stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האגודה הישראלית לאסטרונומיה
היסטוריה

האגודה הישראלית לאסטרונומיה נוסדה כאגודת חובבים ב-28 במאי שנת 1951 על ידי קבוצת חובבי אסטרונומיה שעלו מגרמניה וצ'כיה, ביניהם ד"ר היילברונר וד"ר דוד זיצ'ק. ד"ר זיצ'ק שימש כיו"ר האגודה הראשון והמשיך בפועלו זה במשך שנים רבות עד פרישתו מטעמי בריאות.
ההחלטה להפוך את האגודה לארצית נתקבלה ב-1953, בלשכת נשיא המדינה ובחסות ראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון, במטרה לקדם את ידע האסטרונומיה ומדעים נלווים במדינת ישראל המתגבשת.
לאגודה הוקצה אז שטח אדמה בגבעת רם בירושלים על ידי מינהל מקרקעי ישראל, במתחם שיועד אחר כך לפיתוח האוניברסיטה העברית.
במתחם זה נבנה בשנת 1956 הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס לשימושה הבלעדי של האגודה בעזרת תרומה של משפחת ויליאמס, ממנהלות בנק אפ"ק (לימים בנק לאומי).
פעילות האגודה התמקדה ומתמקדת בהפצת האסטרונומיה בקרב הציבור הרחב בישראל. מטרה זו מושגת באמצעות ארגון כינוסים, קורסים, הרצאות ותצפיות לקהל הרחב, וכן בהוצאת החוברת "אסטרונומיה (בעבר "כל כוכבי אור")". חוברת זו היא היחידה מסוגה בעברית מאז ועד היום.
בשנת 1953 הכשירה האגודה מצפה כוכבים בשכונת טלביה שבירושלים ופנתה להקמת סניפים בכל רחבי הארץ - ת"א, רמת גן, חיפה והגליל. סניפים אלה אינם פעילים עוד וסניפים אחרים מוקמים במקומם. כל פעילויות החברים נעשו ונעשות עד היום בהתנדבות מלאה.
עקב האטה זמנית בפעילות האגודה ומעבר מרכז הכובד של הפעילות לגבעתיים, השתלטה האוניברסיטה העברית בשנת 1986 על מבנה הפלנטריום שנמצא כבר באותה שעה בתוך שטח האוניברסיטה המתרחבת. ההשתלטות כללה גם את הטלסקופ של אלברט איינשטיין שהועבר לאגודה ב-1962 מבית הספר "בן שמן". האוניברסיטה הפכה את רוב מבנה הפלנטריום לשטח משרדים, דבר שהביא את האגודה הישראלית לאסטרונומיה ואת משפחת התורם, מר ויליאמס, להגיש שתי תביעות משפטיות נגד האוניברסיטה העברית (8514/90, 1574/98) להחזרת הפלנטריום לניהול האגודה ולפעילות אסטרונומית. בפסק הדין נקבע כי המצפה יישאר ברשותה של האוניברסיטה למרות הנסיבות.
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, חנכה האגודה את מצפה הכוכבים בגבעתיים. גבעתיים נבחרה כמקום מועדף בגלל גובהו של המקום שהוקצה למצפה מעל פני הים ומרחקו מלחות הים. המצפה הוקם בכספי העירייה, האגודה ותרומות מחו"ל, שגייס המייסד ומנהל המצפה הראשון, אינג' יוסף פוקס.
מאז הקמתו מנוהל המצפה בשיתוף פעולה עם עיריית גבעתיים. יושבי הראש של האגודה שימשו לפעמים גם כמנהלי המצפה, ביניהם: חיים לוי, ד"ר נח ברוש, אריה נתן, אילן מנוליס וד"ר יגאל פת-אל, המשמש יושב ראש האגודה ומנהל המצפה קרוב ל-40 שנה (1987 ואילך).
עיקר הפעילות

האגודה פועלת כמלכ"ר ומונה כמה מאות חברים. מרכז הכובד של פעילות האגודה ממוקם במצפה הכוכבים בגבעתיים אך האגודה מקיימת גם פעילויות אסטרונומיות ארציות ובהן ערבי תצפיות רחוב מתואמים בכל רחבי הארץ, תצפיות מאורגנות בדרום הארץ, סופי שבוע אסטרונומיים, כנסים בנושאי אסטרונומיה וימי עיון.
ביטאון האגודה "אסטרונומיה" (לשעבר "כל כוכבי אור" וקודם לכן "הכוכבים בחודשם") יוצא אחת לתקופה, וכן מוציאה האגודה גם אלמנך שנתי עם האירועים האסטרונומיים הצפויים להיראות בשמי ישראל.
ידיעון האגודה הישראלית לאסטרונומיה מופץ פעם בשבועיים ומכיל עדכון דו-שבועי על אירועי השמיים הבולטים הצפויים, תצפיות והרצאות ועוד נושאים בעלי עניין.
פעילויות האגודה ממומנות מדמי חבר, מהכנסות מפעילויות, ומעת לעת היא נתמכת על ידי משרד המדע וגופים תורמים אחרים (האחרון שבהם בשנת 1999, חברת פלאפון). לאגודה קשרים עם התאגדויות דומות בחו"ל ועם מוסדות מחקר בארץ ובעולם.
חטיבות

