stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי אלן (צייר)
ביוגרפיה > באקדמיה המלכותית היברניאן

באקדמיה יזם אלן את לימודיו בקורס העתיקות. זמן קצר לאחר מכן הוענק לו הפרס החמישי על ציור מדמות במאי 1885. הוא למד אצל קארל ורלט בשיעור ציור חיים, שם ב-1887 הגיע למקום הרביעי בציור המבוסס על דגם. בעוד שרבים מהאמנים האירים באנטוורפן התיישבו מאוחר יותר בצרפת כדי לצייר, אלן נסע חזרה לאירלנד, ב-1888. אלן קיבל השראה מעבודותיהם של אמנים המזוהים עם אסכולת האג, כמו יוזף ישראלס, כפי שהיה במקרה של תלמידים אירים רבים באנטוורפן, ואלמנט זה של נוסטלגיה מתגלה בציור של אלן 'פנים הולנדיות'.
הוא החל להציג את ציוריו באקדמיה המלכותית היברניאן בשנת 1889, והמשיך לשלוח יצירות אמנות לתערוכה השנתית של הגלריה עד 1912, עם סך כולל של 113 יצירות שהוצגו. בשנת 1893, ציורו "מוכר הגפרורים הקטן" זיכה אותו בפרס אלברט, מה שהוביל, בסופו של דבר, לכך שהוא נבחר כחבר שותף באקדמיה המלכותית היברניאן ב-18 באפריל 1895.
הציור היקר ביותר שלו במחיר של 250 פאונד הוצג ב-1898, שנקרא "חוק לחימה - פרק של המרד האירי ב-1798", שלאחריו הציג באקדמיה המלכותית היברניאן את "הנשים הקדושות וג'ון הקדוש". וכתוצאה מכך הפך לחבר מלא באקדמיה המלכותית היברניאן ב-18 בינואר 1901.
הוא שימש כגזבר של האקדמיה המלכותית מ-1909 עד 1911. עבודותיו הוצגו גם בתערוכה הבינלאומית של קורק ב-1902 ובתערוכה הבינלאומית האירית. בדבלין ב-1907, כשהוא משתלב בשתי תערוכות של אמנות אירית בלונדון: תערוכת ציורים איריים ב-1904, ותערוכת וייטצ׳פל לאמנות אירית ב-1913.
ביוגרפיה > מוות

לאחר מחלה ממושכת, אלן נפטר ב-2 בספטמבר 1912, בגיל 47, בראת'מיינס, דבלין ונקבר בבית הקברות במאונט ג'רום, לא רחוק מהאקדמיה המלכותית היברניאן עצמה.
הערות שוליים

↑  "Henry Allan". Milmo Penny Fine Art. Retrieved 11 July 2008.
↑  "A Dutch Interior". onlinecollection.nationalgallery.ie. Retrieved 13 November 2022.
1 2 3  "Allan, Henry | Dictionary of Irish Biography". www.dib.ie.
1 2  Strickland, Walter G. (1913). "Henry Allan, Painter". A Dictionary of Irish Artists. Retrieved 23 November 2022.
↑  Snoddy, Theo (2002). Dictionary of Irish artists : 20th century. Dublin: Merlin. p. 13.
↑  "O'Conor, Roderic Anthony | Dictionary of Irish Biography". www.dib.ie.
↑  "Moynan, Richard Thomas | Dictionary of Irish Biography". www.dib.ie.
↑  Campbell, Julian (1984). The Irish impressionists: Irish artists in France and Belgium, 1850-1914. National Gallery of Ireland, Ulster Museum. Dublin: National Gallery of Ireland. p. 90.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6707 5067  LCCN: nr92025828  ULAN: 500010439  VIAF: 58946032   WorldCat (עם VIAF): 58946032 
רחוב בדבלין, 1865
הנרי קלווין

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1918 דאלאס, ארצות הברית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1975 (בגיל 57) דאלאס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית  Sunset High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנרי קלווין (באנגלית: Henry Calvin‏; 25 במאי 1918 – 6 באוקטובר 1975) היה שחקן קולנוע קומי אמריקאי, התפרסם כשכיכב בסדרה "זורו" שעלתה לשידור בארצות הברית בשנת 1957 ובסרט טובי טיילר בקרקס.
ביוגרפיה

