stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל צ'רטוף
פעולות כנגד הגירה בלתי חוקית

בספטמבר 2007, צ'רטוף אמר לוועדה בקונגרס כי המחלקה לביטחון המולדת לא תסבול התערבות בידי ערים בעלות חוקים של עיר מקלט למהגרים, שיחסמו את בדיקת מספר הזהות בתוכנית "בייסיק פיילוט", אשר דורשת מסוגים מסוימים של מעסיקים לוודא את המעמד החוקי של עובדיהם. הוא אמר כי המחלקה לביטחון המולדת בוחנת מהם הכלים החוקיים העומדים לרשותה, וכי בכוונתה לנקוט פעולה במטרה למנוע את ההפרעות האלו ל (יישום ה)חוק.
הערות שוליים

↑  "שופט פדרלי", בארצות הברית, הוא שופט שממונה על ידי נשיא ארצות הברית ומינויו טעון אישור הסנאט. שופטים בבתי משפט לערעורים, ובבית המשפט העליון, הם שופטים פדרליים.
↑  ארצות הברית מחולקת ל-11 "מחוזות מקיפים", שבכל אחד מהם יש בית משפט לערעורים. כל בית משפט לערעורים דן בערעורים על פסיקות בתי משפט מחוזיים, שנמצאים בתחומי מחוזו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352225805171  PLWABN: 9810607983805606  GND: 1183004206  ISNI: 0000 0000 4466 4301  LCCN: no2002038803  LNB: 000292570  NARA: 10601384  NKC: mub20211128469  SNAC: w6wc1csx  SUDOC: 140224165  VIAF: 68597343   WorldCat (עם VIAF): 68597343
מייקל שרמר

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1954 (בן 70) גלנדייל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אלטדנה 
 השכלה:  אוניברסיטת פפרדיין  אוניברסיטת מדינת קליפורניה בפולרטון 
 מעסיק:  אוניברסיטת קלרמונט 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 פרסים והוקרה:  Premio Prismas (2009) 
 חתימה:   
 www.michaelshermer.com
 
מייקל בראנט שרמר (באנגלית: Michael Brant Shermer; נולד ב-8 בספטמבר 1954) הוא סופר מדע אמריקאי, היסטוריון מדע, מייסד האגודה הספקנית והעורך הראשי של מגזין "סקפטיק" (אנ') אשר מוקדש ברובו לחקירת טענות פסאודו-מדעיות ועל-טבעיות. אגודת הספקנים מונה למעלה מ־55,000 חברים. שרמר עוסק בוויכוחים בנושאים הקשורים לפסאודו-מדע ודת בהם הוא מדגיש את הספקנות המדעית.
שרמר הוא המפיק והמגיש המשותף של סדרת הטלוויזיה בת 13 השעות "Exploring the Unknown" (חקר הלא נודע) ששודרה בשנת 1999 בערוץ Fox Family. מאפריל 2001 עד ינואר 2019, כתב טור חודשי למגזין "סיינטיפיק אמריקן" בטור על ספקנות. הוא גם יועץ מדעי של המועצה האמריקאית למדע ובריאות (ACSH).
שרמר היה בעבר נוצרי פונדמנטליסטי, אך חדל להאמין בקיומו של האל במהלך לימודיו לתואר שני. הוא מקבל את התוויות אגנוסטיקן, לא תאיסט, אתאיסט, ואחרים. עם זאת, הוא הביע הסתייגות מתוויות כאלה מחוסר אמונתו באלוהים, מאחר שהוא רואה שהם משמשים כסטראוטיפים ומעדיף פשוט להיקרא ספקן. הוא גם מתאר את עצמו כמצדד בפילוסופיה הומניסטית, כמו גם מדע המוסר.
רקע > ראשית חייו

