stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בונדסליגה
היסטוריה > השנים המוקדמות באליפות הכדורגל הגרמנית (1903 - 1932) > האלופות בתקופת הרייך השלישי (1933 - 1945)

| עונה | אלופה | תוצאת משחק הגמר | סגנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1933 | פורטונה דיסלדורף | 0:3 | שאלקה 04 |
| 1934 | שאלקה 04 | 1:2 | נירנברג |
| 1935 | שאלקה 04 | 4:6 | שטוטגרט |
| 1936 | נירנברג | 1:2 (הארכה) | פורטונה דיסלדורף |
| 1937 | שאלקה 04 | 0:2 | נירנברג |
| 1938 | הנובר 96 | 3:3 (הארכה) 3:4 (הארכה) | שאלקה 04 |
| 1939 | שאלקה 04 | 0:9 | אדמירה וואיין |
| 1940 | שאלקה 04 | 0:1 | דרזדנר |
| 1941 | ראפיד וינה | 3:4 | שאלקה 04 |
| 1942 | שאלקה 04 | 0:2 | פירסט וינה |
| 1943 | דרזדנר | 0:3 | זארבריקן |
| 1944 | דרזדנר | 0:4 | LSV המבורג |
1945: לא התקיימה תחרות בעקבות מלחמת העולם השנייה
היסטוריה > התקופה שלאחר המלחמה והקמת הבונדסליגה

מייד לאחר המלחמה, כשגרמניה המערבית הייתה תחת כיבוש בעלות הברית, נאסרה פעילותם של כל הארגונים, כולל ארגוני הספורט, אולם כבר בשנת 1946 הורשו ארגוני ספורט שלא היו בעלי זיקה פוליטית כלשהי להפעיל קבוצות כדורגל ומספר מועדונים חודשו. הליגה החלה לפעול בעונת 1946/1947 על בסיס אזורי, ובשנת 1948 זכתה נירנברג באליפות הראשונה לאחר חידוש המשחקים, בניצחון 1–2 על קייזרסלאוטרן.
במהומה שלאחר המלחמה נעלם גביע ויקטוריה לאלופות, ולכן משנת 1946 כל קבוצה שזכתה באליפות נרשמה על גביע חדש, שנקרא "צלחת הסלט" בגלל צורתו.
הגביע הגרמני חזר לפעולתו רק בשנת 1953 עם ניצחון של רוט-וייס אסן על אלמניה אאכן.
ההפסד של הנבחרת הלאומית בתוצאה 0–1 נגד נבחרת יוגוסלביה במונדיאל 1962 היה הקש ששבר את גב הגמל שגרם להקמת הליגה הגרמנית. באותה עת היו חמש ליגות-על שחולקו לפי מחוזות (צפון, דרום, מערב, דרום-מערב וברלין). מזרח גרמניה הייתה נפרדת והקבוצות בה שיחקו בארגון נפרד. הליגה הוקמה בדורטמונד ב-28 ביולי 1962 והעונה הראשונה בה הייתה עונת 1963/1964. הליגה הוקמה לפי מבנה הפרמייר ליג באנגליה שהוקמה ב-1888. 46 קבוצות ניסו להעפיל לליגה החדשה שהוקמה אך רק 16 העפילו אליה בעונה הראשונה בה התקיימה. בשנת 1965 גדל מספר הקבוצות ל-18.
הקבוצות שהעפילו לבונדסליגה היו:
ממחוז צפון: איינטרכט בראונשווייג, ורדר ברמן, המבורג
ממחוז מערב: בורוסיה דורטמונד, פ.צ. קלן, מיידריך ס.ו., פרויסן מונסטר, שאלקה 04
ממחוז דרום-מערב: פ.צ. קייזרסלאוטרן, פ.צ. זארבריקן
מחוז דרום: איינטרכט פרנקפורט, קרלסרוהה, נירנברג, מינכן 1860, שטוטגרט
מחוז ברלין: הרטה ברלין
היסטוריה > התקופה שלאחר המלחמה והקמת הבונדסליגה > האלופות אחרי מלחמת העולם השנייה ועד הקמת הבונדסליגה (1946 - 1963)

