stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יו בולטון ג'ונס

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1848 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  24 בספטמבר 1927 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  כללת האמנות של מכון מרילנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 
יו בולטון ג'ונס (באנגלית: Hugh Bolton Jones‏; 20 באוקטובר 1848 – 24 בספטמבר 1927) היה צייר נוף אמריקאי. הוא שיתף סטודיו עם אחיו פרנסיס קוטס ג'ונס למשך שארית חייו הארוכה. הוא התפרסם בזכות תיאוריו הריאליסטיים של סצנות כפריות רגועות במזרח ארצות הברית בתקופות שונות בשנה.
ביוגרפיה

יו בולטון ג'ונס נולד למשפחה מכובדת בבולטימור, מרילנד ב־20 באוקטובר 1848. הוריו היו יו בורג'ס ג'ונס ולורה אליזה בולטון. אמו נולדה למשפחה שהגיעה לפנסילבניה עם ויליאם פן ומאוחר יותר עברה לבולטימור. אביו היה מנהל בחברת ביטוח מקומית. הוא למד במכללת האמנות של מכון מרילנד בבולטימור.
בין השנים 1865 - 1876 בילה ג'ונס חלק ניכר מזמנו בניו יורק, תוך שהוא שומר על בולטימור כמעונו. בשנת 1865 לקח שיעורים בניו יורק ממעצבת האמנות קארי סמית' (1837–1911). והושפע מאוד מפרדריק אדווין צ'רץ'. ג'ונס החל להציג באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1867. הוא הפך לחבר קרוב של הצייר תומאס הובנדן (1840–1895) בניו יורק. בשנת 1868 הקימו ג'ונס והובנדן סטודיו משותף בבולטימור.
בקיץ 1870 בילה ג'ונס ארבעה חודשים באירופה עם משפחתו. הוא הציג סצנות מאנגליה ומאירלנד במכירת האמנים של בולטימור משנת 1871. הוא הצטרף לאגודת אולסטון של אמנים ואספנים בבולטימור עד 1872. את קיץ 1873 בילה ברישומים במרילנד ובווירג'יניה, ונסע ברכבת. ציורו "קיץ ברכס הכחול" משנת 1874 הוצג באקדמיה הלאומית לעיצוב וזכה לשבחים רבים.
בשנת 1876 עזבו ג'ונס ואחיו הצעיר פרנסיס קוטס ג'ונס לביקור של ארבע שנים באירופה. הם ביקרו בלונדון לפני שעברו לפונט-אבן שבבריטני. את רוב זמנו בילה במושבת האמנים האמריקאים בפונט-אבן. שם ציירו האחים עם תומאס הובנדן, רוברט ווילי (1839–1877) וויליאם לאמב פיקנל (1853–1897). הוא צייר גם בספרד, אנגליה, איטליה ומרוקו. הוא הציג בלונדון ובפריס.
קריירה מאוחרת

יו בולטון ג'ונס חזר לבולטימור ביוני 1880 ומכר סט ציורים שלו במכירה פומבית. לאחר מכן נסע לספרד ולצפון אפריקה לפני שחזר לניו יורק בשנת 1881. בניו יורק שיתף סטודיו עם אחיו הצעיר. בשנת 1881 הפך ג'ונס לחבר באגודת האמנים האמריקאים, ובשנת 1883 נבחר לאקדמאי באקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא הצטרף לאגודה האמריקאית לצבעי מים (1882), למכון הלאומי לאמנויות ומכתבים ולמועדון הלאומי לאמנויות. הוא גם לקח על עצמו את רוב העיטור הפנימי של הגלריה שהקים בסופו של דבר ברחוב השישים-ושבע במנהטן.
ג'ונס צייר באניסקאם, מסצ'וסטס בין השנים 1883–1889 עם ויליאם לאמב פיקנל ואחרים מהמושבה האמנים לשעבר פונט-אוון. בשנת 1888 עברו האחים ג'ונס לבניין הסטודיו של קלינטון יחד עם אחותם לואיז צ'וב, שהתאלמנה.
ג'ונס נסע למערב ארצות הברית בסביבות 1890. הוא קנה קוטג' קיץ בדרום אגרמונט, מסצ'וסטס. מבסיס זה הוא צייר את ברקשייר, וערך מסעות למרילנד ומערב וירג'יניה. הוא זכה במדליות בתערוכות מרכזיות שונות בין השנים 1893–1915.
יצירה

