stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת אכזיב
מידע כללי

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שאלה | תשובה | הערות |
| נוסדה על ידי | אלי אביבי |  |
| סוג בחירות | נבחר בפה אחד | בפיו שלו |
| משטר | נשיאות לכאורה |  |
| נשיא לכאורה | אלי אביבי | נפטר ב-16 במאי 2018 |
| מ"מ הנשיא לכאורה | רינה אביבי |  |
| המנון | רעש הגלים |  |
| מוטו | התמכרות: לשמש, לים, לחול, ולאהבת אלוהים |  |
| תהליך הקמה | הפגנה נגד הריסת המקום והפיכתו לגן לאומי |  |
| תאריך הקמה | 1971 |  |
| אוכלוסייה | 1 (רינה אביבי - אשתו של אלי) | נכון ל-13 באוקטובר 2024 |
| דת | יהדות |  |
| עיר בירה | מדינת אכזיב | עיר מדינה |
| שפה רשמית | שפת הטבע |  |
| שפה מדוברת | עברית |  |
| מטבע | שקל חדש |  |
| מיקום | בתוך מדינת ישראל |  |
| גודל | קצת פחות ממגרש כדורגל |  |
היסטוריה

מדינת אכזיב לקחה את שמה מאכזיב, עיר נמל עתיקה שהייתה בעלת חשיבות מתקופת הברזל ואילך. העיר התדלדלה עם השנים, והפכה לחווה וכפר דייגים. נקודת היישוב הפכה במהלך התקופה הערבית בארץ ישראל לא-זיב, נכבש בידי חטיבת כרמלי במהלך מבצע בן עמי במאי 1948 ותושביו גורשו.
בשנת 1952 שכר אלי אביבי מרשויות מדינת ישראל שני מבנים על החוף במטרה לשפץ אותם. הוא בנה שם את ביתו (בית שבסיסו בנוי אבן וקומותיו העליונות עשויות עץ) בטכניקות בנייה וגימור שונות מהמקובל, ופתח בו מוזיאון אקלקטי. הכפר של אביבי זכה להצלחה, והיה מוקד משיכה לבליינים ולצעירים. בעקבות ההצלחה, הוחלט להקים במקום את כפר הנופש הצרפתי ומאוחר יותר את הגן הלאומי. מדינת אכזיב הוקמה על ידי אביבי ואשתו רינה בשנת 1971, כצעד מחאה נגד בנייתו של הגן הלאומי במקום. למדינה לכאורה נבחרו נשיא (אביבי), דגל והמנון, ואף הונפקו דרכונים. מבקרים באתר יכולים לבקש שדרכוניהם יוחתמו בחותמת מיוחדת. בשנת 1988 חובר האתר לרשת החשמל הארצית.
המוזיאון לתולדות אכזיב, שהקים אביבי, מרכז ממצאים ארכאולוגיים מההיסטוריה של אכזיב, חלקם בני למעלה מ-3,000 שנה. המוצגים אינם מוגנים על ידי זכוכית, ומוצגים בגובה העיניים. על קירות האבן נמצאים העתקים של ציורים עתיקים, וסיפור המקום כתוב עליהם. כיום, לאחר מותו של אלי אביבי, ב"מדינה" מתגוררת באופן קבוע "אזרחית" אחת - רינה אביבי, אלמנתו.
דגל אכזיב

דגלה של "מדינת אכזיב" מעוצב בעיצוב פס ספרדי בסדר הצבעים תכלת, צהוב, כחול. הפס הצהוב כפול בעוביו משני הפסים האחרים. בצדו הימני של הפס הצהוב מוטען מבנה המסמל את מוזיאון אכזיב, ובצדו השמאלי של הדגל ישנה בתולת ים (מועתקת מדגל הפרובינציה ההולנדית לשעבר אמסמונד (אנ')), המסמלת ככל הנראה את מוצאה של "המדינה" לים.
הערות שוליים

↑  יואל דר, בשירה ובצעקות הוקמה מדינת אכזיב, דבר, 12 באפריל 1971
↑  מאיר הראובני, מדינת אכזיב סופחה לישראל; השלב הראשון - יש חשמל, מעריב, 10 בינואר 1988
הבית, במצבו הקודם, במדינת אכזיב
המוזיאון במדינת אכזיב
אלי אביבי
הגדה היספנית-מורסקית

