stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאו אריה ציפרקובסקי
קורות חיים

ציפרקובסקי נולד בגרייבו, רוסיה. הוא היגר עם הוריו לגרמניה ובין השנים 1932–1934 למד רפואה בבון. בעקבות עליית הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו ועלה בשנת 1934 לארץ ישראל. בשנת 1935 יצא ציפרקובסקי לבזל, שווייץ להשלים את לימודי הרפואה, ובשנת 1936 סיימם.
בשנת 1939 התגייס ציפרקובסקי לצבא הבריטי, בה שירת כרופא במצרים, עבר קורס קצינים. הוא התמחה באלכסנדריה ברפואת עור ובשנת 1946 השתחחר בדרגת מייג'ור. בשנת 1940 קיבל ציפרקובסקי משלטונות המנדט הבריטי רישיון לעסוק ברפואה בארץ ישראל.
בין השנים 1948–1965 שירת בצה"ל, כרופא צבאי, וסיים את שירותו בדרגת סא"ל. בשנת 1950 ייסד ציפרקובסקי את מחלקת עור ומין (ביתן מספר 19 בתל ליטוינסקי) בבית החולים תל השומר.
ציפרקובסקי הקים את האודיטריום הראשון בבית חולים תל-השומר (ביתן 19א'). היה זה אודיטוריום ראשון מסוגו בבית החולים, אשר שימש לא רק את מחלקת העור אלא גם את הישיבות האקדמיות של כלל בית החולים. ב-25 בספטמבר 2008 נחנך אודיטוריום חדש בשיבא ע"ש ציפרקובסקי ורעייתו אלזה.
ציפרקובסקי ניהל את המחלקה עד שנת 1970, חלק הארי של שירותו בתל השומר היה בתנאי שירות קבע בצה"ל.
בשנת 1967 הועלה ציפרקובסקי לדרגת פרופסור-חבר, בחוג לדרמטולוגיה, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. משנת 1969 היה ציפרקובסקי ראש החוג לדרמטולוגיה, בפקולטה ללימודי המשך באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1971 הוא הועלה לדרגת פרופסור.
ציפרקובסקי נפטר בספטמבר 1971 ונקבר בקריית שאול. 
מתלמידיו ותלמידותיו: הפרופ' אנטול קרקובסקי והפרופ' מרים שבח-מילט.
מחקר

ציפרקובסקי תיאר את סינדרום "Albinism–deafness syndrome" (אנ') הקרוי גם על שמו "Ziprkowski–Margolis syndrome"
"Ziprkowski–Margolis syndrome" הוא מצב המאופיין בחירשות עצבית מולדת ופנוטיפ דמוי פיבלד חמור או קיצוני עם אזורים נרחבים של היפופיגמנטציה,,
משפחה

בשנת 1941 נשא לאישה את אלזה לבית יעקובוביץ, לזוג נולדו 2 בנות: רות וורדה ובן, היום הד"ר מיכה ציפרקובסקי, רדיולוג.
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, רופאיה של ארץ-ישראל, 1799–1948, מהדורה ב', זכרון יעקב: איתי בחור, 2012, ערך: ציפרקובסקי, אריה פרופ' עמוד 356
↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' ליאו (אריה) ציפרקובסקי, עמוד 38 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
↑  "העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י) גיליון מספר 1001, 18 באפריל 1940, עמוד 376, רישיון מספר 3017 לד"ר ליאו ציפרקובסקי (תל אביב)
↑  "נחנך אודיטריום חדש בשיבא ע"ש אלזה ואריה ציפרקובסקי" מגזין המרכז הרפואי על שם שיבא בתל-השומר,  גיליון 24, מרץ 2009, עמוד 23
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטת תל אביב, למרחב, 15 באוגוסט 1967
↑  העלאות בדרגה בסגל האקדמי באוניברסיטת תל אביב, מעריב, 13 באפריל 1971
↑  נפטר פרופ' א. ציפרקובסקי, מעריב, 24 בספטמבר 1971
↑  פרופסור ליאו ציפרקובסקי, אתר Billion graves
↑  Rapini, Ronald P.; Bolognia, Jean L.; Jorizzo, Joseph L. (2007). Dermatology: 2-Volume Set. St. Louis: Mosby. p. 928. ISBN 1-4160-2999-0
↑  ציפרקובסקי סינדרום medical-dictionary.thefreedictionary.com/Ziprkowski
↑  ציפרקובסקי-מרגוליס סינדרום bioportal.bioontology.org/ontologies
ליקר אתרוגים

