stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד קרטיס
אוספים

ב-1932 מכרו יורשי ג'יי. פ. מורגן לחברת Charles E. Lauriat מבוסטון בעבור 1,000$ את התצלומים והנגטיבים שהיו ברשותם. החומר כלל 19 עותקים של "האינדיאנים של צפון אמריקה" אלפי הדפסות צילומים מקוריות על נייר, גליונות בלתי-כרוכים מהאלבום, נגטיבי זכוכית מקוריים. רוב החומר נשכח במרתפי החברה והתגלה מחדש רק ב-1972. חלק מנגטיבי הזכוכית המקוריים נותרו במחסני ג'יי. פי. מורגן ונעלמו עם השנים (בפרט בעת מלחמת העולם השנייה) או נמכרו לסוחרים שונים.
ספריית הקונגרס מחזיקה בכ-2,400 הדפסות כסף-ג'לטין מנגטיבי הזכוכית המקוריים, המתאפיינות באפקט "ספיה" (גוון חום). כשני שלישים מהתצלומים לא התפרסמו במסגרת אלבום "האינדיאנים של צפון אמריקה".
לקריאה נוספת

The North American Indian
CreateSpace, 2011 ISBN 978-1463726164
BiblioLife, 2009 ISBN 978-0559126031
Taschen, 1997 ISBN 978-3822847725
Mick Gidley, Edward S. Curtis and the North American Indian, Incorporated, New York and Cambridge: Cambridge University Press, 2000 ISBN 978-0521775731
Mick Gidley, Edward S. Curtis and the North American Indian Project in the Field, University of Nebraska Press, 2010 ISBN 978-0803234680
Edward Sheriff Curtis photos, 2008, Phaidon Press
הערות שוליים

↑  Edward Curtis: Pictorialist and Ethnographic Adventurist
↑  The Myth of the Vanishing Race
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271042705171  PLWABN: 9810555422805606  BIBSYS: 90605472  BNE: XX956873  BnF: cb149611799 (data)  CANTIC: a10071544  CiNii: DA0037469X  GND: 11852304X  ICCU: RAVV104357  ISNI: 0000 0001 2277 999X  KulturNav: 788b3017-9deb-4c58-9131-c4fde6e272de  LCCN: n80034999  LNB: 000129173  MusicBrainz: ae1b1f7a-440f-4c07-a596-869b72a02ddc  NDL: 00437048  NKC: jx20061108004  NLA: 36204847  NLK: KAC201110914  NTA: 068305567  PIC: 1846  RERO: 02-A020153311  RKD: 217686  SELIBR: 182635  SNAC: w6571jwf  SUDOC: 085939463  Trove: 343814  ULAN: 500018219  VIAF: 31995046   WorldCat (עם VIAF): 31995046
אוליגומר

נוסחה לתגובה כימית ליצירת אוליגומר גליצרין (מימין). הגליצרין מורכב משני מונומרים שונים
בכימיה, אוליגומר (מיוונית ολιγος, אוליגוס - "אחדים") היא מולקולה המורכבת ממספר קטן של יחידות, "מונומר". זאת בניגוד לפולימר - מולקולת ענק, המורכבת ממספר רב של יחידות "מונומר". מונחים ייעודיים נפוצים הם דימר, טרימר וטטרמר - מולקולות שמכילות שתיים, שלוש וארבע יחידות מונומר בהתאמה.  אוליגומריזציה היא תהליך פלמור של מספר מונומרים קטן. ההבחנה בין אוליגומר לפולימר אינה חדה, כיוון שהיא מבוססת רק על מספר היחידות החוזרות, המונומרים. בשימוש נפוץ, מולקולות בהן פחות מכמה עשרות מונומרים נקראות "אוליגומר", ומולקולות ארוכות יותר "פולימר".
בביוכימיה, המושג אוליגומר מתייחס לקומפלקס שמורכב מצירוף של מספר מקרומולקולות כמו מבנה רביעוני של חלבון, שמורכב ממספר תתי חלבונים זהים, הקשורים בקישור לא קוולנטי.
שימוש נפוץ במחקר הביולוגי בעזרת מבנים אוליגומריים המשמשים גלאים ובנויים למשל ממקטע DNA או RNA חד-גדילי קצר, המשמש בניסויי הכלאה של חומצות גרעין (Nucleic acid hybridization) או היברידיזציה באתר
המושג מתייחס גם לקומפלקס חלבון המורכב משתי תת-יחידות ומעלה. במקרה זה, קומפלקס המורכב מתת-יחידות חלבוניות שונות מכונה "הטרו-אוליגומר". בהתאמה, כאשר קיים רק סוג אחד של תת-יחידה, ניתן לקרוא לקומפלקס "הומו-אוליגומר" (לדוגמה קולגן שהוא הומו-טרימר).
דוגמאות

אוליגוסכרידים
אוליגודנדרוציטים
ראו גם

פולימר
פלמור
מדיה וקבצים בנושא אוליגומר בוויקישיתוף
אור (הרלדיקה)

