stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציסטרנה כילי

| --- | --- |
 שיוך:  segment of thoracic duct, ישות אנטומית מסוימת 
 ניקוז לימפטי:  abdominal part of thoracic duct 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (690) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  cisterna chyli 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.4.01.012 
 TA2 (2019):  5145 
 FMA:  5835 
 
השק המוארך הלבן בסוף צינור החזה הוא הציסטרנה צ'ילי
ציסטרנה כילי (Cisterna chyli) הוא שק לימפה המתחבר לחלק התחתון של צינור הלימפה של החזה (thoracic lymph duct), אליו מתאספת לימפה מאזור הבטן והאגן. ממנו, הלימפה עולה לצינור החזה ובסוף נשפכת לווריד התת-בריחי השמאלי.
לא לכולם יש ציסטרנה כילי; כשהיא קיימת, ניתן למצוא אותה מימין לאבי העורקים, קדמית לחוליות המותן הראשונה והשנייה (L1, L2).
הציסטרנה כילי הוא מקום מפגש של כלי לימפה די רבים. בין היתר, עובר שם כלי לימפה המגיע ממערכת העיכול ועשיר בליפידים, בעיקר לאחר אכילה.
ראו גם

מערכת הלימפה
ציעור

נחלות שבטי ישראל
צִיעֹר הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע, ברשימת ערי שבט יהודה באזור הר חברון: ”אֲרַב וְרוּמָה וְאֶשְׁעָן וינים (וְיָנוּם) וּבֵית תַּפּוּחַ וַאֲפֵקָה וְחֻמְטָה וְקִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן וְצִיעֹר עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן”.
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בימיו התקיים יישוב בשם זה בין ירושלים ובית גוברין.
יש המציעים לזהות את העיר הקדומה עם הכפר סעיר, הסמוך לבית עינון, צפונית מזרחית לחברון, שבו אותרו חרסים החל מהתקופה הישראלית. הפריטים הארכאולוגים מעידים על יישובה של ציעור בתקופת הברזל. לדעת שמואל אחיטוב, זיהוי ציעור בסעיר הוא בעייתי, וזאת כיוון שלא ברור אם היישוב שהיה בסעיר לא נכלל עם יישובי הסביבה, חלחול ובית ענות, באותו המחוז. גרשון גליל זיהה את ציעור עם ח'רבת א-נצרא השוכנת כ- 3 ק"מ מחברון. לשיטתו, ההצעה לזהות את ציעור עם סעיר אינה מתיישבת עם הממצאים באתרים הסמוכים.
הגאוגרף המוסלמי בן המאה ה-13 יאקות אל-חמאווי הזכיר את העיר בכתביו בגרסה "צָעִיר".
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים נ"ב–נ"ד.
↑  אונומסטיקון, 156, שורות 3-4.
↑  ישראל פינקלשטיין, נדב נאמן, מנוודות למלוכה: היבטים ארכאולוגיים והיסטוריים על ראשית ישראל, ירושלים, יצחק בן צבי, 1990, עמ' 175.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 731.
↑  שמואל אחיטוב, מקרא לישראל: יהושע, מאגנס, ירושלים, 1995, עמ' 266-265
↑  גרשון גליל, מחוזות ההר של ממלכת יהודה, כתב עת ציון, ירושלים, החברה ההיסטורית הישראלית, כרך מ"ט, חוברת ג', 1984, עמ' 212.
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת משרד החינוך, 2010, עמ' 723.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליפופפטיד

ליפופפטיד (lipopeptide) הוא פפטיד שאליו קשור זנב ליפידי. ליפופפטידים כדוגמת דפטומיצין (Daptomycin) משמשים למלחמה בחיידקים שונים, אם כי לאחרונה (2007) דווח על חיידקים שפיתחו עמידות גם לליפופפטידים.
הערות שוליים

↑  M.H. Frahera, G.D. Corcorana, S. Creagha ו- E. Feeneyb,‏ Daptomycin-resistant Enteroccoccus faecium in a patient with no prior exposure to daptomycin, לקוח מכתב העת "Journal of Hospital Infection" כרך 65 גיליון 4, אפריל 2007, עמודים 376–378
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
צוקי גרביאן

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1976 (בן 48) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 www.tsukigarbian.com
 
