stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת ברזיל בכדורסל נשים
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת ארגנטינה בכדוריד

נבחרת ארגנטינה בכדוריד מייצגת את ארגנטינה בטורנירי כדוריד בינלאומיים: אליפות העולם בכדוריד, האליפות הפאן-אמריקאית בכדוריד והמשחקים הפאן-אמריקאיים. היא זכתה 7 פעמים באליפות אמריקה. נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום ה-26 על ידי התאחדות העולמית.
אולימפיאדות

נבחרת ארגנטינה השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת לונדון (2012). היא ניצחה רק את נבחרת בריטניה, ולא עברה את שלב הבתים ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ניצחה רק את תוניסיה וגם לא עברה את שלב הבתים.
אליפויות העולם

ארגנטינה השתתפה לראשונה באליפות העולם בכדוריד ב-1997, בטורניר שנערך ביפן. היא הפסידה בכל משחקיה, וסיימה במקום ה-22. מאז, השתתפה ארגנטינה בכל אליפויות העולם שנערכו, באליפות שנערכה ב-2001 בצרפת העפילה לראשונה לשלב שמינית הגמר, אך הפסידה לנבחרת שוודיה וסיימה במקום ה-15. באליפות העולם שנערכה בשוודיה בשנת 2011 רשמה את הישג השיא שלה, כשסיימה במקום ה-12. בשלב הבתים הראשון דורגה במקום השלישי, אחרי שוודיה ופולין, ובשלב הבתים השני דורגה במקום השישי והאחרון. במשחק על המקום ה-11 הפסידה לגרמניה בהארכה. בשנת 2021 היא זכתה במקום ה-11.
אליפויות אמריקה

מאז החלו אליפויות אמריקה בכדוריד, ב-1979, נעדרה מהן ארגנטינה רק פעמיים (ב-1983 וב-1989). בכל 9 האליפויות שנערכו מאז 1996 העפילה למשחק הגמר, ו-5 פעמים גם הוכתרה כאלופת היבשת. בארבע מתוך חמש האליפויות ניצחה על חודו של שער. הטורניר נערך שלוש פעמים בבואנוס איירס, ב-1981 (אז סיימה במקום הרביעי), ב-2002 וב-2012 (בשתי אלה זכתה באליפות).
הישגי הנבחרת:
| שנה | מקום | דירוג | תוצאת הגמר (אם השתתפה בו) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | מקסיקו סיטי | מקום 5 |  |
| 1981 | בואנוס איירס | מקום 4 |  |
| 1983 | קולורדו ספרינגס | - |  |
| 1985 | מנאוס | מקום 5 |  |
| 1989 | פינאר דל ריו | - |  |
| 1994 | סנטה מריה | מקום 4 |  |
| 1996 | קולורדו ספרינגס |  | הפסד 28-24 לקובה |
| 1998 | הוואנה |  | הפסד 31-26 לקובה |
| 2000 | סאו ברנרדו דו קמפו |  | ניצחון 25-26 על ברזיל |
| 2002 | בואנוס איירס |  | ניצחון 21-22 על ברזיל |
| 2004 | סנטיאגו דה צ'ילה |  | ניצחון 21-24 על ברזיל |
| 2006 | אראקז'ו |  | הפסד 28-23 לברזיל |
| 2008 | סאו קרלוס |  | הפסד 27-24 לברזיל |
| 2010 | סנטיאגו דה צ'ילה |  | ניצחון 27-28 על ברזיל |
| 2012 | בואנוס איירס |  | ניצחון 21-22 על ברזיל |
| 2014 | קנלונס |  | ניצחון 30-19 על ברזיל |
| 2016 | בואנוס איירס |  |  |
| 2018 | גרינלנד |  |  |
במשחקים הפאן-אמריקאיים

ארגנטינה השתתפה בכל תחרויות הכדוריד שנערכו במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים, מאז הוחל בקיומם במשחקי אינדיאנפוליס 1987. באותו טורניר, וגם בזה שנערך בהוואנה ב-1991 סיימה במקום החמישי והאחרון, אך מאז החלה במגמת שיפור עקבית. בפעמיים הבאות (מאר דל פלאטה 1995 וויניפג 1999) סיימה במקום השלישי, אחרי נבחרות קובה וברזיל. בסנטו דומינגו (2003) ובריו דה ז'ניירו (2007) סיימה כסגניתה של ברזיל, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011 זכתה לראשונה במדליית הזהב, לאחר ניצחון על ברזיל.
הערות שוליים

