stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טואור
ביוגרפיה > נדודים

כשגדל למלוא קומתו וחוזקו, הצליח טואור להימלט מעבדות וחי את חייו כפורע חוק. הוא נדד במורד היתלום אל קירית ניניאך, ואז דרך מעבר הנולדור אל נברסט. במעבר הנולדור הוא פגש שני עלפים מסיעת הנולדור, גלמיר וארמינס, שהראו לו את הדרך לנברסט. הוא בילה את שארית השנה בנברסט, עד שראה שבעה ברבורים, ופירש את זה כאות לכך שהוא שהה שם זמן רב מדי. הוא עקב אחרי הברבורים האלה לאורך החוף עד שהגיע לחורבות וינימר, ביתם הקודם של המלך טורגון, ואנשיו.
בשלב זה, הוולא אולמו, אדון המים, הגיח מהים הגדול בלגיר והופיע בפני טואור, והעניק לו גלימה גדולה שתגן עליו מעיני אויביו, ואמר לו לנסוע לגונדולין; ובהגיעו לגונדולין, להזכיר לטורגון את קללת מנדוס, ולהזהיר אותו מפני נפילת גונדולין. לאחר מכן, פגש את וורונווה, עלף גונדולין, שהיה ימאי במסע הנולדור האחרון לולינור, אותו הציל אולמו מזעמו של אוסה.
טואור וורונווה הלכו אז דרך חורף המפל על פני בריכות יברין, בדרכם ראו לוחם גבה קומה, לבוש שחורים ואוחז בחרב ארוכה ושחורה (הגורתנג), ועושה את דרכו לעבר חורבות דור-לומין שחלף לידם בלי חילופי דברים וכך לא התגלה להם כי זה טורין טורמבר, בן דודו של טואור.
ביוגרפיה > בגונדולין

לאחר שחלף החורף, הגיעו בסופו של דבר טואור וורונווה לגונדולין בשנת 494 לעידן הראשון. עם הגיעו, הוא הכריז כי נשלח מאת אולמו עם מסר לטורגון. הוא נלקח מיד לראות את המלך, שם העביר את אזהרתו של אולמו לעזוב, שכן שמורגות צפוי לגלות את סוד מיקומה של גונדולין. עם זאת, מיגלין טען כנגד טואור ואז טורגון היה בדילמה. כיוון שאהב מאוד את העיר שלו, שכבר אז הייתה אדירה כמו טיריון עצמה, ועדיין סמך על סודיותה ועוצמתה. ככזה, לא שעה להמלצת אולמו להתפנות מיד. עם זאת, הוא לא התעלם לחלוטין מחוכמתו של אולמו, וקבע כי אף אחד לא ייצא לעולם מהעיר הנסתרת. הוא הורה לאטום את המעבר דרך ההרים מסביב, וכך וידא שאף לא אחד לא יצא מגונדולין, אף על פי שעשה זאת בשמחה. טואור זכה במהירות לכבוד בעיר, בעל קומה רבה מבחינה פיזית ורוחנית וזכה לשוחח ישירות עם אולמו. שבע שנים לאחר שהגיע לגונדולין, התאהב טואור בבת המלך טורגון, ידריל קלבינדל, שאהבה אותו גם הוא. טורגון, שכבר חשב על טואור קרוב משפחה, נתן לבני הזוג את ברכתו. הם נישאו בחגיגה של אושר גדול, וזמן קצר לאחר מכן נולד ילדם היחיד, אארנדיל הספן, שבעצמו הפך לאביהם של אלרונד ואלרוס.
כפי שנאמר ב-The Book of Lost Tales Part Two, העלפים בגונדולין התייחסו לטואור בכבוד: "פעם המלך ביקש מהאומנים המוכשרים ביותר שלו לעצב חליפת שריון לטואור כמתנה נהדרת, והיא הייתה עשויה מ"ולדורין". פלדה מעוטרת בכסף, וקסדתו עוטרה בנזר של מתכת ותכשיטים כמו שתי כנפי ברבור, אחת בכל צד, וכנף ברבור אף נרקמה על מגן. בית נבנה עבורו על הקירות הדרומיים, מכיוון שהוא אהב את האוויר החופשי ולא אהב את הסביבה הקרובה של בתי מגורים אחרים. שם זה היה מקור שמחתו לעיתים קרובות לעמוד על החומה עם צאת השחר, ואנשים שמחו לראות את מנצנץ בכנפי הברבור שעל קסדתו."
טואור היה ממנהיגי גונדולין במהלך נפילת גונדולין, ונלחם למען העיר בהתקפה על ידי כוחות מורגות. הוא השיג מעשים ראויים לרבות אילוץ אורולוקה הגדול לסגת. הוא גם עצר את ההתקפה על אשתו ובנו על ידי מגלין, אותם הצליח להרוג אותו באמצעות השלכתו מהחומה מטה אל האש. לאחר מכן הוא, אשתו, בנם אארנדיל ושרידים מאנשי גונדולין ברחו בדרך סודית בהרים ונסעו לשערי הסיריון. שם נשאו שנים רבות. אך בסופו של דבר ערגה אהבתו של טואור לים, לכן, בסופו של דבר בנה טואור את הספינה אארנה והפליג למערב עם ידריל.
למרות היותו בן תמותה, על פי הנולדור, המסורת היא שכאשר הגיע טואור עם ידריל לולינור, ועקף את איסור הולאר, הוא הפך לבן התמותה היחיד שהתקבל כאחד הבכירים, וכך חלק את גורלו עם ברן ולותיין, שקיבלו גם הם חיים שניים על אדמת הארץ התיכונה, גורלם יוצא הדופן של חיי אלמוות בוולינור החזיק כל עוד ארדה החזיקה מעמד. לא ידוע אם אארנדיל אי פעם מצא או ראה שוב את הוריו.
מורשת

