stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ונגקוק
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שם | שנה | משתתפים אחרים | מפיק | תיאור | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| "Perfect Christmas" | 2013 | RM, ג'ו קוון (אנ'), לים ג'ונג-הי (אנ') וג'ו הי (אנ') | לא ידוע |  |  |
| "Euphoria (אנ'): Theme of Love Yourself Wonder" | 2018 | — | יונג-סוק צ'וי (לומפנס) | סרטון בן תשע דקות שיצא לקידום האלבום השני בסדרת Love Yourself של BTS. הקליפ נפתח ב-V קופץ לאוקיינוס, ואחריו מגוון סצנות אפלות הכוללות את חברי הלהקה האחרים, כולל ג'ונגקוק מוכה. ג'ין מוצג כשהוא מזכיר זיכרונות של שבעה יחד בזמנים מאושרים יותר. "Euphoria" משמש כפסקול לחלקו האחרון של הסרטון, שמציג את השביעייה משתעשעת יחד בחצר מפעל מוזנחת ואז על חוף הים, שם קפץ V בהתחלה. בסוף, ג'ין מציץ לתוך מצלמת וידאו ומחייך. V מוצג במים. |  |
| "Stay Alive" (אנ') | 2022 | — | — | סצנות מונפשות מהסרטון (אנ') 7Fates: Chakho יחד עם קטעי לייב אקשן של BTS בהשראת הסרטון |  |
| "Left and Right" (אנ') | 2022 | צ'ארלי פות' | דרו קירש | פות' וג'ונגקוק מבקרים אצל מטפל קשיש בשם "רופא האהבה" כדי לתקן את כאב הלב שלהם. הם שרים את השיר לבד וביחד במשרד המטפל ובחדר לבן על במה מסתובבת. |  |
| "Dreamers" | 2022 | פאהד אל קובאיסי (אנ') | לא ידוע |  |  |
| "Seven" | 2023 | לאטו | בראדלי ופול | השחקנית הדרום קוריאנית האן סו-הי (אנ') מגלמת בסרט את תפקיד חברתו של ג'ונגקוק. השניים מתווכחים במסעדה, במכבסה שבסופו של דבר מוצפת, וברחוב במהלך סופת גשמים בלילה. לאטו מופיעה במהלך טקס הלוויה שנערך לג'ונגקוק ושרה את הראפ שלה על גבי ארונו. בסוף, ג'ונגקוק והאן מחזיקים ידיים והולכים יחד בגשם. |  |
| "3D" | 2023 | ג'ק הארלו | דרו קירש (אנ') | ג'ונגקוק שר את השיר בזמן שהוא מדבר בתא טלפון, ומבצע כוריאוגרפיה עם קבוצת רקדנים. ג'ק הארלו מצטרף אליו למשחק שחמט בבית קפה בצד הדרך ושר את הראפ שלו. |  |
| "Too Much" (אנ') | 2023 | דה קיד לארוי, סנטרל סי | ראמז סיליאן |  |  |
| "Standing Next to You" | 2023 | — | טאנו מוינו | ג'ונגקוק, שצולם בבודפשט, רודף אחר "פאם פאטאל מסתורית" תוך שהוא "מציג את כישורי הריקוד שלו באמצעות כוריאוגרפיה מורכבת" שמבוצעת במקומות שונים עם קבוצת רקדנים. בסוף הסרטון, ג'ונגקוק והאישה עומדים זה מול זה פנים אל פנים. |  |
ג'ונגקוק הופיע בסרט קצר בבימויו של יונג-סוק צ'וי מלומפנס, בשם "BTS Wings Short Film #1 Begin", שיצא בספטמבר 2016 לקידום אלבום האולפן הרביעי של BTS Wings.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | מיוזיק בנק | עצמו | אורח מיוחד עם סאנה |  |
| 2016 | שואו! מיוזיק קור (אנ') | עצמו | אורח מיוחד עם ג'ימין |  |
| 2016 | שואו! מיוזיק קור (אנ') | עצמו | אורח מיוחד עם ג'יי-הופ |  |
| 2016 | Flower Crew (אנ') | חבר קאסט | פרק הפיילוט |  |
| 2016 | Celebrity Bromance (אנ') | חבר קאסט | עונה 8 (פרקים 35–39) |  |
| 2017 | שואו צ'אמפיון (אנ') | עצמו | אורח מיוחד |  |
| 2024 | Are You Sure?! | עצמו | סדרת ריאליטי טיולים בלעדית של דיסני+ בת 8 פרקים עם ג'ימין |  |
פרסים ומועמדויות > שיאי עולם

