stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דארת' ויידר
על הדמות ויצירתה > מחוות, אנקדוטות וטריוויה

דארת' ויידר הוא אחת מדמויות הקולנוע והתרבות הפופולרית המזוהות והמפורסמות ביותר. בשל מעמד זה הוא זכה לאזכורים תרבותיים רבים, מחוות ופרודיות. להלן מספר דוגמאות לכך:
ישנו גרוטסק בצורת ראשו של דארת' ויידר על הקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
בסוף 2018 הפיק היוטיובר Star Wars Theory סרט מעריצים קצר (באישור לוקאס פילם, בעלי הזיכיון של "מלחמת הכוכבים") המתמקד בדמותו של דארת' ויידר: VADER Episode 1: Shards Of The Past - a STAR WARS THEORY Fan-Film. הסרט זכה למיליוני צפיות והתקבל בצורה חיובית על ידי המעריצים ומתוכנן לו סרט המשך.
ב-2016 נתגלה מין של כינה לועסת שנקראה Ricinus vaderi על שם דארת' ויידר, שכן הראש שלה הזכיר את מראה הקסדה שלו.
ב-2025 נתגלה מין של סרטן ימי מסדרת שווה-רגלאים שחי בעמקים שראשו ומבנה גופו מזכירים את הקסדה של דארת' ויידר. המין נקרא Bathynomus vaderi על שם דארת' ויידר.
בפרודיה "שיגעון בחלל" של מל ברוקס מגלם ריק מוראניס את דמותו המקבילה של ויידר המכונה "דארק הלמט" (קסדה אפלה/שחורה) או "לורד הלמט" (אדון הקסדה). הסרט הציג את דארת' ויידר כחנון מגושם הזקוק לקסדתו השחורה כדי לכפר על חוסר ביטחון עצמי.
דמותו של דארת' ויידר הופיעה בסרט "לילה מוטרף במוזיאון 2" לסצנה אחת קצרה.
בערוץ היוטיוב של Blame Society Films מופיעה סדרת סרטונים קומיים בהם מככבת דמותו של צ'אד ויידר, אחיו כביכול של דארת' ויידר, המתארת את חייו כמנהל משמרת יום במרכול.
דמותו של דארק לייזר בתוכנית הטלוויזיה קסם של הורים מבוססת עליו.
בסרט בחזרה לעתיד מתחזה מרטי לחייזר בשם "דארת' ויידר מכוכב הלכת וולקן" כדי לשכנע את אביו להזמין את אמו לנשף.
הגרוטסק של דארת' ויידר בקתדרלה הלאומית של וושינגטון
כדור פורח בדיוקנו של דארת' ויידר
הערות שוליים

↑  למרות זאת, הוא יכול לשרוד פרקי זמן מסוימים בלי הקסדה, וזאת על ידי שימוש ב"כוח".
1 2 3 4  לפי הקומיקס Darth Vader: Imperial Machine, מאת צ'ארלס סול, מארוול קומיקס, 2017.
↑   הדו-קרב בין דארת' לאובי ואן קנובי באתר הרשמי של מלחמת הכוכבים.
1 2 3 4 5  לפי הקומיקס הרשמי Darth Vader מאת קירון גיילן (Kieron Gillen), הוצאת מארוול קומיקס, 2015.
↑   I am your father באתר הרשמי של מלחמת הכוכבים.
↑  מכל הבקטה, לפי הסרט רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים.
↑  דף המוקדש לדיון בסוגיית הכיתוב בעברית על לוח החזה של ויידר, אתר המעריצים TheForce.net,
עוד 5 פרטים שפספסתם במלחמת הכוכבים, ערוץ היוטיוב Top Geek.
↑  פיתוח ועיצוב חזותי של דארת' ויידר באתר על מלחמת הכוכבים.
↑  star wars - Origin of Darth Vader's name - Science Fiction & Fantasy Stack Exchange
↑  קול מבוסס AI החליף את ג'יימס ארל ג'ונס בתור דארת' ויידר (ואף אחד לא שם לב), באתר Geektime.
↑  הגרגויל של דארת' ויידר, באתר הקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
↑  משי אייד, בגודל של כלב, עם פנים של דארת' ויידר: היצור שהדהים את החוקרים, באתר ynet, 16 בינואר 2025.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544439805171  PLWABN: 9810692840905606  BNE: XX5445207  BnF: cb16264972w (data)  GND: 1210672898  ISNI: 0000 0004 5302 8795  LCCN: nb2015003390  NKC: ola20221160905  NLA: 55222083  SUDOC: 150478216  VIAF: 209155255   WorldCat (עם VIAF): 209155255 
אנאקין סקייווקר בתור ילד
אנאקין סקייווקר כאביר ג'דיי צעיר, בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'".
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אנאקין סקייווקר אחרי שפנה לצד האפל. הוא עוטה על עצמו גלימה וברדס כהים ומבצע שליחויות רצח והתנקשויות בשירותו של דארת' סידיוס. הוא בדרכו למקדש הג'דיי.
אנאקין/ויידר בזמן הניתוח. ניתן לראות את פניו החרוכים ומלאי הכוויות לפני שהקיסר מתקין עליהם את הקסדה.
דארת' ויידר, קצת אחרי הניתוח, והקיסר פלפטין, מפקחים על בניית כוכב המוות הראשון.
דארת' ויידר פושט על הספינה בה נוסעת ליאה אורגנה עם התוכניות של כוכב המוות (פרק 4 – תקווה חדשה).
דארת' ויידר
דארת' ויידר מניף את הקיסר באוויר ומשליך אותו לתהום ובכך מציל את בנו.
דארת' ויידר ללא המסכה, אחרי שכיפר על מעשיו וניצל בידי בנו, לוק.
דארת' ויידר עם חרב אור שלופה. למרות פציעותיו ומגבלותיו הרפואיות, ויידר נחשב לאחד הלוחמים החזקים בגלקסיה.
קרבית TIE ניסיונית מתקדמת X1 שדארת' ויידר תכנן בעצמו ואותה הוא מטיס בהצלחה רבה כנגד המורדים.
דייוויד פראוז, 2013
ג'יימס ארל ג'ונס, הקול של דארת' ויידר
Streets of Rage

