stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלוסקמת מרים ברת ישוע
הכתובת > ניתוח הכתובת

החוקרים ניתחו את הכתובת ולהן ממצאיהם:
מרים - על פי ממצאים אפיגרפיים וספרותיים, השם היה נפוץ בימי בית שני. תועדו כ-80 אזכורים במקורות השונים.
ישוע - על פי ממצאים אפיגרפיים וספרותיים, השם היה נפוץ בימי בית שני. תועדו כ-100 אזכורים במקורות השונים.
קיפא - על פי הכתובת הוא היה ממשפחת כהנים. השם קיפא כשמו של כהן ידוע ממקורות היסטוריים, שם זה הוזכר אצל יוסף בן מתתיהו וגם בברית החדשה. בתוספתא (מסכת יבמות א,י) מוזכרת משפחת בית קיפאי שהייתה משפחת כהנים ומקורה מבית מקושש. בשנת 1990 התגלתה מערת קבורה ביער השלום שבשכונת תלפיות בירושלים. הממצאים במערה כללו גלוסקמה עליה נחרת השם קפא וגלוסקמה נוספת שעליה נחרת פעמיים השם יוסף בן קיפא.
כהנים מעזיה או כהן ממעזיה - משמרת מעזיהו הייתה משמרת 24 ואחרונה בסדר משמרות הכהונה בבית המקדש. המשמר מוזכר בדברי הימים א', כ"ד: "לְמַעַזְיָהוּ אַרְבָּעָה וְעֶשְׂרִים". המשמר מופיע גם בנחמיה, י', ט': "מַעַזְיָה בִלְגַּי שְׁמַעְיָה אֵלֶּה הַכֹּהֲנִים". ממצא זה הוא הממצא הראשון - אך לא היחיד - שבו מופיע שם משמר הכהונה בממצא ארכאולוגי. אזכורו על גבי הגלוסקמה מלמד על חשיבותה של הנפטרת ועל חשיבות מעמד הכהונה בתקופה זו.
מבית אמרי - משפחת כהנים בשם אִמֵּר מופיעה בספר עזרא (ב', ל"ז) ובספר נחמיה (ז', מ') כאחת מארבע משפחות כהונה שעלו לארץ ישראל בשיבת ציון. אם אמנם הכתובת מתכוונת אליהם, ניתן ללמוד ממנה על הקשר של משמר מעזיה לכהנים מבני אמר. השם אמר נמצא גם בפרויקט סינון עפר הר הבית על גבי בולה עם הכתובת: [...]ליהו [בן] אמר. שם זה הופיע גם על ממצאים ארכאולוגיים נוספים. לפי פרשנות אחרת השם אמר מציין את מקום המוצא של הנפטרת מרים. ציון מקום המוצא של נפטרים נמצא בכתובות קבורה נוספים.
לקריאה נוספת

בועז זיסו ויובל גורן, "גלוסקמת מרים ברת ישוע בר קיפא כהן ממעזיה מבית אמרי", קדמוניות, 142, 2012, עמ' 87-84
רוני רייך, "כתובת על גבי גלוסקמות מקבר משפחת קיפא בירושלים", קדמוניות, 99, 1992, עמ' 115-114
הערות שוליים

↑  כי כתוב שמם של משמרת חזיר במקום קבורת הכהנים מבני המשמרת בירושלים
↑  אולי על פי התוספתא, מסכת תענית, פרק ב' הלכה א', שארבעת המשפחות חולקו ל-24 המשמרות.
דדליין

ערך זה עוסק במועד סיום. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
במערכת העיתון "ידיעות אחרונות" מוצג שעון דיגיטלי המציג את השעה הנוכחית וספירה לאחור של הזמן שנותר עד לסגירת העיתון. ניתן לחשב שהדדליין הוא 23:45
דדליין (מאנגלית: Deadline, ובעברית: מוֹעֵד אַחֲרוֹן) היא השעה שנקבעה לסיומה של פעילות מסוימת, ולכן על כל העוסקים בפעילות זו לכוון צעדיהם כך שיעמדו בשעה שנקבעה.
בניהול נהוג לקבוע אבני דרך לסיומם של שלבים המרכיבים פעילות, כדי להבטיח את סיומה של כלל הפעילות עד למועד שנקבע. קביעת אבני דרך מקטינה את הסיכוי ששלב מסוים בפעילות יגרור לחריזה מהדדליין, ומאפשרת שקיפות טובה יותר לגבי התקדמות הביצוע של השלבים או איתור בעיות בדרך להשגת הדדליין.
להצגת הזמן שנותר עד לדדליין משמשת ספירה לאחור.
דוגמאות לשימושים

