stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה ספדיה
הערות שוליים

↑  יורם קניוק, משה ספדי בונה בירושלים, דבר, 17 בספטמבר 1971 יורם קניוק, משה ספד- המשך , דבר, 17 בספטמבר 1971
↑  הצעת ספדי נתקבלה כבסיס לתכנון רחבת הכותל, דבר, 3 בספטמבר 1974
↑  טוביה מנדלסון, ורהפטיג מסתייג מתכנית ספדי לבינוי אזור הכותל, דבר, 9 ביולי 1973
טוביה מנדלסון, מתנגדים לתכנית ספדי לעיצוב רחבת הכותל, דבר, 15 בספטמבר 1974
↑  האדריכל - ראש מח' בינוי ערים בהרווארד, מעריב, 25 ביולי 1978
↑   נעמה ריבה, המצב בעולם כולו לא מרנין, אבל אני הכי מודאג מישראל, באתר הארץ, 30 בינואר 2025
↑  אודית לורן בלקין, ‏כבוד למגזר, באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2015
↑  מיכאל יעקובסון, האדריכל המצליח משה ספדיה גורף גם את פרס וולף לאדריכלות, באתר Xnet‏, 16 בינואר 2019
↑  הענקת ד"ר לשם כבוד למשה ספדי, באתר "אגודת הידידים של אוניברסיטת חיפה", נובמבר 2022
↑  נחנך המוזיאון בארקנסו שתיכנן משה ספדיה, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2011
↑  מיכל מרגלית, ‏שלדון אדלסון פותח את מתחם מרינה ביי סאנדס בסינגפור, באתר גלובס, 27 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275574  NLI: 987007267410105171  BIBSYS: 90253714  BnF: cb16146794j (data)  CANTIC: a16320104  CiNii: DA00594608  GND: 119440814  ISNI: 0000 0001 1001 0219  LCCN: n50016468  NDL: 00455128  NKC: ctu2012694328  NLA: 35471387  NTA: 072845945  RERO: 02-A003777561  RKD: 322350  SNAC: w6571xr6  SUDOC: 07700289X  Trove: 965008  ULAN: 500007203  VIAF: 101019638   WorldCat (עם VIAF): 101019638 
פרויקט האביטאט, מונטריאול, 1967
כפר דוד בממילא ובנייני מרכז שמשון-בית שמואל, בתכנונו של משה ספדיה
שכונת מגורים במדרשת שדה בוקר, 1978
בניין המחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן
קומפלקס המלונאות מרינה ביי סנדס, סינגפור
המוזיאון לתולדות השואה, יד ושם
סנטיאגו קלטרווה

| --- | --- |

סנטיאגו קלטרווה
 לידה:  28 ביולי 1951 (בן 73) Benimàmet, ספרד 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך  האוניברסיטה הטכנית של ולנסיה 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  אדריכלות הייטק 
 הושפע על ידי:  Rafael Tamarit Pitarch 
 יצירות ידועות:  גשר החוקה, ברוקפילד פלייס, ציריך שטאדלהופן, עיר האמנויות והמדעים, גשר המיתרים, האודיטוריום של טנריף 
 פרסים והוקרה:  פרס הארכיטקטורה הלאומי של ספרד (2007)  אזרחות כבוד של לייז' (2010)  European Prize for Architecture (2015)  Gran Cross of the Order of James I the Conqueror (2008)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' (2010)  officer of the Mérite wallon (2011)  Medalla de Honor al Fomento de la Invención (1993)  צלב סנט ז'ורדי (1994)  פרס יוג'ין מקדרמוט לאמנויות של MIT (2005)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1999)  High Honour of the Generalitat Valenciana (2005)  קצין מסדר האמנויות והספרות  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לונד  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה  דוקטור לשם כבוד מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אריסטו בסלוניקי  פרס ג'יימס פארקס מורטון לבין-דתיות  Grand Officer of the Order of Merit of Portugal  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 calatrava.com
 
סנטיאגו קלטרווה ואלס (בספרדית: Santiago Calatrava Valls, נולד ב-28 ביולי 1951) הוא אדריכל ומהנדס ספרדי יליד חבל ולנסיה,  בעל סגנון ייחודי, הבונה בניינים ציבוריים וגשרים תלויים ברחבי העולם. קלטרווה משלב בעבודותיו את הידע ההנדסי הרב שלו עם כישרון אדריכלי כדי ליצור מבנים קלים ואסתטיים בהשראת עולם החי והצומח.
קורות חייו

