stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהימנות (דיני ראיות)
מהימנות כמבחן ראייתי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 | 34 | 35 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים | מבחנים ראייתיים |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   |   | קבילות | קבילות | קבילות | קבילות | קבילות | קבילות |   |   | מהימנות | מהימנות | מהימנות | מהימנות | מהימנות | מהימנות |   |   | משקל | משקל | משקל | משקל | משקל | משקל |   |   | דיות | דיות | דיות | דיות | דיות | דיות |   |   |  |  |
|   |   | קבילות | קבילות | קבילות | קבילות | קבילות | קבילות |   |   | מהימנות | מהימנות | מהימנות | מהימנות | מהימנות | מהימנות |   |   | משקל | משקל | משקל | משקל | משקל | משקל |   |   | דיות | דיות | דיות | דיות | דיות | דיות |   |   |  |  |
מהימנות במשפט הישראלי > מהימנות בחקיקה הישראלית

מבחן המהימנות של המשפט הישראלי מעוגן בסעיף 53 לפקודת הראיות הקובע שערכה של עדות שבעל־פה ומהימנותם של עדים בהם ענין של בית המשפט להחליט בו על פי התנהגותם של העדים, נסיבות הענין ואותות האמת המתגלים במשך המשפט.
מהימנות במשפט הישראלי > מהימנות בחקיקה הישראלית > התנהגותם של העדים

מחקרים העלו ספקות האמנם התנהגות העד על דוכן העדים ראויה לשמש אבן בוחן למהימנותם.
מהימנות במשפט הישראלי > מהימנות בפסיקת בתי המשפט בישראל

קביעת ממצאי מהימנות מצריכה התבוננות בלתי אמצעית בעדים בעת מתן העדות, ובכלל זה בתגובותיהם לשאלות שנשאלו, בשפת גופם ובאופן מסירת העדות, נוסף על שיקולים שבהיגיון. עם זאת, גם כאשר השופט לא התרשם ישירות מהעד, הוא מוסמך לקבוע ממצאי מהימנות על יסוד שיקולים שבהיגיון בלבד.
הלכה היא כי רשימת השיקולים המנויים בסעיף 53 אינה רשימה סגורה, אך מצויים בה השיקולים העיקריים שעל פיהם נדרש בית המשפט להכריע בשאלת המהימנות. "אותות האמת" אינם רק אלה העולים מתוך עדות העד עצמו, אלא גם אינדיקציות לאמיתות או אי-אמיתות העדות העולות מתוך עדויות וראיות אחרות במהלך המשפט.
יעקב קדמי מסכם בספרו את ארבעת המבחנים העיקריים למהימנות עד:
| --- | --- |
התרשמות: התרשמות ישירה של השופט מהתנהגותו של העד על הדוכן. אופן הצגת הדברים בידי העד, מראהו של העד בעת מסירת העדות וכדומה.
השוואה חיצונית: השוואת דבריו של העד עם דברים שהוא עצמו אמר במקום אחר ודברים שנאמרו על ידי עדים אחרים.
השוואה פנימית: העמדת עדות העד במבחן של היגיון, שכל ישר וניסיון חיים, בשאיפה לעקביות ללא סתירות פנימיות.
אישיות: בדיקת ההשלכה האפשרית של אישיותו על מהימנות דבריו ובמיוחד אופיו של העד ונגיעתו לעניין הנדון.
הכלל הוא כי שאלת המהימנות מופקדת בידי הערכאה הדיונית השומעת את העד ועל כן בדרך כלל לא ניתן לערער על הכרעה הנוגעת למהימנות עד. ערכאת הערעור תתערב רק במקרים נדירים.
עדותו של עד אחד המעיד על עובדא אחת ויחידה [...] אין ראייה זו ועדות זו ניתנות לחלוקה, ועדות כזאת כשבטלה מקצתה בטלה כולה.
מהימנות במשפט הישראלי > מהימנות בפסיקת בתי המשפט בישראל > הבחנה בין מהימנות לאמינות

השופט יעקב טירקל מבחין בין מהימנות לאמינות. לגישתו, אפשר שתיקבע מהימנות גבוהה לעֵד ובו בזמן תתגלה בעיית אמינות ביחס לעדות.
ראו גם

