stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסרון
אופן השימוש

המסרון קיים במספר אופני שימוש:
אדם לאדם: משלוח הודעה בין שני מכשירים.
מכונה לאדם: משלוח הודעות תוכן, כגון שירותי חדשות, תזכורות, שירותי בידור (כגון "בדיחה יומית") ושירותי הודעות מוכנות.
אדם למכונה: משלוח הודעות לשרת מרכזי. משמש למגוון שימושים, כגון הצבעות, בוטים, תרומות ושיחות (Chat) בתוכניות טלוויזיה. ערוצי טלוויזיה לנוער מקדישים אף שעה קבועה לשיחות מסרונים, כשהצופים שולחים הודעות שמוצגות על המסך וברקע מתנגנים שירים. בתוכניות המציאות הפך השימוש בהצבעות על ידי מסרונים פופולרי במיוחד כאשר הצופים קובעים את התוצאה בזמן אמת. ההכנסות ממשלוחי המסרונים הפכו למשמעותיות לחברות שמפיקות תוכניות אלו.
המסרון הביא לפריחה של מספר תחומים שנשכחו עם התקדמות התקשורת הממוחשבת. שניים מתחומים אלה הם קיצורים ופרצופים הבנויים מאותיות ניקוד שהיו נפוצים בתחילת השימוש בחדרי שיחה ("צ'טים") באינטרנט, וציורי ASCII - ציורים הבנויים מתווי מחשב, שהיו נפוצים בראשית ימי האינטרנט, וברשת ה-BBS. מדענים איריים מצאו ב-2007 כי קיימת השפעה שלילית לשימוש בשפת קיצורים על עושר שפתם של בני נוער.
חברות הסלולר השיקו בנוסף למסרונים שירותי העברת הודעות מתקדמים יותר בטכנולוגיית MMS. שירותים אלה מאפשרים להעביר הודעות טקסט ארוכות יותר, תמונות ואפילו וידאו.
בעת קבלת מסרון, מתריע מכשיר הטלפון הסלולרי למשתמש על קבלת ההודעה באמצעות רינגטון או התרעה קולית אחרת, ואפשר להגדירו גם באמצעות רטט. אחת ההתרעות הקוליות הנפוצות עבור מסרון היא סדרה של 8 צפצופים, בתבנית של שלושה צפצופים קצרים, שני צפצופים ארוכים ושוב שלושה צפצופים קצרים. התרעה קולית זו מתבססת על שפת המורס, ומשמעותה בשפה זו היא "S.M.S".
מגבלת הגודל של המסרון נבעה מכך שהוא עושה שימוש בערוץ הבקרה של הטלפון הסלולרי ולא בערוץ המידע. שימוש זה נעשה משום שבתקופה שנוצר השירות ערוץ הבקרה היה היחיד שיכל להעביר מידע לא קולי. הסיבה לכך שההודעות קצרות כפולה: גם רוחב הפס המועט של הרשת הסלולרית, וגם הקושי שבהקלדת הטקסט לתוך הטלפון.
אופן השימוש > שרות המסרון בישראל

בישראל הושק השירות בשנת 1998, אולם הוא הפך פופולרי רק לאחר שמפעילי הרשתות הסלולריות אפשרו לשלוח הודעות ביניהם. בשנת 2003 נשלחו בישראל קרוב למיליארד וחצי הודעות קצרות. בשנת 2004 נעשה שימוש במסרונים כדי לבחור את אחד ממדליקי המשואות ביום העצמאות ואת השיר שייצג את ישראל באירוויזיון.
המימוש הטכני של המסרון

בטלפון סלולרי מספר ערוצי שידור שמתקשרים עם תחנת הבסיס כדי להעביר מספר סוגי מידע:
קול (Audio): השיחה עצמה.
מידע דיגיטלי (Data): כגון גלישה באינטרנט.
בקרה (Control): ניהול הרשת. לדוגמה: יידוע הטלפון על שיחה חדשה, הקצאת ערוצי קול ומידע, העברה בין תחנות בסיס שונות וכו'.
ערוצי המידע הדיגיטלי הם המקום הטבעי להעביר הודעות טקסט. למרות זאת, בעת יצירת השירות לא היו קיימות עדיין טכנולוגיות טובות למימוש ערוצי מידע (כדוגמת GPRS). מסיבה זו הודעות SMS עוברות בתוך ערוץ הבקרה.
מכיוון שערוץ הבקרה הוא חיוני ומרכזי בהפעלת הרשת הסלולרית, השילוב של שירות המסרון בו יצר בעיות עומס. מסיבה זו המסרון מוגבל כל כך בגודלו: אילו הוא היה גדול יותר, הוא היה מפריע להודעות הבקרה.
מסרונים ברשתות GSM מוגבלים ל־160 תווים באנגלית ול-70 תווים בעברית.
עובדה זו נובעת מאופן קידוד תוכן אלפאנומרי של מסרונים. עברית, אשר דורשת קידוד של 16 סיביות, מגבילה את אורכו של תוכן אלפאנומרי ל-70 תווים, לעומת אנגלית, אשר מצריכה קידוד של 7 סיביות בלבד.
מסרון דואר זבל

