stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמש אצבעות (תנועה)
פעילות התנועה > גדילה והתפתחות

הקבוצה הראשונה של התנועה נוסדה בידי עמיר מנחם בהרצליה בספטמבר 2014 ועם השנים נפתחו קבוצות נוספות בכל רחבי הארץ. נכון לשנת 2024 ישנן קבוצות נוער בסניפים בכל רחבי הארץ, המחולקות על בסיס אזורי: תל אביב, הרצליה, רעננה, כפר-סבא, תל מונד, כוכב יאיר, הוד השרון, עמק יזראעל, זיכרון יעקב, עמק חפר (מחולק לשתי קבוצות: מזרח ומערב העמק), כפר יונה, אבן יהודה ומנשה. בשנת 2018 נוסדה, על בסיס רעיון מקורי של אח מחניכי התנועה, מכינה קדם-צבאית של התנועה היושבת בזיכרון יעקב. מדי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מקיימים בקבוצות התנועה ברחבי הארץ אירוע "רצים לזכרם" אליו מוזמנים אנשים גם שלא חברים בתנועה, ומכל קבוצות הגילאים, לקיים ריצה סימבולית לזכר הנופלים במלחמות ישראל. במשך השנים רבים מבוגרי התנועה התקבלו ליחידות מובחרות בצה"ל והתברגו במגוון תפקידים בעמוד השדרה של הקצונה בצה"ל, מה שבין היתר העלה את קרנה של התנועה והוביל להצטרפותם של מתאמנים נוספים.
בתחילת הדרך, התנועה התבססה על השקעה כספית אישית של מייסדיה, והחלה דרכה מהון עצמי, ובהדרגה, עם גדילתה, היא התמסדה ומאז מבוססת על הכנסות מדמי השתתפות של החברים בה. מושב התנועה נמצא בהרצליה, מקום היווסדה. נכון לשנת 2022 התנועה מעסיקה 50 עובדים, כולל 35 מאמנים ומאמנות, רובם הגיעו מרקע של שירות קרבי. רוב המצטרפים אל התנועה לתנועות הנוער מונעים מרצון להתכונן לשירות קרבי מתוך כוונה להתחזק פיזית ומנטלית ובעיקר להיות מוכנים לימי סיירות וגיבושים. לזה מצטרף, דרך המוסף הערכי שמביאים המאמנים, העקרונות החינוכיים והמוסריים שיושבים ביסודה של התנועה. בין היתר התנועה כוללת, בנוסף לאימונים מדי שבוע, גם מסעות קבוצתיים, ימי תחרויות ארציים, הרצאות ועוד. התנועה כוללת גם שידורי פודקאסט שמבצע עמיר מנחם עם אנשים משפיעים בחברה הישראלית ונוגעת לתרבות, חינוך, מנהיגות, מצוינות והשקעה. בין המרואיינים נמנים: יועז הנדל, אוריאל דסקל, אלעזר שטרן, אלון אולארצ'יק, יגאל לוינשטיין, מיה אוחנה-מורנו (אלמנתו של סא"ל עמנואל מורנו ז"ל) ורבים אחרים.
פעילות התנועה > גדילה והתפתחות > טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל

בעקבות טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל, התנועה הקימה חמ"ל התנדבות ועזרה לתושבי עוטף עזה וקו העימות בגבול הצפון, כמו גם עבור לוחמי המילואים. תחילה התקיים חמ"ל אחד במרכז התנועה בהרצליה וחמ"ל נוסף במושב המכינה בזיכרון יעקב, ובהמשך העתיקה המכינה את מרכז הפעילות שלה לאילת, לעזור לילדים של משפחות מפונות מהעוטף ולהעניק להם מסגרת חברתית במהלך התקופה. במהלך המלחמה עלה בצורה חדה מספר הנרשמים לתנועה, רוב המאמנים גויסו לשירות מילואים והתנועה הכשירה במהירות מאמנים חדשים. במקביל, במהלך המלחמה התנועה לראשונה שכלה את בוגריה שנפלו בקרבות.
במהלך המלחמה התראיין מנחם ודיבר על ההתגייסות של הנוער למאמץ המלחמה ועל דור הלוחמים של צה"ל: "כמעט עשור שאני נמצא בעולמות האלה של ילדים ובני נוער. בשנים האחרונות היה דיבור שזה דור מאוד שטחי, דור מסכים וטיקטוק ואינסטגרם. מדברים על זה שזה דור בלי אידיאלים שעסוק בעצמו. בשנים האחרונות, כמי שעובד הרבה מאוד עם בני נוער כשיש לנו גם מכינה קדם צבאית, אני רואה נוער שמאוד רוצה לעשות משהו משמעותי, הם מאוד רעבים וסקרנים. [...] המציאות של המלחמה וגם המצב שהיה בארץ לפני, גורם להם להתעורר כשאני רואה שיש ממש טירוף בקרב הנערים." על העלייה החדה במספר הנרשמים לתנועה מאז פרצה המלחמה אמר שישנה "כמות אדירה של נערים שרוצים להתאמן. אני מדבר על מכיתה ו' עד כיתה י"ב שמגיעים לאימונים עם מוטיבציה מאוד-מאוד גבוהה. הם רוצים להתגייס כשיש עוד שינוי מעניין, הדיבור פחות 8200 והרבה יותר קרבי. עוד נקודה מעניינת, הם כבר לא מדברים רק על שייטת 13 וסיירת מטכ"ל כי זה מה שמגניב ונחשב, פתאום הם מדברים על שריון וחי"ר, גדודים. הצבא האמיתי שאותי זה מאוד מרגש לשמוע ילדים מדברים ככה."
הערות שוליים

