stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליפתא
היסטוריה > מלחמת העצמאות

תוכנית החלוקה של האו"ם מ־1947 קבעה כי ליפתא והכפר שייח' באדר הסמוך לו יהיו חלק מהאזור הבינלאומי של ירושלים.
הכפר ליפתא והשכונות הערביות הסמוכות היו הראשונים שהחלו להתרוקן עם פרוץ האירועים האלימים.
ב־4 דצמבר 1947 קיבלו תושבי הכפר הוראה מהוועד הערבי העליון לפנות את הנשים והילדים, ובכפר הוצבו אנשי הנג'אדה. הכפר שימש כבסיס לצליפות לעבר השכונות היהודיות הסמוכות: קריית משה, גבעת שאול ורוממה.
בסוף דצמבר 1947 הרגו אנשי ההגנה בעל תחנת דלק ערבי בשכונת רוממה שנחשד כי מסר ידיעות ללוחמים הערבים על מועד יציאתן של שיירות יהודיות לתל אביב. למחרת זרקו אנשי קאלוניה, כפרו של בעל תחנת הדלק, רימון לעבר אוטובוס יהודי. משלב זה החל גל של התנגשויות אלימות בין היהודים לערבים באזור, שכלל צליפות הדדיות ותקיפות של השכונות הערביות שבוצעו על ידי אנשי ההגנה, האצ"ל והלח"י.
לפי גרסה פלסטינית, תושבי ליפתא פונו מהכפר רק בינואר 1948, לאחר ששבעה תושבים נהרגו ובתים אחדים בכפר שהפך לבסיס לאנשי הנג'אדה פוצצו על ידי ההגנה, האצ"ל והלח"י (עזרא יכין השתתף בפעולת לח"י שבה פוצצו 3 בתים בליפתא עילית). אולם תושבי ליפתא חזרו לכפר בהוראת הוועד הערבי העליון ובינואר פונו אחרוני התושבים, שעברו לרמאללה וחלקם גם לדיר יאסין.
לאחר היציאה מהמחתרת ולקראת קום המדינה, התארגנו אנשי לח"י בירושלים לקראת הבאות. מכיוון שירושלים לא הייתה אמורה להיות חלק ממדינת ישראל, סניף לח"י שם שמר על עצמאותו, אף על פי שפעל על פי רוב בתיאום עם "ההגנה". המעבר מתנועת מחתרת לגוף צבאי יותר במהותו הביא עימו צורך בארגון בקנה מידה חדש והצריך גם מחנות. שלושה מחנות לח"י שכאלו היו בירושלים.
המחנה הראשון הוקם על אדמת הכפר ליפתא, עוד לפני הקמת המדינה. מאוחר יותר הוא נקרא מחנה "אלדד", על שם כינויו של יוסף יגן שנפל בקרב בדיר יאסין. במחנה זה התכוננו להתקפה על העיר העתיקה והוכשרו בו לוחמים לקראת המשך הלחימה בירושלים. לאחר שהוקמו מחנות נוספים, שוכנו בו אנשי מחלקת "ציון" הדתית.
בפברואר 1948 היו כבר כל כפרי האזור ריקים מתושביהם. בתקופה זו יושבו בליפתא באופן זמני פליטים יהודים, בעיקר משכונת שמואל הנביא [דרושה הבהרה]. לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נותרו כשני שלישים מאדמות הכפר מצדו הישראלי של קו הגבול, והן צורפו לתחום שיפוטה של עיריית ירושלים.
ממלכת ירדן הקימה על חלק מאדמות הכפר שנכבשו על ידה במהלך המלחמה מתחמים צבאיים (גבעת התחמושת, גבעת המבתר), ושיכנה חלק משמעותי מפליטי הכפר בבתי יהודים שגורשו על ידה מהרובע היהודי בעיר העתיקה של ירושלים.
היסטוריה > מוסדות בריאות, חינוך ודת

בליפתא, פעלו מרפאה, סניף טיפת חלב, בית ספר ואף חמישה בתי כנסת בנוסחים שונים אשר שימשו את משפחות העולים החדשים מתימן ומכורדיסטן. בשנת 1957, פנו נציגי התושבים יוצאי כורדיסטן אל משרד הדתות בבקשה לסייע להם בקבלת ספר תורה לבית הכנסת 'ליפתא התחתונה', כיוון שספר התורה שהיה ברשותם עד אותה עת, שייך לבית הכנסת של התימנים ונלקח בהשאלה. על מכתב זה חתומים 21 ראשי משפחות של מתפללים בבית הכנסת אשר נכון לשנת 2016 עוד מתפקד כבית כנסת פעיל, בעיקר בשבתות. שמות המשפחה המסומנים בהדגשה במסמך, הם של תושבים שהם או ילדיהם עדיין חיים בליפתא.
היסטוריה > פינוי בשנות השבעים ופעילות לאחר הפינוי