ברחבי העולם קיימת תופעה רחבה של שימוש במסרונים על מנת להפיץ הודעות דואר זבל, שליחת מסרון המוגדר בחוק כ'דבר פרסומת' נאסרה בחוק הספאם, ואף נקבע פיצוי של 1000 ש"ח ללא הוכחת נזק על כל הודעה שנשלחה לנמען בלא שהסכים לכך. החוק מגדיר דבר פרסומת כעידוד לרכישת מוצר או שירות, הגדרה שלא כוללת מסרים פוליטיים ודתיים.
היקף התופעה בישראל ובעולם רחב מאוד, על פי דו"ח של חברת TrueCaller בשנת 2019 נשלח בממוצע לכל משתמש ישראלי 18 הודעות ספאם בכל חודש (מקום 19 בעולם). תופעת מסרון ספאם הנשלח על ידי גורמים פוליטיים שכיחה בישראל משום שהם אינם נכללים בחוק הספאם.
ראו גם

וואטסאפ
שידור תאי
דואר זבל אלקטרוני
חוק הספאם
הערות שוליים

1 2  ה-SMS הראשון בהיסטוריה נמכר ב-120 אלף דולר, באתר ynet, 22 בדצמבר 2021
↑  רויטרס‏, הולכת ופוחתת השפה, באתר וואלה, 27 באפריל 2007
↑  יניב אביטל, ‏המשטרה טוענת: תפסנו את המכשיר שמירר לכם את החיים עם הודעות הקנאביס, באתר Geektime‏, 11 ביולי 2022
↑  חוק הספאם באתר המועצה הישראלית לצרכנות, באתר המועצה הישראלית לצרכנון
↑  דירוג הספאם העולמי: הפוליטיקאים הישראליים מככבים, באתר גיקטיים, ‏2019-12-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13741628w (data)  NKC: ph198782 
אדם עוסק בכתיבת מסרון בטלפון סלולרי.
מאגר מודמי GSM, ששימש להפצת מסרוני ספאם
מספר גרהאם

מספר גרהאם הוא מספר גדול ששימש כחסם עליון לבעיה בקומבינטוריקה בהוכחה של המתמטיקאי רונלד גרהאם (אנ'). המספר התפרסם בקרב חובבי המתמטיקה לאחר שמרטין גרדנר כתב עליו בטור הפופולרי שלו Mathematical Games בירחון "סיינטיפיק אמריקן" בנובמבר 1977. המספר תואר על ידי גרדנר בתור "המספר הגדול ביותר שאי-פעם שימש בהוכחה מתמטית רצינית".
מספר גרהאם גדול משמעותית ממספרים גדולים אחרים כגון גוגול ( \ 10^{100}), גוגולפלקס ( 10^{10^{100}}) ואפילו ממספר סקיוז הראשון ( e^{e^{e^{79}}}). אין מספיק מקום ביקום הנראה כדי לכתוב את מספר גראהם בכתיב עשרוני. אפילו אם ננסה לכתוב את המספר כמגדל חזקות וכל ספרה תהיה בסדר גודל של אורך פלאנק לא יהיה לכך די מקום ביקום. במהדורת ספר השיאים של גינס משנת 1980 הוכר מספר גרהאם כמספר הגדול ביותר בעל שימוש, אולם מאז פורסמו הוכחות בהן הופיעו מספרים גדולים אף יותר.
בעיית גרהאם

מקורו של מספר גרהאם בבעיה הבאה מתורת רמזי:
בהינתן היפרקובייה n-ממדית (הכללה של קובייה) מחברים את כל הקודקודים שלה כדי לקבל גרף שלם בעל  \ 2^{n} צמתים ( \ K_{2^{n}}). עתה צובעים כל קשת בגרף בצבע אדום או שחור. מהו הערך המינימלי של  \ n כך שלכל צביעה אפשרית של הגרף בהכרח יהיה קיים תת-גרף שלם עם ארבעה קודקודים, הנמצאים באותו המישור בהיפר-קובייה, שכולו צבוע באותו הצבע?
גרהאם וברוס לי רוטשילד הוכיחו ב-1971 כי לבעיה קיים פתרון  \ N^{*} והוכיחו כי  \ 6\leq N^{*}\leq N כאשר  \ N=F^{7}(12) תחת ההגדרה  F(n)=2\uparrow ^{n}3 ( \uparrow ^{n} הוא החץ של קנות' ו- \ F^{m}(n) הוא הרכבת  \ F(n) על עצמו m פעמים). החסם התחתון שופר בשנת 2003 והחסמים העדכניים הם  \ 13\leq N^{*}\leq N.
מספר גרהאם שסומן ב- \ G גדול בהרבה מ- \ N שהופיע במאמר על הבעיה, והוא הופיע בעבודות מוקדמות יותר של גרהאם כחסם עליון ל- \ N^{*}.
הגדרת מספר גרהאם

