stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרטן האשכים
אפידמיולוגיה

שכיחות סרטן מסוג זה בגברים לבנים גבוהה בערך פי 4–5 מגברים שחורים ופי 3 מגברים אסיאתיים. הסיבה להבדלים אלו אינה ידועה. סרטן זה נפוץ יותר בארצות הברית ובאירופה, ונפוץ פחות באסיה ובאפריקה. שכיחות סרטן זה הוכפלה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20.
סרטן שמקורו בתאי נבט באשך הוא הסרטן הנפוץ ביותר בגילאים 15–35. אשך טמיר הוא גורם סיכון משמעותי להתפתחות של סרטן זה. גורמי סיכון אחרים הם הרניה ותסמונת קליינפלטר. נמצא קשר בין התבגרות מינית מוקדמת ועליה בשכיחות.
אבחון

הדרך העיקרית בה מאובחן סרטן זה הוא בעקבות זיהוי של גוש או מסה באשך במהלך בדיקת אשכים. ככלל, אם למתבגר או מבוגר צעיר יש אשך מוגדל, בין אם כואב ובין אם לאו, יש לשלול קיומו של סרטן האשכים.
מצבים אחרים שעשויים להופיע בהם סימפטומים דומים לסרטן האשכים הם דלקת האשך, דלקת יותרת האשך, וריקוצלה, זיהומים או דלקות בערמונית, שלפוחית השתן והכליות, תסביב אשך או הרניה, זיהום או דלקת של בלוטות הלימפה באזור המפשעה, גידול שפיר וכן גרורות באשכים ממקור ראשוני אחר.
בדרך כלל נעזרים באולטרה-סאונד כדי לשלול או לאמת קיומו של גידול סרטני באשך ולאפיינו. אם קיומו של הגידול אומת, תערך בדיקת CT בטן ואגן כדי להעריך את היקף המחלה ולראות האם קיימות גרורות לאזור האגן והצפק, וכן צילום חזה לבית החזה.
באם קיומו של הגידול הסרטני אושר, תבוצע ביופסיה למטרת בדיקה היסטולוגית שתקבע את סוג הגידול.
סמני גידול של הסרטן כוללים הורמון hCG, חלבון עוברי ו-LDH.
אבחון > Staging (קביעת שלב המחלה)

לאחר הסרת הגידול בניתוח נקבע שלב הגידול על ידי פתולוג לפי שיטת הדירוג של TNM. על פי שיטה זו, T מתייחס לגידול ראשוני באשך, N להתפשטות לבלוטות לימפה ו-M לגרורות לא אזוריות או לאיברים אחרים. דירוג הסרטן נקבע לפי אחת משלושת השלבים הללו (הכוללים גם תת-שלבים). באופן כללי, שלב הסרטן נקבע כדלהלן:
שלב ראשון – הסרטן מוגבל לגבולות האשך.
שלב שני – קיימות גרורות רטרופריטוניאליות (בחלל האחורי-צפקי) או בבלוטות לימפה ליד האאורטה (paraaortic lymph nodes).
שלב שלישי – קיימות גרורות באזורים רחוקים יותר.
אבחון > סיווג

מקורם של 95% מהגידולים שמקורם באשך הוא מגידול תאי נבט. הללו מחולקים לחמישה סוגים עיקריים: סמינומה, טרטומה, אמבריונל קרצינומה, אנדודרמל סינוס טומור וכוריוקרצינומה, המחולקים בדרך כלל לסמינומה ונון-סמינומה. הסמינומה נפוצה יותר בגיל מבוגר יותר, כשהשיא הוא גיל 40, ואילו הנון-סמינומה נפוצה אצל מבוגרים צעירים יותר, ואופיה אלים יותר. מקור הגידול יכול להיות מכמה רקמות שונות יחד. הטיפול בגידול משתנה לפי סיווגו.
טיפול

הטיפול בסרטן האשכים כולל, על פי צורך, ניתוח, הקרנות וכימותרפיה. כיוון שבמקרים של סרטן אשכים בשלב 1 שיעור ההישרדות הם כמעט 100%, יש לטפל בו מידית במידת האפשר.
טיפול > ניתוח להסרת האשך

הטיפול הראשוני בסרטן האשכים הוא כריתה רדיקלית של האשך הנגוע הכוללת את חבל הזרע והאשך. על פי רצון המטופל, ניתן להשתיל אשך תותב למטרות אסתטיות. באופן עקרוני, ניתן להסיר רק את הגידול ולהשאיר את האשך בשלמותו אך כיוון שיש חשש שתאים סרטניים התפשטו באזור האשך מעדיפים לכרות את כולו ולמנוע את הסיכון להישנות הסרטן. הניתוח מבוצע בגישה מפשעתית ולא דרך שק האשכים עקב החשש מהתפשטות מקומית. אין השפעה על הפוריות ועל ייצור ההורמונים בעקבות הכריתה, משום שדרוש רק אשך אחד לפעילותם התקינה. עם זאת, הפוריות עלולה להיפגע בעקבות הטיפולים הכימותרפיים.
טיפול > טיפול משלים