באגודה היו בעבר וישנן בהווה חטיבות תצפית. שתי החטיבות הבולטות הן:
חטיבת המטאורים בראשות אנה לוין ושי חלצי. חטיבה זו מקיימת תצפיות מטאורים ומדווחת לארגון המטאורים הבינלאומי באופן סדיר. בשנת 2008 התקיימו מספר סדנאות תצפיות מטאורים והוכשרו צופים חדשים, במטרה להגדיל את מספר הצופים הקבועים בישראל. מספר החברים בחטיבה גדל מ-3 לכ-20. בשנת 2012, בה שתי מטרות המטאורים הגדולים (פרסאידים וג'מינידים) היו סמוכים למולד הירח, חל גידול נוסף בכמות הצופים. כמו כן החטיבה מקיימת הרצאות בנושא מטאורים כפעמיים בשנה, מדפיסה חומר כתוב וכן מפרסמת תחזיות לפעילות מטרי מטאורים ברבעון האגודה ובאינטרנט.
חטיבת הכוכבים המשתנים בראשות עופר גבזו. חטיבת זו הגיעה לשיא פעילותה בשנות ה-90, כאשר היו חברים בה כ-5 צופים קבועים אשר שלחו עשרות אלפי תצפיות (הערכות בהירות של כוכבים משתנים) בשנה לאגודת האמריקאית של צופים בכוכבים משתנים (אגודה בינלאומית, על אף שמה). בשנת 1992 קבע ראש החטיבה, עופר גבזו, שיא עולמי של יותר מ-22,000 תצפיות בשנה אחת. כיום רק עופר גבזו נשאר עם הידע באגודה.
נוסף עליהן יש באגודה עוד כמה חטיבות:
חטיבת התכסויות כוכבים בירח. עוקבת אחרי התכסויות של כוכבים וכוכבי לכת מאחורי הירח ומתזמנת אותן. על פי רוב, לתצפיות אלו אין ערך מדעי מוסף. אחראי החטיבה הוא ד"ר יגאל פתאל.
חטיבת תצפיות רחוב, המקיימת תצפיות רחוב באזורים עמוסים כחלק מאירועים בינלאומיים ובשגרה (בדרך כלל אחת לחודש), מתוך מטרה לקרב את האסטרונומיה אל הקהל הרחב. במהלך תצפיות הרחוב מוצבים טלסקופים בהם הקהל הרחב מוזמן לצפות בגרמי השמיים ללא תשלום. המוקד המרכזי של תצפיות הרחוב של האגודה הוא נמל תל אביב.
חטיבת תצפיתנים - הוקמה בשנת 2014 במטרה להכשיר מדריכים נוספים לתצפיות האגודה.
ראו גם

מצפה הכוכבים בגבעתיים
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי
הערות שוליים

↑  אודות חטיבת המטאורים, באתר האגודה (ארכיון)
↑  חטיבת המשתנים, באתר האגודה (ארכיון)
↑  קול קורא לחטיבות האגודה, באתר האגודה (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 136577127   WorldCat (עם VIAF): 136577127 
הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס בירושלים
מצפה הכוכבים בגבעתיים
חובבים מתכוננים לתצפית לילית בדרום הארץ, אוקטובר 2008.
דולפין הנהרות

| דולפין הנהרות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: דולפין הנהרות
מינים
 Sotalia fluviatilis  Sotalia guianensis
שם מדעי
 Sotalia ‏גריי, 1866

