stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפטן מארוול (DC קומיקס)
היסטוריה פרסומית > תביעה להפרת זכויות יוצרים וביטול הכותרים

למשך מרבית תור הזהב של הקומיקס, קפטן מארוול היה לגיבור-העל הפופולרי ביותר משאר גיבורי-העל וחוברותיו נמכרו בהיקף נרחב מאחרים, כולל סופרמן. למעשה, הכותר Captain Marvel Adventures מכר למעלה מ-14 מיליון עותקים בשנת 1944 ופורסם במהדורה דו-שבועית, עם מחזור מכירות של 1.3 מיליון עותקים לחוברת. אחת הסיבות לפופולריות הרבה הייתה גורם משיכתה של הדמות לקהל קוראים צעיר על ידי כך שהגשימה משאלות כמוסות, כמו גם איכויות סיפור קומיות וסוריאליסטיות. החוברות השתמשו באלמנט הקיר הרביעי, וזאת כאשר בילי בטסון פנה אל קהל קוראיו דרך תוכניות הרדיו שלו וקריין כל סיפור וסיפור.
חברת Detective Comics (לימים "National Comics") תבעה את פאוסט קומיקס על הפרת זכויות יוצרים בשנת 1941, בטענה שקפטן מארוול היה מבוסס על דמותו של סופרמן של חברתם. לאחר שבע שנות התדיינות, תיק התביעה הגיע לבית המשפט. אף על פי שהשופט מצא שדמותו של קפטן מארוול היא הפרת זכויות, נמצא שחברת DC הייתה רשלנית ברישומן של כמה מרצועות הקומיקס של סופרמן כסימן מסחרי, ולכן הוחלט כי נשיונל קומיקס נטשה את זכויות היוצרים על הדמות. בפסק דין הראשוני בשנת 1951 הוחלט לטובתה של פאוסט קומיקס. נשיונל קומיקס ערערה על החלטה זו, והשופט לרנד הנד החליט ב-1952 כי זכויותיו של סופרמן תקפים. הוא לא מצא כי דמותו של קפטן מארוול מפרה זכויות יוצרים אלא כי סיפורים מסוימים המכילים הישגי-על מהווים הפרה, וכי ניתן יהיה לקבוע את אמיתותו של הדבר בפתיחת התיק מחדש.
מתוך רצון לפתור את העניין מחוץ לכותלי בית המשפט, פאוסט קומיקס הגיעו לפשרה עם נשיונל קומיקס. תיק התביעה לא היה הבעיה היחידה של חברת פאוסט קומיקס. בשעה שחוברות Captain Marvel Adventures היו שיאני המכירות בתקופת מלחמת העולם השנייה, הן סבלו מירידה במכירות מאז שנת 1945, ולקראת 1949 מכרו בחצי מסכום החוברות הראשוני. חברת פאוסט ניסתה להחיות את הזיכיון בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הצגת אלמנטים של ספרות אימה שהייתה פופולרית באותה תקופה. בהרגישה כי הירידה בפופולריות של ספרות גיבורי-העל אינה מצדיקה את המשך המאבק, החברה הסכימה שלא לפרסם יותר חוברות בהן מופיעות הדמויות למשפחת מארוול ולשלם לנשיונל קומיקס דמי נזיקין בסך 400,000 דולר. פאוסט סגרה את חטיבת הקומיקס שלה באביב 1953 ופיטרה את הצוות הקריאייטיבי שלה. כותר Whiz Comics סיים את הרצתו בחוברת מספר 155 (יוני 1953), Captain Marvel Adventures הסתיים בחוברת מספר 150 (נובמבר 1953), ו-The Marvel Family הסתיים בחוברת מספר 89 (ינואר 1954).
היסטוריה פרסומית > מארוול-מן (מיראקל-מן)

בשנות ה-50, חברת הוצאה לאור בריטית קטנה בשם "ל. מילר ובנו" הדפיסה מחדש מהדורות בשחור-לבן של חוברות קומיקס אמריקאיות, כולל את סדרת כותרי קפטן מארוול. בעקבות התביעה בין פאוסט לנשיונל קומיקס, החומר שעמד לרשותם נקטע באמצעו. ההוצאה לאור ביקשה את עזרתו של הכותב מיק אנגלו, שיצר גרסה פחות מחופשת של גיבור-העל הקרויה מארוול-מן. קפטן מארוול הבן נכתב מחדש כמארוול-מן הצעיר, ומרי מארוול נכתבה מחדש כבחור, קיד מארוול-מן. מילת הקסם "שהאזאם!" הוחלפה ב"קימוטא" ו"אטומיק" במהופך. סדרת הכותרים של הדמויות החדשות לקחה את מיספור החוברות של קפטן מארוול בגרסתו הבריטית, החל מחוברת מספר 25.
מארוול-מן סיים את פרסומו בשנת 1963, אך הוחיה בשנת 1982 בידי הכותב אלן מור מעל דפי Warrior Magazine. הרפתקאותיו של מארוול-מן בשחור-לבן הודפסו מחדש בצבע החל משנת 1985 בידי Eclipse Comics תחת השם החדש "מיראקל-מן" (משום שחברת מארוול קומיקס השתמשה בימים אלה בשם המותג והתנגדה לשימוש בשם זה), והמשיכו להתפרסם בארצות הברית גם לאחר ביטולו של המגזין. בהקשר לסיפורים בה כיכבה הדמות, יצירתו של מארוול-מן/מיראקל-מן התבססה על דמותו של קפטן מארוול, בתחילה בידי אלן מור ולאחר מכן בידי הכותב ניל גיימן.
בשנת 2009, חברת מארוול קומיקס רכשה את הזכויות לדמויות סדרת מארוול-מן משנות ה-50.
היסטוריה פרסומית > קפטן מארוול של מ. פ. תעשיות

