stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרד על הקיין
עיבודים לתיאטרון ולקולנוע

הספר הומחז על ידי הרמן ווק כדרמת בית משפט והפך ללהיט בברודוויי בכיכובו של הנרי פונדה, ואף עלה מספר פעמים על הבמות בישראל, בפעם הראשונה בשנת 1954, בתיאטרון הבימה בבימויו של פיטר פריי, ובהשתתפות אהרן מסקין ומישא אשרוב. גרסתו המומחזת של הספר, השונה מאוד מן הספר עצמו, הוסרטה בשנת 1988 בכיכובו של אריק בוגוסיאן בתפקיד הראשי של עורך הדין ברני גרינוולד.
באוגוסט 2022 נמסר שהבמאי ויליאם פרידקין יביים גרסה קולנועית עכשווית של המחזה, עבור "פרמאונט גלובל" ורשת הטלוויזיה "שואוטיים". את דמות הרב-חובל קוויג יגלם בסרט קיפר סאת'רלנד. פרידקין הסביר שבעיבוד החדש שלו, הוא הסיט את העלילה ממלחמת העולם השנייה ומפרל הארבור, למפרץ הפרסי ומצר הורמוז. שלב הצילומים צפוי להתחיל בינואר 2023.
הספר עובד לקולנוע בשנת 1954, כ"המרד על הקיין" שביים אדוארד דמיטריק, בכיכובם של המפרי בוגרט כקפטן קוויג, חוזה פרר כבארני גרינוולד, ורוברט פרנסיס בתפקיד קית'. הסרט היה בין שוברי הקופות המצליחים ביותר באותה השנה, והועמד לשבעה פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (המפרי בוגרט), שחקן המשנה הטוב ביותר (טום טולי), התסריט המעובד הטוב ביותר, המוזיקה המקורית הטובה ביותר (מקס שטיינר), העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר. הסרט לא זכה באף אחד מהפרסים.
הערות שוליים

↑  הספר "המשפט הצבאי של המרד על הקיין", באתר "סימניה"
↑  הספר "המרד על הקיין (תרגום צבי טל)", באתר "סימניה"
↑  Fleming, Mike Jr. (August 29, 2022). William Friedkin Directing Kiefer Sutherland In Update Of Herman Wouk’s ‘The Caine Mutiny Court-Martial’ For Showtime & Paramount Global. Deadline Hollywood, retrieved August 30, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010254522605171  PLWABN: 9810550944505606  GND: 4686925-6  LCCN: no2010066921  VIAF: 186193766   WorldCat (עם VIAF): 186193766 
מישא אשרוב (מימין), הרמן ווק ואהרן מסקין, לאחר הצגת הבכורה של המרד על הקיין בתיאטרון הבימה, 1955
ה'ת"ה

.
ה'ת"ה (5,405) ובקיצור ת"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 באוקטובר 1644, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 1645.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 14 שעות ו-371 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 9 במחזור העיבור ה-285. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 1 (סימנה אלדא) במחזור השמש ה-194, ולכן מברכים בה את ברכת החמה.
שנה זו היא שנת 1,576 לחורבן הבית, ושנת 1,956 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ברכת החמה ביום רביעי ט' בניסן - 5 באפריל 1645.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
הוויי

הוויי (בהונגרית: Hövej) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. הכפר שוכן במחוז גיור-מוסון-שופרון, 8 קילומטרים דרומית-מערבית לקפובאר. הוא הוזכר לראשונה בשנת 1280 בארכיונים הלטיניים במנזר קסורנה בשם "קטקסאלאד".  במסמך משנת 1429 הוא מוזכר בשם Hövej-család.
שמו של הכפר התפרסם בעולם בזכות רקמת Hövej. בשנת 1962, ביריד העולמי בבריסל, זכתה התחרה במדליית זהב. הרקמה המלאה בחורים עשויה מחומר רופף, כמו בטיסט או שיפון. החורים ברקמת Hövej מלאים בסריגה בדוגמת שונה. מוצרי הרקמה הם חולצות, סינרים, מטפחות, מטפחות, כיסויי מיטה, חולצות, צווארונים, מפות שולחן, מצעי ארון בגדים, כריות, בגדים לכהונה, עודפים, בגדי מזבח, ומפות שולחן.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הוויי קטנה משמעותית, מ-348 תושבים בשנת 1990 עד 292 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
בהוויי חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 10 | 633 |
| 1910 | 2 |  |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  NATIONAL AND HISTORICAL SYMBOLS OF HUNGARY, Hövej

