stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין פשקו
קריירה

פשקו נולד בסלובקיה כשזו עוד הייתה חלק מצ'כוסלובקיה ואת קריירת המשחק שלו החל בקבוצת פ.צ. ניטרה הסלובקית. הוא שיחק במדיה שש עונות, עד שעבר לקבוצת רימבסקה סובוטה, גם היא בסלובקיה.
בעונת 1997/98 עבר לשחק בישראל בקבוצת הפועל אשדוד  ואחרי שנה עבר לקבוצת צפרירים חולון ששיחקה בליגה הלאומית בכדורגל, אז הליגה הבכירה בישראל.  פשקו ירד עם צפרירים חולון באותה עונה לליגת המשנה, אך המשיך במדיה שנה נוספת ועזר לה לעלות חזרה לליגה הבכירה.  בעונת 2000/01 עבר לשחק במדי קבוצת מכבי קריית גת, אז בליגה הלאומית, מאותה שנה ליגת המשנה, ועזר לה לעלות לליגה הבכירה, ליגת העל.
בשנת 2001 עבר פשקו לקבוצת ליגת העל מכבי נתניה. בעונתו הראשונה בנתניה סיימה הקבוצה במקום השביעי כשפשקו החזיק בבלעדיות באפודת השוער הראשון.  בשנה שלאחר מכן, בעונת 2002/03, הובא לקבוצה גיא סולומון והתחרות על תפקיד  השוער הראשון גברה. לקראת סוף העונה סבל פשקו מפציעה שהשביתה אותו עד סוף העונה ובכך השיג סולומון את תפקיד השוער הראשון.  בסוף אותה עונה, בה סיימה נתניה במקום הרביעי בטבלה, ניסתה הנהלת נתניה לאזרח את פשקו כתושב ישראלי בשל העובדה שהוא שהה בישראל עד אותה עת 6 שנים ברצף, אחרי שבערך באותה תקופה אוזרחו בישראל מוראד מגמאדוב ממכבי פתח תקווה ואלכסנדר אובארוב ממכבי תל אביב, אך הקבוצה לא הצליחה להשיג את האיזרוח ולכן פשקו עזב את הקבוצה בחזרה לסלובקיה.
לאחר פרישתו החל לעבוד כסוכן שחקנים.
ניו אמסטרדם (גיאנה)

| --- | --- |

 מדינה:  גיאנה גיאנה
 מחוז:  מזרח ברביס-קורנטין
 שפה רשמית:  אנגלית
 על שם:  אמסטרדם 
 גובה:  5.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,000
 קואורדינטות:  6°15′00″N 57°31′00″W﻿ / ﻿6.25°N 57.516666666667°W﻿ / 6.25; -57.516666666667 
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גיאנה מוגדלת) ג'ורג'טאון ברטיקה לת'ם ונצואלה ברזיל סורינאם הים הקריביניו אמסטרדם(למפת גיאנה רגילה) ג'ורג'טאון ברטיקה לת'ם ונצואלה ברזיל סורינאם הים הקריביניו אמסטרדם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ניו אמסטרדם (באנגלית: New Amsterdam, בהולנדית: Nieuw Amsterdam) היא אחת הערים הגדולות ביותר בגיאנה, בירת מחוז מזרח ברביס-קורנטין. העיר שוכנת במרחק של 100 ק"מ מדרום מזרח לבירת המדינה ג'ורג'טאון, על הגדה המזרחית של נהר ברביס, 6.5 ק"מ במעלה הזרם מהשפך שלו לאוקיינוס האטלנטי, ומדרום לנהר קנג'.
היסטוריה

