stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בקטריופאג
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > לפני גילוי פניצילין

בתחילה השתמש ד'ארל בהצלחה בפאג'ים למיגור מגפת טיפוס שפקדה עופות. מ-1919 ואילך טיפל בפאג'ים בבני אדם. ב-1925 ד'ארל קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ליידן הוותיקה בהולנד ואת אות ליבנהוק.
ד'ארל גם עבד במצרים במחלקת התברואה באלכסנדריה והשתמש בפאג'ים כדי לרפא עולי רגל מוסלמים שחזרו ממכה ומאל-מדינה. משם עבר להודו וכשחזר משם הוצעה לו משרת פרופסור באוניברסיטת ייל.
השימוש בפאגים היה אקראי למדי, וזאת כיוון שנתגלעו בעיות בהפיכת התגלית לתרופה. בעת הכיבוש הבריטי בהודו, קצינים בריטים שפכו ריכוזים של פאג'ים בתוך בארות נגועות בכולרה, אבל השימוש לא הניב תוצאות מובהקות, שיעודדו את המשך המחקר במערב. בעיה מרכזית נבעה מכך שישנם מאות סוגי פאג'ים, וכל אחד מהם הורג רק סוג אחד של חיידק. הטורף והנטרף חייבים להתאים זה לזה באופן מוחלט. יותר מזה, התגלו בעיות בהליך הטיהור. כשהפאג'ים פורצים החוצה מתא המותקף על ידו, הם משאירים פסולת שעלולה לגרום לזיהום קטלני. טכנולוגיות הטיהור שהיו קיימות בתחילת המאה לא הצליחו להתמודד עם הבעיות האלה.
בשנות ה-30 החלו חברות התרופות הגדולות לפתח את "תרופת הפלא" החדשה, בין היתר החברה האמריקאית "אלי לילי" ייצרה בשנות ה-30 תרופה בקטריופאגית ושיווקה אותה בארצות הברית.
גילוי הפניצילין ב-1928 והכנסתו לשימוש המוני בשנות ה-40, ובהמשך גילוי סוגי אנטיביוטיקה נוספים, השכיחו את הבקטריופאגים בעיקר באמריקה ובמערב אירופה, בהיות הפניצילין קל לשימוש וקוטל-כל, אך מדענים סובייטים המשיכו את המחקר והפיתוח של תרופות מבוססות פאג'ים בברית המועצות.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > חקר הפאג'ים במכון אליאבה

ב-1934 נענה פליקס ד'ארל להזמנה של סטלין להצטרף למכון לבקטריולוגיה בטביליסי, שהוקם ב-1923 על ידי מיקרוביולוג גאורגי, גיאורגי אליאבה (George Eliava). האחרון התיידד עם ד'ארל בעת ביקורו במכון פסטר והתוודע לבקטריופאגים רק בשנת 1926. ד'ארל נשאר בטביליסי כשנה לסירוגין, היה לקומוניסט ומעריץ של סטלין, ואף הקדיש לסטלין את אחד מספריו, "הבקטריופאג ותופעת ההחלמה", שנכתב ויצא לאור בטביליסי ב-1935.
מכון אליאבה לבקטריופאגים, מיקרוביולוגיה ווירולוגיה, מומן על ידי סטלין, למטרות ביצוע מחקר, דגימה וייצור של פאג'ים. ברבות השנים הפך למרכז עולמי לחקר שימושים רפואיים בפאג'ים. אחת מהצלחותיו הראשונות של המכון הייתה בפיתוח פאג' רב עוצמה למלחמה בדיזנטריה, שבו השתמש הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחר מכן. המכון החל לספק פאג'ים מתאימים וממוקדים למחלות ספציפיות, עבור בתי חולים ברחבי הגוש הקומוניסטי. עם השנים הפך מכון אליאבה לספריית הפאג'ים הגדולה בעולם, עם "מוזיאון" קבע של למעלה מ-300 סוגי פאג'ים. בשנות השמונים המאוחרות הגיע צוות המכון לשיא של כ-1,200 מדענים העוסקים במחקר ופיתוח וכ-2 טון פאג'ים שיוצרו מדי יום.
בהתחשב בבעיות הכרוכות בביצוע עבודה מדעית בגאורגיה, נראים ההישגים של מכון אליאבה יוצאים מגדר הרגיל. ובמיוחד, יצירת טיפול תוך ורידי לחיידק מהמין Staphylococcus aureus.
אליאבה עצמו חוסל ב־1937 על ידי המשטרה החשאית הרוסית, על רקע סכסוך רומנטי בינו לבין לברנטי בריה. בעקבות אירוע זה חזר ד'ארל לעבודתו במכון פסטר בצרפת. ד'ארל, שמת ב-1949, היה מועמד 30 פעם לפרס נובל, אך מעולם לא זכה בו.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > שימושים במדינות ברית המועצות לשעבר