כיוון שהסרטן עלול להתפשט, מוצע בדרך כלל למטופל טיפול משלים – הקרנות או כימותרפיה, במטרה להשמיד תאים סרטניים בגוף שאולי נשארו. סוג הטיפול נקבע בהתאם להיסטולוגיה של הגידול וכן לשלב המחלה. אם הגידול הוא מקומי ניתן, לעיתים, במקרה של חולה עם היענות גבוהה, להסתפק במעקב בלבד הכולל בדיקות דימות, בדיקות דם ובדיקה גופנית באופן תכוף וזאת כדי להימנע מתופעות הלוואי של הטיפול, לאור הסבירות הנמוכה להישנות המחלה וכן קיומו של טיפול יעיל אם הגידול יחזור. במקרה של סמינומה, כ-85%–95% ממקרים אלו לא יזדקקו לטיפול נוסף.
טיפול > רדיותרפיה

שימוש בהקרנות ייעשה לעיתים במקרים של סמינומה שלב 2 או כטיפול משלים ומניעתי בשלב 1, כדי להפחית למינימום את הסיכון שתאי גידול כלשהם נותרו בגוף ויתפשטו בהמשך. קרינה אינה אפקטיבית עבור גידולי נון-סמינומה.
טיפול > כימותרפיה > נון סמינומה

כימותרפיה היא הטיפול השגרתי עבור גידולים מסוג נון-סמינומה שהתפשטו לחלקים אחרים בגוף (שלב 2B או 3). הפרוטוקול הכימותרפי הסטנדרטי הוא שלושה או ארבעה סבבים של פרוטוקול BEP – בלאומיצין-אטופוסיד-ציספלטין. פרוטוקול זו הוא טיפול קו ראשון בגידול מסוג זה, ולראשונה דווח על ידי פרופסור מייקל פקאהם בשנת 1983. בשנת 1987 פורסם ניסוי בפרוטוקול שהיווה ציון דרך משמעותי על ידי ד"ר לורנס איינהורן מאוניברסיטת אינדיאנה. פרסום זה ביסס פרוטוקול זה כפרוטוקול אופטימלי לטיפול בסוג זה של סרטן. טיפול אלטרנטיבי ויעיל באותה מידה הוא ארבעה סבבים של אטופוסיד-ציספלטין (EP).
לעיתים יבוצע ניתוח להסרת גושים שיוריים לאחר כימותרפיה (בשלב 2B או מתקדם יותר).
טיפול > כימותרפיה > סמינומה

כטיפול משלים, הפך הטיפול הכימותרפי למקובל יותר מטיפול קרינתי, לאור העובדה שלהקרנות יש יותר תופעות לוואי משמעותיות לטווח ארוך (כמו הצטלקויות פנימיות או העלאת הסיכוי לממאירויות משניות, וכדומה). שני סבבים, או, לעיתים, סבב אחד של קרבופלטין עם רווח של שלושה שבועות ביניהם הוכחו כטיפול משלים מצליח, עם שיעורי הישנות זהים לטיפול קרינתי.
לאור העובדה שסמינומה יכולה להישנות גם לאחר שנים רבות, מטופלים שקיבלו טיפול משלים צריכים להיות עירניים ולא להניח שנרפאו לחלוטין לאחר חמש שנים מתום המחלה.
פרוגנוזה

אף כי בעבר היה לסרטן זה פרוגנוזה גרועה, סרטן האשכים נחשב לאחד מסיפורי ההצלחה של הרפואה המודרנית. שיעורי הריפוי גבוהים ביותר, עם שיעור הישרדות ממוצע של 95% לחמש שנים. אם הסרטן לא התפשט מחוץ לאשך, סיכויי ההישרדות הם 99%. באם הגידול התפשט לבלוטות לימפה סמוכות, שיעורי ההישרדות הם 96%. אם הגידול התפשט לאיברים אחרים או לבלוטות לימפה רחוקות, יורדים השיעורים ל-74%. גם במקרים קשים בהם הסרטן התפשט באופן נרחב, בעזרת כימותרפיה עולה שיעור ההישרדות ל-80%.
פרוגנוזה > פוריות