לא ניתן להגדיר ביעילות את מספר גרהאם בעזרת כתיב עשרוני או חזקות. אולם הדבר אפשרי בעזרת סימון החץ של קנות' והרכבת פונקציות. אם מגדירים  f(n)=3\uparrow ^{n}3 אז ניתן להגדיר את מספר גרהאם:  \ G=f^{64}(4). או בעזרת נוסחת נסיגה: אם מגדירים סדרה  g_{n}=3\uparrow ^{g_{n-1}}3 כאשר תנאי ההתחלה הוא  g_{1}=3\uparrow ^{4}3 אז מספר גרהאם הוא  \ G=g_{64}. כלומר:
בעזרת החץ של קונוויי ניתן גם לחסום בצורה נוחה את מספר גרהאם. מתקיים:  3\rightarrow 3\rightarrow 64\rightarrow 2=f^{64}(1)<G<f^{64}(27)=3\rightarrow 3\rightarrow 65\rightarrow 2. הדבר מדגים את כוחה של שיטת הסימון של קונוויי שמסוגלת בקלות לייצג מספרים גדולים מאוד שלא ניתן לייצג ביעילות באף דרך אחרת שיש בה שימוש.
מספר גל

מספר גל הוא תכונה של גל העומדת ביחס הפוך לאורך הגל. מספר הגל מסומן באות  \,k ונמדד ביחידות SI ברדיאנים למטר (rad/m).
הגדרה

מספר הגל הוא קצב שינוי המופע של הגל במקום, או מספר הרדיאנים שגל עובר ליחידת אורך, בנקודת זמן קבועה. מספר הגל מתאר את קצב תנודות הגל כתלות במקום באותו האופן שבו התדירות הזוויתית מתארת את קצב התנודות כתלות בזמן.
מתקיים יחס הפוך בין מספר הגל ואורך הגל. בגל סינוסי, המתואר על ידי המשוואה:
הקשר בין מספר הגל ואורך הגל הוא:
התמרת פורייה של פונקציה של הזמן נותנת את ספקטרום התדירויות שלה - מידת התרומה של כל התדרים המרכיבים אותה. התמרת פורייה על פונקציה של המקום נותנת את ספקטרום מספרי הגל.
וקטור הגל הוא וקטור שגודלו הוא מספר הגל וכיוונו הוא כיוון התפשטות הגל.
בפיזיקה

הקשר בין מספר הגל לבין התדירות הזוויתית נקרא יחס הנפיצה והוא תלוי בתכונות הפיזיקליות של הגל. עבור גל אלקטרומגנטי בריק יחס הנפיצה הוא  \,\omega =ck כאשר c היא מהירות האור בריק.
במכניקת הקוונטים, התנע של חלקיק נמצא ביחס ישר למספר הגל של פונקציית הגל שלו, בדומה לתנע של פוטון:  p=\hbar k, כאשר  \hbar  הוא קבוע פלאנק המצומצם. אם על פונקציית הגל להיות גל עומד, מספר הגל וכתוצאה מכך גם גודל התנע של החלקיק יכולים לקבל רק ערכים מסוימים.
בגבול הלא יחסותי מתקיים הקשר:  E={\frac {p^{2}}{2m}}, כאשר  \,m מסת החלקיק ו- \,E האנרגיה הקינטית שלו. ניתן לרשום:
בספקטרוסקופיה

בספקטרוסקופיה, מספר הגל של קרינה אלקטרומגנטית מסומן  {\tilde {\nu }} ומוגדר:
כאשר  \lambda  אורך הגל של הקרינה בריק. למספר הגל יחידות של אורך הופכי, וביחידות SI הוא מובע במטר הופכי (m−1). בדרך כלל, בשימושי ספקטרוסקופיה, משתמשים ביחידות cgs,‏ cm−1 (סנטימטרים הופכיים).
מרולה

| מרולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: Sclerocarya
מין:: מרולה
שם מדעי
 Sclerocarya birrea ‏ריצ'רד

פרי המרולה
עצי מרולה בשדות קיבוץ קטורה בנגב
עץ מרולה נקבי בקיבוץ אליפז
המָרוּלָה (שם מדעי: Sclerocarya birrea) הוא עץ פרי אפריקאי בינוני עד גדול. פירותיו משמשים למאכל ולייצור ליקר.
מאפיינים

