stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינה רקוניץ
קריירה

באוקטובר 1930 קיבל הסמכה רפואית משפטית על סמך בחינה רפואית משפטית שנערכה בבודפשט. בנובמבר 1939, כתוצאה מהחוקים ה (אנטי)יהודיים, הוא נאלץ לעזוב את המרפאה. לאחר מכן עבד כרופא מחליף במספר מכונים ופתח פרקטיקה פרטית. מאוקטובר 1943 עד יולי 1944 נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) למזלו הוצב כרופא בבית החולים לחולי נפש אנגיאלפלד, אך הוא ברח משם ונאלץ להסתתר במשך כחצי שנה, עד לשחרור העיר על ידי הצבא האדום.
בשנת 1946 קיבל את התואר פרופסור חבר פרטי (שלא חלק מהסגל) באוניברסיטה בתחום "הפתולוגיה של מערכת העצבים הווגטטיבית". לאחר מותו של הוגו ריכטר, בשנת 1948, הוא מונה לראש המחלקה לנוירולוגיה בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (שמה כיום המרכז הרפואי הלאומי). באותה שנה נבחר למזכ"ל איגוד הנוירולוגים ופסיכיאטרים פבלוב של ההיסתדרות הרפואית ההונגרית. מאותו זמן ואילך הפך להיות חבר המועצה הקבוע של הבית החולים Kútvölgyi út Allami Kórház ובית החולים Korvin Ottó. ב-1962 מונה לראש המחלקה לנוירולוגיה במכון לחינוך רפואי באוניברסיטת זמלווייס, אך גם טיפל בחולים גם ב"בית החולים היהודי לחסד" (Szeretetkórház).
הוא נבחר לחבר כבוד של הנהלת הקהילה היהודית של בודפשט.
רקוניץ הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. בהלווייתו, לאחר החזן מרטון לורנד ומקהלת הקהילה, הספיד אותו סגן הרב הראשי הלאומי של הונגריהאימרה בנושופסקי וציין את גדולתו האנושית ואת הישגיו המדעיים.
פרסים והוקרה

רופא מצטיין (1952)
רופא דגול (1959)
עבודותיו ופרסומיו

אלגו-מיוריתמיה. (שבועון רפואי, 1935, 29.)
השפעה מיוחדת על רפלקס הברך . (שבועון רפואי, 1935, 48)
הפרדת זיעה ב-Atrophia faciei progressiva של רומברג . (שבועון רפואי, 1935, 52)
עוד סימפטום נוירולוגי אמין לאבחון של polyradiculitis . (שבועון רפואי, 1936, 50)
היווצרות התכווצויות באף ודיסטוניה פיתול מיוקלונית כהרדופתיה משולבת . עם לאסלו בנדק . (שבועון רפואי, 1938, 49)
Die Eígenerkrankung des Corpus Luysii. Der erste hetedodegenerative Biballismus-Fall . (Zeitschrift für die gesamte Neurologie und Psychiatrie. Bd. 144. 1933)
החולה מחוסר הכרה. עם אימרה שטרוס. בודפשט, 1961
באבינסקי הרצוני. (שבועון רפואי, 1962, 18)
על יכולת האבחון של סיאטיקה חיונית. (שבועון רפואי, 1963, 21)
לקריאה נוספת

Alexander Emed (2006). "Ideg- és elmegyógyászatunk nagy alakja (Rakonitz Jenő, 1899-1963)". 16 (3): 87–88. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)(אלכסנדר אמד. 2006. חיפה. לזכרו של ינה רקוניץ)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: לקסיקון רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. הוצאת מכבי. בודפשט 2001)
Magyar Imre. "Rakonitz Jenő (1899-1963)". Orvosi Hetilap. 104 (30): 1393–1394. (אימרה מדיאר. ינה רקוניץ)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. {לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
ראו גם

Révai új lexikona XVI. (Rac–Sy). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2005. ISBN 963-955-626-2 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Új magyar életrajzi lexikon V. (P–S). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2004. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Gyászjelentése".
↑  "Rakonitz Gyula halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1766/1934. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése az óbudai izraelita hitközség házassági akv. 23/1893. folyószáma alatt".
↑  Budapesti Közlöny, 1930. december 16. (64. évfolyam, 287. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1946. június 20. (138. szám)
↑  "Dr. Rakonitz Jenő temetése". Új Élet.
↑  Esti Budapest, 1952. július 1. (1. évfolyam, 75. szám)
↑  Esti Hírlap, 1959. július 2. (4. évfolyam, 153. szám)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ינה רקוניץ".
הנרי אברמוביץ

