stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נתן וולפוביץ'

| --- | --- |

נתן וולפוביץ' (יושב) בסרטו של אפרים קישון "תעלת בלאומילך". מימין: גדעון זינגר. משמאל: אברהם רונאי.
 לידה:  13 במרץ 1907 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 במרץ 1999 (בגיל 92) חולדה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1932–1999 (כ־67 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
נתן וולפוביץ' (ביידיש: וווּלפאָוויטש; 13 במרץ 1907 – 21 במרץ 1999) היה שחקן תיאטרון וקולנוע פולני-ישראלי.
קורות חיים

נולד לטובה וליעקב וולפוביץ' בוורשה שבפולין בשנת 1907. בתחילה החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה בעירו, אולם לאחר שסבל מהתנכלויות אנטישמיות עזב את בית הספר ופנה ללמודי תיאטרון בבית הספר לדרמה בוורשה. הוא החל להופיע במקומות שונים בוורשה ובפולין כולה והיה מזכיר איגוד השחקנים היהודים בוורשה. במלחמת העולם השנייה נלקח על ידי הרוסים למחנה עבודה בברית המועצות. לאחר המלחמה שב לפולין. בשנת 1950 עלה לישראל והחל להופיע בתיאטרון בעיקר ביידיש.
בשנות החמישים המוקדמות היה קיים בארץ איסור על העלאת מחזות וקיום אירועים ביידיש, למרות האיסור פעל באופן מחתרתי תיאטרון יידי על שם המחזאי אברהם גולדפדן, וולפוביץ' שימש כשחקן הראשי, משנתגלה התיאטרון על ידי שוטר הוציא בית המשפט צו שאוסר על פעילות התיאטרון, לאחר שוולפוביץ' הפר את הצו והופיע במחזה "הרשל'ה אוסטרופולר", הוא הועמד לדין, ונגזרו עליו קנס של 20 לירות, לאחר אותו משפט פרסם וולפוביץ' רשימה סאטירית בה הוא לועג לאיסור ועל המשפט שעבר.
בשנות השישים והשבעים שיחק וולפוביץ' במחזות רבים, בהם בתיאטרון הבימה, וכן בכמה סרטי קולנוע ישראלים, בהם "תעלת בלאומילך" בבימויו של אפרים קישון, ו"פנטסיה על נושא רומנטי", שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'.
נתן וולפוביץ' נפטר בקיבוץ חולדה ונטמן בבית העלמין של הקיבוץ לצד רעייתו מרים (לבית באנקר).
פילמוגרפיה

נס בעיירה (1968)
הבן האובד (1968)
תעלת בלאומילך (1969)
לופו (1970)
התמהוני (1970)
שוד הטלפונים הגדול (1972)
פלוך (1972)
סלומוניקו (1972)
מתנה משמיים (1973)
יופי של צרות! (1976)
משפחת צנעני (1976)
לופו בניו יורק (1976)
פנטסיה על נושא רומנטי (1977)
עם ישראל חי (1981)
הפחדנים (1981)
בחינת בגרות (1983)
קומפוט נעליים (1985)
מניו יורק באהבה (1985)
לקריאה נוספת

רחל רוז'נסקי, '"אנו שחקנים יהודים מהגולה": המאבק לקיומו של תיאטרון רפרטוארי ביידיש בישראל, 1950–1952', בקורת ופרשנות 41 (תשס"ט), 41–64
הערות שוליים

↑  נתן וולפוביץ', הרשלה מאוסטרופולי בבית המשפט, באתר הארץ, 30 במרץ 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 0063 1379  LCCN: no2019115866  VIAF: 5711156565699523500005   WorldCat (עם VIAF): 5711156565699523500005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נייג'ל האסלביינק

נייג'ל האסלביינק (בהולנדית: Nigel Hasselbaink; נולד ב-21 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן עבר סורינאמי-הולנדי. נייג'ל הוא אחיינו של כדורגלן העבר ג'ימי פלויד האסלביינק.
קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2019 האסלביינק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם בניצחון 4–0 נגד דומיניקה במסגרת ליגת האומות של אמריקה הצפונית. 3 ימים לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–1 נגד ניקרגואה.
תארים

