stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביוסטרטיגרפיה
מאובנים כבסיס לחלוקה סטרטיגרפית > מושג האזור

בשנת 1856 הציג הפלאונטולוג הגרמני אלברט אופל (Oppel) את המושג "אזור" (הידוע גם כ-biozones או אזור אופל). אזור כולל שכבות המאופיינות בטווח החפיפה של מאובנים. הן מייצגות את הזמן בין הופעת המינים שנבחרו בבסיס האזור לבין הופעתם של מינים אחרים שנבחרו בבסיס האזור העוקב הבא. אזורי אופל נקראים על שם זן מאובן ייחודי, הנקרא מאובן אינדקס. מאובני אינדקס הם אחד ממכלול המינים המאפיינים את האזור.
ביוסטרטיגרפיה משתמשת באזורים עבור יחידת המדידה הבסיסית ביותר. העובי והטווח של אזורים אלה יכולים להיות מטרים בודדים, עד מאות מטרים. הם יכולים להיות מקומיים או בכל העולם, שכן אופן הצטברותם והימצאותם במישור האופקי מסתמך על לוחות טקטוניים ופעילות טקטונית. שניים מהתהליכים הטקטוניים שעשויים לגרום לשינוי טווחי האזורים הללו הם קיפול מטמורפי והפחתה.
הביו-זון של טווח הטקסון מייצג את הטווח הסטרטיגרפי והגאוגרפי הידוע של התרחשות של טקסון בודד. ביו-זון טווח בו-זמני כולל את החלק המקביל או החופף של הטווח של שני מינים. אזורי ביו-זון המעידים על רווחים כוללים את השכבות בין שני משטחים ביו-סטרטיגרפיים ספציפיים ויכולים להתבסס על ממצאי המאובנים הנמוכים ביותר או הגבוהים ביותר. אזורי ביו-זון המעידים על שושלות הם שכבות המכילות מינים המייצגים קטע מסוים של שושלת אבולוציונית. אזורי ביו-זון של הרכבה הם שכבות המכילות שילוב ייחודית של שלוש או יותר מינים (טקסונים). אזורי שפע הם שכבות שבהן השפע של טקסון מסוים או קבוצת טקסונים גדול משמעותית מאשר בחלק הסמוך של הקטע.
מאובנים כבסיס לחלוקה סטרטיגרפית > מושג האזור > מאובני אינדקס

מאובני אינדקס (או מאובני מדריך, מאובני אינדיקטור או מאובני תיארוך) הם שרידים מאובנים או עקבות של צמחים או בעלי חיים מסוימים האופייניים לטווח מסוים של זמן או סביבה גאולוגית, וניתן להשתמש בהם כדי לזהות ולתארוך את המכיל סלעים. כדי להיות שימושיים, מאובני אינדקס צריכים להיות בטווח זמן אנכי מוגבל ובתפוצה גאוגרפית רחבה, ולבטא מגמות אבולוציוניות מהירות. לפיכך ידוע כי תצורות סלע המופרדות במרחקים גדולים, אך מכילות את אותו אינדקס של מינים מאובנים, נוצרו במהלך הזמן המוגבל שהמין חי.
מאובני אינדקס שימשו במקור כדי להגדיר ולזהות יחידות גאולוגיות, לאחר מכן הפכו לבסיס להגדרת תקופות גאולוגיות, ולאחר מכן – שלבים ואזורים בתיארוך תקופת קיומם של בעלי חיים.
אמוניטים, גרפטוליטים, ארכאוציאתידים, אינוסרמידים וטרילוביטים הם קבוצות של בעלי חיים שמהם זוהו מינים רבים כמאובני אינדקס הנמצאים בשימוש נרחב בביוסטרטיגרפיה. גם מינים של מיקרו מאובנים כגון אקריטרכים, צ'יטינוזואה, קונודונטים, ציסטות דינופלגלטיות, צדפונאים, אבקה, נבגים וחוריריות משמשים לעיתים קרובות לצורך תיארוך. מאובנים שונים משמשים לתיארוך משקעים בגילאים שונים; טרילוביטים, למשל, שימושיים במיוחד עבור משקעים בגיל הקמבריון. סדרה ארוכה של מיני אמוניטים ואינוסרמידים שימושיים לתיארוך והתאמה בין אירועים סביבתיים ברחבי העולם במהלך חממת העל של הקרטיקון העליון.
כדי לעבוד היטב, המאובנים המשמשים חייבים להיות נפוצים גאוגרפית, כך שניתן למצוא אותם במקומות רבים ושונים. כמו כן הם חייבים להיות קצרי מועד כמין, כך שפרק הזמן שבמהלכו הם יכולים להשתלב במשקעים הוא צר יחסית. ככל שהמין חי יותר, כך הדיוק הסטרטיגרפי ירוד יותר, ולכן מאובנים המתפתחים במהירות, כמו אמוניטים, מועדפים במחקר על פני צורות המתפתחות הרבה יותר לאט, כמו נאוטילוסאים.
לעיתים קרובות מתאמים ביו-סטרטיגרפיים מבוססים על מכלול בעלי חיים ולא על מין בודד. זה מאפשר דיוק רב יותר, שכן טווח הזמן שבו כל המינים במכלול התקיימו יחד הוא צר יותר מטווחי הזמן של כל אחד מהמינים. יתרה מזאת, אם קיים רק מין אחד בדגימה, המשמעות יכולה להיות (1) שהשכבות נוצרו בטווח המאובנים הידוע של אותו אורגניזם, או (2) שטווח המאובנים של האורגניזם לא היה ידוע לחלוטין, והשכבות מרחיבות את טווח המאובנים הידוע. לדוגמה, נוכחותו של מאובן העקבות Treptichnus pedum שימש להגדרת הבסיס של תקופת הקמבריון, אך מאז הוא נמצא בשכבות ישנות יותר. אם המאובן קל לשימור וקל לזיהוי, ניתן להעריך זמן מדויק יותר של השכבות הסטרטיגרפיות.
מאובנים כבסיס לחלוקה סטרטיגרפית > מושג האזור > רצף בעלי חיים