(The County of Győr-Moson-Sopron)
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת קאפובאר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קאפובאר • בבוט • בלד • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד |  |
הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר

מפת המחוז
הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר (בגרמנית: Woiwodschaft Serbien und Temeser Banat, בסרבית: Војводство Србија и Тамишки Банат, ברומנית: Voivodina sârbească și Banatul timișan, בהונגרית: Szerb Vajdaság és Temesi Bánság), המכונה בפשטות מחוז סרביה (Serbische Woiwodschaft), הייתה ארץ כתר של האימפריה האוסטרית שהתקיימה בין 1849 ל-1860.
זו הייתה ארץ כתר נפרדת שנקראה על שם שני מחוזות לשעבר: וויבודינה הסרבית ובאנאט טמשוואר. האזור הקודם שלה מחולק כיום בין סרביה, רומניה והונגריה. הוויוודה נתנה את שמה לוויבודינה הסרבית הנוכחית.
היסטוריה

הוויוודה הוקמה על פי החלטה של הקיסר האוסטרי בנובמבר 1849, לאחר המהפכות של 1848/1849. היא הוקמה בהתאם לפריבילגיה שניתנה לסרבים על ידי הקיסר ההבסבורגי ב-1691, תוך הכרה בזכותם של סרבים לאוטונומיה טריטוריאלית בתוך המלוכה ההבסבורגית.
האזור כלל את האזורים של בנאט, באצ'קה והעיריות אילוק ורומה בצפון סרם. מושל אוסטרי שישב בטמשוואר שלט באזור, והתואר של הווייבוד היה שייך לקיסר עצמו. התואר המלא של הקיסר היה "הווייבוד הגדול של מחוז סרביה" (בגרמנית: Großwoiwode der Woiwodschaft Serbien). גם לאחר ביטול הוויוודה, הקיסר שמר על התואר הזה עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918.
בשנת 1860 בוטלה הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר ורוב שטחה (בנאט ובאצ'קה) שולבה בממלכת הונגריה ההבסבורגית, אם כי שלטון הונגרי ישיר החל רק ב-1867, לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית. בניגוד לבנאט ובאצ'קה, בשנת 1860 שולבה סרם בממלכת סלאבוניה, עוד ארץ כתר הבסבורגית נפרדת. ממלכת סלאבוניה התמזגה לאחר מכן עם ממלכת קרואטיה, ויצרה את הממלכה החדשה של קרואטיה-סלבוניה, אשר סיכמה על הסכם עם ממלכת הונגריה בשנת 1868, והפכה לאזור אוטונומי של ממלכת הונגריה בתוך אוסטריה-הונגריה.
שפות

שתי השפות הרשמיות של המחוז היו גרמנית ו"אילירית" (סרבית).
מחוזות המחוז של סרביה וטמס בנאט (1849–1850).
מחוזות המחוז של סרביה וטמס בנאט (1850–1860).
מפה משנת 1853
האימפריה הדנית

