stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אאוריך
אוכלוסייה

אוכלוסיית העיר אאוריך מונה 42,268 תושבים, נכון לינואר 2021. בריחתם וגירושם של גרמנים ממרכז ומזרח אירופה בין השנים 1945–1950 הביאו לדחיפה משמעותית בגידול האוכלוסייה בעיר, כאשר פליטים רבים הובאו מהאזורים המזרחיים של הרייך הגרמני למזרח פריזיה. אוכלוסיית אאוריך בשנת 1945 עם סיום מלחמת העולם השנייה הייתה גבוהה כמעט ב־50 אחוזים מאשר בתחילת המלחמה בשנת 1939. דחיפה שנייה בהתפתחות האוכלוסייה נבעה מהתאגדותן של קהילות קטנות וכפרים רבים בסביבה העיר במהלך הרפורמה האזורית שנעשתה בסקסוניה התחתונה, תחת עיריית אאוריך.
מאז סוף שנות התשעים של המאה העשרים האוכלוסייה של אאוריך נותרה קבועה למדי ועמדה על קצת יותר מ־40,000 תושבים. אחוז הלידות השלילי מאז תחילת המאה ה-21, מתקזז על ידי הגירה חיובית לעיר. גמלאים רבים מאזורים אחרים בגרמניה מהגרים לעיר מתוך רצון לבלות את שנות הפנסיה שלהם במזרח פריזיה. הגירה זו ממלאת תפקיד חשוב בשמירה על כמות האוכלוסייה בעיר.
בין השנים 2011 ועד 2020 קצב גידול האוכלוסייה בעיר, גדל בקצב 0.39% בשנה.
להלן התפלגות/גידול האוכלוסייה בין השנים 1804 ועד 2021
חינוך

במערכת החינוך באאוריך ישנם 12 לבתי הספר היסודיים, בתי הספר התיכוניים, בתי הספר המקצועיים (BBS), בתי ספר לצרכים מיוחדים (בחסות המחוז), שני בתי ספר מקיפים ובית ספר ליערנות.
הביקוש להתקבל למערכת החינוך באאוריך עולה על ההיצע: בשנת הלימודים 2007/08 לא ניתן היה לקבל 70 תלמידים שהיו מעוניינים ללמוד בעיר. בסביבות 2,000 תלמידים לומדים באקדמיה אולריציאנום Ulricianum, דבר שהופך אותה לאחת החזקות בסקסוניה התחתונה.
באאוריך יש גם מרכז לחינוך מבוגרים מחוזי, בית ספר לאמנות בית ספר למוסיקה (אחד משני בתי ספר למוזיקה במחוז אאוריך). בעיר נמצאת ספרייה ציבורית, שממוקמת בחדריו ההיסטוריים של בנק אוסטפריזישה שפארקאסה (גר') מאז שנת 1999 ואשר יש בה כמות של 34,000 כרכים.
כלכלה ותשתיות > מפעלי תעשייה ומסחר

אאוריך היוותה ומהווה "מאגר העובדים של פריזיה המזרחית" במשך מאות שנים, עם מספר עובדים בן ארבע ספרות. המגזר הציבורי הוא המעסיק החשוב ביותר. באאוריך התעשייה התפתחה לגורם כלכלי משמעותי לאחר מלחמת העולם השנייה.
באאוריך נמצא המטה ומפעל הייצור של הקונצרן יצרן טורבינות הרוח Enercon (גר') האירופי, קונצרן זה משלם לעיר מיסים עירוניים בסכום של מיליוני מארקים גרמנים דו-ספרתיים במשך שנים מדי שנה. יצרן טורבינות הרוח ממוצב בשוק העולמי במקום החמישי. נתח השוק העולמי של המפעל עמד בשנת 2014 על 7.3% והוא העסיק כ־850 עובדים, החיים באאוריך ובסביבתה, נכון לשנת 2020 המפעל העסיק יותר מ־2,800 מתושבי העיר והוא גם המעסיק הגדול ביותר בעיר.
אאוריך היא אפוא אחת מ־36 ערים שנקראות "ערי שפע" בסקסוניה התחתונה, שכוחן הכלכלי עולה על הצרכים השוטפים שלהן על פי החוק הגרמני. ערים אלה אינן מקבלות הקצאות מהמדינה, אלא נאלצות להעביר חלק מהמיסים שהן גובות כתרומה להשוואת האיזון הכלכלי של מדינה.
לצד קונצרן Enercon נמצאים מפעלים של קונצרנים בינלאומיים נוספים כגון:
קונצרן WIMA (גר') המעסיק 110 עובדים בייצוא קבלים חשמלים ואלקטרונים.
חברת Rolf Janssen להנדסת חשמל המעסיקה 400 עובדים. מתמחה בתכנון תחנות כוח חשמליות ובחשמל אניות.
בתחום תעשיית המזון חברת Molkerei Rücker GmbH וחברת Auricher Süßmost המתמחה בייצור מיצים מתפוחי עץ הגדלים בשטחים שמסביב לעיר ובמחוז אאוריך. החברה מסוגלת לקלוט מדי יום כ־150 טון פרי.
בעיר יש 120,000 מטרים מרובעים של שטחי מסחר וחנויות שהכניסו לעיר ממיסים למעלה מ־325 מיליון יורו בשנת 2007.
כלכלה ותשתיות > תיירות

