stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי
תיעוד סיפורו של יואל ברנד

בשנות החמישים פגש אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי ביואל ברנד, איש ועד ההצלה היהודי בבודפשט בתקופת השואה, אשר בשנת 1944 נשלח על ידי אדולף אייכמן לטורקיה הנייטרלית במטרה ליצור קשר עם אנשי הסוכנות היהודית ולהציע להם לקנות את חיי שארית יהודי אירופה בתמורה לציוד צבאי ו-10,000 משאיות (עסקה שכונתה "סחורה תמורת דם"). נציגי הסוכנות נפגשו עם ברנד בטורקיה וניסו להביא את ההצעה בפני הבריטים, אולם כשחצה ברנד את גבול טורקיה-סוריה עצרו אותו הבריטים בעיר חלב, חקרו אותו והחזיקו אותו במעצר מספר חודשים, זאת בהוראת הלורד מוין, השר הבריטי לענייני המזרח התיכון ובשיתוף ראשי הציונות שלא האמינו לאפשרות ההצלה של יהודים באמצעות אספקת משאיות לאויב בזמן מלחמה. ברנד נותר אדם שבור ומתוסכל ששנים רבות חי בתחושה שהוחמצה הזדמנות להצלתם של מיליון יהודים. ברנד מצא אוזן קשבת אצל וייסברג-ציבולסקי, אשר בכישרונו הספרותי העלה את סיפורו המלא של ברנד על הכתב ופרסם אותו בשנת 1958 בספר בשם "בשליחות נידונים למוות". פרסומו של ספר זה היה המשימה הספרותית האחרונה של אלכסנדר וייסברג-ציבולסקי שנפטר בפריז בשנת 1964.
ספריו

Conspiracy of silence. publisher: H. Hamilton. 1952
Advocate for the dead - The story of Joel Brand. publisher: A. Deutsch, 1958
אלקסיתימיה

| --- | --- |

 תחום:  פסיכיאטריה 
 
אלקסיתימיה (Alexithymia) היא קושי ביכולת להרגיש, להביע או לזהות רגשות. התופעה קיימת ב-10% מהאוכלוסייה, ומופיעה בעיקר אצל גברים. אלקסיתימיה אינה מוגדרת כהפרעה נפשית או אישיותית, אלא כתופעה רגילה. אין כיום תרופה או פתרון לאלקסיתימיה.
הפסיכותרפיסט פטר סיפנאוס היה הראשון שטבע את המושג אלקסיתימיה ב-1973. הוא הבחין בכך שתופעה זו מאפיינת אנשים שמתקשים לתאר במילים ולהבחין בשונות שבין רגשותיהם, הם לעיתים נאלצים לבטא אותם באמצעות סמפטומים גופניים.
אלקסיתימיה נורמטיבית אצל גברים

אלקסיתימה קיימת ב-10% מהאוכלוסייה ומופיעה בעיקר אצל גברים. רונלד פ. לבנט טבע את המושג אלקסיתימיה נורמטיבית על מנת להגדיר לקות שמאפיינת בעיקר גברים אשר אינם מודעים לרגשותיהם ולעיתים גם לתחושותיהם הגופניות. המעגל החברתי הראשון התורם להתפתחות התופעה נבנה במערכת יחסיו של התינוק עם הדמויות ההוריות הראשונות.
טיפול ואבחנה

השאלון המקובל לאבחון אלקסיתימיה נורמטיבית הוא (Normative Male Alexithymia Scale (NMAS. יש הסוברים שטיפול בגישה אנליטית או פסיכודינאמית אינו מתאים לרובם וכי הגישה המתאימה היא טיפול קוגניטיבי התנהגותי. המטרה הטיפולית היא לחזק את היכולות לזהות ולהבין רגשות.
בנוסף, לעיתים רגשות באים לידי ביטוי גופני המתבטא בין היתר, בדיווחים על כאבים פיזיים, אי שקט, התנהגות אגרסיבית ואלימה, פעילות יתר, או לחלופין עייפות וחוסר אנרגיה – יש לשלב בטיפול אלמנטים מתוך ההתנהגות הפיזית הגברית. מוצע כי הטיפול ילווה מטלות לביצוע בין הפגישות, ובהם, בין היתר, פעילות גופנית. התנהלות פיזית זו, עשויה לווסת את ההתנהלות הרגשית ולאפשר איזון מחודש.
הערות שוליים