ברית הנשואים בין טואור וידריל הייתה השנייה בין אדם בן תמותה לבין עלפית. בנו אארנדיל התחתן עם אלווינג, בתו של דיור הנאה, בנם של ברן ולותיין, ובכך נהיה לנינם של ברן ולותיין; אז טואור יהפוך לסבם של אלרונד ואלרוס, הראשון היה אחד הדמויות המשפיעות ביותר בעידן השני והשלישי והשני נהפך למלכה הראשון של נומנור. שושלתו עברה לבית המלוכה של אלרוס ממלכת נומנור, ולאחר מכן לדונדין, גברים שחיו בגלות הארץ התיכונה, והלאה הלאה.
הופעה חיצונית

הערה היחידה בנוגע למראהו הפיזי של טואור מופיעה בסילמריליון: "בהיר פנים, וזהוב שיער כדרך קרובי משפחתו של אביו, והוא נהיה גבוה וחזק ואמיץ".
חתונת טואור וידריל
הקלאסיקה של ההרים והימים

איור של פניקס בעל תשעה ראשים מ"הקלאסיקה של ההרים והימים" (מהדורה צבועה מתקופת שושלת צ'ינג)
איור של נוּ'וָה מתוך הקלאסיקה של ההרים והימים
איור של שועל בעל תשעה זנבות, המלווה של האלה האם מן המערב, מתוך הקלאסיקה של ההרים והימים
הקלאסיקה של ההרים והימים (בסינית מסורתית: 山海經; בסינית מפושטת: 山海经; בפין-יין: Shānhǎi Jīng), אשר מוכרת גם בשמות "שאן האי ג'ינג", ו"ספר ההרים והימים", היא טקסט סיני קלאסי המשלב גאוגרפיה במיתוס. גרסאות של הטקסט ידועות עוד מן המאה הרביעית לפנה"ס, ולצורתו הסופית התגבש בתקופת שושלת האן המערבית.
הטקסט משמש תיאור גאוגרפי-תרבותי-אגדי של סין שלפני תקופת שושלת צ'ין, ומשובץ כולו סיפורים מיתולוגיים. מעבר לכך ניתן למצוא בו גם התייחסויות לבעלי חיים, צמחייה, מחצבים, טכניקות כישוף, דת, היסטוריה, רפואות, מנהגים עממיים ומיעוטים אתניים בסין.
ישנם בספר כ-31,000 סימנים, הוא מחולק ל-18 מגילות ומכיל תיאורים של 550 הרים ו-300 מקורות מים. החלק העתיק ביותר בספר - "הקלאסיקה של ההרים" נחשב לעיתים כעומד בפני עצמו, ואז הוא מכונה "קלאסיקת ההרים בעלת חמשת האיברים". במקור היו בספר גם מפות מצוירות אשר אוגדו תחת השם "הקלאסיקה של מפות ההרים והימים", אך לאחר תקופת שושלות וֵיי וגִ'ין לא נותר זכר מן המפות.
על הכותב

יוצר הספר וזמן כתיבתו אינם ברורים. היסטורית יוחס הספר לדמויות אגדיות כגון הקיסר יוּ' או בּוֹיִי, אך כיום יש בין החוקרים הסכמה שהספר לא נכתב בנקודת זמן אחת על ידי אדם יחיד, אלא על ידי מספר אנשים ממדינת צ'וּ החל מתקופת המדינות הלוחמות ועד תקופת שושלת האן.
אחד הבודדים שנותן מידע בנושא הוא צֶ'ן פָּאן בן המאה העשרים, אשר איתר בין ההערות על הטקסים של ג'ואו את הציטוט: "הקלאסיקה של ההרים והימים מימי קדם, ספר של דְזוֹאוּ (דְזוֹאוּ יֵן)".
העורך הראשון של הספר אשר שמו ידוע, היה לְיוֹ שְׂיָאנְג מהאן המערבית, אשר שמו נקשר במספר יצירות קונפוציאניות. בנו לְיוֹ שִׂין גם הוא עסק בעריכת הספר, ושניהם ביצעו בו הגהות ואף קבעו לגביו כי "יוצר הקלאסיקה של ההרים והימים הוא בן תקופת טָאנְג ויוּ'". תקופה זו היא תקופתם של הקיסר יָאו והקיסר שׁוּן, ונראה שעל הדברים הללו מתבסס גם גָ'או יֵה מתקופת שושלת האן המזרחית בספרו "האביבים והסתוים של ווּ ויְוֵּ'ה", אם כי שם הייחוס הוא לקיסר יו'. מאוחר יותר, בתקופת שושלת ג'ין, הוסיף המלומד גְווֹ פּוּ מספר הערות נוספות ליצירה.
מבט כללי