| --- | --- |

 סוג:  ליקר
 אחוז אלכוהול:  30%–40%
 מוצא:  יוון יוון
 טעם:  אתרוג
 
ליקר אתרוגים הוא סוג של ליקר לימון המיוצר בעיקר באי היווני נקסוס ובישראל. הוא עשוי מהפרי והעלים של עץ האתרוג, הדומה לעץ הלימון, אך חזק יותר ומעט שונה בטעמו.
ליקר אתרוגים מגיע בשלושה סוגים. הזן הירוק מתוק יותר ומכיל פחות אלכוהול. הזן הצהוב הוא החזק ביותר, ויש בו הכי פחות סוכר. ליקר אתרוגים בהיר מאזן ביו התכונות.
פירות ועלי אתרוג מזן נקסוס, לייצור ליקר.
המשקה היה אופנתי לזמן קצר בתחילת שנות ה־80. כיום הליקר לא נפוץ מחוץ לנקסוס, בגלל מחסור בעצי אתרוג.
בישראל, בה מגדלים עצי אתרוג רבים, ישנן חברות ואנשים פרטיים המכינים ליקר אתרוגים. לפי פסק של רבנים, מותר להכין את הליקר גם מאתרוגים שקיימו בהם את מצוות ארבעת המינים.
ראו גם

אתרוג קורפו
הערות שוליים

↑  המאתרג: מעדיף את האתרוגים הפגומים, באתר כלכליסט, 19 בספטמבר 2021
↑  ליקר אתרוגים, נבדק ב-2022-09-28
↑  הכנת ליקר אתרוגים חלק ראשון, נבדק ב-2022-09-28
↑  האם מותר להכין ליקר אתרוגים, באתר מכון התורה והארץ
לנדסדומור

הלנדסדומור (באיסלנדית: Landsdómur) הוא ערכאה שיפוטית מיוחדת באיסלנד אשר נוסדה בשנת 1905 על מנת לטפל במקרים של חברי פרלמנט החשודים בפלילים.
בלנדסדומור 15 חברים - חמישה שופטי בית המשפט העליון, נשיא בית משפט מחוזי, מומחה לחוקה, ושמונה אנשים אשר נבחרים על ידי הפרלמנט לקדנציה של שש שנים.
הלנדסדומור  הוקם בשנת 1905, על פי סעיף 14 של החוקה, אך התכנס לראשונה בשנת 2011, לצורך משפטו של גייר הארדה, ראש הממשלה לשעבר של איסלנד, שהואשם ברשלנות פושעת שהובילה למשבר הכלכלי שפקד את המדינה בשנת 2008.
הערות שוליים

↑  "Islands tidligere statsminister stilles for riksrett". Aftenposten (בנורווגית). Oslo, Norway. NTB. 28 בספטמבר 2010. נבדק ב-28 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Gudjon; Dodds, Paisley (28 בספטמבר 2010). "Iceland Ex-PM Faces Possible Charges in Meltdown". ABC News. AP. נבדק ב-28 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "Assembly of the High Court in April 2012". Icelandreview.com. 15 באפריל 2012. נבדק ב-28 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ליקר ביצים

| --- | --- |
מכל וכוסות ליקר ביצים
מכל וכוסות ליקר ביצים
 מוצא:  אנגליה
ליקר ביצים או אג נוג (באנגלית: Eggnog או egg nog) הוא משקה אלכוהולי המבוסס על חלב וביצים. משקה זה מוגש באופן מסורתי בארצות הברית, קנדה בחג המולד, חג ההודיה או בראש השנה האזרחית. המשקה עשוי מחלב, שמנת, סוכר, ביצים מוקצפות ומתובל באגוז מוסקט וליקר אלכוהולי כגון רום, ברנדי או ויסקי.
למשקה יש גרסה ללא אלכוהול.
היסטוריה

