stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה מנדייטה
מותה והשפעתה

בשנת 1985 מצאה מנדייטה את מותה בגיל 36 כאשר נפלה מהקומה ה-34 של הדירה שלה ושל בעלה קארל אנדרה. אנדרה הואשם בתחילה ברצח מנדייטה אך בסופו של דבר זוכה מהאשמה בשנת 1988.
היא השאירה מאחוריה יותר מ-200 תמונות המתעדות את עבודותיה בתחום אמנות הגוף והאדמה ודור שלם המוקיר את חדשנותה ותרומותיה לעולם האמנות כיום. עבודתה מאספקטים רבים גם התקשרה להתפתחות האמנות בשנים שבאו אחרי מותה. שנות ה-90 כללו התעסקות בנושאים כמו: אסנציאליזם, הגוף וחשיבותו, גזע, אתניות, מין ונטיות מיניות דברים אותם ביקשה לחקור בהרבה מיצירותיה. במהלך השנים היצירות שלה שעמדו את מבחן הזמן קיבלו בקובה פן טקסי של השארת פרחים, אוכל או מתנות אחרות במקום בו נמצאת היצירה. עד היום לא ניתן להגדירה במדויק מבחינת זרם אמנות יחיד או אג'נדה חברתית כלשהי, היא תמיד נמצאת איפשהו בין כל הדברים יחד.
בשנת 1992 בפתיחת תערוכה במוזיאון גוגנהיים החדש, 500 מפגינים נאספו ממול למוזיאון קבוצה קטנה מהם החזיקה שלטים עם הכותרת "קארל אנדרה נמצא בגוגנהיים, איפה אנה מנדייטה?" חלקם הצליחו להיכנס לערב ה"הזמנה בלבד" ושמו תמונות עם הפרצוף של אנה מנדייטה על פסלי הרצפה שיצר אנדרה, חלקם לבשו חולצות עם התמונה שלה מודפסת על גבם. ההפגנה אורגנה על ידי "Women’s Action Coalition" (קואליציית פעולת נשים) מאחר שבתערוכה הוצגה רק אמנית אחת בין ארבעה אמנים גברים אחרים וביניהם קארל אנדרה.
בשנת 2009 קיבלה מנדייטה פרס למפעל חיים מקרן סינטס (Cintas Foundation).
תערוכות

עבודתה של מנדייטה הוצגה עד היום ביותר מ-30 מוזיאונים שונים ברחבי העולם:
מוזיאון האמנות של הלסינקי
Fundació Antoni Tápies בברצלונה
Centro Galego de Arte Contemporanea בסנטיאגו דה קופוסטלה
מוזאון וגינת פסלים הירשהורן, בוושינגטון די. סי.
Kunstmuseum Luzern
מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק
Museo Nacional de Bellas Artes בהוואנה
המוזיאון לאמנות עכשווית במונטריי
הערות שוליים

↑  Camhi, Leslie (2004-06-20). "ART; Her Body, Herself". The New York Times. ISSN 0362-4331.
1 2  https://www.guggenheim.org/artwork/artist/Ana-Mendieta, www.guggenheim.org (באנגלית)
↑  Carmen Ramos, Our America: The Latino Presence in American Art, GILES, 2014
↑  Mary Jane Jacob, Ana Mendieta: The "silueta" series, 1973-1980, Galerie Lelong, 1991, עמ' 4, 7–8
↑  Carl Swanson, New York Magazine's editor-at-large, The History of New York Scandals - Carl Andre’s Murder Trial -- New York Magazine - Nymag, New York Magazine, ‏2012-03-30 (באנגלית)
↑  RONALD SULLIVAN, Greenwich Village Sculptor Acquitted of Pushing Wife to Her Death - NYTimes.com, web.archive.org, ‏2010-03-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437841305171  PLWABN: 9810696420605606  BIBSYS: 7006743  BNE: XX1726593  BnF: cb13190848t (data)  CANTIC: a11522483  CiNii: DA15908324  GND: 118911449  ISNI: 0000 0000 8372 1209  LCCN: n88058979  LNB: 000249872  NKC: js20060217009  NLA: 36011079  NSK: 000668608  NTA: 191275050  PIC: 30645  RERO: 02-A020063569  RKD: 55203  SNAC: w6rr3ptd  SUDOC: 035460032  Trove: 1184494  ULAN: 500052055  VIAF: 35255020   WorldCat (עם VIAF): 35255020
אקרמן

