stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבני-עין

| לבני-עין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: לבני-עין
שם מדעי
 Zosteropidae ‏בונפרטה, 1853

זוג ציפורים מהמין Yuhina nigrimenta
לבני-עין (שם מדעי: Zosteropidae) הם משפחה של עופות מסדרת ציפורי שיר החייים באזורים טרופיים באפריקה שמדרום לסהרה, מזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה וצפון אוסטרליה. כמו כן הם חיים בכמה איים בתוך האוקיינוס ההודי.
סימן ההיכר המובהק של ציפורים אלה הוא עיניהן הבולטות המוקפות בעיגול לבן ומקורן הקצר, השקוע בין הנוצות. צבע הנוצות הוא ירוק בהיר או זהוב, כשהראש יותר בולט מאשר שאר הגוף והבטן יכולה להיות לבנה. אורכם הממוצע 15 ס"מ.
ציפורים אלה חיות בלהקות גדולות וניזונות מחרקים אך גם מפירות ומצוף של פרחים שונים. הן מקננות בעצים ומצויות בעיקר ביערות, באזורים חמימים ולחים.
מיון

משפחת לבני-עין (Zosteropidae)
סוג ומין יחיד Apalopteron familiare
סוג ומין יחיד Cleptornis marchei
סוג Heleia
סוג ומין יחיד Hypocryptadius cinnamomeus
סוג Lophozosterops
סוג Megazosterops palauensis
סוג Oculocincta squamifrons
סוג Rukia
סוג Speirops
סוג Tephrozosterops stalkeri
סוג Woodfordia
סוג Yuhina
סוג Zosterops - הסוג הגדול במשפחה ומונה מעל 75 מינים, ביניהם לבן-עין מרוסן.
ישראל הפראית

| --- | --- |

פוסטר הסדרה
 סוגה:  סדרת-טבע תיעודית
 כותבים:  טל ברטוב אנתוני אנדרסון
 בימוי:  אייל ברטוב
 מנחים:  ראובן מילר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  5
 הפקה
 מפיק:  טל ברטוב
 עורכים:  אייל ברטוב
 צלמים:  אייל ברטוב
 טכניקת צילום:  4K
 מוזיקה:  ישראל כסיף
 אורך פרק:  48 דקות
ישראל הפראית (באנגלית: Wild Israel) היא סדרת-טבע תיעודית על החי בארץ ישראל שבוימה וצולמה על ידי צלם הטבע אייל ברטוב. הסדרה מורכבת מ-5 פרקים, כשארבעת הפרקים הראשונים עוסקים כל אחד בסביבת מחיה אחרת בארץ ישראל, והפרק החמישי עוסק בכלליות בתופעת הנדידה בארץ ישראל.
את תסריטי הסדרה כתבה טל ברטוב, ואת המוזיקה המקורית הלחין ישראל כסיף.
פרקי הסדרה

הנגב: בפרק הראשון של הסדרה מדובר על הנגב ככלל ועל בעלי החיים, הצומח, האתרים והתופעות המתרחשות בו בפרט. בפרק מוצגים בעלי חיים מהסוגים: זאב ערבי, פסמון, קיפוד חולות, קרקל, חוגלת סלעים, קורא מדברי, זנבן ערבי, צבי הנגב, פרא פרסי, חוברה מדברית, צחיחנית מדבר, חסידה לבנה, שועל מצוי, אוח מדברי, יעל נובי, עיט ניצי, עורב חום-עורף, דרורית קצרת-אצבעות, חצוצרן שחור-מקור, חצוצרן המדבר, תורית זנבנית, סנונית המדבר, רחם מדברי, נשר מקראי, קטה, ראם ערבי ועוד.
חיים סביב ים המוות: בפרק זה מוצגים החיים סביב ים המלח, תופעות המלח בים, הבולענים ועוד. בעלי החיים המוצגים בפרק זה הם: אמנון, אורגת האשלים, דרור הירדן, נמר המדבר, צבוע מפוספס, זאב ערבי, טריסטרמית, יעל נובי, יזנוב, צבי ארץ-ישראלי, שרקרק גמדי, שפן סלע, עיט זהוב, שועל צוקים, עקרבים, לילית מדבר, יפה זנב ועוד.
מסתרי הים האדום: בפרק זה מדובר על שוניות הים האדום ועל החיים בו. בין בעלי החיים המוצגים בו: אלמוגים (שושנת ים, שיטית ועוד), ספוגים, שושנון אילתי, זהרון, קיפוד ים, אפוגון, פיקסון ים-סופי, תפאר סהרוני, סרטן הנזיר, כרומית, סלילונית ענק, צדפת ענק, קופסינון צהוב, מורנות, סרטן נקאי, נקאי אילתי, ברקודה, חניתן, אבו נפחא, דקר, מסרקנית שקופה ועוד.
תנודות בחבל הים התיכוני: פרק זה מדבר על החבל הים תיכוני. בעלי החיים המוצגים בפרק הם: שפמית ארסית, מקרל המלך, תוכינון האוכפים, ברקן אדום, כפן גושמני, שרקרק מצוי, כוס, כחל, שועל מצוי, גירית מצויה, נמייה מצויה, צבי מצוי, תן זהוב, חזיר בר, טבלן גמדי, אנפה, מגלן, חתול ביצות, זעמן שחור, צב רך, צב ים חום, נשר מקראי, יחמור פרסי ועוד.
שיגעון הנדידה: פרק זה מדבר על נדידת העופות לאורך ארץ ישראל. בפר זה מוצגים בעלי החיים: חסידה שחורה, חסידה לבנה, שקנאי, עיט ניצי, עקב, חוברה מדברית, ציפורי שיר, נשר מקראי, סיקסק, זמיר הירדן, בולבול, נקר, עפרוני חכלילי, חנקן גדול, מדברון, תמירון מצוי, חיוואי ועוד.
ראו גם

