stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורד דל-ריי

| --- | --- |
Ford Del Rey, תצורת 4 דלתות
Ford Del Rey, תצורת 4 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Ford Motor Company Brasil Ltda
 שנות ייצור:  1981–1991
 הרכבה:  ברזיל ברזיל
 מודל קודם:  פורד לנדאו
 מודל אחריו:  פורד Versailles 
 חברת אם:  פורד
 אורך:  4,498 מ"מ
 רוחב:  1,676 מ"מ
 גובה:  1,345 מ"מ
 משקל:  1,050-1,055 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,440 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4V צילינדרים, בטור, 1,555 סמ"ק, 2 שסתומים לצילינדר, המפיק 71 כ"ס ב-5,000 סל"ד, יחס דחיסה 8.0:1 (מנוע בנזין, מנוע פורד מסוג "Ford CHT engine") 4V צילינדרים, 1,555 סמ"ק, המפיק 66 כ"ס, ב-4,800 סל"ד, יחס דחיסה 12.0:1 (מנוע המתודלק על ידי אתנול) 4V צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, בטור, 1,800 סמ"ק, המפיק 87 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (אופציונלית)
 מהירות מרבית:  147 קמ"ש
 צריכת דלק:  10-12 ליטר ל-100 ק"מ מכל דלק - 57 ליטר (גרסת סדאן)  מכל דלק - 63 ליטר (גרסת סטיישן)
 
פורד דל-ריי (באנגלית: Ford Del Rey) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב Ford Motor Company Brasil Ltda, חברת בת של קונצרן הרכב פורד, בין השנים 1981–1991.
בדגמי "פורד דל-ריי" הורכב מנוע בנזין, או מנוע המתודלק על ידי אתנול.
נתונים

דגם "פורד דל-ריי" יוצא לצ'ילה, אורוגוואי, פרגוואי וקנדה.
יוצרו כ-350,000 יחידות.
תאוצת "פורד דל-ריי" בין 0-100 קמ"ש היא 21.61 שניות (מנוע 1,555 סמ"ק).
תאוצת "פורד דל-ריי" בין 0-100 קמ"ש היא 16.5 שניות (מנוע 1,800 סמ"ק).
גובה מינימלי מקרקע - 130 מ"מ.
תצורות

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - קופה
3 דלתות - סטיישן (פורד דל-ריי סקאלה)
דורות

דור ראשון (בין השנים 1981-1984)
דור שני (בין השנים 1985-1991)
גרסאות ודרגות גימור > דור ראשון

Prata  - (בין השנים 1981-1984)
Ouro  - (בין השנים 1981-1984)
גרסאות ודרגות גימור > דור שני

L - (בין השנים 1987-1991)
GL - (בין השנים 1985-1991)
GLX - (בין השנים 1981-1991)
Ghia - (בין השנים 1981-1991)
גרסה מיוחדת (Serie especial) - שנת 1988
תמונות

פורד דל-ריי, תצורת  סטיישן, 3 דלתות
פורד דל-ריי, תצורת 4 דלתות
פורד דל-ריי
פורד דל-ריי, קופה, 2 דלתות
פורד דל-ריי, קופה, 2 דלתות
פורד דל-ריי
לוגו "פורד דל-ריי"
ראו גם

פורד
פורד לנדאו
פורד Versailles
לקריאה נוספת

מועדון דל-ריי (web.archive.org/web)
הערות שוליים

↑  פורד דל-ריי delreyghia.blogspot
↑  פורד דל-ריי בשוקי אורוגוואי autos.mercadolibre.com.uy/ford/del-rey
↑  פורד דל-ריי- סדאן, קופה, סטיישן - תמונות
↑  פורד דל-ריי imcdb.org/vehicle_440121-Ford-Del-Rey-Belina-1985
עטלף השחר

| עטלף השחר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף השחר
מינים
 3
שם מדעי
 Eonycteris ‏דובסון, 1873

עטלף השחר (שם מדעי: Eonycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 3 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1873 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון. הסיווג שלו בתוך עטלפי הפרי אינו ברור: הדעות חלוקות האם הוא משתייך לתת-משפחת עטלפים רוסטיים או לתת-משפחת עטלפי צוף.
תיאור ואנטומיה