נולד ב־8 בספטמבר 1954 בלוס אנג'לס. שרמר הוא רבע יווני דרך סבו, בעוד סבתו הייתה מקלן שבגרמניה.
כבן יחיד גדל בדרום קליפורניה, בעיקר באזור La Cañada פלינטרידג'. הוריו התגרשו כשהיה בן ארבע. בהמשך נישאה אימו בשנית, עם גבר בעל שלושה ילדים, שהפכו לאחיו החורגים, ואביו נישא לאישה שאיתה נולדו לו שתי בנות. אביו נפטר מהתקף לב בשנת 1986, ואמו מסרטן המוח בשנת 2000.
שרמר אמנם למד בבית הספר ביום ראשון, אך הוא אומר כי הוריו הביולוגיים, החורגים וכן אחיו לא היו דתיים ולא חילוניים, מכיוון שהם לא דנו בנושא זה לעיתים קרובות, והם גם לא הגיעו לכנסייה או התפללו יחד. שרמר החל את לימודיו בתיכון בשנת 1971, כאשר התנועה האוונגליסטית בארצות הברית החלה לצבור פופולריות. לילה אחד בהשפעתו של חברו הטוב ג'ורג', שהוריו היו נוצרים, שרמר התנצר. למחרת למדו שני החברים בכנסיית גלנדייל, הפרסביטריאנית, שם ניתנה דרשה על ידי מה ששרמר מתאר כ"מטיף מאוד דינמי ותאטרלי, שהיווה לי השראה לגשת בסוף הדרשה כדי להינצל". במשך שבע השנים הבאות הוא הטיף מדלת לדלת כחלק מאמונותיו העמוקות.
שרמר השתתף בקבוצת מלגות לימודים נוצרית בלתי פורמלית במקום שנקרא "האסם" בלה קרסנטה, קליפורניה, אותו מתאר שרמר כ"להקה משוכללת של תקופת שנות ה-70 עם מנהיג נגן גיטרה היפי ארוך שיער, שקרא קטעי תנ"ך עליהם דיברנו בהרחבה". שרמר נהנה מההיבטים החברתיים של הדת, והתענג במיוחד על דיוניה התאולוגיים.
שרמר גדל עם רובים. אביו החורג היה צייד שלקח את שרמר וכלבי הציד שלהם לטיולי ציד חצי תריסר פעמים בשנה, עם משחקי יריות כמו ביונים, ברווזים ושליו. הם אכלו את כל מה שהרגו, שלהם הציג גם אביו החורג כישורים קולינריים. כשגדל והתבגר, שרמר היה בעל רובה אוויר, אחר כך רובה כדוריות, אחר כך רובה ציד בקליבר 20 ואז רובה ציד בקליבר 12.
שרמר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון Crescenta Valley בשנת 1972. בתשוקה להכשרה תאולוגית רצינית, הוא נרשם לאוניברסיטת "פפרדין" מתוך כוונה להפוך לתאולוג. בתחילה עסק בתאולוגיה נוצרית. בנוסף ללימודי קורסים בתנ"ך, שרמר למד את כתביו של ק"ס לואיס. הוא השתתף בקפלה פעמיים בשבוע, מה שהיה נדרש מכל הסטודנטים. למרות המגבלות שהוטלו על סטודנטים, כמו איסור על ריקוד וביקור בחדרי המעונות של המין השני, שרמר מצא את האוניברסיטה כחוויה טובה, והוא קיבל את משנתה כמדריך להתנהגות. אולם כשנודע לו שלימודי דוקטורט בתאולוגיה מחייבים בקיאות בעברית, יוונית, לטינית וארמית, שרמר, שלא מצא שפות זרות כאחת החוזקות שלו, עבר לפסיכולוגיה.
הוא הצהיר כי בשלב זה הוא "שולט באחת משפות המדע: סטטיסטיקה", וכי הוא למד על גיבוש השערות, השערת האפס ובדיקת השערות, שהובילו לשינוי במחשבתו. סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה ב"פפרדין" בשנת 1976.
רקע > לימודים מתקדמים ושינוי אמונות

התואר השני של שרמר בפסיכולוגיה ניסיונית באוניברסיטת קליפורניה, פולרטון, הוביל לדיונים רבים לאחר השיעור עם הפרופסורים בייארד ברטסטרום ומג וייט בפאב מקומי - מועדון 301 - שהתמשכו לתוך הלילה. דיונים אלה, יחד עם מחקריו באנתרופולוגיה תרבותית, הובילו אותו לפקפק באמונותיו הדתיות. הוא נטש את השקפותיו הדתיות האדוקות, כשהוא מונע על ידי מה שהוא תפס כחוסר הסובלנות הנוצרת על ידי המוסריות המוחלטת שלימדו אותו בלימודי הדת הצביעות במה שמאמינים רבים הטיפו ובמה שהם נהגו; והמודעות הגוברת שלו לאמונות דתיות אחרות, וכיצד נקבעו על ידי הנסיבות הזמניות, הגאוגרפיות והתרבותיות בהן נולדו תומכיהם. מכאן, שרמר הגיע למסקנה כי "ברור שאלוהים נעשה בדמותנו ולא ההפך." באמצע הכשרתו לתואר שני, הוא הסיר את מדליון הכוכבים הנוצרי של הכיתות הנוצריות שהוא לבש סביב צווארו במשך שנים. הוא סיים את התואר השני מאוניברסיטת קליפורניה בפסיכולוגיה בשנת 1978.
הצעד האחרון בנטישת הדת של שרמר הגיע כאשר אהובתו מהמכללה, מורין, נפגעה בתאונת דרכים ששברה את גבה והפכה אותה למשותקת מהמתניים ומטה. שרמר מספר:
כשראיתי אותה בחדר המיון ב"מרכז הרפואי לונג ביץ'", ההשלכות המלאות של המשמעות של הדבר עבורה התחילו לחלחל אליי. שם, במיון, יום אחרי יום עגום, לילה אחרי לילה ללא שינה, כרעתי ברך והרכנתי את ראשי וביקשתי מאלוהים לרפא את הגב השבור של מורין. התפללתי בכנות העמוקה ביותר. קראתי לאלוהים להתעלם מהספקות שלי בשם מורין. השעיתי ברצון כל חוסר אמון. באותה תקופה ובאותו מקום, הייתי שוב מאמין. האמנתי כי רציתי להאמין שאם יש צדק ביקום - בכלל - הרוח המתוקה, האוהבת, החכמה, האחראית, המסורה, האכפתית, לא מגיעה לה להיות בגוף מרוסק. אל צודק ואוהב שהיה לו הכוח לרפא, בוודאי ירפא את מורין. הוא לא עשה זאת. כעת, אני מאמין, לא כי "נסתרות דרכי האל" או "יש לו תוכנית מיוחדת למורין" - הניחומים הבנאליים המבחילים שמאמינים מציעים לפעמים בזמנים כה חסרי תוחלת - אלא מכיוון שאין אלוהים.
רקע > רכיבה על אופניים תחרותית

