stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ש"י פנואלי
עבודתו

במשך כשלושים שנה פרסם פנואלי בעיתונות ובכתבי העת הספרותיים בארץ מאות מסות ורשימות בנושאי ספרות וחינוך, מהם: "גזית", "גליונות", "זמנים", "דבר" "ומאזניים".
מאמריו של פנואלי הושפעו מהזרם הרומנטי של הספרות. בעיניו הייתה יצירת הספרות ביטוי למעמקי נפשו של היוצר, וכך שילב בכתבות הדיוקן שלו בין דיון פסיכולוגי וספרותי. לדעתו, הספרות העברית החדשה החליפה את הדת בעצם כיסופיה לקדושה וללשון תרבותית חדשה. הכתיבה הביקורתית בעיניו נתפשה כיצירה ספרותית לשמה, המפעילה אינטואיציות אישיות רגשיות. הוא לא נטה לעסוק בתיאוריות אנליטיות דייקניות, ועל כן גם הביקורות שכתב נצבעו בחותם הפיוטי והאסתטי.
במאמר שהספיד את פנואלי עם פטירתו הפתאומית כתב אדיר כהן: "בעיוניו בספרות מבקש פנואלי להעלות בפני הקורא את פשוטה של יצירה ולהתרחק מדרך הביקורת המקובלת היום בספרותינו [...] ביקורת המוציאה את היצירה מידי פשוטה על ידי פלפולי דרוש, שבעטיים מתקפחת היצירה גופה. פנואלי מאמין כי 'האזנה לפשוטיהם של שיר וסיפור מכניסה את האדם בסודם וברמזיהם על דרך הקליטה האסתטית, שהיא דרך קליטת העולם של כל אמנות' "
גם הרצאותיו בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, היו ערוכות בצורה אסתטית יותר מאשר אינטלקטואלית יבשה. לעיתים קרובות היו המאזינים מתקשים למצוא בדבריו שהפליגו למחוזות אחרים, את ההקשר של הקורס הקונקרטי, עד שפנואלי חיבר את כל הקצוות והחזיר את הסטודנטים ליצירה הנדונה בקורס. הרצאותיו, שהיו בנויות בצורה ייחודית, היו פופולריות מאוד בקרב הסטודנטים.
מבחר ממאמריו כונס בספריו: "דמויות בספרותנו החדשה" (1946), "חוליות בספרות העברית החדשה" (1953), "ספרות כפשוטה", (1963).
כמו כן, פרסם פנואלי ספרי מחקר שונים: "חיים הזז" (1953), "יצירתו של ש"י עגנון: מסת מחקר" (1960), "ברנר וגנסין בסיפור העברי של ראשית המאה העשרים (1965), "מסה על היפה שבאמנות הספרות" (1964)
בשנת 1980 יצא לזכרו הספר פלס, מחקרים בביקורת הספרות העברית, בעריכת נורית גוברין.
ספריו

חיים נחמן ביאליק: צו זיין 60-יאָריקן יובילייאום, וילנה, ציוניסטישע ביבליאָטעק (ביידיש)
דמויות בספרותנו החדשה: מסות, מ' ניומן בסיוע מוסד ביאליק, תש"ו
חוליות בספרות העברית החדשה, הוצאת דביר, 1953
ספרות בבתי הספר: שמונה עשר פרקים בהוראת הספרות, אורים, תשי"ג
יצירתו של ש"י עגנון: מסת מחקר, תרבות וחינוך, 1960
ספרות כפשוטה, אגודת הסופרים ליד דביר, תשכ"ג
מסה על היפה שבאמנות הספרות הוצאת אלף, 1964
ברנר וגנסין בסיפור העברי של ראשית המאה העשרים, אוניברסיטת תל אביב - מפעל השכפול, 1965
לקריאה נוספת

אילנה פומרנץ-ברנשטיין, ביבליוגרפיה של כתבי ש"י פנואלי, בתוך: נורית גוברין (עורכת), פלס: מחקרים בביקורת הספרות העברית: מאסף לזכר ש"י פנואלי, תל אביב: מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, תש"ם, עמ' 381–448.
ראובן קריץ, "הרומנטיקן האחרון בביקורת העברית", ערב רב, פורה, 1990,עמ' 121-115
הערות שוליים