עטלף השחר מתאפיין בגוף גוצי ובגולגולת עדינה, שטוחה וחרוטית. חרטומו ארוך וצר ועיניו גדולות במיוחד. הלשון ארוכה, דקה וגמישה, והיא מכוסה בקצה בגבשושיות. האוזניים בצורת אליפסה. על אף שיש לעטלף השחר נוסחת שיניים מלאה (32 שיניים), הן קטנות מאוד ולהוציא את הניבים כל השאר בקושי בולטות מהחניכיים. הזנב ארוך יחסית לעטלפים ונטול שיער.
עטלף השחר הוא סוג קטן למדי: אורך הראש והגוף של המינים בו 79–125 מ״מ, אורך הזרוע 60–85 מ״מ ואורך הזנב 11–33 מ״מ; המשקל נע בין 40 ל-98 גרם. קרום התעופה האחורי מצומצם למדי והאצבע המורה חסרת טופר. בצידי פי הטבעת יש זוג בלוטות גדולות.
הפרווה של עטלף השחר קצרה וחלקה. צבעה הכללי נע בין חום אפרורי לבז׳, צהבהב, אפרפר או כתמתם חיוור, כשהיא נוטה להיות סמוקה עד אדמונית באזור הפנים והכתפיים. אצל הנקבות צדדי הצוואר והגרון ורודים ונטולי שיער, בעוד שאצל הזכרים יש באזור זה צעיף שיער סבוך שצבוע לעיתים קרובות בכתום או צהוב עז. הכנפיים מפוחמות, הזרועות, הרגליים והזנב בצבע בורדו כהה או ורוד.
תפוצה

עטלפי השחר מצויים בדרום-מזרח אסיה; התפוצה הכללית של הסוג משתרעת על כל איי הפיליפינים, רבים מאיי אינדונזיה (סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, הלמהרה, טימור, באלי ואיים קטנים נוספים), מלזיה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, לאוס, בורמה, דרום סין העממית נפאל ומזרח הודו (יש גם אוכלוסיות מבודדות בחופי הודו ובאיי אנדמן וניקובר). בית הגידול של עטלפי השחר מורכב בעיקר מיער גשם טרופי, יער עננים, יער סובטרופי יבש וסוואנה טרופית ולעיתים גם שדות, שטחים חקלאיים ואזורים עירוניים.
אקולוגיה

המינים בסוג פעילים בעיקר לאורך הלילה עם שיא פעילות בעלות השחר, ומבלים את שעות היום בשינה במערות או בעצים חלולים. עטלפי השחר חיים בקבוצות קטנות או מושבות גדולות - תלוי במין, בזוויג ובמקום המחסה. גם במושבות גדולות שעשויות להכיל מאות או אלפי פרטים, העטלפים מחולקים לקבוצות משפחתיות קטנות.
עטלפי השחר ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים ומסתייעים בלשון הארוכה והחרטום המיוחד כדי לתחוב את ראשם בתפרחות. השהות הממושכת על תפרחות גורמת לכך שהפרווה מכוסה לעיתים קרובות באבקה באזור הגחון, וכך העטלפים מתפקדים כמאביקים חשובים עבור פרחים רבים.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך 200 יום ולאחריהם נולד גור יחיד ולעיתים נדירות תאומים. הגור נתלה על אימו במשך חודש עד חודש וחצי, ולאחר מכן מתחיל בניסיונות ראשונים להתעופף. הוא יונק מאימו עד גיל 3 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה.
מינים

בסוג זה 3 מינים:
עטלף שחר זוטר (Eonycteris spelaea) - המין הקטן והנפוץ בסוג. מצוי בהודו-סין, סומטרה, ג׳אווה ואיי הפיליפינים.
עטלף שחר גדול (Eonycteris major) - אנדמי לאי בורניאו.
עטלף שחר פיליפיני (Eonycteris robusta) - אנדמי לאיי הפיליפינים.
עטלף חסר-אגודל

| עטלף חסר-אגודל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: פורפטריים
סוג:: עטלף חסר-אגודל
מין:: עטלף חסר-אגודל
שם מדעי
 Furipterus horrens ‏קיוויה, 1828
תחום תפוצה


עטלף חסר-אגודל (שם מדעי: Furipterus horrens) הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי בדרום אמריקה והנציג היחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1828 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה, והוא אחד משני הסוגים היחידים במשפחת הפורפטריים לצד קרובו עטלף עשון שגדול יותר.
תיאור ואנטומיה

