stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשתית

| --- | --- |

 שיוך:  עין, chorioretinal region 
 אספקה עורקית:  עורק הרשתית האמצעי 
 ניקוז ורידי:  וריד הרשתית האמצעי 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1014) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  retina 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.2.04.002 
 TA2 (2019):  6776 
 FMA:  58301 
 קוד MeSH:  A09.371.729 
 מזהה MeSH:  D012160 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0035298 
 
איור של חלקי העין האנושית. לבעלי חיים רבים עין שונה מהעין האנושית.
בתהליך הביוכימי של התמרה חזותית (אנ'), האור שנכנס לרשתית עובר המרה לאותות חשמליים. תרשים זה מתאר את תהליך ההפעלה והכיבוי של רודופסין.
הרשתית (בלטינית ובאנגלית: retina - מהמילה הלטינית ל"רשת" rete) היא שכבת תאים דקה באחורי גלגל העין של בעלי החוליות וכמה חסרי חוליות. זהו החלק בעין שממיר אור לאותות עצביים במה שמכונה מסלול ה-phototransduction (אנ').
מבנה הרשתית העשויה תאים ושכבות:
RPE: retinal pigment epithelium; OS: outer segment של הפוטורצפטורים; IS: inner segment של הפוטורצפטורים; ONL: outer nuclear שכבת; OPL: outer plexiform שכבת; INL: inner nuclear layer IPL: inner plexiform layer; GC: שכבת תאי גנגליון; P: pigment epithelium cell; BM: Bruch-Membrane; R:תא קנה ; C:תא מדוך ; H: horizontal תא; B:תא בי פולארי; M: Müller תא; A:תא אמקרין; G: תא גנגליון; AX: אקסון; arrow: Membrane limitans externa. מעבר לשכבת ברוק יש את שכבת הדמית מספקת דם לרשתית משכבת outer plexiform layer והלאה לכיוון הדמית.
הרשתית מכילה תאים קולטי אור - קנים, מדוכים ותאי גנגליון קולטי אור שעליהם נופל האור שמרכזת עדשת העין. תאים אלה מתמירים את האור לאותות עצביים. לאחר מכן, האותות עוברים דרך מערכת של תאי עצב בתוך הרשתית. מידע זה מועבר אל המוח דרך עצב הראייה, שהוא אוסף הסיבים העצביים של תאי הגנגליון ברשתית.
תפקיד הרשתית אינו מצומצם לגילוי אור בלבד - כבר בתוכה מתבצע עיבוד ראשוני של הקלט הראייתי. לפיכך, היא ממלאת תפקיד ביצירת התפיסה החזותית.
בשל אופן יצירתה של הרשתית בתהליך ההתפתחות העוברית של המוח, הרשתית נחשבת חלק ממערכת העצבים המרכזית.
המבנה הייחודי של כלי הדם ברשתית משמש לזיהוי ביומטרי.
אנטומיה של הרשתית

הרשתית של עין האדם בנויה מעשר שכבות שונות, שרשומות להלן בסדר הולך ומתקרב אל הקרנית:
---קרוב לשכבה דמית ולממברנת ברוק (Bruch's Membrane)---
אפיתליום של פיגמנט הרשתית (RPE) - (אנ') (שכבה של תאי גלייה התומכת בפוטורצפטורים מכיוון הדמית)
שכבת פוטורצפטורים - קנים ומדוכים
ממברנה מגבילה חיצונית - שכבה שמפרידה את שכבות הפיגמנט הפנימיות של הפוטורצפטורים מגרעיני התא שלהן.
שכבה גרעינית חיצונית - של תאי הפוטורצפטורים
שכבת פלקסיפורם חיצונית - באזור המקולה. ידועה כשכבת הסיבים של הֵנלֵה בה נפגשים אקסוני הפוטורצפטורים עם דנדריטים של תאים הוריזנטליים ובי פולאריים
שכבה גרעינית פנימית - תאים הוריזנטליים, אמקרינים ובי פולאריים
שכבת פלקסיפורם פנימית - בה נפגשים אקסוני התאים הבי פולאריים עם דנדריטים של תאי הגנגליון
שכבת תאי גנגליון (GCL – Ganglion cell layer) - מכילה גרעיני תאי גנגליון וממנה יוצאים סיבי העצב האופטי.
שכבת סיבי העצב - צבר של כמיליון האקסונים היוצא כעצב הראייה
ממברנה מגבילה פנימית - בה מתחילים תאי מילר (Müller glia (אנ')) המגיעים עד לתחילת שכבת הפוטורצפטורים
---קרוב לגוף הזגוגי (Vitreous Humour) ולקרנית---
שכבה חיצונית הכוונה שהיא פונה מאחור (anterior) העין, היינו יותר קרובה לדמית, לעומת פנימית שהיא קדמית (posterior), היינו יותר קרובה לקרנית .
מכאן נובע ששכבות הרשתית שקופות לאור עד שזה נפגש בפוטורצפטורים, הנמצאים למעשה כמעט בקצה גלגל העין.
מבנה רשתית האדם

