stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן סיני
היסטוריה > שושלת צ'ינג (1912-1644)

שושלת צ'ינג (1912-1644) הייתה שושלת הקיסרים האחרונה בסין. שני הגנים המפורסמים ביותר בסין מתקופה זו היו הגנים של שני הארמונות הקיסריים, ארמון הקיץ בבייג'ינג וארמון הקיץ הישן, כשמונה קילומטרים צפונית לבייג'ינג. שני הגנים הפכו סמלים לפאר ועידון ותוארו בפרוטרוט על ידי תיירים מהמערב.
האב ז'אן-דני אטירה (Jean-Denis Attiret), כומר ישועי צרפתי שהפך לצייר החצר של הקיסר בין 1739 ל-1768, תיאר את מרפסת הירקן שעל אי חיי הנצח באגם של ארמון הקיץ במילים אלו:
ומה שהוא אבן חן אמתית הוא סלע או אי... שהוא בלב אגם זה, שעליו נבנה ארמון קטן, הכולל כמאה חדרים וחדרי הסבה...ביופי ובטוב טעם שאינני מסוגל לבטא במילים. הנוף ראוי להערצה.
מימון בניית הארמונות והגנים ושיפורם דרש סכום כסף שהיווה חלק גדול מתקציב הקופ של הקיסרות. באחד המקרים הידועים לשמצה העבירה הקיסרית האלמנה צה שי לשיפוץ הגן כספים שנועדו לבניית הצי הסיני שהיה זקוק בדחיפות למודרניזציה, ובין היתר לשיפוץ מבנה משיש דמוי ספינה על אגם קונמינג. שני הגנים נהרסו פעמיים כפעולת ענישה על ידי חילות משלוח אירופאים. הפעם הראשונה ב-1860, בעקבות הוצאה להורג של השגרירים שנשלחו לקיסר, ובפעם השנייה ב-1900 בעקבות מרד הבוקסרים. שני הגנים עוברים שיפוץ בהדרגה.
בנוסף לארמון הקיץ הישן ולארמון הקיץ בבייג'ינג בנו הקיסרים משושלת צ'ינג בין 1703 ל-1792, מכלול חדש של גנים וארמונות בהרים כמאתיים קילומטרים צפונית מזרחית לבייג'ינג, על מנת להימלט מחום הקיץ בבירה. המכלול קרוי אתר הנופש ההררי בצ'נגדה, והוא השתרע על 5,600 דונם, ובו שבעים ושתיים נקודות תצפית נפרדות לנוף שהיה שחזור מיניאטורי של נופים מאזורים רבים בסין. גן ענק זה שרד כמעט בשלמותו.
גני משכילים ידועים שעדיין קיימים מתקופה זו כוללים את מפלט גן הזוג (1736-1726) וגן הנסיגה וההגות (1885), שניהם בסוג'ואו.
ארמון הקיץ הישן, כשמונה קילומטרים צפונית לבייג'ינג נהרס כמעט לחלוטין כפעולת ענישה של חיל המשלוח האנגלי-צרפתי ב-1860
ארמון הקיץ בבייג'ינג כיום
אורכו של המסדרון הארוך בארמון הקיץ בבייג'ינג הוא 728 מטרים. הוא נבנה על מנת שהקיסר יכול לטייל בגן כשהוא מוגן מפגעי מזג האוויר.
אתר הנופש ההררי בצ'נגדה, חווילה קיסרית בהרים (1792-1703)
"הביתן האהוב שלי" מתוך מפלט גן הזוג (1736-1726)
גן קֶיְוֵּ'אן במחוז גואנגדונג (1850)
גן חֶה ביאנגצו במחוז ג'יאנגסו (1880), גן מגורים פרטי קלאסי מתקופת שושלת צ'ינג
עיצוב הגן הקלאסי