לעטלף חסר האגודל גוף קטן וכדורי וכנפיים גדולות ורחבות. הראש מכוסה בשיער צפוף שגורם לו להראות עגלגל ונפוח, והוא מסתיר את המבנה המוזר של הגולגולת: החלק של המוח גבוה, גדול ודמוי כדור, בעוד שהחרטום קצר, שטוח ומחודד ופונה מעלה בזווית אנכית עד כדי כך שקצהו מסתיים מול המצח.
החרטום הקטן נבלע לעיתים קרובות בשיער המצח הצפוף והעטלף נראה במקרים כאלה כחתוך פנים. האוזניים גדולות ומשולשות בצורת משפך והצפיר שלהן קטן, רחב ומשולש; הן נוטות מעט כלפי קדימה. העיניים שחורות וקטנטנות והאף קטנטן וחזירי וצמוד לשפה העליונה; העיניים, האף והפה מכוסים לעיתים קרובות בשפם ובפוני. השיניים קטנטנות וחדות ומספרן 36. כפי שמרמז שמו, האגודלים של מין זה אינם מפותחים ונראים ככפתור או כגדם שעליו טופר זעיר.
אורך הראש והגוף של העטלף חסר האגודל 33–39 מ"מ אורך הזרוע 33–37 מ"מ, ואורך הזנב 21–27 מ"מ; משקלו אינו עולה על 4 גרם, והוא בין העטלפים הקטנים בדרום אמריקה. הנקבות גדולות משמעותית מן הזכרים. רגליו של העטלף שבריריות וארוכות, זנבו ארוך במיוחד וקרום התעופה האחורי שלו מפותח, רחב ונפרש כמניפה במהלך הטיסה.
לעטלף חסר האגודל פרווה צפופה, עבה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום אפרורי כהה לאפור כהה, אוכרה, חום ביסטר כהה ואפילו שחור פיח או מבריק. הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר באזור הגחון והחזה, ומתכהה באזור הראש. בצדדי יש כתמים כהים גדולים. האוזניים, הכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור מפוחם או אפור כהה מאוד. הלוע, סביב העיניים, השוקיים, פנים האוזניים והזרועות בצבע בורדו כהה או ורדרד.
תפוצה וביולוגיה

העטלף חסר האגודל מצוי בעיקר באמריקה הדרומית ובמידה פחותה גם באמריקה המרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית ברזיל, פרו, גויאנה הצרפתית, גויאנה, סורינאם, וונצואלה, קולומביה, מזרח אקוודור, פנמה, ניקרגואה וקוסטה ריקה. בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי (יער האמזונאס) ואזורים לחים אחרים, אך הוא נוכח גם ביער יבש יותר כמו היער האטלנטי, בסוואנה טרופית באזור סראדו ובסוואנה צחיחה למחצה בסרטאו ובקטינגה.
העטלף חסר האגודל חי במושבות של 60–250 פרטים, בתוך מערות, נקיקי סלעים ובולי עץ חלולים. בתוך המושבות הללו, הוא עשוי להתפצל לקבוצות קטנות של 4–30 פרטים או לחיות בגפו. המין חששן מאוד במקום המנוחה, ונוטה להימלט בתגובה להפרעות. מאחר שאגודליו אינם מפותחים, כאשר העטלף מתארגן לשינה הוא אינו יכול לתפוס בתקרה ולהתמקם בנוחות, אלא נאלץ לבצע גלגול באוויר תוך כדי תעופה ולנחות במהופך על התקרה עם הרגליים למעלה.
העטלף חסר האגודל יוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה וניזון מחרקים מעופפים (בפרט פרפראים); הוא מאתר את מזונו באמצעות איכון-הד והתעופה שלו מתוארת כאיטית עם נפנופי כנפיים שמזכירים פרפר. בדרך כלל, הוא מחפש את מזונו ליד מקורות מים או בסמוך לקרקעית היער עד גובה 5 מטר לכל היותר. במהלך איכון ההד, העטלף חסר האגודל מפיק פולסים קצרים בעוצמה נמוכה ובתדירות גבוהה. מחוץ לעונת הרבייה, הזכרים והנקבות חיים בדרך כלל באזורים נפרדים. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה.
מצב

העטלף חסר האגודל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלו; מאידך, מגמת האוכלוסייה אינה ידועה שכן המין נלכד בטבע לעיתים רחוקות. המין תלוי מאוד במערות ותצורות קרסט-גיר שמשמשות אותו למסתור, ופגיעה בהם באמצעות כרייה עלולה לדרדר את מצבו. אין כרגע פעולות שימור ספציפיות למין, מלבד המלצות להגנה על מערות וארגון השימור ממליץ לבצע פעולות להגן מערות ולמנוע את אובדן בית הגידול המתמשך בסראדו.
הערות שוליים

