stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת מזרח קרוליינה
פקולטות ומחלקות

באוניברסיטת מזרח קרוליינה פועלות מספר פקולטות ומחלקות בתחומים שונים:
קולג' לאמנות ומדעים: שבו מתקיימים לימודים בתחומים שונים ובהם: אנתרופולוגיה, לימודי אסיה, ביולוגיה, כימיה, לימודים קלאסיים, לימודי מגדר, גאוגרפיה, גאולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, פיזיקה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, לימודי ביטחון ותחומים נוספים.
קולג' למדעי הבריאות: בקולג' נלמדים המקצועות: ביוסטטיסטיקה, מדעי המעבדה הרפואית, הפרעות בתקשורת, ניהול מערכות בריאות, מדעי התזונה, ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה ולימודי התמכרות ושיקום. לומדים בו כיום כ-1,500 סטודנטים במסלולים השונים. מתוך מוסדות הלימוד במדינת קרוליינה הצפונית, מוסד זה מכשיר את המספר הגדול ביותר של אנשי מקצוע פרא רפואיים למערכת הבריאות המקומית במדינה.
קולג' לניהול: בקולג' לניהול נלמדים המקצועות: חשבונאות, כלכלה, ניהול, ניהול מערכות מידע, שיווק ושרשרת אספקה. פועלים בו גם בית הספר ליזמות ובית הספר לניהול מלונאות ותיירות. תואר הבוגר מוענק בקולג' משנת 1967, ותואר המוסמך משנת 1976.
קולג' לחינוך: הקולג' לחינוך הוא הקולג' הוותיק ביותר במוסד הלימוד. מתקיימות בו תוכניות להכשרת מורים ואנשי הוראה נוספים, כגון יועצים חינוכיים ומידענים. בין התחומים הנלמדים בקולג' נכללים לימודי חינוך יסודי, לימודי הוראת אנגלית, לימודי הוראת מחוננים, לימודי ייעוץ חינוכי, לימודי הוראת מתמטיקה, לימודי הוראת מדעים, חינוך מיוחד ותוכניות נוספות.
קולג' להנדסה וטכנולוגיה: בין המסלולים הנלמדים בקולג' נכללים לימודי מדעי הסביבה ואנרגיות מתחדשות, לימודי מדעי המחשב, לימודי הנדסה ולימודי מערכות טכנולוגיות. בתחום ההנדסה מתקיימים בין היתר מסלולים בהנדסת תוכנה, חשמל, מכונות וסביבה. בקולג' נלמדות תוכניות בוגר ומוסמך.
קולג' לאמנות ותקשורת: בקולג' פועלים מספר בתי ספר ובהם בית הספר לאמנות ועיצוב, בית הספר לתקשורת, בית הספר למוזיקה ובית הספר לתיאטרון ומחול.
בית הספר לסיעוד: בית הספר לסיעוד הוקם בשנת 1959. מתקיימות בו תוכניות לתואר ראשון ושני בסיעוד.
בית הספר לרפואה: בית הספר לרפואה הוקם בשנת 1967. בבית הספר מושם דגש על הכשרת רופאים למערכת הבריאות המקומית בצפון מזרח קרוליינה ובפרט בקהילות במרחב הכפרי ובקהילות מוחלשות.
בית הספר לרפואת שיניים: הוקם בשנת 2011. בית הספר מפעיל מספר מרכזי למידה בקהילות מוחלשות ברחבי קרוליינה הצפונית שבהם הסטודנטים מתלמדים במהלך לימודיהם.
מכונים ומרכזי מחקר

באוניברסיטה פועלים מספר מכוני מחקר ומרכזי מחקר בתחומי מדעי החיים והבריאות, הרפואה, הניהול והחינוך. בין מרכזי המחקר נכללים מרכז לפסיכופיזיולוגיה יישומית, מרכז לחקר אנרגיה מתחדשת והנדסת סביבה, מכון לחקר הים, מכון לחקר עסקים קטנים, מכון מזרח קרוליינה לסוכרת והשמנת יתר ומוסדות מחקר נוספים.
באוניברסיטה נערכים גם מחקרים בשדה, במסגרתם הסטודנטים והחוקרים יוצאים אל מחוץ לקמפוס ומשתתפים במחקרים בקהילה ובסביבה הקרובה. בין מחקרים אלה מתקיימת פעילות מחקר ושימור עופות מים במסגרת שיתוף פעולה שמקיימת האוניברסיטה עם שמורת "סילבאן הייטס" (Sylvan Heights), בין היתר בתחום שימור מינים בסכנת הכחדה.
קהילה יהודית ויחסים עם ישראל

