stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח הודיה קדם
תחילת הפרשה

הפרשה החלה בבוקר שבת, 7 בדצמבר 2002 כאשר אלי פימשטיין, אביה של הודיה, התקשר בשעה 11:28 למשטרת ישראל והודיע כי בתו נעלמה מביתו ברחוב בורוכוב בשכונת קריית היובל בירושלים. פימשטיין טען כי בתו הודיה, שהייתה אז בת שנה ו-10 חודשים, פתחה את דלת ביתו ואת שער היציאה ויצאה. אל הבית הגיעו שוטרי סיור ולצידם חוקרים ממחלק הנוער.
חוקר שהגיע לביתו של פימשטיין בדק את השער וראה שלא אפשרי שפעוטה כמו הודיה תוכל לפתוח אותו. לבסוף, החוקר סבר כי היא נחטפה ולא יצאה בכוחות עצמה. עקב כך, החליט החוקר שראש מחלק הנוער יהיה מעורב בבדיקת הפרשה. זמן קצר לאחר מכן הוחלט על גיוס שוטרים ומתנדבים על מנת לסרוק ברחובות הקרובים לביתו של פימשטיין. המשטרה הוציאה הודעה לכלי התקשורת, פרסמה תמונה מעודכנת של הודיה וביקשה לעזור בחיפושים אחריה.
החיפושים אחר הודיה

היעלמותה המסתורית של הודיה עוררה מיידית הד נרחב בקרב הציבור, עם פנייתם של אמה של הודיה, רוני קדם ושל אביה, אלי פימשטיין, אל אמצעי התקשורת בבקשה לעזרה במציאת ילדתם הנעדרת. לקראת שעות הערב התקבצו אלפי מתנדבים והחלו בחיפושים אחר הודיה שנמשכו עד לשעות הלילה. במשטרה הוחלט להפעיל נוהל בדיקה שלפיו כל רשומה של ילד שיצא או יוצא מישראל תיבדק. במקביל הוחלט לערב את השב"כ בפרשה, על מנת שיבדוק אם יש מודיעין על כוונה לחטיפתה של הודיה.
אל החיפושים במתכונת הרחבה, אשר נמשכו כשלושה ימים, הצטרפו אלפי מתנדבים מכל רחבי ישראל, וביניהם - בין היתר - מתנדבי יחידת הג'יפים של המשטרה, זק"א וכוחות גדולים מאוד של משטרת ישראל. הפרשה תפסה את הכותרות הראשיות במשך ימים ארוכים, בשל המאמץ הנרחב של הציבור והאירוע יוצא הדופן בהיעלמותה של הפעוטה הודיה.
חקירת פימשטיין

לדבריו של פימשטיין, בשבת בבוקר הוא אכל יחד עם הודיה ארוחת בוקר בחצר הבית ואז נכנסו אליו. פימשטיין סגר את דלת הבית, החליף להודיה חיתול ושם אותה מול הסרט "צעצוע של סיפור". אך בחיפוש שנערך על ידי החוקרים לא התגלה שום חיתול, עובדה שלא התיישבה עם הגרסה שמסר. אחר כך, הסכימו החוקרים שישנן סתירות משמעותיות בין גרסת האב למציאות, ופימשטיין הובא לחקירה.
לאחר 10 שעות מתחילת הפרשה נחקר אלי פימשטיין. בחקירתו התברר שהוא כלל לא רצה שהודיה תיוולד; פימשטיין ואימה של הודיה, רוני קדם, נפגשו בחוג פנויים פנויות שלוש שנים לפני כן. קדם נכנסה להיריון לא מתוכנן והחליטה לא לעשות הפלה, מה שלא מצא חן בעיני פימשטיין. לבסוף, פימשטיין וקדם נפרדו, אך גם לאחר פרידתם היחסים ביניהם היו מתוחים, בשל המחלוקות ביניהם על זכויות הביקור וגובה המזונות.
בעת שנחקר, היה פימשטיין רגוע ולא נרגש באופן תמהוני. החוקרים חשבו שיהיה נסער וידרוש את מציאת הודיה. נראה היה שפימשטיין לא חשש לגורלה של הודיה. נוסף על כך, בבדיקה שנערכה במחשבו האישי של פימשטיין נתגלה שהיסטוריית החיפוש בו הכילה מאמרים על גנבת זרע, אבהות ורעל. בחקירה, פימשטיין חשף את מה שלימים יתברר כגורם לרצח: הוא שנא את רוני קדם, זוגתו לשעבר ואימה של הודיה.
ליד המחשב מצאו החוקרים מחברת עם טקסט שהתפרש ככוונה מצד פימשטיין לרצוח את הודיה ולאחר מכן להתאבד. פימשטיין אמר שאכן חווה דיכאון וכי הוא כתב את הטקסט שנמצא במחברת, אך טען שאין שום קשר בין הטקסט להיעדרותה של הודיה.
בנוסף, החוקרים גילו שפימשטיין טופל על ידי פסיכיאטר, והתכוונו לחקור את הפסיכיאטר שטיפל בו. על בסיס מה שהתגלה בבדיקות, ביקשו החוקרים לעצור את פימשטיין עד להמשך החקירה.
החוקרים שאלו את פימשטיין אם הוא מוכן לעבור בדיקת פוליגרף, ופימשטיין הסכים. תוצאות הבדיקה לא היו סופיות ופימשטיין הוסיף לטעון כי אינו יודע היכן בתו. כמו כן במסגרת החקירה, הוצמדו לפימשטיין האזנות סתר ובלשים שעקבו אחריו, אך לא נמצא כל מידע חד-משמעי שקשר בין האב להיעלמותה של הבת.
נקודת המפנה