לאחר שסיים תואר שני בפסיכולוגיה ניסיונית בשנת 1978, שרמר לא הצליח להשיג משרה בתוכנית דוקטורט, ולקח עבודה במגזין אופניים באירוויין, קליפורניה. המשימה הראשונה שלו, מסיבת עיתונאים בהשתתפות ג'ון מרינו, שרכב מלוס אנג'לס לניו יורק ב-13 יום, שעה ו-20 דקות, מה שעשה רושם עמוק על שרמר. הוא קנה אופניים ונכנס למירוץ יוגורט יופלה של 50 ק"מ לאורך פארק גריפית' בלוס אנג'לס בסוף השבוע שלאחר מכן. העניין שלו גדל במהירות, ותוך זמן קצר הוא סיים את רכיבת המאה הראשונה (100 מיילים). לא עבר זמן רב והוא רכב מאות מיילים בשבוע.
שרמר החל לרכוב על אופניים תחרותיים בשנת 1979, והוא בילה עשור כרוכב מקצועי. הרכיבה הידועה ביותר של שרמר נמצאת בתחום מרוץ הכבישים האולטרה-מרתון למרחקים ארוכים מאוד. שרמר הוא חבר מייסד בהיכל התהילה של Ultra Cycling.
במהלך קריירת האופניים שלו, שרמר עבד עם אנשי טכנולוגיה של רכיבה על אופניים בפיתוח מוצרים טובים יותר לספורט. במהלך קשריו עם "קסדות בל", נותנת חסות למרוצי אופניים, שרמר יעץ להם בנושאי עיצוב בנוגע לפיתוחם של קלקר מורחב לשימוש בקסדות רכיבה על אופניים, אשר יספגו את המכה בצורה טובה בהרבה מקסדות "רשת שיער" הישנות מעור ששימשו רוכבי אופניים עשרות שנים. שרמר יעץ להם שאם הקסדות שלהם נראות יותר מדי כמו קסדות לאופנוע, בהן כבר נעשה שימוש בקלקר, ולא כמו קסדות רשת השיער הישנות, אף רוכב אופניים או חובב רציני לא ישתמש בהן. הצעה זו הובילה לדגם שלהם, ה-V1 Pro, שנראה כמו רשת שיער שחורה, אך תפקד מבפנים כמו קסדת אופנוע. בשנת 1982 שרמר עבד עם וומן ספנס, שחברת האספקה הקטנה שלה, "ספנקו מדיקל", עיבדה את טכנולוגיית הג'ל שפנס פיתחה עבור חולים מרותקים למיטה עם פצעי לחץ לכפפות אופניים ואוכפים כדי להקל על תסמונת מנהרת שורש כף היד ופצעי האוכף שסבלו רוכבי האופניים.
במהלך העשור בו הוא רכב למרחקים ארוכים, הוא סייע לייסד את מרוץ האופניים הטרנס-יבשתיים ללא הפסקה באורך 3,000 מייל ברחבי אמריקה (המכונה "RAAM", יחד עם לון הלדמן וג'ון מרינו), בו התמודד חמש פעמים (1982, 1983 1984, 1985 ו-1989) היה עוזר מנהל מרוץ במשך שש שנים, ומנהל המירוץ בפועל במשך שבע שנים. על שמו נקרא מצב רפואי חריף: "צוואר שרמר", שהוא כאב וחולשה קיצונית של שרירי הצוואר שנמצאים בקרב רוכבי אופניים למרחקים ארוכים. שרמר סבל מהתופעה כ-2,000 מיילים לתוך המירוץ ברחבי אמריקה בשנת 1983. חיבוקו של שרמר עם הספקנות המדעית התגבש בתקופתו כרוכב אופניים, והסביר, "הפכתי לספקן בשבת, 6 באוגוסט 1983, בכביש הטיפוס הארוך אל Loveland Pass, קולורדו", לאחר חודשים של אימונים בהדרכתם של תזונאית עם דוקטורט לא מוסמך. אחרי שנים של תרגול דיקור, כירופרקטיקה, טיפול בעיסוי, יונים שליליים, רולפינג, כוח פירמידה, נצרות פונדמנטליסטית ו"שלל דברים מוזרים" (למעט סמים) לשיפור חייו והכשרתו, שרמר הפסיק לנסות לבסס על הגיון את כישלונם של שיטות אלה. בהמשך הפיק שרמר כמה סרטים דוקומנטריים על רכיבה.
שרמר הוא עדיין רוכב על אופניים פעיל, והשתתף ב-Furnace Creek 508 באוקטובר 2011, מרוץ מוקדם ל-RAAM, וסיים במקום השני בקטגוריית קבוצות ארבעת הגברים.
שרמר כתב בנושא חדירת סמים לרכיבה תחרותית, ומבט מתאוריית המשחקים על הדינמיקה המניעה את הבעיה במספר ענפי ספורט. הוא כתב באופן ספציפי על סמים מסוג r-EPO, שאותו ראה כנפוץ וגם ידוע בתחום הספורט, שלימים הוכח כמסייע לשערוריית הסמים סביב לאנס ארמסטרונג בשנת 2010.
רקע > דוקטורט והוראה

