stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחמוד עטאללה
הערות שוליים

1 2  אליאור לוי עמרי חיים והדס גרינברג אליאור לוי, אסירי פת"ח: מעשיו מבישים, לא נקבל אותו באגפים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 באוגוסט 2022
↑  "הייתי החיילת הראשונה שנאנסה על ידי מחבל": המסר של הסוהרת מכלא גלבוע לחטופות בעזה, באתר www.israelhayom.co.il
↑  מדינת ישראל, כתב אישום, באתר הארץ
↑  שלומי הלר‏, הותר לפרסום: האסיר הביטחוני החשוד באונס חיילת בכלא גלבוע - מחמוד עטאללה, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2022
↑  אופירה וברקוביץ', ‏"עטאללה רודף אותי, אני לא ישנה בלילות. מדמיינת ומריחה אותו", באתר ‏מאקו‏, 21 באוקטובר 2022
↑  איציק סבן, מוחמד עטאללה הוא האסיר הביטחוני החשוד שאנס סוהרת בכלא גלבוע, באתר www.israelhayom.co.il, ‏23/8/2022
↑  עטאללה נ' מדינת ישראל ואח' - פסקדין, באתר www.psakdin.co.il
↑  ברהנו טגניה, גיא ורון, המהדורה המרכזית, ‏פרשת הסרסור בסוהרות | סוהרת לשעבר: "מוחמד עטאללה התנפל עליי, פוחדת ממנו עד היום", באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2022
↑  לירן לוי‏, פרשת הסוהרות: האסיר הביטחוני הואשם בביצוע מעשים מגונים, באתר וואלה, 9 ביולי 2020
↑  מואב ורדי קלמן ליבסקינד, מחמוד עטאללה הנאשם באונס סוהרות ישוחרר: "הוא איים שירדוף אותי כל חיי", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 בינואר 2025
↑  ישראל מושקוביץ, הסרסור בסוהרות: אסיר ביטחוני הואשם באונס, בכירים לשעבר בכלא בהפרת אמונים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2024
↑  יובל אראל, ‏הערעור התקבל: עטאללה יואשם באונס, מפקד הכלא לשעבר יועמד לדין, באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2023
↑  כתב אישום נגד המחבל שאנס את החיילות ומפקד כלא גלבוע לשעבר | עכשיו 14, באתר www.now14.co.il
↑  מחבל נוסף שישוחרר: אסיר העולם מחמוד עטאללה, שהואשם באונס סוהרת בכלא גלבוע, באתר ynet, 18 בינואר 2025
↑  מדינת ישראל, פרסום לציבור בעניין שחרור אסירים ועצירים בטחוניים במסגרת מתווה לשחרור חטופים
↑  המחבל שאנס אותה איים: "יום יבוא, אשתחרר בעסקה ואגיע לקחת אותך לשכם" - עכשיו הוא יוצא לחופשי | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2025-01-24
↑  העולם הבוקר, עומר ירדני, "הפכו אותי לשפחת מין": הסוהרת דורשת שהמחבל שאנס אותה יגורש לחו"ל, באתר חדשות 13, 29 בינואר 2025
↑  תמר אלמוג, הסוהרות שהיו קורבן לפגיעה מינית בכלא גלבוע עתרו בעניין גירוש המחבל מחמוד עטאללה - בג"ץ דחה על הסף, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 בינואר 2025
↑  לילך שובל, אבי כהן, אלינור שירקני-קופמן, העליון דחה את עתירת הסוהרות מכלא גלבוע שביקשו לגרש את המחבל עטאללה לחו"ל, באתר www.israelhayom.co.il, ‏19/1/2025
↑  אלינור שירקני-קופמן, עסקת החטופים: המחבל הנאשם באונס הסוהרת לא ייצא מהכלא - במקומו ישוחרר מחבל עם שם זהה, באתר ישראל היום, 6 בפברואר 2025
שיקו בוארקי

| --- | --- |

שיקו בוארקי. תמונה מאת: Fernanda Steffen
 לידה:  19 ביוני 1944 (בן 80) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Francisco Buarque de Hollanda 
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  המכללה לאדריכלות ואורבניזם של אוניברסיטת סאו פאולו 
 סוגה:  מוזיקה פופולרית ברזילאית, סמבה, בוסה נובה, שורו 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  RGE 
 בן או בת זוג:  מריאטה סברו (1966–1999) 
 צאצאים:  סילביה בוארקי, Helena Buarque 
 פרסים והוקרה:  פרס סאו פאולו לספרות (2010)  José María Arguedas Prize (2013)  פרס קמואש (2019)  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2003)  פרס גראמי הלטיני לשיר בפורטוגזית הטוב ביותר (2012)  פרס גראמי הלטיני לאלבום המוזיקה הפופולרית הברזילאית הטוב ביותר (2002)  עיטור מסדר הנסיך אנריקה בדרגת מפקד  Prêmio da Música Brasileira 
 www.chicobuarque.com.br
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
פרנסיסקו (שיקו) בוארקי דה אולנדה (בפורטוגזית: Francisco Buarque de Hollanda; נולד ב-19 ביוני 1944) הוא זמר, מלחין, איש תיאטרון, תסריטאי וסופר ברזילאי. הוא נחשב לאחד מגדולי המוזיקה הפופולרית הברזילאית.
תחילת דרכו

