stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאהל מחאה
הערות שוליים

↑  Police: 50 Occupy Wall Street protesters arrested, NBC News, ‏2011-11-17 (באנגלית)
↑  מחאת הקמפוסים מתלקחת: עימותים אלימים בין מפגינים בקליפורניה, באתר מעריב אונליין, 29 באפריל 2024
↑  ממאהל קטן לתנועה לאומית: הפשיטה שהציתה מחאה נגד ישראל בקמפוסים בארצות הברית, באתר וואלה, 29 באפריל 2024
↑  "Biden says 'order must prevail' after UCLA Gaza protest camp cleared" (באנגלית בריטית). 2024-05-02. נבדק ב-2024-11-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407393605171  LCCN: sh2017004206  LNB: 000295995 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ראש ממשלת פיג'י

ראש ממשלת פיג'י הוא התפקיד השני הבכיר במדינה אחרי נשיא פיג'י. ראש הממשלה הנוכחי הוא סיטיבני רבוקה.
תיאור התפקיד

על פי החוקה משנת 2013 (סעיף 93) ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה שזכתה ביותר מחמישים אחוזים מהמושבים בפרלמנט של פיג'י. במקרה שאין מפלגה שזכתה ברוב, הפרלמנט בוחר את ראש הממשלה. בנוסף ראש הממשלה הוא ראשון בין שווים (אנ') כלומר הקול שלו שווה כמו לכל קול של שר אחר בממשלה. ראש הממשלה רשאי למנות או לפטר שרים.
היסטוריה

פיג'י הייתה חלק מהאימפריה הבריטית עד הקמתה, לכן חלק מעקרונות הממשל של פיג'י אומצו משיטת הממשל הבריטית.
ראש הממשלה הראשון היה קמיסזה מארה שנבחר לתפקיד ב-10 באוקטובר 1970 אחרי קבלת העצמאות מבריטניה. לפני הקמת המדינה היה מארה השר הראשי של פיג'י בזמן שפיג'י הייתה מושבה בריטית (היה היחיד בתפקיד זה).
ב- 14 במאי 1987 ראש הממשלה טימוצי באבאדרה הודח על ידי סיטיבני רבוקה בהפיכה צבאית. הפיכה לא צלחה, אחרי ניסיון ההפיכה חזר מארה לכהן כראש ממשלה, אחרי בקשת הנשיא ראטו פנאיה גנילאו.
ב- 25 בספטמבר 1987 הודח מארה על ידי ראש הצבא רבוקה על ידי הפיכה, הוא ביטל את חוקת פיג'י ובנוסף הדיח את הנשיא ראטו. ב-5 בדצמבר 1987 החזיר את ראטו ואת מארה לתפקידים.
ראשי ממשלת פיג'י

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| תמונה | שם | התחלת כהונה | סיום כהונה |
ראשי המשלה בזמן הדומיניון הבריטי: 
|  | קמיסזה מארה | 10 באוקטובר 1970 | 13 באפריל 1987 |
|  | טימוצי באבאדרה | 13 באפריל 1987 | 14 במאי 1987 |
14 במאי 1987 עד 5 בדצמבר לא היה ראש ממשלה עקב הפיכה צבאית: 
ראשי ממשלה בזמן הרפובלקה של פיג'י: 
|  | קמיסזה מארה | 5 בדצמבר 1987 | 2 ביוני 1992 |
|  | סיטיבני ראבוקה | 2 ביוני 1992 | 19 במאי 1999 |
|  | מהינדרה צ׳ודהארי | 19 במאי 1999 | 27 במאי 2000 |
|  | טוויטה מומודונו | 27 במאי 2000 | 27 במאי 2000 |
27 במאי 2000 עד 4 ביולי 2000 לא היה ראש ממשלה עקב הפיכה צבאית: 
|  | לייסניה קארסה | 4 ביולי 2000 | 14 במרץ 2001 |
|  | טוויטה מומודונו | 14 במרץ 2001 | 16 במרץ 2001 |
|  | לייסניה קארסה | 16 במרץ 2001 | 5 בדצמבר 2006 |
|  | ג׳ונה סנילגאקאלי | 5 בדצמבר 2006 | 4 בינואר 2007 |
|  | פרנק ביינימראמה | 4 בינואר 2007 | 24 בדצמבר 2022 |
|  | סיטיבני רבוקה | 24 בדצמבר 2022 | מכהן |
הערות שוליים

↑  פיג'י: ראש ממשלה חדש נבחר, אחרי 16 שנות שלטון של קודמו, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2022
↑  Fiji: Freedom in the World 2024 Country Report, Freedom House (באנגלית)
↑  Constitution of the Republic of Fiji - Laws of Fiji, www.laws.gov.fj (באנגלית)
1 2  45. Fiji (1970-present), uca.edu (באנגלית אמריקאית)
קבוצה אתנו-דתית

