stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת ישראל בג'ודו
הישגי הנבחרת הקבוצתית > אולימפיאדת טוקיו 2020 – קבוצות מעורבות (גברים-נשים)

התחרות הקבוצתית המעורבת גברים-נשים, נערכה בפעם הראשונה באולימפיאדה, ובה ייצגו הג'ודוקאים הישראליים את ישראל בתחרות המעורבת, כאשר מטעם כל נבחרת בכל שלב ניתן לבחור מחדש 3 גברים ו-3 נשים להתחרות מתוך הנבחרת הרשומה לטורניר הספציפי הזה, והמאמנים יכולים לשנות את הרכב השישייה בכל סיבוב. הניצחון על הנבחרת האיטלקית 3:4, העלה את ישראל לרבע הגמר, בו הפסידה ישראל 4:3 לצרפת. ישראל ירדה לבית הניחומים, שם גברה על ברזיל 2:4, עלתה להתמודדות על מדליית הארד מול הרוסים, וניצחה אותם 1:4.
| שלב | יריבה | נשים עד 57 ק"ג | נשים עד 70 ק"ג | נשים מעל 70 ק"ג | גברים עד 73 ק"ג | גברים עד 90 ק"ג | גברים מעל 90 ק"ג | תוצאת זהב (הגרלה) | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סיבוב ראשון | איטליה איטליה (ITA) | תמנע נלסון-לוי הפסידה | גילי שריר ניצחה | רז הרשקו ניצחה | טוהר בוטבול הפסיד | לי קוכמן הפסיד | פיטר פלצ'יק ניצח | גילי שריר ניצחה | ניצחו 4 – 3 |  |
| רבע הגמר | צרפת צרפת (FRA) | תמנע נלסון-לוי ניצחה | גילי שריר ניצחה | רז הרשקו הפסידה | טוהר בוטבול הפסיד | לי קוכמן ניצח | אורי ששון הפסיד | גילי שריר הפסידה | הפסידו 3 – 4 |  |
| קרב הניחומים | ברזיל ברזיל (BRA) | תמנע נלסון-לוי ניצחה | גילי שריר הפסידה | רז הרשקו הפסידה | טוהר בוטבול ניצח | לי קוכמן ניצח | פיטר פלצ'יק ניצח | –– | ניצחו 4 – 2 |  |
| ארד | הוועד האולימפי ברוסיה (ROC) | תמנע נלסון-לוי ניצחה | גילי שריר הפסידה | רז הרשקו ניצחה | טוהר בוטבול (ניצחו טרם תורו) | שגיא מוקי ניצח | פיטר פלצ'יק ניצח | –– | ניצחו 4 – 1 |  |
הערה: בנוסף לשמונת הג'ודוקא הישראלים לעיל שהשתתפו בפועל בקרבות הנבחרת המעורבת – היו רשומים גם לטורניר המסוים הזה ברוך שמאילוב, ענבר לניר ושירה ראשוני – שלושתם קיבלו מדליית ארד אולימפית משותפת ביחד, על-אף שלא-שותפו כלל בטורניר הקבוצתי הספציפי הזה.
הערה נוספת: הג'ודוקא הישראלי אורי ששון הוא היחיד מנבחרת ישראל המעורבת גברים-נשים בג'ודו שהפסיד בשני הקרבות היחידים בהם השתתף – האישי(אנ') והקבוצתי(אנ'), שניהם לטדי רינר הצרפתי – באולימפיאדת טוקיו 2020, ובכל-זאת קיבל את מדליית הארד האולימפית של הנבחרת המעורבת, עם שאר חברי וחברות הנבחרת שניצחו לפחות בקרב קבוצתי אחד.
הערה נוספת: לעומת הארבע לעיל, הג'ודוקא הישראלית גילי כהן היא היחידה מהמשלחת לטוקיו 2020 שלא-הייתה רשומה לטורניר קבוצתי ספציפי זה, ועל-כן לא-קיבלה את מדליית הארד המשותפת האולימפית, לעומת כל שאר חברי וחברות המשלחת הישראלית בג'ודו באולימפיאדה זו שכן קיבלו.
חברים וחברות פעילים בנבחרת המעורבת של ישראל - מדליית ארד קבוצתית - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > חברי נבחרת הבוגרים

