stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלוס לופז
ביוגרפיה

קרלוס לופז נולד ב-1947 בעיירה וילדמוינהוז (Vildemoinhos) שלייד העיר וויזו (אנ') (מחוז סנטרו (אנ'), פורטוגל) למשפחה קשת יום והיה הבכור בין שבעה אחים. בנעוריו התמחה ועבד בתחום סיתות אבן כדי לעזור בפרנסת משפחתו. במקביל חלם על קריירה ספורטיבית בכדורגל אך לאחר שאביו התנגד לכך פניה לעסוק באתלטיקה. ב-1967 הוזמן לנבחרת האתלטיקה של מועדון הספורט ספורטינג ליסבון ולשם כך עזב את בית הוריו ועבר לגור בליסבון שם עבד תחילה כמנעולן ובהמשך במשרה חלקית בבנק מקומי.
קריירה ספורטיבית > 1971

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום 33 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 30:05.64 דקות ובמקום 30 בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:54.83 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1972

באולימפיאדת מינכן סיים במקום 29 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:53.6 דקות ובמקום 49 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:29.6 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1974

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה לא סיים לופז את ריצת 10,000 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1976

באליפות העולם במרוצי שדה (אנ') שנערכה בצ'פסטו, ויילס זכה במדליית זהב (12 ק"מ) בתוצאה של 34:47.8 דקות לפני טוני סימונס (אנ') (35:04 דקות) וברני פורד (אנ') (35:07 דקות), שניהם מאנגליה.
קריירה ספורטיבית > 1976 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת מונטריאול זכה במדליית כסף בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:45.17 דקות, אחרי לאסה וירן מפינלנד (27:40.38 דקות) ולפני ברנדן פוסטר (אנ') מאנגליה (27:54.92 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1977

באליפות העולם במרוצי שדה (אנ') שנערכה בדיסלדורף, גרמניה המערבית, זכה במדליית כסף (12.3 ק"מ) בתוצאה של 37:48.2 דקות, אחרי ליאון שוטס (אנ') מבלגיה (37:43 דקות) ולפני דטלף אולמן (אנ') מגרמניה המערבית (37:52.2 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1980

לופז לא השתתף במשלחת מפורטוגל לאולימפיאדת מוסקבה בשל פציעה.
קריירה ספורטיבית > 1982

בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה קבע בריצת 10,000 מטר שיא אירופה חדש של 27:24.39 שיפור לשיא של בן ארצו פרננדו ממדה (אנ').
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון סיים במקום רביעי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 27:47.95 דקות.
באותה שנה החל לרוץ מרתון אך לא הצליח לסיים את מרתון ניו יורק לאחר שנתקל באחד ממפקחי המסלול.
קריירה ספורטיבית > 1983

באליפות העולם במרוצי שדה (אנ') שנערכה בגייטסהד, אנגליה זכה במדליית כסף (11.994 ק"מ) בתוצאה של 36:52 דקות, אחרי בקלה דבלה (אנ') מאתיופיה (36:52 דקות) ולפני סום מוגה (אנ') מקניה (36:52 דקות).
במרתון רוטרדם זכה במדליית כסף בשיא אירופה חדש של 2:08:39 דקות, אחרי רוברט דה קסטילו (אנ') מאוסטרליה.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, סיים במקום חמישי בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 28:06.78 דקות.
קריירה ספורטיבית > 1984

באליפות העולם במרוצי שדה (אנ') שנערכה באיסט רת'רפורד (אנ'), ניו ג'רזי, ארצות הברית זכה במדליית זהב (12.086 ק"מ) בתוצאה של 33:25 דקות, לפני טים האצ'ינג (אנ') מאנגליה (33:30 דקות) וסטיב ג'ונס (אנ') מווילס (33:32 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1984 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה במדליית זהב בריצת מרתון בשיא משחקים של 2:09:21 שעות, לפני ג'ון טריסי (אנ') מאירלנד (2:09:56 שעות) וצ'רלי ספדינג (אנ') מבריטניה (2:09:58 שעות) ובכך היה לאתלט הפורטוגלי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית.
קריירה ספורטיבית > 1985