ב-10 בדצמבר 2002 התקבל מידע משב"ח פלסטיני שעבד כגנן, שראה אדם הדומה לפימשטיין חופר בור ביער ליד המושבים אורה ועמינדב, כשלושה ימים לפני האירוע. בהמשך לחשדות נגד האב הוא נעצר מיד. צוות של המשטרה נשלח ליער ומצא את המקום שבו נקברה הודיה ואת גופתה.
יום לאחר שנמצאה גופת הודיה, הודה האב, אלי פימשטיין, כי רצח את בתו על ידי הטבעתה באמבטיה לאחר שתכנן זאת מראש, ושחזר את המעשה. התכנון כלל בין השאר את חפירת הבור שבו קבר אותה, כחודש לפני הרצח עצמו, בדיקת ממדיו והעמקתו שלושה ימים לפני הרצח. בנוסף, לאחר קבירתה, ניסה פימשטיין לטשטש את האזור על ידי פיזור עלים שמצא בסביבה.
הליכים משפטיים

בכתב האישום נגד פימשטיין צוין כי הוא תכנן לרצוח את בתו קודם לאירוע, בירי, תוך כדי שהוא פוצע את אמה, על מנת שתמשיך לשאת בכאב ובאובדן הבת. על פי כתב האישום פימשטיין רצח את בתו הודיה בשל סכסוך על תשלום המזונות ואופי הביקורים של בתו, ועל מנת לגרום סבל לרוני קדם, אמה של הודיה.
פימשטיין נכלא בבית המעצר ניצן עד תום משפטו, ושם ניסה לשים קץ לחייו בתלייה באוגוסט 2003. סוהרים שהבחינו בו חילצו אותו בחיים, ולאחר מכן הוא פונה לבית חולים.
ביולי 2004 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים על אלי פימשטיין מאסר עולם, והשופטים דחו את טענותיו לבעיות פסיכיאטריות:
באפריל 2006 נגזר על פימשטיין בפס"ד תקדימי תשלום ופיצוי של כ-1.5 מיליון שקלים למשטרת ישראל על חיפושי השווא שגרם לה לבצע אחר הודיה. ‏ ביתו של פימשטיין נמכר על ידי כונס נכסים לשם תשלום הפיצוי.
הערות שוליים

↑   מזעזע: האב שהטביע את בתו מתחנן בבכי שימצאו אותה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 5:33)
↑  אפרת וייס, החיפושים אחרי הודיה נמשכים, באתר ynet, 9 בדצמבר 2002
↑  גיא פלג, ‏אמה של הודיה קדם ז"ל שוברת שתיקה, באתר ‏מאקו‏, 16 ביוני 2010
↑  נמצאה גופתה של הפעוטה הודיה קדם-פימשטיין ביער ליד ירושלים, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2002
↑  טל רוזנר, אלי פימשטיין שרצח את בתו: אני קם בבוקר אדם מאושר, באתר ynet, 28 במרץ 2004
↑  האם ניתן למנוע רצח ילדים שמניעו נקמה באמם הגרושה?, באתר גלובס, 18 ביולי 2012
↑  רענן בן צור, אלי פימשטיין ניסה להתאבד בכלא; מצבו קשה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2003
↑  מאסר עולם לאלי פימשטיין, nrg ‏
↑  פימשטיין יפצה המדינה על חיפושי השווא, nrg.‏
↑  מור שמעוני‏, חוקר רצח הודיה קדם: "לפעמים צריך לחקור על הקבר", באתר וואלה, 10 בפברואר 2012
אנמיה המוליטית

| --- | --- |

 תחום:  המטולוגיה 
 טיפול:  אלפא-טוקופרול 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  201066 
 MeSH:  D000743
 סיווגים
 ICD-11:  3A4Z 
 
אנמיה המוליטית היא סוג של אנמיה שנוצרת כתוצאה מהמוליזה - מצב בו נהרסים תאי הדם האדומים בכלי הדם או במקום אחר בגוף האדם, וכתוצאה מכך משוחרר המוגלובין אל נוזל הפלזמה. ככלל, מסווגים את האנמיה ההמוליטית לנרכשת או מולדת, ויש לה סיבות אפשריות רבות.
הסימפטומים של אנמיה המוליטית דומים לאלה של צורות אנמיה אחרות (לדוגמה, עייפות וקוצר נשימה). בנוסף, הפירוק של התאים האדומים מוביל לצהבת ומגביר את הסיכון לסיבוכים לטווח הרחוק, כגון אבנים בכיס המרה ויתר לחץ דם ריאתי.
פתופיזיולוגיה

