stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הזומביס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סנט אולבנס 
 תקופת הפעילות:  1961–1967, 1968, 1989–1991, 1997, 2004 ואילך
 סוגה:  רוק פסיכדלי, מוזיקת ביט, רוק אנד רול, בארוק פופ, רוק, פופ רוק, רוק קל 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, טאוור רקורדס, Red House Records, קולומביה רקורדס, Parrot, Date Records, דה אנד רקורדס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2019)  MOJO Awards 
 www.thezombiesmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פול אטקינסון יו גרנדי כריס ווייט קולין בלנסטון רוד ארג'נט 
 
הזומביס (אנגלית: The Zombies) היא להקת רוק בריטית מהעיר סנט אולבנס באנגליה, הפעילה מאז תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 2019 נכללה הלהקה בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1960 וחבריה היו הסולן קולין בלנסטון, נגן הקלידים רוד ארג'נט, נגן הבס כריס וייט, הגיטריסט פול אטקינסון והמתופף יו גרנדי. בשנת 1964 חתמה הלהקה על חוזה הקלטה בחברת Decca. לזומביס היה צליל ייחודי ואת הלהיטים שלה חיברו בנפרד ארג'נט או וייט. הלהיט הראשון, "She’s Not There", הצליח במצעדים הבריטי והאמריקאי. לרוע מזלם של חברי הלהקה, הם לא הצליחו לשחזר את ההצלחה ולהיכנס למצעדים עם הסינגלים הבאים. דווקא הצד השני של סינגל שהוציאו ב-1965, "I Love You", הגיע לעשרים הגדולים במצעד האמריקאי בביצוע להקת People. ב-1966 הופיעו חברי הלהקה בסרט "Bunny Lake is missing", בכיכובו של לורנס אוליבייה, ואף הקליטו שניים משירי פסקול הסרט שיצאו על סינגל, אך לא נכנסו למצעד.
בשנת 1967 בוטל חוזה ההקלטה של הלהקה, והיא חתמה על חוזה עם חברת CBS. הזומביס הקליטו אלבום בשם Odessey and Oracle שמתוכו הופיעו שני סינגלים שנכשלו. חברי הלהקה התייאשו והלהקה התפרקה. מספר חודשים לאחר מכן, החליטה חברת CBS להוציא את האלבום, בעיקר בגלל עבודת השכנוע של הזמר והנגן אל קופר. סינגל מתוך האלבום "Time of the Season" הפך ללהיט ענק בארצות הברית ומכר למעלה ממיליון עותקים.
עם השנים זכה האלבום לביקורות חיוביות, והוא מדורג במקום ה-100 ברשימת 500 האלבומים הגדולים היוקרתית של מגזין הרולינג סטון. מאז הוקלטו לכמה משיריו מספר גרסאות כיסוי, כולל של הפו פייטרז.
ניסיונות לשכנע את הלהקה להתאחד מחדש נכשלו. רוד ארג'נט הקים את להקת ארג'נט, קולין בלנסטון הקליט ללא הצלחה כסולן וכריס וייט הפך למפיק. ואולם, במשך הזמן התאחדה הלהקה בהרכבה המקורי, בין השאר להופעות לציון 40 שנה ל־Odessey and Oracle, והם מופיעים כיום בהרכב שכולל את רוד ארג'נט הקלידן וקולין בלנסטון הסולן. בין השאר הופיעה הלהקה בישראל ב-2011.
להיטי הלהקה

She’s not there / You make me feel good #12UK #2US 09/64
Leave me be / Woman 10/64
Tell her no / What more can I do #42UK #6US 02/65
She’s coming home / I must move #58US 04/65
I want you back again / I remember when I loved her #95US 07/65
Whenever you ready / I love you 03/65
Is this the dream / Don’t go away 11/65
Remember you / Just out of reach 01/66
Indication / How were we before 06/66
Gotta get a hold of myself / The way I feel inside 09/66
Goin’ out of my head / She does everything for me 03/67
I love you / The way I feel inside 06/67
Friends of mine / Beechwood Park 09/67
Care of cell 44 / Maybe after he’s gone 11/67
Bucher’s tale (Western front 1914) / This will be our year 06/68
Time of the season / I’ll call you mine #3US 02/69
Imagine the swan /Conversation off Floral street 05/69
If it don’t work out / Don’t cry for me 07/69
hung up on a dream
brief candles
אלבומי הלהקה

The Zombies - Begin here #39US 04/65
Bunny Lake is missing (soundtrack) 01/66
Odessey and oracle #95US 04/69
ראו גם

הפלישה הבריטית
טונדלה (כדורגל)