צוקי גרביאן (נולד ב-26 בפברואר 1976) הוא אמן ישראלי.
ביוגרפיה

צוקי גרביאן, האמצעי בין שתי בנות, נולד בירושלים וגדל בה עד גיל חמש, אז עבר עם משפחתו לראשון לציון. בצה"ל שירת בנח"ל.
בין השנים 2002–2006, למד גרביאן לתואר בוגר תואר ראשון באמנות (B.ed) במדרשה להכשרת אמנים מורים, בית ברל. שם למד פיסול אצל מרים גמבורד והיה אסיסטנט של גדעון גכטמן וארז ישראלי.
בשנים 2009–2010 למד ציור ורישום פיגורטיבי ב"התחנה".
בשנים 2010–2012 שהה ברזידנסי בחממת ST-Art של האספן סרג' תירוש.
בשנת 2007 החל לשמש כמורה לאמנות בתיכון לאמנויות "מוזות" שביפו. בשנת 2014 החל לרכז את מגמת האמנות בבית הספר. בשנים 2008–2012 היה מורה לפיסול ולציור בסדנת אמני הקיבוץ בתל אביב. החל מ-2014 מלמד ציור ורישום בסטודיו לציור ה"תחנה", לצד האמנים ארם גרשוני, דוד ניפו ואדם כהן.
ממקימי גלריה חנינא מקום לאמנות עכשווית בשנת 2008, היה חבר בה עד לשנת 2015.
סמדר שפי, על התערוכה "דיוקנאות":
"צוקי גרביאן מציג דיוקנאות שמתכתבים עם קלאסיקה ושמותיהם... “ולאסקז” “סרג’נט” או “ורמיר” יוצרים עיגון בתולדות האמנות אבל העניין בהם הוא דווקא באופן בו הוא פורע סדרים, מפגיש התבוננות ופנטזיה. גרביאן בולט כבר שנים אחדות וכדאי לעקוב אחר השפה שהוא מפתח בהתמדה. בדיוקנאות המוצגים חוגגים חופש ציורי והומור. כוחם הוא בכך שיותר מהתבוננות מעמיקה ודיאלוג, שני אפיונים המשויכים בדרך כלל לדיוקנאות משובחים, הם מצליחים להעביר תחושה של התרשמות ראשונה ואסוציאציות לדמויות, כמו היו התגלמות זרם תודעה חזותי."
גלריית תמונות

"מרס כפול". 120x120 ס"מ ומראה בגודל זהה, טכניקה מעורבת, ציור שמן על דיקט ומראה. 2012.
‏ Untitled ‏ 19x13 ס"מ פורמט אובלי, 19x13 ס"מ.
‏Life itself, שמן על דיקט, 2.4x2.0 מ', 2014.
קיר 92 דיוקנאות פרטים מתוך העבודה Wonderwall, שהייתה העבודה המרכזית בתערוכה "מרס כפול". טכניקה מעורבת על דיקט, 8.2 x‏ 1.5 מ', בית STArt.
דיוקן עצמי מהסדרה דיוקנאות 30x30 ס"מ, 2012.
דיוקן עצמי מהסדרה דיוקנאות 30x30 ס"מ, 2012.
תקוה - מתוך קרשנדו, גלריה זומר, 2011
תערוכות יחיד או זוגיות

2020 אמריקה - גלריה מאיה, אוצר ארז אהרון
2019 נוה שכטר אוצרת שירה פרידמן
2016 קסדות וגולגולות (תערוכה זוגית ביחד עם יונתן הירשפלד) - מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם, אוצר: אבי איפרגן.
2015 צער - גלריה חנינא, תל אביב, אוצר ציקי אייזנברג.
2015 Cock of the rock - במסגרת יריד צבע טרי.
2014 כמות, Life-Likeness - גלריה רוטשילד תל אביב, אוצר: רון ברטוש.
2013 – במסגרת יריד אמנות בציריך.
2012 ארבעים לילה - בית האמנים ירושלים, אוצרת: מרילו לוין.
2012 מרס כפול – גלריה ס.ת ארט יפו, אמן חממת ST ART.
תערוכות קבוצתיות

