stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנות סיבים
שנות השלושים

באופן מפתיע, אפילו אצל 'אבירי השוויון והמודרניות באקדמיה של ה'באוהאוס' שבו כביכול קראו לשוויון כלל אנושי, הייתה למעשה אפליה מגדרית. לא התלהבו לקבל נשים למחלקות לבניה ולארכיטקטורה כאשר אני וייל מבקשת להירשם לתוכנית לארכיטקטורה, גרופיוס אומר 'שמניסיונם לא מומלץ לנשים לעבוד בנלאכות כבדות כגון נגרות וכולי' ועל כן הם מקימים מחלקה לטקסטיל ומפנים לשם את הבנות הנוהרות אליהם'. אוסקר שלמר אמן הציור שלימד בבאוהאוס אמר 'שבמקום שיש בו צמר, שם יש אשה אורגת, גם אם רק כדי להעביר את הזמן'. אמניות כגון גונטה שטולצל, אני אלברס, אלזה רגנשטיינר, ועוד. נרשמות ללימודים בחוגי הטקסטיל, לא תמיד מרצונן. בדיעבד הרווחנו מכך כולנו כי האמניות הללו יישמו בתוך הטקסטיל את כל מה שיכלו להכניס מבחינת עיצוב, גישה אמנותית, גישה מדעית וידע הנדסי. הדבר מפתיע לא רק מפני שמורי ה'באוהאוס' נשאו את נס המודרניות, אלא גם כי רבים מהם התחנכו במערכת חינוכית שהתבססה על שיטת פרובל שהמציא את גן הילדים ב-1830. במסגרת 'גן הילדים' הוא נתן לילדים וילדות כאחד 'מתנות' חינוכיות, שמהן ובעזרתן הילדים/ות רכשו מיומנויות רבות. בין 20 המתנות יש גם תפירה, אריגה, ריקמה, קליעה ובניה בקוביות שכולם נועדו לעזור גם לפיתוח יכולות הקריאה הכתיבה והחשבון. מה קרה שפתאום הנערות נחשבות כפחות ראויות? אבירי חופש המחשבה של הבאוהאוס, לא הצליחו להתעלות מעל לאווירה הכללית של אחרי מלחמת העולם הראשונה, גם אצלם הנשים נדחפות למטה. עליית הנאציזם לשלטון שולחת כמה מבוגרות ומורות הבאוהאוס לארצות הברית, לארץ ועוד מקומות, הן משפיעות על שינויי הגישה להוראת הטקסטיל כמקצוע אמנותי.
שנות השלושים > מלחמת העולם השנייה ואילך

במלחמת העולם השנייה, יש שוב קריאה לנשים למלא את מקום הפועלים החסרים, הפעם הצורך לכוח עבודה מרובה עוד יותר ועל כן גיוסן למפעלים נמרץ בזמן המלחמה ומיד עם תום המלחמה ניסיון הרבה יותר תקיף, לדחוף אותן חזרה למשק הבית עם קידוש תדמית עקרת הבית האידיאלית. בפרסומות של סוף שנות ה-1940 ותחילת שנות ה-1950 נראות נשים לבושות שמלות יפות ומטופחות כשהן שואבות את הבית או מנקות שירותים.
ב-1943 מציינת אני אלברס מורה ויוצרת ב'באוהאוס', ש"כשאשה רוקמת תפוח מכנים זאת מלאכה אך כשגבר מצייר תפוח זה באופן אוטומטי נקרא אמנות". משום מה סירב עולם האמנות לקבל את הרעיון שנשים יוצרות הן אכן יוצרות, לא משנה באיזו טכניקה או אילו חומרים, ואם הרעיונות באים מתוכן והן מבצעות זאת בכוחות עצמן אז זו אמנות לשמה ולא רק מלאכה.
התופעות הללו מראות כיצד 'צרכים' כלכליים של החברה, מיצרים תדמיות שאינן תמיד תואמות את האמת. מעמד ה'יכולת היצירתית' של הנשים מורם ומושפל לפי צרכים כלכליים וללא שום קשר ליכולות האמיתיות שלהן, במקביל משבחים או מזלזלים בכל מה שהן יוצרות. אחת הדוגמאות המוזרות ביותר הוא מבקר וחוקר אמנות נודע שכתב על ציורים מזמן המהפכה הצרפתית שיוחסו כולם לצייר דוד, שאפשר לראות את מגע המכחול בתנופות גבריות חזקות, שנים לאחר מכן כשהמחקר הוכיח שהתמונות צוירו בידי תלמידותיו של דוד, אותו המבקר כותב שניכרת שם עדינות המגע הנשי. הציור לא השתנה אך האווירה הפוליטית השתנתה ועמה התדמית.
במשך המאה הקודמת היה שינוי גדול בהרבה מושגים, חפצי אמנות ומלאכה לא אירופאיים שהוצגו בתחילה כקוריוזים פיקנטיים או אקזוטיים, מבלי שבכלל התייחסו לערכים האסתטיים או למורכבות היצירתית שלהם, מתחילים בהדרגה להיות מובנים כחפצי אמנות של תרבות שונה, אקלים אחר וצרכים רוחניים אחרים. העולם האירופי שהעמיד את עצמו במרכז ובאימפריאליזם שלו גם הרס הרבה תרבויות, עדיין מרכזי אבל כבר לא לגמרי. מיעוטים לאומיים, מאמיני דתות שונות כמו גם תנועות של נשים, התחילו לדרוש הכרה בערכים המיוחדים להם ובקשו אפשרות התבטאות אמנותית של חלקם בחיים. הנשים, ניסו בהתחלה להיכנס למושגים המקובלים, כלומר ליצור אמנות זהה בסמליה ואופני מסירת הספורים בצורה ומושגים שהיו מקובלים כ'ביטוי' אמנותי'. הן ציירו, פסלו וצילמו נשים כאובייקטים במצבים 'קלאסיים'. עקרת בית בעבודות הבית כשהיא לבושה בגדי נשף, נשים מדגימות בגדים, ילדים כל כך נקיים שהם כמעט בובות סטריליות, ה'טבע הדומם' הביתי היה בדרך כלל צנצנות פרחים וסלי פירות. הנשים האמניות התחילו להעז ולהראות צילומים וציורים של בית מלוכלך, כיור מלא כלים, ילדים משחקים כשאינם נקיים, הן שוברות את מיתוס האידיאליזציה של ניקיון הבית כעיסוק מלהיב, הנעשה כהרף עין ואינו מותיר עקבות כלשהן על העושה. הצגת המראות האמיתיים /מציאותיים של גידול משפחה, ושימוש נרחב בחומרים שיש להן בבית וניצול המיומנויות שרכשו בית בא לביטוי באמנותן, אך אינו מתקבל על ידי הממסד האמנותי הגברי, שמתחיל אפילו להשמיץ ולהתנגד להכנסת הנושאים הללו למרחב הגלריות והמוזיאונים.
שנות השלושים > שנות ה-60

ג'ודי שיקגו מתארת בספרה Through the flower את תקופת לימודיה בבית הספר לאמנות, בתחילת שנות 1960.
בחורות היו במיעוט, היו רק 2 מורות מבוגרות ממנה והיא פחדה להיות בקשר עמן כי המרצים והסטודנטים האחרים כולם גברים שזלזלו בהן וביכולותיהן. אף-על-פי שנוכחה באופן אישי שזה לא נכון, היא פחדה להידבק בסטיגמה ועל כן שמרה מרחק מהן. כל האווירה, לדבריה, הייתה של זלזול בנשים וביכולותיהן. בשיעור הפיסול בנו דגמים לפסלים תוך שימוש בקרשים ומסמרים, ג'ודי הרגישה שאין בכוחה להתמודד עם הבנים בשטח זה, הם כולם הגיעו מיומנים להקיש בפטישים. היא החליטה אם כן, להתחיל ולעשות דגמים בחומרים ובמיומנויות שהיא למדה בבית, בדים, חוטים ומחטים, כמו גם לעבוד על חומרים שקל היה לה לטפל בהם. היא גם מספרת כיצד גברים כל הזמן העירו לה שאמנותה פגומה, כי אשה לא יכולה ליצור אמנות וכיצד אמנים גברים שבאו לבקר אותה,לא הבינו מדוע אינה מוכנה לבשל להם ולטפל בהם. היא הרגישה צורך לבטא את עצמה בעבודות שבהן ציירה איברי מין נשיים פות, רחם, שחלות וגם את האיברים הגבריים באותו אופן גרפי. מדריכי הציור שלה התעצבנו והורו לה להפסיק עם דימויים אלו, היא התחילה להסתיר את הדימויים הללו ואז זכתה לשבחים. הדבר נראה תמוה אם נזכור שלאורך מאות שנים ב'ציור הקלאסי' גברים ציירו נשים ערומות, כלומר ג'ודי ואמניות אחרות באותה התקופה, נוכחות לדעת שעדיין מקובלת הדעה שהאישה היא 'אובייקט' או הנסקרת של אמנים גברים ולא 'סובייקט' או הסוקרתשבעצמה יכולה לצייר את חלקי גופה מנקודת מבטה. ואין בדעתי להרחיב, רק להזכיר לכם את מיעוט האמניות הנשים המציירות עירום גברי.
שנות השלושים > שנות ה-80 וה-90

בשנות ה-80 וה-90 של המאה-20 הלך והתרבה מספרן של אמניות שהצטיינו בתחומי אמנות שונים, אך התחילו במודע ליצור בסיבים כחלק מהחומרים המשמשים אותן, כשהן מודעות היטב לתדמיות של הסיבים. הן לא קבלו את ההדרה, הזלזול והלעג לחומרים נהדרים אלה, הנושאים מטען של כל התרבות האנושית. ציירים נוטים לשכוח כאשר הם מציירים על קנבס שגם הוא בד סיבי, אך הם חנקו וחנטו אותו בשכבות של דבק וצבע, אמניות ואמני הסיבים עובדים עם החומר ותכונותיו ולא מנסים לכפות על חומר להיות משהו אחר.
קבלת החומר על תכונותיו, והתעלמות מן התדמיות המדומיינות שלו יכולים רק להעשיר ולגוון את עולם היצירה.
אף על פי שיש כל כך הרבה סימוכין מתועדים שנשים יכולות ליצור בכל חומר ושיטת עבודה ולא רק בטקסטיל/סיבים. ואף על פי שניכר שה'אחריות' או השליטה באופן היצירה הטקסטילי/סיבי עובר לסירוגין בין המגדרים בדרך כלל לפי צרכים כלכליים של החברות השונות. בולטת העובדה שהגברים במשך דורות רבים, מצליחים לבנות ולתחזק את התדמית כאילו כושריהם היצירתיים טובים מאלו של הנשים, בין אם זה, בתקופות שהעבודה מתחלקת שווה בשווה ובין אם זה, בתקופה שהם רק מעצבים ומנהלים את הנשים היוצרות בפועל בידיהן את המוצרים. גם מעמד החומר הטקסטילי ומוצריו, יורד ועולה יחד עם השלטון המגדרי הגברי.
החל משנת 1990, מתחילים כבר לראות בספרות האמנותית, התייחסות לאמנות הסיבים כענף אמנותי לכל דבר. מתרבות תערוכות הסיבים, ולאט לאט רואים גם שילוב של כמה יצירות סיביות יחד עם אמנות קונבנציונלית בתערוכות שונות. לישראל זה הגיע קצת יותר מאוחר, אבל היו כמה גלריות שהתמחו בכך. ביניהן גלריה 'אלף' בתל אביב שנסגרה. גלריית 'סימגלרי' בהנהלת סימה ואורי סלע שפעלה מ-1996 ועד 2009. וגם מוזיאונים שונים התחילו להראות תערוכות מקומיותאו מיובאות.
שנות השלושים > המאה ה-21

בשנת 2009 הקימה אמנית הסיבים ג'נט אכלמן סטודיו ליצירת גופים רשתיים, מלופפים, קשורים וקלועים, שמורכבים בשמי ערים ומהווים משהו דמוי מתנועע ברוח. היצירות משלבות עיצוב עירוני, פיסול, מדעי החומר, ארכיטקטורה ומדעי המחשב, הרשתות עשויות מסיבים קלי משקל, ארוכים ועמידים. האמנית שיש לה גם תארים בפסיכולוגיה וקליגרפיה סינית, מלמדת ב-MIT.
בינואר 2020, נפתחה ב'מוזיאון לאמנות יפה' בבוסטון, תערוכה מקיפה של אמנות נשים 'Women take the floor', שיצרו אמניות סיבים משנת - 1950 ועד שנת - 2000 יצירות שפרצו דרך ושינו את האמנות המודרנית. יצירות של אנני אלברס, שילה היקס, ליור טאונני, אולגה דה אמארל, רות אסווה, קיי סקימצי.
בראשית המאה ה-21, מוצגים יותר ויותר מיצבים של אמנות סיבים במקומות פומביים. בפסטיבל `I light Marina Bay Festival`שהתקיים בסינגפור קבוצת ארכיטקטים הציגו שלושה 'קיפודי ים' מצונרים ביד בגובה של 56 רגל שנוצרו על ידי 50 אנשים במשך 3 חדשים.
כיום מוצגים במוזיאונים רבים שלל יצירות נשיות לא חתומות בשם היוצרת, אלא מוגדרות כאילו נעשו על ידי אלמוני.
מגפת הקורונה שהקיפה את כל העולם, סגרה אנשים רבים בביתם. חלקם התחילו להשתמש בחומרים שהיו להם בבית כגון סדינים, מפות שולחן או בגדים ישנים כדי ליצור בגדים שימושיים או אמנות סיבים. גם אלו שלא ידעו איך ליצור יכלו ללמוד מהאינטרנט איך להשתמש בחוטים, בשיפודים ובבדים. במאמר מספרים המרואיינות והמרואיינים כיצד האפשרות ליצור יצירות קישוטיות או שימושיות סייעה להם להרגיש פחות מנותקים ממהלך החיים הרגיל.
ב-20 ביולי 2022 תיפתח בבית הספר המלכותי לרקמה [RSN] בלונדון תערוכה 'A Girl`s Education in Stitch` שבה סוקרים את הדרך שבה רקמה ותפירה שימשו לנערות ככלי עזר להוראת כתיבה, גאוגרפיה וחשבון. בתערוכה יוצגו פריטים מאוסף בית הספר, כגון מפות גאוגרפיות רקומות, בגדים מיניאטוריים מתחילת המאה ה-20 ודוגמיות שונות מהמאות ה-18 וה-19. בנוסף יוצגו דוגמיות רקמה ותפירה שהיוו חלק מהחינוך הרשמי של ילדים באנגליה במאה ה-20.
שימוש חוזר יצירתי - מיחזור משביח

