stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל
הפצה

במהלך הבכורה שלו בערוץ דיסני, הסרט זכה ל-178,000 צופים בסך הכל עם דירוג של 0.06. מבין אלה, 65,500 צופים היו בגילאי 18-49, מה שהקנה לו דירוג של 0.05 בקרב הדמוגרפיה הזו. הסרט נצפה ב-112,500 בתים עם דירוג של 0.09 בקרב משקי בית. שידור הסימולקאסט בערוץ דיסני XD זכה ל-114,000 צופים בסך הכל עם דירוג של 0.04, כולל 26,400 צופים בגילאי 18-49, מה שהקנה לו דירוג של 0.02 בקרב הדמוגרפיה הזו.
דיונדרה בראון מ-Common Sense Media העניקה לסרט דירוג של 4 מתוך 5 כוכבים, ושיבחה את ההומור שלו ואת הנושאים המשפחתיים. היא אמרה, "לסרט הגרינים בעיר הגדולה: חופשה בחלל יש את אותם מאפיינים מעולים כמו בסדרה הגרינים בעיר הגדולה; הרבה מההומור הופך את זה לחוויה מהנה לצפייה משותפת עבור ילדים ומבוגרים כאחד." טסה סמית' מ-Mama’s Geeky שיבחה את הסרט על הסיפור, הכתיבה והקצב, האנימציה והשירים. היא הרגישה שהסרט מתאים גם למעריצים וגם לצופים חדשים של הסדרה, ואמרה, "הגרינים בעיר הגדולה הסרט: חופשה בחלל הוא סרט כיף לכל המשפחה. לא רק שהוא מצחיק בצורה יוצאת דופן, הוא גם יגע בלבכם." בריאן אורנדורף מ-Blu-ray.com העניק לסרט דירוג של 8 מתוך 10 כוכבים. הוא שיבח את הכתיבה, ההומור וביצועי הדיבוב, וקרא לסרט "הרחבה מבדרת של סדרה שכבר היא בעצמה מעולה." דייוויד קאלדור מ-Bubbleblabber העניק לסרט דירוג של 8 מתוך 10, ושיבח אותו על הנגישות שלו לצופים חדשים, הכתיבה וההומור.
הערות שוליים

↑  מרצדס מיליגן, Astronaut Scott Kelly Launches ‘Big City Greens the Movie: Spacecation’ Trailer, באתר Animation Magazine‏, 9 במאי 2024
עדי אלטשולר

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1986 (בת 38) הוד השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 מעסיק:  חברת גוגל 
 בן או בת זוג:  נדב אמבון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס רפפורט (2013)  פרס יגאל אלון (2014)  אות הנשיא להתנדבות (2009)  מדליקת משואה (2020) 
 
עדי אלטשולר מרצה בערב הוקרה למתנדבי העיר נשר 7 ביוני 2013
עדי אלטשולר (נולדה ב-23 בנובמבר 1986) היא אשת חינוך ויזמת חברתית ישראלית. מייסדת תנועת "כנפיים של קרמבו", תנועת הנוער לצעירים עם ובלי צרכים מיוחדים. מייסדת מיזם "זיכרון בסלון". בשנים 2013–2017 ניהלה את "Google for Education", ארגון החינוך של גוגל בישראל. לאחר מכן ייסדה את עמותת "אינקלו", המובילה את המהלך להקמת בתי ספר מכילים בשיתוף משרד החינוך, והיא מנכ"לית העמותה.
בשנת 2014 נבחרה על ידי המגזין "טיים" לאחת ממנהיגי הדור הבא בעולם, ונאמה באו"ם כנציגת היזמות והיצירתיות הישראלית. ביום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל נבחרה להשיא משואה.
ביוגרפיה