קבוצה אתנו-דתית (או קבוצה אתנית-דתית) היא קבוצה חברתית אנושית המתאפיינת במוצא אתני משותף לצד דת משותפת. זוהי תת-קטגוריה של המושג "קבוצה אתנית", הכולל גם תת-קטגוריות נוספות, כדוגמת קבוצה אתנו-לשונית (אנ'). במובן הצר ביותר, מונח זה מתייחס לקבוצות באוכלוסייה שבהן האתניות ואמונותיהן בדת מסוימת, שלובות זו בזו ביחד ברקע, לכל הפחות מבחינה היסטורית; או לכל היותר, במקרים רבים, גם מבחינה גאוגרפית.
המאפיינים המרכזיים של קבוצות אתנו-דתיות הם קשרי יוחסין של "סגנון חברתי, רקע היסטורי ואמונות תאולוגיות". מאפיין בולט המבדיל קבוצות אתנו-דתיות מקבוצות אחרות בסביבתן הוא הקפדה על אֶנְדּוֹגַמְיָה (נישואין לאדם מרקע משפחתי דומה במידה מסוימת).
הגדרה

באופן כללי, קבוצות אתנו-דתיות מגדירות את הזהות שלהן באמצעות שילוב: בין מוצא אתני משותף, לבין השתייכות משותפת לדת כלשהי או לזרמים מסוימים מתוכה. לקבוצות אתנו-דתיות יש היסטוריה משותפת ומסורת תרבותית – שניתן להגדיר כדתית – המבחינה אותן מקבוצות אחרות. במקרים רבים קבוצות אתנו-דתיות הן גם קבוצות אתנו-תרבותיות בעלות דת אתנית מסורתית; במקרים אחרים קבוצות אתנו-דתיות מתחילות את דרכן כקהילות דתיות בלבד (בעלות מערכת אמונה משותפת), ובאמצעות אנדוגמיה, חברי הקהילה יוצרים ביניהם גם קשרי דם וקשרים תרבותיים.
זהותן של חלק מהקבוצות האתנו-דתיות מתוחזקת באמצעות החוויה של חיים בתוך קהילה גדולה יותר כמיעוט נפרד. קבוצות אתנו-דתיות יכולות להתאפיין בלאומיות אתנית אם לקבוצה האתנו-דתית יש בסיס היסטורי באזור מסוים. בקבוצות אתנו-דתיות רבות מושם דגש על אנדוגמיה ורתיעה מנישואים בין-דתיים או קיום יחסי מין עם פרטים מחוץ לקהילה, כאמצעי לשימור היציבות ואריכות הימים ההיסטורית של הקהילה והתרבות.
דוגמאות

הקבוצות הבאות הוגדרו כולן כקבוצות אתנו-דתיות בידי מקורות מהימנים:
| היתוך אתני | דת אתנית | אתניות דתית |
| --- | --- | --- |
|  אמיש  דוחובורים  דרוזים  יהודים  מולוקנים  מורמונים  מנדאים  מנוניטים  מרונים  עלווים  קוזאקים  שומרונים  נוצרי תומאס הקדוש  סיקים  יזידים (שנוי במחלוקת)  פארסים |  ארמנים  אשורים  הינדואים באלינזים  יוונים  עפרים  קופטים  מהר  מלאים  סומלים  סטו  סורים טורקמנים  טיבטים |  יוונים נוצרים אנטיוכיים  קרואטים  מקדונים מוסלמים  גוראני  בוסניאקים  פומאקים  סרבים  איריים קתוליים  פרוטסטנטים באולסטר |
דוגמאות > יהודים

עוד קודם לגלות בבל בראשית המאה ה-6 לפנה"ס, בני ישראל כבר התקיימו כקבוצה אתנו-דתית נבחנת, כנראה לפני תקופת הושע במאה ה-8 לפנה"ס. האופי האתנו-דתי של העם היהודי בעת העתיקה זוהה גם על ידי חוקרים כדוגמת שלום בארון, שדיבר על "האחדות האתנו-דתית של בני ישראל", וכן שייע כהן, בתארו את הזהות היהודית בשלהי תקופת בית שני.
כמושג משפטי > אוסטרליה

בחוק האוסטרלי, החוק נגד אפליה של ניו סאות' ויילס מגדיר את מונח-הכזב "גזע" ("race") ומתקן אותו בצורה מהימנה ומדעית, כמי שכולל קבוצות ממוצא "אתני, אתנו-דתי או לאומי". המונח "אתנו-דתי" נוסף לחוק בתיקון שנערך בשנת 1994. ג'ון האנפורד, התובע הכללי של ניו סאות' ויילס דאז, הסביר שתיקון זה "נועד להבהיר כי גם לקבוצות אתנו-דתיות, כגון יהודים, מוסלמים וסיקים, יש גישה להוראות ההשמצה והאפליה הגזעית שנחקקו בחוק".
ההגדרה של "גזע" בחוק נגד אפליה (1998) כוללת גם כן התייחסות ל"מוצא אתני, אתני-דתי או לאומי". עם זאת, בניגוד לחוק נגד אפליה של ניו סאות' ויילס, הוא גם אוסר על אפליה על רקע "אמונה או השתייכות דתית" או "פעילות דתית".
כמושג משפטי > הממלכה המאוחדת