↑  https://www.ihf.info/member-federations/argentina/134
נבחרת בריטניה בכדורסל נשים

| --- | --- |
בריטניה 
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל הבריטית
 הצטרפות:  2005
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 באוגוסט 2024):  23       ‎-2‏
  - ניקוד פיב"א:  314.9
 gb.basketball
 
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  1
 אליפות אירופה בכדורסל נשים
 הופעות:  1
 
נבחרת בריטניה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של בריטניה. הנבחרת הורכבה מנבחרותיהן של אנגליה, סקוטלנד וויילס בדצמבר 2005, במטרה לבנות נבחרת תחרותית שתוכל להשתתף באולימפיאדת לונדון בשנת 2012. הנבחרת לא כוללת שחקניות כדורסל מצפון אירלנד, אף על פי שהן זכאיות להשתתף בה. השחקניות מצפון אירלנד נוהגות לייצג את נבחרת הכדורסל של אירלנד. 

נבחרת בריטניה השתתפה מספר פעמים באליפות אירופה בכדורסל נשים בשנת 2019 וסיימה במקום ה-4. הנבחרת השתתפה במשחקים האולימפיים לראשונה בתולדותיה באולימפיאדת לונדון 2012 ובה הפסידה בכל משחקיה.
הדירוג הנוכחי של נבחרת בריטניה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-23 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרשל פינלנד (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  גילברט ק.  לוקאליה 
 הופק בידי:  ארקו לייטינן 
 תסריט:  ארקו לייטינן 
 שחקנים ראשיים:  טלי סוואלאס אוטיינו (קארל גוסטף אמיל מנרהיים) 
 מדינה:  פינלנד 
 הקרנת בכורה:  2012 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי 
 www.suomenmarsalkka.fi
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרשל פינלנד הוא סרט פיני-קנייתי המבוסס על חייו של המרשל קרל גוסטף אמיל מנרהיים. הסרט מופק על ידי Yleisradio בשיתוף עם Savane Productions ו-Filmistuudio Kalevipojad. הוא מבוים על ידי גילברט לוקאליה הקנייתי. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לאהבה ואנרכיה של הלסינקי ב-28 בספטמבר 2012.
עלילה

הסרט מתמקד בחייו הפרטיים של מנרהיים בשנים 1905–1918. הוא מספר על נישואיו הכושלים עם אנסטסיה אראפובה, ורומן האהבה עם קיטי לינדר לאחר מלחמת האזרחים הפינית. לדברי הבמאי גילברט לוקאליה, "זהו סיפור אוניברסלי על גבר המתקשה ליישב את חיי המשפחה והקריירה".
שחקנים ודמויות

טלי סוואלאס אוטיינו בתפקיד קרל גוסטף אמיל מנרהיים
ביאטריס וואנגוי בתפקיד אנסטסיה אראפובה
הפקה

בחורף 2012 דיווחה רשת Yle על סרט מנרהיים, שיהיה הפקה בינלאומית. מידע על הסרט המצולם במדינה זרה הפך לציבורי, לפני שהרשת הספיקה לארגן מסיבת עיתונאים ב-16 באוגוסט 2012.
המפיק ארקו לייטינן קיבל את הרעיון לצלם את הסרט בקניה מהמפיק האסטוני קן סאאן. סאאן שאל את לייטינן אם יש לו פרויקט שניתן לצלם בקניה. לדברי לייטינן, ההיבט של סאאן בהפקה היה הצלחה גדולה עבור צילומי הסרט. התסריט נכתב על ידי קבוצת עבודה קנייתית. רשת Yle מסרה לתסריטאים את העובדות הדרושות, אך הקבוצה יצרה בעצמה את דיוקנו של מנרהיים. במקור הסרט תוכנן להיות סרט מלחמה, אך התברר שהוא סרט ביוגרפי, מכיוון שהיה קשה מדי לצלם את סצנות המלחמה באפריקה.
הסרט צולם ברחבי ניירובי בחודשים מאי ויוני. גילברט לוקאליה נבחר להיות במאי הסרט 12 שעות בלבד לפני תחילת הצילומים. הופק גם סרט תיעודי בן שישה חלקים על הכנת הסרט בשם מבצע מנרהיים, שעלותו הייתה כ-100,000–150,000 €, אף על פי שהסרט עצמו עלה רק 20,000 €.
הסרט עורר ויכוח עוד לפני צאתו. התקשורת הפינית סערה על כך ששחקן שחור הופיע במנרהיים. המפיק מרקוס סלין אמר שהסרט הוא "זיוף" והבמאי מתי קסילה תהה מדוע ניתן אישור להפקה שכזו. יורן דונר האמין שהסרט הוא "בלוף", ואמר כי Yle מנסה להרוויח על חשבון של המרשל המנוח.
נוואז שריף

