stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברטו מאנצ'יני
סטטיסטיקת אימון

נכון ל-12 במאי 2018:
| קבוצה | מדינה | תחילת כהונה | סוף כהונה | תוצאות> משחקים | תוצאות> ניצחונות | תוצאות> שוויונות | תוצאות> הפסדים | תוצאות> אחוזי הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פיורנטינה | איטליה | ‏ 4 במרץ 2001 | ‏ 11 בינואר 2002 | 27 | 6 | 5 | 16 | 36.36 |
| לאציו | איטליה | ‏ 1 ביולי 2002 | ‏ 6 ביולי 2004 | 102 | 49 | 32 | 21 | 48.04 |
| אינטר מילאן | איטליה | ‏ 7 ביולי 2004 | ‏ 2 ביוני 2008 | 227 | 140 | 61 | 26 | 61.95 |
| מנצ'סטר סיטי | אנגליה | ‏ 19 בדצמבר 2009 | ‏ 14 במאי 2013 | 191 | 113 | 38 | 40 | 59.16 |
| גלאטסראיי | טורקיה | ‏ 30 בספטמבר 2013 | ‏ 11 ביוני 2014 | 46 | 25 | 12 | 9 | 52.17 |
| אינטר מילאן | איטליה | ‏ 14 בנובמבר 2014 | ‏ 8 באוגוסט 2016 | 78 | 35 | 18 | 25 | 47.37 |
| זניט סנקט פטרבורג | רוסיה | ‏ 30 במאי 2017 | ‏ 14 במאי 2018 | 44 | 22 | 13 | 9 | 50.00 |
| איטליה | איטליה | ‏מאי 2018 |  | 9 | 3 | 4 | 2 | 33.33 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | סך הכל | 736 | 402 | 190 | 144 | 54.62 |
הלובי הערבי בארצות הברית

הלובי הערבי בארצות הברית היא אוסף של קבוצות פורמליות ובלתי פורמליות ואנשי שדולה מקצועיים בארצות הברית, חלקם פועלים בתשלום על ידי מדינות המפרץ ותורמים פרטיים מטעם מדינות ערב.
היסטוריה

.האגודה הלאומית של ערבים-אמריקאים (National Association of Arab-Americans), שנוסדה ב-1972, הייתה קבוצת הסברה פוליטית ראשונה שמטרותיה היו לחזק את יחסי ארצות הברית עם מדינות ערב. זאת לאחר שבתחילת שנות ה-70 התגברו הרגשות האנטי-ערביים בעקבות הסכסוך הערבי-ישראלי ואמברגו הנפט של 1973. אלה השפיעו במיוחד על הזכויות והאקטיביזם של האזרחים הערבים-אמריקאים. התגובה הייתה הקמה של קבוצות דוגמת איגוד בוגרי אוניברסיטה הערבית-אמריקאית, הוועדה האמריקאית-ערבית נגד אפליה והמכון הערבי-אמריקאי. בסוף שנות ה-70 החלה פעילות הלובי הערבי לקבל חשיפה תקשורתית. בנוסף החלה ערב הסעודית גם לעסוק בפעילות לובי בארצות הברית, עם התגברות עוצמתה הכלכלית. וגם הארגון לשחרור פלסטין החל לעסוק בפעילות מדינית ושתדלנות בארצות הברית.
באפריל 1978 הלובי הערבי הגיש לראשונה עתירה נגד ישראל לבית־משפט בארצות הברית. בעתירה נאמר כי ישראל חרגה מהסכמי הנשק שחתמה עם בארצות הברית, שהשתמשה בפצצות־מצרר נגד האוכלוסייה האזרחית בדרום לבנון, במהלך מבצע ליטני, ותבע את הפסקת המשלוחים.
בשנת 1980 ייסדו הסנטור ג'יימס אבורזק והסופר והמרצה ג'יימס זוגבי את "הליגה הערבית נגד השמצה" (American-Arab Anti-Discrimination Committee). זוגבי עמד בראש הארגון עד שנסגר בשנת 1984. הארגון ביקש לשפר את הדימוי של הקהילה הערבית בתקשורת האמריקאית, ולתת מקום נרחב יותר לעמדה הערבית. זוגבי ייסד אחר כך את המכון הערבי האמריקאי ("AAI"). פעיל מרכזי נוסף בלובי הערבי בשנות ה-80, היה ג'ון ה. סנונו, שכיהן כמושל ניו המפשייר בשנים 1983–1989 וכראש סגל הבית הלבן תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בשנים 1989–1991.
לדברי מייקל לואיס, מנהל המדיניות של הוועדה האמריקאית לעניינים ציבוריים בישראל, במשך שנים רבות פעלו הקבוצות הללו יחד בנושא הפלסטיני, לרבות באמצעות עיתונים, דיוור ישיר וקמפיינים פרסומיים נגד ערבויות להלוואות אמריקאיות לישראל ורכישת איגרות חוב של מדינת ישראל, גינוי של הפרת זכויות האדם של הפלסטינים וקריאות לממשלת ארצות הברית ללחוץ על ישראל לשפר את מצבם של הפלסטינים תחת הכיבוש.
לובינג של מדינות ערב