בחלק משמעותי של המטופלים קיים מיעוט זרע כבר עם אבחון מחלתם, ובחלק משמעותי עלולה להתפתח עקרות משנית. לפיכך, מומלץ למטופלים לבצע שימור זרע בבנק זרע טרם התחלת הטיפול הכימותרפי.
מיקרוגרף של סמינומה. צביעת המטוקסילין-אאוזין.
פוליאתילן טרפתאלט

| פוליאתילן טרפתאלט |
| --- | --- |
צפיפות: 1.38 ג'/ס"מ³
מוליכות חשמלית: 10-21 S/m
מוליכות חום: 0.15 k-0.24 W/(מ'·K)
טמפרטורת התכה: 260°C-250°C
מספר CAS: ‏ 25038-59-9
היחידה החוזרת השרשרת הפולימרית של PET
פוליאתילן טרפתאלט (באנגלית: Polyethylene terephthalate, נכתב בקיצור בעיקר PET אך גם P.E.T ,PETE או PETP מיושן או PET-P), הוא הפולימר התרמופלסטי הנפוץ ביותר של משפחת פוליאסטר.
נוצר בתגובת פלמור בין אתילן גליקול וחומצה טרפטאלית.
הבקבוקים הנפוצים של שתייה קלה לרוב יהיו עשויים ממנו. משמש גם לייצור סיבים ליצירת בדים הם נמצאים בשימוש נרחב בתעשיית הטקסטיל. המצאת סיבי הפוליאסטר מיוחסת ל-J.R. Whinfield, הוא שווק לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי תאגיד "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (ICI) הבריטי, תחת שם המותג "טרילין" (Terylene), לאחר מכן השיק התאגיד האמריקאי "דופונט" את שיווק הסיב תוצרתו תחת המותג "דקרון" (Dacron).
רוב ייצור הפוליאתילן טרפתאלט בעולם הוא עבור סיבים סינתטיים (מעל ל-60%), כאשר שאר ה-30% מהביקוש העולמי הם עבור ייצור בקבוקי שתייה. פוליאתילן טרפתאלט נקרא PET ביחס ליישומי אריזה שונים, ובהקשר של יישומי טקסטיל הוא לרוב מכונה בשם פוליאסטר.
פוליאתילן טרפתאלט מהווה את הפולימר הרביעי המיוצר ביותר בעולם, אחרי פוליאתילן (PE), פוליפרופילן (PP) ופוליוויניל כלוריד (PVC).
תכונות כימיות ופיזיקליות > התכה

התכה של פוליאתילן טרפתאלט מתרחשת בטווח טמפרטורות שבין 250°C ל-260°C.
הערות שוליים

↑  polyethylene terephthalate, britannica, ‏May 13, 2024
↑  לתשומת לב - אנו מודים לידידינו הרבינו אשר שיתפו עמנו פעולה בייצור מוצרים מסיב הפוליאסטר "טרילין". כתוצאה ממאמצינו המשותפים נהגה עתה השם המסחרי "טרילין" ממוניטין ניכר בעולם כולו. לכולנו חשוב לשמור על המוניטין של השם "טרילין" ולהאדירו. לכן נבקשכם לשים לב להערותינו הבאות: ו. המלה "טרילין" והסמל שלמטה שניהם רשומים ומוגנים כסמלים מסחריים של .Imperial Chemical Induitries Ltd., London, הארץ, 14 בנובמבר 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291966105171  LCCN: sh00009609  NKC: ph536675 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Ammonia Avenue

Ammonia Avenue הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק המתקדם, The Alan Parsons Project. האלבום יצא לאור ב-7 בפברואר 1984 דרך חברת התקליטים אריסטה רקורדס. האלבום, שקיבל תואר "אלבום זהב" מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, הוא אחד האלבומים הנמכרים ביותר של הלהקה.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Don't Answer Me", שהושפע מפיל ספקטור, הפך ללהיט ענק לאחר שהגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 ולמקום ה-4 במצעד ה-Adult contemporary. הסינגל גם הגיע לרשימת ה-20 הגדולים ב-20 מדינות והיה ללהיט האחרון של הלהקה.
ההשראה לשם האלבום הגיע מביקור של אריק וולפסון במפעל של תאגיד הכימקלים "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" בבילינגהאם, אנגליה. האלבום מתמקד בהבנה האפשרית של התפתחויות מדעיות תעשייתיות מבחינה ציבורית וחוסר היכולת של הציבור להבין את נקודת המבט המדעית.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו על ידי אלן פרסונס ואריק וולפסון
Prime Time - 5:03 (זמר: אריק וולפסון)
Let Me Go Home - 3:20 (זמר: לני זאקטק)
One Good Reason - 3:36 (זמר: וולפסון)
Since the Last Goodbye - 4:34 (זמר: כריס ריינבו)
Don't Answer Me - 4:11 (זמר: וולפסון)
Dancing on a Highwire - 4:22 (זמר: קולין בלונסטון)
You Don't Believe - 4:26 (זמר: זאקטק) הקטע הופיע לראשונה באלבום האוסף The Best of the Alan Parsons Project אשר יצא שנה לפני כן
Pipeline - 3:56 (אינסטרומנטלי)
Ammonia Avenue - 6:30 (זמר: וולפסון)
הערות שוליים