נולד ב-1918 בדאלאס, טקסס, כילד שר במקהלת הכנסייה המקומית ולאחר לימודיו התיכוניים למד שירה משחק באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית בטקסס.
בשנת 1950 התארח לראשונה בתוכנית רדיו מוזיקלית, ב-1952 הופיע בברודוויי וארבע שנים מאוחר יותר השתתף לראשונה בהפקה קולנועית - פשע נגד ג'ו.
קלווין מת בשנת 1975 מסרטן הגרון ונקבר בדאלאס.
פילמוגרפיה נבחרת

פשע נגד ג'ו (1956)
כוכב שבור (1956)
זורו (1957 - 1959)
טובי טיילר בקרקס (1960)
ילדים בארץ הצעצועים (1961)
ספינת השוטים (1965)
האיש מן הדוד (1966)
הר פרנק (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,600 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  84°37′00″S 177°04′01″W﻿ / ﻿84.6167°S 177.067°W﻿ / -84.6167; -177.067
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פרנק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פרנק
 
הר פרנק (באנגלית: Mount Franke) הוא הר נישא בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,600 מטרים מעל פני הים.
צידו הצפוני של ההר ברובו חשוף מקרח, וניתן לראות את סלעי ההר.
ההר ממוקם בין הר ואסקו והר קול, לאורך גדתו המערבית של קרחון שקלטון.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה וצולם על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
ההר נסקר על ידי אלברט פ. קרארי (Albert P. Crary) בין השנים 1957–1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי קרארי.
קרארי קרא להר על שמו של לוטננט קומנדר וילארד ג'. פרנק (Willard J. Franke) מכוחות המילואים של צי ארצות הברית, אשר שירת בטייסת VX-6 בתחנת אמריקה הקטנה V בין השנים 1957–1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן

| --- | --- |

 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1925–הווה (כ־99 שנים)
 תלמידים
 :  כ-900 סטודנטים, מתוכם כ-600 תלמידי תואר ראשון וכ-300 תלמידים לתארים מתקדמים (מוסמך, דוקטורט) ועמיתי בתר-דוקטורט.
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′21″N 35°11′48″E﻿ / ﻿31.772523116347°N 35.196787564312°E﻿ / 31.772523116347; 35.196787564312
 www.bio.huji.ac.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן(למפת ירושלים רגילה) המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן(למפת הרי ירושלים רגילה) המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן
 
המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן הוא  מכון המחקר הוותיק ביותר בארץ בתחום מדעי החיים. המכון הוא חלק מן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע של האוניברסיטה העברית בירושלים, ושוכן בקמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם).
נכון לשנת 2023, כולל המכון 73 קבוצות מחקר, המבצעות מחקרים במדע בסיסי וכן מחקרים בעלי אספקטים יישומיים בתחומי הביו רפואה, הביוטכנולוגיה והחקלאות. חוקרי המכון עוסקים במגוון רחב של תהליכים ומנגנונים ביולוגיים ברמות ארגון שונות, החל ממנגנונים מולקולריים בתאים, דרך מנגנונים ברמת הפרט, וכלה במנגנונים ברמת האוכלוסייה.
במכון לומדים מדי שנה כ-900 סטודנטים, מתוכם כ־600 תלמידים לתואר ראשון והיתר תלמידים לתארים מתקדמים (מוסמך ודוקטורט) ועמיתי בתר-דוקטורט. פרופ' גיא בלוך מכהן כיום כראש המכון ה-19.
היסטוריה