הספר אינו עלילתי, אלא מורכב מקטעים המתארים מיקומים שונים של הרים, ישימונים ואזורים אשר בים ומעבר לים. התיאורים כוללים לרוב פרטים על רפואות, חיות, מחצבים ותוואי קרקע, ועל אף שתיאורים רבים הם חסרי ייחוד, הרי שישנם גם תיאורים מורכבים ומוזרים. ישנה נוסחה כללית קבועה על פיה בנוי כל פרק, וגם התיאורים עצמם נמסרים לרוב בתבנית מוכרת.
הספר מכיל מיתוסים קצרים אשר רובם אינם אורכים יותר מפיסקה אחת. הוא משמש מקור עיקרי לסיפורי מיתולוגיה קדומים, אשר המפורסמים ביניהם הם "קְווָאפֿוּ בעקבות השמש", "נוּ'וָה מתקנת את השמיים", "חוֹאוּיִי יורה בתשע השמשות", "המלחמה הגדולה בין הקיסר הצהוב לצְ'ה יוּאוּ", "גונְגְגונְג נוגח בהר בּוּג'וֹאוּ וגורם למבול", "גוּן גונב את האדמה הנושמת ושולט במים", ו"קיסר השמיים מחזיר את האדמה הנושמת והורג את גוּן". המיתוס המוכר ביותר מן הספר הוא זה המופיע בסוף הפרק האחרון, על הקיסר יוּ' אשר עמל במשך שנים על עצירת השיטפונות. הסיפור מספק תיאור ציורי בהרבה מזה המופיע בקלאסיקה של המסמכים.
הספר גם מתעד כבדרך אגב מספר נושאים תמוהים כמו הטענה שאכילת בשר אורנגאוטן יכולה לחזק את ההליכה, ועוד נושאים שנחשבים שנויים במחלוקת בחברה הסינית.
הספר מתעד על בסיס מיקום ולא על בסיס כרונולוגי. ובדרך כלל התיעוד בו מתחיל מהדרום, עובר למערב, משם לצפון, ורק אז מגיע ללבה של סין עצמה (או בשמה העתיק "תשעת המחוזות"). על פי הספר, תשעת המחוזות מוקפים מכל עבריהם בים. מניית הכיוונים בסדר דרום-מערב-צפון-מזרח אינה דומה למניה שרווחה מאוחר יותר בסין, בה הסדר הוא מזרח-דרום-מערב-צפון, ועל פי חוקרים יש לה קשר עם המסורת על פיה מושב המלך הוא בצפון והוא פונה לדרום, והתפיסה של המרחב כמצוי בין השמיים בדרום לאדמה בצפון.
ערך ספרותי

הספר נחשב קלאסיקה בתחום של מיתולוגיות. מלומדים סינים קדומים ראו בו ספר של דמיונות, ונראה שהוא מכיל לא מעט מסורות שעברו בעל-פה. ישנן לא מעט דוגמאות להתייחסות כזו. אצל סְה-מָה צְ'ייֵן ניתן למצוא את הקטע הבא:
באשר למוזרויות בימי חיי יוּ' ובקלאסיקה של ההרים והימים, איני מעיז לספר אותן.
כמו כן, ב"כלל הספרים של ארבעת האוצרות" מתחילת שושלת צ'ינג הספר סווג ללא היסוס תחת הקטגוריה "סיפורים מוזרים". הסופר הנודע לוּ שׂוּ'ן ציין במאמר "אָה צָ'אנְג והקלאסיקה של ההרים והימים" כי הוקסם מן הספר וסיפוריו המשונים בתור ילד.
מצד שני, הספר נתפס כספר יעץ חיוני לכל היסטוריון עתיק, וכספר גאוגרפי, ומסווג כקלאסיקה היסטורית או גאוגרפית בספרים כמו "ספר סְווֵי" ו"בחינה כוללת של המסמכים".
הספר מתעד ארבע מאות וחמישים ישויות על-טבעיות, כולל שני אזכורים של הידרה, ובעלי חיים רבים, וחלקו הראשון "הקלאסיקה של ההרים" מכיל כמות גדולה של מידע בתחום הכישוף, האלכימיה וסדרי קורבנות של הקדמונים. בגלגוליו התווספו לספר הוספות והפרזות, אך הוא עדיין נותר בעל ערך רב יחסית כספר יעץ, ומשמש למחקר השוואתי של מנהגי פולחן אל מול "הטקסים של ג'ואו" ולאחרונה גם מול תיאורים הנמצאים בכתבים שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות.
על פי חוקר הקלאסיקות לְיָאו פִּינְג, אשר פעל בתחילת המאה העשרים, הקלאסיקה של ההרים והימים היא פרשנות לקלאסיקה של השירים.
בשנת 1958 פרסמה הנרייטה מרץ ספר הכולל את ההשערה שהקלאסיקה של ההרים והימים מתעדת מסע עתיק של סינים אל יבשת אמריקה. יש המחזקים את התאוריה מתוך אזכורים במקורות נוספים של הארצות טָאנְגְגוּ (או יָאנְגְגוּ, "עמק הזריחה"), פֿוּסָאנְג וארץ חֵייצְ'ה ("ארץ שחורי השיניים") שמתועדות ב"קלאסיקה של אשר בים המזרח". לדוגמה, מ"רשומות הברברים של המזרח" הם מצטטים "מעל ארבעת אלפים לִי מזרחית לארץ הגמדים, נמצאת ארץ העירומים, ודרומית-מזרחית לארץ העירומים נמצאת ארץ שחורי השיניים. ניתן להגיע לשם במסע של שנה בסירה.", דבר המצביע על מיקום הנמצא רחוק ממזרח ליפן.
אולם בבדיקה בעותק של "רשומות הברברים של המזרח" מתוך "ספר הָאן המאוחרת" כפי שהוא מופיע בוויקיטקסט, השורה היא דווקא "במסע בסירה במשך שנה דרומית-מזרחית לג'וּז'וּ, מגיעים אל ארץ האנשים העירומים ואל ארץ שחורי השיניים, תחנות העצירה הפזורות בדרך מסתיימות שם.", ואף על פי שג'וּז'וּ הוא כינוי מוכר לנמוכי קומה, אין לו אסוציאציה מוכרת ליפן כפי שקיימת בביטוי "ארץ הגמדים" שהובא קודם, ובכך מתערער מיקום הארצות הנזכרות. ככלל, תאוריה זו לגבי מסע סיני ביבשת אמריקה נחשבת חסרת שחר בקרב סינולוגים, אשר הפריכו אותה בתקופה בה פורסמה.
יצירות העוסקות בספר