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק מכות
 מספר שחקנים:  1-2 (שלושת המשחקים הראשונים) 1-4 (המשחק הרביעי)
 פיתוח:  סגה, Ancient, Dotemu, Lizardcube, Guard Crush Games
 הוצאה לאור:  סגה, Dotemu
 ארץ מקור:  יפן
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  סגה ג'נסיס, סגה גיים גיר, סגה מאסטר סיסטים, סגה CD, ארקייד, נינטנדו סוויץ', פלייסטיישן 4, Xbox One, Windows, MacOS, Linux, Stadia, Android, iOS
Streets of Rage (נקראת בתרגום חופשי: רחובות הזעם. ביפן הסדרה נקראת Bare Knuckle) היא סדרת משחקי וידאו מכות מאת סגה בז'אנר הביטאמא (נקרא גם 'מכות רחוב'). הסדרה מתמקדת במאמציהם של כמה שוטרים לשעבר המנסים לפטור את העיר האמריקאית הבדיונית Wood Oak City מארגון פשע שהשתלט עליה. שלושת המשחקים הראשונים בזיכיון פותחו ופורסמו על ידי סגה עבור ה-Sega Genesis (ה'מגה דרייב' מחוץ לצפון אמריקה) בתחילת שנות ה-90 ומאז הועברו והוצאו מחדש בפלטפורמות שונות. משחק רביעי שוחרר ב-2020.
לכשיצאו המשחקים זכו לשבחים מהמבקרים ונמכרו היטב. הם הוצאו מחדש פעמים רבות הן באוספים והן כמשחקים עצמאיים. פסקולי מוזיקת הדאנס האלקטרונית של המשחקים, שהולחנו על ידי יוזו קושירו ומוטהירו קוואשימה, זכו גם הם לשבחים.
היסטוריה

שלושת המשחקים הראשונים בסדרה בסדרה שוחררו בין 1991 ל-1994. והמשחק הרביעי בשנת 2020.
היסטוריה > Streets of Rage

המשחק הראשון, Streets of Rage, הציג את שלושת הדמויות הראשיות, שלושה שוטרים צעירים לשעבר, אקסל סטון, בלייז פילדינג ואדם האנטר, ואת הנבל הראשי של הסדרה, מר X. זה המשחק היחיד בסדרה שמציג התקפה מיוחדת שמביסה את כל האויבים שאינם בוס על המסך. Streets of Rage שוחררה לקונסולות ה-Mega Drive/Genesis, Master System ו-Game Gear של Sega.
היסטוריה > Streets of Rage 2

המשחק השני בסדרה, Streets of Rage 2, יצא בשנת 1992. המשחק מכיל מוזיקה חדשה, גרפיקות משופרות יותר ומבחר גדול יותר של מהלכים. משחק זה הציג שתי דמויות חדשות: אדי "סקייט" האנטר או סמי "סקייט" האנטר ביפן), אחיו הצעיר של אדם האנטר מהמשחק הקודם, ומקס ת'אנדר (או מקס האצ'ט ביפן), חבר ותיק של אקסל. כמו המשחק הקודם, Streets of Rage 2 יצא לקונסולות ה-Genesis, Master System ו-Game Gear של Sega. בעיני מעריצים רבים זה נחשב למשחק הטוב ביותר מהסדרה המקורית.
היסטוריה > Streets of Rage 3