2021 - דרך האבנים הצהובות, מוזיאון בר דוד, ברעם. אגף הנוער. אוצרים אבי איפרגן ואורלי שגיא.
2021 - 48 שעות, חלל בריג׳יט קרטייה, תל אביב.
2021 - תערוכת הסתיו, חלל בריג׳יט קרטייה, תל אביב.
2018 - עסק ביש, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב. אוצרת דלית מתתיהו.
2017 - לא מים לא אדמה. מוזיאון בר דוד, ברעם. אוצר אבי איפרגן
2017 - מרור2, מכון אלפרד, תל אביב, אוצרת יעל עמית.
2016 - פשיטה, גלריה חנינא, תל אביב, אוצר יונתן הירשפלד.
2015 - בויס בויס בויס, בית בנימיני, תל אביב, אוצר ליאב מזרחי.
2013 - תופעת צבע שקנאי, גלריה P8, תל אביב. אוצרים: איתי זלאיט וטל סלוצקר.
2013 - קונסט ציריך ה-13, העבודות הוצגו ביריד כאמן גלריה רוטשילד.
2013 - גבורות, מחווה ליגאל תומרקין, גלריה חזי כהן, תל אביב.
2013 - דיוקנאות, רוטשילד – גלריה לאמנות, תל אביב.
2012 - מודוס ויונדי, גלריה חנינא, תל אביב.
2012 - טחנות רוח, גלריה עירונית, כפר סבא.
2012 - ציור וכו', בית קנר, גלריה עירונית ראשון לציון.
2012 - חיפה/ ירושלים/ תל אביב, מוזיאון חיפה לאמנות.
2011 - הקיסר האחרון, גלריה חזי כהן, תל אביב. אוצרת: עפרה חרנ"ם.
2011 - קרשנדו, עם יגאל תומרקין ויונתן הירשפלד, גלריה זומר, תל אביב. אוצר: יונתן הירשפלד.
2010 - אבא, גלריה חנינא, תערוכה קבוצתית של אמני הגלריה.
2010 - העשור הראשון, תערוכת בוגרי העשור של המדרשה לאמנות, מכון מופ"ת, תל אביב.
2010 - עבודות בית, גלריה האגף, חיפה.
2010 - רות שלוס ואמנים צעירים, גלריה אלפרד, תל אביב. אוצר: גידי סמילנסקי.
2009 - זיהום, גלריה חנינא, תל אביב.
2009 - תרבית, קבוצת חנינא, בית החולים הנסן, פתיחת עונת התערוכות, ירושלים.
2007 - REFRESH, פלורנטין 45 - גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב.
הערות שוליים

↑  סמדר שפי, דיוקנאות, 23 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 464011
צ'אק נובל

| --- | --- |
 לידה:  24 ביולי 1931 אקרון, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  7 במרץ 2011 (בגיל 79) סיינט אוגוסטין, פלורידה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  5, 14
 מכללה:  אוניברסיטת לואיוויל
 דראפט:  בחירה מספר 30, 1954 פורט ויין פיסטונס
 קבוצות כשחקן
 1954–1955 1955–1962:  אקרון גודייר וינגפוטס פורט ויין/דטרויט פיסטונס
 הישגים כשחקן
 בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1960)
צ'ארלס "צ'אק" נובל (באנגלית: Charles "Chuck" Noble; ‏24 ביולי 1931 – 7 במרץ 2011) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת פורט ויין/דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA בין השנים 1955–1962. בעונת 1959/1960 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ולאורך 7 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 8.0 נקודות, 3.3 אסיסטים ו-2.6 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק

נובל נולד בעיר אקרון שבאוהיו, ובין השנים 1950–1954 למד באוניברסיטת לואיוויל. לאורך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות ו-5.8 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1954 נבחר נובל בבחירה ה-30, על ידי קבוצת פורט ויין פיסטונס. בעונתו המקצועית הראשונה, בטרם הצטרף לפורט ויין, שיחק עבור קבוצת "אקרון גודייר וינגפוטס" מ"ליגת ה-NIBL".
בעונתו הראשונה ב-NBA,‏ 1955/1956, העפיל עם הפיסטונס למעמד הגמר, בו הפסידו מול פילדלפיה ווריורס בתוצאה 1–4. בכל 6 העונות הבאות השתתפה הקבוצה בפלייאוף ה-NBA, אך באף אחת מהן לא הצליחה לשחזר את הישג ההעפלה לגמר הליגה. בעונת 1959/1960 רשם נובל ממוצעי שיא של 11.3 נקודות ו-4.6 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לצד חבריו לקבוצה וולטר דיוקס וג'ין שו. בסיום עונת 1961/1962 עזב נובל את הפיסטונס ופרש ממשחק, בגיל 30.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של נובל ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של נובל, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1954, באתר basketball-reference.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדד יעילות (כדורסל אירופי)

מדד היעילות המשמש בכדורסל האירופי (באנגלית: Performence Index Rating, או בקיצור PIR) הוא מדד לניתוח ביצועי כדורסל המשמש ברוב תחרויות הכדורסל באירופה – במפעלים הכלל-יבשתיים כגון היורוליג והיורוקאפ, וכן במספר רב של ליגות אירופאיות ארציות או אזוריות, כולל ליגת העל הישראלית בכדורסל. נקרא גם "מדד" ו"רייטינג".
היסטוריה