באוניברסיטת מזרח קרוליינה לומדים כ-200 סטודנטים יהודים לתואר ראשון.
במוסד הלימוד פועלת שלוחה של ארגון הלל (ארגון בינלאומי לחיי קמפוס לסטודנטים יהודים) שבו פעילים סטודנטים לתואר ראשון. בין פעילויות הארגון באוניברסיטה נכללת תוכנית מנהיגות לסטודנטים וכן השתתפות בפרויקט תגלית בישראל.
באוניברסיטה הוקם בשנת 2016 ארגון הסטודנטים העצמאי “Pirates for Israel” שעוסק בתחום ההסברה לישראל ובו יכולים סטודנטים ללמוד על תרבות ישראל. הארגון עורך מפגשים לסטודנטים וכן פעילויות הסברה ופנאי בקמפוס.
במרץ 2017 העבירה אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה החלטה בתחום המאבק באנטישמיות. בצעד זה החליטה אגודת הסטודנטים לפעול למניעת אנטישמיות בקמפוס ולתמיכה בקהילה היהודית. האגודה העלתה הצעה זו לאחר מספר תקריות אנטישמיות שהתקיימו במדינה, אחדות מהן בקמפוס עצמו. לאחר העברת ההחלטה פעלה האגודה בשיתוף ארגונים יהודיים בקהילה לגינוי ולמיגור אנטישמיות.
הערות שוליים

↑  Jonathan Martin, East Carolina University, northcarolinahistory.org
↑  East Carolina Set Up to Educate Teachers, ncdcr.gov
↑  Marker F-45: East Carolina University, North Carolina Department of Cultural Resources
↑  ECU By the Numbers, ECU.edu, נתונים שפורסמו באתר האוניברסיטה הרשמי
↑  Colleges and Schools, ecu.edu
↑  Research Centers and Institutes, rede.ecu.edu
↑  Sylvan Heights and ECU, Sylvan Heights Bird Park (ארכיון)
1 2  North Carolina Hillel - What We Do, North Carolina Hillel (ארכיון)
↑  Mary Katherine Karcher, SGA supports anti-semitism resolution, The East Carolinian, ‏March 1, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603830605171  BnF: cb12369496b (data)  ISNI: 0000 0001 2191 0423  LCCN: n81108972  MusicBrainz: 00ffe699-43b7-46a3-9eab-1ba960787091  SNAC: w610139s  SUDOC: 032718675  VIAF: 155788130   WorldCat (עם VIAF): 155788130
קורבן עולה ויורד

קורבן עולה ויורד בהלכה, הוא חיוב שחייבה התורה את העובר על שלוש עבירות מסוימות, להביא קורבן לבית המקדש לשם כפרה על חטאו, כשערכו של הקורבן משתנה ("עולה ויורד") לפי מצבו הכלכלי של החוטא: בהמה, שתי ציפורים, או מנחת סולת. חיוב זה נמנה על ידי מוני המצוות כמצוות עשה.
שלוש העבירות שעליהן יש חיוב להביא קורבן עולה ויורד הן:
שבועת העדות - אדם שהיה עד להתרחשות כלשהי ונשבע לשקר כדי להתחמק מלהעיד על כך בבית דין;
טומאת מקדש וקודשיו - כל הנכנס לבית המקדש או האוכל קורבנות בהיותו טמא.
שבועת ביטוי - אדם ששכח ונשבע לשקר או שלא עמד בשבועתו;
קורבן עולה ויורד הוא קרבן חטאת, ולכן מתחייבים בו רק כאשר המעשה נעשה בשגגה, למעט שבועת העדות שבה גם אם במזיד נשבע לשקר שאינו יודע או שבמזיד עבר על עדותו ונמנע מלהעיד, חייב בקורבן זה.
בטעם הדבר שדווקא בחטאים אלו התורה הקלה על החוטא כפי מצבו הכלכלי, וכן איפשרה להביא קורבן גם על מזיד בשבועת העדות כתב בספר החינוך (מצווה קכג): "ומחכמתו ברוך הוא ובידיעתו קלות שֶֹכֶל בני איש ומיעוט הבנתם ודלות כוחם, הקל עליהם הכפרה בחטאים האלה הנזכרים להיותם כפי עושר בני אדם ועוניים, לפי שכשלונם קרוב אצל בני אדם, שאין ספק כי חטא הלשון קרוב ותמידי יותר מחטא המעשה... גם על עניין טומאת מקדש וקודשיו ידוע שהכישלון מצוי בו, שעניין הטהרה קשה מאוד על כל אדם לשומרו... ומן השורש הזה שאמרנו.. הקל להם עוד בשבועת העדות להיותם מביאים כפרה בין על שוגג או מזיד, לפי שעניין העדות הוא תמידי ביותר ויצר לב האדם רע... גם יש מן הבריות שאין משגיחין כל כך ברעה הגדולה שעושין בהטיית כוון העדות, אחר שבידיהם לא יגזלו ולא יחמסו, אף על פי שבסיבתן אדם עשוק ורצוץ, לא יתנו לב על זה".
שני חיובים נוספים נקראים לעיתים גם הם "קורבן עולה ויורד": קורבן יולדת וקורבן מצורע. בקורבנות אלו יש שתי ברירות חיוב בלבד, לעומת קורבן עולה ויורד הקלאסי שיש בו שלוש ברירות חיוב.
ברירות החיוב

