stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד ניומן (גאוגרף)

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1956 (בן 68) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה פוליטית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרהאם  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 
דייוויד ניומן (באנגלית: David Newman; נולד ב-4 ביולי 1956) הוא חוקר ישראלי-בריטי, המכהן כפרופסור בקתדרה לגאופוליטיקה במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מחלקה שהוא היה שותף בהקמתה וכיהן כראש המחלקה הראשון. כמו כן, שימש במשך שנים רבות גם כעורך ראשי של כתב העת האקדמי Geopolitics וכדיקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה של אוניברסיטת בן-גוריון. ניומן יליד לונדון, אנגליה וקצין (OBE) בחטיבה האזרחית של מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 2024, ניומן פרש אחרי 37 שנות עבודה באוניברסיטת בן-גוריון, ומונה כפרופסור אמריטוס.
ביוגרפיה

דייוויד ניומן נולד בלונדון בשנת 1956. הוא גדל בצפון לונדון, שם היו גם אביו וגם סבו רבנים בבתי כנסת שונים.
הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בגאוגרפיה מקווין מרי קולג' באוניברסיטת לונדון (1978) ובעל תואר דוקטור בגאוגרפיה פוליטית ולימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת דרהאם (1981). הוא השלים את הדוקטורט שלו בהדרכתו של הגאוגרף הפוליטי, ומייסד ה מרכז הבין לאומי לחקר גבולות (IBRU), פרופסור ג'רלד בלייק.
בשנת 1982 עלה ארצה, ובהמשך מונה כמרצה בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב ועבד לצד הגאוגרף והקרטוגרף הפוליטי הישראלי פרופסור משה ברור והגאוגרף פרופסור אלישע אפרת.
בין השנים 1983-1986 היה ניומן גם חוקר במרכז לחקר ההתיישבות ברחובות, שם עבד לצד פרופסור רענן ויץ וד"ר לביאה אפלבאום, שהתמקד באופנים חדשים של תכנון התיישבות בישראל ובמחקר על תפקודן של המועצות האזוריות באזורים המרוחקים של המדינה.
בשנת 1987 מונה למרצה בכיר בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מ-1996 עד 1998, הוא שימש כמנהל מכון הוברט האמפרי למחקר חברתי. בשנת 1998 ייסד את המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון וכיהן כיושב ראש הראשון שלה עד 2003. הוא גם ייסד את המרכז באוניברסיטת בן-גוריון לחקר הפוליטיקה והחברה האירופית (CSEPS) בשנת 2001, לאחר מכן שונה שם ל - מרכז סימון וייל ללימודי אירופה.
בין השנים 2010-2016, ניומן נבחר לכהן בשתי קדנציות רצופות כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון.
ניומן מילא תפקיד משמעותי בהגנה על האוניברסיטאות הישראליות והקהילה האקדמית מול הצעת החרם האקדמי על ישראל במהלך השנים 2006–2008. כמו כן, והיה פעיל בפרויקטים ששללו את הניסיונות להטיל חרם אקדמי על חוקרים או מוסדות ישראלים.
ניומן ביקר כפרופסור אורח ועמית מחקר במספר אוניברסיטאות ומוסדות מחקר ברחבי אירופה וצפון אמריקה. מ-1993 עד 1995, ניומן היה פרופסור אורח באוניברסיטאות קלגרי ויורק, טורונטו.
בשנת 2006, ניומן היה פרופסור אורח לגאופוליטיקה באוניברסיטת בריסטול באנגליה, ולאחר מכן היה כשנה כפרופסור אורח במחלקה לגאוגרפיה בקווין מרי ווסטפילד קולג' באוניברסיטת לונדון. כיהן גם כפרופסור אורח באוניברסיטת דרום אסיה בדלהי, הודו, ובקינגס קולג', אוניברסיטת לונדון.
ניומן מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 2013 עבור הישגיו בתחום ההשכלה הגבוהה ומדעי הרוח וקידום קשרים אקדמיים בין בריטניה וישראל.
ביוני 2014, מינתה אוניברסיטת בן-גוריון את ניומן כמופקד על הקתדרה חדשה באוניברסיטה לגאופוליטיקה.
בשנת 2016 נבחר ניומן כאחד מ-100 המהגרים המשמעותיים ביותר מבריטניה לישראל שהשפיעו על החברה הישראלית בתחומי הפעילות המקצועיים שלו.
עבודת מחקר > גאוגרפיה פוליטית, גאופוליטיקה וגבולות

