stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה ברומניה (1916)

לאחר סדרה של ניצחונות טקטיים מהירים על הכוחות האוסטרו-הונגריים הנחותים בטרנסילבניה, בסתיו 1916, ספג הצבא הרומני סדרה של תבוסות הרסניות, שאילצו את הצבא והממשל הרומני לסגת למולדביה המערבית, מה שאיפשר למעצמות המרכז לכבוש שני שלישים מהשטח הלאומי, כולל בירת המדינה בוקרשט.
הגורמים העיקריים לתבוסה של צבא רומניה על ידי הכוחות הגרמניים והאוסטרו-הונגריים הנחותים במספרית במערכה של 1916 היו ההתערבות הפוליטית העיקרית בפעולת הפיקוח הצבאי, אוזלת היד, והפחדנות של חלק ניכר מהדרגים בצבא, כמו גם היעדר אימונים וציוד כוחות הולם לאותו סוג ספציפי של מלחמה.
ההתקפה בטרנסילבניה

בליל 27 באוגוסט 1916 החלו שלוש ארמיות רומניות במתקפה על ידי חציית הרי הקרפטים הדרומיים וכניסה לטרנסילבניה. ההתקפות הראשונות היו מוצלחות, ואילצו את האוסטרו-הונגרים לסגת. בזמן שהצבא הרומני התקדם בטרנסילבניה בשעה 21:00, השגריר הרומני בווינה, הרוזן אדגר מאברוקורדאט (רו'), הציג את הכרזת המלחמה של רומניה במזכירות משרד החוץ האוסטרי-הונגרי. במהלך אותו יום נעצרו בבוקרשט רומנים רבים בעלי אזרחות אוסטרית-הונגרית. בין אלה היו יואן סלאביץ' ויואן בלאן.
עד אמצע ספטמבר העבירו הגרמנים ארבע דיוויזיות לחזית טרנסילבניה ועצרו את ההתקדמות הרומנית. הרוסים העבירו שלוש דיוויזיות על מנת לסייע לרומנים, אך כוחות אלו לא היו מצוידים כראוי.
הגנרל אספוסיטו אישר שמנהיגי הצבא הרומני עשו כמה טעויות אסטרטגיות ומבצעיות:
מנקודת מבט צבאית, האסטרטגיה הרומנית הייתה הגרועה ביותר. על ידי בחירת טרנסילבניה כיעד עיקרי, הצבא הרומני התעלם לחלוטין מהצבא הבולגרי שעמד מאחוריו. כשהמתקפה דרך ההרים נכשלה, סירב הפיקוד הרומני העליון להציל את הכוחות בחזית כדי לאפשר יצירת קו אספקה, שבאמצעותו יידחה האיום המאוחר של פאלקנהיין. הרומנים מעולם לא צברו את הכוחות המתאימים על מנת להשיג את ריכוז כוח הלחימה.
קרב טורטוקאיה

מתקפת הנגד הראשונה של מעצמות המרכז אורגנה על ידי הגנרל אוגוסט פון מקנזן, שתיאם צבא רב לאומי המורכב ברובו מבולגרים עם כמה חיילים גרמנים ואחר כך טורקים. את המתקפה צפונה יזמה בולגריה ב-1 בספטמבר. ההתקפה הופנתה מהעמדות על הדנובה לקונסטנצה. כוחות בולגרים, כולל הגזרה הגרמנית-בולגרית, כיתרו והסתערו על מבצר טורטוקאיה. קרב טורטוקאיה הסתיים בכניעת חיל המצב הרומני ב-6 בספטמבר. במקביל לתקיפה, הארמייה השלישית הבולגרית הביסה כוח רומני-רוסי כולל דיוויזיית המתנדבים הסרבית הראשונה בקרב בזרג'יץ', למרות העליונות הכפולה של מדינות ההסכמה.
מתקפת פלמנדה

