stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה לאגר
שיאים אישיים

אצטדיון:
ריצת 100 מטר משוכות: 14.11 שניות, 2017
קפיצה לגובה: 1.79 מטר, 2015
הדיפת כדור ברזל: 15.23 מטר, 2019
ריצת 200 מטר: 24.53 שניות, 2015
קפיצה לרוחק: 6.31 מטר, 2015
הטלת כידון: 50.32 מטר, 2020
ריצת 800 מטר: 2:11.53 דקות, 2018
קרב שבע: 6,225 נקודות, 2018
אולם:
ריצת 60 מטר משוכות: 8.50 שניות, 2019
קפיצה לגובה: 1.81 מטר, 2022
קפיצה לרוחק: 6.18 מטר, 2019
הדיפת כדור ברזל: 14.98 מטר, 2020
ריצת 800 מטר: 2:11.99 דקות, 2022
קרב חמש: 4,468 נקודות, 2022
תיאופיליו סטיבנסון

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1952 פוארטו פאדרה, קובה 
 פטירה:  11 ביוני 2012 (בגיל 60) הוואנה, קובה 
 מידע כללי
 מדינה:  קובה קובה
 גובה:  1.96 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  אגרוף 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות 
 
תאופילו סטיבנסון לורנס (בספרדית: Teófilo Stevenson Lawrence; 29 במרץ 1952 – 11 ביוני 2012) היה מתאגרף קובני שהתחרה בין השנים 1966 ל-1986.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תיאופיליו סטיבנסון נולד ב-29 במרץ 1952 בפוארטו פדרה (אנ'), קובה. הוא היה הבן היחיד של תיאופיליו סטיבנסון פטרסון, מהגר מסנט וינסנט, ודולורס לורנס, ילידת קובה שמוצאה מאיי סנט קיטס. משפחתו של סטיבנסון חיה בתנאים צנועים, ואביו, שעבד כחוטב קנים, עודד את סטיבנסון לפנות לאגרוף בעקבות ניסיונו האישי עם ספורט זה. בגיל 9, החל סטיבנסון הצעיר להתאמן באגרוף תחת הדרכתו של ג'ון הררה, אלוף קובני במשקל קל כבד לשעבר, ומכאן החל מסלול חייו בעולם האגרוף
ביוגרפיה > קריירה

סטיבנסון התחיל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17, ובמהרה הפך לאחד המתאגרפים המובילים בקובה. הוא השיג הצלחות רבות, כולל ניצחונות באליפויות מרכז אמריקה ובקרב נגד מתאגרפים מהשורה הראשונה בקובה. הפריצה הגדולה של סטיבנסון בזירה הבינלאומית הגיעה באולימפיאדת מינכן ב-1972, שם זכה במדליית זהב לאחר שגבר על המתאגרף האמריקאי דואן בוביק ברבע הגמר. זו הייתה תחילת סדרת הניצחונות המרשימה של סטיבנסון, שבמהלכה זכה בשלוש מדליות זהב אולימפיות רצופות במשקל כבד בשנים 1972, 1976 ו-1980.
סטיבנסון קיבל הצעות מפתות להפוך למתאגרף מקצועי ולהתמודד מול מתאגרפים כמו מוחמד עלי, אך הוא סירב להצעות אלה והעדיף להישאר מתאגרף חובב, נאמן לקובה ולערכיה. הוא הצהיר כי "מה זה מיליון דולר לעומת האהבה של שמונה מיליון קובנים?
ביוגרפיה > חיים אישיים

לאחר שפרש מהאגרוף, סטיבנסון נשאר מעורב בספורט כמאמן ומנטור לדור הצעיר של מתאגרפים בקובה. הוא השתמש במעמדו לקידום מטרות חברתיות ותרם רבות לקהילה. במהלך חייו המאוחרים, סבל סטיבנסון מבעיות בריאותיות הקשורות לסוכרת ולמחלות לב, וב-11 ביוני 2012 נפטר מהתקף לב בהוואנה, בגיל 60.
פרסים והצטיינות

סטיבנסון זכה בגביע ואל בארקר עבור מתאגרף מצטיין במשחקים האולימפיים של 1972.
בשנת 1972, סטיבנסון זכה להכרה כמאסטר מוערך בספורט של ברית המועצות, אחד מספורטאים זרים בודדים שזכו לתואר זה בתולדותיה.
הערות שוליים

