stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זוסמן קיסלגוף

קיסלגוף, יושב מימין. 1912
זוסמן (זנובייב אהרונוביץ') קיסלגוף (ברוסית: Зусман Аронович Кисельгоф ‏ 1878 בנפת ויטבסק - 1939 בלנינגרד) היה אספן מוזיקה עממית רוסית-יהודית. יחד עם יואל אנגל ניהל עבודת שדה לאיסוף שירי-עם דתיים וחילוניים. הוא הביא גם את הפסנתרן מוזס מילנר לחברה, שפרסמה רבים משירי היידיש של מילנר.
הערות שוליים

↑  The Most Musical Nation: Jews and Culture in the Late Russian Empire ג'יימס בנג'מין לפלר (2010), "העם המוזיקלי ביותר: יהודים ותרבות בשלהי האימפריה הרוסית"; ניו הייבן, הוצאת אוניברסיטת ייל מסת"ב 9780300198300
↑  Der Zionismus in der Musik: Jüdische Musik und nationale Idee יאשה נמצוב, (2009) "הציונות במוזיקה": מוזיקה יהודית והרעיון הלאומי, ויסבאדן: הוצאת האראסוביץ. מסת"ב 9783447057349 עמ' 154
↑  History of the New Jewish School in music לפלר, עמ' 161 (2010)
↑  Der Eintritt des Jüdischen in die Welt der Kunstmusik ביאטה שרדר-נאונבורג, "כניסת היהודים לעולם אמנות המוזיקה"
↑  КИСЕЛЬГОФ Зусман אנציקלופדיה רוסית יהודית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296138905171  PLWABN: 9810694418205606  GND: 1026195853  ISNI: 0000 0001 1468 0762  LCCN: no2004077024  VIAF: 14485930   WorldCat (עם VIAF): 14485930 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סווטלומיר באאב

סווטלומיר ולב בּאאֶב (בבולגרית: Светломир Велев Баев, נולד ב-19 במרץ 1947, בורגס, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא דיפלומט בולגרי אשר בין השנים 1992–1999 כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
ביוגרפיה

סווטלומיר באאב נולד בבורגס. הוא בוגר אוניברסיטת סופיה במשפטים ומוסמך המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה ביחסים בין-לאומיים.
בין השנים 1983–1990 היה סוכן של השירות החשאי הבולגרי. בין 1991–1992 כיהן כשגריר בולגריה באו"ם, ובין 1992–1999 כיהן כשגריר בולגריה בישראל. ב-2010 נחשפו מסמכי שירותי הביטחון הבולגריים מתקופת הרפובליקה העממית ובהם התגלה שבאאב היה סוכן השירות החשאי, והועלו טענות כנגדו אשר אילצו אותו לפרוש מהשירות הדיפלומטי.
הערות שוליים

↑  סוכני השירות החשאי, באתר scan.bird.bg (בבולגרית).
↑  הודעה על סיום כהונתו בישראל, באתר ciela.net (בבולגרית).
פאבל שתב

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1882 קראטובו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  30 בינואר 1951 (בגיל 68) ביטולה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 השכלה:  בית הספר התיכון הבולגרי לבנים בסלוניקי  אוניברסיטת סופיה 
 מעסיק:  בית הספר התיכון הבולגרי לבנים בסלוניקי, בית הספר התיכון לכלכלה הבולגרי בסלוניקי 
 חתימה:   
 
פאבל שתב (במקדונית: Павел Поцев Шатев‏; 15 ביולי 1882 – 30 בינואר 1951) היה מהפכן שפעל בשטח של יוון, בולגריה ומקדוניה הצפונית שכיום.
ביוגרפיה