↑  עטלף חסר-אגודל באתר הרשימה האדומה של IUCN
איור חזיתי של עטלף חסר-אגודל.
פלסיוגולו

| פלסיוגולו |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן-פליוקן 15–5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: פלסיוגולו
מינים
 Plesiogulo brachygnathus  Plesiogulo botori  Plesiogulo crassa  Plesiogulo marshalli  Plesiogulo lindsayi  Plesiogulo monspessulanus  Plesiogulo praecocidens
שם מדעי
 Plesiogulo

פלסיוגולו (שם מדעי: Plesiogulo; מילולית: "קרוב לגרגרן") הוא סוג נכחד של יונק טורף ממשפחת הסמוריים שחי במיוקן והפליוקן שלפני 15 עד 5 מיליון שנה בקירוב מזמננו באמריקה הצפונית, אירואסיה ובאפריקה. המאובנים שלו התגלו במגוון מדינות ביניהם בסין, ארצות הברית ועוד.
סוג זה הוגדר לראשונה ב-1924 בידי החוקר Otto Zdansky ובתוכו נכללים מספר מינים השונים אחד מהשני בצורתם וגודלם, אם כי נראה שבצורתם הכללית דמו יחסית לגרגרן. חלק מהמינים כמו P. praecocidens היו קטנים יותר מגירית מצויה בעוד שאחרים הגיעו לגודל של זאב מודרני באורך של 1.2 מטר ומשקל של מעל 45 ק"ג. לסתותיהם היו דומות לאלה של גרגרן עם שיניים פרו-טוחנות מוגדלות בייחוד בלסת העליונה וכן ניבים גדולים בעלי מרווח קטן מהשיניים האחרות. המבנה שלהם מרמז על התמחות בחיים של אוכלי נבלות אם כי היו כנראה גם ציידים, בדומה לגרגרן.
למרות הדמיון שלו לגרגרן מספר חוקרים מטילים ספק בקשר זה וטוענים שהיה אולי קרוב יותר לקבוצות אחרות כמו הדלק והסמור.
מיני הסוג

ישנם כיום 7 מינים המשויכים לסוג זה:
Plesiogulo brachygnathus
Plesiogulo botori
Plesiogulo crassa
Plesiogulo marshalli
Plesiogulo lindsayi
Plesiogulo monspessulanus
Plesiogulo praecocidens
הערות שוליים

↑  Samuels, Joshua X.; Bredehoeft, Keila E.; Wallace, Steven C. (2018). "A new species of Gulo from the Early Pliocene Gray Fossil Site (Eastern United States); rethinking the evolution of wolverines". PeerJ. 6: e4648. doi:10.7717/peerj.4648. ISSN 2167-8359. PMC 5910791. PMID 29682423.
↑  Valenciano, Alberto; Govender, Romala (2020-06-01). "New insights into the giant mustelids (Mammalia, Carnivora, Mustelidae) from Langebaanweg fossil site (West Coast Fossil Park, South Africa, early Pliocene)". PeerJ. 8: e9221. doi:10.7717/peerj.9221. ISSN 2167-8359. PMC 7271888. PMID 32547866
עטלף כותפות ולדקאמפ

| עטלף כותפות ולדקאמפ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף כותפות ולדקאמפ
מין:: עטלף כותפות ולדקאמפ
שם מדעי
 Nanonycteris veldkampii ‏Jentink, 1888
תחום תפוצה


עטלף כותפות ולדקאמפ (שם מדעי: Nanonycteris veldkampii) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1888 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק ודומה מבחינה חיצונית לבני הסוג עטלף כותפות ננסי. הוא ניזון בעיקר מצוף ופירות, ומבצע נדידה עונתית בין היערות לסוואנות.
תיאור