מרור מתוך הגדה היספנית-מורסקית
הגדה היספנית-מורסקית (באנגלית: Hispano-Moresque Haggadah) היא הגדה של פסח מאוירת שנכתבה בין שלהי המאה ה-13 לבין תחילת המאה ה-14 בקסטיליה, כתב היד נמצא בספרייה הבריטית ומספרו שם MS Oriental 2737.
ההגדה היא ככל הנראה, ציון דרך בהתפתחות הגדה נפרדת מהמחזור תפילה וכספר נפרד. בהגדה משולבת איקונוגרפיה המקשרת את כתב היד למקום מסוים, נסיבות היסטוריות ומשפחה, דבר שלא היה מצוין  בזמן כתיבת ההגדה בספרות.
תוכן ההגדה

התמונות בהגדה מקושרות לתקופת אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, דבר המסייע לתארך את יצירת ההגדה ככל הנראה לרבע האחרון של המאה ה-13. ככל הידוע, ההגדה היספנית-מורסקית היא ההגדה הראשונה עם איורים על סיפורי התנ"ך.
למרות הגודל הקטן של ההגדה (16 ס"מ גובה לעומת 20 ס"מ להגדות ששרדו מאותה תקופה), ההגדה כוללת איורים רבים ומילים מעוצבות בתוך תיבות. בשונה מהגדות מממלכת ארגון, שציור ההגדה מושפע מאיורים מאותה תקופה בעלי סגנון גותי בצרפת או באיטליה" שמאופיינים בצביעה עבה ושימוש בזהב, ההגדה היספנית-מורסקית מזכירה כתבי יד ספריים מוקדמים שמכילים שימוש בצבעים בהירים, בתיבות לא מווסתות צבעוניות בתוך גבולות מצוירים שמזכירים כתבי יד שנוצרו במנזרים איבריים במאה ה-10 והמאה ה-11.
בהגדה יש אזכורים להרלדיקה, כמו אריות וצריחים, שמשויכים לקסטיליה ולאון. בהגדה ניתן למצוא אזכור ייחודי לנשים, שכן קיימים בה איורים של נשים שקוראות את ההגדה במהלך סדר פסח.
בכתב היד יש מגמה מעורבת של חבישת כיפה אצל הדמויות בתמונות. בכמה תמונות בכתב היד מוצג המפגש שבין משה ואהרן במדבר או את משה ואהרן לפני פרעה, או את משה המנהיג את העם אחריו בים סוף, ניתן להבחין רק על ראשו של משה כיסוי ראש, הנראה ככיפה או ככובע קטן. בסיפור המטה ההופך לנחש ובולע את מטותיהם של החרטומים חובשים גם משה וגם אהרן כיסוי ראש דומה, אך בצבעים שונים. אך דמותיהם של אברהם ויצחק בשלושת שלבי התיאור של סיפור עקדת יצחק מצוירות בלא כיסוי ראש. דמותו של משה לפני הסנה, אף היא מתוארת בגילוי ראש, כמו גם דמותיהם של בני ישראל היוצאים ממצרים והעוברים בים סוף. הדמויות שמכינות חרוסת, מגעילות כלים, ויושבות סביב שולחן הסדר מתוארות בגילוי ראש, לעומת זאת, ראשיהם של בעלי הבית העורך את הסדר, האופה ושל מחלק האוכל מכוסים.
גלריה

רבן גמליאל ותלמידו
מצה
הא לחמא עניא
משה והסנה הבוער
הערות שוליים

1 2 3 4  Love in the Land of Goshen: Haggadah, History, and the Making of British Library, MS Oriental 2737
↑  שלומית לדרמן,
 מה אפשר ללמוד מן האמנות היהודית על כיסוי-הראש לגברים
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
שטפן קיסלינג

שטפן קיסלינג (בגרמנית: Stefan Kießling; נולד ב-25 בינואר 1984 בליכטנפלס, גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בנירנברג ובבאייר לברקוזן, בה שיחק לאורך רוב הקריירה. לזכותו של קיסלינג שש הופעות בנבחרת גרמניה. קיסלינג היה מלך השערים של הבונדסליגה לעונת 2012/13.
קבוצות נוער

סבו של קיסלינג היה המייסד של קבוצת TSV איינטרכט במברג, שהתאחדה בשנת 2006 עם קבוצת פ.צ. במברג (FC Bamberg) לקבוצת פ.צ. איינטרכט במברג. בגיל 15 נאלץ לבחור בין קריירה כשף או קריירה כשחקן מקצועי ובחר בכדורגל והחל לשחק בקבוצת הנוער של במברג. בשנת 2001 עבר לשחק במדי קבוצת הנוער של נירנבג.
קריירת מועדונים > נירנברג

