stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M110 SASS
היסטוריה תכנונית ופרטי תכנון

רובה ה-SR-25 תוכנן על ידי יוג'ין סטונר, מבוסס על המנגנון והבסיס של ה-AR-10, שמאוחר יותר הוליד גם את סדרת רובי ה-M16 וה-M4 קרבין, ששונו באופן ניכר על מנת להגביר את הדיוק והיציבות של הרובה. שינויים נוספים היו שיפור הארגונומיה של הנשק - אלמנט חשוב ברובי קלעים/צלפים. ההבדל הבולט ביותר הוא החלפת ידית הנשיאה הנפוצה במסילת "Picatinny", אשר מאפשרת הרכבת כוונות אופטיות, כוונת הברזל הרגילות או ידית נשיאה בקלות רבה. עוד מן החלקים ששונים מתצורת ה-M16 הרגילה, הם הקנה (אלמנט חשוב מאוד המשפיע על ביצועי הרובה: דיוק, מהירות לוע וטווח יעיל), הידית ועוד מנגנונים פנימיים.
ה-M110 SASS הוא גרסה צבאית לייצור המוני של ה-SR-25, שנוצרה על ידי שינויים ושדרוגים ב-SR-25, כגון הוספת מתפסים בצבעי הסוואה בהירים, מסילות פיקטיני המאפשרות התקנה מהירה של כוונות טלסקופיות ועזרים טקטיים שונים וכן קנה שיכול לקבל משתיק קול.
הקליבר של ה-SR-25 הוא 7.62 מ"מ נאט"ו (308.) המשמש את רוב רובי הצלפים הסטנדרטיים בצבאות ברית נאט"ו. הוא מסוגל לירות אש חצי אוטומטית, והוא מדויק למרחקים של עד 800 מטרים, ובמשקל של כמעט 7 ק"ג (מלא), הוא רובה קלעים/צלפים קל ויעיל. אף על פי שרובים חצי-אוטומטיים נחשבים ללא מדויקים ביחס לרובים בריחיים, הדיוק של ה-M110 נע בין 1 ל-0.5 MOA (דקות קשת), כתלות באיכות התחמושת. דיוק זה נחשב לטוב ביותר גם ביחס לרובה בריחי. החיסרון העיקרי של הרובה הוא אמינותו היחסית נמוכה: הרובה דורש אחזקה, ניקוי וטיפולים תכופים ויסודיים, על מנת שימשיך לפעול כראוי וייתן ביצועים טובים.
ב-2007 הסתיים פיתוח הרובה וב-2010 נכנס לשירות בצבא ארצות הברית.
היסטוריית שירות

בעקבות מלחמת אפגניסטן (2001) ומלחמת עיראק (2003) בהן צבא ארצות הברית עבר יחסית מהר ממלחמה נגד צבא סדיר לעימות נמוך עצימות נגד מיליציות לא סדירות, ארגוני גרילה וארגוני טרור. חלק ניכר מהלחימה התרחש בשטח בנוי ומאוכלס. כתוצאה מכך נזקק הצבא לאמצעי לחימה ללוחמה בשטח בנוי. אף על פי שרובי ה-M24 SWS בריחיים היו אמינים מאוד ונתנו ביצועים טובים מאוד, הצבא החליט שזירת הלוחמה בשטח בנוי והטווחים הקצרים דורשת רובה צלפים חצי-אוטומטי שיאפשר ירי מהיר אך מדויק במטרות בטווחים קצרים ובינוניים. צבא ארצות הברית הכין מפרט לרובה שאמור להחליף את ה-M24 ובו דרש שיהיה רובה חצי-אוטומטי מדויק. ה-SR-25 נבחר כבסיס לרובה החדש עקב דמיונו ל-M-16, הדיוק הגבוה יחסית שלו והניסיון המוצלח איתו בקרב יחידות מיוחדות, כגון אריות הים. ב-2010 נבחר ה-M110 SASS לרובה התקני של צלפי צבא ארצות הברית ויועד להחליף את ה-M24 בתפקיד זה. כתוצאה מכך הפסיק הצבא להזמין רובי M24 וחברת נשקי רמינגטון הפסיקה לייצר את הרובה. עם זאת, הצלפים היו מרוצים מאוד מרובי ה-M24 ולכן הם לא יצאו לגמרי מהשירות והוחלט לשדרגם כך שימשיכו לשרת לצד ה-M110.
הביקורות על ה-M110 היו מעורבות, בעיקר בכל הנוגע לאמינות, בעיה שהוא ירש מה-SR-25. נטען שהרובה היה צריך תחזוקה מתמדת ותדירות החלפה גדולה של חלקים בו, בייחוד בתנאי המדבר הקשים של המזרח התיכון. בתגובה לכך אמר צבא ארצות הברית שהרובה מתפקד טוב מאוד, ושהמכרז הוא לא למחליף ל-M110, אלא לרובה קל יותר, שישמש את המאתר שלצד הצלף שמצויד ב-M2010 (גרסה משודרגת של הרמינגטון M24 בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום).
בעקבות הביקורות יצא צבא ארצות הברית במכרז לשדרוג או החלפת הרובים הקיימים. אחת האופציות שנבחנה הייתה לקצר את ה-M110 ולהחליף את הקת שלו בקת טלסקופית. בסופו של דבר, ב-2016 הוחלט לבחור בחברת הקלר וקוך לייצר רובה צלפים קומפקטי חדש, בשם CSASS שפירושו Compact Semi-Automatic Sniper System. רובה זה יהיה מבוסס על ההקלר וקוך G28 וזכה לציון הצבאי M110A1 CSASS. הצבא החל להצטייד ברובה זה ב-2018 וצפוי להזמין כ-6,000 יחידות שיחליפו את ה-M110 הקיים במערך הצליפה וקלעי הסער.
ראו גם