בבריטניה, פסק הדין בתיק Mandla v Dowell-Lee הציב הגדרה משפטית על קבוצות אתניות בעלות קשרים דתיים, אשר, בתורה, סללה את הדרך להגדרה בחוק של קבוצות אתנו-דתיות. בעקבות זאת, יהודים וסיקים נקבעו כקבוצות אתניות דתיות על פי החוק נגד אפליה (תיקון) משנת 1994. חוק זה התבסס על פסק הדין בתיק Mandla v Dowell-Lee, שהגדיר את מאפייני הקבוצה האתנו-דתית כך:
היסטוריה משותפת ארוכה, שהקבוצה מודעת לה כמבדילה אותה מקבוצות אחרות, ואת הזיכרון שלה היא שומרת בחיים;
מסורת תרבותית משלה, לרבות מנהגים ונימוסים משפחתיים וחברתיים, הקשורה לעיתים קרובות, אבל לא בכל המקרים, גם לאדיקות בדת כלשהי או בזרם/פלג יוצא דת זו.  בנוסף לשני המאפיינים לעיל החיוניים להגדרה הבסיסית של המונח "קבוצה אתנו-דתית", המאפיינים להלן עשויים להיות רלוונטיים, גם-כן:
או מוצא גאוגרפי משותף, או מוצא ממספר קטן של אבות משותפים;
שפה משותפת, לא בהכרח ייחודית לקבוצה;
ספרות משותפת הייחודית לקבוצה;
דת משותפת שונה מזו של קבוצות שכנות או מהקהילה הכללית הסובבת אותה;
קבוצה שמהווה מיעוט או קבוצה מדוכאת או דומיננטית בקרב קהילה גדולה יותר. לדוגמה, עם שנכבש (נניח, תושבי אנגליה זמן קצר לאחר הכיבוש הנורמני) וכובשיו עשויים להיות שניהם בני קבוצות אתניות נפרדות החולקים את אותה טריטוריה ריבונית במדינה.
בעקבות פסק דין זה, קבוצות כמו יהודים וסיקים נעשו מוגנות תחת חוק יחסי ה"גזע" של שנת 1977, שנועד למנוע אפליה על-בסיס "גזע" בממלכה המאוחדת.
ראו גם

דת אתנית
מונותאיזם
דתות אברהמיות
יהדות – דתו של העם היהודי, דת אתנית, מונותאיסטית ואברהמית
גלות (יהדות)
יהדות התפוצות
עשרת השבטים
פולחן אבות
פוליתיאיזם
פגאניזם גרמאני (טרום הנצרות)
דתות בערב הקדם-אסלאמית
אמונות שבטיות אפריקאיות
גנאלוגיה גנטית
בדיקת DNA גנאלוגית
גנטיקה של אוכלוסיות
מוצא אתני
אתניות יהודית
מחקרים גנטיים על יהודים
גנטיקה רפואית של יהודים
פטם

חוות פטם בפלורידה
פטם הוא עוף הגדל במיוחד לייצור בשר עוף למאכל.
עופות הפטם המסחריים, מגיעים למשקל שחיטה, לאחר כ-30 יום כעופות קטנים (כ-1.5 ק"ג), ומיום ה-30 והלאה, עולים במשקל כ-100 גרם ליום, כך שבסביבות יום הגידול ה-45 העופות שוקלים כבר בסביבות ה-3 קילוגרם, ומשקלם כמעט שלא עולה יותר מכך. בנוסף, גידול ארוך יותר איננו כלכלי, כיון שעלות המזון שהפטם אוכל לאחר שישה שבועות, היא מעבר לרווח שנוצר מעלייה במשקלו.
בגידולים אורגנים, גידולי חופש, זמני הגידול ארוכים יותר (חודשיים ויותר).
גידול

הפטם גדל בלולים תעשייתיים, כשבכל לול גדלים בדרך כלל בין 20,000–60,000 עופות, ולפעמים אף יותר מכך, החל מיום הבקיעה ועד לשיווקם. בישראל, רוב גידולי הפטם נעשים בלולים מבוקרים, שבהם זרימת האוויר, החימום, הזנת האוכל והשתייה, נעשים באופן מבוקר ואוטומטי, עם מגע אדם מינימלי.
לאחר חיטוי יסודי בלול, שנעשה בין גידול אחד למשנהו, מובאים אפרוחים מהמדגרה ללול ביום הבקיעה, בדרך כלל ממוינים לזכרים ונקבות בנפרד ומונחים על מצע נסורת נקי, לאחר כ-11 יום מקבלים חיסון מפני מחלות, ולאחר 30–45 יום משווקים למשחטת העופות.
הברירה המלאכותית הביאה לעלייה גדולה במהירות שבה מתפתחים הפטמים ומגיעים למשקל השחיטה. גידול זה גורם שישנה חוסר התאמה גנטית בין האיברים המספקים את האנרגיות של הפטם לבין האיברים צורכי האנרגיה שלו. הגידול המהיר יכול להוביל להפרעות מטבוליות ולתמותה עודפת. וגידול מהיר של גוף התרנגול עלול להפעיל לחץ מוגבר על הירכיים והרגליים שלו. הפטם מבלה זמן רב יותר בשכיבה ובשינה. ופטמים רבים מתים במהלך תהליכי התפיסה, האריזה וההובלה..
בשל הגידול האינטנסיבי של עופות הפטם, הם רגישים יותר למחלות, ולכן נקבעים נהלים שונים לסייע במניעת הידבקות, כגון שמירת מרחק בין לול אחד לשני, גידור, שמירת היגיינה לנכנסים למשק, ועוד. במהלך גידול העוף מחסנים אותו במספר חיסונים (תלוי באופן הגידול ובשנים שונות) כדי למנוע מחלות ככל האפשר.
נתוני צריכה

