stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות אורוגוואי
מוסדות הקהילה

היישוב היהודי באורוגוואי מחולק לארבע קהילות: "קהילה" (אשכנזים), ספרדים, הונגרים ו-NCI (גרמנים, קונסרבטיבים).
קיים גוף נוסף, "יבנה", להם יש רב נפרד ובית כנסת נפרד אך הם אינם נחשבים באופן רשמי לקהילה כיוון שאין להם בית קברות.
בשנת 1916 נוסדה ה-"Kehila" כדי לספק את הצרכים של היהודים באורוגוואי.
ב-1917 נוסד בית הקברות היהודי היחיד באורוגוואי, בעיירה לה פאס. והוא מחולק למספר מתחמים על פי המוצא של היהודים: אשכנזי, ספרדי, גרמני, הונגרי ועוד.
באורוגוואי שני בתי ספר יהודיים: "יבנה" (דתי) ו"אינטגרל".
באורוגוואי פעילות שמונה תנועות נוער יהודיות: השומר הצעיר, הבונים דרור, הנוער הציוני, חזית הנוער, מכבי, בית"ר, בני עקיבא וישראל הצעירה.
כמו כן קיים ארגון אוניברסיטאי, "הלל", המיועד ליהודים בני 18–30.
ב-2017 הוקמה במונטווידאו קהילת "אור ישראל" (Or Israel) המפעילה מקווה טהרה, בית כנסת, שיעורי תורה, שחיטה כשרה, ומסעדה כשרה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 יצא לאור העיתון היידי "היינט" שהוא גם הראשון שבו הוכנס מדור בשפה העברית. כך חוזק הקשר עם השפה העברית ועם ישראל.
הקשר לישראל

הקהילה באורוגוואי נחשבת לאחת הקהילות הציוניות ביותר בעולם והדבר מתבטא בשיעור עליה גבוהה, בהשתתפות של מרבית בני הנוער בתנועות הנוער ובהשתתפות בתוכניות שונות של הסוכנות היהודית כגון תגלית ומסע.
כמו כן הקהילה מציינת מדי שנה את יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות של ישראל.
ראו גם

Holocaust Memorial אנדרטת מונטווידאו לשואה
הערות שוליים

↑  אתר "הקהילה" באורוגואי
↑  ראו גם באתר קהילת  אור ישראל https://www.facebook.com/RavMilstein/?ref=page_internal
בית הכנסת הגדול (מעל 2000 מקומות) של הקהילה הספרדית במונטווידאו (ספ') (נוסד 1956). כיום סגור פרט לימי פעילויות קהילתיות מיוחדות
בזואר

אבני בזואר
אבני בזואר (באנגלית: Bezoar) הן אבנים ירקרקות שאצילים ומלכים השתמשו בהן כדי לנטרל רעל ארסן במשקה שהוגש להם כדי להרעיל אותם. מקור השם הוא בפרסית - "באדזהר", ופירושו "הגנה מפני הרעל".
קיימים מספר סוגים של אבני בזואר, כאשר נראה שחלק מסוגי הטריכובזואר אכן מסוגלים לנטרל ארסן. אבנים אלה נוצרות בקיבות ובמעיים של עיזי הרים, על ידי משקעים סידניים, שיש בהם גם שיירי גופרית הקשורה בקשר כימי עם פוספט. כאשר הוכנסה האבן למשקה שמעורב בו ארסן, הארסן התרכב עם הגופרית שבאבן, וכך נוטרלה רעילותו. היו מלכים שהחזיקו במחרוזות של אבני בזואר, או ששיבצו אותן בטבעות (כמו אליזבת הראשונה מלכת אנגליה). כך הן היו זמינות לידם בכל עת שרצו לטבול אותן במשקה.
ברפואה, חפץ בקיבה, העשוי בדרך כלל מגוש סיבים נקרא 'בזואר'. עצם זה עלול לגרום לחסימה בקיבה או במעי. ניתן לזהות את העצם לרוב באמצעות גסטרוסקופיה וישנן דרכים שונות שבהן ניתן ניתן לפורר אותו.
בתרבות, הבזואר מוזכר בסדרת ספרי הארי פוטר כאבן שמקורה הוא מתוך קיבה של עז שמשמשת כנוגדן למרבית הרעלים המוכרים.
הערות שוליים

↑  זהר עמר, החן שבאבן, עמ' 199-202
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284618205171  LCCN: sh85013521
מלח אלומיניום בסיסי