את התאוריה של רצף בעלי חיים ניסח בתחילת המאה ה-19 ויליאם סמית. כאשר חקר שכבות סלע, החל לזהות מחשופי סלע שמכילים אוסף ייחודי של מאובנים.  הרעיון שמחשופי הסלע המרוחקים האלה מכילים מאובנים דומים אפשר לסמית להזמין תצורות סלע מרחבי אנגליה. עם עבודתו על מחשופי הסלע הללו ומיפוי אנגליה, החל סמית לשים לב שכמה ערוגות סלע עשויות להכיל בעיקר מינים דומים, אולם היו גם הבדלים עדינים בתוך או בין קבוצות מאובנים אלו. הבדל זה במכלולים שנראו זהים בהתחלה, מוביל לעקרון של רצף בעלי חיים, שבו אורגניזמים מאובנים מחליפים זה את זה בסדר מוגדר וניתן לקביעה, ולכן ניתן לסווג כל פרק זמן לפי היקף המאובנים שלו.
ראו גם

עקרון רצף הפאונה
ביוכרונולוגיה
כרונוסטרטיגרפיה
Conodont biostratigraphy
Dinosaur biostratigraphy
Lithostratigraphy
Tectonostratigraphy
Topostratigraphy
Biozone
הערות שוליים

↑  Hine, Robert. "Biostratigraphy." Oxford Reference: Dictionary of Biology, 8th ed., Oxford University Press, 2019.
1 2  Gon, S. M. "Trilobite Biostratigraphy." Edited by Nicolas Tormo, Trilobite Biostratigraphy, 4 Sept. 2018, www.trilobites.info/biostratigraphy.htm
↑  Gluyas, J. & Swarbrick, R. (2004) Petroleum Geoscience. Publ. Blackwell Publishing. pp. 80-82
↑  Young, Keith (March 1960). "Biostratigraphy and the New Paleontology". Journal of Paleontology. 34: 347–348 – via JSTOR.
↑  Simmons, Mike. (2019). ResearchGate, Biostratigraphy in Exploration. Retrieved March 5, 2020. URL: https://www.researchgate.net/publication/332188386_Biostratigraphy_in_Exploration
↑  Van Helmond, Niels A. G. M.; Sluijs, Appy; Papadomanolaki, Nina M.; Plint, A. Guy; Gröcke, Darren R.; Pearce, Martin A.; Eldrett, James S.; Trabucho-Alexandre, João; Walaszczyk, Ireneusz; Van De Schootbrugge, Bas; Brinkhuis, Henk (2018). "Equatorward phytoplankton migration during a cold spell within the Late Cretaceous super-greenhouse". Biogeosciences. 13 (9): 2859. Bibcode:2016BGeo...13.2859V. doi:10.5194/bg-13-2859-2016. נבדק ב-2020-12-27.
↑  Ireneusz Walaszczyk; William James Kennedy; Amruta R Paranjape. "Inoceramids and associated ammonite faunas from the uppermost Turonian−lower Coniacian (Upper Cretaceous) of the Anaipadi-Saradamangalam region of the Cauvery Basin, south-east India". Acta Geologica Polonica. OCLC 1151203029. נבדק ב-2020-12-27.
↑  Strata Smith: The Man & The Map (באנגלית), 26 בפברואר 2015, נבדק ב-2022-09-26 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560758805171  GND: 4137626-2  LCCN: sh85097152  NKC: ph118923 
Amplexograptus, מאובן אינדקס גרפטוליט, מהאורדוביק ליד קני ספרינגס, טנסי.
הדגמה למאובן שהתגלה לאחרונה ומתוארך על ידי כך שהוא מוכנס לרצף המאובנים.
בית הכנסת האשכנזי בסרייבו