לעיר יש מקור הכנסה נוסף המגיע מתחום התיירות. העיר וסביבותיה מאפשרים אטרקציות תיירותיות רבות כגון שייט באגמים, בריכות שחיה ומתקני ספורט. בשנת 2010 היו בעיר למעלה מ־200,000 לינות תיירים בנוסף למאות אלפי תיירים ששהו בעיר מבלי ללון בה.
כלכלה ותשתיות > תחבורה

בסביבות אאוריך עוברים 2 כבישים פדרליים. הכביש הפדרלי מספר 210 הנמשך ממערב למזרח, המחבר בין הנמלים בעיר אמדן ובעיר ווילהלמסהאפן. בנוסף הכביש הפדרלי מספר 72 הנמשך מדרום לצפון. העיר עצמה עדין לא חוברה לכבישים אלה, עובדה הגורמת לעומס תחבורתי בתוך העיר כתוצאה מתנועת משאיות כבדות המגיעות לאזורי התעשייה הגדולים של העיר. בשנת 2005 עברו בעיר 26,300 כלי רכב ביום ומתוכם 1,400 משאיות.
נכון לשנת 2021 אין באאורך תחנת רכבת נוסעים. תחנות הרכבת לנוסעים הקרובות ביותר לעיר נמצאות בעיר אמדן ובעיר Marienhafe, אף על פי שכבר משנת 1883 עוברות דרך העיר רכבות משא. אאוריך היא העיר השלישי הגדולה בגרמניה שאין בה תחנת רכבת לנוסעים. תחנת הרכבת לרכבות משא נחנכה בעיר רק בשנת 2008 וזאת בלחץ התושבים על מנת להקל את עומסי התנועה בעיר, שנגרמו מתנועת המשאיות הרבות שעברו לאזורי התעשייה.
כלכלה ותשתיות > תחבורה > תחבורה ציבורית

קווי אוטובוס אזוריים פועלים מאאוריך לכל הערים השכנות כגון אמדן, נורדן, ליר ווילהלמסהאפן (דרך ויטמונד וייבר). לקווי האוטובוסים ישנה חשיבות מיוחדת כי הם מובילים לערים השכנות במקום רכבות הנוסעים החסרות וגם לקהילות הכפריות שמסביב. אין קווי אוטובוס עירוניים בתוך אאוריך. תנועת האוטובוסים נעשית בכביש מעגלי סביב העיר. בתוך העיר הנסיעה באמצעות מיניבוסים או מוניות.
כלכלה ותשתיות > תחבורה > תעלות מים

תעלת המים Ems-Jade Canal נמשכת לאורך 72.3 קילומטרים. היא נחפרה בין השנים 1880–1888 ומחברת בין אאוריך לאמדן. נכון לשנת 2021 היא משמשת לשייט בילוי ופנאי. כדי להפוך אותה לאפקטיבית יותר קיימת תוכנית להאריך ולהרחיב אותה עד ווילהלמסהאפן.
כלכלה ותשתיות > תחבורה > שדות תעופה

קיימים באזור מנחתי דשא קטנים למטוסים קלים בלבד. שדה התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לאאוריך נמצא בברמן.
המועצה העירונית

במועצה העירונית מכהנים 40 חברים. זו כמות חברי המועצה העירונית המכהנים בערים בסדר גודל של 50,00-40,00 תושבים על פי החוק הגרמני. בבחירות שהתקיימו בספטמבר 2021 התוצאות היו כלהלן:
SPD : 13 מושבים
CDU : 9 מושבים
AWG 4 מושבים
Gemeinsam für Aurich (GfA), 4 מושבים
ברית 90/הירוקים 5 מושבים
2 המושבים השמאליים
Grün-Alternative Politik (GAP) (פוליטיקה חלופית ירוקה) 2 מנדטים
FDP, מושב אחד
סמל העיר

