stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
STS-116
השיגור

המשימה שוגרה ב-9 בדצמבר 2006 בשעה 20:47, שעון החוף המזרחי של ארה״ב. היה זה השיגור הלילי הראשון מזה ארבע שנים. מועד השיגור המקורי היה 7 בדצמבר בשעה 21:35, אך השיגור נדחה עקב תנאי מזג אוויר לא נוחים ל-9 בדצמבר. מנהלי המשימה החליטו לא לנסות להקדים את השיגור ביום אחד ל-6 בדצמבר ובכך גם לגרום לו להתבצע בשעה מאוחרת יותר.
המשימה

STS-116, תוכננה במקור לפברואר 2004 לשם החזרת הצוות השביעי בתחנת החלל לכדור הארץ, והחלפתו על ידי הצוות השמיני. בגלל אסון הקולומביה שהתרחש, ובעקבותיו השבתת הטיסות עד להודעה חדשה, חילוף בין הצוות השביעי והשמיני נעשה על ידי חללית סויוז הרוסית.
לשיגור זה מספר משימות:
הבאת קורה P5, להמשך בניית תחנת החלל.
להחליף את תומאס רייטר (הגיע לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת STS-121) מהמשלחת מס' 14 לתחנת החלל הבין-לאומית באסטרונאוטית סניטה ויליאמס.
במהלך המשימה בוצעו ארבע הליכות חלל. בהליכת החלל הראשונה הורכבה קורה P5 שהובאה במעבורת בהמשך לקורה P4, ובשתי הליכות חלל נוספות, נותקה אספקת החשמל בכל פעם ממחצית מהתחנה, והאסטרונאוטים חיווטו מחדש את חוטי החשמל כדי לחבר את המערך הסולרי שהובא במשימה STS-115 לרשת החשמל של התחנה. כדי לאפשר את סיבוב הלוחות הסולריים של המערך החדש כך שיפנו תמיד אל השמש, היה צורך לקפל חצי מהמערך הסולרי בו השתמשה התחנה עד כה, שמורכב במיקום זמני. עקב קשיים בקיפול, בוצעה הליכת חלל רביעית לא מתוכננת כדי לשחרר מיתרי הכוונה תפוסים שמנעו את הקיפול.
המשימה > היום הראשון

לאחר שיגור מוצלח, הגיעה המעבורת למסלול. הזרוע הרובוטית של המעבורת נפרסה ונבדקה, לקראת סריקת המעבורת למחרת לבדיקת נזקים בזמן השיגור.
המשימה > היום השלישי

המעבורת הגיעה אל תחנת החלל הבינלאומית, ולאחר גלגול לאחור של המעבורת, שאיפשר לצלם את גחונה מן התחנה, המעבורת התחברה לתחנה בערך בשעה 00:15 12 בדצמבר שעון ישראל. נמצאו נזקים קלים לאריחי מגן סביב דלת בתחתית המעבורת, שדרכה מתחברת המעבורת למכל הדלק החיצוני בזמן השיגור, וחיישנים בכנף זיהו פגיעה בשפת הכנף. צוותי קרקע ימשיכו להעריך את מידת הנזק בימים הקרובים.
המשימה > היום הרביעי

קורה P5 חוברה לתחנה בהמשך לקורה P4, והוסיפה לה כטון וחצי. מכיוון שההרכבה הסתיימה בזמן קצר מהמתוכנן, האסטרונאוטים חיברו גם קווי חשמל לקורה החדשה, למרות שהיו מתוכננים להיות מחוברים בהליכת החלל הבאה. כמו כן, הוחלפה מצלמה חיצונית שהייתה בה תקלה.
במהלך הרכבת המצלמה החדשה כריסטר איבד מוט הארכה של המברגה בה השתמש.
עקב פעילות גבוהה של השמש נדרשו אנשי הצוות לישון באזורים יותר מוגנים של המעבורת.
תוצאות הבדיקה של מערכת הגנת החום של המעבורת העלתה שאין נזקים משמעותיים לאריחים בתחתית המעבורת. מהנדסים יצלמו תמונות נוספות של שפת הכנף במהלך הלילה, למרות שתמונות שצולמו אתמול לא הראו נזקים.
המשימה > היום החמישי

יום זה הוקדש לקיפול מחצית מן המערך הסולרי המורכב על קורה P6, המורכבת כרגע במיקום זמני, כדי לאפשר למערך המסתובב שעל קורה P4, שהורכב במשימה הקודמת, להסתובב ולעקוב אחרי השמש. קורה P6 הורכבה לפני שש שנים, והזמן הרב ששהתה בחלל גרם לקשיים בקיפול המערך. רק לאחר 40 ניסיונות, בהם הלוחות התקפלו שוב ושוב בכיוונים לא רצויים, המערך קופל לכדי 40% מאורכו, ופונה מדרכו של המערך שעל P4. קורה P6 אמורה להיות מורכבת בסופה של קורה P5 בשלב מאוחר יותר.
המשימה > היום השישי