לעיתון יומי קבוע דדליין (ובעברית: שְׁעַת נְעִילָה, כשמדובר בדדליין של עיתון) שעד אליו על מערכת העיתון לסיים את הכנתו לדפוס, על מנת שהעיתון יגיע לקוראיו בשעה שהם רגילים לקבלו. ככל שהשלבים שלאחר הדדליין (הדפסה והפצה) מהירים יותר, כך ניתן לקבוע דדליין מאוחר יותר, ובכך להביא לקוראים ידיעות טריות יותר. לדדליין בעיתונות הייתה חשיבות גדולה כאשר העיתון המודפס היה מקור חדשות עיקרי. בתקופה הנוכחית, שבה העיתון המודפס אינו יכול להתחרות בעדכניותו עם אתרי החדשות, לדחיית הדדליין חשיבות פחותה.
מענה למכרז יש להגיש בשעה שקבעו עורכי המכרז, והצעה המוגשת לאחר מועד זה נפסלת על הסף.
כניסת שבת היא הרגע שבו מתחילה השבת, ונכנסים לתוקף כל האיסורים על עבודה בשבת. כל ההכנות לשבת, שנעשות ביום שישי, מכוונות שלא לחרוג מדדליין זה.
למבחן בבית ספר קבועה שעת סיום, ובהגיע שעה זו יש לחדול מכתיבת המבחן. חלק מטקטיקת ההצלחה במבחן היא ההתמודדות עם דדליין זה. תלמידים בעלי מוגבלות מקבלים דחייה של הדדליין, מתוך התחשבות במוגבלותם.
בטרמינולוגיה צבאית מקובל המונח "שעת השין" לציון השעה שנקבעה לתחילתו של מבצע צבאי.
הערות שוליים

1 2  דֶּדְלַיְין > מוֹעֵד אַחֲרוֹן, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4134394-3
דדליין (קומיקס)

עטיפת חוברת ההקדמה "דדליין 0" המציגה את הדמויות הראשיות של הכותר
דֶּדְלַיְין הוא כותר קומיקס הומוריסטי מבית סטודיו קומיקום המתאר באופן מופרך והומוריסטי את סיפורם של יוצרי קומיקס הפנטזיה "ארינאה": אביב אור וערן אביאני אשר כותבים על עצמם וחייהם בעקבות בחירתם במקצוע בלתי רגיל זה.

הכותר מצויר בשחור-לבן. מונה שתי חוברות וחוברת הקדמה המופצת חינם. חוברת שלישית לכותר מתוכננת בעתיד.
רקע העלילה

העלילה מספרת על ערן ואביב בדמויותיהם המצוירות, אביב כפנתרה שחורה וערן כדביבון, אשר עובדים בסטודיו קומיקום כיוצרי קומיקס. יום אחד מבקר בסטודיו כתב טלוויזיה שבא לצלם כתבה על אביב וערן אך לפני שהוא מצליח ערן ואביב נחטפים על ידי אנשים בחלוקים לבנים שלוקחים אותם לבית משוגעים שם הם מנסים להוכיח ללא הצלחה את שפיותם, אך עליהם לצאת משם מהר כדי שיוכלו להספיק לדדליין.
היסטורית הדמויות

תחילה דמויותיהם של אביב וערן הופיעו בקומיקס קומי קצר בסיום כל חוברת של ארינאה ותיארו את יצירתה. בעקבות התגובות האוהדות החליטו ערן ואביב לתת לדמויותיהם סידרה משלהם.
באחת הכתבות עליה אביב גילתה שמקור דמות הפנתרה השחורה שלה היא בעצם אותה דמות פנתרה שחורה בקומיקס הגמר של אביב "אלוניה" רק עם "התאמות קלות" לדמותה של אביב.
אוטו הרביעי, דוכס בוואריה

אוטו הרביעי, דוכס בוואריה (3 בינואר 1307 – 14 בדצמבר 1334), היה דוכס בוואריה התחתונה בין השנים 1310–1334.
ביוגרפיה