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ביצורי אקרמן
אקרמן (ברוסית עד 1944: Аккерма́н לפי מקור טורקי או בשמה האוקראיני, Білгород-Дністровський בילהורוד-דניסטרובסקי; ברומנית: Cetatea Albă - "צ'ֶטׇאטְיׇה אׇלְבֶּה" ; בטורקית Ak Kale) היא עיר במחוז אודסה שבאוקראינה. העיר נמצאת בחבל היסטורי בוג'אק (דרום בסרביה) ושוכנת על חופי שפך הדנייסטר שהוא לגונה על שפת הים השחור בה מסתיים נהר הדניסטר,  אוכלוסיית העיר מונה כ-49 אלף תושבים (נכון לשנת 2020).
היסטוריה

היישוב נוסד בידי מלחים יוונים ממילטוס בשם "ניקוניה" במאה החמישית לפני הספירה, במאה הרביעית לפני הספירה הייתה שם מושבה פניקית בשם "אופיוזה" וחי בה עם הנרבים שעזבו את המקום בגלל ריבוי הנחשים. בתקופתו של הרודוטוס המקום נקרא "טיראס" (Τύρας) וחי בו עם התיריטים. בורביסטה כבש את המקום בשנת 300 לפני הספירה וצירף אותו לדאקיה, אך מאוחר יותר חזר להיות מושבה יוונית. הרומאים כינו אותו בשם "המבצר הלבן" (Album Castrum) או "אלבה יוליה" (Alba Iulia) (בלי קשר לעיר אלבה יוליה שברומניה). המקום נהרס בפלישת ההונים, בשנת 375 והתחדש בשנת 545 בשם "טוריס" (Turris). הביזנטינים כינו אותו בשם "אספרון" (Asperon), שם יווני שמשמעותו "לבן", והקומנים, שבאו בעקבות הפצ'נגים, קראו למקום "אקליבה" (Acliba). היוונים (בני האימפריה הביזנטית) שבו עם השמות "העיר הלבנה" (Λευκόπολης), "המבצר הלבן" (Ασπρόκαστρον) ו"המבצר השחור" (Μαύροκαστρον), בלשון סגי נהור, שם שזכה לאיותים הלטיניים Maurocastrum ו-Moncastrum, איותים שהובילו לשמות האיטלקיים שניתנו על ידי בני ג'נובה ששלטו במקום במאה ה-14, "מונקסטרו" (Moncastro) ו"מאורוקסטרו" (Maurocastro). הרומנים בני נסיכות מולדובה, שכבשו את המקום בשנת 1407, בתקופתו של אלכסנדרו הטוב, הוסיפו את גרסתם, "צ'טאטיה אלבה" (Cetatea Albă) שמשמעותה היא "המבצר הלבן". הטורקים, הפעם העות'מאנים, שבו בשנת 1450 והביא את השם ששלט בכיפה זמן רב מכל השמות האחרים, "אקרמן" (Akkerman). העיר עברה ידיים כמה פעמים בין המולדובנים ובין הטורקים, אך האחרונים נשארו אדוני המקום ברציפות בין השנים 1484–1812. משנת 1812 המקום עבר לידי האימפריה הרוסית, אשר שלטה באזור עד להתפרקותה ב-1917. רומניה ניצלה את התפרקות האימפריה הרוסית והשתלטה על בסרביה בכלל ועל אקרמן בפרט. בתקופת השלטון הרומני הוחזר שמה המולדבי של העיר - "צ'טאטיה אלבה" (Cetatea Albă).
בקיץ 1940, בעקבות האולטימטום שהציבה ברית המועצות לרומניה  עברה אקרמן לשלטון סובייטי. בחלוקה האדמיניסטרטיבית הסובייטית, שבוצעה לאחר מכן, הוקם בשטחה של דרום בסרביה "מחוז אקרמן", כאשר העיר אקרמן משמשת כמרכז המחוז. ב-28 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר שוב על ידי הרומנים. השלטון הרומני באזור החזיק מעמד כ-3 שנים - ב-22 באוגוסט 1944 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום במהלך מבצע יאשי-קישינב. 
באותה שנה שונתה גם שמה של העיר ל"בלגורוד-דנייסטרובסקי" (פירוש השם ברוסית - "העיר הלבנה שעל הדנייסטר"). בחלוקת המחוזות החדשה שבוצעה בברית המועצות בשנת 1954 נכללה העיר בתחומי מחוז אודסה. בשנת 1992, אחרי התפרקות ברית המועצות, העיר הא חלק ממדינת אוקראינה.
בשנת 1826 נחתם באקרמן הסכם הקרוי הסכם אקרמן, בין האימפריה הרוסית ובין האימפריה העות'מאנית בנושא הדרך למינוי השליטים בנסיכות מולדובה וולאכיה.
הקהילה היהודית

