stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלתר הילביץ
קורות חייו

נולד בזמבין (כיום בבלארוס) לרב מנחם מנדל הילביץ שכיהן כרבה של העיירה החסידית והיה חתנו של הרב אברהם לנדא מזמבין.
הילביץ למד תקופה קצרה בישיבת תומכי תמימים שבעיירה לובביץ בתקופת פעילותו של האדמו"ר מלובביץ' רבי שלום דובער שניאורסון (הרש"ב). גיסיו של הרב אלתר היו המשפיע הרב שילם קוראטין (משגיח ראשי בישיבת תומכי תמימים בלובביץ') והרב אברהם ברוך פבזנר (משפיע במינסק ואחר כך בחרקוב).
בעת המהפכה הקומוניסטית עזב את לימודיו בישיבה וחזר לביתו. לאחר מכן למד ב"אידפדטכניקום" (הטכניקום האידי הפדגוגי). בשנת תרפ"ה עבר להתגורר במינסק, שם הכיר את הרב משה צבי נריה ואישים נוספים, והתחבר לדרך הציונות הדתית. משך תקופה היה תלמיד באוניברסיטה המקומית ובמקביל למד בישיבות חב"ד מחתרתיות ברוסיה. הוא נאסר חמש פעמים על ידי השלטון הסובייטי.
לאחר שקיבל רישיון עלייה לארץ ישראל, בשנת תרצ"ג בערך, עבר לגור במוסקבה ועבד בתחילה בספרייה ע"ש לנין ולאחר מכן בעיריית מוסקבה, ובמקביל כיהן כרב בבית הכנסת מרינה רושצ'ה וכן למד קורסים בפסיכולוגיה. בתקופה זו ניסה לקבל ויזה יציאת מרוסיה אך סורב אחת-עשרה פעמים, ביניהן אחר שלוש פגישות עם נשיא רוסיה קלינין.
בשנת תרצ"ו עלה לארץ ישראל. נישא ללאה, בתו של הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. כעבור מספר שנים נפטרה. נישא לסימה כהן, בתו של הרב ישראל דב הכהן, הרב הראשון בהר-הכרמל. התיישב בחיפה ועסק בהוראה בישיבת 'תפארת ישראל'[דרוש מקור].
בשנת תש"ד נענה להצעת הרב מאיר בר-אילן לבוא לירושלים, שם השתלב במפעליו התורניים של בר-אילן, בראשם עריכת האנציקלופדיה תלמודית יחד עם הרב שלמה יוסף זוין.
בשנת תשי"א יצא בשליחות חינוכית ליוהנסבורג בדרום-אפריקה, בה עמד בראש החינוך היהודי, ניהל סמינר למורים ומדרשה. כמו כן, שימש שם כרב ופוסק. ביוהנסבורג קיבל דוקטורט לפילוסופיה מאוניברסיטת ויטווטרסראנד. עבודת הדוקטור שלו, חיבור על "הלכות צבא ובמיוחד על הזיקה לחשמונאים, למרד ולמשפחה" הוגשה לסנט האוניברסיטה לשם קבלת תואר ד"ר לפילוסופיה ואושרה על ידי הסנט. החיבור נותר בכתב יד.
משליחותו הארוכה שב לירושלים רק בשנת תשל"ה. לימים, הוציאה הקריה החינוכית בדרום אפריקה (על-שם אבידע - זלוטניק) ספר זיכרון מיוחד לרב הילביץ ולפעלו.
בשנותיו האחרונות היה מראשי "כולל מר"ץ" ("מרכז צוותים") במבשרת ירושלים.
חיבורים שכתב וערך