אוטו נולד ב-3 בינואר 1307, לשטפן הראשון, דוכס בוואריה וליוטה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניצה וביאטריקס מברנדנבורג.
בשנת 1310 מת אביו שטפן הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו, ומכיוון שהיו קטינים שימש דודנם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעוצר עד לבגרותם.
בשנת 1332 הסתכסך אוטו עם אחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה על חלוקת הנחלות, ובשל כך הכיר בלודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כיורשו. ב-14 בדצמבר 1334 מת אוטו במינכן, ואחיו היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו. בשנת 1339 מת היינריך הארבעה עשר, ושנה לאחר מכן מת בנו יוהאן הראשון, דוכס בוואריה ללא יורשים, ובעקבות כך איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל דוכסות בוואריה תחתיו.
משפחתו

ב-12 באוגוסט 1328 התחתן היינריך עם ריכרדיס מיוליך, בתם של גרהרד החמישי, רוזן יוליך ואליזבת מבראבנט-ארשוט, ממנה נולד לו בן אחד:
אלברכט מוויטלסבאך (1332)
איגנץ שופאנציג

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1776 וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  2 במרץ 1830 (בגיל 53) וינה, האימפריה האוסטרית 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
איגנץ שופאנציג (בגרמנית: Ignaz Schuppanzigh;‏ 20 בנובמבר 1776 – 2 במרץ 1830) היה כנר גרמני, ידידו ומורו של בטהובן, ומי שעמד בראש רביעיית המיתרים הפרטית של הרוזן רזומובסקי. שופאנציג והרביעייה שלו ניגנו בביצועי בכורה רבות מרביעיות המיתרים של בטהובן, בעיקר האחרונות שבהן. רביעיית רזומובסקי נחשבת לרביעיית המיתרים המקצועית הראשונה. עד לייסוד רביעייה זו, נוגנו רביעיות בעיקר בידי חובבים או בידי נגנים מקצועיים, שהתכנסו לנגינה משותפת באופן חד-פעמי.
ביוגרפיה

שופאנציג נולד בווינה, בנו של פרופסור לאיטלקית באקדמיה הצבאית על שם תרזה. עוד לפני שמלאו לו 21 כבש לו שופאנציג מעמד של כנר וויולן וירטואוז, ואף של מנצח. הוא היה מורו לכינור של בטהובן, והשניים נשארו ידידים עד מות בטהובן.
לעניין הרב ששופאנציג גילה בנגינת רביעייה היה תפקיד מרכזי בתמורה שחלה בביצוע ובהלחנת רביעיות. רפרטואר הרביעיות לפני בטהובן היה אפשרי לביצוע בשלמותו בידי חובבים ברמה גבוהה ובידי מקצוענים לאחר חזרות מעטות. הרביעיות של בטהובן הציגו הרבה קשיים טכניים חדשים, שאי אפשר להתגבר עליהם לחלוטין ללא השקעה רצינית בחזרות. הקשיים האלה כוללים תרוצות מורכבות המנוגנות בו זמנית בשני כלים או יותר, מקצבים צולבים והמיולות, והרמוניות קשות, שמחייבות תשומת לב מיוחדת לאינטונציה. כששופאנציג קבל לפני בטהובן על קטע קשה במיוחד, ענה בטהובן, "הסבור הוא, שאני חושב על כינורו העלוב כאשר הרוח מדבר אלי?"
ב-6 במרץ 1825 נפתחה סדרת קונצרטים למנויים של שופאנציג בביצוע רביעיית מיתרים חדשה של בטהובן, אופוס 127. שופאנציג קיבל את היצירה לידיו זמן קצר יחסית לפני הקונצרט, על אף פניות חוזרות ונשנות אל בטהובן, ולא הצליח לבצע את תפקידו הקשה באופן מניח את הדעת. המאזינים התקשו גם הם לעמוד על טיבה של המוזיקה, אלפרד אברט, כתב עיתון תיאטרון, סיפר איך ניצלה הרביעייה מגורל של אי-הבנה והתעלמות הודות לביצוע חוזר, הפעם עם כנר ראשון אחר, פרופסור ביהם, לפני קהל מובחר של מבינים באמנות.
רביעיית רזומובסקי ניגנה בביצועי בכורה גם יצירות של מלחינים אחרים. פרנץ שוברט הקדיש את רביעיית "רוזמונדה" שלו לשופאנציג.
הערות שוליים

