stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק הגנת הדייר
הניסיונות לשנות את חוקי הגנת הדייר

בספטמבר 1956 מינה שר המשפטים פנחס רוזן ועדה ציבורית שנייה לבחינת חוקי הגנת הדייר, בראשות השופט יהושע אייזנברג. במרץ 1957 המליצה הוועדה להפוך את דמי המפתח לחוקיים, וחוק דמי המפתח נכנס לתוקף בשנת 1958.
ועדה ציבורית שלישית, אף היא בראשות השופט יהושע אייזנברג, מונתה על-ידי שר המשפטים פנחס רוזן בשנת 1958 ובשנת 1960 היא המליצה להאריך את תוקף חוקי הגנת הדייר תוך עדכון חד פעמי של תקרת דמי השכירות ועל שיטה חדשה לקביעת גובה דמי השכירות.
במאי 1965 מינה שר השיכון יוסף אלמוגי ועדה ציבורית רביעית לבדיקת חוקי הגנת הדייר, בראשות השופט ד"ר יצחק רווה, ובעקבות המלצותיה עדכנה הממשלה את גובה דמי השכירות.
באוגוסט 1972 אוחדו כל חוקי ותקנות הגנת הדייר תחת חוק הגנת הדייר (נוסח מאוחד) שתקף עד היום. החל משנת 1973 הממשלה מעלה מדי שנה את גובה שכר הדירה המוגן, אולם בתקופת האינפלציה הגבוהה של שנות ה-80 לא הדביקו העלאות אלה את קצב האינפלציה.
בשנת 1977 מינה שר השיכון גדעון פת ועדה ציבורית חמישית לבחינת חוק הגנת הדייר, בראשות עו"ד ד"ר יהושוע רוטנשטרייך. ועדה זאת המליצה לבטל את תקרת שכר הדירה המוגן בבתי עסק, והמצלה זאת אומצה על-ידי ממשלת ישראל. בשנת 1978, לאחר שהממשלה פרסמה את התקנות החדשות, נערכו הפגנות אלימות של דיירים עסקים מוגנים, בהם הותקף פיזית השר גדעון פת שהגיע למקום. בנוסף, נציג סוחרי ירושלים, אברהם בירנבאום, איים שתיקון החוק יביא ל"בריחה" של 100 אלף משפחות מן המפלגה הליברלית ומהליכוד. בתגובה גנזה ממשלת ישראל את התיקון לחוק.
בשנת 1982 החליטה הממשלה להקים ועדת שרים שתבחן את חוק הגנת הדייר, אולם ועדה כזאת לא הוקמה.
בשנת 1990 מינה שר הבינוי והשיכון, אריאל שרון, ועדה בראשות סגנו, אברהם רביץ, ובהשתתפות עובדי המשרד כדי שתבחן את חוק הגנת הדייר. בשנת 1991 העביר סגן השר למשרד המשפטים הצעה לתיקון החוק, אולם במקביל הכין המשנה ליועץ המשפטי לממשלה הצעה אחרת לשינוי החוק והיא הייתה שונה מזו של משרד השיכון.
בסוף שנת 1993 פרסם מבקר המדינה דוח שכותרתו "פעולות לשינוי חוק הגנת הדייר באשר לבניינים ולדירות המשמשים לעסקים", ונכתב בו שעד לאותה שנה משרד השיכון לא דן בהצעות לשינוי החוק ולא הגיש אותן לממשלה כדי שתקדם הליכי חקיקה.
בינואר 1995 מינה שר הבינוי והשיכון בנימין בן אליעזר ועדה ציבורית שישית באותו נושא, הפעם בראשות השופט בדימוס שאול אלוני. בסוף אותה שנה המליצה הוועדה לבחון על בסיס אמות מידה כלכליות את הרחבת רשימת העסקים שהגבלת שכר הדירה לא חלה עליהם וכן להגביל בחוק את העברת הדיירות המוגנת לקרובי הדייר.
בשנת 2014 הפיץ משרד השיכון מכרז שכותרתו "בחינת סוגיית הדיירות המוגנת בישראל", אולם ככל הידוע מאז שנת 1995 ועד היום לא בוצעו במשרד הבינוי והשיכון פעולות לעדכון החקיקה.
חובות וזכויות של בעל נכס ודייר מוגן