סרטים וסדרות אודות החי בארץ ישראל
יצחק נוניש בילמונטי

| --- | --- |
 לידה:  1710 איזמיר, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1774 (בגיל 64 בערך) ליבורנו, איטליה
 תקופת הפעילות:  ?–1774 
 רבותיו:  ברזילי יעבץ 
 תלמידיו:  יצחק מאיו 
 
הרב יצחק בן משה נוניש או נוניס בילמונטי (Nunes Belmonte) (1710 – י"ח בניסן תקל"ד, 1774) היה רב באיזמיר, מחבר הספר שער המלך.
ביוגרפיה

גדל והתגורר באיזמיר. ככל הנראה רבו היה הרב חיים אבולעפיה, שאותו הוא מזכיר רבות בספרו ושנתן הסכמה לספרו. כמו כן למד אצל הרב ברזילי יעבץ מחבר הספרים "לשון לימודים" ו"לשון ערומים", וכן ואצל הרב יצחק הכהן רפפורט מחבר הספר "בתי כהונה". עמד בראשות ישיבה באיזמיר.
היה עני וחולה, ואת הוצאת ספרו תרם קרוב משפחתו ברוך גאגין.
בשנת תקל"ב, פרצה שרפה גדולה באיזמיר, אשר כילתה את כל בתי הכנסת בעיר. הרב נוניש נסע לליוורנו שבאיטליה לאסוף כסף לשיקום בתי הכנסת, יחד עם ר' אברהם ליאון. בהיותו בליוורנו הדפיס את הספר שיטה מקובצת על מסכת בבא בתרא, ולפני שיצא הספר מבית הדפוס, בי"ח ניסן ה'תקל"ד, נפטר. על מצבתו נחקק:
ונחך ה' תמיד והשביע בצחצחות נפשך ועצמתיך יחליץ

והיית כגן רוה וכמוצא מים אשר לא יכזבו מימיו

מצבת קבורת היקר נעבד נשא ונעלה

החכם השלם הדיין המצוין הרב הכולל

מרביץ תורה בישראל

הישיש כמוהר"ר יצחק נוניס ביל מונטי

נל"ע ביום רביעי ח"י לחדש ניסן

שנת והתענ"ג על ה' לפ"ק

ת' נ' צ' ב' ה'
בנוסף ל"שער המלך", חיבר ספר דרשות בשם "דרך השער", שנדפס בספר "דרך הים" של תלמידו, הרב רפאל יצחק מאיו. כמו כן, הרב נוניש מזכיר בספרו את חידושיו על מסכת ביצה, אשר אינם קיימים כיום.
שער המלך

ספרו שער המלך, חובר על סדר הרמב"ם, אך הוא מרחיב בעיסוק בסוגיות התלמוד, הראשונים ושאר מפרשי התלמוד. הוא בולט הן בעיונו בסגנון חכמי טורקיה, והן בבקיאות הנרחבת אף בספרי האחרונים. בעיקרו אינו ספר הלכה, אך לעיתים הוא פוסק הלכות.
ספרו זכה לתהודה רבה, ורבים מגדולי דורו שבחו את ספרו, כמו רבי עקיבא איגר והחיד"א. הרב יעקב שור הנחה את הרב צבי יחזקאל מיכלסון:..."ולא ימוש מפיך ספר שער המלך על הרמב"ם אשר על ידו תתחנך לבקיאות הרצויה והמועילה...".
בספרו מוזכרים מספר ספרים אשר אינם קיימים כיום כמו שיטה מקובצת על מסכת קידושין ועל מסכת יבמות, ספר לקדמון מהראשונים בזמן הרשב"א ושיטות וחידושים לרבי אהרן לפפה.
שער המלך > מהדורות