אלומיניום בסיסי (באנגלית: Basic aluminium) הוא שמן של קבוצות פונקציונליות המורכבות מאלומיניום עם קבוצת הידרוקסיל אחת או שתיים מחוברות.
דיהידרוקסי אלומיניום (Dihydroxyaluminium, Al(OH)2) הוא חד ערכי (סוג של קשר ולנטי, קשר כימי, ראו Valence (אנ')), בדומה לקשר קוולנטי או קשר יוני, ומוכר בתרכובות אלה:
דיהידרוקסיאלומיניום אצטט 2AlCH3CO2(HO), הידוע גם כמונואצטט אלומיניום, מונואצטט אלומיניום בסיסי, אצטט אלומיניום דו-בסיסי
דיהידרוקסיאלומיניום נתרן קרבונט
אלוגלוטמול (Aloglutamol)
tris(hydroxymethyl)aminomethanegluconate dihydroxyaluminate
אלומיניום מונוסטיאראט
קרפט (Carafate)
סוקרלפט (Sucralfate)
הידרוקסיאלומיניום (Hydroxyaluminium, Al(OH)), הידוע גם בשם אלומיניום מונו-בסיסי או אלומיניום בסיסי, הוא דו ערכי (divalent) ומוכר בתרכובות אלה:
הידרוקסיאלומיניום דיאצטט, HOAl(CH3CO2)2, הידוע גם בשם אלומיניום דיאצטט, אלומיניום דיאצטט בסיסי, אלומיניום אצטט בסיסי, אצטט אלומיניום מונו-בסיסי.
אלומיניום, Al, הוא טריוולנטי. אלומיניום טריאצטט, Al(CH 3 CO2)3, הוא מולקולה שלמה ללא קבוצות הידרוקסיות כלשהן, ולכן היא אינה תרכובת "אלומיניום בסיסית".
אלומיניום הידרוקסיד, Al(OH)3, אלומיניום עם שלוש קבוצות הידרוקסיות מחוברות, הוא מולקולה שלמה, ולכן היא אינה תרכובת "אלומיניום בסיסית".
אלומיניום אצטט הוא שם לשלושה מלחים במצב מוצק: דיהידרוקסיאלומיניום אלומיניום אצטט, הידרוקסיאלומיניום דיאצטט ואלומיניום טריאצטט, Al(CH3CO2)3. בתמיסה מימית, אלומיניום טריאצטט עובר הידרוליזה ויוצר תערובת של השניים האחרים, כך שניתן להתייחס לכל התמיסות של שלושתם בפשטות כ"אלומיניום אצטט", שכן הסוגים מתקיימים במקביל וממירים עצמם זה לזה בשיווי משקל כימי.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מלח אלומיניום בסיסי".
האלווין: הסוף

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  דמויות מאת ג'ון קרפנטר ודברה היל
 בימוי:  דייוויד גורדון גרין 
 הופק בידי:  ג'ייסון בלאם, מאלק אקאד, בייל בלוק 
 תסריט:  דייוויד גורדון גרין דני מקברייד
 עריכה:  טימותי אלוורסון 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימי לי קרטיס אנדי מאטיצ'ק ג'יימס ג'וד קורטני ויל פטון רוהן קמפבל קייל ריצ'רדס
 מוזיקה:  ג'ון קרפנטר קודי קרפנטר דניאל דייוויס
 צילום:  מייקל סימונדס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס בלאמהאוס הפקות Trancas International Films Rough House Productions
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  הזרמת מדיה, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 13 באוקטובר 2022 ארצות הברית 14 באוקטובר 2022
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט סלאשר 
 הכנסות:  58 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   untitledblum2021c
 סרט קודם:  "האלווין 2: הנקמה" (2021)
 www.halloweenmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
האלווין: הסוף (באנגלית: Halloween Ends) הוא סרט סלאשר אמריקאי שבוים על ידי הבמאי דייוויד גורדון גרין ונכתב על ידי גרין, דני מקברייד, פול בראד לוגאן וכריס ברנייר; המבוסס על דמויות שנוצרו על ידי ג'ון קרפנטר ודברה היל. הסרט הוא המשך לסרט "האלווין 2: הנקמה" משנת 2021 ופרקו השלושה-עשר בזיכיון סרטי "ליל המסכות". בסרט מככבים ג'יימי לי קרטיס וג'יימס ג'וד קורטני, ששבים לגלם את דמויותיהם של לורי סטרוד ומייקל מאיירס, ולצדם מככבים אנדי מאטיצ'ק, ויל פטון, קייל ריצ'רדס ועומר דורסי, ששבים לגלם את דמויותיהם משני הסרטים הקודמים.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-14 באוקטובר 2022, תחת הפצתה של סרטי יוניברסל. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-13 באוקטובר 2022.
עלילה