בעל נכס חייב לשלם עבור ניקוי חדר המדרגות וניקוי חצר הבית, תאורה בחדר המדרגות וריקון בור הביוב (במקרה שבו הבית אינו מחובר למערכת הביוב העירונית). הכפיפות לתשלומים אלה מעוגנת בחוק אלא אם בחוזה השכירות שנחתם בין בעל הבית והדייר נקבע כי האחרון הוא זה שיישא בתשלומים אלה.
על הדייר לשלם לבעל הבית, נוסף על דמי השכירות, תשלום חודשי קבוע עבור השירותים הללו. גובה התשלום נקבע בתקנות ומחושב לפי מספר החדרים בנכס.
כשמדובר בעסק, התשלום עבור השירותים הללו משתנה בהתאם לגודל העסק ולשימוש שלו על פי התקנות.
על דייר מוגן להקפיד על עמידה בכל תנאי החוזה, שנחתם בתחילת השכירות.
על הדייר לשלם במועד ובדרך שנקבעה על ידי בעל הבית את דמי השכירות ואת התשלום עבור השירותים אותם חייב לספק בעל הבית.
אסור לדייר לנטוש את הנכס אחרת יסתכן באיבוד זכויותיו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  אהוד מנירב, חוק הגנת הדייר בישראל, מחקרי מדיניות המכון ללימודים אסטרטגיים ופוליטיים, 1999
↑  ד"ר בועז ברזילי, הגנת הדייר, מקרקעין א/2, 2002
↑  עו"ד עמירם חרל"ף, דיני הגנת הדייר, ניהול נדל"ן, 1996, עמ' 211
אין תוכו כברו

אֵין תּוֹכוֹ כְּבָרוֹ הוא ביטוי, שמקורו בתלמוד ומשמעותו: אין פנימיותו עולה בקנה אחד עם חיצוניותו. (המילה "בר" היא "חוץ" בארמית). נוהגים לייחס את הביטוי לאדם שאיננו מתנהג ביושר ובכנות, שמשדר צביעות ודו-פרצופיות; אחד בפה ואחד בלב.
המקור

שני מקומות בתלמוד מזכירים את הביטוי. הראשון מופיע במסכת ברכות:
תנא, אותו היום סלקוהו לשומר הפתח, ונתנה להם רשות לתלמידים ליכנס, שהיה ר"ג מכריז ואומר: כל תלמיד שאין תוכו כברו לא יכנס לבית המדרש. ההוא יומא אתוספו כמה ספסלי
מתוך ההקשר למדים שרבן גמליאל, בתקופת כהונתו כנשיא הסנהדרין, העמיד בפתחו של בית המדרש שומר סף, שהיה אמור להרחיק מהישיבה תלמידים שאין תוכם כברם, היינו, אין פנימיותם תואמת את הרושם שהם מעוררים בהיכרות שטחית, ומכאן שאין הם יכולים להיחשב כתלמידי חכמים. לאחר שהדיחו חכמים את רבן גמליאל מכהונתו לתקופה קצרה, (עקב יחסו הנוקשה כלפי רבי יהושע) התמנה רבי אלעזר בן עזריה לנשיא במקומו, והוא סילק את שומר הסף. בעקבות הסרת המגבלה התווספו ספסלים רבים לבית המדרש. היינו נוספו תלמידים רבים.
המחלוקת כאן מבטאת את הגישות השונות של שני החכמים לקבלת תלמידים לבית המדרש. רבן גמליאל המחמיר, טען שאין לתת לתלמידים שאין בהם תוכן פנימי, יושר וכנות – כניסה לבית המדרש. רבי אלעזר בן עזריה הקל והתעקש לתת הזדמנות לכל החפץ ללמוד.
במקום אחר בתלמוד, בתקופה מאוחרת יותר בבבל, חוזר רבא (דור רביעי לאמוראים) ומזכיר את הקריטריון המחמיר של רבן גמליאל לבחינת תלמיד חכם.
אמר רבא כל תלמיד חכם שאין תוכו כברו אינו תלמיד חכם
שימושים בעברית המודרנית

לקוח שרכש מוצר התלונן ברשת ש"אין תוכו כברו", משום שהמפרט שפורסם לגבי המוצר אינו תואם את המציאות.
אמיל פוירשטיין מבקר בשנת 1968 מחזה דל תוכן בכותרת: "מחזה שאין תוכו כברו"
ב"מעריב" תיארה העיתונאית את דן מרידור כמי שהדברים שיוצאים מפיו "לא חמים ולא קרים, לא רעים ולא טובים, לא עולבים ולא נעלבים. תוכו כברו, ברו כתוכו".
לקריאה נוספת

האוניברסיטה הפתוחה, מירושלים ליבנה, יחידות 3-1; 10-8, 1976
גדליהו אלון, תולדות היהודים בתקופת המשנה והתלמוד, הקיבוץ המאוחד, 1977
הערות שוליים