↑  Ammonia Avenue - The Alan Parsons Project | Songs, Reviews, Credits | AllMusic, AllMusic
↑  "The Alan Parsons Project - Don't Answer Me - hitparade.ch". archive.is. 2012-07-09. נבדק ב-2018-04-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d78870ea-7967-37f4-b241-af0cf69d5036
יחיאל ויצמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1892 י' בתמוז תרנ"ב פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 ביולי 1957  (בגיל 64) ב' בתמוז תשי"ז
 מדינה:  ישראל 
 
יחיאל ויצמן (י' בתמוז תרנ"ב, 5 ביולי 1892 – ב' בתמוז תשי"ז, 4 ביולי 1957) היה פעיל ציוני ואגרונום, שהיה אחראי מטעם ממשלת המנדט על ייעור הרי הכרמל. היה מגואלי שטחי המושבה הגרמנית בחיפה, וכמו כן מגואלי אדמת תל מונד. אחיו הצעיר של דוקטור חיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל, ואביו של עזר ויצמן, לימים נשיאה השביעי.
ביוגרפיה

יחיאל ויצמן נולד וגדל בפינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לעוזר ולרחל לאה (בת מיכאל צ'מרינסקי) ויצמן. כמו שנים עשר אחיו ואחיותיו, קיבל ויצמן חינוך מסורתי וכללי. בבגרותו נסע לגרמניה ולמד אגרונומיה באקדמיה לחקלאות בברלין.
בפינסק היה ממייסדי ארגון ציוני בשם "שורש ציון" שאיגד בתוכו צעירים יהודים בני העיר. בשנת 1912 ביקר לראשונה בארץ ישראל, וכעבור שנה, ב-1913, עלה לארץ והתיישב בה. בשנת 1920 נשא לאשה את יהודית, בת הרופא ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי.
בין השנים 1920 - 1928 כיהן בתור סגן מנהל המחלקה לחקלאות ודייג מטעם ממשלת המנדט. לשם כך הוא עבר להתגורר עם משפחתו בעכו שהייתה אז עיר ערבית, ומשפחתו הייתה המשפחה היהודית היחידה בעיר. ויצמן עבד בחוות הניסיונות החקלאית שהוקמה אז בעכו. בתקופת מגוריו בעיר הוא תכנן וטיפח את הגן ששכן סמוך לביתו ובאמצעות קשריו הביא למקום עשרות עצים וצמחים מרחבי האימפריה הבריטית. כיום שוכן במקום כפר הנוער מנוף. הגן העירוני הראשון של עכו, במקום בו שוכן כיום בית הספר לקציני ים עכו, תוכנן והוקם גם הוא על ידי יחיאל ויצמן.
בשנת 1928, בשתדלנותו של אחיו, חיים ויצמן, מונה יחיאל על ידי אלפרד מונד, בעליו של תאגיד "אימפריאל כמיקל אינדסטריז" (Imperial Chemical Industries, ICI) למנהלו של התאגיד במזרח התיכון, ושימש בתפקיד זה עד שנת 1935. בשנה זו הוא ייסד והיה שותף לניהול בית החרושת "תובל" בעכו. כעבור תקופה מונה כמפקח על הייעור בצפון הארץ, והיה אחראי על ייעור שטחים נרחבים בהרי הכרמל ובין חיפה לעכו. בין השאר נטע את יער האורנים שבו שוכן כיום הטכניון. באותה תקופה עבר להתגורר עם משפחתו בשכונת הדר הכרמל בחיפה. בביתו בחיפה התגוררה אמו רחל, שבנה חיים ויצמן העלה אותה לארץ בשנת 1921 (נפטרה בשנת 1939).
בשנת 2004 חנכו עיריית חיפה והמועצה לשימור אתרים שלטים על מבנים היסטוריים בחיפה, אחד מהם היה על ביתה של משפחתו של יחיאל ויצמן ברחוב מלצ'ט 4.
יחיאל ויצמן נפטר ב-4 ביולי 1957 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
גאולת קרקעות