הסמל של אאוריך מצויר על בסיס בלאזון: הזרועות: נוף עם שני עצים ירוקים שמים ואדמה ירוקה, שורשית. מגן גולס אדום כהה שעליו מצוירת האות "A" ומעליו כתר פתוח, בדמות חומת-אשנבים וענפי דבקון עם עלים ופירות יער.
סמל מחוז אאוריך שונה מסמל העיר אאוריך אף על פי שלשניהם אותו שם.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סמל העיר אאוריך סמל העיר אאוריך |  סמל מחוז אאוריך סמל מחוז אאוריך |  |
ערים תאומות - ערי אחות

לאאוריך יש הסכם ערים תאומות עם העיר אפינגדאם בהולנד
הולנד הולנד, אפינגדאם (אנ').
בני אאוריך בולטים

קארל היינריך אולריך (1825–1895), סופר
רודולף אויקן (1846–1926), פילוסוף, חתן פרס נובל לספרות בשנת 1908
יצחק רווה (1906–1989), שופט ישראלי
ראו גם

מבצע אואזיס
אמדן
זנדהורסט
סקסוניה התחתונה
פרזיה המזרחית
הערות שוליים

↑  הלישכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  The camp is listed as No. 51 Aurich, Kreis Aurich in the official German list.
1 2  Aurich, pogrome1938-niedersachsen.de, ‏2019-01-08 (ב־)
↑  Aurich, pogrome1938-niedersachsen.de, ‏2019-01-08 (ב־)
↑  בממוצע בין השנים 1961–1991
↑  Dieter K. Buse, The Regions of Germany: A Reference Guide to History and Culture, Greenwood Publishing Group, 2005, ISBN 978-0-313-32400-0. (באנגלית)
↑  Stadt Aurich - im Herzen Ostfrieslands: Zahlen, Daten, Fakten, web.archive.org, ‏2010-06-14
1 2  Aurich (County, Lower Saxony, Germany) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de
↑  Bis 1939: Herbert Obenaus (Hrsg.): Historisches Handbuch der Jüdischen Gemeinden in Niedersachsen und Bremen. Wallstein, Göttingen 2005, ISBN 3-89244-753-5, S. 126
↑  2010: "Statistisches Bundesamt"
↑  Schul - und Bildungswesen - Stadt Aurich, www.aurich.de
↑  Home, igsaurich.de
↑  Fotorundgang, Gymnasium Ulricianum Aurich, ‏2017-12-14 (ב־)
↑  Home, www.enercon.de
↑  Aurich: Euro-Regen für Stadt - 70 Mio. fließen, www.on-online.de (בגרמנית)
↑  Neues Besucherzentrum in Aurich: Enercon gewährt Einblicke in Produktion, www.noz.de
↑  Statistische Monatshefte Niedersachsen | Landesamt für Statistik Niedersachsen, www.statistik.niedersachsen.de
↑  Ostfriesischer Kurier, October 20, 2007, p. 47
↑  Nur die Guten kommen in den Laden, www.oz-online.de (בגרמנית)
↑  Ostfriesischer Kurier, February 13, 2008, p. 12
↑  Deutsche Mittelstädte ohne Schienenpersonenverkehr, EisenbahnWiki (בגרמנית)
↑  Ergebnis, votemanager.kdo.de
↑  "Partnerstadt Appingedam". aurich.de (בגרמנית). Aurich. נבדק ב-4 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555179705171  BnF: cb12149856f (data)  GND: 4003660-1  LCCN: n81102886  MusicBrainz: ba992b70-2440-4aaa-8dc3-15ba0731870d  NKC: ge635603  SUDOC: 114492387  VIAF: 123088001   WorldCat (עם VIAF): 123088001 
בית הקברות היהודי באאורך ששרד את השואה
תעודת לידה של לוי דניאל, בן של מעפילי האקסודוס שהיו במחנה המעצר בעיר אמדן, נולד בבית היולדות בכפר זנדהורסט ובתעודת הלידה שלו נרשם שהוא נולד באאוריך
רודולף אויקן
פיטר נורבק

פיטר נורבק (באנגלית: Peter Norbeck;‏ 27 באוגוסט 1870 –  20 בדצמבר 1936) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית בשנים 1909–1915, כסגן המושל ה-11 של המדינה בשנים 1915–1917, כמושל דקוטה הדרומית התשיעי בשנים 1917–1921, וכסנאטור מטעמה בשנים 1921 ועד מותו. נורבק הוא ראשון מושלי דקוטה הדרומית לדורותיהם שנולדו על אדמתה (הוא נולד בחלק של טריטוריית דקוטה שהיה לדקוטה הדרומית), וזכור כ"פטרון הפוליטי הגדול של הר ראשמור", על כך שקידם את בניית האנדרטה הגדולה על הר ראשמור ועל הבטחת המימון הפדרלי עבורה.
ראשית חייו

פיטר נורבק היה הבכור מבין ששת ילדיהם של ג'ורג' נורבק, מהגר משוודיה, ושל קארן (לבית לארסן), מהגרת מנורווגיה. בעת לידתו, התגוררה המשפחה בבקתה על חלקת אדמה בשטח של 160 אקרים ששכנה במרחק של 13 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה ורמיליון שבטריטוריית דקוטה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, ולמד באוניברסיטת דקוטה הדרומית שבעירו. ב-1895 הוא היה קבלן קידוחים למים, נפט וגז. ב-1900 הוא עבר לעיר רדפילד ועסק בחקלאות. ב-1901 נשא נורבק לאישה את לידיה תרזה אנדרסון, ולשניים נולדו שלוש בנות ובן אחד. הוא היה חבר בלשכת דקוטה הדרומית של הבונים החופשיים.
קריירה פוליטית

ב-1908 נבחר נורבק לסנאט של דקוטה הדרומית. לאחר בחירתו הוא הצטרף למעגל הפנימי הפרוגרסיבי בהנהגתו של קו קרופורד. ב-1914, הוא קיבל באי-רצון את הצעתו של המושל פרנק ביירן להתמודד על תפקיד סגן המושל, והשניים ניצחו בבחירות לתקופת כהונתו השנייה של ביירן.
ב-1916 התמודד נורבק בבחירות למשרת מושל דקוטה הדרומית, ונבחר לאחר שניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית ו. ט. ריינהארט. הוא כיהן בתפקיד מ-2 בינואר 1917 ועד 4 בינואר 1921.
ב-1920 נבחר נורבק לסנאט של ארצות הברית. הוא ניצח בבחירות לאחר שזכה ב-50 אחוזים מהקולות כשהתמודד מול מועמד דמוקרטי ושני מועמדים עצמאיים. ב-1926 וב-1932 הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות בסנאט.
תרומתו לתיירות בדקוטה הדרומית ולהר ראשמור

נורבק תרם רבות לתעשיית התיירות בדקוטה הדרומית. הוא שיתף פעולה עם הפסל גאטסון בורגלם וסייע לו להקים את הפסלים העצומים בהר ראשמור, שכנע את הנשיאים קלווין קולידג' ופרנקלין דלאנו רוזוולט לתמוך במיזם, וקידם את חקיקתן של הצעות חוק רבות בקונגרס לטובת מימונו. הוא גם עודד את פיתוחו של כביש הברזל ההררי (Iron Mountain Road) בגבעות השחורות. נורבק גם דחף לפיתוחם של אגם סילבן, כביש נידלס (אנ'), הפארק הלאומי בדלנדס, הפארק המדינתי קאסטר (אנ'), הפארק הלאומי וינד קייב, ומתחם המשחקים בגבעות השחורות.
כיושב ראש היוצא ועדת הבנקאות והמטבע של הסנאט בחודשי נשיאותו האחרונים של הרברט הובר, מינה נורבק את פרדיננד פקורה (אנ') כיועץ הראשי של הוועדה, אשר חקרה את קריסת וול סטריט ב-1929.
מותו

פיטר נורבק נפטר ברדפילד, דקוטה הדרומית ב-20 בדצמבר 1936, במהלך תקופת כהונתו השלישית בסנאט. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית בלומינגטון שבעיר פלאט, דקוטה הדרומית. בית הקיץ שלו (אנ') שבפארק המדינתי קאסטר, צורף ב-1977 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1451-1452.
הערות שוליים

1 2  "Biography:Senator Peter Norbeck". American Experience: Mount Rushmore. PBS.
↑  Scott Gerloff (December 1976). "National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Peter Norbeck Summer House". National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295188605171  GND: 1193072557  ISNI: 0000 0000 3555 0273  LCCN: n97066150  NARA: 10574559  SNAC: w6j96h28  US Congress: N000132  VIAF: 33742793   WorldCat (עם VIAF): 33742793
חוזה סן סטפנו

| --- | --- |

 חותמים:  האימפריה הרוסית, האימפריה העות'מאנית 
 מקום יצירה:  ישילקוי 
 תאריך יצירה:  3 במרץ 1878 
 
גבולות בולגריה על פי הסכם סן טפאנו
הבית בישילקיי בו נחתם החוזה
חוזה סן סטפנו הוא חוזה כניעה שהכתיבה האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית בסיום המלחמה העות'מאנית-רוסית ואשר נחתם בבית בכפר סן סטפנו שליד איסטנבול (כיום ישילקיי (אנ'), שכונה בעיר) ב-3 במרץ 1878. על ההסכם חתמו ניקולאי איגנאטייב ואלכסנדר נלידוב מטעם האימפריה הרוסית ומחמד סאוופט פאשה מטעם האימפריה העות'מאנית. ההסכם סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית שפרצה ב-24 באפריל 1877. ההסכם הוביל לירידה משמעותית של כוחה של האימפריה העות'מאנית באזור הבלקן לאחר שאלה שלטו בבלקן ב-500 השנים שלפני כן.
לפי העמדה הרשמית של רוסיה, מדובר היה בטיוטה זמנית במטרה להגיע להסדר סופי עם המעצמות האחרות באזור.
החוזה הביא להקמתה של נסיכות בולגריה, זאת לאחר כ-500 שנים של שליטה עות'מאנית בשטחים הבולגרים. החוזה שנחתם ב-3 במרץ, הפך ליום העצמאות הבולגרי.
השפעות > בולגריה

ההסכם ייסד את נסיכות בולגריה, בעלת ממשלה נוצרית והזכות לקיים צבא. להלכה, האזור עדיין היה בשליטת העות'מאנים. אך בפועל תיפקדה כאומה עצמאית. השטחים של הנסיכות כללו את עמק הדנובה ורכס הרי הבלקן, חבלי סופיה, פירוט ווראניה שבעמק מורבה, תראקיה הצפונית, חלקים של תראקיה המזרחית וכמעט כל מקדוניה.
דבר זה נתן לבולגריה גישה לים התיכון, דבר שטמן בחובו את הפוטנציאל שרוסיה תשתמש בנמליה של בולגריה כבסיסים ימיים, דבר שהטריד את מעצמות האזור.
מנהיג הנסיכות עמד להיות נבחר על ידי העם הבולגרי, לקבל אישור מהאימפריה העות'מאנית ולזכות בהכרה של המעצמות. קבוצה של אצילים בולגרים ניסחו את חוקת טרנובו, החוקה הבולגרית הראשונה. הצבא העות'מאני יעזוב את בולגריה ויחליפו צבא רוסי, שישהה באזור זה שנתיים.
השפעות > מונטנגרו, סרביה ורומניה

כחלק מההסכם, מונטנגרו זכתה להכרה עות'מאנית בעצמאותה ולהכפלת שטחה, כאשר היא קיבלה מהאימפריה העות'מאנית את ניקשיץ', פודגוריצה ובר.
סרביה זכתה בעצמאות ובסיפוח הערים ניש ולסקובאץ שבצפון-מזרח קוסובו.
רומניה קיבלה עצמאות מהאימפריה העות'מאנית, אך נאלצה לוותר לטובת האימפריה הרוסית על דרום בסרביה וקיבלה בתמורה את דוברוג'ה.
השפעות > רוסיה והאימפריה העות'מאנית

במקום לשלם פיצויי מלחמה, ממשלת האימפריה העות'מאנית החליטה כי שטחיה של ארמניה וגאורגיה בקווקז יועברו לאימפריה הרוסית, ביחד עם מספר רב של ערים. בנוסף רוסיה מסרה את דוברוג'ה לרומניה וקיבלה בתמורה את דרום בסרביה.
האימפריה העות'מאנית תשלם פיצויים גבוהים ותשלוט באלבניה ובחלק האירופי של איסטנבול.
השפעות > מדינות אחרות

וילאייט בוסניה (בוסניה והרצגובינה) הייתה אמורה להפוך למחוז אוטונומי כמו סרביה; כרתים, אפירוס ותסליה היו אמורות לקבל צורה מוגבלת של ממשל עצמי מקומי והעות'מאנים ערבו להבטחותיהם הקודמות לטפל ברפורמות בארמניה כדי להגן על התושבים.
תגובות

