stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקסטל (ירדן)
היסטוריה

מכתביו של המשורר כות'ייר עזה עולה כי מתחם קסר (מצודה) אל-קסטל נבנתה במקור על ידי הח'ליף יזיד בן עבד אל-מלכ (אנ'). העובדה שבניית המתחם קסר אל-קסטל הושלמה, בעוד שקסר משאתא הסמוך מעולם לא הושלם, מעידה על כך שקסר אל-קסטל עשוי להיות הבנייה האומיית העתיקה ביותר באזור. מצבות מאל-קסטל מצביעות על כך שלאחר נפילת בית אומיה האתר שימש את הח'ליפות העבאסית. כשנפלה הח'ליפות העבאסית, הייתה תקופה קצרה בה האתר היה נטוש. מאוחר יותר, תחת השושלת האיובית והסולטנות הממלוכית, אל-קסטל יושב מחדש. במקום מספר מבנים קטנים המתוארכים לימי השושלות האלה.
קסר אל-קסטל > ארמון

קסר אל-קסטל היה ארמון אומיי מסוג קסר.[דרושה הבהרה] הבניין היה כ-68 מטרים רבועים. בקיר החיצוני של הארמון היו 12 מגדלים חצי עגולים במרווחים בין ארבעה מגדלי פינות גדולים. קומת הקרקע כללה אולם כניסה, חצר ושש סוויטות חדרים. הקומה העליונה הכילה מערך סוויטות נוסף ואולם לאורחים של הארמון שעליו היה עיצוב משולש ואפסיס. הארמון היה מקושט במקור בגילופים ופסיפסים שנמצאו בקסר אל-חלאבאת (אנ').
קסר אל-קסטל > המסגד ובית הקברות

ליד הארמון ישנם שני אתרים הראויים לציון, מסגד קטן ומלבני ובית קברות. למסגד מוצמד אחד המינרטים הוותיקים בעולם, המכונה מינרט אל-קסטל. הקברים בבית העלמין ראויים לציון כיוון שהם מכוונים לכיוון ירושלים, ולא למכה.
קסר אל-קסטל > מערכת מים

מים לארמון הגיעו ממאגר מים שנוצר על ידי סכר גדול העשוי מאבן גיר וכן מיותר מ-70 בורות מים קטנים שהיו בעלי קיבולת כוללת של למעלה מ-2 מיליון מטרים מעוקבים של מים.
קסר אל-קסטל > מצב נוכחי

כיום האתר נמצא בהתפוררות ועל חלק מהארמון נבנה בניין חדש ומודרני בבעלותה של חמולה חזקה שניכסה לעצמה חלק ניכר מהאתר והשתמשה באלמנטים אדריכליים של "הקסר" כקישוט.
ראו גם

מצודת מדבר
חזית ארמון משאתא
הערות שוליים

↑  Maplandia world gazetteer
↑  Al Qastal (Settlement) - UNESCO World Heritage Centre
1 2  Discover Islamic Art - Virtual Museum - monument_ISL_jo_Mon01_30_en, islamicart.museumwnf.org
↑  http://www.discoverislamicart.org/database_item.php?id=monument;ISL;jo;Mon01;30;en
1 2  UNESCO World Heritage Centre, Al Qastal (Settlement), UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  Discover Islamic Art - Virtual Museum - object_ISL_jo_Mus01_H_17_en, islamicart.museumwnf.org
↑  UNESCO World Heritage Centre, Al Qastal (Settlement), UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  http://www.atlastours.net/jordan/al_qastal.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 66144647643139898052   WorldCat (עם VIAF): 66144647643139898052 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הקסטל (ירדן)".
קיר צדדי של המסגד ובסיס המינרט בקסר אל-קסטל.
חצר הארמון
קסר אומיי
טירת פורטו פלרמו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר היסטורי, טירה 
 מיקום:  חמארה 
 מדינה:  אלבניה 
 
 קואורדינטות:  40°03′44″N 19°47′27″E﻿ / ﻿40.06214°N 19.79071°E﻿ / 40.06214; 19.79071
  (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוטירת פורטו פלרמו(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוטירת פורטו פלרמו
 
