stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוז'ף טאקאץ'
הערות שוליים

↑  בהונגרית מופיע שם המשפחה לפני השם הפרטי
יז'י ז'ולבסקי

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1874 Glinik, Podkarpackie Voivodeship, רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 באוגוסט 1915 (בגיל 41) דמביצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 בן או בת זוג:  Helena Żuławska 
 פרסים והוקרה:  צלב העצמאות (פולין) 
 
יז'י ז'ולבסקי (בפולנית: Jerzy Żuławski ‏14 ביולי 1874 – 9 באוגוסט 1915) היה סופר ומתרגם פולני.
ביוגרפיה

יז'י ז'ולבסקי נולד בכפר ליד ז'שוב אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו לקח חלק פעיל במרד ינואר בחלק של פולין שהיה תחת השליטה של האימפריה הרוסית. יז'י הצעיר היה תחת השפעת דעות של איבו בהקשר לפולין העצמאית. הוא התחנך במספר בתי הספר באזור ובשנת 1892 עבר לשווייץ בה למד באוניברסיטת ציריך ובמהשך עשה תואר שלישי באוניברסיטת ברן על עבודות של ברוך שפינוזה. באותה תקופה הוא עסק בתרגום של יצירות של פרידריך ניצשה, ארתור שופנהאואר ואדוארד פון הרטמן.
במקביל הוא התחיל לכתוב יצירות ספרותיות ובחזרה לקרקוב היה עורך של כתב עת Krytyka. לאחר חתונתו הוא התחיל לעבוד כמורה בקרקוב.
לקראת סוף 1901 הוא עזב את תחום ההוראה ועבר לתחום הספרות. באותה תקופה הוא כתב את יצירתו העיקרית על משלחת מדעית לירח. בסך הכל הוא כתב טרילוגיה על הנושא, כאשר בשנת 1912 בלביב הוצאו כל הספרים מחדש. תוך זמן קצר הם תורגמו לשפות רבות. כבר בשנת 1911 על בסיס אחד מהספרים בסדרה צולם סרט קולנוע.
בשנת 1907 הוא התחתן בפעם השנייה לקז'מיירה ז'ולבסקה והזוג עבר לזקופנה. ביתו הגדול היה מרכז לפעילות תרבותית של העיר. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא החליט להצטרף ליחידות פולניות שהיו חלק של הצבא אוסטרו-הונגריה בתקווה שפולין תזכה לעצמאות לאחר המלחמה. תוך כשנה רוב שטחי פולין שהיו חלק של האימפריה הרוסית נכבשו וז'ולבסקי הוצב בלודג'. באוגוסט 1915, במהלך ביקור בחזית, ז'ולבסקי חלה ונפטר לאחר מחלה קצרה. הוא היה בן 41 בלבד ובנו הצעיר נולד בפברואר 1916.
החל משנת 2008 מוענק בפולין פרס סיפרותי על שמו עבור יצירות של מדע בדיוני. הענקת הפרס מבוצעת בחסות איגוד הסופרים הפולנים והיא כוללת הפרס הראשי, פרס הזהב ופרס הכסף. אדם פשחשטה נמנה עם מקבלי הפרס.
יחסי מונטנגרו–צ'כיה

| יחסי מונטנגרו–צ'כיה |
| --- | --- |
מונטנגרו: צ'כיה


מונטנגרו: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
13,812: 78,867
אוכלוסייה
637,024: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
7,405: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,624: 30,910
משטר
רפובליקה

יחסי מונטנגרו–צ'כיה הם היחסים המדיניים הדו-צדדיים בין צ'כיה למונטנגרו.
סקירה כללית

צ'כיה הכירה רשמית בעצמאותה של מונטנגרו ב-12 ביוני 2006. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-15 ביוני 2006.
היחסים המדיניים בין מונטנגרו לצ'כיה הם ידידותיים ומבוססים על עקרונות הפתיחות, שיתוף פעולה בתחומים רבים ותמיכה הדדית ברמה האזורית והבינלאומית. שתי המדינות משתפות פעולה בהצלחה במסגרת נאט"ו, וצ'כיה העניקה תמיכה מתמשכת למונטנגרו מאז שיקום העצמאות במסגרת האינטגרציה האירופית, הן ברמה המדינית והן ברמה המומחית.
יחסים כלכליים