באליפות העולם במרוצי שדה (אנ') שנערכה בליסבון זכה במדליית זהב (12.19 ק"מ) בתוצאה של 33:33 דקות, לפני פול קיפקוטץ' (אנ') מקניה (33:37 דקות) ווודאג'ו בולטי (אנ') מאתיופיה (33:38 דקות).
קריירה ספורטיבית > 1985 > שיאן עולם

במרתון רוטרדם שנערך באפריל זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 2:07.12 דקות, שיפור של 53 שניות לשיא בן השנה של סטיב ג'ונס. שיאו של לופז נשבר באפריל 1988 על ידי בלאיינה דינסאמו מאתיופיה.
ב-2013 מונה למנהל מחלקת האתלטיקה בספורטינג ליסבון.
הישגים ותארים

זכה באות "הצלב הגדול" של מסדר הכבוד הפורטוגזי "המסדר של הנסיך הנרי" (אנ').
ראסל רורק

ראסל א. רורק (באנגלית: Russell A. Rourke;‏ 30 בדצמבר 1931 - 19 בינואר 2003) היה עורך דין ואיש ממשל אמריקאי. הוא מילא תפקידי מפתח בקונגרס ובממשל הפדרלי. בדצמבר 1985 הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד אפריל 1986.
ראשית חייו

ראסל רורק נולד בניו יורק, הוא למד באוניברסיטת מרילנד וסיים שם לימודי תואר ראשון ב-1953.
לאחר סיום לימודיו התגייס רורק לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא השתתף במלחמת קוריאה והשלים את שירותו הפעיל בדרגת לוטננט ראשון. לאחר שחרורו הוא עבר לשירות בכוחות המילואים של חיל הנחתים, ובסופו של דבר שירת כמפקד פלגת השליטה האווירית ה-24 בקוואנטיקו, וירג'יניה. ב-1985 הוא פרש בדרגת קולונל לאחר 32 שונת שירות. במהלך שירותו הוא עוטר בלגיון ההצטיינות.
לאחר שירותו משירות פעיל בנחתים, למד רורק בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון וב-1959 קיבל תואר בוגר במשפטים. לאחר מכן הוא עבד לזמן קצר במשרד עורכי הדין "קיו, קרי וקסטלו" בוושינגטון די. סי. עד לתחילת שירותו בממשל הפדרלי ב-1960.
קריירה

רורק החל את שירותו בממשל כעוזר מנהלי לחבר בית הנבחרים הרפובליקני מניו יורק, ג'ון ר. פילון. ב-1965 הוא היה לעוזר מנהלי של חבר בית הנבחרים הנרי פ. סמית' השלישי, גם הוא רפובליקני מניו יורק. ב-1974, כאשר פרש סמית', התמודד רורק כמועמד רפובליקני-שמרן על המושב של מחוז הבחירה ה-36 של ניו יורק בבית הנבחרים. אף על פי שמחוז זה היה בשליטה של הרפובליקנים במשך 62 שנים, רורק לא התגורר בו במשך שנים רבות, ופרשת ווטרגייט הייתה סוגיה שפעלה נגד המועמדים הרפובליקנים בבחירות אלו. כתוצאה מכך הוא הובס בבחירות.
לאחר התמודדותו הבלתי מוצלחת לקונגרס, היה רורק לסגנו של יועץ הנשיא ג'ון א. מארש. ב-1976 הוא היה לעוזר מיוחד לנשיא ג'רלד פורד. בתפקיד זה הוא היה איש הקשר בין הבית הלבן לבין הקונגרס. לאחר הפסדו של פורד בבחירות של 1976, שימש רורק כחבר צוות העברת השלטון בבית הלבן. עם תום נשיאותו של פורד הוא מונה כעוזר מנהלי של חבר בית הנבחרים הרפובליקני ממישיגן, הרולד סוייר.
במאי 1981 מינה הנשיא רונלד רייגן את רורק כעוזר מזכיר ההגנה לענייני חקיקה. במסגרת תפקידו זה היה רורק ליועצו הראשי של מזכיר ההגנה קספר ויינברגר בסוגיות הקשורות לקונגרס והיה אחראי על השגחה על פעילויות הקונגרס במחלקת ההגנה ובזרועות הכוחות המזוינים. עם סיום כהונתו בתפקיד ב-1985 הוענקה לו מדליית השירות האזרחי המצטיין של מחלקת ההגנה על ידי ויינברגר.
ב-27 בספטמבר 1985 מינה הנשיא רייגן את רורק כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית במקומו של ורן אור שפרש לאחר חמש שנים בתפקיד. לאחר אישור המינוי על ידי הסנאט, הוא הושבע לתפקידו ב-1 בדצמבר אותה שנה. הוא כיהן בתפקידו ארבעה חודשים בלבד וב-7 באפריל 1986 הוא התפטר מתפקידו מסיבות אישיות.
לאחר פרישתו ניהל רורק יחד עם משפחתו עסק למקרקעין באנאפוליס, מרילנד.
ראסל רורק נפטר באנאפוליס ב-19 בינואר 2003, בגיל 71.
הערות שוליים

