stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבי גיבסון

| --- | --- |

דבי גיבסון במצעד הגאווה בלוס אנג'לס, 2007
 לידה:  31 באוגוסט 1970 (בת 54) ברוקלין, ניו יורק
 שם לידה:  Deborah Ann Gibson
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  Sanford H. Calhoun High School 
 סוגה:  פופ, פופ-דאנס, פופ רוק
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס, EMI, Sony
 http://debbiegibsonofficial.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דבורה אן "דבי" גיבסון (באנגלית: Deborah Ann "Debbie" Gibson; נולדה ב־31 באוגוסט 1970) היא זמרת, שחקנית, כותבת שירים ומפיקה מוזיקלית אמריקאית.
תחילת חייה

דבי גיבסון נולדה בברוקלין, ניו יורק, בת שלישית מתוך ארבעה ילדים לדיאן וג'וזף גיבסון, היא גדלה בפרבר לונג איילנד וקיבלה חינוך קתולי.
בגיל 5 היא החלה להופיע בתיאטרון קהילתי עם אחיותיה קארן, מישל ודניז, וביחד עם הבן דוד שלה היא כתבה את השיר הראשון שלה: "Make Sure You Know Your Classroom". בגיל שמונה היא שרה במקהלה של הילדים בבית האופרה "מטרופוליטן" בניו יורק והיא החלה לנגן בפסנתר וגיטרה.
קריירה מוזיקלית

לאחר שנים של כתיבה והפקת החומרים משלה, גיבסון חתמה על חוזה להקלטת אלבום ראשון עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, האלבום יצא ב-1987 ונקרא: "Out of the Blue", האלבום זכה להצלחה גדולה באמריקה, בריטניה ויפן ומכר למעלה מ-5 מיליון עותקים בעולם כ-3 מיליון מהם בארצות הברית. לאלבום יצאו שישה סינגלים, הראשון: "Only In My Dreams", זכה להצלחה מפתיעה והגיע למקום רביעי במצעד ה"בילבורד הוט 100", השני: "Shake Your Love" שחזר את הצלחתו והגיע למקום רביעי במצעד, השלישי: "Out of the Blue" שיר הנושא של האלבום העפיל על הסינגלים שיצאו לפניו והגיע למקום שלישי במצעד וזכה לשבחים מהמבקרים על התוכן העמוק בשיר, הסינגל הרביעי והמצליח ביותר מהאלבום: "Foolish Beat" היה לשיר הראשון של גיבסון שהגיע למקום ראשון במצעד ובכך גיבסון הפכה לאמנית הצעירה ביותר (גיל 17) שכתבה, הפיקה וביצעה שיר שהגיע למקום ראשון במצעד על כך היא קיבלה פרס גינס באותה שנה, הסינגל החמישי: "Staying Together" זכה להצלחה בינונית והסינגל השישי: "Red Hot" לא שחזר את הצלחת הסינגלים הקודמים ולא נכנס למצעדים מובילים בעולם, הקליפים לשירים באלבום היו לפי הכוריאוגרפיה של פאולה עבדול.
באותה שנה גיבסון יצאה לסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה ושרה את ההמנון הלאומי באליפות העולם בבייסבול .
בשנת 1989 יצא האלבום השני של גיבסון שנקרא: "Electric Youth", האלבום היה לאלבום הראשון של גיבסון שהגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 200 והוא זכה להצלחה פחותה מהאלבום הקודם ומכר 4 מיליון עותקים כ-2 מיליון מהם בארצות הברית. לאלבום יצאו 4 סינגלים, הראשון: "Lost in Your Eyes" הפך ללהיט מיידי והיה לשיר השני והאחרון של גיבסון שמגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ונשאר שם במשך שלושה שבועות רצופים, השיר היה לשיר המצליח ביותר של גיבסון ואחד השירים המצליחים של שנות ה-80, הסינגל השני: "Electric Youth" שיר הנושא של האלבום, הגיע למקום 11 במצעד ולמקום ראשון במצעד שירי הדאנס והיה לשיר הראשון שלה לעשות זאת, הסינגל השלישי: "No More Rhyme" לא זכה להצלחה גדולה והגיע למקום 17 במצעד והסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום: "We Could Be Together" לא זכה להצלחה והגיע למקום 71 במצעד.
בשנת 2021 הוציאה את אלבומה, The Body Remembers.
דומיניק רושטו

דומיניק רושטו (בצרפתית: Dominique Rocheteau; נולד ב-14 בינואר 1955) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני, וכיום ראש ועדת האתיקה של התאחדות הכדורגל הצרפתית.
רושטו שיחק וזכה בתארים במדי סנט אטיין ופריז סן-ז'רמן, בטרם פרש ממשחק במדי טולוז. הוא הוביל את טבלת הכובשים של פריז סן-ז'רמן במשך שנים ארוכות, וכיום הוא שלישי אחרי פאולטה וזלאטן איברהימוביץ'.
לזכותו 49 הופעות ו-15 שערים במדי נבחרת צרפת, במדיה זכה ביורו 1984. כמו כן, הוא ייצג את נבחרתו בשלושה טורנירי מונדיאל, בהם מונדיאל 1986 בו סיימה צרפת במקום השלישי.
קריירת משחק

רושטו החל את קריירת המשחק המקצוענית במדי סנט אטיין, אליה הצטרף ב-1972, כשהיה בן 17, ורשם את הופעת הבכורה שלו במהלך עונת 1972/1973. במהלך שתי העונות הבאות היה שותף לשתי זכיותיה של הקבוצה בדאבל המקומי, כשרשם הופעות ספורות במסגרת הליגה והגביע.
בעונת 1975/1976, בה זכה עם סנט אטיין באליפות השלישית ברציפות, היה רושטו לראשונה בקריירה לשחקן משמעותי בקבוצתו. הוא שותף ב-22 משחקי ליגה, בהם כבש 11 שערים. באותה עונה סייע לקבוצתו להעפיל עד לגמר גביע אירופה לאלופות, כשבמהלך הטורניר האירופי כבש שלושה שערים, בהם שער בהארכה מול דינמו קייב ברבע הגמר שהבטיח את העפלת הקבוצה לשלב הבא. רושטו נאלץ לפתוח על הספסל במשחק הגמר מול באיירן מינכן, ועלה כמחליף לשמונה דקות בלבד בסיום המשחק, בו הפסידה סנט אטיין 1-0.
בעונת 1976/1977 זכה רושטו בפעם האחרונה בתואר עם סנט אטיין, לאחר שהאחרונה זכתה בגביע הצרפתי. רושטו, כמו הקבוצה, לא הצליח לשחזר את ההצלחה מהעונות הקודמות וכבש שלושה שערים בלבד במהלך העונה. בעונת 1978/1979 רשם רושטו את עונת השיא שלו בקריירה מבחינת שערים, כשהוביל את התקפת קבוצתו עם 21 שערי ליגה, אך עונה אחר כך, על אף פתיחת עונה מוצלחת, התקשה לשחזר את יכולתו עקב מספר פציעות אותן חווה. בסיום העונה, ולאחר שמונה עונות בקבוצה הבוגרת של סנט אטיין, החליט רושטו לעזוב את הקבוצה.
רושטו הצטרף לפריז סן-ז'רמן בעונת 1980/1981. בקבוצתו החדשה הוא זכה לשחק בעמדת החלוץ המרכזי, ולא כקיצוני ימני כפי ששיחק בסנט אטיין. למרות שינוי העמדה, שמר רושטו על תכונותיו כשחקן אגף, כשהעדיף להתחיל את ההתקפות ולהשתמש ביכולות הכדרור והמסירה הגבוהות שלו, ובתנועה בלתי פוסקת על המגרש. עם זאת, רושטו היה מועד לפציעות לעיתים קרובות, מה שהפריע לו לשמור על יכולת אחידה בהתקפת הקבוצה. עונת הבכורה של רושטו בפריז הייתה מוצלחת באופן אישי, כשהיה שותף ל-37 משחקי ליגה, בהם כבש 16 שערים. עונה אחר כך, בעונת 1981/1982, זכה רושטו עם קבוצתו בגביע הצרפתי לאחר משחק גמר דרמטי מול קבוצתו לשעבר, סנט אטיין. מישל פלאטיני, שחקנה של סנט אטיין, כבש צמד במשחק, כולל שער שהעלה את סנט אטיין ליתרון 2-1 בתוך ההארכה. רושטו, שעלה בהרכב פריז, כבש בדקה האחרונה של ההארכה את שער השוויון שקבע 2-2, ואף כבש את הבעיטה השלישית בדו-קרב בעיטות עונשין שהכריע את המשחק לטובתה של סנט אטיין. רושטו היה מהבולטים בזכיית הקבוצה בגביע, כשכבש שישה שערים בשמונה משחקים בטורניר. עונה אחר כך שמרה פריז על התואר, כשגברה בגמר 3-2 על נאנט. רושטו פתח בהרכב, אך לא כבש במשחק הגמר.
בעונת 1984/1985 סבלה פריז מעונת נפל שהסתיימה במקום ה-13 בלבד בליגה, על אף 15 השערים שכבש רושטו באותה עונה. בעקבות כך הגיע למועדון המאמן ז'ראר הוייה, שעונה אחת בלבד אחר כך הוביל את פריז לזכייה באליפות צרפת, הרביעית בקריירה של רושטו. רושטו היה השחקן הבולט בהתקפת הקבוצה, לאחר שכבש 19 שערי ליגה שהקנו לו את תואר סגן מלך השערים של הליגה כולה. לאחר עונה אחת נוספת בה שוב הפגין חוסר יציבות, ובתום שבע עונות במדי פריז סן-ז'רמן, עזב רושטו את הקבוצה כמלך שעריה בכל הזמנים, שיא שהחזיק זמן רב עד שנשבר על ידי פאולטה, ומאוחר יותר על ידי זלאטן איברהימוביץ'.
לקראת עונת 1987/1988 הצטרף לטולוז, אותה אימן חברו לשעבר לסנט אטיין, ז'אק סנטיני. בתום שתי עונות כשחקן הרכב בקבוצה, פרש רושטו ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת צרפת