↑  העברי : יוצא לעיתים בלתי קבועות / בעריכת ש"י פינלס [=פנואלי]. (מתוך קטלוג הספרייה הלאומית)
1 2 3  פנואלי (פינלס) ש"י (שמואל ישעיהו), לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, כתב: אבנר הולצמן
↑  אדיר כהן, "לדמותו של ש"י פנואלי", דבר, 26 במרץ 1965
↑  מניסיון אישי של השתתפות בהרצאותיו במשך שנתיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266311905171  PLWABN: 9810669725605606  BnF: cb12914113s (data)  GND: 1198360364  ISNI: 0000 0000 6694 5446  LCCN: n82033168  NTA: 068085370  SUDOC: 235222992  VIAF: 40713163   WorldCat (עם VIAF): 40713163
שעבי

שעבי (בערבית: الشعبي; באנגלית: Chaabi) הוא סגנון מוזיקלי צפון אפריקאי הכולל מספר תתי סגנונות כמו שעבי אלג'יראי (אנ') ושעבי מרוקאי (אנ').
מוזיקת השעבי הצפון אפריקאית מנוגנת בדרך כלל בחתונות וקשורה גם לפסטיבלים. השימוש בשפה עממית ובמקצבים עדכניים הפכו את הסגנון הזה למוזיקה הנלווית לריקוד.
משמעות המילה שעבי היא "פופולרי", "עממי" ו"של העם".
במצרים קיים ז'אנר בשם זהה, אך שונה במהותו, שהתפתח מאוחר יותר.
שעבי מרוקאי

במוזיקה המרוקאית, השעבי הוא שם כולל למספר סגנונות מוזיקה פופולרית המשלבים מוזיקה עממית כפרית ואורבנית.
הז'אנר התפתח ממוזיקת רחוב שנוגנה בכיכרות ובשווקים, ומשם גם לבתי הקפה, למסעדות ולחתונות.
סגנונות השעבי הכפריים של מרוקו כוללים בין היתר את Jerra ו-Al-Aïta.
השעבי המרוקאי הוא קצבי במיוחד, וכולל בדרך כלל זמר ראשי, לצד ליווי של מקהלה המבצעת קולות רקע. הכלים הדומיננטיים הם בדרך כלל כלי קשת וכלי הקשה המנוגנים בקצב מהיר.
שעבי מרוקאי > בישראל

בישראל מספר אמנים מהמוזיקה המרוקאית המבצעים מוזיקת שעבי מרוקאית. המוזיקה מנוגנת בעיקר באירועי חינה ובחג המימונה.
שעבי אלג'ירי

באלג'יריה, שעבי מתייחס למוזיקה המסורתית המקומית, שפותחה בידי אל-חאג' מחמד אל-ענקה.
הסגנון החל לצמוח במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בקסבה באלג'יר, בהשראת מסורות ווקאליות של מוזיקה אנדלוסית כמו מוושחאת ("שיר האזור"). בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפך הסגנון לפופולרי, ולכזה שמושמע בחתונות ובאירועים דתיים.
בעוד שהשעבי המרוקאי הוא קצבי, השעבי האלג'יראי מתון יותר. שיר שעבי אלג'ירי יכלול בדרך כלל שירה של מקונן בשפה הערבית או הברברית, בליווי מספר נגנים עם כינורות, מנדולינים (המבוססים על המנדולינה), פסנתר וכלי הקשה. כמוזיקה המשמרת מסורת שמרנית, הטקסט כולל לעיתים קרובות מוסר.
אמן בולט בז'אנר השעבי היה דהמאן אל חראשי. מספר מוזיקאים יהודים מאלג'יריה לקחו גם הם חלק משמעותי בסצנה. לילי לעבאסי היה אחד מהיוצרים הבולטים בז'אנר, וסלים הללי נחשב גם הוא לאחד מהמבצעים הטובים בז'אנר. כיום ידוע בתחום המוזיקאי לוק שרקי.
בשנת 2011 ספינז בוסביה ביים סרט תיעודי בשם "אל גוסטו" העוסק במוזיקת השעבי, ובמרכז העלילה חברי להקה יהודים ומוסלמים הנפגשים לקונצרט לאחר 50 שנות מלחמה.
שעבי אלג'ירי > בישראל ובפיוט

השעבי האלג'יראי מבוצע גם בידי מוזיקאים ישראלים, ובעיקר בפיוט. לדוגמה, השיר יא ראייח.  הפיוט "יעלם שבני" של רבי ישראל נג'ארה,  הולבש על הלחן של עבד אל-קאדר שאו לשיר Chehilet Laayani ומבוצע בידי פייטנים שונים במסורת יהדות מרוקו.
שעבי מצרי