בתקופת הרכיבה, שרמר לימד פסיכולוגיה אחד על אחד בערבים במכללה הקהילתית גלנדייל, מכללה לשנתיים. כשרצה ללמד באוניברסיטה של ארבע שנים, החליט להשלים את הדוקטורט. מכיוון שהאינטרסים של שרמר טמונים בהתנהגותיות והוא לא האמין שהוא יכול לעשות את ההבדל בעולם על ידי עבודה במעבדה, הוא איבד עניין בפסיכולוגיה ועבר ללמוד את ההיסטוריה של המדע, השלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת "קלרמונט" בשנת 1991. עבודת המחקר שלו זכתה לכותרת "כומר-מדען": אלפרד ראסל וואלאס והתפתחות האדם: מחקר על טבעו של שינוי היסטורי.
לימים ביסס שרמר ספר באורך מלא על עבודת המחקר שלו; הספר, שכותרתו בצל דרווין: החיים והמדע של אלפרד ראסל וואלאס: מחקר ביוגרפי על פסיכולוגיה של ההיסטוריה, ראה אור באוגוסט 2002.
מוקדם יותר באותה השנה, בספרו "The Borderlands of Science", שרמר דירג כמה מדענים ידועים כלפי רעיונות שהם "פסאודו" או "גבוליים", באמצעות גרסת דירוג, שפותחה על ידי הפסיכולוג פרנק סולוואי, חמש התכונות הגדולות. שרמר דירג את וואלאס גבוה במיוחד (אחוזון 99) על הסכמתו/התאמתו וטען שזו תכונת המפתח בהבחנה בין וואלאס לבין מדענים שנותנים פחות אמון לרעיונות שוליים.
לאחר מכן הפך שרמר למרצה שלא מן המניין לתולדות המדע באוניברסיטת אוקסידנטל בקליפורניה. בשנת 2007, שרמר נכנס לתפקיד כעמית מחקר בכיר באוניברסיטת קלרמונט. בשנת 2011 הוא נכנס לתפקיד מרצה שלא מן המניין באוניברסיטת צ'פמן, ובהמשך התמנה כעמית נשיאותי.
בצ'אפמן הוא מלמד קורס חשיבה ביקורתי שנתי בשם "הספקנות 101", בו הוא מנסה לבחון רעיונות חדשים על הסטודנטים.
ספקנות מדעית

בשנת 1992 הקים שרמר את אגודת הספקנים, שהחלה כתחביב במוסך שלו, אך לבסוף צמחה לעיסוק במשרה מלאה. אגודת הספקנים מפרסמת את המגזין Skeptic, ומארגנת את סדרת ההרצאות בקלטק. נכון לשנת 2008 הם מונים מעל 55,000 חברים.
שרמר הוא גם יועץ מדעי של המועצה האמריקאית למדע ובריאות (ACSH).
ספקנות מדעית > הופעות מדיה והרצאות

