stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון קופר
השתלשלות האירועים > המאבק על שידור תחקיר "עובדה" השני

ב-14 בינואר 2013, מספר שעות לפני שידור כתבת תחקיר נוספת בתוכנית "עובדה" בעניין שמעון קופר, נעתר בית המשפט המחוזי בתל אביב לבקשת עורכי דינו של קופר והוציא צו מניעה נגד שידור התוכנית וזאת עקב חשש להפרת עקרון הסוב יודיצה, לפיו אסור על כלי תקשורת להשפיע על הליך פלילי המתנהל בבית המשפט. במסגרת התוכנית הייתה כוונה לשדר את התחקיר המקורי משנת 2010 יחד עם ראיונות עם נשים אחרות שהיו בקשרים רומנטיים עם קופר, ריאיון עם ד"ר זקוטסקי וכן תגובה מצולמת של עורכי דינו של קופר.
ב-16 בינואר 2013 הגישה מערכת "עובדה" ערעור לבית המשפט העליון נגד החלטת בית המשפט המחוזי לאסור על שידור הכתבה. במסגרת הערעור טענה המערכת כי "האינטרס הציבורי שבשמירה על טוהר ההליך הפלילי, כפי שבית המשפט ביקש לשמרו, לא רק שאינו מוגן כעת בעקבות פסק הדין, אלא שעיקרון אחר – האינטרס הציבורי בדבר זכות הציבור לדעת וחופש הביטוי נפגע באופן וודאי ובצורה בלתי מידתית". בינואר 2014 קיבל בית המשפט העליון את הערעור והתיר לשדר את התחקיר.
השתלשלות האירועים > הרשעה ברצח כפול

ב-28 ביוני 2016 הרשיע בית המשפט המחוזי בלוד את קופר ברציחתן של אשתו הראשונה אורית ואשתו השלישית ג'ני מור-חיים, וזאת לאחר שחבר השופטים קבע כי עדותו של קופר הייתה לא אמינה וכי לא הצליח לתת הסברים באשר לראיות הרבות שעלו נגדו.
בחוות דעתו קבע ראש ההרכב השופט מנחם פינקלשטיין כי: "לנוכח הדמיון הרב בהתנהגות הנאשם בשני המקרים, הרי העובדה שהנאשם חיפש ומצא דרך לגרום למותה של ג'ני בלא להותיר סימן - יש בה חיזוק נסיבתי משמעותי לכך שמצא דרך לגרימת מותה של אורית, גם אם הדרך המדויקת אינה ידועה לנו". אל חוות דעת זו הצטרף השופט רמי אמיר שקבע כי: "גם בעניינה של ג'ני וגם בעניינה של אורית ביים הנאשם זירת התאבדות, ובאותה דרך, של פיזור כדורים רבים וחפיסות ריקות של כדורים ליד גופתה של המנוחה. בשני המקרים אמר הנאשם לסובבים את הערכתו, שאשתו התאבדה בדרך זו. ובשני המקרים ניסה הנאשם להתנגד (בתואנות שווא) לנתיחת הגופה, עד אשר הבין כי לא יוכל למנוע זאת, וכי ההתנגדות לנתיחה תפנה אליו את הזרקור".
בחוות דעתם, שרטטו השופטים את "שיטת העבודה" של קופר, לפיה נהג לקשור קשרים רומנטיים עם נשים שונות, תוך שהוא מציג מצג שווא לפיו הוא פועל בשירות הביטחון וזאת כדי להבטיח את זכויותיו הכלכליות בנכסים משותפים לו ולנשותיו החוקיות, תוך שהוא דואג למסמכים המוכיחים זאת. כחלק משיטת עבודה זו, היה קופר מספר לנשותיו כי הן סובלות מבעיות רפואיות כגון דום נשימה ובעיות פסיכיאטריות של דיכאונות, וזאת כדי ליצור אליבי באשר לנסיבות מותן, בין אם מדובר בהתאבדות או כשל לבבי. למרות שבפועל היה מדובר בנשים בריאות לחלוטין ללא כל בעיות (הן פיזיות והן נפשיות).
בפסק הדין מתחו השופטים ביקורת על התנהלות המשטרה, שלא חשפה את מעשיו של קופר. השופטים ציינו כי רק לאחר חשיפת המעשים בתחקירו של עמרי אסנהיים בתוכנית "עובדה", נפתחה חקירה פלילית נגד קופר. בהקשר זה שיבחו השופטים את עבודת התחקיר של אסנהיים וצוות התוכנית וציינו כי "על רקע החקירה הלא יסודית שניהלה המשטרה בשלב הראשון, באו הגילויים שלו ושל חבריו והפיחו רוח חדשה בחקירה הפלילית. בדיון העקרוני בסוגיה שלפנינו, אין להתעלם גם מהערך הרב - חברתי, ציבורי ומשפטי - שעשוי להיות לתחקיר עיתונאי ראוי בחשיפת פרשיות פליליות חשובות, וכבר היו דברים מעולם".
לאחר הקראת פסק הדין, הגיב העיתונאי עמרי אסנהיים להחלטה להרשיע את קופר ברצח כפול וציין כי: "היום הזה הוא הוכחה בחשיבות של עיתונות חוקרת. העיתונות צריכה להיות כל הזמן עם עין פתוחה. קופר הוא דמות מרתקת, היה מאד קשה לעשות תחקיר כי האיש משקר במצח נחושה. הבנו מהרגע הראשון שיש כאן אדם עם התנהלות מאוד בעייתית. אני לא מרגיש שמחה, אבל מרגיש סיפוק אדיר מהעבודה העיתונאית".
ב-24 ביולי 2016 נגזרו על קופר שני מאסרי עולם והוטל עליו הפיצוי המקסימלי שקבוע בחוק של 258 אלף ש"ח לכל רצח.. רישיונה של ד"ר זקוטצקי נשלל לשמונה שנים.
בספטמבר 2016, יצא לאור הספר "לתפוס רוצח" אותו כתב עמרי אסנהיים (בהוצאת "כנרת זמורה ביתן") העוסק בפרשת שמעון קופר, בתחקיר אודותיו בתוכנית "עובדה" ובאירועים שהובילו להרשעתו ברצח הכפול.
בשנת 2019 הועלתה הצגה בתיאטרון הבימה בשם "סיבת המוות אינה ידועה" העוסקת בפרשה.
לאחר ההרשעה וכניסתו לכלא