הגן הסיני תוכנן כך שלא ניתן יהיה לראות את כולו בבת אחת. הגן הסיני הקלאסי מציג בפני המבקר סדרה של מבטים חטופים על הנוף הבנויים היטב כמו במסגרת של תמונה: מבט על בריכה, על סלע, חורשת חזרן, עץ בפריחה, או מבט על פסגת הר רחוק או פגודה. הסופר והפילוסוף הסיני גִ'י צֶ'נְג (计成, בפין-יין: Jì chéng) בן המאה ה-16 שחיבר ספר על אומנות הגנים כתב: "יש להחביא את הוולגרי ואת ההמוני ככל הניתן, ולכלול את המצוין והנפלא".
כמה תיירים מערביים מוקדמים שביקרו בגנים הקיסרים הסיניים חשו שהגנים כאוטיים, עמוסים בבניינים בסגנונות שונים, ובנויים ללא כל סדר נראה לעין, אבל האב הישועי ז'אן-דני אטירה, שחי בסין מ-1739, והיה צייר החצר עבור קיסר סין, ציין שיש בגן הסיני "אי סדר יפהפה, אנטי-סימטריה". "יש להעריך את האומנות שבו אורגן אי סדר זה. הכול נעשה בטוב טעם, ומאורגן היטב כל כך, שאין שום מקום שממנו ניתן לצפות בכל היופי, אתה חייב לראות את המקום פינה אחר פינה".
גנים סינים קלאסיים קיימים בגדלים שונים. שטחו של הגן הגדול ביותר בסוג'ואו, גן המנהלן העניו, הוא קצת יותר מ-100 דונם, כשהבריכה תופסת כחמישית משטח הגן. אבל הגן לא היה חייב להיות גדול. גִ'י צֶ'נְג הקים גן עבור ווּ יוּאוּיוּ', הגזבר של מחוז ג'ינלינג, ששטחו היה פחות מעשרה דונם, והסיור בגן ארך ארבע מאות צעדים מהכניסה לנקודת התצפית האחרונה, אבל ווּ יוּאוּיוּ' אמר כי הגן הכיל את כל הפלאים של המחוז במקום אחד.
הגן הקלאסי היה מוקף חומה שנצבעה בדרך כלל בלבן ששימש רקע טהור לפרחים ולעצים. בדרך כלל שכנה בריכת מים במרכז הגן. מבנים רבים, קטנים כגדולים, היו מסודרים סביב הבריכה. בגן שהקים גִ'י צֶ'נְג שתואר לעיל, המבנים השתרעו על שני שלישים מהשטח, בעוד שהגן עצמו השתרע על השליש הנותר. בגן המשכילים היה המבנה המרכזי בדרך כלל ספרייה או חדר עבודה, המקושר באמצעות מעברים מקורים לביתנים אחרים שסייעו לחלק את הגן לסצנות אינדיבידואליות או לתמונות נוף. האלמנטים המהותיים האחרים של גן המשכילים היו צמחים, עצים וסלעים, שכולם סודרו על מנת לעצב נופים מושלמים קטנים. גני משכילים השתמשו לעיתים קרובות במוטיב "הנוף המושאל" (借景, בפין-יין: Jièjǐng - "גְ'יֵה-גִ'ינְג"), נקודות תצפית בלתי צפויות המשקפות כמו מבעד למסגרת תמונה את הנוף שמחוץ לגן, כמו פסגות ההרים מסביב, והופכות את הנוף החיצוני להרחבה של הגן.
עיצוב הגן הקלאסי > הרים מלאכותיים וגני סלעים

ההר המלאכותי (גְ'יָאשָׁאן) או גן הסלעים הוא אלמנט בלתי נפרד בגנים הסינים הקלאסיים. פסגת ההר הייתה סמל לסגולה, יציבות וכוח סבל בפילוסופיה של קונפוציוס ובאי צ'ינג. פסגת הר על גבי אי הייתה גם החלק המרכזי באגדה על האיים של בני האלמוות, ולכן הפכה לאלמנט מרכזי בגנים קלאסיים רבים.
גן הסלעים הראשון שהופיע בהיסטוריה של הגן הסיני היה ב"גן הארנבת" (兔園, פין-יין: Tù yuán), שנבנה במהלך תקופת שושלת האן המערבית (206 לפנה"ס – 9 לספירה). בתקופת שושלת טאנג הועלה הסלע לדרגת חפץ אומנתי, שנבחן על פי צורתו (שִׂינְג), החומר שממנו היה עשוי (גְ'ה), צבעו (סֶה) ומרקמו (וֶן), כמו גם על ידי קשיותו, שקיפותו, וגורמים נוספים. המשורר בָּאי ג'וּ'יִי (白居易, בפין-יין: Bai Juyi‏; 846-772) חיבר קטלוג של הסלעים המפורסמים של אגם טאי, המכונה "טָאיְחוּ שְׁגִ'י". סלעים אלו מאבן גיר שגולפה בעזרת סחיפה, הפכו לסלעים המבוקשים ביותר עבור גנים.
בתקופת שושלת סונג היו ההרים המלאכותיים עשויים בעיקר מאדמה. אבל הקיסר חְווֵיְדְזונְג (徽宗, בפין-יין: Huīzōng שלט 1100–1126) פגע קשה בכלכלת האימפריה כשהורה להרוס גשרים מעל לתעלה הגדולה על מנת לשנע סלעים גדולים בדוברות לגן הקיסרי. בתקופת שושלת מינג הגיעה האופנה של השימוש בערימת סלעים על מנת ליצור הרים מלאכותיים ומערות לשיאה. במהלך שושלת צ'ינג נחשבו גני הסלעים של תקופת מינג למלאכותיים מדי וההרים שנבנו היו עשויים מסלעים ואדמה.
על פסגות ההרים המלאכותיים בגנים הסיניים כיום יש כיום ביתן צפייה קטן. בגנים קלאסיים קטנים, ייצג סלע משכילים (供石, בפין-יין: Gōng shí) בודד את ההר, או שורה של סלעים ייצגה רכס הרים.
סלע המשכילים "פסגה מבשרת טובות המכוסה בעננים" בגן המשתהה בסוג'ואו
גן הסלעים בחווילה הררית אפופת יופי בסוג'ואו
פסגת תשעת האריות מגן פרדס האריה
עיצוב הגן הקלאסי > מים

