stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגרט מארי

| --- | --- |

מארי בשנת 1928
 לידה:  13 ביולי 1863 כלכותה, הודו הבריטית
 פטירה:  13 בנובמבר 1963  (בגיל 100) ולין, הרטפורדשייר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 מקצוע:  אגיפטולוגית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, והיסטוריונית
 מעסיק:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תפקיד:  נשיאה (1953–1955) 
 פרסים והוקרה:  Fellow of the Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland 
 
מרגרט אליס מארי (באנגלית: Margaret Alice Murray;‏ 13 ביולי 1863 – 13 בנובמבר 1963) הייתה אגיפטולוגית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, והיסטוריונית אנגלית. האישה הראשונה שמונתה לתפקיד מרצה לארכאולוגיה בממלכה המאוחדת, היא עבדה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL) מ-1898 עד 1935. היא שימשה כנשיאת אגודת הפולקלור מ-1953 עד 1955.
היא נולדה למשפחה אנגלית ממעמד כלכלי בינוני-עשיר בכלכותה, בהודו הבריטית. בנעוריה היא עברה בין הודו, בריטניה, וגרמניה. היא קיבלה הכשרה גם כאחות וגם כעובדת סוציאלית. בשנת 1894 היא עברה ללונדון והחלה ללמוד אגיפטולוגיה ב-UCL. התפתחה ידידות בינה לבין ראש המחלקה פלינדרס פיטרי, אשר עודד את הפרסומים האקדמאיים המוקדמים שלה ומינה אותה למרצה בכירה (Junior Professor) בשנת 1898. ב-1902–1903 היא לקחה חלק בחפירות של פיטרי באבידוס שבמצרים, שם גלתה את המקדש של אוסיריון, וחקרה את בית הקברות סקארה. בנוסף לעבודה שלה ב-UCL, היא גם העבירה שיעורים והרצאות במוזיאון הבריטי ובמוזיאון מנצ'סטר, שם בשנת 1908 היא הובילה את ההתרה של המומיה של Khnum-nakht, אחד מהמומיות שנמצאו בקבר של שני האחים – הפעם הראשונה שאישה פתחה מומיה בפומבי. היא גם כתבה מספר ספרים על אגיפטולוגיה המיועדים לקהל הרחב.
מארי הייתה מאוד מעורבת בתנועת הגל הראשון של הפמיניזם. היא הצטרפה לאיחוד הנשים הפוליטי והחברתי והקדישה זמן רב בשיפור מעמד נשים ב-UCL. כשלא יכלה לחזור למצרים בשל מלחמת העולם הראשונה, היא ריכזה את המחקר שלה על השערת כת-המכשפות, תאוריה שציד המכשפות בעידן המודרני-מוקדם של הנצרות היה ניסיון לכיבוי שרידים של דת פגנית קדם-נוצרית. למרות שמאוחר יותר התאוריה נשללה מבחינה אקדמית, היא צברה תשומת לב נרחבת, והייתה לה השפעה משמעותית על התנועה הדתית ויקה.
משנת 1921 עד שנת 1931 מארי התעסקה בחפירות של אתרים פרהיסטוריים במלטה ובמנורקה, ופיתחה את העניין שלה בפולקלור. היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 1927, ומונתה כפרופסור-חבר בשנת 1928, ופרשה מן UCL ב-1935. באותה שנה היא הגיע לארץ ישראל כדי לסייע לפיטרי בחפירת תל אל-עג'ול ובשנת 1937 היא הובילה חפירה קטנה ליד פטרה בירדן. בתור נשיאת אגודת הפולקלור היא הרצתה במוסדות כמו אוניברסיטת קיימברידג', והמשיכה לפרסם באופן עצמאי עד יום מותה.
העבודה של מארי באגיפטולוגיה וארכאולוגיה זכתה לשבחים וזיכתה אותה בכינוי "הזקנה המכובדת של האגיפטולוגיה". לעומת זאת, העבודה שלה בהיסטוריה של הכישוף והפולקלור קיבלה ביקורת קשה בעולם האקדמי. היא ידועה גם בכינוי "הסבתא של הוויקה".
ז'אן ואהל

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1888 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  19 ביוני 1974 (בגיל 86) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean André Wahl 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר, הפקולטה לאמנויות של פריז, תיכון לואי הגדול 
 מוסדות:  מכללת מאונט הוליוק  הפקולטה לאמנויות של פריז 
 מונחה לדוקטורט:  Pierre Boutang 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, ספרות, היסטוריה של הפילוסופיה, מערכת חינוך 
 עיסוק:  פילוסוף, היסטוריון של הפילוסופיה, מרצה באוניברסיטה, משורר 
 הושפע מ:  אפלטון, ברגסון, ג'יימס, סנטיאנה, הגל, קירקגור
 השפיע על:  עמנואל לוינס, ז'אן-פול סארטר, ז'יל דלז
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  פרס בורדין (1939) פרס הספרות הגדול של עיריית פריז (1971) 
 