במחצית הראשונה של המאה ה-15, כתב נזיר נוצרי בשם גריגורה צמבלאק (Grigore Ţamblac) או סמבלאק (Samvlac) את סיפור חייו של "הקדוש יון החדש", שסבל עינויים קשים בעיר אקרמן, שבסיומם נקשר לזנבו של סוס פראי שגרר אותו על פני רחובות העיר עד לשכונת היהודים. בהזדמנות זו מוסיף הנזיר כמה אגדות על היהודים. ספר זה תורגם לרומנית בשנת 1645 ותוכנו פורסם בשנת 1884 בכתב עת להיסטוריה. על פי חישובי ההיסטוריונים הרומנים, התרחש האירוע לפני שנת 1320, כך שבמועד זה מספר היהודים בעיר הצדיק קיומה של שכונה נפרדת. לפי דעתו של ההיסטוריון היהודי, הרב ד"ר אברהם מאיר הלוי, מקורם של יהודי אקרמן בבני העם הכוזרי שהתגיירו במאה ה-8.
הקהילה היהודית של אקרמן גדלה מאוד בתקופת שלטונה של האימפריה הרוסית. לפי מרשם האוכלוסין שבוצע בשנת 1897 התגוררו בעיר כ-5600 יהודים. היהודים היוו כ-20% מאוכלוסיית העיר. פרעות המאות השחורות לא פסחו על העיר - בפוגרום שבוצעה על ידם בשנת 1905 נרצחו 8 יהודים וכמה עשרות נפצעו.
בין היהודים שהתגוררו באקרמן נמנים יעקב שמואל טרכטמן - העסקן והעיתונאי העברי; משה אברמסון - איש העלייה הראשונה; ובנו, טוביה אברמסון - ממתנדבי הגדודים העבריים, חבר גדוד העבודה וארגון השומר; ברוך קמין, שהיה מצנחני היישוב וחבר הכנסת השנייה; ונעמי הנריק - פסלת ישראלית, שפיסלה את אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
אנדרטה לזכר יהודי אקרמן שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום
אקרם אימאמאולו

אקרם אימאמאולו (בטורקית: Ekrem İmamoğlu; נולד ב-4 ביוני 1970) הוא איש עסקים פוליטיקאי טורקי, המכהן כראש עיריית ה-32 של איסטנבול מאז מרץ 2019. לפני כן הוא כיהן כראש עיריית בייליקדוזו (אנ'), הרובע המערבי של איסטנבול. אימאמאולו נחשב למתנגד לנשיא רג'פ ארדואן והאחרון פעל בדרכים שונות להדיח את ראש העיר מתפקידו. בדצמבר 2022, דן בית המשפט את אימאמאולו ליותר משנתיים וחצי מאסר בגין העלבת נציגים במועצת הבחירות העליונה במדינה והטיל עליו עונש הרחקה מתפקידים ציבוריים.
ביוגרפיה

אימאמאולו נולד ביוני 1970, באקצ'אבט, ממערב לעיר טרבזון שבטורקיה, למשפחה דתית. במהלך הילדות המוקדמת שלו, הוא חי בקהילות הכפריות של צ'וויזלי וילדיזלי, דרומית מערבית לאקצ'אבאט. הוא סיים את לימודיו בתיכון טרבזון, שם שיחק כדורגל וכדוריד בקבוצות חובבים. בשנת 1987 עברה משפחתו לאיסטנבול. הוא למד באוניברסיטת איסטנבול, וקיבל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בניהול משאבי אנוש. לאחר סיום לימודיו, הצטרף לעסק של משפחתו בתחום הבנייה. ב-1995 התחתן עם דילק קאיה ויחד נולדו להם שלושה ילדים. בשנת 2002 הוא הפך למנהל קבוצת טרבזונספור, והוא היה גם סגן נשיא קבוצת הכדורסל טרבזונספור BK.
קריירה