המשחק השלישי בסדרה, Streets of Rage 3, הכיל עלילה מורכבת יותר. בשונה משני המשחקים הקודמים, הגרסה היפנית והגרסה הבינלאומית של המשחק שונות מאוד הגרסה המערבית הציגה קושי מוגבר, כאשר אלמנטים אחרים שונו או צונזרו מהגרסה היפנית. המוזיקה, ששוב הולחנה על ידי קושירו והפעם גם בנוסף עם מוטהירו קוואישמה, שכתב 4 שירים במשחק הקודם, זכתה לביקורת גם על כך שהיא שונה בתכלית מהמוזיקה משני המשחקים הראשונים. בניגוד לשני המשחקים הקודמים, Streets of Rage 3 היה זמין רק בג'נסיס.
סגה ניסו ליצור משחק המשך לקונסולת סגה סאטורן, אך משחק זה בוטל. בשנת 2020 יצא משחק ההמשך Streets of Rage 4 לנינטנדו סוויץ', פלייסטיישן 4, אקסבוקס One ולמחשבים. בשנת 2021 לגוגל Stadia, ובשנת 2022 לטלפונים החכמים. בשנת 2021 יצאה הרחבה בשם "Mr. X Nightmare" המכילה דמויות חדשות, מהלכים חדשים לדמויות הקיימות ומצבי משחק חדשים.
המשחקים בסדרה

Streets of Rage יצא בשנת 1991 ל-Mega Drive / Genesis וגם ל-Master System בגרסת עריכה פחותה ופחות מתקדמת.
Streets of Rage 2 יצא בשנת 1992 ל-Mega Drive / Genesis וגם עבור מספר מערכות אחרות של SEGA כמו ה-Game Gear.
Streets of Rage 3 יצא בשנת 1994 ל-Mega Drive / Genesis.
Streets of Rage 4 יצא בשנת 2020 לכלל הקונסולות, המשחק קיבל ביקורות מציונות בסטים והציון שלו הוא 9 מתוך 10.
| דמות | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אקסל סטון: V
בלייז פילדינג: V
| אדם האנטר | V |  |  | V |
| אדי "סקייט" האנטר |  | V | V | V |
| מקס ת'אנדר |  | V |  | V |
| דר. גילברט זאן |  |  | V | V |
| שיבה |  |  | V | V |
| רו |  |  | V | V |
| אש |  |  | V |  |
| שרי האנטר |  |  |  | V |
| פלויד איראיה |  |  |  | V |
| אסטל אגיר |  |  |  | V |
מדיה נוספת

בשנות ה-90 קומיקס המבוסס על הסדרה הופיע בחוברות "Sonic the Comic", המכילות קומיקס המבוססים על סוניק הקיפוד ועל משחקים אחרים של סגה. סרט על המשחק הוכרז בשנת 2016, ובשנת 2022 Lionsgate קנו את הזכויות לסרט.
הכרזה על חידוש המשחק

בכנס The Game Awards 2023 הכריזה חברת סגה על חידוש למשחק המקורי לכלל הקונסולות החדשות.
הערות שוליים

↑  מכות רחוב, באתר VGFreak
↑  https://store.steampowered.com/app/985890/Streets_of_Rage_4/
↑  https://www.vgames.co.il/article/30091.html
| סגה |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | SG-1000‏ • Sega Master System‏ • Sega Mega Drive/Genesis‏ • Sega Saturn‏ • Sega Dreamcast‏ |  |
| קונסולות ניידות | סגה גיים גיר • ג'נסיס נומד • סגה ויז'ן |  |
| סדרות דגל | Golden Axe • Alex Kidd • Wonder Boy • Sonic the Hedgehog • Streets of Rage |  |
| שונות | קבוצת סוניק |  |
ולטר שטייניץ

| --- | --- |

ולטר שטייניץ, במעבדתו בישראל
 לידה:  12 בפברואר 1882 ברסלאו, הרייך הגרמני 
 פטירה:  14 בדצמבר 1963 (בגיל 81)
 ענף מדעי:  זואולוגיה, ביולוגיה ימית
 מקום מגורים:  גרמניה, ישראל
 פרסים והוקרה:  כלנית הים Cribrina steinitzi קרויה על שמו
 צאצאים:  היינץ שטייניץ 
 תרומות עיקריות
 חקר דגים בארץ ישראל
 
ביקור ד"ר חיים ויצמן ברמות השבים ב-1944. ח. ויצמן מרכיב משקפי שמש, מימינו ד"ר ולטר שטייניץ, משמאלו ולטר מנהיים
וַלטר שטייניץ (בגרמנית: Walter Steinitz;‏ 12 בפברואר 1882 - 14 בדצמבר 1963) היה רופא, זואולוג, ביולוג ימי וחלוץ חקר הדגים בארץ ישראל, וממייסדי הכפר החקלאי רמות השבים.
קורות חיים