בריכה או אגם הם האלמנט המרכזי בגן סיני. המבנים העיקריים בגן שוכנים בדרך כלל לצד הבריכה, וביתנים מקיפים את האגם על מנת לצפות בו מזוויות שונות. בגן יש בדרך כלל בריכה לפרחי לוטוס, שלצידה ביתן מיוחד לצפייה בפרחים. בדרך כלל יש דגי זהב בבריכה, וביתנים מעל למים על מנת לצפות בהם.
לאגם ולבריכה יש תפקיד סמלי חשוב בגן. ב"ספר התמורות" (אי צ'ינג) מייצגים המים קלילות ותקשורת, והם נושאים את מזון החיים במסעו דרך העמקים והמישורים. הם גם המשלים להר, האלמנט המרכזי הנוסף בגן, ומייצגים את החלומות ואת האינסוף של החללים. צורת הבריכה בגן מסתירה לעיתים קרובות לצופים מגדה אחת את הגדות האחרות, תוך יצירת האשליה שהבריכה נמשכת לאינסוף. הרכות של המים עומדת בניגוד למוצקות של הסלעים. המים משקפים את השמים, ולכן הם משתנים כל הזמן, אבל אפילו רוח קלה יכולה לרכך או למחוק את ההשתקפויות.
האגמים והביתנים על גדותיהם בגנים הסיניים הושפעו גם מיצירה קלאסית סינית נוספת של הספרות הסינית: "שְׁשְׁווֹ שִׂין-יוּ'" (世說新語, בפין-יין: Shìshuō xīnyǔ) או "תיאור חדש של סיפורי העולם" מאת הסופר לְיוֹ יִיצִ'ינְג (劉義慶, בפין-יין: Liú yìqìng‏; 444-403), שתיאר את הטיולים שנהג לערוך הקיסר גְ'ייֵנְוֶן (晋简文帝, בפין-יין: Jìn jiǎnwéndì, שלט 372) משושלת ג'ין (265–420) לאורך גדות הנהרות הָאוֹ ופּוּ, ב"גן היער הנפלא" (חְווָאלִין יְוֵּ'אן). בגנים רבים, בייחוד בגנים שמדרום ליאנגצה ובגנים הקיסריים שבצפון סין, יש אלמנטים ושמות שנלקחו מיצירה זו.
בגנים קטנים יש אגם אחד המוקף בגן סלעים, צמחים ומבנים. בגנים בגודל בינוני יש אגם אחד שאליו זורם פלג אחד או יותר, כשגשרים חוצים את הפלגים, או אגם אחד ארוך המחולק לשני גופי מים על ידי תעלה צרה כשמעליה עובר גשר. בגנים גדולים מאוד כדוגמת גן המנהלן העניו, האלמנט העיקרי בגן הוא אגם גדול ובו איים סמליים, המסמלים את האיים של בני האלמוות. פלגים זורמים לתוך האגם, ויוצרים פינות נוף נוספות. מבנים רבים מאפשרים לצפות במים מזוויות שונות, כולל ספינת אבן, גשר מקורה, ומספר ביתנים לצד המים או עליהם.
כמה גנים יוצרים אשליה של אגמים באמצעות שטחים של חול לבן הגובלים בשורת סלעים בתוך חצרות פנימיות. באור הירח נראים שטחים אלו כאגמים אמתיים. סגנון "גן יבש" זה יובא אחר כך ליפן והפך שם לגן זן.
הנתיב של פלגי המים בגנים הסיניים הוא תמיד מתפתל, ומדי פעם הם נחבאים מתחת לסלעים או צמחייה. האב הישועי הצרפתי ז'או-דני אטירה, שהיה צייר בשירות הקיסר הסיני מ-1738 ועד 1768 תיאר אחד הגנים שראה:
שוליי התעלות אינן כפי שהם בארצנו בנויים מאבנים מסותתות היטב, אלא הם טבעיים ולאורכם מונחים גושי סלע, חלקם נוטים קדימה, חלקם אחורה. הם מונחים בצורה אומנותית כזו שהיית חושב כי נוצרו על ידי הטבע.
הבריכה בגן המשתהה
אגם עם נופרים בגן לִייְוֵּ'אן בוושי
דגי זהב בגן יוּ'יְוֵּ'אן בשאנגחאי
בריכה וביתני צפייה בגן המנהלן העניו
עיצוב הגן הקלאסי > "נוף מושאל", מועד ועונות השנה