פאבל שתב נולד בקרטובו, אז חלק של האימפריה העות'מאנית, כיום בשטח של מקדוניה הצפונית. הוא למד בבית הספר הבולגרי בסלוניקי. לאחר סיום בית הספר שתב הצטרף לקבוצה שתכננה ביצוע פעולות טרור באיסטנבול. בשנת 1900 כל הקבוצה נעצרה ובלחץ ממשלת בולגריה גורשה. שתב חזר לאזור סלוניקי והיה חלק של קבוצת אנרכיסטים בולגרים שארגנו סדרת פיצוצים בעיר בשנת 1903. שתב נעצר ונשפט לתקופת מאסר בפזאן בלוב של היום.
בשנת 1908 בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים הוא קיבל חנינה, נסע לבולגריה וסיים לימודים באוניברסיטת סופיה. מספר שנים הוא עבד כעיתונאי ומורה. בשנת 1912 שתב חזר לסלוניקי והיה עד להריסת בית ספר בולגרי על ידי היוונים במהלך מלחמת הבלקן השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שתב התגייס לצבא בולגריה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 שתב היה חבר בהתארגנות מקדונית בשטח בולגריה ובשנת 1923 עבר לווינה. בהיותו בווינה שתב החל בקשר עם קומינטרן והחל בפעילויות ריגול לטובת ברית המועצות. פאבל שטב היה בין מארגני ארגון מקדוני שמאלני IMRO שהוקם באותה תקופה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא חזר לבולגריה ועבד בעיתונות. הוא נחשד בפעילות נגד הממשל ונשפט ל-15 שנות מאסר.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שתב היה בין הפעילים שתמכו בהקמת הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה כחלק של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר הבחירות הוא נבחר לפרלמנט ומונה לשר המשפטים. באותה תקופה הוא פעל להקמה איגוד העיתונאים של מקדוניה. אומנם פעילי שמאל מקדונים שהיו בעבר חברי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה היו חשודים בלאומנות. בהדרגה חברי IMRO לשעבר הוצאו מתפקידי מפתח, נעצרו והואשמו בכך שהם תומכים במדיניות פרו-בולגרית ובמתן אוטונומיה מיוחדת למקדוניה. בשנת 1946 שתב כתב לשגרירות בולגריה בבלגרד שהשפה המקדונית עוברת התקרבות לא מוצדקת לסרבית ולימודי בולגרית נאסרות בשטח המקדוניה. בשנת 1948 הוא פנה ישירות לגאורגי דימיטרוב ויוסיף סטלין בנושא. באותה תקופה שרר מתח רב בין ברית המועצות לבין יוגוסלביה של יוסיף ברוז טיטו. כתוצאה מכך שתב נעצר ונשפט לשנת מאסר. לאחר סיום התקופה, פאבל שתב חויב במעצר בית בביטולה. ב-30 בינואר 1951 גופתו נמצאה בעיר.
כיכר ויצמן

| --- | --- |
מבט על כיכר ויצמן 2024
מבט על כיכר ויצמן 2024
 מידע כללי
 על שם:  חיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   חולון
 רחובות מסתעפים:  רחוב חיים ויצמן, רחוב אריה שנקר, רחוב סוקולוב, רחוב ארמון
 קואורדינטות:  32°01′21″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.022379894233°N 34.774703921319°E﻿ / 32.022379894233; 34.774703921319
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כיכר ויצמן  (למפת גוש דן רגילה) כיכר ויצמן  (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר ויצמן  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר ויצמן    he כיכר ויצמןhe כיכר ויצמןמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר חיים ויצמן היא כיכר עירונית הנמצאת בחולון, במפגשו של רחוב חיים ויצמן עם הרחובות אריה שנקר, סוקולוב וארמון. הכיכר קרויה על שם חיים ויצמן, נשיאה הראשון של מדינת ישראל. הכיכר נמצאת בשכונת אגרובנק המוגדרת כשכונה לשימור ונחשבת לאחד מסמליה של העיר.
על הכיכר

הכיכר משמשת אוכלוסיות שונות ומתאפיינת בתנועה ערה של אנשים, נוכחות רב גילאית, ושימוש בכל חלקי הכיכר. הכיכר מציעה לשוהים בה ספסלים, חנויות, משחקים, אפשרות לישיבה בדופן המזרקה, האכלת יונים ועוד. מבחינת המסחר הכיכר בנויה מקומה מסחרית להיקפה וקומות מגורים מעליה, כך שהמסחר נוכח גם בהיבט הבנוי.
הכיכר הפכה, מיד לאחר חנוכתה, למוקד עירוני מרכזי, וכן נערכים בה אירועים רבים, בהם תערוכות, אירועי שירה בציבור ועוד. סביב הכיכר נבנו מסעדות רחוב קטנות, חנויות, בתי מרקחת, בתי קפה ובנקים.
על הכיכר > התוכנית לשיפוץ הכיכר