ברפובליקות הקווקז, שם התנאים הסניטריים מתאימים למחלות מעיים, היו ממהרים לרסס את הסביבה בפאג'ים כאשר החלה התפרצות של מחלה. בצבא הגאורגי מחזיק כל חייל תרסיס פאג'ים נגד פצעים וכוויות, במקום יוד, ובבתי החולים מנקים משטחים בריכוזי פאג'ים. שימוש בפאג'ים באזורים אלו מיוחס לנגישות הנמוכה לאנטיביוטיקה במדינות ברית המועצות לשעבר.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > פאג'ים כעזר מחקרי במחקר ה־DNA

לאחר מלחמת העולם השנייה שימשו הפאג'ים כעזר מחקרי חשוב במחקר הDNA. המבנה המולקולרי הפשוט שלהם איפשר לחוקרים הצצה לעולמם הפנימי של הגנים. סר פרנסיס קריק ומקס דלבריק, שניים מאדריכלי תאוריית ה-DNA, היו חוקרי פאג'. חקר הפאג' תרם רבות לפענוח הביולוגיה המולקולרית באותה תקופה בה נעלמו הפאג'ים מזירת הרפואה באמריקה ובמערב אירופה.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > ההכרה המאוחרת

המחקר והעבודה על הפאג'ים נמשכה בתקופת המלחמה הקרה מבלי שהמערב היה מודע לה. תרמה לכך העובדה שכל המחקר נכתב בשפה הגאורגית, הזרה למערב. כמו כן השיטה לא נבדקה באופן עקבי, הניסויים לא נעשו בסטנדרטים מערביים (לדוגמה, בוצעו ישירות על בני אדם) ולא היו קבילים במערב. הניסוי הקרוב ביותר לסטנדרטים מערביים בוצע בפולין של שנות ה-80 ותוצאותיו הראו מובהקות סטטיסטית גבוהה.
גם המכון בטביליסי ספג משברים שהביאו אותו לירידת פעילותו. מלחמת האזרחים בגאורגיה בתחילת שנות ה-90, ומשבר החשמל שנגרם בעטיה גרם לכך שהמוסד עבר לתאורה בנרות. מחצית מספריית הפאג'ים שנמצאה במקררי המוסד, אבדה בעקבות הפסקות החשמל. המימון הסובייטי הופסק, ומחיר אמפולת פאג'ים האמיר והפך אותו ללא מסחרי.
ההיסטוריה של גילוי הבקטריופאגים והשימוש בהם > כיום

בעקבות חשיפה בבי.בי.סי בשנת 1997, זכה המכון למספר מיזמים של שיתופי פעולה עם חוקרי פאג'ים בריטיים. בין מגלי העניין הייתה נאט"ו, שהתעניינה בתחבושת המכילה קוקטייל של 5–9 פאג'ים המיועדת לטיפול בפצעי כוויה מזוהמים (בה השתמשו החיילים הרוסים בצ'צ'ניה).
עם זאת, קשיים שונים מעכבים פיתוח פאג'ים באופן מסחרי בארצות המערב, לדוגמה, קושי ברישום פטנט על סוג פאג', בשל הרבגוניות והמגוון הרב שלהם. ישנן הערכות לפיהן על רקע התעצמות עמידות החיידקים לאנטיביוטיקה, יחל פיתוח נרחב של פאג'ים.
חברות רבות לוטשות עיניים לשוק המתהווה:
חברת "אינטראליטיקס" מבולטימור שבארצות הברית זכתה באישור FDA ראשון לטכנולוגיה זו ביוני 2002.
חברה אמריקנית אחרת מלונג איילנד בשם אקספננטיאל ביותרפיקס גייסה 17 מיליון דולר למחקר בתחום.
חברת פאג' תרפאוטיקס מסיאטל שהונפקה בארצות הברית.
חברה ישראלית שהוקמה בשנת 2000 בשם פאג' ביוטק (אורכב 30.04.2015 בארכיון Wayback Machine). החברה ניסתה לייצר תרופות על בסיס פאג'ים, אך התייאשה מהמכשולים הרגולטוריים ברישום תרופת ביולוגית גנריות.
ראו גם

אנטרובקטריופאג T4
הערות שוליים

↑  נגיף החיידק במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אביבה משמרי, ‏האם פאג' ביוטק הישראלית עדיין מסוגלת לנצל את המומנטום?, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284497505171  BnF: cb119790710 (data)  GND: 4125508-2  LCCN: sh85010874  NKC: ph761302 
פאג' בפעולה על מושבות חיידקי Bacillus anthracis שגורמים למחלת הגחלת
מנשה הלפרן

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1871 שפטיבקה, אוקראינה 
 פטירה:  9 בינואר 1960 (בגיל 88) סאו פאולו, ברזיל 
 שפות היצירה:  יידיש 
 תחום כתיבה:  ספרות יידיש
 סוגה:  משורר, כותב זיכרונות, פיליטוניסט
 צאצאים:  רבקה גלפרינה 
 
מנשה הלפרן (ביידיש: האלפערן או היילפערן; באוקראינית: Менаше Галперн;‏ 8 בנובמבר 1871 – 9 בינואר 1960) היה סופר, משורר, עיתונאי וכותב זיכרונות ביידיש, יליד אוקראינה. פעל באימפריה הרוסית, בארצות הברית, בארץ ישראל ובברזיל, שבה היה מראשי התנועה הציונית ועיתונאות היידיש ונחשב ל'זקן סופרי היידיש' בדרום אמריקה.
קורות חיים > פעילות ספרותית בעת המהפכה הרוסית

