stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וואליס ואדוארד
הפקה > ליהוק

| --- | --- |


עם כיוון השעון מימין למעלה: אבי קורניש, אנדראהרייסבורו, אוסקר אייזק וג'יימס ד'ארסי
מדונה החלה לעבוד על הליהוק של "וואליס ואדוארד" לאחר שחזרה מאפריקה, שם הייתה בחופשה. היא זכרה שהתקשתה בענייני הליהוק כאשר ביימה בסרטים אחרים בעבר וזאת, כיוון ששחקנים רבים סירבו לחתום על תפקיד מסוים. מדונה השוותה את תהליך ליהוק הסרט לתהליך הקלטת אלבום אולפן חדש, שבו היא יכולה לבחור בקלות אנשים עמם היא רוצה לעבוד. אבי קורניש הוחתמה לגלם את וולי וינטרופ, בעוד ווליס סימפסון והמלך אדוארד השמיני גולמו על ידי אנדראה רייסבורו וג'יימס ד'ארסי. את יבגני גילם אוסקר אייזק ואת בעלה של וולי, ויליאם, גילם ריצ'רד קויל. ורה פרמיגה הוחתמה בהתחלה לגלם את סימפסון, אך פרשה כאשר נכנסה להריון.
הזמרת ראתה את רייסבורו בתור מרגרט תאצ'ר הצעירה בסרט "ההליכה הארוכה לפינצ'לי" (2008) ששודר ב-BBC, ורצתה שהיא תגלם את סימפסון: "חיפשתי איכות מסוימת: משהו שביר, אנדרוגיני ועם זאת נשי בצורה ממש מיושנת כשראיתי את אנדראה, ידעתי מיד שהיא האחת". קורניש אמרה על תפקידה כווינטרופ, "מדונה היא אישה חזקה ועצמאית שלא צריכה גבר כדי להגדיר אותה – וזה ראוי להערצה. היא למדה כל היבט של מה שקרה עם ווליס סימפסון ואדוארד השמיני [...] זו תובנה מרתקת לגבי מעמד ורומנטיקה. מדונה יצרה אישה עכשווית – אותה אני אגלם – בשם וולי, אשר מוקסמת ממה שקרה לגברת סימפסון". לבתה של מדונה לורדס הוצע תפקיד, אך הזמרת התנגדה לכך. עם זאת, מאוחר יותר היא אפשרה ללורדס להשתתף בסרט בתור וולי וינטרופ הצעירה.
ליואן מקגרגור הוצע לגלם את תפקידו של המלך אדוארד השמיני, אך הוא הוחלף על ידי ג'יימס ד'ארסי. המפיק דייוויד פרפיט ומנהלת הליהוק נינה גולד עזבו את "וואליס ואדוארד", כאשר מקורות דיווחו שיש להם "הבדלים יצירתיים" עם מדונה וגילו שהיא נאבקת "לשתף פעולה ולהאציל". מרגו סטילי הוחתמה לגלם את ליידי תלמה פורנס אך עזבה את הפרויקט, בטענה של "הבדלים אמנותיים" עם מדונה: "היה לי את התפקיד, אך היו לנו הבדלים אמנותיים. היא (מדונה) היא באמת משהו. אני מאחלת לצוות השחקנים בהצלחה כי הם כולם ממש מוכשרים". היא הוחלפה בקייטי מקגראת'. ג'ודי פארפיט הוחתמה לגלם את המלכה מרי, וג'פרי פאלמר לוהק לתפקיד סטנלי בולדווין. האב ובנו האמיתיים ג'יימס ולורנס פוקס הוחתמו לגלם את המלך ג'ורג' החמישי ובנו, ברטי (אחיו הצעיר של אדוארד). ב-BBC דיווחו כי חברי המרכז הוולשי של לונדון הביעו עניין להופיע בסצנה שבה אדוארד מזועזע מתנאי החיים בכפרי הכורים הוולשים. דובר המרכז, שסוכנות הליהוק של הסרט יצרה איתו קשר, אמר: "היו לי כ-15 שיחות טלפון הבוקר, ואתמול היה משעמם כי כולם רוצים להיות בסרט עם מדונה". המרכז אמר כי דרושים דוברי ולשית כניצבים בסצנות של ביקוריו של אדוארד בעמקי דרום ויילס בשנות ה-30.
נטלי דורמר לוהקה לגלם את תפקידה של המלכה אליזבת הצעירה (המלכה האם). דורמר אמרה על התפקיד, "המדינה הזו נוטה לזכור את המלכה האם כבת 97 מקומטת למדי, אך אני מגלמת אותה כשהיא הייתה בת עשרים או שלושים ומשהו; כשהיא הייתה קסומה למדי". הערכתה של דורמר לתפקיד צוינה על ידי ההיסטוריון המלכותי הוגו ויקרס, שהתבקש על ידי מדונה לייעץ לה לגבי המאפיינים של בני משפחת המלוכה ואישר שמדונה תיארה את המלכה האם כהשפעה שלילית על היחסים בין אדוארד השמיני לסימפסון.
הפקה > צילום