↑  עוד על סיפורו של רבן גמליאל, החלטת חכמים להדיח אותו מתפקידו ולמנות במקומו את רבי אלעזר בן עזריה, ראו ברשימת הספרים כאן ב"לקריאה נוספת".
↑  "תוכו כברו - תכונה מולדת או תכונה נרכשת?", מכללת הרצוג, אגדות חז"ל
↑  כונן קשיח חיצוני ש"אין תוכו כברו", פרוג, הבית של היוצרים
↑  אמיל פוירשטיין, "מחזה שאין תוכו כברו", הצופה, 22 במרץ 1968
↑  שרית פוקס, דן מרידור - תראו כמה שהוא יפה, מעריב, 14 באוגוסט 1987
חוק שמירת הסביבה החופית

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  15 באוגוסט 2004
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ח באב תשס"ד
 גוף מחוקק:  הכנסת השש עשרה
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 תומכים:  38
 מתנגדים:  1
 נמנעים:  3
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1958, עמ' 540
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  המשרד להגנת הסביבה
 מספר תיקונים:  6
 נוסח מלא:  חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004
 
חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004 (מכונה בקיצור "חוק החופים") הוא חוק ישראלי שמטרתו הגנה על חופי ישראל והשטח הסמוך להם בים וביבשה.
הצורך בחוק

חופי ישראל נמצאים תחת איומי פיתוח תמידיים בשל עתודות הבנייה הגדולות לאורך החוף מחד, והקושי של הרשויות להגן על הסביבה ועל האינטרס הציבורי אל מול יזמים ואינטרסים של פיתוח כלכלי, מאידך.
על רקע זה נולד הצורך בכלי אפקטיבי אשר ימנע בנייה לא מבוקרת באזורי החוף. החוק לשמירת הסביבה החופית, שאושר בחודש אוגוסט 2004 נועד לתת מענה הולם לבעיות אלו. החוק מתייחס לתפיסת הסביבה החופית כמשאב בעל ערכים ייחודיים, ושם דגש על שמירתה לתועלת והנאת הציבור תוך קביעת עקרונות לפיתוח בר-קיימא. מתוך ראייה זו החוק חל על מכלול הסביבה החופית, כלומר רצועה רחבה המשתרעת לכל אורכו של חופי ישראל למעט חופי ים המלח, בכלל זה בתחומי הערים. החוק קובע טווח של 100 מטרים מקו המים האסור בבנייה, ומייחד לכל בנייה או שינוי מהותי בטווח של 300 מטרים מהחוף הליך אישור מיוחד ומחמיר.
מטרות החוק

מטרות חוק זה הן:
להגן על הסביבה החופית ואוצרות הטבע והמורשת שבה, לשקמם ולשמרם כמשאב בעל ערכים ייחודיים וכן למנוע ולצמצם במידת האפשר פגיעה בהם;
לשמור את הסביבה החופית והחול החופי לתועלת ולהנאת הציבור, ולדורות הבאים;
לקבוע עקרונות והגבלות לניהול, לפיתוח ולשימוש בני קיימא של הסביבה החופית.
ההיסטוריה של החוק

בסוף שנות התשעים נוסחו שתי הצעות חוק לשמירה על חוף הים. האחת נוסחה כהצעה ממשלתית על ידי המשרד להגנת הסביבה והשנייה כהצעת חוק פרטית על ידי עמותת אדם טבע ודין.
הצעת החוק הפרטית "חופי הים התיכון" הונחה בכנסת ב-22.11.1999 כיוזמה של ח"כ עוזי לנדאו מהליכוד וח"כ אופיר פינס מהעבודה, אליהם הצטרפו 32 חברי כנסת. בינואר 2000 זכתה הצעת החוק לתמיכת ועדת השרים לחקיקה ובסוף אותו חודש היא הובאה לקריאה טרומית ועברה ברוב של 63 תומכים מול מתנגד אחד. הצעת החוק עברה להכנה לקריאה ראשונה בוועדת הפנים ואיכות הסביבה - ובתאריך 24.7.2002 עברה הצעת החוק "חופי הים התיכון (הגנה, פיתוח, ניהול ושימור), תשס"ב-2002" בקריאה ראשונה במליאת הכנסת ברוב של 32 תומכים וללא מתנגדים.
אישור הצעת החוק הפרטית גרם לזירוז אישור הצעת החוק הממשלתית "לשמירת הסביבה החופית". ביום האחרון של מושב הקיץ של הכנסת, עברה הצעת החוק הממשלתית בקריאה ראשונה ברוב של 26 תומכים וללא מתנגדים.
עוד בפגרת הקיץ החלו הדיונים בוועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת בהצעת החוק הממשלתית. במהלך השנה שחלפה עד לאישור הצעת החוק קיימה הוועדה כ-30 ישיבות.
ביום האחרון של מושב הקיץ של הכנסת ב-4.8.2004, אושרר החוק לשמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004, ברוב של 38 כנגד מתנגד בודד.
הוועדה לשמירת הסביבה החופית

