stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רעשן לתינוקות
שימוש ותוצאה > פיתוח קואורדינציה

עוזר לפעוט לשפר את קואורדינציה של יד-עין באמצעות גירוי חושי. תינוקות אוהבים את הרעש שהם שומעים ולכן, בעזרת עיניהם, הם מנסים לעקוב אחר מסלול הרעשן כאשר הוא נע מצד לצד, אם באמצעות מבוגר או בשלב מאוחר יותר, באמצעות העברתו מיד ליד וכך הרעשן עוזר להם לפתח כישורים בסיסיים כמו מיקוד של העיניים, תיאום יד-עין וזיהוי שוני בין חפצים כמעט זהים.
שימוש ותוצאה > פיתוח מוטוריקה

לאחר שהתינוק שולט במעקב אחר הרעשן עם עיניו, הרעשן מעודד את התינוק לחקור עוד באמצעות ניסיון לתפוס ולאחוז בו, אם באמצעות הרעש המופק ממנו ואם באמצעות העיצוב החיצוני שלו. בשלב הבא, לאחר שהתינוק הצליח לאחוז ברעשן, הוא לומד להעבירו מיד ליד.
חומרי גלם

חומרי הגלם מהם ניתן לבנות את הרעשן מגוונים מאוד ומשתנים בהתאם לתקופה בה נוצר ולמטרה שלשמה נוצר. כמו כן, הרעשן מורכב משני חלקים העשויים לרוב מחומרים שונים - המעטפת והאביזרים הפנימיים באמצעותם הצליל מופק. חלק מהרעשנים בנויים עם חלקים זזים ומתנדנדים או עם ציורים של פרצופים מחייכים וחלקם רכים ונעימים. 
רעשנים יכולים להיות עשויים מעץ, פלסטיק, אבן, מתכת, חרס, עצם או בד ובדרך כלל מפיקים רעש כאשר מניעים אותם מצד לצד. הצלילים האלו יכולים לנוע מרעש עמום המאפיין רעשני עץ עד לרעש חזק יותר המאפיין רעשני מתכת.
חומרי גלם > מעטפת

זהו החלק החיצוני של הרעשן. לרוב הוא עשוי מקשה אחת ומחומר אחיד. לעיתים הוא מורכב משני חלקים, הידית והחלק בו נמצאים האביזרים להפקת הצליל - דבר זה מושפע מההתפתחות הטכנולוגית בתקופה בה נוצר הרעשן ומהחומרים הזמינים באזור בו יוצר.
חומרי גלם > אביזרים להפקת צליל

אלו האביזרים שהוכנסו לתוך המעטפת ובאמצעותם מופק הצליל בעת טלטול הרעשן. הם יכולים להיות עשויים מאותו החומר כמו המעטפת או מחומר אחר, זאת בהתאם לצליל אותו מעוניינים להפיק ולחומרים הזמינים בתקופה בה נוצר.
חומרי גלם > עיצוב חיצוני

כיום לרוב הרעשנים יש צבעים בוהקים, מצוירים עליהם פרחים או חיות. בעבר היו שלושה עיצובים עיקריים - האחד היה עיצוב פשוט, כאשר הרעשן היה בעל צבע טבעי ממנו היה עשוי או צבוע בגוון אחד; השני היה עיצוב בצורה של בעל חיים, אם כחיה בשלמותה ואם רק חלק ממנה; השלישי היה עיצוב בצורה של דמות, לרוב דמות של אלה.
לקריאה נוספת

אטרש וליד, בית-שאן: דוח סופי, חדשות ארכאולוגיות, 2010
אורם ניקולס, תרבות הילדים באנגליה בימי הביניים, מתוך שחר שולמית, ילדות בימי הביניים, תל אביב, תש"ן, עמ' 273–299
J. Bosworth and T. Northcote Toller, An Anglo-Saxon Dictionary, Oxford, 1898, p. 1076
W. Horman,  ,Volgaria, London, 1519, S.T.C. 13811; repr. Amsterdam, 1975, fo. 147
Gordon, Ira J, Baby Learning Through Baby Play - A Parent's Guide for the First Two Years, St. Martin's Press, New York, 1970
שלמה פריהוף

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 באוגוסט 1892 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  12 ביוני 1990 (בגיל 97) פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית 
 השכלה:  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 12 ביוני 1990 
 השתייכות:  יהדות רפורמית
 רבותיו:  הרב יעקב בצלאל לויטרבך
 תלמידיו:  הרב ולטר יעקב, הרב משה זמר
 
הרב שלמה בנט פריהוף (אנגלית: Solomon Bennett Freehof‏, נולד שלמה דב פרייליכוב; 8 באוגוסט 1892 – 12 ביוני 1990) היה ממנהיגי היהדות הרפורמית בארצות הברית, נשיא אגודת הרבנים המרכזית שלה ויושב-ראש האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. הוא נחשב למומחה הבולט של התנועה לנושאי הלכה.
ספרים

Contemporary Reform Responsa, 1974.
Current Reform Responsa, 1969.
Modern Reform Responsa, 1971.
New Reform Responsa, 1980.
Reform Responsa, 1960.
Recent Reform Responsa, 1963.
Reform Responsa for our Time, 1977.
The Responsa Literature Hebrew Union College Press, 1955
Today's Reform Responsa, 1990.
The Natural Law in the Jewish Tradition, University of Notre Dame, Natural Law Institute Proceedings, v.15, p. 15
Preaching the Bible: Sermons for Sabbaths and high holy days , 1974
Reform Jewish practice and its rabbinic background, 1952
The small sanctuary: Judaism in the prayerbook, 1942
Stormers of heaven, 1931
הערות שוליים

↑  ג'ואן פרידמן, The Making of a Reform Rabbi: Solomon B. Freehof from Childhood to HUC.(הקישור אינו פעיל, 30.6.2020)
1 2  Michael Meyer, Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism, Wayne State University Press (1995. עמ' 324–325, 377-378.
↑  Walter Jacob, Liberal Judaism and Halakha, Rodef Shalom Press, 1988. עמ' 117.
↑  Deborah Dash Moor, GI Jews: How World War II Changed a Generation, Harvard University Press, 2009. עמ' 299.
↑  יוסף גורני, בסבך לבטי הנורמליזאציה (המחשבה הציבורית היהודית בארצות-הברית בשנים 1942–1950), עמ' 442.
↑  Howard M. Lenhoff, Jerry L. Weaver, Black Jews, Jews, and Other Heroes: How Grassroots Activism Led to the Rescue of the Ethiopian Jews, Gefen Publishing House Ltd, 2007. עמ' 144.
↑  Tara Bognar, What happened to Rabbi Solomon Freehof?.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261371605171  PLWABN: 9811268889405606  CANTIC: a11293342  GND: 1060467992  ISNI: 0000 0001 0938 220X  LCCN: n50025693  NTA: 068465750  SNAC: w6cr6gwj  SUDOC: 079401902  VcBA: 495/87443  VIAF: 115444384   WorldCat (עם VIAF): 115444384
שגיאות דיווחיות

שגיאות דיווחיות היא קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי רטרודוקציה. בכשלי רטרודוקציה אלו ההנחה המשנית (כלומר התוצאה, ההכרזה על עובדה נצפית כלשהי) כוזבת, אם בגלל תצפית לא מדויקת ואם בגלל פירוש שגוי שלה. אם ההנחה המשנית כוזבת, אנו נדרשים להסביר דבר שלא התרחש מעולם.
ישנם מספר כשלי של שגיאות דיווחיות:
דיווח יתר של העובדות
דיווח חסר של העובדות
שלישייה מספר 1 לפסנתר (ברהמס)

יוהאנס בראמס 1853
השלישייה לפסנתר מספר 1 בסי מז'ור, אופ. 8 מאת יוהאנס ברהמס להרכב של צ'לו, כינור ופסנתר הושלמה בינואר 1854, כאשר המלחין היה בן 26, ופורסמה בנובמבר של אותה השנה. הופעת הבכורה של היצירה הייתה ב-13 באוקטובר בעיר דנציג. ברהמס  שכתב את היצירה בקיץ 1889, תוך כדי הוספת שינויים רבים, ואף התייחס ליצירה כשלישייה הרביעית שלו לפסנתר. גרסה חדשה זו הופיעה לראשונה ב-10 בינואר 1890 בבודפשט ופורסמה בינואר 1891. היצירה כתובה לפסנתר, כינור וצ'לו, והיא היצירה היחידה של ברהמס שקיימת היום בשתי גרסאות שונות, אם כי על פי רוב, כיום היא מנוגנת בגרסה המחודשת.
גרסאות היצירה

ליצירה שתי גרסאות שונות, בכל אחת ארבעה פרקים:
גרסה מקורית (1854):
Allegro con moto
Scherzo: Allegro molto
Adagio non troppo
Finale: Allegro molto agitato
גרסה מחודשת (1889):
Allegro con brio
Scherzo: Allegro molto
Adagio
Finale: Allegro
פרק ראשון

סי מז'ור ב-4/4, אלה ברווה בגרסה המחודשת
הפרק הראשון בנוי בצורת סונטה. הוא מתחיל עם נושא המנוגן על ידי הצ'לו מהפסנתר. בגרסה המחודשת, ברהמס ביצע שינויים קטנים מאוד ב-80 התיבות הראשונות, חוץ מהשמטת חלק מקטעי הכינור.
פרק שני

סי מינור ב-3/4, טריו וסיום
הסקרצו בסי מינור משלב פסאז'ים עדינים עם התפרצויות בפורטיסימו. האווירה החיונית של הפרק הראשון חוזרת בחלק הטריו בפרק זה בסולם סי מז'ור. השינויים היחידים שברהמס ביצע בגרסה המחודשת הם הכפלה של המנגינה בחלק הטריו עבור הצ'לו, ועבודה מחדש על הקודה.
פרק שלישי

סי מז'ור ב-4/4
הפרק הזה, שחוזר לסולם סי מז'ור, מתחיל בנושא אקורדי רחב עם הפסנתר שמאוזן על ידי מנגינה של הצ'לו בסולם סול דיאז מינור. בגרסה המקורית, ברהמס השתמש בנושא שני אחר, ציטוט מהיצירה Schwanengesang של שוברט. - וקטע אלגרו נכלל לקראת סוף הפרק.
פרק רביעי

סי מינור ב-3/4
בחזרה לסי מינור, הנושא של פרק זה כרומטי ועם טונאליות מעורפלת. זהו ככל הנראה הפרק שברהמס שינה בצורה המשמעותית ביותר בגרסה המחודשת, עם החלפה של נושא עיקרי לצ'לו בפה דיאז מז'ור בעלת דמיון ליצירה של בטהובן, בנושא נמרץ של הפסנתר ברה מז'ור (בתיבה 64). לבסוף, הפרק מסתיים באופן נסער בסי מינור.
הערות שוליים

↑  Struck, Michael (1997). "Zwischen Alter und Neuer Welt. Unbekannte Dokumente zur Uraufführung und frühen Rezeption des Klaviertrios op. 8 von Johannes Brahms in der Erstfassung".  In Hortschanksy, Klaus (ed.). Traditionen – Neuansätze. Für Anna Amalie Abert. pp. 663–676.
↑  Oechsle, Siegfried (2009). "Klaviertrios, Klavierquartette, Klavierquintett".  In Sandberger, Wolfgang (ed.). Brahms-Handbuch. Metzler/Bärenreiter. pp. 408–436. ISBN 978-3-476-02233-2.
↑  Conrad Wilson: Notes on Brahms: 20 Crucial Works (Edinboro, Saint Andrew Press: 2005) p. 8
↑  Moseley, Roger (2007). "Reforming Johannes: Brahms, Kreisler Junior and the Piano Trio in B, Op. 8". Journal of the Royal Musical Association. 132 (2): 252–305, here 260. JSTOR 30161409.
↑  Tovey, Donald F. (1929). "Brahms".  In Cobbett, Walter Willson (ed.). Cobbett's Cyclopedic Survey of Chamber Music (A–H). pp. 158–182, here 162.
↑  http://www.kammermusikfuehrer.de/werke/2785
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139090291 (data)  MusicBrainz work: cf9dbeb7-c669-4cd1-a159-4fd37ebaee75
שורש 7

התו 𠄩, המכיל את שורש 7, 二, (מצד ימין)
שורש 7 או אר בּוּ (בסינית: 二部, פיניין: Èr bù) הוא השורש השביעי של הכתב הסיני. פירושו "שניים" והוא הראשון מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 29 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
במילוני סינית מפושטת ובחלק מהמילונים הסיניים המסורתיים של הונג קונג, שורש 7, או רדיקל 7, מתמזג עם שורש 1 (一).
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים | תווים מכילים |
| --- | --- |
0: 二
1: 亍于亏
2: 云互亓五井亖
3: 亗
4: 亚亘亙𠄦 𠄧
5: 些亜𠄩
6: 亝亞亟𠄯㐩
7: 𠄳
8: 𠄶
9: 𠄺
10: 𠄻
11: 𠄼 𠄽
ראו גם

ספרות סיניות
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo. Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.
ליי לי: "התחקות אחר שורשי הדמויות הסיניות: 500 מקרים". בייג'ינג 1993,ISBN 978-7-5619-0204-2
שלמה פרידמן מסדיגורה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1843 י"א בתשרי ה'תר"ד
 פטירה:  22 בדצמבר 1880 (בגיל 37) כ' בטבת ה'תרמ"א
 אב:  אברהם יעקב פרידמן (הראשון)
 אם:  מרים פרידמן (לבית פרלוב)
 צאצאים:  חוה פרידמן, לאה פרידמן
 חותנים:  צבי הירש מרימנוב, דוד הלפרין מברדיטשוב
 חתנים:  נחום מרדכי פרידמן, ישראל פרידמן (בויאן)
שלמה פרידמן מסדיגורה (5 באוקטובר 1843 – 22 בדצמבר 1880) היה בנו של האדמו"ר אברהם יעקב (הראשון) מסדיגורה ונכדו של האדמו"ר ישראל מרוז'ין. יועד למלא את מקום אביו ואף הנהיג תת-חצר בחיי אביו עם חסידים משלו.
ביוגרפיה

שלמה נולד בי"א בתשרי ה'תר"ד (5 באוקטובר 1843) לאביו האדמו"ר אברהם יעקב הראשון מסאדיגורה, מנהיג חסידות רוז'ין לאחר פטירת סבו, ישראל מרוז'ין. עוד בחיי אביו, התקבצו סביב שלמה אברכים והוא נחשב למי שעתיד להמשיך את הנהגת החסידות לאחר מות אביו.
בזיווגו הראשון, נישא בשנת תרי"ח (1858) לבתו של האדמו"ר צבי הירש מרימנוב, אך לאחר 15 שנים שבהן לא נולדו להם ילדים, התגרשו. בזיווגו השני, נישא לבת דודו, דוד הלפרין, שהיה חתנו של ישראל מרוז'ין.
שלמה היה מיועד להנהיג את חסידות סדיגורה לאחר אביו, לצד בן דודו וגיסו, נחום בערניו. יחד היו שניהם מוקדים לתלמידים וחסידים אשר התקבצו סביבם עוד בחיי אברהם יעקב. הערצת החסידים אליו הייתה עצומה והוא נחשב כקדוש.
למרות הציפיות הגבוהות להנהגתו, שלמה מת בחיי אביו בכ' בטבת תרמ"א (22 בדצמבר 1880), בגיל 37 בלבד. לאחר מותו, נמשך זכרו כמופת לדורו ושמו מוזכר עד היום בהערצה בפי חסידי בית רוז'ין.
אחד מתלמידיו המובהקים, מאיר יהודה לייבוש לנגרמן – רבה של טורקא, העלה חלק מדברי תורתו על הכתב והם נדפסו בספריו "בית צדיקים" ו"ליקוטים תלפיות" ואת ספרו השלישי "בנין שלמה" קרא על שם רבו.
ביוגרפיה > משפחתו

שלמה הותיר אחריו שתי בנות:
חוה, שנישאה לנחום מרדכי פרידמן, בנו של האדמו"ר ישראל פרידמן מצ'ורטקוב ולימים האדמו"ר השלישי מצ'ורטקוב.
לאה, שנישאה לבן דודה, האדמו"ר ישראל פרידמן מבויאן לייפציג.
לקריאה נוספת

ישראל שפיגל, על הצדיקים
יצחק אלפסי, טרקליני החסידות (חלק א', עמוד 74)
מאיר יהודה לייבוש לנגרמן, בית צדיקים
מאיר יהודה לייבוש לנגרמן, ליקוטים תלפיות
מאיר יהודה לייבוש לנגרמן, בנין שלמה
הערות שוליים

↑  ערך זה מבוסס ברובו על מחקרו של ד"ר יצחק אלפסי בספרו "טרקליני החסידות" (חלק א', עמוד 74)
שמוזאורוס

| שמוזאורוס> תקופה |
| --- | --- |
קרטיקון תחתון 126.3–100.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
משפחה:: אנקילוזאוריים
סוג:: שמוזאורוס
מין:: Shamosaurus scutatus
שם מדעי
 Shamosaurus

שמוזאורוס (שם מדעי: Shamosaurus; ממנדרינית: "לטאת חול מדברי") הוא סוג של דינוזאור משוריין ממשפחת האנקילוזאוריים שחי בקרטיקון התחתון של מונגוליה לפני 126.3-100.5 מיליון שנה. הוא התגלה ב-1983 במחוז דורנוגובי. הדינוזאור נקרא כך על שם החוליות של מדבר גובי, בהם נמצא. משמעות שם המין הוא "מוגן בידי שריון".
השמוזאורוס היה אוכל עשב באורך 5 מטרים ומשקל 2 טונות, ע"פ החוקר גרגורי ס. פול. הוא היה בעל גולגולת רחבה שברובה הייתה חסרת מגן ועם חוטם שפנה מעט מעלה והסתיים במקור קרני, צוואר וגב משוריינים באוסטאודרם מחוזק ורגליים קצרות. מרבית המאובנים שלו כללו עצמות גולגולת שבורות, כך שלא ברור איך נראה הגוף והזנב. הוא ניזון מצמחייה קרקעית.
מאובני השמוזאורוס נחשבים לקרובים לאלה של הגוביזאורוס מאותו אזור ובעבר נחשבו לאותו סוג, אך היו מספר הבדלים בגולגולת ובאורך שיניהם.
שמוטולי

שמוטולי (בפולנית: Szamotuły; בעבר בגרמנית: Samter, זאמטר, יידיש: סאמטער) היא עיר במחוז שמוטולי בפרובינציית פולין גדול שבפולין. כ-35 ק"מ צפונית מערבית לפוזנן.
בעבר התקיימה בעיר קהילה יהודית גדולה. נכון ליוני 2016, עמד מספר תושבי העיר על 18,799 איש.
בין ילידי העיר המפורסמים: האחים פיליפ וקסאפר שארוונקה.
שמואל גריינימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1889 תרמ"ט דז'יסנה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  14 בפברואר 1957 (בגיל 68 בערך) י"ג באדר א' תשי"ז
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת, בני ברק
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – פברואר 1957 
 צאצאים:  חיים שאול גריינימן  מאיר גריינימן 
 
שמואל גרונם גריינימן (1889, תרמ"ט – 14 בפברואר 1957, י"ג באדר א' תשי"ז) היה עסקן ציבור בליטא, בארץ ישראל ובארצות הברית. עוזרם הקרוב של החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי, ממייסדי ועד הישיבות בווילנה ומפעיליו המרכזיים, מייסד "מרכז חינוך התורה" בארץ ישראל והמוציא לאור של ספרי גיסו החזון איש. ערך את הספר "חפץ חיים על התורה".
ביוגרפיה

נולד בדז'יסנה שבאימפריה הרוסית לרב יוסף יצחק גריינימן. בגיל צעיר התייתם מאמו ועבר לווילנה, שם למד בישיבה שהקים הרב מאיר קרליץ, לימים גיסו. לאחר נישואיו עם צביה קרליץ, בתו של הרב שמריהו יוסף קרליץ, עבר לראדין, שם התקרב לחפץ חיים והיה מתלמידיו ועוזריו הקרובים. כמו כן היה מקורב לרב חיים עוזר גרודזנסקי והיה שליחו בעניינים ציבוריים שונים שעלו על הפרק. ליווה את שני הרבנים האלו בנסיעותיהם הרבות, ובין השאר ליווה את הרב גרודזנסקי בשתי הכנסיות הגדולות הראשונות. מספר פעמים נסע בשליחותם לארצות הברית וביקר בקהילות יהודיות מקומיות.
בשנת תר"פ (1920) התמנה למזכיר "ועד העזרה למוסדות הדתיים" שהוקם ביוזמת הרב חיים עוזר גרודזנסקי. בשנת תרפ"ד (1924) היה שותף בהקמת ועד הישיבות בווילנה והיה מפעיליו המרכזיים. תקופה מסוימת ניהל את ישיבת מיר. היה ממייסדי העיתון "דאס ווארט" והשתתף בו בקביעות בכתיבת מאמרי הגות והשקפה, וכן ביומון "דער יוד" של אגודת ישראל.
היה המוציא לאור והמפיץ של ספרי גיסו החזון איש. הספרים יצאו בעילום שמו של המחבר, ושמו של המוציא לאור הרב גריינימן הופיע בשער הספרים. כמו כן סייע בעריכתו והוצאתו של הירחון התורני "כנסת ישראל" שיצא בווילנה על ידי גיסו הרב משה קרליץ.
בשנת תרצ"ה (1935), שנתיים אחרי עליית גיסו החזון איש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בארץ ישראל הקים את "מרכז חינוך התורה", שאיגד עשרות מוסדות תורניים ודתיים. הוציא לאור את כתב העת "לפיד" שעסק בענייני חינוך. יזם הקמת יומון חרדי על-מפלגתי ולשם כך פנה לראשי אגודת ישראל בירושלים, אך החליט שלא להוציאו לאחר שנדחתה דרישתו שהעיתון יהיה חרדי כללי ועל-מפלגתי. בתקופה ששהה בארץ ישראל המשיך להוציא לאור ולהפיץ את ספרי החזון איש ודאג למחייתו ולמחיית גיסיו האחרים. כיהן כנשיא כבוד של ישיבת תפארת ציון.
כעבור תקופה נסע לארצות הברית, שם התמנה לנהל את ישיבת תפארת ירושלים. בתקופת שהותו בארצות הברית קירב את גדולי התורה המקומיים לאגודת ישראל. בשנת תרצ"ז (1937) ליווה את הרב אליעזר סילבר, רבה של סינסינטי, לכנסייה הגדולה השלישית, והרב גריינימן אף נאם בפני צירי הכנסייה. הוא יזם את הוועידה הראשונה של אגודת ישראל בארצות הברית והיה הרוח החיה בה.
בשנת תש"ח (1948) שב והשתקע בארץ ישראל. עמד לימין גיסו החזון איש וסייע לו בהחזקת כולל האברכים שהקים בשכונת זיכרון מאיר ונקרא על שמו - כולל חזון איש. לאחר פטירת החזון איש הקים את "קרן חזון איש" לסיוע לעניים ויתומים.
השתתף בוועידות וכינוסים של ארגונים חרדיים שונים ונאם בפני המשתתפים. בכנסייה הגדולה הרביעית, שהתכנסה בירושלים בשנת תשי"ד (1954), נעל נאומו את הכנסייה.
נפטר בשנת תשי"ז, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק, בסמוך לקברו של החזון איש.
חיבוריו

בתקופת שהותו בארצות הברית פרסם הרב גריינימן את הספר "חפץ חיים על התורה", ובו ליקט פירושים וביאורים ששמע מרבו החפץ חיים וסידר אותם לפי סדר פרשיות השבוע. בשולי הספר הוסיף חידושים והערות משלו, בשם "מעשי למלך". תוך זמן קצר נעשה הספר לרב-מכר.
כמו כן פרסם ספר בשפת היידיש בשם "הונדערט מעשיות און משלים פון חפץ חיים" ("מאה סיפורים מהחפץ חיים").
משפחתו

ילדיו:
הרב שמריהו גריינימן - הוציא לאור את ספרי החזון איש לאחר פטירת אביו.
הרב חיים שאול גריינימן - מגדולי התורה בבני ברק.
הרב פנחס דוד גריינימן - היה עסקן ואיש ציבור בירושלים.
הרב מאיר גריינימן - מחבר ספרי "אמרי יושר" והספר "דינים והנהגות למרן החזון איש".
אסתר, נישאה לרב בנימין ביינוש פינקל, ראש ישיבת מיר בירושלים.
יוספה, נישאה לרב שרגא וילמן, שעסק בההדרת ספרי ראשונים.
הערות שוליים

↑  הונדערט מעשיות און משלים פון חפץ חיים, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300469405171  GND: 103705384  ISNI: 0000 0000 4983 8462  LCCN: nr96011314  SUDOC: 242527809  VIAF: 66364923   WorldCat (עם VIAF): 66364923
שורש 63

סדר הכתיבה של 户
סדר הכתיבה של 戸
שורש 63, או חוּ בּוּ (בסינית: 戶部, פיניין: Hù bù) הוא השורש השישים ושלושה של הכתב הסיני. פירושו "דלת" או "בית" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 44 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
户, הצורה החדשה של 戶,היא הצורה ה-97 של טבלת התווים הסיניים שאומצה על ידי הסינית המפושטת בסין.
מכיוון שההבדל בין 户 ל 戶 מוגדר כוריאנט-צורה ולא כצורה אחרת, אין אינדקס מיוחד עבור 户. כאשר 户 היא גם הצורה הרשמית של התו בהונג-קונג.
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
השורש בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
השורש בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים נוספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 戶Kangxi/TW户SC/HK戸JP
+1: 戹SC /戹TC
+3: 戺SC /戺TC戻JP (=戾)戼(=卯->卩)
+4: 戽SC /戽TC戾SC /戾TC房SC /房TC /房JP所SC/TC/KO /所JP
+5: 扁SC /扁TC/JP扂SC /扂TC/JP扃SC /扃TC/JP
+6: 扄扅SC /扅TC扆SC /扆TC/JP扇SC /扇TC /扇JP
+7: 扈SC /扈TC /扈JP
+8: 扉SC /扉TC /扉JP扊SC /扊TC
וריאנטים

| מילון קנגשי טייוואן סינית מסורתית היוגאי קאנג'י יפני קוריאנית | סינית מפושטת  הונג קונג סינית מסורתית     גואו ביאו סינית מסורתית | ג'ויו קאנג'י יפני |
| --- | --- | --- |
| 戶 | 户 | 戸 |
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy : from pictograph to ideogram : the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York, 1987: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}:  (עזרה)
שמואל גלבהרט

| --- | --- |
שמואל גלבהרט (משמאל) בדיון לבדיקת נזקי המלחמה לטבע ומדיניות ניהול חומרים מסוכנים במפרץ חיפה, 2006
שמואל גלבהרט (משמאל) בדיון לבדיקת נזקי המלחמה לטבע ומדיניות ניהול חומרים מסוכנים במפרץ חיפה, 2006
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 תחום יצירה:  אדריכלות
שמואל גלבהרט (נולד ב-1945) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, יושב ראש תנועת הירוקים בחיפה ובעבר סגן ראש עיריית חיפה.
גלבהרט עלה מברית המועצות בשנת 1949 ומאז היה תושב חיפה. הוא סיים את בית הספר הריאלי ב-1963 וקיבל הסמכה מהפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים של הטכניון בשנת 1971. את דרכו הציבורית החל בשנות השמונים ומאז נמנה עם מובילי מאבקים סביבתיים בעיר.
פעילותו כאדריכל

עוד בהיותו סטודנט הועסק גלבהרט בצוות להנחת תוכנית אב לתחבורה חיפה, כמו גם בחברות לתכנון הנדסי ותעשייתי, והיה מעורב בפרויקטים בישראל ומחוצה לה. עם סיום לימודיו ב-1971 הוא שימש למשך שנתיים כאדריכל ראשי במשרד שלינגר-רפפורט, וב-1974 פתח משרד אדריכלים עצמאי, שפעל עד 2003 השנה בה קיבל את תיק ההנדסה בעיריית חיפה בזכות מיקומו ברשימתו של ראש העיר יונה יהב ובמסגרת ההסכמים בניהם. הוא עסק במגוון תחומי הבנייה - תכנון שכונות מגורים, מבני ציבור, תעשייה ועסקים, תוכניות אב ומִתאר ועוד. כמו כן שימש כחבר במוסדות ארגוני האדריכלים והמהנדסים, כדירקטור בקרן הידע של המהנדסים וכחבר בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בצפון. משנת 1975 גם היה חבר בוועדת התכנון הציבורית, לימים "העמותה לתכנון ולפיתוח איכותי בחיפה".
פעילות ציבורית ופוליטית

גלבהרט הוביל פעילויות ומאבקים ציבוריים בשלושה תחומים עיקריים: איכות הסביבה, איכות החברה ואיכות השלטון. בנוסף הוא שימש כמרצה, ופרסם מאמרים רבים בנושאים בהם עסק ובנושאים מקצועיים.
בשנת 1996 הקים את תנועת "הקשר החיפאי", לימים "הירוקים של חיפה". בשנת 1998 הוביל רשימה משותפת של "הירוקים" ו"שינוי" תחת השם "חיפה שלנו" לבחירות המוניציפליות, והיה מועמד מטעמה לראשות העיר. הרשימה זכתה ל-4 מושבים במועצת העיר, כסיעה השנייה בגודלה, והייתה להפתעת הבחירות. כיו"ר חיפה שלנו, עמד גלבהרט במשך 5 שנים בראש האופוזיציה העירונית.
בשנת 2003 חבר ליונה יהב ברשימה משותפת בשם "חיפה שלנו",המשותפת ל"ירוקים", "שינוי" ונציגי שכונות הפעם כמספר 2 ברשימה, במקום הראשון ניצב יונה יהב. עם ניצחונה, מונה גלבהרט לסגנו של ראש העיר בשכר ומחזיק תיק מינהל ההנדסה בשכר, ובנוסף עמד בראש ועדת המשנה לתכנון ולבנייה, הוועדה לשימור מבנים ואתרים, הוועדה לאיכות הסביבה וועדת נגישות לנכים. הוא ריכז את הוועדה להיערכות לרעידות אדמה וישב בוועדה לחומרים מסוכנים, וכמו כן כיהן כדיקרטור בעמותת התיירות העירונית וייצג את חיפה בוועדות תכנון מחוזיות וארציות ובוועדה הארצית לשמירת הסביבה החופית.
כסגנו של יהב  עמד גלבהרט מאחורי פינוי אזורי תעשייה מזהמים  מחיפה ויש המייחסים לו חלק נרחב בעזיבת העסקים את חיפה עד היום. 
גלבהרט היה חבר בצוותי ההיגוי של תוכניות המתאר הארציות למפרץ חיפה ולחופים, תוכנית פארק הקישון ותוכנית המתאר החדשה לחיפה.
במהלך כהונתו עסק גלבהרט בעיקר בסיכול פרויקטים של קודמו של יהב, עמרם מצנע, בניהם פגיעה בשיקום בת גלים וביטול בניית המרינה. החיבור בין יהב לגלבהרט הוא שעל פי מומחים הביא את ניצחונו של יהב והפיכתו לראש עיר עד היום.
בשנת 2008 התמודד שוב למועצת העירייה, אולם הפעם כראש רשימה נפרדת, "הירוקים של חיפה", בעקבות התמודדותו של יהב בראש רשימה עצמאית שנתמכה על ידי "קדימה". גלבהרט זכה בשלושה אחוזים בלבד מקולות הבוחרים. סיעתו, לעומת זאת, זכתה בכ-10 אחוזים וקיבלה שלושה מושבים במועצת העיר, מה שהפך אותה לשנייה בגודלה בין סיעות הבית.
גלבהרט היה מעורב במאבקים לשמירת חופי חיפה, ששיאם המאבק נגד הבנייה בחופי מערב העיר, להפחתת זיהום האוויר ולהרחקת חומרים מסוכנים ממפרץ חיפה, ופעל להתחדשות מרכז העיר ולקידום התחבורה הציבורית. הוא נמנה עם פעילי שמירת השטחים הירוקים והתנגד לבנייה בהיקפים גדולים. החל מ-2011 הוא חבר הנהגת התנועה הירוקה.
בשנת 2010 דווח בעיתון הארץ כי חיפה לכאורה על עבירות בנייה שביצע בנו, בעת שהיה אחראי על מנהל הנדסה בשנת 2004. עם זאת, בבדיקה שנערכה על ידי מבקר העירייה נמצא שלא נפל פגם כלשהו בהתנהלותו של גלבהרט.
בשנת 2019 יצא לאור ספרו כיפור 73 על מחדל ההתרעה וכישלון התקפת הנגד במלחמת יום כיפור. הרמטכ״ל ושר הביטחון לשעבר, מר משה ״בוגי״ יעלון, כתב בדברי ההקדמה לספר: ״ספר חובה לכל מדינאי או מצביא צבאי, שאמור לקבל החלטות בתחום המדיני – ביטחוני - צבאי בכלל, ובצמרת מדינת ישראל בפרט".
לקריאה נוספת

הערך "שמואל גלבהרט" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 113, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  אדריכל שמואל גלבהרט נגד המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, 2001
↑  יובל פלג, התנגדות למגדלים נוספים בחוף, ספט' 2008
↑  פאדי עיאדאת, סגן ראש העיר חיפה לשעבר,, שמואל גלבהרט, חיפה לכאורה על עבירות בנייה שביצע בנו, באתר הארץ, 14 בפברואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007403770005171