רובים מהמשפחה:
SR-25
AR-10
רובה M16
רובה M4 קרבין
מתחרים:
גליל צלפים
רובה M14 בגרסת קלע סער (DMR)
רובה צלפים M89SR
הקלר וקוך PSG-1
רמינגטון M24
הערות שוליים

↑  דיוק (יכולת הקביצה) של רובה נמדד בדקות קשת (MOA). מספר זה מייצג את הסטייה הזוויתית המרבית מנקודת הפגיעה וככל שהוא נמוך יותר כך הרובה מדויק יותר. לדוגמה: רובה צלפים בעל דיוק של 1 MOA מקבץ (יורה מספר קליעים אל עבר אותה מטרה) בפיזור של 3 ס"מ בירי למרחק 100 מטר (1.047 אינץ' בירי למרחק 100 יארד).
אברהרד לודוויג, דוכס וירטמברג

אברהרד לודוויג, דוכס וירטמברג (גרמנית: Eberhard Ludwig, Herzog von Württemberg;‏ 18 בספטמבר 1676 - 31 באוקטובר 1733) היה דוכס וירטמברג, בין השנים 1677–1733.
ביוגרפיה

אברהרד לודוויג נולד בשטוטגרט ב-18 בספטמבר 1676, לוילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג ולמגדלנה זיבילה מהסן-דרמשטט, בתם של לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה אליזבת מהולשטיין-גוטורפ.
בשנת 1677 מת אביו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג, ואברהרד לודוויג עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה רק בן שנה, מונה דודו פרידריך קרל, דוכס וירטמברג-ויננטל לעוצר הדוכסות. בשנת 1693 הוכרז אברהרד לודוויג על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבגיר וקיבל את השלטון לידיו, אולם אברהרד לודוויג שהיה מאוד רדוד ושטחי, השאיר את השלטון בידי יועציו, ובילה את מרבית זמנו במסעות ציד. בשנת 1697 התחתן אברהרד לודוויג עם יוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, ממנה נולד לו בן אחד. בשנת 1700 ביקר אברהרד לודוויג בצרפת אצל לואי הארבעה עשר, מלך צרפת והתרשם מחצרו ומארמון ורסאי, והחל בעקבות כך בשנת 1704 בבניית ארמון לודוויגסבורג. על אף העלאת המיסים בדוכסות, נתקל אברהד לודוויג בבעיות מימון, ובניית הארמון נמשכה כ-15 שנים. סביב הארמון הוקמה העיר לודוויגסבורג.
בשנת 1707 מונה אברהרד לודוויג למפקד הכוחות השוואביים שלחמו במלחמת הירושה הספרדית, והועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. באותה שנה התחתן אברהרד לודוויג עם פילגשו וילהלמינה פון גרפניץ, אולם בשנת 1710 היא הוגלתה על ידי יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לשווייץ, והוא הלך בעקבותיה. בשנת 1711 חזרה וילהלמינה לווירטמברג, והתחתנה בנישואים פיקטיביים עם הרוזן פון וירבן.
בשנת 1731 מת בנו פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של וירטמברג, ואברהרד לודוויג ניסה לחזור לאשתו יוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך, על מנת להעמיד עוד בן, אולם היא סירבה לחזור אליו. אברהרד לודוויג מת בלודוויגסבורג ב-31 באוקטובר 1733, ובן דודו קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג עלה לשלטון אחריו.
משפחתו

בשנת 1697 התחתן אברהרד לודוויג עם יוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך, בתם של פרידריך השביעי, מרקיז באדן-דורלאך ואוגוסטה מריה מהולשטיין-גוטורפ, ממנה נולד לו בן אחד:
פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של וירטמברג (1698–1731)
אברהרד קינצל

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1897 ברלין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית 
 התאבד:  23 במאי 1945 (בגיל 47) אידשטט, גרמניה בשלטון בעלות הברית אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-570   מפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-337
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
אברהרד קינצל (בגרמנית: Eberhard Kinzel;‏ 18 באוקטובר 1897 – 23 במאי 1945) היה גנרל בוורמאכט במלחמת העולם השנייה שפיקד על כוחות במלחמה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קינצל נולד ב-18 באוקטובר 1897 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-16 באוקטובר 1914 התגייס יאהר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-20, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו במהלך המלחמה עוטר קינצל בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה נותר קינצל לשרת ברייכסווהר, וב-1 בפברואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מילא קינצל תפקידי מטה במדור "פרדה הייר אוסט", FHO או צבאות זרים במזרח, עד לאביב 1942 כאשר הוחלף על ידי ריינהרד גהלן.  ה-FHO הכין מפות מצבים של ברית המועצות, פולין, סקנדינביה והבלקן; והרכיב מידע על יריבים פוטנציאליים. ב-1 בפברואר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-2 ביוני 1942 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-29, ועל פעולותיו בקרבות הוא עוטר ב-22 בדצמבר אותה שנה בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-22 בינואר הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות צפון. ב-1 בספטמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובאוגוסט 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-570, שהפכה באוקטובר אותה שנה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-337. ב-28 במרץ 1945 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות ויסלה, וב-20 באפריל הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 באפריל הוא מונה לראש מטהו של קרל דניץ, וככזה היה חלק מהמשלחת שהשתתפה במשא ומתן על הכניעה הגרמנית בלינבורג עם פילדמרשל מונטגומרי ב-4 במאי 1945.
קינזל, יחד עם חברתו אריקה פון אשוף, התאבדו ב-23 במאי 1945.
חיים אישיים

אחותו של קינצל הייתה נשואה לאדמירל פרידריך ליצו, ואילו אחיינו היה גינתר ליצו, טייס קרב ואלוף הפלות בלופטוואפה.
הערות שוליים

↑  Höhne & Zolling 1972, p. 10.
↑  More 2013, p. 181.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1072046415  VIAF: 316389103   WorldCat (עם VIAF): 316389103
אגנס, נסיכת אנהלט-דסאו

אגנס, נסיכת אנהלט-דסאו (בגרמנית: Maria Anna von Anhalt-Dessau;‏ 24 ביוני 1824 - 23 באוקטובר 1897) הייתה בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ואשתו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה

אגנס נולדה ב-24 ביוני 1824 בדסאו, ללאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ולפרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה, בתם של לודוויג קרל, נסיך פרוסיה ופרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
ב-28 באפריל 1853 התחתנה אגנס עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, והיו להם שני ילדים. אגנס נחשבה לאחת הנשים היפות ביותר בדורה, וניחנה בכישרון ניכר לציור. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה טיפלה אגנס בפצועים, כמו אצילות רבות בתקופה זו. בשנת 1893 כתבה אגנס את הספר "עין ישראל" (לייפציג, 1893), ספר שעסק באנטישמיות ובנצרות בגרמניה. ב-23 באוקטובר 1897 מתה אגנס בעיר הומלסהיין, והיא בת 73 שנים.
משפחתה

ב-28 באפריל 1853 התחתנה אגנס עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ונולדו לה ממנו שני ילדים:
מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג (1854–1898), התחתנה עם אלברכט, נסיך פרוסיה
גאורג, נסיך סקסוניה-אלטנבורג (1856)
אגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג

אגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Agnes, Prinzessin zu Hohenlohe-Langenburg;‏ 5 בדצמבר 1804 - 9 בספטמבר 1835), הייתה אמה של אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, שהייתה נשואה למיגל הראשון, מלך פורטוגל, ובנותיה התחתנו עם בתי האצולה הנכבדים ביותר באירופה.
ביוגרפיה

אגנס נולדה ב-5 בדצמבר 1804 בלנגנבורג, לקרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולאמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של יוהאן כריסטיאן השני, רוזן זולמס-בארוט ופרדריקה, רוזנת רויס-קסטריץ.
ב-31 במאי 1829 התחתנה אגנס עם קונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בנו של קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים. ב-9 בספטמבר 1835 מתה אגנס בהייד, ובשנת 1838 מת גם בעלה קונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, וילדיה שנותרו יתומים מאב ומאם, עברו להתגורר אצל הורי בעלה.
משפחתה

ב-31 במאי 1829 התחתנה אגנס עם קונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בנו של קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים:
אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג (1831–1909), התחתנה עם מיגל הראשון, מלך פורטוגל
קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג (1834–1921), התחתן עם סופיה, נסיכת ליכטנשטיין
אברהרד פון הופקר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1861 המינגן, ממלכת וירטמברג ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  19 בינואר 1928 (בגיל 66) טיבינגן, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הפרוסית 
 צאצאים:  Caesar von Hofacker 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1879–1919 (כ־40 שנה)
 דרגה:  גנרל-לויטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הלנדווהר ה-4   מפקד דיוויזיית הפרשים ה-5   מפקד דיוויזיית המילואים ה-82   מפקד דיוויזיית המילואים ה-22   מפקד הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1)   מפקד הקורפוס ה-51
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט (26 באפריל 1917)  Commander of the Military Order of Merit (Württemberg) (7 בנובמבר 1915)  Knight of the Württemberg Military Order of Merit (1 בנובמבר 1914)  אביר דרגה ראשונה במסדר כתר הברזל (20 בדצמבר 1917)  ennoblement (25 ביוני 1909)  Cross of Honour of the Württemberg Order of the Crown (25 בפברואר 1908)  Knight Grand Cross of the Order of Friedrich I (16 בנובמבר 1917)  צלב הברזל, דרגה ראשונה  צלב הברזל, דרגה שנייה  Order of Merit  אות מסדר הכתר של פרוסיה, דרגה ב  קצין במסדר סנט מוריס ולזרוס  מסדר אלברט הדוב  House Order of Lippe  אביר דרגה שנייה במסדר העיט האדום  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
אברהרד אלפרד קונרד קרל פון הופקר (בגרמנית: Eberhard Alfred Konrad Karl von  Hofacker;‏ 25 ביוני 1861 - 19 בינואר 1928) היה קצין צבא וירטמברגי שהיה גנרל-לויטננט במלחמת מלחמת העולם הראשונה והוענק לו עיטור פור לה מריט עם עלי אלון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הופקר נולד ב-25 ביוני 1861, בהמינגן, שהשתייכה לממלכת וירטמברג. ב-29 בספטמבר 1879 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-25 (וירטמברג ה-1 – "המלכה אולגה") בלודוויגסבורג כצוער. ב-10 במאי 1880 הוא מונה לסמל, וב-6 בפברואר 1881 הועלה לדרגת לויטננט. מ-28 במרץ 1886, הוא שירת כשליש הגדוד והיה בתפקיד זה ב-18 בדצמבר 1888 כשקודם לדרגת אובר-לויטננט. מ-21 ביולי 1891 עד 11 בספטמבר 1894, הוא הוצב באקדמיה הצבאית הפרוסית. ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה ברגימנט הדרגונים ה-25 והועלה לדרגת ריטמייסטר ב-12 בספטמבר 1894. בשנת 1898, הופקר מונה לשליש הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1). מ-16 בדצמבר 1899 עד 17 באוקטובר 1901 שירת במטה הכללי בברלין עם קידום במאי 1901 לדרגת מיור. הוא שירת כקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-21, ומ-27 בינואר 1903 שירת באותו תפקיד בדיוויזיה ה-26, ומ-27 באפריל 1904 מילא תפקיד זה בקורפוס ה-13 (וירטמברג). ב-21 ביוני 1906 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט כעוזר של הקייזר וילהלם השני ומפקד פלוגת משמר הארמון. שנתיים לאחר מכן הוא מונה למפקד רגימנט האולנים ה-20 (וירטמברג ה-2 – "המלך וילהלם הראשון"), וב-7 בספטמבר 1909 הועלה הופקר לדרגת אוברסט. ב-24 ביולי 1910 הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש מטה הקורפוס ה-18 . מינויו האחרון בזמן שלום מ-1 באוקטובר 1912 היה כמפקד חטיבת הפרשים ה-45 בסארלואי.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה הוא פיקד על חטיבת הפרשים ה-45  אשר עם הגיוס הוצבה תחת פיקוד דיוויזיית הפרשים ה-6 בחזית המערבית. לאחר מכן, הוא קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הלנדווהר ה-4 ומ-15 בדצמבר 1915 פיקד על דיוויזיית הפרשים ה-5 בחזית המזרחית בביצות פריפיאט. מ-13 באוגוסט 1916 פיקד על דיוויזיית המילואים ה-82 ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת גנרל-לויטננט (1 בנובמבר). ב-22 בדצמבר 1916 קיבל לזמן קצר את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-22 לפני שעבר לפקד על הדיוויזיה ה-26 ב-6 בינואר 1917.  הוא הוביל דיוויזיה זו בקרב אראס ועל פעולותיו הוענק לו עיטור פור לה מריט ב-26 באפריל 1917.
הוא הועבר עם הדיוויזיה שלו לחזית האיטלקית בספטמבר 1917 כדי לסייע בחיזוק הצבא האוסטרו-הונגרי (כחלק מהקורפוס ה-51, הארמייה ה-14). במהלך קרב קפורטו הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-51 מ-3 בנובמבר  כאשר מפקדו הקודם, גנרל-לויטננט אלברט פון ברר, נהרג בפעולה.  ב-24 בנובמבר 1917 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור פור לה מריט.
ב-23 בינואר 1918 הוחזר פיקוד הארמייה ה-14 (כדי להקים ארמייה 17 חדשה בחזית המערבית). הכוחות הגרמנים שנותרו בחזית האיטלקית היו תחת פיקוד הקורפוס ה-51 עד שגם הוא הוחזר בפברואר 1918. הוא פיקד על הקורפוס בחזית המערבית, ולחם עימו בקרב אמיין באוגוסט 1918.
ביוגרפיה > אחרית חייו