אימאמאולו הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית (CHP) בשנת 2008, ונבחר לראש אגף הנוער של המפלגה בשנת 2009. ב-16 בספטמבר 2009, הוא נבחר על ידי ה-CHP כנשיא הסניף המקומי של המפלגה ברובע איסטנבול בייליקדוזו. לאחר מכן הוא נבחר מחדש לתפקיד זה ב-8 במרץ 2012, לפני שהתפטר ב-15 ביולי 2013 על מנת להתמודד על ראשות עיריית בייליקדוזו (אנ'). הבחירות נערכו ב-30 במרץ 2014, במסגרת הבחירות המקומיות בטורקיה 2014, ואימאמאולו ניצח עם 50.44% מהקולות, והביס את מועמד מפלגת ה-AKP המכהן יוסף אוזון.
לאחר ההכרזה על התפטרותו של ראש עיריית איסטנבול, קאדיר טופבאש, ב-23 בספטמבר 2017, אימאמאולו מונה על ידי CHP להחליף אותו.
ב-17 באפריל 2019 החל אימאמאולו לכהן כראש עיריית איסטנבול, לאחר שנבחר בבחירות לראשות העיר איסטנבול במרץ 2019 כמועמד "הברית המשותפת" של מפלגת העם הרפובליקנית (CHP) ומפלגת YYİ. ב-6 במאי סיים את כהונתו, כאשר ועדת הבחירות העליונה ביטלה את תוצאות הבחירות והדיחה אותו מראשות העיר. לדברי ועדת הבחירות, ההחלטה התקבלה בשל אי-סדרים בבחירת עובדי הקלפיות. עם זאת, רבים ראו בפעולה זו צעד לביטול רצון הבוחרים על מנת להעלות את מועמד המחנה השני (התומך בנשיא ארדואן) לשלטון.
ב-23 ביוני 2019 נבחר אימאמאולו בבחירות החוזרות כמועמד מפלגת העם הרפובליקאית שבאופוזיציה, לאחר שגבר על בינאלי ילדרים, מועמד מפלגת הצדק והפיתוח שבראשות נשיא טורקיה.
ב-14 בדצמבר 2022 בית משפט בטורקיה גזר עונש מאסר על אימאמאולו באשמת העלבת עובד ציבור. הוא ערער על גזר הדין.
ב-31 במרץ 2024, גבר על מועמד מפלגת הצדק והפיתוח ונבחר לכהונה נוספת.
הערות שוליים

↑  עונש מאסר לראש העיר איסטנבול, יריבו של ארדואן, באתר ynet, 14 בדצמבר 2022
↑  Ekrem İmamoğlu Kimdir, Ekrem İmamoğlu, ‏2019-01-11 (בטורקית)
↑  Turkey's election body rules for Istanbul election re-run
↑  Isil Sariyuce and Ivana Kottasová CNN, Istanbul election rerun won by opposition, in blow to Erdogan, CNN
↑   בית משפט בטורקיה גזר עונש מאסר על ראש עיריית איסטנבול, המתנגד לארדואן, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2022
↑  https://apnews.com/article/politics-turkey-recep-tayyip-erdogan-istanbul-government-and-e89893cf598a1c02a0fc90a9160d7c2a
↑  "זאת רק ההתחלה": אופוריה בטורקיה אחרי ההפסד של ארדואן, "הנשיא הבא" כבר סומן, באתר ynet, 1 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810807515505606  GND: 1183507542  LCCN: no2016166068  VIAF: 83148449910615692776   WorldCat (עם VIAF): 83148449910615692776
אלן לאבלייס

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1929 סיינט פיטרסברג, ארצות הברית 
 פטירה:  18 באפריל 2018 (בגיל 88) מלבורן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה אורגנית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פלורידה 
 מוסדות:  נאס"א 
 פרסים והוקרה:  מדליית השירות המצויין של נאס"א (1981)  מדליית האזרחים הנשיאותית 
 
אלן מת'יסון לאבלייס (באנגלית: Alan Mathieson Lovelace;‏ 4 בספטמבר 1929 - 18 באפריל 2018) היה סגן מנהל נאס"א מ-2 ביולי 1976 עד 10 ביולי 1981. הוא שימש המנהל בפועל פעמיים: פעם אחת במהלך ממשל ג'ימי קרטר מ-2 במאי עד 20 ביוני 1977, בעקבות פרישתו של ג'יימס פלטשר, ופעם נוספת בתחילת ימי ממשל רייגן, מ-21 בינואר עד 10 ביולי 1981, עד שמינויו של ג'יימס בגס אושר על ידי הקונגרס.
לאבלייס נולד בסיינט פיטרסברג שבפלורידה. הוא סיים תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל בשנת 1951, קיבל תואר שני בכימיה אורגנית בשנת 1952 והפך לדוקטור לפילוסופיה בשנת 1954, גם בכימיה אורגנית.
בחודש יוני 1981 קיבל לאבלייס את מדליית האזרחים הנשיאותית (אנ') מידי הנשיא רונלד רייגן.
לאבלייס מת בדיור מוגן במלבורן שבפלורידה ב-18 באפריל 2018.
הערות שוליים

↑  "Alan M. Lovelace". NASA. ארכיון מ-26 במאי 2008. נבדק ב-2008-07-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lovelace, Alan Mathieson (1954). The use of the peroxide-catalyzed reactions of bromofluoromethanes in the preparation of olefins and dienes containing fluorines (Ph.D.). University of Florida. OCLC 671323793 – via ProQuest.
↑  Goddard News, web.archive.org, ‏2011-07-21
↑  "Alan Lovelace (1929-2018)". Legacy.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325421005171  ISNI: 0000 0001 1746 6411  LCCN: n83826248  NARA: 10570389  NKC: xx0277296  SNAC: w6d00tcd  SUDOC: 084116285  VIAF: 16157892   WorldCat (עם VIAF): 16157892 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקוויטי מיוזיק גרופ