קלטרווה, יליד ולנסיה, הוא בוגר בית הספר הגבוה לאדריכלות בעיר.
קלטרווה התפרסם במיוחד לאחר שזכה בתחרות בבניית גשר "באק דה רודה" בברצלונה לקראת המשחקים האולימפיים בעיר. כמו כן עיצב את מרכז התחבורה של מרכז הסחר העולמי בניו יורק ואת הכפר האולימפי באתונה. בישראל עיצב קלטרווה את גשר המיתרים בפתח תקווה המיועד להולכי רגל, את גשר המיתרים בירושלים עליו עוברת הרכבת הקלה וכן הולכי רגל, ואת אובליסק הטכניון.
קלטרווה תכנן בניין האמור להיבנות בשיקגו בגובה של 609 מטר (2,000 רגל) האמור להיות הגבוה בארצות הברית עם סיום בנייתו. מבנים נוספים שתכנן: תחנת רכבת חדשה בלייז' (בבנייה) וטרמינל חדש בשדה התעופה של בילבאו (אנ')(וכן גשר בעיר). קלטרווה היה גם אמור להיות אחראי על בניית מגדל נח'יל בדובאי, שהיה מתכונן לקחת ממגדל בורג' ח'ליפה את תואר המגדל הגבוה ביותר בעולם בגובה של 928 מטרים.
סגנונו המיוחד של קלטרווה קל לזיהוי במבט ראשון, ומתאפיין בצבע לבן, שימוש נרחב בכבלים, בקשתות, בקורות ובזכוכית ליצירת אפקט "שקוף" וצורות אורגניות. המבנים שלו מזכירים לעיתים קרובות צורות מעולם הטבע כמו עצים או ציפורים.
גלריית תמונות

גשר המיתרים בירושלים
הגלריה לאמנות של מילווקי
גשר המיתרים בפתח תקווה
גשר אלמיו בסביליה
הטורסו המתפתל במאלמה שבשוודיה
גשר זוביזורי (הגשר הלבן) בבילבאו
אובליסק הטכניון - פסל קינטי במרכז הטכניון בישראל
מבנה הקולנוע התלת ממדי בוולנסיה שבספרד
האודיטוריום של טנריפה
מוזיאון המחר בריו דה ז'ניירו בברזיל
קלאטראווה בסיור בגשר המיתרים בירושלים
ראו גם

ערכים על מבנים בתכנון סנטיאגו קלטרווה
ריצ'רד מאייר

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1934 (בן 90) ניוארק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקולג' לאדריכלות, אמנות ותכנון של אוניברסיטת קורנל  תיכון קולומביה 
 יצירות ידועות:  מרכז גטי, בית עיריית האג, מוזיאון ברצלונה לאמנות עכשווית 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (1984)  מדליית הזהב המלכותית (1988)  פרימיום אימפריאל (1997)  פרס רומא (1974)  מדליית הזהב של AIA (1997)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 www.richardmeier.com
 
ריצ'רד מאייר (באנגלית: Richard Meier; נולד ב-12 באוקטובר 1934 בניוארק, ניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט, פעיל מחלקה השני של המאה ה-20, אשר נודע לרוב בחיבתו והגותו בזכות הצבע הלבן, בו צבועים רוב המבנים שתכנן.
קורות חיים

בעל תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת קורנל מ-1957, מאייר עבד זמן קצר בפירמה SOM (פירמת האדריכלים הגדולה בעולם דאז) בשנת 1959, ולאחר מכן כשלוש שנים אצל המעצב והאדריכל היהודי מרסל ברויאר, טרם הקמת משרד עצמאי בשנת 1963.
מאייר היה חבר בקבוצת האדריכלים החמישייה הניו-יורקית מ-1972, יחד עם פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, מייקל גרייבס וצ'ארלס גווטמיי.
בשנת 1973 הוא תכנן את "בית דאגלס" המוגדר כיצירת מופת של אדריכלות מודרנית.
עבודתו על מוזיאון הגטי מ-1984 הזניקה את מעמדו עוד יותר למעמד אדריכל-על, לצד הפיכתו לזוכה השישי במספר של פרס פריצקר, המכונה "פרס נובל" לאדריכלות.
בשנת 2018 נאלץ לפרוש מהחברה שבבעלותו לאחר שניו יורק טיימס פרסם שורת עדויות של נשים, מרביתן עובדות לשעבר בחברה, על הטרדות מיניות והתנהגות מינית שאינה הולמת מצידו כלפיהן. ביולי 2021, בגיל 86, החליט לפרוש.
מוזיאון הדגמים של ריצ'רד מאייר ושות' חבר בארגון הקונפדרציה הבין-לאומית למוזיאונים אדריכליים.
הערות שוליים