ולטר שטייניץ נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב שבפולין). הוא בנם של סוחר הפחמים זיגיסמונד (בגרמנית: Sigismund) ואוגוסטה (בגרמנית: Auguste) (לבית כהן) שטייניץ, ואחיו של המתמטיקאי ארנסט שטייניץ (בגרמנית: Ernst Steinitz,‏ 1871–1928). ולטר שטייניץ למד רפואה וקיבל ב-1905 תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת רוסטוק שבגרמניה, והתמחה בקרדיולוגיה. בצד עבודתו כרופא בעיר הולדתו, למד זואולוגיה, וקיבל בשנת 1918 תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת ברסלאו. לאחר מכן התמנה למרצה לזואולוגיה באותה אוניברסיטה. תחום העניין העיקרי שלו היה ביולוגיה ימית.
רעייתו הראשונה של ולטר שטייניץ, מרטה לבית שינדלר (בגרמנית: Marta Schindler, ‏1877–1924), הייתה אם שלושת בניו. לאחר שהתאלמן נישא שנית לאלמה לבית פרידלנדר (בגרמנית: Alma Friedländer,‏ 1887–1977). עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 גדעה את הקריירה המקצועית והמדעית שלו. באותה שנה עלה עם אשתו לארץ ישראל והצטרף לקבוצת המייסדים של רמות השבים. בשנים 1933–1938 היה חבר ועד הכפר. ב-1939 נבחר ליו"ר הוועד, אך עזב את התפקיד לאחר תקופה קצרה עקב ניסיונו להקים באותה שנה מעבדה ימית בנהריה. משניסיון קצר זה כשל, שב ב-1940 לרמות השבים. כאיש אשכולות ומנוסה במתן הרצאות באוניברסיטה, היה מעורב בחיי התרבות בכפר, העביר קורסים בתחומים שונים במדעי הטבע והרצה בנושאים רלוונטיים לתושבים שמתפרנסים מחקלאות. שטייניץ חי והתקיים ברמות השבים עד מותו, מלול תרנגולות מטילות ביצים ומחנות קטנה לכלי מטבח שאשתו אלמה ניהלה בביתם.
נפטר ב-14 בדצמבר 1963 בבאד נאוהיים (בגרמנית: Bad Nauheim) שבגרמניה ונקבר ברמות השבים.
שלושת בניו של ולטר שטייניץ, שעלו ב-1933 לארץ ישראל, פנו למדעים. ד"ר ארנסט שטייניץ (1907–1980) למד רפואה בגרמניה והיה בישראל רופא עצמאי בתחום הרפואה הפנימית; היינץ שטייניץ (1909–1971) למד רפואה בגרמניה והיה למרצה ופרופסור לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים; גדעון שטייניץ (1911–1975) למד מתמטיקה בגרמניה, עבר בישראל לתחום המטאורולוגיה ולימים היה מנהל השירות המטאורולוגי הישראלי.
ראו גם

פרופ' ארנסט שטייניץ, מתמטיקאי (באנגלית)
המכון הבין אוניברסיטאי למדעי הים באילת
הערות שוליים

↑  כותרת דיסרטציה ברפואה: Beiträge zur Kenntnis der Nervenendigungen in den quergestrieften Muskeln der Säugetiere
↑  כותרת דיסרטציה בזואולוגיה: (Untersuchungen uber die Entwicklung des Auges von Buckelwal (Megaptera nadosa
↑  Bytinski-Salz, H. (1964) Dr. Med. Dr. Phil. Walter Steinitz 1882–1963. Israel Journal of Zoology 13: 143-144
↑  פרוטוקולים של ישיבות ועד הכפר רמות השבים בשנים 1933–1940. ארכיון רמות השבים
↑  פטר וו. לירס (1974) רמות השבים 1933–1973, עמ' 79, ו-98
↑  ד"ר ארנסט שטייניץ. ילקוט הפרסומים 993, 4 בפברואר 1963, עמ' 753
↑  Por, F. D. (1973) Heinz Steinitz in memoriam. Marine Biology 19: 271-272
↑  גדעון שטייניץ. ביטאון האיגוד המטאורולוגי הישראלי, אפריל 2010, עמ' 11–19
↑  Steinitz, W. (1929) Die wanderung indopazifischer Arten ins Mittelmeer seit beginn der Quartärperiode. Internationale Revue der gesamten Hydrobiologie und Hydrographie 22: 1-90
↑  Steinitz, W. (1919) Denkschrift zur Begründung einer zoologischen Meeresstation an der Küste Palästinas. Broschürenbibliothek des K.J.V. Nr. 7, 24pp
↑  Steinitz, W. (1921) Memorial on the founding of a sea-station on the coast of Palestine for zoological investigations, 20 pp. הספרייה הלאומית בירושלים, מספר מערכת 002585524
↑  התכתבות בין ולטר שטייניץ ואלברט איינשטיין. ארכיון אלברט איינשטיין, מספרים ארכיוניים 86–240, 45-55, 46-55, 51-860, 54-515, 54-516
↑  פנינים בחופי ארץ ישראל, דבר, 14 בנובמבר 1934
↑  חברת אקווריום ותחנת הים תל אביב בע"מ : [פרוספקטוס]. הספרייה הלאומית, מספר מערכת 002585524
↑  דוד תידהר (1962) אלפרד קלופשטוק. אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 12 עמ' 3961
↑  ד"ר מ. גורביץ, היקיצה הימית, דבר, 19 במאי 1937.
↑  בקשת שטייניץ למענק עבור מעבדת מחקר ביולוגית ימית, מאי 1940, גנזך המדינה.
↑  ספרות ואמנות, דבר, 22 ביולי 1938
↑  מתנה למחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה, דבר, 13 בינואר 1958
↑  Clark, E. and Aron, W. (1972) Heinz Steinitz: to realize a dream. Israel Journal of Zoology 21: 131-134
↑  Biographical Etymology of Marine Organism Names. S
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268589105171  GND: 1069631337  ISNI: 0000 0000 6680 1477  LCCN: no2020121389  VIAF: 8414780   WorldCat (עם VIAF): 8414780
ישי גרבש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בת 55 בערך) הרצליה, ישראל 
 מקום לימודים:  בארד קולג', ניו יורק
 תקופת הפעילות:  1990–2015 (כ־25 שנים) 
 תחום יצירה:  אמנית בינתחומית בתחומי הצילום, המיצג והמיצב
 פרסים והוקרה:  2010 פרס יוצרת השנה בברלין
 yishay.com
 