בשנת 2002 חתם על חוזה לשש עונות בקבוצה הבוגרת של נירנברג. את הופעת הבכורה שלו ערך בהפסד 4-0 לקבוצת המבורג באפריל 2003. ההופעה הייתה היחידה שלו במהלך אותה עונה. ב-7 במרץ 2004 כבש את שער הבכורה במשחק מול גרויטר פירט, שהסתיים בתיקו 2-2. במהלך העונה שותף ב-14 משחקים בהם הבקיע שני שערים. עונה לאחר מכן הכפיל את מספר השערים שהבקיע ב-29 משחקים בהם שותף ובעונתו האחרונה בקבוצה שותף ב-33 משחקים, בהם הבקיע 11 שערים.
קריירת מועדונים > באייר לברקוזן

בעקבות יכולתו הטובה במדי נירנברג, זכה קיסלינג להתענינות מצד ארסנל ובאיירן מינכן, אך לבסוף חתם בבאייר לברקוזן על חוזה ל-4 עונות. בעונתו הראשונה הבקיע שמונה שערים ועונה לאחר מכן הכפיל את מספר הכיבושים. ב-29 בנובמבר 2009 הבקיע שלושער בניצחון 0-4 על שטוטגרט, ניצחון שהעלה את הקבוצה למקום הראשון בטבלת הליגה. במהלך העונה חתם על חוזה חדש, שהאריך את שהותו בקבוצה עד לשנת 2015. במהלך העונה כבש 31 שערים וסיים במקום השני בטבלת הכובשים ונבחר לנבחרת העונה בבונדסליגה.
במחזור הסיום של עונת 2011/12 הבקיע שלושער נוסף בניצחון 1-4 על נירנברג. את העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי, אשר קיסלינג כובש 17 שערים. ב-4 באוקטובר הבקיע את שערו היחיד במסגרת הליגה האירופית, כשכבש את השער היחיד בניצחון על רוזנבורג. במהלך עונת 2012/13 הרבה לכבוש, כולל שער היצחון נגד ורדר ברמן והנובר. שער שהבקיע בדקה האחרונה של המשחק האחרון בעונה הוביל לניצחון 0-1 על המבורג. השער העלה את לברקוזן למקום השלישי בטבלה ואת קיסלינג לראשות טבלת המבקיעים עם 25 שערים בעונה, אחד יותר מרוברט לבנדובסקי.
ביולי 2013 האריך את חוזהו בשנתיים נוספות. 
ב-18 באוקטובר 2013 היה מעורב בתקרית במשחק נגד הופנהיים לאחר שנגיחה שלו שהחטיאה את השער חדרה דרך חור, חגיגת שחקני לברקוזן, קיסלינג בתוכם, הביאה את השופט פליקס בריך שלא ראה את מסלול הכדור להניח שמדובר בשער חוקי וכך הוא פסק. קיסלינג התנצל בהמשך על המקרה.. במהלך העונה כבש 19 שערים, אך למרות זאת נותר מחוץ לסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2014, שהתקיים בברזיל. בעונת 2014/15 הבקיע מספר שערים דומה ועונה לאחר מכן הבקיע 7 שערים בלבד.
באוגוסט 2016 הודיע כי ייתכן ויאלץ לפרוש ממשחק עקב פציעה מתמשכת בירך. למרות ההודעה המשיך לשחק בקבוצה גם במהלך עונת 2016/17. בעונת 2017/18 מיעט קיסלינג לשחק, ובמחזור האחרון של העונה, נכנס קיסלינג כמחליף בניצחון 3-2 על הנובר 96. קיסלינג נכנס למגרש כאשר נשרק פנדל עבור קבוצתו, וקיבל את הכבוד לבעוט את הפנדל שהיה יכול לקחת את לברקוזן לליגת האלופות, אך הפנדל בוטל לאחר צפייה במצלמות הטלוויזיה, ותוצאת הסיום לא הספיקה לקבוצה להעפיל לליגת האלופות. הופעה זו הייתה הופעת הבונדסליגה ה-344 של קיסלינג במדי באייר לברקוזן, וגם ההופעה האחרונה, שכן קיסלינג הצהיר שיפרוש מכדורגל בתום עונה זו.
הנבחרת הלאומית

קיסלינג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה ב-28 במרץ 2007, במשחק ידידות נגד דנמרק. כמעט לאחר שנה מאז הופעתו האחרונה בנבחרת, זומן שוב קיסלינג לסגל ב-13 במאי 2010, על ידי מאמן הנבחרת יואכים לב, ובנוסף לכך גם היה בסגל למונדיאל 2010, ושותף פעמיים כמחליף במהלך הטורניר.
במהלך שנת 2013 הודיע כי יסרב להצטרף לנבחרת, כל עוד יואכים לב הוא מאמנה, עקב חוסר הכבוד שהמאמן מפגין כלפיו. לקראת מונדיאל 2014 סבלה הנבחרת מפציעתם של מריו גומז ומירוסלב קלוזה. למרות שקיסלינג הבקיע במהלך העונה 19 שערים, העדיף לב לזמן את מקס קרוזה במקום הפצועים.
תארים והישגים

