stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וקר: טירוף בשניים
הפצה > שיווק

הקדימון הראשון עבור הסרט הופץ ב-10 באפריל 2024, לאחר שהוצג לראשונה על ידי "האחים וורנר" ופיליפס במהלך פאנל ייעודי שהתקיים בכנס ה"סינמקון" 2024. הקדימון כלל את הקאבר של סמי דייוויס ג'וניור וטום ג'ונס לשיר "What the World Needs Now Is Love"‏ (1965). כריסטי קראס מ"לוס אנג'לס טיימס" ציינה כי לתחושתה הצגת הסרט כמחזמר רפררה למגמה שבה נראה היה שאולפני הקולנוע לא ששים לקדם את סרטיהם כמחזות זמר, והביאה את "וונקה" (2023) ו"ילדות רעות: המחזמר" (2024) כדוגמאות לטענתה. רבקה רובין מ"וראייטי" ציינה כי הסצנות מתוך הקדימון מוצגות באור "אפל ומחוספס" והדגישה את תיאור דמותה של קווין בתור "המוזה המטורפת" של פלק. ג'רמי פוסטר וסטפני קאלוי מ-"TheWrap" תיארו את הקדימון ככזה המתמקד ב"אהבתם הפרועה וההרסנית" של קווין ופלק. הקדימון זכה ל-167 מיליון צפיות תוך 24 שעות, והפך לקדימון הנצפה ביותר של האחים וורנר מאז הפצת הקדימון הראשון לסרט "ברבי" (2023).
הפצה > בקופות

הסרט הוא כישלון קופתי, כאשר לאחר שבועיים הוא גרף 51.5 מיליון דולר בארצות הברית ו-165 מיליון דולר ברחבי העולם, לעומת הסרט הראשון שהרוויח 96.2 מיליון דולר בארצות הברית ו-248.4 מיליון דולר ברחבי העולם תוך שלושה ימים. ההכנסות הצפויות במהלך ההקרנה הכוללת הן 65 מיליון דולר בארצות הברית ו-210 עד 215 מיליון דולר ברחבי העולם, הרבה מתחת לציפיות. עלות הפקת הסרט הייתה 200 מיליון דולר, עם הוצאות נוספות של כ-100 מיליון דולר לשיווק והפצה, והוא זקוק ל-450 מיליון דולר כדי לכסות את העלויות. הסרט הראשון גרף כ-335 מיליון דולר בארצות הברית ו-1.078 מיליארד דולר גלובלית והפך לסרט למבוגרים המצליח ביותר בהיסטוריה בזמנו. הכישלון הקופתי נובע, לדעת מבקרים, מהבחירות היצירתיות של הבמאי טוד פיליפס, ששילב בסרט שירים וריקודים, בניגוד לאווירה האפלה של הסרט הראשון.
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
CinemaScore: D
PostTrak: 
Rotten Tomatoes: 31/100‏
ביקורות > תגובת הקהל

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הסרט לציון 32% על בסיס 351 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.6/10. אתר הביקורות המשוקללות "Metacritic" העניק לסרט את הציון 54/100, על בסיס 23 ביקורות, דבר המצביע על ביקורות "מעורבות או ממוצעות".
בדומה לסרט הראשון, קיבל הסרט ביקורות מעורבות, שמחד שיבחו את עיצוב ההפקה, התלבושות, הסצנות המוזיקליות ואת ביצועיהם של פיניקס וגאגא, אך מאידך ביקרו את התסריט, אורכו של הסרט, קצב העלילה ואפיון הדמויות, שנחשב בעיני מספר מבקרים כ"לא מפותח דיו וחלש". בנוסף, הסרט זכה לציון D על ידי CinemaScore וחצי כוכב על ידי PostTrak. הצופים נתנו לסרט ציון נמוך במיוחד: 40% ביקורות חיוביות בלבד.
בביקורתו עבור "Deadline Hollywood" העיר פיט האמונד כי לתחושתו הסרט היה "מבריק", ובמקביל גם העיר כי "ערכי ההפקה על הסט מצוינים, במיוחד הצילום של לורנס שר, עיצוב ההפקה של מארק פרידברג והתלבושות של אריאנה פיליפס." ויליאם ביביאני מ-"TheWrap" נתן לסרט ביקורת חיובית וכתב שהסרט "הוא הסרט הכי מעניין על ארתור פלק. הוא באמת קצת נועז, באמת קצת מאתגר, ובאמת קצת אמיתי". בנוסף, תיאר ג'פרי מקנב מ"אינדיפנדנט" את הסרט כ"גאוני" ו"מטריד מאוד".
מנגד, ביקר דייוויד ארליך מ-"IndieWire" בחריפות את הסרט וכינה אותו "רע" ו"ריקני". דייוויד רוני מ"הוליווד ריפורטר" טען שהסרט "מתסכל", והתייחס לכך במיוחד שהעלילה "די דלה". גם אוון גליברמן מ"וראייטי" מתח ביקורת על העלילה, והתלונן בנוסף על השימוש המינימלי בדמותה של ליידי גאגא. רפא סאלס רוס מ"הפלייליסט" ורובי קולין מ"הדיילי טלגרף" חלקו שניהם טענות דומות לשל גליברמן על השימוש בדמותה של גאגא; עם זאת, ציין רוס את הנאתו מביצועיו של פיניקס שלדבריו הכילו "תפנית הרבה יותר מכילה, שינוי מבורך לאלו שנרתעו מקרקורי הצחוק החזקים והמעצבנים שהיו לחלק גדול מהסרט הקודם".
ביקורות > פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס הפרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרס טריילר הזהב | הגרפיקה הטובה ביותר בפרסומת טלוויזיונית (עבור סרט עלילתי) | "Date Announce" (Inside Job) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס טריילר הזהב | המוזיקה הטובה ביותר | "Love" (Major Major) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס טריילר הזהב | המותחן הטוב ביותר | "Love" (Major Major) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס אמצע העונה של ברית היצירתיות של הוליווד | הסרט המצופה ביותר | "ג'וקר: טירוף בשניים" | זכייה |  |
| 2024 | פסטיבל הסרטים של ונציה | פרס אריה הזהב | טוד פיליפס | מועמדות |  |
| 2024 | פסטיבל הסרטים של ונציה | פרס כוכבי הפסקול | הילדור גודנאדוטיר | זכייה |  |
ביאורים