"נוף מושאל" (借景, בפין-יין:Jièjǐng - גְ'יֵה-גִ'ינְג) היה על פי "אומנות הגנים", ספרו של גִ'י צֶ'נְג מהמאה ה-16, האלמנט החשוב ביותר בגן. מוטיב זה ניצל נופים מחוץ לגן, כדוגמת מבט על הרים רחוקים או עצים בגן סמוך, על מנת לייצר אשליה שהגן גדול ממידותיו. הדוגמה הידועה ביותר הייתה התצפית בערפל על הפגודה של המקדש הצפוני בסוג'ואו, כפי שנראית במרחק מעבר לבריכה בגן המנהלן העניו.
אבל, כפי שכתב גִ'י צֶ'נְג, זה יכול להיות גם "הסרט הנקי של פלג מים, חיות, עופות, דגים, או אלמנטים טבעיים אחרים (גשם, רוח, שלג), או משהו מוחשי פחות כדוגמת אלומת אור הירח, השתקפות באגם, הערפל בבוקר, או השמים האדומים בשעת שקיעה", או פרחים ריחניים השתולים בסמוך לשבילים וביתנים, כדי שהמבקרים יעריכו את ניחוחם. זה יכול היה להיות גם קול: הוא המליץ לשכן ביתן בסמוך למקדש, כדי שהתפילות המושרות תשמענה, לשתול. שיוכנו מוטות שיעודדו ציפורים לבוא ולשיר בגן, שהפלגים יתוכננו כדי שישמיעו קולות פכפוך ערבים, ושיישתלו עצי בננה בחצרות כדי שהגשם יקיש על עליהם. "להשאלה מתוך שיקול דעת אין סיבה" כתב גִ'י צֶ'נְג, "היא נולדת בפשטות מתוך ההרגשה שנוצרה מיופי הנוף".
העונה והשעה ביום היו אלמנטים חשובים אף הם. מתכנני הגן לקחו בחשבון פינות נוף שיראו בצורה המיטבית בחורף, בקיץ, בסתיו ובאביב, ואלו שיראו בצורה הטובה ביותר בלילה, בבוקר או אחר הצהריים. גִ'י צֶ'נְג כתב: "בלב ההמולה של העיר, אתה אמור לבחור מראות שלווים ומזוככים: מקרחת יער מורמת, אתה מביט אל האופק הרחוק, מוקף בהרים כמו מסך; בביתן פתוח, רוח קלה ומתונה פולשת לחדר, מהדלת הקדמית, מי המעיין זורמים אל הביצה".
עיצוב הגן הקלאסי > הסתרה והפתעות

אלמנט חשוב נוסף בגן היה הסתרה והפתעה. הגן תוכנן כך שלא יראה בשלמותו בבת אחת, הוא עוצב כסדרה של פינות נוף. מבקרים עברו מפינת נוף אחת לשנייה או בתוך מעברים מקורים סגורים או בשבילים מתפתלים שהסתירו את פינות הנוף עד הרגע האחרון. פינת הנוף הופיעה לפתע בפניה בשביל, דרך חלון, או שהוסתרה מאחורי מסך של צמחי חזרן. פינות הנוף יכלו להתגלות מבעד ל"דלת הסהר" העגולות או דרך חלונות בעלי צורות יוצאות דופן, או דרך חלונות מכוסים בסורגים מורכבים שפיצלו את הנוף לחלקים.
באמנות ובספרות

