stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארות יצחק
הקיבוץ כיום

קיבוץ בארות יצחק הוא קיבוץ שיתופי השומר על אורח חיים דתי.
ענפי המשק העיקריים הם גידולי שדה, רפת חלב, לולי פיטום תרנגולות, מפעל "אברות-חצם" לציפוי מתכות ומפעל "סנאק טיים" לייצור כריכים וארוחות ארוזות. בקיבוץ גם יושבים משרדיה של חברת "זיו-אב הנדסה" אשר בבעלותו של ד"ר אמיר זיו-אב.
אתר ההתיישבות הראשון הפך לאתר מורשת לאומי, בארות בנגב, אליו עולים חברי הקיבוץ לאזכרה כל שנה בח' בתמוז.
את רוב שטחי הקיבוץ המקוריים, שהיו גדולים יחסית לתקופה, מעבד כיום קיבוץ נחל עוז, היושב כיום על שטח שבו היה הפרדס הראשון של בארות יצחק, שם ישבה מפקדת הגדוד המצרי שתקף את הקיבוץ.
רב הקיבוץ הוא הרב ירון בן דוד.
בקיבוץ גם פועלת מאז 2018 מכינת "רוח השדה" - מכינה קדם-צבאית דתית לבנים בראשות הרב אילעאי עופרן והרב איתמר חייקין. וסניף של בני עקיבא.
אישי ציבור שנולדו בבארות יצחק

הסופרת יהודית וינשטוק (נולדה בבארות יצחק בשנת ה'ת"ש, 1940) – סופרת ישראלית.
נורית יעקבס צדרבוים (נולדה בשנת ה'תש"ט 1949 ברמת גן) – אמנית חזותית ישראלית, משוררת, סופרת, חוקרת, אוצרת ומרצה ישראלית שירתה בנח"ל, במחנה שמונים ובקיבוץ בארות יצחק, נישאה לבן ואיש משק ויליד הקיבוץ בארות יצחק שהיה בעלה בנישואיה הראשונים צבי יוסף יעקב (בונדי) הי"ד שנהרג במלחמת יום הכיפורים כסרן בסיירת שריון.
גיא הלוי (נולד בבארות יצחק, 22 באוגוסט 1972, י"ח באלול ה'תשל"ב) – קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במילואים. שימש כסגן מפקד עוצבת הגליל, מפקד חטיבת עציוני ומפקד גדוד 12.
גלעד זר (נולד בבארות יצחק, כ' בחשוון ה'תשכ"א, 10 בנובמבר 1960 – ז' בסיוון ה'תשס"א, 29 במאי 2001) – היה קב"ט מועצה אזורית שומרון, תושב איתמר, שנרצח בעת מילוי תפקידו בפיגוע ירי שביצעו מחבלים מגדודי אל אקצה.
דוד עמית (נולד בבארות יצחק, ו' בטבת ה'תש"ח, 19 בדצמבר 1947 - י"א בניסן ה'תשע"ג, 22 במרץ 2013) – חוקר ארץ ישראל וארכאולוג ישראלי.
דרור פרידמן (נולד בבארות יצחק) – קצין מילואים בדרגת תת-אלוף בצה"ל. כיהן כסגן-מפקד מפקדת העומק, כמפקד שייטת 13, כראש מספן המטה של חיל הים, כראש מספן הים, כמפקד בסיס אשדוד וכמפל"ג לוחמים שייטת 13.
מאיר שמיר (נולד בבארות יצחק ב-י"ח באלול ה'תשי"א, 19 בספטמבר 1951) – איש עסקים ישראלי, בעל השליטה בחברה הציבורית מבטח שמיר אחזקות בע"מ, שבה הוא מכהן גם כמנכ"ל . בשנת 2012 העריך כתב העת "פורבס ישראל" את הונו ב-150 מיליון דולר.
שאול גוטמן (נולד בבארות יצחק, ב-יום ב' דראש השנה ב' בתשרי ה'תש"ו, 9 בספטמבר 1945) – פרופסור אמריטוס להנדסת מכונות ואיש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מולדת ובמהלכה פרש מהסיעה וייסד את מפלגת ימין ישראל.
הרב שמואל אליקים קדר (נולד בבארות יצחק, כ"ה בתמוז ה'תשי"ג, יולי 1953 – י"ז בתשרי ה'תשס"ז, אוקטובר 2006) – בתפקידיו רב, ראש כולל ומחבר ספרי שו"ת היכל שלמה, בעל פרס ירושלים לתרבות תורנית על חיבורו "אהלי שלמה".
גלריית תמונות