במצרים, שעבי מתייחס למוזיקת רחוב פופולרית ממעמד הפועלים, שהתפתחה מסגנון הבלאדי המצרי בקהיר בשנות ה-70 של המאה ה-20. למרות השם הזהה, השעבי של אלג'יריה ומרוקו שונה מהשעבי המצרי, והוא גם ותיק יותר מזה המצרי.
השעבי המצרי החל כצורה חדשה של מוזיקה אורבנית, המבטאת את הקשיים והתסכולים של החיים המודרניים במצרים, והטקסטים שבו מערבים לעיתים פוליטיקה והומור.
הזמר חכים (אנ') הוא אמן המזוהה עם השעבי המצרי.
שחקן מול שחקן

שחקן מול שחקן או פי-וי-פי (PVP) הוא סוג של סכסוך מרובה משתתפים בתוך משחק וידאו שמערב שני שחקנים אמיתיים שנלחמים בתוך המשחק. זאת בניגוד למשחקי שחקן מול סביבה (PvE)(אנ'), בהם שחקנים מתחרים נגד יריבים ו/או שחקנים שאותם משחק המחשב. מונחים אלה משמשים לרוב במשחקים בהם קיימות שתי הפעילויות, במיוחד MMORPGs, MUDs ומשחקי תפקידים ממוחשבים אחרים. ניתן להשתמש ב- PvP באופן נרחב לתיאור כל משחק, או היבט של משחק, בו שחקנים מתחרים זה בזה באופן ישיר או עקיף.
פי-וי-פי לעיתים קרובות שנוי במחלוקת כאשר משתמשים בו במשחקי תפקידים. ברוב המקרים, ישנם הבדלים עצומים ביכולות בין שחקנים מנוסים לשחקנים טירונים ("נובים"). פי-וי-פי יכול אפילו לעודד שחקנים מנוסים לתקוף ולהרוג מייד שחקנים חסרי ניסיון.
המשחקים מרובי המשתתפים הראשונים אפשרו בדרך כלל קרבות שחן מול שחקן, אולם מעטים אכן עשו זאת. משחקים אף הגבילו את היכולת של שחקנים לפגוע בשחקנים אחרים בכל מני דרכים: המשחק neverwinter יצר שטחים בטוחים כמו בנקים וערים, שבהם לא ניתן לתקוף שחקנים. באולטימה אונליין ובטיביה, המטרה הייתה לאפשר לשחקנים לרסן שחקנים אחרים שהרגו שחקן, בכך שמותר לאחרים להרוג אותם ללא עונש, או הגדרת הרג של שחקן כמזיק לאופיו של השחקן (כלומר גורם לו לירידה בתכונות). גם באיב אונליין ישנם אזורים מסוימים שבהם לא ניתן לתקוף משום שהם נשמרים על ידי דמויות חזקות שאותן משחק המחשב.
DOOM היה אחד המשחקים המשפיעים ביותר שעודד PvP, ואף טבע את המונח "Deathmatch". משם גם משחקים אחרים אמצו קרבות עד המוות, ואף שכללו זאת לקבוצות גדולות שנלחמות זו בזו.
הערות שוליים

↑  Bartle, Richard (2003). Designing Virtual Worlds. New Riders. p. 407. ISBN 0-13-101816-7. Player(s) Versus Player(s) (PvP). Players are opposed by other players in a game. In a combat situation, this means PCs can fight each other.
↑  Bartle, Richard (2003). Designing Virtual Worlds. New Riders. p. 407. ISBN 0-13-101816-7. PvP and GvG both assume PvE.
↑  Sicart, Michael (2011). The Ethics of Computer Games. MIT Press. pp. 179–184. ISBN 9780262261531.
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
שיכוני המגורים המודרניסטיים בברלין

שיכוני המגורים בסגנון המודרניסטי בברלין הם שורה של שכונות דיור ציבורי גדולים שנבנו בין השנים 1913–1934 בשכונות ההיקפיות של ברלין. שיכונים אלו מהווים דוגמה בולטת של האדריכלות המודרנית והסגנון הבינלאומי, שהתעצב בשנים אלו במערב אירופה והשפיע השפעה מכרעת על אדריכלות במאה העשרים. שישה מהשיכונים הוכרזו בשנת 2008 כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

בתקופת רפובליקת ויימאר, בעת שברלין הייתה מרכז אמנותי, תרבותי ומדעי חשוב, החליטה העירייה - שנשלטה בידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית - לקדם בנייה של דיור ציבורי בהיקף רחב, במטרה לאפשר לכל שכבות האוכלוסייה דיור איכותי, נגיש, מואר והיגייני. הבנייה החלה לפני מלחמת העולם הראשונה, והפרויקט כולו הגיע לסיומו עם עלייתו של היטלר לשלטון ב-1933 והקמת הרייך השלישי.
אדריכלות