ביולי 2017, נעצר קופר בחשד שבמהלך שהותו בכלא עשק ביחד עם בת זוגו ניצולת שואה בת 94, וכי היה אחראי למותה, על מנת שלאחר מותה תוריש להם את רכושה. במסגרת חקירת המקרה, נבדק החשד לפיו בת זוגו של קופר הכירה את ניצולת השואה במהלך עבודתה כמטפלת שלה. בין השתיים נוצרו יחסי קרבה ובת הזוג שיתפה את הקשישה בקשריה עם קופר, לה סיפרה כי הוא מתגורר בארצות הברית. קופר אף נהג לשוחח עם הקשישה בתדירות רבה מהכלא וגם ביניהם נרקמו יחסים. בהמשך חקירת המשטרה, עלה החשד כי השניים פעלו בצורה שיטתית ולאורך זמן כדי לייצר אותה מערכת יחסים של קרבה לקשישה, במטרה שזו תהווה בסיס להעברת רכושה על שמם.
לקריאה נוספת

עמרי אסנהיים, לתפוס רוצח, בהוצאת כנרת זמורה ביתן, ספטמבר 2016
הערות שוליים

↑  ע"פ 6922/16 שמעון קופר (קופרשמיד) נ' מדינת ישראל, ניתן ב־19 במאי 2022
1 2 3 4  גלעד מורג, היום: הכרעת דין במשפט הנאשם ברצח נשותיו, באתר ynet, 27 ביוני 2016
1 2  ברהנו טגניה, ‏רצח את שתי נשותיו: "הוא מפלצת, שיירקב בכלא", באתר ‏מאקו‏, 28 ביוני 2016
1 2 3  ירון דורון, ביהמ"ש קבע: שמעון קופר רצח את שתי נשותיו, 28 ביוני 2016, באתר nrg
1 2  שרון פולבר, בית המשפט המחוזי בלוד הרשיע את שמעון קופר ברצח שתיים מנשותיו, באתר הארץ, 28 ביוני 2016
↑  דוד אברהם‏, שמעון קופר משך את תביעת הדיבה נגד "עובדה", באתר וואלה, 24 במרץ 2013
1 2   הילה רז, עובדה בערעור לעליון: פסילת השידור על האלמן הכפול - שגויה ומפלה, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2013
1 2  אבי אשכנזי, כתב אישום: התחזה לסוכן מוסד ורצח את אשתו השלישית, 25 בנובמבר 2012, באתר nrg
↑   הילה רז, בית המשפט אסר שידור תחקיר "עובדה" הערב על שמעון קופר, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2013
↑  מערכת מעריב, "עובדה" נגד פסילת תחקיר שמעון קופר, 16 בינואר 2013, באתר nrg
↑  למרות עתירתו של שמעון קופר: בית המשפט התיר לשדר הערב את תחקיר "עובדה", באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2014
1 2 3  תפח (מרכז) 47934-11-12 מדינת ישראל נגד שמעון קופר, ניתן ב-28 ביוני 2016
↑  מור שמעוני, ‏עמרי אסנהיים על שמעון קופר: "לא ישנתי לילות, הוא שיקר ללא הפסקה", באתר מעריב אונליין, 28 ביוני 2016
↑  גלעד מורג, שני מאסרי עולם נגזרו על שמעון קופר שרצח את שתי נשותיו, באתר ynet, 24 ביולי 2016
↑  ירון קלנר, רופאה שסיפקה רעל לנאשם ברצח הושעתה ל-8 שנים, באתר ynet, 30 בנובמבר 2014
↑  דף הספר "לתפוס רוצח", באתר "כנרת זמורה ביתן"
↑  דוד רוזנטל‏, כשגיל פרנק גרם לנו להבין כיצד הקורבנות נשבו בקסמו של רוצח סדרתי, באתר וואלה, 12 ביוני 2019
↑  יוסי אלי, המשטרה בודקת: האם שמעון קופר אחראי לרצח קשישה אותה עשק?, באתר nana10‏, 17 ביולי 2017
↑  יעל פרידסון ואיתי בלומנטל, רוצח נשותיו שמעון קופר חשוד בסחיטת קשישה. גרושתו: "חיי בסכנה", באתר ynet, 17 ביולי 2017
אה"מ טרור (1813)

