stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבעת המינים

סדרת בולים "שבעת המינים" לכבוד מועדים לשמחה תשי"ט (ארבעת הבולים העליונים) ותש"ך (שלושת הבולים התחתונים) בעיצובו של צבי נרקיס
שבעת המינים, או "פירות שנשתבחה בהם ארץ ישראל", הם שבעה מיני גידולים המוזכרים בפסוק בספר דברים המתאר את הפוריות החקלאית של ארץ ישראל: ”כִּי ה' אֱלֹהֶיךָ מְבִיאֲךָ אֶל אֶרֶץ טוֹבָה אֶרֶץ נַחֲלֵי מָיִם עֲיָנֹת וּתְהֹמֹת יֹצְאִים בַּבִּקְעָה וּבָהָר. אֶרֶץ חִטָּה וּשְׂעֹרָה וְגֶפֶן וּתְאֵנָה וְרִמּוֹן אֶרֶץ זֵית שֶׁמֶן וּדְבָשׁ.” (דברים, ח', ז'–ח').
מתוך פסוק זה נתקבעה קבוצה טקסית של שבעה צמחים מספקי מזון: חיטה, שעורה, גפן, תאנה, רימון וזית. הצמח השביעי נקבע כתמר, בפרשנות על המילה "דבש", כיוון שמפרי התמר הפיקו סילאן (דבש תמרים).
המסורת היהודית מייחסת חשיבות מיוחדת לשבעת המינים, ובפרט קיימים פרטים הלכתיים מסוימים הקשורים בהם. שבעת המינים משמשים גם במנהגים הקשורים בארץ ישראל כמו תליית שבעת המינים בסוכה, ואכילת שבעת המינים בסעודת ט"ו בשבט. מנהג זה אומץ בידי התנועה הציונית.
חוקר המקרא אביתר כהן שיער שכל אחד משבעת המינים קשור בעונת השנה החקלאית המתאימה לעונות הרשומות בלוח גזר.
לארבעה צמחים מתוך השבעה יש שמות ייחודיים לתיאור איסוף היבול שלהם:
ארייה - קטיף תאנים.
בציר - קטיף ענבים.
גדיד - קטיף תמרים.
מסיק - קטיף זיתים.
מאפייני שבעת המינים

חיטה - ממשפחת הדגניים ואחד ממיני המזון החשובים בעולם. בארץ ישראל נתגלתה אם החיטה על ידי החוקר אהרון אהרונסון, וכך הוכח שמאז ימי קדם הייתה החיטה מין מרכזי בכלכלת הארץ.
שעורה - אף היא ממשפחת הדגניים. נחשבת אחות לחיטה מבחינה תזונתית, אך השימוש בה היה יותר עבור בעלי חיים מאשר עבור האדם. אולם בשנות בצורת הייתה למקור מזון עיקרי במקום החיטה.
גפן - אחד הפירות המפורסמים בעולם. לפירותיו שימוש כפול - לאכילה ולהפקת יין - המשקה האלכוהולי מבין העתיקים בעולם. על היין נתקנה ברכה מיוחדת - בורא פרי הגפן. כמו כן, הפיקו מהגפן דבש ענבים.
תאנה - פרי עסיסי הגדל בר. עדויות ארכאולוגיות מאשרות כי התאנה פרחה בארץ ישראל כבר לפני כ-5,000 שנה. התאנה הייתה נאכלת טרייה ומשומרת, כתאנים בודדות מיובשות ("גרוגרת") או כעיגול ענק של תאנים דחוסות ומיובשות ("דבלות").
רימון - פרי מזין ובעל חשיבות במסורת היהודית. אף הרימון ידוע כפרי נפוץ במזרח התיכון מזה אלפי שנים. נעשה בו שימוש אף כפרי יבש.
זית - פרי חשוב ביותר. עיקר חשיבותו הייתה ועודנה בהפקת שמן הזית העשיר בתכונותיו הבריאות והמזינות. הזית היה המקור הכמעט יחיד לשמן בעת העתיקה, ואף לגביו קיימות עדויות על נוכחותו בלבנט במשך אלפי שנים. הזית מאריך ימים ביותר, ועד היום קיימים בארץ עצי זית בני מאות רבות של שנים.
תמר - עץ התמר ופריו סיפקו פירות טעימים, הניתנים לשימור ארוך ("כותבת"), וחומרי גלם לבנייה שהופקו מגזע התמר ומענפיו. סיבי התמר החזקים שימשו לשזירת חבלים, ועליו שימשו לקליעת נצרים, סלים, מחצלות וכלים שימושיים נוספים. התמר אינו מוזכר בשמו המפורש, אולם על פי הפרשנות במילה "דבש" מכוון המקרא לתמר, ממנו עשו את הסילאן, הוא סוג הדבש, שהיה בשימוש בעת ההיא.
המשותף למינים אלו הוא היותם ניתנים לשמירה לפרקי זמן ארוכים. משום כך ניתן להסתמך עליהם כמקור קבוע של מזון בחודשים שאין בהם תוצרת חקלאית טרייה. מינים אלו מבשילים לאורך השנה, החל מהבשלת החיטה באביב ועד הבשלת הזית והתמר בראשית הסתיו. סדר הופעתם בפסוק הוא הפוך מסדר הבשלתם.
שבעת המינים במקורות

