stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזלינגטון
היסטוריה

במהלך ימי הביניים עברו בסמוך למקום בו ממוקמת כיום השכונה דרכים עתיקות שנקראו בשם "רחובות" (streets), בהשפעת נוהג מהתקופה הרומית לקרוא לדרכים בשם זה. כיום לא ידוע המיקום המדויק של דרכים אלה. במהלך המאה ה-14 התפתחה הדרך הצפונית הגדולה שהובילה מאלדרסגייט ועברה בסמוך לעמדת תשלום בגבעת הייגייט. עמדת תשלום נוספת עמדה באזור איינג'ל, והכפר איזלינגטון השתרע בין שתי עמדות תשלום אלה. דרך נוספת, צדדית (שעברה במיקומה של דרך ליברפול של ימינו) שימשה בעיקר למעבר בקר שהובא לסמית'פילד שבעיר לונדון. לאורכה של דרך צדדית זו נבנו מכלאות בקר.
הכפר איזלינגטון מוקם על אדמותיו של הבישוף של לונדון ואדמות קתדרלת סנט פול. רישום משנת 1548 מתעד כי בכפר התגוררו 440 משפחות, ובמקום היו בתי אחוזה רבים של עשירי לונדון.
באזור איזלינגטון ממוקמים מעיינות רבים, אשר שימשו במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 להשקות גינות ירק רבות שהיו באזור, והכפר היווה למעשה את גן הירק של לונדון. אופיו הכפרי והשלו של האזור הביא להיותו אתר נופש לתושבי העיר הצפופה, ונבנו בכפר פאבים רבים. נכון לשנת 1716 נספרו בכפר 56 פאבים, וכן בתי תה רבים, ואתרי בילוי כגון אתרי כדורת וירי בחץ וקשת.
במהלך המאה ה-19 הכפר גדל בהדרגה, מ-10,212 תושבים בשנת 1801 ל-319,143 תושבים בשנת 1891. גידול מהיר זה נבע משיפור דרכי התחבורה אל העיר לונדון, שאיפשר את הפיכת הכפר השלו לפרוור בו מתגוררים יוממים העובדים בעיר עצמה. הקמת מסילות ברזל העוברות באזור ומקשרות אותו אל העיר הביא לצפיפות רבה ולירידה בפופולריות של השכונה ובמעמד הסוציו-אקונומי של תושביה.
בשנת 1820 נבנתה תעלת ריג'נטס, אשר באזור איזלינגטון עוברת במנהרה שאורכה 886 מטרים.
כמו כן, במהלך המאה ה-19 נבנו באזור תיאטראות רבים ואולמות קונצרטים ומופעים. אולם המוזיקה של קולינס, שנוסד בשנת 1862, זכה להצלחה רבה ובמהלך השנים גדל בהיקפו. בשנת 1897 היו באתר נופש זה 1,800 מושבים ו-10 פאבים. המבנה נהרס בשריפה בשנת 1958 ולא שוקם.
בשנת 1862 נבנה בכפר האולם החקלאי המלכותי, לצידה של דרך ליברפול, אשר שימש לתצוגת בקר. באולם נערך מדי שנה יריד סמית'פילד, וכן נערכו בו אירועים נוספים. המבנה שימש כמבנה התערוכות והירידים המרכזי של העיר לונדון עד ראשית המאה ה-20, ויכל להכיל כ-50,000 צופים. האולם הופקע במהלך מלחמת העולם השנייה לשימוש כמרכז מיון מגיוסים, ולאחר המלחמה הפך למרכז עסקים.
בשנת 1833 הוקמה חברת איזלינגטון לספרות ולמדע, אשר נפגשה ברחוב אפר (Upper Street). מבנה חברה זו הוקם בשנת 1837 וכונה המכון הספרותי והמדעי. המבנה כלל ספרייה ובה 3,300 ספרים, וכן חדר קריאה, מוזיאון, ואולם הרצאות בן 500 מושבים. המבנה נרכש על ידי צבא הישועה בשנת 1890 ושימש את הארגון עד שנת 1958. לאחר שהמבנה עמד נטוש מספר שנים, בעקבות פעילות ציבורית בשנת 1978 שוקם המבנה ושב להיות תיאטרון.
במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוקו מבנים רבים בשכונה (למעלה מ-3,200 בתי מגורים) במהלך הבליץ - הפצצות ההלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 שוקמו האזורים שנפגעו והשכונה שבה להיות אזור מגורים פופולרי, ובין היתר התגורר בה טוני בלייר קודם לבחירתו בשנת 1997 לתפקיד ראש ממשלת בריטניה.
אזכורים תרבותיים