ראיות
דיני הראיות
קבילות
משקל
דיות
לקריאה נוספת

מרדכי קרמניצר, קריטריונים לקביעת ממצאים עובדתיים והתערבות ערכאת ערעור בממצאים המתייחסים למהימנות של עדים, הפרקליט ל"ה, חוברת ג', דצמבר 1983, עמ' 407–437
אריאל סלטו, כשאת אומרת שאמרת: לא! עדות מתלוננות בתיקי "אינוס היכרות" – אמרה שאינה ניתנת להפרכה, הפרקליט נ"ג, חוברת א', יולי 2014, עמ' 166–193
הערות שוליים

↑  סעיף 53 לפקודת הראיות מבוסס על סעיף 11 לפקודת העדות המנדטורית
↑  סעיף 53 לפקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א–1971
↑  Amna M. Qureshi, ‏Relying on Demeanour Evidence to Assess Credibility during Trial: A Critical Examination, Criminal Law Quarterly, Vol. 61, 2014, in SSRN
↑  ע"פ 4844/09 חאתם מסעאד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־31 במאי 2010, פסקה 8 לפסק דינו של השופט פוגלמן
↑  ע"פ 8703/96 דניאל עמר נ' מדינת ישראל, ניתן ב-10 בנובמבר 1997. פ"ד כרך נ"א, חלק רביעי, עמ' 764–768, פסקה 2 לפסק דינה של השופטת דורנר
↑  ע"פ 611/80 מיהראן מטוסיאן ואחר נ' מדינת ישראל, ניתן ב-14 ביולי 1981. פ"ד כרך ל"ה, חלק רביעי, עמ' 85–117, בעמ' 112, מול אותיות שוליים ב–ג
↑  יעקב קדמי, על הראיות – הדין בראי הפסיקה, מהדורת תש"ע–2009, עמ' 1833–1841
↑  ע"פ 524/81 יחזקאל ששון נ' מדינת ישראל, ניתן ב-3 בדצמבר 1984. פ"ד כרך ל"ח, חלק רביעי, עמ' 271–280, בעמ' 275
↑  ע"פ 19/50 יהושע בן יחיא דנוך נ' היועץ המשפטי לממשלת ישראל, ניתן ב-11 באוגוסט 1950. פ"ד כרך ה', חלק ראשון, עמ' 81–93, בעמ' 92 מול אות שוליים א
↑  ע"פ 6508/02 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־6 בפברואר 2003, פסקה 2 לפסק דינו של השופט טירקל
↑  ע"פ 10009/03 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־4 באפריל 2004, פסקאות 1–2 לפסק דינו של השופט טירקל
מעקב קפיטליסטי

המונח קפיטליזם מעקב מתאר תהליך ליקוט נתונים אישיים והפיכתם לסחורה עוברת לסוחר, המשמשת להפקת רווחים. פעולת המעקב נעשית באופן סודי, בהטעייה, תוך הסתרת הכוונה האמיתית של מבצעי המעקב. ה"נתונים נרכשים באמצעות מעקב אחר המידע, הנראה חינמי אך הוא לא חינמי. אתם נותנים להם מידע – הם מוכרים את המידע שלכם".
מי שטבעה את המונח היא שושנה זובוף, והיא מסבירה אותו בהקשר הרחב של קפיטליזם, כאשר במקום לסחור בעבודה או ברכוש או באדמות, קפיטליזם המעקב סוחר בחווייה האנושית. לקפיטליזם המעקב יש השלכות מרחיקות לכת על תפישת הפרטיות ועל המרקם החברתי והפוליטי.
התפתחות