| עונה | אלופה | תוצאת משחק הגמר | סגנית |
| --- | --- | --- | --- |
1946 - 1947: לא התקיימה תחרות בעקבות מלחמת העולם השנייה
| 1948 | נירנברג | 1:2 | קייזרסלאוטרן |
| 1949 | מנהיים | 2:3 (הארכה) | בורוסיה דורטמונד |
| 1950 | שטוטגרט | 1:2 | קיקרז אופנבך |
| 1951 | קייזרסלאוטרן | 1:2 | פראובן מינסטר |
| 1952 | שטוטגרט | 2:3 | זארבריקן |
| 1953 | קייזרסלאוטרן | 1:4 | שטוטגרט |
| 1954 | הנובר 96 | 1:5 | קייזרסלאוטרן |
| 1955 | רוט-וייס אסן | 3:4 | קייזרסלאוטרן |
| 1956 | בורוסיה דורטמונד | 2:4 | קרלסרוהה |
| 1957 | בורוסיה דורטמונד | 1:4 | המבורג |
| 1958 | שאלקה 04 | 0:3 | המבורג |
| 1959 | איינטרכט פרנקפורט | 3:5 (הארכה) | קיקרז אופנבך |
| 1960 | המבורג | 2:3 | קלן |
| 1961 | נירנברג | 0:3 | בורוסיה דורטמונד |
| 1962 | קלן | 0:4 | נירנברג |
| 1963 | בורוסיה דורטמונד | 1:3 | קלן |
היסטוריה > שנות ה-60 ועד שנות וה-80

המוני האוהדים צפו במשחקי הקבוצות בליגה. אף קבוצה לא הצליחה לבסס שליטה בליגה במהלך שנות ה-60: בשבע אליפויות בשבע השנים שמהקמת הליגה ועד לשנת 1970 בכל עונה זכתה אלופה אחרת בתואר. בעונת 1965/1966 עלתה לליגה קבוצה חדשה, באיירן מינכן, אשר בעונתה הראשונה סיימה במקום השלישי, ובעונת 1968/1969 זכתה באליפות הראשונה שלה, והייתה לקבוצה הראשונה בגרמניה שזוכה בדאבל, בדרכה להיות המועדון החזק ביותר בגרמניה אי פעם.
למלחמה הקרה ומעמדה של ברלין החצויה הייתה השפעה על הליגה בשנות ה-60: רישיונה של הרטה ברלין נלקח ממנה בעונת 1964/1965 מפני שעברה על חוקי השכר של ההתאחדות הגרמנית ולכן הורדה לליגת-מחוז ברלין (מתחת לבונדסליגה עדיין התנהלו ליגות לפי מחוז). הסיבה לעבירה על חוק השכר הייתה ניסיון נואש בברלין למשוך שחקנים לברלין בעת שנבנתה חומת ברלין והמתח הנלווה אליה. הקבוצות שהיו באותה עת החלשות בטבלה, קארלסרוהה ושאלקה 04 ניסו לקבל את מקומה של הרטה ברלין ולא לרדת לליגות האזוריות. באותה העונה הוחלט להגדיל את מספר הקבוצות בליגה הראשונה ל-18 קבוצות במקום 16. במצב שכזה היו אמורות לעלות שתי קבוצות מהליגות האזוריות על מנת להגדיל את מספר הקבוצות בליגה. בגלל לחצי המלחמה הקרה ומעמדה של הבירה לשעבר של גרמניה, ברלין, הוחלט להעלות קבוצה ממחוז ברלין במקומה של הרטה ברלין. לכן טסמניה 1900 ברלין עלתה לליגה הראשונה במקומה של הרטה. אך הקבוצה לא הייתה מוכנה כלל לליגה הזאת והציגה את העונה הגרועה בכל הזמנים של קבוצה כלשהי בבונדסליגה.
בשנות ה-70 נתגלה בכדורגל הגרמני סקנדל גדול בבונדסליגה כאשר היה חשד שמנג'ר קבוצת קיקרז אופנבך, הורסט גרגוריו קנלאס, מכר משחקים נגד קבוצות אחרות. הפרשייה נקשרה גם לקבוצות פ.צ. קלן, שאלקה 04, ארמיניה בילפלד והרטה ברלין. מספר שחקנים לא הורשו יותר לשחק וקבוצת ארמיניה בילפלד איבדה את כל הנקודות שהרוויחה בעונת 1971/1972 וירדה לליגה האזורית בתום העונה.
בשנות ה-70 החלה התחזקות של הכדורגל הגרמני. זה התחיל בזכייה של נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1974, וכן שלוש זכיות רצופות של באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות (בשנים 1974, 1975 ו-1976), וזכייה של בורוסיה מנשנגלדבך בגמר גביע אופ"א בשנת 1975. בעונת עונת 1977/1978 החלו הקבוצות בבונדסליגה להחתים שחקנים זרים מחוץ לגרמניה.
בשנות ה-70 הבונדסליגה כבר החלה להישלט על ידי מעצמות כדורגל שונות. בורוסיה מנשנגלדבך הייתה הקבוצה הראשונה שהצליחה להגן על התואר בעונת עונת 1970/1971. באיירן מינכן הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בשלוש אליפויות רצופות בעונות עונת 1971/1972, עונת 1972/1973 ועונת 1973/1974. בורוסיה מנשנגלדבך השוותה בשלישיית אליפויות משלה לאחר מכן. לאחר אליפויות בודדות של פ.צ. קלן והמבורג זכתה באיירן מינכן שוב בתואר ובכך השוותה את שיאה של בורוסיה מנשנגלדבך עם ארבע האליפויות בעשור אחד.
בשנות ה-80 החלה נסיגה במספר הצופים שהיו מגיעים למשחקי הכדורגל. כך לדוגמה במשחק ממוצע בעונת עונת 1977/1978 היו מגיעים למשחק 26,000 צופים בעוד שבמשחק דומה בעונת עונת 1985/1986 היו מגיעים רק כ-17,600 צופים. הסיבות העיקריות לדבר זה הן הגידול בתופעת החוליגניות והנאו-נאצים. הליגה גם החלה להיחלש בגלל חוסר רצון של שחקנים לשחק בגרמניה בעיקר בגלל השכר הגבוה שהיו זוכים לו שחקנים בסרייה א' באיטליה וכן בגלל שליטתה של באיירן מינכן, כשמספר קבוצות החלו להתייאש מסיכויהן לזכות באליפות כנגד באיירן מינכן.
בסוף שנות ה-80 השתפר המצב לטובה משתי סיבות. הראשונה היא שהכדורגל הגרמני זכה לזכויות שידור בטלוויזיה הגרמנית, מה שעזר לפיתוח הבונדסליגה. הסיבה השנייה הייתה איחוד גרמניה, ועם התווספות הקבוצות מגרמניה המזרחית גדלה התחרות.
היסטוריה > איחוד גרמניה וכניסת הקבוצות המזרח-גרמניות לבונדסליגה