↑  רן פוני, מאמן הכושר של ישראל: "אם לא נפתח את שיעורי הזום בפעילות גופנית - נשלם מחיר כבד", באתר ישראל היום, ‏29 בנובמבר 2020
↑  שיר זיו, מנהיגות דרך ספורט: התנועה לשינוי חברתי, באתר ישראל היום, ‏7 בספטמבר 2022
↑  הילדה שניצחה חרם חברתי - מתוך הרצאה במחנה קיץ של חמש אצבעות, נבדק ב-2024-01-29
↑  עפר שלח, קודם כל, בואו נזוז, באתר ynet, 19 במאי 2023
↑  אודות, באתר חמש אצבעות
↑  מכינת חמש אצבעות מתגייסת לסיוע במלחמה - דרור ינאי ראש המכינה ואביה ארד חניכה במכינה בשיחה בחדשות 12, נבדק ב-2024-01-29
↑  מצוינות, מסוגלות, מנהיגות, באתר מכינת חמש אצבעות
↑  חנן גרינווד, 120 לוחמים מיחידות מסווגות הקימו פורום במטרה לעצור את הקיטוב: "אם יהיה צד שינצח, כולנו נפסיד", באתר ישראל היום, ‏14 במאי 2023
↑  דודי פטימר, ‏שיח לוחמים: מילואימניק תומך רפורמה ואחד שמתנגד מנסים לגשר על הפערים, באתר מעריב אונליין, 12 ביולי 2023
↑  יובל בגנו, ‏הדור הבא של אנשי הצללים: סדנה לקראת גיוס נפתחה עבור ילדי עובדי מערכת הביטחון, באתר מעריב אונליין, 19 בספטמבר 2023
↑  פודקאסט | חמש אצבעות - כל הפרקים - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  רענן וייס, הנוער התורם, באתר ynet, 18 באוקטובר 2023
↑  הצעירים שהקדישו את זמנם לילדי עוטף עזה, באתר ONE‏, 4 בדצמבר 2023
↑  5 אצבעות, 14 נופלים: תנועת הנוער שמבכה את בוגריה שנפלו במלחמה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 25 בינואר 2024
↑  שי לוי, ‏בלב הסכנה: "דור המסכים" הוכיח שהוא יודע להתנתק, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2023
מייסד התנועה עמיר מנחם
אולם גל במרכז חמש אצבעות (לזכרו של גל אזולאי משייטת 13)
מחזור ב' של מכינת חמש אצבעות
טוד היינס

| --- | --- |

היינס בפסטיבל מונקלייר 2023
 לידה:  2 בינואר 1961 (בן 64) אנסינו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון  בארד קולג'  בית הספר אוקווד 
 פרסים והוקרה:  פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס לדרמה אמריקאית (1991)  פרס סטיבן קולזק של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (2003)  פרס סטלייט לבמאי הטוב ביותר (2003)  פרס אינדפנדנט ספיריט לבימוי (2003)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של סן פרנסיסקו לבימוי (2002)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק לסרט הטוב ביותר (2002)  פרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק לבימוי (2002)  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (2007) 
 פרופיל ב-IMDb
 