בוארקי נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל. אביו, סרז'יו בוארקי דה אולנדה, היה סוציולוג והיסטוריון נודע. בשנות נעוריו גילה בוארקי עניין רב במוזיקה: הוא הושפע עמוקות מן הבוסה נובה, במיוחד משיריו של הזמר ז'ואאו ז'ילברטו, שלימים נשא לאישה את אחותו של בוארקי, מיושה. עם תום לימודיו התיכוניים פנה בוארקי דווקא ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סאו פאולו, אך לאחר ארבע שנים נטש את האוניברסיטה עם ראשית פרסומו בתחום המוזיקה.
יצירתו בתחום המוזיקה

יצירתו המוזיקלית של בוארקי רבת משקל בכל קנה מידה אמנותי, אולם הפן הייחודי והבולט שבה, הוא האופן בו שביטא באמצעותה את עמדתו הפוליטית ומלחמתו בהגבלות החמורות שהטילה הדיקטטורה הצבאית בברזיל על חופש הביטוי. הוא החל להופיע בשנת 1964 והתפרסם תחילה כמוזיקאי של פסטיבלים ותוכניות טלוויזיה. תקליטו הראשון, שיצא בשנת 1966 ושנושא את שמו, בישר את אופי יצירתו גם בעתיד: היו בו שירי סמבה כובשי לב, משחקי מילים יצירתיים ונוסטלגיה סמויה, בעלת נימה טראגית.
בוארקי גילה מעורבות פוליטית כבר מתחילת דרכו האמנותית, אך פעילותו כנגד השלטונות הפכה אינטנסיבית יותר ויותר, עד שבשנת 1968 - כמו חבריו היוצרים קייטנו ולוזו וז'ילברטו ז'יל - נעצר, וחודשים ספורים לאחר מכן הוגלה לאיטליה.
בשנת 1970 חזר לברזיל וניצל את תהילתו וכישרונו כדי למחות נגד הדיקטטורה. באותה תקופה הצליח אחד משיריו, Apesar de Você, לחמוק מעיני הצנזורה והפך להמנון התנועה הדמוקרטית. רק לאחר שנמכרו יותר מ-100,000 עותקים של התקליטון נאסרה הפצתו והוא הוסר מן המדפים. במהלך שנות ה-70 וה-80 המשיך בוארקי את מלחמתו המוזיקלית בדיקטטורה, לעיתים תוך שיתוף פעולה עם במאי קולנוע ועם מוזיקאים אחרים כאנטוניו קרלוס ז'ובים, ויניסיוס דה מוראיס, ולוזו, ז'יל, אדו לובו ואחרים. יצירתו המוזיקלית עדיין בעיצומה: בשנים האחרונות יצאו לאור מספר תקליטורי DVD שלו.
ברבים משיריו של בוארקי התייחסויות חברתיות, תרבותיות וכלכליות רחבות אף יותר מסוגיית חופש הביטוי, אך הם אינם נעדרים צד אישי. המייחד אחדים מהם הוא ה"אני" הנשי, שבוארקי מאמץ לעיתים. אם שירתו של ז'ואאו ז'ילברטו הייתה חדשנית בעת שנשמעה לראשונה גם משום שהיו בה עדינות ורכות "בלתי גבריות", הרי שבוארקי, שנים אחר כך, לא היסס לשיר בקולו הרך שירים שכתב הנושאים אופי של נשיות בלתי מתפשרת. כך, למשל הקליט בוארקי ביצוע משלו לשיר "האהוב שלי" ("O meu amor") מ-1978:
האהוב שלי