בשנת 1966, מ. פ. תעשיות (M. F. Enterprises) יצרו גרסה משלהם לקפטן מארוול: גיבור-על אנדרואיד מכוכב אחר שאחת מיכולותיו הייתה לפצל את עצמו למספר חלקים, כשכל חלק יכול היה לזוז מעצמו. הוא החל את השינוי בכך שצעק "הפרד!" (Split) והרכיב את עצמו בכך שצעק "זם!" (Xam). היה לו משרת ילד בשם בילי בקסטון.
היסטוריה פרסומית > שהאזאם!: החייאת חברת DC קומיקס

| --- | --- |
 :  ראו גם – תור הכסף של הקומיקס
חוברות קומיקס של גיבורי-על חזרו להכרה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, במה שנודע כתור הכסף של הקומיקס. קרמיין אינפנטינו, מפרסם חברת DC קומיקס, קנה את הזכויות לדמויות פאוסט קומיקס בשנת 1972, וחברת DC החלה לתכנן את החייאתו מחדש של הזיכיון. משום שחברת מארוול קומיקס ביססה כבר את השם "קפטן מארוול" כשם מסחרי, DC קומיקס פרסמו מאז את הכותר תחת השם !Shazam, וסדרת החוברות הפכה להיות כה מזוהה עם קפטן מארוול עד אשר רבים זיהו את הדמות לפי שם הכותר החדש ולא לפי שמו המקורי.
פרסום החוברת החל בפברואר 1973 והכיל סיפורים ישנים וחדשים משנות ה-40 וה-50. הסיפור הראשון ניסה להבהיר את היעדרה של משפחת מארוול בכך שמרבית דמויות המשנה, כולל דוקטור סיוואנה ובניו נלכדו בהקפאה שנמשכה כעשרים שנה, כאשר משפחת סיוואנה ניסתה ללכוד את משפחת מארוול בהקפאה ושוחררה כשתא ההקפאה נע לכיוון השמש. דניס אוניל היה הכותב הראשי בסדרת הכותרים, והוא הוחלף בידי אליוט ס. מאגין ואדוארד נלסון ברידוול. קלרנס צ'ארלס בק אייר את עשרת הגליונות הראשונים בטרם עזב עקב חילוקי דעות יצירתיים. בוב אוסקנר וקורט שפנברגר היו בין האמנים האחרונים של הכותר.
עם השמת רעיון ה"מולטי-יקום" במהלך תקופה זו, נקבע כי משפחת מארוול חיה ביקום DC מקביל בשם "ארץ-S". אף על פי שסדרת הכותרים החלה בקול תרועה ובהתלהבות, היא קיבלה ביקורות צוננות. הכותר שוכתב מחדש בחוברת מספר 34 (אפריל 1978), כאשר ברידוול כתב סיפורים מציאותיים יותר ובאיורם של אלן וייס וג'ו רובינשטיין ולאחר מכן בידי דון ניוטון ושפנברגר. חרף כך, הגיליון הבא היה גם האחרון, אם כי הזיכיון שמר על רעננותו בהרצת החוברות World's Finest Comics‏ (#253-282 לא כולל #271, אוקטובר-נובמבר 1978). שפנברגר עזב את הכותר בחוברת #259, ומלאכת האיור השתנתה מאמן לאמן. כאשר World's Finest Comics חזר למהדורת 36 דפים, נספחים של שהאזאם! ראו אור בכותרי Adventure Comics #491-492 (ספטמבר-אוקטובר 1982), ו-11 הגליונות הנותרים הכילו חומר שהודפס בשנית. סדרת חוברות !Shazam הציגה סיפורים מתקופת פאוסט קומיקס, למעט חוברות מספר 500 ו-503 של לגיון גיבורי-העל.
עם אירועי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985, חברת DC שילבה לחלוטין את הרפתקאותיו של קפטן מארוול לתוך יקומה.
היסטוריה פרסומית > סוף שנות ה-80