| --- | --- |

"טרור" לכודה בקרח. תחריט על פי איור של קפטן ג'ורג' בק
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת הרעשה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  "ויסובייס" (Vesuvius-class)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת דייווי, טופסם, דבון
 הוזמנה:  30 במרץ 1812
 תחילת הבנייה:  ספטמבר 1812
 הושקה:  29 ביוני 1813
 תקופת הפעילות:  31 ביולי 1813 – 22 באפריל 1848 (34 שנים)
 אחריתה:  ננטשה במצר ויקטוריה, קנדה, 22 באפריל 1848
 מלחמות וקרבות:  מלחמת 1812
 מידות
 תפוסה:  325 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  102 רגל (31 מ')
 רוחב:  27 רגל (8.2 מ')
 שוקע:  "22-6 רגל (6.9 מ')
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  67 איש
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 הנעה:  מפרשים מנוע קיטור לעזר בהספק 30 כוחות סוס ומדחף הותקנו לקראת הפלגת המשלחת של 1845.‏
 צורת הנעה:  מדחף
 אמצעי לחימה
 חימוש:  מרגמה בקוטר 13 אינץ' (330 מ"מ) ונוספת בקוטר 10 אינץ' (250 מ"מ)
"ארבוס" ו"טרור" בניו זילנד, 1841. ציור שמן על קנבס מאת ג'ון וילסון קרמייקל, 1847 לערך
אוניית הוד־מלכותו "טֶרוֹר" (באנגלית: HMS Terror) הייתה ספינת הרעשה של הצי המלכותי הבריטי. האונייה, שהושקה ב-1813, הייתה חמושה בשתי מרגמות, אחת בקוטר 13 אינץ' (330 מ"מ) והשנייה בקוטר 10 אינץ' (250 מ"מ). אוניות מפרשים מלחמתיות מסוגה נועדו להרעשת מטרות בחוף כשהן עוגנות. בשל המבנה החסון שלהן בחרו בהן לעיתים להוביל משלחות חקר אל אוקיינוס הקרח הצפוני והדרומי. "טרור" השתתפה בשלוש משלחות, שהאחרונה והמפורסמת ביניהן היא המשלחת האבודה של פרנקלין ב-1845. היא ואחותה למסע, אה"מ "ארבוס", נלכדו בים הקרח, ננטשו ואבדו. חברי המשלחת מתו כולם ברעב ובקור.
ב־12 בספטמבר 2016 הודיעה "קרן המחקר הארקטי" הקנדית (Arctic Research Foundation), כי שרידי האונייה נמצאו במפרץ טרור, בנונאווט, ליד החוף הדרום מערבי של אי המלך ויליאם. הטרופת התגלתה במרחק 92 קילומטרים (52 מייל) דרומית למקום שבו ננטשה, ובמרחק של כ־50 קילומטרים (31 מייל) מאה"מ "ארבוס", שהתגלתה ב־2014.
שירותה המלחמתי

אה"מ "טרור" השתתפה במלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה. תחת פיקודו של ג'ון שרידן היא נטלה חלק בהרעשה של סטונינגטון, קונטיקט, ב-9–12 באוגוסט 1814 ושל פורט מק-הנרי במהלך קרב בולטימור ב-13–14 בספטמבר 1814. בינואר 1815 השתתפה בקרב פורט פיטר ובהתקפה על סנט מריז, ג'ורג'יה.
בסיום המלחמה הוצאה "טרור" משירות פעיל והושמה בעתודה. ב-1828 הוחזרה לשירות פעיל ונשלחה אל הים התיכון תחת פיקודו של דייוויד הופ. ב-18 בפברואר 1828 נדחפה האונייה על ידי הרוח ועלתה על החוף ליד ליסבון בפורטוגל בעיצומה של סערת הוריקן; היא חולצה, תוקנה והוצאה מן השירות.
הפלגתה לאוקיינוס הקרח הצפוני