סלוניקי תקל"א עם הסכמות רבי חיים אבולעפיה ורבי חיים אלבעלי.
ברונא תקס"א עם הערות וחידושים בשם "טעם המלך" מרבי ברוך בן יונה ייטלס, בהסכמת רבי מרדכי בנט, רבי אלעזר פלקלס ורבי אלעזר קאליר (אב"ד רכניץ, מחבר ספר "אור חדש").
לבוב תרי"ט עם הגהות והסכמה מרבי יוסף שאול נתנזון.
לבוב תרנ"ו, עם הסכמת הרב יצחק שמלקיש והרב אריה לייב הורוויץ (בנו של הרב ישראל מסלנט).
לבוב תר"ע עם חידושי "אפריון שלמה" מאת הרב שלמה קלוגר וחידושי "מעשה חושב" מהרב חיים שמואל בירנבוים (חתנו של הרב עקיבא איגר) והוספות למעשה חושב מנכדו הרב עקיבא סופר.
ירושלים תשנ"ד, הוצאת "אור המזרח" שעל ידי מכון ירושלים. מהדורה מוגהת ומורחבת. במהדורה זו נדפסו בנוסף לכל החידושים וההגהות ממהדורות קודמות, גם הגהות רבי עקיבא איגר, הגהות ברוך טעם, הגהות הרב בנימין זאב וולף בוסקוביץ', (מחבר הספר "סדר משנה"), הגהות הרב שמואל לנדא (בנו של הרב יחזקאל לנדא בעל הנודע ביהודה) והגהות הרב בצלאל רנשבורג.
תלמידיו

מביו תלמידיו נמנים:
ר' חיים יהודה אליעזר, מחבר ספר "שמחת יאודה".
ר' חיים אברהם ב"ר יצחק ארדיט, בעל החידושים שנדפסו בסוף הספר "מטה אפרים".
ר' רפאל יוסף חזן, מחבר ספר "חקרי לב".
ר' רפאל יצחק מאיו, מחבר ספר שרשי הים.
לקריאה נוספת

חידושי שער המלך על מסכת קידושין, ירושלים תש"ס, עמ' תר"ו-תרט"ו.
הערות שוליים

↑  על פי פרויקט השו"ת נולד ב-ת"ע (1710) ויש סוברים בסביבות תע"ה (1715) [שמעון סנדרוסי, ישורון כ (2008)]
↑  מן הגנזים, ספר חמשה עשר, עמ' קד
↑  הקדמת הרב מיכלסון לספרו של הרב שור, "משנת יעקב".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305501905171  GND: 1072257173  LCCN: nr93031331  VIAF: 315981191   WorldCat (עם VIAF): 315981191
יחסי הודו–פורטוגל

| יחסי הודו–פורטוגל |
| --- | --- |
הודו: פורטוגל


הודו: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 92,090
אוכלוסייה
1,454,183,987: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 27,546
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

יחסי הודו–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו לבין פורטוגל.
יחסי סחר

הסחר הבילטרלי ההודי-פורטוגלי צמח מ-69 מיליון דולר בשנת 1991 ל-289.52 מיליון דולר בשנת 2005. יצוא הודו היווה מעל 70% מהמחזור. הייצוא ההודי כלל בעיקר מוצרים ימיים, כותנה וטקסטיל סינתטי, הנעלה, מוצרי עור ועורות, קפה, תה ותבלינים. במהלך המאה ה-21 היצוא מגוון וכולל פריטים כמו שטיחים, אבני חן ותכשיטים, מוצרי משי ומשי, טבק, מכונות חשמל וחלקים, מוצרי ברזל ופלדה, מוצרי צביעה ושיזוף וכימיקלים אורגניים. מיוצאים גם חלפים ורכיבים לרכב, תוכנת מחשב, אופניים, קלנועיות ושני גלגלים אחרים ואורז. הייצוא הפורטוגלי להודו היה ברובו מכונות וציוד כבד (44% בשנת 2006), כאשר השאר כלל בעיקר משעם ומוצרי פקק, מוצרי עיסת נייר, כימיקלים אורגניים ופלסטיקה.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ו-4 קונסוליות בצ'נאי, גואה, קולקטה ומומבאי.
יש חור בדלי (שיר)

"יש חור בדלי" הוא שיר ילדים ובו דיאלוג בין שתי דמויות על אודות דלי דולף.
קיימות גרסאות שונות, שכולן מתארות מצב של דרך-ללא-מוצא: דמות אחת אומרת שהדלי דולף, אז השנייה אומרת שצריך לתקן אותו. כדי לתקן את הדלי הדולף צריך קש, אבל הקש ארוך מדי וצריך לקצוץ אותו. כדי לקצוץ את הקש צריך סכין (בגרסה העתיקה ביותר המוכרת וגם בגרסה העברית זה גרזן). אבל הסכין קהה וצריך להשחיז אותה. אז כדי להשחיז את הסכין צריך להרטיב את אבן המשחזת, בשביל להרטיב את אבן המשחזת צריך מים וכדי להביא מים צריך את הדלי. אבל בדלי יש חור.
מקור השיר