הרב הילביץ חיבר ספרים וכתב מאמרים הלכתיים רבים המתאפיינים בבקיאותו הרבה בספרות התלמודית וההלכתית. נהג לפרסם מאמרים בקביעות בבימה ההלכתית-מדעית 'סיני' ובירחון "ברקאי" שיצא לאור בקהילה היהודית ביוהנסבורג. זכה בפרס הרב קוק לשנת תשי"ב.
הוא היה שותף פעיל בעריכת חמשת הכרכים הראשונים של האנציקלופדיה התלמודית, ומעורכי התלמוד במהדורת 'אל המקורות'.
הרב הילביץ היה רמב"מיסט מובהק. בשנת תש"י הדפיס את ספרו הראשון, "ללשונות הרמב"ם", ובו ביאורים בספרי הרמב"ם המיוסדים על דיוקים בלשונותיו. באחת הביקורות שנכתבו על הספר נאמר: "הספר שלפנינו הוא בעצם ניסיון ראשון של קביעת סוג חדש של ביאורים על ידי צירוף אופן הניתוח של ישיבות ליטא עם גישה מודרנית של המדע התלמודי". רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שיגרו מכתבי ברכה והערות על הספר. מעיריית תל אביב קיבל הרב הילביץ את פרס הרב קוק לספרות תורנית מקורית על ספרו זה בשנת תשי"ב.
בשנת תשל"ז החל להוציא את סדרת הספרים חקרי זמנים, העוסקת בבירורים הלכתיים בזמני ומועדי השנה.
בהקדמתו לספרו 'חקרי זמנים' (ח"ב) פורס המחבר את תולדות משפחתו, ואת קרבת משפחתו לרב יחזקאל לנדא ולרב צבי הירש אשכנזי.
מבין כתביו שלא נדפסו: ספר עזר ללימוד שולחן ערוך יורה דעה בדמות תמצית ההלכות והגדרותיהן היסודיות.
ספריו

סדרת חקרי זמנים (ארבעה כרכים) - מחקרים ובירורים בזמני השנה בהלכה ומנהג לאור המקורות, שני הכרכים הראשונים בהוצאת מוסד הרב קוק.
ללשונות הרמב"ם – הוצאת מוסד הרב קוק (בתוספת מבוא מאת הרב שלמה יוסף זוין).
משפחתו

ילדיו: מנחם; נחמה אונטרמן (נשואה לאלן אונטרמן, רב לשעבר במנצ'סטר אנגליה, ומחבר ספרי עיון ביהדות); יהודה ; והדס.
נכדיו: הרב מאיר הילביץ, רב היישוב ברוכין בשומרון; יעל אונטרמן, מחברת ביוגרפיה על נחמה ליבוביץ Nehama Leibowitz: Teacher and Bible Scholar ועוד ספרים ומאמרים.
אלן אדייר

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1897 לונדון, בריטניה בריטניה 
 פטירה:  4 באוגוסט 1988 (בגיל 90) לונדון, בריטניה בריטניה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר הארו 
 בן או בת זוג:  אניד ויולט אידה וורד (28 באפריל 1919–?) 
 צאצאים:  Desmond Allan Shafto Adair, Juliet Enid Adair, Bridget Mary Adair, Robert Dudley Shafto Adair, Annabel Violet Adair 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1916–1947 (כ־31 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד  דיוויזיית המשמר המשוריינת מפקד דיוויזיית המשמר מפקד הדיוויזיה ה-13
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מסדר האמבט (עמית)  מסדר האימפריה הבריטית (אביר הצלב הגדול)   אות השירות המצוין   הצלב הצבאי
 
סר אלן הנרי שפטו אדייר, הברונט השישי (באנגלית: Sir Allan Henry Shafto Adair, 6th Baronet‏; 3 בנובמבר 1897 - 4 באוגוסט 1988) היה קצין בכיר בצבא הבריטי, ששירת בשתי מלחמות העולם; כמפקד פלוגה במשמר הגרנדירים במלחמת העולם הראשונה, וכמפקד דיוויזיית המשמר המשוריינת במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אדייר נולד ב-3 בנובמבר 1897 בלונדון, והיה בנם היחיד של סר רוברט שפטו אדייר, הברונט החמישי, ומרי בוסאנקט. הוא למד בבית הספר הארו בין השנים 1912–1916.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