שרמר הופיע כאורח ב-Donahue בשנת 1994 כדי להגיב לטענות הכחשת השואה של בראדלי סמית ודוד קול, ובשנת 1995 בתוכנית "אופרה ווינפרי" כדי לאתגר את טענות הנפש של רוזמרי אלטאה. שרמר הופיע אורח בפרק הבולשיט של פן וטלר ב-2004, בו טען כי אירועים במקרא מהווים "סיפור סיפורים מיתיים", ולא אירועים המתוארים תרתי משמע. עמדתו נתמכה על ידי מארחי התוכנית, שהם אתאיסטים בעצמם. הפרק המדובר, התנ"ך: עובדה או בדיה?", ביקש להפיל את הרעיון שהתנ"ך הוא תיעוד היסטורי אמין אמפירי. המתנגד לשרמר היה פול מאייר, פרופסור להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת מערב מישיגן.
שרמר הציג מספר הופעות בתוכנית "הצד האחר" של NBC בשעות היום, בשנת 1994 ו-1995. לאחר היכרות עם מפיקי התוכנית, הוא הציע פיצול רשמי לחברת ההפקה שלהם לתוכנית ריאליטי מוכוונת בספקנות שמטרתה הייתה להציג נקודות מבט של מאמינים וספקנים כאחד. ההצעות שלו לא היו פורות, אך מספר שנים לאחר מכן, אחד המנהלים של אותה חברה הלך לעבוד עבור ערוץ פוקס משפחה שהוקם אז, והתרשם מהתוכנית של שרמר, וביקש שיגיש אותה לרשת. הרשת הרימה את הסדרה, לחקור את הלא נודע, ששרמר הפך למפיק ומנחה הסדרה, שתוקצבה בסכום של 200,000 $ לפרק, נתפסה על ידי שרמר כהרחבה ישירה של העבודה שנעשתה במגזין Skeptic, ותאפשר לשרמר להגיע ליותר אנשים. הכותרת החד משמעית נבחרה כדי לא להטיל את דעתם של אורחים או צופים באשר לאופי הספקני של המופע. קטעים שונים מחקירת הלא נודע ניתן למצוא בערוץ היוטיוב של שרמר. בשנת 1999, שרמר הפיק ושיתף את סדרת הטלוויזיה המשפחתית "פוקס המשפחתי את הלא נודע".
שרמר היה נואם בכל שלושת אירועי ה-Beyond Belief בין השנים 2006–2008. הוא גם דיבר בכנס TED ב-2006 בנושא "מדוע אנשים מאמינים בדברים מוזרים". בשנת 2008 נשא את נאום ההתחלה במכללת ויטייר, שהעניק לו תואר דוקטור לשם כבוד למכתבים אנושיים. הוא גם אורח מדי פעם בספקנות, הפודקאסט הרשמי של סקפטיק.
שרמר התווכח עם דיפאק צ'ופרה פעמים רבות, כולל במהלך הופעתם במרץ 2010 בתוכנית Night News של ABC. הוא ציין את צ'ופרה כבן זוגו לוויכוח האישי האהוב.
ב-21 באוגוסט 2010, שרמר זכה בפרס שהוקיר את תרומתו בתחום הספקני, מקבוצת החקירות העצמאית במהלך גאלה למלאת עשור.
חיים אישיים

החל משנת 2007 שרמר מתגורר באלטדנה בקליפורניה. הוא התחתן עם ג'ניפר גראף, ילידת קלן, גרמניה, ב-25 ביוני 2014. את הטקס ביצעה אחותו של שרמר, טינה, שהוסמכה לרגל האירוע. חובב כלבים, בעבר היה לו כלב בשם דרווין, ונכון לאפריל 2018, יש להם רטריבר שוקולד לברדור בשם היץ', על שם כריסטופר היצ'נס.
חיים אישיים > עמדות פוליטיות

מבחינה פוליטית שרמר תיאר את עצמו כליברטריאן לכל החיים. בראיון משנת 2015, שרמר הצהיר שהוא מעדיף לדבר על סוגיות אישיות, וקונן כי בעבר אנשים סירבו אפילו להקשיב לו בגלל התיאור העצמי שלו כליברטריאן. באותו ראיון הוא ציין גם כי מחקריו לבקרת אקדחים גרמו לו להאמין כי כמה מדדים להפחתת אלימות הקשורה לאקדח יועילו. הנשיא הראשון אליו הצביע היה ריצ'רד ניקסון בשנת 1972, אשר לאור שערוריית ווטרגייט הוא מכנה "ההצבעה המביכה ביותר שלו".
בשנת 2000 הוא הצביע בעד הארי בראון כדי "להצביע לפי מצפוני", מתוך הנחה שהמנצח במרוץ (אל גור או ג'ורג 'וו. בוש) לא יהיה רלוונטי. בהמשך הוא התחרט על החלטה זו, כשהוא האמין שמדיניות החוץ של בוש הפכה את העולם למסוכן יותר, והוא הצביע בעד ג'ון קרי בשנת 2004. שרמר הגדיר את תומאס ג'פרסון כנשיא האהוב עליו, בזכות תמיכתו בחירות ויישום החשיבה המדעית שלו לפוליטיקה, התחומים הכלכליים והחברתיים. הוא אומר על ג'פרסון, "כשהוא סעד לבד בבית הלבן הייתה שם יותר אינטליגנציה בחדר מאשר כשג'ון פ. קנדי אירח שם ארוחת ערב לזוכי פרסי נובל."
חיים אישיים > עמדות על בקרת נשק