הגן משחק תפקיד חשוב בספרות ובאמנות הסינית, ולהפך, האמנות והספרות נתנו השראה לגנים רבים. אסכולת הציור המכונה "שָׁאן שְׁווֵי (山水, בפין-יין: Shānshuǐ, מילולית "הרים ומים" שפירושה "נוף"), שהחלה במאה החמישית, קבעה את העקרונות של ציור הנוף הסיני, שהיו דומים לאלו של הגינון הסיני. ציורים אלו לא התיימרו להיות ריאליים. מטרתם הייתה להביע בציור את מה שהאמן חש, ולא את מה שראה.
צייר הנוף שְׁטָאו (石涛, בפין-יין: Shí Tāo‏; 1720-1641) כתב כי הוא רצה "ליצור נוף שאיננו מושחת על ידי הבנליות הגסה..." הוא רצה ליצור תחושה של ורטיגו אצל הצופה: "לבטא יקום שאינו בר-גישה לאדם, מבלי שתהיה דרך שתוביל לשם, כמו האיים של בוהאי, פנגלאי ופאנגחו, שרק בני האלמוות יכולים לחיות בהם, ושאותם האדם אינו יכול לדמיין. זהו הוורטיגו הקיים ביקום הטבעי. לבטא זאת בציור, אתה חייב להראות פסגות משוננות, מצוקים תלולים, גשרים תלויים, תהומות עמוקים. על מנת שהאפקט יהיה נפלא באמת, הוא חייב להיעשות באמצעות כוחה של המברשת לבדה". זה היה הרגש שמתכנני גנים רצו לייצר באמצעות סלעי המשכילים ורכסי ההרים המיניאטוריים.
ב"אומנות הגנים", ספרו של גִ'י צֶ'נְג מהמאה ה-16, הוא כתב "יש לחקור לעומק את רוחם וקסמם של ההרים והיערות ; ... רק הידע של הממשי מאפשרת ליצור את המלאכותי; לכן העבודה שנוצרה רכשה את הרוח של הממשי, בחלקו בשל השראה שמימית, אבל בעיקר בשל המאמץ האנושי". הוא תיאר את האפקט שהוא רצה לייצר בתכנון סצנת נוף סתווית בגן: "הרגשות נמצאים בהרמוניה עם הטוהר, עם תחושת ההשתחררות. הנפש שמחה בהרים ובנקיקים. לפתע פתאום הנפש, מנותקת מעולם הדברים הקטנים, משולהבת ונראה כאילו היא רוצה לחדור לתוך תוכו של הציור, ולפסוע בו".
בספרות היו הגנים לעיתים קרובות הנושא לסוגה של שירה המכונה "טְייֵן-יְוֵּ'אן", מילולית "שדות וגנים", שהגיעה לשיאה בתקופת שושלת טאנג (907-618) עם משוררים דוגמת וָאנְג וֵיי (王維, בפין-יין: Wáng Wéi‏; 759-699). שמם של גן הגלים הגועשים וגן המדיטציה בסוג'ואו נלקח ישירות משורות בשירה הסינית. בתוך הגנים, ביתנים מסוימים ונקודות תצפית היו מוקדשים לעיתים קרובות לבתים מתוך שיר, שנחקקו על סלעים או לוחות אבן. בביתן הירח בא עם רוח קלה במפלט גן הזוג, ששימש לצפייה בירח, חקוקות שתי השורות הבאות של המשורר הָאן יוּ' (韓愈, בפין-יין: Hán Yù‏; 824-768):
והיכל האדמונית במפלט גן הזוג מוקדש לבית בשיר שכתב לי באי:
וָאנְג וֵיי (761-701) היה משורר ונזיר בודהיסטי, שעבד תחילה כפקיד ממשל לפני שפרש לגמלאות בלָאנְטְייֵן, שם בנה את אחד הגנים הראשונים מהסוג המכונה "וֶנְזֶ'ן יְוֵּ'אן" או גן המשכילים, המכונה "ווָאנְג צְ'ווָאן". בגן זה, נפרשו לפני המבקר כעשרים סצנות נוף, כמו ציור על מגילת קלף, וכל אחד הומחש על יד בית של שיר. לדוגמה, פינת נוף אחת המחישה את השיר הבא:
גן "ווָאנְג צְ'ווָאן" נעלם, אבל זכרו, שהשתמר בציורים ובשירים, היה מקור להשראה לגני משכילים אחרים.
החשיבות החברתית והתרבותית של הגן מומחשת ברומן הקלאסי חלום החדר האדום, אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים מאת צָאו שׂוֵּ'צִ'ין המתרחש כמעט כולו בגן.
פילוסופיה

לגן הסיני הקלאסי היו כמה שימושים. אפשר היה להשתמש בו לעריכת מסיבות, חגיגות, מפגשים משפחתיים, או רומנים. אפשר היה לנצל אותו לצורך התבודדות או הרהורים. היה זה מקום רגוע שאפשר לצייר, לכתוב שירה, לעסוק בקליגרפיה, לחבר מוזיקה או לנגן אותה ולהתעמק בכתבים הקלאסיים. היה זה מקום לשתיית תה ולמשוררים להשתכר מיין. הגן היה סוג של חלון ראווה להציג את הטעם האסתטי של הבעלים. אבל לגן היה גם מסר פילוסופי.
הטאואיזם השפיע מאוד על הגן הקלאסי. לאחר שושלת האן (מ-206 לפנה"ס ועד 220 לספירה) נבנו גנים לעיתים קרובות כמקומות מפלט לפקידי ממשל שאיבדו את משרותיהם או שרצו להימלט מהלחצים והשחיתות של חיי חצר הקיסרות בבירה. הם בחרו לשאוף ליישם את הרעיונות הנשגבים של הטאואיזם של התנתקות מדאגות העולם הזה.
חסידי הטאואיזם יכולים להגיע להארה על ידי התבוננות מעמיקה באחדות הבריאה, שבה הסדר וההרמוניה אינהרנטיים לעולם הטבע. הגנים נועדו לעורר את התחושה השלווה של שוטטות בנוף הטבעי, לחוש קרוב יותר לאורח החיים הקדמוני, ולהעריך את ההרמוניה בין האדם לטבע.
בטאואיזם סלעים ומים הם הפכים, יין-יאנג, אבל הם משלימים האחד את השני והופכים עקב כך לשלמים. סלעים הם מוצקים, אבל מים יכולים לשחוק סלעים. הסלעים שעברו סחיפה עמוקה מאגם טאי המצויים בגנים קלאסיים רבים ממחישים עיקרון זה.
גם לשבילים המתפתלים, למעברים המקורים ולגשרים בצורת זיג-זג המובילים מבקרים מפינת נוף אחת לאחרת יש מסר. הם ממחישים את הפתגם הסיני: "במעקפים, הדרך לסודות".
על פי היסטוריון הנוף והאדריכל צֶ'ה בִּינְג צ'יו, כל גן היה "מסע לחיפוש גן העדן. של עולם אבוד, של יקום אוטופי. גן המשכיל היה שותף במסע חיפוש זה. מצד אחד החיפוש אחרי ביתם של בני האלמוות, מצד אחד החיפוש אחר העולם של תור הזהב שהוא כה יקר לליבו של המשכיל".
נקודת השקפה עדכנית יותר של הפילוסופיה של הגן הובעה על ידי ג'וֹאוּ גָאנְגְ'ה, נשיא החברה הסינית לאדריכלות נוף, וחבר האקדמיה הסינית למדעים והאקדמיה הסינית להנדסה. ב-2007 אמר ג'וֹאוּ: "הגנים הסינים הקלאסיים הם שילוב מושלם של הטבע ומעשי ידי אדם. הם חיקוי של הטבע, ומוכיחים את יופיו של הטבע. ניתן גם לראות בהם שיפור של הטבע. כזה שממנו זורח האור של הגאונות האמנותית האנושית."
השפעה > ההשפעה של הגן הסיני על הגן היפני

