stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארל בילדט
פעילות אינטרנטית

בילדט הוא תומך ותיק בתקשורת אינטרנטית. ב-4 בפברואר 1994 שלח דואר אלקטרוני לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון. זה היה המסר האלקטרוני הציבורי הראשון שהועבר בין שני ראשי ממשלות. בדואר האלקטרוני הוא שיבח את החלטת קלינטון להסיר את איסור הסחר עם וייטנאם. באותה השנה הוא החל במשלוח דיוור אלקטרוני שבועי, שירות שהיה פעיל עד 2005. הבלוג הנוכחי שלו, אותו פתח ב-2007, הוא אחד הבלוגים הפוליטיים הנצפים ביותר בשוודיה.
אותות כבוד (רשימה חלקית)

לגיון הכבוד, מפקד (צרפת)
מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, אביר מפקד (בריטניה)
מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הצלב הגדול (גרמניה)
מסדר עוף החול, הצלב הגדול (יוון)
הערות שוליים

↑  Daya Gamage, ‏Sweden’s Foreign (Ethnic) Minister Carl Bildt renews old ties with Hillary Clinton, ‏Asian Tribune, ‏9 במאי 2009
↑  Sweden recognises the Republic of Kosovo, באתר משרדי ממשלת שוודיה, 4 במרץ 2008
↑  Minister for Foreign Affairs Carl Bildt to visit Kosovo and Macedonia, באתר משרדי ממשלת שוודיה, 6 במרץ 2008
1 2  Unpaid Debt
↑  Special Rapporteur of the Commission on Human Rights on the situation of human rights in the Sudan, 2003
↑  לירן לוטקר, השר שביקר את ישראל ושערוריית ההרג בסודאן, nrg, ‏23 ביוני 2010
↑  PART II: OIL FUELS THE WAR
↑  אורי יבלונקה, "ניתן לעשות שלום בלי חמאס ובלי נתניהו", nrg, ‏9 באפריל 2008
↑  שר החוץ השוודי: לא נגנה הפרסום על צה"ל, Nrg, ‏21 באוגוסט 2009
↑  שר החוץ השבדי: לא אגנה את הדיווח על סחר באיברי פלסטינים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2009
↑  שר החוץ השבדי השווה בין רוסיה לגרמניה הנאצית - וואלה חדשות, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2008
↑  "ויקיליקס ידליף: שר החוץ השבדי מרגל אמריקני", באתר ynet, 23 בפברואר 2012
↑  Rosa Prince, ‏Wikileaks: Swedish minister says Ecuador living in 'fantasy world' over Julian Assange, ‏Irish Independent,‏ 17 באוגוסט 2012
| ראשי ממשלת שוודיה  |
| --- | --- | --- |
| האיחוד השוודי-נורווגי | לואיס ירד דה יר • ארביד פוסה • קרל יוהאן תיסליוס • רוברט תמפטנדר • גיליס בילט • גוסטב אוקרילם • אריק גוסטב בוסטרם • פרדריק פון אוטר • אריק גוסטב בוסטרם • יוהאן רמסטט • כריסטיאן לונדברג |  |
| ממלכת שוודיה | קרל סטף • ארביד לינדמן • קרל סטף • ילמאר המרשלד • קרל שוורס • נילס אידן • ילמאר ברנטין • ירד לואיס דה יר • אוסקר פון סידוב • ילמאר ברנטין • ארנשט טריגר • ילמאר ברנטין • ריקארד סנדלר •  קרל גוסטב אקמן • ארביד לינדמן •  קרל גוסטב אקמן • פליקס המרין • פר אלבין הנסון • אקסל פרסון-ברמסטורפ • פר אלבין הנסון • טאגה ארלנדר • אולוף פלמה • תורביורן פלדין • אולה אולסטן • תורביורן פלדין • אולוף פלמה • ינגוואר קרלסון • קארל בילדט • ינגוואר קרלסון • יירן פרסון • פרדריק ריינפלט • סטפן לוון • מגדלנה אנדשון • אולף קריסטרסון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325748205171  PLWABN: 9810541733105606  BIBSYS: 90670266  BnF: cb12369302w (data)  GND: 119124483  ISNI: 0000 0000 8185 4040  KulturNav: 8c32fc48-cc0f-466d-a262-7d19089df9af  LCCN: n93085227  LNB: 000275107  NKC: js2013753701  NLA: 36342804  NSK: 000251762  NTA: 18239820X  SELIBR: 178290  SUDOC: 061794198  Trove: 1248844  VIAF: 116543751   WorldCat (עם VIAF): 116543751 
בילדט ומוחמד זריף, שר החוץ של אירן, 2 בפברואר 2014
בילדט וריצ'רד הולברוק לפני שיחות השלום בבוסניה והרצגובינה באוקטובר 1995
ניר מלחי

ניר מלחי
ניר מלחי (נולד ב-1955) הוא מורה לאמנויות לחימה, לשעבר ראש שיטת "טסון נאן מאן פאי" בישראל, מייסד "המרכז הישראלי לטאי צ'י".
ביוגרפיה

