stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציר הרשע

ערך זה עוסק במונח המתייחס למדינות התומכות בטרור ומפתחות נשק להשמדה המונית. אם התכוונתם לציר מדינות וארגוני טרור המתנגדים לישראל, המכונה גם "ציר הרשע", ראו .
| --- | --- |
מדינות "ציר הרשע" של בוש: עיראק, איראן, וקוריאה הצפונית (אדום כהה). מצטרפות חדשות לציר: קובה, לוב וסוריה (כתום בהיר). בכחול כהה נראית ארצות הברית
מדינות "ציר הרשע" של בוש: עיראק, איראן, וקוריאה הצפונית (אדום כהה). מצטרפות חדשות לציר: קובה, לוב וסוריה (כתום בהיר). בכחול כהה נראית ארצות הברית
 תאריך:  29 בינואר 2002
 נואם:  ג'ורג' ווקר בוש, נשיא ארצות הברית
 חשיבות:  הכרזת מלחמה על הטרור העולמי
 תמליל:  תמליל מלא בוויקי ציטוט (אנגלית)
"ציר הרשע" (באנגלית: Axis of evil) הוא מונח שטבע נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בנאום שנשא ב־29 בינואר 2002. המונח מתייחס לקבוצת מדינות התומכות בטרור ומפתחות נשק להשמדה המונית. בוש הזכיר בנאומו את המדינות קוריאה הצפונית, איראן ועיראק. במונח נעשה שימוש בתחום ההסברה של ממשל בוש כדי להציג את המדינות החברות בו כדבר שיש לגנותו.
מדינות אלו [קוריאה הצפונית, איראן ועיראק], ובעלות בריתן הטרוריסטיות, מהוות ציר של רשע, המתחמש כדי לאיים על שלום העולם. בניסיונותיהם להשיג נשק להשמדה המונית מהווים משטרים אלה סכנה חמורה שהולכת וגדלה. הם יוכלו לספק כלי נשק אלו לטרוריסטים, להעניק להם אמצעים אשר יתאימו לשנאתם; הם יוכלו לתקוף את בעלות בריתנו או לנסות לסחוט את ארצות הברית. בכל מקרה, מחירה של האדישות יהיה קטסטרופלי.
המונח מרמז על מדינות הציר במלחמת העולם השנייה אשר הצטרפו לגרמניה במלחמתה כנגד בעלות הברית, וכמו כן מזכיר את המושג "אימפריית הרשע", שבו השתמש הנשיא רונלד רייגן לתיאור ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה.
המאבק בציר הרשע

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הכריזה ארצות הברית על מלחמתה בטרור האסלאמי הקיצוני. בתחילתו כוון המאבק כנגד הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה, אך במהרה הורחב ומטרתו שונתה למיגור הטרור העולמי. בנאום "ציר הרשע" הגדיר בוש את מקור הטרור בעולם וקבע את מטרות המאבק.
ב־20 במרץ 2003 (19 במרץ בוושינגטון), תקפה ארצות הברית את עיראק כחלק ממאבקה ב"ציר הרשע" והדיחה את שלטונו של סדאם חוסיין. בעקבות דשדושה של ארצות הברית בעיראק, ממשל בוש נקט גישה של בידוד ומשא ומתן לא ישיר עם מדינות הציר האחרות. מול איראן התנהל המשא ומתן עם שלוש המעצמות האירופיות גרמניה, בריטניה וצרפת (ה-EU3), תוך מעורבות של מתאם מדיניות החוץ של האיחוד האירופי חוויאר סולאנה. עם העברת הסוגיה הגרעינית לטיפול מועצת הביטחון של האו"ם הצטרפו רוסיה וסין למשא ומתן. המגעים עם קוריאה הצפונית מתנהלים במסגרת שיחות השש (אנ') הכוללות את קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, סין, יפן, רוסיה וארצות הברית. בין איראן וקוריאה הצפונית והמדינות שניהלו עימן משא ומתן הושגו מספר הסכמים שהופרו (בין היתר: הצהרת טהראן מאוקטובר 2003, הסכם פריז מנובמבר 2004 עם איראן, הצהרת ה-19 בספטמבר 2005 עם תום שיחות השש, הסכם ה-13 בפברואר 2007 בסבב החמישי של שיחות השש). ב-2 במאי 2011, נהרג אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, במהלך "מבצע חנית נפטון" על ידי יחידת הקומנדו אריות הים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כ-50 ק"מ צפונית לאסלאמאבאד, בירת פקיסטן, ובכך ניתנה מכה קשה לטרור. ב-14 במאי 2011, חשף דו"ח סודי של צוות מומחים שמינתה מועצת הביטחון של האו"ם, כי קוריאה הצפונית ואיראן מפרות את הסנקציות שהטילה המועצה על שתיהן, באמצעות החלפה מתמשכת וסדירה של טכנולוגיות טילים בליסטיים, דרך "מדינה שלישית שכנה" (לדברי דיפלומטים -סין).
ראו גם

טרור
המלחמה העולמית בטרור
מדינות המממנות טרור
ציר ההתנגדות
מדינות הציר - מקור הביטוי
לקריאה נוספת

Tom DeLuca, Liars! Cheaters! Evildoers!: Demonization and the End of Civil Debate in American Politics, New York University Press, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
Barry Scott Zellen, State of Recovery: the Quest to Restore American Security After 9/11, Bloomsbury Publishing, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
Shaul Shay, The Axis of Evil: Iran, HIzballah, and the Palestinian Terror, Routledge, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  סוכנות רויטרס, דיווח: טכנולוגיות טילים מקוריאה הצפונית לאיראן דרך סין, באתר ynet, 14 במאי 2011
זויה צ'רקסקי

| --- | --- |

 לידה:  1976 (בת 49 בערך) קייב, ברה"מ 
 מקום לימודים:  תלמה ילין  המכללה האקדמית בית ברל 
 תקופת הפעילות:  2003–2014 (כ־11 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, אמנות חזותית 
 פרסים והוקרה:  פרס סנדברג (2020)  פרס האמן הצעיר (1999) 
 
זויה צֶ'רקַסקי (ברוסית: Зоя Черкасский; נולדה ב-24 בדצמבר 1976) היא ציירת ופסלת ישראלית, זוכת פרס סנדברג לאמנות בשנת 2020. יצירתה עוסקת באופן ביקורתי בשאלות של זהות הפרט והחברה, באקטואליה ובהיסטוריה של הזהות והתרבות היהודית והישראלית, וכן בשדה האמנות עצמו.
חיים אישיים

זויה צ'רקסקי נשואה לסאני נאדי, יליד ניגריה, ולהם בת. מתגוררת ברמת-גן.
השכלה

1997–1999 - המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל
תערוכות יחיד נבחרות

2024 - "7 באוקטובר 2023", המוזיאון היהודי, ניו יורק
2020 - "רעיונות על נייר", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2019 - “Soviet Childhood”, ניו-יורק
2018 - "פרבדה", מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 - "תערוכה חדשה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2014 - "New African Art", גלריה Circle1, ברלין
2013 - "זרקור על פיסול", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2012 - "2011" (עם אנה לוקשבסקי), גלריה רוזנפלד, תל אביב
2008 - "אולגה סויבלובה היא חרא, או: סופו של השיח הביקורתי" (עם אבדיי טר-אוגניאן) גלריה גלמן, מוסקבה
2008 - שני פרויקטים: "פיצוץ במפעל האיטריות" ו"שירת המהפיכה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2007 - "סירוב ומרי", בית האמנים בטניין, ברלין
2006 - "האוונגרדיסטים", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2006 - "ציור פעולה", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2004 - "נשף הקורבנות", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2003 - "קולקציית יודאיקה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2001 - "היפהפה האדיש", גלריה רוזנפלד, תל אביב
1999 - "Kraftwerk" (עם רותי נמט), קרן היינריך בל, תל אביב
1996 - "שני סקוטיים ביער" גלריה סקאנק, תל אביב
איור ספרי ילדים

תמר וייס גבאי, טלי מתחת לשלחן, כנרת, זמורה, דביר - מוציאים לאור, 2019.
גליה עוז, אדון שמחה וששון, כנרת, זמורה, דביר - מוציאים לאור, 2019.
מאיר ויזלטיר, שירים לילדות נבונות, אחוזת בית, הוצאה לאור, 2018.
גליה עוז, מתי כבר החתול שלנו יאהב אותנו?, כנרת, זמורה-ביתן, דביר - מוציאים לאור, 2017.
פרסים

1999 - פרס לפסל צעיר ע"ש שטיינמן, מוזיאון הרצליה לאמנות
1999 - פרס האמן הצעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2000 - מלגת אינגבורג בכמן, מיסודו של אנסלם קיפר, מטעם קרן וולף
2004 - פרס האמן הנבחר, הקרן למצוינות בתרבות (IcExcellence)
2011 - מלגת שהות בדיסלדורף, קרן דן וקרי ברונר, קרן התרבות של מחוז נורדריין-וסטפאליה ומכון גתה תל אביב
2014 - פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט.
2020 - פרס סנדברג לאמנות ישראלית.
אוספים נבחרים

אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
אוסף מוזיאון ישראל, ירושלים
אוסף המוזיאון היהודי, ניו יורק
אוסף המוזיאון היהודי, ברלין
אוסף המוזיאון היהודי, וינה
אוסף דורון סבג, או.אר.אס בע"מ, תל אביב
לקריאה נוספת

אמיתי מנדלסון (אוצר), מירה לפידות ואחרים, זויה צ'רקסקי - פרבדה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2018.
דמיטרי אדמסקי, ליזה רוזובסקי, זויה צ'רקסקי, ילדות סובייטית, גלריה רוזנפלד, 2018.
רון ברטוש, "קבוצת הברביזון החדש: ריאליזם חברתי דהיום", הברביזון החדש בברעם, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם, 2014, עמ' 5–12.
גדעון עפרת, אופקים רחבים: 120 שנות אמנות בישראל, קרן וינה-ירושלים לאמנות ישראלית, ירושלים, 2013, עמ' 344–345, 357.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 454.
איריס ריבקינד בן-צור, רויטל אלקלעי (עורכות), אמנות ישראלית עכשיו, מודן, תל אביב, 2009, עמ' 168–169.
אמיתי מנדלסון (עורך), זמן אמת: אמנות בישראל, 2008-1998, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2008.
אלן גינתון, דורית לויטה-הרטן, ציור פעולה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006.
דיאנה דלאל, דניס סולובייב-פרידמן, קולקציית יודאיקה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2004.
גדעון עפרת, כן תעשה לך...- תחיית היהדות באמנות הישראלית, זמן לאמנות, תל אביב, 2003, עמ' 35–36, 54, 56, 72, 76.
כרמן קלמנט (עורכת), חילופים, לשכת התרבות נורד-ריין-וסטפליה, גרמניה, 2002, עמ' 70–77.
שרית שפירא (אוצרת), בית הבובות, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000.
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, חג הקורבן של זויה, באתר הארץ, 6 באפריל 2004
↑  דיאנה דלאל, דניס סולובייב-פרידמן, קולקציית יודאיקה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2004.
↑  גדעון עפרת, אופקים רחבים: 120 שנות אמנות ישראלית, קרן וינה-ירושלים לאמנות ישראלית, ירושלים, 2013, עמ' 344.
↑  אלן גינתון, דורית לויטה-הרטן, ציור פעולה, מוזיאון תל אביב, 2006.
↑  מרדכי עומר, בתוך: אלן גינתון, דורית לויטה-הרטן, ציור פעולה, מוזיאון תל אביב, 2006, עמ' 7.
↑  קבוצת הברביזון החדש: ריאליזם-חברתי דהיום, באתר ערב רב Erev Rav
↑   נעמה ריבה, האמנית זויה צ'רקסקי תפצה מרצה בבצלאל שהאשימה בגזענות ב–30 אלף שקל, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2019
↑   אבי פיטשון, חלק מציורי 7 באוקטובר של זויה צ'רקסקי חסרי דופי. אחרים הם פורנו מוות, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2023
↑   אליסון קפלן סומר, "ילדים נחטפו, נרצחו. הם לא יכולים לחוש כלפיהם חמלה?", באתר הארץ, 25 בפברואר 2024
↑  Zoya Cherkassky, Artsource.online (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276640  NLI: 987007259642805171  PLWABN: 9812677421305606  BnF: cb145685484 (data)  GND: 132890011  ISNI: 0000 0003 5942 5479  LCCN: n2006049389  NKC: zmp2015882029  RKD: 464741  SUDOC: 068680465  ULAN: 500482851  VIAF: 217160774   WorldCat (עם VIAF): 217160774 
הכניסה לתערוכת היחיד "פרבדה" במוזיאון ישראל (2018)
ליסטרוזאורוס

| ליסטרוזאורוס |
| --- | --- |
  השוואה בין האדם ל-Lystrosaurus murrayi
תקופה
סוף פרם-טריאס תחתון 250–255 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
סדרה:: תראפסידה
משפחה:: Lystrosauridae
סוג:: ליסטרוזאורוס
מינים
 Lystrosaurus murrayi  Lystrosaurus declivus  Lystrosaurus curvatus   Lystrosaurus maccaigi  Lystrosaurus georgi  Lystrosaurus amphibius  Lystrosaurus bothai  Lystrosaurus breyeri  Lystrosaurus broomi  Lystrosaurus hedini  Lystrosaurus jeppei  Lystrosaurus jorisseni  Lystrosaurus latifrons  Lystrosaurus primitivus  Lystrosaurus putterilli  Lystrosaurus rajurkari  Lystrosaurus robustus  Lystrosaurus rubidgei  Lystrosaurus theileri  Lystrosaurus wageri  Lystrosaurus wagneri  Lystrosaurus weidenreichi  Lystrosaurus youngi
שם מדעי
 Lystrosaurus ‏קופ, 1871
תחום תפוצה
 תפוצת הליסטרוזאורוס בסגול

ליסטרוזאורוס (שם מדעי: Lystrosaurus; מילולית: "לטאת את חפירה") הוא סוג נכחד של זוחל מקבוצת התראפסידה שחי בסוף תקופת הפרם ותחילת תקופת הטריאס לפני 250–255 מיליון שנה. הוא חי באזור שבעתיד יהפוך לדרום אפריקה, הודו ואנטארקטיקה.
הימצאות מאובנים של ליסטרוזאורוס בכל המקומות האלה היוותה הוכחה גאולוגית רבת עוצמה לכך שלפני 250 מיליון שנה, אנטארקטיקה ואפריקה היו מחוברות עם היבשות הדרומיות האחרות ביבשת-על אחת בשם גונדוונה. גוש היבשה העצום הזה התפצל ליבשות נפרדות ונסחף על פני כדור הארץ, כל יבשת נושאת את החיות והמאובנים שלה. בשנות ה-60 מדעני כדור הארץ רבים האמינו שיבשות יכולות להיסחף. הממצא של ג'יימס קיצ'ינג (Kitching) על הליסטרוזאורוס באנטארקטיקה היווה את אחת ההוכחות לנדידת היבשות, שנחשבת היום עובדה, אבל אז עדיין הייתה שנויה במחלוקת.
מאפיינים

אורכו של הליסטרוזאורוס הגיע ל-0.5–2.5 מטרים (בהתאם למין), והוא היה יצור יבשתי בעל גפיים חזקות, ראש גדול בעל זוג ניבים מוזרים וישרים ששימשו לעקירת צמחייה מהקרקע. חוץ מניבים אלו היו לו שיניים טוחנות קטנות שעזרו לחתוך את הצמחייה. במבנה שיניו הוא דמה מאוד ליונקים. ליצור היה זנב קצר, צוואר וחזה שריריים ופרצוף קצר עם עיניים קטנות ולסתות קצרות. במראהו הוא הזכיר חזיר.
יצור זה נע בעדרים במשך תקופות הפרם והטריאס הקדום והיה מהנפוצים ביותר שביצורי תקופתו שהתגלו. הוא נע לאורך היבשות הדרומיות בחיפוש אחר צמחים.
הליסטרוזאורוס תואר על ידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1870.
בתרבות

הליסטרוזאורוס נראה בסרט עולם היורה: עולם חדש שם נראה פרט בשוק במלטה שבהמשך משתחרר ותופס את ידו של ריין דלקורט לצד קרנוטאורוס עד שבריוניקס טורף את ריין.
הליסטרוזאורוס נראה גם בסדרה ללכת עם מפלצות שם נראה עדר המנסה לחצות נהר אך פרטים רבים נטרפים בידי פרוטרוסוכוסים וגם על ידי אוצמברסיה.
בנוסף הוא מופיע בסדרה פלאווורלד.
הערות שוליים

↑  Peter D. Ward., Gorgon, NY: Viking, 2004, עמ' 26-27
בולדוג אנגלי

.
| --- | --- |

בולדוג אנגלי
 ארץ מוצא:  בריטניה
 שימושים:  משפחה ותצוגות
 קבוצה:  פינצ'ר, שנאוצר ודמויי דוגה
 תכונות
 משקל:  35 ק"ג
 גובה כתפיים:  35 ס"מ
 תוחלת חיים:  7-9 שנים
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  לבולדוג פרווה חלקה מאוד וקצרה, לחיים עתירות קפלי עור ורגליים קדמיות חזקות וקצרות. לסתותיו חזקות ואמתניות, זכר למלחמה בשוורים.
בולדוג אנגלי, ובקיצור בולדוג, הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע

במקור טופח הבולדוג במאה ה-17 באנגליה ללוחמת שוורים, מימי הביניים, במשך כ-600 שנה, הבולדוג שימש לגירוי וללחימה בשוורים. הייתה סברה, שגירוי השוורים לפני השחיטה יגרום לריכוך בשרם. לצורך כך היו משסים כלב בפר חבול או מותש. נוהג זה הפך ל"ספורט" פופולרי, שמשך קהל רב. מבנהו של הבולדוג, שפותח מגזע המסטיף, הפך אותו מתאים במיוחד לתפקיד: קצר רגליים, פראי, ובעל לסתות חזקות. פניו הקצרות הועילו גם כן, והוא יכול היה לנשוך את אפו של השור ברגע שזה הוריד את ראשו כדי לנגוח בכלב. הבולדוג לא היה מרפה גם כאשר השור היה מרים אותו לאוויר, ולעיתים גם היה נפצע בצורה קשה. בשנת 1835 הוצאה ההתגרות בפרים אל מחוץ לחוק. מאז נעלם כושר הלחימה של הבולדוג, והודגשו מבנה גופו ופניו המכווצים.
בתרבות הפופולרית

ג'ון בול, הדמות הבדיונית המסמלת את אנגליה, מתואר לרוב כאשר הוא מלווה בכלב בולדוג.
טחנת קמח

אמת מים ( בצד שמאל במרכז), אשר הובילה את מי נחל שכם (לאורך התמונה באמצע - הצמחייה הירוקה ), אל בור (בקצה אמת המים). כאשר המים נופלים לבור, מופעלים גלגלים, אשר תנועתם מביאה לטחינת קמח - "טחנת קמח" נוספת בקצה התמונה משמאל - מבט מכביש 57, העובר בנתיב נחל שכם
טחנת קמח היא מבנה או מנגנון אשר מיועד להפיק קמח על ידי טחינת דגנים.
היסטוריה

טחנות הקמח הראשונות בהיסטוריה אשר הונעו בכח המים (טחנות מים) נבנו באירופה לקראת סופה של המאה השנייה לפני הספירה, בתקופת יוון העתיקה. טחנות אלו עשו שימוש בגלגלי טחינה אופקיים. התיעוד הראשון של טחנה כזו נכתב על ידי סטראבון בשנת 63 לפנה"ס. טחנות הקמח הראשונות בעלות גלגלי טחינה אנכיים נבנו, ככל הנראה, בסופה של המאה הראשונה לפני הספירה באימפריה הרומית, והן תועדו לראשונה על ידי מרקוס ויטרוביוס פוליו. הרומאים שכללו את הטכנולוגיה של טחנות הקמח והפיצו אותה בכל רחבי אירופה. עם ריבוי האוכלוסייה באירופה התרבה גם השימוש בטחנות אלו ובשנת 1300 היו באנגליה לבדה 17,000 טחנות קמח פעילות.
טחנות קמח מודרניות

טחנות הקמח ההיסטוריות עשו שימוש בגלגלי טחינה שהונעו בכח המים או הרוח (טחנות רוח) על מנת לטחון את הקמח. טחנות מאוחרות יותר עשו שימוש במנועי קיטור. כיום נעשה לרב שימוש בחשמל או בדלקים כדי להפעיל מנועים שמסובבים מכבשים כבדים, עשויי פלדה לטחינת הדגן.
טחנות הקמח המודרניות נבדלות מאלו העתיקות גם באופיין המסחרי. הטחנות העתיקות נבנו ושימשו בדרך כלל קהילות של חקלאים, כאשר כל חקלאי היה מחויב במס שימוש שניתן לטוחן. לעומתן, טחנות הקמח המודרניות הן בדרך כלל מפעל מסחרי שמייצר על מנת למכור לשוק כולו.
טחנות קמח בישראל

בישראל ישנו מספר גדול של טחנות קמח עתיקות, מסוג ארובה - המופעלות בכח המים. לרוב גילן של טחנות קמח אלו הוא מאות שנים. מצב השימור של טחנות קמח אלה משתנה ממקום למקום. לרוב הן אינן שלמות ולהוציא טחנת קמח אחת (טחונת מטרוף בנחל חרמון), הן אינן פעילות. טחנות קמח אלו ניתן למצוא בארץ בערוצי נחלים שונים, בעיקר בצפון הארץ, אך לא רק שם.
ידועות במיוחד הן טחנות הקמח של נחל עמוד שבגליל העליון (שם אף זכה מקטע הנחל בשפה הערבית בכינוי "ואדי טואחין" - עמק הטחנות), ובפרט טחנת איסכנדריה בה ניתן עדיין להבחין באבני הריחיים שבחדר הטחינה, ובגלגל הכפות שהונע על ידי כח המים. 
טחנות קמח נוספות נמצאות גם בנחל דן, נחל צלמון, נחל גוש חלב, נחל כזיב ובנחל חרמון. במרכז הארץ התקיימו טחנות קמח בנחל הירקון לבדו התקיימו 7 טחנות קמח שהיו פעילות עד הטיית מי הירקון בשנת 1936, המפורסמת ביניהן מוקמה בסמוך לגבעת הכלניות בגבעת עמל וכן בנחל תנינים. בכל אחד מהנחלים שתוארו, קיימות מספר טחנות קמח לאורך הנחל והן הרוסות במידה רבה וזאת בעקבות הטיית מי הנחלים בתקופת המנדט הבריטי לצורך ייבוש הביצות והמעבר לאנרגיה חשמלית. בשמורת עין אפק, מקור נחל הירקון, קיימת טחנת קמח ששוחזרה בחלקה ובחלליה קיימים חדרי תצוגה שונים על הטחנה עצמה ועל השמורה בה היא נמצאת.
בשטח הגן הלאומי המוכרז שבנחל חרמון נמצאת טחנת קמח מטרוף בבעלות משפחה דרוזית, והיא טחנת הקמח היחידה בישראל שעדיין ניתנת להפעלה.
בדרום הארץ ניתן למצוא טחנת קמח בתוך שמורת עין גדי, בסמוך למעין עין גדי.
טחנות קמח בישראל > טחנות מודרניות

"הטחנות הגדולות" בחיפה הייתה טחנת הקמח המודרנית הראשונה שהוקמה בארץ ישראל בשנת 1922. בשנת 1935 נוסדה טחנת הקמח שטיבל בחיפה, בשנת 1936 טחנת הקמח של אהרן חיות בתל אביב וטחנת הקמח של איש העסקים שחאדה עטאללה ביפו.
טחנת קמח המוצגת במוזיאון בדרום אפריקה
טחנת קמח מופעלת על ידי מי נהר
טחנת קמח מודרנית
טחנת קמח איסכנדריה שבנחל עמוד. החלון העליון הוא של חדר הטחינה, בו נמצאות אבני הריחיים. בחלל התחתון המקושת נמצא גלגל הכפות, אותו הניעו מים שהגיעו מהארובה שבצד האחורי שבמבנה. ניתן לראות אמת מים שהובילה את המים בחזרה אל אפיק הנחל, לאחר שימושם בהנעת גלגל הכפות
ראו גם

טחנת קמח עתיקה בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  במשך יותר מחמש מאות שנה פעלו בנחל  כ-20 טחנות קמח.
↑  רשות הטבע והגנים, שימור טחנות הקמח בשמורת הטבע נחל עמוד, באתר רשות הטבע והגנים, ‏27 בדצמבר 2017
↑  לבנין הטחנה הגדולה בחיפה, דואר היום, 29 בינואר 1922
↑  דני רכט, טחנת הקמח ברחוב שניצלר, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4113745-0  HDS: 013992
ניקולה גולאן

ניקולה גולאן (בסרבית: Никола Гулан; נולד ב-23 במרץ 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקולובארה.
קריירה

גולאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, ובעונת 2006/2007 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-4 באוגוסט 2007 חתם לארבע שנים בפיורנטינה מהסרייה א' תמורת 2.8 מיליון אירו. בתחילת עונת 2007/2008 הוקפא כיוון שפיורנטינה עברה את מחסת הזרים ובינואר 2008 הושאל לסמפדוריה.
ב-2 בפברואר 2009 הושאל למינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה עד תום העונה. ב-12 באפריל 2009 גולאן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לטוס קובלנץ.
באוגוסט 2009 הושאל לנאפולי.
ב-26 בספטמבר 2010 רשם את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה בניצחון 0–2 נגד פארמה.
בינואר 2012 הושאל גולאן לקייבו ורונה עד לסיום העונה. ב-6 באוגוסט 2012 חתם במודנה
בתום עונת 2012/2013 שוחרר ממדונה, וב-28 ביוני 2013 חתם לשנתיים בפרטיזן בלגרד.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם במאיורקה.
ב-23 ביולי 2015 חתם במוסקרון מליגת העל הבלגית. בקיץ 2017 שוחרר מהמועדון, אך שב אליו ב-29 בספטמבר.
ב-5 בספטמבר 2019 חתם לשנתיים בהפועל חיפה.
ב-20 באוקטובר 2020, גולאן חתם בהאקן מליגת העל השוודית.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏גידי קאניוק חתם לעונה אחת בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 5 בספטמבר 2019
| נבחרת סרביה – אולימפיאדת בייג'ינג 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטויקוביץ' •  2 יובאנוביץ' •  3 קולארוב •  4 קצ'אר •  5 ראיקוביץ' •  6 פבלוביץ' •  7 סמיליאניץ' •  8 גולאן •  9 ראקיץ' •  10  •   11 ד. טושיץ' •  12 טאדיץ' • 13 פייסה •  14 מרדאקוביץ' • 15 ז'יבקוביץ' • 16 טומוביץ' • 17 ז. טושיץ' • 18 סטאמנקוביץ' • 19 קלודז'רוביץ' • מאמן: דז'וקיץ' |  1 סטויקוביץ' •  2 יובאנוביץ' •  3 קולארוב •  4 קצ'אר •  5 ראיקוביץ' •  6 פבלוביץ' •  7 סמיליאניץ' •  8 גולאן •  9 ראקיץ' •  10  •   11 ד. טושיץ' •  12 טאדיץ' • 13 פייסה •  14 מרדאקוביץ' • 15 ז'יבקוביץ' • 16 טומוביץ' • 17 ז. טושיץ' • 18 סטאמנקוביץ' • 19 קלודז'רוביץ' • מאמן: דז'וקיץ' | סרביה |
דפנה ארמוני (אלבום)

דפנה ארמוני הוא אלבום בכורה של הזמרת דפנה ארמוני, שיצא בשנת 1986.
בשנת 1986 הוציאה ארמוני את אלבום הבכורה האפונימי שלה. רוב השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך, שהיה גם בן זוגה. את האלבום עיבדו והפיקו שלום חנוך ומשה לוי.
בין להיטי האלבום היו: "אוהבת אותך, עוזבת אותך" שהגיע למקום 18 בשנת תשמ"ז (1987), "למה דווקא איתך", "היא תיקח אותך" שהגיע למקום 17 במצעד הפזומנים תשמ"ז (1987), אלה (בגרסה שונה מתקליט שדרים שיצא כבר בשנת 1984 והגיע למקום 24 בשנת תשמ"ד) ו-"יום פראי" אותו הלחינה ארמוני למילותיו של מאיר גולדברג. באופן נדיר, בשיר "היא תיקח אותך" השתתפו חברי האלקטריק בנד של צ'יק קוריאה שהופיעו אז בארץ.
התקליט זכה להצלחה רבה והגיע למעמד של אלבום פלטינה. גם סיבוב ההופעות של ארמוני עם שלום חנוך ולהקתו הצליח מאוד.
שירי האלבום

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ספק ילדה, ספק אישה  | 4:04 |
| 2. | אוהבת אותך, עוזבת אותך  | 5:53 |
| 3. | למה דווקא איתך  | 4:13 |
| 4. | רגיש מדי  | 4:25 |
| 5. | אלה  | 3:16 |
| 6. | אתה הגבר  | 3:40 |
| 7. | יום פראי  | 4:49 |
| 8. | הציפור והכלוב  | 4:45 |
| 9. | היא תיקח אותך  | 4:15 |
| 10. | לא נדע על מה  | 3:42 |
| משך כולל: | משך כולל: | 42:02 |
כל המילים והלחנים: שלום חנוך. מלבד: "ספק ילדה, ספק אישה" (דפנה ארמוני — מיקי גבריאלוב) ו-"יום פראי" (מאיר גולדברג — דפנה ארמוני).
באלבום נכללה גרסה חדשה לשיר "אלה", עם עיבוד מוזיקלי קצת שונה מגרסת 1984.
בתקליט: שירים 1–5 - צד א', שירים 6–10 - צד ב'.
משתתפים באלבום

עיבודים והפקה מוזיקלית: משה לוי, שלום חנוך.
משתתפים באלבום > נגנים

תופים: ז'אן פול זימבריס, אלון הילל, דייב וקל (9).
גיטרות: חיים רומנו, סי לנדסמן וסקוט אנדרסון (9).
גיטרה בס: מיקי שביב (מלבד: "היא תיקח אותך"), ג'ון פטיטוצ'י The Electric Band (9) (ב-"היא תיקח אותך").
משה לוי: קלידים, סינטיסייזרים, פסנתר, אורגן האמונד (ב-"למה דווקא איתך").
סקסופון, סופרן סקסופון: ירוסלב יעקובוביץ'.
כל הקשה: אלון הילל.
קונטרבס: אלי מגן (בשיר "אלה").
אפקטים: יואב גרא (ב-"אתה הגבר").
קולות: דפנה ארמוני, שלום חנוך, משה לוי.
ילנה אולייבה

| --- | --- |
ילנה אולייבה עם ספריה
 לידה:  2 בדצמבר 1973 (בת 51) פנזה, רוסיה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 תחום כתיבה:  ספרי ילדים
 
ילנה אלכסנדרובנה אולייבה (ברוסית: Елена Александровна Ульева;‏ נולדה ב-2 בדצמבר 1973 בעיר פנזה) היא סופרת ילדים רוסייה של ספרות חינוכית וכללית. על פי הנתונים של לשכת הספרים הרוסית, היא זכתה במקום השני בין סופרי ילדים (אחרי קורניי צ'וקובסקי) לפי התפוצה הכוללת של ספרים שיצאו בשנת 2020. בשנת 2020 יצאו לאור 90 ספרים שונים של אולייבה, בתפוצה כוללת של 93,295 אלף עותקים. כיוון שהיקף התפוצה הכוללת של ספריה עקף את התוצאות של כל הסופרים הבוגרים (לפי לשכת הספרים הרוסית), הדבר הפך את אולייבה לסופרת העכשווית המפורסמת ביותר, לפי תוצאות שנת 2020 ברוסיה.
אולייבה כתבה יותר מ-500 ספרים, חוברות עבודה ויצירה, חוברות הדרכה ללימודים בגני ילדים ובבית. ספריה של ילנה אולייבה מתורגמים לשפה האוקראינית (32 ספרים), טורקית (8 ספרים), סינית (9 ספרים), אנגלית (5 ספרים), אסטונית (3 ספרים), סאחה (ספר 1), ווייטנאמית (ספר 1), קוראנית (ספר 1), סלובקית (ספר 1). קיבלה תעודת דרגה 1 בתחרות הבינלאומית "אמנות הספר" בקטגוריה "ספרי ילדים ומתבגרים (2020).
ביוגרפיה

