stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
11 במרץ
אירועים היסטוריים ביום זה

1513 – ליאו העשירי נבחר לאפיפיור
1812 – חוק האזרחות בפרוסיה המקנה ליהודים זכויות (וחובות) אזרח
1861 – מלחמת האזרחים בארצות הברית: חוקת קונפדרציית המדינות של אמריקה נחתמת
1917 – מלחמת העולם הראשונה: בגדאד נכבשת על ידי כוחות בריטים
1941 – מלחמת העולם השנייה: ארצות הברית מאשרת את חוק השאל-החכר
1948 – 12 הרוגים בפיצוץ מכונית תופת בבניין הסוכנות היהודית בירושלים
1960 – במסגרת תוכנית פיוניר האמריקאית, שיגור פיוניר 5 למסלול בין כדור הארץ ונוגה
1978 – 35 הרוגים בפיגוע אוטובוס הדמים בכביש החוף
1985 – מיכאיל גורבצ'וב מתמנה לשליט ברית המועצות
1988 – מלחמת איראן–עיראק: מוכרזת הפסקת אש
1990 – ליטא פורשת מברית המועצות
1993 – מטוס האיירבוס A-321 מוטס לראשונה בטיסת ניסוי
1996 – ג'ון הווארד נבחר לראשונה לראש ממשלת אוסטרליה
2003 – בית הדין הפלילי הבין-לאומי מוקם בהאג
2004 – אל-קאעידה מבצע פיגועים בשלוש תחנות רכבת במדריד בירת ספרד. בפיגועים נהרגו 191 אנשים ונפצעו כ-1,400
2006 – מישל בצ'לט נבחרת כנשיאה הראשונה בצ'ילה
2008 – שיגור משימת מעבורת החלל אנדוור STS-123 לתחנת החלל הבין-לאומית להביא את המודול היפני קיבו והזרוע הרובוטית Dextre
2011 – רעידת אדמה בעוצמה 9.0 בסולם ריכטר אשר לוותה בגלי צונאמי בגובה של כ-10 מטרים, פגעה בעיר סנדאי שביפן וגרמו למותם של כ-14,000 אנשים ולכ-5,000 נעדרים, וכן לאסון הגרעיני בפוקושימה
2020 – ארגון הבריאות העולמי מכריז על הקורונה כפנדמיה
נולדו

1444 – דונטו ברמנטה, ארכיטקט איטלקי (נפטר ב-1514)
1544 – טורקוואטו טאסו, משורר איטלקי (נפטר ב-1595)
1731 – רוברט פיין, משפטן ומדינאי אמריקאי (נפטר ב-1814)
1811 – אורבן לה-ורייה, מתמטיקאי צרפתי הידוע בעיקר בשל גילויו של כוכב הלכת נפטון (נפטר ב-1877)
1785 – ג'ון מקלין, פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי (נפטר ב-1861)
1867 – רפאל פרנק, מורה, כנר, חזן ומעצב גופנים עבריים יהודי גרמני (נפטר ב-1920)
1886 – אדוורד רידז-שמיגלי, איש צבא ומדינאי פולני (נפטר ב-1941)
1894 – אוטו גרוטהוול, ראש הממשלה הראשון של גרמניה המזרחית (נפטר ב-1964)
1901 – לאופולד השלישי, מלך בלגיה (נפטר ב-1983)
1911 – חיים כהן, היועץ המשפטי לממשלה, שר המשפטים ושופט בבית המשפט העליון (נפטר ב-2002)
1916 – הרולד וילסון, ראש ממשלת בריטניה (נפטר ב-1995)
1920 – ניקולס בלומברגן, פיזיקאי הולנדי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-2017)
1920 – בנג'מין פרנץ, משפטן אמריקאי-יהודי (נפטר ב-2023)
1921 – אסטור פיאצולה, מלחין טנגו ארגנטינאי (נפטר ב-1992)
1928 – ברל'ה זילברברג, אתלט ישראלי, אלוף ישראל, שיאן ישראל וזוכה מדליית כסף מהמכביה השלישית בקפיצה משולשת (נפטר ב-2007)
1931 – פרחיה בק, חוקרת אמנות קדומה ופרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב (נפטרה ב-1998)
1931 – רופרט מרדוק, איל עיתונות
1936 – אנטונין סקאליאה, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית (נפטר ב-2016)
1936 – הרלד צור האוזן, מדען גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2008 על גילוי הקשר בין וירוס הפפילומה לסרטן צוואר הרחם (נפטר ב-2023)
1937 – אלכסנדרה זאבלינה, סייפת סובייטית (נפטרה ב-2022)
1939 – אבנר כץ, צייר, מאייר וסופר ישראלי (נפטר ב-2020)
1945 – נורית אביב, צלמת קולנוע ובמאית
1947 – ארוין לביא, תת-אלוף בצה"ל, מפקד חטיבת גולני במבצע שלום הגליל (נפטר ב-2024)
1950 – בובי מקפרין, מוזיקאי אמריקאי
1951 – אריה גמליאל, חבר הכנסת מטעם ש"ס (נפטר ב-2021)
1952 – דאגלס אדמס, סופר מדע בדיוני בריטי (נפטר ב-2001)
1953 – רמי וייץ, שדרן ספורט ישראלי
1954 – ירדנה מלר-הורוביץ, מזכירת הכנסת
1957 – קאסם סולימאני, איראני ששימש כמפקד כוח קודס, הכוח האחראי לפעילות משמרות המהפכה האיראניים מחוץ לגבולות איראן (נפטר ב-2020)
1960 – בני אלבז, זמר חסידי
1965 – משה להב, זמר ישראלי
1969 – אורי גוטליב, שחקן וקומיקאי ישראלי
1972 – שירי ארצי, תסריטאית, מדבבת, פזמונאית, מנחת טלוויזיה, סופרת ומבקרת ספרות ישראלית
1977 – ליעד אגמון, יזם, משקיע, נואם ואיש היי-טק ישראלי
1978 – דידיה דרוגבה, כדורגלן מחוף השנהב
1979 – קרן פלס, זמרת ישראלית
1980 – רוני גפני, כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי
1988 – פאביו קונטראו, כדורגלן פורטוגלי
1989 – אנטון ילצ'ין, שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי (נפטר ב-2016)
1989 – דניאלה קרטס, שחקנית ישראלית
1992 – אוסטין סוויפט, שחקן אמריקאי
1993 – אנתוני דייוויס, כדורסלן אמריקאי
1994 – טיש בנוט, רוכב אופני כביש בלגי
1996 – עומרי גלזר, כדורגלן ישראלי
1997 – מרקו אדמוביץ', כדורגלן סרבי
נפטרו