↑  Folie à deux (באנגלית: /foʊˌliː ə ˈdʌ/ foh-LEE ə DUH) הוא מונח שמקורו בצרפתית ומשמעותו "טירוף בשניים".
אלוף בן

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 60 בערך) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  בית הספר לניהול קלוג 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  העיר, הארץ 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  alufbenn
 
אלוף בן (נולד ב-1965) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן מדיני ועורך עיתון "הארץ".
ביוגרפיה

בן נולד ברמת השרון ב-1965 בשם אלוף בומשטיין, לעתידה ולמשורר אריה סיון. סבו, חיים בומשטיין, עבד בעיתון "הזמן" בווילנה. אלוף בן נקרא על שם אחיה הצעיר של אמו, אלוף (לופי) הורביץ, שנהרג במבצע חץ שחור ב-1955. שירת בצה"ל בחיל המשטרה הצבאית.
החל לעבוד ברשת המקומונים "העיר" ב-1986, אז עיברת את שם משפחתו מבומשטיין לבן. בתקופת עבודתו ב"העיר" הפכה כתבה שלו, שנאסרה לפרסום על ידי הצנזורה, על חילופים צפוים בראשות המוסד לבסיס לבג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי. בין שאר הכתבות שפרסם ב"העיר" ניתן למנות את התחקיר הראשון על הונאת "הפנסיה הגרמנית", את הריאיון הראשון עם עמוס לוינברג, קצין המודיעין שנשבה במוצב החרמון ומסר לשוביו הסורים סודות רבים, סיפור גירוש ערביי מג'דל (אשקלון) בשנת 1950 ותחקיר על הפיכתו של הוועד למען החייל לארגון כלכלי שמספק שירותים לצה"ל.
בשנת 1989, עבר לעיתון "הארץ", שם פרסם זמן קצר לאחר מכן את פרשת השחיתות של תא"ל רמי דותן מחיל האוויר. בן עבד בעיתון במגוון תפקידים, בהם עורך לילה, כתב תחקירים, ראש מערכת החדשות וכתב לענייני ביטחון. משנת 1993 עד תחילת 1997 היה כתב מדיני, אז התמנה לראש מערכת החדשות, ושב לתפקיד כתב מדיני ביוני 1999, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2007. ככתב מדיני סיקר שישה ראשי ממשלה, את תהליכי השלום עם הפלסטינים, סוריה וירדן, האינתיפדה השנייה, ההתנתקות מעזה, מלחמת לבנון השנייה ותוכנית השלום של אהוד אולמרט. בן צפה את כישלון פסגת קמפ-דייוויד בטור שפרסם ביולי 2000 ערב פתיחתה, אך הודה בטעותו על שלא זיהה את התפנית בעמדתו של אריאל שרון לפני שהודיע על תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2008 זכה ב"מלגת שיף" כחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
בשנים 2009–2011 שימש ככתב מדיני וכעורך עמוד הדעות של הארץ במקביל לעבודתו כפרשן מדיני, עד שב-1 באוגוסט 2011 מונה לעורך הראשי של העיתון והחליף בתפקיד את דב אלפון. מאמריו התפרסמו בעיתונים בינלאומיים כמו "הניו יורק טיימס", "הגרדיאן", "פוריין אפיירס" ו"ניוזוויק". כעורך פרסם בין השאר מספר כתבות על הבוררות בין מדינת ישראל לאיראן בעניין חברת קו צינור אילת אשקלון ומאמר דעה בו טען שעמדתו המדינית של ראש הממשלה בנימין נתניהו היא מאמץ רב שנים למיגור התנועה הלאומית הפלסטינית. כעורך ראשי פרסם את מאמרו מעורר המחלוקת של גדעון לוי "הרעים לטיס" שמתח ביקורת על מוסר הלחימה של צה"ל בהפצצת עזה בעת מבצע צוק איתן.
החל מ-1 בספטמבר 2017 הוא משמש גם העורך הראשי של דה-מרקר. הוא מלגאי במכון הישראלי לדמוקרטיה[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  אלוף בן, מסריח מהראש - מסריח מהראש לשאלה המתבקשת, איך זה שבניגוד לראשי השירותים החשאיים האחרים (לק"ם, שב"כ, אמ"ן) לא צבר ראש המוסד היוצא פאשלות, שיגרמו להדחתו ברעש גדול, יש תשובה פשוטה, הראש, ביורוקראט חסר ברק, כל העיר, 13 בינואר 1989
↑  רן לוי, בג"ץ התיר לפרסם ב"העיר" כתבה על ראש המוסד "ביטחון אינו רק צבא - גם דמוקרטיה היא ביטחון", חדשות, 11 בינואר 1989
↑  יסמין גואטה, מת עו"ד ישראל פרי שהורשע בגניבת כספי עתק מכספי הפנסיה הגרמנית, באתר TheMarker‏, 19 במרץ 2015
↑  אלוף בן, איך החמצתי את תוכנית ההתנתקות, באתר העין השביעית, 1 בנובמבר 2004
↑  אלוף בן הוא העורך החדש של עיתון "הארץ", באתר הארץ, 1 באוגוסט 2011
↑   אלוף בן, ישראל ואיראן מנסות להסתיר את הקרב המשפטי שמתנהל ביניהן בשווייץ. הפרטים המלאים, באתר הארץ, 16 בינואר 2015
↑   אלוף בן, נאום בר־אילן האמיתי, באתר הארץ, 30 ביוני 2016
↑   גדעון לוי, הרעים לטיס, באתר הארץ, 14 ביולי 2014
↑  נועה פרייס‏, הקיצוצים בהארץ: סמי פרץ יעזוב; אלוף בן ישמש כעורך ראשי גם של המרקר, באתר וואלה, 31 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387528005171  GND: 1173790969  ISNI: 0000 0005 0843 2809  VIAF: 4858154592515843370002   WorldCat (עם VIAF): 4858154592515843370002
כיכר המפרשים