↑  United States Air Force senior executive biography, ""Russell A. Rourke"". Archived from the original on February 8, 2004. Retrieved February 14, 2008., Air Force Link, Air Force History Support Office, Washington, D.C., February 10, 2008.
↑  Nominations of Russell A. Rourke to be Assistant Secretary of Defense for Legislative Affairs and Henry E. Catto, Jr., to be Assistant Secretary of Defense for Public Affairs: Hearing Before the Committee on Armed Services, United States Senate, Ninety-seventh Congress, U.S. Government Printing Office, 1981.
↑  Nomination of Russell A. Rourke to be Secretary of the Air Force: Hearing Before the Committee on Armed Services, United States Senate, on the Nomination of Russell A. Rourke to be Secretary of the Air Force, December 3, 1985, U.S. Government Printing Office, 1986.
↑  "Secretary of Air Force Planning to Quit Soon", The New York Times, New York, N.Y., April 8, 1986.
↑  Adam Bernstein, Russell A. Rourke, 71, The Washington Post, January 22, 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197572171  ISNI: 0000 0000 2484 9595  LCCN: n81060696  NARA: 10570317  VIAF: 38237457   WorldCat (עם VIAF): 38237457
רוזנות ראוונסברג

| --- | --- |


 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1140 
 תאריכי פירוק:  1807 
 ישות קודמת:  רוזנות קאלוולאגה
 ישות יורשת:  נסיכות הבוחר מברנדנבורג נסיכות הבוחר מברנדנבורג
 
רוזנות ראוונסברג (בגרמנית: Grafschaft Ravensberg) הייתה רוזנות היסטורית של האימפריה הרומית הקדושה. שטחה היה במזרח וסטפאליה, גרמניה למרגלות יער אוסנינג או טויטובורג.
היסטוריה

ראוונסברג הוזכר לראשונה במאה ה-12; מקום מושבו הראשון היה טירת ראוונסברג. רוזני ראוונסברג הקימו מאוחר יותר את טירת ספרנברג בבילפלד בערך 1240–1250, שם קבעו את מושבם. הם החזיקו גם בטירת לימברג ליד Preußisch Oldendorf.
הרוזנות עברה בירושה מאוחר יותר לידי דוכסות ברג בשנת 1346, אשר בתורה הפכה לחלק מדוכסות ייליך-ברג בשנת 1423, ובסופו של דבר לדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג בשנת 1521.
לאחר מלחמת הירושה של ייליך, בהסכם קסאנטן ב-1614, עברה רוזנות ראוונסברג לנסיכות הבוחר מברנדנבורג, שהפכה לממלכת פרוסיה ב-1701, ונוהלה בתוך מינדן-ראוונסברג בין השנים 1719–1807, עד לפירוק הרוזנות במהלך מלחמות נפוליאון.
שליטים > בית קלוולאגה-ראוונסברג

עד 1144 הרמן הראשון
1140–1170 אוטו הראשון
1160–1180 היינריך
1175–1220 הרמן השני
1220–1244 אוטו השני
1220–1249 לודוויג
1249–1306 אוטו השלישי
1306–1328 אוטו הרביעי
1328–1346 ברנרד
שליטים > בית ייליך

1348–1395 באיחוד אישי עם ברג, מאז 1437 עם ייליך-ברג
1346–1360 גרהרד הראשון
1360–1408 וילהלם הראשון, נתן לשני בניו לשלוט:
1395–1403 אדולף
1403–1428 וילהלם השני
1428–1475 גרהרד השני
1475–1511 וילהלם השלישי
שליטים > בית לה מארק, דוכסים

