stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קת'לין טרנר
קריירה > שנות ה-80

בשנת 1981 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרטו של לורנס קאסדן "כחום הגוף", לצד ויליאם הרט. "כחום הגוף" הוא סרט "נאו-נואר" בסגנון הסרט האפל. הדמות שגילמה טרנר, מאטי ווקר, היא פאם פאטאל, המשכנעת עורך דין צעיר שאותו משחק הרט, לרצוח את בעלה, כדי שתוכל לרשת את כספו. משחקה של טרנר, שהזכיר את משחקן של שחקניות פילם נואר כברברה סטנוויק או לנה טרנר, קולה העמוק שהזכיר לרבים את לורן באקול, והשימוש הניכר בסקס אפיל, משכו תשומת לב לשחקנית הצעירה, והביאו אותה למעמד של כוכבת קולנוע מן השורה הראשונה.
לאחר "כחום הגוף" נמנעה טרנר מתפקידים נוספים כ"פאם פאטאל" כדי שלא להיות מסווגת לסוג אחד של תפקידים. בשנת 1984 הצליחה מאוד הקומדיה "בעקבות האוצר הרומנטי" שבה גילמה את ג'ואן ויילדר, סופרת מתוסכלת של ספרי רומן רומנטי הנקלעת להרפתקת אמת, שבה מציל אותה גיבור אלמוני (מייקל דאגלס). הסרט זכה להצלחה רבה, ומשחקה של טרנר זכה בפרס גלובוס הזהב לשנה זו. הצלחת הסרט הביאה להסרטת המשך בשם "בעקבות אוצר הנילוס", בשנת 1985, שזכה להצלחה פחותה מזו של הסרט הראשון. בשנת 1985 שיחקה טרנר לצד ג'ק ניקולסון בסרט "הכבוד של פריצי". הפעם שיחקה מחסלת של המאפיה, שעליה מוטל לחסל מחסל אחר, שאותו משחק ניקולסון, דבר היוצר ביניהם תסבוכת רומנטית. משחקה בסרט זה זכה לשבחים, והביא לזכייה נוספת בגלובוס הזהב. בשנת 1986 כיכבה בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "להתחתן שנית", בתפקיד אישה בשנות ה-30 לחייה, החוזרת באופן פלאי לגיל 17. בשל משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס האוסקר, אך לא זכתה בו.
בשנת 1988 דיבבה את ג'סיקה ראביט, דמות מצוירת בסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" ששילב בין שחקנים מצולמים והנפשה מסורתית. הדמות עגולת החמוקיים שאבה השראה מדמויות הפאם פאטאל בסרטי פילם נואר, וקולה הנמוך והסקסי של טרנר העניק לדמות את האפיון הדרוש לשם כך. בין היתר זכורה ג'סיקה בשל אחד ממשפטי המפתח שהיא אומרת בסרט: "I'm not bad, I'm just drawn that way" (אני לא רעה, אני פשוט מצוירת כך). בשנת 1989 הופיעה לצד דאגלס פעם נוספת בסרט מלחמת רוז ברוז, קומדיה שחורה שתיארה מאבק גירושין בין בני זוג, המגיע לשיאים של רשעות ושפלות. גם סרט זה זכה להצלחה קופתית וביקורתית.
קריירה > שנות ה-90

טרנר זכתה להצלחה גם על במת התיאטרון. ב-1990 הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה במחזה "חתולה על גג פח לוהט" שהועלה בברודוויי.
בשנת 1994 כיכבה בקומדיה השחורה של ג'ון ווטרס "אמא סדרתית" בתפקיד בברלי סטופין, עקרת בית מבולטימור, הרוצחת את כל מי שמאיים בעיניה על הדרך האידילית שבה היא מנהלת את משפחתה. כן תרמה את קולה לפרק בסדרה "משפחת סימפסון" ו לאחר מכן הפחיתה מאוד את הופעותיה, והופיעה בתפקידי משנה בעיקר, הזכור מהם הוא שרה ליסבון, אם המשפחה בסרט "חמש ילדות יפות" שביימה סופיה קופולה בשנת 1999.
קריירה > שנות ה-2000

משנת 2000 מופיעה טרנר בהצגת היחיד "טלולה", שבה היא משחקת את שחקנית העבר האקסצנטרית טלולה בנקהד. במסגרת זו היא יוצאת למסעות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2000 עברה ללונדון כדי להשתתף בגרסת הבמה של הסרט "הבוגר". ב-2001 היא החלה להופיע בטלוויזיה בסדרה "חברים" ושיחקה בתפקיד אמו הטרנסג'נדרית של צ'נדלר, דמות שהופיעה בשלושה פרקים. בשנת 2005 שבה והופיעה בברודוויי במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". הופעתה העניקה לה מועמדות נוספת לפרס הטוני. הצלחת המחזה הביאה להעברתו ללונדון בשנת 2006. היא גם הופיעה כעורכת דין בסדרה "חוק וסדר".
בשנת 2006 הופיעה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "ניפ/טאק", ודיבבה דמות בסרט "מפלצת של בית".
חיים אישיים