קולוניות דניות ואחרות בהודו
האימפריה הדנית החלה את דרכה בתחילת המאה ה-13, כשקיבלה דנמרק את השליטה על אסטוניה. לאחר האיחוד עם נורווגיה, קיבלה דנמרק-נורווגיה את השליטה על כל הקולוניות הוותיקות של נורווגיה - גרינלנד, איי פארו, אורקני, שטלנד ואיסלנד. במאה ה-17, לאחר אבדות טריטוריאליות בחצי האי הסקנדינבי, דנמרק-נורווגיה החלה לפתח מושבות, מבצרים ועמדות מסחר באפריקה, בקריבים ובהודו. כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק היה הראשון לפתח את מדיניות המסחר שמעבר לים, כחלק מגל המרקנטיליזם שסחף את אירופה באותה התקופה. ב-1620 הקימה דנמרק את המושבה הראשונה - טרנקובאר או סרנגמבדי, הנמצאת על חופה הדרומי של הודו. השריד האחרון של האימפריה, שהיה גם הטריטוריה הגדולה בה, היא גרינלנד, שזכתה בשלטון עצמי ב-1953, ומאז היא אזור אוטונומי במדינה הדנית. איי פארו קיבלו אוטונומיה מדנמרק ב-1948.
הודו

דנמרק החזיקה במספר מושבות קטנות ועמדות מסחר לאורך תת-היבשת ההודית מהמאה ה-17 עד למאה ה-19. מושבות אלו נמכרו בסופו של דבר לאימפריה הבריטית, שהפכה לכוח המרכזי באזור. מושבת טרנקובאר (כיום טהאראנגמבאדי (אנ')) השתייכה לדנמרק במשך 225 שנה עד שנמכרה לבריטניה ב-1845. ב-1755 דנמרק רכשה את העיירה סרמפור, ומאוחר יותר את אחנה ופירפור. ב-1829 הוקמה אוניברסיטה דנית בסרמפור, וזו קיימת עד היום. ערים אלו נמכרו גם הן לבריטניה ב-1845. עוד ניסיון דני לקולוניזציה היה באיי ניקובר.
האיים הקריבים

דנמרק יישבה את האיים סנט תומאס וסנט ג'ון, ורכשה את סנט קרואה מצרפת ב-1773. כלכלת האיים נתבססה בעיקרה על קני סוכר. האיים נודעו כאיי הודו המערבית הדנים ולבסוף נמכרו לארצות הברית ב-1917 במחיר של 25 מיליון דולר. הדנים רצו להיפטר מהאיים בשל התדרדרות הכלכלה בהם. ארצות הברית קיוותה להשתמש באיים כבסיס ימי. מ-1917 האיים נודעו כאיי הבתולה האמריקאים.
אפריקה

דנמרק החזיקה במספר נקודות מסחר ובארבעה מבצרים לאורך חוף הזהב במערב אפריקה, באזור גאנה של היום. שלוש נקודות המסחר היו מבצר פרדניקסבורג, מבצר כריסטיאנבורג שנכבש משוודיה ופרדריקסבורג שהיה לבסיס הכוחות הדנים באפריקה ושימש כמרכז לסחר בעבדים לטובת איי הודו המערביים הדנים. המבצרים היו מבצר פרינסטנסן שנבנה בשנת 1784, מבצר אגוסטבורג מ-1787, מבצר פריאדנסבורג ומבצר קונגנסטן. דנמרק מכרה את המבצרים לבריטניה בשנת 1850. כיום נותרו ממבצרים אלו רק הריסות, למעט מבצר כריסטיאנבורג המשמש כיום כמבנה מגורים.
ה'תק"ח

ה'תק"ח (5,508) ובקיצור תק"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1747, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 1748.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, שעה אחת ו-60 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-290. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 20 (סימנה כיוז) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,679 לחורבן הבית, ושנת 2,059 לשטרות.
נולדו

רבי אברהם דנציג, פוסק הלכה ומחבר הספרים חיי אדם וחכמת אדם (נפטר בה'תקפ"א)
רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, אדמו"ר חסידי, מכונה ה"אוהב ישראל" (נפטר בה'תקפ"ה)
נפטרו