בתחילת המאה ה-21, כשמערכות המחשוב של גוגל ומטא התחילו ללקט את הנתונים האלה, הם נחשבו לפסולת דיגיטלית. בהמשך התחילו להבין שאלה נתונים עשירים במידע שחוזה את ההתנהגות של הצרכנים. כך נוצר, למשל, בודק האיות וכן גם התיקון: Did you mean:, שניהם נמצאים בחיפושים בגוגל. ההצדקה לאלה מובנת לכל: איסוף הנתונים משפר את השרות ללקוחות.
אבל הסתבר לקובעי המדיניות בגוגל - ופייסבוק בעקבותיה - שהנתונים האלה מציגים לחברה שברשותה הם נמצאים תבניות של התנהגות אנושית. אפשר להסיק מתוכם כיצד אנשים בעלי מאפיינים מסוימים נוטים לנהוג במצבים שונים. שושנה זובוף מכנה אותם עודפי התנהגויות (behavioral surplus), שהם רצפים של פרטי מידע המאפשרים לחזות התנהגות עתידית.
המשמעות היא שהחברה מלקטת יותר מידע ממה שנחוץ לה לצורך שיפור השרות ללקוחותיה. למשל: ניתן לצפות איזה סוג אוכל יעניין אתכם בזמן נתון ואז למכור את המידע הזה למסעדה באזור בו אתם שוהים וזו תשלח אליכם פרסומת מתאימה, מלווה בשובר הנחה. כך זוכים בעלי העסקים בפרסומת שמותאמת ללקוחות באופן מושלם וזו מעניקה להם שיעור לחיצה גבוה, כלומר הצלחה של קמפיין הפרסום. הצלחה זו הושגה באמצעות ניצול המשתמשים וללא ידיעתם.
כך נוצרת כלכלת תשומת הלב, המנצלת את מגבלות הקשב האנושי לתועלתה.
יישומים בעולם הממשי

קפיטליזם מעקב רלוונטי לא רק להתנהלות באינטרנט. אלגוריתמים שטיבם לא מובהר ללקוחות משמשים לחיזוי התנהגויות, ממיינים מאפיינים אישיותיים, מזהים תחושות מתחקים אחר נטייה מינית ופולשים גם לתחום העמדות הפוליטיות.
תמונות בפייסבוק מסייעות למערכת זיהוי תווי פנים והמידע נמכר בכסף לבעלי עסקים, לכוחות הביטחון, לגורמים פוליטיים ועוד, ללא ידיעת המצולמים ובלי שנתנו לכך את הסכמתם.
פייסבוק ערכה בהצלחה ניסויים בהשפעה תת-הכרתית באמצעות מילים ותמונות, כדי לגרום לאנשים להרגיש עצב או שמחה, בלי שהם יהיו מודעים למניפולציה.
יישומים בעולם הממשי > פוקימון גו

דוגמה למעקב קפיטליסטי באמצעות איסוף נתונים היא משחק המציאות הרבודה פוקימון גו. בתחילת הדרך היה זה מוצר של חברת גוגל, אשר שימש את לווייני הריגול של ה-CIA[דרוש מקור]. לאחר מכן Google Earth פותח על אותו בסיס. יותר מאוחר גוגל הקימה את חברת נאיינטיק, כדי שתפיץ את המשחק פוקימון גו. המשחק מצויד ברכיב פיתוי (lure module), אשר משמש לצורך משיכת לקוחות. בתי העסק משלמים לגוגל עבור העלאת מספר האנשים שנכנסים אליהם. למשל: רשת של דוכני גלידה משלמת עבור הצבת פוקימונים בדוכניה, כדי להבטיח ששחקנים ייכנסו לסניפיה.
עסקים שילמו כדי לסחוף הרבה אנשים - בעיקר ילדים – אל בתי העסק. כך, באמצעות פיתוי, הפך חיזוי ההתנהגות האנושית למדויק מאוד ולכן כדאי למפרסמים. המשחקים לא ערים למניפולציה ומבחינת מי שסוחרים ומפיקים רווחים, המשתתפים אמורים לחוות הנאה ולא לשאול שאלות.
יישומים בעולם הממשי > הרחבת המעקבים

גוגל התחילה להפיק רווח כספי מהמעקבים החל משנת 2004. עיקר הדיבידנדים של בעלי המניות הגיעו לא משיפור המוצרים או מאיכות הטכנולוגיה אלא מהמעקב אחר הנתונים שהמוצרים ליקטו.
כשהיא פיתחה את מערכת אנדרואיד גוגל שאפה להוזיל את מכשירי הטלפון כדי להפוך אותם לנגישים יותר לכולם. גוגל אוספת את נתוני עודפי ההתנהגות של המשתמשים בטלפון.
חברות נוספות – פורד למשל – מתקדמות לאותו כיוון: פיתוח מכוניות שמנטרות את המאפיינים האישיותיים וההתנהגויות של בעליהן כדי למכור את הנתונים למרבים במחיר.
יישומים בעולם הממשי > קיימברידג' אנליטיקה