ז'אן אנדרה ואהל (בצרפתית: Jean André Wahl‏; 25 במאי 1888 – 19 ביוני 1974) היה פילוסוף, מתרגם ומשורר יהודי-צרפתי. ואהל התחנך באקול נורמל סופרייר. והיה פרופסור בסורבון מ-1936 עד 1967, אך הרצף נגדע במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלכה נכלא כיהודי במחנה הריכוז דראנסי, הצליח להימלט, וגלה לארצות הברית בין השנים 1942 ל-1945. הוא לא חזר לצרפת עד לתום המלחמה.
קריירה

ואהל החל את הקריירה שלו כחסידם של אנרי ברגסון, ויליאם ג'יימס וג'ורג' סנטיאנה. הוא הדגיש את חשיבותה של תולדות הפילוסופיה ביצירתו העיקריות Les Philosophies pluralistes d'Angleterre et d'Amérique (הפילוסופיות הפלורליסטיות של אנגליה ואמריקה) משנת 1920 ו-Etude sur le Parménide de Platon (מחקר הפרמנידס לאפלטון) משנת 1926. בחיבור זה והאל תרגם את הדדוקציה השנייה בפרמנידס לאפלטון כ-"I ya de l'un" (האחד ישנו). התרגום השפיע, בין היתר, על ז'אק לאקאן שאימץ אותו כנקודה מרכזית בפסיכואנליזה, כמשפט הקיומי המנוגד למשפט "Il n'y a pas de rapport sexuel" (אין יחס מיני).
ואהל ידוע בעיקר כאחד ההוגים הצרפתיים שהציגו את המחשבה ההגליאנית בצרפת בשנות ה-30, לפני ההרצאות המפורסמות של אלכסנדר קוז'ב. הוא גם היה חסיד מוקדם של ההגות האקזיסטנציאליסטית של סרן קירקגור. מחקריו הפכו לספרים המשמעותיים Le malheur de la conscience dans la Philosophie de Hegel (התודעה האומללה בפילוסופיה של הגל) משנת 1929 ו-Etudes kierkegaardiennes (מחקרים קירקגוריאנים) משנת 1938. שני חיבורים אלו השפיעו על התקבלותם של הגל וקירקגור בצרפת, ועל מספר הוגים מרכזיים בצרפת, בהם עמנואל לוינס, ז'אן-פול סארטר וז'יל דלז.
ב-1937, בגיליון השני של Acéphale, בעריכתו של ז'ורז' בטאיי, פרסם ואהל מאמר שכותרתו "Nietzsche et la mort de Dieu, note à propos du Nietzsche de Jaspers" ("ניטשה ומות האלוהים: הערה על ניטשה של יאספרס").
בעודו בארצות הברית, ואהל הקים עם גוסטב כהן (Gustave Cohen) בתמיכת קרן רוקפלר אוניברסיטה בגלות, את ה- École Libre des Hautes Etudes, בניו יורק. מאוחר יותר, הקים את ה-Decades de Mount Holyoke, הידוע גם בשם Pontigny-en-Amérique, לפי דגם של פגישות שניהל בין השנים 1910–1939 הפילוסוף הצרפתי פול דז'ארדינס (Paul Desjardins) באתר המנזר הציסטרסיאני של בורגון. במוסדות אלו נאספו אינטלקטואלים צרפתים והן אמריקאים בהם מריאן מור, וולאס סטיבנס ורוג'ר סשנס. ואהל גם תרגם שירים של סטיבנס לצרפתית.
בצרפת שלאחר המלחמה היה ואהל דמות חשובה, כמורה ועורך של כתבי עת אקדמיים. ב-1946 ייסד את קולג' פילוסופיה (Collège philosophique), מרכז רב השפעה לאינטלקטואהלים נון-קונפורמיסטים, כאלטרנטיבה לסורבון. החל משנת 1950, הוא עמד בראש ה-Revue de Métaphysique et de Morale.
ביבליוגרפיה

