stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלוף העולם הבלתי מעורער
היסטוריה

מאז ראשיתן של תחרויות אגרוף מקצועני בעידן המודרני, בסוף המאה ה-19, ועד לשנות ה-60 של המאה העשרים, לא נעשה שימוש במונח זה. לאלוף העולם באגרוף בקטגוריית משקל כלשהי הוכתר מתאגרף שניצח בקרב את מי שהחזיק בתואר לפניו.
למרות שארגוני אגרוף שונים היו קיימים עוד משנות ה-20, שררה הסכמה ביניהן על זהותו של האלוף בפועל. מחלוקות בדבר זהותו של אלוף התעוררו רק במקרים של פרישת אלוף מכהן או מעבר שלו לקטגורית משקל שונה. במקרים כאלה בדרך כלל אורגן קרב בין הטוענים לתואר שבסיומו שוב הוכתר אלוף עולם מקובל.
בשנת 1962 הוקמה "התאחדות האגרוף העולמית" WBA ובשנת 1963 נוצרה "מועצת האגרוף העולמית" WBC שהפכו לגופים בעלי אוריינטציה כלכלית שיווקית בעיקר, ופחות ספורטיבית באופייה, וכמות המחלוקות בדבר המחזיק בתואר הלכה וגדלה.
בשנות ה-70 הוקמה גם "פדרציית האגרוף הבין-לאומית" IBF והפיצול הלך וגדל כאשר כל ארגון קבע לעצמו רשימות דירוג, אלופים וקטגוריות משקל שונות. ליאון ספינקס הוכר בשנת 1978 כאלוף העולם באגרוף במשקל כבד הבלתי מעורער האחרון בתקופה שלפני שיא הפיצול וניתוק הקשרים הספורטיביים בין הארגונים השונים.
בסוף שנות ה-80 הוקם ארגון אגרוף נוסף, "ארגון האגרוף העולמי" WBO והמחלוקות והסכסוכים בין הארגונים שברו שיאים חדשים, אשר במרכזם אינטרסים כלכליים ופרסומיים גדולים. אלה הביאו את הענף כולו לקיפאון וחוסר עניין ציבורי, והאפשרות לאחד את הדירוגים השונים של המתאגרפים וקביעת אלוף עולם מוסכם הפכו לבלתי אפשריים.
לאחר תקופה ממושכת של משא ומתן הסכימו ההתאחדויות השונות על קביעת אלוף העולם במשקל כבד אשר יהיה מקובל על כולם. לאחר סדרה של קרבות הכנה למועמדים השונים הוכתר בשנת 1987 מייק טייסון כאלוף העולם הבלתי מעורער באגרוף במשקל כבד אשר הוכר על ידי כל התאחדויות האגרוף.  ההסכמה החזיקה מעמד עד שנת 1992, בה התחדש הפיצול ו-WBC הכתירה את המתאגרף רידיק בו כאלוף העולם מטעמה.
אלוף העולם הבלתי מעורער האחרון במשקל כבד במאה ה-20 היה לנוקס לואיס לאחר שניצח בשנת 1999 בקרב חוזר את איוונדר הוליפילד והחזיק בתואר עד אפריל 2000. מאז היה התואר פנוי עד שב-18 במאי 2024 ניצח המתאגרף האוקראיני אלכסנדר אוסיק בקרב שנערך בריאד את טייסון פיורי והפך לאלוף העולם הבלתי מעורער הראשון במשקל כבד במאה ה-21
רשימת אלופי העולם הבלתי מעורערים במשקל כבד