ספינות הרעשה נבנו חסונות במיוחד, כדי שיוכלו לספוג את הרתע העצום שיצרו המרגמות בשעת ירי. בשל כך התאימו במיוחד לשיט באוקיינוס הארקטי. ב-1836 יצאה האונייה להפלגת חקר אל חלקו הצפוני של מפרץ הדסון תחת פיקודו של ג'ורג' בק. משימתה הייתה להיכנס אל מפרץ ריפאלס, ולהנחית בחוף משלחת שתבדוק האם חצי האי בות'יה הוא אומנם חצי אי או אולי אי מוקף מים. "טרור" לא הצליחה להגיע אל מפרץ ריפאלס ובקושי שרדה את החורף ליד האי סאות'המפטון; באחת הפעמים נדחפה על ידי הקרח למרחק 12 מטרים בלבד ממרגלותיו של מצוק וכמעט שאבדה. באביב 1837 ניזוקה האונייה בהתנגשות עם קרחון; היא התמלאה מים ונשקפה לה סכנת טביעה, אך בק הצליח להעלותה על חוף אירלנד סמוך ללוך סולי.
משלחת רוס

"טרור" תוקנה ויצאה יחד עם "ארבוס" להפלגה אל הקוטב הדרומי כחלק ממשלחת בראשותו של ג'יימס קלארק רוס. מפקד ה"טרור" בהפלגה זו היה פרנסיס קרוזייה. המסע נמשך שלוש עונות, מ-1840 עד 1843, ובמהלכו ערכו "טרור" ו"ארבוס" שלוש גיחות אל הקוטב הדרומי, כשהן חוצות פעמיים את ים רוס ומפליגות דרך ים וודל דרומית-מזרחית מאיי פוקלנד. הר הגעש טרור באי רוס נקרא על שם האונייה.
משלחת פרנקלין

לקראת הפלגתן אל האוקיינוס הארקטי במשלחתו של ג'ון פרנקלין ב-1845, צוידו "ארבוס" ו"טרור" במנועי קיטור וגופן כוסה בלוחות ברזל. מפקדה של "טרור" היה שוב קפטן פרנסיס קרוזיר. המשלחת נתבקשה לאסוף נתונים מגנטיים באזור הארקטי הקנדי ולהפליג דרך המעבר הצפון-מערבי שכבר מופה קודם לכן הן מצדו המערבי הן מצד המזרחי, אך מעולם לא עברה בו אונייה.
המשלחת הפליגה מגרינהיית' שבאנגליה ב-19 במאי 1845, והאוניות נראו לאחרונה כאשר נכנסו אל מפרץ באפין באוגוסט 1845. לאחר היעלמות המשלחת הושקעו מאמצים רבים בחיפוש אחריה באוקיינוס הארקטי, והנסיבות הכלליות הנוגעות לאובדנה התגלו בסדרת משלחות שיצאו לאזור בין השנים 1848 ו-1866. שתי האוניות נלכדו בקרח וננטשו, וכל אנשי צוותן מתו בסופו של דבר בקור וברעב במהלך נסיונותיהם להגיע ברגל אל פורט רזולושן, מוצב של חברת מפרץ הדסון 600 מייל דרומית-מזרחית משם. משלחות נוספות, שהאחרונה שבהן יצאה בשלהי שנות השמונים של המאה העשרים, וכן ניתוח לאחר המוות של שרידי גופות אנשי הצוות, גילו גם כי שימורי המזון שלהם היו מורעלים בעופרת ובבוטולינום. עדויות בעל פה של אינואיטים מקומיים אשר העלו כי כמה מאנשי המשלחת פנו בצר להם לקניבליזם אוששו, בחלקן לפחות, על ידי ממצאים פורנזיים של שרידי עצמות אנשי הצוות שנתגלו באי המלך ויליאם בשלהי המאה ה-20.
האונייה "רנוביישן" הבחינה בשתי אוניות ליד גוש קרח גדול ליד חוף ניופאונדלנד באפריל 1851. זהות שתי האוניות לא נבדקה. ישנה סברה כי שתי האוניות הללו היו "ארבוס" ו"טרור", אך מדובר ככל הנראה בשתי אוניות לווייתנים שננטשו.
ב-15 באוגוסט 2008 הכריזה רשות הגנים הלאומיים של קנדה על מבצע חיפוש בן שישה שבועות ובתקציב של 75,000 דולר קנדי אחר שתי האוניות. החיפוש נערך על ידי שוברת הקרח "סר וילפריד לורייה" של משמר החופים הקנדי, ונועד בין השאר לתת תוקף לטענות הריבונות של קנדה על חלקים נרחבים של האזור הארקטי.
שרידי האונייה נמצאו ב-2016. טרופת האונייה הוכרזה על ידי רשות הגנים הלאומיים הקנדית כאתר היסטורי לאומי עוד במהלך החיפושים אחריה, טרם שהתגלתה.
לקריאה נוספת

