stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העסקן

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ג'ורג' היקנלופר 
 תסריט:  נורמן סניידר 
 עריכה:  ויליאם שטיינקמפ 
 שחקנים ראשיים:  קווין ספייסי כריסטיאן קמפבל אריק שוויג גרהאם גרין יאניק ביסון מאורי צ'ייקין קלי פרסטון ג'ון לוביץ ברי פפר ראשל לפבר דניאל קאש 
 מוזיקה:  ג'ונתן גולדשמיט 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Art Takes Over Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בספטמבר 2010
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט קומדיה, דוקו-דרמה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  12,500,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   casinojack2
 דף הסרט ב־IMDb
 
העסקן (באנגלית: Casino Jack) הוא סרט סאטירה פוליטי ביוגרפי שיצא בשנת 2010 בכיכובו של קווין ספייסי ובבימויו של ג'ורג' היקנלופר. הסרט מתמקד בקריירה של השדלן ואיש העסקים ג'ק אברמוף בוושינגטון, שהיה מעורב בפרשת שחיתות מסיבית שהובילה להרשעתו ואף להרשעתם של חבר הקונגרס בוב ניי ושל תשעה שדלנים ואנשי קונגרס נוספים.
בשנת 2006 הורשע אברמוב בהונאה, קשירת קשר והעלמת מס, ובנוסף בקבלת מתנות, ארוחות יקרות וטיולי ספורט בתמורה לטובות הנאה פוליטית. גזר דינו היה שש שנים, ומתוכן הוא ריצה שלוש וחצי שנים בכלא הפדרלי, ולאחר מכן עבר לשיקום במתקן מיוחד העוזר לאסירים להסתגל לחיי האזרחות. הוא שוחרר ב-3 בדצמבר 2010.
ב-2010 היה ספייסי מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר, בסופו של דבר הפסיד לפול ג'יאמאטי על תפקידיו ב"גרסתו של בארני".
עלילה

סיפורו של הפוליטיקאי ואיש העסקים האמריקאי ג'ק אברמוף, אשר הורשע במרמה ובשחיתות באחד מתיקי המשפט הנודעים בארצות הברית של השנים האחרונות. הרשעתו של אברמוף הובילה להרשעתם של שניים מבכירי העובדים בבית הלבן.
הפקה

הצילומים נערכו בחודש יוני 2009 במקומות שונים ברחבי המילטון, אונטריו, קנדה, באוניברסיטת מקמאסטר ובמרכז העיר המילטון. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בחודש דצמבר 2010, והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו. זה היה סרטו האחרון של היקנלופר. הוא נפטר ב-29 באוקטובר 2010, שבעה שבועות לפני הקרנת הבכורה של הסרט ב-17 בדצמבר 2010.
שחקנים

קווין ספייסי - ג'ק אברמוף
קלי פרסטון - פאם אברמוף
רייצ'ל לפברה - אמילי ג'יי מילר
בארי פפר - מייקל סקנלון
ג'ון לוביץ - אדם קיד
ג'ון דייוויד וואלן - קווין א. רינג
יאניק ביסון - אוסקר קאריו
גרהם גרין - ברני ספראג
אריק שוויג - ראש פונצ'ו
מורי צ'ייקין - גדולים טוני
קמפבל הנוצרי - ראלף ריד
ספנסר גארט - טום דיליי
ג'ו פינגיו - אנתוני פרארי
דוד פרייזר - קרל רוב
ג'פרי ר. סמית - גרובר נורקוויסט
דניאל קאש - קונסטנטינוס "גאס" בוליס
קונרד פלה - כסוכן הנלי
חנה אנדיקוט דאגלס - שרה אברמוף
רות מרשל - סוזן שמידט
ריד מורגן - בריאן מאן
לודוויג יהודה וולפרט

| --- | --- |

וולפרט, סוף שנות העשרים עד תחילת שנות ה-30
 לידה:  7 באוקטובר 1900 ליד היידלברג, גרמניה
 פטירה:  6 בנובמבר 1981 (בגיל 81) מנהטן, ניו יורק
 לאום:  גרמני-ישראלי-אמריקאי
 תחום יצירה:  צורפות
לודוויג יהודה ווֹלפֶּרט (Ludwig Yehuda Wolpert;‏ 7 באוקטובר 1900, ליד היידלברג, גרמניה – 6 בנובמבר 1981, מנהטן, ניו יורק) היה מעצב, צורף ואמן ישראלי-אמריקאי יליד גרמניה. מחלוצי הצורפות המודרנית בכלל ובישראל בפרט.
קורות חיים