ברשתית יש שלוש שכבות תאים. השכבה הראשונה היא של תאים קולטי אור. השנייה היא של תאי עצב, שמקשרת בין תאים אלו לתאי גנגליוני הרשתית, שגופם יוצר את השכבה השלישית, והאקסונים שלהם יוצרים את עצב הראייה, המוביל את מידע הראייה למוח.
מבנה רשתית האדם > שכבת התאים קולטי האור

בעין האדם הנורמטיבי יש חמישה סוגי תאים קולטי אור, שבכל אחד מהם סוג חלבון קולט אור, בשם אופסין, שייחודי לו. הסוג הראשון הוא זה שמזהה את כמות האור הנכנסת לעין, כדי להרחיב או לצמצם את הקשתית, ולשלוט בכמות האור הנכנסת. הסוג השני הוא האופסין של תאי הקנים. שלושת הסוגים האחרים הם של שלושת סוגי תאי המדוכים.
בסך הכול יש בעין כשישה מיליון מדוכים וכ-125 מיליון קנים. אלה מצופפים על גזרה של 72% משפת כדור שקוטרו 22 מ"מ, באדם בוגר. במרכז הרשתית נמצא העצב האופטי, המכונה "הכתם העיוור" (Blind spot) היות שאין בו תאים קולטי אור. זהו אזור אליפטי שצבעו לבן, בשטח כ-3 מ"מ רבועים. מצד הכתם העיוור, בכיוון הרקות נמצא הכתם שבמרכזו הגומה המרכזית. הגומה המרכזית מרוצפת בכוורת צפופה במיוחד של מדוכים קטנים ביותר, בסידור משושה המאפשר ניצולת מרבית של פני השטח ללא שטחים מתים. הצפיפות המשטחית של המדוכים בגומה המרכזית מגיעה לכ-140,000 מדוכים למילימטר רבוע. כך מושגת חדות ראייה מרבית בגומה המרכזית, על חשבון רגישות פחותה לאור קלוש.
הגומה המרכזית (אנגלית: Fovea(אנ')) (לטינית: fovea centralis) היא חלק הממוקם במרכז אזור המקולה ברשתית שבחלק האחורי של העין. הגומה אחראית לראיה המרכזית בה משתמשים בני אדם לקריאה, צפייה בטלוויזיה, ולכל פעולה אחרת הדורשת הבחנה טובה בפרטים. צפיפות המדוכים בפוביאה היא הגדולה ביותר, ולמעשה שם ראיית הצבע היא הטובה ביותר, וכן גם חדות הראייה היא הטובה ביותר.
סביב הגומה נמצאים אזורים הקרויים פאראפוביאה, ופריפוביאה. הפאראפוביאה היא אזור בצורת טבעת שבו שכבת תאי הגנגליון מורכבת מיותר מחמש שורות של תאים. הפריפוביאה היא האזור המקיף את הפאראפוביאה ובו אותה שכבה מורכבת רק משתיים עד ארבע שורות. באזורים אלו חדות הראייה פחותה מאשר בתוך הגומה ממש. מסביב לגומה מצוי אזור גדול יותר שבו חדות הראיה נמוכה.
לבני אדם ולפרימטים גומה מרכזית יחידה בעין, בניגוד למיני ציפורים מסוימים, כגון נץ שלהם גומה כפולה או לכלבים ולחתולים שאין להם גומה מרכזית אלא פס מרכזי של פוטורצפטורים. ברדיוס של שישה מ"מ מסביב לגומה המרכזית נמצא מרכז הרשתית. האזור שמרוחק יותר נקרא שולי הרשתית.
ככל שמתרחקים מן הגומה המרכזית לכיוון שולי הרשתית, צפיפות המדוכים יורדת ושכיחות הקנים עולה. בזווית של כעשרים מעלות ביחס לקו הראייה מגיעה צפיפות הקנים לשיא של כ-160,000 קנים למילימטר רבוע. היות ששיעור קטן יותר של תאי גנגליון מוקדשים לעיבוד המידע משולי הרשתית, רגישות העין לאור היא מרבית בהיסט קטן יותר: 8-16 מעלות ביחס לקו הראייה.Averted Vision, web.archive.org, ‏2007-03-28 אסטרונומים המחפשים גרמי שמיים חיוורים משתדלים להביט מעט הצידה ממקומו המשוער, כדי להיעזר ברגישות המוגברת של העין לאור בזוויות אלה. שיטה זו נקראת ראייה מופנית (Averted vision).
מבנה רשתית האדם > מבנה הרשת העצבית

