stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1968/1969 בלה ליגה
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריאל מדריד (אלופה) | 30 | 18 | 11 | 1 | 46 | 21 | 25 | 47 | העפלה לגביע האלופות |
| 2 | לאס פאלמס | 30 | 15 | 8 | 7 | 45 | 34 | 11 | 38 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 3 | ברצלונה | 30 | 13 | 10 | 7 | 40 | 18 | 22 | 36 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 4 | סבאדל | 30 | 10 | 12 | 8 | 33 | 34 | 1- | 32 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 5 | ולנסיה | 30 | 10 | 11 | 9 | 36 | 39 | 3- | 31 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 6 | אתלטיקו מדריד | 30 | 10 | 10 | 10 | 40 | 37 | 3 | 30 |  |
| 7 | ריאל סוסיאדד | 30 | 10 | 9 | 11 | 36 | 33 | 3 | 29 |  |
| 8 | גרנדה | 30 | 11 | 7 | 12 | 26 | 38 | 12- | 29 |  |
| 9 | אלצ'ה | 30 | 7 | 15 | 8 | 25 | 23 | 2 | 29 |  |
| 10 | דפורטיבו לה קורוניה | 30 | 11 | 6 | 13 | 39 | 44 | 5- | 28 |  |
| 11 | אתלטיק בילבאו | 30 | 10 | 8 | 12 | 42 | 46 | 4- | 28 | זכייה בגביע חנרליסימו,   העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע. |
| 12 | פונטוודרה | 30 | 7 | 13 | 10 | 20 | 23 | 3- | 27 |  |
| 13 | ריאל סרגוסה | 30 | 8 | 10 | 12 | 36 | 36 | 0 | 26 |  |
| 14 | מאלגה | 30 | 9 | 7 | 14 | 37 | 42 | 5- | 25 | ירדה ליגה |
| 15 | אספניול | 30 | 8 | 8 | 14 | 29 | 36 | 7- | 24 | ירדה ליגה |
| 16 | קורדובה | 30 | 5 | 11 | 14 | 31 | 57 | 26- | 21 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד (1945–1977) חוסה גארטה | אתלטיקו מדריד | 14 |
| 1 | ספרד (1945–1977) אמנסיו אמארו | ריאל מדריד | 14 |
| 3 | פרגוואי סבסטיאן פלייטס | מלאגה | 13 |
| 4 | ספרד (1945–1977) חוסה מנואל לאון | לאס פאלמס | 11 |
| 4 | ספרד (1945–1977) אנטוניו אדוארדו לופז | דפורטיבו לה קורוניה | 11 |
| 4 | ספרד (1945–1977) חוסה אנטוניו סאלודה | ברצלונה | 11 |
סלבאט יולאייב אופה

הסמליל הישן של סלבאט יולאייב אופה
מועדון ההוקי קרח סלבאט יולאייב, אופה (בבשקירית: Салауат Юлаев; רוסית: Хоккейный клуб «Салава́т Юла́ев» Уфа) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מהעיר אופה שהוקם ב-1961 ונקרא על שם המלחין והגיבור הלאומי של בשקיריה, סלבאט יולאייב.
ב-2011 הקבוצה זכתה באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית. לקבוצה מתיחות גדולה מול אק בארס קאזאן מרפובליקת טטרסטן השכנה.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1961 ושיחקה תחילה בליגות הנמוכות של האליפות הסובייטית. הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הבכירה ב-1978 והיא שיחקה בליגה הבכירה 5 עונות (1979, 1981, 1983, 1986, 1986). בעונת 1986/1987 הקבוצה רשמה את תוצאת התיקו המרשימה ביותר כששיחקה מול טורפדו אוסט-קאמנוגורסק וסיימה בשוויון 10:10.
החל מ-1992 הקבוצה משתתפת קבועה באליפות הרוסית. ב-2008 הקבוצה זכתה לראשונה באליפות הליגה הרוסית. בעונת 2008/2009 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הסדירה, אך נכשלה בטורניר ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
באפריל 2011, הקבוצה זכתה באליפות ליגת ההוקי הקונטיננטלית, אחרי שגברה על אטלנט מיטישצ'י ממחוז מוסקבה, אחרי 4:1 בסדרת הגמר. בגביע הפתיחה של עונת 2011/12, שוב הקבוצה גברה על אטלנט מיטישצ'י וזכתה בגביע "לוקומוטיב" אחרי ניצחון 3:5.
הישגים

אליפות ברית המועצות בהוקי קרח: מקום 11 (3)
1981, 1986, 1987
אלופת רוסיה בהוקי קרח : (1)
2008
אליפות רוסיה בהוקי קרח: סגנית (3)
1995, 1996, 1997
אלופת ליגת ההוקי הקונטיננטלית : (1)
2011
האליפות הסדירה של ליגת ההוקי הקונטיננטלית : (2)
2009, 2010
גביע שפנגלר: גמר 2007
ליגת האלופות בהוקי קרח: חצי גמר 2009
גביע היבשת: (1)
2010
גביע הפתיחה על שם "לוקומוטיב" (1): 2011
סטלה קורקוס

| --- | --- |

קורקוס-דוראן, בשנת 1940 לערך
 לידה:  1858 ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  1948 (בגיל 90 בערך) קזבלנקה, מרוקו
 מקום מגורים:  ארצות הברית, לונדון, מוגדור וקזבלנקה במרוקו
 פעילות בולטת:  הקמת בית הספר "כבוד ואומץ" במוגדור שבמרוקו
 ידועה בשל:  פעילות חינוכית, ציבורית ופילטנרופית
 מקצוע:  מורה ומחנכת
 תפקיד:  מנהלת בית ספר 
 בן זוג:  משה (מוזס) קורקוס
 
סטלה קורקוס-דוראן (1858–1948) הייתה אשת חינוך, מורה, פעילת ציבור ופילנתרופית, ומייסדת ומנהלת בית הספר לבנות יהודיות במוגדור שבמרוקו, שהיה הראשון מסוגו במדינה.
קורות חיים

קורקוס-דוראן נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית ב-11 בדצמבר 1858. בת למשפחה אמידה ומיוחסת. אביה, אברהם דוראן, היה סוחר טבק שנולד באוראן שבאלג'יריה. אמה רבקה, שנולדה באנגליה הייתה אחייניתו של משה מונטיפיורי. סטלה חזרה עם משפחתה לאנגליה, ובסיום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד הוראה. כשסיימה את לימודי ההוראה החלה לנהל בית ספר פרטי בלונדון, וזמן-מה לאחר מכן נישאה באנגליה למשה (מוזס) קורקוס, שהיה סוחר אמיד ממוגדור שבמרוקו. לאחר שנישאה, עברה בשנת 1884 להתגורר איתו במוגדור.
קורות חיים > בית הספר היהודי הראשון לבנות במרוקו

לאור חששן של הקהילות היהודיות במרוקו מהשפעת המיסיון הנוצרי, שפתח בתי ספר ברחבי מרוקו עבור ילדי היהודים, החלו ראשי הקהילות לנקוט צעדי הגנה מפני המיסיון. בשנת 1885 הקימה קורקוס-דוראן בית ספר יהודי ראשון לבנות במוגדור, ועמדה בראשו כמנהלת. בית הספר, שנקרא "כבוד ואומץ", קיבל סיוע מארגון כל ישראל חברים ומהקהילה היהודית בעיר, ופנה בעיקר לבנות שבאו ממשפחות עניות, וביקשו חלופה ללימודים בחסות המיסיון. הורי התלמידות שבאו ממשפחות עניות לא שילמו שכר לימוד, וקורקוס-דוראן סייעה להן בקניית ביגוד ותרופות.
כפועל יוצא מתפיסת השליחות של קורקוס-דוראן, לצד הלימודים העיוניים, נלמדו בבית הספר מקצועות שימושיים כדוגמת תפירה, רקמה וסריגה, והתלמידות נדרשו גם להתנדב לטובת הקהילה. ההכנסות ממכירת עבודותיהן של התלמידות מימנו שלל פעילויות בבית הספר ובקהילה.
קורקוס-דוראן, שהתעקשה לדבר רק בשפה האנגלית, הנהיגה רמת לימודים גבוהה בבית הספר, עם דגש על חינוך אנגלי ועל הוראה בשפה האנגלית. הודות לכך זכה בית הספר להצלחה גדולה. בשנת 1900 למדו בבית הספר 170 תלמידות, ובשיאו מנה 225 תלמידות. גם קונסולים ממדינות אירופה שהיו מוצבים במרוקו שלחו אליו את בנותיהם. מלבד השפה האנגלית, התלמידות בבית הספר למדו גם בצרפתית, בערבית יהודית ובערבית.
בבית הספר הקימה קורקוס-דוראן גם תיאטרון יהודי, ולפי פרופסור יוסף שטרית, הייתה הראשונה להפעיל תיאטרון יהודי במרוקו.
קורות חיים > פעילות ציבורית

לצד פעילותה בתחום החינוך, קורקוס-דוראן הייתה גם פעילת ציבור במוגדור בפרט ובמרוקו בכלל, ורבים פנו אליה בעניינים שונים. בין היתר טיפלה בבעיית הדיור הצפוף במלאח היהודי במוגדור, ולשם כך גייסה גורמים רבים, ואף נפגשה עם מלך מרוקו וקיבלה ממנו הבטחה לשיפור תנאי המלאח והרחבתו בכ-150 דירות נוספות, וכן הפחתת שכר הדירות שבו למשפחות מעוטות יכולת. דבר ההסכמה לפגישה היה נדיר, לאור העובדה כי במרוקו לא היו אז זכויות לנשים בחיים הציבוריים.
בשנת 1904 התאלמנה בטרם עת. היא המשיכה לגדל את ששת ילדיה בגפה עד שהלכה לעולמה בקזבלנקה ב-6 במרץ 1948.
עונת 1968/1969 בליגת העל ההולנדית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  18 באוגוסט 1968 – הווה (56 שנים) 
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  פיינורד (4)
 מספר משחקים:  306 
 → עונת 1967/1968עונת 1969/1970 ←
 
עונת 1968/1969 הייתה העונה ה-13 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פיינורד באליפות הליגה. פורטונה סיטארד ופולנדם ירדו לליגת המשנה.
מבנה

על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו א.ז 67 וסכוונינגן הולנד ספורט שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה. בעונה זו שלוש קבוצות סיימו במאזן זהה במקומות 15, 16 ו-17 ועקב כך התקיים בית תחתון עם סיבוב בודד, בסופו המפסידה ירדה לליגת המשנה.
מבנה > טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פיינורד  | 34 | 26 | 5 | 3 | 73 | 21 | 52 | 57 | העפלה לגביע אירופה לאלופות |
| 2. | אייאקס  | 34 | 25 | 4 | 5 | 90 | 34 | 56 | 56 | גביע ערי הירידים |
| 3. | פ.צ. טוונטה  | 34 | 21 | 5 | 8 | 69 | 38 | 31 | 47 | גביע ערי הירידים |
| 4. | גו אהד איגלס  | 34 | 19 | 7 | 8 | 63 | 34 | 29 | 45 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 5. | פ.ס.וו. איינדהובן  | 34 | 17 | 10 | 7 | 54 | 36 | 18 | 44 | מחזיקת הגביע ההולנדי העפלה גביע אירופה למחזיקות גביע |
| 6. | ADO דאן האג  | 34 | 12 | 13 | 9 | 45 | 37 | 8 | 37 |  |
| 7. | נאק ברדה  | 34 | 10 | 15 | 9 | 50 | 48 | 2 | 35 |  |
| 8. | ספרטה רוטרדם  | 34 | 11 | 12 | 11 | 45 | 33 | 12 | 34 |  |
| 9. | DWS אמסטרדם  | 34 | 13 | 8 | 13 | 42 | 41 | 1 | 34 |  |
| 10. | סכוונינגן הולנד ספורט  | 34 | 12 | 9 | 13 | 32 | 45 | 13- | 33 |  |
| 11. | GVAV  | 34 | 8 | 12 | 14 | 32 | 48 | 16- | 28 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 12. | ניימכן  | 34 | 9 | 9 | 16 | 29 | 38 | 9- | 27 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 13. | מ.ו.ו מאסטריכט  | 34 | 7 | 12 | 15 | 34 | 46 | 12- | 26 |  |
| 14. | טלסטאר ספורטקלאב  | 34 | 7 | 10 | 17 | 33 | 65 | 32- | 24 |  |
| 15. | פולנדם  | 34 | 6 | 11 | 17 | 24 | 45 | 21- | 23 | טורניר ירידה |
| 16. | א.ז 67  | 34 | 5 | 13 | 16 | 27 | 53 | 26- | 23 | טורניר ירידה |
| 17. | DOS אוטרכט  | 34 | 7 | 9 | 18 | 37 | 74 | 37- | 23 | טורניר ירידה |
| 18. | פורטונה סיטארד  | 34 | 3 | 12 | 19 | 18 | 61 | 43- | 18 | ירדה לליגת המשנה |
מבנה > טבלת הליגה > טורניר הירידה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | DOS אוטרכט  | 2 | 1 | 1 | 0 | 3 | 3 | 0 | 3 |  |
| 2. | א.ז 67  | 2 | 0 | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 |  |
| 3. | פולנדם  | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1- | 1 | ירדה לליגת המשנה |
| עונות בליגת העל ההולנדית |
| --- | --- | --- |
| ליגת העל ההולנדית | 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
סלסטה (עיר)

סֵלֶסְטַה (בצרפתית Sélestat, באלזסית: Schlettstàdt, בגרמנית: Schlettstadt, שלטשטאדט) היא עיירה במזרח גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת, בעלת אוכלוסייה של 19,181 איש, נכון לשנת 2011. העיירה ממוקמת למרגלות הרי הווז' על גדת נהר האיל.
גאוגרפיה

סלסטה ממוקמת על גדת נהר איל, במרכז אלזס, על הגבול בין מחוז ריין עליון למחוז ריין תחתון.
סלסטה נמצאת במישורי אלזס מערבית לנהר ריין, 4 ק"מ מזרחית לגבעות הראשונות של רכס הרי הווז'. סלסטה סמוכה לכביש A35 החוצה את אלזס מצפון לדרום ונמצאת בערך במחצית הדרך בין הערים הגדולות של אלזס (57 ק"מ צפונית ממילוז, 47 ק"מ דרומית משטרסבורג), וכן במחצית הדרך בין הערים קולמר (22 ק"מ דרומית ממנה) ואוברנה (27 ק"מ צפונית ממנה).
היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות באזור סלסטה נמצאו שרידים להתיישבות מהמאה הראשונה לספירה. סלסטה הוזכרה לראשונה בשנת 727 לספירה אך ככל הנראה הייתה קיימת קודם לכן. מקורה כנראה בכפר דייגים שישב על צומת דרכים. על פי הערכות כבר בראשית המאה התשיעית לספירה היוותה סלסטה מרכז מסחרי ופונדק דרכים ליוצאים משטרסבורג דרומה.
לקראת סוף המאה ה-11 החליט השליט המקומי להפוך את סלסטה למרכז דתי בנדיקטיני ובנה את כנסיית סנט-פואה (Église Sainte-Foy de Sélestat) במרכזה של סלסטה. הכנסייה נחנכה בשנת 1087. בשנת 1220 החלו בבנייתה של כנסייה גותית בעיר, כנסיית סנט-ג'ורג' (Église Saint-Georges de Sélestat), אשר נחנכה בשנת 1424.
סלסטה הייתה חלק מברית דקאפול שנוצרה בשנת 1354 על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הברית איגדה עשר ערים קיסריות חפשיות באלזס בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית הקדושה, ערים אלו נשלטו על ידי הקיסר ולא על ידי אצילים מקומיים.
בסוף ימי הביניים מנתה אוכלוסיית סלסטה כ-5,000-6,000 נפשות והיא הייתה מהגדולות בערי אלזס אחרי שטרסבורג (18,000 נפשות) ויחד עם קולמר ואגנו שגדלן היה דומה לזה של סלסטה. בסוף ימי הביניים היו שני בתי ספר בעיירה, האחד בגרמנית והשני בלטינית וכן בית חולים. באותם ימים החקלאות, הכרמים והדייג היו ענפיה המרכזיים של העיר.
בשנת 1500 עשר הערים הצטרפו למעגל נחלות (Circulus imperii) ריין עילי (Oberrheinischer Reichskreis). סלסטה נפגעה מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את העיר בהתאם לשלום וסטפאליה ב-1648. סלסטה יחד עם שאר ערי ברית דקאפול שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לברית דקאפול.
לאחר המהפכה הצרפתית גברו המתחים בעיר בין הממשל הישן לאזרחים. בשנת 1790 הוחלף הממשל הישן ב"קומונה" (שלטון אזרחי נבחר).
בתחילת המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית העיר לכ- 10,000 נפשות ומאז כמעט ולא חל גידול בעיר עד אמצע המאה ה-20. ב-23 באוקטובר 1870 נכבשה סלסטה על יד הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה. בהסכמם פרנקפורט שנחתם בין צרפת לקיסרות הגרמנית ב-10 במאי 1871 הועברה אלזס כולה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1874 נחת הסכם בין הרשויות הגרמניות לבין העירייה של סלסטה לפיו נשברו חומות העיירה על מנת שתוכל להתרחב, ורחובות חדשים נבנו מחוץ לחומות.
בשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת. במחצית השנייה של המאה ה-20 גדלה סלסטה במהירות וכמות התושבים שבה הוכפלה אלא שמאז המאה ה-21 כמות התושבים בה עומדת ללא שינוי על כ-20,000 נפשות.
יהדות סלסטה

יהדות סלסטה היא חלק מיהדות אלזס, קהילה אשכנזית עתיקה מאוד. משערים שראשוני המתיישבים היהודים הגיעו לאזור במאה ה-5 לספירה. ניתן למצוא עדויות ראשונות לקיומה של קהילה יהודית באלזס החל מ-המאה ה-10, נמצאו אזכורים לנוכחות יהודים ברישומים של כפרים ועיירות מתקופה זו וכן כתובות בעלי אופי יהודי החקוקות על בתים, אבני מצבות ועוד. מצבם של יהודי סלסטה בימי הביניים היה דומה למצבם של שאר יהודי אירופה. היהודים נודו ממרכזי ההשפעה והחברה וזכויותיהם החברתיות צומצמו. נמנעה מיהודים הזכות להצטרף לגילדות המקצועיות, וכתוצאה מכך לא יכלו לעסוק ברוב המקצועות החופשיים. נוסף על כך, נאסר על יהודים לרכוש נכסים וקרקעות. בנוסף, נאסר עליהם להעסיק שכירים נוצריים וגם העיסוק בחקלאות נאסר עליהם.
הנוכחות היהודית בסלסטה מתועדת החל מהמאה ה-12. בראשית המאה ה-14 חי בעיר רבי שמואל משליצטאט, גדול רבני אלזס באותה תקופה ומחבר 'מרדכי קטן'. באמצע המאה ה-14, בעקבות התפרצות מגפת המוות השחור באזור החלו לרדוף את היהודים. 
הטבח המתועד הראשון בוצע ביהודי סלסטה בשנת 1346. ב-12 בדצמבר 1347 קיבלו תושבי סלסטה איגרת מקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובו התנצלות על הנזק שנגרם להם על ידי היהודים. בשנת 1349 שרפו תושבי סלסטה את יהודי העיר ולאחר מכן גירשו את כל היהודים הניצולים מהעיר. קרל הרביעי הבטיח לתושבי העיר לזכות באדמותיהם ורכושם של היהודים שגורשו. בשנת 1370 חזרו היהודים לעיר.
היהודים גורשו מהעיר שוב בשנת 1477 ולאחר שנתיים הורשו לחזור אליה על ידי פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-20 בפברואר 1521 אסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על תושבי סלסטה להלוות ליהודים כסף. בשנת 1622 משפחה יהודית קנתה אדמה בסלסטה שתשמש בית קברות יהודי. בשנת 1642 גורשו היהודים שוב מהעיר.
לאחר הכיבוש הפרוסי ב-1870, הוחלט להקים בית כנסת חדש לקהילה היהודית בעיר. העיירה הקצתה 178 מטרים רבועים ו-16,000 גולדמרק. המדינה הוסיפה עוד 15,000 גולדמרק. את בית הכנסת עיצב האדריכל האיטלקי יוהאן ג'יקוב אלכסנדר סתם. ב-4 בספטמבר 1890 נחנך בית הכנסת החדש בסלסטה.
בשנת 1900 חיו בסלסטה 373 יהודים. בשנת 1940, לאחר סיפוח אלזס לרייך השלישי, הוחרב בית הכנסת של סלסטה ומספר יהודים שנותרו בעיר נרצחו על ידי הנאצים. בשנות ה-50 בית הכנסת שוקם. ב-11 בספטמבר 1960 נחנך בית הכנסת החדש של סלסטה. מאז ועד היום חיה קהילה יהודית קטנה בסלסטה ובית הכנסת פעיל.
אתרי מורשת ותרבות

למרות העובדה שסלסטה היא העיר העשירית בגודלה באלזס, היא עיר המורשת השלישית בחשיבותה (אחרי שטרסבורג וקולמר). בעיר ישנם 35 מומנטים היסטוריים ו-119 אתרים ופסלים שהם אתרי מורשת ותרבות של צרפת.
כנסיית סנט-פואה, שנחנכה בשנת 1087, מעוצבת באדריכלות רומנסקית ובנויה מאבן חול אדומה היא אחת הכנסיות המרשימות והיפות באלזס.
כנסית סנט-ג'ורג', שנחנכה בשנת 1424, מעוצבת באדריכלות גותית בנויה גם היא מאבן חול אדומה, ונחשבת גם היא לפלא ארכיטקטורי.
בשנת 2013 השיקה העירייה מסלול תיירותי בעיר העתיקה בשם "בדרכו של ג'ון סלטו" (géant Sletto) אשר עובר ב-24 אתרי מורשת.
במוזיאון "בית הלחם" מוצגת ההיסטוריה של החיטה והלחם בעולם וכן הכלים, הטכניקות והמכונות המשמשות את אופים מאז ימי הביניים ועד היום.
סלסטה סמוכה לדרך היין של אלזס, דרך העוברת בין כרמים, יקבים וכפרים שונם בהן מופקים יינותיה המפורסמים של אלזס.
סלסטה סמוכה לארמון קניסבורג אשר מהווה אתר תיירות המציג את החיים בארמון בימי הביניים וכן אתר היסטורי.
ערים תאומות

גרמניה ולדקריך (אנ'), גרמניה
שווייץ גרנגס (אנ'), שווייץ
בלגיה מונטיני-סור-סמבר (אנ'), בלגיה
אוסטריה דורנבירן, אוסטריה
הערות שוליים

1 2 3  Encyclopédie de l'Alsace, t. 11 : Rhin-Strasbourg, Publitotal, 1985
↑  Bulletin philologique et historique, עמ' 341 (בצרפתית)
↑  שבע מאות של חיים יהודים בסלסטה, Bibliothèque humaniste, 2007
1 2 3 4  אטלס צרפתי לשיתוף פעולה בין רשויות, משרד החוץ הצרפתי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567377105171  BnF: cb15271604x (data)  GND: 4052703-7  LCCN: n86872745  MusicBrainz: 067656cb-57cf-4d26-97be-58e017c9687f  NKC: ge553395  VIAF: 937145857891123021001   WorldCat (עם VIAF): 937145857891123021001 
כנסיית סנט-פואה בסלסטה
כנסיית סנט-ג'ורג' בסלסטה
שני יהודים נשרפים, הטבח בסלסטה 1349
בית הכנסת בסלסטה
רחוב המפתחות, רחוב טיפוסי בסלסטה
סרטי ליונסגייט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  Frank Giustra 
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים)
 חברת אם:  ליונס גייט אנטרטיינמנט 
 מיקום המטה:  סנטה מוניקה 
 מוצרים עיקריים:  סרט 
  
 www.lionsgate.com
 
סרטי ליונסגייט (לשעבר נקרא Cinépix Film Properties) הוא אולפן הפקת סרטים והפצת סרטים קנדי-אמריקאי שנוסד בקנדה בשנת 1962.
כיום הוא חטיבה של אולפני ליונסגייט (אנ') ומרכזו בסנטה מוניקה, קליפורניה.
ליונסגייט הוא אולפן הקולנוע הגדול והמצליח ביותר באמריקה הצפונית. האולפן מתמקד בסרטים זרים ועצמאיים והפיץ זיכיונות של סרטים שזכו להצלחה מסחרית בין-לאומית, כולל "המסור", "משחקי הרעב", "רמבו", "מפוצלים", "ג'ון וויק", "הוסטל" ו"רוח זדונית". הסרט המכניס ביותר שיצא בהפצת סרטי ליונסגייט הוא "משחקי הרעב: התלקחות".
הערות שוליים

↑  Lions Gate Entertainment Corp (LGF) Company Profile - CorporateInformation.com, web.archive.org, ‏2012-01-14
↑  Lionsgate Films, www.lionsgate.com
↑  Lionsgate Films, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  The Hunger Games: Catching Fire, Box Office Mojo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10056221-8
סנדי דניס

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1937 הסטינגס, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במרץ 1992 (בגיל 54) וסטפורט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Lincoln Memorial Park 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  תיכון לינקולן  סטודיו אייץ' בי  Nebraska Wesleyan University 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1965)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (1964)  פרס עולם התיאטרון (1961)  פרס טוני לשחקנית משנה במחזה (1963) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סנדרה דייל "סנדי" דניס (באנגלית: Sandra Dale “Sandy” Dennis; ‏27 באפריל 1937 – 2 במרץ 1992) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. דניס זכתה בשני פרסי טוני ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1966 על הופעתה בסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
קורות חיים