אמני ואמניות סיבים רבים, משתמשים בבדים, חוטים, כפתורים, רוכסנים ועוד שכבר השתמשו בהם קודם למשהו אחר. חלקי בגדים שהתפוררו, קטעי בד קרועים ועוד משמשים אותם לתיקונים יצירתיים של בגד קים, או ליצירת בגד חדש שלעיתים אפשר לקרוא לו אמנות נלבשת [Wearable Art]. יש יצירות שנוצרות מטלאים, או סריגים המורכבים מקטעי חוטים כגון ריבועי סבתא. האקדמיה ללשון העברית נתנה את השם מיחזור משביח לסוג יצירה זו.
אמני סיבים יוצרים דגמים מדעיים

יש מדענים שעוסקים גם באמנות סיבים, והם משתמשים בתכונות המיוחדות של הסיבים כדי ליצור דגמים מדעיים להדגמה והוראה, או לצורך מחקר.
כבר ב-1883 התפרסם בעיתון אמריקאי, שאלן הרדינג בייקר [Ellen Harding Baker] (1886-1847)מורה למדעים מאיווה יצרה 'מרבד טלאים מערכת השמש' [Solar System Quilt]. היא בססה את היצירה על הסתכלות בטלסקופ במצפה הכוכבים הלאומי בשיקגו. היא השתמשה ביצירתה להוראת אסטרונומיה.
האמנית מרגרט נזון [Margaret Nazon] קנדית ילידית יצרה דימויים של גרמי השמיים השונים ברקמה וסריגה.
אמן הנייר רוגן בראון [Rogan Brown] יצר מנייר יצירה בשם 'וריאציות של ציטוקינזה' [Cytokinesis Variations], שמראה ומסבירה באופן חזותי את התפצלות התא. היצירה נוצרה בחיתוך יד ובחיתוך לייזר. כל מחצית באורך של 47 אינץ והוצגה ב-2019 בתערוכה בסותבי בלונדון.
אמניות ואמני סיבים בישראל

בשנת 1991 הוצגה במשכן לאמנות בעין חרוד תערוכת 'אמנות הסיבים הפולנית בת-זמננו', באוצרות גייל וימר וגליה בר אור.
בשנת 2020, יצא לאור קטלוג חדש של האמנית בתיה שני שמאגד בתוכו יצירות מתוך שתי תערוכותיה האחרונות 'בית כלא של סוד' שהוצגה ביריד האמנות 'צבע טרי' ו'ככל שיותיר לנו החוט' שהוצגה בסטודיו של שני בתל אביב. ביצירותיה הרקומות על בגדים ישנים, האמנית מפנה זרקור ל'אלימות בתוך המשפחה'.
בין האמניות והאמנים הישראלים ניתן למנות את טובית שמשון, רביבה רגב, ישעיהו גבאי,      ציפי דגן, חיה מאירוביץ, שולמית לוין, בסן מרגלית, שושי בן חמו-אסרף, בותינה אבו מלחם, מרגיט שפטולוביץ, אילנה רווק, מרים ברוק - כהן, לינדה בר און, נעמי צ'יז'ק-איילון, סשה סטרויאנוב, נטע עמיר, שולה ליטן, איתמר שגיא, בתיה אייכנהולץ, גילה מדר, גונית פורת, אירנה ביכונסקי, הודא ג'מאל, בתיה עוזיאל ועוד.
ראו גם

אריגה
סריגה
רקמה
סלים
קליעה
שימוש חוזר
טלאים (מלאכת יד)
אמנות עכשווית בטלאים
מיחזור משביח לבגדים
סריגה וקרושה בסגנון חופשי
זיגזג (מלאכת יד)
כריס לבו
מגדלנה אבאקנוביץ
אמנות פמיניסטית
אמנות נלבשת
תפירה איטית
לקריאה נוספת

Anni, Albers, 'On Designing' Wesleyan University press, Middletown, Connecticut,1971
Mira Bank, 'Anonyous was a woman', St/ Martin press, 1979, p 9
Francoise de Bonneville, 'The Book Of Fine Linen' trnalated from the French by Dusinberre Deke. Flammarion,1994.
Edward Lucie-Smith,'The Story of Craft' The Craftsman's Role in Society,Cornell University press,1981, p11,61
Elizabeth Wayland Barber, 'Women's Work : The First 20.000 years' W.W. Norton & company. 1994.
Sigrid Wortmann Weltge, 'Women's Work Textile art from the Bauhaus', Chronicle Books, 1993
Whitney Chadwick, 'Women art and Society' Thames and Hudson,1990, page 57, 59
רותי אלאל

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1966 (בת 58) 
 בן או בת זוג:  קורין אלאל 
 
רותי אלאל (נולדה ב-22 בינואר 1966) היא זמרת-יוצרת, מאיירת ואנימטורית ישראלית. היא שימשה כמנהלת האישית של אלונה דניאל ושל בת זוגה לשעבר קורין אלאל.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אלאל הנחתה פינה בתוכנית הטלוויזיה זומביט, בטלוויזיה חינוכית, ועבדה בערוץ 2.
בשנת 2010 הוציאה ספר פרוזה בשם "חוף מבטחים", בעריכת אמנון ז'קונט, ובהוצאת אופיר ביכורים.
עסקה בעבר באנימציה ובאיור.
ניהלה במשך שלוש שנים את מחלקת ההפקה בהוצאת אופיר ביכורים. כיום עוסקת בעריכת ספרים (עריכה לשונית ועריכת תוכן) סופרת צללים ומלוות-כתיבה.
בין הספרים שערכה: "דלינדה", מאת דלינדה בכור חדד.
קריירה בתחום המוזיקה

כתבה את השיר "אמסטרדם", שנכלל באופרת הרוק "צבעוני שחור" ובאלבום "צבעוני שחור - הזיית רוק מאת רון סלונים ואיל פארן", שהוציאה להקת "צבעוני שחור" ב-1995.
לאחר שנתיים התפרסמה כזמרת בשם הבמה "פארן" (שהיה שם משפחתה כשהייתה נשואה לאיל פארן), וב-1997 הוציאה את אלבומה היחיד "היערות המתוקים" (בהוצאת הד ארצי ובהפקת שלומי ברכה), שבו נכלל השיר "אמסטרדם" בלחן שונה ומילים חדשות (יחד עם אלונה דניאל).
בשנת 1998 כתבה את המילים לשיר הנושא של התוכנית "סוד התפוח" ששודרה בערוץ הילדים. השיר הולחן על ידי צוף פילוסוף ובוצע על ידי מנחת התוכנית, אפרת רייטן. לאלבומה של קורין אלאל "פשוט כל כך" שראה אור בשנת 2008 כתבה את השיר "תודה", שהולחן על ידי קורין.
חיים אישיים

הייתה נשואה ליוצר ולגיטריסט, איל פארן.
ב-2001 היא יצאה מהארון והחלה להיות בזוגיות עם הזמרת קורין אלאל. ב-2014 השתיים נישאו ביולי 2017 נפרדו השתיים אחרי שמונה עשרה שנות זוגיות. לאחר שנתיים שבו השתיים לחיי זוגיות.
ב-12 בדצמבר 2024 התאלמנה מקורין שנפטרה לאחר מאבק בסרטן הלבלב. השתיים התגוררו במושב גנות ולהן שני בנים.
הערות שוליים

↑  רותי אלאל יחד עם קורין אלעל, מספרת על ספרה "חוף מבטחים", במבט לחדשות, 2011, דרך אתר יוטיוב
↑  שי ארזואן‏, קול כלה וקול כלה: קורין אלאל התחתנה, באתר וואלה, 11 ביוני 2014
↑  יפעת הללי אברהם, ‏קורין אלאל ורותי נפרדו אחרי 18 שנות וגיות, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312420405171  LCCN: no2010204136  VIAF: 160671703   WorldCat (עם VIAF): 160671703
ידיד (עמותה)

| --- | --- |
סמליל עמותת "ידיד"
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1997–2020 (כ־23 שנים) 
 אתר רשמי
 
עמותת "ידיד - מרכזי זכויות בקהילה" הייתה עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 1997. מטרתה המוצהרת הייתה לפעול "למען תמיכה והעצמת שכבות חלשות בחברה הישראלית והגברת הסולידריות החברתית". "ידיד" פעלה בארבע רמות עשייה מרכזיות: סיוע פרטני ואישי במיצוי זכויות, פרויקטים קהילתיים להעצמה אישית וקבוצתית, שינוי מדיניות והסברה, מכירת שירותים בתחום הזכויות וייזום עסקים חברתיים בתחום. על פי אתר העמותה, נכון ל-2009, טופלו למעלה מ-350,000 משפחות ויחידים באמצעות מרכזי זכויות שמפעילה העמותה ברחבי ישראל. בשנת 2011, העמותה הפעילה 21 מרכזי זכויות, בין השאר ביישובים: ירושלים, פתח תקווה, קריית גת, קריית מלאכי, חצור הגלילית, צפת, נצרת, חיפה, תל אביב, אשדוד, אשקלון, אבן שמואל, תל מונד, נהורה רהט ונתניה.
באוגוסט 2019 מונה לעמותה מפרק זמני. לאחר קשיים כלכליים וניהול כושל, העמותה נסגרה ב-2020.
הקמה ופעילות

עמותת “ידיד” נוסדה בנובמבר 1997 על ידי עורכי הדין אבי ערמוני, אופיר כץ ויובל אלבשן יחד עם שרי רבקין, ששימשה כמנכ"לית "ידיד" מיום הקמתה.
"ידיד" פיתחה מודל פעולה מיוחד – מרכז זכויות בקהילה הפועל בעשרה יישובים ברחבי ישראל. מרכזי הזכויות מעניקים לפונים אליהם סיוע במיצוי זכויותיהם המשפטיות בתחום החברתי והאזרחי, סיוע בהתמודדות עם מצוקות יום-יומיות ובהתנהלות מול רשויות המדינה. מרכזי הזכויות משמשים גם כמוקד לפעילות מקומית קהילתית וחינוכית (עבור עולים חדשים, אמהות חד הוריות, ילדים, בני נוער, מובטלים וכיוצא בזה). באמצעות פרויקטים קהילתיים כגון קורסים לניהול תקציב משפחתי, קורסים להעצמה תעסוקתית ומציאת עבודה, הנחיית קבוצות התארגנות מקומיות של תושבים, הדרכות במיצוי זכויות ועוד מקדמת "ידיד" את החזון של צמצום פערים חברתיים וכלכליים.
פעילות "ידיד" בשיאה נסמכה על צוות עובדים שכלל כ-50 עובדים במרכזי הזכויות ומחלקה משפטית בה 3 עורכות דין. בנוסף ב"ידיד" פעלו למעלה מ-400 מתנדבים, שכ-70% מהם פונים לשעבר שהחליטו לתרום מזמנם לקהילה לאחר שקיבלו סיוע ראוי מהארגון. 30% מהמתנדבים היו מתנדבים מקצועיים בתחומים שונים החל מעורכי דין ועובדים סוציאליים וכלה במורים, מנהלי בנק לשעבר בכירים במערכת הממשלתית, ועוד. החל משנת 2008 צמצמה העמותה את פעילותה בגלל קשיי תקציב.
פעילות קהילתית

בין הפרויקטים הקהילתיים שמפעילה "ידיד":
מדברות עבודה – קורס לקידום תעסוקתי של אוכלוסיות מוחלשות
תכנון תקציב משפחתי – קורס קבוצתי ופרטני לסייע בהתמודדות עם קשיים כלכליים לאוכלוסיות מגוונות – ילדים, נוער, מבוגרים, קשישים
"הכח להשפיע תושבים עושים שינוי" - התארגנות קהילתית מקומית של תושבים
השחמט ככלי למיצוי הפוטנציאל האישי בקרב ילדים
נוער למען זכויותיו
פרסים ואותות הוקרה

עמותת "ידיד" קיבלה את אות הנשיא למתנדב לשנת 2008.
עמותת "ידיד" היא זוכת פרס "כנס שדרות לחברה" לשנת 2005
מנכלי"ת עמותת "ידיד" היא זוכת פרס היזם החברתי לשנת 2008 של העיתון גלובס וקרן שוואב.
מנכלי"ת "ידיד" נבחרה לאחת מעשר הנשים המובילות בארץ בתרומה לקהילה ולחברה מטעם קרן רפופורט ועיתון "לאישה".
מנכ"לית "ידיד" שרי ריבקין זכתה בשנת 2014 בפרס רפפורט לנשים פורצות דרך ומחוללות שינוי בחברה הישראלית.
הערות שוליים

↑  דנה ויילר-פולק, עמותת ידיד: עלייה של 30% במספר המשפחות הנזקקות, באתר הארץ, 10 במרץ 2009
↑  דנה ויילר-פולק, עמותת ידיד המסייעת לנזקקים בפריפריה סוגרת חמישה סניפים, באתר הארץ, 16 ביוני 2011
↑   אורלי וילנאי, לעזור לידיד, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2019
↑   טלי חרותי-סובר, מפרק עמותת ידיד על הוועד המנהל: "מחדלים, רשלנות והחלטות בלתי סבירות", באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2020
↑  דליה טל, ‏שרי רבקין, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2005
↑  יצחק דנון, נועם שרביט והדס מגן, ‏עו"ד יובל בשן מונה לסמנכ"ל עמותת ידיד, באתר גלובס, 13 בינואר 2008
↑  יצחק ספורטא, דיווח מפתיע על אי שוויון בחינוך, באתר "העוקץ", 11 באוגוסט 2009
↑  רוני לינדר, עמותת ידיד: "כבר פיטרנו עובדים וסגרנו שני מרכזים", באתר הארץ, 16 באוקטובר 2008
↑  רן מלמד, ‏לחשוף את יועצי הסתרים, באתר גלובס, 5 במרץ 2018
↑  צלי גרינברג, עמותת ידיד: על המדינה לרכוש דירות מעוקלות ולייעד אותן לזכאי הדיור ציבורי, באתר הארץ, 17 במאי 2005
↑  הדס מגן, ‏עמותת ידיד: מאות ואלפי אזרחים יאבדו את בתיהם בעקבות תקציב 2004, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2003
↑   לי ירון, המדינה תבטל חובות בני שבע שנים ומעלה של אלפי דיירי דיור ציבורי למשרד השיכון, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2016
↑  מאת אלעזר לוין, ‏עמותת "ידיד": לא להעביר הטיפול בנפגעי תאונות דרכים לביטוח הלאומי, באתר גלובס, 7 בספטמבר 1999
↑  דליה טל, ‏מאחורי הקלעים של צעדות המחאה, באתר גלובס, 17 ביולי 2003
↑  רותי סיני, תוכנית ויסקונסין יוצאת לדרך, אבל האם היא תעזור גם למובטלים ששירות התעסוקה כבר ויתר עליהם?, באתר הארץ, 31 ביולי 2005
רותי סיני, המדינה חוסכת קצבאות, אך לא שיפרה את רמת חיי המובטלים, באתר הארץ, 29 בינואר 2006
↑  תמי ריקליס ויונית נעמן, חוק ארוחה חמה: ההצלחות והאתגרים, באתר "העוקץ", 23 באוקטובר 2018
↑  צבי לביא, ‏הבוננזה של עמותת "ידיד", באתר גלובס, 7 בינואר 2004
↑  מיכל גלנטי, ‏משפחת רפפורט מעניקה, באתר גלובס, 18 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291117405171
ומתוק האור בעיניים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע ששי קשת
 יצא לאור:  1971
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.22 דק' 
 כתיבה:   רחל שפירא
 לחן:  מוני אמריליו
 
"ומתוק האור בעיניים" הוא שיר עברי שכתבה רחל שפירא והלחין מוני אמריליו. את השיר ביצע הזמר ששי קשת בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1971, וזכה במקום השני.
רקע

מוני אמריליו הוא הבולט שבמלחיני שירי פסטיבל הזמר והפזמון, אחד המפעלים החשובים בתולדות הזמר העברי. במשך כמעט שני עשורים התחרו שיריו של המלחין בפסטיבלים. הוא השתתף בעשרה פסטיבלים בין השנים 1961 ו-1977, יותר מכל מלחין אחר. עם אחד עשר שירים מתחרים אמריליו הוא המלחין היחיד לו מספר דו ספרתי של שירים. כמו כן הוא המלחין שזכה יותר מכל מלחין אחר באחד משלושת המקומות הראשונים. בסך הכל זכו חמישה משיריו באחד משלושת המקומות הראשונים: פעם אחת, עם שירו האחד עשר והאחרון שהתחרה בפסטיבלים, "רקפת" זכה במקום הראשון. פעם אחת במקום השלישי, עם "רכבת העמק", ושלוש פעמים בשלוש שנים עוקבות במקום השני: "עץ האלון", "רבי עקיבא" ו"ומתוק האור בעיניים" בביצוע של ששי קשת.
בניגוד לאמריליו, לרחל שפירא הייתה זאת הפעם הראשונה, מבין שתיים בלבד, בהן השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון.
שנה מאוחר יותר, בשנת 1972, השתתפה שפירא בפעם השנייה והאחרונה בפסטיבל, עם שירה, "השיר על ארץ סיני", בביצוע של שלמה ארצי, גם כאן, ללחן של מוני אמריליו.
על השיר

רחל שפירא כתבה את השיר "ומתוק האור בעיניים" בעקבות הפסוק במגילת "קהלת", פרק י"א, "וּמָתוֹק הָאוֹר וְטוֹב לַעֵינַיִם לִרְאוֹת אֶת הַשָּׁמֶשׁ".
במצעדים

בעקבות זכייתו במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון, הגיע השיר למקום הרביעי במצעד הפעמונים השנתי תשל"א של "קול ישראל", וששי קשת זכה באותו מצעד בתואר "זמר השנה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1971)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1971)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1971)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1971)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | קול ישראל | 4 |  |
הערות שוליים

↑  "פסטיבלי הזמר והפזמון" Moni Amarilio - מוני אמריליו - הפסטיבלים, באתר moni.yesh.net
↑  הפרס הראשון לשיר "רקפת" בפסטיבל הזמר, דבר, 6 במרץ 1977
שפיכה

| --- | --- |
  רצף של שפיכה  class=notpageimage|הצגה 
 שיוך:  הפריה מלאכותית 
 מזהים
 טרמינולוגיה אמבריולוגיקה:  E1.0.0.0.0.0.10 
 קוד MeSH:  G08.686.784.084 
 מזהה MeSH:  D004542 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0013746 
 
שפיכה (בסלנג: גמירה) היא פליטה של נוזל זרע וזרע מהפין. על פי רוב השפיכה מתרחשת כתוצאה מקיום יחסי מין או אוננות ומלווה באורגזמה. שפיכה עשויה גם להתרחש באופן ספונטני במהלך השינה במקרים של קרי לילה. במהלך שפיכה ממוצעת נפלטים 5-1.5 מיליליטר של נוזל זרע עם כ-200 עד 500 מיליון תאי זרע.
שלבים

לשפיכה ישנם שני שלבים: שיגור ופליטה. שלב השיגור נחשב לנקודת האל חזור, שממנו לא ניתן לעצור את השפיכה. בשלב השיגור תאי הזרע עוברים מהאשכים דרך צינורות הזרע, ומתערבבים בנוזלים מבלוטות קאופר, בלוטת הערמונית ושלפוחית הזרע ויחד יוצרים יחד את נוזל הזרע. בשלב הפליטה, המהווה את האורגזמה הגברית, נפלט נוזל הזרע דרך צינור השופכה, בסדרה של התכווצויות מחזוריות הולכות ומתקצרות של בלוטת הערמונית והשרירים המקיפים אותה. הפליטה אורכת בממוצע כ-17 שניות, אך עשויה להיות קצרה יותר או אף להגיע למספר דקות. על שלב השיגור שולטת מערכת העצבים הסימפטטית, בעוד שלב הפליטה נשלט על ידי רפלקס שמקורו בעמוד השדרה באזור S2-4, הממוקם מתחת למותניים.
לעיתים מתרחשת שפיכה מוקדמת, שהיא תופעה של היעדר שליטה במועד השפיכה, ונחשבת לעיתים קרובות כליקוי בתפקוד המיני אצל גברים.
ראו גם

שפיכה נשית
קאם שוט
הערות שוליים

↑  ד"ר איתי גל, כמה קלוריות יש בזרע? 14 עובדות גבריות, באתר ynet, 21 בספטמבר 2013
| מיניות האדם |
| --- | --- | --- |
| תופעות פיזיולוגיות | זוויג • עוררות מינית • זקפה • נוזל טרום-שפיכה • סיכוך נרתיקי • אורגזמה (שפיכה נשית / שפיכה גברית) • היריון |  |
| בגרות מינית וחינוך מיני | התבגרות מינית • מניעת הריון • קונדום • מין בטוח • חינוך מיני • טיפול מיני • סרוגייט • מדריך למיניות |  |
| זהות | זהות מגדרית • זהות מינית • נטייה מינית (הומוסקסואליות / ביסקסואליות / לסביות / א-מיניות) • הטרוסקסואליות • אינטרסקס • טיפול המרה • גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים |  |
| מין וחוק | חוק למניעת הטרדה מינית • גיל ההסכמה • הדבקת HIV במזיד‏ • גילוי עריות • מעשה מגונה • חוסר צניעות בציבור • מעשה מגונה בפומבי • אונס • התעללות מינית • ניצול מיני • הטרדה מינית • התנהגות מינית פסולה • אלימות מינית • מעשה סדום • בעילה אסורה בהסכמה • פדופיליה • חטיפת נשים |  |
| סקסולוגיה ותופעות היסטוריות | האבולוציה של הרבייה המינית • היסטוריה של ייצוגים מיניים • מיניות ברומא העתיקה • זנות ביוון העתיקה • זנות ברומא העתיקה • פדרסטיה ביוון העתיקה • המהפכה המינית |  |
| זוגיות וחברה | חיי מין • משיכה מינית • אהבה • מונוגמיה • פוליאמוריה • מין מזדמן • סווינגינג • נישואים • פיקוח ילודה • פאראפיליה • מופקרות • דת ומיניות • התנזרות ממין • הון ארוטי • אתיקה מינית • אובייקטיפיקציה מינית • מתאם אינטימיות • דיבור ארוטי • סלנג מיני |  |
| יחסי מין | מין קבוצתי • מזמוז • אוננות • משחק מקדים • החדרת אצבעות • תנוחות מין • יחסי מין מחוץ לנישואים • יחסי מין ללא נישואים • יחסי מין ללא חדירה • מין אוראלי • מין אנאלי • מציצה עצמית • BDSM • פטיש לכפות רגליים • פטישיזם (סקסולוגיה) • פטיש לכפות ידיים • פוטג'וב • הנדג'וב • אורגיה • גאנג באנג • שלישייה • רביעייה • סייברסקס • שיחה ארוטית • חנק ארוטי • מעגל מאוננים • יחסי מין בפומבי • קשירה • קונילינגוס |  |
| שירותי מין | תעשיית המין • ארוטיקה • פורנוגרפיה • סרט פורנוגרפי • תיירות מין • מוזיאון מין • מועדון מין • מועדון חשפנות • חשפנות • זנות (זנות קטינים / זנות גברית / בית בושת / עבדות מין) • יחסי מין תמורתיים • חנות מין • אביזר מין • בובת מין • מכונת מין • רובוט מיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541500605171  BnF: cb11971151q (data)  GND: 4196031-2  LCCN: sh88007627  NKC: ph670389  TE: E1.0.0.0.0.0.10 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.