משנת 1521 חלק מהדוכסויות המאוחדות של ייליך-קלווה-ברג
1511–1539 יוהאן
1539–1592 וילהלם החמישי
1592–1609 יוהאן וילהלם הראשון
שליטים > בית הוהנצולרן

משנת 1614 מרקיזי ברנדנבורג ומלכי פרוסיה
1614–1619 יוהאן זיגיסמונד
1619–1640 גאורג וילהלם, בן
1640–1688 פרידריך וילהלם הראשון
1688–1713 פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה מ-1701
1713–1740 פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה
1740–1786 פרידריך השני, מלך פרוסיה מ-1772
1786–1797 פרידריך וילהלם השני,, מלך פרוסיה
1797–1807 פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
לצרפת על ידי הסכם טילזיט משנת 1807, שולבה בממלכת וסטפאליה
טירת ספרנבורג
מפה היסטורית של רוזנות ראוונסברג (1798)
רומן היסטורי

רומן היסטורי הוא רומן שעלילתו מתרחשת בתקופה שקדמה לזמן חיבורו. לעיתים עומדים אירועים היסטוריים ידועים במוקד העלילה, שגיבוריה הראשיים הם דמויות היסטוריות ממשיות (דוגמה לכך היא הרומן מלך בשר ודם של משה שמיר, העוסק בחיי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי). במקרים אחרים הדמויות בדיוניות, והמאורעות ההיסטוריים עומדים ברקע העלילה (כזה הוא למשל הרומן בין שתי ערים מאת צ'ארלס דיקנס, המתרחש על רקע המהפכה הצרפתית). יש רומנים היסטוריים שבהם נעשה מאמץ לדייק ככל האפשר בעובדות ההיסטוריות, אך סופרים אחרים מעדיפים לוותר על הדיוק ההיסטורי לטובת מטרות אמנותיות.
וולטר סקוט, הסופר המצליח ביותר במאה ה-19, יצר את סוגת הרומן ההיסטורי, שבעקבותיו הייתה לסוגה פופולרית אצל הקוראים והסופרים של המאה ה-19. עם סופרי המאה ה-19 הבולטים שחיברו רומנים היסטוריים נמנים אלכסנדר דיומא, אלסנדרו מנצוני, ויקטור הוגו, ג'יימס פנימור קופר, אברהם מאפו, ולב טולסטוי. במחצית הראשונה של המאה ה-20 זכתה הסוגה לתחייה מחודשת, וכללה רומנים של סופרים כגון ליון פויכטוונגר ("היהודי זיס", הטרילוגיה "יוספוס"), ליאו פרוץ ("הכדור השלישי", "המרקיז דה בוליבר", "הפרש השוודי"), אלפרד דבלין ("ולנשטיין") וסטפן צוייג ("פרדיננד מגלן", "מרי סטיוארט", "קוצר רוחו של הלב", ועוד).
ראו גם

וולטר סקוט
דוקו-דרמה
לקריאה נוספת

גיאורג לוקאץ', הרומן ההיסטורי, ספרית פועלים, 1955.
הערות שוליים

↑  רומן היסטורי, באתר נקודת מפנה
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4025132-9  NDL: 00569376  NKC: ph196663 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רנדי טייט

רנדי טייט (באנגלית: Randy Tate; נולד ב-23 בנובמבר 1965) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת וושינגטון בשנים 1995–1997.
ביוגרפיה

רנדי טייט נולד בעיירה קטנה במדינת וושינגטון וגדל בפרברי עיר סיאטל. הוא סיים לימודי קולג' עם התמחות באמנות. בשנת 1988 הוא סיים לימודי אוניברסיטה וקיבל תואר באמנות.
טייט היה פעיל במפלגה הרפובליקנית. בשנים 1989–1995 טייט כיהן בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון. בעקבות מערכת בחירות של שנת 1994 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. כבר אחרי שנתיים בתפקיד הוא לא הצליח להיבחר מחדש והפסיד לאדם סמית' תוך קבלת 47% מהקולות.
בהיותו בקונגרס, טייט היה נציג האגף השמרני של המפלגה. בין היתר הוא תמך בהצעת חוק שאוסרת למהגרים לא חוקיים לקבל ויזה במידה והם שוהים במדינה המעל לשנה.
לאחר סיום הכהונה טייט התמנה למנכ"ל ארגון נוצרי Christian Coalition אך כבר בשנת 1999 נאלץ לעזוב את התפקיד בלחץ מייסד הארגון פט רוברטסון.
רנדי טייט נשוי ומתגורר עם משפחתו בווירג'יניה.
קתרינה וודוויל