לאחר מלחמת העולם הראשונה החלו גרמנים, תושבי המושבה הגרמנית בחיפה, למכור את אדמותיהם על הכרמל. אפ"ק והכשרת היישוב, באמצעות יחיאל ויצמן וארתור רופין, החלו במאמץ בינלאומי לרכישת השטחים, ולבסוף הצליחו לרכוש את רוב השטחים.
כמו כן היה בין גואלי אדמת תל מונד ונטע בה את פרדסיה הראשונים.
משפחתו

נוסף על אחיו חיים ויצמן, ידועים גם אחיו משה ויצמן, פרופסור לכימיה אורגנית, ואחיותיו חיה ויצמן-ליכטנשטיין וגיטה ויצמן, שעלתה לארץ ישראל לפניו. בנו הוא עזר ויצמן. בתו יעל נישאה לאיש הצבא הבריטי אלינגהם והקימה את משפחתה באנגליה.
לקריאה נוספת

'ויצמן, יחיאל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 204. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אסף שמואלי, הריאה הירוקה (הסגורה) של עכו, באתר ynet, 25 בפברואר 2009
↑  דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 7, עמ' 2871.
↑  יחיאל ויצמן באתר GRAVEZ
| חיים ויצמן |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | משה ויצמן (אח) • אנה ויצמן (אחות) • חיה ויצמן-ליכטנשטיין • טוביה דוניה (גיס) • יחיאל ויצמן (אח) • מינה ויצמן (אחות) • אשר זליג ויצמן (גיס) • גיטה דוניה-ויצמן (אחות) • ורה ויצמן (רעיה) • עזר ויצמן (אחיין) • סופיה גצובה (ארוסה) |  |
| הנצחה | מכון ויצמן למדע • יד חיים ויצמן • גן חיים • כפר הנשיא • אשל הנשיא • פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • רחוב ויצמן (כפר סבא) • כיכר ויצמן |  |
| שונות | Clostridium acetobutylicum • בית חיים ויצמן • הסכם ויצמן-פייסל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289585105171  LCCN: nr2006025108  VIAF: 297597780   WorldCat (עם VIAF): 297597780 
בית משפחת ויצמן ברחוב מלצ'ט 4 בחיפה
בית התמזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  ממשלת בריטניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1930
 תאריך פתיחה רשמי:  1930 
 אדריכל:  פרנק ביינס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 מידות
 קומות:  8 
 
 קואורדינטות:  51°29′38″N 0°07′32″W﻿ / ﻿51.493888888889°N 0.12555555555556°W﻿ / 51.493888888889; -0.12555555555556
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית התמזה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית התמזה(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיבית התמזה(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיבית התמזה
 
שער בית התמזה - השער סתום בשל מבנים שנבנו עבור MI5
בית התמזה (באנגלית: Thames House) הוא בניין משרדים במילבנק שבלונדון, על גדת נהר התמזה בסמוך לגשר למבת'. המבנה משמש כמפקדת ה-MI5 מאז דצמבר 1994.
היסטוריה

המבנה הוקם בין השנים 1929–1930 על גדת נהר התמזה, לאחר ששיטפון שאירע בשנת 1928 הרס את המבנים באזור זה של גדת הנהר. המבנה תוכנן על ידי סר פרנק ביינס ממשרד העבודות הציבוריות של ממשלת בריטניה, והוא דומה בצורתו (אף כי אינו זהה) לבית אימפריאל כמיקל שנמצא למולו, בצידה השני של דרך הורספרי (Horseferry Road). בעוד שבית אימפריאל כמיקל נבנה כמבנה המיועד עבור אימפריאל כמיקל אינדסטריז, בבית התמזה נעשו מספר שימושים. המבנה נבנה בסגנון המכונה "סגנון נאו קלאסי אימפריאלי" (Imperial Neoclassical), סגנון שפותח על ידי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens), על מנת להיות תואם לבית נובל שנבנה בסגנון זה, ולגשר למבת' ששופץ בסגנון זה בשנת 1929.
בחזית הבניין מצויים פסלים מעשי ידי הפסל סי. אס. ג'אגר (C.S. Jagger).
היסטוריה > מפקדת MI5

