stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צנזורה על השמעת שירים בישראל

במשך השנים הוטלה בישראל צנזורה ממשלתית או עצמית על השמעה של שירים מסוימים בשידורי הרדיו בישראל, ובהמשך במידה מועטה גם בשידורי הטלוויזיה בישראל בשל תוכנם. הצנזורה הוטלה בעיקר מטעמים אלה:
מטעמי שמירה על מסרים חינוכיים, כאשר יש שימוש באוצר מילים בוטה, גסות רוח או ביטויים בעלי אופי מיני.
רצון להימנע מפגיעה ברגשות הציבור הדתי.
רצון להימנע מפגיעה ברגשות ציבור המיעוטים בישראל.
כדי להימנע מפגיעה במורל חיילי צה"ל ובמעמדם הציבורי. נימוקים אלה הועלו בעיקר מצד תחנת גלי צה"ל.
ממשלת ישראל מצידה פעלה במקרים ספורים בראשית המדינה, בהיותה נותנת הנחיות לתחנות הרדיו, אך במשך השנים הצנזורה הייתה בעיקר עצמית מצד התחנות.
איסור השמעת אומנים

קיים חרם על השמעת על יצירות של ריכרד וגנר, בגלל האנטישמיות שלו ותפיסתו כמקושר לאידאולוגיה הנאצית (על אף שמת שנים רבות לפני שנוצרה). זאת, בעיקר כדי לא לפגוע ברגשותיהם של ניצולי השואה. בחרם זה נתגלעו סדקים בשנים האחרונות.
איסורים בהשמעה בשטח ציבורי

בשנת 1970 נאסר להשמעה השיר "שיר לשלום" של להקת הנח"ל בתחומי פיקוד המרכז (בהוראת אלוף הפיקוד רחבעם זאבי) ובפיקוד הדרום (בהוראת אלוף הפיקוד אריאל שרון) בטענת פגיעה במשפחות השכולות בגלל המשפט ”תנו לשמש לחדור מבעד לפרחים. אל תביטו לאחור, הניחו להולכים” ברוח המחזמר שיער.
בשנת 2015 אסרה עיריית נהריה על השמעת שירים בעלי גוון של סקסיזם במתחם הנוער שלה.
תחנות רדיו חרדיות

תחנות הרדיו החרדיות נוהגות להשמיע שירים של אמנים גברים דתיים בלבד.
ב-2016 התרחש דיון סביב השיר "החיים שלנו תותים" של חנן בן ארי. על אף שהזמר דתי והשיר הושמע רבות בתחנות שאינן חרדיות, השיר לא הושמע בתחנות הרדיו החרדי קול חי וקול ברמה בטענה שהשיר מכיל מושגים ש"לא מוכרים לאוזן החרדית". בן-ארי הוציא לאחר מכן גרסה מותאמת לציבור החרדי אותה ביצע בשידור חי בתחנת "קול ברמה".
השיר "צדיק" של שולי רנד נאסר לשידור ברדיו קול חי ובקול חי מיוזיק בשל הביקורת העצמית הנוקבת הנמצאת בו על הצדיקים וכן בשל הטענה שהשיר יכול לפגוע ברבים מהמאזינים. שיריו האחרים של רנד המשיכו להיות משודרים.
הערות שוליים

↑  מילות השיר "כושי כלב קט" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  נגד עלילותיהם של יאסרים לתרבות, בעיתון העולם הזה, (עמ' 7), 16 ביולי 1958
↑  הממשלה תדון בשאלת שידורים בשנה הגרמנית, על המשמר, 31 ביולי 1958
↑  טלילה לוי בן-זכאי, במה מסתובבת, מעריב, 11 באפריל 1975
↑  עודד היילברונר, פאניקה מוסרית וצריכת ספרות פורנוגרפית בישראל בשנות השישים, כתב עת עיונים, כרך 31, 2018
↑  ..קול ישראל" לא ישדר פיזמון של תפר על..הנביא יחזקאל", על המשמר, 14 באפריל 1967
↑  הלו נאצר כאן חוסיין, באתר "גרסה עברית"
↑  יחיאל לימור, "הלו נאצר,כאן חוסיין" לא ישודר ע"י קול ישראל, מעריב, 23 בנובמבר 1967
↑   קדוש - אפי בן ישראל וטוביה צפיר (לחן: רוני וייס), סרטון  באתר יוטיוב
↑  סמדר שיר, שירים פסולים, מעריב, 16 באוגוסט 1979
1 2 3 4  איתי שטרן, האם גם ברדיו מצנזרים שירים גסים וסקסיסטיים, באתר הארץ, 26 ביולי 2015
↑  דודי פטימר, ‏ריקי גל, "נערת הרוק" שרה על סקס וסמים, בשיר שהצנזורה אסרה, באתר מעריב אונליין, 19 ביולי 2017
↑  שיר על אונס נאסר לשידור, מעריב, 10 בנובמבר 1988
↑  יוסי חרסונסקי, עוברים לרשת ג', מעריב, 3 באפריל 1988
↑  ברוך מאירי ואילנה באום, היועץ המשפטי חריש: האיסור על השמעת השירים "חד גדיא" ו"אחרינו המבול" – אינו חוקי, מעריב, 24 בדצמבר 1989
↑  רפי ברבירו, כוח ראסטה, באתר ynet, 15 באוגוסט 2007
↑  אור ברנע, שיר של אשדות נפסל בגל"צ: "בז לחיילי צה"ל", באתר ynet, 14 באוקטובר 2012
↑  רן בוקר, פרסום ראשון: בתאגיד הודיעו כי "קאקדילה" של עומר אדם לא ישולב ברשימות ההשמעה, באתר ynet, 4 בינואר 2022
↑  רן בוקר, אחרי רשת כאן ג': גם גלגלצ דחו את "קאקדילה" של עומר אדם, באתר ynet, 19 בינואר 2022
↑  יהודה לוינגר, ‏למה "החיים שלנו תותים" של חנן בן ארי לא הושמע בתחנות החרדיות?, באתר כיכר השבת, 11 באפריל 2016
↑  צדיק של שולי רנד לא משודר ברדיו קול חי, ידיעה באתר קול חי.
טיפול באמצעות שטח

טיפול באמצעות השטח (באנגלית: wilderness therapy, adventure therapy, outdoor therapy,eco ecounter) הוא מונח המתייחס לשיטות שונות שנועדו לטיפול נפשי ולשינוי אישי, המתקיימות בסביבה חיצונית בה המטפלים והמטופלים נחשפים לאותם תנאי שטח מאתגרים. הטיפול או הלמידה מתבססים על למידה התנסותית, תהליך למידה המשלב התנסות ועיבוד (רפלקציה). הבסיס התאורטי של השיטה נשענת על יסודות של טיפול קוגניטיבי התנהגותי.
טיפול שטח מתקיים בעיקר במתכונת של טיפול קבוצתי או סדנה קבוצתית, המונחית על ידי מנחה קבוצות או מטפל שעבר הסמכה לטיפול באמצעות השטח. מטרת הטיפול היא להרחיב את טווח החוויה הרגשית הפנימית וההתנסויות המעודדות לצמיחה ושינוי, המזומנים למטפלים ולקבוצה במהלך הפעילות בשטח. ככל שתנאי השטח קיצוניים ומאתגרים יותר, כך נדרשות פעולות אינטנסיביות יותר כדי להתמודד עימם, ונוצרות חוויה פנימית אינטנסיבית יותר והזדמנות לשינוי גדול יותר בפרשנות הפנימית של הפרט ושל הקבוצה. ההתמודדות עם סביבת השטח עוסקת במגוון היבטים – פיזיולוגיים, נוירולוגיים, רגשיים ורוחניים.
היסטוריה

בעבר, לאורך ההיסטוריה האנושית, התקיימו מסורות בעלות מטרות או משמעות דומה, כגון מסעות מפרכים של צליינים או מסעות לשם חניכה ולטקסי מעבר, שנועדו בין השאר ליצור שיפור אישי באמצעות התמודדות עם מצבים מאגרים בשטח. סדנאות טיפול באמצעות השטח מתקיימות בעולם המערבי בצורות שונות משנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 באופן מובנה יותר מבעבר, ובעשורים האחרונים הן מלוות גם במחקר מדעי במטרה לברר את יעילותן.
ניתן לזהות את תחילת הדרך הממוסדת של שיטת הטיפול בתוכנית "Outward Bound" של קורט האהן, שנועד להגביר את החוסן של שייטים צעירים. תוכנית זו נוסדה בשנות ה-40 ועם הזמן גובשה כתוכנית טיפולית לנוער בסיכון. בהמשך התוכנית עברה לארצות הברית, שם הוקם בית ספר של הארגון. הרצון לקחת יסודות של הלמידה ההתנסותית ולשלבם במערכת החינוכית המסורתית הובילה להקמת ארגון "Project Adventure", שמתמקדת באלמנטים של הרפתקה ובייחוד מסלולי חבלים אתגריים. שני ארגונים אלו פעילים עד היום ומזוהים עם התחום. זרם נוסף שצמח הוא "Boot Camp", מחנות אימונים המזכירים במעט טירונות צבאית ומסעות הישרדות. מחנות אלו, שהיו נפוצים בארצות הברית ויעילותם הועמדה בסימן שאלה, עברו שינויים בשנים האחרונות (בעיקר 'ריכוך') וניכרת השפעתן של התוכניות המוזכרות לעיל.
לקריאה נוספת

דוד מיכאלי, גלות, מסע, בחירה, הוצאת מדף, 2007 (על הספר, באתר רשות חסות הנוער)
דויד הרועה, ניסים במדבר, הוצאת ברפמן. גת, 2014
הערות שוליים

↑  Kolb, D. A., Experiential learning: Experience as the source of learning and development., Jersey: Prentice-Hall, 1984
↑  אורית ענבר, הסביבה היא הטיפול, ריאיון עם דוד מיכאלי, 2011, באתר סמינר הקיבוצים
↑  ראובן ברנס ונח גרינבוים, 1993, "הישימון וקורסי ההישרדות: סכינים בקבוקי קוקה קולה וטקסי מעבר"
↑  פישר, 1996
↑  רומי, ש' וכהן, י' (1999). "מסעות הישרדות": עקרונות, דרכי יישום והשפעתם על הערכה עצמית ומסוגלות אישית של נוער מנותק בישראל, השתמעויות ליועץ החינוכי. היועץ החינוכי (8), 98 – 69
↑  דוד מיכאלי, "זמן המדבר", 2000, הוצאת מדף (קישור לפרקים מתוך הספר)
↑  רחל לב-ויזל, חיזוק תחושת יכולת של מתבגרים בסיכון – מחקר פעולה, מיקבץ, 2002
↑  פעילויות שטח, באתר עמותת ענב
↑  בני נוער וצעירים בניתוק או מעורבים בפלילים, עמ' 169, באתר המשרד לשירותים חברתיים
↑  אתר דרך לוטן
↑  התוכנית הבינתחומית לטיפול שטח, באתר סמינר הקיבוצים
↑  אתר איגוד האתגר והלמידה החווייתית בישראל - ACEE
↑  אתר עמותת מרכז גישה מובילים לשינוי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph714397
מוזיאון העיצוב חולון

תבנית:מבנה
מוזיאון העיצוב חולון נמצא בחולון והוא המוזיאון הראשון בישראל המתמקד בעיצוב. המוזיאון נחנך ב-31 בינואר 2010, ונפתח לקהל הרחב ב-3 במרץ 2010. מוזיאון העיצוב בחולון יועד לשמש כפלטפורמה הלאומית לייצוג של עיצוב, יצירת אוסף תערוכות משמעותי, הצגת עיצוב ישראלי בהקשרו לעיצוב עולמי ולהראות את חשיבות העיצוב במדינה צעירה שמתפתחת.
פעילות

המוזיאון ממוקם בחלקו המזרחי של מתחם התרבות החדש של חולון, הכולל כיום את המדיטק ובעתיד יכלול מבני ציבור נוספים.
בניין המוזיאון תוכנן ועוצב על ידי האדריכל והמעצב יליד ישראל רון ארד בשיתוף ברונו אסא. מעטפת הבניין עשויה פלדת קורטן בגוונים אחדים, שיוצרה באיטליה. בבניין שני אולמות תצוגה עיקריים - הגלריה התחתונה, ששטחה כ-250 מ"ר, והגלריה העליונה, ששטחה כ-500 מ"ר והיא מוארת באור יום. חלל תצוגה נוסף קרוי מעבדת עיצוב ושטחו כ-100 מ"ר. העיצוב של אולמות התצוגה שגרתי, ומאפשר למבקרים להתמקד בתצוגה שבאולמות. הכניסה למוזיאון נעשית דרך כיכר פנימית, שבצדה נמצאים גם חנות המוזיאון ובית קפה, החולקים חלל משותף. מהכיכר הפנימית נשקפים השמים דרך ספירלות הקורטן.
למוזיאון אין תצוגת קבע, והוא מארח תערוכות מתחלפות בנושאי עיצוב.
המוזיאון נבחר על ידי מגזין התיירות "קונדה נסט טרוולר" כאחד מפלאי תבל החדשים.
היסטוריה > הקמת המוזיאון

במרץ 2003, רון ארד אדריכלים הוזמנו על ידי עיריית חולון, לעצב ולתכנן את המוזיאון הלאומי הראשון בישראל. המוזיאון אשר משתרע על שטח של כ-4,100 מ״ר, נבנה בתקציב של 65 מיליון ש"ח (11.1 מיליון פאונד בריטי), ומומן אך ורק על ידי הציבור. הבנייה החלה באוגוסט 2006 ו״מוזיאון העיצוב חולון״ נחנך רשמית ב-31 בינואר 2010.
היסטוריה > תכנון ועיצוב המוזיאון

כיכר המדיטק הנדיבה בגודלה הנמצאת מצפון לאתר הוגדרה כמקום ראוי לכניסה למוזיאון. למוזיאון 2 קומות, המחוברות על ידי רמפה מבנית חיצונית - המסלול הסיבובי האייקוני של המוזיאון.
יצירת וניצול המתח שבין סדר פנימי של חללים יעילים דמויי-קופסה, לבין מעטפת חיצונית דינמית ומלאת קימורים הם הקו המנחה העיצובי לכל המוזיאון. החלק הנרחב יותר של חוץ המוזיאון מוסווה על ידי 5 קשתות דומיננטיות העשויות פלדת קורטן אשר נעות בצורה גלית ומפלסות את דרכן פנימה, החוצה ומסביב לנפחים הפנימיים של המוזיאון, לעיתים ביחד, או לחוד, סוגרות חלל או מגדירות אותו. הקשתות משמשות כעמוד השדרה של הבניין - תומכות חלקים גדולים שלו בצורה מבנית, ומגדירות את המנח שלו בהתאם לסביבתו. האיזון הטופוגרפי של הקשתות מודגש עוד יותר על ידי הדרגת השחיקה של המתכת לאורך חייו של הבניין, שניהם מהדהדים את הפספוס המאפיין את המדבר הישראלי. הקשתות לעולם לא באמת מוסתרות מעיני המבקר, ומשמשות כמעין מפתח חזותי העוזר להתמקם בתוך המוזיאון.
אגפי המוזיאון

במוזיאון חמישה חללים:
גלריה עליונה
גלריה תחתונה ע"ש ד"ר שולמית כצמן
המסדרון היקפי
מעבדת העיצוב
גלריה מרגלית ע"ש ד"ר אברהם מרגלית
גלריה

מראה המוזיאון
פרט מרצועות הברזל בדפנות המוזיאון, ינואר 2010
פנים החלל הגדול בבניין המוזיאון בטקס חנוכתו, ינואר 2010
מראה כללי של הבניין בערב הפתיחה, ינואר 2010
מבט מהכיכר הפנימית
רחבת כיכר המדיטק
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306397005171  LCCN: no2011083571  VIAF: 171203870   WorldCat (עם VIAF): 171203870
גבי עמרני

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1934 (בן 90) י"ג בחשוון ה'תרצ"ה המנדט הבריטי ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1953
 עיסוק:  שחקן תיאטרון, שחקן קולנוע
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2000
 פרופיל ב-IMDb
גבריאל (גבי) עמרני (נולד ב-22 באוקטובר 1934) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי. חתן פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2000.
ביוגרפיה

גבי עמרני נולד בשם גבריאל מיכאל רפאל עמרני בשכונת נחלאות שבירושלים כבן זקונים להורים יוצאי תימן. בנעוריו למד בבית הספר אליאנס בירושלים ובגיל 15 הצטרף לגרעין של השומר הצעיר ועבר איתו לקיבוץ בית אלפא.
אחרי שגויס לנח"ל ביחד עם הגרעין שלו, עמרני נמנה בראשית שנות החמישים עם המחזור השני של להקת הנח"ל, יחד עם חיים טופול ואורי זוהר, והיה הסולן בשיר "הוא לא ידע את שמה". אחרי השחרור מצה"ל עבר לקיבוץ יקום והתחיל לעבוד עם להקת הקיבוץ הארצי. לאחר מכן התיישב בתל אביב בכרם התימנים, היה חבר בלהקת המחול "ענבל" וזמר הלהקה הישראלית "בצל ירוק" שהתפרקה בשנת 1961.
קריירה > בתיאטרון

בשנת 1962 למד בארצות הברית בניו יורק בסטודיו למשחק ודרמה של הרברט ברגהוף(אנ') ואוטה האגן ובשנת 1966 סיים את לימודיו ושב לישראל.
הוא שיחק במחזות תיאטרון, בהפקות בידור ובמחזות זמר רבים, בתיאטרון הקאמרי, התיאטרון הצעיר, תיאטרון באר שבע ותיאטרון חיפה, בין היתר שיחק במחזות "עקידה" של עירא דביר (לצדו של יוסי ידין), "אמי הגנרלית", "הנהג של מיס דייזי", "יש לי כנרת" (2000), על תפקידו בהצגה זו זכה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית שחקן השנה. בשנת 1997 הכיר את המחזאי והבמאי חנוך לוין והחל לשחק במחזותיו: בין היתר ב"הזונה מאוהיו", "אשכבה" ו"הבכיינים" (שלושתם בתיאטרון הקאמרי).
באמצע שנות ה-80 הצטרף כצלע שלישית לאיחוד של שלישיית התאומים, במקומו של מרדכי (פופיק) ארנון, לצדם של חברי ההרכב המקורי אושיק לוי וחנן גולדבלט.
בשנת 2011 השתתף במחזה "השוטר אזולאי" לצד מוני מושונוב.
קריירה > בקולנוע ובטלוויזיה

עמרני השתתף בלמעלה מ-50 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. ב-1966 השתתף בתפקיד זוטר בסרטו של מנחם גולן "פורטונה". השתתף בשנת 1968 בסרטו של אורי זוהר "הצד השני". השתתף בסרטיו של אפרים קישון "ארבינקא" (1967), "תעלת בלאומילך" (1969) ו"השוטר אזולאי" (1971). באותה שנה שיחק בסרט "אריאנה" בבימויו של ג'ורג' עובדיה. ב-1970 שיחק בסרטו של מנחם גולן "הפריצה הגדולה". ב־1972 השתתף בסרט "נחצ'ה והגנרל" בתור בלש.
בשנת 1976 שיחק בסרטו של הבמאי בועז דוידזון "משפחת צנעני", וגילם את אדון צנעני, בעל משפחה תימנית שמסוכסכת עם יריבו לעסקים ושכנו הפרסי ישראל בן נעים (שמגולם על ידי יוסף שילוח). ב-1977 השתתף בסרטו האחרון של אורי זוהר "הצילו את המציל" ובסרט "מבצע יונתן" שביים מנחם גולן.
בשנת 1980 שיחק בקומדיה הדרמטית של אסי דיין "מלך ליום אחד", וגילם שוער בבית מלון בנתניה ואב לבת (קרוליין לנגפורד) המתגוררת בארצות הברית. בשנת 1981 השתתף בסרט "שגעון של אבא" לצד השחקנית וידידתו מתקופת להקת הנח"ל שושיק שני. בשנות ה-80 השתתף גם בתוכנית הילדים "רחוב סומסום" וכשחקן אורח ב"שניים אוחזין". ב-1998 שיחק בדרמת הטלוויזיה של אברהם הפנר, "ארץ קטנה, איש גדול".
בשנת 2007 שיחק בסדרה הקומית "הישראלים".
ב-2010 הופיע בסדרה "עספור", וגילם את מנשה התימני בסדרת הדרמה ששודרה בהוט 3 "חסמבה דור 3".
ב-2016 הופיע בסדרה "מטומטמת" בתפקיד גדליה והשתתף בסרט הקולנוע "הורדוס איילנד" (2018).
בשנת 2022 שיחק עמרני את דמותו של מרדכי רוקבן בסדרת הילדים "שלי הכובשת" המשודרת בערוץ כאן חינוכית.
בשנת 2000 זכה בפרס אופיר על מפעל חיים. בשנת 2012 הוענק לו אות "יקיר העיר רמת גן".
חיים אישיים

לעמרני 4 בנות. מאשתו הראשונה נולדה בתו הבכורה, עמרני נשוי בשנית לוורדה וממנה נולדו 3 בנות נוספות, בת זקוניו מעיין עמרני גם היא שחקנית. גיסתו היא השחקנית אסי לוי. מתגורר ברמת גן.
פילמוגרפיה חלקית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פורטונה (1966)  הוא הלך בשדות (1967)  ארבינקא (1967)  השכונה שלנו (1968)  המטרה טיראן (1968)  הצד השני (1968)  תעלת בלאומילך (1969)  לופו (1970)  הפריצה הגדולה (1970)  מדרון (1970) Madron  חדווה ושלומיק (1971)  השוטר אזולאי (1971)  הרפתקאות ילדי החוף (1971)  פישקה במילואים (1971)  אריאנה (1971)  שוד הטלפונים הגדול (1972)  סלומוניקו (1972)  נחצ'ה והגנרל (1972)  מתנה משמיים (1973)  משפחת צנעני (1976)  לופו בניו יורק (1976)  איזה יופי של צרות! (1976)  הצילו את המציל (1977)  מבצע יונתן (1977)  לא לעלות יותר (1979)  Mary and Joseph: A Story of Faith ‏(1979)  It Rained All Night the Day I Left ‏(1980)  המשחק האמיתי (1980)  מלך ליום אחד (1980)  שגעון של אבא (1981)  כביש ללא מוצא (1982)  ניידת (1982, שחקן ראשי) |  גולדה (1983) A Woman Called Golda  סהרה (1983) Sahara  ספר נשים (1984)  Best Defense ‏(1984)  רומן בהמשכים (1985)  קומפוט נעליים (1985)  הטוב הרע והלא נורא (1986)  עקידה (1988)  לגנוב את השמיים (1988)  אבא גנוב 3 (1991)  רחובות ההרג (1991) Killing Streets  זהר (1993)  חמדת אבות (1994)  הגמל המעופף (1994)  סטרייט ולעניין (1994)  גיבורים קטלניים (1994) Deadly Heroes  איצ'ה (1997)  ארץ קטנה, איש גדול (1998)  צדק מוחלט (1998)  ספי (1999)  משפחת עזאני (1999)  להיות כוכב (2003)  אבנים (2004)  סקיתופוליס (2005)  דון קישוט בירושלים (2005)  מישהו לרוץ איתו (2006)  הישראלים (2007)  אסקימוסים בגליל (2007)  עספור (2010)  חסמבה דור 3 (2010 - 2013)  מקום בגן עדן (2013)  גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) |  מטומטמת (2016)  מסע הטבעת (2017)  אלישע (2017)  המלון של פיני (2017)  הורדוס איילנד (2018)  להעיר את הדב (2018)  אהבה בשלייקס (2019)  הנספח (2019-2020)  קדיש מאוחר (2020)  להישאר במשחק (2020)  אנדרדוגס (2020)  שב"ס (2020)  ילדי בית העץ (2021)  מלכות (2022)  שלי הכובשת (2022) |
הערות שוליים

↑  סמדר שיר, תמיד שחקן, מוסף 24 שעות ידיעות אחרונות, 9 בינואר 2020, עמוד 3
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1999 - יורם גלובוס | זוכה פרס אופיר על מפעל חיים לשנת 2000 - גבי עמרני | הבא: 2001 - משה מזרחי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298349105171  BnF: cb165546742 (data)  GND: 1062421205  ISNI: 0000 0003 6072 0053  VIAF: 220819384   WorldCat (עם VIAF): 220819384 
גבי עמרני ולאה קמחזי בהצגה "אברם", בבימויו של עודד קוטלר, תיאטרון אנסמבל הרצליה
ראלב מג'אדלה

ר'אלב מג'אדלה (בערבית:  غالب مجادلة, תעתיק מדויק: ע'אלב מג'אדלה, נכתב לעיתים גאלב מג'אדלה; נולד ב-5 באפריל 1953) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי וחבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה, ולשעבר שר המדע, התרבות והספורט.
ביוגרפיה

מג'אדלה גדל והתחנך בבאקה אל-גרבייה, למשפחה ערבית-מוסלמית. בעל השכלה תיכונית. כיהן בתפקידים שונים ובהם: מזכיר הנוער העובד והלומד בבאקה אל-גרביה, מזכיר מועצת הפועלים האזורית, ראש אגף החינוך, ההשכלה והספורט בהסתדרות הכללית.
מג'אדלה פעיל בתחומי זכויות ערבים, פנים ובעיות באזור באקה אל-גרביה.
מג'אדלה נכנס לכנסת בשנת 2004, עם התפטרותו של אברהם בורג. שנה מאוחר יותר התמנה ליו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה, תפקיד בו המשיך להחזיק בראשית כהונתה של הכנסת ה-17. בנוסף לתפקידו כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה, מג'אדלה היה חבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובוועדת המדע והטכנולוגיה בעת כהונתו בכנסת ה-16, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת ה-17.
בתחילת כהונתה של הכנסת ה-17 פעל מג'אדלה יחד עם עמיתתו לסיעה נאדיה חילו, נגד הישארותם של השניים כחלק מסיעת העבודה בקואליציה, כאקט מחאתי כנגד צירוף "ישראל ביתנו" ואביגדור ליברמן אליה. אולם מאוחר יותר מג'אדלה נתמנה לשר לצד ליברמן שהתנגד למינויו.
ב-10 בינואר 2007 הודיע יו"ר העבודה עמיר פרץ על כוונתו למנות את מג'אדלה לתפקיד שר המדע, התרבות והספורט במקומו של אופיר פינס, שהתפטר מהתפקיד כחודשיים קודם לכן במחאה על צירוף סיעת ישראל ביתנו לקואליציה. מינויו של מג'אדלה עוכב על ידי ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט, שרצה להמתין תחילה עד לביצוע סבב תיקים בממשלתו. בסופו של דבר נקבע כי מג'אדלה ימונה תחילה לשר בלי תיק, ובהמשך, עם ביצוע סבב התיקים, יקבל משרד מקצועי. ב-29 בינואר אותה שנה אישרה הכנסת את מינויו לשר ברוב גדול של 59 חברי כנסת כנגד 23. עם מינויו, הפך מג'אדלה גם לשר הערבי וגם לשר המוסלמי הראשון בישראל.
ב-25 בפברואר 2007 אישרה הממשלה את מינויו לתפקיד שר המדע, התרבות והספורט, וב-21 במרץ 2007 אישרה הכנסת את מינויו לתפקיד זה.
ב-2009, למחרת תחילתו של מבצע עופרת יצוקה, החרים מג'אדלה את ישיבת הממשלה, במחאה על המבצע. שנים לאחר מכן הסביר ”אני בין מדינתי לבין עמי לא יכול להיות צד”, עוד הסביר ”אני התפקיד שלי כפי שהגדיר אותו הנשיא יאסר ערפאת, עליו השלום, אזרחי ישראל הערבים, תפקידם תמיכה אסטרטגית בשאלה הפלסטינית ובסכסוך הפלסטיני-ישראלי. אוי ואבוי להם אם יקחו חלק בסכסוך”. כשבוע לאחר שמג'אדלה החרים את אותה ישיבת הממשלה, הוא דרש ”להפסיק את המבצע הצבאי בעזה ולחזור לתהליך המדיני כדי לתת תקווה לשני העמים”.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב מג'אדלה במקום ה-15 ברשימת העבודה לכנסת. הרשימה זכתה ב-13 מנדטים והוא נותר מחוץ לכנסת. באפריל 2010 נכנס לכנסת ה-18 בעקבות התפטרותה של יולי תמיר. כיהן כיושב-ראש ועדת המשנה לעניינים חסויים (על פי סעיף 5 לחוק הכנסת), יושב-ראש ועדת המשנה לדיור במגזר הערבי, חבר בוועדת הכספים ובוועדה לביקורת המדינה. כן שימש יושב-ראש השדולה לקידום המיחזור בישראל וחבר בשדולה להעסקה ישירה.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב מג'אדלה במקום ה-17 ברשימת העבודה לכנסת, אך תחילה נותר מחוץ לכנסת. בעקבות התפטרותו של בנימין בן אליעזר, מג'אדלה נכנס לכנסת ה-19 וכיהן בשלושת החודשים האחרונים.
ב-6 באוגוסט 2018 נסע למכה שבערב הסעודית, לקיום מצוות החג' שבאסלאם.
חיים אישיים

נשוי להודא, ואב לשתי בנות ושני בנים, אחד מהם הוא מוחמד מג'אדלה – איש תקשורת וכתב ב"חברת החדשות", המנהל לשעבר של חטיבת החדשות ומגיש ב"ערוץ מוסאווא" הפלסטיני.
מתגורר בבאקה אל-גרביה.
הערות שוליים

↑  איתמר ענברי, "אם תהיה החלטה - נפרוש", באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2006
↑  מג'אדלה הושבע כשר בממשלה, באתר וואלה, 29 בינואר 2007
↑  מזל מועלם,יואב שטרן, פרץ מינה את מג'אדלה לשר המוסלמי הראשון, באתר הארץ, 10 בינואר 2007
↑  אטילה שומפלבי, שר ערבי ראשון בישראל: ראלב מג'אדלה, באתר ynet, 10 בינואר 2007
↑  מזל מועלם, הממשלה אישרה את מינוי מג'אדלה - שר ערבי ראשון בישראל; רק ליברמן התנגד, באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2007
↑  ברק רביד, ראלב מג'אדלה: להפסיק את המבצע ולחזור לתהליך מדיני, באתר הארץ, 4 בינואר 2009
↑  יאסר עוקבי, ‏לראשונה בהיסטוריה: שר ישראלי לשעבר יעלה למכה בסעודיה, באתר מעריב אונליין, 6 באוגוסט 2018
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת הפנים (1949–1974): | בנימין מינץ • יוסף ספיר • נחום חת • יעקב ריפתין • מרדכי סורקיס |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה (1974–2006): | יוסף תמיר • יורם ארידור • שלמה הלל • שושנה ארבלי-אלמוזלינו • דב שילנסקי • יהושע מצא • סאלח טריף • מיכה גולדמן • דוד אזולאי • משה גפני • יורי שטרן • ראלב מג'אדלה |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה (מ־2006): | ראלב מג'אדלה • אופיר פינס-פז • דוד אזולאי • אמנון כהן • מירי רגב • דודי אמסלם • יואב קיש • מיקי חיימוביץ' • סעיד אלחרומי • וליד טאהא • יעקב אשר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172879524  VIAF: 3761154441736735460007   WorldCat (עם VIAF): 3761154441736735460007
האקטיביסט. קרל מרקס

| --- | --- |

 בימוי:  בנימין פריידנברג
 הופק בידי:  יאיר קדר
 תחקיר:  בנימין פריידנברג
 עריכה:  רון גולדמן, מיקי כהן
 מוזיקה:  אביב אלדמע, אשר גולדשמידט
 צילום:  טליה (טוליק) גלאון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2023
 משך הקרנה:  54 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דוקומנטרי
האקטיביסט. קרל מרקס (באנגלית:  The Activist. Karl Marx) הוא סרט תיעודי על חיי, בבימויו בנימין פריידנברג של ובהפקתו של יאיר קדר משנת 2023 כסרט ה-18 בסדרת הָעִבְרִים. הסרט אף הוקרן בפסטיבל דוקאביב.
הסרט הופק על ידי יאיר קדר ויצא בסיוע תאגיד השידור הציבורי, משרד התרבות והספורט, שירות הסרטים הישראלי, מפעל הפיס וקרן רבינוביץ'. הסרט עלה גם ליוטיוב וזכה למעל 32,000 צפיות.
הערות שוליים

↑  https://www.docaviv.co.il/2023/films/the-activist-karl-marx/
מייצנס איסון בנטון

מייצנס איסון בנטון (באנגלית: Maecenas Eason Benton‏; 29 בינואר 1848 – 27 באפריל 1924) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממיזורי. הוא היה אביו של תומאס הארט בנטון, שזכה לתהילה כצייר של הסצנה האמריקאית.
ביוגרפיה

בנטון נולד ב-29 בינואר 1848 ליד דיירסבורג, טנסי. הוא למד בשתי אקדמיות מערב טנסי ובאוניברסיטת סנט לואיס. הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קמברלנד בלבנון, טנסי, בשנת 1870. הוא שירת בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במשפטים בניאושו, מיזורי. הוא שימש כתובע של מחוז ניוטון, מיזורי, מ-1878 עד 1884 ולאחר מכן כעורך דין פדרלי ממרץ 1885 עד יולי 1889. הוא גם שימש כשליח בכנסייה הדמוקרטית הלאומית של 1896. ב-24 ביוני 1888 הוא התחתן עם אליזבת וייז מווקסהאצ'י, טקסס.
בנטון נבחר כדמוקרטי לקונגרסים ה-55, ה-56, ה-57 וה-58, וכיהן מ-4 במרץ 1897 עד 3 במרץ 1905. הוא לא הצליח להיבחר מחדש ב-1904 לקונגרס ה-59, וחידש את עיסוקו בעריכת דין בניאושו, מיזורי, הוא שימש כחבר בכנסים החוקתיים של המדינה בשנים 1922 ו-1924. הוא מת בספרינגפילד, מיזורי ב-27 באפריל 1924 מסרטן הגרון ונקבר בבית הקברות של אוד-פלאו, ניאושו, מיזורי. דמותו מופיעה במוראל של מאה שנה לניאושו, מיזורי, שנעשה ב-1939 על ידי ג'יימס דווד מרשל.
הצרחה

הצרחה קטנה ב"צד המלך"
הצרחה גדולה ב"צד המלכה"
במשחק השחמט, הצרחה היא מהלך משותף של המלך והצריח הנחשב כמסע אחד ומתבצע בשני שלבים:
המלך מוזז שתי ערוגות לכיוון הצריח
הצריח מוזז לערוגה הצמודה למלך ומעבר לו
זהו המקרה היחיד בו מוזזים שני כלים ובו המלך זז יותר מערוגה אחת, במסע אחד.
ההצרחה היא המהלך האחרון שהוסף לחוקי השחמט והוא מופיע בספרו של המחבר הצרפתי Claude Gruget בשנת 1560.
הצרחה תתבצע בתנאים הבאים:
המלך והצריח לא הוזזו כלל מערוגותיהם הטבעיות מתחילת המשחק.
המלך לא נמצא באיום שח באותו רגע.
המלך לא יימצא באיום שח בתום ההצרחה.
המלך אינו עובר על פני ערוגות המאוימות על ידי כלי היריב; ערוגות אלו כוללות את ערוגת הכניסה של המלך בהצרחה.
אין כלי מפריד בין המלך לצריח.
הצריח והמלך נמצאים באותה שורה. הגבלה זו נוספה לחוקים בשנת 1972, כדי למנוע הצרחה במאונך לאחר הכתרת רגלי בטור ה'.
על-פי כללי המשחק, כדי לבצע הצרחה יש להזיז את המלך תחילה, ואחר כך יש להזיז את הצריח. נגיעה בצריח קודם להזזת המלך, אינה מאפשרת הצרחה ומחייבת מהלך שבו זז רק הצריח (על פי החוק "נגעת-נסעת"). מבחינים בין "הצרחה קטנה" שהיא הצרחה "לצד המלך" ובין "הצרחה גדולה" שהיא הצרחה "לצד המלכה". אם רק אחד הצריחים הוזז, ניתן להשתמש בצריח השני לצורך ביצוע הצרחה. אם הערוגה ב1 מאוימת, ניתן לבצע הצרחה גדולה (משום שהמלך אינו עובר דרכה). גם אם הצריח עצמו מאוים מותר לבצע הצרחה.
ברישום התנועות, מציינים הצרחה "קטנה", בה הצריח נע שתי משבצות, על ידי הסימון O-O ואילו הצרחה "גדולה", בה הצריח נע שלוש משבצות, על ידי הסימון O-O-O.
הצרחה היא מהלך חשוב בשלבים המוקדמים של המשחק, משום שהיא משרתת שתי מטרות חשובות: היא מזיזה את המלך למקום מוגן יותר מאשר מרכז הלוח בו התחיל להתפתח הקרב, והיא מביאה את הצריח לעמדת התקפה טובה יותר במרכז הלוח. במקרים מסוימים עלולה הצרחה שאיננה מחושבת כראוי, להביא למילכודו של המלך ולהפסד במשחק. לדוגמה, אם לאחר ההצרחה השחקן המצריח מביא את המלך שלו לפינת הלוח ולאחר מכן מצמיד את הצריח למלך ולא מזיז מתחילת המשחק את הרגלים שמלפני המלך השחקן חושף את המלך שלו לסיכון למט חנק.
הערות שוליים

↑  Federația Română de Șah, עמוד 1178 (ברומנית)