מיאן מוחמד נוואז שׁריף (באורדו: میاں محمد نواز شریف; נולד ב-25 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי פקיסטני. הוא ראש הממשלה ה-13 של פקיסטן. כיהן בתפקיד ראש הממשלה בשנים 1990–1993, 1997–1999 ו-2013–2017.
חייו

בן לשושלת שריף העשירה, שצברה מיליונים על ידי ייצור פלדה. אביו, מוחמד שריף, היה איש עסקים ותעשיין מהמעמד הבינוני-גבוה, שמשפחתו היגרה מאנטנאג בקשמיר למטרות עסקים, ולבסוף התיישב בכפר ג'טי אומרה במחוז אמריטסר בפנג'אב בתחילת המאה העשרים. משפחתה של אמו הגיעה מפולוואמה. בעקבות חלוקת הודו ב-1947, הוריו היגרו מאמריטסר ללאהור.
שריף היה נשיא הליגה המוסלמית הפקיסטנית (אנ') שהיא המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בפקיסטן ומרכיבה את הממשלה.
שריף הוא אחד מעשירי פקיסטן ובעלים של הקונגלומרט קבוצת איטפק (אנ') (Ittefaq Group). ב-2005 הוערך הונו בכ-1.4 מיליארד דולר.
ביולי 2018 נגזרו עליו 10 חודשי מאסר וקנס של 8 מיליון ליש"ט לאחר שהורשע בפרשת שחיתות. יחד עמו הורשעו גם בתו וחתנו. הן נחשפו ב"מסמכי פנמה". הוא שוחרר מהכלא לצורך קבלת טיפול רפואי ועבר לגור בבריטניה.
באפריל 2022 מונה אחיו, שהבז שריף, לראש הממשלה.
נדב נחמני

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1985 (בן 39) טבריה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  הנפשה, איור, קומיקס 
 
נדב נחמני, טבריה 2021
נדב נחמני (נולד ב-24 במרץ 1985), הוא אנימטור, מאייר, קומיקסאי ומנחה סדנאות.
קורות חיים

נדב נולד וגדל בטבריה, בוגר בצלאל במחלקת אומנויות המסך בהתמחות אנימציה קלאסית. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כאנימטור עצמאי וליצור בעיקר סרטונים קצרים וקליפים למוזיקאים.
לאחר שנים של עבודה כמאייר החל ליצור קומיקס יומי בפייסבוק ובאינסטגרם שמבוסס על חייו האישיים. בקומיקס מככבת דמות פשוטה בגוון כחול המכונה "האיש הכחול". הקומיקס זכה לפופולריות רבה וגם חשף דמויות נוספות כמו "איש הסופגנייה" - גיבור על עשוי מסופגנייה שמציל את חג החנוכה, "עמוס הענן" - ענן שמתקשה בהורדת גשם ו"גיורא" - דמות בצבע ירוק שמדבר עם אלוהים במדבר.
ב-2012 יצר את סרט האנימציה הקצר לחנוכה "Samurai Jew: The Eighth Night"
ב-2014 יצר את סרט האנימציה הקצר "Samson: The Final Judge"
ב-2016 יצר את קליפ האנימציה "קול פעמונים" לשיר של ישי ריבו.
ב-2020 יצר סדרת סרטונים קצרים בהשראת סטנדאפ של הקומיקאי שחר חסון
בתקופת הקורונה החל להעביר סדנאות רבות בתחום האיור והקומיקס וסדנת קומיקס שבועית במסגרת אירועי בית.
במסגרת הוצאת קוראים הוא אייר מספר ספרים של שלום ברכה.
ב-2022 הוציא דרך הוצאת כנרת את ספרו הראשון "הילד הכחול". ספר המספר על תקופת ילדותו של "האיש הכחול", שזהו למעשה סיפור ילדותו של נדב עצמו. ב-2023 יצא הספר השני בסדרה - "הילד הכחול והסוס המעופף".
במקביל לעבודתו כאנימטור ויוצר קומיקס נדב גם אייר ספרים שונים לילדים ומבוגרים, ביניהם: סדרת "כראמל הקומיקס" מאת מאירה ברנע גולדברג, "עצות מעולות לתלמידי בית ספר" מאת אריאל כהאן, "חושב בקול" ו"במחשבה שנייה" של אמיר מויאל. "ילדה רגילה קצת אחרת" של עדי קריף נבון, "ללכת על כל החופה" של אור אלון ועוד.
פרסים