חדר האוכל
הדשא הגדול שבחזית חדר האוכל
שביל באזור המגורים
הכניסה לקיבוץ
בית הכנסת
לוח הנצחה בבארות יצחק הישנה
שלט הסבר בבארות יצחק הישנה
בארות יצחק בראשיתה
חברי קבוצת בארות יצחק במלחמת העצמאות
היישוב הנוכחי בשנות החמישים
הריסות היישוב בארות יצחק המקורי. ניתן לראות את מגדל המים המחורר מאש המצרים.
מגדל המים בבארות יצחק הישנה
רפת יונקים מבט מבחוץ
רפת יונקים מבט מבפנים
צילום בקיבוץ
מגדל המים בקיבוץ
שדות הקיבוץ
חדר האוכל
בארות יצחק - ילדי בארות יצחק בחזרה הביתה מטיול בשדה.-
ילדי בארות יצחק.
בארות יצחק - הכשרת קרקע
בארות יצחק - חריש
מראה בארות יצחק בנגב
בארות - יצחק - ביום העלייה
מראה בארות יצחק בנגב
בארות יצחק - נחלת ווסטהיים
בארות יצחק - איסוף תבואה
בארות יצחק - ביום העלייה
בארות יצחק - אחרי העבודה
בארות יצחק - השומרים
בארות - יצחק - ביום העלייה
במחנה של בארות יצחק
בארות יצחק - אסוף תבואה
בארות יצחק - קציר הסתויון המשמש מספוא לבהמות
לקריאה נוספת

נח עמינח, בשערי עזה: המערכה בבארות-יצחק, הוצאת הקיבוץ הדתי, תש"ט.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד - 1994, עמ' 173 - 178.
נחום ברוכי, בארות יצחק בהתיישבות ובמלחמה, הוצאת אריאל, 2009.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  רמת השומרון, הצופה, 4 בפברואר 1940
↑  רמת השומרון, הצופה, 30 בספטמבר 1942
↑  מרדכי ב., קבוצת רמת השומרון, הצופה, 30 באוקטובר 1940; המשך
↑  נקודת ההתיישבות הראשונה: 31°27′54.99″N 34°30′25.3″E﻿ / ﻿31.4652750°N 34.507028°E﻿ / 31.4652750; 34.507028
↑  קבוצת רמת השומרון עלתה להתיישבות בסביבות עזה, הצופה, 9 במרץ 1943
↑  בעיבורה של עזה, הצופה, 20 ביוני 1943
↑  מפת האזור גליון Gaza, מפת מקור מנדטורית באנגלית עליה הדפסה חופה בסגול בעברית. על הגליון מצויין שם הקיבוץ במיקומו ליד רצועת עזה. המפה שורטטה ע"י שרות מפות וצלומים, צבא הגנה לישראל ספטמבר 1948, הדפסת מחלקת המדידות, יוני 1949, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  הרצאות הרבנים בהפוהמ"ז, הצופה, 2 בדצמבר 1943
↑  ד"ר נחום ברוכי הקרב על בארות יצחק
↑  בארות יצחק בבקעת אונו, הארץ, 26 ביוני 1950
↑  רע"א 1344/16 קיבוץ בארות יצחק נ' רשות שדות התעופה, ניתן ב־1 ביוני 2016
↑  חדר זיכרון ויצירות באמנות ושירה שנוצר לזכרו על ידי האמנית – חדר זיכרון – מתוך 'יומנות – לאן הדרך הולכת' בבלוג בקפה דה מרקר
↑  גיל מלצר, מאיר שמיר, "פורבס ישראל", 6 באוגוסט 2012
| קיבוצי הקיבוץ הדתי |
| --- | --- | --- |
| שדות נגב | סעד • עלומים |  |
| דרום/מרכז | עין צורים • קבוצת יבנה • בארות יצחק |  |
| גוש עציון | כפר עציון • ראש צורים • מגדל עוז |  |
| עמק בית שאן | שלוחות • עין הנצי"ב • שדה אליהו • טירת צבי |  |
| הר הגלבוע | מעלה גלבוע • מירב |  |
| הגליל התחתון | לביא • בית רימון |  |
| מושבים שיתופיים | משואות יצחק • ניר עציון • בני דרום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498892805171
אופק צילומי אויר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בת
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 חברת אם:  פורמולה מערכות
 מיקום המטה:  נתניה 
 משרד ראשי:  הבונים 22, א.ת פולג, נתניה
 בעלות:  אהוד פרידלנדר
 ענפי תעשייה:  מידע גאוגרפי, חישה מרחוק, מיפוי ומדידות מדויקות
 מוצרים עיקריים:  צילומי אויר, מיפוי אווירי, מיפוי קרקעי, סקרים גאוגרפיים
 עובדים:  100
  
