ברכת החיים
היסטוריה ותפוצה

ניתן לאפיין ולתקף את צורות השימוש של ברכת החיים באופן כרונולוגי, על דרך כלל:
ברכת החיים הרווחת בתקופת הגאונים היא נַטְרֵיהּ רַחֲמָנָא (ישמרהו צורו), בראשי תיבות: נ"ר; באיגרת שכתב רב האי גאון על אודות ר' שמריה בן אלחנן: "ועמדנו על אשר הזכיר אלוף נט' רח' [נטריה רחמנא], משבחו של רב המובהק אדירנו איתננו רבנו שמריה ראש שורת נהרדעאי [...] יאמצהו קדושנו ויסעדהו ויעזהו ויעודדהו".
בקרב חכמי ספרד, בייחוד בתקופת תור הזהב, נפוץ היה השימוש בברכה נטריה רחמנא, וגם ביטוי בנוסח דומה: נַטְרֵיהּ רַחֲמָנָא וּפַרְקֵיהּ (ישמרהו צורו ויגאלהו), בראשי תיבות: נר"ו. נוסח זה נזכר כבר בשו"ת ר"י מיגאש, והוא רווח מאוד בכתבי רמב"ן ביחס לרבו ר' יהודה בר יקר, ובכתבי הרשב"א ביחס לרמב"ן. ביטוי זה נזכר גם אצל ראשונים שאינם מספרד, כמו בחיבור 'שבולי הלקט' לר' צדקיה בן אברהם. ברכת החיים נר"ו שגורה מאוד גם בקורפוס ההלכתי של ר' יוסף קארו, על רבותיו וחבריו.
הברכה נר"ו באה לידי שימוש רווח בתרגום העברי שלה: ישמרהו צורו ויחיהו, בראשי תיבות יצ"ו, י"צ או ישצ"ו. אפשרות נוספת לפענוח היא: יחיה צדיק וזרעו. השימוש בברכה זו חוצה תקופות וגבולות. האזכורים המוקדמים ביותר הם בתשובות הרמב"ם הרשב"א והרא"ש, ונוכחים באופן בולט במאה הט"ו אצל גדולי פוסקי אשכנז, איטליה ואלג'יר. ברכת החיים: יצ"ו הייתה נוכחת גם בחוג גורי האר"י.
במקביל, למן תקופת הגאונים ועד ראשית תקופת האחרונים, רווחה בקרב יהודי ארצות האסלאם, (ובהשפעת התחביר המוסלמי), הברכה שמרהו צורו, ובראשי תבות ש"צ. הברכה מופיעה באגרותיו של הרמב"ם, ובכתביהם של תלמידי הרי"ף, הרמב"ן, וחכמים נוספים. ראשי תיבות אלו גרמו לטעויות לעיתים כשנפתרו "שליח ציבור".
באשכנז הקדומה נעשה שימוש בברכת החיים: שיחיה, ביטוי זה מופיע לראשונה בתשובות רש"י נזכר גם על-ידי הראב"ן ונוכח מאוד בתשובות מהר"ם מרוטנבורג, בייחוד בצורת חתימתו: 'מאיר בן ברוך שיחיה', בתוספות בחלק ממסכתות התלמוד נזכר הביטוי משי"ח, שפתרונו: מורי שיחיה. ורסיה נוספת של ברכת 'שיחיה' הייתה נהוגה בפרובאנס בנוסח: צב"י (צדיק באמונתו יחיה).
ר' מרדכי בן הלל, תלמידו של מהר"ם, משתמש אף הוא בברכת 'שיחיה' או בקיצור: שי', על רבותיו, ולעיתים מרחיב הברכה בנוסח: שיחיה נצח, בראשי תיבות: ש"ן. שימוש בביטוי זה עושים במאה הט״ז חכמי פולין, הרמ"א ור' יואל סירקיש. בקרב אבות תנועת החסידות מזכיר ר' יעקב יוסף מפולנאה כמה פעמים את מורו הבעש"ט בברכת החיים: ש"ן. בקרב האחרונים בולט מאוד השימוש בברכה ש"ן בספר 'קצות החושן' של ר' אריה לייב הלר ובספר 'קונטרס הספיקות' של אחיו ר' יהודה כהנא הלר.
באזכורים ספורים בתשובות הרשב"א ומהר"ח אור זרוע, נזכרת ברכת החיים: יש"ב, שמשמעותה ישא ברכה, יהי שמו ברוך או יהי שלום בחילו.
מאשכנז של המאה הט"ו ידועה לנו גם ברכת החיים: שלי"ט או שליט"א (שיחיה לאורך ימים טובים אמן), המהווה התפתחות לברכת החיים האשכנזית 'שיחיה'. נזכרה לראשונה אצל ר' ישראל איסרלין ותלמידו ר' ישראל ברונא. בהגהות המפה מציין הרמ"א שני נוסחים של ברכת החיים שהיו שגורים בימיו: "אם ב' יוסף בן שמעון בעיר אחת והאחד מת אביו, וכתב בשטר יב"ש [יוסף בן שמעון] שלי"ט או נר"ו וכמו שכותבין על מי שאביו חי". כך היא גם חתימתו באחת מתשובותיו: "נאום משה בן לא"א מורי כמר ישראל שלי"ט הנקרא משה איסרלש מקראקא".
ברכת החיים הקדומה לנשים הינה: מנשים באהל תבורך או מנשים תבורך, בראשי תיבות: מנב"ת, מב"ת או מ"ת, על משקל שירת דבורה: "תְּבֹרַךְ מִנָּשִׁים יָעֵל אֵשֶׁת חֶבֶר הַקֵּינִי מִנָּשִׁים בָּאֹהֶל תְּבֹרָךְ" ברכה זו נזכרה בשו"ת הריב"ש, 'תרומת הדשן' ומהר"י מינץ. הרא"ש משתמש בברכה זו אף לשאינה-יהודיה: 'בצווי גבירתנו המלכה מב"ת'. ברכת החיים לנשים: שתחיה, נזכרה אצל המהרי"ל.
בקרב חכמי הספרדים, ערב הגירוש ולאחריו, הייתה רווחת גם ברכת החיים: ס"ט. כך פותח ר' דוד אבודרהם את ספרו: "אמר דוד בר יוסף ס"ט בר דוד נ"ע (נוחו עדן או נשמתו עדן) בן אבודרהם", מכאן שס"ט היא ברכת החיים ונ"ע ברכת המתים. משמעות ס"ט בהקשר זה הינה: סופו טוב. פעמים שבברכה זו מברך הכותב את עצמו.
על ברכת החיים שנהגה בקרב התימנים במאה הי"ט, מספר הנוסע והאתנוגרף היהודי, יעקב ספיר:
"כשמזכירים איש חי לשבח אומרים עליו השלום, אשר היה נדמה לי בתחילה לקללה ולא לברכה, כי אנחנו אומרים כן על המת [...] ולכן אין להביא ראיה אם אנו מוצאים בספר קדמון אם יזכיר איזה חכם וכותב עליו עליו השלום שכבר היה נפטר בימיו, שאולי הוא ברכת החיים כמנהגם, ולא ברכת המתים כמנהגנו".
ברכת החיים ידועה נוספת היא: נרו יאיר. נראה שהברכה נרו יאיר היא התפתחות של הברכה נר"ו, שהייתה, כאמור, רווחת בימי הביניים. התיארוך הראשון של נרו יאיר אינו חד משמעי. צירוף המילים נרו יאיר במילואם, ללא ראשי תיבות, אינו ידוע עד המאה הי"ז ונזכר לראשונה בספרי הלכה של פוסקים אשכנזים. נרו יאיר בראשי תיבות: נ"י מופיע כבר בתשובות מהר"ם מרוטנבורג, ר' יהודה בן הרא"ש וב'שבולי הלקט'. חרף זאת, אין לדעת בוודאות אם הכוונה לברכת החיים: נרו יאיר או לשבח הרבני: נר ישראל. ברכת החיים: הי"ו (ה' ישמרהו ויחייהו) נזכרה, כנראה לראשונה, במאה הי"ח על-ידי החיד"א.
כיום רווחת ברכת החיים בעיקר בחוגים של יהדות אורתודוקסית: שליט"א על אדם חשוב; הי"ו כברכה שווה לכל נפש; נ"י או ני"ו (נרו יאיר ויזרח) לילדים ונערים. לאישה מקובלת הברכה: תחיה, ולעיתים במליצה: מנב"ת.