| --- | --- |
: מעיד על כך שהשיא נשבר
מהמוט הראשון

מהמוט הראשון
מהמוט הראשון (טורקית I. Mahmut; טורקית עות'מאנית محمود اول, 2 באוגוסט 1696 – 13 בדצמבר 1754) היה הסולטאן העשרים-וארבעה של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-1 באוקטובר 1730 ועד יום מותו. הוא היה בנו של הסולטאן מוסטפא השני ואחיינו של הסולטאן שקדם לו ואשר המליכו תחתיו, אהמט השלישי.
שני החודשים הראשונים של תקופת שלטונו היו סוערים והושפעו ממרד היניצ'רים אשר הביא לוויתורו של אהמט השלישי על השלטון ולהמלכתו של מהמוט הראשון, אך זה דוכא לבסוף.
השנים הבאות חלפו בצילן של מלחמות כנגד רוסיה והספווים. במזרח הצליחו הטורקים לשמר את אחזיתם בבגדאד, אך הקווקז עבר לתחום ההשפעה הפרסית. המלחמה העות'מאנית-רוסית בה ניצבה אוסטריה לצד הרוסים, פרצה עקב חילוקי דעות לגבי תוצאות מלחמת רוסיה-פולין של 1733-1735 ועקב פשיטות הולכות ונשנות של הטטרים מקרים. לאחר הצלחות וכשלונות של שני הצדדים גם יחד, חתמו האוסטרים והרוסים על הסכמי שלום נפרדים עם הטורקים. במסגרת הסכם ניסה (אנ') בין האימפריה העות'מאנית ורוסיה, קיבלה האחרונה את העיר אזוב אבל נשללה ממנה הזכות להשאיר את הצי הרוסי הקיסרי בים אזוב או לבנות שם ביצורים.
מהמוט הראשון הפקיד את השלטון במידה רבה בידי שריו והתמסר לכתיבת שירה.
הסולטאן מהמוט הראשון נודע כאוהב יהודים. מלכת בוהמיה והונגריה, מריה תרזה, פרסמה בחודש ינואר של שנת 1745 צו מלכותי שגזר גירוש מיידי על יהודי פראג ויהודי בודה, על נשיהם וטפם. היהודים הוכרחו בעיצומו של החורף העז לעזוב את פראג ואת בודה, להתרחק ממרכזי הערים הראשיות ולהגר ליישובים כפריים קטנים בבוהמיה ובהונגריה. במשך שלוש שנים, שממו פראג ובודה מיהודים. במהלך אותן השנים, פנו המגורשים אל הנגיד היהודי יהודה ברוך, בנקאי הארמון של הסולטאן מהמוט הראשון, וביקשו ממנו שיפעל עבורם לקבלת אזרחות עות'מאנית. לשאלת הסולטאן מדוע חפצים כל כך הרבה יהודים להגר לארצו, סיפר הבנקאי שלו על גירושם של היהודים. הסולטאן אוהב היהודים שלח אולטימטום למלכה. המלכה, שהייתה מסובכת בלאו הכי במלחמה קשה, נרתעה מהאיום, ועם תום המלחמה (בשנת 1748) מיהרה להשיב את המגורשים לבתיהם, לאחר שחייבה אותם לשלם קנס הגון. מריה תרזה התנצלה לפני הסולטאן וטענה כי "נפלה אי־הבנה".
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אהמט השלישי | שליטי האימפריה העות'מאנית  1730–1754 | הבא: עות'מאן השלישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591851405171  PLWABN: 9810622868405606  GND: 1033536903  ISNI: 0000 0003 7273 1550  LCCN: no2014135909  MusicBrainz: c86a0d49-706b-4df3-bccf-10372c6056bb  NTA: 331211637  SUDOC: 189994622  TDVİA: mahmud-i--osmanli  VIAF: 298233086   WorldCat (עם VIAF): 298233086
רודודנדרון סמירנופי

| רודודנדרון סמירנופי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אברשאים
משפחה:: אברשיים
סוג:: רודודנדרון
מין:: רודודנדרון סמירנופי
שם מדעי
 Rhododendron smirnowii ‏Regel, 1885

רודודנדרון סמירנופי (שם מדעי: Rhododendron smirnowii) הוא זן של צמח בעל פרחים ממשפחת האברשיים, מצוי בצפון מזרח טורקיה ומערב הקווקז. בבית הגידול המקומי שלו הוא נמצא עד גובה 2,300 מטר, ובזן המתורבת שלו הוא באזור עמידות USDA 5 עם הגנה מסוימת. הזן שלו 'וודקה' זכה בפרס הצטיינות (Award of Merit) של החברה המלכותית לגננות בשנת 1991.
הערות שוליים

↑  "Rhododendron smirnowii Trautv". Trees and Shrubs Online. International Dendrology Society. נבדק ב-20 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
לודוויג פון באטנברג