דּוֹלְפִין הַנְּהָרוֹת (שם מדעי: Sotalia) הוא סוג בעל שני מינים של לווייתני שיניים ממשפחת הדולפיניים ששניהם חיים באותם אזורים במערב האוקיינוס האטלנטי ובחופי אמריקה הדרומית והמרכזית. שניהם גם נכנסים לנהרות הגדולים כמו יובלי נהר האמזונאס ונהר האורינוקו. לא ידוע מה מצב שימורם.
סוג זה קרוב יחסית לסוג דולפינן ודומה לו מאוד. בעבר היה בסוג מין יחיד, אך ב-2007 מחקר חדש טען שע"פ דגימות הדנ"א ישנם שני מינים שונים.
בסוג זה רק 2 מינים:
טוקוקסי (Sotalia fluviatilis)
דולפין גיאנה (Sotalia guianensis)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| דולפיניים |
| --- | --- | --- |
| לווייתן דלוע-ראש (סוג ומין יחיד) | לווייתן דלוע-ראש |     |
| קטלן (סוג ומין יחיד) | קטלן |     |
| קטלן גמדי (סוג ומין יחיד) | קטלן גמדי |     |
| עבשן קטלני (סוג ומין יחיד) | עבשן קטלני |     |
| נתב | נתב גדול-סנפיר • נתב קטן-סנפיר |     |
| דולפין מצוי | דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפין מצוי ארוך-חוטם |     |
| דולפין לווייתני | דולפין לווייתני צפוני • דולפין לווייתני דרומי |     |
| דולפין הנהרות | טוקוקסי • דולפין גיאנה |     |
| סוסא | סוסא גיבן • סוסא הודי • סוסא אטלנטי • סוסא אוסטרלי |     |
| סטנלה | סטנלה מפוספסת • סטנלה ארוכת-חרטום • סטנלת קליימן • סטנלה פאנטרופית • סטנלה אטלנטית |     |
| דולפין תלום-שן (סוג ומין יחיד) | דולפין תלום-שן |  |
| דולפינן | דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • דולפינן אוסטרלי |  |
| דולפין קטן | דולפין צ'יליאני • דולפין דרום-אפריקאי • דולפין לבן-ראש • דולפין קומרסון |  |
| גרמפוס אפור (סוג ומין יחיד) | גרמפוס אפור |  |
| דולפין פראסר (סוג ומין יחיד) | דולפין פראסר |  |
| דולפין בקבוקי | דולפין פסיפי לבן-צד • דולפין מזנק • דולפין וילסון • דולפין שחור-סנטר • דולפין לבן-גב • דולפין אטלנטי לבן-צד |  |
| דולפין סלוד-סנפיר | דולפין איראוואדי • דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי |  |
דולפין לבן-גב

| דולפין לבן-גב |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: דולפין בקבוקי
מין:: דולפין לבן-גב
שם מדעי
 Lagenorhynchus albirostris ‏גריי, 1846
תחום תפוצה


דולפין לבן-גב (שם מדעי: Lagenorhynchus albirostris) הוא מין לווייתן שיניים ממשפחת הדולפיניים החי בצפון האוקיינוס האטלנטי.
זהו דולפין חזק בעל לסת קצרה יחסית אבל עבה. אורכו הממוצע 2.3–3.1 מטר ומשקלו 180–354 ק"ג. בשונה מרוב בני הסוג דולפין בקבוקי השחורים-לבנים, צבע הגוף בכללי שחור, אך לאורך סנפיר הגב הוא לבן-קרם (ומכאן שמו).
לא ידוע עליו הרבה אבל מוערך שהוא איננו בסכנה ושהוא נפוץ בעיקר בצפון האוקיינוס האטלנטי וקצת יותר במזרחו. הוא נפוץ בקייפ קוד, בשפך הנהר סנט לורנס ובקצה הדרומי של גרינלנד במערב, באיסלנד במרכז ועד לסבאלברד וחופי צפון צרפת במזרח.
לעיתים מתבלבלים בינו לבין דולפין אטלנטי לבן-צד, אך הוא שחור ברוב גופו וללא פסים צהובים והוא גם גדול יותר.
אלו דולפינים חברתיים ביותר ומתקהלים וקופצים אחרי ספינות. הם ניזונות מדגים שונים ומדיונונים והם יכולים לחלוק את המזון עם לווייתנים שונים כמו לווייתני מזיפות, דולפינים שונים ואפילו עם האורקה - הטורף המסוכן ביותר שלהם.
הערות שוליים

↑  דולפין לבן-גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דולפיניים |
| --- | --- | --- |
| לווייתן דלוע-ראש (סוג ומין יחיד) | לווייתן דלוע-ראש |     |
| קטלן (סוג ומין יחיד) | קטלן |     |
| קטלן גמדי (סוג ומין יחיד) | קטלן גמדי |     |
| עבשן קטלני (סוג ומין יחיד) | עבשן קטלני |     |
| נתב | נתב גדול-סנפיר • נתב קטן-סנפיר |     |
| דולפין מצוי | דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפין מצוי ארוך-חוטם |     |
| דולפין לווייתני | דולפין לווייתני צפוני • דולפין לווייתני דרומי |     |
| דולפין הנהרות | טוקוקסי • דולפין גיאנה |     |
| סוסא | סוסא גיבן • סוסא הודי • סוסא אטלנטי • סוסא אוסטרלי |     |
| סטנלה | סטנלה מפוספסת • סטנלה ארוכת-חרטום • סטנלת קליימן • סטנלה פאנטרופית • סטנלה אטלנטית |     |
| דולפין תלום-שן (סוג ומין יחיד) | דולפין תלום-שן |  |
| דולפינן | דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • דולפינן אוסטרלי |  |
| דולפין קטן | דולפין צ'יליאני • דולפין דרום-אפריקאי • דולפין לבן-ראש • דולפין קומרסון |  |
| גרמפוס אפור (סוג ומין יחיד) | גרמפוס אפור |  |
| דולפין פראסר (סוג ומין יחיד) | דולפין פראסר |  |
| דולפין בקבוקי | דולפין פסיפי לבן-צד • דולפין מזנק • דולפין וילסון • דולפין שחור-סנטר • דולפין לבן-גב • דולפין אטלנטי לבן-צד |  |
| דולפין סלוד-סנפיר | דולפין איראוואדי • דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי |  |
דוד לוריא (קצין)