↑  פאול בקר, "בטהובן", הוצאת ניב, תרגום יצחק הירשברג, עמ' 298
↑  בקר, "בטהובן", עמ' 434-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810559326305606  BnF: cb16613035m (data)  GND: 103946292  ISNI: 0000 0000 7855 1305  MusicBrainz: 7875290c-602b-46df-8469-e90d2b6f930b  NKC: mzk2010579551  SNAC: w6cg2n14  VIAF: 12729944   WorldCat (עם VIAF): 12729944
אוטו השלישי, דוכס בוואריה

אוטו השלישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Otto III. von Bayern; 11 בפברואר 1261–9 בנובמבר 1312), היה דוכס בוואריה התחתונה ממות אביו ב-1290 ועד למותו, ובנוסף היה מלך הונגריה בין השנים 1305–1308.
ביוגרפיה

אוטו נולד ב-11 בפברואר 1261 בבורגהאוזן, להיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוואריה, בתם של בלה הרביעי, מלך הונגריה ומריה לסקרינה.
בשנת 1290 מת אביו היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה, ואוטו ואחיו לודוויג השלישי, דוכס בוואריה ושטפן הראשון, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. אוטו ניסה להחזיר לבוואריה את דוכסות שטיריה שנלקחה ממנה בשנת 1180. כמו כן תמך אוטו באדולף, מלך גרמניה נגד בית הבסבורג, ואף לחם עמו בקרב גלהיים שבו נהרג אדולף. בשנת 1301 הוצע לאוטו כתר הונגריה כנכדו של בלה הרביעי, מלך הונגריה, אולם רק בשנת 1305 הוא עלה לשלטון. באוגוסט 1305 ויתר מתנגדו וצלאב השלישי, מלך בוהמיה על תביעתו לכתר הונגריה, ובנובמבר אותה שנה הגיע אוטו לבודה, לאחר שחצה את אוסטריה שהייתה שייכת לבית הבסבורג כשהוא מחופש לסוחר.
ב-6 בדצמבר אותה שנה הוכתר אוטו בסקשפהרוואר, ונטל לעצמו את השם בלה החמישי, מלך הונגריה. אולם אוטו לא הצליח לשמר את שלטונו, ובשנת 1306 כבש שארל מאנז'ו את אסטרגום, טירת ספיש, זבולן וכמה מבצרים אחרים בחלקים הצפוניים של הממלכה, ובשנה הבאה הוא כבש גם את בודה. ביוני 1307 ביקר אוטו את לסלו השלישי קאן, הוויווד של טרנסילבניה, אולם הלה כלא אותו, והדיאט ההונגרי בחר בשארל מאנז'ו למלך, אך חלק מהאצילים החזקים במדינה התעלמו גם ממנו. בשנת 1308 ויתר אוטו על הכתר ההונגרי, ושארל מאנז'ו תפס את השלטון.
מעורבותו של אוטו בהונגריה החלישה את מעמדו בבוואריה, וגרמה לו לבעיות כלכליות. בשנת 1310 לחם אוטו נגד בית הבסבורג, וכתוצאה מכך נהרסה העיר בורגהאוזן.
ב-9 בנובמבר 1312 מת אוטו השלישי בלנדסהוט, ובנו היינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה ירש את נחלתו. בשנת 1333 מת היינריך החמישה עשר, ובשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כל דוכסות בוואריה תחתיו.
משפחתו

בשנת 1279 התחתן אוטו עם קתרינה מהבסבורג, בתם של רודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג, ממנה נולדו לו בשנת 1280 שני בנים תאומים
היינריך מוויטלסבאך ורודולף מוויטלסבאך שמתו באותה שנה.
ב-18 במאי 1309 התחתן אוטו עם אגנס מגלוגאו, בתם של הנריק השלישי, דוכס גלוגאו ומתילדה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אגנס מוויטלסבאך (1310–1360)
היינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה (1312–1333)
דדלי פאונד

| --- | --- |
אדמירל הצי דדלי פאונד
אדמירל הצי דדלי פאונד
 לידה:  29 באוגוסט 1877 בריטניה בריטניה, האי וייט
 פטירה:  21 באוקטובר 1943 (בגיל 66) בריטניה בריטניה, לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1891–1943 (כ־52 שנים)
 דרגה:  אדמירל הצי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה קרב יוטלנד  הפשיטה על זבריחה  מלחמת העולם השנייה הלורד הראשון של האדמירליות ומפקד חיל הים המלכותי
 עיטורים
  מסדר האמבט (אביר הצלב הגדול)  מסדר ההצטיינות  המסדר הוויקטוריאני המלכותי (אביר הצלב הגדול)
 