רוצה את "וואליס ואדוארד" בצורה האותנטית ביותר שאפשר, מדונה רצתה לצלם במקומות שבהם מתגוררת משפחת המלוכה. היא עברה לממלכה המאוחדת, כיוון שצילומי הסרט ארכו שישה חודשים. תקציבו היה 11 מיליון ליש"ט (17.62 מיליון דולרים). הצילומים החלו ב-5 ביולי 2010; המקומות כללו את לונדון ומחוזות הבית, עם נסיעות לניו יורק ולצרפת. סצנות שונות צולמו בשתי הקומות העליונות של פאב אבינגדון, ואחריהן סצנות בקלאב קוורטרס בכיכר טרפלגר. הצילומים אירעו גם בסטוק פארק, בקינגהאמשייר.
לאחר מכן, ההפקה עברה לצרפת, שם מדונה צילמה סצנות עם ד'ארסי ורייסבורו בפאלם ביץ' במרסיי ב-29 ביולי 2010, ובווילפראנש-סור-מר ב-30 ביולי. הסצנות צולמו עם קורניש במלון לה מוריס. בזמן הצילום עם רייסבורו, מדונה והצוות שלה ביקשו מקרטייה ליצור עותקים של אוסף אבני החן הנרחב של סימפסון עבור הסרט. צמיד מפרק כף היד של רייסבורו אבד בים התיכון, ומדונה הזמינה אחד חלופי במקום. המעצבת אריאן פיליפס תיארה את הצילומים שכללו את התכשיטים המקוריים של סימפסון:
הצלחנו להשתמש בקטעי ארכיון של ואן קליף & ארפלס, שהגיעו עם דלת מסתובבת (אנ') של מאבטחים. לוח הזמנים של ייצור התכשיטים היה מסובך מאוד, כי חלקים היו צריכים לעבור משווייץ לפריז, ולוח הזמנים של הצילומים השתנה ללא הרף. זה היה באמת 'בית קלפים'. היו כמה פעמים שנתפסנו, הסצנות הוזזו למעלה, ולמזלי, מדונה הצליחה להעמיד לרשותנו את התכשיטים האישיים שלה. כשאתה רואה את ווליס מרססת את הפרחים בבושם, עגילי הפנינה והיהלומים שלה מאת בולגארי בשחור-לבן הם של מדונה.
הצילומים עברו לניו יורק בספטמבר, שם צילמה מדונה סצנות בברוקלין. ד'ארסי היה צריך לרקוד בלט בסצנה אחת; הוא לא ידע בלט, ומדונה ביקשה ממנו ללמוד את השלבים. לפי ד'ארסי, הסצנה הייתה "ריקוד יוצא דופן עם הרמות וסיבובים. עם זאת, אני לא יכול לעשות את זה, אך אתה עושה את זה כי היא [מדונה] איכשהו הופכת את הבלתי אפשרי לאפשרי וזה נותן לך הערכה עצמית מדהימה כשאתה עושה זאת. את הדברים האלה". מדונה גם ביקשה ממנו ללמוד לנגן בחמת חלילים בשישה שבועות ולרכב על סוסים.
קידום והוצאה