| --- | --- |

 לידה:  1458 נורת'האמפטונשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 במאי 1497 (בגיל 39 בערך) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 בן או בת זוג:  הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם (פברואר 1466–2 בנובמבר 1483) ג'ספר טיודור (7 בנובמבר 1485–21 בדצמבר 1495) Richard Wingfield (?–18 במאי 1497) 
 
קתרינה וודוויל (באנגלית: Katherine Woodville או Wydville) דוכסית בקינגהאם, (1458 – 18 במאי 1497) הייתה אשת אצולה אנגלית מימי הביניים. קתרינה הייתה גיסתו של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, ואשתו של הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם.
משפחתה וצעירותה

קתרינה הייתה בתם של הברון ריצ'רד וודוויל וז'אקטה מלוקסמבורג, וככל הנראה הייתה הצעירה מבין 15 ילדיהם. אחותה הבכורה אליזבת כבר הייתה בעת לידתה נשואה לסר ג'ון גריי ואמא לשניים.
מעט מאוד ידוע על ילדותה של קתרינה, שככל הנראה גדלה והתחנכה ביחד עם אחותה מרי, המבוגרת ממנה בשנתיים. ייתכן שקתרינה הייתה נשארת בת אצולה אלמונית ממעמד נמוך ונישאת בהתאם, אילולי נישואיה של אחותה אליזבת לאדוארד הרביעי בשנת 1464, לאחר שהתאלמנה מבעלה במהלך מלחמת השושנים.
נישואיה

אדוארד הרביעי דאג לקדם את בני משפחתו, בין השאר על ידי נישואי כמה מהאחים לבית וודוויל למשפחות האצולה. מעט לפני הכתרתה של אליזבת למלכה ב-1465, נישאה קתרינה בת השש להנרי סטפורד, דוכס בקינגהאם בן ה-11. לפי דומיניק מנצ'יני, הדוכס הצעיר התרעם על הנישואים למישהי ממעמד נמוך משלו.
לאחר נישואי אדוארד ואליזבת, הועברו הנרי, עם אשתו קתרינה ואחיו הצעיר לחסותה של המלכה.
נישואיה > דוכסית בקינגהאם

בשנת 1473, בגיל 17, קיבל הנרי את סמכויות תפקידו כדוכס בקינגהאם באופן רשמי, ועבר עם קתרינה לאחוזתם. נראה שהדוכס הצעיר לא היה מקורב במיוחד למלך, שכן הוא הוזמן לבירה לעיתים רחוקות בלבד ושהה רוב הזמן באחוזתו.
לזוג היו 5 ילדים:
אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם (1478–1521), הוצא להורג על ידי הנרי השמיני, מלך אנגליה
אליזבת סטאפורד (נפטרה ב-1532), רוזנת סאסקס
הנרי סטאפורד (1479–1522/1523), רוזן וילטשייר
האמפרי סטאפורד (נולד ומת בילדותו ב-1480)
אן סטאפורד (1483–1544), דוכסית האנטינגדון
לאחר מותו של אדוארד הרביעי, היה הנרי סטפורד דמות מפתח במהומה סביב ניסיונו של אחי המלך המנוח, ריצ'רד דוכס יורק, להכתיר את עצמו למלך אנגליה על חשבון אחייניו, הנסיכים שבמצודה – בניה של אליזבת וודוויל. דוכס בקינגהאם תמך בתחילה בריצ'רד והיה יד ימינו, אך מאוחר יותר מסיבות לא ברורות, פנה כנגדו. הדוכס נעצר והוצא להורג בנובמבר 1483, עם עלייתו של ריצ'רד השלישי לשלטון. הדוכסית ובנה הצעיר הנרי נתפסו נלקחו ללונדון.
נישואיה > דוכסית בדפורד