הגביע הסקוטי: 2013/2014
הערות שוליים

↑  שלום אלבז, ‏האסלביינק חתם לשלוש שנים בקריית שמונה, באתר ONE‏, 3 ביוני 2017
↑  יניב טוכמן‏, נייג'ל האסלביינק שוחרר מהפועל באר שבע, באתר וואלה, 23 באפריל 2020
↑  דורון בן דור, האסלביינק עבר את הבדיקות וחתם רשמית בסכנין, באתר ONE, ‏1 בנובמבר 2020
| נבחרת סורינאם – גביע הזהב 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 האהן •  2 דנקרלוי •  3 קלייבר •  4 מאלון •  5 האפס •  6 קולוויק •  7 יוזפזון •  8 אלברג •  9 האסלביינק •  10 ורווי •   11 בקר •  12 ניבטה • 13 קוהינור •  14 אדוארד • 15 דונק • 16 דונלד • 17 אפאי • 18 לירדם • 19 אמופרי • 20 פלייטר • 21 ביססוואר • 22 קומבליוס • 23 קורט • מאמן: חורה |  1 האהן •  2 דנקרלוי •  3 קלייבר •  4 מאלון •  5 האפס •  6 קולוויק •  7 יוזפזון •  8 אלברג •  9 האסלביינק •  10 ורווי •   11 בקר •  12 ניבטה • 13 קוהינור •  14 אדוארד • 15 דונק • 16 דונלד • 17 אפאי • 18 לירדם • 19 אמופרי • 20 פלייטר • 21 ביססוואר • 22 קומבליוס • 23 קורט • מאמן: חורה | סורינאם |
ג'ו צ'נג'יה

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ג'ו שנג'יה (במנדרינית תקנית: 朱辰杰, בפין-יין: Zhū Chénjié; נולד ב-23 באוגוסט 2000 בשאנגחאי שבסין) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שאנגחאי שנחווה מליגת העל הסינית ובנבחרת סין.
קריירת מועדונים

ג'ו גדל במחלקות הנוער של גנבאו פוטבול בייס ושאנגחאי שנחווה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של שאנגחאי שנחווה במסגרת ליגת העל הסינית.
קריירה בינלאומית

ב-7 ביוני 2019 ערך ג'ו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, בניצחון 0–2 על נבחרת הפיליפינים במשחק ידידות. ב-24 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ערב הסעודית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סין לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

גביע ה-FA הסיני (2): 2019, 2023
הערות שוליים

↑  中国男足亚洲杯集训名单出炉 唯一新面孔是个门将 באתר China Youth Net, ‏ 12 בדצמבר 2023 (בסינית)
| נבחרת הרפובליקה העממית של סין – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 יאן ג'ונלינג •  2 ג'יאנג גואנגטאי •  3 ג'ו צ'נג'יה •  4 לי ליי •  5 ז'אנג לינפנג •  6 וואנג שאנגיואן •  7 וו ליי •  8 שו שין •  9 ז'אנג יונינג •  10 שי פנגפיי •   11 טאן לונג •  12 ג'יאן טאו • 13 שו האופנג •  14 וואנג דאליי • 15 וו שי • 16 גאו טיאני • 17 צ'ן פו • 18 דאי וואי טסון • 19 ליו יאנג • 20 וויי שיהאו • 21 ליו בינבין • 22 וו שאוקונג • 23 לין ליאנגמינג • 24 ג'יאנג שנגלונג • 25 ליו דיאנזואו • 26 וואנג קיומינג • מאמן: ינקוביץ' |  1 יאן ג'ונלינג •  2 ג'יאנג גואנגטאי •  3 ג'ו צ'נג'יה •  4 לי ליי •  5 ז'אנג לינפנג •  6 וואנג שאנגיואן •  7 וו ליי •  8 שו שין •  9 ז'אנג יונינג •  10 שי פנגפיי •   11 טאן לונג •  12 ג'יאן טאו • 13 שו האופנג •  14 וואנג דאליי • 15 וו שי • 16 גאו טיאני • 17 צ'ן פו • 18 דאי וואי טסון • 19 ליו יאנג • 20 וויי שיהאו • 21 ליו בינבין • 22 וו שאוקונג • 23 לין ליאנגמינג • 24 ג'יאנג שנגלונג • 25 ליו דיאנזואו • 26 וואנג קיומינג • מאמן: ינקוביץ' | הרפובליקה העממית של סין |
סאלם (עמק יזרעאל)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°32′26″N 35°12′05″E﻿ / ﻿32.54055556°N 35.20138889°E﻿ / 32.54055556; 35.20138889 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) סאלם(למפת הכרמל רגילה) סאלם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סאלם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סאלם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סאלם (בערבית: سالم) הוא כפר ערבי בעמק יזרעאל ליד צומת מגידו. הכפר סמוך לקו הירוק ולגדר ההפרדה ועד מלחמת ששת הימים היה ידוע כמרכז הברחות בין ישראל וירדן. שייך למועצה המקומית מעלה עירון.
הכפר נוסד על ידי שתי חמולות שאחת מהן היא חמולת סביחאת שהגיעו מהכפר רומנה מעבר לגדר המערכת. בתחילת נובמבר 1954 נכנסו חיילים ירדניים לתוך הכפר וירו ממנו על כוח של משמר הגבול. בישראל הייתה תרעומת על תושבי הכפר שלא הודיעו על כניסת הירדנים לכפר.
בשנת 1992 נוצרה המועצה המקומית מעלה עירון כמיזוג של סאלם ושכניו מוּסמוּס, זלַפה, ביאדה, ומושיירפה. בית הספר התיכון שבכפר משרת גם את שאר תושבי המועצה.
בשנת 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל נמצא פיר בו הוסלק אמצעי לחימה  שעל פי החשד נועד לבצע פעילות פלילית.
הערות שוליים