מלך השערים של הבונדסליגה: 2012/2013
נבחרת העונה בבונדסליגה: 2009/2010, 2012/2013
הערות שוליים

↑  Greuther Fürth vs. Nürnberg 2 - 2
↑  סטטיסטיקת שחקן בעונת 2003/04 באתר Kicker.de
↑  סטטיסטיקת שחקן בעונת 2004/05 באתר Kicker.de
↑  סטטיסטיקת שחקן בעונת 2005/06 באתר Kicker.de
↑  סטטיסטיקת שחקן בעונת 2006/07 באתר Kicker.de
↑  Kiessling hat-trick lifts Leverkusen, CNN.com, 29 November 2009
↑  טבלת הכובשים בעונת 2009/10 באתר Kicker.de
↑  Bundesliga Team of the Season 2009-10, Goal.com, 17 May 2010
↑  גרמניה: קלן ירדה לליגה השנייה, באתר וואלה, 5 במאי 2012
↑  הליגה האירופית: אודינזה הדהימה עם 2:3 בליברפול, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2012
↑  Bayer Leverkusen 1:0 Werder Bremen, 27 April 2013
↑  Hamburg miss out on Europa place, 18 May 2013
↑  Kiessling signs Leverkusen extension until 2017, Goal.com, 26 July 2013
↑  מערכת וואלה ספורט‏, השופט שאישר את "שער הרפאים": "אף אחד לא התנגד", באתר וואלה, 19 באוקטובר 2013
↑  Bayer Leverkusen striker Stefan Kiessling may retire if injuries persist, ESPN.com, 2 August 2016
| נבחרת גרמניה – מונדיאל 2010 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 נוייר •  2 ינסן •  3 פרידריך •  4 אאוגו •  5 טשצ'י •  6 ח'דירה •  7 שוויינשטייגר •  8 אוזיל •  9 קיסלינג •  10 פודולסקי •   11 קלוזה •  12 ויזה • 13 מילר •  14 באדשטובר • 15 טרוחובסקי • 16 לאם • 17 מרטסאקר • 18 קרוס • 19 קאקאו • 20 בואטנג • 21 מרין • 22 בוט • 23 גומז • מאמן: לב |  1 נוייר •  2 ינסן •  3 פרידריך •  4 אאוגו •  5 טשצ'י •  6 ח'דירה •  7 שוויינשטייגר •  8 אוזיל •  9 קיסלינג •  10 פודולסקי •   11 קלוזה •  12 ויזה • 13 מילר •  14 באדשטובר • 15 טרוחובסקי • 16 לאם • 17 מרטסאקר • 18 קרוס • 19 קאקאו • 20 בואטנג • 21 מרין • 22 בוט • 23 גומז • מאמן: לב | גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1033577669  VIAF: 299147590   WorldCat (עם VIAF): 299147590
אפריקה (מלחמת יום הכיפורים)

מפת שטח "אפריקה"
חייל צה"ל באפריקה
אפריקה או ארץ גושן היה השם שנתנו חיילי צה"ל לשטח שכבשה ישראל ממערב לתעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים. מקור השם הראשון הוא בעובדה ששטח זה נמצא למעשה ביבשת אפריקה, בעוד שיתר גזרות הלחימה בחזית סיני נמצאו ביבשת אסיה.
תיאור השטח