| --- | --- |

בית הכנסת האשכנזי כפי שצולם ב-2012
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  Hamdije Kresevljakovika 59
 מיקום:  סרייבו
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 רב בית הכנסת:  שמואל וסל, הינקו אורבך
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 בספטמבר 1902
 תאריך פתיחה רשמי:  1902 
 אדריכל:  קארל פאז'יק
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  43°51′23″N 18°25′23″E﻿ / ﻿43.85639°N 18.42306°E﻿ / 43.85639; 18.42306
  (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בית הכנסת האשכנזי(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בית הכנסת האשכנזי
 
בית הכנסת האשכנזי בסרייבו (בבוסנית: Aškenaska sinagoga) הוא בית כנסת אשכנזי שהוקם עבור יהודי סרייבו ב-1902, והיחיד שנותר פעיל בסרייבו בראשית המאה ה-21.
היסטוריה

קהילה יהודית ספרדית מתקיימת בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. לאחר קונגרס ברלין שחתם את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבלי הארץ בוסניה והרצגובינה. האוסטרו-הונגרים סיפחו בפועל את החבל, וב-18 באוגוסט 1878 נכנס הצבא האוסטרו-הונגרי לסרייבו. העיר עברה תנופת בינוי, הרחבה משמעותית של מוסדות השכלה וגאות כלכלית. בנוסף, נפתחה בפני תושבי העיר האפשרות להשתלב ביתר קלות במוסדות להשכלה גבוהה ברחבי אירופה.
עם החלת השלטון האוסטרו-הונגרי, היגרו לסרייבו משפחות של יהודים אשכנזים, ובהן נמנו בעלי מקצועות חופשיים, בעלי השכלה אקדמית ונושאי משרות פקידותיות בממשל המקומי. היהודים הגיעו ברובם מהשטחים המזרח-אירופיים של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-24 בספטמבר 1879 נתן הממשל המקומי אישור רשמי להקמת קהילה אשכנזית נפרדת.
המבנה

ב-1893 נרכשה חלקת קרקע סמוך לגדות הנהר מיליאצקה, לצורך הקמת בית הכנסת. תכנון המבנה הוטל על האדריכל קארל פאז'יק וב-1895 הושלמה התוכנית האדריכלית. ב-30 בספטמבר 1902 נחנך בית הכנסת האשכנזי המרכזי ולצידו הוקם תלמוד תורה. הבניין נבנה בסגנון אדריכלי נאו-מורי. הוא בנוי בצורה מלבנית ובתוכו משולבות קשתות. בכל אחת מארבע פינות המבנה ניצב מגדל ועליו כיפה. הקירות והתקרה מעוטרים. בכניסה לבית הכנסת ניצבת מנורת שבעת הקנים לציון 400 שנות התיישבות יהודית בבוסניה. מעל הכניסה מצוי חלון רוזטה ובו ויטראז' אשר במרכזו מגן דוד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע המבנה וניזוק קשות. לאחר המלחמה וחידוש הפעילות הקהילתית, שוקם המבנה והפך מרכז הפעילות של יהודי סרייבו משתי העדות. בית הכנסת חולק לשתי קומות. בחלקו התחתון הוקם אולם כנסים ואירועים ובחלקו העליון התקיימו התפילות. במהלך מלחמת בוסניה נפגע שוב בית הכנסת ולאחריה בוצעו בו עבודות שיקום וחידוש נרחבות אשר הושלמו ב-2007. בית הכנסת הוא היחיד שפעיל באופן מלא בעיר סרייבו ומשרת את הקהילה המאוחדת שמורכבת מאשכנזים ומספרדים. במקום קיימת ספרייה מרכזית לקהילה. המקום הוכרז כאתר מורשת לאומית של בוסניה והרצגובינה.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בבוסניה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
1 2  Freidenreich, Harriet Pass, "Sarajevo: City of Four Faiths", Jews of Yugoslavia: A Quest for Community, Jewish Publication Society of America,Philadelphia, U.S.A, 1979, Pages 11-26.
↑  הקהילה היהודית בסרייבו, באתר האנציקלופדיה היהודית.
↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז (באנגלית).
ג'וזפה מצואולי

| --- | --- |

פיליפוס הקדוש בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו
 לידה:  5 בינואר 1644 וולטרה, איטליה 
 פטירה:  7 במרץ 1725 (בגיל 81) רומא, מדינת האפיפיור 
 יצירות ידועות:  מותו של אדוניס 
 