עדי אלטשולר נולדה בשנת 1986 בהוד השרון, בת לארז ודורית אלטשולר. ב-1998, כשהייתה כבת 12 החלה להתנדב בעמותת איל"ן, ובמסגרת זו הפכה לחונכת אישית של כפיר קובי, ילד בן 3 עם שיתוק מוחין שהיה עבורה כמו אח. דרך ההיכרות והחברות שצמחה עם כפיר נחשפה לעולם החינוך המיוחד ודרך הקשר עם משפחתו התעצבה תפיסת עולמה וגישתה לנושא. למדה בתיכון הדרים בהוד השרון ובאולפנת צפירה במושב צפריה.
בשנת 2002, כשהייתה בת 16, הצטרפה לתוכנית LEAD, ארגון לפיתוח מנהיגות צעירה, ובהשראת הקשר עם כפיר ומשפחתו ובתמיכת אמו קלאודיה קובי, החליטה להקים תנועת נוער חדשה בישראל: "כנפיים של קרמבו" - תנועת הנוער הראשונה בישראל לצעירים עם צרכים מיוחדים. עד שנת 2009 שימשה אלטשולר כמנכ"לית ויושבת ראש "כנפיים של קרמבו" ולאחר מכן הפכה לנשיאת התנועה עד לפרישתה בשנת 2014.
בשנת 2010 הקימה את מיזם "זיכרון בסלון" יחד עם בן זוגה, נדב אמבון, כשערכו את הערב הראשון בסלון ביתם.[דרוש מקור]
בשנים 2013–2017 הובילה את ארגון החינוך של גוגל בישראל.[דרוש מקור]
בשנת 2017 הקימה את עמותת "אינקלו - בתי הספר המכילים", ששמה לה למטרה לקדם את גישת החינוך המכיל בבתי ספר ציבוריים, במוסדות ובארגונים. בספטמבר 2018 נפתחו ארבעה בתי ספר מכילים על ידי משרד החינוך ברמת הגולן, חדרה, תל אביב וירושלים, בנוסף לבית הספר המשלב "ראשית" שבאלון שבות אשר צורף לתוכנית זו.
בשנת 2020 הוצעה על ידי ראש האופוזיציה יאיר לפיד לתפקיד יו"ר יד ושם.
חיים אישים

אלטשולר נשואה לנדב אמבון, מנהל קריאייטיב בתאגיד השידור הציבורי. הם הורים לשני בנים ובת ומתגוררים בתל אביב.
הוקרה

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
2004 - אות תמרי, האות לאיכות, מנהיגות ומצוינות
2005 - אות ברנשטיין על התנדבות ומנהיגות חברתית
2007 - יקירת הוד השרון
2007 - אשת השנה של ליונס ישראל
2008 - כניסה לרשימת עשרת יזמי השנה של ארנסט אנד יאנג
2009 - אות הנשיא למתנדב יחד עם עמותת "כנפיים של קרמבו"
2013 - פרס רפפורט על יוזמה מחוללת שינוי
2014 - נבחרה על ידי המגזין טיים לאחת מששת מנהיגי הדור הבא בעולם, וכן נבחרה לנאום באו"ם על יזמות חברית ככלי לצמיחה במדינות מתפתחות
2016 - אות פול האריס של ארגון הרוטרי
2016 – אות עמית של כבוד מטעם המרכז הבינתחומי הרצליה
2016 - נבחרה לרשימת 30 מתחת ל-30 של המגזין פורבס.
2017 - אות עמית כבוד מטעם האקדמית גורדון
2017 - אות עיטור האור עבור העשייה למען ניצולי השואה
2018 - אות הליגה נגד השמצה להנצחת זיכרון השואה ע"ש נח קליגר
2020 - משיאת משואה ביום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל
2023 - עיטור נשיא מדינת ישראל
לקריאה נוספת

שהם סמיט, אגדות אמיתיות : 50 נשים לגדול איתן בישראל, חבל מודיעין: דביר, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  נועם (דבול) דביר, לראשונה: בתי ספר ישלבו חינוך מיוחד ורגיל, באתר ישראל היום, 27 ביולי 2017
↑   ציוץ של יאיר לפיד ברשת החברתית אקס (טוויטר), 17 בנובמבר 2020
↑  פרס רפופורט לאלטשולר, באתר פרס רפופורט
↑  Building Communities of Kindness - Adi Altschuler, Israel, באתר טיים, 12 בספטמבר 2014
↑  מנהיגי העתיד: הכירו את הצעירים בני הפחות מ-30 המבטיחים בישראל, באתר מעריב אונליין, 29 בפברואר 2016
↑  עמית המאירי, ‏מייסדת "כנפיים של קרמבו", עדי אלטשולר, תשיא משואה בטקס יום העצמאות, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2020
סובאלק

מוזיאון העיר
רחוב בסובאלק
סובאלק (בפולנית: Suwałki; ביידיש: סואוואַלק; בליטאית: Suvalkai; בגרמנית: Suwalken) היא עיר במחוז פודלסיה (Podlasie) שבצפון־מזרח פולין. נכון לשנת 2021 מונה העיר קרוב ל־70,000 נפש.
העיר משמשת כבירת נפת סובאלק, ואחד מן המרכזים המסחריים החשובים בחבל פודלכיה (Podlachia, לעיתים Podlachian). העיר שימשה בעבר בירת חבל סובאלק, עד לביטול יחידה מנהלית זו בשנת 1999.
העיר מרוחקת כ־30 ק"מ מגבולה הדרום־מערבי של ליטא. סודוביה (Sudovia), המחוז האתנוגרפי הליטאי הסמוך לעיר, הקטן מבין חמשת מחוזותיה האתנוגרפיים של ליטא, מכונה על שמה "סובאלקיה". העיר השאילה את שמהּ גם ל"אזור מוגן" (דומה לשמורת טבע, בעל פחות מגבלות) הסמוך אליה.
היסטוריה