בהרלדיקה, אוֹר (מצרפתית: Or, זהב) הוא טינקטורת זהב. היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הבהירות, ה"מתכתיות", והיא מצוירת על פי רוב כצבע צהוב למרות שעלי זהב שובצו בשלטי אצולה רבים. בגילוף ובחריטה האזורים הצבועים באור מיוצגים בתבנית של נקודות.
השימוש במילה זהב (gold) בבלאזון האנגלי במקום המילה "אור" נועד לפעמים למנוע את החזרה על המילה "אור" בתיאור, כאשר ההחלפה הייתה באופנה כאשר הבלאסון נכתב לראשונה, או הועדף על ידי הממונה על השלטים.
ייצוגים נוספים

האור מייצג גם:
באבני החן - את הטופז
בגופים השמימיים - את השמש
במתכות - את הזהב
בסגולות - את האומץ והכבוד
אדריכלות ביזנטית

| --- | --- |

איה סופיה מגג מלון אמבסדור, איסטנבול
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 מידע כללי
 
 מפת הקיסרות הביזנטית
 אזור גאוגרפי:  הים התיכון והים השחור
 תקופה:  הקיסרות הביזנטית
 טווח תאריכים:  מהמאה ה-4 לספירה עד המאה ה-14 (שלהי ימי הביניים)
 מבנים עיקריים:  איה סופיה
 סגנון אדריכלות קודם:  אדריכלות רומית
 סגנון האדריכלות הבא:  אדריכלות רומנסקית
 
מנזר הוסיוס לוקאס ביוון
חתך כנסיית איה אירנה
פנים כנסיית איה סופיה
הבזיליקה האופרזיאנית בפורץ', קרואטיה, דוגמה מופתית לאדריכלות ביזנטית
אדריכלות ביזנטית היא סגנון אדריכלי שהתפתח מהאדריכלות הרומית ואפיין את הבנייה של האימפריה הביזנטית באזור מזרח הים התיכון מן המאה ה-4 ועד שלהי ימי הביניים. חלק נכבד מהאדריכלות הביזנטית נמצא בעיר איסטנבול אשר נקראה בעבר קונסטנטינופול והייתה בירת האימפריה. רוב המבנים בסגנון זה הם כנסיות ומנזרים וחלקם, אשר נמצאים בטורקיה, הפכו למסגדים בתקופה העות'מאנית ובכך הצליחו להשתמר עד לימינו.
מאפייני הסגנון

לאחר חלוקת האימפריה הרומית חיפש הקיסר יוסטיניאנוס סוג חדש של אדריכלות עבור הכנסיות החדשות. הבסיס הקודם שהיה לו היה סגנון הבנייה של הכנסיות בנצרות הקדומה שדמו מאוד לבזיליקות הרומיות.
הכנסיות הביזנטיות שנבנו כבר בתקופת יוסטיניאנוס שאפו לתת תחושה של הרבה יותר אור רוחני בחלל, בדומה לתפיסות המאוחרות יותר של אדריכלות הכנסיות.
לאחר נפילת האימפריה הרומית ושקיעת אירופה לתוך חשכת ימי הביניים נשתכחו מקצועות ואומנויות רבים. הדבר ניכר בעיקר בפרטי הבנייה של האדריכלות הביזנטית כמו למשל בכותרות עמודים (שאינם לפי הסדרים הקלאסיים).
רוב הכנסיות הביזנטיות נבנו לפי תוכנית של צלב יווני וללא ספינות ארוכות כמו בכנסיות אחרות.
חידושים טכנולוגיים

הביזנטים המציאו טכנולוגיה של בניית כיפה מעל שדה ריבועי, טכניקה אותה לא הצליחו הרומאים לגלות. כל מבני הכיפה הרומים היו בנויים מעל חלל בצורת גליל.
בטכניקה הביזנטית, בסיס הכיפה היה ריבוע שחסם בתוכו את המעגל עליו יושבת הכיפה. ארבעת הפלחים המיותרים נחתכו ובמקומם נבנו קשתות אשר החזיקו מעליהן מעגל נוסף קטן יותר שקוטרו היה שווה לאורך הצלע של הריבוע. ממעגל זה ומעלה המשיכה הכיפה או שנבנה גליל ומעליו כיפה חצי כדורית. בין המעגל הקטן והקשתות מתקבלים ארבעה משולשים בעלי צלעות מעוגלות שכל אחד מכונה פנדנטיבה. את הפנדנטיבה ניתן לראות באופן ברור בפנים של הכנסייה כפי שרואים בצילום הפנים של איה סופיה.
מבנים ביזנטיים מפורסמים