שורשיה של ניו אמסטרדם מתחילים בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-18, בכפר שצמח לצדו של מבצר נסאו שניצב 90 ק"מ במעלה נהר ברביס. לפני פרוץ מרד עבדים ב-1763, היו בניו אמסטרדם בית משפט, מחסן, אכסניה, פונדק, שני נפחים, מאפייה, כנסייה לותרנית, וכמה בתי מגורים ומבנים אחרים. העיר נבנתה ב-1740 על ידי ההולנדים ונקראה בתחילה פורט סינט אנדריס (Fort Sint Andries). בשנת 1790 היא הייתה למקום מושב הממשלה הקולוניאלית ההולנדית. ב-1803 היא נכבשה על ידי הבריטים.
העיירה הקטנה הייתה חלוצה בחקיקתם של כמה תקנות: היא חוקקה חוקי תברואה, על פיהם לא הותרה בניתם של בתי שימוש ליד הרחובות, תעלות הניקוז היו מכוסות ועשבים נוכשו. כמו כן הוטל פיקוח על המחירים בבית המלון הראשון של העיר.
ב-1763 התחולל בעיר מרד עבדים שבמהלכו הוצתו בתי העיר ונשרפו עד היסוד. המבנה היחידי ששרד הייתה הכנסייה הלותרנית שהייתה בנויה מלבנים. במשך השנים הבאות נבנתה העיר מחדש אך היא כבר פסקה מלהיות מרכז המושבה. בעלי המטעים החלו לחפש אדמות פוריות יותר במורד הנהר ובכך הפכה העיר להיות מבודדת יותר. בתחילה תכננו השלטונות ההולנדים לבנות בעיר מבני ממשלה חשובים, אך בסופו של דבר הבינו שעדיפה תוכנית להעתקת העיר למיקומה הנוכחי. ב-1790 החלו להיבנות המבנים החדשים במיקום החדש.
ב-1831 איבדה ניו אמסטרדם את מעמדה כבירת המושבה ההולנדית, כאשר אוחדו שתי מושבות ומוזגו למושבה גיאנה הבריטית.
העיר של היום קטנה יחסית. היא מכילה שלושה רחובות ראשיים אשר אותם חוצים כתריסר רחובות צדדיים.
ערים תאומות

ארצות הברית מידלנד, טקסס, ארצות הברית.
נולד מלך

| --- | --- |

 בימוי:  Agustí Villaronga 
 הופק בידי:  Andrés Vicente Gómez 
 תסריט:  Henry FitzHerbert, ריי לוריגה 
 שחקנים ראשיים:  אד סקריין (סנט ג'ון פילבי) ג'יימס פליט (ג'ורג' החמישי) לורנס פוקס (לורנס איש ערב) הרמוני קורפילד (מרי, הנסיכה המלכותית) Rubén Ochandiano Marina Gatell 
 מוזיקה:  Hesham Nazih 
 צילום:  Josep Maria Civit i Fons 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ערב הסעודית 
 חברת הפקה:  Celtic Films 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 2019 
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט היסטורי 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
נולד מלך (בערבית: وُلِدَ مَلِكاً, באנגלית: Born a King) הוא סרט דרמה היסטורי של התבגרות משנת 2019 בבימויו של אגוסטי וילארונגה. בסרט מככבים עבדאללה עלי, אד סקריין, הרמיוני קורפילד, לורנס פוקס וג'יימס פליט .
עלילה

בשנת 1919, בעקבות התמוטטות האימפריה העות'מאנית, הנסיך פייסל בן ה-14 נשלח על ידי אביו, האמיר עבדולעזיז, למשימה דיפלומטית בעלת חשיבות גבוהה ללונדון כדי להבטיח את היווצרותה של מה שעתיד להפוך לממלכת ערב הסעודית. פייסל הצעיר מנהל משא ומתן על עתיד ארצו ושל משפחתו עם פוליטיקאים ותיקים וממולחים כמו וינסטון צ'רצ'יל ולורד קורזון, ומתיידד עם הנסיכה מרי.
שחקנים ודמויות

עבדאללה עלי בתור הנסיך פייסל
יוסף אלסייד בתור התינוק פייסל
אד סקריין בתפקיד פילבי
הרמיוני קורפילד בתור הנסיכה מרי
לורנס פוקס בתור לורנס איש ערב
רוקאן בינבלה בתפקיד האמיר עבדולעזיז
ג'יימס פליט בתור המלך ג'ורג' החמישי
סלין ג'ונס בתור וינסטון צ'רצ'יל
רובן אוצ'אנדיאנו בתור אל תוניאן
איידן מקארדל בתפקיד המפרי באומן
מרינה גייטל בתור סטלה
קנת קרנהאם בתור לורד קרזון
לואיס ריבס בתור אדוארד, הנסיך מוויילס
הפקה

הצילומים לסרט הסתיימו לקראת סוף 2017.  הפקת הסרט נמשכה כמעט ארבע שנים. מקומות הצילום כוללים את לונדון, ריאד וא-דרעיה.  הסרט הוא הופעת הבכורה הקולנועית של השחקן הסעודי עבדאללה עלי.
הפצה

הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברצלונה סנט ג'ורדי (BCN FILM FEST) ב-25 באפריל 2019.  ב-26 בספטמבר 2019 הסרט יצא לאקרנים באיחוד האמירויות הערביות, עומאן, כווית, בחריין וסעודיה והרוויח 972,962 דולר בארבעה הימים הראשונים להקרנתו.
הערות שוליים

