stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמריקה הבריטית

אמריקה הבריטית כללה את השטחים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית באמריקה בין השנים 1607–1783. מושבות אלו היו ידועות רשמית כאמריקה הבריטית ואיי הודו המערבית הבריטית לפני ששלוש עשרה המושבות הכריזו על עצמאותן במלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775–1783) והקימו את ארצות הברית של אמריקה. לאחר המהפכה האמריקאית התייחס המונח אמריקה הצפונית הבריטית לנחלותיה של ממלכת בריטניה הגדולה באזור קנדה של ימינו. מונח זה שימש לראשונה באופן לא רשמי בשנת 1783, אך היה נדיר לפני הדו"ח לענייני צפון אמריקה הבריטית (1839), המכונה בדרך כלל דוח דורהאם. האיים הקריביים, איי הודו המערבית הבריטיים ומושבות סוכר אירופאיות אחרות היו במרכז סחר העבדים האטלנטי.
האנגלים הקימו והרחיבו מספר מושבות במהלך המאה ה-17 בעולם החדש. מאוחר יותר תפסה אמריקה הבריטית שטחים נרחבים עם חוזה פריז (1763), שהביא לסיום מלחמת הצרפתים והאינדיאנים באמריקה ומלחמת שבע השנים באירופה. בתחילת מלחמת העצמאות האמריקאית בשנת 1775 כללה האימפריה הבריטית 23 מושבות וטריטוריות ביבשת צפון אמריקה. חוזה פריז (1783) סיים את המלחמה, ובריטניה איבדה חלק ניכר משטח זה לארצות הברית שזה עתה הוקמה. בנוסף, בריטניה ויתרה על מזרח ומערב פלורידה לממלכת ספרד, אשר בתורה מסרה אותם לארצות הברית בשנת 1821. מרבית המושבות שנותרו מצפון הקימו את קנדה בשנת 1867, ואילו דומיניון ניופאונדלנד הצטרף בשנת 1949.
היסטוריה

מספר מושבות אנגליות הוקמו באמריקה בין השנים 1607–1670 על ידי אנשים פרטיים וחברות שמשקיעיהם ציפו להפיק פרי מההשקעות שלהם. הם קיבלו צ'רטרים מסחריים על ידי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, הפרלמנט וצ'ארלס השני, מלך אנגליה. חברת לונדון הקימה את יישוב הקבע הראשון בשנת 1607 על נהר ג'יימס בג'יימסטאון, וירג'יניה במעלה הזרם ממפרץ צ'ספיק. לאחר 1620 האבות העולים הקימו את מושבת פלימות' בניו אינגלנד. קתולים אנגלים יישבו את פרובינציית מרילנד בשנת 1634, תחת ססילוס קלברט, הלורד השני של בולטימור.
מחלקה ממלכתית בלונדון המכונה מחלקת הדרום שלטה בכל המושבות החל משנת 1660, וכן ועדה של המועצה הסמויה בשם מועצת המסחר והמטעים. ב-1768 הקים הפרלמנט מחלקה ממלכתית ספציפית עבור אמריקה, אך היא פורקה בשנת 1782 כאשר משרד הפנים לקח אחריות על הנכסים שנותרו של צפון אמריקה הבריטית במזרח קנדה, בפלורידה ובאיי הודו המערבית.
מושבות צפון אמריקה בשנת 1775