חלקו העיקרי של החוק הוא תיקון של חוק התכנון והבנייה שעיקרו בשינוי של התוספת השנייה לחוק. לפני החוק החדש, הסדירה התוספת השנייה את הקמתה של הוועדה למימי החופין ליד המועצה הארצית. הוועדה מנתה שבעה חברים, מהם 6 חברי ממשלה ונציג הרשויות המקומיות. בעקבות אישור חוק ייצוג גופים ציבוריים שעניינם שמירת איכות הסביבה, התשס"ג-2002, נוסף חבר נוסף מטעם אותם הארגונים. בהתאם לאותה חקיקה נקבע, כי לא תאושר תוכנית החלה על מימי החופין אלא אם אושרה תחילה על ידי הוועדה למימי החופין.
הוראות החוק הנוכחי מחליפות את ההוראות הקודמות, כך שבמקום הוועדה למימי החופין תוקם הוועדה לשמירת הסביבה החופית - הולחו"ף. הוועדה תמנה 17 חברים, מהם 10 נציגי ממשלה (משרד הפנים, משרד הביטחון, משרד התיירות, משרד התשתיות, משרד החקלאות, משרד הבינוי והשיכון, שני נציגי שר התחבורה ושני נציגי המשרד להגנת הסביבה), שני נציגי רשויות מקומיות, נציג האדריכלים והמהנדסים, שני מומחים בתחום השמירה על הסביבה החופית, נציג הארגונים הסביבתיים ונציג רשות הטבע והגנים.
בוועדה לשמירת הסביבה החופית 6 נציגים סביבתיים מתוך 17 חברים, כך שבהשוואה לוועדות התכנון והבנייה האחרות הרכב הוועדה לשמירת הסביבה החופית הוא סביבתי יותר.
הצעה לתיקון חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004

בפני הכנסת ה-19 כמו בפני שתי קודמותיה מונחת הצעתו של ח"כ דב חנין ואחרים לתיקון החוק.
ההצעה נועדה לצמצם את הנזק הסביבתי הכבד שמקורו ניגוד עניינים שנוצר בין תוכניות בנייה ופיתוח, על קרקע בבעלות פרטית או על קרקע בבעלות מינהל מקרקעי ישראל, שראשיתן עשרות שנים לאחור טרם נחקק חוק שמירת הסביבה החופית, ומועד שיווקו טרם פג תוקפו, או במקרה הגרוע לאחר שפג תוקפו, ובגינן מנפיקים היתרי בנייה חדשים לבין חוקים עדכניים להגנת הסביבה שנחקקו בשנים האחרונות. ניגוד העניינים מקורו בתובנות חברתיות ואקלוגיות חדשות הרואות במשאבי הטבע נכס השייך לכלל הציבור ולא ככזה שיכול להיות מופקע להנאתם של בעלי יכולת מעטים ומעלות על נס שימור מערכות אקולוגיות, מגוון ביולוגי, ונופי וערכי מורשת.
נוסח ההצעה קובע "שבטרם תוצא לפועל בנייה בסביבה החופית מכוח תוכנית שחלפו שמונה שנים ומעלה מיום שניתן לה תוקף, תיבחן התוכנית על ידי הוועדה לשמירת הסביבה החופית. אם הבנייה המבוקשת היא בתחום של 100 מטרים מקו המים, מוצע שגם היתרים מכוח תוכניות שקדמו לשנת 1984 ייבדקו על ידי הוועדה, שכן תמ"א 13, תוכנית המתאר הארצית לחופי הים התיכון שאושרה בשנת 1983, מחייבת את התאמת התוכניות הישנות שבתחומה להוראותיה, ובשל חלוף הזמן הרב ראוי כיום לוודא זאת".
ראו גם

חוק למניעת זיהום הים מהשלכת פסולת
חוק איסור נהיגה ברכב בחוף ים
חוק זיכיון ים המלח
הערות שוליים

↑  לעניין ים סוף - יום תחילתו של חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון), התשס"ח-2007; לעניין ים כנרת - יום פרסומו של חוק הסדרת הטיפול בחופי הכנרת, התשס"ח-2008; החוק אינו עוסק בחופי ים המלח.
↑  חוק שמירת הסביבה החופית תיקון - התאמת תוכניות ישנות, פ/19/1089, 22 אפריל 2013, מתוך אתר כנסת פתוחה
בנק ירושלים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  בנק
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  ירשם
 מייסדים:  צ'ארלס קלור 
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־61 שנים)
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  נגב 2, קריית שדה התעופה, נמל התעופה בן-גוריון
 שליטה בחברה:  יצוא חברה להשקעות בע"מ
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות (בעיקר בתחום הנדל"ן ושוק ההון)
 שווי שוק:  1.23 מיליארד ש"ח (26 בפברואר 2025)
 הכנסות:  892 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  135 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  1.33 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  21.8 מיליארד ש"ח (2023)
 יחס הון:  10.5 (2023)
 יו"ר:  זאב נהרי
 מנכ"ל:  יאיר קפלן
 עובדים:  649 (2023)
  
