטה הלאומית של ג'ובה, הוא סניף של המכון בח'רטום ונפתח בשנת 2012. זהו מרכז התרבות הבינלאומי היחיד במדינה. קורסים בצרפתית נלמדים שם והמכון פעיל בחיי התרבות של הבירה בארגון אירועים עם אנשים דרום סודאנים או שותפים חברים בארגון הבינלאומי של לה פרנקופוני.
יקטרינה גאמובה

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1980 (בת 43) צ'ליאבינסק, ברה"מ 
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת אורל לחינוך גופני 
 משקל:  80 ק"ג 
 גובה:  2.02 מטרים
 בן או בת זוג:  מיכאיל מוקסיי (17 באוגוסט 2012–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורעף 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה ראשונה  Order "Duslyk"  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  תואר של כבוד בספורט של רוסיה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
יקטרינה גאמובה (ברוסית: Екатери́на Га́мова; נולדה ב-17 באוקטובר 1980 בצ'ליאבינסק) היא שחקנית כדורעף רוסייה. היא הייתה חברת נבחרת הכדורעף הלאומית של רוסיה, שזכתה במדליה זהב ב-2006 באליפות העולם לכדורעף לנשים, וזוכת מדליית כסף במשחקים האולימפיים הן של אולימפיאדת אתונה (2004) והן של אולימפיאדת סידני (2000). היא מתנשאת לגובה של שני מטרים ושישה סנטימטרים והיא אחת הספורטאיות הגבוהות בעולם. המועדון הנוכחי בו היא משחקת הוא דינמו (קאזאן). בשנת 2011 היא זכתה עם קבוצתה גם באליפות רוסיה וגם בגביע רוסיה.
משפחה

בשנת 2012 גאמובה התחתנה עם מיכאיל מוקסיי, צלם קולנוע בהכשרתו (בנה של השחקנית והבמאית סבטלנה דרוז'ינינה). לבני הזוג שני ילדים - מקסים ואליזבטה.
פרסים

1999 - מקום חמישי באליפות BCV.
1999 - זוכת מדליית הזהב בגראנד פרי העולמי.
1999 - זוכת מדליית זהב באליפות העולם לנוער.
2004 - החוסמת והמנחיתה הטובה ביותר באליפות הכדורעף האולימפית לנשים.
2004 - השחקנית הטובה ביותר.
2006 - זוכת מדליית הזהב באליפות העולם לכדורעף
2007 - המגישה הטובה ביותר בליגת האלופות האירופית לעונת 2006/07.
2010 - אלופת העולם וזכייה בפרס השחקן המוצלח של האליפות
2010 - פרס ספורטאית השנה ברוסיה.
בתרבות הפופולרית

הוובקומיקס Achewood מאזכר את גאמובה כמושא חיבתה של הדמות קורנליוס הדוב.
יחסי אתיופיה–סין

| יחסי אתיופיה–סין |
| --- | --- |
אתיופיה: הרפובליקה העממית של סין


אתיופיה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 9,596,967.75
אוכלוסייה
132,911,662: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 12,545
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: רפובליקה עממית

יחסי אתיופיה–סין הם יחסי החוץ בין אתיופיה וסין אשר כוננו ב-1970. אתיופיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג סין מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה. עד 2016–2018, ההשקעות הישירות הסיניות (FDI) באתיופיה הגיעו ל-4 מיליארד דולר והסחר הדו-צדדי צמח ל-5.4 מיליארד דולר.
היסטוריה