ב-23 באוגוסט 1918 פרש הופקר מהצבא. לאחר המלחמה היה הופקר סגן מנהל האקדמיה הצבאית בווירטמברג. הוא פרש משירות פעיל ב-8 במאי 1919, וב-19 בינואר 1928 מת בביתו בטיבינגן.
משפחתו

אברהרד פון הופקר היה נשוי לאלברטינה, רוזנת איקסקל-גילנבאנד. בנם צזאר פון הופקר היה מעורב במזימה ב-20 ביולי להרוג את אדולף היטלר.
הערות שוליים

↑   ב-25 בפברואר 1908, הועלה למעמד האצולה הגרמנית."Biography on The Prussian Machine". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2012. נבדק ב-19 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography on The Prussian Machine". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2012. נבדק ב-19 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German War History". נבדק ב-19 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography on The Prussian Machine". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2012. נבדק ב-18 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Orden Pour le Mérite". נבדק ב-19 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German War History". נבדק ב-19 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Berrer Biography on The Prussian Machine". אורכב מ-המקור ב-20 בדצמבר 2012. נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McCluskey, Alistair (2008). Amiens 1918: The Black Day of the German Army. Osprey Publishing (Campaign Series). ISBN 1-84603-303-9.
↑  Peter Hoffmann, The History of the German resistance, 1933-1945, McGill-Queen's Press, 1996, p. 354
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116933674  ISNI: 0000 0000 1067 2397  VIAF: 77080578   WorldCat (עם VIAF): 77080578
אבריסטו דה מסדו

.
אבריסטו דה מסדו פיליו (בפורטוגזית: Evaristo de Macedo Filho, נולד ב-22 ביוני 1933 בריו דה ז'ניירו, ברזיל) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי בעבר הנודע בשמו הפרטי, אבריסטו. אבריסטו שיחק בעמדת החלוץ בפלמנגו, בברצלונה, בריאל מדריד ובנבחרת ברזיל. במהלך קריירת האימון שלו, שמתפרסת על ארבעה עשורים, אימן מספר קבוצות בברזיל כגון פלמנגו ובאהיה, וכן את נבחרות ברזיל, עיראק וקטאר.
קריירה > כשחקן