קיימברידג' אנליטיקה הייתה חברה פרטית בריטית שסחרה בנתונים לצורך מפלגות ומדינאים ששאפו לצבור השפעה פוליטית במדינות שונות ברחבי העולם. החברה השתמשה בנתונים של יותר מ-80 מיליון אמריקאים, אותם היא שלפה מפייסבוק, כדי להשפיע על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. החברה השתמשה בהכרות האינטימית שלה את המיליונים כדי לכוון את הרגשות שלהם, להאביס אותם במידע, לחשוף אותם לחומרים ולהניע אותם להצביע בבחירות לפי רצון לקוחותיה.
השפעת המעקב על המשטרים הדמוקרטיים

לצורך המעקב חברות המידע זקוקות ל"כמות מקסימלית של נתונים שזורמים לתוך הצנרת [...והן אדישות לערך המידע ולתוכנו. התוצאה היא] שהאלגוריתמים - המערכת - מתגמלים את המחברים והמהנדסים של הדיסאינפורמציה". מצב עניינים זה "מעלה כוח אנטי־דמוקרטי בבסיסו, ששקול להפיכה מלמעלה, למיטוט הריבונות של העם".
הַשְמָשָה

את התהליך של הפעלת בני אדם ללא ידיעתם ומבלי להתחשב ברצונותיהם מכנה זובוף "הַשְמָשָה" (instrumentalism). הבסיס להשמשה הוא ביהייביוריזם, גישה פילוסופית המסבירה את התנהגות האדם באופן מדעי, כשחופש, פרטיות ומאפיינים נוספים של הטבע האנושי מוסברים במושגים מדעיים.
על בסיס התאוריה הזו חברות המידע עוסקות בהנדסת התנהגות ולממשלות יש עניין לשתף איתן פעולה.
עקרונות החברה המבוססת על השמשה:
. התנהגות שמכוונת לטוב העליון ומעדיפה אינטרסים כוללים על פני הזכות לפרטיות.
. תוכניות ולא פוליטיקה - כשהחברה האנושית מנוהלת ביעילות באמצעות חישובים והכוונה מגבוה.
. לחץ חברתי לצורך ההרמוניה והשמירה על הסדר, בעיקר באמצעות מניפולציות ברשתות החברתיות.
. הכוונה של ההתנהגות האנושית לצורך חברה שפועלת ביעילות מרבית.
. מות האינדיבידואליות ויצירת אורגניזם חברתי שמתפקד ביעילות בהתאם לתוכנית.
הערות שוליים

↑  Shoshana Zuboff on surveillance capitalism
↑  על האי-שוויון באוליגרכיה המקוונת, יעקב הכט, 11, בינואר 2018, ISOC, איגוד האינטרנט הישראלי.
↑  surveillance,capitalism and the challenge of collective action מאת שושנה זובוף, בתוך SAGE 24.1.2019
↑  The Age of Surveillance Capitalism : The Fight for a Human Future at the New Frontier of Power by Shoshana Zuboff, Chapter 10 Make them Dance, 1. Economies of Action
↑  Gibbs, Samuel (2014-07-02). "Facebook apologises for psychological experiments on users". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-12-28.
↑  Shoshana Zuboff, The Age of Surveillance Capitalizm
פרק 10
Make Them Dance, עמ' 309
↑  פוקימון גו – כך תנצלו את התופעה בשביל להביא לקוחות לעסק שלכם
↑  אורי פסובסקי, ‏החוקרת המובילה של הרשתות החברתיות: "טראמפ הזריק רעל למחזור הדם הדיגיטלי שלנו דרך טוויטר", באתר גלובס, 13 ביוני 2020
↑  אורי פסובסקי, נא להכיר: קפיטליזם מעקב , באתר כלכליסט, 31 במארס 2016
↑   יובל דרור, קפיטליזם המעקב תחת מתקפה - וטוב שכך, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2023
↑  The Age of Surveillance Capitalism : The Fight for a Human Future at the New Frontier of Power by Shoshana Zuboff, Part III - Instrumentarian power for a Third Modernity
כניסה לתחנת הרכבת פויאנג בסין. המעברים מצוידים באמצעי זיהוי פנים.
עמוד טלפון סלולרי שמעוצב כעץ בניו המפשיר. הטלפון הסלולרי הוא אמצעי המעקב היעיל והשימושי ביותר עבור חברות המידע.
קת'רין קלארק