ראשיתו של המדד הוא בעונת 1991 בליגת העל הספרדית בכדורסל, שהתחילה להשתמש בנוסחת המדד כדי לקבוע את מצטייני המחזור וזוכי פרס ה-MVP של הליגה. בעונת 2004 הוחלט להפסיק להשתמש במדד כקובע בנוגע לפרס ה-MVP, אך הוא המשיך לשמש ככלי לקביעת מצטייני המחזור בליגה. באותה עונה החלה היורוליג להשתמש במדד כקובע לגבי פרס ה-MVP שלה, פרס ה-MVP של שלב 16 האחרונות ופרס מצטיין המחזור, אך השימוש בו לגבי שני הפרסים הראשונים בוטל והקביעה הועברה לשיטת הצבעה בין עיתונאים. פרסי מצטייני המחזור של היורוליג והיורוקאפ עדיין מבוססים ברובם על ה-PIR.
על השימוש במדד כדי לקבוע את זוכי פרסים אלו נמתחה ביקורת, כיוון שנטען שהוא לא נותן חשיבות לכל נתון אישי בפני עצמו - אלא את אותו ניקוד לכולם. המדד המתחרה, זה שמשמש בליגת ה-NBA, נותן משקל שונה לכל נתון.
חישוב

להלן הנוסחה לחישוב המדד, מימין לשמאל:
PIR = ‏(נקודות + ריבאונדים + אסיסטים + חטיפות + חסימות + עבירות שנסחטו) - (החטאות של סלי שדה + החטאות מהעונשין + איבודים + זריקות שנחסמו + עבירות שבוצעו)‏
ראו גם

מדד יעילות (NBA)
הערות שוליים

↑  Wer ist der "effektivste" Spieler der BBL? - מי הם השחקנים היעילים ביותר בבונדסליגה?, schoenen-dunk.de, 20.04.2006 (בגרמנית)
ליפורד

| --- | --- |
רחוב בעיירה
רחוב בעיירה
 מדינה:  אירלנד אירלנד
 פרובינציה:  אלסטר אלסטר
 מחוז:  מחוז דניגול
 שטח:  1.18 קמ"ר
 גובה:  6 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,658 (2011)
  ‑ צפיפות:  1,405.08 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  54°50′08″N 7°28′40″W﻿ / ﻿54.835599°N 7.477913°W﻿ / 54.835599; -7.477913 
 אזור זמן:  UTC
 www.donegalcoco.ie
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אירלנד מוגדלת) דבלין סוורדס קורק לימריק גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי ליפורד(למפת אירלנד רגילה) דבלין סוורדס קורק לימריק גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי ליפורד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ליפורד (באירית: Leifear לשעבר Liffer, באנגלית: Lifford) היא עיירה בצפון אירלנד, ובירת מחוז דניגול.
העיירה משמשת כמקום מושבה של המועצה המחוזית, אם כי לעיתים קרובות משמשת בתפקיד זה העיר הסמוכה לטרקני (Letterkenny).
היסטוריה

העיירה נבנתה סביב טירה שבנה השליט האירי, מאנוס או-דומנול במאה ה-16. הטירה הפכה ברבות השנים למפקדת חיל המצב הבריטי, עד להקמתה של מדינת אירלנד החופשית בשנת 1922.
העיירה שוכנת בנקודה בה מתחברים הנהרות פין (Finn) ומורן (Mourne), ויוצרים את נהר פויל.
על גדת הנהר שמול לעיר, שוכנת העיר הצפון-אירית סטראבן, בין הערים מחבר גשר ליפורד שנבנה לראשונה בשנת 1730.
פרדריק רמינגטון

| --- | --- |

פרדריק רמינגטון, 1909
 לידה:  4 באוקטובר 1861 קנטון, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  26 בדצמבר 1909 (בגיל 48) רידג'פילד, קונטיקט ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות אוורגרין 
 לאום:  אמריקני
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  מוזיאון האמנות על שם איימון קרטר 
 תחום יצירה:  ציור בצבעי מים ושמן, פיסול, ורישום
 זרם באמנות:  איור, אימפרסיוניזם, נוקטורן, טונליזם
 הושפע על ידי:  אדוארד מויברידג', הומר וינסלואו
 יצירות ידועות:  מאלף סוסים, A Dash for the Timber 
 
פרדריק סקריידר רמינגטון (באנגלית: Frederic Sackrider Remington‏; 4 באוקטובר 1861 – 26 בדצמבר 1909) היה צייר, מאייר, פסל וסופר אמריקני שהתמחה בתיאורים של המערב הישן של אמריקה, בייחוד תוך התמקדות ברבע האחרון של המאה ה-19 במערב ארצות הברית ודמויות של בוקרים, האינדיאנים בארצות הברית וחיל הפרשים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