מקורו של המשקה אינו ברור ויש הסוברים שהוא התפתחות של הפוסט - משקה חלב מימי הביניים. גם מקור שמו של המשקה אינו ברור. ייתכן שהמילה "נוג" מקורה באנגלית תיכונה (middle English) שמשמעה שיכר, שלו נוספו ביצים ("אג"). משקה זה הוגש חם, והיה משקה של בני האצולה בלבד. מרכיביו היקרים מנעו מתושבי הכפרים לשתות אותו, ואילו בערים לא היה לפשוטי העם חלב, ורק האריסטוקרטיה יכלה להשיגו. במאה ה-17 נהגו לערבב את החלב והביצים המוקצפות ביין מדירה או בשרי. בראשית המאה ה-19 הגיע המשקה לארצות הברית, שם, בשל המיסים על הברנדי והיין, נעשה שימוש ברום מהקריביים. עד מהרה הפך המשקה למשקה חג פופולרי בארצות הברית.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להימכר גרסה מסחרית של המשקה הכוללת אלכוהול, או גרסה בלא אלכוהול. בתקופה זו החלו להגיש את המשקה קר.
ראו גם

גוגל מוגל
זביונה
אדבוקט
ליגת הפוטבול המזרחית

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה המזרחית לפוטבול אמריקאי (ELAF)
 כינוי:  ליגת הפוטבול המזרחית
 תחום:  פוטבול
 מדינות:  רוסיה רוסיה (1)  בלארוס בלארוס (3)
 קבוצות:  4
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים)
 שמות קודמים:  הגביע המזרחי של פדרציית הפוטבול האירופית
 אלופה נוכחית:  חתולי הפרא ויטבסק
 מירב הזכיות:  הליטאים ממינסק (2)
 מפעל מקביל:  אליפות רוסיה בפוטבול
ליגת הפוטבול המזרחית, רשמית הליגה המזרחית לפוטבול אמריקאי (באנגלית Eastern League of American Football; ברוסית: Восточная Лига Американcкого Футбола, ВЛАФ) הייתה טורניר פוטבול אמריקאי הנערך בין קבוצות הפוטבול של בלארוס ורוסיה. בשנים 2012–2014 השתתפה גם קבוצת פוטבול מאוקראינה.
טורנירי הגמר נערכו באצטדיון פאולו מאצה, בפרארה שבאיטליה.
היסטוריה

טורניר פוטבול משותף ראשון בין מדינות אוקראינה, בלארוס ורוסיה נערך בשנת 2010 בשם (EFAF Eastern Cup) שבחסות פדרציית הפוטבול האירופית.
בשנת 2011 הגביע בוטל ושנה לאחר מכן נערכה ליגת הפוטבול המזרחית.
מאז 2014 קבוצות אוקראיניות חדלו ליטול חלק בטורניר עקב המשבר באוקראינה.
בשנת 2017 הטורניר בוטל והוחלף על ידי גביע מונטה קלארק.
משחקי הגמר > הגביע המזרחי

| עונה | שם טורניר הגמר | מנצחת | תוצאה | מפסידה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | גמר | הפטריוטים מוסקבה | ‏ 6 - 0 | נמרי מינסק |
משחקי הגמר > ליגת הפוטבול המזרחית

| עונה | שם טורניר הגמר | מנצחת | תוצאה | מפסידה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | I ELAF Bowl | הדובים ממוסקבה | 30 - 25 | הליטאים ממינסק |
| 2013 | II ELAF Bowl | נמרי מינסק | 62 - 13 | הליטאים ממינסק |
| 2014 | III ELAF Bowl | הליטאים ממינסק | 24 - 0 | הדובים ממוסקבה |
| 2015 | IV ELAF Bowl | הליטאים ממינסק | 21 - 0 | הדובים ממוסקבה |
| 2016 | V ELAF Bowl | חתולי הפרא ויטבסק | 20 - 0 | נצי הענבר קלינינגרד |
ישיבת גרודנא (ישראל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה
 על שם:  גרודנו 
 השתייכות:  ישיבה ליטאית
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־58 שנים) 
 מייסדים:  הרב יוסף שלמה כהנמן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב משה שמידע
 תלמידים
 :  כ-250
 מיקום
 מיקום:  רחוב אחיעזר פינת חפץ חיים 2, רובע ג',  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′56″N 34°39′30″E﻿ / ﻿31.79875°N 34.65825°E﻿ / 31.79875; 34.65825
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) ישיבת גרודנא(למפת אשדוד רגילה) ישיבת גרודנא(למפת השפלה רגילה) ישיבת גרודנא(למפת השפלה מוגדלת) ישיבת גרודנא  he ישיבת גרודנאhe ישיבת גרודנאמפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת גרודנא היא ישיבה גבוהה השוכנת בקריית פוניבז' שברובע ג' באשדוד. משתייכת לזרם החרדי-ליטאי.
בשנת תש"ס (2000) התפצלה הישיבה כאשר חלק מהרבנים והתלמידים פרשו ופתחו ישיבה השוכנת כיום בבאר יעקב. הישיבה באשדוד התפצלה שוב בשנת תשע"ו (2016), כאשר חלק מהתלמידים פרשו לישיבת "מאירת שמועה" הממוקמת אף היא באשדוד.
היסטוריה > הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת תשכ"ו (1966) על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, "הרב מפוניבז'", במסגרת תוכניתו להקמת 18 ישיבות ברחבי הארץ, ונקראה על שמה של ישיבת שער התורה – גרודנא בליטא. בתחילה שכנה הישיבה בבני ברק, ובי"ח בשבט ה'תשכ"ז עברה הישיבה לאשדוד ועמדה תחת חסות מוסדות פוניבז'. בראשות הישיבה כיהנו הרב דב צבי קרלנשטיין, הרב צבי דרבקין והרב יצחק הקר (חתנו של הרב רוזובסקי). גם ראשי ישיבת פוניבז', הרב שמואל רוזובסקי והרב אלעזר מנחם מן שך, נחשבו מראשי הישיבה והגיעו בקביעות למסור שיעורים בישיבה.
היסטוריה > פיצול הישיבה