קת'רין מרליאה קלארק (באנגלית: Katherine Marlea Clark; נולדה ב-17 ביולי 1963) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של קהיליית מסצ'וסטס. מחוז הקונגרס כולל רבים מהפרוורים הצפון-מערביים של בוסטון, בהם מדפורד, פרמינגהם, וובורן ועיר ביתה של קלארק — מלרוז. קלארק, חברת המפלגה הדמוקרטית, הייתה חברה בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 2008–2011, ובסנאט המדינתי בין השנים 2011–2013. בקונגרס ה-117 של ארצות הברית שימשה כעוזרת יושבת ראש בית הנבחרים, התפקיד הרביעי בהיררכיה הדמוקרטית בבית הנבחרים. בנובמבר 2022 נבחרה למצליפת המיעוט בבית הנבחרים.
ביוגרפיה

קתרין מרליאה קלארק נולדה ביולי 1963 בניו הייבן שבקונטיקט. היא למדה באוניברסיטת סנט לורנס השוכנת בכפר קנטון שבאפסטייט ניו יורק, בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קורנל, ומאוחר יותר בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי של אוניברסיטת הרווארד. במהלך שנת 1983 למדה בנגויה שביפן. בראשית דרכה עבדה כעורכת דין בשיקגו. לאחר מכן עברה לקולורדו, שם עבדה כעוזרת משפטית עבור השופט אלברט אלפרד ארג', בבית המשפט הפדרלי המחוזי בקולורדו. בהמשך שימשה כתובעת במועצת התובעים המחוזיים של קולורדו. בשנת 1995 השתקעה במסצ'וסטס והחלה לעבוד כיועצת משפטית במשרד המדינתי לשירותי הטיפול בילד.
בשנת 2001 עברה קלארק לעיר מלרוז, שם נבחרה לוועדת בתי הספר של העיר, והחלה לשמש בתפקיד זה בינואר 2002. ב-2004 התמודדה לראשונה אל הסנאט המדינתי של מסצ'וסטס, אך הפסידה לסנאטור המכהן ריצ'רד טיזי מהמפלגה הרפובליקנית. בינואר 2005 נבחרה פה אחד ליו"ר ועדת בתי הספר במלרוז. בשנת 2006 החליטה להתמודד פעם נוספת לבית המחוקקים, והפעם לבית הנבחרים המדינתי. תוך כדי התמודדות זו הייתה יו"ר-עמיתה של "ניצחון 2006", ועד ציבורי של המפלגה הדמוקרטית במסצ'וסטס שהוקם במסגרת מאמציה לכבוש חזרה את תפקיד מושל מסצ'וסטס, אותו אייש מיט רומני הרפובליקני.
באוקטובר 2007 התפטר מייק פסטה, חבר בית הנבחרים המדינתי, לשם תפקידו כמזכיר לענייני גמלאים בממשלו של דיבאל פטריק. בבחירות ביניים התמודדה קלארק, ובפריימריז הדמוקרטים נבחרה למועמדת מפלגתה עם 65% מהקולות, כמו גם בבחירות הכלליות. היא הושבעה ב-13 במרץ 2008, ובנובמבר אותה שנה נבחרה לתקופת כהונה מלאה ללא התנגדות. בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 התמודדה אל הסנאט של מסצ'וסטס ואף נבחרה אליו עם 52% מקולות הבוחרים. בסנאט הייתה יושבת ראש הוועדה המשותפת לשירות הציבורי, ונתנה את חסותה לעשרות הצעות חוק בהן הצעת חוק המרחיבה את סמכות המדינה לבצע האזנות סתר, במטרה לסייע לכוחות אכיפת החוק לחקור טוב יותר את פשעי האלימות ברחוב.
במהלך 2013 התקיימו בחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, בשל היבחרו של נציג המחוז המכהן אד מרקי לסנאט של ארצות הברית. בבחירות מיוחדות אלה הייתה קלארק המועמדת הדמוקרטית. בשל היות המחוז מעוז דמוקרטי מובהק, התחרות האמיתית הייתה דווקא בבחירות המקדימות. בבחירות אלה זכתה קלארק ב-32% מקולות הבוחרים, וב-10 בדצמבר נבחרה בקלות אל הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. ב-12 בדצמבר קלארק הושבעה לתפקידה, ומונתה לוועדת ההקצבות של בית הנבחרים. בריאיון עיתונאי ל"הבוסטון גלוב" משנת 2014, השוותה את החיים בוושינגטון הבירה לתוכנית הטלוויזיה "בית הקלפים".
במרץ 2015 החליטה קלארק להחרים את נאומו של בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי. היא אישרה את התחייבותה לחזק את יחסי ארצות הברית–ישראל, אך ציינה כי הזמנתו של נתניהו על ידי ג'ון ביינר לנאום נעשתה ללא התייעצות ממשל הנשיא ברק אובמה. בינואר 2017 הודיעה כי תחרים את ההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, והאשימה אותו במיזוגיניה, אנטישמיות וגזענות. במרוצת השנים התקדמה קלארק בסולם הדרגות הדמוקרטי בבית הנבחרים. ב-28 בנובמבר 2018 הוכרז כי קלארק תחליף את לינדה סנצ'ז כסגנית יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, ולבסוף נבחר במקומה פיט אגילר.
ב-18 בנובמבר 2020 קלארק גברה על דייוויד סיסליני במערכת בחירות פנים-סיעתית, עם 135 קולות מול 92, שהתקיימו לבחירת יורשו של בן ריי לוהאן כעוזר יו"ר בית הנבחרים, התפקיד הרביעי בהיררכיה הדמוקרטית בבית הנבחרים. ב-30 בנובמבר 2022, לקראת התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית, נבחרה קלארק למצליפת המיעוט בבית הנבחרים במקומו של ג'ים קלייבורן.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  אמילי שולת'איס, Clark wins Mass. special primary, באתר פוליטיקו, 15 באוקטובר 2013 (באנגלית)
↑  אמילי קאהן, Katherine Clark Wins Massachusetts Special Election, באתר Roll Call‏, 10 בדצמבר 2013 (באנגלית)
↑  טרייסי ג'אן, Clark on making connections across the aisle, באתר הבוסטון גלוב, 26 ביוני 2014 (באנגלית)
↑  אריק רנדל, Which Massachusetts Delegates Sat Out the Netanyahu Speech in Congress?, באתר Boston magazine‏, 3 במרץ 2015 (באנגלית)
↑  סטיב לה בלאנק, US Rep. Clark elected to Democratic leadership post in House, באתר AP‏, 18 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  מייק דיהאן, Katherine Clark moves up the Democratic House ladder, באתר אקסיוס, 1 בדצמבר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6q63f8h  US Congress: C001101
ויליאם גריינג'ר בלאונט