בליל ליל כל הקדושים בשנת 2019, קורי קנינגהם בן ה-21 עושה בייביסיטר לילד צעיר בשם ג'רמי, שעושה לו מתיחה על ידי נעילתו בעליית הגג. בדיוק כשהוריו של ג'רמי חוזרים הביתה, קורי פותח את הדלת ובטעות מפיל את ג'רמי מעל מעקה גרם מדרגות אל מותו. קורי מואשם בהריגת ג'רמי בכוונה אך הוא זוכה בבית המשפט.
שלוש שנים לאחר מכן, העיירה האדונפילד, אילינוי, עדיין מתהפכת בעקבות מסע ההרג האחרון של מייקל מאיירס ב-2018, בזמן שמייקל נעלם. לורי סטרוד כותבת ספר זיכרונות, לאחר שקנתה בית חדש וחיה עם נכדתה אליסון, שכיום היא אחות. בינתיים, קורי עובד בחצר ההצלה של אביו החורג. בדרכו הביתה יום אחד, הוא נתפס על ידי בריונים בתיכון ונפצע תוך כדי. לורי שהייתה שם, לוקחת את לורי לבית החולים שבו עובדת אליסון. אליסון וקורי מפתחים מערכת יחסים ומאוחר יותר משתתפים במסיבת ליל כל הקדושים, שבה קורי מתעמת עם אמו של ג'רמי. לאחר ויכוח עם אליסון, קורי עוזב את המסיבה ונתקל בבריונים, שזורקים אותו מגשר. הוא נגרר לביוב ונחנק על ידי מייקל, שבסופו של דבר נותן לו ללכת. כשהוא זוחל החוצה, קורי מאוים על ידי הומלס. במאבק, קורי דוקר את האיש למוות ונמלט.
קורי מחפש את אליסון כדי להתנצל, והשניים יוצאים לדייט לארוחת ערב. הם מופרעים על ידי החבר לשעבר של אליסון, השוטר דאג מולאני, שמטריד את שניהם. מאוחר יותר קורי מפתה את דאג לביוב שם מייקל מגיח, ולמרות שהוא במצב מוחלש, רוצח את דאג לשמחתו של קורי. אליסון עוברת לקידום בעבודה, לטובת אחות שמנהלת רומן עם הרופא. מאוחר יותר באותו לילה, קורי הורג את הרופא בביתו בזמן שמייקל הורג את האחות. קורי מנסה לשכנע את אליסון לעזוב את האודנפילד בגלל הטראומה שעברה, בעוד שלורי הופכת יותר ויותר חשדנית כלפי קורי. בשיחה עם אביו של ג'רמי, לורי מבינה שקורי נגוע ברוע של מייקל.
לורי מוצאת את קורי ישן במקום בו מת ג'רמי, ומציעה לעזור לו בתנאי שירחיק את עצמו מאליסון. קורי מגיב בכך שהוא מאשים אותה באירועים שהתרחשו בהדונפילד ואומר שאם הוא לא יכול לקבל את אליסון, אף אחד לא יקבל. קורי חוזר לביוב ונלחם בהצלחה במייקל ולוקח לו את המסכה. בינתיים, לורי ואליסון מתווכחים כשהיא מתכננת לעזוב, וגם אליסון מאשימה את לורי במעשיו של מייקל. באותו לילה, קורי רעול פנים יוצא להשתולל, רוצח את הבריונים לאחר שפיתה אותם לחצר החילוץ, כאשר אחד מהם הורג בטעות את אביו החורג של קורי. קורי ממשיך בהרג כשהורג את אמו ותקליטן בתחנת רדיו מקומית, שהתגרה בו קודם לכן.
בבית סטרוד, לורי מזייפת ניסיון התאבדות כדי לפתות אליה את קורי, שיורה בו במורד המדרגות. לאחר מכן קורי דוקר את עצמו בצוואר כדי להפליל את לורי למותו מול אליסון שמגיעה ומיד עוזבת. מייקל מגיע פתאום, לוקח את המסכה שלו והורג את קורי. קרב מתפתח במטבח של לורי, ולורי מצליחה להצמיד את מייקל לשולחן המטבח ולשסף את גרונו, אך מייקל מצליח להתגבר ומתחיל לחנוק את לורי.אליסון, שמחליטה לחזור לאחר שקיבלה שיחה מסגן פרנק הוקינס, מצילה ברגע האחרון את סבתה ולורי הורגת סופי את מייקל. לורי ואליסון לוקחים את גופתו של מייקל לחצר החילוץ בליווי משטרתי, מושכים את תושבי האדונפילד, שעוקבים אחריהם בתהלוכה, ונפטרים ממנה במגרסה תעשייתית. בימים שלאחר מכן, אליסון ולורי מתפייסים, ואליסון עוזבת את האדונפילד בעוד שלורי מסיימת את ספר הזיכרונות שלה ומתחילה מחדש את הרומן שלה עם הוקינס.
צוות השחקנים והדמויות

ג'יימי לי קרטיס – לורי סטרוד, הניצולה היחידה ממסע הרציחות של מייקל מאיירס בשנת 1978, שכעת סובלת מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. סבתה של אליסון.
ג'יימס ג'וד קורטני וניק קאסל – מייקל מאיירס, רוצח המונים העוטה מסכה ששם לו למטרה בעיקר שמרטפיות צעירות במהלך ליל כל הקדושים במהלך אירועי שנת 1978.
אנדי מאטיצ'ק – אליסון נלסון, נכדתה המתבגרת של לורי.
ויל פטון – סגן פרנק הוקינס, סגן שריף שעצר את מייקל בעקבות מסע הרציחות הראשון שלו בשנת 1978.
רוהן קמפבל – קורי קנינגהם, בן זוגה החדש של אליסון.
קייל ריצ'רדס – לינדזי וואלאס, אחת מהילדים שעליהם לורי שמרטפה באירועי שנת 1978.
בנוסף, מייקל אולירי לוהק לדמותו של ד"ר מאטיס, דמות שהוזכרה בקצרה בסרט הקודם, ועומר דורסי שב לגלם את דמותו של שריף בארקר, השריף הנוכחי של הדונפילד.
הפקה > פיתוח