ראשיתו של המכון בשנת 1925, שנת ייסודה של האוניברסיטה העברית, עת הוקמה המחלקה הבוטנית שהיוותה חלק מגוף שנקרא "המכון לחקר טבע ארץ ישראל". החוקרים המייסדים כללו את פרופ' אוטו ורבורג, פרופ' אלכסנדר איג, פרופ' מיכאל זהרי, ופרופ' נעמי פיינברון-דותן. בשנות הפעילות הראשונות הונחו יסודות לכמה מפעלים הנמשכים עד היום, בכללם הקמת אוסף העשביה, שמהווה היום חלק מאוספי הטבע הלאומיים; והקמת הגן הבוטני הלאומי, שהיה הראשון בארץ ישראל ובמזרח התיכון.
תחומי המחקר הורחבו בשנת 1928, עם הצטרפותו של פרופ' שמעון בודנהיימר אשר ייסד את המחלקה לזואולוגיה.
המחקר בשתי המחלקות (ובכלל האוניברסיטה) הצטמצם במהלך מלחמת העצמאות, עד שפסק לחלוטין לאחר ההתקפה על שיירת הדסה. לשיירה זו היו אמורים להצטרף חלק מחברי המחלקה לבוטניקה, אך בשל חתונתו של עמיתם אברהם פאהן שנערכה באותו יום, הם דחו את עלייתם להר הצופים, וכך ניצלו. פעילות המחלקות לבוטניקה ולזואולוגיה חודשה בתום המלחמה באפריל 1949.
החל משנות החמישים של המאה העשרים נוסדו מספר מחלקות נוספות, ביניהן המחלקה לגנטיקה, המחלקה לנוירוביולוגיה והמחלקה לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה (כיום המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות).
אחר גלגולים רבים בבניינים שונים ברחבי ירושלים, הוחלט בשנות השישים על ארגון מחדש של הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, ובמסגרת מהלך זה אוחדו המחלקות השונות תחת המכון למדעי החיים. בשנת 1968 החלה הקמתו של בניין ייעודי למכון בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית. בשנת 1976 נקרא המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, מייסד חברת Penn Corporation שבפילדפיה, והבניין הנוכחי אוכלס שנתיים אחר כך, בשנת 1978.
ראש המכון הראשון לאחר הקמתו הרשמית היה פרופ' אלכסנדר קינן, שהחל את תפקידו בשנת 1967. אחריו כיהנו בתפקיד פרופ' אברהם מאייר, פרופ' גדעון אורשן, פרופ' דן כהן, פרופ' דניאל זהרי, פרופ' חפציבה אייל-גלעדי, פרופ' אברהם לויטר, פרופ' אלכסנדר לויצקי, פרופ' איתנה פדן, פרופ' חרמונה שורק, פרופ' שמעון שולדינר, פרופ' יוסף ירום, פרופ' יוסף הירשברג, פרופ' יואב קבנצ'יק, פרופ' שי ארקין, פרופ' רן נתן, פרופ' יוסף גרינבאום, פרופ' עודד ליבנה, וכיום ראש המכון ה-19 הוא פרופ' גיא בלוך.
המחקר במכון

המכון מורכב משש מחלקות, העוסקות במגוון רחב של תחומים במדעי החיים:
המחקר במחלקה עוסק בחקירת תהליכים אבולוציוניים ומערכות אקולוגיות, החל מהרמה המולקולרית וכלה ברמת אוכלוסיות ואקוסיסטמות.
המחקר במחלקה הוא רב-תחומי ומשלב ידע בביולוגיה, פיזיקה, כימיה והנדסה ליצירת כלים חדישים בתחומי הביוטק והרפואה.
המחקר במחלקה עוסק בדנ"א ובדרך בה הוא עובר שינויים, משפיע על הסביבה התאית ועל פונקציות ביולוגיות וקובע תכונות.
המחקר במחלקה מתמקד בהבנת המנגנונים המעורבים בזיהוי ועיבוד מידע על ידי תאים בתנאים רגילים ובמצבי עקה או מחלה, תוך לימוד מבנה ותפקוד חלבונים.
המחקר במחלקה בוחן את יחסי הגומלין בין צמחים ומיקרובים לבין סביבתם, החל מרמה מולקולרית ועד רמת האורגניזם.
המחקר במחלקה מאפיין את תפקודי מערכת העצבים מרמת התא הבודד ועד לרמה המערכתית של המוח השלם, ובוחן את פעילות המוח במצבים שונים.
הוקרה ופרסים

לאורך השנים זכו חוקרי המכון בשלל פרסים והוקרות, בכללם שני זוכי פרס נובל, תשעה זוכי פרס ישראל, ושבעה זוכי פרס א.מ.ת..
הוקרה ופרסים > פרס נובל