מועדון ספורט טונדלה הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר טונדלה שבפורטוגל. המועדון משחק בליגת העל הפורטוגזית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1933. עד עונת 1991/1992 שיחק בליגה אזורית בפורטוגל. בסוף עונת 1991/1992 עלה מהליגה האזורית לליגה הרביעית בפורטוגל. המועדון שיחק שנתיים בליגה הרביעית ובסוף עונת 1993/1994 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית.
המועדון שיחק שלוש שנים בליגה השלישית ובסוף עונת 1996/1997 ירד מהליגה השלישית לליגה הרביעית. המועדון שיחק שנתיים בליגה הרביעית וירד לליגה החמישית שהיא הליגה האזורית. המועדון שיחק שש שנים בליגה האזורית ובסוף עונת 2004/2005 עלה לליגה הרביעית. המועדון שיחק ארבע שנים בליגה הרביעית ובסוף עונת 2008/2009 עלה לליגה השלישית. המועדון שיחק שלוש שנים בליגה השלישית.
בעונת 2011/2012 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הפורטוגזי והפסיד לקבוצת אוליביירנסה. בסוף העונה עלה בפעם הראשונה לליגה השנייה בפורטוגל. המועדון משחק בליגה השנייה מעונת 2012/2013. בעונה זו הגיע לסיבוב השלישי של הגביע והפסיד לקבוצת ויטוריה סטובאל. בעונת 2013/2014 ניצח בסיבוב השלישי של הגביע את קבוצת אוניאו דשפורטיבה דה לייריה. בשלב 32 האחרונות של הגביע הפסיד לקבוצת פאסוס די פריירה.
בעונת 2021/2022 השיגה הקבוצה הישג גדול בגביע הפורטוגלי כשהעפילה לגמר הגביע בפעם הראשונה בתולדותיה בו נכנעה לפורטו 1-3. עם זאת הקבוצה נשרה בסיום אותה העונה לליגת המשנה.
מחוז קקאטה

קקאטה (בגרינלנדית: Qeqqata) הוא אחד מחמשת מחוזות גרינלנד, שטח המחוז כ-115,500 קמ"ר והוא המחוז השלישי בשטחו בגרינלנד; כמו כן כמות האוכלוסייה במחוז מדורגת במקום השלישי במחוזות גרינלנד ומונה כ-9,378 תושבים, רובם מרוכזים בערים מאניצוק וסיסימיוט שהיא העיר הגדולה במחוז ובירתו והעיר השנייה בגודלה בגרינלנד;
המחוז הוקם ב־1 בינואר 2009 באיחוד של שני מחוזות הנושאים את שמות הערים סיסימיוט ומאנטסוק כחלק מרפורמה שחילקה מחדש את מחוזות גרינלנד ממספר מחוזות הנושאים את שם היישוב הגדול ביותר בהם לחמישה מחוזות (לא כולל הפארק הלאומי צפון-מזרח גרינלנד שבעצם גדול בשטחו מכל מחוז אחר בגרינלנד אך אינו משתייך לאף מחוז ואין בו תושבים כלל.)
גאוגרפיה

גבולות המחוז: בצפון מחוז קקרטליכ, במזרח ובדרום מחוז סרמרסוק, ובמערב מצר דייוויס המפריד בין החוף המערבי של גרינלנד לאי באפין בטריטוריית נונאווט בקנדה, כמו בשאר גרינלנד חוף המחוז למצר-דייוויס מלא בפיורדים ובאיים רבים שעל אחד מהם שוכנת העיר מאניטסוק. במחוז עובר קו-הרוחב N66.5° המסמל את החוג הארקטי, משכך ובשל מיקומה הצפוני של גרינלנד, האקלים במחוז הוא אקלים ארקטי.
גאוגרפיה > שפה

התושבים שבמחוז קקאטה שבדרום-מערב גרינלנד דוברים את התת-ניב המרכזי של הניב-המערבי של השפה הגרינלנדית - כלשיסוט (Kalaallisut), כמו כן מובנת אף השפה הדנית אף על פי שכבר אינה השפה הרשמית בגרינלנד.
תחבורה

כמו בשאר גרינלנד, במחוז לא קיימים כבישים מלבד רחובות הערים, והתחבורה בין שתי הערים המרכזיות ולשאר ערי גרינלנד תתבצע על ידי טיסות פנים אותן מפעילה אייר גרינלנד והן יכולות לכלול אף שלוש עצירות ביניים.
במחוז קקאטה שלושה שדות תעופה: בסיסימיוט, במאניטסוק, ונמל התעופה קאנגרלוסואק הנמצא בקצה פיורד ארוך בעל שם זהה, ריחוקו של נמל התעופה מן הים ביחס לשאר שדות התעופה בגרינלנד גורם שיהיו בו פחות רוח וערפל ולכך הוא מהווה שער הכניסה העיקרי לגרינלנד ובסיסה המרכזי של חברת התעופה הלאומית – אייר גרינלנד, למרות זאת רוב הנוסעים המגיעים אליו פונים לטיסות המשך ליעדים אחרים בגרינלנד.
ההגעה מהעיר לנמל התעופה תתבצע על ידי טיסה עם חניית ביניים בנואוק. אמנם בין נמל התעופה לעיר סיסימיוט קיימת דרך אך היא דרך עפר ברובה והמעבר בה במהלך החורף אפשרי במזחלות בלבד. בחודש יולי 2020 אמורה הייתה להתחיל בניית הקטע הראשון של הכביש הראשון בגרינלנד העובר מחוץ ליישוב עירוני, העתיד לחבר את נמל התעופה לעיר סיסימיוט. כמו כן ההגעה מהיישובים הקטנים לערים הגדולות הסמוכות יכולה להתבצע באמצעות מסוקים וסירות – כשתנאיי הים מאפשרים זאת.
גלריית תמונות

מראה העיר סיסימיוט, מחוז קקאטה
פוטומנטאז' של מחוז קקאטה
קרחון באזור נמל התעופה קאנגרלוסואק
תמרור אזהרה מפני כבשי מושק באזור קאנגרלוסואק, מחוז קקאטה
ראו גם

מחוזות גרינלנד
גרינלנד
מחוזות דנמרק
הערות שוליים

↑  למעשה הקו המדויק הוא 66°33′48.2″ North
↑  Greenland’s first road project connecting settlements clears its last hurdle הוסר המכשול האחרון מפרוייקט הכביש הבין עירוני הראשון בגרינלנד, ‏17 ביוני 2020
↑  First overland road project between Greenlandic towns פרוייקט הכביש הבין-עירוני הראשון בגרינלנד, ‏24 ביוני 2020
הומארניסמו

אליעזר זמנהוף
הומארניסמו (באספרנטו: Homaranismo), בתרגום חופשי, "אנושיות", הוא מילה באספרנטו שבה השתמש מחבר שפת אספרנטו אליעזר לודוויג זמנהוף כדי לתאר את השקפת עולמו על ההתנהגות ויחסי הגומלין בין אדם לאדם.
הומארניסמו היא תורת ההומניזם של זמנהוף, השם החדש שבו כינה, החל משנת 1906, את הגישה הפילוסופית והדתית של בית הלל כפי שראה אותה (1901, Hilelismo). על פי גישה זו, על כל אדם לראות ולאהוב את כל בני האדם מכל המדינות כאחיו ("ואהבת לרעך כמוך").
שינוי השם על ידי זמנהוף (מן השם הקודם, Hilelismo) נועד להפקיע את המושג מתחום היהדות ולהפוך אותו לנייטרלי עד כמה שניתן, בהתאם למודל השפה הנייטרלית שיצר ולמודל של דת אנושית נייטרלית. זמנהוף אף השתמש במושג Neŭtralismo ("נייטרליות") בתור מילה נרדפת ל"הומארניסמו", ובמושג neŭtralisto ("נייטרליסט") כמילה נרדפת ל-homaranisto ("הומארניסט").
בשנת 1913 פרסם אליעזר זמנהוף את ה- Deklaracio pri homaranismo ("ההצהרה אודות ההומארניסמו"). תשעה סעיפים בהצהרה זו, והחשובים והמאפיינים ביותר הם שני הראשונים:
"הנני אדם, ואת כל האנושות אני רואה כמשפחה אחת; את הפרדת האנושות לשבטים, קהילות ודתות העוינים אלו את אלו אני רואה כדבר מצער ביותר, אשר במוקדם או במאוחר חייב להיעלם, ואשר את היעלמותו אני חייב להאיץ ככל יכולתי".
"אני רואה בכל אדם רק אדם, ואני ממיין כל אדם רק לפי ערכו האישי ומעשיו. כל דיכוי או פגיעה באדם בשל השתייכותו לעם, לשפה או למעמד חברתי אחרים משלי, נראים בעיניי כברבריות".
יוהאנס דיטרלה (Dietterle), אשר פרסם את החומר של זמנהוף אודות ההומארניסמו, הוסיף ואמר על זמנהוף כי "הרעיון הנשגב של ההומארניסמו העסיק אותו במשך כל חייו, ונראה לי שעבורו הוא היה חשוב אף מכל הרעיון של השפה הבינלאומית, אשר כנראה שימש עבורו רק כדרך אל המטרה האידיאלית, אשר לה הוא ייחל במילים הכמעט נרדפות "Hilelismo" ו"Homaranismo".
סיבות שונות גרמו לזמנהוף מלכתחילה לחשוש לפרסם את רעיונותיו תחת שמו האמיתי:
המצב הפוליטי ברוסיה של אז;
ביקורת ותגובות עוינות שהוא צפה שיגיעו אפילו מצד הנאמנים לרעיון השפה הבינלאומית החדשה שיצר;
חששו שמא יבלבלו בין שני הרעיונות, שמטרתם זהה - אך בעיקרון הם שונים.
זמנהוף לא הצליח להקים תנועה למען ההומארניסמו, בין היתר בשל פריצת מלחמת העולם הראשונה, אך נמצאו רבים, בעיקר בקרב הפציפיסטים, אשר הרעיון מצא חן בעיניהם.
הגרעין הפופולרי ביותר של ההומארניסמו הורכב מן ה-Interna Ideo, "הרעיון הפנימי" של אספרנטו: אספרנטו שימשה תמיד עבור זמנהוף אמצעי לשיפור הקשרים בין בני האדם, מעבר לגבולות המוצא, השפה והתרבות. בתו של זמנהוף, לידיה, אימצה פילוסופיה זו ולימדה אותה יחד עם אספרנטו ועם הדת שקיבלה על עצמה, הדת הבהאית.
ראו גם