ביוני 2018, מקברייד אישר שהוא וגרין התכוונו תחילה לצלם שני סרטים בסדרה בשיטת גב-אל-גב, אך החליטו שלא לעשות זאת ולחכות קודם כל לתגובות הראשוניות לסרט הראשון:
עמדנו לצלם את שני הסרטים בשיטת 'גב-אל-גב' ואז אמרנו לעצמו, "טוב, בואו לא נקדים את המאוחר, ייתכן שהסרט ייצא לאקרנים וכולם ישנאו אותנו, ואז לא נעבוד שוב על סדרת הסרטים, אז בואו לא נשב שנה שלמה בזמן שאנחנו מחכים לסרט נוסף שאנחנו יודעים שאנשים לא יאהבו". אז, נקטנו בגישה של "בואו נלמד מזה, נראה מה עובד, ומה לא". אבל בהחלט יש לנו מושג לאן נלך [עם] קו העלילה הזה, ואני מקווה שיהיה לנו סיכוי לעשות את זה".
בספטמבר 2018, אישר המפיק ג'ייסון בלאם כי הסרט ההמשך יופק רק אם הסרט הראשון יצליח בקופות. באוקטובר 2018, שבוע לאחר יציאת הסרט הראשון לאקרנים, אישר מקברייד כי סרט המשך נמצא בשלבי קדם הפקה. בפברואר 2019 התסריטאי סקוט טימס ניהל משא ומתן על כתיבת התסריט, לאחר ששיתף פעולה עם חברת "בלמהאוס הפקות" במספר פרויקטים קודמים. טימס גם הוסיף תיקונים לעלילת הסרט לפני המשא ומתן. בלאם, מאלק אקאד וביל בלוק שבו להפיק, בעוד שג'יימי לי קרטיס, ג'ודי גריר ואנדי מאטיצ'ק שבו לגלם את דמויותיהן מהסרט הראשון.
ביוני 2019 דווח כי סרט המשך ל"האלווין" יתחיל את צילומיו בספטמבר 2019, כשגרין יחזור לכתוב את התסריט ולביים את הסרט, וקרטיס, גריר ומאטיצ'ק שבות לגלם את הדמויות אותן הן גילמו בסרט משנת 2018. ב-19 ביולי 2019, "סרטי יוניברסל" חשפו את שמות שני סרטי ההמשך שהוכרזו ואת תאריכי עלייתם לאקרנים: "האלווין 2: הנקמה", שהתעתד לעלות לאקרנים ב-16 באוקטובר 2020, והסרט השלישי, שהתעתד לעלות לאקרנים ב-15 באוקטובר 2021. על פי הדיווחים, אושר שגרין יביים את שני הסרטים ויכתב יחד עם מקברייד את התסריטים, ואילו קרטיס תשוב לגלם את דמותה של לורי סטרוד בשני סרטי ההמשך. בנוסף, אושר שסקוט טימס יהיה שותף לכתיבת התסריט של "האלווין 2: הנקמה", בעוד שהתסריטאים פול בראד לוגן וכריס ברניר יהיו שותפים לכתיבת התסריט עבור הסרט השלישי.
להפקת הסרטים נבחרו קרטיס, גרין ומקברייד כמפיקים בפועל. בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, סרטי יוניברסל דחו את עליית הסרט השני לאקרנים לשנת 2021 ואת עליית הסרט לאקרנים לאוקטובר 2022. באוקטובר 2021, חשף גרין כי עלילת הסרט תתרחש ארבע שנים לאחר אירועי הסרט הקודם ותשלב אלמנטים מהמגפה בתוכה. בריאיון שהתקיים באותו חודש, טענה קרטיס שהסרט יהיה "מזעזע" ו"יגרום לאנשים לכעוס מאוד". אקאד הצהיר כי הסרט יהיה יותר הדוק בהשוואה לסרט הקודם, בעוד שגרין ציין כי מדובר בסיפור התבגרות, והבטיח שהסרט יהיה אינטימי יותר. גרין גם רמז שייתכן כי מקברייד יופיע בהופעת קמע בסרט, כדמות שנלחמת במאיירס.
הפקה > קדם הפקה וליהוק

בדצמבר 2021, נחשף כי קייל ריצ'רדס תשוב לגלם את דמותה של לינדזי וואלאס, אותה גילמה בסרט המקורי וסרט ההמשך. עוד נמסר כי בתחילה, דמותה של לינדזי וואלאס לא הייתה אמורה לחזור לעלילת הסרט השלישי, אך בעקבות הביקורות החיוביות להן זכתה ריצ'רדס, התסריט שוכתב מחדש על מנת להרחיב את תפקידה. חודש לאחר מכן, נמסר על ליהוקו של מייקל אולירי לצוות השחקנים. לעומתו, השחקן רוהן קמפבל לוהק בחשאי, ועובדת ליהוקו נחשפה באמצעות הרשתות החברתיות בפברואר 2022.
בשלהי ינואר ופברואר 2022, נמסר כי צוות ההפקה מלהק ניצבים מעיירות רבות בדרום-מזרח ג'ורג'יה.
הפקה > צילומים