Beardsly, Martyn (2002). Deadly Winter: The Life of Sir John Franklin. US Naval Institute Press.
Beattie, Owen and John Geiger (2017). Frozen in Time: The Fate of the Franklin Expedition.
Pierre Berton, Pierre (1989). The Arctic Grail. New York, Penguin Books.
Cookman, Scott (c. 2000). Ice Blink: The Tragic Fate of Sir John Franklin's Lost Polar Expedition. New York, Wiley.
McGregor, Elizabeth (c 2001). The Ice Child (fiction). New York, Dutton.
Simmons, Dan (2007). The Terror (Fictionalized account of the Franklin expedition). New York : Little, Brown and Co.
Smith, Michael (2006). Captain Francis Crozier: The Last Man Standing?. Wilton, Cork, Ireland : Collins Press.
הערות שוליים

↑  Bourne, John. A treatise on the screw propeller: with various suggestions of improvement.. Appendix, Table I. 1852.
↑  ספינות הרעשה בצי הבריטי נקראו בדרך כלל על שמם של הרי געש או נשאו שמות הקשורים באש, בתופת או בעולם המתים. ראו: Lavery, Brian (1989). Nelson's Navy: The Ships, Men and Organisation, 1793–1817. p. 54. כלי שיט מסוגים אחרים שהוסבו לספינות הרעשה הוסיפו בדרך כלל להחזיק בשמותיהם המקוריים.
↑  Paine, Lincoln P. Ships of Discovery and Exploration. Houghton Mifflin, 2000. pp. 139–140.
↑  Arctic Blue Books - British Parliamentary Papers Abstract, 1852k. University of Manitoba Libraries - Archives and Special Collections.
↑  Parks Canada to lead new search for Franklin ships
↑  National Historic Sites of Canada System Plan
↑  National Historic Sites of Canada System Plan map
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14020847  CANTIC: a19704677  GND: 7840277-3  LCCN: n83232054  SNAC: w66b1ksv  VIAF: 132567208   WorldCat (עם VIAF): 132567208
יעל קיים

| --- | --- |

יעל קיים בפסטיבל ונציה, 2015
 לידה:  26 בנובמבר 1979 (בת 45) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס חבר השופטים בפסטיבל סן פרנסיסקו ובפרס הראשון בפסטיבל פְרִיבּוּר עבור סרטה "ההר", בפְרִיבּוּר זכתה גם בפרס דון קישוט לבמאיות פורצות דרך.
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל קיים (נולדה ב-26 בנובמבר 1979) היא במאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה > נעוריה ותחילת דרכה

יעל קיים נולדה וגדלה ברמת גן, בתיכון למדה בהרצליה.
בשנים 2004–2006 התגוררה באוסטרליה ביחד עם בן-זוגה דאז ולמדה לתואר ראשון ב-Victorian College of the Arts, אוניברסיטת מלבורן (אנ'). במסגרת לימודיה ביימה שני סרטים קצרים שהוצגו בפסטיבלים באוסטרליה.
ביוגרפיה > לימודים

בשנת 2006 שבה קיים לישראל והצטרפה לשנה ג' בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בשנת 2008/9 סיימה את לימודיה. במסגרת בית הספר ביימה שני סרטים קצרים: "פרלינים", שהוקרן בפסטיבל קרלובי וארי ופסטיבל חיפה ו"דיפלומה", סרט הגמר שלה בסם שפיגל, שהציג בבכורה בפסטיבל קאן 2009 בתחרות ה-Cinéfondation (אנ') ואף זכה בפרס. "דיפלומה" הוקרן בלמעלה משבעים פסטיבלים ברחבי תבל וזכה ב-14 פרסים בינלאומיים. הוא נרכש להקרנות על ידי קאנאל פלוס (אנ') והוקרן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA).
ביוגרפיה > קריירה

בתום לימודיה בסם שפיגל עבדה קיים במשך שנה על תסריט לסרט קולנוע בשם "השגחה פרטית". היא כתבה אותו במהלך שהותה ברזידנסי (אנ') של הפסטיבלים קאן, במסגרת מלגת התפנות בברלין 7\24 וכן ב-Sundance script Lab - מסגרת פיתוח התסריט של פסטיבל סאנדנס ולבסוף החליטה לגנוז אותו. בעת שהותה ברזידנסי כתיבה בפריז שימשה כפרזנטורית החורף של רשת האופנה BHV. כמו כן שימשה קיים כפרזנטורית של מעצבת האפנה הישראלית ויוי בן עזרא בין השנים 2011 ל-2015.
"ההר" (2015), סרט הקולנוע הראשון בבימויה (בהפקת חברת "יולי אוגוסט"), מוצג מזה שנתיים בפסטיבלים ברחבי תבל וזכה בפרסים רבים. הקרנת הבכורה של "ההר" התקיימה במסגרת תחרות "אופקים חדשים", הבחירה הרשמית של פסטיבל ונציה, הוא הוקרן בפסטיבל טורונטו במסגרת "תגליות חדשות" ובמסגרת "במאים חדשים, סרטים חדשים" של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA). התסריט נתמך בידי המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. הסרט קיבל את מענק הפיתוח של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, בשיתוף קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי, הקרן לעידוד הסרט הישראלי מיסודה של התאחדות הקולנוע בישראל וקרן הקולנוע הדני.
החל מ-2011 מלמדת תסריטאות ובימוי בחוג לקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר.
קיים עיבדה לתסריט את הספר "יסמין" של אלי עמיר; "יסמין" עתיד להצטלם לסרט בבימויו של ערן ריקליס, בהפקת טופיה (מיכאל שרפשטיין ומשה ולאון אדרי).
ב-2016 קיים עבדה על סדרת רשת עם הקומיקאי מתן פלד וכן על סרט קולנוע וסדרת טלוויזיה בהפקת יולי אוגוסט, ביחד עם המפיק אילון רצ'קובסקי.
כתבה מספר טורי דעה בנושאי חברה, פמיניזם ופוליטיקה בעיתון הארץ.
עברה סדנאות בשיטת צ'בק בהנחיית אלון נוימן ושחר רוזן.
קיים הייתה ממקימות פורום הקולנועניות בישראל שפועל למען קידומן של נשים ושוויון הזדמנויות בתחום. היא פעילה מרכזית בו מיום הקמתו ב-2011 ועד היום. היא חלק מקבוצת "אחיות לסרט", שיתוף פעולה בין פורום הקולנועניות וארגון "אחותי" במסגרת סינמטק תל אביב.
נבחרה לבמאית השנה 2016 של פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
חיים האישיים

