stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמנואל פלד
הערות שוליים

↑  משפחות פ'-צ', באתר בית הראשונים, אבן יהודה
↑  אלכס ינאי, הצופים כבו את אבן יהודה, מעריב, 26 באוקטובר 1960
↑  מוסמך למדעי הטבע, דבר, 13 ביולי 1967
↑  ניצולות ומנגנוני יצירת תוצרים ראשוניים ברדיוליזה של תמיסות מימיות, באתר מאגרי האוניברסיטה העברית
↑  לדרגת מרצה, דבר, 24 באפריל 1973
↑  רשימת מרכזי הידע, באתר משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה
↑  תהליך לציפוי מתכות באלומיניום פותח בשביל התעשיה הצבאית, דבר, 14 במרץ 1973
↑  חיים קלים וארוכים לסוללה, דבר, 18 בפברואר 1982
↑  אברהם פלג, סוללת סידן כחול לבן, מעריב, 16 בינואר 1989
↑   שגיא כהן, הישראליות שסוללות את הדרך למהפכת המכוניות החשמליות, באתר TheMarker‏, 26 באוגוסט 2021
↑  Whittingham, M. S., & Yoshino, A. (2019). Lithium-ion batteries. The Royal Swedish Academy of Sciences.
↑  מסלקה, והזוכה הוא, חדשות, 20 בספטמבר 1993
↑  הזוכים ב-2018 ו-2019 בפרס ראש הממשלה על שם אריק ושילה סמסון לחדשנות בתחום אנרגיה חלופית לתחבורה, באתר משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה, ‏23 בפברואר 2020
↑  פרופ' עמנואל פלד זכה במדליית ההצטיינות של האגודה הבינלאומית לסוללות, באתר אוניברסיטת תל אביב, ‏3 באפריל 2022
↑  תמר טרבלסי חדד, "פרץ דרך בתחום הסוללות": פרס ישראל בחקר הכימיה לפרופ' עמנואל פלד, באתר ynet, 16 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266445605171  VIAF: 297777359   WorldCat (עם VIAF): 297777359
אירוויזיון 1995

| --- | --- |

 מספר התחרות:  40
 גמר:  13 במאי 1995 
 מנחים:  מארי קנדי
 רשת השידור המפיקה:  אירלנד RTÉ
 מיקום האירוע:  אירלנד תיאטרון פוינט, דבלין, אירלנד
 השיר הזוכה:  נורווגיה נורווגיה   "נוקטרנו" "Nocturne"   (להקת סיקרט גארדן)
 שיטת הניקוד:  כל מדינה מחלקת 1–8, 10 ו-12 נקודות לעשרת השירים האהובים עליה
 מספר משתתפות:  23
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  בלגיה בלגיה   דנמרק דנמרק   טורקיה טורקיה   ישראל ישראל   סלובניה סלובניה 
 מדינות שפרשו מהתחרות:  אסטוניה אסטוניה   הולנד הולנד   ליטא ליטא   סלובקיה סלובקיה   פינלנד פינלנד   רומניה רומניה   שווייץ שווייץ
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון 1994 אירוויזיון 1996 ← 
 
אירוויזיון 1995 נערך באירלנד לאחר שזו זכתה באירוויזיון זו השנה השלישית ברציפות – הישג שכמוהו לא היה בתחרות, ולא חזר על עצמו מאז.
בתחרות זכתה להקת "סיקרט גארדן" אשר ייצגה את נורווגיה עם קטע כליי בשם "נוקטורן" – שיר חסר מילים כמעט לחלוטין, אשר המנגינה תופסת בו את החלק המרכזי. מספר מדינות ביקשו לערער על הזכייה, משום שכמעט ולא היו מילים בשיר. אחרי בדיקה התגלה כי אין חוק שמחייב את המופיעים באירוויזיון לשיר, והערעור נדחה.
את ישראל ייצגה בתחרות הזמרת ליאורה, עם השיר "אמן", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ. ניצח על התזמורת גדי גולדמן. השיר "אמן" הגיע למקום השמיני בחלוקת הנקודות. הייתה זאת הפעם האחרונה שבשיר ישראלי באירוויזיון היה מנצח על התזמורת שכן ישראל נעדרה מאירוויזיון 1996 ומאירוויזיון 1997 ואילו באירוויזיון 1998, שהיה האירוויזיון האחרון שהייתה בו תזמורת, ישראל השתתפה ללא ליווי תזמורת לשירה "דיווה", אלא עם פלייבק.
ליאורה, שהייתה אלמונית לחלוטין לפני תחרות הקדם אירוויזיון בו זכתה כאשר קיבלה 82 נקודות מתוך 84 אפשריות, הגיעה לתחרות עם שאיפה לזכות במקום הראשון. ליאורה סיימה במקום השמיני, עם 81 נקודות; היא קיבלה פעם אחת את הניקוד המרבי, מצוות השיפוט של הממלכה המאוחדת.
רקע