לודוויג אלכסנדר פון באטנברג, החל מ-1917 לואי אלכסנדר מאונטבאטן, המרקיז ממילפורד הייבן (בגרמנית: Ludwig Alexander von Battenberg, באנגלית: Louis Alexander Mountbatten, Marquess of Milford Haven;‏ 24 במאי 1854 – 11 בספטמבר 1921) היה נסיך מבית הסן שנקשר בקשרי נישואין לבית המלוכה הבריטי, שירת בצי המלכותי ולבסוף מונה ללורד הראשון של האדמירליות. ב-1917, עקב גאות רגשות אנטי-גרמניים בדעת הקהל בעת מלחמת העולם הראשונה, שינה את שמו מ"באטנברג" ל"מאונטבאטן" המאונגלז וויתר על תאריו בגרמניה. הוא היה אביו של הרוזן מבורמה וסבו של פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של אליזבת מלכת בריטניה.
ביוגרפיה

פון באטנברג נולד בגראץ, אוסטריה למשפחת אצולה גרמנית. הוא היה בנם של הנסיך אלכסנדר מהסן, בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ואשתו, יוליה פון האוקה, שקיבלה את תואר האצולה "נסיכת באטנברג".
לודוויג עצמו, שדיבר שלוש שפות באופן שוטף (גרמנית, אנגלית וצרפתית – שפת אימו), נהג בילדותו לשהות רבות בחברתם של בן דודו, לודוויג הרביעי, הדוכס מהסן ואשתו הנסיכה אליס, בתה השלישית של ויקטוריה, מלכת בריטניה. בעקבות זאת הוא התגייס לצי המלכותי הבריטי בשנת 1869, בגיל 15.
| --- | --- |

פון באטנברג במדי חיל הים הבריטי, ציור מאת פיליפ דה לאסלו, 1910
 מקום קבורה:  סנט מילדרדס, ויפינגהם 
 מדינה:  גרמניה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 בן או בת זוג:  ויקטוריה, נסיכת הסן (30 באפריל 1884–11 בספטמבר 1921)  Lillie Langtry 
 צאצאים:  לואיז, נסיכת באטנברג, לואי מאונטבאטן, George Mountbatten, 2nd Marquess of Milford Haven, אליס, נסיכת באטנברג, Jeanne Marie Langtry 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1868–1914 (כ־46 שנים)
 דרגה:  אדמירל הצי
 תפקידים בשירות
 לורד הים הראשון
 פעולות ומבצעים
 המלחמה האנגלו-מצרית
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
ביוגרפיה > קריירה צבאית

לודוויג החל את הקריירה שלו ב-1869 בצי המלכותי הבריטי כצוער בספינת אה"מ ויקטורי, אך זומן עד מהרה להפליג בחברת יורש העצר, אדוארד השביעי, ורעייתו, במסעם לים התיכון (הנסיכה אליס הייתה אחותו של אדוארד, ורעייתו של בן דודו של לודוויג, ובתה ויקטוריה, נסיכת הסן הייתה כבר נשואה ללודוויג). ב-1870 חזר לשירות בצי, ובילה מספר שנים במימי יבשת אמריקה, וכשחזר לבריטניה ב-1874, סיים את הבחינות לקצונה ימית בהצטיינות.
לודוויג השתתף כקצין בצי במלחמה האנגלו-מצרית של 1882 והתקדם בסולם הדרגות, עד כי התמנה ב-1912 ללורד הראשון של הצי (First Sea Lord), משרה ממנה אולץ להתפטר ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשל מוצאו הגרמני. אף על פי שנטל חלק חשוב בהכנת הצי הבריטי לקרב, לא נטל חלק פעיל במלחמה, ופרש לגמלאות.
ביוגרפיה > שינוי השם למאונטבאטן

ב-1917, בעקבות התגברות הרגשות האנטי-גרמניים בציבור הבריטי, שינה המלך ג'ורג' החמישי, את שמו של בית המלוכה הבריטי מהשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור. חילופי השמות לא פסחו על משפחת פון באטנברג, וב-14 ביולי 1917, שינה הנסיך לודוויג את שם משפחתו למאונטבאטן, תרגום לאנגלית של באטנברג, שמשמעו "הר באטן", ונקרא מאז לורד לואי מאונטבאטן, המרקיז ממילפורד – הייבן. הנסיך בחר בשם זה ולא באפשרות אחרת שעמדה בפניו – באטנהיל. שינוי שם המשפחה היה כרוך בוויתור גם על התואר "נסיך באטנברג". על כך כתב הנסיך בספר האורחים, בעת ביקורו אצל בנו ג'ורג' באותה עת:
"הגעתי כנסיך הייד, חזרתי כלורד ג'קיל"
ב-1919 ירד לואי מאונטבאטן מנכסיו, ונאלץ לממש נכסים בגרמניה שירש מאביו. הוא קיבל את עיטור הצלב הגדול של אבירי מסדר האמבט, וקיבל דרגת אדמירל הצי.
ב-1921 מת מדום-לב בעת שהותו במועדון הימי והצבאי בלונדון. הלווייתו נערכה בכנסיית וסטמינסטר, והוא נקבר באי וייט.
משפחתו