ויליאם גריינג'ר בלאונט (באנגלית: William Grainger Blount‏; 1784 – 21 במאי 1827) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את המחוז השני של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1815 ל-1819. הוא בנו של מושל הטריטוריה הדרום-מערבית ויליאם בלאונט ואחיינו של מושל טנסי וילי בלאונט, שכיהן תחת האחרון כמזכיר המדינה של טנסי בין השנים 1811–1815.
ביוגרפיה

בלאונט נולד ב-1784 ליד ניו ברן, קרוליינה הצפונית, במחוז קרייבן, והיה בנם הבכור של ויליאם בלאונט ומרי גריינג'ר בלאונט. הוא למד באקדמיית ניו ברן. ב-1792, בעקבות מינויו של אביו כמושל הטריטוריה הדרום-מערבית, הוא עבר עם הוריו לנוקסוויל, שנבחרה כבירה הטריטוריאלית החדשה. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1805. הוא מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים ידועים.
בלאנט עסק בעריכת דין בנוקסוויל. הוא עסק גם בעיסוקים חקלאיים. בשנת 1811, הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי. זמן קצר לאחר מכן בחרה בו האספה הכללית למזכיר המדינה של טנסי. הוא שירת לצד דודו, המושל וילי בלאונט, ועזר בתיאום מאמצי מלחמת 1812 של המדינה, והסמיך את "קו ההליכה" כגבול בין טנסי לקנטקי.
לאחר מותו של ג'ון סווייר ב-1815, בלאונט נבחר למקומו בבית הנבחרים של ארצות הברית, והביס בדוחק את ג'ון קוק בהצבעה של 1,583 מול 1,355. הוא נבחר מחדש ב-1817, ושוב ניצח את קוק בפער קטן, 3,627 קולות מול 3,429. הוא כיהן כדמוקרטי-רפובליקני בקונגרסים ה-14 וה-15,  וביקש באופן עקבי ליצור נתיבי דואר חדשים ברחבי מחוזו, כולל נתיב המחבר בין מריוויל לסביירוויל, נתיב המחבר את סביירוויל ודנדרידג', ומסלול המחבר את מורגנטון, טנסי, עם קרנסוויל, ג'ורג'יה. הוא הצביע בעד הצעת חוק משנת 1816 המאששת מחדש את הנייטרליות של האומה, והצביע נגד הצעת חוק הבונוס משנת 1817 (הוא גם הצביע בעד קיום הווטו של הנשיא ג'יימס מדיסון על הצעת חוק הבונוס).
כשהוא בחר שלא להתמודד לכהונה שלישית, בלאנט חידש את עיסוקו בעריכת דין בנוקסוויל. בשנת 1818, הוא הפך לבעלים של אחוזת בלאונט, הבית שבנה אביו בעיר. הוא עבר לפריס, טנסי, בשנת 1826, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. הוא מת ב-21 במאי 1827, ונקבר בבית הקברות העירוני בפריס, טנסי.
הערות שוליים