ההשפעה של פרדריק אדווין צ'רץ ואסכולת נהר ההדסון ניכרת בהתייחסותו לאור ובדיוק בתיאורי הטבע שלו. הוא צייר את הנופים המשתנים בעונות השנה, בהרמוניה שלווה. מחקריו המעודנים בסגנון אסכולת ברביזון זכו לשבחים, אך גם התעקשותו על דיוק בייצוג הטבע נחשפה לביקורת. ציוריו המוקדמים מוארים באור בהיר ומפורטים בחדות, בעוד שיצירותיו המאוחרות היו שקטות יותר וליריות.
בעשורים האחרונים, עבודתו של ג'ונס הלכה והפכה מיושנת וחזרה על אותם נושאים.
ג'ונס הציג באקדמיה הלאומית לעיצוב בין השנים 1867–1927. הוא הציג בסלוני פריז (1877–1881), באקדמיה לאמנויות היפות של פנסילבניה (1879–1885, 1891–1902, 1917–1918), במועדון האמנות של בוסטון (1881–1909).
בשנת 1884 הציג ג'ונס את התערוכה הראשונה של חברת הציירים בפסטלים. הוא גם הציג במכון לאמנות בשיקגו, בחברה לאמנים אמריקאים (1902) ובגלריה לאמנות קורקורן (1907–1912).
הוא זכה בפרסים על עבודותיו בתערוכת הקולומבינית העולמית (שיקגו, 1893), התערוכות העולמיות (פריז, 1889, 1900), תערוכת רכישת לואיזיאנה (סנט לואיס, 1904) ותערוכת פנמה -פסיפיק הבינלאומית ( סן פרנסיסקו, 1915).
ציוריו של ג'ונס מוחזקים על ידי המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה, הגלריה לאמנות קורקורן, מוזיאון ברוקלין ומוסד סמיתסוניאן.
הערות שוליים

1 2  Jones, Hugh Bolton, Museo Nacional Thyssen-Bornemisza
↑  Terhune, Anne Gregory; Scanlan, Patricia Smith (2006-08-09). Thomas Hovenden: His Life and Art. University of Pennsylvania Press
↑  Metropolitan Museum of Art (New York N.Y.), John Caldwell, Doreen Bolger, Oswaldo Rodriguez Roque, American Paintings in the Metropolitan Museum of Art, Metropolitan Museum of Art, 1980, ISBN 978-0-87099-244-5. (באנגלית)
↑  Dearinger, David Bernard (2004). "Hugh Bolton Jones". Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design: 1826–1925. Hudson Hills
↑  H. Bolton Jones | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172213593  LCCN: no2018015018  RKD: 42523  ULAN: 500004141  VIAF: 95705869   WorldCat (עם VIAF): 95705869 
יו בולטון ג'ונס, איסוף עלים, 1878
יו אלס

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1880 הודו הבריטית הודו הבריטית 
 פטירה:  11 ביולי 1945 (בגיל 65) לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  מכללת קליפטון  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1899–1938 (כ־39 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל הטנקים   מפקד הדיוויזיה ה-42
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת הבורים  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 צלב המלחמה 1914–1918  אות השירות המצוין  אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  צלב המלחמה הבלגי  מפקד של מסדר הכתר הבלגי  אביר מפקד במסדר האמבט  אביר מפקד  במסדר הוויקטוריאני המלכותי  אביר בלגיון הכבוד 
 
לוטננט גנרל סר יו ג'יימיסון אלס KCB‏, KCMG‏, KCVO‏, DSO (באנגלית: Sir Hugh Jamieson Elles;‏ 27 במאי 1880 – 11 ביולי 1945) היה קצין בריטי והמפקד הראשון של חיל הטנקים החדש שהוקם במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