פרופ' הנרי אברמוביץ
הנרי אברמוביץ (נולד ב-1950) הוא פסיכואנליטיקאי יונגיאני, אנתרופולוג, ומומחה לחינוך רפואי. כיהן כנשיא הראשון של המכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית, וכראש האגודה האנתרופולוגית הישראלית. הוא פרופסור אמריטוס בחוג לחינוך רפואי בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והתמחה שם בחינוך רפואי לסטודנטים לרפואה.
ביוגרפיה

נולד במונטריאול, קנדה. אמו, אתל לאה, הורתה ספרות עברית וספרות אנגלית, ושלטה בשפה העברית. אביו, הרי צבי יונה, היה רואה חשבון בעיסוקו, והתעניין בארכאולוגיה מקראית כתחביב. בנוסף לו, היו במשפחה אח ואחות.
סיים תואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטת ייל. ב-1967–1971 למד לתואר ראשון בפילוסופיה. ב-1971–1973 למד לתואר שני בפסיכולוגיה, וב-1973–1977 למד לתואר שלישי בפסיכולוגיה. עבודת הדוקטור שלו עסקה באברהם אבינו, ופורסמה גם כספר בשנת 1993.
ב-1977, לאחר סיום לימודיו, עלה לישראל.
ב-1981 התחיל לעבוד כמרצה בחוג לחינוך רפואי בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא לימד שם בעיקר סטודנטים אמריקניים לרפואה שהגיעו לישראל במסגרת מסלול מיוחד. בשנת 2018 פרש כפרופסור אמריטוס.
במקביל לעבודתו כמרצה, עסק גם במקצועו השני - פסיכולוג קליני, והתמקד בעיקר בטיפול פסיכואנליטי במסורת של הפסיכולוגיה היונגיאנית.
כיהן כנשיא הראשון של המכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית.
בין השנים 1993–1995 עמד בראש האגודה האנתרופולוגית הישראלית.
לאחר פרישתו מהאוניברסיטה, ממשיך לחקור, לכתוב ולעבוד כמטפל בקליניקה הפרטית שלו.
תחומי מחקרו

תחומי מחקרו של אברמוביץ מממוקמים בפסיכולוגיה היונגיאנית ובאנתרופולוגיה התרבותית.
להלן פירוט של תחומי מחקרו העיקריים:
תחומי מחקרו > הטיפול הפסיכולוגי

בעבודותיו על הטיפול הפסיכולוגי, חלק אברמוביץ על התפיסה המקובלת, ששמה דגש על תיאוריה וטכניקה, וטען שהטיפול הוא סוג מיוחד של ״פרפורמנס״, עם דגש מיוחד על אלתורים ורעיונות נוספים מתחומי הדרמה ובימוי (Analysis as performance arts).
אברמוביץ שם דגש על החשיבות של המרחב הקליני, שיונג הגדיר כ״טמנוס״, קודש הקדושים במקדש יווני, כחלק אינטגרלי של תהליך הריפוי. בסדרת מאמרים הוא חקר אספקטים שונים של הטמנוס, כגון: ״אובדן טמנוס״ או: כשהקליניקה עוברת דירה, ״טמנוס הושגה מחדש: הרהורים על העדר האנאליטיקאי״, ולאחרונה, חיבר אברמוביץ בין מחקר איכותי לבין מציאות קלינית במחקר המבוסס על ראיונות עם 40 מטפלים בסוגיה: מתי המטפל צריך להפסיק טיפול?.
תחומי מחקרו > טקסי קבורה ואבל ומצבים של קרבה למוות

כאנתרופולוג, התפרסם אברמוביץ במחקריו על טקסי קבורה ואבל, ועל מקומו של המוות בתרבויות שונות. הוא ערך מחקר אנתרופולוגי במדגסקר, ומחקר אנתרופולוגי אחר על הלוויות בירושלים (מחקר, שבו הצטרף לעבודתה של אחת מחברות קדישא בירושלים). כמו כן ערך מחקר מקיף עם האנתרופולוגית הישראלית פיליס פלגי על המוות בתרבויות שונות ברחבי העולם.
תחומי מחקרו > פסיכיאטריה בין-תרבותית

אברמוביץ עסק בתחום של פסיכיאטריה בין תרבותית (Transcultural Psychiatry) בנושאים כמו הפרעות אכילה בקרב עדות שונות בישראל. מחקרים אלו מתקשרים למחקריו על מוות ואבל בתרבויות שונות.
תחומי מחקרו > דמויות מרכזיות בפסיכולוגיה, בפסיכיאטריה ובפילוסופיה

אברמוביץ עסק בפועלם של ארבעה אישים מרכזיים בפסיכולוגיה, בפסיכיאטריה ובפילוסופיה:
קרל יונג - שעליו גם כתב מחזה.
אריך נוימן - תלמידו של יונג, שעלה לארץ ישראל, ו"ייבא" אליה את הפסיכולוגיה היונגיאנית, ושאברמוביץ נחשב למומחה לגביו. אברמוביץ ערך ב-2006 גיליון מיוחד שהתמקד בנוימן, בכתב העת היונגיאני. כמו כן, הוא כתב בגיליון זה מספר מאמרים על נוימן, ובהם ראיון עם תלמידה מובהקת של נוימן, דבורה קוצינסקי, ומאמר עם מריון בדריאן על המרכז הטיפולי היונגיאני נווה צאלים, הפועל בישראל.
לודוויג ויטגנשטיין - אברמוביץ התעניין (עוד מתקופת לימודיו לתואר ראשון) בדמותו של הפילוסוף ויטגנשטיין, וכתב בעיקר על השפעת המסורת היהודית על עבודתו.
מרטין בובר - אברמוביץ הוא מומחה לנושא של החשיבות וההשפעה של בובר על הפסיכותרפיה. כמו כן, כתב מחזה על חייו של בובר.
תחומי מחקרו > דמויות מקראיות מזווית ראייה יונגיאנית

בכמה מפרסומיו, כתב אברמוביץ על דמויות מקראיות ממבט יונגיאני. הוא התמקד באחים ואחיות במקרא, באברהם אבינו (שאותו הגדיר מהפכן רוחני), בדניאל כמפרש חלומות, באיוב כפמיניסט הראשון, באשת לוט כסמל לאי יציאה מטראומה, ובנביא יונה עם הפרעת אגו-סלף (ego-self).
תחומי מחקרו > אתיקה מקצועית של מטפלים

אברמוביץ התעניין גם, בכמה מאמרים שפרסם, בנושאי אתיקה מקצועית של מטפלים.
עיסוקים נוספים > כתיבת מחזות

אברמוביץ כתב שני מחזות:
המחזה הראשון שכתב, עוסק בחייו ובמשנתו של הפילוסוף והסוציולוג מרטין בובר. המחזה הוצג באוניברסיטת ייל בשנת 1996.
המחזה השני, ״האנאליטיקאי והרב״, נכתב על ידי אברמוביץ עם עמיתו מורי שטיין ועוסק במפגש היסטורי, שנערך בציריך בשנת 1946, בין קרל יונג והרב ליאו בק, ובו מאשים בק את יונג באנטישמיות. המחזה הוצג מספר פעמים באירופה, וגם פורסם כספר. המחזה צולם, ואפשר לראותו כסרט ביוטיוב.
עיסוקים נוספים > כתיבת שירה

אברמוביץ כותב ומפרסם שירים. אחד משיריו "Psalm of the Jealous God" נכלל בשנת 1980 באנתולוגיה של שירה יהודית מודרנית.
אהבתו לשירה קיבלה ביטוי באנתולוגיה ״שירים להנרי: נאספו באהבה״, שאספו משפחתו וחבריו בישראל ומחוצה לה לכבוד יום הולדת 70.
עיסוקים נוספים > סדנאות בפסיכולוגיה

אברמוביץ יוזם ומעביר סדנאות בנושאים פסיכולוגיים בלתי שגרתיים. בין נושאי הסדנאות: חלום וציור (עם הציירת אורנה מילוא), הרגע הראשון בטיפול (עם ג׳אן וינר מלונדון), להדריך רחוק מבית – על עבודה עם ״רוטרס״ (גם כן עם ג׳אן וינר), חולי אצל המטפל, מוות של המטפל, אחים ואחיות – פנים אישיים וקליניים, ועוד.
מנהל בי״ס שנתי אינטנסיבי בפסיכולוגיה אנאליטית לדוברי רוסית שמגיעים לישראל מקזחסטן, אוקראינה, רוסיה, בלארוס ולטביה, כשבכל שנה נבחר נושא אחר לעמוד במרכז הדיונים (בית הספר פעל ופועל בשנים 2015–2022).
משפחתו