ניומן קשור למספר מוסדות העוסקים בגבולות, כגון היחידה לחקר גבולות בינלאומיים בבריטניה (IBRU), האגודה הבין לאומית ללימודי גבולות (ABS), הרשת הבין לאומית לחקר אזורי הגבול במעבר (BRIT), ועד 2012, היה מזכיר הוועדה למפה הפוליטית העולמית (WPM) של האיגוד הגאוגרפי הבינלאומי (IGU).
ניומן מילא תפקיד משמעותי בלגיטימציה מחדש של גאופוליטיקה וגאוגרפיה פוליטית כתת-דיסציפלינה של גאוגרפיה ויחסים בינלאומיים, לאחר כמעט ארבעה עשורים שבהם הנושא הושאר מחוץ למחקר והוראה באוניברסיטאות בשל קשריו בעבר עם הגאופוליטיקה של הרייך השלישי.
בשנים 1999–2014 שימש ניומן כעורך ראשי, יחד עם פרופסור ג'ון אגניו מ-UCLA ולאחר מכן עם פרופ' סיימון דאלבי מאוניברסיטת ווטרלו בקנדה, של כתב העת הבינלאומי Geopolitics, המתפרסם מדי רבעון על ידי טיילור ופרנסיס (Routledge).
בתוך השדה הרחב יותר של גאופוליטיקה, עבודתו של ניומן התמקדה בתפקודים ובתפקידים המשתנים של גבולות בתוך המערכות הבינלאומיות והלאומיות. בהמשך למאמר מכונן שפורסם ב-1998, יחד עם פרופסור אנסי פאסי מאוניברסיטת אולו בפינלנד, ניומן קרא תיגר על מושגים כמו עולמות "חסרי גבולות" (borderless worlds) ו"דה-טריטוריאליזציה" (de-territorialization), בטענה שגבולות מעולם לא נעלמו, גם כאשר הם נפתחו לתנועה וגמישות משמעותית יותר, אלא שינו את תפקידיהם בתגובה למציאות הגלובלית והפוליטית המשתנות. בעקבות אירועי ה-11 בספטמבר, ניומן ועמיתיו בחנו וניתחו את הדרכים שבהן גבולות רבים הפכו מחדש בשם הביטחון הלאומי, כולל בניית חומות וגדרות חדשות רבות ברחבי העולם.
בין השנים 2012-2016, ניומן היה חלק מקונסורטיום כלל-אירופי בן 20 אוניברסיטאות של הפרויקט FP7 במימון האיחוד האירופי בנושא Borderscapes, בראשות אוניברסיטת ג'ואנסו בפינלנד. ב-2013 הפכו ניומן ואוניברסיטת בן-גוריון לחלק מפרויקט הגבולות החדש, Borders in Globalization, במימון ה-SSHRC הקנדי ובראשו פרופ' עמנואל ברונט-ג'יילי באוניברסיטת ויקטוריה, קנדה.
בשנת 2023 אירח ניומן, במסגרת פעילותו של הקתדרה למחקר בגאופוליטיקה, את הכנס העולמי השלישי של ה-ABS (האגודה ללימודי גבולות) בקמפוס אילת של אוניברסיטת בן-גוריון, בהשתתפות כמעט 300 חוקרי גבולות ומדינאים מובילים מכל העולם.
עבודת מחקר > פוליטיקה והחברה ישראלית – נופי הסכסוך הערבי-ישראל וההתיישבות