↑  ירדנים ירו על משמר צה"ל, דבר, 2 בנובמבר 1954
↑  אנשי הכפר סאלים לא התנגדו ולא הזעיקו עזרה, דבר, 22 בנובמבר 1954
↑  נעמי רחליס, בעומק 10 מטרים מתחת בית מגורים: נחשפה מנהרת אמל"ח בכפר סאלם, באתר 14 now, ‏30/10/2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיירון לייצו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בינואר 1976 (בן 48) צפון ונקובר, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 פרופיל ב-IMDb
 
טיירון לייצו (באנגלית: Tyron Leitso; נולד ב-7 בינואר 1976) הוא שחקן קנדי.
ביוגרפיה

לייצו נולד בצפון ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הוא עבד כניצב במספר הפקות שצולמו בוונקובר, ובהן "תיקים באפלה". תפקידו הראשון שכלל דיבור היה בסדרת הנעורים "Breaker High". הוא שיחק בשני פרקים של סדרת המדע הבדיוני "הגל הראשון". ב-2000 שיחק בשני סרטי טלוויזיה.
הוא גילם את הנסיך בסרט "שלגיה: היפה מכולם". הוא שיחק את אחד התפקידים הראשיים ב-"Dinotopia", מיני-סדרה בת שלושה פרקים שהופקה בשיתוף עם דיסני.
בשנת 2006 גילם את הבלש רוב רנדל בסדרת המסתורין הקנדית "סודות קפואים" (אנ').
ב-2007 שיחק תפקיד קטן בסרט האימה "Seed", וב-2008 שיחק ב-"Far Cry", סרט פעולה גרמני דובר אנגלית.
הוא גילם את איתן בסדרה "להיות אריקה".
סופוקליס שחורציאניטיס

סופוקליס שחורציאניטיס (ביוונית: Σοφοκλής Σχορτσιανίτης, תעתיק: סוֹפוֹקְלִיס סְכֿוֹרְטְסְיַאנִיטִיס; נולד ב-22 ביוני 1985 בטיקו שבקמרון), המכונה בקיצור סופו, הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בעמדת הסנטר. בעבר שיחק בנבחרת יוון.
גובהו של שחורציאניטיס הוא 2.06 מטרים, ומשקלו הוא 156 ק"ג. בשנות נעוריו המאוחרות הוא קיבל את הכינוי "בייבי שאק" בשל ממדיו הפיזיים המזכירים את אלו של שאקיל אוניל. "ביג סופו" הוא כינוי נוסף של השחקן הנובע אף הוא מגודלו הפיזי. מידת נעליו 51½.
נבחרת לאומית

שחורציאניטיס השתתף עם נבחרת יוון באליפות העולם בכדורסל 2006, שבה זכתה נבחרתו במקום השני לאחר הפסד בגמר לנבחרת ספרד 70:47. קודם לכן ניצחה הנבחרת היוונית את נבחרת הכוכבים של ארצות הברית בחצי הגמר, כאשר שחורציאניטיס שקלע 14 נק' היה בין המצטיינים בקבוצתו.
לאליפות אירופה 2007 שחורציאניטיס לא זומן בשל בעיות המשקל שלו באותה התקופה אך הוא שב לסגל הנבחרת במשחקים האולימפיים בבייג'ינג ב-2008, שבהם הודחה נבחרתו ברבע הגמר בידי נבחרת ארגנטינה.
בנוסף, הוא השתתף עם נבחרת יוון באליפות העולם 2010. במשחק הכנה לקראת הטורניר מול נבחרת סרביה, היה שחורציאניטיס מעורב בקטטה שפרצה על המגרש בין שחקני שתי הנבחרות. בטורניר עצמו הודחה יוון בידי ספרד ברבע הגמר, כאשר שחורציאניטיס היה ממצטייני הנבחרת עם ממוצעים של 11 נק' ו-4 כדורים חוזרים למשחק.
הערות שוליים