רמינגטון נולד בקנטון במדינת ניו יורק ב-1861 לסת פיירפונט רמינגטון (Seth Pierrepont Remington‏; 1880-1830) וקלריסה "קלרה" בסקום סקריידר (Clarissa "Clara" Bascom Sackrider‏; 1912-1836). משפחתו מצד אימו הייתה בעלים של חנויות לחומרי בניין והיגרה במקור משטרסבורג באלזס-לורן בתחילת המאה ה-18. אביו של רמינגטון היה קולונל במלחמת האזרחים האמריקנית שמשפחתו הגיע לארצות הברית בתחילת המאה ה-17 מאנגליה. הוא היה עורך עיתון ומנהל סניף הדואר המקומי, והמשפחה הייתה פעילה בפוליטיקה המקומית והייתה רפובליקנית אדוקה. פרדריק רמינגטון היה בן דודו של אליפלט רמינגטון (Eliphalet Remington‏; 1861-1793) יצרן הנשק ומקים חברת נשקי רמינגטון.
קולונל רמינגטון נעדר עקב המלחמה במרוצת מהלך ארבע השנים הראשונות לחייו של פרדריק. לאחר המלחמה הוא עקר עם משפחתו לבלומינגטון באילינוי לזמן קצר ומונה לעורך העיתון רפובליקן של בלומינגטון, אבל המשפחה חזרה לקנטון ב-1867. רמינגטון היה בן יחיד וקיבל תשומת לב קבועה. הוא היה ילד פעיל, גדול וחזק לגילו, שאהב לצוד, לשחות, לרכב ולעסוק במחנאות. עם זאת, הוא היה תלמיד גרוע, בייחוד במתמטיקה, עובדה שלא בישרה טובות לשאיפות של אביו שילמד בווסט פוינט. הוא התחיל להכין איורים ושרטוטים של חיילים ובוקרים.
המשפחה עקרה לאוגדנסבורג (Ogdensburg) כשרמינגטון היה בן אחת עשרה והוא למד במכון האפיסקופלי של ורמונט (Vermont Episcopal Institute), בית ספר צבאי שנוהל על ידי הכנסייה, שבו קיווה אביו שהמשמעת תרסן את חוסר המיקוד של בנו, ואולי תוביל לקריירה צבאית. רמינגטון קיבל את שיעורי הציור הראשונים שלו במכון. הוא הועבר אז לבית ספר צבאי אחר שבו תיארו חבריו ללימודים את רמינגטון הצעיר כבחור נעים, קצת רשלן ועצל, בעל חוש הומור ונדיב, אבל בהחלט לא מתאים להיות חייל. הוא נהנה לצייר קריקטורות וצלליות של חבריו לכיתה. בגיל שש עשרה הוא כתב לדודו על מאווייו הצנועים: "אין לי שום כוונה לעבוד קשה. חיי קצרים ואיני שואף לעושר או תהילה ברמה הניתנים להשגה רק במאמץ יוצא דופן מצדי". הוא דמיין קריירה בעיתונאות שבצידה מעט אמנות.
יצירות נבחרות

יצירות נבחרות
ארוחת הערב של הצייד
המתבודד
המשא ומתן
הקרב על בור המים
אינדיאנים מחקים ביזון
"הסייר: ידידים או אויבים", 1905-1902, שמן על בד, מכון קלארק לאמנות, ויליאמסטאון, מסצ'וסטס
"המרדף" (Ridden Down‏, 1906-1905) מתאר אינדיאני מובס כשסוסו מותש, קורא לרוחות בשלווה בעודו ממתין לגורלו שנחרץ
האפיזודה של רובה הביזון
ההוסר
הג'נדרם
"סייר אינדיאני רכוב"
אוהלן
סיירים מטפסים על הר
מרכבת הדואר הישנה של המישורים, 1901
מפה בחול
"מרוץ אל החורשה", 1889, מתאר בוקרים בדרום-מערב ארצות הברית יורים אל אפאצ'ים מאחוריהם. אחד משמונת הרוכבים פצוע, אך נשאר על סוסו
"שיעורו הראשון", 1903
הקריאה לעזרה
פסל
"בוקר", 1908, בפארק פיירמונט בפילדלפיה בפנסילבניה
לקריאה נוספת