שני זוכי האירוויזיון שייצגו את אירלנד בעבר נכחו בתחרות: דנה, זוכת אירוויזיון 1970 שהביאה לאירלנד את הניצחון הראשון שלה עם השיר "All Kinds of Everything", וכן "מר אירוויזיון" ג'וני לוגאן שזכה פעמיים, באירוויזיון 1980 עם השיר "What's Another Year", ובאירוויזיון 1987 עם השיר "Hold me Now", ואף כתב את השיר של לינדה מרטין "Why Me?‎", איתו היא זכתה באירוויזיון 1992. בערב התחרות חל יום הולדתו של לוגאן, אך לדברי המנחה "הוא לא אומר של איזה גיל", אולם בכל זאת הקהל שר לכבודו יום הולדת שמח בליווי התזמורת.
לאחר שניצחה באירוויזיון 1994, הודיעה רשת השידור האירית RTÉ שהיא חוששת אם היא תוכל לארח שוב את התחרות, בפעם השלישית ברציפות. כתגובה הציעה רשת השידור הבריטית BBC לקחת על עצמה את האחריות לאירוח התחרות, ואף הציעה לערוך את התחרות בהפקה משותפת עם RTÉ בבלפסט, עיר הבירה של צפון אירלנד. בסופו של דבר החליטה רשת השידור האירית לערוך את התחרות בעצמה. אולם היא פנתה לאיגוד השידור האירופאי ואמרה שבמידה והיא תנצח שוב, שלא יצפו ממנה לארח את התחרות בפעם הרביעית ברציפות.
על-פי ההימורים, השיר שהיה מועמד לניצחון היה השיר של שוודיה עם בלדת הפופ "Se på mig". מדינות אחרות שהיו עם סיכויים גבוהים לזכייה הן דנמרק, ישראל, סלובניה, וכן המנצחת בתחרות, נורווגיה. השיר המנצח בתחרות היה שונה מהשירים שהיו בתחרות עד אז כיוון שהוא הכיל 24 מילים בלבד. איגוד השידור האירופאי הגביל את מספר השירים בתחרות ל-23 וזאת על-מנת להבטיח שהתחרות לא תימשך יותר משלוש שעות. 5 מתוך 6 המדינות שהודחו מהאירוויזיון הקודם חזרו לתחרות בשנה זו. לוקסמבורג החליטה לפרוש מהתחרות (לתמיד) עד לחזרתה באירוויזיון 2024, ואיטליה פרשה מרצון כמו ב-1994.
היו מספר סברות באירלנד שרשת השידור האירית בחרה מלכתחילה שיר עם סיכוים נמוכים לזכייה וזאת כדי להימנע מאירוח התחרות בפעם הרביעית ברציפות, אולם הטענה הזאת מעולם לא אומתה. בכל מקרה, RTÉ אירחה שוב את התחרות ב-1997 לאחר זכייתה באירוויזיון 1996.
השירים

| מס' | מדינה | שפה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | מקום | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 | פולין פולין | פולנית | יוסטינה סטצ'קובסקה | "Sama" | לבד | 18 | 15 |
| 02 | אירלנד אירלנד | אנגלית | אדי פריל | "'Dreamin" | לחלום | 14 | 44 |

| 03 | גרמניה גרמניה | גרמנית | "Stone & Stone | "Verliebt in Dich" | מאוהבת בך | 23 | 1 |
| 04 | בוסניה והרצגובינה (1992–1998) בוסניה והרצגובינה | בוסנית | דבורין פופוביץ' | "Dvadeset prvi vijek" | המאה ה-21 | 19 | 14 |
| 05 | נורווגיה נורווגיה | נורווגית | סיקרט גארדן | "Nocturne" | לילית | 1 | 148 |
| 06 | רוסיה רוסיה | רוסית | פיליפ קירקורוב | "Колыбельная для вулкана" | שיר ערש להר געש | 17 | 17 |
| 07 | איסלנד איסלנד | איסלנדית | בו הלדורסון | "Núna" | עכשיו | 15 | 31 |
| 08 | אוסטריה אוסטריה | גרמנית | סטלה ג'ונס | "Die Welt dreht sich verkehrt" | העולם מסתובב בכיוון ההפוך | 13 | 67 |