הגרסה המוקדמת ביותר הידועה של שיר זה נמצאת באוסף השירים הגרמני "Bergliederbüchlein, (בערך משנת 1700).
במקורות גרמניים מאוחרים יותר השיר מופיע שוב תחת הכותרת "Heinrich und Liese" ומוכר כשיר שמקורו מהֶסֶן, אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה.
במאה ה-19 הוא היה מוכר כשיר סטודנטים מסורתי (שיר קומרסיום (אנ')), סוג שירים שהיה נהוג לשיר במהלך חגיגות אקדמיות ונכלל גם בספר של תנועת הנוער הגרמנית ואנדרפוגל.
מקור השיר > באנגלית

ברל אייבס הקליט את השיר ב-1959 והארי בלפונטה הקליט אותו עם אודטה ב-1960. הביצוע הזה הגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי בספטמבר 1961. בספרו "Where Have All the Flowers Gone: A Singer's Songs, Stories, Seeds, Robberies" (1993), פיט סיגר מתייחס אליו כאל שיר גרמני במקור, "ליבר היינריך".
הגרסאות הגרמניות-אמריקאיות הללו כוללות את הדמות הנרי בתור השואל הטיפש ואת ליסה כאשת השכל הישר.
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
הגרסה העברית

את הגרסה העברית של השיר כתב דן אלמגור והיא הוקלטה ב-1961 בביצוע של יוסי בנאי ויונה עטרי בתוכניתם יוסי חזקיונה. בגרסה זו הגבר הוא יוסי והאשה נקראת יונה  (כשם הזמרים עצמם).
השיר הופיע על תקליטון ישראפון ודורג במקום שני במצעד השירים העבריים בגלי צה"ל, בחודש מארס 1962.
יום החור בדלי הלאומי

לכבוד השיר אנשים חוגגים את יום החור בדלי הלאומי ב-30 במאי מדי שנה
הערות שוליים

↑  Gerhard Heilfurth Manfred Heilfurth, Bergliederbüchlein, Georg Olms Verlag, ISBN 978-3-487-41576-5. (בגרמנית)
↑  "HARRY BELAFONTE | full Official Chart History | Official Charts Company". Officialcharts.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Seeger, Pete (1993). Where Have All the Flowers Gone: A Singer's Songs, Stories, Seeds, Robberies. ISBN 9781881322016.
↑  יונה עטרי, יוסי בנאי, אבנר חזקיהו בתוכניתם החדשה יוסי חזקיונה, באתר הספרייה הלאומית
↑  יונה עטרי, יוסי בנאי, אבנר חזקיהו – יוסי-חזקי-יונה (1961), באתר סטריאו ומונו
↑   יוסי בנאי ויונה עטרי – החור בדלי, סרטון בערוץ "Israphon Music", באתר יוטיוב (אורך: 03:54)
↑  אורי חפר, ⁨חוזה לגמרי לא מוזיקלי ⁩, באתר הספריה הלאומית של ישראל | עיתון חרות, ‏13 באפריל 1962
↑  "NATIONAL HOLE IN MY BUCKET DAY - May 30 - National Day Calendar". 30 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 39d19cf9-e421-4f74-8a46-0e5fc5618a40 
גרסת השיר בקומרסבוך
יואב בן צרויה

| --- | --- |

 אם:  צרויה 
 עיסוק:  מנהיג צבאי 
 
וַתִּקְרָא אִשָּׁה חֲכָמָה, מִן-הָעִיר: שִׁמְעוּ שִׁמְעוּ! אִמְרוּ נָא אֶל יוֹאָב, קְרַב עַד הֵנָּה, וַאֲדַבְּרָה אֵלֶיךָ! וַיִּקְרַב אֵלֶיהָ, וַתֹּאמֶר הָאִשָּׁה: הַאַתָּה יוֹאָב? וַיֹּאמֶר: אָנִי. וַתֹּאמֶר לוֹ: שְׁמַע דִּבְרֵי אֲמָתֶךָ... וַיֹּאמֶר: שֹׁמֵעַ אָנֹכִי!  וַתֹּאמֶר, לֵאמֹר:  דַּבֵּר יְדַבְּרוּ בָרִאשֹׁנָה לֵאמֹר, שָׁאוֹל יְשָׁאֲלוּ בְּאָבֵל וְכֵן הֵתַמּוּ...

— ספר שמואל ב', פרק כ', פסוקים ט"ז–י"ח
 ציור מתוך תנ"ך מורגן יואב בן צרויה צר על העיר אבל בית מעכה ובא בדברים עם האישה החכמה מהעיר כדי שתסגיר את שבע בן בכרי
שלט רחוב על שם יואב בן צרויה בירושלים
יוֹאָב בֶּן צְרוּיָה הוא דמות מקראית, שר צבאו של דוד המלך. צרויה, אימו של יואב, הייתה אחותו של דוד והוא נקרא על שמה כנראה מפני הייחוס אחרי המלך. במסגרת תפקידו נלחם בארם, בעמון ובאדום, ומילא תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנימית בחצר מלכותו של דוד. יואב מוזכר בעיקר בספר שמואל. מקור שמו ("יהו-אב") "האל הוא האב". הוא מאופיין באישיות עצמאית וחזקה, ומתואר כמקבל הכרעות אישיות וכמי שאינו מהסס לסטות מפקודותיו של דוד המלך ואף לנזוף בו כאשר הוא חושב שהדבר נדרש.
קורותיו