↑  "Las Tunas-born Teofilo Stevenson: a Legend that Lives on". אורכב מ-המקור ב-20 באוגוסט 2006. נבדק ב-2011-06-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  In the Red Corner.
↑  admin, Teófilo Stevenson, one of the best boxers Cuba had. (born in Puerto Padre) ** Teófilo Stevenson, uno de los mejores boxers Cuba ha dado. | The History, Culture and Legacy of the People of Cuba, ‏2014-09-27 (באנגלית)
1 2  Teofilo Stevenson | Biography, Heavyweight Boxer, Record, Olympic Champion, & Three-Time Gold Medalist | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-07-01 (באנגלית)
↑  Brubaker, Bill (21 בפברואר 1986). "A Boxer to Whom Money Didn't Talk". The Washington Post. pp. A1. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Cuban Missile: Teofilo Stevenson's Legendary Biography, thesportsreviewer.com, ‏2024-04-12 (באנגלית)
↑  "Cuban boxing champion Teofilo Stevenson dies". BBC News. 12 ביוני 2012. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Teofilo Stevenson, Cuban Olympic boxing champion, dies at 60". Sporting News. Associated Press. 12 ביוני 2012. אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2013. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Panorama of the 1972 Sports Year (ברוסית). Moscow: Fizkultura i sport. 1973. pp. 122–124.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14043642  GND: 1025177231  ISNI: 0000 0000 2362 4271  LCCN: n84029694  VIAF: 67859189   WorldCat (עם VIAF): 67859189
שלאגר (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אסי דיין 
 הופק בידי:  יעקב קוצקי
 תסריט:  אסי דיין 
 עריכה:  טל שובל
 שחקנים ראשיים:  ישראל פוליאקוב שייקה לוי גברי בנאי עפרה חזה
 מוזיקה:  צביקה פיק 
 צילום:  דני שניאור
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  ישראל 6 ביולי 1979
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלאגר הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בקיץ 1979, נכתב ובוים על ידי אסי דיין, והופק על ידי יעקב קוצקי. הסרט הוא קומדיה מוזיקלית שבה מככבים הגשש החיוור, שולה רווח (גילה) ועפרה חזה (דינה פוקסמן), ושחקנים נוספים, בהם: צביקה פיק (עובד מוסך), אפרים שמיר (פקיד עירייה), מנחם זילברמן (צחי), משה איש כסית (מאבטח), רבקה מיכאלי (ראש עיריית בני ברק), ירון לונדון (בתפקיד עצמו) ויוסי סגל.
עלילת הסרט

עלילת הסרט היא אפיזודית ולעיתים היא חסרת היגיון וגובלת בנונסנס.
מכון הוראת המחול של ד"ר שוקי חפציבה (שייקה לוי) נקלע לחובות גדולים וחפציבה יוצא לחפש אנשים שקל לשכנעם להיפרד מכספם. הוא מוצא את חברו מהשירות הצבאי שלא ראה אותו עשרות שנים – זיגי פוקסמן (ישראל פוליאקוב). פוקסמן הוא בעל מוסך עצלן וחסר יושרה, שהתאלמן זה מכבר ומחפש חברה חדשה לחיים. חפציבה משכנע את פוקסמן שישלם את חובו אם חפציבה ימצא לו חברה לחיים. אלא שחובו של חפציבה כה גדול שעליו לחפש לפוקסמן כלה עשירה. מקריאת מודעות אֶבל בעיתונות, חפציבה מתרשם שאחד האנשים שנפטרו באותו שבוע בעירם הוא אדם עשיר והוא מביא את פוקסמן למשפחה היושבת שבעה. כשהשניים מתחזים למכריו של המנוח, פוקסמן מחזר אחרי האלמנה היושבת שבעה, גילה (שולה רווח), וחפציבה מנסה לשכנע אותה להצטרף אל מכון הוראת המחול שלו. למרות שההתחזות לא מצליחה, גילה נענית לחיזוריו של פוקסמן וזה מגלה שהיא אינה עשירה כלל.
במקביל למרדף אחרי כספה של גילה, חפציבה מוצא פראייר שקל לחלוב את כספו – בן-גוריון שמש (גברי בנאי). שמש הוא פועל של פוקסמן שחולם להפוך לכוכב זמר וריקוד ולכבוש את לִבה של בתו של פוקסמן, דינה, (עפרה חזה), שאוהבת רקדנים ובליינים ומכריזה על עצמה כ"פרחה". חפציבה הופך למורה המחול ופיתוח הקול של שמש ומאמן אותו שעות ארוכות ביום. שמש מקבל עליו את חפציבה למרות חילוקי הדעות האמנותיים ביניהם.
קווי עלילה אלה מתאחדים כאשר גילה ופוקסמן צופים באופרה, בניגוד לטעמם ובלחצו של חפציבה ומגלים את חפציבה ושמש שרים על הבמה כשהם מחופשים לדמויות באופרה. חפציבה ושמש נקלעו אל הבמה בטעות, כאשר חפציבה לקח את שמש לסיור במסדרונות בניין האופרה וניסה להרשים אתו בשקרים על קשרים שיש לו עם מנהל האופרה. פוקסמן, שכועס על חפציבה עם גילוי העובדה שגילה אינה עשירה, גונב את בגדי השחקן הראשי ועולה על הבמה כדי לסגור חשבון עם חפציבה תוך כדי שירה וריקודים. השלושה משבשים לחלוטין את מהלך האופרה, אך חפציבה ופוקסמן רוקמים על הבמה מזימה חדשה להשגת ממון רב – איום על עיריית בני ברק במכירת המגרש הקטן שיש לגילה בעיר זו, למסדר נזירים נוצרי. אחרי האופרה גילה משתפת פעולה עם השניים בתרמית, אך נעלמת עם הכסף.
הצלחתם של פוקסמן, חפציבה ושמש בשירה באופרה מעודדת את שמש להפסיק לקחת שיעורים מחפציבה ולעלות על הבמה במועדון הלילה. שירתו במועדון כובשת את לב הקהל, כולל את ליבה של דינה. בעל המועדון, שמואל (שגם את דמותו משחק שייקה לוי) מחתים את שמש על חוזה, הופך לאמרגן שלו ומסדר לו הופעה בטלוויזיה, בתוכנית "עלי כותרת" של ירון לונדון המשחק את עצמו.
פוקסמן וחפציבה נותרים קירחים מכאן ומכאן. גילה ברחה להם עם הכסף, חפציבה הפסיד את שמש כלקוח גדול, וחלומו של פוקסמן לחתן את דינה עם מנהל חשבונות, צחי (מנחם זילברמן) נגנז. השניים מתחזים לעובדי במה ונוסעים עם שמש ולהקתו אל בניין הטלוויזיה, במטרה לשבש את ההופעה שם כשם ששיבשו את ההופעה באופרה. השנים מצליחים במזימתם, חלקית הודות לשומר הראש של המארגן (משה איש כסית) שרודף אחריהם באולפן ושובר את כל הנקלע בדרכו. שמש ולונדון מיואשים. אולם, הקהל בבית סבור שהמדובר במופע קומי מתוכנן ומוצלח ואל בניין הטלוויזיה מגיעים המוני מסרים טלפוניים חיוביים. כך נוצרת "להקת פוקסמן ולהקתו", השוברת קופות ומביאה את השלושה אל ההצלחה. פוקסמן שב ומתאחד עם האלמנה שחוזרת אליו לאחר שהצ'ק של עיריית בני ברק חוזר אליה מהבנק, ושמש כובש את לִבה של דינה.
הופעות האורח