בשנת 1884 נישא הנסיך לוויקטוריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ואשתו אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של המלכה ויקטוריה, בעיר דרמשטאדט בגרמניה.
נישואים אלה לא היו בגדר חריג בשל מוצאם הגרמני של המלכה ויקטוריה ובעלה, הנסיך אלברט, שהשתייך לשושלת האצולה סקסה-קובורג-גותה.
לזוג נולדו ארבעה ילדים:
אליס פון באטנברג (1885–1969) – נישאה לנסיך היווני אנדראס. אמו של פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של אליזבת מלכת בריטניה. אליס, חסידת אומות העולם, קבורה בירושלים.
לואיז פון באטנברג (1889–1965) – נישאה לגוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה והייתה מלכת שוודיה במשך 15 שנה. ללא ילדים.
ג'ורג' מאונטבאטן (1892–1938) – ירש את תוארו של אביו כמרקיז השני ממילפורד-הייבן.
לואי מאונטבאטן (1900–1979) – רוזן בורמה, אדמירל בצי הבריטי, כיהן כמושל הודו. נרצח על ידי המחתרת האירית.
בעקבות נישואיו הפך לודוויג לגיסן של אלכסנדרה, הצארינה האחרונה של רוסיה, אשת הצאר ניקולאי השני, ושל יליזבתה פיודורובנה, שנישאה לנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ', בנו של הצאר אלכסנדר השני. שתיהן נרצחו ברוסיה ב-1918 במהפכה הבולשוויקית.
אחיו של לודוויג, הנסיך היינריך פון באטנברג, נישא גם הוא לבת בית המלוכה הבריטי – לבתה של המלכה ויקטוריה, ביאטריס, וגם הוא שינה את שמו – להנרי מאונטבאטן. נינו של הנרי הוא חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
אח נוסף של לודוויג, אלכסנדר פון באטנברג, ששהה רבות במחיצת דודם, הצאר אלכסנדר השני, ודודתם מארי, הוכתר ב-1879 כנסיך בולגריה, שקיבלה עצמאות, בהמלצת הצאר. הוא כיהן בתפקיד עד 1886.
הערות שוליים

↑  מארי הייתה אחות אביהם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280796505171  BnF: cb14978494x (data)  GND: 135862825  ISNI: 0000 0000 8101 7875  LCCN: n89654665  NTA: 070937354  SNAC: w65q7383  VIAF: 22509774   WorldCat (עם VIAF): 22509774
Who's Next

Who's Next הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק הבריטית המי משנת 1971. רבים סוברים כי זהו אלבומה הטוב ביותר של הלהקה.
היסטוריה > לאחר פרויקט "Lifehouse"

מקורותיו של האלבום התחילו לאחר ההצלחה האדירה של אופרת הרוק טומי שנכתבה בידי פיט טאונסנד, הגיטריסט ומנהיג הלהקה. לאחר ההצלחה המסחררת שהגיעה עם האלבום, החליט טאונסנד לעבוד על פרויקט נוסף, שיענה על השם "The Lifehouse Project". המטרה הייתה ליצור אלבום שישלב אופרת רוק עתידנית, הקלטות במהלך הופעה ומוזיקה שתותאם לתסריט מוכן לסרט. הפרויקט המופרך והמורכב גרם למשברים ולמתחים בקרב חברי הלהקה, ולהתמוטטויות עצבים קשות בקרב מנהל הלהקה, קית' למברט, וטאונסנד.
לאחר שוויתרה על הפרויקט, הלהקה חזרה לאולפן ההקלטות במטרה להתחיל מחדש. על אף שהרעיון לפרויקט המקורי ננטש, מספר שירים וניסיונות נותרו כחומרים לאלבום עליו תכננו לעבוד: שורה מהשיר Pure And Easy שבפי טאונסנד הייתה הציר המרכזי בפרויקט, הועברה לשיר The Song Is Over, שנכנס לאלבום הסופי.
אחד מהרעיונות הראשוניים לפרויקט שכללו העברת נתוני סאונד מסונתזים של אנשים בקהל כחלק מהרצועות המוזיקליות, שוחזרו בקטעי מוזיקת רקע לשיר Baba O'Riley. המעבר מהרעיון הפשטני לנושא יותר מוגבל יצרה חופש יצירתי חדש אצל הלהקה: בעוד שמספר רב של אלבומים של הלהקה התבססו על עלילה מוגדרת, באלבום זה התנסתה הלהקה ביצירת שירים שכל אחד בעל תבנית עצמאית.
היסטוריה > השירים והארגון