לודוויג וולפרט נולד בעיירה ליד היידלברג שבגרמניה למשפחה דתית-אורתודוקסית קשת יום. בילדותו סבל מן היחס אל מוצאה המזרח-אירופי של משפחתו, יוצאת יהדות ליטא, ומנידוי של בני גילו בשל היותו בעל שפה וחך שסועים. עבר עם משפחתו לפולדה, ומשם לפרנקפורט.
בשנים 1916–1920 למד בבית ספר לאמנות ואומנות (Kunstgewerbeschule) בפרנקפורט. וכן אצל אמן הבאוהאוס כריסטיאן דל. בעקבות הצגה של עבודותיו בתערוכה "פולחן וצורה" (1930) במוזיאון היהודי בברלין, התפרסמה עבודתו של וולפרט, שהושפעה מן העיצוב של תנועת הבאוהאוס בהימנעות מקישוטיות, בשימוש בצורות גאומטריות ובנטייה למיכון.
בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בארץ ישראל עבד בבית המלאכה "ב. פרידלנדר" בעיצוב כלי כסף, וכן ייצר, ביחד עם ויקטור שלמה ריס, את פסל "הגמל המעופף" של "יריד המזרח", תחת האדריכל אריה אלחנני.
בשנת 1935 החל ללמד ב"בצלאל החדש" בירושלים, שם עמד בראש המחלקה למתכת ביחד עם הצורף דוד היינץ גומבל (Gumbel). בהוראתו שם דגש על טיפוגרפיה עברית ועל תשמישי קדושה המעוצבים בקווים מודרניים ובייצור תעשייתי. במקביל לעבודתו בהוראה המשיך ליצור פריטי יודאיקה מודרניים בסדנאות בית הספר ובשנת 1942 הקים בית מלאכה עצמאי בירושלים. ב-1949 עיצב ארון קודש שהעניק נשיא המדינה חיים ויצמן לנשיא ארצות הברית הארי טרומן לכבוד יום העצמאות של ארצות הברית.
הוא אייר את ספרו של שמואל בן יעקב "עזי והמנגנים הצעירים", (1946).
בשנת 1956 היגר לארצות הברית, שם עמד בראש "סדנת טובי פאשר לאמנות יהודית מודרנית" (Tobe Pascher Workshop) במוזיאון היהודי בניו יורק.
התגורר במנהטן. היה אב לבת, חוה וולפרט-ריצ'רד, אף היא אמנית יודאיקה. נישא לבטי היינריך לבית ואלפֶר (1915–1997), אלמנה ואם לשניים.
נפטר ב-1981, בגיל 81.
בין עבודותיו הידועות: קערת סדר פסח וגביע (1929), "מעקה 12 השבטים" (1940) בבניין הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, ירושלים, תיק לתורה (1949) שניתן לנשיא האמריקאי הארי טרומן על יד חיים ויצמן, כותרת ושער מכון ויצמן למדע (1951–1952) ועוד.
גלריה

קבוצת אמנים  ב"קפה טעמון" בשנות הארבעים; מימין לשמאל: מירון סימה, יהודה וולפרט, איזידור אשהיים, יעקב פינס, יוסי שטרן
מעקה 12 השבטים (פרט), 1940
בניין רוזנבלום, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית, הר-הצופים
כותרת ושער, 1951-1952
מכון ויצמן למדע, רחובות
סכין לחלה, סוף שנות ה-70 של המאה ה-20, כסף
לימודים

1916–1920 – לימודי פיסול, בית הספר לאמנות ואומנות, פרנקפורט, גרמניה
1925–1928 – לימודי צורפות, בית הספר לאמנות, פרנקפורט, גרמניה
פרסים

ראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, פרס מטעם חברת נחושתן, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1976 – דוקטור לשם כבוד, הקולג' ללימודי יהדות על שם ספרטוס, שיקגו, ארצות הברית
תערוכות

1930 – "פולחן וצורה" (Kult und Form), תערוכה קבוצתית, המוזיאון היהודי, ברלין, גרמניה
1939 – ביתן היודאיקה, תערוכה קבוצתית, התערוכה העולמית של ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
1953 – תערוכת יחיד, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1976 – רטרוספקטיבה, המוזיאון היהודי, ניו יורק, ארצות הברית
1976 – רטרוספקטיבה, הקולג' ללימודי יהדות על שם ספרטוס, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
1977 – "וולפרט: רטרוספקטיבה", מוזיאון סקירבול, היברו יוניון קולג', לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
2012 – "וולפרט וגומבל, חלוצי הצורפות המודרנית בישראל", מוזיאון ישראל, ירושלים
לקריאה נוספת

פרגוסון, שרון וייזר (אוצרת), וולפּרט וגומבּל: חלוצי הצורפות המודרנית בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2012
הערות שוליים

↑  ירושלים: במוזיאון בצלאל, דבר, 27 במאי 1949; ירושלים: במוזיאון בצלאל, על המשמר, 27 במאי 1949.
↑  Paid Notice: Deaths WOLPERT, BETTY, The New York Times, August 11, 1997;‏ Betty Valfer, באתר Folster-Heinrich Family,‏ genealogy.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273926  NLI: 987007290290505171  GND: 1033156531  ISNI: 0000 0000 6706 8545  LCCN: n86815155  NKC: zmp2013750198  SNAC: w6bc77h0  ULAN: 500100182  VIAF: 50720233   WorldCat (עם VIAF): 50720233
ארנולד צווייג

| --- | --- |
ארנולד צווייג על בול מזרח-גרמני
 לידה:  10 בנובמבר 1887 גלוגוב, הרייך הגרמני 
 פטירה:  26 בנובמבר 1968 (בגיל 81) ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  הריב על הסמל גרישה 
 בן או בת זוג:  Beatrice Zweig 
 פרסים והוקרה:  פרס קלייסט (1915)  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  מדליית קרל פון אוסייצקי  פרס לנין לשלום 
 חתימה:   
 
המצבה על קברו של ארנולד צווייג בברלין
ארנולד צְוַויְיג (בגרמנית: Arnold Zweig;‏ 10 בנובמבר 1887 – 26 בנובמבר 1968) היה סופר יהודי-גרמני.
קורות חיים

צווייג נולד בעיר גלוגאו (Glogau; כיום Głogów) שבשלזיה, בשטח שהיה אז חלק מגרמניה וכיום הוא חלק מפולין. את לימודיו התיכוניים עשה בעיר קטוביץ. הוא למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות במספר אוניברסיטאות, בערים ברסלאו, מינכן, ברלין ועוד. בתקופה זו הושפע מן הפילוסופיה של ניטשה.
ארנולד צווייג נטה לסוציאליזם ולציונות, ובהיותו פטריוט גרמני התנדב לשירות בצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. הוא השתתף בלחימה בצרפת, בהונגריה ובסרביה. בשנת 1917 הוצב במחלקת העיתונות של מפקדת הפיקוד העליון, ה"אובר אוסט" בקובנה. שם נתקל לראשונה ביהודים ממזרח אירופה. חוויות המלחמה הפכה אותו לפציפיסט ונתנה לו חומר גלם לכמה וכמה ספרים.
עם תום המלחמה השתקע בבוואריה, לחוף אגם שטרנברג, ועסק בכתיבת מאמרים ומחזות והביע את עמדותיו כלפי היהדות. הוא התיידד עם ליון פויכטוונגר ועם זיגמונד פרויד. בעקבות פוטש של היטלר במרתף הבירה ב-1923 עזב את בוואריה ועבר לברלין.
באפריל 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוצא צווייג מאגודת הסופרים הגרמנים. במאי 1933 ספריו נשרפו במסגרת שריפת הספרים בגרמניה הנאצית. בתחילת 1934 החרימו השלטונות הנאצים את רכושו בגרמניה והוציאו נגדו צו מעצר. צווייג עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה, והצטרף ככותב ועורך לעיתון בשפה הגרמנית בשם "האוריינט" (Orient) שמייסדו והעורך הראשי היה וולפגנג יורגראו. כן היה פעיל בעניינים ציבוריים והיה חבר בוועד להקמת בית הבימה.
עם זאת ולמרות ציוניותו המוקדמת, צווייג לא מצא את מקומו ביישוב היהודי. הניתוק מהשפה והתרבות הגרמנית, הקושי הכלכלי, יחד עם השקפת עולמו הפציפיסטית שלא עלתה בקנה אחד עם העמדות הציוניות הרווחות, הביאה אותו להחלטה לרדת מהארץ כבר בסוף שנות השלושים. ב-1948, בעקבות הזמנה רשמית מהשלטונות הקומוניסטיים, עבר לאזור הכיבוש הסובייטי בגרמניה, שהפך מאוחר יותר לגרמניה המזרחית, שם הוא פיתח קריירה כסופר מפורסם וחביב המשטר, ואף היה חבר הפרלמנט. בין השנים 1950–1953 כיהן כנשיא האקדמיה לאמנות של מזרח גרמניה. בשנת 1958 היה בין מקבלי פרס לנין לשלום. ב-1962 פרש מפעילות ציבורית עקב בריאות לקויה, וב-1968 נפטר במזרח ברלין. הוא נטמן בבית הקברות דורותיאנשטאדט בברלין.
מספריו