אליעזר לודוויג זמנהוף
אספרנטו
איזאנגי

איזאנמי ואיזאנגי
איזאנגי (ביפנית: イザナギ, הזכר שמזמין) הוא אל יפני, אחיה ובן זוגה של איזאנמי (היא שמזמינה).
איזאנמי ואיזאנגי היו זוג האלים החמישי שהופיע (לזוגות קדמו אלים שהופיעו כבודדים). על פי מצוות האלים שקדמו להם יצרו איזאנגי ואיזאנמי את האדמה. השניים הזדווגו והולידו את האל הירוקו (ילד העלוקה) שהיה נכה ושולח על ידם בתיבת גומא. מהזדווגויות נוספות של השניים נוצרו איי יפן, וגם רשימה ארוכה של אלים, בהם אמטראסו, אלת השמש, האלה המרכזית של יפן. האל האחרון שנולד, אל האש, שרף את ערוות אמו והביא למותה. איזאנגי שכעס על מות אחותו ובת זוגו כרת את ראשו של אל האש.
הערות שוליים

↑  יעקב רז, המיתולוגיה היפנית, תל אביב: מפה, 2000, עמ' 10
↑  יעקב רז, המיתולוגיה היפנית, תל אביב: מפה, 2000, עמ' 11
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפיגוע במחלף בר-אילן

תבנית:פיגוע טרור
הפיגוע במחלף בר-אילן היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב־10 באוקטובר 2002, בו מחבל מתאבד פוצץ עצמו בסמוך למחלף בר-אילן. בפיגוע נהרגה אישה אחת ונפצעו 29, רובם באורח קל. עקב גילוי מטען החבלה על ידי נוסעים באוטובוס עליו עלה המחבל, נמנע נזק גדול הרבה יותר.
הפיגוע

ב־07:50 בבוקר הגיע המחבל לתחנת האוטובוס שעל כביש 4 מול אוניברסיטת בר-אילן. הוא הבחין בקו 87 של דן שעשה את דרכו מפתח תקווה לכיוון תל השומר, שעמד לעזוב את התחנה. המחבל ניסה להתגנב לאוטובוס דרך הדלת האחורית, אז הנהג סגר את הדלת והמחבל נפל ונפצע. אחד הנוסעים ונהג האוטובוס בעת שניסו לתת לו עזרה ראשונה, גילו את מטען הנפץ. הם זעקו מהנוסעים לברוח, ואחזו בידיו בכדי למנוע ממנו להפעיל את המטען. ואחרי שראו שהזירה נקיה, הם גם ברחו, וקראו למשטרה. זמן קצר לאחר מכן, המחבל החל לרדוף אחרי הנוסעים, ולאחר 30 מטרים פוצץ את עצמו. כתוצאה מכך נהרגה אישה בת 71 שלא הספיקה לברוח.
המחבל תושב חבלה ואב לארבעה, נשא עליו מטען של כ־5 קילוגרמים, שכלל רסס וכדורי נחושת להגדלת הנזק. החמאס לקח אחריות על הפיגוע.
הערות שוליים

↑  ורד כהן-ברזילי ומוטי גל‏, המחבל המתאבד בצומת בר אילן - אב לארבעה, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2002
מרינה סולודקין

מרינה סוֹלוֹדקין (31 במאי 1952 ז' בסיון ה'תשי"ב – 16 במרץ 2013 ה' בניסן, ה'תשע"ג) הייתה פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם המפלגות ישראל בעליה, הליכוד וקדימה. בתפקידיה הציבוריים כיהנה בין היתר כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה וכסגנית השר לקליטת העלייה.
ביוגרפיה