| החל מ: | עד: | שם | מוכר על ידי: |
| --- | --- | --- | --- |
| 29 באוגוסט 1885 | 7 בספטמבר 1892 | ארצות הברית ג'ון סאליבן | NYSAC, NBA |
| 7 בספטמבר 1892 | 17 במרץ 1897 | ארצות הברית ג'יימס קורבט | NYSAC, NBA |
| 17 במרץ 1897 | 9 ביוני 1899 | בריטניה בוב פיצסימונס | NYSAC, NBA |
| 9 ביוני 1899 | 13 במאי 1905 | ארצות הברית ג'יימס ג'פריס | NYSAC, NBA |
| 9 ביולי 1905 | 23 בפברואר 1906 | ארצות הברית מרוין הארט | NYSAC, NBA |
| 23 בפברואר 1906 | 26 בדצמבר 1908 | קנדה (1868-1921) טומי ברנס | NYSAC, NBA |
| 26 בדצמבר 1908 | 5 באפריל 1915 | ארצות הברית ג'ק ג'ונסון | NYSAC, NBA |
| 5 באפריל 1915 | 4 ביולי 1919 | ארצות הברית ג'ס ווילרד | NYSAC, NBA |
| 24 ביולי 1919 | 23 בספטמבר 1926 | ארצות הברית ג'ק דמפסי | NYSAC, NBA, הזירה |
| 23 בספטמבר 1926 | 31 ביולי 1928 | ארצות הברית ג'ין טאני | NYSAC, NBA, הזירה |
| 12 ביוני 1930 | 7 בינואר 1931 | רפובליקת ויימאר מקס שמלינג | NYSAC, NBA, הזירה |
| 13 ביוני 1935 | 22 ביוני 1937 | ארצות הברית ג'יימס בראדוק | NYSAC, NBA, הזירה |
| 22 ביוני 1937 | 1 במרץ 1949 | ארצות הברית ג'ו לואיס | NYSAC, NBA, הזירה |
| 27 בספטמבר 1950 | 18 ביולי 1951 | ארצות הברית אזרד צ'ארלס | NYSAC, NBA, הזירה |
| 18 ביולי 1951 | 23 בספטמבר 1952 | ארצות הברית ג'רזי ג'ו וולקוט | NYSAC, NBA, הזירה |
| 23 בספטמבר 1952 | 27 באפריל 1956 | ארצות הברית רוקי מרציאנו | NYSAC, NBA, הזירה |
| 30 בנובמבר 1956 | 26 ביוני 1959 | ארצות הברית פלויד פטרסון | NYSAC, NBA, הזירה |
| 26 ביוני 1959 | 20 ביוני 1960 | שוודיה אינגמר יוהנסון | NYSAC, NBA, הזירה |
| 20 ביוני 1960 | 25 בספטמבר 1962 | ארצות הברית פלויד פטרסון | NYSAC, NBA, הזירה |
| 25 בספטמבר 1962 | 25 בפברואר 1964 | ארצות הברית סוני ליסטון | NYSAC, WBA, הזירה |
| 25 בפברואר 1964 | 19 בספטמבר 1964 | ארצות הברית מוחמד עלי | NYSAC, WBC, WBA, הזירה |
| 22 במרץ 1967 | 28 באפריל 1967 | ארצות הברית מוחמד עלי | NYSAC, WBC, WBA, הזירה |
| 8 במרץ 1971 | 22 בינואר 1973 | ארצות הברית ג'ו פרייז'ר | WBC, WBA, הזירה |
| 22 בינואר 1973 | 30 באוקטובר 1974 | ארצות הברית ג'ורג' פורמן | WBC, WBA, הזירה |
| 30 באוקטובר 1974 | 15 בפברואר 1978 | ארצות הברית מוחמד עלי | WBC, WBA, הזירה |
| 15 בפברואר 1978 | 18 במרץ 1978 | ארצות הברית לאון ספינקס | WBC, WBA, הזירה |
| 1 באוגוסט 1987 | 11 בפברואר 1990 | ארצות הברית מייק טייסון | WBC, WBA, IBF, הזירה |
| 22 בפברואר 1990 | 25 באוקטובר 1990 | ארצות הברית ג'יימס באסטר דאגלס | WBC, WBA, IBF |
| 25 באוקטובר 1990 | 13 בנובמבר 1992 | ארצות הברית איוונדר הוליפילד | WBC, WBA, IBF |
| 13 בנובמבר 1992 | 14 בדצמבר 1992 | ארצות הברית רידיק בו | WBC, WBA, IBF |
| 13 בנובמבר 1999 | 29 באפריל 2000 | בריטניה לנוקס לואיס | WBC, WBA, IBF, IBO, הזירה |
| 18 במאי 2024 | 25 ביוני 2024 | אוקראינה אלכסנדר אוסיק | WBC, WBA ,WBO, IBF, IBO, הזירה |
הערות שוליים

↑  https://www.ringtv.com/670245-oleksandr-usyk-outpoints-tyson-fury-in-a-classic-wins-undisputed-heavyweight-championship/
מיכאל הלצר

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1928 טאלין, אסטוניה 
 פטירה:  6 ביוני 2010 (בגיל 82) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 תאריך עלייה:  1972
 מקום לימודים:  הפקולטה למזרחנות של אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  Vasily Vasilievich Struve 
 מוסדות:  אוניברסיטת טרטו 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכוכב הלבן, דרגה 4 (2001) 
 
מיכאל הֶלְצֶר (Heltzer;‏ 1 במאי 1928 – 6 ביוני 2010) היה היסטוריון של המזרח הקדום, פרופסור באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

הלצר נולד בשנת 1928 בטאלין (אסטוניה). למד לימודי המזרח הקדום באוניברסיטת לנינגרד, ובשנת 1954 קיבל תואר דוקטור על עבודה בנושא "סוגיות בהיסטוריה חברתית וכלכלית של פיניקיה", בהנחיית יצחק ויניקוב. מכוון שעל הוריו נאסר לגור בעיר, לאחר ששהו בכלא הסובייטי, נאלץ הלצר ללמד רוסית והיסטוריה בבתי ספר באסטוניה לפרנסתו. בשנת 1959 הצליח לקבל משרה באוניברסיטה הפדגוגית של וילנה (Vilnius Pedagogical University), ובשנת 1965 התקבל כחבר סגל. בשנת 1966 היה לפרופסור חבר ובשנת 1970 פרופסור מן המניין.
בשנת 1972 עלה לישראל, כשהוא כבר חוקר מוכר בתחום, והצטרף לאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2002 קיבל אות הוקרה ממלכתי על תרומתו לאסטוניה.
במהלך השנים כתב 14 ספרים, יותר מ-200 מאמרים.
היה נשוי לשושנה ואב לשלושה.
מספריו

