stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איפור מינרלי
מרכיבים

האיפור המינרלי אינו מכיל אלכוהול, פראבן, טלק, בשמים, שמנים וחומרים סינתטיים. רבים ממרכיביו ניתן למצוא גם באיפור רגיל. כיום אין עדיין הגדרה חד משמעית לאיפור המינרלי או תקן קבוע הקובע מה הוא אמור להכיל; לכן חברות רבות יכולות להדביק תווית של איפור מינרלי על מוצריהם אשר מופקים מתרכובות שונות. מכאן יש הטוענים שהאיפור המינרלי הוא רק גימיק שיווקי ושם שונה למוצר שכבר קיים על המדפים. אך במספר מחקרים של דרמטולוגים ניתן למצוא הוכחות לכך שהאיפור המינרלי הטהור לא גורם לתופעות אלרגיות, ואף משפר את עור הפנים ומפחית נזקים.
האיפור המינרלי נמצא בכמה צורות: נוזלי, אבקתי, ובאבקה דחוסה. המייק-אפ המינרלי האבקתי הוא המוצר המוביל ביותר, זאת בשל יתרונות האבקה - אבקה לא יכולה להתפרק ולכן אורך חיי המדף שלה ארוך יותר ממוצר נוזלי; היא גם לא יכולה לפתח פטרת כתוצאה ממגע עם אצבעות או חמצן; והאבקה קלה יותר על עור הפנים ולא חוסמת נקבוביות באותה רמה כמו נוזלים. להבדיל מפודרה, שגם היא אבקתית, המייק-אפ המינרלי האבקתי לא אמור להכיל בתוכו טלק (שסופח נוזלים ויכול לייבש את העור) וחומרים סינתטיים אחרים אשר מגרים את העור.
כיום נושא האיפור המינרלי עדיין בפיתוח, למרות שתולדותיו עוד נמצאו מימי מצרים העתיקה. קיימים חילוקי דעות לגבי יעילות האיפור המינרלי לעור, ויכולתו להזין אותו. עם זאת, יש הסכמה על כך שאיפור מינרלי אינו מזיק לעור ואינו מכיל חומרים סינתטיים ומשמרים.
אבקה טהורה של איפור מינרלי עשויה מארבעה מרכיבים בסיסיים: מיקה (Mica), טיטניום דו-חמצני (Titanium oxide), אבץ (Zinc oxide), ותחמוצות ברזל (Iron oxides). כל מרכיב הוא מינרל אשר נמצא  בטבע.
ישנן חברות שמוסיפות מינרלים שונים לתרכובת, כגון ביסמוט (Bismuth oxychloride), מינרל שיכול לגרום לגירוד בעור וחלק מהנשים מפתחות אלרגיה כלפיו; לכן לבעלי עור רגיש עדיף להימנע ממוצרי איפור מינרלי המכילים מינרל זה.
אבקת איפור מינרלי יכולה להתערבב עם שמנים טבעיים של העור או עם קרם הלחות שמונח על העור (במקרה של עור יבש), דבר שיוצר שכבה דקיקה של כיסוי על עור הפנים.
לקריאה נוספת

Besty Bates, Mineral Makeup Can Instantly Cover Bruising. Skin & Allergy News, 10 January 2010
מחקר שהתפרסם ב- Journal of the American Academy of Dermatology, Volume 62, Issue 3, Pages 519-522, March 2010
ארמנגארד דה בומון

ארמנגארד דה בומון (באנגלית: Ermengarde de Beaumont) הייתה המלכה הרעיה של מלך סקוטלנד ויליאם הראשון.
ארמנגארד נולדה בשנת 1170 לערך לרישאר הראשון, ויסקון דה בומון ולקנסטנס פיצרוי.
ארמנגארד נישאה לוויליאם הראשון, מלך סקוטלנד ב-5 בספטמבר 1186 בארמון וודסטוק, כחלק מתנאי הסכם השלום שנחתם בין ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד בשנת 1175 (הסכם פאלייס), ונולדו להם ארבעה ילדים:
מרגרט מסקוטלנד, רוזנת קנט (1193–1259), שנשאה ליוברט דה בורג, רוזן קנט.
איזבלה מסקוטלנד (1195–1253), שנשאה לרוג'ר ביגוד, רוזן נורפוק.
אלכסנדר, לימים אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד (1198–1249).
מרג'ורי מסקוטלנד (1200–1244), שנשאה לגילברט מרשל, רוזן פמברוק.
ארמנגארד נפטרה ב-12 בפברואר 1233 או 1234 ונקברה במנזר באלמרינו שבפייף.
איליה (מסע בין כוכבים)