טל פליקר (עד 66 ק"ג), עידו לוין (עד 73 ק"ג), שגיא מוקי (עד 81 ק"ג), גיא גורביץ' (עד 90 ק"ג), פיטר פלצ'יק (עד 100 ק"ג), סרפים קומפנייץ (מעל 100 ק"ג).
חברים וחברות פעילים בנבחרת המעורבת של ישראל - מדליית ארד קבוצתית - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > חברות נבחרת הבוגרות

גפן פרימו (עד 52 ק"ג), תמנע נלסון-לוי (עד 57 ק"ג), גילי שריר (עד 63 ק"ג), מאיה גושן (עד 70 ק"ג), ענבר לניר (עד 78 ק"ג), רז הרשקו (מעל 78 ק"ג).
חברים וחברות פעילים בנבחרת המעורבת של ישראל - מדליית ארד קבוצתית - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > חברי וחברות משלחת נוספים באליפות העולם בג'ודו 2022

היו רשומים וזכו במדליה בטורניר הקבוצתי, למרות שלא-שותפו בפועל בטורניר המעורב (גברים-נשים) והשתתפו לבסוף רק בטורניר האישי באליפות העולם בג'ודו 2022(אנ'):
גפן פרימו (עד 52 ק"ג באישי נשים / עד 57 בקבוצתי)
גילי שריר (עד 63 ק"ג באישי נשים / עד 70 ק"ג בקבוצתי)
ענבר לניר (עד 63 ק"ג באישי נשים / עד 70 ק"ג בקבוצתי)
סרפים קומפנייץ (מעל 100 ק"ג באישי גברים / מעל 90 ק"ג בקבוצתי)
היו רשומים תחילה לטורניר הקבוצתי, אך הוסרו מהסגל הקבוצתי ביממה שקדמה לטורניר המעורב (גברים-נשים) והשתתפו לבסוף רק בטורניר האישי באליפות העולם בג'ודו 2022(אנ') (ועל-כן לא-קיבלו מדליה קבוצתית):
שירה ראשוני (עד 48 ק"ג באישי נשים / עד 57 ק"ג בקבוצתי)
תמר מלכה (עד 48 ק"ג באישי נשים / עד 57 ק"ג בקבוצתי)
כרם פרימו (עד 63 ק"ג באישי נשים / עד 70 ק"ג בקבוצתי)
ברוך שמאילוב (עד 66 ק"ג באישי גברים / עד 73 ק"ג בקבוצתי)
טוהר בוטבול (עד 73 ק"ג באישי גברים / עד 73 ק"ג בקבוצתי)
חברי וחברות אליפות העולם בג'ודו 2022(אנ') שהשתתפו רק בטורניר האישי, ומלכתחילה לא-היו רשומים בכלל ובשום שלב לטורניר הנבחרות המעורב (גברים-נשים, ועל-כן לא-קיבלו מדליה קבוצתית):
מתן קוקולייב (עד 60 ק"ג באישי גברים)
ים וולצ'ק (עד 60 ק"ג באישי גברים)
חברים וחברות פעילים בנבחרת המעורבת של ישראל - מדליית ארד קבוצתית - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > מאמנים פעילים בנבחרת ישראל הבוגרת - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר האישי ובטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > מאמני נבחרת הגברים

נכון ל-13 באוקטובר 2022
אורן סמדג'ה (מאמן ראשי), גיא פוגל, גיל עופר, גולן פולק, ארתור קטייב.
חברים וחברות פעילים בנבחרת המעורבת של ישראל - מדליית ארד קבוצתית - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > מאמנים פעילים בנבחרת ישראל הבוגרת - אליפות העולם בג'ודו 2022 בטורניר האישי ובטורניר לנבחרות מעורבות (גברים-נשים) > מאמני ומאמנות נבחרת הנשים

נכון ל-13 באוקטובר 2022
שני הרשקו (מאמן ראשי), צ'ארלס צ'יבאנה(אנ'), מיקי טנאקה(אנ'), אמלי רוסנו.
אליפויות אירופה עד גיל 23

| שנה |  |  |  | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | אליס שלזינגר |  |  |  |
| 2011 |  | עמרי קניון |  |  |
| 2013 |  | גילי כהן | נועה מינסקר (אנ') |  |
| 2014 | ברוך שמאילוב |  | לי קוכמן, יעקב ממיסטבלוב |  |
| 2015 |  | נועה מינסקר (אנ') |  |  |
| 2016 |  | טוהר בוטבול, עדי גרוסמן | אלכסנדר רסקופין |  |
| 2017 |  | רז הרשקו | גילי שריר |  |
| 2018 | בטינה טמלקובה (אנ') |  | ירין מנאגד, תמר מלכה, ענבל שמש, רז הרשקו |  |
| 2019 |  |  | ענבר לניר |  |
| 2020 | ענבר לניר | מאיה גושן | יהונתן אלבז |  |
קבוצת ג'וניור (עד גיל 21) > נבחרת קבוצתית ג'וניור (עד גיל 21)

| שנה | תחרות | מגדר | תוצאה | מקורות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | אליפות העולם | נשים | 7 |  |
| 2017 | אליפות אירופה | גברים | שמינית גמר |  |
| 2021 | אליפות אירופה | מעורב (גברים-נשים) | שמינית גמר |  |
קדטים (עד גיל 18) > נבחרת קבוצתית קדטים (עד גיל 18)

| שנה | תחרות | מגדר | תוצאה | מקורות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | אליפות אירופה | גברים | 5 |  |
| 2017 | אליפות אירופה | גברים | סיבוב ראשון |  |
| 2022 | הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער | מעורב (גברים-נשים) |  |  |
צבי אהרוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בפברואר 1921 פרנקפורט על האודר, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  19 במאי 2012 (בגיל 91) אקסטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 מעסיק:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים 
 
צבי אהרוני (6 בפברואר 1921 – 25 במאי 2012) היה ראש אגף החקירות בשב"כ, ראש יחידת קיסריה במוסד ונטל חלק בלכידת אדולף אייכמן.
ביוגרפיה

נולד בשם הרמן ארונהיים בפרנקפורט על האודר שבצפון-מזרח גרמניה להיינריך, עורך דין מצליח ומראשי הקהילה היהודית בעיר, ולאויגניה לבית סימון, אחיו הוא יוחנן אהרוני. עם עליית הנאצים לשלטון עברה המשפחה לברלין. ב-1936 נפטר האב וב-1938, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, עלה אהרוני לארץ יחד עם אימו ואחיו. עם הגיעו לארץ הצטרף לקיבוץ אלונים שם הכיר את אשתו גאולה. באלונים שימש כבנאי, מקצוע אותו למד בגרמניה ולאחר זמן מה הצטרף למשטרת היישובים העבריים כנוטר בעמק יזרעאל.
ב-1942 התחתן עם גאולה ונאלץ לעזוב את הקיבוץ בעקבות רצונו להצטרף לצבא הבריטי וללחום בנאצים. הוא הוצב במצרים, הוכשר כחוקר שבויים והתקדם עם הצבא הבריטי לצפון אפריקה, לאחר מכן לאיטליה, שם שהה יותר משנה, וסיים את המלחמה בווינה. ב-1946 השתחרר משירותו הצבאי ונרשם לטכניון ללימודי ארכיטקטורה, אך נאלץ להפסיק את לימודיו עם פרוץ מלחמת העצמאות. הוא התגייס להגנה ולצה"ל ולחם בחטיבת כרמלי בתחילה כמפקד מחלקה ואחר כך כמפקד פלוגה.
בתום מלחמת העצמאות השתחרר מצה"ל, התגייס לשרות הביטחון הכללי (שב"כ) והתקדם לתפקיד ראש אגף החקירות. בתחילת 1960, בעקבות ידיעות שהגיעו מהתובע הגרמני פריץ באואר ולבקשתו, נשלח אהרוני לארגנטינה, במטרה לאתר שם את אדולף אייכמן. היה זה לאחר שמספר ניסיונות קודמים לאתרו נכשלו. בעזרתם של עוזרים מקומיים איתר אהרוני את אייכמן תוך שבועיים, צילם אותו במצלמה נסתרת ואימת שהבית שייך לרעייתו וורה. עם החומר שברשותו חזר לארץ ובעקבות זה הוחלט לצאת מייד למבצע ללכידתו.
תוך מספר שבועות התארגן צוות של השב"כ לנסוע לארגנטינה עם אהרוני. בעת החטיפה נהג אהרוני ברכב ולאחר מכן היה היחיד שהורשה לדבר ולחקור את אייכמן. אהרוני הוציא מאייכמן את ההודאה שהוא אכן האיש המבוקש והחתים אותו על מכתב שהוא מוכן לבוא ולהשפט בישראל.
לאחר פרשת אייכמן הוצב אהרוני מטעם המוסד בפריז והיה בין היתר אחראי לאיתור פושעים נאציים נוספים ובראשם יוזף מנגלה. בסיועו של קצין אס אס לשעבר איתר אהרוני, ככל הנראה, את מנגלה בחווה נידחת באזור סאו פאולו בברזיל וערך עליו תצפיות. באותו זמן נקרא בדחיפות לפריז לסייע באיתור הילד יוסל'ה שוחמכר ולאחר מכן לא נתבקש עוד להמשיך את המעקב אחרי מנגלה וכך אבדו עקבותיו.
ב-1964 חזר אהרוני לישראל ותוך זמן קצר התמנה לראש אגף המבצעים במוסד (מה שנודע, על פי פרסומים זרים, כ"יחידת קיסריה"). הוא יזם וניהל מבצעים רבים של המוסד שחלקם טרם הותרו לפרסום. בשנת 1970 השתחרר אהרוני משירות המדינה ונסע להונג קונג.
אהרוני עבד בהונג קונג במשך כ-5 שנים ובעקבות פטירת אשתו הראשונה נישא בשנית לאזרחית בריטית. כששב לישראל הקים את המכון הישראלי לפוליגרף. בשנת 1980 מכר את חלקו במכון והצטרף לשאול אייזנברג למשך 5 שנים בסין.
בשנת 1985 יצא אהרוני לגמלאות וזמן קצר לאחר מכן, עבר להתגורר עם רעייתו באקסטר שבדרום-מערב אנגליה.
אהרוני נפטר בביתו באנגליה במאי 2012, והותיר אחריו בן ובת.
פסגת גבריאל (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בחוף אוסקר השני שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Gabriel 
 גובה:  1,220 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  65°36′S 62°39′W﻿ / ﻿65.6°S 62.65°W﻿ / -65.6; -62.65
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת גבריאל(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת גבריאל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גבריאל(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גבריאל
 