קורותיו של יואב מתוארים בעיקר בספר שמואל, בחלק העוסק בשנות מלכותו של דוד. רוב הפרקים העוסקים ביואב הם חלק מרצף סיפורי אחיד פחות או יותר, המשקף לדעת חוקרים רבים מקור ספרותי עצמאי המכונה לעיתים "סיפור ירושת כיסא דוד" (Succession Narrative) או "תולדות חצר המלוכה" (Court History). תחומיו המדויקים של מקור זה שנויים במחלוקת; בדרך כלל כוללים בו את פרקים ט–כ בשמואל ב ופרקים א–ב במלכים א. מעשיו האחרונים של יואב ומותו על ידי שלמה המלך במצוות אביו דוד המלך מתוארים בשני הפרקים הראשונים של ספר מלכים א, שגם אותם, כאמור, מקובל לשייך לאותו מקור.
פרטים נוספים על יואב מופיעים בספר דברי הימים. אלה מקבילים בחלקם לתיאורים בספר שמואל ובחלקם מוסיפים מידע חדש.
קורותיו > שר צבא דוד

יואב בן צרויה היה נאמן וחסר פניות. עם זאת, נהג לפתור בעיות בכוח הזרוע, ודוד אמר עליו ועל אבישי אחיו "וְהָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה בְּנֵי צְרוּיָה קָשִׁים מִמֶּנִּי", כלומר – איני מצליח להשתלט עליהם. הוא הנהיג את צבא דוד כבר במאבקו נגד בית שאול, והתמנה לשר צבא על כל ישראל כפרס על היותו הראשון שהכה ביבוסים בקרב על ירושלים. על פי משה גרסיאל, יואב עמד בראש יחידת הגיבורים של דוד עוד בתקופת הנדודים והבריחה משאול, ולפני כיבוש ירושלים. את חרבו ענד לרוחב על חגורתו ולא בנדן כמקובל, מה שהפתיע אויבים בקרב.[דרוש מקור]
קורותיו > הריגת אבנר בן נר

במהלך מלחמת בית דוד נגד בית שאול הרג אבנר בן נר שר צבאו של שאול, את עשהאל אחי יואב, מה שגרם ללוחמי דוד לעצור מהמרדף אחרי לוחמי שאול.
מאוחר יותר ניסה אבנר להצטרף אל דוד ולקבל עליו את דוד כמלך. דוד הסכים, אך כאשר יואב שמע זאת הוא התעמת עם דוד, וטען שאבנר מרגל אחריו, ומתכנן לבגוד בו. יואב שלח שליחים שהשיבו את אבנר לחברון ללא ידיעת דוד, וכשהגיע אבנר הרג אותו יואב. לאחר מותו של אבנר קילל דוד את יואב: "אַל יִכָּרֵת מִבֵּית יוֹאָב זָב וּמְצֹרָע וּמַחֲזִיק בַּפֶּלֶךְ וְנֹפֵל בַּחֶרֶב וַחֲסַר לָחֶם", וספד לאבנר, כדי להבהיר לעם שדעתו לא נוחה ממעשהו של יואב.
קורותיו > מות אוריה החתי

בעקבות יחסיו של דוד עם בת שבע, אשת אוריה, והתעברותה, ציווה דוד על יואב להביא למותו של אוריה החתי במלחמה עם בני עמון. יואב שלח את אוריה "אֶל הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יָדַע כִּי אַנְשֵׁי חַיִל שָׁם", וכתוצאה מכך אוריה נהרג יחד עם לוחמיו. כשיואב מדווח על שהתרחש, ניכר היה בו כי פחד מתגובתו של דוד על כך שסיכן וגרם למותם של "אנשי חיל" נוספים. הוא ביקש מהשליח לשכך את חמת המלך בהודעה שגם אוריה נהרג.
קורותיו > הפיוס בין דוד ואבשלום

אחרי שאבשלום בן דוד רצח את אחיו אמנון, הסתכסך עם אביו וברח לגשור, יואב ראה כי דוד מתגעגע אל אבשלום ורוצה בחזרתו והוא ארגן את שובו לירושלים. הוא שלח אישה חכמה מתקוע, שתפנה אל דוד בבקשת שווא: הבן שלה רצח את אחיו, וכעת אנשי העיר רוצים לדון גם אותו למוות. היא לא רוצה לאבד גם את בנה השני ומבקשת מדוד למנוע את מותו. דוד הסכים איתה והבטיח לה להגן על בנה אך מדבריה הבין כי יואב היה מעורב בדבר, הוא מבקש מיואב להחזיר את אבשלום לירושלים. יואב הגיב ברגש הודיה:
לאחר חזרת אבשלום, דוד עדיין לא רצה לראות את פני בנו, ולאחר שנתיים בהן ישב אבשלום מוחרם על ידי אביו בירושלים, אבשלום ביקש מיואב לבוא אליו כדי ליזום מפגש בינו לבין דוד. פעמיים סירב יואב להיפגש איתו. בתסכולו, שרף אבשלום את שדה יואב, כדי שיואב יבוא אליו, ואכן כאשר נפגש עם יואב, ביקש ממנו להיפגש עם המלך או להמיתו. כשיואב סיפר את הדברים למלך, דוד הסכים בכל זאת לפגוש את בנו ואף נישק אותו.
קורותיו > הריגת אבשלום