בפברואר 2011 ערכה מדונה הקרנה פרטית של הטריילר של הסרט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. ההקרנה, שכללה מפגש שאלות ותשובות עם הזמרת, נועדה למכור את הסרט למפיצים. הזכויות על הסרט נמכרו לאופטימום ריליסינג עבור השוק הבריטי, לחברת ויינסטין עבור השוק האמריקאי ולווילג' רודשאו עבור השוק האוסטרלי והניו זילנדי. חברת ויינסטין קידמה את הסרט כסרט הראשון באורך מלא שבוים על ידי מדונה; החברה הגדירה את "טינופת וחוכמה" באורך 81 הדקות (סרטה הקודם) כסרט קצר. אף על פי שמדונה קיוותה להקרין את הסרט בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2011, הוא לא היה מוכן בזמן. "וואליס ואדוארד" הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1 בספטמבר 2011, כאשר מדונה והצוות הראשי השתתפו בבכורה. הסרט הוצג גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2011 באותו החודש. תמונות סטילס מהצילומים של "וואליס ואדוארד" פורסמו בגיליון ספטמבר 2011 של מגזין האופנה האמריקאי ואניטי פייר.
בכרזת הסרט הבין-לאומית, ד'ארסי נשא את רייסבורו על גבו בפוזה רומנטית. דייוויד ורטון מ-Cinema Blend אמר שעל אף שהכרזה נוצרה בצורה "אומנותית", "היא מסוג הדברים שתעשיית הקולנוע עושה כל הזמן בכרזות שלה, בדיוק כמו פוזת 'הראשים הצפים' או הפוזה של 'להסתכל דרך הרגליים של מישהו' [...] אך אני חושב שזה נעשה בעצלנות". בהמשך, פורסמה ברחבי העולם כרזה שנייה ובה רייסבורו וד'ארסי בתור ווליס ואדוארד עומדים להתנשק על חוף הים. בינואר 2012, מדונה הופיעה בשתי תוכניות טלוויזיה ודיברה על תהליך היצירה והצילום של הסרט. היא הופיעה לראשונה ב-Nightline אשר שודרה ב-ABC, שם שוחחה עם המנחה סינתיה מקפאדן על "וואליס ואדוארד". לאחר מכן, מדונה הופיעה בתוכנית הטלוויזיה The Graham Norton Show ביחד עם ד'ארסי ורייסבורו. הסרט הוקרן בבכורה ב-11 בינואר 2012 בממלכה המאוחדת וב-23 בינואר בארצות הברית. בשונה מכך, "וואליס ואדוארד" עלה לאקרנים בישראל ב-2 בפברואר 2012.
חברת ויינסטין הודיעה ביוני 2011 שהיא מתכננת להפיץ את "וואליס ואדוארד" בניו יורק ובלוס אנג'לס ב-9 בדצמבר 2011, עם התרחבות לשווקים נוספים במהלך החודש שלפני הפרסום הנרחב שאירע באמצע ינואר. לאחר הקרנות הסרט בפסטיבלי ונציה וטורונטו, החליטה חברת ויינסטין לקצר את זמן ההצגה שלו בכעשר דקות. ההוצאה המתוכננת שלו שונתה לשידור באופן מוגבל למשך שבוע אחד בלבד החל מ-9 בדצמבר 2011, לפני הקרנתו העולמית ב-3 בפברואר 2012.
קבלה > תגובה ביקורתית