מעמדה של קתרינה השתנה פעם נוספת עם ניצחונו של הנרי השביעי על ריצ'רד השלישי בקרב בוסוורת'. קתרינה נישאה לג'ספר טיודור, דודו של המלך החדש, שהוכתר לדוכס בדפורד. המשטר החדש חנן את דוכס בקינגהאם המנוח, והעניק לקתרינה את זכויותיה ואת חלקה בצוואת בעלה. הסכום הלא מבוטל שהגיע לידיה ביסס את מעמדו של בעלה כנציגו של המלך בווילס. ג'ספר טיודור נפטר ב-21 בדצמבר 1495. בצוואתו הזכיר את קתרינה במשפט יחיד, כבדרך אגב. לקתרינה וג'ספר לא היו ילדים משותפים.
שנותיה האחרונות

בשנת 1496 נישאה קתרינה בשלישית לריצ'רד וינגפילד, שהיה צעיר ממנה ב-12 שנים. וינגפילד עבד ככל הנראה בשירותה של הדוכסית לפני נישואיהם. השניים נישאו ללא אישור מלכותי, והקנס על כך לא שולם עד למותה של קתרינה בשנת 1497, והועבר לבנה הבכור אדוארד.
אף על פי שנישא בשנית, זכר וינגפילד את אשתו הראשונה ובצוואתו ביקש לקיים מיסות למען נשמתה.
אזכורים בספרות

קתרינה וודוויל היא מהדמויות שנעלמו מהתיעוד הספרותי וההיסטורי באופן יחסי. למרות זאת, היא הדמות הראשית ברומן ההיסטורי של סוזן היגנבות'ן "הכתר הגנוב" שיצא ב-2010, ונזכרת בקצרה ברומנים התקופתיים של פיליפה גרגורי "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"הנסיכה הלבנה".
רביעיית פיין ארטס

| --- | --- |

רביעיית פיין ארטס: ראלף אוונס, יפים בויקו, וולפגנג לאופר, ניקולו אואג'למי בווייטרי סול מארה, יולי 2009
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  רביעיית מיתרים 
 www.fineartsquartet.org
 
רביעיית המיתרים פיין ארטס (אנגלית: Fine Arts Quartet) היא הרכב קאמרי אמריקאי ותיק וידוע-שם. הרביעייה הוקמה בשיקגו בשנת 1946 על ידי ליאונרד סורקין וג'ורג' סופקין, והיא רושמת לזכותה היסטוריה מזהירה של הצלחות באולמות הקונצרטים ומורשת הקלטות נרחבת. זו אחת מרביעיות המיתרים הבודדות שמקליטות ומנגנות ברציפות ברחבי העולם זה למעלה מיובל שנים. הרביעייה, שמקום מושבה הקבוע הוא באוניברסיטת ויסקונסין במילווקי מאז 1963, ממשיכה לצאת לסיורי קונצרטים בינלאומיים מדי עונה במרכזי מוזיקה כמו ניו יורק, לונדון, פריז, ברלין, מוסקבה, רומא, מדריד, טוקיו, בייג'ינג, איסטנבול, ירושלים, מקסיקו סיטי וטורונטו. שלושה מנגני הרביעייה, הכנרים ראלף אוונס ויפים בויקו והצ'לן וולפגנג לאופר ניגנו יחד במשך 28 שנים, עד מותו של וולפגנג לאופר ב-8 ביוני 2011. הוויולן ניקולו אאוג'למי הצטרף לרביעייה ביולי 2009, לאחר פרישתו של יורי גנדלסמן.
היסטוריה

אף כי רביעיית פיין ארטס נוסדה בשנת 1946, חברי הקבוצה החלו לעבוד בצוותא כבר בשנת 1939, כאשר ניגנו בתזמורת הסימפונית של שיקגו. הופעתה הראשונה של הרביעייה הייתה בשנת 1940 עם ליאונרד סורקין, בן סנסקו, שפארד לנהוף וג'ורג' סופקין. גיוס לצבא במלחמת העולם השנייה קטע את עבודתם המשותפת ורק ב-1946, הפעם עם כנר שני חדש, ג'וזף סטפנסקי, החלה הרביעייה להתאמן ולהופיע בקביעות. ההיסטוריה המלאה של החברוּת ברביעיית פיין ארטס, מ-1946 עד היום, מפורטת בפרק נפרד למטה.
חברי הרביעייה עזרו לגבש ולטפח רבים מהרכבי הצמרת הצעירים בעולם המוזיקה הקאמרית. אתר ההוראה הראשון שלהם, בשנים 1951-54, היה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 1963 הוזמנה הרביעייה לכהן כרביעיית-הבית באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, וחבריה מכהנים שם כפרופסורים מאז ועד היום. בשנים האחרונות היו גם פרופסורים אורחים בקונסרבטוריונים הלאומיים למוזיקה בפריז ובליון, וכן בקורסי הקיץ למוזיקה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת אינדיאנה. הם יושבים באופן קבוע בחברי השופטים של תחרויות חשובות כמו אוויאן, שוסטקוביץ' ובורדו. תוכניות תעודה על רביעיית פיין ארטס שודרו בטלוויזיה הציבורית של צרפת ושל ארצות הברית.
הקלטות והופעות מוקדמות