סולודקין נולדה במוסקבה בירת ברית המועצות. הייתה בעלת תואר שלישי בתולדות הכלכלה והחברה ובעלת תואר שני בגאוגרפיה פוליטית וכלכלית, מאוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1991 עלתה לישראל.
סולודקין כיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-14 ובכנסת ה-15 מטעם סיעת ישראל בעליה. בבחירות לכנסת ה-16 זכתה ישראל בעליה בשני מנדטים בלבד, וסולודקין, שהייתה ממוקמת במקום השלישי ברשימת המפלגה, נכנסה לכנסת לאחר שפרש ממנה נתן שרנסקי, עם מינויו לשר בממשלת ישראל ה-30. זמן קצר לאחר מכן התמזגה ישראל בעליה עם סיעת הליכוד. זמן קצר לאחר הקמת מפלגת קדימה הצטרפה אליה, ונבחרה מטעמה לכנסת ה-17 וגם לכנסת ה-18.
בכנסת ה-14 כיהנה כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה. בשנים 1999–2000 כיהנה כסגנית השר לקליטת עלייה, ושבה לכהן בתפקיד בחודש מרץ 2005, כאשר ראש הממשלה, אריאל שרון מינה שרים וסגני שרים כאות תודה על תמיכתם בתוכנית ההתנתקות. במהלך הבחירות לכנסת ה-17, כחלק ממאמציה של קדימה למשוך מצביעים מהמגזר דובר השפה הרוסית, שימשה כראש מטה עולי חבר העמים במפלגה ומוקמה במקום השישי ברשימתה לכנסת.
סולודקין ותומכיה במפלגה קיוו שיינתן לה תיק הקליטה בממשלה ה-31 בראשותו של אהוד אולמרט, אך היא לא מונתה לבסוף. סולודקין טענה שמדובר במעשה מרמה כלפי בוחריה יוצאי ברית המועצות של קדימה, סירבה לקבל את החלטתו של אולמרט, והודיעה שאינה רואה עצמה מחויבת לתמוך בעמדות הקואליציה. הדבר התבטא בהיעדרות מהצבעות חשובות, הימנעות, ואף התנגדות בהצבעות לעמדות הקואליציה.
ב-16 במרץ 2013 נמצאה סולודקין ללא רוח חיים בחדר המלון בו שהתה בעיר ריגה בירת לטביה במסגרת כנס נגד הפאשיזם. הייתה בת 60 במותה. הותירה אחריה בעל ושני ילדים. הובאה למנוחות בבית העלמין של אשקלון.
חוקים שיזמה

בין החוקים שיזמה במהלך כהונתה בכנסת:
תיקון לחוק הטבות לניצולי השואה נזקקים, הקובע כי כספים שמקבלים ניצולי השואה מכוח הסכם שנחתם עם גרמניה ב-1992 לא יוכרו כהכנסה לעניין פקודת מס הכנסה, חוק הביטוח הלאומי, חוק הבטחת הכנסה ועוד;
חוק הזכות לעבודה בישיבה (יחד עם שלי יחימוביץ' וגדעון סער);
תיקון לחוק הבטחת הכנסה, הקובע כי מי שמשמש אפוטרופוס לילד יהיה זכאי לקצבת הבטחת הכנסה כאילו היה הורהו הביולוגי;
תיקון לחוק עבודת נשים, המאפשר לנשים לצאת לחופשה ללא תשלום בתום חופשת הלידה אם עבדו קודם לכן במשך 12 חודשים במקום עבודתן. ערב התיקון נדרש ותק של 24 חודשים (יחד עם גדעון סער);
חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים (יחד עם סטס מיסז'ניקוב וגלעד ארדן).
הערות שוליים

↑  נפטרה ח"כ לשעבר מרינה סולודקין, ישראל היום, 16 במרץ 2013.
↑  אבירם זינו, בקרוב: מכשירי החייאה יוצבו במקומות ציבוריים, באתר ynet, 31 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010744325505171  ISNI: 0000 0000 3438 5675  LCCN: n99031538  VIAF: 8554164298349208630006   WorldCat (עם VIAF): 8554164298349208630006 
מרינה סולודקין ואסתר הרצוג בכנסת
מרינה סולודקין ואסתר הרצוג בשדולה לזכויות הילדים וההורים בכנסת – 2010
קרב סקיגהארה

קרב סקיגהארה (ביפנית: 関ヶ原の戦い), היה הקרב המכריע שסלל את דרכו של טוקוגאווה איאיאסו להפוך לשוגון יפן, והתרחש ב-21 באוקטובר 1600. אף על פי שלאחר הקרב הזדקק טוקוגאווה לשלוש שנים נוספות על מנת לבסס את שליטתו במדינה, נחשב קרב סקיגהארה לראשית שוגונות טוקוגאווה, השוגונות האחרונה בהיסטוריה של יפן.
רקע

אף על פי שטויוטומי הידיושי, ראש שבט אודה, איחד את יפן וביסס את שליטתו במדינה ב-1590, כישלון פלישותיו לקוריאה החלישו מאוד את שבטו, ובמיוחד את המערכת הבירוקרטית שתמכה בשבט לאחר מותו ב-1598. לאחר מות ומות אחיו הידֶנאגה, החלו הגורמים השונים בשבט להתעמת, עד שפרץ מאבק גלוי. בין המבקרים הגדולים של הביורוקרטים של שבט אודה היו קָטוֹ קיומאסה ופוקושימה מסנורי, וטוקוגאווה גייס אותם בהתקפתו על שבט אודה.
הכנה