לעטלף כותפות ולדקאמפ גולגולת עדינה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות. האוזניים צרות, עגולות וחסרות שיער. הלוע קצר, דק ומחודד, השפתיים נמתחות מעט והעיניים גדולות עם אישונים בצבע אוכרה. לזכרים יש כותפות שיער לבנות או צהובות על הכתפיים שמכסות כיסים עם בלוטות ריח. הן לזכר והן לנקבה יש נקודות שיער לבנות בבסיס האוזניים. השיניים עדינות והחך קצר ומתרחב בחלק האחורי. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב קצרה ודקה.
אורך הראש והגוף של עטלף כותפות ולדקאמפ 69–87 מ״מ, אורך הזרוע 46–54 מ״מ ואורך האוזן 14–18 מ״מ; מוטת הכנפיים שלו עד 37 ס״מ ומשקלו 16–36 גרם. הזכר קטן במקצת מן הנקבה. מבחינה חיצונית, כמעט ולא ניתן להבדיל בין עטלף כותפות ולדקאמפ למינים של עטלף כותפות ננסי. ההבדל העיקרי ביניהם, הוא נוכחות 4 רכסים קצרים ועבים בחך של עטלף ולדקאמפ לעומת 6 רכסים אצל עטלפי הכותפות הננסיים. אצל האחרונים השפתיים גמישות והלוע רחב יותר.
הפרווה של עטלף ולדקאמפ קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין בז׳ לכתמתם, אדמדם, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. הגחון והחזה בצבע לבן בוהק, אפרפר או קרם-צהבהב. הכנפיים והאוזניים שחומות, האף אדמדם והזרועות והרגליים ורדרדים.
תפוצה וביולוגיה

עטלף ולדקאמפ מצוי במערב אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה וגאנה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער גדותיים, יער מנגרובים, יער עננים וסוואנה טרופית. המין סובלני יחסית להפרעה אנושית, ומופיע גם במטעים, אזורים חקלאיים מעובדים, גנים בוטנים וגינות. על אף שעטלף ולדקאמפ נמצא בעיקר בשפלות, הוא מצוי גם באזורים הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים.
עטלפי ולדקאמפ פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בחורים בעצים שנוצרו על ידי נקריים. הם חיים בבדידות או בזוגות. המין ידוע בדפוס הנדידה העונתי שלו: את העונה היבשה (בין אוקטובר לפברואר) הוא מבלה בתוך יערות הגשם, ובתחילת עונת הגשמים (בין מרץ לאפריל) הוא נודד צפונה לרצועות המנשק בין יערות הגשם לסוואנות הטרופיות שבהם יש מזון מגוון יותר.
התזונה של עטלף ולדקאמפ מורכבת מצוף ואבקנים של עץ באובב אפריקני, קיגליה מנוצה, אגוז קולה, עץ השיאה ומינים של עץ הפארקיה והאפרואה, ופירות של פיקוס, בננה, סולנום מנגו, פפאיה וגויאבה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים.
מצב

עטלף כותפות ולדקאמפ מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, סובלנותו למגוון בתי גידול וגם מכיוון שהוא לא צפוי לחוות ירידה משמעותית בעתיד הקרוב. אין על המין איומים משמעותיים, לבד אולי מפגיעה מכריתת יתר של עצים המשמשים לו למאכל. עטלף ולדקאמפ נמצא במספר רב של אזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה.
הערות שוליים

↑  עטלף כותפות ולדקאמפ באתר הרשימה האדומה של IUCN
פלוגת ההובלה 178

פלוגת הובלה 178 המוכרת גם כ"יחידת ההובלה 178", "יחידת תובלה 178" ו"פלוגת הנהגים 178" (General Transport Coy. R.A.S.C) הייתה פלוגה עברית של חיל ההנדסה הבריטי שפעלה בין השנים 1941–1946.
תולדות היחידה