↑  Levant, R. F. (1998), Desperately seeking language: Understanding, assessing, and treating normative male alexithymia. In W. S. Pollack, & R. F. Levant. (Eds.), New psychotherapy for men, Hoboken, N.J.: John Wiley & Sons, עמ' 35–56
↑  Levant. R, Normative Male Alexithymia and Alexithymia Reduction Treatment
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541393405171  NKC: ph690566
אלן גרייסון

אלן מארק גרייסון (בשם מלא באנגלית: Alan Mark Grayson; נולד ב-13 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בשנים 2011-2009 ולאחר מכן בשנים 2017-2013, ממחוז הקונגרס השמיני וממחוז הקונגרס התשיעי בהתאמה. תחילה גרייסון התמודד על המועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג פלורידה בסנאט של ארצות הברית במסגרת בחירות 2022 נגד ואל דמינגס, אך בהמשך פרש מהמירוץ לסנאט והחליט להתמודד על מקום בבית הנבחרים מטעם המחוז ה-10 של פלורידה, במקום דמינגס שרצה לסנאט.
ביוגרפיה

גרייסון נולד למשפחה יהודית ברובע הברונקס בניו יורק. הוא סיים שם תיכון למדעים ורכש תואר ראשון בהצטיינות מבית הספר למשפטים של הארוורד ותואר שני בממשל מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ. קנדי באותה אוניברסיטה.
לאחר לימודיו, גרייסון הלך לעבוד כעוזר לשופט בבית המשפט לערעורים במחוז וושינגטון די. סי., כשהוא עובד אצל כמה שופטים שהיו מאוחר יותר לשופטי בית המשפט העליון, כגון, השופטת היהודייה הראשונה בבית המשפט העליון, רות ביידר גינסבורג, כמו גם אנטונין סקאליה, והתובע הכללי לשעבר, רוברט ברוק. גרייסון סייע להקמת הארגון ללא מטרת רווח "הברית למחקר ההזדקנות" למחקר של מחלות כרוניות בהזדקנות, חינוך בריאות הצרכן ומדיניות בריאות ציבורית. הוא מכהן כיום גם כמזכיר מועצת המנהלים של גוף זה.
מאוחר יותר, גרייסון חזר לעסוק במשפטים, כשהוא עוסק בחוזים ממשלתיים, ובאומרו כי הוא רואה "את הרע שיוצא מהטוב, תחת ממשלו של הנשיא בוש", הוא יצא בתקיפות כנגד מרמה בחוזים פרטיים עבור עיראק, בחברות נשק פרטיות מול ממשל בוש, אותם כינה "הפשע של המאה". הוא הגיש תביעות כנגד חברות עם חוזים מול הממשל, כגון, החברה של סגן הנשיא דיק צ'ייני האליברטון וחברת הבת לשעבר שלהם "קיי.בי.אר".
גרייסון נשוי ללוליטה גרייסון ולזוג חמישה ילדים.
קריירה בקונגרס