ב-2022 זכה במדליית ארד בתחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן, שמאורגנת על ידי המדיטק והמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
ב-2012 סיים במקום רביעי בתחרות אגדה אמיצה של דיסני-פיקסאר והמכללה הישראלית לאנימציה, עבור היצירה Little Red Monster
הערות שוליים

↑  Samurai Jew: The Eighth Night, באתר vimeo
↑  Samson: The Final Judge, באתר BimBam (באנגלית)
↑  צפו ב"קול פעמונים": קליפ האנימציה של ישי ריבו, באתר כיכר השבת, 21 בפברואר 20165
↑  הוכרזו הזוכים בתחרות לקריקטורה הומוריסטית על שם פרידל שטרן, באתר פורטפוליו News‏, 24 ביוני 2022
↑  הזוכים בתחרות אגדה אמיצה של דיסני-פיקסאר והמכללה הישראלית לאנימציה, באתר המכללה הישראלית לאנימציה ועיצוב, 9 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401826405171  LCCN: n2022041308  VIAF: 73153288279632651508   WorldCat (עם VIAF): 73153288279632651508
משמרת לילה (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר "משמרת לילה"
 מידע כללי
 מאת:  שרה ווטרס 
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  גרמנית, הולנדית, פולנית, בולגרית, איטלקית, שוודית, ספרדית, פינית ועוד
 סוגה:  רומן 
 נושא:  מלחמת העולם השנייה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2 בפברואר 2006 
 מספר עמודים:  488
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מטר
 תאריך:  2009
 תרגום:  סיגל אדלר
 פרסים
 פרס למדא לספרות לסיפורת לסבית (שרה ווטרס, 2006) 
 
משמרת לילה (באנגלית: The Night Watch) הוא ספרה הרביעי של הסופרת שרה ווטרס שיצא לאור באנגלית ב-2006. זהו רומן היסטורי ועלילתו מתרחשת בין השנים 1941–1947 בלונדון בעת מלחמת העולם השנייה ותקופת ההתאוששות עם סיומה. הספר זכה ב-2007 בפרס למדא לספרות והיה מועמד לפרס מאן בוקר ופרס אורנג'. הספר קיבל עיבוד לטלוויזיה על ידי BBC Two ב-2011. הספר תורגם לעברית על ידי סיגל אדלר להוצאת מטר ב-2009.
תקציר העלילה

הספר בנוי באופן שונה מספריה הקודמים של ווטרס. העלילה מחולקת לשלושה חלקים. החלק הראשון מתרחש שנתיים אחרי תום המלחמה ב-1947, השני במהלך המלחמה ב-1944, והשלישי בתקופת הבליץ ב-1941. העלילה עוקבת אחרי מאורעות בחייהם של ארבעה תושבי לונדון, הלן, דנקן, ויו וקיי,
שלוש נשים וגבר צעיר, שלכולם יש עבר בעייתי וסודות. ברקע - לונדון של מלחמת העולם השנייה על רחובותיה המואפלים, הגנים היפים שנחרבו בהפצצות וגדות התמזה, האזעקות, הפצצות האוויר והאמבולנסים של משמרות הלילה.
תקציר העלילה > חלק ראשון- 1947

בפרק הראשון, המתחיל ב-1947, שנתיים לאחר סוף המלחמה, ארבע דמויות משוטטות בערפל של לונדון, העיר שמנסה להתאושש לאחר המלחמה חיה עדיין את אימת ההפצצות, החשיכה והרעב. בפרק מוצגות ארבע דמויות: קיי – שהייתה נהגת אמבולנס אמיצה שהצילה רבים בימי הבליץ וכיום משוטטת חסרת כיוון ברחובות העיר בחיפוש אחר נשים צעירות; דנקן – צעיר מפוקפק ואכול חרדות המתגורר עם מר מנדי, מין "דוד" מסתורי; ויו – אחותו היפה של דנקן, שאינה מצליחה לנתק קשר רומנטי חסר סיכוי עם גבר נשוי שגרם לה סבל רב; והלן – שותפתה של ויו למשרד שידוכים שמאחורי מראה רגוע ומאוזן מסתירה קנאה הרסנית לבת זוגה ג'וליה.
תקציר העלילה > חלק שני- 1944