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  קלינט בלאק
 תקופת הפעילות:  2003–2008 (כ־5 שנים)
 חברת אם:  אנטרטיינמנט ואן
 מיקום המטה:  נאשוויל, טנסי
 משרד ראשי:  ארצות הברית
 מוצרים עיקריים:  תקליטים • תקליטורים
  
 www.equitymusicgroup.com
 
אקוויטי מיוזיק גרופ (באנגלית: Equity Music Group) הייתה חברת תקליטים שהוקמה על ידי אנטרטיינמנט ואן בשנת 2003. המייסד שלה היה קלינט בלאק והיא נסגרה בשנת 2008 לאחר חמש שנות פעילות. דרך חברת התקליטים הזו יצאו בעיקר אלבומים ושירים בסגנון מוזיקת הקאנטרי. החברה מוקמה בנאשוויל, טנסי שבארצות הברית.
השם "אקוויטי" נבחר לייצג את השוויון בין האמן לבין חברת התקליטים עצמה. לדברי אקוויטי, "האמנים יהיו הבעלים של מה שהם יוצרים ומקבלים תשלום כבר מהמכירה הראשונה. לחברת התקליטים יש אינטרס רב בהיבטים השונים בקריירה של האמן החתום בה". החברה נסגרה בדצמבר 2008 בגלל קשיים כלכליים.
אמנ/יות

האמנ/יות שלהלן, חתמו על חוזה הקלטות עם אקוויטי מיוזיק גרופ:
קלינט בלאק
לורה ברינה
קרולינה ריין
קווין פאולר
קרולין דון ג'ונסון
שאנון לוסון
ליטל ביג טאון
מארק וילס
בלייק וייז
אלבומים בולטים

להלן לקט מאלבומים בולטים שיצאו בהוצאת החברה:
Spend My Time – אלבום משנת 2004 של קלינט בלאק, שדורג במקום ה-27 במצעד הבילבורד 200, השלישי במצעד אלבומי הקאנטרי והראשון במצעד האלבומים העצמאיים.
Loose, Loud & Crazy – אלבום משנת 2004 של קווין פאולר, שדורג במקום ה-31 במצעד אלבומי הקאנטרי וה-11 במצעד אלבומי ה-Heatseekers.
The Road to Here – אלבום משנת 2005 של ליטל ביג טאון, שהפך לאחד מאלבומי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנה בה יצא, כאשר נמכר בלמעלה ממיליון עותקים בארצות הברית וקיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). האלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים העצמאיים ואף דורג במצעד אלבומי הקאנטרי השנתי, במקום ה-22. במצעד הבילבורד 200 השנתי, נודע כי הוא אחד מ-75 האלבומים המצליחים ביותר (באופן כללי) בארצות הברית בשנת 2007. הצלחתו התבטאה גם בשנים שלאחר מכן, כאשר דורג במקום ה-167 במצעד הבילבורד 200 השנתי שפורסם בסוף שנת 2007.
Weather the Storm – אלבום הבכורה משנת 2006 של קרולינה ריין, שדורג במקום ה-60 במצעד אלבומי הקאנטרי.
Bring It On – אלבום משנת 2007 של קווין פאולר, שדורג במקום ה-14 במצעד אלבומי הקאנטרי והשני במצעד אלבומי ה-Heatseekers.
Trying to Be Me – אלבום הבכורה משנת 2008 של לורה ברינה.
סינגלים בולטים

להלן לקט מסינגלים בולטים שיצאו בהוצאת החברה:
"Take It All Out on Me" – שיר של מארק וילס שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
"Days of Thunder" – שיר של מארק וילס שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
"Spend My Time" – שיר של קלינט בלאק שדורג כאחד משירי הקאנטרי המצליחים ביותר בשנת 2004.
"The Boogie Man" – שיר של קלינט בלאק שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
"My Imagination" – שיר של קלינט בלאק שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
"Rainbow in the Rain" – שיר של קלינט בלאק שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
"Drinkin' Songs and Other Logic" – שיר של קלינט בלאק שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
"The Strong One" – שיר של קלינט בלאק שדורג במצעד שירי הקאנטרי.
הערות שוליים