Allen, Douglas, Frederic Remington and the Spanish-American War, New York : Crown, 1971.
Peggy & Harold Samuels, Frederic Remington: A Biography, Doubleday & Co., Garden City NY, 1982, ISBN 0-385-14738-4.
Brian W. Dippie, Remington & Russell, University of Texas, Austin, 1994, ISBN 0-292-71569-2.
Brian W. Dippie, The Frederic Remington Art Museum Collection, Frederic Remington Art Museum, Ogdensburg, NY, 2001, ISBN 0-8109-6711-1.
Michael D. Greenbaum, Icons of the West: Frederic Remington's Sculpture, Frederic Remington Art Museum, Ogdensburg, NY, 1996, ISBN 0-9651050-0-8.
הערות שוליים

↑  Frederic Remington
↑  "Frederic Remington". Buffalo Bill Historical Center.
↑  A Chronology
↑  "Frederic Remington: Treasures from the Frederic Remington Art Museum". Tfaoi.com. 4 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Frederic Remington (1861–1909) – Find A Grave Memorial". Findagrave.com.
↑  Deborah Remington Obituary
↑  Neff, Emily Ballew (2006). The Modern West: American Landscapes, 1890-1950. New Haven: Yale University Press. p. 63. ISBN 0300114486.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276079405171  BIBSYS: 90147067  BNE: XX940534  BnF: cb12182729d (data)  CANTIC: a1218519x  CiNii: DA04517620  GND: 119027453  ISNI: 0000 0001 0868 7466  LCCN: n79018407  NDL: 00515763  NKC: ola2004192404  NLA: 35447809  NTA: 068930453  RKD: 66234  SELIBR: 237406  SNAC: w6pk0ghd  SUDOC: 030407303  Trove: 956240  ULAN: 500024759  VcBA: 495/320533  VIAF: 9891506   WorldCat (עם VIAF): 9891506 
רמינגטון במדים של פוטבול של אותה תקופה, מעיל קנבס ומכנסי פלנל
"בוקר מאריזונה" (ליתוגרפיה מ-1901)
"עזרה לחבר", 1890
"איתות בשמיכה", 1898/1894
"הכנסת אורחים בצל הרובה", 1908, שמן על בד, מוזיאון הוד לאמנות (Hood Museum of Art), דארטמות' קולג', הנובר ניו המפשייר
פרדריק רמינגטון "השעטה – גנבי סוסים", 1909, המוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון
האחוזה של רמינגטון "אנדיון" בניו רושל. הקוטג' בסגנון התחייה הגותית תוכנן על ידי אלכסנדר ג'קסון דייוויס (Alexander Jackson Davis‏; 1892-1803)
"התצפית" (The Lookout)
"שנה חדשה על הסימארון", 1903, המוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון
"משלחת מאייר – הגרלת השעועית השחורה", המוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון
"אותות עשן", 1905, שמן על בד, מוזיאון אמון קרטר לאמנות אמריקאית, פורט וורת, טקסס
"המהגרים"
"המנוסה"
"מאלף הסוסים", 1909, ארד, מהדורה מוגבלת
רמינגטון זכה לכבוד ב"סדרת האמריקאים הדגולים" ב-1940
צ'אק לורי

| --- | --- |

צ'אק לורי, ספטמבר 2011
 לידה:  18 באוקטובר 1952 (בן 71) לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Charles Michael Levine 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק  תיכון בת'פייג'  Plainview-Old Bethpage John F. Kennedy High School 
 בת זוג:  אריאל מנדלסון
 צאצאים:  Nikki Lorre 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  BMI Television Music Awards 2003, 2005, 2008
 www.chucklorre.com
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס "צ'אק" לורי (באנגלית: Charles "Chuck" Lorre; נולד ב-18 באוקטובר 1952), הוא מפיק, במאי ותסריטאי טלוויזיה יהודי-אמריקאי. יצר קומדיות מצבים רבות לאורך השנים, בהן "דארמה וגרג", "שני גברים וחצי", "המפץ הגדול", "ממי" ו"בי פלוס". שימש גם כמפיק בסדרות "מייק ומולי", "רוזאן" ו-"United States of Al". כמו כן יצר את הסדרה "שלדון הצעיר", פרקוול לסדרה המפץ הגדול.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרים פרטים על התפתחות הקריירה שלו.
נולד בשם צ'ארלס מייקל לוין (Charles Michael Levine) בלונג איילנד שבניו יורק למשפחה יהודית.
לאחר שסיים תיכון למד באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפוסטדם (אנ'), אך נשר לאחר שנתיים כדי להמשיך בקריירה מוזיקלית.
מ-1979 עד 1992 היה נשוי לשותפתו העסקית פולה סמית'. נולדו להם שני ילדים.
מ-2001 עד 2010 היה נשוי לדוגמנית והשחקנית קארן ויטר.
מ-2010 עד 2011 יצא עם השחקנית והדוגמנית עמנואל ווז'יי.
ב-2018 התחתן עם אריאל מנדלסון.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810579394805606  BNE: XX1732380  BnF: cb141167830 (data)  GND: 143463829  ISNI: 0000 0001 1437 0537  LCCN: no2005027538  MusicBrainz: f39dd713-1143-43f9-b31c-656347d4ba85  NKC: xx0202120  NLA: 40091009  NTA: 331781158  SUDOC: 157441016  Trove: 983343  VIAF: 5139573   WorldCat (עם VIAF): 5139573 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ירנה (כור גרעיני)