במהלך חודש אוגוסט 2018 החלו העבודות לחידוש פני הכיכר שמטרתם לייצר מקום מפגש קהילתי שוקק חיים ומרכזי שהתושבים רוצים לשהות בו. עיצוב השיפוץ נעשה על ידי דרמן ורבקל אדריכלות, שזכו במכרז לשיפוץ הכיכר של עיריית חולון בתחילת שנת 2018.
במסגרת השיפוץ הוחלף הריצוף, שודרגה התאורה, ניטעו 26 עצים חדשים להצללה, נשתלו ערוגות רחבות ופתוחות ליצירת "תאי גינון", הוצבו ספסלים, שולחנות ישיבה ועבודה וטריבונות ישיבה חדשות. בנוסף נוספו מקומות למפגשים קהילתיים ולאירועים, הוצבו פינות משחק, ישיבה ושהייה מרובות והותקנו עמדות טעינה ותקשורת Wi-Fi לשירות השוהים.
בינואר 2019 הסתיימו העבודות באופן רשמי.
פעילות

בכיכר מוצגות תערוכות חוצות של אומנים שונים.
הערות שוליים

1 2  למה כיכר ויצמן בחולון היא מרחב ציבורי לתפארת? | אורבנולוגיה, ‏2019-01-14
↑  מערכת ניוזים, החל מאוגוסט: עיריית חולון תחל בעבודות שיפוץ נרחבות בכיכר ויצמן, באתר ניוזים - מרכז, ‏2018-07-09
1 2  עיריית חולון, נותנים חיים לוויצמן, באתר www.holon.muni.il, ‏08/07/2018
↑  כנרת שמרוני, כיכר ויצמן מתחדשת: בעלי העסקים מדברים לקראת השיפוצים מאוגוסט - שתפו - כתבה מעניינת באתר גל גפן בת ים חולון NEWS, באתר בת ים NEWS, ‏2018-07-09
↑  עיריית חולון, כיכר ויצמן, באתר www.holon.muni.il
| חיים ויצמן |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | משה ויצמן (אח) • אנה ויצמן (אחות) • חיה ויצמן-ליכטנשטיין • טוביה דוניה (גיס) • יחיאל ויצמן (אח) • מינה ויצמן (אחות) • אשר זליג ויצמן (גיס) • גיטה דוניה-ויצמן (אחות) • ורה ויצמן (רעיה) • עזר ויצמן (אחיין) • סופיה גצובה (ארוסה) |  |
| הנצחה | מכון ויצמן למדע • יד חיים ויצמן • גן חיים • כפר הנשיא • אשל הנשיא • פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים • רחוב ויצמן (כפר סבא) • כיכר ויצמן |  |
| שונות | Clostridium acetobutylicum • בית חיים ויצמן • הסכם ויצמן-פייסל |  |
ליובן גוצב

ליובן סטויאנוב גוצב (בבולגרית: Любен Стоянов Гоцев ‏; 3 במרץ 1930, סופיה, ממלכת בולגריה – 7 באוקטובר 2020, סופיה, בולגריה) היה גנרל בוועדה לביטחון המדינה, פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי, מראשי מנגנון המפלגה הקומוניסטית של בולגריה ויורשתה המפלגה הסוציאליסטית, אשר ב-1990 כיהן לתקופה קצרה כשר החוץ בממשלתו של אנדריי לוקאנוב.
קורות חייו