תושבי ליפתא העולים סבלו מעוני ומתנאי דיור ותשתית ירודים שעוררו זעזוע אצל המבקרים השונים במקום.
בשנת 1968 פנו סטודנטים מבית הספר 'בצלאל' לאומנות אל ראש העיר, טדי קולק, בבקשה למנוע את הרס המקום.
בליפתא שכנו כ־300 משפחות יהודיות. 285 משפחות פונו בין השנים 1971–1969 תמורת פיצוי ודיור חלופי בירושלים.
בשנות ה־70 פעל במקום בית ספר תיכון בשם בית הספר ליפתא, השוכן כיום ברחוב רחל אמנו בעיר.
על אף שבמפות הישראליות הרשמיות מצוין המקום כ"מי נפתוח", הוא מוכר בשם "ליפתא" בקרב תושבי האזור.
על האדמות החקלאיות של הכפר נבנו בהמשך שכונות העיר ירושלים – רוממה עילית, קריית בעלז, קריית צאנז, סנהדריה המורחבת ואזור התעשייה בהר חוצבים. שאר האדמות שהיו בזמנו מעובדות על ידי אנשי הכפר נכבשו על ידי ישראל ב־1967 מידי ירדן, ועליהן הוקמו השכונות רמת אשכול, גבעת המבתר ורמות אלון. הפליטים שהשתכנו ברובע היהודי פונו, תוך מתן פיצויים, וחלקם התיישבו באבו דיס.
בשטח הבנוי של הכפר מצויים כיום שרידי מסגד, בית קברות, בריכת אגירה, טרסות ובוסתנים. 55 מתוך כ־410 מבני הכפר נותרו על תילם ולא יושבו, חוץ ממבנה אחד ששופץ ונפתח כמכון גמילה מסמים. עם השנים המבנים הנותרים ניזוקו באופן חמור בשל פלישות של חסרי בית, שוד אבנים, פיצוץ יזום של תקרות הבתים על ידי מינהל מקרקעי ישראל, ואימוני צה"ל בשטח. בתי הכפר הנטושים ניבטים מכביש 1 בכניסה לירושלים.
במשך השנים מצאו מקלט בכפר בני נוער במצוקה וחסרי-בית אחרים, המשתקעים בבתיו, לרוב לתקופות קצרות. ב־1984 נחשפה במקום חבורה של קיצונים דתיים (שכונתה "כנופיית ליפתא") אשר תכננה לפוצץ את המסגדים שעל הר הבית ונעצרה רגע לפני שהצליחה להוציא לפועל את כוונתה.
באמצע שנות השמונים הוכרז המקום כשמורת טבע עירונית, וכיום הוא משמש כאתר טבע לתושבי ירושלים. בתי־ספר מקיימים במקום ימי־שדה וטועמים מהחיים בכפר הערבי שלפני 1948. במקום ניתן ללמוד על חקלאות הררית, מעיינות, ארכיטקטורה מסורתית והצמחייה במקום. הבריכה המנקזת את הנקבה והמעיין משמשת כמקווה לתושבים המתגוררים בסמוך. במעלה הכפר נמצא מעון לנוער הנגמל מסמים.
היסטוריה > במאה ה-21

בתי הכפר שימשו כאתר־הסרטה לכמה סרטים, בהם "מישהו לרוץ איתו", וכן סרטי סטודנטים כגון "ג'וניור" (פסטיבל ירושלים 2006).
מאז שנת 2006 פועלת באחד מבתי הכפר הישיבה התיכונית "ישיבת לך לך", המונה כ־15 תלמידים, ופועלת במתכונת של "למידה חווייתית" עם דגש על נושאי ידיעת הארץ.
ב־2017, לאחר פינוי התושבים האחרונים, הוכרזה ליפתא כשמורת טבע לאומית.
סקר ליפתא

בשנים 2014–2017 ביצע מינהל שימור ברשות העתיקות סקר נרחב ותיעוד מקיף של מכלול הכפר ליפתא, על רקע תוכנית 6036 שהוחלה על השטח. כדי להוביל לשימור מרבי של ערכי המקום, נערכו פעולות סקר ותיעוד מהמקיפות והנרחבות למכלול היסטורי בישראל. אלו הובילו לחשיפה של ממצאים רבים שלא היו ידועים ולהבנה חדשה של שלבי התפתחות הכפר: של הגרעין הקדום שלו ושל מאפייני נוף התרבות הייחודי ששרד עד ימינו.
פרויקט הסקר כלל: סקר סביבה ונוף, סקר משאבי טבע, סקר ארכאולוגי, תיעוד היסטורי של הכפר על המרחב הציבורי שלו – מבנים ומתקנים ציבוריים, מכלול המעיין, רחובות, דרכים, כיכרות, מתקנים, טרסות ועוד – כל אחד מ־75 המבנים תועד, ונערך ניתוח מפורט של גרעין הכפר ושל התפתחות מערכות המגורים והתעשייה בו וגם של הרכב האוכלוסייה ופריסתה בכפר.
המאבק המשפטי