| 09 | ספרד ספרד | ספרדית | אנאבל קונדה | "Vuelve conmigo" | חזור אליי | 2 | 119 |
| 10 | טורקיה טורקיה | טורקית | ארזו אג'ה | "Sev" | אֲהבה | 16 | 21 |
| 11 | קרואטיה קרואטיה | קרואטית | מגזין ולידיה | "Nostalgija" | נוסטלגיה | 6 | 91 |
| 12 | צרפת צרפת | צרפתית | נטלי סנטה-מריה | "Il me donne rendez-vous" | הוא קובע אתי דייט | 4 | 94 |
| 13 | הונגריה הונגריה | הונגרית | צ'אבא סיגטי | "Új név a régi ház falán" | שם חדש על קיר הבית הישן | 22 | 3 |
| 14 | בלגיה בלגיה | צרפתית | פרדריק אתרלינק | "La voix est libre" | הקול חופשי | 20 | 8 |
| 15 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | אנגלית | הגרוב של עיר האהבה | "Love City Groove" | הגרוב של עיר האהבה | 10 | 76 |
| 16 | פורטוגל פורטוגל | פורטוגזית | טו קרוש | "Baunilha e chocolate" | וניל ושוקולד | 21 | 5 |
| 17 | קפריסין קפריסין | יוונית | אלכסנדרוס פאנאי | "Στη φωτιά" | באש | 9 | 79 |

| 18 | שוודיה שוודיה | שוודית | יאן יוהנסון | "Se på mig" | הסתכלי עליי | 3 | 100 |
| 19 | דנמרק דנמרק | דנית | אאוד וילקן | "Fra Mols til Skagen" | ממולס עד סקיין | 5 | 92 |
| 20 | סלובניה סלובניה | סלובנית | דריה שוויגר | "Prisluhni mi" | הקשב לי | 7 | 84 |
| 21 | ישראל ישראל | עברית | ליאורה | "אמן" | — | 8 | 81 |
| 22 | מלטה מלטה | אנגלית | מייק ספיטרי | "Keep Me In Mind" | זכור אותי | 10 | 76 |
| 23 | יוון יוון | יוונית | אלינה קונסטנטופולו | "Ποια προσευχή" | איזו תפילה | 12 | 68 |
זמרים חוזרים בתחרות

| מבצע | מדינה | שנים קודמות |
| --- | --- | --- |
| ארזו אג'ה | טורקיה טורקיה | 1989 (חלק מלהקת פאן) |
מגישי הניקוד

פולין פולין – ג'אן צ'וג'נאקי
אירלנד אירלנד – איילין דאן
גרמניה גרמניה – כרמן נבל
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה – דיאנה גרקוביץ-פורטיץ
נורווגיה נורווגיה – סוור כריסטופרסן
רוסיה רוסיה – מרינה דניאליאן
אוסטריה אוסטריה – טיליה הרולד
הונגריה הונגריה – קטלין בוג'אי
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – קולין ברי
פורטוגל פורטוגל – סרנלה אנדראדה
קפריסין קפריסין – אנדראס לאקובידיס
שוודיה שוודיה – ביורן הדמן
דנמרק דנמרק – בנט הניוס
סלובניה סלובניה – מיסה מולק
ישראל ישראל – דניאל פאר
מלטה מלטה – סטפאני פארוגיה
יוון יוון – פוטיני גיאנולאטאו
בית הכנסת בזבלודוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  זבלודוב 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תאריך פירוק:  24 ביוני 1941 
 
 קואורדינטות:  53°00′57″N 23°20′04″E﻿ / ﻿53.0159°N 23.3345°E﻿ / 53.0159; 23.3345
 he
 
בית הכנסת זבלודוב (בפולנית: Synagoga w Zabłudowie), היה בית כנסת מעץ, שהיה ממוקם בעבר בעיר זבלודוב, פולין, הוקם ברבע השני של המאה ה-17. בית הכנסת נשרף עד היסוד על ידי הנאצים ביוני 1941 מיד לאחר כיבוש העיר.
היסטוריה

במאה ה-17 העיר הייתה בבעלות משפחת רדזיוויל. בשנת 1635 העניק קשישטוף רדזיוויל אישור לבניית בית הכנסת. קרוב לוודאי שזה נבנה על ידי בנו יאנוש רדזיוויל בשנת 1640. במהלך השנים הוא הורחב והשתנה לצמיתות. השינויים האחרונים התרחשו בין השנים 1895–1923. הוא נשרף על ידי חיילים גרמנים בימים הראשונים של הפלישה לברית המועצות ביוני 1941.
העתק של בית הכנסת בזבלודוב נעשה בשנת 2004 באוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי על ידי סטודנטים.
ארכיטקטורה

