stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפטן תחתונים: הסרט
הערות שוליים

↑  Fleming, Mike (19 באוקטובר 2011). "DreamWorks Animation Wins Auction For 'Captain Underpants' Feature Film Rights". Deadline. נבדק ב-20 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (25 באוקטובר 2013). "Rob Letterman to Direct 'Captain Underpants' for DWA (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-26 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Captain Underpants Saves The Day By Recruiting Top Comedy Talent To Voice New DreamWorks Animation Film". PR Newswire. 21 בינואר 2014. נבדק ב-22 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "DreamWorks Animation Release Dates Include Madagascar 4". Collider.com. 2013-11-20. נבדק ב-2014-06-12.
↑  Lieberman, David (22 בינואר 2015). "DreamWorks Animation Restructuring To Cut 500 Jobs With $290M Charge". Deadline.com. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graser, Marc (22 בינואר 2015). "Jeffrey Katzenberg on DWA's Cutbacks: '3 Films a Year Was Too Ambitious". Variety. נבדק ב-20 בספטמבר 2015. "Trolls," set for a 2016 release, will be the first film to be made with the $120 million budget. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Fleming Jr., Mike (26 בפברואר 2015). "Rob Letterman Doffs 'Captain Underpants'; 'Turbo's David Soren Being Fitted For DWA Pic". Deadline. נבדק ב-5 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McClintock, Pamela (18 בספטמבר 2015). "Hugh Jackman's 'Greatest Showman on Earth' Pushed a Year to Christmas 2017". The Hollywood Reporter. נבדק ב-19 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Theatrical Movie Schedule Changes and Additions". Box Office Mojo. 27 במרץ 2016. נבדק ב-27 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| קפטן תחתונים, מאת דאב פילקי |
| --- | --- | --- |
| ספרים | הרפתקאות קפטן תחתונים • האסלות המחסלות • הפלישה מהחלל של מנהלות המטבח המרושעות ממש • פרופסור פומפה פ' פיפיקקי • גברת גמישות הגומי הגועלית • נער הנזלת הנבזי חלק (חלקים 1 & 2) • התוקפים המטונפים מתא השירותים התכול • ההפתעה המפוצצת של הפרופסור המופרע • הרובו-מכנסיים הרדיואקטיבי המרושע • התכססנות השטנית של אסלת טורבו 2000 • הסיפור הסוער של סר סרחונסקי |  |
| בטלוויזיה | הסרט • הרפתקאותיו המדהימות של קפטן תחתונים |  |
ארני תור סיגורדסון

ארני תור סיגורדסון (באיסלנדית: Árni Þór Sigurðsson; נולד ב-30 ביולי 1960 בריקייוויק) הוא פוליטיקאי ודיפלומט איסלנדי.
ביוגרפיה

ארני תור סיגורדסון הוא בעל תואר בכלכלה ורוסית מאוניברסיטת אוסלו. לאחר קבלת התואר הוא המשיך בלימודי רוסית במוסקבה. במשך 13 שנים הוא היה חבר עיריית ריקייוויק והיה אחראי על נושאי החינוך, תכנון עירוני. בשנים 1994–2006 היה יושב ראש דירקטוריון של הנמל.
בשנת 2007 ארני תור סיגורדסון נבחר לאלת'ינג מטעם תנועת השמאל הירוק. הוא כיהן בפרלמנט עד לשנת 2014. בתקופה זו היא כיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט בשנים 2009–2010 וב-2012–2013. כמו כן הוא היה יושב ראש הסיעה.
בשנת 2015 הוא מונה לשגריר לענייני ארקטיקה. בדצמבר 2017 הוא החליף את קריסטין א. ארנאדוטיר בתפקיד שגריר איסלנד בפינלנד. בהיותו בתפקיד זה הוא נציג המדינה גם במדינות הבלטיות ואוקראינה. ב-2020 החל את כהונתו כשגריר איסלנד ברוסיה, ומשם הוא שימש גם כשגריר לא תושב באוזבקיסטן, אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, קזחסטן וקירגיזסטן.
ב-2023 איסלנד החליטה לסגור את שגרירותה ברוסיה ובכך הוא סיים את כהונתו. בהמשך אותה שנה הוא מונה לשגריר איסלנד בדנמרק.
הערות שוליים

↑  "Ambassador of Iceland presents copies of credentials to Russian First Deputy Foreign Minister". Government of Iceland (באנגלית). 2020-08-28. נבדק ב-2022-02-02.
↑  "Embassy of Iceland in Moscow - Embassy Information". Government of Iceland (באנגלית). נבדק ב-2022-02-02.
↑  "Starfsemi sendiráðsins lögð niður í dag". 1 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Árni Þór Sigurðsson sendiherra afhendir trúnaðarbréf". Stjórnarráð Íslands (באיסלנדית). 2023-09-22. נבדק ב-2024-05-13.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא איסלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחוזות קוסטה ריקה

מבחינה מנהלית קוסטה ריקה מחולקת ל-7 מחוזות (provincia) אשר מחולקים לקנטונים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | אזור | עיר מרכזית | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח, קמ"ר |
| 1 | גואנאקאסטה | ליבריה | Guanacaste  ‏ | 412,088 | 10,141 |
| 2 | אלחואלה | אלחואלה | Alajuela‏ | 1,035,464 | 9,757 |
| 3 | ארדיה | ארדיה | Heredia  ‏ | 479,117 | 2,657 |
| 4 | סן חוסה | סן חוסה | San José ‏ | 1,601,167 | 4,966 |
| 5 | קרטגו | קרטגו | Cartago ‏ | 545,092 | 3,124 |
| 6 | לימון | פוארטו לימון | Limón ‏ | 470,383 | 9,189 |
| 7 | פונטרנס | פונטרנס | Puntarenas ‏ | 500,166 | 11,266 |
מחוזות קובה

מבחינה מנהלית קובה מחולקת ל-15 מחוזות (בספרדית: Provincias) ומחוז אוטונומי מיוחד (איסלה דה לה חובנטוד). כל המחוזות מחולקים לנפות.
| מס' | מחוז | עיר מרכזית | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  (2012) | שטח, קמ"ר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | איסלה דה לה חובנטוד | נואבה חרונה | Isla de la Juventud | 83,583 | 2,419 |
| 2 | פינאר דל ריו | פינאר דל ריו | Pinar del Río  ‏ | 575,545 | 8,883 |
| 3 | ארטימסה | ארטימסה | Artemisa ‏ | 512,812 | 4,003 |
| 4 | הוואנה | הוואנה | La Habana ‏ | 2,137,847 | 740 |
| 5 | מאיהבק | סאן חוזה דה לס לאיאס | Mayabeque ‏ | 381,104 | 3,744 |
| 6 | מטאנסס | מטאנסס | Matanzas ‏ | 710,127 | 11,791 |
| 7 | סיינפואגוס | סיינפואגוס | Cienfuegos  ‏ | 401,738 | 4,188 |
| 8 | ויה קלרה | סנטה קלרה | Villa Clara ‏ | 763,944 | 8,441 |
| 9 | סנקטי ספיריטוס | סנקטי ספיריטוס | Sancti Spíritus‏ | 459,183 | 6,777 |
| 10 | סייגו די אבילה | סייגו די אבילה | Ciego de Ávila  ‏ | 430,507 | 6,971 |
| 11 | קמגואיי | קמגואיי | Camagüey  ‏ | 756,064 | 15,386 |
| 12 | לאס טונאס | ויקטוריה דה לאס טונאס | Las Tunas  ‏ | 528,853 | 6,592 |
| 13 | גראנמה | ביאמו | Granma ‏ | 804,331 | 8,374 |
| 14 | אולגין | אולגין | Holguín  ‏ | 1,006,834 | 9,215 |
| 15 | סנטיאגו דה קובה | סנטיאגו דה קובה | Santiago de Cuba  ‏ | 1,037,339 | 6,227 |
| 16 | גואנטנמו | גואנטנמו | Guantánamo ‏ | 500,153 | 6,167 |
הערות שוליים

↑  CUBA: Provinces
| חלוקה מנהלית של מדינות אמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית • מונטסראט • מרטיניק • סנט מארטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים שכאלה

| --- | --- |
 סוגה:  אירוח, תחקיר
 מנחים:  עמוס אטינגר
 משתתפים:  ראו סעיף "אורחים מפורסמים"
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר פרקים:  כ-100 תוכניות
 הפקה
 חברת הפקה:  רשות השידור
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 אורך פרק:  90 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  25 באפריל 1972 – 2000. (2007, 2011, 2013 בכל שנה תוכנית מיוחדת)
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חיים שכאלה היא סדרת תוכניות אירוח בטלוויזיה הישראלית ששודרה קרוב ל-30 שנה ועסקה בחייהם של אישים שונים בתולדות המדינה ובתרבותה. מנחה כל התוכניות היה עמוס אטינגר, למעט התוכנית לחיים יבין שצולמה ב-2008 והונחתה על ידי יגאל רביד.
מועדי השידור

התוכנית נוצרה בשנת 1966 כתוכנית רדיו ברשת ב' בשם "אלה הם חייך". מנחה התוכנית והתחקירן הראשי שלה היה עמוס אטינגר, ששידר את התוכנית בממוצע מדי ארבעה חודשים. בשנת 1972 הפכה תוכנית הרדיו לתוכנית טלוויזיונית בשם "חיים שכאלה", ובמהלך השנים צולמו כ-80 פרקים שלה לטלוויזיה, רובם עד שנת 2000.
ביוני 1973 התארח בתוכנית יצחק (אייק) אהרונוביץ', ומאז לא שודרה התוכנית במשך כמעט שנתיים. במאי 1975 חזרה התוכנית לשדר, ובה התארח חיים לבקוב. לתוכנית היו אחוזי מדרוג גבוהים, בפרט כאשר הערוץ היה בלעדי בישראל. בפסח תשמ"ז-אפריל 1987 שודרה תוכנית היובל במספר, שהוקדשה לשייקה דן, והייתה אמורה להיות תוכנית הסיום, אך התוכנית המשיכה כאמור עוד הרבה שנים.
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 השתנה במעט שמה של התוכנית והיא נקראה "חיים שכאלה חוזרים", ושם התארחו דמויות שכבר היו בתוכנית בעשורים הקודמים, כגון חיים טופול, יהורם גאון ועוד. התוכנית האחרונה שודרה בשנת 2000. בשנת 2007 חזרה התוכנית ואירחה את שדרן הרדיו ומנחה השעשועון "מקבילית המוחות" יצחק שמעוני. תוכנית נוספת לכבודו של יעקב טרנר צולמה בפברואר 2011, ועוד תוכנית לכבוד מאמן הכדורגל שלמה שרף, שצולמה בינואר 2013.
אופן התוכנית

ברוב התוכניות נהגו להפתיע את "כוכב" התוכנית והכניסו אותו לאולפן טלוויזיה חשוך, ואז היו נדלקים האורות ובמחיאות כפיים, והמנחה, אטינגר, היה מלווה את האישיות לאורך הקהל ומשם לבמה.
באולפן ישבו אנשים מתקופות שונות בחייו של כוכב התוכנית שסיפרו עליו דברים שונים, רציניים ופיקנטיים. לכל תוכנית הובא אדם מפתיע מעברו של כוכב התוכנית. המשפט בתוכנית שהפך למטבע לשון היה: "מה אומר לך הקול הבא?", שאלה שהיה נשאל והיה עליו לזהות לפי הקול את מי יזמין אטינגר להצטרף התוכנית.
אוסף התחקירים שנאסף, הוגש בסוף התוכנית לכוכב אותה תוכנית בצורת ספר-מתנה למזכרת. התוכנית נפתחה באות מוזיקלי (נעימה בשם Pensive Miss של המלחין ניל הפטי). האות גם סיים את התוכנית, אז מכריו של האורח ניגשו אליו, נישקו אותו או הגישו לו פרחים, כחלק מריטואל קבוע בתוכנית.
בפורים 1976 בוצעה תוכנית מיוחדת לפורים עם אחשוורוש (שאותו שיחק אבנר חזקיהו).
אורחים מפורסמים

הראשון שהתארח בתוכנית היה המשורר חיים גורי, בתוכנית ששודרה ב-25 באפריל 1972, והאחרון היה מאמן הכדורגל שלמה שרף, בתוכנית ששודרה בשנת 2013.
התכנית שודרה במשך 30 שנה. בין 65 האורחים המפורסמים שהתארחו ב"חיים שכאלה" היו 10 נשים בלבד. האורח הצעיר ביותר בתולדות התכנית היה אביגדור קהלני, בן 30 בלבד ב-1975 כשצולמה התכנית איתו.
(התאריך בסוגריים מציין את השנה בה שודרה התוכנית)
חיים גורי (1972)
דוד הכהן (1972)
שלמה גורן (1972)
שלמה בר-שביט (1972)
עזר ויצמן (1972)
אפרים קציר (קצ'לסקי) (1972)
חצקל איש כסית (1972)
יצחק נבון (1972)
ישורון שיף (1973)
פיליס פלגי (אלמנתו של יואל פלגי) (1973)
יצחק רבין (התוכנית הוקלטה בארצות הברית בפברואר 1973)
יצחק (אייק) אהרונוביץ' (1973)
חיים לבקוב (1975)
גבריאל דגן (1975)
אורי ירום (1975)
רוני שטרן (אלמנתו של אברהם שטרן) (1975)
זאב וילנאי (1975)
יצחק גרציאני (1975)
אביגדור קהלני (1975)
חניתה אטיאס-קידר (1976)
גולדה מאיר (1977)
זאב שחם (1977)
מרים ילובסקי (1977)
חיים טופול (1977)
יגאל מוסינזון (1977)
משה ריבלין (1977)
נחום גולדמן (1978)
יגאל אלון (צולם ב-26 בנובמבר 1978 בכפר תבור)
יעקב מרידור (1979)
יוסף בורג (1979)
חיים חפר (1979)
טדי קולק (1980)
איצ'ה ממבוש (1981)
שלום רוזנפלד (1982)
אמנון שמוש (1982)
יעקב חזן (1983)
יהורם גאון (1983)
יוחאי בן-נון (1983)
שושנה דמארי (1984)
יעקב אורלנד (1985)
יחיאל קדישאי (1986)
יפה ירקוני (1986)
שייקה דן (1987)
הדודאים (1987)
רות דיין (1988)
ישראל אלדד (1989)
אפרים קישון (1989)
יעקב חודורוב (1991)
צבי יעבץ (1991)
יצחק בן-אהרן (1993)
תזמורת צה"ל (1993)
גארי ברתיני (1994)
מאיר עמית (1995)
שמואל מחרובסקי (1995)
רבקה מיכאלי (1995)
מנחם גולן (1996)
נתן שרנסקי (1997)
גילה אלמגור (1997)
משה (מוסה) פלד (1998)
אברהם דשא (פשנל) (1999)
מאיר שמגר (1999)
ישעיהו (שייקה) בן-פורת (2000)
יצחק שמעוני (2007)
יעקב טרנר (2011)
שלמה שרף (2013)
הערות שוליים

↑  אלון פרוכטר, דורית אסרף מזרחי, כרמלה מנשה, המגיש והפזמונאי עמוס אטינגר הלך לעולמו בגיל 86, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 בדצמבר 2023
↑   התוכנית המלאה, סרטון בערוץ "Silvereyes - עיני כסף", באתר יוטיוב (אורך: 01:52:33)
↑   חיים שכאלה עם אחשוורוש - 1977, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 52:12)
אלכסנדר זאובר

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1903 אוקראינה 
 פטירה:  9 בספטמבר 1961 (בגיל 58) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1933
 
אלכסנדר (שמשון יעקב) זאובר (17 במאי 1903 - 9 בספטמבר 1961) היה עיתונאי ישראלי, איש התנועה הרוויזיוניסטית ובורר. היה המוציא לאור והעורך של השבועון "עיתון מיוחד" משנת ייסודו ב-1934 ועד לסגירתו ב-1952.
ממנהלי "אוי קלט" בארץ ישראל, עיתונאי בעיתון "דואר היום" עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" ומקים מוסף "7 ימים" ב"ידיעות אחרונות" ועורכו הראשי של "דאס אידישע פאלקסבלאט". מלבד עיסוקו העיתונאי פעל בענייני ציבור, היה ממנהיגי יהדות הונגריה בארץ ועזר רבות לארגוני המחתרת השונים בתקופת המנדט.
חייו

זאובר נולד בעיירה נאדי-שומקוט (Nagysomkút) הסמוכה לבאיה מארה, שהייתה אז חלק מממלכת הונגריה (כיום ברומניה), בן לשמואל זאובר, מתלמידיו של ה"כתב סופר", וגיטל לבית שטרנבך. בשל מותם של הוריו בגיל צעיר, הוא גדל אצל סבו, מיכאל שטרנבך, והתחנך בחדר מסורתי. הוא התגייס לצבא הצ'כוסלובקי ושם קיבל את השם אלכסנדר. בשנת 1930 עבר להתגורר בברלין שם למד בבית המדרש לרבנים בברלין, במהלך שהותו בגרמניה למד את השפה הגרמנית.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, באותה שנה נשא לאישה את אילנה ברודי, לשניים היו שני ילדים: מיכאל ואמיצה. העברית הייתה שגורה בפיו בזכות לימודיו בגימנסיה העברית שבעיר הולדתו.
נינו, רז זאובר, המשיך את דרכו בתקשורת ועבד בערוצים עשר ו-12. בהמשך, במהלך לימודיו באוניברסיטת תל אביב, היה ראש תא פוליטי. לאחר מכן שימש כיועץ פרלמנטרי לח"כ סימון דוידסון, דובר של ח"כ אפרת רייטן וכיועץ של הקונסול הכללי בניו יורק לשעבר, אסף זמיר. כיום רז הוא הבעלים של חברת התקשורת והפרסום ״זאובר תקשורת״ ועורך ומנחה את "הפודקאסט של רז זאובר".
חייו > פעילות עיתונאית

זאובר הקים בהונגריה את העיתון "דאס יודישע פאלקסבלאט" שהיה העיתון ההונגרי הציוני הראשון.
זאובר כתב רבות בעיתון "אוי קלט", ובעיתון "דואר היום".
חייו > פעילות עיתונאית > עיתון מיוחד

זאובר נחשב ל"אבי העיתונות הצהובה בארץ ישראל" זאת בשל העיתון שהיה תחת עריכתו ובבעלותו "עיתון מיוחד", שעסק בפלילים וברכילות על חיי האישים בארץ ישראל דבר שהיה נדיר וראשוני בארץ. את העיתון הקים לאחר שהעיתון הקודם שבו עבד "דואר היום" נסגר.
כותרותיו של זאובר ב"עיתון מיוחד" היו יוצאות דופן, סנסציוניות, ובנוסח מחורז, למשל:
בעל מלון שכיח, נעל את אשתו על מסגר ובריח, עזב את חברתו ושתי ברחוב הטורים, והתחתן עם אסתר העשירה בפורים
כתבות רבות בעיתון כתב זאובר תחת שמות עט שונים, בהם השם "סבירם", שפירושו סבי רב מיכאל, על שם סבו הרב מיכאל שטרנבך. הוא נתבע כמה פעמים על ביזיון בית המשפט, לאחר שפרסם דיווחים על משפטים בטרם הסתיימו.
עיתון מיוחד זכה לתפוצה גדולה אך בשל קריאתו של יהודה מוזס לאלכסנדר זאובר להצטרף לסגל ידיעות אחרונות החליט זאובר לאחר 19 שנים לסגור את עיתון מיוחד ולהמשיך בקריירה העיתונאית שלו בידיעות אחרונות .
חייו > פעילות עיתונאית > ידיעות אחרונות

בשנת 1952 סגר את "עיתון מיוחד" והקים שבועון חדש בשם "7 ימים". לאחר הפילוג ב"ידיעות אחרונות" והקמת "מעריב", יהודה מוזס פתח בגיוס מזורז של עיתונאים ובהם זאובר והשבועון החדש שהקים. השבועון הפך למוסף "7 ימים" וזאובר היה עורכו הראשון. הוא עבד ב"ידיעות אחרונות" עד סוף ימיו. במהלך פעילותו היה כתב לענייני משפט.
אף שהרבה לכתוב על שערוריות, מעולם לא הוגשה למוסדות העיתונאיים תלונה נגדו.
חייו > פעילותו הציבורית

מעמדו כעיתונאי הקנה לו מעמד ציבורי והוא שימש כבורר ומפשר בבעיות שהיו בין אנשי היישוב. הוא השתייך לברית הציונים הרוויזיוניסטים, והיה חבר באגודות שונות כמו "התאחדות עולי הונגריה".
כאשר הקימו אב"א אחימאיר, אורי צבי גרינברג ויהושע ייבין את "ברית הבריונים", הצטרף גם זאובר לתנועה. על אף היותו איש ימין היה גאה בבנו מיכאל זאובר שהלך אחרי דוד בן-גוריון ונמנה עם מקימי קיבוץ שדה בוקר.
את כשריו ניסה זאובר לתעל לטובת הצלתו של יעקב וייס, בנו של בן דודו, יוסף. ניסיונות אלו עלו כאמור, בתוהו.
בזמן מלחמת העצמאות השתתף במשלחת לקניית נשק לצ'כוסלובקיה, זאובר נבחר לתפקיד זה בשל קרבתו והשפעתו על אנשי השלטון, כושר השכנוע שלו וידיעת השפה הצ'כית.
זאובר היו ידוע בנדיבות וברוחב הלב שגילה ובעזרה שנתן לאנשים בתקופתו, אחד מן הסיפורים הידועים ביותר בתל אביב של אז היה על שאול טשרנחובסקי, שהיה חבר בפרלמנט העיתונאים של זאובר ברחוב רוטשילד בתל אביב. אחת לשבוע היו נפגשים עיתונאים כדוגמת שלום רוזנפלד ועוד רבים בבית קפה. בחבר קבוע בפרלמנט היה הרופא של תל אביב באותה העת, שאול טשרנחובסקי, שבעקבות מצבו הכלכלי הרעוע היה מעין נוהל שבו נהוג לתת לו לירה אחת מכל עיתונאי, יום אחד הפתיע זאובר את יושבי הפרלמנט ונתן לטשרנחובסקי 10 לירות, כסף רב באותו הזמן, כנשאל מה הוא עושה, ענה "לירה אחת הוא לא יחזיר, אבל 10 לירות זה כסף גדול ולכן לי הוא יחזיר".
חייו > פעילותו הציבורית > משלחת הנשק לצ'כוסלובקיה

על אף היותו ריווזיניסט ובשל ידיעת השפה הצ'כית, נתבקש זאובר בידי בן-גוריון להוות חלק ממשלחת קניית הנשק מצ'כוסלובקיה. הכסף לקניית הנשק נאסף מתרומותיהם של יהודי ארצות הברית, אך הממשל האמריקאי סירב לשחרר את הכספים לטובת בניית הצבא הישראלי העתיד לקום. מי שנרתם לטובת המשימה היה לא אחר מאשר פרנק סינטרה, הזמר הידוע והציוני הנלהב השתמש בקשריו והעביר את הכספים במזומן בתוך מזוודה אל הארץ.
מותו

לאחר פטירת רעייתו בטרם עת (בגיל 40) חלה במחלת לב ונסע עם משלחת חסידי חב"ד לבקר את הרבי מלובביץ' בניו יורק ולזכות בברכתו. זאובר נפטר שם בערב ראש השנה תשכ"ב. ארונו של זאובר הובא לישראל. כשפרשי המשטרה סוגרים את התנועה יצא מסע ההלוויה של זאובר מבית החולים איכילוב אל "בית סוקולוב", שם הספידוהו הרצל רוזנבלום, שר המשטרה בכור שטרית, יצחק ידידיה פרנקל, יהודה שפיגל מנהל משרד הדתות לשעבר ונשיא התאחדות עולי הונגריה בישראל דאז, ומרטין פלדי, יו"ר התאחדות עולי הונגריה בתל אביב. ספר השנה של העיתונאים ל-1962 כלל מאמרים לזכרו. נקבר בבית העלמין קריית שאול., סמוך לרעייתו, אילנה, שנפטרה במרץ 1952.
הותיר אחריו את בנו ובתו.
ספרו

"דם קדושים בעפר הכביש" הוצאת "ספר" שנת 1936
לקריאה נוספת

אב"א אחימאיר, עין הקורא, הוצאת הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, 2003, עמ' 140–141.
הערות שוליים

↑  העיתונאי המיוחד, "העולם הזה", גיליון 980 מ-28 ביולי 1956, עמוד 9
↑  י רשימה בעיתון שהייתה עלולה להשפיע על שופט, הַבֹּקֶר, 7 בפברואר 1938
העורך, המו"ל והמדפיס של "עתון מיוחד" בקנסו ב־55 לאי'י בעוון בזיון בית המשפט, המשקיף, 4 בספטמבר 1940
↑  רשיון לשבועון חדש, שערים, 10 באוגוסט 1952
↑  נפטר העיתונאי א. זאובר, על המשמר, 10 בספטמבר 1961
↑  הגיע ארונו של א. זאובר, על המשמר, 15 בספטמבר 1961
↑  היום - הלויית אלכסנדר זאובר , הַבֹּקֶר, 15 בספטמבר 1961
↑  הופיע ספר השנה של העתונאים לשנת תשב״ב, הארץ, 27 באוגוסט 1962
↑  אלכסנדר זאובר באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527271605171  ISNI: 0000 0001 0768 7771  LCCN: no2010187789  VIAF: 160399481   WorldCat (עם VIAF): 160399481 
שער גיליון השבועון, 24 בספטמבר 1948
בית הספר למקצועות המחשב

| --- | --- |

תג בסמ"ח
 פרטים
 כינוי:  בסמ"ח אלפא
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  יחידת הדרכה
 בסיס האם:  מחנה מקלף (1994 – 2022) פארק גב ים נגב (2022 – הווה)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יוני 1994 – הווה (כ־30 שנה) 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  סגל וחניכים
 פיקוד
 יחידת אם:  לוט"ם,  אגף התקשוב
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
 מפקד נוכחי:  בר ענבר
בית הספר הצה"לי למקצועות המחשב וההגנה בסייבר (בראשי תיבות: בסמ"ח, ידוע גם כמסלול אלפא, יחידה 95), הוא היחידה העיקרית להכשרת חיילים בתחום המחשוב והסייבר בצה"ל. עד שנת 1994 הייתה בסמ"ח חלק מממר"ם, ולכן בוגרי הקורסים הארוכים בו עדיין מכונים "בוגרי ממר"ם". זאת, אף על פי שרוב בוגריו מפוזרים ומשרתים במגוון יחידות (ובהן ממר"ם), ואף המדריכים שנשארים ביחידה לתפקידי הדרכה ופיקוד, אינם כפופים לממר"ם כבעבר.
עד שנת 2022 שכן בית הספר במחנה מקלף ברמת גן, וכיום הוא שוכן בפארק גב ים נגב שבבאר שבע, בסמוך לקריית התקשוב. מפקד בסמ"ח הנוכחי הוא סא"ל בר ענבר.
היסטוריה

בית הספר למקצועות המחשב עבר מספר גלגולים במהלך השנים, במהלכם היה כפוף למספר יחידות:
לאחר הפרדת בסמ"ח מממר"ם, הוכפף בסמ"ח ל"חטיבת המחשוב" ולאחר פירוקה ב־1999, ישירות לחיל הקשר.
כחלק מהארגון מחדש שהביא להקמת חיל התקשוב, הוכפפה היחידה ב־2004 לבה"ד 7 (בית הספר הארצי לתקשוב).
ב-5 במאי 2013, חזרה היחידה להיות כפופה ליחידת ממר"ם כחלק מתוכנית המעבר לדרום, בה בסמ"ח וממר"ם עתידות לעבור לקריה הטכנולוגית אשר אמורה לקום בסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון. זאת, בעוד בה"ד 7, בית הספר הצה"לי לקשר, תקשוב וסייבר, ממוקם בעיר הבה"דים.
ב-28 ביולי 2015 עברה היחידה לכפיפות יחידת מצפ"ן, בית התוכנה של אגף התקשוב.
ב-20 באוגוסט 2022 כחלק מפרויקט העברת בסיסי צה"ל לנגב עברה יחידת בסמ"ח לפארק ההייטק גב-ים נגב בבאר שבע, זאת לאחר שעזבה את בסיס השלישות הראשית ברמת גן.
ב-5 בדצמבר 2022 זכתה היחידה במקום הראשון בבית היחידות המצטיינות בתחום החדשנות, במסגרת פרסי ראש המטה הכללי לחדשנות מטעם הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי.
היסטוריה > תגי היחידה

עם המעבר בין היחידות השונות אימץ בסמ"ח את תגי היחידות להן הוכפף. בינואר 2014 זכתה היחידה לתג משל עצמה.
תג ממר"ם
תג "חטיבת המחשוב", בעת שבסמ"ח היה כפוף אליה ישירות. בין השנים 1994–1999
בעת שהיה כפוף למפקדת חיל הקשר, בין השנים 1999–2004
תג בה"ד 7, בין השנים 2004–2012
תג יחידת לוטם, בין השנים 2012–2014
תג יחידה עצמאי, החל מינואר 2014
מפקדי בסמ"ח לדורותיהם

מפקד בסמ"ח הוא קצין בדרגת סגן-אלוף אשר כפוף פיקודית ליחידת מצפ"ן (בית התוכנה של אגף התקשוב וההגנה בסייבר).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה  | הערות |
| עדי שנאן | 1994–1996 |  |
| דרור מרגלית | 1996–1999 |  |
| שי בסון | 1999–2001 |  |
| אביעד בן יצחק | 2001–2003 |  |
| עופר קורנפלד | 2003–2005 |  |
| אבי כהן | 2005–2007 |  |
| יובל שילה | 2007–2011 |  |
| אורית טטרסקי | 2011–2014 |  |
| רמי שקד | 2014–2016 |  |
| יניב אוסי | 2016–2019 |  |
| לירון גרשון | 2019–2021 |  |
| ליאת ליטבק | 2021–2023 |  |
| בר ענבר | 2023– |  |
מהקורסים בבסמ"ח

קורסים שקיימים כעת בבסמ"ח:
תכנות
DevOps
מגן בסייבר
QA
מפתח לומדה
מיישם ERP
Data Analyst
מנהל Data Center
SRE
מפתח BI
קורסים שהיו בעבר בבסמ"ח:
ניהול רשת מחשוב, עבר לבה"ד 7.
מטמיעות מערכות מחשוב (החליף את קורס "הנחיית והטמעת יישומים"), עבר לבה"ד 7.
המדורים בבסמ"ח

מדור תוב"ל (תוכנה בדיקות וצוות למדא) – אחראי על הכשרת חיילים בסיסית במגזר התוכנה. צוות פיתוח, ה-DevOps והסייבר של היחידה גם נכלל תחת מדור תוב"ל.
מדור סו"ס (סייבר וסיסטם) – אחראי על הכשרת חיילים לניהול תשתיות ולהגנה בסב"ר.
מדור מאדי"ם (מפ"ל, SRE, דאטא אנליסט, ייישום ERP, מפתח BI) – אחראי על הכשרת חיילים במגזר הפיתוח והמידע.
מדור ליב"ה (למידה ייחודית בעידן הדיגיטלי) – אחראי על הכשרה, הדרכה מתקדמת והשתלמויות של חוגרים וקצינים בתחומי תוכנה, סייבר, הנדסה, תקשורת, תשתיות IT, יישומים ומחשוב אישי. בעבר נקרא מדור היל"ה (השתלמויות לאורך השירות).
מד"ריה (מדריך ראשי) – אחראי על ניהול בסמ"ח מנהלתית ותקציבית ופיתוח ההכשרות.
מדור ארגון ומשא"ן (משאבי אנוש) – אחראי שלישותית על סגל בסמ"ח ובעיקר על חניכי כלל הקורסים וההשתלמויות.
מדור מפקדה – אחראי על קיום השגרה, התחזוקה השוטפת ועל המשמעת ביחידה.
קמפוס בסמ"ח באר שבע

עד שנת 2022 שכן בית הספר במחנה מקלף ברמת גן, וכיום הוא שוכן בפארק גב ים נגב שבבאר שבע, בסמוך לקריית התקשוב.
הערות שוליים

↑  אתר צה"ל, הכירו את בסמ"ח, 05 דצמבר 2016 (מאורכב)
↑  בסמ"ח - קמפוס IL, באתר קמפוס IL, ‏2 באוגוסט 2019
1 2 3   מערכת את"צ, נפתח ביה"ס למקצועות התוכנה וההגנה בסייבר בנגב, באתר צה"ל, 23 באוגוסט 2022
↑  מוטי בסוק, "עמק הסיליקון" חדש: הונחה אבן הפינה לקרית צה"ל בבאר שבע, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2012
↑   הוענקו פרסי הרמטכ"ל לחדשנות. אלה הזוכים, באתר צה"ל, 6 בדצמבר 2022
↑  עמי רוחקס דומבה, ‏סא"ל לירון גרשון תפקד על בית הספר למקצועות המחשב וההגנה בסייבר, באתר "IsraelDefense‏", 28 במאי 2019
↑   טקס החלפת מפקדת בסמ"ח, באתר צה"ל, 21 ביולי 2021
אסון המטוסים בטנריפה

| --- | --- |

הדמיית מחשב של המטוסים רגע לפני ההתנגשות
 תאריך:  27 במרץ 1977
 מיקום:  נמל התעופה לוס רודאוס, טנריפה, האיים הקנריים, ספרד
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  28°28′53.94″N 16°20′18.24″W﻿ / ﻿28.4816500°N 16.3384000°W﻿ / 28.4816500; -16.3384000
 הרוגים:  583
 פצועים:  61
 ניצולים:  61
 המעורבים באסון

כלי טיס 1
 כלי טיס:  בואינג 121–747
 מספר זנב:  N736PA (קליפר ויקטור)
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס
 יעד:  נמל התעופה גראן קנריה
 חניות ביניים:  נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי
 מפעיל:  פאן אמריקן
 נוסעים:  380
 אנשי צוות:  16
 הרוגים:  335 ‏(326 נוסעים ו-9 אנשי צוות)
 פצועים:  61
 ניצולים:  61

כלי טיס 2
 כלי טיס:  בואינג 747-206B
 מספר זנב:  PH-BUF (ריין)
 מוצא:  נמל התעופה סכיפהול
 יעד:  נמל התעופה גראן קנריה
 מפעיל:  KLM
 נוסעים:  234
 אנשי צוות:  14
 הרוגים:  248 (כולם)
 ניצולים:  אין
  (למפת האיים הקנריים מוגדלת) לאס פאלמאס ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטיTFN(למפת האיים הקנריים רגילה) לאס פאלמאס ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטיTFN
אסון המטוסים בטנריפה התרחש ב-27 במרץ 1977 בנמל התעופה באי טנריפה, היה אסון התעופה הגדול ביותר בהיסטוריה. באסון נהרגו בו 583 בני אדם בהתנגשות בין שני מטוסי בואינג 747, האחד של חברת KLM והשני של חברת פאן אמריקן. הסיבה העיקרית לאסון הייתה סדרת טעויות חמורות של צוות טיסת KLM, בנוסף לשרשרת ארוכה של צירופי מקרים שהתרחשו. מהאסון הופקו מספר לקחים אשר הובילו לשינויים בסדרי התעופה.