פרופ' רוג'ר קורנברג זכה בפרס נובל בכימיה לשנת 2006, וכיום פרופ' במחלקה לכימיה ביולוגית במכון למדעי החיים ובאוניברסיטת סטנפורד.
פרופ' מיכאל לויט זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2013, וכיום פרופ' אורח במכון למדעי החיים.
הוקרה ופרסים > פרס ישראל

פרופ' מיכאל זהרי זכה בפרס ישראל לשנת 1954 במדעי החיים.
פרופ' שמעון פריץ בודנהיימר זכה בפרס ישראל לשנת 1954 בחקלאות. פרופ' בודנהיימר היה מייסד המחלקה לזואולוגיה, ואחר כך עבר לפקולטה לחקלאות.
פרופ' גד אביגד ופרופ' שלמה הסטרין זכו בפרס ישראל לשנת 1957 במדעים מדויקים.
פרופ' אברהם פאהן זכה בפרס ישראל לשנת 1963 במדעי החיים.
פרופ' מיכאל אבן-ארי זכה בפרס ישראל לשנת 1986 על מפעל חיים בחקר המדבר.
פרופ' אלכסנדר לויצקי זכה בפרס ישראל לשנת 1990 במדעי החיים.
פרופ' נעמי פיינברון-דותן זכתה בפרס ישראל לשנת 1991 בידע ארץ ישראל.
פרופ' צבי זלינגר זכה בפרס ישראל לשנת 2007 בחקר הביולוגיה.
הוקרה ופרסים > פרס א.מ.ת

פרופ' צבי זלינגר – 2005
פרופ' בת שבע כרם – 2008
פרופ' מרשל דבור – 2012
פרופ' גיורא שמחן – 2013
פרופ' משה סולר – 2015
פרופ' אלכסנדר לויצקי – 2017
פרופ' חרמונה שורק – 2022
חוקרים במכון

במכון פועלות כיום 73 קבוצות מחקר. רשימה חלקית כוללת את פרופ' דפנה אטלס, פרופ' ישעיהו ארקין, פרופ' גיא בלוך, פרופ' שמשון בלקין, פרופ' נסים בנבניסטי, פרופ' בת שבע כרם, פרופ' לירן כרמל, פרופ' מיכאל לויט, פרופ' אלכסנדר לויצקי, פרופ' ערן משורר, פרופ' איתנה פדן, פרופ' רוג'ר קורנברג, פרופ' עידן שגב, פרופ' חרמונה שורק ופרופ' שגיב שיפמן.
דורות קודמים

חוקרים בולטים פעלו במכון מאז היווסדו. רשימה חלקית כוללת את פרופ' מיכאל אבן-ארי, פרופ' אלכסנדר איג, פרופ' אלישבע גולדשמידט, פרופ' אבינעם דנין, פרופ' אריאל דרבסי, פרופ' גאורג האז, פרופ' פיטר הילמן, פרופ' שלמה הסטרין, פרופ' יעקב ורמן, פרופ' יהודה ורנר, פרופ' מיכאל זהרי, פרופ' צבי זלינגר, פרופ' קלרה חן, פרופ' יעקב לורך, פרופ' משה סולר, פרופ' אוריאל ספריאל, פרופ' אברהם פאהן, פרופ' דב (פרנסיס) פור, פרופ' נעמי פיינברון-דותן, פרופ' יצחק פרנס, פרופ' איתן צ'רנוב, פרופ' דב קולר, פרופ' אהרון שולוב, ופרופ' אבי שמידע.
מסלולי לימוד

לימודי בוגר במכון למדעי החיים מקנים את הידע והכלים הדרושים לעיסוק בבעיות ביולוגיות החל מהרמה המולקולרית ועד רמת הסביבה. הלימודים מקיפים תחומים רבים וכוללים ביוכימיה מבנית ומולקולרית, גנטיקה וגנומיקה, ביולוגיה תאית והתפתחותית, מיקרוביולוגיה, מדעי הצמח, אבולוציה, אקולוגיה, התנהגות בעלי חיים, מדעי המוח ועוד. הלימודים כוללים מספר מסלולים, בכללם מסלול חד-חוגי, מסלולים משולבים ודו-חוגיים, הוספת חטיבה ללימודי מדעי החיים, וכן מספר מסלולי הצטיינות.
לימודים לתארים מתקדמים מתקיימים במסלול מחקרי בלבד, הכולל לימוד קורסים מתקדמים, ביצוע עבודת מחקר, הגשת תיזה ומציאת מנחה מקרב חוקרי המכון. לימודים אלה כוללים גם מסלולי הצטיינות. כיום לומדים במכון מאות תלמידים לתארים מתקדמים, המבצעים מחקר במגוון רחב של תחומים במדעי החיים.
הערות שוליים