ג'וזפה מצואולי (באיטלקית: Giuseppe Mazzuoli; ‏1644, וולטרה – 1725, רומא) היה פסל איטלקי. שעבד בסגנון הבארוק של ברניני.
מצואולי נולד בוולטרה החל את הכשרתו בסיינה אבל רוב שנות יצירתו היו ברומא שם הוא נכנס לסדנתו של ארקולה פראטה והיה תלמידו היחיד של מלכיור גאפה וכמו פראטה גויס לעיתים קרובות לסייע לברניני בפרויקט מצבת אלכסנדר השביעי.
בשנת 1702 קלמנס האחד עשר והחשמן פמפילי יצאו עם תוכנית לפסלים בגודל טבעי של שנים-עשר השליחים עבור בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו.
לצורך כך גויסו פסלים מובילים. על מצואולי הוטל לפסל את פיליפוס הקדוש במימון הארכיבישוף מווירצבורג, מצואולי סיים את הפסל בשנת 1711 וכמו לשאר הפסלים ניתן למצואלי רישום של קרלו מראטי הצייר החביב על קלמנס האחד עשר ואשר היה עליו להעבירו לפסל.
בין השנים 1700–1710 יצר מצואולי את פסל מות אדוניס על פי מטמורפוזות של אובידיוס. אדוניס נפצע על ידי חזיר בר ששלח אליו ארס אל המלחמה ודימם למוות באופן הרואי.
גלריה

מות אדוניס בארמיטאז'
פרוטומה של החשמן ברנרדינו פּאנצ'אטיקי במוזיאון ויקטוריה ואלברט
מות מרים המצרית במוזיאון בודה
בית הכנסת בפריאנה

| --- | --- |

תגליף מנורת שבעה קנים, אתרוג, לולב, שופר (?) ומגילות התורה שנמצא באתר כנסייה ביזנטית בפריאנה
 מידע כללי
 סוג:  אתר ארכאולוגי
 כתובת:  פריאנה 
 מיקום:  Aydın Province 
 מדינה:  טורקיה 
 קואורדינטות:  37°39′31″N 27°17′44″E﻿ / ﻿37.65855556°N 27.29566667°E﻿ / 37.65855556; 27.29566667
  (למפת טורקיה מוגדלת) בית הכנסת בפריאנה(למפת טורקיה רגילה) בית הכנסת בפריאנה
 
פריאנה; תוכנית הקרקע של בית הכנסת בשלבו האחרון (לפי ויגאנד ושרדר, 1904, עמ' 480)
פריאנה; שרידי 'רחוב השער המערבי' שלצדו נמצאו שרידי בית הכנסת
בית הכנסת העתיק של פּריאֵנֶה נמצא באתר העיר ההלניסטית והרומית פּריאֵנֶה (Priene; ביוונית עתיקה: Πριήνη – Priēnē; בטורקית: Prien), באיוניה ההיסטורית, בדרום-מערב אסיה הקטנה. תחילתו של בית הכנסת מיוחסת למאה השנייה, וסימני שימוש באתרו ניכרים עד למאה השביעית. אין ידיעות, לבד מהממצאים הארכאולוגיים, על הקהילה היהודית שהתקיימה בפריאֵנֶה העתיקה.
גילוי ומחקרים