Du rôle de l'idée de l'instant dans la Philosophie de Descartes, Paris, Alcan, 1920; rééd. avec une préface de Frédéric Worms, Paris, Descartes & Co, 1994.
Les Philosophies pluralistes d'Angleterre et d'Amérique, Paris, Alcan, 1920; rééd. préface de Thibaud Trochu, Les Empêcheurs de penser en rond, 2005.
Le Malheur de la conscience dans la Philosophie de Hegel, Paris, Rieder, 1929.
Étude sur le Parménide de Platon, Paris, Rieder, 1930.
Vers le concret, études d'histoire de la philosophie contemporaine (William James, Whitehead, Gabriel Marcel), Paris, Vrin, 1932; rééd. avec un avant-propos de Mathias Girel, Paris, Vrin, 2004.
Études kierkegaardiennes, Paris, Aubier, 1938.
Les Problèmes platoniciens : La République, Euthydème, Cratyle (Paris: CDU, 3 fasc., 1938-1939).
Existence humaine et transcendance, Neufchâtel, La Baconnière, 1944.
Tableau de la philosophie française, Paris, Fontaine, 1946.
Introduction à la pensée de Heidegger, livre de poche, 1946.
Petite histoire de l'existentialisme, Paris, L'Arche, 1947.
Poésie, pensée, perception, Paris, Calman-Levy, 1948.
Jules Lequier 1814-1862, Geneva, Éditions des Trois Collines, 1948.
La Pensée de l'existence, Paris, Flammarion, 1952.
Traité de Métaphysique, Paris, Payot, 1953.
La structure du monde réel d'après Nicolai Hartmann (Paris: Centre de documentation universitaire, 1953) (Cours de la Sorbonne enseigné en 1952).
La théorie des catégories fondamentales dans Nicolai Hartmann (Paris: Centre de documentation universitaire, 1954) (Cours de la Sorbonne enseigné en 1953).
Les Philosophies de l'existence, Paris, Armand Colin, 1954.
Les aspects qualitatifs du réel. I. Introduction, la philosophie de l'existence; II. Début d'une étude sur Husserl; III. La philosophie de la nature de N. Hartmann, Paris: Centre de documentation universitaire 1955. (Cours de la Sorbonne enseigné en 1954).
Vers la fin de l'ontologie - Étude sur l'«Introduction de la Métaphysique» de Heidegger, Paris, SEDES, 1956.
L'Expérience métaphysique, Paris, Flammarion, 1964.
Cours sur l'athéisme éclairé de Dom Deschamps, 1967.
הערות שוליים

↑  Mélissa Fox-Muraton, Faith in the Mode of Absence: Kierkegaard’s Jewish Readers in 1930s France (Rachel Bespaloff, Benjamin Fondane, Lev Shestov, and Jean Wahl), Kierkegaard Studies Yearbook 2016, 2016-07-25, עמ' 189–216 doi: 10.1515/kierke-2016-0112
↑  Barbara Wahl, Interview Jean Wahl par Pierre Boutang (extrait) sur la période 1941-1945.doc
1 2  Wahl, Jean | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Bruce Baugh, French Hegel. From Surrealism to Postmodernism, New York/London, Routledge 2003, p. 1-2.
↑  Jean Wahl, 8. Nietzsche and the death of god: a note on Jaspers’s Nietzsche, Fordham University Press, 2016-11-01, עמ' 216–219, ISBN 978-0-8232-7304-1. (באנגלית)
↑  Emmanuel Levinas, Éthique et infini, Paris, Fayard, 1982, p. 47.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269619005171  PLWABN: 9810651365205606  BIBSYS: 90899207  BnF: cb11928777q (data)  GND: 119194589  ICCU: RAVV040921  ISNI: 0000 0001 0901 9339  LCCN: n50021357  LNB: 000088989  NDL: 00459996  NKC: skuk0005781  NLA: 35586334  NLG: 158789  NLK: KAC2018J0240  NSK: 000069948  NTA: 071427929  RERO: 02-A003953659  SNAC: w61v9hdr  SUDOC: 027191559  Trove: 1004807  VcBA: 495/151920  VIAF: 54155626   WorldCat (עם VIAF): 54155626
הזכות לעיר

הזכות לעיר הוא מושג שטבע הפילוסוף אנרי לפבר, המתייחס למכלול של זכויות הקשורות למרחב העירוני: הזכות להשתתפות, הזכות לניכוס, הזכות לשכן ולשכון, הזכות לייחוד בחברות, והזכות ליצירה אמנותית. מתוכן, שתי הזכויות הראשונות הן החשובות ביותר לתושבים עירוניים. הרעיון אוּמץ ומקודם על ידי תנועות חברתיות, הוגים ורשויות מקומיות פרוגרסיביות. לפי הגאוגרף דייוויד הארווי, הזכות לעיר היא הרבה יותר מחירות הפרט לגשת למשאבים עירוניים – זו הזכות לשנות את העיר. יתר על כן, זו זכות משותפת ולא אינדיבידואלית, שכן שינוי זה תלוי בהכרח בהפעלת כוח קולקטיבי לעיצוב מחדש של תהליכי העיור.
רקע