בשנת 1984 נישאה טרנר ליזם הנדל"ן האמריקאי-יהודי ג'יי וייס. בתם המשותפת, רייצ'ל אן וייס, נולדה ב-14 באוקטובר 1987. על אף שטרנר נולדה למשפחה מתודיסטית, סיפרה טרנר כי "אימצה מידה מסוימת של מסורת יהודית וזהות", בשל נישואיה לבעלה היהודי וחינוך בתם כיהודייה. בשנת 2007 הודיע הזוג על גירושיו.
בשנת 1992 אובחנה טרנר כחולה בדלקת מפרקים שיגרונית, לאחר שסבלה מכאבים במשך כשנה. ככל שהתקדמה המחלה, והתרופות שקיבלה שינו את מראה של טרנר, גוועה קריירת הקולנוע שלה. טרנר האשימה גם את גילה, וטענה כי לאחר גיל 40 פחת העניין בה. הפוגה במחלתה בסוף שנות ה-90 העניקה לה אפשרות לקדם את קריירת המשחק שלה.
טרנר חברה במספר רב של ארגוני מודעות פוליטית וארגוני צדקה, בין היתר היא משרתת בחבר הנאמנים של הארגון הליברלי "People for the American Way", תומכת בארגון אמנסטי אינטרנשיונל, ובארגון הצדקה "Citymeals-on-Wheels". היא הייתה מתומכיו הראשונים של הסנטור הדמוקרטי ג'ון קרי, במירוץ לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004. טרנר היא תומכת רבת שנים במפלגה הדמוקרטית. כן היא פעילה בהעלאת המודעות למחלת דלקת המפרקים השיגרונית.
בשנת 2008 יצאה לאור אוטוביוגרפיה שכתבה בשיתוף פעולה עם הסופרת גלוריה פלדט בשם "Send Yourself Roses: Thoughts on my Life, Love, and Leading Roles" (שלחי לעצמך פרחים: מחשבות על החיים, אהבה, ותפקידים ראשיים). הספר היה לרב מכר והופיע ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס" במשך שלושה שבועות. עם פרסום הספר נתבעה על ידי השחקן ניקולס קייג' בטענה כי האמור בספר כאילו נעצר בשל נהיגה בשכרות, וכי גנב כלב מסוג צ'יוואווה אינו נכון. טרנר התנצלה בפומבי על פרסום הדברים.
פילמוגרפיה חלקית

כחום הגוף (1981)
The Man with Two Brains ‏ (1983)
בעקבות האוצר הרומנטי (1984)
A Breed Apart ‏ (1984)
למות בעד תשוקה (1984)
הכבוד של פריצי (1984)
בעקבות אוצר הנילוס (1984)
פגי הולכת להתחתן (1986)
Julia and Julia ‏ (1987)
מחליפים ערוצים (1988)
מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) (דיבוב)
תייר מזדמן (1988)
מלחמת רוז ברוז (1989)
בלשית על עקב גבוה (1991)
מרגלים במשרה חלקית (1993)
House of Cards ‏(1993)
אמא סדרתית (1994)
The Conspiracy of Silence ‏ (1995)
ולנטינו לאור ירח (1995)
פייה בלתי צפויה (1997)
בלונדינית אמיתית (1997)
חמש ילדות יפות (1999)
מי גאון של אמא? (1999)
Love and Action in Chicago‏ (1999)
Prince of Central Park ‏ (2000)
מפלצת של בית (2006) (דיבוב)
מארלי ואני (2008)
המשפחה המושלמת (2011)
Nurse 3D‏ (2014)
חתונה מסוג אחר (2017)
The Swearing Jar‏ (2022)
ירושה בהפרעה (אנ') (2022)
חוות החיות(2025)
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

סיפורים מהילדות שלי (1998) - דיבוב
משפטי (1998) - סרט טלוויזיה של TNT
שיטת קומינסקי (2019)
דולי פרטון: מיתרי הלב (2019)
סיפור פשע אמריקאי: מוניקה לווינסקי (2021)
שרברבי הבית הלבן (אנ') (2023)
פילמוגרפיה חלקית > תיאטרון

על המאה ה-20 (2005)
הערות שוליים

↑  קת'לין טרנר מדברת על שלום בביקור בישראל, Jweekly.com
| פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי |
| --- | --- | --- |
| 1950–1960 | ג'ודי הולידיי (1950) • ג'ון אליסון (1951) • סוזן הייוורד (1952) • אתל מרמן (1953) • ג'ודי גרלנד (1954) • ג'ין סימונס (1955) • דברה קר (1956) • קיי קנדל/טיינה אלג (1957) • רוזלינד ראסל (1958) • מרילין מונרו (1959) • שירלי מקליין (1960) |  |
| 1961–1980 | רוזלינד ראסל (1961) • רוזלינד ראסל (1962) • שירלי מקליין (1963) • ג'ולי אנדרוז (1964) • ג'ולי אנדרוז (1965) • לין רדגרייב (1966) • אן בנקרופט (1967) • ברברה סטרייסנד (1968) • פטי דיוק (1969) • קארי סנודגרס (1970) • טוויגי (1971) • לייזה מינלי (1972) • גלנדה ג'קסון (1973) • ראקל ולש (1974) • אן-מרגרט (1975) • ברברה סטרייסנד (1976) • דיאן קיטון/מרשה מייסון (1977) • אלן בורסטין/מגי סמית' (1978) • בט מידלר (1979) • סיסי ספייסק (1980) |  |
| 1981–2000 | ברנדט פיטרס (1981) • ג'ולי אנדרוז (1982) • ג'ולי וולטרס (1983) • קת'לין טרנר (1984) • קת'לין טרנר (1985) • סיסי ספייסק (1986) • שר (1987) • מלאני גריפית' (1988) • ג'סיקה טנדי (1989) • ג'וליה רוברטס (1990) • בט מידלר (1991) • מירנדה ריצ'רדסון (1992) • אנג'לה באסט (1993) • ג'יימי לי קרטיס (1994) • ניקול קידמן (1995) • מדונה (1996) • הלן האנט (1997) • גווינת' פלטרו (1998) • ג'נט מק'תיר (1999) • רנה זלווגר (2000) |  |
| 2001–היום | ניקול קידמן (2001) • רנה זלווגר (2002) • דיאן קיטון (2003) • אנט בנינג (2004) • ריס וית'רספון (2005) מריל סטריפ (2006) • מריון קוטיאר (2007) • סאלי הוקינס (2008) • מריל סטריפ (2009) • אנט בנינג (2010) • מישל ויליאמס (2011) • ג'ניפר לורנס (2012) • איימי אדמס (2013) • איימי אדמס (2014) • ג'ניפר לורנס (2015) • אמה סטון (2016) • סירשה רונן (2017) • אוליביה קולמן (2018) • אקוופינה (2019) • רוזמונד פייק (2020) • רייצ'ל זגלר (2021) • מישל יאו (2022) • אמה סטון (2023) ‏•‏‏ דמי מור (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583376805171  PLWABN: 9810667666105606  BIBSYS: 98040959  BNE: XX1167208  BnF: cb13945945m (data)  CANTIC: a11821541  GND: 129584835  ISNI: 0000 0001 1450 227X  LCCN: n85376876  MusicBrainz: 44000cba-ea6e-4452-a16f-dd5b5d5812f7  NKC: pna2006338088  NLA: 36023679  NTA: 073163295  RERO: 02-A009475721  SNAC: w6kh1b4k  SUDOC: 05955732X  Trove: 1190696  VIAF: 85102049   WorldCat (עם VIAF): 85102049
המלביש (סרט, 1983)

| --- | --- |
עטיפת ה-DVD של הסרט
עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  המחזה המלביש  של רונלד הארווד
 בימוי:  פיטר ייטס 
 הופק בידי:  פיטר ייטס 
 תסריט:  רונלד הארווד 
 עריכה:  ריי לווויג'וי 
 שחקנים ראשיים:  אלברט פיני טום קורטני איילין אטקינס  קתרין הריסון אדוארד פוקס
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר 
 צילום:  קלווין פייק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בדצמבר 1983
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הכנסות:  5,310,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   dresser
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלביש (באנגלית: The Dresser) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1983, בבימויו של פיטר ייטס, ובהשתתפותם של טום קורטני ואלברט פיני בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי המחזאי רונלד הארווד והוא מבוסס על מחזה שלו בשם זה משנת 1980 שהועלה בהצלחה בתיאטראות וסט אנד ובברודוויי.
המחזה מתאר יחסים מורכבים וסימביוטים בין שחקן מזדקן והמלביש שלו שכל אחד תלוי בשני ולא מסוגל לתפקד לבדו.
המחזה הועלה בישראל ב-1988 בהבימה עם שמעון פינקל (השחקן) ושלמה בר-שביט (המלביש) וב-2003 בתיאטרון הקאמרי עם עודד תאומי (השחקן) ויצחק חזקיה (המלביש).
ה-BBC הפיק ב-2015 סרט טלוויזיה "המלביש" עם אנתוני הופקינס בתור השחקן ואיאן מקלן בתור המלביש.
אלברט פיני וטום קורטני היו מועמדים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
טום קורטני זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר. קורטני ופיני זכו בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. פיני זכה בפרס דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בברלין.
שירה של הזמרת הישראלית שרון ליפשיץ משנת 1985, "טוט" (מאלבומה "קולנוע"), מבוסס על הסרט.
תקציר העלילה

תיאטרון שקספירי מציג את אותלו בלונדון. בתפקיד אותלו, שחקן מזדקן המשמש גם כמנהל הלהקה ונקרא רק בכינויו "סר" (אלברט פיני). הוא היה פעם שחקן נודע ונהג לשחק בפאתוס אולם כעת מצבו הנפשי וזכרונו מידרדר והוא מחזיק מעמד בזכות נורמן (טום קורטני) שהוא באופן רשמי המלביש שלו אבל למעשה הוא המשרת שלו הדואג לכל מחסורו ורק הוא יודע איך לטפל בו.
הלהקה נוסעת לעיר השדה ברדפורד המופצצת על ידי הגרמנים. "סר" מסתובב ומתבונן בכבאים המטפלים בשריפות, נתקף בשיגעון ומתחיל להתפרע. הוא מאושפז בעל כורחו בבית חולים אבל בורח משם ומגיע לתיאטרון בו צריכה להעלות הצגת המלך ליר בכיכובו.
כל השחקנים ועובדי התיאטרון ובראשם מנהלת הבמה מאדג' (איילין אטקינס) שבצעירותה היו לה תקוות ש"סר" יתאהב בה, חרדים מהעובדה שכל הכרטיסים נמכרו ואינם יודעים אם "סר" מוכן בכלל להופיע. רק נורמן מודיע להם שלא יבטלו את ההצגה והוא לוקח על עצמו להכין את "סר" להופעה. השחקנים ובראשם אוקסנבי (אדוארד פוקס) מותחים ביקורת על התנהגותו של "סר".
זמן ממושך מטפל נורמן ב"סר" ומקבל ממנו רק עלבונות. נורמן "מתדלק" את עצמו מדי פעם בלגימות קטנות של אלכוהול. הוא מתחיל לעזור ל"סר" באיפור ומלמד אותו את מילות הפתיחה של ההצגה ששכח שכל זמן קצר נכנסת מאדג' ומתרה בהם שהזמן אוזל עד להצגה.
"סר" מצליח בקושי לעבור את ההצגה בעיקר בעזרתו של נורמן הלוחש לו מדי פעם. בהפסקה נכנסת לחדרו שחקנית צעירה בשם אירן (קתרין הריסון) שהוא חושק בה ומתקרב אליה אך נופל על הרצפה בחוסר אונים.
לאחר ההצגה מגיע "סר" לחדרו נשכב על המיטה ומבקש מנורמן להביא את מחברת הזיכרונות שהחל לכתוב. נורמן קורא ש"סר" מודה בפתיחה לעובדי הבמה, לשחקנים ולשקספיר ורק אותו אינו מזכיר. הוא מוחה בפני "סר" אבל רואה שהוא מת ואז מתפרץ בחמת זעם על זה שהקדיש לו את כל חייו ולא קבל ממנו שום הכרת טובה וכי כעת הוא אינו יודע היכן להמשיך. הוא מתוודה כי בכל זאת אהב אותו. הסרט נגמר כשנורמן שוכב על גופתו המכוסה של "סר" ומסרב להיפרד מחייו ומאהבתו.
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, רגעים של גדולה, באתר הארץ, 3 ביוני 2003
מחלף הראל

| --- | --- |
מחלף הראל מהקסטל
מחלף הראל מהקסטל
 תאריך הקמה:  2017
 מיקום:  סמוך ליישובים מבשרת ציון ומוצא עילית
 כבישים במחלף:  כביש 1, כביש 3965
 אתרים סמוכים:  קניון הראל, הקסטל
 קואורדינטות:  31°47′54″N 35°08′46″E﻿ / ﻿31.79838889°N 35.14619444°E﻿ / 31.79838889; 35.14619444
 תרשים המחלף לאחר שדרוגו ובניית המנהרות
  (למפת ירושלים מוגדלת) מחלף הראל(למפת ירושלים רגילה) מחלף הראל(למפת הרי ירושלים רגילה) מחלף הראל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מחלף הראל
 
העלייה לירושלים והכניסה למנהרות הקסטל
תרשים המחלף בהיותו עד שנת 2016
עלייה מעין חמד למחלף הראל וירידה לכיוון בית זית
אנדרטת הראל פלמ"ח במחלף הראל
מחלף הראל היה מחלף אשר חיבר את כביש 1 וכביש 3965 בסמוך ליישובים מבשרת ציון ומוצא עילית. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום, שהגשר שלו בנוי בתוואי הדרך המשנית המרומזרת וחולף מעל כביש 1, בו התנועה רציפה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 1971 במקביל לפרויקט ההרחבה של כביש 1 שהחל בסוף שנות ה-60. המחלף נקרא על שם חטיבת הראל שלחמה באזור במלחמת העצמאות.
המחלף ממוקם בנקודה גבוהה בכביש 1 בסמוך למצודת הקסטל, כך שהנוסעים לקראת המחלף מגיעים אליו מלמטה. להחלטה על בניית המחלף קדמה התלבטות במסגרת תכנון התוואי של כביש 1. האפשרות החלופית שנפסלה בזמנו הייתה כריית מנהרה מתחת למעלה הקסטל, כך שתחסוך את הצורך בעלייה וירידה חדה מאזור המחלף. גשר המחלף מבוסס על קשת בטון התומכת במשטח הכביש העליון. ב-1995 הורחבה הדרך ממבשרת ציון למוצא עילית עם בניית גשר נוסף התואם בתכנונו האדריכלי לגשר המקורי. סמוך לחלקו הצפון מזרחי של המחלף נמצא קניון הראל הבנוי בשטחו של היישוב מבשרת ציון.
בשנת 2010 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תוכנית להרחבת כביש 1 שבמסגרתה נבנו שתי מנהרות, באורך של כ-880 מטר כל אחת, מתחת למחלף הראל. סיום הפרויקט המשוער היה אמור להיות בשנת 2015, אך חנוכתו נדחתה ל-20 בינואר 2017.
עם חנוכת המנהרות צפויות עבודות המשך בהכוונת משרד התחבורה. מחלף הראל לעבור שינויים כדי להתאימו לתנאי הדרך החדשים, כולל שיפור בגישה למבשרת תוך הסרת הרמזורים ובניית שתי מנהרות גישור. האחת ברמפת מעוז ציון והשנייה מתחת לשדרות הראל עבור התחבורה הציבורית. מסוף האוטובוסים צפוי להרחיב את שירותיו תוך הגדלת חניוני הרכב במחלף, מעבר הולכי רגל במנהרת הגישור והסרת עומס האוטובוסים הנוסעים וחוזרים למחלף עין חמד.
גלריה

מבט לכיוון מזרח על גשר המחלף
העבודות לבניית אחת המנהרות שהחליפו את מחלף הראל
הערות שוליים

↑  נחנך הכביש העוקף את אבו גוש, דבר, 13 באוקטובר 1971
↑  חגי אשד, הקרב על הגשר - ללא הכרעה, דבר, 31 ביולי 1972
↑  נחום ברנע, עלייה לירושלים בפול ספיד, דבר, 25 בספטמבר 1970
1 2   אורן דורי, בג"ץ אישר: מנהרות מחלף הראל בכביש 1 ייפתחו ביום שישי, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2017
↑  חיים זרזר, אושרו התוכניות להרחבת כביש ירושלים-תל אביב, באתר ynet, 10 במאי 2010
↑  לירן לוי, מנהרות הראל נפתחו לשני הכיוונים: 35 דקות מירושלים לתל אביב, באתר ynet, 20 בינואר 2017
↑   ניר חסון, מנהרות הראל בכביש 1 נפתחו לתנועה לשני הכיוונים, באתר הארץ, 20 בינואר 2017
↑  נתי יפת, ‏בג"ץ קבע: מנהרות הראל ייפתחו כמתוכנן ביום שישי הקרוב, באתר גלובס, 16 בינואר 2017
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף חמד | מחלפים בכביש 1 | הבא: מחלף מוצא |
אלינה גורגיו

אלינה שטפניה גורגיו (ברומנית: Alina-Ștefania Gorghiu; נולדה ב-16 בספטמבר 1978) היא פוליטיקאית רומנית חברת המפלגה הלאומית ליברלית ונציגת מחוז טימיש בסנאט של רומניה מאז 2016. בשנים 2008 עד 2016 כיהנה כנציגת בוקרשט בבית הנבחרים של רומניה. היא כיהנה כיושבת ראש המפלגה מדצמבר 2014 עד דצמבר 2016. ביוני 2023 מונתה לשרת המשפטים.
ביוגרפיה

גורגיו נולדה בטקוץ' שבמחוז גאלאץ ברומניה. ב-2001 סיימה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בוקרשט, ב-2007 סיימה תואר שני בתקשורת ויחסי ציבור מ-SNSPA, 
ב-2008 סיימה תואר ראשון נוסף מהפקולטה לכלכלה, משפטים וניהול של אוניברסיטת פיטשט. ב-2012 סיימה לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת יאשי עם התמחות במשפט פלילי. בשנים 2005 עד 2012 שימשה שותפה במשרד עורכי דין פרטי, היא שימשה סגנית נשיאה של ארגון המגשרים ברומניה, כיהנה כדיינת בבית הדין הבינלאומי לבוררות עסקית, ומרצה למשפטים באוניברסיטת Creștină Dimitrie Cantemir שבבוקרשט.
ב-2002 הצטרפה למפלגה הלאומית ליברלית (PNL), בשנים 2004 עד 2008, כיהנה כחברת מועצה ברובע סקטור 5 של בוקרשט. ב-2008 נבחרה לנציגת בוקרשט בבית הנבחרים הרומני. בשנים 2010 עד 2012 כיהנה כיושבת ראש ועדת המשפטים, המשמעת והחסינויות בבית הנבחרים. ב-2014 מונתה לדוברת המפלגה הלאומית ליברלית ולאחר שקלאוס יוהאניס החל לכהן כנשיא רומניה בדצמבר 2014, נבחרה גורגיו להחליפו כיושבת ראש המפלגה, תפקיד אותו היא חלקה עם וסילה בלאגה. היא הייתה בכך האדם הצעיר ביותר והאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד.
בבחירות לפרלמנט הרומני שנערכו בדצמבר 2016, נחלה מפלגת PNL תבוסה ואיבדה חלק משמעותי מכוחה בשני הבתים. בעקבות ההפסד הודיעה גורגיו על התפטרותה מראשות המפלגה. גורגיו עצמה נבחרה לסנאט של רומניה כנציגת מחוז טימיש. ביוני 2022 מונתה לנשיאה בפועל של הסנאט בעקבות התפטרותו של פלורין קיצו.
ב-2016 נישאה ללוצ'יאן איסר ולזוג נולד בן במאי אותה שנה.
בנימין רבינוביץ' תאומים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 תרס"א ליטא אריוגלה, ליטא 
 פטירה:  24 באוגוסט 1974 (בגיל 74 בערך) ז' באלול תשל"ד ישראל ישראל 
 שם מלא:  אלתר בנימין צבי יהודה רבינוביץ' תאומים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תאריך עלייה:  1924
 השכלה:  ישיבת כנסת ישראל (סלובודקה)  ישיבת מרכז הרב  אוניברסיטת המבורג 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 באוגוסט 1974 
 שם השושלת:  משפחת רבינוביץ' תאומים 
 צאצאים:  יעקב רבינוביץ' תאומים 
 
הרב אלתר בנימין צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (ראש השנה תרס"א, 1900– ז' באלול תשל"ד, 24 באוגוסט 1974) היה חוקר ועורך תורני, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
קורותיו

נולד ברוגולי לרב העיירה הרב יעקב רבינוביץ', שהיה בנו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים. אמו, שרה מלכה, הייתה בתו של דוד-אביו הרב דובער רבינוביץ'. למד בישיבת סלובודקה בקובנה, וכונה בישיבה "אלתר רוגולער" על שם עיירת מוצאו. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והיה מראשוני הלומדים בישיבת מרכז הרב אצל דודו הרב אברהם יצחק הכהן קוק שנשא לאישה בנישואיו השניים לאחות אביו, מרת רייזה-רבקה. בשלב מסוים נסע ללמוד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת המבורג בגרמניה, ושב לארץ ב-1929.
בשנות ה-30 החל לעסוק בכתיבה ועריכה תורנית. בשנת תרצ"ט (1939) ערך, יחד עם יצחק ורפל (לימים: רפאל), את המאסף "אמנה".
בשנות ה-40 יסד את "בית המדרש למשפט התורה", שאליו כינס תלמידי חכמים שעסקו בנושאי הלכה ומשפט על פי התורה. במשך שנים בית המדרש פעל מביתו. בשנות ה-50 ביקשו הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג להעביר את בית המדרש לבניין של מכון הרי פישל, אולם דרש שבית המדרש יתקיים כמוסד עצמאי. במסגרת בית המדרש הוציא הרב רבינוביץ' תאומים את סדרת הספרים "חוקת המשפט" על הלכות מכירה והלכות ירושה ועזבון. בשנת תש"ט היה מחברי ועדת פרס הרב קוק.
היה מראשוני העורכים של האנציקלופדיה התלמודית, וערך ערכים רבים בנושאים שונים. כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים, והתמחה בספרי המאירי. הוציא לאור (יחד עם הרב שמעון סטרליץ) את הספר בית הבחירה למאירי על מסכת מועד קטן, בתוספת הערות והגהות. בשנת תש"ה (1945) הוציא קובץ הלכתי על מצוות "הקהל". חיבר את "קונטרס הכנה", שסופח למסכת ביצה של סדרת הלכה ברורה ובירור הלכה.
קיבל מהרב גורן חוברת עם פרטי פרשיית האח והאחות (מתוך מאת הרבנים שנשלח להם חוברת זו) כדי להשתתף בהרכב הדיינים המתירים, אך כמו רובם, לא השיב תשובה.
נפטר בשנת תשל"ד, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
משפחתו

בנו הרב יעקב רבינוביץ' תאומים הוא חתנו של הרב שלום צבי שפירא, מחבר הספר "המאור שבתורה" על התורה, שכיהן כמשגיח בישיבת אור התורה בבני ברק.
בתו אלישבע נשואה לרבי אלעזר מאיר טייץ אב"ד אליזעבט, בנו של רבי פנחס טייץ.
בתו שרה מלכה נישאה לרב אליהו הורביץ, רב המדרשייה בפרדס חנה.
אחותו צפורה נישאה למשורר הרב שמעון כשר.
ספריו

בנימין רבינוביץ' תאומים (עורך), הַקְהֵל - קובץ למצות הקהל ובירור הלכותיה, ירושלים: מוסד הרב קוק תש"ו, באתר היברובוקס
לקריאה נוספת

הרב משה צבי נריה, 'בשדה הראי"ה', כפר הרא"ה תשנ"א, בסתר אוהל, עמ' 483–498
עקיבא אור

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1931 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  9 בפברואר 2013 (בגיל 81) תנובות, ישראל 
 שם לידה:  Karl Sebastian Sonnenberg 
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  אוניברסיטת ברדפורד 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הישראלית, מצפן 
 
עקיבא "עקי" אור (1931 - 9 בפברואר 2013) היה פעיל חברתי ופוליטי ישראלי שאף חיבר מספר ספרים בנושאי חברה ופוליטיקה. ממייסדי ארגון השמאל הרדיקלי האנטי ציוני - מצפן.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

עקיבא אור נולד בברלין בשנת 1931 בשם עקיבא זוננברג לברוך ואילזה זוננברג.
בשנת 1934, כשנה לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, היגרה המשפחה לפלשתינה שתחת המנדט הבריטי.
אור גדל בתל אביב-יפו, סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א', התאמן בקבוצת השחייה "ברית המכבים עתיד ת"א", והיה לאלוף הארץ לנוער בשחיית 200 מטר חזה. בשנת 1945 גויס לשורות ההגנה, שם שירת תחילה כמדביק כרוזים פוליטיים ברחובות תל אביב, ולאחר מכן, ב-1948 הצטרף לחיל הים והשתתף בקורס קציני ים ראשון של החיל.
אור עזב לפני סיום הקורס, זאת כדי להשלים את תעודת הבגרות, ולאחר מכן המשיך לשרת בחיל הים עד 1950.
במסגרת שירותו לקח חלק במלחמת 1948, עליה מספר, כי לא נאלץ לכוון נשק כלפי אף אחד במשך כל המלחמה, והיחידים שהפנו כלפיו נשק במלחמה, היו דווקא אנשים מהאצ"ל.
ביוגרפיה > תחילת מעורבותו הפוליטית

לאחר ששוחרר מחיל הים, הצטרף כנער סיפון לצי הסוחר הישראלי.
ובשנת 1951, בהיותו בן 20, השתתף בשביתת הימאים.
השביתה, שדוכאה ביד קשה ובכוח רב על ידי המשטרה, ההסתדרות ופלוגות הפועל - חוללה סערה ציבורית, וגרמה לעקיבא עצמו להצטרף לפוליטיקה.
תחילה הצטרף למפלגת השמאל הסוציאליסטית בראשות משה סנה, ולאחר כשנה הצטרף יחד איתה למפלגה הקומוניסטית הישראלית.
את ההצטרפות למפלגת השמאל הסוציאליסטית, הסביר עקיבא בכך ששוכנע לעשות זאת על ידי חבריו לשביתה, שרבים מהם הצטרפו למפלגה (בראשם נמרוד אשל).
לחברים הללו לא הייתה בעיה להצטרף לאחר מכן למק"י כאשר בוצע האיחוד בין המפלגות, עקב כך שזכרו לטובה את תמיכתם של חברי הכנסת מטעם מק"י בשובתים, וזכרו לטובה את הסיקור החיובי של שביתתם על ידי עיתונאים ביומון המפלגה - "קול העם".
בשנת 1955 עזב עקיבא את צי הסוחר הישראלי, עבר לירושלים, והחל בלימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית.
במהלך לימודיו באוניברסיטה, שימש כמזכיר התאחדות הסטודנטים הקומוניסטיים למדעים.
בשנת 1961 כתב עקיבא יחד עם משה מחובר את הספר "שלום, שלום, ואין שלום", ספר בן 516 עמודים שדן ביחסי ישראל-ערב משנת 1948 עד אותה עת, בצורה ביקורתית ונוקבת.
ביוגרפיה > עזיבת המפלגה הקומוניסטית והקמתה של מצפן

בשנת 1962, ארבעה מחברי מק"י: עקיבא אור (שהיה באותה התקופה סטודנט למתמטיקה ופיזיקה), ומשה מחובר (מי שהיה באותה התקופה מרצה למתמטיקה באוניברסיטה העברית) מסניף מק"י בירושלים, ועודד פילבסקי וירמיהו קפלן מסניף מק"י בתל אביב, שלחו מכתב לוועד המרכזי של מק"י.
במכתב ביקשו לפתוח את דפי הביטאונים קול העם וזו הדרך בפני ויכוח פוליטי פנים-מפלגתי, עוד הוסיפו כי אם דבר זה לא אפשרי, יש לפתוח ביטאון פנימי הגלוי רק לחברי המפלגה, בו כל חבר מפלגה יוכל להעלות שאלות על הכתב, להביע את דעתו ולקרוא את דעותיהם של חברים אחרים במפלגה.
הארבעה ראו בוויכוח הפנים-מפלגתי צורך קיומי, זאת בשל הגילויים החדשים שנחשפו בוועידות ה-20 וה-22 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, גילויים אשר חשפו את מדיניותו של סטלין בתקופת שלטונו על ברית המועצות, ונלוו להעברת ביקורת נוקבת על מדיניותו ועל פולחן האישיות אותו טיפח, הצעתם זו נדחתה.
בהמשך, לאחר שהצעתם נדחתה, העבירו שניים מן הארבעה (מחובר ואור), ביקורת חריפה וקוהרנטית יותר על המפלגה הקומוניסטית הישראלית במכתב, אותו שלחו לחברי הסניף של מק"י בירושלים.
בביקורתם, מתחו השניים ביקורת על הגופים הרשמיים של המפלגה, על כך שלא התוו תוכנית מגובשת על הדרך הישראלית להגעה לסוציאליזם, בנוסף מחו שוב, על החוסר בביקורת עצמית הקיים בתוך המפלגה, ועל גניזת מאמרי ביקורת שחיברו הארבעה (מאמרים שביקרו את הקו הרשמי של המפלגה) בידי העיתונים הרשמיים של המפלגה, זו הדרך וקול העם, מאמרים אשר לא פורסמו.
החברים בסניף ירושלים איימו על מחובר ואור בגירוש מן המפלגה, וראו בהם אויבי מעמד הפועלים, הניסיונות של אור ומחובר לאתגר את החשיבה המונוליטית הרשמית בסניף, נענו בבוז ובאיומים.
בשל כך, פרשו-סולקו הארבעה מן המפלגה, וחברו לפלג טרוצקיסטי חיפאי שפרש מן המפלגה הקומוניסטית הישראלית כמה שנים קודם לכן ולקבוצה של אוהדי המפלגה הקומוניסטית לשעבר - ויחדיו הקימו את הארגון הסוציאליסטי הישראלי (אס"י), שנודע על שם ביטאונו - מצפן.
בסרטו התיעודי של ערן טורבינר אודות מצפן: "מצפן: ישראלים אנטי-ציוניים", טען עקיבא אור כי הגבולות הרעיוניים של מצפן היו אנטי ציונות ואנטי-קפיטליזם, בתוך המרחב הזה, יכלו החברים להיות בעלי אידאולוגיות שונות: (טרוצקיסטים, אנרכיסטים, מאואיסטים), אך המהות שאיחדה את כל חברי הקבוצה הייתה התנגדות הן לקפיטליזם והן לציונות.
ביוגרפיה > חזרתו לארץ ואחרית ימיו

בשנת 1990, לאחר שהות של 26 שנים בלונדון, חזר אור להתגורר בישראל.
בהמשך, הצטרף לחוגי שמאל מסוימים בארץ, כמו הוועד הישראלי למען מזרח תיכון חופשי מנשק אטומי, ביולוגי וכימי.
עקיבא אור היה גרוש ואב לבת, והמשיך עד ליום מותו בפעילות פוליטית, הרצאות פתוחות וכתיבה על נושאים חברתיים.
אור נפטר בישראל, ב-9 בפברואר 2013.
ספרים שכתב

אתר הספרים של עקיבא אור שנגישים באופן חופשי לכל החפץ בהם
ספרים שכתב > בעברית

שלום שלום ואין שלום, (עם משה מחובר) ירושלים 1961, מהדורה שנייה, תל אביב, 1999
ממשטר נציגים לדמוקרטיה ישירה, מאמרים על משטר חדש, תל אביב, 1998
הבזקים", רסיסי זכרונות משנות ה-70, תל אביב, 2000
חלופה למדינה פסיכוטית: זהות, רוחניות, משטר, ונשק אטומי, בישראל, תל אביב, 2001
ממחאה למהפכה, תל אביב, 2003
פוליטיקה בלי פוליטיקאים, תל אביב, 2005
ספרים שכתב > בעברית > עריכה

קורנליוס קסטוריאדיס, הפילוסופיה המקורית והדמוקרטיה האמיתית, תרגום: חגי פורשנר, עריכה: עקיבא אור, תל אביב, 2002