בית הכנסת התגלה במהלך החפירות באתר העתיקות של פּריאֵנֶה, שנוהלו בשנים 1895–1898 על ידי תאודור ויגאנד והַנס שׁרֶדֶר (אנ') מטעם המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI) (גר'), ותוצאותיהן פורסמו ב-1904. רק מקץ מאה ועשר שנים, בעונות 2009–2011, התחדשו החפירות באתר בית הכנסת של פריאנה.
בית הכנסת נמצא סמוך ל"רחוב השער המערבי" ("Westthor Strasse", ככינויו בפי החופרים), בתוך רובע מגורים, ולא בלב העיר. ויגאנד ושרדר סברו שהמבנה הוא קפלה ביתית נוצרית ("Housekirche" בלשונם). אחרי עיון בפרטי החפירות של ויגאנד ושרדר, פסק אליעזר סוקניק שהמבנה אינו אלא בית כנסת יהודי, וזאת מסר ב-1930 ב"הרצאות שווייך" באקדמיה הבריטית. קביעתו נסמכה על שלושה ממצאים, שעלו בחפירות פריאנה, בהם מופיעים דימויי מנורת שבעה קנים.
חרותת של מנורת שבעה קנים נמצאה סמוך לגומחה בקיר המזרח של מבנה בית הכנסת. בתגליף של המנורה, שנחשף בבית הכנסת, מתוארים שני טווסים משני עברי המנורה. בתגליף נוסף, שנמצא בשימוש משני באתר כנסייה, מתוארים בצִדי המנורה אתרוג, לולב ושופר וכן מופיע מוטיב הסלילים המדמים את מגילות התורה. הימצאות הגומחה הרבועה הקטנה (ממדיה 1.3X1.4 מ') בקיר המזרח של המבנה, שפורשה כגומחת תורה, איששה אף היא את קביעתו של סוקניק. תיארוך החרותת והתגליפים אינו מוסכם.
החפירות והמחקר של בית הכנסת בפּריאֵנֶה התחדשו ב-2009 על ידי נאדין בורקהרדט (Nadin Burkhardt) מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט ומארק וילסון (Mark Wilson) מהמחלקה ללימודי המקרא והעולם הקדום באוניברסיטת דרום אפריקה בפרטוריה שהצטרף למרכז המחקר של אסיה הקטנה באנטליה, טורקיה. החפירות החלו בחסות החברה האמריקאית לארכאולוגיה מקראית (Biblical Archaeology Society).
המבנה ותולדותיו

במבנה בית הכנסת הובחנו שני שלבי בנייה, שקדם להם מבנה מגורים מן התקופה ההלניסטית. בשלב הראשון נבנה אולם בנוי במתווה בזיליקלי – חלל תווך תָחוּם בשני טורי עמודים המפרידים בינו לבין הסִיטראות. אדני העמודים נמצאו, אך נותרו רק שרידי עמוד אחד. במרכז קיר המזרח של האולם בנויה הגומחה שנועדה לאחסנת ספרי קודש. קירות בית הכנסת מיושרים בהתאמה למערך ההיפודמי של הרחובות והבניינים בפריאֵנֶה ההלניסטית, וציר התפילה אינו פונה במדויק לכיוון ירושלים. לאורך הקיר הצפוני של אולם התפילה נמשך ספסל. מצפון לבית הכנסת הייתה חצר מרוצפת רבועה (אטריום) ומעבר לה בניין שהפריד בינה לבין רחוב השער המערבי. תפקיד החדרים הצמודים לבית הכנסת מצפון וממזרח לא הוברר, ולא מן הנמנע שהיוו חלק ממכלול בית הכנסת. מימין לגומחת התורה שבקיר המזרח נמצא אגן שיִש בקוטר 0.95 מ', ששימש על פי המשוער כמתקן טהרה. בשלב השני של מבנה בית הכנסת, שממנו נותרו שרידים מעטים בשל החפירה העמוקה שביצעו החוקרים הראשונים, הוקטנו ממדי האולם המרכזי, ומידותיו (10X14 מ') אינן מייצגות את חלל בית הכנסת בשלבו הראשון. במערבו נבנה בשלב המאוחר קיר חדש, שצמצם את אולם התווך. בקיר זה נקבעה הכניסה הראשית לאולם וכן נתווספה מבואה רוחבית (נרתקס). שלב בנייה זה מיוחס לסוף המאה הרביעית עד אמצע המאה החמישית. מטבעות ושברי כלי זכוכית ונרות חרס שנמצאו ברצפת המבנה מצביעים על שימוש בו גם במאות השישית והשביעית. לא נמצאו שרידים של רצפת פסיפס, ועם זאת בית הכנסת לא היה דל, ועל כך יעידו טורי העמודים, התגליפים המהודרים ופיסות הטיח הצבעוני.
העיר פּריאֵנֶה שכנה בעת העתיקה על חוף הים האגאי בשפך נהר מֶאַנדֳר. העיר ירדה מגדולתה כמרכז מסחר משום שהמפרץ, שבו נמצא הנמל שלה, נתמלא בסחף, והים הפתוח הלך והתרחק ממנו, כפי שאירע לעיר מילטוס שמעבר למפרץ מדרום.
ראו גם

רשימת בתי כנסת בטורקיה
בית הכנסת העתיק באנדריאקה
בית הכנסת העתיק של סרדיס
לקריאה נוספת