תוכנית של מינהל מקרקעי ישראל ועיריית ירושלים מ־2004 מתעתדת להקים במקום מתחם מגורים גדול, בית מלון ושטחי מסחר. התנגדויות הוגשו לתוכנית בטענה כי היא אינה משמרת את זיכרון הכפר באופן הראוי.
בפגישה שיזם בשנת 2000 מנכ"ל חברת אפרידר, נחום זקן, עם מיכה טילקין, מנהל בממ"י, בנושא הסדרת זכויות התושבים במקרקעין בליפתא, הובהר כי יש לממ"י תכנון עתידי ביחס למקרקעין ושהתושבים יהיו חלק מהתכנון הכולל. משהוגשו התוכניות לוועדה המחוזית על ידי מינהל מקרקעי ישראל ב־2005, התברר כי בתי התושבים בכפר ליפתא סומנו להריסה. בתשובה לשאלות חברי הוועדה נטען על ידי נציגי ממ"י כי התושבים הם פולשים לבתים שאינם בבעלותם.
נציג התושבים, יוני יוחנן, המתגורר בבית הוריו שבליפתא, השתתף בפגישה זו ומנהל מאז שנת 2005 מאבק משפטי מול מינהל מקרקעי ישראל (ממ"י/רמ"י) ועיריית ירושלים, על הבתים ועל זכויות התושבים על הבתים, בליפתא לאחר הפינוי בשנות ה־70 נותרו 13 משפחות בליפתא העליונה, סמוך לכביש 1. ב־2017 פונו המשפחות האחרונות בליפתא מביתן תמורת פיצוי.
באוגוסט 2022, העירייה ורשות מקרקעי ישראל סיכמו על ביטול התוכנית, וכי הבתים הקיימים ישומרו.
חורבות כפר ליפתא
מרכז כפר ליפתא 2010
לקריאה נוספת

מעיין ליפתא – אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד – מאת משה קוסטה. בהוצאת ספרית בית אל 2008.
מיקלאנג'לו אבאדו

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 בספטמבר 1900 אלבה, איטליה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1979 (בגיל 79) גרדה ריביירה, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  מרצ'לו אבאדו, קלאודיו אבאדו 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב של מסדר ההצטיינות האיטלקי לתרבות ואמנות 
 
מיקלאנג'לו אבאדו (באיטלקית: Michelangelo Abbado;‏ 22 בספטמבר 1900 - 24 בספטמבר 1979) היה כנר איטלקי.
חייו

מיקלאנג'לו אבאדו, יליד אלבה, פיימונטה, איטליה, היה אביהם של הפסנתרן והמלחין מרצ'לו אבאדו והמנצח קלאודיו אבאדו, וסבו של המנצח רוברטו אבאדו. הוא למד נגינה בכינור אצל אנריקו פולו והלחנה אצל ג'ובאני אורפיצ'ה.
אבאדו הרבה להופיע בקונצרטים, הן כסולן והן בנגינה בהרכב קאמרי. בשנים 1938 עד 1945 ניגן בשלישייה עם הפסנתרן קרלו אידוסו ועם הצ'לן ג'ילברטו קרפאקס. הרפרטואר שלו כלל הן מוזיקה עתיקה והן יצירות של מלחינים איטלקים בני זמננו. בשנים 1927 עד 1934 ניגן ברביעיית המיתרים אבאדו-מליפיירו, יחד עם הצ'לן ריקרדו מליפיירו האב, אחיו של ג'אן פרנצ'סקו ואביו של ריקרדו מליפיירו הצעיר.
בשנת 1941 ייסד את תזמורת כלי הקשת של מילאנו, עמה הופיע הן כמנצח והן כסולן. התזמורת התמחתה בביצוע מוזיקה איטלקית מתקופת הבארוק.
אבאדו כתב ב-1943 מונוגרפיה על אנטוניו ויוואלדי וכן ערך פרטיטורות רבות של יצירות ויוואלדי, פגניני, באך, אלבינוני, בנדטו מרצ'לו ואחרים.
בשנת 1962 חדל אבאדו מפעילותו הקונצרטית והקדיש את זמנו להוראת תאוריית המוזיקה וטכניקת הנגינה בכינור.
אבאדו נפטר 1979 בגרדה ריביירה, לומברדיה.
מאנגסונג מאנגטסן, קיסר טיבט

מאנגסונג מאנגטסן (בטיבטית: མང་སྲོང་མང་བཙན) היה הקיסר השני, או השלישי, של האימפריה הטיבטית. הוא היה בנו של גונגסונג גונגטסן ונכדו של סונגסן גמפו, מייסד האימפריה הטיבטית. ישנה מחלוקת לגבי מספרו של מאנגסונג כקיסר טיבט, אין זה וודאי אם ירש את אביו או את סבו כקיסר. כאשר ירש את כס האימפריה, מאנגסונג היה צעיר מכדי לתפקד כקיסר ולכן הוקם ממשל עוצרות למספר שנים עד שגדל.
ביוגרפיה

מאנגסונג מאנגטסן היה נכדו של סונגסן גמפו ונינו של סונגסן נמרי, שני האבות המייסדים של האימפריה הטיבטית. תאריך לידתו אינו ידוע אך הוא כנראה נולד בטווח השנים 645-650. מאנגסונג מאנגטסן נישא לאישה בשם קרי-מה-לוד (Khri ma lod) שהעניקה לו את בנו, טרידו סונגטסן, אשר בסופו של דבר ירש אותו אחרי מותו כקיסר. קרי-מה-לוד הייתה יורשת העצר של מאנגסונג מאנגטסן והחזיקה בתואר "טסמפו" (צורת הנקבה של התואר של "טסנפו", קיסר טיבט).
מאנגסונג מאנגטסן השתייך שושלת יארלונג, השושלת ששלטה בממלכת טיבט לפני עלייתה של האימפריה הטיבטית העוצמתית. מלכי טיבט של שושלת יארלונג לפני עליית האימפריה הטיבטית נשארים בגדר מיתולוגיים, ואין הוכחה חותכת לקיומם.
ביוגרפיה > מחלוקת ירושה

בשנת 618, סונגסן גמפו ירש את אביו כשליט ממלכת טיבט וייסד את האימפריה הטיבטית. סונגסן החל במדיניות לוחמנית של התרחבות כנגד המדינות הגובלות בטיבט. במהלך שלטונו סונגסן כבש את ממלכות אז'ה וז'אנג-ז'ונג, ואף את נפאל. בנקודה כלשהי שאינה ידועה בשנות ה-40 של המאה ה-7 (640-650) סונגסן גמפו פרש מתפקידו כקיסר האימפריה לטובת בנו ויורש העצר שלו, גונגסונג גונגטסן. תוך 5 שנים מאז שירש את אביו, גונגסונג גונגטסן נפטר וסונגסן גמפו נאלץ לחזור לתפקד כקיסר. לא ברור אם גונגסונג גונגטסן באמת הוכתר כקיסר במהלך חמש השנים שבהן אומרים שהוא שלט, ואין שום אזכור לשלטונו במקורות הסיניים או הטיבטים. לכן הוא לפעמים לא נכלל ברשימת השליטים הטיבטים. כך נוצר מצב בו לא מובן אם מאנגסונג מאנגטסן ירש את סונגסן גמפו או את אביו גונגסונג גונגטסן בסוף 5 השנים בהן שלט (שייתכן שלא התרחשו כלל).
פעולות תחת גאר טונגטסן

בשנת 650, סונגסן גמפו נפטר. מאנגסונג מאנגטסן ירש אותו (או את אביו) באותה שנה כקיסר טיבט וכמלך טיבט ה-34. אולם, כאשר ירש את הכס, מאנגסונג מאנגטסן היה פעוט בן 3 בלבד ולא היה ביוכלתו לנהל את האימפריה. על כן גאר טונגטסן, השר העליון (Lönchen) של האימפריה שימש כעוצר של מאנגסונג מאנגטסן והשליט דה פקטו של האימפריה. גאר טונגטסן נולד והשתייך לשבט הגאר, משפחה טיבטית עוצמתית שהתרכזה במזרח להסה. משפחת הגאר, למעשה, הייתה המשפחה החזקה ביותר בטיבט במהלך המאה ה-7. גאר טונגטסן היה לשליט מוצלח, כתבים סיניים היסטוריים תיארו את גאר טונגטסן כשליט חכם, נחוש וקפדן, לוחם אמיץ וגנרל מיומן. שאיפותיו תאמו לשאיפות של סונגסן גמפו וניתן לו התואר "הכובש".
בשנת 663, ממלכת אז'ה שממזרח לאימפריה הטיבטית (שנכבשה מספר שנים מוקדם יותר על ידי סונגסן גמפו), לא הייתה כפופה לחלוטין לטיבט והחלה לתפקד שוב כממלכה עצמאית. זה פתח מלחמה בין אז'ה לטיבט. שני הצדדים, אז'ה וטיבט, שלחו שליחים לסין כדי לבקש את התערבותה במלחמה לטובת הצד שלהם. התגובה הסינית הייתה לשלוח צבא כחלק ממשלחת צבאית לטובת אז'ה, כדי להגן על הממלכה. אולם, הודות לעריקתו של אחד מהשרים של אז'ה לטובת הטיבטים, הגנות ממלכת אז'ה נחשפו. כשהטיבטים תקפו הם בהצלחה מחצו את כוחות ממלכת אז'ה וכבשו שנית את הממלכה. היא הפכה ליותר ויותר טיבטית, היא אימצה את השפה הטיבטית והתרבות, מיסים מטעם טיבט הוטלו עליה וצבאות גויסו מכוחותיה לטובת טיבט. כעת, לאחר הקמפיין הצבאי המוצלח של גאר טונגטסן, אז'ה נכבשה ונקלטה סופית לאימפריה הטיבטית.
במהלך תקופת מלכותו של מאנגסונג מאנגטסן, היחסים של טיבט עם סין, שהייתה אז תחת שושלת טאנג, נחלשו ואף נשברו. זה קרה הודות להתרחבות הטיבטית לתוך השטחים של שושלת טאנג. בשנת 658, מאנגסונג מאנגטסן ביקש מהקיסר הסיני נסיכה סינית להינשא לה, ממש כמו שסונגסן גמפו עשה כ-20 שנה לפני כן. אולם, בקשתו סורבה. מאוחר יותר מספר התנגשויות צבאיות התרחשו בין סין לטיבט.
בשנת 665 החל הכיבוש הטיבטי של דרך המשי וממלכת חוטאן. בשנת 658 סין השתלטה על ממלכות חוטאן וקוצ'ה ודרך המשי, והקימה באזור מדינות חסות. בסביבות שנת 662, מאנגסונג מאנגטסן כרת ברית עם הח'אנות הטורקית המערבית, שהיא בעצמה הייתה ווסאלית של סין. יחד, הטיבטים והטורקים המערביים החלו לפשוט על מדינות החסות של שושלת טאנג בדרך המשי. צבאות טיבטים נשלחו דרך ההרים ממזרח לאגן טארים לעבר שטחיה של שושלת טאנג. באמצע הדרך הטורקים הצטרפו לטיבטים וביחד כבשו את אזור קאשגאר, יחד עם ערי מפתח על דרך המשי כמו חוטאן, מה שקטע את גבולה של סין עם הודו ופרס. משם, הטיבטים כבשו את כל אגן טארים מידי סין עד שנת 670. רק בשנת 692 הסינים כבשו את אותן טריטוריות חזרה, ואז בשנת 792 הטיבטים כבשו אותם שוב.
שליט דה פקטו

בשנת 667, גאר טונגטסן נפטר. לאחר פטירתו מאנגסונג מאנגטסן קיבל את השליטה על האימפריה דה פקטו, הוא היה גדול מספיק, בן 20 בערך. אולם שבט הגאר עוד היה חזק ובעל השפעה רבה על מאנגסונג. כאשר גאר טונגטסן נפטר, האימפריה הטיבטית שלטה בכל הרמה הטיבטית והמשיכה להתרחב במהירות במרכז אסיה. בשנת 668, כחלק מהכנה לקראת מתקפה סינית צפויה, הטיבטים בנו ביצורי הגנה ב-Jima Gol, נהר שזרם דרומית לימת צ'ינגהאי בשטח של ממלכת אז'ה הכבושה. כשנה לאחר מכן, בשנת 669, ייתכן שבגלל הפגנת הכוח הטיבטי שנה מוקדם יותר, אנשים רבים מממלכת אז'ה הגיעו לחצר המלוכה של הקיסר הטיבטי (מאנגסונג מאנגטסן) והפגינו בפניו כניעה וכבוד, ונשבעו שבועת נאמנות כנתינים למלך הטיבטי.
בפתאומיות באביב של שנת 670, הטיבטים פתחו במתקפה גדולה נגד הטריטוריות בחלק המערבי של אגן טארים שעוד נותרו תחת שליטה סינית. עם סיוע צבאי של ממלכת חוטאן, שהייתה כבושה כבר משנת 665, הטיבטים כבשו את העיר המבוצרת של ממלכת קוצ'ה (מדינת חסות של סין), העיר אקסו. רק שתי הערים קוצ'ה ואגני שממוקמות מזרחית יותר החזיקו מעמד נגד הטיבטים. בנקודה הזו הסינים נסוגו מ"ארבעה חילות המצב של אנשי", שהיו ארבעה חילות מצב ששושלת טאנג הציבה באגן טארים על מנת לשלוט בו. אלו היו חלק שנכבש בקושי רב מבין הקולוניות שלה במרכז אסיה.
באמצע שנת 670 התרחש קרב נהר דאפיי. הקרב התרחש ליד אגם צ'ינגהאי בין כוחות טיבטים לכוחות של שושלת טאנג על שליטה באגן טארים. כ-50,000 חיילים תחת הגנרל הסיני שו רנגויי נלחמו נגד 400,000 חיילים טיבטים. תחילה שו רנגויי השאיר מאחור את רכבת הכבודה שלו יחד עם 20,000 חיילים והתקדם לעבר אגם צ'ינגהאי עם 50,000, שם חיכה לו צבא טיבטי גדול בהרבה תחת הגנרל הטיבטי גאר טרינרינג (בנו של גאר טונגטסן). הטיבטים תקפו וכבשו את רכבת הכבודה ששו רנגויי השאיר מאחורה, ונלחמו בשו רנגויי בנהר דאפיי (נהר מדרום לימת צ'ינגהאי). בסופו של דבר שו רנגויי נסג מחוץ לממלכת אז'ה. אולם, הקרב הסתיים בניצחון אסטרטגי לסינים. אבדות הסינים עמדו על 20,000 חיילים מתים או פצועים, בעוד אבדות הטיבטים עמדו על כ-100,000. כתוצאה מהקרב, שושלת טאנג איבדה כל שליטה באגן טארים.
מותו וירושה