בעקבות מהפכת פברואר 1917 הלפרן ואשתו חזרו למוסקבה. בתקופה זו, כחלק מפריחת התרבות העברית במוסקבה עקב מהסרת הצנזורה הצארית התגברה גם פעילותו הספרותית של הלפרן. במוסקבה הוא נפגש עם סופרי יידיש נודעים כ'בעל מחשבות' וש. רוזנפלד. בהמלצתם הוא הוזמן לכתוב בעיתון "פעטראגראדער טאגבלעט" בעריכת יצחק גרינבוים, ועבר לפטרוגרד. בעיתון זה הוא כתב פליטונים סיפורים ומאמרים. בעת שהותו בפטרוגרד התרחשה המהפכה הבולשביקית, וכן הגיעו הידיעות על הכרזת בלפור שעוררו ויכוח חריף בקרב היהודים. בפברואר 1918 חוגי היבסקציה הפריעו להוצאת העיתון ובמרץ 1918 הלפרן חזר למוסקבה, שם גרו אשתו ובתו רבקה (לימים רבקה גלפרינה (אנ'), עורכת ומתרגמת סובייטית ידועה).
במוסקבה נפגש עם חוג של סופרים ואומנים יהודיים ובהם דניאל טשארני, משה ברודרזון, והאומן אל ליסיצקי. מפגשים אלו הביאו להתאגדות פורמלית של חוג הסופרים והציירים במסגרת ה "מאָסקווער קרייז פון יידישע שרייבער און קינסטלער" (החוג המוסקבאי לסופרים ואומנים יהודיים) . בחוג היו 35 חברים, כאשר הלפרן נבחר לראש הדירקטוריון של האיגוד וטשארני למזכיר. האיגוד ארגן תערוכה של ציור ופיסול שבפתיחתה נכח דוד פרישמן ונאם מבקר הספרות שמואל ניגר (אחיו של טשארני). תקופה זו היא תקופת שיא בפעילותו הספרותית של הלפרן בחלק הראשון של חייו. כך תרגומים שלו לשירת המשוררים רבינדרנת טאגור ועומר ח'יאם הודפסו באנתולוגית תרגומי שירה כבר ב-1917 . כמו כן מחרוזת שירי הצוענים שלו: 'ציגיינער לידער' נדפסו במאסף 'קונסטרינג' ('טבעת האומנות') . וכן הוא הוציא ביחד עם חבריו לחוג משה ברודרזון, גרשון ברוידא ודניאל טשארני מאסף של שירים ליריים - 'זאלבעפארט'. כחלק מפעילותו הספרותית הלפרן רכש מהרץ אקצין את בית הדפוס של הוצאת 'חבר' והוציא בו לאור את ספרו של סגלוביץ' 'די וואנט' וכן את ספר שירים משל עצמו בשם 'זילבער-האר' (חוטי הכסף). ובנוסף הוציא לאור מחברת סיפורים וחרוזים לילדים מפרי עטו.
אך עם התחזקות הפיקוח של השלטון הסובייטי על התרבות היהודית הלפרן נאלץ למכור את בית הדפוס שלו ליבסקציה במחיר זעום, ואלו החרימו גם את כל הספרים שהיו בדפוס. הלפרן חש כי הצ'קה, חושדת בו ולכן החליט ב 1922 לעבור לקייב. שם קיבל משרה בבית חרושת סובייטי לבירה. בתקופה זו הוא נזהר ממפגשים עם סופרי יידיש ופעילים ציוניים עקב חשש מהשלטונות.
קורות חיים > הגירה לברזיל ופעילות עיתונאית, ספרותית וציונית בה