222 – אלאגבאלוס, קיסר רומא (נולד ב-203)
638 – סופרוניוס, הפטריארך של ירושלים (נולד ב-560)
1486 – אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נולד ב-1414)
1907 – ז'אן קזימיר-פרייה, מדינאי צרפתי, נשיאה החמישי של הרפובליקה הצרפתית השלישית (נולד ב-1847)
1908 – אדמונדו דה אמיצ'יס, סופר איטלקי (נולד ב-1846)
1924 – הלגה פון קוך, מתמטיקאי שוודי (נולד ב-1870)
1931 – פרידריך וילהלם מורנאו, במאי קולנוע גרמני (נולד ב-1888)
1948 – אריה לייב יפה, משורר ומנהיג ציוני (נולד ב-1875)
1955 – אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין (נולד ב-1881)
1957 – ריצ'רד בירד, חוקר ארצות אמריקאי (נולד ב-1888)
1969 – ג'ון וינדהם, סופר בריטי (נולד ב-1903)
1970 – ארל סטנלי גרדנר, סופר ומשפטן אמריקאי (נולד ב-1889)
1988 – פיטוס פראט, כדורגלן ספרדי שכבש את השער הראשון בתולדות הלה ליגה (נולד ב-1911)
2006 – סלובודן מילושביץ', נשיא יוגוסלביה (נולד ב-1941)
2014 – אדמונד לוי, שופט בית המשפט העליון (נולד ב-1941)
2019 – יונה עטרי, שחקנית וזמרת ישראלית (נולדה ב-1933)
2019 – קואוטיניו, כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ (נולד ב-1943)
2019 – דני בן ישראל, מוזיקאי ועיתונאי ישראלי בוגר להקת פיקוד צפון, מחלוצי הרוק הפסיכדלי בישראל (נולד ב-1944)
2020 – צ'ארלס וואורינן, מלחין אמריקאי, זוכה פרס פוליצר (נולד ב-1938)
2022 – אליעזר גולדברג, שופט בית המשפט העליון ומבקר המדינה (נולד ב-1931)
2022 – יוסף ברמסון, מתלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק (נולד ב-1935)
2022 – רופיה בנדה, נשיא זמביה הרביעי (נולד ב-1937)
2025 – אורי אסף, משורר, פזמונאי ומחזאי ישראלי (נולד ב-1936)
חגים ואירועים החלים ביום זה

10 במרץ – 12 במרץ
מרץ
לוח אירועים שנתי
אורבן לה-ורייה
דאגלס אדמס
אלכסנדר פלמינג
סיפורי אלף לילה ולילה