מלחי נולד בקיבוץ חצרים ושירת כלוחם בשייטת 13.
לאחר שחרורו מהצבא נסע להשתלם באמנויות לחימה בחו"ל והתאמן בקראטה, קנדו וטאי צ'י, ובכולן הגיע לרמות גבוהות. שהה כתשע שנים מחוץ לישראל, מתוכן כשש ביפן. למד אצל המאסטר וונג־פו־לאי בטאיוואן, בשיטת צון נאן שנוסדה על ידי אמן הלחימה הסיני וונג שו-צ'ין ומשלבת מספר אמנויות לחימה סיניות "רכות": טאי צ'י צ'ואן, שינג אי צ'ואן, בה גואה ג'אנג וצ'י קונג. לאחר מכן חזר בתשובה והפך לחרדי (וגם החזיר את שם המשפחה המקורי של הוריו - זלצמן).
בשנות השמונים חזר מלחי לישראל והקים את המרכז הישראלי לטאי צ'י. בשנת 2019 התנתק מלחי מהמרכז. עסק גם בנדל"ן, בישראל ובמזרח־אירופה.
בגופו של מלחי התגלה בשנת 2002 סרטן, ייתכן כתוצאה מצלילות בקישון במהלך שירותו הצבאי. טופל בישראל, בארצות הברית ובגרמניה ובעצת רבנים גם הוסיף את השם "יחיאל" לשמו.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה 2005, זכה הסרט "זורם כנהר גדול", שמלחי הוא גיבורו, בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר. הסרט בוים על ידי יצחק חלוצי, וחושף את ההתמודדויות של מלחי במהלך חייו.
בשנת 2016 יצא לאור הספר "אמנות הלחימה: שיחות עם מאסטר ניר מלחי" (מאת עומר ברקמן, הוצאת אסיה) ובו שמונה שיחות של ניר מלחי, עם ד"ר עמיר סולד, ד"ר רוני קלוגר, פרופסור יעקב רז, ג'יל שיימס, אהרון שפירא, יוסף צליח, עמי אילון ואלי כהן.
הערות שוליים

↑  מאסטר יחיאל ניר מלחי, אתר המרכז הישראלי לטאי צ'י
↑  על הסרט "זורם כנהר גדול"
הפיגוע בכראדה (2016)

| חלק ממלחמת האזרחים השנייה בעיראק |
| --- | --- |
 תאריך:  3 ביולי 2016
 מקום:  עיראק בגדאד, עיראק
 מטרה:  רובע כראדה השיעי
 קואורדינטות:  33°17′54″N 44°25′12″E﻿ / ﻿33.298472°N 44.419889°E﻿ / 33.298472; 44.419889
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  324
 פצועים:  223
 מבצע:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
  (למפת בגדאד מוגדלת) הפיגוע בכראדה(למפת בגדאד רגילה) הפיגוע בכראדה
 
הפיגוע בכראדה הוא פיגוע התאבדות שהתרחש ב-3 ביולי 2016 ברובע השיעי כראדה המזרחית בעיר בגדאד בירת עיראק, במסגרתו פוצץ מחבל מתאבד משאית תופת באזור קניות הומה אדם. באירוע, אשר הוגדר כפיגוע הקשה ביותר שכוון נגד אזרחים מאז הפיגועים בעיירות היזידיות בעיראק בשנת 2007, נהרגו יותר מ-300 בני אדם ומאות נוספים נפצעו. בתום הפיגוע התרחשו שלושה פיגועי משנה נוספים ברבעים אחרים בבגדאד. ארגון "המדינה האיסלאמית" קיבל אחריות על הפיגוע.
רקע

ב-17 במאי 2016 התרחשו מספר פיגועים ברחבי העיר בגדאד, שגרמו לכ-101 הרוגים ו-194 פצועים. לדעת מספר מכוני מחקר העוסקים בביטחון[דרוש מקור], מטרת הפיגועים הייתה להסיח את דעת כוחות הביטחון העיראקים מהקרב המתנהל בעיר פלוג'ה ולגרום להעברת כוחות תגבור מאזורי הקרבות לאזור העיר בגדאד.
בתקופה שקדמה לפיגוע בכראדה בוצעו סדרת פיגועים ביוזמת ארגון המדינה האסלאמית וארגונים הנאמנים לו, בהם הפיגוע באיסטנבול ב-26 ביוני 2016 והפיגוע בבירת בנגלדש דאקה, שהתרחש ב-1 ביולי 2016. שרשרת הפיגועים בוצעה על רקע קריאתו של ארגון המדינה האסלאמית להוציא לפועל פעולות טרור במהלך חודש חג הרמדאן, שחל בין התאריכים 6 ביוני - 5 ביולי 2016.
הפיגוע

ב- 3 ביולי 2016 בשעה 00:04 התפוצצה משאית תופת מלאה בחומר נפץ באזור הקניות האדי ברובע השיעי כראדה המזרחית בעיר בגדאד. הפיצוץ אירע סמוך למסעדה מקומית, שם סעדו רבים את סעודת שבירת צום הרמדאן. אזור הקניות הסמוך היה הומה אנשים, שערכו קניות לקראת חג עיד אל-פיטר, המציין את סיומו של חודש הרמדאן.
לאחר הפיגוע קיבל ארגון המדינה האסלאמית אחריות על הפיגוע, שכוון, לטענתו, נגד בני הרוב השיעי בעיראק אותם הוא מחשיב "ככופרים".
מספר שעות לאחר הפיגוע בכראדה, אירע פיגוע נוסף בפרבר השיעי שאב בצפון בגדאד באמצעות מטען צד, במסגרתו נהרגו חמישה בני אדם ונפצעו 16. פיגוע שלישי שכוון נגד מיליציות שיעיות עיראקיות התבצע באמצעות מטען ברובע אבו ע'ריב בבגדאד וגרם להרוג אחד ולחמישה פצועים. פיגוע רביעי שהתרחש בדרום בגדאד גרם להרוג אחד ולמספר לא ידוע של פצועים לאחר שפצצה הונחה מתחת לרכב ממונע. סך הנפגעים מהפיגועים באותו יום היו 341 הרוגים ולמעלה מ-246 פצועים.
תגובות לפיגוע

לאחר הפיגוע, החלו מפגינים זועמים ליידות אבנים, בקבוקים ומקלות אל שיירת המכוניות של ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי, בעת שבא לפקוד את זירת הפיגוע. המפגינים האשימו את הממשלה העיראקית באוזלת יד, שכן הפיגוע היה קרוב "לאזור הירוק" - אחד האזורים המאובטחים ביותר במרכז הבירה העיראקית. זעם המפגינים היה על רקע העובדה כי משאית התופת הגיעה מהעיר פלוג'ה, עליה השתלטו כוחות הצבא העיראקי מספר ימים קודם לכן.
תושבים רבים הביעו את זעמם על הפיגוע ברשתות החברתיות והאשימו את כוחות הביטחון בכך שהם עדיין משתמשים בגלאים מזויפים בעמדות בידוק בעיר. בפרשה, אשר נחשפה לפני חמש שנים, נודע כי איש עסקים בריטי מכר את המכשירים המזויפים לעיראק ולמדינות אחרות. ב-2013 הוא הורשע בארצו בסיכון חיי אדם תמורת בצע כסף ונשלח לעשר שנות מאסר.
ראש הממשלה אל-אבעדי הכריז על שלושה ימי אבל בעקבות הפיגוע והבטיח "להעניש" את אלו שאחראים למתקפה. בין היתר, הוא הורה על האצת הצבתם של מכשירי בידוק בכניסות לעיר, אסר על כוחות הביטחון להשתמש בטלפונים סלולריים בעמדות הבידוק, וקרא להגברת טיסות הריגול בשמי העיר.
הערות שוליים

1 2  יאסר עוקבי, ‏תגובה לכיבוש פלוג'ה: 165 הרוגים בפיגוע שביצע דאעש בבגדד, באתר מעריב אונליין, 3 ביולי 2016
1 2  סוכנויות הידיעות, בגדאד: עשרות הרוגים בפיגוע של דאעש, 3 ביולי 2016, באתר nrg
1 2  אחד הקטלניים בהיסטוריה של עיראק: יותר מ-200 נהרגו בפיגוע בבגדאד, באתר וואלה, 4 ביולי 2016
קרוב ללב

| --- | --- |

 פעילות:  מעל 100 ערים
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  בני ברק
 מנכ"ל:  משה וכטר
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 http://karov-lev.co.il/
 
קרוב ללב - המרכז להעמקת הזהות היהודית היא עמותה ישראלית שנוסדה בשנת 2006 ברמת השרון, ופועלת בחסות "מנהלת זהות יהודית" במשרד לשירותי דת. במרכז פעילותה יצירת מפגשים בין שכנים דתיים וחילונים סביב חגי ישראל.
מפגש שכנים דרך קרוב ללב
ערכות החג של קרוב ללב
פעילות העמותה