במרץ 1925 קיבל הלפרן אישור ליציאה מרוסיה והזמנה לקונגרס הציוני ה-14 בווינה, כנציג של שלושים וחמש נקודות היישוב הסודיות שנותרו באוקראינה. הלפרן השתתף בוועדה הציונית הכלל-אוסטרית אך בעקבות החיפושים אחר יעד הגירה לא השתתף בקונגרס עצמו.
לאחר שקיבל מכתבי המלצה מהרב צבי פרץ חיות, ומהפעיל הסוציאליסטי-ציוני יעקב זאב לצקי-ברתולדי אל הפדרציה הציונית בריו דה ז'ניירו הוא החליט לנסות את מזלו בברזיל. וכך ב-4.1.1926 הלפרן הגיע בספינה לריו דה ז'ניירו. אשתו נותרה בשלב זה בווינה.
בריו דה ז'ניירו הוא התיידד עם אהרון קויפמן, עורך העיתון 'דאס אידישע וואכענבלאט' והחל להתפרנס מכתיבה של סיפורים, פליטונים ומאמרים עבור העיתון. הלפרן הרצה בציבור והשתתף בפולמוס אודות שפת ההוראה בבתי הספר היהודיים. למרות היותו סופר יידי הוא הגן על חשיבותה של העברית, בניגוד לעמדתם של היידישיסטים שסברו כי יש להתמקד ביידיש כשפת התרבות הבלעדית, וללמוד בבתי הספר היהודיים את התנ"ך בתרגום יהואש ליידיש וכך לוותר על העברית .
משם יצא לסבב הרצאות בנושאים של ציונות מחד וספרות מאידך בערי החוף האטלנטי של ברזיל (סאו פאולו, קורטיבה, פורטו אלגרה) ואף ביישובים הקטנים שבדרך. לפי עדותו באחת התחנות המתינו לו התושבים ו'חטפו' אותו מהרכבת כדי שירצה בפניהם. במסעו הוא הקים מועדוני נוער במקומות בהם ביקר אך אלו לא החזיקו מעמד לאחר עזיבתו. משם המשיך לסיור בצפון ברזיל (באהיה ורסיפה)
.
עם הגעת אשתו לברזיל הם השתקעו בריו והלפרן קבל את משרת מזכיר התנועה הציונית בברזיל, וזאת במקביל להמשך כתיבתו ב'וואכענבלאט'. בשנת 1931 התמודד בבחירות לנציג הפדרציה הציונית לקונגרס הציוני ה-17 כנגד דר ש.א. יוריס נציג פועלי ציון. בעד הלפרן הצביעו הציונים הכלליים, הרוויזיונסטים והמזרחי. כלומר הוא נתפס כפעיל ציוני-כללי ללא השתייכות מפלגתית. כשחזר לריו מהקונגרס התחלפה הבעלות על העיתון ומשרתו של הלפרן בו בוטלה. בעקבות כך הוא נתקל בקשיי פרנסה, ואשתו עזרה בפרנסה על ידי מכירת אוכל שבישלה והשכרת חדרים. ב 1934 הוציא את ספרו הראשון בברזיל 'אויסן אלטן ברונעם' (מן הבאר הישנה) שהוא "ספר סיפורים על חיי העבר".
קורות חיים > בארץ ישראל

עקב פעילותו ארוכת השנים בתנועה הציונית הלפרן ואשתו קיבלו סרטיפיקט לעלייה לארץ ישראל המנדטורית כ'ציוני וותיק'. וכך בערב חנוכה 1935 הוא עלה לארץ והתגורר בחיפה. אך לדבריו "הסוכנות היהודית לא הכינה מקומות עבודה עבור למעלה ממאתיים ציונים ותיקים ומצבם של תשעים וחמישה אחוזים מהם היה קשה". הוא מצא עבודה זמנית ככתב ב'יומן' של נתן אקסלרוד. לאחר כחצי שנה עבר לשכונת מוטניפיורי ומאוחר יותר לתל אביב. שם הוא עבד עם נתן פרלרברג ב'עזרה וביצרון'. כמו כן הוא ניסה לרכוש בית קפה ברחוב דיזנגוף אך הפסיד את כספי ההשקעה. לפרנסתם אשתו בישלה ארוחות צוהריים לפועלים. הלפרן חלה בריאותיו ונסע להתרפא בבית החולים לחולי שחפת בשכונת מקור חיים בירושלים אצל דר' וייזר. לאחר שמונה חודשי טיפול הוא שוחרר וייעצו לו לחזור לברזיל. אחותו רוזה ובנה יוסף שלחו לו כרטיסי נסיעה וב 12.5.1938 הם עלו על הספינה לברזיל "ובכינו כילדים על מר גורלנו לעזוב את ארץ ישראל".
קורות חיים > אחרית ימיו בברזיל

וכך ערב מלחמת העולם השנייה הלפרן ודורה אשתו חזרו לריו שם קנו פנסיון לחוף הים שדורה הפעילה. אך עקב בריאותו הוחלט שמזג האוויר החם בריו לא מתאים לו והם עברו לקורטיבה. לא ידוע על פעילותו בתקופה זו ונראה כי מלחמת העולם השנייה והאיסור שהוטל על ידי ממשלת ברזיל על פעילות ציונית מחד ועיתונות יידיש מאידך גרמו לנסיגה בפעילותו הציבורית. לאחר תקופה בסביבות קורטיבה הם עברו לסאו פאולו, שם מנשה קיבל משרה בבית האבות החדש. הוא עבד שם במתן הרצאות והקראה לזקנים.
הלפרן תיאר תקופה זו כתקופת 'הסתיידות רוחנית' וחיים מתוך אינרציה בסביבת הקשישים. בתקופה זו הוא הפסיק לכתוב. עד שבשנות ה-40 הוא נפגש עם המלחין ברנרד הוף, כאשר השיחות ביניהם והתלהבותם המשותפת מ'הרוחני והיפה שבחיים' החזירו להלפרן את מרצו הרוחני. גם הזמנתו לקונגרס התרבות היהודי בניו יורק ב 1948 סייע לתחייה הרוחנית שלו. בקונגרס זה פגש מאות אנשי רוח יהודיים וראה את "המשך הספרות היהודית, את ההתנגדות לכליה בגלות ואת האפשרות לתחייה". ככמו כן לדבריו גם הקמת מדינת ישראל תרמה להתעוררות כוחות היצירה שלו, ובעקבות אירועים אלו הוא ניגש לכתוב את הספר 'פארמעטן', שיצא לאור בסאו פאולו 1952. וכן ספר מקבץ של שיריו 'לידער'שיצא בסאו פאולו 1959. מנשה הלפרן נפטר ב-1960.
ספר זיכרונותיו