צריכת הפטמים במדינות המתועשות עולה על זו של בשר בקר, בארצות הברית, נמדד שינוי דרמטי ביותר, בשנת 1945 כמות בשר הפטמים הייתה 1.11 מיליארד פאונד (כ-0.5 מיליון טון), ובשר הבקר היה באותה שנה 19.52 מיליארד פאונד (כ-8.85 מיליון טון), ובשר חזיר 18.84 מיליארד פאונד (כ-8.55 מיליון טון). לעומת זאת בשנת 2001, נמדד ייצור הפטמים ב-42.45 מיליארד פאונד (כ-19.25 מיליון טון), מעט יותר מבשר בקר שהיה 42.37 מיליארד פאונד (כ-19.22 מיליון טון), והרבה יותר מבשר חזיר שהיה 25.94 מיליארד פאונד (כ-11.77 מיליון טון).
בישראל, לפי נתוני משרד החקלאות, נכון לשנת 2023, ישראלי ממוצע צרך כ-49 קילוגרם בשר עוף, שזה בסך הכל כ-476 אלף טון שנתי, הרבה יותר מצריכת בשר הבקר שעומדת על כ-17.7 ק"ג לנפש. ובסך הכל כ-172 אלף טון בשנה.
עוף אורגני

| --- | --- |
 :  ראו גם – חקלאות אורגנית
ראו גם

תרנגול הבית
חקלאות תעשייתית
חקלאות אינטנסיבית של בעלי חיים
הערות שוליים

↑  מבנה תעשיית הפטם בארצות הברית (באנגלית)
↑  טבלת משקלי פטם ביום, הנחיות לחישוב עלייה במשקל
↑  מהירות הגידול בנקבות גבוה יותר, והם משווקים יום-יומיים לפני הזכרים
↑  הרווחה של תרנגולי פטם באיחוד האירופי דו"ח משנת 2005 (באנגלית)
↑  תקנות מחלות בעלי חיים בישראל
↑  המשקלים המופיעים בפיסקה, הם למשקל הבקר ועוף החי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292568705171  GND: 4274237-7  LCCN: sh85017028 
אפרוחים מובאים ללול ביום הבקיעה
יוחאי

| --- | --- |
 לידה:  המחצית השנייה של המאה ה-1 האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 פטירה:  המחצית הראשונה של המאה ה-2 האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 מקום קבורה:  גוש חלב (זיהוי עממי מהמאה ה-19)
 מדינה:  האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 תקופת הפעילות:  המאה ה-1 – המאה ה-2
 השתייכות:  רומאים חז"ל (על פי זיהויים מאוחרים החל מהמאה ה-12)
 בני דורו:  עקיבא בן יוסף
 בת זוג:  חמי (זיהוי מהמאה ה-12) שרה (זיהוי מהמאה ה-19) אסתר (זיהוי מהמאה ה-21)
 צאצאים:  ילדים: שמעון בן יוחיי יעקב בר יוחאי (השערה) נכדים: בתו של שמעון בן יוחיי אלעזר ברבי שמעון נכד נוסף (או מספר נכדים) (זיהוי עממי מהמאה ה-13) נין: יוסי ברבי אלעזר
 
יוֹחַיי (הידוע גם כ"יוחי", או "יוחאי") היה דמות יהודית במאה השנייה לספירה, בתקופת התנאים. בן הדור השלישי של התנאים, אף שלא נודע כתנא בעצמו. ככל הנראה, היה מקורב לשלטון הרומי בימי הקיסר אדריאנוס (117-138 לספירה), אם כי טיב יחסיו המדויקים עם הרומאים אינו ברור לחלוטין. יוחיי זכה להכרה היסטורית בעיקר בזכות בנו המפורסם, רבי שמעון בן יוחיי, שהיה מחשובי התנאים בדור הרביעי.
אזכורים בספרות > תלמוד

על יוחיי מסופר בתלמוד שהיה מקורב למלכות הרומאים בתקופת הקיסר אדריאנוס, ובהקשר זה הוזכר (לכאורה) לרעה:
חֲמִשָּׁה דְּבָרִים צִוָּה [רבי] עקיבה אֶת רבן שִׁמְעוֹן בֶּן יוֹחַאי כשהיה חכוש בְּבֵית הָאֲסוּרִים. [אמר] לוֹ: למדיני תּוֹרָה, אָמַר לוֹ: אֵינִי מְלַמְּדֶךָ. אָמַר: אִם אֵין אַתָּה מלמדיני הריני [אומר] לְיוֹחַאי אַבָּא וּמוֹסֶרְךָ לַמַּלְכוּת.
בתלמוד מסופר כי רבי שמעון יצא עם בנו של רבי יוסי בן חלפתא לרומא, ובהשתדלותו שם בוטל האיסור על שמירת השבת והמילה, לאחר שהוציא שד מבת הקיסר. בהקשר זה התנהל דיון בין רבי יוסי לרבי שמעון בו מוזכר יוחיי כמי שאיננו בין החיים.
[אמרו]. מי ילך ויבטל הגזירה. ילך [רבי שמעון] בן יוחי שהוא מלומד בניסים. ואחריו מי ילך. [רבי] אלעזר ברבי יוסי. [אמר] להם רבי יוסי. ואילו היה אבא חילפתא קיים יכולים אתם לומר. תן בנך להריגה. [אמר] לו [רבי שמעון]. אילו אבא יוחי קיים יכולים אתם [לומר] לו. תן בנך להריגה.
אודות כך, לפי כמה חוקרים יש לתארך את מות יוחיי סביב מרד בר כוכבא.
אזכורים בספרות > מדרש

במדרש אגור, המשויך למדרש "משנת רבי אליעזר", מופיע ציטוט של חכם בשם רבי יוחי, תוך חוסר בהירות באשר לזהותו המדויקת - האם מדובר באביו של רבי שמעון בן יוחי או בחכם אחר.
[רבי] יוחי [אומר]. כל המספר לשון הרע כאלו כופר בעיקר. [שנאמר] "אשר אמר ללשוננו נגביר שפתינו" [וגומר]. ויש [אומרים]. מגדיל עונות מן הארץ עד לרקיע. [שנאמר] "שתו בשמים פיהם [ולשונם] [תהלך] בארץ".
במחקר הפילולוגי עלתה שאלת הזיהוי: באותה אמרה המופיעה בתלמוד הבבלי, הציטוט מיוחס לרבי יוחנן. החוקר שפירו העלה השערה מתודולוגית לפיה מדובר בטעות טקסטואלית: השיבוש נוצר באמצעות כתיב חסר של "ר' יוח'" (המזוהה באופן חד-משמעי עם רבי יוחנן במספר רב של עדי נוסח), אשר השתבש ל-"ר' יוחי" באמצעות החלפת הגרש (') באות יוד (י).
במדרש "פסיקתא דרב כהנא" ישנו אזכור לחכם בשם רבי יוחי ברבי יודן, אך ככל הנראה מדובר באמורא, או לחלופין בטעות העתקה.
אזכורים בספרות > זוהר

בהקדמת ספר הזוהר (על פי מרבית החוקרים, חיבור ספר הזוהר נכתב ברובו בשלהי המאה ה-13, וחלקים ממנו מהמאה ה-11 עד המאה ה-14) מובא כי בזמן ששהו רבי שמעון ובנו רבי אלעזר במערה, רבי רחומאי אמר לרבי פינחס בן יאיר: ”ודאי שמעת שיוחאי חברנו יש לו מרגלית אבן טובה.” תואר "חבר" בדרך כלל נקשר לתלמיד חכם, אמנם מהמשך הסיפור מובן שרבי רחומאי לא חפץ בהזכרת שמו של רבי שמעון בכוונה תחילה, ודיבר דרך רמז כדי שרבי פינחס ילך וימצא את רבי שמעון ורבי אלעזר, שאמש יצאו מהמערה לחירות
אזכורים בספרות > ספרות יהודית מימי הביניים

בחיבורו "יחוסי תנאים ואמוראים", סבר רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא (מבעלי התוספות באשכנז במחצית השנייה של המאה ה-12), ש"יוחאי היה אדם חשוב ונשוא פנים". הוא מסיק זאת מדברי התלמוד, שם רבי שמעון מתייחס לאביו כפי שרבי יוסי התייחס לאביו (היות שחלפתא, אביו של רבי יוסי, היה תנא נחשב).
אזכורים בספרות > ספרות יהודית מאוחרת

ישנם חכמים שתיארו את יוחיי כגדול בתורה ואף כתנא, אך אין סימוכין לכך בספרות חז"ל.
רבי אברהם שמואל ריקי (המאה ה-18) סבר לכאורה כי יוחיי היה תנא.
על פי האגדה, רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ (המאה ה-18) סיפר כי אביו (שבתי הופשטיין) יושב בהיכל אחד בגן עדן עם "התנא רבי יוחאי".
רבי נחמן מברסלב (המאה ה-18) בספרו "ליקוטי מוהר"ן" מכנה את "רבי יוחאי" כ"תנא" ו"גדול בישראל", את דבריו ביסס על דברי הקדמת הזוהר וכן נתן פירוש למעשה עם רבי עקיבא המוזכר בתלמוד אודות יוחיי.
רבי יוסף חיים מבגדאד (המאה ה-19) מתאר את יוחיי כ"תנא גדול" ו"גדול בתורה".
רבי יוסף משאש (המאה ה-20) בספרו "נחלת אבות" הביא אגדה עממית על סיפור לידתו של רבי שמעון ומתאר את יוחיי: "אביו הקדוש יוחאי, הוא היה משבט יהודה, והיה מגדולי הדור ועשיר ונכבד וקרוב למלכות".
רבי צדוק הכהן מלובלין (המאה ה-19) כתב כי קיבל שרבי שמעון (-בנו) היה משבט שמעון. בדומה, רבי פנחס מנחם אלעזר יוסטמן (המאה ה-19) מפילץ טוען לאפשרות שהיה משבט שמעון, כהשערה בלבד.
קברו > המקורות