במקור, צילומי הסרט התעתדו להתקיים במקביל לצילומי "האלווין 2: הנקמה" בשיטת גב-אל-גב, אך נדחו בעקבות "לוח זמנים אינטנסיבי". במרץ 2020, אישר בלאם שהצילומים יתקיימו במהלך הקיץ. הצילומים נדחו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית; והתעתדו להתקיים במהלך שנת 2021 בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית. באוגוסט 2021, קורטני אישר כי הצילומים יחלו ב-10 בינואר 2022. עם זאת, הצילומים החלו רשמית ב-19 בינואר 2022, בסוואנה, ג'ורג'יה; ועליהם היה אמון צלם הקולנוע מייקל סימונדס. קרטיס החלה לצלם את הסצנות בהשתתפותה מ-25 בינואר עד ל-22 בפברואר. סצנות נוספות צולמו בסילבניה, ג'ורג'יה; והצילומים הסתיימו ב-9 במרץ 2022. ביוני 2022, דווח על שבועיים של צילומים מחדש בסוואנה. עם זאת, הצילומים האלו נמשכו רק ארבעה ימים והושלמו באותו חודש.
הפקה > גמר הפקה

ביוני 2022, בלאם אישר כי הסרט הוקרן בהקרנות-מבחן בחודש שקדם לו, וכי הוא יהיה סרט "ליל המסכות" האחרון שיופק על ידי בלאמהאוס הפקות. במקביל, אישר קאסל את השתתפותו בסרט בתפקיד קטן. ביולי 2022, תיאר קרפנטר את הסרט כ"פרידה" מהטרילוגיה של גרין.
שיווק

ב-19 ביולי 2022; הופץ הקדימון הראשון עבור הסרט.
סרטי המשך

במהלך ריאיון הנוגע לסרטים עתידיים בזיכיון, קרפנטר הודה שגרין נחוש בכך שהסרט ישמש כסגירת מעגל לטרילוגיה שהחלה עם "האלווין". בלאם חזר והדגיש שעל אף שהסרט לא יהיה האחרון בזיכיון, הוא האחרון שיופק תחת בלאמהאוס הפקות, וכי זכויות סדרת הסרטים יושבו לאקאד לאחר הפצת הסרט.
חיים יעקב לוין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1911 כ"ה באב תרע"א 
 פטירה:  כ"ב באב תשנ"ג (בגיל 82 בערך)
 מקום קבורה:  בית העלמין סנהדריה בירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  רבני ישראל, רבני ארצות הברית
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, קבלה
 רבותיו:  הרב קוק, הרב ברוך דוב ליבוביץ, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, הרב איסר זלמן מלצר
 חיבוריו:  "חיל המקדש" על סדר קדשים שבתלמוד, חיבורים על חלקי היד החזקה של הרמב"ם שמהם הוציא לאור רק את "חיל המלך", פירוש לספר ראש מילין של הרב קוק
 
הרב חיים יעקב לוין (כ"ה באב תרע"א, 19 באוגוסט 1911 - כ"ב באב תשנ"ג, 9 באוגוסט 1993) היה רב בסיאטל וג'רזי סיטי, ארצות הברית, ולאחר מכן רבה של פרדס חנה. חתן פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תש"ד-תש"ה.
קורות חייו

נולד בירושלים לרב אריה לוין ולציפורה-חנה (לבית שפירא). למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים בירושלים, ובבחרותו למד בחברותא עם הרב שלמה זלמן אוירבך. בשנת תרצ"א נסע ללמוד בישיבת כנסת בית יצחק אצל הרב ברוך דב ליבוביץ בהמלצת הרב איסר זלמן מלצר ובעידוד הרב קוק. ראש הישיבה שלח אותו לבריסק ללמוד גם אצל הרב יצחק זאב סולובייצ'יק.
בשנת תרצ"ג, לאחר שחזר לארץ מישיבת קמניץ, נסמך לרבנות על ידי רבותיו, הרב קוק והרב מלצר, וכן על ידי הרב צבי פסח פרנק והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. בשנת תרצ"ה נישא לשלומית, בת הרב יהודה לייב לוין, רב בלונדון. בשנת תרצ"ז, בהיותו בן 26, הוציא לאור את ספרו "חיל המקדש" על סדר קדשים.
בשנת תרצ"ח עבר לארצות הברית וכיהן ברבנות בסיאטל במדינת וושינגטון. הרב אהרן קוטלר התאכסן בביתו תקופה ארוכה עם הגעתו לארצות הברית, וביקש ממנו לפתוח עמו ישיבה. הרב לוין סירב במשך זמן מליטול על עצמו משרה כזו, אך סייע לרב קוטלר במשימה זו. בסופו של דבר ייסד הרב לוין את "ישיבת רבי חיים עוזר" על שם הרב חיים עוזר גרודזנסקי.
בשנת תש"ד הוציא לאור את החלק הראשון של ספרו "חיל המלך" על ספר משנה תורה של הרמב"ם, שעליו זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנים תש"ד-תש"ה.
בשנת תש"ט מונה לכהונת רבה של קהילת "אגודת שלום" בג'רזי סיטי בניו ג'רזי. במשך השנים הוצע לו לכהן ברבנות של ערים גדולות בישראל, כולל ירושלים, אך הוא סירב. הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג ביקש לצרף את הרב לוין לדייני בית הדין הרבני הגדול, ולאחר פטירת הרב הרצוג בשנת תשי"ט אף עלה שמו כמועמד לתפקיד הרב הראשי. הרב לוין סירב להצעות אלה.
הוא נענה להצעת הרבנות של פרדס חנה-כרכור, לאחר פרישת הרב האשכנזי הקודם הרב יהושע זליג דיסקין, והחל לכהן במשרה זו חודשים מספר לאחר פטירת אביו הרב אריה לוין, משנת תשכ"ט (1969) עד פטירתו.
בניו הם הרב בנימין בנג'י לוין, רב בית הכנסת אחדות ישראל בירושלים, הרב אברהם יצחק לוין, ששימש שנים רבות רב קהילה בפילדלפיה, ודוד, ששימש ראש מועצת פרדס חנה.
חיבוריו

חיל המקדש - על מסכתות מסדר קדשים שבתלמוד הבבלי, ירושלים תרצ"ז. הכרך כולל ביאורים במסכתות זבחים, מנחות, חולין, בכורות, ערכין ותמורה. יצא לאור בשנית על ידי משפחתו ביום השנה לפטירתו[דרושה הבהרה].
חיל המלך על משנה תורה של הרמב"ם. החלק הראשון (סיאטל תש"ד) עוסק בהלכות ערכין וחרמים, והחלק השני (ג'רזי סיטי, תשי"ג) בהלכות שבועות, שניהם מספר ה"הפלאה". הכרכים יצאו בציווי אביו, לעילוי נשמת אמו.
פירוש על הספר ראש מילין של הרב קוק - נמצא בכתב יד
לקריאה נוספת

הרב יחיאל שטרנברג, 'דרכי חי"ל: קוים לדמותו של הגאון הגדול רבי חיים יעקב לוין זצ"ל', ישורון ל, תשע"ד, עמ' קצג-רכו
הרב משה צבי נריה, 'הרב חיים יעקב לוין ז"ל', ליקוטי הראי"ה, כרך ג, כפר הרואה תשנ"ה, עמ' 439-430; ירושלים תשע"ה, עמ' 312-317
הערות שוליים

↑  חגיגה כפולה בת"ת עץ-חיים, דואר היום, 22 באפריל 1925, עמ' 3
↑  הרב שמעון גליצנשטיין, "חיל המקדש" להופעת ספרו של הרב חיים יעקב לוין, הצופה, 14 בספטמבר 1937, עמ' 3
↑  הדים: בעקבות אביו, המשקיף, 16 בספטמבר 1946, עמ' 2 ו-3 (חלק 1, חלק 2)
↑  טוביה מנדלסון, צפויים קשים לבחירת רב ראשי אשכנזי לירושלים, דבר, 10 באפריל 1972, עמ' 3
↑  י. אהרוני, הרב חיים יעקב לוין - מועמד לכהונת רב ראשי?, חרות, 11 באוגוסט 1959, עמ' 2
↑  הרב חיים יעקב לוין נבחר כרבה של פרדס-חנה, הצופה, 13 ביוני 1969, עמ' 7
↑  יוסף ולטר, הרב הצעיר אוהב אנשים שמחים, מעריב, 17 בנובמבר 1978, עמ' 117
↑  הרב שמחה שלמה לוין, זכרונות באתר "אור האורות".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300268405171  ISNI: 0000 0000 7007 2959  VIAF: 97325603   WorldCat (עם VIAF): 97325603
ילוסטון רבתי

ביזונים רועים ליד נהר גיבון בפארק הלאומי ילוסטון
ילוסטון רבתי (אנגלית: Greater Yellowstone Ecosystem) היא המערכת האקולוגית הגדולה והיחידה שנותרה ללא פגע בחצי הכדור הצפוני הממוזג, והיא חופפת באופן חלקי לפארק הלאומי ילוסטון. סוגיית ניהול האזור עוררה מחלוקות רבות, והאזור הוא אתר דגל עבור קבוצות התומכות בשימור טבע, המנסות לקדם את ניהול המערכת האקולוגית. המערכת האקולוגית הזו היא אחת המעבדות הטבעיות החשובות ביותר באקולוגיה ובגאולוגיה, והיא אתר בילויי פנאי בעל שם עולמי.
היסטוריה