היחידה הוקמה בפברואר 1941 על מנת לשרת את יחידות הבינוי של חיל ההנדסה הבריטי באזור תעלת סואץ והמדבר המערבי. בעקבות המתקפה הבריטית במדבר המערבי בחורף 1940–1941, הועברה היחידה במרס 1941 מערבה, לאזור בנגאזי, ופוצלה לקבוצות קטנות שעבדו עם יחידות בריטיות שונות.
באפריל 1941 החלה המתקפה של רומל על אזור טוברוק, והיחידה העבירה גייסות מבנגזי לטוברוק. ביולי של אותה השנה הועברה היחידה לאלכסנדריה והועמדה לשירות חיל ההנדסה בסלילת כבישים ומסילות ברזל. ב-1942 הוחזרה היחידה למדבר המערבי לסיוע בקרבות אל עלמיין. באפריל 1943 הובילה היחידה תחמושת, ציוד נחיתה ויחידות מבנגזי לטריפולי לקראת הפלישה לסיציליה. לאחר מכן הועברה למלטה ועסקה בהובלת ציוד וגייסות.
בדצמבר 1943 הועברה הפלוגה לפיוג'י שבאיטליה, ופעלה עם יחידת הנדסה בתחזוקת שדות התעופה בסביבת פויג'י. בתחילת מאי 1944 הוצבה היחידה בוואסטו שמצפון לטרמולי, שם עסקה בהובלת תחמושת עד קווי החפירות. באמצע אוגוסט של אותה השנה, היא קודמה צפונה לאנקונה לקראת המתקפה על הקו הגותי. באוקטובר הגיעה הפלוגה לאזור ארצו, שם רוכזו מרבית יחידות ההובלה העבריות.
בינואר 1945 סופחה היחידה כפלוגת תובלה לחטיבה היהודית הלוחמת (החי"ל) ועובתה על ידי חיילים מפלוגות תובלה עבריות אחרות. מפקדת הפלוגה ישבה בראוונה. באפריל נותקה הפלוגה מהחטיבה לצורך סיוע למחנה השמיני. ביוני 1945 היא הועברה תחת פיקוד קצין ההובלה של הקורפוס החמישי, ובנוסף לפעילותה בבריגאדה, הוטלו עליה משימות הסעת שבויים משוחררים של בעלות הברית בחזרה לארצותיהם.
במהלך שנות פעילותה, יצרה היחידה קשרים עם היהודים במקומות שהותה - במצרים, בלוב ובאיטליה. בתום המלחמה יצאו משלחות מהיחידה אל מחנות העקורים בפראמונטי ובבארי שבאיטליה והיא קיבלה על עצמה את הטיפול השוטף בפליטים שבחוף המזרחי של איטליה. לאחר מכן, קודמה הפלוגה צפונה וקיבלה לאחריותה את הטיפול ביהודים במרחב שבין מודנה, בולוניה ופרארה. מובילי היחידה נהגו לעבור בדרכם חזרה לאיטליה במחנות בבאוואריה ובאוסטריה, למלא את המשאיות הריקות ביהודים ולהעבירם לבריגאדה היהודית שחנתה אז בטרוויזיו, במסגרת תנועת הבריחה.
יחידת התובלה 178 הייתה היחידה העברית הראשונה שזכתה למפקד יהודי-ארצישראלי, מייג'ור וולסלי אהרון. המפקדים שהחליפו אותו (לאחר המלחמה) היו מייג'ור אברהם זילברשטין ומיג'ור ליאון שליט. מספר חיילים שהחלו את דרכם היחידה המשיכו לשרת מאוחר יותר בצה"ל, וביניהם האלוף מוטי הוד, האלוף אליהו בן חור, ואלוף אברהם יפה.
היחידה פורקה באנטוורפן שבבלגיה ביוני 1946.
הנצחה ומורשת

בשנת 1945 איבדה היחידה שלושה חיילים. מנחם קלורפלד, חנוך פיבך, וישראל וולטר שנפל בדרכו להובלת ניצולים מדכאו לידי החטיבה באיטליה.
השיר "בלדה 178" שהולחן על ידי משה וילנסקי נכתב על ידי חיילים מהיחידה. השיר "האניות עגנו במלטה" נכתב על ידי צבי אנקורי אשר שירת ביחידה.
הערות שוליים

↑  היחידות העבריות בצבא הבריטי | מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה - 2, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה - 2
↑  אהרון אבני, 4 שנים מגיוס לשחרור בפלוגת תובלה 178, עמ' 6
↑  גלבר, יואב, נושאי הדגל: שליחותם של המנדבים לעם היהודי, הוצאת יד בן צבי, 1983, עמ' 539-543
↑  משה שרת, 23. מכתב אל מייג'ור וולסלי אהרון, מצרים - פלוגת הובלה 178 - 1/2/1942, באתר העמותה למורשת משה שרת, ‏1942-02-01
↑  רשימת חללי הבריגדה היהודית, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה- 2
↑  בלדה 178, באתר www.zemereshet.co.il
↑  צבי אנקורי, האוניות עגנו במלטה, באתר www.zemereshet.co.il
פלסיוזאורוס

| פלסיוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
יורה תחתון, 199–175 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: פלסיוזאוריים
סוג:: פלסיוזאורוס
מין:: Plesiosaurus dolichodeirus
שם מדעי
 Plesiosaurus ‏קוניבר, 1821

פלסיוזאורוס (שם מדעי: Plesiosaurus) הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאוריה. הוא חי בתקופת היורה שבמזוזואיקון בימים הקדומים. מאובניו נמצאו כמעט שלמים בבריטניה.
מאפיינים