כאשר מרד אבשלום באביו, ברח דוד מירושלים, כשבין נאמניו המלווים אותו היו גם יואב ואבישי אחיו. דוד ביקש במפורש שלא יפגעו באבשלום במהלך המלחמה, וחילק את העם בין יואב, אבישי ואיתי הגתי. אנשי דוד הכו את אנשי אבשלום, ובמהלך הקרב שערותיו של אבשלום נתפסו בענפי עץ האלה והוא לא הצליח להשתחרר. אחד מנערי יואב מצא אותו ודיווח ליואב, שמיהר להורגו.
כאשר שמע דוד על מות אבשלום, הוא הסתגר בעליית השער, השתקע באבלו על אבשלום וזנח את תפקידו כמלך, יואב הוכיח את דוד במילים קשות: "הֹבַשְׁתָּ הַיּוֹם אֶת פְּנֵי כָל עֲבָדֶיךָ הַמְמַלְּטִים אֶת נַפְשְׁךָ הַיּוֹם וְאֵת נֶפֶשׁ בָּנֶיךָ וּבְנֹתֶיךָ וְנֶפֶשׁ נָשֶׁיךָ וְנֶפֶשׁ פִּלַגְשֶׁיךָ לְאַהֲבָה אֶת שֹׂנְאֶיךָ וְלִשְׂנֹא אֶת אֹהֲבֶיךָ: כִּי הִגַּדְתָּ הַיּוֹם כִּי אֵין לְךָ שָׂרִים וַעֲבָדִים כִּי יָדַעְתִּי הַיּוֹם כִּי לוּ אַבְשָׁלוֹם חַי וְכֻלָּנוּ הַיּוֹם מֵתִים כִּי אָז יָשָׁר בְּעֵינֶיךָ". ואף איים עליו: "קוּם צֵא וְדַבֵּר עַל לֵב עֲבָדֶיךָ כִּי בה' נִשְׁבַּעְתִּי כִּ אֵינְךָ יוֹצֵא אִם יָלִין אִישׁ אִתְּךָ הַלַּיְלָה וְרָעָה לְךָ זֹאת מִכָּל הָרָעָה אֲשֶׁר בָּאָה עָלֶיךָ מִנְּעֻרֶיךָ עַד עָתָּה."
בעקבות תוכחתו (וייתכן שאף איומו) של יואב, קם דוד מאבלו ויצא לדבר אל העם ואל צבאו, וחוזר למהלך התקין של תפקוד המלך. מאוחר יותר, בצוואתו, האשים דוד את יואב בהרג אנשי הצבא, אבנר ועמשא, אך לא הזכיר את הריגת אבשלום, ולכן נראה שלא ראה בהריגת בנו המורד עילה לנקמה ביואב.
קורותיו > מרד שבע בן בכרי והריגת עמשא בן יתר

מאחר שיואב הרג את אבשלום הוא הודח מתפקידו כראש הצבא על ידי דוד. במסגרת הניסיון לאחד תחתיו גם את אלה שמרדו בו בעבר, מינה דוד במקומו את עמשא בן יתר, אחיין אחר של דוד שהיה שר צבאו של אבשלום. כאשר עמשא מאחר בדיכוי המרד, דוד פונה אל אבישי שירדוף אחר שבע בן בכרי ולא אל יואב בשל כעסו עליו. במהלך המרדף אחרי בן בכרי הורג יואב את עמשא בדרך של עורמה. לאחר שהרג את עמשא, צר יואב על העיר אבֵל בית מעכה אליה ברח שבע בן בכרי.
לפי המסופר אישה 'חכמה' בת המקום, אשר שמה אינו ידוע (הרד"ק מזהה אותה עם סרח בת אשר), מחליטה להציל את העיר, בטרם תיפול בידי יואב ואנשיו. היא מנהלת משא ומתן עם יואב שבסופו השליכו תושבי העיר את ראשו הכרות של שבע בן בכרי מעבר לחומה אל יואב.
מניעיו של יואב לא היו ברורים בהרג עמשא, לאחר שדוד סלח לעמשא ומינה אותו לתפקיד הבכיר. ייתכן שהיה זה ממניעים אישיים, שכן עמשא תפס את מקומו של יואב כראש הצבא, אך ייתכן גם שהייתה זו המשך נאמנות לדוד, אשר לדעת יואב שגה במינוי אויבו לשעבר, ושגה גם בהדחת יואב לאחר שזה הרג את אבשלום. אפשרות נוספת, האיחור של עמשא לאסוף את הצבא למלחמה בשבע בן בכרי יכול להתפרש כהמשך התמיכה של עמשא במתנגדיו של דוד וסיכול רצונו של דוד להכריע אותם. לפי שיקולים אלה הריגת עמשא הייתה מוצדקת שכן הוא היה 'מורד במלכות'.
קורותיו > מפקד ישראל