בשנת תש"ס (סוף 1999), בעקבות חיכוכים בין ראשי הישיבה וקבוצות תלמידיהם, התפצלה הישיבה באשדוד לשתיים. הרבנים דרבקין והקר ושאר הצוות, למעט הרב קרלנשטיין, עזבו עם קבוצת תלמידים והקימו ישיבה חדשה בקריית ישמח משה, שעברה לאחר מכן לבאר יעקב, בשם ישיבת גרודנא באר יעקב. מוסדות פוניבז' של אליעזר כהנמן עברו לפרוס את חסותם על ישיבה זו. באשדוד נשאר הרב דב צבי קרלנשטיין והישיבה המשיכה להתקיים בראשותו באופן עצמאי, ולאחר פטירתו בראשות חתנו הרב משה שמידע. מנהלה היה יעקב לבין, מנכ"ל העיתון "הפלס". לישיבה מסונפת ישיבת "קדוש יעקב – לצעירים", בראשות הרב אברהם מלאכי, הנקראת על שמו של יעקב כהנמן, בנו של הרב יוסף שלמה כהנמן, שנספה בשואה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התנהלו בעקבות הפיצול מאבקים משפטיים בין הישיבה באשדוד לבין הישיבה-האם, ישיבת פוניבז', לפי דרישת נשיא ישיבת פוניבז' הרב אליעזר כהנמן לקבל את הבעלות על מבני הישיבה, השוכנים על קרקע עירונית שנחכרה על ידי ישיבת פוניבז'. פנייתו לערכאות עוררה את התנגדותם של כמה רבנים ליטאיים ובראשם הרב יוסף שלום אלישיב, שפרסם איגרת בנושא בעיתון יתד נאמן, הרב כהנמן השיב כי הוא מגובה על ידי הרב נסים קרליץ. בית המשפט קיבל את תביעתו והוציא צו המורה לישיבה באשדוד לפנות את המבנים עד מוצאי תשעה באב תש"ע (10 ביולי 2010). בעקבות צו בית המשפט התפנתה הישיבה ממקומה, והעתיקה את משכנה למבנה סמוך. בעקבות הסכם פשרה בין שני הצדדים מכרו מוסדות פוניבז' לישיבת גרודנא מבנה במתחם הישיבה שהרב יוסף שלמה כהנמן החל בבנייתו ולא השלימו, ואליו מיועדת הישיבה לעבור עם השלמת הבנייה. הוקצה לישיבה גם שטח נוסף שעליו יוקמו מבנים. כמו כן הוסכם שישיבת גרודנא תחדל מלהשתמש בשם זה, ולכן היא משתמשת כיום בשמה המקורי של ישיבת גרודנא בליטא "שער התורה". בתש"פ קיימה הישיבה אירוע התרמה להשלמת המבנה שהרב כהנמן החל בבנייתו קודם לכן. באייר תשפ"א נכנסה הישיבה למבנה.
במשך כעשרים שנה מנהל הישיבה היה יעקב לבין, בשנת תשע"ט הוא פרש מתפקידו.
היסטוריה > בעשור השני של המאה ה-21

בחורף תשע"ב (2012) הוקם סניף לישיבה ברובע א' באשדוד, בראשות חתנו של הרב קרלנשטיין, הרב אהוד אייזנטל. הסניף נקרא "זיכרון קדושים". עם מינויו של הרב אייזנטל בתשע"ד לר"מ בישיבת גרודנא משמש כראש הישיבה הרב נחום רוזנבלט.
סביב הישיבה התפתחה קהילה חרדית-ליטאית באשדוד.
בתשע"ד (2013) מינה הרב קרלנשטיין את חתנו הרב משה שמידע לכהן כראש ישיבה לצדו, ואת חתנו הרב אהוד אייזנטל כר"מ. ר"מים נוספים בישיבה הם הרב יעקב ונדרוולדה והרב מיכאל פלס. המשגיח הוא הרב חיים יהודה ברינגר. בעקבות פטירת הרב קרלנשטיין בחורף תשע"ו (2015) ועל פי צוואתו מונה הרב שמידע לראש הישיבה בעידודו של הרב שמואל אוירבך. בעקבות זאת התפלגה הישיבה וחלק מהתלמידים ובני הקהילה עברו ללמוד בסניף הישיבה ששמו שונה ל"מאירת שמועה", בראשות תלמידו של הרב קרלנשטיין הרב נחום רוזנבלט. בין שתי הישיבות שורר מתח רב, חלק מחברי הקהילה פרשו מהישיבה ותומכים ברב רוזנבלט.
לאחרונה המריבות פסקו, ומפלס המתיחות בין הצדדים ירד[דרוש מקור][דרושה הבהרה].
בתחילת חורף תשפ"ד עזב הרב יעקב ונדרולדה את הישיבה. בחנוכה תשפ"ד במהלך מסיבת חנוכה מינה הרב אשר דויטש את הרב יעקב שמידע בנו של ראש הישיבה לכהן כאחד מצוות הישיבה.
בבחירות שהתקיימו ב-2024 נכנס נציג הישיבה והקהילה הרב אברהם יונה שטרנפלד למועצת העיר מטעם רשימת אגודת ישראל כשהוא מזדהה ויושב על משבצת של תנועת בני תורה.
סדרי הישיבה ודרך הלימוד

הישיבה מדגישה את הלימוד בעיון ומבוססת על דרך הלימוד של רבי שמעון שקופ ותלמידו הרב שמואל רוזובסקי.
הישיבה באשדוד נחשבת בציבור הליטאי כשמרנית ותלמידיה משתייכים בדרך כלל לגרעין הקשה של חוג תלמידי הרב שך. כיום משתייכת הישיבה לפלג הירושלמי ונחשבת כגרעין הקשה שלו. תקנות הישיבה אוסרות על התלמידים להחזיק בטלפון סלולרי, ואף לא במכשיר כשר, לנסוע בטרמפים וללכת אל חוף הים (חוץ מזמנים מסוימים)[דרוש מקור].
מבוגרי הישיבה

| --- | --- |
 רבנים וראשי ישיבות הרב חנוך קרלנשטיין, ר"מ ישיבת היכל התורה ומחבר הספר "חק המלך" (נפטר: תשנ"ט)  הרב ברוך מרדכי אטינגר, ראש ישיבת כנסת יחזקאל – אלעד  הרב חיים יוסף אקרמן, ראש ישיבת מרכז התורה – ביתר עילית  הרב אברהם ארלנגר, ראש ישיבת נחלת שלמה בקריית הרצוג בבני ברק  הרב יוסף ברוק, ראש ישיבת נתיבות עולם  הרב ירחמיאל קראם, ירושלים  הרב מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג, אשדוד  הרב רפאל אבוחצירא, אשדוד  הרב שמואל דוד גרוס, רב קהילת חסידי גור באשדוד  הרב אליקום דבורקס, רב ומו"ץ בשארית ישראל ומחבר ספרי מנהגים  הרב נחום רוזנבלט, ראש ישיבת מאירת שמועה, אשדוד:  אישי ציבור חבר הכנסת משה גפני  ח"כ יעקב אשר  נתן גרוסמן, עורך יתד נאמן במשך שנים וכיום עורך "הפלס"  ישראל וורצל, עורך יתד נאמן לשעבר  יעקב לבין, מנכ"ל העיתונים יתד נאמן ו"הפלס" לשעבר  צבי כהן, ראש עיריית אלעד לשעבר וכיום סגן ראש עיריית ירושלים
ראו גם

ישיבת גרודנא (ליטא)
ישיבת גרודנא באר יעקב
הערות שוליים

↑  ענבל בר-און, ביהמ"ש ביטל הקצאת מקרקעין לישיבת גרודנא באשדוד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 באפריל 2010
↑  יוצאים לגלות: ישיבת גרודנא באשדוד פינתה את הבניינים, בחדרי חרדים
↑  הסכם היסטורי בישיבת גרודנא באתר בחדרי חרדים
↑  זאב בלוי, אלפים במעמד הנחת אבן הפינה לבניני ישיבת גרודנא באשדוד • תיעוד, באתר JDN - חדשות, ‏2020-02-16
↑  ישראל כהן, ‏פיצוץ בפלג הירושלמי: ישיבת גרודנא מתפלגת, הרבנים זועמים, באתר כיכר השבת, 3 במאי 2016
↑  חנני ברייטקופף, ‏לראשונה אחרי שנים רבות: מינוי חדש בישיבת גרודנא אשדוד, באתר כיכר השבת, 17 בדצמבר 2023
↑  אבי גדלוביץ', 'הפלג' מתרחב לערים נוספות: אלו הרשימות שהוגשו, באתר בחדרי חרדים, 22 בספטמבר 2023
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • אדריכלות • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף ריביירה • מסוף בני ברית • מסוף ביג |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • אוניברסיטת אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
| קטגוריה ראשית | כל הערכים על העיר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311658605171  LCCN: n89111351   WorldCat (עם LCCN): n89-111351
ליר (עיר)

ליר (בפלמית: Lier) היא עיר ומועצה מקומית במחוז אנטוורפן, באזור פלנדריה שבבלגיה.
היסטוריה

עדויות על העיר קיימות עוד במאה ה-7 כאשר קשוד נוצרי גומרוס פעל בעיר. בשנת 1194 היישוב קיבל זכויות אופידום ובשנת 1212 זכויות מוניציפליות.
העיר התפתחה עם הזמן. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, המלך אלברט ביחד עם פיקוד העליון של הצבא עבר לעיר לתקופה מסוימת, עד שעברו ללונדון. במהלך המלחמה העיר ספגה מאש תותחים גרמנים ומרכז העיר נחרב. כל הבניינים בעיר העתיקה הם למעשה שחזור בניינים שנבנו מחדש לאחר סיום הקרבות.
בעיר ממוקם מתחם הבגינאז'ים הפלמיים שנבנה במהלך המאה ה-17 ובשנת 1998 קיבל הכרה כאתר מורשת עולמית.
גלריה

שער העיר
מגדל שמירה עם שעון
כנסיית גומרוס
כשל אקולוגי

כשל אקולוגי הוא כשל בפירוש נתונים סטטיסטיים, בו מסקנה ביחס לטבעם של פרטים מוסקת רק על בסיס הצטברות נתונים שנאספו מהקבוצה אליה הם שייכים. הכשל מניח כי כל חברי הקבוצה מפגינים מאפיינים של הקבוצה בכללה.
אפשר להיתקל ב"כשל אקולוגי", לעיתים קרובות, כאשר מסתמכים על סקרים או מדגמי אוכלוסייה. לדוגמה, אם בוחנים את נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ישראל ביחס לאוכלוסיית העשירון התחתון, הרי שניתן להגיע למסקנה כי בן העשירון התחתון הטיפוסי הוא סטודנט ערבי המטפל בשבעה ילדים. בפועל, מדובר בשלוש קבוצות נפרדות: סטודנטים, ערבים ומשפחות מרובות ילדים; לעיתים קרובות החפיפה בין הקבוצות קטנה.
ראו גם

כשלי הסקה בסטטיסטיקה
הומוגניות של קבוצת חוץ
הפרדוקס הצרפתי
לקריאה נוספת

"יין ישמח לבב אנוש" – טוב גם לבריאות הלב? באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי
The fallacy of the ecological fallacy: the potential misuse of a concept and the consequences באתר AJPH
לילי פלמר

| --- | --- |
לילי פלמר (1957)
לילי פלמר (1957)
 לידה:  14 במאי 1914 פוזנן, הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  27 בינואר 1986  (בגיל 71) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Lilli Marie Peiser 
 מדינה:  שווייץ, גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1935–1986 (כ־51 שנים)
 בן או בת זוג:  רקס הריסון (25 בינואר 1943–1957)  קרלוס תומפסון (1957–1986) 
 צאצאים:  קארי הריסון 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1974)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליל פלמר ובעלה השני, קרלוס תומפסון
לילי פלמר (Lilli Palmer;‏ 14 במאי 1914 – 27 בינואר 1986) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית יהודייה ממוצא גרמני.
ביוגרפיה

היא נולדה בשם Lilli Marie Peiser בפוזנן שהייתה אז בקיסרות הגרמנית (כיום בפולין להורים יהודים. אביה אלפרד היה כירורג ואמה רוז הייתה שחקנית תיאטרון. בגיל ארבע היא עברה עם משפחתה לרובע שרלוטנבורג בברלין ושם למדה משחק. עם עליית הנאצים לשלטון הם עברו לפריז שם הופיע בקברטים עד שצייד כישרונות בריטי התרשם ממנה והיא עברה ללונדון והוחתה על חוזה עם חברת הסרטים Gaumont.
סרטה הראשון היה Crime Unlimited" (1935) ולאחריו הופיעה בעוד מספר סרטים בריטיים. בתקופה זו הכירה את בעלה הראשון, השחקן רקס הריסון. הם נישאו ב-1943 וב-1944 נולד בנם קארי הריסון (אנ').
ב-1945 הם עברו לארצות הברית והופיעו בברודוויי בהצגה המצליחה "פעמון, ספר ונר". היא הוחתמה בחברת האחים וורנר והופיעה בסרטים "Cloak and Dagger" לצידו של גרי קופר (1946) ו"Body and Soul" לצידו של ג'ון גארפילד.
ב-1952 הם הופיעו יחד בסרט "The Four Poster" עליו זכתה ב"בגיע וולפי" בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-1961 שיחקה בקומדיה "התענוג של חברתו" לצידם של פרד אסטר ודבי ריינולדס, ב-1962 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "הבוגד שלא בגד" לצידו של ויליאם הולדן. ב-1963 הופיעה בסרט "נס הסוסים הלבנים" לצידו של רוברט טיילור. שני סרטים אלה מבוססים על מקרים אמיתיים במלחמת העולם השנייה.
ב-1954 חזרה לגרמניה והופיע שם בסרטים כמו "סיפורה של אנה אנדרסון" (1956).
בטלוויזיה הופיע בספינת האהבה וב-1986 הופיעה במיני סדרה פיוטר הגדול כאמו של פיטר. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה.
ב-1957 היא הסכימה לבקשתו של רקס הריסון להתגרש ממנה כדי להתחתן ולהינשא לשחקנית החולה קיי קנדל. היא נישאה לשחקן קרלוס תומפסון. נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71. תומפסון התאבד זמן קצר לאחר מכן.
פילמוגרפיה חלקית

"Cloak and Dagger"‏ – 1946
"Body and Soul"‏ – 1947
"The Four Poster"‏ – 1952
התענוג של חברתו – 1961
הבוגד שלא בגד – 1962
נס הסוסים הלבנים – 1963
מול פלנדרס – 1965
מבצע חץ מקשת - 1965
הנערים מברזיל – 1978
מאשה לובלסקי

מאשה לובלסקי (נולדה ב-25 בדצמבר 1936) היא לשעבר מזכ"ל נעמת וחברת הכנסת מטעם העבודה.
ביוגרפיה

