גזל סוד מסחרי
גזל סוד מסחרי > היקף ההגנה על סודות מסחריים > ההתנגשות בין ההגנה על סודות מסחריים וההגנה על חופש העיסוק

הזכות החוקתית העיקרית שבה מתנגש לרוב הסוד המסחרי היא חופש העיסוק. דוגמה הממחישה זאת היא תופעת החתמת עובדים על חוזים שבהם נכלל סעיף המגביל אותם מלעסוק בתחום הקשור לסוד המסחרי לאחר סיום עבודתם מחשש כי יעשו בו שימוש.
ככל שהנטייה היא להכיר בסוד מסחרי כזכות קניינית, כך גדל היקף ההגנה על הסוד אשר נהיה יותר מוחלט ופחות יחסי. פסק דין מייצג גישה זו הוא פסק דין פולר. עם זאת, גישה זו אינה מקובלת לחלוטין ולרוב בתי המשפט כן נוטים לאזן בין עוצמת היקף ההגנה ביחס לזכות לגיטימית אחרת.
חופש העיסוק גם הוא אינו זכות מוחלטת. בפרשת חטיפי העמק נקבע כי חופש העיסוק אינו חוסה על עבודה כאשר היא כרוכה בפגיעה ברכושם של אחרים.
בפרשת צ'ק פוינט נקבעו לראשונה על ידי בית הדין הארצי לעבודה כללים לעניין תוקף סעיף הגבלת עיסוק עובד, כשההגבלה באה להגן על סודותיו המסחריים של המעביד. נקבע כי לתניה המגבילה את חופש העיסוק בחוזה עבודה אישי, אין לתת כשלעצמה משקל רב. יש לבחון את סבירות התניה והאם היא מגינה על האינטרסים ההדדיים של שני הצדדים. בנוסף נפסק כי "בית הדין לא ייתן צו מניעה המגביל את חופש עיסוקו של העובד אלא אם כן עבודתו של העובד אצל המעסיק החדש, מאיימת על עצם קיומו של המעסיק הקודם." מכאן, כי על המעסיק הקודם להוכיח, כי השימוש שיעשה ב"סוד המסחרי" שלו יפגע בעסק שבבעלותו.
לשם הוכחת הסוד המסחרי בהקשר החוקתי, נקבע בפסק דין סער, שהוא ההלכה הנוהגת, כי הגבלת עיסוקו של עובד תיאכף אם המעביד יראה כי יש לו אינטרס לגיטימי לאכיפתה. "אינטרס לגיטימי" שכזה יכול ויימצא בהוכחת סוד מסחרי שהוא קניינו של המעביד. מעסיקים לא יוכלו להכניס סעיפי הגבלת תחרות לחוזה רק לשם ההגנה על עצמם מפני התחרות העסקית. עוצמת ההגנה על התניה בחוזה היא ביחס ישר לעוצמת הסוד המסחרי לפי ניתוח יסודותיו. בפסק דין זה נקבע כי החוזה בטל בשל היותו סותר את מושג השסתום "תקנת הציבור", המשקף את "האני מאמין" של תפיסת המשפט, ערכים ודרך התנהגות ראויה. בעת התנגשות בין עוולת גזל הסוד המסחרי עם תקנת הציבור ישקלו ארבעה שיקולים עיקריים ובהם: היעדים הציבוריים לפגיעה, אופן ועוצמת הפגיעה בזכות, אופן ההתנהגות של הנתבע והמניעים להתנהגות הנתבע.
ההלכה בפס"ד סער היא כי תניה המגבילה את חופש העיסוק של עובד תקפה רק אם המעביד מעוניין להגן על "אינטרס לגיטימי" שלו. בפסק הדין נקבע כי "אינטרס לגיטימי" הוא "אינטרס קנייני" או "מעין קנייני", כלומר האינטרס של מעביד להגן על קניינו או רכושו. הפסיקה קבעה שהגנה על סודות מסחריים תיחשב אינטרס לגיטימי, ונפסק כי יש להתחשב ביחסי האמון שבין עובד למעביד, ובחובת תום הלב וההגינות שבין עובד למעביד.
לשם בחינת "אינטרס לגיטימי", יבחנו היסודות הבאים:
קיומם של סודות מסחריים של המעסיק הקודם: הגנה על סודות מסחריים יכולה להיעשות גם במסגרת הוראות חוק עוולות מסחריות ולכן לא חייב להיות סעיף מפורש בחוזה העבודה.
קיומה של הכשרה מיוחדת: אם המעסיק השקיע משאבים מיוחדים בהכשרת העובד ובעקבות זאת העובד אף התחייב לעבוד אצלו תקופה מינימלית כלשהי, יהיה צודק להגביל עיסוקו של עובד. עם זאת, אם העובד רכש את ידיעותיו במהלך העבודה הרגילה או על חשבון זמנו הפנוי לא ניתן להגביל את העובד מלעשות שימוש בידיעות אילו.
תמורה מיוחדת: יש לבחון האם העובד קיבל תמורה מיוחדת עבור התחייבות מצדו שלא להתחרות בעתיד במעסיק הנוכחי, לאחר סיום יחסי העבודה.
חובת תום הלב וחובת האמון: יש לתת משקל לתום הלב של העובד ושל המעסיק החדש. חובת האמון שחב העובד למעבידו מטילה על העובד נורמות התנהגות חמורות יותר מאשר קיום החוזה בתום לב. ככל שדרגתו של העובד בכירה יותר, כך חובות האמון אותם הוא חב למעבידו גבוהות יותר.
ממד נוסף אשר התווסף כשיקול באיזון החוקתי בין חופש העיסוק לבין עקרון חופש החוזים בהקשר הסוד המסחרי הוא היתרון שיש למעביד ביחסי הכוחות בינו לבין העובד, כפי שהם באים לידי ביטוי בעת כריתת החוזה, קביעה זו עוגנה בפס"ד יבין פלסט.
הזכות לחופש המידע: בפרשת צ'ק פוינט נקבע כי בבוא ביהמ"ש לפרש את המונח "סוד מסחרי", יש ליתן את הדעת לטובת הציבור, לזכותו לחופש המידע ולשאלה האם ישנה משמעות לכך, שה"סוד" יוודע לכלל. ביהמ"ש קבע כי לעיתים גובר שיקול זה על ההגנה שיש ליתן ל"סוד המסחרי" של המעסיק.