משמאל: ריצ'רד גיר, טוד היינס, שארלוט גינסבורג, והית' לדג'ר, 2007.
היינס ב-2009
טוד היינס (באנגלית: Todd Haynes; נולד ב-2 בינואר 1961) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק אמריקאי ממוצא יהודי. היינס נחשב לחלוץ של תנועת הקולנוע הקווירי החדש שפרצה בראשית שנות ה-90.
ביוגרפיה

היינס נולד וגדל בלוס אנג'לס. אביו, אלן היינס, היה יבואן קוסמטיקה, ואמו, שרי לין (לבית סמלר), למדה משחק. היינס הוא יהודי מצד אמו. אחותו הצעירה גווינת היינס היא מוזיקאית.
היינס פיתח עניין בקולנוע בגיל צעיר, והפיק סרט קצר, "ההתאבדות" (1978), עוד בתיכון. הוא למד אמנות באוניברסיטת בראון, שם ביים את סרטו הקצר הראשון Assassins: A Film Concerning Rimbaud (1985), בהשראת המשורר הצרפתי ארתור רימבו (אישיות שהיינס התייחס אליה מאוחר יותר בסרטו I'm Not There). בבראון הוא פגש את כריסטין ואשון, שתמשיך להפיק את כל סרטיו העלילתיים. לאחר שסיים את לימודיו בבראון, היינס עבר לניו יורק, החל להיות מעורב בסצנת הקולנוע העצמאי בעיר, והשיק את Apparatus Productions, ארגון ללא מטרות רווח לתמיכה בקולנוע עצמאי.
פילמוגרפיה כבמאי > קולנוע > סרטים באורך מלא

רעל (1991) - גם ערך
Safe ‏(1995)
Velvet Goldmine ‏(1998)
רחוק מגן עדן (2002)
אני לא שם (2007)
קרול (2015)
מעשה פלאים (2017)
פרשת המים (2019)
מחתרת הקטיפה (2021)
הצצה ליחסים‏ (2023)
Fever‏ (TBA)
פילמוגרפיה כבמאי > קולנוע > סרטים קצרים

The Suicide  ‏ (1978)
Assassins: A Film Concerning Rimbaud  ‏ (1985)
Superstar: The Karen Carpenter Story ‏ (1987) - גם שיחק
פילמוגרפיה כבמאי > טלוויזיה

Dottie Gets Spanked ‏ (1993)
מילדרד פירס (2011)
"All I Ever Wanted" פרק מתוך Enlightened ‏ (2013)
"I'm Still Here" פרק מתוך Six by Sondheim ‏ (2013)
הערות שוליים

↑  נטע אלכסנדר, ראיון עם בי. רובי ריץ' | הקרב על הכבוד האבוד של הסרטים הקוויריים הישנים, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2013
↑  Davis, Glyn (2008). Superstar: the Karen Carpenter story. Wallflower Press.
↑  סוכנויות הידיעות, מבקרי ניו יורק מעדיפים את "הרחק מגן עדן", באתר הארץ, 16 בדצמבר 2002
נילי ברקן, ‏לגברים היה קל יותר, באתר גלובס, 15 באפריל 2003
נסים דיין, ‏צבע גן העדן, באתר גלובס, 3 באפריל 2003
אורי קליין, גן עדן בלתי נראה, באתר הארץ, 26 במרץ 2003
↑  "הרחק מגן עדן" זכה בפרס הסרט הטוב בתחרות הרוח החופשית, באתר הארץ, 23 במרץ 2003
↑  אורי קליין, למה בוב דילן?, באתר הארץ, 4 בינואר 2008
דניאל פאיקוב, עכבר העיר, שום תשובה לא נישאת ברוח, באתר הארץ, 2 בינואר 2008
↑  נירית אנדרמן, אורן מוברמן השתמש בתחילת דרכו ב"חוצפה ישראלית" רגע לפני תחילת צילומי הסרט הראשון בבימויו הוא מספר איך הגיע לתסריטאות במקרה, באתר הארץ, 23 באפריל 2008
↑  רותה קופפר, מילדרד פירס: הכי רחוק מגן עדן, באתר הארץ, 18 במאי 2011
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "קרול": רומן לסבי נטול אהבה, באתר הארץ, 7 בינואר 2016
↑  אורי קליין, במאי הסרט המדובר "קרול", טוד היינס, מסביר מה משך אותו ברומן לסבי משנות ה-50, באתר הארץ, 9 בינואר 2016
↑  נירית אנדרמן, הסרט "קרול" מוביל במספר המועמדויות לפרסי גלובוס הזהב, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2015
↑  נירית אנדרמן, למה מגדיר טוד היינס את סרטו האחרון כ"טריפ אסיד לילדים"?, באתר הארץ, 29 במאי 2018
↑  אורי קליין, ב"מעשה פלאים" של טוד היינס השכלתנות תופסת את המקום של הפלא, באתר הארץ, 29 במאי 2018
↑  נירית אנדרמן, הסרט "Wonderstruck" מזכיר שאפשר לספר סיפור בעזרת תמונות, דימויים ומוזיקה, באתר הארץ, 19 במאי 2017
↑  אורי קליין, "פרשת המים": טוד היינס מציג מאבק של יחיד נגד קפיטליזם דורסני, באתר הארץ, 17 בפברואר 2020
↑  בן שלו, יש בסרט על "הוולווט אנדרגראונד" רגע אחד עוצר נשימה. כל השאר, קטיפה שחוקה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2021
↑  אורון שמיר, הדוקו החדש "הוולווט אנדרגראונד" הוא מפץ אודיופוני מרחיב דעת ותודעה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2021
↑  יעל שוב, ‏הטאבו האחרון בהוליווד: נטלי פורטמן וג'וליאן מור חודרות עמוק, באתר "Time Out ישראל", 24 בנובמבר 2023
פבלו אוטין, "הצצה ליחסים": סרט מתח פסיכולוגי עם הופעות מצוינות של ג'וליאן מור ונטלי פורטמן, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428875305171  PLWABN: 9810684761405606  BIBSYS: 98042972  BNE: XX1122795  BnF: cb136080267 (data)  CiNii: DA11854813  GND: 122787412  ICCU: UBOV490835  ISNI: 0000 0001 2141 9458  LCCN: no97029166  MusicBrainz: f42e5175-903c-4ecf-8435-665e0dc7badc  NDL: 00707780  NKC: pna2007370837  NLK: KAC201227648  NTA: 124546188  SELIBR: 261949  SUDOC: 119357097  ULAN: 500352679  VIAF: 85111839   WorldCat (עם VIAF): 85111839
הסקר האנטארקטי הבריטי