 www.bankjerusalem.co.il
 
סמליל קודם של הבנק (עד ינואר 2012)
הסמליל הקודם של הבנק (בשימוש עד 2024)
וריאציה מאוחרת יותר של הסמליל הקודם של הבנק
בנק ירושלים סניף חולון
בנק ירושלים (שנודע בעבר בשם "בנק ירושלים לפיתוח ולמשכנתאות בע"מ") הוא בנק ישראלי הפועל כבנק מסחרי החל משנת 1998, ומתמחה באשראי לנדל"ן, בשוק ההון, חיסכון ובבנקאות בינלאומית. הבנק מספק שירותי מסחר בניירות ערך זרים וישראליים, ושירותי בית השקעות.
היסטוריה > הקמת הבנק

הרעיון להקמת בנק בירושלים שיתמקד במימון פעילות כלכלית בירושלים, עלה לראשונה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, ביוזמת מספר אנשי עסקים ירושלמים. במקביל גם קופת מלווה וחיסכון של העובדים בירושלים ביקשה להפוך לבנק. בנק ישראל התנגד תחילה להקמת בנקים חדשים באותה עת, אך ב-1963 הסכים להקמת בנק למשכנתאות בירושלים. בדצמבר 1963 ניתן לבנק רישיון תחת השם "בנק ירושלים לפיתוח ולמשכנתאות בע"מ". ראש עיריית ירושלים, מרדכי איש שלום מונה לנשיא הבנק.
"בנק ירושלים" היה הבנק השני שפעל בשם זה. בשנת 1928 הקימו עסקני היישוב החרדי הישן, ביניהם משה פרוש, את "בנק ירושלים בע"מ". בנק זה נמכר ומוזג עם בנק פויכטוונגר בשנת 1938.
היסטוריה > רכישת השליטה בידי משפחת שובל

בעלי המניות של הבנק בתחילת דרכו היו: חברת וולפסון קלור מאיר, חברת שיכון ופיתוח הממשלתית,  יצוא חברה להשקעות (שהייתה בבעלות האחים מאיר), בנק הלוואה וחסכון ירושלים, עיריית ירושלים והסתדרות העובדים. כיושב ראש מועצת המנהלים מונה אייזק וולפסון וכסגניו מונו צ'ארלס קלור ומשה מאיר.
הבנק עסק בעיקר במימון בנייה למגורים בירושלים ולקח חלק בהקמת קריית וולפסון ושכונת רמת שרת.
במהלך השנים רכשו האחים מאיר את רוב מניות הבנק (לאחר שרכשו את מלוא הבעלות בחברת וולפסון קלור מאיר, שהייתה בעלת המניות הגדולה בבנק, ובנוסף החזיקו בחברת יצוא שהייתה בעלת מניות בבנק). בשנת 1989 החליטו האחים להפריד את עסקיהם ומשה מאיר קיבל את השליטה בבנק. משה מאיר מינה את זלמן שובל שהיה נשוי לביתו כנה כיושב ראש הבנק. שובל שימש באותה עת גם כחבר כנסת והדבר עורר ביקורת על ניגוד עניינים. לאחר מותו של משה מאיר בשנת 1993, עבר הבנק לשליטת זלמן וכנה שובל.
היסטוריה > מעבר מבנק למשכנתאות לבנק מסחרי

בשנת 1992 הציע הבנק את מניותיו לציבור בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1996 שונה שם הבנק לשמו הנוכחי. בשנות ה-90 הרחיב משמעותית את פעילותו בתחום הליווי הפיננסי לנדל"ן עד כדי 40% מסך האשראי שלו, היקף זה יחד עם קשיי החזר של חלק מהלווים, הביא את המפקח על הבנקים בבנק ישראל להתערב ולהורות על עצירה זמנית במתן האשראי לתחום זה.
בשנת 1997 קיבל הבנק רישיון מוסד כספי מבנק ישראל בהתאם לחוק הבנקאות. במסגרת הרישיון, הותר לבנק לעסוק בכל העיסוקים המותרים לתאגיד בנקאי בעל רישיון "בנק", למעט תשלום בשיקים על פי דרישה. בשנת 1998 קיבל רישיון בנק מסחרי כחלק ממאמץ הבנק להיכנס לתחום האשראי העסקי, ההלוואות והחסכונות למגזר הפרטי, ועם קבלתו השלים הבנק את הפיכתו לבנק מסחרי.
היסטוריה > במאה ה-21