החל מתום מלחמת העולם השנייה ובמקביל לתחרות ליגה זו, התקיימה בגרמניה תחרות נוספת בעבר שנקראה ליגת העל המזרח-גרמנית (בגרמנית: Erste Liga der DDR או  "DDR-Fußball-Oberliga"; "ליגת העל של מזרח גרמניה" נקראה גם ה"אובר-ליגה"), שהתקיימה בהשתתפות הקבוצות מגרמניה המזרחית, מאחר שגרמניה הייתה מפולגת עד לאיחוד גרמניה בסוף 1990.
בשנת 1991, שנה לאחר איחוד גרמניה, צורפה התאחדות הכדורגל של מזרח גרמניה להתאחדות הכדורגל של גרמניה. הקבוצות המזרח-גרמניות שולבו בכל הליגות השונות לפי המבנה שהיה נהוג לפני כן מכיוון שלפני האיחוד "הוכן השטח" לאיחוד המצופה עם מועדונים נוספים מהחלק המזרחי. בגלל האיחוד גדל מספר הקבוצות בבונדסליגה בעונת עונת 1991/1992 ל-20 במקום 18, עם כניסתן של שתי קבוצות ממזרח גרמניה האנזה רוסטוק שזכתה באליפות גרמניה-המזרחית של 1990/1991, וסגניתה דינמו דרזדן. בעונה שלאחר מכן חזר מספר הקבוצות בבונדסליגה ל-18 קבוצות כאשר דינמו דרזדן הצליחה להישאר בעוד שרוסטוק ירדה לבונדסליגה השנייה. הקבוצות היחידות ממזרח גרמניה לשעבר שהיו עתידות להגיע להישגים כלשהם בבונדסליגה היו לוקומוטיב לייפציג ואנרגי קוטבוס, בעוד ש-6 קבוצות אחרות ממזרח גרמניה שיחקו בבונדסליגה השנייה.
בתחילת עונת 1995/1996 החלו לאמץ בבונדסליגה את שיטת הניקוד החדשה שהחלה להיות נהוגה בשאר אירופה, לפיה קבוצה שמנצחת במשחק זוכה בשלוש נקודות ולא בשתיים כפי שהיה נהוג לפני כן. סיבה זו גרמה למאמץ רב יותר של המאמנים והשחקנים לנצח במשחקים ובכך להשיג פער מקבוצות אחרות יותר בקלות מבעבר.
מאז תחילת שנות ה-90 הבונדסליגה זכתה למספר רב של אוהדים שהיו פוקדים את משחקי הליגה. הסיבה האפשרית היא זכייתה של נבחרת גרמניה במונדיאל 1990 ולאחר מכן ביורו 1996. לקבוצות באותה עת גם ניתן חופש גדול יותר באשר למיסחור הקבוצה והשחקנים שבה.
בשנים 2012–2023 זכתה באיירן מינכן ב-11 אליפויות ברציפות ובכך שברה את השיא של יובנטוס האיטלקית שזכתה ב-9.
מאז הקמת הבונדסליגה ב-24 באוגוסט 1963 שיחקו בבונדסליגה 49 קבוצות שונות. על מנת לחגוג את חגיגות ה-40 שנה לקיומה של הבונדסליגה שוחק משחק ראווה ב-24 באוגוסט 2003 בין המבורג, שנודעה בכך שהייתה הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה ליגה מהבונדסליגה, לבין קבוצת באיירן מינכן שנחשבת לקבוצה הדומיננטית ביותר בכל הזמנים בגרמניה ואשר זכתה בעונה לפני כן באליפות ה-17 במספר.
אליפויות הבונדסליגה לפי עונה