הפלסיוזאורוס הגיע לאורך 3.5 מטרים (11 רגל). הוא היה בעל צוואר מוארך ובקצהו לסתות גדולות שיכלו להיפער, היו לו סנפירים הדומים לסנפירי כלב ים, והוא היה יכול לשוט בעזרתם במהירות. בקצה הגוף היה לו זנב קצר. לאחר ההכחדה ההמונית לפני כ-250 מיליון שנה נוספו לו חוליות צוואר ומספרן הגיע ל-72. מעריכים כי פלג גופו העליון התארך מ-40% ל-90% מאורך גופו במשך 5 מיליון שנה. ייתכן שהחיה נעזרה בצווארה הארוך בצייד.
הפלסיוזאורוס היה יצור ימי שעלה ליבשה לעיתים רחוקות. הוא ניזון בעיקר מדגים ורכיכות ימיות אותם הוא צד ברדיפה בעזרת סנפיריו הגדולים. לא ידוע אם הוא עלה ליבשה כדי להטיל ביצים או השריץ בים.
בשנת 2022 נטען כי פלסיוזאורוסים יכלו לחיות גם במים מתוקים, אך סבורים שהם נכחדו יחד עם הדינוזאורים לפני כ-66 מיליון שנה. בנוסף, נוצר אגם לוך נס לפני 10,000 שנה, כשלפני כן היה קרחון.
בעבר הסוג אטנבורוזאורוס (Attenborosaurus) היה מין בסוג זה אך הוא הופרד לסוג עצמאי.
בתרבות

המפלצת מלוך נס מבוססת על הפלסיוזאורוס מתצלום מזויף שצולם בלוך נס בסקוטלנד.
בספר "מסע אל בטן האדמה", מאת ז'ול ורן, נראה פלסיוזאורוס נלחם באיכתיוזאור.
הפלסיוזאורוס תוכנן להופיע בסרט "עולם היורה" של קולין טרוורו בלגונה הימית, אך נחתך מהסרט ובמקומו נותר המוזאזאורוס.
הוא מופיע בסדרה "דינו דן" בעונה השנייה ובסדרה "פלאווורלד".
הוא נראה במשחקי המחשב: "עולם היורה: המשחק", "Jurassic World Evolution 2", "פארק היורה 3: בניית פארק", ב-"Zoo Tycoon" בחלק "Dinosaur Digs" וב-"Dino Crisis 2".
הערות שוליים

↑  משי אייד, המפלצת הימית שהאריכה מאוד את הצוואר, באתר ynet, 12 בספטמבר 2023
↑   ניו יורק טיימס, תגלית על דינוזאור שחי במים מתוקים מסעירה את חובבי המפלצת מלוך נס, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עטלף כותפות

| עטלף כותפות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי עטלפי פרי
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: עטלף כותפות
מינים
 9
שם מדעי
 Epomophorus ‏בנט, 1836

עטלף כותפות (שם מדעי: Epomophorus) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות ובו 9 מינים שחיים ביבשת אפריקה ובחצי האי ערב. הסוג הוקם בשנת 1836 על ידי הזואולוג האנגלי אדוארד טרנר בנט, ומשמעות שמו המדעי היא ״עטלף חובש כותפות״. מספר מינים ששויכו בעבר לסוג פוצלו לסוגים נפרדים: עטלף כותפות מדומה ועטלף כותפות ננסי.
תיאור

לעטלף הכותפות גוף גוצי, וראש גדול ורחב שדומה בצורתו לכלב. המראה הכלבי נוצר בעקבות השפתיים הגדולות והנפולות והלסתות הגדולות, והן מאפשרות לו להחזיק בפה חתיכות פרי גדולות. החרטום מוארך וריבועי והנחיריים צינוריים במקצת.
האוזניים עגולות וקצרות והעיניים גדולות ובולטות. לזכרים יש ציציות שיער גדולות ובולטות בצידי הכתף שנראות ככותפות, והן מכסות שקי אוויר ובלוטות ריח. לשני הזוויגים יש בבסיס האוזניים כתמים שעירים בהירים. השיניים קצרות וחזקות ומספרן 28.
עטלף הכותפות הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 125–250 מ״מ, אורך הזרוע 62–100 מ״מ ומשקלו 40–155 גרם. מוטת כנפיו מגיעה לחצי מטר. הזנב קצר במיוחד ומכיל 2 חוליות בלבד, וכנף הזנב מפותחת. הזכרים גדולים מן הנקבות עם נחיריים נפוחים ואנטומיה שונה של מיתרי הקול והגרון.
הפרווה של עטלף הכותפות קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום בהיר לבז׳, ערמוני, צהבהב, שנהב, חום זית וחום אדמדם. הצד התחתון חיוור יותר וצבעו לבנבן, אפרפר או צהבהב חיוור. הכנפיים שחורות או חומות, והזרועות והשוקיים כתמתמים או ורודים. האוזניים שחרחרות בקצה, וכתמי השיער שבבסיסן בצבע לבן בוהק או צהוב. הכותפות של הזכרים בצבע שנהב או לבן בוהק.
תפוצה