באדם רגיל, תא דם אדום חי בין 90 ל-120 ימים, שלאחריהם הוא מפורק בטחול. אצל אדם רגיל, יש תיאום בין מספר התאים שנהרסים כל יום לבין מספר התאים שנוצרים.
במקרים בהם שיעור הרס תאי הדם האדומים גדל, הגוף תחילה מפצה על ידי ייצור של יותר תאים אדומים. אנמיה מתפתחת כששיעור ההרס של תאי דם אדומים עולה על שיעור ייצורם. בילירובין, תוצר הפירוק של המוגלובין, יכול להצטבר בדם ולגרום לצהבת. בנוסף, עודפי הבילירובין מופרשים בשתן וגורמים לצבעו להפוך לחום כהה.
המחסור בתאי הדם האדומים מוביל לירידה בחמצן הזמין, מה שגורם להיפוקסיה. ההיפוקסיה בתורה מגרה הפרשת אריתרופואטין מהכליה. הורמון זה מגרה את מח העצם לפצות על החסר על ידי יצירת אריתרוציטים חדשים ושחרורם לדם. כיוון שמח העצם נמצא במצוקה עקב מחסור בתאי דם אדומים הוא משחרר כמויות גדולות של רטיקולוציטים, תאי דם אדומים צעירים שנמצאים בכמות נמוכה בדם באופן רגיל, מה שגורם לרטיקולוציטוזיס (אנ').
המנגנון של הרס האריטרוציטים מגוון, אבל לכל האנמיות ההמוליטיות יש מאפיינים מעבדתיים מסוימים: עליה במספר הרטיקולוציטים, עליה ברמות הבילירובין הלא ישיר וירידה בכמות ההפטוגלובין (אנ') (חלבון שקשר להמוגלובין) ככל שההמוגלובין משתחרר. אם מח העצם לא יכול לפצות על מצב זה האנמיה תתקדם.
גורמים > סיווג אנמיה המוליטית

ישנם שלושה סיווגים לאנמיה המוליטית על-פי הגורם והמנגנון:
על-פי האם הגורם נרכש או מוּלד.
על-פי האם המחלה אינטרינזית (אינטרה-גלובולרית, מיוחסת לאריטרוציט עצמו) או אקסטרינזית (אקסטרה-גלובולרית, מיוחסת לגורמים מחוץ לאריטרוציט).
על-פי אתר ההמוליזה, אם תוך-כלית (מתרחשת בפלסמה) או חוץ-כלית (מתרחשת בעיקר בטחול אך גם בכבד).
גורמים > גורמים תורשתיים - אינטרינזיים > פגמים בממברנת התא

ספרוציטוזיס תורשתי - מחלה אוטוזומאלית דומיננתית היכולה להופיע בכל גיל בתצורה אסימפטומטית עד מסכנת חיים. בשילוב עם נגיף פרוו-וירוס B19 ניתן להגיע לאנמיה אפלסטית אקוטית.
אליפטוציטוזיס תורשתי - מחלה אוטוזומאלית דומיננתית נדירה ומתונה יותר מספרוציטוזיס תורשתי.
גורמים > גורמים תורשתיים - אינטרינזיים > פגמים בהמוגלובין

אנמיה חרמשית.
אלפא-תלסמיה.
גורמים > גורמים תורשתיים - אינטרינזיים > פגמים באנזימים

פגם או חוסר באנזים G6PD - מחלה רצסיבית בתאחיזה ל-X. האנזים G6PD (או Glucose-6-phosphate dehydrogenase) מאפשר לאריטרוציט להתמודד עם עקה חמצונית (נזקי חמצון העלולים לפגוע בשלמות התא) במסגרת מסלול הפנטוז-פוספט ובהיעדר פעילותו האריטרוציט לא יכול להתמודד עם עלייה בגורמי החמצון, בעוד תאים המבצעים זרחון חמצוני יכולים לפצות באמצעות נוגדי חמצון אחרים. מרבית החולים אינם סובלים מאנמיה כרונית אך מסתכנים באנמיה אקוטית בחשיפה לגורמי חמצון כגון אכילת פוּל, תרופות נגד מלריה, או לפתוגנים כגון הפטיטיס A, הפטיטיס B, וירוס אפשטיין בר, וציטומגלווירוס.
פגם או חוסר באנזים פירובט קינאז (PK או Pyruvate kinase) - אנזים זה דרוש לאריטרוציט על-מנת לייצר אנרגיה בצורת ATP במסלול התסיסה הלקטית. מחסור באנרגיה אינו מאפשר לאריטרוציט לשמור על הומאוסטזיס מול סביבתו ועל כן הוא עובר המוליזה.
גורמים > גורמים נרכשים - אקסטרינזיים > פגיעה מכנית