נשוי לאיוה, פסיכולוגית בהכשרתה. אב לשלושה.
מתגורר בשכונת גבעת אורנים בירושלים.
פרסומיו

פרסומיו של אברמוביץ עוסקים באחים ואחיות, בגסיסה ומוות, באמנות וטראומה, ובפסיכיאטריה בין-תרבותית.
פרסומיו > ספריו

הנרי אברמוביץ, אחים ואחיות: פסיכולוגיה, מיתוס, מציאות, תל אביב, רסלינג, 2016. ספר זה יצא לאור במקור באנגלית, ותורגם גם לפולנית ורוסית.
Henry Abramovitch, Brothers and sisters: myth and reality (foreword: David H. Rosen), College station,Texas A&M University Press, 2014.
Henry Abramovitch, The first father: Abraham; the psychology and culture of a spiritual revolutionary, Lanham,MD,University Press of America,1993. הספר יצא במהדורה שנייה בתוספת הקדמה חדשה: The first father: Abraham; the psychology and culture of a spiritual revolutionary, 2nd Edition and with new Preface. Libertary Press, 2010
Henry Abramovitch, Rabbinic and Pilgrimage Dreams and the Living Symbol of the TzadikThe Guild of Pastoral Psychology. London, UK. 2012.
Henry Abramovitch, The Performance of Analysis: Clinical and Jewish Explorations (Russian) ,Cognito. 2019
Henry Abramovitch, Why Odysseus Came Home as a Stranger and Other Puzzling Stories in the Life of Buddha, Socrates, Jesus, Abraham, and Other Great Individuals. Chiron, 2020.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

להלן הבולטים מבין המאמרים והפרקים שכתב בספרים:
הנרי אברמוביץ, "הלוויה בירושלים - נקודת מבט אנתרופולוגית", בתוך: רות מלקינסון, שמשון רובין, ואליעזר ויצטום (עורכים), אובדן ושכול בחברה הישראלית, ירושלים, כנה, 1993.
Bilu,Yoram. & Abramovitch, H. "In Search of the Saddiq: Visitational Dreams among Moroccan Jews in Israel", Psychiatry, 48: 83-92, 1985
Abramovitch, H. & Bilu, Y. "Visitational Dreams and Naming Practices among Moroccan Jews in Israel", Jewish Journal of Sociology, 28(1): 13-21, 1985
Abramovitch, H. "There are no Words: Two Greek-Jewish Survivors of Auschwitz", Psychoanalytic Psychology, 3(3): 201-216, 1986.
Abramovitch, Henry. "Images of the 'Father' in psychology and religion", The Role of the Father in Child Development, 3rd edition. (ed. Michael Lamb). New York: John Wiley & Sons, Ch. 2, pp. 19-32. 1997.
H. Abramovitch & L. Kirmayer. "The Relevance of Jungian Psychology for Cultural Psychiatry", Transcultural Psychiatry, v.40 (2):155-63, 2003
Henry Abramovitch. "Making war a part of medical education", Invited Editorial, Israel Medical Association Journal (IMAJ), 15(3): 174-5, 2013
Abramovitch, Henry, "The Influence of Martin Buber’s Philosophy of Dialogue on Psychotherapy: His Lasting Contribution", Dialogue as a Trans-Disciplinary Concept (ed. Paul Mendes-Flohr). De Gruyter, pp.167-179, 2015.
הערות שוליים

↑  Henry Hanoch Abramovitch, The first father: Abraham; the psychology and culture of a spiritual revolutionary, Lanham,MD,University Press of America,1993.
↑  מערכת האתר, המכון היונגיאני/מי אנחנו, באתר המכון היונגיאני
↑  מערכת האתר, נשיאי האגודה, באתר האגודה האנתרופולוגית הישראלית
↑  Abramovitch, Henry, The Performance of Analysis: Clinical and Jewish Explorations (Russian) Cognito. 2019.

וכן בשני מאמרים נוספים, אחד מהם, ״הקליניקה שלי כמרחב טיפולי״, מלווה בצילומים שצילמה בתו, אלה אברמוביץ'.

Henry Abramovitch, The Healing Space of my Office: Analysis as Performance Art (Photographs by Ella Abramovitch). ARAS Connections, Issue 3, 2021https://aras.org/sites/default/files/docs/000143Abramovitch.pdf

Henry Abramovitch “Analysis as Performance Art: Inner Ways of Knowing in the Clinical Encounter” Invited Lecture Series, Jungian Odyssey Zermatt, Switzerland, 2016.
↑  Henry Abramovitch, When is it time to stop? When good enough becomes bad enough, Journal of Analytical Psychology 66, עמ' 907-927
↑  הנרי אברמוביץ, "הלוויה בירושלים - נקודת מבט אנתרופולוגית", בתוך: רות מלקינסון, שמשון רובין ואליעזר ויצטום (עורכים), אובדן ושכול בחברה הישראלית, ירושלים, כנה, 1993
↑  Phyllis Palgi and Henry Abramovitch, Death: A Cross-Cultural Perspective, Annual Review of Anthropology 13, 1984, עמ' 385-417
1 2  Murray Stein and Henry Abramovitch, The Analyst and the Rabbi: A play, Chiron, 2019
↑  Henry Abramovitch, The Origins and History of a Creative Man: Celebrating 100 Years of the Birth of Erich Neumann 52(2), Harvest: International Journal for Jungian Studies 52(2), 2006, עמ' 9-17
↑  Harvest: International Journal for Jungian Studies Special Thematic Issue: Erich Neumann, 2006.
↑  Henry Abramovitch & Marion Badrian, Neve Ze’elim Children’s Home: A Unique Long-term Treatment Centre Inspired by the Teaching of Erich Neumann, Harvest: International Journal for Jungian Studies 52(2), 2006, עמ' 182-199
↑  Henry Abramovitch and Raymond Prince, The Jewish Heritage of Ludwig Wittgenstein: Its Influence on his Life and Work, Transcultural Psychiatry 43, 2006, עמ' 533-553
↑  Abramovitch, Henry, “The Influence of Martin Buber’s Philosophy of Dialogue on Psychotherapy: His Lasting Contribution.” Dialogue as a Trans-Disciplinary Concept (Ed. Paul Mendes-Flohr). De Gruyter. pp.167-179. 2015.
1 2  Henry Abramovitch, Meetings: Life and Teachings of Martin Mordechai Buber
↑  Henry Abramovitch, Stimulating Ethical Awareness during Training, Journal of Analytical Psychology 52, 2007, עמ' 449-461
↑  המחזה "האנאליטקאי והרב" - מפגש בין קרל יונג והרב ליאו בק, באתר youtube, ‏24.09.2021
↑  Howard Schwartz & Anthony Rudolf (eds.), Voices within the Ark: The Modern Jewish Poets - An International anthology, Avon, 1980, עמ' 772
↑  שירים להנרי: נאספו באהבה, ירושלים: הוצאת המשפחה, 2020
↑  "רוטרס" (Routters) - כינוי לתלמידים במכון היונגיאני שנמצאים בדרך (route) להפוך למטפלים יונגיאניים. האגודה היונגיאנית הבינלאומית שולחת אנאליטיקאים-מדריכים להכשיר מתלמדים במקומות שבהם אין מכון יונגיאני מקומי שיכול להכשיר אותם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 187887888  VIAF: 107519643   WorldCat (עם VIAF): 107519643
ינה קרמנדי-פרים

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1886 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  אוגוסט 1959 (בגיל 72) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Frim Jenő 
 בן או בת זוג:  Erzsi Fejérváry 
 
ינה קרמנדי-פרים, (במקור רק פרים, בהונגרית: Körmendi-Frim Jenő;‏ בודפשט, 11 באוקטובר 1886 – וושינגטון די.סי., 14 באוגוסט 1959) היה פסל יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, אמן מדליות. הוא יצר דיוקנאות, לוחיות ופסלים ציבוריים רבים. הוא התגורר בארצות הברית של אמריקה משנת 1939 עם אשתו, הציירת והקרמקאית ארז'י פיירווארי.
ביוגרפיה

ינה פרים נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של יעקב פרים (1852–1919) רופא ומורה, ושל אנה גולדרייך. תחילה למד בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב), ולאחר מכן בפריז אצל הפסל ז'וזף ברנר (אנ'). הוא גם לקח חלק בקישוט בניין המטה של המוסד לביטוח לאומי ההונגרי. ב-7 בספטמבר 1922, בבודפשט, נשא לאישה את ארז'בט, בתם של ז'יגמונד פיירווארי ושל אדל שניצר. ב-1939 שהה זמן רב יותר בהולנד, שם ארגן תערוכות בכמה ערים (האג, ארנהם). באותה השנה הוא ואשתו התיישבו בארצות הברית, שם שניהם הפכו לפרופסורים באוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה.
יצירותיו העיקריות > דיוקנאות ופסלי החזה

לוראנד אטווש
אניוש ידליק
פרידייש קוראני
אלכסנדר שווד
אולגה מאטה
יצירותיו העיקריות > לוחיות

ינה הובאי
ארמין ואמברי
יצירותיו העיקריות > פסלים ציבוריים

יאסברן : לוחמים טורקים-הונגרים (1909);
אסטרגום : יאן סובייסקי (1933)
בלשגיארמט : אנדרטת גבורה (1937)
אליזבת, נסיכת בוואריה-שכונתה סיסי והייתה גם מלכת הונגריה
המדונה של אבן דרך 0
מחווה: אנדרטת גבורה (1937)
תערוכותיו (חלקי)

משנת 1906 הציג בתערוכות של הגלריה לאמנות.
ב-1910 הציג את יצירותיו בגלריית "בית האמנים", ב-1934 במוזיאון ארנסט וב-1935 בקזינו בליפוטווברוש (רובע 5 של בודפשט).
ב-1939 הציג תערוכות במספר ערים בהולנד (האג, ארנהם)
ב-1939, הציג תערוכה משותפת במילווקי ביחד עם אשתו, הציירת והקרמיקאית ארז'י פיירווארי.
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar nagylexikon XI. (Kir–Lem). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 2000. ISBN 963-9257-04-4 (הלקסיקון ההונגרי הגדול)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  A házasságkötési bejegyzése alapján születési ideje 1886. október 11.
↑  "Születési bejegyzése a budai izraelita hitközség születési akv. 102/1886. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-16.
↑  "Körmendi-Frim Jakab halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 790/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-16.
↑  Pál Tamás, Körmendi Frim Jenő – Köztérkép, www.kozterkep.hu (בהונגרית)
ירום ורדימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2007) 
 
ירום ורדימון (נולד ב-18 ביולי 1941) הוא מעצב גרפי ואדריכל ישראלי, פרופסור-אמן, חתן פרס ישראל בתחום העיצוב לשנת 2007 ולשעבר דיקן הפקולטה לעיצוב ע"ש עזריאלי בשנקר.
ביוגרפיה

ירום ורדימון נולד בתל אביב, הצעיר מבין שלושה אחים: ראודור הבכור ואחריו אורגד. אביו, המהנדס ירוחם דוב ורדימון, היה מראשוני ענף הקולנוע בישראל; אמו, חנה ורדימון לבית נגבי, הייתה סופרת. למד בגימנסיה הרצליה ולאחר מכן יצא לאנגליה ללמוד אדריכלות, אך העדיף לבסוף לימודי אמנות בצ'לסי קולג' אוף ארט, ועיצוב באוניברסיטת וסטמינסטר ובאל-סי-פי (אוניברסיטת האמנויות) בלונדון. עם שובו לישראל זכה בפרסים רבים בתחרויות עיצוב והחל לעבוד עם גופים ציבוריים, תרבותיים והתנדבותיים. בתקופה זו היה אחראי בין השאר לעיצוב אולימפיאדת הנכים שנערכה בישראל, לאולימפיאדת השחמט ולתדמיות האוניברסיטה הפתוחה. בתוך כך עיצב עבור התעשייה הצבאית, בית ההוצאה לאור "כתר" ותעשיות הפלדה, ומאוחר יותר - לעלית, בנק המזרחי, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, האגודה לזכויות האזרח בישראל, הסינפונייטה הישראלית ואוניברסיטת 'בריגהאם-יאנג' על הר הצופים. בתוך כך, שימש כיועץ ומעצב לגופים גדולים, בהם המתחם החדש של אסם תעשיות מזון והמרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
בשנים האחרונות מרבה לעסוק ורדימון עם אדריכלים מובילים במיתוג מתחמים, מבנים ועסקים בהם: בית החולים הדסה עין כרם, בית הספר הדו-לשוני, יד ושם, הסינמטק בירושלים, "מגדל הבינלאומי" בתל אביב, מגדל אלרוב ומגדל בנק המזרחי בתל אביב.
ורדימון אצר ועיצב את הביאנלה ה-4 לתכשיטים במוזיאון ארץ-ישראל בתל אביב ואצר מספר תערוכות עיצוב בגלריית לורבר ב"שנקר" בהן על המעצב דן ריזינגר, המעצב הבריטי אברם גיימס ותערוכת "בית לכל" של הארגון הבינלאומי Poster for Tomorrow. בשנת 2017 הוצגה בשנקר התערוכה "נאמן למקור" - מחווה והוקרה לפועלו העשיר ורב ההשפעה של ורדימון, בהשתתפות עשרות מעצבים ואמנים מובילים, שיצרו עבודות מקוריות בהשראת יצירותיו.
מתגורר בתל אביב, נשוי לאדה, ילידת דנמרק, ואב לארבעה ילדים.
אקדמיה

ורדימון הוזמן להצטרף לסגל האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בגיל 26, שם לימד והיה ראש המחלקה לעיצוב גרפי בין השנים 1984–1996. בגיל 32 הוענקה לו דרגת פרופסור-חבר ומאוחר יותר מונה לפרופסור מן המניין. במהלך שנים אלו קידם וייצג את נושא העיצוב הגרפי בתהליך ההכרה האקדמית במוסד בדיונים מול ועדת אד-הוק מטעם המועצה להשכלה גבוהה, בראשה עמד באותה התקופה האמן פרופ' יצחק דנציגר מהטכניון. הוא פיתח שיטה לבחינות מיון מועמדים למסגרות לימודי עיצוב ותחומי הוראה חדשניים, בהם: צוותי חשיבה ותגובה לשאלות חברתיות ופוליטיות, מיתוג ואריזה ו"קולנוע כתקשורת"; הקים את מסגרת "מרצה לשעה", בה התארחו אישים בולטים מתחומי האקדמיה, התרבות, והממשל, כמו גם סטודיו שעניינו פיתוח מסגרות יצירה אקדמית מול גופים בתעשייה ובחברה.
בשנת 2001 הוזמן ורדימון ללמד בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, משם עבר לאחר כשנתיים לשנקר - תחילה כסגן נשיא לעניינים אקדמיים, לאחר מכן כדיקן הפקולטה לעיצוב. בתקופה זו התנהלו המגעים עם המועצה להשכלה גבוהה להענקת מעמד אקדמי למחלקות החדשות במכללה, בהן: תקשורת חזותית, עיצוב תעשייתי, עיצוב פנים, מבנה וסביבה ואמנות רב-תחומית. בתוך כך, ייסד את תוכנית הלימודים לתואר שני בינתחומי בעיצוב (עם תזה ובלעדיה), שימש כיו"ר ועדות המינויים בבצלאל ואחר-כך בשנקר, כחבר בוועדות מקצועיות וכממליץ חוץ בהליכי מינויים בישראל ומחוצה לה. היה מרצה אורח במוסדות בהם "רוד-איילנד סקול אוף דזיין" בארצות הברית, "דנישדזיין סקול" בקופנהגן וה"רויאל קולג" (מעריך-חוץ), "רייבנסבורן קולג'" ו"סיינט מרטינס" בלונדון.
פעילות ציבורית

ורדימון כיהן כנשיא אגודת המעצבים הגרפיים בישראל, במהלכה ניסח את הקוד האתי של המעצב יחד עם מייק פלהיים ובנה תשתית ליחסי עבודה בין השירות הבולאי למעצבים, במה שנודע כ"שיטת האקס", שאומצה בהמשך כדרך לתמחור פריטי עיצוב. נבחר לסגן נשיא עולמי של המועצה הבינלאומית של ארגוני המעצבים הגרפיים Icograda ולחבר ועדת החינוך שלה והתבקש לתכנן את תדמיתה. שימש כחבר ועדת התכנון לוועידה הבינלאומית באוניברסיטת אלברטה בקנדה וכיו"ר ועדת התכנון של ועידת ה-Icograda בנושא המדיה החדשה וכיו"ר קבוצת עבודה בהולנד, שעסקה בעיצוב בעולם השלישי. הוא מונה ליו"ר הוועדה הציבורית להקמת מוזיאון העיצוב בחולון והציג מבנה וחזון עבור מועצת העיר. היה חבר בוועדה לייסוד פרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים, כיהן כיו"ר הוועדה לחינוך אמנויות העיצוב מטעם משרד החינוך והתרבות וכבורר מטעם המועצה להשכלה גבוהה, שימש כחבר בוועד המנהל של מכללת עמק יזרעאל וכיועץ לנושא הכרה אקדמית.
שפט בתחרויות עיצוב רבות בישראל ומחוצה לה, בהן של ארגון הבינלאומי לעיצוב "ארט דיירקטורס קלאב", של בנק ישראל ושל משרדים ממשלתיים. בשנת 1982 נבחר כחבר ה-Alliance Graphique Internationale (אנ') היוקרתי ובין השנים 2001–2003 כיהן כמנהל תחום המדיה החדשה שלו, לקראת הקמת האתר הראשון של האיחוד. מאז שנת 2016 הוא משמש כנשיא הארגון בישראל. משנת 2019 הוא חבר בוועדה העליונה למינוי פרופסורים בתחומי הרוח והאמנויות המועצה להשכלה גבוהה.
פרסים ואותות הוקרה

בשנת 2007 הוענק לוורדימון פרס ישראל לעיצוב. בנימוקי הוועדה נכתב כי הוא ”מחשובי המעצבים והמחנכים בתחום העיצוב הגרפי בישראל, שבכישרונו ובמנהיגותו הביא לשינוי מיקומו וערכו של העיצוב בארץ, על פועלו העשיר ועל תרומתו המקיפה לנוף העיצוב בארץ, על יצירותיו המצטיינות באיכות גבוהה של חשיבה ויזואלית ובכישרון ביטוי, על פתרונותיו המקוריים והבלתי מתפשרים המושתתים על איכות אינטלקטואלית ורגשית יחד עם יושרה ועם אחריות אישית ומקצועית ועל פעילותו רבת ההשפעה כמחנך”.
ורדימון הוא עמית ועידת אספן לאדריכלות ועיצוב IDCA (אנ'), חבר כבוד של ה-"Art Directors Club of New-York" (אנ'), זוכה "כדור הבדולח" לשנת - אות המצוינות בעיצוב של המועצה הבינלאומית של ארגוני המעצבים הגרפיים Icograda (אנ') וזוכה באות המצוינות בעיצוב של ועידת דרום אמריקה לעיצוב "דיסניו".
עבודותיו התפרסמו בספרות הבינלאומית, בתערוכות לעיצוב ונמצאות באוספים מובילים בעולם, בהם: המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA) בניו-יורק, מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, המוזיאון לאמנויות דקורטיביות בפריז (Musee Les Arts Décoratifs), מוזיאון הכרזה בפולין ובלאהטי פינלנד ומוזיאון ישראל בירושלים. כמו כן הוזמן לכתוב את הערך "עיצוב בישראל" בפרסומים בינלאומיים כמו Who is Who ו-One byOne, כמו גם בהקדמה ל"גרפיס מילניום". בולטות גם ההזמנות להשתתף בספרים A smile in the mind (בהוצאת Phaidon) וב-Graphics in the Third Dimention (בהוצאת Graphic-Sha) ובחירתו כאחד מ"100 המעצבים של העולם" של המגזין היפני Idea, שאף הקדיש כתבה נרחבת לעבודותיו, ברשמיו של המעצב האמריקני אייוון צ'רמייף (Ivan Chermayeff) - יועץ המוזיאון לאמנות מודרנית בניו-יורק.
בשנת 2016 הוענק לוורדימון תואר "יקיר בצלאל" על "היותו מבכירי המעצבים בארץ, על פעילותו הכבירה למען טיפוח וקידום העיצוב בישראל, על יצירתו המגוונת והייחודית".
בשנת 2018 הוענק לו תואר עמית של כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה, בזכות "תרומתו המקורית והחדשנית למיתוגם ולתדמיתם של גופים ציבוריים, ארגונים, תעשיות ומתחמים רבים בישראל, כולל עיצוב הלוגו של האוניברסיטה הפתוחה".