מ' הלצר, מיכאל אוחנה, מסורת השמות העבריים החוץ-מקראיים מתקופת בית ראשון עד חתימת התלמוד, כרך ב, אוניברסיטת חיפה, תשל"ח, מחקרים בתולדות עם ישראל וארץ ישראל: סדרה מונוגרפית
יצחק אבישור, מיכאל הלצר, סוגיות במינהל הממלכתי בישראל לאור המקורות האפיגרפיים בימי בית ראשון, ירושלים: אקדמון, תשנ"ו 1996
Obshtschestvo drevnevo Ugarita (The Society of Ancient Ugarit). Habilitation Dissertation, pp. III+630, Moscow, 1968, Russian. (Typewritten)
The Rural Community in Ancient Ugarit, Wiesbaden, 1976, pp. XI+120.
Goods, Prices and the Organization of Trade in Ancient Ugarit, Wiesbaden, 1978, pp. XII+163.
The Suteans (with a contribution by Sh. Arbeli) (Istituto Universitario Orientale. Series Minor 14). Naples, 1981, pp. 139.
The Internal Organization of Ugarit, Wiesbaden, 1982, pp. XXXI+212.
Archeologiya Izrailja, Kratkij O?erk, (The Archaeology of Israel, Brief Survey) (Russian), Jerusalem, 1983.
The Books of Ezra and Nehemia, The Encyklopedia, Olam Hatanak, Ramat Gan, 1965. Editing and authorship and co-authorship of a large part of articles, pp. 220 (Hebrew)
The Book of Esther The Encylopedia, Olam Hatanak, (pp. 61-110) (with Y. Klein and Y. Avishur).
Die Organisation des Handwerks im Dunkelem Zeitalter und im I Jahrtausend v.u.Z in ?stlichen Mittelmeergebiet, History of the Ancient Near East/Studies, III, Padova, 1992, pp. XXIX+162.
Forty New Ancient West Semitic Inscriptions (with R. Deutsch), Tel Aviv-Yaffo, 1994, pp. 100.
New Epigraphic Evidence from the Biblical Period, Tel Aviv-Yaffo, 1995 (with R. Deutsch), pp. 116.
Windows to the Past (with R. Deutsch). Tel-Aviv-Jaffo, 1977.
לקריאה נוספת

מיכאל : מחקרים בהיסטוריה באפיגרפיה ובמקרא, לכבוד מיכאל הלצר. עורכים:יצחק אבישור ורוברט דויטש; בהוצאת: פרסומי מרכז ארכאולוגי, תל אביב. תשנ"ט 1999
כולל ביבליוגרפיה של כתבי מ' הולצר.
מדידת אורך קשת

מדידת אורך הקשת כפי שנעשתה לראשונה על ידי אֵרָטוֹסְתֶנֶס.
בגאודזיה, המונח מדידת אורך הקשת (באנגלית: Arc measurement), שלעיתים נקראת גם מדידת המעלה (בגרמנית: Gradmessung), מתייחס לתהליך שבו נמדד רדיוס כדור הארץ, שממנו ניתן להקיש גם את היקף כדור הארץ. ביותר דיוק, זהו התהליך החותר לקבוע את רדיוס העקמומיות המקומי של צורת כדור הארץ באמצעות השוואת קווי הרוחב (ולפעמים גם קווי האורך) של שני מיקומים ארציים אשר המרחק הגאוגרפי ביניהם ידוע. ההליך הנפוץ ביותר מערב רק את קווי הרוחב האסטרונומיים ואורך קשת מרידיאן ולפיכך נקרא "מדידת קשת המרידיאן"; וריאנטים אחרים של השיטה עשויים לערב רק קווי אורך אסטרונומיים, או את שתי הקואורדינטות הגאוגרפיות. מבחינה היסטורית, מסעי משלחות מדעיות למדידת אורך הקשת באירופה קדמו להיווסדה של האגודה הבין-לאומית לגאודזיה (IAG). כיום, השיטות ההיסטוריות מוחלפות על ידי רשתות גאודזיות וגאודזיה לווינית.
היסטוריה