כאשר דוד בסוף ימיו רצה לפקוד ולמנות את ישראל יואב מנסה להניא אותו מכך בדברי כיבושין.
יואב, בניגוד לרצונו, עזר לדוד לפקוד את ישראל. בנוסח המובא בדברי הימים נאמר כי בכוונה לא פקד בתוכם את לוי ובנימין. כנראה היות שהלויים היו פטורים ממס ובית המקדש שכן בנחלת שבט בנימין.
קורותיו > מרד אדוניה ומות יואב

יואב הצטרף לאדוניה, כשזה ביקש למלוך תחת דוד.
בצוואתו הורה דוד לשלמה, בין השאר, להרוג את יואב בן צרויה כעונש על מעלליו:
כאשר זיהה שלמה ניצני מרד מצד אחיו אדניה שביקש מבת-שבע להפעיל את השפעתה על בנה שלמה כדי שיסכים לתת לו לאשה את אבישג השונמית, פילגש דוד (שלפי המנהג הייתה אמורה לעבור לחזקת שלמה), ואחרי שכבר ניסה להמליך את עצמו במקום שלמה, שלח שלמה את בניהו בן יהוידע להרוג את אדניה. יואב, שהצטרף אל אדניה, ברח אל אהל ה', נאחז בקרנות המזבח וקווה שלא יהרגוהו מפאת קדושת המקום, או שביקש להחטיא את שלמה ברצח של מבקש מקלט מאת ה'. בניהו בן יהוידע התייעץ עם שלמה והרג את יואב בכל זאת. יואב נקבר בביתו במדבר, ובניהו בן יהוידע התמנה לשר הצבא.
יש פרשנים שרואים הצטרפות זו כהמשך לעצמאותו המחשבתית ולחוסר נאמנותו לדוד שבאה לידי ביטוי בהריגת אבשלום, אבנר ועמשא. בעוד אחרים טוענים שיואב היה נאמן לדוד לאורך כל הדרך, והוא בחר להצטרף לאדוניה, כיוון שראה בו היורש המתאים ביותר, לפי חוקי הירושה, וסבר שאהבתו של דוד לבת שבע קלקלה את השורה וגרמה לו בטעות לבחור בשלמה.
בחז"ל ובגאונים

ישנו אזכור אחד של יואב במשנה אגב דיון הלכתי, ובו נאמר כי ההורג כהן גדול וכהן גדול שהרג בשוגג דינו להישאר בעיר מקלט עד יום מותו, אפילו הוא חיוני לישראל כיואב בן צרויה (מסכת מכות ב' ז'). אזכור זה מובא להלכה ברמב"ם (משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק ז', הלכה ח').
בגמרא (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מ"ט, עמוד א') מוקדשת סוגיה שלמה להצדקת מעשיו של יואב. בין השאר מובאת דרשה על הפסוק "ויקבר בביתו במדבר": מה מדבר מופקר לכל – אף ביתו של יואב מופקר לכל. דבר אחר, כמדבר: מה מדבר מנוקה מגזל ועריות – אף ביתו של יואב מנוקה מגזל ועריות. רבי אבא בר כהנא זוקף את עשייתו התורנית של דוד ("ויהי דוד עושה משפט וצדקה לכל עמו") לזכותו של יואב בכך שיואב היה ממונה על הצבא, ופינה את זמנו של דוד להתעסק בענייני משפט.
על פי תשובה של רב האי גאון, שם אביו היה שריה: ”וששאלתם יואב בן צרויה למה נקרא בשם אמו כי שם אביו ידוע הוא, דכתיב: וּשְׂרָיָה הוֹלִיד אֶת יוֹאָב אֲבִי גֵּיא חֲרָשִׁים (ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק י"ד), ומתוך שהייתה אמו אחות המלך דוד, נקרא על שמה לגדלהו בה”, על פי שיטה זו דודו של יואב היה עתניאל בן קנז.
בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קט"ז, עמוד א' כתוב שליואב היו בנים, אבל הם לא היו גדולים וחשובים כמוהו, אחד מצאצאיו נקרא עובדיה בן יחיאל, ככתוב (ספר עזרא, פרק ח', פסוק ט'): מבני יואב עובדיה בן יחיאל.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות – מתרח ועד שלמה
אבשלום בן דוד
לקריאה נוספת