| --- | --- |

 שם סרט:  מסע בין כוכבים: הסרט
 גילום הדמות:  פרסיס קאמבטה
 מידע
 מקום לידה:  דלתא-4
 גזע:  דלתאני
 מין:  נקבה
 מקצוע:  קצין בצי הכוכבים
 שיוך:  צי הכוכבים
 מומחיות:  נווטת
 כוחות:  אמפתיה 
 דמויות קשורות
 חברים:  וילארד דקר, ג'יימס ט' קירק
 
איליה היא דמות בדיונית המופיעה בזיכיון המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים". היא מגולמת על ידי פרסיס קאמבטה (אנ').
ביוגרפיה

איליה היא ילידת דלתא-4. הייתה מעורבת בעבר במערכת יחסים רומנטית עם וילארד דקר. בתור סגן בצי הכוכבים היא הוקצתה אל ספינת החלל "אנטרפרייז" כנווטת במהלך משבר ויג'ר ("מסע בין כוכבים: הסרט"). היא נהרגה על הגשר על ידי אחד מגשושיו של ויג'ר, אך הגוף שלה ניתן אחר כך לגשוש אחר של ויג'ר, שהועלה על סיפון הארגון והוטל עליו ללמוד על התפשטות אנושית. עם זאת, "גשוש איליה" נבנה בצורה כל כך מושלמת על ידי ויג'ר שהוא אפילו הכיל את זכרונותיה של איליה האמיתית, שהודחקו. למרות זאת, דקר הצליח לגשת לזכרונות אלה וליצור קשר אישי עם הגשוש. מאוחר יותר, כשנודע כי ויג'ר זקוק ל"יסוד אנושי" כדי לחשוף את נתוניו – ובכך להפסיק את התקפתו על כדור הארץ – הוא הזין באופן ידני את רצף הקוד הסופי, ויחד עם איליה התמזג עם ויג'ר. בהמשך נרשמו איליה ודקר כ"נעדרים" על ידי קירק.
ראו גם

ויליארד דקר
אזרי דקס

| --- | --- |
אזרי דקס, מתוך "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
אזרי דקס, מתוך "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
 תוכנית טלוויזיה:  "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
 הופעה ראשונה:  פרק פתיחת העונה השביעית של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
 הופעה אחרונה:  פרק סיום הסדרה של "DS9"
 מספר הופעות:  25 פרקים בעונה השביעית של "DS9"
 גילום הדמות:  ניקול דה-בור
 מידע
 גיל:  21
 תאריך לידה:  שנת 2354
 גזע:  טריל
 מין:  נקבה
 מקצוע:  יועצת בתחנת החלל חלל עמוק 9
 שיוך:  צי הכוכבים
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
 דמויות קשורות
 חברים:  בנג'מין סיסקו ג'וליאן באשיר
לוטננט אזרי דקס (באנגלית: Ezri Dax), בגילומה של השחקנית הקנדית ניקול דה בור, היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". דקס, חייזרית המשתייכת לגזע הטריל, היא יועצת על תחנת החלל חלל עמוק 9 בעונה השביעית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
ליהוק

דמותה של אזרי דקס נוצרה כאשר הסתבר כי טרי פארל (ששיחקה את ג'דזיה דקס) תעזוב את התוכנית עם תום העונה השישית, וכי הדמות שלה תיהרג על ידי דוקאט.
כאשר ניקול דה בור לוהקה לתפקיד בשנת 1998, היא נחשבת ל"אחת השחקניות העסוקות ביותר בקנדה, אבל לא ידועה, יחסית, מדרום לגבול". היא השתמשה במצלמת הווידאו הפרטית שלה לצורך צילומי קלטת האודישן שלה. דה-בואר מודה שלפני שלוהקה לתוכנית, לא ידעה כלל מהו טריל, אולם היא הקפידה ללמוד, וצפתה בפרקים הקודמים.
ביוגרפיה של הדמות