המדידה המוקדמת ביותר של אורך הקשת נערכה על ידי אֵרָטוֹסְתֶנֶס (240 לפנה"ס) מתוך הנחת מוצא שצורת הארץ היא כשל פני כדור והתבססה על המיקומים הארציים של הערים אלכסנדריה ואסואן (הנמצאות בשטחי מצרים של ימינו). מדידתו של אֵרָטוֹסְתֶנֶס הצליחה לקבוע את רדיוס כדור הארץ והיקפו בדיוק מפתיע. בתחילת המאה ה-8, המלומד הסיני Yi Xing ביצע מדידה דומה.
הפיזיולוג הצרפתי ז'אן פרנל מדד את אורך הקשת בשנת 1528. הגאודזיסט ההולנדי וילברורד סנל חזר על הניסוי בסביבות שנת 1620 עבור הערים אלקמאר וברגן אופ זום, ובאמצעות מכשירים גיאודזיים מודרניים יותר (הטריאנגולציה של סנל).
לאחר שאייזק ניוטון הראה תאורטית שבשל סיבוב כדור הארץ נכון יותר למדל אותו כספרואיד פחוס מאשר ככדור מושלם, ברור היה שרדיוס העקמומיות של כדור הארץ משתנה מנקודה לנקודה, ולכן משלחות למדידת אורך הקשת שאפו לקבוע את הפחיסות של כדור הארץ הספרואידי באמצעות מדידת אורכי הקשתות בין נקודות ציון בקווי רוחב גאוגרפיים שונים. הראשונה שבהן הייתה המשלחת הגיאודזית הצרפתית, אשר משימת מדידת אורך הקשת הופקדה בידיה על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים. המשלחות פעלו בשנים 1735–1738, וערכו מדידות בלפלנד (מופרטואי ושותפיו) ובפרו (פייר בוגה ושותפיו).
שטרובה מדד רשת בקרה גיאודזית באמצעות טריאנגולציה בין הים הארקטי והים השחור, הנקראת כיום הקשת הגאודזית של שטרובה.
היסטוריה > רשימה כרונולוגית

זוהי רשימה כרונולוגית חלקית של מדידות קשת:
מדידת הקשת של ארטוסתנס (230 לפנה"ס)
מדידת הקשת של פוסידוניוס (100 לפנה"ס)
מדידת הקשת של אל-מאמון (827 לספירה)
מדידת הקשת של פרנל (1528)
הסקר הגאודזי של סנל (1617)
מדידת הקשת של נורווד (1633–1635)
מדידת הקשת של ריצ'ולי וגרימלדי (1658)
מדידת הקשת של פיקאר (1669)
המשלחת הגאודזית הצרפתית ללפלנד (1736–1737)
המשלחת הגאודזית הצרפתית לקו המשווה (1735–1739)
מדידת הקשת של בושקוביץ (1750–1751)
מדידת הקשת של דה לאקאי (1752)
המיפוי הטריגונומטרי של בריטניה הגדולה (1791–1853)
מדידת קשת המרידיאן של דלאמבר (1792–1798)
המיפוי הטריגונומטרי הגדול של הודו (1802–1841)
מדידת הקשת של אראגו וביו (1806–1809)
הקשת הגאודזית של שטרובה (1816–1855)
הסקר הגאודזי של גאוס (1821–1825)
מדידת הקשת של מקלאר (1841–1848)
המשלחת השוודית-רוסית למדידת אורך קשת המרידיאן (1899–1902)
מדידת הקשת של הופפנר (1921)
מונחים ונוסחאות רלוונטיים

נניח שקווי הרוחב האסטרונומיים של שתי נקודות הקצה,  \phi _{s} ו- \phi _{f}, ידועים; אלו ניתנים לקביעה משיטות של אסטרוגיאודזיה, הכרוכות במדידת המרחק הזוויתי מהאופק של מספר גבוה דיו של כוכבים. אז, רדיוס העקמומיות המקומי האמפירי של חתך מרידיאני של כדור הארץ ניתן לקביעה מהנוסחה:
כאשר קווי הרוחב נתונים ברדיאנים ו- {\mathit {\Delta }}' הוא אורך הקשת לאורך פני הים הממוצעים.
עבור מודל הארץ כספרואיד פחוס, רדיוס העקמומיות המקומי של חתך מרידיאני בקו רוחב גאוגרפי  \varphi  הוא:
כאשר  a הוא הרדיוס המשווני של הארץ, ו- e היא האקסצנטריות של האליפסה שסיבובה יוצר את הארץ הספרואידית, אשר קשורה לפחיסות  f דרך הנוסחה  f=1-(1-e^{2})^{1/2}. הערך האמפירי העדכני ביותר של פחיסות כדור הארץ הוא  f\approx {\frac {1}{298.25}}.
היסטורית, המרחק בין שני מיקומים נקבע בדרגת דיוק נמוכה באמצעות אודומטריה.
הרחבות

מדידות קשת נוספות, ברצועות רוחביות שונות, מאפשרות לקבוע את פחיסות כדור הארץ. בסל עיבד את התוצאות של כמה מדידות קשת כדי לחשב את אליפסואיד בסל (1841) המפורסם. אלכסנדר רוז קלארק (1858) שילב בין מרבית מדידות הקשת שהיו ידועות בתקופתו כדי להגדיר אליפסואיד ייחוס חדש.
ראו גם