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הגרמני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף גם בסופר קאפ הגרמני והשלימה טרבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצה

להלן טבלת אליפויות גרמניה לפי מועדון. בסוגריים מצוינות מספר האליפויות בתקופה שקדמה להקמת הבונדסליגה:
| מיקום | מועדון | אליפויות הבונדסליגה | לפני הקמת הבונדסליגה | סך הכל אליפויות | סגנויות | עונות זכייה (בסוגריים - שנות זכייה לפני הקמת הבונדסליגה) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | באיירן מינכן | 32 | 1 | 33 | 10 | (1932), 1968/69, 1971/72, 1972/73, 1973/74, 1979/80, 1980/81, 1984/85, 1985/86, 1986/87, 1988/89, 1989/90, 1993/94, 1996/97, 1998/99, 1999/00, 2000/01, 2002/03, 2004/05, 2005/06, 2007/08, 2009/10, 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2020/21, 2021/22, 2022/23 |
| 2 | בורוסיה דורטמונד | 5 | 3 | 8 | 10 | (1956, 1957, 1963), 1994/95, 1995/96, 2001/02, 2010/11, 2011/12 |
| 2 | בורוסיה מנשנגלדבך | 5 | 0 | 5 | 2 | 1969/70, 1970/71, 1974/75, 1975/76, 1976/77 |
| 4 | ורדר ברמן | 4 | 0 | 4 | 7 | 1964/65, 1987/88, 1992/93, 2003/04 |
| 5 | המבורג | 3 | 3 | 6 | 8 | (1923, 1928, 1960), 1978/79, 1981/82, 1982/83 |
| 5 | שטוטגרט | 3 | 2 | 5 | 4 | (1950, 1952), 1983/1984, 1991/1992, 2006/2007 |
| 7 | פ.צ. קייזרסלאוטרן | 2 | 2 | 4 | 4 | (1951, 1953), 1990/1991, 1997/1998 |
| 7 | פ.צ. קלן | 2 | 1 | 3 | 7 | (1962), 1963/1964, 1977/1978 |
| 9 | איינטרכט בראונשווייג | 1 | 0 | 1 | 0 | 1966/1967 |
| 9 | באייר לברקוזן | 1 | 0 | 1 | 5 | 2023/2024 |
| 9 | מינכן 1860 | 1 | 0 | 1 | 2 | 1965/1966 |
| 9 | נירנברג | 1 | 8 | 9 | 3 | (1920, 1921, 1924, 1925, 1927, 1936, 1948, 1961), 1967/1968 |
| 9 | וולפסבורג | 1 | 0 | 1 | 1 | 2008/2009 |
|  | שאלקה 04 | 0 | 7 | 7 | 9 | (1934, 1935, 1937, 1939, 1940, 1942, 1958) |
|  | לוקומוטיב לייפציג | 0 | 3 | 3 | 2 | (1903, 1906, 1913) |
|  | גרויטר פירת' | 0 | 3 | 3 | 1 | (1914, 1926, 1929) |
|  | הרטה ברלין | 0 | 2 | 2 | 5 | (1930, 1931) |
|  | ויקטוריה ברלין | 0 | 2 | 2 | 2 | (1908, 1911) |
|  | מועדון ספורט דרזדן | 0 | 2 | 2 | 1 | (1943, 1944) |
|  | הנובר 96 | 0 | 2 | 2 | 0 | (1938, 1954) |
|  | קרלסרוהה FV‏ | 0 | 1 | 1 | 2 | (1910) |
|  | הולשטיין קיל | 0 | 1 | 1 | 2 | (1912) |
|  | פורטונה דיסלדורף | 0 | 1 | 1 | 1 | (1933) |
|  | איינטרכט פרנקפורט | 0 | 1 | 1 | 1 | (1959) |
|  | בלאו-וייס 1890 ברלין | 0 | 1 | 1 | 0 | (1905) |
|  | פרייבורג FC | 0 | 1 | 1 | 0 | (1907) |
|  | קרלסרוהה | 0 | 1 | 1 | 0 | (1909) |
|  | ראפיד וינה | 0 | 1 | 1 | 0 | (1941) |
|  | וו.פ.ר. מנהיים | 0 | 1 | 1 | 0 | (1949) |
|  | רוט-וייס אסן | 0 | 1 | 1 | 0 | (1955) |
שיאנים ומלכי השערים > מלכי השערים

מגזין הכדורגל הגרמני, "קיקר" מעניק את פרס מלך השערים לשחקן שהבקיע את מירב השערים בעונה בבונדסליגה.
רוברט לבנדובסקי מחזיק בשיא של מרבית השערים בעונה אחת, עם 41 שערים שהובקעו בקמפיין  2020-21. גרד מילר ורוברט לבנדובסקי מחזיקים במספר הזכיות הרב ביותר עם שבעה.
שיאנים ומלכי השערים > שיאני ההופעות בכל הזמנים

נכון ל-17 באוגוסט 2019
| # | שחקן | שנות פעילות | הופעות | קבוצות ששיחק |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה קרל-היינץ קורבל | 1972–1991 | 602 | איינטרכט פרנקפורט |
| 2 | גרמניה מנפרד קאלץ | 1971–1991 | 581 | המבורג |
| 3 | גרמניה אוליבר קאן | 1987–2008 | 557 | קרלסרוהה, באיירן מינכן |
| 4 | גרמניה קלאוס פיכטל | 1965–1988 | 552 | שאלקה 04, ורדר ברמן |
| 5 | גרמניה מירוסלב ווטאבה | 1976–1996 | 546 | בורוסיה דורטמונד, ורדר ברמן |
| 6 | גרמניה קלאוס פישר | 1968–1988 | 535 | מינכן 1860, שאלקה 04, פ.צ. קלן, בוכום |
| 7 | גרמניה אייקה אימל | 1978–1995 | 534 | בורוסיה דורטמונד, שטוטגרט |
| 8 | גרמניה וילי נויברגר | 1966–1983 | 520 | בורוסיה דורטמונד, ורדר ברמן, וופרטלר, איינטרכט פרנקפורט |
| 9 | גרמניה מיכאל לאמק | 1972–1988 | 518 | בוכום |
| 10 | גרמניה אולי שטיין | 1978–1997 | 512 | ארמיניה בילפלד, המבורג, איינטרכט פרנקפורט |
שיאנים ומלכי השערים > מלכי השערים בכל הזמנים

נכון ל-30 ביולי 2022. השחקנים המודגשים עדיין פעילים.
| # | שחקן | שנות פעילות | שערים | קבוצות ששיחק |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גרמניה גרד מילר | 1965–1979 | 365 | באיירן מינכן |
| 2 | פולין רוברט לבנדובסקי | 2010–2022 | 312 | בורוסיה דורטמונד, באיירן מינכן |
| 3 | גרמניה קלאוס פישר | 1968–1988 | 268 | מינכן 1860, שאלקה 04, פ.צ. קלן, בוכום |
| 4 | גרמניה יופ היינקס | 1965–1978 | 220 | בורוסיה מנשנגלדבך, הנובר 96 |
| 5 | גרמניה מנפרד בורגסמולר | 1958–1976 | 213 | רוט-וייס אסן, בורוסיה דורטמונד, נירנברג, ורדר ברמן |
| 6 | פרו קלאודיו פיסארו | 1999–2020 | 197 | ורדר ברמן, באיירן מינכן, פ.צ. קלן |
| 7 | גרמניה אולף קירסטן | 1990–2003 | 182 | באייר לברקוזן |
| 8 | גרמניה שטפן קונץ | 1983–1999 | 179 | בוכום, אורדינגן 05, פ.צ. קייזרסלאוטרן, ארמיניה בילפלד |
| 9 | גרמניה דיטר מילר | 1973–1986 | 177 | פ.צ. קלן, שטוטגרט, זארבריקן |
| 9 | גרמניה קלאוס אלופס | 1975– 1993 | 177 | פורטונה דיסלדורף, פ.צ. קלן, ורדר ברמן |
מאמן השנה בכדורגל הגרמני

פרס מאמן השנה בכדורגל הגרמני המוענק מאז 2002. הזוכה נבחר בהצבעה על ידי עיתונאי כדורגל גרמנים, ומפורסם במגזין הספורט קיקר.
פליקס מגאת ויורגן קלופ מחזיקים בשיא הזכיות לתואר זה עם 3 זכיות לכל אחד.
| שנה | מאמן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| ‏2002 | קלאוס טופמולר | באייר לברקוזן |
| ‏2003 | פליקס מגאת | שטוטגרט |
| ‏2004 | תומאס שאף | ורדר ברמן |
| ‏2005 | פליקס מגאת | באיירן מינכן |
| ‏2006 | יורגן קלינסמן | נבחרת גרמניה |
| ‏2007 | ארמין פה | שטוטגרט |
| ‏2008 | אוטמאר היצפלד | באיירן מינכן |
| ‏2009 | פליקס מגאת | וולפסבורג |
| ‏2010 | לואי ואן חאל | באיירן מינכן |
| ‏2011 | יורגן קלופ | בורוסיה דורטמונד |
| ‏2012 | יורגן קלופ | בורוסיה דורטמונד |
| ‏2013 | יופ היינקס | באיירן מינכן |
| ‏2014 | יואכים לב | נבחרת גרמניה |
| ‏2015 | דיטר הקינג | וולפסבורג |
| ‏2016 | דירק שוסטר | דרמשטאדט 98 |
| ‏2017 | יוליאן נגלסמן | הופנהיים |
| ‏2018 | יופ היינקס | באיירן מינכן |
| 2019 | יורגן קלופ | ליברפול |
| 2020 | האנזי פליק | באיירן מינכן |
| 2021 | תומאס טוכל | צ'לסי |
| 2022 | כריסטיאן שטרייך | פרייבורג |
| 2023 | אורס פישר | אוניון ברלין |
הערות שוליים