קודם למעבר ארגון ה-MI5 לבניין זה, השתמש הארגון במספר בניינים ברחבי לונדון ובהם: בית רחוב קורזון (Curzon Street House) ורחוב גוור מס' 140 (140 Gower Street) - שניהם אינם קיימים כיום. אי התאמתם של הבניינים לפעילות הארגון ופיזורם ברחבי העיר הביאו את הארגון לחפש לעצמו מפקדה החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.
ארגון ה-MI6 אף הוא חיפש לעצמו מפקדה חדשה באותה עת. נעשה ניסיון למצוא בניין שישמש את שני הארגונים גם יחד, אולם ניסיון זה נזנח מאחר שלא נמצא בניין קיים (או בניין מתוכנן) בגודל הנדרש, וכן מסיבות ביטחוניות (החשש מריכוז כל שירותי המודיעין באותו בניין).
באותה עת שימש בית התמזה כבניין משרדי ממשלה. בסוף שנות ה-80 עברו המשרדים שהיו בבניין זה, והוחלט להתאים אותו לשימוש ה-MI5. השותפות ג'י. אם. דבליו. (GMW Partnership) פיקחה על שיפוץ הבניין החל משנת 1990 - שיפוץ שכלל בנייה בחצר המרכזית ועל ידי כך "סתימת" שער הבניין.
ראו גם

בניין SIS - מפקדת ה-MI6
פיניאס גייג'

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1823 מחוז גרפטון, ארצות הברית 
 פטירה:  21 במאי 1860 (בגיל 36) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סייפרס לואן 
 
פיניאס פ. גייג' (באנגלית: Phineas P. Gage; 9 ביולי 1823 –  21 במאי 1860) היה עובד רכבת בארצות הברית אשר נפגע במוחו במהלך תאונת עבודה. המקרה שלו השפיע רבות על חקר הנפש (גם בתחום הנוירוביולוגי וגם בתחום הפסיכולוגי), וגרר אחריו ניסויים רבים.
התאונה

פיניאס גייג' נולד בארצות הברית בשנת 1823, וכבר בשנת 1848 כשהיה בן 25 עבד כמהנדס ומנהל כוח העבודה ברכבת בין העיר ראטלנד לעיר ברלינגטון. יום אחד עבדו עובדי הרכבת בניפוץ סלעים שהפריעו למעבר פסי הרכבת החדשים. פיניאס וצוותו החלו בהערכות לפיצוץ, אך התהליך השתבש, ומוט ברזל באורך מטר ששימש כחלק מהמסילה, עף, חדר לראשו של גייג' דרך הראש (כשהוא מחורר את מוחו) ונחת כמה מטרים לאחור.
להפתעת כל עמיתיו לעבודה, גייג' לא מת, לא איבד את הכרתו, ואף הרגיש טוב, כאילו לא נפצע כלל. הוא הצליח ללכת לרופא בכוחות עצמו, ורופאיו: דוקטור ויליאמס ודוקטור ג'ון הארלו, דיווחו שראייתו ושמיעתו עדיין תקינות, ויכולותיו השכליות לא נפגעו.
השפעת הפגיעה

האזור בו גייג' נפגע קרוי האונות הפרונטליות, או האונות המצחיות. אזור זה במוח נמצא מעל המצח וקשור בשליטה בהתנהגות. זהו האזור המפותח ביותר במוח האדם ומהווה כשלושים אחוז מנפחו. אצל חיות אחרות חלק זה במוח הרבה יותר קטן.
לאחר הטיפול, רופאיו שמו לב להתנהגות מאוד ילדותית של גייג'. גם בני משפחתו שמו לב לשינוי התנהגותו: גייג', שהיה אדם אחראי, טוב לב, שקדן ורציני, הפך לאימפולסיבי, גס, ילדותי וחסר התחשבות. חברת הרכבת סירבה להחזירו לעבודתו בעקבות השינוי הדרמטי שהתרחש באופיו. גייג' עזב את משפחתו לדרום אמריקה, ובשנת 1860 מת מסטטוס אפילפטיקוס.
לאחר התאונה שעבר גייג' הוא תואר על ידי הרופא שלו כ"עקשן, טרחן, ועם זאת גחמני, הפכפך, מתנדנד, אשר בתככנותו רוקם תוכניות רבות לעתיד אשר ננטשות עוד טרם שסיים לתכנן.... ילד ביכולותיו השכלית, אך עם התשוקות החייתיות של גבר חזק".
המקרה של גייג' שינה את ההתייחסות למוח. בעקבות התאונה הבינו שהמוח מורכב מאזורים וחלקים שונים, אשר לכל אחד מהם תפקיד שונה, ושיש קשר בין המוח לנפש.
תרומה להבנת המוח