יש לו דרך משונה שהיא רק שלו

שמוציאה אותי מדעתי

כשהוא שורט את צווארי

וכמעט פוצע אותי בזיפי הזקן שלו

כשהוא דוחק את ירכיו בין ירכיי

כשהוא משתרע

איי...
המקור בפורטוגזית
O meu amor

Tem um jeito manso que é só seu

De me deixar maluca

Quando me roça a nuca

E quase me machuca com a barba malfeita

E de pousar as coxas entre as minhas coxas

Quando ele se deita,

...ai
יצירתו בתחום התיאטרון

כבר בשנת 1965 היה בוארקי מעורב בהפקת תיאטרון סטודנטיאלית. בשנת 1967 כתב את המחזה "מהומה" (Roda-Viva) שהועלה בריו דה ז'ניירו ובהפקתו הראשונה שיחקה מי שלימים נשא לאשה, השחקנית מרייטה סוורו. ההפקה השנייה, בהשתתפות צוות שחקנים אחר, הפכה לסמל ההתנגדות לדיקטטורה, לאחר שכוח הקרוי "קומנדו ללכידת קומוניסטים", שכלל לא פחות מ-110 לוחמים, פרץ אל הבמה, הכה את השחקנים והחריב את התפאורה.
בשנת 1973 תכנן בוארקי להעלות את ההצגה "קלבאר, שיר הלל לבגידה" שבמרכזה דמותו ההיסטורית של פורטוגזי אשר סייע להולנדים במלחמתם בפורטוגל. במונחים של אותם ימים הייתה זו הפקה יקרה ביותר (30,000 דולר) ובחזרות הועסקו לא פחות משמונים איש, אך היא לא אושרה על ידי הצנזורה ואפילו דבר האיסור נאסר לפרסום. רק לאחר שש שנים הגיע האישור המיוחל וההצגה הועלתה בפני קהל.
את יצירתו "אופרה דו מלנדרו" ("האופרה של הנוכל") משנת 1978, ביסס בוארקי על "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי משנת 1728 ועל "אופרה בגרוש" הידועה של ברטולט ברכט וקורט וייל מ-1928. בשנת 1985 כתב בוארקי את התסריט לסרט שנעשה על פי ההצגה.
יצירתו בתחום הספרות

לאורך השנים פרסם בוארקי מספר ספרים, בהם סיפורת ושירים לילדים. הוא היה שותף לכתיבת תסריטים לקולנוע, ביניהם לסרטים שהתבססו על מחזותיו וספריו.
ספריו שתורגמו לעברית:
בודפשט תורגם לעברית על ידי אראלה טלנברג לרר ויצא לאור בשנת 2005, בהוצאת ידיעות ספרים, ספרי חמד.
חלב שנשפך תורגם לעברית על ידי אראלה טלנברג לרר ויצא לאור בשנת 2017, בהוצאת חרגול.
ספריו נמכרו ביותר מחצי מיליון עותקים.
בין שיריו

A Banda
Acorda amor
Até pensei
Apesar de Você
As Vitrines
Brejo da Cruz
Bye Bye, Brasil
Carolina
Construção
Deus Lhe Pague
Cotidiano
Fado Tropical
Feijoada Completa
Funeral de um Lavrador
Futuros Amantes
Homenagem Ao Malandro
Jõao E Maria
Mar e Lua
Meu Caro Amigo
Morena de Angola
Mulheres de Atenas
Noite dos Mascarados
O que Será (בנוסח העברי: "הו, מה יהיה, מה יהיה")
Olhos nos Olhos
Paratodos
Quem Te Viu, Quem Te Vê
Roda Viva
Samba de Orly
Sonho de um Carnaval (בנוסח העברי: "קרנבל דיזנגוף")
Terezinha
Vai Levando
Vai Passar
מריה השנייה, מלכת פורטוגל

מריה השנייה, מלכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria II de Portugal; ‏4 באפריל 1819 - 15 בנובמבר 1853) הייתה מלכת פורטוגל בין השנים 1834–1853, ועלייתה לשלטון לוותה במלחמת אזרחים, עקב טענתו של דודה מיגל הראשון, מלך פורטוגל בזכותו לכתר.
ביוגרפיה