↑
↑  בהתאם לתקנון, המשחקים היו אמורים להתקים במגרש נייטרלי. אומנם מסיבות תקציביות התאחדות הכדורגל הגרמנית לא הקפידה על הנושא. "פ.צ. קרלסרוהה" הגישה ערעור בנושא תוך טענה שמספר כדורגלנים לא יכלו לשחק בברלין וזה גרם להפסד הקבוצה. הערעור התקבל והתחרות הופסקה.
↑  הקבוצה זכתה גם בגביע הגרמני באותה העונה והשלימה דאבל
↑  (West) Germany - List of Champions
| כדורגל בגרמניה גרמניה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | פדרציית הכדורגל הגרמנית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | בונדסליגה • הבונדסליגה השנייה • הליגה השלישית • הליגה האזורית • הבונדסליגה לנשים • הבונדסליגה השנייה לנשים •  מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | הגביע הגרמני • גביע הליגה הגרמנית • הסופר קאפ הגרמני • הגביע הגרמני לנשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת הנשים |  |
| ליגות הכדורגל העליונות של אירופה (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | הפוטבול ליג (אנגליה) • ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350017505171  GND: 4155736-0  LCCN: n96008957  VIAF: 152608274   WorldCat (עם VIAF): 152608274
מאגר שקמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  נחל שקמה 
 סוג:  מאגר מים 
 מידות
 שטח:  784 דונם
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°36′02″N 34°30′58″E﻿ / ﻿31.6005132°N 34.5159856°E﻿ / 31.6005132; 34.5159856
 he
 
מאגר שקמה הוא מאגר מים מדרום לזיקים. המאגר הוא חלק ממפעל נחל שקמה, הכולל את המאגר, תחנת שאיבה, מערכת להולכת מים באמצעות צינורות ותעלות, אגני החדרה ומתקני הפקת מים.
במאגר נאספים מי שיטפונות מנחל שקמה באמצעות סכר שאורכו כקילומטר. הסכר בנוי סוללת עפר שבתוכה מגלש בטון המאפשר גלישת מים אל הים כאשר המאגר עולה על גדותיו.
המים הנאגרים נשאבים אל אגני החדרה בחולות אשקלון, ושם מוחדרים למי התהום שבאקוויפר החוף.
שטחו של המאגר כ-784 דונם, והספיקה השנתית הממוצעת בפתח המאגר היא כ-6 מיליון מטר מעוקב (מ"ק). בין השנים 1996 - 2013 הוחדרו לאקוויפר בממוצע 1.8 מיליון מ"ק מים בשנה.
השפעה סביבתית

תכנון המאגר החל בשנת 1955 על ידי חברת מקורות ובנייתו בשנת 1958.
חסימת נחל שקמה הסיטה את מיקום שפך הנחל לים התיכון כקילומטר צפונה. המאגר מהווה אגם עונתי, ובשנים ברוכות מייצר אגמים נוספים בשטחי הדיונות שסביבו. המאגר מושך אליו עופות מים רבים.
בשנת 2017 זוהם המאגר באמצעות שפכים שהוזרמו אליו מרצועת עזה דרך נחל חנון.
לקריאה נוספת

מדריך ישראל החדש, כרך 14 - הנגב הצפוני, כתר הוצאה לאור בשיתוף משרד הביטחון ההוצאה לאור, 2001, עמ' 123–124
הערות שוליים

↑  חוף זיקים – iNature, באתר inature.info
↑  ת"א 31749-11-14 מקורות חברת מים בעמ נ' עיריית אשקלון - פסקדין, באתר www.psakdin.co.il
↑  https://mapateva.org.il/pdf/shikma/2015/Soil%20erosion_ES_Shikma.pdf עמוד 12
↑  https://www.gov.il/BlobFolder/reports/torrential_rain1/he/water-sources-status_floods_shiqma-2012-2013.pdf עמוד 10
↑  ציפורים, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il (באנגלית)
↑  טיפול חירום בשפכי נחל חנון - רשות ניקוז שקמה בשור, באתר www.besor.org.il, ‏2020-08-24
מזרחים

