stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליה מאיסה
הערות שוליים

↑  Robert L. Cleve. Some Male Relatives of the Severan Women. Historia: Zeitschrift für Alte Geschichte, Bd. 37, H. 2 (2nd Qtr., 1988), page 196
↑  Michael Grant. The Severans: The Changed Roman Empire. Psychology Press, 1996 page 24
↑  Fik Meijer.Emperors Don't Die in Bed. Routledge, 2004 page 78
↑  The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193–337, Edited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005 page 21
↑  The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193–337, Edited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005 page 21
↑  Martijn Icks. The Crimes of Elagabalus: The Life and Legacy of Rome's Decadent Boy Emperor. Harvard University Press 2012 page 17
↑  Jasper Burns Great Women of Imperial Rome: Mothers and Wives of the Caesars Routledge 2006 pp-209-212
1 2  The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193–337, Edited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005 page 22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273174205171  GND: 123946301  ISNI: 0000 0000 2333 2375  LCCN: n81152361  VIAF: 55482864   WorldCat (עם VIAF): 55482864
עדי קיסר

| --- | --- |

עדי קיסר, 2014
 לידה:  11 בדצמבר 1980 (בת 44) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודייה
 עיסוק:  משוררת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה 
 שפות היצירה:  עברית
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 פרסים והוקרה:  פרס פסח מילין - 2013  פרס ברנשטיין לספרות - 2015  פרס למשוררים צעירים מטעם משרד התרבות - 2015
 
עדי קיסר (11 בדצמבר 1980) היא משוררת ישראלית, מנהלת אמנותית, עורכת ומייסדת תנועת       "ערס פואטיקה". שירים מספריה תורגמו לשפות רבות ופורסמו בארץ ובעולם.
גרפיטי של עדי קיסר בקיר החיצון של בית הקפה תמול שלשום בירושלים; צויר על ידי אמני קבוצת "ועדת קישוט"
ביוגרפיה

קיסר נולדה וגדלה בשכונת גילה שבירושלים, בת שלישית מבין ארבעה ילדים במשפחה ממוצא תימני. אמה, ציונה קיסר, היא גננת לחינוך מיוחד, ואביה, בני קיסר, הוא דפס. משפחתה של אמה עלתה לישראל בשנות ה-50 מהכפר גדס שבתימן. משפחת אביה עלתה לישראל בשנת 1882 מהעיר צנעא. סבא רבא של קיסר, שלום כסאר, היה מורי.
מגיל צעיר, חוותה קיסר עלבונות על רקע צבע עורה והבינה לדבריה כי היא שייכת לקבוצה ממעמד חברתי נמוך. במהלך שירותה הצבאי כמדריכת חי"ר, החלה לפתח תודעת זהות מזרחית. לאחר שירותה הצבאי, טיילה בדרום אמריקה ולאחר מכן התגוררה מספר חודשים בניו יורק. בשובה לישראל, עבדה ככתבת תרבות במקומון הירושלמי 'ידיעות ירושלים'. בשנת 2009 עברה להתגורר בתל אביב והחלה לכתוב בעכבר העיר.
השכלה

2006 – בוגרת תואר הנדסאי בחוג לקולנוע ולטלוויזיה מטעם המכללה האקדמית הדסה ירושלים.
2008 – בוגרת תואר ראשון (B.A) במדעי הרוח והחברה מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
2010 – בוגרת תואר שני (M.F.A) בחוג לקולנוע ולטלוויזיה (מסלול תסריטאות) מטעם אוניברסיטת תל אביב (מצטיינת דיקן).
יצירתה ופועלה

לאורך חייה, עסקה קיסר בכתיבה עיתונאית ובכתיבת תסריטים אולם לא בכתיבת שירה. לתחום השירה הגיעה בגיל 32 לאחר שנתקלה במקרה בשירים על גזרי עיתון. עד לאותה עת, שירה נתפסה בעיניה כאליטיסטית ומנוכרת. בשנת 2012, לאחר שקיסר התוודעה ליצירותיהם של המשוררים סמי שלום שטרית, יונה וולך, יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ', מירי בן שמחון, ויקי שירן וארז ביטון – איתן, לדבריה, הצליחה לראשונה להזדהות – החלה לכתוב שירה בעצמה. קיסר יוצאת נגד התפיסה לפיה שירה היא נחלתה של אליטה מובחרת אלא טוענת כי השירה שייכת לכולם. לדבריה, שירה צריכה להיות נוכחת בבתים וברחובות ולא להיות מרוחקת על מדפים בספריות, אחרת אין בה טעם. משנת 2017, החל משרד החינוך לכלול את שיריה בתוכנית לימודי החובה בשיעורי ספרות בבתי הספר העל יסודיים ממלכתיים, ושיריה נלמדים גם בתוכנית ללימודי תרבות ערבית-יהודית באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון.
קיסר מרצה, מבקרת ספרים בעיתון הארץ ומנחת סדנאות כתיבה. לימדה במסלול כתיבה יוצרת בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב. שירים מספריה הולחנו, תורגמו לעשר שפות ופורסמו בכתבי עת ובעיתונים בארץ ובעולם.
יצירתה ופועלה > ערס פואטיקה

קיסר, שתפסה את ערבי השירה הישראלים כמתנשאים וזרים, החליטה בינואר 2013 לייסד ערב שירה לו קראה 'ערס פואטיקה' (משחק מילים עם המושג 'ארס פואטיקה') כדי לכונן מקום בו תרגיש בנוח לשתף את יצירותיה. קיסר בחרה בכינוי הגנאי ערס על מנת לבצע ניכוס מחדש למושג זה ולהפוך אותו ממקור עלבון למקור גאווה. כוונתה הראשונית הייתה להפיק ערב שירה חד פעמי, אולם לאור התעניינות ופופולריות גוברת, החלה להפיק ערב זה אחת לחודש.
קיסר טוענת כי הקאנון הספרותי הישראלי הוא אשכנזי-מערבי-גברי בעוד האמנות המזרחית והנשית נדחקות ומודרות מהקונצנזוס. ערבי ערס פואטיקה מהווים לדבריה מקום בו חברי קבוצות השוליים בחברה הישראלית יכולים לבטא את שירתם בציבור. לטענתה, אירועי ערס פואטיקה הם פלטפורמה לשיח בנושאים פוליטיים-חברתיים כגון מגדר, זהות חברתית והשסע העדתי בישראל שהיה נעדר מעולם הספרות הישראלי ומהתרבות הישראלית בכלל. ערבי השירה כוללים גם חפלה מזרחית עם רקדניות בטן, מוזיקה מזרחית והקראת שירים של משוררים שונים בהם: רועי חסן, ישראל דדון עליו גם כתבה שיר הנושא את שמו, תהילה חכימי, מתי שמואלוף ושלומי חתוכה. ערבי שירה אלו שהתחילו כאירוע מחתרתי, הפכו לתופעה ישראלית חדשה שגררה תשומת לב תקשורתית רבה, שבחים וביקורות. קובי מידן טען כי פרויקט זה יצר זרם אמנותי חדש שטלטל את השירה, הספרות והתרבות הישראלית.
יצירתה ופועלה > פרסומים והופעות

יצירותיה של קיסר פורסמו במגוון עיתונים וכתבי עת בישראל וברחבי העולם, בניהם: ידיעות אחרונות, מעריב, הארץ, Mantis (כתב העת לספרות של אוניברסיטת סטנפורד, ארצות הברית), Merkur (מגזין תרבות ופוליטיקה גרמני), Berlin Quarterly (מגזין אירופאי לעיתונות, ספרות ואומנות), אנתולוגיה ערס פואטיקה 1 ו-2 בהוצאת גרילה תרבות, כתב העת גג, אנתולוגיה "מחזור 95" בהוצאת דרור לנפש, אנתולוגיה "שתיים" יצירה עברית וערבית צעירה ועכשווית בהוצאת כתר, ספר שתף בהוצאת מקום לשירה, כתב עת משיב הרוח, Time Out תל אביב, כתב עת מרחב, באסטה - מדור שירה באתר העוקץ, מדור תרבות - ynet, ביטאון זו הדרך, קפה גיברלטר וסלונה. כמו כן, קיסר ערכה את מדור השירה 'באסטה' באתר העוקץ וכן ערכה את האנתולוגיות ערס פואטיקה 1 ו-2 בהוצאת גרילה תרבות.
קיסר מופיעה ומרצה בכנסים, בפסטיבלים ובמוסדות לימוד בישראל ובעולם. בין המקומות בהם השתתפה ניתן למנות את אוניברסיטת טקסס באוסטין (ארצות הברית), מכללת שנקר, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון, עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים, אוניברסיטת תל אביב, בצלאל, בתי ספר בישראל, פסטיבל שער בינלאומי לשירה של הליקון, פסטיבל ירושלים לשירה 'מטר על מטר', פסטיבל שירה במדבר, פסטיבל הג'אז הבינלאומי ירושלים, פסטיבל קולנוע דרום, אירוע 'רגע אחד' בהפקת עיריית תל אביב, מופע 'נקודת מגע' במוזיאון ישראל, אירוע 'עונג שבת' בהפקת עיריית תל אביב, פסטיבל אינדינגב, פסטיבל מקודשת בהפקת עיריית ירושלים, פאנל תרבות מטעם הסוכנות הפדרלית המרכזית לחינוך אזרחי (אנ') (ברלין, גרמניה), פאנל שירה בפסטיבל בזל Lyrikfestival Basel (בזל, שווייץ), אירוע ספוקן וורד בפסטיבל 'BIGSAS Festival' (ביירוית, גרמניה), אירוע הקראת שירה במסגרת Inter_Poems- A series of poetry in migration (ברלין, גרמניה), הפסטיבל הבינלאומי לשירה Meridian Czernowitz (אוקראינה), כנס Limmud (ברמינגהאם, אנגליה), הכנס הישראלי-גרמני 'Living Diversity in Germany and Israel' (ויטנברג, גרמניה), פסטיבל Literarisches Colloquium Berlin (גר') (ברלין, גרמניה), אירוע ערס פואטיקה בתיאטרון מקסים גורקי (אנ') (ברלין, גרמניה).
ספריה

קיסר הוציאה לאור ארבעה ספרי שירה בעריכתו של המשורר אלמוג בהר.
שחור על גבי שחור (גרילה תרבות, ספטמבר 2014).
מוזיקה גבוהה (ערס פואטיקה, יוני 2016).
דברי הימים (ערס פואטיקה, 2018).
כחול (ערס פואטיקה, 2022).
פרסים והוקרה

ב-2013, זכתה בפרס פסח מילין לשירה מטעם האיגוד הכללי של הסופרים בישראל.
בפברואר 2015, זכתה בפרס משרד התרבות למשוררים בראשית דרכם.
ביולי 2015, זכתה בפרס ברנשטיין לספרות, על ספרה "שחור על גבי שחור".
בדצמבר 2015 זכתה בפרס "נשים בחזית" בקטגוריית תרבות מטעם אתר סלונה (2015). בנימוקים לפרס נכתב: "על שבירת כללי המשחק, מתן קול לחסרות הקול, על הפיכת השוליים למרכז תוך מתן במה מקצועית הולמת לאמני שירה ממוצא מזרחי ויצירת מהפכה בשיח התרבותי".
ב-2018 נבחרה לרשימת 70 הצעירות המבריקות של ישראל של ליידי גלובס.
ב-2025 זכתה בפרס עיריית ראשלצ על יצירתיות בשפה העברית ע"ש מאיר אריאל.
הערות שוליים

↑  עדי קיסר, ביירות: איברהים מעלוף כותב שיר לעיר, קפה גיברלטר
↑  עדי קיסר, שחור על גבי שחור, גרילה תרבות, תל אביב 2014, עמ' 136.
↑  גילי איזיקוביץ, עדי קיסר ויואב בן ארי בין זוכי פרס משרד התרבות למשוררים ולסופרים בראשית דרכם, באתר הארץ, 17 בפברואר 2015
↑  גילי איזיקוביץ, דורית רביניאן, רועי חסן ועדי קיסר הם בין הזוכים בפרס ברנשטיין, באתר הארץ, 8 ביולי 2015
↑  8 הזוכות בפרס נשים בחזית 2015, באתר סלונה, 3 בדצמבר 2015
↑  70 הצעירות המבריקות-עדי קיסר, באתר גלובס, 9 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520396905171  PLWABN: 9810595198105606  GND: 1095683853  ISNI: 0000 0004 4287 9674  LCCN: no2015055007  VIAF: 310743352   WorldCat (עם VIAF): 310743352
מקסימינוס דאיה

מקסימינוס דאיה על גבי מטבע
גַּאיוּס וַלֶרְיוּס גַּלֶרְיוּס מַקְסִימִינוּס, הידוע כמַקְסִימִינוּס דַּאיָה או מַקְסִימִינוּס השני (20 בנובמבר 270? - 313) היה קיסר רומא מ-305 ועד שנת 313.
רקע