ערך זה עוסק בגוף לאומי בבריטניה לחקר אנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


מבנה המטה של הסקר
 ארגון ממשלתי
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  ג'יין פרנסיס
 צוות:  למעלה מ-400
 מיקום
 מיקום:  קיימברידג', אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  52°12′47″N 0°04′48″E﻿ / ﻿52.21299°N 0.080008055555556°E﻿ / 52.21299; 0.080008055555556
 www.bas.ac.uk
 he
 
הסקר האנטארקטי הבריטי (באנגלית: British Antarctic Survey; בראשי תיבות: BAS) הוא גוף לאומי בבריטניה לחקר אנטארקטיקה. מטרתו של גוף זה היא להיות המוסד המוביל בעולם בחקר הקטבים.
היסטוריה

פעולות הסקר החלו במהלך מלחמת העולם השנייה, ובאותה עת נקרא בשם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey); עד שנת 1962 נקרא המוסד בשם זה (עד שנת 1962 הייתה הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, מבחינה אדמיניסטרטיבית שטח חסות של איי פוקלנד).
גוף זה היה חלק ממועצת מחקר הטבע והסביבה (Natural Environment Research Council). בסקר הועסקו למעלה מ-400 עובדים, אשר הפעילו חמש תחנות מחקר, שתי ספינות מחקר, וחמש מטוסי מחקר, באזורי הקוטב הצפוני והקוטב הדרומי.
הסקר מבצע מיזמים של מחקר משותף עם למעלה מ -40 אוניברסיטאות בבריטניה ומבצע יותר מ -120 שיתופי פעולה לאומיים ובינלאומיים.
מבצע טאבארין היה מבצע בריטי קטן בשנת 1943, שמטרתו הייתה להקים בסיסים המאוישים באופן קבוע באנטארקטיקה. מבצע זה נוהל באופן משותף על ידי האדמירליות של בריטניה ומשרד המושבות הבריטי.
בתום מלחמת העולם הועברה השליטה במיזם על משרד המושבות, וזאת במסגרת ניהול שטחי חסות איי פוקלנד, בשלב זה של המיזם היו ארבע תחנות מחקר באנטארקטיקה, שלוש מהן מיושבות באופן קבוע, ואחת לא מיושבת.
עד שנת 1962 הקים סקר שטחי חסות איי פוקלנד 19 תחנות מחקר, ושלושה מחסות.
בשנת 2012 הוצע על ידי ממועצת מחקר הטבע והסביבה (NERC) לאחד את מחלקת הסקר האנטארקטי הבריטי עם גוף אחר שבניהולה - מכון האוקיינוגרפיה הלאומי של בריטניה בסאות'האמפטון. הצעה זו הייתה שנוייה במחלוקת, וועדת המדע והטכנולוגיה של בית הנבחרים הבריטי התנגדה להצעה, והתוכנית בוטלה.
מנהלי הסקר