יצירתו החשובה ביותר של הלפרן היא ספר זיכרונותיו, 'פארמעטן: זכרונות און שילדערונגען'. הספר נכתב באחרית ימיו כשהוא מתקשה בראייה ונעזר בצעירה שרה צ'רשנייה לשם הכתיבה. למרות זאת הספר מלא בפרטי פרטים על חיי היהודים בתחום המושב בשלהי המאה ה-19.
את המניע לכתיבת ספרו הוא מציג כך:
מאז ימי בחדר לדרדקים הלכתי בדרך העפר של המסורת המזרח אירופאית, שמחתי בהשתחררה מן הפנאטיות ומגידוליה הזרים לעמה.  ידעתי את המוסר היהודי והשתתפתי במאבק עבור סגולותיו.
לדורי וגם זה שבא אחריו היו כוחות מיסטיים ועוצמת חיים לקיום היסטורי בר קיימא. עם בוא השואה כולם הושמדו. עם השמדתם נגדע מהלך החישול של תקופת 'בדמייך'.
דווקא בגלל זה אני מאמין שעובדת קיומה ומאבקה צריכים להגיע לידיעת הדורות הבאים, לא רק בגלל הצורך ההיסטורי, אלא דווקא כדי להיות מעיין חדש לשאוב ממנו עידוד ויכולת להמשיך את קיומנו הלאומי...
לזיכרונותיי קראתי 'גווילים' כי גווילים משמשים להנחת אבן פינה, במקרה זה למצבתו של הדור אותו אני מתאר.
חלקו הראשון של הספר הוא אוסף של פרקי הווי וזיכרונות. הלפרן טוען שהמאה ה-19 החלה עבור היהודים בשנות ה-70 שלה, והוא מתאר מחד את ההווי המסורתי ומאידך את רוחות השינוי שהחלו מתקופת ילדותו.
בפרק הראשון 'בזמנים של לינצקי ושמ"ר' הוא מציג את השפעתם של שני הסופרים הללו על הפצת הקריאה ביידיש בקרב ההמון היהודי. בניגוד לעמדה הביקורתית כלפי שמ"ר שהתקבעה מאז חיבורו הביקורתי של שלום עליכם 'שמרס משפט'. הלפרן מציג את שמ"ר כמי שבזכות הרומנים מושכי הלב שלו בני המעמדות הנמוכים והנשים למדו לקרוא ובזכות חידושי הלשון שלו היידיש הפכה מז'רגון לשפה מכובדת. כמו כן הרומנים שלו החדירו רוח של אהבה רומנטית לחברה היהודית השמרנית ונתנו לגיטימציה לבני הדור הצעיר למרוד כנגד נישואי השידוך שנכפו עליהם.
הפרק השני של הספר מתאר את חוכרי האדמה היהודיים, מעמד שלא נכתב עליו דיו בספרות שהתרכזה בחיי השטעטל. החוכרים התגוררו בכפר בלא קהילה יהודית ועמדו בקשר יומיומי עם האיכרים. לפי תיאוריו חייהם היו קרובים לטבע וספוגים ברוח של חריצות והשבחה של הנכסים שתחת ניהולם.
הפרק השלישי 'גלות צארית ופוגרומים' מתאר את המהפך שחל עם ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני והסופות בנגב. הוא מתאר את חוויות ילדותו בעת הפוגרומים את המאמצים של מעמד החוכרים לשמר את בסיס פרנסתו למרות תקנות מאי.
הפרקים הבאים מתארים עוד מהווי היומיום היהודי: השטעטל, רכוש וטובין אצל היהודים, הבית היהודי, טיפוסים כגון בטלנים נצחנים ושלומיאלים, עוני, פרנסה וההבדל בין ימות השבוע לשבתות וחגים, מעשיות חילוניות ותענוגות, נוסעים וסנסציות, שמד, השכלה ומשכילים וזקנה.
חלקו השני של הספר הוא אוטוביוגרפיה קצרה של המחבר הכתובה בשפה תמציתית וממוקדת בחייו רבי הפעלים ברוסיה, ארצות הברית, ברלין, ברזיל וארץ ישראל.
בשנת 2014 הספר תורגם מיידיש לעברית על ידי אלתר אופיר והופיע בהוצאה עצמית.
הלפרן חותם את ספרו במילים:
הסבים סיפרו מפי קודמיהם שלא היה שום הבדל- דורות דתיים אחרי דורות דתיים. כל הדורות היו ארוגים זה בזה. דורו של אבא שלי כבר היה אחר, משכיל, מרגיש בבית בעולם הגדול ועם המדינה ושפתה....
אני שואל את עצמי את השאלה האם מותר לכותב זיכרונות יהודי בשנות השמונים שלו לשאול את הנוער היהודי העכשווי בארצות הגולה:
האם תחזירו לנו את כל מה שיש לנו בייסורי הקיום היהודי? האם תוכלו למהשיך ולארוג את חוט הזהב בארצות הזרות?
ספריו