ברירות החיוב על שלוש העבירות הללו, מפורטות בתורה בספר ויקרא:
וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ לַה' עַל חַטָּאתוֹ אֲשֶׁר חָטָא – נְקֵבָה מִן הַצֹּאן כִּשְׂבָּה אוֹ שְׂעִירַת עִזִּים לְחַטָּאת...
וְאִם לֹא תַגִּיעַ יָדוֹ דֵּי שֶׂה – וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ אֲשֶׁר חָטָא שְׁתֵּי תֹרִים אוֹ שְׁנֵי בְנֵי יוֹנָה לַה', אֶחָד לְחַטָּאת וְאֶחָד לְעֹלָה...
וְאִם לֹא תַשִּׂיג יָדוֹ לִשְׁתֵּי תֹרִים אוֹ לִשְׁנֵי בְנֵי יוֹנָה – וְהֵבִיא אֶת קָרְבָּנוֹ אֲשֶׁר חָטָא עֲשִׂירִת הָאֵפָה סֹלֶת לְחַטָּאת, לֹא יָשִׂים עָלֶיהָ שֶׁמֶן וְלֹא יִתֵּן עָלֶיהָ לְבֹנָה כִּי חַטָּאת הִיא.
ברירת המחדל היא להביא קורבן חטאת מן הצאן, בדומה לקורבנות החטאת הרגילים שמביאים על חטאים רבים. האפשרות הבאה היא להביא זוג עופות - אחד כקורבן חטאת ואחד כקורבן עולה. האפשרות השלישית היא להביא קורבן מנחה ייחודי שאין בו שמן ולבונה אלא סולת בלבד; קורבן זה נקרא מנחת חוטא.
שלוש דרגות החיוב נקראות בפי חז"ל: "עשירות", "דלות" ו"דלי-דלות".
דוד כהנא (רב)

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1903 הרימאיליב, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 בספטמבר 1998 (בגיל 95) ירושלים 
 מדינה:  פולין, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בספטמבר 1998 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
הרב ד"ר דוד כהנא (15 במרץ 1903 – 24 בספטמבר 1998) היה רב ומנהיג ציוני של תנועת המזרחי בלבוב מ-1930, ניצול השואה, שבמהלכה חי בגטו לבוב. ולאחר מכן היה הרב של צבא פולין (1949-1945), הרב של חיל האוויר הישראלי (1950–1964) והרב הראשי לארגנטינה (1966–1975). באחרית ימיו היה רבה של שכונת צהלה בתל אביב.
קורות חיים

כהנא נולד בעיירה גז'ימאלוב שבמחוז טרנופול במזרח גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בבית יהודי דתי. למד אצל רב העיר הרב יצחק ווידנפלד (בנו של הרב יעקב ווידנפלד). בשנת 1929 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בווינה ובשנת 1929 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת וינה.
בסוף שנת 1929 חזר לגליציה, כעת בתחומי המדינה הפולנית, והתיישב בעיר לבוב, שם עסק בהוראה במקצועות דת ויהדות. בשנת 1930 התמנה כרב בית הכנסת סיקסטוסקה בלבוב וניהל בו מכון ללימודי תנ"ך.
במהלך מלחמת העולם השנייה שהה בגטו לבוב, היה אסיר בינובסקה, ולאחר מכן הסתתר בצד הארי, בין היתר במנזרים, בעזרתו של הארכיבישוף המטרופוליטני של הכנסייה היוונית קתולית האוקראינית אנדריי שפטיצקי.
אז כתב ולימים פרסם את "יומן גטו לבוב", שבו תיעד את זוועות השואה שעברו עליו ועל משפחתו, ועל שנאלץ לשלוח את בתו למנזר על מנת להצילה.
ביולי 1944, לאחר שחרור לבוב על ידי הצבא האדום, נותר עוד כמה ימים במחבואו במנזר עד שיצא ממחבואו, ונכנס להתגורר במשרד ששימש קודם את הגרמנים. הוא הקים ועד יהודי והחל לנהל רישום של ניצולי השואה בעיר. בסוף יולי 1944 הוא מונה על ידי השלטונות הסובייטיים לרב בית הכנסת חדשים ששרד, ולאחראי על הספרייה היהודית בעיר. הוא גם פעל להוציא ילדים מידי משפחות נוצריות ששמרו עליהם בזמן השואה. בנובמבר 1944 יצא ללובלין לפי הזמנתו של אמיל זומרשטיין, חבר יהודי בממשלה הפולנית הזמנית, שהציע לו להתמנות לרב הראשי של צבא פולין. בהמשך עבר לבירה ורשה, כיהן בשנים 1945–1949 כרב הראשי של צבא פולין הקומוניסטית בדרגת לוטננט קולונל ועסק בשיקום חיי הקהילות היהודיות בפולין. לימים פרסם את זיכרונותיו מתקופה זו.
בשנת 1950 עלה לישראל, התגייס לצה"ל ובשנים 1950–1964 כיהן כרבו של חיל האוויר. בימי עליית גומולקה עמד בראש בית דין לגיור של הרב שלמה גורן שגייר רבים מהעולים. את הסכמתו לגיורים הסביר: "יהודי העולה לישראל - בעצם המעשה הזה הוא כבר מביע הזדהות עם עם ישראל ועם תורת ישראל, אפילו אינו מקיים עדיין את התורה כולה במלואה". בתחילת 1966 נבחר למשרת הרב הראשי של ארגנטינה. במרץ 1966 יצא לשמש רבה הראשי של יהדות ארגנטינה, על פי חוזה לשלוש שנים. החוזה הוארך עד 1975. בימי שבתו בארגנטינה תמך באיסור הגיור שהותקן על ידי הרב שאול סתהון, אך ביצע באופן מוגבל גיורים על סמך זה שהוא שליח הרבנות של ישראל.
בשנת 1975 שב לישראל וכיהן כרב שכונת צהלה בצפון תל אביב עד לפטירתו.
לקראת יום העצמאות בשנת 1989, נבחר הרב כהנא להשיא משואה בטקס בהר הרצל. הטקס עמד בסימן עליה וקליטה. מסיבות בריאותיות נעדר הרב כהנא מהטקס ואת המשואה השיאה בשמו נכדתו בת ה-14.
נפטר בשנת 1998, בן 95 במותו. על שמו רחוב בשכונת צהלה, בתל אביב.
פרסומיו