השטח שנכבש על ידי צה"ל השתרע על פני 1,600 קילומטרים מרובעים. גבולותיו היו:
בצפון – המבואות הדרומיים של העיר אסמאעיליה;
בדרום – העיר סואץ וחוף מפרץ סואץ;
בדרום-מערב – ג'בל עתקה (ראו להלן);
במזרח - תעלת סואץ והאגמים המרים;
במערב – קו מתעקל, שהשתרע במרחק של 17 עד 30 קילומטרים מן התעלה.
לאורך גדתם המערבית של התעלה ושל האגמים המרים השתרעו סוללות עפר, שהוקמו שם על ידי הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים. בתוך שטח "אפריקה", מצפון לדרום, התמשכה תעלת מים מתוקים שהובילה מים לחקלאות מן הדלתה של הנילוס. היא השתרעה במרחק של כקילומטר ממערב לתעלה ולחופי האגמים המרים.
בשטח "אפריקה" נמצאו שני תוואי קרקע בולטים עיקריים:
לאורך חוף האגם המר הגדול וכ-4 קילומטרים ממערב לו השתרע רכס ג'ניפה – רכס גבעות שגובהו כ-300 מטר מעל פני הים ואורכו כ-20 קילומטרים.
מדרום-מערב לעיר סואץ התנשא ג'בל עתקה – הר שגובהו 871 מטר מעל פני הים (הוא נכבש על ידי כוחות של צה"ל שהוטסו במסוקים).
שטח "אפריקה" היה מדברי, למעט הרצועה הצרה שבין תעלת סואץ לבין תעלת המים המתוקים ("החיץ החקלאי"), שהכילה כולה שטחים חקלאיים מעובדים והייתה בה צמחייה רבה.
בשטח "אפריקה" נמצאו מחנות צבא ומוצבים מצריים רבים, עשרות בסיסי שיגור של טילי קרקע-אוויר וחמישה שדות תעופה, מרביתם קטנים (הגדול מביניהם היה שדה התעופה פאיד שלחוף האגם המר הגדול). בדרום השטח נמצא נמל אל-אדביה שלחוף מפרץ סואץ.
פעילות צה"ל ב"אפריקה"

חיילי צה"ל הראשונים נחתו בגדה המערבית של התעלה ב-16 באוקטובר 1973. לאחר התקדמות מבצע הצליחה פעלה אוגדה 143 (בפיקודו של אריאל שרון) בגזרה הצפונית של "אפריקה", מדרום לאיסמעיליה. אוגדה 162 (בפיקודו של אברהם אדן) ואוגדה 252 (בפיקודו של קלמן מגן) פעלו בגזרות המרכזיות והדרומיות של שטח זה. שטחה של "אפריקה" נכבש עד ה-24 באוקטובר. בפעילות צבאית זו היו לצה"ל מאות רבות של נפגעים.
שיחות הפרדת הכוחות בין ישראל לבין מצרים, שהתנהלו בחדשים אוקטובר 1973 עד ינואר 1974, נערכו בדרום-מערב שטח "אפריקה" - במקום בו חצה קו החזית את הכביש מן העיר סואץ לקהיר, בקילומטר ה-101 של כביש זה. במהלך חודשי השיחות ניצבו חיילי צה"ל באפריקה בעמדותיהם, ביצרו את מערכיהם ועמדו מדי פעם בקרבות נוספים עם המצרים.
צה"ל פינה את "אפריקה" בעקבות הסכם הפרדת הכוחות, שנחתם ב-18 בינואר 1974. פינוי השטח הושלם ב-25 בפברואר באותה שנה.
לקריאה נוספת

איתן הבר, זאב שיף, לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, אור יהודה: זמורה-ביתן, דביר, 2003.
חיים הרצוג, מלחמת יום הדין, ירושלים: עידנים, 1975.
אלישיב שמשי, בכוחם להכריע: על מפקדי אוגדות בשדה הקרב, תל אביב: משרד הביטחון, 2007.
הערות שוליים

↑  הרצוג, עמ' 222.
מתקפת הנגד של 8 באוקטובר

מתקפת הנגד של 8 באוקטובר הייתה קרב שהתחולל ב-8 באוקטובר 1973, בגדה המזרחית של תעלת סואץ, כחלק מחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים.
הקרב החל כמתקפת נגד של כוחות השריון של צה"ל במטרה לפרוץ את הקו המצרי, שהתבסס בגדה המזרחית של תעלת סואץ לאחר צליחתה עם פרוץ המלחמה. אלא שכוחות הצבא המצרי, שנערכו להתקפה זו, בלמו את הכוחות הישראלים ואף התקדמו ונאחזו בחלקים מציר החת"ם המרוחק 8-10 קילומטרים מתעלת סואץ.
הצלחת הצבא המצרי ויכולתו לעמוד מול צה"ל והתקדמותו, הביאו לתחילתו של ויכוח בקרב צמרת הצבא המצרי לגבי המשך המלחמה, בין קצינים שתבעו להצמד לתוכנית המקורית של היאחזות בגדה המזרחית ובין קצינים שרצו לנצל את ההצלחה ולנסות להתקדם אל קו מעברי הגידי והמיתלה. בסופו של דבר, בלחצה של ברית המועצות, נערכה התקפה מצרית ב-14 באוקטובר וזו נכשלה כישלון חרוץ והיוותה את אחד הגורמים למעבר צה"ל ממגננה למתקפה.
כישלון מתקפת הנגד הישראלית הביא לדמורליזציה בקרב חלק מההנהגה הישראלית והיה אחד מהגורמים המרכזיים להחלפתו של אלוף פיקוד הדרום הישראלי, שמואל גונן, ול"מלחמת הגנרלים" שהחלה בישראל עם סיום המלחמה. כמו כן, התבטאויות סותרות של גורמים בהנהגה הישראלית בתקשורת לגבי מצבו של צה"ל, הביאו לתחילתו של תהליך בו ירד באופן זמני אמון הציבור הישראלי בדיווחים הרשמיים.
על נקודת המבט הישראלית על יום הלחימה ב-8 באוקטובר, כתב הסופר חנוך ברטוב:
"פרשת התקפת-הנגד של ה-8 באוקטובר מלאה אי-הבנות ובלבולים, הן בכל הנוגע לתוכנית כפי שניתרגמה הלכה למעשה בפיקוד-הדרום - כפי שהובנה באוגדת שרון מכאן ובאוגדת ברן מכאן - והן בשיבושים שחלו במשך היום."
החוקר אורי בר-יוסף תיאר את מתקפת הנגד כ"הכישלון הגדול ביותר בתולדות צה"ל, לפחות מאז קרבות לטרון במלחמת העצמאות." הוא ייחס את הכישלון לשלל בעיות, שהקשה שבהן: "פקודותיו החפוזות והמנותקות מהמציאות של גונן, שכל מעייניו היו נתונים לחציית התעלה, ובמהירות."
רקע