המדוכים והקנים מתעצבבים לתאי עצב דו-קוטביים (ביפולריים), שסיביהם העצביים שלוחים לעבר תאי גנגליון. תא עצב דו-קוטבי רשתיתי יוצר סינפסות עם תאי קנים או עם תאי מדוכים, אך לא עם שניהם יחד. הוא מקבל קלט עצבי גם מתאי עצב אופקיים, התורמים להשפעה ההדדית בין תאי עצב סמוכים וכך עשויים לשפר את רגישות העין או את חדות הדמות שנוצרת ברשתית העין. תאי אמקרין מעורבים בהתכנסות האותות הבאים מתאי קנה סמוכים שנמצאים בהיקף הרשתית, ובכך, תורמים לרגישות הראיה. כ־1.2 מיליון סיבים עצביים של תאי הגנגליון מתאגדים לעצב הראייה, הנושא את המידע שנקלט ועובד מכ-130 מיליון תאים קולטי אור. מכאן שהסוגים השונים של תאי העצב ברשתית נדרשים לדחוס ולסנן את הקלט האורי, לשם קידודו לדחפים עצביים הנשלחים בסיבים העצביים המרכיבים את עצב הראייה.
בחתך צד עוביה של הרשתית אינו עולה על חצי מ"מ. יש בה שלוש שכבות של תאי עצב ושתי שכבות של סינפסות. העצב האופטי מקשר את האקסונים של תאי הגנגליון אל המוח, שם מתבצע עיבוד התמונה. תאי הגנגליון הם שכבה פנימית ברשתית בעוד שהתאים הרגישים לאור הם שכבה חיצונית (רחוקה יותר מעדשת העין). בגלל מבנה זה האור עובר דרך שכבות הרשתית לפני שהוא פוגע בקנים ובמדוכים, מגיע לשכבת האפיתליום (RPE) ושם חלקו נבלע. האור הנותר יעבור דרך הפוטורצפטורים לתחילת תהליך הראיה. תהליך הבליעה נועד להגן על שכבת הפוטורצפטורים מפני נזק פוטו-אוקסידטיבי, היכול להיגרם כתוצאה מכך שהרשתית חשופה לרמות גבוהות של אור בכל שעות היום.
בין שכבת תאי הגנגליון לקנים ולמדוכים יש שתי שכבות נוירופיל - רשתות שבהן מתבצעים הקשרים הסינפסיים. בשכבת הנוירופיל החיצונית מחוברים הקנים והמדוכים לתאים הביפולריים הפרושים במאונך ולתאים אופקיים שמתחברים לתאי הגנגליון.
פיזיולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחלות רשתית

מחלות רבות פוגעות בתפקוד הרשתית, לחלקן יש טיפול רפואי בתרופות, הזרקות תוך עיניות או טיפול בלייזר, וחלקן מחייבות טיפול ניתוחי.
מחלות רשתית > בצקת מקולרית על רקע סוכרת (רטינופתיה סוכרתית)

אחד מסיבוכי הסוכרת השכיחים הוא מחלת הרשתית בצקת מקולרית על רקע סוכרת, או בשם הפופולרי רטינופתיה סוכרתית. רטינופתיה סוכרתית פוגעת בעיקר בחולים "ותיקים" בסוכרת - מחלה המשפיעה על מערכות הגוף השונות, וביניהן כלי הדם הקטנים בגוף. מחלת רשתית זו נגרמת בשל זרימת דם מוגברת בכלי הדם ברשתית, עד כדי פגיעה בדופנותיהם. הדופנות הפגועות מפרישות נוזלים המצטברים בחלק האחורי של הרשתית ויוצרים בצקת, שפוגעת בראייה ומהווה סיכון משמעותי לעיוורון. בדיקות שגרה ואבחון מוקדם יוכלו להאט את קצב המחלה.
מחלות רשתית > ניוון מקולרי גילי (wAMD)

בניוון מקולרי גילי המחלה נגרמת כתוצאה מגדילה של כלי דם חדשים מתחת לפוביאה (שנמצאת במרכז המקולה). חלקם, כ-25%, חודרים מהדמית לתוך הרשתית ומדממים. מצב זה גורם בתוך זמן קצר לניוון ואובדן ראייה בחלקה הגדול של הפוביאה. הסיבה לדימומים נעוצה בכך שכלי הדם החדשים הם בעלי דופן חלשה יותר. כתוצאה מהדימום נוצרת רקמת צלקת במרכז הראייה הגורמת להופעת כתם שחור. ברוב המקרים המחלה מתבטאת בירידה בראייה המתבטאת באיבוד יכולת קריאה, יכולת אבחון פנים, יכולת קריאת שעון וראייה תפקודית. בדיקות לאבחון יוכלו לאתר את תהליך התפתחות המחלה טרם הופעת הסימפטומים.
מחלות רשתית > היפרדות רשתית