את המושג "הזכות לעיר" הגה הפילוסוף המרקסיסטי אנרי לפבר בשנת 1968, כחלק ממחקרו על תפקידו המרכזי של המרחב בחיים העירוניים תחת הקפיטליזם. לפבר קרא להשתתפות אזרחית, שוויונית, ודמוקרטית בעיר על רקע מהומות הסטודנטים של פריז כנגד הפיכת העיר לפרויקט כלכלי, כך שהוא הפך לסלוגן ולתביעה עירונית-חברתית לשינוי.
על פי לפבר, העיר הפכה בעידן הקפיטליזם הנאו-ליברלי לפרויקט כלכלי בו שולטים תאגידים כך שההון כולו מתרכז בידיים מועטות. תהליך זה מוביל לכך שמעמד הביניים נשחק ונוצר קיטוב חברתי-כלכלי.
כפריצת דרך מהתפיסה המרקסיסטית המסורתית, לפבר הציע את "הזכות לעיר" אשר מתייחסת לאזרחות עירונית לא כשייכות פורמלית, אלא כתהליך של משא ומתן מרחבי על מימוש הזכות לעיר, בנוסף לכך היא מסמנת פריצת דרך מההסתכלות הסוציולוגית הקלאסית על החיים בעיר. לפי הגדרתו של לפבר אלה אשר גרים בעיר הם אלה הזכאים לה. כלומר, התושבים שחיים בעיר וחווים אותה הם אלה היכולים להציג תביעה לגיטימית לזכות בעיר. הזכות הזאת נקנית באמצעות מגורים בעיר ושייכת לשוכנים בה, בין אם הם אזרחים או בין אם הם זרים גם. הזכות לעיר, על פי לפבר, היא חשיבה רדיקלית חדשה על תכילתה של שייכות לקהילה פוליטית. לפבר מעגן את הזכות לעיר בהגדרה נורמטיבית המבוססת על התגוררות בעיר, ואינו משתמש בטרמינולוגיה הכרוכה במעמד המשפטי הפורמלי של האזרחות.
הזכות להשתתפות

הזכות להשתתפות היא זכותם של תושבי העיר למלא תפקיד מרכזי בתהליך קבלת החלטות הנוגעות ותורמת לייצור המרחב העירוני שמתבצע בחסות גורמים שונים: מדינה, בעלי מימון ושחקנים אחרים שמשפיעים על ייצור המרחב בעיר כלשהי. הזכות להשתתפות כוללת ההשתתפות בחיים הפוליטיים, בניהול העיר ובאדמיניסטרציה שלה, כך שהיא מצריכה מעורבות של התושבים בשליטה ממוסדת על החיים בתוך העיר. כך למשל, תושבים הנהנים מהזכות לעיר זכאים להיות שותפים בקבלת החלטה הנוגעת להשקעה של תאגיד בינלאומי, כך שהחלטה זו משפיעה על המרחב האורבני בעיר שלהם.
על פי לפבר, הזכות להשתתף ולהשפיע על העיר מושגת בדרך כלל באמצעות מאבק פוליטי הצומח במרחב הציבורי של העיר, שבו מתעמתות קבוצות שונות. רק כך יכולים תושבי העיר לשנות את המבנה החלש והלא רצוי ולבנות מבני כוח חדשים, באופן המעניק להם שותפות בשליטה על גורלם ותומך באינטרסים שלהם.
הזכות לניכוס

לפי לפבר, ניכוס הוא פרקטיקה מרחבית שבה הטבע עובר תהליך של שינוי כלשהו במטרה לספק צרכים אנושיים ולהרחיב יכולות אנושיות. הזכות לניכוס כוללת את זכותם של התושבים לשימוש מלא ושלם ולנגישות פיזית במרחב העירוני בחיי היום יום שלהם: לעבוד ולשחק בו, לאפיינו, לייצגו ולהחזיק בו. לפיכך אלה התומכים בזכותם של בני אדם להיות נוכחים פיזית במרחב האורבני התמקדו בראש בראשונה ברעיון הזכות לניכוס. מאחר שהניכוס מעניק לתושבים את הזכות לשימוש "מלא ומוחלט", המרחב חייב להיווצר באופן שמאפשר שימוש כזה בו. תפיסה זו מתנגדת לתהליך הייצור הקפיטליסטי שרואה במרחב האורבני "רכוש פרטי" או "סחורה" שמיוחס לה ערך כלכלי או שמשתמשים בה כדי לייחס ערך כלכלי לסחורות אחרות.
הזכות לעיר ואזרחות אורבנית