לאחר הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה, מבקרים שונים הפנו כלפי הסרט ביקורות מעורבות. ברוטן טומייטוז, קיבל ציון של 12% על סמך 113 ביקורות, ודירוג ממוצע של 4.24/10. הקונצנזוס הביקורתי קבע; "הסרט מפגין את העין החדה של הבמאית מדונה לסגנון בולט, אך הביוגרפיה הרדודה הזו אסתטית מכדי להציע תובנה כלשהי לגבי הנושא שלה". במטקריטיק קיבל ציון של 36 מתוך 100, מה שמצביע על ביקורות לא חיוביות באופן כללי. לפי סטיב פונד מרויטרס, "וואליס ואדוארד" כנראה לא יעזור "להחיות את הקריירה הקולנועית המדשדשת של מדונה". קייל ביוקנן מניו יורק תהה אם הסרט יהיה המועמד המוביל בפרסי פטל הזהב. דייוויד גרטן מדיילי טלגרף העניק לסרט שלושה כוכבים וביקורת מעורבת: "הסרט הוא סיפור נועז ובטוח על האובססיה של אישה אמריקאית לווינדזור". גרטן שיבח את הופעותיהם של רייסבורו וקורניש, אך חשב שהסרט נראה כמו פרסומת לפריטים יקרים ואופנה ופונה רק לנשים צעירות יותר.
זאן ברוקס מגרדיאן העניק לסרט כוכב אחד, ותיאר אותו כ"איוולת מטומטמת, תרנגול הודו שחלם שהוא טווס". טוד מקארתי מהוליווד ריפורטר כתב שהסרט דומה לסרט תיעודי על אישה במסע קניות, ומצא את הרומן של וולי ויבגני עגום במיוחד. אוליבר ליטלטון מ-IndieWire גם ביקר את הסרט ואמר כי "השימוש במוזיקה הוא נורא" ו"מעולם לא ציפינו שמדונה תחזור יותר לקיים סיבובי הופעות, וזאת בתקווה שהיא לא תביים סרט נוסף". על אף שמארק אדמס מסקרין דיילי סימן את המשחק של רייסבורו כנקודת השיא, הוא מצא את הסרט מאכזב בסך הכול. גם לסלי פלפרין מווראייטי התאכזבה מהסרט, וכתבה שהוא "עמוס בדיאלוג סביר וביצועים חלשים". יותר תשומת לב הוקדשה לתלבושות מאשר לסיפור, שלדעתה יש פוטנציאל רב. קולין קנדי מ-Metro כינה את הסרט "האסון". סיימון ריינולדס מדיגיטל ספיי תיאר את הסרט כ"דבר ללא דופי עם עיצוב תלבושות מעודן", אך הרגיש שהוא "בקושי מספיק כדי להסוות את הטון הפראי שלו, הסגנון הוויזואלי המשתנה והביצועים הנודניקים שלו". דן קרייר מ-Camden New Journal העניק לסרט כוכב אחד מתוך חמישה, קרא לו "סרט נורא לצפייה" ואמר שמדונה "לעולם לא תורשה להתקרב שוב למצלמה של במאי".
דייגו קוסטה מ-Slant Magazine העניק לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים. הוא קרא לו "תענוג ויזואלי חסר בושה" ו"קטע משובח לחלוטין של קולנוע אונירי". בהמשך, שיבח את הבימוי של מדונה ואת המוזיקה של קוז'ניובסקי. דיימון וייז מאמפייר העניק לסרט שלושה מתוך חמישה כוכבים וציין את הביקורת הקשה על מדונה: "נאמרו הרבה על מדונה והסרט החדש שלה – על כמה הוא גרוע וחסר יכולת, כאילו הוא איכשהו יותר גרוע מ-99% שאר הסרטים שיצאו על בסיס שבועי. זה נכון: שם למעלה עם Showgirls. בואו ניתן לבמאית לנוח כאן". הוא שיבח את הביצועים של רייסבורו ואמר: "בטווח הקצר, נראה כי "וואליס ואדוארד" תויג כפרויקט יומרני, אבל בטווח הארוך, ההיסטוריה עשויה בהחלט למצוא אותו כהערה מרתקת על ידוענים מהמאה ה-20".
קבלה > הכנסות

בעולם, הסרט לא זכה להצלחה מסחרית גבוהה. בממלכה המאוחדת, "וואליס ואדוארד" הוצג ב-172 בתי קולנוע והכניס 183,000 פאונד (כולל הקרנות מוקדמות). על אף יציאתו המוגבלת, זה היה הסרט ה-14 עם הרווחים הגבוהים ביותר של אותו השבוע והגיע בשיאו למקום ה-20 בשבוע הראשון של מכירות ה-DVD בממלכה המאוחדת.
קבלה > שבחים

בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-69, "וואליס ואדוארד" זכה בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" עבור "Masterpiece" וקוז'ניובסקי הועמד בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר". על אף ש-"Masterpiece" זכה בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר", הוא לא הורשה להיות מועמד בקטגוריה המקבילה בטקס פרסי אוסקר ה-84; על פי חוקי האקדמיה לאמנויות ומדעים לקולנוע, שיר יכול להיות מועמד בקטגוריה רק אם הוא מופיע לא יאוחר מתחילת הקרדיטים הסופיים ו-"Masterpiece" מושמע במשך יותר מדקה בקרדיטים של הסרט. אריאן פיליפס זכתה בפרס על מצוינות בסרט תקופתי בטקס פרסי גילדת מעצבי התלבושות ה-14, והייתה מועמדת לפרס אוסקר בקטגוריית "עיצוב התלבושות הטוב ביותר".
קרדיטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מדונה – בימוי, תסריט, הפקה, הלחנה  אלק קשישיאן – תסריט  קריס ת'יקייר – הפקה  קולין וינס – הפקה משותפת  שרה זמברנו – הפקה משותפת  סקוט פרנקלין – הפקה בפועל  דונה ג'יליוטי – הפקה בפועל  הארווי ויינסטין – הפקה בפועל  האגן בוגדנסקי – בימוי צילום |  אבל קוז'ניובסקי – הלחנת מוזיקה  איליין גריינג'ר – קאסטינג  לוסינדה סייסון – קאסטינג  מרטין צ'יילדס – עיצוב הפקה  הו ארתור – ארט דיירקשן  מארק ראגט – ניהול ופיקוח אמנותי  סליה בובאק – עיצוב סט  אריאן פיליפס – עיצוב תלבושות  ג'ני שירקור – עיצב איפור ושיער |  |  |  |  |  |  |
הקרדיטים נלקחו מ-Madonna.com וחברת ויינסטין.
Getaway Car