בשנת 2020 הסתכם המסחר ב-35.03 מיליון אירו, מתוכם יבוא מצ'כיה למונטנגרו בשווי 23.78 מיליון אירו ויצוא ממונטנגרו לצ'כיה בשווי 11.52 מיליון אירו. בשנת 2019 הסחר עם צ'כיה הסתכם ב-60.91 מיליון אירו, מתוכם יצוא בשווי 19.67 מיליון אירו ויבוא בשווי 41.24 מיליון אירו.
בשנת 2020 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-4.42 מיליון אירו. בשנת 2019 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-3.33 מיליון אירו, בשנת 2018 ההשקעות מצ'כיה הסתכמו ב-4.61 מיליון אירו.
בשנת 2020 ביקרו במונטנגרו 599 תיירים מצ'כיה, שבילו 2,078 לילות. בשנת 2019 ביקרו במונטנגרו 10,646 תיירים מצ'כיה, שבילו 67,974 לילות.
נציגויות דיפלומטיות

מונטנגרו מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה.
יז'י פבלובסקי

יז'י ולדיסלב פבלובסקי (בפולנית: Jerzy Władysław Pawłowski; ‏25 באוקטובר 1932 – 11 בינואר 2005), היה אלוף אולימפי (מקסיקו 1968) ואלוף עולם בסיף (התמחה בחרב) וסוכן כפול פולני.
ב-1967 התאחדות הסיף הבינלאומית הכריזה עליו כעל הסייף הטוב בכל הזמנים.
ביוגרפיה

פבלובסקי נולד בוורשה ולמד משפטים בעיר הולדתו. הוא החל לסייף בגיל מאוחר יחסית, בגיל 16. הוא השתתף ב-6 אולימפיאדות מאולימפיאדת הלסינקי (1952) ועד אולימפיאדת מינכן (1972) וזכה ב-5 מדליות כולל אחת מזהב (מקסיקו 1968) וכן באליפויות עולם משנת 1953 ועד שנת 1971 וזכה ב-18 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, 3 מהן אישיות.
שימש כסוכן כפול, הן עבור הביון הפולני החל משנת 1950, והן עבור סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית החל משנת 1964. ב-24 באפריל 1975 נעצר וב-8 באפריל 1976 נשפט בבית משפט צבאי בוורשה ל-25 שנים בכלא, על ריגול שביצע מאז 1964 עבור נאט"ו ול-10 שנים של שלילת זכויות אזרח, חילוט כל רכושו ומחיקת שמו מכל רשומות הספורט הפולני.
עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1985, שוחרר פבלובסקי בחילופי מרגלים, שנערכו על גשר גליניקה שבברלין, אך הוא בחר להישאר בפולין ובילה את שארית חייו כצייר וכמרפא באמונה בוורשה, שם הוא נפטר.
יחסי מונטנגרו–רומניה

| יחסי מונטנגרו–רומניה |
| --- | --- |
מונטנגרו: רומניה


מונטנגרו: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
13,812: 238,391
אוכלוסייה
637,024: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
7,405: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,624: 18,485
משטר
רפובליקה

יחסי מונטנגרו–רומניה הם יחסי החוץ בין מונטנגרו ורומניה.
סקירה כללית

רומניה הכירה בעצמאות מונטנגרו ב-13 ביוני 2006, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 באוגוסט אותה שנה. היחסים המדיניים בין מונטנגרו לרומניה הם ידידותיים באופן מסורתי, על בסיס עקרונות הפתיחות, שיתוף פעולה מתמשך בתחומים רבים ותמיכה הדדית ברמה האזורית והבינלאומית. שתי המדינות חולקות סדרי עדיפויות של מדיניות חוץ, משתפות פעולה בהצלחה במבנים של נאט"ו, ורומניה סיפקה תמיכה מתמשכת למונטנגרו מאז שיקום העצמאות בהקשר של שילוב אירופי.
יחסי סחר

בשנת 2020 ההשקעות מרומניה הסתכמו ב-0.33 מיליון אירו, והסחר עם רומניה הסתכם ב-22.7 מיליון אירו (ייצוא 1.1 מיליון אירו; יבוא 21.6 מיליון אירו).
נציגויות דיפלומטיות

מונטנגרו מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה במונטנגרו שגירות בפודגוריצה.
יוג'ין בורוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1924 קולומבוס, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בינואר 2016 (בגיל 91) סטמפורד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו  אוניברסיטת קולומביה  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב יחיאל (יוג'ין ברנרד) בורוביץ (אנגלית: Eugene B. Borowitz,‏ 20 בפברואר 1924 - 22 בינואר 2016) היה תאולוג יהודי ורב רפורמי, אחד המשפיעים במחצית השנייה של המאה ה-20, חוקר מחשבת ישראל, מייסד ועורך כתב-העת "שמע".
קורות חיים

בורוביץ נולד בעיר ניו יורק למשפחת מהגרים ממזרח אירופה: אביו גדל בסוקולי שליד לומז'ה, ואמו נולדה סמוך ליאשי. שניהם היו בעלי השקפה סוציאליסטית וחברים בקהילה הקונסרבטיבית המקומית. שמו היהודי הוא יחיאל. הוא גדל בקולומבוס, אוהיו וסיים את לימודיו לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת מדינת אוהיו (Ohio State University) בשנת 1942. הוסמך לרבנות על ידי ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי בשנת 1948 וסיים את לימודיו לתואר שלישי (DHL) בספרות רבנית ובתאולוגיה, גם כן בהיברו יוניון קולג', בשנת 1952  כמו כן, בורוביץ סיים לימודי תואר שלישי בחינוך (Ed.D.) בשנת 1958 באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בורוביץ כיהן כרב בסנט לואיס, מיזורי, שירת כקצין דת בצבא ארצות הברית במלחמת קוריאה, והיה הרב המייסד של בית הכנסת הקהילתי בפורט וושינגטון, ניו יורק. בשנת 1957 מונה למנהל המחלקה לחינוך דתי ב איחוד הקהילות העבריות האמריקניות. מ-1962, שימש בורוביץ פרופסור למחשבת ישראל ולתאולוגיה בהיברו יוניון קולג' בניו יורק.
הגות

תרומתו העיקרית של בורוביץ לתאולוגיה היהודית היא ניסוח הרעיון של "תאולוגיית הברית" בהקשר הלא-אורתודוקסי העכשווי. הוא מכונן תפיסה של היהדות כ"ברית" – להבדיל מהלכה (חוק), מעקרונות מוסר  מקבוצה אתנית או מלאום. בכל כתביו נדון מעמדו של היהודי הפוסט-המודרני כיחיד אוטונומי אך אחראי בתוך מסגרתה של ברית. בכך הוא מבקר הן את הגישות הרווחות ששררו בהגות הרפורמית ה"קלאסית" במאות התשע-עשרה והעשרים, והן את הנחות היסוד של האורתודוקסיה.
הגות > חידושה של הברית