↑  אוסף הצמחים
↑  אוספי הטבע הלאומיים
1 2  היסטוריית המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית
↑  המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  המחלקה לביו-הנדסה, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  המחלקה לגנטיקה, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  המחלקה לכימיה ביולוגית, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  המחלקה למדעי הצמח והסביבה, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  המחלקה לנוירוביולוגיה, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  רשימת חוקרי המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן.
↑  לימודי בוגר במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  תכניות הלימודים במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
↑  נושאי מחקר לתלמידי מוסמך ודוקטורט, המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, האוניברסיטה העברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257375305171  GND: 1228053316  VIAF: 127208195   WorldCat (עם VIAF): 127208195
הנרי קליי פיין

הנרי קליי פיין (באנגלית: Henry Clay Payne;‏ 23 בנובמבר 1843 - 4 באוקטובר 1904) היה המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט משנת 1902 ועד למותו. הוא גם שימש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
ביוגרפיה

הנרי קליי פיין נולד בעיירה אשפילד שבמסצ'וסטס. הוא גדל במסצ'וסטס וב-1859 הוא סיים את לימודיו באקדמיית שלברן פולס. במלחמת האזרחים הוא ניסה להתגייס לצבא האיחוד, אך נדחה מטעמי בריאות. ב-1863 הוא עבר להתגורר במילווקי, ויסקונסין, שם הוא מצא עבודה במוכר בחנות כלבו.
ב-1872 הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו במועדון הצעירים הרפובליקנים של מחוז מילווקי. הוא פלס את דרכו מעלה והיה למזכיר ולאחר מכן יושב ראש ארגון זה. ב-1876 מונה פיין כמנהל הדואר של מילווקי, משרה בה הוא החזיק במשך עשר השנים הבאות. הוא ניצל את כישוריו הארגוניים כאשר עבר לשמש במשרתו הבאה כנשיא חברת הטלפונים של ויסקונסין ב-1885 ולאחר מכן שימש כמנהל הבנק הלאומי הראשון של מילווקי וכנשיא חברת הרכבות הצפונית של מילווקי וחברת הרכבות החשמליות והקלות של מילווקי. בתפקידו כנשיא חברת הרכבות החשמליות הנהיג פיין קונצרטים ללא תשלום בפארקים של מילווקי, כולל לייק פארק.
אף על פי שמעולם לא היה מועמד למשרה נבחרת, היה פיין חבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית החל מ-1880 ועד למותו, ויושב הראש שלה מפברואר ועד יוני 1904. בבחירות לנשיאות של 1896 הוא ניהל את המטה המערבי של מערכת הבחירות של ויליאם מקינלי. בבחירות לנשיאות של 1900 הוא היה פעיל בהבטחת מועמדותו של תאודור רוזוולט כסגן הנשיא. ב-1902 מונה פיין כמנהל הכללי של הדואר בממשלו של רוזוולט.
הנרי קליי פיין נפטר בעודו מכהן בתפקידו, ב-4 באוקטובר 1904 בביתו שבוושינגטון די. סי. הוא ניטמן בבית הקברות פורסט הום שבמילווקי.
הערות שוליים

↑  Conard, Howard Louis (1895). History of Milwaukee from its first settlement to the year 1895, Vol. 1. Chicago and New York: American Biographical Publishing Co, p. 297.
↑  Conard, Howard Louis (1895). History of Milwaukee from its first settlement to the year 1895, Vol. 1. Chicago and New York: American Biographical Publishing Co, p. 303.
↑  Wisconsin Historical Society-Henry Clay Payne
↑  "Henry C. Payne Dies In His Washington Home. Postmaster General Unconscious for Hours Before the End". New York Times. October 5, 1904.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200529308  ISNI: 0000 0000 2987 7325  LCCN: n89103734  SNAC: w6gt6q46  VIAF: 75440151   WorldCat (עם VIAF): 75440151
הנרי אקפורד (ספינת קיטור)