| --- | --- |
תא"ל דוד לוריא מפקד בסיס חיפה, 2002.
תא"ל דוד לוריא מפקד בסיס חיפה, 2002.
 לידה:  23 בנובמבר 1952 (בן 71) ה' כסליו ה'תשי"ג אשדות יעקב איחוד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–2005 (כ־35 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 צוללן מפעיל סונאר  איש צוות דבור בזירת ים סוף  מפקד צוללת  מפקד שייטת הצוללות  מנהל פרויקט בניית הצוללות מסדרת דולפין  מפקד בסיס חיפה  ראש מספן הים
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה הלחימה ברצועת הביטחון האינתיפאדה השנייה
 תפקידים אזרחיים
 ראש מנהל התפעול ופיתוח התשתיות בעיריית חיפה.
 
דוד לוריא (נולד ב-23 בנובמבר 1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת בצה"ל בחיל הים ופיקד בצוללות עד מפקד שייטת הצוללות, פיקד על בסיס חיפה וכיהן כראש מספן הים. מאז 2010 מכהן כראש מנהל התפעול בעיריית חיפה.
קורות חיים

הוריו, בנימין לוריא ויפה יתום עלו לארץ ישראל כצעירים חלוצים בשנת 1933, והיו בגרעין ההקמה של קיבוץ אשדות יעקב. הקימו יחד משפחה ונולדו להם שתי בנות והבן דוד.
האב בנימין לוריא נולד ב-1915 בריגה שבלטביה, בן יחיד להוריו פנחס וקטייה לוריא. הסב פנחס לוריא היה סוחר תבואה ונפטר בהיות בנימין נער. בנימין לוריא סיים לימודי תיכון ובגרות. הוריו ייעדו אותו ללמוד רפואת שיניים, אך הוא החליט לעלות לארץ ישראל כחלוץ והיה ממקימי קיבוץ אשדות יעקב.
דוד לוריא נולד בקיבוץ אשדות יעקב איחוד בנובמבר 1952. הוא גדל והתחנך בקיבוץ ואת לימודי התיכון עשה בבית הספר האזורי תיכון בית ירח.
קורות חיים > שירות בחיל הים

בשנת 1970 גויס לצה"ל והתנדב לשייטת הצוללות. עם סיום קורס צוללן שירת בצוללת אח"י דולפין (צ-79), בתפקיד מפעיל סונאר (מערכת גילוי תת-מימי). הייתה זו הצוללת האחרונה מהצוללות מסדרת T בשנתה האחרונה עד שהועמדה.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, יחד עם חבריו משייטת הצוללות עבר לזירת ים סוף ושירת במשך כ-9 חודשים כאיש צוות דבור.
באוגוסט 1975 נשלח לוריא למספנות ויקרס, בעיר בארו בצפון מערב אנגליה, בתפקיד נגד סונר בכיר באח"י גל, הראשונה מהצוללות מסדרת גל. כחלק מצוות הצוללת השתתף לוריא בבקרת הבניה, ניסויי הים, אימון ההיבנות וקבלת הצוללת מהמספנות. בנובמבר 1976 הפליג עם אח"י גל לישראל.
באפריל 1977 יצא לוריא לקורס חובלים מחזור ל"ד, אותו סיים באוקטובר 1978. כקצין ים, חזר לשייטת הצוללות ושימש בתפקידי קצין גנ"ק, באח"י תנין (צוללת מסדרת גל) קצין נשק וסגן מפקד צוללת באח"י גל.
ב-1983 עבר לוריא לשייטת ספינות הטילים הוכשר והוסמך כמפקד סטי"לאך לא קיבל ספינה לפיקודו. ב-1984 חזר לוריא לשייטת הצוללות, עבר תהליך הכשרה והסמכה עד שביולי 1984 הוסמך וקיבל פיקוד על אח"י רהב (צוללת מסדרת גל) עליה פיקד עד ספטמבר 1987.
בספטמבר 1987 נשלח לוריא לארצות הברית בתפקיד קצין מבצעי לפרויקטים שפותחו ויוצרו שם עבור הצוללות מסדרת גל. במאי 1989 הועלה לדרגת סא"ל והמשיך באותו תפקיד עד אוגוסט 1990. עם חזרתו לישראל יצא לוריא ללימודים לתואר ראשון במדע המדינה במסגרת שיתוף פעולה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה עם אוניברסיטת חיפה.
ביולי 1992 מונה לוריא לתפקיד מפקד שייטת הצוללות. תפקיד אותו ביצע עד מרץ 1996. השייטת כללה אז שלוש צוללות מסדרת גל.
במאי 1996 והועלה לדרגת אלוף-משנה, ונשלח לגרמניה בתפקיד ראש פרויקט הצוללות מסדרת דולפין. התפקיד נמשך עד הפלגתה של הצוללת השלישית אח"י תקומה (2000) באוקטובר 2000 לישראל.
בשנת 2000 השתלם לוריא בקומ"מ להכשרת קצינים בכירים, מפקדי חטיבות, במסגרת צה"ל.
בקיץ 2001 מונה לוריא לתפקיד מפקד בסיס חיפה והועלה לדרגת תת-אלוף.
בסוף שנת 2002 מונה לוריא לתפקיד ראש מספן הים במפקדת חיל הים. אותו מילא עד ספטמבר 2004.
בסיום תפקידו כרמי"ם בספטמבר 2004 חלה לוריא בסרטן במערכת הלימפה והוכר כנכה צה"ל נפגע מהקישון. רק בגמר הטיפולים הסכים צהל לשחררו. בספטמבר 2005 פרש לוריא מצה"ל לגמלאות.
קורות חיים > תפקידים אזרחיים