ב-15 בספטמבר החליטה מועצת המלחמה הרומנית להשעות את המתקפה בטרנסילבניה ולהתרכז במקום זאת בהשמדת קבוצת הארמיות מקנזן. התוכנית, המכונה מתקפת פלמנדה, כללה התקפה על כוחות מעצמות המרכז באמצעות מתקפת אגף ומתקפה מאחור, לאחר חציית הדנובה בפלמנדה, בעוד שבקו החזית הראשי, הכוחות הרומניים-רוסים נאלצו לפתוח במתקפה. מקובאדין לכיוון קורטבונאר. ב-1 באוקטובר, שתי דיוויזיות רומניות צלחו את הדנובה בפלמנדה ויצרו ראש גשר גדול של 14 קילומטרים ו-4 קילומטרים בעומק. באותו יום, הדיוויזיה הרומנית-רוסית יזמה מתקפה בקו החזית של דוברוג'ה שרשמה הצלחה מוגבלת. הניסיון הכושל לשבור את החזית הגרמנית-בולגרית בדוברוז'ה, בשילוב הסופה האלימה בלילה שבין ה-1 ל-2 באוקטובר, שפגעה בגשר הפונטון מעל הדנובה, הביאו את אוורסקו לבטל את כל המבצע. ההשלכות של הכישלון הזה היו גדולות להמשך המערכה.
הגנת המעברים

הפיקוד על הכוחות האוסטריים-הונגרים בטרנסילבניה הוטל על אריך פון פאלקנהיין, שפוטר מתפקיד ראש המטה הכללי לאחר הכישלון בקרב ורדן, פתיחת מתקפת מדינות ההסכמה בקרב על הסום, מתקפת ברוסילוב. וכניסת רומניה למלחמה. הוא פתח במתקפה משלו ב-1 בספטמבר. ההתקפה הראשונה כוונה נגד הארמייה הרומנית הראשונה ליד העיר האטג. ההתקפה בלמה את התקדמות הרומנים. לאחר שמונה ימים, שתי דיוויזיות של חיל הרגלים הגרמני כמעט הצליחו לפזר את הטורים הרומניים הצועדים ליד סיביו. הכוחות הרומנים נאלצו לסגת לעבר ההרים, והגרמנים הצליחו לכבוש את מעבר טורנו רושו. ב-4 באוקטובר תקפה הארמייה הרומנית השנייה את הכוחות הגרמניים בבראשוב, אך היא נהדפה. הארמייה הרביעית שפעלה בצפון המדינה נסוגה כאשר הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה הפעילה עליה לחץ מתון. לכן, עד ה-25 באוקטובר נסוג הצבא הרומני לקווים הראשוניים לפני המתקפה.
הכוחות בפיקודו של פאלקנהיין ביצעו מספר מסוים של מבחני תקיפה במעברי הקרפטים על מנת לבחון את נקודות התורפה של ההגנה. ב-10 בנובמבר, לאחר מספר שבועות של ריכוז של מיטב כוחותיהם, יחידת העילית הקורפוס האלפיני, תקפו גרמנים מול מעבר וולקן, כך שדחקו את המגינים הרומנים אל ההרים. ב-26 בנובמבר, הקרבות הגיעו אל רכסי ההרים. בהרים החל יורד השלג ועד מהרה נפסקו הפעולות הצבאיות. הארמייה הגרמנית התשיעית התקדמה בגזרות אחרות של חזית הקרב, ותקפה את כל המעברים של הקרפטים הדרומיים, הרומנים נאלצו לסגת ללא הרף, בכל פעם שקווי האספקה שלהם נמתחו יותר ויותר.
הנסיגה > המבצעים בדוברוג'ה

ב-1 בספטמבר 1916 עברה הארמייה הבולגרית השלישית את הגבול הבולגרי-רומני והתקדמה אל דוברוג'ה.
הגנרל הרוסי אנדריי מדרדוביץ' זאיונציקובסקי יחד עם חייליו הגיעו מיד על מנת לחזק את החזית הרומנית-רוסית בניסיון לעצור את צבא מקנזן לפני שיכבוש את מסילת הרכבת בוקרשט-קונסטנצה. לאחר מכן התקיימו קרבות כבדים עם התקפות אינטנסיביות והתקפות נגד עד 21 בספטמבר.
בדוברוג'ה, הגנרל מקנזן פתח במתקפה חדשה ב-19 באוקטובר. לאחר חודש של הכנות זהירות, הצליחו הכוחות המעורבים בפיקודו להביס את הכוחות הרומנים והרוסים. בעלות הברית נאלצו לסגת מקונסטנצה לדלתה של הדנובה. הצבא הרוסי לא רק הובס, אלא גם נותר ללא אספקה. מקנזן בחר להעביר בחשאי מחצית מצבאו ליד סבישטוב, והתכונן לחצות את הדנובה בכוח.
הנסיגה > הגנת בוקרשט