טירת פורטו פלרמו (באלבנית: Kalaja e Porto Palermos) או המצודה על אי השודדים או טירת עלי פאשא מטפלנה היא טירה ואנדרטה תרבותית שנמצאת ליד חמארה (אנ'), מחוז ולורה (אנ'), אלבניה. הטירה, שמשתרעת על שטח של כ-60 דונם, ממוקמת על חצי אי בריביירה האלבנית (אנ'). מספר הזיהוי של הטירה הוא "VL049".
ב-2014, הפינגטון פוסט דירג את הטירה במקום הראשון מבין 15 היעדים האירופיים שלא התגלו. האזור יחד עם חוף ללמני הוכרז כאזור מוגן המחזיק במעמד של נוף מוגן על ידי ממשלת אלבניה.
לטירה, יש צורה פלנטימטרית משולשת עם שלושה מגדלי עוז חזקים מעבר לפינות. הכניסה לטירה ממוקמת באמצע הקיר הדרומי. בצד הים, בין שני מגדלי העוז, קיים משטח טרפזי מוקף בחומות המצוידות במגדלי שמירה. שאר הטירה מורכבת ממספר רב של חדרים מקומרים אשר מסתיימים בראשם עם מרפסת משותפת. הטירה שימשה גם כבית חיל המצב, ואף שימשה כבית סוהר. כיום, באזור הטירה נמצא מגדלור עשוי מסלע.
היסטוריה

על פי ספרי הדרכה ומדריכי התיירים המקומיים, טירת פורטו פלרמו מתוארכת למאה ה-19 והיא נבנתה על ידי עלי פאשא. המידע שמפורסם על ידי ספרי ההדרכה ומדריכי התיירים המקומיים אינו נכון מאחר שהמבצר עם עיצובו הנוכחי נבנה לפני התפתחות העיצוב מצד הכוכבים. קרוב לוודאי שהוא נבנה על ידי הוונציאנים מאחר שהוא נמצא ליד הים והמראה שלו היה דומה למבצר הוונציאני בוטרינט. בניגוד לטירות אחרות, הטירה לא כוללת חצר מלוכה (אנ').
עם זאת, פורטו פלרמו הייתה בעבר עיירת נמל יוונית קדומה בשם פנורמוס (ביוונית: ormανόρμος), והיא שימשה את העיר המבוצרת צ'יימארה (ביוונית: imarειμάρρα; כיום חמארה), שהייתה מיושבת על ידי יוונים-צ'אונים (אנ') לפני המאה ה-5 לפנה"ס. פנורמוס מוזכרת גם על ידי סטראבון ועל ידי תלמי.
הטירה הייתה חשופה לירי תותחים מהגבעה שלמעלה וזה מצביע על תאריך מוקדם להקמתה של הטירה כאשר ירי התותחים נעשה מאוחר יותר. ב-1803, הציע עלי פאשא את הטירה והנמל לצי המלכותי. באותה תקופה, בטירה היו רק 4 או 5 תותחים המרמזים שעלי פאשא לא ראה את המבצר כחשוב עבורו. ב-1804, ויליאם מרטין ליק (אנ') ביקר בטירה וציין כי היו 10 שומרים, כנסייה ו-2 קליברים במשקל של 4 ק"ג. ב-1806, דייוח פרנסואה פוקוויל (אנ') כי: ”המגדל או המבצר עומדים על הנקודה הדרומית של הכניסה, מחוברים ליבשת על ידי מצר יבשה נמוך. הוא מורכב מכיכר עם באסטיון, עם כמה אקדחים, ללא שירות ופיקוד על הכניסה או הגנה על המשלוח העוגן. בסמוך לזה, נמצאו מספר מחסנים, בית מכס וכנסייה יוונית.”
לאורך ההיסטורה שלה, הטירה לא מילאה תפקיד צבאי משמעותי. משנות ה-30 של המאה ה-20, הטירה שומשה כבית כלא, בעיקר להעביר מתנגדים פוליטיים של המלך האלבני זוגו הראשון או עיתונאים שביצעו עבירות עיתונאיות. האסירים המפורסמים ביותר שנכלאו בטירה הם ההיסטוריונים האלבנים, רג'פ קראסניצ'י (אנ') ותייר זבלני (אנ'). הטירה הוכרזה כאנדרטה מוגנת ב-1948, אך משנות ה-50 של המאה ה-20 עד ל-1996, בזמן המלחמה הקרה, היא הפכה לאזור צבאי סגור לחלוטין בשל בסיס צוללות סובייטי וסיני שנבנה בחלקו הצפוני של המפרץ, וצריפים צבאיים שנבנו גם בחצי האי בו נמצאת הטירה.
מאז העשור הראשון של המאה ה-21, מספר משקיעים התעניינו בטירה ורצו לבנות אכסניה או קזינו בטירה. אף על פי שתוכניות אלו לעולם לא יצאו לפועל, ב-2010, נבנתה מתחת לטירה מרינת סירות מנוע ויאכטות קטנות. בנוסף, בטירה מתקיימים לעיתים קרובות קונצרטים למוזיקה קלאסית.
גלריה

נוף מהטירה
מפרץ פורטו פלרמו
הטירה, ממבט מהכביש הראשי SH8
הרוטונדה של הטירה
החצר המערבית של הטירה
על גג הטירה
לקריאה נוספת

Dienes Tibor: Albánia: Útikönyv. 4. kiadás. Budapest: Hibernia. [2017]. = Varázslatos Tájak, ISBN 9789637617638
Robert Elsie: Historical dictionary of Albania. 2nd ed. Lanham: Scarecrow Press. 2010. = European Historical Dictionaries, 75. ISBN 9780810861886
Oliver Gilkes: Albania: An archaeological guide. London; New York: I. B. Tauris. 2013. ISBN 9781780760698
Irakli Koçollari: Porto-Palermo: Kalaja e Ali Pashës në ishullin jonian. Tiranë: Toena. 2016. ISBN 978-9928-235-15-2
Tajar Zavalani: History of Albania. Ed. by Robert Elsie, Bejtullah Destani. London: Centre for Albanian Studies. 2015. = Albanian Studies, ISBN 9781507595671
הערות שוליים

↑  המרפסת של אירופה - רצועת החוף של דרום אלבניה, באתר www.gotravel.co.il
↑  Vlore, albca
↑  טירות ומבצרים באלבניה, באתר אלבניה, ‏2019-12-02
↑  LISTA E MONUMENTEVE: RRETHI I VLORËS (PDF) (באלבנית). Instituti i Monumenteve të Kulturës - Ministria e Kulturës. אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 ביולי 2018. נבדק ב-15 ביולי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "15 Undiscovered European Destinations". Huffington Post. 7 באפריל 2014. ארכיון מ-2016-05-27. נבדק ב-2020-10-13. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Most Picturesque Albanian Castles of the Riviera, Into Albania, ‏2018-03-05 (באנגלית)
↑  ארכיון החלטות ממשלת אלבניה
↑  "kalaja E Porto Palermos" photos, royalty-free images, graphics, vectors & videos, Adobe Stock (באנגלית)
1 2  Elsie 2010, p. 249; Zavalani 2015, p. 211
1 2  Koçollari 2016, p. 26; Days 2017, p. 82
↑  תמונה של המגדלור
↑  Ndarurinze, Renate (2008). Albanien entdecken: Auf den Spuren Skanderbegs (בגרמנית). Berlin: Trescher Verlag. p. 243. ISBN 3-89794-125-2. ארכיון מ-2018-12-26. נבדק ב-2020-10-13.
↑  Porto Palermo Fortress (באנגלית)
↑  
Scriven, George P. (באפריל 1921). "Some Highways of Albania and a Forgotten Riviera". Geographical Review. American Geographical Society. 11 (2): 198–206. doi:10.2307/207325. JSTOR 207325. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Ptolemy. The Geography. 3.13.2.
↑  Strabo. Geographica. vii. p. 324. Page numbers refer to those of Isaac Casaubon's edition.
↑  Richard Talbert, ed. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. p. 49, and directory notes accompanying.
↑  Gilkes 2013, p. 241
↑  p191 “Eternal Butrint” by R.Hodges 2006 London
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2015-10-06. נבדק ב-2015-10-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baggally, JW (1938), Ali Pasha and Great Britain, Oxford, Basil Blackwell, p. 86
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2015-10-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Koçollari 2016, pp. 8 & 26; Dienes 2017, p. 83
340-349 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 349 - 340 לפנה"ס
אירועים בולטים בעולם

343 לפנה"ס - פורצת המלחמה הסאמניטית הראשונה
340 לפנה"ס - פורצת המלחמה הלטינית
נולדו

342 לפנה"ס - מנאנדרוס, מחזאי יווני.
341 לפנה"ס - אפיקורוס, פילוסוף יווני מייסד האסכולה האפיקוראית.
340 לפנה"ס - אפיוס קלאודיוס קאיקוס, מדינאי רומאי.
נפטרו

347/8 לפנה"ס - אפלטון
347 לפנה"ס - ארכיטס, פילוסוף יווני.
347 לפנה"ס - אאודוקסוס מקנידוס, תלמידו של אפלטון.
343 לפנה"ס - דיוניסיוס השני (טיראן סירקוסאי)
340 לפנה"ס - מנטור מרודוס
טירת וינדזור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון מלכותי, ארמון, אטרקציה תיירותית, טירה, בית אחוזה אנגלי, בית מגורים שהוסב למוזיאון 
 על שם:  וינדזור 
 כתובת:  וינדזור 
 מיקום:  וינדזור ומיידנהד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  הכתר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1070
 תאריך פתיחה רשמי:  1070 
 אדריכל:  יו מאי 
 סגנון אדריכלי:  גותי ניצב 
 
 קואורדינטות:  51°29′02″N 0°36′17″W﻿ / ﻿51.4838°N 0.60483°W﻿ / 51.4838; -0.60483
 אתר רשמי
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים טירת וינדזור(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים טירת וינדזור(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי טירת וינדזור(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי טירת וינדזור
 
מבט מבפנים
הטירה ממבט על
קפלת סנט ג'ורג' הגותית בתוך הטירה
טירת וינדזור (באנגלית: Windsor Castle) היא טירה בריטית ואחד מאתרי המגורים העיקריים של בית המלוכה הבריטי והטירה המאוישת הגדולה ביותר בעולם. האחרים הם ארמון בקינגהאם בלונדון שבאנגליה, ארמון הולירוד באדינבורו, וטירת בלמורל בסקוטלנד. החל משנת 2020 ועד למותה הטירה שימשה את המלכה אליזבת השנייה כמקום מגוריה. בנוסף טירת וינדזור משמשת את משפחת המלוכה האנגלית כבר כ-1,000 שנים. משפחת המלוכה מתגוררת בארמון וינדזור בחג הפסחא וביוני בשבוע אסקוט המלכותי, וכן במהלך השנה במועדים משתנים, בעיקר בסופי שבוע. הטירה היא ה-13 בגודלה בעולם.
הטירה נמצאת בעמק נהר התמזה בברקשייר, בקרבת העיר וינדזור שבאנגליה. היא נבנתה במקור עבור ויליאם הכובש כאחת מההגנות של העיר לונדון. המלך אדוארד השלישי הפך את קפלת ג'ורג' הקדוש שבטירה לביתו של מסדר הבירית בשנת 1348.
רוב הארמון הנוכחי נבנה על ידי המלך ג'ורג' הרביעי, שהגביה את קו הרקיע של הטירה לגובה, במיוחד במגדל הראשי.
החדרים הרשמיים בארמון פתוחים לקהל, אחת האטרקציות העיקריות של הארמון היא בית הבובות של המלכה מרי.
בצידו המזרחי שוכן פארק הבית.
היסטוריה

ויליאם הכובש, הראשון למלכי אנגליה הנורמניים, בנה את הטירה מעץ ב-1070 לספירה. הוא בחר מראש במיקום אסטרטגי המשקיף אל נהר התמזה, והעומד כמבצר הגנתי בקצה השטחים הסקסוניים של אנגליה. בשנה זו נבנו היסודות ורק כעבור 16 שנה, ב-1086 מלאכת בניית טירה הסתיימה. הנרי השני, מלך אנגליה פיאר עד מאוד את הטירה, והפך אותה למעשה לארמון לכל דבר. בנוסף הוא הרחיב את הארמון ובנה 2 חדרי מגורים עיקריים לבית המלוכה בנוסף לגדר המקיפה אותו. בשלהי המאה ה-12 החליט הנרי השני להחליף את קורות העץ מהם בנו את הטירה באבן יציבה. בשנת 1170 הוקם המגדל המעוגל המפורסם של הטירה לראשונה. הנרי השלישי המשיך את עבודותיו של הנרי השני והקים גם קפלה מלכותית לבית המלוכה בטירה.
בין השנים 1350–1370 שיפץ אדוארד השלישי, מלך אנגליה את הטירה בסגנון גותי מובהק. אדוארד השלישי השקיע בפרויקט זה £50,000. בכך נהפך אדוארד למלך הימי-ביניימי שהשקיע את סכום הכספים הגדול ביותר במבנה בודד אי פעם בהיסטוריה. תחת חסותו של הבישוף ויליאם וייקהאם (William of Wykeham) האגף הצפוני של הארמון עבר שיפוץ מקיף בשנת 1357.
בטירה הוקמה קפלת סנט ג'ורג' – כנסייה בסגנון גותי אנגלי.
אירועים חשובים שאירעו בטירה

1121 – נישואי המלך הנרי הראשון למלכה אדליזה
1312 – הולדת המלך אדוארד השלישי
1483 – קבורת המלך אדוארד הרביעי
1863 – נישואי המלך אדוארד השביעי לאלכסנדרה, נסיכת דנמרק
1999 – נישואי הנסיך אדוארד לסופי ריס ג'ונס
2005 – נישואי המלך צ'ארלס לקמילה פרקר בולס
2018 – נישואי הנסיך הארי למייגן מרקל
2021 – הלווית הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו
2022 – קבורתה של המלכה אליזבת השנייה
מקור שם משפחת המלוכה הבריטית

עד מלחמת העולם הראשונה נקראה משפחת המלוכה הבריטית בית סקסה-קובורג-גותה, אולם בשל העוינות הרבה של הציבור האנגלי כלפי גרמניה שינתה משפחת המלוכה את שמה ל"בית וינדזור" על שם הטירה.
השריפה הגדולה

ב-20 בנובמבר 1992 נשרף רוב חלקה העליון של הטירה. השריפה החלה בקפלה הפרטית של המלכה ונמשכה למעלה מ-15 שעות. ככל הנראה נדלקה האש בשל נורת תאורה שנגעה בווילון והתחממה.
עלות התיקונים בארמון הייתה מעל 40 מיליון ליש"ט. כדי לממן תיקונים אלה נפתחו ארמון בקינגהאם וטירת וינדזור לציבור הרחב.
הערות שוליים

↑  עמית ולדמן, ‏"ווינדזור הוא המקום שהיא אוהבת": מלכת אנגליה עוזבת את ארמון בקינגהאם, באתר ‏מאקו‏, 6 במרץ 2022
1 2  Who built Windsor Castle?, www.royalcollection.org.uk (ארכיון)
| ארמונות מלכותיים בבריטניה |
| --- | --- | --- |
| בשימוש כיום | ארמון בקינגהאם • ארמון הולירוד • ארמון וסטמינסטר • ארמון סנט ג'יימס • ארמון קנזינגטון • בית סאנדרינגהאם • בית קלרנס • הייגרואוב • טירת בלמורל • טירת הילסבורו • טירת וינדזור • פארק באגשוט • גטקום פארק |  |
| ארמונות היסטוריים | ארמון אלת'ם • ארמון בוליו • ארמון בומונט • ארמון בריידוול • ארמון דנפרמליין • ארמון וייטהול • ארמון לינלית'גו • ארמון נונסאץ' • ארמון פלסנטיה • ארמון סבוי • ארמון קיו • בית אוסבורן • בית המלכה • בית מרלבורו • המפטון קורט • טירת אדינבורו • טירת ביינארד • טירת בלוודיר • טירת מיי • טירת סטירלינג • מצודת לונדון • קינגס לאנגלי • הביתן המלכותי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303733305171  BIBSYS: 97016324  BNE: XX127989  BnF: cb121415529 (data)  GND: 4216051-0  ICCU: CFIV098932  ISNI: 0000 0001 2149 5119  LCCN: n50067807  MusicBrainz: f79fd46e-8de5-41e3-adeb-0b430acd073a  NKC: kn20040209008  NLA: 35613743  SUDOC: 029884152  VcBA: 494/2329  VIAF: 121660310   WorldCat (עם VIAF): 121660310
חומת גורגאן הגדולה

חומת גורגאן הגדולה (בפרסית: دیوار بزرگ گرگان, ידועה גם כחומת אלכסנדר, دیوار بزرگ اسکندر או הנחש האדום, مار سرخ) היא מערכת ביצורים וחומת לבנים ארוכה שנבנתה בתקופת האימפריה הסאסאנית. זוהי מערכת הביצורים השנייה באורכה בעולם, לאחר החומה הגדולה של סין. שרידי החומה נמצאים ליד העיר גורגאן שבפרובינציית גולסתאן בצפון מזרח איראן, בפינה הדרום מזרחית של הים הכספי. החומה באורך 195 קילומטרים וברוחב של 6–10 מטרים, כאשר כל 10–50 ק"מ מפוזרים ביצורים ומצודות. בתוואי החומה יש למעלה מ-30 מצודות. החומה נבנתה במעבר צר יחסית בין הים הכספי לבין ההרים של צפון-מזרח איראן, כך שתוקפים מצפון יתקשו לאגף אותה. היא נחשבת לאחד משערי אלכסנדר כחלק מממלכת הירקאניה הקדומה, וכהגנות האימפריה הסאסאנית מ"ההונים הלבנים".
שמות

החומה ידועה במספר שמות: היא נקראת גם "הנחש האדום" בגלל צבע הלבנים מהם היא בנויה. בפרסית, היא נקראת גם "מחסום אלכסנדר" (سد اسکندر סד-י אסכנדר) או "חומת אלכסנדר", על שם אלכסנדר הגדול הנחשב שעבר דרך שערי אלכסנדר הנחשבים קשורים לחומה, בדרכו מזרחה. החומה ידועה גם בשמות "מחסום אנושירוואן" (سد انوشیروان סד-י אנושירוואן) ו "מחסום פיירוז" (سد پیروز), באופן רשמי, היא נקראת "חומת ההגנה של גורגאן" (دیوار دفاعی گرگان דיוואר-י דפאעי-י גורגאן). הטורקמנים האיראנים קוראים לחומה קיזיל ילאן (בטורקית) או Qazal Al'an.
תיאור

החומה היא באורך של 195 קילומטרים ובין 6–10 מטר רוחב, כאשר במהלכה יש 30 מצודות ביצורים הנמצאים במרווחים של בין 10–50 ק"מ זה מזה .
החומה נבנתה מלבני בוץ, גבס, מלט וחימר אשר הוכנו בתנורים ניידים בצורה אחידה לאורך החומה. בחלק מהחומה מבנה הלבנים מעורב, לבנה אנכית בין שתי לבנות אופקיות מעליה ומתחתיה. השימוש בלבנים היה נפוץ בתחילת תקופת האימפריה הפרתית יש גדלים שונים של הלבנים, אולם הרוב בגודל סטנדרטי של 40×40×10 ס"מ. השימוש בלבנים היה בצירוף אדמת הלס המקומית, אשר נשרפו בכבשנים לאורך קו החומה. החומה מתחילה מחוף הים הכספי, מתעקלת צפונית לגונבאד-י קאבוס (אנ') וממשיכה מזרחה עד להרי פיש-כּמאר. החומר שוכנת צפונית לנהר מקומי ולידה תעלת מים ברוחב 5 מטר (ששימשה בהתחלה להכנת הלבנים, ובהמשך שחלק ממערך ההגנה).
בשנת 1999, סקר ארכאולוגי שנעשה לקראת פיתוח באזור ובניית סכר גולסתאן גילו שרידים של החומה החפירות זיהו לאורך החומה שרידים של למעלה מ-40 מצודות, העשויים מאותן לבנים מהן נבנתה החומה. לצורך הגנה על החומה מפרויקטי פיתוח עתידיים, ארכאולוגים סימנו את התוואי שלה בעזרת בלוקים מבטון.
החומה ארוכה יותר מחומת אדריאנוס ומחומת אנטונינוס יחדיו, וחוקרים מעריכים שבין 15,000–30,000 חיילים איישו את המצודות, שנכללו במסגרתה.
תיארוך העתיקות

ד"ר כּיאני, אשר הוביל חפירות שנעשו בשנת 1971, האמין כי החומה נבנתה בתקופת האימפריה הפרתית (247 לפנה"ס–224 לספירה), והיא שוחזרה ושופצה במהלך האימפריה הסאסאנית (3 עד המאה ה-7 לספירה). החומה נועדה להגן על האימפריה הסאסאנית מההפתאלים (שנקראו גם "ההונים הלבנים"), עם שהגיע ממרכז אסיה והתיישב באזור בסביבות המאה ה-4. חפירות ארכאולוגיות שנעשו בשנת 2005 גילו דגימות של פחם בתוך שרידי הבשנים לאורך החומה, שרידים של החומר עצמה וחלק מהחומה ליד טאמישה (Tammishe). תיארוך לפי שיטת OSL (אנ') קבע כי החומות והשרידים הם משלהי המאה ה-5 או ה-6 לספירה. הממצאים מעידים שהמבנים נבנו לאחר תקופתו של אלכסנדר הגדול, ייתכן על בסיס חומה קודמת.
חיבור לשערי אלכסנדר בדרבנט

מבצר הגנה נוסף מהתקופה הסאסאנית הוא המבצר בעיר דרבנט, בצד המערבי של הים הכספי, ברפובליקה של דאגסטן בדרום רוסיה. המבצר ושרידי קו ביצורים לאורך 3 ק"מ הם חלק מהשרידים היחידים שנותרו מתקופת האימפריה הסאסאנית באזור זה, ונמצאים חלק משערי אלכסנדר. המשכם וקישורם לחומת גורגאן הגדולה לא היה ידוע עד לאחרונה והוא חלק מהמחקר המתמשך.
ראו גם

שערי אלכסנדר
הערות שוליים

1 2 3 4  Excavations In Iran Unravel Mystery Of 'Red Snake' מדע יומי, אוניברסיטת אדינבורו, 26 בפברואר 2008
↑  GORGĀN iv. Archeology Muhammad Yusof Kiani, Encyclopaedia Iranica, XI/2, pp. 148-151.
↑  תעלומת הנחש האדום: גילוי אחד מהחומות המופלאות של העולם, Current World Archaeology, No. 27, February/March 2008, pp. 12-22
↑  אודות החומה הגדולה של גורגאן והחפירות סביבה, הבלוג של ד"ר קווה פארוק, 20 ביוני 2009
↑  36°48.595′N 54°1.234′E﻿ / ﻿36.809917°N 54.020567°E﻿ / 36.809917; 54.020567﻿ (Wall of Tammishe: drowned fort)
↑  British Institute of Persian Studies: Linear Barriers of Northern Iran: The Great Wall of Gorgan and the Wall of Tammishe
↑  קואורדינטות של שרידי המבצרים לאורך החומה מ-Wikimapia
החומה הגדולה של גורגאן
יקב פלם

| --- | --- |
 סמליל היקב
 נתונים כלליים
 מייסדים:  גולן, גלעד וקמי פלם
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים)
 קואורדינטות:  31°46′39″N 35°00′55″E﻿ / ﻿31.77745°N 35.01527°E﻿ / 31.77745; 35.01527 
 ענפי תעשייה:  תעשיית היין
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 www.flamwinery.com
  (למפת השפלה מוגדלת) יקב פלם(למפת השפלה רגילה) יקב פלם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יקב פלם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יקב פלם he
 
יקב פלם הוא יקב בוטיק ישראלי הנמצא בפתחת נחל כסלון ויער הקדושים, בהרי ירושלים.
אודות היקב

בשנת 1998 הקימו גולן, גלעד וקמי פלם, את היקב. גולן היינן של היקב, למד באיטליה ועבד ביקבים איכותיים בטוסקנה ואוסטרליה. גלעד, בוגר המשפטים ומנהל העסקים, אחראי על האסטרטגיה העסקית של היקב. קמי, אחראית על ניהול התחום הפיננסי ביקב.
הפילוסופיה של יקב פלם מתבססת על התאוריה האירופאית ש"יין טוב מתחיל בכרם" בשילוב עם התאוריה של העולם החדש, לפיה היינן אחראי לתעודת הזהות של היין.
תהליך הייצור מדגיש ביינות צבעים עמוקים, מרקם עשיר, טעמים זניים מודגשים וטנינים ארוכים וקטיפתיים.
הכרמים המספקים ענבים ליקב שוכנים במספר מקומות בישראל. במרכז הארץ, בכרמי יוסף ובהרי ירושלים, שם גדלים ענבי מרלו וזן הסירה. כרמים נוספים יש בגליל העליון בעמק קדש ובכרם בן זמרה, האזור לגידול הקברנה סוביניון.
יקב פלם הוא חלק מקבוצת קוורטט הרי יהודה.
נכון ל-2022 מפיקים ביקב פלם כ-200 אלף בקבוקים בשנה.
היין "וויט לייבל" של יקב פלם (White Label 2021) נכלל ברשימת מאה היינות הטובים בעולם (Top 100 Wines of 2024) של מגזין היין האמריקאי וויין ספקטטור (Wine Spectator). היין "וויט לייבל" מופק מענבי סירה, קברנה פרנק וקברנה סוביניון, שמקורם בהרי יהודה והרי הגליל.
לקריאה נוספת

דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 24, 25, 308–312, 473
אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 166–167
אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 206–207
שלמה פפירבלט, עולם היין, כפר סבא: אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 215–216
הערות שוליים