לא ידוע בדיוק מתי סין ואתיופיה יצרו קשר ישיר לראשונה. הסינולוג א. הרמן סבר כי קרנף חי שהגיע לחצרו של הקיסר הסיני פינג ממדינת ה"אגאזי" או ה"אגאזין" בין שנת 1 ל-6 לספירה הגיע מקרן אפריקה; אולם סינולוגים אחרים מאתרים את המדינה הזו הרבה יותר קרוב לסין, אולי במלזיה, הודו או אינדונזיה. המומחה האתיופי ריצ'רד פנקהרסט בטוח שלפי שושלת טאנג (618–907) "הסינים הכירו לפחות חלק מקרן אפריקה וסחרו בעקיפין אם לא ישירות עם החוף הסומלי". מאותה תקופה ואילך, סין סחרה לא רק עם אתיופיה והקרן, אלא עם עמי החוף המזרחי של אפריקה, והשיגה ניבים של פילים, קרני קרנף, פנינים, מושק של חתול הסיבט, אמברגיס ועבדים. החל משושלת יואן הסינים החלו לסחור יותר ויותר ישירות עם אפריקאים, דבר המעיד לא רק במסמכים בני זמננו, אלא מממצאים ארכאולוגיים של מטבעות ופורצלן סיניים.
למרות מגע מסחרי מוקדם זה, אף אחד מהצדדים לא גילה עניין רב בפעילות דיפלומטית זה עם זה עד המאה ה-20. סין הייתה אחת מחמש הממשלות היחידות שסירבו להכיר בכיבוש אתיופיה על ידי איטליה. היחסים היו גרועים בתקופת היילה סלאסי, כאשר אתיופיה הייתה בעלת ברית עם מעצמות המערב במלחמה הקרה. התמיכה הסינית בחזית השחרור העממית של אריתריאה תרמה למתיחות בין המדינות משנת 1967. עם זאת, שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בדצמבר 1970 כאשר סין הסכימה להכיר באריתריאה כאתיופית, בתמורה להכרה של היילה סלאסי בטאיוואן כסינית. בשנת 1971 תמכה אתיופיה בהצעה של סין למושב קבוע באו"ם והיא הצביעה בעד קבלת בייג'ינג והחלפת טאיפיי. היחסים השתפרו לתקופה קצרה לאחר המהפכה האתיופית של 1974, אך נעשו מתוחים ככל שהחונטה הצבאית האתיופית פיתחה קשרים הדוקים יותר ויותר עם ברית המועצות. לאחר שהחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית תפסה את השלטון ב-1991, היחסים השתפרו בהתמדה, עם הגדלת המגעים הדיפלומטיים והגדלת הסחר וההשקעות הסיניות בכלכלה האתיופית.
מגעים ואמנות רשמיים

ראש ממשלת סין, ג'ואו אנלאי, ביקר באתיופיה בינואר 1964. הקיסר האתיופי היילה סלאסי ביקר בבייג'ינג באוקטובר 1971, שם התקבל על ידי מאו דזה-דונג. Qian Qichen, סגן ראש הממשלה ושר החוץ של סין, ביקר באתיופיה ביולי 1989, ינואר 1991 וינואר 1994. נשיא סין ג'יאנג דזה-מין ביקר במאי 1996.
ביוני 2001 ביקר סגן שר החוץ האתיופי בבייג'ינג, שם הביע תמיכה במדיניות "סין האחת" בסכסוך עם טאיוואן. בדצמבר 2003 ביקר ראש ממשלת סין ון ג'יאבאו באתיופיה כדי להשתתף בפתיחת הפורום לשיתוף פעולה בין סין לאפריקה. בדצמבר 2004 נפגשו ראשי בית המחוקקים באתיופיה וסין בבייג'ינג ובהודעה משותפת אמרו כי שני המחוזות רוצים להרחיב את כל ההיבטים של שיתוף הפעולה. במאי 2007, עוזר שר המסחר של סין, וואנג צ'או, ביקר באדיס אבבה וחתם על הסכם להפטרת חובות בשווי 18.5 מיליון דולר. בפברואר 2008 פגש שר הבנייה הסיני את עמיתו באדיס אבבה, והדגיש מחדש את מחויבותן של שתי הממשלות לשיתוף פעולה. השר האתיופי בירך על מעורבותן של חברות בנייה סיניות בשיפור התשתיות האתיופיות. בנובמבר 2008 ביקר יו"ר הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי העממי של סין באתיופיה שם פגש בכירים אתיופיים ומנהיגים פוליטיים כולל הנשיא גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה ודן בדרכים לחיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי.
הסכמים בין שתי המדינות כוללים הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי (1971, 1988 ו-2002); הסכם סחר (1971, 1976); פרוטוקול סחר (1984, 1986, 1988); הסכם לשיתוף פעולה מסחרי, כלכלי וטכנולוגי (1996) והסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1988). במאי 2009 חתמו שתי המדינות על הסכם לביטול כפל מס, שצפוי להגביר את המסחר וההשקעות.
יחסים כלכליים

הקשר הכלכלי הוא רב-גוני. בין השנים 2000 ל-2014, סיפקה סין למעלה מ-12 מיליארד דולר במימון הלוואות (בדרך כלל קשורות לפרויקטי תשתית שביצעו חברות סיניות). ישנה השקעה סינית גוברת בכלכלה האתיופית, בעוד שהיבוא של מוצרי צריכה זולים מסין (3.4 מיליארד דולר ב-2015) עולה בהרבה על היצוא מאתיופיה לסין (380 מיליון דולר ב-2015). נראה שהסינים מתעניינים באתיופיה מסיבות פוליטיות (בקרב מדינות אפריקה, הממשל והאוריינטציה ההתפתחותית שלה קרובים ביותר לזה של סין, והיא מארחת את מטה האיחוד האפריקאי), וכשותף עסקי. ההתמקדות של אתיופיה בתשתיות יצרה הזדמנויות רבות עבור חברות בנייה סיניות. אתיופיה היא גם שוק משמעותי ליצוא סיני שיתרחב ככל שהצמיחה הכלכלית המהירה של אתיופיה תימשך. עבור אתיופיה, האוצר הסיני מספק תמיכה קריטית בלגיטימציה של הממשלה, שכן הזדמנויות חשמל, תחבורה ותעסוקה ממשיכות להתרחב, ממריצות צמיחה כלכלית ומסייעות בקידום היצוא למדינות אחרות. גישת "עסקים זה עסקים" של סין מבורכת בהשוואה לספקי סיוע מערביים שלעיתים קרובות קושרים את תרומתם לשינויים במבנה המשפטי והפוליטי באתיופיה.
יחסים כלכליים > סיוע ישיר