ב-13 בינואר 2009, במהלך השימוע הראשון שלו כחבר בוועדה לשירותים פיננסיים, גרייסון תשאל את סגן היושב ראש של הבנק הפדרלי, דולנאלד כהן בנוגע להסדר של 1.2 טריליון דולר של משלם המיסים, הסדר שהממשל הפדרלי הילווה כחלק מתוכנית 2008 להצלת הבנקים. בעוד הוא שואל את כהן כמה כסף ניתן למוסדות פיננסיים ספציפיים, כגון "קרדיט סוויס" ו"סיטי בנק", ואלו ערבונות הלוואות ניתנו בתמורה, כהן סירב להשיב על מידע ספציפי בנוגע לחברות שקיבלו הלוואות מימון, והעיר כי זה אינו מידע שצריך להיות זמין לציבור הרחב, מפני שחברות עלולות לסרב לקבל את כספי מימון ההצלה הממשלתיים אילו הדבר יהפוך למשהו שידוע לכל, שהם אכן מלווים כספים כאלו. גרייסון השיב לו כי "האם זה באמת קרה אי פעם? האם אנשים אי פעם אמרו אנחנו לא ניקח את ה-150 מיליארד דולר שלכם מפני שאנשים יוכלו לעלות על כך?", והמשיך להטיל ספק בסמכות של הבנק הפדרלי לקבל החלטה שכזו ללא התייעצות עם הקונגרס. חילופי הדברים בין השניים הועלה לאתר YouTube, וצפו בהם למעלה מ-50,000 איש במהלך השבוע הראשון שהקטע הועלה לאתר. לאחר שחילופי הדברים משך תשומת לב ציבורית מכמה רשתות תקשורת ארציות, גרייסון התראיין לבלוגר של האתר השמאלני, Salon.com, גלן גרינוולד, ראיון שבו אף העמיק את הביקורת שלו הן על תוכנית ההצלה לבנקים והן על מזכיר הבנק הפדרלי, באותו עניין.
בתחילת 2009, גרייסון הגיב להערות שנויות במחלוקת של מגיש הרדיו השמרני, ראש לימבו, הערות שבהם לימבו הצהיר כי הוא מעוניין שהנשיא ברק אובמה "ייכשל", באומרו כי "ראש לימבו הוא לוזר צבוע, שמשתוקק לתשומת לב. הטירוף של הימניות שלו נשמעת כמו מיכאל גורבצ'וב, כשהוא מהלל את המעלות של הקומוניזם. לימבו היה למעשה יותר צלול כשהוא היה מכור לסמים. אם אמריקה אי פעם הייתה מבצעת 1% ממה שהוא [לימבו] רוצה לעשות, הרי שכולנו היינו נזקקים לכדורים נגד כאבים".
בספטמבר 2009 עורר גרייסון סערה כשאמר בנאום בקונגרס במהלך הדיונים על הרפורמה בשירותי הבריאות שהתוכנית הרפובליקנית למערכת הבריאות היא: "אל תחלו, ואם אתם חולים - מותו מהר!"
בבחירות לקונגרס ב-2010 הפסיד את מושבו למועמד הרפובליקני דניאל ובסטר, כשקיבל 38% מהקולות לעומת 58% לוובסטר. בבחירות ב-2012 ניצח בבחירות למחוז הבחירה ה-9 והחל בכהונה נוספת בינואר 2013.
ב-2016, לאחר שמרקו רוביו הודיע על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית, וכי לא יתמודד על כהונה נוספת בסנאט גם אם יפסיד במירוץ לנשיאות, הודיע גרייסון על כוונתו לרשת את רוביו בסנאט, אך בפריימריז הדמוקרטים הפסיד לעמיתו פטריק מרפי שהוצב כמועמד לסנאט מטעם הדמוקרטים. מרפי הפסיד למרקו רוביו לאחר שזה חזר בו והחליט להתמודד שוב על המקום בסנאט.
בשנת 2018 ניסה גרייסון לחזור שוב לבית הנבחרים, אך בפריימריז הדמוקרטים הפסיד לנציג הדמוקרטי המכהן דארן סוטו. ב-27 במרץ 2021 הודיע כי יתמודד פעם נוספת אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג פלורידה בסנאט של ארצות הברית, גם הפעם בניסיון להדיח את מרקו רוביו. ביוני 2022, לאחר שהסקרים ניבעו לו הפסד בפריימריז של המפלגה לואל דמינגס, הוא הודיע על פרישה מהמירוץ לסנאט והחליט להתמודד על מקום בבית הנבחרים מטעם המחוז ה-10 של פלורידה, במקום דמינגס שרצה לסנאט.
הערות שוליים

↑  ‎"Don't Get Sick! And if You Do Get Sick, Die Quickly!"‎ - הנאום, בערוץ היוטיוב של גרייסון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6kj1d56  US Congress: G000556
אלכסנדר ברדה

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1968 (בן 56) מוסקבה, ברה"מ 
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה של מוסקבה 
 מקום פעילות:  רוסיה
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 תפקידים נוספים:  נשיא איגוד הקהילות היהודיות
 רבותיו:  הרבי מליובאוויטש
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה)  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה 
 
הרב אלכסנדר לייב (סאשה) בֹּרֹדָה (נולד בו' בתמוז תשכ"ח, 2 ביולי 1968) הוא נשיא פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה, מייסד מוזיאון היהדות והסובלנות, חבר הלשכה הציבורית של רוסיה, וחבר המועצה הציבורית שתחת משרד ההגנה הרוסי. חתן התואר "בונה הכבוד של מוסקבה" על תרומתו בהנדסת הרכבת התחתית של מוסקבה, ואות כבוד מהנשיא פוטין על תרומתו לחברה כרב.
קורות חיים