↑  שני רחל פומס, שלוש שנים לאחר פרשת ההטרדות המיניות: האדריכל האמריקני פורש ומשרדו ימותג מחדש, באתר ynet, 5 ביולי 2021
| זוכי פרס פריצקר |
| --- | --- | --- |
| 1979–2000 | פיליפ ג'ונסון (1979) • לואיס ברגאן (1980) • ג'יימס סטירלינג (1981) • קווין רוש (1982) • איי אם פיי (1983) • ריצ'רד מאייר (1984) • הנס הוליין (1985) • גוטפריד בוהם (1986) • קנזו טנגה (1987) • גורדון בנשפט ואוסקר נימאייר (1988) • פרנק גרי (1989) • אלדו רוסי (1990) • רוברט ונטורי (1991) • אלוורו סיזה (1992) • פוהימיקו מאקי (1993) • כריסטיאן דה פורצמפאר (1994) • טדאו אנדו (1995) • רפאל מונאו (1996) • סוורה פהן (1997) • רנצו פיאנו (1998) • נורמן פוסטר (1999) • רם קולהאס (2000) |  |
| 2001–2020 | ז'אק הרצוג ופייר דה מרון (2001) • גלן מורקוט (2002) • ירן אוטזון (2003) • זהא חדיד (2004) • תום מיין (2005) • פאולו מנדס דה רושה (2006) • ריצ'רד רוג'רס (2007) • ז'אן נובל (2008) • פטר צומטור (2009) • קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה (2010) • אדוארדו סוטו דה מורה (2011) • ואנג שו (2012) • טויו איטו (2013) • שיגרו באן (2014) • פריי אוטובאן (2015) • אלחנדרו ארוונה (2016) • קרמה פיג'ם, רמון וילאלטה ורפאל ארנדה (2017) • בלקרישנה דושי (2018) • אראטה איסוזקי (2019) • איבון פארל, שלי מקנמארה (2020) |  |
| 2021 ואילך | אן לקטון, ז'אן-פיליפ וסל (2021) • דייבדו פרנסיס קרה (2022) • דייוויד צ'יפרפילד (2023) • ריקן יאמאמוטו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265390305171  PLWABN: 9810644713505606  BIBSYS: 90170385  BNE: XX1109341  BnF: cb13193061j (data)  CANTIC: a10653776  CiNii: DA02013932  GND: 118580078  ICCU: BVEV011914  ISNI: 0000 0001 0928 0991  LCCN: n50013657  LNB: 000214149  NDL: 00449685  NKC: xx0054637  NLA: 35345226  NSK: 000493947  NTA: 070764107  RKD: 220707  SNAC: w6n01b7c  SUDOC: 035500883  Trove: 919652  ULAN: 500031375  VcBA: 495/302334  VIAF: 98048351   WorldCat (עם VIAF): 98048351
צבי טרלו

צבי טרלו (נובמבר 1932 - 1 באפריל 2010) היה משפטן ישראלי.
ביוגרפיה

טרלו נולד בנובמבר 1932 בקרקוב שבפולין לעסקן הציוני גור-אריה טרלו ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בשנת 1954 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם התמחה בפרקליטות המדינה ובשנת 1956 הוסמך כעורך דין. היה חבר בצוות התביעה במשפט אייכמן ובין השנים 1962–1967 שימש ראש מחלקת בג"צים בפרקליטות המדינה. במלחמת ששת הימים ולאחריה, שימש יועץ משפטי לכוחות צה"ל באזורי יהודה ושומרון, בדרגת סרן. בתפקידו האחרון בפרקליטות שימש סגן בכיר לפרקליט המדינה. בשנת 1967 מונה לשמש יועץ בכיר לשר המשפטים יעקב שמשון שפירא.
בין השנים 1969–1976 שימש מנכ"ל משרד המשפטים. בסיום תפקידו, מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה וכיהן כסגן נשיא בית הדין עד לפרישתו, בשנת 1982. בצה"ל התקדם לדרגת אלוף-משנה במילואים ושימש שופט בבית הדין הצבאי לערעורים. לאחר צאתו לגמלאות משירות המדינה, עסק בעריכת דין במשרד פרטי.
טרלו הרצה כעשרים שנה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 השית עליו בית המשפט קנס מנהלי של 50 אלף ש"ח לאחר שלא הגיש דוחות מס הכנסה בין השנים 1986–1995.
טרלו נפטר ב-1 באפריל 2010, נקבר בבית העלמין ירקון.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  צבי טרלו באתר GRAVEZ
| שופטי בית הדין הארצי לעבודה |
| --- | --- | --- |
| שופטים קבועים מכהנים | נשיאה: ורדה וירט לבנה • סגן הנשיאה: אילן איטח חנה אופק-גנדלר • לאה גליקסמן • סיגל דוידוב-מוטולה • אילן סופר • רועי פוליאק |  |
| נשיאים בדימוס | יגאל פליטמן • נילי ארד • סטיב אדלר • מנחם גולדברג • צבי בר-ניב |  |
| סגני נשיאים בדימוס | אלישבע ברק-אוסוסקין • יצחק אליאסוף • שאול קובובי • ישראל לוין |  |
| שופטים קבועים בדימוס | צבי טרלו • זאב נגבי • עדינה פורת • שמואל צור • עמירם רבינוביץ' • רונית רוזנפלד • מרטין אלטס • יוסף רייך |  |
ראו גם נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298958205171  ISNI: 0000 0000 7749 4759  LCCN: n82156696  VIAF: 120144598   WorldCat (עם VIAF): 120144598
אברהם דוב דובזביץ'