 www.ofek-air.com
 
אופק צילומי אויר היא חברה המתמחה בתחום הגיאו-אינפורמציה, מיפוי ויישומים גאוגרפיים. לחברה מספר מטוסי צילום, ציוד צילום וחישה מרחוק הכולל מצלמות אנלוגיות ודיגיטליות, מערכות סריקת לייזר וחיישנים המופעלים מהאוויר ומהקרקע. מאז יוני 2020 החברה נמצאת בבעלות קבוצת "פורמולה מערכות".
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1987 על ידי אהוד פרידלנדר, על בסיס מעבדות צילום אופק שהוקמו בשנות השבעים על ידי שייקה אקסלרוד. בשנותיה הראשונות עסקה החברה בצילומי אוויר ממצלמות מיפוי אמריקניות (מעודפי מלחמת וייטנאם) בעיקר בתחום צילומי אוויר באינפרא-אדום לצורכי חקלאות. כעבור מספר שנים, הרחיבה החברה את פעילותה לתחומי המיפוי האווירי והלוויני המדויק, סקרים ומדידות מדויקות מהאוויר.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה החברה לפעול גם מחוץ לישראל, בין השאר הקימה חברת בת ברפובליקה העממית של סין, בשותפות עם חברת אל-אופ, שהייתה אמורה לבצע בסין פעילות צילום אווירי ומיפוי. אולם ממשלת סין לא אישרה את הקמת החברה, מחשש לחשיפת מתקנים רגישים בתחומה. אל-אופ ואופק תכננו לבצע את הצילומים במצלמות מתקדמות שפיתחה אל-אופ, המסוגלות לבצע צילום אווירי דיגיטלי. הצילומים אמורים היו להתבצע ממטוסים סיניים, וטייסים של אופק היו אמורים לשמש כמדריכים לטייסים הסיניים. בנוסף זכתה במכרז של הבנק העולמי לאספקת צילומי אוויר ומיפוי בגאורגיה. מטרת הפרויקט בגאורגיה היה ביצוע צילום ומיפוי קרקעות כדי שהשלטונות יוכלו להחזיר קרקעות שהולאמו בתקופה הקומוניסטית לבעליהם המקוריים. בנוסף, המיזם תמך בביצוע רישומים מדויקים במרשם המקרקעין במדינה, וסייע בפרויקטים לאומיים של תשתיות ובקרה, שבהם נדרש מיפוי מפורט ומדויק. החברה גם זכתה בפרויקטים דומים ברפובליקה הדומיניקנית, ברומניה, בגאנה ובהונדורס.
בשנת 1997 פתחה רשות ההגבלים העסקיים בחקירה נגד החברה, לאחר תלונה של החברה המתחרה "איירופן", שפשטה את הרגל ב-1995. אולם החקירה לא הניבה תחילה דבר. אך בינואר 2002 הוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים אתמול כתב אישום נגד החברה ונגד בעלי מניותיה ומנהליה, אהוד ואילן פרידלנדר, וכן כנגד חברות אירופן ואינטרפן וקרלוס קצמן, מנכ"ל החברות, בעבירות על חוק ההגבלים העסקיים. לפי כתב האישום, מספטמבר 1997 ועד סוף 1998 ביצעו החברות מיזוג בפועל, בדרך של הקמת חברה משותפת בלא אישור המיזוג כחוק על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים.
באוקטובר 1999, קיבלה החברה את זכויות הייצוג בישראל של חברת "ספייס אימג'ינג", בעלת הלוויין איקונוס (שהיה לוויין הצילום הראשון שהיה מסוגל לצלם אתרים בכדור הארץ ברזולוציה של מטר על בסיס מסחרי). כמו כן קיבלה אופק את הזיכיון לשיווק מוצרי הלוויין בישראל.
ביוני 2000, מטוס ססנה של החברה התרסק מול חוף תל ברוך בתל אביב לעיני קהל רב, דקות ספורות לאחר שהמריא מנמל התעופה דב הוז לצילומי אוויר. הטייס והצלם נהרגו.
בדצמבר 2000, זכתה החברה במכרז שפרסם המרכז למיפוי ישראל, לסיפוק צילומי אוויר לגופים ממשלתיים, בעלות של 2.5 מיליון שקל בשנה. לצורך המכרז רכשה החברה מטוס צילום חדש. מטוס המסוגל לבצע טיסות צילום בגובה רב, של כ-32 אלף רגל (כ-10 ק"מ).
בפברואר 2011 זכתה בפרויקט של הקרן האמריקאית Millennium Challenge Corporation, הפועלת למיגור הרעב והבערות במדינות אפריקה. למיפוי במדינת בורקינה פאסו באפריקה.
בשנת 2012 זכתה החברה במכרז של האיחוד האירופי למיפוי קפריסין. מטרת המכרז הייתה לסייע לרשויות המקומיות בקפריסין להציג חישובי ארנונה מדויקים לתושביהן, במטרה לשפר את גביית המיסים, כתנאי לקבלת חבילת חילוץ מהאיחוד האירופי, בעקבות משבר החוב במדינה. החברה יצרה מיפוי מפורט, לא רק של כל בית, אלא גם צילום הבתים במידול תלת-ממדי, כדי שאפשר יהיה לראות כמה קומות יש, וכך ליצור מאגר מידע מדויק לחיובי ארנונה.
ביוני 2020 רכשה קבוצת פורמולה מערכות 80% ממניות אופק מידי מייסד החברה, אודי פרידלנדר, לפי שווי שוק של 60 מיליון שקל.
הערות שוליים