וָאנְג צ'ונְגְצִ'ינְג, "משמעויות בקלאסיקה של ההרים והימים", שושלת ג'ין.
יָאנְג שֶׁן, "הערות ותיקונים לקלאסיקה של ההרים והימים", שושלת מינג.
ווּ זֶ'נְצֶ'ן, "פרשנות נרחבת לקלאסיקה של ההרים והימים", שושלת צ'ינג.
ווּ צֶ'נְגְגְ'ה, "הסברים גאוגרפיים מודרניים לקלאסיקה של ההרים והימים", שושלת צ'ינג.
בִּי יְוֵּ'אן, "הגהה חדשה לקלאסיקה של ההרים והימים", שושלת צ'ינג.
הָאו יִישִׂינְג, "ביאורים לקלאסיקה של ההרים והימים", שושלת צ'ינג.
יְוֵּ'אן קֶה, "פרשנות השוואתית לקלאסיקה של ההרים והימים", 1980. ספר זה קיבל הכרה רחבה, ונחשב ספר חובה בחקר הקלאסיקה של ההרים והימים.
תוכן

בקלאסיקה של ההרים והימים ישנן 18 מגילות.
| שם הפרק | סינית | פין-יין | תרגום |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 南山经 | Nánshān jīng | הקלאסיקה של הרי הדרום |
| 2 | 西山经 | Xīshān jīng | הקלאסיקה של הרי המערב |
| 3 | 北山经 | Běishān jīng | הקלאסיקה של הרי הצפון |
| 4 | 东山经 | Dōngshān jīng | הקלאסיקה של הרי המזרח |
| 5 | 中山经 | Zhōngshān jīng | הקלאסיקה של הרי המרכז |
| 6 | 海外南经 | Hǎiwàinán jīng | הקלאסיקה של אשר מעבר לים בדרום |
| 7 | 海外西经 | Hǎiwàixī jīng | הקלאסיקה של אשר מעבר לים במערב |
| 8 | 海外北经 | Hǎiwàiběi jīng | הקלאסיקה של אשר מעבר לים בצפון |
| 9 | 海外东经 | Hǎiwàidōng jīng | הקלאסיקה של אשר מעבר לים במזרח |
| 10 | 海內南经 | Hǎinèinán jīng | הקלאסיקה של אשר בים הדרום |
| 11 | 海內西经 | Hǎinèixī jīng | הקלאסיקה של אשר בים המערב |
| 12 | 海內北经 | Hǎinèiběi jīng | הקלאסיקה של אשר בים הצפון |
| 13 | 海內东经 | Hǎinèidōng jīng | הקלאסיקה של אשר בים המזרח |
| 14 | 大荒东经 | Dàhuāngdōng jīng | הקלאסיקה של מזרח הישימון הגדול |
| 15 | 大荒南经 | Dàhuāngnán jīng | הקלאסיקה של דרום הישימון הגדול |
| 16 | 大荒西经 | Dàhuāngxī jīng | הקלאסיקה של מערב הישימון הגדול |
| 17 | 大荒北经 | Dàhuāngběi jīng | הקלאסיקה של צפון הישימון הגדול |
| 18 | 海內经 | Hǎinèi jīng | הקלאסיקה של אשר בים |
הערות שוליים