| --- | --- |
פרסומת בעיתון מ-1824 של חברת Mowatt Brothers, כפי הנראה לספינה "הנרי אקפורד"
פרסומת בעיתון מ-1824 של חברת Mowatt Brothers, כפי הנראה לספינה "הנרי אקפורד"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת נהר לנוסעים ומשא וגוררת, מונעת במשוטות
 חברת ספנות:  .Mowatt Brothers & Co, ניו יורק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Lawrence & Sneden (NY)
 הושקה:  1824
 תקופת הפעילות:  1824–1851 (כ־27 שנים)
 אחריתה:  נגרטה אחרי 1851
 מידות
 תפוסה:  150 טון
 אורך:  105 רגל
 נתונים טכניים
 מהירות:  10 מייל בשעה (16 קמ"ש)
 הנעה:  מנוע קיטור דו-דרגתי מסוג "צריח"
 צורת הנעה:  משוטות
הנרי אקפורד (באנגלית: Henry Eckford) הייתה ספינת קיטור לנוסעים ומשא וגוררת, מונעת במשוטות, שנבנתה בניו יורק ב-1824 לשיט בנהר הדסון. היא ספינת הקיטור הראשונה שהותקן בה מנוע קיטור דו-דרגתי, עשרות שנים לפני שהשימוש בו התרחב לכלל אוניות הקיטור.
הספינה ומכונותיה

הספינה נקראה על שמו של הנרי אקפורד (1775–1832) (אנ'), ארכיטקט ימי ובונה אוניות ניו-יורקי ידוע באותם זמנים. היא נבנתה ב-1824 על ידי מספנת Lawrence & Sneden במנהטן, ניו יורק, עבור חברת Mowatt Brothers & Co.
המנוע שהותקן בספינה היה מנוע קיטור דו-דרגתי (compound engine), שנקרא באותם זמנים "מנוע ווּלף שני צילינדרים". את המנוע הדו-דרגתי המציא כעשרים שנים קודם לכן ארתור וולף (Arthur Woolf) הבריטי. נצילותו הייתה טובה משל המנועים החד-דרגתיים הפשוטים בני זמנו ותצרוכת הפחם שלו קטנה בשליש, ואומנם השימוש בו נפוץ במכרות ובתעשייה, אך מעולם לא הותקן בכלי שיט. המנוע של "הנרי אקפורד" היה מסוג ראש-צלב אנכי (נקרא גם מנוע צריח). הוא נבנה על ידי חברת Allaire Iron Works של ג'יימס אלייר (אנ'). למנוע היו שני צילינדרים – צילינדר לחץ גבוה בקוטר 12 אינץ' וצילינדר לחץ נמוך בקוטר 24 אינץ'. אורך המהלך היה 4 רגל. המנוע פעל בלחץ קיטור של 100 psi (700 kPa), הרבה מעבר ל- 10–20 psi כמקובל במנועי הקיטור של אותה תקופה. הקיטור סופק על ידי שני דודים מברזל מחושל במידות 19 ft x 30 in ‏(5.8 x 0.76 m). לחץ קיטור גבוה הכרחי לפעולתו של מנוע דו-דרגתי, והסיבה כי השימוש בו לא התרחב לאוניות הייתה מטעמים בטיחותיים: דודי קיטור התפוצצו לא אחת בספינות הקיטור הראשונות, ועל כן לחצי קיטור גבוהים נחשבו למסוכנים יותר. בעקבות הצלחתה של "הנרי אקפורד" התקין אלייר מנועים רב-דרגתיים בספינות קיטור נוספות, אך שימוש נרחב במנועים מסוג זה התאפשר רק ב-1865, אחרי שמשרד המסחר הבריטי אישר בהשתדלותו של אלפרד הולט להגדיל את לחץ העבודה של דודי הקיטור באוניות מסחריות מעל 20 psi.
קורות שירותה