מצב בו רשתית העין נפרדת מקיר גלגל העין עקב קרע שנוצר בה. היפרדות רשתית מתרחשת כאשר הזגוגית נפרדת מחיבורה לרשתית. הזגוגית היא ג'ל הממלא את חלל העין. הג'ל הזה נהייה נוזלי עם הגיל, ובסופו של דבר ניתק מהחיבור הצמוד שלו לרשתית. כיום, קיים ניתוח להחזרת הרשתית שהופרדה. לניתוח זה אין 100% הצלחה, וקיימים ניתוחים שכשלו וגרמו לעיוורון של המנותח.
מחלות רשתית > קרע/חור ברשתית

מצב בו קיים ברשתית העין חור, המגדיל את הסיכויים להיווצרות היפרדות הרשתית. סוג החור הנפוץ ביותר כיום נקרא "אופרקולום חופשי", בו החלק שנפרד בחור מרחף על פני זגוגית העין, ונקלט על ידי העין כעצמים צפים בעין, מעין לכלוכים או זבובים שחורים מעופפים באוויר.
כיום, קיימת שיטה להלחמת החור או הקרע, באמצעות מכשיר לייזר ההופך אנרגיית אור לאנרגיית חום, ובעזרת החום "מלחים" את החור או הקרע. בכך נמנעת כניסה של ג'ל לעין המובילה להיפרדות רשתית.
מחלות רשתית > CNV

צמיחת כלי דם פתולוגיים ברשתית במטופלים הסובלים מקוצר ראייה חמור (myopic CNV).
מחלות רשתית > BRVO

בצקת מקולרית בעקבות חסימה בווריד הרשתית המרכזי (CRVO) או בסעיף וריד הרשתית (BRVO).
מחלות רשתית > רטיניטיס פיגמנטוזה

רטיניטיס פיגמנטוזה (Retinitis pigmentosa) היא מחלת עיניים ניוונית של הרשתית, הנפוצה ביותר מבין מחלות ניוון הרשתית בעלות הורשה ברורה. תדירות המחלה נבדקה בעיקר בארצות-הברית ובאירופה ועומדת על אחד מתוך 4,000 אנשים. תדירות המחלה בישראל גבוהה יותר ובאזורים מסוימים עומדת על 1 מתוך 2,000 אנשים.
טיפול תרופתי במחלות רשתית

אווסטין (Avastin) - תרופה אונקולוגית הפוגעת ביכולתו של הגידול הסרטני ליצור כלי דם. בשנת 2004 אושרה לחולי סרטן המעי הגס והרקטום ובמהלך השנים נרשמה באינדיקציות נוספות. החומר פועל על VEGF - ומונע את פעולתו ובכך מונע יצירת כלי דם חדשים. מאחר שלא נערך בה מחקר לטיפול בניוון מקולרי, היא אינה מאושרת על ידי ה-FDA או על ידי משרד הבריאות בישראל למטרה זו. למרות זאת, רופאים ומטופלים משתמשים בה בהצלחה על ידי הזרקתה בכמויות קטנות לעין.
לוסנטיס (Lucentis) - תרופה דומה לאווסטין, עם מולקולה קטנה יותר, אשר פיתחה החברה המייצרת את האווסטין (נוברטיס). לוסנטיס קיבלה ביולי 2006 אישור של מנהל המזון והתרופות האמריקאי עבור טיפול ב-AMD רטוב. ה-Lucentis יקרה פי 20 ויותר מן האווסטין (עקב עלות המחקרים וסיבות מסחריות), למרות שמדובר באותה מולקולה כמעט.
אייליה (Eylea) אפליברספט - תרופה שפותחה במיוחד לטיפול במחלות רשתית, הרשומה לשימוש בישראל (כמו גם בארצות הברית ובאירופה) לטיפול בניוון מקולרי גילי, בצקת מקולרית על רקע סוכרת ומחלות רשתית נוספות.
לוקסטורנה (luxturna) תרופה שפותחה במיוחד לטיפול בגן RPE65 הגורם בין מאות גנים אחרים לרטיניטיס פיגמנטוזה. עברה את אישור ה-FDA בשנת 2017.
חלק ממחלות הרשתית נגרמות בשל חלבון VEGF – חלבון המהווה "פקטור צמיחה" ומעודד צמיחה פתולוגית של כלי דם לא תקינים ברשתית. אייליה חוסמת את יכולתו של החלבון להיקשר לרצפטור שלו כשהיא נצמדת אליו משני צדדיו (כמו "שתי ידיים על הכדור") באפיניות גבוהה פי 140 ויותר מתכשירים הנקשרים אל החלבון רק בצד אחד שלו. כתוצאה מכך ניתן להזריק אייליה בתדירות נמוכה יותר. בנוסף, אפליברספט לוכד גם את מולקולת PlGF ‏(placental growth factor) שמעורבת אף היא בפתוגנזה של המחלה. בניוון מקולרי רשתי מטפלים באפליברספט בזריקות אחת לחודשיים (לאחר 3 מנות העמסה חודשיות). הפחתת תדירות ההזרקות תורמת להפחתה בסיכון לתופעות לוואי כתוצאה מזריקות עיניות, והפחתת העומס על הרופאים והמטופלים.
הבדלים ברשתית של בעלי חוליות וחסרי חוליות