ישי גרבש (נולדה ב-1970) היא אמנית ישראלית בינתחומית העוסקת בתחומי הצילום, המיצג והמיצב. תחום העניין העיקרי שלה הוא טראומה והורשת הזיכרון הפוסט טראומטי. היא גם עוסקת בנושאים של זהות ואי-נראות של נשים טרנסיות.
ביוגרפיה

גרבש נולדה בהרצליה לשולמית ויעקב (ג'ק), ניצולי שואה, אחותם הצעירה של דוד ויונתן, המבוגרים ממנה ב–18 וב–14 שנה. האם הייתה עקרת בית והאב נווט באל על. בבית הספר היסודי אובחנה כדיסלקטית ודיסגרפית והיא סבלה מאוד גם מהנושא המגדרי. את הבגרויות במגמה ביולוגית עברה בעל־פה, שירתה בצבא כקצינה ואחרי שלושה ניסיונות כושלים ללמוד מחשבים באוניברסיטה (בתל אביב, בבר־אילן ובפתוחה), נסעה, בגיל 25, ללמוד בלנדמארק, קולג' בוורמונט (ארצות הברית) בתוכנית לסטודנטים מחוננים עם ליקויי למידה. היא למדה שם שנה, שבה למדה לכתוב.
גרבש הצטרפה למנזר הזן "Mountain" שבמדינת ניו יורק, במטרה להעמיק את החיטוט בעברה ולהתמודד עם הטראומות כבת לניצולת שואה. שם גם חזרה לתחביב ילדותה, הצילום.
אחרי שנתיים וחצי עזבה את המנזר והחלה ללמוד צילום אצל סטיבן שור בבארד קולג', ניו יורק, בין השנים 2000 - 2004.
ב-2004/2005 קיבלה את מלגת תומאס ג'יי ווטסון. המענק היה בסך כ-20 אלף דולר, ותנאיו היו שאסור לחזור במשך שנה לארצות הברית או למולדת של מקבל הפרס. בכספי המענק יצאה, עם מצלמה אנלוגית גדולה, למסע בעקבות סיפור החיים של אמה, מלידתה בגרמניה, דרך הולנד, צ'כיה ופולין ועד לצעדת המוות ומחנות ההשמדה.
גרבש מתגוררת בברלין משנת 2005, וחיה גם בטייוואן, תאילנד, יפן, קוריאה, ישראל, אמריקה ואנגליה. בשל פעילותה האמנותית, ממשלת ברלין מסבסדת את שכר הדירה שלה.
למרות שסבלה מהרעלת אפוקסי ב-2014, שממנה פיתחה אסתמה תעסוקתית ובעיות ריאות כרוניות, היא גם הטריאתלטית הטרנסית הראשונה בגרמניה. היא מגדירה את עצמה כאשה שהיא טרנסג'נדרית וגם כלסבית. היא דוגלת בפוליאמוריות.
יצירות ראויות לציון