הרביעייה הופיעה בשידורי בוקר יום א' של רדיו ABC מ-1946 עד 1954, ובאמצע שנות ה-50' נחשבה כבר לרביעייה המעולה ביותר בארצות הברית. היא הופיעה פעם אחת בתוכניתו של אד סאליבן ופעמים רבות ב"Today Show", והחל ב-1958 יצאה מדי שנה לסיור הופעות באירופה. בסוף שנות ה-60' פרש משרד החוץ של ארצות הברית את חסותו על מסעות הרביעייה ליפן, קוריאה, טייואן, תאילנד, אוסטרליה וניו זילנד. עד שלהי שנות ה-70' הספיקה הרביעייה לנגן בכ-270 ערים ב-28 מדינות. הרביעייה המשיכה להופיע בשידורי רדיו באמריקה (בייחוד לWEMT-שיקגו), באירופה (בשירות השידור הבריטי, למשל) ובטלוויזיה (בקונצרטים ובתוכניות חינוכיות לטלוויזיה הציבורית הלאומית).
הרביעייה הייתה פעילה מאוד גם בהקלטות; במהלך 30 שנות קיומה הראשונות הוציאה תקליטים של למעלה מ-100 יצירות, בהן מחזורי מוזיקה קאמרית מאת היידן, מוצרט, בטהובן, שוברט, מנדלסון וברהמס, בחברות כמו דקה, ווקס, ונגארד, סאגה וקונצרט דיסק. אבל הרביעייה זכתה גם להערכה כמקדמת מוזיקה בת זמננו באמצעות הופעות, הזמנות והקלטות, ומילאה תפקיד חשוב בהבאת מלחינים כמו בארטוק, שוסטקוביץ', בלוך בביט, וואורינן, מרטינו, הינדמית, שיפרין ואחרים אל קהל המאזינים וקירובם אליו. הקלטות שש רביעיות המיתרים של בארטוק היו, במיוחד, לציון דרך בשבילם. הקלטות אלה באוט בעקבות סדרת טלוויזיה שהציגה את ביצועה של כל אחת מרביעיות אלה, להן קדמו ראיונות עם המבצעים והסברים מלווים הדגמות מוזיקליות. יכולתה של הרביעייה להעביר לקהל הצופים/מאזינים את היבטי ההלחנה לצד היבטי הביצוע של היצירות עשתה אותם למקדמים רבי-השפעה למה שנחשב באותם ימים לרפרטואר בלתי מוכר וחדשני יחסית.
הקלטות מאוחרות והכרה