באותה עת היו כוחו והשפעתו של טוקוגאווה איאיאסו שווים לאלה של שבטו של טויוטומי, והחלו לצוץ שמועות לפיהן הוא מתכוון לנכס לעצמו את מורשת איחוד יפן, כפי שעשה טויוטומי לאודה נובונאגה. נאמני טויוטומי ראו בגיוסם של קטו ופוקושימה הוכחה לכך. לאחר מכן עלתה תאוריית קשר בנוגע להתנקשות בחייו של טוקוגאווה, והאחרון אילץ את נאמני טויוטומי לציית לו. אולם, אחד מנאמנים אלה, אוּאֶסוּגי קָגֶקאצוּ, המרה את פיו של טוקוגאווה והקים צבא. בתגובה דרש ממנו טוקוגאווה להגיע לבירה קיוטו, ולהסביר את מעשיו בפני הקיסר, אך אואסוגי גינה את טוקוגאווה וטען שהוא מפר את החוקים שקבע הדיושי. טוקוגאווה ביקש את עזרתם של מספר נאמנים לו, ויחד עמם יצא צפונה על מנת לתקוף את צבאו של אואסוגי. באותה עת ניצל אישידה מיצונארי, מנאמני טויוטומי, את ההזדמנות, כרת ברית עם אואסוגי ואף כלא מספר דאימיו נאמנים לטוקוגאווה באוסקה. כששמע על כך טוקוגאווה הוא השאיר חלק מצבאו על מנת להעסיק את אואסוגי, ופנה מערבה על מנת להתעמת עם אישידה.
הקרב

אישידה מיהר לכרות ברית עם מספר דאימיו והכריז מלחמה על טוקגאווה בעודו מטיל מצור על טירת פושימי, שהייתה בשליטת אויבו. לאחר מכן כבש צבאו מספר מאחזים של צבא טוקוגאווה באזור קנסאי, והמשיך להתקדם לכיוון אזור סקיגהארה. טוקוגאווה החליט לפרוס את כוחותיו בהתאם, ושלח את אחד מפקודיו לפגוש בכוחות האויב הבאים ממערב. אז פנה לכיוון טירת אוסקה.
בנו של טוקוגאווה, הידטאדה, הוביל קבוצה נוספת בדרך נקסנדו, בדרכו להטיל מצור על טירתו של בעל בריתו של אישידה, סנדה מסיוקי. על אף היתרון המספרי ממנו נהנה טוקוגאווה לא הצליחו חיילו לפרוץ את הטירה המבוצרת היטב. באותה עת צרו כוחות גדולים ממחנה טויוטומי על טירתו של הוסוקאווה פוג'יקטה בקיאי. בשל שתי תקריות אלה נעדרו חיילים רבים משני הצדדים מקרב סקיגהארה.
לאחר שנודע לו שטוקוגאווה עושה דרכו לאוסקה, החליט אישידה להפנות את כוחותיו לסקיגהארה, ושני המחנות החלו להתפרס בשדה הקרב ב-15 בספטמבר. צבאו של טוקוגאווה מנה 88,888 חיילים וצבאו של אישידה מנה 81,890 חיילים. כעשרה אחוזים מכלל החילים בשדה הקרב נשאו רובים ונשק חם מסוגים אחרים.
נפילת הצבא המערבי

אף על פי שצבאו של אישידה החזיק ביתרון הטקטי, טוקוגאווה גייס למחנהו רבים מהדאימיו של מערב יפן בהבטחות של מתן אדמות ויחס מועדף אם יחליפו צדדים. שניים מהדאימיו האלה היו קיקאווה הירואיאה וקובָּיַקאווה הידאקי, וצבאותיהם החזיקו בעמדות שאיפשרו להם לאגף את צבאו של טוקוגאווה משלושה צדדים. אולם קיקאווה האמין שטוקוגאווה עתיד לנצח בקרב ועל כן כרת איתו ברית סודית בה התחייב לא להשתתף בקרב. צבאו היווה את הקו הקדמי של צבא המערב ובעת הקרב טען קיקאווה שערפל מונע מצבאו להתקדם, ובכך בעצם שיבש את כל מערך ההתקפה של הצבא.
קוביקאווה, אף על פי שנענה לקריאתו של טוקוגאווה, נותר נייטרלי בשדה הקרב. בשלב מתקדם בלחימה הורה טוקוגאווה לרובאים שלו לירות לכיוון הגבעה עליה עמדו קוביקאווה וחייליו, וזאת על מנת לעודד אותו לצאת לפעולה. הפעולה צלחה וקוביקאווה הצטרף מיד לצדו של טוקוגאווה, בעוד צבאו מטה את הכף בקרב. אולם, מספר דאימיו מצבאו של טוקוגאווה ראו בפעולה זו של קוביקאווה בגידה, ועל כן החליפו צדדים במהלך הקרב, והטו את הכף פעם נוספת.
אף על פי כן, לאחר עריקתו של קוביקאווה החל הצבא המערבי להתמוטט, והמפקדים התפזרו ונסו משדה הקרב. חלקם נהרגו במנוסתם, חלק הצליחו להימלט חזרה לנחלותיהם, חלקם ביצעו ספוקו וחלקם, כמו אישידה מיצונארי, נשבו והוצאו להורג.
עליית שוגונות טוקוגאווה