המעצמות האירופאיות לא קיבלו את ההסכם מפני שחששו מהגדלת כוחה של האימפריה הרוסית באזור הבלקן על חשבון האימפריה העות'מאנית, דבר שפגע באיזון הכוחות העדין של אירופה. רומניה, שתרמה רבות להצלחת האימפריה הרוסית במלחמה, התאכזבה מההסכם והציבור הרומני תפס חלקים ממנו כהפרה של הסכמים שנחתמו בין שתי המדינות לפני המלחמה כדי לשמור על שלמותה של רומניה.
אוסטרו-הונגריה התאכזבה שההסכם לא הרחיב את שליטתה בבוסניה והרצגובינה.
האלבנים ששכנו באזורים שבשליטת האימפריה העות'מאנית, התנגדו להסכם בבחינת מה שהם ראו כאובדן משמעותי של שטחים לסרביה, בולגריה ומונטנגרו, הבינו שעליהם להתאגד מבחינה לאומית כדי למשוך את עזרת המעצמות ולנטרל את כוחה של האימפריה הרוסית באזור. הדבר הביא להקמתה של הליגה של פריזרן.
סרביה חששה שהקמתה של נסיכות בולגריה תפגע באינטרסים שלה בשטחים של האימפריה העות'מאנית.
ב"חוזר סלסברי" מ-1 באפריל 1878, הבהיר שר החוץ הבריטי רוברט ססיל כי ממשלת בריטניה מתנגדת להסכם והשפעותיו החיוביות על האימפריה הרוסית. כאשר שמע ראש-ממשלת בריטניה בנג'מין דיזראלי על ההסכם, דרש מרוסיה לבטלו אחרת יֵצא למלחמה, וכך נוצר משבר עולמי. סיבות אלו הניעו את המעצמות להחליף את החוזה כאשר במצב זה התגלה ביסמרק כאיש החזק, ביוזמו את קונגרס ברלין, שנערך בין 13 ביוני ועד 13 ביולי 1878, שהוביל לשינויים בהסכם.
ג'נוארי ג'ונס

| --- | --- |

ג'נוארי ג'ונס בטקס האמי, 2008
 לידה:  5 בינואר 1978 (בת 47) סו פולס, דרום דקוטה, ארצות הבריתארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  Roosevelt High School 
 בן זוג:  ג'וש גרובן (2006-2003)
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס לוסי (2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'נוארי קריסטן ג'ונס (באנגלית: January Kristen Jones; נולדה ב-5 בינואר 1978) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, מועמדת פרס אמי ושני פרסי גלובוס הזהב על תפקידה כבטי דרייפר בסדרה "מד מן". התפרסמה בנוסף בתפקידה בסדרה הקומית "האיש האחרון בעולם" של רשת פוקס, ובסרטים "אמריקן פאי: החתונה", "זהות לא ידועה", "רודף צדק" ו"אקס-מן: ההתחלה".
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'נוארי קריסטן ג'ונס בסו פולס, דרום דקוטה, ב-5 בינואר 1978, בתם של מנהלת חנות בשם קארן קוקס והפיזיולוג מרווין ג'ונס. נקראה על שמה של הדמות הספרותית ג'נוארי ויין מספרה של ז'קלין סוזן "Once Is Not Enough". גם שמות שתי אחיותיה מתחילים באות J, ג'ינה וג'ייסי. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון רוזוולט, עברה ג'ונס להתגורר בניו יורק ופיתחה קריירה כדוגמנית.
קריירה

ג'ונס זכתה לפרסום הראשון שלה ב-2003 בזכות שני תפקידים בקומדיות המצליחות "אמריקן פאי: החתונה" בתור קנדיס אחותה של מישל פלאהרטי (אליסון הניגן) המחוזרת במהלך הסרט על ידי סטיפלר (שון ויליאם סקוט) ופינץ' (אדי קיי תומאס) ו"סדנה לעצבים" בתור ג'ינה המטופלת הסקסית בקבוצת התמיכה של המומחה לשליטה בעצבים ד"ר באדי ריידל (ג'ק ניקולסון). ג'ונס המשיכה עם תפקידים בדרמות "שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה" של טומי לי ג'ונס, בתור לו אן נורטון, ו"ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה".
בשנת 2006 כיכבה לצד מתיו מקונוהיי בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול.
משנת 2007 עד שנת 2015 הופיעה ג'ונס בסדרת הדרמה "מד מן", בתפקיד בטי דרייפר, רעייתו לשעבר ואם ילדיו של גיבור הסדרה דון דרייפר (ג'ון האם), ועבור הופעותיה בסדרה קיבלה ג'ונס שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לפרס אמי. ב-2011 שיחקה ג'ונס בסרט המתח "זהות לא ידועה" וגילמה את ליז, אשתו של המדען ד"ר מרטין האריס (ליאם ניסן). באמצע 2011 הופיעה ג'ונס בסרט "אקס-מן: ההתחלה" בתור אמה פרוסט.
בשנים 2015–2018 שיחקה במשך ארבע עונות בסדרה הקומית "האיש האחרון בעולם" ברשת פוקס.
חיים אישיים

ג'ונס יצאה במשך שנתיים עם אשטון קוצ'ר כאשר שניהם דגמנו עבור אברקרומבי ופיץ' בסוף שנות ה-90. היא הייתה במערכת יחסים עם הזמר ג'וש גרובן מ-2003 עד 2006.
בספטמבר 2011, היא ילדה בן בשם קסנדר, שזהות אביו לא נחשפה עד היום.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | It's the Rage | ג'ניס טיילור |  |
| 2001 | בית משפחת גלאס | נערה |  |
| 2001 | בנדיטס | קלייר |  |
| 2002 | Taboo | אליזבת' |  |
| 2002 | עירום מלא | טרייסי |  |
| 2003 | סדנה לעצבים | ג'ינה |  |
| 2003 | אמריקן פאי: החתונה | קדנס פלאהרטי |  |
| 2003 | אהבה זה כל הסיפור | ג'יני |  |
| 2004 | ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה | אווה |  |
| 2005 | שלוש הלוויות של מלכיאדס אסטרדה | לו אן נורטון |  |
| 2006 | Swedish Auto | דרלה |  |
| 2006 | כולנו מארשל | קרול דוסון |  |
| 2009 | רדיו רוק | אלינור |  |
| 2011 | זהות לא ידועה | אליזבת' האריס |  |
| 2011 | אקס-מן: ההתחלה | אמה פרוסט |  |
| 2011 | רודף צדק | לורה ג'רארד |  |
| 2013 | Sweetwater | שרה רמירז |  |
| 2014 | חיסול ממוקד | מולי איגן |  |
| 2023 | God Is a Bullet | מורין בייקון |  |
| TBA | Altar |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | תתאפס על עצמך | ג'יין כהן | פרק: "Pilot" |
| 2004 | הבטחה נצחית של אהבה | מיסי דייוויס | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2005 | האף | מריסה וולס | 2 פרקים |
| 2015-2007 | מד מן | בטי דרייפר | תפקיד ראשי (7 עונות); 92 פרקים |
| 2008 | חוק וסדר | קים ברודי | פרק: "Quit Claim" |
| 2018-2015 | האיש האחרון בעולם | מליסה קרטרס | תפקיד ראשי (4 עונות); 63 פרקים |
| 2017 | אנימלס | דיאנה | דיבוב; פרק: "Roaches" |
| 2017 | Return of the Mac | עצמה | פרק: "New Kid on the Talk" |
| 2019 | הפוליטיקאי | ליזבת' סלואן | 3 פרקים |
| 2020 | נאחזת בקרח | קרול בייקר | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
ג'ורג' אוסבורן

ג'ורג' גדעון אוליבר אוסבורן (באנגלית: George Gideon Oliver Osborne; נולד ב-23 במאי 1971) הוא פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית, שכיהן כשר האוצר של בריטניה ממאי 2010 ועד יולי 2016.
אוסבורן היה חבר בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז טאטון בשנים 2001–2017. בשנת 2005, ניהל את הקמפיין לבחירתו של דייוויד קמרון לראש המפלגה השמרנית, ולאחר מכן היה לשר האוצר בממשלת הצללים של קמרון, תפקיד בו החזיק עד בחירתו של קמרון לראשות הממשלה בבחירות הכלליות בבריטניה, כאשר מונה לשר האוצר בממשלתו.
ביוגרפיה