עולים מתימן בהמתנה במחנה גאולה בדרכם לישראל במבצע מרבד הקסמים, 1949-50
אשה וילדה, עולות מצפון אפריקה במעברת כפר חסידים, 1952
"מזרחים" הוא מונח רווח בשיח הישראלי כדי לתאר יהודים מארצות המזרח התיכון ומצפון אפריקה וצאצאיהם. הכינוי נכנס לשימוש בתקופת היישוב הישן, והיה נפוץ בכתביהם של הוגים מזרחים כבר בתקופה זו במובנו הגאוגרפי. הכינוי "מזרחים" מאפיין עולים יהודים המגיעים מהמדינות: מרוקו, טורקיה, תוניסיה, לוב, אלג'יריה, מצרים, תימן, סוריה, לבנון, איראן, עיראק, אוזבקיסטן, אפגניסטן, טג'יקיסטן, ועוד..
המושג "מזרחים" תאם בעבר מרחבים גאוגרפיים המזוהים עם החלוקה האסלאמית של מערב "מגרב" (المغرب) לעומת מזרח "משרק" (مشرق), כאשר ה'מערב' מתאר את צפון אפריקה, וה'מזרח' מתאר את ארצות הנהריים מבחינת אימפריות אסלאמיות. בפירושו הנוכחי, המושג אינו משקף בהכרח גבולות גאוגרפיים, אלא גבולות חברתיים. כך לעיתים הוא משמש גם ליוצאי יהדות ספרד מצפון אפריקה.
עם זאת בסגנון התפילה יש שוני בין ספרדים למזרחים וכנראה שריד לסגנון התפילה של יהודים מוסתערבים שקדמו לעליות מספרד לצפון אפריקה ואסיה, מכך נראה שהמושג מזרחי מתייחס למוסתערבים שקדמו לעליות מספרד ולא לספרדים.
לקבוצת ההתייחסות "מזרחים" ישנן הגדרות נוספות, כגון "יהודים ספרדים" כלפי היהודים צאצאי פליטי הפרעות הנוצריות ב-1391, מגורשי יהדויות ספרד ופורטוגל ואנוסים ששבו ליהדותם בגלוי לאחר שנמלטו מחצי האי האיברי לארצות האסלאם והודו במסווה של אנשי צבא, ממשל או סוחרים פרטיים נוצרים; "יהודי ארצות האסלאם", "יהודי עדות המזרח", "יהודי המזרח התיכון" או "יהודי ארצות ערב", אם כי הכינויים אינם חופפים; כך, למשל, ישנם "מזרחים" שאינם-ספרדים בהלכותיהם, כגון יהדות תימן.
במהלך תקופת היישוב הישן, נחלקו יהודי העולם לשתי קבוצות עיקריות – "ספרדים" מאירופה ומארצות האסלאם, ו"אשכנזים" ממערב או ממזרח אירופה. חלוקה זו התבססה על המסורות ההלכתיות העיקריות של יהודי העולם, מאז ימי הביניים, והיא נפוצה עד היום – כחלוקה לאשכנזים ולספרדים. עם זאת, שיוך גנאלוגי לקבוצת האשכנזים או הספרדים והמזרחיים אינו-דיכוטומי כיום, בזכות נישואים בין-עדתיים המטשטשים חלוקה זו.
היסטוריה > בדורות עברו

יהדות ארצות האסלאם הייתה בעלת תרבות עשירה והיסטוריה מפוארת, שממנה יצאו אישים רבים ובהם הרמב"ם, רבי יהודה הלוי ורבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך. העלייה מארצות האסלאם התקיימה לאורך הדורות, ובכללן בתקופת מבשרי הציונות והעליות שלפני קום המדינה. מניעים דתיים וציוניים היו הסיבות העיקריות לעליית היהודים מארצות האסלאם לארץ ישראל דווקא.
היסטוריה > ביישוב