יומן גיטו לבוב, ירושלים: יד ושם, תשל"ח.
יהודים ויהדות בספרות הפולנית של המאה התשע עשרה: תולדות בעיית היהודים בפולין, תל אביב: הארגון הישראלי של חיילים משוחררים ולוחמי כל החזיתות במלחמת העולם השנייה, תשמ"א.
אחרי המבול: ניסיון להחיות את הקהילות הדתיות בפולין שלאחר מלחמת העולם השנייה (1944–1949), ירושלים: מוסד הרב קוק (מזכרת נורוק לידיעת חיי תורה ויהדות באירופה וחרבנם בשואה), תשמ"א 1981.
פרקים בתולדות היהודים בפולין, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשמ"ג 1983.
--- הגולה אינה מקום של קברים בלבד ---; עריכה, צילום ועיצוב: פלטיאל הורוביץ, תל אביב – צהלה: בית הכנסת "עתירת יצחק", 1993.
בהשתתפותו:
תאדיאוש זאדרצקי [Zaderecki], במשול צלב הקרס בלבוב: חורבן הקהילה היהודית בעיני מחבר פולני (תרגם מפולנית צבי ארד; מבוא: הרב דוד כהנא; הערות: אהרן וייס, דוד כהנא), ירושלים: יד ושם; בשיתוף עם איגוד יוצאי לבוב, תשמ"ב 1982.
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה המדויק ע"פ דף הנפטר באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
↑  הועלה זכרם של קדושי לבוב, למרחב, 6 בספטמבר 1963
↑  הרב דוד כהנא, אחרי המבול, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1981, עמ' 12-13
↑  הרב דוד כהנא, אחרי המבול, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1981, עמ' 15
↑  אזכרה למלאת 9 שנים לחיסול קהילת לבוב, הארץ, 7 ביוני 1951
1 2  לוי יצחק הירושלמי, גיור בדרום אמריקה הוא אסון לאומי, מעריב, 17 בספטמבר 1972; המשך
↑  הרב ר' דוד כהנא - רבה הראשי של ארגנטינה, הצופה, 10 בפברואר 1966
↑  תורה מציון לגולה, הצופה, 4 במרץ 1966
↑  הרב כהנא יצא לשמש כרב ראשי בארגנטינה, הצופה, 8 במרץ 1966
↑  דורון מאירי, הדלקת המשואות עמדה בסימן עליה וקליטה, מעריב, 11 במאי 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311707405171  PLWABN: 9810633704505606  GND: 119029685  ISNI: 0000 0000 6966 3815  LCCN: n79009044  NTA: 089708911  VIAF: 97150819   WorldCat (עם VIAF): 97150819 
הרב דוד כהנא (במרכז) ואשתו, בואנוס איירס, 1970
אנשים שהלכו על הירח

יוג'ין סרנן ליד רכב הירח במשימת אפולו 17
12 אנשים בלבד הלכו עד היום על הירח. נכון לספטמבר 2024, ארבעה מהם עדיין בחיים. בסך הכול היו 6 נחיתות מאוישות על הירח, כולן התרחשו בתקופה קצרה יחסית, בין יולי 1969 לדצמבר 1972, כחלק מתוכנית אפולו של נאס"א.
האדם הראשון שצעד על הירח היה ניל ארמסטרונג. הוא יצא מרכב הנחיתה הירחי של אפולו 11 ב-21 ביולי 1969 בשעה 2:56 UTC. עם צעדו הראשון על הירח הוא אמר:
זהו צעד קטן לְאדם, צעד גדול לאנושות.