| --- | --- |
 :  ראו גם – העידן המודרני של הקומיקס
הופעתו הראשונה של קפטן מארוול שלאחר המשבר הייתה במיני סדרה "אגדות" משנת 1986. שנה לאחר מכן, הדמות הופיעה כחברה בליגת הצדק, בהרצה המחודשת לסדרת הכותרים בכתיבתו של קית' גיפן ובאיורו של ג'ון מארק דמתיאס, וכן בסדרה משלו. במיני סדרה בת ארבע חוברות, הכותבים רוי ודן תומאס והאמן טום מנדרייק ניסו לאתחל את המיתוס של קפטן מארוול, והחזירו את הדמויות של המכשף שהאזאם, דוקטור סיוואנה ואדם השחור חזרה לתוך יקום DC המודרני, עם סיפור מקור מעט שונה.
השינוי הראוי לציון בהרצה זו היה שמירת אישיותו של בילי בטסון הצעיר בשעה שהפך לקפטן מארוול. שינוי זה נשמר במשך השנים הבאות כהצדקה לאישיותו הססגונית מתור הזהב, בעולם האפל והמודרני של חוברות הקומיקס, וזאת בניגוד לשרטוטו בתור הזהב כאישיות כפולה - גם כבילי בטסון וגם כקפטן מארוול.
גרסה משוכתבת זו של הדמות הופיעה גם בקשת סיפור אחת באנתולוגיית הסיפורים Action Comics Weekly #623-626 (אוקטובר-נובמבר 1988). בסוף הסיפור הוכרז כי הופעותו תוביל לסדרה חדשה משלו, רעיון אשר לא התממש במלואו.
היסטוריה פרסומית > כוחו של שהאזאם!

חברת DC קומיקס רכשה את הזכויות לכל הדמויות של חברת פאוסט קומיקס בשנת 1991. כתוצאה משכתוב כושל במיני סדרה "שהאזאם: התחלה חדשה" משנת 1987, קפטן מארוול שוכתב בשנית בשנת 1994 וניתן לו סיפור מקור חדש ברומן הגרפי "כוחו של שהאזאם!", שנכתב ואויר בידי ג'רי אורדוויי. סיפור מקור זה של הדמות הפך לרשמי שלו ביקום DC.
סיפורו של אורדוויי עקב אחרי שנות פאוסט של הדמות, עם שינויים קלים. לדוגמה, אדם השחור הוא זה שהרג את הוריו של בילי בטסון, והזר המסתורי שמוביל את בילי לאורכה של מנהרת הרכבת התחתית עם פסלי שבעת החטאים והמכשף שהאזאם הוא רוחו של אביו. הרומן הגרפי הפך להצלחה מסחרית והוביל לסדרה שרצה בין השנים 1995-1999. סדרה זו הציגה מחדש את משפחת מארוול, את בני בריתם ואת אויביהם. בתקופה זו הוצגה לראשונה דמותה של רעם, נערה צעירה מהעתיד הרחוק אליה העביר קפטן מארוול המזדקן את כוחותיו כדי שתמשיך את דרכו.
קפטן מארוול הופיע במיני סדרה המצליחה משנת 1996 של ליין "עולמות אחרים", "קץ הממלכה", בכתיבתו של מארק וייד ובאיורו של אלכס רוס. בסיפור, שמתרחש עשרים שנים לתוך העתיד, קפטן מארוול משחק תפקיד חשוב כרגלי של הנבל לקס לות'ר. כאחת הישויות העוצמתיות ביותר על כדור הארץ, עצם נוכחותו משרה אי נוחות על אלה הסובבים אותו, וכעת כשהוא שטוף-מוח, הוא מתכוון לגרום להשמדתו של העולם. בסופו של דבר, הוא מקריב את חייו כמעשה כפרה אחרון וכמרטיר, הופך לסמל של סדר עולמי חדש.
בשנת 2000, קפטן מארוול כיכב ברומן גרפי המיוחד "שהאזאם! כוחה של התקווה", בכתיבתו של פול דיני ובאיורו של אלכס רוס.
היסטוריה פרסומית > חברת הצדק, 52 והופעות נוספות עד אמצע שנות ה-2000

