stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליל הגנרלים

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Night of the Generals 
 בימוי:  אנטולי ליטבק 
 הופק בידי:  סם שפיגל 
 תסריט:  ז'וזף קסל, פול דן 
 עריכה:  אלן אוביסטון 
 שחקנים ראשיים:  פיטר או'טול סשה פיטואף אלינור הירט ורוניק ונדל Nicole Courcel נייג'ל סטוק Michael Goodliffe Charles Millot פטריק אלן גורדון ג'קסון Mac Ronay ז'ראר בור פייר טורנדה ג'ון גרגסון הארי אנדרוז דונלד פלזנס ג'ואנה פטט טום קורטני עומאר שאריף פייר מונדי פיליפ נוארה קורל ברואן צ'ארלס גריי ז'ולייט גרקו כריסטופר פלאמר איב ברנוויל 
 מוזיקה:  מוריס ז'אר 
 צילום:  אנרי דקאי 
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Horizon Pictures 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1967 
 משך הקרנה:  145 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט מלחמה, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל הגנרלים (באנגלית: The Night of the Generals) הוא דרמת מתח קולנועית משנת 1967 בבימויו של אנטול ליטבק, על בסיס עלילת רומן בעל שם זהה מאת הנס הלמוט קירסט. כוכבי הסרט הם השחקנים פיטר או'טול ועומר שריף.
עלילה

רב-סרן גראו מן המודיעין הצבאי הגרמני פותח בחקירה פלילית בעקבות הירצחה של זונה בוורשה הכבושה בידי הנאצים בשנת 1942. הראיות מצביעות על הרוצח האפשרי כאחד מבין שלושת הגנרלים: גאבלר, קלנברג, וטאנץ. החקירה נקלעת למבוי סתום, אך מתחדשת בשנת 1944 בפריז, בה נפגשים שלושת הגנרלים על רקע הקשר להתנקש בחייו של היטלר.
טאנץ, השוהה בפריז לרגל חופשה, מורה לנהגו לזמן לו מפגש עם זונה מקומית. במהלך המפגש הוא רוצח אותה ומאיים על הנהג כי יפליל אותו אם יגלה דבר מן האירוע. למרות זאת הוא מניח לו להימלט ולהיעלם.
כאשר נודע לגראו על הרצח הנוסף של הזונה בפריז, הוא מחדש את חקירתו ועולה על עקבותיו של הגנרל טאנץ. הוא מזמן את עצמו לפגישה במשרדו של הגנרל בדיוק ביום ההתנקשות בהיטלר. טאנץ רוצח אותו, ומכריז כי גראו הוא אחד מן הקושרים נגד הפיהרר.
בשנת 1965 נרצחת זונה בהמבורג והמקרה מעורר את תשומת לבו של חוקר האינטרפול מוראן, אשר בתקופת המלחמה היה חבר המחתרת הצרפתית ושיתף פעולה עם החוקר גראו. מוראן פותח את התיקים ומחדש את חקירת הרציחות מתקופת המלחמה. הוא מאתר את נהגו לשעבר של טאנץ אשר היה עד לרצח הזונה בפריז, ומשכנע אותו להעיד נגד טאנץ. האינטרפול מבצע מעצר של טאנץ במהלך נשף של ותיקי המלחמה בו הוא משמש כאורח הכבוד. טאנץ מבין כי החוקרים עלו על עקבותיו ומעדיף להתאבד.
הפקה

הסרט הופק על ידי סם שפיגל והמוזיקה הולחנה על ידי מוריס ז'אר. את התסריט כתבו פול דן וג'וזף קסל אשר נעזרו גם בגור וידאל.
רוב צילומי החוץ נערכו בווארשה, אשר בתקופת המלחמה הקרה לא נחשבה כאתר צילום מועדף עבור סרטים מערביים.
דמותו של הגנרל טאנץ מבוססת על דמותו של קולונל האס אס יואכים פייפר (Joachim Peiper), אשר הורשע ברצח שבויי מלחמה אמריקנים בטבח מלמדי.
הערות שוליים

↑  תרגום לעברית: עדנה קורנפלד, הוצאת שוקן, תל אביב 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 45151110671337061415   WorldCat (עם VIAF): 45151110671337061415
כנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1683
 תאריך פתיחה רשמי:  1683 
 אדריכל:  כריסטופר רן 
 קואורדינטות:  51°30′41″N 0°05′13″W﻿ / ﻿51.5113°N 0.0868917°W﻿ / 51.5113; -0.0868917
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ(למפת הסיטי של לונדון רגילה) כנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) כנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ
 
כנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ (באנגלית: St Clement Eastcheap) היא כנסייה בסמטת קלמנט, באזור איסטצ'יפ של הסיטי של לונדון. במקום בו נמצאת הכנסייה, עמדה כנסייה החל מהמאה ה-11 אשר נשרפה במהלך השרפה הגדולה של לונדון ב-1666 והוקמה מחדש על ידי האדריכל סר כריסטופר רן.
הכנסייה נזכרת בשיר הילדים הידוע "תפוזים ולימונים" (למרות הסברה כי הכנסייה הנזכרת בשיר היא כנסיית סנט קלמנט דיינס בווסטמינסטר).
לא מחכה יותר לדוור (שיר)

"לא מחכה יותר לדוור" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן. הוא יצא לאור במאי 1997, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל מתוך האלבום, לא מחכה יותר לדוור (1997). את השיר כתבה וקסמן ללחן של צחי הר נבו והפקה של חמי רודנר, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי איגי וקסמן, הולחן על ידי צחי הר נבו והופק על ידי חמי רודנר. "לא מחכה יותר לדוור" היה להיט ארצי ושירה הראשון של וקסמן שהצליח להגיע לראש המצעד העברי השבועי של רשת ג', שם נשאר במשך שבוע אחד. במצעד השנתי של התחנה שפורסם בסוף אותה השנה דורג במקום ה-12.
את "לא מחכה יותר לדוור" הוציאה וקסמן כשיר הנושא מתוך האלבום.
הופעה

במרץ 2006 ביצעה וקסמן את "לא מחכה יותר לדוור" בג'אם סשן באולפן גלי צה"ל. כמו כן, בוצע בתוכנית "לילה גוב" בשנת 1997.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1997)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השנתי של רשת ג' | 12 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | מאי 1997 | תקליטור | הד ארצי |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  איגי וקסמן - לא מחכה יותר לדוור (באנגלית), 1997, נבדק ב-2023-08-05
1 2 3  לא מחכה יותר לדוור – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  תשנ"ז – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  איגי וקסמן - לא מחכה יותר לדוור, נבדק ב-2023-08-05
↑  איגי וקסמן // לא מחכה יותר לדוור // לילה גוב - 1997, נבדק ב-2023-08-05
| איגי וקסמן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אדום • לא מחכה יותר לדוור • בעדינות • מסתובבים |  |
| ערכים קשורים | איפה הילד? • אשלי וקסמן בקשי (בת דודה) • חמי רודנר • ישי אדר • "היכל התהילה" • "יפה לך" |  |
| איגי וקסמן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| אדום | "תישא אותי לאשה" • "תהרוג אותי לאט" • "אדום" • "אין לי מה לומר לך" • "מאוד פרוע" • "פחד" • "יש לי חברה" |  |
| לא מחכה יותר לדוור | "לא מחכה יותר לדוור" • "בדרך למילווקי" • "קח את מה שיש בי" • "שיר הנגב" • "לעצום עיניים" • "תיפצע כשתרוץ אלי שוב" |  |
| בעדינות | "צופה בך" • "רק רגע" • "איש קטן למטה" • "עוד קצת" • "בעדינות" |  |
| מסתובבים | "תמיד אוהב תמיד נפגע" • "משחקת עם בובות" • "דולי פרטון" |  |
| סינגלים אחרים | "בטי בם" • "יש בו אש" • "רק בשביל לקבל חיבוק" • "יש עוד סיכוי" • "אורות וצללים" • "בוא איתי" • "הלכנו לאיבוד" • "הספוט עליי" • "כלום לא קרה" |  |
כביש 206

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  16.4 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  אזור התעשייה אורון
 נקודת סיום:  צומת רותם
 קואורדינטות:  30°57′48″N 35°02′58″E﻿ / ﻿30.963441°N 35.049581°E﻿ / 30.963441; 35.049581
 he
 
כביש 206 (כביש אורון) הוא כביש אורך אזורי בנגב, בין המכתש הגדול למכתש הקטן, ואורכו הוא 16.4 קילומטר.
הכביש משמש בעיקר את עובדי אזורי התעשייה אורון וצין מכרות הפוספטים הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש, ואת המטיילים במסלולי ההליכה שבקרבת הכביש.
תוואי הכביש