רבים מהפעילים בלובי הערבי מקבלים שכר ישירות מממשלות ערב. הניו יורק טיימס מתאר אותם כ"קבוצה מובחרת של חברי קונגרס לשעבר, דיפלומטים לשעבר ופעילים שסייעו למדינות המזרח התיכון לפעול בנושאים עדינים כמו עסקאות נשק, טרור, נפט והגבלות סחר". ממשלות ערב שילמו "עשרות מיליוני דולרים" לחברות לובינג "מובילות" הפועלות להשפיע על הממשלה האמריקאית. זה כולל את הלובי הסעודי בארצות הברית, הלובי של מצרים והלובי של לוב .
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, ערב הסעודית שכרה את חברות הלובינג פאטון בוגס וקורביס תמורת 14 מיליון דולר בשנה, במטרה לשפר את התדמית שלה בארצות הברית.
עמלות הלובי שמשלמים ממשלות ערב לחברות בודדות מגיעות לרוב לרמות של 50,000 דולר ומעלה. בשנת 2009 לבדה הוציאה איחוד האמירויות הערביות 5.3 מיליון דולר, במטרה לקבל אישור לרכישה של טכנולוגיה גרעינית. ב-2009 מרוקו הוציאה 3 מיליון דולר ואלג'יריה הוציאה 600,000 דולר על לוביסטים בוושינגטון .
לפי אגון התחקירים פרופבליקה 4 מתוך 10 הממשלות המובילות בפעילות לובניג בוושינגטון הן ערביות, מבחינת הוצאות. איחוד האמירויות הערביות במקום הראשון, לאחר שהוציאה 10,914,002 דולר ב-2007 וב-2008. עיראק, מרוקו וערב הסעודית גם הוציאו יותר מ-3 מיליון דולר, וטורקיה גם הוציאה יותר מ-3 מיליון דולר.
ביוני 2017, קטאר החלה ב"קמפיין לובינג מסיבי" בארצות הברית, לאחר שהנשיא דונלד טראמפ צידד בסעודיה, ולאחר שאיחוד האמירויות הערביות ומדינות ערביות אחרות הטילו מצור כלכלי נגד קטאר. עד אוגוסט 2018, קטאר שכרה 35 חברות לובי בארצות הברית ושילמה להן סכום כולל של לפחות 19.5 מיליון דולר. על פי המסמכים שנחשפו, הלוביסטים יצרו קשר עם מאות חברי הקונגרס האמריקני ועשרות עיתונאים ופקידי ממשל טראמפ תוך שהם הוציאו מיליוני דולרים על פרסום שמקדם את קטאר כבעלת ברית של ארצות הברית".
ארגוני זכויות אזרח ערבים אמריקאים