↑  Leo Bagrow, R. and A. Skelton (2009). History of cartography. Transaction Publishers. p. 204. ISBN 1-4128-1154-6.
↑  Lust, John (1996). Chinese popular prints. Brill Publishers. p. 301. ISBN 90-04-10472-0.
↑  五藏山經
↑  伯益
↑  ראו בספר "מחקר באגדות סין עם הקלאסיקה של ההרים והימים" (《中國神話研究和山海經》) של יְוֵּ'אן קֶה (袁珂)
↑  陳槃, בחיבורו "דיון בקשרים בין ניבוי-חוטי-הערב הקדום לספרו של דְזוֹאוּ יֵן". 陳槃《論早期讖緯與鄒衍書的關係》，1948年，中研院史語所集刊二十、上
↑  鄒衍
↑  趙曄
↑  《史记·大宛列傳》, תרגום ישיר.
↑  隋书
↑  文献通考
↑  כינוי סיני עתיק ומשפיל ליפן.
↑  תרגום חופשי מן הטקסט הבא בוויקיטקסט הסיני.
↑  Joseph Needham; Ling Wang; Gwei-Djen (1971). Science and civilisation in China: Vol. 4, Physics and physical technology. Pt. 3, Civil engineering and nautics. Cambridge University Press. pp. 540–542. ISBN 978-0-521-07060-7.
↑  王崇庆, 《山海经释义》
↑  杨慎, 《山海经补注》
↑  吴任臣, 《山海经广注》
↑  吴承志, 《山海经地理今释》
↑  毕沅, 《山海经新校正》
↑  郝懿行, 《山海经笺疏》
↑  袁珂, 《山海经校注》
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2002022058  NDL: 00635490   WorldCat (עם LCCN): nr2002-022058
חטיפה בידי חוצנים

ציור המשחזר את סיפור החטיפה לכאורה של טרוויס וולטון, כפי שהיא תוארה על ידי וולטון ועל ידי עמיתיו.
חטיפה בידי חוצנים הוא מונח המתאר טענות על חטיפה בידי ישויות לא אנושיות, או זיכרון סובייקטיבי של אירועים כאלה. אין אף ראיה פיזית אובייקטיבית לחטיפה של ממש, ולכן המדענים ואנשי המקצוע בתחום בריאות הנפש מסבירים את הטענות בהטעיה או אשליה עצמית, הונאה, סוגסטיה, בתופעות שינה (כגון שיתוק שינה), וכדומה. אחת מהראיות לכך שאין ממש בטענות על חטיפה בידי חוצנים היא שמרבית המקרים שתוארו דמו מאוד לאלו המופיעים בסרטי מדע בדיוני שונים. טענות אופייניות לחטופים הן שהחוצנים עשו עליהם ניסויים, לעיתים כאלו הקשורים במערכת הרבייה. טענה נפוצה נוספת היא שהחוצנים הזהירו את החטוף מפני הסכנות בשימוש בנשק גרעיני. למרות שרוב החטיפות מתוארות כאירוע מפחיד וטראומטי, חלק מהסיפורים מתארים את החטיפה כאירוע מהנה או מכונן.
סיפור חטיפת החוצנים הראשון שזכה לסיקור תקשורתי נרחב היה סיפור חטיפתם של בטי ובארני היל בשנת 1961. מאז ועד היום התפרסמו באמצעי התקשורת לאורך השנים דיווחים שונים על חטיפות חוצנים ברחבי העולם. התופעה נפוצה בעיקר בארצות דוברות אנגלית, ובמיוחד בארצות הברית. תוכן הסיפור משתנה בהתאם לתרבות החטוף. חטיפות בידי חוצנים היוו כר נרחב לתאוריות קשר וסיפורי מדע בדיוני (למשל, בסדרה תיקים באפלה), שפיתחו את המניעים האפשריים והטכנולוגיות הנצרכות עבור מעשי החטיפות.
סקירה

מדענים רבים דוחים את הטענות כי התופעה של חטיפה בידי חוצנים אכן מתרחשת. עם זאת, ישנם אנשים רבים יציבים מבחינה נפשית וטוענים שנחטפו בידי חוצנים. בשנת 1992 חקר ד"ר ג'ון א. מאק מעל 800 "חטופים", ביניהם בעלי מסעדה, מזכירות, סוהרים, סטודנטים, מנהל אוניברסיטה ועקרות בית. "רוב החטופים אינם מפגינים חוסר שלווה, שקרנות או מחלת נפש ברורה," הוא ציין. מומחים נוספים אשרו כי למרות הטענה שמעשי החטיפה הן תוצאות של מחלות נפש, רבים מן החטופים בריאים בנפשם. דיווחי חטיפה רבים היו מפורטים למדי. סביב הנושא התפתחה תת-תרבות, בעלת מיתוס מפורט המסביר את הסיבה לחטיפות: לחוצנים השונים (אנשי לטאה, אפורים וכן הלאה) תפקידים, מוצאים ומניעים שונים. חלק מהמאמינים בתקריות מאמינים בטיוח ממשלתי סביב הנושא.
היסטוריה

חטיפתם של אנטוניו וילאס בואס (1957) ושל הזוג היל (1961) היו המקרים הראשונים בהם חטיפה בידי עב"מ זכתה לתשומת לב נרחבת.
למרות ששני מקרים אלו נתפסים כחטיפות המוקדמות ביותר, הספקן פיטר רוג'רסטון מציין כי היו סיפורי חטיפה לפניהם, אבל שני מקרים אלו הניחו את היסודות לקאנון סיפורי החטיפה, ושמעטים מהסיפורים לאחר מכן סטו מן התבנית של בואס והיל.
היסטוריה > חטיפות מוקדמות

