המארב בטונגו-טונגו
החקירה > גורמים, כשלים וליקויים

על פי צוות החקירה, בראש ובראשונה הגורם העיקרי להצלחת המארב הוא "ההפתעה הטקטית" שלא נחזתה מראש. דאעש בסהרה הצליח לבנות בפרק זמן של שעות ספורות באזור הגבול כוח נייד גדול שמנה 75–100 לוחמים מצוידים ומאומנים היטב שתפקדו ביעילות כיחידת חי"ר ממוכן. היכולת לארגן כוח נייד בסדר גודל של פלוגה צבאית בתוך שטחה של ניז'ר, נחשבה להפתעה גמורה עבור ארגוני המודיעין האמריקנים, הצרפתים והניז'רים שעבורם דאעש בסהרה היה עד לאותו זמן ארגון שולי קטן שמסוגל לבצע פעולות טרור קטנות לכל היותר. מלבד ההפתעה הטקטית, צוות החקירה זיהה מספר גורמים סביבתיים ושורת ליקויים וכשלים משניים ברמה המבצעית, הטקטית והארגונית, שתרמו יחדיו בצורה זו או אחרת להצלחת המארב.
כשלים ברמה הארגונית: הצוות האמריקני באואלאם, לא אפיין נכון את מהות המשימה, ותיאר אותה כמשימת סיור במקום משימה של ללכוד או להרוג; על פי החקירה, האפיון השגוי לא נעשה במזיד אלא בעקבות שאננות ושימוש חוזר בדוחות משימה קודמים. מפקד בסיס המבצעים הקדמי בניאמיי, לא הבדיל בין משימות ייעוץ וסיוע לצבא ניז'ר שנמצאות באחריותו לבין משימות לחימה ממשית דוגמת פשיטות ומארבים מתוכננים שמצריכות אישור ופיקוח של הדרג הבכיר יותר בפיקוד המבצעים המיוחדים בנגמנה. בנוסף, בניגוד לייעוד הרשמי של הכוחות האמריקנים בניז'ר (ייעוץ, ליווי וסיוע לצבא המקומי), המשימות בשטח הובלו בפועל על ידי הכוחות האמריקנים כשהכוחות הניז'רים נטלו תפקיד משני. המשימה השנייה (פשיטה לילית על "האובייקט הצפוני"), תוכננה והובלה לחלוטין על ידי הכוח האמריקני בבסיס ארליט מבלי לשתף כמעט את צוות אואלאם ששהה בשטח והיה אמור לתפקד ככוח תגובה מהירה. דרג הפיקוד הזוטר והבכיר, לא הקדיש תשומת לב לתחלופה בכוח אדם בדרג השטח שהובילה לכשלים ברמה הטקטית. במהלך המארב, נעשה שימוש נרחב בכלי הצ'אט mIRC של Windows לניהול הקרב ולתקשורת בין דרג השטח במארב לדרג הפיקוד בניאמיי. שימוש לא נכון בכלי, הפחית את המודעות למצב האמיתי וגרם לבלבול נרחב ולהפצת מידע שגוי כמו דיווח על חייל אמריקני חמישי שנעדר או על שני פצועים אמריקנים שנאספו על ידי מסוקים צרפתים. התקשורת בין כל דרגי הפיקוד הייתה לקויה, ולדרג הפיקוד הבכיר של פיקוד אפריקה נודע על האירוע באיחור של שלוש שעות.
כשלים ברמה המבצעית והטקטית: כמחצית מהצוות האמריקני באואלאם, לא ערך מעולם לפני הפריסה בניז'ר אימונים של נסיעה בשיירות, היתקלות עם אויב ולחימה משותפת עם צבא מקומי, בניגוד מוחלט לדרישה מיחידות לוחמות להיות מאומנות לחלוטין לפני יציאה למשימה. שלושה מפקדים בדרג השטח באואלאם עזבו את הצוות האמריקני ביוני לבסיסים אחרים, ומחליפיהם לא הספיקו לבצע אימונים ותרגולים עם כלל הצוות האמריקני. לרבים מחברי הצוות לא הייתה חפיפה מספקת עם קודמיהם, ובהתאם לכך ההיכרות שלהם עם אזור הפעילות, עם הכוח הניז'רי השותף ועם האויב החדש הייתה מועטת. לא הוגדרו סטנדרטים ללבישת ציוד אישי במהלך פעולות לחימה בניז'ר; להוציא את המקלענים, רוב צוות אואלאם לא חבש קסדות ואפודי מגן במהלך התנועה באזור הגבול. ההחלטה לא ללבוש שריון גוף נבעה בחלקה מהאקלים החם ביותר של ניז'ר, אך גם בגלל האמונה השגויה שהתקפות של האויב אינן סבירות. כתוצאה מכך, הדקות הראשונות של המארב בוזבזו על לבישת ציוד והתחמשות במקום לנסות לשלוט במצב. כלי הרכב של צוות אואלאם כללו טנדרים קלים לא משוריינים שהיו פגיעים מאוד לירי ורובם לא נשאו כלל מקלעים או מערכת נשק כלשהי - דבר שהקטין את יכולת האש של הכוח. צוות אואלאם היה מותש אחרי 36 שעות פעילות עם מעט מאוד שינה ולא היה במיטבו. בשל אי בדיקה ותחזוקה מספקת, כלי נשק רבים (בפרט של הצוות הניז'רי), חוו מעצורים רבים במהלך המארב והיו חסרי תועלת רוב הזמן. צוות אואלאם דיבר במגוון שפות, כולל אנגלית, צרפתית, האוסה וז'רמה, דבר שהקשה מאוד על התקשורת בין האמריקנים לניז'רים מהלך המארב. על אף שלרבים מחברי הצוות האמריקני היה ידע בסיסי ברמה ההישרדותית בצרפתית, האוסה וז'רמה, הם הסתמכו בעיקר על מתורגמנים כדי לתקשר עם הכוח הניז'רי. בתחילת המארב, המתורגמן שהיה בלי חימוש וציוד מגן ברח מיד והסתתר, מה שהוביל לתגובה כאוטית לא יעילה מול כוחות דאעש. מחסום השפה הוביל לכך שכל פקודה ממפקד הצוות האמריקני לעמיתיו הניז'רים הובנה בצורה לא נכונה, עד שהצוות האמריקני מצא את עצמו לבסוף מבודד באזור הביצות לאחר שהצוות הניז׳רי נסוג והותיר אותו מאחור. מספר החלטות שגויות בתחילת המארב (האטה, עצירה וניסיון איגוף), הובילו לשהייה ממושכת באזור ההרג עד שהכוח האמריקני כמעט כותר לחלוטין משני צדדים. במהלך הנסיגה, הרכבים של US1 ו-US3 יצאו ראשונים מאזור ההרג למרות שנשאו מקלעים, בעוד שהרכב של US2 חסר המקלע נותר כמאסף. צוות US2 נע רגלית באיטיות במקום ברכב, ולא הספיק לצאת בזמן מאזור המארב. רימוני העשן האדומים הטעו את צוות US2 וגרמו לו לנסוע לעבר כוח האיגוף של דאעש במקום להתחמק דרומה-מערבה. לפני היציאה למשימה, הכוחות האמריקנים לא ביצעו תיאום עם כוחות תמיכה צרפתיים וניז'רים למקרה חירום; בנוסף, לדרג השטח ולדרג הפיקוד הזוטר לא היה ניסיון בתיאום עם הכוחות הצרפתיים במאלי; כתוצאה מכך, הסיוע של הכוחות הצרפתים והניז'רים הגיע באיחור, היה לא יעיל, והוגבל בעיקר להפגנות כוח במקום לתקיפת האויב הנסוג.
גורמים סביבתיים ואחרים: הנסיעה בשטח הפקר שבו הדרכים והמסלולים מוגבלים מאוד, אילצה את צוות אואלאם לנסוע על צירים קבועים שהיו ידועים לכוחות דאעש ולאפשר להם לעקוב אחר השיירה. אי הצטיידות מספקת במים לפני היציאה, אילצה את הכוח לעצור בבאר של הכפר טונגו-טונגו להפסקה, והקנתה לדאע"ש מספיק זמן בשביל להתארגן באזור. בתחילת המארב, הכוח מצא את עצמו בעמדת נחיתות, לאחר שלוחמי דאעש התמקמו בתוך כיס הסבך הצפוף ליד הביצות והיו מוסתרים היטב, בעוד שהכוח היה באמצע הציר החשוף יותר. פעילי דאעש הכירו טוב יותר את האזור, היו חמושים למכביר ונטלו את היוזמה פעם אחר פעם.