ספרו העיקרי של בורוביץ, "חידושה של הברית: תאולוגיה ליהודים הפוסט-מודרניים" (Renewing the Covenant: Theology for the Postmodern Jew) ראה אור לראשונה בשנת 1991. מהדורתו העברית (בתרגומם של מנשה ארבל ואילון שמיר; עורכים אילון שמיר ויהוידע עמיר) ראתה אור בשנת 2014 בספריית היהדות המתקדמת (הוצאת הקיבוץ המאוחד). הספר מכונן את הקשר בין אדם לאלוהים, ובין יהודי ליהודי כברית בעלת שני מעגלים: הברית הכלל אנושית, ברית נוח, והברית הלאומית, ברית האל עם האבות. ברית לאומית זו היא קשר של מחויבות הדדית כפולה: מחויבות בין עם ישראל לאלוהים; מתוך כך, מחויבות בין הפרטים המרכיבים את עם ישראל ומבקשים לשמֵר את הברית עם אלוהים. בכך הוא ממיר את אמונת האדם בתבונתו וביכולתו לגאול את עצמו, אמונה שעמדה במרכז ההגות הדתית המודרנית, באמונה באל, בדיאלוג עמו ובעמידה תחת מצוותו; זאת בעיקר בעקבות הגותו הדיאלוגית של מרטין בובר, מזה, ומחשבתו הקהילתנית של מרדכי קפלן, מזה. לצידם מנהל בורוביץ שיחה ערה עם פרנץ רוזנצוויג, אברהם יהושע השל ורבים אחרים. אלוהיו של בורוביץ הוא אל אישי, קרוב; אל מולו עומד האדם שאינו נכון ואינו רשאי לוותר על עצמיותו ועל האוטונומיה המוסרית והרעיונית שלו.
כאן נעוצה מחלוקתו עם תפיסת ההלכה האורתודוקסית. בעיניו, למרות כל הכשלים הכרוכים בסגידה המודרנית ל"עצמי", עצם גילויו של ה"עצמי" והעמידה על חירותו ועל אחריותו – נושאת בשורה גדולה. הנאמנות לאל עניינה אמנם עמידה תחת מצוותו, אולם יש והיא מתבטאת דווקא בסירוב לציית למצווה המנוסחת במסורת היהודית לדורותיה. שהרי בלבו של רעיון הברית עמדת האמונה שהאל ברא את האדם חופשי; הנאמנות לו – כאדם חופשי האחראי להכרעותיו – נעלה אפילו על הנאמנות הנתבעת לסמכותן של המסורת או הקהילה. ברית היא אפוא מערכת יחסים של נאמנות בין עם ישראל  לאלוהים, ובין עם ישראל לעצמו ולשליחותו. עולה ממנה ההינתנות לחיי תורה. מטרתה – טיפוח קהילה המקדשת את אלוהים במעשיה היום יומיים. עניינה נאמנות הן לעָבר והן לשותפי הברית בהווה, קרי ליהודים באשר הם. מתוך כך היא נושאת בחובה נאמנות גם לבשורת העתיד של עם ישראל ושל האנושות.
הערות שוליים

↑  Eugene B. Borowitz, Renewing the Covenant: A Theology for the Postmodern Jew, Jewish Publication Society, 1996. עמ' 301.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258939305171  PLWABN: 9811268962005606  BIBSYS: 90382644  BnF: cb122467271 (data)  GND: 122534719  ISNI: 0000 0001 0874 7676  LCCN: n78088937  NKC: jo2014812407  NTA: 069071241  SNAC: w6tb4sd4  SUDOC: 060143347  VIAF: 17278681   WorldCat (עם VIAF): 17278681
יעקב אברהם יונה

שער החוברת "קאנטיגה פור איל פ'ואיגו" ("שיר על השרפה"), מאת יעקב אברהם יונה, סלוניקי תרנ"א.
יעקב אברהם יונה (1847, מונסטיר, האימפריה העות'מאנית – 1922, סלוניקי, ממלכת יוון) היה משורר, זמר, מתעד ומוציא לאור.
קורות חיים

נולד במונסטיר שבמקדוניה, (אז בתחומי האימפריה העות'מאנית). ב-1863 לאחר שריפת הענק במונסטיר, עבר לסלוניקי ושם פעל רוב חייו. הוא היה מעורב בחיי הרוח והתרבות של הקהילה היהודית בעיר.
את דרכו החל יונה כפועל תעתיק בבית דפוס, בבית ההוצאה של חכם סעדי הלוי ולימים היה עורכו של כתב עת מסחרי, ספרותי ומדיני בשם "לה איפוקה" (התקופה).
יונה נישא לדודון מטראסו, אחייניתו של סעדי הלוי, הוא ניחן בקול ערב והחל לשמש כחזן וכבעל תוקע בימים נוראים ובחגים. כדי להשלים את הכנסתו החל לשמש גם כקומבידאדור מזמן לאירועים ולשמחות. במסגרת תפקידו עבר מבית לבית והזמין קרואים לשמחות באמצעות שירתו בה תיאר את האירוע, שיבח את החתן, את הכלה ושאר בעלי השמחה.
יונה החל לפרסם את שיריו המקוריים בליווי טקסטים נוספים שליקט ממאגר הפולקלור בלאדינו ובכלל זה רומנסות עתיקות ממורשתם של יהודי ספרד. את ספרוני השיר כינה בשם "גימאראס" (גמרות) אלו נמכרו לכל דורש תמורת סכום קטן. יונה הפיץ את הספרונים בקרב הקהילה היהודית, החוברות הופצו גם בסופיה ובקהיר.
תרומתו של יעקב יונה להעשרת אוצר הרומנסות בלאדינו מסלוניקי נחשבת כסגולית מבחינת כמותה. חוקרים כשמואל ג' ארמיסטד ויוסף ה' סילברמן שערכו את מחקרם בשנות השישים של המאה ה-20 על השירים בלאדינו, התבססו רבות על כתביו של יעקב אברהם יונה.
כתביו