בינואר 2006 מונה למנהל הרכש התאגידי בבנק הפועלים.
בינואר 2007 ועד ספטמבר 2007 שימש בתפקיד מנכ"ל "שלמה סיקסט".
מאוקטובר 2007 ועד אמצע 2009 לקח לוריא פסק זמן מעבודה, טייל בווייטנאם, קמבודיה, סרי לנקה וארצות הברית. מאמצע 2009 ועד מרץ 2010 הועסק כיועץ ימי עצמאי.
במרץ 2010 החל לוריא לשמש כראש מנהל התפעול ופיתוח התשתיות בעיריית חיפה. תחת טיפול מנהל התפעול נמצאים נושאים רבים בין היתר נדרש בשנת 2017 לנושא ההצפות שפקדו את שכונת בת גלים עקב הגשמים.
נשוי לשלי ממשפחת רכטמן, אותה הכיר כששירתה כחיילת בבסיס חיפה, בהיותו צוללן באח"י דולפין (1968). יחד יצאו לאנגליה לקליטת צוללות מסדרת גל. לזוג שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אלי אשכנזי, צפריר רינת, מזג אוויר סוער הביא לביטול אירועי שבועות בעשרות קיבוצים, באתר הארץ, 15 במאי 2013.
מפקד בסיס חיפה דוד לוריא, מימין, מארח את ראש הממשלה אריאל שרון ומפקד חיל הים ידידיה יערי בשנת 2002
דסיור ניו-גינאי

| דסיור ניו-גינאי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: כיסאים
על־סדרה:: כיסאים אוסטרלים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
סוג:: דסיור ניו-גינאי
מינים
 ראו בגוף הערך
שם מדעי
 Murexia ‏טייט & Archbold, 1937

דסיור ניו-גינאי (שם מדעי: Murexia) הוא סוג של טורף כיס קטן דמוי נמיה-חולדתית ממשפחת נמיות הכיס אשר אנדמי לאיי גינאה החדשה וכולל 5 מינים.
טקסונומיה

המינים בסוג זה תוארו מדעית במהלך המאה ה-19, ובתחילה סווגו כמינים בסוג פסקוגל או בסוג אנטכינוס. בשנת 1937, הוקצה עבורם סוג נפרד על בסיס מאפיינים מורפולוגיים וגנטיים. המעמד הנוכחי של הסוג אינו מוסכם; הזואולוג האוסטרלי קולין גרובס טען בשנת 2005 שיש להקים סוג נפרד עבור כל אחד ואחד מהמינים, בהתבססו על ניתוח מורפו-קלדיסטי שבוצע בשנת 2002; בטקסונומיות המתבססות על גרובס, הסוג דסיור ניו-גינאי כולל כיום מין יחיד בלבד: דסיור קצר-שיער. לעומת זאת, בדיקות גנטיות מולקולריות שבוצעו ב-1998, ב-2000 וב-2007, תומכות בכך שיש להשאיר את הסוג על כנו, שכן המינים אינם נבדלים כל כך גנטית עד כדי פיצול מלא לסוגים נפרדים. בנוסף, טקסונומיות מסוימות מותירות בסוג זה שני מינים (קצר-שיער ורחב-פס), ומפצלות את השאר לסוגים. ארגון השימור IUCN ממשיך להתייחס לכולם כאל מינים.
מבין טורפי הכיס, הסוגים הקרובים ביותר מבחינה גנטית לדסיור הניו-גינאי הם הדסיור המנומר בעל מידות הגוף הגדולות והפרווה הזיפית והמנומרת, והסוג דסיור מפוספס הכולל מספר מינים בעלי פרווה אדמדמה-כחלחלה מפוספסת.
מאפיינים