האדריכלים העיקריים שהתוו את התכנון היו ברונו טאוט, אדריכל, מתכנן ותאורטיקן יליד קנינגסברג, ומרטין וגנר, אדריכל העיר ברלין. בין האדריכלים שהשתתפו בעיצוב הבתים ניתן למנות את ולטר גרופיוס, מנהל בית הספר באוהאוס ומהחשובים באדריכלי התקופה. תכנון השכונות המודרניסטי מושפע ממודל עיר הגנים - בנייה לא צפופה, שטחים פתוחים "טבעיים" גדולים וניסיון ליצור קהילה, אך ללא היצמדות לעקרונות של מפתח השיטה אבנעזר הווארד. המבנים עצמם אופייניים ברובם לסגנון הבינלאומי: פשטות צורנית; חזית נקיה מעיטורים וקישוטים; משחק הנפחים מתמקד באלמנטים השימושיים: החלונות, המרפסות וחדרי המדרגות. חומר הבניה העיקרי הוא בטון, שנחשב בתחילת התקופה לחידוש טכנולוגי. עם זאת, בניגוד לתפיסה הפוריסטית ששלטה באדריכלות המודרנית בין שתי מלחמות העולם והכתיבה שימוש כמעט בלעדי בצבע לבן או מונוכרומטי, תכנון השיכונים כלל שימוש עשיר בגוונים שונים, בהתאם לתפיסתו של האדריכל ברונו טאוט. הפרויקטים נחשבים לדוגמה מרכזית ובולטת של האדריכלות המודרניסטית ושל הסגנון הבינלאומי.
מקבילה ישראלית דומה לפרויקטים ניתן למצוא במעונות עובדים שתכנן האדריכל אריה שרון בתל אביב.
הפרויקטים

| שם הפרויקט | זמן הבניה | מתכנן | אדריכלים | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gartenstadt Falkenberg | 1913–1916 | ברונו טאוט | ברונו טאוט היינריך טסנאו |  |
| Siedlung Schillerpark | 1924–1930 | ברונו טאוט | ברונו טאוט מקס טאוט האנס הופמן |  |
| Großsiedlung Britz | 1925–1930 | ברונו טאוט | ברונו טאוט מרטין וגנר |  |
| Wohnstadt Carl Legien | 1928–1930 | ברונו טאוט | ברונו טאוט פרנץ הילינגר |  |
| Weiße Stadt | 1929–1931 | מרטין וגנר אוטו רודולף סלויסברג | אוטו רודולף סלויסברג  ברונו ארנדס ויליאם בונינג |  |
| Großsiedlung Siemensstadt | 1929–1934 | מרטין וגנר האנס שרון  | האנס שרון ולטר גרופיוס אוטו ברטנינג פרד פורבט הוגו הרינג פאול רודולף הנינג |  |
ראו גם

שיכון
שיכון וייסנהוף
באוהאוס
מעונות עובדים
הערות שוליים

↑  פולינה לוין, הצבע באדריכלות הישראלית - מקורותיו וכיווני התפתחותו כיום, אוריינות חזותית, רסלינג, 2010, עמ' 105
שק שינה