מסתם לב מלאכותי עשוי להוביל להרס של אריטרוציטים.
מיקרואנגיופתיה טרומבוטית הינה קבוצה של פתולוגיות בהן נפגעים האנדותל ומנגנון הקרישה, כגון קרישה תוך-כלית מפושטת, מה שמוביל לפגיעה מכנית באריטרוציטים.
גורמים > גורמים נרכשים - אקסטרינזיים > פגיעה בתווך חיסוני

נוגדנים זרים לאריטרוציט - מצבים בהם מתקיים חוסר-התאמה בין נוגדנים המצויים בדם לבין האנטיגנים שעל ממברנת האריטרוציטים. מחלת היילוד נגרמת כתוצאה מחוסר התאמה בין נוגדנים בגוף האם לבין גורם רזוס של כדוריות הדם של העובר, ולרוב מסוכנת החל מהריון שני היות שהחשיפה של מערכת החיסון של האם לדם העובר מוגבלת בהריון הראשון. חוסר התאמה של גורם רזוס בין תורם דם לנתרם יכול גם כן להוביל לאנמיה המוליטית.
אנמיה המוליטית אוטואימונית - לרוב לא ידוע הגורם למחלה ראשונית מסוג זה, אך היא יכולה להיות משנית למחלות אוטואימוניות אחרות כגון זאבת אדמנתית מערכתית ודלקת מפרקים שגרונית, מחלות לימפו-פרוליפרטיביות כגון לוקמיה, או זיהומים כגון מיקופלסמה, וירוס אפשטיין בר, וציטומגלווירוס. תרופות מסוימות כגון פנצילין יכולות להיקשר לחלבונים שעל ממברנת האריטרוציט וליצור קומפלקס אנטיגני המעורר את המחלה.
המוגלובינוריה לילית התקפית היא מחלה נדירה המתאפיינת בהמוליזה בנוסף לקרישיות יתר עקב מוטציה סומטית בגן PIG-A שעל כרומוזום X האחראי על חלבון המעגן את החלבונים CD55 ו-CD59 על ממברנת האריטרוציטים. בהיעדר חלבונים אלו על הממברנהמערכת המשלים תוקפת את האריטרוציט ומשמידה אותו.
מצבים המביאים לפעילות-יתר של הטחול (Hypersplenism), כגון יתר לחץ דם שערי (Portal hypertension), יכולים להוביל לאנמיה המוליטית.
גורמים > גורמים נרכשים - אקסטרינזיים > מלריה

טפיל המלריה פוגע באריטרוציט על-ידי ליזיס ישיר בידי מרוזואיטים (הטפיל הפעיל), גרימת קרישה תוך-כלית מפושטת, והפעלה של מערכת החיסון.
אבחנה > תסמינים כלליים של אנמיה המוליטית

טחול מוגדל.
צהבת.
אבני כיס מרה.
המוגלובינוריה - המצאות המוגלובין בשתן, המקנה לו צבע כהה אופייני.
ירידה בלחץ הדם.
בדיקות מעבדה:
עלייה בבילירובין הלא-מצומד.
עלייה באנזים LDH.
עלייה בהפטוגלובין חופשי.
עלייה ברטיקולוציטים.
עלייה בהמוסידרין בשתן.
אבחנה > תסמינים ובדיקות ספציפיים

משטח דם מאפשר לזהות ספרוציטוזיס, אליפטוציטוזיס או שיסטוציטים (שברי אריטרוציטים המרמזים על פגיעה מכנית).
ספירת דם מלאה יכולה לזהות שינויים בנפח הממוצע של כדורית דם אדומה (MCV) ובריכוז ההמוגלובין הממוצע בכדורית דם אדומה (MCHC).
בדיקת שבירות אוסמוטית יכולה לאשש ספרוציטוזיס.
מבחן קומבס נועד לבדוק המצאות נוגדנית כנגד אנטיגנים שעל ממברנת האריטרוציטים בחשד לאנמיה המוליטית אוטואימונית ומחלת היילוד.
בדיקות סרולוגיות לזיהוי פתוגנים העשויים להיות מעורבים במחלה.
מתקפת הטילים בלטקיה (ספטמבר 2018)

מתקפת הטילים בלטקיה היא תקיפה שביצע חיל האוויר הישראלי ב-17 בספטמבר 2018, בה הותקפו מחסני נשק ותחמושת במערב סוריה, בלטקיה, בחומס ובטרטוס.
מערכות ההגנה האווירית של צבא סוריה, שניסו להפיל כלי טיס ישראליים, הפילו בטעות מטוס סיור איליושין Il-20M אלינטי רוסי עליו היו 15 אנשי צוות של צבא רוסיה.
התקיפה בוצעה שעות אחדות לאחר החתימה על ההסכם הרוסי-טורקי ליצירת אזור מפורז במחוז אידליב, אשר דחתה מבצע צבאי שתוכנן על ידי כוחות הממשל הסורי ובעלות בריתו להשגת שליטה באזור.
הפריגטה הצרפתית אוברן, שלטענת הרוסים הייתה מעורבת במתקפה
המתקפות