העמותה מפעילה מיזם שנקרא שכן קרוב. לקראת החגים, מספק הארגון ערכות חג המכילות תוכן בנושא זהות יהודית, כאשר בכל חג מפיקה העמותה ערכת חג חדשה. הערכות הללו מחולקות למשפחות דתיות וחילוניות אשר מעוניינות להרחיב את מעגל ההיכרות עם שכניהם. באמצעות הענקת הערכה מתקיים מפגש ראשוני עבור שתי המשפחות. העמותה מפעילה כ-900 מתנדבים במעל ל-100 יישובים ברחבי הארץ אשר נעזרים בערכות החג של העמותה כדי לבקר את שכניהם, כאשר עד כה נערכו מעל ל-60,000 מפגשים.
מיזם נוסף של העמותה בשם לומדים להתקרב מפגיש בין זוגות בתי ספר ממלכתיים וממלכתיים דתיים לסדרת מפגשים סביב החגים. בשנת תשע"ח 2018 משתתפים במיזם זה כ-25 זוגות בתי ספר ברחבי הארץ.
העמותה פועלת באופן שוטף בדרכים נוספות לקידום התודעה הציבורית בנושא ולהגברת האחדות בעם, באמצעות קמפיינים פרסומיים ומבצעים מיוחדים, בין היתר פרויקט בתי הספר ובו עתידים להשתתף בשנת 2017 כ-32 זוגות בתי ספר וכ-3,000 תלמידים, דתיים וחילונים.
בשנת 2013, בשיתוף פעולה עם נמל תל אביב וגיל טייכמן, הציבה העמותה חנוכיית ענק צבעונית בנמל תל אביב.
בשנת 2014 בשיתוף [דרושה הבהרה] עיריית תל אביב-יפו, הוצבו בכיכר רבין 150 עצי פרי ממשפחת עצי ההדר לקראת ט"ו בשבט בנוכחות תלמידי בתי הספר.
בשנת 2015 הפיצה העמותה סרטון פרסום ברשת, בשיתוף פעולה עם יריב אופנהיימר. הסרטון עורר הדים וזכה לביקורות בציבור הדתי לאומי, על היותו פרובוקטיבי ואלים, וכן על הליהוק של אופנהיימר.
בשנת 2016 ערכה העמותה תחרות צילומים בנושא אהבת ישראל שהוצבה ברובע היהודי בשבוע שלפני תשעה באב.
העמותה מקבלת תמיכה ציבורית רחבה מצדם של רבנים.
מנכ"ל העמותה הוא נתנאל סימן טוב, העומד בראש הגרעין התורני ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  כתבה, באתר דתילי
↑  נתנאל סימן-טוב, קרוב ללב, קרוב למסורת, באתר ynet, 15 בינואר 2014
↑  למי הביא הרב דרוקמן משלוח מנות, ומה הפגיש בין איתן כבל והרב אלי בן דהן?, באתר כיפה
↑  רבני הציונות הדתית: הצטרפו ל"קרוב ללב", באתר ערוץ 7
↑  רבני הציונות הדתית: הצטרפו ל"קרוב ללב", באתר ערוץ 7
↑  "קרוב ללב", כי אין עוד פעילות כזאת, באתר "סרוגים", 10 במרץ 2015
↑  דין וחשבון מילולי לשנת 2016, באתר guidestar
↑  סרטון קצר על התכנית באתר youtube
↑  סרט אימה: יריב אופנהיימר "תוקף" את אנדרדוס, באתר nrg
↑  חנוכיית הענק של 'קרוב ללב' ונמל תל אביב, באתר "מפיק"
↑  יער ליום אחד יינטע בכיכר רבין בתל אביב, באתר כיפה
↑  אימה בחנוכה, סרטון בשיתוף יריב אופנהיימר
↑  עמנואל שילה, מיריב מר לכוכב סרטון פרסומת, באתר ערוץ 7, ל' בחשון תשע"ו, 12 בנובמבר 2015 (פורסם בטורו השבועי בעיתון בשבע)

ידידיה מאיר, הקש בדלת, למרות הפדיחה, באתר ערוץ 7, ה' בטבת תשע"ו, 17 בדצמבר 2015
↑  נגלר-כהן, לירון (2016-08-11). "בלי טיפת ציניות: ככה נראית אהבת חינם". ynet. נבדק ב-2016-09-20.
↑  עשרות מבכירי רבני הציונות הדתית חתמו על כרטיס חברות ב"קרוב ללב", באתר דתילי
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528113105171  LCCN: no2023107413  VIAF: 310741706   WorldCat (עם VIAF): 310741706
צפורה

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למדור רכילותי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  ארץ מדין
 פטירה:  ב'תפ"ז (2487 לבריאת העולם) ערבות מואב
 מקום קבורה:  קבר האימהות[דרוש מקור]
 אב:  יתרו 
 בן זוג:  משה רבנו
 צאצאים:  גרשום, אליעזר
 מספר צאצאים:  2
 תקופה:  עבדות מצרים
 עיסוק:  רועה
 בתנ"ך:  ספר שמות, פרק ב', פסוקים י"ח–כ"ב, ספר שמות, פרק ד', פסוקים כ"ד–כ"ו
 
וַיְהִי בַדֶּרֶךְ בַּמָּלוֹן וַיִּפְגְּשֵׁהוּ ה' וַיְבַקֵּשׁ הֲמִיתוֹ. וַתִּקַּח צִפֹּרָה צֹר וַתִּכְרֹת אֶת-עָרְלַת בְּנָהּ וַתַּגַּע לְרַגְלָיו וַתֹּאמֶר כִּי חֲתַן-דָּמִים אַתָּה לִי. וַיִּרֶף מִמֶּנּוּ אָז אָמְרָה חֲתַן דָּמִים לַמּוּלֹת.

— ספר שמות, פרק ד', פסוקים כ"ד–כ"ו
 צפורה מלה את בנה. ציור מעשה ידי פייטרו פרוג'ינו משנת 1482, הקפלה הסיסטינית.
צִפֹּרָה היא דמות מקראית, בתו של רעואל (יתרו) כהן ממדין. ציפורה היא אשתו של משה רבנו. לצפורה ומשה נולדו שני בנים: גרשם ואליעזר. היא מוזכרת במקרא פעמים בודדות בלבד, אולם חכמי ישראל ייחדו לה מדרשים שונים שהרחיבו על דמותה.
נישואיה למשה

צפורה נולדה לרעואל, כהן דת מדייני. כשמשה ברח ממצרים למדין, הוא פגש את ציפורה ואחיותיה בעת שרעו את צאן אביהן וניסו להשקות אותו. הן הותקפו על ידי רועים, ומשה הציל אותן מידיהם.
”וַתָּבֹאנָה אֶל רְעוּאֵל אֲבִיהֶן וַיֹּאמֶר מַדּוּעַ מִהַרְתֶּן בֹּא הַיּוֹם. וַתֹּאמַרְןָ אִישׁ מִצְרִי הִצִּילָנוּ מִיַּד הָרֹעִים וְגַם דָּלֹה דָלָה לָנוּ וַיַּשְׁקְ אֶת הַצֹּאן. וַיֹּאמֶר אֶל בְּנֹתָיו וְאַיּוֹ לָמָּה זֶּה עֲזַבְתֶּן אֶת הָאִישׁ קִרְאֶן לוֹ וְיֹאכַל לָחֶם. וַיּוֹאֶל מֹשֶׁה לָשֶׁבֶת אֶת הָאִישׁ וַיִּתֵּן אֶת צִפֹּרָה בִתּוֹ לְמֹשֶׁה.” ()
על פי מדרש רבה, "רצה צפורה אחריו [אחרי משה] והביאה אותו. ולמה נקרא שמה ציפורה? שטיהרה הבית כציפור". על פי מדרש פתרון תורה (פרשת שמות) שמה האמיתי הוא פניני וכונתה ציפורה כי הייתה כרוכה אחרי משה כצפור.
על פי ילקוט שמעוני, יתרו גילה שמשה הוא נמלט מפרעה, ועל כן כלא אותו במשך עשר שנים, וצפורה הביאה לו בחשאי לחם ומים. ”ויהי מקץ עשר שנים אמרה צפורה לאביה: נשלח ונראה אם מת הוא או חי, ואביה לא ידע כי היא כלכלתו, ויען רעואל: הנהיה כדבר הזה להיעצר גבר עשר שנים, ולא יאכל, ויחיה? ותען צפורה לאמור: הלא שמעת כי א-להי העברים גדול ונורא הוא, ומפליא להם בכל עת, וישלח אל הבור, ויוציאוהו, ויגלחוהו, ויאכל לחם”.
מדרש אחר בשם "מדרש השכם" מתאר את נישואיהם כמין סיפור אהבה, וכותב שצפורה תבעה מאביה שישיאה למשה. סיפור נוסף מובא במכילתא על פיו: ”בְּשָׁעָה שֶׁאָמַר מֹשֶׁה לְיִתְרוֹ: "תֵּן לִי צִפֹּרָה בִתָּךְ לְאִשָּׁה!" אָמַר לוֹ יִתְרוֹ: "קַבֵּל עָלֶיךָ דָּבָר זֶה שֶׁאוֹמַר לָךְ, וַאֲנִי נוֹתְנָהּ לָךְ לְאִשָּׁה!" אָמַר לוֹ: "מַהוּ?" אָמַר לוֹ: "בֵּן שֶׁיִּהְיֶה לָךְ תְּחִלָּה, יִהְיֶה לָעֲבוֹדָה זָרָה! מִכָּן וְאֵילָךְ, לְשֵׁם שָׁמַיִם." וְקִבֵּל עָלָיו. אָמַר לוֹ: "הִשָּׁבַע לִי!" וַיִּשָּׁבַע לוֹ”.
על פי חלק מהמפרשים היא הייתה צעירה מאוד בעת נישואיה. על פי השל"ה היא הייתה גלגול של הבל.
בניה של צפורה

שני בניה של צפורה הם גרשום ואליעזר. באופן יוצא דופן, התנ"ך משייך אותם לאמם צפורה ולא לאביהם משה: "וייקח יתרו את צפורה אשת משה...ואת שני בניה" (שמות יח ג-ד), "..ואשתך ושני בניה עמה" (שם, ו). השיוך של הבנים לאמם נעשה גם על ידי המספר וגם בציטוט ישיר מדברי יתרו, דבר שלא היה נפוץ במקרא, כי הבנים תמיד משויכים לאב המשפחה ויורשים אותו ואת מעמדו. ייתכן שיש כאן רמז מטרים להדחה שלהם מאוחר יותר מן הכהונה הגדולה.
הטקסט מספר מעט מאוד על בניה של צפורה, לעומת ההרחבה בספור על בניו של אהרון וצאצאיהם. שמו של גרשום מופיע ברמז בספור ההתנחלות של שבט דן בצפון כמי שבנו (הנער) היה הכהן בביתו של מיכה (שופטים יז, ז) ואחרי כן כהן לשבט דן בצפון 'עד גלות הארץ' (שופטים יח, ל). הטקסט מדבר על גלות ממלכת ישראל (ב-722 לפני הספירה) אבל מחבר לכאן גם את פרשת עלי בשילה, שהתרחשה מאות שנים קודם לכן. הקישור הזה מרמז שגם עלי היה מצאצאי משה ועם חורבן שילה נחלש גם מעמד הכהונה של צאצאיה של צפורה.
מילת הבן

כאשר משה הולך בציווי ה' להראות אותות ומופתים לפני פרעה כדי שיוציא את עם ישראל ממצרים, בא מלאך בכוונה להרוג אותו.
וַיְהִי בַדֶּרֶךְ בַּמָּלוֹן וַיִּפְגְּשֵׁהוּ ה' וַיְבַקֵּשׁ הֲמִיתוֹ. וַתִּקַּח צִפֹּרָה צֹר וַתִּכְרֹת אֶת עָרְלַת בְּנָהּ וַתַּגַּע לְרַגְלָיו וַתֹּאמֶר כִּי חֲתַן דָּמִים אַתָּה לִי. וַיִּרֶף מִמֶּנּוּ אָז אָמְרָה חֲתַן דָּמִים לַמּוּלֹת.
פירוש הדברים: כאשר משה היה בדרך, לעת לילה במקום לינתו (מלון הוא מקום הלינה), בא מלאך ורצה להמיתו ("לפי שלא מל את אליעזר בנו, ועל שנתרשל נענש עונש מיתה").
מסביר רש"י באיזה אופן המלאך רצה להורגו: "והיה המלאך נעשה כמין נחש, ובולעו מראשו ועד ירכיו, וחוזר ובולעו מרגליו ועד אותו מקום, הבינה ציפורה שבשביל המילה הוא". ציפורה חתכה את עורלת בנה אליעזר והשליכה אותה לרגליו של משה ("ותגע לרגליו"). מיד לאחר מכן עזב המלאך את משה.
המלבי"ם מפרש: "חתן דמים אתה לי - "באשר בית יתרו היו אצטגנינים, חשבו שמה שישראל מלים את עצמם הוא מפני ששולט עליהם כוכב מאדים, ועל ידי דם המילה ישכך חמת הכוכב הרע הזה... ובאשר משה הרג את המצרי חשבה מפני שנולד במזל מאדים... ורצתה לבטל זה על ידי דם המילה, ואמרה חתן דמים אתה לי, רוצה לומר שאתה מחותן לי ואתה מחותן גם כן לכוכב של דם, ורצתה לבטל הוראת הכוכב שהוא מחותן אליו".
צפורה ביציאת מצרים

”וַיִּקַּח יִתְרוֹ חֹתֵן מֹשֶׁה אֶת-צִפֹּרָה אֵשֶׁת מֹשֶׁה אַחַר שִׁלּוּחֶיהָ.” (ספר שמות, פרק י"ח, פסוק ב'). - מכאן ניתן ללמוד כי משה שילח את צפורה לתקופה מסוימת. בתקופה זו היא חזרה אל אביה יתרו במדיין. מאוחר יותר כאשר בני ישראל מגיעים להר סיני, מצטרף אליהם יתרו ומביא עמו את צפורה וילדיה. הטקסט לא מספר על תגובתו של משה לחזרתה אליו. השתיקה הזאת תופיע שוב כאשר אחותו מרים מדברת בזלזול על אשתו ומשה לא יוצא להגנתה. דווקא האל הוא שנוקט פעולה ומעניש את מרים.
במדרשים מובא שמשה גירש את ציפורה כדת וכדין. הסיבה לכך מובאת אצל רש"י. כאשר משה חזר למצרים כדי לגאול את עמו, הוא נפגש בדרך באחיו אהרן שמבקר אותו על כך שהביא עמו אשה וילדים שעלולים להסתכן במצרים, ומשכנע אותו לשלחם חזרה למדין. בספר העמק דבר נכתב: "אחר שלוחיה - עדיין דבקה דעתה בו, אף על פי שהייתה כמגורשת."
האישה הכושית

מרים מתלוננת באוזני אהרן על אודות האישה ה"כושית" אשר לקח משה, כלומר אודות שנתגרש ממנה אחר מתן תורה. על פי הפירוש המקובל האישה הכושית היא צפורה. ”וַתְּדַבֵּר מִרְיָם וְאַהֲרֹן בְּמֹשֶׁה עַל אֹדוֹת הָאִשָּׁה הַכֻּשִׁית אֲשֶׁר לָקָח כִּי אִשָּׁה כֻשִׁית לָקָח.” (ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק א')
לפי הבבלי: ”על אודות האישה הכושית אשר לקח וכי כושית שמה והלא ציפורה שמה אלא מה כושית משונה בעורה אף ציפורה משונה במעשיה” (תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף ט"ז, עמוד ב')
רש"י מבאר שהייתה אישה יפה, ולכן נקראת כושית, כי:
"הכל מודים ביופייה כשם שהכל מודים בשחרותו של כושי"
כושית בגימטריה יפת מראה
"על שם נויה נקראת כושית, כאדם הקורא את בנו נאה כושי כדי שלא תשלוט בו עין רעה"
ר' אברהם אבן עזרא מפרש את הדברים כפשוטם ואומר כך: ”זו הכושית היא צפורה כי היא מדינית ומדינים הם ישמעאלים והם דרים באהלים וכן כתוב ירגזון יריעות ארץ מדין ובעבור חום השמש אין להם לבן כלל וצפורה היתה שחורה ודומה לכושית”.
קברה

מקום קבורת צפורה אינו נזכר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מאוחרת (כ-2500 שנה אחרי מותה) המופיעה לראשונה בספר המסע 'תוצאות ארץ ישראל', צפורה קבורה לצד יוכבד ומרים בטבריה.
על פי ספר התמונה ופירושו הנלווה, צפורה נקברה במערת המכפלה שבחברון, לצד משה.
אצל יחזקאל הטראגיקן

צפורה היא אחת הדמויות במחזה "יציאת מצרים" מאת יחזקאל הטראגיקן, מחזאי יהודי שחי באלכסנדריה במאה השנייה לפני הספירה. המחזה לא שרד ברובו, אולם שני קטעים שבהם מופיעה צפורה שרדו. בקטע הראשון מתארת צפורה למשה את ארצה, המכונה "לוב": ”כָּל זֹאת הִיא אֶרֶץ לוּב וְזֶה שְׁמָהּ, הַזָּר.” בקטע אחר מתוארת צפורה משוחחת עם דמות לא מזוהה בשם כּוּשׁ ואומרת לו: ”אִשָּׁה לַזָּר הַזֶּה נָתַן אוֹתִי אָבִי.”. סביר להניח שכוש הוא אחיה של צפורה המכונה כאמור "אשה כושית" צפורה עצמה אומרת למשה: ”יוֹשְׁבוֹת בָּהּ [במדין] מִשְׁפָּחוֹת מִמּוֹצָאִים שׁוֹנִים. כּוּשִׁים שְׁחוֹרֵי הָעוֹר” כמו כן ייתכן שהשימוש במילה "הזר" כלפי משה לאורך המחזה, מעידה על חוסר שביעות רצון של ציפורה מהנישואים.
אזכורים בתרבות הפופולרית

מקור שמה של חברת הקוסמטיקה "ספורה" (Sephora) הוא הלחם בין שמה של ציפורה לבין המילה היוונית "sephos", שמשמעה "יופי".
דמותה של ציפורה הופיעה במספר עיבודים קולנועיים לסיפורו של משה, ביניהם בסרט "עשרת הדיברות" בגילומה של איבון דה קרלו, בסרט "נסיך מצרים" בדיבובה של מישל פייפר, ובסרט "אקסודוס: אלים ומלכים" בגילומה של מריה ולוורדה.
לקריאה נוספת

אילנה פרדס, "ציפורה וחתן הדמים: נשים כמיילדות עם בספר שמות". תיאוריה וביקורת 7 (1995), עמ' 89–98.
אילנה פרדס, "ציפורה והמאבק לשחרור" בתוך הבריאה לפי חוה. ישראל: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006. עמ' 63–79.
רחל רייך. האשה אשר נתת עמדי - נשים כעילה לסכסוך ולמלחמה במקרא, תל אביב: הילל בן חיים-הקיבוץ המאוחד, 2005. עמ' 91–99.
מתי שמואלוף, קריאה פמיניסטית בתפקידה של ציפורה ביצירת המונותיאזם, בתוך "א-מיתיות: מגדר, צדק במדרש", הוצאת ידיעות אחרונות, 2009.
חוף פלמחים

ערך זה עוסק בחוף פלמחים. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  2003 
 נתונים ומידות
 שטח:  0.221 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  פלמחים 
 קואורדינטות:  31°55′49″N 34°42′03″E﻿ / ﻿31.930277777778°N 34.700833333333°E﻿ / 31.930277777778; 34.700833333333
  (למפת גוש דן מוגדלת) חוף פלמחים(למפת גוש דן רגילה) חוף פלמחים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוף פלמחים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוף פלמחים
 
חוף פלמחים, חורף 2018. צילום: משה שטרן
צדפים בחוף פלמחים, חורף 2018. צילום: משה שטרן
חוף פלמחים
חוף פלמחים
חוף פלמחים
הצוק מצולם מהחוף
צמחייה לאורך החוף. באופק, תל יבנה ים
חוף פלמחים
חוף פלמחים לעת ערב
האתר הארכאולוגי בחוף
חוף פלמחים. תצפית ליבנה ים
חוף פלמחים הוא חוף ים השוכן במישור החוף הדרומי, מדרום לראשון לציון ולנחל שורק, ליד קיבוץ פלמחים. אזור החוף הוכרז כגן לאומי.
גן לאומי פלמחים

הגן הלאומי פלמחים (או חולות פלמחים) משתרע משפך נחל שורק עד גבול קיבוץ פלמחים על פני 221 דונם, ושייך למועצה אזורית גן רווה. אורך החוף הוא 8.8 קילומטר, וכולל בתי גידול ייחודיים. אזור הטלה של צבי ים, וצמחיה ובעלי חיים מסוגים שונים.
חוף פלמחים הוא אחת מרצועות החוף הטבעיות והפראיות הבודדות שנותרו במרכז הארץ, ומשמר חלק מאזור החולות הנודדים והמיוצבים למחצה של מישור החוף הדרומי. החוף מושך רוחצים ומבקרים מכל האזור ובכל עונות השנה. החוף הוא חולי ברובו, עשיר בצדפים וחול גס ומעל חלקו מתרוממים מצוקי כורכר. בחלקו הצפוני שוכנות מערות החצובות במצוקי הכורכר ובחלקו הדרומי נמצאת חורבת העתיקות "יבנה ים", ששימשה כעיר נמל החל מתקופת הברונזה (אמצע האלף השני לפנה"ס) ועד לימי הביניים. כמו כן נמצאו באזור מספר מערות קבורה.
הצמחים הנפוצים בשמורה הם של נר הלילה, לענה חד זרעית, רותם המדבר, ובין הדיונות מצויים גם קנה סוכר מצרי וקנה מצוי. מספר אתרי הטלה של צבי ים נמצאו בשמורה ועופות מים כמו אגמייה מצויה וברכייה מוצאות בעונת החורף שקעים עם מים המהווים להן בית גידול מימי. כמו כן ניתן למצוא באזור חזירי בר, שועלים ותנים.
בחלק מהחוף הוכשרה חנייה בתשלום. חלקו משמש כשטח אש של צה"ל.
זו רצועת החוף היחידה הפתוחה לציבור מראשון לציון ועד אשדוד, חוף חולי ומצוקי כורכר המשלבת בית גידול חולי ואתר היסטורי ארכאולוגי.
באזור ניתן לראות 3 רכסי כורכר (כמודל כל מישור החוף של ישראל), מצפון לדרום., בין רכסי הכורכר ניתן להבחין במילוי של חולות.
רכס הכורכר המערבי ביותר במגעו עם קו המים יוצר חוף של מצוקים ומפרצונים, אשר שימשו מעגנים בתקופות קדומות
תכנון כפר הנופש והמאבק נגדו

המועצה המקומית גן רווה, שבשטחה ממוקם החוף, יזמה הקמת כפר נופש בו. התוכנית אושרה בשנת 2000, עוד בטרם נכנס לתוקפו חוק שמירת הסביבה החופית, האוסר בנייה במרחק של 300 מטר מחופי הארץ. היזמים שזכו במכרז תכננו את כפר הנופש על שטח של 70 דונם במרחק 30 מטר מהחוף עם 350 חדרים. תמורת השטח שילמו ב-2004 שמונה מיליון שקלים. היזמים קיבלו אישור גם מרשות העתיקות, כשהבטיחו לממן פעולות להגנת האתר הארכאולוגי בסמוך לכפר הנופש.
מספר צעירים, שנתקלו בגדרות שהוצבו על החוף, החלו בחורף 2008 בפעילות מחאה נגד בניית כפר הנופש, ואליהם הצטרפו אזרחים רבים. הם הקימו במקום מאהל מחאה במטרה לסכל את המשך העבודות, ארגנו ועד והצליחו לעורר דיון תקשורתי ולגרום לוועדת הפנים של הכנסת לעסוק בנושא. מבקר המדינה נענה לבקשתם והורה לעצור זמנית את הבניה, לצורך בדיקת הליכי התכנון ומכירת הקרקע ליזמים בסכום שנראה נמוך מדי לקרקע. לאחר בדיקה פרסם המבקר דוח המותח ביקורת חריפה על הליך התכנון, והעביר את מסקנותיו ליועץ המשפטי לממשלה.
בעקבות עתירה שהגישו ארגוני סביבה, קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב באפריל 2009, כי כפר הנופש יורחק 100 מטר מקו המים ולא 30 מטר כפי שביקשו היזמים. השופטים פסקו כי "תכלית זו גוברת על פני תכליות פרטיות אחריות" והוסיפו כי תוכנית הבניה מנוגדת לתוכנית המתאר הארצית לחופי הים התיכון (תמ"א 13).
בעקבות הלחץ הציבורי, פעילות הארגונים הסביבתיים ובהתערבות חברי כנסת והמשרד להגנת הסביבה, החליטה ממשלת ישראל ביולי 2010 להמליץ לוועדות התכנון והבנייה לבטל את בניית כפר הנופש. הוועדה אכן ביטלה את הכפר והחליטה כי החוף ינוצל לטובת מסלול ארכאולוגי שיחשוף את המבקרים לאתרים הארכאולוגיים הרבים המצויים בו. החל מאביב 2011, עבר ניהול החוף לידי רשות הטבע והגנים.
בחודש נובמבר 2011 הורתה הוועדה המחוזית מרכז על ביטול התכנית הקיימת לכפר הנופש וקבעה, כי יימצא שטח חלופי להקמתו מחוץ לשטח החוף, ובכך נסתם הגולל על תוכנית כפר הנופש.
בדצמבר 2014 קבעה הוועדה המחוזית מרכז שהחוף יוכרז כגן לאומי וכל התוכניות להקמת חדרי אירוח או לינת קמפינג באזור יבוטלו.