שק שינה
שק שינה (ר"ת: שׂק"שׁ) הוא שק המיועד לשינה, על פי רוב בתנאים שבהם מיטה או מצעים אינם בנמצא, לדוגמה בטיולים, מחנאות, או תנאי שטח. מטרתו העיקרית של שק השינה היא לשפר את תנאי השינה בתנאים שאינם רגילים, על ידי הענקת בידוד תרמי והגנה מפני רוח ולפעמים משקעים. שקי שינה המיועדים לשימוש בטיולים רגליים צריכים להיות גם קלי משקל וניתנים לדחיסה לנפח קטן המאפשר נשיאתם.
שקי שינה עשויים מחומר מבודד הממלא מעטפת. המילוי יכול להיות טבעי (פוך) או מחומר סינתטי. מעטפת השק"ש יכולה להיות ממגוון רחב של חומרים, בדרך כלל בדים טבעיים או מלאכותיים. במקרים רבים המעטפת עשויה משני חומרים שונים - חלקה הפנימי מבד רך ונעים למגע, וחלקה החיצוני מחומר גמיש אך בעל עמידות גבוהה לשחיקה. חומר המילוי מותקן בתוך המעטפת בטכניקות שונות שנועדו למנוע תזוזתו וכתוצאה מכך שטחים נטולי בידוד.
ישנם מספר דגמים נפוצים של שקי שינה:
שק שינה מלבני: נסגר בדרך כלל על ידי רוכסן. שקי שינה מלבניים הם בעלי יכולת בידוד נמוכה כיוון שהסגירה שלהם חלקית בלבד והם אינם צמודים לגוף.
שק שינה "יתד": זהו שק שינה שצורתו כיתד, ולכן הוא צמוד יותר לגוף ומבודד טוב יותר. בשקים כאלה הרוכסן הוא רק על חלק קטן מהשק"ש.
שק שינה "מומיה": שק שינה התואם בדיוק את צורת הגוף. חלק משקי שינה מומיה מיוצרים כלל ללא רוכסן. שק כזה מעניק רמה גבוהה מאוד של בידוד, אך לעיתים אינו נוח לשינה היות שהוא מגביל מאוד את תנועת הגוף.
יש שבנוסף לשק השינה משתמשים במזרן דק הנפרש מתחת לשק לשם השלמת הבידוד מהקרקע. להשלמת ההגנה העליונה, ניתן להשתמש ביריעה עמידת-מים שמכסה את שק-השינה ומהווה תחליף לאוהל.
האבטיפוס הראשון של שק השינה המודרני הופיע בסוף המאה ה-19 כפטנט של היזם הוולשי סר פרייס פרייס-ג'ונס. אב-טיפוס זה נקרא "Euklisia Rug" ("שטיח אוקליזיה").
שליח השם
הערות שוליים

↑  פנחס אבדק"ק וואלדאוי, ברית שלום, ה'תע"ח, דף מג, עמוד ב, באתר היברובוקס
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות יסודי התורה, פרק ז', הלכה ז'
↑  מטהו הפך לנחש, ידו הפכה מצורעת ומים מהיאור הפכו לדם;ספר שמות, פרק ד'
↑  ספר מלכים ב', פרק א', פסוקים ט'–י"ב
↑  ישעיהו, ל"ח, ז'–ח'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות יסודי התורה, פרק י', הלכה א'
↑  מלבי"ם על שמואל א פרק טז פסוק ב
↑  רלב"ג על משלי כא א, באתר ויקיטקסט
↑  פרשת שלח – כל יהודי הוא שליח ה', על פי שיחת הרבי שבת פרשת שלח תשמ"ג
↑  תרגום יונתן על ספר תהלים, פרק נ"ז, פסוק ג'.
רפואה מונגולית

הרפואה המונגולית המסורתית התפתחה לאורך שנים רבות בקרב העם המונגולי. העיסוק המונגולי ברפואה התפשט ברחבי האימפריה המונגולית והפך לחלק מושרש ממערכות הרפואה גם של רבים אחרים.
היסטוריה

המונגולים כמו גם הסינים, הקוריאנים, הטיבטים, ההודים, והנוצרים הנסטורינים (שמוצאם בכת נוצרית שצמחה במאה החמישית בפרס) היו חלק מרשת רחבה יותר של אירו-אסיאנים (שמוצאם הקדום הוא מיבשות אירופה ואסיה) שפיתחו מערכת רפואית משלהם. הם התבססו על הידע הרפואי של אנשים אלו, והתאימו אותה לפיתוח מערכת רפואית משלהם. במקביל אורגנו חילופי ידע בין תושבים שונים ברחבי האימפריה.
המונגולים שיצאו למסעות במקומות שונים ביבשת אסיה הביאו איתם צוותים רפואיים, שהיו מבוססים בעיקר על רופאים זרים. רופאים אלו הביאו עימם בחזרה למונגוליה ידע רפואי שמקורו מעמים אחרים.
לשילוב הרופאים במסעותיהם של הנסיכים המונגולים היו שלוש מטרות:
לשמש כרופאים אישיים של הנסיכים למקרה שיידרש טיפול רפואי.
לבחון ולאמץ ידע רפואי חדש מאנשים בהם הם נתקלו במהלך המסע.
להפיץ את הידע הרפואי שהמונגולים עצמם בנו לעמים בהם נתקלו.
המונגולים הצליחו לתרום גם ידע חדש או מתקדם יותר בנושאים בהם רכשו ניסיון בעקבות אורח חייהם הנוודי, למשל: קיבועי עצמות, טיפול בפציעות קרב ועוד.
רופאים מונגולים מסורתיים היו ידועים כשאמאנים, או כ"גברים קדושים". הם סמכו על קסמים וכוחות רוחניים לריפוי מחלות. אנשים התייעצו עימם על מנת לקבוע אם גורמי המחלה הם טבעיים או כתוצאה מאיחולים זדוניים. אף על פי שלעיתים קרובות שימשו אותם רופאים מסורתיים כהילרים, עיקר כוחם היה בנבואות. הייתה הבחנה בין השמאנים לבין רופאים זרים שהשתמשו בצמחי מרפא לטיפול במחלות. אלו האחרונים נקראו "אוטוצ'י" (פירוש המילה הוא מישהו שמשתמש בעשבי מרפא או רופא). המילה מבוססת על המילה "אוטחי", המילה האויגורית לרופא. בתקופה בה הרפואה המונגולית החלה לעבור לשימוש בצמחי מרפא ותרופות אחרות ששימושם הורחב על ידי רופאים זרים, חשיבותם של השאמאנים כהילרים רפואיים החלה לרדת.
הו סיהואי (1314–1330) היה מטפל ודיאטן מונגולי בתקופה בה שלטה במונגוליה שושלת יואן הסינית. הוא התפרסם בזכות ספרו שעסק בפירוט עקרונות חשובים במזון ובשתייה, ספר שהפך לקלאסיקה ברפואה הסינית ובמטבח הסיני. סיהואי היה הראשון שגילה ותיאר בצורה אמפירית וברורה מהן מחלות חסר, הנובעות כתוצאה מתת-תזונה.
שיטות טיפוליות > דם מן החי