2004–2009
ביצירה שלה "בעקבות אמי" חוקרת האמנית את הזיכרונות הטראומטיים שלה מחוויות השואה של אמה. לצורך הפרויקט ביקרה האמנית בכל מקום שבו נגעו חייה של אמה בתקופה זו. הפרויקט כלל תערוכה (אתר הפלא של טוקיו ב-2009, טו-וואקו יצירות אמנות ב-2009, וביאנלה פוסאן ב־2010) וספר. ספר זה היה מועמד לפרס ספרי הצילום הגרמני בשנת 2009. נכון ליוני 2017, הפרויקט מעולם לא הוצג בגרמניה.
2008–2010
בפרויקט שלה "הִתהַוּוּת", גרבש חוקרת את גופה ואת השינויים בגופה, החל משנה לפני עד שנה אחרי ניתוח שינוי המין שלה, באמצעות יצירת זואטרופ בקנה מידה אנושי. הפרויקט הזה כלל גם ספר דפדוף (Flipbook) שיצא לאור בשנת 2010 על ידי הוצאת מארק באטי. הפרויקט נכלל גם בביאנלה בבוסאן, דרום קוריאה בשנת 2010. על כך היא זכתה בפרס יוצרת השנה בברלין.
2010
ב"אכול אותי דמיאן", גרבש מסתכלת בחיוך על השיטות הדורסניות של עולם האמנות והמסחר העולמי. בעבודה זו האמנית מניחה את אשכיה, במהלך ניתוח לשינוי מין, במכל דגים עם פורמלדהיד, המזכיר את הכריש של דמיאן הירסט. הפרויקט הוצג ב-"שבע", ביריד האמנות של מיאמי. גרבש הצהירה שהיא תמיד תכננה להשתמש באיברי המין בדרך כלשהי, ושהרעיון הספציפי הזה זכה להצלחה בזכות הכותרת שלו.
2011
ב"פרויקט מספר" גרבש מקעקעת על עצמה, באותו מיקום וגודל, את מספר אושוויץ של אימה. היא צילמה את זרועה וגם את עצמה במהלך חודש עד שהמקום כמעט מתרפא. מדובר בפרויקט חברתי המבקש לקשר את המספר, לאחר מות אימה, לחיי היומיום על מנת ליצור קשר עם העבר ולא לאבד משהו שהתהווה בחיי אימה.
2013
נבחרה כאמנית הבית השנתית, החמישית של מכון הדסה-ברנדייס.
2014
"טקס ומציאות" חוקר את הטראומה מהאסון הגרעיני בפוקושימה. תצלומים וסרטונים צבעוניים (כל אחד מהם צילום בודד של 9 עד 12 דקות) מלווים במדריך קולי המתאר את מסעה בן שלושה השבועות של גרבש דרך אזור ההדרה של פוקושימה בשנת 2013, כמו גם את ההשלכות הכלליות יותר של האסון הגרעיני.
2015
"ניתוק קשרים: עשה מה שאני אומר או שיהרגו אותך" הוא חקירה של איך גדרות כמחסומים פיזיים, יוצרות פחד שמאפשר לממשלות לתמרן את האנשים שלהן. עבודה זו הוצגה בגלריה רונלד פלדמן בניו יורק בשנת 2015. העבודה מתרכזת סביב מסעותיה לקוריאה, בלפסט ויהודה ושומרון שם קרובות קבוצות לוחמות ומופרדות רק על ידי מחסומים כאלה. היא השתמשה בשילוב של צילום, וידאו ופיסול בתערוכה. בראיון אומרת גרבש שהגדרות עוסקות ב"אחרות" וש"ככל שיש פחות מגע, כך קל יותר להפוך את האחר למפלצת", כשהיא מתייחסת גם למאבקים האישיים שלה כאישה טרנסית.
פרויקט סינון העפר מהר הבית

| --- | --- |
לוגו פרויקט הסינון, מבוסס על מטבע "חרות ציון"
 פעילות:  סינון ארכיאולוגי של שפכי עפר שנחפרו באופן בלתי חוקי והרסני בהר הבית בשנת 1999.
 תחום:  ארכיאולוגיה
 שפה רשמית:  עברית ואנגלית
 מדינה:  ישראל
 בעלות:  הקרן לקידום הארכיאולוגיה בישראל והמכון לארכיאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן
 מקום פעילות:  מצפה המשואות בהר הצופים
 מייסדים:  יצחק דבירה (צויג) וגבריאל ברקאי
 יושב ראש:  ד"ר אהרן גרינר
 מנכ"ל:  יצחק דבירה
 מנהל פעילות:  יצחק דבירה
 תקופת הפעילות:  נובמבר 2004 – הווה (כ־20 שנה)
 tmsifting.org
 
פרויקט סינון העפר מהר הבית הוא מיזם ארכאולוגי שמטרתו סינון ומחקר של שפכי עפר שהוצאו מהר הבית ללא חפירת הצלה מקדימה, או פיקוח ובדיקה ארכאולוגית. המיזם החל לפעול ב־2004 ומשלב מיקור המונים המסייעים בסינון החומר הארכיאולוגי. המיזם פעל בגן לאומי עמק צורים עד לשנת 2017, והחל מיוני 2019 במצפה המשואות בהר הצופים.
רקע

הר הבית גדוש בהמוני ממצאים ארכאולוגיים מתקופותיו השונות, אך מעולם לא נערכה בו חפירה מדעית מתוכננת.
בין השנים 1996–1999 הוכשר האזור התת-קרקעי בפינה הדרום-מזרחית של הר הבית, המכונה "אורוות שלמה", לתפילה, ונחנך בשם "אל מצאלה אל-מרואני" (מקום התפילה של מרואן) על ידי הוואקף, בשיתוף הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית. שיא העבודות היו בנובמבר 1999, עת נחפר בור גדול במטרה להכשיר כניסה מונומנטלית למתחם זה. הבור, בעל הממדים 43x36 ובעומק 12 מטרים, נחפר ברובו תוך יום וחצי, תוך שימוש בציוד מכני כבד, ללא חפירה ארכאולוגית מקדימה או פיקוח ארכאולוגי, תוך פגיעה בעתיקות. שפכי העפר מכריית בור זה, יחד עם שפכים נוספים מעבודות בניין וגינון באזורים סמוכים פונו בידי כארבע מאות משאיות למספר מקומות, וברובן נשפכו בנחל קדרון הסמוך. סביבותיו של הבור רוצפו ובבור עצמו נבנו מדרגות המובילות מטה.
חפירת הבור הייתה הרסנית מאוד לעתיקות הר הבית. מלבד הרס העתיקות עצמן שנפגעו בעת חפירת הבור באמצעים מיכניים, הרי שהעתיקות שהיו עשויות להתגלות בחפירה נותקו מהקשרם ובכך איבדו רבות מערכם המדעי.
היסטוריה

לאחר עיכובים מסוימים, הונפק ב־2004 רישיון חפירה לארכאולוגים גבריאל ברקאי ויצחק דבירה, תחת חסותו המדעית של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בתמיכה של תורמים פרטים באמצעות החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה ובניצוחם של השניים, החל הפרויקט, בעזרת צוות מצומצם ומתנדבים בסינון של שפכי העפר, שמרביתם הועברו לגן הלאומי עמק צורים. לאחר שהפרויקט נקלע לקשיים כספיים, פרשה עמותת אלעד את חסותה הניהולית על האתר בשנים 2005–2017. עם התפתחותו של הפרויקט, בנוסף לייעודו הארכאולוגי, הוא קיבל צביון חינוכי-תיירותי, ומלבד מתנדבים, משך אליו רבבות מבקרים (נכון לשנת 2024, מעל ל־250,000) שבאו להתנסות ב"חוויה ארכאולוגית", בה הם נטלו חלק בסינון העפר ובשליית הממצאים, תחת השגחתם של עובדי הפרויקט.
באפריל 2017, חל פיצול בין פרויקט הסינון ובין עמותת אלעד. עמותת אלעד המשיכה לתחזק אתר בעמק צורים ובו מסננים מבקרים עפר לא מהר הבית, אלא מחפירות שונות באזור ירושלים הקדומה. מאידך, עבודת הסינון השוטפת של הפרויקט נעצרה למשך כשנתיים, ולאחר מספר ניסיונות חודשה פעילות הסינון השוטפת של הפרויקט ונפתח אתר חדש לקבלת מבקרים ומתנדבים במצפה המשואות. הפרויקט עבר למודל של מימון המונים תוך התמקדות בעיבוד הממצאים הקיימים והכנתם לפרסום סופי.
נכון לאוגוסט 2022, מעבדת המחקר ממשיכה לפעול, אך נותר פער משמעותי בין הסכום שגויס לבין הסכום הנדרש לפרסום הדו"ח הסופי, וההבטחה לתמיכה ממשלתית טרם נשאה פרי.
מתודולוגיה

בהיעדר היכולת לבצע חפירה סדירה, בה מתועד הקשרם של הממצאים, פנו מייסדי הפרויקט לסינון שיטתי של כל שפכי העפר. החומר נאסף בדליים, מסונן סינון ראשוני כדי להסיר ממנו את מרבית העפר ("סינון יבש") ולאחר מכן מסונן שנית תחת זרם מים ("סינון רטוב"). הממצאים נבררים ידנית וממויינים טרם העברה לארכאולוגים המתמחים בסוגים ובתקופות השונות, למחקר ועיבוד קודם פרסום. המטרה הסופית היא לתעד את כמות וסוגי הממצאים לתקופתם, ולאפשר ניתוח סטטיסטי בהשוואה לנתונים מאתרי חפירה אחרים בירושלים, בשיטות הלקוחות מעולם הסקר הארכאולוגי, דבר אשר ילמד על תמורות בתולדות הר הבית.
שיטת הסינון הרטוב, שבאמצעותה מתגלים ממצאים רבים שבחפירות אחרות היו עשויים לחמוק מן העין, של כמויות עפר גדולות מהחפירה (ולא לוקוסים נבחרים) לא הייתה נפוצה בארכאולוגיה הישראלית, דבר שהוביל לבעיות מתודולוגיות בהשוואת כמויות ויחסי הממצאים מסוגים שונים לאתרים ארכאולוגים שונים. כך לדוגמה - בעוד ניתוח שברי הצלמיות מתקופת הברזל ב' שהתגלו בסינון הראו שסוגים שונים של צלמיות מראים התפלגות דומה לאתרים יהודאיים אחרים, הרי שכמות שברי הרגליים שהתגלו בפרויקט הסינון עלה על כל שאר האתרים גם יחד, ושברי קרניים או אזניים התגלו באתר זה בלבד, אם כי ניתן לשער שאם היה מתקיים סינון מדוקדק באתרים האחרים, הם היו מתגלים גם שם.
כדי להתגבר על הטיה זו, נלקחו דגימות ממספר חפירות ברחבי ירושלים וסוננו על ידי אנשי הפרויקט. בד-בבד, החלה שיטת הסינון הרטוב לצבור פופולריות ונעשה בה שימוש במספר חפירות באזור ירושלים, כשחלקן עשו שימוש בשירותים שהוצעו בידי מפעל הסינון. מאז התפשטות השיטה לחפירות נוספות, חלה עלייה דרמטית בכמות הבולות והחותמות שהתגלו בירושלים.
בראשית שנת 2013 הכריזו מנהלי הפרויקט על פיתוח שיטה סטטיסטית המאפשרת שחזור חלקי של הקשרם המקורי של הממצאים באמצעות ניתוח אשכולות. בשלהי אותה שנה, הכריזו מנהלי הפרויקט כי אספו מספיק ממצאים כדי להוות מדגם מייצג, וממצאים שכיחים שיתגלו מתקופה זו והלאה לא יכללו בדו"ח הסופי של הפרויקט הנוכחי.
הממצאים