לגן הסיני הקלאסי היה השפעה מוחשית על הגן היפני המוקדם. ההשפעה הסינית הגיעה ליפן דרך קוריאה לפני שנת 600 לספירה. שלח יורש העצר של יפן הנסיך שוטוקו (聖徳太‏, Shōtoku Taishi‏; 622-572) משלחת דיפלומטית לחצר הקיסרות, שהחלה חילופי תרבות שנמשכו מאות שנים. מאות מלומדים יפנים נשלחו לסין על מנת ללמוד את השפה הסינית, מערכת הממשל, והתרבות. השגריר היפני לסין, אונו נו אימוקו (小野 妹子‏, Ono no Imoko), תיאר את גני הנוף הנרחבים של הקיסר הסיני בחצר הקיסרות היפנית. לדיווחיו הייתה השפעה עמוקה על התפתחות תכנון הנוף ביפן.
במהלך תקופת נארה (794-710), כאשר הבירה היפנית שכנה בנארה, ואחר-כך בהייאנקיו, יצרו הקיסרים היפנים גני נוף גדולים ובהם אגמים וביתנים על בסיס המודל הסיני עבור האצילים על מנת שיוכלו לשוטט ולהיסחף ללא מטרה בסירות קטנות, וגנים אינטמיים יותר לשם הרהורים ומדיטציה דתית.
נזיר יפני בשם איסאי (明菴栄西‏, Eisai‏; 1215-1141) ייבא את אסכולת רינזאי של הזן בודהיזם מסין ליפן, מהלך שהוביל ליצירת סגנון גינון יפני ייחודי ומפורסם, גן זן, המומחש בגן הזן במקדש ריואן־ג'י. הוא גם הביא את תה הירוק מסין ליפן, במקור כאמצעי לשמור שהנזירים יישארו ערים במהלך מדיטציה ארוכה, ששימש בסיס לטקס התה היפני, שהפך לפולחן חשוב בגנים היפניים.
מתכנן הגנים היפני מוסו סוסקי (夢窓 疎石‏, Musō Soseki‏; 1351-1275) יצר את גן האזוב (קוקדרה) המפורסם בקיוטו, שכלל שחזור של האי פנגלאי (ביפנית הוראי, Hōrai) של שמונת בני האלמוות, שהיה מאפיין חשוב בגנים סינים רבים. בתקופת קמקורה (1333-1185), ובמיוחד בתקופת אשיקאגה (1573-1336) הפך הגן היפני לחמור סבר בהשוואה לגן הסיני, בהתאם לערכים האסתטיים שהתפתחו ביפן.
לקריאה נוספת

Chaoxiong, Feng (2007). The Classical Gardens of Suzhou., New World Press, Beijing (ISBN 978-7-80228-508-8)
Chiu, Che Bing (2010). Jardins de Chine, ou la quête du paradis., Éditions de la Martinière, Paris (ISBN 978-2-7324-4038-5)
Clunas, Craig (1996). Fruitful sites: garden culture in Ming dynasty China. Durham: Duke University Press.
Baridon, Michel (1998). Les Jardins- Paysagistes, Jardiniers, Poetes., Éditions Robert Lafont, Paris, (ISBN 2-221-06707-X)
Keswick, Maggie (2003). The Chinese garden: history, art, and architecture. 3rd Ed. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.
Sirén, Osvald (1949). Gardens of China.New York: Ronald Press.
Sirén, Osvald (1950). China and Gardens of Europe of the Eighteenth Century.
Song, Z.-S. (2005). Jardins classiques français et chinois: comparaison de deux modalités paysagères. Paris: Ed. You Feng.
Tong, Jun. Gazetteer of Jingnan Gardens (Jingnan Yuanlin Zhi).
Tan, Rémi (2009). Le Jardin Chinois par l'image., Editions You Feng, Paris (ISBN 978-2-84279-142-1)
דריק מקי