חלק ניכר מקסמו של הסרט הוא בהופעות האורח שבו. צביקה פיק משחק את אחד מעובדי המוסך ופוצח בזמר במהלך הסרט. אפרים שמיר, בימים שלאחר פירוק כוורת, הוא פקיד בעירית בני ברק, ורבקה מיכאלי היא ראש העיר בני ברק, המוכן לשלם כל סכום על מנת להציל את עירו מן המיסיון. משה איש כסית משחק מאפיונר אימתני. אלי ישראלי הוא DJ. תפקיד מיוחד יש למנחם זילברמן כצחי, המחזר החנון של דינה, המלהג על סרטו של "ויטוריו ברבריני", "רוקמת הגטקעס", בעוד שלִבה של דינה נתון לאלביס פרסלי וג'ון טרבולטה. ירון לונדון משחק בפרודיה על סגנון ההגשה שהפך אותו לאישיות טלוויזיונית, ואריה אורגד, קריין המזוהה עם מהדורות החדשות בימיה הראשונים של הטלוויזיה הישראלית, משחק את עצמו. חברי "הגשש החיוור" עצמם משחקים בתפקידים כפולים: בצד התפקיד הראשי שלהם, משחקים שניים מהם בתפקיד נוסף. כך, בנוסף לתפקידו של פוקסמן, משחק פוליאקוב גם את שכנתה הפולנייה של האלמנה גילה, ושייקה לוי משחק גם את שמואל האמרגן.
דמויות ושחקנים

| דמות | שחקן / שחקנית |
| --- | --- |
זיגי פוקסמן: ישראל (פולי) פוליאקוב
ד"ר שוקי חפציבה: שייקה לוי
בן-גוריון שמש: גברי בנאי
דינה פוקסמן: עופרה חזה
גילה זינגר: שולה רווח
סמי (שמואל) האמרגן: שייקה לוי
ליפקין, שומר ראשו של שמואל האמרגן: משה איש כסית
| דמות | שחקן / שחקנית |
| --- | --- |
סטוץ: דובל'ה גליקמן
גברת שניצר: ישראל (פולי) פוליאקוב
צחי דנצינגר: מנחם זילברמן
פינטוש עובד המוסך: צביקה פיק
ראש העיר בני ברק: רבקה מיכאלי
פקיד טאבו בעירית בני ברק: אפרים שמיר
אלי: איציק בן מלך
פסנתרן עיוור במסעדה: אסי דיין
ספוטי (בעל המסעדה): איגור בוריסוב
די. ג'יי. במועדון הקליפסו: אלי ישראלי
מר יגורי: יהושע לוף
זמרת באופרה: גולדי הלר
ניצב באופרה: ראובן דיין
משתתף באופרה: סלוטר ג'ונס
לאקי, מנחם אבלים שגונב מהזינגרים: יוסי סגל
| שחקן | הערות |
| --- | --- |
ירון לונדון: מנחה תוכנית טלויזה עלי כותרת בערוץ הראשון (שבו שמש ודינה מופיעים)
אריה אורגד: קרין של המבזקים בערוץ הראשון
הפסקול