פסגת גבריאל או פסגת גייבריאל (באנגלית: Gabriel Peak) היא פסגה בהרי אריסטוטל, בחוף אוסקר השני,  בצד המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,200 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת במפגש בין קרחון ג'רובאם וקרחון סטארבק.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1956 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שם "גבריאל" - דמות מ"מובי דיק" - איש צוות בספינה "ירובעם", בספרו של הרמן מלוויל.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  אתרים נוספים הקרויים על שם דמויות מהספר "מובי דיק"
| אתרים הקשורים ל-"מובי דיק" ספרו של הרמן מלוויל בארץ גרהאם |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | מאפל • מלוויל • סטאב • סטארבק • פלאסק |  |
| הרים, רמות ומצוקים | מעבר בלקינגטון • פסגת גבריאל • פסגת דאגו • הר מייהו • פסגת ספאוטר • הר פדאללה • צוקי פיפ • פסגות פיפין • הר קוויקווג |  |
| לשונות יבשה | נקודת טשטגו |  |
פרטיטה

במאה ה-16 וה-17, פרטיטה היה השם ליצירה מוזיקלית כלית. יוהאן קונאו ומלחינים גרמנים מאוחרים יותר, בייחוד יוהאן סבסטיאן באך השתמשו בו לתיאור אוספים של יצירות מוזיקליות, כשם נרדף לסוויטה.
באך כתב שני סטים של פרטיטות לכלים שונים. את היצירות לכלי מקלדת סולו הוא פרסם כ"אופוס 1" שלו (ידוע כ-Klavierübung I). סוויטה נוספת בסי מינור, "האוברטורה בסגנון הצרפתי" (או בקיצור, האוברטורה הצרפתית), נחשבת לעיתים כפרטיטה (ראו סוויטות צרפתיות). הפרטיטות של באך נקראות לעיתים רחוקות "סוויטות גרמניות", באנלוגיה לשמות ה"לאומיים" של הסוויטות האנגליות והצרפתיות (ראו פרטיטות, רי"ב 825-830).
באך כתב, בנוסף, שלוש פרטיטות לכינור סולו ב-1720, והצמיד להן סונאטות (ראו סונאטות ופרטיטות לכינור סולו).
ראו גם

רשימת יצירות באך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4289318-5
פסגת גודווין (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בפסגה באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,770 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס ויסקונסין 
 קואורדינטות:  85°54′00″S 129°10′59″W﻿ / ﻿85.9°S 129.183°W﻿ / -85.9; -129.183
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גודווין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת גודווין
 
