הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
היסטוריה

"הג'יהאד האסלאמי בפלסטין" צמח מגרעין של סטודנטים פלסטינים שלמדו באמצע שנות השבעים באוניברסיטת זקאזיק במצרים, מעוז אסלאמי פונדמנטליסטי, בראשות פתחי אבראהים עבד אל-עזיז א־שקאקי, שהיה באותה עת סטודנט לרפואה באוניברסיטה זאת. ד"ר רמדאן שלח, שהיה המזכ"ל של הג'יהאד האסלאמי עד 2018, נמנה גם הוא עם הגרעין המייסד של הארגון. גרעין מייסד זה נואש מחוסר המעש של תנועת "האחים המוסלמים" ממנה צמחו אנשיו, וביקש לחקות את דרכן של תנועות הג'יהאד שפרחו אותה עת במצרים, ולהקים ארגון אסלאמי פלסטיני המשלב רדיקליזם אסלאמי עם לאומיות פלסטינית חסרת פשרות, כחלופה לתפיסה הלאומית החילונית של פת"ח ואש"ף. בשנים הראשונות זכה הארגון לעידוד מצד הממשל הצבאי הישראלי, כמשקל נגד לאש"ף וארגוני השמאל ברצועה.
האסלאם הרדיקלי בשטחים, הדוגל בקידום מטרותיו באמצעות טרור (ג'יהאד מזוין, בראייתו), הגיע לידי הבשלה רעיונית וארגונית בשלהי שנות השבעים וראשית שנות השמונים, עם שובם של שקאקי וחבריו לרצועת עזה. קבוצת הצעירים בראשותו החלה לפתח את הרעיונות המהפכניים שספגו במצרים ולהתאימם לנסיבות הזירה הפלסטינית תוך הינתקות מהמסגרת הרעיונית והארגונית של "האחים המוסלמים". המהפכה האסלאמית באיראן ב־1979 היוותה נדבך חשוב בעיצובו הסופי של הזרם המהפכני אשר לבש צביון ארגוני במהלך 1980–1981 עם הופעת "הג'יהאד האסלאמי" העזתי שנודע אז במספר שמות ובראשם "החלוץ האסלאמי". מייסדיו היו שניים: ד"ר פתחי עבד אל-עזיז שקאקי והשיח' עבד אל-עזיז עודה, מטיף דת ממחנה הפליטים ג'באליה, בן למשפחה פלסטינית שעקרה ב־1948 מאזור באר שבע. בשנים אלו הקים הארגון רשת של מסגדים, גני ילדים, מועדוני נוער ומוסדות צדקה באישור הממשל הצבאי.
לאחר שובם של פתחי שקאקי וחבריו לשטחים החלו אנשי הגרעין המייסד להקים בחשאי תשתיות פעילים באמצעות פעילות פוליטית וחינוכית, ובמקביל הוקמו גם תאי טרור חמושים. האוניברסיטאות והמסגדים בשטחים שימשו שניים מהאתרים החשובים שמהם באו תומכי הארגון בשלבי התגבשותו הראשונים. באותה עת אחמד יאסין, שהקים אחר כך את חמאס, פעל בשיתוף פעולה עם חלק מהפעילים. בדצמבר 1984 נידונו חמישה חברים של הארגון לבין 9 ל-13 שנות מאסר. בשלב זה חברי התנועה עדיין לא ביצעו פיגועים משמעותיים נגד מדינת ישראל. בשנים הבאות פעילי התנועה האיסלמית החלו לכפות אורח חיים נוקשה על תושבי הרצועה. במהלך שנת 1987 התגבשו שני הפלגים השונים של "הג'יהאד האסלאמי" ו"החמאס" באופן ברור. "הג'יהאד האסלאמי" החל לבצע שורה של פיגועים ורציחות של מתנגדים בקרב האוכלוסייה ברצועה. עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987, שיתפו פעולה על הפלגים השונים כולל פעילי אש"ף.
המחקר אודות הג'יהאד האסלאמי שנמצא ברשות "הביטחון המסכל" בבית לחם מציין כי הג'יהאד האסלאמי נטל חלק ביצירת האווירה הפסיכולוגית שהובילה לפרוץ האינתיפאדה הראשונה וכי חבריו היו בין הראשונים שהשתתפו באינתיפאדה.[דרוש מקור] לדבריו במהלך האינתיפאדה הראשונה פעל הג'יהאד האסלאמי להסלמת העימות עם ישראל ולהפיכתו למאבק מזוין. גירוש מנהיגו פתחי שקאקי ללבנון (1988), על פי הפרסום, הוביל לשלב מחדש בתולדות הארגון בכך שאפשר לו להדק את קשריו "עם העומק הערבי והאסלאמי" (קרי – סוריה ואיראן). בתקופה זאת, מציין הפרסום, התחזקו גם קשרי הארגון עם חזבאללה בלבנון. בכל מקרה, בראיית הארגון עצמו הוא זה שהתחיל את האינתיפאדה הראשונה, בפיגועים שביצע כחודשיים לפני התאריך המקובל לתחילתה.[דרוש מקור]
במטרה לטרפד את תהליך אוסלו, או "כשלהבות האינתיפאדה החלו להיכבות" לפי פרסום הג'יהאד האסלאמי, פתח הארגון בשורת פעולות טרור נגד ישראל, תוך אימוץ המתווה של "פעולות התאבדות צבאיות" ("אל-עמליאת אל-עסכריה אל-אִסתשהאדיה"). הארגון הוציא פיגועי התאבדות נגד ישראלים, שהחמור בהן הוא הפיגוע בצומת בית ליד (22 בינואר 1995), בו פוצצו עצמם 2 מחבלים מתאבדים בתוך ריכוז של חיילי צנחנים. בפיגוע נהרגו 21 חיילים ואזרח, והוא זעזע את דעת הקהל בישראל.
ב־26 באוקטובר 1995 נהרג מנהיג הארגון פתחי שקאקי במלטה על ידי סוכני המוסד, בעת שובו מלוב למקום מגוריו הקבוע בדמשק. במקומו מונה למזכיר הכללי של הארגון ד"ר רמדאן עבדאללה שלח, אשר נמנה, כאמור, עם הגרעין המייסד של הארגון.
אחד מפיגועי ההתאבדות הראשונים לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, בוצעה על ידי הארגון. בפיגוע מכונית התופת ליד שוק מחנה יהודה ב־2 בנובמבר 2000, סמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים נרצחו 2 אנשים.