שרמר התנגד פעם לרוב אמצעי הפיקוח על הנשק, בעיקר בגלל אמונתו בעקרון של הגברת חופש הפרט והפחתת התערבות הממשלה, וגם מפני שהיה ברשותו רובים רוב חייו. בבגרותו היה ברשותו אקדח מגנום 357 במשך רבע מאה להגנה, אף על פי שבסופו של דבר הוציא אותו מהבית ואז נפטר ממנו לחלוטין. אף על פי שהוא כבר לא מחזיק ברובים, הוא ממשיך לתמוך בזכות להחזיק נשק להגנה על המשפחה. עם זאת, עד שנת 2013, הנתונים על מקרי רצח, התאבדות וירי בשוגג שכנעו אותו כי ייתכן שיהיה צורך בכמה אמצעי בקרת נשק צנועים.
חיים אישיים > עמדות בנושא עונש מוות

בעבר שרמר תמך בעונש מוות, בעיקר בשל אהדה למשפחות הקורבנות, אולם בהמשך הוא התנגד לעונש המוות, בחלקו מתוך התנגדות למתן כח רב מידי לממשל - לאור מאות אנשים שהוצאו להורג ונחשפו כחפים מפשע לאחר מכן, ובחלק מהשקפתו כי צדק גמול מונע על ידי האינסטינקטים הבסיסיים של האנושות, והוא אינו משפיע על צדק משקם. הוא שינה את דעתו על הנושא במהלך המחקר של קשת המוסר, וטען כי "[עונש מוות] הוא אחד מהפרקטיקות הברבריות האלה שאנחנו צריכים להיפטר ממנה. [ארצות הברית] אמריקה היא באמת האחרונה מבין 19 הדמוקרטיות המתועשות שמאפשרות להטיל עונש מוות. (...) הפילוסוף האיטלקי צ'זארה בקריה, בספרו על פשעים ועונשים, העלה את הרעיון שהעונש צריך להתאים לפשע וכי הקריטריונים צריכים להיות האם זה מונע מאנשים לבצע פשעים, ועונש המוות אינו עושה זאת".
טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס

| --- | --- |

פסל ראש של פלמינינוס מתחילת המאה ה-2 לפנה"ס במוזיאון לארכאולוגיה של דלפי
 לידה:  229 לפנה"ס רומא העתיקה 
 פטירה:  174 לפנה"ס (בגיל 55 בערך)
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  קנסור  קונסול (198 לפני הספירה–198 לפני הספירה)  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–ערך בלתי־ידוע)  triumvir monetalis (196 לפני הספירה–196 לפני הספירה)  קוואיסטור 
 
מטבע עם דמותו של פלמינינוס
טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס (בלטינית: Titus Quinctius Flamininus; ‏229–174 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי רומאי מפורסם, אשר נודע בעיקר כמנצח המלחמה המוקדונית השנייה, וכמי ששחרר את יוון מהכיבוש המוקדוני ובכך פתח את הדרך לכיבושה בידי רומא.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פלמינינוס היה נצר למשפחת הקווינקטיי, משפחת אצולה רומית חשובה. הוא נולד ברפובליקה הרומית סביב שנת 229 לפנה"ס, היה לו אח בשם לוקיוס קווינקטיוס פלמינינוס. על ילדותו ידוע מעט מאוד. פלוטרכוס מציין שהוא הרבה להתאמן בכלי נשק כבר מגיל צעיר. הוא שירת בצבא הרומי, ושימש כטריבון צבאי במהלך המלחמה הפונית השנייה. הוא שרת תחת פיקודו של מרקוס קלאודיוס מרקלוס, ומונה למושל העיר טאראנטום. הוא זכה לשם טוב הודות למשטרו הצודק.
הוא נבחר כאיידיל קוריולי בשנת 203 לפנה"ס, ולקוואיסטור בשנת 199 לפנה"ס. בשנת 198 לפנה"ס הוא הגיש את מועמדותו לתפקיד הקונסול. צעד זה יצר בסנאט אופוזיציה שקראה לשלול את מועמדותו. הטריבונים של העם טענו שפלמינינוס צעיר מדי (פחות מ-30) בשביל לכהן בתפקיד, וכן שהוא חסר כל ניסיון צבאי. עם זאת, בבחירות הוא זכה במרבית הקולות של העם, ונבחר לתפקיד יחד עם סקסטוס אליוס פאאטוס קטיוס.
ביוגרפיה > הסכם השלום