מאז ביטולה של סדרת החוברות "כוחו של שהאזאם!" ב-1999, משפחת מארוול הופיעה במספר כותרים ביקום DC. אדם השחור הפך לדמות מרכזית בהרצת החוברות JSA של חברת הצדק של אמריקה פרי עטם של ג'ף ג'ונס ודייוויד ס. גויר, וקפטן מארוול הפך לחבר מן המניין בין השנים 2003–2004. הוא הופיע גם ב"באטמן: האביר האפל מכה שנית", ההמשך לרומן הגרפי עטור השבחים של פרנק מילר, "באטמן: האביר האפל חוזר".
משפחת מארוול שיחקה תפקיד חשוב באירוע הקרוסאובר המשבר האינסופי משנים 2005–2006, ששימש כיריית הפתיחה למאמציה של חברת DC להחיות את סדרת כותרי !Shazam. במיני סדרה "יום הדין" שהוביל למשבר, המכשף שהאזאם נהרג בידי הספקטר, וקפטן מארוול לוקח את מקומו של המכשף בצוקי הנצח, שנבנו מחדש בידי קבוצת שאדופאקט, אם כי יש לו בעיות עם החטאים הכלואים שם וזאת משום שהוא שומע את קולם.
משפחת מארוול השתתפה במיני סדרה הארוכה "52", שנמשכה כשנה. היא הציגה את אדם השחור כדמות מרכזית ואת משפחת מארוול השחורה, שכללה אותו, את אשתו איזיס, את אחיה אוסיריס ואת סובק, הקרוקודיל המדבר. קפטן מארוול העניק לאיזיס את הקמע שהעניק לה את כוחה, והוא משיא את אדם ואת איזיס. משפחת מארוול הופיעה גם במיני סדרה הדו-חודשית בת 12 החוברות Justice, שנכתבה בידי ג'ים קרוגר ואוירה בידי אלכס רוס, שפורסמה בין השנים 2005–2007. כשאדם השחור מתקיף את העולם לאחר מותם של אשתו ואחיה בידי ארבעת פרשי האפוקליפסה, הוא מכה ללא רחם בקפטן מארוול ובמשפחת מארוול. קפטן מארוול מבקש בתחילה מהאלים המצריים לקחת את כוחותיו של אדם, אך מתברר שהם נתנו לו את ברכתם. בהמשך, מארוול מנסה לשנות את אדם חזרה בעזרת ברקיו.
היסטוריה פרסומית > מבחניו של שהאזאם והמשבר האינסופי

מיני סדרה בת 12 חוברות בשם "מבחניו של שהאזאם!" בכתיבתו של ג'וד ויניק ובאיורם של הווארד פורטר (#1-8) ומאורו קסיולי (#9-12) החלה בפרסום באוגוסט 2006. הסדרה הגדירה מחדש את המיתוס של כותרי שהאזאם, את הדמויות ואת מקומן ביקום DC. בסדרה זו מוצג קפטן מארוול כשהוא לבוש בתלבושת לבנה ובעל שיער לבן ארוך, והוא נוטל את זהות המכשף שהאזאם תחת השם מארוול, בעוד קפטן מארוול הבן ומרי מארוול מאבדים את כוחותיהם. לאחר מכן, פרדי פרימן חסר הכוחות נאלץ להוכיח את ערכו בפני ששת האלים המיתולוגיים המרכיבים את ראשי התיבות "שהאזאם", כדי שיהפוך לאלוף החדש שלהם תחת השם שהאזאם, אם כי המכשפה סאבינה ממועצת מרלין מנסה לקחת את הכוחות ממנו בהוראתו של אביה, מרלין. אטלס נהרג בסדרה זו בידי סאבינה, אך כוחות הריפוי של אפולו משיבים אותו לחיים. מארוול עוזר לפרדי כאשר זה נלכד מתחת למשקל שאותו נשא אטלס.
בשנים 2007–2008, בספירה לאחור לקראת המשבר האחרון, אדם השחור מעניק למרי בטסון חסרת הכוחות את כוחותיו, מה שהופך אותה לדמות רשעית יותר. בהמשך היא מוותרת על כוחותיה ומקבלת את הכוחות מהאלים האולימפיים עצמם, אך מתפתה אחר כוחותיה הישנים המשחיתים. לקראת סוף הסדרה, במשבר האחרון של שנים 2008–2009, מרי מארוול הופכת לנבלת-על כאשר היא נתונה לשליטתו של האל החדש דסאד, ותלבושתה הופכת לשחורה. היא מצטרפת לשורותיו של דארקסייד, אויבו המושבע של סופרמן, ונלחמת גם בסופרגירל וגם בפרדי פרימן/שהאזאם, שהופך אותה חזרה לסורה בעזרת ברקיו.
היסטוריה פרסומית > חברת הצדק של אמריקה