1945–1948: אדוארד ו. בינגהאם (Edward W. Bingham)
1958–1973: ויוויאן פוקס (Vivian Fuchs)
1973 - מאי 1987: ריצ'רד לוז (Richard Laws)
1987–1994: דייוויד דרורי (David Drewry)
1994–1997: בארי הייווד (Barry Heywood)
1998–2007: כריס ראפלי (Chris Rapley)
2007 - מאי 2012: ניק אוונס (Nick Owens)
נובמבר 2012 - ספטמבר 2013: אלן רוג'ר (ממלא מקום זמני) (Alan Rodger)
אוקטובר 2013 - הווה: דיים ג'יין פרנסיס (Jane Francis)
תחנות המחקר של הסקר > אנטארקטיקה

הסקר האנטארקטי הבריטי מפעיל חמש תחנות מחקר קבועות בשטח הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה:
תחנת המחקר רות'רה שבאי אדלייד
תחנת המחקר האלי על מדף הקרח ברונט
תחנת המחקר סיגני באי סיגני
המתקן הלוגיסטי פוסיל בלאף באי אלכסנדר
המתקן הלוגיסטי סקיי בלו בארץ אלסוורת'
מבין תחנות המחקר הללו, רק רות'רה והאלי מאוישות בכל ימות השנה.
תחנת האלי נסגרה במרץ 2017 מאחר שבקיע קרח במדף הקרח בראנט התקרב אל התחנה. הבסיס נסגור שוב במרץ 2018 מאותה סיבה.
הבסיסים והתחנות מאוישים רק בחודשי הקיץ האוסטרלי.
תחנות המחקר של הסקר > ג'ורג'יה הדרומית

ה- BAS מפעיל גם שני בסיסים קבועים בג'ורג'יה הדרומית:
תחנת המחקר של נקודת קינג אדוארד בקינג אדוארד פוינט
תחנת המחקר של האי בירד באי בירד
שני בסיסים אלה מאוישים בכל ימות השנה.
תחנות המחקר של הסקר > אתרים אחרים

מטה ה- BAS נמצא בעיר האוניברסיטה קיימברידג', בדרך מאדינגלי (Madingley Road). מתקן זה מספק משרדים, מעבדות וסדנאות לתמיכה בפעילות המדעית והלוגיסטית באנטארקטיקה.
הסקר האנטארקטי הבריטי מפעיל גם את תחנת המחקר נו-אלסון - בסיס מחקר ארקטי שנמצא ב-נו אלסון באי הנורווגי שפיצברגן.
ציוד > ספינות

הסקר האנטארקטי הבריטי מפעיל שתי אוניות לתמיכה בתוכנית המחקר באנטארקטיקה. שתי הספינות משמשות למחקר ואספקה, אוניית המחקר המלכותית ג'יימס קלארק רוס (RRS James Clark Ross) משמשת בעיקר למחקר אוקיינוגרפי. אוניית המחקר המלכותית ארנסט שקלטון (RRS Ernest Shackleton),משמשת בעיקר כספינה לוגיסטית המשמשת לאספקת תחנות מדעיות. ה-ג'יימס קלארק רוס החליפה בשנת 1991 את ספינת המחקר המלכותית ג'ון ביסקו (RRS John Biscoe), וה-ארנסט שקלטון החליפה בשנת 1999 את ספינת המחקר המלכותית ברנספילד (RRS Bransfield).
שתי הספינות יוצאות מבריטניה בספטמבר או באוקטובר של כל שנה וחוזרות לבריטניה בחודש מאי או יוני שלאחר מכן. שני כלי השיט עוברים שיפוץ ומועלים למבדוק יבש במהלך החורף האנטארקטי, או משמשים למחקר באזורים הארקטיים בתקופה זו (מאחר שמדובר בעונת הקיץ הצפוני).
ציוד > מטוסים

הסקר מפעיל חמישה מטוסים לתמיכה בתוכנית המחקר האנטארקטית, כולם מתוצרת דה הבילנד קנדה: המטוסים הם: ארבעה מטוסי דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר ומטוס דאש 7 אחד (נכון לאוגוסט 2019).
המטוסים מתוחזקים בספרינגבנק, בפרובינציית אלברטה, שבקנדה. במהלך הקיץ האנטארקטי המטוסים חונים בתחנת המחקר רות'רה, לה מסלול המראה עשוי חצץ באורך 900 מטר. במהלך החורף האנטארקטי, לא ניתן לטוס באנטארקטיקה בשל תנאי מזג האוויר הקשים, והמטוסים מוחזרים לקנדה.
מטוס ה-דאש 7 (הגדול יותר) מבצע טיסות הסעה רגילות בין בסיס רות'רה לבין נמל התעופה פורט סטנלי באיי פוקלנד, או ל-פונטה ארנס בצ'ילה.
ממצאים > פעילות געשית

בינואר 2008 דיווח צוות מדעני סקר אנטארקטיקה בריטים, בראשות יו קור ודייוויד ווגן שלפני 2,200 שנה התפרץ הר געש מתחת לגיליון הקרח של אנטארקטיקה - ההתפרצות הגדולה ביותר בעשרת אלפים השנים האחרונות.
ממצאים > החור באוזון

הסקר האנטארקטי הבריטי היה אחראי גם לגילוי החור בשכבת האוזון מעל אנטארקטיקה. הגילוי נעשה בשנת 1985 על ידי צוות של שלושה מדעני BAS: ג'ו פארמן, בריאן גרדינר וג'ונתן שנקלין.
ראו גם

מכון סקוט לחקר הקוטב
הערות שוליים

↑  מטרות הסקר האנטארקטי הבריטי
↑  McKie, Robin (29 September 2012), Antarctic research at risk as government cuts back on science, כתבה בעיתון הגארדיאן
↑  אתר ועדת המדע והטכנולוגיה של הפרלמנט הבריטי
↑  Carrington, Damian; McKie, Robin (4 November 2012), Research boss Wingham in trouble over British Antarctic Survey claim, כתבה בעיתון הגארדיאן
↑  ניק אוונס מתמנה לתפקיד מנהל המכון האוקיינוגרפי הלאומי של בריטניה
↑  ג'יין פרנסיס התמנתה לתפקיד מנהלת הסקר האנטארקטי הבריטי
1 2  מיקום תחנות המחקר של הסקר
↑  תיאור פעילות תחנת המחקר רות'רה
↑  תיאור המבנה הארגוני של הסקר האנטארקטי הבריטי
↑  Black, Richard (20 January 2008), Ancient Antarctic eruption noted, אתר חדשות ה-BBC
↑  גילוי החור באוזון - אתר הסקר האנטארקטי הבריטי
↑  מדעני הסקר האנטארקטי הבריטי היו הראשונים שדיווחו על החור באוזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408751505171  GND: 38625-X  ISNI: 0000 0004 0598 3800  LCCN: n79054568  NKC: ko2009542769  SUDOC: 066764262  TePapa: 48760  VIAF: 124913936   WorldCat (עם VIAF): 124913936 
סר ויוויאן פוקס (מימין) וסר אדמונד הילרי (משמאל), 1958
תחנת המחקר רות'רה שבאי אדלייד
ירח מעל תחנת המחקר האלי V
אוניית המחקר המלכותית ג'יימס קלארק רוס
אוניית המחקר המלכותית ארנסט שקלטון, יוצאת מנמל פורטסמות', שבבריטניה, 12 בנובמבר 2008.
מטוס דה הבילנד דאש 7
דייוויד פינצ'ר

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1962 (בן 62) דנוור, ארצות הברית 
 שם לידה:  David Andrew Leo Fincher 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 מקום לימודים:  תיכון אשלנד 
 בן או בת זוג:  דוניה פלורנטינו (1990–1995)  סיאן צ'אפין (1996–?) 
 צאצאים:  פליקס אימוג'ין פינצ'ר 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס סזאר של כבוד (2023)  פרס אמי לבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה (2013)  פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר (2011)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של דלאס-פורט וורת' לבמאי הטוב ביותר (2010)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד אנדרו לִיאו פינצ'ר (באנגלית: David Andrew Leo Fincher; נולד ב-28 באוגוסט 1962), הוא במאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב. סרטיו, זכו ל-40 מועמדויות סך הכול בטקס פרסי אוסקר, כולל 3 עבורו לבמאי הטוב ביותר, עבור הסרטים "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן", "הרשת החברתית" ו"מאנק". עוד מסרטיו הבולטים: "שבעה חטאים", "המשחק", "מועדון קרב", "זודיאק", ו"נערה עם קעקוע דרקון".
ראשית חייו

פינצ'ר נולד בדנוור, קולורדו שבארצות הברית. הוא גדל במחוז מארין בקליפורניה ובנעוריו התגורר גם באשלנד שבאורגון וסיים בה את לימודיו. בגיל שמונה, החל לצלם סרטים בהשפעת הסרט "קיד וקסידי" במסרטת 8 מ"מ שהייתה לו. כילד הוא אהב לצייר, לפסל, לצלם ולהקליט.
קריירה

פינצ'ר לא למד בבית ספר לקולנוע ופנה מיד לעבוד בתעשיית הסרטים. הוא השיג עבודה בהעמסת מצלמות ובעזרה בסטים של סרטיו של ג'ון קורטי. הוא קיבל השראה מעבודתו של ג'ורג' לוקאס וב-1980 הצטרף ל-Industrial Light & Magic, חברת האפקטים המיוחדים של לוקאס. הוא עבד בהפקות של הסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי" ו"אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור". ב-1984 הוא עזב את Industrial Light & Magic כדי לביים סרטון פרסומת לחברה האמריקנית לסרטן. הפרסומת, שנודעה בשם "Smoking Fetus" ועוררה סערה זוטא בעקבות תוכנה (שהציג דגם ריאליסטי של עובר המחזיק סיגריה בידו וכוון נגד עישון בהריון) משכה את תשומת לבם של המפיקים בלוס אנג'לס אשר נתנו לו ב-1985 לצלם את הסרט התיעודי "The Beat of the Live Drum" בכיכובו של ריק ספרינגפילד.
פינצ'ר המשיך לביים פרסומות לחברות גדולות כגון נייקי, רבלון, פפסי, סוני ולוי'ס. עד מהרה גילה שהוא נהנה יותר לביים קליפים מוזיקליים לאמנים.
משהחליט להתמקד בבימוי, הצטרף לחברת הפקת הקליפים "Propaganda Films" והחל לצלם קליפים ופרסומות.
פינצ'ר צילם קליפים עתירי תקציב לזמרים מפורסמים כמו מדונה ("Express Yourself", "Vogue", "Oh Father" ו"Bad Girl"), בילי איידול ("Cradle of Love"), ג'ורג' מייקל, מייקל ג'קסון, אירוסמית', הרולינג סטונז ואמנים ידועים נוספים. אולם, בדומה לבמאי קליפים אחרים, הוא עבר לביים סרטים.
חיים אישיים

פינצ'ר היה נשוי לדוגמנית-צלמת דוניה פלורנטינו (אחותה של השחקנית לינדה פלורנטינו) בין השנים 1990 ל-1995, ויש לו בת מנישואים אלה.
מאז 1996 הוא נשוי למפיקה סיאן צ'פין.
פילמוגרפיה > בימוי

הנוסע השמיני 3 (1992)
שבעה חטאים (1995)
המשחק (1997)
מועדון קרב (1999)
החדר (2002)
זודיאק (2007)
הסיפור המופלא של בנג'מין באטן (2008)
הרשת החברתית (2010)
נערה עם קעקוע דרקון (2011)
נעלמת (2014)
מאנק (2020)
הרוצח (2023)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

בית הקלפים (2013–2018) – מפיק / ביים 2 פרקים
מיינד האנטר (2017–2019) – מפיק / ביים 7 פרקים
אהבה, מוות ורובוטים (2019 – הווה) – מפיק
הערות שוליים

↑  Emmis Communications, Los Angeles Magazine, Emmis Communications, 1997-05. (באנגלית)
דייוויד קלי (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביולי 1929 דבלין, מדינת אירלנד החופשית 
 פטירה:  12 בפברואר 2012 (בגיל 82) Goatstown, אירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט ג'רום 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  1951–2010 (כ־59 שנים) 
 מקום לימודים:  Synge Street CBS 
 פרסים והוקרה:  IFTA Lifetime Achievement Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד קלי (באנגלית: David Kelly;‏ 11 ביולי 1929 - 12 בפברואר 2012) היה שחקן אירי שהופיע בקולנוע ובטלוויזיה מאז שנות החמישים של המאה העשרים. קולו ופניו של קלי היו מוכרים לצופי התיאטרון והמסך האירים. הוא נודע מהופעתו בתפקיד ראשרס טיירני במיני-סדרה האירית "Strumpet City". לקהל הבריטי היה מוכר מתפקידיו בדמות בן הדוד אנדה בסיטקום "Me Mammy" ובדמות הבנאי מר או'ריילי בסדרה "המלון של פולטי". הקהל בארצות הברית הכירו אותו מהסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" בדמות סבא ג'ו. תפקיד ידוע נוסף שלו הוא בדמות מייקל או'סאליבן בסרט "להעיר את נד".
ביוגרפיה