לובלסקי נולדה בהרצליה ובסיום לימודיה התיכוניים הוכשרה בהוראה.
17 שנים עסקה בתחום ההוראה והחינוך, במהלכן נבחרה ליו"ר מחוז חיפה בהסתדרות המורים וניהלה את בית ספר גאולים בקריית ים.
בשנת 1973 חזרה להתגורר במרכז הארץ והחלה לעבוד כראש מחלקה בנעמת. בשנים 1981–1992 כיהנה כמזכ"ל נעמת.
בשנת 1992 נבחרה לכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה. בתחילה שימשה כחברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת החוץ והביטחון, וועדת העלייה והקליטה ובהמשך מונתה לתפקיד סגנית שר המסחר והתעשייה מיכה חריש.
לקראת הבחירות לכנסת ה-14 שובצה במקום לא ריאלי, התמודדה לתפקיד מנכ"לית המועצה הישראלית לצרכנות. מינויה אושר במהלך תקופת הבחירות וגרר ביקורת גדולה מצד חוגים פוליטיים. לאחר הבחירות בוטל המינוי על ידי השר הנכנס, נתן שרנסקי.
בשנים 1996–1999 שימשה יועצת לנושא מעמד האישה עבור השר אביגדור קהלני במשרד לביטחון פנים.
בשנת 1999 הצטרפה לאשת העסקים וחברת הכנסת לשעבר, פנינה רוזנבלום, והתמודדה עמה בבחירות לכנסת ה-15 כמספר 3 ברשימתה העצמאית "פנינה רוזנבלום". הרשימה לא זכתה להיכנס לכנסת ולובלסקי פרשה מהחיים הפוליטיים.
עם פרישתה, החלה לעסוק בתחום זכויות הגמלאים. היא משמשת כיום יו"ר מרחב השרון בהסתדרות הגמלאים. משמשת גם כדירקטורית בחברת אוצר התיישבות היהודים וכחברת ההנהלה הציונית העולמית של הסוכנות היהודית. היא גם משמשת כנשיאת קרן המלגות של ויצו.
בבחירות לכנסת ה-24 שובצה במקום סמלי ברשימת מפלגת העבודה בראשות מרב מיכאלי.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצבה במקום ה-113 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
"יום הפועלים"- אחד במאי - מימין לשמאל: מאשה לובלסקי, ישראל קיסר, נחום פסה
ליטרטורסקיה מוסטקי

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1802
 מיקום:  נפת פרונזה, סנקט פטרבורג
 קואורדינטות:  59°54′16″N 30°21′42″E﻿ / ﻿59.904422222222°N 30.36154°E﻿ / 59.904422222222; 30.36154
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) ליטרטורסקיה מוסטקי(למפת סנקט פטרבורג רגילה) ליטרטורסקיה מוסטקי he
 
ליטרטורסקיה מוסטקי (ברוסית: Литераторские мостки) היא חלקה בבית הקברות וולקובסקויה (אנ') בסנקט פטרבורג, מוזיאון-נקרופוליס שקבורים בו סופרים, מוזיקאים, שחקנים, אדריכלים, מדענים ואישי ציבור רבים, רוסים וסובייטים.
אנשים מפורסמים הקבורים בבית העלמין

דמיטרי מנדלייב
איוואן טורגנייב
איוואן פבלוב
אלכסנדר בלוק
מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין
גאורגי פלחנוב
איוואן גונצ'רוב
ויסאריון בלינסקי
ורה זסוליץ'
ניקולאי לסקוב
ולדימיר בכטרב
סמיון נדסון
אברם יופה
יצחק ברודסקי
אנדריי מרקוב
גריגורי קוזינצב
לב ברג
ארקדי רילוב
וסילי סולוביוב-סדוי
אלכסנדר קופרין
אלכסיי קרילוב
קוזמה פטרוב-וודקין
מיכאיל קוזמין
מריה אוליאנובה (אנ') (אמו של ולדימיר איליץ' לנין)
אגריפינה ואגאנובה
ניקולאי קוסטומרוב
מאריס יאנסונס
איסאק שוורץ
ליאו ביל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוגוסט 1980 (בן 44) ווריקשייר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (2001)  Stratford-upon-Avon College 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאו מרטין ביל (באנגלית: Leo Martin Bill; נולד ב-31 באוגוסט 1980) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'יימס ברוקלבנק בסרט "The Living and the Dead" מ-2006.
ביוגרפיה

ביל נולד במחוז ווריקשייר שבאנגליה. הוא בנם של השחקנים שילה קלי וסטיבן ביל.
בקולנוע שיחק ביל בסרטים "פארק גוספורד", 28 יום אחרי", "וירה דרייק", "קינקי בוטס", "להיות ג'יין", "אליס בארץ הפלאות", "מר טרנר" וב"אליס מבעד למראה".
ב-2010 שיחק ביל בפרק "A Christmas Carol" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2017 הופיע בסדרת הטלוויזיה "טאבו" בתפקיד וילטון, קצין בחברת הודו המזרחית הבריטית.
ב-2010 הופיע ביל בתפקיד אליסטר רייל במחזה "Posh" מאת לורה וייד בתיאטרון רויאל קורט. ב-2011 שיחק בתפקיד צ'ארלס סרפייס במחזה "בית ספר לשערוריות" מאת ריצ'רד ברינסלי שרידן במרכז האמנויות ברביקן בבימויה של דבורה וורנר. ב-2015 הופיע בתפקיד הוריישו בהפקה של "המלט" לצדו של בנדיקט קמברבאץ' ששיחק בתפקיד הראשי.