נולד במוסקבה ולמד בניית תחבורה במכללה. שירת בחיל התעופה של הצי הסובייטי הימי. למד הנדסת מכרות במכון הפוליטכני במוסקבה, ונטל חלק עיקרי בבניית ותכנון שלוש תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה, ב-2008 קיבל על כך מראש העיר יורי לוז'קוב את התואר "בונה הכבוד של מוסקבה".
ב-1989 חזר בתשובה והתקרב לחב"ד, ואז החל לערוך את המגזין "לחיים", וב-1996 מונה לנשיא "הקרן הציבורית האזורית לפיתוח התרבות היהודית". ב-1996 החל בייסוד הבניין הענק של המרכז הקהילתי היהודי במוסקבה בשכונת מרינה רושצ'ה, הגדול ביותר במזרח אירופה, שבנייתו הושלמה בשנת 2000. החל משנת 2000 שימש כסגן נשיא פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה, הארגון היהודי המוביל ברוסיה, הכולל 200 קהילות ב-180 ערים, וב-19 בפברואר 2008 נבחר לנשיא הארגון. הקים מוסך גדול במוסקבה.
ב-2016 זכה באות כבוד מולדימיר פוטין לאחר שזכה באות זהה הרב ברל לאזאר, וכן השתתף יחד עם הרב לאזאר בפגישות רבות עם הנשיא. הרב ברדה נשוי ואב לחמישה.
ב-4 במרץ 2022, בראיון לסוכנות הידיעות אינטרפקס הוא הביע תמיהה על כך שהנאו-נאציזם תוקף את עצמו באופן פעיל במדינה כמו אוקראינה והצהיר: "קשה להבין שבאוקראינה, שם יש היא קהילה יהודית גדולה למדי ומשגשגת במידה רבה, ישנה האדרה מקבילה של פושעים האחראים למותם של אבותיהם של אותם יהודים". הוא תקף את החלטתו של הרב הראשי של מוסקבה, פנחס גולדשמידט, לעזוב את רוסיה וטען כי אף אחד לא לחץ עליו לתמוך במלחמה באוקראינה. דבריו זכו לביקורת מצד רבנים יהודים באוקראינה, בהם רבה של אוקראינה, הרב משה ראובן אסמן, שאמר כי תמיכה בפלישה היא תמיכה ברצח יהודים.
אלפרד ברינקמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1891 קיל, הרייך הגרמני 
 פטירה:  30 במאי 1967 (בגיל 76) קיל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי משנת 1953
 מקצוע נוסף:  סופר
 מדינה:  גרמניה
 
אלפרד ברינקמן (בגרמנית: Alfred Brinckmann; ‏3 בינואר 1891 - 30 במאי 1967) היה שחמטאי גרמני בדרגת אמן בינלאומי, סופר ופעיל שחמט בעיר קיל.
קריירה

ברינקמן היה חבר כל חייו במועדון השחמט Kieler SG 1884. בין השנים 1921 ו-1949 השתתף שמונה פעמים באליפויות שחמט של גרמניה. הצלחתו השחמטאית הגדולה ביותר הייתה בשנת 1927 כאשר ניצח בתחרות ברלין, והקדים אמני שחמט חזקים כאהרון נימצוביץ', יפים בוגוליובוב ופרידריך זמיש.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר ארהרדט פוסט היה נשיא התאחדות השחמט הגרמנית, ברינקמן הגיע למקום ה-16 בתחרות באד אוינהאוזן בשנת 1940 (אליפות גרמניה השביעית, ניצח גאורג קינינגר),
Bad Elster 1940, web.archive.org, ‏2007-09-27 הגיע למקום השלישי בתחרות המבורג 1941 (ניצחו: קלאוס יונגה והרברט הייניקה, 1941, web.archive.org, ‏2007-09-27 הגיע למקום השביעי בתחרות ורשה/לובלין/קרקוב בשנת 1942 (ניצח: אלכסנדר אלכין), והגיע שלישי בתחרות מדריד 1943 (ניצח: פאול קרס).
בשנת 1953 זכה ברינקמן לדרגת אמן בינלאומי מארגון פיד"ה. בשנת 1965 מונה לחבר כבוד במועדון השחמט SG Kiel.
ברינקמן כתב ספרים רבים, בין היתר מספר ביוגרפיות, אחת מהן על יפים בוגוליובוב. כמו כן פרסם ספרים על תחרויות שחמט.  (הקישור אינו פעיל)
לאחר מלחמת העולם השנייה עמל ברינקמן רבות על שיקום התאחדות השחמט הגרמנית. משנת 1950 ועד 1967 הוא כיהן כמזכיר איגוד FCB (התאחדות השחמט הגרמנית). בין השנים 1953 ו-1955 הוא ניהל את התחרויות בגרמניה ומשנת 1962 ועד 1967 כיהן כשופט שחמט. על תרומותיו אלו קיבל בשנת 1966 עיטור זהב מהתאחדות השחמט הגרמנית.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלווין טופלר