עטלפי הכותפות מצויים בכל מדינות אפריקה שמדרום לסהרה להוציא את נמיביה ובוצוואנה שבהם האקלים צחיח יותר; מין אחד מצוי גם בסעודיה ותימן. עטלפי הכותפות מסתגלים למגוון בתי גידול, ומופיעים ביער גשם טרופי, יער גדותיים, יער מנגרובים, יער סובטרופי יבש, כיסי סבך, סוואנה יבשה או טרופית, סוואנת שיחים דוקרנית, חורש ים-תיכוני ואפילו מטעים, אזורים חקלאיים וסמוך למגורי אדם. הם מעדיפים את רצועת המנשק בין היער לסוואנה אך לא בררנים בבחירת בית הגידול.
אקולוגיה

המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות של 20–100 פרטים ויש להם ארגון חברתי מפותח שכולל טיפוח הדדי, תורנות שמירה ואמפתיה לעטלפים פצועים. גם כשהם לנים יחדיו, הם מקפידים לשמור על מרחק זה מזה. העטלפים מבלים את שעות היום בשינה תחת ענפי עצים, עלווה צפופה, וגגות ואינם נרתעים מלינה בסמוך לבני אדם או במקומות חשופים לשמש. מינים אחדים משנים מדי יום את מקום הלינה שלהם. במהלך נדידה מאזור לאזור, הקבוצות מתקבצות ללהקות גדולות יותר שחוזרות בסוף למבנה המקורי שלהן.
עטלפי הכותפות יוצאים לפעילות בערב ותרים במהלך הלילה אחר פירות למרחק של עד 4 ק״מ. הם משתמשים בחוש הריח והראיה כדי לאתר פירות בשלים, ולעיתים ממתינים להבשלת פירות העץ ואז פושטים עליו בקבוצה ומנקים את כל הפירות ממנו. הם אוכלים בדרך כלל את העיסה הרקה ויורקים את הסיבים והזרעים הקשים, ובדרך זו עשויים לפזר כטון זרעים על פני שטח נרחב תוך מספר ימים. התזונה של עטלפי הכותפות כוללת מנגו, בננה, תאנה, גויאבה, אפרסק, תפוח ופפאיה וגם צוף פרחים. במהלך העונה היבשה, הפירות הופכים לנדירים, וחלק מהמינים עשויים לנדוד מאות קילומטרים כדי למצוא אזור גשום יותר. הטורף העיקרי של הבוגרים הוא נץ עטלפים, והגורים נטרפים גם על ידי הלילן וערפד מדומה אף-לב.
מדי שנה יש שתי עונות רבייה שתלויות באקלים ובזמינות המזון. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מתקבצים בזירת חיזור ומנסים להרשים את הנקבות; מצגי החיזור שלהם כוללים הפקת ריח מהבלוטות, השמעת קולות פעמון חזקים, וזקיפת הכותפות הגדולות שלהם. ההיריון נמשך 5–6 חודשים ולאחריהם נולד גור אחד או שניים. תוחלת החיים של עטלפי הכותפות מאריכים ימים עד לגיל 28 שנים.
מינים

בסוג זה 9 מינים:
עטלף כותפות אנגולי (Epomophorus angolensis)
עטלף כותפות אנסל (Epomophorus anselli)
עטלף כותפות אתיופי (Epomophorus labiatus)
עטלף כותפות גמביאני (Epomophorus gambianus)
עטלף כותפות מזרחי (Epomophorus minimus)
עטלף כותפות קטן (Epomophorus minor)
עטלף כותפות וולברג (Epomophorus wahlbergi)
עטלף כותפות פיטרס (Epomophorus crypturus)
עטלף כותפות גדול (Epomophorus grandis)
עטלף כותפות גמביאני
קבוצת עטלפי כותפות בטנזניה.
עטלף כותפות פיטרס