.
סיפורי אלף לילה ולילה (בערבית: كتاب ألف ليلة وليلة - בתעתיק מדויק "כִּתאב אלף לילה ולילה", או לילות ערב (מתרגום הספר לאנגלית: The Arabian Nights' Entertainment). אוסף של סיפורי עם מזרח תיכוניים, שחלקם הפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות העולמית.
מקור הסיפורים בפרס, בהודו, בסין, בקהילות ישראל (ראו בהמשך) ובעמי ערב השונים. נאספו במשך כמה מאות שנים. ככל הנראה, האוסף הראשון נכתב במאה השמינית או המאה התשיעית. אוסף הסיפורים תורגם לעברית על ידי יוסף יואל ריבלין, ויצא לאור בשלושים-ושניים כרכים בהוצאת קריית ספר.
היסטוריה

מקורם של הסיפורים בארצות רבות. חלק מהסיפורים נכתב לפני המועד בו קובצו לאוסף אחד. ניתן לזהות בהם סיפורים שמקורם בהודו (בעיקר משלי חיות שמקורם באגדות בסנסקריט), בספרות הפרסית, במצרים ובחצי האי ערב, ואף ממקורות עממיים יהודיים.
ניתן לזהות שחלק מהסיפורים מקורם בבגדאד בתקופת בית עבאס, ואילו באחרים ניתן לראות סממנים של תרבות ערבית קדם-אסלאמית, ואף מוטיבים קדומים יותר שמקורם בתרבויות מסופוטמיה הקדומות (תרבויות בבל, אשור ואף שומר).
ג'וזף ג'ייקובס, בהקדמה למהדורת 1896 של הספר שיצאה בלונדון, מחלק את הסיפורים לארבע קבוצות:
סיפורים שמקורם בתרבות הפרסית וההודית.
סיפורים שמקורם בבגדאד במאה התשיעית בתקופת שלטונו של הארון א-רשיד.
תוספות שמקורן בפולקלור המצרי, בעיקר מאזור קהיר החל מהמאה ה-12 ועד המאה ה-15.
סיפורים שהם למעשה תוספות אירופאיות מאוחרות (ביניהם "עלי באבא וארבעים השודדים" ו"אלאדין ומנורת הקסמים" שנוספו לאוסף על ידי המתרגם הצרפתי אנטואן גלן).
כתבי היד הקדומים ביותר המצויים כיום של חלקי האוסף, בשפה הערבית, מקורם בסוריה מהמאה השמינית. אבן א-נאדים מבגדאד מזכיר את האוסף ב"פיהריסט" (קטלוג הספרים) שלו מהמאה התשיעית. אזכור נוסף של האוסף מופיע בספרו של אל-מסעודי "שדות המרעה של הזהב ומכרות האבנים היקרות". הגרסה המודפסת הראשונה בערבית יצאה לאור בשנת 1775, אך כיום אין עותקים ששרדו מהוצאה זו.
אוסף פרסי מהמאה ה-11 מאת קאטראן טבריזי הוא האוסף הקדום ביותר הנקרא בשם "אלף לילה ולילה".
הגרסה הראשונה של הספר, שהופיעה באירופה (ופורסמה בשנים 1704–1717, ב-12 כרכים, בשם Les Mille et une nuits, contes arabes traduits en français - "אלף לילה ולילה - סיפורי ערב מתורגמים לצרפתית") היא תרגום לצרפתית של אנטואן גלן אשר תרגם גרסה ערבית של האוסף. באוסף זה הופיעו הסיפורים "אלאדין ומנורת הקסמים" ו"עלי באבא וארבעים השודדים", אשר לא הופיעו בטקסט הערבי המקורי. גאלאן מציין כי שמע את הסיפורים ממספר סיפורים נוצרי מרוני שבא מחלב בשם חנא דיאב.
הספר זכה להצלחה רבה בכל רחבי אירופה, הודפסו מהדורות רבות.
תרגום נוסף שזכה להצלחה רבה הוא תרגומו של סר ריצ'רד פרנסיס ברטון המכונה The Book of the Thousand Nights and a Night - "ספר אלף לילה ולילה" משנת 1885. הספר, שיצא בלונדון ב-10 כרכים, כלל את כל הסיפורים בלא צנזורה, דבר שאינו אופייני לתקופה הוויקטוריאנית, והיו בו תיאורים ואיורים ארוטיים ואף פורנוגרפיים. ה"הצדקה" המוסרית הוויקטוריאנית שניתנה לפרסום המלא הייתה היעדר המוסר בארצות המזרח ובערב. ברטון עקף את חוקי הצנזורה הנוקשים, בכך שפרסם מהדורה מוגבלת פרטית, למזמינים בלבד.
בעקבות הצלחת הספר, הוציא ברטון אוסף נוסף בן שישה כרכים, שנקרא "The Supplemental Nights to the Thousand Nights and a Night" - "הלילות הנוספים לאלף לילה ולילה". אוסף זה יצא לאור בין השנים 1886–1898.
אוסף אחר שפורסם בצרפת היה תרגומו של הד"ר ג'. ס. מרדורוס המבוסס על כתב יד מהמאה ה-14 מסוריה, שנמצא בספרייה הלאומית של צרפת. הספר עדיין לא תורגם במלואו לעברית.
סיפור המסגרת