| --- | --- |

אלווין טופלר, 2006
 לידה:  4 באוקטובר 1928 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  27 ביוני 2016 (בגיל 87) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  עתידנות, סוציולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  ניו סקול 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות 
 בן או בת זוג:  היידי טופלר (29 באפריל 1950–?) 
 צאצאים:  קרן טופלר (1954–2000)
 www.alvintoffler.net
 
אלווין טופלר (באנגלית: Alvin Toffler; ‏4 באוקטובר 1928 - 27 ביוני 2016) היה סוציולוג, סופר ועתידן יהודי-אמריקאי נודע. היה עורך בכתב העת "פורצ'ן". היידי (Heidi), אשתו, אף היא סופרת ועתידנית, וטופלר כתב את ספריו יחד אתה או בעזרתה.
טופלר הקים את חברת Toffler Associates, חברה לייעוץ ניהולי, והיה מרצה אורח בקרן ראסל סייג' (Russell_Sage_Foundation), פרופסור אורח באוניברסיטת קורנל, חבר סגל בבית הספר החדש למחקר חברתי, כתב הבית הלבן ויועץ עסקי. רעיונותיו וכתביו של טופלר השפיעו באופן משמעותי על חשיבתם של מנהיגים בעולם העסקי ומדינאים ברחבי העולם, ובניהם ג'או זיאנג (אנ'), ומייסד AOL, סטיב קייס (אנ').
ראשית חייו

טופלר סיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1950 בחוג לאנגלית, אולם הוא היה מרוכז יותר באקטיביזם פוליטי מאשר בהרצאות. הוא פגש את אשתו לעתיד, אדלייד אליזבת פארל (המכונה "היידי"), כאשר התחילה ללמוד בחוג לבלשנות. בהיותם סטודנטים, הם החליטו להמשיך בעבודתם כבוגרי החוג ועברו למערב התיכון, שם נישאו ב-29 באפריל 1950.
קריירה