בעוד שחטיפה בידי חוצנים לא זכתה לתשומת לב נרחבת עד 1960, היו סיפורי חטיפה בעשורים שלפני כן. סיפורים אלו זכו לכינוי "חטיפות מוקדמות" בידי חוקר העב"מים ג'רום קלארק.
ב-27 בנובמבר 1896, הודפס בעיתון היומי של סטוקטון, קליפורניה סיפורו של הקולונל ה' ג' שאוו שטען שהוא וחברו הוטרדו בידי שלושה דמויי אדם גבוהים ומכוסי שיער פלומתי שניסו לחטוף אותם.
ב-1955 סופר על קארל האנראת' ווילבר וויקינסון שטענו שפגשו חייזרים. לאחר מכן הם נעלמו בנסיבות לא ידועות.
ב-1950 טענו אנשים ברחבי ארצות הברית כי חוו מפגש מהסוג הרביעי בו חוצנים אמרו להם שעליהם לחדול משימוש בנשקים גרעיניים.
היסטוריה > ציוני הדרך

אירוע החטיפה הבולט הראשון שזכה לחשיפה תקשורתית נרחבת היה סיפור חטיפתו של אנטוניו בואס אשר אירע לכאורה בשנת 1957. מקרה זה זכה לחשיפה תקשורתית נרחבת רק מספר שנים לאחר מכן. סיפור החטיפה לכאורה של הזוג היל ב-1961 זכה לחשיפה תקשורתית ופרסום נרחב במיוחד, שהגיע לשיא עם הקרנת הבכורה של הסרט הטלוויזיוני "The UFO Incident" ב-1975, בכיכובם של ג'יימס ארל ג'ונס ואסטל פרסונס, שגולל את סיפורם. סיפור החטיפה לכאורה של הזוג היל היה הסיפור הראשון מסוגו שהתפרסם בהרחבה באמצעי התקשורת בעולם. מקרה זה היה גם בין הראשונים מסוגו שבו נעשה שימוש בהיפנוזה על מנת לדלות פרטים נוספים לגביו. הסיפור עודנו מהווה אחד ממקרי החטיפה על ידי עב"ם המפורסמים ביותר בהיסטוריה של חקר העב"מים, וממשיך להיות שנוי במחלוקת. המקור לגזע החוצנים "אפורים", אשר עם השנים הפך נפוץ במיוחד בתרבות הפופולרית בכלל ובספרות המדע בדיוני בפרט לאחר שהאירוע התפרסם, מיוחס לרוב לתיאור שניתן בעדות של בטי ובארני היל (חוצנים דמויי אנוש, בעלי עור אפור, ראשים בצורת אגס, עם עיניים גדולות מלוכסנות, ואפים קטנים).
היסטוריה > התפתחויות מאוחרות

ד"ר ר' ליאו ספרינקל (פסיכולוג מאוניברסיטת וויומינג) החל להתעניין בתופעת החטיפות ב-1960. במשך כמה שנים הוא היה הדמות האקדמית היחידה שהקדישה מזמנה ללימוד התופעה. ספרינקל האמין בקיום התופעה והיה מהראשונים שהצביעו על הקשר בין חטיפות להשחתת בקר. בסופו של דבר ספרינקל החל להאמין שהוא בעצמו נחטף בילדותו, והוא פוטר מעבודתו ב-1989.
באד הופקינס התעניין בעב"מים במשך כמה שנים. בשנת 1970 הוא החל להשתמש בהיפנוזה כדי לחלץ פרטים נוספים מחטופים. הופקינס היה ממייסדי תת-תרבות החטיפה בידי חוצנים.
בשנת 1980 תשומת לב רבה הופנתה לנושא. עבודותיהם של הופקינס, הסופר וויטלי סטרייבר, ההיסטוריון דוד מ. בן יעקב והפסיכולוג ג'ון א. מאק הציגו את תופעת החטיפה בידי חוצנים כאמיתית. באותה שנה גם פרסם חוקר הפולקלור ד"ר תומאס א. בולארד דו"ח ניתוח של סיפוריהם של 300 חטופים לכאורה.
הדו"חות של הופקינס, בן יעקב ומאק היוו את הבסיס לעב"מולוגיה.
בן יעקב והופקינס טענו כי החוצנים ניסו ליצור בן כלאיים אנושי-חוצני, אם כי לא ברור מה היו המניעים לניסיונות אלו. דיווחים שונים על הריונות מדומים הקשורים בעב"מים פורסמו בשנים אלו.
היסטוריה > התפתחויות מאוחרות > ג'ון א' מאק