That's one small step for [a] man, one giant leap for mankind.‎
נכון ל-2021, אפולו 17 הייתה המשימה המאוישת האחרונה אל הירח. האריסון שמיט הוא האדם ה-12 שצעד על פני הירח. יוג'ין סרנן, שירד אל פני הירח לפניו, היה האדם האחרון שחזר אל רכב הנחיתה הירחי, והאדם האחרון לצעוד על הירח. בעודו מתכונן לטפס על הסולם של מודול הירח, בפעם האחרונה בה נמצא אדם על הירח, אמר:
"כאשר אנו עוזבים את הירח ואת טאורוס-ליטרו, אנו עוזבים כפי שבאנו, ואם ירצה האל, אנו נחזור, בשלום ותקווה לכל המין האנושי. בעודי מבצע צעדים אחרונים אלה מפני השטח למשך זמן מה, הייתי רוצה רק לציין שהאתגר של אמריקה היום עיצב את יעודו של האדם מחר. יהיה האל עם צוותה של אפולו 17."
אלן שפרד היה המבוגר ביותר מבין האסטרונאוטים שהלכו על הירח, בגיל 47 ו-80 ימים. צ'ארלס דיוק היה הצעיר ביותר, בגיל 36 ו-201 ימים. צ'ארלס דיוק, באז אולדרין, דייוויד סקוט והאריסון שמיט עדיין בחיים, נכון לספטמבר 2024. האחרון שנפטר הוא אלן בין.
כל הנוחתים על הירח היו גברים אמריקאים.
מועמדים נוספים שלא הלכו על הירח

במהלך משימת אפולו 13, בוטלה הנחיתה על הירח בעקבות תקלה קריטית שהתגלתה בדרך. האסטרונאוטים ג'ים לוול ופרד הייס (אנ'), שעל פי תוכנית המשימה, היו מיועדים ללכת על הירח ולאסוף דגימות, נאלצו לחזור על עקבותיהם ללא נחיתה. הייס נבחר לשמש כמפקד באפולו 19, אך אפולו 18 ו-19 בוטלו ב-2 בספטמבר 1970.
ביולי 2019, פרסמה נאס"א כי בכוונתה להנחית איש ואישה נוספים במשימת ארטמיס 3 שמתוכננת להמריא בספטמבר 2026.
הערות שוליים

1 2  זמני פעילות משימת אפולו 11 באתר נאס"א
1 2  תיאור משימת אפולו 12 באתר נאס"א
1 2 3 4 5 6  תיאור משימת אפולו 14 באתר נאס"א
1 2 3 4  תיאור משימת אפולו 15 באתר נאס"א
1 2 3 4  תיאור משימת אפולו 16 באתר נאס"א
1 2 3 4  רשימת פעילויות חוץ רכביות על הירח
1 2 3 4  תיאור משימת אפולו 17 באתר נאס"א
↑  NASA's Artemis III Mission - NASA (באנגלית אמריקאית)
נטעלי בראון

| --- | --- |

נטעלי בראון
 לידה:  12 ביוני 1978 (בת 46) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר (2017) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטעלי בראון (נולדה ב-12 ביוני 1978) היא קולנוענית ומשוררת ישראלית. זוכת פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר, עד 60 דקות, לשנת 2017 וזוכת פרס אמנות הקולנוע מטעם משרד התרבות לשנת 2018.
בראון היא מרצה, חברת סגל בכיר וראש מסלול התואר השני המעשי, בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

בראון גדלה במשפחה חילונית-מסורתית ובחרה בילדותה להיות דתייה. למדה בתיכון ישורון, אולפנה לבנות בפתח תקווה ועזבה את הדת במהלך השירות הצבאי. סיימה תואר ראשון בתורת הספרות הכללית ובפילוסופיה ותואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. למדה בתוכנית העמיתים של עלמא, בית הספר לתרבות עברית ובכיתת השירה של הליקון.
ביוגרפיה > קולנוע