אהרן צבי אשכנזי (1839) מציין לראשונה בספרו "יד אהרון", מסורת המזהה את קבורת יוחאי בגוש חלב:
רב פלא חורש הלב, לפגוע בגוש חלב, יוחאי אבי אפיריון
מנחם מנדל ראבין (1880-1888) מתאר בספרו "מסע מירון וערי הגליל" את קברו ומוסיף לו את התואר "רבי":
הלכנו אל ציון הקדושים אשר שם מנוחתם כבוד...ורבי יוחאי אביו של רבי שמעון
שאול בן פנחס הארנשטיין (1893) מציין לראשונה בספרו "גבעת שאול", כי גם אשתו נקברה עמו:
ובמערב הכפר נמצא בתוך גן אחד קבורת יוחאי ואשתו
קברו > זיהוי

בשנת 1958 נבנה ציון בתוך חצר קטנה בגוש חלב המציין את קברם של יוחאי ואשתו, באזור קבורה נוצרי.
על המצבה נכתב:
שדה קברות עתיק ימים בו טמונים לפי מסורת של יהודי הגליל כמה צדיקים קדמונים ביניהם הוריו של הרשב"י ואשתו
קברו > במחקר

ישראל מאיר גבאי, ישראל הרצברג וד"ר יוסי סטפנסקי סיכמו בספרם את נושא קבורת יוחיי בגוש חלב: ”כל מסורת קברו בגוש חלב הינה מאוחרת וללא בסיס מוקדם. גם אין עדות ברורה כי מקום קבורתו הינו כמצויין כיום. העדות היחידה על אזור קבורתו הינה של הספר גבעת שאול - במערב הכפר בתוך גן, דבר שאינו תואם במדוייק את המצויין כיום, מה גם שאיזכור אשתו של ר' יוחאי ע"י נוסע זה מראה כי ראו 2 קברים זה ליד זה, דבר שאינו בנמצא כיום (בנוסף, ליד קברו של ר' יוחאי, 4 מטר מזרחה, נמצאו ארונות קבורה קדומים מעופרת ועליהם ציור אל-המוות ותמונת עשתרות קרנים, ובודאי שאינם של יהודים, דבר המראה כי אזור זה לא היה מקום בו נקברו יהודים. מנהגם של הנוצרים היה לקבור במקומות עצמאיים ולא באזור קבורת יהודים, הפוך ממנהגם של המוסלמים. בעת בניית הציון בשנת תשי"ח נתגלה צורת פתח וכעין ארון, יתכן פתח של מערת קבורה, הענין לא נבדק)”.
יצוין, כי לפי המדרשים "פסיקתא דרב כהנא" ו"קהלת רבה", (וכן בספר הזוהר) רבי אלעזר בן רבי שמעון - נכדו של יוחיי, היה טמון תחילה בגוש חלב. בנוסף, ישנה מסורת מהמאה ה-16 על קבורת תלמידי רבי שמעון בן יוחיי בגוש חלב. אודות כך, ישנם חוקרים שסבורים כי המסורת על קברי רבי אלעזר ותלמידי רשב"י בגוש חלב, התחלפה ביוחיי.
ביאורים

↑  בכתב היד: ר'
↑  בכתב היד: א'
↑  בכתב היד: אומ'
↑  בכתב היד: א'
↑  בכתב היד: ר' שמע'
↑  בכתב היד: ר'
↑  בכתב היד: אלעז' בר' יוסי
↑  בכתב היד: א'
↑  בכתב היד: ר' יוסי
↑  בכתב היד: א'
↑  בכתב היד: ר' שמע'
↑  בכתב היד: לומ'
↑  בכתב היד: ר'
↑  בכתב היד: אומ'
↑  בכתב היד: שנ'
↑  בכתב היד: וג'
↑  בכתב היד: אומ'
↑  בכתב היד: שנ'
↑  בכתב היד: ולש'
↑  בכתב היד: תהל'
הערות שוליים

↑  בארמית גלילית (על פי כתבי-יד ארץ-ישראלים)
↑  בארמית בבלית
↑  שפירו, "יוחיי ומורשתו", תשעז
↑  ראו ערך: ברייתא דל"ב מידות
↑  א'ר יוחנן משום ר' יוסי בן זימרא. כל המספר לשון הרע כאילו כופר בעיקר. שנ'. "אשר אמרו ללשונינו נגביר שפתינו אתנו מי אדון לנו". (תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ט"ו, עמוד ב', כתב יד ותיקן)
↑  ד. שפירו, "יוחיי ומורשתו", ה'תשע"ז
↑  פסיקתא דרב כהנא, לח.[דרוש מקור]
↑  ראו: הרב אהרן הימן, "יוחאי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמודים 672-653, באתר היברובוקס
↑  הנוסח במקור: 