דליה רביד, יואב בן צרויה: גיבור שנוי במחלוקת, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תש"ע. מבוסס על עבודת דוקטורט של המחברת.
יעל שמש, "מדוע הרג יואב את אבנר? (שמ"ב ג 22–27): דוגמה מייצגת להסבר חלקי מטעם המספר", בית מקרא מח (תשס"ג), עמ' 144–153.
שושנה זילכה, עיצוב דמותם של בני צרויה בסיפורי דוד, דיסרטציה לתואר "מוסמך", רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז.
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק י"א, פסוק ו': "וַיֹּאמֶר דָּוִיד--כָּל-מַכֵּה יְבוּסִי בָּרִאשׁוֹנָה, יִהְיֶה לְרֹאשׁ וּלְשָׂר; וַיַּעַל בָּרִאשׁוֹנָה יוֹאָב בֶּן-צְרוּיָה, וַיְהִי לְרֹאשׁ."
↑  משה גרסיאל, ראשית המלוכה בישראל: עיונים בספר שמואל, כרך 3, 2008, 146-136
↑  ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק ט"ז: "וְאַחְיֹתֵיהֶם צְרוּיָה וַאֲבִיגָיִל, וּבְנֵי צְרוּיָה: אַבְשַׁי וְיוֹאָב וַעֲשָׂהאֵל - שְׁלֹשָׁה."
↑  שמואל ב', י"ד א'
↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"א, פסוק ו': "וְלֵוִי, וּבִנְיָמִן, לֹא פָקַד, בְּתוֹכָם:  כִּי-נִתְעַב דְּבַר-הַמֶּלֶךְ, אֶת-יוֹאָב."
↑  ספר מלכים א', פרק א', פסוק ז'
↑  שמריה גרשוני, לדמותו של יואב בן צרויה, אסיף
↑  שערי תשובה, סימן י"ט. יעקב מוסאפיה, תשובות הגאונים, סימן י"ב.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק י"ג: "וּבְנֵי קְנַז עָתְנִיאֵל וּשְׂרָיָה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284135805171  GND: 118891294  LCCN: nr92043181  VIAF: 59882373   WorldCat (עם VIAF): 59882373
יחסי הונגריה–מולדובה

| יחסי הונגריה–מולדובה |
| --- | --- |
הונגריה: מולדובה


הונגריה: מולדובה
שטח (בקילומטר רבוע)
93,028: 33,851
אוכלוסייה
9,665,063: 3,025,120
תמ"ג (במיליוני דולרים)
212,389: 16,539
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,975: 5,467
משטר
רפובליקה

יחסי הונגריה–מולדובה הם יחסי החוץ בין הונגריה למולדובה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 בינואר 1992 לאחר פירוק ברית המועצות, ובכך הייתה המדינה השנייה שכוננה יחסים דיפלומטיים עם מולדובה לאחר רומניה. בפברואר 2020 נחתם הסכם כדי ש-40 סטודנטים מולדובה יוכלו להתחיל את לימודיהם עם מלגות באוניברסיטאות הונגריות בספטמבר. ביוני 2022 בירך ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן על התוכנית של ממשלת מולדובה להשיג מעמד של מועמדת להצטרפות לאיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

הונגריה מחזיקה במולדובה שגרירות בקישינב.
מולדובה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יחסי הונגריה–ליכטנשטיין

| יחסי הונגריה–ליכטנשטיין |
| --- | --- |
הונגריה: ליכטנשטיין


הונגריה: ליכטנשטיין
שטח (בקילומטר רבוע)
93,028: 160
אוכלוסייה
9,665,063: 39,935
תמ"ג (במיליוני דולרים)
212,389: 7,365
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,975: 184,417
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי הונגריה–ליכטנשטיין הם יחסי החוץ בין הונגריה לבין ליכטנשטיין.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-18 בספטמבר 1993. ב-18 בספטמבר 2018 ביקר בוואדוץ שר המשפטים ההונגרי לסלו טרוצאני לרגל יום השנה ה-25 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין הונגריה וליכטנשטיין, שם ניהל שיחות עם אאורליה פריק, שרת החוץ, המשפטים והתרבות של ליכטנשטיין, ופגש את אלויס, יורש העצר של ליכטנשטיין כחלק מביקור נימוסין.
במסגרת ישיבת שרי המשפטים סקרו הצדדים את נושאי העדיפות שעל סדר היום של האיחוד האירופי, בפרט לנושא ההגירה. השר טרוצאני הודיע לשותפו על הרקע של העמדה ההונגרית ובהקשר זה, על נסיבות קבלת הדו"ח של סרג'נטיני ועל התגובה המתוכננת של ממשלת הונגריה. השרה של ליכטנשטיין הבינה את הטיעונים ההונגריים, אך במקביל הפנתה את תשומת הלב לחשיבות יצירת פשרה. אורליה פריק אמרה שהעדיפות העליונה של ליכטנשטיין היא שהשותף הכלכלי מספר אחת שלה, האיחוד האירופי, יהיה מאוחד. יש להימנע מכך שעימותים ופילוגים פנימיים מחלישים את הקהילה בטווח הארוך, ויש לשמר את הישגי האיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

הונגריה מיוצגת בליכטנשטיין באמצעות שגרירותה בברן, שווייץ, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בוואדוץ.
ליכטנשטיין אינה מיוצגת בהונגריה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.