האולם המרכזי נבנה מעצים אופקיים והיה מרובע (11.30 × 11.70 מ'). גובה הקירות היה 6.50 מ'. הגובה לנקודה הגבוהה ביותר של קמרון הקנה היה 9.75 מ'. במקור האולם הראשי היה מואר על ידי שמונה חלונות דו-צדדיים, שניים בכל קיר. לאחר הוספת חדר תפילה לנשים במפלס העליון, הוסרו חלונות המערב. כבר בשנת 1646 הוחלט לבנות עזרת נשים בקומת הקרקע. בשנים מאוחרות יותר נוספו שני ביתנים פינתיים. בשנת 1765 נערך שיקום המבנה כולו ובתחילת המאה ה-18 הורחב הפרוזדור ומעליו הוקמה עזרת נשים. צורת הגג שונתה מספר פעמים.
ארון הקודש הועלה על שני מפלסים והורכב מאלמנטים באיכות אמנותית ומחומרים מגוונים.
הבימה הייתה קפלה קטנה ומתומנת עם שתי מרפסות מעל המדרגות. הוא היה ממוקם ליד הכניסה.
הערות שוליים

↑   Maria and Kazimierz Piechotka: Heaven’s Gates. Wooden synagogues in the territories of the former Polish-Lithuanian Commenwealth. Page 549 ff. Polish Institute of World Art Studies Information about synagogue.
↑  "Zabludow Synagogue Project." Handshouse Studio. University of Wisconsin at Milwaukee.
בימת בית הכנסת
אהרן והעיפרון הסגול

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קרוקט ג'ונסון
 איורים:  קרוקט ג'ונסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1955
 מספר עמודים:  62
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  1970
 תרגום:  רנה שני
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003842925
עטיפת הספר בגרסה האנגלית
אהרן והעיפרון הסגול (באנגלית: Harold and the Purple Crayon) הוא ספר ילדים שכתב ואייר קרוקט ג'ונסון. הספר ראה אור ב-1955 ותורגם לעברית על ידי רנה שני בשנת 1970. העטיפה בנוסח העברי עוצבה על ידי מיכל לשם. זהו הספר הראשון בסדרה, בעקבותיו באו שישה ספרי המשך. שניים מהם, התמונה של אהרן והקרקס של אהרן תורגמו לעברית על ידי שולה מודן (1994).
הספר עובד לסרט קצר בשנת 2002.
אחד הפתיחים בסדרת ההנפשה משפחת סימפסון הוקדש לדמותו של הרולד (אהרן בנוסח העברי).
בשנת 2024  עובד לייב אקשן עם זאקרי לוי.
עלילה

עלילת הסיפור נמסרת באמצעות משפטים קצרים ותמציתיים ומאיורים הממחישים ומשלימים אותה: הסיפור עוקב אחר ערב אחד בחייו של אהרן (הרולד, במקור האנגלי), ילד צעיר ומלא מחשבות, שבו הוא החליט לטייל לאור הירח עם עפרונו הסגול. בכוחו של עיפרון זה לברוא ולשנות את המציאות סביב אהרן, ואכן, אף שאהרן מאויר לאורך הספר בשחור-לבן, הרי שעפרונו והמציאות שהוא בורא, מאוירים בסגול. בהיעדר ירח ושביל להליכה, צייר אהרן ירח ושביל ארוך וישר, ויצא לדרכו כשהוא מלווה בירח שצייר. משגילה כי השביל אינו מוביל לשום מקום, ירד אהרן מהשביל וצייר לו יער של עץ אחד. יער קטן שלא ניתן ללכת בו לאיבוד. כשהתברר לו כי צייר עץ תפוחים שעתיד לתת פירות, צייר אהרן לצידו דרקון מפחיד שישמור על העץ. אלא שהדרקון הפחיד גם את אהרן... ידו רועדת והעפרון משרטט קו גלי. עד מהרה מוצא עצמו אהרן טובל בגלי אוקיינוס, ובתושייתו ממהר לצייר סירת מפרש קטנה, והוא שט בה זמן מה. בהגיעו רעב לחוף, צייר לעצמו סעודת פיקניק המורכבת מתשע פשטידות בלבד ואכל חלק מהן. כאשר סיים לאכול, נותרה כמות די גדולה של פשטידות. לא היה לו נעים לבזבז את כל הפשטידות האלו, לכן צייר צבי רעב מאוד (במקור moose, כלומר אייל קורא ולא צבי) וקיפוד זללן מאוד (במקור porcupine, כלומר דורבן ולא קיפוד) שיאכלו את שנשאר. בהמשך, אהרן התעייף ורצה לשוב לחדרו. הוא ביקש לדעת היכן הוא נמצא, ולפיכך צייר לעצמו גבעה, ובהמשך גם הר גבוה. אלא שלהר לא היה בכלל צד שני, ואהרן נפל באוויר.
למזלו, היה לו שכל והיה לו עפרון סגול. הוא עשה כדור פורח ונאחז בו.
הנוף היה מקסים, אך הוא לא ראה אף בית. הוא צייר לעצמו בית ונחת בגינה שמסביבו. אלא שלא מצא את חלון חדרו. גם כשצייר לעצמו עיר שלמה, עדיין לא מצא את חלון חדר השינה שלו. לפיכך החליט לשאול שוטר, אלא שהשוטר שצייר הצביע בכיוון שבו רצה ללכת ממילא. לבסוף נזכר אהרן כי חלון חדרו נמצא בלילות ירח תמיד סביב הירח, כמו מסגרת. וכך, צייר לו את חדרו, את מיטתו, ועלה על יצועו. העיפרון הסגול נפל על הרצפה, ועל אהרן נפלה תרדמה עמוקה.
הערות שוליים