גאודזיה
ביאורים

↑  אורך הקשת הארצית הקצרה ביותר המחברת אותם.
↑  קו רוחב אסטרונומי של מיקום ארצי מוגדר כזווית בין מישור קו המשווה של כדור הארץ וכיוון האנך הטבעי באותה נקודה, כאשר האנך הטבעי הוא כיוון שדה הכובד האפקטיבי באותה נקודה (השקול של כוח הכובד והכוח הצנטריפוגלי הנובע מסיבוב כדור הארץ) – או באופן שקול כיוון תאוצת הנפילה החופשית של עצם באותה נקודה.
↑  ככלל, ישנן שלוש רמות שונות של דיוק בהתייחס לחישובים בגיאודזיה הנוגעים לקביעת קו הרוחב. הנמוכה ביותר היא קו הרוחב הגאוצנטרי, המתייחסת לזווית שיוצר הקו המחבר בין מרכז כדור הארץ לנקודה לבין מישור המשווה שלו. השנייה היא קו הרוחב הגיאוגרפי, המוגדר כזווית בין האנך לפני כדור הארץ כפי שהם מוגדרים באליפסואיד הייחוס, לבין מישור המשווה הארצי. שתי ההגדרות הללו מתלכדות עבור מודל הארץ ככדור מושלם. הרמה הגבוהה ביותר היא קו הרוחב האסטרונומי, הנמדד ביחס למודל הארץ כגיאואיד (העשוי לסטות אף מאליפסואיד הייחוס), כאשר כיוון האנך נמדד לפי כיוון הנפילה החופשית המקומי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4259780-8 
מדידת אורך קשת בדיונית שתוארה על ידי ז'ול ורן בספרו הרפתקאות שלושה רוסים ושלושה אנגלים באפריקה החמה (1872).
באיור מוצגות שתי הגדרות שונות לקו רוחב: קו הרוחב הגאוצנטרי וקו הרוחב הגאוגרפי. ההגדרה הראשונה הייתה מתאימה לחישובים גאודזיים אילו הארץ הייתה כדור מושלם, ואילו השנייה והמדויקת יותר מתאימה למודל הארץ כספרואיד.
מדידות קשת בהן נעשה שימוש במודל צורת הארץ של קלארק (1858).
הורקאן (כדורגל)

ערך זה עוסק במועדון כדורגל ארגנטינאי. אם התכוונתם למכונית על איטלקית מבית למבורגיני, ראו .
מועדון אתלטיקה הורקאן (בספרדית: Club Atlético Huracán) הוא מועדון ספורט מבואנוס איירס, ארגנטינה. המועדון ידוע בעיקר בגלל קבוצת הכדורגל שלו שמשחקת בליגת העל הארגנטינאית.
המועדון נוסד ב-1 בנובמבר 1908 בשכונת נואבה פומפיה (Nueva Pompeya) שבבואנוס איירס. אצטדיון הקבוצה נמצא היום בשכונת פרקה פטריסיוס (Parque Patricios). שם הקבוצה, סמלה וכינויה "גלובו" (במשמעות של כדור פורח) נובעים מכדור פורח בשם הורקאן שהטיס חורחה ניוברי (Jorge Newbery) ב-1909. המגרש נבנה באתר ששימש בעבר לשריפת אשפה ומכאן כינוי נוסף של הקבוצה - השורפים.
לקבוצה יריבות ספורטיבית היסטורית עם סן לורנסו, והמשחק ביניהן נחשב ל"קלאסיקו".
בנוסף לכדורגל מפעיל המועדון קבוצות התעמלות מכשירים, אגרוף, הוקי שדה, כדוריד וכדורעף.
היסטוריה

לאחר הקמת הקבוצה, היא שיחקה במגרש ארעי עד שניוברי רכש עבורה קרקעות להקמת מתקני קבע. ב-1912 העפילה הקבוצה לליגה השלישית. היא המשיכה להצליח ולעלות ליגות עד ששנתיים מאוחר יותר, ב-1914, הגיעה לליגת העל שהייתה אז חובבנית. באותה עונה היא סיימה במקום השישי. בשנים הבאות היא שמרה על מקומות גבוהים בליגה, כולל הגעה למקום השני ב-1920. באותה עונה זכתה גם בתואר ראשון - גביע אסטימולו (Copa Estímulo; מפעל שבוטל לאחר 6 שנים). עד תום העידן החובבני היא זכתה ארבע פעמים באליפות הליגה: ב-1921, 1922, 1925 וב-1928 ופעמיים בגביע הלאומי קופה איברגורן, בשנים 1922 ו-1925. באותן שנים שיחקו בשורותיה לואיס פליפה מונטי וגיז'רמו סטאבילה (מלך השערים במונדיאל 1930).
היסטוריה > הליגה המקצוענית