רושטו החל את דרכו בנבחרת צרפת תחת המאמן סטפן קובאקס בגיל 20 בלבד, כשערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בספטמבר 1975 בניצחון 3-0 במשחק ידידות מול איסלנד.
כישלונה של צרפת להעפיל ממוקדמות יורו 1976 הביא לשינויי מאמנים בנבחרת, ובמקומו של קובאקס הגיע לנבחרת מישל הידלגו. תחת הידלגו היה לרושטו חלק חשוב בהעפלה ממוקדמות מונדיאל 1978, כשכבש את השער הראשון בניצחון 3-1 במשחק המכריע מול בולגריה. רושטו זומן לסגל צרפת לקראת מונדיאל 1978, אך לא שותף במשחקה הראשון בטורניר, בו הפסידה 2-1 לאיטליה. רושטו חזר להרכב הנבחרת משחק אחד אחר כך, אך צרפת רשמה הפסד שני באותה התוצאה, 2-1 לארגנטינה. במשחק האחרון של צרפת בשלב הבתים, מול הונגריה, כבש רושטו בדקה ה-42 את השער שקבע את תוצאת המשחק, 3-1 לצרפת, שעל אף הניצחון סיימה את דרכה לאחר שלב הבתים.
רושטו זומן על ידי הידלגו גם לסגל צרפת למונדיאל 1982. רושטו פתח בהרכב במשחק הראשון של צרפת בטורניר, בו הפסידה 3-1 לאנגליה, אך הוחלף בדקה ה-70 ולא שב לשחק עוד בשלב הבתים הראשון. צרפת העפילה לשלב הבא מהמקום השני בטבלת הבית, ופתחה את שלב הבתים השני מול אוסטריה. לאחר שני משחקים בהם לא שותף, חזר רושטו לשחק כשהחליף בדקה ה-15 את ברנאר לקומב שנפצע. רושטו חזר להרכב הפותח מול צפון אירלנד, וכבש צמד שערים בדרך לניצחון 4-1 ולהעפלה לחצי הגמר. בשלב זה פגשה צרפת את גרמניה המערבית, ובתום משחק דרמטי שהסתיים בשוויון 3-3 לאחר הארכה, נוצחה צרפת בדו-קרב בעיטות עונשין. רושטו בעט וכבש את הפנדל השלישי של קבוצתו. רושטו לא שותף במשחק על המקום השלישי בו הפסידה צרפת לפולין, וסיים את הטורניר עם ארבע הופעות בסך הכול, שלוש מהן בהרכב, ושני שערים.
רושטו זומן לסגל של הידלגו לקראת יורו 1984 הביתי והיה שותף לזכייתה הראשונה בתולדות צרפת באליפות אירופה, על אף שלא זכה לדקות משחק רבות בטורניר. הוא עלה כמחליף במשחקה השני של צרפת בשלב הבתים, בו גברה 5-0 על בלגיה, ופתח בהרכב משחק אחר כך מול יוגוסלביה, אך הוחלף במחצית במצב של 1-0 ליוגוסלביה. היו אלו הדקות האחרונות שלא רושטו בטורניר, ובלעדיו המשיכה צרפת לניצחון 3-2, ולניצחונות בחצי הגמר מול פורטוגל ובגמר מול ספרד.
רושטו זומן על ידי מאמן הנבחרת החדש, הנרי מישל, לטורניר שלישי ברציפות, מונדיאל 1986 במקסיקו. לאחר שפתח בהרכב והוחלף במהלך המחצית השנייה של משחק הפתיחה של צרפת, בו גברה 1-0 על קנדה, לא שותף רושטו בשוויון 1-1 מול ברית המועצות. הוא חזר לשחק במשחקה השלישי של צרפת בשלב הבתים, כשעלה מהספסל בדקה ה-60 מול הונגריה, ו-25 דקות אחר כך כבש את השער שקבע את תוצאת המשחק, 3-0 לצרפת. בשמינית הגמר מול איטליה שב רושטו להרכב לראשונה מאז משחק הפתיחה, ושמר על מקומו בהרכב גם מול ברזיל ברבע הגמר, עד שהוחלף במהלך ההארכה. צרפת ניצחה לבסוף בדו-קרב פנדלים, אך היה זה משחקו האחרון של רושטו בטורניר, לאחר שלא שותף בהפסד לגרמניה בחצי הגמר, ובניצחון על בלגיה במשחק על המקום השלישי.
לאחר טורניר המונדיאל, סיים רושטו את דרכו בנבחרת. לזכותו 49 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 15 שערים.
לזכותו של רושטו גם שתי הופעות במשחקי צדקה מטעם פיפ"א. הוא שיחק במדי נבחרת "שאר העולם", לצדם של פרנץ בקנבאואר, קווין קיגן, מריו קמפס, פליקס מגאת ועוד, וכבש שער אחד במשחק מול ניו יורק קוסמוס למען המאבק בסרטן. שנתיים אחר כך היה שותף למשחק צדקה נוסף מטעם פיפ"א במדי נבחרת אירופה מול נבחרת אמריקה, לטובת ארגון UNICEF.
לאחר הפרישה