הדוקטורט של ניומן מאוניברסיטת דורהאם היה הניתוח המשמעותי הראשון של התנחלויות ושינויים טריטוריאלי בגדה המערבית לאחר 1967. הוא התמקד בפעילות הפוליטית והתכנונית של תנועת ההתיישבות הדתית-לאומית גוש אמונים, נושא שחזר אליו בתקופה שלאחר מכן ועד כה. עבודתו עסקה בתפקוד גבולות ישראל, עם התמקדות בגבול הקו הירוק, המפריד בין ישראל לגדה המערבית.
יחד עם החוקרת פרופ' תמר הרמן, המומחית לתנועות השלום בישראל, מהאוניברסיטה הפתוחה ומכון שטיינמץ למחקרי שלום, ניומן עסק בהשוואה בין ארגוני שלום עכשיו וגוש אמונים בשנים הראשונות של פעילותם, וכתבו יחד גם על ארגוני שלום הדתיות, כגון עוז ושלום - נתיבות שלום.
יחודיים מהבחינה הזו היו שני פרויקטי מחקר משותפים, כאשר הגאוגרף הישראלי-פלסטיני, גאזי פלאח, הסתכל על הממדים הגאוגרפיים הפוליטיים המשתנים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הפרויקטים, שמומנו על ידי קרן פורד וקרן ג'ון וקתרין מקארתור בשנות ה-90, הובילו לסדרה של מאמרים שנכתבו במשותף בכתבי עת אקדמיים מובילים, צורה של כתיבה משותפת שהייתה בחיתוליה בתקופה זו.
פרויקטי מחקר נוספים בתחום הגאופוליטיקה הישראלית-ערבית כללו את מכון השלום של ארצות הברית (USIP) שבחן שיתוף פעולה חוצה גבולות אפשרי בין ישראל למדינה פלסטינית עתידית ופרויקט קונסורציום של האיחוד האירופי הבוחן את תפקידו של האיחוד האירופי בהתערבות סכסוכי גבולות ותוכנית שותפות בשלום של האיחוד האירופי, המנחה סדנאות הקשורות לשלום עבור מורים דתיים בישראל ובפלסטין בניסיון לקדם דיאלוג ופעילויות לבניית שלום בין-תרבותיות.
בעקבות עבודתו על הממדים הפוליטיים של ההתנחלות בגדה המערבית, ניומן בילה חלק ניכר משנות ה-80 במרכז לחקר ההתיישבות, בראשותו של פרופ' רענן וויץ, בניתוח הצורות החדשות של קהילות כפריות-עירוניות (rurban communities)שהיו חדשים בנוף ההתיישבותי והתכנוני בישראל. עבודה זו, בשיתוף ד"ר לביאיה אפלבאום, הניבה שני ספרים, האחד בחן את אופני ההתיישבות המשתנים, ובמיוחד היישוב הקהילתי, והשני ניתוח שיטת השלטון המקומי הכפרי (המועצות האזוריות). הדבר הביא גם לפרסום, יחד עם הקרטוגרף הישראלי אביגדור אורגד, של אטלס של מועצות אזוריות ב-1992.
עבודת מחקר > ההיסטוריה של הקהילה היהודית בבריטניה במאות ה-19 וה-20

בחלק מאוחר יותר בקריירה שלו, ניומן פיתח עניין מחקרי משני בהיסטוריה של הקהילות היהודיות ברחבי הממלכה המאוחדת מאמצע המאה ה-19 ועד עכשיו. בפרט, עבודתו התמקדה ב:
ההיסטוריות והמורשת האבודות של בתי כנסת וקהילות שנסגרו. רבנים ואישים (שרבים מהם הגיעו לבריטניה ממזרח אירופה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) שעיצבו את חיי הקהילות היהודיות בכלל, והאורתודוקסיות בפרט, בתקופה זו.
המורשת האמנותית של הקהילות היהודיות בבריטניה, עם התמקדות ספציפית בחלונות הוויטראז' של האמן דייוויד הילמן, המעטרים רבים מבתי הכנסת הגדולים ברחבי לונדון רבתי ובחלקים אחרים של העולם, כולל ישראל.
שיוכים ופעילות ציבורית

בנוסף לעבודתו האקדמית, ניומן היה פעיל גם כחוקר ציבורי הן בתקשורת והן בפוליטיקה.
מ-1997 עד 2003 ושוב מ-2009 עד 2016, ניומן פרסם טור מאמר שבועי ב"ג'רוזלם פוסט". משנת 2019 ועד לתקופה הנוכחית, ניומן מפרסם מדי פעם טורים וניתוחים ב"טיימס אוף ישראל", הוא פרסם מאמרים ומדורי דעה בעיתונים ובמגזינים, כגון הניו יורק טיימס, הגרדיאן ומגזין תיקון. עסק גם רבות כפרשן של הפוליטיקה האירופאית בכלל, והבריטית בפרט, בתקשורת ובמדיה הישראלית.
ניומן היה נתון להתקפות של ארגוני ימין בישראל, כמו ישראקמפוס, אם תרצו ו-NGO Monitor, על הקמת והובלת המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון ועל עמדותיו הפוליטיות בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי. במהלך השנים 2012–2013, ניומן היה פעיל בהגנה על האוניברסיטה והמחלקה שלו מפני ניסיונות התערבות פוליטית ימנית מצד המועצה להשכלה גבוהה בישראל, לרבות הניסיון (שלא צלח) של שר החינוך דאז, גדעון סער, לסגור את המחלקה.
משנת 2000, ניומן החל בפרויקט של העברת ספרי תורה שאינם בשימוש מבתי הכנסת בבריטניה לקהילות צעירות חדשות בישראל. במידת הצורך תוקנו ספרי תורה אלו על ידי סופרים מקצועיים בירושלים והוקדשו מחדש בשמות הקהילות התורמות. ספרי התורה הובאו מקהילות שונות בלונדון, כמו אדינבורו ובריסטול לקהילות ישראליות כמו מיתר, ירוחם ומבוא ביתר. זהו פרויקט מתמשך שמטרתו שימור חפצי מורשת של בית הכנסת היהודי ויצירת קישורים חיים בין קהילות ותיקות בבריטניה לבין קהילות צעירות חדשות בישראל.לאחרונה חודש הפרויקט כדי להביא ספרי תורה נוספים לזכרם של חיילים שנפלו במלחמה לאחר אירועי ה-7 באוקטובר.
פרסומים נבחרים