קיי, נהגת אמבולנס במשמרת הלילה, נקראת לסייע במקומות שהופצצו, לטפל בפצועים, לתת להם עזרה ראשונה ולהוביל אותם לבתי החולים. בשל ההאפלה היא סוללת את דרכה בפנסים כבויים, בין בורות והריסות, ונחשפת לזוועות שאותן היא מנסה לשמור מפני הלן, בת זוגה. הלן, עובדת ברשות הממשלתית המסייעת לאלה שנותרו ללא קורת גג ואילו ויו, שמוצאת במלחמה הזדמנות לקידום חברתי בזכות עבודתה בעירייה בחברת בנות המעמד העליון, נופלת קורבן לאכזריות מסוג שונה, שאינה מנותקת מההקשר המלחמתי. דנקן, אחיה הצעיר של ויו, נמצא בין כותלי בית הסוהר ומכיר בו את מר מנדי.
תקציר העלילה > חלק שלישי- 1941

ויו נמצאת ברכבת צפופה, מלאה אזרחים ואנשי צבא. במקרה היא פוגשת חייל בשם רג'י. הם מנהלים שיחה בנסיבות מביכות, והוא מגלה לה שהוא תקוע בנישואים אומללים.
קיי עונה לשיחת חירום. האמבולנס מגיע למקום בו בית התמוטט על יושביו, אישה אחת מתה, ואישה צעירה נוספת לכודה מתחת להריסות.
השראה

הלסביוּת היא מוטיב מרכזי ביצירתה של שרה ווטרס. גם ב"משמרת לילה" הגיבורות הראשיות הן לסביות, זהותו המינית של דנקן מוטלת בספק ואילו ויו, ההטרוסקסואלית היחידה מבין הגיבורים, נפגעת מגברים. אחוות הנשים, תמיכתן אחת בשנייה וגם קנאה ובגידה משחקים תפקיד מרכזי בספר. לדברי ווטרס, ימי המלחמה בלונדון המופצצת תועדו באלפי מסמכים ויצירות, אך מעולם לא תוארו האירועים מנקודת מבטם של אלה שחיו בשולי החברה. כך, נקודת המבט של הספר אינה סטריאוטיפית, והיא מעמידה במרכז הבמה גיבורים וגיבורות מסוג אחר.
פרסים ומועמדויות

מועמדות לפרס מאן בוקר לפרוזה לשנת 2006 שבו זכתה קירן דסאי על ספרה "ירושה של אובדן".
מועמדות לפרס אורנג' לפרוזה לשנת 2006 שבו זכתה זיידי סמית' על ספרה "על היופי".
זכייה בפרס למדא לספרות לסבית לשנת 2007.
עיבוד לסרט טלוויזיה

הספר קיבל עיבוד לסרט טלוויזיה באורך 90 דקות עבור ערוץ BBD השני בבימוי ריצ'רד לקסטון (אנ') ובהשתתפות אנה מקסוול מרטין בתפקיד קיי, קלייר פוי בתפקיד הלן, ג'ודי ויטאקר בתפקיד ויו, הארי טרדוויי בתפקיד דנקן, אנה וילסון-ג'ונס בתפקיד ג'וליה, ליאם גריגן בתפקיד רג'י וקנת קרנהאם בתפקיד מר מנדי.
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים בפרס למדא לספרות ה-19 באתר פרס למדא לספרות (באנגלית)
↑  גבי לוין, נגד כיוון הזמן, באתר הארץ, 1 באפריל 2009
↑  עמוד התוכנית, באתר BBC Two
מרשל סקלאר

| --- | --- |

מרשל סקלאר, בסביבות 1976. תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 באוקטובר 1921 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  1 במרץ 1992 (בגיל 70) ניוטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברנדייס 
 
מרשל סקלאר (באנגלית: Marshall Sklare‏; 21 באוקטובר 1921 – 1 במרץ 1992) היה סוציולוג יהודי-אמריקאי שהתמקד ביהודי ארצות הברית ובקהילה היהודית האמריקאית. היה פרופסור ליהדות בת־זמננו ולסוציולוגיה באוניברסיטת ברנדייס. בשל תרומתו הרבה לחקר הסוציולוגיה היהודית בארצות הברית, הוא ידוע כ"אבי הסוציולוגיה של היהודים".
קורות חיים