ודאי שמענא דיוחאי חברנא אית ליה מרגלית אבן טבא"
↑  שפירו, "יוחיי ומורשתו", התשעז
↑  אברהם לוי, "רבי שמעון בר יוחאי וחבורתו", ירושלים, ה'תש"ס
↑  משה יהודה בלוי (עורך), "יוחאי", יחוסי תנאים ואמוראים, ברוקלין ה'תשנ"ד, עמודים רט"ו-רט"ז, באתר היברובוקס
↑  ראו לעיל, תת-פסקה: "תלמוד"
↑  ספר "חזה ציון", לאביו רבי עמנואל חי ריקי, הוצאת ליוורנו, שנת תק"ב. נספח "טופס החלום"
↑  "שיח שרפי קודש", תולדות שבח הצדיקים, ערך רבי ישראל מקוז'ניץ, אות ט
↑  לקוטי מוהר"ן תנינא ס:ה
↑  ליקוטי מוהר"ן - הקדמה (לכו חזו)
↑  לקוטי מוהר"ן תנינא ס:ה
↑  בן יהוידע, פסחים, מט
↑  בן יהוידע, פסחים, קיב
1 2  נחלת אבות, ח"ג עמ' לא
↑  "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל". כרך ב', עמוד 397 (מהדורות: 2007, 2011)
↑  פרשה י"א אות כ"ג
↑  קהלת רבה, פרשה י"א, פסקה ב'.
↑  לפי התלמוד היה זה בעכברא (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ד, עמוד ב')
↑  "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל". כרך ב', עמוד 397 (מהדורת 2011)
↑  זיהוי עממי של אביגדור הכהן מהמאה ה-13
↑  זיהוי עממי של יוסף משאש מהמאה ה-20
↑  זיהוי עממי של חיים כהן מהמאה ה-21
↑  זיהוי עממי לא ידוע
↑  גרסת ספרות הזוהר (המאה ה-11-המאה ה-14)
↑  גרסת ספרות הזוהר (המאה ה-11-המאה ה-14)
↑  השערת שפירו, ראו ערך יוחאי (פסקה:"משפחתו", תת-פסקה: "רבי יעקב בר יוחאי")
↑  זיהוי עממי של מנחם החברוני מהמאה ה-13
↑  פרושים ופסקים, פסק סב פרשת בשלח ע' לד
↑  דיון על שני המקורות הללו ראה, הרב
ישראל דנדרוביץ, 'שמות אביו ואמו של התנא האלקי רשב"י' (להורדה), בתוך: קובץ עץ חיים (באבוב), גיליון יז, ניסן תשע"ב, עמודים: שנא - שסו
↑  ראה דיון על כך כאן וכאן בפורום אוצר החכמה
↑  מדרש תנחומא, פרשת כי תשא, ד'
↑  שפירו, "יוחיי ומורשתו" התשעז
↑  תלמוד בבלי מסכת שבת, דף לג, עמוד ב׳
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ג, עמוד ב'
↑  בלק ר, ב
↑  הרב אהרן הימן, עמ' 1190
האדם החד-ממדי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרברט מרקוזה 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה 
 נושא:  חברה מתועשת, מחשבה חברתית, אידאולוגיה, תאוריה ביקורתית 
 הוצאה
 הוצאה:  Beacon Press 
 תאריך הוצאה:  1964 
 
האדם החד-ממדי: מחקרים באידאולוגיה של החברה התעשייתית המפותחת הוא ספר משנת 1964 מאת הפילוסוף הגרמני-אמריקאי הרברט מרקוזה, שמזוהה עם אסכולת פרנקפורט ועם תאוריה ביקורתית. הספר תורגם לעברית יחד עם "המסה על השחרור" ויצא לאור בהוצאת ספריית פועלים ב-1970.
בספר מעביר המחבר ביקורת רחבה הן על החברה הקפיטליסטית העכשווית של הגוש המערבי והן על החברה הקומוניסטית של ברית המועצות. מרקוזה מתאר את העלייה המקבילה של צורות חדשות של דיכוי חברתי בשתי חברות אלה, ואת ירידת הפוטנציאל המהפכני במערב. הדכאנות של החברה הקפיטליסטית אינה נופלת מזו של החברה הקומוניסטית בכך שהיא משתלטת על אורח החשיבה ואורח החיים של חבריה ומשעבדת אותם. היא יוצרת תודעה חד-ממדית שאין בה מקום לחשיבה חופשית.
קבלת הספר