| --- | --- |

 סינגל שיווקי בביצוע טיילור סוויפט
 מתוך האלבום Reputation
 יצא לאור:  7 בספטמבר 2018
 תאריך הקלטה:  2016–2017
 סוגה:  סינת'-פופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:53
 חברת תקליטים:  ביג משין
 כתיבה:  טיילור סוויפט, ג'ק אנטונוף
 הפקה:  ג'ק אנטונוף, טיילור סוויפט
"Getaway Car" (בעברית: "רֶכֶב מִלּוּט") הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Reputation. השיר יצא לאור ב-7 בספטמבר 2018, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל שיווקי באוסטרליה וניו זילנד בלבד, לרגל הופעתה שם במסגרת סיבוב ההופעות החמישי שלה, "Reputation Stadium Tour". השיר נכתב, הולחן והופק על ידי טיילור סוויפט וג'ק אנטונוף והוא כולל בתוכו את סוגת סינת'-פופ, בשילוב סינתיסייזרים ותופים מתוכנתים. מבחינה לירית, השיר מתאר את המאמצים של סוויפט לברוח ממערכת יחסים במטרה להיות עם מישהו אחר, רק כדי להבין שגם מערכת היחסים הזו תגיע לקצה מהר משחשבה.
מבקרי מוזיקה עכשווית למבוגרים שיבחו את הפקתו של השיר ואת מילותיו, המורכבות מדימויים ופניות לזוג הפושעים בוני וקלייד. חלק ממבקרי המוזיקה תיארו את הרצועה כגולת הכותרת של Reputation. מבחינה מסחרית, "Getaway Car" לא דורג במצעד הסינגלים האוסטרלי, אך הגיע למקום ה-33 במצעד השירים הדיגיטליים של ה-ARIA. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-70,000 עותקים במדינה. בניו זילנד, דורג במקום התשיעי במצעד השירים החמים של המדינה.
רקע וכתיבה

"Getaway Car" נכתב והופק על ידי טיילור סוויפט וג'ק אנטונוף. הוא הוקלט על ידה עבור אלבום האולפן השישי שלה, Reputation, משנת 2017. זהו שיר סינת'-פופ שמבקרי מוזיקה (כולל רוב שפילד מרולינג סטון) תיארו ככזה "שמזכיר את הפקת אלבום האולפן החמישי שלה 1989, משנת 2014". ג'יימיסון קוקס מפיצ'פורק אמר כי השיר נשמע באופן ספציפי כמו "Out of the Woods"; שיר מ-1989 שהופק גם כן על ידי אנטונוף. השיר כולל סינתיסייזרים פועמים, תופים מתוכנתים ושירה שתוארה כ"מניפולטיבית". בתחילת השיר נעשה שימוש בווקודר, עבור קידוד הקול של סוויפט.
מילות השיר עוסקות במאמציה של סוויפט לברוח ממערכת יחסים למישהו אחר, אך עד מהרה היא מבינה שגם מערכת היחסים החדשה הזו תסתיים. בבית הראשון היא מצהירה: "העניבות היו שחורות, השקרים היו לבנים / בגוני אפור לאור נרות / רציתי לעזוב אותו, הייתי צריכה סיבה". ההפקה נבנית עבור הפזמון, בו סוויפט מהרהרת בבגידה שלה: "היית צריך לדעת שאני אהיה הראשונה לעזוב / תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה / שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". השורות, "הוא רץ אחרינו / צרחתי 'לך, לך, לך!' / אבל אצל שלושה מאיתנו, מותק, זה מופע צדדי", מרמזות על משולש אהבה עליו מדברת סוויפט. היא מהרהרת כיצד עזבה את אהובה בפתאומיות: "אני ברכב מילוט / השארתי אותך בבר המוטל / הכנסתי את הכסף לתיק וגנבתי את המפתחות / זו הייתה הפעם האחרונה שראית אותי". סוויפט מדמה את בן זוגה ואת עצמה לבוני וקלייד, אך מוסיפה שהיא עזבה אותו למען גבר חדש.
אופי צ'טרג'י מהמגזין האוסטרלי The Music הצביעה על כך ש-"Getaway Car" מזכיר את "You Give Love a Bad Name" של ג'ון בון ג'ובי, משנת 1986. האנה מילריאה מ-NME הבחינה בכך שסוויפט מתייחסת לסופר צ'ארלס דיקנס ולסרט "הבריחה הגדולה", משנת 1963. היא דירגה אותו במקום ה-96 ברשימת "השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
משמעות