↑  יהודה אטלס, ילדים גדולים, כרך ב', הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, תל אביב 2003, עמ' 161 - 168
↑  שלומית סירוטה, אהרון והעיפרון הסגול או מסע לגדילת ה"אני", ספרות ילדים ונוער, יוני 1975, עמ' 53-57.
↑  סבינה שביד, אהרון והעיפרון הסגול- סיפור בקו, הד הגן, יוני 1976, עמ' 527-538.
↑  דורית דרוקמן, בעקבות הספר אהרן והעיפרון הסגול, באתר במה חדשה
יופי של צרות!

| --- | --- |

 בימוי:  אסי דיין
 הופק בידי:  נפתלי אלטר, יוסף דיאמנט, יצחק שני
 תסריט:  אסי דיין   נפתלי אלטר
 שחקנים ראשיים:  זאב רווח   יונה אליאן   טוביה צפיר   גבי עמרני  
 מוזיקה:  נפתלי אלטר
 צילום:  יעקב קלח
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1976
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יופי של צרות! (נקרא במקור: איזה יופי של צרות) הוא סרט ישראלי בבימויו של אסי דיין שיצא בשנת 1976.
תקציר העלילה

הסרט מתאר את חייה של בחורה בשם עופרה (יונה אליאן) שבורחת מחתונתה לאחר שהוריה כפו עליה להתחתן עם גבר שהיא לא אוהבת, ולא רצתה להינשא לו. היא שוכרת דירה ברמת גן, שם גר גם ארמונד (זאב רווח), ג'יגולו מקומי ובעל מספרה שמעוניין בדירה אותה שכרה עופרה, ובעל הדירה המשונה (טוביה צפיר) שמשכיר לשניהם את הדירה ומתגורר בצמוד. הקשר בין השניים מתחמם ומתקרר לסירוגין, ובמקביל משפחתה של עופרה שולחת חוקר (גבי עמרני) על מנת לנסות לאתר אותה, החוקר מתבלבל ועוקב בטעות אחר חברתה של עופרה (טליה שפירא), מה שגורם לקומדיית טעויות. לבסוף לאחר מספר פגישות של עופרה עם גברים, היא נענת לחיזוריו של ארמונד, והם הופכים לזוג אוהבים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
זאב רווח: ארמונד
יונה אליאן: עופרה שוסטר
טוביה צפיר: מר פינקלשטיין
גבי עמרני: ד"ר מוסיוב
משה איש כסית: אלפונסו
טליה שפירא: דינה זילברמן
רבקה מיכאלי: גב' שטרקמן
עליזה רוזן: גב' בלומנטל
מרדכי בן זאב: מנדל שוסטר
נתן וולפוביץ': שניידר
שרה אמן: גברת שוסטר
אברהם כצנגולד: אדון בלומנטל
אורנה אורשן: גברת סטוץ
שיש קולר: חיליק
דוד ברוך: 
אריאל פורמן: בומה
מיקי גורביץ':
ג'ים גאי טאקר

ג'יימס גאי טאקר הבן (באנגלית: .James Guy Tucker Jr;‏ 13 ביוני 1943 – 13 בפברואר 2025) היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-43 משנת 1992 ועד התפטרותו ב-1996 לאחר הרשעתו בהונאה במסגרת פרשת וייטווטר (אנ'). קודם לכן הוא כיהן כסגן מושל ארקנסו ה-15 מ-1991 ועד השבעתו כמושל בעקבות התפטרותו של ביל קלינטון שנבחר לנשיא ארצות הברית, כתובע הכללי של ארקנסו בשנים 1973–1977 וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ארקנסו בשנים 1977–1979.
ראשית חייו