ספר גדולת משה – 1891
רומאנסוס – 1891
פזמונים דה ברית מילה – 1896
איסטוריה מויי אינטיריסאנטי די לוס דוס בוג'וקיס – 1921
יעקב אברמוביץ' בירנבוים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במרץ 1908 ז'יטומיר, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 באוקטובר 1943 (בגיל 35) מחוז צ'רנוביל, ברית המועצות ברית המועצות
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1930–1943 (כ־13 שנים)
 דרגה:   פודפולקובניק (סגן אלוף)
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט המוצנח המעוטר מס' 15 באוגדה המוצנחת המעוטרת מס' 4 בארמייה ה-60
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות  עיטור כוכב הזהב  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום  עיטור הכוכב האדום
 תפקידים אזרחיים
 נגר
 הנצחה
 יד זיכרון הוצב בפארק העירוני של העיר צ'רנוביל
 
יעקב אברמוביץ' בירנבוים (ברוסית: Яков Абрамович Биренбойм; ‏26 במרץ 1908 – 7 באוקטובר 1943) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד רגימנט של חיל רגלים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר ז'יטומיר של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל. הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1930. גויס לצבא האדום באותה השנה. ב-1934 סיים מכללה צבאית-פוליטית.
ביוני 1941 היה בחזית מאז תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות. ב-1 באוקטובר 1943 רגימנט עליו פיקד ביצע צליחת דנייפר בסמוך לכפת דומאנטובו. במהלך הרחבת המאחז הוא נפגע ב-6 באוקטובר ונפטר יום למחרת.
נקבר בעיר אוסטיור.
בצו נשיאות ברית המועצות מ-17 באוקטובר 1943 הוענק על פועלו עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" לאחר מותו.
הערות שוליים

↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
יעקב אגסי

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1932 כפר חיים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  12 בנובמבר 2022 (בגיל 89)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1950–1974 (כ־24 שנים)
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 110  ראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר   מפקד בסיס רמת דוד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 טייס בחברת אל על
 
יעקב אגסי (26 בנובמבר 1932 – 12 בנובמבר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס רמת דוד בתקופת מלחמת ההתשה ובחלק ממלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

