זירת חצי האי האפניני במלחמה הפונית השנייה
מהלך המלחמה > מלחמת התשה

עם תום השנה ותחילת שנת 213 לפנה"ס, נבחרו כקונסולים קווינטוס פאביוס מקסימוס (בנו של פאביוס הראשון) וגרקכוס (פעם שנייה בחייו). באותה שנה בחר חניבעל להשתלט על העיר טראנטום, שהייתה נתונה תחת שלטון רומא מאז מלחמת פירוס, והמרירות בה נגד הרומאים הייתה גבוהה. העיר הייתה (ועודנה) עיר נמל חשובה בפוליה, ועל כן בעלת חשיבות אסטרטגית רבה מבחינת חניבעל. שני צעירים מבני העיר נפגשו עם חניבעל והגיעו עמו לתנאים שהשביעו את רצון שני הצדדים. עם זאת, כאשר חניבעל נע אל תוך שטח טראנטום, התברר שבני בריתו אינם חזקים מספיק, והוא שהה באזור תקופה ארוכה. הרומאים מצדם כבשו חזרה את העיר החשובה אריפי. השנה כולה עברה ללא התרחשויות מיוחדות למעט פשיטות של שני הצדדים.
בשנת 212 לפנה"ס נבחרו כקונסולים אפיוס קלאודיוס פולכר וקווינטוס פולביוס פלאקוס. בתחילת השנה הוציאו הרומאים להורג שני בני ערובה שבני טראנטום הפקידו בידיהם. בעקבות כך, האופוזיציה האנטי-רומאית בטראנטום התחזקה מאוד, ובוגדים מתוך העיר הכניסו פנימה את חניבעל בחשאי. בעזרת המקומיים, נטבחו לאחר קרב קצר כל החיילים הרומאים בעיר, פרט לאלו שנמלטו אל האקרופוליס. חניבעל נאם בפני אנשי טראנטום, הציג עצמו כמשחרר משלטונם העריץ של הרומאים, והזכיר להם את העובדה שלאחר קרב טראסמינוס הוא שחרר כמה טראנטינים שנפלו בשבי. הוא הבטיח לא לגבות מיסים ולא להציב מושל קרתגי בעיר, אולם ככל הנראה הסכימו הטראנטינים בהמשך להתפשר וחניבעל הותיר בעיר חיל מצב תחת פיקודו של קרתאלו.
הקונסולים החדשים החלו להטיל מצור על קאפואה, ובזזו את השדות באזור. חניבעל שלח את חנו כדי לדאוג לאספקת תבואה סדירה לקפואה. חנו הגיע מברוטיום ואסף תבואה מבעלות הברית הקמפניות. הוא חנה בסתר כשלושה קילומטרים מבנבנטום, ושלח משם את התבואה אל קפואה. הקונסולים קיבלו מידע על כך וחנו בבנבנטום עצמה, מרחק של יום מקפואה, במטרה לארוב לשיירת האספקה של חנו. התפתח קרב, במהלכו ספגו הקרתגים אבדות כבדות והרומאים בזזו את האספקה. חניבעל היה אותה תקופה עסוק בהכנעת חיל המצב הרומאי של טראנטום, שהתבצר כאמור באקרופוליס, אולם השתכנע שההגנה על קפואה חשובה יותר. הקונסולים קיבלו מידע על התקדמות מחנהו של חניבעל, ועל כן הזעיקו את הפרוקונסול גרקכוס, שחנה בלוקאניה. עם זאת, גרקכוס מת בדרך וצבאו התפזר. המקורות מוסרים גרסאות רבות בנוגע למותו, על פי חלק מהגרסאות הוא מת בידי קבוצת לוקאנים, שהזעיקו לעזרתם גדוד פרשים קרתגיים. אולם במחקר המודרני מקובל להאמין שהוא נע עם צבאו מלוקאניה אל קמפניה ובדרך נהרג במארב שיזם חניבעל או אחד מקציניו. הקונסולים ניסו את כוחם בהתמודדות קצרה עם חניבעל, אולם הובסו והחליטו להתפצל. פולביוס נסוג אל קומאי וקלאודיוס נסוג אל לוקאניה.
ברומא עצמה, מרקוס קנטיניוס פנולה, שלא החזיק בשום תפקיד רשמי, ביקש מהסנאט אישור לצאת עם 5,000 מתנדבים לקרב מול צבאו של חניבעל. מבוקשו ניתן לו, ובמהלך מסעו מרומא לקמפניה אף הצטרפו אליו מתנדבים רבים עד שצבאו כלל בסופו של דבר למעלה מ-8,000 איש. חניבעל נפגש עמו בקרב סילארוס, שכצפוי הסתיים בניצחון קרתגי. ניצחונו של חניבעל בקרב זה היה מכריע, אולם הסחת הדעת אפשרה לשני הקונסולים להתארגן למצור חדש נגד קפואה. חניבעל ניצל את ניצחונו ופלש לפוליה. הוא תקף את מחנהו של הפראיטור גנאיוס פולביוס פלאקוס (אחי הקונסול), ובקרב הרדוניה הנחיל לו תבוסה מוחצת. 2,000 רומאים בלבד ניצלו. הרומאים ניצלו את השתהותו של חניבעל בפוליה והידקו את המצור על קפואה. חניבעל נע במהירות חזרה לטראנטום והחל להתארגן לקרב.
עם סיום השנה, גנאיוס פולביוס קנטומלוס ופובליוס סולפיקיוס גלבה מקסימוס נבחרו כקונסולים של שנת 211 לפנה"ס. אולם הקונסולים של השנה שעברה, פולביוס פלאקוס וקלאודיוס פולכר, נותרו המפקדים בשטח, ובנו סוללות סביב קפואה במטרה לכתר אותה ולהרעיב אותה. חניבעל הותיר בברוטיום את כל הציוד הכבד והשלל שלו, ועם חיל רגלים קל ופרשים קלים נע במהירות מטראנטום אל קפואה. הוא הסתתר מאחורי הר טיפאטה ואז תקף בהפתעה את הצרים. הרומאים הופתעו וקלאודיוס נפצע קשה במהלך הלחימה, מה ששיבש את שרשרת הפיקוד הרומאית, אולם הרומאים החזיקו מעמד. חניבעל הבין שלא יוכל לשבור את הצרים על קפואה, והחליט לנסות לאלץ אותם לסגת על ידי איום על רומא עצמה. הוא הודיע לקפואנים שהוא אינו נוטש אותם באמת, וחמק עם צבאו מקמפניה. כאמור, אחד הקונסולים היה פצוע, מה שהקל על חניבעל לנוע במהירות דרך סאמניום אל לאטיום, ולהגיע למרחק מצור מרומא עצמה. על פי המתואר, שררה בעיר פאניקה רבתי, אולם הרומאים קיבלו מידע על תוכניתו של חניבעל מפי עריקים, לא בלעו את הפיתיון ולא הסיגו את הכוחות מקפואה. לחניבעל לא היו אמצעים ממשיים כדי לצור על רומא, והוא נאלץ להסתפק בביזת האזור. בסופו של דבר, הרומאים הזעיקו לאזור 15,000 רגליים ו-1,000 פרשים מכוחות העתודה והללו החלו להטריד את עורפו והוא חזר לפוליה דרך מרכז איטליה, תוך כדי בזיזת כפרים. לא נותר לו מה לעשות והוא צפה בקפואה עולה באש בידי הרומאים. המספר הגדול של הניצחונות הרומאיים בין השנים 203–214 כפי שהם מתוארים במקורות הרומיים מחשיד, ועל כן חלק מהחוקרים המודרניים מעריכים שקרבות רבים הסתיימו ללא הכרעה והמקורות הרומיים סילפו את העובדות.