יו ג'יימיסון אלס, שנולד בהודו הבריטית ב-27 במאי 1880, היה בנו הצעיר של סר אדמונד אלס. כשחזר לאנגליה, הוא התחנך בקליפטון קולג'  ובאקדמיה הצבאית המלכותית, וולוויץ', ולאחר מכן הוסמך כלוטננט משנה ב-Royal Engineers ביוני 1899. הוא שירת בדרום אפריקה במהלך החלק האחרון של מלחמת הבורים השנייה ולאחר מכן לקח על עצמו תפקיד גדודי באלדרשוט. בשנת 1913 הוא למד במכללת המטה, קמברלי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הוא הוצב במטה הדיוויזיה הרביעית ויצא לצרפת זמן קצר לאחר מכן. הוא שירת בלה קאטו, ולאחר מכן השתתף בנסיגה לנהר הסן ובקרב הראשון על האן, שם נעצר הצבא הגרמני. לאחר מכן עבר צפונה עם חיל המשלוח הבריטי (BEF) לפלנדריה, והשתתף בקרב ארמנטייר באוקטובר 1914. בפברואר 1915, הוא הועלה לדרגת מייג'ור ושירת כרס"ר החטיבה של חטיבה 10. הוא נפצע במהלך מתקפת הנגד של החטיבות, ב-25 באפריל 1915, במהלך קרב איפר השני.
באוגוסט 1915, לאחר שהחלים מפציעותיו, אלס היה אחד משלושה קצינים שנבחרו במיוחד על ידי הגנרל סר ויליאם רוברטסון, שנהיה זמן קצר לאחר מכן ראש המטה הכללי הקיסרי (CIGS), הראש המקצועי של הצבא הבריטי, לקשר עם הכוחות בחזית ולהעביר את המידע ישירות למפקדה הכללית הבריטית (GHQ). בינואר 1916, כקצין מטכ"ל (GSO), נשלח אלס על ידי הגנרל סר דאגלס הייג, המפקד העליון (C-in-C) של ה-BEF בחזית המערבית, לחקור את הטנקים הראשונים או "זחלים" הנבנים באנגליה. הוא השתתף בניסויים הראשונים של "אמא" ודיווח להייג על הצלחתו. במהלך קיץ 1916, הוטל על אלס, שביוני זכה באות השירות המצוין (DSO), לדווח בחזרה מהסום, שם נעשה שימוש לראשונה בטנקים. אלס, שהועלה לדרגה זמנית של קולונל, מונה לעמוד בראש הענף הכבד (יחידות הטנקים הראשונות) של קורפוס המקלעים בצרפת ב-29 בספטמבר 1916.
לאחר שראה את הטנקים זוכים להצלחה מועטה במהלך קרב פשנדל בגלל תנאי הקרקע הרטובים במיוחד של סתיו 1917, הוא לחץ על הייג להשתמש בכמות טנקים מסיבית על הקרקע היבשה והפתוחה יותר בקמברה. ב-20 בנובמבר 1917 הוא הוביל באופן אישי 350 טנקים לקרב בקמברה בטנק סימן IV בשם הילדה, על שם דודה מועדפת.  אלס המשיך לפקד על חיל הטנקים עד לכניעתה של גרמניה בנובמבר 1918.
על שירותיו במהלך המלחמה הוענק לו עיטור מדליית השירות המצוין של הצבא על ידי ממשלת ארצות הברית. בתיאור עבור המדליה נכתב:
נשיא ארצות הברית, שאושר על ידי חוק הקונגרס, 9 ביולי 1918, נהנה להעניק את מדליית השירות המצוין של הצבא למייג'ור גנרל יו ג'יי אלס, הצבא הבריטי, על שירות יוצא דופן ומכובד בתפקיד. אחריות גדולה לממשלת ארצות הברית, במהלך מלחמת העולם הראשונה. בעת שפיקד על חיל הטנקים, כוחות המשלוח הבריטיים, הגנרל אלס העניק שירות רב ערך לחיל המשלוח האמריקאי ולמטרה שבה ארצות הברית הייתה מעורבת.
ביוגרפיה > קריירה מאוחרת יותר

לאחר המלחמה פיקד על מרכז ההדרכה של חיל הטנקים מ-1919 עד 1923 והיה מפקח חיל הטנקים במשרד המלחמה. לאחר מכן פיקד על חטיבת הרגלים ה-9 שהוצבה במפקדת פיקוד המזרח כרמטכ"ל באוגוסט 1926. ב-1930 מונה למנהל האימונים הצבאיים במשרד המלחמה ולאחר מכן, ב-1933, הפך למפקד (GOC) דיוויזיית הרגלים ה-42 (מזרח לנקשייר), יחידה של הצבא הטריטוריאלי, למשך מספר חודשים. באפריל 1934 מונה למאסטר גנרל בדרגת לוטננט גנרל; הוא היה גם ראש ענף המיכון ששירותו הקודם הפך אותו למתאים במיוחד. הוא פרש ב-1938 והיה נציב ההגנה האזרחית של דרום מערב אנגליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
אלס היה נשוי שלוש פעמים, שתי נשותיו הראשונות מתו לפניו. הוא מת בלונדון ב-11 ביולי 1945.
הערות שוליים