טיילור סוויפט משתמשת בדימוי של פושעים ברכב מילוט, כמטפורה מרכזית לרומן שדינו מוות לכאורה. היא מדמה את יחסיה הרומנטיים עם טום הידלסטון לנסיעה ב"רכב מילוט" מזירת פשע, תוך אזכור מערכת היחסים שלה עם קלווין האריס שלא צלחה. בשירה "Wonderland" משנת 2014, היא מספרת סיפור דומה ומשלבת בתוכו את תחושותיה ומחשבותיה. הפזמונאי ג'ק אנטונוף שהשתתף בכתיבת השיר, הוציא שיר בשם "Rollercoaster" שתואר כדומה ל-"Getaway Car", הן מבחינת המנגינה והן מבחינת המשמעות.
משמעות > אינטרו

האינטרו של השיר כולל בתוכו שורה אחת: "לא, שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". "רכב מילוט" הוא רכב המשמש לבריחה מזירת פשע. הדבר מהווה התייחסות לזוג הפושעים בוני וקלייד. ב-23 במאי 1934 נהרגו בוני וקלייד באחד הכבישים הנטושים שבקרבת מקום מחבואם במדינת לואיזיאנה. הם נהרגו על ידי כוח של ארבעה שוטרים מטקסס ושני שוטרים מלואיזיאנה, שנוספו אליהם אך ורק מסיבות חוקיות של "סמכות משפטית מקומית". סוויפט שואבת השראה מסיפורם של בוני וקלייד כדי להזהיר את בן הזוג שלה בשורה הזו, מכיוון שאהבתם החלה ב"רכב מילוט" כריבאונד ממערכת היחסים הקודמת שלה. כלומר, הסוף היה ידוע מראש ועוד כשהכירו, הבינו שיחסיהם יעלו על שרטון.
משמעות > בית ראשון

את הבית הראשון היא פותחת בשורה "אלו היו הזמנים הטובים ביותר, הפשעים הקשים ביותר" הלקוחה מהרומן ההיסטורי "בין שתי ערים" של צ'ארלס דיקנס.
"היה זה הטוב בזמנים, היה זה הרע בזמנים; היה זה עידן החוכמה, היה זה עידן הטיפשות; היה זה תור האמונה, היה זה תור הספקנות; היו אלה ימים של אור, היו אלה ימים אפלים; היה זה אביב התקווה, היה זה חורפו של ייאוש; הכול היה אפשרי, דבר לא היה אפשרי, כולנו הלכנו ישירות לגן עדן, כולנו הלכנו לכיוון השני..."
סוויפט השתמשה בציטוט זה, אך החליפה את המילה "זמנים" ל"פשעים"; דבר המרמז על סכסוך בחייה הרומנטיים באותה התקופה. היא נהנתה, אך עם זאת הרגישה אשמה כי האושר שלה בא על חשבון מישהו אחר. בעת שהיא פגשה לראשונה את טום הידלסטון (אליו מכוון "רכב המילוט") היא עדיין יצאה עם קלווין האריס. היא מתייחסת לבגידה זו כאל "הפשעים הקשים ביותר". אותו הפשע הוא העובדה שסוויפט יצרה מצג שווא כלפי הידלסטון וגרמה לו לחשוב שיש להם סיכוי להיות ביחד לטווח הארוך, אך ידעה שמערכת היחסים ביניהם תגיע לקצה מוקדם מהצפוי.
בשורה השנייה היא שרה "הכיתי גפרור ופוצצתי לך את התודעה". באומרה "להכות גפרור", היא מתכוונת לכך שהיא הציתה את מערכת יחסים הזו. (היא השתמשה בליריקה דומה בגרסה הראשונית של "Sparks Fly", משנת 2010) בנוסף לכך, בשנת 2014 היא הוציאה את השיר "I Know Places" בו שרה: "אהבה היא להבה קטנה ושברירית שיכולה להישרף כליל". הידלסטון סיפר כיצד סוויפט "הכתה" אותו (כבשה את לבו לכאורה), ואמר כי: ”בעת שדה ויקנד הופיע בנשף המט גאלה של 2016 ואף אחד לא רקד, קמנו בעצמנו ורקדנו [...] ישבתי לצידה (לצד סוויפט) בארוחת הערב באותו הלילה והיא הייתה מקסימה מאוד. היא מדהימה”. סוויפט התייחסה לדימוי הגפרורים גם ב-"Dear John", משנת 2010. באותו השיר, היא סיפרה על כך שהיא הייתה התמימה במערכות היחסים שלה ואילו ב-"Getaway Car" היא הפיכחת והשולטת, לכאורה.
בשורה השלישית היא מצהירה "אבל לא התכוונתי לזה". כלומר, הדמות הראשית (סוויפט) התחילה את מערכת היחסים שלה עם בן זוגה החדש, אך לאחר מכן היא התחרטה על זה. היא ממשיכה ושרה "ולא ראית את זה". אף על פי שהיא זו שהתחילה את מערכת היחסים, ייתכן ובן זוגה לא ראה זאת כך. הדבר יכול להצביע על כך שהוא מרוכז במקצת בעצמו ולא תמיד הקדיש לה תשומת לב רבה. את הבית היא מסיימת עם ארבע השורות "העניבות היו שחורות, השקרים היו לבנים; בגוני אפור לאור נרות; רציתי לעזוב אותו; הייתי צריכה סיבה". היא מסבירה על העובדה שבעת שהייתה עם האריס בזוגיות, היא פגשה בהידלסטון באותו הערב של המט גאלה והוא היה ל"רכב המילוט" שלה מהאריס לכאורה. היא מציירת תמונה חזותית עם תיאורים של הלילה בו הם נפגשו; אותן העניבות השחורות (קוד הלבוש של הגברים בערבי המט גאלה) עם גוני האפור לאור הנרות הם תיאור של הרגע בו היא והידלסטון רקדו יחד באותו הערב. אותו הסרטון הפך לוויראלי במרשתת. גוני האפור מצביעים על חוסר הוודאות של השניים. הצבע האפור קשור לסרט "חמישים גוונים של אופל" (מסדרת סרטי "חמישים גוונים של אפור"), עבורו הקליטה את שיר הנושא, "I Don't Wanna Live Forever".
משמעות > פזמון > קדם-פזמון