דם מן החי שימש לטיפול במגוון של מחלות, החל משיגדון עד לאנמיה. תועדו מספר רב של אירועים לטיפול במחלות בהם נעשה שימוש בדם של חיה שמתה לפני זמן קצר, בדרך כלל פרה או שור. טיפול נהוג למחלת השיגדון, שהייתה נפוצה בעבר בקרב העם המונגולי, היה הטבלת החלק הנגוע בגוף המטופל בבטן של פרה שנהרגה זה עתה. הנחת אדם בבטנו של בעל חיים שימשה גם כשיטה לעירוי דם. בשדה הקרב, כאשר חייל איבד הכרה בגלל אובדן דם מסיבי, נהוג היה להפשיט אותו ולהכניסו לבטן חיה שרק נהרגה, עד שהוא חזר להכרה. במקרים פחות חמורים, נהוג היה טיפול משולב בעור שהופשט משור בשילוב עם עשב לעוס שנמצא בבטנה של פרה ליצירת מעין משחה וחבישה לריפוי פצעי קרב. האמינו כי הבטן והשומן של החיה הטריה טרייה יכולים לספוג את הדם הרע ולסייע בריפוי של החולים.
שיטות טיפוליות > מינרלים

בספרות הרפואית המונגולית מוזכרים שימוש במינרלים ברפואה, בדרך כלל בצורה של אבקות מתכתיות או אבנים. בהשראת הרפואה הסינית שעשתה שימוש במינרלים שונים, גם המונגולים השתמשו בצינובר, בכספית גופריתית ובמינרלים אחרים, למרות המספר הגבוה של הנפגעים שהטיפול בהם גרם. גם הסינים וגם המונגולים האמינו כי מינרלים אלו הם סם החיים.
שיטות טיפוליות > צמחי מרפא

צמחי המרפא הם מעמודי התווך של הרפואה המונגולית; האגדה טענה כי כל צמח יכול לשמש כתרופה למשהו. ציטוט של אמצ'י:
שיטות טיפוליות > דיקור ושימוש במוקסה

המונגולים אימצו את הפרקטיקות של הדיקור הסיני. הם עשו אדפטציה למסורת הזו והפכו אותה לצורת טיפול מונגולית כאשר השתמשו בשריפה של עשבים על נקודות המרידיאן השונות במקום השימוש המסורתי שנעשה בדיקור במחטים. מסורת השימוש במוקסה (שריפת תערובת צמחים שונים על נקודות דיקור סיני) פותחה במונגוליה ושולבה בהמשך גם ברפואה הטיבטית.
שיטות טיפוליות > מים

היבט יוצא דופן אחד ברפואה המונגולית הוא השימוש במים כתרופה. הם השתמשו במים שנאספו ממקורות שונים, למשל הים, ונאגרו שנים רבות עד שהיו מוכנים לשימוש. טיפולי מים אמורים היו להיות יעילים במצבים רפואיים שונים הקשורים למערכת העיכול, למשל חומציות יתר בקיבה ושאר מצבים בעיתיים אחרים במערכת העיכול.
שיטות טיפוליות > קיבוע עצמות