↑  "'Born a King': Prince Faisal's role in creating Saudi Arabia coming to big screen". The National (באנגלית). נבדק ב-2019-09-21.
↑  "Ed Skrein, Hermione Corfield, Laurence Fox wrap 'Born A King' (exclusive)". 12 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Born A King Wraps Shooting". 13 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  John Hopewell (4 באוקטובר 2019). "Agusti Villaronga's 'Born a King' Catches Box Office Fire in UAE, Saudi Arabia". Variety. נבדק ב-12 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A new film, 'Born A King' will follow the life of the Third Saudi Prince and break stereotypes about the country". Grazia Middle East. נבדק ב-2019-09-21.
↑  "Born a King". BCN Film Fest (באנגלית). נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
מנזר קורווי

המנזר הנסיכי קורווי (בגרמנית: Fürststift Corvey או Fürstabtei Corvey) הוא מנזר בנדיקטיני ונסיכות דתית נוצרית, הנמצא כיום במדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה. מנזר זה היה בעבר אחד מחצי תריסר המנזרים הנסיכיים (בגרמנית: Fürstabtei) בשלטון עצמי תחת חסות ישירה של האימפריה הרומית הקדושה, ושמר על מעמד זה מסוף ימי הביניים ועד 1792, כאשר קורווי קיבלה מעמד של נסיכות-בישופות. קורווי, שהטריטוריה שלה השתרעה על שטח עצום, חולטה בתורה בשנת 1803 במהלך החילון של גרמניה ונבלעה בנסיכות החדשה, נסיכות נסאו-אורנז'-פולדה, שקמה באותה שנה (והתפרקה כעבור 3 שנים).
ב-2014 נוספו חלקים מאתר המנזר לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו: החזית המערבית הקרולינגית של המנזר המקורי ששרדה, ושרידי היישוב שקם סביב המנזר העתיק. בהחלטה להוסיף את האתר לרשימה נכתב: ”החזית המערבית של קורווי מדגימה באופן ייחודי את אחד הביטויים האדריכליים הקרולינגיים החשובים ביותר. זו יצירה אמיתית של תקופה זו, והעיצוב והעיטור האדריכלי שלה ממחישים בבירור את התפקיד שמילאו מנזרים קיסריים באימפריה הפרנקית בהבטחת השליטה והניהול הטריטוריאלי, כמו גם את התפשטות הנצרות והסדר התרבותי והפוליטי הקרולינגי ברחבי אירופה”.
היסטוריה > הקמה ושנים ראשונות

במלחמות הסקסונים (אנ') שנמשכו יותר משלושים שנה משנת 772, ניצח בסופו של דבר קרל הגדול, מלך הפרנקים, והוסיף את השטח של סקסוניה ההיסטורית (כיום המדינות סקסוניה סקסוניה-אנהלט וסקסוניה התחתונה) לאימפריה שלו והחל בניצורם בכוח של הסקסונים. לשם כך הוקמו בישופויות (בהילדסהיים ובהלברשטאדט). בנוסף, הרעיון להקים מנזר בסקסוניה הועלה לראשונה בתקופת שלטונו של קרל הגדול. עם זאת, התוכנית יושמה רק תחת בנו, הקיסר לואי החסיד, שהודיע על הקמתו של מנזר ממזרח לנהר וזר בסינוד בפאדרבורן בשנת 815. המנזר היה ממוקם במקום שנקרא היתיס (Hethis). אף על פי שיש אי ודאות לגבי המיקום המדויק, הוא נחשב כיום ליד ניוהאוס אים זולינג (Neuhaus im Solling). הנזירים הראשונים הגיעו בשנת 816 ממנזר קורבי (אנ') (Abbaye royale Saint-Pierre de Corbie) הבנדיקטיני בפיקרדי. הם הקימו באתר שלוחה של מנזר האם. המיקום שנבחר התגלה כבלתי הולם, ולכן הנזירים בחרו לעבור בשנת 822 למיקום הנוכחי ליד מה שנקרא אז וילה הוקסורי (Villa Huxori). המנזר החדש נודע בשם "נובה קורביה" (Nova Corbeia, מלטינית: "קורבי החדשה"; בגרמנית עתיקה: קורווי).
אב המנזר הראשון של קורווי היה בן דודו של קרל הגדול, אדלארד מקורבי (אנ'). אנסגר (אנ'), שהפך לימים ל"שליח הנוצרים לסקנדינביה", ייסד את בית הספר של המנזר בשנת 823. ספריית המנזר כללה ספרים שהובאו ממנזר קורבי, שהוגדלו על ידי תפוקת הסקריפטוריום המקומי. בשנת 826 הפך קורווי למנזר עצמאי, שהוקדש לסטפנוס הקדוש. בשנת 833 הוענקה לו זכות להטביע מטבעות בתחום ממלכת הפרנקים, כמקום הראשון ממזרח לריין.
בשנת 836 הוענקו שרידי ויטוס הקדוש למנזר קורווי ממנזר סן-דני ליד פריז. ויטוס הקדוש הפך אז לקדוש הפטרון של הסקסונים. מכיוון שהיה גם אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים, ופולחנו היה פופולרי מאוד בימי הביניים, הפך מנזר קורווי ליעד לעולי רגל. מתנות ותרומות אחרות של יחידים הפכו את קורווי לאחד המנזרים העשירים במרכז אירופה ומימנו פרויקטים של בנייה שאפתנית. מעמדו כ"מנזר קיסרי" פירושו היה שהוא היה כפוף ישירות לקיסר בעניינים חילוניים (ולא לישות המדינית שבתוכה שכן).
הכנסייה הראשונה הבנויה באבן נחנכה בשנת 844. בשנים 873–885 הוקמה החזית המערבית של המנזר שעדיין קיימת כיום.
קורווי הפך לפיכך ל"אחד המקדשים המנזרים הקרולינגיים המיוחסים ביותר בדוכסות סקסוניה של המאה ה-9". עד מהרה התפרסם בזכות בית הספר שלו, שהצמיח מלומדים מהוללים רבים, ביניהם ההיסטוריון הסקסוני מהמאה ה-10 וידוקינד מקורווי (אנ'), מחבר הספר מעשי הסקסונים (אנ') (Res gestae Saxonicae). מהקלויסטרים שלו היה זרם קבוע של מיסיונרים שהטיפו לנצרות בצפון אירופה.
לאתר המנזר, שם חצה הווזר את הדרך הראשית המזרחית-מערבית שנקראה הלווג (אנ'), היה חשיבות אסטרטגית שהבטיחה את חשיבותו הכלכלית והתרבותית. ההיסטוריון של המנזר, ה.ה. קמינסקי (H. H. Kaminsky), מעריך כי הפמליה המלכותית ביקרה בקורווי לפחות 110 פעמים לפני 1073, באירועים להנפקת כתבי זכויות.
היסטוריה > הענקת זכויות קיסריות