נולד בשיקגו לאיש עסקים. דור שלישי ליהודים החיים בארצות הברית. סבו מאיר (מאייר) וסבתו אווה ליפמן היגרו לארצות הברית מאזור קובנה שבליטא.
למד במכללת שיקגו ללימודי יהדות ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, וסיים תואר ראשון בשתיהן בשנת 1943. למוסמך אוניברסיטה בסוציולוגיה מאוניברסיטת שיקגו היה ב־1948. ב־1953 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ועבד שם תחת סימור מרטין ליפסט. התזה שלו עסקה ביהדות קונסרבטיבית, ופורסמה בשנת 1955 בשם Conservative Judaism: An American Religious Movement ("יהדות קונסרבטיבית: תנועה אמריקאית דתית"; מהדורות נוספות פורסמו בשנים 1972 ו־1985). הספר, מחלוצי המחקר הסוציולוגי של יהדות ארצות הברית, מציג את החברה הקונסרבטיבית ומנתח את מקומה של התנועה בתולדות יהודי ארצות הברית. הספר הרגיז את התנועה הקונסרבטיבית; בזיכרונותיו מספר סקלאר כיצד ניגש אליו רב קונסרבטיבי לאחר אחת מהרצאותיו, זמן קצר לאחר צאת הספר. "איש צעיר", אמר הרב, "איך העזת לספר את האמת על היהדות הקונסרבטיבית!"
מפני שלא לא היו בנמצא אז תקנים בסוציולוגיה יהודית־אמריקאית – הלך לעבוד במחלקה למחקר מדעי בוועד היהודי־אמריקני, אותה ניהל בסופו של דבר. במחלקה פיקח על מחקרים רבים בנושא החיים היהודיים בארצות הברית, והיה מראשוני החוקרים את הזהות היהודית בצורה אקדמית. שם היה שותף לכתיבתם של שני מחקרים חשובים בתחום: The Riverton Study: How Jews Look at Themselves and their Neighbors ‏(1975) ו־Jewish Identity on the Suburban Frontier: A Study of Group Survival in the Open Society ‏(1967; מהדורה נוספת 1979). כמו כן ערך את The Jews: Social Patterns of an American Group ‏(1958), הראשונה מארבע אתנולוגיות חשובות של יהודי ארצות הברית. באותה תקופה כתב גם מאמרים רבים, שפורסמו ברובם ב"קומנטרי". במאמריו חקר וחשף בעיות שהתרוצצו מתחת לפני שטח של הקהילה הקונסרבטיבית, למשל נישואי התערובת.
ב־1966 עזב את הוועד היהודי־אמריקני וחזר לאקדמיה. לימד בישיבה יוניברסיטי ובסמינר התאולוגי של פרינסטון (אנ'), וסיים את ספרו החשוב על יהדות ארצות הברית America's Jews‏ (1971), שיצא כחלק מסדרת ספרים שהוקדשה לקבוצות אתניות בפרספקטיבה השוואתית. הספר יצא בעברית בשנת 1972 בספרית אפקים של הוצאת עם עובד. ב־1969 עבר לאוניברסיטת ברנדייס, תחילה כפרופסור אורח, ולאחר מכן כפרופסור של ממש במחלקה למזרח קרוב וללימודי היהדות (ואף כראש המחלקה בשנים 1982–1983). מינויו סלל את הדרך להפיכתה של ברנדייס למוסד מוביל ליהדות זמננו. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה סוציולוגיה של יהדות ארצות הברית הוכרה כדיסציפלינה מחקרית מוכרת. בדצמבר 1990 פרש מברנדייס.
בשנים 1973–1975 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ). בתפקיד החליף את מרווין ורביט, שהוא היה סגנו כשזה עמד בראש האגודה.
נפטר בניוטון שבמסצ'וסטס בשנת 1992, והותיר אחריו אישה, רוז ברנרדס, שני בנים ובת, ושמונה נכדים. לאחר מותו, מאז 1992 מעניקה האגודה לחקר היהודים במדעי החברה שבראשה עמד את פרס מרשל סקלאר, המוענק מדי שנה לחוקר בכיר אשר תרם תרומה ייחודית לחקר החברה היהודית.
ספרים ומאמרים פרי עטו ובעריכתו