E.L.Sukenik, Ancient Synagogue in Palestine and Greece, The Schweiche Lectures of the British Academy, 1930 (London: Oxford University Press,1934), pp. 42-43
Asher Ovadiah, "Ancient synagogues in Asia Minor", Art and Archaeology in Israel and Neighbouring Countries: Antiquity and Late Antiquity (London: Pindar Press, 2002), pp. 87-103
Mark Wilson, Biblical Turkey: A Guide to the Jewish and Christian Sites of Asia Minor (Ege Yayinlari, 2010), pp. 259-260
Nadin Burkhardt, "Uncomparable Buildings? The Synagogues in Priene and Sardis", Journal of Ancient Judaism 5, 2014, pp.167–203
אשר עובדיה, "בתי-כנסת עתיקים ביוון רבתי", בתוך: צבי אנקורי (עורך), מאז ועד עתה, הקתדרה להיסטוריה ותרבות של יהודי שלוניקי ויוון, אוניברסיטת תל אביב (תשמ"ד–1984), עמ' 9–20; המאמר מובא גם בכתב העת אפיריון 32 (1994), עמ' 19–24
הערות שוליים

↑  אתר העתיקות של פּריאֵנֶה נמצא בנפת סוֹקֶה (אנ') במחוז אַיידין (אנ'), דרום מערב טורקיה
↑  Theodor Wiegand and Hans Schrader, Priene: Ergebnisse der Ausgrabungen und Untersuchungen in den Jahren 1895-1898, (Berlin, 1904), pp. 275, 480-481
↑  את הממצאים שעלו באתר בית הכנסת הציגו בחיבורם בחלק שנושאו "פריאֵנֶה וסביבותיה בתקופה הנוצרית", ושם בפרק "כנסיות, קפלות ומנזרים"
↑  E.L.Sukenik, Ancient Synagogue in Palestine and Greece (London, Oxford University Press,1934), pp. 42-43
↑  תצלום החרותת
↑  ויגאנד ושרדר פרסמו ב-1904 תרשים שלו (עמ' 481, איור 586); התגליף השטוח נמצא (שבור לשלושה חלקים) בחפירות 2009, והחופרים בורקהרדט וילסון מסרו במאמרם מ-2013 תיאור מפורט שלו לפיו מופיעים בו גם לולב ואתרוג. מידותיו של התגליף השטוח 0.77X0.61 מ'
↑  "הכנסייה הגדולה" (Grossekirche) בלשון החופרים הראשונים ו"כנסיית הבישוף" (Episcopal Church) בלשון החוקרים החדשים
↑  דוד עמית, "מהם המעגלים משני צדי המנורה?", באתר רשות העתיקות; "הסלילים" דומים לאלה שבתגליפי המנורות בבית הכנסת העתיק באנדריאקה ובבית הכנסת העתיק של סרדיס שבטורקיה
↑  תוצאות החפירות סוכמו במאמרם מ-2013 בכתב העת Gephyra של המחלקה לתרבויות עתיקות באוניברסיטת אקדניז (אנ') (אנטליה, טורקיה); פרטיו מובאים בפרק "קישורים חיצוניים"
↑  מפת המפרץ של שפך נהר מיאנדר ושלבי התמלאותו בסחף (מסומנים בקווים דקיקים בצבע סגול)
ברונו הוסאר

| --- | --- |
ברונו הוסאר
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 במאי 1911 קהיר, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  8 בפברואר 1996 (בגיל 84) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אקול סנטרל פריז 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  פרס האגודה לידידות יהודית-נוצרית בצרפת (1994) 
 
קברו של ברונו הוסאר בנווה שלום
ברונו הוסאר (5 במאי 1911 - 8 בפברואר 1996) היה נזיר דומיניקני יהודי, המייסד של הכפר השיתופי היהודי-ערבי נוה שלום.
ביוגרפיה

הוסאר נולד ב-1911 למשפחה יהודית באלכסנדריה שבמצרים בשם אנדרי הוסאר. אביו היה יהודי ממוצא הונגרי ואמו יהודייה ממוצא צרפתי. הוריו היו שניהם חילוניים, בעלי אזרחות איטלקית. אביו ניהל בקהיר את סניף חברת הביטוח האיטלקית אסיקורציוני ג'נרלי.
בגיל 18 היגר עם משפחתו לצרפת שם סיים את לימודיו העל-תיכוניים כמהנדס ב-"École Centrale".
ב-1945 הצטרף למסדר הדומיניקני, שם אימץ את השם ברונו, והוסמך ככומר ב-1950. 
בעקבות מלחמת השחרור נחצתה העיר ירושלים. החשמן, האב אבריל, הציע להוסאר, בשל מוצאו היהודי, להקים מרכז דומיניקני ללימודי יהדות במערב העיר, בדומה למרכז ללימודי אסלאם בקהיר.
האב ברונו הסכים ונכנס לישראל 23 ביוני 1953 באשרת תייר (כיוון שהמיר את דתו לא חל עליו חוק השבות).
תחילה שימש ככומר בבית ספר תיכון דומיניקני ובבית החולים הצרפתי של "האחיות של מסדר יוסף"  ביפו. במקביל למד עברית באולפן וטייל בארץ. באותה עת נפגש גם לשיחה עם בן-גוריון, שסיכם אותה כך: "כל עבודה, שמקדמת הבנה בין בני האדם ומטרתה היא השגת שלום, היא מפעל חיובי. המשך בדרכך!"
בשנת 1954 היה הוסאר מיוזמיה ומייסדיה של נציגות יעקב הצדיק, קהילה של קתולים דוברי עברית, בתמיכתו של הפטריארך הלטיני בירושלים.
לאחר שנה שב לצרפת ובעקבות דיונים ומאבקי כוח בכנסייה הותר לו לשוב לתפקידו ביפו. הוא שימש בתפקידו במשך שש שנים.
ב-1966 ברונו קיבל אזרחות ישראלית וב-1967, בעקבות מלחמת ששת הימים התלווה למשלחת ישראל לאספה הכללית של האו"ם, איש הדת הקתולי היחיד.
ברונו וכמה מחבריו ייסדו ב-1970 את היישוב נווה שלום.
הוסאר הלך לעולמו ב-1996 והובא למנוחות בטקס שכלל מיסת אשכבה נוצרית לצד הקדיש היהודי. על מצבתו הצנועה נחקקו המלים "ואהבת לרעך כמוך", בעברית ובערבית, וכן צלב ומגן דוד.
אני כומר קתולי, אני יהודי, אני אזרח ישראל, נולדתי במצרים, חייתי שם שמונה עשרה שנה. אני מזהה בתוכי ארבע זהויות שונות: אני באמת נוצרי וכומר, אני באמת יהודי, אני באמת ישראלי וגם אם איני מרגיש מצרי, הרי שאני מרגיש בכל זאת קרוב מאוד לערבים שאותם אני מכיר ואוהב
נוה שלום

נווה שלום הוא כפר שיתופי בלטרון בו מתגוררים יהודים וערבים החיים חיים שוויוניים. היישוב הוקם במטרה לקדם את הדו-קיום בישראל בין יהודים לערבים. כדברי ברונו הוסאר: "אמונה בניצחון האהבה על האיבה, זו המטרה האמיתית והעמוקה ביותר של כפר שלום".
ספריו

"Quand la nuée se levait… témoignage d’un prêtre israélien", אוטוביוגרפיה (1988)
ברונו הנריקה

ברונו הנריקה פינטו (בפורטוגזית: Bruno Henrique Pinto, נולד ב-30 בדצמבר 1990 בבלו הוריזונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בפלמנגו מליגת העל הברזילאית ובנבחרת ברזיל בעמדות הקשר והחלוץ.
קריירת מועדונים

ברונו הנריקה גדל בקרוזיירו, מועדון פאר מעיר הולדתו בלו הוריזונטה, והעביר בו את שנות נעוריו. בשנת 2011 עלה ברונו הנריקה לבוגרים, אך מיעט לשחק. בשנת 2012 הושאל ברונו הנריקה לעונה אחת למועדון הברזילאי אוברלנדיה, וכעבור שנה חתם במועדון באופן סופי. בשנת 2014 הושאל למועדון איטומביארה והציג יכולת טובה מאוד, כאשר הבקיע תשעה שערים. בינואר 2015 חתם במועדון הברזילאי גויאש, ואת הופעת הבכורה בליגת העל הברזילאית ערך בתיקו 0-0 מול ואסקו דה גאמה במאי 2015. כעבור שישה ימים הבקיע צמד בניצחון 0–2 על אתלטיקו פרנאאנסה. שערים אלו היו שערי הבכורה של ברונו הנריקה בליגת העל הברזילאית. ברונו הנריקה הציג יכולת גבוהה בגויאס, והבקיע שבעה שערים ב-33 הופעות.
בינואר 2016 עבר ברונו הנריקה לוולפסבורג, בהמלצתו של שחקן העבר הברזילאי של וולפסבורג, ז'וסואה. ברונו הנריקה היה תחילה שחקן ספסל במשחקי הליגה, אך קיבל הזדמנות לפתוח בהרכב בניצחון 0–2 על ריאל מדריד ברבע גמר ליגת האלופות, והיה מהמצטיינים במשחק, אך במשחק הגומלין הפסידו וולפסבורג וברונו הנריקה בתוצאה 0–3 והודחו מליגת האלופות.
בינואר 2017 חתם ברונו הנריקה בסנטוס הברזילאית, תמורת דמי העברה של 4 מיליון אירו ששולמו לוולפסבורג. ב-12 בפברואר 2017 ערך ברונו הנריקה את הבכורה בסנטוס, במסגרת אליפות סאו פאולו בכדורגל, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–3 על רד בול ברזיל. כעבור כחודש הבקיע ברונו הנריקה את שעריו הראשונים בקבוצה, שלושער מול מועדון הכדורגל סאו ברנרדו. ביולי 2017 הבקיע שלושער מול באהיה בניצחון 0–3. את עונת 2017 סיים ברונו הנריקה הן כמלך השערים של סנטוס עם 18 כיבושים בכל המסגרות, והן כמלך הבישולים עם 11 בישולים. סנטוס סיימה את אותה עונה במקום השלישי בליגת העל הברזילאית. במחזור הראשון של עונת 2018 נפצע ברונו הנריקה בעינו, ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו למספר חודשים. ברונו הנריקה חזר לשחק, אך תפוקתו ירדה משמעותית והוא סיים את עונת 2018 עם שתי הבקעות בלבד בכל המסגרות. סנטוס וברונו הנריקה סיימו עונה זו במקום העשירי בליגת העל הברזילאית.
בינואר 2019 חתם ברונו הנריקה בפלמנגו מליגת העל הברזילאית. דמי ההעברה היו 23 מיליון ריאל ברזילאי, והשאלה של ז'אן לוקאס אוליביירה לשנה אחת מפלמנגו לסנטוס. ברונו הנריקה השתלב במהרה בקבוצה, ושיתף פעולה בהתקפה עם גאביגול, אברטון ריביירו וג'ורג'יאן דה ארסקאטה. באליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל של 2019 הבקיע ברונו הנריקה שמונה שערים והוכתר כמלך השערים של הטורניר, שמתוכם שלושה צמדים מול שלוש היריבות העיקריות של פלמנגו מהעיר ריו דה ז'ניירו - ואשקו דה גמה, בוטפוגו ופלומיננזה, כאשר מול האחרונה הבקיע צמד במשחק הראשון בגמר האליפות, שהסתיים בתוצאה 0–4 לפלמנגו. ב-22 באפריל 2019 ערך ברונו הנריקה את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי פלמנגו, וניצח עם הקבוצה 1–3 את קבוצתו לשעבר קרוזיירו, במשחק בו הבקיע צמד. בנובמבר 2019 הבקיע ברונו הנריקה שלושער מול קורינתיאנס בניצחון 1–4, ובאותו חודש הבטיח ברונו הנריקה יחד עם פלמנגו את זכיית הקבוצה באליפות ליגת העל הברזילאית, מספר מחזורים לפני סיום העונה. ב-23 בנובמבר 2019 היה ברונו הנריקה שותף מלא לזכייה של פלמנגו בגביע ליברטדורס, לאחר שהקבוצה ניצחה בגמר 1–2 את ריבר פלייט בלימה שבפרו. פלמנגו וברונו הנריקה היו בפיגור 0–1 עד לדקה ה-89, אך הצליחו להפוך את התוצאה וניצחו בתוספת הזמן. ברונו הנריקה נבחר בסיום הטורניר כשחקן המצטיין של הטורניר.
קריירה בינלאומית

באוגוסט 2019 זומן ברונו הנריקה לראשונה לסגל נבחרת ברזיל, לצמד משחקי ידידות מול נבחרות קולומביה ופרו. במשחק מול קולומביה ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים, כשהחליף את פיליפה קוטיניו במשחק שהסתיים בתיקו 2-2.
תארים

עם גויאש:
אליפות גויאש בכדורגל: 2015
עם פלמנגו:
גביע ליברטדורס: 2019
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל: 2019
אליפות ליגת העל הברזילאית: 2019
תארים אישיים:
השחקן המצטיין של גביע ליברטדורס: 2019
מלך השערים של אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל: 2019
בראסלס איירליינס

איירבוס A330-300 של החברה
סוחוי סופרג'ט 100 של החברה
בראסלס איירליינס (באנגלית: Brussels Airlines), המוכרת בישראל גם בשם "בריסל איירליינס", היא חברת הדגל של בלגיה שנוסדה בסוף שנת 2006 כתוצאה מאיחודן של החברות וירג'ין אקספרס ו-SN בראסלס איירליינס (SNBA). בסיסה של החברה נמצא בנמל התעופה של בריסל.