אדייר לחם במלחמת העולם הראשונה. הוא הצטרף לצבא הבריטי, וב-2 במאי 1916 הצטרף לגדוד ה-5 (מילואים) של משמר הגרנדירים. מינואר 1917 ואילך שירת בתעלות החזית המערבית בצרפת ובלגיה כחלק מהפלוגה ה-2, הגדוד ה-3, משמר הגרנדירים, בדרגת לוטננט. הגדוד היה חלק מחטיבת המשמר ה-2 בדיוויזיית המשמר. הקרב הגדול הראשון של אדייר היה במרדף אחר הצבא הגרמני הנסוג לקו הינדנבורג. הדיוויזיה השתתפה אז בקרב פשנדל, אולם אדייר לא השתתף בקרב, עקב פציעה שנגרמה לו בתאונת אופניים בתחילת יולי 1917. הוא חזר לגדודו בינואר 1918.
מה-22 בספטמבר עד 11 בנובמבר 1918, פיקד אדייר על פלוגה, ואף על פי שנפצע ברגלו ב-4 בנובמבר, הוא המשיך בפיקוד עד שהוחלף למחרת, ועל כך קיבל את עיטור הצלב הצבאי.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, גדודו של אדייר חזר ללונדון, וב-29 בספטמבר 1923 הועלה לדרגת קפטן בגדוד ה-2. הוא הועלה לדרגת מייג'ור ב-22 במאי 1932, וחזר לגדוד ה-3 לשמש כסגן המפקד עד ה-11 באפריל 1940, שבעה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר זמן קצר כמדריך הראשי ביחידה להכשרת צלפים של יחידת הרגלים 161 בסנדהרסט, הוא חזר לגדודו ב-8 במאי 1940 שם מונה למפקד הגדוד ה-3 בדרגת לוטננט קולונל. הגדוד, שהיה חלק מחטיבת המשמר ה-1 של הדיוויזיה ה-1, מצא את עצמו במהרה בעובי הקורה וחייליו לחמו במהלך קרבות בלגיה וצרפת והחזיקו את ההיקף נגד התקפות גרמנים במהלך פינוי דנקירק. רב-טוראי הארי ניקולס מגדודו של אדייר, זכה באחד מצלבי הוויקטוריה הראשונים של המלחמה.
ב-17 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד חטיבת המשמר העצמאית ה-30, וב-15 בספטמבר 1941 מונה למפקד חטיבת המשמר המשוריינת ה-6, והועלה לדרגת בריגדיר.
ב-12 בספטמבר 1942 מונה אדייר למפקד דיוויזיית המשמר המשוריינת במקום אוליבר ליס, ולאחר אימון הדיוויזיה ברחבי בריטניה במשך 21 חודשים, נחתה הדיוויזיה בנורמנדי כחלק מהמערכה בנורמנדי ב-28 ביוני 1944, כחלק מהקורפוס ה-8 בפיקודו של ריצ'רד אוקונור, ונטלה חלק במבצע גודווד ביולי, ולאחר מכן במבצע בלוקוט ביולי / אוגוסט. לאחר הפריצה של בעלות הברית מנורמנדי, התקדמה הדיוויזיה ברחבי צפון צרפת ובלגיה כחלק מהקורפוס ה-30 בפיקודו של בריאן הורוקס. הדיוויזיה שחררה את בריסל, לאחר התקדמות חסרת תקדים מדוואי, 97 מיל (156 קילומטרים) משם, תוך 14 שעות בלבד.  הדיוויזיה קיבלה תפקיד מוביל במתקפה הקרקעית במבצע מרקט גארדן בספטמבר. היא הוחזקה בעתודה במהלך הקרב על הבליטה בדצמבר, ולאחר מכן לחמה בקרב הרייכסוואלד (מבצע ממשי) בפברואר ומרץ 1945. לאחר התקדמותה בגרמניה והכניעה הגרמנית במאי 1945 נותרה דיוויזיה כחלק מחיל הכיבוש, אך ב-12 ביוני 1945 היא הוסבה לדיוויזיית חי"ר, דיוויזיית המשמר.
מדצמבר 1945, שלושה חודשים לאחר כניעתה של יפן, עד נובמבר 1946, שימש אדייר כמפקד הדיוויזיה ה-13, שהוצבה ביוון במהלך מלחמת האזרחים, והועלה לדרגת גנרל ב-25 ביולי 1946. אדייר פרש משירות פעיל ב-11 במרץ 1947, אך נשאר בעתודת המילואים עד ה-3 בנובמבר 1957, יום הולדתו ה-60.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

אדייר מונה לאקסון ב"יומן של המשמר", שומרי ראש הטקסיים של המלך, ב-21 בנובמבר 1947, זכה לקידום לדגל ב-30 ביוני 1950 ואז לסגן ב-31 באוגוסט 1951, ולבסוף פרש ב-14 בנובמבר 1967.
הוא כיהן כמנהל בית הספר הארו משנת 1947 עד 1952, היה קולונל הכבוד של משמר הגרנדירים בשנים 1961 עד 1974, וסגן הגרנד מאסטר של לשכת הבונים החופשיים בין השנים 1969 עד 1976.
חיים אישיים