סדר השכבות ברשתית של בעלי חוליות הוא "הפוך", בכך שהתאים הרגישים לאור נמצאים בצד האחורי של הרשתית, והאור צריך לעבור דרך שכבת נוירונים לפני שהוא פוגע בפוטורצפטורים. לעומת זאת, רשתית של חסרי חוליות בנויה בסדר הבא - הפוטורצפטורים הם בשכבה החיצונית של הרשתית, ומאחוריהם נמצאים הנוירונים המעבדים את האות. יתרונו של סידור זה הוא שהעצב האופטי המעביר את המידע אל המוח אינו גורם לאזור ריק מפוטורצפטורים, ולכן לבעלי חיים אלה אין כתם עיוור.
ראו גם

ניוון מקולרי מחלת עיניים הפוגעת ברשתית
בצקת מקולרית על רקע סוכרת
חסימת וריד הרשתית המרכזי
היפרדות רשתית
הערות שוליים

↑  ראו בקצרה תגובה לאור
↑  https://www.aao.org/bcscsnippetdetail.aspx?id=57bde6d0-29d1-4353-ae31-040769473b9d
↑  Webvision: The Organization of the Retina and Visual System, Color, Peter Gouras. Created: May 1, 2005; Last Update: July 1, 2009
↑  Foundations of Vision, Brian A. Wandell
↑  "רטינופתיה סוכרתית: גורמים", אתר "מכבי שירותי בריאות"
↑  "ניוון מקולרי גילי", אתר המרכז הרפואי "הדסה"
↑  ראו למשל דיווח חדשותי
↑  12 33800 00&safa=h אישור ורישום אייליה, אגף הרוקחות במשרד הבריאות
↑  לוקסטורנה באתר הבית של החברה המייצרת.
↑  European Medicines Agency Summary for the public - Eylea
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533909005171  BNE: XX532269  BnF: cb11964958v (data)  GND: 4171512-3  LCCN: sh85113322  NDL: 00567817  NKC: ph268201  TA98: A15.2.04.002 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תרשים מפושט מעט של שכבות הרשתית, המבוסס על תרשים של רמון אי קחאל. הרשתית היא אוסף של שכבות עצביות. אור מרוכז על ידי עדשת העין ועובר דרך שכבות אלו (משמאל לימין) עד שהוא פוגע בתאים קולטי אור (השכבה הימנית ביותר). בכל תא קולט-אור מתחוללת תגובה פוטוכימית שבעקבותיה מתקדם אות חשמלי לתאים הדו-קוטביים והאופקיים (שכבה צהובה במרכז). משם מתקדם האות לתאי האמקרין והגנגליון. האות מביא לשינוי דפוס הדחפים העצביים ששולחים תאי עצב אלה על הסיבים העצביים שלהם. דפוס זמני-מרחבי זה של אותות מרכיב את המידע שמועבר מהעין אל המוח
פיזור הקנים (אדום) והמדוכים (כחול) לאורך ציר החוצה את הכתם העיוור והפוביה ברשתית
חור מקולרי בעין ימין
ג'בל עאמל

גַ'בַּל עָאמֶל (בערבית: جبل عامل) הוא חבל ארץ בדרום לבנון המאופיין כמרכז ההתיישבות של המתואלים בדרום לבנון. בעבר נקרא חבל ארץ זה, או חלקים ממנו, בשמות אחרים, כמו: "הר בני עאמלה" (جبل بني عاملة), "הר הגליל" (جبل الجليل), "הר אל-ח'ליל" (جبل الخليل), או "ארץ בשארה" (بلاد بشارة).
גבולות חבל ארץ זה השתנו במהלך ההיסטוריה ולכן לא ניתן לקבוע במדויק את תחומיו (ראו להלן).
מקור השם

על פי הסברה של מספר היסטוריונים האזור נקרא על שם השבט התימני עאמלה בן סבא בן ישג'ב, בן קחטאן (عاملة بن سبأ بن يشجب بن قحطان) שהגיע מתימן כמאה שנה לפני הספירה, לאחר אירוע שיטפון והתמוטטות סכר במקום מגוריהם.
מקור השם "ארץ בשארה" הוא אחד משליטי האזור בשם זה. קרוב לוודאי שמדובר באמיר חוסאם א-דין בשארה בן אסד א-דין בן מהלהל בן סלימאן בן אחמד בן סלאמה אל-עאמלי (الأمير حسام الدين بشارة بن أسد الدين بن مهلهل بن سليمان بن احمد بن سلامة العاملي), אך אין לכך סימוכין.
מיקום וגאוגרפיה