1 2 3  Equity Music Group, equitymusicgroup.com
1 2  About Us, web.archive.org, ‏2007-06-10
1 2 3 4 5 6  Clint Black, Billboard
1 2  Kevin Fowler, Billboard
↑  Top Country Albums - Year-End, Billboard
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
1 2  Billboard 200 Albums - Year-End, Billboard
↑  Carolina Rain, Billboard
↑  Laura Bryna - Trying To Be Me, Discogs (באנגלית)
↑  Mark Wills – Take It All Out On Me (2006, CDr) (באנגלית), נבדק ב-2021-09-28
1 2  Mark Wills, Billboard
↑  Hot Country Songs - Year-End, Billboard
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 73923742-8d4a-4995-93c8-d45680e2f259
אפיריט כחול-כיפה

| אפיריט כחול-כיפה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: אפיריטיים
סוג:: Ifrita 
מין:: אפיריט כחול-כיפה
שם מדעי
 Ifrita kowaldi ‏ויס, 1890

אפיריט כחול-כיפה (שם מדעי: Ifrita kowaldi) היא ציפור שיר קטנה, המין היחיד במשפחת האפיריטיים (Ifritidae). היא מצויה בטבע רק ביערות גינאה החדשה. בעבר הייתה חלק מהמשפחות וונגות ומונרכיתיים אך כעת מסווגת כמשפחה עצמאית.
מאפיינים

אורכה של ציפור זו 16.5 ס"מ והיא בעלת נוצות חומות-זהובות עם "כיפה" כחולה המפוספסת בשחור. לזכרים ישנו כתם לחיים לבן, בעוד לנקבות הוא צהוב. המקור אפור ומחודד מעט והזנב קצר.
היא חיה ביערות הגשם של גינאה החדשה על עצים ומחפשת עם מקורה זחלי חרקים וחרקים איטיים שונים.
באופן מוזר נוצותיה של ציפור זו מכילים רעלנים היכולים לגרום לגירויים למי שבא עם הנוצות במגע. דבר זה נגרם בעיקר ממזונם של הציפורים מחיפושיות רעילות מהסוג Choresine.
הערות שוליים

↑  אפיריט כחול-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלן לואיז וילסון

אלן לואיז אקסון וילסון (באנגלית: Ellen Louise Axson Wilson;‏ 15 במאי 1860 – 6 באוגוסט 1914) הייתה אשתו הראשונה של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון והגברת הראשונה של ארצות הברית משנת 1913 ועד מותה.
ביוגרפיה

אלן לואיז אקסון נולדה ברום שבמדינת ג'ורג'יה למשפחת הכומר הפרסביטרי ס. אי. אקסון (S.E. Axson). תומאס וודרו וילסון פגש אותה לראשונה בהיותו בן שש ובהיותה תינוקת.
בשנת 1883 בהיותו עורך דין שב וילסון לבקר את משפחת הכומר אקסון ופגש שוב את "אלי לו" והם התאהבו. בני הזוג נישאו בשנת 1885 מאחר שאלן סירבה לעזוב את אביה שהיה שרוי באבל בשל מות אימה.
לאחר נישואיהם עבר וילסון ללמד במכללת ברין מאר  ובני הזוג התגוררו בקמפוס המכללה. אלן שבה לעיר הולדתה בג'ורג'יה ללדת את בתה מרגרט בשנת 1886 ואת ג'סי בשנת 1887, אולם בתם השלישית, אלינור, נולדה בקונטיקט, עת התגוררו בני הזוג באוניברסיטת וסליאן (אנ') שם לימד וילסון.
אלן למדה אומנות בניו יורק החל משנת 1890 למשך זמן קצר.
בעת מגוריה בבית הלבן, בשנת 1913, נבנה עבורה סטודיו לציור עם חלון בתקרה על מנת לאפשר לה לצייר בחדר המואר באור טבעי.
אלן אף יזמה אירועים בהם נכחו הנשיא ומחוקקים בעלי השפעה - אירועים שהביאו להסכמה על חקיקת חוקים שונים.
בהיות אלן צאצאית למשפחת בעלי מטעים ובעלי עבדים מג'ורג'יה, השקיעה אלן את מרצה ואת מעמדה בשיפור תנאי המגורים של השחורים בוושינגטון, שהתגוררו בשכונות עוני ובתנאים קשים ביותר.
ביקוריה בשכונות העוני (ביקורים בהם נכחה התקשורות ואף אנשי הקונגרס) הביאו להגברת המודעות לבעיות השחורים בעיר. מותה של אלן אף החיש את החוק שהיא פעלה להעברתו הדואג לזכויות השחורים ולשיפור מעמדם.
אלן נפטרה ב-6 באוגוסט 1914 מדלקת בכליות (מחלת ברייט) (אנ') ונקברה בעיר הולדתה.
ביום שקדם למותה ביקשה אלן מבעלה שלא יישאר אלמן, ושימצא במהרה אישה, ואכן בשנת 1915 נשא הנשיא לאישה את אדית בולינג וילסון.
אסרסי גטו