מרשל סְקלר, יהודי ארצות־הברית, תרגם יוסף עוזיאל, תל אביב: ספרית אפקים של עם עובד, תשל"ב-1972
מארשאל סקלאר, "נישואי-תערובת ויהדות ארצות-הברית", אמות, שנה ב', חוברת ו', י"ב, סיון-תמוז תשכ"ד, יוני-יולי 1964, עמ' 15–24
מארשאל סקלאר, ההתבוללות והסוציולוגים, אמות שנה ג, חוברת ו', י"ח, סיון-תמוז תשכ"ה, יוני-יולי 1965, עמ' 44–48
Sklare, M. (Ed.), American Jews, a reader, Behrman House 1983
Sklare, M., Conservative Judaism: An American Religious Movement, Irvington Publishers, 1983
Sklare, M., & Greenblum, J., Jewish identity on the suburban frontier: A study of group survival in the open society, Chicago: University of Chicago Press, 1979
Sklare, M., Understanding American Jewry, Transaction Publishers, 1982
Sklare, M. (Ed.), The Jewish Community in America, Behrman House, 1974
Sklare, M., America's Jews, New York: Random House, 1971
Sklare, M., & Greenblum, J., Jewish Industry on the Suburban Frontier: A Study of Group Survival in the Open Society New York: Basic Books, 1967
Sklare, M., Greenblum, J., & Ringer, B. B., The Lakeville Studies, Under the Dir. of Marshall Sklare, Basic books, 1967
Stember, C. H., & Sklare, M., Jews in the Mind of America, New York: Basic Books, 1966
Sklare, M. (Ed.), The Jews; social patterns of an American group, Glencoe, IL: Free Press, 1958
Sklare, M., Conservative Judaism, Glencoe, IL: Free Press, 1955
לקריאה נוספת

Jonathan D. Sarna, "NECROLOGY: Marshall Sklare (1921-1992)", Proceedings of the American Academy for Jewish Research,Vol. 58 (1992), pp. 33-35
הערות שוליים

↑  Jennifer A. Thompson, Jewish on Their Own Terms: How Intermarried Couples are Changing American Judaism, Rutgers University Press, 2013, p. 32
↑  על הספר: יוסף כרוסט, מן המדף הלועזי: יהודים בראי הפסיכואנליזה, חרות, 17 בספטמבר 1965
1 2  Jonathan D. Sarna, "NECROLOGY: Marshall Sklare (1921-1992)", Proceedings of the American Academy for Jewish Research,Vol. 58 (1992), p. 33
↑  Jennifer A. Thompson, Jewish on Their Own Terms: How Intermarried Couples are Changing American Judaism, Rutgers University Press, 2013, p. 33
↑  נ. נורברט (ניו־יורק), נשואים "יהודיים" – ללא גיור, מעריב, 20 במרץ 1970, ישראל לנדרס, סופר "דבר" בוואשינגטון, נטיה להקל על נשואי תערובת, דבר, 13 במרץ 1970
↑  על הספר ראו: יהודה סלוצקי, הרהורים על יהדות אמריקה, דבר, 20 באוקטובר 1972
↑  William H. Swatos, Jr. (Ed.), "ASSOCIATION FOR THE SOCIAL SCIENTIFIC STUDY OF JEWRY (ASSJ)", In: Encyclopedia of Religion and Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453007305171  PLWABN: 9810603406505606  BIBSYS: 90187033  BnF: cb12438727n (data)  CiNii: DA05483284  GND: 1141088851  ISNI: 0000 0000 8178 5225  LCCN: n50012030  NTA: 069661839  RERO: 02-A003836750  SNAC: w6g23s5r  SUDOC: 033528802  VIAF: 111776877   WorldCat (עם VIAF): 111776877
נבחרת ברזיל בכדוריד נשים

נבחרת ברזיל בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של ברזיל. הנבחרת החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות משמעותיות בשנות ה-80 של המאה ה-20. הנבחרת השתתפה ב-13 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 2013. בכך היא הפכה להיות הנבחרת הראשונה מאמריקה שזכתה בתואר. הנבחרת זכתה 10 פעמים באליפות אמריקה בכדוריד.
הישגי הנבחרת

עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 הנבחרת לא השתתפה בתחרויות בינלאומיות משמעותיות.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אמריקה |
| 1986 |  | לא העפילה | 3 |
| 1988 | לא העפילה |  |  |
| 1986 |  |  | 3 |
| 1990 |  | לא העפילה |  |
| 1991 |  |  | 3 |
| 1992 | לא העפילה |  |  |
| 1993 |  | לא העפילה |  |
1994: 
| 1995 |  | 17-10 |  |
| 1996 | לא העפילה |  |  |
| 1997 |  | 23 | 1 |
| 1999 |  | 16 | 1 |
| 2000 | 8 |  | 1 |
| 2001 |  | 12 |  |
| 2003 |  | 20 | 1 |
| 2004 | 7 |  |  |
| 2005 |  | 7 | 1 |
2006: 
| 2007 |  | 14 | 1 |
| 2008 | 9 |  |  |
| 2009 |  | 15 | 1 |
| 2011 |  | 5 | 1 |
| 2012 | 6 |  |  |
| 2013 |  | 1 | 1 |
| 2015 |  | 10 | 1 |
| 2016 | 5 |  |  |
| 2017 |  | 18 | 1 |
| 2018 |  |  | 1 |
| 2019 |  | 17 |  |
| 2021 | 11 | 6 | 1 |
| 2022 |  |  | 1 |
הערות שוליים

↑  החל משנת 2018 אפילות מרכז ודרום אמריקה
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נונאטאק מייסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי דרווין 
 קואורדינטות:  79°39′S 155°15′E﻿ / ﻿79.65°S 155.25°E﻿ / -79.65; 155.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק מייסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינונאטאק מייסון
 
נונאטאק מייסון (באנגלית: Mason Nunatak) הוא נונאטאק הממוקם בקצה הצפון-מערבי של גבעות מטאוריט בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הנונאטאק 2 קילומטרים.
היסטוריה > מקור השם

הנונאטאק נקרא על שמו של בריאן הרולד מייסון (Brian Harold Mason), מינרולוג במכון סמית'סוניאן, בוושינגטון בירת ארצות הברית, שבדק וסיווג מטאוריטים שנאספו על ידי משלחות הסקר הקרקעיות, של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בפיקודו של וו. א. קסידי (W.A. Cassidy), במשך שבע עונות מחקר (קיצים אנטארקטיים) החל מעונת המחקר - הקיץ 1977–1978, ועד עונת הקיץ 1983–1984.
מריו נאקיץ'

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 2001 (בן 23) בלגרד, סרביה
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.02
 מספר:  17
 קבוצות כשחקן
 2018–   2020–:  ריאל מדריד   ← מועדון הכדורסל אוסטנדה
 הישגים כשחקן
 אליפות היורוליג עד גיל 18 (2019)   השחקן המצטיין ביורוליג עד גיל 18 (2019)
 
מריו נאקיץ' (בסרבית: Mario Nakić; נולד ב-14 ביוני 2001) הוא כדורסלן סרבי-קרואטי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד במועדון הכדורסל אוסטנדה.
קריירה

נאקיץ' נולד בבלגרד, סרביה, יוגוסלביה. אביו הוא איבו נאקיץ', כדורסלן עבר קרואטי אשר שיחק בשנות התשעים בהפועל צפת. בנו של אמו, זוריקה דסניקה הסרבית, ואחיו למחצה של נאקיץ' הוא פיליפ ז'יבינוביניץ', בנו של טניסאי העבר הסרבי סלובודאן ז'יבוינוביץ'.
נאקיץ' החל את קריירת הכדורסל שלו בקבוצת הנוער של זמון פיטופרמצ'יה, בה שיחק עד שנת 2014. בעונת 2014/2015, עבר נאקיץ' למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. עונה לאחר מכן הוא עבר למחלקת הנוער של ריאל מדריד. נאקיץ' נבחר לחמישיית טורניר היורוליג עד גיל 18 בעונת 2017/2018. עונה לאחר מכן, נאקיץ' זכה עם ריאל מדריד באליפות היורוליג עד גיל 18, כשהוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. במשחק הגמר מול מגה לקס, נאקיץ' קלע 33 נקודות והעמיד מדד יעילות של 41.
ב-24 במאי 2018, נאקיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד בהליגה הספרדית, כשקלע שתי נקודות בהפסד לגראן קנריה.
קריירה > קריירה בינלאומית

נאקיץ' יכול לשחק בנבחרות קרואטיה או סרביה. במאי 2019, הצהיר מאמן קרואטיה וליקו מרשיץ' כי נאקיץ' עדיין לא יודע מה יעשה, אך הוא נוטה לשחק בסרביה. לאחר מכן אישר את הדברים איגור רקוצ'ביץ', סגן הנשיא של ההתאחדות הסרבית בכדורסל. בהמשך, המאמן של סרביה אלכסנדר ג'ורג'ביץ', טען כי נאקיץ' עדיין לא החליט דבר.