אגסי נולד בכפר חיים, התגייס לקורס טיס (מס' 4) ב-1950, ושירת כטייס קרב בחיל האוויר. היה טייס מוסטנג בטייסת 101 ומדריך בבית הספר לטיסה.
במלחמת סיני היה טייס אוראגן בטייסת 113, והשתתף בתקיפות הפצצה של הצבא המצרי בג'בל ליבני במהלכה התפתח קרב אוויר עם מטוסים מצריים. אגסי פגע באחד המטוסים (לטענתו מיג 17) ולזכותו נרשמה "אפשרי הופל", כמו כן השתתף בתקיפה המשחתת אבראהים אל-אוול. בהמשך שירת כסגן מפקד טייסת 101 וכסגן מפקד טייסת 110 שקלטה את מטוסי הווטור. יעקב אגסי היה מראשוני טייסי הווטור ואף השתתף בהעברתם ארצה. ב-1959 מונה למפקד טייסת 110, טייסת מטוסי ווטור שעסקה באימוני תקיפה ארוכות טווח וכן במשימות צילום אוויר לצורכי מודיעין. הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 1963 והספיק לקלוט בטייסת את מטוסי ווטור N מטייסת 119. ביולי 1964 מונה למפקד בית הספר לטיסה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 1966. לאחר מכן עבר הסבה למיראז' 3 והשתתף בקרב האווירי בפעולת סמוע.
במלחמת ששת הימים שירת בהצבת חירום כטייס בטייסת 119, הוא הוביל את מבנה התקיפה של שדה התעופה קהיר-מערב בגל הראשון של מבצע מוקד, והשתתף בתקיפת שדה התעופה ברבת עמון. לאחר המלחמה מונה למפקד בסיס רמת דוד. הוא פיקד על הבסיס במהלך מלחמת ההתשה, בתקופתו הוקמה בבסיס טייסת 69 כטייסת מטוסי F-4 פנטום. כמו כן נקלטו בחיל האוויר ובטייסת 109 בבסיס, ראשוני מטוסי הסקייהוק, ואגסי השתתף בקורס ההסבה הראשון למטוסים אלו בינואר 1968. במהלך מלחמת ההתשה השתתף בגיחות תקיפה במצרים בהם במבצעי פריחה, בפברואר 1969 נאלץ לנטוש את מטוס הסקייהוק אותו הטיס בעקבות תקלה טכנית, מייד לאחר המראה לגיחת הפצצה במצרים.
ביוני 1970 מונה לראש ענף אוויר 3, ענף תכנון המבצעים במטה חיל האוויר, שהפך בתקופתו למחלקת המבצעים. בתקופתו כראש המחלקה הוביל להגברת התקיפות במצרים, בדגש על סוללות הנ"מ, ואת התכנון לקראת קרב רימון 20 בין חיל האוויר לטייסים הסובייטים במצרים. במלחמת יום הכיפורים שירת בהצבת חירום בטייסת 69, לאחר נפילתו של מפקד הבסיס ארלוזור לב ביומה השלישי של המלחמה, מונה אגסי למפקד הבסיס ופיקד עליו עד תום המלחמה. השתחרר משירות הקבע ביוני 1974.
לאחר שחרורו עבד כטייס בחברת אל על עד שנת 1997.
נפטר ימים אחדים לפני יום הולדתו ה-90.
הערות שוליים

↑  מעצמאות לקדש, חיל האוויר בשנים 1949 - 1956, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 242
↑  מעצמאות לקדש, עמודים 279-281
↑  יואש צידון, ביום בליל בערפל, הוצאת מעריב, 1995, עמ' 275
↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), באוויר פרסומי תעופה וחלל עמ' 44
↑  רן פקר, נץ בשחקים, הוצאת ידיעות אחרונות, עמ' 155
↑  רן פקר, נץ בשחקים, הוצאת ידיעות אחרונות, עמ' 171
↑  דני שלום, כרעם ביום בהיר - כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר פרסומי תעופה, עמ' 536-5387
↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), באוויר פרסומי תעופה וחלל עמ' 33, 165
↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), באוויר פרסומי תעופה וחלל עמ' 170
↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק ב' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967–1970), באוויר פרסומי תעופה וחלל
↑  אלי אשכנזי‏, בגיל 90 הלך לעולמו יעקב אגסי, הטייס שפיקד על רמת דוד במלחמת ההתשה ויום כיפור, באתר וואלה, 13 בנובמבר 2022
יז'י סמקוב

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1928 ראדומסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  23 בדצמבר 2014 (בגיל 86) לוזאן, שווייץ 
 מוקד פעילות:  צרפת, פולין 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה של קרקוב 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית, פולנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
יז'י סמקוב (בפולנית: Jerzy Semkow; ‏12 באוקטובר 1928 - 23 בדצמבר 2014) היה מנצח פולני.
חייו

נולד בפולין. הוא כיהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, מנצח ראשי של האופרה והתזמורת המלכותית של דנמרק בקופנהגן, יועץ מוזיקלי ומנצח ראשי של הפילהרמונית של רוצ'סטר, מנהל מוזיקלי של תזמורת הרדיו והטלוויזיה של איטליה ברומא ויועץ מוזיקלי של האופרה הלאומית בוורשה.
הוא כיהן כמרצה למוזיקה באוניברסיטת קולורדו והנחה כיתות אמן בניצוח באוניברסיטת ייל ובבית הספר למוזיקה של מנהטן, ניו יורק.
היה אזרח צרפתי והתגורר בפריז. נפטר בדצמבר 2014 ליד לוזאן שבשווייץ.
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וולטר זוסקינד | מנהל מוזיקלי תזמורת סנט לואיס 1979 - 1975  | הבא: ליאונרד סלטקין |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דייוויד זינמן | מנצח ראשי הפילהרמונית של רוצ'סטר 1985 - 1993  | הבא: כריסטופר סימן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441552805171  PLWABN: 9810550293505606  BnF: cb13899655x (data)  GND: 134519574  ISNI: 0000 0001 1466 6418  LCCN: n84011603  LNB: 000253680  MusicBrainz: 3539fdb5-501f-4270-8591-a0a7ba3cae80  NKC: xx0186500  NTA: 074106279  SUDOC: 082676534  VIAF: 5118991   WorldCat (עם VIAF): 5118991 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יז'י הופמן