1911 משפחת קלופפר - רומן על סופר יהודי גרמני החי בארץ ישראל.
1912 אביגיל ונבל - מחזה על נושא תנ"כי.
1913 Claudia קלאודיה - נובלה.
1915 Ritualmord in Ungarn עלילת הדם בהונגריה מחזה (טרגדיה) שזכה לגרסה נוספת מאת צווייג ב-1918 בשם שליחותו של סמאל ועוסק במשפט Tisza Eszlar טיסה-אסלאר (הפרשה מתוארת בעלילת דם).
1920 פני יהדות מזרח אירופה.
1925 לסינג, קלייסט, ביכנר (מסה).
1926 ראי הקיסר הגדול - תורגם והופיע בעברית בהוצאת זב"מ.
1926 Caliban oder Politik und Leidenschaft קאליבאן.
1927 Der Streit um den Sergeanten Grischa הריב של הסמל גרישה - תורגם והופיע בעברית בהוצאת זב"מ. נמכר בגרמניה במעל 300,000 עותקים
1928 יהודים על הבמה הגרמנית.
1929 מוצא העתיד.
1931 Junge Frau von 1914 אישה צעירה משנת 1914.
1932 De Vriendt kehrt heim דה פרינדט חוזר הביתה - רומן העוסק בחייו והירצחו של יעקב ישראל דה האן.
1934 Bilanz der deutschen Judenheit מאזן היהדות הגרמנית.
1935 Erziehung vor Verdun חינוך לפני ורדן.
1937 Einsetzung eines Königs
1938 ימים ששקעו.
1947 Das Beil von Wandsbek הגרזן של ונדסבק - רומן המתאר את עליית הנאצים ואדישות/אכזריות הגרמנים כלפי היהודים, תורגם והופיע בעברית בהוצאת זב"מ.
1954 Die Feuerpause הפסקת אש.
1957 Die Zeit ist reif הזמן בשל.
ספריו בעברית

הקרדום של ואנדסבק , תרגם מכתב יד אביגדור המאירי, מרחביה, 1943.
הגרזן של ונדסבק, תרגם צבי ארד, זמורה ביתן, תל אביב, 1985.
דה וריאנט שב הביתה, תרגם והוסיף הערות צבי ארגון, אחרית דבר מאת שלמה נקדימון, דביר, תל אביב, תשנ"א 1991.
ראי הקיסר הגדול, תרגמה עדנה קורנפלד, תרמיל, משרד הביטחון, תשל"ז 1977.
הריב על אודות הסרג’נט גרישא , תרגם דב קמחי, מצפה, תל אביב, 1930.
הריב על הסמל גרישה, תרגם צבי ארד, זמורה ביתן, תל אביב, תשמ"ו 1986.
לקריאה נוספת

ז'קלין רוז, "ההתנגדות האחרונה":, על ההתכתבות בין זיגמונד פרויד, ערב גלותו מווינה, לארנולד צווייג, הגולה בחיפה", מטעם, 9, 2007.
מוניקה צמקה, "חייו ויצירותיו של הסופר ארנולד צווייג בראי יהדותו", ברית עברית עולמית, 1998.
רבקה גורפיין-אוכמני, "בשולי חליפת המכתבים בין זיגמונד פרויד לארנולד צווייג", מאזנים, ל', תש"ל-1970. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
וולף אירו, עמוס דולב, קרסטין מלכה-זינטר, (עורכים סדרת "טקסטים למען העתיד", סדרה להגות גרמנית בת זמננו), "זיגמונד פרויד - ארנולד צווייג : חליפת מכתבים 1939-1927", הקדמה : תום שגב, תרגמה מגרמנית : נועה קול, הוצאת רסלינג, 2016.
הערות שוליים