הכביש מתחיל באורון ככביש גישה פרטי לאזורי התעשייה אורון וצין ולמכרות הפוספטים שבדרום הכביש. הכביש פתוח לכל כלי רכב החל ממצד יורקעם. משם ממשיך הכביש צפונה דרך המפגשים עם כביש 225 הפונה לכיוון המכתש הגדול וירוחם; וכביש 227 המוביל אל המכתש הקטן ומעלה עקרבים - אל נקודת הסיום שלו על כביש 25 בצומת רותם, סמוך לפארק התעשיות רותם.
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | צומת | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 206 מדרום לצפון
| 0 | ללא שם | אזור התעשייה אורון | כביש פנימי, גישה למכרות הפוספטים |  |
| 0.7 | ללא שם | אזור התעשייה אורון | כביש גישה לאזור התעשייה צין |  |
| 3.9 | אין כניסה דרומה | מצד יורקעם |  |  |
| 4.5 | צומת יורקעם (שם לא רשמי) | המכתש הגדול |  כביש 225 |  |
| 6.8 | צומת ללא שם | המכתש הקטן |  כביש 227 |  |
| 10.2 | צומת ללא שם | מחנה כמוס | כביש גישה למחנה כמוס |  |
| 15.3 | צומת ללא שם | מפעלי רותם | כביש גישה לפארק תעשיות רותם |  |
| 16.4 | צומת רותם | מפעלי רותם |  כביש 25 |  |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  טיול במכתש הקטן, mapa.co.il
לוי בן יצחק ירושלמי

| --- | --- |
 לידה:  1681 ירושלים האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  11 באוגוסט 1752 (בגיל 71 בערך) א' באלול ה'תקי"ב טימישוארה, ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 כינוי:  "הבֶּלְגְרָדֶר"
 מקום פעילות:  בלגרד
 תקופת הפעילות:  ?–1752 
 השתייכות:  ספרדים, אשכנזים
 חיבוריו:  "בן אבות הלוי"
 
הרב לוי בן יצחק ירושלמי (1681, ירושלים, האימפריה העות'מאנית – 11 באוגוסט 1752, טימישוארה, ממלכת הבסבורג) היה הרב הראשי האשכנזי ובהמשך גם הספרדי של יהודי בלגרד. ב-1739 עבר לטימישוארה, וכיהן בה כרב הראשי האשכנזי עד מותו.
קורות חייו

לוי בן יצחק ירושלמי נולד בירושלים ובה הוסמך לרבנות. ב-1699 עבר לבלגרד וכיהן כדיין בקהילה האשכנזית. ב-1720 נמנה עם עשרת הדיינים אשר חתמו על כתב מינויו של הרב בנימין זאב (וולף) יפה מרגליות שלזינגר לרב הראשי האשכנזי של בלגרד. הרב שלזינגר עזב את התפקיד תוך זמן קצר יחסית, ככל הנראה מחמת גילו ומצב בריאותו, והרב לוי בן יצחק ירושלמי מונה במקומו לרב הראשי של הקהילה האשכנזית בבלגרד. המועד המדויק בו התמנה לרב אינו ידוע, אך בספרי שאלות ותשובות מ-1724 הוא כבר מתועד כרב הראשי האשכנזי. הרב ירושלמי שלט ביידיש ובלאדינו.
ב-1724 התחולל סכסוך בתוך הקהילה הספרדית, שהתפצלה לשני קהלים: בראש האחד עמד הרב הספרדי הראשי, ששמו או כינויו היה מוֹרֶנוֹ; ואילו הקהל השני פנה לרב ירושלמי כדי שיעמוד בראשו. הדבר הוביל לסכסוך אישי בין הרב מורנו לרב ירושלמי, והסכסוך מתועד בשאלות שהופנו לרב משה אמריליו מסלוניקי. הרב מורנו החתים את בני הקהל הספרדי אשר בראשו עמד, על כתב הסכמה, בו נכתב שחל איסור למנות רב לקהילה שאינו ספרדי. ככל הנראה מרבית החותמים לא ידעו על מה חתמו. לאחר מספר חדשים התפייסו שני הרבנים; הרב מורנו החליט לעלות לארץ ישראל, והמליץ בפני קהל הספרדים לקבל באופן זמני את לוי יצחק ירושלמי כרב הקהילה הספרדית, משום שהוא "דיין מצוין, מכיר את לשוננו, בקיא במנהגינו ואינו נדמה לשאר האשכנזים".
הרב מורנו יצא לקושטא ושם חיפש לו מחליף, אך הקהילה בבלגרד לא יכלה לשאת בעלויות השכר שדרשו הרבנים השונים. עד 1728 כיהן הרב ירושלמי כממלא מקום הרב הספרדי הראשי ללא שכר. בשנה זו הודיע לקהילה הספרדית שאינו יכול לשאת בנטל המשרה ללא שכר, וכי עליהם למנותו במינוי קבע או למצוא לו מחליף. לאחר מספר ניסיונות כושלים למצוא מחליפים, החליטו הספרדים למנות את הרב ירושלמי לרבם. עם זאת, בשל כתב ההסכמה עליו חתמו ארבע שנים קודם לכן, התעורר קושי הלכתי במינוי. העניין הובא להכרעתו של הרב משה אמריליו, אשר ביטל את כתב ההסכמה. ב-1730 מונה הרב ירושלמי רשמית גם לרב הראשי הספרדי.
מתועד כי בעת מתן פסקי הלכה בקהלי הספרדים נהג לפי הלכות הרמב"ם, ובעת שפסק הלכה בקהל האשכנזי נהג לפי הלכות הרמ"א. הרב לוי בן יצחק ירושלמי התייעץ, ניהל דיונים הלכתיים, וזכה להערכה מרבנים אשכנזים וספרדים. מאוזכר על ידי הרב מאיר איזנשטט בספר השאלות והתשובות שלו "פנים מאירות" וכן על ידי הרב משה אמריליו בספר השו"ת "דבר משה". הוא מתואר כ"תלמיד חכם מובהק ובעל הוראה מוסמך". ב-1735 הוצא לאור על ידי בית הדפוס העברי בזוּלְצְבָּאך (אנ') (בגרמנית: Sulzbach-Rosenberg) ספרו "בן אבות הלוי" העוסק בפרקי אבות. הספר אבד.
ב-1739, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739), השתלטו העות'מאנים מחדש על בלגרד. הרב לוי בן יצחק ירושלמי עזב לטימישוארה, ומונה בה לרב הראשי של הקהילה האשכנזית. ב-1752 נפטר הרב ירושלמי בטימישוארה, ובה נקבר.
הערות שוליים

↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 86–90, 228.
↑  הקהילה היהודית בבלגרד, חילופי שלטון, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 61-60.
↑  נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, 12461.
ליל המסכות: 20 שנה אחרי

| --- | --- |

 מבוסס על:  ליל המסכות
 בימוי:  סטיב מיינר 
 הופק בידי:  פול פרימן 
 תסריט:  מאט גרינברג, Robert Zappia 
 עריכה:  רנדולף ק. בריקר
 שחקנים ראשיים:  ג'יימי לי קרטיס  אדם ארקין  מישל ויליאמס  ג'וש הארטנט  אדם האן בירד  ג'ודי לין או'קיף  ג'נט לי  אל אל קול ג'יי  ג'וזף גורדון-לוויט
 מוזיקה:  ג'ון אוטמן, מארקו בלטרמי
 צילום:  דארין אוקאדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Dimension Films  Nightfall Productions  Trancas International
 חברה מפיצה:  Miramax
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  5 באוגוסט 1998
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה • סלאשר
 תקציב:  17 מיליון דולר
 הכנסות:  75 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   halloween7
 סרט קודם:  ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס 
 סרט הבא:  ליל המסכות: תחיית המתים 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל המסכות: 20 שנה אחרי (בעברית: Halloween H20: 20 Years Later) הוא סרט סלאשר אמריקאי, אשר בוים על ידי סטיב מינר ובו מככבים ג'יימי לי קרטיס, אדם ארקין, מישל ויליאמס וג'וש הארטנט. זהו הסרט השביעי בסדרת סרטי ליל המסכות אשר מהווה המשך לשני הסרטים הראשונים בסדר ונעשה לציון 20 שנה מאז יצא הסרט הראשון בסדרה, הסרט מתמקד בהתאוששות של לורי מאורעי ומחליטה לזייף את מותה על מנת להסתתר ממייקל אך הוא מוצא אותה שוב.
הסרט יצא לראשונה ב-5 באוגוסט 1998 בארצות הברית וגרף 75 מיליון דולר כנגד תקציב של 17 מיליון דולר. הביקורות על הסרט היו חיוביות ברובם אשר רבים מהמבקרים ראו את הסרט כטוב ביותר בסדרה. בשנת 2002 יצא סרט נוסף בסדרה.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת יציאתו, באותה תקופה לורי נחשבת כנעדרת לאחר שעברה תאונת דרכים וככל הנראה נהרגה. בינתיים מייקל מגיע אל בית הפנסיה של ד"ר סם לומיס בלנגדון, אילינוי. עמיתתו לשעבר של לומיס, מריון צ'יימברס, שטיפלה בד"ר לומיס עד למותו, מגיעה ומגלה כי התיק על לורי נעלם. לאחר מכן מייקל רוצח אותה, את שכנתה המתבגרת ג'ימי ואת חבר טוני, ולאחר מכן הוא עוזב עם התיק של לורי.
בסאמר גלן, קליפורניה, לורי, לאחר שזייפה את מותה כדי להתחבא ממייקל, חיה תחת שם בדוי, ומנהלת קריירה באקדמיית הילקרסט, פנימייה פרטית. עם זאת, לורי רחוקה מלהיות מאושרת, מכיוון שהאירועים הטרגיים משנת 1978 עדיין רודפים אותה והיא חיה בפחד שמייקל יחזור אליה. בינתיים מייקל נראה גונב מכונית ובקמפוס האקדמיה התלמידים יוצאים לטיול, ומשאירים רק את לורי, וויל יועץ ההדרכה, המאבטח רוני ג'ונס, בנה של לורי, ג'ון, וחברתו מולי קרטוול. איתם בנוסף גם נשארו חבריהם לכיתה צ'רלי דברו וחברתו שרה וויינתרופ (ג'ודי לין אוקיף), שעורכים מסיבת ליל כל הקדושים במרתף בית הספר.
מאוחר יותר באותו לילה, לורי חושפת בפני וויל את זהותה האמיתית, כשמייקל מגיע עם משאית ישנה גנובה להילקרסט והורג את צ'רלי ושרה ולאחר מכן הוא מתחיל במרדף אחר ג'ון ומולי דרך שטח בית הספר. וויל ולורי מצילים את ג'ון ומולי ממייקל, והוא ולורי נפגשים פנים מול פנים בפעם הראשונה מזה עשרים שנה. וויל יורה בטעות ברוני, שסייר במסדרון, מכיוון שחשב שהוא מייקל, ומייקל הורג את וויל בזמן שוויל ולורי בוחנים את גופתו של רוני.
לורי מצליחה להביא את ג'ון ומולי למקום מבטחים, לפני שהיא מתכנתת להתמודד עם מייקל. לאחר מכן לורי מתעממת עם מייקל, היא דוקרת את מייקל פעמים רבות ודוחפת אותו מעל המרפסת. היא מתכוננת לדקור אותו שוב, אך רוני, ששרד את הירי, משכנע אותה לעצור. המשטרה מגיעה למקום והם מכניסים את מייקל לתוך טנדר של חוקר מקרי המוות, אך לורי גונבת את הטנדר כדי להרוג את מייקל לתמיד. מייקל מתעורר ותוקף את לורי, שבולמת בפתאומיות, וגורמת למייקל לעוף על השמשה הקדמית. לאחר מכן היא ממשיכה לנסוע במורד גבעה תלולה. בגבעה לורי מפילה את האוטו מהגבעה והאוטו מתרסק בתוך עץ. מייקל נלכד מייקל בין העץ לטנדר ולורי מנצלת את ההזדמנות בשביל לערוף את ראשו בגרזן.
הצלחה מסחרית

הסרט גרף 75 מיליון דולר (כנגד תקציב של 17 מיליון דולר) ובכך הפך לסרט שגרך הכי הרבה כסף בסדרת סרטי ליל המסכות עד לאותה עת. בארצות הברית הוא גרף כ-55 מיליון דולר כאשר כבר בסוף השבוע הראשון ליציאתו גרף 16 מיליון דולר ו-24.7 מיליון דולר סך הכל בשבוע מלא. בגרמניה הסרט זכה גם להצלחה גדולה במיוחד כאשר גרף כ-3.5 מיליון דולר. סך הכל הסרט גרף 20 מיליון דולר בכל העולם.
הערות שוליים

↑  Halloween H20: 20 Years Later, 1998-08-05, נבדק ב-2020-11-10
| סדרת סרטי ליל המסכות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "ליל המסכות 3: עונת המכשפה" • "ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" • "ליל המסכות: תחיית המתים" • "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "האלווין"  • "האלווין 2: הנקמה" • "האלווין: הסוף" |  |
| דמויות | מייקל מאיירס • לורי סטרוד • סמואל לומיס • ג'יימי לויד • אנני בראקט |  |
כביש 211

| --- | --- |

הגשר מעל נחל ניצנה שקרס בשיטפון שאירע בינואר 2010
הגשר מעל נחל ניצנה שקרס בשיטפון שאירע בינואר 2010
 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  41 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת מבצע חורב, מעבר ניצנה
 נקודת סיום:  צומת טללים, טללים
 קואורדינטות:  30°53′12″N 34°25′03″E﻿ / ﻿30.886694444444°N 34.417388888889°E﻿ / 30.886694444444; 34.417388888889
 he
 