קדם-הפזמון הראשון מתחיל בשתי שורות. הראשונה מביניהן "ה-X מסמן את המקום בו התפרקנו", מסמלת את העובדה שסוויפט מנסה ליצור את תמונת המצב של המאורע עליו היא מדברת, במטרה להראות עד כמה היא זוכרת היטב את נפילת מערכות היחסים שלה. היא מדברת על דברים דומים בשירה "End Game", משנת 2017. השורה "ה-X מסמן את המקום בו התפרקנו", מופיעה גם בשירה של הילרי דאף "Breathe In. Breathe Out.", משנת 2015. כשנשאלה על השיר האהוב עליה מ-Tumblr של דאף, השיבה סוויפט כי "Breathe In. Breathe Out.", בולט מאוד בעיניה.
בהמשך קדם-הפזמון, היא שרה "ידעתי את זה ממשקה האולד פאשנד הראשון, היינו מקוללים". אולד פאשנד הוא קוקטייל המוכן על ידי ערבוב סוכר עם אנגוסטורה ביטרס, בתוספת עם ויסקי או לעיתים רחוקות עם ברנדי. קוקטייל זה מוגש באופן מסורתי בכוס אולד פאשנד, שקדמה לקיומו של הקוקטייל. בימים הראשונים של מערכת היחסים בין סוויפט להידלסטון, הם נצפו כשהם שותים את הקוקטייל המדובר. אזכור משקאות אלכוהוליים קיים בשלושה שירים נוספים מ-Reputation:‏ "End Game",‏ "Gorgeous", ו-"King of My Heart". מוטיב מרכזי שמופיע לאורך כל "Getaway Car" הוא שהיחסים בין סוויפט להידלסטון היו זמניים בלבד.
היא סוגרת את קדם-הפזמון בשורה "מעולם לא היה לנו שוטגאן [באמצעותו] ירינו בחושך (אה!)". כאשר יורים בשוטגאן, הכדוריות מתפזרות ובכך גדל הסיכוי לפגוע במטרה ולגרום לה נזק רציני. סוויפט משתמשת בדימוי זה כדי להדגיש את הכאב הקשור לאופי של מערכת היחסים שלה. בנוסף, היא מציינת את צמד המילים "ירינו בחושך" כדבר שמועד לכישלון שכן, לא ניתן לכוון במדויק בחושך וזאת, במטרה לסמן את העובדה שאהבתם נחרצה מלכתחילה.
משמעות > פזמון > פזמון