במהלך חמש שעות של הליכת חלל, חיברו האסטרונאוטים מחדש את רשת החשמל של מחצית התחנה. ביום השמיני תחובר המחצית השנייה, וזאת כדי לנצל את המערך הסולרי שהורכב במשימה הקודמת, עם קורה P4. במהלך החיבור, אספקת החשמל למחצית התחנה נותקה. בנוסף, חובר מעגל של מוליכי אמוניה, המשמש לקירור מערכות החשמל.
ארבעה שקים עם כלים להליכות חלל עתידיות חוברו בסמוך ליציאת מנעל האוויר.
חלקים רגישים של הזרוע הרובוטית של התחנה כוסו בשמיכות תרמיות.
במהלך רוב הליכת החלל לא היו צילומי טלוויזיה של האסטרונאוטים. הם פעלו ליד אנטנת ה-Ku band, וקרינת השידור הייתה עלולה לפגוע בהם, ולכן המשדר כובה.
המשימה > היום השביעי

היום הוקדש ברובו לבחינת מצב המערך הסולרי על קורה P6, שקיפולו הצליח במידה חלקית בלבד ביום החמישי. נעשה ניסיון נוסף אחד לקפל את המערך, שלא צלח. אם יוחלט על הליכת חלל רביעית כדי לקפל את המערך על ידי אסטרונאוט, היא תבוצע ביום שני (יום הטיסה התשיעי).
במהלך שיחת וידאו עם בני משפחת המלוכה השוודית, שבר כריסטר את שיא העולם בזריקת צלחת מעופפת (פריסבי), כאשר הצליח להחזיק אותה באוויר במשך 25 שניות, בהיעדר כוח משיכה.
המשימה > היום השמיני

בהליכת חלל שנמשכה 7.5 שעות, סאני ויליאמס ובוב קורבים חיווטו מחדש את החצי השני של התחנה, והשלימו את העברת המתח מן הלוחות הסולריים של קורה P4. במשימה הבאה תועבר קורה P6, הנמצאת במיקום זמני, אל המשך קורה P5 (הנמצאת בהמשך קורה P4) שהורכבה במשימה זו.
משימתם השנייה של השניים הייתה לחבר מגן מפני שברים, שהובא במעבורת עבור מודול השירות, ולהרכיבו במיקום זמני על התחנה. לאחר שחרורו מתא המטען של המעבורת, ויליאמס אחזה במתקן, בעודה מחוברת לזרוע הרובוטית של התחנה, והעבירה אותו אל מקומו החדש. כפתור נעילה של רצועת מצלמה שהייתה אתה כנראה נלחץ בטעות, והמצלמה השתחררה ואבדה בחלל.
המשימה השלישית הייתה להעביר מוט אחיזה מן המעבורת אל הצד החיצוני של התחנה. המוט ישמש צוותים עתידיים במשימות תחזוקה של התחנה.
מכיוון שהמשימות שתוכננו הסתיימו לפני הזמן, נשלח קורבים אל הלוח הסולרי הסורר, וניסה לשחרר את המיתרים המוליכים את הלוחות, כדי לאפשר את הקיפול של הלוחות. לאחר מספר דקות נשלחה ויליאמס להצטרף אליו. לאורך כל לוח סולרי יש שלושה מיתרים המחוברים בלולאות אל כל קפל שני בלוח, כדי להבטיח שהלוחות יתקפלו בכיוון הנכון. צוות הקרקע מעריך שחלק מהלולאות נתפסו על המיתרים, ומסיבה זו הלוחות אינם מתקפלים כנדרש. האסטרונאוטים ניערו את בסיס הלוחות מספר פעמים, והצליחו לשחרר חלק מן הלולאות, אך חלק נשארו תפוסות. בסיום הפעולה התקפל המערך לכדי 65% מאורכו, לאחר ששישה שלבים נוספים קופלו. בסיום היום החליט צוות הקרקע לבצע הליכת חלל רביעית, ביום שני. דבר זה ידחה את הנחיתה ביום אחד.
המשימה > היום התשיעי

היום החל לצלילי ואלס הדנובה הכחולה ליוהאן שטראוס, שלצליליו רקדו כריסטר פוגלסנג ואשתו ביום חתונתם. יום זה הוקדש להעברת מעט יותר מ־2,300 ק"ג של ציוד ואספקה מן המעבורת אל תחנת החלל, וקרוב ל־1,700 ק"ג של ציוד וניסויים שהושלמו מן התחנה אל המעבורת, להחזרה אל כדור הארץ. במקביל, צוות הקרקע בדק את האפשרויות השונות לשחרור הלוחות הסולריים, לקראת הליכת החלל שנוספה ליום העשירי.
המשימה > היום העשירי

במהלך הליכת חלל שנמשכה שש שעות וחצי, כריסטר פוגלסנג ובוב קורבים הצליחו לקפל את המערך הסולרי שעל קורה  P6 עד תומו. הקיפול נדרש למרות שבמצב הנוכחי התחנה יכלה לפעול, משום שבעתיד יהיה צורך לקפל את המערך (וכן את חציו השני, מצידה השני של הקורה) כדי להעבירו אל קצה קורה P5, ולא יהיה ניתן לעשות זאת כאשר המערך אינו מקופל. לצורך המשימה, הרכיבו האסטרונאוטים כלי עבודה מתוך כלים שהיו בתחנה, וכיסו אותם בסרט בידוד כדי לספק בידוד מפני המתח החשמלי הגבוה שהמערך מפיק. בעזרת הכלים שחררו את המיתרים התפוסים שוב ושוב, כשבכל פעם קיפלו עוד שלב או שניים, עד שהלוחות הסולריים חזרו במלואם לתיבות האחסון שלהם.
קורבים קבע שיא עולמי חדש במהלך הליכת חלל זו, כאשר היה לאסטרונאוט הראשון שמבצע ארבע הליכות חלל במהלך טיסת מעבורת אחת. זוהי הליכת החלל השביעית בקריירה שלו, והיא מציבה אותו במקום ה-13 בעולם בזמן כולל של הליכת חלל.
המשימה > היום האחד-עשר

בסיום העברת הציוד בין המעבורת לתחנה, ובכלל זה העברת ציוד המיועד להחזרה מן התחנה אל המעבורת, נערך טקס פרידה בין הצוותים של המעבורת ותחנת החלל. במהלך הטקס העניק מייקל לופז-אלגריה, מפקד התחנה, כנפי טייס של הלופטוואפה עם סמל חיל האסטרונאוטים של נאס"א לתומאס רייטר, אסטרונאוט סוכנות החלל האירופית. "בתוקף הסמכות שהוענקה לי, שאותה המצאתי הרגע, אנו רוצים לתת לך חברות של כבוד בחיל האסטרונאוטים של נאס״א", התבדח אלגריה. לאחר הטקס נפרדה הדיסקברי מתחנת החלל הבינלאומית, ביצעה חצי סיבוב אל מעל התחנה כדי לבצע סריקה חיצונית, ועזבה לקראת נחיתה מתוכננת ביום שישי (היום השלושה עשר). המעבורת השאירה בתחנה את מהנדסת הטיסה סניטה ויליאמס, ולקחה עמה את תומאס רייטר, לאחר שבילה 163 ימים בתחנה.
לפני שהמעבורת עזבה, סניטה ויליאמס, שהגיעה אל התחנה עם שיער ארוך במיוחד, סיפרה את שערה בעזרתה של אסטרונאוטית המעבורת ג'ואן היגינבותם. השיער הוחזר לכדור הארץ, וייתרם ליצירת פאות עבור ילדים שאיבדו את שערם כתוצאה ממחלה, באמצעות ארגון צדקה מפלורידה.
המשימה > היום השנים-עשר

יום טיסה זה התמקד בסריקה של מערכת מגיני החום של המעבורת. סריקה זו הפכה לשיגרה לאחר אסון הקולומביה. בנוסף, שוגרו שני לוויינים זעירים: ANDE ו-RAFT1 אחד מהם הוא פרויקט של תלמידים באקדמיה של הצי האמריקאי, והאחר הוא לוויין ניסויי הממומן על ידי מחלקת ההגנה, ונועד לבדוק טכנולוגיות לצילום חיצוני של רכבי חלל.
המשימה > היום השלושה-עשר

שוגר לוויין זעיר נוסף, שמתוכנן למדוד את שדה הכבידה של כדור הארץ במסלול הקפה נמוך, כדי לשפר את  המודלים האטמוספיריים הקיימים.
מומחי צילום שבדקו את צילומי מגן החום של המעבורת הגיעו למסקנה שלא נגרמו לו נזקים.
תחזית מזג אוויר לא מעודדת הן עבור מרכז החלל קנדי והן עבור בסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה גרמה לנאס"א לשקול להנחית את המעבורת בבסיס החלל בווייט סאנדס, ניו מקסיקו. עד כה רק משימה אחת נחתה במנחת זה, והחול והאבק גרמו להשבתת המעבורת לשנתיים. המעבורת תוכל להישאר במסלול לכל היותר עוד יום אחד, שלאחריו היא תונחת בכל תנאי מזג אוויר, אפילו במנחתי חירום מחוץ לארצות הברית.
המשימה > היום הארבעה-עשר

בתום סיום קשירת כל המטען בתוך המעבורת, ולאחר דילוג על הזדמנות הנחיתה הראשונה עקב תנאי מזג אוויר גרועים, נחתה המעבורת במרכז החלל ע"ש קנדי בפלורידה בשעה 17:32 זמן חוף מזרח ארה״ב.
ראו גם

משימות מעבורות החלל
הערות שוליים

↑  Astronaut cuts her hair in space for charity, באתר collectSPACE,‏ 19 בדצמבר 2006
| משימות מעבורת החלל דיסקברי |
| --- | --- | --- |
| משימות | STS-41-D • STS-51-A • STS-51-C •STS-51-D • STS-51-G • STS-51-I • STS-26 • STS-29 • STS-33 • STS-31 • STS-41 • STS-39 • STS-48 • STS-42 • STS-53 • STS-56 • STS-51 • STS-60 • STS-64 • STS-63 • STS-70 • STS-82 • STS-85 • STS-91 • STS-95 • STS-96 • STS-103 • STS-92 • STS-102 • STS-105 • STS-114 • STS-121 • STS-116 • STS-120 • STS-124 • STS-119 • STS-128 • STS-131 • STS-133 |  |
קיפול בכיוון הלא נכון של המערך הסולרי
תחנת החלל הבינלאומית כפי שהיא נראית מן המעבורת, בסיום STS-116. בחלק העליון של התחנה ניתן לראות את קורה P6, הממוקמת במיקום זמני, כאשר חצי מן המערך הסולרי שעליה מקופל. קורה זו תחובר אל קצה קורה P5, שהורכבה במשימה זו, בצד השמאלי של התחנה.
אורניים

| אורניים |
| --- | --- |
 אשוח קיליקי בשמורת הארזים איהדן בלבנון
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
שם מדעי
 Pinaceae ‏רודולפי, 1830

אורניים (אָרְנִיּים, שם מדעי: Pinaceae) הם משפחת עצים מסדרת המחטיים. לעליהם צורת סרגל או מחט, והם מתפתחים על ענפים קצרים. ענף קצר אינו גדל באורכו, וכעבור שנה או שנתיים הוא מת ונושר עם עליו המחטניים. פרחיהם הזכריים הם בעלי אבקנים. יערות של עצים בני משפחה זו משתרעים על פני שטחים עצומים, בעיקר בחצי הכדור הצפוני. הסוגים החשובים ביותר של אורניים הם אורן, ארז, אשוח, אשוחית ועוד.
בישראל צומחים שלושה מינים של אורניים: אורן הצנובר, אורן קפריסאי ואורן ירושלים.
מיון

תת-משפחת Pinoideae
סוג אורן (Pinus) - בו 115 מינים
תת-משפחת Piceoideae
סוג אשוחית (Picea) - בו 35 מינים
תת-משפחת Laricoideae
סוג ומין יחיד Cathaya argyrophylla
סוג ארזית או לגש (Larix) - בו 14 מינים
סוג צוגנית (Pseudotsuga) - בו 5 מינים
תת-משפחת Abietoideae
סוג ומין יחיד Pseudolarix amabilis
סוג אשוח (Abies) - בו 50 מינים
סוג ארז (Cedrus) - בו 4 מינים
סוג קטליריה (Keteleeria) - בו 3 מינים
סוג ומין יחיד Nothotsuga longibracteata
סוג צוגה (Tsuga) - בו 9 מינים
אוסטאודרם

תקריב על עור של תנין היאור המראה את האוסטאודרמים הגדולים והחזקים שלו המהווים הן שריון והן ווסת חום
שריון מאובן של זאורופלטה, נודוזאור.
אוסטאודרם (Osteoderm כאשר osteo = עצם, ו-derm = עור) הוא שכבת עצם היוצרת קשקשים, לוחות ומבנים קשיחים אחרים בשכבת הדרמיס של העור. האוסטאודרמים נפוצים בעיקר בקרב זוחלים (תנינאים וצבים) והיו נפוצים מאוד בקרב זוחלים שנכחדו, לרבות לטאות, קבוצות דינוזאורים שונות (בקבוצת האנקילוזאוריה הגיע השריון הגרמי שנוצר מאוסטאודרמים לשיא תפארתו ומורכבותו), תנינאים, פייטוזאורים, אטוזאורים ועוד. האוסטאודרמים נדירים בקרב היונקים, אך ניתן למוצאם בקרב הארמדילאים והפנגולינאים.
השימוש הנפוץ ביותר של אוסטאודרמים הוא להגנה עצמית, כאשר לוחות העצם הקשיחים מתפקדים כמעין שריון המכסה את גוף החיה. לשם שימוש זה מצופים האוסטאודרמים בשכבת קרטין (החומר ממנו עשויות קרניים) המעניקה עוד שכבת הגנה לגוף. שימוש אחר לאוסטאודרמים הוא תמיכה בשרירים ובגוף בעל החיים, כדי לאפשר לו לשאת עומסים של גוף גדול ולאפשר לו להקשית את גבו ולא רק לזחול על הקרקע. שימוש כזה באוסטאודרמים היה בתנינאי הענק דיינוסוכוס. בקרב תנינאים מודרניים האוסטאודרמים משופעים בכלי דם, דבר ההופך אותם גם למווסתי טמפרטורה טובים, בנוסף לשריון.
ראו גם