ב-23 בנובמבר, הכוחות המאומנים הטובים ביותר בפיקודו של מקנזן חצו את הדנובה, והתקדמו משני מקומות ליד סבישטוב. ההתקפה הגרמנית הפתיעה את הרומנים, החזית התקרבה לבוקרשט. התקפת מקנזן איימה לחתוך לשניים את החזית הרומנית, והרמטכ"ל החדש, הגנרל קונסטנטין פרזאן שהועלה לאחרונה, ניסה לארגן התקפת נגד נואשת. התוכנית הייתה נועזת מאוד שכן השתמשה בכל העתודות של הצבא הרומני. עם זאת היא הייתה זקוקה לשיתוף הפעולה של הרוסים להצלחה על מנת לעצור את המתקפה של מקנזן, בעוד שהצבא הרומני היה צריך לתקוף בדיוק בחיבור שבין כוחותיהם של מקנזן ופאלקנהיין. הצבא הרוסי לא הסכים עם התוכנית וסירב לשתף פעולה.
ב-1 בדצמבר תקף הצבא הרומני בכל זאת. מקנזן הצליח להעביר כוחות לחזית ההתקפה של פאלקנהיין. לאחר בלימת המתקפה הרומנית, הגרמנים תקפו מתקפת נגד בכל נקודה אפשרית.
הנסיגה > התייצבות קו החזית במולדביה

הממשלה וחצר המלוכה הרומנית נסוגו ליאשי. ב-6 בדצמבר נכבשה בוקרשט על ידי חיל הפרשים הגרמני. רק מזג האוויר הגרוע והכבישים הצילו חלק נכבד מהצבא הרומני מכיתור או השמדה. למרות זאת, למעלה מ-150,000 חיילים רומנים נשבו.
הרוסים נאלצו לשלוח תגבורות מסיביות בחזית הרומנית כדי למנוע פלישה גרמנית לדרום רוסיה. לאחר קרבות רבים בעצימות נמוכה, הצבא הגרמני בלם את התקדמותם עד אמצע ינואר 1917. הצבא הרומני המשיך להילחם, למרות שרוב שטחו היה נתון לכיבוש זר.
אבדותיו של הצבא הרומני נאמדו בכ-300–400,000 חיילים, הרוגים, פצועים, נעדרים או שבויים. האבדות המצטברות של הגרמנים, האוסטרים, הבולגרים והטורקים נאמדו בכ-60,000 חיילים.
המערכה המנצחת חיזקה מאוד את המורל של החיילים הגרמנים והגנרלים פאלקנהיין ומקנזן. במקרים רבים, הניצחונות הושגו על ידי דיוויזיות גרמניות, עם כוחות בולגריים בעיקר בדרום. הגרמנים הוכיחו את עצמם עדיפים בכל פרק: אספקה, ציוד, הכשרה ויכולת המנהיגים. בין הקצינים הצעירים מחילות העילית הקורפוס האלפיני שלחמו בחזית הרומנית היה הגנרל-פלדמרשל לעתיד ארווין רומל.
הערות שוליים

1 2  William C. King, King's Complete History of the World War: 1914-1918, History Associates, Springfield, Massachusetts, 1922
↑  תבנית:In lang România în războiul mondial 1916-1919, Documente, Anexe, Volumul 1, Monitorul Oficial și Imprimeriile Statului, București, 1934, p. 58 Cifrele efectivelor militare mobilizate de România prezintă mici deosebiri în diferitele lucrări de referință.
↑  The Romanian Front - 1917, access date 12 August 2014
1 2  תבנית:In lang Министерство на войната, Щаб на войската, Българската армия в Световната война 1915 - 1918, Vol. VIII, Държавна печатница, Sofia, 1939
↑  WWI Casualty and Death Tables (אורכב 29.10.2012 בארכיון Wayback Machine), access date 12 August 2014
1 2  Esposito, Atlas of American Wars, vol 2
↑  Glenn E. Torrey,"The Battle of Turtucaia (Tutrakan) (2–6 September 1916): Romania's Grief, Bulgaria's Glory"
↑  Симеонов, Радослав, Величка Михайлова и Донка Василева. Добричката епопея. Историко-библиографски справочник, Добрич 2006
הכוחות היריבים בתחילת המערכה הרומנית
התקדמות רומניה בטרנסילבניה, אוגוסט 1916
מתקפת הנגד של מעצמות המרכז, ספטמבר-אוקטובר 1916
Turnu Roșu
"הקורפוס האלפיני הגרמני26-29.9.1916"
מבצעים ברומניה, נובמבר 1916 – ינואר 1917
החזית הרומנית, 12 בינואר 1917
התזמורת הסקוטית הלאומית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1891 
 מדינה:  סקוטלנד סקוטלנד
 מיקום:  גלאזגו, סקוטלנד
 אולם קונצרטים:  אולם הנרי ווד
 מנצח:  תומאס סונדרגארד
 www.rsno.org.uk
 