דדלי פאונד (באנגלית - Sir Alfred Dudley Pickman Rogers Pound;‏ 29 באוגוסט 1877 - 21 באוקטובר 1943) היה הלורד הראשון של האדמירליות ומפקד הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה (1939–1943).
ב-1891 הצטרף כצוער למכללת הצי המלכותי בדארטסמות'. הוא התקדם במהירות בתפקידים באוניות הצי עד לקבלת פיקוד על אוניית מערכה.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה

ב-מאי 1915 קיבל פיקוד על אוניית המערכה קולוסוס אתה השתתף בקרב יוטלנד. בקרב זה הטביע שתי סיירות קלות גרמניות והצליח לצאת מהקרב עם פגיעות קלות באונייתו. לאחר מכן הצטרף לאגף המבצעים של הצי והשתתף בתכנון הפשיטה על זבריחה.
ב-1923 צורף ליחדת התכנון של הצי וב-1925 מונה למפקדה. ב-16 בינואר 1933 הועלה לדרגת אדמירל. ב-מרץ 1936 התמנה למפקד שייטת הים התיכון. ב-31 ביולי מונה ללורד הראשי של הימייה הממונה על כל פעולות הצי המלכותי והועלה לדרגת אדמירל הצי. הוא מונה גם ליושב ראש המטה המשולב הקיסרי (דרג ביניים בין ראש הממשלה ושלושת מפקדי המטות: הים, היבשה והאוויר).
מלחמת העולם השנייה

פעילותו של פאונד במלחמת העולם השנייה שנויה במחלוקת. הוא היה איש אמונו של וינסטון צ'רצ'יל ולכן לא הודח למרות מספר כישלונות. הצלחתו הגדולה הייתה במערכת האוקיינוס האטלנטי נגד הצוללות הגרמניות. בתפקידו כמפקד הצי היה מעורב בעיצוב ההגנה על השיירות. הפגיעות בשיירות פחתו לאחר פיתוח מכ"ם, מטוסים ארוכי טווח, פצצות עומק והגנה על השיירות בשיתוף פעולה עם הצי האמריקאי והקנדי.
פאונד נכשל בשני מקרים בולטים:
מבצע קרברוס - הצי הבריטי לא הצליח למנוע את מעברן של הסיירות שרנהורסט גנייזנאו ופרינץ אויגן במצר דובר ב-פברואר 1942.
שיירת PQ 17 - הכישלון הגדול ביותר של פאונד. השיירה שכללה 34 אוניות יצאה ב-27 ביוני 1942 מאיסלנד לנמל ארכנגלסק בברית המועצות. היא לוותה בפעם הראשונה בכוח ימי משותף בריטי-אמריקאי. ב-4 ביולי 1942 נתקבלו ידיעות (שהוכחו בדיעבד כבלתי אמינות), שאוניית המערכה טירפיץ עומדת לצאת לקראת השיירה מלווה בכוח ימי נוסף. פאונד נתן מיד פקודה לאוניות המלוות לנטוש מיד את השיירה ולצאת לקראת הכוח הגרמני. אוניות השיירה קבלו הוראה להתפזר ולהגיע ללא ליווי לברית המועצות. על אוניות המסחר עטו צוללות ומטוסי הלופטוואפה ומתוך 34 טבעו 23. רק 11 הגיעו ליעדן (9 לארכנגלסק ו-2 למורמנסק).
מותו

פאונד סבל מגידול במוח ובעיות בפרק הירך. פעמיים עבר אירוע מוחי וב-5 באוקטובר 1943 התפטר. החליף אותו אדמירל הצי אנדרו קנינגהם. בעת שהיה מאושפז במצב קשה העניק לו המלך ג'ורג' השישי את מסדר ההצטיינות.
הוא נפטר ב-21 באוקטובר 1943. טקס האשכבה נערך בכנסיית ווסטמינסטר. גופתו נשרפה והאפר הועבר בטקס צבאי לאוניית הצי ופוזר בים.
אוטו השני, דוכס בוואריה

אוטו השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Otto II der Erlauchte, Herzog von Bayern, Pfalzgraf bei Rhein;‏ 7 באפריל 1206 – 2 בפברואר 1253), היה רוזן הפלטינט שעל הריין בין השנים 1228–1253, ודוכס בוואריה בין השנים 1231–1253.
ביוגרפיה