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  המפרשים
 על שם:  יהדות סלוניקי
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? – יוני 1999
 חברת בנייה:  י. אמינוב
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   אשדוד
 רובע:  בין קריית התרבות ע"ש צילקר, מע"ר דרום ופארק אשדוד-ים
 רחובות מסתעפים:  שדרות מנחם בגין, שדרות משה דיין, רחוב אקסודוס
 
 קואורדינטות:  31°47′33″N 34°38′03″E﻿ / ﻿31.792411730301°N 34.634071261609°E﻿ / 31.792411730301; 34.634071261609
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אשדוד מוגדלת) כיכר המפרשים(למפת אשדוד רגילה) כיכר המפרשים(למפת השפלה רגילה) כיכר המפרשים(למפת השפלה מוגדלת) כיכר המפרשים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר הַמִּפְרָשִׂים, או בשמה הרשמי כיכר יהודי סלוניקי, היא מעגל תנועה באשדוד הקרוי על שם יהדות סלוניקי, ומחבר את שדרות מנחם בגין ומשה דיין וכן את רחוב אקסודוס. הכיכר, הממוקמת בין בין רובע הקריה לרובע המרינה, נחנכה ביוני 1999.
במרכז הכיכר ניצב הפסל "המפרשים", פרי עיצובו של הפסל ישראל הדני, שנועד לדמות מפרשים השטים על פני הים. אדריכלות הנוף בכיכר עוצבה על ידי שלומי זאבי.
היסטוריה

ב-2006, לרגל יובל לעיר אשדוד, הנפיק דואר ישראל דף מזכרת שבמרכזה כיכר המפרשים.
ב-2013 החלה עיריית אשדוד להאיר את הכיכר לאחר רדת החשיכה בצבעים מתחלפים, באמצעות 76 זרקורי LED.
ב-2016, דמות הפסל הושאלה לסמל העיר אשדוד החדש, שעוצב לרגל ציון 60 שנים להיווסדותה של העיר, על ידי תושבת אשדוד, פערי אויש.
ב-2018 הפסל עבר שיפוץ ותחזוקה.
בינואר 2022 הוצב פסל נוסף של ישראל הדני בקרבת כיכר המפרשים – הפסל מחווה ספירלית בכיכר גן העיר המובילה לכיכר המפרשים במורד שדרות מנחם בגין.
בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, יחד עם כיכר עין השמש (היובל) הפסל הואר בצהוב כאות סולידריות עם הישראלים שנחטפו לעזה במלאת חודש לטבח שבעה באוקטובר. בינואר 2024, הפסל הואר בכתום לציון יום הולדת שנה לכפיר ביבס – תינוק ישראלי שנחטף לעזה עם משפחתו במהלך הטבח בניר עוז.
פסל המפרשים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 פַּסל:  ישראל הדני
 תאריך יצירה:  1999
 טכניקה וחומרים:  פלדה מרותכת
פסל המפרשים עוצב על ידי ישראל הדני ב-1997. הפסל נישא לגובה של 15 מטרים, ועשוי פלדה מרותכת. גופם של המפרשים שקוע ברצפת הכיכר – שנועדה לדמות את הים – ואילו הפסל מדמה את המפרשים השטים על פניו.
עיריית אשדוד נוהגת – בדומה לכיכר עין השמש (כיכר היובל) – להאיר באור צבעוני את הפסל בלילות לציון הזדהות עם אירועים לאומיים ועולמיים כמתקפות טרור על ישראל ועם מלחמותיה, וכן לשם הגברת מודעות, למשל בחודש המודעות לסרטן.
משמעות

הכיכר היא אות לזכר קהילת יהדות סלוניקי (ירושלים דבלקן), שהתיישבה ביוון לאחר גירוש ספרד והייתה שם לקהילה פורייה של עובדי נמל ותעשייה. בשנות ה-30 עלו כ-10,000 מבני הקהילה לארץ ישראל ותרמו תרומה מכרעת לתחום הימאות – רבים מהם עבדו בנמל חיפה, והם היו מעורבים באופן בולט בהקמת נמל תל אביב ותפעולו בעקבות השבתת נמל יפו במהלך המרד הערבי הגדול. ב-1941, עם כניסת כוחות הכיבוש הגרמנים הנאצים, נשלחו 50 אלף מבני הקהילה למיתה במשרפות בגטאות אושוויץ ובירקנאו. הקהילה כמעט והושמדה כליל, ובסלוניקי לבדה נשארו רק 2,000 יהודים, כאשר ערב מלחמת העולם השנייה חיו בסלוניקי כ-55,000 יהודים.
חלקם הגדול של יהודי הקהילה ששרדו עלו לארץ ותרמו רבות בבניית נמלי תל אביב ויפו. בשנת 1965, עם הפסקת השימוש בנמל יפו וחניכתו של נמל אשדוד והפעלתו לשם פריקה וטעינה, בני הקהילה עברו לעיר, בנו בה את ביתם ועזרו בפיתוח הנמל.
על שלט הצופה לכיכר ומסביר על אודותיה, נכתב:
על תרומתם הרבה של יהודי סלוניקי להקמת מדינת ישראל ובניית אשדוד והנמל בפרט החליטו קברניטי אשדוד להנציח כיכר זו הצופה אל הים ומסמלת: נחישות, גבורה, יופי וים!
כמו כן, מובא בו הציטוט:
בדרך זו או אחרת, בתקופה זו או אחרת,

כולנו היינו שם ביוון, ולו היה גם הדבר רק בחלומותינו
‏
גלריה

הפסל מואר בצבע כתום-אדום לציון יום הולדת שנה בשבי החמאס לכפיר ביבס
הפסל מואר בצהוב כאות סולידריות עם הישראלים שנחטפו לעזה בטבח שבעה באוקטובר
הפסל מואר בצבעי דגל ישראל לשמירת המורל במלחמת חרבות ברזל
הפסל מואר בלילה – משמאל, קריית התרבות ע"ש צבי צילקר, ומימין, כיכר גן העיר והפסל "מחווה ספירלית" שנוצר גם הוא על ידי ישראל הדני ב-2022
שלטי מידע בכיכר
ראו גם

סמל העיר אשדוד
כיכר אילן רמון
ביאורים

↑  הצבע הכתום הפך לסמלה של משפחת ביבס, עקב היות שני בניהם, אריאל וכפיר בעלי שיער ראש ג'ינג'י
הערות שוליים