ב-28 באפריל 1919 התחתן אדייר עם אניד ויולט אידה וורד (1897–1984). נולדו להם שני בנים; לוטננט דזמונד אלן שפטו אדייר (1920–1943), נהרג בפעולה באיטליה,  ורוברט דאדלי שפטו אדייר (1923–1925), ושלוש בנות; ברידג'ט מרי אדייר (נולדה ב-1928), ג'ולייט אניד אדייר (נולדה ב-1930) ואנבל ויולט אדייר (נולדה ב-1937).
אדייר ירש את אביו בתפקיד הברונט השישי ב-9 באוקטובר 1949 וכן את בית המשפחה בפליקסטון הול בסאפוק. עם זאת, נטל האחזקה והתחזוקה שלו, בשילוב עם חובות מוות כבד, גרמו לו למכור את הנכס בשנת 1950. בזכרונותיו ב-1986 תיאר אדר את פליקסטון הול כ"מוזוליאום עצום ולא נוח, ללא הסקה מרכזית ראויה. בחורף הילדים נאלצו ללבוש את המעילים שלהם כשעברו מחדר לחדר". הוא נהרס תוך שנתיים. לאחר מכן התיישב אדייר בכפר ראוונינגהאם שבנורפוק.
אדייר נפטר ב-4 באוגוסט 1988 בגיל 90, ומאחר ולא הותיר בנים נכחד תוארו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hans Houterman & Jeroen Koppes. "British Army Officers 1939–1945 (Acarnley to Aizlewood)". unithistories.com. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Doherty, pps. 167–168
↑  "Guards Armoured Division" (PDF). britishmilitaryhistory.co.uk. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, May 2019)
↑  "Adair, Sir Allan". ww2guards.com. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Casualty Details: Adair, Desmond Allan Shafto". Commonwealth War Graves Commission. 2016. נבדק ב-24 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Townend, Peter (1970). "Maj.-Gen. Sir Allan Henry Shafto Adair, 6th Bt.". Burke's Peerage and Baronetage (105th ed.). London, UK: Burke's Peerage Ltd. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hancock, Ian. "The Adair Family". aviationmuseum.net. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2011. נבדק ב-15 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr88004790  VIAF: 4773581   WorldCat (עם VIAF): 4773581 
זירות שמחה כשכוחות בריטים משחררים את בריסל, 4 בספטמבר 1944. אלן אדייר, מפקד דיוויזיית המשמר המשוריינת, צופה בקהל מטנק הפיקוד קרומוול .
אליס סטיוארט

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1906 שפילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 ביוני 2002 (בגיל 95) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Alice Mary Naish 
 ענף מדעי:  אפידמיולוגיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה לנשים בלונדון  גירטון קולג'  St Leonards School 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד  בית החולים המלכותי החופשי 
 פרסים והוקרה:  פרס הקיום הנכון (1986) 
 
ד"ר אליס מרי סטיוארט (אנגלית: Alice Mary Stewart; נולדה בשם נאיש; 4 באוקטובר 1906 – 3 ביוני 2002) הייתה רופאה ואפידמיולוגית בריטית, שהתמחתה ברפואה חברתית והשפעות הקרינה על הבריאות. המחקר שלה בנושא מחלות הנגרמות כתוצאה מקרינה בקרב עובדים במפעל ייצור הפלוטוניום הנפורד בוושינגטון, מצוטט לעיתים קרובות על ידי מי שמבקש להדגים כי אפילו מינון נמוך מאוד של קרינה גורם סכנה משמעותית. היא הייתה האדם הראשון שהציג את הקשר בין צילומי רנטגן של נשים בהריון למחלות של ילדיהן. היא זכתה בפרס הקיום הנכון בשנת 1986 "על שחשפה בפניה של האופוזיציה הרשמית את הסכנות האמיתיות של קרינה ברמה נמוכה."
ראשית דרכה

סטיוארט נולדה בשפילד, אנגליה, בת לשני רופאים, לוסי (נולדה וולבורן) ואלברט נאיש. שניהם היו חלוצים ברפואת ילדים, ושניהם הפכו לגיבורים בשפילד בגלל מסירותם לרווחת הילדים. אליס למדה לימודים קדם רפואיים במכללת גירטון, קיימברידג', ובשנת 1932 סיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה לנשים בלונדון. היא צברה ניסיון בתפקידים בבתי חולים במנצ'סטר ובלונדון, לפני שחזרה לבית החולים רויאל פרי להתמחות בייעוץ. בשנת 1941 החלה ללמד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אוקספורד, וכאן היא פיתחה את התעניינותה ברפואה חברתית, בייעוץ לבעיות בריאות שחוו עובדים בתחום התחמושת בזמן מלחמה.
מחקרים אפידמיולוגיים