השכונה ותחנת איינג'ל (באנגלית: מלאך) של הרכבת התחתית של לונדון מוזכרים בספרו של ניל גיימן "לעולם-לא-עולם" בו מתואר מלאך בשם איזלינגטון שמתגורר במנהרות שמתחת העיר לונדון.
בגרסה האנגלית של משחק המונופול אזור איינג'ל הוא אחד האזורים הניתנים לרכישה, כמו גם דרך פנטונוויל העוברת דרך השכונה.
הערות שוליים

↑  איזלינגטון לאורך ההיסטוריה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4274544-5  VIAF: 248195074   WorldCat (עם VIAF): 248195074 
האולם החקלאי המלכותי בשנת 1861. מבט מדרך ליברפול.
מופע בקר באולם החקלאי המלכותי בשנת 1861.
מפת אזור איזלנגטון משנת 1805.
אי-40

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1967 (בן 56) ולחו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Earl Tywone Stevens 
 שם במה:  E-40 
 מוקד פעילות:  ואלחו, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של גרמבלינג, תיכון ולחו 
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  ראפ, היפ-הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Heavy On The Grind, EMI (נוכחי)   Sick Wid It,  Jive, BME, Warner Bros (לשעבר)
 שיתופי פעולה בולטים:  דה קליק, מאק דרה, בי-לגיט, שוגה טי, ליל ג'ון, טו שורט, סנופ דוג, ספייס-1, דרופ-אי, .Mistah F.A.B
 פרופיל ב-IMDb
 
ארל סטיבנס (באנגלית: Earl Stevens ; נולד ב-15 בנובמבר 1967), הידוע גם בשם הבמה אי-40 (E-40), הוא ראפר, יזם ומשקיע אמריקאי. הוא היה חבר בהרכב ההיפ-הופ דה קליק (The Click) יחד עם בן דודו בי-לגיט, אחיו די-שוט ואחותו שוגה-טי. ב-1990 ארל הקים את חברת התקליטים Sick Wid It Records. הוא הוציא לאור יותר מעשרה אלבומים, השירים שלו נכנסו למספר רב של פסקולים של סרטים וגם ביצע מספר רב של הופעות אורח באלבומי ראפ.
קריירה מוזיקלית > 1990 – 1999

ב-1990 ארל ביצע את הבכורה המוזיקלית שלו, עם שחרור המיני אלבום "Let's Side" כחבר בהרכב דה קליק. המיני אלבום הופק על ידי מייק מוסלי ועל ידי אל איטון ויצא לאור תחת חברת התקליטים Sick Wid It Records, שהוקמה על ידי ארל ב-1990. ב-1992 דה קליק הוציאו לאור את אלבומם השני, "Down and Dirty". בשנת 1993 ארל הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו, שנקרא "Federal".
בשנת 1994 ארל חתם בחברת התקליטים ג'ייב רקורדס. ארל, טו שורט, ספייס 1 ואנט בנקס היו מהראפרים הראשונים מהחוף המערבי שחתמו בג'ייב רקורדס. ב-1995 ארל הוציא לאור את אלבומו השני, "In a Major Way", שבו התארחו הראפרים: טופאק שאקור, מאק מול, דרופ-אי (הבן של ארל) ועוד. למרות שבתוך החוף המערבי היו לארל מעריצים רבים, הוא לא הצליח לפרוץ למיינסטרים כשרק שני שירים, "1-Luv" עם Levitti ו-"Things'll Never Change" עם בו-רוק, נכנסו למצעד בילבורד הוט 100.
ב-1997 ארל ובי-לגיט הוציאו לאור יחד את האלבום הכפול "Southwest Riders", שהגיע למקום ה-2 במצעד אלבומי הרית'ם אנד בלוז\היפ-הופ הכי טובים. באלבום התארחו אומנים רבים, כמו: דאב סי, מיסטיקל, טוויסטה, מאסטר פי, סילק דה שוקר, ברודה לינץ' האנג, ת'רי סיקס מאפיה, UGK ו-8Ball & MJG.
קריירה מוזיקלית > 2000 – 2010