| --- | --- |

אסרסי גטו, ינואר 2019
 לידה:  1958 (בת 66 בערך) אתיופיה גיינאה, אתיופיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  ירושלים
 פעילות בולטת:  פעילה בעליית יהודי אתיופיה
 תקופת הפעילות:  1983–1985 (כשנתיים)
 מקצוע:  אחות
 בן זוג:  ברוך גרמאי
 פרסים והוקרה:  "גיבורת החברה הישראלית" מטעם פורום ירוסלם
אסרסי גטו בביתו של אשגרה זללו בראשון לציון, ינואר 2019
אסרסי גטו סהלו גרמאי (נולדה ב-1958) היא ישראלית ממוצא אתיופי, אשר באמצע שנות ה-80 שימשה אחות בצלב האדום במחנה פליטים בסודאן. היא הצילה את חייהם של חולים רבים, העניקה בסתר תרופות למי שלא יכלו לרכוש אותן והייתה אחראית לחלוקת כספי סיוע לפליטים יהודים.
ביוגרפיה > ילדות באתיופיה

אסרסי נולדה בכפר גיינאה במחוז גונדר ב-1958, הבת הקטנה מבין עשרה ילדים. אביה, גטו סהלו, היה חקלאי וראש הקהילה המקומית, שמנתה 58 משפחות יהודיות. בשנות ה-60 נפתח בכפר בית ספר יהודי, על ידי יונה בוגלה. בשונה מהמקובל באותה תקופה באתיופיה, אביה של אסרסי השתכנע לשלוח ללימודים לא רק את בניו, אלא גם את בנותיו. לאחר ארבע שנות לימודים בכפר, אסרסי סירבה להתחתן ושכנעה את הוריה לאפשר לה להשלים 12 שנות לימוד בבית הספר בעיר אזזו. היא המשיכה את לימודיה בבית הספר לאחיות בדברה תבור.
ביוגרפיה > המסע לסודאן

לאחר שסיימה את הכשרתה כאחות ב-1983, הרשויות החליטו לשלוח אותה לעבוד בחזית אסמרה, שם התנהלו קרבות בין המורדים האריתראים לצבא, במסגרת מלחמת האזרחים האתיופית. בעצת משפחתה הצטרפה אסרסי לאחת הקבוצות שיצאו למסע לישראל דרך סודאן, היחידה ממשפחתה ומהכפר כולו שיצאו למסע בשלב זה. בדרכם נדרשו פעמים רבות כישוריה כאחות לטיפול במשתתפי המסע, ביניהם תינוקות, קשישים ונשים הרות.
ביוגרפיה > במחנה פליטים

בשנת 1984 עברה הקבוצה את הגבול מאתיופיה לסודאן והגיעה למחנה הפליטים וואד אל-הילו, הסמוך לגדריף. הפליטים סבלו ממחסור במזון ובמים נקיים, ממחלות רבות, מהיעדר שירותי רפואה ומהתנכלות של המקומיים. רבים מיהודי אתיופיה מצאו את מותם במחנות הפליטים בסודאן, בהמתינם לעלות לישראל.
אסרסי פנתה לצלב האדום בבקשה להתנדב בשורות הארגון. לאחר שהוכיחה את כישוריה כמתנדבת התקבלה כאחות מן המניין. במסגרת עבודתה טיפלה בפליטים רבים, בני כל הדתות, ובמיוחד בפליטים יהודים, שאנשי צוות אחרים סירבו לטפל בהם בגלל דתם.
לבקשתה, הוצבה לעבודה גם בבית המרקחת של המרפאה, עמדה שאפשרה לה לסייע ליהודים שלא היה באפשרותם לרכוש את התרופות שנדרשו להם. תוך סיכון חייה מסרה לחולים בסתר תרופות ללא תשלום, ולעיתים קנתה עבורם תרופות מכספה.
עקב חששה שתיחטף על ידי סודניים מקומיים ותיאלץ להינשא בעל כורחה, החליטה אסרסי להתחתן עם רווק יהודי, שהכירה עוד לפני הגעתה למחנה.
בעקבות פגישתה עם הנרי גולד, ממייסדי הארגון ההומניטרי הקנדי CPAR, החלה אסרסי לסייע בחלוקת כספי סיוע למשפחות יהודיות במחנה הפליטים. פעילות זו הופסקה לאחר שקיבלה איומים על חייה מצד פליטים שלא נמצאו זכאים לסיוע, ואזהרה שהיא תוסגר לרשויות הסודניות בעקבות פעילותה.
בשנת 1985, לאחר שכל קהילת ביתא ישראל במחנה וואד אל-הילו עלתה לישראל במסגרת מבצע משה, החליטה גם אסרסי לעזוב את סודאן. היא ביקשה לצאת לישראל, אבל הדרך ארצה נחסמה בעקבות הדלפה לעיתונות על עליית היהודים. בעזרת פעילים יהודים אתיופיים בשירות המוסד נוצר קשר עם שגרירות קנדה בסודאן. אסרסי, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את בתה בבית החולים בח'רטום, וכעבור כחודש, במאי 1985, הגיעה עם משפחתה לקנדה.
ביוגרפיה > מקנדה לישראל