כפר הנוער ניצנה
מתחם ה' בבית סוהר קציעות
פסל נתיב השלום
כביש 211 הוא כביש רוחב אזורי בדרום הארץ, המוביל ממעבר ניצנה במערב, דרך כתף ניצנה, שדמות שיזף, חולות שונרה ובקעת קורחה ועד לרמת בוקר. הכביש מסתיים לאחר 41 ק"מ, בצומת טללים שבמרכז הנגב, כ-33 ק"מ דרומית לבאר שבע.
הכביש נסלל על ידי שלטונות המנדט הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרת ההיערכות לקראת אפשרות פלישה גרמנית. השתתפותו של שמואל מיקוניס בסלילת הכביש, הביאה לכינוי הכביש: "כביש מיקוניס". בשנת 1977, ביוזמת יקותיאל אדם, אז סגן הרמטכ"ל, הוחל בסלילה מחדש של הכביש שהיה לפני כן מאוד מפותל.
ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל ניצנה, קרס הגשר המוליך את הכביש מעליו, ויישובי פתחת ניצנה נותקו.
מהלך הכביש

| ק"מ | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 211 ממערב למזרח
| 0 | צומת מבצע חורב | מעבר ניצנה |  כביש 10, אין מעבר  |  |
| 2.5 | צומת ניצנה | ניצנה |  כביש 2022, כניסה לכפר הנוער ניצנה ולעתיקות ניצנה |  |
| 5 | צומת ללא שם | כמהין | כניסה לכמהין ובאר מילכה כביש 2114 |  |
| 7 | צומת קציעות | קציעות | כניסה לבית סוהר קציעות |  |
| 7 | גשר מעל נחל רות | קציעות |  |  |
| 15 | גשר מעל נחל לבן | שדמות שיזף |  |  |
| 15 | צומת ללא שם | שדמות שיזף | כביש גישה להר קרן |  |
| 22 | צומת שבטה | שבטה | כניסה לשבטה, מחנה שבטה ולמשלט שבטה |  |
| 35 | צומת ללא שם | אשלים | כניסה לאשלים |  |
| 38 | צומת ללא שם | רמת בוקר | כניסה אל ראם תשלובת חקלאית |  |
| 41 | צומת טללים | טללים |  כביש 40 |  |
אתרי עניין

בכתף ניצנה שוכנים מספר אתרי עניין. כפר הנוער ניצנה הוא קהילה חינוכית-התיישבותית, שנוסדה בשנת 1987 על ידי אריה אליאב, ופעילותה מתרכזת במספר תחומים שהמשותף להם הוא העשייה החינוכית. דרומית-מזרחית לכפר שוכנות עתיקות ניצנה, ישוב נבטי קדום על דרך הבשמים, שהתפתח החל במאה השלישית לפני הספירה, ושגשג בתקופת שלטונה של האימפריה הביזנטית. סמוך לעתיקות ניצנה ניצבת אנדרטה לזכר חללי חטיבה 8 שנפלו במקום ב-28 בדצמבר 1948, בעת מבצע חורב במלחמת העצמאות. עוד שוכנים במקום שרידים של בית חולים ותחנת רכבת מהתקופה העות'מאנית, אך אלה נהרסו ב-1956 שכן שימשו מקום מחסה למסתננים. ממערב לכפר הנוער שוכן "יער השלום" הנחצה על ידי פסל "נתיב השלום" מאת הפסל דני קרוון. הפסל מעוצב כשדרה של מאה עמודי אבן מלאכותיים, המוצבים במרחקים קבועים של 40 מטר זה מזה. על כל עמוד מופיעה המילה "שלום" באחת ממאה השפות של העמים שחצו את הנגב. הפסל מוביל מכפר הנוער ואזור משלטי קרבות מלחמת העצמאות אל סמוך למעבר ניצנה שעל הגבול המצרי, ובכך מבטא את רעיון המעבר "ממלחמה לשלום".
שבטה – הייתה יישוב נבטי שהיה נושב בין המאה ה-1 למאה ה-8. העתיקות ממוקמות על דרך הבשמים ומוכרות מאז 2005 כאתר מורשת עולמית.
לאורכו של הכביש שתי היאחזויות נח"ל נטושות – שדמות שיז"ף ואשלים הישנה, וכן היישוב הנטוש מבוא שבטה (נח"ל שבטה). שלושת היישובים הוקמו ב-1956 וננטשו זמן קצר לאחר מבצע קדש. היאחזות הנח"ל "גבעת רחל" שכנה בקציעות מ-1953 עד לאחר מבצע קדש, ומאוחר יותר הוקם במקום בסיס גדנ"ע.
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  מחלקת העבודות הציבוריות, הצופה, 9 במרץ 1941
↑  הכבישים של האלוף יקותיאל אדם, מעריב, 29 בינואר 1980
↑  בגלל השיטפונות: תושבים נותקו ממים וחשמל, באתר וואלה, 18 בינואר 2010
להציל את נטע

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "הברזל" של ערן בר-גיל
 בימוי:  ניר ברגמן
 תסריט:  ניר ברגמן, ערן בר-גיל
 עריכה:  אריק להב ליבוביץ
 שחקנים ראשיים:  בני אבני רותם אבוהב נטע ריסקין נעמה ארלקי עירית קפלן
 מוזיקה:  אשר גולדשמידט
 צילום:  לוץ ריטמאייר
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2016
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  25,688 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
"להציל את נטע" הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2016 שהועלה לאקרנים בשנת 2017 בבימויו של ניר ברגמן. הסרט נכתב על ידי ברגמן יחד עם ערן בר-גיל בהשראת ספרו של בר-גיל, "הברזל" משנת 2008. העלילה מורכבת מארבעה סיפורים של נשים שהקשר היחיד של הסיפורים הוא גבר בשם נטע, בגילומו של בני אבני. בנוסף משחקים בסרט רותם אבוהב, נטע ריסקין, נעמה ארלקין ועירית קפלן בתפקידים הראשיים.
הסרט זכה ב"פרס חביב הקהל" והיה מועמד לפרס חג'אג' לסרט עלילתי בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2016. כמו כן, בני אבני היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2016.
שיר הנושא של הסרט, "עזרה בדרך", חובר על ידי נעם רותם שמבצע אותו בסרט ביחד עם איתמר רוטשילד.
עלילה > דליה

דליה קאופמן (רותם אבוהב) היא ראש ענף פסיכולוגיה ומיון בצה"ל בדרגת סגן אלוף. היא אם יחידנית שמגדלת את בתה ענבר (אמה אלפי) בת ה-12. סדר יומה לחוץ בעיקר בגלל תפקידה הצבאי. ענבר מתלוננת על כאבי בטן ודליה מתעלמת מזה ושולחת אותה לבית הספר וממהרת לבסיס שם מחכה לה סדר יום עמוס ומלחיץ. היא נמצאת במתח והפקידה שלה נתי (בתאל משיאן) רק מגבירה את המתח והצעקות שלה בשל חוסר תפקודה.
היא מפקחת על קורס מאבחנות ונוכחת בראיון של אחת החניכות עם גבר בשם נטע הר טוב (בני אבני) שנראה מדוכא ולא מגולח ומסופר שמבקש דחיית מילואים בגלל שנמצא במשבר לאחר שבת זוגו נפרדה ממנו.
דליה צופה בראיון שלא מתקדם ולפתע מקבלת טלפון שענבר מאושפזת בחשש לדלקת התוספתן. היא עוזבת במהירות ונתי מסיעה אותה במכוניתה לבית החולים. דליה עומדת לפרוץ בבכי על שהזניחה את בתה.
עלילה > רותי

רותי (נעמה ארלקי) היא צעירה לסבית שגרה ביחד עם חברתה נגה (קים גורדון). היא גדלה במשפחה חרדית, יצאה בשאלה, למדה לנגן בצ'לו וכעת היא מנגנת בתזמורת. היא רוצה להיכנס להיריון ונגה מזריקה לה זריקות הכנה להפריה מלאכותית. רותי הולכת לחזרה כשהצ'לו על גבה ועקב נעלה נשבר. היא מתיישבת חסרת אונים ובמקום עובר גבר (נטע הר לב) שמתקן לה את העקב באופן זמני. מסתבר שנטע גר מולן בדירה של חבר. רותי לא רוצה לקבל זרע מתורם זר ומשכנעת בזה לבסוף את נגה. היא מגיעה לביתו של נטע כדי שיתקן את נעלה. הדירה מוזנחת ויש שם חתול. היא מתקרבת לנטע אבל הוא דוחה אותה בטענה שבמצבו אין לו כל רגש מיני.
רותי דוחה את ההזרקה בבנק הזרע ולמחרת היא מוצאת את החתול על סף ביתה, אות להסכמתו של נטע.
עלילה > מירי

מירי (עירית קפלן) יוצאת לפיקניק עם בעלה מיכה (קובי מאור), בתם מאיה (יובל וין) ובנם תומר (נעם פרנק). קיים מתח בין מירי למיכה היות שהתאהב בגבר, ועקב כך רוצה לעזוב את הבית. מירי מוכנה לקבל זאת ולהמשיך בזוגיות אך מיכה מסרב ומתקשה לגלות לילדים על כך. ממול הם רואים אדם מטפס על צוק. זהו נטע הר לב - כעת בעל זקן ורעמת שיער. גשם שוטף יורד והם נכנסים לרכב ומשאירים את נטע במקום. עדיין לא סיפרו לילדים על המשבר במשפחה.
עלילה > שרונה

שרונה (נטע ריסקין) מגיעה מארצות הברית למושב, להלוויית אמה בתיה. היא פוגשת בבית הקברות את ידיד המשפחה פנחס (אלי גורנשטיין) והם משוחחים על עתידה של דן-דן (נוריה לוזינסקי), אחותה של שרונה הסובלת מפיגור. שרונה היא אם יחידנית לאיימי בת ה-10 ומתכננת לחזור מיד לארצות הברית לחגיגת יום ההולדת של בתה. היא מתכוונת לשלוח את דן-דן למוסד כי אין אפשרות להשאירה לבד.
בשכנות להם גר נטע שהיה בן מאומץ של משפחת ריכטר. הוא חזר למושב עם זקן עבות ורעמת שיער לאחר שבת זוגו ההריונית עזבה אותו. הוא רוצה לעזור לשרונה בקשר לאחותה ולשם זה הוא מתגלח ומסתפר כדי שדן-דן תזהה אותו. לבסוף דן-דן בורחת ושרונה, נטע, פנחס ושאר תושבי המושב מחפשים אחריה. הם לבסוף מוצאים אותה ליד קבר האם והיא מקבלת את העובדה שאמה נפטרה. כעת היא יכולה לעבור למוסד ושרונה יכולה לחזור לבתה בארצות הברית.
עלילה > סיום

הופעת מחול בליווי נגנים עם רותי בהיריון בולט. בקהל יושבים דליה ובתה, נטע ובנו הקטן, ומיכה ומשפחתו עם בן זוגו במקום מירי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בני אבני | נטע הר לב |  |
| רותם אבוהב | דליה קאופמן | רע"ן פסיכולוגיה ומיון |
| אמה אלפי | ענבר | בתה של דליה |
| בתאל משיאן | נתי | חיילת פקידה של דליה |
| נעמה ארלקי | רותי | נגנת צ'לו |
| קים גורדון | נוגה |  |
| עירית קפלן | מירי |  |
| קובי מאור | מיכה |  |
| יובל וין | מאיה |  |
| נעם פרנק | תומר |  |
| נטע ריסקין | שרונה |  |
| נוריה לוזינסקי | דן-דן |  |
| אלי גורנשטיין | פנחס | חבר מושב |
| נעם רותם, איתמר רוטשילד |  | זמרים |
כלי הדיינים

כלי הדיינים הם כלים שעל הדיינים להחזיק במושב בית הדין, בעת ניהול הדיון ומטרתם העיקרית היא לאכוף את ביצוע פסק הדין, או לסייע לקיומו.
מקור

חז"ל דורשים את המילה 'תשים' בפסוק 'ואלה המשפטים אשר תשים לפניהם', על חיוב החזקת כלי הדיינים בבית הדין.
הכלים

כלי הדיינים מפורטים בתלמוד:
מקל - להכאת החייבים מכת מרדות.
רצועה - להלקאת החייבים מלקות.
שופר - לנידוי ושמתא.
סנדל - לקיום מצוות חליצה.
יש מהראשונים שלא מנה סנדל בין כלי הדיינים, משום שהשימוש בסנדל היה רק בזמן חז"ל, כאשר הנעליים לא היו בשימוש המוני, ויש מהאחרונים שכתבו שהוא לפי שאינו חובה, אלא רק בגדר המלצה.
יש מן הראשונים שמנו בין כלי הדיינים גם ספר תורה, לצורך השבועה.
תוקף החיוב להחזיקם

מן האחרונים יש שכתבו בדעת ראשונים שהלימוד מהפסוק אינו אלא אסמכתא, והחזקת הכלים בבית הדין היא רשות.
תוקף החיוב להחזיקם > בזמן הזה

נחלקו הפוסקים האם גם בזמננו יש חיוב על הדיינים להחזיק את כלי הדיינים בבית הדין, או שבזמן הזה שבטלה הסמיכה שוב אין חיוב זה על הדיינים.
יש שאסרו להעמיד כלים אלו בבית הדין במקרה שהעם מצייתים לדין ואינם צריכים אמצעי כפייה.