הסרט הוא סרט מוזיקלי וכמקובל לסוגה זו, הגיבורים פוצחים בזמר מעת לעת, במיוחד כשהם מתרגשים. את מילות השירים כתב אסי דיין ואת המוזיקה לסרט הלחין ועיבד צביקה פיק שגם שר את אחד השירים בעצמו ('שיר הגראז'). את כוריאוגרפית השירים יצר שלמה רוזמרין.
"שלאגר" הוא הסרט הראשון שגילה לקהל את עפרה חזה, שהופיעה באותה השנה בסרט נוסף, "נערת הפרברים" של ג'ורג' עובדיה. אך בעוד שהופעתה ב"נערת הפרברים" נראית כיום מלאכותית ומלודרמטית, שומרת הופעתה ב"שלאגר" על רעננות ושמחת חיים. "שיר הפרחה", שאותו שרה בסרט, הפך ללהיטה הראשון, הגיע למקום הראשון ברשת ג', שם שהה במשך 3 שבועות.
"שיר הפרחה" חודש על ידי אומנים רבים כגון צביקה פיק עצמו, שרית חדד, וגם בסדרת הטלוויזיה "תמיד אותו חלום".
שיר נוסף שהצליח מהסרט היה השיר "דיסקו-טנגו" אותו ביצוע שייקה לוי וגברי בנאי, אשר זכה להצלחה במצעד הפזמונים העברי ברשת ג' והגיע למקום 3.
ב-1998 לאלבום המחווה "עבודה עברית", חידשה להקת "טיפקס" את "שיר בהזדמנות".
שירי הפסקול:
לצאת לצאת, ביצוע: שייקה לוי / עפרה חזה
שיר בהזדמנות, ביצוע: גברי בנאי
גראז', ביצוע: צביקה פיק
שיר לעזבון, ביצוע: ישראל פוליאקוב ועפרה חזה
דיסקו-טנגו, ביצוע: שייקה לוי וגברי בנאי
שיר הפרחה, ביצוע: עפרה חזה
תן גז, ביצוע: גברי בנאי
אכלנו אותה, ביצוע: שייקה לוי וישראל פוליאקוב
בתיה לאמבטיה, ביצוע: שייקה לוי וישראל פוליאקוב
שלאגר, ביצוע: עפרה חזה והגשש החיוור
מיקומו של הסרט בתרבות הישראלית

הסרט מקפיא רגע שליו וחסר דאגות בתרבות הישראלית. ישראל שלאחר המהפך השלטוני של 1977, לאחר הסכם השלום עם מצרים ולפני מלחמת לבנון הראשונה והאינתיפאדה הראשונה, אירועים שהיו הכוח המניע של הקולנוע הפוליטי של שנות ה-80. מדובר בקומדיה עממית מתוחכמת שנעשתה בהנאה[דרוש מקור] גדולה והנציחה את תרבות הבילוי בדיסקוטקים, ואת התקופה הקצרה בתולדות התרבות הישראלית שבה שלט הדיסקו, במקביל לפריצת הפאנק אל קדמת הבמה, שאף היא נרמזה בסרט, בהופעתם של פוקסמן וחפציבה ב"שיר האמבטיה", שיש בה יותר מרמז להופעתם של רמי פורטיס ולהקתו.[דרוש מקור]
הסרט מציג את ישראל כמדינה חסרת קונפליקטים ודאגות, שבה יש בכוחו של האינדיבידואל לפרוץ את המסגרות ולהגיע אל התהילה. הפער העדתי, שהיה נושא חשוב בשנים אלו, עומד ברקע הסרט, אך ההתייחסות אליו היא אירונית. כך, למשל, שם חפציבה לב לכך שאשתו המנוחה של פוקסמן היא תימנייה-יהודייה, וכשפוקסמן מוסר לו שהיא "הלכה לעולמה" הוא מגיב: "העולם שלה, התרבות שלה, המנהגים שלה, הם שלה. לכן היא הלכה לעולמה". הסרט לא התבייש לנקוב בביטוי המפורש "פרחה", וביצועה של עפרה חזה ל"שיר הפרחה", שנכתב על ידי אסי דיין והולחן על ידי צביקה פיק, הפך לנכס צאן ברזל במוזיקה הישראלית.
הסרט לועג לכמה תופעות ציבוריות בתרבות הישראלית: לתרבות הדיסקוטקים ולהערצה כלפי ג'ון טרבולטה, לרדיפה אחר העושר, ואף לחרדים מבני ברק (כאשר נודע לפוקסמן כי הוא עתיד לקבל רבע דונם אדמה בבני ברק, תגובתו היא "נקים מחצבה ונמכור אבנים לילדים שיזרקו על מכוניות בשבת"). ירון לונדון מופיע בפרודיה על עצמו ועל תוכניתו "עלי כותרת", שהייתה תוכנית מרכזית בלוח השידורים של הערוץ הראשון. הצורה שבה הוא מכנה את "בן-גוריון שמש", "זמר שעלה אלינו מן הביבים", היא הד לתקרית ניסים סרוסי המפורסמת, שבה אירח לונדון את הזמר המזרחי ניסים סרוסי בתוכנית אירוח דומה בשם "טנדו", והציג אותו באופן שרבים ראו כמתנשא ומגוחך.
בתולדות הגשש החיוור נראה כי הסרט לא הגיע לפופולריות של "גבעת חלפון אינה עונה", שאף אותו ביים אסי דיין, ומטבעות הלשון שנטבעו בסרט, כגון "גם המהלך כצפרדע, ברבות הימים לרקוד הוא יודע", אינם בשימוש נפוץ. נראה כי פוליאקוב מזוהה עם דמותו של סרג'יו קונסטנצה יותר מאשר עם זיגי פוקסמן. עם זאת, הופעתה של עפרה חזה ו"שיר הפרחה" הותירו את הסרט בתודעה הישראלית.
תלמי (מלך קפריסין)