סיפור המסגרת מספר על המלך שאהריאר, שחי באי שבין הודו לסין (גרסאות מאוחרות יותר מספרות על מלך של הודו וסין גם יחד), שמגלה כי אשתו אינה נאמנה לו. לכן, הוא מואס במין הנשי כולו: מורה על הוצאת אשתו להורג, ומצווה על הווזיר (השר הבכיר) שלו למצוא לו כל לילה כלה בתולה. בכל בוקר, לאחר ששכב עם אשתו החדשה, לה נישא בערב הקודם, ולפני שיהיה באפשרותה לבגוד בו, הוא מוציא אותה להורג.
לאחר זמן-מה, כל נתיני הממלכה חיים בפחד, מוחים ומקללים את המלך, ומבריחים את בנותיהם מהממלכה. לבסוף הווזיר אינו מצליח למצוא בתולות בממלכה. בתו של הווזיר, שחרזדה (במקור שהרזאד - השם המקובל בעברית מקורו בתרגום הרוסי של שם זה), המתוארת כמשכילה ואמיצה, מחליטה, למרות הפצרות אביה, להתחתן עם המלך. היא מבקשת להביא איתה לארמון את אחותה דינאזאד (במקור דוניאזאד), ובלילה אחותה מבקשת ממנה לספר לה ולמלך סיפור. הסיפור אינו מסתיים ובאור הבוקר היא שותקת ומשאירה את המלך במתח. המלך מבטיח שלא להוציאה להורג, כדי שתסיים לספר לו את הסיפור בלילה הבא. בלילה הבא, לאחר שסיימה את הסיפור הראשון, היא מתחילה בסיפור שני, שאף הוא אינו מסתיים, וכך הלאה, במשך אלף לילה ועוד לילה. לאחר 1,001 לילות, כשהיא כבר אם לשלושה מילדיו, משתכנע המלך לחדול ממנהגו ולא הורג את שחרזדה.
המלומד מייקל יאן דה הוחה סבר כי סיפור מסגרת זה מבוסס למעשה על מגילת אסתר, או לחלופין, שני הסיפורים מבוססים על מקור קדום יותר. בדומה למגילה, כל לילה הגיעה מלכה אחרת אל המלך אחשוורוש, ורק אסתר הצליחה להישאר מלכה לזמן ארוך יותר.[דרוש מקור]
הידועים שבסיפורים

האוסף כולל סיפורים רבים מאוד; כמה מהידועים שבסיפורי אלף לילה ולילה:
חלומותיו של אלנשר - אלנשר משקיע את כל כספו בסל של כלי זכוכית, הוא חולם שימכור את הכלים ויקנה סחורות אחרות עד שיתעשר מאוד, ינשא לבתו של הווזיר ויחיה חיי פאר. הוא בועט בלי משים בסל והופכו על פיו, שובר את כלי הזכוכית בא הקץ ולחלומותיו על עושר.
נקמתו של דובן - הרופא דובן ריפא את מלך יוון מצרעת. אולם, המלך נתן אמון בדברי משמיציו של הרופא וציווה לערוף את ראשו. לפני שעמדו להוציאו להורג נתן דובן למלך ספר, ואמר לו כי אם יקרא שורה מסוימת בדף מסוים ואחר כך יציג שאלות לראשו שייערף, ישיב לו הראש על כל שאלה. המלך דפדף בספר וחיפש את השורה שאליה התכוון דובן, ומפעם לפעם היה מרטיב את קצה אצבעו כדי שיקל עליו לדפדף. דפי הספר היו מכוסים רעל והמלך מת, וכך נקם דובן את נקמתו אחרי מותו.
סינבד המלח
עלי באבא וארבעים השודדים
אלאדין ומנורת הקסמים
הנסיך אחמד והפיה פארי באנו
שלושת הסיפורים האחרונים הם תוספות מאוחרות יחסית לאוסף, ונכללו לראשונה בתרגום לצרפתית של אנטואן גלן מן המאה ה-18.
סיפורים שמקורם יהודי

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: פרק זה נשען על מקורות חד גוניים, מעטים ומיושנים, ולכן חשוד באי דיוקים. תודה.
המלומד פרלס (Perles) הדגים במאמריו כיצד מספר מהסיפורים, שמקורם ככל הנראה במהדורה מקהיר, נוגעים לנושאים יהודיים, וככל הנראה מבוססים על סיפורים יהודיים. המלומד שובן (Chauvin) הציע כי סיפורים אלה מקורם בספריו של ואהב איבן מונאביה - יהודי שהמיר דתו לאסלאם.
בין הסיפורים אשר המלומדים סבורים שמקורם בספרות יהודית ניתן למנות את (המיספור - על פי סדר הלילות בספרו של ברטון): 

22. אלא א-דין אבו א-שמט 

41. אלי שאה וזומורוד 

52. הישראלי המאמין 

114. מלאך המוות והמלך הגא 

115. מלאך המוות והמלך העשיר 

116. מלאך המוות ומלך בני ישראל 

117. אלכסנדר הגדול והעניים 

119. השופט היהודי ואשתו הצדקת 

122. עושה המגשים האדוק ואשתו הצדקת 

126. האלוף המוסלמי 

127. בתו של המלך הנוצרי 

128. הנביא וההשגחה העליונה 

130. מלך האי והיהודי הצדיק 

132. מלכת הנחשים 

133 המסע השביעי של סינבד 

136. יודאר ואחיו 

137. אייב וג'ריב 

155. חסן מבצרה 

161. העיוור והנכה 

163. עבדאללה והדייג 

168. עבדאללה איבן פאזיל ואחיו 

183. הרון א-רשיד ותאופט א-קאלוב 

196. סיפורו של עלי קוג'יה 

203. סולטאן תימן ושלושת בניו 

256. סיפורו של עבדאללה.
בסך הכל המלומדים סבורים כי כתשיעית מהסיפורים נכתבו על ידי ווהב איבן מונאבי או עורכים יהודים (חלקם המרו דתם למוסלמים) אחרים.
סיפור נוסף שמקורו אינו יהודי, אולם מאזכר את יהודי קהיר הוא הסיפור על הנסיך המכושף, בו מסופר על תושבי העיר שהפכו לדגים בצבעים שונים, ובמהלך הסיפור משוחררים התושבים מצורת הדג שלהם, והדגים הצהובים הופכים ליהודים - אזכור לחובת הזיהוי שהנהיג החליף עומאר השני כלפי היהודים במצרים.
מעבר לזאת, חלק מהעדויות המוקדמות ביותר לקיומו של קובץ סיפורי אלף לילה ולילה מגיעות מהגניזה של בית הכנסת של פוסטאט.
השפעות תרבותיות > בספרות

ממועד פרסומם באירופה, לסיפורי אלף לילה ולילה הייתה השפעה רבה על עולם הספרות, והם השפיעו על סופרים מערביים כגון הנרי פילדינג וגם על סופרים ערביים כגון נגיב מחפוז.
בנובלה 'סיפורי אלף לילה ולילה' - שהיא בת 14 פרקים, כנגד 14 ימי הנסיעה של אונית מהגרים מקופנהגן לניו יורק, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, מספר יהודי בשם יענקל יונבר מקרושניק לשלום עליכם, המסב עמו על הסיפון, על השואה שעברה על משפחתו והחורבן והכיליון של קהילתו שנקלעו בין הפטיש של האנטישמיות הפולנית לסדן הניסיונות של גרמניה ורוסיה לסגור ביניהן יריבויות על אדמת פולין והיהודים היו ל'כפרה' - "כל מי שלבו נדבו נקם בנו וטבל בדמנו", של כל הצדדים.
אדגר אלן פו כתב אגדה בשם "הלילה האלף ושניים" (שמו המקורי של האוסף באנגלית הוא "אלף ואחד לילות"). סיפור זה מתאר מסע שמיני של סינבד המלח. בסיפור זה מתארת שחרזדה מאורעות שאירעו בפועל בשלהי המאה ה-19, והמלך כה מזועזע מהתיאורים שמורה על הוצאתה להורג של שחרזדה.
ספריהם של נגיב מחפוז "לילות וימי ערב" ושל גיתה האריהארם "כאשר חלומות נודדים" מבוססים אף הם על אלף לילה ולילה, וכן סדרת הקומיקס של ביל וילינגהאם פייבלס מבוססת בחלקה על דמויות שהופיעו באלף לילה ולילה.
סיפורי אלף לילה ולילה השפיע על השירה העולמית. כך לדוגמה, שירו של אלפרד טניסון "מחשבות על לילות ערב" משנת 1830 מבוסס על הסיפורים וכן שירו של ויליאם וורדסוורת' "הפרלוד" משנת 1805.
ספרו של סלמאן רושדי "שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות", שיצא לאור בשנת 2015, נכתב בהשראת "סיפורי אלף ולילה". שמו הוא דרך אחרת לציון 1,001 לילות.
השפעות תרבותיות > גרסאות קולנועיות וטלוויזיוניות

סיפורי אלף לילה ולילה היוו השראה לעשרות עיבודים טלוויזיוניים וקולנועיים. סרטו של פריץ לאנג "Der müde Tod" מבוסס על הספר, וכן הסרט ההוליוודי משנת 1924 "הגנב מבגדאד" בכיכובו של דאגלס פיירנבקס מבוסס על אחד מהסיפורים. גרסה נוספת של סרט זה משנת 1940 צולמה בבריטניה.
הסיפורים היוו השראה לסרט ההנפשה הגרמני משנת 1926 "עלילות הנסיך אחמד" - סרט ההנפשה הראשון שנעשה באורך מלא.
הסרט "לילות ערב" משנת 1942 בכיכובה של מריה מונטז בתפקיד שחרזדה, סאו דסרטאגיר בתפקיד אלי בן אלי, וג'ון הול בתפקיד הארון א-רשיד, היה הראשון מהסרטים ההוליוודים המבוסס על סיפור המסגרת של אלף לילה ולילה, אולם בסרט זה שחרזדה מנסה להדיח את החליף הרון א-רשיד ולהתחתן עם אחיו. מריה מונטז וג'ון הול שיחקו גם בסרט משנת 1944 "עלי באבא וארבעים השודדים" המבוסס על אחד הסיפורים.
בשנת 1974 יצאה לאקרנים גרסתו של פייר פאולו פאזוליני ל"לילות ערב".
הסרט המרוויח ביותר מבחינה מסחרית[דרוש מקור] המבוסס על סיפורי אלף לילה ולילה היה סרט האנימציה האמריקאי "אלאדין" מבית וולט דיסני משנת 1992, בו דיבבו סקוט ויינגר ורובין ויליאמס. בעקבות סרט זה הופקו סרטי המשך ("שובו של ג'אפר" ו"אלאדין ומלך הגנבים"), סדרת טלוויזיה מונפשת, וגרסת לייב-אקשן.
"מסעות סינבד" עובדו לטלוויזיה ולקולנוע מספר פעמים, ובהן סרט האנימציה משנת 2003 "סינבד: אגדת שבעת הימים", בט דיבבו בראד פיט וקתרין זיטה-ג'ונס. גרסה ידועה נוספת היא סדרת האנימציה משנת 1958 "המסע השביעי של סינבד", של האנימטור ריי הראיהאוסן.
מיני-סדרה הטלוויזיה בבימויו של סטיב בארון "לילות ערב"(אנ') משנת 2000, בכיכובם של מילי אביטל בתור שחרזדה, ושל דוגריי סקוט בתור שארייר, בהפקה מבית הולמרק. סדרה זו זכתה בפרס אמי ב"קטגוריית איפור ותלבושות".
בשנים 2011–2012 שודרה סדרת האנימציה הקנדית "אגדות אלף לילה ולילה" שמבוססת גם כן על אותו אוסף.
השפעות תרבותיות > מוזיקה

בשנת 1888 הלחין המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב באופוס 35 את היצירה שחרזאדה המבוססת על היצירה. היצירה כוללת ארבעה פרקים שנקראים: "הים וספינתו של סינבד", "הנסיך קלנדר", "הנסיך הצעיר והנסיכה הצעירה" ו"פסטיבל בבגדד".
מספר מחזות זמר הופקו על בסיס אלף לילה ולילה, והסיפורים אף השפיעו על יצירות מוזיקת פופ ורוק. להקת הרוק המתקדם הבריטית "רנסאנס" הקליטה בשנות ה-70 יצירה מונומנטלית בשם "שחרזאדה" המתארת אף היא את סיפורה של הנסיכה הצעירה.
ראו גם

סיפור עם
ספרות ערבית
סיפורים מלמדים
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה היהודית
↑  האנציקלופדיה היהודית, אלף לילה ולילה
↑  האנציקלופדיה היהודית, ואהב איבן מונאביה
↑  סיפורי אלף לילה ולילה והיהודים, הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257696805171  PLWABN: 9810659110505606  BIBSYS: 90038282  BNE: XX4582887  BnF: cb12008368t (data)  GND: 4131342-2  LCCN: n80008548  MusicBrainz work: becb50c2-953b-4204-beed-20386bd8a06f  NKC: unn2007380996  NSK: 000071215  SUDOC: 028200322  TDVİA: binbir-gece  VcBA: 492/5799  VIAF: 181845422   WorldCat (עם VIAF): 181845422 
עמוד מתוך הספר כתב יד משנת 1429 בפרסית
כתב יד ערבי מראשית המאה ה-14.
מילי אביטל בתפקיד שחרזדה ודוגריי סקוט בתפקיד שארייר, במיני-סדרה מבית הולמרק, "לילות ערב"(אנ'), 2000
Aladdin and the Wonderful Lamp (1917).
אשמתי: לונדון