לאחר הקרב, ביקש פיליפוס מפלמינינוס שביתת נשק בת חמישה עשר יום, ופלמינינוס נענה לבקשה. חלק מבעלי בריתם של הרומאים דרשו מפלמינינוס לסלק את פיליפוס כליל ממלכותו, אולם פלמינינוס ידע היטב שאם כך ייעשה, תתפוס מעצמה יוונית חדשה את הוואקום שתותיר מוקדון, מה גם שמוקדון שימשה עד אז אזור חיץ בין יוון לבין שלל השבטים מהצפון, וחבל היה לרומאים לוותר על כך. פלמינינוס הבהיר לנציגיהם של בני בריתו שהוא כבר קבע את אופייה של המדיניות שמתכננים הרומאים להותיר מאחוריהם. הוא הודיע שהוא מתכוון לפעול בדרכה המסורתית של ארצו: "במתינות, בסלחנות ובאנושיות". הוא הודיע שהוא יסתפק בצמצום כוחו של פיליפוס עד שלא יוכל לפתוח במלחמה חדשה אף אם ירצה. כמו כן, בנאומו הוא הבהיר היטב ליוונים מה התפקיד (הנחות) שרומא מועידה להם. פיליפוס נפגש עם הרומאים ובעלי בריתם בטמפי, עם הכרזה מוכנה מראש, על פיה הוא "מקבל את כל התביעות שהופנו אליו לפני כן", במפגשים שנערכו בחורף שעבר.
ביוון עצמה כבר התכוננו הכל לחילוף אדונים, נראה היה שלאחר שהשתחררה מעול הכיבוש המוקדוני, בסך הכל באה תחת עול כיבוש חדש, העול הרומי. פלמינינוס נפגש עם ועדה מיוחדת של עשרה שליחים מיוחדים מטעם הסנאט ברומא, אשר תפקידה היה להחליט כיצד לשלוט ביוון. הוועדה התכנסה בקורינתוס, וחבריה הצהירו שבשל המלחמה המתקרבת נגד אנטיוכוס השלישי ("מלחמת אנטיוכוס"), על רומא לשמור על מספר תחנות אסטרטגיות ביוון, ולפחות על דמטריאס, כלקיס וקורינתוס. עם זאת, פלמינינוס הצליח לשכנע אותם שאדרבה, אל לה לרומא להחזיק מצודות מדיניות הרחוקות מאיטליה יותר משבע, שכן משום שהן מהוות טרף קל, והחזקתן היא למעשה עיתוי לפתיחת מלחמה אם יותקפו, ורומא המחויבת להגיב תמצא את עצמה מסובכת במלחמה שכלל לא חפצה בה. לפיכך, קיבלו העשרה את דעתו שיש "לפנות הכל", וביקשו לעשות זאת במעמד רב רושם. במהלך המשחקים האיסתמיים שנערכו בקורינתוס, הקריא הכרוז הרומאי את "הכרזת העצמאות" של יוון:
הסנאט של הרומאים וטיטוס קווינקטיוס, המצביא העליון: לאחר שניצחו את המלך פיליפוס והמוקדונים מכריזים כי העמים הבאים יהיו בני-חורין, חופשיים מחילות מצב וממס, וחיים לפי חוקי אבותיהם
לאחר מכן באה רשימה של עמים שנשלטו בעבר בידי מוקדון, ואשר רומא העניקה להם את חירותם. ההכרזה הייתה כה מדהימה, עד שהכרוז נאלץ לחזור עליה פעמיים. ”קריאות השמחה שהתעוררו היו כל כך חזקות, שהן הגיעו עד לים. כל הקהל קם על רגליו, ואיש לא הקדיש תשומת לב לספורטאים המתמודדים. כולם היו להוטים לזנק קדימה ולברך את המושיע והאלוף של יוון.” פלמינינוס ערך סבב ביקורים בערי יוון, והסדיר את חילופי השלטון. הוא חזר על ההכרזה במהלך המשחקים הנמאיים, והקדיש כלי נשק לזאוס ואפולו בדלפי.
ביוגרפיה > מלחמת נאביס

במהלך המלחמה המוקדונית, מסר מלך מוקדון באופן זמני את ארגוס לידי נאביס, הטיראן אשר שלט בספרטה. מיד לאחר מכן פנה נאביס אל מפקד פלמינינוס בהצעת שלום. פלמינינוס הביא עמו למפגש עם נאביס גם את אטאלוס הראשון, מלך פרגמון, וניקוסטראטוס, סטרטגוס האכאים. אטאלוס וניקוסטראטוס מחו על כך שארגוס נשארת בידיו של נאביס, ותמכו שניהם בהעברתה לידי האכאים. אולם פלמינינוס החליט להשאיר אותה בידיו של נאביס והבטיח לבדוק שוב את הנושא לאחר שתיגמר המלחמה בפיליפוס.
לאחר המלחמה פנו האכאים אל פלמיניניוס בבקשה שיקיים את הבטחתו. פלמיניניוס כינס בשנת 195 לפנה"ס בקורינתוס ועדה של כל נציגי הערים היווניות, וביקש מהם להצביע בנושא. מרבית הערים תמכו בסילוק נאביס מארגוס. אולם נאביס סרב, ופלמינינוס החל לארגן קואליציה בהיקף עצום נגדו. האכאים העמידו לרשותו 10,000 רגליים ו-1,000 פרשים, כמו כן הגיעו אליו עוד 1,500 מוקדונים ו-400 תסאלים. רודוס הציבה 18 ספינות מלחמה, פרגמון 30 ומרומא הגיעו 40. נאביס הובס בקלות, והכוח המשולב החל להשחית את היישובים מסביב לספרטה. נאביס הציע שלום, אולם בעלי הברית של פלמינינוס דרשו את סילוקו הסופי מהשלטון בספרטה. אולם פלמינינוס הצביע בפניהם על הקושי הרב הכרוך במצור ממושך על ספרטה, והם נאלצו לקבל את דעתו. פלמינינוס דרש ויתור מלא על ארגוס ולהחזיר לעיר כל שהיה שייך לה, לרבות עבדים. הצי הספרטני יפורק ויצומצם לכדי 2 ספינות קלות בלבד. יהיה על נאביס להשיב גולים ושבויים מהערים שהן בנות ברית של רומא, הוא יאפשר לנשים וילדים ספרטנים להתאחד עם אבותיהם הגולים שמחוץ לעיר. ייאסר על נאביס לבנות מבצרים או חומות אפילו בתוככי ספרטה עצמה. הוא יאלץ למסור לרומא חמישה בני ערובה ביניהם בנו, וישלם מאה כיכרות כסף מיד ועוד ארבע מאות בתשלומים שנתיים. נאביס ניסה בתחילה להתמקח, אולם כשהחיילים הרומאים החלו לזרום לתוך ספרטה, נכנע מיד.
ביוגרפיה > אחריתו