בתום הקרב חילק טוקוגאווה את האדמות מחדש, תוך שהוא מתחשב בבעלי בריתו על חשבון אויביו, מגלה שבטים רבים מנחלותיהם ההיסטוריות ונוטל לעצמו את מרבית נחלות טויוטומי לשעבר. לאחר הוצאתם להורג של אישידה ובעלי בריתו, הצטמטמה מאוד השפעתו של שבט אודה ונאמניו.
בזמנו נחשב הקרב לעימות פנימי בין יורשיו של טויוטומי, אך לאחר שהכתיר טוקוגאווה עצמו לשוגון, תואר שהתפנה מאז נפילת שוגונות אשיקאגה עשרים ושבע שנים לפני כן, והקים את שוגונות טוקוגאווה, שהחזיקה מעמד כמאתיים חמישים שנים, קיבל הקרב חשיבות רבה יותר. ההיסטוריון של שוגונות טוקוגאווה, היאשי גָהו, כתב ב-1664 שטוקוגאווה הביס את כל חורשי הרעות שממלכה, והשכין שלום שימשך עוד עשרות אלפי שנים.
זרעי פורענות

בעוד שרבים מהשבטים היו מרוצים ממעמדם החדש לאחר הקרב, השבטים המפסידים התמרמרו עקב הגלייתם מנחלות אבותיהם. שלושה שבטים הפכו להיות מרכז ההתנגדות לשוגונות טוקוגאווה:
שבט מורי, בהנהגת מורי טרומוטו, שנאלץ לעבור מנחלתו באקי (כיום מחוז הירושימה), לצ'ושו, אף על פי שלא השתתף בקרב באופן פעיל.
שבט שימאזו, בהנהגת שימאזו יושיהירו, ספג ביקורת בעקבות כישלונו באיסוף מודיעין, ואף על פי שלא נאלץ לעזוב את נחלתו בסצומה, לא הפך השבט לנאמן לשוגון. המרחק הגדול בין האן סצומה, שבקיושו, לאדו הבירה איפשר לשבט לשמור על מידה מסוימת של אוטונומיה.
שבט צ'וסוקָבֶּה, בהנהגת צ'וסוקבה מוריצ'יקה, איבד את כל אדמותיו בנחלת טוסה לטובת שבט ימגוצ'י, והנהגתו הוצאה להורג. האיבה בין בני השבט לשליטיהם החדשים נמשכה שנים רבות לאחר מכן, והגבירו את האיבה כלפי השוגונות.
צאצאי שלושת השבטים האלה עתידים לשתף פעולה בהדחת שוגונות טוקוגאווה כ-250 שנה לאחר מכן, במהלך שהוביל לרסטורציית מייג'י.
בתרבות

הקרב הופיע במשחק Age of Empires III: The Asian Dynasties.
הקרב הופיע במשחק Total War: Shogun 2
הקרב והתככים הפוליטיים שסבבו אותו היוו את הבסיס ההיסטורי לספרו של ג'יימס קלאוול שוגון.
הקרב היווה בסיס לסרט הקולנוע קרב סקיגהארה שיצא לאקרנים באוגוסט 2017.
לקריאה נוספת

Bryant, Anthony J. Sekigahara 1600: The Final Struggle for Power. Osprey Publishing, 1995. ISBN 9781855323957.
הערות שוליים

1 2  Brayant, עמ' 25.
↑  הופמן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529476005171  LCCN: sh85119654  NDL: 00570565 
אתר הקרב כיום
אחד למען כולם, כולם למען אחד