אזור סובאלק היה מיושב החל מימי הביניים בשבטים פרוסיים ובשבטים באלטיים המכונים יוטבינגים (Yotvingians) או סודוביים (Sūduviai), ואולם, למן הגעתו של המסדר הטבטוני לסוּדוֹביה, נכבשו שטחיהם ובמאות הבאות היו מיושבים בדלילות.
היישוב נוסד בידי נזירים קמלדוניים (Camaldolese), אשר קיבלו לידיהם את השטח שעליו עתידה הייתה העיר לקום מידיו של הדוכס הגדול של ליטא יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
תחילה השתייך היישוב לליטא, ועם האיחוד בין פולין וליטא עבר לשליטת פולין, כאשר בשנת 1422 נקבע סופית שהשטח הוא בבעלות פולין.
במאות ה-16 וה- 17 התפתח היישוב מבחינה כלכלית, והפך למרכז מסחרי, שבו התקיים שוק שבועי וסחר בסוסים. בשנת 1701 זכתה סובאלק למעמד של עיר.
בחלוקה הראשונה של פולין (1772) נותרה העיר בשטח פולין, ובחלוקה השנייה (1795) נמצאה בשטח הסיפוח של פרוסיה. בשנת 1807 סופחה לנסיכות ורשה, ובשנת 1815 סופחה לפולין הקונגרסאית.
במהלך המאה ה-19 גדלה העיר כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, והוקמו בה מפעלים קטנים לאריגת בדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נכבשה העיר על ידי גרמניה, ובשנים 1921-1920 נכבשה על ידי רוסיה.
עם חתימת "הסכם ריגה" ב-18 במרץ 1921 שסיימה את המלחמה הפולנית-סובייטית, עברה סובאלק לשליטת פולין, עד למלחמת העולם השנייה.
כיום נמצאת העיר בתחומי פולין, וקרובה לגבולות הנוכחיים של בלארוס וליטא.
מבחינה מנהלית העיר מהווה מרכז של נפה שכוללת 9 מעוצות אזוריות: סובאלק, ראצ'קי, פיליפוב, שיפליסקי, פשרוסל, בקלז'בו, ילנבו, ויז'אני ורוטקה-טרלאק.
יהדות סובאלק

תחילת התיישבות היהודים בעיר הייתה כפי הנראה בתחילת המאה ה-19. בשנת 1808 נמנו בה עשר משפחות יהודיות, ובשנת 1823 היהודים כבר היוו רוב בעיר, וסייעו רבות להתפתחותה הכלכלית.
בשנת 1821 נבנה בעיר בית כנסת, ולידו בית מדרש, והעיר העמידה רבנים חשובים. בעיר גם פעל הסופר יצחק זיבנברגר.
בשנת 1851 נפתח בעיר תלמוד תורה ביוזמת הרב יצחק אייזיק חבר, אשר נקרא על שמו, בשם "אוהל יצחק".
בשנת 1859 הוקם בעיר בית חולים יהודי, ובשנת 1862 נפתחו בעיר בית דפוס עברי ובית ספר עברי בשם "בית ספר לילדי ישורון".
יהודי העיר נטלו חלק במרד הפולני של שנת 1863, ובשנות ה-80' של המאה ה-19 הצטרפו רבים מהם לתנועה הציונית, כאשר לקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל נשלח ציר מקבוצת חובבי ציון בעיר. הדמות הבולטת בתנועה הציונית בעיר היה הפובליציסט יוסף שיינהאק.
בשנת 1912 נוסד בעיר "ארגון חובבי השפה העברית", ובשנים שטרם מלחמת העולם הראשונה החלו לפעול בעיר תנועות נוער ציוניות.
במלחמת העולם הראשונה ניזוקה מאוד העיר, והאוכלוסייה היהודית בה התדלדלה ונפגעה כלכלית. כמו כן, נפגעו יהודים מהתנכלויות אלימות של חיילי צבא האלר. בסיוע ארגוני צדקה יהודים, הצליחה הקהילה להשתקם, ומוסדות החינוך והתרבות היהודיים והציוניים בעיר הורחבו.
בשנות השלושים התרבו האירועים האנטישמיים בעיר, ונערכו פעולות חרם נגד היהודים בה, לרבות ניפוץ שמשות חנויות ובתי יהודים, הכאת יהודים, והפצת כרזות אנטישמיות.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר ובכפרי המחוז שלה כ- 8,000 יהודים, מתוכם כ- 6,000 בסובאלק עצמה.
על פי הסכם ריבנטרופ מולוטוב עברה העיר לשליטה סובייטית, אך בראשית אוקטובר 1939 נסוגו ממנה הכוחות הסובייטיים, וביום 6 באוקטובר 1939 נכנסו לעיר כוחות גרמנים, והחלו במעשי התעללות פומביים ביהודיה, בשוד חנויות היהודים, ובשליחת זקני היהודים לעבודות פרך. כמו כן, הופקעו המוסדות הדתיים והתרבותיים היהודיים, הוצא צו איסור על השחיטה הכשרה, ונאסר על יהודים להתאסף בקבוצות.
ביום 23 באוקטובר נמסר לרב דוד ליפשיץ כי על היהודים בעיר להתפנות מבתיהם בתוך שלושה ימים. בתום מספר ימים, נמלטו רוב יהודי העיר לאזורי ברית המועצות וליטא, ולא מעטים מתו בדרכם.
כ- 2,000 היהודים שנותרו בעיר גורשו על ידי הגרמנים למחוז לובלין, וגורל רובם המכריע היה שנספו בשואה. כמו כן, נספו חלק גדול מהנמלטים לליטא.
לאחר סיום המלחמה חזרו כמה עשרות יהודים לעיר, ומצאו כי בית המדרש של העיר נשרף, ובית העלמין הוחרב. את בית הכנסת הגדול של העיר פירקו רשויות פולין בשנות החמישים.
בשנת 1957 עוד היו בעיר 11 יהודים.
בעיר נולדו מארק זמנהוף, אביו של הרופא והבלשן היהודי אליעזר לודוויג זמנהוף יוצר שפת האספרנטו, אברהם שטרן, מפקד הלח"י, ופנחס ספיר, שר האוצר השלישי של מדינת ישראל.
יהדות סובאלק > רבני העיר