אלווין והיידי טופלר חיפשו חוויות לכתוב עליהן והם הקדישו לכך חמש שנים כעובדי צווארון כחול על פסי הרכבה תוך כדי לימוד ייצור המוני תעשייתי בעבודתם היומיומית. הוא השווה את רצונו להתנסות כסופרים אחרים, כמו ג'ק לונדון, שבמסעו אחר נושאים לכתוב עליהם הפליג בים, וג'ון סטיינבק, שהלך לעבוד בקטיף ענבים עם מהגרי עבודה. בעבודות הראשונות שלהם במפעל, היידי הפכה לנציגת עובדים באיגוד בבית היציקה לאלומיניום בו עבדה. אלווין הפך לבעל מקצוע כמסגר ורתך. בערבים אלווין כתב שירה וספרות, אך גילה שהוא לא בקיא בשניהם.
ניסיון העבודה המעשי שלו עזר לאלווין טופלר להתקבל לתפקיד בעיתון הנתמך על ידי האיגוד, ובכך עבר ללשכתו בוושינגטון בשנת 1957, אחרי כן כיהן כשלוש שנים ככתב הבית הלבן, וסיקר את הקונגרס ואת הבית הלבן לעיתון יומי בפנסילבניה.
הם חזרו לעיר ניו יורק בשנת 1959 כאשר מגזין "פורצ'ן" הזמין את אלווין להיות כתב טור העבודה שלו, ובהמשך הודיעו לו על קבלת הטור העסקי והניהולי. לאחר שעזב את "פורצ'ן" בשנת 1962, החל טופלר בקריירה עצמאית, וכתב מאמרים לכתבי עת ומגזינים. ראיונותיו ב"פלייבוי" ב-1964 עם הסופר הרוסי ולדימיר נבוקוב ואיין ראנד נחשבו בין הטובים ביותר של המגזין. הראיון שלו עם ראנד היה הפעם הראשונה שהמגזין נתן במה כזאת לאינטלקטואלית נשית, שכדברי פרשנית אחת, "ציפור גן העדן האמיתית שטופלר לכד עבור פלייבוי ב-1964 הייתה איין ראנד."
טופלר נשכר על ידי חברת IBM כדי לערוך מחקר ולכתוב מאמר על ההשפעה החברתית והארגונית של מחשבים, מה שהוביל לקשר שלו עם ראשוני ה"גורואים" וחוקרי הבינה המלאכותית של המחשבים. זירוקס הזמינה אותו לכתוב על מעבדת המחקר שלה ו-AT&T התייעצה איתו לצורך ייעוץ אסטרטגי. עבודה זו של AT&T הובילה למחקר בנושא טלקומוניקציה, אשר יעץ להנהלה הבכירה של החברה לפרק את החברה יותר מעשור לפני שהממשלה אילצה את AT&T להתפרק.
באמצע שנות השישים החלו הטופלרים בחמש שנות מחקר על מה שיהפוך לספר "הלם העתיד", שפורסם בשנת 1970. על פי הדיווח ב"ניו יורק טיימס ", נמכרו למעלה מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם, או יותר מ-15 מיליון עותקים על פי אתר הטופלרים במרשתת. טופלר טבע את המונח "הלם העתיד" כדי להתייחס למה שקורה לחברה כששינוי מתרחש מהר מדי, מה שמוביל לבלבול חברתי וקריסת תהליכי קבלת החלטות תקינים. הדפסת הספר מעולם לא פסקה והוא ותורגם לעשרות שפות.
הוא המשיך את הנושא בספר "הגל השלישי" בשנת 1980. בעוד שהוא מתאר את הגל הראשון והשני כמהפכות החקלאיות והתעשייתיות, "הגל השלישי", ביטוי שטבע, מייצג את מהפכת המידע, המהפכה מבוססת מחשב. הוא חזה את התפשטות האינטרנט והדוא"ל, המדיה האינטראקטיבית, הטלוויזיה בכבלים, שיבוט והתקדמות דיגיטלית אחרת. הוא טען כי אחת מתופעות הלוואי של העידן הדיגיטלי היא "עומס יתר של מידע", מונח נוסף שטבע. בשנת 1990 הוא כתב את Powershift, גם בעזרת אשתו היידי.
בשנת 1996, יחד עם היועץ העסקי האמריקני טום ג'ונסון, הם הקימו את חברת Toffler Associates, חברת ייעוץ שנועדה ליישם רבים מהרעיונות עליהם כתבו הטופלרים. המשרד עבד עם עסקים, ארגונים לא ממשלתיים וממשלות בארצות הברית, דרום קוריאה, מקסיקו, ברזיל, סינגפור, אוסטרליה ומדינות אחרות. במהלך תקופה זו בקריירה שלו, טופלר הרצה ברחבי העולם, לימד במספר בתי ספר ופגש מנהיגים בעולם, כגון מיכאיל גורבצ'וב, וכמו כן אנשי מפתח ואנשי צבא.
תאוריית הגל השלישי

אלווין טופלר פיתח תאוריית גלים חברתית תרבותית כלכלית. בחברתנו הפוסט מודרנית, חברת הגל השלישי, הכלכלה הופכת לכלכלה סופר סמלית, ודרך עשיית העושר היא באמצעות ידע. הידע בתקופתנו הוא השותף החשוב ביותר. לפי התאוריה של טופלר האנושות עברה שלושה גלים של מהפכות:
הגל הראשון הוא מעבר מכלכלה של רועים ומלקטים לכלכלה המבוססת בעיקר על חקלאות.
הגל השני הוא מעבר מכלכלה שעיקרה חקלאות לכלכלה שעיקרה תעשייה.
הגל השלישי הוא מעבר מכלכלת התעשייה הכבדה לכלכלה המבוססת על ידע ותחכום, כלכלה סופר סמלית.
פרסים נבחרים

טופלר זכה במספר פרסים ופרסים יוקרתיים, ביניהם פרס הספר של קרן מקינזי לתרומה לספרות בנושא ניהול, Officier de L'Ordre des Arts et Lettres, ומינויים, כולל עמית האיגוד האמריקני לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science) והמכון הבינלאומי למחקרים אסטרטגיים (International Institute for Strategic Studies).
בשנת 2006, אלווין והיידי טופלר זכו בפרס העצמאי של אוניברסיטת בראון .
חיים אישיים

טופלר היה נשוי להיידי טופלר, גם היא סופרת ועתידנית. הם התגוררו באזור Bel Air בלוס אנג'לס בקליפורניה, וקודם לכן ברדינג, קונטיקט (אנ').
בתם היחידה של הזוג, קרן טופלר (1954–2000), נפטרה בגיל 46 לאחר שיותר מעשור סבלה תסמונת גייאן-בארה .
אלווין טופלר נפטר בשנתו ב-27 ביוני 2016, בביתו בלוס אנג'לס. הוא קבור בפארק הזיכרון של ווסטווד.
ספריו