| --- | --- |

 שחקנים ראשיים:  אשה בנקס ג'ייסון פלמינג Amelia Kenworthy Enva Lewis Ray Fearon הארי גילבי בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  אמזון פריים וידאו 
 הקרנת בכורה:  13 בפברואר 2025 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אשמתי: לונדון (באנגלית: My Fault: London) הוא סרט דרמה רומנטית בריטי משנת 2025 בבימויו של דני גירדווד ושרלוט פאסלר אשר נכתב על ידי מליסה אוסבורן. מככבים בו אשה בנקס, מת'יו ברום, איב מקלין, ריי פיירון, סם ביוקנן וג'ייסון פלמינג. הוא משמש כגרסה מחודשת לסרט הספרדי מ-2023, "אשמתי", המבוסס על הרומן Culpa mía מאת הסופרת הארגנטינאית מרסדס רון (אנ').
הסרט שוחרר באמזון פריים וידאו ב-13 בפברואר 2025.
עלילה

נואה היא נערה מתבגרת שעוברת עם אמה אלה מפלורידה ללונדון כדי לגור עם אביה החורג הטרי ויליאם. עם הגעתה נואה פוגשת את אחיה החורג ניק, ויש ביניהם משיכה מיידית. נואה מבלה את הקיץ בהסתגלות לחייה החדשים, ברכישת חברים חדשים מהחוגים השונים של ניק, ובניווט מערכת יחסים מסובכת עם ניק תוך שמירה על סודיות. נואה תיאלץ בסופו של דבר להתמודד עם עברה ההרסני תוך כדי התאהבות בפעם הראשונה.
דמויות

אשה בנקס – נואה מקיי
מתיו ברום (אנ') – ניק לייסטר
איב מקלין – אלה
ריי פירון (אנ') – ויליאם לייסטר
כרים חסן – ליאון
סם ביוקנן (אנ') – רוני
אמליה קנוורת'י – אנה
כריסטינה קול – בת'ן
ג'ייסון פלמינג – טרוויס מקיי
הארי גילבי – דן
ג'ורג' רובינסון (אנ') – JP
הפקה

הסרט הוא עיבוד לספר הראשון בטרילוגיית "האשמים" של הסופרת הארגנטינאית מרסדס רון. צילומי הסרט הסתיימו במאי 2024.
שחרור

הסרט שוחרר על ידי אולפני אמזון דרך שירות הפריים וידאו שלהם ב-13 בפברואר 2025.
הערות שוליים

↑  Yossman, K.J. (22 במאי 2024). "Prime Video Sets U.K. Remake of Spanish Original 'Culpa Mia' Titled 'My Fault: London'". Variety. ארכיון מ-22 במאי 2024. נבדק ב-22 במאי 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Clarke, Stewart (2025-02-11). "My Fault: London Directing Duo Look To Build On The Success Of Culpa Mía With Their English-Language Version Of The Hit Romantic Drama". Deadline Hollywood. נבדק ב-2025-02-13.
בוא לאורווה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של קלייר בות' לוס
 בימוי:  הנרי קוסטר 
 הופק בידי:  סמואל אנגל 
 תסריט:  קלייר בות' לוס, אוסקר מילרד 
 עריכה:  ויליאם ה' ריינולדס 
 שחקנים ראשיים:  לורטה יאנג סלסט הולם אלזה לנצ'סטר
 מוזיקה:  סיריל מוקרידג'
 צילום:  ג'וזף לאשל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 1949
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט חג המולד 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 הכנסות:  3,000,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בוא לאורווה (באנגלית: Come to the stable) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1949 בבימויו של הנרי קוסטר, עם לורטה יאנג וסלסט הולם בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור מאת קלייר בות' לוס שעברה מנצרות פרוטסטנטית לקתולית לאחר מות בתה היחידה בתאונת דרכים ב-1944. הסיפור מבוסס על מקרה אמיתי של שתי נזירות צרפתיות שהגיעו לאחר מלחמת העולם השנייה לעיירה בית לחם בקונטיקט כדי לבנות שם את מנזר רגינה לאודיס (אנ') אלא שבסיפור במקום מנזר, הן בונות בית חולים לילדים.
תקציר העלילה