ב-6 באוקטובר החלה מלחמת יום הכיפורים במתקפה מתואמת של צבא סוריה על רמת הגולן וצבא מצרים על קו בר-לב שנפרש לאורך גדתה המזרחית של תעלת סואץ. ההתקפה כונתה על ידי המצרים מבצע באדר ובמסגרתה, במקביל להרעשה הארטילרית, החלו כוחות מצריים לצלוח את התעלה. עקב כישלון אגף המודיעין הישראלי בחיזוי כוונות הצבא המצרי, הופתעו כוחות צה"ל ולא הצליחו לתת מענה אמיתי למתקפה המצרית. מעוזי קו בר-לב כותרו וחלקם נכבשו וכוח השריון הישראלי המצומצם נפגע קשות מהשימוש המצרי המסיבי בחוליות נ"ט רגליות. ב-7 באוקטובר הצליחו המצרים לצלוח את תעלת סואץ ב-13 ראשי גשר עליהם העבירו כוחות רבים שכללו גם טנקים וארטילריה. באותו יום החלו להגיע לאזורי הקרבות שתי אוגדות מילואים ישראליות שגויסו עם פרוץ המלחמה. לאוגדה 162 בפיקוד אברהם אדן הוקצתה הגזרה הצפונית, לאוגדה 143 בפיקוד אריאל שרון הוקצתה הגזרה המרכזית ולאוגדת סיני (בפיקוד אברהם מנדלר), שחלק מיחידותיה ספגו אבדות קשות ביומיים הראשונים של הלחימה, הוקצתה הגזרה הדרומית.
מטרתן הראשונית של אוגדות צה"ל הייתה לייצב קו הגנה על ציר החת"ם ובמקביל לנסות ולחלץ את אנשי המעוזים המכותרים. אלו קיבלו הוראות לפנות את המעוזים ולסגת לעבר כוחות צה"ל, אך במקרים רבים תנאי הקרב לא איפשרו זאת. במהלך 7 באוקטובר, לאחר שהמטכ"ל הישראלי סבר כי יש בידיו תמונת מצב סבירה של החזיתות הסורית והמצרית, אושרה על ידו מתקפת נגד שהוצעה על ידי אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן. למתקפה היו מספר מטרות: עצירת התנופה המצרית ומניעת היאחזות הצבא המצרי בקו סדור, פגיעה בראשי הגשר המצריים, השמדת הארמייה השנייה ובמידת האפשר פגיעה בארמייה השלישית ובמידה והמתקפה תצליח, נלקחה בחשבון גם אפשרות צליחה של כוחות צה"ל אל הגדה המערבית של התעלה.
בעקבות הצלחת מבצע הצליחה וכיבוש חלק ממעוזי קו בר-לב, היו יחידות ומפקדי הצבא המצרי במורל גבוה. לעומת זאת, בחדר המלחמה של פיקוד דרום היה מצב הרוח קודר. החל להוודע היקף האבדות הישראליות בנפש ובטנקים ובמקביל, נשמעו בקשר קריאות נואשות של אנשי המעוזים שבקשותיהם לסיוע ולחילוץ הושבו פעמים רבות ריקם. שר הביטחון, משה דיין, שביקר בחדר המלחמה, אף המליץ על נסיגה לקו המעברים.
שדה הקרב > קרקע