אוסבורן נולד בפדינגטון שבלונדון כגדעון אוליבר, ובגיל 13 שינה את שמו הפרטי לג'ורג' על שם סבו, שהיה גיבור מלחמה. אביו הוא הברון פיטר אוסבורן, בן למשפחת אצולה אנגלו-אירית עשירה (סבתו קלריס הייתה יהודיה הונגריה, שהסתירה את מוצאה כל חייה; יהדותה התגלתה כשבנו של אוסבורן, תאו, ביקש להתחתן עם יהודייה אורתודוקסית). למד היסטוריה מודרנית במודלין קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. שם היה לחבר קרוב של ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון. השניים, שימשו סנדקים זה לילדיו של זה, מגיעים מרקע דומה של אצולה. בכוונתו הייתה לשמש כעיתונאי. הוא ניסה להתקבל ל"טיימס" ו"אקונומיסט" בה לא התקבל לאור חוות דעת של גדעון רקמן. אוסבורן החל לעבוד ב"דיילי טלגרף" לפני שהצטרף למרכז החקר "Conservative Research Department", ארגון של המפלגה השמרנית שבו נהפך לעומד בראש המחלקה הפוליטית. לאחר מכן נהפך ליועץ מיוחד עבור שר החקלאות והמזון ועבד במשרד פוליטי ברחוב דאונינג 10.
לאחר שלקח חלק בקמפיין של ראש הממשלה ג'ון מייג'ור בבחירות הכלליות של 1997, שבהן הובסו השמרנים לנוכח מהפך שהביא לקיצן של 18 שנות שלטון השמרנים על ידי מפלגת הלייבור כשטוני בלייר בראשה, כיהן אוסבורן כמזכיר וככותב נאומים עבור היושב ראש החדש של המפלגה השמרנית, ויליאם הייג.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בבחירות הכלליות שנערכו בממלכה המאוחדת ב-2001 התמודד אוסבורן לפרלמנט במחוז טאטון (Tatton) שבצ'שייר, כדי לרשת את חבר בית הנבחרים העצמאי הפורש, מרטין בל. הוא נבחר ונהיה לחבר בית הנבחרים השמרן הצעיר ביותר בגיל 30. הוא מונה לראש מזכיר האוצר בממשלת הצללים של מנהיג המפלגה מייקל הווארד, בשנים 2004 ו-2005, לאחר שנבחר שוב בבחירות באותה שנה. לאחר בחירתו המחודשת הריץ את הקמפיין המוצלח של דייוויד קמרון לראשות המפלגה השמרנית. לאחר מכן קמרון מינה את אוסבורן לשמש כשר האוצר בממשלת הצללים שלו.
לאחר הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת ב-2010, בהן השמרנים בראשותו של קמרון ניצחו והרכיבו ממשלת קואליציה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית, מונה לכהן כשר האוצר בממשלתו של ראש הממשלה קמרון.
כשר אוצר, אוסבורן הפחית את ההוצאות הציבוריות וכן הפחית את הגירעון של בריטניה על ידי פיטורי חצי מיליון עובדי ציבור, העלאת מע"מ, הורדת מס חברות והקפאת קצבאות. בנוסף פירק את רשות השירותים הפיננסיים (FSA), גוף הרגולציה שפיקח בין השאר על מגזר ניירות ערך, קרנות הנאמנות והביטוח בבריטניה.
ג'ורג' אוסבורן נשא נאום בשנת 2010 בכנס לרגל 250 שנה לוועד שליחי הקהילות, שבו הביע תמיכה נלהבת בזכותה של ישראל להגן על עצמה. הוא סיפר על ביקורו בישראל בשנת 2004, שבמהלכו אירע פיגוע התאבדות בשוק הכרמל וקרא לפלסטינים לחדול מפעולות טרור. בעת מבצע צוק איתן גינה אוסבורן את התקפות הטילים של חמאס. במפגן תמיכה בישראל באוקטובר 2014 גינה במנצ'סטר התקפות על יהודים וכן את האנטישמיות בבריטניה. במהלך השנים 2014–2015 גברה מעורבותו של אוסבורן בנושאי מדיניות החוץ של בריטניה.
לאחר בחירתו המחודשת בבחירות ב-2015, בהן המפלגה השמרנית בראשותו של קמרון ניצחה ניצחון מוחץ והרכיבה ממשלה לבדה, מונה בשנית לשר האוצר. במשאל העם על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי - "הברקזיט", תמך אוסבורן בהישארות באיחוד האירופי. ואף הזהיר כי הממשלה תצטרך להציג תקציב חירום חדש, שבו לטענת יחסרו כ–30 מיליארד ליש"ט אם "הברקזיט" יצא לפועל.
ביולי 2016, בעקבות הקמת הממשלה החדשה של ראש הממשלה הנכנסת תרזה מיי, עזב את תפקידו לטובת פיליפ המונד, אך נשאר חבר פרלמנט. עם ההודעה על הקדמת הבחירות בבריטניה, הודיע אוסבורן כי לא יתמודד שוב על מקומו בבית הנבחרים וכי הוא פורש, אך ציין כי ייתכן ויחזור לחיים הפוליטיים בעתיד.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מפוליטיקה

בינואר 2017 קרן ההשקעות "בלאקרוק", המנהלת נכסים בהיקף של חמישה טריליון דולר, הודיעה כי הצטרף כיועץ לפוליטיקה ומדיניות אירופית, רפורמות כלכליות בסין ומגמות השקעה שמשפיעות על תוכניות פנסיה. מאחר שבאותה עת עוד היה חבר פרלמנט, פורסם שהקרן שילמה לו שכר של 650,000 ליש"ט בשנה עבור יום עבודה אחד בשבוע. לפי מסמך רשמי שהוגש לממשלת בריטניה הוא אומר היה להקדיש רק 48 ימי עבודה בשנה לחברה, כך שקיבל שכר יומי של 13,500 ליש"ט (16,400 דולר).
במרץ 2017 מונה לעורך הראשי של העיתון "איבנינג סטנדרד".
חיים אישיים

אוסבורן נשוי ואב לשני ילדים. אשתו של אוסבורן, פרנסיס, גם היא בת למשפחת אצולה - היא בתו של הלורד דייוויד האוול, שכיהן בממשלתה של מרגרט תאצ'ר כשר התחבורה והאנרגיה ושהחזיק בתפקיד בכיר במפלגה, בעת שמונה לשר האוצר. במאי 2012 הוערך הונו של אוסברן בכ-5 מיליון ליש"ט.