התזמורת הסקוטית הלאומית (באנגלית: The Royal Scottish National Orchestra) היא התזמורת הסימפונית הלאומית של סקוטלנד. מושב התזמורת בגלאזגו אך היא מופיעה בקביעות גם באדינבורו, באברדין ובדנדי, ויוצאת לסיורי קונצרטים מחוץ לגבולות סקוטלנד.
התזמורת, בת 89 הנגנים, נוסדה בשנת 1891 בשם "התזמורת הסקוטית". היא מופיעה באופן מלא מאז 1950 וקיבלה חסות מלכותית בשנת 1991. מיד אחרי הענקת החסות השתמשה התזמורת לזמן קצר בשם "התזמורת המלכותית הסקוטית", ואחר החליפה אותו לשמה הנוכחי.
בהנהגת סר אלכסנדר גיבסון, מנצחה הראשון יליד סקוטלנד, שתקופת כהונתו עמה הייתה הארוכה ביותר, החלה התזמורת לפתח פרופיל בינלאומי. בהתאם להתמחויות של גיבסון עצמו, עשתה לה התזמורת שם בפרשנויותיה למלחינים סקנדינביים, בעיקר ז'אן סיבליוס וקרל נילסן. את החותם למוניטין זה העניקה כהונתו של נמה ירווי, שאף ניצח על התזמורת במחזור הסימפוניות השלם של גוסטב מאהלר. הסקוטי השני שהנהיג את התזמורת, בריידן תומסון, חיזק את הקישור הנורדי במחזור של הסימפוניות של נילסן. הקלטות הסימפוניות הרביעית והשישית נחשבות בין הטובות ביותר שבנמצא.
בית התזמורת הוא "אולם הנרי ווד" בגלאזגו ושם גם נערכות הקלטותיה. הופעות התזמורת, לעומת זאת, מתקיימות ב"אולם הקונצרטים המלכותי" בגלאזגו.
לתזמורת היה חוזה הקלטות לטווח ארוך עם חברת ההקלטות צ'אנדוס, שעמד בעינו בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. כיום היא מקליטה בעיקר לחברת נאקסוס, והידועות ביותר בהקלטותיה לחברה זו כוללות את מחזור הסימפוניות של אנטון ברוקנר עם המנצח גאורג טינטנר וכמה הקלטות של מוזיקה אמריקאית בניצוחה של מרין אלסופ.
מקהלת התזמורת הסקוטית הלאומית אמנם איננה מקצועית, אך היא מופיעה עמה בהזדמנויות שונות כל השנה, בעונת הקונצרטים של התזמורת ובסדרת הפרומס בגלאזגו, באדינבורו, באברדין ובדנדי.
מנצח התזמורת הנוכחי הוא תומאס סונדרגארד.
בראש הצוות האמנותי של התזמורת הסקוטית עומדים מנהל מוזיקלי (תומאס סונדרגארד), מנצח אורח ראשי (גארי ווקר) ומנצח עמית (ג'יימס לאו). המנהל הכללי של התזמורת הוא סיימון וודס.
מנצחים ראשיים

תומאס סונדרגארד (2018 - ממשיך)
פיטר אונדג'ן (2012 - 2018)
סטפן דנב (2005 - 2012)
אלכסנדר לאזארב (1997 - 2005)
ולטר ולר (1991 - 1996)
בריידן תומסון 1988 - 1990)
נמה ירווי (1984 - 1988)
אלכסנדר גיבסון (1959 - 1984)
הנס סווארובסקי (1957 - 1959)
קרל רנקל (1952 - 1957)
וולטר זוסקינד (1946 - 1952)
וורוויק ברייתווייט (1940 - 1946)
גיאורג סל (1937 - 1939)
ג'ון ברבירולי (1933 - 1936)
ולדימיר גולשמן (1928 - 1930)
ואצלב טאליך (1926 - 1927)
לנדון רונלד (1916 - 1920)
אמיל מיינארסקי (1910 - 1916)
פרדריק קוון (1900 - 1910)
וילהלם ברוך (1898 - 1900)
וילם קס (1895 - 1898)
גאורג הנשל (1893 - 1895)
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320443705171  BIBSYS: 1093014  BNE: XX148127  BnF: cb13906408f (data)  GND: 1213340-1  ISNI: 0000 0001 1034 1659  LCCN: n99271083  MusicBrainz: c6c4103b-cf07-42ad-91a7-b7eab7586e56  NKC: xx0031567  SUDOC: 078531853  VIAF: 128337679   WorldCat (עם VIAF): 128337679
המרכז הגלקטי