צ'ירנה (CIRENE) - הוא כינוי לכור גרעיני מתוצרת איטליה וגם שמו של אב הטיפוס שנבנה בתחנת הכוח הגרעינית לטינה דרומית לרומא.
CIRENE, ראשי תיבות של CISE Reattore a Nebbia (CISE Mist Reactor), משתמש במים כבדים להאטת הנייטרונים שלו ובמים רגילים בלחץ גבוה כנוזל הקירור. הדבר מאפשר להפחית את כמות המים הכבדים הנדרשים לפעילות הכור.
תחנת הכוח הגרעינית לטינה ובה הכור צ'ירנה
עיצוב דומה העושה שימוש במים כבדים ומים "קלים" נמצא גם בכורים ביפן, בריטניה וקנדה. עיקרון הפעולה הזה מציב יתרונות למדינות כמו איטליה וקנדה, בהן הטכנולוגיה להעשרת אורניום הייתה מעבר ליכולות הטכנולוגיות והכלכליות המקומיות, בעוד שזו של מים כבדים הייתה נגישה יותר.
פיתוח תכנון הכור החל בשנות ה-50 ב-CISE ולאחר מכן ב-CNEN על ידי מהנדסי חברת ENSEL. בשנת 1972 נחתם חוזה מול חברת אנסאלדו לבניית אב טיפוס של 40 MWe בתחנת לטינה.
לאחר עיכובים רבים, המפעל שכלל את הכור הושלם בשנת 1988. שנה קודם לכן הועבר משאל עם באיטליה שקבע כי יש להפסיק את השימוש באנרגיה גרעינית במדינה ובעקבות כך נסגרו תחנות כוח גרעיניות והמפעל ננטש טרם שהופעל.
אב הטיפוס, שכלל כור עם הספק תרמי של 130 MW וכ-40 MW של חשמל, היה אז במצב מושלם למעט מתקני פריקת הדלקים.
מבצע קאובוי

מבצע קאובוי הוא קרב שהתרחש בימים האחרונים של הזירה האירופאית במלחמת העולם השנייה, ב-28 באפריל 1945, בעיירה הוסטאו (אנ') שבפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה (כיום בצ'כיה). הקרב יוצא דופן משום שכוחות אמריקאיים נלחמו לצד כוחות גרמניים מהורמאכט, כנגד הואפן אס אס.
רקע

בית הספר הספרדי לרכיבה (אנ') הוא מוסד אוסטרי יוקרתי שקיים עוד מהמאה ה-18, וידוע בסוסים היפים והאתלטיים שהוא מגדל ומאלף. לאחר האנשלוס ב-1938, הסוסים הועברו לחווה בעיירה הוסטאו, בצ'כוסלובקיה הנאצית. הנאצים התכוונו להשתמש בסוסים כחלק מתוכנית איגניקה להרבעת גזע של "סוסים אריים", שיוכלו לשמש גם בלחימה מודרנית. בחווה היו כ-1,200 סוסים, מתוכם כמעט 400 סוסי ליפיצן, וכ-400 שבויי מלחמה שעבדו בחווה.
לפי ועידת יאלטה, צ'כוסלובקיה הייתה אמורה לעבור לידי הסובייטים. בימים האחרונים של החזית האירופאית במלחמת העולם השנייה, הוסטאו נמצאה בנתיב ההתקדמות של הצבא האדום ממזרח. ממערב נמצא הקורפוס ה-12 של הארמייה השלישית, בפיקוד הגנרל ג'ורג' פטון.
לקראת הקרב