עם צאתו, זכה האלבום במהירות להכרה על הייחודיות והדינמיקה במוזיקה שבו. הוא יצא בתקופה בה הייתה התקדמות בפיתוח הסאונד והמעבר לשימוש נגיש יותר בסינתסייזר והתוצאה הייתה אלבום בעל סאונד ייחודי וחדשני לאותה התקופה, אם כי לא התקבל בברכה אצל חלק מהמעריצים האדוקים של הלהקה. על אף הדומיננטיות של המוזיקה האלקטרונית באלבום, קיימות נגיעות אקוסטיות בחלק מהשירים, והשירה של דלטרי נודדת בין קטעים עוצמתיים ומחוספסים לבין שירה שקטה והרמונית.
טאונסנד השתמש בסוג המיושן של הסינתסייזר שהתבסס על קלידים אלקטרוניים באופנים שונים: באפקט של המיה שניכר במספר רב של שירים, בעיקר בשיר הפותח באלבום, Baba O'Riley, ובשיר החותם, Won't Get Fooled Again, בעוד במקומות אחרים היה שימוש בצלילים עדינים יותר כמבואה לשירים, כמו ב-Bargain, או בצלילים ניסיוניים כמו בשיר The Song Is Over, שהפתיחה בו מזכירה רתיחה של קומקום חשמלי. השימוש בסינתסייזר לא פסח על הגיטרות, שכן טאונסנד השתמש בו כדי לווסת את הסאונד הצווחני של הגיטרות בחלק מהשירים כמו ב-Going Mobile, ובסוף השיר השתמש באמצעי הסינתסייזר כדי ליצור צליל של בעבוע באמצעות הגיטרה.
האלבום נפתח עם השיר החדשני Baba O'Riley, שעליו מבצע טאונסנד בקלידים וסולו בכינור בידי דייב ארבוס. שם השיר הוקדש לכבוד הגורו של טאונסנד, מההר באבא, והמלחין בעל ההשפעה עליו, טרי ריילי. השיר הציג את העבודה הניסיונית של טאונסנד על סינתסייזר יחד עם המרקמים המסורתיים של מוזיקת הרוק הכבד של המי. שירים ידועים נוספים כוללים את הבלדה המסעירה, Behind Blue Eyes, והשיר החותם את האלבום, שיר המהפכה ההרסני של הלהקה, Won't Get Fooled Again.
עטיפת האלבום

תמונת האלבום מראה את חברי הלהקה רגע לאחר שסיימו להשתין על מבנה בטון במרכז מכתש. נהוג לשייך את התמונה למונולית שמתגלה על הירח בסרט 2001: אודיסיאה בחלל. המבנה עצמו קיים במכרה הפחם שבמחוז דורהם באנגליה. בשנת 2003, ערוץ VH1 בחר בתמונה במקום השני ברשימת "עטיפות האלבומים הגדולות ביותר".
עיצובים מוקדמים לעטיפת האלבום כללו תמונות גרוטסקיות של עירום נשי, והן אכן פורסמו בהזדמנויות אחרות, אך לא הופיעו על האלבום עצמו. עטיפה אלטרנטיבית לאלבום מציגה את מתופף הלהקה, קית' מון, לבוש במחוך שחור, אוחז בשוט מעור עם פאה בלונדינית לראשו.
הוקרה

Who's Next הפך להצלחה אדירה, הן מסחרית והן בביקורות שקיבל. במדריך לצרכן של רוברט כריסטגאו נכתב: "עם הגיטרות האקוסטיות ומקצב התיפוף בו, זהו לא עוד אלבום רוק כבד מלוטש כמו "טומי", יש בו יותר עסיסיות מ-Live at Leeds, ויש בו שימוש בסינתסייזר לגיוון הכוח של שלושת הנגנים, ולאו דווקא בשביל להציג את המוזיקה כיותר אומנותית." כריסטגאו נתן לאלבום ציון 'A'.
בסוף 1971, כשיצא הסקר הראשון של "Pazz & Jop Critics", האלבום זכה ללא כל תחרות במקום הראשון, משאיר את האלבום שאחריו בהפרש של 208 נקודות. במאמר בו נותחו התוצאות, כתב כריסטגאו: "כולם מכתירים את Who's Next בתור אלבום רוק כבד נהדר, על אף שהוא כולל מספר בלדות, קטעי כינור אומנותיים וכלים סינתסייזרים. מה שכן ברור לכל, שזוהי יצירת המופת היחידה של עולם הפופ השנה."
בשנת 2020 דורג האלבום במקום ה-77 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
רשימת השירים > Who's Next‏ (Original 1971 Release)