ב-2003 ארל התחיל להנחות את תוכנית הרדיו השבועית "E-Feezy Radio" שמשודרת בתחנת הרדיו KMEL. KMEL המשיכו לשדר את התוכנית עד לשנת 2008. לאחר שנגמר החוזה עם ג'ייב רקורדס הוא חתם בחברות התקליטים: בי.אם.אי רקורדינגס של ליל ג'ון ובאחים וורנר רקורדס. לאחר החתימה ארל התארח יחד עם שון פי (מההרכב YoungBloodZ) בסינגל "Snap Yo Fingers" של ליל ג'ון, שהגיע למקום ה-7 במצעד בילבורד הוט 100.
ב-14 במרץ 2006 ארל הוציא לאור את האלבום התשיעי שלו, "My Ghetto Report Card", שכלל את הסינגלים: "Tell Me When To Go" עם קיק דה סנייק ו-"U and Dat" עם טי פיין וקנדי גירל. האלבום הוכתר כאלבום זהב והגיע למקום ה-3 במצעד בילבורד 200. האלבום הופק על ידי ליל ג'ון, ריק רוק ודרופ-אי. באותה השנה ארל התארח בשיר "Dat's My Part" של די ג'יי שאדו, בשיר "Jellysickle" של טק ניין וברמיקס של השיר "It's Okay (One Blood)" של דה גיים, שבו התארחו 24 ראפרים נוספים.
בשנת 2008 ארל הוציא לאור את אלבומו העשירי, "The Ball Street Journal", שכלל את הסינגלים: "Wake it Up" עם אייקון ו-"Got Rich Twice" עם Turf Talk. ב-2009 ארל התארח בשירים: "Santana DVX" של הלהקה הקומית דה לונלי איילנד, "Booty Call" של BrokeNCYDE וב-"Kush Is My Cologne" של גוצ'י מיין (יחד עם באן-בי ודווין דה דוד).
ב-30 במרץ 2010 ארל הוציא לאור שני אלבומים: "Revenue Retrievin': Day Shift" ו-"Revenue Retrievin': Night Shift" .שני האלבומים כללו הופעות אורח של אומנים רבים, כמו: סנופ דוג, טו שורט, בובי וי ועוד.
קריירה מוזיקלית > 2011 – היום

ב-26 במרץ 2012 ארל הוציא לאור שלושה אלבומי סולו, כשהוא קרא לסדרת האלבומים " The Block Brochure: Welcome to the Soil". באלבומים התארחו האומנים: ג'וסי ג'יי, 2 צ'יינז, טק ניין, סנופ דוג, טוויסטה, קנדריק לאמאר, טו שורט, אנדרה ניקטינה וטי פיין. ב-6 בנובמבר 2012 ארל וטו שורט הוציאו יחד שני אלבומים: "History: Mob Music" ו-"History: Function Music".
ב-2013 ארל התארח ברמיקס "G-Mix" לסינגל ".R.I.P" של יאנג ג'יזי יחד עם סנופ דוג וטו שורט, כמו כן הוא התארח בקליפ של הסינגל. ב-10 בדצמבר 2013 ארל הוציא לאור שלושה אלבומים נוספים מסדרת האלבומים "The Block Brochure: Welcome to the Soil". בשלושת האלבומים התארחו האומנים: סקולבוי קיו, דני בראון, כריס בראון, טי. איי. ועוד.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Federal - 1993
In a Major Way - 1995
Tha Hall of Game - 1996
The Element of Surprise - 1998
Charlie Hustle: The Blueprint of a Self-Made Millionaire - 1999
Loyalty & Betrayal - 2000
Grit & Grind - 2002
Breakin' News - 2003
My Ghetto Report Card - 2006
The Ball Street Journal - 2008
Revenue Retrievin': Day Shift - 2010
Revenue Retrievin': Night Shift - 2010
Revenue Retrievin': Overtime Shift - 2011
Revenue Retrievin': Graveyard Shift - 2011
The Block Brochure: Welcome to the Soil 1 - 2012
The Block Brochure: Welcome to the Soil 2 - 2012
The Block Brochure: Welcome to the Soil 3 - 2012
The Block Brochure: Welcome to the Soil 4 - 2013
The Block Brochure: Welcome to the Soil 5 - 2013
The Block Brochure: Welcome to the Soil 6 - 2013
דיסקוגרפיה > אלבומי שיתוף פעולה

2012 - History: Function Music (עם טו שורט)
2012 - History: Mob Music (עם טו שורט)
דיסקוגרפיה > מיני אלבום

1991 - Mr. Flamboyant
1993 - The Mail Man
פילמוגרפיה > סרטים

The Breaks - 1999
2000 - Three Strikes
Obstacles - 2000
Malibooty - 2003
Hair Show - 2004
Survival of the Illest - 2004
Dead Heist - 2007
פילמוגרפיה > טלוויזיה