בשנת 2002 החל הבנק להנפיק ללקוחותיו כרטיסי אשראי בשיתוף חברת כרטיסי אשראי לישראל.
בשנת 2010 החליט דירקטוריון הבנק על תפנית באסטרטגיה העסקית אשר במרכזה צמיחה מבוקרת תוך מיקוד בפעילות קמעונאית מתמחה במשכנתאות והמשך פיתוח האשראי הצרכני, תוך שמירה על פרופיל סיכון נמוך הבא לידי ביטוי בתמהיל הפעילות העסקית, לצד גיוון הלקוחות ומקורות ההכנסה המימוניים והתפעולים. בניסיון לאזן בין שיקולי תשואה לסיכון ונועדה להביא לשמירה על יציבותו וחוסנו של הבנק, השגת רווחיות נאותה וצמיחה מדודה. כ-20 מיליון שקל הושקעו בשדרוג מערכות המחשוב והגנת סייבר, הוקם מוקד טלפוני וארכיב דיגיטלי, הוטמעה מערכת ניהול קשרי לקוחות, אתר האינטרנט של הבנק עבר שדרוג והותקנו בכל סניפי הבנק כספומטים עם יכולת למשיכת מזומנים, הפקדת מזומנים והפקדת צ'קים.
בשנת 2011, בעקבות המחאה החברתית החליט הבנק לשנות את שיטת הריבית על הפיקדונות הבנקאיים שהייתה נהוגה עד לאותה התקופה. בעוד הבנקים מציעים ללקוחותיהם 20% מריבית בנק ישראל ושומרים 80% ממנה, הציע בנק ירושלים להעניק ללקוחות 80% מהריבית ולשמור 20% ממנה. את שינוי השיטה כינה בנק ירושלים מעבר משיטת המינימום לשיטת המקסימום. החל במחצית השנייה של 2013 צמצם הבנק מדיניות נדיבה זו, ומציע ללקוחותיו רק מחצית מריבית בנק ישראל.
במסגרת המאמץ להגדלת נתח השוק של משקי הבית, הציע הבנק בשנת 2012 חשבון עו"ש ללא עמלות והוא הבנק הראשון, שהציע ללקוחות כל הבנקים אפשרות לפתיחת פיקדון אונליין דרך אתר אינטרנט שהקים, מבלי לפתוח חשבון עו"ש בבנק וללא צורך בהגעה לסניף הבנק. בשנת 2017 החל הבנק לגבות עמלות.
במהלך שנת 2013 רכש הבנק את חברת "כלל פיננסים-בטוחה ניהול השקעות". בכך, הגדיל באופן משמעותי את פעילותו בשוק ההון המקומי. אך הוא מכר פעילות זו כעבור 4 שנים לחברת מיטב דש.
בשנת 2017 השיק הבנק שירות של כרטיס חיוב נטען, המיועד בעיקר לעובדים ללא חשבון בנק, שמקבלים את משכורתם החודשית במזומן, לקבל משכורת בכרטיס אשראי.
במהלך שנת 2018 ניסה בנק ירושלים לרכוש את מוניציפל בנק (שהיה אז בבעלות קבוצת הבנקאות והפיננסים הבלגית-צרפתית דקסיה), אך הצעת הרכישה שלו נדחתה לטובת הצעה מתחרה של בנק דיסקונט.
פעילות

לבנק ירושלים מספר חברות בנות, בהן "עיר שלם סוכנות לביטוח בע"מ (1996)" העוסקת בביטוח משכנתאות וחיים, "ירושלים מימון והנפקות (2005) בע"מ" העוסקת בתחום החיתום וההנפקות הציבוריות וכן בפעילות של גיוסי הון פרטיים ותומר ירושלים בע"מ. בתחום הנדל"ן מתמקד הבנק בליווי פיננסי לפרויקטי בנייה למגורים. לבנק נתח שוק משמעותי בתחום זה יחסית לגודלו, והערכות הבנק הן שהוא מחזיק בכ-10% מהשוק.
לבנק כ-20 סניפים ברחבי ישראל. בשנת 2011 עברה הנהלת הבנק מבניין ההיסטורי בה שכנה בכיכר ציון בירושלים, למתחם איירפורט סיטי ליד לוד. בבניין גם פעל הסניף המרכזי של הבנק שנסגר והבניין נמכר.
בספטמבר 2020 פתח הבנק סניף חדש במבנה מלון וולדורף אסטוריה ירושלים, שבמקביל סגר ומכר את הסניף הראשי ברחוב קרן היסוד.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 הבנק החל לפעול בתחום האשראי הצרכני. חלק מאסטרטגיית הבנק להעמקת הפעילות היא להעניק אשראי ללקוחות בנקים אחרים ללא צורך בפתיחת חשבון עו"ש, תוך הקמת פלטפורמה דיגיטלית ידידותית אשר תבחן על פי מספר קריטריונים את הזכאות להלוואה ומתן אישור עקרוני דיגיטלי ללא מגע יד אדם.
בעלי עניין