1 2  יניב הלפרין, ‏פורמולה רוכשת את אופק צילומי אוויר לפי שווי של 60 מיליון שקלים, באתר "אנשים ומחשבים"
1 2   ישראל פישר, חיוב ארנונה מהשמים, באתר TheMarker‏, 24 בנובמבר 2015
↑  דרור מרום, שנגחאי, ‏בוטלה תוכנית הקמת חברה של אל-אופ ואופק לצילומי אוויר בסין, באתר גלובס, 1 בספטמבר 1998
↑  דרור מרום, ‏אופק זכתה במיכרז לאספקת צילומי אוויר בגרוזיה, באתר גלובס, 25 בנובמבר 1999
↑  דרור מרום, ‏אופק צילומי אוויר תסייע להחזיר קרקעות שהולאמו בגרוזיה בתקופה הקומוניסטית, באתר גלובס, 14 באוגוסט 2000
↑  זוהר בלומנקרנץ, אופק תבצע מיפוי של שטחי חקלאות בהונדורס ב-6 מיליון שקל, באתר הארץ, 11 באפריל 2001
↑  הבנק העולמי בחר באופק צילומי אויר  לפרוייקט מיפוי גדול באמריקה הלטינית, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2001
↑  דרור מרום, ‏תדמור בודק אם אופק צילומי אוויר קשורה להתמוטטות המתחרה איירופן ב-1995, באתר גלובס, 7 בנובמבר 1999
↑  אמיר הלמר, הוגש כתב אישום נגד אופק ואירופן על עבירות הגבלים עסקיים בתחום צילומי אוויר, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2002
אורה קורן, אסף ברגרפרוינד, הוגש כתב אישום נגד אופק ואירופן בגין עבירות מונופול, באתר הארץ, 1 בינואר 2002
↑  דוד חיון, ‏אופק קיבלה את הייצוג של ספייס אימג'ינג מארה"ב, באתר גלובס, 17 באוקטובר 1999
↑  אלון חכמון, טייס וצלם נהרגו בהתרסקות מטוס קל בחוף תל-אביב, באתר ynet, 23 ביוני 2000
↑  דרור מרום, ‏אופק צילומי אוויר זכתה במכרז של המרכז למיפוי ישראל, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2000
↑  זוהר בלומנקרנץ, חברת אופק זכתה במכרז אמריקאי בהיקף של מיליון דולר למיפוי בורקינה פאסו, באתר TheMarker‏, 22 בפברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368223205171  VIAF: 31151431604856301988   WorldCat (עם VIAF): 31151431604856301988
ג'ובאני מריטי

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1736 פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  13 בספטמבר 1806 (בגיל 69) פירנצה, ממלכת אטרוריה 
 מקצוע:  אנטיקוואר, איש מדע, היסטוריון
 
ג'ובאני מַרִיטִי (Giovanni Filippo Mariti;‏ 4 בנובמבר 1736, פירנצה – 13 בספטמבר 1806, פירנצה) היה היסטוריון ואיש מדע איטלקי. נודע במסעותיו ובכתביו על הלבנט.
קורות חייו

ג'ובאני מריטי נולד בפירנצה וגדל בה ובליבורנו, שבה למד מדעי הטבע וכן אנגלית וצרפתית. ב-1760 נסע למזרח, עבר בקפריסין, שהייתה אז חלק מן האימפריה העות'מאנית, וממנה הפליג לסוריה ולארץ ישראל. הוא שהה למעלה משנה בעכו כסוכנם של סוחרים אנגלים. ב-1762 השתקע בלרנקה שבקפריסין שבה הועסק בנציגות של דוכסות טוסקנה. ב-1767 חזר מריטי וסייר ברחבי ארץ ישראל. שהות זו בלבנט הניבה את חיבוריו על אודות קפריסין, סוריה וארץ ישראל ועל האירועים באזור בזמנו. לאחר שובו לביתו ב-1768, ועד מותו, מילא מריטי תפקידים שונים במינהל של דוכסות טוסקנה. תחילה פעל בתחום התברואה, וזאת על סמך ניסיונו בלבנט, שם היה עד לאירועי מגפת הדֶבֶר שפשטה ב-1760 בסוריה ובקפריסין ודיווח עליהם בפירוט. בהמשך הועסק בפיקוח על תחנת ההסגר בנמל ליבורנו, שבה עוכבו בעיקר נוסעים ויורדי-ים מהמזרח מחשש להעברת מחלות. ב-1790 חזר לעיר פירנצה וכיהן במשרות מינהליות שונות, חלקן בארכיבים של הממשל. עניינו של מריטי השתרע מבוטניקה וחקלאות ועד להיסטוריה, והוא היה פעיל באגודות מדעיות ("אקדמיות") שונות. בין היתר השתייך לחוגי הבונים החופשיים שזכו לאהדת הדוכס של טוסקנה, פטר ליאופולד מבית הבסבורג-לורן.
כתביו

ג'ובאני מריטי פרסם חיבורים שונים, שעיקרם מוקדש לארצות הלבנט. טיטוס טובלר, שערך ביבליוגרפיה מקיפה של חוקרי ארץ ישראל (1867), כתב כי "ניתן לטעון שלא אדוארד רובינסון, אלא [מריטי] הוא אבי ההיסטוריוגרפיה המודרנית [של ארץ ישראל]".
חיבורו המוכר ביותר של מריטי הוא "מסעות באי קפריסין, בסוריה ובארץ ישראל בשנים 1760–1768". חמשת כרכיו הראשונים, שראו אור לראשונה בשנים 1769–1776, זכו בתוך שני עשורים למהדורות תרגום בגרמנית, אנגלית וצרפתית והקנו לו שֵׁם באיטליה ומחוצה לה. כמחצית הכרך הראשון מוקדשת לקפריסין, והיתר – לסוריה ולארץ ישראל. בספרי ה"מסעות" שלו תיאר מריטי את המקומות בארצות המזרח העותמאני שבהם ביקר ושהה, את תושביהם על עדותיהם ומנהגיהם ואת הממשלים והמוסדות השונים. ב-1787 פרסם חיבור נוסף בשני כרכים על האזור בשם "מסע לירושלים ולחופי סוריה", וכשנתיים אחריו ראה אור חיבורו על "תולדות המצב הנוכחי של העיר ירושלים".
עיסוקו של מריטי בהיסטוריה הוביל לחיבוריו על הממלכות הצלבניות. ב-1776 פרסם כרך שישי בסדרת ה"מסעות" שיוחד לתולדות ממלכת ירושלים הצלבנית. על סמך מסמכים שמצא בגנזכים בפירנצה פרסם ב-1781 "זכרונות היסטוריים של הנזיר הפלורנטיני קורביצי" (הפטריארך הלטיני של ירושלים בשנים 1194–1202), שיוחסו לו כתבים היסטוריים שונים. ב-1784 פרסם את "הכרונולוגיה של מלכי ירושלים הצלבנית", שנסב בעיקרו על בית ליזיניאן (אנ'), שליטי ממלכות קפריסין וארמניה הקיליקית הצלבניות. באותה שנה ראה אור ספרו על כנסיית הקבר בירושלים.
כתביו של מריטי על הלבנט נשענו על היכרותו עם האזור, על חקרנותו ועל ידיעותיו בערבית ובטורקית. הוא כתב שני חיבורים על אירועים בני זמנו באימפריה העות'מאנית – "המלחמה שהבעירה את סוריה ב-1771 על ידי צבאו של עלי ביי ממצרים" ו"תולדות המלחמה בסוריה עד קיצו של עלי ביי". ב-1787 ראה אור חיבורו של מריטי על "תולדות האמיר הדרוזי פח'ר א-דין אל-מעני השני", שליט לבנון בראשית המאה ה-17, שמרד בטורקים וגלה לטוסקנה בחסות שליטיה מבית מדיצ'י.
ב-1787 ראה אור חיבורו על החשישיים ועל אגדת מנהיגם סינאן, "שליט ההר", שבו ביקש מריטי להבהיר את תופעות הטרוריזם בארצות הלבנט ואת מקורן. בחיבור זה באה לביטוי עמדתו האתאיסטית של מריטי השוללת אמונה צייתנית ללא עוררין.
על סמך ידיעותיו בבוטניקה וניסיונו בתחום התברואה פעל מריטי לשיפור החקלאות בטוסקנה. הדחף לכך היה מכת הרעב באזור בשנים 1759–1764 וכן ההכרה שהחרפת המגפות מקורה בתת-תזונה. מריטי המליץ על אימוץ שיטות חקלאות שלמד במזרח. תרומותיו החשובות לקידום הכלכלה היו בשיפור ייצור היין ובאיקלום צמחי תועלת. ב-1772 פרסם את ספרו על יינות קפריסין, וב-1776 – את הספר על הצמח פּוּאַת הצַבָּעים (Rubia tinctorum), שימושו בצביעת אריגים ואפשרויות גידולו באירופה. בספרו "מסע בגבעות פיזה" (1797–1799) הציג מריטי סקר שיטתי של החקלאות באזור וכן סקר גאולוגי ומינרלוגי, שנועד לבירור סגולות מֵי המרפא במקומות שונים והיָכְלָה הכלכלית שלהם.
הערות שוליים

↑  נתן שור, מסע אל העבר, מסה על העבר: לתולדות התקופות הממלוכית והעות'מאנית בארץ ישראל, ירושלים: אריאל, 1998, עמודים 171–172
↑  פריט 1485 ב-Bibliotheca Geographica Palaestinae של ריינהולד רֵריכט
↑  הכרךזמין לקריאה במרשתת (באיטלקית)
↑  ג'ובאני מריטי, כנסיית הקבר בירושלים, 1784 (באיטלקית)
↑  ראו: נתן שור, "הכרך השני של ספרו של ג'ובאני מריטי על מלחמות דאהר אל-עומר בשנים 1772–1774", קתדרה  78, דצמ' 1995, עמ' 43–48
↑  מריטי הקדיש את הספר לאיש חסדו, דוכס טוסקנה פטר ליאופולד (הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנים 1790–1792), שראה עצמו כממשיכם של בני מדיצ'י
↑  شيخ الجبل, שׁיְח' אל-ג'בּל, משמעו "שליט ההר", אך בתרגום המילולי לשפות אירופה, ומהן לעברית, הפך ל"זקן מן ההר"
↑  בית ספר ללימודי טבע, שהוקם בשנת 1999 בעיר פיזה, נקרא על שמו של ג'ובאני מריטי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264904505171  PLWABN: 9810658537505606  BIBSYS: 2034814  BnF: cb122407565 (data)  Botanist: Mariti  CiNii: DA07543423  GND: 117552003  ISNI: 0000 0001 2280 0912  LCCN: n85269175  NKC: mzk2009511204  NLG: 148509  NTA: 130735450  RERO: 02-A012726781  SUDOC: 059074787  VcBA: 495/218003  VIAF: 54202222   WorldCat (עם VIAF): 54202222 
ג'ובאני מריטי; ספרי מסעותיו לקפריסין, סוריה וארץ ישראל בשנים 1760–1768
המועדון של יובל המבולבל

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת טלוויזיה קומית 
 כותבים:  בר בן יוסף שחר סיטנר
 בימוי:  שבתאי קמינר
 שחקנים:  יובל שם-טוב, אלי גורנשטיין, אלדד פריבס, אביטל מטר, עמית מוריס, דקלה הדר
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  52 
 תוכנית מקור:  יובל המבולבל
 הפקה
 מפיק:  גיל אלון, גאיה נחמני, מיכל בר חיים, ליה לרר
 עורכים:  עלמה גניהר, רני מגר
 צלמים:  אייל וענונו, ירון שרון, רזבן טומסקו, אבי אורן, יריב חזן
 מוזיקה:  יובל שם-טוב, אסי טל, צליל בירן
 אורך פרק:  10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הופ! 
 תקופת שידור מקורית:  4 ביולי 2010 – 2011
 
המועדון של יובל המבולבל היא סדרת ספין אוף ישראלית של יובל המבולבל המשודרת בערוץ הופ!.
תקציר העלילה

יובל המבולבל חוזר עם תוכנית חדשה, בה הוא מארח בכל פרק חבר חדש אחר, כמו בסדרה הקודמת יובל יוצא למרפסת המועדון ושר עם הילדים שיר אחד (לא כל השירים מוזכרים בקלטות הילדים של יובל).
הדמויות

יובל המבולבל (יובל שם-טוב) – ילד מבולבל המנהל את המועדון שלו עם בלבולים ושירים.
אהרון (אלי גורנשטיין) – השכן הנרגן שאוהב לישון.
חגי (אלדד פריבס) – השכן האילם והפעלולן בעל הרעיונות המשוגעים.
שלומית (אביטל מטר) – השכנה התוססת ומלאת הרעיונות.
יותם (עמית מוריס) – המחנאי הקטן שמאוד אוהב את הטבע.
יעל (דקלה הדר) – חברתם של אהרון ויובל.
ראו גם

יובל המבולבל (סדרה)
מר עגבנייה
סלקום

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  סלקם
 מייסדים:  דב תדמור
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־31 שנים)
 חברת אם:  פורטיסימו קפיטל
 מיקום המטה:  נתניה 
 משרד ראשי:  קריית ספיר, נתניה
 ענפי תעשייה:  תקשורת
 מוצרים עיקריים:  תקשורת סלולרית טלפוניה קווית אינטרנט טלפוניה בינלאומית  טלוויזיה
 שווי שוק:  2.16 מיליארד (5 באפריל 2023)
 הכנסות:  4.40 מיליארד ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  333 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  134 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  2.26 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  6.62 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  יובל כהן
 מנכ"ל:  אלי אדדי
 עובדים:  כ-2,779 (2022)
  
 www.cellcom.co.il
 
סלקום (באנגלית, קיצור של "תקשורת סלולרית": Cellcom - Cellular communication) היא קבוצת תקשורת ישראלית. החברה נוסדה בינואר 1994 על ידי דב תדמור. ב-2011 חברת 013 נטוויז'ן נרכשה על ידי סלקום ומוזגה לתוכה.
בדצמבר 2014 נכנסה החברה לשוק הטלוויזיה תחת המותג סלקום TV והשיקה ממיר IPTV משולב, המציע את ערוצי עידן פלוס לצד שירות VOD מבוסס אינטרנט. בהמשך עיבתה סלקום את השירות והוסיפה לו בהדרגה ערוצים שונים שמועברים בשידור חי על גבי האינטרנט.
היסטוריה