גובה העץ יכול להגיע ל-10–15 מטרים. קיימים עצים נקביים וזכריים, כאשר רק הנקביים מניבים פירות. לפירות העץ ריח מיני[דרושה הבהרה], וכאשר הם נמצאים בשמש זמן ממושך הם מתחילים לתסוס, והאלכוהול מושך את בעלי החיים עוד יותר אל העץ. מעטים מגדלים את המרולה כגידול מסחרי ברחבי העולם (בערבה ישנם מטעי מרולה השייכים לקיבוץ יטבתה ומטע ניסיוני בקיבוץ קטורה). כך למשל הפירות שמהם מייצרים את הליקר המפורסם (ליקר אמרולה) נאספים באמצעות תשלום לילידים אפריקאים שהולכים לאסוף אותם מהבר.
הפרי עסיסי עם טעם ייחודי ומכיל כמות ויטמין C גדולה בהרבה משל תפוז. אולם גרעינו גדול וציפתו (בשר הפרי) מעטה, ועל כן הפוטנציאל השיווקי שלו כפרי מאכל הוא נמוך.
פולקלור

אגדה מספרת כי פירות אמרולה שנפלו מהעץ החלו לתסוס בג'ונגל. פילים שעברו באזור החלו לאכול את הפרי התוסס, השתכרו ולאחר שדעתם נשתבשה עליהם – החריבו כפרים ודהרו ללא מטרה. המקומיים צפו בפילים, גילו את הסיבה להתנהגותם והחלו להשתמש בפרי בעצמם.
סרט שהוקרן ב-1974 הראה כיצד פילים, קופים ותאואים שאכלו פירות אלו, הפגינו סימני שכרות. אולם, מחקרים מאוחרים הראו, כי סצנות אלו, במיוחד אלו עם חיות גדולות, אינן סבירות וככל הנראה מבוימות. על מנת שפיל יושפע מפירות מרולה תוססים, עליו לאכול כמות גדולה מאוד של פירות אלה, ואילו חיות אחרות מעדיפות את המרולות בעודם בוסר. כמו כן, כמות המים ששותה פיל ביום, אמורה לדלל את ריכוז הפירות התוססים לרמה שלא תשפיע עליו.
הפולקלור האפריקני מייחס לפרי תכונות של פריון והגברת תשוקה מינית.
יש שבטים המכנים את העץ בשם "עץ הנישואים", ועורכים תחתיו טקסי נישואים.
בני שבט הזולו מאמינים כי כדי לרפא חצבת יש לקום בבוקר בלי לומר מילה ולנשוך את קליפת עץ המרולה.
ראו גם

ליקר אמרולה
הערות שוליים

↑  Morris, Steve; David Humphreys; Dan Reynolds (2006). "Myth, marula, and elephant: an assessment of voluntary ethanol intoxication of the African elephant (Loxodonta africana) following feeding on the fruit of the marula tree (Sclerocarya birrea)". Physiological and Biochemical Zoology. 79 (2): 363–9. doi:10.1086/499983. PMID 16555195. נבדק ב-2012-07-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556709305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירון סימה

| --- | --- |

מירון סימה (1973)
 לידה:  22 בינואר 1902 פרוסקורוב (כיום חמלניצקי), אוקראינה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 בדצמבר 1999 (בגיל 97) ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 לאום:  יהודי
 מקום לימודים:  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
קבוצת אמנים בקפה טעמון, שנות ה-40 של המאה ה-20; מימין לשמאל: מירון סימה, לודוויג יהודה וולפרט, איזידור אשהיים, יעקב פינס, יוסי שטרן ומרדכי ארדון
מירון סימה (בגרמנית Miron Sima, ברוסית Мирон Cимa ‏ 22 בינואר 1902 פרוסקורוב, כיום חמלניצקי באוקראינה, אז באימפריה הרוסית – 20 בדצמבר 1999 ירושלים) היה צייר וגרפיקאי ישראלי, יליד אוקראינה.
רקע משפחתי ושנות ילדותו וצעירותו

מירון סימה נולד ב-1902 בפרוסקורוב בחבל פודוליה שבאוקראינה, בבנם של בנימין סימה, אדריכל וקליגרף, ושל אשתו ביילה לבית ישראל סובול. בעל כישורים לאמנויות מילדות, מירון גדל בבית שבו טיפחו של השכלה הרחבה ואת ערכי הציונות.
שנות הילדות והנעורים עמדו בצל ההתמודדות עם אימת הפרעות נגד היהודים ומלחמת העולם הראשונה.
בפברואר 1919 היה עד לפוגרום שביצעו אנשי פטליורה בפרוסקורוב ונמנה עם המארגנים של ההגנה העצמית היהודית. אחרי לימודים בגימנסיה למד במכללה לאמנות באודסה, שם היה תלמידו של ק' קוסטאנדי.
בגלל האווירה העוינת ליהודים באוקראינה מירון סימה נמלט בשנת 1921 לפולין וכעבור שנה הוריו ואחותו עלו לארץ ישראל. בשנת 1924 סימה הגיע לדרזדן בגרמניה ונרשם שם באקדמיה לאמנות.
לימודיו ופעילותו בגרמניה