כנסיית איה סופיה, קונסטנטינופול (איסטנבול של ימינו)
המאוזוליאום של גאלא פלקידיה, רוונה
כנסיית אגיה אירנה, קונסטנטינופול
הבזיליקה של סן ויטאלה, רוונה, איטליה
מנזר סנטה קתרינה, סיני
בזיליקת סן מרקו, ונציה, איטליה
כנסיית שמעון בעל העמוד, סוריה
היפדורום קונסטנטינופול
כנסיית הקבר, ירושלים (יוצאת דופן בסגנונה)
מנזר דפני, מנזר הוסיוס לוקאס ומנזר ניאה מוני של קיוס ביוון
ראו גם

אדריכלות נאו-ביזנטית
אמנות ביזנטית
האימפריה הביזנטית
סגנונות באדריכלות
אדריכלות רומית
הקיסר יוסטיניאנוס הראשון
אדוארד-אלפרד מרטל

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1859 פונטואז, סן ואואז, צרפת 
 פטירה:  6 ביוני 1938  (בגיל 78) מונבריסון, לואר, צרפת 
 ענף מדעי:  ספלאולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (10 ביוני 1927)  Club Cévenol's Medal (1926)  קונקור ז'נרל (1877)  Médaille d'honneur des épidémies (12 בינואר 1922) 
 תרומות עיקריות
 חלוץ בתחום מחקר המערות, כונה "אבי הספלאולוגיה המודרנית"
 
אדוארד-אלפרד מרטל (צרפתית: Édouard-Alfred Martel;‏ 1 ביולי 1859 - 3 ביוני 1938) היה ספלאולוג, חלוץ בתחום מחקר המערות, לימוד ותיעוד גאולוגי שכונה "אבי הספלאולוגיה המודרנית".
מרטל חקר אלפי מערות במדינתו צרפת ובארצות רבות אחרות והפך את תחום חקר המערות לפופולרי - הוא הפריד את מושג הספלאולוגיה כתחום לימודי נפרד מגאולוגיה, תחזק ארכיון מקיף והקים בשנת 1895 את האגודה לספלאולוגיה שהייתה לארגון הראשון בעולם לחקר מערות.
כמו כן היה זה שפתח את מערת פיידרק לציבור.
בין מחקריו הבולטים

מחקר של הנהר התת-קרקעי ב-Abîme de Bramabiau, צרפת (1888).
מחקר על מערת פיידרק, צרפת (1889).
מחקר על מערות מארבל ארץ', אירלנד (1895).
מוצאה השלם של מערת הפה הפעור, אנגליה (1895).
ביקור של שלושה ימים בפארק הלאומי מערת מאמות', קנטקי, ארצות הברית, שכלל מדידות ברומטריות בגבהים השונים של המערה. (1912).
בין ספריו

Les Cévennes, 1888.
Les Abîmes, 1894.
אור-קוואן

האור-קוואן הוא גזע בדיוני מהיקום של משחק המחשב Star Control. הם אחד הגזעים העתיקים ביותר הידועים לברית הכוכבים החופשיים, ובהפרש ניכר מהווים את ההשפעה הגדולה ביותר, הן מהבחינה הצבאית והן מהבחינה הפוליטית, על הגלקסיה ב20 אלף השנים האחרונות. בטרם הובסו על ידי ברית הכוכבים החופשיים החדשה, האור-קוואן התוו את התנהלותם של כל הגזעים התבוניים בגלקסיה. מספרם של הגזעים אשר התקדמותם הוקפאה על ידי שעבוד או הכחדה בידי האור-קוואן רב מהידוע.
האור-קוואן, כפי שאנו יודעים היום, מתחלקים לשני תתי-גזע:
שני הגזעים מתנהלים ביחידות תרבותיות, פוליטיות וצבאיות שונות, ולכן יתוארו במפורט בערכים נפרדים. ערך זה מתייחס לגזע אור-קוואן בכללותו, ובפרט להתפתחותם בטרם פוצלו לשתי אומות נפרדות.
פיזיולוגיה

האור-קוואן סווגו על ידי מדענים ארצנים כבעלי מאפיינים הדומים לזנים מסוימים של זחלים טורפים המתקיימים באיי הוואי. עם זאת, הפיזיולוגיה הבסיסית של האור-קוואן שונה בתכלית מזאת של החרקים המתקיימים על כדור הארץ, ומאפשרת להם להגיע לגובה של כעשרה מטרים. הם תוארו כבעלי עור קשיח המכוסה ברקמה פרוותית.
היסטוריה

האור-קוואן התפתחו על כוכב לכת המרוחק מכל שטח שאי פועם מופה על ידי הצ'נג'סו, אשר אוכלס על ידי גזעים רבים ורבי כח פיזי אשר נאלצו להתחרות ביניהם על משאבים. אם כי האור-קוואן נחשבים כחזקים על ידי הסטנדרטים של רוב הגזעים התבוניים - הם נפלו בכוחם מרבים מהזנים אשר אכלסו את כוכב הבית שלהם, ולכן למדו לפתח כישורי ציד אינטֶליגנטיים, יכולות קרב, ואת היכולת לייצר כלים. כך נהפך האור-קוואן לגזע הדומיננטי על כוכב מולדתו ובהמשך הכחיד את שאר הגזעים העדיפים עליו מבחינה פיזית. עקב זאת, האיום היחיד על בן גזע האור-קוואן היה למעשה בני אור-קוואן אחרים, דבר שהביא למיקוד הטריטוריאליות אחד כנגד השני אף בתוך קבוצות משפחה. מאבקים, קרבות ורציחות היו, לכן, שכיחים ביותר.
עם זאת, התפתחותה האינטלקטואלית של תרבות האור-קוואן החלה להשתלט לבסוף על היצר הטבעי, ואט-אט, עם השתפרות תפיסתם של האור-קוואן את העולם סביבם, בנתה התרבות האור-קוואנית את המנגנונים התרבותיים הנדרשים להשתלט על דחפים טריטוריאליים אלו, עד כדי פיתוח יוזמות שיתופיות בין בני הגזע ובניית מערכת ערכים "מודרנית" על פי סטנדרטים המקובלים על רוב הציוויליזיות התבוניות, האוסרת אלימות חסרת טעם ואכיפת גישה הנוקטת באחריות חברתית. במה שרבות תואר כמאבק ממושך ורצוף קשיים, הצליחו האור-קוואן להקים חברה טכנולוגית ומתועשת.
הגמוניית בעלי החישה

בסופו של דבר, עלה בידם של האור-קוואן לרתום את כח אנרגיית האטום, ובאמצעות כך ליצור כלי טיס בעלי יכולת בין כוכבית. עם התקדמות חקר מערכת השמש שלהם, יצר קשר עם האור-קוואן גזע בשם הטאאלו, אשר ניטר את התקדמות האור-קוואן מזה זמן מה ואף שקל את שילובם בהגמוניית בעלי החישה כחברים פוטנציאליים. תגובתם הראשונה של האור-קוואן הייתה כזאת של בהלה ופחד, בהמשך אף תקפו את ספינות הטאאלו משום שראו בהם משום איום. הטאאלו, שהבינו את הקסנופוביה הטבעית של האור-קוואן, נותרו סבלנים. מכשנפתח לבסוף משא ומתן בין האור-קוואן לטאאלו, נדהמו האור-קוואן לגלות שמפגש פנים אל פנים עם הטאאלו לא עורר את יצר הטריטוריאליות הטבוע בכל אור-קוואן, עקב הפיזיולוגיה הייחודית של הטאאלו שגרם להם להדמות ללא יותר מסלעים בלתי מזיקים.
תרבות האור-קוואן נדהמה לגלות שביכולתה לקיים שיתוף פעולה פורה עם בני גזע תבוני אחר, ובמהרה קיבלה את הצעת הטאאלו להשתלב כחברים שווים בהגמוניית בעלי החישה. האינסטינקטים התוקפניים של האור-קוואן מנעו מהם לקיים יחסי גומלין שלווים עם שאר הגזעים החברים, אך תשוקתם של האור-קוואן לתרום לקידום קואפרטיב ההגמוניה הייתה גדולה. במהרה גילו האור-קוואן שטבעם הופך אותם לסיירים יעילים ביותר; בני אור-קוואן עמדו היטב במשימות סיור ליחידים, ואף חיבבו את טבען של משימות סיור אלו בשל נטייתם הטבעית להתבדלות. סיירים רבים מבני גזע האור-קוואן אספו כמות עצומה של מידע הנוגע לנושאים רבים ומגוונים וספינותיהם הקטנות היו למראה שכיח בשטח החלל שבשליטת ההגמוניה.
אימפריית העבדים הדנייארית

בימים ההם, כמו גם היום, התעלומה שהעסיקה את רוב בני הגזעים התבוניים הייתה סיבת היעלמותם של הקדמונים. סיירים בני אור-קוואן היו לנכס נטול תחליף במסע לאיסוף אינפורמציה וממצאים מתקופה הקדמונים.
סייר אור-קוואן אחד גילה כוכב-לכת, אשר לאחר מכן נודע בשם "גלילאנדי", שעל פי בדיקה מקדמת, הראה את כל הסימנים של כוכב-לכת המכיל ממצאים קדמוניים. לרוע המזל, הסימנים היוו תוצר לוואי של יכולותיהם הטלפתיות האדירות של תושבי הכוכב, בני גזע שנודעו בשם "דנייארי". הפיזיולוגיה המוחית של בני האור-קוואן התגלתה, לחוסר מזלם, כמתאימה ביותר לשליטה מוחית על ידי הדנייארי; בן רגע, עם נחיתתו של הסייר על כוכב הלכת, השתלטו הדנייארי על מוחו. לאחר סריקה מקפדת של מוחו, למדו הדנייארי על כמות המשאבים העצומה שביכולתם לחמוס על ידי השתלטות על ההגמוניה. הסייר אולץ לשוב לבירת ההגמוניה כשספינתו נושאת המוני בני דנייארי. בתוך חודש, השתלטו הדנייארי על כלל גזעי וכוכבי ההגמוניה, כשהם משתמשים בתעשיית לשעשוע.
הטאאלו, שהיו מחוסנים טבעית לשליטת הדנייארי, עשו כמיטב יכולתם להתנגד, אך הבינו שההתנגדות חסרת טעם משום שכוחותם הצבאיים של כל שאר גזעי ההגמוניה סרים למרותם של הדנייארי. קורבנות הלוחמה יהיו שותפיהם לשעבר בהגמונייה. עקב כך, סירבו הטאאלו להתנגד, גם כאשר גזעי ההגמוניה, תחת שליטת הדנייארי, השמידו לחלוטין את כוכב הבית של הטאאלו, מעשה לו היו בני האור-קוואן מודעים לחלוטין ללא יכולת להתנגד, ואשר ירדוף אותם במשך הדורות הבאים.
הדנייארי, חסרי כל רצון או שאיפות משל עצמם, הובילו להתפוררות תשתית ההגמוניה. במהרה, הפכו האור-קוואן לחביביהם, עקב חוסנם הפיזי הרב והקלות היחסית בה ניתן היה לשלוט בהם, ולכן התירו לאור-קוואן להתרבות ולאכלס את מרבית עולמות ההגמוניה, בעוד הם מזניחים את התפתחותם של הגזעים האחרים.
אגרת גודש בלונדון

אגרת גודש בלונדון (באנגלית: London congestion charge) היא אגרה הנגבית מכלי רכב מסוימים הנוסעים באותם חלקים של לונדון אשר נקבעו כאזורי אגרת גודש (באנגלית: Congestion Charge Zone, ר"ת CCZ). גבולו של אזור האגרה נקבע לפי כביש הטבעת הפנימי המקיף את מרכז לונדון באורך של כ-19 ק"מ.
תמרור וסימונים בכניסה לאזור אגרת גודש בלונדון
מטרותיה העיקריות של האגרה הן להפחית את גודש התנועה ולגייס מימון להשקעה במערכת התחבורה של לונדון.
מחיר

רובה של פסקה זו אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
אזורי הגודש החלו לפעול בחלקים ממרכז לונדון ב-17 בפברואר 2003 והם הורחבו לחלקים ממערב לונדון ב-19 בפברואר 2007. כלי רכב החייב באגרה, מחויב ב-11.50 ליש"ט לכל יום שבו הוא נכנס לאזור אגרת הגודש, בין השעות 7 בבוקר ו-6 בערב. הקנסות המוטלים על אי תשלום האגרה נעים בין 180-60 ליש"ט.
החברה העירונית "תחבורה ללונדון" (אנ') אחראית לגביית האגרה. מערכת הגבייה מבוססת על מצלמות במעגל סגור ומערכת אוטומטית לזיהוי לוחיות רישוי.
השפעה

עיריית לונדון פרסמה נתונים אודות הגודש, ומצאה שלאחר שלוש שנים הגודש חזר לרמתו שלפני האגרה והמשיך להחמיר. מכון המחקר INRIX (אנ') ממשיך לפרסם מידע על הגודש בלונדון, שממשיך להחמיר למרות אגרת הגודש. רשות התחבורה של לונדון מייחסת את העלייה בגודש לגידול משמעותי בביצוע עבודות בכבישים ושינויים ברשת הכבישים שהפחיתו את בקיבולתם לשנע רכבים פרטיים, שלוותה בירידה בנְסוּעָה. ב-2018 דיווחה "תחבורה ללונדון" שהנְסוּעָה בשנים 2016/7 הייתה נמוכה ב-22.4% מזה שהיה בשנים 2007/8. רשות התחבורה של לונדון מעריכה שאגרת הגודש אפשרה על שמירת מהירות קבועה של תנועת הרכבים הפרטיים תוך הפניית חלק מקיבולת הכבישים לשימושים אחרים, אולם חוקרים טוענים שהקשר הסיבתי לא מבוסס ובפועל הוא עשוי להיות הפוך: הירידה בקיבולת הכביש לרכבים פרטיים הביאה לירידה בנְסוּעָה.
ראש העיר של לונדון הורה בשנת 2020 לבחון הרחבה של אגרת הגודש לאזור לונדון רבתי. הצעד עורר ביקורת על כך שאגרת הגודש לא הפחיתה את הגודש והיא נתפשת בתור אמצעי גביית מס בלבד.
ראו גם

מס גודש בסטוקהולם
הערות שוליים

1 2  עומר מואב ושני שרייבר, אגרות גודש, מכון אהרן, 2017. "הציפייה הייתה שאם הפחתת התנועה שהושגה ב-2003 נשמרה עד 2007- אזי הירידה הראשונית של 30% בעומסי התנועה תישמר גם היא. אך בפועל, למרות הפחתת התנועה, עומסי התנועה עלו על פני זמן, וב-2006 עומסי התנועה היו נמוכים רק ב-8% מהעומסים ב-2002, טרם יישום התוכנית, וב-2007 העומסים חזרו לרמות שטרם האגרות."
1 2  INRIX (2016), London congestion trends
↑  Transport for London, Travel in London Report 10, https://tfl.gov.uk/
↑  Downtown congestion pricing in practice, Lewis Lehe, Transportation Research Part C 100, 2019, עמ' 200-223
↑  Moshe Givoni (2012) "Re-assessing the Results of the London Congestion Charging Scheme". Urban Studies Vol. 49, No. 5 (APRIL 2012), pp. 1089-1105
↑  Gwyn Topham, Why the row over congestion charge expansion could tear London apart, The Guardian, ‏October 24, 2020
↑    Oliver Gill, ‏Sadiq Khan pushes on with congestion charge expansion plan, The Telegraph, 14 August 2021
אדוארד, הנסיך מוויילס

אדוארד ממידלהאם, נסיך ויילס (באנגלית: Edward of Middleham, Prince of Wales; סביבות דצמבר 1473 או 1476 – 9 באפריל 1484), היה בנו ויורשו המיועד של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה ואשתו אן נוויל. הוא היה ילדו הלגיטימי היחיד של ריצ'רד ונפטר בגיל שבע או עשר.
לידתו ותאריו

אדוארד נולד בטירת מידלהאם, מעוז קרוב ליורק שהפך לבסיס העיקרי של ריצ'רד ואן נוויל בצפון אנגליה. תאריך לידתו ידוע בדרך כלל בסביבות דצמבר 1473, אך ייתכן שנולד מאוחר עד שנת 1476. הספקות שהעלה קלרנס לגבי תוקף נישואיהם של ריצ'רד ואן טופלו באמצעות סעיף שהגן על זכויותיהם במקרה של גירושין (כלומר הכרזת הנישואין כבטלים על ידי הכנסייה) ונישואים מחדש זה לזה, והגן גם על זכויות ריצ'רד בזמן ההמתנה לנישואים שניים חוקיים עם אן. עם זאת, לא היו הוראות עבור יורשיהם במקרה של גירושין כאמור, מה שנראה שמאשר כי לריצ'רד ולאן לא היו ילדים נכון לשנת 1474. עם זאת, הוראה כזו הייתה בסמכות המלך השולט עבור אלה בעלי דם מלכותי, ולכן לא הייתה רלוונטית.
אדוארד חי בעיקר במידלהאם, והיה ידוע כילד חולני.
בשנת 1478, הוענק לאדוארד התואר רוזן סולסברי, תואר שהוחזק בעבר על ידי ג'ורג' פלנטג'נט, הדוכס הראשון מקלרנס, שהוחרם. התואר לא ניתן שוב לאחר מותו.
אביו הפך למלך אנגליה ב-26 ביוני 1483, והדיח את אחיינו אדוארד החמישי. אדוארד לא נכח בהכתרת הוריו, כנראה עקב מחלה. הוא הוכתר כנסיך ויילס ורוזן צ'סטר בטקס מפואר במינסטר של יורק ב-8 בספטמבר 1483, בעקבות המסע המלכותי של הוריו ברחבי אנגליה.
מותו

אדוארד נפטר ב-9 באפריל 1484, ביום השנה למותו של דודו, אדוארד הרביעי. הסיבות למותו הפתאומי אינן ידועות.
מותו הפתאומי של אדוארד הותיר את ריצ'רד ללא ילד לגיטימי. ההיסטוריון העכשווי ג'ון ראוס תיעד כי ריצ'רד הכריז על אחיינו אדוארד, רוזן וורוויק, כיורשו המשוער, אך אין ראיות אחרות לכך, ונראה כי זה לא סביר שכן תביעתו של ריצ'רד עצמו התבססה על ההחרמה של אביו של וורוויק. באופן דומה, ג'ון דה לה פול, הרוזן הראשון של לינקולן, גם הוא נראה כי מונה ליורש המשוער של ריצ'רד, אך מעולם לא הוכרז באופן פומבי ככזה.
אויבי ריצ'רד נטו להאמין כי מותו הפתאומי של בנו אדוארד היה נקמה אלוהית על לכאורה מעורבותו של ריצ'רד בהשתלטות על המלוכה ובהיעלמותם של בני אדוארד הרביעי, אחייניו אדוארד החמישי, מלך אנגליה וריצ'רד, דוכס יורק. ייתכן גם כי מותו חיזק את אויביו לחדש את האיבה.
קברו

מקום קבורתו של אדוארד אינו ידוע. קבר חרסינה לבן ומושחת ("קבר ריק") בכנסיית סנט הלן והצלב הקדוש בשֶריף האטון, עם דמות של ילד, נחשב זמן רב כמייצג את אדוארד ממידלהאם, אך כעת סבורים כי מדובר בעבודה מוקדמת יותר המתארת אחד מבני משפחת נוויל.
Timeboxing

Timeboxing היא טכניקה נפוצה במתודולוגיות פיתוח זריז (אג'ילי) לניהול ותעדוף משימות בתוך תקופת זמן קצובה. בשיטה זו מקצים מסגרת זמן ספציפית - הקרויה Timebox - להשלמת פעילות או משימה מסוימת.
Timeboxing עוזר לצוותי הפיתוח להתמקד בפיתוחים שיוצרים ערך מצטבר במסגרת לוחות זמנים מוגדרים תוך עבודה בשקיפות, שיתוף פעולה וגמישות.
טכניקה זו מהווה חלק אינטגרלי במתודולוגיות פיתוח זריז כמו Scrum ו־ Kanban.
Timeboxing בניהול פרויקטים

Timeboxing משמש כטכניקה לתכנון פרויקט. לוח הזמנים של הפרויקט מחולק למספר תקופות זמן נפרדות (timeboxes), כאשר לכל חלק יש תוצרים, מועד סיום (דדליין) ותקציב משלו.
"Timeboxing עובד בצורה הטובה ביותר בפרויקטים מרובי שלבים או במשימות שלוקחות מעט זמן וניתן להתאים אותן באותה משבצת זמן. כדאי ליישם שיטה זו גם במקרה של משימות שיש להן מסגרות זמן צפויות להשלמה.".
Timeboxing בניהול פרויקטים > Timeboxing כאלטרנטיבה לעבודה עם תכולה קבועה

בניהול פרויקטים יש בדרך כלל שלושה אילוצים קלאסיים: זמן (או לוח זמנים), עלות (או תקציב) ותכולה. (לרוב מתייחסים לאיכות כאילוץ רביעי). ההנחה המקובלת היא ששינוי באילוץ אחד ישפיע על האחרים.
ללא Timeboxing, פרויקטים בדרך כלל עובדים עם תכולה קבועה, ובמקרה זה כאשר מתברר שלא ניתן להשלים חלק מהתוצרים במסגרת לוחות הזמנים המתוכננים, יש לדחות את מועד הסיום (כדי לאפשר יותר זמן להשלמת התכולה שנקבעה) או לערב אנשי פיתוח נוספים (כדי להשלים את התכולה שנקבעה בלוח הזמנים שנקבע). לעיתים קרובות קורים שני הדברים יחד, וזה מוביל לעיכוב במסירת התוצרים, עלויות מוגברות ולעיתים קרובות ירידה באיכות (על פי העיקרון המוגדר בספר The Mythical Man-Month).
בשימוש ב־Timeboxing, מועד הסיום (דדליין) הוא קבוע, ולכן במקרה הנ"ל יהיה צורך לצמצם את התכולה. משמעות הדבר היא שארגונים צריכים להתמקד תחילה בהשלמת התוצרים החשובים ביותר, ולכן Timeboxing הולך לעיתים קרובות יד ביד עם תוכנית לתעדוף של התוצרים (כגון בשיטת MoSCoW).
Timeboxing בניהול פרויקטים > ניהול סיכונים עם Timeboxing

Timeboxing משמש כצורה של ניהול סיכונים, ומסייע לזהות במפורש קשרי משימה/זמן לא ודאיים, כלומר עבודה שעלולה להתארך מעבר למועד הסיום המתוכנן שלה.
אילוצי זמן הם לעיתים קרובות המניע העיקרי בתכנון ואין לשנות אותם מבלי לשקול נתיבים קריטיים של פרויקט או תת-פרויקט. כלומר, בדרך כלל חשוב לעמוד בזמנים. גורמי סיכון להחמצת מועדים יכולים לכלול סיבוכים במעלה הזרם של הפרויקט, טעויות תכנון בתוך הפרויקט, בעיות הקשורות לצוות או ביצוע לקוי של התוכנית.
בעיות במעלה הזרם עשויות לכלול שינויים במשימת הפרויקט או בגיבוי/תמיכה מההנהלה. טעות תכנונית נפוצה היא פירוט לא מספק של משימות, מה שעלול להוביל להערכת חסר של הזמן הנדרש לביצוע העבודה. בעיות הקשורות לצוות יכולות לכלול בעיות בתקשורת בין צוותים; חוסר ניסיון או פונקציונליות צולבת נדרשת; חוסר מחויבות/דחף/מוטיבציה (כלומר בניית צוות וניהול לקויים).
כדי לעמוד בלוחות זמנים, הפעולות המקובלות לנוכח משולש האילוצים של ניהול הפרויקט הן בדרך כלל:
צמצום התכולה: ויתור על דרישות שיש להן השפעה נמוכה יותר (אלו שלא יחסרו למשתמש באופן מיידי)
הגדלת העלות: למשל, הוספת שעות נוספות או משאבים לפרויקט
הזמן הוא המגבלה הקבועה כאן
Timeboxing בניהול פרויקטים > אימוץ Timeboxing בפיתוח תכנה

פרויקטים מוצלחים רבים של פיתוח תוכנה משתמשים ב-Timeboxing, אולם מדובר בעיקר בפרויקטים קטנים יחסית. אימוץ Timeboxing יותר משילש את פרודוקטיביות המפתחים בחברת DuPont בשנות ה-80. במקרים מסוימים, פיתוחים הושלמו במלואם תוך פרק הזמן שהוערך במקור שיידרש רק להכנת המפרט לפיתוח.
עם זאת, סטיב מקונל טוען שלא כל מוצר מתאים לשימוש ב Timeboxing וכי יש להשתמש בשיטה זו רק לאחר שהלקוח מביע הסכמה לחתוך תכונות במידת הצורך, ולא איכות. ישנן מעט עדויות לאימוץ רחב של השיטה בקרב פרויקטים גדולים יחסית.
Timeboxing אומצה על ידי כמה מתודולוגיות פיתוח תוכנה בולטות:
שיטה לפיתוח מערכות דינמיות (DSDM)
בפיתוח תוכנה רזה (Lean), pull scheduling עם Kanban מספק ניהול זמן קצר טווח. כאשר מפתחים מערכת גדולה ומורכבת, שבה נדרש תכנון לטווח ארוך, השימוש ב Timeboxing נעשה בשכבה גבוהה יותר.
פיתוח תוכנה מהיר ליישומים (RAD) כולל פיתוח איטרטיבי ויצירת אב טיפוס של תוכנה. על פי סטיב מקונל, Timebox ה־hא "השיטה המומלצת" עבור RAD ואורך של Timebox טיפוסי צריך להיות 60–120 ימים.
Scrum הושפע מרעיונות של Timeboxing ופיתוח איטרטיבי. יחידות זמן המכונות ספרינטים מהוות את יחידת הפיתוח הבסיסית. אורך טיפוסי לספרינט הוא פחות מ-30 יום. פגישות תכנון ספרינט, רטרוספקטיב של ספרינט וביקורת ספרינט מנוהלות ב־Timeboxing.
במתודולוגיות Extreme Programming, תכנון הפיתוח נעשה בדרך כלל באיטרציות מוגבלות בזמן, באורך של 1–3 שבועות. נהוג לעשות הערכה מחדש של User Stories ממתינים לפני כל איטרציה.
פיתוח תוכנה זריז דוגל במעבר מפיתוח שמונע על ידי תוכנית (Plan) לפיתוח שמונע על ידי ערך (Value). בשיטה זו איכות התוצרים הנדרשת וזמן הפיתוח קשיחים, אך מותרת גמישות בהיקף התכולה של הפרויקט. אספקת החלקים החשובים ביותר של התכולה בשלב מוקדם מובילה להחזר ההשקעה (ROI) מוקדם יותר בהשוואה לפיתוח במודל מפל המים (Waterfall).
חוסר במפרטים מדויקים הוא בדרך כלל תוצאה של חוסר זמן, או חוסר ידע לגבי התוצאה הסופית הנדרשת (פתרון). בסוגים רבים של פרויקטים, ובמיוחד בהנדסת תוכנה, ניתוח והגדרת כל הדרישות והמפרטים לפני תחילת שלב המימוש הוא משימה בלתי אפשרית. Timeboxing יכול להוות גישה מועדפת עבור פרויקטים שבהם מועד הסיום (Deadline) הוא ההיבט הקריטי ביותר וכאשר לא כל הדרישות (Requirements) מוגדרות מראש באופן מלא. זה גם מאפשר למשוב או לתובנות חדשות שהתגלו במהלך הפרויקט להשפיע על התוצאה הסופית.
בניהול זמן אישי

ניתן להשתמש ב-Timeboxing לניהול משימות אישיות, ובמקרה זה נעשה שימוש בפרקי זמן קטנים יותר (למשל, שלושים דקות) ונתיחס לתוצרים בהיקף מצומצם יותר (למשל, מטלה ביתית במקום ביצוע פרויקט). שיטה זו נקראת לעיתים קרובות Timeblocking.
Timeboxing לניהול זמן אישי עשוי לשמש כסוג של פטנט לחיים (Life Hack) כדי לעזור לבלום נטיות פרפקציוניסטיות (על ידי קביעת זמן מוצק ולא התחייבות יתר למשימה), מה שיכול גם לשפר את היצירתיות והמיקוד (על ידי יצירת תחושת דחיפות או לחץ מוגבר).
בניהול זמן אישי > קשרים עם שיטות אחרות

Timeboxing משמש כאבן בניין בשיטות אחרות לניהול זמן אישי:
טכניקת פומודורו מבוססת על תיבות זמן של 25 דקות של ריכוז ממוקד המופרדות על ידי הפסקות לצורך התאוששות.
אנדרו האנט מגדיר את ה־Timeboxing בתור ה-'T' שלו ב־SMART (ראשי תיבות של סט קריטריונים לקביעה וניהול של יעדים).
ראו גם

מתודולוגיות לפיתוח תוכנה