סלקום הייתה המפעיל הסלולרי השני בישראל, לאחר שנים שבהן הייתה חברת פלאפון מונופול בתחום. סלקום זכתה במכרז ממשלתי, שהקריטריון בו היה התחייבות למחיר נמוך לצרכן ל-5 שנים, בהציעה מעט פחות מקבוצת מתמודדים אחרת. עד אשר סלקום זכתה במכרז, חברת פלאפון גבתה עבור דקת שיחה פי שמונה מאשר המחיר אליו התחייבה סלקום. סלקום עלתה לאוויר ב-27 בדצמבר 1994 ותחום הכיסוי שלה היה מוגבל (מגדרה עד חדרה). עם כניסתה, פנתה סלקום לקהלים רחבים הרבה יותר והורידה בצורה משמעותית את עלות הרכישה והשימוש בטלפונים סלולריים. כשנפתחו חנויות סלקום לראשונה, נוצרו בהן תורים ארוכים והחברה לא יכלה לעמוד בדרישה. לאחר שהסתיימה תקופת 5 השנים שבהן סלקום התחייבה מראש לתעריף נמוך, גם סלקום העלתה את תעריפי השימוש לרמה הגבוהה משמעותית מהעלות והנהיגה מחירים גבוהים יותר לצרכים פרטיים ומחירים נמוכים יותר למגזר העסקי. ועדה שהקים משרד התקשורת לבחינת תעריפי קישור הגומלין בעניין השלמת שיחה ו-SMS בין ארבע החברות פלאפון, סלקום, אורנג', ומירס קבעה כי הסבסוד הצולב פגע ביעילות העסקית, והציעה להגביל את דמי הקישוריות לשיחות ולהודעות SMS ולשנות את יחידת הזמן לפיה חושבו עד אז יחידות השיחה בסלולר מ-12 שניות לשנייה אחת.
החברה החלה את דרכה עם קידומת 052, ועם השנים התרחבה לקידומות 053, 058, 064 ו-065. מאפריל 2004, עם המעבר ל-7 ספרות על פי תוכנית המיספור של משרד התקשורת, סלקום נשארה עם 052.
בתחילת דרכה, סבלה מתדמית נחותה עקב הצבת תחנות בסיס במספר קטן מהדרוש וכן עקב חוסר האמינות שנבע מהבטחות לתאריכים מסוימים בהם יושלם הכיסוי באזורים מסוימים בארץ, שהתבררו כהבטחות ללא כיסוי. במפה שהפיצה חברת סלקום עם היווסדה סימנה את כל שטח הנגב מגבול ירדן עד גבול מצרים כשטח שיכוסה עד סוף שנת 1995, אך למעשה השאירה כמעט את כל השטח בין כביש 40 לגבול מצרים ללא כיסוי.
אחד מהגורמים שהפריעו לחברת סלקום בתחילת דרכה, הייתה המודעות המתגברת בציבור לגבי סכנת הקרינה מאתרי השידור הסלולריים. מסיבה זו, גם כאשר היה בידי חברת סלקום הציוד הדרוש לא תמיד הייתה יכולה להפעילו עקב צווים משפטיים.
היסטוריה > הבעלות בחברה

בעלי המניות עם הקמת החברה היו חברת בלסאות' האמריקאית (כיום חלק מתאגיד AT&T) 35%, משפחת ספרא 35% ודיסקונט השקעות. בשנת 2005 רכשה דיסקונט השקעות תמורת 1.34 מיליארד דולר את חלקיהן של בלסאות' והאחים ספרא בחברה. בפברואר 2007 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק, וביולי אותה שנה נרשמו מניותיה למסחר גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בפברואר 2021 מחקה החברה את מניותיה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק. בשנת 2007 נמכרו 16% ממניות החברה תמורת 229 מיליון דולר לגופים שונים בישראל: 5% לבנק לאומי, 2% לבנק הבינלאומי, 5% לבית ההשקעות גולדמן זאקס ועוד 4% לחברת מגדל, כך שדיסקונט השקעות החזיקה ב-59% מהחברה. בהמשך ירד חלקה של דיסקונט השקעות ל-35.5%. במאי 2024 מכרה דיסקונט השקעות את מלוא אחזקתה לקבוצה בראשות קרן פורטיסימו קפיטל.
היסטוריה > פרשת התקלה במכשירי מוטורולה