ליובן גוצב נולד בסופיה למשפחת בעלי מלאכה זעירה שעסקה בייצור אוכפים. ב-1948 סיים בית ספר תיכון בסופיה, הצטרף לחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית, וב-1952 התקבל רשמית כחבר במפלגה. בהמשך, רכש השכלה אקדמית במכון הממלכתי ליחסים בינלאומיים של מוסקבה. מאוחר יותר, כיהן כמזכיר בשגרירות בולגריה בלונדון, וביוני 1961 גויס לוועדה לביטחון המדינה. גוצב נשלח למשך שנה לברית המועצות להכשרה בבית הספר של הק.ג.ב. במסגרת עבודתו צורף למשלחות בולגריה לאו"ם, ארצות הברית, קנדה ומדינות מערב אירופה. בין 1982–1989 כיהן כסגן שר החוץ, ובין 1989 - 1990 כסגן שר הפנים הבולגרי. הוא כיהן כחבר האספה הלאומית הבולגרית ולתקופה קצרה כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתו של אנדריי לוקאנוב. ב-1991 כיהן כשגריר בולגריה בהולנד. ב-1992 פרש מן החיים הפוליטיים ולמשך מספר שנים ניהל עסקים במגזר הפרטי.
גוצב היה נשוי ואב לשתי בנות, וסב לארבעה נכדים. הלך לעולמו בסופיה ב-2020 והוא בן 90 שנים.
הערות שוליים

↑  מנהיגי בולגריה, באתר zarate.eu (באנגלית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בויקו דימיטרוב | שר החוץ של בולגריה  21 בספטמבר 1990 – 20 בדצמבר 1990 | הבא: ויקטור וולקוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130131393  LCCN: n87908422  VIAF: 70028365   WorldCat (עם VIAF): 70028365
ויקטור וולקוב

ויקטור גאורגייב וולקוב (בבולגרית: Виктор Георгиев Вълков ‏האזנהקובץ:Виктор Георгиев Вълков.opus‏Ⓘ‏; 3 באפריל 1936, סופיה, ממלכת בולגריה – 6 ביולי 2022) היה קצין לשעבר בוועדה לביטחון המדינה, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1990–1991 כיהן כשר החוץ וסגן ראש ממשלת בולגריה בממשלתו של דימיטר פופוב.
קורות חייו

ויקטור וולקוב נולד בסופיה. אביו, גאורגי וולקוב, נמנה עם הנהגת מפלגת האיכרים והוצא להורג ב-1942.
וולקוב רכש השכלה טכנית-אקדמית באוניברסיטה הטכנית של סופיה. ב-1957 גויס כסוכן למנגנון הוועדה לביטחון המדינה ושירת במנגנון עד 1982. עובדת היותו סוכן של מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי הוסתרה מהציבור בבולגריה. ב-1965 הצטרף למפלגת האיכרים של בולגריה. ב-1990, לאחר סתיו העמים והדחתו של טודור ז'יבקוב, נבחר ליושב ראש מפלגת האיכרים, היה מועמד מטעמה לנשיאות בולגריה, אך לא נבחר. בדצמבר 1990 התמנה לסגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלתו של דימיטר פופוב. בין השנים 1993–1998 כיהן כשגריר בולגריה בטורקיה, ובין 2002–2006 כיהן כשגריר בולגריה בקרואטיה.
הלך לעולמו ב-2022 בסופיה והוא בן 86.
הערות שוליים

↑  מנהיגי בולגריה, באתר zarate.eu (באנגלית).
↑  Viktor Valkov came out as an agent, Lyuben Gotsev hid him in 1990., באתר desebg.com (בבולגרית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ליובן גוצב | שר החוץ של בולגריה  20 בדצמבר 1990 – 8 בנובמבר 1991 | הבא: סטויאן גאנב |
סטרחיל צ'רבנקוב

סטרחיל ניקולוב צ'רבנקוב (בבולגרית: Страхил Николов Червенков;‏ 15 במאי 1938, וארנה, ממלכת בולגריה – 27 באוקטובר 1999, וארנה, בולגריה) היה דיפלומט בולגרי אשר בין השנים 1990–1992 כיהן כשגריר הראשון של בולגריה בישראל.
ביוגרפיה