הטיעון של לפבר הוא שהאזרחות כוללת את התהליך שבאמצעותו הפרטים משולבים בקהילה. במושג אזרחות יש לכלול את האופן בו הפרט או הקבוצה משולבים בחברה ולא רק כאגד של זכויות רשמיות. בעיני לפבר, מגורים בעיר קוראים תיגר על התפיסה שלפיה האזרחות הלאומית היא הבסיס הדומיננטי להשתייכות פוליטית, לפיכך, על התושבים להיות בעלי זכות להשתתפות ללא קשר ללאום שלהם. לפבר מדמה מצב שבו תושבי העיר יהיו בעלי קול הרוב השליט במקום משטר שבו ההון ואליטות השלטון הן הקובעות את ההחלטות המייצרות את המרחב.
על פי הזכות לעיר, חברות בקהילה של בעלי זכויות נרכשת באמצעות קיום שגרה קבועה של חיי היומיום בתוך המרחב העירוני ולא כתוצאה מקרית של לידה, לאום, או של מוצא אתני. לדברי לפבר, הזכות לעיר עשויה לשנות את זכויות האזרח ולהפכן למעשיות וקונקרטיות יותר. התושבים שמשתמשים בשירותים אורבניים רבים זכאים להשמיע את הרעיונות שלהם לגבי המרחב והזמן של פעילויות שלהם בשטח האורבני. כל המשתמשים האורבניים זכאים להשתמש במרכז העיר שהוא אזור מועדף, ולא להתפזר ולהיאלץ להתיישב בגטאות.
אקטיביזם מרחבי הוא האמצעי למימוש הזכות לעיר בהתבסס על מחקרים מתחום האזרחות, הדמוקרטיה, המחאה וההתארגנות. כלומר קיים קשר בין אקטיביזם לבין אזרחות בהקשר העירוני ובפוליטיקה העירונית, כך שקיימת זיקה בין הזכות התאורטית לעיר למימוש המרחבי שלה בפעילות אקטיביסטית . היעדרה של הזכות לעיר –הזכות לנכס, להשתתף, ולייצר מרחבים אורבניים בהתאם לצרכיהם והאינטרסים של תושבי העיר עשוי להזיק למבנה החברתי הפוליטי והתרבותי של העיר ולעורר סכסוכים פנימיים בתוכה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  יוסף ג'בארין, הזכות לעיר: המקרה של משבר שיהאב אל-דין בנצרת, מכאן - כתב עת בנושא קרקע, תכנון וצדק, 2006, עמ' 7-20
↑  David Harvey, The Right to the City, NLR 53, September–October 2008, New Left Review (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  משגב ח', פנסטר, ט', הזכות לעיר ואקטיביזם מרחבי: מאהל המחאה בגן לוינסקי, 2014, עמ' 9-33
1 2 3  בתיה רודד, בחזרה אל "הזכות לעיר", באתר העוקץ, ‏3 באוגוסט 2011
באטמן: האש

| --- | --- |
עטיפת האוגדן Batman: Hush. אמנות מאת ג'ים לי.
עטיפת האוגדן Batman: Hush. אמנות מאת ג'ים לי.
 מידע קומיקס
 יוצר:  ג'ף לוב וג'ים לי
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  אוקטובר 2002 – ספטמבר 2003 (כ־336 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  DC קומיקס
 מספר החוברות:  12
 
האש (באנגלית: Hush) היא קשת סיפור, שפורסמה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC על ידי חברת DC קומיקס, והיא נמשכה לאורך שתים עשרה חוברות בין אוקטובר 2002 לספטמבר 2003. את הסיפור כתב ג'ף לוב, וג'ים לי אייר אותו.
הסיפור מתאר מטריד מסתורי בשם האש שמתכוון לפגוע בבאטמן מרחוק. הסיפור כולל הופעות אורח רבות של הנבלים של באטמן, חברי משפחת העטלף, ואף הברית בינו לבין סופרמן. הסיפור בוחן גם את הפוטנציאל הרומנטי בין באטמן לקאטוומן.
היסטוריה פרסומית