דניס נולדה בעיר האסטינגס וגדלה בעיר לינקולן שבנברסקה. הייתה בתם של יאבון, מזכירה וג'ק דניס, פקיד דואר.
למדה ביחד עם אחיה פרנק ב"תיכון לינקולן" ולאחר מכן ב"אוניברסיטת נברסקה" וב"אוניברסיטת נברסקה ווסליאן".
קריית משחק > קולנוע

דניס החלה את דרכה בהוליווד בתפקיד קטן בסרטו של איליה קאזאן "זוהר בדשא".
בשנת 1966 חזרה דניס לקולנוע עם ניסיון משחק רב יותר לאחר שהות של מספר שנים על בימות ברודוויי. דניס זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר והועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר
על הופעתה הקולנועית השנייה בסך הכול בדרמה של מייק ניקולס "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בתפקיד האני, אשתו המופנמת של הפרופסור הצעיר לביולוגיה ניק (ג'ורג' סיגל).
ב-1967 שיחקה דניס בדרמה של מרק ריידל "השועל" בתפקיד הצעירה ג'יל בנפורד וקיבלה שבחים רבים על הופעתה בסרטו של רוברט מאליגן
"במעלי המדרגות".
ב-1970 הופיעה דניס לצידו של כוכב הקולנוע ג'ק למון בקומדיה של ארתור הילר "אבודים בניו יורק", על תפקידה בסרט הועמדה דניס לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי.
ב-1981 השתתפה דניס בקומדיה "ארבע העונות" בבימויו של אלן אלדה בתפקיד עקרת הבית אן קלאן. ב-1982 שיחקה בסרטו של רוברט אלטמן
Come Back to the Five and Dime, Jimmy Dean, Jimmy Dean לצידן של שר וקארן בלק.
את תפקידיה האחרונים בקולנוע עשתה דניס בקומדיית האימה "הורים", בסרט הביכורים של שון פן כבמאי "הרץ האינדיאני" ובסרטו של וודי אלן "אשה אחרת".
קריית משחק > תיאטרון

בשנת 1961 זכתה דניס בפרס התיאטרון העולמי לפריצת השנה בברודוויי.
ב-1963 זכתה דניס בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד דרמטי על הופעתה בתפקיד ד"ר סנדרה מרקוביץ במחזה "אלף ליצנים".
ב-1964 זכתה בפרס טוני שני על תפקידה במחזה "כל יום רביעי" בתור בעלת הבית אלן גורדון.
חיים אישיים

דניס חיה במשך 11 שנים עם סקסופוניסט הג'אז הנודע ג'רי מאליגן, אולם הזוג מעולם לא נישא. בנוסף חייה במשך כחמש שנים עם השחקן אריק רוברטס.
מוות

דניס נפטרה ב-2 במרץ 1992 בגיל 54 ממחלת סרטן השחלה בעיירה וסטפורט, קונטיקט.
נקברה ב"פארק הזיכרון לינקולן" שבעיר לינקולן.
פילמוגרפיה נבחרת

זוהר בדשא (1961)
מי מפחד מווירג'יניה וולף? (1966)
במעלי המדרגות (1967)
השועל (1967)
נובמבר המתוק (1968)
היום הקר בפארק (1969)
מגע של אהבה (1969)
אבודים בניו יורק (1970)
ה' אמר לי (1976)
ארבע העונות (1981)
אשה אחרת (1988)
976-רוע (1988)
הורים (1989)
הרץ האינדיאני (1991)
עונת 1968/1969 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  12 בדצמבר 1968
 תאריך סיום:  17 באפריל 1969
 מספר משתתפות:  22
 ערים מארחות:  משחק הגמר: שטאדהלהו, וינה
 זוכה:  צ'כוסלובקיה סלביה פראג
 מספר משחקים:  41
 → 1967/19681969/1970 ←
 
עונת 1968/1969 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה השלישית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-12 בדצמבר 1968 והתחרות הסתיימה ב-17 באפריל 1969. בתחרות השתתפו 22 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. הסיבובים המוקדמים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי רבע הגמר, חצי הגמר. גם הם נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. משחק הגמר נערך בעיר שנקבעה בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בזכייתה בגביע של סלביה פראג מצ'כוסלובקיה.
מהלך התחרות

בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר.