stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארל שורץ
מלחמת האזרחים

| --- | --- |

שורץ במדי בריגדיר גנרל במלחמת האזרחים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 צאצאים:  Carl Lincoln Schurz 
 השתייכות:  צבא האיחוד
 תקופת הפעילות:  1862–1865 (כ־3 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקאית
 
במלחמת האזרחים האמריקאית שירת שורץ כקצין בכיר בצבא האיחוד. הוא שכנע את לינקולן לתת לו מינוי והוא הוצב כבריגדיר גנרל בצבא המתנדבים באפריל 1862. ביוני הוא קיבל פיקוד על דיוויזיה, בתחילה תחת פיקודו של ג'ון פרימונט, ולאחר מכן במסגרת הגיס של פרנץ סיגל, שאתו הוא השתתף בקרב בול ראן השני (אנ') באוגוסט 1862. ב-1863 הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל והוצב לפקד על דיוויזיה בגיס ה-11 בקרב צ'נסלורסוויל ובקרב גטיסברג, בשניהם תחת פיקודו של גנרל אוליבר הווארד (אנ'). בין השניים התעוררה מחלוקת מרה בנוגע לאסטרטגיה שהופעלה בצ'נסלורסוויל, שכתוצאה מכך הובס הגיס ה-11 על ידי כוחות צבא הקונפדרציה בפיקודו של תומאס ג'ונתן ג'קסון. חודשיים לאחר מכן הוכה שוב הגיס ה-11 במהלך היום הראשון של קרב גטיסברג. כשבמסגרתו לחמו כמה יחידות של אמריקאים ממוצא גרמני, תפקודו של הגיס ה-11 במהלך שני הקרבות ספג ביקורת קשה בעיתונות, שהזינה את הרגשות נגד המהגרים.
לאחר קרב גטיסברג, הוצבה הדיוויזיה של שורץ בטנסי והשתתפה במערכת צ'טנוגה (אנ'). במערכה זו הוא שירת עם ג'וזף פורקר, ג'ון פטרסון רי ולותר מוריס בוצ'וולטר. הסנאטור צ'ארלס סאמנר היה המשקיף של הקונגרס במהלך מערכת צ'טנוגה. בהמשך הוצב שורץ לפקד על גיס אימונים בנאשוויל. לזמן קצר הוא שב לשירות פעיל, שם בחודשי המלחמה האחרונים הוא לחם במסגרת הארמייה של ויליאם שרמן בקרוליינה הצפונית כראש המטה של ארמיית ג'ורג'יה (אנ') בפיקודו של הנרי סלוקום (אנ'). לאחר סיום המלחמה באפריל 1865 פרש שורץ מהשירות.
בקיץ 1865 שלח הנשיא אנדרו ג'ונסון את שורץ לדרום כדי ללמוד על המצב שם. לאחר מכן הם הסתכסכו בשל תמיכתו של שורץ בהוראתו של גנרל סלוקום שאסרה על ארגון מיליציה במיסיסיפי. הדוח של שורץ, שבו הוא המליץ על קבלתן מחדש של מדינות הדרום לאיחוד עם זכויות מלאות וחקירת הצורך בחקיקה נוספת על ידי ועדה של הקונגרס, זכה להתעלמותו של הנשיא.
קריירה עיתונאית

ב-1866 עבר שורץ לדטרויט, שם הוא היה לעורך הראשי של העיתון "דטרויט פוסט" (Detroit Post). בשנה שלאחר מכן הוא עבר לסנט לואיס, שם הוא היה לעורך והשותף לבעלות יחד עם אמיל פריטוריוס בעיתון הגרמני Westliche Post (הפוסט המערבי), בו הוא העסיק את ג'וזף פוליצר ככתב צעיר. בחורף 1867–1868 הוא נסע לגרמניה. הדיווח שלו על הראיון שקיים עם אוטו פון ביסמרק היה אחד הפרקים המעניינים ביותר בזיכרונותיו. הוא דיבר נגד ההתכחשות לחובות שנוצרו במלחמה ובעד "כסף הגון", שם קוד לחזרה לתקן הזהב, במהלך מערכת הבחירות לנשיאות של 1868.
סנאטור

ב-1868 נבחר שורץ כסנאטור מטעם מיזורי, ובכך הוא היה לאמריקאי הראשון ממוצא גרמני שנבחר לבית מחוקקים זה. הוא קנה מוניטין בזכות נאומיו, שבהם הוא קידם אחריות פיסקלית, התנגד לאימפריאליזם, וקידם את יושרתה של הממשלה. באותה תקופה הוא התנתק מממשל הנשיא גרנט, והחל בהקמתה של המפלגה הליברלית הרפובליקנית (אנ') במיזורי, שב-1870 נבחר מטעמה בנג'מין גרץ בראון כמושל המדינה.
לאחר מותו של ויליאם פיט פסנדן, היה שורץ לחבר בוועדת החוץ של הסנאט, בה הוא התנגד למדיניותו של גרנט בדרום, למהלך שלו לסיפוח סנטו דומינגו ולשימוש שלו בכוח צבאי לחסל את הקו קלוקס קלאן באמצעות חוקי האכיפה. שורץ זיהה את עצמו עם חקירת הוועדה בנוגע למכירת נשק ותחמושת לצבא צרפת על ידי ממשלת ארצות הברית במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
ב-1869 היה שורץ הסנאטור הראשון שהגיש הצעת חוק לרפורמה בשירות הציבורי. במהלך תקופת השיקום, התנגד שורץ לפעולות אכיפת חוק פדרלית באמצעות כוח צבאי והגנה על זכויות האזרח של האפרו-אמריקאים, והחזיק ברעיונות של המאה ה-19 על עליונות אירופאית וחששות מפני נישואים בין-גזעיים.
ב-1872 היה שורץ יושב ראש הוועידה של המפלגה הליברלית הרפובליקנית, שבחרה בהוראס גרילי כמועמדה לנשיאות. בחירתו האישית של שורץ הייתה צ'ארלס פרנסיס אדמס או ליימן טרמבול, והוועידה לא ייצגה את השקפותיו של שורץ בנוגע למדיניות המחירים. בכל אופן, שורץ השתתף במסע הבחירות של גרילי. במסע בחירות זה באופן מיוחד, ובמשך כל הקריירה שלו כסנאטור ולאחר מכן, הוא היה מטרה לעטו של אומן המגזין Harper's Weekly תומאס נאסט, בדרך כלל בצורה בלתי מחמיאה. הבחירות היו כישלון לתומכיו של גרילי. גרנט נבחר לכהונה שנייה כנשיא בניצחון סוחף, וגרילי נפטר זמן קצר לאחריהן.
מזכיר הפנים של ארצות הברית

בבחירות לסנאט של 1874 נוצח שורץ על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית ואיש הקונפדרציה לשעבר פרנסיס קוקרל. לאחר תום כהונתו הוא עבד כעורך בעיתונים שונים. ב-1875 הוא סייע לרתרפורד הייז במסע הבחירות המוצלח שלו לבחירה מחדש כמושל אוהיו. ב-1877 מונה שורץ על ידי הייז, שאז כבר נבחר כנשיא, כמזכיר הפנים של ארצות הברית. אף על פי ששורץ ניסה להפחית את השפעות הגזענות כלפי האינדיאנים בארצות הברית, והצליח באופן חלקי בניקוי השחיתות, המלצותיו לפעולות כלפי האינדיאנים היו צעדי דיכוי כלפיהם. האינדיאנים אולצו לעבור לשטחים בעלי איכות נמוכה שלא התאימו לאורח חייהם הכלכלי והתרבותי. ההבטחות שניתנו בפגישות שקיימו הייז ושורץ בבית הלבן עם ראשי השבטים הופרו לעיתים קרובות.
הייז הטה אוזן קשבת לעצותיו של שורץ בנוגע למינויים האחרים בקבינט ובנוגע לנאום ההשבעה שלו. בעבודתו במחלקת הפנים, יישם שורץ את אמונתו שכישורים אישיים צריכים להיות השיקול העיקרי במינוי עובדים למשרותיהם בשירות הציבורי. הוא לא תמך בפיטורי עובדים למעט במקרה הצורך, ותמך בהנהגת מבחני קבלה למועמדים לעבודה. מאמציו לחיסול מערכת הפטרונות הפוליטית נחלו הצלחה מוגבלת. כמי שהיה מראשוני הסביבתנות, הוא דאג להעמדתם לדין של גנבי קרקעות ועורר את עניין הציבור בצורך לשימור היערות.
במהלך תקופת כהונתו של שורץ כמזכיר הפנים, החל מהלך להחזרת הלשכה לענייני אינדיאנים לאחריותה של מחלקת המלחמה, מהלך שזכה לתמיכתו של הגנרל ויליאם שרמן. מחלקת המלחמה הייתה מעוניינת להשיב לה את השליטה בלשכה כדי להמשיך את תוכנית השכנת השלום שלה, מהלך שזכה להתנגדותו של שורץ, ובסופו של דבר נשאר גוף זה בתחום אחריותה של מחלקת הפנים. הלשכה לענייני אינדיאנים היה המשרד המושחת ביותר במחלקת הפנים. איוש התפקידים בו התבסס על פטרונות פוליטית והם נראו כמתן רשות לשימוש בשמורות האינדיאנים כמקור להתעשרות אישית. על רקע ההבנה של שורץ שהלשכה צריכה להיות מטוהרת משחיתות כזאת לפני השלמת כל צעד חיובי כלשהו, הוא הנהיג הליכי פיקוח נרחבים בלשכה, פיטר כמה פקידים, והחל ברפורמה בשירות הציבורי על פיה מינויים וקידומים היו צריכים להתבסס על כישורי העובדים ולא על פטרונות פוליטית.
התנהלותו של שורץ כלפי הלשכה לענייני אינדיאנים הייתה באותה תקופה שנויה במחלוקת. בה בשעה שהוא בהחלט לא היה האדריכל של העקירה הכפויה של האינדיאנים ממקומותיהם, הוא המשיך את המהלכים הללו. עם זאת, בתגובה לדבריהם של רפורמטורים הוא שינה בהמשך את עמדתו וקידם מדיניות של התבוללות.
שנותיו האחרונות

עם סיום כהונתו כמזכיר הפנים ב-1881, עבר שורץ להתגורר בניו יורק. באותה שנה רכש הנרי וילארד, גם הוא ממוצא גרמני, נשיא חברת הרכבות נורת'רן פסיפיק, את העיתונים ניו יורק איבנינג פוסט ו-The Nation, והעביר את ניהולם לשורץ, הוראס וייט ואדווין ל. גודקין. בסתיו 1883 עזב שורץ את הפוסט על רקע חילוקי דעות על מדיניות העריכה בנוגע לתאגידים ועובדיהם.
ב-1884 היה שורץ מנהיג בתנועה העצמאית נגד מועמדותו של ג'יימס בליין לנשיאות ובעד בחירתו גרובר קליבלנד. בשנים 1888–1892 הוא היה הנציג הראשי בארצות הברית של חברת ספינות הקיטור המבורג-אמריקה. לאחר מכן הוא החליף את ג'ורג' ויליאם קרטיס כנשיא הליגה לרפורמה לאומית בשירות הציבורי, תפקיד בו הוא שימש עד 1901. ב-1892 הוא גם החליף את קרטיס ככותב מאמרי המערכת של המגזין Harper's Weekly, ועסק בכך עד 1898. ב-1895 הוא דיבר בעד המועמד שהתמודד מול טמאני הול בניו יורק. הוא התנגד למועמדותו של ויליאם ג'נינגס ברייאן בבחירות לנשיאות של 1896, ודיבר אז על מטבע יציב ולא דבק בקו המפלגתי של הרפובליקנים. ארבע שנים לאחר מכן, בחירות לנשיאות של 1900, הוא תמך בברייאן על רקע דעותיו נגד האימפריאליזם, שהובילו גם לחברותו בליגה האמריקאית האנטי-אימפרליאליסטית.
מתוך נאמנות לדעותיו האנטי-אימפריאליסטיות, דחק שורץ בנשיא ויליאם מקינלי להתנגד לצורך לספח שטחים בעקבות מלחמת ארצות הברית-ספרד. בבחירות לנשיאות של 1904 הוא תמך במועמד הדמוקרטי אלטון פארקר.
מותו ומורשתו

קארל שורץ נפטר ב-14 במאי 1906 בניו יורק, ונטמן בבית הקברות סליפי הולאו שבעיר. רעייתו מרגרט, הייתה פעילה במיסוד גני הילדים בארצות הברית.
שורץ התפרסם בשל אמירתו "ארצי, צודקת או טועה; אם היא צודקת, יש לשמור על צדקתה; אם היא טועה, יש להפוך אותה לצודקת".
בסרטו של ג'ון פורד מ-1964 "סתיו בשאיין" (Cheyenne Autumn) מגולמת דמותו של שורץ כידידם של האינדיאנים משבטי השאיין על ידי אדוארד ג'י רובינסון.
כתביו

שורץ פרסם כרך של נאומיו (יצא לאור ב-1865), שני כרכים של הביוגרפיה של הנרי קליי (יצאו לאור ב-1887), מאמרים על אברהם לינקולן (יצאו לאור ב-1899), על צ'ארלס סאמנר (יצא לאור לאחר מותו ב-1951), וזיכרונותיו (יצא לאור לאחר מותו ב-1907–1909). שורץ היה חבר בחברה הספרותית של וושינגטון בשנים 1879–1880.
הנצחתו > שמות מקומות בארצות הברית

פארק קארל שורץ בניו יורק, סמוך ליורקוויל שבמנהטן, משקיף על מצר הל גייט. הפארק נקרא על שמו של שורץ ב-1910, ובו שוכן מעון גרייסי, מעונו הרשמי של ראש עיריית ניו יורק מאז 1942.
אנדרטה בדמותו של שורץ מעשי ידיו של קארל ביטר מ-1913 מחוץ לפארק מורנינגסייד שבמנהטן. על האנדרטה חקוקת המילים "מגן החירות וידיד זכויות האדם".
פסל נוסף של קארל ביטר מ-1914 בפארק מנומיני שבאושקוש, ויסקונסין. על האנדרטה חקוקות המילים "הגרמני האמריקאי הגדול ביותר שלנו".
פארק הזיכרון על שם קארל שורץ ואברהם ג'קובי בבולטון לנדינג, מדינת ניו יורק.
העיירה שורץ שבנבדה.
דרך קארל שורץ, רחוב בפרבר מגורים בקצה הצפוני של עיר מגוריו ווטרטאון, ויסקונסין.
בית הספר היסודי שורץ בווטרטאון.
פארק קארל שורץ, פארק פרטי לחברים לחופי אגם מוס בעיירה מרטון, ויסקונסין.
יער קארל שורץ, חלק מיוער של שביל עידן הקרח ליד העיירה מונצ'ס, ויסקונסין.
בית הספר התיכון קארל שורץ, אתר היסטורי בשיקגו, נבנה ב-1910.
אולם שורץ, מעונות סטודנטים באוניברסיטת מיזורי.
בית הספר היסודי קארל שורץ בניו בראונפלס, טקסס.
הר שורץ, במזרח הפארק הלאומי ילוסטון, מצפון לפסגת איגל ומדרום לפסגת אטקינס, נקרא ב-1885 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית לכבוד מחויבותו של שורץ להגנת הפארק.
הנצחתו > הנצחה נוספת בארצות הברית

ב-1983 הנפיק שירות הדואר של ארצות הברית בול דואר בעריך של 4 סנט מסדרת האמריקאי הגדולים עם דמותו של שורץ.
במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו של שורץ אחת מאוניות ליברטי.
ב-1917 הוכנסה לשירות בצי ארצות הברית ספינת התותחים "שורץ" (USS Schurz). קודם לכן היא שירתה כסיירת בשם "גייר" (SMS Geier) של הצי הקיסרי הגרמני. הספינה נשבתה על ידי צי ארצות הברית כאשר החלו מעשי האיבה בין ארצות הברית לבין הקיסרות הגרמנית. הספינה טבעה ב-21 ביוני 1918 לאחר התנגשות מול חופי פלורידה.
הנצחתו > בגרמניה

מחנה קארל שורץ בברמרהאפן, היה בסיסן של יחידות של צבא ארצות הברית במשך כמה עשורים, כולל יחידות של דיוויזיית השריון השנייה. כיום המקום משמש כבסיס ליחידות תובלה של הצבא של כמה גופים מסחריים הקשורים לספנות מסחרית.
על שמו של שורץ נקראו רחובות בשפנדאו, ברמן, שטוטגרט, ארפשטאדט-ליבלר, גיסן, היידלברג, קרלסרוהה, קלן, נויס, ראשטאט, פאדרבורן, פפורצהיים, פירמזנס, לייפציג ווופרטל.
בתי ספר בבון, ברמן, שפנדאו, פרנקפורט, ראשטאט, ועיר הולדתו ארפשטאדט-ליבלר.
בית קארל שורץ פרייבורג, בפרייבורג, הוא מכון לחדשנות (לשעבר בית אמריקה), ובו שוכן המכון ליחסי תרבות גרמניה-אמריקה.
אזור אורבני בפרנקפורט.
גשר קארל שורץ החוצה את נהר נקאר.
מזרקת זיכרון ובית בו התגורר שורץ ב-1849 בראשטאט.
מחנה של הבונדסוור בהארדהיים.
בולי דואר שהונפקו על ידי הדואר הפדרלי הגרמני ב-1952 וב-1976.
מדליית קארל שורץ מוענק מדי שנה לאזרח מכובד אחד בעיר מגוריו.
הערות שוליים

↑  Senators Born Outside the United States - United States Senate
↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org.
↑  Greasley, Philip A. (30 May 2001). Dictionary of Midwestern Literature, Volume 1: The Authors. Indiana University Press, p. 456.
↑  Schurz, Carl. Reminiscences, Vol. 1, pp. 93–94.
↑  W. R. Mc Cormick: BAY COUNTY Memorial Report: Emil Anneke: in: Report of the Pioneer Society of the State of Michigan, Vol. XIV, 1890, Lansing, Michigan, W. S. George & Co., State Printers & Binders, Page 57–58 Archived 2016-03-03 at the Wayback Machine
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Schurz, Carl". Encyclopædia Britannica. 24 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 390–391.
↑  Brands, H. W. (2012). The Man Who Saved the Union: Ulysses S. Grant in War and Peace. New York: Doubleday, p. 489.
↑  Thomas Nast, Mr. Carl Schurz and His Victims, The Museum of Fine Arts, Houston
↑  Harper's Weekly Editorials on Carl Schurz
↑  "Annual Report of the Secretary of the Interior, November 1, 1880," In Prucha, Francis Paul, ed., Documents of United States Indian Policy, Lincoln, NE: University of Nebraska Press, 2000, p. 152.
↑  Heine Monument Unveiled, July 9, 1899 page 10
↑  Tucker, David M. (1998). Mugwumps: public moralists of the gilded age. Columbia, Missouri: University of Missouri Press, p. 114.
↑  "Schurz, Margarethe [Meyer (Mrs. Carl Schurz) 1833 - 1876". Wisconsin Historical Society. 8 August 2017.]
↑  U. S. Senate Speeches and Remarks of Carl Schurz by Carl Schurz - Sales of Arms to French Agents (6 of 7)
↑   "סתיו בשאיין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Schurz Monument - Postcard - Wisconsin Historical Society". December 2003.
↑  Federal Writers' Project (1941). Origin of Place Names: Nevada. W.P.A. p. 53.
↑  "Schurz Bridge".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462952705171  PLWABN: 9810546964305606  BIBSYS: 1072796  BNC: 000243337  BnF: cb12058879w (data)  CiNii: DA00812593  GND: 118611720  ISNI: 0000 0001 0866 6526  LCCN: n50003179  NARA: 10582370  NDL: 00621455  NKC: jn20011211197  NLA: 35483842  NLG: 228757  NSK: 000185200  NTA: 071197532  RERO: 02-A003810766  SELIBR: 262401  SNAC: w6th8kxm  SUDOC: 028835131  Trove: 969522  US Congress: S000151  VIAF: 7411341   WorldCat (עם VIAF): 7411341 
דיוקן של שורץ בצעירותו.
שורץ בתמונה משנות ה-60 של המאה ה-19.
קריקטורה של שורץ פרי עטו של אומן המגזין Harper's Weekly תומאס נאסט, כדון קישוט.
שורץ, יושב בחזית, עם משלחת של אינדיאנים לוושינגטון ב-1880.
פסל שנוצר כמחווה להיינריך היינה וספג התנגדות בגרמניה על רקע אנטישמיות. פעילותו של שורץ סייעה להעברתו אל מעבר לים והוא ניצב היום בניו יורק.
קברו של שורץ בניו יורק.
פסלו של שורץ בניו יורק.
פארק קארל שורץ במנהטן.
בול דואר של גרמניה המערבית מ-1976 עם דמותו של שורץ שהונפק לכבוד יובל המאתיים של ארצות הברית.
כ"ב בניסן

כ"ב בניסן הוא היום העשרים ושניים בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ושניים בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. כ"ב בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדו".
חגים ואירועים

בארץ ישראל – אסרו חג של פסח, המימונה, אלכאס ולנוואר ורומפלנאכט.
בחוץ לארץ – יום טוב שני של גלויות
שביעי של פסח לפי לוח השנה במגילות קומראן
היום השביעי (שבוע אחד שלם) של ספירת העומר
אירועים היסטוריים

ב'תפ"ט – על פי סדר עולם רבא, היום הראשון להקפות סביב חומות יריחו על ידי יהושע בן נון. לאחר שבעה ימים בכ"ח בניסן, נפלו החומות
ה'קמ"ט – פרעות קשות ביהודי פראג.
ה'תרע"ח – העיתון "הארץ" נוסד בירושלים, בשם "חדשות מהארץ הקדושה"
ה'תש"ל – מכתב השמיניסטים נשלח לראש הממשלה, גולדה מאיר
ה'תשל"ד – מוקמת האוניברסיטה הפתוחה בישראל
ה'תשנ"ו – החל מבצע ענבי זעם בדרום לבנון
נולדו

ה'תרנ"ט – זאב רכטר, אדריכל ישראלי (נפטר ב-ה'תשכ"א)
ה'תש"ו – יגאל שילון, איש טלוויזיה וקולנוע ישראלי (נפטר ב-ה'תשפ"ה)
נפטרו

ה'שפ"ב – הרב יצחק עוזיאל –מחכמי פאס שבמרוקו ומראשוני הרבנים בקהילה היהודית באמסטרדם
ה'תפ"ז – הרב יהודה רוזאניס – מחבר המשנה למלך על משנה תורה לרמב"ם (נולד ב-ה'תי"ז)
ה'תר"ח – רבי יצחק מוורקא מכונה האדמו"ר הזקן מוורקא (נולד ב-ה'תקל"ט)
ה'תרע"ז – אליעזר זמנהוף, ממציאה הפולני היהודי של השפה הבינלאומית אספרנטו (נולד ב-ה'תר"כ)
ה'תרע"ח – הרמן כהן, פילוסוף גרמני יהודי (נולד ב-ה'תר"ב)
התר"ץ – הרב כומס יאמין, מחכמי לוב בדורו ורבה הראשי של עמרוס, מדי שנה נהוג לערוך עבורו הילולה ביום זה.
כ"א בניסן – כ"ג בניסן
ניסן
הערות שוליים

↑  המימונה
↑  על פי סדר עולם רבא
↑  רבי כמוס ימין, באתר www.mytzadik.com
הפלת חומות יריחו, ציור מהמאה ה-15 מאת Jean Fouquet
יחס יהודים לחג המולד

חג המולד הוא חג נוצרי המציין את לידת ישו. לאורך ההיסטוריה של הנצרות, היו היהודים מיעוט דתי במדינות נוצריות. עם הזמן, התפתחה מערכת יחסים ייחודית בין היהודים לחג המולד.
רקע

היהדות והנצרות קיימו אינטראקציה היסטורית והצטלבו תוך שהם נותרו מובחנים תאולוגית ורגשית. יהודים היו מיעוט דתי במדינות הנוצריות, וחוו אנטישמיות נוצרית. בניגוד לאנטישמיות הנוצרית, אנטי-נצרות הייתה בדרך כלל עדינה ונועדה למטרת שימור התרבות ואורח החיים היהודיים מול הלחץ להיטמע בדת הנוצרית.
דוגמה אחת לתופעה זו היא ספר תולדות ישו, שהיה פופולרי בקרב יהודים בימי הביניים והעת החדשה המוקדמת ותקף את המיתולוגיה הנוצרית באמצעות פרודיה. למרות שהוא לא היה מקובל ביהדות רבנית, הטקסט נחשב למקור היסטורי חשוב על ידי סופרים וחוקרים יהודים.
לפי מרק שפירו (אנ'), המילה חג המולד אינה מופיעה בספרות חז"ל. בטקסטים יהודיים מימי הביניים, החג מכונה "ניטל", נגזרת מהלטינית של ימי הביניים (אנ') "Natale Dominus".
חגיגה יהודית של חג המולד > חנוכריסמס

המונח חנוכריסמס, הלחם של "חג המולד" ו"חנוכה, הומצא בדצמבר 2003 ב-The O.C.. המונח הפך לפופולרי, והאחים וורנר ערכו מרצ'נדייזינג בעניין, אך הליגה הקתולית (אנ') וחבר הרבנים דניו יורק פרסמו הצהרה משותפת המגנה את הרעיון שלדבריהם מעליב נוצרים ויהודים כאחד.
חגיגה יהודית של חג המולד > חנוכריסמס > מסורות ופריטים

מיזוג בין מסורות חג המולד הביא לכך שעצי חג המולד מעוטרים בסמלים המייצגים יהדות או חנוכה.
חגיגה יהודית של חג המולד > שירי חג המולד שנכתבו על ידי יהודים

שירי חג מולד פופולריים רבים, במיוחד בארצות הברית, נכתבו על ידי מלחינים יהודים, כולל "White Christmas", " שיר חג המולד (אנ')", "Let It Snow! Let It Snow! Let It Snow!", " זה הזמן המופלא ביותר של השנה (אנ')", ו"רודולף אייל אדום אף (אנ')". שירים אלו מתמקדים בהיבטים החילוניים של חג המולד ולא בהיבטים הדתיים, ומציגים את חג המולד כחג אמריקאי.
פעילויות יהודיות בחג המולד > ליל ניטל

ליל ניטל (ביידיש: נִיטְל נַאכְט) הוא מונח המשמש בספרות יהודית היסטורית לערב חג המולד. בלילה זה נמנעו באופן היסטורי חלקים מיהודי אשכנז ובמיוחד יהודים חסידיים מלימוד תורה. נוהג זה, שהחל בעת החדשה המוקדמת, לווה במנהגים שונים לאותו לילה, כולל התנזרות מינית, צריכת שום ומפגשים חברתיים. אולם, הנוהג לא התקבל על ידי ישיבות ליטא, שקבעו כי יש להמשיך בלימוד התורה גם בערב חג המולד.
פעילויות יהודיות בחג המולד > בארצות הברית > אוכל סיני

מסורת חג המולד רווחת בקרב אמריקאים יהודים מורכבת מאכילת המטבח הסיני. הנוהג החל עוד במאה ה-19. הנוהג החל עקב קרבה של קהילות יהודיות וסיניות בלואר איסט סייד. התיעוד הקדום ביותר למסורת מתוארך לשנת 1899, כאשר ה-"American Jewish Journal" מתח ביקורת על אכילה במסעדות סיניות תוך הפרת כללי הכשרות.
כיום, המסורת התפשטה מניו יורק לאנשים יהודים ברחבי אמריקה. מסעדה אחת בצ'יינטאון בשיקגו דיווחה ב-2004 שמספר ההזמנות שלהן הושלש בחג המולד. אחר ציין כי בשנה שלפני כן, "אני חושב שהייתה לנו כאן כל הקהילה היהודית", כאשר המסעדה בת 350 המושבים שלהם התמלאה לחלוטין ב-25 בדצמבר.
המסורת הייתה נושא לקומיות רבות, כולל קומיקאים ב"חגורת בורשט" כמו ג'קי מייסון ובאדי האקט (אנ'). במהלך דיוני מינוי לבית המשפט העליון, הסנאטור של דרום קרוליינה, לינדזי גרהאם, שאל את השופטת היכן היא הייתה ביום חג המולד. קגן ענה: "אתה יודע, כמו כל היהודים, כנראה הייתי במסעדה סינית", מה שגרם לפרצי צחוק.
סיבות רבות למסורת הוצעו, כולל העובדה שמסעדות סיניות בדרך כלל נשארות פתוחות בחג המולד ושאוכל סיני ממעט לערב בשר בחלב. המסורת מסמלת עבור אנשים יהודים רבים דחייה של מסורות חג המולד ההיסטוריות.
פעילויות יהודיות בחג המולד > בארצות הברית > נשף מצות

נשף מצות (אנ') הוא מסיבה שנתית המתקיימת בערב חג המולד בערים גדולות רבות ברחבי ארצות הברית וקנדה לרווקים יהודים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם. האירוע נועד להפיג את בדידותם בליל החגיגות.
חנוכה וחג המולד

היהדות במדינות מערב אירופה, שעברו אמנציפציה (קבלת זכויות), התייחסה לחג המולד במתינות רבה יותר וקיימה גם במהלכו קשר עם הנוצרים. בגרמניה, יהודים שתפסו את חג המולד כחג "תרבותי" ולא דתי (והיו משולבים די הצורך בתרבות הגרמנית) פיתחו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 מנהג שנקרא Weihnukka (וַיְינוּכָּה): צירוף של המילים חנוכה וחג המולד בגרמנית. לצד חגיגות החנוכה, קיימו אותם יהודים מנהגים "חיצוניים" של חג המולד, כגון קישוט הבית עם עץ, אפיית מאפים מסורתיים לחג, אירוח חברים לא-יהודים ומתן מתנות לילדים. בשנת 2005 קיים המוזיאון היהודי בברלין תערוכה בשם "ויינוקה", אשר עסקה במורשת זו בקרב יהדות גרמניה, אשר נמתחה עליה ביקורת בתוך יהדות גרמניה כסוג של התבוללות או למצער, ניסיון להידמות לגויים. גרשם שלום, למשל, תיאר את חגיגות חג המולד בקרב משפחתו (שתפסה את החג כחג לאומי גרמני ולא כחג נוצרי), מהן הוא החליט להתנער וללכת לנשף "מכבי" בברלין.
המנהג יובא ליהדות ארצות הברית, ככל הנראה על ידי יהודים שהיגרו מגרמניה. בארצות הברית אומץ המצרף Chrismukkah - "קְריסְמוּכּה", שילוב של המונחים לחג מולד ולחנוכה באנגלית. חלק מיהודי ארצות הברית נוהגים להחזיק בתקופה זו עץ מקושט בבית, אותו הם מכנים ביופמיזם "שיח חנוכה" (ולא עץ, על מנת לשמור על ההבדל מהחג הנוצרי). המנהג נפוץ בעיקר - אך לא רק - בקרב משפחות "מעורבות" (ילדים מזוג הורים מעורב יהודי-נוצרי). בתרבות הפופולרית האמריקאית קיימות התייחסויות רבות לנושא. בסדרת הנעורים הפופולרית The O.C. היו מספר התייחסויות לנושא, משום שאחת הדמויות המרכזיות אמור להיות בן לנישואין מעורבים. לעומת זאת, קיימים יהודים אמריקאים אחרים אשר מביעים ביקורת נגד ציון חג המולד על ידי יהודים. הבדרן והשחקן אדם סנדלר, למשל, הקליט שלוש פעמים שירי חנוכה, תחת הכותרת The Chanukah Song, בהם הוא מציין מפורסמים יהודים או ממוצא יהודי, מתייחס לבידוד שחשים יהודים בתקופה זו של השנה וטוען כי "להם יש רק יום אחד של מתנות - לנו יש שמונה לילות מטורפים!" (כשמו של סרט בכיכובו, "שמונה לילות מטורפים", שיצא לכבוד חגי דצמבר).
במקביל, בקרב יהדות ברית המועצות, התפתחה מסורת דומה, שבה צוינו מאפיינים מסוימים של חג המולד הנוצרי (עץ חג המולד, מתנות ומאכלים מסוימים), אך ללא תוכן דתי. במקרה של חגיגות השנה החדשה בברית המועצות, מנהג זה נתמך על ידי העובדה שהמשטר הסובייטי ניסה לרוקן את החג מתוכן דתי, ולהפוך אותו לחג לאומי חילוני. החג היה החג הלא-פוליטי היחיד אשר נחוג בזירה הציבורית בברית המועצות ושילב את השנה החדשה ואת חג המולד הפרבוסלבי (החל, על פי הלוח היוליאני, ב-6 בינואר). יהודים רבים, או אנשים ממוצא יהודי שהיו זכאים להגר לישראל מתוקף חוק השבות, ייבאו עימם את המנהגים עם ההגירה לישראל. ציון החג באופן זה בישראל ספג ביקורת מצד גורמים דתיים ולאומיים, שראו בכך ביטוי לניתוק מן המסורת היהודית ואימוץ מסורת נוצרית.
חנוכה וחג המולד > שיח חנוכה

שיח חנוכה (באנגלית: Hanukkah bush) הוא שם יופמיסטי ומשועשע למחצה לעץ מקושט, זהה או דומה לעץ חג המולד, אשר חלק מיהדות ארצות הברית (וארצות אחרות בקרב יהדות המערב) מציגה בבית בתקופת חג המולד וחנוכה. העץ מבטא ניסיון לסינקרטיזם של חנוכה וחג המולד, וניסיון של חלקים בקהילה היהודית האמריקאית להשתלב בתרבות ארצות הברית תוך שימוש בסממנים החיצוניים של חג המולד, אותם הם לא רואים כמתנגשים עם ערכי היהדות. העובדה כי חג המולד מצוין בארצות הברית בצורה אינטנסיבית וללא קשר לתכניו הדתיים (הולדת ישו) משפיעה גם היא על התחושה כי אין מדובר ב"עבודה זרה". לעיתים, "שיח חנוכה" הוא למעשה עץ חג מולד; ולעיתים נתלים עליו קישוטים ייחודיים ליהודים. המנהג קיים לפחות משנות ה-50. ב-1959, למשל, הופיעה השחקנית גרטרוד ברג בתוכנית של אד סליבן וסיפרה כי אביה הביא הביתה "שיח חנוכה" כתחליף לעץ חג מולד. לא ידוע אם השימוש של ברג היה הראשון שבו נקרא המנהג "שיח חנוכה".
יהודים אמריקאים רבים מביעים התנגדות למנהג. הסופרת אניטה דיאמנט, למשל, אמרה כי "יהודי שרואה עץ חג מולד חש אלפיים שנות רדיפה". לעומתה, כתב הרב הקונסרבטיבי רון אייזקס בתשובה לשאילתה שהופנתה אליו, כי: "נראה כאילו העץ אינו מסמל כיום סממנים דתיים, כגון לידתו של ישו. ההחלטה לשים "שיח חנוכה" נתונה כיום בידי כל משפחה וישנן משפחות יהודיות שמרגישות שהעץ אינו מבטא התחייבות לערכים נוצריים כלשהם".
ספר הילדים "There's No Such Thing as a Chanukah Bush, Sandy Goldstein" (אין דבר כזה "שיח חנוכה", סנדי גולדשטיין) מבטא את הדילמה. הספר מתאר שתי חברות יהודיות. ילדה אחת מבקרת עם סבה במסיבת חג המולד של מקום העבודה שלו, ובסופו של הספר (שהוסרט לסרט טלוויזיה זוכה פרס אמי) מגיעה למסקנה כי הרצון ל"שיח חנוכה" מתעורר אם אין עם מי לחלוק את החג.
בישראל

בישראל חג המולד אינו מצוין רשמית, ורשויות השלטון אינן נוהגות להציב קישוטים ואת סמלי החג במקומות ציבוריים. יוצאים מכלל זה ריכוזים מובהקים של אוכלוסייה נוצרית, כגון הרובע הנוצרי בירושלים, המושבה הגרמנית בחיפה והערים נצרת ורמלה, אשר מתקשטים בעצי אשוח ובתאורה צבעונית לקראת החג.
נשיא מדינת ישראל נוהג מדי שנה לערוך קבלת פנים רשמית במשכנו לראשי העדות הנוצריות בישראל, לרגל חג המולד והשנה האזרחית החדשה.
הרבנות הראשית לישראל אוסרת על בתי עסק המחזיקים בתעודת כשרות להתקשט בסמלי חג המולד ולהציב עצי אשוח בתחומם. האיסור חל גם על בתי מלון המארחים נוצרים, ובכלל זה צליינים המגיעים במיוחד כדי לחגוג את חג המולד בארץ הקודש. בתי המלון מוזהרים כי הצבת עצי האשוח תגרור פסילה של תעודת הכשרות.
ראו גם

הפולמוס היהודי-נוצרי
שואת יהודי יוגוסלביה

שואת יהודי יוגוסלביה היא רציחתם של כ-60,000 יהודים מבין 80,000 היהודים שחיו ביוגוסלביה בשנות הכיבוש הגרמני בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. רצח זה בוצע בסיוע משתפי הפעולה עם גרמניה הנאצית מבין המקומיים, בעיקר כוחות האוסטאשה וגורמים פרו-נאצים, גזענים ואנטישמים אחרים ביוגוסלביה.