פסגת גודווין (באנגלית: Goodwin Peak) היא פסגה ברכס ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 6 קילומטרים צפונית מזרחית מהר בולטון.
גובהה של הפסגה 2,770 מטרים מעל פני הים; פסגת גודווין היא ההר ה-468 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה מצויה ממערב למסת האוורת'.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

רכס ויסקונסין (ובו גם פסגת גודווין) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם אדמונד אי. גודווין (Edmund E. Goodwin), שהיה דובר (Public Affairs Officer) כוח התמיכה הימי של צי ארצות הברית (U.S. Naval Support Force) במסגרת מבצע דיפ פריז לחקר אנטארקטיקה בשנים 1965 ו- 1966.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע היסטורי וגאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר פסגת גודווין היא ההר ה-374 בגובהו באנטארקטיקה.
| רכס ויסקונסין |
| --- | --- | --- |
| מישורים | ויסקונסין |  |
| הרים | גודווין • לנץ • לשאק • מינשו • סויאט • פורה • פילי • קופמן • רוססקי • שיטס |  |
| קרחונים | דייוויסוויל • הונמה • נורפוק |  |
| נונאטאקים | אנגוס • בייקר • ג'ירלוף |  |
| קניונים | פרקינס |  |
פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה

פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה (בגרמנית: Ferdinand Maria von Bayern;31 באוקטובר 1636 –  26 במאי 1679), היה הנסיך הבוחר מבוואריה בין השנים 1651–1679.
ביוגרפיה

פרדיננד מריה נולד ב-31 באוקטובר 1636 בארמון שליסהיים שבמינכן, למקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1651 מת אביו מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה, ופרדיננד מריה ירש את השלטון, אולם, עד לשנת 1654 כיהנו אמו ודודו אלברכט השישי, דוכס בוואריה כעוצרים. לאחר מותו של דודו פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1657, נמנע פרדיננד מריה להציע את מועמדותו לכס הקיסרות של האימפריה הרומית הקדושה, על אף שהיה בברית עם ממלכת צרפת, משום שלא רצה להיאבק בבית הבסבורג. במהלך השנים 1664–1666 שלח פרדיננד מריה את צבאו לעזרת ממלכת הבסבורג, במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת הולנד שמר פרדיננד מריה על נייטרליות, ובשנת 1680 השיא את בתו מריה אנה ויקטוריה עם לואי, הדופן הגדול, על מנת לחזק את בריתו עם ממלכת צרפת.
פרדיננד מריה שיפר מאוד את הצבא הבווארי, ושיקם את הנסיכות מהנזקים שנגרמו במהלך מלחמת שלושים השנים. בנוסף, כינס את הדיאט של בוואריה בשנת 1669, לאחר שלא כונס משנת 1612.
ב-26 במאי 1679 מת פרדיננד מריה במינכן, ובנו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-8 בדצמבר 1650 התחתן פרדיננד מריה עם אנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה וכריסטין מארי מצרפת, ממנה היו לו 8 ילדים:
מריה אנה ויקטוריה (1660–1690), התחתנה עם לואי, הדופן הגדול
מקסימיליאן עמנואל (1662–1726)
לואיזה מרגרטה אנטוניה (1663–1665)
לודוויג אמדאוס ויקטור (1665)
בן (1666)
מריה פרנץ (1670)
יוזף קלמנס (1671–1723)
ויולנטה ביאטריקס (1673–1731), התחתנה עם פרדיננדו דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה
פסנתר חשמלי