היא עוסקת בקולנוע עלילתי ותיעודי. שני סרטיה הקצרים, "טבור" (2004) ו"הסעודה האחרונה של נ' בראון" (2005), הוקרנו בפסטיבלים בישראל ובעולם.
סרטה התיעודי "מתמורפוזה" (2006), המשלב בין עדויות של נשים שעברו אונס לבין מיתוסים עתיקים שעוסקים בפגיעה מינית, הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת תחרות פרס וולג'ין, בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, בערוץ הראשון ובכינוס בינלאומי של האו"ם שהוקדש למעמד האישה. "מתמורפוזה" זכה בפרס על שם עליזה שגריר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2006 ובפרס המדיה הבינלאומי של החברה לחקר טראומה ודיסוציאציה.
סרטה הקצר של בראון, "געוואלד" (2008), הוקרן במסגרת פנורמה היוקרתית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (2009) ובפסטיבלים רבים נוספים בעולם וזכה במקום הראשון בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בתל אביב, בפסטיבל לקולנוע להט"ב בפריז ובתחרות לסרטים קצרים העוסקים בזכויות האדם, מטעם מכון גתה.
הסרט התיעודי "התליין" שביימה והפיקה עם אביגיל שפרבר (שהייתה בת זוגה באותה עת), מספר על שלום נגר, האיש שתלה את אדולף אייכמן. הוא שודר ב-yes, וזכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2010. "התליין" היה אחד משלושת המועמדים הסופיים לפרס לסרט התיעודי הטוב באורך עד שישים דקות בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי באמסטרדם (אידפא). כמו כן זכה "התליין" בפרס לסרט התעודה הטוב ביותר ובפרס הצילום לשנת 2011 בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים.
סרטה העלילתי הקצר "נדר" זכה בפרס הסרט הקצר העצמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים 2014, בפרס הבימוי בתחרות הסרטים העצמאיים בפסטיבל לסרטי סטודנטים (2015) ובפרס הראשון בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים בסיאול, קוריאה (2015).
סרטה התיעודי "מקווה שאני בפריים" על הבמאית והשחקנית מיכל בת-אדם, זכה במקום השני (פרס השופטים) בפסטיבל דוקאביב (2017) ובפרס על הסרט התיעודי הטוב ביותר עד שישים דקות בטקס פרסי אופיר לשנת 2017.
בראון הייתה מנהלת אמנותית של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים ברחובות בשנים 2011–2013.
ביוגרפיה > שירה

בראון פרסמה ספר שירה אחד. בשנת 2005 זכתה במקום הראשון בתחרות "שירה על הדרך" מטעם עיריית תל אביב-יפו, על השיר "ק'". במסגרת הפרס זכתה במימון הוצאת ספר שיריה הראשון, "להרוג ולנשום" שיצא בשנת 2006, בעריכת נורית זרחי ובהוצאת "אחוזת בית".
הערות שוליים

↑  מקום לדמעות, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2006
↑  נירית אנדרמן, געוואלד, יש הומואים בירושלים, באתר הארץ, 30 ביוני 2006
↑  איתן מור, אם הלך תימני אחד, באתר "העוקץ", 16 באפריל 2012
↑  מתן שירם, ‏לפניו המבול, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2010
↑  נירית אנדרמן, "פוקסטרוט" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017
↑  שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "מקווה שאני בפריים": יצירה נוגעת ללב על הבמאית שפרצה את הדרך, באתר ynet, 5 בספטמבר 2017
↑  מרב יודילוביץ', הפסטיבל לסרטי נשים נלחם באלימות ואונס, באתר ynet, 4 באוקטובר 2011
↑  טלי לטוביצקי, על ויתור שעשוי להצמיח שירה נהדרת, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309588505171  LCCN: no2007033986  VIAF: 78552853   WorldCat (עם VIAF): 78552853
ביכורים

ערך זה עוסק בביכורי פרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 מקרא:  ספר דברים, פרק כ"ו, פסוקים א'–י"א  שמות, כ"ג, י"ט
 משנה:  מסכת בכורים, פרק א'-פרק ג'
 תלמוד ירושלמי:  מסכת ביכורים,  פרק א'-פרק ג'
 משנה תורה:  ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק ב'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קכ"ה, לאו קמ"ט ספר החינוך, מצווה צ"א, מצווה תמ"ט
 
ילדים נושאים טנא בתהלוכת ביכורים, לראשם זרי פרחים. בין 1940 ו-1950
בִּכּוּרִים הם הגידולים הבשלים הראשונים בכל שנה משבעת המינים שהתברכה בהם ארץ ישראל. מצווה מהתורה להביא את הביכורים לבית המקדש ולהעניקם במתנה לכהנים. על פי המסורת היהודית, היו מעלים את הביכורים אל הכהנים בירושלים מחג הקציר עד חג האסיף.
מקור המצווה