גבולות הפארק הלאומי ילוסטון הותוו ב-1872 בתקווה שיכללו בתוכם כל האגנים הגאותרמיים האזוריים. בהחלטה לא נלקחו בחשבון שיקולי נוף אחרים. אולם, בשלהי שנות ה-70 טווח התפוצה של אוכלוסיית דובי הגריזלי בתוך וליד הפארק הפך לגבול המינימלי התאורטי של המערכת האקולוגית, שהתפרשה אז על פני שטח של 16,00 קמ"ר. החל מאותה תקופה הוגדל שטחה של המערכת מדי פעם. במחקר שנערך בשנת 1994 נקבע כי שטח המערכת הוא 76,890 קמ"ר, ואילו נשיא קואליציית ילוסטון רבתי טען בנאום באותה שנה כי שטח המערכת הוא למעשה 80,000 קמ"ר.
בשנת 1985 נערך כינוס משותף בנושא ילוסטון רבתי שבו השתתפו נציגי ועדות בית הנבחרים לנושאי קרקעות ציבוריות, פארקים לאומיים ופנאי. בשנת 1986 הונפק דוח משותף, על ידי מרכז המחקר של הקונגרס, שבו תוארו הפגמים בתיאום בין הסוכנויות השונות. מסקנת הדוח הייתה שהערכים החשובים של האזור מצויים בסכנה.
אזורים נוספים המנוהלים על ידי הממשל הפדרלי ונכללים בילוסטון רבתי הם רכס וינד ריוור והיערות הלאומיים גאלאטין, קאסטר, קאריבו-טארגהי, ברידג'ר-טיטון ושושוני, כמו גם מקלט האייל הקנדי הלאומי והפארק הלאומי גרנד טיטון. בילוסטון רבתי יש גם כמה קרקעות בבעלות פרטית. מלבד הפארק הלאומי ילוסטון הוכרזו ביערות הלאומיים 10 אזורי טבע בראשיתיים מאז 1966, על מנת להבטיח רמת הגנה גבוהה יותר על בתי הגידול.
הערות שוליים

↑  Paul Schullery, The Greater Yellowstone Ecosystem, Our Living Resources, U.S. Geological Survey, 2007-03-13
תפוצת אורן לבן-קליפה הנוכחית (למעלה) והחזויה (למטה)
עמוס חורב

| --- | --- |

עמוס חורב כקצין חימוש ראשי, 1957
 לידה:  30 ביוני 1924  (בן 100) כ"ח בסיוון ה'תרפ"ד ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 השתייכות:   ההגנה  פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1938–1973 (כ־35 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין המבצעים של חזית דרום  ראש מחלקת אמצעי לחימה  קצין חימוש ראשי  ראש אג"א  יועץ לסגן הרמטכ"ל במינוי חירום
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול    מלחמת העצמאות    מבצע קדש    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 המדען הראשי של מערכת הביטחון, נשיא הטכניון, נשיא בית יגאל אלון, יו"ר ועדת פרס ביטחון ישראל
 
עמוס חורב (שני משמאל) במבצע חורב. משמאלו-יצחק רבין ומימינו-יגאל אלון, 1949
עמוס חורב (נולד ב-30 ביוני 1924, כ"ח בסיוון ה'תרפ"ד) הוא מפקד עבר בפלמ"ח ואלוף בצה"ל, איש מערכת הביטחון וכמו כן שימש בתפקיד נשיא הטכניון בשנים 1973–1982, זכה בשנת 2011 בפרס ביטחון ישראל למפעל חיים.
נעוריו ושירותו בפלמ"ח

עמוס חורב נולד כעמוס סוכצ'בר בירושלים ב-30 ביוני 1924. אביו, אליהו אליק סוכצ'בר, היה ממקימי תעש במחתרת בירושלים ומנהל בית המלאכה המכני של האוניברסיטה העברית בירושלים.
כנער נמנה עם מקימי תנועת הנוער "גורדוניה" בירושלים. למד בגימנסיה, ומגיל 14 היה חבר בארגון "ההגנה". היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח עם הקמתו בשנת 1941. בתחילה שובץ לפלוגה ו' בגבעת חיים ואחר כך עבר לעין החורש. בהמשך יצא לקורס מ"כים במשמר העמק, ולאחריו מונה למפקד כיתה בפלוגה ו' בכפר גלעדי. אחר-כך יצא לקורס נשק כבד (נכב"ד) ומקלעים בינוניים בג'וערה. בסוף שנת 1942 יצא לקורס מ"מים (קורס הקצינים של הפלמ"ח) בג'וערה, ולאחריו נתמנה לסגן מפקד מחלקה בפלוגה ו' בתל יוסף. בהמשך מונה למפקד המחלקה והשתתף בשחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית.
ב-1945 מונה חורב למפקד פלוגה ו' בעין חרוד, ולאחר "ליל הגשרים" (יוני 1946) מונה למפקד פלוגה ח' בגדוד השישי. כעבור זמן קצר מונה לסגן-מפקד הגדוד השישי. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת הראל תחת פיקודו של מפקד החטיבה יצחק רבין, ועם תחילת המלחמה פיקד על "שיירת חולדה". ב-17 באפריל 1948 נשלח לכבוש את הכפר סובא אולם חזר לקריית ענבים בבוקר מבלי שמילא את המשימה. במהלך המלחמה השתתף בקרבות רבים באזור ירושלים: במבצע נחשון, בכיבוש קטמון ומנזר סן סימון, בקרב בבית סוריק, בכיבוש בית מחסיר, בקרבות דרך בורמה, בקרבות באזור לטרון, בכיבוש צרעה, הר-טוב ואחרים. לקראת סוף המלחמה, עם תום ההפוגה השנייה, הצטרף למפקד חזית הדרום יגאל אלון, מונה לעוזרו של רבין (קצין המבצעים של החזית), והשתתף במבצע אבק, במבצע יואב, בכיבוש באר שבע, אילת ובמבצע חורב.
שירותו בצה"ל