בליל 17 בספטמבר 2018, תקפו מטוסי F-16 פייטינג פלקון של חיל האוויר הישראלי יעדים צבאיים בסוריה. סמוך לשעה 22:00, מספר גדול של טילי אוויר-קרקע פגעו בלטקיה ובמחוזות טרטוס וחומס שבמערב סוריה.
המרכז הסורי לזכויות אדם דיווח כי הטילים כוונו אל מחסני תחמושת השייכים למכון התעשייה הטכנית בפרבר של לטקיה. שני בני אדם נהרגו ועשרה נפצעו. מספר מחסני נשק ותחמושת נפגעו, ולפחות מחסן תחמושת גדול אחד הושמד לחלוטין.
בשונה ממנהגה, התייחסה ישראל לתקיפה זו ודובר צה"ל הצהיר כי ”מטוסי קרב של צה"ל תקפו הלילה מתקן של הצבא הסורי ממנו עמדו להעביר מערכות לייצור נשק מדויק וקטלני עבור איראן וחיזבאללה בלבנון. נשק זה נועד לתקוף את ישראל ומהווה איום בלתי נסבל כלפיה.”
לדברי משרד ההגנה הרוסי, הפריגטה הצרפתית אוברן (Auvergne) (צר') שיגרה טילים במהלך המתקפה, בנוסף לחדירת המטוס הישראלי. צרפת הכחישה כל מעורבות בתקיפה.
הפלת מטוס הביון הרוסי

בזמן המתקפה האווירית הפעילו הסורים את מערכות ההגנה האווירית שלהם, בניסיון ליירט את המטוסים הישראליים, וירו לכל עבר עשרות טילי קרקע-אוויר במשך כ-40 דקות. לאש נקלע מטוס ביון רוסי מדגם איליושין Il-20M שהיה בדרכו לנחיתה בשדה התעופה הצבאי חמיימים, והוא הופל בטיל קרקע-אוויר סורי. המטוס הופל כשהיה מעל הים התיכון כ-35 ק"מ ממערב לבסיס חמיימים, כשעליו 15 חיילים רוסים. רוסיה פתחה בחיפושים בים התיכון אחר שרידי המטוס, ובמסגרת זו סגרה לשיט ולטיסה אזורים בים התיכון. רוסיה ציינה שלא מסרה לסוריה את קודי זיהוי עמית-טורף של מטוסיה, אף שאלה יכלו למנוע את הפלת המטוס.
תגובות

בתגובה להפלת המטוס זומן גרי קורן, שגריר ישראל ברוסיה, לשיחת הבהרה במשרד החוץ הרוסי. כמו כן, הצהיר דובר משרד ההגנה הרוסי כי ישראל אשמה בהפלת המטוס בעקבות מתן התראה קצרה מדי לתקיפה. בהמשך ריכך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את התגובה ואמר שישראל לא הפילה בכוונה את המטוס הרוסי, ושנפילתו היא תוצאה של שרשרת טעויות טראגית.
לטענת צה"ל, מנגנוני התיאום בין צה"ל לצבא רוסיה פעלו היטב, וכי האשמה על הפלת המטוס מונחת לפתחה של סוריה. זאת משום שביצעה יירוט ללא הבחנה, באיחור, לאחר שהמטוסים הישראליים חזרו לשטח ישראל. בתגובה הרשמית מסר דובר צה"ל: ”ישראל מביעה צער על מותם של אנשי צוות המטוס הרוסי שהופל הלילה כתוצאה מפגיעת אש נ"מ סורית, מטילה את האחריות המלאה לאירוע על משטר אסד שצבאו הפיל את המטוס הרוסי ורואה גם באיראן ובארגון חזבאללה שותפות באחריות לאירוע מצער זה”.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, התקשר לנשיא רוסיה והביע צער על התרסקות המטוס. הוא ציין שהאחריות להפלתו מוטלת על סוריה.
כשלושה ימים לאחר התקרית יצאה לרוסיה משלחת צה"לית בראשות מפקד חיל האוויר עמיקם נורקין. המשלחת הציגה את ממצאי התחקיר של צה"ל בניסיון להפיג את המתחים שנוצרו בעקבות התקרית.
ב-23 בספטמבר הציג דובר משרד ההגנה הרוסי איגור קונאשנקוב את התחקיר הרוסי, ולפיו הועברה מישראל הודעה שגויה בנוגע למיקום התקיפה. המטוס הרוסי דיווח ב-22:07 כי הוא תחת אש; ב-22:29 דיווחו הרוסים לישראל כי כלי הטיס נמצא במצוקה ודרשו שהמטוסים הישראליים יעזבו את האזור; וב-22:53 דיווחה ישראל כי הם עזבו את המרחב האווירי הסורי. צה"ל הגיב לתחקיר הרוסי בהודעה כי
הפרטים המלאים, המדויקים והעובדתיים, ידועים לאנשי המקצוע העוסקים בדבר בצבא רוסיה ומהם עולה בבירור כי מנגנון מניעת החיכוך פעל בזמן (כפי שפעל בשנתיים וחצי האחרונות), חיל האוויר הישראלי לא הסתתר מאחורי מטוס כלשהו וכי המטוסים הישראליים היו בשטח האווירי של ישראל בזמן הפגיעה הסורית במטוס הרוסי.
למחרת, הודיע שר ההגנה של רוסיה סרגיי שויגו כי צבא רוסיה יעביר את מערכות טילי הנ"מ S-300 לידי צבא סוריה, שלה מערכת זיהוי עמית-טורף שתמנע פגיעה במטוסים רוסיים.
הערות שוליים