אף על פי שתאונתו של גייג' הפכה לאחד המקרים המפורסמים ביותר בתולדות חקר המוח, ושתפיסת העולם לגבי המוח השתנתה, לא הייתה לה תרומה משמעותית להבנת אופן פעולת המוח. הרופאים לא בדקו בדיקה מעמיקה את מוחו, והייתה חסרה השוואה באופיו לפני התאונה לבין אחרי התאונה.
הבנה מעמיקה של תפקיד האונה המצחית התאפשרה בעקבות המצאת הניתוח הלובוטומי, כשמונים שנה לאחר מכן. הליך הלבוטומיה על גרסאותיו השונות כלל הרס רקמות באונה המצחית וניתוק רקמת החיבור בה, בדומה לתאונת העבודה של גייג' והתיימר לטפל בתסמינים פסיכיאטרים מגוונים ולהעלימם לצמיתות. ההליך התבסס על השינוי הדרמטי שנגרם עקב המניפולציה על האונה המצחית ונשען על ניסוי שבוצע בשימפנזות בו חיתוך חלקים מהאונה הפרונטלית הביא לירידה באגרסיביות בקופים שנותחו. כבר מיד לאחר הניתוח היה ניתן להבחין במה נתפס כשלווה, ניכר כי הבעיות הנפשיות של המטופלים נעלמו והטיפול נתפס כהצלחה מסחררת. על אף ההקלה והשיפור, המנותחים נותרו על פי רוב נותרו מנותקים ואפתים, חסרי רגשות או רוח חיים, אחרים פתחו הפרעות נוירולוגיות, קונטיביות והתנהגותיות שונות. מבין התופעות הבולטות שנצפו היו קשיים בהתמצאות, קשיים חריפים ביכולות התכנון, חוסר ספונטניות שהתבטא בחוסר עניין מוחלט ברצון והנעה לפעולה ללא עידוד ודחיפה מחוץ, קושי ביוזמה באינטראקציות חברתיות דוגמת פתיחה בשיח. כמו כן נצפו מקרים רבים של פיגור שכלי, אפילפסיה, מוות, שיתוק והחרפה של בעיות התנהגות הקשורות במוסר, אמפתיה ושיקול דעת - כולם כתוצאה מהניתוח. תופעות הלוואי הוזנחו עקב בטענה כי היתרונות בשיטה עולים על חסרונותיה - תפיסות מסוג זה נבעו מדעות קדומות על תחום בריאות הנפש שנפוצו עד סוף המאה הקודמת. ד״ר וולטר פרימן, איתו מזוהה טיפול הלובוטומיה, התייחס למקרים הללו כתוצאה הטובה ביותר שניתן היה להפיק ואף תיאר את המטופלים לאחר הניתוח כ״חיות מחמד ביתיות נחמדות״. השימוש בלובוטמיה החל לדעוך החל מאמצע המאה ה-20, עם התפתחות והתייעלות הטיפול התרופתי ונאסר במספר רב של מדינות עד סוף שנות ה-70.
כיום, רבים מהליקויים שנפגמו בעקבות ניתוחי הלובוטומיה מזוהים עם תהליכים חשובים המתקיימים באונה הפרונטלית.
הערות שוליים

↑  ירמי הראל, הפרעות התנהגותיות בפגיעות פרונטליות והטיפול בהן, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏21 באוקטובר 2007
↑   צילום מתוך מסמך שנועד לסייע בפופולריות ודעת הקהל של הלבוטומיה. בצילום דיפטיך של אחת המטופלת בליווי הטקסט ״Simple Schizophrenia patients make nice household pets after operation״.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460465505171  GND: 12249475X  ISNI: 0000 0000 1563 4488  LCCN: n99254098  NTA: 203633156  SNAC: w6m62mq3  VIAF: 93149196467674791497   WorldCat (עם VIAF): 93149196467674791497 
מעבר מוט הברזל בראשו של גייג'
פריסה של המוח - האונה המצחית השמאלית באדום
דורותי דה רוטשילד

| --- | --- |
דורותי דה רוטשילד מלווה בקדיש לוז בטקס חנוכת משכן הכנסת החדש, 30 באוגוסט 1966
דורותי דה רוטשילד מלווה בקדיש לוז בטקס חנוכת משכן הכנסת החדש, 30 באוגוסט 1966
 לידה:  7 במרץ 1895 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 בדצמבר 1988 (בגיל 93) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  אחוזת ואדסדון 
 תפקיד:  נשיאה (1958–1988) 
 בן או בת זוג:  ג'יימס דה רוטשילד (1913–1957) 
 
הברונית דורותי (דבורה) דה רוטשילד (7 במרץ 1895 – 10 בדצמבר 1988), הייתה פילנתרופית יהודייה ממוצא אנגלי, רעייתו של ג'יימס דה רוטשילד, נשיאת פיק"א ופעילה למען היישוב היהודי בארץ ישראל.
קורות חיים