אוטו נולד ב-7 באפריל 1206 בקלהיים, ללודוויג הראשון, דוכס בוואריה ולודמילה מבוהמיה, בתם של פרידריך, דוכס בוהמיה ואליזבת מהונגריה, דוכסית בוהמיה.
בשנת 1228 קיבל אוטו מאביו את רוזנות הפלטינט שעל הריין, ובשנת 1231 נרצח אביו לודוויג הראשון, דוכס בוואריה, ואוטו ירש גם את דוכסות בוואריה. מכיוון שיצאו שמועות שאביו נרצח על ידי בית הוהנשטאופן, היה לאוטו יחסים מרוחקים עם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בתחילת שלטונו נאלץ אוטו להתמודד עם סכסוכים עם הבישופים בנחלותיו, ובשנת 1232 תפס אוטו את נקראו, וכתוצאה מכך הסתכסך עם היינריך השני, בישוף וורמס.
במהלך סכסוכו עם פרידריך השני, דוכס אוסטריה תפס אוטו את העיר ולס, מה שגרם לו להסתכסך עם היינריך השביעי, מלך גרמניה. אוטו נאלץ להסגיר את בנו לודוויג להיינריך ופרידריך כבן ערובה, אולם העקבות כך השתפרו יחסיו עם הקיסר, ובעזרת תמיכתו נאלצו היינריך ופרידריך לשחרר את לודוויג. אולם רק בשנת 1241 השלים אוטו סופית עם הקיסר פרידריך השני, עקב החשש מפלישת המונגולים לאירופה, ובעקבות סכסוכו עם וצלאב הראשון, מלך בוהמיה. בשנת 1242 מת אלברכט הרביעי, רוזן בוגן, ואוטו ירש את רוזנות בוגן ואף נטל לעצמו את שלט האצולה שלהם הכחול-לבן, שהפך לסמל בוואריה עד היום. אולם שניים מבית בוגן ערערו על כך, ואוטו הוציאם להורג בכיכר השוק בהנגרסברג.
בשנת 1245 פרצה בגרמניה מלחמת אזרחים, ונציבו של אוטו בריינלנד - קונרד מאלזי נשבה על ידי תומכי האפיפיור ונשלח לנירנברג אל קונרד הראשון, רוזן העיר נירנברג. אוטו ביקש את שחרורו, אולם קונרד סירב בטענה שזיגפריד השלישי, ארכיבישוף מיינץ קרא לאלזי פושע. בשנת 1246 מת פרידריך השני, דוכס אוסטריה מבית באבנברג ללא יורשים, ובעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אוטו לוצלאב הראשון, מלך בוהמיה. באותה שנה גם התחתנה בתו אליזבת עם קונרד משוואביה, בנו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך נודה אוטו על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי.
בשנת 1250 שכנע ברטולד מרגנסבורג את אוטו לחזור בתשובה, אולם לאחר מותו של אוטו ב-29 בנובמבר 1253 לא נערך לו טקס קבורה דתי, ורק 12 שנים מאוחר יותר לאחר בקשה מאלמנתו ומבניו, אישר האפיפיור קלמנס הרביעי לקבור אותו בטקס דתי. לאחר מותו של אוטו, בניו לודוויג השני, דוכס בוואריה והיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
משפחתו

בשנת 1222 התחתן אוטו עם אגנס מפפאלץ, בתם של היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין ואגנס מהוהשטאופן, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
אליזבת מבוואריה, מלכת גרמניה (1227–1273), התחתנה עם קונראד הרביעי, מלך גרמניה, ולאחריו התחתנה עם מיינהארד, דוכס קרינתיה
לודוויג השני, דוכס בוואריה (1229–1294)
היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה (1235–1290)
אגנס מבוואריה (1236–1289), התחתנה עם גרהרד הרביעי, רוזן זולצבאך והירשברג
סופיה מבוואריה (1240–1306)
איגור סמירנוב

איגור ניקולאייביץ' סמירנוב (ברוסית: Игорь Николáевич Смирнóв; נולד ב-23 באוקטובר 1941) היה נשיא הרפובליקה המולדבית טרנסניסטריה מ-1991 ועד 2011.
חייו