↑  Press, Jim Heintz, The Associated Press, Sarah El Deeb, The Associated (17 בספטמבר 2018). "Russia, Turkey to create demilitarized zone for Syria's Idlib". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דניאל סלאמה, רוסיה מקימה אזור מפורז באידליב: "לא יהיה מבצע צבאי", באתר ynet, 17 בספטמבר 2018
↑  "Update: Large number of missiles hitting several Syrian provinces". 17 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יואב זיתון, הלוויין חושף: מחסן תחמושת הושמד, מטוס איראני נפגע, באתר ynet, 19 בספטמבר 2018.
1 2  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  צה"ל תקף ציוד לנשק מדויק עבור איראן וחיזבאללה, באתר צה"ל, 18 בספטמבר 2018.
↑  דובר צה"ל,  הודעת דובר צה"ל], ‏18.9.2018
↑  Plane shot down over Syria puts Russia-Israel relations to the test, Al-Monitor, Maxim A. Suchkov, 20 September 2018
↑  "Russia detects missile launches from French frigate off Syria's coast in Mediterranean – MoD". 17 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Russian 'fake news' machine going mad, says French envoy to U.S. Reuters, 18.09.2018.
↑  יואב זיתון, עשרות טילים ב-40 דקות: התחקיר הישראלי מול הטענות הרוסיות, באתר ynet, 20 בספטמבר 2018.
↑  ЦАХАЛ сожалеет о сбитом Ил-20 и возлагает ответственность на ПВО Сирии
↑  רוסיה: סוריה הפילה בשוגג מטוס שלנו בגלל התקיפה של ישראל בלטקיה, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2018.
1 2  רוסיה מחפשת שרידים בים: "לא העברנו זע"ט לסורים", באתר ynet, 20 בספטמבר 2018
↑  טל שניידר, ‏רוסיה: "פרובוקציה מכוונת של ישראל, שומרים זכות להגיב", באתר גלובס, 18 בספטמבר 2018
↑  מואב ורדי, הפלת המטוס הרוסי: נתניהו ופוטין שוחחו בטלפון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 בספטמבר 2018
↑  אמיר בוחבוט‏, צה"ל: סוריה אחראית להפלת המטוס הרוסי; מביעים צער על מות אנשי הצוות, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2018,
יואב זיתון ואיתמר אייכנר, צה"ל: מצטערים שנהרגו רוסים, הסורים אשמים. פוטין: שרשרת טעויות, באתר ynet, 18 בספטמבר 2018
↑  טל שלו‏, נתניהו לפוטין: מביעים צער על התרסקות המטוס, אך האחריות על סוריה, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2018.
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  מנגנון מניעת החיכוך ימשיך לפעול כסדרו, באתר צה"ל, 20 בספטמבר 2018.
↑  ynet, הרוסים הציגו את התחקיר ומתעקשים: ישראל אשמה בהפלת המטוס, באתר ynet, 23 בספטמבר 2018
↑  ynet ודניאל סלאמה, רוסיה במסר תקיף לישראל: בשבועיים הקרובים נעביר נ"מ מתקדם לסוריה, באתר ynet, 24 בספטמבר 2018
↑  Syria to get Russia's S-300 air-defense missile system within two weeks, טאס"ס, ‏24 בספטמבר 2018 (באנגלית)
מטוס האיליושין Il-20M שהתרסק, בתצלום משנת 2015
יאן סנדרס ואן המסן

| --- | --- |

 לידה:  1500 Hemiksem, בלגיה 
 פטירה:  1566 (בגיל 66 בערך) אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 זרם באמנות:  מנייריזם 
 הושפע על ידי:  Hendrick van Cleve III 
 יצירות ידועות:  Allegory (Nature as the Nursemaid of Art) 
 צאצאים:  קתרינה ואן המסן 
 
יאן ואן המסן, הבן האובד, 1536
יאן סנדרס ואן המסן (בהולנדית: Jan Sanders van Hemessen;‏ בערך 1500 – 1566) היה צייר רנסאנס פלמי חשוב, שהיה שייך לקבוצת הציירים הפלמיים המכונים הרומנטיים, שהושפעו מציור הרנסאנס האיטלקי. ואן המסן ביקר באיטליה בשנות ה-1520, וגם ביקר בפונטנבלו ליד פריז באמצע שנות 1530, שם הצליח לראות את עבודת האמנים האיטלקיים המכונה בית הספר הראשון בפונטנבלו, שעבדו על קישוטים לארמון. מפונטנבלו. עבודותיו של ואן המסן מראות על יכולתו לפרש את הדוגמאות האיטלקיות לאוצר חזותי פלמי חדש.
ואן המסן מילא תפקיד חשוב בהתפתחות ציור הז'אנר, באמצעות הציורים הגדולים שלו בשילוב נושאים דתיים או עולמיים, הממוקמים בעיירות המתוארות בלבוש ובאדריכלות תקופתית. עבודות אלה מתארות את החולשות האנושיות כמו תאוות בצע, וחלקם מראים היבטים בזווית כלכלית. סצנות הז'אנר שלו תורמות לרעיון "ההיפוך המנייריסטי" שלימים פותח על ידי פיטר ארסן. הכוונה - בציורים אלה הסצנה הדתית היא קטנה ונמצאת ברקע, חושפת את המשמעות האמיתית של הציור, הנשלט על ידי סצנת חזית גדולה המוקדשת לכאורה לנושא ז'אנר חילוני. אחת מיצירותיו הידועות ביותר, ״משל הבן האובד״, מבטאת נושא דתי באמצעות ציור ז'אנר טהור שנקבע בבית מרזח וניתן לראות בו אמירה מוקדמת חשובה למסורת ציורי ״החברה העליזה״. הוא גם צייר מספר קטן של דיוקנאות, חלקם באיכות יוצאת דופן. ואן המסן היה ידוע גם בזכות דמויות העירום הגדולות שלו, נושא שהוא הכיר בעצמו באיטליה.
הוא התגורר באנטוורפן בין השנים 1519 - 1550, והצטרף לגילדת האמנים של סנט לוק בשנת 1524. לאחר 1550 ייתכן שהוא עבר להארלם. הוא צייר כמה נושאים דתיים, ורבים אחרים אולי נהרסו במלחמה הדתית (Beeldenstorm ״בלדנסטורם״ ) ששטפה את אנטוורפן בשנת מותו.
ביוגרפיה

יאן סנדרס ואן המסן נולד בהמיקסם. הוא היה חניך של הנדריק ואן קליב הראשון באנטוורפן. הוא נסע לאיטליה בתחילת דרכו, בסביבות 1520. כאן למד את סגנונות האמנות הקלאסית, כמו למשל לאוקואן וכן יצירות עכשוויות של מיכלאנג'לו ורפאל. הוא חזר לאנטוורפן שם נכנס לגילדה המקומית כמאסטר בשנת 1524.
ואן המסן עבד מוקדם בקריירה שלו בחצר המלוכה במכלן. כאן אולי הוא פגש לראשונה את יאן גוסארט, צייר החצר, וציירים נוספים. אף על פי שהביוגרף המוקדם קארל ון מנדר כתב כי ואן המסן בילה בהארלם, אין שום עדות לאמירה זו.
ואן המסן היה נשוי לברברה דה-פברה שאיתה נולדו לו שתי בנות. לאחר מות אשתו נולד לו בן לא לגיטימי בשם פיטר עם עוזרתו בטקן. לאחר מותם של יאן סנדרס ואן המסן ובטקן, פיטר קיבל לגיטימציה כבנו בשנת 1579, בגיל 24. יאן סנדרס ואן המסן אימן את בתו קתרינה ואן המסן שהפכה לציירת דיוקנאות מצליחה. לא ידוע היכן נפטר ואן המסן.
יצירתו

ואן המסן צייר מגוון רחב מאוד של נושאים, כולל סצנות דתיות, מיתולוגיות ואלגוריות, עירום, דיוקנאות וסצנות ז'אנר.
ואן המסן היה אחד האמנים ההולנדיים הראשונים שניצלו את אופי הז'אנר של נושאי כתבי הקודש לעיתים קרובות למטרה חינוכיות ומוסריות. הוא התמחה בסצנות של חולשות האופי האנושי כמו יהירות ותאוות בצע. בתמונות שלו לעיתים קרובות מופיע נושא דתי. סגנונו עזר לעצב את המסורות הפלמיות של ציור הז'אנר.
ואן המסן היה גם צייר דיוקנאות. הסגנון המנייריסטי שלו מאופיין בדמויות שריריות ובמראה תלת־ממדי מוחשי עם מחוות נמרצות וראוותניות.[7] המסן איזן את השפעתם של סגנונות הקלאסיים ורנסאנסים עם הריאליזם שלמד מאמנים כמו קוונטין מאטיס, ואולי אפילו לוקאס ואן ליידן והנס הולבין הצעיר.
יצירתו > ״חבורה עליזה״