פסנתר חשמלי "וורליצר" מדגם 112 מחובר למגבר גיטרה (אנ').
פסנתר חשמלי הוא כלי נגינה שמפיק צלילים כאשר נגן לוחץ על קלידי מקלדת מוזיקלית המעוצבת כמקלדת פסנתר. לחיצה על הקלידים גורמת לפטישים מכניים להכות במיתרי מתכת, לשוניות מתכת, או שיני מתכת, דבר שמוביל לרעידות המומרות על ידי פיקאפים מגנטיים לאותות חשמליים, שמועברים באמצעות מגבר לרמקולים, במטרה להשמיע צליל חזק מספיק עבור המבצע והקהל. בשונה מסינתיסייזר, פסנתר חשמלי אינו כלי אלקטרוני, אלא כלי אלקטרו־מכני. כמה פסנתרים חשמליים מוקדמים השתמשו בתיל באורכים משתנים כדי להפיק את הצליל, כפי שנעשה בפסנתר מסורתי. פסנתרים חשמליים קטנים יותר השתמשו בשבבי פלדה כדי להפיק את הצליל (למלופון (Lamellophone) עם מקלדת ופיקאפים).
הפסנתרים החשמליים הראשונים הומצאו בסוף שנות ה־20 – פסנתר הגרנד החשמלי (אנ') של ניאו־בכשטיין (C. Bechstein) היה מבין הראשונים שבהם. הדגם הראשון ללא מיתרים היה ככל הנראה כלי המקלדת מתוצרת חברת Vivi-Tone (אנ'), שאותו תכנן המוזיקאי, בונה הכלים ומהנדס הקול לויד לואר (אנ'). יצרני פסנתרים חשמליים נוספים ראויים לציון הם, בין השאר, "Baldwin" (אנ') ו־"וורליצר" (אנ').
הקלטות מוקדמות שנעשה בהן שימוש בכלי היו של דיוק אלינגטון ב־1955 והקטע הכלי "India" של סאן רא (אנ'), כמו גם הקלטות נוספות של רא מ־1956, שנכללו באלבומו השני "Super-Sonic Jazz" (אנ') (ידוע גם בשם "Super Sonic Sounds"). הפופולריות של הפסנתרים החשמליים התחילה לעלות בסוף שנות ה־50 אחרי להיטו של ריי צ'ארלס What'd I Say (אנ') מ־1959, והגיעה לשיאה בשנות ה־70. לאחר מכן, החליפו אותם בהדרגה פסנתרים אלקטרוניים, שהפיקו צלילים המחקים צלילי פסנתר ללא החסרונות של פסנתרים חשמליים — משקל כבד וחלקים מכניים נעים. גורם נוסף שהניע את פיתוחם וקבלתם של הפסנתרים החשמליים היה החדירה הגדלה והולכת של כלים חשמליים למוזיקה הפופולרית, וכתוצאה מכך הצורך הגובר בכלי מקלדת ניידים שהיו ניתנים להגברת קול רבת עוצמה. מוזיקאים אימצו כמה דגמים של פסנתרים חשמליים לשימושי רוק ופופ. דבר זה עודד את יצרני הדגמים האלה להתאים אותם לשימוש במה בהופעות חיות, ואף לייצר דגמים שהיו מותאמים בראש ובראשונה לשימוש על הבמה.
פסנתרים דיגיטליים (אנ'), שמחקים את צליל הפסנתר החשמלי, במידה רבה החליפו את הכלים האלקטרו־מכניים החל מסביבות 2010, הודות לממדיהם הקטנים, משקלם הנמוך ורבגוניותם של הכלים הדיגיטליים, שמסוגלים להפיק מגוון עצום של צלילים, מעבר לצלילי הפסנתר (למשל חיקוי צלילי אורגן האמונד, צלילי סינתיסייזר וכדומה). עם זאת, ישנם מוזיקאים שעדיין מופיעים ומקליטים עם פסנתרים חשמליים. יצרנית פסנתרי פנדר רודס ייצרה ב־2009 קו חדש של פסנתרים אלקטרו־מכניים בשם "Rhodes Mark 7", ובעקבותיהם גם היצרנית "Vintage Vibe" (אנ') יצאה עם קו חדש של כלים.
היסטוריה