↑  "Blount, William Grainger".
↑  "William Grainger Blount". Ancestry.com. נבדק ב-12 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  ויליאם גריינג'ר בלאונט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "William Grainger Blount". Govtrack US Congress. נבדק ב-12 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "William Grainger Blount". The Political Graveyard. נבדק ב-12 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr95016745  SNAC: w6h006g7  US Congress: B000571  VIAF: 7280138   WorldCat (עם VIAF): 7280138
גדליה סוחובולסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1928 ביאליסטוק, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  2 באוגוסט 2019 (בגיל 91 בערך)
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (1952) 
 תחום יצירה:  פיסול
 
גדליה "סוחו" סוחובולסקי (1928 - 2 באוגוסט 2019) היה מהנדס אזרחי ופסל סביבתי ישראלי.
ביוגרפיה

סוחובולסקי נולד וגדל בביאליסטוק, פולין. בגיל 7 עבר עם משפחתו להתגורר בוורשה. עם כיבוש העיר על ידי הנאצים, בספטמבר 1939 ברח למזרח לאזור שבשליטת הצבא האדום. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל, למד בתיכון גאולה. בשנת 1944 בהיותו רק בן 16 תרגם את הספר תורת היחסות של אלברט איינשטיין בהוצאת ספרית הפועלים ביחד עם דב שלונסקי. בשנת 1947 החל ללמוד הנדסה אזרחית בטכניון אותם סיים בשנת 1952. בצבא הוא סיים את קורס קציני התותחנים הראשון של צה"ל ונלחם במלחמת העצמאות. לאחר סיום לימודיו עבר מחיפה להתגורר בתל אביב-יפו, שם פתח משרד להנדסת בניין. בשנות ה-70 החל לעסוק בעיצוב רהיטים ואחר כך בפיסול פסלי חוצות, עליהם נהג לחתום, "סוחו". כמהנדס השתתף בין השאר בתכנון מוביל המים הארצי, בית הכנסת הגדול בבאר שבע ובית החייל.
סוחובולסקי היה נשוי, אב לשני בנים וסב לחמישה נכדים.
פסלים במרחב הציבורי

קשת - אוניברסיטת תל אביב (1970)
חוליות - בכניסה לרחוב הנביאים, ירושלים (1971)
שרשרת - אוניברסיטת תל אביב (1971)
דמויות עומדות - אוניברסיטת תל אביב (1971)
קריית שרת, חולון (1973)
ליד בית החייל שדרות ירושלים, באר שבע (1973)
מחנה נופש, הוועד למען החייל, גבעת אולגה (1973)
ללא כותרת - רחוב הירקון, תל אביב (1974)
מטוטלת - פארק גני יהושע, תל אביב (1975)
ללא שם - פארק גני יהושע, תל אביב (1975)
פסל משחק - גג בריכת המים הדרומית, רחוב מבוא דקר, הגבעה הצרפתית, ירושלים (1976)
פסל משחק - גן חנצ'ה, רחוב הרב חיים הלר, גבעת מרדכי, ירושלים (1979)
ללא שם - פארק מנחם בגין, תל אביב (1979)
פסל משחק -רחוב פול אמיל בוטה, שביל הגישה לבית הקונפדרציה, ימין משה, ירושלים (1982)
תערכות קבוצתיות

1984 - 80 שנות פיסול בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים
2003 - 30 פסלי חוץ של אמנים ישראליים בקמפוס אוניברסיטת תל אביב, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב
גלריה

"קשת", אוניברסיטת תל אביב, 1970
"ללא כותרת", פארק מנחם בגין, 1979
"ללא שם", פארק גני יהושע, 1975
"מטוטלת", פארק גני יהושע, 1975
"ללא כותרת", רחוב הירקון, תל אביב, 1974
"שרשרת", אוניברסיטת תל אביב, 1971
ליד בית החייל בבאר שבע
הערות שוליים

↑  קשת - גדליה סוחובולסקי, אגף הנדסה ותחזוקה, אוניברסיטת תל אביב
↑  דמויות עומדות - גדליה סוחובולסקי, אגף הנדסה ותחזוקה, אוניברסיטת תל אביב
↑  פסל – ללא שם, גדליה סוחובלסקי, פארק מנחם בגין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274425  NLI: 987007521043705171  VIAF: 308698939   WorldCat (עם VIAF): 308698939 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גדליה סוחובולסקי".
סחיטה מינית ברשת

סחיטה מינית ברשת (באנגלית: "Sextortion", שילוב המילים "Sex" (מין) ו"Extortion" (סחיטה)) היא שימוש בצורות לא-פיזיות של כפייה כדי לסחוט טובות הנאה מיניות מקורבן.
כחלק מסחיטה מינית ברשת קיים גם צד של שחיתות בו אנשים בעלי כוח בשלטון - כגון פקידי ממשל, שופטים, מחנכים, אנשי אכיפת חוק ומעסיקים - מבקשים לסחוט טובות הנאה מיניות בתמורה למשהו שבסמכותם להעניק או למנוע. דוגמאות לניצול כוח שכזה כוללות: פקידי ממשל המבקשים טובות הנאה מיניות כדי לקבל רישיונות או היתרים, מורים המחליפים ציונים טובים במין עם תלמידים, ומעסיקים שהופכים מתן טובות הנאה מיניות לתנאי לקבלת עבודה.
סחיטה מינית ברשת מתייחסת גם לצורה של סחיטה שבה הסוחט משתמש במידע או תמונות מיניות כדי לסחוט מהקורבן כסף או טובות הנאה מיניות. מדיה חברתית והודעות טקסט הן לרוב המקור לחומר המיני ולאמצעים המאוימים לשתף אותו עם אחרים. דוגמה לסוג זה של סקסטורציה היא כאשר אנשים נסחטים עם תמונת עירום של עצמם שהם שיתפו באינטרנט באמצעות סקסטינג. ובשלב מאוחר יותר הם נאלצים לתת כסף, או לבצע מעשים מיניים עם האדם שעושה את הסחיטה או נאלצים להצטלם או להופיע מינית במצלמה. שיטת סחיטה זו משמשת לעיתים קרובות גם להוצאת ופרסום נטייתם המינית של להט"בים השומרים על נטייתם המינית האמיתית פרטית. מומחים לטיפול בנפגעי סחיטה מינית ברשת טוענים שתשלום דמי סחיטה או כופר לא עוצר את הסחיטה המינית ואף עשוי להגביר אותה.
סחיטה במצלמת אינטרנט

סחיטה מינית ברשת באמצעות מצלמת אינטרנט, נגרם במקרים בהם משתמשים בהם לפלירטוטים סייברסקס. לעיתים קרובות זה כרוך בפושע רשת שמתחזה למישהו אחר - כמו אדם מושך - יוזם תקשורת בעלת אופי מיני עם הקורבן (כ-95% מהקורבנות הם גברים).
לעיתים קרובות, פושע הסייבר מראה לקורבן סרטון מיני מוקלט מראש ושולח הודעות לקורבן בנקודות בסרטון שבהן נראה שהמבצע מקליד על המקלדת, כדי לתת אשליה שהמבצע בסרטון שולח את ההודעות בזמן אמת. לאחר מכן, הקורבן משתכנע להתפשט מול מצלמת אינטרנט, וייתכן שגם ישתכנע לעסוק בהתנהגות מינית, כגון אוננות. הסרטון מוקלט על ידי פושע הסייבר, שלאחר מכן חושף את כוונתו האמיתית ודורש כסף או שירותים אחרים (כגון תמונות מפורשות יותר של הקורבן, במקרים של טורף מקוון), ומאיים לפרסם את הסרטון בפומבי ולשלוח אותו לבני משפחה וחברים של הקורבן אם הם לא ייענו. לפעמים מושמעים גם איומים להעלות האשמות שווא של פדופיליה כלפי הקורבן.