לאחר שהרחיב את שטחה של האימפריה שלו, הכפיף את ממלכות אז'ה וחוטאן ואף כבש חלקים נרחבים מסין, מאנגסונג מאנגטסן נפטר בשנת 676. אולם, העובדה על המוות של מאנגסונג מאנגטסן הוסתרה במשך שלוש שנים לאחר מותו, עד שנת 679. זאת מאחר שהטיבטים חששו כי הסינים ידעו שהם נותרו בלי מנהיג, וינצלו את החולשה הזו לתקוף. על פי מקורות סיניים, מותו לא הוסתר והוא נפטר בשנת 679.
באותה שנה בה מאנגסונג מאנגטסן נפטר, אשתו, קרי-מה-לוד, הולידה את בנו טרידו סונגטסן. טרידו סונגטסן נולד ככל הנראה כשבעה ימים או חודש לאחר מותו של מאנגסונג מאנגטסן. אין זה וודאי מתי נולד בדיוק אך זה כן מוכח שהוא נולד זמן קצר לאחר מות אביו. כשהגיע לגיל 3, טרידו סונגטסן שמע על מותו של אביו.
טרידו סונגטסן ירש את אביו, מאנגסונג מאנגטסן, כקיסר טיבט. כאמור, הוא היה קטן במות אביו ולכן הוא הוכתר כקיסר בעוד בנו השני של גאר טונגטסן, גאר טרינרינג טסנדרו של שבט הגאר שימש כעוצר. קרי-מה-לוד, אימו של טרידו סונגטסן, חלקה כוח עם שבט הגאר בנוגע לשליטה באימפריה, מה שהפך אותה, למעשה, לאישה היחידה שאי פעם שלטה בטיבט בפועל.
מאנגסונג מאנגטסן נקבר במחוז קונגיאי בטיבט שבסין. קברו נמצא סמוך לקבר של סונגסן גמפו בעיר קונגיאי (בירת מחוז קונגיאי) וליד קבר בנו, טרידו סונגטסן.
ביאורים

↑  אם היה בן 3 בשנת 650 (כשירש את הכס), הוא נולד בשנת 647.
↑  הבלבול הרב נובע מההיסטוריה המעורפלת של מרכז-מזרח אסיה. פעמים רבות היא אינה ברורה בגלל חוסר תיעודים וראיות.
כמו כן התאריכים מבולבלים מאוד.
↑  הסינים קראו לממלכה "טויוהון" (Tuyuhun).
↑  היא הוכנעה לפני כן על ידי סונגסן גמפו אך כאמור היא חזרה לתפקד כממלכה עצמאית תחת שושלת טאנג.
↑  הנהר לא קיים היום הודות לגאוגרפיה משתנה.
↑  על פי מקורות טיבטים.
הערות שוליים

↑  ed. Alex McKay, The History of Tibet, כרך ראשון, 2003, עמ' 147
↑  Srong-brtsan-sgam-po | king of Tibet | Britannica, www.britannica.com
1 2  The Tibetan Empire: a Silk Road Superpower, באתר יוטיוב, ‏2021
↑  Songtsen Gampo, The Greatest King in Tibetan History, First Ruler of Tibet, www.topchinatravel.com
↑  Songtsen Gampo - Tibetan King, Tibet Travel and Tours - Tibet Vista
↑  Christopher I. Beckwith, The Tibetan Empire in Central Asia, 1993, עמ' 26
↑  Thomas Kerihuel, THE EARLY HISTORY OF MGAR:
WHEN HISTORY BECOMES LEGEND, עמ' 105
↑  The Tibetan Empire: a Silk Road Superpower, באתר יוטיוב, ‏2021
↑  Christopher I. Beckwith, The Tibetan Empire in Central Asia, 1993, עמ' 24
1 2 3  Christopher I. Beckwith, The Tibetan Empire in Central Asia, 1993, עמ' 31
↑  .Pelliot, Paul, Histoire Ancienne du Tibet. Paris. Libraire d'amérique et d'orient., 1961, עמ' 7, 85
↑  Christopher I. Beckwith, The Tibetan Empire in Central Asia, 1993, עמ' 36
↑  Thomas Kerihuel, The Early History of Mgar, עמ' 108
↑  The Tibetan Empire: a Silk Road Superpower, יוטיוב, ‏2021
1 2  Christopher I. Beckwith, The Tibetan Empire in Central Asia, 1993, עמ' 33
↑  Tsepon Wangchuk Deden Shakabpa, One Hundred Thousand Moons: An Advanced Political History of Tibe, 2010, עמ' 124
1 2 3  Christopher I. Beckwith, The Tibetan Empire in Central Asia, 1993, עמ' 34
↑  "Battle of Dafei River".
1 2  Tsepon Wangchuk Deden Shakabpa, One Hundred Thousand Moons: An Advanced Political History of Tibet, 2010, עמ' 126
↑  Shakabpa, Tsepon W. D., Tibet: A Political History, 1967, עמ' 31
↑  .Ancient Tibet: Research materials from the Yeshe De Project, 1986, עמ' 233
↑  Tibet:A Fascinating Look at the Roof of the World, Its People and Culture, Passport Books, Shangri-la Press, Chicago, USA, 1986, עמ' 143–145
↑  Tomb of Mangsong Mangtsen, Mapcarta.com
גאר טונגטסן, העוצר של מאנגסונג מאנגטסן בשנים הראשונות למלכותו.
מאנגה (להקה)

| --- | --- |

חברי הלהקה אירוויזיון 2010 באוסלו
 מקום הקמה:  אנקרה 
 מוקד פעילות:  אנקרה, טורקיה
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  נו-מטאל
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק
 http://manga.web.tr/en
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פרמאן אקגיל, יאמור סריגיל, ג'ם בהטייאר, אפה יילמאז, אזגיר אניי
 חברים לשעבר
 אפה יילמאז
 
מאנגה (בטורקית: maNga) היא להקת רוק-נו מטאל טורקית במקור שפועלת משנת 2001. הלהקה ייצגה את טורקיה באירוויזיון 2010, והגיעה למקום השני.
ההתחלה והאלבום הראשון

מאנגה הוקמה בשנת 2001. משמעות המילה מאנגה ביפנית היא רצועת קומיקס.
ההתחלה והאלבום הראשון > חברי הלהקה

פרמאן אקגיל (Ferman Akgül)- סולן, נולד ב-25.12.1979 באנקרה. סיים את לימודי הארכיטקטורה באוניברסיטת גאזי, פרמאן כמו כן מתפקד בלהקה כבסיסט.
יאמור סריגיל (Yağmur Sarıgül) הידוע גם בכינוי "yamyam"- גיטרה חשמלית, נולד ב-26.8.1979 באנטליה. בשל היותו מקים הלהקה, מכונה לעיתים בהומור בידי שאר החברים בלהקה "אבא".
ג'ם בהטייאר (Cem Bahtiyar)- בסיסט וקולות רקע, נולד ב-8.1.1979 בדניזלי.
אפה יילמאז (Efe Yılmaz)- תקליטן, נולד ב-30.10.1979 באנקרה. פרש מהלהקה בתחילת שנת 2013
אזגיר ג'אן אניי (Özgür Can Öney)- מתופף, נולד ב-21.7.1980 באנקרה.
בתחילת דרכם פעלה הלהקה בעיקר במחתרת, כמו רוב להקות המטאל. הלהקה הופיעה בפסטיבלי רוק שונים,
אבל ההצלחה הייתה מוקדמת למדי. מי ש"גילה" את הלהקה (באחד מהפסטיבלים שבהם השתתפו) היה גרדי אזי, שעד היום הוא אמרגן הלהקה. "לאדי היה טכניקה טובה ומוצלחת (בקשר לאלבום הראשון), ואולי זה מה שעשה את שלו" אמר פרמאן סולן הלהקה, באחד הראיונות. הרעיון היה שהלהקה תבצע דואטים עם זמרים וטאלנטים גדולים בטורקיה, כדי שהלהקה תוכר לציבור הרחב. הדואט המוצלח ביותר היה עם הזמרת גוקסל, שהגיע ליותר ממיליון צפיות והורדות תוך פחות מחודש. "גוקסל היא זמרת נפלאה שאנחנו באמת חייבים לה" אמר הגיטריסט, ג'אם.
דיסקוגרפיה

בדצמבר 2004, הוציאו חברי הלהקה את אלבומם הראשון "maNga" ובו מס' להיטים כמו: “Kal Yanımda”, “Bir Kadın Çizeceksin” והדואט “Dursun Zaman” עם הזמרת Göksel.


בשנת 2006, הוציאה הלהקה גרסה מורחבת לאלבום בשם: "maNga+".


לאחר מכן הלהקה עברה שינוי בסגנון המוזיקה שהיא שומעת ושואבת ממנו השראה ולאחר 4 שנים בערך הוציאה את האלבום השני שלה "Şehr-i Hüzün".
הסינגל הבולט והמצליח ממנו היה: "beni bninmele blrak" (בעברית: "תעזבי אותי לבד") שגרף הצלחה רבה ואת המקום הראשון במצעד הרוק הטורקי.


באותה שנה מאנגה הצליחו לבסס את עצמם בתור אחת הלהקות הגדולות ביותר והחשובות ביותר שנוצרו בטורקיה. הוכחה לכך ניתנה בטקס פרסי המוזיקה MTV MUSIC 2009 בו זכתה מאנגה כ-"הלהקה האירופאית הטובה ביותר". פרס זה ביסס את מאנגה סופית כלהקה בינלאומית.
אירוויזיון 2010

בשנת 2010 הודיעה הטלוויזיה הטורקית TRT שמאנגה תהיה נציגת טורקיה באירוויזיון 2010. מאנגה הגיעה למקום השני.
האלבום האקוסטי (2012)