באקדמיה בדרזדן מירון סימה למד אצל פרדיננד דירש, מקס פלדבאואר, אוטו גוסמן, לודוויג פון הופמן ובמיוחד אצל אוטו דיקס. אמנותו הושפעה מאוד מגישתו החברתית-תיעודית של דיקס ומירון סימה הפך לתלמיד הכי חשוב (מייסטרשילר) של האומן הגרמני.
מהתחלת לימודיו הצטיין בציוריו ותחריטיו שזכו בשישה פרסים. בשנת 1925 ביקר אצל הוריו בארץ ישראל ובעקבות טיול זה צייר את התיקים שנשאו את הכותרת "מסע במזרח" (Orientreise). את לימודיו באקדמיה סיים בשנת 1930. בשנים בדרזדן עשה היכרות עם זוג האמנים הקומוניסטים האנס ולאה גרונדיג, וכן עם פאול ברגר- ברגנר ואוטו גריבל.
בתקופה זאת יצר סדרה של תחריטי עץ בשם "הזעקה" (Der Aufschrei) ‏ (1924) שהושפעה מחוויות הפרעות בחבל הולדתו. בשנים 1928–1932 הציג עבודות בתערוכות המרכזיות בדרזדן.
יצירות חשובות אחרות מהשנים בדרזדן היו "קפה קניג" (1924), "סמטה חשוכה" (1929), "האם והילד" (1931).
למרות ההתנגדות של החוגים הנאציים בשנת 1932 זכה בפרס היוקרתי של דרזדן לאמנות עבור תמונתו Feilenhauer (מייצר השופינים).אולם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 הביאה לגירושו מגרמניה כ"חסר מדינה". על ידי מכירת התמונה "מייצר השופינים" הצליח לממן את הנסיעה לשם עלייה לארץ ישראל.
חייו ופעילותו בארץ ישראל

בהגיעו לארץ ישראל התיישב מירון סימה בתל אביב שבה חיה משפחתו.
התפרנס בעיקר מעבודות עיצוב בתיאטראות הבימה ואהל שם.
הכיר בהזדמנות זו את חנה רובינא ודמויות אחרות מעולם הבמה המקומית.
קיבל פעמיים פרסים מטעם עיריית תל אביב (פרס דיזנגוף) בשנים 1936 ו-1938.
בשנת 1939 עבר לגור בירושלים, בה פתח סטודיו להוראת אמנות.
בירושלים הצטרף לחבורה של אמנים יהודים שהתחנכו בגרמניה שנחשבה מרדנית לעומת הזרם המוביל באמנות הארץ-ישראלית.
לקבוצה זו השתייכו אמנים כמו יעקב שטיינהרט, יעקב פינס, לאופולד קרקאואר, יוסף בודקו ואחרים.
בירושלים התוודע גם למשוררת בשפה הגרמנית אלזה לסקר-שילר ופרסם בשנת 1983 ספר רישומים על אודותיה.
סימה היה מעורב בפעילויות קהילתית וחברתית, וכחלק מהם הקים את "אגוד לאמנות פלסטית לסיוע האמנים הנזקקים" וייסד בית ספר לאמנות של ההסתדרות שפעל עד שנת 1943. כמו כן היה פעיל בהגנה. בימי מלחמת העולם השנייה פעל גם במסגרת "ליגה וי", ארגון שהזדהה עם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי מברית המועצות שביקש לגייס תמיכה כספית במאמץ המלחמתי הסובייטי נגד גרמניה הנאצית.
לאחר שעלה לארץ יצא הצייר כמה פעמים לחו"ל - בשנת 1939 כדי להשתתף בתערוכה העולמית בניו יורק.
בשנת 1947 חי זמן מה בפריז, אך חזר לארץ כדי להשתתף במלחמת העצמאות ובהגנה על ירושלים.
אחרי הקמת המדינה

המשיך לגור בירושלים וללמד שיעורי אמנות. הציג בתערוכות אישיות וקבוצתיות בישראל ובחו"ל.
הקהל הרחב הכיר במיוחד את ארבע מאות רישומיו מזמן התנהלות משפטו של אייכמן בירושלים.
בינואר 1961 הציג עבודות בתערוכה אישית בגלריה נורה. הציג גם בארצות הברית ובגרמניה.
בין השנים 1952–1954 אף חי בארצות הברית. בשנת 1958 השתתף בביאנלה של וונציה ובשנת 1963 זכה שם במדליה. בשנת 1970 זכה במדליית זהב בביאנלה להדפס של פירנצה עבור חיתוך העץ הצבעוני הכלה.
לראשונה חזר לבקר בגרמניה בשנים 1962–1963 ושמח לפגוש שם את מורו ורבו, אוטו דיקס.
ניסה לשווא לקבל הסכמת עיריית דרזדן שהייתה אז חלק מ"גרמניה המזרחית" תחת שלטון קומוניסטי, לארגן תערוכה בעיר שבה התחיל את הקריירה האמנותית.
את חלומו זה הגשים רק אחרי נפילת הקומוניזם, כאשר בשנת 1991 פגש בישראל את ראש העיר לשעבר של דרזדן, הרברט וגנר, ועבודותיו הוצגו בגלריה רהניצגאסה.
בעזרת פורום המוזיאונים התארגנה גם בישראל תערוכה רטרוספקטיבית תחת הכותרת "מירון סימה - מדרזדן לירושלים".
בסוף שנותיו התגורר בכמה בתי מלון בירושלים. בגיל 97 נפטר בירושלים בבית המשפחה שטיפלה בו בתקופה האחרונה.
בהתאם לרצון האמן עיזבונו מנוהל על ידי המוזיאון לאמנות בעין חרוד.
פרסים ואותות כבוד