תלמי (ביוונית: Πτολεμαίος‏; ? - 57 לפנה"ס), מלך קפריסין מבית תלמי.
תולדות חייו

תלמי היה בנו הלא חוקי של תלמי התשיעי ואחיו של תלמי השנים עשר.  בשנת 103 לפנה"ס נשלח על ידי סבתו קלאופטרה השלישית יחד עם אחיו ובן דודו תלמי אלכסנדר (תלמי האחד עשר) לאי קוס בים האגאי לשם הגנתו בשנת 80 לפנה"ס כאשר אחיו תלמי השנים עשר הומלך למלך מצרים התלמיית הוא הצליח להשתלט על האי קפריסין ולהמליך את עצמו כמלך עליה.
אף על פי שתלמי הצליח לשלוט בקפריסין הוא לא היה בעל הבנה מדינית מספקת כדי לדאוג שהרפובליקה הרומית, שהייתה המעצמה בעלת הגמוניה בים התיכון, תכיר ותאשר את ריבונותו על קפריסין. כמו כן הוא הסתכסך עם פובליוס קלודיוס פולכר כאשר סירב לפדותו לאחר שהוא נפל בשבי שודדי ים, הדבר הזה קנה את איבתו של פולכר ולעובדה הזאת עתידה להיות משמעות גדולה. עוד סיבה לאובדן ממלכתו היו הכספים הרבים שנמצאו באוצר המלכותי, כספים שהרומאים חשקו לשים את ידיהם עליהם.
כאשר פולכר נבחר לטריבון הפלבס בשנת 58 לפנה"ס הוא חוקק חוק שלפיו על קפריסין להיות מסופחת לרפובליקה ולהיות מאורגנת כפרובינקיה. החוק נתמך על ידי חברי הטריומווירט הראשון, שהורכב מיוליוס קיסר, פומפיוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס, הם שלטו בברית סודית ברפובליקה והחליטו בשלב כלשהו, שעל מנת שקאטו הצעיר לא יסכל את תוכניותיהם, יש לסלקו מרומא והתירוץ שנמצא לשם כך היה שליחו לארגון הפרובינקיה החדשה ולמינויו למושל קפריסין.
כאשר קאטו הגיע לקפריסין הוא החליט לנהוג עם תלמי בדרכי נועם, הוא הציע לספק לו פנסיה נדיבה, לתת תפקיד דתי ככוהן גדול באחד המקדשים ולערוב לשלומו. תלמי לא הסכים לכך ולא רצה להשלים עם אובדן ממלכתו אולם הוא הבין שלא יוכל להתנגד לרצונם של הרומאים ולכן הפתרון היחיד למצוקתו היה התאבדות.
הערות שוליים

↑  Berenice III, Ptolemy X Alexander II, Ptolemy XI Auletes ,Edwyn R. Bevan
תלמי (בן פירוס)

תלמי (ביוונית: Πτολεμαῖος‏; 295 לפנה"ס - 272 לפנה"ס) היה נסיך ומצביא אפירוטי, בנו של פירוס הראשון ושל אשתו הראשונה אנטיגונה. הוא נהרג לאחר המצור על ספרטה.
ביוגרפיה