Newman, David. 2003. `On borders and power: A Theoretical Framework', Journal of Borderland Studies, Vol 18 (1), 13-25.
Newman, David. 2006 `Borders and bordering: towards an interdisciplinary dialogue’, European Journal of Social Theory, Vol 9 (2), 171-186.
Newman, David. 2006 `The lines that continue to separate us: Borders in our borderless world’, Progress in Human Geography, Vol 30 (2), 1-19.
Newman, David. 2005. `From “hitnachalut” to “hitnatkut”: The Impact of Gush Emunim and the Settlement Movement on Israeli Society’, Israel Studies, Vol 10 (3), 192-224.
Newman, David, AND PAASI ANSSI 2009 `Fences and neighbours in the post-modern world: boundary narratives in political geography', Progress in Human Geography, 22 (2), 186-207, 1998).
Newman, David. 2011 `Contemporary Research Agendas in Border Studies: An Overview’, In Doris Wastl-Water, Ed. Ashgate Research Companion to Border Studies. Ashgate Publishers.. Chap 2, pp.33-47.
Newman, David. 2013 `Gush Emunim and the Settler Movement’, In Joel Peters and David Newman (Eds) A Companion to the Israel-Palestine Conflict. Routledge. Chap 22, pp. 255-266.
Newman, David. 2013 `Territory and Borders’ In Joel Peters and David Newman (Eds) A Companion to the Israel-Palestine Conflict. Routledge. Chap 11, pp.135-144.
Newman, David. 2015 Borders, Boundaries and Borderlands, The Wiley – AAG Encyclopaedia of Geography – Political Geography Subsection. John Wiley.
חיים אישיים

ניומן ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית טוטנהאם, ואספן ממורביליה (מזכרות).
ניומן מתגורר ביישוב מיתר בצפון הנגב, ובירושלים. לניומן ארבעה ילדים נשואים ונכדים, הגרים ברחבי הארץ.
הרשעה בהטרדה מינית

בשנת 2016 הורשע באשמת הטרדה מינית, בעקבות תלונה של סטודנטית שהייתה כפופה לו, בזמן היותו דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון.
העונש שנגזר עליו היה נזיפה, שאחריה יצא לשבתון של שלוש שנים באנגליה. בנוסף, בית הדין האוניברסיטאי החליט שלא לפרסם את פסק הדין ברבים.
מאז הרשעתו פרסמה אוניברסיטת בן-גוריון פעמיים על קיומם של קורסים בהוראתו של ניומן, אשר בוטלו בעקבות מחאות סטודנטיות וסטודנטים.
הערות שוליים