2013 - Incredible Crew
הערות שוליים

↑  California Birth Index, 1905–1995
↑  E-40 Billboard Singles
↑  E-40: Tell Me When to Blow
↑  E-40 Billboard Chart History
↑  E-40's My Ghetto Report Card Certified Gold
↑  My Ghetto Report Card - Awards
↑  My Ghetto Report Card - Overview
↑  E-40 Keeps Things 'In The Family' By Partnering With Son Droop-E For New Albums
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13530878X  ISNI: 0000 0000 5552 489X  LCCN: no98112436  MusicBrainz: a449973b-074b-4cf0-a4d6-f11fa2d1073f  NKC: xx0146563  NLK: KAC2020M5055  VIAF: 46386328   WorldCat (עם VIAF): 46386328
אלבמה סלאמר

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  סלו ג'ין, אמרטו, סאות'רן קומפורט, מיץ תפוזים
 אופן ההכנה:  מנערים בשייקר
 כוס:   כוס קולינס
 
אלבמה סלאמר (אנגלית: Alabama Slammer) הוא קוקטייל מפורסם שמרכיביו המקובלים כוללים 60 מ"ל ליקר סאות'רן קומפורט, 30 מ"ל אמרטו ו-30 מ"ל סלו ג'ין הנמזגים לתוך כוס הייבול מלאה בקרח. לבסוף ממלאים את הכוס במיץ תפוזים.
אזכורים במדיה

בסרט "קוקטייל" בריאן פלניגן מדקלם שיר שכתב בו הוא מזכיר את קוקטייל האלבמה סלאמר.
בסרט "זמר החתונות" אומר רובי כי הוא אינו שתיין גדול וגלן מציע לו אלבמה סלאמר.
איסמעיל נסירודין

סולטאן סר איסמעיל נסירודין שאה איבני אלמרהום סולטאן חאג'י זינאל אבידין השלישי מועזאם שאה (בג'אווי: سلطان إسماعيل ناصرالدين شاه ابن سلطان زين العابدين ٣) היה היאנג די-פרטואן אגונג הרביעי של מלזיה והסולטאן השישה עשר של טרנגנו.
איסמעיל נסירודין נולד בקואלה טרנגנו והיה בנו החמישי של הסולטאן זינאל אבידין השלישי (שלט בשנים 1881–1918). אמו הייתה מוסלמית תאילנדית מומרת.
הוא התחנך בבית הספר המלזי Kuala Terengganu Malay בקואלה טרנגאנו, ולאחר מכן למד בקולג' המלאי. בשנת 1929 נכנס לשירות המנהלי בטרנגאנו. בשנת 1934 מונה לעוזר אספן הכנסות הקרקע בקואלה טרנגאנו.
בשנת 1935 הוא הפך לעוזרו של אחיו למחצה הבכור סולטאן סולימאן, והתלווה אליו בטקס הכתרת המלך ג'ורג' השישי במאי 1937. בשנת 1939 התמנה לרשם בית המשפט העליון ולבית הדין לערעורים. כמו כן שימש כרשם בתי המשפט למקרקעין. ב-1940 מונה לשר בקבינט של מדינת טרנגנו. ב-1941 מונה לשופט שלום מהשורה הראשונה. בנובמבר 1941 קודם לתפקיד מזכיר המדינה של טרנגנו.
אחיו הסולטאן סולימאן מת בספטמבר 1942 מאלח דם. הממשל הצבאי היפני, שכבש את מלזיה באותה תקופה, הכריז על בנו עלי שאה כסולטאן של טרנגנו. באוקטובר 1943, ממשלת תאילנד בראשות ראש הממשלה הפילדמרשל פלק פיבונסונגרם לקחה על עצמה את ניהול טרנגנו מידי היפנים והמשיכה להכיר בסולטאן עלי שאה.
כאשר הבריטים חזרו למלזיה בתום מלחמת העולם השנייה, הם סירבו להכיר בשלטונו של עלי שאה. הסולטאן עלי ביקש מהממשל הצבאי בבריטי להדיחו בשל סירובו לחתום על הסכם האיחוד המלאי.
בנובמבר 1945 הודיעה מועצת המדינה של טרנגנו, המונה שלושה-עשר חברים, על פיטוריו של הסולטאן עלי שאה ועל מינויו של טנגקו איסמעיל נסירודין לסולטאן.
עלי שאה המשיך במשך כל השנים לערער על פיטוריו עד מותו במאי 1996.
הסולטאן איסמעיל שירת כסגן של יאנג די-פרטואן אגונג בשנים 1960–1965. הוא נבחר לכהן כיאנג די-פרטואן אגונג של מלזיה ב-1965 וסיים את כהונתו עד 1970.
איסמעיל מת בקואלה טרנגאנו בספטמבר 1979, לאחר שסבל משני התקפי לב, ונקבר יום לאחר מכן במסגד אבידין, המאוזוליאום המלכותי בקואלה טרנגאנו. את מקומו ירש בנו הבכור סלטאן מחמוד אלמכתאפי בילה שאה.
אלבן בארקלי

אלבן ויליאם בארקלי (באנגלית: Alben William Barkley;‏ 24 בנובמבר 1877 - 30 באפריל 1956) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, ששירת כסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא הארי טרומן בשנים 1949–1953. קודם לתפקיד זה, כיהן כנציג קנטקי בבית הנבחרים וכסנאטור מטעם המדינה, וגם היה במשך שנתיים מנהיג הרוב בסנאט. בעת פטירתו כיהן בשנית בסנאט.
ביוגרפיה

בארקלי נולד בלוואס שבקנטקי לג'ון וילסון בארקלי ולאלקטרה אלייזה סמית'. בשנת 1897 סיים את לימודיו במקווין קולג', אותם מימן בהיותו איש תחזוקה. לאחר מכן הוא למד בקולג' אמורי שבג'ורג'יה ובשנת 1900 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 1901 הוסמך בארקלי לעריכת דין והחל לעסוק בתחום בקנטקי.
בשנים 1905 – 1909 שימש התובע המחוזי של מחוז מקראקן ובשנים 1909 – 1913 היה שופט בבית המשפט המחוזי. יכולותיו הרטוריות ועמידתו לצד המעמד החלש הביאה להשתלבותו בהנהגה המקומית של המפלגה הדמוקרטית, ובשנת 1912 נבחר בארקלי לבית הנבחרים של ארצות הברית. כהונתו נמשכה שש קדנציות רצופות (1913 – 1927) ובשנת 1923 הוא הציג מועמדותו למשרת מושל קנטקי. בשנת 1926 התמודד בארקלי לשמש נציג קנטקי בסנאט וניצח.
כהונתו בסנאט נמשכה ארבע כהונות (1926 – 1949), עד למינויו לסגן נשיא ארצות הברית, ובשנים אלו שימש מנהיג הרוב בסנאט (1937 – 1947) ומנהיג המיעוט בסנאט (1947 – 1949). מעמדו במפלגה הדמוקרטית גבר עוד בראשית דרכו בסנאט, כאשר בשנת 1932 הוא נשא את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה ובשנת 1933 נבחר לסגן יו"ר הוועידה ועוזר למנהיג הרוב בסנאט ג'וזף רובינסון. בשנת 1937 נפטר רובינסון ובארקלי נבחר, על חודו של קול, להחליפו בתפקיד מנהיג הרוב. בתפקיד זה הוא הביע תמיכה גורפת במדיניותו של הנשיא פרנקלין רוזוולט, ובין היתר בניו דיל ובחלוקת תקציבים לתמיכה בהצטרפות ארצות הברית ללחימה במלחמת העולם השנייה. בשנת 1944 הוא התפטר מתפקידו עקב וטו שהטיל רוזוולט על חקיקה בנושא מיסים שבארקלי פעל להעבירה, אך בעקבות הצלחתו להפוך את החלטת הנשיא בקונגרס, בארקלי הושב לתפקיד כעבור זמן קצר.
בשנת 1948 הוצגה מועמדותו לכהונת סגן נשיא ארצות הברית, לצד המועמד לנשיאות הארי טרומן. בארקלי היה מראשוני המועמדים שעשו שימוש בתעופה ככלי תחבורה בעת הקמפיין. עם היבחרם הושבע בארקלי לתפקיד בינואר 1949 וכיהן בו לאורך מלוא הכהונה, עד לינואר 1953. לבקשת הנשיא טרומן היה בארקלי משתתף קבוע בכל ישיבות הקבינט והמועצה לביטחון לאומי, והיה סגן הנשיא הראשון לקחת חלק בסדר יומו המלא של הנשיא. בשנה הראשונה לכהונתו נישא בארקלי בשנית, לאחר מות רעייתו הראשונה ואם ילדיו בשנת 1947, והיה לסגן הנשיא הראשון להינשא בתקופת כהונתו בתפקיד.
לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1952 הודיע בארקלי על כוונתו להתמודד לתפקיד. ארגוני עובדים וארגוני מעבידים גדולים הודיעו על כוונתם שלא לתמוך במועמדותו, לנוכח גילו המבוגר, והביאו להסרת מועמדותו. עם סיום כהונתו הנחה בארקלי תוכנית טלוויזיה בנושאים פוליטיים, עסק במתן הרצאות והחל בכתיבת זיכרונותיו. בשנת 1954 הוא התמודד בהצלחה לכהונה נוספת בסנאט, לאור רצונו לסייע ללינדון ג'ונסון בהנהגת מחנה הרוב בבית. כהונתו החלה בשנת 1955 ונמשכה כשנה, עד לפטירתו בעקבות התקף לב שקיבל בעת נאום פומבי בווירג'יניה.
בשנת 1949 הוענקה לבארקלי מדליית הזהב של הקונגרס. באוניברסיטת אמורי נקראה על שמו קתדרה במחלקה למדע המדינה ונקרא על שמו פורום הדיבייט של האוניברסיטה. כן נקראו על שמו אגם בארקלי וסכר בארקלי בגבול קנטקי וטנסי.
אלוסטריה