↑  כיכר המפרשים, באתר י. אמינוב. ניהול, תיאום ופיקוח פרויקטים
1 2  שלט הסבר הנמצא ליד הכיכר
1 2 3 4  כיכר המפרשים, באתר תיירות אשדוד, ‏13 בדצמבר 2019
1 2  ישראל הדני, תמי מיכאלי (ע), ישראל הדני: ביוגרפיה של עבודה, 2024–1965, ספרית יוצרי ישראל, 2024, עמ' 226–227
↑   בול שהונפק לרגל חגיגות ה-50 לעיר אשדוד, 2006, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑  ענתי כהן, צבעי המפרשים החדשים, באתר אשדוד נט, ‏15 באפריל 2013
↑  נבחר הלוגו החדש לעיר אשדוד, באתר אשדוד אונליין, ‏7 באפריל 2016
↑  עופר אשטוקר, אחרי שנים של גרפיטי השחתה וצבע שדהה כיכר המפרשיות עוברת שיפוץ, באתר אשדוד נט, ‏28 במאי 2018
↑  כיכר חדשה: "מחוה ספירלית" לכיכר גן העיר באשדוד, באתר אשדוד10, ‏7 בינואר 2022
↑  שחר כחלון, לזכר הקורבנות כיכרות בצהוב, באתר אשדוד נט, ‏8 בנובמבר 2023
↑  משה סידי, אשדוד כתומה – אשדוד עם כפיר ביבס, באתר אשדוד אונליין, ‏18 בינואר 2024
↑  יש לי לב אשדודי, בעמוד הפייסבוק של האקדמיה ללשון העברית, 9 באוגוסט 2022
↑  חן מור אטיאס, כאות הזדהות עם משפחות החטופים: כיכרות העיר אשדוד הוארו בצהוב, באתר כאן דרום אשדוד, ‏8 בנובמבר 2023
↑  משה סידי, אשדוד מזדהה עם תושבי עוטף עזה – צפו בכיכר המפרשים אדומה, באתר אשדוד אונליין, ‏18 באוגוסט 2020
↑  אלדה נתנאל, כיכר המפרשים נצבעה בוורוד, באתר אשדוד נט, ‏8 בפברואר 2022
↑  הסלוניקים באים, באתר סגולה מגזין ישראלי להיסטוריה
↑  יצחק כרם, ‏"העלייה השאלוניקאית לארץ ישראל בשנות השלושים", שורשים במזרח קובץ ה, תשס"ג 2002, עמ' 191-181.  באתר מה-יא"ה (מפעל התיעוד - יהודי ארצות האסלאם), אוניברסיטת תל אביב
↑  שואת יהודי יוון, אתר חב"ד יוון (ארכיון)
| --- | --- |
ערך טוב: 
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק עד הלום • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף בני ברית • מסוף ביג • מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • הקריה האקדמית של אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
קטגוריה ראשית
איור ביצירתו של דין גרוברד, שהקדישה האקדמיה ללשון העברית לכבוד תושבי אשדוד שספגו ירי רקטי מרצועת עזה במבצע עלות השחר, אוגוסט 2022
רב יהודה

ערך זה עוסק באמורא ידוע בדור השני. אם התכוונתם לתנא רבי יהודה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  220 בבל, האימפריה הפרתית 
 פטירה:  299 (בגיל 79 בערך) 
 תקופת הפעילות:  דור שני לאמוראי בבל
 השתייכות:  ראש ישיבת פומבדיתא ומייסד הישיבה
 רבותיו:  רב, שמואל, רב אסי.
 תלמידיו:  רבה ורב יוסף שכיהנו אחריו בראש ישיבת פומבדיתא, רבי זירא, רבי אבא, רב כהנא, רחבה מפומבדיתא, רב שמואל בר רב יצחק, רב שמואל בר יהודה
 בני דורו:  רב הונא, רב נחמן, עולא, רב עינא, רב חנא בגדתאה
 אב:  רב יחזקאל 
 
רב יהודה בר יחזקאל (194 או 220–299) היה מגדולי האמוראים בדור השני בבבל. מייסדה של ישיבת פומבדיתא, שהתקיימה כ-800 שנה, וראש הישיבה. בתלמוד מוזכר תמיד בשם הסתמי "רב יהודה".
רב יהודה היה תלמיד מובהק של רב ושל שמואל, ומאות מאמרים שלהם מובאים על ידי רב יהודה בתלמוד. אביו, רב יחזקאל, נמנה אף הוא עם החכמים. תלמידיו של רב יהודה, רבה בר נחמני, רב יוסף ורבי זירא, היו גדולי הדור הבא של האמוראים.
נהג לשקוד על תלמודו, והתמיד לחזור על הנלמד. רבו, שמואל, שיבח אותו לא אחת בביטויים שונים. רב יהודה התאפיין בתקיפות.
חיבר כמה ברכות, בהן קידוש לבנה ושבע ברכות של חתן וכלה. ידועה הייתה חיבתו לארץ ישראל, ועם זאת אסר לעלות אליה מבבל.
תולדותיו ומפעליו

רב יהודה נולד בבבל לרב יחזקאל.
שנת לידתו של רב יהודה שנויה במחלוקת בין החוקרים, בין שנת 194 לבין שנת 220. על פי ההיסטוריון הרב אהרן היימן, נולד רב יהודה בשנת 194, וזאת הוא ביסס על המידע התלמודי היחיד אודות שנת לידתו של רב יהודה, המובא בתלמוד הבבלי, שרבי יהודה הנשיא אמר נבואות שונות ביום פטירתו, ובהן: "היום נולד רב יהודה בבבל". הגמרא שם מוסיפה: "כשמת רבי – נולד רב יהודה, כשמת רב יהודה – נולד רבא... ללמדך שאין צדיק נפטר מן העולם עד שנברא צדיק כמותו, שנאמר: "וזרח השמש ובא השמש". מקובל להבין את הדברים האלו כפשוטם, ועל פיהם קבע הרב היימן את שנת לידתו של רב יהודה לשנת תק"ד או תק"ה למניין השטרות (194), השנה אשר לה הוא מייחס את פטירתו של רבי. על פי השיטה הרווחת, שרבי נפטר בשנת 220 לערך, נקבעה לידתו של רב יהודה לאותה שנה. ההיסטוריון זאב יעבץ טען, כי הנוסח "כשמת" מציינת קירוב בלבד ואינה מדייקת. לעומתו, ההיסטוריון צבי גרץ העריך שרבי נפטר בסביבות שנת 210, בעוד שהוא קובע את הולדתו של רב יהודה לסביבות שנת 220. בהתאם לכך, ובעקבות ראיות אחרות, היו שטענו שהמימרא בתלמוד אינה חד משמעית ואינה מציינת את זמן לידתו של רב יהודה.
רב יהודה תואר בתלמוד כאדם גבה קומה, "ארוך בדורו": "רב ארוך בדורו היה, ורב יהודה מגיע לכתפו. ורב יהודה ארוך בדורו היה, ואדא דיילא מגיע לכתפו". גופו היה חלש ונוטה לחלות, וכשהיה יוצא לשוק היה נועל לרגליו חמישה זוגות של נעלי בד, זה על גבי זה. לעת זקנתו כהו עיניו.
תולדותיו ומפעליו > לימודיו

בילדותו, למד רב יהודה תורה מפי אביו, רב יחזקאל. בצעירותו, למד בישיבת סורא, אצל רב, שהיה ראש הישיבה. רב היה רבו המובהק, ותורתו הייתה שגורה על לשונו של רב יהודה. בתלמוד מובאים מאות מאמרים שמסר רב יהודה בשם רבו – רב – בהלכה ובאגדה. כן מוזכר שנלווה לרבו בדרכו. לפי שיטת רש"י, אמרותיו הרבות של רב המוזכרות בתלמוד פעמים רבות, ללא שם התלמיד המוֹסר, כולן נאמרו על ידי רב יהודה בישיבתו.
רב יהודה היה תלמיד מובהק גם של רב אסי, וגם בשמו הוא מסר מספר מאמרים. על פי דעה אחת בקרב החוקרים, לאחר פטירתו של רב (ד'ז' – 247 בערך, לפי אגרת רב שרירא גאון) הלך רב יהודה לעיר הוצל, לישיבתו של רב אסי. על פי דעה אחרת, רב יהודה למד אצל רב אסי בצעירותו, לפני שלמד אצל רב וכשבא רב לבבל עבר ללמוד אצלו.
לאחר זמן מועט נפטר רב אסי ורב יהודה הגיע לנהרדעא, ישיבתו של שמואל, שהיה גם הוא לרבו המובהק. מאמרים רבים נמסרו על ידי רב יהודה בשמו של שמואל, ולמעשה רוב תורתו ומעשיו היו על פי תורתו של שמואל רבו. רב יהודה היה מרצה לפניו את דבריהם של רבותיו הקודמים, רב ורב אסי, ושמואל היה מתייחס אליהם ומעיר את הערותיו. שמואל רבו חיבב אותו מאוד. שגור בלשון התלמוד הביטוי "שיננא", שאמר שמואל לרב יהודה, ביטוי שמשמעותו היא: שנון, בעל השיניים, כלומר - משובח בחריפותו ובחכמתו. בעקבות שמואל רבו, פנו אל רב יהודה גם חבריו בביטוי "שיננא". שמואל אמר עליו עוד "אין זה ילוד אישה" (אלא מלאך).
רב יהודה נלווה אל שמואל במסעותיו מספר פעמים. אודות אחת מהפעמים שבהן נלווה אליו, מסופר בתלמוד: רב יהודה הלך אחרי רבו שמואל בשוק של היישוב בי דיסא. באמצע השוק, שאל רב יהודה את שמואל: אדם שמוצא ארנק במקום כזה, האם חלה עליו מצוות השבת אבידה? אמר לו: לא, המציאה שייכת למוצא – "הרי אלו שלו". הוסיף רב יהודה ושאל את רבו מה יש לעשות, אם בא יהודי ונתן בה סימן? אמר לו: חייב להחזיר. כאשר תמה רב יהודה על הסתירה שבין שתי ההוראות של רבו, הסביר לו שמואל כי הוראתו האחרונה נאמרה כחיוב של "לפנים משורת הדין".
רב יהודה למד גם מפיהם של רב ירמיה בר אבא, זעירי וחכמים נוספים, מלבד מה שלמד אצל רבותיו המובהקים – רב ושמואל.
שקידה והתמדה אפיינו את רב יהודה. היה נוהג לחזור על כל תלמודו בכל חודש.
תולדותיו ומפעליו > הקמת הישיבה בפומבדיתא

לאחר פטירתו של שמואל (נפטר בשנת ד'י"ד, 253 בערך), התמנה רב הונא לראש ישיבה בסורא, ורב יהודה הלך לפומבדיתא והקים בה את ישיבת פומבדיתא. הישיבה נחשבה "להמשכה של הישיבה בנהרדעא", על פי ההיסטוריון מיכאל אבי יונה, "וחכמיה שנודעו בחריפותם היו מעצבי דרכי המחשבה של התלמוד הבבלי". שתי הישיבות בסורא ובפומבדיתא היו, לאורך כ-800 שנה, החשובות והקובעות בעולם היהודי, ומהן יצאה תורה והוראה לכל תפוצות הגולה.
בזמנו של רב יהודה התמקדו הלומדים בישיבת פומבדיתא בדיני ממונות המסודרים בסדר נזיקין, ואשר עליו נאמר במשנה: ”אמר רבי ישמעאל: הרוצה שיחכים - יעסוק בדיני ממונות, שאין לך מקצוע בתורה גדול מהן, שהן כמעיין הנובע.” רב יהודה עצמו התבטא: מי שרוצה להיות חסיד, יקפיד לקיים את הלכות נזיקין.
שיטת הלימוד בישיבה התאפיינה בחריפות ובידיעת ההלכה על בוריה (בקיאות). תלמיד הישיבה, רמי בר תמרי, אשר נקלע לסורא, נקלע לדיון הלכתי עם רב חסדא, ובסיום הדיון אמר לו רב חסדא: אני רואה שאתה די חריף! רמי בר תמרי ענה: לו היית במקומו של רב יהודה, הייתי מראה לך את חריפותי. הדעות חלוקות לגבי משמעות המונח חריף. הרב אייזיק הירש וייס זיהה את החריפות כהצטיינות בפלפול ובסברה, והסמיך את הדברים לביטוי בארמית: ”דלמא מפומבדיתא את, דמעיילין פילא בקופא דמחטא?” תרגום: שמא מפומבדיתא אתה, שמכניסים פיל בקוף (נקב) של מחט? לעומת זאת, הרב אהרן היימן טען שהחריפות היא רק הבנה ברורה של ההלכה.
התלמוד מציין כביטוי לסמכותו של רב יהודה את העובדה שברשותו הוחזק ה"שופר", ומפרשי התלמוד דנים בטיבו ותפקידו של שופר זה. רש"י הציע שני פירושים: האחד - שופר ששימש לתקיעות ביום שישי אחר הצהריים, סמוך לכניסת השבת, כדי להזכיר ולהודיע על כניסת השבת. בעלי התוספות דחו פירוש זה, וקיבלו את פירושו השני של רש"י, שהובא באגרת רב שרירא גאון שלפיה מדובר היה בשופר ששימש מעין קופת צדקה לצורכי ישיבת פומבדיתא. ה"שופר", כדברי התלמוד, הוחזק בביתו של רב יהודה, ראש הישיבה, ומשם עבר, אחרי פטירתו, לביתו של רבה, ואחריו לרב יוסף, לבית אביי ולבסוף לביתו של רבא.
תולדותיו ומפעליו > הקמת הישיבה בפומבדיתא > ראש לחכמי בבל

רב יהודה עמד בראש הישיבה בפומבדיתא, ובמשך 40 שנות כהונתו של רב הונא בישיבת סורא היה רב יהודה – ככל חכמי בבל (ולאחר פטירת רבי יוחנן ורבי אלעזר גם חכמי ארץ ישראל) – כפוף לרב הונא, והיה לעיתים הולך אליו לראותו. לדעת הראב"ד, בספרו "ספר הקבלה", היה רב יהודה גדול מרב הונא בחכמה, וקרבתו של רב הונא למשפחת ראש הגולה הייתה זו שגרמה לכך שהתמנה לראש ישיבת סורא. עם זאת, מן התלמוד משתמע שרב יהודה היה כתלמיד חבר לפני רב הונא.
לאחר פטירתו של רב הונא, ד'נ"ז (297), היה רב יהודה ראש חכמי בבל, וכל חכמי דורו היו כפופים לו ובאו לפניו לפומבדיתא. מצב זה נמשך כשנתיים, עד פטירתו של רב יהודה.
לאחר פטירתו של רב יהודה (שנת ד'נ"ט, 299) עברה הגדולה לסורא, לידיו של רב חסדא, שהיה תלמיד-חבר של רב הונא, עד פטירתו לאחר עשר שנים. בפומבדיתא, בינתיים, לא הוסכם על ראש ישיבה תחת רב יהודה, מכיוון שגדולי תלמידיו – רבה ורב יוסף – לא אבו ליטול את התפקיד הרם. רב הונא בר חייא כיהן, אפוא, כראש הישיבה בפומבדיתא, לא באופן רשמי ומלא, אך עם תלמידים רבים; ולאחר מכן, ואף במקביל, הועבר התפקיד לידיו של רבה, כאשר נֵאות לקבלו.
תולדותיו ומפעליו > מידותיו

רב יהודה היה תקיף, ולא נמנע מלנהוג כפי שנדרש ממנו ללא משוא פנים. עוד בהיותו תלמיד לפני שמואל, לא חשש לפנות אל רבו, שהתעלם מאישה שצעקה לפניו, ולהעיר לו על כך. על כך מסופר בתלמוד: רב יהודה ישב לפני שמואל. באה אישה אחת, צעקה והתלוננה לפניו, ושמואל לא הגיב. שאל רב יהודה את שמואל: האין רבינו סובר כפי הנאמר בפסוק ”אֹטֵם אָזְנוֹ מִזַּעֲקַת דָּל גַּם הוּא יִקְרָא וְלֹא יֵעָנֶה?”. נענה שמואל: שיננא (כינוי של רב יהודה), ראשך – רבך – יקבל את עונשו רק במים קָרים, אך ראשו של ראשך – ראש הגולה – ידון בחמים, כלומר: מידת האחריות שלי אינה גדולה כמו זו של ראש הגולה. הרי יושב מר עוקבא כאב בית דין, וכתוב: ”בֵּית דָּוִד כֹּה אָמַר ה' דִּינוּ לַבֹּקֶר מִשְׁפָּט וְהַצִּילוּ גָזוּל מִיַּד עוֹשֵׁק פֶּן תֵּצֵא כָאֵשׁ חֲמָתִי וּבָעֲרָה וְאֵין מְכַבֶּה מִפְּנֵי רֹעַ מַעַלְלֵיכֶם”.
בהיותו דיין ופוסק לא חשש לבטא את דבריו בתוקף. במספר מקרים שהורה בהם הלכה, הנחה את תלמידיו לקיימה ללא חשש, גם כאשר הייתה מחלוקת בדבר וקמו עוררין על הוראתו. כשהתיר ניעור גלימה מן האבק בשבת, מפני שבבבל לא הקפידו על הסרת האבק ולכן אין בכך מלאכת כיבוס, נקלע האמורא עולא לפומבדיתא. לשמע מחאותיו, שבארץ ישראל אסרו את הדבר, הורה רב יהודה "נערו את הגלימות בפניו, אנו איננו מקפידים (שיש אבק)". מסופר, שאישה אחת מנהרדעא הגיעה לדין לפני רב יהודה, ויצאה חייבת בדין. אמרה לרב יהודה: וכי שמואל רבך היה דן כך?! אמר לה: היכרת אותו? אמרה לו: כן, גוץ וכרסו גדולה, כהה ושיניו גדולות. אמר לה: לבזותו באת? בשמתא תהיי (מין של נידוי)! פקעה ומתה.
מעשה נוסף אירע בזקנותו של רב יהודה, באחד מבני הישיבה, תלמיד חכם מכובד, שיצאו עליו שמועות רעות שאינו מתנהג כשורה. רב יהודה התלבט: צעד של נידוי (שמתא) קשה במקרה זה, שכן חכמי הישיבה היו זקוקים לאותו תלמיד חכם; ומצד שני השמועות הרעות על מעשיו גורמות לחילול השם. רב יהודה התייעץ עם רבה בר בר חנה, אשר בפיו היה מאמר ששמע מפי רבי יוחנן: "כי שפתי כהן ישמרו דעת ותורה יבקשו מפיהו כי מלאך ה' צבאות הוא", כלומר, אם דומה הרב למלאך ה' – יבקשו תורה מפיו, ואם לאו – אל יבקשו תורה מפיו". רב יהודה נידהו. לאחר זמן חלה רב יהודה, ובאו החכמים לבקרו. ביניהם נכנס אותו תלמיד מנודה. כשראהו רב יהודה – חייך. לתהייתו של התלמיד, ענה: אינני לועג לך, אלא – לקראת הליכתי לעולם האמת דעתי נוחה מכך שלא התחנפתי ולא נשאתי פנים לאיש, אפילו לאדם חשוב כמותך. לאחר פטירתו של רב יהודה הלך אותו תלמיד לבית המדרש וביקש שיתירו לו את הנידוי. בני הישיבה שלחו אותו לארץ ישראל, באמרם שאין בבבל אדם גדול דיו שיוכל להתיר נידוי של רב יהודה. גם בארץ ישראל נתקל בסירוב, שכן רבי אמי ורבי זירא שעו לדבריו של רבי שמואל בר נחמני, שבסימן מיוחד משמים (כפרשנותו של רבי זירא) שהה באותה עת בבית מדרשם לאחר שבמשך מספר שנים הוא לא הגיע לשם: "עמד רבי שמואל בר נחמני על רגליו ואמר: ומה שפחה של בית רבי לא נהגו חכמים קלות ראש בנידויה שלש שנים - יהודה חברינו על אחת כמה וכמה!". מעשה זה מופיע בתלמוד כדוגמה להתנהגות הראויה כלפי תלמיד חכם שסרח.