↑  Newman, David (2007-06-19). "Full profile". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-09-25.
↑  Levia Applebaum, David Newman, Julia Margulies, Institutions and settlers as reluctant partners: Changing power relations and the development of new settlement patterns in Israel, Journal of Rural Studies 5, 1989-01-01, עמ' 99–109 doi: 10.1016/0743-0167(89)90024-7
↑  המחלקה לפוליטיקה וממשל - פרופ' דיוויד ניומן, באתר in.bgu.ac.il
↑  News Brief, Jewish Telegraphic Agency, ‏2015-03-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Page 25 | Supplement 60534, 15 June 2013 | London Gazette | The Gazette, www.thegazette.co.uk
1 2  Ben-Gurion University of the Negev - Prof. David Newman, Dean of the Faculty of Humanities and Social Sciences, to be incumbent of new Professorial Chair in Geopolitics, in.bgu.ac.il
↑  Jack Mendel, The Aliyah 100 List, Jewish News, ‏2017-11-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  David Newman, Writing Together Separately: Critical Discourse and the Problems of Cross-Ethnic Co-Authorship, Area 28, 1996, עמ' 1–12
↑  David Newman, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית)
↑  The View from Israel, www.nytimes.com (באנגלית)
↑  David Newman | The Guardian, www.theguardian.com
↑  תומר ולמר, מחלקה בבן-גוריון בסכנת סגירה: "מוטה פוליטית", באתר ynet, 29 בנובמבר 2011
↑  Simon Rocker, Academic hopes to mark Israel's 70th with special Sefer project, www.thejc.com (באנגלית)
↑  David Newman, Journal of Borderlands Studies On borders and power: A theoretical framework, Jnl of Borderland Studies, 2003-01-01
↑  David Newman, Borders and Bordering, European Journal of Social Theory 9, 2006, עמ' 171
↑  Newman, David, The lines that continue to separate us: Borders in our 'borderless' world, Progress in Human Geography 30 (2), 2006, עמ' 143–161
↑  Vol. 10, No. 3, Fall, 2005 of Israel Studies on JSTOR, www.jstor.org (באנגלית)
1 2  Routledge Handbook on the Israeli-Palestinian Conflict, Routledge & CRC Press (באנגלית)
↑  David Newman, Borders, Boundaries, and Borderlands, Chichester, UK ; Hoboken, NJ: John Wiley & Sons Ltd., 2016, עמ' 1–13, ISBN 978-1-118-78635-2
↑  David Newman, Proud to be a Tottenham Yid, The Times of Israel, 2019
↑   ירדן סקופ, דיקאן בבן גוריון הועמד לדין משמעתי על הטרדה מינית של סטודנטית - ונענש בנזיפה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2016
↑  מאשה אברבוך, התקפלות מהירה: בן גוריון שוב תיכננה להחזיר פרופ' שהטריד ללמד – ונסוגה בעקבות מחאה, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 13 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265922005171  CiNii: DA06403837  GND: 143180878  ISNI: 0000 0003 5887 6120  LCCN: n98003620  NKC: vse2012721738  NLK: KAC201811392  SUDOC: 052199843  VIAF: 212891764   WorldCat (עם VIAF): 212891764
אבל הרצברג

| --- | --- |

אבל הרצברג בשנת 1913
 לידה:  17 בספטמבר 1893 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  19 במאי 1989 (בגיל 95) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 ידוע בשל:  עורך דין, משורר
 השכלה:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 השקפה דתית:  יהדות
 צאצאים:  ג'ודית הרצברג (נולדה ב-1934)
 פרסים והוקרה:  פרס פ. ק. הופט (1972)  פרס אקסטרה (1952)  ANV-Visser Neerlandia prize for drama (1960)  ANV-Visser Neerlandia prize for drama (1958)  ANV-Visser Neerlandia prize for drama (1958)  פרס יאן קמפרט (1952)  Dr. Wijnaendts Francken-prijs (1949)  פרס קונסטנטין הויגנס (1964)  קצין במסדר אורנז'-נסאו 
 
אבל יעקב הרצברג (בהולנדית: Abel Jacob Herzberg;‏ 17 בספטמבר 1893 - 19 במאי 1989) היה סופר ועורך דין יהודי, יו"ר ההסתדרות הציונית ההולנדית, שכתב יומן בהיותו במחנה הריכוז הגרמני ברגן-בלזן.
ביוגרפיה