"האש" פורסם בגיליונות חודשיים בקומיקס באטמן, 608–619 (אוקטובר 2002 – ספטמבר 2003) על ידי DC קומיקס. הגיליון הראשון של הקשת זכה להצלחה ודורג ראשון ב-300 הקומיקסים המובילים בחודש אוקטובר 2002, עם כ-113,061 מכירות מוזמנות מראש. מאוחר יותר הוא נאסף לשני כרכים בכריכה קשה וכריכה רכה, ומאוחר יותר DC קומיקס שחררה את קשת הסיפור בכרך אחד באוגוסט 2009. מהדורת כריכה קשה בה מוצגות יצירות האמנות של ג'ים לי בשלב העיפרון, שוחררה תחת הכותרת Batman: Hush Unwrapped Deluxe Edition, ב-22 בפברואר 2011.
ביקורות

ב-IGN Comics דורגו שני הכרכים של באטמן: האש כמספר 10 ברשימת 25 הרומנים הגרפיים הגדולים ביותר של באטמן, ואמרו כי "יש כמה רגעים בלתי נשכחים באמת" ו"יצירות האמנות של ג'ים לי לא יאומנו ".
אוגדנים

כל סיפור נאסף בשני כרכים ובהמשך לכרך אחד.
Batman: Hush (320 pages, paperback, August 2009, ISBN 1-4012-2317-6; unwrapped deluxe hardcover, July 2011, ISBN 1-4012-2992-1; 372 pages, absolute edition hardcover, December 2011, ISBN 1-4012-0426-0)
Batman: Hush Volume One (collects Batman vol. 1 #608–612 and a story from Wizard magazine #0, 128 pages, paperback, August 2004, ISBN 1-4012-0060-5)
Batman: Hush Volume Two (collects Batman vol. 1 #613–619, 192 pages, paperback, November 2004, ISBN 1-4012-0092-3)
Batman Noir: Hush Volume 1 and 2
במדיה אחרת > טלוויזיה

ב -1 במרץ 2007, המפיק אלן ברנט הצהיר כי הם ניסו לעבד את קשת הסיפור "באטמן: האש" לפרק "שמועות" של "הבאטמן". עם זאת, בסיום, מנהלי די.סי שכנעו את צוות ההפקה שלא להשתמש בהאש לפרק ובמקום נוצר הנבל המקורי שמועה, שדיבב רון פרלמן. בשנת 2010, כשברוס טים נשאל אם סרט על באטמן: האש יצא בעתיד כחלק מסרטי האנימציה המקוריים של DC, הוא הצהיר כי כמו באטמן: ליל כל הקדושים הארוך, קשת הסיפור טובה יותר לקומיקס מאשר לסרט, אבל באטמן: האש יכול לשמש גם כסדרת טלוויזיה.
במדיה אחרת > סרט

לאחר קבלת הפנים המוצלחת של באטמן נגד דרקולה, המפיק ג'ף מטסודה ניסה לעשות סרט שני של הבאטמן שכותרתו באטמן נגד האש. הסרט היה אמור לכלול גם הופעות של הג'וקר, קאטוומן, פני חימר, הפינגווין, מיסטר פריז ואיש החידות. עם זאת, הפרויקט מעולם לא יצא לפועל. גם קווין קונרוי וגם מארק המיל בקשו ליצור סרט באטמן: האש. ב־20 באוגוסט 2017, קונרוי הצהיר שאף על פי שהתוכניות לבצע עיבוד טרם החלו, הוא ישמח לעשות זאת.
ביולי 2018 הוכרז על עיבוד לסרט אנימציה של הסיפור, הסרט מבוסס ברובו על הקשת אך כולל בתוכו שינוי של מספר חלקים מהעלילה, כשהמרכזי שבהם הוא העובדה שדמות האש האמיתית אינה דוקטור אליוט אלא איש החידות.
הערות שוליים

↑  Wallace, Dan (2008). "Batman".  In Dougall, Alastair (ed.). The DC Comics Encyclopedia. London: Dorling Kindersley. pp. 40–44. ISBN 0-7566-4119-5.
↑  "Top 300 Comics--October 2002". icv2.com. נבדק ב-2008-03-24.
↑  "A look at what's in store for Spring 2011 collected editions". dcu.blog.dccomics.com. אורכב מ-המקור ב-2010-08-19. נבדק ב-2010-09-18.
↑  Hilary Goldstein (13 ביוני 2005). "The 25 Greatest Batman Graphic Novels". IGN. News Corporation. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Comics Continuum by Rob Allstetter". www.comicscontinuum.com. 1 במרץ 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marnell, Blair. "'Green Lantern' And 'Wonder Woman' Animated Sequels Aren't Happening, Says Bruce Timm". MTV News.
↑  MacNabb, Matt. "The Batman vs. Hush Scrapped DTV Animated Film". Legionsofgotham.org. נבדק ב-2013-10-10.(הקישור אינו פעיל, 29.12.2021)
↑  "Mark Hamill & Kevin Conroy Tease Hush & Death in the Family Animated Films". ScreenGeek. 5 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Conroy, Kevin (20 באוגוסט 2017). "No plans for Hush yet but I would love to record it". {{cite web}}:  (עזרה)
הוריישיו קיין

| --- | --- |

 גילום הדמות:  דייוויד קרוזו 
 מידע
 תאריך לידה:  7 באפריל 1960 
 מקצוע:  בלש משטרה
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מיאמי 
 