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1932 (בן 92) קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1955)  High School No. 1 in Bydgoszcz 
 צאצאים:  ג'ואנה הופמן 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב להצטיינות בתרבות (2005)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (1983)  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה (5 בנובמבר 1999)  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה (1974)  צלב ההצטיינות המוזהב (1959)  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3 (2000)  מדליית יובל ה-40 לפולין העממית (1984)  "Pro Masovia" Commemorative Medal (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יז'י הופמן (בפולנית: Jerzy Julian Hoffman; נולד ב-15 במרץ 1932) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע יהודי-פולני.
קורות חיים

הופמן נולד ב-15 במרץ 1932 בקרקוב, פולין למשפחה יהודית אשר הוגלתה לסיביר אחרי פלישת ברית המועצות לפולין בשנת 1939. האב, זיגמונד הופמן רופא במקצועו התנדב לשרת בדיוויזיה הפולנית הראשונה על שם קוסטושקו בצבא האדום, האם - מריה שמלקס.
אחרי המלחמה יז'י הופמן חזר לפולין. למד בעיר בידגושץ'. בשנת 1955 סיים מכון ממלכתי לקולנוע במוסקבה. התפרסם בעקבות בימוי הסרטים המבוססים על ספרי טרילוגיה של הנריק סנקביץ'. חתן פרסי קולנוע רבים.
יצירות בולטות

פאן וולודיובסקי (Pan Wołodyjowski, 1968)
המבול (Potop, 1974)
באש ובחרב (Ogniem i mieczem, 1999)
זנכאר (Znachor, 1981)
כשהשמש היה האל (Stara baśń: Kiedy słońce było bogiem, 2003)
הקרב על ורשה 1920 (Bitwa warszawska 1920, 2011)
יחסי הממלכה המאוחדת – מרוקו

| יחסי הממלכה המאוחדת – מרוקו |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: מרוקו


הממלכה המאוחדת: מרוקו
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 446,550
אוכלוסייה
69,242,094: 38,168,990
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 141,109
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 3,697
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי הממלכה המאוחדת–מרוקו הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת למרוקו, אשר משתרעים על תקופה מהמאה ה-13 ועד ימינו.
היסטוריה > קשרים ראשונים

על פי כמה דיווחים, בראשית המאה ה-13 ג'ון, מלך אנגליה שלח משלחת לסולטן אל-מוואחידון מוחמד אל-נסיר, וביקש תמיכה צבאית וברית נגד צרפת. בארצו התמודד המלך ג'ון עם מצב קשה, בו התמרדו הברונים שלו, הוא הוחרם על ידי האפיפיור, וצרפת איימה לפלוש לאנגליה. את המשלחת הוביל הבישוף רוג'ר, והמלך ג'ון כביכול הציע להתאסלם ולחלוק כבוד לאל-נסיר בתמורה לעזרתו. אל-נסיר ככל הנראה דחה את ההצעה.
היסטוריה > ברית אנגלו-מרוקאית