התנ"ך ממשיל במקומות שונים את עם ישראל לרבים מהמינים הללו:
חיטה - עם ישראל נמשל לחיטה ”בטנך ערמת חיטים”. והסבירו חז"ל: "והלא ערימות של אצטרובלין ושל פלפלין יפות מהן, ולמה נמשלו לחיטין. אלא יכול אדם לחיות בלא פלפלין ובלא אצטרובלין, ואי אפשר לעולם לחיות בלא חטים. וכשם שאי אפשר לעולם בלא חטין, כך אי אפשר לעולם בלא ישראל".
שעורה- השעורה הייתה צמח מרכזי במגילת רות וזאת משום שהייתה זאת שנת בצורת וקצרו בה רק שעורים.
גפן - ”גפן ממצרים תסיע”. לענבים - ”כענבים במדבר מצאתי ישראל”. וכן לכרם, במשל הכרם הידוע בישעיהו - ”אשירה נא לידידי שירת דודי לכרמו, כרם היה לידיד בקרן בן שמן... כי כרם ה' צבאות בית ישראל”.
תאנה - ”כבִכורה בתאנה בראשיתה”. ”התאנה חנטה פגיה” והסבירו חז"ל: "התאנה חנטה פגיה אלו הצדיקים והישרים". שלמה המלך אף המשיל את התורה לתאנה - ”נוצר תאנה יאכל פריה”. חז"ל שואלים מדוע נמשלה התורה לתאנה ומבארים זאת באופנים שונים ביניהם: "מה עץ התאנה כל זמן שאדם מחפש בו מוצא בו תאנים, אף דברי תורה כל זמן שאדם הוגה בהם מוצא בהם טעם". "שרוב האילנות; הזית, הגפן, התמרה נלקטים כאחת והתאנה נלקטת מעט מעט. כך התורה, היום לומד מעט ולמחר הרבה, לפי שאינה מתלמדת לא בשנה ולא בשנתים". "כל הפירות יש בהם פסולת, תמרים יש בהם גרעינים, ענבים יש בהם חרצנים, רמונים יש בהם קליפין, אבל תאנה כולה יפה לאכול. כך דברי תורה אין בהם פסולת".
רימון - ”כפלח הרימון רקתך”. חז"ל פירשו את הפסוק על הריקנים שבעם ישראל, כלומר על האנשים הפשוטים ביותר, שאפילו הם מלאים מצוות כגרגרי הרימון.
זית - ”זית רענן יפה פרי תואר קרא ה' שמך”. ושואלים חז"ל: "מה ראה ירמיה למשול אבותינו כזית? - אלא כל המשקין מתערבים זה בזה והשמן אינו מתערב אלא עומד, כך ישראל אינם מתערבים עם אומות העולם".
תמר - ”זאת קומתך דמתה לתמר...אמרתי אעלה בתמר אוחזה בסנסיניו”. חז"ל הבהירו מדוע נמשל עם ישראל לתמר - "מה תמרה זו אין בה פסולת, אלא תמריה לאכילה, ולולבים להלל (לנטילת לולב בחג הסוכות), חריות לסכוך, סיבים לחבלים, סנסינים לכברה, שפעת קורות לקרות בהן בתים - כך ישראל אין בהם פסולת, אלא מהם בעלי מקרא, מהם בעלי משנה, מהם בעלי אגדה, מהם בעלי מצוות, מהם בעלי צדקות.
שבעת המינים שימשו גם סמלים לפריון ולשפע: "אשתך כגפן פוריה", "בניך כשתילי זיתים", "צדיק כתמר יפרח" ועוד.
אין ספק שאזכורם השכיח של 'שבעת המינים' במקרא כגידולים חקלאיים מעיד על מרכזיותם כגידולי יסוד בכלכלת הארץ ומשקף את חשיבותם בסל המזונות המקראי. דומה שסדרם בפסוקים אינו מקרי: הם נזכרו על פי סדר חשיבותם וסדר הבשלתם. מבין הדגניים: ה'חיטה' היא הראשונה בחשיבותה ואחריה ה'שעורה'. מבין עצי הפרי הבכורה הייתה ל'גפן' ולמוצריה, לאחר מכן ה'זית', ה'תאנה' וה'רימון'. אלו הם גם הגידולים שבויתו לראשונה על ידי האדם. גידולים אלה מתאפיינים בתוצרי מזון בעלי חיי מדף ארוכים.
שבעת המינים במועדי ישראל > ביכורים

ההלכה קובעת כי את מצוות הביכורים אין לקיים אלא בפירות שבעת המינים. חז"ל למדו זאת מהפסוק: ולקחת מראשית כל פרי האדמה. מ"ם זו באה למעט, שרק חלקם של הפירות ראויים למצוות הביכורים, ולא כולם. הפירות הראויים הם איפוא שבעת המינים בלבד.
שבעת המינים במועדי ישראל > חג הסוכות

שימוש רב נעשה בעץ התמר בחג הסוכות; ענפי התמר הסגורים - הלולבים משמשים למצוות נטילת ארבעת המינים. הענפים הפתוחים והרחבים משמשים לסיכוך הסוכה. כאשר שבו ישראל מגולת בבל, קרא להם נחמיה לקיים את מצוות הסוכה: ”צאו ההר והביאו עלי זית ועלי עץ שמן ועלי הדס ועלי תמרים ועלי עץ עבת לעשת סכת ככתוב”.
נהגו רבים לתלות את פירות שבעת המינים בסוכה. ובשל"ה כתוב "ראוי ליפות הסוכה בקרמינין וסדינין ולתלות בה פירות חשובים, וכל המרבה הרי זה משובח".
שבעת המינים במועדי ישראל > ט"ו בשבט

מתקופת האר"י, השתרש כמעט בכל תפוצות ישראל המנהג לאכול בט"ו בשבט מפירות שבעת המינים שנתברכה בהם ארץ ישראל, זאת כסמל ליום הנקרא בלשון חז"ל "ראש השנה לאילן". בבתי ספר וגני הילדים במגזרים השונים, מהווה הוראת נושא שבעת המינים, חלק מהמערך הלימודי העוסק בענייני ט"ו בשבט.
ברכות הנהנין על שבעת המינים

פירות שבעת המינים נחשבים לחשובים יותר מפירות אחרים. מכיוון שכך, חלק ניכר מברכות הנהנין על המזון כפופות לחשיבותם וקדימותם של פירות שבעת המינים. 
 סימן לברכות וסדר קדימותן ניתן באמצעות ראשי התיבות המג"ע א"ש.
- המוציא ומזונות - ברכות המוציא לחם מן הארץ ובורא מיני מזונות, הנאמרות על מיני מאפה העשויים מחמשת מיני הדגן - חיטה ובני משפחתה הכוסמין והשיפון, ושעורה ובת משפחתה שיבולת השועל. כאשר מונחים על השולחן מיני מאפה, יש לברך על מין המאפה ורק לאחר מכן על הפירות האחרים. 
 אם מין המאפה הוא לחם, חלה, לחמנייה או פיתה, יש לברך ברכת המוציא ורק לאחר מכן על הפירות. כאשר הפירות הם חלק מהסעודה, אין צורך לברך עליהם כלל, שכן ברכת המוציא מתייחסת לכל הסעודה ולא לפת בלבד ופוטרת את כל שאר המאכלים והמשקאות מחובת הברכה. אך אם הפירות אינם חלק מן הסעודה, יש לברך עליהם לאחר ברכת המוציא. יוצא דופן הוא היין, שברכת המוציא אינה פוטרת מלברך עליו את ברכת בורא פרי הגפן, עקב היותו המובחר שבמשקאות. 
 אם מין המאפה הוא עוגה, עוגייה, כעכים, מציות, חטיפים מלוחים ודומיהם, יש לברך עליהם ברכת בורא מיני מזונות לפני שמברכים על הפירות את ברכתם הראויה. זאת משום שהם המובחרים ביותר מבין שבעת המינים.
גפן - ברכת בורא פרי הגפן - היא הברכה השלישית בחשיבותה, לאחר ברכות המוציא ומזונות. היא נתייחדה ליין, עקב היותו משקה מובחר ומשבעת המינים.
 כאשר על השולחן משקאות שונים, יש לברך תחילה בורא פרי הגפן, וברכה זו פוטרת את הברכה על שאר המשקים. אולם, כאמור, ברכת בורא מיני מזונות קודמת לברכת בורא פרי הגפן.
 לכללים המפורטים לעיל ישנו יוצא דופן מפורסם: כאשר עורכים קידוש בשבת, מברכים קודם על היין את ברכתו ורק לאחר מכן על הלחם או החלה. מטעם זה, בין השאר, נהוג לכסות את החלה בשעת הקידוש, שלא תתבייש, כביכול, מהשינוי שנעשה בסדר הברכות הרגיל בו איחרו את ברכתה לברכה על היין.
עץ - ברכת בורא פרי העץ - הנאמרת על פירות האילן. גם לגביה קיימים דיני קדימה מיוחדים: 
 כאשר פירות שבעת המינים מונחים על השולחן ביחד עם פירות אחרים במטרה לאוכלם, יש לברך את ברכת בורא פרי העץ עליהם ובכך לפטור את הפירות האחרים. 
 כאשר מונחים כמה פירות מהשבעה, יש לברך על המין הראשון ברשימה הבאה (ובכך לפטור את האחרים מחובת הברכה): זית, תמר, גפן, תאנה, רימון. סדר זה נקבע לפי קרבתם של שמות הפירות למילה "ארץ" בפסוק "ארץ חיטה ושעורה וגפן ותאנה ורימון, ארץ זית שמן ודבש".
רק לאחר מכן מגיעות הברכות על מאכלים שאינם משבעת המינים:
אדמה - ברכת בורא פרי האדמה, הנאמרת על ירקות ופירות חד-שנתיים כבננה.
 ושהכל - ברכת שהכל נהיה בדברו, הנאמרת על מוצרי מזון שאינם מן הצומח או שצורתם הטבעית כצומח שונתה ללא הכר.
ברכות הנהנין על שבעת המינים > ברכה אחרונה

גם לגבי ברכה אחרונה יש התייחסות מיוחדת לשבעת המינים. כאשר על לחם מברכים 4 ברכות של ברכת המזון, על שבעת המינים מברכים ברכה אחת מעין שלוש שמזכירה את עיקר ענייני ברכת המזון, על כל שאר הפירות מברכים את הברכה הפשוטה יותר בורא נפשות.
ההלכה מבדילה בין שבעת המינים שגדלו בארץ ישראל לבין אלו שגדלו מחוצה לה. כאשר הפירות הם משבעת המינים תוצרת הארץ נוסח הברכה הוא "על הארץ ועל פירותיה". כאשר הם מחוץ לארץ ישראל הנוסח הוא "על הארץ ועל הפירות". כעין זה לגבי יין. על יין תוצרת הארץ הניסוח הוא "על הארץ ועל פרי גפנה", ואילו על יין חו"ל "על הארץ ועל פרי הגפן".
שבעת המינים כמוטיב קישוטי

שבעת המינים מיוצגים כמוטיב קישוטי במקומות שונים. פסיפסים של בתי כנסת רבים שנחשפו, כוללים ציור של שבעת המינים או חלקם. בבית הכנסת הקדום בבית אלפא כלל הפסיפס את שבעת המינים, ובבית הכנסת בכפר נחום הם נחקקו על אפריזים קישוטיים. מאז ועד היום משמשים שבעת המינים מרכיב בולט בוויטראז'ים וביצירות אמנות אחרות.
לעיתים כלל השימוש במינים כמוטיב קישוטי מין אחד בלבד. על מטבעות ישראליים רבים מתקופות שונות הוטבעו שיבולי חיטה, ענפי זית וגפן, רימונים, ענבים ותמרים, עצי דקל וקרני שפע עם שבעת המינים. סמל מדינת ישראל כולל ענפי זית לצד המנורה.
יהודים רבים משתמשים בכרזות מאוירות או מצולמות של שבעת המינים לקישוט סוכתם בחג הסוכות, אחרים נוהגים לתלות פרי משבעת המינים בסוכתם. בשנות האלפיים, מיוצרים פירות נוי סינתטיים דמויי שבעת המינים לקישוט הסוכות.
בשנת 1926 נקבע סמל מכון וולקני לפי ציורו של אהרון הלוי (1887 - 1957) שבו מצוירים שבעת המינים.
ראו גם

חמשת מיני דגן
זמרת הארץ
המטבח הישראלי
פירות ארץ ישראל ביהדות
אולוף גרהרד טיכסן

| --- | --- |

דיוקן של טייכסן בבניין אוניברסיטת רוסטוק
 לידה:  14 בדצמבר 1734 טונדר, דנמרק 
 פטירה:  30 בדצמבר 1815 (בגיל 81) רוסטוק, הקונפדרציה הגרמנית 
 מדינה:  שלזוויג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג, אוניברסיטת פרידריך שילר 
 שפות היצירה:  גרמנית, עברית, לטינית, יידיש 
 הושפע מ:  יהונתן אייבשיץ 
 
פרופיל של טיכסן עם חתימתו בגרמנית ובעברית
אולוף גרהרד טיכסן (בגרמנית: Oluf Gerhard Tychsen‏; 14 בדצמבר 1734–30 בדצמבר 1815) היה הבראיסט, מרצה, נומיסמטיקאי, פלאוגרף, מתרגם ותאולוג פרוסי, חבר האקדמיה הפרוסית המלכותית למדעים. הוא היה בקי בספרות תורנית וככל הידוע הוא הגוי היחיד בהיסטוריה שהחזיק, לדבריו, בתעודת סמיכה לתואר הרבני "חבר".
קורות חיים

נולד ב-1734 בעיר טונדר (אנ') שבדוכסות שלזוויג. בצעירותו למד בבית הספר "Christianeum" (גר') באלטונה והכיר את רב העיר יהונתן אייבשיץ שעזר לו בלימוד השפה העברית. הוא למד תקופה קצרה באוניברסיטת פרידריך שילר בינה ובשנת 1756 עבר ללמוד באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם השתלם גם בשפות שמיות ובספרות תורנית. לאחר שסיים את לימודיו הוכשר כמיסיונר ובשנים 1759–1760 יצא למסעות מיסיון כושלים בקרב היהודים בדנמרק ובסקסוניה התחתונה, שבמהלכם אף גורש מבית הכנסת בהמבורג כשניסה למסור שם דרשת שכנוע להתנצרות.
משנת 1763 שימש כמרצה לשפות מזרחיות באוניברסיטת בוצ'וב (גר') שבדוכסות מקלנבורג-שוורין. בין תלמידיו, פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין שלמד אצלו עברית בשנת 1769. הוא שימש גם כרקטור וכספרן בספריית האוניברסיטה. באפריל 1789 אוחדה אוניברסיטת בוצ'וב עם אוניברסיטת רוסטוק ומאז שימש שם טיכסן כפרופסור וכמנהל הספרייה. בין השאר עסק בפלאוגרפיה והניח יסודות לפענוחו של כתב היתדות, ולהיסטוריה של הכתב הערבי. כמו כן חקר את נוסח המקרא בעזרת כתבי יד יהודיים ושומרוניים. טיכסן החזיק גם באוסף ספרים פרטי שכלל כ-10,000 כרכים וכן באוסף מטבעות.
קשריו עם יהודים

בספר שהוציא טיכסן המאגד מכתבים שנשלחו אליו, ישנו העתק של תעודת הסמכה לרבנות משנת 1759. בתעודה הוא הוסמך על ידי הרב משה לופשיץ מקירכהיים (אנ') לתואר "חבר", תואר כבוד רבני שהוענק ביהדות אשכנז למי שהקדיש שנים רבות ללימוד תורה. בתעודה מודגש שהסמיכה ניתנת לו על אף ש"אינו נימול". אם לא מדובר בזיוף של טיכסן עצמו זהו המקרה היחיד בהיסטוריה שבו ידוע על הענקת הסמכה רבנית לאדם שאינו יהודי.
טיכסן שלט היטב בעברית רבנית וביידיש, ובספריית אוניברסיטת רוסטוק שמורים למעלה מ-1,000 התכתבויות שלו עם יהודים שאף הכתירו אותו בתארים מופלגים. בהתכתבויות עם יהודים היה חותם "הק' טיכסין פראפסור הישיבה ביטצוי". אחד מתלמידיו של טיכסן, בנו של הרב פנחס משה חריף מלבוב, קיבל ממנו כתב סמיכה לתואר דוקטור בעברית רבנית, וב-1783 הופיע "הערר פראפעסאר טיכסן" ברשימת הפרענומעראנטן של הביאור.
קשריו עם יהודים > פולמוס הלנת המתים

ב-19 בפברואר 1772 שלח טיכסן מכתב לתלמידו לשעבר פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ובו כתב כי יש לבטל את מנהג היהודים שלא להלין את המתים לפני הקבורה מחשש שמנהג זה מביא לקבורת אנשים בעודם חיים. טיכסן פרט במכתב את המקורות התורניים לזירוז הקבורה אך טען שהדברים שייכים רק למדינות חמות שבהן הגופה נרקבת במהירות אך לא למקומות קרים כמו גרמניה. הדוכס קיבל את דעתו של טיכסן וב-30 באפריל הוציא צו האוסר על יהודי מקלנבורג-שוורין לקבור את מתיהם לפני שעברו שלושה ימים משעת המוות. ההוראה עוררה פולמוס בקהילות היהודיות באירופה, ובין השאר פעלו בנושא גם רבי יעקב עמדן ומשה מנדלסון.
חיבוריו

טיכסן חיבר מספר ספרים ביניהם חיבורו בן ששת הכרכים Die Bützowschen Nebenstunden, שנכתב בין השנים 1766–1769 הנחשב כיצירתו העיקרית ומהווה מקור חשוב להיסטוריה יהודית. בשנת 1766 תרגם לגרמנית מכתב יד חיבור מאת הרב יהודה לייב לוי (שו') בעניין תחיית המתים, ופרסם אותו בשם Die Auferstehung der Todten aus dem Gesetz Moses bewiesen. חיבור נוסף שלו עסק בדיני ירושה במשפט העברי.
לקריאה נוספת

רפאל ארנולד (גר'), Der Rostocker Gelehrte Oluf Gerhard Tychsen (1734–1815) und seine internationalen Netzwerke הנובר 2019 מסת"ב 9783865256997
לאופלד דונט (גר'), Geschichte der Juden in Mecklenburg von den ältesten Zeiten (1266) bis auf die Gegenwart (1874) לייפציג 1874 עמודים 144–152
ב"ז קדר, המיסיונר הפרוטסטנטי טיכסן מאזין לדרשתו של ר' יהונתן אייבשיץ, ורב יעבוד צעיר, הוצאת כרמל, ירושלים 2021, עמ' 431
שלמה הרמתי, עברית בגויים: נוצרים יודעי עברית ומשבחיה במרוצת הדורות, הוצאת ירון גולן, ישראל 2002 עמודים 58–60
הערות שוליים

↑  התאריך שגוי. ייתכן שהכוונה לכ"ז בתמוז. ראו כאן
↑  "חבר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  שמואל פיינר, עת חדשה: יהודים באירופה במאה השמונה עשרה, 1750–1800 עמוד 160
↑  ראו למשל ביוסף בן משה משווערין, אגרת אל א"ג טיכסן, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית: ”המופלא והמופלג בתורה ובנביאים ובכתובים, לו עשר ידות במעלות ובמידות, חכם ונבון הבקי והמפורסם ביכולתו לשבח לפני כל הבריות, ושמו הולך בכל המדינות, האלוף הראש והקצין, פנימי כחיצון, הנודר והנדיב והמגיד, כבוד שמו בתוך עמו, הוא החכם אומות העולם... הער טיכסען נרו יאיר ויזרח עד מאה שנים” ובמכתב מתלמידו יצחק כ"ץ ”האלוף המרומם הראש והקצין נזר החכמים כותרת העמודים אור לנצרים תוקף תורתו ועוצם חכמתו המה מעידים הרב המאור הגדול והחכם הכולל מאן מלכי רבנן כמהור"ר טיקצין נ"י ותורתו לא יכבה”
↑  שמואל הכהן וינגרטן, "סמיכה בעברית לתואר דוקטור בשנת תקכ"ו – 1766" בתוך שי לישעיהו: ספר יובל לרב ישעיהו וולפסברג בן הששים ישראל 1955 עמודים 343–346
↑  ראו מ' סמט, "הלנת המת", בתוך אסופות ג (ירושלים, ה'תשמ"ט), עמודים 413-465.
↑  יהודא ליב הלוי משטרעליץ, רמז לתחית המתים מן התורה, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית
↑  Die Auferstehung der Todten aus dem Gesetz Mosis bewiesen 1766
↑  Die Erbfolge eines Ehemannes in den Nachlaß seiner ohne Kinder und Testament verstorbenen Ehefrau nach jüdischen Gesetzen רוסטוק 1804. (עותק דיגיטלי)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269289505171  PLWABN: 9810685371405606  BIBSYS: 5032465  BNE: XX898534  BnF: cb159992887 (data)  CANTIC: a12275396  GND: 119120577  ICCU: UBOV392843  ISNI: 0000 0000 6628 860X  LCCN: n84114280  NKC: zmp2017941231  NLG: 143049  NTA: 161244807  SUDOC: 150607350  Trove: 1087777  VcBA: 495/169429  VIAF: 32799647   WorldCat (עם VIAF): 32799647
הכת הירושלמית

הכת הירושלמית הייתה משפחה פוליגמית ננחית ברסלבית, שהיוותה כת. בראש הכת, המשפחה, עמדו דניאל אמבש ובת זוגו אילנה לוגסי. הכת פעלה כ-15 שנים עד שפורקה על ידי משטרת ישראל, ביולי 2011. הכת כללה, מלבד אמבש ולוגסי (שהייתה אשתו הראשונה), ארבע נשים נוספות שנישאו לאמבש (ראו להלן). לאילנה 10 ילדים ולאסתר 5 ילדים, 4 ילדים מאסתר אינם ילדיו של אמבש.
דניאל אמבש היה תלמידו של ה"סבא" רבי ישראל דב אודסר וליווה אותו בפטירתו. דניאל הקדיש את חייו למלא תורת רבו וגייס את משפחתו להפיץ ש"סבא ישראל" הוא רבי נחמן מברסלב וכן להפצת הסיסמה "נ נ נח נחמ נחמן מאומן", וכי הרב אודסר "סבא ישראל" הוא לכאורה המשיח. בכת שררה הדעה "לקרב רחוקים" ל"סבא", לשאת נשים ולהוליד הרבה ילדים, מתוך אמונה שכולם יהיו "חיילים טובים" ויוסיפו כוח לצדיק האמת.
בכת הונהגו עונשים קיצוניים על פי עדות ילדיו. הם האמינו שכדי להגיע אל זיכוך הנפש יש להתוודות על מחשבות מופקרות ולקבל עונש הולם בגינן.
אמבש נדון ל-26 וחצי שנות מאסר. שלוש מהנשים כולל אילנה הועמדו לדין בגין מעשי סדום בקטינים, וישבו במעצר במשך שנה. ההליכים נגד הנשים נסגרו בעסקת טיעון שבה הורשעו בהדחת עדים (העדים היו הקטינים שהיו חברי הכת וילדיהם של הנשים) וכן שיבוש הליכי משפט. ביוני 2022 מת אמבש בכלא מעשיהו במהלך ריצוי עונשו.
רקע

אמבש נולד ב-15 בפברואר 1955 לאריה ונינה בשם דניאל ממבוש, גדל כחילוני בצרפת שם פעל כרקדן בלט יחד עם אחותו אלינור בן שטון. ב-1975 התחתן אמבש עם רקדנית צרפתייה בשם מגי מרין וממנה נולד לו בן. ב-1985 התגרשו השניים. לאחר גירושיו שינה את שם משפחתו לאמבש, ראשי תיבות של "אני מאמין באמונה שלימה" והכירו לו בשידוך את אילנה לוגסי, שהתמחתה בקונג פו, השניים נישאו ב-1988 ויחד חזרו בתשובה ועלו לישראל. בארץ פגש את הרב ישראל דב אודסר, רב מחסידות ברסלב, שהתעמק בכתביו של רבי נחמן מברסלב.
החברים בכת הירושלמית

במבצע משטרתי שנקרא בשם "רב זרועות" נעצר אמבש ב-4 ביולי 2011 יחד עם 6 מנשותיו שהועברו למעונות לנשים מוכות. 17 ילדיו נעצרו, והילדים מתחת לגיל 18 נשלחו לפנימיות. כמו כן נעצרו מספר חסידים חברים שלו. ביניהם בעלה לשעבר של אחת הנשים, אסא מיראש אשר הואשם ולבסוף גם הורשע באונס 3 מהנשים. אסא מיראש שהיה נשוי לאחת מנשותיו של אמבש, דורית-אדרת בירן, התגרשו ללא ילדים. השניים, מיראש ובירן, הצטרפו לכת, לאחר פטירת אביו מכר את דירתו לעילוי נשמתו ונתן את תמורתה לאמבש כדי לממן את פעילות הכת שפעלה להפצת תורתו של רבי ישראל דב אודסר-"הסבא".
החברים בכת הירושלמית > הנשים

אילנה לוגאסי - ילידת מרוקו, חוזרת בתשובה שהייתה בעברה לוחמת קונג פו. הכירה את אמבש בשידוך בזמן שהותה בצרפת. נישאה לאמבש ב-1988 והיו להם עשרה ילדים.
אסתר ברטוב  - אמריקאית, אם לארבעה שהייתה גרושה ארבע פעמים טרם הגעתה. הגיעה לדניאל ואילנה כאשר היא חולה בסרטן עם ארבעת ילדיה. הייתה לאישה שנייה לאחר חצי שנה שהתארחה בבית משפחת אמבש, נולד לה ילד אחד מאמבש.
זהורית-איזמרה אלישע - הגיעה לכת בגיל 17.5 לאחר שעזבה את בית הוריה מזרחיה. בת זוג של דניאל מ-1999, נולד להם בן אחד.
דורית-אדרת בירן-מיראש - גדלה כחרדית בבני ברק והייתה נשואה לאסא מיראש, השניים חזרו בתשובה התקרבו לברסלב ולאחר מכן הצטרפו לכת, שמה שונה לאדרת. בת זוג של דניאל מ-2000, ללא ילדים.
שמחה כהן, הייתה נשואה לדניאל כ-8 שנים. בת אחת.
שירן אסלן, בת זוג של דניאל מ-2009. ללא ילדים.
בסופו של דבר, הורשע אמבש ונגזר עליו מאסר ל-26 שנים. אסא מיראש שנקרא גם "ראש הנחש" ולעיתים גם "הנחש הקדמוני" הורשע ונגזר דינו ל-6 שנות מאסר. החסיד האמריקאי נחמן קרופר ונתן אמבש הורשעו בגין מעשה סדום בקטין בנימין ברטוב לאחר שאנס את אחותו החורגת (הבת של שמחה כהן) נגזר על קרופר מאסר של 7 שנים. בערעורו טען לפטור מאחריות פלילית בגין היותו שבוי בכת, אולם ערעורו נדחה.
נגד שלוש מהנשים דורית-אדרת בירן, זהורית (החליפה את שמה לאזמרה) אלישע, ואילנה לוגסי, הוגש כתב אישום בגין השתתפות באירוע בו אחת הנשים הענישה, ונענשה בהוראת אמבש, את אחד הקטינים שגנב עוגייה בכך שעשתה בו מעשה מגונה, וכן הדחת עדים ושיבוש משפט. לאחר שנה בה ישבו שלוש מהנשים במעצר עד תום ההליכים, הפרקליטות הסכימה לראות את הנשים כקרבנות כת, וחזרה בה מכתב האישום. אולם בסופו של דבר הנשים הורשעו בגין הדחת עדים.
כמו כן שניים מבניו של אמבש הועמדו לדין בגין השתתפות באירוע של מעשה סדום באחיהם. בעסקת טיעון הם הורשעו ונדונו למאסרים קלים, לאחר שהאשימו את אביהם בכך ששיבש את תודעתם, ושלא הייתה להם ברירה אלא להשתתף במעשי הענישה כי הם נולדו לתוך הכת הפוליגמית.
לאחר פירוק הכת

לבסוף, רוב ילדיו של אמבש, עזבו את דרך ברסלב, יצאו בשאלה, התנערו ממנו, סלדו ממנו ומארבע מנשותיו שנשארו נאמנות לו ונשארו פעילות בכת. האישה שמחה, שהעידה כעדת מדינה נגדו, קיבלה בפיצוי בסך 25,000₪, כמו גם שתי בנותיו שרה ורחל שאותן הוא הורה לאנוס, אשר היו אמורות לקבל 25,000₪ כל אחת. הפיצויים מעולם לא שולמו. במאי 2018 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של אמבש על עונשו.
אביו אריה ניתק איתו קשר בעקבות התפוצצות הפרשה ונפטר חודשים ספורים לאחר שנעצר אך אימו תמכה בו ואף מימנה את ההגנה עליו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוקמה רשימה בשם קמ"ה - קידום מעמד הפרט (אותיות: קץ) על ידי ארבע מנשותיו של אמבש. ועדת הבחירות המרכזית פסלה את מועמדות מספר 1–4 ברשימה: דורית (אדרת) בירן, שירן אסלן, יהודית (אזמרה) אלישע ואילנה אמבש עקב אי-עמידה בתנאי סעיף 6 לחוק יסוד: הכנסת (גם הן הורשעו בחלק מעבירות הכת, וריצו תקופת מאסר). הרשימה קיבלה 994 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-23 המפלגה (אותיות: ני) קיבלה 354 קולות ולא עברה את אחוז החסימה, גם לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע נרשמה המפלגה בעת הגשת הרשימות לוועדת הבחירות המרכזית.
בדצמבר 2020 וכן בינואר 2021 הוציאה תוכנית התחקירים של ערוץ 13 "המקור" 4 פרקים על הכת, שני הפרקים הראשונים היו על "ילדי הכת" והם קיבלו ברובם ביקורות טובות מהמבקרים בתקשורת ושני פרקים היו על "נשות אמבש". בנוסף לכך לאורך השנים רואיינו פליטי הכת בתקשורת במספר הזדמנויות.
דניאל אמבש עד יומו האחרון התעקש לחפותו, נידה את ילדיו מירושתו ונשאר חזק באמונתיו לגבי הכת. ב-10 ביוני 2022 נמצא אמבש ללא רוח חיים בתאו שבכלא איילון.
ראו גם

גואל רצון
לב טהור
הערות שוליים

1 2  יוסי זילברמן, ‏הכת הירושלמית: התעללות מחרידה בנשים וילדים, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2011
1 2  כאשר שש נשים החליטו להתחתן עם איש אחד: סיפורן של נשות אמבש
↑  סולימאן מסוודה ונופר משה־פרדו, בידוד, ניצול מיני ועבדות: כך פעלה הכת הירושלמית, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 בינואר 2020
↑  אורי בלאו, חשיפת מוסף "הארץ" | המחול המטורף של מנהיג הכת הירושלמית, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2011
1 2  מתוך תוכניות המקור על אמבש
↑  אחרי ששרד את הכת של אביו, הוא הגיע לבית השנטי: הגיהינום והניצחון של אביעד אמבש, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2022-09-08
↑  אביאל מגנזי, ראש הכת הסדיסטית נידון ל-26 שנה בכלא, באתר ynet, 17 באוקטובר 2013
↑  יאיר אלטמן ועומרי אפרים, התעללות קשה בי-ם: חברי כת תקפו מינית ילדים, באתר ynet, 2 באוגוסט 2011
↑  אורי בלאו, הקבצנים הקטנים של דניאל אמבש, באתר הארץ, 11 ביוני 2008
↑  אמילי עמרוסי, עדות מתוך הגיהנום, באתר ישראל היום, 15 בנובמבר 2013
↑  שמחה כהן, ‏הייתי בכת של דניאל אמבש. זה יכול לקרות גם לך, באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2020
↑  תמר רותם, ההתעללות בירושלים: סיפורה של חברת הכת שברחה וחשפה את הפרשה, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2011
↑  פסק הדין המרשיע את אמבש ונשותיו על דברים אלו, באתר פסק דין
↑  יוסי אלי‏, נשות "הכת הירושלמית" נגד הנער שחשף את התעללות: "בדה סיפורים", באתר וואלה, 24 בספטמבר 2015
↑  שלומי בוחניק, הצצה נדירה לחיים בכת הסדיסטית שפעלה בירושלים: "היו ימים שהעדפתי למות", באתר mynet‏ ירושלים, 14 ביוני 2018
↑  ענת יורובסקי, העדויות, הנשים והתלונות: הפרטים המלאים מאחורי הכת שנחשפה השבוע בירושלים, באתר mynet‏ ירושלים, 17 בינואר 2020
↑  מעריב אונליין, ‏חברה בכת של דניאל אמבוש: "ארבע נשים וגבר אחד זו אהבה", באתר מעריב אונליין, 16 באפריל 2018
↑  אביאל מגנזי, נשות מנהיג הכת הסדיסטית: "זו אהבה", באתר ynet, 10 בספטמבר 2013
↑  אבישי גרינצייג, ‏בית המשפט העליון דחה את ערעורו של מנהיג הכת הירושלמית, באתר מעריב אונליין, 27 במאי 2018
↑  רועי רובינשטיין, פיראטים, נהגי מוניות ונשות מנהיג הכת: המפלגות שמתחרות על כל קול, באתר ynet, 24 בינואר 2020
↑  https://bechirot23.bechirot.gov.il/election/Decisions/AllDecisions/decisions22/documents/hs_3_22_4_22_5_22_final_decision.pdf
↑  יאנה פבזנר, ‏אנחנו לא בטוחות שנעבור את אחוז החסימה, אבל נעשה הכל כדי לשנות, באתר ‏מאקו‏, 27 בפברואר 2020
↑  "המקור: ילדי הכת" הייתה כל כך מטלטלת עד שלא נצליח לצפות בחלק השני, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2020
↑   שמחה כהן שברחה מהכת של דניאל אמבש, עונה למעריצה שירן., סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 11:21)
↑  איציק סבן, ראש הכת הירושלמית, דניאל אמבש, נמצא ללא רוח חיים בתאו בכלא, באתר ישראל היום, 20 ביוני 2022