"הנרי אקפורד" שימשה בתחילה כספינת קיטור לנוסעים ומשא בנהר הדסון, בין Rector St, נורת' ריבר (אנ') ובין אולבני (אנ'). בפרסומים היא מופיעה כספינה "מהירה ביותר". מהירותה הגיעה לכ-10 מיילים בשעה (16 קמ"ש), והיא יכלה להשלים נסיעה בכיוון אחד בכ-14 שעות. מחיר הנסיעה הלוך ושוב היה 3 דולר, ולתחנות ביניים בהתאם למרחק.
ב-1825 החליט מוֹואטס לנסות ולהשתמש בספינה לגרירת ארבות משא. רבים הטילו ספק ביכולתה לעשות זאת, אבל בניסיון הראשון משכה "הנרי אקפורד" שתי ארבות מניו יורק אל אולבני ב-24 שעות, זמן משתלם מבחינה מסחרית. עד מהרה הלכו גם בעלי ספינות קיטור אחרים בעקבותיו, וגוררות קיטור נעשו חיזיון נפרץ. את רוב שירותה המשיכה "הנרי אקפורד" לאחר מכן כגוררת, אך גם הובילה נוסעים. ב-1826 הוסבה הקבינה למגורי נוסעים. באותו זמן כבר ירד מחיר הנסיעה מניו יורק לאולבני לדולר אחד.
בעשור הבא, של 1830, עברה "הנרי אקפורד" לפעול בקו בין ניו יורק לנורוויץ' (אנ') שבקונטיקט. עם השנים נדחקה על ידי ספינות קיטור חדשות ומהירות ממנה, ובשנותיה האחרונות שימשה ספינת גרר בנמל ניו יורק (אנ').
קורות שירותה > התפוצצות דוד הקיטור

ב-27 באפריל 1841, תוך כדי הכנת הדודים ליציאה להפלגה מ-.Cedar St שבניו יורק לשם גרירת ספינת תעלות, התפוצץ אחד מדודי הקיטור של "הנרי אקפורד". שני דודי הברזל במשקל כולל של כ-4 טונות הועפו למרחק 9 מטרים לעבר הירכתיים, הרסו את המנוע, וחלקים מהם נמצאו אחר כך במרחק עשרים רגל מהספינה. הדף ההתפוצצות העיף את המכונאי והמסיקים מהספינה, אבל הם יצאו ללא פגע. מלח שעסק בקשירת ספינת התעלות לגוררת נהרג משבר ברזל שהועף מהספינה.
החקירה שנערכה לאחר מכן לא הטילה אשמה על צד כלשהו, אך החוקרים סבורים היו כי איחור בביצוע בדיקה טכנית ממשלתית למכונות הספינה תרם לתאונה. הדוד הספיק להגיע רק ללחץ של 50 psi כשארעה ההתפוצצות, לחץ נמוך במידה ניכרת מלחץ העבודה הרגיל שלו. בחקירה נקבע כי הגורם להתפוצצות הייתה קורוזיה פנימית חמורה, שבמקומות אחדים הקטינה את עובי לוחות הדוד לשבריר מהעובי המקורי של 1/4 אינץ' (6.4 מ"מ). הדודים הותקנו 11 שנים קודם לתאונה, ואורך החיים המשוער שלהם היה כ-15 שנים.
אחרי ההתפוצצות פורקו מכונותיה של "הנרי אקפורד" וגוף הספינה הוסב לארבת פחם, שעדיין הייתה בשימוש ב-1851. הארבה נגרטה בסופו של דבר אחרי 1851.
לקריאה נוספת

Dwight, Theodore (1825), The Northern Traveller: Containing the Routes to Niagara, Quebec, and the Springs; with Descriptions of the Principal Scenes, and Useful Hints to Strangers. Wilder and Campbell. p. 191.
Haswell, Charles H. (1896). Reminiscences of New York By an Octogenarian (1816–1860). Harper & Brothers, New York.
Jones, Thomas P. (ed.) (1841). Journal of the Franklin Institute, Third Series, Volume II. Franklin Institute, Philadelphia.
Marine Engineering, Volume IV, July to December 1899. Aldritch and Donaldson, New York.
Morrison, John Harrison (1903). History Of American Steam Navigation. W. F. Sametz & Co., New York. Reprinted in 2008 by Read Books.
Munsell, J. (1855). The Annals of Albany. J. Munsell, Albany. p. 39.
Spears, John R. (1910). The Story of the American Merchant Marine. The MacMillan Company, New York. p. 166.
Thurston, Robert H. (1883). A History of the Growth of the Steam Engine. Kegan Paul, Trench & Co., London. pp. 282–283.
Thurston, Robert H. (1891). Robert Fulton: His Life and its Results. Dodd, Mean and Company, New York. p. 158.
הערות שוליים