איגור נולד ב-1941 בפטרופבלובסק-קמצ'טסקי שבברית המועצות אשר במזרח הרחוק הרוסי (כיום בפדרציה הרוסית). בשנת 1987 סיים את המכון להנדסת מכונות בעיר זפוריז'יה ובנובמבר אותה שנה עבר להתגורר בטירספול. עם פרוץ האירועים על רקע לאומני בטרנסניסטריה בלט כמנהיג מקומי. ב-13 בדצמבר 1990 הוצא צו מעצר נגדו ידי שלטונות מולדובה. ב-9 בפברואר 1991 נבחר לראש הרפובליקה. ב-28 באוגוסט 1991 נעצר על ידי שלטונות מולדובה אך שוחרר תוך פרק זמן קצר. במהלך המלחמה בטרנסניסטריה היה מפקד הכוחות המזוינות. ב-21 ביולי 1992 חתם ביחד עם בוריס ילצין ונשיא מולדובה מירצ'ו סנגור הסכם סיום הלחימה והפרדת כוחות שנשמר עד היום.
עם עצמאותה של טרנסניסטריה ב-1991 נבחר סמירנוב לנשיא המדינה, ומאז במשך ארבע פעמים נוספות. לאחרונה ב-10 בדצמבר 2006, ברוב של 82.4% מקולות הבוחרים. בהצהרתו הודיע שיפרוש מהחיים הפוליטיים לאחר שטרנסניסטריה תשיג הכרה בינלאומית, ובכך קבע את מטרה זו כמטרת חייו. הפסיד בבחירות שהתקיימו בשנת 2011 לראש האופוזיציה.
איגנצי יאן פדרבסקי

איגנצי יאן פדרבסקי
איגנצי יאן פָּדֵרֶבְסקי (בפולנית: Ignacy Jan Paderewski; ‏18 בנובמבר 1860 – 29 ביוני 1941) היה פסנתרן, מלחין ופוליטיקאי פולני. מונה ב-1919 לתקופה קצרה לתפקיד ראש הממשלה ושר החוץ, ייצג את פולין בוועידת השלום בפריז, והיה בין החותמים על הסכם ורסאי.
הנצחתו

שני ארגונים פולנים-אמריקאים קרויים על שמו: איגוד פדרבסקי בשיקגו וחברת המוזיקה פדרבסקי בדרום קליפורניה. כיום קרויה על שמו גם האקדמיה הלאומית למוזיקה בפולין, התיכון ע"ש איגנצי יאן פדרבסקי בעיר ולבז'יך שבפולין, וכן רחובות רבים בערי פולין.
ג'פרי אולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1942 (בן 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jeffrey David Ullman 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר להנדסה ולמדע שימושי של קרן פו 
 מנחה לדוקטורט:  Arthur Jay Bernstein, Archie Charles McKellar 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  אנה קרלין, Marc A. Kaplan, Gregory M. Hunter, Fereidoon Sadri, Edward T. Sciore, Kevin John Karplus, Udaiprakash I. Gupta, Amelia C. Fong Lochovsky, George S. Lueker, Howard Jay Siegel, Deepak K. Goyal, John B. N. Kam, Edward C. Horvath, Howard Wellington Trickey, Peter Heiner Hochschild, Geoffrey Robert Phipps, Surajit Chaudhuri, Marcia A. Derr, Cheng (Calvin) Yang, Gabriel Kuper, Kenneth Andrew Ross, Katherine Anne Morris, Allen Van Gelder, Inderpal Singh Mumick, Evan Reid Cohn, Yatin P. Saraiya, Taher H. Haveliwala, Dilip Vishwanath Sarwate, Aleksandr (Alexander) Mikhailovich Birman, Henry Korth, Alan John Demers, Dan Hirschberg, Peter Honeyman, יהושע שגיב, Harry Mairson, Jeffrey Naughton, Ravi Sethi, Alan Richard Siegel, Matthew S. Hecht, David Maier, Nahed El Djabri, Thane Earl Plambeck, Anand Rajaraman, Alberto Torres, Ashish Gupta, Hakan Jakobsson, Leonard Y. Liu, Chen Li, Venky Harinarayan, Arthur Michael Keller, Vasilios Antoniou Vassalos, Nam (Pierre) Quan Huyn, Svetlozar Evtimov Nestorov, Himanshu Satishkumar Gupta, Alberto O. Mendelzon 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1988)  עמית ACM (1995)  פרס טיורינג (2020)  פרס החדשנות ע"ש אדגר קוד של  SIGMOD (2006)  פרס קנות' (2000)  מדליית ג'ון פון נוימן של IEEE (2010)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקר בבסיסי נתונים וניהולם, שפה פורמלית
 