עדת הספרדים הייתה עדה מיוחסת עוד מלפני העליות הראשונה והשנייה, בזמנן ואף שנים רבות לאחר מכן. אנשי עדה זו, נחשבו לאנשי העילית החברתית וממנה באו רבים מעשירי היישוב. היהודים הספרדים עלו לארץ לאחר גירוש ספרד בעיקר במאה ה-16 ומאז נספחו אליהם היהודים יושבי הארץ מקדמת דנא (מוסתערבים) וכן עולים מארצות המגרב (עדת המערביים). עד לשנת 1822 נחשבו כיהודים, על ידי השלטון העות'מאני, רק בני העדה הספרדית (בראשות הראשון לציון – החכם באשי, שמינויו אושר על ידי הסולטאן העות'מאני). עד שנת 1854 לא היו "המערביים" (יוצאי מרוקו) חלק משמעותי של העדה הספרדית (מספרם בירושלים לא עלה על תריסר משפחות). לאחר עליית הרב דוד בן שמעון הגיעו ממרוקו בעקבותיו יהודים "מערביים" רבים ומספרם הגיע בשנת 1872 לכ-1,000 נפש. "המערביים" שרבו ביניהם העניים, לא זכו לתמיכה והכרה מצד הספרדים הוותיקים והצליחו להיפרד מן הספרדים בעזרת הקונסול הבריטי פין. במשך הזמן, קיבלו "המערביים" הכרה והשתייכו לעדת היהודים הספרדים, יחד עם הוותיקים. משפחות ספרדיות, כמו משפחת שלוש הוותיקה, שעלתה מאלג'יריה תפסו מקום מרכזי ביישוב והיו בין מקימי תל אביב. משה שלוש אף נבחר (בתמיכת מפלגות הפועלים) בשנת 1936 לראש עיריית תל אביב, אם כי מייד הודח על ידי הבריטים שמינו את ישראל רוקח במקומו. בהדרגה, נדחק המיעוט הספרדי ממעמדו המרכזי ביישוב והחל בשנות ה-30 החלו העולים החדשים ממזרח אירופה (שעלו במספרם על הוותיקים) לתפוס את מקומם המרכזי ביישוב. עם זאת, למרות מיעוט מספרם, תפסו בני עדת הספרדים מקום מרכזי בכלכלת היישוב והשתייכו לעילית האזרחית ביישוב גם בסוף תקופת המנדט. הספרדים, שקיימו גם מסגרות פוליטיות משלהם, צירפו אליהן עולים חדשים מארצות האסלאם והופיעו כ"ספרדים ועדות המזרח", דבר שתרם לכוחם האלקטורלי ביישוב (אם כי כוח זה לא היה רב). התימנים לא נכללו, בדרך כלל, במסגרות אלה של "ספרדים ועדות מזרח" והקימו לעצמם, עוד בשנת 1920, את התאחדות התימנים.
היסטוריה > במדינת ישראל

עם קום מדינת ישראל, במאי 1948, מנתה האוכלוסייה היהודית בארץ-ישראל כ-650,000 נפש. אוכלוסייה זו הייתה הומוגנית יחסית מבחינה תרבותית – כ-80% היו אשכנזים, ורק כ-20% מזרחים. מייד עם קום המדינה עלו לישראל יהודי תימן (במסגרת מבצע מרבד הקסמים), יהודי לוב, יהודי טורקיה ויהודי עיראק (תחילה כמבריחי גבול דרך פרס ואחר כך במסגרת מבצע עזרא ונחמיה), ובשנות ה-50 וה-60 עלו רבים מיהודי צפון אפריקה ומיהודי איראן. קבוצות עולים נוספות הגיעו מארצות אסלאם אחרות כגון בוכרה והקווקז. בגל העלייה הגדול ("העלייה ההמונית") שבמסגרתו עלו לישראל כ-900,000 בעשור הראשון לקום המדינה, רק 44.5% מן העולים היו יוצאי אירופה ואמריקה, ואילו 53.4% מהם היו יוצאי אסיה ואפריקה. כתוצאה מכך השתנה מאוד הרכבה העדתי של האוכלוסייה היהודית בישראל, ובתום העשור הראשון למדינה היו בה 58% יוצאי אירופה ואמריקה ו־42% יוצאי אסיה ואפריקה. שיעור המזרחים בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל גדל בהתמדה, והחל מאמצע שנות ה-60 ועד העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 היוו המזרחים רוב באוכלוסייה.
היסטוריה > מאפייני אוכלוסיית העולים מארצות המזרח

אוכלוסיית העולים מארצות האסלאם נבדלה מהאוכלוסייה האשכנזית (הוותיקה וזה מקרוב באה) בשתי תכונות דמוגרפיות עיקריות. ראשית, המשפחות היו גדולות יחסית – פריון הנשים העולות מאסיה ואפריקה היה גדול כמעט פי שלושה מזה של הנשים האשכנזיות הוותיקות. שנית, רמת ההשכלה הממוצעת הייתה נמוכה יותר מאשר בקרב האוכלוסייה האשכנזית. רמת ההשכלה לא הייתה אחידה בין ארצות האסלאם, ובתוך כל מדינה ומדינה. כך, בעוד שבקרב יהודי תימן, למשל, רמת ההשכלה המערבית הייתה נמוכה, הרי שבקרב יהודי עיראק ויהודי מצרים רמת ההשכלה המערבית עלתה על זו של חלק מארצות מזרח אירופה.
מאפיין ייחודי נוסף שהביאו איתם עולי ארצות האסלאם (למעט עולי תימן שהיו אדוקים מאוד בדתם) הוא דפוס דתי הסובלני יותר לגוונים, הן באמונה והן בפרקטיקות ההלכתיות.