מריה השנייה נולדה בריו דה ז'ניירו ב-4 באפריל 1819, לפדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה, בתם של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה, ובכך הייתה למונרך האירופי היחידי שנולד מחוץ לאירופה.
עם מותו של סבה ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ב-1826 החלה בפורטוגל מלחמת ירושת הכתר. אביה פדרו הראשון, אשר כיהן כקיסר ברזיל העצמאית, הוכרז גם כמלך על פורטוגל, תחת השם פדרו הרביעי. אך הן הפורטוגזים והן הברזילאים לא רצו באיחוד מונרכי בין שתי הממלכות; כתוצאה מכך, ויתר פדרו על כתר פורטוגל לטובת בתו מריה השנייה, תחת התניה שזו תינשא לאחיו, מיגל. עקב אי-שביעות הרצון מהרפורמות החוקתיות שביצע פדרו, הובילו האצילים והכנסייה בשנת 1828 להכתרתו של מיגל הראשון, ובכך פרצו המלחמות הליברליות שבהן כפה פדרו על אחיו מיגל, בסיוע האנגלים, לוותר על הכתר ולבטל את אירוסיו למריה, ולצאת לגלות (1834), ובכך עלתה מריה השנייה שוב על כס המלוכה.
ב-26 בינואר 1835 התחתנה מריה עם אוגיסט דה בוארנה, בנו של אז'ן דה בוארנה וגיס של סבה פדרו הראשון, אך הוא מת כעבור חודשיים ב-28 במרץ. ב-1 בינואר 1836 התחתנה מריה עם פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, ובשנת 1837 נולד בנם הראשון, מה שעל פי החוק הפורטוגזי זיכה את פרדיננד בתואר "מלך פורטוגל". לשם הוא כך הוא שינה את שמו מ"פרדיננד" ל"פרננדו". למרות שרשמית מריה הייתה המלכה, הרי שהזוג הוכיח את עצמו כצוות יעיל שפעל בשיתוף פעולה הדוק. פרננדו היה שליט יחיד בכל הפעמים שאשתו הייתה בהריון.
בשנת 1842 קיבלה מריה מהאפיפיור גרגוריוס השישה עשר את עיטור ורד הזהב.
ב-16 במאי 1846 פרצה מהפכה נגד שלטונה של מריה, אולם ההתקוממות נמחצה על ידי הכוחות המלוכנים ב-22 בפברואר 1847, ובכך נמנע מפורטוגל מהפכות אביב העמים בשנת 1848. מריה טרחה מאוד בשיפור שרותי הבריאות בממלכה, ובמניעת מגפת הכולרה, והשתדלה מאוד בשיפור החינוך וההשכלה במדינה.
ב-15 בנובמבר 1853 מתה מריה במהלך לידת הבן ה-11 שלהם, מה ששלל מפרננדו את התואר מלך פורטוגל. עם זאת, פרננדו המשיך לשלוט כעוצר עבור בנם פדרו החמישי, מלך פורטוגל במשך שנתיים נוספות.
משפחתה

ב-1 בינואר 1836 התחתנה מריה השנייה עם פרננדו השני, מלך פורטוגל, והיא ילדה לו 11 ילדים:
פדרו החמישי, מלך פורטוגל (16 בספטמבר 1837 - 11 בנובמבר 1861), ירש את הכס לאחר מותה של מריה. התחתן עם סטפני, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן.
לואיש הראשון, מלך פורטוגל (31 באוקטובר 1838 - 19 באוקטובר 1889), ירש את הכס לאחר מותו של פדרו. התחתן עם מריה פיה, נסיכת סבויה.
הנסיכה מריה (4 באוקטובר 1840), מתה בלידה.
הנסיך ז'ואאו, דוכס בז'ה (16 במרץ 1842 - 27 בדצמבר 1861), לא נישא מעולם.
מריה אנה, נסיכת פורטוגל (21 באוגוסט 1843 - 5 בפברואר 1884), התחתנה עם גאורג, מלך סקסוניה.
אנטוניה, נסיכת פורטוגל (17 בפברואר 1845 - 27 בדצמבר 1913), התחתנה עם לאופולד, נסיך הוהנצולרן.
פרננדו, נסיך פורטוגל (23 ביולי 1846 - 6 בנובמבר 1861), לא נישא מעולם.
הנסיך אאוגוסטו, דוכס קוימברה (4 בנובמבר 1847 - 26 בספטמבר 1889), לא נישא מעולם.
הנסיך לאופולדו (7 במאי 1849), מת בלידה.
הנסיכה מריה (3 בפברואר 1851), מתה בלידה.
הנסיך אאוז'ניו (15 בנובמבר 1853), מת בלידה.
הערות שוליים

↑  אמנם, באותה העת ברזיל עדיין הייתה טריטוריה פורטוגזית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347161805171  PLWABN: 9810614231705606  BNE: XX1592007  BnF: cb149536491 (data)  GND: 123303788  ICCU: MUSV075788  ISNI: 0000 0001 2208 3183  LCCN: n82011727  NKC: mzk2005299223  SUDOC: 134241975  TePapa: 67629  VIAF: 3376217   WorldCat (עם VIAF): 3376217
ויניסיוס דה מוראיס

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1913 ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 פטירה:  9 ביולי 1980 (בגיל 66) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Marcus Vinicius da Cruz e Mello Moraes 
 מדינה:  ברזיל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ריו דה ז'ניירו, מודלין קולג', St. Ignatius College 
 שפות היצירה:  פורטוגזית, פורטוגזית ברזילאית, אנגלית 
 סוגה:  בוסה נובה 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 בן או בת זוג:  Tati de Moraes (1911–1950) 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2010) 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
ויניסיוס דה מוראיס, 1973
קריקטורה בדמותו של דה מוראיס
ויניסיוס דה מוראיס, (בפורטוגזית: Vinícius de Moraes‏; 19 באוקטובר 1913 - 9 ביולי 1980) היה פזמונאי, משורר, עיתונאי, מלחין, זמר, מחזאי ודיפלומט ברזילאי. ידוע במיוחד בזכות מילותיו לרבים מלהיטי הבוסה נובה.
ראשית דרכו

דה מוראיס נולד בריו דה ז'ניירו בברזיל למשפחה של מוזיקאים. כבר מגיל מוקדם נהג לכתוב שירה. בגיל 14 התיידד עם האחים פאולו והרלדו טפאז'וס (Tapajós) עבורם כתב את שירו הראשון – "Loura ou Morena". בשנת 1929 נרשם ללימודי משפטים בריו דה ז'ניירו, אך לא זנח את כתיבתו. החל משנת 1932 כתב מילים לעשרה שירים שהוקלטו על ידי האחים טפאז'וס ועם סיום לימודי משפטים בשנת 1933 פרסם שני ספרי שירה: "O Caminho para a Distância" ו-"Forma e Exegese". דה מוראיס המשיך לשלב קריירה ציבורית עם עיסוקו בכתיבה: בשנת 1935 שימש כצנזור מטעם משרד החינוך והבריאות ובשנת 1936 פרסם ספר נוסף: "Ariana, a Mulher".
בשנת 1938 זכה דה מוראיס במלגה ללימודי ספרות באוניברסיטת אוקספורד באנגליה ובמהלך לימודיו פרסם את ספרו "Novos Poemas". בשנת 1941 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, חזר לריו דה ז'ניירו והחל לעסוק בכתיבה עיתונאית, בין השאר כמבקר קולנוע. שנתיים מאוחר יותר הצטרף לשירות הדיפלומטי הברזילאי ובמקביל פרסם את ספרו "Cinco Elegias". ב-1946 קיבל את תפקידו הדיפלומטי הראשון כשנשלח ללוס אנג'לס כסגן קונסול, אז גם פרסם ספר נוסף: "Poemas, Sonetos e Baladas". עם מות אביו ב-1950, חזר לברזיל.
הבוסה נובה

ב-1953 כתב דה מוראיס את שיר הסמבה הראשון שלו – "Quando Tu Passas por Mim" – עם המוזיקאי אנטוניו מריה, ומיד אחר כך נשלח לצרפת כיועץ לשגריר ברזיל. שנה לאחר מכן כתב מילים לקטעי מוזיקה קאמרית של קלאודיו סאנטורו והעלה את המחזה "Orfeu da Conceição", אשר עובד מאוחר בשנת 1959 לסרט "אורפאו נגרו". המחזה זכה בפרס בתחרות "Centennial Contest" בסאו פאולו.
הפקת המחזה סימנה את תחילת הקשר בינו לבין אנטוניו קרלוס ז'ובים – פסנתרן עלום שם באותה תקופה – אשר כתב את המוזיקה למחזה. היה זה תחילתו של קשר ארוך ופורה: החותמת דה מוראיס-ז'ובים מופיעה על רבים משירי הבוסה נובה לעתיד לבוא.
בשנת 1958 פרסמה הזמרת אליזט קארדוסו את אלבום הבוסה נובה הראשון, מורכב כולו מלחניו של ז'ובים למילותיו של דה מוראיס. האלבום היווה את יריית הפתיחה לסגנון הבוסה נובה כמו גם לקריירה של כל המעורבים בעשייתה. סגנון הבוסה נובה, מעין סמבה מרוככת אשר סגנון ביצועה המעודן אופיין על ידי הזמר-גיטריסט ז'ואאו ז'ילברטו, כבש עד מהרה את ברזיל ובשנות ה-60 הפך פופולרי בעולם כולו. רוב לחני הבוסה נובה נכתבו על ידי ז'ובים ומרביתם למילותיו של דה מוראיס. שירים אלו היוו את הבסיס והליבה לסגנון הבוסה נובה, וזכו לאינספור ביצועים בברזיל ומחוצה לה. אחד מהם – "הנערה מאיפנימה" – אף דורג שני ברשימת השירים המוקלטים ביותר עד כה.
קולנוע ויצירה מאוחרת

הסרט אורפאו נגרו – העיבוד למחזהו של דה מוראיס – זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960.
שיריו של דה מוראיס "Para uma Menina com uma Flor" ו-"Samba da Bênção", שהולחנו על ידי באדן פאוול, נכללו בפסקול הסרט "גבר ואשה" של קלוד ללוש משנת 1966, אשר זכה אף הוא בפסטיבל קאן.
בשנות השישים והשבעים שיתף דה מוראיס פעולה עם זמרים ברזילאים רבים, במיוחד עם ידידו הקרוב טוקיניו, איתו פרסם סדרה של אלבומים פופולריים ובעלי השפעה.
ויניסיוס דה מוראיס מת בריו דה ז'ניירו בגיל 66 ונקבר בבית הקברות סאו ז'ואו בטיסטה.
ממבצעיו הידועים

מאות זמרים ברחבי העולם הקליטו יותר מ-400 משיריו של דה מוראיס ואף הוא עצמו נהג לבצע חלק מהם. ממבצעיו הידועים (רשימה חלקית):
זמרים ברזילאים: שיקו בוארקי, אליזט קארדוסו, דוריבאל קאיימי, גל קוסטה, ז'ילברטו ז'יל, ז'ואאו ז'ילברטו, אסטרוד ז'ילברטו, אנטוניו קרלוס ז'ובים, אדו לובו, מילטון נסימנטו, אליס רז'ינה, האחים טפאז'וס.
זמרים ונגני ג'אז: לואי ארמסטרונג, צ'ט בייקר, שירלי באסי, דיוק אלינגטון, אלה פיצג'רלד, סטן גץ, דיזי גילספי, בני גודמן, פט מתיני, אוסקר פיטרסון, פרנק סינטרה.
זמרים ונגני פופ: שר, ניל סדקה, הנרי מנציני, נט קינג קול, בוי ג'ורג', סמי דייוויס ג'וניור, ז'ורז' מוסטקי, קליף ריצ'רד.
משיריו הידועים

Como É Duro Trabalhar ("כמה קשה לעבוד", לחן: טוקיניו, גרסה עברית: "קשה לעבוד", מאת אהוד מנור, באלבום: ארץ טרופית יפה)
Felicidade מתוך "אורפאו נגרו" ("אושר", לחן: אנטוניו קרלוס ז'ובים, גרסה עברית: "אושר", מאת: אהוד מנור, באלבום: "ארץ טרופית יפה")
Samba Em Prelúdio ("סמבה בפרלודיו", לחן: באדן פאוול, גרסה עברית: "סמבה בשניים" מאת אהוד מנור, באלבום: "ארץ טרופית יפה")
Garota de Ipanema ("הנערה מאיפנימה", לחן: אנטוניו קרלוס ז'ובים; גרסה עברית מאת דפנה אילת, ביצוע: בני אמדורסקי)
Berimbau ("ברימבאו", לחן: באדן פאוול)
Samba Da Volta (לחן: טוקיניו, מופיע באלבום "הרכבת של אחת-עשרה"; גרסה עברית: "וכשחזרת" מאת יעקב שבתאי, באלבום "פרברים טרופיקל")
Arrastão (לחן: אדו לובו, מופיע באלבום "הרכבת של אחת-עשרה")
Água De Beber ("מים חיים", לחן: אנטוניו קרלוס ז'ובים)
O Morro (לחן: אנטוניו קרלוס ז'ובים)
מורנה בקארין

| --- | --- |

בקארין בכנס קומיק-קון, 2015
 לידה:  2 ביוני 1979 (בת 45) ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Morena Silva de Vaz Setta Baccarin 
 מדינה:  ברזיל, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  New York City Lab School for Collaborative Studies  בית הספר המקצועי לאמנויות הבמה  תיכון לגארדיה  P.S. 41 
 בן זוג:  אוסטין צ'יק (נ. 2016-2011)  בן מקנזי (נ. 2017-)
 צאצאים:  3
 מספר צאצאים:  3 
 http://morena-baccarin.org/
 פרופיל ב-IMDb
 
מורנה סילבה דה ואז סטה בקארין (בפורטוגזית: Morena Silva de Vaz Setta Baccarin; נולדה ב-2 ביוני 1979) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ברזילאית-אמריקאית. מוכרת בשל דמותה כאינארה סרה בסדרה "פיירפליי" ובסרט ההמשך "סרניטי" משנת 2005; כוונסה קרלייל בסרט גיבורי-העל "דדפול" ובהמשכו "דדפול 2"; ומתפקידה כג'סיקה ברודי בסדרה "הומלנד".
ביוגרפיה

בקארין נולדה בריו דה ז'ניירו שבברזיל. אמה, ורה סטה, היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ואביה, פרננדו בקארין, הוא עיתונאי. הוריה ממוצא איטלקי, פורטוגזי, ולבנוני-סורי. כשהייתה בת 7 עברה משפחת לניו יורק שבארצות הברית, במסגרת עבודתו של אביה. בבית הספר היסודי, למדה בכיתה לצד קלייר דיינס, שלימים ישחקו יחד בסדרה "הומלנד". בשנת 1996 החלה ללמוד בקארין בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק, במגמת דרמה, וסיימה בשנת 2000.
קריירה