↑  "Clifton College Register" Muirhead, J.A.O. ref no 4717: Bristol; J.W Arrowsmith for Old Cliftonian Society; April, 1948
1 2 3 4 5 6 7 8  Travers, Tim (2009). The Killing Ground. Pen and Sword. ISBN 978-1844158898.
1 2  Lawrance, Wendy (2013). Exercise Tiger: The Forgotten Sacrifice of the Silent Few. Fonthill. ISBN 978-1781551103.
↑  Fuller, J.F.C. (1936). Memoirs of an unconventional soldier. Nicholson & Watson. p. 200.
↑  "Valor awards for Hugh J. Elles". Military Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1057749605  LCCN: no2012048214  VIAF: 238174836   WorldCat (עם VIAF): 238174836 
המלך ג'ורג' החמישי עם מייג'ור-גנרל יו אלס סוקרים טנקים וצוותים בסוטרקורט, 10 באוגוסט 1918.
יוהל איקנאל

פניה של יוהל איקנאל בתגליף מאיה
יוהל איקנאל הייתה שליטת עיר המאיה פלנקה מ-23 בדצמבר 583 עד מותה ב-4 בנובמבר 604.
היא עלתה לשלטון בנסיבות לא ידועות כשנה לאחר מותו של קאן באהלם הראשון. ייתכן שהייתה בתו או אחותו, אם כי אין כל עדות לכך. היא הייתה השליטה הראשונה הידועה בתולדות המאיה, ואחת משתי הנשים היחידות שאי פעם שלטו בפלנקה. ידוע רק על שני אירועים מתקופת שלטונה: ב-20 באוגוסט 593 התקיימו חגיגות גדולות לרגל סיום תקופה בלוח השנה. ב-23 באפריל 599 ספג צבאה מכה קשה מידי צבא העיר היריבה קלקמול, אשר חדר עד מרכז פלנקה וגרם נזק רב. המקורות מציינים ששלושת האלים של פלנקה "הושלכו לארץ". בעקבות התבוסה פלנקה שמרה על עצמאותה, אך נראה כי יוהל איקנאל ויורשיה היו מחויבים לחלוק כבוד לשליט קלקמול.
לאחר מותה עלה לשלטון יוהל מאט. ייתכן שהוא היה בנה. בתקופת שלטונו, היה ג'נהב פאקאל דמות משפיעה מאוד בפלנקה, כך שכנראה הוא היה בעלה של יוהל איקנאל, או בן נוסף שלה.
הערות שוליים

↑  Skidmore, Joel, The Rulers of  Palenque, Mesoweb Publications 2010 p. 39.
↑  Skidmore, Joel, The Rulers of  Palenque, Mesoweb Publications 2010 p. 46.
↑  Skidmore, Joel, The Rulers of  Palenque, Mesoweb Publications 2010 p. 54.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 309816821   WorldCat (עם VIAF): 309816821
טופי (חיה)

| טופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
סוג:: דאמאליסק
מין:: דאמאליסק הסהר
תת־מין:: טופי
שם מדעי
 Damaliscus lunatus korrigum ‏מטשי, 1892
תחום תפוצה


טוֹפִּי (שם מדעי: Damaliscus lunatus korrigum) הוא תת-מין של דאמאליסק הסהר, אנטילופה גדולה מתת-משפחת בובאלים במשפחת הפריים, החיה בסוואנות במזרח אפריקה בעדרים גדולים. לעיתים הוא מוגדר כמין עצמאי (Damaliscus korrigum).
מאפיינים

הטופי מזכיר מעט את המין בובאל איילי, החי באותם אזורים, אך כהה יותר וקרניו ישרות יותר. ראשו מוארך, על צווארו דבשת קטנה וגופו חום-אדמדם למעט רגליו וראשו השחורים. משקל הטופי הממוצע מגיע ל-68-160 ק"ג ולאורך 150-210 ס"מ, כשגובהו 100-130 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות.
אויביהם של הטופים הם האריה, הנמר, הברדלס ובעיקר הצבועים, המחפשים בשולי העדרים פרטים חלשים. להגנתם הם רצים במהירות של עד 80 קמ"ש, אף על פי שבדרך כלל ירוצו ריצה קלה והם גם יודעים לקפוץ טוב. למעשה הטופי הוא אחד האנטילופות המהירות באפריקה.
הערות שוליים

↑  טופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חטיפת לינדברג

| --- | --- |

 תאריך:  1 במרץ 1932 
 מקום:  ניו ג'רזי, ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°25′26″N 74°46′04″W﻿ / ﻿40.424°N 74.7677°W﻿ / 40.424; -74.7677
 סוג:  רצח, חטיפה 
 מבצע:  ריצ'רד האופטמן (אנ')
 מניע:  ככל הנראה כופר נפש
 he
 