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1843 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 בינואר 1900 (בגיל 56) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אברהם דוב דובזביץ (או דובזעוויץ, באנגלית: Abraham Baer Dobsevaye; י"ג בתשרי תר"ד, 17 באוקטובר 1843, פינסק – י"ד בשבט תר"ס, 14 בינואר 1900, ניו יורק) היה הבראיסט, פובליציסט ופרשן יהודי רוסי - אמריקאי.
קורות חיים

נולד בפינסק, עיר במחוז ברסט שבבלארוס של ימינו, שהייתה בית יוצר לאנשי ההשכלה, לאביו רבי יוסף עזרא, תלמיד חכם ומלומד בתורה. כבר בגיל 13 חיבר פירוש לשיר השירים, דבר שהעיד על כישרונו הספרותי המוקדם. לצד לימודי הקודש, רכש השכלה כללית והתמחה בשפה העברית, ספרותה ודקדוקה.
בשנת 1861 עבר ליקטרינוסלב (כיום דניפרו שבאוקראינה), שם שימש כמורה לעברית, בין תלמידיו היו שמעון יהודה סטניסלבסקי. והחל לפרסם מאמרים בכתבי עת עבריים כמו "המליץ", "המגיד" ו"לבנון". בשנת תרל"א (1870) פרסם את ספרו הראשון, "ספר המצרף", באודיסה – אוסף של פירושים רציונליים לפסוקים מהאגדה, בו בקש להראות את ההגיון באגדות חז"ל והתאמתם לפשט הכתובים.
בשנת 1874 התיישב בקיוב, שם שימש כמורה פרטי בבתי משפחות אמידות, ובהן משפחת אליעזר ברודסקי. במהלך תקופה זו עסק גם בלימוד שפות שמיות וחקר את הנוסח השומרוני של התורה. בשנת 1890 הוציא לאור את ספרו "לא דובים ולא יער" בברדיצ'ב, שבו מתח ביקורת על הספר "המפתח" של משה אהרן שצקס ויצא להגנתו של אליעזר צבי צווייפל נגד ביקורתו של שצקס, בספרו טען כי שצקס העתיק את תוכן הספר מחצקל סלוצקר.
בסוף 1890 ביקר בווינה הודות לסיוע כספי שקיבל מאלעזר שולמן מקייב המשיך לניו יורק.
בשנת 1891 היגר עם משפחתו לארצות הברית והשתקע בניו יורק ובה קיווה למצוא לעצמו פרנסה בכבוד. התמודד עם קשיים כלכליים, בשנת 1894 ניסה להקים בית ספר עברי יחד עם המשורר דוליצקי. הוא היה חבר בחברת מפיצי ספרות ישראל באמעריקא, שבין ראשיו היו יהודה דוד אייזנשטיין וכתריאל צבי שרהזון, והוא מוזכר כאחד העורכים בגיליון הראשון של הירחון נר המערבי. ולקראת סוף חייו השתתף בעריכת האנציקלופדיה היהודית באנגלית תחת הנהגתו של איזידור זינגר. הוא המשיך לכתוב ולפרסם ב"העברי", "נר המערבי" ובכתבי עת ביידיש, ובהן "יודישע גאזעטען", וחלק ממכתביו התפרסמו ב"המודיע לחדשים" (ניו יורק, 1900). השתמש בשם העט נ.ש.ק., שהוא סופי תיבות של שמו אברהם בער דובזביץ, אך עם החלפת האותיות באותיות הבאות אחריהן באלפבית העברי. לדוגמה, האות נ' מחליפה את ם', ש' מחליפה את ר', וק' מחליפה את ץ'. דובזעוויץ היה פעיל בתנועה הציונית.
דובזביץ השאיר אחריו כתבי יד רבים שלא פורסמו, בהם מחקרים על המסורה, על התורה השומרונית ועל הומור בספרות היהודית העתיקה. קטעים קצרים מהעבודה האחרונה פורסמו בארצות הברית.
מותו