המחלקה לרפואה חברתית ומונעת באוקספורד הוקמה בשנת 1942, כאשר סטיוארט הייתה עוזרת ראש היחידה. בשנת 1950 היא הצליחה כראש היחידה, אך לאכזבתה לא קיבלה את התואר "פרופסור", כפי שהוענק לקודמתה, מכיוון שבשלב זה, המשרה כבר לא הייתה בעלת חשיבות רבה. עם זאת, בשנת 1953 הקצתה המועצה למחקר רפואי כספים למחקר החלוצי שלה על צילומי רנטגן כגורם לסרטן בקרב ילדים, עליו עבדה משנת 1953 ועד 1956. בתחילה נתפסו תוצאותיה כרעועות. הממצאים שלה על נזק עוברי, שנגרמו על ידי צילומי רנטגן של נשים בהריון, התקבלו בסופו של דבר ברחבי העולם והשימוש בצילומי רנטגן רפואיים במהלך ההריון ובגיל הרך הופחתו כתוצאה מכך (אם כי זה לקח כשני עשורים וחצי). סטיוארט פרשה בשנת 1974.
המחקר המפורסם ביותר שלה הגיע לאחר פרישתה הרשמית, בזמן ששימשה כחברת כבוד במחלקה לרפואה חברתית באוניברסיטת בירמינגהם. יחד עם פרופסור תומאס מנקוסו מאוניברסיטת פיטסבורג, היא בחנה את רישומי המחלה של עובדים במפעל ייצור הפלוטוניום הנפורד, במדינת וושינגטון, ומצאה שכיחות גבוהה בהרבה של בעיות בריאות הנגרמות על ידי קרינה ממה שצוין במחקרים רשמיים. סר ריצ'רד דול, האפידמיולוג המוערך על עבודתו בנושא מחלות הקשורות לעישון, ייחס את ממצאיה האנומליים לניתוח סטטיסטי "מפוקפק" שביצע עוזרה, ג'ורג ניל (שהיה מודע, אך ייתכן וחישב בצורה שגויה את "דיווח היתר" הלא מכוון של אבחוני סרטן ביישובים הסמוכים לעבודות המפעל). סטיוארט עצמה הכירה בכך שתוצאותיה היו מחוץ לטווח הנחשב למובהקות סטטיסטית. אולם כיום, תוצאותיה מוערכות כתגובה להטיה בדוחות שהופקו על ידי התעשייה הגרעינית.
בשנת 1986 היא התווספה לסגל הכבוד של קרן הקיום הנכון, פרס שנתי שהוענק בסטוקהולם. סטיוארט קיבלה בסופו של דבר את התואר הנחשק של "פרופסור" באמצעות מינויה כפרופסור חבר בליידי מרגרט הול, אוקספורד. בשנת 1997 סטיוארט הוזמנה להיות היו"ר-ית הראשונה של הוועדה האירופית לסכנות קרינה.
הערות שוליים

↑  McCoubrey, Carmel. "Alice Stewart, 95; Linked X-Rays to Diseases" (באנגלית). נבדק ב-2018-08-08.
↑  "Alice Stewart". The Right Livelihood Award (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-01-08.
1 2  Doll, Richard (בינואר 2006). "Alice Stewart". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford, England: Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/76998. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Stewart, Alice M; J.W. Webb; B.D. Giles; D. Hewitt, 1956.
↑  Mancuso, Thomas; Stewart, Alice; Kneale, George (בנובמבר 1977). "Radiation exposures of Hanford workers dying from cancer and other causes". Health Physics. MacLean VA: Health Physics Society. 33 (5): 369–385. doi:10.1097/00004032-197711000-00002. ISSN 1538-5159. PMID 591314. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Stewart, Alice; Kneale, George (1978). "Low-dose radiation". The Lancet. 312 (8083): 262–263. doi:10.1016/S0140-6736(78)91772-5. ISSN 0140-6736. PMID 79054. [our] approach requires either much larger doses than were encountered in the Hanford study or a much larger data base
↑  Martin, John (בנובמבר 1980). "On cancer and radiation". Bulletin of the Atomic Scientists. Chicago, IL. 36 (9): 59. The 90 percent confidence interval is bounded by the range from 380 to 448 cancer deaths. Thus 442 deaths is not a statistically significant deviation from the average expectation.…Kneale and Stewart do not claim their results to be statistically significant {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Mole, R. H. (1 במאי 1982). "Hanford radiation study". British Journal of Industrial Medicine. London: BMJ Publishing. 39 (2): 200–202. doi:10.1136/oem.39.2.200. ISSN 0007-1072. PMC 1008976. PMID 7066239. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Alice Stewart". Laureates. Right Livelihood Foundation. 2007. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 2008. נבדק ב-6 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vines, Gail (28 ביולי 1995). "A Nuclear Reactionary". Times Higher Educational Supplement. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Staff writers (2003). "Background: the ECRR". European Committee on Radiation Risk. נבדק ב-2009-06-18.
Greene, Gayle (1999). The Woman Who Knew Too Much — Alice Stewart and the Secrets of Radiation. Ann Arbor MI: University of Michigan Press. ISBN 0-472-11107-8.
הערות שוליים > הספדים