זילבער האר, מוקבה: חבר, 1918. ספר שירים
זאלבאפערט, מוסקבה: לעבן, 1918. ספר שירים ביחד עם משה ברודרזון, גרשון ברוידא ודניאל טשארניי.
אויסן אלטן ברונעם, ריו דה ז'ניירו: גרופע פרניט, 1934. –'מן הבאר הישנה'.
פּאַרמעטן: זכרונות און שילדערונגען, סאן פאולו: אלוועלטלעכער אידישער קולטור-קאנגרעס, 1952 ("גווילים: זכרונות ותיאורים" – ספר זיכרונות ואטוביוגרפיה)
אונדזער בייטראג, ריו דה ז'ניירו: יידישן שרייבער-קרייז, 1956. אנתולוגיה של ספרות ידייש בברזיל ובה שני שירים של הלפרן.
לידער, סאו פאולו: ספרי, 1959 – ספר שירים.
לקריאה נוספת

ערך אודותיו בלקסיקון  Yiddish Leksikon- Biographical Dictionary of Modern Yiddish Literature
·דב סדן, אבני מפתן, הוצאת י.ל פרץ, תל אביב, 1961. עמ' 298–305 ביקורת על הספר 'פארמעטן'
יעקב גלאטשטיין, אין תוך גענומען, הוצאת 'פועלי ציון התאחדות', בואנוס איירס, 1960. עמ' 235–239. ביקורת על 'פארמעטן'.
יעקב גלאטשטיין, 'מיט מיינע פארטאגביכער', הוצאת י.ל. פרץ, תל אביב, 1963. עמ' 418–427 ביקורת על ספר השירים 'לידער'.·
יעקב פאט, "ווער וועט וייטער שפינעםן דעם גאלדענעם פאָדעם?", די צוקנונפט, 3.1955. כרך 60, מס' 3. עמ' 133–135.
ל קופרשטיין, יהודה שטיינברג. בתוך: ל קופרשטיין ויצחק קורן, פרקי בסראביה, הוצאת נתיב, תל אביב, 1952. עמ' 121–129. אודות סיועו של הלפרן להדפסת ספרו של שטיינברג.
שלמה הללס, סופרי בסרביה. התקופה, ספר ל-לא. הוצאת מוסד גוסלאבה ושטיבל, ניו יורק, תש"ו. עמ' 794–795. באותו נושא.
Genady Esraikh, In Harness ,Syracuse University press, New York,2005.pp37-45 על 'החוג המוסקבאי לסופרים ואומנים יהודיים' שהלפרן היה פעיל בו ועמד בראש ההנהלה שלו.
א אבטשוק, עטיודן און מאטריאלן, הוצאת ליטעראטור און קונסט, חרקוב, 1934. עמ' 25–29 על החוג המוסקבאי לסופרים ואומנים יהודים
דניאל טשארני, א יארצענדליק אזא, הוצאת 'ציקא', ניו יורק, 1943. עמ' 227–229, 293-299. על פעילותו ביחד עם הלפרן במוסקבה.
·סופי גרייס-פולק, השפעתו של שמ"ר על קוראי יידיש, חוליות 10, 2007 החוקרת מתבססת על ספר זיכרונותיו של הלפרן כמקור אודות תפוצת ספריו של שמ"ר והשפעתם על קהל הקוראים.
,Alyssa Quint ,"Yiddish Literature for the Masses?”,AJS Review Vol. 29, No. 1 (Apr., 2005), pp. 61-89 - החוקרת מתבססת על ספר זיכרונותיו של הלפרן כדי לתאר את קהל היעד של ספרות היידיש וקהל הקוראים שלה.
ראו גם

יהודה שטיינברג
שמ"ר
יצחק יואל לינצקי
יהדות ברזיל
הערות שוליים

↑  מנשה האלפערן, פארמטען, סאו פאולו, אלוועלטלעכער אידישער קולטור-קאנגרעס, 1952. כל ההפניות לציטוטים שלו להלן יהיו מספר זה.
↑  ל קופרשטיין, יהודה שטיינברג. בתוך: ל קופרשטיין ויצחק קורן, פרקי בסראביה, הוצאת נתיב, תל אביב, 1952. עמ' 121–129. וכן שלמה הללס, סופרי בסרביה. התקופה, ספר ל-לא. הוצאת מוסד גוסלאבה ושטיבל, ניו יורק, תש"ו. עמ' 794–795.
↑  לצקי-ברתולדי היה ממקימי המפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ.ס.) יחד עם מורו נחמן סירקין. חברי המפלגה היו טריטוריאליסטים (בעד מציאת טריטוריה עבור העם היהודי, לאו דווקא בא"י). ראה עליו כאן https://amhasefer.wordpress.com/tag/לצקי-ברתולדי/
↑  האלפערן, גווילים, הוצאה פרטית, 2014 עמ' 216
↑  האלפערן, גווילים, עמ' 218.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289436905171  LCCN: no00033418  VIAF: 68471721   WorldCat (עם VIAF): 68471721 
מנשה הלפרן עם בני משפחתו
מנשה הלפרן בברזיל
שלמה צבי היילפערן אביו של מנשה
הערכה (אלגברה)