צד 1
כל השירים נכתבו על ידי פיט טאונסנד אלא אם צוין אחרת.
Baba O'Riley 4:59
Bargain 5:34
Love Ain't for Keepin' 2:11
My Wife 3:41 (נכתב על ידי ג'ון אנטוויסל)
The Song Is Over 6:16
צד 2
Gettin' in Tune 4:50
Going Mobile 3:43
Behind Blue Eyes 3:39
Won't Get Fooled Again 8:38
שירי בונוס בהוצאה משנת 1995:
(כל שירי הבונוס שיצאו בהוצאה המחודשת לא יצאו לאור בעבר בשום פורמט, מלבד שירים 12 ו-15)
רשימת השירים > Disc One

Original 1971 album
Out-takes
רשימת השירים > Disc Two

Live at the Young Vic Theatre, London
Love Ain't for Keepin'
Pure and Easy
Young Man Blues
Time is Passing
Behind Blue Eyes
I Don't Even Know Myself
Too Much of Anything
Gettin' in Tune
Bargain
Water
My Generation
‎(I'm a) Road Runner
Naked Eye
Won't Get Fooled Again
קרדיטים

פיט טאונסנד - גיטרה חשמלית, פסנתר ב-Baba O'Riley, שירה מובילה, שירה וסינתסייזר.
רוג'ר דלטרי - שירה ושירה מובילה
ג'ון אנטוויסל - גיטרה בס, שירה מובילה ופסנתר ב-My Wife, שירה
קית' מון - תופים
ניקי הופקינס - פסנתר ב-The Song Is Over וב- Getting in Tune
דייב ארבוס - כינור ב-Baba O'Riley
קרחון B-15

| --- | --- |

הקצה הצפוני של קרחון B-15A בים רוס, אנטארקטיקה, 29 בינואר 2001
 מידע כללי
 אורך:  295 ק"מ
 רוחב:  37 ק"מ
 שטח:  11,000 קמ"ר (נמס ב-2021)
 
 
קרחון B-15 היה הקרחון הגדול ביותר (לפי שטח) שתועד. מידותיו כ-295 ק"מ על 37 ק"מ. עם שטח פנים של 11,000 קילומטרים רבועים, בערך בגודל האי ג'מייקה. לאחר שנפרד ממדף הקרח רוס של אנטארקטיקה במרץ 2000, התפרק קרחון B-15 לקרחונים קטנים יותר, הגדול שבהם נקרא קרחון B-15A. בשנת 2003, B-15A נסחף מהאי רוס אל ים רוס ופנה צפונה. הוא התפרק באוקטובר 2005 למספר קרחונים קטנים יותר. בשנת 2018, חלק גדול מהקרחון המקורי נע בהתמדה צפונה, ממוקם בין איי פוקלנד לאי דרום ג'ורג'יה. באוגוסט 2023, מרכז הקרח הלאומי של ארצות הברית (USNIC) עדיין פרט חלק אחד קיים של B-15 שעומד בסף המינימלי למעקב (70 ק"מ). גודל הקרחון הזה, B-15AB, היה 20 ק"מ × 7 ק"מ, ונשאר אז מקורקע מול חופי אנטארקטיקה בגזרה המערבית של אזור אמרי (Amery).
היסטוריה