ב-1931 הפכה ליגת העל הארגנטינאית למקצוענית ומאז ירד מעמדה של הורקאן. למרות זאת היא תפסה מקום חשוב בכדורגל הארגנטינאי. בשנות הארבעים היא זכתה בשלושה גביעים לאומיים (קופה אסקובר 1942, קופה אסקובר 1943, קופה בריטניקה 1944), ושיחקו בה שחקנים גדולים כמו אלפרדו די סטפנו ב-1946 ואדולפו פדרנרה ב-1948. ב-1949 היא ניצלה מירידת ליגה לאחר שסיימה במקום האחרון, אך עם מספר נקודות זהה ללנוס. גם במשך שנות ה-50 לא היה מעמדה יציב כאשר הייתה קרובה פעמים רבות לירידת ליגה, אך הגיעה גם למקום השלישי ב-1952.
ב-1971 מונה ססאר לואיס מנוטי למאמן והוא חיזק את הקבוצה. ב-1973 הגיעה הקבוצה בהנהגתו להישג השיא שלה בעידן המקצועני, כאשר זכתה באליפות הליגה. בקבוצה שיחקו באותן שנים שחקנים כדוגמת מיגל אנחל ברינדיסי, רנה הואוסמן, אלפיו באסילה והקפטן חורחה קראסקוסה. בעונה שלאחר מכן הגיעה לחצי גמר גביע ליברטדורס. ב-1975 וב-1976 המשיכה בהצלחתה בליגה והגיעה למקום השני, כאשר כמה משחקני ההרכב שלה שיחקו גם בנבחרת ארגנטינה וזכו במונדיאל 1978.
ב-1986 ירדה הקבוצה בפעם הראשונה לליגת המשנה ושיחקה בה ארבע שנים לפני שחזרה לליגת העל.
ב-1994 הגיעה עם המאמן הקטור קופר למקום השני בליגה. ב-1999 ירדה הקבוצה ליגה פעם נוספת, למשך עונה אחת. ב-2003 הובילו אותה קשיים ניהוליים ותקציביים לירידה שלישית, הפעם לארבע שנים. בקלאוסורה 2009 הגיעה הקבוצה למקום השני, אך בעונה העוקבת, אפרטורה 2009 הגיעה כמעט לתחתית הטבלה. ב-2011 ירדה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2014/15 זכתה הקבוצה בשני גביעים לאומיים נוספים: בנובמבר 2014 זכתה בגביע ארגנטינה לאחר שניצחה את רוסאריו סנטראל 5-4 בדו-קרב פנדלים, כשהמשחק עצמו הסתיים בתוצאה 0-0. באפריל 2015 זכתה הקבוצה בסופר קאפ הארגנטינאי לאחר ניצחון 0–1 על ריבר פלייט. בתווך, בדצמבר 2014, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה.
הערות שוליים

↑  באתר RSSSF
↑  באתר RSSSF
↑  באתר RSSSF
↑  הידיעה על המשחק באתר canchallena
↑  באתר canchallena
חורחה ניוברי בכדור הפורח
הקבוצה ב-1928 שזכתה באליפות האחרונה בעידן החובבני
הארנה של ומבלי

| --- | --- |

 מיקום:  לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°33′29″N 0°16′58″W﻿ / ﻿51.558081°N 0.282773°W﻿ / 51.558081; -0.282773
 אבן יסוד:  נובמבר 1933
 תקופת הפעילות:  25 ביולי 1934 – הווה (90 שנה) 
 שופץ:  2005–2006
 בעלים:  Quintain Estates and Development 
 מפעיל:  קבוצת הבידור אנשוץ 
 אדריכל:  Arthur Elvin 
 מושבים:  12,500 
 www.ovoarena.co.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהארנה של ומבלי(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהארנה של ומבלי(למפת ברנט רגילה) הארנה של ומבלי(למפת ברנט מוגדלת) הארנה של ומבלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הארנה של ומבלי (באנגלית: Wembley Arena) הוא מרכז ספורט מקורה המצוי בשכונת ומבלי (אנ') בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
הארנה, המצוייה מול אצטדיון ומבלי, נבנתה עבור משחקי האימפריה הבריטית שנערכו בשנת 1934 ביוזמת סר ארתור אלווין. המבנה הכיל את בריכת השחיה בה נערכו תחרויות השחייה. בעת הקמתו נקרא הבניין "בריכת האימפריה" (Empire Pool) בשל שימושו. בשנת 1948 אירחה הבריכה את תחרויות השחייה של אולימפיאדת לונדון, ולאחר התחרויות נסגרה הבריכה. באולימפיאדת לונדון (2012) התקיימו בארנה תחרויות בבדמינטון ובהתעמלות אמנותית.
הבניין משמש כיום לאירוח אירועי תרבות, קונצרטים, ותחרויות ספורט.
בשנת 2006 שופצה הארנה, לצד שיפוץ אצטדיון ומבלי. עלות שיפוץ הארנה הסתכמה ב-35 מיליון ליש"ט, והארנה המשופצת נפתחה לציבור ב-2 באפריל 2006 עת נערך בה קונצרט של להקת דפש מוד.
כיום בארנה 12,500 מושבי צופים, והיא המתחם הספורט המקורה השני בגודלו בלונדון, לאחר ה-O2 ארנה, ומתחם הקונצרטים המקורה השלישי בגודלו בלונדון, לאחר ה-O2 ומרכז התערוכות ארלז קורט.
בין האמנים שהופיע בארנה ניתן למנות את קיילי מינו (1990, 1991, 2002, 2006 ו-2007), קליף ריצ'רד שהופיע בארנה 7 פעמים, ויטני יוסטון שהופיעה בארנה 27 פעמים, ולהקת סטטוס קוו שהופיעה בה 42 פעמים נכון לשנת 2009.
עוד הופיעו בארנה: אבבא, ביונסה, בון ג'ובי, שר, ניל דיימונד, גלוריה אסטפן, אוזי אוסבורן, פרל ג'ם, רוקסט, דיאנה רוס, סלין דיון, לד זפלין, וסטלייף, רובים ושושנים, קווין, AC/DC, גארי ניומן, מריה קארי, דייר סטרייטס, מדונה, סיגור רוס, בי בי קינג, האחים ג'ונאס, אואזיס, טייק ד'את ואמנים רבים אחרים.
במתחם נערכות תחרויות אגרוף, היאבקות, כדורסל, נטבול, זריקת חצים והוקי קרח.
כיכר התהילה