סטרחיל צ'רבנקוב נולד בווארנה. ב-1964 סיים תואר שני ביחסים בין-לאומיים במכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה. ב-1966 הצטרף לשירות החוץ הבולגרי וכיהן כנספח במחלקת מערב אירופה, ארצות הברית וקנדה של משרד החוץ. בין השנים 1968–1972 כיהן כמזכיר השלישי בשגרירות בולגריה בהלסינקי.
בין השנים 1979–1983 כיהן כקונסול הכללי של בולגריה בטורונטו, קנדה, ובין השנים 1983–1990 כיהן כסגן ראש, וכראש דסק מערב אירופה, ארצות הברית וקנדה במשרד החוץ הבולגרי.
בין השנים 1990–1992 מונה לשגריר הראשון של בולגריה בישראל, עם חידוש היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. בתקופה זו לאחר תום תום העידן הקומוניסטי, נתונה הייתה בולגריה במשבר כלכלי חריף. בסיוע התאחדות עולי בולגריה, ויקטור שם-טוב יו"ר ההתאחדות לידידות בולגריה–ישראל פעל צ'רבנקוב לקבלת סיוע ישראלי הומינטרי לבולגריה. בין השנים 1995–1997 עמד בראש מחלקת דרום-מזרח אירופה במשרד החוץ הבולגרי.
צ'רבנקוב פרסם שני ספרים. ב-1973 פרסם את ספרו "סקנדינביה הפינה השקטה של אירופה" (בבולגרית: кандинавия - "спокойният" ъгъл на Европа), וב-1997 פרסם את ספרו "אנקדוטות ואמיתות דיפלומטיות" (בבולגרית: Дипломатически анекдоти и афоризми).
סטרחיל צ'רבנקוב היה נשוי לרוזה צ'רבנקובה ואב לבן, בויקו אשר למד מדע המדינה באוניברסיטת תל אביב בעת כהונתו של אביו. בספטמבר 1999 נפגע רכבו של צ'רבנקוב בתאונת דרכים, על ידי רכב שנהגו היה בגילופין. הוא נפצע קשה ונותר בתרדמת עד שנפטר מפצעיו. צ'רבנקוב הובא למנוחות בבית הקברות המרכזי אשר בווארנה.
הערות שוליים

1 2 3  מידע ביוגרפי על השגריר צ'רבנקוב הועבר לכותב משגרירות בולגריה בישראל, באמצעות יוליאן יאקימוב סגן השגרירה ב-29 באוגוסט 2024.
↑  המקרה של מאטה משטרוביץ', עמוד 375
↑  בולגריה נתונה במשבר חמור וזקוקה לסיוע, מעריב, 19 בדצמבר 1990.
שנות ה-40 של המאה ה-17

שנות ה-40 של המאה ה-17 היו העשור החמישי של המאה ה-17, החלו ב-1 בינואר 1640 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1649.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

מלחמת שלושים השנים (1618 - 1648) -
24 בפברואר 1645 – צבא שוודיה גובר על צבא האימפריה הרומית הקדושה בקרב ינקאו, אחד הקרבות הקשים ביותר במלחמת שלושים השנים
1701-1640: מלחמת הבונים (אנ') – לאחר התפתחות סחר פרוות הבונים בין שבטי האירוקוי לאירופאים, האירוקוי לחמו בשבטים סמוכים ובמתיישבים צרפתים במטרה להגדיל את שטחם, ולאחר שמתיישבים הולנדים ציידו אותם בנשק חם הצליחו האירוקוי לגרש משטחם כמה תרבויות מקומיות.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

1 בדצמבר 1640 – מהפכה שאורגנה על ידי האצולה והבורגנות מביאה קץ לאיחוד האיברי - ז'ואאו השני, דוכס ברגנסה, מוכרז כמלך פורטוגל וריבון מושבות האימפריה הפורטוגזית ופורטוגל שבה להיות מדינה עצמאית, לאחר 60 שנות שלטון ספרדי
4 בינואר 1642 – מלחמת האזרחים האנגלית - המלך צ'ארלס ה-1 מתקיף את הפרלמנט
22 באוגוסט 1642 – צ'ארלס הראשון מכריז על הפרלמנט האנגלי כבוגדים; תחילתה של מלחמת האזרחים באנגליה
14 ביוני 1646 – קרב נייזבי מסיים את השלב הראשון במלחמת האזרחים האנגלית
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