מיני הדסיור הניו-גינאי חולקים ביניהם קווי דמיון רבים: הם בעלי מבנה גוף גוצי וגמיש, ראש עגלגל עם חרטום מחודד וזנב דקיק ארוך. יש להם רגליים ואוזניים קצרות במיוחד, עיניים גדולות ואף זעיר. הם בעלי טפרים חזקים ורפידות דביקיות בכפות הרגליים המקנות להם יכולת טיפוס מעולה על עצים. הפרווה שלהם קצרה יחסית לטורפי כיס אחרים, ומורכבת משערות זיפיות צפופות. צבעם של המינים נע בין אפרפר לחום או בז', כאשר הגחון בהיר משאר הגוף, והסנטר לבנבן. על חוטמם הוורדרד יש שפם זיפי ארוך. מידות הגוף שלהם נעות בין 12 ל-32 ס"מ ומשקלם 30–200 גרם. הזכרים לרוב גדולים באופן ניכר מהנקבות.
כל המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה, כולל מספר איים סמוכים. בית הגידול שלהם הוא ביערות גשם טרופיים בגבהים של 2,600-600 מטר מעל פני הים. הם ניזונים בעיקר מחרקים בכל הגדלים, וכן מחולייתנים קטנים. חלק מהם פעילים ביום וחלק בלילה. את שעות המנוחה הם מבלים בקינים מוגנים - בצמרות העצים או מתחת לאדמה. הנקבה ממליטה לכל היותר 4 גורים לאחר תקופת הריון של 19 ימים. המידע אודות האקולוגיה והרבייה של המינים לוקה בחסר - בין השאר בשל בית הגידול הבלתי נגיש שלהם.
מינים

דסיור קצר-שיער (Murexia longicaudata) - המין הגדול בסוג.
דסיור שחור-זנב (Murexia melanurus)
דסיור רחב-פס (Murexia rothschildi)
דסיור ארוך-אף (Murexia naso)
דסיור הבאמה (Murexia habbema) - המין הקטן בסוג.
האצטדיון האולימפי של ברלין

| --- | --- |

האצטדיון האולימפי בברלין
 כתובת:  Olympischer Platz 3, D-14053 Berlin 
 מיקום:  ברלין שבגרמניה
 קואורדינטות:  52°30′53″N 13°14′22″E﻿ / ﻿52.514722222222°N 13.239444444444°E﻿ / 52.514722222222; 13.239444444444
 אבן יסוד:  1934
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1936 – הווה (88 שנים)
 שופץ:  1974 2004
 עלות הבנייה:  42 מיליון רייכסמארק (1936) 242 מיליון אירו (2004)
 בעלים:  Olympiastadion Berlin GmbH
 מפעיל:  WALTER BAU-AG/DYWIDAG
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ורנר מארך פרידריך וילהלם קראהה
 קבוצות:  הרטה ברלין ברלין ת'נדרס (פוטבול) (2004-2007)
 מושבים:  74,228
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 olympiastadion.berlin
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברלין מוגדלת) האצטדיון האולימפי של ברלין(למפת ברלין רגילה) האצטדיון האולימפי של ברלין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האצטדיון האולימפי של ברלין (בגרמנית: Berliner Olympiastadion) הוא אצטדיון הכדורגל האולימפי של העיר ברלין. הוא עוצב במקור על ידי ורנר מארך עבור אולימפיאדת ברלין ב-1936, ואירח אותה. במהלך האולימפיאדה, היה שיא הנוכחות של האצטדיון למעלה מ-100,000 איש. כיום האצטדיון הוא חלק מהפארק האולימפי של ברלין, וביתה של קבוצת הכדורגל הרטה ברלין.
היסטוריה

האצטדיון נבנה בשנת 1936 לכבוד אולימפיאדת ברלין, ובו התקיים בין השאר מרוץ ה-100 מטר בו ניצח האצן השחור ג'סי אוונס, למורת רוחו של אדולף היטלר שישב ביציע, ועזב את האצטדיון לפני טקס הענקת המדליות.
לקראת משחקי גביע העולם 2006 נערכו באצטדיון שיפוצים בעלות כוללת של 242 מיליון אירו, והוא נפתח מחדש ביולי 2004. כעת משמש האצטדיון את קבוצת הכדורגל הרטה ברלין. האצטדיון מכיל 74,228 מקומות ישיבה ומותקנות בו 5,000 נורות פלואורסצנטיות היוצרות אפקטים מיוחדים בזמן המשחק. האצטדיון אירח את גמר מונדיאל 2006.
בשנת 2009, נערכה באצטדיון אליפות העולם באתלטיקה, בה רשם האצן הג'מייקני, יוסיין בולט, שיא עולם בריצת 100 מטר, והעמידו על 9.58 שניות.
האצטדיון אירח את גמר ליגת האלופות לעונת 2014/2015 ואת משחקי מכבי העולמי בקיץ 2015.
האצטדיון אירח כמה ממשחקי יורו 2024 וגם את משחק הגמר של הטורניר.
גלריה