הסיוע הסיני לאתיופיה כלל שיגור של צוותים רפואיים ומורים, ומלגות חינוכיות לסטודנטים אתיופים הלומדים בסין. נשיא אתיופיה מולטו טשומה התחנך בסין. תוכנית הסיוע של סין מימנה את בנייתו של בית ספר מקצועי באתיופיה. למרות שהתוכנית הייתה להשתמש בהוראות מקצועיות סיניות, בית הספר עבר בסופו של דבר למדריכים גרמניים, כאשר התלמידים לומדים מיומנויות כולל הנדסה, רכב, אדריכלות ובנייה. ביוני 2009 סייע השגריר הסיני בהנחת אבן היסוד לבית החולים טירונש דיבאבא בייג'ינג, שתוכנן כבית חולים מודרני בגודל 6,000 מ"ר עם 100 מיטות. ממשלת סין מממנת בנייה ותספק מכשור וציוד רפואי. בית החולים נקרא על שם הרץ האתיופי טירונש דיבאבה, שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת בייג'ינג 2008. בית החולים הושלם בנובמבר 2011 ונמסר לממשלת אתיופיה. 15 אנשי רפואה סינים נשלחו לעזור לעמיתיהם האתיופיים.
יחסים כלכליים > הלוואות תשתיות

ממשלת סין גם סיפקה הלוואות גדולות לאתיופיה, שחלקן הן בעלות זיכיון (כלומר עם מרכיב מענק מעל 25 אחוז). כמעט כולם קשורים לפרויקטי בנייה שיבוצעו על ידי מפעלים סיניים כגון כביש הטבעת של אדיס אבבה שנפתח בשנת 2003.
כמה פרויקטים שנבנו בסין ממומנים על ידי ממשלת אתיופיה. בשנת 2002, למשל, החלה תאגיד Sino Hydro לעבוד על הפרויקט ההידרואלקטרי המוערך ב-224 מיליון דולר של Tekeze עם סכר באורך 607 רגל על נהר Tekezé, שהיה אמור להסתיים ב-2007. לאחר עיכובים שנבעו בין השאר מבעיות במפולות מסיביות, הפרויקט הושלם בעלות סופית של 365 מיליון דולר ביולי 2009 ואמור לספק 300 מגה וואט של כוח. ביולי 2009, אתיופיה חתמה על הסכמים נוספים עם סין עבור תאגיד Sino Hydro לבניית 2,150 מגה וואט של קיבולת הידרו-אלקטרית עם סכרי Gibe IV (Omo River) ו-Halele Werabesa, בעסקה בשווי 2.67 מיליארד דולר. סין תכסה 85% מעלות הפרויקט באמצעות אשראי קונים מועדפים והלוואות זיכיון. איש הסביבה ריצ'רד ליקי הביע דאגה לגבי ההשפעה האפשרית של סכרי נהר האומו על אגם טורקאנה. בנק היצוא-יבוא של סין מימן מסילת רכבת מאדיס אבבה לנמל הראשי של אתיופיה בג'יבוטי השכנה, שהושלמה ב-2016.
יחסים כלכליים > השקעות ומסחר

עד 2009, ההשקעה הסינית הישירה באתיופיה הגיעה ל-900 מיליון דולר.
היצוא מאתיופיה לסין גדל מרמות זניחות לפני שנת 2000 לכ-130 מיליון דולר ב-2006, בעיקר בחומרי גלם כמו שומשום ועור מוגמר חלקית. בינתיים, היצוא מסין לאתיופיה גדל מ-50 מיליון דולר ב-1996 ל-430 מיליון דולר ב-2006, כולל ביגוד, מכונות וציוד אלקטרוני במחירים נמוכים. ממשלת אתיופיה עודדה יבוא, רכשה ציוד סיני ואספקה לחברות בנייה וייצור מקומיות על בסיס חכירה לקנייה. הסחר ממשיך לצמוח במהירות. עד 2015 הסחר הדו-צדדי צמח ל-3.8 מיליארד דולר, כאשר היצוא האתיופי מעודד באמצעות הסדרי מכסות ותעריפים מיוחדים על סחורות רבות. במאמר שהוכן עבור ה-OECD, הכלכלן Tegne Gebre Egziabher מאוניברסיטת אדיס אבבה מציין כי בטווח הקצר, יבוא סיני זול עשוי לפגוע ביצרנים המקומיים. עם זאת, היתרון לטווח ארוך יותר עשוי להיות גירוי שיפורים ביעילות ובאיכות. השקעה סינית בתשתית מקומית עשויה לסייע לתוצאה זו.
תקרית אבולה