↑  Clippers 2010 NBA Summer League Roster Bios–Sofoklis Schortsanitis, באתר ה-NBA
↑  Ramona Shelburne, Clippers take a look at Schortsanitis, ESPN, July 17, 2010
↑  יואב בורוביץ', פיני גרשון חוזר בשאלה, וואלה!, 29.11.06
↑  אהרל'ה ויסברג, פיני גרשון שוב הישעה את שחורציאניטיס, באתר ynet, 16 במאי 2007
↑  אהרל'ה ויסברג, אלכס אקר שוחרר מאולימפיאקוס, באתר ynet, 4 ביולי 2007
↑  אהרל'ה ויסברג, למרות סדנת ההרזיה: שחורציאניטיס מתקרב ל-170 ק"ג, באתר ynet, 16 באוקטובר 2007
↑  שרון קביליו, ‏שחורציאניטיס חתם לשנתיים במכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 5 באוגוסט 2010
↑  רועי גלדסטון, ‏עונשו של סופו הופחת, יוכל לשחק בפתיחת סדרת חצי הגמר, באתר ערוץ הספורט, 9 במאי 2014
↑  אוהד גרינוולד, ורד כהן‏, צל כבד: ההסתבכות של מכבי תל אביב ושחורציאניטיס, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2014
↑  רועי גלדסטון, ‏לא יחמיץ את הפלייאוף: סופו הורחק משלושה משחקים, באתר ערוץ הספורט, 30 באפריל 2015
↑  סופו בתפקיד אולסי: יפרסם את בורגר ראנץ', באתר ynet, 26 בנובמבר 2013
↑  Μεγάλη ατυχία για Σόφο! Χάνει τη σεζόν! (ביוונית), באתר יורוהופס, 29 בדצמבר 2016
↑  Sofoklis Schortsanitis joins Trikala BC to make a comeback attempt, באתר ספורטנדו, 18 באוקטובר 2017
↑  בגיל 35: שחורציאניטיס הודיע על פרישה מכדורסל, באתר ‏מאקו‏, 10 בדצמבר 2020
↑  אליפות העולם: ארה"ב הודחה כבר בחצי הגמר, באתר ynet, 1 בספטמבר 2006
↑  קרסטיץ' ניסה לזרוק כיסא על שחורציאניטיס, באתר ynet, 20 באוגוסט 2010
| נבחרת יוון – אליפות העולם בכדורסל 2006 (מדליית כסף) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 שחורציאניטיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 חציברטאס •   11 דיקודיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 לזארוס פאפאדופולוס • 15 קאקיוזיס • מאמן: יאנאקיס |  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 שחורציאניטיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 חציברטאס •   11 דיקודיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 לזארוס פאפאדופולוס • 15 קאקיוזיס • מאמן: יאנאקיס | יוון |
| נבחרת יוון – אולימפיאדת בייג'ינג - 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 בורוסיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 פרינטזיס •   11 גליניאדאקיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 שחורציאניטיס • 15 פלקאנוס • מאמן: יאנאקיס |  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 בורוסיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 פרינטזיס •   11 גליניאדאקיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 שחורציאניטיס • 15 פלקאנוס • מאמן: יאנאקיס | יוון |
אל לוסון

אלפרד ג'יימס לוסון הבן (באנגלית: .Alfred James Lawson Jr; נולד ב-23 בספטמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת פלורידה. לוסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר לראשונה בבחירות 2016. מחוז הקונגרס אותו ייצג שוכן לאורך גבולה של פלורידה עם ג'ורג'יה, הכולל אזורים בעלי רוב אוכלוסייה אפרו-אמריקאית בין טלהסי לג'קסונוויל.
ביוגרפיה

לוסון נולד במידוויי שבצפון פלורידה, ולמד בתיכון "הוואנה נורת'סייד" שם היה אתלט בולט בכדורסל. בהמשך הפך לכדורסלן באוניברסיטה החקלאית והמכנית של פלורידה (FAMU), שם קיבל השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה. לאחר תקופה קצרה כשחקן כדורסל מקצועי בקבוצות אטלנטה הוקס ואינדיאנה פייסרס, שב לוסון לטלהסי ועבד באוניברסיטת המדינה של פלורידה כעוזר מאמן לכדורסל. במסגרת תפקיד זה סייע בהעפלת קבוצת הכדורסל של מכללת סמינול לשמינייה העילית של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי. באותה האוניברסיטה אף קיבל תואר שני במנהל ציבורי.
ב-7 בנובמבר 1982 החל את כהונתו כחבר בית הנבחרים של מדינת פלורידה מטעם מחוז הבחירה התשיעי. הוא מילא תפקיד זה עד שנת 2002, אז נבחר לסנאט המדינתי. שם ייצג בשנים 2000–2002 אז המחוז השלישי, ובשנים 2002–2010 אז המחוז השישי. בשנת 2010 התמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של פלורידה, וניצב בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית מול נציג המחוז המכהן אלן בויד. לוסון הפסיד לו, ולא נבחר למועמד המפלגה. אחר כך, ביום הבחירות הכלליות, הפסיד בויד לסטיב סאות'רלנד שנבחר בפער של כ-12 אחוזים. בבחירות 2012 התמודד שוב לבית הנבחרים במחוז הקונגרס השני, וזכה במועמדות הדמוקרטית במהלך הבחירות המקדימות. עם זאת, בבחירות הכלליות הפסיד לנציג המחוז המכהן סאות'רלנד לאחר שגרף 47.2% מקולות הבוחרים.
בבחירות 2016 נטרפו הקלפים. תביעה נגד מפת מחוזות הקונגרס בפלורידה שינתה באופן קיצוני את מחוז הקונגרס החמישי מבחינה דמוגרפית. מאז תחילת המאה ה-21, כיסה המחוז את מרבית האזורים בין ג'קסונוויל לאורלנדו, שהיו בעלי אוכלוסייה אפרו-אמריקאית. המפה החדשה, לעומת זאת, מיקמה את המחוז ממזרח למערב על פני שמונה ממחוזות פלורידה, כולם או חלקם מטלהסי למרכז העיר ג'קסונוויל. המחוז ששורטט מחדש כלל את ביתו של לוסון בטלהסי, ולכן הכריז לוסון ב-15 בדצמבר 2015 כי יתמודד בפעם השלישית אל בית הנבחרים, הפעם במחוז הקונגרס החמישי. הוא קרא תיגר על נציגת המחוז המכהנת קורני בראון, שכיהנה מאז 1993, וניצח אותה לאחר שהואשמה בשחיתות ובפשעים פדרליים. לאחר מכן נבחר אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 2017 לוסון הושבע לתפקידו. לאחר הטבח בתיכון דאגלס, הביע לוסון תסכול מחוסר הפעולה בנושא בקרת נשק והטיל את האשמה על ארגוני השדלנות הפועלים למען התיקון השני לחוקת ארצות הברית, ודגל בהגבלות על נשיאת כלי נשק וערכית בדיקות רקע לכל המבקשים לרכוש כלי ירייה. לוסון נמנה בין חמשת הדמוקרטים בבית הנבחרים שהצביעו בעד המשך מכירת הנשק לערב הסעודית בידי ארצות הברית, תוך תמיכה במבצע סופה נחרצת.
בבחירות 2022 הפסיד בבחירות הכלליות למועמד המפלגה הרפובליקנית וחבר הקונגרס המכהן ניל דאן, ששניהם התמודדו באותו מחוז בשל איחוד מחוזות הבחירה בפלורידה. כהונתו של לוסון בקונגרס תמה בראשית ינואר 2023.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  אלנה שניידר, Rep. Corrine Brown loses primary, באתר פוליטיקו, 30 באוגוסט 2016 (באנגלית)
↑  מאט פולר ואכבר שאהיד אחמד, 5 Democrats Bail Out Paul Ryan And Protect Saudi Arabia, באתר הפינגטון פוסט, 12 בדצמבר 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6n40n6n  US Congress: L000586
מלחמת ההמשך

מלחמת ההמשך (בפינית: Jatkosota; ברוסית: Советско-финская война) הוא שמה הפיני של השנייה מבין שתי המלחמות בין ברית המועצות לפינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה ובא להדגיש את העובדה שהיא המשכה של מלחמת החורף. פרצה ב-25 ביוני 1941 והסתיימה ב-19 בספטמבר 1944. בעיני הרוסים נחשבת המלחמה כחזית של המלחמה הפטריוטית הגדולה. מעשי האיבה בין המדינות הסתיימו בספטמבר 1944 והמלחמה הסתיימה רשמית בחוזה פריז, שנחתם ב-1947.
רקע

ב-1917 הוקמה פינלנד ולאחר מספר חודשים בשנת 1918 נפתחה מלחמת האזרחים הפינית בין "האדומים" (הקומוניסטים שזכו לתמיכת הסובייטים) ו"הלבנים" (אנטי קומוניסטים שזכו לתמיכת האימפריה הגרמנית). ב-16 באפריל 1918 ניצחו הלבנים ועמדו להקים מלוכה פרו-גרמנית תחת שלטונו של פרידריך קרל, נסיך הסן (גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה), אך תבוסת גרמניה והחתימה על הסכם הכניעה ב-11 בנובמבר 1918, והקמת רפובליקת ויימאר הסוציאליסטית בגרמניה, מנעו זאת ובמקום זאת הוקם משטר דמוקרטי.
פינלנד הצעירה חיפשה קשרים עם מדינות חדשות כמו פולין, לטביה, ליטא ואסטוניה כדי לכרות עמן בריתות הגנה כמשקל נגד לברית המועצות, אך המשא ומתן עלה על שרטון. גם ניסיונות גישוש עם מדינות סקנדינביה עלו בתוהו. פינלנד נאלצה לחתום ב-1932 על חוזה אי-התקפה עם ברית המועצות. הסובייטים הפרו את ההסכם כאשר מנעו שיט של ספינות פיניות בימת לדוגה והמפרץ הפיני ב-1937.
הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית באוגוסט 1939 חילק את מזרח אירופה בין שתי המעצמות כאשר פינלנד הייתה בחוג ההשפעה הסובייטי. הפינים סירבו להצבת כוחות הצבא האדום בארצם ולכן פרצה מלחמת החורף ב-30 בנובמבר 1939. חרף הפער ביחסי הכוחות, הפינים נלחמו כנגד הצבא הסובייטי האדיר, השתמשו בלוחמת חורף ובתנאי השטח הקשים והסבו אבדות כבדות לסובייטים. למרות כל אלו פרצו הסובייטים את קו ההגנה הפיני קו מנרהיים וניצחו במלחמה. בחוזה השלום שנחתם ב-12 במרץ 1940 נאלצו הפינים לוותר על חבל קרליה ובו העיר ויפורי, השנייה בגודלה במדינה.
הפינים המתוסכלים ביקשו נקמה בברית המועצות. הם עשו זאת בעזרת גרמניה הנאצית.
הלחימה > פרוץ המלחמה

ב-21 ביוני 1941 העבירה פינלנד 16 דיוויזיות חי"ר לאזור הגבול הסובייטי-פיני. לגרמנים, שהציבו כוחות משלהם על אדמת פינלנד, היו בצפון המדינה 2 דיוויזיות הרריות בפטסמו ו-2 דיוויזיות בסאלה. הסובייטים העריכו כי כוחם של הפינים באזור לא יעלה על 10 דיוויזיות כפי שהיה במלחמת החורף, אך הם לא לקחו בחשבון את גיוס כל הגברים הפינים וכן את הציוד שרכשה פינלנד אחרי מלחמת החורף.
ב-22 ביוני, בד בבד עם מבצע ברברוסה, תקפו הגרמנים את הסובייטים בצפון פינלנד. הסובייטים בתגובה תקפו 18 ערים בפינלנד בעזרת 460 מטוסים כנגד 300 מטוסים פינים בלבד. הסובייטים טענו שהצבא הגרמני היה מטרת המתקפה. למרות זאת הם הפגיזו מחצי האי האנקו מטרות פיניות. כתוצאה מהמתקפה הכריז הפרלמנט הפיני ב-25 ביוני על מצב מלחמה עם ברית המועצות.
הלחימה > 1941

לאור התקדמות הגרמנים לעומק רוסיה במבצע ברברוסה, העבירו הסובייטים את כל יחידותיהם למלחמה בחזית המזרחית כנגד הפלישה. כתוצאה מכך לא גובתה המתקפה האווירית בכוחות קרקע כפי שתוכנן. בנוסף כוחות הקרקע הסובייטים באזור חסרו כוחות עתודה כיוון שהקורפוס ה-10 הממוכן ודיוויזיית החי"ר ה-237 נסוגו מאגם לדוגה לעבר לנינגרד.
הפינים ביקשו מהגרמנים להשהות את ההתקפה שלהם על ברית המועצות עד 25 ביוני, מועד כניסתם למלחמה. הגרמנים השתהו באיסוף כוחותיהם למתקפה עד 29 ביוני, ומלבד זאת חסרו להם כוחות עתודה. מרווח זמן זה איפשר למעשה לסובייטים להתכונן למתקפה שעתידה הייתה לבוא.
בסופו של דבר נכשלה המתקפה הגרמנית ובוטלה ב-17 בנובמבר, כאשר מטרתה, להגיע למורמנסק, לא הושגה.
הפינים שתקפו בדרום הגיעו עד נהר סביר (המחבר בין ימת לדוגה לימת אונגה) והחזית התייצבה בדצמבר 1941. הפינים לא ערכו עוד מתקפה גדולה במהלך השנתיים וחצי הקרובות ונוכחו לדעת שהמלחמה לא תסתיים בקרוב. בשנים 1942–1943 התנהלה מלחמת חפירות כאשר לאף צד לא היו הצלחות משמעותיות. בשטח שכבשו הפינים במזרח קרליה (חבל היסטורי) הקים מנהל הכיבוש הפיני מחנות ריכוז כאשר רוב האסירים אזרחים סובייטיים תושבי חבל קרליה.
השתתפות פינלנד במלחמה הביאה לגרמניה תועלת רבה: הצי הסובייטי נחסם במפרץ הפיני והקריגסמרינה יכול היה לנוע בחופשיות בים הבלטי ולהעביר לרייך השלישי ניקל מפינלנד וברזל משוודיה. החזית הפינית סייעה גם לגרמנים בעת המצור על לנינגרד באיגוף העיר מצפון באוגוסט 1941 (אך הפינים סירבו לתקוף את העיר) בעת שקבוצת ארמיות צפון בפיקוד ריטר פון לב איגפו את העיר מדרום.
הלחימה > 1941 > החזית הדיפלומטית

בינתיים, ניתקה פינלנד את יחסיה עם בריטניה באוגוסט 1941 בשל הפצצה בריטית על כוחות גרמניים שהיו מוצבים על אדמת פינלנד. בריטניה הכריזה מלחמה על פינלנד ב-6 בדצמבר 1941 כאשר במהלך המלחמה הייתה רק לחימה ימית מעטה בין שני הצדדים. כך היה מקרה נדיר בו דמוקרטיה מכריזה מלחמה על דמוקרטיה אחרת. ארצות הברית מצידה לא הכריזה מלחמה על פינלנד. בנובמבר 1941 חתמה פינלנד על הסכם אנטי-קומינטרן המחודש.
בשל הכישלון להגיע למורמנסק החלו הפינים לפקפק ביכולתם של הכוחות הגרמניים ומנהיגי פינלנד שינו אסטרטגיה ורצו לפנות לשלום עם ברית המועצות. הפינים חיכו שהוורמאכט והצבא האדום יתישו זה את זה כדי שהצעת השלום תבוא.
הלחימה > 1944

ב-9 ביוני 1944 (שלושה ימים אחרי תחילת מבצע אוברלורד) פתחו הסובייטים במתקפה גדולה על הפינים באזור ימת לדוגה. הסובייטים התקדמו 21.7 ק"מ והתעורר חשש לשלמותה של פינלנד. ב-19 ביוני 1944 הצהירה ברית המועצות שהצליחה להבקיע את קו מנרהיים הדרומי, ולמחרת דווח על כיבוש ויבורג. ב-28 ביוני כבשו הסובייטים בחזרה את פטרוזבודסק. שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ, בא בהצעה לפינים לפיה גרמניה תספק לפינים נשק אנטי-טנקי מודרני (לפינים לא היו כלי נשק כאלו) כנגד המתקפה הסובייטית בתמורה להצהרה פינית שלא לשאת ולתת עם ברית המועצות. ב-26 ביוני 1944 הצהיר נשיא פינלנד ריסטו רייטי הצהרה שכזו. היטלר שלח לפינלנד 59 תותחי סער מסוג שטאג סימן 3 ויחידת מטוסים של הלופטוואפה.
בתחילת יולי 1944 הצליחו הפינים לבלום את הסובייטים בקרב טאלי-איהנטלה בעזרת הסיוע הגרמני, למרות עליונות מספרית וחומרית של הסובייטים. הפינים נסוגו 100 ק"מ אך הסובייטים כבר גנזו את הרעיון לכיבוש פינלנד. פתיחתו של מבצע אוברלורד בנורמנדי גרמו לסובייטים לחשוב כי מוטב לרכז את כוחותיהם בכיבוש מזרח ומרכז אירופה לפני שבעלות הברית המערביות יעשו זאת. מהצד השני מאסו הפינים במלחמה והרמטכ"ל מנרהיים חזר ואמר שאם אסטוניה תכבש על ידי הסובייטים, יפסיקו הפינים את לחימתם - זאת כיוון שאסטוניה יכולה הייתה לשמש בסיס מצוין לתקיפות ימיות ואוויריות נגד פינלנד. ב-19 בספטמבר 1944 נסוגו החיילים הגרמנים מאסטוניה. ב-4 בספטמבר הכריזו הפינים על הפסקת אש וב-19 בספטמבר נחתם הסכם שביתת נשק בין ברית המועצות פינלנד.
הלחימה > יהודים במלחמה

פינלנד התנגדה לאידאולוגיה האנטישמית הנאצית. יהודי פינלנד שירתו בצבא הפיני ובית הכנסת בחזית היה מהיחידים במלחמה בצד מדינות הציר. במספר מקרים היהודים בצבא הפיני קיבלו את עיטור צלב הברזל הגרמני (ראו ליאו סקורניק, סלומון קלאס והלוטה דינה פוליאקוף-שטילר), אך היהודים דחו אותו. במספר מקרים אף הצילו רופאים צבאיים יהודים את חייהם של חיילים גרמנים.
לאחר מעשה

עם סיום המלחמה נפתחה מלחמת לפלנד, בסופה גורשו הגרמנים מאדמת פינלנד. באפריל 1945 גורשו הכוחות הגרמנים האחרונים מהמדינה. בחוזה פריז שנחתם ב-10 בפברואר 1947 אושררו תנאי שביתת הנשק מ-1944, והפינים העבירו לברית המועצות את חבל קרליה, סאלה ופטסמו.
הערות שוליים

↑  קו מנרהיים נשבר, דבר, 19 ביוני 1944
↑  הקרב בפינלאנד הוכרע, דבר, 20 ביוני 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285403105171  BnF: cb15120082m (data)  GND: 4433113-7  LCCN: sh00001782  NKC: ph1075986 
מפקד הצבא הפיני מנרהיים יחד עם נשיא המדינה רייטי והיטלר ביוני 1942
שיא ההתקדמות הפינית במלחמה
השטחים שמסרה פינלנד לברית המועצות בעקבות שתי המלחמות בין המדינות
חלונות שאגאל

| --- | --- |

הפינה הדרום מערבית בבית הכנסת: משמאל לימין נראים חלונותיהם של יהודה, זבולון, יששכר, דן וגד
 מידע כללי
 אמן:  מארק שאגאל
 תאריך יצירה:  1962
 טכניקה וחומרים:  זכוכית
 נתונים על היצירה
 מיקום:  הדסה עין כרם ירושלים שבישראל
 קואורדינטות:  31°45′56″N 35°08′56″E﻿ / ﻿31.765472222222°N 35.148805555556°E﻿ / 31.765472222222; 35.148805555556
 
בית הכנסת ושישה מהחלונות מבחוץ
חלל בית הכנסת וחלונות הכותל הצפוני (משמאל לימין: נפתלי, יוסף ובנימין). מתחת לחלונות נראה ארון הקודש המכוסה בשטיח קיר
חלונות שאגאל הם סדרה של שנים עשר חלונות בבית הכנסת של הקמפוס הרפואי הדסה עין כרם. בחלונות קבועים ויטראז'ים המייצגים את שבטי ישראל, והם נוצרו על ידי מארק שאגאל ונקראים על שמו. החלונות נחשבים ליצירתו המפורסמת ביותר של שאגאל בישראל.
בית הכנסת

בית הכנסת נבנה כחלק מהקמפוס הרפואי הדסה ונחנך ב-3 באוגוסט 1960. מבנה בית הכנסת משולב בקומת הקרקע של המתחם והחלונות בולטים מעל גג המבנה. ספסליו של בית הכנסת ערוכים לאורך ארבע צלעותיו סביב רחבה במרכזו. דלת הכניסה הראשית אל בית הכנסת קבועה בצידו הדרומי, ומולה, בכותל הצפוני, שוכן ארון הקודש. נוסף לחלונות ישנן במבנה שתי יצירות אמנות נוספות בדמות שטיחי קיר בגווני אבן ירושלמית המכסים את ארון הקודש ואת התיבה. השטיחים עוצבו בידי האמנית האמריקאית אביבה גרן ונארגו בארץ בידי רות חייאט.