מולקולת המוגלובין; ארבעת אתרי הקישור לחמצן צבועים בירוק
אָלוֹסְטֶרְיָה (באנגלית: Allostery) היא תכונה של אנזימים וחלבונים. תופעה זו מתרחשת כשמולקולה מסוימת (המכונה בהקשר זה אפקטור) נקשרת לאנזים או לחלבון, ומשנה את נטייתו להיקשר לסובסטרט (במקרה של אנזים) או לליגנד (במקרה של חלבון).
המילה נטבעה על ידי ז'אק מונו על בסיס היוונית (ἄλλος, אחר, ו-στερεὀς, (גוף) מוצק, במובן של עצם תלת-ממדי), כדי להתייחס להבדל במיקום המרחבי בין מקום קשירת האפקטור לבין מקום קשירתו של הסובסטרט או הליגנד.
המוגלובין, אחד החלבונים הנפוצים והנחקרים ביותר בביוכימיה, הוא חלבון אלוסטרי. כל מולקולת המוגלובין מורכבת מארבע תת-יחידות; כל אחת מהן מסוגלת לקשור מולקולה דו-אטומית אחת של חמצן (O2). לאחר שנקשרת מולקולת חמצן אחת להמוגלובין, צורתו המרחבית של החלבון משתנה, ועל ידי כך נעשים שלושת אתרי הקישור האחרים בהמוגלובין חשופים יותר לסביבה החיצונית, דבר המגביר את נטייתם לקשור מולקולות חמצן.
במקרה של המוגלובין, הן האפקטור והן הסובסטרט הם אותה מולקולה (חמצן או פחמן דו-חמצני). במקרים רבים אחרים מדובר בשתי מולקולות שונות.
הערות שוליים

↑  Changeux J-P. 50th anniversary of the word “Allosteric.” Protein Science : A Publication of the Protein Society. 2011;20(7):1119-1124. doi:10.1002/pro.658.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4477780-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אין למדין מן הכללות

אין למדין מן הכּללות הוא כלל תלמודי שלפיו אין ללמוד ממקום בו נאמר כלל משום שקיימים פרטים היוצאים מן הכלל. קיים ניב עברי דומה האומר כי "לכל כלל יש יוצא מן הכלל". ישנן הסתייגויות לאמרה זו.
מקור

מקור הכלל הוא בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ד, עמוד א' שם מובאת המשנה האומרת כי כל מצוות עשה שהזמן גרמן אנשים חייבים ונשים פטורות, וכל מצוות עשה שלא הזמן גרמן אחד אנשים ואחד נשים חייבים. התלמוד בבלי טען כי כלל זה אינו קיים בכל מקרה, וישנן מצוות עשה שהזמן גרמן שנשים חייבות, ויש מצוות עשה שלא הזמן גרמן שנשים פטורות.
הרמב"ם ביאר כלל זה ואמר שכשאומרים כלל מתכוונים לרוב המקרים, ומסיבה זו לא לומדים מכללות.
הסתייגויות

יש שטענו שכשנאמר "כלל גדול" לומדים ממנו, יש שכתבו שכשמובאות שיטות שני תנאים, התנא הראשון אומר כלל, והתנא שלאחריו מוסיף "אף", לומדים ממנו, ויש שטענו כי בלשון בני אדם כן לומדים מן הכללות.
הערות שוליים

↑  פירוש המשנה לרמב"ם על בבלי קדושין כט א
↑  יעקב בירב קדושין לד א
↑  עצמות יוסף קדושין לז א
↑  רבי יוסף קולון שורש י
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלוף האלופים 2017

אלוף האלופים 2017 היה המהדורה ה-22 של גביע אלוף האלופים (הסופר-קאפ הישראלי). המשחק נערך ב-10 באוגוסט 2017 בין הפועל באר שבע, אלופת ליגת העל לעונת 2016/2017, לבין בני יהודה תל אביב, מחזיקת גביע המדינה לעונת 2016/2017.
בעונה שלפני כן זכתה הפועל באר שבע לאחר ניצחון של 2–4 על מכבי חיפה.
בתום 90 דקות גברה הפועל באר שבע 2–4 על בני יהודה תל אביב משערים של מוחמד גדיר, תומאש פקהארט, לואי טאהא ואנתוני ואקמה.
מהלך המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 באוגוסט 2023 | בני יהודה תל אביב | 2–4 | הפועל באר שבע | אצטדיון נתניה צופים: 6,350 שיפוט: ישראל רועי ריינשרייבר |
| 10 באוגוסט 2023 | אלמוג בוזגלו  53' (פ)   מאור קנדיל  67'   |  | מוחמד גדיר  20'   תומאש פקהארט  57'   לואי טאהא  74'   אנתוני ואקמה  79'   | אצטדיון נתניה צופים: 6,350 שיפוט: ישראל רועי ריינשרייבר |
אלוף בשחור (הרהורים)

אלוף בשחור (הרהורים) הוא אלבום האולפן השישי של הזמר והיוצר עמיר בניון אשר יצא בשנת 2007 כשנה לאחר אלבומו הקודם, "הכל עד לכאן".
האלבום מכיל 15 רצועות שהם בעצם חלק מיצירה אחת. האלבום מרפרף ומתקדם מבריאת האדם למצבו העכשווי, ויש בו ביקורת נוקבת על אלמנטים באופן החיים המודרניים. הוא בוחן את התנהגותו של האדם, התפתחותו ושאיפותיו. יש בו ניגוד בין הדמיון שמוצג כאשליה, ומגובה ומועצם על ידי המדיה המכתירה אלופים לרגע. כאשליה היא במרכז הביקורת, ומולה המציאות המגבילה הממשית. הוא מדבר על הפספוס, על התעוררות מאוחרת ועל היות לבד. מול אלו האלבום מציע אלמנטים דתיים, בין היתר מחסידות חב"ד, ושם את הרצון לקרבת אלוהים כביטוי הבסיסי והראשוני ביותר של רצון האדם.
האלבום כולו לא זכה לפרסום רב, אך מתוכו התפרסם השיר "אלוף בשחור" וכן שלושה שירים נוספים ("יכול להיות", "תמיד ידעתי" ו"רוצה אליך") שצורפו לאלבום האוסף שעה של אור שיצא שנתיים לאחר מכן. כל השירים והלחנים באלבום הם של עמיר בניון והוא הוקלט בשיתוף סימפונט אשדוד ובניצוחו של שמואל אלבז.
בשיר "יכול להיות" מבצע בניון עיבוד לקטע מתוך הפרק הראשון של הסימפוניה החמישית של בטהובן. בשיר "תמיד ידעתי" הוא משלב הקלטה של הרבי מלובביץ' וחסידיו בשירת "צמאה לך נפשי" על פי לחן של ר' שניאור זלמן מלאדי. הקטע האחרון (15) הוא מעין סיכום ומוזכרים בו כל הנושאים שהוזכרו בשירים הקודמים.
רשימת שירים

פתיחה (1:24)
איך יורדים למטה (1:10)
אלוף בשחור (2:54)
כמה שתביט מהחלון (2:05)
ארבעים יום וארבעים לילה (0:43)
ברוך ה' שאי אפשר (2:17)
יכול להיות (2:42)
אתה בשידור (0:46)
הכי חכם על כדור הארץ (2:40)
אלא במה שבתוכו (1:31)
תכתוב לאל מכתב (1:47)
(ללא שם) (1:21)
תמיד ידעתי (2:43)
רוצה אליך (2:44)
הרהורים (3:23)
אידה ברונלי-לנטי

| --- | --- |
ברונלי-לנטי בצעירותה
ברונלי-לנטי בצעירותה
 לידה:  1920 מונסליצ'ה
 פטירה:  2008  (בגיל 88 בערך) טורינו
 מדינה:  איטליה
 מקצוע:  אומנת
 מידע חסידת אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  שרדה את המלחמה
 מקום ההצלה:  קסטיליון פיורנטינו, טוסקנה, איטליה מונסליצ'ה, ונטו, איטליה
 אופן ההצלה:  הסתרה, סידור מקלט
 תאריך הכרה:  24 בפברואר 1993
 מקום ההכרה:  יד ושם
 יוזם ההכרה:  צבי ינאי ואתי פולק
 אופן הנצחה:  קיר הכבוד
 מספר היהודים שהצילה:  3
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (24 בפברואר 1993) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אידה ברונלי-לנטי
 
אידה ברונלי-לנטי (באיטלקית: Ida Brunelli, ‏1920 מונסליצ'ה – 2008 טורינו) הייתה חסידת אומות עולם איטלקית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עבדה כאומנת במשפחה יהודית מתבוללת בשם טוט בעיר קסטיליון פיורנטינו (אנ'), בנפת ארצו בטוסקנה. היא הצילה שלושה מילדי המשפחה, בגילאים 9, 12 ו-13, שהיו כבר יתומים בזמן השואה. אחד הילדים היה צבי ינאי, לשעבר מנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה, אז סנדרו טוט.
להוריה של ברונלי, מדלנה ברונלו וברנרדי ג'ובני, היו שישה ילדים: ג'וזפה, מריה, גוידו, צ'זרינה, ג'ובני ואידה. כולם נולדו במונסליצ'ה.
רקע על משפחת טוט

אם המשפחה, יוצי גלמבוש, אשר הייתה יהודייה, התאהבה בגיל 17 בקלמן טוֹט שהיה בן 36, זמר הונגרי נוצרי, בשנת 1929 בהונגריה. הם חיו כאמנים נודדים ועברו מעיר לעיר ברחבי איטליה. גלמבוש הופיעה כרקדנית וטוט הופיע כזמר. בשנת 1930 החליטו להישאר באיטליה, ובין השנים 1931 ל-1935 נולדו להם ארבעה ילדים על אף שמעולם לא נישאו – שתי בנות, פיורנצה וליזטה, ושני בנים רומולו וסנדרו. בגלל אופי עבודתם כאמנים נודדים, ארבעת הילדים גדלו בשנים הראשונות לחייהם בבתי אומנה שהיו פזורים ברחבי איטליה. פיורנצה, ליזטה וסנדרו חזרו לחיות עם הוריהם, אך הבן רומולו לא שב, והמשפחה האומנת טענה שנפטר.
לאחר אכיפת חוקי הגזע באיטליה שנת 1938, הודיעו השלטונות האיטלקים לתושבים הזרים שעליהם לעזוב את איטליה. לכן, האב קלמן, שלא הייתה לו אזרחות איטלקית נאלץ לעזוב בינואר 1941. הוא נסע להונגריה. חי תחילה אצל אמו ואחר כך בבתי מלון וניסה להתפרנס ממתן הרצאות. בשנת 1942, בשל מצבו הבריאותי הרעוע, אושפז בבית חולים, ושם מת תוך מספר חודשים. האם יוצי נותרה באיטליה עם שלושה מילדיה סנדרו (לימים – צבי ינאי), אחותו, פיורנצה (לימים – יהודית אדלר) וליזֶטה (לימים – מרים טוט). המשפחה המשיכה להתגורר בקסטיליון פיורנטינו, אך ללא מקור פרנסה וללא רישיון עבודה. האם, שלמזלה ידעה את השפה הגרמנית, קיבלה עבודה כמתורגמנית במטה הוורמאכט של עיר המחוז, ארצו. לאחר הפלישה הגרמנית לאיטליה בסוף 1943, התחילו הפצצות כבדות על קסטיליון פיורנטינו מצד בעלות הברית. בית הספר שבו למדו הילדים ספג פגיעה קשה. תלמידים רבים נהרגו ובית ספר נסגר. בנוסף, חלתה האם באנגינה פקטוריס, מחלה שממנה לא החלימה ונפטרה בינואר 1944. הילדים נותרו יתומים, וללא משפחה בעיר.
עבודתה של ברונלי-לנטי כאומנת במשפחת טוט

ברונלי-לנטי הייתה נערה בת 15 שהחלה לעבוד ב-1935 אצל משפחת טוט כעוזרת בית ואומנת של שתי הבנות, שהיו בנות ארבע ושלוש, ולאחר שלוש שנים הצטרף גם סנדרו, שהיה כבר בן שלוש וחזר ממשפחת אומנה בעיר פראטו.
במהרה נוצר קשר יוצא דופן בין הילדים לבינה, שהייתה בעצמה נערה צעירה, אך זוג ההורים לא סיפר לה שהאם והילדים יהודים. ב-1942 הוטבלו הילדים לנצרות הקתולית. כשהייתה על ערש דווי ב-1944, גילתה האם יוצי את סוד מוצאה, וחשפה בפני ברונלי-לנטי את העובדה שהילדים הם יהודים. הכסף שהותירה אחריה אם המשפחה הסתכם בכמה אלפי לירטות, סכום שהספיק בקושי למחיה של כמה ימים.