יעל קיים מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה אסף שניר, במאי ותסריטאי.
פילמוגרפיה

פרלינים (12 דקות) – מתרחש במטבח בשעות שונות של היום ומתאר את מערכת היחסים בין אם (דפנה רכטר) לנערה מתבגרת (עלמה פת שמיר) וניסיונה של הנערה להיות רזה. הסרט כולל קטע של התקף בולימיה בן ארבע דקות והוקרן בכנסים שונים העוסקים בדימוי גוף. הסרט הוקרן בפסטיבלים קרלובי וארי, חיפה, פסטיבל הנשים ברחובות וסינמטק תל אביב.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, הבמאית יעל קיים תשתתף בסדנת הרזידנס של פסטיבל קאן, באתר הארץ, 10 במרץ 2010
↑  אבישלום שילוח, "מי יעלה בהר: על סרט שמביט בתהום מהפיסגה", באתר "העוקץ", 8 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012548342505171  BnF: cb16176072x (data)  ISNI: 0000 0000 7643 2337  LCCN: no2012104264  VIAF: 103690815   WorldCat (עם VIAF): 103690815
דינמו טביליסי (כדורסל)

מועדון הכדורסל דינמו טביליסי (בגאורגית: თბილისის დინამო კალათბურთი კლუბი) היא קבוצת כדורסל גאורגית מהעיר טביליסי. הקבוצה משחקת בליגת העל הגאורגית.
היסטוריה

קבוצת הכדורסל נוסדה בשנת 1934, והיא אחת מהקבוצות הוותיקות של ברית המועצות לשעבר. מאז היווסדה זכתה הקבוצה במספר מכובד של תארים. בתחילת עונת 2012/13 שינה המועדון את צבעי המדים לכתום-לבן. ובנוסף הוחלף הסמל.
תארים והישגים

סופרוליג
זכייה (1): (1962) (גביע אירופה לאלופות)
גמר: (1960)
גביע המחזיקות
גמר: 1969
הליגה הסובייטית
אליפות (5) (1950, 1954, 1953, 1968)
הגביע הסובייטי
זכייה (3): (1949, 1950, 1969)
גמר: 1953, 1973
הליגה הגאורגית
אליפות (4): (1991, 1992, 2003, 2014, 2017)
מקום שני: 1996, 1997, 2001, 2002, 2004
חצי גמר: 1995, 2005
הגביע הגאורגי
זכייה (1): 2004
הערות שוליים