קיבועי עצם הוא ענף ברפואה המונגולית שמבצעים אותו אנשים המכונים בריאצ'יס, מקבעי עצמות מומחים. הם עובדים ללא תרופות, חומרי הרדמה או מכשירים. במקום זאת הם מסתמכים על פיזיותרפיה כדי להחזיר עצמות בחזרה למצבם הנכון. הטיפול נעשה ללא כאבים לחולה. בריאצ'ים הם אנשים פרטיים, ללא הכשרה רפואית, ולפי המסורות המשפחתיות הם נולדו עם הייעוד להיות מטפלים במקצוע זה. הייתה להם היכולת לתקן כל בעיית עצם, לא משנה כמה חמורה או קשה הייתה הבעיה. כאשר הוכנסו רופאים סיניים לאימפריה המונגולית, וויי יילין, כירורג אורתופדי מפורסם, ייסד שיטות מסוימות לטיפול במצבים אורתופדיים שונים למשל שברים, פריקות כתפיים, ברכיים וירכיים. יילין היה גם חלוץ בשיטת המתלה שמטרתה הפחתת העומס ממפרקים. הוא לא היה רק מנתח אורתופדי, אלא גם רופא מרדים שהשתמש ברפואה עממית שונה להרדמה במהלך ניתוחיו. נראה כי שיטת טיפול מסורתית זו נמצאת בירידה, ולא נעשה מחקר בתחום זה.
אבחון דופק

אבחון דופק פופולרי מאוד בדרום-מערב אסיה ובמיוחד באיראן. הפצתו בעולם האיסלאמי המערבי מיוחסת למונגולים. המילה המונגולית לדופק, "מאי", מכילה אטימולוגיה סינית. בסין, איבחון דופק היה קשור לאיזון בין היין והיאנג. היה נהוג לחשוב כי דופק לא סדיר יכול להיגרם מחוסר איזון בין היין ליאנג. עם זאת, כאשר המונגולים אימצו פרקטיקה רפואית זו, הם האמינו כי הדופק קשור ישירות לסדר מוסרי, וכשהסדר המוסרי כאוטי, נוצרת גם אי סדירות בדופק. אמונה זו מודגשת בסיפור מתוך ספר המתאר אדם בשם אוגודיי קאן, אשר בשנת 1214 היה חולה מאוד ועם הפרעות בדופק. הרופא הנאמן ביותר שלו הורה להכריז על חנינה כללית ברחבי האימפריה. זמן קצר לאחר מכן קאן החלים והדופק שלו חזר לנורמה. עבור המונגולים, תיאור זה מעיד על הקשר הישיר בין דופק לסדר המוסרי. אבחון דופק הפך במהרה לכלי האבחון הראשוני ולאבן פינה ברפואה המונגולית. קובילאיי קבע כי יש לתרגם למונגולית מדריכים הכתובים בסינית לרפואה מבוססת דופק. בשנת 1305 הורה טימור, ממשיך דרכו, כי אבחון הדופק יהיה אחד מעשרת מקצועות החובה בהם נבחנים סטודנטים לרפואה. באבחון דופק הייתה הבחנה בין מדידת הדופק אצל ילדים לעומת מבוגרים. הבחנה זו הודגשה מאוד במדריכים הסיניים שתורגמו, ובהמשך גם בטקסטים מונגולים.
הקשר בין תזונה לבריאות ברפואה מונגולית

בשנת 1330 פרסם רופא מונגולי, ספר בשם: "עקרונות חשובים במזון ובשתייה". זה היה הספר הראשון מסוגו. בספר זה שם המחבר דגש על חשיבותה של תזונה מאוזנת ומתונה, במיוחד בשתייה. הוא גם עשה רשימה של תכונות מועילות במזונות נפוצים שונים, כולל דגים, בשר, פירות, ירקות, וכ־230 סוגי דגנים. ענבים הומלצו לחיזוק האופי ולהעלאה של רמות האנרגיה. עם זאת, הוא ציין גם פירות שאכילת יתר שלהם יכולה להזיק, למשל: הפרזה באכילת תפוחים עלולה לגרום לתחושת נפיחות ואכילת כמויות תפוזים גדולות יכולה לגרום לנזק לכבד. פריט שהיה אז נפוץ בתפריט, בשר כלבים, צוין ברשימותיו כמועיל מאוד מכיוון שיש לו תכונות מרגיעות לכבד, לטחול, ללב, לריאות, לכליות ולקרום הלב. הקשר הזה בין תזונה לבריאות התפשט ברחבי העולם על ידי המונגולים במסעותיהם.
הקשר בין תזונה לבריאות ברפואה מונגולית > דום