ברוב חלקיה של הגדה המזרחית של תעלת סואץ הקרקע היא חולית. בחלק המרכזי-צפוני היא עבירה לנגמ"שים ולטנקים אך קשה מאוד עד בלתי אפשרית למעבר זחל"מים. חלקים גדולים מהשטח הם מישוריים או בעלי מבנה גבעי מתון ביותר. בחלקה הצפוני הייתה הקרקע ביצתית ולמעט צירים בודדים, התנועה ברכב כלשהו הייתה קשה מאוד עד בלתי אפשרית. בחלקה הדרומי של הגדה המזרחית, במרחק של כ-20 קילומטר מזרח לתעלה, מצוי רכס הררי ובו שני מעברים הכרחיים שכיוונם הוא מזרח-מערב. הצפוני הוא מעבר הגידי והדרומי הוא מעבר המיתלה. רכס הררי זה ממשיך דרומה עד אזור ראס סודר וכונה "קו המעברים". בחלקה המרכזי והצפוני של הגזרה לא קיים מכשול טבעי המונע מכוחות ממונעים להגיע לעומק צפון סיני.
שדה הקרב > צירי תנועה

ב-1973 היו קיימים בגזרה שלושה כבישים עיקריים בכיוון צפון-דרום
ציר לכסיקון - הציר הסמוך ביותר לקו המים של תעלת סואץ שלאורכו נפרשו מעוזי קו בר-לב
ציר החת"ם (חיל תותחנים) - ציר המרוחק 8-12 ק"מ ממזרח לתעלה
ציר בלוזה-טסה-ראס סודר המרוחק כ-30-35 ק"מ ממזרח לתעלה (מכונה לעיתים "כביש הרוחב")
כבישים אלו חוברו על ידי מספר כבישים שכיוונם מזרח-מערב
כביש החוף הצפוני המוביל מאל עריש לבלוזה ומשם לקנטרה (ציר עלקת במפת קוד סיריוס)
מרפידים לטסה ומשם, יוצאים צירים מערבה בכיוון אסמאעיליה (ציר טליסמן במפת קוד סיריוס), ולדרום מערב בכיוון דוורסואר הנמצאת בין האגם המר הקטן והאגם המר הגדול (ציר עכביש במפת קוד סיריוס)
מביר תמדה דרך מעבר הגידי אל קצהו הדרומי של האגם המר הגדול
מנח'ל דרך מעבר המיתלה אל מצפון לעיר סואץ
שדה הקרב > מערכי הצבא

בקו בר-לב היו 16 מעוזים שהיו מאוישים על ידי חיילי צה"ל
על ציר החת"ם היו תעוזים שהיו אמורים להיות מאוישים על ידי חיילי מילואים של צה"ל. התעוזים לא אוישו בשום שלב של המלחמה אף על פי שנמצאו בליבו של שטח הלחימה.
על כביש הרוחב היו פזורים בסיסים של צה"ל בהם היו גם מפקדות ולוגיסטיקה.
כ-35 ק"מ מזרחית לטסה נמצאו בסיסי רפידים, צביר בסיסים שהיה המרכזי במזרח סיני וכלל גם שדה תעופה.
סדר הכוחות > הכוח הישראלי

הכוח ההתקפי הקרקעי העיקרי של צה"ל במלחמת יום הכיפורים הסתמך על חיל השריון. כוחות השריון בכלל החזית הדרומית כללו 500 טנקים, מהם 30% מדגמים ישנים. חלק מהיחידות לא היו מצוידות בציוד ובחימוש מלא כתוצאה מהמחסור ואי הסדר ששרר בחלק מהימ"חים בזמן גיוס כוחות המילואים.
אוגדה 162 בפיקוד אברהם אדן נפרשה לאורך ציר בלוזה-טסה בכוח של 183 טנקים:
חטיבה 460 בפיקוד גבי עמיר, בכוח של 50 טנקי M60 פטון.
חטיבה 217 בפיקוד נתן (נתק'ה) ניר, בכוח של 71 טנקים.
חטיבה 500 בפיקוד אריה קרן, שחלק מיחידותיה עדיין היו בתנועה לשטחי הכינוס, וכללה 62 טנקים.
חטיבה 11 בפיקוד אהרן פלד (פדל'ה). חטיבה ממוכנת שכללה גדוד טנקים עם 44 טנקי סופר שרמן ושני גדודי חרמ"ש והייתה בדרכה אל שטחי הכינוס.
סוללת תותחי 155 מ"מ.
אוגדה 143 בפיקוד אריאל שרון כללה שלוש חטיבות שריון:
חטיבה 14 בפיקוד אמנון רשף, בכוח של 56 טנקי מגח 3.
חטיבה 421 בפיקוד חיים ארז, שכללה שלושה גדודי טנקי מגח 3.
חטיבה 600 בפיקוד טוביה רביב, שכללה שלושה גדודי טנקי M60A1 פטון.
אוגדה 252, שהתייצבה בגזרה הדרומית של החזית, לא הייתה חלק מהמתקפה ופעלה מול הכוחות המצריים שעמדו מולה.
סדר הכוחות > הכוח המצרי