בנק ירושלים נשלט על ידי חברת יצוא חברה להשקעות בע"מ, חברה ציבורית הנשלטת על ידי משפחת שובל, שמניותיה גם נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ניר לוי

| --- | --- |

לוי, 2005
 לידה:  27 ביוני 1968 (בן 56) חיפה, ישראל
 שם לידה:  ניר לוי 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  קארין כהן (2010–2011)  ירין (2022–?)  ירין 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר פרס פסטיבל עכו
 פרופיל ב-IMDb
 
ניר לוי (מימין), אורי גבריאל (באמצע) ודודו טסה (משמאל), בסרטו של בני תורתי "בלדה לאביב הבוכה", 2012
ניר לוי ואוולין קפלון, בסרטו של אריק קפלון, "החברים של יאנה", 1999
ניר (נירו) לוי (נולד ב-27 ביוני 1968) הוא שחקן ישראלי ומדבב. זוכה "פרס אופיר" לשנת 1999 לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב"החברים של יאנה".
ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בנווה שאנן שבחיפה. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם בפלחה"ן גולני ובפלוגה המסייעת בגדוד 12. לאחר שירותו הצבאי, למד משחק בבית הספר למשחק "בית צבי", אותו סיים בשנת 1995.
ביוגרפיה > קריירה

החל מ-1996, גילם את דמותו של מיקו בסדרת הטלוויזיה "הפוך", ששודרה בערוץ 2. בעת צילומי העונה השלישית של הסדרה, שנערכו בנפאל, המקומיים כינו אותו "הירו", ומכאן הודבק לו הכינוי "נירו".
בשנת 1997 שיחק בסרט הקולנוע "ז'נטילה". באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה של איתן ענר "הצל של החיוך שלך".
בשנת 1999 כיכב בסרטו של אריק קפלון "החברים של יאנה". משחקו בסרט זיכה אותו בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר, לצד הסרט עצמו שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, בטקס פרס אופיר לאותה שנה.
בשנת 2000 שיחק בסרט הקצר "מוש", שזכה במספר רב של פרסי קולנוע, בסרט "אודות המוניטין", ובתיאטרון החאן השתתף בדצמבר אותה שנה, בהצגה "השיבה מהמדבר"
בשנת
2001 השתתף ב"כיכר החלומות".
בשנת 2002 שיחק בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה".
בשנת 2003 שיחק בטלנובלה "משחק החיים" בתפקיד קובי גבע, בעלה הבוגדני של ליה ברגר(לירון וייסמן) בהוט 3 וב-2004, בטלנובלה "מיכאלה" בתפקיד רענן אלמונד, אחיה של אסי(אפרת כהן). באותה שנה שיחק ב"אהבה קולומביאנית" וב"ריקי ריקי" לצידה של דלית קהן.
בשנת 2005 כיכב בסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה", בתפקיד דודו, זמר מצליח והמאהב של מרגלית(מאיה בוסקילה). בסוף השנה הוציא אלבום מוזיקלי עם אחיו המוזיקאי ערן לוי, הנקרא "האחים לוי".
בסוף שנת 2007 שיחק על בימות התיאטרון בקומדיה "בן בהפתעה".
בשנת 2008 הופיע בסדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה" בערוץ 10. באותה שנה שיחק במחזמר "אוליבר טוויסט" בבימויו של מנחם גולן.
בשנים 2008 עד 2014 כיכב לוי בסדרה הקומית "רמזור" בערוץ 2 לצד אדיר מילר וליאור כלפון וגילם את דמותו של חפר גורי, דמות שמזוהה איתו עד היום.
בשנת 2009 שיחק בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים".
ב-2012 כיכב באחד התפקידים בסרטו של בני תורתי "הבלדה לאביב הבוכה" בתור דוד פריד. בהמשך אותה שנה השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" בערוץ HOT3.
בשנת 2013 גילם את גבריאל (גברי) לוי / עזריאל לוי במחזמר שמבוסס על הסרט "חגיגה בסנוקר".
ב-2014 שיחק בתפקיד משני בסדרה הקומית "מי נתן לך רישיון?".
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של האח הגדול, והגיע למקום השני. ביוני אותה שנה, החל שידורה של התוכנית "הקודחים" בהשתתפותו ב-HOT3. בנוסף, לוי העלה מופע יחיד בשם "המופע של נירו לוי".
בשנת 2016 החל לשחק בעונה האחרונה של סדרת הילדים והנוער הפופולרית "גאליס", בתפקיד קובי, אביו של ליעם(דניאל מורשת). באותה שנה שיחק בסרטו של דורון ערן "סנאפשוט".
בשנת 2017 פתח בית ספר למשחק בעיר הולדתו חיפה.
בשנת 2018 גילם את ברבש בסדרה "כפולה" בתפקיד עוזר מאמן. באותה שנה, שב אל במת התיאטרון בתפקיד עצמו בהצגת תיאטרון מיקרו "דם דם דא דם".
בשנת 2019 השתתף בסדרת הדוקו־ריאליטי "גולסטאר", בעונת אולסטאר, ששודרה בערוץ HOT Real.
בספטמבר 2021, שיחק ב"פריילופ", וזכה על משחקו בהצגה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל עכו.
בשנת 2022 גילם את יהונתן גפן בסדרת הטלוויזיה "שנות הירח".
בשנת 2023 שיחק בהצגה "שיעור באהבה: התיאטרון העברי".
בשנת 2024 שיחק בסרט "מרוסקים: גולסטאר הסרט".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ללוי שני ילדים מנישואיו הראשונים. ב-20 במאי 2010 נישא בשנית לדוגמנית קארין כהן, ובאוקטובר 2011 הם התגרשו.
בשנת 2018 הגיש בקשה לפשיטת רגל בעקבות חוב של למעלה ממיליון שקל.
באוגוסט 2022 נפצע קשה בתאונת דרכים בתל אביב בעת שנהג על אופנועו הפרטי, והחלים תוך מספר שבועות.
בבית החולים הכיר את בת זוגו לימים, ירין הבי, סטודנטית לרפואה בת 24.
בנו עומר הוא אחד הניצולים בטבח בפסטיבל נובה.
הערות שוליים