יאן סנדרס ואן המסן קשור להתפתחות נושא ״חבורה עליזה״ בציור הז'אנר הפלמי -היינו ציור אנשים בחגיגות, נשפים, בסיטואציות של עליזות שימחה כמו בפאבים וירידים. הוא החל את יצירותיו בנושא זה עם ציור משנת 1536 בנושא דתי, הכוונה ״משל הבן האובד״. חזית הקומפוזיציה מציגה את הבן האובד בתקופת חייו המשגשגים בחברת זונות, מוזיקה, יין והימורים. ברקע דרך החלון הפתוח ניתן להבחין בסצנה של הבן האובד שחי בין חזירים לאחר שירד מנכסיו בזמנים הקשים, וכן את המפגש שלו עם אביו שסלח לו על ימיו ״העליזים״. הקומפוזיציה מציגה בבירור את הלקח המוסרי - צריך להתנהג מעבר לתענוגות הארציים המתוארות בקדמת הציור כדי למצוא את דרך הגאולה המוצגת ברקע הציור.
ואן המסן צייר סצנות בית מרזח ובתי בושת העוסקים בנושא החיים הבלתי מוסריים בהם השתייה מובילה לחטאים רבים נוספים. ייתכן שתאורי סצנות הטברנה ובתי הבושת שלו נועדו יותר לרצות את הצופה על ידי הצגת המיומנות של האמן וההומור של הנושא, מאשר הטפה ושיפוט מוסרי גבוה. בציור מ-1540, מתאר ואן המסן סצנת בית בושת: בחזית מוצג קשיש שמחובק על ידי צעירה נאה. נראה כי לאיש יש מחשבות שניות כשהוא מרים את ידו במחאה. צעירה אחרת בתמונה, צוחקת מכיוון שכבר לקחה את כספו ושמה אותו בקנקן. הסצנה מצוירת בריאליזם משכנע.
יצירתו > המנתח

יצירה מייצגת נוספת של יאן סנדרס ואן המסן, עם מסר מוסרי היא ״המנתח״ משנת 1555. הקומפוזיציה מייצגת סצנה הנפוצה בציור הז'אנר הפלמי. הרקע מציג תפאורה עירונית, ככל הנראה שוק. מנתח נמצא בתהליך הוצאת אבן בעזרת סכין. האבן נראית תקועה בתוך חתך בגולגולת המדממת של המטופל. ייתכן והתמונה מראה מעשה רמאות, שמנתח המתחזה כמנסה ״להוציא״ את האבן, אבל מדובר באחיזת עיניים, על מנת לרפא את ה״טירוף״ של המטופל.
כפרסומת לכישוריו של המנתח, יש מאחוריו חוט שעליו תלויים אבנים, שאותם הוא כביכול הסיר ממטופלים קודמים. ליד המנתח עומד אדם במחווה של ייאוש, ייתכן שהוא המטופל הבא שיעבור תחת סכין המתחזה. משמאל עוזרת רפואית, מכינה משחה בקערה. הקומפוזיציה מהווה הוקעה של חמדנותו של המנתח המתעלל תוך פגיעה במטופליו.
יצירתו > דיוקנאות

סגנון ציור הדיוקנאות שלו מילא תפקיד חשוב בפופולריות של סגנון זה בצפון אירופה משנת 1540 ואילך. בעוד שמיכלאנג'לו ורפאל היו בעלי השפעה עיקרית על יצירותיו הדתיות, הדיוקנאותיו המאוחרים היו מושפעות יותר מהציור הפלמי של זמנו.
דוגמה לדיוקנאותיו הוא דמות של גבר מזוקן, ניצב לפני נוף נרחב, המתוארך בין 1530–1540. הציור בהשראת ברורה מציורי הדיוקן של אניולו ברונזינו משנות ה-1530, שאותם ודאי הכיר ואן המסן באמצעות הדפסים. דיוקן הגבר מציג ציור הצבת הידיים האופייני לברונזינו אך למעשה התחיל אותם טיציאן: יד ימין תופסת פריט המייצג את תחומי העניין או זהותו של האדם, בעוד היד השנייה מונחת לצידו. קומפוזיציה זו תהפוך למצב ״נורמלי״ בדיוקנאות הרנסאנס המאוחר והמנייריזם.
נדבך חשוב ביצירתו של ואן המסן, שונה מהמודל התקופתי הוא ציור הנוף. הנוף נראה כשייך לסגנון "נופי עולם" בצורה המפותחת ביותר כפי שהיה נהוג בארצות השפלה בשנות ה-1530, ומזכיר את נופיו של מתיס קוק.
לקריאה נוספת

Kemperdick, Stephan. The Early Portrait, from the Collection of the Prince of Liechtenstein and the Kunstmuseum Basel. Munich: Prestel, 2006. ISBN 3-7913-3598-7
Silver, Larry. Peasant Scenes and Landscapes: The Rise of Pictorial Genres in the Antwerp Art Market, Philadelphia, PA: University of Pennsylvania Press, 2006
Snyder, James. Northern Renaissance Art, 1985, Harry N. Abrams, ISBN 0136235964