היחסים התפתחו בעקבות שיט "האריה" למרוקו בשנת 1551. על פי ריצ'רד האקלוט, שציטט את אדמונד הוגאן, השליט "עבדמלך" (אבו מרוואן עבד אל-מליק הראשון סעדי) נשא "חיבה גדולה יותר לאומתנו מאשר לדתות אחרות בגלל דתנו האוסרת על עבודת אלילים".
בשנת 1585, בעקבות הקמתה של חברת ברברי האנגלית, התפתח סחר בין אנגליה למדינות הברבריות ובעיקר מרוקו. יחסים דיפלומטיים וברית נוצרו בין אליזבת למדינות הברבריות. המלכה אליזבת שלחה את השר רוברטס לשליט המרוקאי אחמד אל-מנסור לבקר במרוקו ולקבל יתרונות לסוחרים אנגלים.
אנגליה נקשרה במערכת יחסים מסחרית עם מרוקו הפוגעת בספרד, מכרה שריון, תחמושת, עץ, מתכת בתמורה לסוכר מרוקאי, למרות איסור האפיפיור.
היסטוריה > המשלחת ב-1600

בשנת 1600 ביקר עבד אל-אוחאד בן מסעוד, המזכיר הראשי של השליט המרוקאי אחמד אל-מנסור, באנגליה כשגריר בחצר המלכה אליזבת הראשונה. עבד אל-אוחאד בן מסעוד שהה שישה חודשים בבית המלוכה של אליזבת, על מנת לנהל משא ומתן על ברית נגד ספרד. השליט המרוקאי רצה את עזרתו של צי אנגלי לפלוש לספרד, אליזבת סירבה, אך בירכה על המשלחת, ובמקום זאת קיבלה כינון הסכמים מסחריים. המלכה אליזבת והמלך אחמד המשיכו לדון בתוכניות שונות למבצעים צבאיים משולבים, כאשר אליזבת ביקשה תשלום של 100,000 לירות שטרלינג מראש למלך אחמד לאספקת צי, ואחמד ביקש לשלוח ספינה שתשיג את הכסף. עם זאת, הדיונים נותרו דו משמעיים ושני השליטים מתו תוך שנתיים משיגור המשלחת.
היסטוריה > יחסים מאוחרים

אמנה שנחתמה בשנת 1728 הרחיבה את הפריבילגיות הללו, במיוחד אלה הנוגעים להתנהלות בטוחה של אזרחים אנגלים.
במאה ה-19, אדוארד דרומונד-היי ובנו ג'ון דרומונד-היי שימשו כקונסולים כלליים מטעם בריטניה בטנג'יר במשך עשרות שנים, ועיצבו את מדיניות המדינה והישרדותה במהלך המרוץ לאפריקה. ההסכמים האנגלו-מרוקאים, הידועים גם בשם "אמנות הידידות האנגלו-מרוקאיות", נחתמו ב-9 בדצמבר 1856. זה עזר להאריך את עצמאות מרוקו, אך צמצם את יכולתה לשמור על מונופול סחר במדינה וצמצם את יכולתה לגבות מכסים על סחר חוץ.
גיברלטר

לגיברלטר קשרים חזקים עם מרוקו בגלל קרבתה למדינה, עם טיסות סדירות ושירותי מעבורת. קיימת קהילה מרוקאית בגיברלטר.
יעקב אגוס

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1911 כ' בחשוון תרע"ב סיסלעוויטש, האימפריה הרוסית
 פטירה:  26 בספטמבר 1986 (בגיל 74) כ"ב באלול תשמ"ו בולטימור, מרילנד, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  ישיבה יוניברסיטי  ישיבת רבינו יצחק אלחנן 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בספטמבר 1986 
 השתייכות:  יהדות קונסרבטיבית
 מעסיק:  אוניברסיטת טמפל 
 רבותיו:  דוב רבל, משה סולובייצ'יק
 בני דורו:  יוסף ב. סולובייצ'יק
 
הרב יעקב ברנרד אגוס או איגוס (באנגלית: Jacob Bernard Agus, נולד בשם יעקב בער אגושביץ; כ' בחשוון תרע"ב, 8 בנובמבר 1911 – כ"ב באלול תשמ"ו, 26 בספטמבר 1986) היה ממנהיגי היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית בדור שלאחר מלחמת העולם השנייה.
ספריו

Modern Philosophies of Judaism 1941
Banner of Jerusalem 1946
Guideposts in Modern Judaism 1954
The Evolution of Jewish Thought 1959
The Meaning of Jewish History 1963
The Vision and The Way; an Interpretation of Jewish Ethics
Dialogue and Tradition : The Response of Judaism to the Major Challenges of the Contemporary World