ג'פרי דייוויד אולמן (באנגלית: Jeffrey Ullman; נולד ב-22 בנובמבר 1942) הוא מדען מחשב ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד. הספרים שכתב על מהדרים, מבני נתונים, בסיסי נתונים וחישוביות נחשבים לנכסי צאן ברזל בתחומם.
חתן פרס טיורינג לשנת 2020.
ביוגרפיה

אולמן קיבל תואר ראשון (Bachelor of Science) במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת קולומביה ב-1963, והשלים דוקטורט (Ph.D) בהנדסת חשמל באוניברסיטת פרינסטון ב-1966. הוא עבד שנים מספר במעבדות בל. מ-1969 ועד 1979 שימש כפרופסור בפרינסטון. החל מ-1979 הוא מחזיק במשרת פרופסור בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. ב-1995 התקבל כחבר לACM, ובשנת 2000 זכה בפרס קנות'. ב-2010 זכה (יחד עם ג'ון הופקרופט) במדליית ג'ון פון נוימן של ה-IEEE, על "הנחת היסודות לתורת האוטומטים והשפות, וכן על תרומות רבות לתאוריות במדעי המחשב".
מחקריו עוסקים לרוב בבסיסי נתונים וניהולם, בכריית מידע ובחינוך באמצעות תשתיות מידע (Information infrastructure). הוא היה ממייסדי תחום חקר מבני הנתונים, ויועץ דוקטורט לדור שלם של תלמידים שהפכו לאחר מכן לתאורטיקנים מובילים בפני עצמם (בין השאר, ייעץ למייסד גוגל סרגיי ברין, ושירת בצוות הייעוץ הטכני של החברה). כיום הוא יו"ר חברת Gradiance, המספקת כלים ליצירת וניהול משימות בסביבה לימודית.
הוא היה בין מפתחי מודל אבטחה HRU.
הערות שוליים

↑  Turing Award Goes to Creators of Computer Programming Building Blocks
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סדארלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276075305171  PLWABN: 9810564807905606  ACM DL: 81100314798  BIBSYS: 90107241  BnF: cb12095581q (data)  CANTIC: a19143084  CiNii: DA00024326  dblp: u/JeffreyDUllman  GND: 123598230  ISNI: 0000 0001 0792 4335  LCCN: n79018652  LNB: 000068432  MGP: 44128  NDL: 00459356  NKC: jn20021125010  NLG: 281515  NLK: KAC199628086  NSK: 000117450  NTA: 068828225  RERO: 02-A003918664  SELIBR: 290336  SNAC: w64v4hk1  SUDOC: 031678807  Trove: 1217353  VIAF: 108124067   WorldCat (עם VIAF): 108124067
אוסימה

אוסימה (בפינית: Uudenmaan maakunta, בשוודית: landskapet Nyland) הוא אזור בדרום פינלנד. אוסימה גובל באזורים קימנלקסו, פּאייט-המה, קאנטה-המה ודרום-מערב פינלנד. האזור כולל את הבירה, הלסינקי, והוא המאוכלס ביותר בפינלנד, ובו 1,703,649 תושבים, כ-30 אחוזים מאוכלוסיית המדינה כולה.
היסטוריה

שם המקום, הן בפינית והן בשוודית, הוא "ארץ חדשה".
ההתיישבות השוודית באוסימה החלה לאחר מסע הצלב השני לפינלנד במאה ה-13.
סמל האזור

הסמל כולל סירה זהובה, המסמלת את אזור החוף בו ממוקם האזור, ושני פסים גליים כסופים, המסמלים את הנהרות במקום. הסמל קיים מאז המאה ה-16.
טירות ומבצרים

מבצר הים של סואומנלינה - בנייתו החלה בשנת 1748, כמבצר ימי ובסיס לצי.
טירת רסבורג - נבנתה בשנת 1370 ושימשה כבסיס צבאי.
Sjundbyn Linna - טירת אבן מימי הביניים, הידועה כבניין המיושב העתיק ביותר בפינלנד.
Suitian kartano - בית אחוזה משנת 1540.
Malmgård - בית אחוזה מתחילת המאה ה-17.
נהרות

באזור זורמים נחלים רבים, בין היתר Byabäcken, Fiskarsinjoki, Gumbölenjärvenoja, Keravanjoki, Mätäjoki, Porvoonjoki, Rekolanoja ו-Vantaanjoki.