הרצברג נולד באמסטרדם ב-17 בספטמבר 1893. הוריו היגרו מליטא לאמסטרדם והוא גדל במשפחה יהודית מסורתית-חסידית. אביו של הרצברג עסק בסחר ביהלומים והיה פעיל ציוני בקהילות היהודיות באירופה. בילדותו הרצברג התלווה לאביו לקונגרס הציוני השמיני של ההסתדרות הציונית העולמית בהאג.
הרצברג למד בבית הספר "לובביץ'" (באנגלית: Lubavitch School) שבהולנד. בשנת 1912, הצטרף לארגון הסטודנטים הציוניים ההולנדיים (NZSO), ושימש במספר תפקידים בארגונים ציוניים, ביניהם כעורך בכתב העת "התקווה". בנוסף לכך, הוא ניהל את קרן הנוער היהודי בהולנד (JFF) יחד עם דוד כהן. בעקבות הצהרת בלפור שפרסמה ממשלת בריטניה בעיצומה של מלה"ע הראשונה, התגברה פעילותו הציונית. הרצברג נחשף לציונות עוד בגילאים צעירים, והיה שותף לאידאולוגיה הציונית במשך השנים. הרצברג היה יו"ר העבודה הציונית ההולנדית.
הרצברג התנדב לצבא ההולנדי במלחמת העולם הראשונה, על אף שלא הייתה לו אזרחות, בשל רצונו להביע את נאמנותו להולנד. לאחר המלחמה, למד משפטים ובהמשך פתח משרד לעריכת דין בתחום המשפט המנהלי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, הרצברג היה דמות משמעותית בקהילה היהודית של אמסטרדם. ערך את העיתון של ההסתדרות הציונית ההולנדית, "De Joodse Wachter", ואף היה יו"ר ההסתדרות הציונית ההולנדית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-10 במאי 1940, גרמניה הנאצית החלה את פלישתה להולנד. הקרב הסתיים בניצחון גרמני בעקבות כניעתה של הולנד, לאחר הפצצת רוטרדם ימים בודדים לאחר תחילת הפלישה.
במרץ 1943, הרצברג ומשפחתו נעצרו על ידי הנאצים. הם נלקחו למחנה הסגר ברנוולד. לאחר מכן נשלחו למחנה המעבר וסטרבורק שבהולנד. בספטמבר 1943, ילדיהם הוברחו לחווה שכנה לווסטרבורק.
ב-11 בינואר 1944, רצה לעבור לפלשתינה ואף קיבל היתרים מיוחדים לכך בעבר, אך באותו היום בו היו אמורים להגר, הוא ואשתו הועברו למחנה הריכוז ברגן-בלזן. בהמשך, נאמר לאסירים בברגן-בלזן כי 172 מהם מורשים לעבור לפלשתינה. באותה שנה הועברו בין מחנות ומקומות עבודה, עד סוף המלחמה בשנת 1945, אך הסכם ההעברה בסוף לא התממש.
לקראת סוף המלחמה, הרצברג מספר על ההידרדרות בכמות המזון. העלו אותו ואת בת זוגו לרכבת האבודה, רכבת שהעבירה אסירים מברגן בלזן לטרזיינשטט. הרכבת לא הגיעה ליעדה הסופי בשל הפצצות כוחות בעלות הברית ושוחררה ב-23 באפריל 1945 על ידי חיילים רוסים אשר שחררו את הניצולים. אחרי כחודשיים, בקיץ של 1945, שבו בני הזוג הרצברג עם ילדיהם לאמסטרדם.
הרצברג ואשתו הועברו לאמסטרדם, וביחד איתם, גם 3 הבנים שלהם ניצלו. בתו היגרה למדינת ישראל החדשה, אך יתר בני המשפחה החליטו להישאר בהולנד.
הרצברג החל לכתוב את יומנו באוגוסט 1944 ועד אחרי שחרורו באפריל 1945, והיומן יצא לאור ב-1950. בספר "אהבת הגורל", הרצברג תיאר את חייו בגטאות, בין השאר תיאר רעב קשה שהוא ואשתו חוו. רוב האנשים ששהו במחנה המעבר, לא שרדו.
המשך חייו

לאחר מלחמת העולם השנייה, הרצברג נהג לכתוב ספרים, רומנים וטקסטים אחרים. הרצברג זכה בפרסים רבים בזכות הטקסטים שכתב. מהספר ניתן להבין שהוא רואה אישה גוססת שהייתה בברגן - בלזן והיא אחזה בידיה כרך של האתיקה של שפינוזה.
לאחר הקמת מדינת ישראל, הרצברג ביקר בה והתחבר לפרץ ברנשטיין. בהמשך, אף הוצע לו תפקיד ניהולי במדינה, אך הרצברג סירב להצעה זו. ילדיו של הרצברג היגרו לארץ ישראל אך הרצברג ואשתו נשארו בהולנד, בתו הפכה לסופרת נודעת.
בנוסף, הרצברג כתב ספרים וטקסטים על היהדות והציונות, ואף כתב ספר נוסף הנקרא "Between Two Streams".
הרצברג כתב רבות על הדת היהודית, ונהג להסתכל על אלוהים כאל מעין שופט. כנראה שהאידאולוגיה הזאת שהרצברג הרבה לכתוב עליה קשורה לעובדה שעסק בתחום המשפטים לאורך חייו.
בשנות ה-70, קרא לשחרר חיילים גרמנים בטענה שנקמה הוא דבר "לא אנושי".
הרצברג נפטר ב-19 במאי 1989.
קריירה > אהבת הגורל

"אהבת הגורל" הוא אחד מספריו של הרצברג המורכב מכתבות וסיפורים אשר הרצברג כתב בזמן שהותו בברגן בלזן (כשלרוב מדובר בכתבות שכתב בעיתון De Groene Amsterdammer; האמסטרדמי הירוק). בספר קיימים שבעה מאמרים שמדברים על חוויתו של הרצברג בעת מלחמת העולם השנייה. הספר לראשונה יצא כטקסט בעיתון בהולנד, אך זכה לפרסום רב בשל צורת הכתיבה שלו אשר רבים העריכו.
הספר יצא לאור בפעם הראשונה בשפה ההולנדית, ובהמשך יצא בשמונה שפות שונות, ביניהם: אנגלית, גרמנית ואיטלקית. בשנת 1949 הרצברג קיבל פרס לספרות ועוד מספר פרסים בזכות ספר זה שכתב. בנוסף, קיבל מגוון פרסים על ספריו האחרים.
בספר, הרמברג מדבר בעיקר על בני האדם בתוך הגטו, ועל המאבק היהודי-ציוני הממושך. בנוסף, הרצברג פירט בספר על אינטראקציות בין יהודים לבין אנשי ה-SS.
קריירה > פרסים

הרצברג זכה בפרס קונסטנטין הויגנס ב-1964 ובפרס פי.סי הופט ב-1974 (בתו ג'ודית זכתה בפרס קונסטנטין הויגנס ב-1994, ובפרס פי.סי. הופט ב-1997).
בשנת 1965, זכה בתואר אביר מסדר אורנג'.
ביבליוגרפיה

Vaderland
Amor fati (אהבת הגורל)
Tweestromenland ("Between Two Streams", 1950)
Herodes, de geschiedenis van een tyran ("Herodes, the history of a tyrant", 1955)
Sauls dood (1958; play, performed by Haagse Comedie, 1959)
Kroniek der jodenvervolging ("Chronicle of the persecution of the Jews", 1960)
Het proces Eichmann (1961; collected newspaper articles for De Volkskrant on the Eichmann trial)
Eichmann in Jeruzalem (1962; monograph on the Eichmann trial)
Brieven aan mijn kleinzoon ("Letters to my grandson", 1964)
Pro-Deo. Herinneringen aan een vooroordeel (1969)
Om een lepel soep ("For a spoonful of soup", 1972; recollections from his legal practice)
De memoires van koning Herodes (1974)
Drie rode rozen (novella, 1975: the main character, Salomon Zeitscheck, is the only one of his family to survive the Holocaust)
De man in de spiegel (1980)
Twee verhalen (1981)
Brieven aan mijn grootvader ("Letters to my grandfather", 1983)
Mirjam (1985)
Aartsvaders (1986)
Verzameld werk (collected works, 1993-1996: vol. 1 novels, stories, drama; vol. 2 autobiography; vol. 3 essays and speeches)
Brief aan mijn kleindochter ("Letter to my granddaughter", נכתב ב-1984, פורסם ב-1996)
ראו גם