↑  עיתון ציוני חדש, הצפירה, 9 בפברואר 1921
↑  ארנולד צוייג על השקפותיו, דבר, 10 בדצמבר 1933
↑  ביהדות הגרמנית, דבר, 21 באפריל 1933
↑  ספרים לשריפה בברלין, דבר, 3 במאי 1933
↑  החרמת רכושם של הסופרים היהודים בגרמניה, דואר היום, 4 בפברואר 1934
↑  פקודות מאסר, דבר, 16 בפברואר 1934
↑  במפעל בית הבימה, דבר, 22 במאי 1935
↑  אלעד יעקובוביץ', הוא זוכר את המורה לספרות שמואלי, באתר הארץ, 20 במאי 2011
↑  מה קוראים בגרמניה, דואר היום, 14 בפברואר 1930
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299289705171  PLWABN: 9810618926205606  BIBSYS: 90168925  BNE: XX1166112  BnF: cb12025825m (data)  CANTIC: a11673515  CiNii: DA02018222  GND: 118637452  ICCU: BVEV000094  ISNI: 0000 0000 8108 1121  LCCN: n50015933  LNB: 000059898  MusicBrainz: 6f4c5b86-561f-4b17-bd3f-7a2626147bf6  NDL: 00461942  NKC: jn19990009469  NLA: 35628289  NLG: 120273  NSK: 000042043  NTA: 068357664  RERO: 02-A004003823  SELIBR: 103985  SNAC: w60p2b12  SUDOC: 028419405  Trove: 1021149  VcBA: 495/269791  VIAF: 29547693   WorldCat (עם VIAF): 29547693
דגימה מהעתקה הופכית

דגימה מהעתקה הופכית או דגימה מטרנספורמציה הופכית (באנגלית: Inverse transform sampling, או בקיצור: ITS) היא שיטה לדגימה ממוחשבת של מספרים אקראיים מהתפלגות ידועה כלשהי, בהינתן שפונקציית ההתפלגות המצטברת שלה ידועה, ובהינתן שניתן לדגום מהתפלגות אחידה רציפה.
|  u |  F^{-1}(u) |
| --- | --- |
 2^{-52}: 8.12589-
0.000001: 4.75342-
0.005: 2.5758-
0.025: 1.95996-
0.5: 0
0.975: 1.95996
0.995: 2.5758
0.999999: 4.75342
 1-2^{-52}: 8.12589
דגימה מהתפלגות הופכית עבור התפלגות נורמלית
תיאור השיטה > פונקציה הופכית מוכללת

תהי  F פונקציית ההתפלגות המצטברת (פה"מ) של ההתפלגות  D ממנה אנו רוצים לדגום. נגדיר את "הפונקציה ההופכית המוכללת" של  F, אותה נסמן ב  F^{-}, באופן הבא:
F^{-}(p)=inf\{x:F(x)\geq p\}
או במילים: הערך של  F^{-} עבור p הוא ה-x הקטן ביותר (אינפימום) עבורו  F(x) גדול-שווה ל-p.
אם  D היא התפלגות רציפה, אז ההופכית המוכללת  F^{-} היא בדיוק הפונקציה ההופכית של  F, כלומר:
F^{-}(p)=F^{-1}(p)=\{x:F(x)=p\}
ההגדרה ה"מסובכת" יותר שהופיעה בהתחלה נועדה "לתפוס" גם התפלגויות בדידות, שעבורן לא קיימת התפלגות הופכית  F^{-1}.
תיאור השיטה > שיטת הדגימה

בהינתן משתנה מקרי  U בעל התפלגות אחידה רציפה בקטע (0,1), אז  F^{-}(U) הוא בעל התפלגות  D.
כלומר, על מנת לקבל מספר אקראי מהתפלגות  D, כל שעלינו לעשות הוא לדגום מספר מהתפלגות אחידה בקטע (0,1), ואז להפעיל עליו את הפונקציה  F^{-}(U).
הקושי העיקרי הקיים בשיטה, הוא שלעיתים קשה למצוא את ההופכית המוכללת  F^{-}, גם כש- F ידועה לנו.
דוגמאות > התפלגות מעריכית

נניח שאנו רוצים לדגום מספר מהתפלגות מעריכית עם פרמטר  \lambda . הפה"מ הוא:  F(x)=\ 1-e^{-\lambda x}
נמצא את הפונקציה ההופכית:
F(x)=\ 1-e^{-\lambda x}=u
e^{-\lambda x}=1-u
-\lambda x=ln(1-u)
F^{-1}(u)=x=-{\frac {ln(1-u)}{\lambda }}
כלומר, נדגום מספר u מהתפלגות אחידה בקטע (0,1), ואז  -{\frac {ln(1-u)}{\lambda }} יהיה מספר אקראי מהתפלגות מעריכית עם פרמטר  \lambda .
דוגמאות > התפלגות אחידה בדידה