קלי נולד ב-11 ביולי 1929 בדבלין שבאירלנד. הוא למד בבית הספר "Synge Street CBS" של האחים הנוצריים (אנ'). הוא התחיל לשחק בגיל שמונה בתיאטרון גייטי בדבלין, ולמד בבית ספר למשחק של תיאטרון אבי. בנוסף למד להיות שרטט וקליגרף. בתיאטרון הופיע קלי בהפקה הראשונה של המחזה "The Quare Fellow" מאת ברנדן ביאן (אנ'). ב-1959 הוא עורר תשומת לב כששיחק במחזה "הטייפ האחרון של קראפ" מאת סמואל בקט בתיאטרון אבי בדבלין. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1958 בסרט האפל "Dublin Nightmare".
בשנות השישים של המאה העשרים הפך קלי לפנים מוכרות בטלוויזיה הבריטית עם הופעתו בסדרה הקומית "Me Mammy" של ה-BBC לצדם של מילו או'שי (אנ') ואנה מנהאן (אנ'). הוא המשיך להופיע בתפקידי אורח בסדרות כמו "Oh Father!", "Never Mind the Quality, Feel the Width", ו-"On the Buses". בשנות השבעים שיחק בדמות אלברט רידל, גבר בעל יד אחת שמדיח כלים, בסדרה "Man About the House" ובספין אוף "Robin's Nest". עוד הופיע בקביעות לצדו של ברוס פורסייט בסדרה הקומית "Slingers Day" בשנים 1986 ו-1987.
ב-1975 זכה להכרה רחבה יותר כששיחק בתפקיד מר או'ריילי, הבנאי הלא יוצלח, בפרק בסדרה הקומית "המלון של פולטי".
קלי השתתף בדיבוב בסרט הפנטסיה המצויר בחלקו "The Light Princess" ששודר ב-BBC בשנת 1978.
תפקידו המפורסם ביותר באירלנד הוא של "ראשרס" טיירני במיני-סדרה "Strumpet City" של רשת RTE ששודרה ב-1980. בסדרה כיכבו פיטר או'טול, סיריל קיוזאק ופיטר יוסטינוב. עוד כיכב בתוכניות טלוויזיה כמו "Emmerdale Farm" בשנות השמונים ו-"Glenroe" בשנות התשעים. ב-1992 שיחק בתפקיד הסבא בסרט "אל המערב" בבימויו של מייק ניואל. ב-1993 דיבב בסדרה "ממלכת עכברי השן".
בעקבות הופעתו בתפקיד מייקל או'סאליבן בסרט "להעיר את נד" משנת 1998, קיבל קלי תפקידים קטנים אבל בולטים בסרטים כמו "צ'ארלי בממלכת השוקולד" של טים ברטון בו גילם את סבא ג'ו; בסרט "סוכן סמוי קודי בנקס 2", וב"אבק כוכבים" שהיה הסרט האחרון בו השתתף. קלי הרבה להופיע ברדיו בין השאר בתפקיד אורח בסדרה "Baldi" ברדיו 4 של ה-BBC.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קלי היה נשוי לשחקנית לורי מורטון, ולהם היו שני ילדים דייוויד ומרים. נפטר ב-12 בפברואר 2012 אחרי מחלה קצרה. בעיתון אייריש טיימס כינו אותו "הזקן הגדול של המשחק האירי". ב-16 בפברואר 2012 נערכה הלוויה קתולית בכנסיית Miraculous Medal בעיר הולדתו דבלין. גופתו נשרפה בבית הלוויות מאונט ג'רום (אנ'). אפרו נטמן בבית הקברות מאונט ונוס בדבלין.
פרסים ואותות כבוד

ב-1991 זכה קלי בפרס הלן הייז על הופעה מצטיינת לשחקן משנה בהפקה המחודשת של "The Playboy of the Western World" שהוצג ב"מרכז קנדי". ב-1998 היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך על הופעתו בסרט "להעיר את נד".
ב-2005 זכה קלי בפרס מפעל חיים מטעם האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה (אנ'). בנוסף הוא היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד".