stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד קוקלינסקי
ביוגרפיה > מאסרו ומותו

ב-1988, בית משפט בניו ג'רזי הרשיע את קוקלינסקי בחמישה מעשי רצח ודן אותו לחמישה מאסרי עולם, ללא אפשרות לשחרור מוקדם טרם גיל 110. ב-2003, הוא הודה באשמה ברצח בלש ממשטרת ניו יורק פיטר קאלאברו בשנת 1980, ולפיכך, התווספו לעונשו זה עוד 30 שנות מאסר. במהלך משפט הרצח של קאלאברו, שבמסגרתו הועמד לדין ביחד עם קוקלינסקי נאשם נוסף בשם סמי "השור" גרוואנו, טען קוקלינסקי שהוא החנה את מכוניתו לצד דרך צרה, עובדה שהכריחה נהגים אחרים להאט על מנת לעבור. הוא הסתתר מאחורי ערמת שלג עד אשר קאלאברו הגיע ב-02:00 בלילה, ואז הוא ירה בו. הוא הכחיש שהוא ידע שקאלבארו היה שוטר, אבל אמר שהוא היה רוצח אותו בכל מקרה.
במהלך מאסרו, קוקלינסקי העניק ראיונות לתובעים, פסיכיאטרים, קרימינולוגים, סופרים ומפיקי טלוויזיה אודות קריירת הפשע שלו, ילדותו וחייו האישיים. שתי תוכניות טלוויזיה דקומנטריות, שבמרכזם רואיין קוקלינסקי על ידי ד"ר פארק דאייטז (פסיכיאטר שהיה ידוע בשל ריאיון שערך בעבר עם רוצח סדרתי אחר בשם ג'פרי דאהמר), שודרו ברשת HBO בשנים 1991 ו-2001. פיליפ קרלו כתב עליו ספר שהוצא לאור בשנת 2006, בשם: "The Ice Man, Confessions of a Mafia Contract Killer".
באחד מהראיונות, קוקלינסקי טען שהוא מעולם לא הרג ילד ו"סביר להניח שהוא לעולם לא יהרוג אישה". אולם, לדבריה של אחת מבנותיו הוא פעם אמר לה שהוא יצטרך להרוג אותה ואת אחותה ואחיה אם במקרה במהלך התקף זעם הוא יהרוג את אמא שלה. בד בבד לדברים אלו, אשתו ברברה ציינה שהוא למעשה מעולם לא פגע בילדים. עם זאת, היא אמרה שהוא הכה אותה בתכיפות, ואף שבר את אפה מספר פעמים.
קוקלינסקי אף התוודה שהוא פעם רצה להשתמש בקשת מוצלבת לבצע את אחת מהתנקשויותיו, אך לא מבלי "לנסות" זאת תחילה. לכן, פעם, במהלך נסיעה במכוניתו, הוא שאל אדם מזדמן הוראות הגעה ליעדו, משהאחרון ענה לו, הוא ירה בו במצח בעזרת הקשת. הוא ציין שהחץ "נכנס חצי-דרך לתוך ראשו".
בריאיון משנת 1992, קוקלינסקי נזכר ברצח הסאדיסטי ביותר שביצע:
זה היה גבר והוא הפציר בי, התחנן וככל הנראה גם התפלל. והוא כל הזמן מלמל 'אוי, אלוהים, בבקשה לא'. אז אמרתי לו שהוא יכול לקחת לעצמו חצי שעה להתפלל לאלוהים, ואם אלוהים יירד למטה ויישנה את הנסיבות, הוא יקבל את חייו. אבל אלוהים מעולם לא הופיע והוא מעולם לא שינה את הנסיבות, ובכך זה הסתכם. זה לא היה נחמד במיוחד. זה היה דבר אחד שלא הייתי צריך לעשות. לא הייתי צריך לעשות זאת בדרך זאת.
קוקלינסקי מת בגיל 70 בשעה 1:20 בלילה ביום 5 במרץ 2006 באגף השמור שבמרכז הרפואי St. Francis בטרנטון, מדינת ניו ג'רזי. תזמון המוות שלו נראה חשוד ותמוה. זאת, בשל העובדה שהוא היה מיועד להעיד נגד אחד מראשי-המשנה במשפחת גמבינו - סמי גראוואנו - אשר לכאורה הורה לו לרצוח את בלש משטרת ניו פיטר קאלאברו. קוקלינסקי הודה ברצח קאלאברו ברובה ציד בליל 14 במרץ 1980. בזמן שקוקלינסקי זומן להעיד, גראוואנו היה כבר מאחורי סורג ובריח בעוון הרשעתו באריזונה בהרצת מפעל לייצור אקסטזי ועסקאות לייצור סמים, עבירה שבשלה ריצה גזר דין של 19 שנה. קוקלינסקי גם ציין בפני בני משפחתו שהוא חושב ש"הם" הרעילו אותו. ימים אחדים אחרי מותו של קוקלינסקי, התובעים סגרו את התיק כנגד גראוואנו, באומרם שללא עדותו של קוקלינסקי אין מספיק ראיות בתיק להמשיך בתביעה. בהתאם לבקשת משפחתו של קוקלינסקי, הפתולוג הפלילי מייקל באדן בחן את תוצאות נתיחתו לאחר המוות של קוקלינסקי על מנת לקבוע אם ישנה עדות להרעלתו. באדן הסיק שהוא מת בנסיבות טבעיות.
סרטים עליו

החל מספטמבר 2010, שני סרטים על קוקלינסקי נמצאו בהליכי עבודה, אולם, לבסוף רק אחד הופק:
מיקי רורק היה אמור לגלם את דמותו של קוקלינסקי בסרט שתסריטו התבסס על הביוגרפיה של קוקלינסקי "The Ice Man, Confessions of a Mafia Contract Killer", מאת הסופר פיליפ קרול. הסרט היה אמור להתחיל להצטלם באביב 2010 בניו יורק, ניו ג'רזי ופלורידה. אך, לבסוף, הסרט לא צולם עקב בעיות תקציב הקשורות לעובדה שהמממן העיקרי לסרט היה בנו של מועמר קדאפי, ועת שהיה אמור הסרט להתחיל להצטלם, החלו המהומות בלוב והנשיא אובמה הקפיא את כל האחזקות של בני משפחת קדאפי בארצות הברית.
מייקל שאנון משחק את קוקלינסקי בסרט "The Ice Man". הסרט שיצא לאקרנים במאי 2013, מבוסס על ספרו של אנתוני ברונו "The Iceman: The True Story of a Cold-Blooded Killer". בסרט מככבים גם וינונה ריידר כאשתו של קוקלינסקי, ריי ליוטה כרוי ד'מאו, סטיבן דורף כאחיו הצעיר של קוקלינסקי וג'וזף וכריס אוונס כרוברט "Mr.Softee" פרונגיי.
ראו גם

ויין אדם פורד
טד בנדי
המרטש מאטלנטה
לקריאה נוספת

Carlo, Philip (2006). The Ice Man: Confessions of a Mafia Contract Killer. New York, New York: St. Martin's Press. ISBN 978-0-312-34928-8.
Bruno, Anthony (2013) [1993]. The Iceman: The True Story of a Cold-Blooded Killer. ROBERT HALE LTD. ISBN 9780709052722.
Bruno, Anthony (2018). Immortal Monster. DarkHorse Multimedia. ASIN B07GTD1KX5.
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, אריאל ורומן, במאי "אייסמן", מספר איך קדאפי כמעט הרס לו את הסרט, באתר הארץ, 21 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810577991005606  BIBSYS: 6097799  BNE: XX4606608  BnF: cb15953917c (data)  GND: 119198436  ISNI: 0000 0000 3249 5889  LCCN: n92112117  NKC: osa2014809495  SUDOC: 167709178  VIAF: 9046812   WorldCat (עם VIAF): 9046812
ארפין הובהניסיאן

ארפין הובהניסיאן (בארמנית: Արփինե Աշոտի Հովհաննիսյան; נולדה ב-4 בדצמבר 1983) היא פוליטיקאית ארמנית, עורכת דין, לשעבר שרת המשפטים של ארמניה, ואחת מסגני הנשיא באספה הלאומית של ארמניה. הובהניסיאן היא גם האישה הראשונה אי פעם להחזיק בתפקיד שרת המשפטים בארמניה.
תחילת דרכה

הובהניסיאן נולדה ב-4 בדצמבר 1983 בירוואן, בארמניה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית.
חינוך

2000-2004 – למד וסיימה תואר במשפטים מאוניברסיטת ירוואן.
2004-2006 – קיבלה תואר שני מאוניברסיטת ירוואן.
2006-2009 – לימודי דוקטורט באוניברסיטת ירוואן. מועמדת לתואר במדעי המשפט.
קריירה

בין השנים 2007 - 2006, הובהניסיאן עבדה כמתמחה במשרד המשפטים, במחלקת הרפורמה המשפטית. מאז 2007 היא מרצה למשפט אזרחי באוניברסיטת ירוואן. בין 2007–2008, היא שמשה כסגנית ראש מחלקת חקיקה במשרד המשפטים, וב-2008 מונתה לסגנית ראש הלשכה של נשיא המדינה.
בין 2008–2011 היא עבדה כיועצת ליו"ר האספה הלאומית, וב-2012 נבחרה כסגנית יו"ר האספה הלאומית בבחירות. הנשיא סרז' סרקזיאן מינה אותה כשרת המשפטים ב-2016, תפקיד שבמסגרתו היא גם חברה בקבינט/במועצה המנהלת של ארמניה.
ב-2017 היא שוב נבחרה בבחירות לאספה הלאומית, ונבחרה כסגנית נשיא של האספה הלאומית.
הובהניסיאן תומכת בהשתתפות מוגברת של נשים בפוליטיקה הארמנית. כשהייתה שרת המשפטים היא גרסה שאין בארמניה אפליה נגד נשים בחוק, ושהסיבות למספרים הקטנים של נשים בתפקידי מנהיגות הן חברתיות. עם זאת, היא הכירה בפערים דה פקטו בין גברים ונשים בנושאים כמו שכר, ואף עסקה בכינון מדיניות בסוגיות כמו חופשות לידה לגברים, חופשות לידה בתשלום או ללא תשלום עבור נשים, ונושאים אחרים אשר משפיעים על היכולת של נשים להשתתף בחיים הציבוריים.
פרסים

מדליית מכיתר גוש על ידי נשיא ארמניה,2016
תעודה מטעם יו"ר חבר המדינות העצמאיות
מדליית זיכרון חגיגות ה-20 מטעם אוניברסיטת ירוואן
מבקרים

כשרת המשפטים, היא ספגה ביקורת על מותו של האסיר לשעבר ארתור סרקזיאן. ב-17 במרץ 2017, משתתפי הפגנה בירוואן דרשו להביאה לדין, כמו גם את כל החוקרים אשר דנו את סרקזיאן למעצר, אשר בעקיפין הוביל למותו.
הערות שוליים

↑  "National Assembly of the Republic of Armenia - Official Web Site - parliament.am". www.parliament.am. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Arpine Hovhannisyan appointed Armenia's Justice Minister". news.am. אורכב מ-המקור ב-2018-06-24. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biography of RA NA Deputy Speaker Arpine Hovhannisyan". Առավոտ - Նորություններ Հայաստանից. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  http://armla.am/wp-content/uploads/2016/05/Monitoring-report_CEDAW_eng.pdf
↑  Biogrphy of RA NA Deputy Speaker Arpine Hovhannisyan, Aravot
↑  Ֆեյսբուքյան էջի գրառումները հանելով, ոչի՜նչ չի ջնջվում, Արփինե... Hraparak, March 2017
↑  "Arminfo: In Liberty square a procession was started in memory of Artur Sargsyan". אורכב מ-המקור ב-2017-03-19. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
ניר ברקוביץ'

ניר ברקוביץ' (נולד ב-16 בנובמבר 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי המשמש כיום כמאמנה של הפועל רעננה מהליגה הלאומית. ניר הוא אחיו הצעיר של כדורגלן העבר אייל ברקוביץ'.
קריירה

בצעירותו שיחק ברקוביץ' בקבוצת הנוער של מכבי חיפה ובקבוצת המילואים של ארסנל. בקריירת הבוגרים שיחק בהפועל ראשון לציון, הפועל חיפה, מכבי אחי נצרת, הפועל רעננה ובמכבי נתניה. בגיל 24 פרש מקריירת משחק.
את קריירת האימון החל בקבוצות הנוער של עירוני נשר ובעונת 2015/2016 אימן את קבוצת הנוער של הפועל ראשון לציון. לאחר כשנה בתפקיד מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן כשנתיים. ב-2018 חתם בהפועל רמת גן אך תוך כחצי שנה חזר להפועל ראשון לציון, אותה אימן עד תום העונה. ב-10 בספטמבר מונה למאמנה של הפועל אום אל-פאחם. באותה עונה, הוביל את הקבוצה לניצחון סנסציוני על מכבי תל אביב בשמינית גמר גביע המדינה. ב-6 ינואר 2020 פוטר מתפקידו.
בקיץ 2020 מונה למאמנה של מכבי אחי נצרת, אותה אימן במשך כחמישה מחזורים עד שעזב וחתם בבני יהודה. לאחר ארבעה משחקים בלבד וכשבני יהודה במקום החמישי בליגה פוטר מתפקידו ב-25 בנובמבר 2020, בעקבות תקרית בה קילל את הפרשן וכדורגלן העבר לירן שטראובר ואיים עליו, לאחר שקבוצתו הפסידה 1–2 להפועל חיפה בליגה.
ב-1 במרץ 2021 שב לקדנציה שנייה כמאמן הפועל אום אל-פחם. לאחר 24 שעות ומשחק אחד שהדריך התפטר מתפקידו, בשל סיבות אישיות.
ב-17 ביוני 2021 מונה למאמנה של סקציה נס ציונה. בתום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל לאחר שנתיים של היעדרות. ב-10 במאי 2022 מונה למאמן הפועל חדרה לעונת 2022/2023, אך ב-16 במאי, לאחר פחות משבוע, הודיע על עזיבת הקבוצה וב-1 ביוני האריך את חוזהו בסקציה נס ציונה. ב-21 בדצמבר 2022 התפטר מאימון הקבוצה ובאותו יום חתם בעירוני קריית שמונה. ב-11 בפברואר 2023 פוטר מתפקידו.
ב-27 בספטמבר 2023 שב לקדנציה שלישית כמאמן הפועל אום אל-פחם. ב-9 בדצמבר 2023, פוטר מתפקידו.
ב-15 בדצמבר 2024 מונה למאמנה של הפועל רעננה מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  כך ייעשה לאיש? ניר ברקוביץ' פוטר מאום אל פאחם, באתר ONE
↑  תומר לוי, ‏החטא ועונשו: ניר ברקוביץ' פוטר מאימון בני יהודה, באתר ערוץ הספורט, 25 בנובמבר 2020
↑  אחרי 90 דקות: ברקוביץ' התפטר מאום אל פאחם, באתר ONE‏, 2 במרץ 2021
↑  ניר ברקוביץ' מונה למאמן סקציה נס ציונה, באתר וואלה, 17 ביוני 2021
↑  ניר ברקוביץ' חתם לעונה נוספת בסקציה נס ציונה: "מרגיש בבית", באתר וואלה, 1 ביוני 2022
↑  שלמה וייס‏, ניר ברקוביץ' התפטר מאימון סקציה נס ציונה וחתם בקרית שמונה, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2022
↑  שלמה וייס‏, ניר ברקוביץ' פוטר מעירוני קרית שמונה, דראפיץ' המועמד המוביל להחליפו, באתר וואלה, 11 בפברואר 2023
↑  רז זהבי, ‏חוזר לקווים: ניר ברקוביץ' חתם באום אל פאחם, באתר ערוץ הספורט, 27 בספטמבר 2023
↑  יניב טוכמן‏, הפועל אום אל פאחם פיטרה את ניר ברקוביץ', שהגיב: "נגמר הסיוט", באתר וואלה, 9 בדצמבר 2023
גשר הל גייט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשתי, גשר פלדה, tied-arch bridge, through arch bridge, גשר רכבת 
 מיקום:  קווינס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  אמטרק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 בספטמבר 1916
 תאריך פתיחה רשמי:  30 בספטמבר 1916 
 אדריכל:  גוסטב לינדנתל 
 מידות
 אורך:  310 מ' 
 גובה:  93 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  310 מ' 
 
 קואורדינטות:  40°46′57″N 73°55′19″W﻿ / ﻿40.7825°N 73.921944444444°W﻿ / 40.7825; -73.921944444444
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר הל גייט(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר הל גייט
 
תצלום אווירי של גשר רוברט פ. קנדי (משמאל - מדרום מערב) וגשר הל גייט (מימין - מצפון מזרח).
גשר הל גייט (באנגלית: Hell Gate Bridge), אשר נקרא במקור גשר קישור הרכבת של ניו יורק הוא גשר קשת פלדה, שאורכו 310 מטרים, החוצה את האיסט ריבר, בין קווינס והברונקס, בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
הקמת הגשר

בתחילת המאה ה-20 החלו לתכנן את הקמת הגשר, במטרה שישמש את רכבת פנסילבניה המחברת בין מדינת ניו יורק לניו אינגלנד. הגשר נבנה בתכנונו של גוסטב לינדנתל, והושלם ב-30 בספטמבר 1916.
בשנת 1996 שופץ הגשר לראשונה מאז הקמתו - ונצבע בצבע התואם את שמו - צבע הקרוי "צבע שער הגיהנום האדום" (משמעותו שמו של הגשר - "גשר שער הגיהנום").
משתמשות בגשר חברות הרכבות אמטרק, סי אס אקס, קנדיאן פסיפיק, וניו יורק ואטלנטיק. הגשר עובר במקביל לגשר רוברט פ. קנדי.
עד בניית גשר בייון בשנת 1932 היה גשר הל גייט גשר קשת הפלדה הארוך בעולם. מסיבה זו, במהלך מלחמת העולם השנייה נשלחו מרגלים של גרמניה הנאצית במטרה לפוצץ את הגשר (אולם תוכניתם לא יצאה אל הפועל).
גשר הל גייט השפיע על מתכנני גשר נמל סידני.
הגשר נחשב לאחד הגשרים החזקים בעולם, ומגזין דיסקברי משער שאם יפסיקו לתחזקו, הגשר יתמוטט רק לאחר כאלף שנים של שחיקה מכנית טבעית (גשרים אחרים בעולם יתמוטטו לאחר כ-300 שנים).
ראו גם

גשר נמל סידני - תוכנן בשנת 1916 בהשפעת גשר הל גייט.
לריסה דולינה

| --- | --- |
לריסה דולינה, 2024
לריסה דולינה, 2024
 לידה:  10 בספטמבר 1955 (בת 69) באקו, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 שם לידה:  Лариса Александровна Кудельман 
 מוקד פעילות:  רוסיה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית למוזיקה על שם גנסין 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקת פופ, אסטרדה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  רוסית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, דומברה 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (2005)  עיטור הידידות (רוסיה) (2018)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (1993)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (1998)  פרס משרד הפנים של רוסיה  פרס גרמופון הזהב 
 larisadolina.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לריסה דוֹלינה (ברוסית: Лариса Долина;‏ נולדה ב-10 בספטמבר 1955) היא זמרת רוסייה (סובייטית לשעבר) יהודיה, זוכת תואר אמן העם (1998) ופרסים נוספים, בהם עיטור רוסיה.
קורות חיים

לריסה דולינה (קודלמן) נולדה בעיר באקו שבתחומי ברית המועצות (כיום בירת אזרבייג'ן), בתם של בנאי ופקידה יהודייה. בגיל שלוש עברה עם משפחתה לאודסה, העיר בה גדלו הוריה. בגיל שש החלה ללמוד נגינה בצ'לו.
את השירה החלה בשנת 1971 בלהקה מקומית. לאחר מספר שנים, למרות התנגדות הוריה, עברה לירוואן, ושרה בלהקות שונות תוך אימוץ שם הבמה "דולינה" (שהיה שם נעוריה של אמהּ). בשנת 1978 השתתפה לראשונה בתחרות זמר כלל-ארצית וזכתה במקום השני. בשנת 1981, כאשר היא הייתה זמרת להקת ג'אז, הוכנה לכבודה תוכנית מיוחדת, שאִתה הופיעה הלהקה ברחבי ברית המועצות וזכתה להצלחה רבה. החל מסוף שנות ה-70 ביצעה שירי רקע בסרטים שונים. בשנות ה-80 למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה במוסקבה וסיימה אותו בשנת 1984.
בשנת 1985 עזבה את להקת הג'אז והחל להופיע כזמרת עצמאית. לאחר שהבינה שכזמרת ג'אז היא לא תוכל להגיע לקהל רחב, עברה למוזיקה פופולרית. בשנת 1988 הופיעה באופרת רוק בתפקיד ראשי לצד ולרי לאונטייב (שהיה בתפקיד גברי ראשי). בתחילת שנות ה-90 גדלה הפופולריות שלה והיא התברגה לרשימת הזמרות הידועות ברוסיה. בתחילת שנות ה-90 היא שיתפה פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ' ושרה שירים רבים למילותיו.
בשנת 2002 היא חזרה לג'אז ועשתה סבב הופעות משותף עם איגור בוטמן.
בשנת 2010 חיבר המלחין מקסים דונייבסקי מחזמר שבו היא הופיעה בתפקיד ראשי. בשנת 2013 החלה לשיר במחזמר "שיקגו", שהועלה במוסקבה פעם נוספת.
בנוסף להופעות ברוסיה, דולינה מופיעה באירופה, בארצות הברית ובישראל, בעיקר עם שירים ברוסית אך בשילוב שירי ג'אז באנגלית.
ב-17 בדצמבר 2024 פורסם שהאיחוד האירופי הטיל סנקציות על לריסה דולינה בשל "תמיכתה בפעולות של רוסיה המאיימות על השלמות הטריטוריאלית, הריבונות והעצמאות של אוקראינה".
חיים אישיים

דולינה הייתה נשואה שלוש פעמים (שלושת בעליה היו מוזיקאים שליוו אותה), והיא אם לבת מבעלה הראשון.
הערות שוליים

↑  https://www.newsru.co.il/rest/16dec2024/ld_121.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000291298  MusicBrainz: baa9c5d3-c96a-450c-928f-507a9a351d75  VIAF: 3110154260514924480006   WorldCat (עם VIAF): 3110154260514924480006
קרב עזה (312 לפנה"ס)

קרב עזה הוא קרב במלחמת הדיאדוכים השלישית בין תלמי הראשון, מלך מצרים התלמיית, ודמטריוס הראשון פוליורקטס, מלך מוקדון.
בסוף שנת 312 לפנה"ס יצא תלמי עם צבאו ממצרים במטרת פלישה לסוריה. הוא עבר דרך פלוסיום וצפון סיני והגיע סמוך לעזה עם כוח של 18,000 חיילי חי"ר ו-4,000 פרשים. דמטריוס יצא מולו עם צבאו והשתלט על העיר עזה. בקרב שנערך בסמוך לעיר הצליח תלמי לנטרל את כוח הפילים של דמטריוס ובכך הכריע את הקרב לטובתו. דמטריוס איבד 500 חיילים ו-13 פילי קרב, ו-8,000 מחייליו נפלו בשבי בשעה שניסו להציל את חפציהם שהיו בעיר. אחרי ההפסד בשדה הקרב, נסוג דמטריוס תחילה לאזור אזוטוס (סמוך לאשדוד) ומאוחר יותר לעיר טריפוליס שבפיניקיה.
הערות שוליים

1 2 3  Richard A. Billows, Antigonos the One-eyed: And the Creation of the Hellenistic State, University of California Press, 1997, p. 124-129
ערך זה הוא קצרמרבנושא קרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוקובינה

בוקובינה (ברומנית: Bucovina, באוקראינית וברוסית: Буковина, בגרמנית: Bukowina או Buchenland (ארץ עצי האשור) ובפולנית: Bukowina) הוא אזור היסטורי שמחציתו הדרומית (מחוז סוצ'אבה) ברומניה ומחציתו הצפונית (מחוז צ'רנוביץ) באוקראינה. האזור משתרע על שטח של 10,422 קמ"ר, הוא מיוער מאוד ומייצא עץ, טקסטיל, מלח, מנגן, ברזל ונחושת. מהמאה ה-14 ועד שנת 1774 הייתה בוקובינה חלק מהאזור המכונה "הארץ העליונה" בצפון נסיכות מולדובה. עם תחילת השלטון האוסטרי, השם בוקובינה נקבע באופן רשמי. בשנים 1775–1918 הייתה דוכסות רב-אתנית במסגרת האימפריה ההבסבורגית. בצפון-מערב גובלת בוקובינה בגליציה המזרחית, בדרום-מזרח עם אזור בוטושאן שבחבל מולדובה ובדרום-מערב עם אזור טרנסילבניה שברומניה.
דמוגרפיה

בשנת 1775 מנתה אוכלוסיית בוקובינה כ-60,000 נפש, וזו תפחה בעידוד האוסטרים ל-800,000 בשנת 1910. בבוקובינה התיישבו בני קבוצות אתניות שונות: בראש ובראשונה גרמנים, רומנים ורוּתֶנים (סלאבים מזרחיים, כולל אוקראינים), כמו גם יהודים, הונגרים, צוענים, ומיעוט קטן של רוסים ופולנים. על פי מפקד-תושבים משנת 1910, הגרמנים האתניים היו קבוצת מיעוט (כ-21% מן האוכלוסייה הכללית המקומית).
דמוגרפיה > המצב הדמוגרפי 1786–1910

לפי מפקדי שלטונות אוסטרו-הונגריה, אוכלוסיית בוקובינה הייתה מורכבת בעיקר מאוקראינים ומרומנים. עם הזמן גדל חלקם היחסי של האוקראינים באוכלוסייה וקטן חלקם היחסי של הרומנים.
| שנה | רומנים | רומנים | אוקראינים | אוקראינים | אחרים | אחרים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1786 | 91,823 | 67.8% | 31,671 | 23.4% | 12,000 | 8.8% |
| 1848 | 209,293 | 55.4% | 108,907 | 28.8% | 59,381 | 15.8% |
| 1869 | 207,000 | 40.5% | 186,000 | 36.4% | 118,364 | 23.1% |
| 1880 | 190,005 | 33.4% | 239,960 | 42.2% | 138,758 | 24.4% |
| 1890 | 208,301 | 32.4% | 268,367 | 41.8% | 165,827 | 25.8% |
| 1900 | 229,018 | 31.4% | 297,798 | 40.8% | 203,379 | 27.8% |
| 1910 | 273,254 | 34.1% | 305,101 | 38.4% | 216,574 | 27.2% |
דמוגרפיה > המצב הדמוגרפי כיום

כיום, המצב הדמוגרפי שונה מאוד. צפון בוקובינה נכללת בתחומי אוקראינה ומאוכלסת בעיקר באוקראינים. בדרום בוקובינה, שבתחומי רומניה, רוב התושבים רומנים. כמעט כל התושבים היהודים, הגרמנים והפולנים, נטשו את האזור. לפי המפקד האוקראיני משנת 2001, מנתה האוכלוסייה במחוז צ'רנוביץ (צפון בוקובינה): 75% אוקראינים (689,100), 12.5% רומנים (114,600), 7.3% (67,200) מולדובים (רומנים מולדובים), ו-4.1% תושבים רוסיים. היתר הוא מיעוט של פולנים, ביילורוסים ויהודים.
בדרום בוקובינה 98.5% מהאוכלוסייה רומנים ו-1.5% אוקראינים (לפי המפקד הרומני מ-2005).
דמוגרפיה > היהודים

היהודים חיו בבוקובינה עוד בטרם שחרר הנסיך בוגדאן הראשון את חבל מולדובה משלטון ההונגרים ב-1365. עם השתלטות האימפריה ההבסבורגית על האזור ב-1774 נערך מפקד שבו התפקדו 526 משפחות יהודיות עם 2356 נפשות. לאחר התייצבות המשטר והפסקת פשיטות השכנים על האזור, החלה נהירת היהודים לבוקובינה מגליציה שבפולין. עם האמנציפציה של יהודי בוקובינה ב-1848 וחקיקת חוקים נאורים נוספים אשר העניקו ליהודים שוויון זכויות מלא, גדלה האוכלוסייה היהודית בבוקובינה באופן משמעותי, לכדי 11.79% מכלל האוכלוסייה ב-1880. בימי מלחמת העולם השנייה נרצחו חלק מיהודי בוקובינה ורוב הנותרים גורשו לטרנסניסטריה, שם מתו רבים מאד מהמגורשים. לאחר כיבוש טרנסניסטריה על ידי ברית המועצות, נשארה צפון בוקובינה תחת שלטון ברית המועצות ודרום בוקובינה תחת שלטון רומני קומוניסטי. הנותרים מיהודי דרום בוקובינה לאחר שחזרו ממחנות הגירוש בטרנסניסטריה עלו ברובם לארץ ישראל.
כיום חיים בבוקובינה מעט יהודים, רובם בחלק האוקראיני של צפון בוקובינה.
היסטוריה > לפני המאה ה-14

מאז התקופה הרומית אוכלס אזור בוקובינה של ימינו בדאקים. במאה ה-5 לספירה ישבו במקום האווארים, עם שהיגר לאזורים הללו ממזרח אסיה. גם שבטים סלאבים אכלסו את המקום והשפיעו על האוכלוסייה הטרום רומנית.
מהמאה ה-9 ועד ראשית המאה ה-14 חלקים מהאזור היו בשליטת נסיכות קייב.
היסטוריה > נסיכות מולדובית

בוקובינה שבמורדות המזרחיים של הרי הקרפטים, שכנה בעבר בלב נסיכות מולדובה. העיר סוצ'אבה הייתה בירת המדינה ב-1388.
שם החבל בוקובינה כחלק מנסיכות מולדובה מוזכר בתעודה מימי השליט פטרו מושאט משנת 1392.
בוקובינה, שהייתה ידועה בעיקר כ"ארץ העליונה" Ţara de Sus נשארה חלק מנסיכות מולדובה עד שנת 1769. הנסיכות כולה הייתה עד סוף המאה ה-15 ביחסי חסות עם פולין והחל משנת 1512 מדינה בחסות האימפריה העות'מאנית. בשנת 1769,נכבשה על ידי רוסיה לשש שנים וב-1775 הועברה השליטה לאוסטרים.
היסטוריה > האימפריות האוסטרית והאוסטרו-הונגרית (1775–1918)

פירוש השם בוקובינה הוא "ארץ עצי אשור". שם זה נפוץ בהדרגה בתקופה האוסטרו-הונגרית. לפני כן נקרא החבל "הארץ העליונה", "ארץ מולדובה", "פלונינה" (Plonina), "קורדון" (Cordon) ו"ארבורואסה" (Arboroasa).
באוקטובר 1774 נכבשה בוקובינה בידי אוסטריה, בטענה שהיא נחוצה למעבר בין טרנסילבניה לגליציה, שעברה לשליטה אוסטרית במסגרת חלוקת פולין ב-1772. ב-2 ביולי 1776 נקבע בהסכם פאלמוטקה כי באזור זה יעבור הגבול הרשמי בין האימפריה האוסטרית לבין האימפריה העות'מאנית. עד לשנת 1918 הייתה בוקובינה ארץ הכתר המזרחית ביותר באימפריה האוסטרית (אחר כך: האוסטרו-הונגרית), ובירתה הייתה צ'רנוביץ.
ב-1849 זכתה בוקובינה במעמד של ארץ כתר ודוכסות.
היסטוריה > סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20

במלחמת העולם הראשונה שימשה אדמת בוקובינה שדה קרב בין הצבאות הרוסים והאוסטרים. עם קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, בחורף 1918 ביקש ינקו פלונדור מהצבא הרומני להיכנס לאזור. ב-28 בנובמבר 1918 אוחדה בוקובינה עם רומניה במסגרת "רומניה הגדולה". הדבר הוסדר רשמית בחוזה סן-ז'רמן בשנת 1919.
באזור נחל סוצ'אבה התקיימו קהילות הונגריות. מאחר שההתבוללות שלהם הייתה גדולה החליט השלטון ההונגרי ליישב אותם בתוך הממלכה ההונגרית והם הועברו בחלקם לוויוודינה Voivodina (היום בסרביה) וחלקם למחוז טולנה Tolna בהונגריה עצמה.
היסטוריה > ממלכת רומניה (1919–1944) ותקופת מלחמת העולם השנייה

ב-28 ביוני 1940 נכבשה צפון בוקובינה בידי הכוחות הסובייטים. לאחר שנה, נכבשה על ידי הגרמנים שמסרו אותה לרומנים,
ב 1944 חזרה ברית המועצות לשלוט בחבל הארץ הצפוני של בוקובינה.
כיום נמצאת דרום בוקובינה בשליטה רומנית ומורכבת בעיקר ממחוזות סוצ'אבה ובוטושאן. צפון בוקובינה היא חלק מאוקראינה כמחוז צ'רנוביץ.
היסטוריה > מושלי בוקובינה

אוסטרים
מאיור גנרל גבריאל ספלני (1775-1778) (Gabriel Freiherr von Spleny)
הגנרל קרל הברון מ-אנצנברג (1778) (Karl Baron von Enzenberg)
הברון משמואק (Baron von Schmueck)
רומנים
אלכסנדר ריאושנו (Alexandru Rioșanu) (1941)
בריגדיר גנרל קורנליו קלוטסקו (Corneliu Calotescu) (1941)
ערים ועיירות > צפון בוקובינה (כיום בתחום אוקראינה)

עיר הבירה צ'רנוביץ (אוקראינית: Чернівці, רומנית: Cernăuţi, גרמנית: Czernowitz)
גליבוקה (Hlyboka) (אוקראינית: Глибока, רומנית: Adâncata)
צ'ורניבקה (Chornivka) (אוקראינית: Чорнівка, רומנית: Cernăuca)
בויאן (אוקראינית: Бояни, רומנית: Boian)
ויז'ניץ (רומנית: Vijniţa, גרמנית: Wiznitz)
ואשקאוץ (רומנית: Văşcăuţi, גרמנית: Waschkautz)
נובוסליצה (אוקראינית: Новоселиця, רומנית: Suliţa Nouă)
סדיגורא (אוקראינית: Садгора, פולנית: Sadagóra, רומנית: Sădăgura) היום פרבר של צ'רנוביץ.
סטורוז'ינץ (אוקראינית: Сторожинець, רומנית: Storojineţ)
קוצמן (רומנית: Cozmeni)
זאסטוונה (אוקראינית: Заставна)
ערים ועיירות > דרום בוקובינה (כיום בתחום רומניה)

גורה הומורולוי (Gura Humorului)
ברושטן (רומנית: Broşteni)
דולחאסקה (Dolhasca) (רומנית: Dolhasca)
וטרה דורנה (רומנית: Vatra Dornei, גרמנית ופולנית: Watra Dorna)
סאלצ'ה (Salcea) (רומנית: Salcea)
סולקה (רומנית: Solca)
סוצ'אבה (רומנית: Suceava, פולנית: Suczawa, יידיש: שאָץ)
סירט (רומנית: Siret)
ליטני (רומנית: Liteni)
מילישאוץ (Milișăuți) (רומנית: Milişăuţi)
פראסין (רומנית: Frasin)
קז'וואנה (Cajvana) (רומנית: Cajvana)
קמפולונג מולדובנסק (רומנית: Câmpulung Moldovenesc, הונגרית: Hosszúmező)
רדאוץ (רומנית: Rădăuţi, גרמנית: Radautz, יידיש: ראַדעװיץ, אוקראינית: Радівці, פולנית: Radowce)
ראו גם

נסיכות מולדובה
גליציה
רצח דוד פאליק
הערות שוליים

↑  Rechter, D., Becoming Habsburg - The Jews of Austrian Bukovina 1774-1918, The Littman Library of Jewish Civilization, 2013
↑  Special Orts-Repertorium Der Im Oestreichischen Reichsrathe Vertretenen Königreiche Und Länder: Herausgegeben Von Der K. K. Statistischen Central Commission XIII. Bukowina, Wein, 1885, z. 26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534359505171  GND: 4008861-3  LCCN: sh88001430  NKC: ge134091  VIAF: 315144464   WorldCat (עם VIAF): 315144464 
החלוקה האתנית של בוקובינה כיום. אוקראינים - צהוב בהיר, רומנים - ירוק, רוסים - וורוד, יהודים - תכלת, פולנים - צהוב, צוענים - סגול.
אנדרטה לזכר יהודי בוקובינה, בבית הקברות בקריית שאול
מנזר סוצ'ביצה מסוף המאה ה-16
אוניברסיטת סידני המערבית

| --- | --- |


הקמפוס בסיטי של פאראמאטה
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 בעלי תפקידים
 צוות:  1,712
 סגל:  1,675
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  48,458
 סטודנטים לתואר ראשון:  38,827
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  7,123
 מיקום
 מיקום:  סידני, ניו סאות' ויילס
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 קואורדינטות:  33°36′33″S 150°45′15″E﻿ / ﻿33.609245°S 150.754028°E﻿ / -33.609245; 150.754028
 www.westernsydney.edu.au
  (למפת סידני מוגדלת) אוניברסיטת סידני המערבית(למפת סידני רגילה) אוניברסיטת סידני המערבית he
 
אוניברסיטת סידני המערבית (באנגלית: Western Sydney University) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית אוסטרלית, הממוקמת במערב העיר סידני, במדינת ניו סאות' ויילס, שנוסדה בשנת 1989.