Anthony Tucker, Guardian, Friday 28 June 2002. Alice Stewart: Pioneering woman scientist whose research into the dangers of x-rays and nuclear radiation shook the establishment. Published in Environment section
Carmel McCoubry, New York Times, Thursday 4 July 2002. Alice Stewart, 95; Linked X-Rays to Diseases. Published in Section B, page 8.
Caroline Richmond,  US National Library of Medicine National Institutes of Health, 23 June 2002. Alice Mary Stewart.
Bithell, John F (בדצמבר 2002). "Obituary: Professor Alice Stewart". Journal of Radiological Protection. 22 (4): 425–8. Bibcode:2002JRP....22..425B. doi:10.1088/0952-4746/22/4/601. PMID 12680428. {{cite journal}}:  (עזרה)Bithell, John F (בדצמבר 2002). "Obituary: Professor Alice Stewart". Journal of Radiological Protection. 22 (4): 425–8. Bibcode:2002JRP....22..425B. doi:10.1088/0952-4746/22/4/601. PMID 12680428. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13746654n (data)  GND: 118952382  ISNI: 0000 0000 7859 8453  LCCN: nr90018173  NTA: 074622749  SNAC: w6hf1311  SUDOC: 060790032  VIAF: 30336445   WorldCat (עם VIAF): 30336445
אם פיפל

| --- | --- |

אם פיפל
 מקום הקמה:  מנצ'סטר 
 מוקד פעילות:  בריטניההממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 סוגה:  האוס דאנס אלקטרוני
 חברת תקליטים:  Deconstruction Records
 www.mpeoplemusic.com
 חברים
 הת'ר סמול מייק פיקרינג פול הרד שוֹבֵל
 
אם פיפל (אנגלית: M People) היא להקת דאנס בריטית ממנצ'סטר שידעה הצלחה לאורך שנות התשעים. שמה נגזר מהאות הראשונה בשמו של מייק פיקרינג, המייסד. תחילה תכננו חברי ההרכב להכין רשימה של סולנים שונים לכל שיר, אולם אז התגלתה הת'ר סמול והפכה לזמרת הראשית של הלהקה.
הצלחה ראשונה מסוימת של אם פיפל הייתה בסצנת מועדוני הלילה במנצ'סטר, שם פיקרינג שימש כדי ג'יי, ואולם ההגעה המשמעותית לתודעה העולמית ארעה ב-1993 עם הלהיט "One Night in Heaven" ("לילה אחד בגן עדן") שהגיע למקום גבוה במצעד הבריטי ולמקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקני בשנה העוקבת; ועם "Moving on Up" ("מתקדמים"), ששובץ כפסקול במספר סרטים (בהם "ללכת עד הסוף", 1997) והיה ללהיטה הגדול ביותר של הלהקה. האלבום "Elegant Slumming", שהכיל את שני השירים האלה, נכנס למקום השני במצעד הבריטי עת יצא ב-1993, וב-1994 זיכה את הלהקה בפרס מרקיורי.
בשנים 1994 ו-1995 זכתה אם פיפל בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בקטגוריית הרכב הדאנס הבריטי הטוב ביותר, עבור האלבום "Bizarre Fruit" ("פרי מוזר"), ששהה בעשירייה הפותחת של מצעד האלבומים למשך ארבעה חודשים עד 1996. ראויים לציון מהתקליט הם השירים "Open Your Heart" ("פתח את לבך") ו-"Search for the Hero" ("חפש את הגיבור") ששימש בקמפיין הפרסום של פיג'ו 406. בטקס של שנת 1995 ביצעה הלהקה שיר לצד סטינג.
באותה שנה פנו אם פיפל לסיבוב הופעות עולמי, ובארצות הברית הגיעו שיריהם חמש פעמים לחמישייה הפותחת של מצעד הדאנס. האלבום "Bizarre Fruit II" ("פרי מוזר 2"), שכלל רמיקסים - ושאותו קידמו במסעם, היה לאחד מרבי-המכר של העשור. לאורך קיץ 1996 הם ערכו מספר מופעי-חוצות, שבראשם הופעה באולד טראפורד עבור ה-BBC, בה נחוגה אליפות יורו 1996, כשלצד אם פיפל אמנים רבים ובהם מאדנס וסימפלי רד.
בסתיו 1997 יצא התקליט "Fresco" והגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, כשהוא ממשיך ומוכר מעל מיליון עותקים - אלבום פלטינה. הסינגלים מהאלבום הפכו את הלהקה לאחת מיוצרות-הלהיטים העקביות ביותר של שנות ה-90 הן במכירות והן בהשמעה רדיופונית. בשנה שלאחר מכן יצא "The Best of M People" ("הטוב ביותר של אם פיפל"), אלבום אוסף שבו גם שלושה שירים חדשים. הוא מכר 1.75 מיליון עותקים והגיע למקום השני.
דיסקוגרפיה

1991 - Northern Soul
1993 - Elegant Slumming
1994 - Bizarre Fruit
1995 - Bizarre Fruit II
1997 - Fresco
1998 - The Best of M People
1999 - Testify
2005 - Ultimate Collection
2005 - Ultimate Collection: The Remixes
אנדריאה תומפסון

| --- | --- |

תומפסון בכנס קומיק-קון אריזונה, 2013
 לידה:  6 בינואר 1960 (בת 64) דייטון, אוהיו, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 בן או בת זוג:  ג'רי דויל (1995–1997) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדריאה תומפסון (באנגלית: Andrea Thompson; נולדה ב-6 בינואר 1960) היא שחקנית אמריקאית הידועה בזכות השתתפותה בסדרות הטלוויזיה "פלקון קרסט", "בבילון 5", "ג'אג", "24" ו-"NYPD Blue".
תפקידה הקולנועי הגדול הראשון היה בסרט הקולנוע "וול סטריט" משנת 1987. בשנת 1989 היא לוהקה לתפקיד ג'נל אריקסון רבת התככים בעונתה האחרונה של הסדרה "פלקון קרסט", וכן גילמה את דמותה של העיתונאית מגי דוסון בפרק העונה השלישית של "זינוק לאתמול". בשנת 1993 היא לוהקה לתפקיד הטלפתית המסחרית טליה וינטרס בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" למשך שתי העונות הראשונות של הסדרה.
בהמשך, תומפסון הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "ג'אג" בתפקיד קומנדר אליסון קרניק, העוזרת לפרקליט הצבאי הראשי של הצי והמפקחת הראשית על הארמון ראב. היא הייתה לאחת מהשחקנים שעזבו את הסדרה בעקבות ביטולה ברשת NBC לפני שנודע שהסדרה עוברת לרשת CBS. לאחר מכן, היא שיחקה בתפקיד הבלשית ג'יל קירקנדל למשך ארבע עונות בסדרה "NYPD Blue", ועזבה בשנת 2000 כדי להתחיל קריירה עיתונאית.
באמצע שנות ה-2000, תומפסון חזרה למשחק עם הופעות אורח בסדרות "24", "בונז" ו"מחשבות פליליות".
אנדרה-גאסטון פרטלה

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1874 Wassy, צרפת 
 פטירה:  6 בדצמבר 1969 (בגיל 95) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 דרגה:  גנרל ארמייה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב המלחמה 1914–1918  צלב גדול של לגיון הכבוד  המדליה הצבאית הצרפתית  אביר הצלב הגדול של מסדר הכתר האיטלקי 
 