קשקשים
עור
שריון (זואוטומיה)
לקריאה נוספת

Carroll, R. L. 1988. Vertebrate Paleontology and Evolution. W. H. Freeman and Company.
אברהם אברונין

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1869 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 במאי 1957 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  רוסיה, ישראל
 מקום קבורה:  משמר העמק 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 עסק בהשלמות למילונו הגדול של יהודה גור, לקונקורדנציה לתנ"ך של שלמה מנדלקרן, ולאוצר הלשון הגדול "משפט האורים", של יהושע שטיינברג.
 
אברהם אברוּנין (ברוסית: Авраам (Авром) Аврунин;‏ ט"ו בתמוז תרכ"ט, 24 ביוני 1869 – 9 במאי 1957) היה בלשן עברי ומדקדק, מתרגם, מורה וסופר עברי.
קורות חיים

אברונין נולד בשנת 1869 בלויב שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב, ליעקב בן שלום אברונין ולנחמה בת יוסף באביצקי, מצאצאי הרב ליבוש אפשטיין מלויב. בצעירותו למד ב"חדר" ובישיבות, ולמד גם דקדוק עברי.
הלשון העברית הייתה אהבתו הגדולה מגיל צעיר. משנת תרנ"ח ואילך מורה לעברית ודקדוק בעיר מינסק. פרסם מאמרים בנושא הלשון העברית ב"הפסגה" ואחר כך ב"המליץ".
בנוסף, היה חבר ל"חיבת ציון", ובשנת תרס"ב השתתף בוועידת ציוני רוסיה במינסק (ועידת מינסק) מטעם "המזרחי".
בשנת 1900 השתתף עם מורים צעירים אחרים בייסוד "החדר המתוקן", ועבר ללמד בעיר אודסה שבאוקראינה. נישא לשמחה פריידל מאירסון, פעילה ציונית, עסקנית בענייני חברה וציבור במינסק ובארץ ישראל, פעילה בוויצו, בהתאחדות נשים עבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל וממייסדות "התאחדות נשים עבריות עממיות" ב-1926. הזוג היו הורים לארבעה: מנחם, נחמה, צִפורה ובנימין ארנון.
המשפחה החליטה לעלות לארץ ישראל: בשנת 1909 עלו ארצה אשתו וילדיו, ובשנת תר"ע (1910) הצטרף אליהם אברונין, והמשפחה השתקעה בתל אביב. בארץ הוסיף ללמד את הלשון העברית, והיה מורה בבתי ספר בתל אביב, בהם בית הספר אחד העם, עד פרישתו לגמלאות. הוא היה ידען גדול ובקיא מופלא בלשון וברזיה. ועם הוראתו גם כתב ופרסם מאמרים רבים, מחקרים ואף יצירות ספרותיות בענייני הלשון העברית. ב-1917 נדדה המשפחה לגליל במסגרת גירוש תל אביב, ובסוף המלחמה שבה לעיר.
אברונין היה חבר ועד הלשון העברית משנת תרפ"ו (1926). הוא ערך עם מרדכי אזרחי ויש"י אדלר את המדור השבועי "לשוננו לעם" שהתפרסם בעיתון הארץ בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים. הוא גם השתתף בייסוד ובעריכה של כתב-העת ללשון "לשוננו". אברונין נבחר לחבר כבוד של האקדמיה ללשון העברית עם כינונה.
אברונין כתב ותרגם מיידיש גם שירי ילדים, בכוונת מכוון לשפר את לימוד העברית של תלמידיו. שירים אלה נדפסו בשנת 1918 בצפת בשם "שירים לילדים".
בין השירים שתרגם: "ימי החנוכה" של מרדכי (מארק) ריווסמן, שנדפס לראשונה כנראה ב-1930.
בשנת 1948 יצאה לאור מהדורה מחודשת עם שיריו,[דרוש מקור] שאחדים מהם גם הולחנו. את השיר "ימי החנוכה" עיבד גיל אלדמע.
אברונין הקדיש את תרגומיו לספריית יסוד במדעים בשביל תלמידיו הצעירים. הוא תרגם בעיקר מרוסית. הוא גם היה נקדן בקיא, ואף עסק בהשלמות למילונו הגדול של יהודה גור, לקונקורדנציה לתנ"ך של שלמה מנדלקרן, ולאוצר הלשון הגדול "משפט האורים", של יהושע שטיינברג. נפטר בח' באייר תשי"ז.
פרסם מאות מכתמים בעיתונים רבים. כתב "דבר" את המדור "מפנקסו של מגיה" ובשם העט אבי"א (אברהם בן יעקב אברונין). כתב גם ב"הארץ", ב"כתובים", ב"דואר היום" וב"החינוך".
בשנת תשט"ו החליטה ועדת פרס ביאליק להוסיף על הפרס שחולק בין יהודה בורלא ונחמן אביגד, פרס כבוד שחולק בין אברונין לא"צ גרינברג.
מבין ארבעת ילדיו שלושה מתו עוד בחייו: מנחם נפטר ממחלה בזמן גירוש תל אביב; נחמה, אשתו של אריה אברמזון, התאבדה; וציפורה נפטרה ממחלה ממארת.
שמחה רעייתו נפטרה בשנת 1947, ולבקשתה הובאה לקבורה בקיבוץ משמר העמק, בו התגוררו ציפורה ובנימין.
נפטר בשנת 1957 ונקבר בקיבוץ משמר העמק, על-יד רעייתו.
מספריו