ג'ים גאי טאקר נולד באוקלהומה סיטי, ועבר עם משפחתו לארקנסו לפני הגיעו לגיל הלימודים בבית ספר. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בליטל רוק, וב-1961 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הול שבעיר. התנסותו הראשונה בפוליטיקה הייתה כאשר הוא נבחר לסגן הנשיא של "קי קלאב" (Key Club), ארגון בתי הספר התיכוניים הגדול והוותיק ביותר בארצות הברית. בארגון זה הוא שירת בשנים 1961-1960. ב-1963 קיבל טאקר תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת הרווארד.
ב-1964 התגייס טאקר לכוחות המילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית, אך שוחרר מסיבות רפואיות (כיב עיכולי כרוני) לאחר שסיים את השלב הראשון של האימונים למועמדים לקצונה בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, וירג'יניה. בראשית 1965 הוא עשה את דרכו לדרום-מזרח אסיה על סיפון אוניה שהפליגה מסן פרנסיסקו ונכנס לדרום וייטנאם ככתב צבאי עצמאי. הוא נשאר באזור עד 1967, והשתתף באופן אישי בכמה פעילויות צבאיות. מאוחר יותר באותה השנה הוא פרסם אסופה של ראיונות עם חיילים ממדינתו שאליהם הוא נלווה בקרבות בשם "אנשי ארקנסו במלחמה" ("Arkansas Men at War"). הספר זכה באופן כללי לביקורות חיוביות.
לאחר תקופה קצרה בה שימש כעוזר פרופסור להיסטוריה של ארצות הברית באוניברסיטה האמריקאית בביירות, שב טאקר ב-1968 לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ארקנסו כסטודנט שנה שנייה, סיים את לימודיו, ובאותה השנה התקבל ללשכת עורכי הדין.
קריירה משפטית

טאקר עבד כשותף זוטר במשרד עורכי הדין רוז בליטל רוק, משרה שממנה הוא התקדם להיות ב-1970 תובע. הוא שירת כתובע במחוז השיפוטי השישי של ארקנסו בשנים 1971–1972. בתפקיד זה הוא פיקח על תיקי התביעה ביותר מאלף תיקים פליליים. הוא השיג הרשעות בכמה תיקים שנחשבו על ידי משקיפים מקומיים כבלתי אפשריים להרשעה, כולל מקרה אחד של חטיפה.
לבקשתו של טאקר, כדי להתגבר על עומס התיקים, מונו שופטים זמניים ממחוזות שיפוטיים אחרים על ידי בית המשפט העליון של ארקנסו. הוא מונה על ידי מושל המדינה לחבר הוועדה לעדכון החוק הפלילי של ארקנסו, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1973–1975.
חקירה בנוגע לשחיתות משטרתית שטאקר החל לנהל, נבלמה על ידי חבר מושבעים גדול מחוזי שמונה על ידי שופט שהיה בעל ברית פוליטי של מפקד המשטרה. על כל פנים, בשנה שלאחר מכן, חבר מושבעים גדול פדרלי, שהסתמך על עבודתו של טאקר, הוציא דו"ח נוקב שהוביל לזעזוע במחלקת המשטרה ולהתפטרותם של מפקדה, בלשים בכירים ופקידי עירייה שותפים.
התובע הכללי של ארקנסו

ב-1972 היה טאקר נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית, ובנובמבר באותה השנה, בגיל 29, הוא נבחר לתובע הכללי של ארקנסו. הוא ניצח בקלות את מועמד הרפובליקנים אד בת'ון, שלימים היה יורשו של טאקר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השני של ארקנסו שבסיסו בליטל רוק.
טאקר כיהן כתובע הכללי שתי תקופות כהונה בשנים 1973–1977. יחד עם נשיא בית המשפט העליון של ארקנסו הוא היה יושב ראש שותף של הוועדה לעדכון החוק הפלילי של המדינה. היה זה המהלך הראשון לעדכון החוק הפלילי והוא אושר על ידי האספה הכללית של ארקנסו. טאקר גם החל להתערב בתיקים שנגעו לתעריפי השירותים הציבוריים בפני נציבות השירותים הציבוריים של ארקנסו. הוא שימש כיושב ראש שותף של הוועדה להגנת הצרכן באגודה הלאומית של התובעים הכלליים.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ממשרת התובע הכללי נבחר טאקר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית, בו הוא כיהן מינואר 1977 ועד ינואר 1979. הוא שירת כחבר בוועדת המיסוי והתקציב, בתת-הוועדה לביטחון חברתי ובוועדה המיוחדת לרפורמה ברווחה.
ב-1978 ויתר טאקר על מושבו בבית הנבחרים כדי להתמודד, ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית. בבחירות אלו הוא נוצח בבחירות המקדימות על ידי המושל המכהן דייוויד פריור. באותה מערכת בחירות, ביל קלינטון, שב-1977 החליף את טאקר בתפקיד התובע הכללי, נבחר למושל.
חזרתו לעריכת דין

טאקר שב לעיסוקו בעריכת דין. כיריב פנים-מפלגתי עקבי של קלינטון, הוא הובס על ידו כאשר הוא ביקש להיבחר כמועמד המפלגה למשרת המושל ב-1982 לאחר תבוסתו של קלינטון על ידי הרפובליקני פרנק ד. וייט ב-1980. לאחר מכן הוא היה שותף במשרד עורכי הדין "מיטשל, ויליאמס, זליג וטאקר" ושימש כעורך דין מוביל במשרד.
סגן מושל ארקנסו

שמונה שנים לאחר מכן, הודיע טאקר על כוונתו להתמודד שוב על משרת המושל מול קלינטון, שביקש להיבחר לתקופת כהונתו החמישית והיה מצופה ממנו להתמודד על מועמדות המפלגה לנשיאות ארצות הברית. על אף זאת, הוא פרש מהמרוץ בבחירות המקדימות של המפלגה למשרת המושל ותחת זאת התמודד על משרת סגן המושל.
טאקר הבין שקלינטון לטש את עיניו לנשיאות, ושהוא עשוי היה שלא לכהן את מלוא תקופת כהונתו כמושל. על פי הסעיף בחוקת ארקנסו שמונע מהמושל למלא את תפקידו כאשר הוא נוסע אל מחוץ למדינה, שימש טאקר כמושל בפועל באופן כמעט קבוע בעת יציאותיו של קלינטון למסעות הבחירות שלו בקיץ 1991 ובמהלך הבחירות בנובמבר 1992, והשיב לקלינטון את סמכויותיו וחובותיו בכמה הזדמנויות כאשר הוא שב למדינה, בין השאר כאשר הוא פיקח על הוצאתו להורג של ריקי ריי רקטור (אנ'). בנובמבר 1992 נבחר קלינטון לנשיאות, וב-12 בדצמבר הוא התפטר. מתוקף תפקידו כסגן המושל הושבע טאקר במקומו.
מושל ארקנסו

באותו השבוע כינס טאקר מושב מיוחד של האספה הכללית של ארקנסו כדי לפתור משבר פיננסי של מערכת הבריאות המדינתית. בדרבונו, אישר בית המחוקקים הטלת מס על משקאות קלים, והכספים ממס זה הופקדו בקרן נאמנות למילוי מטרות מערכת הבריאות. אנשי תעשיית המשקאות הקלים קיבצו תמיכה מספקת כדי להגיש עתירה לביטול המס, אך המס אושר ברוב של 60 אחוזים מקולות המצביעים. בבחירות של 1994 ניצח טאקר ונבחר למושל בזכות עצמו לאחר שזכה ב-59 אחוזים מן הקולות והביס את יריבו הרפובליקני שפילד נלסון. ב-10 בינואר 1995 הוא הושבע לתקופת כהונה שהייתה אמורה להיות תקופה מלאה של ארבע שנים (קלינטון נבחר גם הוא במערכת הבחירות של 1990 לתקופת כהונה של ארבע שנים, לאחר הארכת משך תקופת כהונת המושל, אך לא השלים אותה מאחר שנבחר לנשיאות).
מושל ארקנסו > הרשעה והתפטרות

ב-28 במאי 1996 הורשע טאקר בסעיף אחד של קשירת קשר ובסעיף אחד של הונאת דואר, כחלק מחקירתו של קנת' סטאר בפרשת וייטווטר (אנ'). הוא נשפט יחד עם ג'יימס ב. מקדואל, ורעייתו סוזאן מקדואל. התביעה נוהלה בעיקר על ידי פרקליט משרד התובע המיוחד של מחלקת המשפטים של ארצות הברית, ריי ג'אן. טאקר בחר שלא להעיד כעד הגנה על פי עצת פרקליטו. הוא קיבל גזר דין מקל של ארבע שנים מאסר על-תנאי ומעצר בית בחלק מהזמן בשל בריאותו הרופפת. ביוני 1996 הוא נכנס לרשימת ההמתנה להשתלת כבד של מאיו קליניק.
בארקנסו, כמו במדינות נוספות, קיים סעיף בחוקת המדינה שאוסר על עבריינים מורשעים לכהן במשרות ציבוריות נבחרות. כתוצאה מכך, הודיע טאקר על כוונתו להתפטר. סגן המושל, הרפובליקני מייק האקבי, התכונן להשבעתו כמושל, ואז החליט טאקר להשהות את התפטרותו עד לשימוע בבית המשפט על רקע כמה גורמים, כולל גילויים שלאחר המשפט שאחת המושבעות במשפטו הייתה נשואה לאדם שהורשע בהחזקת קוקאין וטאקר סירב פעמיים להמתיק את עונשו. יותר מכך, מושבעת זו הייתה אחייניתו של הפעיל המקומי רוברט "סיי" מקינטוש, שהפגין נגד טאקר במהלך משפטו. הוא טען שהרשעתו פסולה עקב כך, ושחוקת ארקנסו הייתה מעורפלת בנוגע למעמדו כעבריין מורשע עד לדיון בגזר דינו. על כל פנים, כמה שעות לאחר הודעתו על השהיית התפטרותו, התפטר טאקר על רקע איום בהליך הדחה על ידי בית המחוקקים, שהתכנס לטקס השבעתו של האקבי.
קריירה עסקית

החל מראשית שנות ה-80, כאשר עסק בעריכת דין, החלו טאקר ורעייתו בטי לבנות מערכת טלוויזיה בכבלים במרכז ארקנסו ומאוחר יותר באזור דאלאס-פורט וורת' ובדרום פלורידה. בראשית שנות ה-90, נכנס טאקר לשותפות לרכישת מערכת טלוויזיה בכבלים מורחבת בלונדון. מאוחר יותר התמזגה חברה זו עם חברות אחרות והפכה לחברה ציבורית. החל מאמצע שנות ה-90, טאקר ורעייתו, יחד עם ג'יימס ריידי, הקימו חברת טלוויזיה בכבלים באינדונזיה. ב-1998, בעיצומו של משבר פיננסי ופוליטי באינדונזיה, חברה זו כמעט ונקלעה לפשיטת רגל. בינואר 1999 נסע טאקר לאינדונזיה, ויחד עם משפחת ריידי הקים חברה חדשה שנקראה Kabelvision, ובנה מערכות נרחבות בג'קרטה רבתי, בסורבאיה ובבאלי. ב-2000, התמזגה החברה לחברה חדשה שנקראה AcrossAsia Multimedia Ltd. באותה השנה היא נרשמה בבורסת השוק המתעורר של הונג קונג. יחד עם AcrossAsia Multimedia הם בנו את תשתית הטלוויזיה בכבלים והאינטרנט הגדולה ביותר באינדונזיה.
שנותיו המאוחרות

כבר בשנות לימודיו בהרווארד, סבל טאקר ממחלה אוטואימונית, שמאוחר יותר אובחנה כמחלת כבד כרונית חסימתית. המחלה יצרה אצלו בעיות כבד חמורות שהחלישו אותו בצורה משמעותית והיוו איום על חייו. ב-1994 הוא כמעט ונפטר מדימום במערכת העיכול ומצבו החמיר בהתמדה. ביום חג המולד 1996 הושתל כבד בגופו של טאקר במאיו קליניק.
ב-2012 תרם טאקר את אוסף מסמכיו הציבוריים והאישיים לאוניברסיטת ארקנסו. אוסף המסמכים עבר לתצוגה וב-2017 נפתח לציבור. על שמו נקרא כוכב בקבוצת הכוכבים יונה.
נפטר ב-13 בפברואר 2025.
הערות שוליים

↑  "James Guy Tucker, Jr. – Old State House Museum of Arkansas History". oldstatehouse.com. Archived from the original on January 6, 2015.
↑  "Warriors: Vietnam Portraits by Two Guys from Hall". MacArthur Museum of Arkansas Military History. Archived from the original on September 13, 2011.
↑  Brown, Robert L.; McLarty, Tom (November 2010). Defining Moments: Historic Decisions by Arkansas Governors from McMath to Huckabee. University of Arkansas Press. p. 112.
↑  Michael Haddigan (August 20, 1996). "TUCKER SENTENCED TO 4 YEARS' PROBATION". washingtonpost.com.
↑  "Tucker papers go beyond governor years". NWA Online. August 6, 2017.
↑  "Tucker papers open to public, document political career of 43rd governor". Uni of Arkansas. March 30, 2017.
↑  "Dignitaries with Named Stars".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1211778169  ISNI: 0000 0000 3023 4757  LCCN: n88244785  NARA: 10572429  US Congress: T000400  VIAF: 8950214   WorldCat (עם VIAF): 8950214 
טאקר (משמאל) בפגישה עם ביל קלינטון בבית הלבן ב-1993