אזרי דקס הופיעה לראשונה בפרק הראשון של העונה השביעית והאחרונה של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". על פי סיפור הרקע שלה, סג"ם אזרי טיגאן, קצינת צי הכוכבים מגזע הטריל, שובצה לשירות על ספינת החלל "Destiny" כעוזרת־יועץ, מיד עם סיום לימודיה באקדמיה של צי הכוכבים. כטריל, מעולם לא היה לה עניין להיות פונדקאית המחוברת לסימביונט.
אחרי שלוטננט-קומנדר ג'דזיה דקס נהרגת על תחנת החלל חלל עמוק 9, ד"ר ג'וליאן באשיר מצליח להציל את הסימביונט דקס, אשר נשלח לכוכב הבית של הטרילים, על מנת לקבל פונדקאי חדש. עם זאת, במהלך מסעו של הסימביונט לטריל, על ספינת החלל Destiny, מצבו הרפואי הלך והתדרדר, ומאחר והיא הייתה הטריל היחיד על החללית באותה העת, אזרי נתבקשה להפוך לפונדקאית עבור דקס, על מנת להציל את חייו. אזרי היא הפונדקאית התשיעית של הסימביונט דקס.
לאחר האיחוד ביניהם, אזרי דקס מוצבת לשרת כיועצת על תחנת החלל חלל עמוק 9, לאחר שקיבלה קידום מהיר לדרגת לוטננט זוטר, בגין ניסיונה הנרחב בצי הכוכבים והידע שצברה, באמצעות הסימביונט דקס.
ג'דזיה הייתה נשואה ללוטננט-קומנדר וורף, אשר תחילה מסרב לדבר עם אזרי, מאחר שהוא משוכנע שג'דזיה עברה לסטו-וו-קור ולפיכך זה לא ייתכן שהיא ממשיכה להתקיים באמצעות דקס הסימביונט. עם זאת, השניים הפכו בסופו של דבר לחברים, ואף אוהבים (לתקופה קצרה מאוד).
לקראת סוף הסדרה, אזרי מתחיל רומן עם ד"ר ג'וליאן באשיר.
תגובות

בהשוואה לג'דזיה דקס, דמותה של אזרי נתפסת כחסרת ביטחון עצמי. חלק ממעריצי הסדרה לעגו לדמות זו, ושיבשו את שמה ל-"אלי מק'טריל" (פרפרזה לדמותה של אלי מקביל), שיבוש אשר אפילו אומץ על ידי אחד מכותבי TV Guide. ניקול דה בור, לעומת זאת, לקחה זאת כמחמאה. זה היה הכרחי, כי דמותה של אזרי תימנע מלהיראות העתק מדויק של ג'דזיה, בדיוק כפי שהיה נחוץ שקפטן בנג'מין סיסקו לא יהיה העתק של ג'יימס טי. קירק. ההבדלים הניעו את פיתוח הדמות. למשל, באחת הסצנות אזרי מודה כי מעולם לא אהבה את המאכל הקלינגוני גאח (במקור: "Gagh"), על אחת כמה וכמה כעת, משיש לה את זכרונותיה של ג'דזיה, מתענגת מניסיונותיו הנמרצים של המזון שלא להיבלע.
אזרי דקס היא היחידה מבין חברי צוות השחקנים המרכזיים של הסדרה, שלא זכתה שתשווק בובה בדמותה על ידי יצרנית הצעצועים "Playmates Toys".
הערות שוליים