ד' בתשרי - רבי צבי הירש ביאלה, רב וראש ישיבה אשכנזי-פולני. רבן של ביאלה והלברשטאדט ומחבר שו"ת עטרת צבי וספרי "כוס ישועות" על התלמוד הבבלי.
רבי משה אמריליו, מחבר הפירוש "הלכה למשה" על משנה תורה לרמב"ם (נולד בה'תנ"ח).
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
המוסד הסגור

| --- | --- |

 בימוי:  אלון גור אריה
 הופק בידי:  איל שינדלר
 תסריט:  אלון גור אריה, נועם שגב
 שחקנים ראשיים:  רון שחר אילן דר לנה אטינגר אלי גורנשטיין איריס אברמוביץ' לארי בצ'ינס דב פרידמן אלעד שרעבי
 מוזיקה:  אלון גור אריה, בועז שחורי
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2007
 משך הקרנה:  45 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, סוג'יירית (שפה בדויה)
 סוגה:  סרט קומדיה 
 תקציב:  40,000 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
 
המוסד הסגור הוא סרט קומי-פרודי ישראלי על המוסד, שיצא לאקרנים ב-2007. הסרט הוקרן משנת 2007 עד 2019 בסינמטק תל אביב בליל שבת בחצות, משבצת השמורה לסרטי פולחן.
הסרט נוצר כסרט הגמר של הבמאי אלון גור אריה במסגרת לימודי הקולנוע. התסריט נכתב על ידי גור אריה ונועם שגב, והופק על ידי איל שינדלר. השלושה היו חברים בתוכנית "היפופוטם" בגרסת הרדיו והווידאו שלה ועל כן נחשב הסרט כראשון שיצא מבית היוצר של "היפופוטם הפקות יוקרה". הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2007.
הסרט לא מומן על ידי גורמים מסחריים, ובהפקתו השתתפו בהתנדבות כמאתיים אנשים, בהם צוות שחקנים ידועים ותזמורת סימפונית.
סרט זה שימש כהוכחת היתכנות להפקת הסרט "המוסד" שהפך לשובר קופות בשנת 2019.
עלילה

רמי חרובי (רון שחר), סוכן נועז של המוסד, נשלח להציל את שגריר ארצות הברית בישראל שנחטף ומוחזק במדינה הדמיונית סוג'יירה. ראש המוסד (אילן דר) מודאג, שכן החטיפה אירעה בתזמון גרוע ביותר – מועד החופשה השנתית בכפר הנופש אולגה. רמי יוצא למשימת החילוץ עם מיכל (לנה אטינגר), בתו של סוכן המוסד שוקי, והשניים מצטיידים במיטב הטכנולוגיה של משרד הביטחון על ידי קוצ'יק (אלי גורנשטיין). במהלך ביצוע המשימה, מסתבכים השניים עם קרוליין (איריס אברמוביץ') בת השגריר וזה עם זה.
ההפקה

אף על פי שהסרט הוא סרט קצר (כ-45 דקות), הפקתו נמשכה ארבע שנים וזאת עקב התפאורה המורכבת והכמות הגדולה של אפקטים ממוחשבים, אנימציה ופעלולים מיוחדים אותם למדו השחקנים לקראת הצילומים.
פסקול

פסקול הסרט מורכב מלחנים מקוריים של אלון גור אריה ובועז שחורי. את הפסקול נגנה בהתנדבות התזמורת הבין-דורית ת"א – תזמורת חובבים בניצוחו של גיא פדר, המונה כ-50 נגנים. את שיר הנושא של הסרט, "שיר אהובת הסוכן", שרה מיקי קם. השיר הולחן על ידי גור אריה ועובד על ידי שרון לוי. לוי וגור אריה ישתפו פעולה גם בסרטי הקולנוע "מבצע ביצה" ו"המוסד".
הצלחת הסרט