↑  אלופת אירופה במקום ה-3 ברוסיה, חרות, 8 ביולי 1962
1 2  The Euroleague champ you never heard of: Dinamo Tbilisi
↑  Men: Soviet Union: Championship
↑  Men: Georgia: Championship
| זוכות היורוליג |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958: א.ס.ק. ריגה • 1959: א.ס.ק. ריגה • 1960: א.ס.ק. ריגה • 1961: צסק"א מוסקבה • 1962: דינמו טביליסי • 1963: צסק"א מוסקבה • 1964: ריאל מדריד • 1965: ריאל מדריד • 1966: אולימפיה מילאנו • 1967: ריאל מדריד • 1968: ריאל מדריד • 1969: צסק"א מוסקבה • 1970: פלקנסטרו וארזה 1971: צסק"א מוסקבה • 1972: פלקנסטרו וארזה • 1973: פלקנסטרו וארזה • 1974: ריאל מדריד • 1975: פלקנסטרו וארזה • 1976: פלקנסטרו וארזה • 1977: מכבי תל אביב 1978: ריאל מדריד • 1979: בוסנה סרייבו • 1980: ריאל מדריד • 1981: מכבי תל אביב • 1982: פלקנסטרו קאנטו • 1983: פלקנסטרו קאנטו • 1984: פלקנסטרו וירטוס רומא • 1985: ציבונה זאגרב • 1986: ציבונה זאגרב • 1987: אולימפיה מילאנו • 1988: אולימפיה מילאנו • 1989: ק.ק. ספליט • 1990: ק.ק. ספליט • 1991: ק.ק. ספליט |  |
| אליפות אירופה לקבוצות | 1992: פרטיזן בלגרד • 1993: לימוז' • 1994: חובנטוד בדאלונה • 1995: ריאל מדריד • 1996: פנאתינאיקוס |  |
| הליגה האירופית | 1997: אולימפיאקוס • 1998: וירטוס בולוניה • 1999: ז'לגיריס קובנה • 2000: פנאתינאיקוס |  |
| סופרוליג | 2001: מכבי תל אביב |  |
| יורוליג | 2001: וירטוס בולוניה • 2002: פנאתינאיקוס • 2003: ברצלונה • 2004: מכבי תל אביב • 2005: מכבי תל אביב • 2006: צסק"א מוסקבה • 2007: פנאתינאיקוס • 2008: צסק"א מוסקבה • 2009: פנאתינאיקוס • 2010: ברצלונה • 2011: פאנתינייקוס • 2012: אולימפיאקוס • 2013: אולימפיאקוס • 2014: מכבי תל אביב • 2015: ריאל מדריד • 2016: צסק"א מוסקבה • 2017: פנרבחצ'ה • 2018: ריאל מדריד • 2019: צסק"א מוסקבה • 2020: התחרות בוטלה • 2021: אנאדולו אפס • 2022: אנאדולו אפס • 2023: ריאל מדריד • 2024: פנאתינאיקוס |  |
הערה: עד שנת 2001, גביע אירופה לאלופות בכדורסל נוהל על ידי מפעל הסופרוליג, תחת ארגון פיב"א אירופה. בשנה זו חדל מלהתקיים, וטורניר היורוליג החליפו בפועל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 6297147270428935700005   WorldCat (עם VIAF): 6297147270428935700005
התיישנות (כלכלה)

דורות של ווקמנים שונים של חברת סוני, התיישנות טכנולוגית הוציאה אותם משימוש.
התיישנות (באנגלית: obsolescence) היא תהליך שבו מפסיקים לצרוך מוצר, לדרוש שירות או לקיים מנהג כלשהו, אף על פי שייתכן מצב בו אלה עדיין פועלים ואף מיוצרים כחדשים. תהליך זה מתקיים על פי רוב כאשר טכנולוגיה חדשה מתקנת את בעיותיה של קודמתה או מייעלת אותה ולכן, המצב הרגיל בסוף אותו תהליך הוא יציאה מכלל שימוש של הטכנולוגיה הקודמת שאין לה דרישה בשוק.
תהליך ההתיישנות

בעקבות השינויים הטכנולוגיים המהירים, פותחו חידושים והמצאות בקצב גובר שנכנסים לכל תחומי החיים. כתוצאה מכך, עלה קצב הייצור וכלי הייצור רק השתכללו, בנוסף גם העלייה בקצב החיים הביאה לדרישה מוגברת למוצרים חדשים ולחדשנות במוצרים הקיימים תוך שמשאירים מאחור את המוצרים הישנים אשר אינם עוד רלוונטיים עבור הציבור הרחב. הדרישה המועטה לאותו מוצר גורמת לאי-כדאיות כלכלית עבור יצרני המוצר ובכך למעשה הוא כבר לא מיוצר ולכן גם יוצא מכלל שימוש כשאחרון המוצרים הקיימים חדל מלתפקד. 

סיבה נוספת הקשורה לתהליך הייצור היא חוסר היכולת להשיג את הרכיבים האלקטרוניים כדי לייצר את המוצר. זו, למשל, אחת הסיבות להפסקת ייצור מכשיר הוידאו טייפ בשנת 2016. סיבות נוספות ליציאה מכלל שימוש יכולות להיות תרבותיות, חברתיות, פוליטיות (למשל, איסור מצד המדינה לשימוש במוצר מסוים) או דתיות, באופן זה ניתן לקבוע כי גם מוצרים שאינם מבוססי טכנולוגיה חדשנית יכולים להתיישן. לאורך תקופות רבות בהיסטוריה יש שינויים בשימושים שונים בכלים שונים אשר משתנים לאורך זמן.
סוגי התיישנות > התיישנות טכנולוגית