דמותו החדשה של מארוול הופיעה בכותרי קומיקס שונים של החברה למשך שנתיים בטרם חזר לחברת הצדק של אמריקה בחוברת מספר 23 של הכרך השלישי (ינואר 2009). הכותב ג'ף ג'ונס שיתף פעולה עם האמן ג'רי אורדוויי בכתיבת סיפור בן שלושה חלקים שנועד לחדש את זיכיון שהאזאם.
בסיפור זה, מארוול נכנס למארב של אדם השחור ואיזיס, שנחושים בדעתם להשתלט על צוקי הנצח. איזיס גוזלת ממארוול את כוחותיו על ידי אמירת המילה שהאזאם מתוך ספר כשפים השולח ברקים לכיוונו ומגרשת את בטסון חסר הכוחות לפאוסט סיטי. הוא יוצר קשר עם חברת הצדק לעזרה, שנלחמת באדם השחור ובאיזיס. בילי נחטף בידי מרי מארוול הרעה, שמשתפת עמו את כוחותיה והוא הופך לגרסה מרושעת וצעירה של קפטן מארוול. לאחר מכן, בילי מצטרף יחד עם מרי לאדם ואיזיס במלחמתם נגד חברת הצדק. אולם, אדם עובר צד כשהוא מגלה את תוכניתה של איזיס להשמדת האנושות. בעזרתו של ג'יי גאריק, הפלאש של חברת הצדק, ושל רוחו של סי סי בטסון (אביהם של בילי ומרי), נשמתו של המכשף שהאזאם עולה חזרה מממלכת המתים ("צוקי הסופיות") ואדם מעניק מכוחותיו כדי להחיות אותו מהמצב בו הוא כלוא. בעקבות כך, שהאזאם לוקח חזרה אליו את כוחותיהם של שלושת המארוולים השחורים, הופך את אדם ואת איזיס לפסלים מאבן, ומגרש את בילי ומרי מצוקי הנצח בתואנה שאכזבו אותו. בנוסף, הוא מאיים לרדוף אחר פרדי פרימן, היות שכוחותיו מגיעים כעת מהאלים עצמם. הם נראים לאחרונה כשהם משוטטים חסרי בית בעיר פאוסט סיטי ותוהים על גורלו של אביהם.
בילי ומרי מופיעים בקצרה באירועי הלילה האפל ביותר של שנים 2009–2010 בחוברת The Power of Shazam! #48. הם צופים מרחוק בהתקפתו הרצחנית של אוסיריס, שגופתו המתה הואנשה חזרה לחיים כפקח שחור. החוברת נכתבה בידי אריק ואלאס, שכתב בהמשך מהדורה מוגבלת בינואר 2011 בה מופיעים בילי, מרי, פרדי, אוסיריס ובלייז.
בשנת 2013 חידשה חברת DC קומיקס את הסיפור המקורי, בסדרת ספרים חדשה שצוירה על ידי ג'ף סמית, המאייר של הספר "בון", ונצבעה על ידי סטיב המאקר.
היסטוריה פרסומית > פלאשפוינט

לאחר שדפי ההיסטוריה משוכתבים מחדש בידי פרופסור זום, יריבו של הפלאש, גרסאות קיצוניות של קפטן מארוול ושל משפחת מארוול מוצגות. משפחת מארוול החדשה כוללת שישה ילדים שנלכדו בקרון רכבת שלקח אותם למאורתו של שהאזאם, וכתוצאה מכך כל ילד קיבל יכולת אחת מיכולותיו של המכשף. בילי מקבל את האומץ של אכילס, פרדי מקבל את עוצמתו של זאוס, וילד אסייתי-אמריקני בשם יוג'ין מקבל את החוכמה של שלמה. בנוסף, מרי מופיעה לצד ילדה אפרו-אמריקנית בשם דרלה וילד לטיני בשם פדרו, וכוחותיהם אינם מוגדרים. ששת הילדים מקבלים את היכולת להפוך לקפטן רעם, גרסה של קו הזמן הזה לקפטן מארוול.
כוחות ויכולות

כאשר בילי בטסון הוגה את מילת הקסם "שהאזאם" (Shazam) והופך לקפטן מארוול, מוענקים לו הכוחות הבאים:
| תחילית אות עברית | תחילית אות אנגלית | דמות מיתולוגית | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
| ש | S | חוכמה של שלמה | כקפטן מארוול, בילי מקבל גישה למידע עצום, כולל ידע נרחב בשפות ובמדעים. יש לו זיכרון צילומי וחדות מנטלית המאפשרים לו לקרוא ולפענח הירוגליפים, זכירת כל מה שאי פעם למד ולפתור משוואות מתמטיות ארוכות. יש לו גם הבנה נשגבת של עולם בני התמותה. חוכמת שלמה מאפשרת לו לקבל ייעוץ ועצה במידת הצורך. בסיפורים מוקדמים, הכוח איפשר לקפטן מארוול להפנט אנשים (שלמה הוא היחיד מבין הדמויות המיתולוגיות שאינו מן המיתולוגיה הרומית או היוונית). |
| ה | H | כוח של הרקולס | כוחו של הרקולס מעניק לקפטן מארוול כוחות-על עוצמתיים, מה שהופך אותו לאחד החזקים ביקום DC. הוא מסוגל לכופף ברזל ביתר קלות, לשבור קירות ולהרים משאות כבדים (כמו גם יבשות שלמות). |
| א | A | סיבולת של אטלס | באמצעות הסיבולת של אטלס, קפטן מארוול מסוגל לשרוד התקפות ולהחלים מהן. נוסף על כך, הוא אינו זקוק למנוחה ולאוכל, ומסוגל לשהות בחלל. |
| ז | Z | עוצמה של זאוס | עוצמתו של זאוס, מלבד מכת הברקים המעניקה לו את כוחותיו, מגבירה את יכולותיו הפיזיות והמנטליות של קפטן מארוול ומעניקה לו חסינות נגד מעשי כשף וקסמים. מכת הברק יכולה לתקן נזקים הנגרמים לו ולשמש כדלק ללחשי קסם. כך למשל, במידה ובילי יורעל, הפיכתו לקפטן מארוול תאפשר לו לשרוד (כפי שנראה בחוברת Captain Marvel Adventures #8). נוסף על כך, הוא מסוגל להשיב אחרים ממשפחת מארוול על כנם באמצעות הכאתם במכת ברק. הברקים גם עוזרים לנסיעה בין-ממדית. |
| א | A | אומץ של אכילס | האומץ של אכילס מעניק לקפטן מארוול את הגבורה ואת יכולות הלחימה. יכולת זו מאפשרת לו להימנע גם מכל סוגי ההתקפות המנטליות. |
| מ | M | מהירות של מרקוריוס | על ידי תיעול מהירותו של מרקוריוס, קפטן מארוול מסוגל לרוץ במהירות-על ולעוף, אף על פי שבסיפורים מוקדמים הוא יכול היה לזנק למרחקים גדולים. הדבר מאפשר לו להגיע לצוקי הנצח על ידי ריצה במהירות הגדולה ממהירות האור. |
במהלך אירועי "מלחמת דארקסייד", גל ההדף ממותו של דארקסייד ביטל את קשרו של בטסון עם האלים הישנים המוכרים לעיל. המכשף שהאזאם לא רצה להשאירו חסר כוחות, והחל בכישוף זימון שישה אלים כדי להעניק לו כוחות חדשים. לפתע, אביו של דארקסייד יוגה חאן תקף את המכשף, ושלח את בטסון אל מקור המציאות. הוא איתר ארבע מתוך ששת האלים העתידים להעניק לו כוחות חדשים, והשניים האחרים התגלו כיוגה חאן, המתגלה כזונוס אל האופל וכמכשף עצמו, המתגלה כאל הקסם מאמאראגאן. הם מעניקים לו כוחות חדשים, וכך הוא הופך לגרסה חזקה יותר של עצמו, "אל האלים".
ראו גם

קפטן מארוול - דמות בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה
הערות שוליים

↑  Cowsill, Alan; Irvine, Alex; Manning, Matthew; Wiacek, Stephen (2016): The DC Comics Encyclopedia: The Definitive Guide to the Characters of the DC Universe (first American ed.). New York. p. 272
↑  Top 100 Comic Book Heroes: #50 - Captain Marvel
↑  Hamerlinck, ed., P.C. (2001). Fawcett Companion. TwoMorrows Publishing. ISBN 1-893905-10-1
↑  Comic Books and Graphic Novels For Libraries: What to Buy, Michael R. Lavin, Page 34
↑  The Law is a Ass, Bob Ingersol, originally published on Comics Buyer's Guide #602, October 24th 2000
↑  With a Magic Word, Wallace Brings the MARVELS Back to DC, Vaneta Rogers, Newsrama, October 22nd 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729229705171  LCCN: n2013049420  NLA: 54662154  VIAF: 305024542   WorldCat (עם VIAF): 305024542 
קפטן מארוול, כפי שהוא מופיע על עטיפת החוברת השנייה של מגזין Whiz.
מרי מארוול, כפי שהיא מופיעה על עטיפת חוברת WOW #38
דמויות הקומיקס של שהאזאם מ"ה-52 החדשים", איור החוברת Justice League Vol.2 #0 מנובמבר 2012, אמנות מאת אייבן רייז.
סקאוט (כטב"ם ישראלי)

סקאוט מוצג בתערוכה בראשון לציון
סקאוט (Scout, שפרושו מאנגלית: סייר, גשש או צופה) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) לסיור ואיסוף מודיעין מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, הכטב"ם הראשון פרי פיתוחה. כלי טיס מסוג סקאוט הופעלו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "זהבן".
ה"סקאוט" הוא כטב"ם בתצורת מנור כפול המונע על ידי מנוע שתי פעימות דו-צילינדרי יחיד בעל מדחף דוחף. הוא יכול להמריא ממסלול המראה או באמצעות מעוט הידראולי ולנחות על מסלול או להתפס ברשת עצירה. הוא נושא מצלמה מיוצבת תחת גוף המטוס ויכול לשדר את המידע הנקלט על ידיו בזמן אמת לתחנה קרקעית.
מפתחי ה"סקאוט", שארלי אטאלי, דוד הררי ומיכאל שפר, קיבלו על כך את פרס ביטחון ישראל לשנת 1981.
היסטורית שירות

כטב"מים מסוג "סקאוט" נרכשו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "זהבן". ביוני 1979 החלה טייסת 200 לקלוט 20 כטב"מים מסוג זה בגף ייעודי שהוקם לצורך כך בבסיס חצור. ב-21 ביוני 1981 הוכרז גף "זהבן" כגף מבצעי בטייסת. פעילותו המבצעית הראשונה של ה"סקאוט" הייתה בשנת 1981, כשהוזנק "סקאוט" מבסיס בצפון ישראל לאזור מוכה טילים (אמ"ט) בבקעת הלבנון. ה"סקאוט" הצליח לשדר בזמן אמת תמונה חזותית של מערכי טילי הקרקע-אוויר (טק"א) הסוריים באזור.
ה"סקאוט" הופעל גם במלחמת לבנון הראשונה שפרצה ב-1982. בחודשים יוני 1982 - ספטמבר 1982 ביצעו כטב"מים מסוג "סקאוט" 95 גיחות (מבצעים, אימונים וניסויים). ה"סקאוט" שימש לאיסוף מודיעין על סוללות טק"א, איסוף מודיעין להשתתפות, דווח תוצאות תקיפה, הכוונת מטוסים לתקיפת טק"א ורק"ם, איסוף מודיעין לטובת כוחות יבשה, חיפוש מטוסים ומסוקים שהופלו וצילום צירי תנועה לצורך תיעוד. באחד מהמבצעים הצליח "סקאוט" לזהות סוללת SA-8 שהותקפה על ידי מטוסי קרב. כטב"ם "סקאוט" אחד אבד בטיסה מבצעית עקב טעות אנוש. כן נפגעו מספר כטב"מים במהלך המראה ונחיתה אשר תוקנו בשטח.
גם לאחר המלחמה הופעל ה"סקאוט" במבצעים שונים בלבנון. בין השאר, סייע ה"סקאוט" במבצע להריגת עבאס מוסאווי, מזכ"ל חזבאללה, ב-16 בפברואר 1992, במבצע "שעת לילה". ה"סקאוט" פעל לאיתור שיירת כלי רכב בה נסע מוסאווי, הכווין את מסוקי הקרב אליהם ודיווח תוצאות התקיפה.
באפריל 2004 הוצא ה"סקאוט" משירות בחיל האוויר הישראלי.
מאפיינים (סקאוט) > מאפיינים כלליים

מוטת כנפיים: 16 רגל 3 אינץ' (4.96 מטר)
אורך: 12 רגל 1 אינץ' (3.68 מטר)
גובה: 3 רגל 1 אינץ' (0.94 מטר)
משקל מטען ייעודי: 84 פאונד (38 ק"ג)
משקל ריק: 211 פאונד (96 ק"ג)
משקל המראה: 350 פאונד (159 ק"ג)
מאפיינים (סקאוט) > ביצועים

מהירות מרבית: 109 מיל/שעה (95 קשר, 176 קמ"ש)
סייג רום: 15,000 רגל (4,575 מטר)
שהות באוויר: 7 שעות
תרשים של הסקאוט
ניקולאי פטרוב

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1834 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 ביולי 1876 (יוליאני) (בגיל 41) אריקיאה, איטליה 
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1863) 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ניקולאי פטרוב (ברוסית: Николай Петров;‏ 18 בספטמבר 1834 – 25 ביולי 1876) היה צייר ז'אנר רוסי; ממייסדי קולקטיב האמנים.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה ממעמד הביניים ולמד באקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל אלכסיי מרקוב וקיבל כמה מדליות כסף קטנות. בשנת 1860 הוא זכה במדליית כסף גדולה על ציורו "שלוש אגדות" מאת איוואן קרילוב. ב-1862 הוענק לו מדליית זהב על הציור שלו "חיזור אחר בת החייט", שנותרה אחת מיצירותיו המוכרות ביותר.
בשנה שלאחר מכן היה אחד מהסטודנטים לתואר שני שהשתתפו ב"מרד הארבעה עשר" - סירוב להתחרות על מדליית זהב מיוחדת לרגל 100 שנה לאקדמיה, במחאה על דבקותו המתמשכת של בית הספר במה שלדעתם היו סגנונות ושיטות הוראה מיושנות. מאוחר יותר, הם חברו יחדיו והקימו את קולקטיב "ארטל האמנים", ארגון המוקדש לקידום הריאליזם באמנויות.
בחסות הקולקטיב, הוא קיבל עבודות רבות. הוא גם היה מעורב בפרויקטים של קישוט כנסיות בקרונשטאט, אוסטרוגוז'סק, וצייר דיוקנאות של האצולה. במשך זמן מה, הוא הפעיל בית ספר משלו לציור. בשנת 1867, למרות השתתפותו במרד, האקדמיה העניקה לו תואר "אקדמי" על עבודתו, "איכר במצוקה".
בשנת 1873, הוא החל לגלות סימפטומים של שחפת. במאמץ להחזיר את בריאותו, הוא עבר לאיטליה, בילה זמן מה בלימוד יצירות המאסטרים הישנים, ויצר סצנות ז'אנר בנושאים איטלקיים. אולם האקלים באיטליה לא הצליח לשפר את מחלתו, והוא מת ממנה בשנת 1876.
הוא נקבר ב-Cimitero Acattolico ברומא, לא רחוק מחבריו הציירים הרוסים, פימן אורלוב וקארל ברולוב.
הערות שוליים