מקור המצווה במקרא הוא בפסוק ”רֵאשִׁית בִּכּוּרֵי אַדְמָתְךָ תָּבִיא בֵּית ה' אֱלֹהֶיך” (שמות, כ"ג, י"ט). בפרשת כי תבוא, בספר דברים, מופיע תיאור מפורט של טקס הבאת הביכורים, בצירוף מצוות מקרא ביכורים. על פי המתואר במקרא, יש שלושה חלקים בהבאת הביכורים: הנחה, הנפה, וקריאה. האדם היה מביא את הביכורים ומניחם לפני המזבח, אחר כך היה מניף את הביכורים ואומר לפני הכהן את מקרא ביכורים:
וְהָיָה כִּי-תָבוֹא אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה; וִירִשְׁתָּהּ וְיָשַׁבְתָּ בָּהּ. וְלָקַחְתָּ מֵרֵאשִׁית כָּל-פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר תָּבִיא מֵאַרְצְךָ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ--וְשַׂמְתָּ בַטֶּנֶא; וְהָלַכְתָּ אֶל-הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֶיךָ לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם. וּבָאתָ אֶל-הַכֹּהֵן אֲשֶׁר יִהְיֶה בַּיָּמִים הָהֵם וְאָמַרְתָּ אֵלָיו: "הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לַה' אֱלֹהֶיךָ, כִּי-בָאתִי אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ".

וְלָקַח הַכֹּהֵן הַטֶּנֶא מִיָּדֶךָ; וְהִנִּיחוֹ לִפְנֵי מִזְבַּח ה' אֱלֹהֶיךָ. וְעָנִיתָ וְאָמַרְתָּ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ: "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה [...] וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת-רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר-נָתַתָּה לִּי ה'" וְהִנַּחְתּוֹ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ, וְהִשְׁתַּחֲוִיתָ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ. וְשָׂמַחְתָּ בְכָל-הַטּוֹב אֲשֶׁר נָתַן-לְךָ ה' אֱלֹהֶיךָ וּלְבֵיתֶךָ, אַתָּה וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר אֲשֶׁר בְּקִרְבֶּךָ.
טעם הבאת הביכורים מפורש בתורה כהודיה לאל על רוב הטוב שהשפיע. הסמיכות שבין מצוות הביכורים לבין איסור בישול גדי בחלב אימו, מורה שהיה בו פולמוס מסוים עם מנהגי האלילים, שבהם בושל גדי בחלב אימו כמנחת הודיה לאחת מאלות הפריון, והתורה מורה לא לנהוג באופן הזה, אלא להביא את ראשית התבואה לה'[דרוש מקור].
תנאים להבאת ביכורים > בעלות על האדמה

כדי להביא בכורים נדרשת בראש ובראשונה בעלות משפטית מלאה על האדמה שבה ניטע העץ. המשנה קובעת, כי אם אדם נטע עץ בגינתו, אבל הבריך ענף ממנו לאדמה שאינה שלו, של יחיד או לתוך של רבים וממנו גדל עץ חדש, או ההפך - המבריך מתוך של יחיד לתוך שלו או מתוך של רבים לתוך שלו, אינו מביא בכורים. משום שנאמר "ראשית, ביכורי אדמתך, תביא", עד שיהו כל הגידולין מאדמתך. האריסין והחכורות והסיקריקון והגזלן--אין מביאין מאותו הטעם, משום שנאמר "ראשית, ביכורי אדמתך". קיימת מחלוקת בין החכמים בדין אדם הנוטע לתוך שלו והמבריך לתוך שלו, ודרך היחיד ודרך הרבים באמצע. לפי תנא קמא גם במקרה כזה אינו מביא בכורים, אך רבי יהודה סובר שבמקרה כזה ניתן להביא בכורים. בתלמוד ירושלמי נפסק, כי אם אדם הבריך לתוך קרקע אחרת באישורו של בעל הקרקע, ניתן להביא בכורים, וכן נפסק ברמב"ם. ובביאור הגר"א מבואר שנחלקו באיזה אופן די ברשות כדי להביא בכורים, לפי רבי יוחנן ורבי יונה בשם רבי אימי די ברשות לשעה, ומוכיח את שיטתו מהאמור ש"כולם מתורת גזלן ירדו להן", ומכיוון שנתן לו רשות להבריך אפילו לפי שעה אין הוא גזלן, ולפי רבי יוסי דווקא רשות לעולם מועילה לעניין זה, כדי לפתור את בעיית הבעלות הגמורה כדי שתקרא ה"אדמתך".
תנאים להבאת ביכורים > שבעת המינים