המרכז הגלקטי. המיקום של סגיטריוס A* מסומן בתמונה
המרכז הגלקטי הוא המרכז של גלקסיית שביל החלב. הוא נמצא באזור של גלקסיית שביל החלב אשר נראה הכי בהיר.
סגיטריוס A*, מיקום מקור גלי רדיו חזק ומרוכז במיוחד במרכז גלקסיית שביל החלב, הוא חור שחור על-מסיבי, כמו אלה הקיימים במרכזים של כל הגלקסיות, לפחות בתחום היקום הנראה.
גילוי המרכז הגלקטי

בשנת 1954 צוות אסטרונומים מסידני שבאוסטרליה בראשות ג'וזף לייד פאוסי (Joseph Lade Pawsey) בנו צלחת בגודל 24 מטרים, והשתמשו בה על מנת לערוך מחקר מפורט על שידורי רדיו רבי עוצמה, אותם הם זיהו בקבוצת הכוכבים קשת. הם קראו למוקד שידור הרדיו אשר במרכז קבוצת הכוכבים קשת סגיטריוס A*, והבינו שהוא ממוקם ממש במרכז גלקסיית שביל החלב.
ב-1958 החליט האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU) כי המיקום של סגיטריוס A* הוא נקודת האפס האמיתית במערכת קווי הרוחב והאורך הגלקטיים. הקואורדינטות של המרכז הגלקטי לפי מערכת הקואורדינטות המשוונית:  RA 17h45m40.04s, Dec -29º 00' 28.1"
ראו גם

קשת A*
חור שחור על-מסיבי
הערות שוליים

↑  Pawsey, J. L (1955). "A Catalogue of Reliably Known Discrete Sources of Cosmic Radio Waves". The Astrophysical Journal. 121: 1. Bibcode:1955ApJ...121....1P. doi:10.1086/145957.
↑  Blaauw, A.; Gum, C.S.; Pawsey, J.L.; Westerhout, G. (1960). "The new IAU system of galactic coordinates (1958 revision)". Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. 121 (2): 123–131. Bibcode:1960MNRAS.121..123B. doi:10.1093/mnras/121.2.123.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המכון לעיוורים יהודים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית ספר יסודי 
 מיקום:  בודפשט
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1908
 תאריך פתיחה רשמי:  1908 
 אדריכל:  בלה לייטה 
 קואורדינטות:  47°30′56″N 19°05′49″E﻿ / ﻿47.5155895°N 19.0970792°E﻿ / 47.5155895; 19.0970792
 www.mozgasjavito.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) המכון לעיוורים יהודים(למפת בודפשט רגילה) המכון לעיוורים יהודים
 
המכון לעיוורים יהודים (בהונגרית: Zsidó Vakok Intézete) לא קיים היום כמוסד לעיוורים. המבנה משמש לבית ספר תיכון מקצועי, כמוסד מתודולוגי מאוחד לחינוך מיוחד וכבית סטודנטים. מוסד חינוכי הפועל ברובע 14 בבודפשט.
היסטוריה > הצוואה

בשנת 1903, האדריכל הנדבן (פילנתרופ) היהודי, בעל תואר האצולה (אבירות) איגנץ וכסלמן, חשוך הילדים, השאיר צוואה יחד עם רעייתו ז׳ופיה נוישלוס להקמת "מוסד להוראה ולטיפול בילדים לקויי ראייה". וכסלמן השאיר בצוואתו הוראה שעל המכון שיוקם תוטל החובה לקלוט אנשים ממוצא יהודי וממוצא לא יהודי בפרופורציות זהות (חצי־חצי).
היסטוריה > הבניין

בניין הלבנים האדומים של המכון לעיוורים יהודים נבנה בחלקו בסגנון אר נובו ובחלקו בסגנון אר דקו והושלם בשנת 1908 על פי התוכניות של האדריכל ההונגרי־יהודי בלה לייטה (1873–1920). שני ראשי עמודים מברזל יצוק ומחושל שימשו במקור כנרות תמיד. בחלק הפנימי של ראש העמוד משמאל ('אייל') הכיתוב הוא: "הפנה את מחשבת העיוור לאבינו שבשמים", על ראש העמוד מימין ('דג') הכיתוב הוא: "אלוהים נותן לעין את הראייה". עבודת האמן שעיצב את העמודים של קישוטי הברזל המחושל בוצע כך שהמוטיבים יהיו של בעלי חיים (המותר על פי היהדות), לוחות של פסוקים מן התנ"ך בכתב ברייל וציטוטים הונגריים קלאסיים קישטו את גדר הבניין.
היסטוריה > מאוחר יותר

הבניין הפך למכון לחירשים־אילמים בשנות העשרים של המאה העשרים. בשנת 1944 שימש כגטו, ואחרי מלחמת העולם השנייה הופעל כבית ספר יסודי. בשנות ה־50 של המאה ה־20 המכללה לשפות זרות פעלה שם כמה שנים ואחרי שנת 1956 שולב בו בהדרגה בית הספר לשיקום תנועה. בגב הבניין המקורי הוסיפו ב־1960 תוספת שהוחלט להרסה בתחילת שנות האלפיים ובמקומה נבנה מבנה מודרני שהוא עצמאי מבחינה ארכיטקטונית ביחס לבניין המקורי. השיפוץ של כל בניין פרי תכנונו של לייטה עדיין ממתין.
גלריית תמונות

הבניין ממרחק
כניסה
לוח עם שם המוסד היום
קישוט גדר
קישוט גדר
קישוט גדר
שער הגן
קטע חזית עם חלונות
חלון
לוח בכתב ברייל
לקריאה נוספת

"Az egykori Zsidó Vakok Intézetének kovácsoltvas oszlopfői – ראשי העמודים מברזל יצוק של המוסד לעיוורים יהודים, לשעבר". Köztérkép.hu.: Frojimovics Kinga – Komoróczy Géza – Puszta Viktória – Strbik Andrea: A zsidó Budapest I–II. Városháza-MTA Judaisztikai Kutatócsoport, Bp., 1995.
"Magunkról röviden  – בקיצור על עצמנו". Mozgasjavito.hu.
פרנץ ואמוש: בלה לייטה, בודפשט, 1970
ראו גם

רשימת בתי חולים בבודפשט(הו')
הנרי החמישי (מחזה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 
שער המחזה במהדורת הפוליו הראשונה
קתרין לומדת אנגלית מאומנתה (מערכה שלישית, סצנה IV), ציור משנת 1888
הנרי החמישי הוא מחזה היסטורי מאת ויליאם שייקספיר. המחזה פורסם לראשונה במהדורת קוורטו בלתי-רשמית ב-1600 ונקרא The Cronicle History of Henry the fift (הכרוניקות של הנרי החמישי). המחזה מתאר אירועים בחיי הנרי החמישי, מלך אנגליה לפני קרב אז'נקור ואחריו, שעיקרם מסעו לצרפת וניצחונו שם בקרב מעטים מול רבים. המחזה מהווה המשך ישיר למחזות הנרי הרביעי, חלק ראשון והנרי הרביעי, חלק שני. המחזה עובד לקולנוע שלוש פעמים: ב-1944 עם לורנס אוליבייה בתפקיד הנרי ב-1989 עם קנת בראנה בתפקיד הראשי, העיבוד השלישי בוצע ב-2019 בסרט "המלך", בכיכובו של טימותי שאלאמה, כמקור היסטורי עיקרי הסתמך שייקספיר על הכרוניקות של רפאל הולינשד.
הפקות

ב-1937 הועלה המחזה באולד ויק עם לורנס אוליביה, שגילם את הנרי שבע שנים מאוחר יותר בקולנוע
ב-1944 הופק סרט על פי המחזה בכיכובו של לורנס אוליבייה שאף זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
ב-1965 שיחק את הנרי בהפקת האולד ויק השחקן איאן הולם
ב-1972 גילם את הנרי טימותי דלטון
ב-1985 הופיע בתפקיד קנת בראנה על במת מרכז הברביקן, ארבע שנים מאוחר יותר גילם אותו על הבד בסרט הנרי החמישי
ב-2012 העלה ערוץ BBC2 הבריטי פרסם את הסדרה "הכתר החלול" המבוססת על המחזות השייקספיריים ריצ'רד השני, הנרי הרביעי לשני חלקיו והנרי החמישי. את הנרי החמישי גילם טום הידלסטון
המחזה בתרגום עברי

ויליאם שקספיר, הנרי החמישי, נוסח עברי: אברהם עוז, טקסט להצגה, התיאטרון הלאומי הבימה (לא הוצג), תשנ"ה 1995
ויליאם שקספיר, הנרי החמישי, נוסח עברי: רמי עמית, אור-עם, תשס"ט 2009
אברהם עוז, ‏היצירה השקספירית, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006, פרק ח - הנרי הרביעי, הנרי החמישי: אנרכיה וסדר, עמ' 123-113
שני קטעים מתוך "הנרי החמישי", מאנגלית: נורית יהודאי, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1937 
 מייסד:  דוד סארנוף
 תאריך פירוק:  1954 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אולם קונצרטים:  אולפן 8H שבאולפני NBC  קרנגי הול
 מנצח:  ארטורו טוסקניני 
 
התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית של ארצות הברית (באנגלית: NBC Symphony Orchestra) הייתה תזמורת רדיו שייסד דוד סארנוף, אחד ממייסדי חברת השידור הלאומית של ארצות הברית, במיוחד בשביל המנצח ארטורו טוסקניני. תזמורת NBC הופיעה מדי שבוע בקונצרט משודר ברדיו עם טוסקניני ומנצחים אחרים, והייתה תזמורת הבית של הרשת החל מ-13 בנובמבר 1937 ועד 1954.
היסטוריה

טום לואיס, ב"מגזין ההיסטוריה" של ארגון ההיסטוריונים האמריקאים, תיאר את מצע ה-NBC ללוח תוכניות תרבות וראשיתה של תזמורת רשות השידור הלאומית:
דוד סארנוף, נשיא RCA, הראשון להעלות ב-1916 את רעיון הרדיו כ"תיבת נגינה", כדי שמאזינים יוכלו ליהנות מ"קונצרטים, הרצאות, מוזיקה, רסיטלים," סבר שהמדיום נכשל במטרתו זו. ב-1937 התאוששה RCA די הצורך מהשפעות המשבר להציג מחויבות דרמטית ללוח תוכניות תרבות. סארנוף שכר, בתנאי העסקה ליברליים ביותר, את ארטורו טוסקניני וביקש ממנו להקים תזמורת מלאה ולנצח עליה. בערב חג המולד 1937 הופיעה תזמורת NBC בקונצרט הראשון שלה - קונצ'רטו גרוסו ברה מינור של אנטוניו ויוואלדי - באולפן משופץ ומחודש מן היסוד בבניין RCA. "חברת השידור הלאומית היא ארגון עסקים אמריקאי. יש לה עובדים ובעלי מניות. תרומתה לאינטרסים שלהם נובעת ישירות מתרומתה לציבור." באותו ערב חג מולד, ובכל הופעותיה של התזמורת במהלך 17 השנים הבאות, הוכחה צדקתו.
סארנוף לא חסך בהוצאות בהקמת התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית. ארטור רודז'ינסקי, מקים תזמורות נודע, שעשה לו שם ביכולתו להפיק מתזמורת את הרמה המוזיקלית הרצויה בעיניו, נשכר לגבש ולאמן את התזמורת החדשה במיוחד לטוסקניני. נגנים ידועי-שם מתזמורות חשובות ברחבי ארצות הברית גויסו לתזמורת. עמם נמנו, למשל, הכנר הראשי מישה מישאקוב והכנר פליקס גלימיר. המנצח פייר מונטה הוזמן גם הוא לעזור במשימה. נפוצה שמועה, שמלבד הרצון להעלות את יוקרת רשת השידור, אחת הסיבות להקמת התזמורת הייתה סיכול חקירת קונגרס בתקני השידור.
הקונצרט הראשון של התזמורת שודר מאולפן 8H של NBC ב-13 בנובמבר 1937 בניצוח פייר מונטה. טוסקניני ניצח על 10 קונצרטים באותה עונה ראשונה, והופעתו הראשונה עם התזמורת הייתה ב-25 בדצמבר 1937. נוסף לשידורים שבועיים ברשתות של NBC, הרבתה התזמורת להקליט לחברת RCA רקורדס, סימפוניות, מוזיקה מקהלתית ואופרות. שידורי קונצרטים בטלוויזיה החלו במרץ 1948 ונמשכו עד מרץ 1952. בסתיו 1950 הסבה NBC את אולפן 8H לאולפן טלוויזיה (שכיום משודרים מאולפן זה כל משדרי הבחירות של חדשות NBC ותוכנית הסאטירה השבועית סאטרדיי נייט לייב) והעבירה את הקונצרטים המשודרים לקרנגי הול, שם התקיים כבר חלק גדול מן ההקלטות והקונצרטים המיוחדים של התזמורת.
טוסקניני ניצח על תזמורת NBC במשך 17 שנים. בהנהגתו יצאה התזמורת לסיורי קונצרטים בדרום אמריקה ב-1940 ובארצות הברית ב-1950. כמו כן ניגנה התזמורת עם רשימה מכובדת של מנצחי הצמרת העולמית, ביניהם מונטה, ארנסט אנסרמה, אריך קלייבר, אריך ליינסדורף, שארל מינש פריץ ריינר, גיאורג סל, ברונו ולטר, לורין מאזל הצעיר והמנצח האיטלקי הצעיר והמבטיח, גואידו קאנטלי.
לאופולד סטוקובסקי כיהן כמנצח ראשי בעונת 42–1941, בתקופה של מחלוקת חוזית בין טוסקניני לרשת NBC. במהלך הזמן הזה המשיך טוסקניני לנצח על התזמורת בסדרה של קונצרטים פומביים למטרת מגבית מלחמה, שזכו להצלחה עצומה. עם פרישתו של טוסקניני באביב 1954 פירקה הרשת את התזמורת, למגינת לבו של טוסקניני. הקונצרט המשודר האחרון (שהוקלט הן במונו והן בסטריאו) התקיים בקרנגי הול ב-4 באפריל 1954, וההקלטות האחרונות היו בראשית יוני 1954.
האזנה