ב-1 במרץ 1932 צ'ארלס אוגוסטוס לינדברג הבן (באנגלית: .Charles Augustus Lindbergh Jr; נולד ב-22 ביוני 1930), בנם בן 20 החודשים של קולונל צ'ארלס לינדברג ואשתו אן מורו לינדברג (אנ'), נרצח לאחר שנחטף מעריסתו בקומה העליונה בביתם של בני הזוג לינדברג, הייפילדס (אנ'), באיסט אמוול, ניו ג'רזי (אנ'), ארצות הברית. ב-12 במאי גילה נהג משאית את גופת הפעוט לצד כביש סמוך.
בספטמבר 1934 נעצר מהגר גרמני בשם ריצ'רד האופטמן בחשד שביצע את הפשע. לאחר משפט שהחל ב-2 בינואר ונמשך עד 13 בפברואר 1935, האופטמן נמצא אשם ברצח בכוונה תחילה ונידון למוות. למרות הרשעתו, הוא המשיך לטעון לחפותו, אך כל הערעורים נדחו, והוא הוצא להורג בכיסא חשמלי בכלא של מדינת ניו ג'רזי (אנ') ב-3 באפריל 1936. עד היום ישנן מחלוקות בנוגע לאשמתו או חפותו של האופטמן. העיתונאי והסופר ה. ל. מנקן כינה את החטיפה והמשפט "הסיפור הגדול ביותר מאז תחיית ישו". משפטנים התייחסו למשפט כאחד מ"משפטי המאה". הפשע דרבן את הקונגרס של ארצות הברית להעביר את חוק החטיפה הפדרלי (אנ') (המכונה "חוק לינדברג הקטן"), שהפך את הובלת קורבן חטיפה מעבר לקווי המדינה לפשע פדרלי (אנ')‏.
החטיפה

בסביבות השעה 9 בערב ב-1 במרץ 1932, בטי גו, המטפלת של בני הזוג לינדברג, גילתה שצ'ארלס אוגוסטוס לינדברג הבן לא היה עם אימו, אן מורו לינדברג, שזה עתה יצאה מהאמבטיה. לאחר מכן התריעה המטפלת לאב, צ'ארלס לינדברג, שהלך מייד לחדרו של הילד, ומצא שם במעטפה על אדן החלון מכתב כופר, שנכתב בכתב יד ודקדוק גרועים. לינדברג לקח אקדח, ויצא לבדוק את השטח שמסביב לבית עם המשרת המשפחתי; הם מצאו טביעות באדמה מתחת לחלון חדר התינוק, חלקים מסולם עץ ושמיכה של תינוק. המשרת חייג למשטרה המקומית בזמן שלינדברג יצר קשר עם עורך הדין וידידו, הנרי ברקינרידג' (אנ'), ועם משטרת מדינת ניו ג'רזי.
החקירה