דום הוא מסורת של תרופות ביתיות, חלקן מבוססות על אמונות טפלות - דוגמה אחת היא שתמונת שועל התלויה מעל מיטת הילד יעזור בשינה. התמקדות בנשימה וספירת תדירות הנשיפות והשאיפות אמורה גם היא להקל על בעיות פסיכולוגיות שונות ומצוקה נפשית.
אכילת ניירות

מאגר מסמכים מודפס שהתגלה במזרח מונגוליה בשנות ה-20 של המאה ה-20, מתעד מנהג היסטורי של אכילת פיסות נייר שעליהן מודפסים מילים שונות על מנת למנוע או לרפא מחלות. על גבי ניירות קטנים בגודל של כ־24X29 מ"מ הודפסו סמלים שונים יחד עם הוראות שימוש במונגולית. התרגול ככל הנראה היה חלק מהרפואה העממית הלמאיסטית.
הרפואה המונגולית המסורתית בימינו

כיום מונגוליה היא אחת המדינות הבודדות שתומכות רשמית במערכת הרפואה המסורתית שלה.
מאז שנת 1949, ממשלת סין קידמה בהתמדה את ההתקדמות בתחום הטיפול הרפואי, המחקר והחינוך המונגולי. בשנת 1958 הוקמה במכללה הרפואית במונגוליה גם מחלקה לרפואה סינית ומונגולית מסורתית. בשנת 2007 היא הורחבה, ונפתח גם קמפוס שלה ממש מחוץ לעיר חוחוט (בירת מונגוליה הפנימית). הממשלה הסינית הקימה מספר רב של בתי חולים לרפואה מונגולית מאז 1999, בהם 41 במונגוליה הפנימית, 3 בסין-ג'יאנג, וכמה נוספים בליאונינג, היילונג-ג'יאנג, גאנסו וצ'ינגהאי.
ראו גם

מונגוליה המודרנית
דיקור סיני
רפואה אלטרנטיבית
הערות שוליים

↑  Allsen, Thomas, T (2001). Culture and conquest in Mongol Eurasia. Cambridge University Press.
↑  Jack N. Losso; Fereidoon Shahidi; Debasis Bagchi (2007). Anti-angiogenic functional and medicinal foods. CRC Press. p. 102. ISBN 1-57444-445-X.
↑  Needham, Joseph. Poverties and Triumphs of the Chinese Scientific Tradition. \\ In: The "Racial" Economy of Science. Indiana University Press, 1993. ISBN 0-253-20810-6, ISBN 978-0-253-20810-1 – page 41 on discovery of deficiency diseases
↑  Cinnabar
↑  George Lane, Daily life in the Mongol empire, p. 139
↑  Lane, George (2006). Daily Life in the Mongol Empire. Greenwood Publishing. p. 140. ISBN 978-0-313-33226-5.
↑  Lane, George (2006). Daily Life in the Mongol Empire. Hackett Publishing Company. ISBN 9780872209688.
↑  Walther Heissig (1989). Heilung durch Zettelschlucken. Die Mongolen. Vol. 2. Innsbruck. ISBN 3-7016-2297-3.
↑  Valerie Sartor, Traditional Mongolian Medicine in China, China.org.cn, July 30, 2007.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רפואה מונגולית".
רצועה של ניירות אכילה מונגוליים
שירות העבודה של הרייך

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 סוכנות אם:  Ministry of the Interior of the German Reich 
 תאריך הקמה:  26 ביוני 1935
 תאריך פירוק:  8 במאי 1945
 ראש:  קונסטנטין הירל
 מנהל:  קונסטנטין הירל 
 מטה מרכזי:  גרונוולד 
 עובדים:  350,000 (אוקטובר 1939)
 
שירות העבודה של הרייך (בגרמנית: Reichsarbeitsdienst) הייתה סוכנות שהוקמה בגרמניה הנאצית כדי לסייע בהפחתת השפעות של אחוזי האבטלה הגבוהים על הכלכלה הגרמנית והיא פעלה להכניס את המובטלים למעגל העבודה ולעודד אותם לתמוך באידאולוגיה הנאצית.
מיוני 1935 ואילך, ככל הנראה גברים בגילאי 18 עד 25 שירתו שישה חודשים בשירות העבודה של הרייך לפני שירותם הצבאי. במהלך מלחמת העולם השנייה, שירות החובה בשירות העבודה של הרייך כלל גם נשים צעירות.
הסוכנות פורקה לאחר כניעת גרמניה הנאצית.