הכוח המצרי (לאורך כל החזית) מנה כ-900 טנקים.
בגזרת הארמייה השנייה:
חטיבת חי"ר עצמאית 135, בפיקוד קולונל מוסטפא אל-עבאסי, שפעלה מצפון לקנטרה בתקיפת מעוזים והנחת מארבים
דיוויזיית חי"ר 18 בפיקוד פואד עזיז ע'אלי. הדיוויזיה פעלה בגזרת קנטרה. בגזרה זו היו ערב הקרב 130 טנקי T-62 מצרים. כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 90
חטיבת חי"ר 134
חטיבה ממוכנת 136
חטיבת שריון 15 תגברה את דיוויזיה 18.
הדיוויזיה המצרית השנייה בפיקוד בריגדיר גנרל עמיד חסן אבו סעדה. הדיוויזיה פעלה בגזרת גשר פירדאן. ערב הקרב היו בגזרה זו כ-120 טנקים מצרים.כללה שלוש חטיבות אורגניות:
חטיבת חי"ר 4
חטיבת חי"ר 120
חטיבה ממוכנת 117
חטיבת שריון 24 (מדיוויזיה ממוכנת 23 שהתמקמה על הגדה המערבית של תעלת סואץ בגזרה זו) תגברה את הדיוויזיה המצרית השנייה.
דיוויזיית חי"ר 16 בפיקוד בריגדיר גנרל עבד ראב אל-נבי חאפז. הדיוויזיה פעלה בגזרת ציר החת"ם בסמוך לאזורי "חמוטל", "מכשיר" ו"חמדיה" ובאזור דוורסואר, וכללה שלוש חטיבות:
חטיבת חי"ר 16
חטיבת חי"ר 112
חטיבה ממוכנת 3
בגזרתה הצפונית של הארמייה השלישית:
חטיבה עצמאית אמפיבית 130, בפיקוד קולונל מחמוד שועייב
כמו כן, שתי דיוויזיות, ממוכנת ומשורינת, היוו עתודה ארמיונית בגדה המערבית של תעלת סואץ.
הקרב

בבוקר 8 באוקטובר, בשעה 07:50, פקד האלוף אדן על כוחותיו לנוע למשימותיהם. תוכניתו של אדן הייתה לנוע מצפון לדרום במקביל לתעלת סואץ. חטיבה 460 הייתה אמורה להיות המערבית ביותר ומטרתה לחבור למעוז "חיזיון" וחטיבה 217 הייתה אמורה לנוע באותו כיוון ממזרח לה, כשמטרתה חבירה למעוז "פורקן" שמול אסמאעיליה. חטיבה 500 הייתה אמורה לנוע מזרחית לציר החת"ם. תוכניתו של אדן השתבשה מיד עם מתן פקודת התנועה כאשר שתי פלוגות של טנקי T-62 מחטיבה 15 (דיוויזיה 18 המצרית) תקפו כוח ישראלי סמוך לקנטרה. אדן חשש מאיגוף מצרי שיכתר את כוחותיו מצפון ועל כן פקד על חטיבה 217 להישאר במקומה, להיערך מול האיום שמצפון ולהיות מוכנה לתנועה דרומה למילוי משימותיה על פי פקודה. כמפקד הכוח שנשאר מול קנטרה מונה תת-אלוף קלמן מגן, מפקד הגזרה הצפונית. לטענת אדן, עד שעה 9:00 לא נתקלה חטיבה 460 בהתנגדות ממשית, למעט ירי ארטילרי מצרי, והגיעה עד לשטח המישורי שבין תעוז "הברגה" ובין גשר פירדאן, שם אף יצרה קשר עם יחידת טנקים מאוגדת שרון. לאחר שחטיבה 217 החלה לנוע מאזור קנטרה דרומה, הודיע אדן לגונן כי הוא מוכן להתחיל בניסיון התקרבות למעוז "חיזיון" אך העמיד תנאי שיקבל סיוע אווירי שיפגע בכוחות מצרים שעל הרמפות והסוללות שמשני צידי התעלה.