היא החלה ללמוד רפואה בוויניפג, אבל עקב מאסרם של שניים מאחיה, שהיו פעילי עלייה בגונדר, נאלצה להפסיק את לימודיה ולסייע בפרנסת משפחותיהם. היא התקבלה לעבודה בבית חולים מקומי כאחות במשמרת לילה, ובימים עבדה כמזכירה. בזמנה הפנוי סייעה בגיוס תרומות למען יהדות אתיופיה. במקביל גידלה בעצמה את בתה, לאחר גירושיה מבעלה.
אחרי מאמץ שנמשך חמש שנים, הצליחה להביא את אימה מאתיופיה לקנדה. האם עלתה לישראל, שני האחים שוחררו מהכלא האתיופי בסיוע המוסד, עלו לישראל והוכרו כאסירי ציון. כשנה לאחר מכן, ב-1992, היא עלתה לישראל יחד עם בתה.
בישראל פגשה את ברוך גרמאי, שאותו הכירה עוד באתיופיה. השניים נישאו ומתגוררים בירושלים. אסרסי ממשיכה לעבוד כאחות מעשית.
חשיבות פעילותה

במהלך המסע הרגלי לסודאן נקראה אסרסי לטפל ברבים ממשתתפי המסע, שסבלו מרעב, צמא, תשישות, פגיעת חיות טרף ופציעות שונות. למרות מחסור בתרופות וציוד רפואי, היא סייעה בהצלת חיים ובהגעת חברי הקבוצה ליעדם.
בצל מלחמת ההישרדות האישית והמשפחתית במחנה הפליטים, התגייסה אסרסי לעזור לפליטים יהודים במתן שירותי רפואה ובחלוקת כספי סיוע.
מעמדה כאחות בצלב האדום אפשר לה להשיג תרופות חיוניות, וכך להעניק טיפול רפואי ולהציל את חייהם של רבים, ביניהם עשרות תינוקות.
הוקרה

ביום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, שנערך בירושלים ב-2018, נערך מפגש בין אסרסי לאחד התינוקות שהצילה בסודאן – יאסו זללו, ואביו אשגרה וורקנו זללו, ביוזמת הטלוויזיה החברתית.
אסרסי נבחרה ל"גיבורת החברה הישראלית" בכנס מנהיגות נשית בקהילת יוצאי אתיופיה, שנערך על ידי "פורום ירוסלם".
בספר "מנהיגות פורצות דרך", בהוצאת פורום ירוסלם (2019), הוקדש פרק מיוחד לסיפורה.
הערות שוליים

↑  מלכה שבתאי ולאה קסן, "גברים מאתיופיה, נשים מישראל", "ארץ אחרת" גיליון מס' 30, 2005
↑  בתיה מקובר, "מנהיגות פורצות דרך", עמוד 32, הוצאת פורום ירוסלם, 2019
↑  הווארד לנהוף, "יהודים שחורים, יהודים וגיבורים אחרים", עמוד 216, הוצאת גפן, 2007
↑  גדי בן עזר, "המסע – סיפורי המסע של יהודי אתיופיה לישראל", עמוד 13, הוצאת מודן, 2007
↑  יובל אברהם, "סיפור שגוי – מדיניות מפלה", הטלוויזיה החברתית, 2018
↑  בתיה מקובר, "מנהיגות פורצות דרך", עמוד 36, הוצאת פורום ירוסלם, 2019
אריה מוהליבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1904 ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1996 (בגיל 91 בערך) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
אריה לייב מוהליבר (ב' בסיון תרס"ד, 1904 – ט"ז באדר תשנ"ו, 1996)
היה מאבות השחמט הארץ-ישראלי. בשנות ה-20 של המאה ה-20 ניהל את מועדון השחמט "לסקר" בירושלים וערך את ביטאונו "השחמט", ולאחר מכן שימש נשיא המועדון. במשך ארבעים שנה היה יועץ כלכלי של הקרן הקיימת לישראל.