Toscanini and NBC Symphony Orchestra (1947): Berlioz' The Damnation of Faust (13 minutes)
Toscanini and NBC Symphony Orchestra (1953): Beethoven's Eroica, Third Movement
Toscanini and the History of the NBC Symphony plus Live WWII broadcast
ואדי אל-עראיס

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,169 (2006)
 קואורדינטות:  31°42′45″N 35°16′23″E﻿ / ﻿31.712422222222°N 35.27295°E﻿ / 31.712422222222; 35.27295 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ואדי אל-עראיס(למפת הרי ירושלים רגילה) ואדי אל-עראיס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי אל-עראיס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי אל-עראיס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ואדי אל-עראיס (בערבית: وادي العرايس) הוא כפר פלסטיני הממוקם 10 ק"מ מזרחית לבית לחם. הכפר נמצא בנפת בית לחם בצפון חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,169 תושבים באמצע שנת 2006. שירותי הבריאות העיקריים מתקבלים בעובידייה.
בשנת 1961, תחת השלטון הירדני, אוכלוסיית ואדי עראיס הייתה 357 נפש. מאז מלחמת ששת הימים ב -1967, הכפר נמצאת תחת שליטה ישראלית. האוכלוסייה במפקד 1967 שנערכה על ידי הרשויות הישראליות הייתה 501 תושבים.
המכללה הלאומית לכבאות והצלה

| --- | --- |
סמל המכללה הלאומית לכבאות והצלה

 בית ספר לכבאות
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°59′30″N 34°44′43″E﻿ / ﻿31.99175833°N 34.74538889°E﻿ / 31.99175833; 34.74538889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המכללה הלאומית לכבאות והצלה(למפת גוש דן רגילה) המכללה הלאומית לכבאות והצלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה הלאומית לכבאות והצלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה הלאומית לכבאות והצלה  he המכללה הלאומית לכבאות והצלהhe המכללה הלאומית לכבאות והצלהמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סמל בית הספר הארצי לכבאות והצלה הישן
המכללה הלאומית לכבאות והצלה בראשון לציון


מפת אזור חולות ראשון לציון
המכללה הלאומית לכבאות והצלה בראשון לציון היא מרכז ההדרכה היחיד בישראל המכשיר כבאים בתחומים שונים. המרכז נמצא תחת חסות משרד הפנים, ומיועד לעבור תחת חסותו של המשרד לביטחון פנים לפי הצעת חוק שהונחה בכנסת לאחר אסון הכרמל ב-2010. עד שנת 2019 נקראה "בית הספר הארצי לכבאות והצלה".
במכללה הלאומית לכבאות והצלה נמצאים גם משרדי נציבות כבאות והצלה, בהם שוכן נציב הכבאות וההצלה ומפקח כבאות ראשי.