לאחר הפרישה ממשחק, שמר רושטו על קשר עם עולם הכדורגל. הוא ניסה את דרכו כסוכן שחקנים בשיתוף עם דויד ז'ינולה, אך העסק לא צלח בשל חילוקי דעות בין השניים. הוא הקים אקדמיה לכדורגל לילדים ונערים בהו צ'י מין סיטי, וייטנאם ושימש כיועץ בהתנדבות במקום.
ב-29 ביוני 2010 חזר רושטו לסנט אטיין, מועדון נעוריו, כיועץ להנהלה. שנה וחצי אחר כך, ב-28 בדצמבר 2011, התמנה לתפקיד המנהל הספורטיבי במועדון. במקביל, משמש רושטו כראש ועדת האתיקה בהתאחדות הכדורגל הצרפתית.
תארים

אליפות צרפת (3): 1973/1974, 1974/1975, 1975/1976
הגביע הצרפתי (3): 1973/1974, 1974/1975, 1976/1977
אליפות צרפת: 1985/1986
הגביע הצרפתי (2): 1981/1982, 1982/1983
אליפות אירופה: 1984
גביע העולם: 1986 (מקום שלישי)
גביע ארטמיו פרנקי: 1985
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1972/1973 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| 1973/1974 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 4 | 0 | 2 | 1 | 0 | 0 | 6 | 1 |
| 1974/1975 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 4 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 5 | 0 |
| 1975/1976 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 22 | 11 | 1 | 0 | 8 | 3 | 31 | 14 |
| 1976/1977 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 27 | 3 | 7 | 0 | 6 | 0 | 40 | 3 |
| 1977/1978 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 26 | 5 | 1 | 0 | 2 | 0 | 29 | 5 |
| 1978/1979 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 37 | 21 | 5 | 0 | 0 | 0 | 42 | 21 |
| 1979/1980 | סנט אטיין | צרפתליגת העל הצרפתית | 31 | 11 | 6 | 1 | 5 | 0 | 42 | 12 |
| 1980/1981 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 37 | 16 | 3 | 2 | 0 | 0 | 40 | 18 |
| 1981/1982 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 22 | 10 | 8 | 6 | 0 | 0 | 30 | 16 |
| 1982/1983 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 26 | 11 | 9 | 3 | 3 | 0 | 38 | 14 |
| 1983/1984 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 30 | 9 | 1 | 0 | 3 | 0 | 34 | 9 |
| 1984/1985 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 31 | 15 | 10 | 2 | 3 | 3 | 44 | 20 |
| 1985/1986 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 35 | 19 | 7 | 1 | 0 | 0 | 42 | 20 |
| 1986/1987 | פריז סן-ז'רמן | צרפתליגת העל הצרפתית | 23 | 3 | 1 | 0 | 2 | 0 | 26 | 3 |
| 1987/1988 | טולוז | צרפתליגת העל הצרפתית | 26 | 4 | 4 | 1 | 4 | 2 | 34 | 7 |
| 1988/1989 | טולוז | צרפתליגת העל הצרפתית | 34 | 7 | 2 | 0 | 0 | 0 | 36 | 7 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 417 | 145 | 68 | 17 | 36 | 9 | 521 | 171 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת צרפת> שנה | נבחרת צרפת> הופעות | נבחרת צרפת> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1975 | 3 | 0 |
| 1976 | 2 | 0 |
| 1977 | 4 | 2 |
| 1978 | 5 | 1 |
| 1979 | 2 | 0 |
| 1980 | 2 | 0 |
| 1981 | 4 | 1 |
| 1982 | 6 | 2 |
| 1983 | 6 | 3 |
| 1984 | 5 | 1 |
1985: 4
| 1986 | 6 | 1 |
| סה"כ | 49 | 15 |
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  Nordland  ('ארצות הצפון')
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 במאי 1943 – 2 במאי 1945 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה החזית המזרחית  הקרב על ברלין
דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 נורדלנד (בגרמנית: Nordland) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר (חיל רגלים ממוכן) של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הורכבה ממתנדבים ומגויסים מקרב המדינות שנכבשו על ידי גרמניה במהלך המלחמה, ולחמה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה בקרב על ברלין.
חילי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה, בין השאר השאר סטאפן פריסיס (Stjepan Peričić) מפקדה של החטיבה הקרואטית ההררית דיווח על הוצאתם להורג של מאה אנשים חלקם אזרחים וחלקם פרטיזנים בעת הלחימה בקרואטיה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1943, ולמפקדה מונה פריץ פון שולץ. בתחילה הייתה אמורה הדיוויזיה לכלול מתנדבים ממדינות הצפון, בעיקר מדינות סקנדינביה, אך בהמשך שירתו או סופחו לדיוויזיה חיילים ממספר רב של מדינות.
בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לקרואטיה, שם פעלה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה הצפונית. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפומרניה, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס השלישי, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בצורה יוצאת מן הכלל בקרב על ברלין. בסוף הלחימה, רוב חיילי הדיוויזיה נלחמו עד המוות, המעט שנותרו בחיים לאחר הפסקת האש נשלחו לשבי ונשפטו כמשתפי פעולה עם השלטון הנאצי, חלקם הגדול אף הוצא להורג.
מפקדים

פריץ פון שולץ (1 במאי 1943 - 27 ביולי 1944)
יואכים ציגלר (27 ביולי 1945 - 25 באפריל 1945)
גוסטב קרוקנברג (25 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
הערות שוליים

↑  11th SS Volunteer Panzer Grenadier Division Nordland, http://www.vojska.net
↑  SS-Freiwilligen-Panzergrenadier-Division Nordland, www.axishistory.com, ‏Published: 18 December 2010
Last Updated: 05 May 2013
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוואפן אס אס  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות פאנצר | דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה • דיוויזיית אס אס "דאס רייך" • דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף" • דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג" • דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן" • דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית "פרונדסברג" • דיוויזיית פאנצר אס אס ה-12 "היטלריוגנד" |  |
| דיוויזיות פאנצרגרנדיר | דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-11 "נורדלנד" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-17 "גץ פון ברליכינגן" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-18 "הורסט וסל" • דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-23 "נדרלנד" |  |
| דיוויזיות הרריות | דיוויזיית אס אס השישית "נורד" • דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן" • דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" • דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" • דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא" • דיוויזיית ואפן הררית אס אס ה-24 "קארסטייגר" |  |
| דיוויזיות פרשים | דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" • דיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה" • דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 • דיוויזיית פרשים אס אס ה-37 "ליצו" • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה • דיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה |  |
| דיוויזיות חיל רגלים | דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-15 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-20 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-27 "לנגמרק" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-28 'ולוניה' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס רונה • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29 • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-31 • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 "ינואר" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-33 "שרלמן" • דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34 'לנדשטורם נדרלנד' • דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-36 • דיוויזיית האס אס ה-38 "ניבלונגן" |  |
| דיוויזיות משטרה | דיוויזיית האס אס הרביעית • דיוויזיית האס אס ה-35 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4532572-8
די צייט

| --- | --- |


 תדירות:  שבועון 
 פורמט:  ברודשיט 
 מו"ל:  Zeitverlag 
 מייסד:  גרד בוצריוס, ריכרד טינגל, Lovis H. Lorenz, Ewald Schmidt Di Simoni 
 תאריכי הופעה:  21 בפברואר 1946 – הווה (78 שנים)
 שפה:  גרמנית 
 מערכת:  המבורג 
 תפוצה:  505,010 (נכון ל־2017) 
 מדינה:  גרמניה 
 ISSN:  0044-2070
 www.zeit.de
 
בית השבועון "די צייט" בהמבורג
בית השבועון "די צייט" בהמבורג
די צייט (בגרמנית: Die Zeit - "הזמן") - השבועון הנמכר והנקרא ביותר בגרמניה. מביע בדרך כלל דעות פוליטיות מרכזיות, תוך פנייה בעיקר לקהל האינטלקטואלי. המוציא לאור הנוכחי שלו, החל משנת 2000, הוא יוזף יופה (פורמלית יחד עם הקנצלר לשעבר הלמוט שמידט עד למותו ב-2015). יופה היה מספר שנים גם העורך הראשי ומכהן גם כעורך עד היום.
היסטוריה

השבועון "די צייט" נוסד בהמבורג שבגרמניה ב-21 בפברואר 1946, זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כשהעיר הייתה עדיין תחת שלטון בריטי ונדרש רישיון בריטי לצורך ההוצאה לאור. המהדורה הראשונה שלו יצאה ב-25,000 עותקים בלבד.
מייסדי ה"די צייט" היו מספר גרמנים תושבי המבורג, אנשי מרכז-ימין, שהתנגדו בדרך זו או אחרת לנאצים, בתקופת שלטונם של האחרונים, גם אם לא לחמו בשלטון הנאצי ישירות ולעיתים אף שירתו בצבא הגרמני בתקופת המלחמה.
המייסד העיקרי של השבועון ומי שהיה זה שקיבל בפועל מהצבא הבריטי את הרישיון להוצאתו לאור והפך עם השנים לבעל המניות היחידי בו, היה גרד בוצריוס. בוצריוס היה שופט גרמני, שהיה נשוי מאז 1932 ליהודיה, דיטה (גרטל) לבית גולדשמידט. אשתו ברחה לבריטניה ב-1938 ואילו הוא נשאר בגרמניה. תקופה מסוימת וכל עוד ניתן היה, הוא הגן על יהודים, כעורך דין, אפילו תחת השלטון הנאצי. בני הזוג התגרשו בדצמבר 1945, סמוך לאחר תום המלחמה.
מייסד אחר, ריכרד טינגל, לימים העורך הראשי למשך כעשור, היה האחראי על הבנייה בעיריית המבורג, הודח מתפקידו עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, ועבר את שנות המלחמה בברלין, כסופר ומתרגם. בנוסף לשניהם היו בין המייסדים עוד מספר תושבי המבורג, בעלי פרופיל דומה.
סמוך לאחר התחלת פעילותו של ה"די צייט", ב-1946 הצטרפה אליו העיתונאית והסופרת, הרוזנת מריון דנהוף. דנהוף הייתה בשעתו בין הקושרים כנגד היטלר ב-1944, במה שנודע כקשר העשרים ביולי, יחד עם גראף הלמוט ג'יימס פון מולטקה, גראף קלאוס שנק פון שטאופנברג, אדמירל וילהלם קנריס ואחרים. בניגוד להם, דנהוף שרדה בחיים, הצטרפה כאמור ל"די צייט" וקיבלה את התפקיד של העורכת הפוליטית. היא הפכה לסגנית העורך הראשי ב-1955, עורכת ראשית ב-1968 ומוציאה לאור ב-1972. דנהוף כיהנה כמוציאה לאור במשותף של ה"די צייט", עד יום מותה ב-2002.
ב-1979 זכה ה"די צייט" בפרס ארסמוס ההולנדי בגין תרומה משמעותית לתרבות או לחברה באירופה.
ב-2001 הקימה קרן די צייט את "מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו", באוניברסיטת חיפה, על שם גרד בוצריוס.
השבועון כיום

ההוצאה לאור של "די צייט" קרויה על שם המייסד העיקרי – "ההוצאה לאור של "די צייט" על שם גרד בוצריוס" (גר') – ומקום מושבה העיקרי הוא בהמבורג. ההוצאה לאור שייכת החל מ-1996 ל"קבוצת ההוצאה לאור של גאורג פון הולצברינק" (אנ') משטוטגרט. הקבוצה העבירה ב-2009 מחצית מהבעלות ל"דיטר פון הולצברינק מדיה" (גר'), השייכת לאחד מיורשיו של איל התקשורת גאורג פון הולצברינק (אנ').
לשבועון יש משרדים ועורכים בפרנקפורט, בברלין, בדרזדן, בלונדון, בבריסל, בפריז, במוסקבה, באיסטנבול ובוושינגטון, וכתבים זרים קבועים בתל אביב, ביוהנסבורג, בניו יורק, בניו דלהי ובבייג'ינג.
ה"די צייט" יוצא לאור כל יום ה' בשבוע והוא ידוע בין השאר במאמרים הארוכים ומלאי הפרטים המופיעים בו ובפורמט הגדול מהמקובל של הדפים שלו. מספר עותקי השבועון הנמכרים מדי שבוע בממוצע עומד על יותר מחצי מיליון, כאשר מספר הקוראים נאמד בכשני מיליון קוראים מדי שבוע בממוצע. בהשוואה, "דר שפיגל", שהוא המתחרה העיקרי של השבועון, מוכר כארבע מאות אלף עותקים בשבוע (הנתונים נכונים לראשית 2012).
השבועון אמנם הופיע וממשיך להופיע בהמבורג, אבל העירייה סירבה להרשות לו, עם הקמתו, להשתמש בסמלה ולכן הוא נושא את הלוגו של עיריית ברמן הסמוכה, שהסכימה לכך.
רשימת העורכים הראשיים

1946: ארנסט זמהבר (גר')
1946–1955: ריכרד טינגל (אנ')
1957–1968: יוזף מילר-מאריין (גר')
1968–1972: מריון דנהוף
1973–1992: תאו זומר (אנ')
1992–1997: רוברט לייכט (גר')
1997–2001: רוז'ר דה וק (גר')
2001–2004: יוזף יופה ומיכאל נאומן (אנ')
2004 ואילך: ג'ובני די לורנצו (אנ')
הערות שוליים

↑  באתר אוניברסיטת חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950608705171  GND: 4136962-2  LCCN: n84804260  MusicBrainz: 935e48e8-8353-4402-9bbb-0ba0f96f7ef7  NKC: unn2014834106  VIAF: 132289602   WorldCat (עם VIAF): 132289602
דומניקו ג'רוזלימיטנו

דומניקו ג'רוזלימיטנו (באיטלקית: Domenico Gerosolimitano, מילולית: דומניקו הירושלמי, שמו האיטלקי של היהודי המומר שמואל ויוואס; 1553 או 1555–1621), היה רופא וצנזור על ספרים עבריים, מחברו של המדריך לצנזור "ספר הזיקוק" ורב ומלומד יהודי לשעבר.
תולדות חייו

נולד בארץ ישראל בשם שמואל ויוואס (משפחת רבנים נכבדה שמקורה בקורפו). למד תלמוד וקבלה בעיר צפת וכיהן כרב וכדיין. בגיל 24 נסע לקהיר שם עבד כרופא והפך לרופא מפורסם ששמעו הגיע עד לחצר הסולטאן, שהזמין אותו לקושטא על מנת לשמש כרופא בחצר המלכות. במשך 16 שנים עבד כרופא בחצר הסולטאן ואז עבר לאיטליה. ב-6 באוגוסט 1593 המיר את דתו לנצרות, לדבריו עשה זאת ממניעים דתיים.
הוא החל לשמש כמורה לעברית והתקבל לעבודה כצנזור. על פי עדותו צנזר ג'רוזלימיטנו עצמו למעלה מ-20,000 עותקים של ספרי דפוס וכתבי יד עבריים. כיוון שהצנזור חתם באותם ימים על עבודתו ניתן למצוא עדות לפעילותו בכתבי יד וספרים עבריים רבים ששרדו מתקופה זו עד ימינו. במקביל לעבודת הצנזורה חיבר מדריך בעברית למצנזר (שנקרא בעברית "מזקק", מן המילה הלטינית expurgatio, זיקוק) - ספר הזיקוק.
הוא שירת גם את הקרדינל פדריקו בורומאו כמלקט ספרים עבריים לספרייה האמברוזיאנית ובמסגרת זו נסע לקורפו בה אסף כתבי יד עתיקים ויקרי המציאות עבור אוסף הספרים העבריים של הספרייה. בניגוד למלקטים אחרים, לא הפך עם שובו לדוקטור בקולג' הספרייה (אחראי על אוסף), אלא המשיך לעבוד כצנזור עד מותו ב-1621.
ספר הזיקוק

כאמור, חיבורו החשוב ביותר בתחום הצנזורה הוא ספר הזיקוק, חיבור מקיף שנועד לשמש כמדריך למצנזר. הספר מכיל כללים עקרוניים למצנזר ודיון בתוכנם של 426 ספרים עבריים, כיצד הם פוגעים באמונה הנוצרית וכיצד יש לתקנם, כך שיתאימו לדרישות הכנסייה. הספר היה מיועד עבור מצנזרים יהודים מומרים, שאמונתם נוצרית אך שפתם עברית והשפעתו ניכרת גם (ואף במידה גדולה יותר) בקרב הצנזורה הפנימית.
בין הכללים למצנזר הנכללים בספר:
כל שבח שמשבח אומה ישראלית אשר ימשך ממנו החרפה לנו ויובן בזמן הזה - ימחק כל העניין כולו... כל מקום שמגנין דין מדיני אמונתנו או תורתנו או מנהג ממנהגנו או נימוס או שמגנין מלך או שר כהן מהכהנים הקדושים של אומתנו - ימחק כל העניין לגמרי... כל מקום שמזכיר שם אדום או רומי או איטליה לחרפה - ימחק... כל מקום שאומר שהקב"ה מצטער על אבדן של ישראל - יימחק לגמרי...
לקריאה נוספת

פריבור גילה, "ספר הזיקוק" של דומיניקו ירושלמי (1555–1621) והשפעתו על הדפוס העברי (דוקטורט), תקציר בעברית.
פריבור גילה, "ספר הזיקוק" כמקור ביבליוגרפי, עלי ספר 23, 2013 עמודים 63-80
הערות שוליים

↑  "דומיניקו זה העיד על עצמו, שזיקק 13991 ספרי דפוס ו-2663. כתבי יד ברומא; 1761 ספרי דפוס בויאדנה; 1062 באוסטיליה, ריווירה וגווירנולו; 912 ספרי דפוס בלה וולטה, קסטיליונה, קסטילגורפרידו וקאניטו; ו-1114 כתבי-יד במקומות הנ"ל" - א. מ. הברמן, ‏הצנזורה בספרים עבריים, באתר "דעת", בתוך: מחניים ק"ו, תשכ"ו, עמ' נו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310213405171  GND: 100110592  SUDOC: 068025890  VIAF: 11810679   WorldCat (עם VIAF): 11810679
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  9 במרץ 1945 – 8 במאי 1945 (61 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  פרנץ בקה
 
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2 (בגרמנית: Panzer Division Feldherrnhalle 2) הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בהונגריה ב-9 במרץ 1945 על בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-13 אשר ספגה אבדות כבדות במהלך המצור על בודפשט. כמפקדה מונה פרנץ בקה. השם "פלדהרנהאלה" ניתן לה לאות כבוד על כך שרבים ממגויסיה באו משורות האס אה, והמספר 2 בא כדי להבדילה מדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 1. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה שהיה חלק מהארמייה השמינית. היא לחמה בקרבות כנגד הצבא האדום בהונגריה, ולאחר מכן נסוגה לאוסטריה. באפריל הועברה לסלובקיה, ולחמה בקרבות באזור הקרפטים. במאי היא הועברה לאזור הדנובה, ונכנעה ב-8 במאי עם סיום המלחמה.
מבנה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  רגימנט פאנצר  רגימנט פאנצרגרנדיר  גדוד ארטילריה |  גדוד סיור משוריין  גדוד הנדסה  גדוד פנצרייגר |  גדוד נ"מ  גדוד איסוף מידע  גדוד אספקה |  |
לקריאה נוספת

Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972.