במהלך המאה השלישית לספירה חוו שליטי האימפריה הרומית קושי מתמשך בקיום מערכת שלטון ריכוזית אחת אחידה על כלל שטחי האימפריה, שהשתרעה בשלב זה משטחי הבריטניות וההיספניות (בריטניה ופורטוגל של ימינו, בהתאמה) במערב ועד מסופוטמיה (עיראק של ימינו) במזרח. גודלה של האימפריה סיפק אתגרים רבים לקיומה בהם מלחמות ופלישות רבות, ריבוי טוענים לכס הקיסרות ומשברים כלכליים שונים. גם לפיחות המתמשך בערך המטבע הרומי היה חלק ביצירת אי-יציבות באימפריה במהלך המאה השלישית לספירה. גורמים אלו בשילוב עם גורמים נוספים היוו יחד משבר מתמשך באימפריה הרומית שזכה לכינוי משבר המאה ה-3. משבר זה נמשך עד עלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה), שביקש לפתור את משברי האימפריה באמצעות שורה של רפורמות, כשהמרכזית שבהן הייתה כינון מבנה שלטוני חדש שזכה לשם 'טטררכיה' ("שלטון הארבעה"). לצורך כך, בראשית שלטונו, בשנת 285, צירף דיוקלטיאנוס אליו לשלטון את איש הצבא מקסימיאנוס. דיוקלטיאנוס אימץ אותו כאח, ויש לשער כי שמו המלא של מקסימיאנוס, מרקוס אורליוס ולריוס מקסימיאנוס (Marcus Aurelius Valerius Maximianus) אומץ כאשר ניאות להצטרף לשלטון דיוקלטיאנוס. בשנת 293 לספירה, נתמנו שני שליטים זוטרים ('קיסרים') תחת שני השליטים הבכירים המכהנים ('אוגוסטים'): קונסטנטיוס כלורוס תחת מקסימיאנוס בחלקים המערביים של האימפריה, וגלריוס תחת דיוקלטיאנוס בחלקים המזרחיים של האימפריה.
ארבעת השליטים ששלטו במקביל באימפריה, הובחנו במעמדם על ידי שימוש בתארים 'אוגוסטוס' ו'קיסר': התואר 'אוגוסטוס' שימש בתקופה זו לתיאור השליט הרם יותר בכל צמד, בעוד התואר 'קיסר' שימש לתיאור השליט הזוטר בכל צמד.
קורות חייו

דאיה נולד בדקיה. בעת שירותו בצבא הרומי הוא התבלט בזכות כישרונותיו ובזכות קשריו המשפחתיים עם גלריוס, דודו.
קורות חייו > מינוי לקיסר

ביום ה-1 במאי 305 בטקס שנערך בו זמנית במילאנו וניקומדיה פרשו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס מכס השלטון ומינו את קונסטנטיוס כלורוס כאוגוסטוס במקום מקסימיאנוס ואת גלריוס לאוגוסטוס במקום דיוקלטיאנוס. את כס הקיסרים תפסו דמויות חדשות מקסימינוס דאיה כקיסר תחת גלריוס במזרח ופלביוס ולריוס סוורוס כקיסר במערב, שני קצינים ותיקים
אלו היו למעשה נאמנים של גלריוס וביססו את מעמדו כשליט עליון של האימפריה והסירו את נאמני מקסימיאנוס מעמדות הכוח. מהלך זה שלכאורה נעשה בהסכמה של כל הצדדים התעלם משאיפותיהם של מועמדים אחרים ומשאיפותיו של מקסימיאנוס להעביר את השלטון לבנו, זרעי הפורענות נזרעו ותקופת הטטררכיה השנייה עתידה הייתה להיות סוערת וקצרה.
קורות חייו > מינוי לקיסר > ועידת קרנונטום

ביום 11 בנובמבר 308 נפגשו גלריוס ומקסימיאנוס עם דיוקלטיאנוס בעיר קרנונטום (כיום: פטרונל-קרנונטום, אוסטריה) שם כפו המשתתפים על מקסימיאנוס לוותר על תארו המחודש כאוגוסטוס וקונסטנטינוס הורד לדרגת קיסר. מקסימינוס דאיה מונה לקיסר במזרח ולִיקִינְיוּס (Licinius) נאמנו של גלאריוס התמנה לתפקיד אוגוסטוס של המערב.
קורות חייו > מאבק על השלטון

בשנת 308 הוכתר דאיה באופן סמלי על ידי גלריוס כ"אוגוסטוס המזרח". מותו של גלריוס בשנת 311 הפך את מקסימינוס לשליט העליון של חלקה המזרחי של האימפריה.
בשנת 313 החליט מקסימינוס דאיה לסלק את ליקיניוס מדרכו מאחר שראה בו סיכון עיקרי למעמדו הוא יצא לכוון הבלקן עם צבא של כ-70000 חיילים, באפריל הוא חצה את הבוספורוס עם צבא שהוחלש על ידי תנאי מזג אוויר קשים. העיר ביזנטיום נפלה לידיו לאחר מצור של 11 ימים משם המשיך מקסימינוס דאיה אל העיר הרקלאה סינטיקה (Heraclea Sintica) שבבולגריה, העיר נפלה לידיו לאחר מצור קצר אך בשלב זה הגיע צבאו של ליקיניוס עם כ-30000 חיילים וחנה באדריאנופול.
הצבאות נפגשו לקרב המכריע ביום 30 באפריל 313. על פי ההיסטוריונים הרומאיים בערב הקרב הופיע מלאך בחלומו של ליקיניוס ולימד אותו תפילה שכל המאמינים בכל הדתות יכולים לשאת ללא סייג וליקיאנוס לימד והתפלל תפילה זו עם חייליו לפני הקרב. בקרב צירלום (Tzirallum) הביסו הלגיונות של ליקיניוס את הצבא העדיף מספרית של מקסימינוס דאיה, הסיבות לכך היו המשמעת העדיפה והיתרון בהכרת השטח של הלגיונות המערביים.
מקסימינוס דאיה הצליח להימלט משדה הקרב בעור שיניו, מלווה ביחידות צבא שנותרו נאמנות ולאחר שפשט את גלימת הארגמן של האוגוסטוס ובמקומה לבש מדים של חייל פשוט. בלווית שרידי צבאו הוא נסוג לעיר ניקומדיה, שם ניסה לארגן מחדש את הלגיונות הנאמנים לו.
קורות חייו > מוות

הצבאות נפגשו פעם נוספת בשערי קיליקיה בקרב בו ניסו לגיונותיו של דאיה לעצור את צבאו של ליקיניוס שפרצו את קווי ההגנה של דאיה והמשיכו בקרב תנועה איטי במהלכו נדחפו הלגיונות המזרחיים לאחור אך מבלי להתפורר ומבלי להיכנע, המערכה הסתיימה עם מותו של דאיה ככל הנראה ממחלה באוגוסט 313.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים, מקסימינוס הצעיר, עמ' 90–96. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עמית, 2002, עמ' 791-794.
↑  עמית, 2002, עמ' 793.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CANTIC: a11113832  GND: 118579444  ISNI: 0000 0000 1055 1018  NSK: 000064925  NTA: 161230245  SUDOC: 172684676  TePapa: 68673  VIAF: 69721940   WorldCat (עם VIAF): 69721940
סריגה

סליל צמר, מסרגות וכובע חורפי סרוג
ילדה אוחזת במסרגות
כיפות סרוגות
גראפיטי סרוג
סריגה היא אחת ממספר דרכים להפוך חוט או סיב ליריעה. תוצר הפעולה נקרא סריג. בניגוד לבדים ארוגים, שבהם חוטי השתי קלועים בחוטי הערב בהצלבה, בדים סרוגים מכילים שורות מקבילות של חוט אחד מתמשך. השורות מחוברות האחת לשנייה באמצעות לולאות, הנקראות "עיניים", שבהן לולאות קצרות של חוט משורה אחת, כרוכות סביב לולאות מהשורה הסמוכה. סריגה יכולה להיות מבוצעת בעבודת יד או במכונות. (סריגה במסרגה אחת בעברית או באנגלית ״קרושה״ איננה יכולה להיסגר על ידי מכונה.) ניתן לסרוג עם כל חוט גמיש אך לרוב סריגה נעשית עם צמר כבשים, כותנה, סיבים סינתטיים מחומרים שונים ופשתן. (לרוב משתמשים בחוטים סינתטים מפני עלות המחיר) מאז המצאת מכונות הסריגה ובעיקר עם התפתחות חומרים מעשי ידי אדם, משתמשים בבדים רבים סרוגים ולא ארוגים, כיוון שלסריגים ולאריגים יש תכונות שונות - סריגים הם גמישים בעוד אריגים נוטים להיות בעלי יכולת מתיחה פחותה, גמישות הסריגים מאפשרת ללבוש אותם על ידי מתיחתם, בלא צורך בכפתור או רוכסן.
דוגמאות הסריגה מורכבות מכמה צורות של קיבוץ עיני ימין או שמאל, ועל כן נוצרו ראשי תיבות מקובלים למונחים ברוב השפות, ועם הגלובליזציה נוצרו סימנים בין לאומיים. מועצת מלאכות החוט האמריקאית פרסמה לוח סימני סריגה שמכיל גם סימנים לסריגת צמות.
אופני העשייה הנפוצים ליצירת סריגים

סריגה בשתי מסרגות לפחות עליהן סורגים עיניים, שנקראות עין ימין או עין שמאל על פי כיוונן.
קיימים מספר סוגי מסרגות:
מסרגות שיפודים הן בדרך כלל בעלות חוד בצד אחד המשמש לסריגה ובליטה בצד השני שמונעת מהעיניים ליפול מהשיפוד.
מסרגה עגולה היא בעלת שתי מסרגות המחוברות זו לזו בחוט גמיש ומאפשרת לסרוג משהו גדול, רחב מאוד או שני פריטים זהים בבת אחת, וכן מאפשרות סריגה במעגל.
מסרגות דו צדדיות (DPNs) (נקראות בעברית לעיתים "מסרגות גרביים" או "5 מסרגות") הן בעלות חוד בשני צדיהן ולרוב יהיו קצרות ממסרגות השיפודים. נהוג להשתמש ב-4 או 5 מסרגות דו צדדיות ליצירת צורות עגולות. שימושן דומה לשימוש המסרגות העגולות והן מאפשרות לסרוג במעגל גם בהיקפים מאוד קטנים.
בנוסף לסריגה הקלאסית, שנקראת סריגה בשתי מסרגות (knitting) קיימות שיטות סריגה נוספות
בזמן העתיק, יצרו סריגים בעזרת מחט, בליפוף על כל עין לחוד, באופן עשייה שנקרא Nalbinding (אנ').
עבודת קרושה נעשית במסרגה אחת עם וו בקצה, שבה יוצרים עיניים, היוצרות חצאי עמודים, עמודים, עמודים כפולים, ועמודים משולשים.
סריגת שרוכים (i-cord) בה לרוב משתמשים בכלי קטן בעל חור במרכזו ומספר מסמרים בראשו. בזמן הסריגה השרוך נוצר לתוך החור ויוצא מתחתית הכלי.
סריגת נול הנעשית בעזרת נולי סריגה שהם משטחים או טבעות בצורות וגדלים שונים בהם תקועים מסמרים בולטים או מקלות קצרים.
קיימת גם סריגת אצבעות הנעשית בעזרת חוט ללא כלי עזר, ובהן מתבצעת סריגה על אצבעות או בעזרת הזרועות ללא שום מסרגה.
סריגה במכונות סריגה ידנית מכניות או חשמליות.
בכל אופני הסריגה, נוצרות דוגמאות שונות על ידי שילובים של העיניים.
הסריגה בהיסטוריה

הסריגים העתיקים ביותר שנמצאו, נכון לשנת 2004, הם קטעים שנסרגו בטכניקת Nalbinding, תוארכו לשנת 256 לפני הספירה ונמצאו בחפירות דורא אירופוס, הנמצאת בצפון סוריה המודרנית. כמה סריגים עתיקים נוספים נמצאו גם במצרים, כשברוב המקרים מדובר בגרביים, שכונו גרביים קופטיות, ובהמשך נקראו גרביים רומיות-מצריות. הסריגה התפתחה בארצות הים התיכון עוד לפני הספירה ומשם התפשטה לאירופה. במקור הסריגה הייתה מקצוע גברי. בימי הביניים סרגו בעיקר כפפות, גרביים וצעיפים לאנשי כמורה רמי מעלה, מחומרים יקרים: משי, חוטי כסף וזהב. הגילדה המקצועית הראשונה לסריגה הוקמה בפריז בשנת 1268. סריגה הפכה לעיסוק ומקצוע ביתי לנשים רק בשלהי המאה ה-15, בתקופה שבה הבנים נשלחו לחינוך ציבורי שבו למדו כתיבה, קריאה וחשבון, והבנות שחונכו בביתן או במנזר, קבלו חינוך שמכשיר אותן להיות עקרות בית. כבר במאה ה-14 מתחילים לראות בכנסיות ציורים של מדונות סורגות. עליית הפופולריות של גרביים סרוגים חלה בסוף המאה ה-17 - בין מיליון לשני מיליון זוגות גרביים סרוגים יוצאו מבריטניה לשאר אירופה.
בתקופת המהפכה הצרפתית שיחקה הסריגה תפקיד חשוב ודוגמאות הסריגה שימשו להעברת מסרים סודיים בין המורדים. בשנת 1884 יצאה לאור בצרפת The Complete Encyclopedia of Needlework. בפרק 10 המוקדש לסריגה, מוצאים הוראות להעלאת עיניים, סריגת גרביים, חיזוק ותיקוני סריגה. הוראות לסריגת קטעים לעיטור כלי מיטה, פסי תחרה לעיטור בגדים או מדפים. כל הפריטים שימושיים ומיועדים לקישוט הבגדים או הבית.
לאורך חופי אנגליה, היו הרבה דייגים וספנים, לבושם כלל תמיד סוודרים חמים מצמר כבשים. בחלקים נבחרים של הסוודרים הללו נסרגו תמיד דוגמאות מעניינות, כדי לסמן מאיזה אזור ולעיתים אף מאיזה כפר בא לובש הסוודר הזה. על פי סיפורים עממיים, דוגמאות אלו עזרו להחזיר את גופות הדייגים שטבעו לכפר שממנו באו. על כן שמות חלק מהדוגמאות הוא על שם המקומות או האזור ממנו באו.
בתחילת המאה ה-21, הסריגה על כל צורותיה משמשת גם ליצירת אמנות, כחלק מ'אמנות הסיבים'.
סריגת משטחים מהם אפשר לתפור פריטים

בסריגה מסוג זה משתמשים בדרך כלל בשתי מסרגות ישרות מחודדות בצד אחד ובעלות בליטה בצד השני כדי למנוע את נפילת העיניים. עובי המסרגות, בשילוב עם עובי חוט הצמר ומתח הסריגה יקבעו את מידת הצפיפות של הסריג. בכל אופני הסריגה נהוג לסרוג דוגמית לקנה מידה, כדי לדעת כמה עיניים יש להעלות על המסרגה ולקבל סריג במידות הרצויות, כי לא כל סורג או סורגת יוצרים באותו מתח.
בתחילת הסריגה יוצרים בדרך כלל בסיס של לולאות הקשורות אחת לשנייה, סביב אחת המסרגות ("העלאת עיניים"). המסרגה השנייה משמשת כדי להגיע לכל אחת מהלולאות בזו אחר זו, ולשלב בתוכן לולאה חדשה מחוט הסריגה. בצורה זו נוצרת שורה חדשה של לולאות בראש שורת הלולאות הקודמת.
ניתן לסרוג בשורות הלוך וחזור, או באופן מעגלי, בדרך כלל על ידי שימוש במספר מסרגות, או ב'מסרגה העגולה'.
שתי העיניים הבסיסיות הן ימין ושמאל. למעשה, שתי העיניים הללו הן זהות. זוהי למעשה אותה הפעולה בהיפוך. עין ימין נוצרת על ידי הכנסת המסרגה בחלק האחורי של הלולאה ומשיכת החוט כדי ליצור לולאה חדשה, בעוד שעין שמאל נוצרת על ידי הכנסת המסרגה בחלקה הקדמי של הלולאה, ומשיכת החוט כדי ליצור לולאה חדשה.
סריגה ללא תפרים

סריגה בעיגול, על גבי כמה 'מסרגות גרביים' או על 'מסרגה עגולה', יוצרת סריג ללא תפרים. במקרה זה סורגים כל הזמן על אותו הצד של הסריג, ויש להתאים את הדוגמה לכך.
סוודרים ואפודות שנסרגים ללא תפרים 'בחתיכה אחת', נסרגים לרוב מפתח הצוואר כלפי מטה בשיטה הנקראת רגלן, סורגים קודם את החלק העליון של החזה והזרועות בעיגול גדול, לאחר מכן בגובה בית השחי מפרידים את העיניים לשני השרוולים, ואת הצד הקדמי והאחורי מחברים יחד לעיגול אחד וממשיכים לסרוג כלפי מטה. בצורה זו אפשר גם לסרוג סוודרים בצינורה קרושה בחתיכה אחת ללא תפרים.
יש גם אפשרות לסריגת סוודר משרוול אחד שבקצהו העליון מעלים עיניים לכיוון גוף הסוודר וסורגים את הסוודר בשורות מאונכות לכיוון המותניים, באמצע העליון פותחים פתח לצוואר סוגרים אותו ואז ממשיכים לסרוג לכיוון השרוול השני ומסיימים בקצה השרוול השני.
ניתן לסרוג כך ששורה אחת היא עיניים ימניות והשורה הבאה היא עיניים שמאליות וחוזר חלילה. סוג סריגה זו משמש בסריגה תעשייתית של חולצות טי וסריגים שיוצרו על ידי מכונה. דוגמה שונה תיווצר אם כל השורות תהיינה לאותו הכיוון. ניתן ליצור מרקמים שונים על ידי שילובים שונים של שני סוגי העיניים ושל שני סוגי חוטים או יותר.
סריגה ללא תפרים מקובלת מאוד בבגדי תינוקות וילדים, גרביים כובעים ושרוולי סוודרים.
שילוב צבעים בסריגה

אפשר לשלב צבעים ודוגמאות תוך כדי הסריגה, לא רק על ידי החלפת עין ימין בשמאל, אלא גם על ידי סריגה של כמה צבעים במקביל באותה שורה. כך אפשר ליצור צורות, תבניות ודוגמאות מצבעים שונים. במקרה כזה יש לעבוד עם שני חוטים בצבעים שונים ולהחליף חוט בכל פעם על פי מספר העיניים הרצוי. אפשר ליצור מגוון רחב וצבעוני על ידי כך. אפשר גם לסרוג בחוטים בעלי צבעים מתחלפים היוצרים בעת הסריגה דוגמאות צבעוניות מגוונות.
דוגמה לאמן סריגה אנגלי מוביל בתחום הוא קאפה פאסט (אנ'). בספרו "Glorious Knitting" ניתן למצוא דוגמאות עשירות ומגוונות לסריגה בצבעים רבים ומשתלבים.
סריגת קרוֹשֶה

סריגה במסרגת קרס אחת, המוכרת בלעז בשם Crochet, מתבצעת על ידי מסרגה אחת צרה עם קצה מעוקל המיועד לעזור בתפיסת ומשיכת חוט הסריגה. בסריגה זו מתחילים ביצירת לולאה ראשונית ולאחר מכן מושכים באמצעות המסרגה חוט דרך הלולאה הקיימת. כך שבכל פעם ישנה לולאה אחת שאיתה עובדים ודרכה משחילים את החוט וכך יוצרים את הלולאה הבאה. שיטת סריגה זו משמשת ליצירת מפות ווילונות, וכן לסריגת כיפות וכובעים. באמנות נפוצה סריגת קרושה בצורה חופשית (Free form Crochet) שממנה יוצרים כל מה שרוצים (כולל חפצי אמנות) ועיקרה שאין צורך לחזור על אותה הדוגמה כל הזמן. ביו אמני תנועת הדאדא, הייתה סופי טויבר-ארפ שיצרה חלק ניכר מיצירותיה בצורה זו. אמנים ידועים בסגנון זה הם סילביה קוש (Sylvia Cosh) ג'יימס וולטרס (James Walters), ופרודנס מאפסטון (Prudence Mapstone).
סריגה תעשייתית

במפעלי הסריגה נעשה תהליך הייצור במכונות סריגה. ישנה הבחנה בין שני סוגי מכונות: מכונות סריגה שטוחות ומכונות סריגה עגולות. מכונות הסריגה העגולות הן בעלות כושר ייצור גבוה ומיועדות בעיקר לסריגת הלבשה תחתונה, גרביונים ועוד פריטים המיוצרים מחוטים דקים. מכונות הסריגה השטוחה הן מכונות הסריגה הקלאסיות. במכונות אלה מייצרים את המוצרים הקלאסיים - סוודרים. טכניקת הסריגה שלהן מאפשרת מגוון דגמים. כל מכונות הסריגה החדשניות המיוצרות בתחילת המאה ה-21 הן ממוחשבות ומתוחכמות מאוד מבחינת כושר הייצור.
תהליך הייצור הוא כדלקמן: את החוט מעבירים במכונות סלילה דרך גלילי שעווה כדי לתת לו מעטה שמנוני שיעזור בתהליך הסריגה. את סלילי החוטים מניחים על המכונות ומשחילים אותם דרך מובילי החוטים. את דוגמת הסריגה שמתוכנתת מראש על גבי דיסקט מעבירים אל המכונה. בתהליך הסריגה נסרגים בדים שעוברים אשפרה (גיהוץ בעזרת אדים). את הבדים המגוהצים מעבירים למחלקת הגזירה ומשם למתפרות ולמחלקות האריזה. סביב מפנה המאה ה-21 עבר רוב ייצור הטקסטיל בעולם לסין.
סריגה בישראל

במלחמת השחרור סרגו בישראל 'כובעי גרב' ללוחמי ה'פלמ"ח', ומנהג זה היה נפוץ עד מלחמת ששת הימים. עם התרחבות הייצור המתועש של מוצרים סרוגים ירדה קרנה של הסריגה כמלאכת יד. עלות הצמר הייתה לעיתים גבוהה ביחס לעלות רכישת סוודר שיוצר במדינות עניות.
אף על פי שאנשים רבים מעדיפים ללבוש סריגים מתועשים זולים ונוחים לכביסה במכונה, יש גלים של עניין מחודש בסריגת יד, אנשים שמחפשים ביטוי אישי, או כאופן יצירת אמנות ; סבתות טריות שסרגו בצעירותן, הפסיקו לסרוג וכעת כשנולדים נכדים, מגלות את שמחת היצירה של בגדי תינוקות; נשים שסורגות בהתנדבות לפגים, להם קשה לקנות בגדים מתועשים; סריגת כובעים וצעיפים לנשים שעברו טיפולי סרטן. כמו כן ישנן נשים שיוצרות לעצמן ולחברות צעיפים ייחודיים, שנלבשים לא רק בחורף אלא בקיץ כשמיזוג האוויר מקפיא אולמות ותחבורה ציבורית. גם במאה ה-21 ישנם בתי ספר שבהם מלמדים סריגה כחלק ממערכת הלימוד.
במאה ה-21, כחלק מהתהליך הגלובלי של מעבר רוב תעשיית ייצור הטקסטיל לסין, נסגרו רוב מפעלי הסריגה בישראל. נותרו מספר יצרנים בודדים אשר נותנים שרותי סריגה למעצבים בשוק המקומי ומפעל "אסיב תעשיות טקסטיל" מקיבוץ אפק, אשר סורגים על "מכונות סריגה עגולות" ומייצאים את כלל תוצרתם למצרים תחת הסכם ה-QIZ (אנ').
כניסתן של הרשתות החברתיות באינטרנט והמסחר המקוון חידשו את העניין בסריגה בקרב הדור הצעיר בישראל, וכך גם במדינות נוספות. כמו כן, סריגה במסרגה אחת ממשיכה להיות נפוצה, בין השאר לצורך סריגת כיפות, כובעים, שמיכות לתינוקות ועוד.