ברגן-בלזן
יהדות הולנד
ההסתדרות הציונית העולמית
הערות שוליים

↑  EHRI - Abel Herzberg, portal.ehri-project.eu
1 2  אהבת הגורל (עמ' 13), באתר www.nli.org.il
↑  Abel J. Herzberg, Between Two Streams: A Diary from Bergen-Belsen, I. B. Tauris, 1997-04-15, עמ' 10, ISBN 978-1-86064-121-3. (באנגלית)
↑  DBNL, 2. Abel Herzberg, Jacques Presser en Loe de Jong: biografische schetsen, Geschiedschrijving als opdracht, Conny Kristel, DBNL (בהולנדית)
1 2  DBNL, 2. Abel Herzberg, Jacques Presser en Loe de Jong: biografische schetsen, Geschiedschrijving als opdracht, Conny Kristel, DBNL (בהולנדית)
↑  אבל הרצברג, אהבת הגורל, עמ' 11
↑  Abel Herzberg, Between Two Streams, עמ' 10
↑  נירה רוסו, ארוחה אפלטונית: המתכונים וספרי הבישול שנכתבו בזמן השואה, באתר הארץ, 23 באפריל 2005
1 2  אבל הרצברג, Between Two Streams, עמ' 11
↑  קור גריטסמה, Judith Herzberg, Prijs der Nederlandse Letteren
↑  Klaas Smelik, Ria van den Brandt, Meins G. S. Coetsier, Spirituality in the Writings of Etty Hillesum: Proceedings of the Etty Hillesum Conference at Ghent University, November 2008, BRILL, 2010-10-25, עמ' 299, ISBN 978-90-04-18859-4. (באנגלית)
↑  Abel Herzberg's faith, ResearchGate
↑  אבל הרצברג, אהבת הגורל, עמ' 50
↑  Abel Herzberg, AGGB-Catalog
1 2  Abel J. Herzberg (1893-1989), (Abel Jacob) | The National Library of Israel, www.nli.org.il (באנגלית)
↑  DBNL, Abel Herzberg-lezing, Lof van de lezing. Gids voor de 154 meest prestigieuze lezingen, Maaike Grevelink, DBNL (בהולנדית)
↑  DBNL, Het laatste woord Abel J. Herzberg over Herodes, de geschiedenis van een tyran, Maatstaf. Jaargang 4, DBNL (בהולנדית)
↑  Hanna Blok, Lodewijk Blok, Bart Wallet, Bibliografie over het jodendom en Israël voor het Nederlandse taalgebied, 1992-2006, Peeters Publishers, 2007, ISBN 978-90-429-1967-9. (בהולנדית)
↑  DPG Media Privacy Gate, myprivacy.dpgmedia.nl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262786105171  BnF: cb12123583n (data)  BPN: 20788869  GND: 11955657X  ICCU: TSAV210502  ISNI: 0000 0000 8140 4875  LCCN: n80008869  NKC: jx20101027005  NTA: 068792573  SUDOC: 029657660  VIAF: 61579260   WorldCat (עם VIAF): 61579260
אלי פישר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
אלי (אליעזר) פישר (נולד בשנת 1935) הוא תעשיין ומדען ישראלי, מומחה בתחום הפרמצבטיקה. נשיא תשלובת "ד"ר פישר".
ביוגרפיה

נולד בצ'כוסלובקיה לרלה וד"ר וולטר פישר, רופא במקצועו. בשנת 1939, כמה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בתל אביב. למד בבית חינוך לילדי עובדים בתל אביב, ועם הקמת הכפר הירוק עבר ללמוד בו. בעל תואר שני בביוכימיה ומיקרוביולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן למד ולימד ביוכימיה באוניברסיטת הרווארד וקיבל דוקטורט ברוקחות במרכז הרפואי באוניברסיטת קליפורניה (.PHARM.D וכן PHD). בתקופת שהותו בארצות הברית היה חבר בצוות המחקר של מומחה העיניים פרופ' ריגלמן ופיתח איתו תרופה בשם 'אפי' (EPPY) למחלת הגלאוקומה.
בשנת 1963 שב ד"ר פישר לישראל ומונה לאחראי על תחום הפרמצבטיקה בחברת אסיא. בשנת 1964 יצא שוב לארצות הברית והתמחה בפיתוח תרופות בחברת ברנס היינד. בשנת 1965 שב לישראל והקים בבני ברק את מפעלי "ד"ר פישר". הוא החל לפתח ולייצר תרופות ושיווק אותן באופן עצמאי לבתי מרקחת. בשנות ה-70 פיתח משחת פולידין לטיפול בעור. בשנות ה-80 החל בייצור תכשירי טיפול לגוף ובהם תכשירים להגנה משמש 'אולטרסול' ואל-סבון 'קמיל בלו' לתינוקות, שעם הזמן הפכו למותגים.
בשנת 1986 מסר את הניהול לידי משה זילברשטיין והפך ליו"ר הדירקטוריון. במשך השנים רכש חברות שונות ומיזג אותן עם החברה. בסוף שנות ה-80 רכש את חברת הלטיס (זכיינית הלן קרטיס ארצות הברית) מקונצרן כור. כמו כן רכש מפעל למגבונים לחים בטבריה. בבעלות התשלובת רשת חנויות "בודי שופ" בישראל וחברת שיווק בבלגיה.
ד"ר אלי פישר זכה בצוותא עם רעייתו דבורה בפרס התעשייה לשנת 1995 בקטגוריית הכימיה. בשנת 2005 פרסם ספר אוטוביוגרפי, שתורגם גם לאנגלית ולרוסית. בשנת 2011 הפכו בנותיו סיגל בר-און ונורית הראל ליושבות ראש התשלובת.
אלי פישר, מפעליו ומשפחתו עוסקים רבות בפעילות חברתית. כמו כן הוא פעיל באמנות, בעל אוסף "אמנים שולחים שלום" וכן מנהל את גלריית האמנות בבית ZOA בתל אביב.
מתגורר בשכונת נווה אביבים בתל אביב.