אברהם דוב דובזביץ נפטר ביום ראשון, תשע בבוקר, י"ד בשבט תר"ס, 14 בינואר 1900, בניו יורק. והובא לקבורה בבית העלמין יוניון הילס. בהלווייתו השתתפו מאות אנשים, עדות להערכה שרחשה לו הקהילה היהודית המקומית. בין האנשים שהספידו אותו הוא, הרב משה שמעון זיוויץ. דר. ראדין הספידו, ואמר שהוא כעין שי"ר, שד"ל, ורייפמן. והניח אחריו את אשתו שרה בת גיטל לבית טיקוצקי ושבעה יתומים, וביניהם אחד מבניו שהיה אילם. ידידיו אספו כסף למען אלמנתו וילדיו.
המשורר מנחם מנדל דוליצקי כתב שיר לחקוק על מצבתו (שלא נחקק):
לקריאה נוספת

אחיאסף, וורשה, תר"ס, עמ' 392.
הערות שוליים

↑  פינסק, עברי אנכי, 10 במאי 1872
↑  בשורת ספרים, המגיד, 28 בדצמבר 1870
↑  מכתב גלוי, המליץ, 11 בדצמבר 1878
מקיוב, המגיד, 15 ביוני 1880
↑  עוללות שומרון, העברי, 11 באפריל 1892
↑  לא דובים ולא יער, המליץ, 6 בנובמבר 1890
↑  משפט ספר, המגיד, 5 במרץ 1891
↑  וויען, המגיד, 7 בינואר 1891
↑  ישראל נחום דארעווסקי, חגיגת היובל של הסופר החכם ר' אלעזר שולמאן בקייב, הצפירה, 1 במאי 1901
↑  ראו בסוף מכתב זה: משפטיך תהום רבה, הפסגה, 24 ביוני 1892; המשך
↑  הסוף, העברי, 9 באוקטובר 1893
↑  תקות ישראל, העברי, 8 ביולי 1894
↑  ראשי חברת מפיצי ספרת ישראל באמעריקא, נר המערבי, 1 בינואר 1895
↑  שאול חיות, אוצר בדויי השם, עמ' 226.
↑  בארצנו, הפסגה, 29 באוקטובר 1897
↑  נפטרה ח' בניסן תרע"ח.
↑  פילדלפיא, המליץ, 1 בפברואר 1900
↑  American Zionist News, The Jewish Voice, February 1900
↑  מכתבים מקנדה, המליץ, 15 בדצמבר 1903
↑  מ.מ. דאליצקי, מצבת א"ד דובזעוויץ, המודיע לחדשים, 1 באוקטובר 1900
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502409905171  ISNI: 0000 0000 4944 5722  LCCN: nr95041755  VIAF: 54042714   WorldCat (עם VIAF): 54042714
Global Poker Index

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים) 
 בעלות:  אלכסנדר דרייפוס
 נשיא:  אריק דניס
  
 https://www.globalpokerindex.com
 
Global Poker Index (מוכר כ-GPI) הוא מערכת דירוג לשחקני פוקר, המתבססת על תוצאות טורנירי פוקר ברחבי העולם. ניקוד השחקנים מחושב לפי נוסחה המשלבת את המיקום בטורניר, רמת הקושי שלו, עלות הכניסה, מספר השחקנים המשתתפים ופרמטרים נוספים.
היסטוריה

ה-GPI נוצר כחלק מליגת הפוקר Epic Poker League ב-2011, במטרה לחשב את דירוגי השחקנים ולקבוע את הפרסים אותם יקבלו. הליגה נוהלה על ידי ג'פרי פולק, אנני דיוק ומאט סאבאג' עד לפשיטת הרגל של חברת האם Federated Sports + Gaming ב-2012. החברה ושיטת חישוב הדירוג נרכשו על ידי אלכסנדר דרייפוס, ואריק דניס מונה לנשיא הארגון החדש.
תחרות ופרסים

ב-2012, ה-GPI החל להעניק מספר פרסים לקהילת הפוקר באירופה. הפרסים כללו את שחקן השנה, פריצת השנה איש השנה בתעשייה. ב-2014 הוספה קטגוריה לשחקנית השנה. ב-2015 החל להתקיים טקס מקביל עבור שחקני פוקר בארצות הברית וקנדה.
החל משנת 2019, ה-GPI איחד את הפרסים והחל לארגן טקס פרסי פוקר שנתי בשם Global Poker Awards‏ (GPA). הטקס התקיים לראשונה ב-5 באפריל 2019 והעניק פרסים על ביצועים בשנת 2018. בכל שנה משתנות הקטגוריות, אך כללו באופן קבוע את פרסי שחקן ושחקנית השנה לפי דירוגם ב-GPI, פריצת השנה, טורניר השנה, איש השנה בתעשייה, עיתנאי השנה ועוד.
תחרות ופרסים > שחקן ושחקנית השנה

| שנה | שחקן השנה | שחקנית השנה |
| --- | --- | --- |
| 2012 | דן סמית' | — |
| 2013 | אולה שמיאן | — |
| 2014 | דניאל קולמן | ונסה סלבסט |
| 2015 | ביירון קברמן | קלי מינקין |
| 2016 | דייוויד פיטרס | קייט הול |
| 2017 | אדריאן מתאוס | קריסטן פוקסן |
| 2018 | אלכס פוקסן | קריסטן פוקסן |
| 2019 | אלכס פוקסן | קריסטן פוקסן |
2020: —
| 2021 | עלי אימסירוביץ' | נדיה מגנוס |
| 2022 | סטיבן סונג | צ'ריש אנדרוז |
| 2023 | בן וונג | קריסטן פוקסן |
| 2024 | דייוויד קולמן | צ'ריש אנדרוז |
פרס לשחקנית השנה החל ב-2014
לא חולקו פרסים ב-2020 עקב מגפת הקורונה
הערות שוליים

↑  Interview with Alex Dreyfus: what is the Global Poker Index, באתר PokerStrategy, ‏19 באוקטובר 2013
↑  Global Poker Index Sold to Alex Dreyfus' Zokay Entertainment, באתר Pokerfuse, ‏8 באוגוסט 2012
↑  Announcing the Global Poker Awards, באתר Global Poker Awards, ‏7 במרץ 2019
קווין רוש

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1922 דבלין, אירלנד
 פטירה:  1 במרץ 2019 (בגיל 96) קונטיקט, ארצות הברית
 שם לידה:  Eamonn Kevin Roche 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין  המכון לטכנולוגיה של אילינוי 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  Bank of America Plaza, Leo Burnett Building 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (1982)  American Academy of Arts and Letters Gold Medals  Twenty-five Year Award  מדליית הזהב של AIA 
 http://www.krjda.com/
 
איימון קווין רוש (באנגלית: Kevin Roche;‏ 14 ביוני 1922–1 במרץ 2019) היה אדריכל אמריקאי-אירי זוכה  פרס פריצקר. תכנן יותר מ-200 פרויקטים, שנבנו בארצות הברית ומחוץ לה. פרויקטים אלה כוללים שמונה מוזיאונים, 38 מטי חברות, שבעה מתקני מחקר, מרכזים לאמנויות במה, תיאטרון ומבני קמפוס לשש אוניברסיטאות. בשנת 1967 הוא יצר את תוכנית האב למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ומאז תכנן אגפים חדשים למוזיאון. היה חבר במכון האדריכלים האמריקאי.
רוש קיבל את פרס פריצקר בשנת 1982, את מדליית פרס הזהב מהאקדמיה לאמנות ולספרות האמריקנית בשנת 1990, ואת מדליית הזהב של AIA בשנת 1993.
בשנת 2012, רוש נכנס להיכל התהילה של המגזין אייריש אמריקה (Irish America).
ביוגרפיה

רוש נולד בדבלין, אבל גדל במיטשלסטון, מחוז קורק. הוא בוגר טריניטי קולג' בשנת 1945. לאחר מכן הוא עבד עם מייקל סקוט בשנים 46–1945. מהקיץ לסתיו של שנת 1946, הוא עבד עם מקסוול פריי בלונדון. בשנת 1947 הוא הגיש בקשה ללימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד, ייל, ובמכון הטכנולוגי של אילינוי והתקבל בכל שלושת המוסדות, ועזב את אירלנד בשנת 1948 כדי ללמוד תחת לודוויג מיס ואן דר רוהה במכון טכנולוגי של אילינוי.
בשנת 1949, הוא עבד במשרד התכנון של מטה האומות המאוחדות בעיר ניו יורק. בשנת 1950, הוא הצטרף למשרד של אירו סארינן. בשנת 1954, הוא הפך לעוזר הראשי של סארינן וסייע לו בכל הפרויקטים מאז ועד מותו של סארינן בספטמבר 1961. רוש סיים 12 פרויקטים גדולים לא גמורים אצלו, הכוללים חלקים מעבודותיו הידועות ביותר של סארינן, כמו: קשת השער, מרכז TWA בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק, נמל התעופה הבינלאומי דאלס מחוץ לוושינגטון די. סי., והמטה CBS Corporation בניו יורק.
בשנת 1966, רוש וג'ון דינקלו הקימו משרד משלהם עם השלמת הפרויקטים של סארינן.
נפטר בקונטיקט ב-1 במרץ 2019.
סזאר פלי