1 בדצמבר 1640 – פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג עולה לשלטון
1641: המושבה הבריטית הראשונה בהודו – חברת הודו המזרחית הבריטית מעבירה רשמית את המטה שלה למדראס, ומתפעלת בעיר נמל שהופך להיות אחד הנמלים החשובים של האימפריה. סביב מדראס מתפתחת המושבה הבריטית המשמעותית הראשונה בתת היבשת ההודית.
14 במאי 1643 – לואי הארבעה עשר מוכתר בגיל 4 כמלך צרפת, עם מות אביו לואי השלושה עשר
23 בנובמבר 1644 – ג'ון מילטון מפרסם את אראופגיטיקה, חיבור שבו הוא מוחה נגד הצנזורה
14 במרץ 1647 – בוואריה, קלן, צרפת ושוודיה חותמות על הסכם הפסקת האש באולם
30 בינואר 1648 – נחתם הסכם מינסטר שסיים את מלחמת שמונים השנים בין ספרד והולנד
8 באוגוסט 1648 – מהמט הרביעי בן השש מתמנה לסולטאן התשעה עשר של האימפריה העות'מאנית
24 באוקטובר 1648 – הסכמי וסטפאליה נחתמים בעיר מינסטר
4 בינואר 1649 – אנגליה מוכרזת כרפובליקה, אחרי ניצחון הפרלמנט על המלך
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > תנועות חברתיות ופוליטיות

1649: ג'רארד וינסטנלי וקבוצת אנשים מנסים להקים בבריטניה את מושבה חלוצית בעלי מאפיינים אנרכיסטיים.
אירועים בולטים בעולם > כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
15 ביוני 1648 – מרגרט ג'ונס נתלית בבוסטון, האדם הראשון המוצא להורג בעוון כישוף במושבת מסצ'וסטס
30 בינואר 1649 – צ'ארלס הראשון מלך אנגליה מוצא להורג, אוליבר קרומוול הופך לשליט המדינה
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
13 במאי 1647 – רעידת אדמה באזור סנטיאגו דה צ'ילה. חוזקה מוערך בכ-8.5
אסונות > בריאות

כחלק משינוע עבדים אפריקאים לאמריקה על ידי המתיישבים האנגלים החלוציים ביבשת, הופצה מגפת הקדחת הצהובה בברבדוס תחילה ובהמשך באיים סמוכים נוספים. על פי תיעודים שונים, המגפה קטלה אלפי אנשים לכל הפחות.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
24 בנובמבר 1642 – אבל טסמן (Abel Janszoon Tasman) מגלה את האי שמאוחר יותר ייקרא על שמו - טסמניה
13 בדצמבר 1642 – אבל ינזון טסמן מגיע לניו זילנד
21 בינואר 1643 – אבל טסמן מגיע לטונגה
6 בפברואר 1643 – ההולנדי אבל ינזון טסמן הוא האירופאי הראשון שמתעד הגעה לפיג'י
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  Iroquois Wars, The Canadian Encyclopedia
↑  Chennai (Madras), אונסק"ו
↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC, Geacron
↑  English anarchist thought, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  George C. Kohn, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present
| עשורים במאה ה-17 |
| --- | --- | --- |
|  | << • 1600–1609 • 1610–1619 • 1620–1629 • 1630–1639 • 1640–1649 • 1650–1659 • 1660–1669 • 1670–1679 • 1680–1689 • 1690–1699 • >> |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 976fb671-9539-4225-a22b-44b8d8222c7b 
1649 - צ'ארלס הראשון מלך אנגליה מוצא להורג
אמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם

הפגנה של קבוצת פאלון גונג בניו יורק בשנת 2007. ילד מחזיק שלט: "הפסיקו את רצח העם עכשיו".
האמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם (באנגלית: The Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide) היא אמנה בינלאומית המגדירה כפשע רצח עם. היא אומצה פה אחד על ידי כל חברות העצרת הכללית של האומות המאוחדות בהחלטת האו"ם 260 ב-8 בדצמבר 1948 ונכנסה לתוקף ב-12 בינואר 1951, בעקבות מלחמת העולם השנייה והשואה. נכון ל-2024, 152 מדינות חתומות על האמנה.
האמנה קובעת כי "רצח עם" הוא הרג בני אדם או פגיעה חמורה בהם, בגלל השתייכותם לקבוצה לאומית, אתנית, דתית וגזעית, ומתוך כוונה להשמיד השמדה גמורה או חלקית את חברי הקבוצה, ללא קשר לאשמה אישית. השמדת קבוצות אנושיות שלמות מזעזעת את מצפונו של המין האנושי וגורמת לאובדן לאנושות כולה, מבחינת התרומה התרבותית או כל תרומה שתרמו קבוצות אלו, והיא נוגדת את החוק המוסרי ואת רוחו ומטרותיו של האו"ם. מקרים רבים של פשעים מסוג רצח עם התרחשו כאשר קבוצות גזעיות, דתיות ואחרות הושמדו, במלואן או בחלקן. העונש על פשעים אלו הוא עניין בין־לאומי.
ישראל הצטרפה לאמנה ב-17 באוגוסט 1949 ואשררה אותה ב-9 במרץ 1950. חוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, תש"י-1950 התקבל בכנסת ב-29 במרץ 1950.
רקע

רפאל למקין, עורך דין יהודי, שחקר את נושא רצח העם. הוא שטבע את המושג "ג'נוסייד". למרות שלמקין הוביל את התנועה באו"ם לניסוח אמנת רצח העם, ההגדרה של רצח עם באמנת רצח העם משנת 1948 לא הייתה ההגדרה של למקין. ההגדרה היא פשרה שנוסחה על ידי נציגים של המדינות החברות באו"ם.
רצח עם הוגדר כפשע בחוק בינלאומי בדצמבר 1946 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בהחלטה  החלטה 96 (1) והוסדר באמנה ב-1948.
עיקרי האמנה

"בעלי האמנה הזאת, לאחר שעיינו בהצהרה שניתנה מאת עצרת האומות המאוחדות בהחלטה מספר 96 מיום 11 בדצמבר 1946, האומרת שהשמדת-עם הוא פשע על פי החוק הבין־לאומי, והוא בניגוד לרוחן ולמטרתן של האומות המאוחדות ולשמצה בעיני העולם התרבותי, ומתוך הכרה שבכל הדורות הייתה השמדת-עם גורמת אבדות גדולות לאנושות ובהיותם משוכנעים שכדי להסיר מעל המין האנושי את השוט הנתעב הזה דרוש שיתוף פעולה בין־לאומי, באו לכלל הסכם, לאמור:
הריגת אנשים הנמנים עם הקבוצה.
גרימת נזק חמור, בגוף או בנפש, לאנשים הנמנים עם הקבוצה.
העמדת הקבוצה בכוונה תחילה בתנאי חיים שיש בהם כדי להביא לידי השמדתם הגופנית, כולה או מקצתה.
קביעת אמצעים שכוונתם למנוע את הילודה בקבוצה.
העברת ילדי הקבוצה לקבוצה אחרת בדרך כפייה.
השמדת-עם
קשר לבצע השמדת-עם
הסתה ישירה ופומבית לבצע השמדת-עם
ניסיון לבצע השמדת-עם
השתתפות בהשמדת עם
סעיפים 10, 11, 12: בעלי אופי מינהלי.
יישום האמנה