החל מחודש מרץ 1995 החלו להצטבר במשרדי "סלקום" תלונות רבות על ניתוקים בלתי-מוסברים באזורי הקליטה. באותה תקופה היו לסלקום 85 אלף מנויים, ורבים מהם מצאו את עצמם מנותקים מהרשת. החשד היה שמקור הבעיה הוא בתשתית הסלולרית שהייתה מבוססת על ציוד של חברת "נורטל". לשם איתור התקלה הובאו 70 מהנדסי תקשורת מגרמניה, שפעלו במשך כחצי שנה, כשהם בודקים בכל פעם רכיב אחר של הרשת. בינתיים התקלות החריפו, וסלקום איבדה את המוניטין הטוב לו זכתה בתחילה, והחברה נקלעה למשבר תדמית קשה.
אורן מוסט, סמנכ"ל החברה באותה תקופה, סיפר: "היינו במשבר אדיר כיוון שבמשך כל תקופת המשבר לא ניתן היה לגלות בבקרת איכות את הסיבה לתקלה, וגם מומחים מהעולם לא הצליחו לעזור. נפח התעבורה ברשת סלקום באותם ימים ירד בעשרות אחוזים. משרד התקשורת איים להקפיא את הרישיון של החברה, ובתוך החברה היה אז תסכול עמוק מאוד... אבל בכל התקופה הזו הבנו שאנחנו אחראים בלעדיים לנעשה כלפי הלקוח, כי להם לא חשוב בכלל מי אשם ומי לא אשם". החברה הפסיקה לחייב את הלקוחות בתשלום עבור זמן אוויר למשך שלושה חודשים.
ביוני 1995 גילו לבסוף מהנדסי "נורטל" שמקור התקלה הוא בבעיית תוכנה במכשירי הסלולר מסוג "מוטורולה אלפא", שהיו באותו זמן אצל כ-75% מהלקוחות. חברת "מוטורולה" התגייסה לפתרון הבעיה ופותחה גרסת תוכנה חדשה למכשירים. סלקום גייסה 500 סטודנטים שיסייעו למערך פעילות טעינת התוכנה החדשה, והחברה נאלצה לקרוא לכל בעלי המכשירים להגיע פיזית למשרדיה כדי להתקין את התוכנה המתוקנת. בשלב מסוים החברה אף שכרה את היכל הספורט יד אליהו למתן שירות ללקוחות. עם תום המשבר החברה התאוששה, ובסוף 1995 התגאתה ב-195 אלף מנויים. כצעד ענישה נגד חברת מוטורולה, עברה סלקום למכירת טלפונים מתוצרת נוקיה ואריקסון. מאז סלקום החלה למכור מכשירים מתוצרתן של מגוון חברות, ובהן גם מוטורולה.
היסטוריה > תקלת הרשת בשנת 2010

ב-1 בדצמבר 2010 התרחשה במערכת המיתוג של החברה תקלה אשר גרמה לניתוקם מהרשת של כשליש מלקוחות החברה למשך כ-12 שעות. הנהלת סלקום הוציאה הודעה על המשבר עם פרסום התקלה באמצעי התקשורת השונים. לאחר שהוכרז על סיום התקלה, החליטה הנהלת החברה לפצות את לקוחותיה בהחזר כספי על כל השימושים בזמן-אוויר ומסרונים במשך שבוע שעליו הוכרז מראש. ללקוחות בעלי חבילות זמן-אוויר או מסרונים ניתן החזר כספי בשווי רבע מעלות החבילה, פיצוי ששיקף 14 שעות שיחה ו־sms חינם על כל שעה של תקלה.
בעקבות התקלה מינה משרד התקשורת בודק מומחה וזה קבע כי לא נמצא דופי או בעיה אקוטית ברכיבים ההנדסיים של סלקום. עם זאת, כלקח מהתקלה שהשפיעה על למעלה ממיליון לקוחות החברה, גובש נוהל ולפיו במקרה של תקלה חמורה ומקיפה יחויבו כל המפעילות להוריד את הרשת שלהן ולהעלות אותה מחדש בהדרגה.
היסטוריה > התארגנות עובדים בחברה

בתחילת אפריל 2013, בעקבות הצלחת הקמת ועד עובדים בחברת פלאפון, הודיעה הסתדרות העובדים על התארגנות בקבוצת סלקום-נטוויז'ן בעקבות כך, הודיעה ההנהלה כי בעקבות פסיקת בית הדין בעניין פלאפון, היא אינה רשאית להביע עמדה בנושא, למרות טענות שהועלו נגד ההנהלה בתחילת ספטמבר 2013 לאחר שחברת בדיקה חיצונית קבעה שמעל לשליש מהעובדים בחברות סלקום ונטוויז'ן חתמו על הצטרפות להסתדרות, דירקטוריון החברה התכנס והצהיר על הכרתו בוועד העובדים ובהסתדרות כמייצגי העובדים בחברה.
היסטוריה > תקלת הרשת בשנת 2014

ב-6 בנובמבר 2014 התרחשה תקלה בשירותי הסלולר של החברה בשני אזורים. כתוצאה מהתקלה נפגעו גם מנויי הסלולר של גולן טלקום, חברה שפעלה בהסכם נדידה עם הרשת של סלקום. לבסוף התקלה תוקנה בערבו של יום.