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1926 טוקומאן, ארגנטינה 
 פטירה:  19 ביולי 2019 (בגיל 92) ניו הייבן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקומאן (1948)  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  University of Illinois College of Fine and Applied Arts  Instituto Técnico UNT  University of Illinois School of Architecture 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 יצירות ידועות:  כיכר קנדה 1, Iberdrola Tower, מגדלי פטרונס, Torre de Cristal, Cheung Kong Center, Cajasol Tower 
 פרסים והוקרה:  פרס פירמת האדריכלות (1989)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל (2008)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (11 במאי 2007)  פרס יהלומי קונקס (2012)  מדליית הזהב של AIA (1995)  פרס Cemex (2006)  פרס המהגרים הגדול (2006) 
 בן או בת זוג:  Diana Balmori Ling (1950–14 בנובמבר 2016) 
 pcparch.com
 
סזאר פלי (באנגלית: César Pelli;‏ 12 באוקטובר 1926 – 19 ביולי 2019) היה אדריכל בולט האחראי בין היתר לכמה מגורדי השחקים הגבוהים בעולם.
ביוגרפיה

פלי, יליד טוקומאן, ארגנטינה, היגר לארצות הברית ב-1952 והתאזרח במדינה 12 שנים לאחר מכן.
לאחר לימודי אדריכלות בארגנטינה באוניברסיטה הלאומית של טוקומאן (UNT), השלים פלי את לימודיו בבית-הספר לאדריכלות של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ארצות הברית.
בתחילת דרכו עבד כאחראי פרויקטים במשרדו של האדריכל הפיני-אמריקאי הנודע אירו סארינן, שם היה אחראי בין היתר על פרויקט טרמינל TWA המפורסם, בנמל התעופה הבין-לאומי JFK, ניו יורק.
משנת 1977 היה בעל משרד עצמאי.
בשנת 1991 צוין פלי על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA) כאחד מעשרת האדריכלים האמריקאים המשפיעים שהם בין החיים. הוא זכה במספר רב של פרסי אדריכלות, כולל מדליית הזהב של הארגון לשנת 1995.
בין היתר נודע פלי בעיצוביו הפוסט-מודרניסטיים, השואבים לרוב סממנים מן האדריכלות האמריקאית של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
בשנים 2013–2018 לקח חלק בבניית מגדל סיילספורס בסן פרנסיסקו.
עם בנייניו הבולטים נמנים מגדלי פטרונס בקואלה לומפור, מלזיה (אשר היו בעת השלמתם גורדי השחקים הגבוהים בעולם), ברוקפילד פלייס (כולל בניין רחוב Vesey 200) בניו יורק, טור דה כריסטל במדריד, גראן טורה סנטיאגו בסנטיאגו דה צ'ילה, המרכז הפיננסי הבין-לאומי בהונג קונג, מגדל קרנגי הול בניו יורק וכיכר קנדה 1 ורחוב בנק 25 בלונדון, בריטניה.
מעבר לגורדי השחקים שלו עיצב פלי מגוון רחב של בניינים בגובה נמוך יותר, כולל מרכז העיצוב הפסיפי בלוס אנג'לס והמוזיאון הלאומי לאמנות באוסקה, יפן.
ב-19 ביולי 2019 פלי נפטר בניו הייבן, ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  The Guardian, César Pelli obituary
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457775605171  PLWABN: 9810655095105606  BIBSYS: 90111421  BNE: XX1064274  BnF: cb151224361 (data)  CiNii: DA02013885  GND: 118895826  ISNI: 0000 0000 8174 6808  LCCN: n80001164  LNB: 000223613  NDL: 00452445  NKC: xx0141938  NLA: 35726455  NLK: KAC2018G2671  NSK: 000514485  NTA: 089270835  RERO: 02-A003679885  RKD: 317855  SNAC: w64x5fpm  SUDOC: 050586246  Trove: 1060045  ULAN: 500023533  VIAF: 109411704   WorldCat (עם VIAF): 109411704 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד רוג'רס (אדריכל)