האמנה בדבר מניעתו וענישתו של פשע השמדת עם נכתבה לאור הצורך שעלה לטיפול ומניעה באשר למעשי רציחות שיטתיות של אוכלוסיות שהתבצעו במשך דורות. טרם קבלת האמנה בעת התרחשות רציחות שיטתיות, אסור היה למדינות להתערב בענייניה הפנימיים של המדינה. ניסוח האמנה היה תקיעת יתד בזירה הבין־לאומית בהכרה בג'נוסייד כעניין בין־לאומי שיש למנוע אותו או אם לא הצליחו למנוע, להביא את המבצעים לדין. ניתן לראות כי האמנה אכן יושמה בפסקי דין מרכזיים של בית הדין הפלילי הבין־לאומי וכן בפסקי דין של מדינות נוספות. וכי בעצם קיומם של פסקי הדין הללו ניתן לראות את יישומה של האמנה בדין הבין־לאומי. עם זאת, היה קושי ביישום האמנה בשל החשש של מדינות לנקוט צעד כלפי מדינה אחרת ולהתערב בנעשה בה, שכן מדינות נמנעות מהתערבות יתר במדינות זרות. קושי נוסף, טמון בעברן של מדינות שהיו מעורבות בביצוע פעולות טבח ואינן רוצות שיישום האמנה יביא לשיפוטן על מעשים כאלו.
הגוף המבצע של האו"ם הוא מועצת הביטחון, הרי שרק זו יכולה להפעיל את האמנה. במועצת הביטחון 15 חברות, וביניהן 5 חברות קבועות המחזיקות בזכות וטו, אין אפשרות לפעולה כלשהי אלא אם יש הסכמה על כך של חמש המעצמות (ארצות הברית, צרפת, בריטניה, רוסיה וסין) ושל לפחות 3 מדינות נוספות. מאז שנכנסה האמנה האו"ם לתוקף, במרבית המקרים בהם התבצע רצח עם, מנעה מועצת הביטחון את מניעתו, ואף מנעה את הענשת הפושעים לאחר שהסתיים. למשל, סין הטילה וטו על כל פעולה של מועצת הביטחון שנגעה בסודאן השנים 2006 ל־2008 וכך מנעה את מניעתו של רצח העם בדרפור. דוגמה אחרת היא רוסיה שהטילה וטו על התביעה שהוגשה נגד בשאר אל-אסד ב־2014 על ידי 58 מדינות.
יישום האמנה > יישום האמנה בזירה הבין־לאומית > רואנדה

רצח העם שהתרחש ברואנדה, נבע מסכסוך בין שני שבטים, קבוצות אתניות, הגרות באותה מדינה. שבט ההוטו, שהיה בשלטון, רצח יותר מחצי מיליון מבני הטוטסי, שהיוו מיעוט במדינה. קיצוניות השנאה של ההוטו כלפי הטוטסי היוותה את הסיבה העיקרית לכך שהתכנון של רצח העם הצליח. גם לתקשורת היה פן משמעותי אם לא מרכזי וחשוב ביותר ברצח העם. ברדיו הושמעו דברי הסתה כנגד הטוטסי, אשר הוצגו כזרים, בוגדים, גנבים ורוצחים. הרדיו העביר את המסר שהרצח לגיטימי ורצוי ויש אישור וסמכות. ההסתה בתקשורת הקלה על ארגון הרצח והוצאתו לפועל. לאחר רצח העם, מועצת הביטחון של האו"ם הקימה את בית הדין הפלילי הבין־לאומי ברואנדה – ה-ICTR שמטרתו הייתה לתבוע את האנשים האחראים לג'נוסייד שקרה ברואנדה. בית הדין הרשמי ממוקם בטנזניה, אך יש לו שלוחות ברואנדה. מאז ייסודו, האשים 93 בני אדם אשר אחראים לפשעים נגד האנושות שבוצעו ברואנדה ב-1994, כנגד אמנת ז'נבה. אחד מאותם אנשים הוא ז'אן קאמבאנדה (אנ') שהיה ראש הממשלה משבט בני ההוטו אשר היה ממתכנניו העיקריים של הרצח. במשפט שנערך נגדו, התובע של בית הדין הבין־לאומי מציין את האמנה למניעתו והענשתו של הפשע רצח עם. התובע מציין את ההגדרה לרצח העם כפי שהיא כתובה באמנה - כוונה להרוס בכלל חלקיה קבוצה בעקבות הלאום שלה, הגזע או הדת שלה. כמו כן, הוא מציין את חמשת המעשים המגדירים רצח עם כלפי קבוצה מסוימת. השימוש באמנה אוזכר בפסק הדין כדי להראות כי קאמבאנדה ביצע רצח עם והפר את אמנת ז'נבה, האמנה למען זכויות אדם והאמנה למניעתו והענשתו של פשע השמדת עם. השימוש באמנה ובהגדרת הרצח השמדת עם עולה בקנה אחד עם יישומה של האמנה בעולם.