1 2  "Tears of the Prophets"
1 2  Larry Nemecek, "Meet Nicole deBoer: Ezri Dax" Star Trek Communicator 119 November 1998: 10
1 2  Terry J. Erdmann & Paula M. Block, Star Trek: Deep Space Nine Companion. New York: Pocket Books (2000): 598
1 2  הפרק "Shadows and Symbols"
↑  הפרק "Dax"
↑  הפרק "Facets"
1 2  הפרק "Afterimage"
↑  הפרק "Penumbra"
↑  הפרק "What You Leave Behind"
↑  Susan A. Lentz, "'Where No Woman Has Gone Before': Feminist Perspectives On Star Trek" Star Trek Visions of Law and Justice, edited by Robert H. Chaires (2003): 147. "Ezri Dax is physically petite. She is less assured, insecure, and uncertain who she is. Of course, Jadzia may have herself once been such a host. The growth and evolution of Ezri unfold as she acknowledges her "past lives."
↑  Sandy Stone, "Report: Star Trek's Grand Slam, Pt. II April 7, 2007. Accessed October 18, 2007. "She didn't mind when TV Guide described her as 'Ally McTrill'—she took it as a compliment."
| מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | ריק ברמן • מייקל פילר • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | אייברי ברוקס • רנה אוברז'ונואה • מייקל דורן • טרי פארל • ניקול דה בור • סירוק לופטון • קולם מיני • ארמין שימרמן • אלכסנדר סידיג • נאנה ויזיטור |  |
| דמויות ראשיות | בנג'מין סיסקו • אודו • וורף • דקס (ג'דזיה דקס • אזרי דקס) • ג'ייק סיסקו • מיילס או'בריאן • קווארק • ג'וליאן באשיר • קירה נריס |  |
| דמויות משנה | וין אדאמי • גאורון • אילם גארק • דוקאט • ואיון • מרטוק • נוג • רום • תומאס רייקר • ויק פונטיין • אישקה |  |
| גזעי חייזרים | באג'ורנים • ברין • ג'מהדאר • בורג • וורטה • טריל • משתנים • פרנגי (אנ') • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | דיפאיינט • הדומיניון • הולודק • חור התולעת • חלל עמוק 9 • טרנספורטר • יקום המראה • מאקי • מדור 31 • מלחמת הפדרציה-דומיניון • משכפל • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| פרקים בולטים | Duet • The Visitor • Rejoined • Trials and Tribble-ations • Far Beyond the Stars • In the Pale Moonlight • It's Only a Paper Moon • Emissary |  |
| סרט תעודי | What We Left Behind: Looking Back at Deep Space Nine |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
אל-קאדר

אל-קאדר באללה (מילולית: בעל היכולת באל), אבו אל-עבאס אחמד בן אסחאק בן אל-מקתדר באללה (בערבית: القادر بالله, ابو العباس احمد بن اسحاق بن المقتدر بالله) היה נכדו של הח'ליף אל-מקתדר והח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין השנים 991 ל-1031.
נולד בשנת 944 לערך, בילה את מרבית ימיו בגלות עד שנבחר לח'ליפות במקום בן דודו המודח אל-טאא'ע באללה. בימיו עמדה הח'ליפות מול איום מצד מחמוד מבית ע'זנה וניצלה אך ורק בשל סכסוכים משפחתיים שהתפרצו לאחר מותו.
אל-קאדר נודע כמוביל המאבק בשיעה לאחר הדומיננטיות השיעית במאה ה-9. הוא פרסם שורה של צווים ובהם אימץ את האסכולה החנבלית, הכריז על אי-נבראותו של הקוראן (ובכך אסר למעשה על השתייכות לאסכולה המעתזלית). ימי שלטונו מסמלים את קץ ה"מאה השיעית" ואת ראשיתה של "המאה הסונית" ופעל שהאסכולה החנבלית יקבל מעמד מרכזי. במקורות היהודים נודע לשמצה משום שאסר את גאוני ישיבת פומבדיתא שרירא והיי וגזל את רכושם. שרירא נפטר זמן קצר לאחר מאסרו.
הערות שוליים

↑  ראו המאמר על שרירא גאון באתר "דעת"
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: א-טאאע | הח'ליפים לבית עבאס  991–1031 | הבא: אל-קאאם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301162105171  GND: 1020771674  LCCN: no2012055648  TDVİA: kadir-billah  VIAF: 160859953   WorldCat (עם VIAF): 160859953 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמן פיליפ בארטוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910
 פטירה:  29 בדצמבר 2005 (בגיל 95 בערך) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 
ארמן פיליפ בארטוס (באנגלית: Armand Phillip Bartos;‏ 1910 – 29 בדצמבר 2005) היה אדריכל ונדבן יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