↑  שירי הררי, גיסנו, אחינו שבוז, באתר nrg‏, 14 בנובמבר 2009
↑  השיבה למדבר, באתר תיאטרון החאן
↑  גואל פינטו, "כיכר החלומות" זכה בפרס הראשון במונפלייה, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2001
↑  חוכמת הבייגלה, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2002
↑  מיה יסעור‏, את פולניה, אתה חתיך: חמישה גברים וחתונה, באתר וואלה, 6 במרץ 2008
אביגיל שושני, עכבר העיר, קרב סכינים, קרב של גברים, באתר הארץ, 6 במרץ 2008
↑  שי גולדן, רמזור: הסיטקום הישראלי שפיצח את הנוסחה, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2009
עומר דיקמן, עכבר העיר, רמזור: מישהו בערוץ 2 ממש טיפש, באתר הארץ, 8 באפריל 2008
↑  איתי שטרן, מושיק עפיה הוא הזוכה באח הגדול VIP; "זה הרגע המאושר בחיי", באתר הארץ, 16 ביוני 2015
↑  רואי פרסול, ‏נירו לוי מעלה מופע יחיד ראשון בקריירה, ומקלף מעליו את הדמות של חפר גיסנו, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2015
↑  חגית הורנשטיין, "אני רוצה להחזיר את תיאטרון חיפה לימיו הגדולים", באתר כלבו – חיפה והצפון, 21 באוקטובר 2017
↑   ננו שבתאי, "דם דם דא דם": מצחיק, שנון, חוצה ז'אנרים, בדרך להיות קאלט, באתר הארץ, 24 ביולי 2018
↑  נטע אלכסנדר, עכבר העיר אונליין, זמר החתונות 2: קבלו את החתן, הכלה והתוכן השיווקי, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2010
↑  אורית מרלין-רוזנצוייג, קארין כהן: "הייתי בטוחה שאני וניר זה לנצח", באתר Xnet‏, 4 בדצמבר 2011
↑  רן בוקר, נירו לוי הגיש בקשה לפשיטת רגל בגלל חוב של למעלה ממיליון שקל, באתר ynet, 10 באוקטובר 2018
↑  אורי סלע ושגיא בן נון‏, אחרי שנפגע קשה בתאונת אופנוע בת"א, השחקן נירו לוי נותח ומצבו התייצב, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2022
↑  גיא פינס, ‏חדשות טובות: נירו לוי נצפה מחוץ לבית החולים, באתר ‏מאקו‏, 30 בספטמבר 2022
↑  גיא פינס, ‏הכירו באשפוז: לנירו לוי יש בת זוג חדשה, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2022
↑  נירו לוי חשף: בירכתי בבית הכנסת "ברכת הגומל", באתר ערוץ 7, ‏17 באוגוסט 2024
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601366205171  BnF: cb16544889f (data)  ISNI: 0000 0001 3983 4940  LCCN: nr2002034081  NKC: xx0176674  VIAF: 31934533   WorldCat (עם VIAF): 31934533