בשנת 191 לפנה"ס הוא שימש כיועצו הצבאי של הקונסול מאניוס אקיליוס גלבריו במהלך מלחמת אנטיוכוס (שהתנהלה ברובה ביוון), ומחה בפניו על חופש הפעולה שהוא מתיר למלך מוקדון, שהפך לבן ברית נאמן לרומא. כמו כן הוא הציל את חלקידיקי מזעמו של הצבא הרומי, ופלוטרכוס מספר שלכבוד מעשה זה הקדישו לו החלקידיקים מבני ציבור רבים, ושעד ימיו נהוגים בכלקידיקי פולחנות דתיים לכבודו. כמו כן מספר פלוטרכוס שבאחת הפעמים סיפרו לו האכאים על מגוון החיילים שיש לאנטיוכוס השלישי. פלמינינוס הגיב בסיפור משלו: פעם הוא התארח בביתו של חבר, וזה הגיש לפניו מגוון גדול של בשרים. פלמינינוס שאל אותו מאין לו כל כך הרבה סוגי בשרים, והחבר השיב שהכל למעשה בשר חזיר, אולם כל חלק בושל בצורה שונה. כך גם אנטיוכוס, חייליו כולם סורים, אולם חמושים בצורה שונה.
בשנת 189 לפנה"ס, הוא נבחר לקנסור. בשנת 183 לפנה"ס יצא לביתיניה כדי להפסיק מלחמה בין פרוסיאס הראשון, מלך ביתיניה לבין פרגמון. הוא נדהם לגלות בחצרו של פרוסיאס אורח לא צפוי, חניבעל ברקה המפורסם, יוזם המלחמה הפונית השנייה, אשר רומא חיפשה בנרות. פרוסיאס סירב בתחילה להיכנע לדרישותיו של פלמינינוס להוציא את חניבעל להורג ולבגוד באורחו, אולם משלחצו עליו הרומאים נכנע והסכים, ושלח את אנשיו לכתר את ביתו של חניבעל. כאשר ראה חניבעל שביתו מכותר הוא העדיף להתאבד. על פי האגדה, מספרים כי משפטו האחרון היה: "הבה נשחרר את הרומאים מעול ציפייתם הממושכת למותו של איש זקן".
לאחר מכן לא ידוע עליו דבר. סביר להניח שמת סביב שנת 174 לפנה"ס.
לקריאה נוספת

דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי", הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
תאודור מומזן, "דברי ימי רומא", תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה.
טיטוס ליוויוס, "תולדות רומא", ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
פוליביוס, "היסטוריה", כרך ראשון, ספרים א–ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.
F. W. Walbank, "Philip V of Macedon", Cambridge University Press, 1940
Erich S. Gruen, "The Hellenistic World and the Coming of Rome", 2 vols. Berkeley, 1984
Frank W. Walbank, "Aratos of Sicyon", Cambridge University Press 1933.
Paul Cartledge and Antony Spawforth, "Hellenistic and Roman Sparta", Routledge, second ed, 2002.
F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), "The Cambridge Ancient history", vol 7, Cambridge University Press, 1984.
F. W. Walbank, "A Historical Commentary on Polybius", 3 vols 1957, 1967, 1979.
F. W. Walbank, "The Hellenistic World", Harvard University Press, 1981.
Arthur Eckstein, "Rome Enters the Greek East From Anarchy to Hierarchy in the Hellenistic Mediterranean, 230–170 BC", Wiley-Blackwell, 2008
Ernst Badian, "Titus Quinctius Flamininus. Philhellenism and Realpolitik", University Press, Cincinnati, Ohio 1971.
Peter Green, "Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age", Los Angeles, ,California: University of California Press 1990
Arthur M. Eckstein, "T. Quinctius Flamininus and the campaign against Philip in 198 B.C", Phoenix, Jg. 30 (1976), S. 119–142,
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, "A history of Macedonia", Oxford: Clarendon Press, 1979.