נערך חיפוש נרחב בבית ובסביבתו על ידי שוטרים מקומיים, בתיאום עם משטרת מדינת ניו ג'רזי.
לאחר חצות, בדק מומחה טביעות אצבע את מכתב הכופר ואת הסולם; לא נמצאו טביעות אצבע או טביעות רגליים שמישות, מה שהוביל את המומחים למסקנה שהחוטף או החוטפים לבשו כפפות והיה להם סוג של בד על סוליות הנעליים שלהם. בחדר התינוק לא נמצאו טביעות אצבע של מבוגרים, כולל באזורים שעדים הודו שנגעו בהם, כמו החלון, אך נמצאו טביעות אצבעותיו של התינוק.
מכתב הכופר הקצר, בכתב יד, היה רצוף שגיאות איות ודקדוק:
Dear Sir! Have 50.000$ redy 25 000$ in 20$ bills 15000$ in 10$ bills and 10000$ in 5$ bills After 2–4 days we will inform you were to deliver the mony. We warn you for making anyding public or for notify the Police the child is in gut care. Indication for all letters are Singnature and 3 hohls.
תרגום תוכן המכתב:
אדון יקר! הכן $50,000, $25,000 בשטרות של $20, $15,000 בשטרות של $10 ו-$10,000 בשטרות של $5. אחרי 2–4 ימים אנחנו נודיע לך לאן להביא את הכסף. אנחנו מזהירים אותך לא לעשות שום דבר פומבי או להודיע למשטרה, הילד מטופל היטב. הסימון לכל המכתבים יהיה החתימה ושלושת החורים.
בתחתית המכתב היו שני עיגולים כחולים מחוברים זה לזה המקיפים עיגול אדום, עם חור שחורר דרך העיגול האדום ועוד שני חורים משמאל ומימין.
אנשי מקצוע ביצעו בדיקה נוספת של מכתב הכופר, וגילו שהכול נכתב על ידי אותו אדם. הם קבעו על סמך האנגלית המוזרה שהכותב כנראה היה זר ובילה זמן מה, אך מעט, בארצות הברית. לאחר מכן, ה-FBI פרסם קלסתרון של האיש שלדעתם הוא החוטף.
ניסיון נוסף לזהות את החוטף נעשה באמצעות בדיקת הסולם ששימש בחטיפת הילד. המשטרה הבינה שאף על פי שהסולם נבנה בצורה לא נכונה, הוא נבנה על ידי אדם שידע לעבוד עם עץ והיה לו ניסיון קודם בבנייה. לא נמצאו טביעות אצבע על הסולם. נבדקו שברי עץ, שכן המשטרה סברה שראיות אלו יובילו לחוטף. המשטרה שכרה איש מקצוע שבדק בכמה סוגי עץ שונים נעשה שימוש, איזה דפוס נוצר על ידי חורי המסמרים ואם הוא נבנה בתוך הבית או בחוץ. תוצאות הבדיקה היו מרכיב מרכזי במשפטו של האיש שהואשם בחטיפה.
ב-2 במרץ 1932 ראש ה-FBI ג'ון אדגר הובר יצר קשר עם משטרת מדינת ניו ג'רזי, ואמר שהם מוזמנים לפנות בבקשה למשאבים, והבולשת תספק כל סיוע במידת הצורך. ל-FBI לא הייתה סמכות שיפוט פדרלית עד 13 במאי 1932, כאשר נשיא ארצות הברית הכריז שה-FBI עומד לרשות משטרת ניו ג'רזי, וכי על ה-FBI לתאם ולנהל את החקירה.
משטרת מדינת ניו ג'רזי הציעה פרס של $25,000 (שווה ערך ל-$558,000 בשנת 2023) לכל מי שיכול לספק מידע על המקרה.
ויולט שארפ, שנחשדה כמעורבת, התאבדה ב-10 ביוני, לפני שעמדה להיחקר בפעם הרביעית. מעורבותה נשללה מאוחר יותר לאחר אימות האליבי שלה בליל 1 במרץ 1932.
באוקטובר 1933 הודיע הנשיא פרנקלין רוזוולט שהבולשת הפדרלית תקבל סמכות שיפוט מלאה בתיק.
החקירה > חשיבות המקרה

השמועה על החטיפה התפשטה במהירות. מאות אנשים הגיעו לאחוזה והשמידו כל עדות לטביעת רגל. יחד עם המשטרה, הגיעו לאחוזת לינדברג אנשים מקושרים. קולונלים צבאיים הציעו את עזרתם, אם כי רק אחד היה בעל מומחיות באכיפת חוק – נורמן שוורצקופף (אנ'), מפקח משטרת מדינת ניו ג'רזי. שני הקולונלים האחרים היו הנרי ברקינרידג', עורך דין בוול סטריט, וויליאם דונובן, גיבור מלחמת העולם הראשונה שעמד מאוחר יותר בראש המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS), שלימים הפך ל-CIA. לינדברג והקולונלים שיערו שהחטיפה בוצעה על ידי אנשי פשע מאורגן. הם חשבו שהמכתב נכתב על ידי אדם שדיבר גרמנית כשפת אם. בשלב זה, צ'ארלס לינדברג השתמש בהשפעתו כדי לשלוט בכיוון החקירה.
הם יצרו קשר עם מיקי רוזנר, אדם שנהג להסתובב באזור ברודוויי ולפי השמועות היה מקושר למאפיונרים. רוזנר פנה לשני בעלים של ספיק איזי, סלבטורה ספיטלה ואירווינג ביטז, בבקשת סיוע. לינדברג התחבר במהירות עם הצמד ומינה אותם למתווכים שלו מול המאפיה. כמה דמויות מוכרות בפשע המאורגן – במיוחד אל קפונה, וילי מורטי (אנ'), ג'ו אדוניס (אנ') ואבנר צווילמן (אנ') – יצרו קשר מהכלא, והציעו לעזור להחזיר את התינוק תמורת כסף או טובות הנאה משפטיות. ספציפית, קפונה הציע סיוע בתמורה לשחרור מהכלא בתירוץ שהסיוע שלו יהיה יעיל יותר.
בבוקר שלאחר החטיפה הודיעו הרשויות לנשיא הרברט הובר על הפשע. באותה תקופה, החטיפה סווגה כפשע מדיני, ונראה כי לא הייתה עילה למעורבות פדרלית בפרשה. התובע הכללי ויליאם דוויט מיטשל נפגש עם הובר והודיע שכל המנגנון של משרד המשפטים יופעל כדי לשתף פעולה עם הרשויות בניו ג'רזי.
לשכת החקירות (לימים ה-FBI) הוסמכה לחקור את המקרה, ובו-בזמן נאמר למשמר החופים, לשירות המכס (אנ'), לשירות ההגירה האמריקני (אנ') ולמשטרת המטרופולין של מחוז קולומביה ששירותיהם עשויים להידרש. גורמים רשמיים בניו ג'רזי הכריזו על פרס של $25,000 עבור החזרתו של "לינדי הקטן" בריא ושלם. משפחת לינדברג הציעה פרס נוסף של $50,000 משלהם. בשלב זה, הפרס הכולל של $75,000 (כ-$1,801,000 ב-2024) היה סכום כסף אדיר, מכיוון שהאומה הייתה בעיצומו של השפל הגדול.
ב-6 במרץ הגיע בדואר מכתב כופר חדש אל בית לינדברג. המכתב היה חתום בחותמת דואר מ-4 במרץ בברוקלין, והוא נשא את הסימנים האדומים והכחולים המחוררים. הכופר הועלה ל-$70,000. מכתב כופר שלישי חתום בחותמת דואר מברוקלין, שכלל גם הוא את הסימנים הסודיים, הגיע בדואר אל ברקינרידג'. במכתב נאמר לבני הזוג לינדברג שג'ון קונדון יהיה המתווך הרשמי בין בני הזוג לינדברג לחוטף, והם נתבקשו לפרסם מודעה בעיתון שהמכתב השלישי התקבל. ההנחיות ציינו את גודל הקופסה שהכסף צריך להגיע בה, והזהירו את המשפחה שלא לפנות למשטרה.
החקירה > ג'ון קונדון