בתחילת אפריל, יצא למאנגה אלבום אקוסטי המשלב בתוכו שירים ישנים בגרסה אקוסטית .
בתוך האלבום יש מספר שירים חדשים כמו : Hani biz (דואט עם הזמרת ילדיז טיבה .
והשירים Ben Bir Palyaçoyum ,Rezalet Çıkarasım Var האלבום זכה להצלחה רבה בטורקיה .
מועמדויות לפרסים

להקת הרוק הטובה יותר (איסטנבול טורקיה)
פרמאן אקגיל (זמר הרוק הטוב ביותר, תגלית השנה, וחביב הקהל)
הלהקה הזרה הטובה ביותר (בלארוס)
פרשת העזיבה של אפי ילמאז

בתחילת שנת 2013 הודיע אפה יילמאז דייג'י הלהקה כי הוא עוזב את הלהקה הסיבות לכך אינם ברורות.
מהמנהלים של מאנגה נמסר כי : " מאנגה ימשיכו להופיע כרגיל, הם בעיצומם של מסע הופעות ועובדים על אלבום חדש. "
פרסים

EMA (טקס פרסי MTV אירופה 2000 - האקט הארופאי בהטוב ביותר (בחירת הקהל)
MTV 2009 טורקיה - להקת הרוק הטובה ביותר
מורין קיירד

מורין קיירד-ג'ונס (באנגלית: Maureen Caird-Jones; נולדה ב-29 בספטמבר 1951) היא אתלטית אוסטרלית בעבר, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) בריצת 80 מטר משוכות. נכון ל-2016 היא האתלטית הצעירה ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים שזכתה במדליית זהב (17 שנה ו-19 יום).
ביוגרפיה

קיירד נולדה בקמברלנד, ניו סאות' ויילס. היא התאמנה בהדרכתן של האלופה האולימפית בטי קאת'ברט והמדליסטית האולימפית ג'ון מאסטון.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה קיירד במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 10.39 שניות, לפני בת ארצה פאם קילבורן (10.46 שניות) וצ'י צ'נג מהרפובליקה הסינית (10.51 שניות) ובכך הייתה לאתלטית הצעירה ביותר שכתה במדליית זהב במשחקים האולימפיים.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכתה קיירד במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות, שהחליפה את ריצת 80 מטר משוכות, בתוצאה של 13.73 שניות, אחרי יריבתה פאם קילבורן (13.27 שניות).
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה קיירד רק במקום 19 בריצת 100 מטר משוכות שהחליפה את ריצת 80  מטר משוכות בתוצאה של 13.63 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.61 שניות.
חייה האישיים

קיירד פרשה מהשתתפות בתחרויות בשל כאב בטן שאובחן כסרטן. היא נישאה ומתגוררת בניו זילנד.
תארים והישגים

בשנת 1986 זכתה להיכלל בהיכל התהילה של הספורט באוסטרליה.
שיאים איישיים

ריצת 100 מטר: 11.5 שניות (1970)
ריצת 80 מטר משוכות: 10.39 שניות (1968)
ריצת 100 מטר משוכות: 13.1 שניות (1972)
הערות שוליים

↑  Hall Of Fame - Maureen Caird Jones - Athletics, באתר Sport Australia Hall of Fame (באנגלית)
|  אלופות אולימפיות - ריצת 100/80 מטר משוכות (נשים) |
| --- | --- | --- |
| 80 מטר משוכות | (1932): בייב דידריקסון ארצות הברית • (1936): טרביזונדה ואלה איטליה • (1948): פאני בלנקרס-קון הולנד • (1952): שירלי סטריקלנד אוסטרליה • (1956): שירלי סטריקלנד אוסטרליה • (1960): אירינה פרס ברית המועצות • (1964): קארין בלצר גרמניה • (1968): מורין קיירד אוסטרליה |  |
| 100 מטר משוכות | (1972): אנלי ארהרדט מזרח גרמניה • (1976): יוהנה שאלר-קליר מזרח גרמניה • (1980): ורה קומיסובה ברית המועצות • (1984): בניטה פיצג'רלד-בראון ארצות הברית • (1988): יורדנקה דונקובה בולגריה • (1992): וולה פאטולידו יוון • (1996): לודמילה אנגקוויסט שוודיה • (2000): אולגה שישיגינה קזחסטן • (2004): ג'ואנה הייס ארצות הברית • (2008): דון הרפר ארצות הברית • (2012): סאלי פירסון אוסטרליה • 2016: בריאנה רולינס ארצות הברית • 2020: ג'סמין קמאצ'ו-קווין פוארטו ריקו • 2024: מסאי ראסל ארצות הברית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AWR: AWE2187b  World Athletics: 14372800  Trove: 700093
מיקלה ז'ירו

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1987 (בת 37) רומא, איטליה 
 סוגה מועדפת:  קומדיה 
 מדינה:  איטליה 
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיקלה ז'ירו (באיטלקית: Michela Giraud נולדה ב-28 ביולי 1987) היא שחקנית, קומיקאית וסטנדאפיסטית איטלקייה.