מדברי נחמיה, עולה כי המנהג היה להעלות את ביכורי כל מיני פירות העץ לבית המקדש: "וּלְהָבִיא אֶת-בִּכּוּרֵי אַדְמָתֵנוּ וּבִכּוּרֵי כָּל-פְּרִי כָל-עֵץ שָׁנָה בְשָׁנָה לְבֵית ה'". אך לפי חז"ל אין מתקיימת מצוות ביכורים בפירות אחרים שאינם משבעת המינים; וגם שבעת המינים אינם כשרים תמיד להבאת בכורים. כך: אין מביאים לא מתמרים שבהרים, ולא מפירות שבעמקים, ולא מזיתי שמן שאינן מן המובחר. החיסרון במינים אלו הוא שלא אלו הם המצוינים כשבעת המינים, שכן התמרים מוזכרים כ"דבש" - תמרים שיש בהם הרבה דבש, ומ"זית שמן" לומדים כי מדובר בזית מסוג "אגורי", אמר רבי חנינא: כל הזיתים הגשמים יורדים עהתליהן והן פולטין את שמנן, וזה הגשמים יורדים עליו והוא אוגר את שמנו לתוכו". נחלקו החכמים בהלכה זו: לפי רבי יוחנן המקור לכך הוא פסוק ”וְלָקַחְתָּ מֵרֵאשִׁית כָּל פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר תָּבִיא מֵאַרְצְךָ”, ומכאן מלמדת התורה שהתנאי לבכורים הוא לא רק "מראשית" למעט פירות שאינם שבעת המינים, אלא גם "מארצך" - פירות שבעת המינים - אינם כשרים כולם אלא רק "מ" - חלק מהם. מכיוון שכך, פוסק רבי יוחנן שאם הביא פירות כאלו, לא חלה עליהם קדושת בכורים. לעומת זאת ריש לקיש סבור שהפסוק "מארצך" הוא היקש לפסוק "ארץ חיטה ושעורה", ובא ללמד דורש רק שהפירות יהיו משובחים ויהיו כאלו שהם שבחה של ארץ ישראל, אך לא משנה אם התמרים גדלו, למשל, בהרים או בבקעה.
זמן הבאת הביכורים

זמן הבאת הביכורים מתחיל בחג השבועות (עצרת). מקורו של דין זה במשנה המתארת כי אנשי הר צבועים הביאו ביכוריהם קודם לעצרת, ולא קיבלו מהם, מפני הכתוב בתורה "וחג הקציר ביכורי מעשיך, אשר תזרע בשדה", וכך כותב גם הרמב"ם: ”אין מביאין ביכורים קודם לעצרת שנאמר "וחג הקציר ביכורי מעשיך", ואם הביא אין מקבלין ממנו אלא מניחם שם עד שתבוא עצרת ויקרא עליהן”.
יש שהסבירו (רבי עובדיה מברטנורא) כי קורבן שתי הלחם הקרב בשבועות הוא המאפשר את תחילת הבאת הביכורים, באופן דומה לכך שקורבן זה מתיר את התבואה מאיסור חדש בבית המקדש, ומתיר להקריב קורבן מנחה שנעשה מהתבואה החדשה.
זמן הבאת הביכורים העיקרי הוא עד סיום חג הסוכות, אך ניתן להביא ביכורים גם לאחר חג הסוכות, עד חנוכה. ישנה מחלוקת במשנה האם ההבאה נעשית עם קריאת מקרא ביכורים, או בלעדיה.
דרך הפרשת הביכורים

היה יורד האדם לתוך שדהו, ורואה תאנה שביכרה, אשכול שביכר, רימון שביכר; כלומר כשהם עדיין פגים וקושרן בגומי ואומר, הרי אלו ביכורים. רבי שמעון אומר שצריך אף לאחר תלישתן להחיל עליהם שם ביכורים. לאחר שגדלו הפירות ובשלו כל צרכם היה תולש את אלו המסומנות בגמי ושם אותם בסל - עני בסל נצרים פשוט, ועשיר בסל מזהב או כלי יקר ומעטרים את הביכורים שיהיו נראים יפה.
דרך העלאת הביכורים

בכל עיר ואזור היו מתאספים בעלי פירות ביכורים רבים יחדיו ויוצאים בשיירות עליזות לעבר ירושלים, שור שקרניו מצופות זהב וכלי נגינה (חליל) היו צועדים לפניהם, ובכול מקום בו עברה השיירה היו אנשים עוצרים ממלאכתם ומקדמים בכבוד את פני מביאי הביכורים, כשהיו מתקרבים לירושלים היו שולחים שליח לפניהם להודיע על בואם והכוהנים היו יוצאים לקראתם ומכניסים אותם לירושלים בכבוד רב, כך הייתה השיירה ממשיכה עד שהגיעו להר הבית ולבית המקדש.
במשנה ובתלמוד מסופר על קבלת ביכוריו של אריסטון מאפמיה שבצפון סוריה: ”מפני שאמרו הקונה בסוריה כקונה בפרוור של ירושלים”.
ביד החזקה לרמב"ם (הלכות בכורים, פרקים ב-ד). נעשות אבחנות רבות מי ראוי להביא ביכורים, ממה ומתי. וכתוב עוד שארץ ישראל הייתה מחולקת ל-24 מחוזות, וכל מחוז היה מביא בקהל רב את הביכורים בזמן שהבשילו באותו אזור, כך שהיו 24 הבאות ביכורים בתקופה של כמה חודשים בכל שנה.