רבי אברהם אבא'לה ב"ר מרדכי - הוא הרב הראשון המוכר שכיהן בסובאלק.
רבי אברהם אבא'לה ב"ר ברוך, היה רבה השני של הקהילה היהודית בעיר.
רבי יצחק אייזיק חבר (תר"ט-תרי"ג, 1849-1853), נפטר בעת כהונתו בסובאלק.
רבי יחיאל הלר (1853-1858), מחבר "כבוד מלך" ושו"ת "עמודי אור" (קניגסברג תרי"ז), כיהן בסובאלק עד עזיבתו לטובת רבנות פלונגיאן.
רבי עזריאל אריה לייב רקובסקי - כיהן בסובאלק עד עזיבתו לטובת רבנות העיר פלוצק בפולין.
רבי שמואל מוהליבר (1860-1868), כיהן בסובאלק עד עזיבתו לטובת רבנות ראדום.
רבי אליעזר שמחה רבינוביץ (1868-1874), לאחר עזיבתו את העיר פרצה מחלוקת על הרבנות, והעיר נותרה ללא רב במשך שנתיים.
רבי הלל ליבשיץ (1876-1893), כיהן בסובאלק עד עזיבתו לטובת רבנות לובלין, לאחר עזיבתו התחדשה המחלוקת ושוב נותרה העיר ללא רב למשך שנה וחצי.
רבי דוד טבל קצנלנבוגן (1894-1907), כיהן בסובאלק עד עזיבתו לטובת רבנות סנקט פטרבורג.
רבי משה בצלאל לוריא (1907-1914), נפטר בעת כהונתו בסובאלק.
רבי חיים הלר, התמנה לרבנות סובאלק לאחר הרב לוריא, אך בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה לא הגיע לכהן בה בפועל. במשך שנות המלחמה התנהלו ענייני הרבנות בעיר על ידי מורי ההוראה המקומיים, רבי בנימין מגנצא ורבי משה אלטמן.
רבי אהרן בקשט (1921-1925), כיהן בסובאלק עד עזיבתו לטובת רבנות לומז'ה.
רבי יוסף יוסלביץ' (1926-1935), נפטר בפתאומיות בגיל 56 בעת כהונתו בסובאלק.
רבי דוד ליפשיץ (1935-1939), חתנו של הרב יוסלביץ', הצליח להימלט עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והגיע לארצות הברית, בה עמד בראש "ועד העזרה לפליטי סובאלק והסביבה", וכיהן כראש ישיבה וכחבר הנשיאות של "אגודת הרבנים באמריקה ובקנדה".
ערים תאומות

אסטוניה וורו, אסטוניה
ראו גם

ראצק
יהדות פולין
שטעטל
לקריאה נוספת

יהודה אלראי ויוסף כרוסט (עורכים), ספר קהילת סובאלק ובנותיה: בקלורובה, ויז'אן, סייני, פונסק, פיליפובה, פשרושלה, ראצק יהודה תל אביב: הוצאת יאיר ע"ש אברהם שטרן, תשמ"ט-1989 (ב גרסה אינטרנטית באוסף ספרי היזכור של ספריית העיר ניו יורק).
אנדרטה לזכר יהודי סובאלק שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
מצבת זיכרון לקדושי קהילת סובאלק שנספו בשואה, ביד ושם
איירבראש