בארטוס מפורסם בישראל בעיקר כאחד משני האדריכלים שתכננו את היכל הספר במוזיאון ישראל בירושלים. הבחירה בבארטוס ובאדריכל פרדריק ג'ון קיזלר עוררה מחלוקת בזמנו בקרב האדריכלים הישראליים, הן בגלל הבחירה בשני אדריכלים זרים, שהאחד מהם (קיזלר) לא הספיק לסיים את לימודי האדריכלות באירופה; אבל גם בגלל שההחלטה עוררה טענות לנפוטיזם: בארטוס היה נשוי לרות-סלסט לבית גוטסמן, בתו של המממן העיקרי של הפרויקט, דוד שמואל גוטסמן.
בארטוס למד לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה ולתואר שני במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בארטוס נישא לרות-סלסט גוטסמן ב-1935, והשניים הפכו לאספני אמנות בולטים.
בין עבודותיו האחרות: "באלפר הול", הבניין המרכזי של ישיבה יוניברסיטי ואולם הרצאות אוניברסיטת באפאלו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121053075  ISNI: 0000 0003 6645 0883  RKD: 469166  SNAC: w6qn6x44  ULAN: 500088791  VIAF: 233182105   WorldCat (עם VIAF): 233182105 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איירין ליבליך

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1923 זמושץ', רפובליקת פולין 
 פטירה:  28 בדצמבר 2008 (בגיל 85) מיאמי, ארצות הברית 
 מספר צאצאים:  2 
 
איירין ליבליך (באנגלית: Irene Lieblich;‏ 20 באפריל 1923 – 28 בדצמבר 2008) הייתה אמנית יהודייה-פולנייה וניצולת שואה. היא ידועה באיור ספריו של זוכה פרס נובל יצחק בשביס-זינגר ובציוריה המדגישים את החיים והתרבות היהודית. היא בת דודה רחוקה של הסופר היידישאי והמחזאי י"ל פרץ.
ביוגרפיה

אירן וכטר נולדה ב-20 באפריל, בערב השני של חג פסח, בשנת 1923 בזמושץ', פולין. היא הייתה בתם של ליאון וחנה (לבית ברונדוויין) וכטר. אביה היה רופא. אחיה היחיד, אח צעיר בשם נתן, נרצח בגיל 13 במהלך השואה. איירין הייתה ניצולת השואה.
כשנשאלה על חוויותיה כניצולת שואה, אמרה ליבליך:
אני לא מדברת על החוויות שלי בתקופת השואה. אני לא מתעכבת על הרגעים האלה. מה שעלינו לזכור זה את הנשמות היהודיות שלא שרדו וזה מה שאני מנסה לעשות - ללכוד אותן כדי להחזיר את רוחן. יש להן הרבה מה לספר לנו ולהראות לנו על חייהם. אולי לצד היותי אמנית, אני עכשיו גם היסטוריונית.
חיים אישיים

היא ויעקב ליבליך נישאו ב-1946 והיגרו ממערב גרמניה לשיקגו, עם בנם נתן ב-1952. הבת מלי נולדה בשיקגו, ב-1953.
יצירתה

בין השנים 1955–1980 התגוררה המשפחה בברוקלין, ניו יורק, שם כתבה איירין שירה שפורסמה בכתבי עת יהודיים, בעיקר בעיתון בשפת היידיש הפורוורד, מאמצע שנות ה-60 עד סוף שנות ה-70. ב-1971, בגיל 48, החלה איירין לצייר. היא נרשמה לשיעורי אמנות שהתקיימו במוזיאון ברוקלין לאמנות, שם המדריכים התרשמו מהיכולות הטבעיות שלה. בעידוד הפרופסורים שלה, איירין החלה להציג את עבודותיה באזור ניו יורק. היא זכתה בפרס הראשון על ציור בפסטיבל האמנות של הפרבנד בניו יורק ב-1972, שנה בלבד לאחר שהחלה לצייר.
במהלך השנים 1973–1974, יצירתה נותרה בתערוכה בגלריית Artists Equity בניו יורק, שם ראה אותה הסופר הידוע וחתן פרס נובל לעתיד, יצחק בשביס זינגר. זינגר התעקש שהמו"לים שלו ישכרו את ליבליך כדי לאייר את ספריו לילדים, ביניהם "סיפור על שלוש משאלות ", ו-"גבורת האור".
בשנת 1980 היא עברה למיאמי ביץ', פלורידה, שם המשיכה לאייר ולצייר. בשנת 1995, עבודותיה הוצגו בתערוכה שכותרתה זכרונות חיים במלון הילטון פונטנבלו, מיאמי ביץ', שהתקיימה במקביל לכינוס העולמי הרשמי האחרון של ניצולי השואה .
יצירותיה של ליבליך הוצגו בגלריה של המרכז לספרי יידיש באמהרסט, מסצ'וסטס כחלק מתערוכה משנת 2004 לציון מאה שנה להולדתו של בשביס זינגר. המוזיאון בראשון לציון שיחזר את ציורה של ליבליך "עולמו של יצחק בשביס זינגר" על הכרזה, שהוציא לרגל טקס שנערך ב-1 ביוני 2003. תערוכה משנת 2010 שהתקיימה בהיברו יוניון קולג', ניו יורק, הציגה את עבודתה על הכריכה הקדמית של הקטלוג.
ריצ'רד מקבי כתב על אחד האיורים של ליבליך המתאר פרטיזנים יהודים במלחמת העולם השנייה החוגגים את חג החנוכה ביער מלא שלג בעוד חלקם שומרים, "החיבור הפשוט מגלה אט אט קודם אדיקות אמיצה, אחר כך שובבות ילדותית ולבסוף את הרצינות הקטלנית של השומרים. אמונה יהודית בשיא כוחה."
קשריה עם יצחק בשביס זינגר