תעודה שהעניק אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 940, הראשונה מסוגה, קידמה את אב המנזר פולקמר (Folcmar) למעמד חדש. לאב המנזר הוענק באנוס (bannus) - סמכויות אכיפה - על אוכלוסיית האיכרים שאמורה הייתה לחפש מקלט במבצר שנבנה באדמות המנזר; בתמורה הם נדרשו לתחזק אותו, וזאת בפיקוחו של המנזר. כוח העבודה שזכה בהגנה נזירית נלקח משלושה פאגים (יחידות טריטוריאליות), שבתחום השיפוט של ארבעה רוזנים, אשר, עם זאת, לא הייתה להם רשות לחייב אותם לעבודות בטירה.
היסטוריה > עימותים והידרדרות

במאבק האינווסטיטורה נקט אב המנזר של קורווי עמדה עם האצילים הסקסונים נגד היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אב המנזר מארקוורד בשנים 1081–1107, "ללא ספק אחד מאבות המנזר החשובים ביותר בתולדות המנזר בן אלף השנים" (קמינסקי), ויורשו ארקנברט (Erkenbert‏;1107–1128) הצליחו לנווט את המנזר בתקופה הקריטית.
המנזר השתתף גם בניסיונות לבצע רפורמה בכנסייה הקתולית במהלך המאה ה-11. זה היה המרכז התאולוגי הדומיננטי באזור והקים הרבה מנזרים נספחים.
תקופת השגשוג האחרונה במנזר הייתה בהנהגתו של ויבאלד (Wibald, אב המנזר בשנים 1146–1158). באותה תקופה שוחזרה החזית המערבית בסגנון רומנסקי, והעיצוב הקרולינגי בן שלושה מגדלים הוחלף במגדלים תאומים. באמצע המאה ה-12, גדלה סביב המנזר עיירה משמעותית (שנקראה גם היא קורווי).
בשנת 1265, העיר השכנה הוקסטר (אנ'), שקנאה ביריבה הסמוכה ובגשר שלה על הווזר, התחברה עם הבישוף של פאדרבורן וכוחותיהם הרסו את העיירה קורווי ופגעו במנזר. העיירה מעולם לא התאוששה ובמהלך העשורים שלאחר מכן חזרה להיות כפר קטן. אירוע זה סימן את תחילתה של תקופת ההידרדרות הארוכה של המנזר.
הרפורמציה הפרוטסטנטית איימה על קורווי כמו על שאר השטחים הכנסייתיים בצפון-מערב גרמניה, אך המנזר הנסיכי שרד בקושי כנסיכות בשלטון עצמי בגבול בראונשווייג הפרוטסטנטית והסן-קאסל. מאמצע המאה ה-16 ואילך ניהל הנסיך-אב המנזר והנזירים שלו את הממשל בשיתוף פעולה עם אספה פרוטסטנטית בחלקה, המורכבת משלוש משפחות אצילות, עיר אחת (הוקסטר) וכוהן דת. הנסיך-אב המנזר, שהיה לו מושב וזכות הצבעה ברייכסטאג (אנ') (Reichstag), לקח רק חלק צנוע בענייני הקיסרות, ואילו ענייני הפנים של המנזר היו מוגבלים ללא יותר מניהול האחוזה כמו אציל.
בשנת 1634, במהלך מלחמת שלושים השנים, נבזז בניין המנזר על ידי כוחות קיסריים שהטילו מצור גם על הוקסטר. מאוחר יותר הוא נהרס. רק החזית המערבית נשארה.
היסטוריה > שיקום