1932 הפרס דרזדן לאמנות.
1936, 1938 פרס דיזנגוף מטעם עיריית תל אביב.
פרס ירושלים.
יקיר העיר ירושלים.
1970, מדליית זהב בביאנלה להדפס של פירנצה.
1989 פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום
חברות כבוד באקדמיה לאמנויות של הערים פירנצה וציריך.
הנצחה

אנדרטת הנצחה לאמן מירון סימה, רחוב בן-סירא ירושלים הפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה מוענק על ידי עמותת מירון סימה ועל ידי בית האמנים בירושלים.
ראו גם

מדיאה (מירון סימה)
הכלה (מירון סימה)
לקריאה נוספת

חיים גמזו, ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, תל אביב, 1957.
צבי זהר, אויגן קולב, הגרפיקה הישראלית, הוצאת ספרית פועלים, מרחביה, 1960.
אלישבע כהן, מירון סימה - חתוכי עץ, ללא תאריך.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, תל אביב, 1980.
גדעון עפרת, חיתוך העץ בישראל 1986-1920, סדנת ההדפס ירושלים, 1986.
גליה בר אור, מירון סימה - מדרזדן לירושלים, משכן לאמנות עין חרוד, 1997.
מאירה פרי-להמן, ממזרח ממערב ומעץ - 5 אמני חיתוך עץ ישראלים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1997.
גליה בר אור, מירון סימה, בית האמנים בירושלים, 2001.
גדעון עפרת, מירון סימה - לראות בחשכה, ש.זק ועמותת מירון סימה, 2003.
גליה גביש (אוצרת), מירון סימה וחברים, מוזיאון חצר היישוב הישן, ירושלים, 2006.
גליה גביש, מירון סימה - שלוש עדויות, מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, 2007.
גדעון עפרת, שירת הקבצנים - דמות הקבצן באמנות הישראלית, בית אבי חי, ירושלים, 2008.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
אריה קילמניק, גדעון עפרת ואירנה גורדון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015.
גדעון עפרת, ברלין-ירושלים:אמנות העלייה מגרמניה, בית לאמנות ישראלית, 2015.
אליק מישורי, מ"אפקים חדשים" ל"רוח אחרת" אמנות ישראלית 1988-1948, למדא הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2019.
יונה גוניק (מפי מירון סימה), על תמונה אחת ומעט על אחרת, עיתון 77 גיליון 245 שנה כ"ד, יולי 2000, עמ' 33-35
הערות שוליים

↑  אבי טנא, במקום תצלומים, דבר, 22 ביולי 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274796  NLI: 987007268216505171  AAG: 1046  BnF: cb15029362t (data)  GND: 123886643  ISNI: 0000 0000 7100 6611  LCCN: n83155508  RKD: 244876  ULAN: 500479805  VIAF: 932338   WorldCat (עם VIAF): 932338 
סימה עובד על תבליט קרמיקה עבור "בית גורדון" (1956). צילום: דוד רובינגר.
מתודולוגיית תכנת ותקן

מתודולוגיית תכנת ותקן (ידועה גם בשם מהר ומלוכלך, או אד הוק) היא מתודולוגיה לפיתוח ותחזוקת תוכנה בצורה מהירה וללא תהליך מסודר. מתודולוגיה זו שמה דגש רב על המהירות שבה נעשים שינויים ותיקונים למערכת התוכנה, תוך התעלמות מודעת מנושאי התחזוקתיות והאיכות הפנימית של התוכנה. מתודולוגיה זו מאפשרת הוספה מהירה של פונקציונליות חדשה למערכת, אך מחייבת חיזוק של המבנים הפנימיים של התוכנה מעת לעת וערכת בדיקות מקיפה. ללא האחרונים, שימוש עקבי במתודולוגיה זו יגרום בהכרח לשחיקה מעריכית באיכות הפנימית של התוכנה, עד לנקודה שבה עלות הוספת פונקציונליות חדשה שווה או גדולה לעלות בניית התוכנה כולה מחדש, שלאחריה אין הצדקה כלכלית להמשיך לתחזק את התוכנה.
יתרונות:
אי הכנת מסמכים, הגוזלים בהכנתם זמן וכסף.
תחילת העבודה על הפרויקט (תכנותית) מיד עם קבלתו (תקורה קטנה).
חסרונות:
ויתור על שלבים חשובים, כגון בדיקות ותכנון מקיף, דבר שיכול לגרום לאי-גילוי באגים חשובים.
לא מתאים לפיתוח בקבוצות גדולות, מאחר שלא קיימות הוראות עבודה מסודרות עבור כל אחד מחברי הצוות.
מאחר שלא נקבע יומן עבודה, לא ברור מתי צריך לבצע משימות שונות (תזמון).
עלות תיקון תקלה עולה ככל שהזמן עולה (מאחר שנבנות עליה פונקציות אחרות).
קשה למדוד התקדמות, איכות או סיכונים.
פיתוח אד הוק מתאים במיוחד לפרויקטים קטנים בעלי פונקציונליות מצומצמת (לדוגמה: תרגילי תכנות באוניברסיטה או אפליקציות פשוטות).
משמעות נוספת למונח "אד הוק" בתוכנה