פסנתר כנף ניאו בקשטיין .
Vierling-Förster Ekektrochord (1937).
Storytone של "Story & Clark" ו־"RCA" (1939).
הפסנתר החשמלי הראשון, "Neo-Bechstein" (גר'), נבנה ב־1929. הפסנתר החשמלי "Vierlang-Forster" הוצג ב־1937. הפסנתר החשמלי "RCA Storytone" נבנה ב־1939 במיזם משותף של "Story & Clark" ו־"RCA" (אנ'). הפריט עוצב על ידי המעצב התעשייתי האמריקאי ג'ון ואסוס (אנ'). הוא הוצג לראשונה ביריד העולמי ב־1939. לפסנתר היו מיתרים ופטישים רגילים, אבל ללא תיבת תהודה: הצליל הוגבר באמצעות פיקאפים אלקטרומגנטיים, מעגלים ומערכת רמקולים, דבר שהפך אותו לפסנתר החשמלי הראשון בעולם הזמין מסחרית.
דגמים רבים תוכננו מלכתחילה כגרסה זולה יותר של פסנתרים אקוסטיים, לשימושים ביתיים או לימודיים. כמה מהדגמים יוצרו מרובי מקלדות לשם שימוש במעבדות בבתי ספר או מוסדות אקדמיים, כדי שהמנחים יוכלו לעבוד בו־זמנית עם קבוצת תלמידים באמצעות שימוש באוזניות.
סוגים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ימאהה CP-70.
פטישים ומיתרים של ימאהה CP-70 (פתוח).
"פסנתר חשמלי" הוא שם לקטגוריה רבגונית שמקיפה כמה וכמה כלים שונים שנבדלים זה מזה במנגנוני הפקת הצליל, וכתוצאה מכך גם בגוון ובאופי הצליל המופק.
סוגים > הקשה על מיתרים

הפסנתרים החשמליים של "ימאהה", "באלדווין" (אנ'), "הלפינסטיל" (אנ') ו"קוואי" (אנ') הם למעשה פסנתרי כנף או פסנתרים עומדים עם מיתרים ופטישים. בדגמים של "הלפינסטיל" יש תיבת תהודה רגילה. בדגמים של החברות האחרות: "ימאהה", "באלדווין" ו"קוואי" אין תיבת תהודה, והם דומים יותר באופן הפעולה לגיטרה חשמלית: רעידות מיתרי הפסנתרים מומרות לאותות חשמליים באמצעות פיקאפים פיאזואלקטריים מתחת לגשר. הדגמים של "הלפינסטיל" עושים שימוש בסדרת פיקאפים אלקטרומגנטיים שמחוברים למסגרת הכלי. לכל הכלים האלה יש מאפיינים טונאליים דומים לאלה של פסנתר אקוסטי.
סוגים > הקשה על לשוניות

וורליצר EP-210.
לשוניות הקשה של פסנתר חשמלי וורליצר (מוצג כאן כשהכיסוי הקשיח מוסר).
הפסנתר החשמלי של "וורליצר", "Wurlitzer electronic piano" (אנ'), עושה שימוש בפטישים המקישים על לשוניות מתכת. הלשוניות נמצאות בלוח מתכת הבנוי כעין מסרק, תוך שהלוח והלשוניות מרכיבים יחד מערכת פיק אפ אלקטרוסטטית או קיבולית, שעושה שימוש במתח זרם ישר של 170v. המערכת יוצרת צליל ייחודי מאוד – מתוק ודומה לוויברפון כשלוחצים על הקלידים בעדינות, ונוטה לפתח תהודה חלולה כשלוחצים על הקלידים חזק יותר. הלשוניות מכווננות באמצעות הוספה או הסרה של חומר מגוש של הלחמה רכה בקצה החופשי של הלשונית. עם המוצר מסופקות לשוניות החלפה בעלות עודף קטן של הלחמה, וכך הן מכווננות "שטוח": המשתמש בכלי נדרש – באמצעות ניסוי וטעייה – לשייף בהדרגה את ההלחמה העודפת עד להשגת הכוונון הרצוי. ישנם פסנתרים חשמליים שעושים שימוש במערכת לשוניות דומה לזאת של "וורליצר" אך עם פיקאפים אלקטרומגנטיים דומים לאלה שבפסנתרי פנדר רודס. בין הכלים שפועלים באופן זה ניתן למנות את "Columbia Elepian" (ממותג גם כ־"Maestro"), "Suette" מתוצרת ברזיל, ו־"Electra piano" של "Hohner" (אנ').
ראו גם

פנדר רודס
(Electric grand piano)
ביאורים

1 2  הפסנתר החשמלי שייצרה "וורליצר" נקרא "הפסנתר האלקטרוני של וורליצר" (Wurlitzer electronic piano), אף שהצליל הופק באופן אלקטרו־מכני, כפי שנעשה בפסנתרים חשמליים (בשונה מפסנתרים אלקטרוניים).
↑  ראו (List of piano manufacturers).
הערות שוליים