דריק ויין מקי (באנגלית: Derrick Wayne McKey; נולד ב-10 באוקטובר 1966) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1987–2002. במהלך הקריירה נבחר פעמיים לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ורשם ממוצעים כוללים של 11.0 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית

מקי נולד וגדל בעיר מרידיאן שבמיסיסיפי. בשנת 1984 החל ללמוד באוניברסיטת אלבמה, ובכל שלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל עמה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות ("NCAA Sweet Sixteen"). ממוצעיו הכוללים בליגת המכללות הם 12.4 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק.
בין עונתו השנייה לשלישית באוניברסיטה נבחר מקי להשתתף באליפות העולם בכדורסל 1986 כשחקן נבחרת ארצות הברית, לצד שחקני מכללות מצטיינים נוספים כגון דייוויד רובינסון, קני סמית' וצ'ארלס סמית'. במשחק הגמר של הטורניר גברה ארצות הברית על נבחרת ברית המועצות בתוצאה 87–85, ובכך זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בטורניר מאז 1954. מקי עצמו שותף בכל עשרת משחקי נבחרתו, ותרם 9.2 נקודות ו-3.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1987 נלקח מקי בבחירה התשיעית, על ידי סיאטל סופרסוניקס. החל מעונתו השנייה שימש כשחקן חמישייה קבוע בקבוצה, ועד לשנת 1993 היה אחד משחקניה הבולטים, לצד דייל אליס, אקסבייר מקדניאל, ריקי פירס, אדי ג'ונסון ושון קמפ. בעונת 1992/1993 סייע לסופרסוניקס להעפיל לגמר האזור המערבי, בו הפסידו מול פיניקס סאנס בתוצאה 3–4. בשש עונותיו בסיאטל העמיד ממוצעים של 13.9 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת 1993/1994 הועבר מקי בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לדטלף שרמפף. בעונות 1995 ו-1996 נבחר מקי לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, אך בעונות הבאות נחלש ותפקד בעיקר כשחקן ספסל עד לסיום הקריירה. בעונת 1999/2000 העפיל עם הפייסרס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4.
בעונת 2001/2002 שיחק עבור פילדלפיה 76', בטרם פרש ממשחק בגיל 35.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של מקי, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של מקי, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין ארצות הברית לברית המועצות, באתר פיב"א
↑  נבחרת ארצות הברית במונדובאסקט 1986, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1987, באתר basketball-reference.com
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 1986 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 אמאקר •  5 בוגס •  6 אליוט •  7 גיליאם •  8 האמונדס •  9 קר •  10 מקי •   11 רובינסון •  12 סייקלי • 13 שו •  14 צ'. סמית' • 15 ק. סמית' • מאמן: אולסון |  1  •  2  •  3  •  4 אמאקר •  5 בוגס •  6 אליוט •  7 גיליאם •  8 האמונדס •  9 קר •  10 מקי •   11 רובינסון •  12 סייקלי • 13 שו •  14 צ'. סמית' • 15 ק. סמית' • מאמן: אולסון | ארצות הברית |
הדרכת חתנים וכלות

הדרכת חתנים וכלות היא הדרכה הלכתית הניתנת לחתנים וכלות טרם נישואיהם. ההדרכה כוללת את עיקרי הלכות טהרת המשפחה ולעיתים גם הדרכה ביחס לקיום יחסי האישות, היחס לחיי הנישואים בראי היהדות והדרכה זוגית. על פי תקנות הרבנות הראשית לישראל כלות נדרשות לקבל שיעורי הדרכה טרם נישואיהן מרבנית (אשת רב) או מדריכה מוסמכת. על חתנים חובה זו אינה חלה, אך בציבור הדתי והחרדי גם רוב החתנים פונים למדריכים.
רקע > היסטוריה

לאורך ההיסטוריה נמסרה הדרכה בנוגע לאופן קיום יחסי מין וטהרת המשפחה באופן אישי לחתן ולכלה. חז"ל עוסקים בנושאים אלה בתלמודים ובמדרשים, אולם עד לתחילת תקופת הראשונים לא היו קיימים חיבורים מיוחדים לנושא זה.
עם השנים גבר הצורך בקיומם של חיבורים כאלה, בין השאר בעקבות ניתוק המסורת שעברה בעל פה בין אם לבתה ובן אב לבנו. הראב"ד כותב בספרו "בעלי הנפש", בתחילת שער הקדושה: "והוא (יחסי אישות) מהעניינים שרוב בני האדם נכשלים בהם... ועל זה ראיתי להציע בהם עד שיהיו פשוטים ומבוארים לכל דורשיהם".
רקע > מטרות

מטרתה המרכזית של ההדרכה היא הקניית ידע בהלכות טהרת המשפחה. כלות מחויבות לעבור הדרכה זו כדי שהזוגות הנישאים על פי ההלכה יוכלו לשמור על הלכות אישות. פרטי ההלכות דורשים הכנה ולימוד אותם מעבירים המדריכים המוסמכים לכך. נוסף לפרטי ההלכות הנושאים עוסקים גם בהשקפת היהדות על חיי הזוגיות, משמעותם של ימי הנידה, הריחוק בין בני הזוג בימים אלו ועוד.
ההדרכה מתבצעת בדרך כלל באופן אישי, כלה עם מדריכה וחתן עם מדריך. בקרב כלות חילוניות המתחתנות ברבנות מקובל לקיים שתי פגישות.
לבד מחשיבותה של ההדרכה העוסקת בפרטי הלכות טהרת המשפחה, קיימת, בציבורים מסוימים, חשיבות להדרכה כמקור רשמי המפרט לראשונה את אופן קיום יחסי מין.
גורמים בציבור החילוני טוענים כי הכרחת החפצות להינשא בהדרכה כלה היא בגדר כפייה דתית. המרכז לפלורליזם, המהווה את הזרוע המשפטית של התנועה הרפורמית בישראל, עתר בנושא זה לבג"ץ וטען לביטול החובה בשם הזכות לחופש הדת והחופש מדת.
לצד זאת, קיימת תופעה בה נשים חילוניות שבאו לשיעורי הדרכת כלה שלא מתוך כוונה לקיים את הנאמר בה קיבלו על עצמם לקיים חלק מההלכות.
בציבור החרדי

בציבור החרדי, ניתן דגש רב על ההדרכה לחיי זוגיות והכרת טבעו של המין השני. המדריכים מרבים לדבר על הבנת צורכי בן הזוג, ועל ההכרה בשוני בין בני הזוג, ונושא זה מהווה את חלקה הגדול של ההדרכה.
ברוב הישיבות, מלבד ההדרכה הפרטית לחתנים, נמסרים שיעורים במתכונת מצומצמת (המכונים "ועדים") על ידי משגיח הישיבה או דמות חינוכית אחרת, על צורת הבית היהודי ועל היחס הראוי שבין איש לאשתו. בנוסף, בציבור החרדי ישנם ספרי וחוברות הדרכה רבים לחיי זוגיות, כמו "זכו" מאת הרב נחום דיאמנט, לקט "ועדים" מהרב וולבה ועוד. לבנות נמסרות הדרכות אלו על ידי המדריכה.
הבנות לומדות את ההלכות בפרוטרוט על ידי המדריכה, ואילו אצל הבנים הנושא בדרך כלל חלוק בין המגזרים. במגזר החסידי על פי רוב ההלכות נלמדות לאחר החתונה וביום החתונה או מספר ימים לפניו נמסרים לחתן רק הפרטים הנוגעים למעשה לימים הראשונים. לעומת זאת במגזר הליטאי, נמסרים בישיבה שיעורי הלכה רגילים, המקיפים את כל ההלכות.
ההדרכה לקיום יחסים נעשית בדרך כלל במפגש האחרון בין המדריך לחתן והכלה, בדרך כלל כשבוע לפני החתונה. מכיוון שהן הבנים והן הבנות מחונכים לצניעות מגיל צעיר ולהפרדה בין המינים. לחלק מסוים מהנערים והנערות המגיעים להדרכה תהיה זו הפעם הראשונה אשר הם שומעים בצורה ישירה על אופן קיומם של יחסי מין. במגזר החסידי נהוג לערוך את ההדרכה הזאת רק ביום החתונה או מספר ימים לפניו.
ההדרכה לקיום יחסים שונה ממגזר למגזר בהתאם למנהגו, לגבי אופן קיום היחסים, תדירותם וההנהגות שבין הבעל לאישה. למשל - במגזר החרדי ליטאי, ההדרכה תשא אופי פתוח יחסי בנושא ורחבת קצוות, ואילו בחסידות גור קיימות תקנות בעלות אופן שמרני שהנהיג האדמו"ר החמישי בחסידות, ישראל אלתר (ה"בית ישראל").
נוסף לכך, תוכני ההדרכה השתנו עם השנים. לדוגמה, בעבר נושא הנאת האישה מקיום היחסים לא היה חלק מתכני ההדרכה[דרוש מקור], כיום זהו נושא לו מוקדש זמן הן אצל הדרכת החתנים והן אצל הדרכת הכלות, בהתאם לאופי ההדרכה ובמגזר בה היא נערכת.
עקב השוני בין סדרי ההדרכה בין שני המינים, בנים נפגשים עם המדריך בדרך כלל 3 פגישות, ואילו בנות נפגשות כ-10 פגישות.
הערות שוליים

↑  יובל יועז, הרפורמים עתרו לבג"ץ בדרישה לבטל חובת הדרכת כלות, באתר הארץ, 28 במאי 2004
↑  הללי ז'בוטינסקי, מתנזרות מסקס שבועיים: יפות טוהר, באתר ynet, 15 בנובמבר 2011