מאק היה פסיכיאטר מוערך, שחיבר מעל 150 מאמרים מדעיים והיה חתן פרס פוליצר. מאק החל להתעניין בתופעה באזור שנת 1980, ראיין מעל 800 אנשים וכתב שני ספרים בנושא.
ג'ון א' מאק הקדיש כמות משמעותית של זמן לחקירת מקרים אלו ולבסוף הגיע למסקנה שהתופעה הפסיכיאטרית היחידה המתאימה להסבר תחושותיהם של החטופים היא הפרעת דחק פוסט טראומטית. הפרעה שכזו רומזת שייתכן שהאירוע שהמטופל מאמין שקרה אכן התרחש- וזו העמדה בה תמך מאק.
ביוני 1992 מאק והפיזיקאי דייוויד א. פריצ'רד ארגנו כנס בן חמישה ימים ב-MIT בו דנו על תופעת החטיפה. הכנס משך מגוון רחב של אנשי מקצוע, מה שייצג נקודות מבט רבות. כאות הוקרה על מאמציהם למקד תשומת לב מדעית רצינית בנושא "חטיפה בידי חוצנים" זכו מאק ובן יעקב בפרס איג-נובל בשנת 1993.
הסופר קד"ב ברייאן נכח בכנס, תחילה מתוך כוונה לאסוף מידע עבור מאמר הומוריסטי, אולם דעתו השתנתה במהלך הכנס והוא כתב ספר רציני על התופעה בו ראיין חטופים, ספקנים ומאמינים רבים.
חטופים

מספרם המדויק של החטופים לכאורה אינו ודאי. אחד מהמחקרים המוקדמים ביותר על התופעה ראיין 1700 חטופים. סקרים שונים טענו כי 5-6% מהאוכלוסייה הכללית טוענים שנחטפו.
חטופים > דמוגרפיה

ממחקר שחקר את המניעים של החטופים לכאורה, ג'ני ראנדלס מצאה כי בכל 4 מחמישים מקרים החטוף היה מעל גיל 40. היא טוענת כי החוצנים ממעטים לקחת אנשים זקנים כי כבר אין להם יכולות רבייה. 
למרות שרוב החטופים הם מבוגרים, לעיתים גם ילדים צעירים מדווחים על חוויות דומות. רוב הילדים החטופים נחטפו יחד עם קרוב משפחה מבוגר וסיפרו סיפור הדומה מאוד לסיפורו. הרבה מהילדים החטופים גרו ליד בסיסים צבאיים.
חטופים > בריאות נפשית

המחקרים על החטופים מראים תוצאות שונות מאוד לגבי בריאותם הנפשית. חלק גדול מהמחקרים מראה כי הם חלשים נפשית, ואילו מחקרים אחרים טוענים כי הם יציבים כמו שאר האוכלוסייה. ד"ר אליזבת סלייטר ביצעה מחקר עיוור על תשעה חטופים ומצאה כי הם "מועדים לפרנויה ולסיוטים ויש להם זהות מינית חלשה". לעומת זאת, ד"ר ריצ'רד מקנלי מבית הספר הרווארד לרפואה קבע במחקר דומה שחקר 10 חטופים כי "איש מהם לא סבל מבעיה נפשית כלשהי".
סיפור החטיפה

למרות שיש שוני בפרטים בין מקרים שונים (לעיתים באופן משמעותי), ישנם עב"מולוגים הטוענים שיש מספר מאפיינים דומים ל"מפגש מהסוג הרביעי" טיפוסי.
לכידה - החטוף אינו יכול להביע התנגדות והוא נלקח מהיבשה אל חללית זרה.
ניסויים - החוצנים מבצעים על החטוף ניסויים פיזיולוגיים ופסיכולוגיים פולשניים, לעיתים גם מבצעים בו יחסי מין.
תקשורת - החוצנים מתקשרים עם החטוף, לרוב בטלפתיה אולם לעיתים תוך שימוש בשפת האם שלו.
סיור - לעיתים החוצנים לוקחים את החטוף לסיור בספינת החלל שלהם.
אובדן זמן - חטופים לרוב שוכחים את רוב מה שקרה, בין אם בשל פחד או בשל התערבות רפואית.
חזרה - החטוף מוחזר לכדור הארץ, לעיתים במקום שונה מהמקום בו נלקח, עם פציעות או בגדים שונים.
התגלות - בד בבד עם שובם המיידי, חטופים רבים חשים תחושה של חוויה מיסטית ואהבה לחוצנים. ייתכן שזו נגרמת בשל תסמונת סטוקהולם או התערבות רפואית.
פוסט-חטיפה על החטוף להתמודד עם המשקעים הפסיכולוגיים, הפיזיים והחברתיים של החטיפה.
ג'ייקובס תיאר את החטיפה כך:
”אירוע החטיפה מתוכנן מראש והחטוף לא בוחר מה יעשה אלא מובל בשלבים ידועים מראש. לא הצלחנו לגלות שום דבר על חייהם של החוצנים מהחטיפות, הם היו ממוקדי מטרה”[דרוש מקור].
סיפור החטיפה > לכידה