↑  האתר של קוורטט הרי יהודה
↑  השבוע בענף היין 159: קוורטט הרי יהודה והצעות לבאים אחריו - אכול ושאטו, באתר אכול ושאטו, ‏14 בדצמבר 2018
↑  הדס מגן, ‏ביקור ביקב פלם: "הכמויות שלנו לא עולות עם הביקוש. זה בא על חשבון רווחים", באתר גלובס, 26 בנובמבר 2022
↑  תיקי גולן, גאווה בבקבוק: יין ישראלי נכנס לרשימת 100 היינות הטובים בעולם, באתר ynet, 6 בינואר 2025
ארמון טרוקדרו הישן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון
 על שם:  מבצר טרוקדרו
 כתובת:  Trocadéro 
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1876–1878 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1878 
 תאריך פירוק:  1935
 אדריכל:  גבריאל דוויוד, ז'ול בורדייס
 סגנון אדריכלי:  אקלקטי, ניאו ביזנטי, מורי, פלמי
 מידות
 גובה:  82.5 מטר
 
 קואורדינטות:  48°51′46″N 2°17′14″E﻿ / ﻿48.862777777778°N 2.2872222222222°E﻿ / 48.862777777778; 2.2872222222222
 he
 
ארמון טרוקדרו הישן (בצרפתית: L'ancien Palais du Trocadéro) היה מבנה שנבנה במחצית השנייה של המאה ה-19, הארמון היה אקלקטי במיוחד מבחינה אדריכלית, ושאף השראה מהאדריכלות המורית והנאו-ביזנטית. הארמון היה ממוקם ברובע ה-16 של פריז, על גבעת שאיו, בין כיכר טרוקדרו לגני טרוקודרו, בארמון היה אולם הופעות עם 4,600 מושבים, לארמון היו שני אגפים ובכל אחד מהם היה מוזיאון (מוזיאון האנדרטאות הצרפתיות ומוזיאון האתנוגרפיה), כמו גם היו בארמון חדרי ישיבות.
הארמון נבנה להתערוכה העולמית של פריז לשנת 1878, הארמון יועד להריסה אחרי האירוע; אולם הבניין נשמר לבסוף במשך כשישים שנה, הארמון היה מושא לביקורת רבה הנוגעות לסגנון האדריכלי שלו ולאקוסטיקה הירודה של האולם הגדול שלו, שגרם לתזמורות להימנע מלהופיע בו. הארמון פורק בשנת 1935 לכבוד ארמון שאיו שנחנך בתערוכה העולמית של פריז לשנת 1937.
היסטוריה > עבר האתר > פרויקטים

כמה בניינים ופרויקטים אדריכליים נבנו ונהרסו אחד אחרי השני באתר בו הוקם ארמון טרוקדרו. במקור, המקום הוא חלק מחלקתו של מרשל בסומפייר, חברו לנשק של מלך צרפת אנרי הרביעי. בשנת 1651 הקימה הנרייט-מארי, נסיכת צרפת מנזר בשם מנזר הביקור של שאיו, המנזר אירח את מסדר הביקור של מריה הקדושה, המנזר נחרב במהלך המהפכה הצרפתית.
בפברואר 1811 החליט הקיסר נפוליאון הראשון לבנות באתר את "ארמון מלך רומא", בניין שנועד להיות מקום מגוריו של בנו נפוליאון השני (חודש לפני לידתו). ארמון זה חייב היה להיות במרכז עיר אימפריאלית מינהלית וצבאית. האדריכלים שפיקחו על הפרויקט היו צ'ארלס פרסייר ופייר-פרנסואה-לאונרד פונטיין.
פרויקט אחר, שתוכנן על ידי אנטואן-פרנסואה פייר בשנת 1824, "הווילה טרוקדרו" הוא פרויקט תכנון עירוני שבמרכזו כיכר חצי עגולה, המשאיר את רוכשי המגרשים לבחור את הארכיטקטורה של הכיכר. בשנת 1839 תכנן קמיל מורט את קברו של נפוליאון הראשון באתר, ובשנת 1841 הציע הקטור הורו להציב שם פסל ענק של הקיסר בגובה 30 מטר.
הפסל אנטואן אטקס, הציע בשנת 1848 אנדרטה לחירות. כבר בשנת 1858 תכננו שיוקם "מגדלור או מזרקה מונומנטלית" במרכז הכיכר החצי מעגלית המקבלת את פני הארמון האימפריאלי ומלונות השרים. בשנת 1868, הקטור תכנן להקים פסל ענק של "צרפת החכמה המאירה את העולם". אבל כול הפרויקטים האלה מעולם לא יצאו לפועל.