בקרין שיחקה בסדרות: "פיירפליי" (אינארה סרה), "הומלנד" (ג'סיקה ברודי) שעליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה לשנת 2013, "סטארגייט SG-1" (אדריאה), ובסרט "סרניטי" (אינארה סרה).
בשנים 2015–2019 שיחקה את דמותה של ד"ר לזלי תומפקינס בסדרה "גות'האם".
ב-2016 התפרסמה כששיחקה בסרט גיבורי-העל "דדפול" (המבוסס על הקומיקס של מארוול) בתור ונסה, בת זוגו של האנטי-גיבור של הסרט, אותו גילם ראיין ריינולדס. בעקבות הצלחת הסרט, גילמה את דמותה של ונסה גם בסרט ההמשך "דדפול 2" שיצא ב-2018.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה הברזילאית "בטיפול", עיבוד לסדרת הישראלית "בטיפול" שנוצרה על ידי חגי לוי, אורי סיון וניר ברגמן. בשנת 2021 שבה לתפקיד אורח גם בעונתה החמישית של הסדרה.
חיים אישיים

בנובמבר 2011 בקארין נישאה לבמאי האמריקאי אוסטין צ'יק. בקארין הגישה בקשה לגירושין ביולי 2015 שהפכו לרשמיים רק במרץ 2016. לה ולצ'יק יש בן שנולד באוקטובר 2013.
מאז 2015 היא בזוגיות עם השחקן האמריקאי ממוצא יהודי בן מקנזי ולהם בת שנולדה ב-18 במרץ 2016. השניים התארסו בנובמבר אותה שנה והתחתנו ב-2 ביוני 2017, ביום הולדתה ה-38 של בקארין. בנם השני של הזוג נולד במרץ 2021.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | בושם | מוניקה |  |
| 2001 | Way Off Broadway | רבקה |  |
| 2002 | רוג'ר דוג'ר | ילדה בבר |  |
| 2005 | סרניטי | אינארה סרה |  |
| 2008 | מוות באהבה | אישה יפה |  |
| 2008 | סטארגייט: תיבת האמת | אדריאה |  |
| 2009 | גנוב | רוז מונטגרמרי |  |
| 2014 | Back in the Day | לורי |  |
| 2014 | הבן של באטמן | טליה אל גול | דיבוב |
| 2015 | מרגלת | קרן ווקר |  |
| 2016 | דדפול | ונסה קרלייל |  |
| 2016 | באטמן: דם רע | טליה אל גול | דיבוב |
| 2018 | דדפול 2 | ונסה קרלייל |  |
| 2019 | להפליל את ג'ון דלוריאן | כריסטינה פרארה | סרט דוקומנטרי |
| 2019 | פשוט רגיש מדי | פרנצ'סקה |  |
| 2020 | גרינלנד | אליסון גאריתי |  |
| 2020 | To Your Last Death | גיים-מאסטר | דיבוב |
| 2022 | פשע הוליוודי (אנ') | לורנה נסקימנטו |  |
| 2022 | הבית הטוב | רבקה מקאליסטר |  |
| 2023 | הסוכן (אנ') | מרסיה קרמר |  |
| 2024 | דדפול & וולברין | ונסה קרלייל |  |
| 2024 | הקו האחרון | נינה |  |
| יפורסם בהמשך | Tropico | לוסיה / לאה |  |
| יפורסם בהמשך | Greenland: Migration | אליסון גארית'י |  |
| יפורסם בהמשך | Beast |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | פיירפליי | אינארה סרה | תפקיד ראשי; 14 פרקים |
| 2005–2006 | ליגת הצדק ללא גבולות | הקנרית השחורה | דיבוב; 3 פרקים |
| 2006 | .The O.C | מאיה גריפין | 3 פרקים |
| 2006 | איך פגשתי את אמא | קלואי | פרק: "Swarley" |
| 2006 | Justice | ליסה קרוז | פרק: "Christmas Party" |
| 2006 | סודות המטבח | ג'יה | פרק: "An Affair to Remember" |
| 2006–2007 | סטארגייט SG-1 | אדריאה | 5 פרקים |
| 2007 | לאס וגאס | שרה סמרי | פרק: "The Burning Bedouin" |
| 2007 | Heartland | האחות ג'סיקה קיואלה | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
| 2007 | Sands of Oblivion | אליס קרטר | סרט טלוויזיה של Syfy |
| 2008 | צהוב! | קלייר לילנד | פרק: "And the Winner Is" |
| 2008 | מספ7ים | לין פוטר | פרק: "Blowback" |
| 2009 | מדיום | ברוק הויט | פרק: "All in the Family" |
| 2009–2011 | וי | אנה | תפקיד ראשי; (2 עונות); 22 פרקים |
| 2011 | באטמן: האמיצים והנועזים | צ'יטה | דיבוב; פרק: "Triumvirate of Terror!" |
| 2011 | Look Again | אליסון | סרט טלוויזיה |
| 2011–2014 | המנטליסט | אריקה פלין | 3 פרקים |
| 2011–2013 | הומלנד | ג'סיקה ברודי | תפקיד ראשי (עונות 3-1); 36 פרקים מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2013) |
| 2012–2013 | האישה הטובה | איזבל סוויפט | 2 פרקים |
| 2014 | האוהל האדום | רחל | מיני-סדרה |
| 2014–2023 | הפלאש | גדעון | דיבוב; 27 פרקים |
| 2015–2019 | גות'האם | ד"ר לזלי "לי" תומפקינס | תפקיד ראשי (5 עונות); 82 פרקים |
| 2019 | סדרה של צרות | ביאטריס | 2 פרקים |
| 2019 | בטיפול | סופיה קאלאס | 7 פרקים |
| 2020 | אזור הדמדומים | מישל וויבר | פרק: "Downtime" |
| 2022 | The Endgame | אלנה פדרובה | תפקיד ראשי; 10 פרקים גם מפיקה (3 פרקים) |
| 2024 | כבאי קליפורניה | מיקי | פרק: "6" |
הערות שוליים