האצטדיון האולימפי של ברלין, מבט משער המרתון
אדולף היטלר וראשי הוועד האולימפי הבין-לאומי נכנסים לאצטדיון בפתיחת אולימפיאדת ברלין
חזית
חזית (הטבעות האולימפיות)
האצטדיון האולימפי של ברלין בזמן תחרויות אליפות העולם באתלטיקה 2009
האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס

| --- | --- |

מבט פנורמי מתוך האצטדיון, 2007
 כינוי:  "Engenhão" (אנז'ניאו) "נילטון סנטוס" "Niltão" (נילטאו)
 על שם:  נילטון סנטוס 
 שמות קודמים:  האצטדיון אולימפי ז'ואאו אבלאנז'ה (2007 - 2017)
 מיקום:  ריו דה ז'ניירו, ברזיל
 קואורדינטות:  22°53′35″S 43°17′32″W﻿ / ﻿22.893172°S 43.292269°W﻿ / -22.893172; -43.292269
 אבן יסוד:  2003
 תקופת הפעילות:  30 ביוני 2007 – הווה (17 שנים)
 שופץ:  2016
 עלות הבנייה:  192 מיליון דולר
 בעלים:  עירית ריו דה ז'ניירו
 מפעיל:  בוטפוגו
 משטח:  דשא
 אדריכל:  קרלוס פורטו
 קבוצות:  בוטפוגו פלמנגו פלומיננסה
 מושבים:  46,931 60,000 (בזמן האולימפיאדה)
 ממדי משטח:  אורך: 105 מ' רוחב: 68 מ'
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ריו דה ז'ניירו מוגדלת) האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס(למפת ריו דה ז'ניירו רגילה) האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האצטדיון האולימפי נילטון סנטוס (פורטוגזית: Estádio Olímpico Nilton Santos), המכונה באופן עממי אֶנְזֶ'נְיאַוֹ (Engenhão), הוא אצטדיון כדורגל ואולימפי הנמצא בשכונת אֶנְזֵ'נְיוֹ דֶה דֵנְטְרוֹ שבריו דה ז'ניירו ומכאן כינויו. האצטדיון נבנה על ידי עירית ריו דה ז'ניירו לרגל האירוח של המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בשנת 2007.
מבנה

האצטדיון קרוי על שמו של נילטון סנטוס, אחד מגדולי שחקני נבחרת ברזיל בכל הזמנים, וכן שיאן ההופעות בכל הזמנים של קבוצת בוטפוגו. הוא היה קרוי באופן רשמי עד פברואר 2017: "האצטדיון האולימפי ז'ואאו אבלאנז'ה" על שם הברזילאי ז'ואאו האבלנז', נשיא פיפ"א לשעבר. בין השנים 2015–2017 התירה עיריית ריו דה ז'ניירו לבוטפוגו לקרוא לאצטדיון על שמו של נילטון סנטוס שהפך לבסוף לרשמי. בין השנים 2009 ו-2013 האצטדיון נקרא גם אצטדיון ריו (Stadium Rio‏).
האנז'ניאו מכיל כ-47,000 מושבים והוא מושכר על ידי עירית ריו דה ז'ניירו למועדון בוטפוגו עד לשנת 2027 לפחות, תמורת 36,000 ריאל (כ-18,000 דולר) לחודש ועוד הוצאות תחזוקה, הנאמדות בכ-4 מיליון ריאל (כ-2 מיליון דולר) לשנה. לצד האצטדיון הוקם גם מסלולי אתלטיקה לאימונים וחימום.
לאחר סגירת מרקנה לשיפוצים לקראת מונדיאל 2014, אנז'ניאו הפך לאצטדיון הגדול בריו דה ז'ניירו, בו מרבית משחקי הדרבי התקיימו. כתוצאה נוספת מהסגירה הזמנית של המרקנה, האנז'ניאו היה מגרשן הביתי של פלמנגו ופלומיננסה, בנוסף לבוטפוגו.
האצטדיון אירח את תחרויות האתלטיקה של אולימפיאדת 2016, ועבר שיפוץ על מנת להתאים אותו לצרכים של האולימפיאדה, שכללו בין היתר התקנה של יציעים זמניים מאחורי השערים, אשר הגדילו את תכולתו ל-60,000 מקומות ישיבה. לקראת הרחבת האצטדיון התגלו ליקויים בבנייתו, דוגמת עמידות הגג לקריסה, דבר שחייב שיפוץ יקר וממושך שנועד לתחזק את המבנה עוד בטרם הורחב. סיום השיפוץ התעכב עד 2016, זמן קצר לפני האולימפיאדה.
הערות שוליים