בשנת 2006 הוחלט להקים בחזית הארנה את "כיכר התהילה" (Square of Fame) ובדומה לרחוב בעיר הוליווד מוזמנים אמנים לחתום ולהטביע את ידיהם בלוחות ברונזה המוטבעים בכיכר. ראשונה חתמה מדונה באוגוסט 2006, ולאחריה, ב-9 בנובמבר 2006 חתם סר קליף ריצ'רד.
ריק פארפיט ופרנסיס רוסי מלהקת סטטוס קוו חתמו והטביעו ידיהם בלוח ברונזה ב-16 בדצמבר 2006, וקיילי מינו ב-9 בינואר 2007.
סטפן הנדרי הטביע ידיו בכיכר ב-21 בינואר 2007, ודולי פארטון ב-25 במרץ 2007. בריאן אדמס ב-10 במאי 2007, במהלך הקונצרט ה-25 שלו באתר; וליונל ריצ'י ב-12 במאי 2007.
הלוח של חברי להקת וסטלייף נחנך ב-28 במרץ 2008 לאחר המופע ה-27 שלהם במתחם במשך תקופה של 10 שנים.
חזית הארנה בלילה
רקרימיינטו

רקרימיינטו (בספרדית: El Requerimiento - "הדרישה", שם מלא: Notificación y requerimiento que se ha dado de hacer a los moradores de las islas en tierra firme del mar océano que aún no están sujetos a Nuestro Señor) הוא שמו של הליך משפטי ששימש את הקונקיסטאדורים הספרדים בכיבושם את העולם החדש. המסמך היה תשובתו הרשמית של הכתר לוויכוח אודות חוקיות כיבוש האמריקות אשר עוררו הדומיניקנים בהיספניולה.
המסמך נוסח בידי המשפטן חואן לופס דה פלאסיוס רוביוס (Juan López de Palacios Rubios) בוועידה שכונסה בסנט פאבלו (San Pablo de la Moraleja) בעיר ואיאדוליד ב-1513 בידי המלך פרננדו השני. המסמך מתאר את סמכותו של אלוהים, באמצעות ישו והאפיפיור, על העולם כולו. בהמשך מזכיר המסמך את הבולה האפיפיורית אינטר קאיטרה (Inter Caetera), שהנפיק אלכסנדר השישי ב-4 במאי 1493, אשר הקצתה פיסת עולם זו, האמריקות, למלכים הקתוליים. מתוקף כך דרש המסמך את נאמנותם של ילידי העולם החדש למלכי ספרד, פרננדו השני וחואנה מקסטיליה, ואת קבלתם את הנצרות. קבלת הילידים את המסמך הבטיחה להם, לכאורה, אושר ושלום תחת חסות הכתר הספרדי כנתיניו לכל דבר. דחייתו, לעומת זאת, שימשה את העילה החוקית להשית עליהם מלחמה צודקת, לכבשם ולשעבדם תוך הצדקתה בשם הדת.
את המסמך היה על הקונקיסטאדור להקריא בקול בפני ילידי העולם החדש, בלטינית או בספרדית ובנוכחות נוטריון. לעיתים קרובות לא בוצע הליך זה כלשונו וכרוחו, והמסמך הוקרא כלאחר יד ממרחק גדול, אם בכלל. גם כאשר הוקרא המסמך כנדרש, סביר להניח כי ילידי האמריקות לא הבינו את תוכנו. השימוש הראשון ברקרימיינטו נעשה בעת כיבוש פנמה בשנת 1513.
קיומו של המסמך מעיד כי ההליך המשפטי היה חשוב מאוד לספרדים. הוא מיצג את אופן הכיבוש הספרדי באמצעות הכרזה על מקום שאינו נוצרי כבבעלות הנוצרים על מנת שיהפוך לכזה, בניגוד לאופני כיבוש שונים, כמו למשל האנגלים שנהגו לתחם את הטריטוריה הכבושה[דרושה הבהרה] ולכן המסמך העלה ביקורות רבות. לואיס האנקה (Lewis Hanke) טוען שהמסמך זה הוא המרשים ביותר מבין המסמכים שיצאו באותה תקופה לביסוס שלטון מלכי ספרד בעולם החדש כיוון שבו לראשונה נעשה שימוש לבסס את הסמכות לא רק בזכות הכוח אלא גם באמצעות זכויות משפטיות וחוקיות.
בשנת 1556 ביטל מלך ספרד את הלגאליזם במסמך ועתה מעשי ספרד הוגדרו כפעולת מיסיון ולא כיבוש צבאי. בשנת 1573 בוטל המסמך ובמקומו, הוציא פליפה השני צו חדש שגינה כל פעולת כיבוש וכוח בעולם החדש.
ביקורת