↑  September 2007 - The Juilliard School, web.archive.org, ‏2011-11-11
↑  Morena Baccarin, Television Academy (באנגלית)
↑  Morena Baccarin Compares Kissing Ryan Reynolds in Deadpool 2 to 'Kissing a Giant Latex Condom', Peoplemag (באנגלית)
↑  Amanda N'Duka, Amanda N'Duka, Morena Baccarin In Final Talks To Join Gerard Butler In ‘Greenland’ Thriller At STX, Deadline, ‏2019-06-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Morena Baccarin and Husband Ben McKenzie Welcome Son Arthur: '2021 Is Looking Up', Peoplemag (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812401966005606  BIBSYS: 1479731350911  BNE: XX5838164  BnF: cb170686975 (data)  GND: 143754904  ISNI: 0000 0001 1831 3257  LCCN: no2006004009  NKC: xx0218653  NTA: 372826571  SUDOC: 19528755X  VIAF: 169375310   WorldCat (עם VIAF): 169375310 
בקארין בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-69, 2012
חרות טקלה

| --- | --- |

חרות טקלה עם תמונת אביה. חדרה, 2018
 לידה:  1938 (בת 87 בערך) קווארה, אתיופיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  חדרה
 פעילות בולטת:  פעילה בעליית יהודי אתיופיה
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 מקצוע:  אחות
 בן זוג:  שיברו לגסה
 פרסים והוקרה:  "גיבורת החברה הישראלית" מטעם פורום ירוסלם
חרות טקלה עם סיכת אסירת ציון, חדרה 2018
חרות טקלה בטקס של הנוער העובד והלומד, נתניה 2017
חרות טקלה לגסה (נולדה ב-1938) היא פעילת עלייה ישראלית מקהילת יהודי אתיופיה, עסקה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בפעילות מחתרתית לקידום העלייה לישראל. היא נעצרה על ידי השלטונות באתיופיה, נכלאה למשך כשנתיים, ולאחר עלייתה הוכרה בישראל כאסירת ציון.
קורות חיים > תחילת דרכה

טקלה נולדה בקווארה שבאתיופיה. אביה, אלקה טקלה, שהיה מורה לעברית, חינך את ילדיו ברוח הציונות ואהבת ישראל. בשנת 1942 התמנה האב למזכירו של מושל העיר אזזו הסמוכה לגונדר, והמשפחה עברה להתגורר שם. בגיל 16 עברה טקלה לגונדר יחד עם אחיה, על מנת שתוכל לרכוש השכלה, צעד נדיר באותם ימים באתיופיה. היא סיימה לימודים יסודיים ותיכוניים, המשיכה ללמוד בבית הספר לאחיות וסיימה בהצטיינות. טקלה נשלחה על ידי משרד הבריאות האתיופי לעבוד במחלקת ילדים בבית חולים באדיס אבבה. שם פגשה רופא צעיר בשם שיברו לגסה, והשניים נישאו. בני הזוג גרו בשכנות ליונה בוגלה, איש חינוך שפעל למען עליית יהודי אתיופיה. בשנים הבאות עבדו בבתי חולים בערים שונות באתיופיה. שמונה ילדים נולדו להם בתקופה זו. לאחר שבעלה נהרג בתאונת דרכים, טקלה שבה להתגורר באדיס אבבה והחלה לגדל בעצמה את ילדיה. היא התמנתה למיילדת הראשית, יועצת לתכנון המשפחה ומנהלת טיפת חלב בבית החולים האמריקני בעיר. במקביל שימשה גם כיו"ר ארגון נשים מקומי.