↑  Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 152.
↑  Kenneth, Nikolai Petrovich Petrov, www.rusartnet.com (באנגלית)
ג'ימי ג'ופרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1921 דאלאס, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באפריל 2008 (בגיל 86) פיטספילד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת צפון טקסס 
 סוגה:  ג'אז, ג'אז חופשי 
 כלי נגינה:  סקסופון, קלרינט, חליל צד 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, קולומביה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ימי ג'ופרה, על עטיפת אלבום הקלטותיו בחברות אטלנטיק וקפיטול
ג'יימס פטר (ג'ימי) ג'ופרה (באנגלית: James Peter (Jimmy) Giuffre;‏ 26 באפריל 1921 – 24 באפריל 2008) היה מוזיקאי ג'אז, מלחין ומעבד מוזיקלי ונגן קלרינט וסקסופון. הוא התפרסם לראשונה ב-1947 כאשר שימש כמלחין ומעבד בתזמורתו של וודי הרמן וכתב בין היתר את הסטנדרט "ארבעה אחים", עבור רביעיית הססקסופונים של הלהקה. ג'ופרה היה דמות מרכזית ביצירת ה"ג'אז של החוף המערבי", ה-Cool Jazz וביצירה המוקדמת של הג'אז החופשי הקאמרי.
ביוגרפיה

ג'ופרה נולד בדאלאס, טקסס וניגן בסקסופון טנור, בריטון ובקלרינט, שהיה לכלי המועדף עליו. בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 הוא ניגן ביחד עם הארי באבאסין. בין השנים 1942–1946 שירת בחיל האוויר האמריקאי. לאחר שהשתחרר חבר כנגן סקסופון בריטון לנגני סקסופוני הטנור זוט סימס, סטן גץ והרבי סטיוארט בתזמורתו של ג'ן רולנד. וודי הרמן הבחין בפוטנציאל של הרביעייה וצירף אותם לתזמורתו, את כולם פרט לג'ופרה, כיוון שכבר היה לו נגן בריטון - סרג' צ'אלוף. עם זאת העניק הרמן לג'ופרה את האפשרות לכתוב עבור התזמורת. כך נולד הסטנדרט "ארבעה אחים" שנכתב כקונצ'רטו גרוסו לרביעיית סקסופונים ולתזמורת ושזכה בהצלחה עצומה. ג'ופרה המשיך לכתוב ולעבד עבור תזמורתו של הרמן, אליה הצטרף לבסוף ב-1949 עת סילק הרמן את צ'אלוף בבושת פנים, כאשר הוא מאשימו בכך שגרם לנגני התזמורת להתמכר להרואין.
בשנות החמישים יצר ג'ופרה עם הגיטריסט ג'ים הול ונגני קונטרבס מתחלפים את השלישייה שלו, שהרכבה נחשב ללא שגרתי בג'אז כיוון שלא כלל תופים או פסנתר. ההרכב ניגן מה שג'ופרה כינה "ג'אז-פולק מבוסס-בלוז" (blues-based folk jazz) ולמעשה היה לאחד מהרכבי ה-Cool Jazz הראשונים.
ב-1956 עבר ג'ופרה לניו יורק ושינה את סגנונו. ההרכב הבא שלו, עם פול בליי בפסנתר וסטיב סוולו בגיטרה בס, חקר אלתור חופשי לא בסגנון הרועש של אורנט קולמן וארצ'י שפ אלא בסגנון מופנם יותר המזכיר מוזיקה קאמרית. באותה שנה הקליט עם מיילס דייוויס, גונתר שולר וג'יי ג'יי ג'ונסון את התקליט The Birth of the Third Stream, מאבני היסוד של הזרם השלישי, הסינתזה שניסה גונתר שולר ליצור בין ג'אז לבין מוזיקה קלאסית. מבקרים טוענים כי התקליט האחרון של השלישייה עם בליי וסוולו, Free Fall, היה כה חדשני לזמנו (1962) עד שאיש לא הבין אותו, וההרכב התפרק. ב-1958 היה שותף בשלישייה בהרכב נטול חטיבת קצב עם ג'ים הול בגיטרה ובוב ברוקמאייר בטרומבון. המבקר ארז אשרוב כינה את הצליל של הרכב זה "המקבילה הג'זית ליצירות הנאו-קלאסיות של סטרווינסקי".
ב-1961 נישא לחואניטה, והשניים נשארו נשואים עד מותו. לזוג לא היו ילדים.
בשנות השבעים הוסיף ג'ופרה לכלי הנגינה עליהם ניגן גם חליל-בס וסקסופון סופרן. הוא יצר הרכב עם נגן הבס היפני קיושי טוקונגה ואחרים והוסיף להרכב גם סינטיסייזר.
בשנות השמונים עסק בעיקר בהוראה. ב-1989 הוציא יחד עם סטיב סוולו ופול בליי את תקליט האיחוד של השלישייה שלהם, The Life Of A Trio. מאמצע שנות התשעים סבל ממחלת פרקינסון, המשיך ללמד אך הפסיק להופיע. הוא נפטר מדלקת ריאות יומיים לפני יום הולדתו ה-87.