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1933 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  18 בדצמבר 2021 (בגיל 88) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלות בלונדון (1959)  בית הספר לאדריכלות של ייל (1962)  בית ספר סנט ג'ונס, לדרהד  Kingswood House School 
 תחום יצירה:  אדריכלות, פונקציונליזם 
 זרם באמנות:  אדריכלות מודרנית 
 יצירות ידועות:  Kleanthis Vikelidis Stadium, בניין לוידס, בית המשפט האירופאי לזכויות אדם, מרכז ז'ורז' פומפידו, כיפת המילניום, Nittele Tower, סנד 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (2007)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פירנצה (2005)  המעצב המלכותי לתעשייה (2014)  פרס אוגוסט פרה (1978)  מסדר עמיתי הכבוד (2008)  מדליית הזהב המלכותית (1985)  אריה הזהב (2006)  פרימיום אימפריאל (2000)  תוכנית פולברייט  Knight Bachelor  עמית המכון המלכותי לאדריכלים בריטים 
 בן או בת זוג:  רות רוג'רס (1973–18 בדצמבר 2021)  סו רוג'רס (1960–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  רו רוג'רס 
 
בניין לוידס בנק (עם המנופים הכחולים) של רוג'רס ומאחוריו בניין סוויס רה של נורמן פוסטר
ריצ'רד רוג'רס (באנגלית: Richard Rogers;‏ 23 ביולי 1933 – 18 בדצמבר 2021) היה אדריכל בריטי שנודע בזכות עיצוב מודרניסטי ופונקציונלי של בנייניו. סגנונו התאפיין גם בהחצנה של הסטרוקטורה ופרטי בניין עתירי טכנולוגיה שהיו מוחצנים אף הם. הוא היה שותף (אנ') בכיר במשרד האדריכלים רוג'רס סטירק הרבור ושות' (אנ'), הידוע עד יוני 2020 בשם שותפות ריצ'רד רוג'רס.
ביוגרפיה

רוג'רס נולד בפירנצה ולמד תחילה בבית הספר לאדריכלות של ה-AA (אנ') בלונדון מ-1954 עד 1959, שם קיבל את הדיפלומה של האיגוד (AA Dipl), ולאחר מכן סיים את לימודיו לתואר שני (M.Arch) בבית הספר לאדריכלות (אנ') באוניברסיטת ייל ב-1962 על מלגת פולברייט.
קריירה מקצועית

בייל הכיר רוג'רס את נורמן פוסטר כשותף ללימודים עמו הקים בשנת 1963 את המשרד המשותף עם חזרתם לבריטניה יחד עם נשותיהם סו רוג'רס (אנ') ווונדי צ'יזמן (אנ') (בהתאמה). המשרד שנקרא צוות 4 (אנ'), זכה להצלחה רבה בשנותיו הראשונות והתפרסם כמוביל בסגנון ההיי-טק התעשייתי.
ב-1971 הקים שותפות אחרת עם האדריכל רנצו פיאנו עמו תכנן את מרכז פומפידו בפריז שנחשב לאחת מפריצות הדרך הגדולות של השניים, ומבנה פורץ דרך גם באדריכלות המאה ה-20.
במרץ 2006, קראו פוליטיקאים בניו יורק להפסיק את עבודתו על פרויקט תכנונו מחדש של מרכז קונגרסים על שם ג'ייקוב יעבץ בניו יורק, בשל חברותו בארגון שקרא להחרים את ישראל. בעקבות כך החליט רוג'רס לנתק את קשריו עם הארגון, כדי שעבודתו בפרויקט שעלותו 1.7 מיליארד דולר, לא תיפגע. הארגון, "ארכיטקטים ומתכננים למען צדק בפלסטין", קבוצה של 60 ארכיטקטים שקראו לישראל להפסיק את הקמת גדר ההפרדה ואת הבנייה בהתנחלויות, והשווו את החברות המשתתפות בבנייה בגדה המערבית לאלה שפעלו בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
פרסים

רוג'רס זכה לפרסים רבים על תרומתו לאדריכלות, ביניהם מדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ב-1985 ופרס סטירלינג על תכנון טרמינל 4 החדש של נמל התעופה מדריד-בראחס במדריד ב-2006. ב-2007 זכה בפרס פריצקר. הוא גם זכה לתואר אבירות מהמלכה אליזבת' השנייה בשנת 1981.
חיים אישיים

רוג'רס היה נשוי ואב לבן. נפטר ב-18 בדצמבר 2021.
פרויקטים נבחרים

בית רוג'רס בווימבלדון, 1967
מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז, 1971
בניין לוידס (אנ'), לונדון, 1979–1984
בניין בית המשפט האירופאי לזכויות אדם (אנ'), שטרסבורג, 1984
כיפת המילניום, לונדון, 1999
טרמינל 4 של שדה"ת בראחס, מדריד, 2005
מגדל משרדים רחוב ווד 88 (אנ'), לונדון, 1993–2001
בניין הסנדד (אנ'), בניין האספה הלאומית של ויילס, קארדיף, 2006
רחוב לידנהול 122 (אנ') (מגדל ה"פומפייה"), הסיטי של לונדון, 2014