למרות היותו סרט סטודנטים דל תקציב, הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים בתחרות הסרט הקצר.
אחר כך "המוסד הסגור" החל בהקרנות מסחריות רציפות בסינמטק תל אביב מאז יולי 2007 מדי חודש בליל שבת לקראת חצות. כמו כן, הסרט זכה לחשיפה תקשורתית רבה, לביקורות אוהדות ולקהל מעריצים שחוזר וצופה בסרט שוב ושוב בסינמטקים ברחבי ישראל. בשנת 2008 הוקרן הסרט בערוץ 2 וקיים להקרנה במסגרת שידורי HOT VOD.
לאחר ביסוס מעמדו של הסרט כסרט פולחן החלו התארגנויות ספונטניות של אירועים סביב הקרנותיו התל אביביות: את הקהל מקבלות דמויות ממערכוני היפופוטם שעורכות הפעלות, מחלקות שתייה ועורכות תחרויות היתוליות. הקהל בוחר מערכוני היפופוטם שיוקרנו לפני הסרט, על הבמה צוות היפופוטם בודק מי ראה את הסרט הכי הרבה פעמים ועורך שירה בציבור לצלילי קסילופון.
בשאר הסינמטקים מוקרנים מערכוני היפופוטם לצד הסרט, ולעיתים מגיע הבמאי גור אריה לשיחה עם הקהל בה הוא מספר על יצירתו.
פרסים

פרס הבמאי הטוב ביותר - Houston Comedy Film Festival 2009
פרס בחירת הקהל - Toronto World Of Comedy Film Festival 2009
פרס אפקטים מיוחדים הטובים ביותר - Houston Comedy Film Festival 2009
פרס סרט האקשן הטוב ביותר - Action On Film Festival 2010 - לוס אנג'לס
פרס הקומדיה הטובה ביותר - Dixie Film Festival 2010 - אטלנטה
ציון לשבח - MocFest 2010 - הוליווד
ההפגנה לעצמאות סוג'יירה

בעקבות שמועות על הפסקת ההקרנות השבועיות בסינמטק תל אביב נערכה "הפגנה" למען מדינת סוג'יירה הבדיונית בכיכר דיזנגוף, בה התקבצו מעריצי הסרט שערכו חידונים, שרו שירים מהסרט, עברו סדנת בישול גזר ובזיליקום (התוצר הלאומי של סוג'יירה), למדו את השפה הסוג'יירית, חילקו חולצות מודפסות עם הדגל הרשמי של המדינה והצטלמו עם אביזרים מתוך הסרט. כתוצאה מכך החליטה הנהלת הסינמטק להמשיך את ההקרנות אחת לחודש.
פעילות מעריצים

במשך העשור שחלף נערכו מספר אירועים במטרת קידום יצירת סרט ישראלי באורך מלא ברוח הסרט הקצר.
במלאת שנתיים לסרט נערכה הקרנה מיוחדת בהשתתפות היוצרים והצוות.
מעריצי הסרט ערכו שיווד (Sweding) - גרסה משונמכת של הסרט - ברוח "קדימה, תריץ אחורה" בו כיכבו בעצמם.
במלאת שש שנים לסרט הופק קליפ ויראלי ובו מעריצי הסרט שצפו בו עשרות פעמים מדברים למצלמה תחת הכותרת "למה היינו צריכים להגיע למצב הזה?", פרודיה על מכורים כבדים כי אין סרט חדש שיציל אותם מההתמכרות.
הפקת "המוסד" כסרט באורך מלא

החל משנת 2014 חברו בהדרגה לפרויקט דרומהפקות, סרטי יונייטד, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
למרות הצלחת הסרט הקצר גור אריה קיבל תשובה שלילית מקרן הקולנוע הישראלי לקבלת תקציב פיתוח לתסריט.
הוא הגיע לקרן הקולנוע עם סרט בו רואים את הקהל צוחק במהלך הסרט והדגמה בה אנשים בקהל מספרים כמה פעמים צפו בו שוב ושוב בקולנוע. בעקבות כך החליטה הקרן בשנת 2009 לתת מענק פיתוח מיוחד לכתיבת תסריט באורך מלא.
בשנת 2017 הצטרף הבמאי והתסריטאי הישראלי אבי נשר לפרויקט כעורך תסריט.
לאור הזמן הרב שחלף בשנים בהם ניסה גור אריה לגייס תקציב לפרויקט, נכתבו דמויות וקווי עלילה חדשים לחלוטין שיתאימו למבנה עלילתי של פיצ'ר ויהיו רלוונטיים לתקופה בה הסרט עתיד להיות מופץ.
דייוויד צוקר, יוצר, במאי ותסריטאי סרטי הז'אנר "טיסה נעימה", "סודי ביותר" ו"האקדח מת מצחוק" פגש את אלון גור אריה כשביקר בישראל. השניים ערכו סדרת כיתות אמן בסינמטקים, במהלכן נחשף לקיומו של הסרט הקצר. מאוחר יותר נכח צוקר בלוס אנג'לס בהקרנת הפיצ'ר הראשון של גור אריה, מבצע ביצה במסגרת פסטיבל הסרטים הישראלי. אז הודיע על הסכמתו להצטרף לפרויקט.
צוקר חזר לישראל בינואר 2018 כדי לשתף פעולה עם גור אריה כשהוא מלווה את הפקת, בימוי וכתיבת התסריט החדש. כמו כן נכח בחזרות ובצילומים שנערכו באנגלית ובעברית.
ב-15 בינואר 2018 החלו צילומי סרט הקולנוע "המוסד!" (שם זמני), בכיכובם של צחי הלוי, טל פרידמן, אפרת דור, דביר בנדק, עדי הימלבלוי, שלומי קוריאט, אילן דר, גילה אלמגור, עומר דרור, טל טירנגל, תומר שרון ואחרים.
הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2019 והביא כרבע מיליון צופים לבתי הקולנוע.
ראו גם

המוסד - סרט באורך מלא (2019)
היפופוטם (תוכנית רדיו)
אלון גור אריה
מבצע ביצה
הערות שוליים

↑  שיווד המוסד הסגור
על הסט של הסרט
ה'שצ"ט

ה'שצ"ט (5,399) ובקיצור שצ"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1638, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 בספטמבר 1639.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 19 שעות ו-296 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השג. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 3 במחזור העיבור ה-285. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 23 (סימנה כגיגא) במחזור השמש ה-193.
שנה זו היא שנת 1,570 לחורבן הבית, ושנת 1,950 לשטרות.
אירועים

הספר "ארי נוהם" לרבי יהודה אריה ממודנה יוצא נגד הזוהר והקבלה, ומעורר סערה גדולה.
נפטרו

כ"ה בתמוז - רבי אהרן ברכיה ממודנה, רב ומקובל בן יהדות איטליה. מחבר הספר מעבר יַבֹּק.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
הפגזת פפאטה

הפגזת פפאטה (Papeete), עיר נמל בטהיטי בירת פולינזיה הצרפתית, בוצעה על ידי הסיירות המשוריינות 'שרנהורסט' (Scharnhorst) ו'גנייזנאו' (Gneisenau) מן הצי הקיסרי הגרמני ב-22 בספטמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה. בהפגזה איבדו הצרפתים ספינת תותחים וספינת משא. כן נגרם לאי טהיטי נזק כלכלי רציני. לגרמנים לא נגרמו אבדות, אולם ההפגזה חשפה את מיקומם, ובנוסף, הוצאת התחמושת בעת ההפגזה השפיעה לרעה על יכולת הלחימה של ספינותיהם בהמשך דרכן. מטרתם העיקרית של הגרמנים, השתלטות על מאגרי הפחם במקום, לא הושגה, כיוון שאלה הושמדו על ידי הצרפתים עם תחילת ההפגזה.
רקע