בשבועות האחרונים של מרץ 2000, נפרד קרחון B-15 ממדף הקרח רוס ליד האי רוזוולט, אנטארקטיקה. ההפרדה התרחשה לאורך סדקים קיימים במדף הקרח. הקרחון נמדד כבעל גודל של כ-295 על 37 קילומטרים, עם שטח פנים של 10,915 קילומטרים רבועים. מדענים מאמינים כי פיסת הקרח העצומה התפרקה כחלק ממחזור טבעי ארוך טווח, המתרחש כל חמישים עד מאה שנה. בשנים 2000, 2002 ו-2003, קרחון B-15 התפרק למספר חלקים, ששטח הגדול שבהן (מעל פני הים), B-15A, היה כ-6,400 קילומטרים רבועים.
בנובמבר 2003, לאחר היפרדותו מ-B-15J, נסחף B-15A מהאי רוס אל המים הפתוחים של ים רוס. בדצמבר 2003, התנתק קרחון קטן בצורת סכין, B-15K (כ-300 ק"מ2), מהגוף הראשי של B-15A והחל להיסחף צפונה. בינואר 2005, גרמו הזרמים העיקריים ל-B-15A להיסחף לכיוון שפת הקרח דריגלסקי, שהיא הארכה בת 70 קילומטרים של קרחון דייוויד היבשתי, הזורם דרך הרי החוף של ארץ ויקטוריה. כמה קילומטרים משפת הקרח, הקרחון נתקע על הר תת-ימי לפני שחידש את מסלולו צפונה. ב-10 באפריל 2005, קרחון B-15A התנגש בלשון הקרח, ושבר את הקצה שלה, בעוד שהקרחון נראה לא מושפע מההתנגשות.
קרחון B-15A המשיך להיסחף לאורך החוף ועזב את מיצר מק-מרדו. ב-27–28 באוקטובר 2005, עלה הקרחון על שרטון ליד כף אדייר בארץ ויקטוריה, יצר אותות סיסמיים שזוהו עד לתחנת הקוטב הדרומי על שם אמונדסן-סקוט ונשבר לכמה חלקים קטנים יותר, שהגדול מתוכם (בגודל כ-1,700 קילומטרים רבועים) עדיין נקרא B-15A. שלושה חלקים נוספים נקראו B-15P ,B-15M ו-B-15N. לאחר מכן, קרחון B-15A התרחק צפונה והתפרק לחתיכות נוספות. ב-21 בנובמבר 2006 נראו כמה חלקים גדולים במרחק 60 ק"מ מחופי Timaru, ניו זילנד – הגדול מהם באורך כ-1.8 קילומטרים ובגובה 37 מטרים מפני שטח האוקיינוס.
בשנת 2018, נותרו ארבעה חלקים גדולים מספיק למעקב על ידי מרכז הקרח הלאומי (לפחות 70 ק"מ). חלק אחד, B-15Z, בגודל 19 ק"מ × 9 ק"מ, נמצא בדרום האוקיינוס האטלנטי, כ-280 ק"מ מצפון-מערב לאי דרום ג'ורג'יה. ככל שהמשיך את תנועתו צפונה, מהירות ההמסה שלו עלתה. רוב הקרחונים לא מחזיקים מעמד זמן רב כל כך באזור צפוני כזה.
עד 2020, נותרו רק שני חלקים גדולים מספיק למעקב. B-15aa – שריד של B-15z – נסחף מזרחה לאי דרום ג'ורג'יה, בדרום האוקיינוס האטלנטי. B-15ab נשאר בין קרחוני הים שלאורך חופי אנטארקטיקה מדרום לאפריקה. בשנת 2021, B-15ab הפך לשבר האחרון שנשאר ברשימת מרכז הקרח הלאומי של ארצות הברית של קרחונים במעקב, שעדיין קורקעו מול חופי אנטארקטיקה.
השפעות על האקולוגיה של אנטארקטיקה

ב-29 בינואר 2001, חוקרים מאוניברסיטת שיקגו ומאוניברסיטת ויסקונסין התקינו מכשירי מזג אוויר ומערכת מיקום גלובלית על קרחון B-15A. זו הייתה הפעם הראשונה שבה נוטר קרחון באופן זה. הנתונים שנאספו שימשו להבנת האופן שבו קרחוני ענק עושים את דרכם במימי אנטארקטיקה ומחוצה להם.
לאחר שקרחון B-15A התנגש בלשון הקרח של דריגלסקי ב-10 באפריל 2005, וניתק 8 קילומטרים רבועים שלה, נדרש לצייר מחדש את מפות אנטארקטיקה.
B-15A מנע מזרמי אוקיינוס ורוחות לסייע בהתפרקות קרח הים בקיץ 2004–2005 במצר מקמרדו, והיווה מכשול בפני ספינות האספקה השנתית לשלוש תחנות מחקר. קרח הסחף גרם לירידה באוכלוסיית הפינגווינים של אדלי, שכן הקשה על פינגווינים הורים לחזור מהים הפתוח עם מזון לגוזליהם. ייתכן שכלבי ים וחמסנים תושבי המיצר נפגעו גם כן.
ב-21 באוקטובר 2005, יצרה סערה גדולה במפרץ אלסקה גלי גיבוע טרנס-פסיפיים, שאולי תרמו לשבירת B15-A לפיסות רבות ב-27 באוקטובר 2005. גלי הגיבוע עברו 13,500 קילומטרים מאלסקה לאנטארקטיקה במשך שישה ימים. מדענים חוקרים את האירוע הזה כדוגמה לאופן שבו מזג האוויר באזור אחד יכול להשפיע בחלקים אחרים של העולם, והוא מוזכר גם בהקשר לדאגה מההשפעות ההתחממות הגלובלית.
תמונות לוויין

| --- | --- |
קרחון B-15A נסחף לעבר לשון הקרח דריגלסקי לפני ההתנגשות, 2 בינואר 2005 (NASA): קרחון B-15 לאחר התפרקות, מציג את B-15M, B-15N ו-B-15P, 31 באוקטובר 2005 (DMSP)
בין שתי מלחמות העולם

בין שתי מלחמות העולם או בקיצור בין המלחמות היא התקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה, כלומר, בין השנים 1919–1939. נקראת בלעז Interbellum שמקורה בצירוף הלטיני "Inter" (בין) ו-"Bellum" (מלחמות). תקופה זו מאופיינת במספר תהליכים היסטוריים חשובים.
המשיכה התפשטות התחבורה ההמונית באמצעות מטוסים ומכוניות שהביאה לכך שכל ארץ ואף העולם כולו הפך קטן יותר גם לגבי הציבור הרחב. לתהליך זה הייתה השפעה על המערכת הפוליטית בכל מדינה ועל היחסים בין המדינות. בעקבות מלחמת העולם הראשונה, שרדה בעצם רק אימפריה אחת, הבריטית, כשלשאר מעצמות אירופה נותרו אומנם מושבות רבות, אך אחיזתן בהן התרופפה. גם האימפריה הבריטית הגדולה התערערה עקב סיבות מבית ומחוץ.
רבים רואים בתוצאות מלחמת העולם הראשונה את אחת הסיבות לפרוץ מלחמת העולם השנייה, ואף יש שמרחיקים וטוענים שהראשונה הייתה הגורם לשנייה. נראה שהפשרה שהושגה לאחר מלחמת העולם הראשונה כפי שהוכרה בחוזה ורסאי לא ריצתה איש ונכשלה בהשגת מטרותיה לכינון סדר עולמי יציב, על בסיס שוויון ושיתוף פעולה.
מדיניות הפיוס של המערב כלפי גרמניה

הצד המנצח במלחמת העולם הראשונה - צרפת ובריטניה בעיקר, חוץ מארצות הברית שחזרה למדיניות ההתבדלות - שאף לפייס ולרצות את הצד שהפסיד במלחמה - במיוחד גרמניה.
מדיניות הפיוס של המערב כלפי גרמניה > מהלך המדיניות

בשנות ה-20 המערב איפשר לגרמניה להשתמט בהדרגה מתשלום הפיצויים שהוטל עליה לשלם במסגרת חוזה ורסאי, מכיוון שהניח כי אכיפת התשלום תחליש את הדמוקרטיה שהושלטה שם בייסוד רפובליקת ויימאר. הסכמי לוקרנו מ-1925 למעשה מחליפים את חוזה ורסאי. ההסכמים גרמו למדינות אירופה לחשוב שהעניין הגרמני פתור ובכך יצרו שאננות.
חוסר התגובה על יציאת גרמניה מחבר הלאומים ב-1933 והכרזת היטלר על ביטול חוזה ורסאי וחימוש גרמניה ב-1935, המשיכו את קו הפיוס בו נקט המערב על אף המשטר הדיקטטורי שכוננה המפלגה הנאצית ושאיפות הנאציזם לסדר חדש באירופה. דווקא בשל תוקפנותו של היטלר גבר הרצון של מנהיגי המערב לרצות ולהרגיע את גרמניה.
נחתם הסכם בין גרמניה לבריטניה ב-1935 שאפשר לצי הגרמני להגיע לגודל של 35% מהצי הבריטי. חלה התקרבות לאיטליה הפאשיסטית והכרה בכיבוש אתיופיה על ידה ב-1936. אותה שנה עברה בשתיקה חדירת גדודים גרמניים לגדה הימנית של חבל הריין - אזור מפורז על פי חוזה ורסאי. לימים בהתייחסו לפלישה לחבל הריין אמר היטלר:
48 השעות שלאחר הכניסה לחבל הריין היו המתוחות ביותר בחיי. אילו נכנסו הצרפתים אז לחבל הריין, היינו צריכים לסגת כשזנבנו בין רגלינו, מפני שכוחות הצבא שעמדו אז לרשותנו לא היו מספיקים אפילו להתנגדות צנועה.
בנוסף, המערב סירב לשגר עזרה לכוחות הרפובליקה במלחמת האזרחים בספרד בין 1936 ל-1939.
גרמניה ראתה במדיניות הפיוס של המערב ביטוי לחולשה והגבירה את מאמצי ההתרחבות שלה. המערב לא הגיב על סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה במרץ 1938. בריטניה וצרפת הגיעו עם גרמניה להסכמה על סיפוח חבל הסודטים בהסכם מינכן בספטמבר 1938 ואף לחצו על ממשלת צ'כוסלובקיה לוותר על החבל ולמנוע מלחמת עולם.
על אף הסיפוחים של גרמניה לא רבים ראו את שאיפותיה האמיתיות. נמשך סירובו של צ'מברלין לשתף פעולה עם מדינות אחרות כדי לבלום את היטלר – להשתתף בוועידה בינלאומית נגד התוקפנות הגרמנית, לעזור לצ'כוסלובקיה אם תותקף או לצרפת אם היא תתערב לטובת צ'כוסלובקיה בהתאם לברית. כשהותקפה צ'כיה במרץ 1939 המערב הגיב בחולשה רבה. אומנם ניתנו ערבויות - הגנה לפולין ורומניה, אך מאמצי הפיוס המשיכו עד שהצבא הגרמני חדר לפולין.