הביקורות הושמעו בידי גופים שונים. רבים טענו כי המסמך לא תורגם מספיק לשפות הילידים והאופן בו נמסר היה שגוי, פעמים הוא אף נמסר תוך קריאה לשממה או לעצמים. לפיכך, הילידים לא תמיד יכלו לדעת על קיומו או להבין את השלכותיו. על כך אמר ברטולומה דה לאס קסאס (Dominican Bartolome de Las Casas), (הדבר גורם) לך לצחוק או לבכות, "cosa es de reír o de llorar".
אוביידו (Oviedo) הסביר כי הילידים יכלו להבין את האולטימטום רק בשיחה מעמיקה שבה תובהר להם משמעות האולטימטום. מיכאיל בכטין תמך בדעתו של דה לאס קסאס והוסיף כי הדרישה היחידה שהייתה היא קבלת מרות.
מישל דה מונטן ודה לאט (Joannes de Laet), התאכזבו משימוש הספרדים בדת ככלי לקבלת מרות כוח ספרדי. וולטר ראלי אמר ”"No Christian prince, under the pretence of Christianity only, and of forcing men to receive the gospel…for Christ gave not that power to Christians as Christians".”
כלומר, הואיל והספרדים הציבו אולטימטום בפני הילידים, הוכיחו את כוונת הספרדים, שלא הייתה לשלום אלא לכיבוש. מעבר לכך, הספרדים לא אפשרו לילידים לבחור אם להמשיך להחזיק בדתם ולשלם מס או לבחור בהגליה כפי שהיה נהוג. דהיינו, הילידים לא קיבלו יחס של בני חסות ואף קיבלו יחס גרוע יותר מדתות אחרות תחת הממשל ולכן רבים רעבו ונעקרו מבתיהם.
לכל הטענות אלו הוסיף דה לאס קסאס וטען כי המסמך לא רק מאשר את סמכות האפיפיור על העולם, אלא גם על נושאים נוספים כמו כפירה, מלחמת צדק וניאוף. היו אחרים שהאמינו כי הבשורה מעולם לא הגיעה לילידים ומכאן שיש רק לנצרם. הביקורות הובילו לכך שבשנת 1556 פעולת הספרדים הוגדרה כמיסיון ושבשנת 1573 כותרת המסמך שונתה לשם Instrument of Obedience and Vassalage עם אי אלו שינויים בתוכן. ביניהם המילה מאבק (Struggle) שונתה למילה פיוס (Pacification) וכן נוסף סעיף שהגדיר את פעולת הכובשים, "if Spanish leader decided that the natives had already received the faith and become obedient…".
מקור המסמך

יש המאתרים את שורשיו של ה"רקרימיינטו" במסמך הצבאי מוסלמי בשם "דעוה" (دعوة) מהמאה ה-8. המילה מופיעה באחד מספרי החדית', צחיח אל-בח'ארי. הספרדים תרגמו את המילה "דעוה" למילה requerir ומכאן גלגולו לרקרימיינטו. המסורת מספרת כי השימוש הראשוני במילה הייתה בידי מוחמד שהעביר אותו לידי הכופרים לפני הכנעתם. אלו שהמשיכו בדרכו כמו מליק (Malik ibn Anas), משרתו, נעזרו במסמך עבור אזורים שבהם לא נשמעת הנבואה החדשה וכנגד עובדי אלילים. חלק מהנכבשים היו נוצרים ומכאן הגיעה השיטה לאירופה. המסמך עזר לשליטי אירופה להתמודד עם מלחמות שלום ודת. עם זאת, השימוש של המוסלמים במסמך נועד להמרת דתם של אנשים ולא כדי להצדיק "מלחמה צודקת" כפי שעשו בו שימוש הספרדים. המוסלמים לא הכריחו את מקבלי המסמך להמיר את דתם ישירות אלא רק לקבל על עצמם את הדת השולטת החדשה ולשלם מיסים, ואם לא תפתח מלחמה.