אנדרה-גאסטון פרטלה (בצרפתית: André-Gaston Prételat;‏ 14 בנובמבר 1874 – 6 בדצמבר 1969) היה גנרל בצבא הצרפתי במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פרטלה נולד ב-14 בנובמבר 1874 בווסי, שמפאן, ובשנת 1894 התגייס לצבא צרפת. בין השנים 1910 עד 1912, הוא שירת כנספח צבאי בטנג'יר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה ראש מטה הדיוויזיה ה-70 (1915) ואחר כך של הקורפוס ה-23 (1916), לפני שהפך למפקד הרגימנט ה-159 וסגן ראש מטה הארמייה הרביעית בפיקודו של אנרי גורו (1917) ולבסוף לראש מטה הארמייה הרביעית. לאחר שביתת הנשק הוא הפך לראש מטה צבא אלזס (1918), כוחות הכיבוש באלזס-לורן (שסופחה על ידי צרפת מגרמניה).
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה הוא חזר למושבות צרפת, ושימש כראש מטה בלבנט בשנים 1919–1923, אחר-כך שימש כראש מטהו של גורו במשך ארבע שנים משנת 1923. לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה ה-1 (1927 עד 1930), האזור הצבאי ה-11 (1930) ולבסוף על האזור הצבאי פריז (המכונה גם האזור הצבאי השני, משנת 1930 עד 1934). משנת 1934 לפרוץ מלחמת העולם השנייה היה חבר במועצת המלחמה העליונה.
בשנת 1938 הוא מונה למפקד של הארמייה השנייה, ובאותו תפקיד הוא ערך תרגילים באותה שנה שגילו כי הארדנים לא היו יכולים להגן מפני פלישה גרמנית, אך הואשם בפסימיות. הוא ציין את חולשות הביטחון בביצור ההגנתי בגבול הצפון-מזרחי של צרפת בדצמבר 1938 וניסה לטפל בהן בשיפורים שתכנן באפריל 1939, אך כמעט שלא נעשו מאמצים בעניין זה עם תחילת המלחמה בספטמבר 1939.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

פרטלה התנגד בגלוי לכניסה למלחמה עם גרמניה יחד עם חבר אחד נוסף במועצת המלחמה, אך עם זאת שלח את קבוצת הארמיות השנייה למתקפה נגד קו זיגפריד הגרמני בחבל הסאר ב-8 בספטמבר. המתקפה הופסקה ארבעה ימים בלבד לאחר שהחלה בהוראת ראש המטה הצרפתי מוריס גמלאן, ופרטלה משך את קבוצת הארמיות השנייה אל מאחורי קו מאז'ינו, בגזרה הצפונית-מזרחית של החזית הצפונית הצרפתית, שם נשארו עד פרוץ המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-10 במאי 1940.
תחילה השמיט פרטלה את כוחותיו, שלא היו מספקים במספרם למשימה שעמדה לרשותה, אולם כבר בשבוע השני פרס פרטלה יחידות ישירות מול המתקפה הגרמנית בצפון-מערב עם 20 מתוך 30 הדיוויזיות שלו. ב-26 במאי, מחשש שהכוחות הגרמניים יאגפו את כוחותיו מעורפם, ביקש פרטלה רשות לסגת אך לא קיבל אישור לכך. כוחותיו נשארו על כנם עד שהקריסה של הכוחות החלה, וב-12 ביוני הצטווה לסגת. כוחותיו הוקפו זמן קצר לאחר מכן על ידי חיילים גרמנים, אך הם המשיכו במאמציהם לזמן קצר גם לאחר הסכם הכניעה הצרפתית ב-22 ביוני 1940.
לאחר מכן פרש פרטלה מהצבא והתגורר בפריז, עד מותו ב-6 בדצמבר 1969.
הערות שוליים

↑  Benoit Lemay (19 ביולי 2010). Erich Von Manstein: Hitler's Master Strategist. Casemate Publishers. p. 133. ISBN 978-1-935149-26-2. נבדק ב-27 בינואר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb171436204 (data)  GND: 1037145372  ISNI: 0000 0003 9858 3189  Léonore: 307609  SUDOC: 103935029  VIAF: 208990067   WorldCat (עם VIAF): 208990067
אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה

| --- | --- |

 תחום:  תעשיית המוזיקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 מטה הארגון:  יוהנסבורג 
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 mediamonitoringafrica.org
 
אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה (באנגלית: Entertainment Monitoring Africa; לשעבר מדיהגייד סאות' אפריקה; Mediaguide South Africa) הוא ארגון האחראי על פרסום מצעדי המוזיקה בדרום אפריקה. החברה מספקת מצעד מוזיקה של עשרת הגדולים ושל 100 הגדולים (כאשר 100 הגדולים ניתנת בתשלום). מצעדי המוזיקה מתבססים על נתונים שמתקבלים מ-48 תחנות רדיו ו-8 ערוצי טלוויזיה.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד המוזיקה היה "Blurred Lines" של רובין ת'יק, T.I. ופארל ויליאמס.
בשנת 2014, במאמר שנכתב בעיתון City Press (אנ') נכתב כי: "[מצעדים אלו] נמצאים בסטנדרט של תעשיית המוזיקה בכל מה שקשור למעקב אחר שירים המושמעים ברדיו".