החטופים מדווחים לרוב על רגשות יוצאי דופן שקדמו לחטיפה. רגשות אלו באים לידי ביטוי ברצון כפייתי להיות במקום מסוים בזמן מסוים או ציפייה ל"משהו מוכר אך לא ידוע". חטופים גם מדווחים על תחושת חרדה לא מוסברת. בזמן הלכידה נכנס החטוף למצב תודעתי מוזר. קולות חיצוניים נעשים חסרי ממשות והחטוף מרגיש מופנם ושקט. בשלב זה מופיעים אורות משונים או ערפל, והחטוף מרגיש חוסר שליטה על גופו. בעת החטיפה החטוף מרחף אל העב"מ, לעיתים דרך חפצים מוצקים כמו קירות, תקרה או חלונות סגורים. לעיתים החטוף נלקח דרך מנהרה או לאורך קרן אור. לעיתים החוצנים נמצאים לידו בעת החטיפה.
סיפור החטיפה > ניסויים

שלב הניסויים מאופיין בבדיקות והליכים רפואיים המבוצעים בחטוף כנגד רצונו. ניסויים רבים מתעסקים במערכת הרבייה. לרוב הישות שאחראית על הפעולה נוטה להיות גבוהה יותר משאר הישויות החוטפות ולעיתים אפילו מגזע חוצני אחר. תהליכים רפואיים שונים נפקדים משלב הניסויים, בין אם והחוצנים אינם מתעניינים בהם בתהליך הבדיקה של גזע זר או שיש להם טכנולוגיות שעוקפות תהליכים אלו. החוצנים מתעניינים בעיקר בגולגולת, במערכת העצבים, בעור, במערכת הרבייה ובמפרקים, אבל מייחסים חשיבות מועטה למערכת הלב וכלי הדם, מערכת הנשימה ומערכת הלימפה. הבטן התחתונה מועדפת על פני הבטן העליונה. הבודקים לא לובשים כפפות בזמן הניסויים. לעיתים החטוף מולעט בנוזלים או גלולות. זריקות הן נדירות.
סיפור החטיפה > שלבי החטיפה הבאים

לאחר הבדיקה הרפואית כביכול, מדווחים החטופים על תהליכים אחרים שבוצעו עליהם. תהליכים אלו הם הדמיה, דימוי חזותי, בימוי והתנסות. במהלך ההדמיה מוצגות לחטוף תמונות שונות במטרה לעורר בו תגובות רגשיות. תהליך הדימוי החזותי דומה, מלבד העובדה שהתמונות לא מוצגות על מסך אלא מוקרנות ישר למוחו של החטוף. בתהליך הבימוי החטוף נוטל חלק מרכזי יותר בזמן שהוא עובר הזיה ממשית של מציאות מדומה. בתהליך ההתנסות מוצב החטוף מול מכשיר אלקטרוני מורכב ומקבל הוראה להפעילה. החטוף לרוב מבולבל מאחר שאינו מכיר את המכשיר אולם הוא מגלה כי הוא יודע כיצד להפעילו.
סיפור החטיפה > שלבי החטיפה הבאים > נוכחות ילדים

לעיתים החטוף רואה בין חוטפיו ילדים, לרוב הם נראים כבני כלאיים בין בני אנוש לחוצנים.
סיפור החטיפה > שלבי החטיפה הבאים > מגע מיני

לעיתים קרובות החטוף חווה סוג של מגע מיני עם החוצנים. לעיתים נלקח ממנו חומר גנטי במהלך המגע.
סיפור החטיפה > מאפיינים פחות שכיחים

צוינו גם מאפיינים פחות שכיחים בחטיפות שחזרו בסיפורים רבים:
ועידה
סיור
מסע
התגלות
לאחר הבדיקות, בהם החוצנים היו קרים כלפי החטוף, הם נעשים מסבירי פנים ומדברים עמו לגבי החטיפה. במהלך שלב הוועידה תועדו חמישה סוגי שיחות: חקירות, הסברים, הקצאת משימות, אזהרות ונבואות. לעיתים ייקחו החוצנים את החטוף לסיור בחללית. לעיתים מדווחים החטופים על מסע בחלל.
סיפור החטיפה > חזרה

בסופו של דבר מוחזר החטוף לאדמה, בדרך כלל לאותו מקום בו נלקח. לעיתים יודחקו זכרונות החטיפה, והחטוף רק ישים לב שאיבד זמן בשעון. לעיתים החוצנים טועים בהחזרת החטופים. העב"מולוג באד הופקינס התלוצץ כי זהו "היישום הקוסמי של חוק מרפי". הוא העריך כי ב-4–5 אחוזים מהחטיפות יש שגיאות שכאלו. טעות אחת היא להשיב את החטוף למיקום הלא נכון, או להלביש אותו בצורה לא נכונה.
טראומה

חטופים רבים חווים טראומה בשל החטיפה. המונח בו הם משתמשים לתיאור הבעיה הוא "תסמונת פוסט-חטיפה", אם כי המונח אינו מוכר על ידי ארגוני טיפול מקצועיים. אנשים המאמינים שנחטפו בידי חוצנים מפתחים סימפטומים הדומים להפרעת דחק פוסט-טראומטית.
טראומה > קבוצות תמיכה

מאז 1980 החלו להופיע קבוצות תמיכה לחטופים ברחבי ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
היפנוזה

חטופים רבים נזכרים בחטיפה רק לאחר טיפול בהיפנוזה. ספקנים רבים מאשימים את ההיפנוזה בהמצאת הזכרונות הכוזבים של החטיפה.