במתמטיקה, הערכה היא פונקציה המוגדרת על שדה, ומשרה עליו ועל האובייקטים המסונפים לו מבנה נוסף. להערכות יש תפקיד מרכזי בתורת המספרים האלגברית ובגאומטריה אלגברית.
הגדרה

הערכה על שדה F היא פונקציה  \ \nu :F\rightarrow \Gamma \cup \{\infty \}, כאשר  \ \Gamma  חבורה אבלית סדורה, המקיימת את האקסיומות הבאות:
\ \nu (x)=\infty  אם ורק אם  \ x=0;
\ \nu (xy)=\nu (x)+\nu (y);
\ \nu (x+y)\geq \min\{\nu (x),\nu (y)\}.
חבורת הערכים  \ \Gamma _{\nu }=\operatorname {Im} (\nu )\subseteq \Gamma  נקראת חבורת ההערכה. אם  \ \Gamma _{\nu } ציקלית, ההערכה נקראת הערכה דיסקרטית (מדרגה 1).
ההערכה מגדירה בתוך השדה את חוג ההערכה  \ {\mathcal {O}}_{\nu }=\{x:\nu (x)\geq 0\}, שהוא אכן תחום הערכה, ובפרט תחום שלמות מקומי, ואת אידיאל ההערכה  \ {\mathfrak {m}}_{\nu }=\{x:\nu (x)>0\}, שהוא האידיאל המקסימלי של  \ {\mathcal {O}}, וממילא גם את שדה השאריות  \ {\bar {F}}={\mathcal {O}}/{\mathfrak {m}}. בנוסף לזה, טופולוגיית הסדר של  \ \Gamma  משרה טופולוגיה על F (הקטנה ביותר שעבורה ההערכה היא פונקציה רציפה), ואיתה את מושג ההתכנסות. יתרה מזו, אם  \ \Gamma \subseteq \mathbb {R} , ובפרט אם ההערכה דיסקרטית מדרגה 1, אז מושרית על השדה מטריקה לא ארכימדית  \ d(x,y)=e^{-\nu (x-y)}. ממד קרול (הקטן) של חוג ההערכה שווה לדרגה של חבורת ההערכה.
דוגמאות

הדוגמה הקלאסית היא ההערכה ה-p-אדית של המספרים הרציונליים, המוליכה גם לשדה המספרים ה-p-אדיים  \ \mathbb {Q} _{p}. אכן,  \ \mathbb {Q} _{p} היא ההשלמה של  \ \mathbb {Q}  ביחס למטריקה שמשרה ההערכה ה-p-אדית. באופן כללי יותר, אם D תחום שלמות ו-p איבר ראשוני כך ש- \ \bigcap p^{n}D=0, אפשר להגדיר את ההערכה ה-p-אדית על שדה השברים של D, כך שלכל  \ 0\neq x\in D  \ \nu _{p}(x) היא החזקה המקסימלית של p המחלקת את x.
הפונקציה  \ f\mapsto (\nu _{x}(f),\nu _{y}({\bar {f}})) (כאשר  \ {\bar {f}} הוא המקדם של החזקה הנמוכה ביותר של x ב-f), המוגדרת על פולינומים בשני המשתנים x,y, מגדירה הערכה  \ \mathbb {C} (x,y)\rightarrow \mathbb {Z} ^{2}. באופן כללי יותר, אפשר להרכיב הערכה  \ F\rightarrow \Gamma  על הערכה  \ {\bar {F}}\rightarrow \Delta  ולקבל הערכה  \ F\rightarrow \Gamma \times \Delta , כאשר החבורה האחרונה מסודרת לקסיקוגרפית.
אפשר להכליל את ההערכה ה-p-אדית לכל חבורה אבלית, באופן הבא. תהי A חבורה אבלית המקיימת  \bigcap p^{n}A=0. נגדיר את הגובה  ht(a) של איבר a להיות n המקסימלי כך ש- a\in p^{n}A. אז  ht(a+b)\geq \min\{ht(a),ht(b)\}. הכללה של הגובה למספרים סודרים מובילה למשפט אולם על המיון של חבורות אבליות מפותלות בנות מניה.
הרחבות של הערכות