באפריל 2007 לוחמים מהחזית לשחרור לאומי של אוגדן, קבוצה של סומלים אתניים שביקשו עצמאות מאתיופיה תקפו עובדים בשדה נפט באבולה, עיירה קטנה כ-120 ק"מ דרומית לג'יג'יגה במזרח אתיופיה. הם הרגו כ-65 אתיופים ותשעה עובדים סינים, וחטפו עוד שבעה סינים. שדה הנפט מנוהל על ידי חברת בת של תאגיד סינופק (Sinopec) בבעלות ממשלתית. דובר סינופק אמר כי התקרית לא תרתיע את החברה מחקירה נוספת. משרד החוץ הסיני נמנע מלדון במניעים של התוקפים מעבר להצהרה שהם מנסים לחבל ביחסים של סין עם אתיופיה. צוות סיני נשלח לחקור מה קרה ולבחון דרכים לשיפור הבטיחות בעתיד.
ילדוס סמטוב

ילדוס בקיטבאיך סמטוב (בקזחית: Елдос Бақытбайұлы Сметов; נולד ב-9 בספטמבר 1992) הוא ג'ודוקא קזחי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, סגן האלוף האולימפי מריו 2016, זוכה מדליית הארד מטוקיו 2020 ואלוף אולימפי מפריז 2024.
קריירה

בשנת 2013 סמטוב זכה במדליית ארד באליפות אסיה ושנה לאחר מכן זכה במדליית הזהב במשחקי אסיה לאחר שניצח בגמר את בולדבאטר גנבאט המונגולי.
בשנת 2015 הוא התחרה באליפות העולם שנערכה באסטנה שבמדינת הולדתו וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. בשלב חצי הגמר הוא ניצח את טורו שישימה היפני לאחר שקיבל ניקוד יוקו על תרגיל מוצלח שביצע כעשר שניות מהפתיחה והספיק לו לניצחון. בגמר הוא התמודד מול בן-ארצו רוסטם איברייב ולמרות שהקרב הסתיים ללא ניקוד סמטוב ניצח לאחר שיריבו ספג עונש.
סמטוב נבחר לייצג את קזחסטן בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג באולימפיאדת ריו 2016 ואף זכה במדליית הכסף. בחצי הגמר הוא ניצח את אורחן ספארוב מאזרבייג'ן ובגמר הפסיד בניקוד ווזארי לבסלאן מודראנוב הרוסי לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. באותה השנה סמטוב זכה גם במדליית הזהב באליפות אסיה כשניצח בגמר את דיוברק אורוזבוייב האוזבקי.
באליפות העולם בשנת 2019 שנערכה בטוקיו, זכה סמטוב במדליית הארד לאחר שניצח בקרב על המדליה את בן ארצו גוסמן קירגיזבייב הקזחי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה סמטוב במדליית הארד. לאחר שני ניצחונות מוקדמים הוא הגיע לשלב חצי הגמר בו הפסיד לנאוהיסה טקטו היפני לאחר שבע דקות בתוך זמן ניקוד הזהב ונשר לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה סמטוב התמודד מול טורניקה צ'קדואה ההולנדי וניצח בווזארי.
לסמטוב שבע זכיות בתחרויות מהסבב העולמי של איגוד הג'ודו העולמי (6 זכיות בתחרויות גראנד פרי וזכייה אחת בתחרות גראנד סלאם).
זכיות בתחרויות מהסבב העולמי

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | גראנד פרי | אלמטי | קזחסטן קזחסטן |
| 2014 | גראנד פרי | אסטנה | קזחסטן קזחסטן |
| 2015 | גראנד פרי | בודפשט | הונגריה הונגריה |
| 2018 | גראנד סלאם | יקטרינבורג | רוסיה רוסיה |
| 2018 | גראנד פרי | חוחחוט | הרפובליקה העממית של סין סין |
| 2019 | גראנד פרי | אנטליה | טורקיה טורקיה |
| 2019 | גראנד פרי | בודפשט | הונגריה הונגריה |