משימת תוכנה לביצוע מיידי, כך שעצם ניסוח המשימה, מוטמע בקוד התוכנה, ומתרחש תוך כדי ריצה. למשל, Ad Hoc Query היא שאילתה בשפת SQL שמנוסחת תוך כדי ריצה של התוכנה, וזאת בניגוד לשאילתה שהנוסח שלה טבוע מראש בקוד התוכנה (אף אם נוסח זה מכיל פרמטרים). במקרה כזה לא בהכרח ניתן להכין את בסיס הנתונים מראש, למשל מבחינת אינדקסים וקוביות, על מנת שיוכל לספק את התוצאה של השאילתה ביעילות המקסימלית.
מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל

מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria José de Bragança; ‏19 במרץ 1857 – 11 במרץ 1943) הייתה בתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואמה של אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים.
ביוגרפיה

מריה ז'וזה נולדה ב-19 במרץ 1857 בטירת ברונבאך, ורטהיים אם מיין, למיגל הראשון, מלך פורטוגל ולאדליידה מלוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קונסטנטין, נסיך הכתר של לוינשטיין-ורטהיים-רוזנברג ואגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, ששהו בגלות לאחר שגורשו מפורטוגל במהלך המלחמות הליברליות.
ב-29 באפריל 1874 התחתנה מריה ז'וזה עם קרל תאודור, דוכס בבוואריה, אחיה של סיסי, קיסרית אוסטריה. בני הזוג התגוררו במינכן, ופתחו את מרפאת העיניים הדוכס קרל תאודור שקיימת עד היום.
ב-11 במרץ 1943 מתה מריה ז'וזה, במינכן ונקברה במנזר טגרנזי.
משפחתה

ב-29 באפריל 1874 התחתנה מריה ז'וזה עם קרל תאודור, דוכס בבוואריה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
סופיה אדלהייד, דוכסית בבוואריה (1875–1957), התחתנה עם הנס וייט, רוזן טרינג-יטנבאך
אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים (1876–1965), התחתנה עם אלברט הראשון, מלך הבלגים
מריה גבריאלה, דוכסית בבוואריה (1878–1912), התחתנה עם רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה
לודוויג וילהלם, דוכס בבוואריה (1884–1968)
פרנץ יוזף, דוכס בבוואריה (1888–1912)
מריה ז'וזה עם בעלה קרל תאודור בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19
מריה ז'וזה עם בנותיה ב-1880
מריה ז'וזה עם חמשת ילדיה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19
מנזר

מנזר סנטה קתרינה, חצי-האי סיני
מנזר מר סבא במדבר יהודה
מִנְזר הוא בית משכנם של נזירים – אנשי דת שנטלו על עצמם נדרים של התנזרות.
מנזרים בנצרות

בתרבויות אירופה והמערב המנזר הוא תופעה נפוצה בעיקר בקרב הכתות המשתייכות לכנסייה הקופטית, לכנסייה הקתולית ולכנסייה האורתודוקסית.
הפרישה למנזר נעשית למען התעלות רוחנית והתקדשות אישית שמושגת, על פי תפיסת הנזירים, בהתרחקות מההמון ומחיי העיר השוקקים שאוצרים שלל פיתוים בכנפיהם. על פי עיקרון Ora et Labora כלומר "תפילה ועבודה", ברוב המנזרים מתחלק היום בין תפילה, לימוד בכתבי הקודש ועבודה פיזית, בגידול גידולים חקלאיים, העתקת ספרים, טיפול בבעלי חיים או עבודה במטבח. בנוסף, יש מנזרים בהם מתבצעת גם עבודה למען הקהילה. במנזר לטרון למשל מגדלים כרמים ומפיקים יין.
במקומות שונים בגאליה הוקמו בסוף תקופת שלטון הקיסרות הרומית מנזרים, חלקם מחוץ לערים וחלקם, בעיקר מנזרי נשים, בתוך שטח העיר. חלק מאבות המנזר היו בישופים כפי שחלק מהבישופים היו אבות מנזר. באירלנד התפתחה נזורה מסוג שונה ששאבה את רעיונותיה מהמבנה השבטי האירי. בסוף המאה ה-6 יצא קולומבנוס מאירלנד לגאליה ושינה את פני הנזורה האירופאית.
במהלך ימי הביניים עם המעבר לשיטה הפיאודלית רצו בעלי האחוזות להשתלט על המנזרים, הן בגלל רכושם ואדמותיהם והן עקב היוקרה שבבעלות על מנזר. נוצר מעמד של מגיני כנסייה (Advocatus Ecclesiae (אנ')) מבין בני האצולה והאריסטוקרטיה שתפקידו היה להגן על המנזר מפני מי שירצה להשתלט עליו. את המגנים הראשונים מינה קרל הגדול, אחר כך בחר לעצמו כל מנזר מגן כנסייה. אולם המנזרים היו צריכים לתת בנפיקיום לחלק מהמגנים, מה שגרם להפרטת אדמות ציבור. כתוצאה מכך המנזרים איבדו חלק מרכושם והפכו לעניים יותר.
המנזרים הקתולים מאוגדים במסדרים נוצריים שונים (כגון האוגוסטינים, הבנדיקטים, הכרמליטים, הטראפיסטים, הדומיניקנים והפרנציסקנים) הנבדלים זה מזה בחוקיהם, נדריהם, אורחות חייהם ולבושם. היות שאחד הנדרים החשובים ביותר הוא נדר הפרישות, קיימת הפרדה ברורה בין נזירים לנזירות עד כדי מנזרים נפרדים.
היו מנזרים קתולים שעסקו בשליחות חברתית והפעילו (בעיקר הנזירות) בתי חולים, בתי ספר ובתי יתומים. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימשו חלק מהמנזרים ברחבי אירופה מקלט ומסתור ליהודים נרדפים, וידועים מקרים בהם מסרו הורים יהודים את ילדיהם ותינוקותיהם למנזרים בטרם נשלחו למחנות ההשמדה בשואה. חלק מילדים אלה גדלו במנזרים והפכו לנזירים, מבלי להכיר כלל את מוצאם היהודי.
המנזרים האורתודוקסיים אינם מאוגדים במסדרים שונים ואינם עוסקים בהוראה או בטיפול בחולים ואביונים. מנזרים אלה מאכלסים בין נזירים בודדים לאלפי נזירים. מנזר מר סבא במדבר יהודה הוא אחד המנזרים העתיקים בעולם. הוא כבן 1500 שנים ונחשב למנזר האורתודוקסי הראשון. הוא מאכלס כיום כ-10 נזירים, אך בעבר אכלס אלפי נזירים. מנזר זה הוא חלק מתוך רשת של כ-14 מנזרים פעילים, ממצרים ועד לטורקיה ויוון. מנזר אורתודוקסי מפורסם נוסף הוא מנזר אוסטרוג שבמונטנגרו.
קבורה במנזר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הנוהג להיקבר בתוך מנזר או כנסייה הוא נוהג שהחל לכל המוקדם במאה ה-6. על אמונתם, היו הפרנקים נקברים מחוץ למרחב העירוני ויחד איתם נקברו סמלי השלטון להם ותכשיטים.
הכנסיות, ובעיקר המנזרים התחילו לאסוף שרידי קדושים על מנת להגדיל את יוקרתם. עם הזמן קיבלו שרידים אלו מעמד קדושה בפני עצמם ויוחסו להם סגולות שונות. נזירים ואבות מנזר ביקשו להיקבר ליד שרידים אלו. חלק מהנקברים קיבלו לאחר מותם ססטוס של קדוש נוצרי והעלו את יוקרת המנזר. אנשים שהאמינו שקבורה ליד קדוש תאציל עליהם מרוחו או יוקרתו ביקשו להיקבר בסמוך לקדושים אלה.
רוב משפחות הנקברים תרמו למנזר למען תפילות לעילוי נשמת קרוביהם וכן עבור עצם הקבורה במקום. המנזר עשה שימוש בכספי התרומות הללו להגדלת שטחו, המבנים שבתוכו או את כתבי הקודש בספרייה ובכך להגדיל את היוקרה של אותו מנזר.
אב מנזר

לכל מנזר יש אב מנזר האחראי על המנזר והנזירים החיים בו, במנזרי נשים יהיה תפקיד זה מסור בידי אם המנזר.
תקנוני המנזרים השונים קבעו את מעמדו וסמכויותיו של אב המנזר והגבילו מעורבות מצדם של בישופים. האפיפיור גרגוריוס הראשון, שהיה נזיר טרם מינויו לאפיפיור, צמצמם את יכולת ההתערבות של בישופים בעבודתם של אבות המנזר ומנע מבישופים להדיח אב מנזר ללא סיבה מוצדקת.