דורותי נולדה כבת למשפחת פינטו המיוחסת שמוצאה מספרד, שהעמידה רבנים במרוקו, בדמשק, בחלב ובצפת, כמו גם מדענים ומשפטנים ידועים. היא נישאה לארמנד ג'יימס דה רוטשילד כשהייתה בת 17, ב-1913. ג'יימס, בנו של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד (מהצד הפריזאי של משפחת רוטשילד), היה אז בן 35 שנים.
ב-1922 ירש ג'יימס רוטשילד את אחוזת וואדאסדון בבקינגהאמשייר, ובני הזוג עברו להתגורר שם. דורותי סייעה לבעלה בענייניו הפוליטיים, ובמיוחד מ-1929 עד 1945 כאשר ג'יימס שירת בפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית בבריטניה, כנציג מחוז האי אלי.
אחרי מותו של ג'יימס ב-1957, ירשה דורותי את אחוזת וואדאסדון ואחוזה קטנה נוספת בבקינגהמשיר.
דורותי הוסיפה להיות תומכת חזקה ביישוב היהודי בארץ ישראל, כמו חותנה ובעלה לפניה. היא הייתה ידידה קרובה של חיים ויצמן ויושבת ראש יד הנדיב, קרן התרומות של משפחת רוטשילד בארץ ישראל. בעזרת התרומות, ביניהן תרומתו האחרונה של בעלה, מימנה את בניית משכן הכנסת, דורותי הטמינה את מגילת היסוד ביסודות הבניין.
לאחר מלחמת ששת הימים תרמה לשיקום בית הכנסת יוחנן בן זכאי שבעיר העתיקה בירושלים. דורותי עצמה הורישה בצוואתה 93 מיליון ליש"ט ליד הנדיב, חלק מהכסף נתרם לבניית בית המשפט העליון.
ב-1969 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית. ב-1982 קיבלה תואר אזרחית כבוד של ירושלים. על שמה נקרא המושב שדמות דבורה (לפי שמה העברי).
הרב יונתן זקס מצטט את סיימון שאמה הטוען של רוטשילד חלק משמעותי בהצהרת בלפור זאת בשל פעולותיה להכניס את חיים ויצמן לחברה הבריטית ולפוליטיקה המקומית.
אילן יוחסין

הערה: אילן יוחסין זה אינו כולל את כל חברי משפחת רוטשילד, אלא מתרכז באישים בולטים בה, בפרט בענפים הצרפתי והבריטי.
ראו גם

משפחת רוטשילד
הערות שוליים

↑  חיים ויצמן, משפחת רוטשילד נחלקת לשני מחנות ביחס לציונות, הארץ, 4 בפברואר 1949
↑  הנשיא: לא תקרב שנאת אחים לבית הזה, הארץ, 31 באוגוסט 1966; 3 מיליון ל"י נוספים - תרומת בית רוטשילד לבניין הכנסת, למרחב, 27 באוקטובר 1964
↑  נורתה אבן הפינה למשכן הכנסת, הארץ, 15 באוקטובר 1958
↑  בטקס ממלכתי נחנכו בתי הכנסת ע"ש רבן יוחנן בן זכאי, במערכה, 26 באוקטובר 1972
↑  י. פינקלשטיין, דורותי דה רוטשילד הורישה 93 מיליון ליש"ט לקרנות ולמפעלי חינוך בישראל, מעריב, 26 בפברואר 1989
↑  דרכה של דורותי דה רוטשילד לציונות, מעריב, 10 ביולי 1969
↑  דורותי דה־רוטשילד אזרחית־כבוד של הבירה, דבר, 22 במרץ 1982
↑  א. מש, המושב שדמות דבורה לביסוס ועצמאות, למרחב, 24 במרץ 1968
↑  הרב יונתן זקס, המלאך שלא ידע שהוא מלאך, באתר מורשת הרב זקס, מתוך סדרת "שיג ושיח" פרשת וישב, ‏19 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267375705171  GND: 1192317041  ISNI: 0000 0000 6711 9285  LCCN: n79116840  SNAC: w6qg2b02  VIAF: 8670082   WorldCat (עם VIAF): 8670082
גרו גרא

| --- | --- |

גרא בשנות ה-40
 לידה:  5 בספטמבר 1893 ט' באב ה'תרנ"ג ירושלים האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  7 במאי 1955 (בגיל 61) ט"ו באייר תשט"ו ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   משטרת המנדט   שירות בתי הסוהר
 תקופת הפעילות:  1914–1951 (כ־37 שנים)
 תפקידים בשירות
 מפקד בית הספר לקצינים של משטרת ישראל  נציב בתי הסוהר
 תפקידים אזרחיים
 יועץ לשירות בתי הסוהר
גרו (גרונימוס) גרא (קרישבסקי) (5 בספטמבר 1893 – 7 במאי 1955, ט"ו באייר תשט"ו) היה בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל.