stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקדת יצחק (קדישמן)
היסטוריה

בשנת 1972 חזר קדישמן לישראל לאחר שהייה של 13 שנים בלונדון. שנה לאחר מכן, בפרוץ מלחמת יום הכיפורים, שירת כנהג בחיל הרפואה. לאחר המלחמה הגיע לארץ הפסל האמריקאי ג'ורג' סיגל, שהשתמש בקדישמן ובבנו בן קדישמן כמודלים לפסלו "עקדת יצחק". בפסל היה קדישמן אברהם, ובנו – יצחק. אירוע זה נטע בקדישמן את הרעיון הבסיסי לסדרת פסלי עקדת יצחק של שנות ה-80.
שנת 1982 הייתה שנת משבר בחייו: אמו נפטרה בקיץ, הוא עבר ניתוח מעיים מסובך ובנו התגייס לצבא עם פרוץ מלחמת לבנון. אירועים אלו, ובמיוחד גיוס בנו לצבא, חידדו את רגש האשמה שלו: "כל זה לא היה קורה אלמלא לקחתי את בן ב-72' ואלמלא הכרחתי אותו להיות ישראלי".
החל משנה זו רואה קדישמן בסיפור עקדת יצחק סמל לקורבן מתמשך של העם היהודי בכלל ושל ישראל בפרט: "עקדת יצחק אינה סמל מופשט בעיני. היא חלק מן הביוגרפיה שלי ושל בני דורי, כשם שאולי תהיה גם חלק מהביוגרפיה של ילדיי אחריי". במהלך שנות ה-80 יצר האמן סדרת פסלים גדולה שעוסקת בנושא, ולא הפסיק לעסוק בו בצורות שונות עד מותו. הנושא הפך אצלו למחאה פוליטית כנגד מלחמות בכלל וכנגד מלחמת לבנון בפרט.
הפסל המוצב ברחבת מוזיאון תל אביב הוא השלישי בסדרה. הוא מורכב משלושה חלקים: האיל, פניו של יצחק המת ושתי נשים מקוננות. כולם עשויים פלדת קורטן. האיל הוא הבולט ביצירה, והוא ניצב מעל ליצחק המת. פניו מביעות עצב אבל גם רוע, הניכר בעיניו המחודדות ובזוויות הקרניים המתעקלות מעלה. הנשים ניצבות בצד, צופות ביצחק המת ובוכות כשהן חבוקות זו בזרועות זו.
בכל הפסלים והציורים של קדישמן בנושא זה הוא משנה את המבנה הבסיסי של מיתוס העקדה המקראי: הוא מוציא ממנו את אברהם, הדמות המרכזית, ומחליף אותו באיל, ההופך לדמות השולחת את הבנים אל המוות. האיל הוא ישות בעלת משמעות כפולה: הוא חורש רעה כשהוא שולח את הבנים אל המוות, אך גם מבכה אותם. בדמותו מתגלמים המדינה והאבות.
יצחק עצמו לא ניצל, אלא מת. הפנים החלולות של יצחק המת הפכו לחלק בלתי נפרד מן המילון הצורני של קדישמן בשנים לאחר מכן, למשל ב"שלכת", שהוצב במוזיאון היהודי בברלין, או "גולגולות" המוצב בכיכר המשפחה ביד ושם שבירושלים. בכל הפסלים הן מייצגות את הבנים המתים בקרבות ובזוועות שממיטה האנושות על עצמה. דמויות האימהות הן סמל הלקוח מעולם הדימויים הנוצרי דווקא, בעיקר מסצנת הפִּיֶיטָה, ההורדה מהצלב, ושלוש המריות המקוננות על ישו. תיאורן כאן חותר תחת המיתוסים והאתוסים העומדים בבסיסה של החברה הישראלית. באתוס הישראלי אין מקום לבכיין של הנשים. גם בסיפור המקראי של עקדת יצחק נפקד מקומה של שרה, וגם בסיפורי הגבורה הישראליים משמשת הנערה כדמות הנעזבת על ידי הגבר לטובת מילוי תפקידו בקרב. קדישמן מעניק לנשים ולעצב על מות הבנים מקום מרכזי בפסל. בשנות ה-90 הפך עצב הנשים לנושא מרכזי אצלו, עם פסלי יולדות והמקוננות.
ראו גם

"שלכת"
"גולגולות" (כיכר המשפחה ביד ושם)
עקדת יצחק (סיגל)
הערות שוליים

↑  ראו גם: חגית פלג-רותם, ‏נכס צאן ברזל: האמן מנשה קדישמן - 1932–2015, באתר גלובס, 10 במאי 2015.
↑  פייר רסטאני (אנ'), קדישמן; תרגום מצרפתית: אביבה ברק; עריכה אמנותית: מרדכי עומר, תל אביב: מוזיאון תל-אביב לאמנות, תשנ"ו 1996, עמ' 202.
↑   אם נושאת את קורבנה (פייטה), באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל

המחתרת החלוצית בהולנד, שנקראה לימים "קבוצת וסטרוויל" על שם הרוח החיה בקבוצה יופ וסטרוויל, היא קבוצה מחתרתית שפעלה בין השנים 1942-1945 בהצלת יהודים בשיתוף פעולה מלא בין קבוצה של כ-20 הולנדים נוצרים ומספר דומה של פעילי מחתרת יהודים, יוצאי התנועות החלוציות בהולנד.
סמלו של אתר "קבוצת וסטרוויל". במרכז הסמל ידיים משולבות על רקע דגלי הולנד וישראל. שילוב הידיים מסמל את שיתוף הפעולה ב"מחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל" בין קבוצת החלוצים היהודים וקבוצת ההולנדים נוצרים.
רקע - התנועות החלוציות בהולנד

בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 צמחו באירופה תנועות נוער מתוך אידיאלים של גיבוש לאומיות רומנטית, דמוקרטיה וסוציאליזם
כהוריהם, בני הנוער היהודי ראו עצמם חלק בלתי נפרד מבני הקהילות המקומיות והשתתפו בפעילות תנועות נוער אוניברסליות אלה, אך ככל שגברו מעשי האנטישמיות ועמם התעוררות התנועה הציונית קמו על רקע התנועות הללו, תנועות נוער ציוניות שבנוסף לערכים הכללים העמידו במרכזן את ההכנה וההכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל.
עליית הנאציזם והתגברות הפעילות האנטישמית בגרמניה ששיאה "ליל הבדולח" בין ה-9 ו ה-10 בנובמבר 1938 הביאה בני נוער וצעירים יהודים רבים לעזוב את גרמניה ליעדים שנראו אותה עת בטוחים יותר כשבדרך כלל היעד הסופי הוא העלייה לארץ-ישראל.
אחד היעדים המרכזיים הללו הייתה הולנד.
בהולנד המשיכו הצעירים בפעילות ההכנה לעלייה לארץ שבמרכזה הכשרה לעבודת כפיים.
הכשרה זו נעשתה בשתי דרכים:
א. הכשרת יחידים – שבה חלוצים יחידים או בקבוצות קטנות רכשו הכשרה מקצועית אצל איכרים הולנדיים. הכשרה זו אורגנה על ידי "האגודה להכשרה מקצועית של חלוצים לארץ-ישראל" ("ארגון דוונטר" Deventer Vereniging).
ב. הכשרה קבוצתית – שבה הפעילו החלוצים חווה חקלאית בה גרו במשותף, או שיצאו במהלך היום לעבודה אצל האיכרים וחזרו לעת ערב לבית המשותף.
מרכזי הכשרה כאלה (או כפי שגם נקראו "קיבוצי הכשרה") היו:
הוורקדורף בווירינגן, (Werkdorp)
"בית עליית הנוער" בלוסדרכט (Loosdrecht)
ה"אגודה" (הכשרה דתית) באנסחדה (Enschede)
חוות הנוער בחאודה (Gouda)
ההכשרה באלדן (Elden)
מרכז הכשרה דתית פרנקר (Franeker)
הכשרת לאך-קפל (Laag Keppel)
התנועה החלוצית בהולנד הורכבה משלושה ארגוני-חלוצים:
"החלוץ"
"חברת עולים"
"ברית חלוצים דתיים" (בח"ד)
כשנה לפני כיבוש הולנד על ידי גרמניה הצליחו עוד כ־300 חלוצים להגיע ביולי 1939 מהולנד לארץ ישראל בהפלגה בלתי לגאלית של האניה "דורה" אך כיבוש הולנד שהחל ב-10 במאי 1940והסתיים בתוך 5 ימים, מנע המשך העלייה ארצה.
מתוך התנועות החלוציות בהולנד הגיעו הפעילים היהודים במחתרת החלוצית - "קבוצת וסטרוויל", וכן מרביתם של הניצולים כתוצאה מפעילות מחתרת זו.
תחילת פעולתה של המחתרת החלוצית - "קבוצת וסטרוויל"

פעילותה של המחתרת החלוצית - "קבוצת וסטרוויל" החלה באוגוסט 1942 עת התברר למדריכי ההכשרה ב"בית עליית הנוער" בלוסדרכט, "הפאביליון" שליד בילטהובן, כי הגרמנים צפויים, בתוך מספר ימים, לפנות את המקום מ-49 חניכיו ומדריכיו, להעבירם משם למחנה המעבר בווסטרבורק ומשם לשלחם מזרחה.
מדריכי ההכשרה יכין סימון ("שושו") ומנחם פינקהוף החליטו כי לא יאפשרו מהלך גירוש זה.
מרים וטרמן, חברתו של מנחם, ילידת בילטהובן, יצרה קשר עם יופ וסטרוויל המורה והמחנך ההולנדי, עימו עבדה שנתיים קודם לכן בבית הספר החדשני ה"וורקפלאץ" (Werkplaats) בבילטהובן. משהציע לה יופ מסתור עבורה פנתה בבקשה כי ירתם לפעולת הסתרתם של כל 49 דיירי "הפאביליון". יופ נרתם מיד ובהתלהבות לביצוע התוכנית.
לצורך כך גייס את חבריו מהוורקפלאץ ואלה עזרו בגיוס חברים נוצרים נוספים.
ביום שבת ה-15 באוגוסט 1942 הועברה בטלפון למדריכי ה"פאביליון" מילת הצופן על ידי אריקה בליט מ"עליית הנוער" שמשמעותה הייתה שילוח כל דיירי ה"פאביליון" על ידי הגרמנים למחנה המעצר בווסטרבורק.
בתוך יממה הועברו כל 49 דיירי הבית בלוסדרכט, למסתור בבתי הולנדים נוצרים.
פעילותה של "המחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל במלחמת העולם השנייה

הפעולה המוצלחת של הסתרת דיירי "בית עליית הנוער" בלוסדרכט הפיחה רוח גבית ברצונו של יופ וסטרוויל וחבריו הנוצרים להמשיך ולהציל את נרדפי השלטון הנאצי.
חברים נוצרים אלה סירבו לעמוד מנגד כאשר בני-אנוש נרדפים ופעלו מתוך אהבת אדם, רדיפת-צדק והומניזם.
כ-20 חברים נוצרים נקבצו ונרתמו לפעולות ההצלה ויחד עמם, תוך שיתוף פעולה מלא, מספר דומה של פעילי מחתרת יהודים שבאו מקרב חברי התנועות החלוציות בהולנד.
פעילותה של המחתרת כללה:
הברחת חברים ממעצר. בעיקר ממחנה המעבר בווסטרבורק (Westerbork)
הסתרת חברים תוך חיפוש מקומות מסתור חדשים כל העת.
זיוף תעודות זיהוי ותלושי מזון
השגת מזון וכרטיסי מזון למסתתרים
תקשורת בין הורים מסתתרים לילדיהם
העברת חברים את גבול הולנד-בלגיה ומשם לצרפת.
העברת חברים מצרפת לספרד (הבטוחה יותר) על ידי חציית הרי הפירנאים
מעל שלוש שנים פעלו חברי המחתרת – עד שחרורה הסופי של הולנד מיידי הנאצים ב-9 במאי 1945.
במהלך תקופה זו הביאה מחתרת "קבוצת וסטרוויל" להצלתם של מעל 300 יהודים, רובם מקרב חברי התנועות החלוציות בהולנד.
פעולות ההצלה נעשו ברוחו של יופ וסטרוויל ללא נקיטת דרכים אלימות ותוך סיכון רב של חברי הקבוצה.
בעת פעולות אלה נתפסו חברים רבים על ידי הגרמנים, חלקם שרדו את המלחמה ואחרים נשלחו למחנות המוות במזרח או מצאו את מותם במערב.
יופ וסטרוויל נתפס ב-11 במרץ 1944 תוך כדי ניסיון להבריח שתי אחיות את הגבול מהולנד לבלגיה בדרכן לספרד, והוצא להורג ב-11 באוגוסט 1944 במחנה הריכוז פיכט שבהולנד.
ייחודה של "המחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל"

ל"קבוצת וסטרוויל" היו מספר מאפיינים ייחודיים:
1. שיתוף פעולה מלא בין חברי הקבוצה הנוצרים וחבריהם היהודים.
2. שוויון מגדרי (גברים ונשים) בפעילות ובקבלת ההחלטות.
3. דרכי פעולה בלתי-אלימות, ברוחו של יופ וסטרוויל.
4. הצלתם של חברי התנועות החלוציות בהולנד.
רשימת החברים הנוצרים, פעילי "המחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל"

הרשימה מתוך "המחתרת החלוצית בהולנד הכבושה" מאת עדינה כוכבא עמ' 116.
כל החברים זכו להמנות ברשימת "חסידי אומות העולם" שביד-ושם
יופ וסטרוויל - Joop Westerweel –(נספה בשואה)
ויל וסטרוויל – Wil Westerweel
טינה סכבור – Tine Segboer
יאן סמיט – Jan Smit
באוקה קונינג – Bouke Koning
פראוקה קונינג – Frouke Koning
יאפ למבק – Jaap Lambeck
אנטייה "אנס" רוס-חירלינג – Ans" Antje Roos-Geerlink"
חיל סלומי – Giel Salome
פים ון מאנן – Pim van Maanen
חרדה לוף – ון מאנן- Gerda Loeff – van Maanen
טינוס סחאבינג – Tinus Schabbink
טוני סחאבינג – Tonny Schabbink
טיני דה-לנגה – רויטלינגר – Tine de Lange-Reutlinger
נל ון דר אקר-אשר – Nel van der Akker-Ascher
בוב יסה – Bob Jesse
דינטה יסה – Dientje Jesse
פראנס חריסטן – Frans Gerritsen
הני דה-האן (חריטסן) – Henny de Haan (Gerritsen)
הנק ברוסה – Henk Brusse – (נספה בשואה)
רשימת החברים היהודים, הפעילים המרכזיים ב"מחתרת החלוצית - קבוצת וסטרוויל"

אלזה בירנבאום (לימים עליזה מנדלבאום) – Ilse Birnbaum
אלי וטרמן - Ellie Waterman
אלפרד “ציפי” פרנקל* - Alfred “Zippi” Fraenkel
ארנסט הירש "וילי"* - Ernst Hirsch “Willy” (נספה בשואה)
בטי בריץ (לימים בטי שטרן)* - Betti Britz
גדעון דרך – Gideon Drach
יואכים - יכין סימון ("שושו") – "Joachim Simon “Shushu (נספה בשואה)
יוסף (אד) לינויל* – Josef “Ad” Linnewiel
לורה דורלכר "אלס" (לימים אורה גורן) - "Lore Durlacher “Els
לורה זיסקינד (לימים לורה צימלס) – Lore Sieskind
לטי רודלסהיים – (לימים אביבה בן-חלד) – Letty Rudelsheim
יעל “לולי” אקהרט* (לימים יעל בורשטיין) -Eckhart “Lolly” Yael
מטה לנדא* (לימים שולמית רוטלר) – Metta Lande
מנחם פינקהוף – Menachem Pinkhof
מקס וינדמילר "כור"* - "Max Windmueller “Cor (נספה בשואה)
מרים וטרמן (לימים מרים פינקהוף) – Mirjam Waterman
נורברט קליין – Norbert Klein
נפתלי (הרי) אשר – Naftali (Harry) Asscher
פאולה קאופמן* (לימים פאולה ולט) -Paula Kaufman)
קורט האנמן – Kurt Hanneman (נספה בשואה)
קורט ולטר – Kurt Walter
קורט ריילינגר "נאנו" – Kurt Reilinger “Nano” (נספה בתאונת דרכים עם סיום המלחמה)
שושנה ליטן – Shoshana Litten (נספתה בשואה)
* עיקר פעולתו/ה בצרפת הכבושה תוך שיתוף פעולה עם מחתרת ה"מאקי" המקומית
שמה של הקבוצה: "קבוצת וסטרוויל"

משיתוף הפעולה המלא בין קבוצת ההולנדים-הנוצרים וקבוצת החלוצים היהודים, ומהכרת התודה ליופ וסטרוויל הרוח החיה במחתרת זו, נגזר מאוחר יותר, לאחר המלחמה, שמה של המחתרת: "המחתרת החלוצית – קבוצת וסטרוויל" או בקיצור "קבוצת וסטרוויל.
"קבוצת וסטרוויל" לאחר המלחמה

עם תום מלחמת העולם השנייה ועלייתם ארצה של פעילי המחתרת והניצולים, הפכה "קבוצת וסטרוויל" המצילים והניצולים, נוצרים ויהודים, ליחידה מגובשת אחת".
ערב הקמת המדינה הגיעו ארצה מספר חברים נוצרים-הולנדים כדי לתמוך במאמצי ההתיישבות.
קשרי החברות נמשכו ובשנת 1947 באה מהולנד קבוצה חברים קטנה לביקור שאף תועד במספר תמונות.
במהלך ביקורם הוחל בנטיעת "יער וסטרוויל" בהרי מנשה, בין קיבוץ דליה לקיבוץ גלעד, להנצחת זכרם של חברי מחתרת "קבוצת וסטרוויל" שנספו במלחמת העולם השנייה.
החברים היהודים (ניצולים ומצילים) המשיכו בפעילויות הכרת התודה לחבריהם הנוצרים ובשנת 1964 ארגנו ביקור של מרבית חברי הקבוצה ההולנדים בארץ. במהלך הביקור נפגשו חברי "קבוצת וסטרוויל" עם שרת החוץ גולדה מאיר ועם נשיא המדינה זלמן שזר ונערכו סיורים לאורכה ולרוחבה של הארץ.
שיאו של הביקור היה ביד-ושם במהלכו זכו החברים הנוצרים להימנות על הראשונים שהוכרו כ"חסידי אומות העולם" וב"שדרת חסידי אומות העולם" נטעו לכבודם עצים.
עמותת "קבוצת וסטרוויל"

מתוך מטרה לשמר את זכר פעולות מחתרת "קבוצת וסטרוויל" בפעולות הנצחה ובמפגשי החברים, הקימו בשנת 1988 חברי הקבוצה, מצילים וניצולים, עמותה.
לעמותה ניתן השם "יוצאי ההכשרות והמחתרת החלוצית בהולנד – כולל קבוצת וסטרוויל"
רוב החברים, בני דור מלחמת העולם השנייה, הלכו לעולמם זה מכבר, ומתוך רצון לשמר את זכר פעולתה של קבוצה ייחודית זו ממשיך דור הבנים בפעילותה של העמותה על ידי המשך המפגשים השנתיים בהם מסופרים סיפורי ההצלה וכן על ידי אתר אינטרנט שהוקם בשנת 2010.
ספרים

המחתרת החלוצית בהולנד הכבושה - ליקטה ועיצבה עדינה כוכבא, ערכה והביאה לדפוס רנה קלינוב. בהוצאת הקיבוץ המאוחד תשכ"ט ובית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון. באדיבות והסכמת בית לוחמי הגיטאות הספר הועלה בפורמט דיגיטלי באתר המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל.
קבוצת וסטרוויל והחלוצים לפלסטינה - ספרו של ד"ר הנס סחיפרס, Hans Schippers, בתרגומה מהולנדית לעברית של תניא רונן. הספר הודפס בישראל בדפוס "סדר צלם" בשנת 2015. הוצאתו לאור בעברית נעשתה על ידי עמותת "יוצאי ההכשרות והמחתרת החלוצית בהולנד - כולל קבוצת וסטרוויל". הספר הועלה בפורמט דיגיטלי באתר המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל.
אורו הגנוז, יופ וסטרוויל בחייו ובמותו - ערכה ברכה חבס בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בית לוחמי הגטאות ע"ש יצחק קצנלסון.הודפס בישראל בדפוס קואופרטיבי "אות" חיפה בשנת 1964. באדיבות והסכמת בית לוחמי הגיטאות הספר הועלה בפורמט דיגיטלי באתר המחתרת החלוצית בהולנד.
יומנו של בר-מזל, סיפורו האוטוביוגרפי של חנן פלורסהיים. הספר יצא לאור על ידי חנן פלורסהיים. הודפס בישראל בדפוס "סדר צלם" בשנת 2002. בהסכמת המחבר הועלה הספר בפורמט דיגיטלי לאתר המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל.
יכין סימון, שושו, מכתבים מימי השואה והמחתרת - בהוצאת בית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון, קיבוץ גלעד אדר תשכ"ג, 1963. הודפס בישראל בפוס "עופר" תל אביב. באדיבות והסכמת בית לוחמי הגיטאות הספר הועלה בפורמט דיגיטלי באתר המחתרת החלוצית בהולנד.
קטרים מושכים קרונות. סיפורו האוטוביוגרפי של שאול שגיב. הספר יצא לאור בשנת 1997 על ידי שאול שגיב בסיוע קרן עמו"ס-לשכת נשיא המדינה, קרן "חבצלת" קיבוץ "יקום" ו"עמותת יוצאי ההכשרות והמחתרת בהולנד". הודפס בישראל בדפוס "סדר צלם" בשנת 2002. בהסכמת המחבר הועלה הספר בפורמט דיגיטלי לאתר המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל.
הם היו חברינו. ספר זיכרון לחברי ההכשרות והמחתרת החלוצית בהולנד, שנרצחו בשואה. ספרו של יגאל בנימין. עריכה: דינה גינתון. הודפס בישראל בעזרת עמותת "יוצאי ההכשרות והמחתרת החלוצית בהולנד - כולל קבוצת וסטרוויל" בשנת תשנ"א (1990) בדפוס "חדקל" תל אביב. הספר הועלה בפורמט דיגיטלי לאתר המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל.
ילד עומד על סף דלתי. סיפור הסתרתו של הילד גדעון ליטן. ספרה בהולנדית של אלן טן-ברחה (Ellen ten Berge). תרגום לעברית: אירית באומן. עיצוב גרפי: רות רודין. הוצאת דוקוסטורי רעננה 2014. הוצא לאור בעברית בסיוע יד-ושם, קבוצת עזריאלי וועידת התביעות. בהסכמת המחברת הועלה הספר בפורמט דיגיטלי לאתר המחתרת החלוצית בהולנד - קבוצת וסטרוויל.
שיחות ביני לבין עצמי. סיפורה האוטוביוגרפי של לטי רודלסהיים (אביבה בן-חלד). הספר יצא לאור בישראל בשנת 2002 בהוצאת דוקוסטורי רעננה. אושר לפרסום באתר קבוצת וסטרוויל באדיבותה של מרים דובי – חזן, הוצאת דוקוסטורי בע"מ.
הערות שוליים

↑  על פעילות ההצלה של הנמן ושושו, באתר יד ושם
↑  על פעילות ההצלה של מרים וטרמן, באתר יד ושם
↑  על שאול שגיב וסיפור הישרדותו בתקופת השואה, באתר יד ושם
עקדת יצחק (סיגל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 פַּסל:  ג'ורג' סיגל
 תאריך יצירה:  1973
 טכניקה וחומרים:  יציקת גבס
 ממדים בס"מ
 אורך:  259.08
 רוחב:  213.36
 גובה:  274.32
 נתונים על היצירה
 מיקום:  ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, מוזיאון תל אביב לאמנות תל אביב שבישראל
 קואורדינטות:  32°04′26″N 34°46′45″E﻿ / ﻿32.0739°N 34.7792°E﻿ / 32.0739; 34.7792
  (למפת תל אביב מוגדלת) עקדת יצחק(למפת תל אביב רגילה) עקדת יצחק(למפת גוש דן רגילה) עקדת יצחק(למפת גוש דן מוגדלת) עקדת יצחק
עקדת יצחק (באנגלית: Sacrifice of Isaac) הוא פסל מעשה ידי הפסל היהודי-אמריקאי ג'ורג' סיגל שנוצר בשנת 1973. הפסל מוצג בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו של מוזיאון תל אביב לאמנות.
היסטוריה

בשנת 1973, ממש לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, הזמינה קרן תל אביב לספרות ואמנות מסיגל את הפסל. סיגל השתמש באנשים חיים כמודלים לפסליו ועטף אותם בתחבושות גבס כך שנוצרה תבנית שאותה ניתן לצקת בחומר או להשאירה להתקשות. האמן פנה לידידו הפסל הישראלי מנשה קדישמן וביקש ממנו לבוא ולשמש מודל לפסל יחד עם בנו. קדישמן נזכר: "אני הייתי אברהם ובן היה יצחק. ג'ורג' התקשה מאוד למצוא את התנוחה הנכונה של הזרוע המניפה את המאכלת, תנוחה שתבטא את התנגדותו העזה של האב, שנצטווה להעלות את בנו לעולה".
הפסל מתאר את יצחק שוכב על האדמה הסלעית ומביט מעלה אל אביו, העומד לידו. האב ספק מביט אל בנו ספק מכונס בעצמו ומאגרף את שתי ידיו, כשהסכין מופנית החוצה. סיגל יצר כאן גלגול מודרני של המיתוס היהודי של עקדת יצחק, והפנה ביקורת כלפי מדיניות פוליטית של הקרבת הבנים בשם המדינה וכלפי רוחות המלחמה של התקופה.
לא הייתה זו הפעם היחידה שבה עסק סיגל בעקדת יצחק. בשנת 1977 הזמינה אוניברסיטת המדינה קנט (אנ') שבאוהיו, ארצות הברית, את פסל "אברהם ויצחק". הפסל מנציח טבח של ארבעה סטודנטים בידי חיילי המשמר הלאומי בעת הפגנה נגד מלחמת וייטנאם שנערכה ב-4 במאי 1970 (הטבח בקנט סטייט (אנ')). בפסל זה מתואר יצחק כנער בגיל גיוס, עירום בפלג גופו העליון, כפות בידיו וכורע על ברכיו כשהוא מביט בתחינה אל אברהם, העומד מעליו כשהוא לבוש וסכין אחוזה בידו בהחלטיות. בשנת 1979 דחתה האוניברסיטה את הפסל בטענה שהוא "מתאר אלימות". מאוחר יותר באותה שנה הוא נמכר לאוניברסיטת פרינסטון, וכיום הוא מוצג מחוץ לכנסייה שבקמפוס.
השוואה בין שני הפסלים מדגימה כיצד השתמש סיגל באותו נושא כדי להציג רעיון הפוך. במקרה של העקדה הישראלית, האב מוצג כנאבק בכל כוחו בציווי של המדינה לשלוח את בנו אל המוות. תנוחת הגוף של קדישמן כפופה, כתפיו שמוטות, עיניו מושפלות ואגרופיו פונים לאחור. האב האמריקאי, לעומת זאת, מוצג כתוקפני, החלטי; הסכין מופנית קדימה והוא נראה כאילו הוקפא במהלך תנועה אל עבר בנו.
סיגל ראה בסיפור עקדת יצחק מיתוס דתי מכונן המבטא גם את חוסר הצדק שבמלחמות כולן. ובמילותיו: "נושא אברהם ויצחק מבטא את הבסיס המוסרי של האמונות של כולם - את מסורות היהדות והנצרות".
ראו גם

עקדת יצחק (קדישמן)
הערות שוליים

↑  פייר רסטאני (אנ'), קדישמן; תרגום מצרפתית: אביבה ברק; עריכה אמנותית: מרדכי עומר, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, תשנ"ו 1996, עמ' 202.
↑  אברהם ויצחק, באתר אוניברסיטת המדינה קנט (באנגלית).
↑  ר' דקל, "עקדת יצחק ביצירתו של ג'ורג' סיגל ומלחמת וייטנאם", מותר 15 (2006), עמ' 143–146.
הקבינט הרביעי של מרקל

| --- | --- |
 
 
 החתימה על ההסכם הקואליציוני (12 במרץ 2018)
 מידע כללי
 14 במרץ 2018 – 8 בדצמבר 2021 (3 שנים) 
 תחום שיפוט:  גרמניה גרמניה
 קנצלרית:  אנגלה מרקל
 סגן הקנצלרית:  אולף שולץ
 מפלגה שולטת:  המפלגה הנוצרית-דמוקרטית   המפלגה הסוציאל-דמוקרטית   המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה
 סיעות הקבינט:  אורסולה פון דר ליין ינס שפאן פרנציסקה גיפיי ג'וליה קלוקנר Anja Karliczek סווניה שולצה אנגרט קראמפ־קארנבאואר כריסטינה למברכט הורסט זהופר אולף שולץ הוברטוס הייל הייקו מאס Katarina Barley הלגה בראון בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 הקבינט הקודם:  הקבינט השלישי של מרקל
 הקבינט הבא:  הקבינט של שולץ
 
קבינט מרקל הרביעי הוא הקבינט ה-23 של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הוא הושבע ב-14 במרץ 2018 לאחר שאנגלה מרקל הוצעה כקנצלרית בידי הנשיא פרנק-וולטר שטיינמאייר, ונבחרה על ידי הבונדסטאג בהצבעה הראשונה.
הממשלה נתמכת על ידי קואליציה של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDU), המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) והמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (CSU).
הפסיק לכהן עם הקמת הקבינט של שולץ שהושבע ב-8 בדצמבר 2021.
הרכב הקבינט

הקבינט מורכב מהקנצלרית אנגלה מרקל וארבעה עשר (חמישה עשר עד 20 במאי 2021) שרים פדרליים. חמישה עשר שרים עומדים בראש כל משרד (מאז 20 במאי 2021 שר אחד עומד בראש שתי מחלקות); אחד מחברי הקבינט, הוא שר פדרלי לעניינים מיוחדים ללא תיק. ל-CDU שבעה משרדים, ל-SPD שישה ול-CSU שלושה, כדלקמן:
| משרד | דיוקן | שם | סיעה | סיעה | כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קנצלר גרמניה |  | אנגלה מרקל |  | CDU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  סגן הקנצלר  ומשרד האוצר הפדרלי |  | אולף שולץ |  | SPD | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד הפנים הבניין והקהילה |  | הורסט זהופר |  | CSU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד החוץ הפדרלי |  | הייקו מאס |  | SPD | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד הכלכלה והאנרגיה הפדרלי |  | פטר אלטמאייר |  | CDU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד המשפטים הפדרלי והגנת הצרכן |  | קטרינה שעורה |  | SPD | 14 במרץ 2018 - 27 ביוני 2019 |
|  משרד המשפטים הפדרלי והגנת הצרכן |  | כריסטינה למברכט |  | SPD | 27 ביוני 2019 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד העבודה והרווחה הפדרלי |  | הוברטוס הייל |  | SPD | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  | אורסולה פון דר ליין |  | CDU | 17 בדצמבר 2013 - 17 ביולי 2019 |
|  משרד ההגנה הפדרלי |  | אנגרט קראמפ-קארנבאואר |  | CDU | 17 ביולי 2019 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד המזון והחקלאות הפדרלי |  | ג'וליה קלוקנר |  | CDU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  המשרד הפדרלי לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער |  | פרנציסקה גיפיי |  | SPD | 14 במרץ 2018 - 20 במרץ 2021 |
|  המשרד הפדרלי לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער |  | כריסטינה למברכט |  | SPD | 20 במרץ 2021 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד הבריאות הפדרלי |  | ג'נס ספאן |  | CDU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות הפדרלי |  | אנדראס שואר |  | CSU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  המשרד הפדרלי לאיכות הסביבה, שמירת הטבע והבטיחות הגרעינית |  | סבניה שולצה |  | SPD | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  משרד החינוך והמחקר הפדרלי |  | אנג'ה קרליצ'ק |  | CDU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
|  המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי |  | גרד מולר |  | CSU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
| המשרד הפדרלי לעניינים מיוחדים  וראש לשכת הקנצלר |  | הלגה בראון |  | CDU | 14 במרץ 2018 - 8 בדצמבר 2021 |
הקרן הלאומית (בריטניה)

הקרן הלאומית (באנגלית: The National Fund) היא קרן צדקה בריטית. מטרתה, על פי הצהרת התרומה, היא לשלם את החוב הציבורי של בריטניה במלואו. שווי הקרן, נכון ל-5 באפריל 2019, נעמד על כ-519,707,831 ליש"ט.
ב-1919, המזכיר הפיננסי במשרד האוצר סטנלי בולדווין הציע במאמר מערכת לעיתון "Financial Times" כי אזרחים עשירים ייתרמו מרצון לתשלום החוב הציבורי של בריטניה שנצבר כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, בתקווה שתשלומו לא ייגרר לדורות הבאים. כמעט עשור אחר כך, ב-1928, גספארד פארר, שותף בבנק השקעות מקומי, הקים עבור מטרה זו את "הקרן הלאומית", ולה הוא תרם באנונימיות 500 אלף ליש"ט בתקווה שאזרחים עשירים נוספים יבואו בעקבותיו. באותה התקופה, החוב הציבורי עמד על כ-7 מיליארד ליש"ט, ותרומתו של פארר לבדה כיסתה רק כ-0.007% מן הסך הכולל של החוב. נדבנים אחרים הצטרפו ליוזמה גם כן בתרומות, אך זו האחרונה נתקבלה ב-1982. בתקנון הארגון אשר מנהל את הקרן, נקבע כי היא תפרע רק כאשר היא תצליח לשלם את החוב במלואו. עד לחשיפת מסמכי התרומה המקוריים על ידי בית המשפט העליון ב-2020, זהותו של פארר נותרה אנונימית כשאף לממשלה לא היה שום מידע על כך.
ב-22 במאי 2018, הוגשה לבית המשפט העליון בקשה על ידי היועץ המשפטי לממשלה לשחרור הקרן עבור צמצום החוב הציבורי של בריטניה. זאת, לאחר שנקבע בדיון בבית הנבחרים באותה השנה על ידי מומחים כי אין שום סיכוי שהקרן תגיע אי פעם לסכום שיספיק כדי לשלם את כלל החוב הציבורי. במשך שנים דרשו פוליטיקאים שונים מן האופוזיציה, ובעיקר תנועות שורשיות, להשתמש בכספי הקרן עבור מטרות חברתיות, בעוד הממשלה קיוותה לנצל את הכסף עבור צמצום החוב הציבורי. לעניין נדרשה התערבותו של בית המשפט העליון, שכן תנאי הקרן, אשר קבעו כי יש להשאיר את ערכה להצטבר עד שיספיק לתשלום החוב המלואו, הם מחייבים.
לפני קיום המשפט בנובמבר 2019, התייצב שארה של התורם המקורי בדרישה לחלק את כספי הקרן לבני המשפחה כירושה, בטענה כי אין תוקף לייעוד הכספים עבור הממשלה היות שהמטרה הקבועה לתשלום החוב הציבורי נכשלה. לאחר שטענה זו נפסלה על הסף על ידי בית המשפט, נקבע לעניין שחרור כספי הקרן דיון חדש. לבסוף, ב-10 בנובמבר 2020, נקבע על ידי בית המשפט העליון כי ניתן לשחרר את כספי הקרן עבור צדקה. בהחלטתו, הסכים השופט עם עמדת המומחים לפיה מטרת הקרן לעולם לא תושג, וציין כי שימוש בכספים למימון צדקה יימנע את הסכנה שלא תצא שום תועלת מן הקרן. ב-21 בינואר 2022, בית המשפט העליון נתן את החלטפו הסופית בעניין, בקביעה כי משרד האוצר יוכל להשתמש בכספי הקרן עבור הפחתת החוב הציבורי.
דררה מצויה

| דררה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
משפחה:: דרראים
תת־משפחה:: דרריים
סוג:: דררה
מין:: דררה מצויה
שם מדעי
 Psittacula krameri ‏סקופולי, 1769
תחום תפוצה
 אזור תפוצה טבעי

דררה מצויה (שם מדעי: Psittacula krameri), המוכרת גם בשם דררה ירוקה, או דְּרָרַת קְרַמֵר, היא מין תוכי טרופי החי בלהקות בתפוצה טבעית באפריקה ובאסיה, בעיקר בתת-היבשת ההודית ובמרכז אסיה. המין התיישב דרך קבע בארץ ישראל, ונחשב באזור למין פולש.
מקור השם

נקראת בעברית דררה מצויה, אך יש שמכנים אותה דררת קרמר לפי השם המדעי שלה, אשר נקרא על שם וילהלם היינריך קרמר (אנ'), רופא, אתנולוג וחוקר טבע גרמני־אוסטרי בן המאה ה-18. השם הוקדש לו על ידי ג'ובאני אנטוניו סקופולי (אנ'), רופא וחוקר טבע איטלקי.