עשרות שנים נדרשו לאזור להתאושש מחורבן המלחמה. לאחר שכריסטוף ברנהרד פון גאלן (Christoph Bernhard von Galen), הבישוף של מינסטר הפך לנסיך ומנהל המנזר בשנת 1665, החל השיקום. הכנסייה הקרולינגית הוחלפה בבניין גותי, למעט החזית המערבית. תחת מחליפיו של פון גלן, כריסטוף פון בילינגהאוזן (Christoph von Bellinghausen‏; 1678–1696), פלורנץ פון דר פלדה (Florenz von der Felde‏; 1696–1714) ומקסימיליאן פון הוריך (Maximilian von Horrich‏; 1714–1722) הוקמו בנייני הבארוק המשמעותיים האחרים שעדיין שם היום.
הנסיכות-בישופות של קורווי

בשנת 1792 חדל קורווי להיות מנזר בנדיקטיני והועלה על ידי האפיפיור פיוס השישי למעמד של נסיכות-בישופות. תאודור פון בראבק (Theodor von Brabeck אב המנזר / הבישוף 1776–1794) ופרדיננד פון לינינק (Ferdinand von Lüninck, הבישוף 1794–1825) היו הנסיכים הכנסייתיים האחרונים בקורווי.
בשנת 1803, חולטה הנסיכות-בישופות של קורווי תחת ממשל נפוליאון בונפרטה והפכה לזמן קצר לחלק מנסיכות נסאו-אורנז'-פולדה. בשנת 1807 היא הועברה לממלכת וסטפאליה של ז'רום בונפרטה. לאחר קונגרס וינה הועברה קורווי לידי ממלכת פרוסיה בשנת 1815. בשנת 1820 היא הוענקה לויקטור אמדאוס, רוזן הסן-רוטנבורג (אנ') כפיצוי על שטח שאיבד ממערב לריין.
אף שקורווי חדלה להתקיים כמדינה פוליטית בשנת 1803, היא המשיכה להתקיים כדיוקסיה עד 1825.
הנסיכות-בישופות של קורווי > טירת קורווי

הרוזן ויקטור אמדאוס בנה מחדש את בנייני המנזר כטירה (Schloss). ב-1834 נפל הרכוש בחלקו של ויקטור פון הוהנלוה-שילינגפירסט (Victor von Hohenlohe-Schillingfürst). ב-1840 העניק לו פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה את התואר דוכס רטיבור ונסיך קורווי (Herzog von Ratibor und Fürst von Corvey). מאז נותרה טירת קורווי (Schloss Corvey) רכוש המשפחה.
הנסיכות-בישופות של קורווי > הספרייה

ספריית המנזר המפורסמת פוזרה זה מכבר, אך "הספרייה הנסיכותית" (Fürstliche Bibliothek), ספרייה משפחתית אריסטוקרטית, המכילה כ-74,000 כרכים, בעיקר בגרמנית, צרפתית ואנגלית, משנת 1834, שרדה בטירה. אחד המאפיינים הבולטים באוסף הוא מספרם הגדול של רומנים רומנטיים באנגלית, חלקם בעותקים ייחודיים, שכן בבריטניה הושאלו יותר ויותר ספרים מאשר נקנו, ונקראו בהרחבה בספריות השאלה. המשורר והמחבר של המנון גרמניה, אוגוסט היינריך הופמן פון פאלרסלבן, עבד כאן כספרן משנת 1860 ועד מותו בשנת 1874. הוא קבור בבית הקברות של הכנסייה.
הנסיכות-בישופות של קורווי > אתר מורשת עולמית

מתחם המנזר הפך לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביוני 2014. האתר תחום בגבולות המנזר הקרולינגי המקורי, שרק החזית המערבית נותרה ממנו בימינו.
כיום