↑  Jon Regen, ‏Vintage Vibe Electric Pianos, באתר ארכיון האינטרנט, ‏21 בנובמבר 2012, אורכב מהמקור ב־3 בנובמבר 2013, בדיקה אחרונה ב־7 ביולי 2022
↑  Fritz W. Winckel (גר') (1931). "Das Radio-Klavier von Bechstein-Siemens-Nernst". Die Umschau. 35: 840–843. ISSN 0722-8562.
↑  Hans-W. Schmitz (1990). "Der Bechstein-Siemens-Nernst-Flügel". Das mechanische Musikinstrument. 16. Jahrgang (פורסם ב-באפריל 1990) (49): 21–27. ISSN 0721-6092. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hans-Joachim Braun, ‏Music Engineers. The Remarkable Career of Winston E. Knock, Electronic Organ Designer and NASA Chief of Electronics, ‏(PDF), ‏IEEE Conference on the History of Electronics, באתר ארכיון האינטרנט, ‏2004, אורכב מהמקור ב־9 במרץ 2012, בדיקה אחרונה ב־7 ביולי 2022
↑  Wolfgang Voigt (1988). "Oskar Vierling, ein Wegbereiter der Elektroakustik für den Musikinstrumentenbau". Das Musikinstrument. 37 (1/2): 214–221. (2/3): 172-176.
↑  ‏National Music Centre Collection Checklist - June 2012, מס' 732: "Story & Clark Storytone (1941) artdeco design electric piano", עמ' 50, באתר ארכיון האינטרנט, אורכב מהמקור ב־30 ביוני 2014, בדיקה אחרונה ב־8 ביולי 2022
↑  ‏Story & Clark EST.1857: Where Tradition Meets Technology ‏(PDF), קטלוג, מיקום: Quaker Drive Seneca שבפנסילבניה, בהוצאת QRS Music Technologies, Inc, ‏2008, עמ' 2, באתר qrsmusic.com, בדיקה אחרונה ב־8 ביולי 2022. ציטוט: ”The first electric piano, the Storytone, was built in 1939 in a joint venture between Story & Clark and RCA....The company went on to develop the first electric piano in partnership with RCA in 1939 and today they continue the tradition with PNOscan.”
↑  ‏RCA Storytone Electric Piano, באתר archive.ph, בהוצאת Antiquity Music, LLC, אורכב מהמקור ב־28 ביוני 2013, בדיקה אחרונה ב־8 ביולי 2022. ציטוט: ”the RCA Storytone piano was built in 1939 in a joint venture between Story & Clark and RCA. The case was designed by John Vassos, the famous American industrial designer. This piano is one of only 150 made and comes with its original bench. It is the world's first electric piano, and it debuted at the 1939 World's Fair, ... The piano has normal strings and action but no soundboard -- the sound is amplified through electromagnetic pickups, circuitry and a speaker system, making it the world's first commercial electric piano.”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 75b8297f-d9fe-455d-85cf-d62843f14da5
פרויקט נהר ירושלים

פרויקט נהר ירושלים הוא שמה של יצירת אמנות שנוצרה בשנת 1970 על ידי יהושע נוישטיין, ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס. העבודה נחשבת ליצירת האמנות המושגית הראשונה שנוצרה בישראל.
היסטוריה

בשנת 1970 היה נויישטיין שותף, ביחד עם ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס ביצירתו של "פרויקט נהר ירושלים". במיצג, שנוצר בחסות מוזיאון ישראל, הושמעו קולות זרימה מוקלטים של מים על ידי רמקולים, במזרח ירושלים, באזור שלרגלי אבו תור ומנזר סנט קליר ועד נחל קדרון. הנהר הדמיוני לא רק יצר סביבת אמנות חוץ-מוזיאלית, אלא גם רמז, באופן אירוני, על תחושת הגאולה המשיחית שלאחר מלחמת ששת הימים, ברוח ספר יחזקאל (פרק מ"ז) וספר זכריה (פרק י"ד).
תיעוד של העבודה הופיע במסגרת התערוכה "מושג + אינפורמציה" שנערכה במוזיאון ישראל בשנת 1971. יונה פישר, תיאר את העבודה בקטלוג התערוכה כפעולה המושגית הראשונה בישראל.
הערות שוליים

↑  ראו: גינתון, אלן, "העיניים של המדינה", אמנות חזותית במדינה ללא גבולות, מוזיאון תל אביב, תל אביב 1998, עמ' 32- 36.
↑  ראו: פישר, יונה (אוצר), מושג + אינפורמציה, מוזיאון ישראל, ירושלים