איירבראש
איירבראש (באנגלית: Airbrush, משמעות מילולית "מברשת אוויר"; על פי האקדמיה ללשון העברית: אקדחון ריסוס) הוא מרסס ידני קטן דמוי עט המשמש להתזת צבע נוזלי על אובייקט באמצעות אוויר דחוס. ניתן ליישם באמצעותו סוגים שונים של צבע נוזלי (צבעי מים, דיו, שמן וצבעים אקריליים) על גבי משטחים שונים. האיירבראש משמש בעיקר לצביעת ציורים ריאליסטיים, ריטוש תמונות, צביעת ציורי קיר, קריקטורות, קעקועים זמניים, צביעת מכוניות וכדומה.
היסטוריה

הכלי הראשון שדמה במידת מה לאיירבראש הומצא בשנת 1876 על ידי האחים סטנלי, תאומים-ממציאים, אמריקאים, שהפכו אחר כך לחלוצים בתחום המכוניות.
האיירבראש הראשון שכונה בשם "איירבראש" נוצר בשנת 1879 על ידי אבנר פילר מאיווה, ארצות הברית. המכשיר לא היה יעיל, והוא כלל דחיסת אוויר ידנית. למרות זאת, אבנר המשיך בפיתוח המכשיר, והמכשיר תפס תאוצה בעולם האומנות. האומן המפורסם הראשון שעשה שימוש באיירבראש היה האימפרסיוניסט האמריקאי וילסון איירויין.
בשנת 1893 הומצא האיירבראש הראשון שעשה שימוש בדחיסת אוויר אוטומטית. הוא הוצג בתערוכה העולמית של שיקגו לצד פיתוחים מהפכניים כמו הנורה הפלאורסצנטית, המנוע החשמלי ומדיח הכלים. מאז הוא חלק אינטגרלי מעולם האומנות.
מבנה וסוגי איירבראש > המכשיר ודרך פעולתו

המכשיר מעוצב לרוב כמו עט, כאשר בצידו האחד מורכב אגן צבע קטן ובצידו השני מורכב צינור לחץ המזין אוויר דחוס. בקצה המכשיר דמוי העט מורכבות דיזות דרכן מותז הצבע בעת הצביעה. כאשר לוחצים על הדק המכשיר מעברי הצבע והאוויר נפתחים והצבע נמשך עם זרם האוויר על ידי יניקה ונטורית. 
את הדיזות שבראש המכשיר ניתן להחליף בהתאם לצמיגות החומר המותז ולקוטר הריסוס הרצוי. ברוב המכשירים המודרניים ישנה אפשרות להחלפה מהירה של אגן הצבע, אפשרות זו מקלה מאוד את עבודת האמן ואת ניקוי ותחזוקת המכשיר.
מקובל להבחין בין שתי תצורות שונות: "איירבראש פעולה אחת" (Single Action) ו"איירבראש שתי פעולות" (Double Action).
ב"איירבראש פעולה אחת" לחיצה על הדק המכשיר פותחת בו זמנית את מעברי הצבע והאוויר ולכן דיזות החומר והאוויר חייבות להיות מותאמות במדויק מראש לאופי העבודה הנדרשת. החיסרון בשיטה זו הוא שלא ניתן לווסת את כמות הצבע תוך כדי פעולת האיירבראש.
ב"איירבראש שתי פעולות" לחיצה על הדק המכשיר פותחת את מעבר האוויר הדחוס ולחיצה שנייה או הזזה של ההדק לאחור מאפשרת את ויסות כמות הצבע המותז. איירבראש כזה הוא כמובן יעיל ונוח יותר, אך הוא יקר יותר ומצריך מיומנות מסוימת לתפעולו.
מבנה וסוגי איירבראש > דחיסת האוויר

כאמור, על מנת שהאיירבראש יפעל, צריך להגיע אליו זרם בלתי פוסק של גז דחוס כלשהו. ישנן שתי שיטות דחיסה מקובלות כיום:
דחיסת אוויר באמצעות מדחס אוויר (קומפרסור) הפועל על מנוע. (לרוב מנוע חשמלי, אך ישנם גם מדחסים הפועלים על בנזין). המדחס מחובר לאיירבראש באמצעות צינור. החיסרון העיקרי של שיטה זו היא הצורך בחיבור לרשת החשמל.
שימוש במכלי גז דחוס. רכישת מכלים עם גז דחוס זולה יותר מרכישת קומפרסור וניתן להשתמש בהם גם בתנאי שטח, אולם הם נגמרים מהר, ולחץ האוויר שהם יוצרים אינו אחיד כמו זה של המדחס. בנוסף, שימוש ממושך בבלונים לאורך פרק זמן ארוך הוא יקר מאוד.
מבנה וסוגי איירבראש > ערבוב הצבע עם האוויר הדחוס