החזית המערבית הקרולינגית של המנזר, עם המגדלים הייחודיים שלו שרדה. זהו המבנה המוקדם ביותר מתקופת ימי הביניים שנמצא בווסטפאליה, אך רוב כנסיית המנזר היא כיום בסגנון הבארוק.
הבעלים הנוכחי של הארמון הוא ויקטור, הדוכס החמישי מרטיבור והנסיך החמישי מקורווי, נסיך הוהנלוה-שילינגספירסט-מטרניך-סאנדור (נולד 1964).
הטירה, הספרייה והכנסייה פתוחים היום לקהל הרחב.
לקריאה נוספת

Poeschke, Joachim (2002). Sinopien und Stuck im Westwerk der karolingischen Klosterkirche von Corvey [Sinopia and stuccowork in the westwork of the Carolingian monastery church of Corvey] (בגרמנית). Münster: Rhema-Verlag. ISBN 978-3-930454-34-1. OCLC 50130269.
הערות שוליים

↑  Carolingian Westwork and Civitas Corvey
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007484782505171  Bildindex: 20075115  GND: 2071959-0  LCCN: no2001006314  MusicBrainz: a17a385a-8c73-4bd9-ac5f-4a7d5d132715  NKC: ge134124  SUDOC: 027463737  VIAF: 300639412   WorldCat (עם VIAF): 300639412 
אולם הכניסה בחזית המערבית
תחום השליטה של נסיכות בישופות קורווי באמצע המאה ה-18, הנסיכות גובלת ממערב ומדרום על ידי הנסיכות-בישופות של פאדרבורן
ספריית הנסיך
טירת קורווי
משולש אהבה

"ג'יאנצ'וטו מגלה את פאולו ופרנצ'סקה", ציור מאת ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר
משולש אהבה או משולש רומנטי הוא צירוף של קשרי זוגיות המתקיים בין שלושה אנשים, כלומר אחד מבין השלושה מקיים קשר זוגיות עם כל אחד משני האחרים. בקרב בעלי נטייה מינית הטרוסקסואלית ייתכנו שני סוגים של משולשי אהבה:
גבר המקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים
אישה המקיימת במקביל קשרי זוגיות עם שני גברים.
בקהילת הלהט"ב ייתכנו וריאציות נוספות של משולשי אהבה.
מידת הידיעה של שלושת השותפים למשולש על קיומו של המשולש יוצרת אף היא וריאציות אחדות. במשולש שבו גבר מקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים, ייתכנו הווריאציות הבאות:
שתי הנשים יודעות זו על קיומה של זו (ולכן מתקיימת תחרות גלויה ביניהן על לבו של הגבר). דוגמה לכך היא המשולש המקראי שנוצר בין יעקב ובין שתי נשותיו, רחל ולאה.
שתי הנשים אינן יודעות זו על קיומה של זו, כלומר הגבר מציג לכל אחת מהן שהוא מקיים זוגיות אך ורק אתה, ולמעשה בוגד בכל אחת מהן עם האחרת.
רק אחת מהנשים יודעת על קיומה של האחרת. זהו המצב במקרה שבו גבר נשוי לאישה אחת ומנהל רומן עם אחרת, היודעת שהוא נשוי.
כאשר מונוגמיה היא המצב המועדף, משולש אהבה הוא מצב בלתי יציב, העלול להסתיים בשברון לב לפחות לאחת הצלעות במשולש, וכן לפירוק הקשר בין שתי צלעות במשולש.
משולשי אהבה הם נושא פופולרי בספרות, בקולנוע, באופרה, באופרת סבון, ברומן רומנטי ועוד. דוגמאות:
"האחים קרמזוב" - רומן מאת הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שראה אור בשנת 1880, ובו גרושנקה מעוררת הערצה ותאווה באחים פיודור ודימטרי קרמזוב. היריבות בין האחים על אהבתה של גרושנקה היא הסיבה העיקרית שגורמת להרשעתו של דימיטרי ברצח אביו.
"החומר האפל" - רומן מאת ענר שלו שראה אור בשנת 2004 ומתאר משולש אהבה בין גבר לשתי נשים.
"חוק התשוקה" - סרטו של הבמאי הספרדי פדרו אלמודובר משנת 1987 מתאר משולש רומנטי בין שלושה גברים הומוסקסואלים: אל אהבתם של פבלו וחואן נדחף אנטוניו, המתאהב בפבלו בעקבות מפגש שפבלו ראה כמין מזדמן.
"ז'יל וג'ים" - סרטו של פרנסואה טריפו לפי ספר מאת הנרי-פייר רושה, מספר על משולש אהבה בין שני חברים ונערה.
"סזאר ורוזאלי" - סרטו של קלוד סוטה, המתאר משולש אהבה בין שני גברים ואישה.
"האם את אוהבת את ברהמס?" - רומן של פרנסואז סאגאן - משולש אהבה בין אישה ושני גברים.
"השישה ביוני" - סרטו של הבמאי הנרי קוסטר על משולש אהבה בין שני גברים ואישה על רקע מלחמת העולם השנייה.
"כח משיכה" - סרטו של נפתלי אלטר משנת 1989, על משולש אהבה בין גבר ושתי נשים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561269405171  LCCN: sh96008285
מלחמת אוסטריה–פרוסיה

מלחמת אוסטריה–פרוסיה, (או בשמותיה הנוספים: מלחמת שבעת השבועות, מלחמת האיחוד, מלחמת העצמאות השלישית של איטליה, מלחמת האזרחים הגרמנית, מלחמת 1866, מלחמת האחים, מלחמת האחווה, המלחמה הגרמנית) הייתה מלחמה שהתחוללה בשנת 1866 בין אוסטריה לבין פרוסיה, איטליה ומדינות גרמניות קטנות שהצטרפו לאוסטריה או לפרוסיה. בסופה, השיגה פרוסיה את השליטה על מדינות גרמניה ואיטליה זכתה באזור ונציה.
באוסטריה ובגרמניה נקראת המלחמה "מלחמת האחים", ובאיטליה נקראת המלחמה "מלחמת העצמאות השלישית".
רקע

בתקופת האימפריה הרומית הקדושה (962–1806), היו באזור הקיסרות מעל ל-300 מדינות/נסיכויות קטנות וכמה מדינות גדולות. ברוב האזור דיברו התושבים בשפה הגרמנית והתושבים במקום היו מבחינת השתייכותם בני העם הגרמני. עם זאת, בכל מדינה היה שלטון עצמאי. במהלך המאה ה-19 גברו קולותיהן של תנועות לאומיות גרמניות, ששאפו לאיחוד הארץ ולשחרורה מכובש זר.
אוסטריה הייתה המנהיגה הדומיננטית באימפריה הרומית הקדושה, אך לקראת סוף המאה ה-18 עלה כוחה של פרוסיה, אשר הקטינה את ההשפעה והשליטה האוסטרית באימפריה.
בשנת 1806 כבש נפוליאון את שטח הקיסרות הרומית הקדושה, ואיחד את מאות ערי המדינה והנסיכויות לכ-30 מדינות גדולות, איחוד שֶכּונה הקונפדרציה של הריין. האיחוד הותיר את מדינות האזור כקונפדרציה של מדינות אוטונומיות בעלות שלטון עצמי מוגבל, בשליטת צרפת. האיחוד נכפה על המדינות בפריז, וכלל רפורמות בתחומי הממשל, הכלכלה והמודרניזציה החברתית. לרפורמות הייתה השלכה גם על מעמד היהודים במדינות הפדרציה, ומיעוטים נוספים, אשר הושפע מן האמנציפציה הצרפתית, ולראשונה הוכרו זכויות המיעוט שלהם ונאסרה אפלייתם. הקונפדרציה שנכפתה על תושבי האזור הסתיימה בשנת 1813 עם תבוסתו של נפוליאון.
בשנת 1814 התכנס קונגרס וינה, קונגרס שלום בינלאומי בהשתתפות דיפלומטים ומנהיגים מכל מדינות אירופה (למעט האימפריה העות'מאנית). את הקונגרס אירח קנצלר האימפריה האוסטרית בווינה, על מנת להשיב את הסדר הטריטוריאלי והפוליטי באירופה שלאחר מלחמות נפוליאון. במסגרת החלטות הקונגרס הוקמה "הקונפדרציה הגרמנית תחת הנהגה אוסטרית".
מספרן של המדינות החברות בקונפדרציה, שבעבר מנה מאות ישויות פוליטיות נפרדות, קוצץ לכ-30 מדינות, ביניהן פרוסיה, האימפריה האוסטרית, בוואריה, וירטמברג, הנובר, ועוד. המדינות היו עצמאיות וזכו לריבונות מלאה ולהכרה דיפלומטית גורפת. עם זאת הן קשרו עצמן בברית הגנה משותפת, החזיקו יחדיו בביצורים משותפים בגבולות החיצוניים לקונפדרציה וקיימו אספה פדרלית שהתכנסה באופן קבוע בעיר פרנקפורט.
בשנת 1848 נעשה הניסיון הראשון לאחד את גרמניה, במהלך אביב העמים, אך הניסיון נכשל עקב סכסוכים רבים בין נציגי המדינות הגרמניות השונות, ובין תומכי ההגמוניה הפרוסית מול ההגמוניה האוסטרית בגרמניה.
ביסמרק שמונה בשנת 1862 לקנצלר פרוסיה, חתר להביא לאיחוד גרמניה באמצעות מהלכים צבאיים, ומהלכים מדיניים שנלוו אליהם. בשנת 1864, בעקבות מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לשאלת השתייכותן של הטריטוריות שלזוויג והולשטיין לדנמרק או לקונפדרציית הריין (הטריטוריות היו אז תחת שלטון דני), עמדה בפני ביסמרק הזדמנות להתערבות צבאית, בעקבות חילופי שלטון בממלכת דנמרק. בפברואר 1864 החליט ביסמרק לפתוח במלחמת שלזוויג השנייה נגד דנמרק בשיתוף פעולה של פרוסיה עם אוסטריה. במלחמה זו, נכבשו ונלקחו אזורים אלה מידי דנמרק. הסכם שלום נחתם בווינה ב-30 באוקטובר 1864, ובו נמסרו שלזוויג לפרוסיה והולשטיין לאוסטריה.
הגורמים למלחמה