תלמי נולד ככל הנראה בשנת 295 לפנה"ס. אביו היה פירוס הראשון מלך אפירוס. אמו אנטיגונה ככל הנראה מתה במהלך הלידה. הוא נקרא על שם תלמי הראשון סוטר, מלך מצרים התלמיית, שסייע לאביו בעבר. הייתה לו אחות גדולה בשם אולימפיאס השנייה, ושני אחים למחצה שנקראו אלכסנדר והלנוס. יוסטינוס מתאר אותו כאדם אמיץ, אך פזיז מאוד.
בשנת 280 לפנה"ס כאשר יצא אביו למסע מלחמה באיטליה, הוא הפקיד אותו כעוצר הממלכה. בשנת 274 לפנה"ס, חזר אביו מאיטליה ויצא למסע לכיבוש יוון. תלמי היה קצין בצבאו, והוא נזכר כמי שכבש את האי קרקירה עם 60 איש בלבד. הוא גם פיקד על הכוח שכבש את סלוניקי מידי אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. במהלך המצור על ספרטה, תלמי פיקד על המשמר האישי של אביו. ישנן שתי גרסאות בנוגע למותו. על פי יוסטינוס, הוא הסתער בראש החיילים אל מרכז העיר, אולם הוקף באנשים ונהרג. על פי פלוטרכוס, תלמי ניהל קרב נסיגה נגד המצביא הספרטני אוואלקוס, שנועד להבטיח נסיגה בטוחה של הכוח האפירוטי אל ארגוס. עם זאת, במהלך הקרב חייל כרתי בשם אוריסוס הכה למוות את תלמי.
פירוס זעם כששמע על מות בנו. פלוטרכוס כותב שהוא דהר בעצמו בראש פרשיו והרג את כל הכוח הספרטני כנקמה. בהסתמך על תיאוריו אצל ההיסטוריונים העתיקים, מעריך ויליאם סמית שאילו תלמי היה חי זמן רב יותר, הוא היה מתחרה במוניטין של אביו.
הערות שוליים

↑  אנטיגונה באתר Ptolemic Dynasty
↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 6.
1 2 3  יוסטינוס, ספר עשרים וחמישה, 4.
↑  יוסטינוס, ספר שמונה עשר, 1.
↑  יוסטינוס, ספר עשרים וחמישה, 3.
↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 30.
↑  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Ptolemaeus", 1873
שקילות אסטרטגית

שקילות אסטרטגית היא מושג בתורת המשחקים העוסק בקשר שבין משחקים שונים. שני משחקים הם שקולים אסטרטגית אם כל אחד יכול להתקבל מהשני על ידי שינוי פונקציית התועלת של השחקנים. מושג השקילות האסטרטגית תקף הן למשחקים בצורה אסטרטגית והן למשחקים בצורה קואליציונית.
הגדרות

משחק בצורה קואליציונית הוא זוג  \left(N,v\right) בו קבוצת השחקנים היא  N=\{1,2,\cdots ,n\} ו- v היא הפונקציה הקואליציונית, או פונקציית הרווח, המתאימה לכל תת-קבוצה  S של שחקנים מספר ממשי. הפונקציה הקואליציונית  v מקיימת כי  v\left(\emptyset \right)=0. אנו חושבים על תת-קבוצות של  N כעל קואליציות. לפיכך, הפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה שווי מסוים.
משחק בצורה קואליציונית  \left(N,v\right) שקול אסטרטגית למשחק  \left(N,w\right) אם קיימים מספרים  a>0 ו- b_{1},\cdots ,b_{n}\in \mathbb {R}  כך שלכל קואליציה  S\subseteq N מתקיים:  w\left(S\right)=av\left(S\right)+\sum _{i\in S}b_{i}.
במשחק בצורה אסטרטגית לכל שחקן i יש קבוצת פעולות אפשריות  S_{i}. הוא מחליט על התפלגות כלשהי על קבוצת הפעולות, כלומר, באיזו הסתברות ישחק כל פעולה. לכל שחקן יש פונקיית תועלת  u_{i} שנקבעת על ידי תוחלת התשלום תחת ההתפלגויות של כל השחקנים. משחק בצורה אסטרטגית עם פונקציות תועלת  \{u_{i}\} שקול אסטרטגית למשחק עם פונקציות תועלת  \{v_{i}\}, אם קיימים מספרים  \{a_{i}>0\} ו- \{b_{i}\}, כך שלכל i מתקיים:  u_{i}=a_{i}v_{i}+b_{i}.
הרעיון בשקילות אסטרטגית הוא שניתן לתאר אותה סיטואציה על ידי שני משחקים שונים. לדוגמה, במשחק בצורה קואליציונית, ייתכן שהפונקציה הקואליציונית מתאימה לכל קואליציה סכום כסף בשקלים. באותה מידה ניתן להמיר את סכום הכסף הזה לדולרים. שער ההמרה בין שקל לדולר מקביל לקבוע  a בהגדרת השקילות.
בנוסף, ייתכן שכל שחקן נותן חלק מהרווח שלו לצדקה, או שהוא מקבל הכנסות מסוימות ממקורות אחרים. במקרה כזה, ההכנסה של שחקן  i מקבילה לקבוע  b_{i}.
תכונות

לא כל שני משחקים שקולים אסטרטגית. לדוגמה, נתבונן במשחק בצורה קואליציונית  \left(N,v\right) בו יש שלושה שחקנים ( N=\{1,2,3\}), והפונקציה הקואליציונית נתונה על ידי הערכים הבאים: (א)  v\left(1\right)=v\left(2\right)=v\left(3\right)=0, (ב)  v\left(1,2\right)=v\left(1,3\right)=v\left(2,3\right)=1, (ג)  v\left(1,2,3\right)=1. משחק זה אינו שקול, למשל, למשחק זהה בו  v\left(1,2,3\right)=2, מכיוון שתנאי השקילות מחייב שכל הקבועים  b_{i}=0 וש- a=1.
כל משחק בצורה קואליציונית  \left(N,v\right) שקול אסטרטגית למשחק  \left(N,w\right) בו  w\left(i\right)=0, כלומר, למשחק בו השחקנים לא מרוויחים דבר אם הם לא משתפים פעולה.
שקילות אסטרטגית היא יחס שקילות.
ראו גם

משחק שיתופי
לקריאה נוספת

שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
תלמי אפיון

| --- | --- |

פרוטומה המיוחסת לתלמי אפיון. מוצגת במוזיאון הבריטי
 לידה:  שנות ה־40 של המאה ה־2 לפנה״ס קירנה, לוב 
 פטירה:  96 לפנה״ס 
 
תלמי אפיון (ביוונית: Πτολεμαῖος Ἀπίων‏; 150‏-145 לפנה"ס - 96 לפנה"ס בערך) היה נסיך מצרי מבית תלמי. בנו של תלמי השמיני ומלך קירנה.
קורות חיים

תלמי אפיון היה בנו של תלמי השמיני ("פיסקון") מלך מצרים, ושל פילגש ששמה אינה מצוין במקורות. יש המזהים את אותה פילגש עם אירנה (Eirene), שנודעה לה השפעה רבה בחצרו של תלמי השמיני. עם זאת, טענה זו אינה וודאית ואין לה עדויות ברורות. השם "תלמי" היה שם רווח מאוד בקרב משפחתו, והשם "אפיון" הוא ככל הנראה שם מצרי עתיק שנגזר משמו של האל המצרי אפיס. בין אחיו למחצה ניתן למנות את תלמי התשיעי ותלמי העשירי.
הוא נולד ככל הנראה בין השנים 150-145 לפנה"ס. כאשר נולד, היה אביו מושל קירנאיקה שבלוב מטעם תלמי השישי. בשנת 145 לפנה"ס מת תלמי השישי, ואביו הוכתר כמלך.
תלמי אפיון מונה לשליט קירנה מטעם אביו בתאריך לא ודאי. יש המתארכים את תחילת שלטונו לשנת מותו של אביו - 116 לפנה"ס, אולם יש הדוחים אותה לסביבות 100-109 לפנה"ס. על תקופת שלטונו לא ידוע דבר. על פי ההערכות בתחילה הוא שימש כמושל בלבד, אולם בהמשך, מן הסתם בתמיכת הרפובליקה הרומית, הוא הצליח לבסס את מעמדו כשליט עצמאי לחלוטין, ולהכריז על עצמו כמלך. בכתובת שתוארכה לשנת 100 לפנה"ס, נזכר "מלך המולך בקירנה". הוא מת בשנת 96 לפנה"ס. הוא מעולם לא נשא אשה ולא הוליד ילדים, ועם מותו הוריש בצוואתו את ממלכתו לרומא. עם זאת, האזור לא הפך לפרובינקיה רומית מיד, ובתחילה הרומאים העניקו לאזור עצמאות. רק בשנת 74 לפנה"ס השתלטו הרומאים סופית על המחוז.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אפיון במלעיל.
↑  ראו לדוגמה: אפיאנוס, "מלחמות מיתרידטס", 121. "אפיון, מלך במדינה זו [קירנה], ממזר מבית תלמי".
1 2 3 4  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Ptolemaeus Apion", 1873
↑  אירנה באתר Ptolemaic Dynasty
↑  השוו למשל: יוסף בן מתתיהו, "נגד אפיון", מאמר שני, פרק ה.
1 2 3  תלמי אפיון באתר Ptolemaic Dynasty
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 765.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 765. הערה 94.
↑  יוסטינוס, ספר שלושים ותשעה, 5. אמיאנוס מרקלינוס, ספר עשרים ושתים, 16, 24. אפיאנוס, "מלחמות האזרחים", 1.13.111.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה). עמ' 765. הערה 96.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1330358546  VIAF: 8751171732634209080007   WorldCat (עם VIAF): 8751171732634209080007
תסמונת קוטאר

ז'ול קוטאר
תסמונת קוטאר (בצרפתית: Syndrome de Cotard; נקראת גם "דלוזיית קוטאר", "אשליה ניהיליסטית" או "אשליית השלילה") היא הפרעה נוירופסיכיאטרית של הכחשת הקיום העצמי, שבהּ מחזיק החולה בדעה שהוא מת או נרקב, שאינו קיים כלל, שהדם בגופו נעלם או שחסרים בגופו איברים פנימיים. לעיתים מאמינים הלוקים בתסמונת באשליה של גדלוּת או קטנוּת קיצונית וחסרת היגיון של הגוף, או בהיותם בני-אלמוות. המחלה היא נדירה ונפוצה בעיקר בקרב נשים ומופיעה לרוב בגיל המעבר, באופן פתאומי, ואצל חולים ללא עבר של מחלות נפש וילדות נורמלית לכאורה.
המחלה קרויה על-שם הפסיכיאטר הצרפתי ז'ול קוטאר (1840–1889), שהיה הראשון שתיעד חולים במחלה, שאותה כינה "דליריום השלילה". קוטאר הציג את ממצאיו בכנס פסיכיאטרים בפריז בשנת 1880. הוא תיאר דרגות שונות של חומרת המחלה, וטען שרק במקרים קיצוניים קיימת הכחשה מוחלטת של הקיום העצמי.
תסמיני המחלה

תסמונת קוטאר מלווה בדרך כלל בדיכאון, במחשבות שווא ובהזיות, באובדן זיכרון ובסכיזופרניה, ואף נקשרה בהרעבה עצמית. אצל הלוקים בתסמונת נפוצים דחפים עזים להתעללות עצמית ולהרס עצמי, כמו גם מחשבות אובדניות. ההזיות מהן סובלים החולים קשורות לעיתים בחוש הטעם והריח: יש חולים המשוכנעים שהם נרקבים, שהאוכל שלהם שונה ממה שהם רואים והוא בעצם טינופת בדמות צואה או בשר אדם רקוב. בהרס העצמי המאפיין את המטופלים טמון פרדוקס קיומי - למרות שהם מאמינים שהם מתים או שלעולם לא ימותו, הם עדיין מנסים להרוס את עצמם.
החוקרים ד"ר מ' דייוויד אנוך וד"ר ו' ה' טרתוואן הציגו עדויות שונות של חולים במחלה. אחת החולות תיארה את תחושותיה כך:
"פעם היה לי לב, עכשיו יש לי משהו שפועם בתוך חלל החזה ... אין לי קיבה, אני אף פעם לא רעבה. כשאני אוכלת אני מרגישה את טעמו של האוכל, אך ברגע שהוא נכנס לתוך הושט שלי אני כבר לא מרגישה כלום. נדמה לי שהאוכל נופל לתוך חור..."
החוקרים טענו שאם תתפתח המחלה, עלולה מטופלת כזו להגיע למצב שבו תוותר על קיומה ואף תחדל מלהשתמש במילה "אני". מקרה אחר של בחור בן 26 שתיאר בפני הפסיכיאטר שלו כי "אין לו גוף ממשי" מדגים היטב את גישת החולים: המטופל סירב להכיר בעובדה שיש לו גובה, משקל, ראש, חזה או גפיים והכחיש את העובדה שהוא אוכל או שהוא עושה את צרכיו. לשאלה לאן נעלמו מהכוס המים ששתה, ענה ש"הם התאדו". כאשר דחק בו הפסיכיאטר להסביר את חוסר העקביות בתשובותיו, התעלם מהשאלות או ענה בלקוניות "אני לא יודע", ולא נראה היה שהוא מבין את הסתירה בדבריו.
תסמיני המחלה > אשלית חיי הנצח

מלבד האמונה כי הם עצמם או איברים מגופם אינם קיימים, חווים חולים רבים בתסמונת קוטאר נטיות אובדניות, וזאת למרות אמונה רווחת אצלם שהם בני אלמוות; החולים נוטים להעמיד את אלמותיותם במבחן על ידי נטילת סיכונים קיצוניים או ניסיונות התאבדות חוזרים ונשנים. העיסוק האובססיבי במוות רווח בקרב החולים, ורבים מבקשים מהסובבים אותם לגרום למותם. אינוֹך וטרתוואן ציינו כי על אף שהחולה בקוטאר עלול לשקוע בייאוש עמוק עד כדי רצון לחדול מלהתקיים, באופן פרדוקסאלי נדמה לחולה שעצם המחשבה על המוות אינה אפשרית, מה שמוביל בפועל להתפתחות אשליית חיי הנצח, אשליה המובילה בסופו של דבר לייאוש גדול יותר, שהוא תוצאה של העימות בין הרצון למות לבין האמונה של החולה שהוא נידון לחיות לעד במצב של אי-קיום.
הגורמים לתסמונת

בקרב החוקרים אין תמימות דעים בקשר לגורמים למחלה. בין הגורמים שהתגלו מצוינים בעיות מבניות במוח ומחלות שמקורן ברעלים או בחילוף החומרים. חוקרים יפנים טוענים שגם לבעיות בהפרשת בטא-אנדרופינים יש תפקוד חשוב בהיווצרותה של התסמונת. בשנת 1996 תואר מקרה של חולה אשר סבל מהתפרצות של המחלה כתוצאה מנזק מוחי שנגרם לו לאחר תאונת אופנוע.