על זינגר, ליבליך אמרה פעם: "אוצר המילים שלי מוגבל מכדי לתאר את הגאונות של מר זינגר".  ליבליך וזינגר נהנו מיחסים מועילים הדדיים, שכן אמנותה של ליבליך האירה את רוח זיכרונותיו של זינגר בחיי השטעטל ובערכים יהודיים מסורתיים. זינגר וליבליך נפגשו לראשונה בגלריה Artists Equity בברודוויי ב-1973, שם הוצגו יצירותיה.
ליבליך נזכרה שראתה גבר כפוף שהציץ בציוריה והעיר שהוא מזהה את הבתים בהם, בטוח שהם מתארים את השטעטל שלו. ואכן, הציור המדובר שיחזר שורת בתים בבילגוריי, הכפר בפולין שבו גדל זינגר. המפגש הזה גרם לזינגר לבקש מליבליך לאייר את אחד מספרי הילדים שלו, "סיפור על שלוש משאלות" .
תערוכות ופרסים

1974-1973: הוצגה ב-Artists Equity, ניו יורק, שם נתקל יצחק בשביס זינגר בעבודותיה.
1995: תערוכת זכרונות חיים במלון הילטון פונטנבלו, מיאמי ביץ', בשילוב עם הכינוס העולמי הרשמי האחרון של ניצולי השואה.
2004: המרכז הלאומי לספרי יידיש באמהרסט, מסצ'וסטס, שהציגה 20 מאיוריה של ליבליך לרגל חגיגות 100 שנה להולדתו של בשביס זינגר.
2009: תערוכה היברו יוניון קולג' בניו יורק
2010: תערוכה במרכז התרבות סקריבול בלוס אנג'לס, קליפורניה.
2011: תערוכה במוזיאון אריק קרל לאמנות ספרי תמונות, אמהרסט, מסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  Holocaust Survivors and Victims Database, USHMN.org; retrieved April 16, 2017.
↑  Isaac Bashevis Singer (1 במרץ 1976). A Tale of Three Wishes. Farrar, Straus and Giroux. ISBN 978-0-374-37370-2. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Life's Door: Growth and Healing in the face of Life Threatening Illness". Thejewishpress.com. אורכב מ-המקור ב-2016-12-22. נבדק ב-2016-12-21.
↑  Jewish Journal, February 28, 1985.
↑  Flatbush Life, March 26, 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277000905171  PLWABN: 9810697601505606  BIBSYS: 90112819  GND: 1163115045  ISNI: 0000 0000 2195 5413  LCCN: n80120857  NLK: KAC201821337  VIAF: 75157641   WorldCat (עם VIAF): 75157641 
ליבליך חותם חתימות לצד יצחק בשביס זינגר
ארמנד עמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל, צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  Naïve Records 
 פרסים והוקרה:  פרס אמנדה לפסקול (2014) 
 www.armandamar.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ארמנד עמר (בצרפתית: Armand Amar; נולד ב-1953 בירושלים) הוא מלחין צרפתי ממוצא יהודי-מרוקאי.
קורות חיים

נולד בירושלים ובילה את ילדותו במרוקו. החל את הלחנתו לסרטים בסרט "אמן" (על פי ממלא המקום של רולף הוכהוט) של קוסטה גברס. הוא היה מועמד מספר פעמים לפרס סזאר על המוזיקה לסרט, ובשנת 2010 זכה בפרס למוזיקה שכתב לסרט הקונצרט של ראדו מיכאיליאנו.
בשנת 2005 שימש מלחין לסרט הישראלי "תחיה ותהיה" של הבמאי הרומני ראדו מיכאיליאנו. בשנת 2009 כתב את המוזיקה לסרט Home של יאן ארטוס ברטראן. בשנת 2013 הלחין את הסרט "דרכון לאלג'יר" ובשנת 2012 לסרט "24 ימים".
ארישטידש פריירה

ארישטידש מריה פריירה (בפורטוגזית: Aristides Maria Pereira; ‏17 בנובמבר 1923 – 22 בספטמבר 2011) היה נשיאה הראשון של כף ורדה.
תולדות חייו

ב-1956 היה בין מייסדי מפלגת PAIGC יחד עם אמילקר קברל ולואיס קברל מגינאה ביסאו והיה לראש התנועה בכף ורדה, במסגרת זו הכיר את אשתו קרלינה, שהייתה אף היא פעילה מרכזית בתנועה. ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי בגינאה ביסאו. הפעילות הצבאית לא התפשטה לאיי כף ורדה. ב-20 בינואר 1973 נרצח אמילקר קברל ופריירה הפך לראש התנועה. בספטמבר 1973, לאחר שתנועת השחרור אחזה בכ-90% משטח גינאה ביסאו, הצהיר קברל באופן חד צדדי על עצמאותה, הצהרה שהתקבלה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל הפך להיות נשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. ב-10 בספטמבר אותה שנה העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לישות שכללה את גינאה ביסאו וכף ורדה. ב-1975 הפריד פריירה את מדינתו משלטונו של קברל וייסד את כף ורדה העצמאית.
משטרו היה משטר חד-מפלגתי של המפלגה הסוציאליסטית, Partido Africano para a Independência da Cabo Verde - PAICV, אולם הייתה בו הקפדה על דמוקרטיה ברמה מסוימת ועל זכויות האדם (למשל, זו המדינה היחידה באפריקה בה לא הונהג מעולם עונש מוות). עם זאת היה פריירה מקורב למועמר קדאפי ולפידל קסטרו.
בפברואר 1990 החליט פריירה לממש דמוקרטיה רב-מפלגתית. בבחירות לנשיאות שהתקיימו בפברואר 1991 הובס על ידי אנטוניו מונטריו (António Mascarenhas Monteiro).
פריירה נפטר כאשר היה מאושפז בבית החולים של אוניברסיטת קוימברה בפורטוגל, אשתו קרלינה נפטרה שלושה חודשים אחריו.
הערות שוליים

↑  Aristides Pereira, נקרולוג באינדפנדנט, 23 בספטמבר 2011
↑  Carlina Pereira, widow of Aristides Pereira, dead at 85
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007324310305171  BnF: cb12959819t (data)  GND: 1196230676  ISNI: 0000 0000 6715 5075  LCCN: n79116068  NTA: 071432159  SNAC: w6073m4m  SUDOC: 095985514  VIAF: 62828741   WorldCat (עם VIAF): 62828741
ארמנד האמר

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1898 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בדצמבר 1990 (בגיל 92) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 השכלה:  מכללת קולומביה  המכללה לרופאים וכירורגים של אוניברסיטת קולומביה  Morris High School 
 תפקיד:  trustee (1968) 
 בן או בת זוג:  Frances Hammer 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות (1987)  אביר בלגיון הכבוד  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מסדר הכתר  עיטור הידידות בין העמים  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  עיטור ארבע החירויות - החירות מפחד  אות מסדר כוכב הקוטב  פרס ג'ון ג'יי 
 
ארמנד האמר (באנגלית: Armand Hammer;‏ 21 במאי 1898, ניו יורק, ארצות הברית - 10 בדצמבר 1990, לוס אנג'לס, ארצות הברית), היה איל נפט ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.
קורות חיים