בפזמון השיר, ישנן אחת עשרה שורות בסך הכול. שש מתוכן "נהגת ברכב המילוט; טסנו, אבל לעולם לא היינו מגיעים רחוק; נסעת ברכב המילוט; היו צפירות בפעימות הלב שלך; ברכב המילוט, אוי-אוי-אוי; לא, הם אף פעם לא מגיעים רחוק, אוי-אוי-אהה", מדברות על כך שרכב מילוט משמש בדרך כלל את הפושעים כדי להימלט מהמקום לאחר שנעשה פשע. אותן הצפירות בפעימות הלב של בן זוגה החדש, הן התזכורת המתמדת של סוויפט לכך שהיא עשתה מעשה אסור כביכול. במקרה הזה, היא השתמשה בבן הזוג החדש שלה כ"רכב מילוט", במטרה להתרחק ממערכת היחסים הקודמת שלה. כל זה, בעת שהיא מודעת לכך שזה לא יימשך זמן רב. סוויפט השתמשה בדימויים ומטפורות של מכוניות בשירים רבים שיצאו במהלך הקריירה שלה, כדוגמת "Tim McGraw" ו-"Our Song" (מ-Taylor Swift) משנת 2006, ו-"Wildest Dreams" ו-"Style" (מ-1989) משנת 2014.
בארבע השורות "אל תעמיד פנים שזו כזו תעלומה; תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה; היית צריך לדעת שאני אהיה הראשונה לעזוב; תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה", היא חוזרת פעמיים על "תחשוב על המקום בו פגשת אותי לראשונה", בכוונה. ערב המט גאלה של שנת 2016 היה רגע מכריע בחייה של סוויפט. היא פגשה שם את הידלסטון (בן זוגה לשעבר) ואת ג'ו אלווין, שעדיין נמצא עמה בזוגיות. שניהם היוו השראה ליצירתו של Reputation. באותו הערב היא החליטה כמה דברים גורליים, שלבסוף הובילו לכך שהיא נפרדה מהידלסטון, אך נשארה עם אלווין.
בסוף הפזמון, היא שרה "לא, שום דבר טוב לא מתחיל ברכב מילוט". כלומר, היא מזהירה את הידלסטון שהוא הולך לחוות פגיעה, והדבר הוא חזרה על האינטרו.
משמעות > בית שני

הבית השני מתחיל בארבע השורות: "זו הייתה הבריחה הגדולה, הפסקת הכלא; אור החופש על הפנים שלי; אבל לא חשבת; ואני פשוט שתיתי". סוויפט מתארת מצב של בריחה ממקום מסוים, שהוא מערכת היחסים הקודמת שלה, תוך שהיא מכנה את המצב כ"הפסקה מהכלא". כלומר, במערכת היחסים הקודמת שלה היא חשה כה כלואה, עד שהיא הייתה צריכה לחפש "רכב מילוט" שישמש אותה לבריחה. באומרה "אור החופש על הפנים שלי", היא מסבירה כי לאחר שנמלטה באמצעות רכב המילוט (חברה להידלסטון), היא חשה תחושה של חופש.
היא ממשיכה ושרה "בזמן שהוא רץ אחרינו, צרחתי, 'לך, לך, לך!'; אבל אצל שלושה מאיתנו, מותק, זה מופע צדדי; וקרקס הוא לא סיפור אהבה; ועכשיו שנינו מצטערים (שנינו מצטערים)". שורות אלה מתייחסות למשולש האהבה שנוצר בין סוויפט, קלווין האריס וטום הידלסטון. לאחר הפרידה של סוויפט מהאריס, פורסמו תמונות שלה עם הידלסטון. האריס בתגובה, כתב בטוויטר: ”אני מבין שאת מאושרת בקשר החדש שלך, אך את צריכה להתמקד בו, במקום לנסות לקרוע את בן זוגך לשעבר ולהוריד אותו למטה”. מאוחר יותר, התנצל על דבריו ואמר ל-British GQ: ”תוצאות מערכת היחסים שלנו התפרסמו הרבה יותר מאשר מערכת היחסים עצמה. כשהיינו יחד הקפדנו מאוד שזה לא יהיה קרקס תקשורתי”. הדבר הוא מעין אזכור של להיטה "Love Story" משנת 2008, העוסק בסיפור אהבה.
משמעות > פזמון שני

הפזמון השני מחולק לשני חלקים: קדם-הפזמון השני והפזמון השני עצמו. קדם-הפזמון השני מכיל בתוכו את ארבע השורות המוזכרות בראשון, עם שינוי של סוף השורה השנייה "כל אחד לעצמו". (בראשון היה כתוב "שיקרתי לעצמי") הפזמון השני, מכיל בתוכו בדיוק את אותן השורות המופיעות בזה הראשון, תוך שהוא מדבר על אותם הדברים שצוינו קודם לכן.