בשנת 1949 מונה חורב לתפקיד קצין המבצעים של חזית הדרום, שהפכה לאחר זמן-מה לפיקוד הדרום.
חורב ביקש להשתחרר ולצאת ללימודי הנדסה, ובהוראת דוד בן-גוריון הוצע לו ללמוד על חשבון הצבא. היציאה ללימודים התעכבה לזמן מה, ובינואר 1950, נשלח על ידי צה"ל ללימודים ב-MIT (המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס). ב-1952 קיבל את התואר מוסמך במדעים בהנדסת מכונות. עם שובו לארץ הקים את מחלקת אמצעי לחימה במטכ"ל, ועמד בראשה בשנים 1953–1954. ב-1954 מונה לתפקיד קצין חימוש ראשי (קחש"ר), תפקיד בו החזיק עד 1962.
במהלך כהונתו כקצין חימוש ראשי פיתח והרחיב את תחומי פעילותו של החייל, העלה את רמתו המקצועית וביסס את מעמדו בצה"ל. הוא היה אחראי לפיתוח מערכות נשק וארטילריה מתנייעת, כמו ניוד תותח הוביצר 155 מ"מ על שלדה של טנק שרמן וניוד מרגמה 120 מ"מ על גבי זחל"ם - פיתוח שזיכה את חיל החימוש בפרס ביטחון ישראל לשנת 1962. בתקופתו התחילו בהשבחה של טנקים מעודפי מלחמת העולם השנייה ולאחריה, ובהם טנקים מדגמי שרמן, צנטוריון ודגמי פטון M48 המוקדמים, פיתוח ויצור אמצעי ראיית לילה ועוד.
בשנת 1962 יצא ללימודים מתקדמים ב-MIT, ובשובו, במרץ 1965, מונה בשנית לקצין חימוש ראשי במינוי מיוחד, ובאוקטובר 1965 הועלה לדרגת אלוף. בשנת 1966 פרש מצה"ל ומונה לסגנו של פרופ' אפרים קציר, המדען הראשי של מערכת הביטחון. בשנת 1968 חזר לשירות פעיל והתמנה לראש אגף אפסנאות (אג"א, היום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה - אט"ל) במטה הכללי. שירת בתפקיד זה עד ספטמבר 1972. מאוקטובר 1972 ועד 1973 שימש בתפקיד המדען הראשי של מערכת הביטחון. ב-1973 פרש סופית משירות הקבע. במהלך מלחמת יום הכיפורים שימש עוזר מיוחד של סגן הרמטכ"ל, האלוף ישראל טל.
תפקידיו הציבוריים

עם פרישתו מצה"ל ב-1973 היה לנשיא הטכניון שבחיפה, תפקיד בו החזיק עד 1982.
בשנת 1974 מונה לראש ועדת החקירה להתרחשויות באסון מעלות
בשנת 1975 שימש יו"ר הוועדה המייעצת למחקר ופיתוח (מו"פ) ליד המדען הראשי של מערכת הביטחון
בשנת 1976 היה ממקימי המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית בטכניון.
כיהן כיו"ר רפא"ל במשך תשע שנים.
במהלך שנותיו תרם תרומה מכרעת בפיתוח הטכנולוגיה והתעשייה הביטחונית. הוא חבר מועצת האוניברסיטה הפתוחה, חבר הנהלת הטכניון וסניף אגודת ידידי הטכניון בישראל, נשיא בית יגאל אלון ויו"ר ועדת פרס ביטחון ישראל. ביוני 2010 מונה לחבר בוועדת הבדיקה לחקר המשט לעזה.
פרסים והוקרה

ביולי 2011, קיבל את פרס הנשיא על תרומה יוצאת הדופן לביטחון מדינת ישראל על מפעל חיים.
בנובמבר 2021, נחנך ונקרא היכל הספורט החדש בטכניון - ע"ש עמוס חורב, על תרומתו רבת השנים לטכניון ולמדינת ישראל.
ב-2022 זכה (יחד עם האלוף ישעיהו גביש) בפרס הרצוג לתרומה ייחודית לישראל.