הספר "האדם החד-ממדי" חיזק את המוניטין של מרקוזה כפילוסוף מערבי בן זמננו. התאורטיקן הביקורתי דאגלס קלנר טען ש"האדם החד-ממדי" בולט כיצירה מובילה של שנות ה-60 ונשאר אחת התרומות הספרותיות החתרניות ביותר של המאה העשרים. הפילוסוף רונלד ארונסון כתב ב-2014 ש"האדם החד-ממדי" הוא ספר נבואי יותר ממה שמרקוזה יכול היה לשער, ושהוא רלוונטי היום יותר מתמיד. למרות הפסימיות שבו, המיוצגת על ידי ציטוט דבריו של ולטר בנימין בסוף הספר " Nur um der Hoffnungslosen willen ist uns die Hoffnung gegeben" ("התקווה ניתנת לנו רק בזכות אלה שנואשו מכל תקווה"), הספר השפיע על רבים בשמאל החדש, במיוחד בארצות הברית ובצרפת, משום שביטא את חוסר שביעות רצונם ההולך וגובר הן מהחברות הקפיטליסטיות והן מהחברות הקומוניסטיות הסובייטיות.
התזות שהציג מרקוזה התפרשו מחדש ונדונו על ידי הפילוסוף יורגן הברמאס בספרו "טכנולוגיה ומדע כ'אידאולוגיה'".
הבמאי עמוס גיתאי הקדיש סצנה מתוך סרטו "כיפור" (2000) לפילוסופיה שמציג מרקוזה בספר "האדם החד-ממדי".
בשנת 2024, כביקורת על הרברט מרקוזה, מציין הפילוסוף פלורנט שומאכר במאמרו "אידולון: סימולקרה והיפר-מודרניות" כי בחברות היפר-מודרניות במערב, האמנה החברתית קובעת שאנו מחויבים להשתמש ב"סימולקרה". המושג העכשווי של סימולקרה מצביע על כך שלכולנו יש מערכת יחסים מוטה עם המציאות, לא  משום שהמציאות אינה נגישה, אלא משום שאנחנו רוצים לא לראות את הדברים כפי שהם נראים. הוא מכנה תהליך זה "חד־ממדיות מרהיבה":
“חד־ממדיות מרהיבה הפכה לאמיתית, היא שלך, שלנו, הממד הייחודי הזה. ... אלא שהחד-ממדיות הזו, החיים האלה לצד הסימולקרה, כבר אינם מאפשרים לנו להתעלות. מה שראה מרקוזה ...הפך לבסיס עצמו. ... החברה החד-ממדית אינה חברה חסרת מעמדות, גם אם היא מייצגת רק את המנהיגים, אלה שהצליחו, המיליארדרים, הספורטאים, הבורגנים הגדולים וצמיתיהם, בעלי טורים, עורכים, סופרים וסוציולוגים עולמיים. ... זוהי חברה שבה למעמדות המנוצלים אין יותר אפשרות להכיר בעובדה שהם מנוצלים. הם נמחקו, נמחקו מייצוג, בדיוק כמו שברוב המוחץ של המקרים, נשים אינן מופיעות בשום מקום אלא כיוצאות דופן או  כקורבנות גרידא."
ראו גם

דמוקרטיה טוטליטרית
יעקב טלמון
תאוריה ביקורתית
לקריאה נוספת

Unflattening - רומן גרפי מלומד המרחיב רעיונות רבים מהאדם החד-ממדי
הערות שוליים

1 2 3 4  Kellner, Douglas (1991). "Introduction to the Second Edition". Herbert Marcuse, One-dimensional Man: Studies in Ideology of Advanced Industrial Society. London: Routledge. pp. xi. ISBN 978-0-415-07429-2.
↑  הרברט מרקוזה, האדם החד-ממדי, מסה על השחרור, מרחביה ותל אביב: ספריית פועלים, 1968, עמ' 22
↑  Marcuse, Herbert (1991). "Introduction to the Second Edition". One-dimensional Man: studies in ideology of advanced industrial society. London: Routledge. p. 3. ISBN 978-0-415-07429-2.
↑  Marcuse, Herbert (1991). "Introduction to the Second Edition". One-dimensional Man: studies in ideology of advanced industrial society. London: Routledge. pp. 1, 7. ISBN 978-0-415-07429-2.
1 2  הרברט מרוקזה, האדם החד-ממדי, מסה על השחרור, מרחביה ותל אביב: ספריית פועלים, 1968, עמ' 25
↑  הרברט מרקוזה, האדם החד-ממדי, מסה על השחרור, מרחביה ותל אביב: ספריית פועלים, 1968, עמ' 115-131
↑  הרברט מרקוזה, האדם החד-ממדי, מסה על השחרור, מרחביה ותל אביב: ספריית פועלים, 1968, עמ' 221-223
↑  McLellan, David (1975). Marx. Glasgow: Fontana. p. 81. ISBN 0-333-63947-2.
↑  Aronson, Ronald (17 בנובמבר 2014). "Marcuse Today". Boston Review. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  הרברט מרקוזה, האדם החד-ממדי, מסה על השחרור, מרחביה ותל אביב: ספריית פועלים, 1968, עמ' 223
↑  Florent Schoumacher., Eidolon: simulacre et hypermodernité, Paris: Balland, 2024, עמ' 44-45
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007366136405171  BNE: XX1862869  GND: 4114511-2  LCCN: n2006025526  VIAF: 183513502   WorldCat (עם VIAF): 183513502