הרביעייה הקליטה למעלה מ-200 יצירות, יותר מ-80 מהן עם אוונס, בויקו ולאופר. הקלטותיהם האחרונות כוללות את שתי רביעיות המיתרים של סן-סאנס, שלוש חמישיות מיתרים של בטהובן, רביעיית המיתרים וחמישיית הפסנתר של פרנק, שתי חמישיות הפסנתר של פורה, המוזיקה הקאמרית של ברוקנר (הרביעייה והחמישייה שלו), רביעיות מאת מלחינים אמריקאים (אנתייל, הרמן, גלאס, אוונס), כל רביעיות המיתרים של שומאן, כל חמישיות המיתרים של מנדלסון, מוזיקה קאמרית של גלאזונוב, כולן בחברת נאקסוס, כל רביעיות המיתרים וחמישיות הפסנתר של דוהנאני בחברת אאולוס, ומכלול רביעיות המיתרים המוקדמות של בטהובן בלירינקס. לשנת 2011-12 מתכננת נאקסוס להוציא רביעיות מאת צימבליסט וקרייזלר, "הרמוניות ערבית" מאת איזאיי לרביעייה ותזמורת מיתרים ושלוש יצירות של שומאן: חמישיית הפסנתר, רביעיית פסנתר ו-Märchenerzählungen. רשימה מלאה של כל ההקלטות המוכרות של רביעיית פיין ארטס נמצאת בפרק הדיסקוגרפיה בתחתית הערך.
הקלטות הרביעייה מן השנים האחרונות זוכות לשבחים בכתבי עת בריטיים ואמריקאים. מחויבותה למוזיקה בת זמננו זכתה להוקרה בפרס משולב של אגודת המוזיקה הקאמרית באמריקה ואגודת המלחינים והנגנים והמול"ים האמריקאית (CAM/ASCAPׂ) "על תוכניות קונצרטים הרפתקניות", לשנים 2003-04.
חברי הרביעייה בשנות קיומה > כינור ראשון

תיאונרד סורקין (1946-1982)
ראלף אוונס (1982 - ממשיך)
חברי הרביעייה בשנות קיומה > כינור שני

יוזף סטפאנסקי (1946-1954)
אברם לופט (1954-1979)
לורנס שפירו (1979-1985)
יפים בויקו (1983-ממשיך)
חברי הרביעייה בשנות קיומה > ויולה

שפארד לנהוף (1946-1952)
אירווינג אילמר (1952-1963)
ג'רלד סטאניק (1963-1968)
ברנרד זאסלב (1968-1980)
ג'רי הורנר (1980-2000)
מייקל שטראוס (2000-2001)
יורי גנדלסמן (2001-2008)
צ'ונסי פטרסון (2008-2009)
ניקולו אואג'למי (2009-ממשיך)
חברי הרביעייה בשנות קיומה > צ'לו

ג'ורג' סופקין (1946-1979)
וולפגנג לאופר (1979-2011)
דיסקוגרפיה

See Fine Arts Quartet Discography
הערות שוליים

1 2 3  טולי פוטר וריצ'רד ויגמור, הערך "רביעיית פיין ארטס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461748605171  ISNI: 0000 0001 0860 6486  LCCN: n81032675  MusicBrainz: 12f726b5-d570-4ce7-90b6-f620d58eacd4  SUDOC: 115103899  VIAF: 156073435   WorldCat (עם VIAF): 156073435
רוטור (מתמטיקה)

רוטור (Rotor) או קרל (Curl) הוא גודל דיפרנציאלי המודד את נטייתו של שדה וקטורי להסתובב סביב נקודה מסוימת (לא לפי שינוי בזמן אלא לפי כיוון וגודל הווקטורים). הרוטור של שדה וקטורי הוא בעצמו שדה וקטורי. הרוטור משמש רבות בתחומים הקשורים לתנועת זורמים, כגון הידרודינמיקה, אווירודינמיקה ומטאורולוגיה (שם לרוב ניתן לפגוש בו בהגדרת הערבוליות), וגם בתחום האלקטרודינמיקה כאשר מתארים את הקשר בין שדות מגנטיים, שדות חשמליים וזרמים.
הגדרה

במערכת צירים קרטזית, הרוטור של שדה וקטורי  {\vec {F}}=(F_{x},F_{y},F_{z}) מוגדר להיות
כדי לזכור זאת ביתר קלות, נהוג לסמן את הרוטור כ- {\vec {\nabla }}\times {\vec {F}}, משום שעל ידי הצבה של הווקטור  {\vec {\nabla }}=({\frac {\partial }{\partial x}},{\frac {\partial }{\partial y}},{\frac {\partial }{\partial z}}) בנוסחת המכפלה הווקטורית מתקבלת אותה שקולה אך פשוטה יותר לשחזור:
curl\ {\vec {F}}={\vec {\nabla }}\times {\vec {F}}={\begin{vmatrix}{\hat {x}}&{\hat {y}}&{\hat {z}}\\[5pt]{\displaystyle \partial  \over \displaystyle \partial x}&{\displaystyle \partial  \over \displaystyle \partial y}&{\displaystyle \partial  \over \displaystyle \partial z}\\[5pt]F_{x}&F_{y}&F_{z}\end{vmatrix}}