גבולותיו של ג'בל עאמל אינם מוגדרים במקורות כתובים, אלא הועברו בעל-פה באמצעות זקני הדור ונוסעים שעברו באזור והבינו מהתושבים, או כפי שהכתיבו שליטי האזור, על פי המציאות בזמנם. לכן ניתן למצוא תיאורי גבולות שונים, במקורות שונים. כך למשל, יאקות אל-חמאווי (1179–1229) תיאר את גבולו האזור: "הגליל משתרע מחוף הלבנט ועד לסביבת חומס ואף עד דמשק".
איש הדת, החוקר וההיסטוריון השיעי א-סייד מוחסן אל-אמין (אנ') (1867–1952) תיאר את גבולות האזור, באופן כללי: "מהים התיכון במערב ועד דמשק במזרח, מהנהר אל-אוואלי בצפון ועד פלסטין בדרום".
נראה שיש הסכמה בין החוקרים על שלושה גבולות של האזור:
הגבול המערבי הוא הים התיכון.
הגבול הדרומי הוא ארץ ישראל, אם כי יש הסוברים שהכפרים השיעיים שהיו בגליל ונחרבו (בתוך שטח מדינת ישראל) שייכים אף הם לג'בל עאמל.
הגבול הצפוני הוא נהר אוואלי או קרוב אליו, ומכל מקום הר הלבנון נמצא מחוץ לשטח של ג'בל עאמל.
הגבול המזרחי לא ברור. יש הסוברים שהגבול עובר בנהר הירדן, ואדי א-תיים (אנ'), הבקאע וג'זין.
מיקום וגאוגרפיה > ג'בל עאמל במדינת לבנון

בהתייחס להגדרת ג'בל עאמל כמקום ריכוז השיעים בדרום מדינת לבנון (שהוקמה ב-1943), ניתן לקבוע שרוב אזור ג'בל עאמל הוא במחוז א-נבטיה ובמחוז דרום לבנון (ראו מפה).
מיקום וגאוגרפיה > מידות בקירוב

אורכו הממוצע של אזור ג'בל עאמל מצפון לדרום הוא כ-80 קילומטרים, והרוחב הממוצע של האזור ממזרח למערב הוא כ-40 קילומטרים, ולפיכך השטח הוא כ-3,200 קילומטרים רבועים.
היסטוריה > העת העתיקה

האזור נודע בחשיבתו האסטרטגית והמסחרית עוד בתקופה הארמית בסוריה בשל היותו אזור מעבר בין סוריה, לבנון, וארץ ישראל. כמעט לכל אורכה של ההיסטוריה של האזור, נבנו מבצרים רבים במרחבו על מנת לשמור על ערכו האסטרטגי והמסחרי החשוב. עוד בתקופה הרומאית היה חשוב למצביאים ומושלים רומאים לחזק את השלטון הרומאי באזור הן מבחינה צבאית והן מבחינה פוליטית. על כן, בנו הרומאים מערכת ביצורים לאורך הרמה, כדי לחזק את שליטתם הצבאית בתושבים וכדי להבטיח את דרכי המעבר לפרובינציות אחרות. כמו כן, כדי לזכות בתמיכתם של תושבי האזור, השלטון הרומאי בנה מקדשים רבים שהיו מיועדים לדתם הפגאנית המקומית של התושבים.[דרוש מקור]
היסטוריה > בין המאה ה-7 למאה ה-13

השליטים וההיסטוריונים בתקופה זו כמעט שלא התעניינו ולא כתבו על ההתפתחויות החברתיות והפוליטיקה האזורית של תושבי ג'בל עאמל. מחקרים מעטים התייחסו לשליטים הפיאודליים של האזור, וליחסיהם עם השלטון העות'מאני שהתבסס בהר הלבנון, ולכן רוב ההיסטוריה של ג'בל עאמל נזכרה רק כבדרך אגב, בתיאור ההיסטוריה של הר הלבנון ומאבקי השליטה בין הנוצרים לדרוזים. לקהילה השיעית בג'בל עאמל נוצרה תדמית שולית בזירה הפוליטית-לאומית הלבנונית.
על פי מסורת שעברה בעל פה, אבו ד'ר אלע'פארי הגיע לאזור במאה ה-7 עם כוחות הצבא האסלאמיים שכבשו את סוריה ולבנון. הוא שהה בג'בל עאמל מעל 15 שנים והשפיע על התושבים, וכך בני שבט עאמלה קיבלו עליהם את האסלאם השיעי. מנגד, יש חוקרים המעלים ספקות באשר לנכונות מסורת זו, שכן השיעה התגלתה בתימן ובח'וראסאן הרבה לפני שהתגלתה בג'בל עאמל. עם זאת, הם מציינים שאפשר להניח שמספר קבוצות שיעיות הגיעו לג'בל עאמל כדי למצוא מקלט ממחלוקות ומלחמות דתיות בתימן.
בשנת 1020 הגיע לאזור הנוסע הפרסי נאצר חוסרו (ער') וכתב על צור: "רוב אנשיה הם 'שיעים אימאמיים', והערים שלה כוללות את תבנין, הונין, שקיף, צידון, והכפרים הגדולים בה הם נבטיה, בינת ג'בייל וח'יאם".
בשנת 1124 הצלבנים כבשו את צור ואזור דרום לבנון, אך בשנת 1187 הם הובסו בקרב חיטין, והאיובים כבשו את אזור ג'בל עאמל מידי הצלבנים.
בשנת 1291 כבשו הממלוכים את האזור והם חילקו את הלבנט לשש ממלכות. אזור ג'בל עאמל היה חלק מממלכת צפת.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

לאחר הכיבוש העות'מאני ב-1516 בקירוב, מנהיגי משפחות שיעיות מבוססות, בג'בל עאמל, בבקאע ובהר הלבנון, הפכו לחלק מהממשל העות'מאני כמושלי נפות או כמושלי של סנג'קים משניים עם סמכויות לגביית מיסים וסמכויות אכיפה.
בראשית התקופה העות'מאנית נהנתה האוכלוסייה מאוטונומיה דתית ופוליטית, זאת בשל סיועם של השיעים לעות'מאנים במלחמתם בשלטון הממלוכי הקודם. העות'מאנים מינו מקרב השיעים מושלים מקומיים ששמרו על אוטונומיה פוליטית רחבה בניהול העניינים השבטיים של האזור ובגביית המיסים מתושבי האזור. האימפריה העות'מאנית הייתה המדינה הסונית הראשונה שהעניקה לשיעים אוטונומיה משפטית, והכירה בבתי הדין השיעיים כבתי דין מחייבים עבור כלל תושבי האזור השיעים, כך ששיעים לא נזדקקו להישפט בבתי הדין הסוניים כמו שהיה נהוג בעבר.[דרוש מקור]
במאה ה-17 היה האזור נתון להשפעתו של הנסיך הדרוזי פח'ר אל-דין אל-מעני, שמרד בשלטון העות'מאני המרכזי. לאחר מאבקים רבים הצליחה המדינה העות'מאנית לדכא את המרד ולהרוג את הנסיך הדרוזי, בסיועם של בני משפחתו שסברו שהוא מסכן את האינטרסים של העדה הדרוזית בלבנון. לאור סיוע זה, השאירו העות'מאנים את השלטון בידי בני משפחתו של אל-מעני. לאחר המרידה, היחסים בין תושבי הרמה השיעים ובין משפחת אל-מעני הדרוזית הידרדרו, זאת בעקבות ניסיונה של המשפחה הדרוזית להתערב בענייני האזור הפנימיים ולמגר את האוטונומיה הפוליטית שהשיעים קיבלו בחזרה, לאחר הריגת הנסיך הדרוזי. המדיניות הריכוזית והפוליטית של המשפחה הדרוזית ומיגור האוטונומיה השיעית ברמה גרמו לפריצת מרד בקרב תושבי הרמה נגד המשפחה הדרוזית. לשם דיכוי המרד הסתייעה המשפחה הדרוזית בכוחות הצבא העות'מאני, שנכון היה להצטרף ללחימה בשל הטענה של משפחת השלטון הדרוזית כי השיעים מרדו באימפריה העות'מאנית ומסרבים לשלם מיסים.[דרוש מקור]
במאה ה-18 היה האזור נתון לשליטת בית שהאב, שהחוקרים חלוקים בנוגע להשתייכותו הדתית. חוקרים אחדים טענו שבית שהאב היה נוצרי ואחרים טענו כי היה דרוזי. הדעה הרווחת היא, שמוצאו של בית שהאב היה דרוזי, וראשיו רק טענו כי הם נוצרים, כדי לקבל סיוע ממדינות נוצריות במלחמתם נגד המדינה העות'מאנית. בית שהאב היה זקוק להוצאות רבות על מנת לבצר את כוחו הפוליטי והצבאי באזור, ועל כן הטיל מיסים כבדים על תושבי הרמה. הטלת המיסים הכבדים גרמה למחאות רבות בקרב השיעים ולהתנגדות השיעים לבית שהאב. השיעים מצאו את ט'אהר אל-עומר ומוחמד אבו א-ד'הב שמרדו בשלטון העות'מאני ונלחמו בבית שהאב, כגורם פוליטי חשוב שיכול לסלק את בית שהאב מאזורם. על כן, נערך בין מנהיג השיעים של הרמה א-שייח' נאציף (אנ') ובין המורדים הסכם, שבו מבטיח מנהיג השיעים לגייס את תושבי הרמה נגד בית שהאב ונגד המדינה העות'מאנית. בכך למעשה הכריז מנהיג השיעים על מרידה כוללת באזור. כישלון המרד של ט'אהר אל-עומר ואבו א-ד'הב גרם לכך שהממשל העות'מאני התפנה לדכא את המרד בג'בל עאמל. הממשל שלח את מושל עכו, אחמד אל-ג'זאר לאזור. אל-ג'זאר דיכא את המרד, הרג את המנהיג הדתי והפוליטי של השיעים א-שייח' נאציף, והרמה הפכה כפופה לשלטונו של אל-ג'זאר. מינוי סולימאן פאשה למושל עכו, לאחר מותו של אל-ג'זאר ב-1804, גרם לשיפור היחסים בין תושבי הרמה ובין הממשל בעכו. סולימאן ניסה לבסס את שלטונו באזור על ידי עריכת חוזה שלום בין שני הצדדים שבו החזיר למנהיגים הדתיים והשבטיים של השיעים את הזכויות הקודמות וצמצם את המיסים. כך הפכה הרמה מחדש לאזור אוטונומי.[דרוש מקור]
היסטוריה > תחת השלטון המצרי

האזור נכבש ב-1832 על ידי בנו של מוחמד עלי, אבראהים פאשה. אבראהים פאשה השיב את "בית שהאב" לשלטון על האזור, בשל הסיוע שהגישו לו בכיבוש האזור. השיעים מרדו שוב נגד "בית שהאב", ולשם כך הם הצטרפו לכוחות העות'מאנים ולכוחות הבריטיים שהיו באזור.[דרוש מקור]
היסטוריה > השלטון העות'מאני

עם תום סיום השלטון המצרי ב-1840 מינו העות'מאנים את מנהיג השיעים חמד אל-בכ (ער') כמושל ג'בל עאמל, והחזירו לשיעים את האוטונומיה הדתית והפוליטית שנהנו ממנה בראשית התקופה העות'מאנית. חמד אל-בכ נפטר בשנת 1852 ועלי בכ אל-אסעד (ער') ירש אותו. גם בתקופתו שרר ביטחון בג'בל עאמל והכלכלה שגשגה.
בזמן מלחמת האזרחים בין הדרוזים לנוצרים בשנת 1860, רבים מהנוצרים הנרדפים מצאו מקלט בג'בל עאמל וזכו לסיוע מההנהגה המקומית. באותה שנה כפו העות'מאנים על תושבי ג'בל עאמל להתגייס לצבא, ואילצו את מנהיגי האזור לחתום על התחייבות כספיות למימון הצבא והמלחמות, להסגיר "מבוקשים" וכן להחזיר את הנוצרים לכפריהם. כתוצאה מכך נפגעו מאוד תושבי ג'בל עאמל, הן מבחינה כלכלית והן מבחינת ביטחון האזור.
במסגרת התנט'ימאת שהנהיגו השליטים העות'מאנים באימפריה, בין השנים 1839–1876, כדי להביא לשלטון ריכוזי וישיר על האוכלוסיות, צורף אזור ג'בל עאמל למחוז ביירות, ומצב זה נמשך עד תום השלטון העות'מאני.
היסטוריה > תקופת המנדט הצרפתי

בוועידת סן רמו (באפריל 1920), הכירה בריטניה במנדט הצרפתי על סוריה ולבנון. כעבור מספר ימים, נערכה ועידת ואדי אל-חוג'ייר (ער') של מנהיגי ג'בל עאמל, במטרה להקים חזית התנגדות לקולוניאליזם הצרפתי. הוועידה מינתה את כאמל ח'ליל אל-אסעד (ער') לעמוד בראש ההתארגנות. במאי 1920 שלחו הצרפתים כמה יחידות צבא לג'בל עאמל ותקפו כפרים, חוות ובתים על יושביהם. ביוני נידונו למוות כל מנהיגי ג'בל עאמל, אך בפועל, רובם לא נתפסו. האזור לא שקט ובין תושבי האזור התארגנו מספר קבוצות מורדים שפגעו באנשי צבא צרפתים.
היסטוריה > לבנון רבתי

ב-31 באוגוסט 1920 הכריזו הצרפתים על הקמת לבנון הגדולה, וג'בל עאמל היה חלק ממנה.
אוכלוסייה

מאז 1932 לא נערך בלבנון מפקד אוכלוסין. ניתן לומר בוודאות שמרבית האוכלוסייה בג'בל עאמל הם שיעים. (ראו מפה)
על פי דו"ח משנת 2019, אוכלוסיית מחוז דרום לבנון מונה כ־590,000 איש, ואוכלוסיית מחוז א-נבטיה מונה כ-384,000 איש, ויחד הן מונות 974,000 איש. כאמור לעיל, רובם שיעים.