אם K שדה המכיל את F, הרחבה של ההערכה  \ \nu :F\rightarrow \Gamma  מ- F ל- K היא הערכה  \ \nu ':K\rightarrow \Gamma ' המסכימה עם  \nu  על  F, כאשר  \ \Gamma \subseteq \Gamma '.
כל הערכה אפשר להרחיב: לכל הערכה  \ \nu :F\rightarrow \Gamma , ולכל הרחבת שדות  K/F, יש הרחבה של ההערכה מ- F ל- K. אי-השוויון היסודי עבור הרחבות של הערכות קובע שאם K/F הרחבה מממד סופי, ו- \ \nu _{1},\dots ,\nu _{g} הן ההרחבות השונות של  \ \nu , אז  \ \sum _{i}[{\overline {K}}^{\nu _{i}}:{\overline {F}}]\cdot [\Gamma _{\nu _{i}}:\Gamma _{\nu }]\leq [K:F]. כביכול, סך כל הגידול בשדות השארית ובחבורות ההערכה חסום על ידי ממד ההרחבה. בפרט, מספר ההרחבות של ההערכה הוא סופי; שדה השאריות של K הוא הרחבה אלגברית של שדה השאריות של F; וחבורת ההערכה של ההרחבה מוכלת ב"השלמה החילוקית"  \ \mathbb {Q} \otimes _{\mathbb {Z} }\Gamma .
תהי K/F הרחבה סופית של שדות, ותהי  \nu  הערכה של F שיש לה הרחבה יחידה ל-K. במקרה זה,  \ [{\overline {K}}:{\overline {F}}]\cdot [\Gamma _{\nu }:\Gamma _{\nu }]\leq [K:F], כך שהגידול בשדה השאריות והגידול בחבורת הערכים באים זה על חשבון זה. המקרים הקיצוניים ראויים לכינוי נפרד.
ההרחבה היא בלתי מסועפת (או אינרטית) אם  \ [{\overline {K}}:{\overline {F}}]=[K:F] ו- \ {\overline {K}}/{\overline {F}} ספרבילית; במקרה זה  \ \Gamma _{K}=\Gamma _{F}.
ההרחבה מסועפת לחלוטין אם  \ [\Gamma _{K}:\Gamma _{F}]=[K:F]; במקרה זה  \ {\overline {K}}={\overline {F}}.
תכונות אלה הן טרנזיטיביות: אם  \ F\subset K\subset E, עם הרחבה יחידה של הערכה מ-F ל-E, אז E/F בלתי מסועפת אם ורק אם K/F ו-E/K בלתי מסועפות; ו-E/F מסועפת לחלוטין אם ורק אם K/F ו-E/K מסועפות לחלוטין.
הערכות בהרחבות גלואה

תהי  K/F הרחבת גלואה, כאשר  F שדה עם הערכה  \nu . חבורת גלואה של ההרחבה, שנסמן ב- G=\operatorname {Gal} (K/F), פועלת טרנזיטיבית על ההרחבות של  \nu  ל- K; נסמן אחת מהן ב- \omega . הרחבת השדות משרה שרשרת קנונית של תת-חבורות  \ 1\subseteq G^{\operatorname {ram} }\subseteq G^{\operatorname {in} }\subseteq G^{\operatorname {dec} }\subseteq G, המוגדרות באופן הבא:
\ G^{\operatorname {dec} }=\{\sigma \in G:\omega \circ \sigma =\omega \} - חבורת הפירוק;
\ G^{\operatorname {in} }=\{\sigma \in G:(\forall x\in {\mathcal {O}}_{K})\omega (x)-x\in {\mathfrak {m}}_{K}\} - חבורת האינרציה;
\ G^{\operatorname {ram} }=\{\sigma \in G:(\forall x\in K^{\times })\omega (\sigma (x)-x)>\omega (x)\} - חבורת הסיעוף.
התאמת גלואה מתאימה לשרשרת החבורות שרשרת של שדות,  F\subseteq D_{K/F}\subseteq I_{K/F}\subseteq R_{K/F}\subseteq K, הנקראים "שדה הפירוק", "שדה האינרציה" ו"שדה הסיעוף" בהתאמה, ולהם התכונות הבאות:
\ [D_{K/F}:F] שווה למספר ההרחבות של  \ \nu  אל K, ל- \ \omega |_{D} יש הרחבה יחידה אל K, ובנוסף לזה  \ {\overline {D}}={\overline {F}} ו- \ \Gamma _{D}=\Gamma _{F};
ההרחבה  \ I_{K/F}/D_{K/F} אינרטית, ויש איזומורפיזם  \ \operatorname {Gal} (I_{K/F}/D_{K/F})\cong G^{\operatorname {dec} }/G^{\operatorname {in} }\cong \operatorname {Aut} ({\overline {K}}/{\overline {F}});
ההרחבה  \ R_{K/F}/I_{K/F} מסועפת לחלוטין, ויש איזומורפיזם  \ \operatorname {Gal} (R_{K/F}/I_{K/F})\cong G^{\operatorname {in} }/G^{\operatorname {ram} }\cong \Gamma _{K}/\Gamma _{F};
\ {\overline {K}}/{\overline {R}} אי-ספרבילית טהורה, ו- \ \Gamma _{K}/\Gamma _{R} היא חבורת-p כאשר  \ p=\operatorname {char} {\overline {F}}.
בלשון לא פורמלית, ההרחבה מתפרקת לארבעה צעדים: הראשון מוקדש למיון ההרחבות של ההערכה משדה הבסיס, השני לגידול שדה השארית, השלישי לגידול חבורת הערכים, והרביעי לפתולוגיות הכרוכות במאפיין.