הוריישיו קיין הוא הדמות הראשית הבדיונית בדרמת הפשע האמריקאית CSI מיאמי, בגילומו של דייוויד קרוזו. הוא משמש כראש המז"פ, בדרגת מפקח במשטרת מיאמי-דייד.
ביוגרפיה של הדמות הבדיונית

הוריישיו קיין עבד בעבר כבלש במשטרת העיר ניו יורק. אחר כך עבר למיאמי, ועבד כבלש בדרגת מפקח במשטרת מיאמי-דייד. הוא הרג את האיש שרצח את אמא שלו - אבא שלו. ב-1995, בזמן שהיה בתפקיד, הוא נדקר בעת שחקר מקרה בו ילדים היו נעולים בארון, בזמן שהוריהם נרצחו. הרוצח, וולטר רזדן, נטר טינה לקיין, שמר דם מהדקירה, ושימר אותו במשך 10 שנים כדי להפליל את קיין ברצח חברתו, רייצ'ל טרנר.
לאחר הגעתו לפלורידה, קיין הצטרף למשטרת מיאמי - דייד, כבלש במחלק הרצח, אך בהמשך הועבר ליחידה לסילוק פצצות, שם הדריך אותו אל האמפריז, שוטר מבוגר יותר, שקיין העריך מאוד, וראה בו חבר טוב. האמפריז נהרג בהמשך, לאחר שהפעיל בטעות פצצה שהוא ניסה לנטרל. קיין עבד במסווה כ"ג'ון וולדן" בפנסקולה, פלורידה למשך זמן מה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 (זה התאריך המוצג בסדרה, למרות העובדה שהיה ניתן להבין במהלך הסדרה, שהוא עבד בניו יורק, לפחות עד שנת 1995). בזמן שהייתו שם, הוא יצא עם אישה, שלמיטב ידיעתו קראו לה ג'וליה אברלי, ולשניים נולד בן בשם קייל. קיין לא ידע על קיומו של קייל למשך 16 שנים נוספות. זמן מה לאחר מכן, הוא חזר למיאמי ולתפקידו כבלש. בפרק "מחוץ לזמן" (Out of Time), הוא מזכיר שבעבר עבד ביחידה לסילוק פצצות. לבסוף קיין עבר למז"פ, כשהסכים לקידום לדרגת מפקח. הקידום גרם לעוינות מצד סמל ריק סטטלר, שגם ביקש לקבל את התפקיד. כשחוקרת המז"פ הוותיקה מייגן דונר, לקחה חופשה מסיבות אישיות, אחרי מות בעלה, הוריישיו הפך למפקד המז"פ הקבוע. בעונות הראשונות של הסדרה, הוריישיו מרבה להזכיר את מחויבותו לעבודה, תוך שימוש במשפט "אנחנו אף פעם לא ישנים", שהוא מחווה לסוכנות הבילוש הפרטית "פינקרטון". קיין מוכר בזכות משקפי השמש שלו ("שיידס אוף ג'סטיס" בפי המעריצים - משקפי שמש של צדק); אחד מסימני ההיכר שלו הוא להרכיב את משקפי השמש לפני שהוא מעיר הערה דרמטית. בעונה מס' 8, אנו למדים שמשקפי השמש בסגנון הזה היו במקור מתנה מאריק דלקו בשנת 1997.
בפרק הסיום של עונה מס' 9, קיין נורה על ידי רנדי נורת', שותפו מחוסר ברירה של הפושע המורשע ג'ק טולר. טולר חטף את שותפתו לעבודה של קיין, נטליה בואה ויסטה, ושם אותה בתא המטען של רכב. נורת' סוגר תא המטען, כשנטליה בפנים, ודוחף את המכונית מהרציף לכיוון המים. לאחר שנורת' דוחף את המכונית, קיין הפצוע מנסה לירות בנורת', אך ללא הצלחה. קיין, שאינו מסוגל לעמוד, מנסה לעצור את המכונית שנטליה נמצאת בתוכה. נטליה משתמשת בפלאפון שלה להתקשר לעזרה, אבל אף אחד לא עונה, בשעה שמים מתחילים לנזול עליה.
בפרק הבכורה של העונה העשירית, קיין מתחיל לסבול מהזיות, ורואה את מריסול, אשתו המנוחה. היא אומרת שהיא שמחה לראות אותו, אבל שהוא צריך לחזור. בהמשך הוא נראה שוב על המזח, שם הוא נורה, ומצליח לקום על רגליו. כשהוא עדיין מדמם מפצעי הירי, הוא קופץ לתוך המים כדי להציל את נטליה, ומצליח לחלץ אותה מתוך המכונית. כשהם מובהלים לבית החולים, קיין חוזר על שמה של מריסול שוב ושוב. בניגוד לעצת הרופא, וכשהוא עדיין סובל מכאבים, הוא עוזב את בית החולים כדי להמשיך לעבוד על החקירה. הוא והצוות מצליחים לאתר את נורת', והם מנסים להוציא ממנו מידע על מיקומו של טולר. למרות שטמן מלכודת לטולר, הוא מצליח לחמוק מקיין, באזור מסילות הרכבת. בהמשך וולטר מגלה שהכימיקלים בפיח על בגדיו הישנים של טולר ייחודיים לאשפה שנשרפה במזבלה ספציפית. הוריישיו מצליח למצוא ולתפוס את טולר במזבלה, רגע לפני שהוא מצית אישה נוספת. אחרי שהוא מחזיר את טולר לכלא, הוריישיו מודה שהוא לא מרגיש טוב, ומסכים ללכת להיבדק על ידי רופא.
ראש משמרת היום במז"פ