לקראת הפלישה הסובייטית, עלו חששות לגורל הסוסים. במהלך שחרור הונגריה, הרוסים השמידו את אוסף סוסי הליפיצן המלכותי של הונגריה (הרגו חלק מהסוסים, ואחרים שוחררו לחופשי ואבדו), ועלה חשש שהטרגדיה תחזור על עצמה בחווה בהוסטאו. זה יהרוס סוסים שהורבעו במשך מאות שנים, ונחשבים ליפים וייחודיים מאוד. ראש בית הספר הספרדי לרכיבה, אלויס פודהייסקי (אנ'), שהיה מדליסט אולימפי ברכיבה על סוסים וקצין ורמאכט בדרכת מייג'ור, יצר קשר עם הגנרל פטון והשיג הסכם שלפיו האמריקאים יגנו על הסוסים היקרים. בנוסף, בחווה עצמה, חלק מהוטרינרים והחיילים הגרמנים רצו ליצור קשר עם הכוחות האמריקאים כדי להציל את הסוסים. ייתכן שהיה לחיילים הגרמנים גם אינטרס אנוכי, מאחר שבשלב זה היה להם ברור שיאלצו להיכנע לסובייטים או לאמריקאים, ומוטב להיכנע לאמריקאים. לבסוף הגיעו להסכמה לפיה כוחות אמריקאים ייכנסו לטריטוריה לטובת חילוץ הסוסים, וחיילי הוורמאכט בחווה ייכנעו.
המבצע לא היה קל ממספר סיבות:
רק הכוחות הגרמניים בחווה הכירו את ההסכם והסכימו לכניעה. כוחות הגנת הגבול הגרמניים וכוחות ואפן אס אס לא היו חלק מההסכם.
פינוי מאות הסוסים שהיו בחווה הוא מבצע מורכב לוגיסטית. נוסף על כך, רבים מהסוסים היו בהיריון או ילדו לאחרונה.
צ'כוסולובקיה ניתנה לברית המועצות בוועידת ילטה, ולכן כנראה שהצבא האדום לא היה מרוצה מהמבצע לו היה מגלה עליו.
החיילים האמריקאים היו מותשים לאחר חודשים של לחימה אינטנסיבית באירופה.
גנרל פאטון נתן פקודות ליצור כוח משימה בדחיפות, במטרה להקדים את הסובייטים, אך כח האדם הזמין היה דל. לבסוף הוקצאו שתי יחידות סיור קטנות, שמנו 325 חיילים, רכבי קרב משוריינים M8 לסיור, תותחי הוביצר שהותקנו על רק"מ, ומעט טנקים קלים מדגם M24 צ'אפי. חלק מחיילים אלו שירתו כפרשים בעבר. הנתיב לחווה היה באורך כ-30 קילומטר, אל תוך שטח תחת כיבוש גרמני. בשטח נכחו אלפי חיילים גרמנים, כולל דיוויזיית הפאנצר ה-11 ודיוויזיה משוריינת נוספת (אך לשתי הדיוויזיות המשורינות היה חסר כוח אדם).
מהלך הקרב

הכוחות האמריקאיים הצליחו לחדור את הגבול הגרמני ולהגיע לחווה ללא קרבות משמעותיים. בחווה, מפקד הכח האמריקאי, מייג'ור רובט אנדרוס, נתקל באתגר של פינוי הסוסים. מאחר שכמות הסוסים הייתה גדולה מגודל הכוח האמריקאי, אנדרוס גייס שבויי מלחמה ממדינות הברית (כולל בריטים, ניו זילנדרים, צרפתים, פולנים וסרבים), ששוחררו ממחנות ריכוז באזור. אנדרוס חימש חיילי ורמאכט, אף על פי שטכנית הוגדרו כשבויי מלחמה. הוא אפילו הסכים לקבל את עזרתו של קוזאקי אנטי-קומוניסט, הנסיך אמסוב, שפיקד על כח קטן של פרשים קוזאקים שערקו מדיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה הגרמנית.
בזמן שהכוחות החלו לנסות לפנות את הסוסים, כוחות של הואפן אס אס תקפו. נגדם, לצד הכוחות האמריקאים, נלחמו שבויי המלחמה ששוחררו, העריקים הקוזאקים וחיילי הוורמאכט. במהלך הקרבות, שתי הצדדים ספגו אבידות, אך לבסוף כוחות הואפן אס אס נסוגו. מיד לאחר מכן, החל פינוי הסוסים. על חלקם רכבו, חלקם הובלו רגלית בשיטות של בוקרים, וסוסים אחרים (כולל סייחים) הובלו במשאיות אמריקאיות וגרמניות. יש שקראו לאופן הפינוי "בסגנון קאובוי". טנקים סובייטים הופיעו באזור בסמוך לסיום הפינוי, ובחרו שלא להתעמת עם הכוחות האמריקאים. המבצע הסתיים כשהסוסים הגיעו לשטח בטוח בשליטת האמריקאים.