↑  Jefferson chega ao Top 10 dos jogadores que mais atuaram pelo Botafogo, ‏ 3 ביולי 2015
↑  Agora é oficial: Nilton Santos substitui, ‏13 בפברואר 2017
↑  כתבה על האנז'ניאו באתר רשת התקשורת הברזילאית גלובו. (בפורטוגזית) (הקישור אינו פעיל, 22 בדצמבר 2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 372c9e4a-e039-4596-85b9-adaa414de703 
פנורמה מהאצטדיון
דסיור רחב-פס

| דסיור רחב-פס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) מתקרב לקריטריונים של פגיע (VU)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
תת־מחלקה:: כיסאים
על־סדרה:: כיסאים אוסטרלים
סדרה:: טורפי כיס
משפחה:: נמיות כיס
סוג:: דסיור ניו-גינאי
מין:: דסיור רחב-פס
שם מדעי
 Murexia rothschildi ‏טייט, 1938
תחום תפוצה


דסיור רחב-פס (שם מדעי: Murexia rothschildi; מכונה גם דסיור רוטשילד) הוא מין של טורף כיס קטן דמוי חולדה ממשפחת נמיות הכיס אשר אנדמי למזרח גינאה החדשה ותואר מדעית בשנת 1938 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון טייט. הטקסונומיה של מין זה אינה ברורה דיה; במקור, סווג כמין בסוג פסקוגל או אנטכינוס, לאחר מכן הועבר לסוג דסיור ניו-גינאי לצד 4 מינים נוספים. לטענת הזואולוג האוסטרלי קולין גרובס, ניתוח קלדיסטי משנת 2002 מצביע על כך שכל המינים בסוג זכאים להקצאת סוג נפרד עבורם, ובכללם מין זה אשר קיבל את השם המדעי Paramurexia ("דמוי עכבר"); טקסונומיות מסוימות סברו שיש להותיר את הדסיור רחב הפס והדסיור קצר השיער כמינים היחידים בסוג. על פי ניתוח גנטי מ-2007, המינים אינם זכאים לפיצול לסוגים נפרדים וזוהי הדעה המקובלת. המין קרוי על שמו של הזואולוג וולטר רוטשילד.
אנטומיה ומראה

מבחינת ממדי גוף, הדסיור רחב הפס קטן באופן ניכר מקרובו הדסיור קצר-השיער וכן מהדסיור שחור הזנב, וזהה בגודלו לדסיור ארוך האף. אורכו הכולל 26 עד 32 ס"מ בממוצע, ומשקלו 32–100 גרם. מבנה גופו גוצי, והוא בעל רגליים קצרות וראש משולש עם חרטום דק ומחודד. אוזניו קצרות במיוחד (21 מילימטר) והן דלילות יחסית בשיער. יש לו זנב ארוך ודקיק, אשר דליל בשיער לעומת הגוף.
הפרווה של הדסיור רחב הפס, קצרה, חלקה וצפופה. צבעה נע בין חום אפרפר לאפור בהיר או בז' דהוי, והיא צהבהבה או חומה בהירה בצידה התחתון. הסנטר והגרון לבנבנים, וכפות הרגליים והחוטם ורודים בשל היותם קירחים משיער. סימן ההיכר הבולט ביותר של המין אשר גם העניק לו את שמו, הוא פס גבי עבה במיוחד בצבע שחרחר או חום שוקולד, אשר משתרע לאורך השדרה - מהמצח עד לזנב; פס זה משמש כסימן זיהוי מובהק בינו לבין דסיורים אחרים אשר להם פס גבי דקיק, אם בכלל.
תפוצה וביולוגיה

הדסיור רחב הפס אנדמי לאי גינאה החדשה; באי גופא, הוא מצוי אך ורק בחצי האי זנב-ציפור (אנ') אשר נמצא בחלקו הדרום-מזרחי של האי - ליד מפרץ מילן (בשטחה של פפואה). בית גידולו מורכבת מיערות גשם טרופיים על רכס אואן סטנלי בגבהים של 1,400-600 מטר מעל פני הים. מאז גילוי המין ועד המאה ה-21, נתפסו סך הכול 23 פרטים שלו.
אין כמעט מידע בנמצא על הביולוגיה של המין. ידוע שהוא פעיל בעיקר על האדמה, חרף יכולתו לטפס על עצים בדומה לדסיורים רבים. הוא פעיל לילה, ומבלה את שעות היום בקינים תת-קרקעיים המשמשים לו כמקלט. התזונה שלו מורכבת מחרקים בכל הגדלים (במיוחד זחלים וחיפושיות), עופות קטנים ועכברים. הוא יכול להתרבות לאורך כל השנה. הנקבה ממליטה לכל היותר 4 גורים.