בספרו הראשון "הלם העתיד", 1970, זיהה את הבעיה המרכזית של סוף המאה ה-20. העתיד כבר כאן אבל אנחנו עוד תקועים שם בעבר. אנחנו עוברים שינויים רבים ומהירים ורוב האנשים מתקשים לחיות בקצב השינויים המהיר. הספר תורגם גם לעברית.
בספרו השני "הגל השלישי", 1980, הציע פתרון מהפכני. אחרי הגל הראשון שבא לידי ביטוי במהפכה החקלאית (המחרשה וכתב היד) במשך אלפי שנים עד 1500 - 1800, בא הגל השני שבא לידי ביטוי במהפכה התעשייתית (המכונה והדפוס) במשך מאות שנים עד 1980 - 1993. מאז 1980 בערך, הגל השלישי החל במהפכת המחשב האישי (1980 - 1995), והשימוש ברשתות של תקשורת מחשבים. הספר תורגם גם לעברית.
ספרו השלישי, "מהפך העוצמה", 1990, מרחיב את תאוריית הגלים ומדגיש את העובדה שבגל השלישי הדרך העיקרית להשגת עושר ועוצמה היא באמצעות ידע ושליטה מתוחכמת בידע. העוצמה הכלכלית עוברת מהמכונות הכבדות אל הידע, התחכום והתקשורת. הספר תורגם גם לעברית.
ספרו הרביעי "מלחמה ואנטי מלחמה", 1994, הוא יישום כל שלושת ספריו הנ"ל לתחום הביטחון והצבא של העתיד. הדרך של עשיית המלחמה בגל השלישי של התחכום שונה מדרך עשיית המלחמה בגל השני שהתבססה על כמות וגודל לעומת תחכום וציוד מיוחד. אלווין טופלר שאב השראה לספרו גם ממלחמות ישראל שהתבססו על פעולה מהירה ועל מלחמת המפרץ הראשונה. הספר תורגם גם לעברית.
ספרו החמישי "עושר מהפכני", 2006, הוא ספר המנסה לפענח את הציוויליזציה של הווב 2.0. לדעת טופלר, ווב 2.0 הוא רק ההתחלה של סוג חדש של עושר, שהתאוריה הכלכלית של היום אינה מסוגלת להסבירו. כבר ידוע שבמאה ה-21 ידע חשוב יותר מאשר הון. איזו עוצמה כלכלית יש לוויקיפדיה? מה מניע אנשים לכתוב בהתנדבות ערכים לוויקיפדיה? למה הבלוגים והפודקסטים הם הכלכלה האמיתית והעמוקה של ימינו בעוד שהמודלים העסקיים של המאה ה-20 כבר לא רלוונטיים? הספר תורגם לעברית, הוצאת עם עובד, 2009.
The Eco Spasm Report,‏ 1975
Preview & Premises,‏ 1983. הספר תורגם לעברית בשם "אבחנות והנחות", הוצאת הקיבוץ המאוחד.
הערות שוליים

1 2  Schneider, Keith (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, Author of 'Future Shock,' Dies at 87". The New York Times. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Schneider, Keith (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, Author of 'Future Shock,' Dies at 87". The New York Times. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  video: Interview with Alvin Toffler
↑  Schneider, Keith (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, Author of 'Future Shock,' Dies at 87". The New York Times. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alvin Toffler (1928–2016)", Legacy.com, June 30, 2016
1 2 3  Schneider, Keith (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, Author of 'Future Shock,' Dies at 87". The New York Times. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The "Lost" Parts of Ayn Rand's Playboy Interview", The Atlas Society, March 1, 2004
↑  Galambos, Louis, and Abrahamson, Eric. Anytime, Anywhere: Entrepreneurship and the Creation of a Wireless World, Cambridge Univ. Press (2002) p. 266
1 2 3  Schneider, Keith (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, Author of 'Future Shock,' Dies at 87". The New York Times. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alvin and Heidi Toffler: Partnership" (אורכב 17.09.2010 בארכיון Wayback Machine) – Toffler Web site
↑  "Future Shock" author Alvin Toffler has died at age 87, Denver Post, June 29, 2016
↑  Hindle, Tim. Guide to Management Ideas and Gurus, John Wiley & Sons (2008) p. 311
↑  "Alvin Toffler, futurologist guru, dies at 87". BBC News. 30 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alvin Toffler, author of 'Future Shock,' dead at 87", US News and World Report, June 29, 2016
↑  Schneider, Keith (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, Author of 'Future Shock,' Dies at 87". The New York Times. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alvin Toffler, Future Shock and Third Wave author, dead at 87", CBC News, June 29, 2016
↑  "Happy Birthday To Redding's Alvin Toffler!". Westport Daily Voice. Weston, Connecticut. 4 באוקטובר 2013. נבדק ב-4 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Happy Birthday To Redding's Alvin Toffler!". Westport Daily Voice. Weston, Connecticut. 4 באוקטובר 2013. נבדק ב-4 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Paid Notice: Deaths Toeffler, Karen". New York Times. 11 ביולי 2000. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Karen Toffler – 1985". Flickr.com.
↑  Jill Leovy (29 ביוני 2016). "Alvin Toffler, author of 1970 bestseller 'Future Shock,' dies at 87". Los Angeles Times. נבדק ב-30 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268930405171  PLWABN: 9810629165805606  BNE: XX933700  BnF: cb11926752w (data)  CiNii: DA0064466X  GND: 107754827  ICCU: CFIV066089  ISNI: 0000 0000 8160 2855  LCCN: n79141303  LNB: 000018362  NDL: 00458869  NKC: mzk2002148007  NLA: 35551771  NLG: 67253  NLK: KAC199627658  NTA: 071013202  RSL: 000082008  SELIBR: 396370  SNAC: w6g450z0  SUDOC: 027164764  Trove: 993249  VIAF: 82536768   WorldCat (עם VIAF): 82536768
אינגה דקר

אינגה דקר (בהולנדית: Inge Dekker; נולדה ב-18 באוגוסט 1985) היא שחיינית הולנדית, אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות אחת מכל סוג, אלופת עולם בעלת 6 מדליות עולמיות, מהן 3 זהב ושיאנית העולם הנוכחית (2017) בבריכת 25 מטר, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x200 מטר.
ביוגרפיה

דקר נולדה באסן, דרנתה.
ביוגרפיה > 2004

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה דקר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 חופשי, ביחד עם חנטל חרוט, מרליין פלדהויס ואינגה דה ברוין בתוצאה של 3:37.59 דקות, אחרי המנצחות האוסטרליות שקבעו שיא עולם חדש בזמן של 3:35.94 דקות והאמריקאיות שקבעו שיא אמריקאי חדש 3:36.39 דקות. התוצאה שקבעה כשחיינית שנייה הייתה 54.66 שניות.
ביוגרפיה > 2006 > אלופה ושיאנית עולם

באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשאנגחאי, סין באפריל 2006 זכתה דקר במדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:33.32 דקות.
ביוגרפיה > 2007

באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה דקר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.11 שניות, אחרי תרסה אלסהמר משוודיה (25.91 שניות) ודאני מיאטק מאוסטרליה (26.05 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ראנומי קרומווידג'ויו, פמקה המסקרק ומרליין פלדהויס בתוצאה של 3:36.81 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:35.48 דקות וארצות הברית (3:35.68 דקות).
ביוגרפיה > 2008

באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכתה דקר ב-5 מדליות, 1-זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:33.62 דקות, מדליות כסף במשחה ל-50 מטר פרפר (26.30 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר (58.50 שניות) ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (54.12 שניות) ובמשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.41 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה במנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכתה דקר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:29.42 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:38.90 דקות ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.60 שניות.
ביוגרפיה > 2008 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה דקר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 חופשי ביחד עם ראנומי קרומווידג'ויו, פמקה המסקרק ומרליין פלדהויס בשיא אולימפי חדש של 3:33.76 דקות, לפני ארצות הברית (3:34.33 דקות) ואוסטרליה (3:35.05 דקות). התוצאה שקבעה כשחיינית ראשונה הייתה 54.37 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.54 שניות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.23 שניות ובמקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.74 דקות התוצאה שקבעה במשחה הפרפר הייתה 57.41 שניות
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באמסטרדם, הולנד בדצמבר 2008 במשחה ל-4x100 מטר חופשי קבעה הרביעייה הולנדית שיא עולם חדש, שיפור לשיא שלהן מאפריל אותה שנה, בתוצאה של 3:28.22 דקות (שיא העולם הנוכחי 2012).