שתי נזירות מגיעות מצרפת לביתה של הציירת אמליה פוטס (אלזה לנצ'סטר) בעיירה בית לחם בקונטיקט - האות מרגרט (לורטה יאנג) ילידת שיקגו והאחות סכולסטיקה (סלסט הולם), ילידת צרפת. במלחמה הן שירתו כנזירות בבית חולים לילדים שהיה בחזית המערכה בנורמנדיה. הן הלכו למפקד האמריקאי שעמד להתקיף את המקום ובקשו שלא יפגיז את בית החולים. בקשתם התמלאה ובתמורה הן נדרו לבנות בית חולים לילדים בארצות הברית.
בתקופת המלחמה הן קיבלו גלוית דואר עם ציור של לידת ישו באורווה על ידי אמיליה פוטס עם הכתובת "בוא לאורווה" והחליטו ששם יקימו את בית החולים. אמיליה מתרשמת מסיפורן ומסכימה לארח אותן. הן פוגשות ברוברט מייסן (יו מלרו), רווק עשיר ומלחין שהשטח וביתה של אמיליה הם שלו. הוא מקבל אותן בחמימות. הן מוצאות גבעה בסביבה ומחליטות ששם יקום בית החולים סנט ג'וד.
הן מגיעות לבישוף (בזיל רויסדל) שהוא סקפטי לגבי בקשתן ונותן להן 50 דולר. בתחנת הרכבת הן פוגשות את אנתוני ג'יימס (דולי וילסון) משרתו של מייסן שמציע להן "טרמפ" בג'יפ. הוא מגלה להן ששטח הגבעה שייך ללואיג'י רוסי מניו יורק.
מייסן מסכים להשאיל להן את הג'יפ ומרגרט נוהגת עם סכולסטיקה לניו יורק כשכל האנשים מתסכלים עליהם ו. לאחר שהן מצליחות לעבור את שומר הראש של רוסי (מייק מזורקי) הן מתקבלות על ידי לואיגי רוסי (תומאס גומז)) שמסכים למסור להן את השטח תמורת קביעת חלון עם ויטראז' בכנסייה לזכרו של בנו שנהרג במלחמה.
הן מוצאות מבנה ישן למכירה ומחליטות להקים שם כנסייה זמנית. כדי לגייס את הסכום הראשון של 3,000 דולר הן מביאות למקום 11 נזירות ואב צרפתי שמייצרות דברי אריגה, עוגיות ומזכרות למכירה אך לא מצליחות לגייס את כל הכסף. הבישוף מראה להם כי בחוזה יש גם משכנתא בסך 25,000 דולר.
מייסון נוסע להוליווד עם חברתו קיטי (דורותי פטריק) כדי לפרסם את שירו החדש "לילה ארוך ללא שינה". בשובו הוא מוצא את ההמולה של כל הנזירות, מחליט לפנות אותן וקונה את המבנה בו הוקמה הכנסייה הזמנית.
כאשר חברתו קיטי שרה את שירו "לילה ארוך ללא שינה", נשמעת זמרת הנזירות מהכנסייה ומתברר שהשיר שלו מקורו במזמור גרגוריאני מלפני 1,200 שנים כששמע כנראה בהיותו בתקופת המלחמה בנורמנדיה.
הוא הולך לכנסייה בה שרות הנזירות את תפילתן האחרונה לפני פינויין. הוא פוגש במרגרט וסכולסטיקה ומתברר שהן שירתו לא רחוק מהמקום ששם לחם בנורמנדיה. הן משכנעות אותו לשאת תפילה למענן והוא נמלך בדעתו ומעביר את הבניין לרשותן.
לבסוף משתתפים כולם בתפילת הקדשה לבית החולים לילדים סנט ג'וד.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לורטה יאנג | האחות מרגרט | נזירה |
| סלסט הולם | האחות סכולסטיקה | נזירה |
| אלזה לנצ'סטר | אמליה פוטס | ציירת |
| יו מארלו | רוברט מייסן | מלחין |
| דולי וילסון | אנתוני ג'יימס | משרת של מייסן |
| תומאס גומז | לואיג'י רוסי |  |
| בזיל רויסדל |  | בישוף |
| דורותי פטריק | קיטי | חברה של מייסן |
| מייק מזורקי | סאם | שומר ראש של רוסי |
פרסים

בוא לאורווה באתר TCM
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - לורטה יאנג
מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סלסט הולם ואלזה לנצ'סטר
מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר אלפרד ניומן ומק גורדון.
מועמדות לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר - קלייר בות' לוס
הרס (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ז'אן-מארק ואלה
 הופק בידי:    ת'אד לקינביל   ליאן האלפון  מולי סמית  טרנט לקינביל  סידני קימל  ז'אן-מארק ואלה
 תסריט:  בריאן סייפ
 עריכה:  ג'יי מ. גלן
 שחקנים ראשיים:  ג'ייק ג'ילנהול  נעמי ווטס  כריס קופר  ג'ודה לואיס
 צילום:  איב באלנג'ר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Black Label Media  Sidney Kimmel Entertainment  Mr. Mudd  TSG Entertainment
 חברה מפיצה:  Fox Searchlight Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בספטמבר 2015 (פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו)  8 באפריל 2016 ארצות הברית
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  10 מיליון דולר
 הכנסות:  4.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   demolition
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרס (באנגלית: Demolition) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2015. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-8 באפריל 2016.