הממצאים הם ברובם ממצאים זעירים, שגודלם אינו עולה על מספר סנטימטרים, והם כוללים מדגם מכל התקופות - החל מתקופת האבן ועד המאה ה-20.
הממצאים > תקופות האבן והברונזה

רק אחוז מזערי (כ־0.3%) מהממצאים תוארך לתקופות אלו, המוקדמים שבהם מהתקופה האפיפלאוליתית או הנאוליתית. מרביתם כלי חרס מקומיים מהתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה ומעט כלי יבוא מיקניים (אנ'), בין התגליות האחרות נמנות 3 חרפושיות מתקופת הברונזה וכן קמע הנושא את שמו של תחותמס השלישי. אצבע שבורה של פסל שהתגלתה בפרויקט הסינון כנראה שייכת גם היא לתקופת הברונזה המאוחרת. כמות הממצא הזעומה אינה מתאימה למקום ששכנה בו עיר, אבל בהחלט מתאימה לאתר בשולי עיר, שאולי התקיימה בו פעילות חקלאית כלשהי.
הממצאים > תקופת הברזל (בית ראשון, 1000–586 לפנה"ס)

כ-6% מכלי החרס שהתגלו בסינון תוארכו לתקופת הברזל - מיעוטם לתקופת הברזל 1 ולתקופת הברזל 2א (המאות ה-10 וה-9 לפנה"ס) ורובם (5.2%) לתקופת הברזל 2ב-ג (800-586 לפנה"ס). הם כוללים קנקני אחסון, פכים, פכיות, קובעות וכנים בכמות גדולה יחסית לאתרים אחרים בירושלים. בין הממצאים מראשית התקופה ניתן למנות חותם וראש חץ בעלי צורה נדירה.
מחלקה האחרון של התקופה התגלו ממצאים רבים: כ-130 שברי צלמיות בנות התקופה התגלו בעפר הר הבית וכ-30 בעפר המורדות המזרחיים, כולן עשויות בסגנון יהודאי טיפוסי; משקולות אבן יהודאיות; פריטי נשק - כשהבולט ביניהם הוא ראש חץ תלת-כנפי מטיפוס סקיתו-איראני, שהיה בשימוש צבאות נבוכדנצר, מחריב בית המקדש הראשון בשנת 586 לפנה"ס; ומגוון ממצא כתוב, כגון עשרות אוסטרקונים ומבחר חותמות וטביעות חותם, כשהבולטת בהן היא הכתובת העברית הראשונה שמקורה בהר הבית - בולת "אִמֵּר": בבולה, שנשברה בעת העתיקה ניתן לקרוא בבירור רק את סוף שמו הפרטי של בעל הבולה - "ליהו" ואת הפטרונים שלו - "אמר", משפחת כהנים ידועה מתקופת המקדש הראשון והשני, שאחד מבניה מתואר במקרא בתור "פָקִיד נָגִיד בְּבֵית ה'". הבולה הוטבעה על גבי אריג גס - כנראה צרור כסף או אריג המכסה מכל ומעידה על פעילות מנהלית שהתרחשה בהר הבית.
חוקרי הפרויקט מסיקים כי הממצאים משקפים פעילות שהתרחשה בהר הבית בזמן בית המקדש הראשון - בין אם הממצאים נותרו בהר עצמו, ובין אם הושלכו למרגלותיו והושבו בתוך מילויי עפר עם הרחבת המתחם המקודש בימי הבית השני.