אבריסטו החל את הקריירה המקצועית שלו במדי מודריירה הברזילאית. לאחר שבלט בשורותיה, עבר לפלמנגו, עמה זכה 3 פעמים באליפות ריו דה ז'ניירו. במהלך תקופתו בקבוצה הבקיע מעל ל-100 שערים, והיכולת שהציג הביאה לכך שזומן לברזיל. במדי הנבחרת הבקיע אבריסטו 8 שערים ב-14 הופעות.
ב-1957 החתים ז'וזפ סמיטייר, המזכיר הטכני של ברצלונה, את אבריסטו בברצלונה. תקופתו של אבריסטו בברצלונה הייתה מוצלחת מאוד, והוא הבקיע שערים בקצב גבוה. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה, עונת 1957/58, הבקיע 13 שערי ליגה ב-24 משחקים בהם שותף, וברצלונה זכתה בגביע ערי הירידים. בעונה הבאה היה אבריסטו שותף משמעותי לזכיית ברצלונה בדאבל – זכייה באליפות הליגה הספרדית ובגביע הגנרל – עם 20 שערים שכבש באותה עונה בליגה. בין היתר, בקלאסיקו מול ריאל מדריד שנערך ב-26 באוקטובר 1958 בקאמפ נואו, הבקיע שלושער וברצלונה ניצחה 4-0. בעונת 1959/60 עזר אבריסטו לברצלונה לזכות באליפות שנייה ברציפות ובגביע ערי הירידים פעם נוספת, עם 14 שערי ליגה. בעונת 1960/61 אמנם ברצלונה סיימה ללא זכייה באף תואר, אך היא הצליחה לגבור על ריאל מדריד בגביע אירופה, הודות לשער הניצחון של אבריסטו במשחק הגומלין, שהביא את התוצאה המצטברת ל-4-3 לטובת ברצלונה. בליגה הבקיע אבריסטו 11 שערים ב-21 הופעות. בעונת 1961/62 הצליח אבריסטו להבקיע בפעם השנייה 20 שערי ליגה בעונה, והוא עזר לברצלונה לסיים במקום השני בליגה. בסוף העונה ניסו אנשי ההנהלה בברצלונה לשכנע את אבריסטו לקבל אזרחות ספרדית, אך הוא התעקש לסרב על כך ולבסוף עבר ליריבתה המרה של ברצלונה, ריאל מדריד.
בריאל מדריד היה אבריסטו חלק מהסגל במשך 3 עונות, בהן מיעט לשחק. בעונתו הראשונה שיחק רק ב-7 משחקי ליגה, בהם הבקיע שלושה שערים, בעונתו השנייה הבקיע שער בודד ב-10 משחקים. בשתי עונות אלה זכתה מדריד באליפות הליגה. עונת 1964/65 החלה כשאבריסטו היה רשום בסגל הקבוצה אך תוך זמן קצר מתחילת העונה עבר לפלמנגו. בפלמנגו השתתף במספר בודד של משחקים, שהתפרסו על 3 עונות כדורגל, לפני שפרש ממשחק.
קריירה > כמאמן

אבריסטו החל את קריירת האימון שלו ב-1967, כשהצטרף לצוות האימון של אמריקה (ריו דה ז'ניירו). לאחר שנה עזב לפלומיננזה למלא תפקיד דומה. ב-1970 החל לשמש מאמן ראשי לראשונה, בבאהיה. הקריירה של אבריסטו כמאמן ראשי כללה, בין היתר, קבוצות כגון פלמנגו, ואסקו דה גאמה, גרמיו, קורינתיאנס, סנטה קרוז, ויטוריה, אתלטיקו פרנאאנסה וקרוזיירו. אבריסטו מונה למאמן נבחרת קטאר ב-1979, עמו העפילה פעמיים לגביע אסיה, אך לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1982, ובמוקדמות מונדיאל 1986 הודחה כבר בשלב הראשון. ב-1985 התמנה אבריסטו לתפקיד מאמן נבחרת ברזיל במטרה לעזור לה להעפיל למונדיאל 1986, אך הוא לא זכה להצלחה רבה והוחלף תוך זמן קצר על ידי טלה סנטנה. ב-1986 אימן אבריסטו את עיראק במהלך המונדיאל, בו הפסידה הנבחרת את כל שלושת משחקיה בשלב הבתים. ב-1988, כשאימן את באהיה, זכה להישג הגבוה ביותר בקריירת האימון שלו, זכייה באליפות ברזיל. ב-1997 הדריך אבריסטו את גרמיו לזכייה בגביע הברזילאי, אחרי ניצחון על קבוצת נעוריו פלמנגו.
תארים

| --- | --- |
 כשחקן פלמנגו אליפות ריו דה ז'ניירו (4): 1953, 1954, 1955, 1965 ברצלונה גביע ערי הירידים (2): 1958, 1960  הגביע הספרדי (1): 1958/59,  אליפות ספרד (2): 1958/59, 1959/60 ריאל מדריד אליפות ספרד (2): 1962/63, 1963/64:  כמאמן באהיה אליפות ברזיל (1) 1988  אליפות באהיה (6): 1970, 1971, 1973, 1988, 1998, 2001 גרמיו הגביע הברזילאי (1): 1997  קמפאונטו גאוצ'ו (אליפות ריו גראנדה דו סול) (1): 1990 סנטה קרוז אליפות פרנמבוקנו (4): 1972, 1978, 1979, 1980
אברהרד פון מילינן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1861 קנטון ברן, שווייץ 
 פטירה:  14 בינואר 1927 (בגיל 65) 
 מדינה:  שווייץ 
 
הגרף אברהַרד פרידריך פון מילינֶן (בגרמנית: Eberhard Friedrich von Mülinen;‏ 6 בספטמבר 1861 – 14 בינואר 1927) היה דיפלומט וחוקר שחקר את הכרמל, מחבר הספר Beiträge zur Kenntnis des Karmels ("להכרת הכרמל"), שנחשב עד היום כספר שהרים תרומה חשובה מאוד לחקר הכרמל.
ביוגרפיה

פון מילינן נולד בקנטון ברן בשווייץ למשפחה בעלת שושלת יוחסין שתחילתה במאה ה-13. מקורה של המשפחה בעיר ברוג (Brugg) ששימשה כמרכז השלטון של בית הבסבורג בשווייץ. בני המשפחה שימשו כמושלים עבור בית הבסבורג במחוז ארגאו. במאה ה-15 השתלטה ברן על האזור והמשפחה עברה לשם. חלק מבני המשפחה עסקו במחקר היסטורי. אבי סבו של פון מולינן ניקולאוס פרידריך (1833-1760) ייסד את "האגודה לחקר ההיסטוריה של שווייץ" ופיתח ספרייה גדולה שבשנת 1937 הועברה לספרייה ציבורית של ברן. בני המשפחה עסקו במדע, בפקידות גבוהה בקנטון ובשירות צבאי. אביו היה אגברט פון מולינן (גר').
פון מולינן סיים את לימודיו התיכוניים בברן בשנת 1880. הוא המשיך בלימודיו בערים נוספות כמו מונפלייה בצרפת, פיזה באיטליה, טיבינגן וברלין בגרמניה. בברלין למד בסמינר לשפות המזרח. לימודיו כללו פילוסופיה, משפטים, היסטוריה וערבית. למד מזרחנות בלימודיו הגבוהים והתמחה במשפט מוסלמי. בנוסף התמחה בשפה הערבית על ניביה השונים ומספר שפות אירופיות. בשנים 1886/7 כתב את הדוקטורט שלו בנושא "חוקי ההלוואות באסלאם". ב-7 באוגוסט 1887 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. המדריך שלו בעבודת הדוקטורט היה המזרחן הנודע אלברט סוצין.
בנובמבר 1887 הצטרף לשירות המשפט הפרוסי. בפברואר 1888 מונה להיות המתורגמן בביירות ומנהל זמני של הקונסוליה, זאת בהתאם למדיניות שירות החוץ הגרמני להציב בקונסוליות בלבנט דיפלומטים מזרחנים מקצועיים חלק מהתפקיד כלל גם מחקר, מסעות, מיפוי ותיעוד לשונות המזרח וחיי תושביו. בינואר 1889 קיבל מעמד של ראש לשכה קיסרי-פרוסי. במרץ 1890 הועבר לשגרירות גרמניה באיסטנבול. בין תפקידיו בשגרירות שימש גם כיועץ לקונסול הכללי שם. לתקופה מסוימת שימש גם כמנהל הזמני של הקונסוליה בסלוניקי. במאי 1894 מונה כמתורגמן משנה בקונסוליה הגרמנית באיסטנבול, תפקיד אותו מילא עד 1899. בתפקידו זה פעל לרישום הבעלות של המקרקעין ביפו ובארץ ישראל.
בשנת 1898 בעת שירותו בקונסטנטינופול ליווה את הקיסר וילהלם השני במסעו לארץ ישראל. לאחר מסעו זה שרת בלשכת הקיסר בברלין כיועץ מיוחד של הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה. ביוני 1900 עבר את הבחינות לדרגת קונסול. בשנת 1903 יצא לחופשה ארוכה בגלל מחלת ריאות וחזר לשווייץ. באפריל 1905 נרשם ברשימת הגמלאים של משרד החוץ הגרמני.
בהמשך יצא למספר מסעות בארץ ישראל לצורך החלמתו. בין השנים 1908–1907, בעת ששהה במלון "לוּפטקוּרהאוּס" בכרמלהיים שעל הכרמל, יצא למסעות מחקר בהר הכרמל. ב-1908 לאחר שהחלים עבר לדמשק לקראת תפקיד הקונסול הכללי הראשון שם. אך לבסוף הקונסוליה לא נפתחה. פון מילינן חזר לשווייץ. מ-1909 התגורר בעיר ברן ובעיירה גרצנזה (Gerzensee) הסמוכה לה. הוא התגורר בעיירה הזאת בה בכל תקופת מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן מונה לחבר במועצת האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל במסגרתה סייע במימון חפירות תל מגידו.
את תקופת מחלתו ניצל פון מולינן לכתיבת מאמרים מדעיים ולפרסומם בכתבי עת מקצועיים ולפרסום ספרו.
פון מולינן נפטר בעיירה גרצנזה ב-14 בינואר 1927 בגיל 65.
מחקריו בכרמל

בעת שהותו בכרמל יצא פון מילינן למסעות מחקר בכרמל, במסגרת מסעות אלה תיעד וסקר אתרים פרהיסטוריים ואתרים היסטוריים, סייר בכפרים השונים, ותיעד כל פרט שהוא ראה כגון קברים, מסגדים, כתובות ועוד. בנוסף חקר ותיעד גם את החי והצומח על ההר. הוא ניתח את הכרמל מבחינה גאולוגית, אקלימית, מבנה הכפרים, מנהגים ופולקלור. את ממצאיו הרבים הוא פרסם בכתב העת הגרמני שעסק בחקר ארץ ישראל "Zeitschrift des DPV" של האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל. בשנת 1908 קיבץ את מחקריו והוציאם בספר Beiträge zur Kenntnis des Karmels שיצא לאור בלייפציג בהוצאת Baedeker.
הספר גם כולל 16 מסלולים המפרטים את סיוריו הרבים. וכוללים תאורים של מנזר הכרמליתים, ואדי רושמיה, בלד א-שייח', המוחרקה, כפרי הדרוזים ועוד. טווח מחקריו כלל גם את מישור החוף עד נחל התנינים וזכרון יעקב. הספר כולל את מפת "הקרן הצפונית-מערבית" של הכרמל וכן צילומים שהוא צילם במסעות מחקריו.
בשנת 2013 יצא ספר זה בעברית בשם הכרמל של פון מולינן. התרגום, העריכה וההדרה של הספר נעשו במשותף על ידי פרופ' אהרון גבע קלינברגר ופרופ' יוסי בן-ארצי. הספר כולל הקדמה, הנחיות לקוראים, מידע על מולינן ומשפחתו, היבטים גאוגרפיים, לשוניים. ניתוח הדרך בה ביצע מולינן את מחקריו וכן השפעתו של מולינן על חקר הכרמל.
לקריאה נוספת

יוסי בן-ארצי, "פון-מולינן ומפת חיפה, 1908", חיפה - היסטוריה מקומית, הוצאת זמורה ביתן ואוניברסיטת חיפה, 1998, עמ' 15–26
עריכה, ההדרה ותרגום: אהרון גבע קלינברגר ויוסי בן-ארצי, הכרמל של פון מולינן, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים 2013