הכוח הימי הגרמני באזור האוקיינוס השקט היה צי מזרח אסיה הגרמני בפיקודו של תת-אדמירל הרוזן מקסימיליאן פון שפה. תחילת מלחמת העולם הראשונה מצאה צי זה מפוזר במשימות שגרתיות ברחבי האוקיינוס. עם החל מעשי האיבה, בתחילת אוגוסט 1914, עמד בסיס הבית של הצי בסכנה בשל המצור על צ'ינגדאו. כיוון שכך, ריכז פון שפה את רובו של הצי באי פאגאן שבאיי מריאנה הצפוניים (אז בשליטת גרמניה, כיום בשליטת ארצות הברית), שם הוטענו הספינות בפחם. ריכוז זה כלל את הסיירות המשוריינות 'שרנהורסט' ו'גנייזנאו', אשר היוו את עיקר כוח האש של הצי, עם שמונה תותחי 210 מ"מ, שישה תותחי 150 מ"מ, 18 תותחי 88 מ"מ וארבעה צינורות טורפדו בכל אחת. עימן היו סיירת קלה, סיירת עזר (ספינת סוחר חמושה) ומספר נושאות פחם. ספינה אחרת, הסיירת הקלה אמדן, נפרדה עוד קודם לכן מצי מזרח אסיה, ועשתה דרכה אל האוקיינוס ההודי. לאחר המפגש בפאגאן הצי התפצל לזמן-מה לצורך ביצוע משימות שונות. הספינות נועדו להפגש שוב באי הפסחא, ולעשות דרכן מזרחה, במגמה לעזוב את האוקיינוס השקט. 'שרנהורסט' ו'גנייזנאו' ניסו בתחילה ליירט את צי מדינות ההסכמה אשר חיפה על כיבוש סמואה הגרמנית, אולם איחרו להגיע לאיים: צי מדינות ההסכמה עזב את סמואה ב-11 בספטמבר, הסיירות הגרמניות הגיעו שלושה ימים אחר כך, ובנוסף, דבר הגעתן לאזור סמואה נודע לצרפתים. לנוכח עליונותן הכללית של מדינות ההסכמה בזירת האוקיינוס השקט, החליט פון שפה להניח לסמואה, ובמקום זאת, לפשוט על נמל פפאטה שבאי טהיטי, מקום בו, בין היתר, אוחסנו כ-5,000 טון פחם, עליהם רצה פון שפה להשתלט, כדי לתדלק בהם את ספינותיו. מטרות אחרות לפשיטה המיועדת היו גרימת הרס לנמל של מדינות ההסכמה, וכן העלאת המוראל של צוותי הספינות, אשר השתוקקו לפעולה.
הכוח הצרפתי בפפאטה מנה 25 חיילים ילידים ועוד 20 אנשי מיליציה. לא היו במקום ביצורים כבדים ולא קשר רדיו. כדי לחזק את הגנת המקום, פורקו מספינת המשמר שעגנה בנמל תותח 100 מ"מ ומספר תותחים של 65 ו-37 מ"מ, והוצבו בעמדות על החוף. מספר תותחי 37 מ"מ אחרים הורכבו על משאיות שהוסבו למעין משוריינים מאולתרים. כן צורפו לכוח ההגנה על המקום כ-160 מלחים ונחתים, אשר אומנו בהתאם. על ספינת המשמר נותרו תותח 100 מ"מ וצוות של עשרה מלחים. כל אלה היו נחותים לאין שיעור בהשוואה לכוח האש העצום של 'שרנהורסט' ו'גנייזנאו', וגם מספר מלחיהן של אלה האחרונות עמד על כ-1,500, די והותר כדי לשגר כוח נחיתה.
ההפגזה