התיישנות טכנולוגית מתרחשת כאשר טכנולוגיה חדשה באה במקום הטכנולוגיה שקדמה לה, בין אם רק מדובר בשיפור גרסאות או שמדובר בטכנולוגיה אחרת לחלוטין אשר מיועדת לשימוש דומה אך משופר. תופעה זו באה לידי ביטוי לאורך ההיסטוריה, כבר לפני כ-5,300 שנה בתקופת הברונזה האדם גילה את תכונות הארד וגרם להתיישנות השימוש בכלים העשויים צור. כיום עם הקצב המהיר של ההתקדמות הטכנולוגית ישנם אמצעים טכנולוגיים שונים לאותו שימוש שבכל פעם מחליפים את קודמם. להלן מספר דוגמאות:
בנוגע לניגון מוזיקה, נוצר תהליך שכל מוצר החליף את קודמו למרות היותן של תקופות חפיפה ותופעות רטרו: תזמורת ← מקול ← קלטת שמע ← תקליטור ← קובץ מחשב לשמע (למשל, MP3) ואמצעים שונים שעדיין במחקר ופיתוח.
ישנם גם רכיבים פנימיים אשר יוצאים מכלל שימוש בעקבות שיפורים טכנולוגיים; לדוגמה, במכונית כיום החליף המשנק האוטומטי את הצורך למשוך פתיל כדי לחמם את המנוע לפני הנסיעה.
מוצר יכול לצאת מכלל שימוש כאשר אין יותר מוצרים שמאפשרים עבודה איתו. לדוגמה, הווקמן חסר שימוש כשאין קלטות שמע (למעט עבור פונקציית הרדיו).
מוצר יכול לצאת מכלל שימוש כאשר אין יותר חלקי חילוף שיכולים לתקן בעיות בו. לדוגמה, המחשב החליף את המכונת כתיבה ולכן לא ניתן יהיה למצוא חלקי חילוף במקרה של תקלה בה ולכן בשלב מסוים לא יהיה ניתן להשתמש בה.
חפץ שהפך ללא שימושי מאחר שהוא משמש אמצעי כלשהו שלו אין כבר שימוש. לדוגמה, השוט כבר אינו רלוונטי לצורכי תחבורה מאחר שכיום משתמשים במכונית במקום בכרכרה רתומה לסוס.
סוגי התיישנות > חוסר פונקציונליות

כאשר המוצר אינו מסוגל כבר לבצע את השימוש שלשמו יועד בעקבות שיפורים טכנולוגיים של הציוד הנלווה. דוגמה לכך היא מפציץ ישן שלא מסוגל לשאת ולתפעל פצצה מודרנית או אמצעים טכנולוגיים חדשים ללוחמה אווירית.
סוגי התיישנות > יציאה מהאופנה

כאשר מוצר אינו אטרקטיבי מבחינת צו האופנה. המחוך, לדוגמה, היה באופנה עד תחילה המאה ה-20 ואילו כיום, אף כי מעורבים בכך טעמים פמיניסטיים ובריאותיים, הוא כבר אינו בשימוש. כאשר לא קיימת דרישה למוצר בשוק, היצרן לא מפעיל קו ייצור לאותו מוצר וכך הוא נעשה יותר ויותר קשה להשגה עד לדעיכתו הסופית. עם זאת, במקרים מסוימים חוזרת התעניינות במוצר בשל תופעת ה"רטרו".
סוגי התיישנות > התיישנות מתוכננת

מדיניות של קציבת אורך חייו של מוצר באופן מלאכותי, כך שהוא יהפוך מיושן - בלתי ניתן לשימוש או לא אופנתי - לאחר תקופה קצובה. פעולה זו מטרתה הגדלת הצריכה, על ידי קציבת הזמן עד למועד הרכישה הבאה. הדבר נעשה בין היתר באמצעות יצירת קושי לתיקון אותו מוצר או איסור על העלאתו של מדריך למשתמש לאינטרנט ובכך מקשה היצרן על השימוש בו.
סוגי התיישנות > התיישנות דיגיטלית

המונח התיישנות דיגיטלית (אנ') מתייחס לחוסר יכולת לפענח מקור מחשב (קוד או פורמט קובץ) שכבר אינם בשימוש בגלל שדרוג חומרה או שדרוג תוכנה. תופעה זו גורמת לאיבוד של מידע היסטורי בתחומים רבים, שכן בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90 של המאה ה-20 אנשים וחברות תיעדו את המידע באמצעות מעבדי תמלילים כמו שהיו בישראל באותה תקופה: איינשטיין ו-QText שהם אינם ניתנים לקריאה באמצעות התוכנות הקיימות במיקרוסופט אופיס ואחרות וכן, על גבי דיסקטים שאין להם כונן מתאים. גם בתחום האינטרנט, ישנם אתרים אשר נבנו בראשיתו ואינם קריאים בדפדפנים הנוכחיים.
פריטים דיגיטליים חשופים לפגיעה בכושרם בשלושה היבטים:
החומר שעליו מאוחסנים הנתונים (מדיה פיזיים); לדוגמה, תקליטונים שונים שהיו נפוצים בעבר, כמו 8 אינץ', כבר אינם זמינים.
חומרה לפענוח מדיה מיושנת; לדוגמה, כונן תקליטונים כבר אינו קיים מאחר שאין תקליטונים.
תוכנה; ייתכנו קבצים ישנים שלא ניתן להריץ אותם על מערכת הפעלה שקיימת כיום.