כיפת הארמון הפדרלי
אחד למען כולם, כולם למען אחד (בלטינית: Unus pro omnibus, omnes pro uno, בגרמנית: Einer für alle, alle für einen, בצרפתית: Tous pour un, un pour tous, באיטלקית: Uno per tutti, tutti per uno, וברומאנש: In per tuts, tuts per in) הוא המוטו הלאומי של שווייץ, ומסמל את אחדות המדינה הפדרלית ואת הלכידות בין 26 הקנטונים המרכיבים אותה.
סיסמת שלושת המוסקטרים על כריכת הספר
הביטוי הופיע לראשונה בספרו של אלכסנדר דיומא האב, "שלושת המוסקטרים" שיצא לאור בשנת 1844.
הידידות בין המוסקטרים מבוססת על נאמנות הדדית המתאפיינת ביכולתם להתפשר על צורכיהם ועל רצונותיהם האישיים לטובת קבוצתם. נאמנות זאת מבטיחה את ביטחונם ומאפשרת להם להצליח במשימות המסוכנות המוטלות עליהם. מכיוון שכך, המוטו שלהם: "כולם למען אחד, אחד למען כולם!" הפך למטבע לשון שקורא לערבות הדדית, לנאמנות ולסולידריות חברתית.
בין סוף ספטמבר לתחילת אוקטובר 1868, פקדו את הרי האלפים השווייצריים גשמים עזים שגרמו לשיטפונות ולנזקים רבים באזורים נרחבים בדרום ובמזרח שווייץ, דבר שהגדיר את האירוע אחד מאסונות הטבע הגדולים ביותר במאה ה-19 . הממשלה הפדרלית, אשר פתחה במבצע לגיוס כספים מהציבור למימון פעולות השיקום, השתמשה בביטוי זה בפניותיה לציבור על מנת לעודדו לתרום.
בשנת 1902, עם בנייתו של הארמון הפדרלי, הביטוי הלטיני Unus pro omnibus, omnes pro uno נרשם באמצע כיפת הארמון.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  Alexandre Dumas, Auguste Maquet, Les trois mousquetaires (בצרפתית)
↑  DataCite Commons: The Severe Flood of 1868 in Southeast Switzerland and in Northern Italy. A Transnational Comparison, commons.datacite.org (באנגלית)
ביאתלון

הביאתלט הנורווגי אולה איינר ביורנדלן, 8 פעמים אלוף אולימפי ו-20 פעמים אלוף עולם
ביאתלון הוא ענף ספורט חורפי אולימפי המשלב סקי למרחקים (קרוס קאונטרי) עם ירי ברובה. בביאתלון מתחרים גברים ונשים במגוון מרחקים הנעים בין 6 ל-20 קילומטרים, ובמספר נקודות לאורך המסלול עליהם לירות ברובה קליבר זעיר לחמש מטרות עיגול, הנמצאות במרחק 50 מטר מהם. ענף הביאתלון פופולרי בעיקר בארצות סקנדינביה, גרמניה, צרפת, ארצות מרכז אירופה, ארצות מזרח אירופה, רוסיה ומדינות אירופיות של ברית המועצות לשעבר.
היסטוריה

מקור הביאתלון באימונים של הצבא הנורווגי. ההתמודדות הידועה הראשונה התקיימה בשנת 1767 בין שני כוחות משמר הגבול הנורווגי. עם הזמן התפשט הענף כענף צבאי בכל רחבי סקנדינביה. בתחילת המאה ה-20, הגיע הענף גם למדינות מרכז ומזרח אירופה.
בשנת 1924 באולימפיאדת החורף הראשונה התקיימו תחרויות בענף הנקרא סיור צבאי (Military Patrol). ענף זה נשאר בתוכנית האולימפית כענף ראווה באולימפיאדות 1928, 1936 ו-1948 אך לא זכה להכרה כספורט אולימפי עקב מיעוט המדינות המשתתפות.
בשנות החמישים הספורט צבר פופולריות בברית המועצות ושוודיה וכמות המדינות בהן עוסקים בביאתלון גדלה. במהלך השנים האלה קיבל ביאתלון צורה וכללים שמזכירים את הענף המודרני. אליפות העולם הראשונה בביאתלון נערכה בשנת 1958 באוסטריה, ושנתיים לאחר מכן נכנס הביאתלון לתוכנית אולימפיאדת החורף, כשהוא כולל ענף אחד בלבד: התחרות האישית ל-20 ק"מ (ראה להלן) לגברים. תחרות השליחים נוספה לתוכנית אליפויות העולם בשנת 1966 ולתוכנית האולימפית שנתיים מאוחר יותר. תחרויות הספרינט נוספו החל משנת 1974 באליפויות העולם והחל משנת 1980 באולימפיאדות החורף.
נשים החלו להתחרות בביאתלון החל משנות השמונים, כשאליפות העולם הראשונה לנשים התקיימה בשנת 1984. החל משנת 1989 תחרויות לגברים ולנשים ובכלל זה אליפויות העולם מתקיימות בו זמנית ובאותו המקום. החל משנת 1992 נכנס ביאתלון נשים לתוכנית האולימפית.
בשנות התשעים נעשה באיגוד הביאתלון הבינלאומי מאמץ למשוך אל הביאתלון יותר קהל ולהפוך את הענף ליותר מושך מבחינה טלוויזיונית. הדבר נעשה על ידי הוספת ענפים שבהם זהות המנצח נקבעת על קו הסיום ולא נגד השעון. כך בשנת 1997 נוספו תחרויות המרדף ובשנת 1999 - תחרויות הזינוק ההמוני לתוכנית הגביע העולמי. הענפים הללו נכנסו לתוכנית האולימפית בשנים 2002 ו-2006 בהתאמה.