במהלך תקופה זו, ג'ון קונדון (אנ') – אישיות ידועה בברונקס ומורה בית ספר בדימוס – הציע $1,000 אם החוטף ימסור את הילד לכומר קתולי. קונדון קיבל מכתב שעל פי הדיווחים נכתב על ידי החוטפים; המכתב אישר את קונדון כמתווך שלהם עם בני הזוג לינדברג. לינדברג התייחס אל המכתב כאמיתי.
בעקבות ההנחיות האחרונות של החוטף, קונדון פרסם מודעה מסווגת בעיתון "New York American" (אנ'), בה נכתב: "הכסף מוכן. ג'אפסי." לאחר מכן המתין קונדון להנחיות נוספות מהחוטפים.
פגישה בין "ג'אפסי" לנציג הקבוצה שטענה כי הם החוטפים נקבעה בסופו של דבר לשעה מאוחרת של ערב אחד בבית הקברות וודלון (אנ') בברונקס. לדברי קונדון, האיש נשמע זר אך נשאר בצללים במהלך השיחה, וקונדון לא הצליח להסתכל מקרוב על פניו. האיש אמר ששמו ג'ון, והוא סיפר את סיפורו: הוא היה מלח "סקנדינבי", מחבורה של שלושה גברים ושתי נשים. התינוק הוחזק על סירה, ללא פגע, אך יוחזר רק תמורת תשלום הכופר. כשקונדון הביע ספק ש"ג'ון" אכן מחזיק בתינוק, הוא הבטיח הוכחה – החוטף יחזיר בקרוב את חליפת השינה של התינוק. כשנשאל שוב, הבטיח לקונדון שהתינוק בחיים.
ב-16 במרץ קיבל קונדון בדואר חליפת שינה של פעוט, ומכתב כופר שביעי. לאחר שלינדברג זיהה את חליפת השינה, קונדון פרסם מודעה חדשה בעיתון "Home News": "הכסף מוכן. אין שוטרים. אין שירות חשאי. אני בא לבד, כמו בפעם הקודמת". ב-1 באפריל קיבל קונדון מכתב שאומר שהגיע הזמן למסור את תשלום הכופר.
החקירה > תשלום כופר