שלוש עשרה המושבות שהפכו למדינות המקוריות של ארצות הברית:
פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס
פרובינציית ניו המפשייר
מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס
מושבת קונטיקט
פרובינציית ניו יורק
פרובינציית ניו ג'רזי
הפרובינציה של פנסילבניה
מושבת דלאוור
פרובינציית מרילנד
קולוניית וירג'יניה
פרובינציית קרוליינה הצפונית
פרובינציית קרוליינה הדרומית
פרובינציית ג'ורג'יה
מושבות וטריטוריות שהפכו לחלק מקנדה :
פרובינציית קוויבק צפונית מזרחית לאגמים הגדולים (כולל לברדור עד 1791)
נובה סקוטיה (כולל ניו ברנזוויק עד 1784)
האי סנט ג'ון
מושבת ניופאונדלנד
ארץ רופרט
הטריטוריה הצפון מערבית
הטריטוריות הארקטיות הבריטיות
מושבות וטריטוריות שהועברו לספרד או לארצות הברית בשנת 1783:
פרובינציית מזרח פלורידה (ספרד 1783–1823, ארצות הברית אחרי 1823)
פרובינציית מערב פלורידה (ספרד 1783–1823, ארצות הברית אחרי 1823)
השמורה האינדיאנית (ארצות הברית אחרי 1783)
פרובינציית קוויבק מדרום-מערב לאגמים הגדולים (ארצות הברית אחרי 1783)
מושבות באיים הקריביים, אמצע האוקיינוס האטלנטי ודרום אמריקה בשנת 1783

סנט כריסטופר (הביר דה פקטו)
אנטיגואה
ברבודה
איי הבתולה הבריטיים
מונטסראט
נוויס
אנגווילה
האי ג'מייקה
הונדורס הבריטית
חוף היתושים
איי המפרץ
איי קיימן
האי ברבדוס
האי גרנדה
האי סנט וינסנט
האי טובגו (נותק מגרנדה בשנת 1768)
האי דומיניקה (נותק מגרנדה בשנת 1770)
הערות שוליים

↑  "Rights: Thomas Jefferson, A Summary View of the Rights of British America". press-pubs.uchicago.edu.
↑  Foulds, Nancy Brown. "Colonial Office". The Canadian Encyclopedia (באנגלית). נבדק ב-2018-07-07.
המפה הבריטית של צפון אמריקה, 1710
נוף לפורט ג'ורג' ולעיר ניו יורק 1731
אליעזר אריה פינקלשטין

| --- | --- |

פינקלשטין (עומד) במהלך טקס ב-1952
 לידה:  14 ביוני 1895 כ"ב בסיון תרנ"ה סינסינטי, אוהיו 
 פטירה:  29 בנובמבר 1991 (בגיל 96) כ"ב בכסלו תשנ"ב ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 29 בנובמבר 1991 
 השתייכות:  יהדות קונסרבטיבית 
 תחומי עיסוק:  ספרות חז"ל
 מעסיק:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 רבותיו:  שניאור זלמן שכטר
 חיבוריו:  מהדורות מדעיות של מדרשי ההלכה
 
הרב פרופ' פינקלשטין (משמאל) והרב פרופ' פנחס פלאי הכהן, ניו יורק, 1969
הרב דר' אליעזר אריה (לואי) הלוי פינקלשטין (Louis Finkelstein;‏ 14 ביוני 1895 – 29 בנובמבר 1991) היה חוקר תלמוד והלכה יהודי-אמריקאי, נשיא בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS) בשנים 1972–1940 ומנהיגה של היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד בסינסינטי, אוהיו, לרב שמעון יצחק הלוי פינקלשטין (1861 - 1947) שהיה מתלמידי רבי יצחק אלחנן ספקטור, ובעודו צעיר עקר עם משפחתו לברוקלין, ניו יורק. ב-1915 סיים את לימודיו בסיטי קולג' של ניו יורק, ב-1918 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ובשנה שלאחר מכן נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה וב-1920 החל ללמד בו תלמוד. במקביל שימש כרב הקהילה האורתודוקסית "קהילת ישראל" ברובע הברונקס שבניו יורק. חיבר מספר ספרים, ביניהם "Tradition in the Making" (מסורת בהתהוות), מבוא למסכתות אבות ואבות דרבי נתן (תשי"א), The Pharisees (חיבור בן שני חלקים על הפרושים) וספרו על רבי עקיבא "Akiba: Scholar, Saint and Martyr". הוציא מעין מהדורה לספרא דבי רב בארבעה כרכים ולספרי על ספר דברים בכרך אחד. בנוסף הוא ערך סדרה בת שלושה חלקים שכותרתה היהודים: היסטוריה (כרך 1), דת ותרבות (כרך 2) ותפקידם בציוויליזציה (כרך 3). בשנות ה-20 היה מתלמידיו של מרדכי קפלן, אך התנגד תמיד לנטורליזם שאפיין את הגותו. בשנים שלאחר מכן היה גורם מכריע בדחיקת הרקונסטרוקטיבים של קפלן, שפרשו ב-1968 כדי לייסד סמינר רבני משלהם.
בשנים שעמד בראש בית המדרש (1940–1972) ניצב פינקלשטין במרכז האינטלקטואלי של היהדות הקונסרבטיבית. זו הייתה תקופה של צמיחה חסרת תקדים בתנועה, כשמאות אלפי יהודים אמריקנים שהיגרו מהערים לפרברים הצטרפו לקהילות קיימות ואף ייסדו קהילות קונסרבטיביות חדשות. בעקבות תנופה זו, התנועה הקונסרבטיבית הייתה לענף הגדול ביותר של היהדות ובעלת המספר הרב של בתי כנסיות וחברים בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כמנהיגה, הפך לאחת הדמויות המוכרות ביותר של יהדות ארצות הברית. הוא היה גם חלוץ בהפצת דת להמונים, בתקופה בה ההתברגנות והאמריקניזציה עוררו עניין מחודש במורשת בקרב הדור הצעיר. פינקלשטין הוביל מאמץ על-זרמי יחד עם האורתודוקסים והרפורמים, והצליח לשכנע את אן.בי.סי להפיק ב-1944 את תוכנית הרדיו "אור התמיד" (The Eternal Light) וב-1951 את משדר הטלוויזיה "בחזית האמונה" (Frontiers of Faith). באותה שנה הוא קידם את מקס ארצט לסגנו. כמו כן קידם את הפצת משנתה של התנועה הקונסרבטיבית בעולם: הוא תמך במרשל מאייר בשליחותו לבואנוס איירס ובימיו קם "איגוד בתי-הכנסת העולמי", הגוף הבינלאומי של הזרם. הוא עצמו הסתייג מאופיים של רוב חברי התנועה: בשנות ה-50 אמר בשיחה פרטית שהיהדות הקונסרבטיבית היא "גימיק כדי להשיב את היהודים ליהדות האמיתית", ונהג כל שנותיו לומר את תפילות השבת בביתו עוד בטרם הגיע לבית-הכנסת, כדי לצאת ידי חובה. מיד עם מינויו הביא למוסד את שאול ליברמן כדי שיעמוד בראש המחלקה לתלמוד. פינקלשטין כיבד אותו מאוד, והעניק לו תנאים מופלגים כמו מכסה של ארבע שעות לימוד בשבוע בלבד. עם ההחמרה במצבו של לוי גינצבורג הקשיש, ששימש קודם כיועצו הקרוב של הנשיא, ופרישתו של מרדכי קפלן כדי להתמקד בקידום "התנועה לקידום היהדות", נותרו ליברמן ופינקלשטין הדומיננטיים במוסד. בין היתר, הם בודדו את אברהם יהושע השל שנותר ללא בעלי-בריתו העיקריים.
פינקלשטין ציין את הפרופסורים שניאור זלמן שכטר, לוי גינזבורג, אלכסנדר מרקס וכן את ידידו הרב שאול ליברמן כהשפעות העיקריות על דרכו המחקרית.
פינקלשטין נשא ב-1922 את כרמל בנטוויץ', מחנכת לגיל הרך ובתו של הרברט בנטוויץ'. שנים לאחר מכן השניים התגרשו.
פינקלשטין נפטר בגיל 96 לאחר שהיה חולה במחלת פרקינסון. הותיר שלושה ילדים, נכדים ונינים.
הערות שוליים

↑  נקרולוג, באתר הניו יורק טיימס, 30 בנובמבר 1991.
↑  נדפס בניו-יורק. תוכן העניינים: א, ב.
↑  הכוללת את מחקריו בנושא הספרא, ומדרשי ההלכה בכלל, ונוסח מוגה ומפורש של התחלת הספרא - דיבורא דחובא וד' דנדבה, כרך א: מבוא. כרך ב: הנוסח. כרך ג: שנויי נוסחאות. כרך ד: פירוש.
↑  ארתור הרצברג, Intrdoduction to the 1981 Edition (לספרו של קפלן, Judaism as a Civilization), עמ' x-xi.
↑  Pamela Susan Nadell, Conservative Judaism in America: A Biographical Dictionary and Sourcebook, ABC-CLIO, 1988. עמ' 282-283.
↑  Jack Wertheimer, Jews in the Center: Conservative Synagogues and Their Members, Rutgers University Press, 2002. עמ' 14.
↑  Edward K. Kaplan, Spiritual Radical: Abraham Joshua Heschel in America, 1940-1972, Yale University Press, 2007.
↑  הקדמה למהדורתו של אבות דרבי נתן, ניו יורק תשי"א.
↑  Shuly Rubin Schwartz, The Rabbi's Wife: The Rebbetzin in American Jewish Life (NY: New York University Press, 2006), p. 84, גוגל ספרים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261280405171  PLWABN: 9810564285105606  BIBSYS: 90385037  BNE: XX1074585  BnF: cb120593203 (data)  CiNii: DA0386897X  GND: 124764320  ICCU: BVEV009644  ISNI: 0000 0001 1567 9819  LCCN: n79022059  NKC: jo2010565578  NLA: 35084818  NSK: 000058438  NTA: 073214035  RERO: 02-A003243804  SNAC: w6wd43rn  SUDOC: 028841085  Trove: 821888  VcBA: 495/97294  VIAF: 41861344   WorldCat (עם VIAF): 41861344
אלי מזרחי (ראש מועצה)

אליהו (אלי) מזרחי (נולד ב-1945) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית אפרת בשנים 2004 עד 2008.
ביוגרפיה

נולד ב-1945 וגדל בירושלים. למד בישיבת השרון ובישיבת פוניבז'. שרת בצבא כחובש קרבי ולקח חלק במערכה על ירושלים במלחמת ששת הימים.
עבד כקבלן חשמל, ולאחר שביצע עבודות חשמל באפרת, החליט לעבור עם משפחתו ליישוב ב-1993. בשל אירוע מוחי שעבר הפסיק לעבוד בתחום החשמל, וב-1997 נבחר לראשות המועצה הדתית באפרת. הרחיב את פעילות המועצה הדתית גם לתחום התרבות התורנית, וייסד את עמותת החסד "קרן ישועה" ואת מרכז החסד "יד ביד" המשרת את תושבי גוש עציון והסביבה.
בשנת 2004 נבחר לראשות המועצה המקומית באפרת. בנובמבר 2008 החליט שלא להתמודד לקדנציה נוספת, לאחר שבנו נפצע קשה בעת שירותו הצבאי.
חיים אישיים

נשוי לגליה, ילידת דרום אפריקה, שאותה הכיר בעת שבאה ללמוד באוניברסיטה בישראל. לזוג ארבעה ילדים. בנו, אלרועי, נפצע קשה מאוד בעת שירותו הצבאי ברצועת עזה בשנת 2005.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט, מתן צורי ואורי בינדר, קצין צה"ל נפצע קשה מאוד מירי טנק; 4 חיילים נפצעו קל, באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2005
אלי מזרחי (עובד ציבור)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1935
 פטירה:  2001 (בגיל 65 בערך)
 
אליהו (אלי) מזרחי (31 במאי 1935 – 2001) היה מנהל לשכתם של ראשי הממשלה גולדה מאיר ויצחק רבין.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרבקה ושאול מזרחי. סיים את לימודי התיכון במחזור ה-33 של הגימנסיה העברית רחביה. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון, היה אוהד קנאי של תנועת החרות, ואף נמנה עם צעירי קן בית"ר ששכן ברחוב החבשים (לימים, רחוב אתיופיה) בירושלים. בנוסף, הוא השתתף באופן קבוע בהרצאותיהם של ד"ר ישראל אלדד וגאולה כהן. לאחר שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי, נרשם ללימודי היסטוריה ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. אולם בתום שנת הלימודים הראשונה, עזב ופנה ליוזמות עסקיות ברודזיה הדרומית (לימים זיממבואה), באילת ובחבש (לימים אתיופיה). ב-1959 חזר לישראל, התקבל לנציבות שירות המדינה וחזר ללימודיו האקדמיים. ב-1961 החל לעבוד בספרייה הלאומית שם עבד עד לאוגוסט 1962. בנובמבר 1962 החל לעבוד בגנזך המדינה - תחילה כעוזר טכני ולאחר מכן כספרן.
בסוף שנות השישים שימש כעוזרו של יועצה המדיני וראש לשכתה של ראש הממשלה גולדה מאיר, שמחה דיניץ. כשהאחרון מונה לשגריר ישראל בארצות הברית, ירש מזרחי את תפקידו והפך למנהל לשכת ראש הממשלה בפועל ב-30 בינואר 1973. הוא המשיך בתפקיד זה גם עם יורשה בתפקיד, יצחק רבין. הוא פרש משירות המדינה ב-1977 עם כניסתו של מנחם בגין ללשכת ראש הממשלה.
פרשת החומר הארכיוני שלקח לביתו

ב-1988 פנתה גרושתו, בוורלי מזרחי, לגנזך המדינה לאחר שמצאה בדירתם חומר ארכיוני וספרים שהיו ברשות בעלה מתקופת עבודתו בשירות המדינה. החומר, אשר כלל חומר ברמת סיווג סודי וסודי ביותר, נלקח על ידי מזרחי לביתו ונשמר שם בניגוד לחוק במשך יותר מעשור. מזרחי נחקר על ידי השב"כ, שם הבינו שהוא שוקד על פרסום ספר אותו איים לפרסם בארצות הברית אם לא יעזרו לו כספית. בעקבות זאת, הצליח לקבל מענק חד פעמי של 100 אלף דולר, וקצבה חודשית מהמדינה. ההסדר הסודי הזה נמשך עד 1999, עד ששריפה אקראית בכפר פלסטיני גילתה שגם שם היו מוטמנים דו"חות מודיעין מקרטונים שהחזיק מזרחי - עליהם לא דיווח.
השב"כ, שהגיע למסקנה כי מזרחי שיקר בהצהרה שהעביר למדינה וכי הייתה תקלה במכונת האמת שבדקה אותו, זימן אותו לבדיקה נוספת. בהצהרתו השנייה הודה, והבטיח להעביר את שאר החומר. אולם ב-2001 נפטר ולא הספיק לעשות זאת.
הערות שוליים

1 2 3  זאב יפת, "מי אתה, אלי מזרחי". הארץ, 3 ביוני 1977.
1 2  ארכיון המדינה, תיק אישי - מזרחי אליהו, באתר ארכיון המדינה
1 2 3  מנהל הלשכה איים לפרסם סודות, והמדינה שילמה, באתר ynet, 5 בנובמבר 2010
אנטרפרייז (אונייה, 1799)

| --- | --- |
"אנטרפרייז" מכניעה אוניית קורסארים טריפוליטנית, 1 באוגוסט 1801.  ציור מ-1878 לערך מאת קפטן ויליאם ביינברידג' הוֹף.
"אנטרפרייז" מכניעה אוניית קורסארים טריפוליטנית, 1 באוגוסט 1801.  ציור מ-1878 לערך מאת קפטן ויליאם ביינברידג' הוֹף.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סקונר
 צי:  צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  הנרי ספנסר, בולטימור, מרילנד
 הושקה:  1799
 תקופת הפעילות:  1799–1823 (כ־24 שנים)
 אחריתה:  עלתה על שרטון ואבדה, 9 ביולי 1823
 מיקום:  ליד האי קליין קוראסאו, הים הקריבי
 מלחמות וקרבות:  המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת המלחמה הברברית הראשונה מלחמת 1812
 מידות
 תפוסה:  135 טונות 165 טונות אחרי 1800
 אורך:  "85-7 רגל (26.0 מ') "83-6 רגל 25.4 מ') אחרי 1800
 רוחב:  "22-6 (6.8 מ')
 עומק הספנה:  10 רגל (3.0 מ') "11-6 רגל (3.5 מ') אחרי 1800
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  70 איש
 מספר תרנים:  2
 סוג המעטה:  מעטה סקונר
 הנעה:  מפרשים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  12 תותחי 6-ליטראות (2.7 ק"ג)
אנטרפרייז (באנגלית: USS Enterprise) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג סקונר של הצי האמריקני, נושאת 12 תותחים. האונייה, שנבנתה בבולטימור והושקה ב-1799, השתתפה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה נגד הקורסארים הברברים של צפון אפריקה, במלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה ובמלחמה הברברית השנייה. לאחר מכן הועסקה בהגנה על הספנות המסחרית בים הקריבי מפני פירטים, בהדברת הסחר הימי בעבדים ובתפיסת מבריחים. ב-1823 עלתה על שרטון וטבעה. אנשי צוותה נצלו.
אלן ג'ינס

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1906 ווייקו, טקסס
 פטירה:  11 בדצמבר 1995 (בגיל 89) אורבנה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  מציאת דרך ליצור דקסטרן וגומי קסנטן
 השכלה:  אוניברסיטת ביילור  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין (1938) 
 מקצוע:  דוקטור לכימיה
 מעסיק:  מערכת האוניברסיטאות של אילינוי, שירותי בריאות הציבור האמריקאיים, מחלקת החקלאות של ארצות הברית, National Institute of Health, Northern Regional Research Lab, מכללת אתונה, אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 פרסים והוקרה:  מדליית גרוון-אולין (1956)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2017) 
 
אלן רוזלינד ג'ינס (באנגלית: Allene Rosalind Jeanes; 19 ביולי 1906 – 11 בדצמבר 1995) הייתה דוקטור אמריקאית לכימיה. היא התמחתה בחקר רב סוכרים, מולקולות גדולות העשויות מאלפי מולקולות סוכר. היא מצאה דרך לייצר רב סוכר הנקרא "דקסטרן (אנ')", חומר שקשה למצוא בטבע ויכול לשמש בתור תחליף לפלסמה ולהגדיל את נפח הדם. הדקסטרן יכול לסייע לנפגעי טראומה הסובלים מאיבוד דם מאסיבי עד שיוכלו לקבל עירוי דם. היא זכתה במספר פרסים על עבודתה, וביניהם, פרס שירות מכובד ממשרד החקלאות של ארצות הברית (1953) ומדליית הגרוון-אולין מהאגודה האמריקנית לכימיה (1956). ג'ינס נפטרה ב-15 בדצמבר 1995 בגיל 89.
ביוגרפיה

ג'ינס נולדה בווייקו שבטקסס, לויולה הרינג ולרגוס אלונזו ג'ינס. ב-1928 היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת ביילור ובשנת 1929 את התואר השני מאוניברסיטת קליפורניה שבברקלי. בין השנים 1930–1935 היא לימדה כמורה ראשית למדעים בקולג' את'נס באלבמה, ולאחר מכן לימדה שנתיים באוניברסיטת אילינוי בתור מדריכה לכימיה. ב-1938 קיבלה את הדוקטורט שלה בכימיה אורגנית באוניברסיטת אילינוי.
ביוגרפיה > עבודתה

לאחר שסיימה את לימודיה, ג'ינס קיבלה משרה במכונים הלאומיים לבריאות בוושינגטון הבירה שם עבדה כעמיתת מחקר בשיתוף עם חברות לגידול תירס. בשנת 1940 היא הועברה למעבדת המחקר האזורית הצפונית של משרד החקלאות האמריקאי (NRRL) בפאוריה, אילנוי. שם היא עבדה לאורך רוב הקריירה שלה, עד שפרשה לגמלאות בשנת 1976. במהלך הקריירה שלה, ג'ינס רשמה 10 פטנטים ופרסמה 60 פרסומים הקשורים לעבודתה ותגליותיה.
פעילות מחקרית > דקסטרן

בזמנו, אחת מהמטרות העיקריות של ה-NRRL הייתה למצוא שימוש לפסולת חקלאית. ג'ינס התמקדה במחקר על רב סוכרים, מולקולות גדולות המורכבות מאלפי מולקולות סוכר. היא התעניינה במיוחד בדקסטרן, חומר שחוקרים האמינו שיכול להגדיל את נפח הדם באופן זמני ובכך לשמור על לחץ הדם של נפגעי טראומה שאיבדו דם רב. הדקסטרן הוא חומר נדיר בטבע, וג'ינס מצאה דרך לייצר אותו כשחברת משקאות קלים שלחה מארז של בירה שחורה למעבדתה. הבירה הייתה סמיכה וסירופית משום שבקטריה זיהמה אותה וכך נוצר דקסטרן. על ידי בידוד הבקטריות, ג'ינס הצליחה ליצור דקסטרן במעבדתה.
עם פרוץ מלחמת קוריאה (1950), ג'ינס והקולגות שלה הצליחו לייצר דקסטרן לשימוש צבאי. לדקסטרן היו יתרונות רבים: הוא יכול להישמר ללא קירור למשך זמן ארוך יותר ביחס לפלסמה, ניתן לחטא אותו על מנת למנוע זיהומים, הוא זול מאוד ביחס לפלסמה והשפעתו על לחץ הדם נמשכת מספיק זמן על מנת שהפצועים יישארו בחיים ויוכלו לקבל עירוי דם. לאחר שהמלחמה הסתיימה, הדקסטרן הותר לשימוש גם ברפואה האזרחית.
פעילות מחקרית > גומי קסנטן

ג'ינס וצוותה מצאו בקטריה בשם "Xanthomonas campestris" שיכולה להפוך כמויות גדולות של גלוקוז לגומי קסנטן. גומי קסנטן הוא רב סוכר בעל יכולת עיבוי מצוינת לאוכל, קוסמטיקה, תרופות וחומרים תעשייתיים. נעשה שימוש בגומי קסנטן בכדי למנוע מגבישי קרח להיווצר בגלידה, בתור תחליף גלוטן בלחמים לסובלים מאלרגיה, בתור חומר המונע הפרדה של שמן וחומץ ברטבים, בסירופ נגד שיעול, בקרמים ובמוצרים נוספים. גומי קסנטן מצא שימוש נרחב ברחבי העולם והפך להיות רב הסוכר המיוצר ביותר בעולם.
פרסים והוקריות

USDA’s Distinguished Service Award (פרס שירות מכובד) על ידי משרד החקלאות של ארצות הברית בשנת 1953.
מדליית גרוון-אולין על ידי האגודה האמריקנית לכימיה בשנת 1956.
Women’s Service Award (פרס שירות נשים) מאת ועדת שירות המדינה האמריקאי בשנת 1962.
Superior Service Award (פרס שירות מעולה) לצוות גומי הקסנטן ממשרד החקלאות של ארצות הברית בשנת 1968.
ג'ינס נכנסה להיכל התהילה של שירות המחקר החקלאי בשנת 1999.
הערות שוליים

1 2 3 4  ALLENE JEANES, Lemelson-mit
1 2  Dennis O'Brien, A Root Beer-Based Discovery that Saved Lives, USDA, ‏21.02.2017
↑  ALLENE JEANES, peoplepill
↑  How Allene Jeanes Saved Lives and Revolutionized the Food Industry, National Inventors Hall Of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1063380189  ISNI: 0000 0001 1451 8490  LCCN: no2010003488  SNAC: w6rj930t  SUDOC: 088561720  VIAF: 91879083   WorldCat (עם VIAF): 91879083
אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1912
 תאריך פירוק:  1913
 ארגון מפעיל:  איגוד הכדורגל הרוסי
 מספר מתמודדים:  9 
 מדינות משתתפות:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 הכי הרבה זכיות:  נבחרת סנקט פטרבורג, נבחרת אודסה (1)
 
אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל (Чемпионат Российской империи по футболу) היה טורניר כדורגל לאומי באימפריה הרוסית שיצא לדרך לראשונה בשנת 1912 והיה האליפות הראשונה בתולדות רוסיה בכדורגל, אלא שלא כמקבילותיה במדינות מערב אירופה, האליפות הקיסרית הונהגה בשיטת גביע וכל משתתפות האליפות לא היו קבוצות כדורגל עירוניות, אלא איחודן של קבוצות כדורגל לנבחרות עירוניות שייצגו את הערים כדוגמת נבחרת סנקט פטרבורג, שזכתה באליפות הראשונה ונבחרת אודסה שזכתה באליפות השנייה והאחרונה בתולדות האימפריה הרוסית. האליפות נערכה במשך שתי עונות רצופות בלבד ודעכה בשל חוסר התעניינות ועד 1936 לא התקיימה אליפות ארצית לכדורגל ברוסיה אלא ליגות עירוניות על תואר אלופת העיר, בכל אחת מהערים הגדולות בתחומי האימפריה הרוסית ואחר כך רוסיה הסובייטית. האליפות על שתי עונותיה, נוהלה על ידי איגוד הכדורגל הרוסי.
אלופות

| שנה | משחק הגמר> אלופה | משחק הגמר> תוצאה | משחק הגמר> פיינליסטית | קבוצות חצי גמר | קבוצות חצי גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1912 |  סנקט פטרבורג | 2:2 משחק חוזר: 1:4 |  מוסקבה |  חרקוב |  קייב |
| 1913 |  אודסה | 2:4 התוצאה אופסה |  סנקט פטרבורג |  חרקוב |  מוסקבה |
1914: לא הושלמה
היסטוריה > אליפות 1912

אליפות האימפריה הרוסית הראשונה בכדורגל נערכה בשלושה שלבי הכרעה של: רבע גמר, חצי גמר וגמר הקובע מי אלופת המדינה, כאשר בתחרות השתתפו נבחרות הערים. אין תיעוד של משחקי שלב רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  נבחרת מוסקבה |  6 |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת מוסקבה |  6 |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת חרקוב |  1 |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  נבחרת חרקוב |  1 |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  6 |
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  6 |
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  נבחרת מוסקבה |  3 |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  נבחרת מוסקבה |  3 |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  + |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  + |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת קייב |  - |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  נבחרת קייב |  - |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
היסטוריה > אליפות 1913

אליפות האימפריה הרוסית השנייה בכדורגל נערכה בין ה-16 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1913 ובדומה לעונה הקודמת נערכה בשיטת פלייאוף החל מרבע גמר וקיבצה את כל נבחרות הערים הטובות במדינה, שהורכבו ממיטב שחקני הכדורגל הרוסי של אותם ימים.
לקראת האליפות, נבחרת מוסקבה שהפסידה בגמר 1912 בפורמט המקוצר של העונה, ביקשה להעפיל שוב לגמר והפעם לזכות ולכן מינתה את גסקל האנגלי, שאימן את קבוצת אוניון סנקט פטרבורג, למאמן הנבחרת.
בתחילה הליגה חולקה לשתי חטיבות - חטיבת צפון וחטיבת דרום כשאלופת כל חטיבה מעפילה לגמר האליפות. בטורניר השתתפו אז בוגורודסק, מוסקבה, סנקט פטרבורג, לודז', יוזובקה, רוסטוב על הדון, חרקוב, קייב, חרסון, סבסטופול, אודסה ומיקולאייב.
באותה עונה איגוד הכדורגל הרוסי הטיל איסור על כל הנבחרות להעלות למגרש יותר משלושה שחקנים זרים.
היסטוריה > אליפות 1913 > חטיבת הצפון

לא קיים תיעוד של שלב רבע הגמר של חטיבת הצפון.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  נבחרת מוסקבה |  11 |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת מוסקבה |  11 |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת בוגורודסק |  0 |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  נבחרת בוגורודסק |  0 |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  3 |
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  3 |
|  | ? | ? |   |   |  |  |   |   |  נבחרת מוסקבה |  0 |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  נבחרת מוסקבה |  0 |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  + |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת סנקט פטרבורג |  + |   |   |  |  |
|  | ? | ? |   |   |  נבחרת לודז' |  - |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  נבחרת לודז' |  - |   |   |  |  |
|  |  ? |  ? |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  ? |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
סנקט פטרבורג הייתה לאלופת הצפון.