ב"איירבראש ערבוב פנימי" הצבע מתערבב עם האוויר בתוך האיירבראש עצמו, וכך נוצר זרם ממוקד מאוד של צבע. ב"איירבראש ערבוב חיצוני" האוויר "מתיז" את הצבע החוצה, וכך נוצרת פעולה הדומה לפעולתו של תרסיס צבע. על כן "איירבראש ערבוב חיצוני" משמש כאשר רוצים לכסות שטח רחב יותר, ו"איירבראש ערבוב פנימי" משמש לציור מדויק.
האיירבראש באומנות

לאיירבראש שימוש מצומצם באומנות של המאה העשרים, וציירים גדולים ממעטים להשתמש בו, אך משתמשים בו רבות בתחומים משיקים, כמו באיורים של ספרי קומיקס ובפרסומות. בנוסף, משתמשים בו רבות לציור על משטחים לא שגרתיים, כמו בציורי קיר ובציור על מכוניות.
אומני רחוב רבים מציירים באמצעות איירבראש, ויוצרים באמצעותו תמונות שנמכרות לתיירים. במקומות מסוימים בארצות הברית, כמו כיכר ג'קסון בניו אורלינס והעיר פנמה סיטי ביץ' שבפלורידה, הדבר הפך למנהג.
האיירבראש בקוסמטיקה

לאיירבראש שימושים רבים בתחום הקוסמטיקה. ביניהם:
ציור על ציפורניים - איירבראש משמש קוסמטיקאים רבים לציור על ציפורניים ויצירת דוגמאות.
איפור - האיירבראש משמש לעיתים לאיפור, בעיקר של אנשים המופיעים בסרטים או בטלוויזיה. לאורך השנים הוא לא זכה לפופולריות רבה בתור אמצעי איפור, אבל עם התפתחות טכנולוגיית ה-HDTV עלתה קרנו מחדש, מכיוון שהוא מאפשר דיוק מרבי ומאפשר "לעצב" פרטים קטנים מאוד.
ציורי גוף וקעקועים - האיירבראש משמש רבות לציור על גוף האדם, וליצירת "קעקועים זמניים".
שיזוף - האיירבראש משמש לעיתים כאחת השיטות ליצירת שיזוף חסר שמש. על ידי צביעת העור בצבע חום, ניתן לדמות שיזוף בלי להיאלץ להיחשף לפגעיו.
האיירבראש ככלי לריטוש תמונות

לפני העידן הדיגיטלי האיירבראש שימש כאמצעי העיקרי לריטוש תמונות, שהוא עיצוב מחדש של תמונה שצולמה.
בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין, ובייחוד בתקופת הטיהורים הגדולים, היה שימוש אינטנסיבי באיירבראש לעיצוב תמונות ע"פ רצונו של סטלין. לעיתים אף הועלמו אנשים במלואם מתמונות שבהם הם "לא היו רצויים".
האיירבראש שימש גם לריטוש תמונות לא פוליטיות, בייחוד לעיצוב תמונות אופנה של דוגמנים, והסתרת פגמים בגופם או בפניהם.
עם המצאת המחשב והתמונות הדיגיטליות, ירדה קרנו של האיירבראש ככלי לריטוש תמונות. כיום משתמשים במקום בתוכנות עיבוד תמונה ממוחשב, כמו אדובי פוטושופ, כדי לרטש תמונות.
בגרפיקה ממוחשבת

בתוכנות גרפיקה ממוחשבת שונות ישנם כלים המחקים את פעולת האיירבראש על תמונות דיגיטליות. בצייר, למשל, ישנו כלי שצובע באקראי פיקסלים בתוך מעגל המקיף את סמן העכבר. בתוכנות אחרות ישנם כלים שבהם הצביעה היא הדרגתית - פיקסלים רחוקים ממרכז המעגל נצבעים פחות מפיקסלים קרובים למרכז.
ראו גם

צביעה בהתזה
תרסיס
איירלס
הערות שוליים

↑  אֶקְדְּחוֹן רִסּוּס במילון צבעות (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אחת פנימית דרכה עובר הצבע ואחת חיצונית (Air Cup) דרכה עובר האוויר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012410247405171  LCCN: sh2018000177  NDL: 00561759 
איירבראש
1998 במדע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1998  במדע |  |
< · 1996 · 1997 — 1998 — 1999 · 2000 · >
כל ערכי השנים במדע במאה ה-20 · כל ערכי השנים במדע במאה ה-21 · פורטל מדע בישראל
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1998.
ביוכימיה

גילוי RNAi על ידי אנדרו פייר וקרייג מלו (Craig Mello), על התגלית הוענק להם פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2006
חקר החלל

6 בינואר – חללית אמריקאית לונר פרוספקטור גילתה מים על הירח
2 במרץ – נתונים שנשלחו מהגשושית גלילאו מראים שעל ירח של צדק אירופה קיים אוקיינוס מתחת לקרח
4 ביולי – יפן משגרת גשושית בשם נזומי (Nozomi) לכיוון המאדים - המדינה השלישית בחקר החלל
טכנולוגיה

5 באפריל – פתיחת גשר אקשי-קייקיו - גשר תלוי ביפן, הארוך בעולם (המפתח המרכזי - 1,991 מ')
מדעי המחשב

10 בפברואר – פרסום תקן XML לייצוג נתונים במחשבים
הפעלת מנוע חיפוש של גוגל על ידי שני סטודנטים לדוקטורט, לארי פייג' וסרגיי ברין
הקמת מערכת PayPal המאפשרת העברת כספים וביצוע תשלומים באמצעות אתר אינטרנט ברחבי העולם
פיזיקה

כנס סולווה ה-21 - מערכות דינמיות ואי הפיכות
פרסים

פרס נובל
פרס נובל לפיזיקה - רוברט לַפְלין (ארצות הברית), הורסט שטורמר (גרמניה), דניאל צוּי (ארצות הברית), על גילוי צורה חדשה של נוזל קוונטי עם אקסיטציות של מטען שבור.
פרס נובל לכימיה - וולטר קוהן (ארצות הברית), על פיתוח תיאורית הצפיפות הפונקציונלית; ג'ון פופל בריטניה, על פיתוח שיטות חישוביות בכימיה קוונטית.
פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה - רוברט פ. פורשגוט, לואיס ג'. איגנרו, פריד מורד (ארצות הברית), על גילוי תכונות האיתות של חנקן חמצני (NO).
פרס נובל לכלכלה - אמרטיה סן (בריטניה) על תרומותיו לכלכלת הרווחה.
מדליית פילדס - ריצ'רד בורכרדס (בריטניה/ארצות הברית), טימותי גוורס (בריטניה), קרטיס מקמולן (ארצות הברית), מקסים קונטסביץ' (ברית המועצות/צרפת)
פרס טיורינג - ג'ים גריי
נפטרו

7 בינואר – ריצ'רד המינג, מתמטיקאי אמריקאי, לעבודתו היו השלכות רבות על מדעי המחשב וטלקומוניקציה, השתתף בפרויקט מנהטן, אחד מתפקידיו היה לחשב את האפשרות שפיצוץ אטומי יצית את אטמוספירת כדור הארץ (נולד ב-1915)
9 בינואר – קניצ'י פוקוי, כימאי יפני, חתן פרס נובל לכימיה (1981) על חלקו בפתוח התאוריות בעניין מהלכן של תגובות כימיות (נולד ב-1918)
27 בפברואר – ג'ורג' ה. היצ'ינגס, ביוכימאי ופרמקולוג אמריקאי חתן פרס נובל לרפואה או לפיזיולוגיה לשנת 1988 על חלקו בתגליות בנושא של יסודות הטיפול התרופתי. הוא נחשב לאחד מאבות הכימותרפיה, שימוש בחומרים כימיים לטיפול במחלות (נולד ב-1905)
13 במרץ – הנס פון אוהיין, מהנדס ממוצא גרמני, אחד הממציאים של מנוע סילון ואחראי ולפיתוחו (נולד ב-1911)
15 במרץ – בנג'מין ספוק, רופא אמריקאי, מחבר ספר על גידול הילד (נולד ב-1903)
7 במאי – אלן מקלוד קורמאק, פיזיקאי מדרום אמריקה חתן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1979) על חלקו בפתוח המכשיר CT (נולד ב-1924)
22 במאי – חוסה אנריקה מויאל, מתמטיקאי-פיזיקאי אוסטרלי יהודי. עסק, בין השאר, במכניקת הקוונטים, הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסת חשמל וסטטיסטיקה (נולד ב-1910)
6 באוגוסט – שלמה אלכסנדר, פיזיקאי ישראלי, תרם לפתוח ספקטרוסקופיית תהודה מגנטית גרעינית המשמשת למחקר מבנה חמרים, וטכנולוגיה של דימות בעזרתה, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (נולד ב-1930)
6 באוגוסט – אנדרה וייל, מתמטיקאי צרפתי-אמריקאי ממוצא יהודי. אחד מהחברים המייסדים של קבוצת בורבאקי (נולד ב-1906)
26 באוגוסט – פרדריק ריינס, פיזיקאי אמריקאי יהודי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1995 על תרומה ניסויית חלוצית לפיזיקת הלפטונים ובפרט הגילוי הניסויי של הנייטרינו (נולד ב-1918)
24 בספטמבר – גנריך אלטשולר, הוגה דעות, מדען, ממציא, מהנדס, סופר מדע בדיוני ועיתונאי יהודי יליד ברית המועצות, ממציא תאוריית החשיבה ההמצאתית (נולד ב-1926)
10 בנובמבר – ז'אן לרה, מתמטיקאי צרפתי, עסק בעיקר בתחומים טופולוגיה אלגברית ומשוואות דיפרנציאליות חלקיות
22 בנובמבר – ולדמיר דמיחוב (נולד ב-1916) היה מדען סובייטי, מחלוצי השתלות האיברים (נולד ב-1906)
7 בדצמבר – מרטין רודבל, ביוכימאי ואנדוקרינולוג יהודי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1994 על חלקו בגילוי חלבוני G ותפקידם במסלולי מעבר אותות בתוך תאים (נולד ב-1925)
11 בדצמבר – אנדרה ליכנרוביץ', מתמטיקאי צרפתי, עסק בגאומטריה דיפרנציאלית ומתמטיקה פיזיקלית (נולד ב-1915)
20 בדצמבר – אלן הודג'קין, ביוכימאי בריטי חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1963 על חלקו בתיאור ההולכה של דחפים חשמליים בתאי עצב (נולד ב-1914)
שמורת הדסים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים 
 תאריך הקמה:  1956 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מחוז המרכז 
 קואורדינטות:  32°17′03″N 34°52′46″E﻿ / ﻿32.284138888889°N 34.879333333333°E﻿ / 32.284138888889; 34.879333333333
  (למפת נתניה מוגדלת) שמורת הדסים(למפת נתניה רגילה) שמורת הדסים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת הדסים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת הדסים
 
שְׁמוּרַת הֲדַסִּים היא שמורת טבע מוכרזת הנמצאת בפאתי כפר הנוער הדסים שבשרון, בקרבת היישובים כפר נטר, אבן יהודה וקדימה. כיום השמורה סגורה לקהל למטרות שיקום, לאחר שהתחוללה בה שרפה.
היסטוריה

בשנת 1947, עם הקמת כפר הנוער הדסים, החל אבינועם קפלן, מורה בכפר לטפח חלקה בפתאי אדמות הכפר יחד עם התלמידים. בשנת 1965, לאחר שנחקק חוק שמורות הטבע והגנים הלאומיים, הייתה שמורה זו בין הראשונות שהוכרזו בישראל.
בשמורה מיני צמחים המהווים דוגמה נדירה לצמחיית השרון, ביניהם אלון תבור לוטם מרווני, קורנית מקורקפת, גולנית ערבית וקידה שעירה.
השמורה הייתה חלק מיער השרון שכיסה בעבר את מרביתו של השרון.
בסמוך לשמורה נמצאת גבעה המכונה "גבעת ורה", על שם ד"ר ורה ויצמן, ממקימות ויצו, ובה בית עלמין קטן שבו טמונים מייסדי הכפר.
עיתונות מפלגתית בישראל

עיתונים בישראל 1949
העיתונות המפלגתית הייתה האשכול המרכזי של העיתונות הכתובה בישראל בתקופת היישוב ועם קום המדינה, לצד העיתונות העצמאית שהיקפה וחשיבותה הייתה נמוכה. כבר מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 וביתר שאת מאז מלחמת יום כיפור חל פיחות במעמדם כעיתונים בעלי רמת סיקור מהימנה וגבוהה והידרדרות לגירעונות כבדים. נכון ל-2014 קיים מיעוט משמעותי של 5 ביטאונים מפלגתיים בעברית, בתפוצה דלה, כולם דתיים, בנוסף רואים אור ארבעה עיתונים מפלגתיים בערבית.
שורשיה של העיתונות הכתובה בעברית נעוצים עוד בתקופת היישוב הישן ובחברה היישובית של טרום המדינה. העיתונים נולדו כדי לשמש ביטאונים רעיוניים לזרמים חברתיים-פוליטיים בחברה הארצישראלית. מתוך כך נולדה העיתונות המפלגתית כהשתקפות של הזרמים הפוליטיים השונים שרווחו בחברה. המשותף לכל העיתונים המפלגתיים, הוא שהעיתון המפלגתי היה נתון כולו לשליטת הממסד המפלגתי. המפלגה הייתה ממנה את העורך הראשי ואת שאר בעלי המשרות הבכירות בעיתון. בנוסף, נוהלי הפרסום ומדיניותה היו מגויסים לצורכי המפלגה – הסיקור, הפרשנות והפובליציסטיקה.