כספי הכופר נארזו בקופסת עץ שנבנתה בהזמנה אישית בתקווה שניתן יהיה לזהותה מאוחר יותר. כספי הכופר כללו מספר תעודות זהב (אנ'); מאחר שתעודות זהב עמדו לצאת מהמחזור, הייתה תקווה שכל מי שיבזבז אותן ימשוך תשומת לב רבה יותר. השטרות לא סומנו, אך מספריהם הסידוריים נרשמו. חלק מהמקורות מייחסים את הרעיון הזה לפרנק וילסון (אנ'), אחרים לאלמר לינקולן איירי (אנ').
ב-2 באפריל קיבל קונדון פתק ממתווך, נהג מונית לא ידוע. קונדון פגש את "ג'ון" ואמר לו שהם הצליחו לגייס רק $50,000. האיש קיבל את הכסף ונתן לקונדון פתק לפיו הילד נמצא בטיפולן של שתי נשים תמימות.
החקירה > גילוי הגופה

ב-12 במאי נהג משאית בשם אורוויל וילסון ועוזרו ויליאם אלן עצרו לצד כביש כ-7.2 ק"מ דרומית לבית לינדברג ליד הכפר מאונט רוז (אנ') בעיר הופוול השכנה. כאשר אלן נכנס לחורשה כדי להטיל את מימיו, הוא גילה גופה של פעוט. הגולגולת הייתה שבורה קשות, והגופה במצב של ריקבון; היו אינדיקציות לניסיון קבורה נמהר. מטפלת המשפחה זיהתה את הגופה כתינוק הנעדר לפי מום בכף רגל ימין וחולצה שהיא הכינה. נראה היה שהתינוק נהרג ממכה בראשו. לינדברג עמד על כך שהגופה תישרף.
ביוני 1932 החלו גורמים רשמיים לחשוד שהפשע בוצע על ידי אדם שבני הזוג לינדברג הכירו. הם חשדו בוויולט שארפ, משרתת משק בריטית בבית מורו שמסרה מידע סותר לגבי מקום הימצאה בליל החטיפה. דווח כי היא נראתה עצבנית וחשודה כאשר נחקרה. היא התאבדה ב-10 ביוני 1932, על ידי בליעת משחת כסף שהכילה ציאניד רגע לפני שנחקרה בפעם הרביעית. האליבי שלה אומת מאוחר יותר, והמשטרה ספגה ביקורת קשה על נקיטת יד קשה בחקירה.
גם קונדון נחקר על ידי המשטרה, ובביתו נערך חיפוש, אך לא נמצא דבר מפליל. צ'ארלס לינדברג עמד לצד קונדון בזמן זה.
החקירה > החקירה הלא רשמית של ג'ון קונדון

לאחר מציאת הגופה, קונדון נותר מעורב באופן לא רשמי בתיק. בעיני הציבור הוא הפך לחשוד, ובחוגים מסוימים הושמץ. במהלך השנתיים שלאחר מכן הוא ביקר במחלקות המשטרה והתחייב למצוא את "ג'ון מבית הקברות".
מעשיו של קונדון בפרשה הפכו יותר ויותר ראוותניים. באחד המקרים, בעת שנסע באוטובוס עירוני, טען קונדון כי ראה חשוד ברחוב, והורה לאוטובוס לעצור. הנהג המבוהל נענה, וקונדון זינק מהאוטובוס, אף על פי שהחשוד חמק ממנו. קונדון ספג ביקורת בתור נצלן כאשר הסכים להופיע במופע וודוויל בנוגע לחטיפה. מגזין "Liberty" (אנ') פרסם דיווח סדרתי על מעורבותו של קונדון בחטיפת לינדברג תחת הכותרת "Jafsie Tells All"‏.
החקירה > מעקב אחר כספי הכופר

החוקרים שעבדו על התיק הגיעו תוך זמן קצר למבוי סתום. לא היו התפתחויות ומעט ראיות מכל סוג שהוא, אז המשטרה הפנתה את תשומת לבה למעקב אחר תשלומי הכופר. הוכנה חוברת עם המספרים הסידוריים על שטרות הכופר, ו-250,000 עותקים הופצו לבתי עסק, בעיקר בניו יורק. כמה משטרות הכופר הופיעו במקומות שונים, חלקם רחוקים כמו שיקגו ומיניאפוליס, אבל אלה שבזבזו את השטרות מעולם לא נמצאו.
לפי צו נשיאותי (אנ'), כל תעודות הזהב היו אמורות להיות מוחלפות בשטרות אחרים עד 1 במאי 1933. כמה ימים לפני המועד האחרון, אדם הביא $2,980 לבנק במנהטן להחלפה; מאוחר יותר התברר שהשטרות היו מכספי הכופר. האדם הזדהה בתור ג'יי ג'יי פוקנר מ-"149th Street‏ West‏ 537". אף איש בשם פוקנר לא התגורר בכתובת הזו, ובחורה בשם ג'יין פוקנר שהתגוררה שם 20 שנה קודם לכן הכחישה מעורבות.