נניח שאנו רוצים לדגום מספר מהתפלגות אחידה בדידה בין a ל-b. הפה"מ הוא:  F(x)={\frac {\lfloor x\rfloor -a+1}{b-a+1}} לכל x בקטע [a,b].
נמצא את הפונקציה ההופכית המוכללת, עבור x בקטע [a,b]:
F(x)={\frac {\lfloor x\rfloor -a+1}{b-a+1}}\geq u
\lfloor x\rfloor -a+1\geq u(b-a+1)
\lfloor x\rfloor \geq u(b-a+1)+a-1
ה- x הקטן ביותר (האינפימום) המקיים אי-שוויון זה, הוא המספר השלם הקטן ביותר שאינו-קטן מ- u(b-a+1)+a-1, כלומר:
F^{-}(u)=x=\lceil u(b-a+1)+a-1\rceil
כלומר, נדגום מספר u מהתפלגות אחידה בקטע (0,1), ואז  \lceil u(b-a+1)+a-1\rceil  יהיה מספר אקראי מהתפלגות אחידה בדידה בין a ל-b.
ניתן לראות שהתוצאה שקיבלנו היא הגיונית, שכן עבור u קרוב מאוד ל-1 נקבל  F^{-}(1^{-})=b ועבור u קרוב מאוד ל-0 נקבל  F^{-}(0^{+})=a.
הוכחת נכונות השיטה

על מנת להוכיח את נכונות השיטה, יש להוכיח שבהינתן התפלגות  D בעלת פונקציית התפלגות  F, ובהינתן משתנה מקרי  U בעל התפלגות אחידה רציפה בקטע (0,1), מתקיים:  F^{-}(U) הוא משתנה מקרי בעל התפלגות  D.
הוכחת נכונות השיטה > הוכחה עבור התפלגות רציפה

אם  D היא התפלגות רציפה, אז ההופכית המוכללת  F^{-} היא בדיוק הפונקציה ההופכית של  F, כלומר:
F^{-}(p)=F^{-1}(p)=\{x:F(x)=p\}
ההוכחה במקרה זה היא יחסית פשוטה; פונקציית ההתפלגות של  F^{-1}(U) (נסמן אותה ב- G) היא:
נפעיל את  F (שהיא פונקציה מונוטונית-עולה) על שני צידי האי-שוויון בתוך נוסחת ההסתברות, ונקבל:
וכיוון ש- U הוא משתנה אחיד סטנדרטי:
משלושת השוויונות נובע:
כלומר אכן הפה"מ של התפלגות של  F^{-1}(U) זהה ל- F, ולכן התפלגות  F^{-1}(U) זהה להתפלגות  D.
הוכחת נכונות השיטה > הוכחה עבור המקרה הכללי > שלב 1

לכל  p\in (0,1) ולכל  x\in F^{-}(0,1) הפונקציה ההופכית המוכללת מקיימת את 2 אי-השוויונות הבאים:
מכיוון ש- F^{-} מחזירה בהכרח ערך x המקיים  F(x)\geq p, מתקיים בהכרח:
מכיוון ש- F^{-} מחזירה את האינפימום על פני כל ערכי x המקיימים  F(x)\geq p, מתקיים בהכרח:
הוכחת נכונות השיטה > הוכחה עבור המקרה הכללי > שלב 2

משני האי-שוויונים לעיל נובע שקבוצת ה-x-ים וה-p-ים המקיימים  F^{-}(p)\leq x זהה לקבוצת ה-x-ים וה-p-ים המקיימים  F(x)\geq p, כלומר:
הוכחה:
אם יש (x,p) השייך לקבוצה הראשונה, כלומר מקיים  F^{-}(p)\leq x, אז נפעיל את הפונקציה  F (שהיא פונקציה מונוטונית-עולה) על שני הצדדים ונקבל:  F\left(F^{-}(p)\right)\leq F(x), ולפי מה שהוכחנו למעלה:  p\leq F\left(F^{-}(p)\right)\leq F(x), כלומר:  p\leq F(x), כלומר (x,p) שייך גם לקבוצה השנייה.
אם יש (x,p) השייך לקבוצה השנייה, כלומר מקיים  F(x)\geq p, אז נפעיל את הפונקציה  F^{-} (שהיא פונקציה מונוטונית-עולה) על שני הצדדים ונקבל:  F^{-}\left(F(x)\right)\geq F^{-}(p), ולפי מה שהוכחנו למעלה:  x\geq F^{-}\left(F(x)\right)\geq F^{-}(p), כלומר:  x\geq F^{-}(p), כלומר (x,p) שייך גם לקבוצה הראשונה.
הוכחת נכונות השיטה > הוכחה עבור המקרה הכללי > שלב 3

המטרה שלנו היא להוכיח שפונקציית ההתפלגות של  F^{-}(U) זהה לפונקציית ההתפלגות  F. פונקציית ההתפלגות של  F^{-}(U) (נסמן אותה ב- G) היא:
לפי מה שהוכחנו בשלב הקודם, מתקיים בהכרח (נציב את U במקום p):
וכיוון ש- U הוא משתנה אחיד סטנדרטי:
משלושת השוויונות נובע:
כלומר אכן הפה"מ של התפלגות של  F^{-}(U) זהה ל- F, ולכן התפלגות  F^{-}(U) זהה להתפלגות  D.
דגימה מהתפלגות מעריכית עם פרמטר  \lambda =2, באמצעות שיטת ITS. הנקודות בצבע כחול מייצגות 200 דגימות אקראיות, כשבציר ה-X מופיעים הערכים של הדגימה המקורית מהתפלגות אחידה בקטע (0,1), ובציר ה-Y הערכים ה"מתאימים" בהתפלגות המעריכית. בצבע אדום מצויר קו המייצג את הפונקציה ההופכית התאורטית.
אבא (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "אבא" של ויליאם וורטון
 בימוי:  גארי דייוויד גולדברג
 הופק בידי:  גארי דייוויד גולדברג  דייווד סטרן
 תסריט:  גארי דייוויד גולדברג
 עריכה:  אריק סירס
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון טד דנסון אולימפיה דוקאקיס
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר
 צילום:  ג'אן קיסר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 באוקטובר 1989
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  19,000,000 דולר
 הכנסות:  27,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   dad
 דף הסרט ב־IMDb
 
אבא (באנגלית: Dad) הוא סרט דרמה משפחתית אמריקאי משנת 1989 בבימויו של גארי דייוויד גולדברג, עם ג'ק למון, טד דנסון ואולימפיה דוקאקיס בתפקידים הראשיים.
התסריט של גארי דייוויד גולדברג מבוסס על הרומן "אבא" של ויליאם וורטון (אנ') משנת 1981.
ג'ק למון היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
תקציר העלילה

ג'ון טרמונט (טד דנסון), איש עסקים מבוסטון, טס ללוס אנג'לס כדי לבקר את אמו בטי (אולימפיה דוקאקיס) שמאושפזת בבית חולים לאחר שלקתה בהתקף לב. בבית נשאר בעלה ג'ייק (ג'ק למון) בן ה-78 וג'ון נשאר כדי להשגיח עליו ולעזור לו בעבודות הבית. הוא מבלה עם אביו זמן איכות, לוקח אותו למשחק בינגו, לישיבת עסקים ועוד, לפגישה עם בטי בבית החולים ועוד.
בטי משתחררת לביתה ובארוחה בבית משתתפים גם הבת אנני (קתי בייקר), בעלה מריו (קווין ספייסי) ובנו של גון, ביל (איתן הוק). ג'ייק מאושר וברקע יש פלאשבקים מהעבר הרחוק בו הייתה להם חווה בניו ג'רזי.
לג'ייק מופיע דם בשתן. בבית החולים מתגלה שיש לו סרטן בשלפוחית השתן. ג'ון מבקש מד"ר סנטנה (ג'יימס וולש) שלא יגלה זאת לאביו אך ד"ר סנטנה מגלה וג'ייק נכנס למצב קטטוני. ג'ון לוקח אותו על דעת עצמו הביתה.
מחוסר ברירה הוא מחזיר אותו לבית החולים לטיפולו של ד"ר צ'אד (זק מוקה) רופא יותר סימפתי ונשאר ללון בחדרו כל הזמן.
יום אחד ג'ייק מתעורר וחוזר לחיים לשמחת המשפחה והצוות המטפל. בבית הוא הופך לאדם אחר - חברותי, מבקר ומתיידד עם השכנים היפנים שלהם, מתחיל ללמוד יפנית וללמד את בני המשפחה לאכול אוכל יפני ואף לדרוש יחסי מין מאשתו. הפסיכיאטר מסביר לג'ון שאביו נמצא במצב הזוי שגורם לו אושר בזה שהוא מדמה את עצמו כבעל חווה מלא מרץ עם משפחה צעירה, זאת לשמחתו של ג'ון אך למורת רוחה של בטי.
ג'ון מוצא זמן לשוחח עם ביל לאחר שהרגיש שהזניח אותו ומשכנע אותו שימשיך בלימודיו בקולג' על מנת להצליח בחיים.
לבסוף חוזר הסרטן וג'ייק שוב מאושפז. ג'ון שוכב לידו כל האשפוז עד מותו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ק למון | ג'ייק טרמונט | אב המשפחה |
| טד דנסון | ג'ון טרמונט | בן |
| אולימפיה דוקאקיס | בטי טרמונט | אשתו של ג'ייק |
| קתי בייקר | אנני | בת |
| קווין ספייסי | מריו | בעלה של אנני |
| איתן הוק | בילי טרמונט | בנו של ג'ון |
| זאק מוקה | ד"ר צ'אד | רופא |
| ג'יימס וולש | ד"ר סנטנה | רופא |
| כריס למון | ג'ון הילד |  |
| ספראג גריידן | אנני הילדה |  |
סאקארי אוראמו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1965 (בן 59) הלסינקי, פינלנד 
 שם לידה:  Sakari Markus Oramo 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 מקום לימודים:  אקדמיית סיבליוס 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פינית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  Anu Komsi (1988–?) 
 פרסים והוקרה:  Honorary Officer of the Order of the British Empire (2009)  מדליית פרו פינלנדיה (6 בדצמבר 2010)  מפקד במסדר האריה של פינלנד (6 בדצמבר 2024) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סאקארי מרקוס אוראמו (פינית: Sakari Oramo; נולד ב-26 באוקטובר 1965) הוא מנצח וכנר פיני.
קריירה

סאקארי אוראמו למד נגינה בכינור והחל את הקריירה שלו ככנר ראשי של תזמורת רדיו פינלנד. בשנת 1989 נרשם לכיתת הניצוח של יורמה פאנולה באקדמיית סיבליוס.
בשנת 1993, שנה אחרי סיום לימודיו, ניצח על תזמורת רדיו פינלנד במקום מנצח שחלה. הצלחתו בהזדמנות זו הובילה למינויו כמנצח משנה למנצח הראשי. משנת 1999 ועד שנת 2008 היה אוראמו מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, ומשנת 2003 ועד שנת 2012 היה המנצח הראשי של תזמורת רדיו פינלנד.
משנת 2008 הוא משמש כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם ומשנת 2013 הוא משמש כמנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית.
סנטיאגו דה לוס קביירוס

| --- | --- |
סמל סנטיאגו דה לוס קביירוססמל סנטיאגו דה לוס קביירוס

 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 מחוז:  סנטיאגו
 תאריך ייסוד:  1495
 על שם:  יעקב בן זבדי 
 שטח:  524.01 קמ"ר
 גובה:  175 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,343,423 (2021)
  ‑ צפיפות:  1,300 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  19°28′00″N 70°42′00″W﻿ / ﻿19.466667°N 70.7°W﻿ / 19.466667; -70.7
 אזור זמן:  UTC -4
 ayuntamientosantiagord.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה הדומיניקנית מוגדלת) סנטו דומינגו לה וגה לה רומנה איגוויי סן קריסטובל סן פרנסיסקו דה מקוריס  פוארטו פלטה האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי האיטיסנטיאגו(למפת הרפובליקה הדומיניקנית רגילה) סנטו דומינגו לה וגה לה רומנה איגוויי סן קריסטובל סן פרנסיסקו דה מקוריס  פוארטו פלטה האוקיינוס האטלנטי הים הקריבי האיטיסנטיאגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנטיאגו דה לוס קביירוס (בספרדית: Santiago de los Caballeros), או בקיצור סנטיאגו, היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית, ובירת מחוז סנטיאגו. העיר ממוקמת בעמק סיבאו, במרחק של 155 קילומטרים צפון-מזרחית לבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.
זו העיר העתיקה ביותר באמריקה שנושאת את השם סנטיאגו.
היסטוריה

העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן.
משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים". מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר.
העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית. כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה. העיר הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית בשנות ה-40 של המאה ה-19.
כלכלה

כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת. בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר.
חינוך

בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה.
תחבורה

בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות.
את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה. הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל.
יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה.
ערים תאומות

קובה הוואנה, קובה
ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד
פוארטו ריקו סן חואן, פוארטו ריקו
פוארטו ריקו מאיאגואס, פוארטו ריקו
ראו גם

המונומנט של סנטיאגו
11 במרץ

11 במרץ הוא היום ה-70 בשנה (71 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 295 ימים.