ברצף האירועים בסדרה, קיין הוא אחראי משמרת היום במז"פ מיאמי-דייד. קיין הוא טכנאי זיהוי פלילי, לשעבר בלש במחלק הרצח ושוטר ביחידה לסילוק פצצות (מומחיות הזיהוי פלילי שלו היא ראיות להצתה ופיצוץ). הוא מאוד מגונן כלפי הצוות שלו, שמכנים אותו בחיבה "אייצ' "("H"), כמו האות הראשונה בשמו. מאוד אכפת לו משמה הטוב של המעבדה, והוא דואג שהצוות ינהג ביושר, ככל הנראה בשל ניסיונו עם אחיו הצעיר, ריי, שהתנהל בצורה מפוקפקת. כאשר נופל חשד על הצוות במס' פרקים ("אחד משלנו", "המחלקה לחקירות שוטרים" (מח"ש) "Internal Affairs"), הוא מייד קם כדי להגן עליהם, במיוחד מחוקר המח"ש ריק סטטלר, ועושה כל שביכולתו להוכיח את חפותם.
בניגוד למקבילו בתפקיד בלאס וגאס, גיל גריסום, לשעבר ראש המז"פ (CSI זירת הפשע), הוא הושבע כשוטר, נושא תג ואקדח. קיין הוא צלף מצוין, ולא מהסס לירות כדי להרוג, אם המצב דורש זאת. הוא תומך מושבע בעונש מוות על פשעים מתועבים במיוחד, ולא מהסס לאיים על חשודים בעונש מוות במקרים אלה. קיין ידוע בתור אחד שנוהג ביד קשה במי שפוגע בילדים. הוא "עיוור צבעים" - נותן לכל הקורבנות ומשפחותיהם יחס שוויוני, לא משנה מאיזה מוצא אתני, רקע או נסיבות, ובדרך כלל יוצא מגדרו כדי להבטיח שהם בסדר. לעיתים קרובות הוא נותן להם את מספר טלפון שלו, ואומר להם שהוא זמין בכל שעה ביום או בלילה כדי לענות לצלצול שלהם. למרות שהוא עובד מדינה המקבל משכורת ממחוז מיאמי-דייד, קיין עזר כלכלית לאחרים, בסכומים נכבדים, כמו ארגון לוויה לקורבן רצח חסר אמצעים בשם יוג'ין, שקודם לכן סייע בחקירת מקרה רצח שבוצע במהלך שוד יהלומים. קיין סייע בשכר דירה והוצאות מחייה לפילגש של אחיו ריי ולאחיינית שלו. כמו כן שילם את הוצאות הטיפול הרפואי באחיינית שלו כנגד מחלת הסרטן. הוא קנה דירה לבנו קייל, בנוסף להוצאות המחייה שלו עצמו, ככל הנראה בזכות מספר השקעות כלכליות חכמות במיוחד שקיין עשה במשך השנים שקדמו לזמן התרחשות הסדרה.