המחלוקת סביב השליטה בגרמניה כבר הייתה קיימת זמן רב קודם לכן, וכמעט גרמה למלחמה בשנת 1850. משום כך שאף ביסמרק למלחמה נגד אוסטריה, על מנת להכריע אחת ולתמיד את השליטה בגרמניה. העילה למלחמה הייתה סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שלזוויג והולשטיין שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק, אולם, היסטוריונים רבים טוענים שלביסמרק הייתה תוכנית לגרום לפרובוקציה מכוונת, כדי לפתוח במלחמה ולהחליש את עמדת אוסטריה בגרמניה.
הצדדים הלוחמים

פרוסיה חתמה עם ממלכת איטליה על ברית, שבה נקבע שבעד עזרה מאיטליה נגד אוסטריה, תקבל איטליה לאחר הניצחון את ונציה. כמו כן הצטרפו לפרוסיה מדינות מקלנבורג-שוורין, מקלנבורג-שטרליץ, אולדנבורג, אנהלט, בראונשווייג, סקסוניה-אלטנבורג, סקסוניה-קובורג-גותה, ליפה, שוורצבורג-זונדרסהאוזן, ולדק, ברמן, המבורג, וליבק.
בנוסף, על מנת למנוע סיוע לאוסטריה ממדינות אירופה האחרות, הבטיח ביסמרק לנפוליאון השלישי שטחים לאורך הריין, או לחלופין את בלגיה ולוקסמבורג, אם צרפת תישאר נייטרלית, ואילו האימפריה הרוסית עדיין נטרה טינה לאוסטריה מפעולותיה במלחמת קרים.
לעומת זאת, אל אוסטריה הצטרפו מדינות דרום גרמניה; בוואריה, וירטמברג, באדן, הסן-קאסל, הסן-דרמשטאדט, נסאו, ופרנקפורט. וכן הצטרפו אליה סקסוניה, סקסוניה-מיינינגן, רויס-גרייץ, ושאומבורג-ליפה. הנובר בתחילה ניסתה להישאר נייטרלית, אך לבסוף נאלצה עקב דעת הקהל לחבור לאוסטריה.
מהלך המלחמה > גיוס

עם פרוץ המלחמה גייסו הפרוסים את צבאם במהירות, בעזרת רשת מסילות הברזל המפותחת שלהם. לעומתם, נאלצו האוסטרים לגייס את צבאם באיטיות, עקב העדר רשת מסילות מפותחת. בנוסף, הצבא הפרוסי אורגן על בסיס מקומי, וחיילי המילואים היו קרובים לבסיסם, ובשל כך התגייסו במהירות. לעומת זאת, הצבא האוסטרי הציב את יחידותיו הרחק מבתיהם, על מנת למנוע סיוע מצד יחידות הצבא למרידות בדלניות, ומשום כך הגיוס האוסטרי היה הרבה יותר איטי.
מהלך המלחמה > חימוש

הצבא הפרוסי היה מצויד ברובה דרייזה נטען בריח עם מנגנון מחט, שהיה ניתן להטעינו אף בשכיבה, ואפשר לירות חמישה כדורים בדקה ואפילו יותר. לעומת זאת הצבא האוסטרי היה מצויד ברובה נטען לוע, שהיה ניתן להטעינו אך בעמידה, ואפשר לירות רק שלושה כדורים בדקה. כמו כן, הצבא הפרוסי היה מצויד בתותחים נטעני מכנס, לעומת הצבא האוסטרי שהיה מצויד בתותחים נטעני לוע.