ילנה אולייבה נולדה בעיר פנזה. בשנת 1981 החלה את לימודיה בבית ספר עירוני רגיל מס' 9, במקביל למדה בבית ספר למוזיקה מס' 2, בכיתת דומרה ופסנתר (המחלקה העממית). סיימה 8 כיתות בהצטיינות והתקבלה למכללת החינוך של פנזה, אותה סיימה בשנת 1993. את לימודיה שילבה עם עבודה כדוורית.
לאחר קבלת השכלה בינונית-מקצועית, החלה את הקריירה של מורה בכיתות בית ספר יסודי של בית ספר מס' 56 של העיר פנזה. בשנת 1994 התקבלה לאוניברסיטה החינוכית של פנזה ע"ש בלינסקי, לפקולטה "מורה בבית ספר יסודי" (לימודים מרחוק). למרות המעבר שלה למוסקבה, ילנה סיימה את לימודיה במוסד להשכלה גבוהה בשנת 1995 וקיבלה את התעודה שלה ב-1998.
ב-10 שנים הראשונות לחייה בעיר הבירה עבדה בתור מורה פרטית. בתקופה הזו (2003–2004) הספיקה לסיים קורסים ללימודי השפה האנגלית באוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה. בשנת 2005 החלה לעבוד בתור תסריטאית בערוץ הטלוויזיה "הבירה", בתוכנית "בר דה ז'ה וו" (ברוסית: (Кабачок Дежа Вю. לאחר 5 שנים בטלוויזיה, חזרה אולייבה לעבוד עם ילדים. במשך 7 שנים עבדה כמורה וחונכת במרכזים לפיתוח ילדים "חכמולוגים".
בעבודתה עם הילדים שילבה אגדות, שירים ומשימות שונות שחיברה בעצמה. החומרים היו אהובים על הילדים והביאו לתוצאות.
יצירות

בשנת 2011 החלו להתפרסם ספריה הראשונים של אולייבה בהוצאות הספרים "אקסמו" ו-"מוזאיקה-סינתז".
ב-2012, הוצאת "פניקס" אהבה את כתבי היד של ילנה אלכסנדרובנה, מה שהביא לשיתוף פעולה ממושך ופורה, שכתוצאה ממנו כמעט 200 ספרים וחוברות התפתחותיות. ב-2013 יצאה "האנציקלופדיה של אגדות לילדים" המוכרת. הספר הזה ממשיך לצאת לאור, לאחר 15 הדפסות חוזרות, עם תפוצה כוללת של יותר מ-400 אלף עותקים. מתוך הספר הזה נולדה סדרת ילדים חדשה "הספר הראשון שלי", שכיום כוללת כ-40 ספרים, שאת רובם כתבה ילנה אלכסנדרובנה אולייבה.
בשנת 2013 החל שיתוף פעולה עם הוצאות ספרים "ואקו" ו-"איריס-פרס". 5 שנים לאחר מכן, כל חוברות ההדרכה של "ואקו" עברו ל"יורשת החוקית שלה", הוצאת ספרים "ואקושה" וממשיכות לצאת לאור כיום. מדובר בשתי סדרות של מחברות מפתחות: "העכברון החכם" ו-"בדרך לבית הספר" (כ-50 שמות).
ב-2015 הוצאת הספרים "גרמוטיי" (ברוסית: (Грамотей הציעה שותפות לילנה אלכסנדרובנה אולייבה. כך נולדו "חוברות כתיבה לילדים חסרי מנוחה" ו"גימנסיה לילדים בגילאי גן חובה".
ב-2018 הוצאת הספרים "שפירית" החלה להתעניין בכתבי היד של י. א. אולייבה. התוצאה של שיתוף הפעולה הזה הייתה סדרת "חינוך באהבה", עם ספרים לילדים והורים, והסדרה הראשונה הקרויה על שם הסופרת – "האקדמיה לילדים בגילאי גן חובה של ילנה אולייבה", המיועדת לעזור בהתפתחות משולבת של הילדים והכנתם לבית ספר.
בתחילת שנת 2019, הוצאה לאור של ספרי ילדים " Clever" החלה להוציא את ספריה של י. א. אולייבה, הנוגעים לכל הנושאים העכשוויים: בקיאות כלכלית, פיתוח האינטליגנציה הרגשית, הרגלים אקולוגיים, לימוד באגדות, בטיחות ילדים, כללי התנהגות ברחוב, אגדות שינה ואגדות טיפוליות. חלק מהספרים התפרסמו בתרגום לשפות אסטונית, אנגלית, טורקית, וייטנאמית וסינית.
בשנת 2019 אולייבה זכתה במקום שביעי מתוך עשרה של סופרי הילדים הכי מפורסמים ברוסיה, לפי הנתונים הרשמיים של לשכת הספרים הרוסית.
בשנת 2020 אולייבה הפכה לסופרת ילדים קלאסית השנייה בתולדות רוסיה, אחרי קורניי צ'וקובסקי (1,081,050 ו-923,950 עותקים, בהתאמה).
ב-2021 ילנה אולייבה לקחה מקום עשירי מתוך עשר במצעד של סופרי ילדים המפורסמים ביותר ברוסיה, לפי הנתונים הרשמיים של לשכת הספרים הרוסית.
בשנת 2020 ספרה "אנציקלופדיה של מעשים טובים" היה אחד משלושת הספרים הנמכרים ביותר באתר Wildberries.