ב-22 בספטמבר 1914, בשעה 7:00 בבוקר, גילתה תצפית צרפתית שתי סיירות בלתי מזוהות קרבות לנמל פפאטה, וניתן אות אזעקה. בנוסף, נורו שלושה פגזי תותח כאיתות לסיירות שעליהן להזדהות. הסיירות הניפו דגלים אשר זיהו אותן כספינות גרמניות, השיבו בירי פגז, ואותתו למגינים דרישה להיכנע. הדרישה נענתה בסירוב, וכיוון שכך, החלו הסיירות להפגיז את הסוללות שעל החוף ואת העיר, מטווח של כשישה ק"מ, בעוד הצרפתים עונים באש לא יעילה. במקביל, הצרפתים העלו באש את מאגר הפחם, והחלו בפעולות חבלה בספינות שבנמל, שכללו את ספינת המשמר הצרפתית, ועוד ספינת סוחר גרמנית שנתפסה מספר ימים קודם לכן, לבל יפלו אלה בידי הגרמנים העדיפים לאין ערוך. כיוון שהתקשו לאתר את מקום הסוללות שעל החוף, הפנו הגרמנים בהמשך את אשם לספינות שבנמל שעדיין צפו, ועד מהרה הטביעו אותן. בעיר, שרוב תושביה ברחו ממנה, פרצו שרפות. כיוון שמאגר הפחם עלה באש, ובשל סכנת מיקוש בנמל, החליט פון שפה שלא להנחית כוחות במקום, והורה על נסיגה. בכל מקרה, לא היה בכוח הגרמנים להחזיק במקום, אפילו היו משתלטים עליו, לנוכח יחסי הכוחות הכלליים באזור. הנסיגה החלה בשעה 11:00.
אחרית דבר

העיר פפאטה נפגעה קשות מן ההפגזה. בין היתר, שני גושי בניינים נשרפו כליל. שני אנשים נהרגו בהפגזה, מספר שיכול היה להיות גבוה יותר אילולא ברחו רבים מהעיר בהחל האש. מקרב אנשי הצבא בשני הצדדים לא היו אבדות. כתגובת-מה, הצרפתים באי החרימו רכוש גרמני, ואזרחים גרמנים נעצרו והועבדו בשיקום הנזקים. בין אותם גרמנים שנעצרו, היו סוחרים גרמנים שעסקו בשיווק קופרה, ומעצרם הוביל בעקיפין לירידה במחיר מוצר זה, שחשיבותו הייתה רבה בכלכלת איי האוקיינוס השקט. שתי הסיירות הגרמניות עשו דרכן לאי נוקו היווה (Nuku Hiva) שבקבוצת איי מרקיז, אף הם בפולינזיה הצרפתית, למפגש עם מספר אוניות מהשייטת, להצטיידות ולנופש. משם המשיכו הספינות לאי הפסחא, ופגשו שם את יתר השייטת. שמועות אודות חזרת הגרמנים, שלמעשה עשו דרכם אל האוקיינוס האטלנטי, גרמו לבהלה בפפאטה מספר שבועות לאחר עזיבתם. לאחר איחודה, הכתה השייטת הגרמנית בבריטים בקרב קורונל, אך לאחר מכן הושמדה למעשה בקרב איי פוקלנד. באותו קרב סבלו הסיירות הגרמניות ממחסור בפגזים, וכיוון שלא יכלו להתחמש מחדש, מסתבר שלפגזים שנורו על פפאטה לא היה תחליף. זאת, יחד עם חשיפת מיקומה של השייטת בעבור גרימת נזק למטרה משנית יחסית, מצביעים על טעות בשיקול הדעת בעת ההחלטה על הפגזת פפאטה. שרידי השייטת הוכו מאוחר יותר בקרב מאס א טיירה.
בשל אינפורמציה מוטעית על פעולותיו, המפקד הצרפתי של פפאטה, לייטננט (סגן) מקסים דסטרמו (Destremeau) נעצר, הובל לצרפת, ומת ממחלה בדרכו. כשהתבררו העובדות לאשורן, זכה דסטרמו לאחר מותו בתואר לגיון הכבוד.
לקריאה נוספת

Gasse, Michel (2009). Tahiti 1914 – Le vent de guerre (בצרפתית). Lardy, France: A la frontière (maison d'édition). p. 352. ISBN 978-2-918665-00-7.
מקסים דסטרמו (במרכז) ומטהו בפפאטה, 1914
ספינה טבועה-למחצה במים רדודים, לאחר ההתקפה הגרמנית