1 2 3  Munsell (1855), p. 39.
1 2 3  Morrison (1903), p. 48.
1 2  Spears (1910), p. 166
↑  Thurston (1891), chapter viii.
1 2  Marine Engineering (1899), vol. iv.
↑  Dwight (1825), p. 191.
↑  Haswell (1896) Chapter viii.
↑  The Repository (1826). scan.
↑  Morrison (1903), p. 327.
↑  Jones (1841), p. 7.
↑  Jones (1841), pp. 111-112.
↑  Jones (1841), pp. 7-8.
↑  Jones (1841), p. 11
↑  Jones (1841), pp. 14-15.
↑  Jones (1841), p. 9.
פרסומת ל"הנרי אקפורד" בעיתון The Northern Traveller‏, 1825
הנרי אונייקורו

הנרי צ'וקוומיקה אונייקורו (באנגלית: Henry Chukwuemeka Onyekuru; נולד ב-5 ביוני 1997) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקיצוני באל פאייח ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

אונייקורו החל את הקריירה שלו בכדורגל באקדמיית אספייר בשנת 2010, שבשורותיה התאמן עד שנת 2015. באותה השנה הוא הצטרף לאופן הבלגית. הוא רשם את הופעתו הראשונה בקבוצה ב-5 בספטמבר 2015 בתיקו 2–2 במשחק בליגת המשנה. אונייקורו עזר לאופן להשיג את העפלה לליגת העל כבר בעונת הבכורה שלו. משחקו הראשון בליגה הבכירה הגיע ב-30 ביולי 2016 בהפסד 3–0 לזולטה ורכם.
ב-30 ביוני 2017, אונייקורו הצטרף לאברטון מהפרמייר ליג ובאופן מיידי חזר לבלגיה בהשאלה לאנדרלכט. לאחר שהבקיע עשרה שערים ב-28 משחקים עבור אנדרלכט, הוא ספג פציעה בברכו בחודש דצמבר אשר דרשה ממנו לעבור ניתוח.
ביולי 2018, אונייקורו הושאל לגלאטסראיי עד לתום העונה תמורת 700 אלף יורו. ב-20 במאי 2019, אונייקורו העניק לקבוצתו ניצחון 1–2 יקר מפז על איסטנבול בשאקשהיר אשר הבטיח לגלאטסראיי אליפות שנייה ברציפות. באותה העונה, אונייקורו היה אף שותף לדאבל של הקבוצה, כאשר גלאטסראיי הניפה גם את הגביע הטורקי לאחר ניצחון 1–3 על אקהיסאר בלדייספור. בעונת השאלה בודדת בגלאטסראיי, אונייקורו היה אחראי ל-16 כיבושים ב-44 משחקים בכל המסגרות.
לאחר שלא הבטיח לעצמו עבודה בממלכה המאוחדת, אונייקורו הצטרף למונקו הצרפתית ב-12 באוגוסט 2019 עבור סכום ששוער בין 12 ל-15 מיליון לירות שטרלינג בחוזה לחמש שנים.
ב-5 בינואר 2020 עבר אונייקורו בהשאלה לגלאטסראיי עד סוף העונה שבסיומה חזר למונקו.
ב-25 בינואר 2021 חזר אונייקורו להשאלה נוספת עד תום עונת 2020/2021 בגלאטסראיי.
ב-2 באוגוסט 2021 חתם אונייקורו באולימפיאקוס.
ב-10 ביולי 2022 הושאל לאדנה דמירספור.
קריירה בינלאומית

אונייקורו נקרא לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ניגריה במאי 2017. הוא ערך את הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-1 ביוני 2017 במסגרת הניצחון 0–3 במשחק ידידות על נבחרת טוגו.
לאחר עונה מוצלחת במדי גלאטסראיי, אונייקורו נכלל בסגל 23 השחקנים של הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019.
תארים > קבוצתיים

הליגה הטורקית (1): 2018/19
הגביע הטורקי (1): 2018/19
אליפות יוון (1): 2021/22