תשלום האוצר למשפט האורים אוצר המלים למקראי הקדש, מאת יהושע שטינברג,
ספר הענק, עם מבוא והערות מאת א’ אברונין. רבי יהודה אלחריזי, מחברות לספרות, תל אביב, תש"ה 1945.
נתיבות הדקדוק, תרגילים בכתב ללמוד הדקדוק בבתי-ספר ובשעורי ערב, מסודרים בשש מדרגות, א. אברונין וא. פפר, יפו, תרפ"א 1921.
מילונות עברית כיצד?, הערות על "מלון עברי" לי. גור, תל אביב, תש"ח 1948.
מחקרים בלשון ביאליק ויל"ג, מאת אברהם אברונין, תל אביב, תשי"ג 1953.
מדרש מלים, תל אביב, הארץ, תרפ"ט 1929.
הלשון בשירי ח.נ. ביאליק, תל אביב, הארץ, תרצ"ג 1933.
הלשון בפרוזה של ביאליק, תל אביב, תל אביב, תרצ"ו 1936.
בינה בשירי הגניזה, ירושלים, תרפ"ט 1929.
מתרגומיו

[דרושה הבהרה]
הקופים, מאת מריה ניקוליבנה סליפצובה, יפו 1912.
הרעם והברק, מאת ו’ לונקביץ, יפו, 1911.
לילדים

שירים לילדים , צפת, 1918.
"ימי החנוכה".
לקריאה נוספת

'אברונין, אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 21–22. (הספר בקטלוג ULI)
שמואל אייזנשטדט, אברהם אברונין, ב"קול העם" 16 במאי 1957.
נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם אברונין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1703; שמחה אברונין, דבר, 5 באוקטובר 1947 (עם מותה); ד"ר מ. קיסילובה-סמילנסקי, לזכר נעדרים: שמחה אברונין, דבר, 27 בנובמבר 1947.
↑  תקוה וינשטוק, "אחד העם" – בן 50, מעריב, 19 במרץ 1964.
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : אלדמע גיל, (ימי החנכה -אקורדים בלבד, נגינה וזמרה, עממי), עמוד  38, סדרה, ארכיון בי.
↑  אושרו פרס ביאליק ופרס ויצמן, דבר, 25 במרץ 1955.
↑  עמית נאור, תעלומת הרצח וההתאבדות בגדוד העבודה – מה קרה שם לפני מאה שנה?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 21 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304458105171  PLWABN: 9811250713105606  CANTIC: a19859533  GND: 1158343973  ISNI: 0000 0000 6692 7176  LCCN: nr99018211  MusicBrainz: 195191f8-0e8e-4c0d-a4e8-95398cdb2bad  NTA: 314488618  SUDOC: 101884656  VIAF: 36838289   WorldCat (עם VIAF): 36838289
אברהם רז

| --- | --- |

אברהם רז, 1970  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בספטמבר 1937 גבעת השלושה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 ביוני 1971 (בגיל 33) 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  אביביה רז 
 
אברהם רז (רוזנברג) (ראש השנה תרצ"ח, 6/‏7 בספטמבר 1937 – 29 ביוני 1971) היה מורה לדרמה, סופר ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה

אברהם רז (רוזנברג) נולד בשנת 1937 בקיבוץ גבעת השלושה. סיים את לימודיו התיכוניים בפתח תקווה. בשירותו הצבאי השתתף במבצע קדש בצניחה בא-טור ונפצע בקרב בעינו.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים, בה סיים תוארי בוגר ומוסמך בספרות עברית בהנחיית גרשון שקד. לאחר מכן התמנה למרצה לספרות בסמינר ע"ש אליעזר שיין בפתח תקווה ומרצה לדרמה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 זכה במלגה מטעם המועצה הבריטית (British Council) ויצא להשתלמות בת שנתיים בתיאטרון בבריטניה. ראשית ההשתלמות התקיימה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת הול, שם ביים את המחזה "פרשת המשפט של רודולף קיפו" בתיאטרון במרכז גולבנקיאן (Gulbenkian Centre; הצגת בכורה: מרץ 1970). בהמשך עבר לתיאטרון רויאל קורט שבלונדון. עם שובו מבריטניה התגלתה בגופו מחלת הלוקמיה, ובתוך זמן קצר הוא הלך לעולמו, בגיל 33. נקבר בפתח תקווה.
הותיר אישה, ד"ר אביביה רז-דובשני (פסיכולוגית קלינית, בתו של המחנך מנשה דובשני), ובת פעוטה, ענבל.
יצירתו

החל מ-1963 התפרסמו סיפורים פרי עטו ב"משא", "הארץ" ו"קשת". ב-1968 ראה אור ספרו "חוף הלטאות". מחזהו "פרשת המשפט של רודולף קיפו" הועלה על הבמה ב-1968, ובהמשך הועלו מחזותיו "לא ביום ולא בלילה" (צוותא, 1968), "ליל העצמאות של מר ישראל שפי" (הבימה, 1972) ו"אינה גורפינקל חוזרת" (צוותא, 1972). המחזות שיקפו את השבר של דמות ה"צבר" במציאות שלאחר מלחמת ששת הימים. כן כתב את המחזה "אצל מיקולינסקי".
המחזה "ליל העצמאות של מר ישראל שפי" הוא אלגוריה למדינת ישראל. משפחת שפי חוגגת את יום העצמאות, אבי המשפחה, ישראל, מייצג את דור החלוצים והבונים של "ארץ ישראל היפה", בנו, אלישע, הוא אנטי-גיבור שאינו רוצה ואינו יכול לממש את האידיאלים של אביו ונופל בקרב, האם, חנה, שואפת לחיים נורמליים, לעושר ולזוהר. חוויית יום העצמאות איננה חגיגה אלא חוויה טראגית וגרוטסקית.
בשנת 1972, לאחר מותו, הופק סרט הקולנוע "לא ביום ולא בלילה" על פי המחזה הנושא אותו שם, קו-פרודוקציה ישראלית-אמריקאית, בבימויו של סטיבן שטרן, שייצג את ישראל בפסטיבל ברלין וזכה שם לציון לשבח. המחזה הועלה לראשונה בצוותא והוצג יותר מ-400 פעם עם מרים ברנשטיין-כהן בתפקיד הראשי כשליא קניג מחליפה אותה מדי פעם. ב 2011 הוא הועלה שוב בהבימה עם ליא קניג בתפקיד הראשי.
פרסים

פרס למחזה המקורי מטעם המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות ופרס גיורא גודיק על "פרשת המשפט של רודולף קיפו"
מלגה מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב על "ליל העצמאות של מר ישראל שפי"
פרס המחזה המקורי על שם דוד פינסקי מטעם עיריית חיפה עבור "לא ביום ולא בלילה"
ספריו

חוף הלטאות, א. לוין אפשטיין, 1968. (סיפורים)
לא ביום ולא בלילה: מחזה בחמש תמונות, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב – מפעל השכפול, תשכ"ט, 1968.
פרשת המשפט של רודולף קיפו: מחזה, ירושלים: המועצה הציבורית לתרבות ואמנות (ספרית מחזות עבריים מקוריים), [1969?].
כינוס כתביו לאחר מותו:
ליל העצמאות של מר ישראל שפי: מחזות (כתבי אברהם רז, א: מחזות); ערך חיים שוהם; אחרית דבר: גרשון שקד, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ו 1976. (המחזות: "פרשת המשפט של רודולף קיפו", "לא ביום ולא בלילה", "ליל העצמאות של מר ישראל שפי", "אינה גורפינקל חוזרת", "אצל מיקולינסקי")
פרשת המלחמה של עודד ירקוני: סיפורים (כתבי אברהם רז, ב: מחזות); ערך והוסיף אחרית דבר חיים שוהם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1977. (הסיפורים: "חוף הלטאות", "סוקולובה", "כאבן המתגלגלת בהר", "פרשת המלחמה של עודד ירקוני", "רק לא בולדוג", "שעת הקבלה של פרופ' ק.נ. זליגמן", "מוטלה בנגלוביץ", "המקל המגולף", "סיניורה בוטנרו", "הדרך לשיקגו", "פוטו זינגר")
לקריאה נוספת

ש. שויקה, 'דיוקן עצמי, מציאות ושאיפה במחזותיו של אברהם רז', בקורת ופרשנות 6 (תשל"ד), 90–98.
יעקב בר-און, 'מטוס שעלה בתנופה, והתרסק', מקור ראשון, מוסף שבת, ו' בניסן תשס"ח, 11 באפריל 2008, עמ' 6.
על "ליל העצמאות של מר ישראל שפי":
מעיין ויין-שמש, "'איך הם היום ירוקים, הסברס. כמו פלפלים'", או: ליל העצמאות של מר ישראל שפי מאת אברהם רז", בתוך: זהבה כספי וגד קינר (עורכים), צפייה חוזרת: עיון מחודש במחזאות מקור, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשע"ג 2013, עמ' 357–377.
מיכאל וילף, "הזיה שהיא מציאות", מאזנים, מה, 2 (תמוז תשל"ז, יולי 1977), עמ' 150–152.
על "פרשת המלחמה של עודד ירקוני":
בני ציפר, "כתיבה כתפקיד חברתי", מאזנים, מה, 6 (חשוון תשל"ח, נובמבר 1977), עמ' 441–442.
הערות שוליים

↑  אביביה רז, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה". ראו גם יעל חן, העצב אין לו סוף, nrg,‏ 6 ביוני 2001.
↑  בן עמי פיינגולד, התיאטרון הישראלי והמחזה המקורי, בתוך: חנה יבלונקה וצבי צמרת (עורכים), העשור השלישי: תשכ"ח-תשל"ח, יד יצחק בן-צבי 2008, עמ' 194-193
↑  פרס פינסקי למחזה מקורי – ליצחק סלע ואברהם רז, מעריב, 3 בנובמבר 1969.
↑  ביקורת: יוסף פרידלנדר, 'סיפורי אברהם רז', מאזנים 30, 4 (1970), 340–342.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008553200705171  GND: 103250727  ISNI: 0000 0000 8227 9404  LCCN: nr90025228  VIAF: 49078563   WorldCat (עם VIAF): 49078563
אהרן בן אליעזר

אהרון בן אליעזר (היה ידוע בכינוי שגיא נהור[דרוש מקור]) היה משורר ליטורגי, שחי בצפת משנת 1545. הוא היה מחברו של אוסף של שירים ותפילות אשר יצא לאור בשנת  1561 במנטובה. שמו של הקובץ הוא הספר המצנפת. החוברת שלו מתייחסת בעיקר לתפארתה של ישראל, וכוללת מספר השירים על שלושה עשר יסודות של האמונה היהודית.
לקריאה נוספת

ערכו של  אהרן בן אליעזר באנציקלופדיה היהודית
הערות שוליים

↑  Michael, Or ha-Ḥayyim, No. 308
↑  Dukesin Orient, 1844, p. 453.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוסטאוגלוסומורפיים

| אוסטאוגלוסומורפיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
על־סדרה:: אוסטאוגלוסומורפיים
סדרות
 עין-ירחיים  גרום-לשונאים
שם מדעי
 Osteoglossomorpha ‏גרינווד ורוזן ווייצמן ומאיירס, 1966

מאובן של קסיפקטינוס.
אוסטאוגלוסומורפיים (שם מדעי: Osteoglossomorpha) היא על-סדרה של דגים ממחלקת מקריני סנפיר.
מאפיינים

דגי הסדרה גדולים יחסית וחיים בנהרות, אגמים, ביצות ועוד מקווי מים מתוקים באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אפריקה, דרום-מזרח אסיה ובאוסטרליה. כמה מינים נכחדים כמו הקסיפקטינוס יכלו לחיות גם בים הפתוח.
הם בעלי גוף גדול ולסתות נוקשות עם עיניים קטנות. חלקם יודעים לנשום אוויר וחלק גם לקפוץ החוצה מהמים (כמו גרום-לשון דו-ביני). לבני הקבוצה הכוללים שתי סדרות קיימות ועוד סדרות נכחדות, גוף גדול ומוארך שיכול להגיע אצל הארפאימה ענק למשקל 200 ק"ג ולאורך 3 מטר. בעבר היו מינים עוד יותר גדולים.
דגים אלה ניזונים מבשר ובעלי לסתות גדולות דמויות שיניים בחלק העליון, מה שעוזר למעוך את טרפם ואחרים שואבים את הטרף במהירות. חלקם גם חשמליים וכך הורגים את הטרף אך ראייתם חלשה.