האמר נולד בניו יורק לרוז (ליפשיץ) ויוליוס האמר, מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית. הוא היה יו"ר ובעלים של חברת אוקסידנטל פטרוליום, ואספן אמנות. האמר פעל לפדיון אסירי ציון מברית המועצות, ובמיוחד נודע במאבקו לשחרורה של אידה נודל.
בשנת 1982 הקים יחד עם איש העסקים יוסף (ג'ו) אלמליח את חברת ההחזקות י.ו.א.ל (ראשי תיבות של Jerusalem Oil Exploration Ltd), שתחתיה הוקמה החברה הבת ישראמקו. במטרה לגייס הון ולבצע חיפושי נפט בישראל.
האמר התחיל את אוסף האמנות שלו בשנות ה-20. ב-1928 ייסד בניו יורק את גלריית האמר הפעילה עד היום. ב-1965 תרם חלק מן האוסף שלו לאוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1987 תרם עבודות על נייר לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי.. בנובמבר 1990, כשבועיים לפני מותו חנך האמר בלוס אנג'לס את מוזיאון האמר המנוהל על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1984 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "אוסף ארמנד האמר: חמש מאות של יצירות מופת".
האמר הורשע בתרומה אסורה לנשיא ריצ'רד ניקסון. הוא זכה לחנינה מהנשיא בוש.
על שמו קרן ארמנד האמר לקידום המזה"ת.
נינו הוא השחקן ארמי האמר.
אילנה דואק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1959 (בת 65)
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  חיפה, ישראל
 ידועה בשל:  מחקרה בתחום האנגיוגנזיס בתהליכים גידוליים וההשפעות השונות של תהליך זה על גידולים ממאירים ושליחת גרורות.
 השכלה:  הפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון   אוניברסיטת טנסי, ממפיס, טנסי ארצות הברית    אוניברסיטת פלורידה, גינסוויל, פלורידה ארצות הברית    אוניברסיטת סטאנפורד בפאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-בשנת 1984
 עיסוק:  רפואת אף אוזן גרון
 תואר:  פרופסור
 
אילנה דואק (נולדה ב-1 בספטמבר 1959) היא פרופסור לרפואה, מנהלת מחלקת אף אוזן גרון, ניתוחי ראש צוואר במרכז רפואי כרמל בחיפה. נוסף על כך, היא מנהלת את מרכז גידולי הראש והצוואר בבית החולים "לין", ומשמשת כיושבת ראש איגוד רופאי אף אוזן גרון ומנתחי ראש צוואר בישראל.
ביוגרפיה

דואק נולדה וגדלה בחיפה, בת לגיזלה ומשה עמרן דואק. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה.
למדה רפואה במסגרת עתודה צבאית, בפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון. סיימה את לימודיה בשנת 1984. את שנת הסטאג' ביצעה בבית חולים רמב"ם, בחיפה ומיד לאחר מכן, התגייסה לצבא כרופאה בחיל הים. במסגרת שירותה הצבאי, שירתה במספר תפקידים בחיל הים, האחרון בהם הוא ראש מדור לחקר תפקוד האדם בים. היא השתחררה מהצבא בדרגת רב-סרן.
דואק החלה את דרכה המקצועית במרכז הרפואי כרמל, תחילה כמתמחה ברפואת א.א.ג – כירורגיה ראש וצוואר במחלקת ראש וצוואר ולאחר מכן כרופאה בכירה במחלקת א.א.ג. דואק התמחתה בהתמחות-על בכירורגיה אונקולוגית ראש וצוואר, באוניברסיטת טנסי, ממפיס, טנסי ארצות הברית. וכן באוניברסיטת פלורידה, בגינסוויל, במדינת פלורידה בארצות הברית. כמו כן עברה השתלמויות בתחום גידולי ראש וצוואר באוניברסיטת סטנפורד בפאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הברית.
כשחזרה לארץ, הקימה דואק את מערך הטיפול והמחקר, בתחום גידולי ראש וצוואר, במרכז הרפואי כרמל והחל משנת 2008, היא עומדת בראש מחלקת ניתוחי ראש וצוואר במרכז הרפואי כרמל. במקביל, היא משמשת כיועצת לאגודה למלחמה בסרטן בתחום גידולי ראש וצוואר ומנהלת את פורום האגודה. כמו כן, משמשת דואק כפרופסור חבר קליני, בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, בטכניון חיפה. בין השנים 2013–2019 עמדה דואק בראש איגוד רופאי א.א.ג – מנתחי ראש וצוואר והיא ממקימי האגודה הישראלית – אמריקאית לרפואת אף אוזן גרון – American- Israeli Society of Otolaryngology. מכהנת גם כיושבת ראש האיגוד לרפואת א.א.ג וניתוח ראש וצוואר בפקולטה לרפואה על שם רפפורט.