הוועדה האמריקאית-ערבית נגד אפליה (ADC) הוקמה בשנת 1980 על ידי הסנאטור ג'יימס אבורזק. זהו ארגון זכויות האזרח הערבי-אמריקאי הגדול ביותר בארצות הברית. חברת הקונגרס לשעבר מרי רוז אוקר היא הנשיאה הנוכחית.
המכון הערבי האמריקאי ("AAI"), שנוסד בשנת 1985 על ידי ג'יימס זוגבי, הוא ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו בוושינגטון די.סי. המתמקד בסוגיות ובאינטרסים של הערבים בארצות הברית. הארגון שואף להגביר את הנראות של המעורבות הערבית-אמריקאית כמצביעים ומועמדים במערכת הפוליטית האמריקאית.
כוחו של הלובי

החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 גדלה השפעתו של הלובי הערבי, עם הגידול במספר האזרחים האמריקאים ממוצא ערבי ומוסלמי.
בתדרוך של מרכז העיתונות החוץ של מחלקת המדינה ב-2007, ג'יימס זוגבי מהמכון הערבי-אמריקאי הכחיש ערבים-אמריקאים לעסוק בממשלות ערביות. הוא אמר לקהל: "יש שדולות ערביות רבות. כל ממשלה ערבית שוכרת לוביסטים שיעשו את עבודתם עבורם. ואנחנו הערבים-אמריקאים לא לובי ערבי. אני חושב שהדבר שמעניין בקהילה היהודית הוא שהקהילה היהודית היא תומכת בישראל וממשלת ישראל עובדת בשיתוף פעולה הדוק מאוד עם גורמים בקהילה היהודית האמריקאית סביב התכנסות של רעיונות וסוגיות ואינטרסים, וזה יצר את התחושה של לובי ישראלי". זוגבי גם אמר "המציאות לגבי ערבים אמריקאים היא שאנחנו מתגלים כקבוצה פוליטית".
החוקרים שרי רפוגל וחליל מרר כותבים: "בעוד שדלנות פרו-ערבית מחווירה בהשוואה לאלו של השדולה הפרו-ישראלית, סופה של המלחמה הקרה, המלחמה הנוכחית בטרור ותמיכה אמריקאית ובינלאומית ברורה בשני- פתרון המדינה כפי שמתבטא בסקרי דעת קהל, הצהרות של קובעי מדיניות והחלטות מועצת הביטחון של האו"ם 1397 ו -1515, מספקים ללובי הפרו-ערבי הזדמנות מכרעת להגשים את חזונו לגבי מדינה פלסטינית".
בשנת 2010 הצליחו לוביסטים בתשלום, בשליחותי ממשלת מצרים, למנוע מהסנאט להעביר הצעת חוק הקוראת למצרים לצמצם את הפרת זכויות האדם.
ראו גם

הלובי היהודי בארצות הברית
הלובי הסעודי בארצות הברית
הערות שוליים

1 2  יהושע תדמור, הלובי הערבי מגביר פעולותו בארה"ב, דבר, 1 ביוני 1981
↑  עסט"א, "הלובי הערבי" מתחזק והולך, על המשמר, 24 במאי 1978
↑  שלמה אלגדי, הלובי הערבי לוחץ למתן היתר לעדפאת לבקר בארה"ב, דבר, 2 בינואר 1979
↑  ה"לובי" הערבי בארה״ב הגיש תביעה נגד ישראל על השימוש בפצצרת־מיצרר, על המשמר, 18 באפריל 1978
1 2  ליאון הדר (וושינגטון), הלובי הערבי: נצחון בנקודות, חדשות, 6 ביולי 1984
↑  הלובי הערבי בארה"ב בפעולה, מעריב, 4 באוגוסט 1987
↑  שריאל שני (וושינגטון), יוסי ורטר (ניריורק), 2 סאנונו טס הביתה, חדשות, 5 בדצמבר 1991
אבינועם בר-יוסף, ארה"ב מתעלמת מן ההבנות, מעריב, 11 באוקטובר 1991
↑  Michael Lewis, Israel's American Detractors - Back Again, Middle East Quarterly, December 1997.
↑  Eric Lichtblau, Arab Unrest Puts Their Lobbyists in Uneasy Spot, The New York Times, March 1, 2011.
↑  Anupama Narayanswamy and Luke Rosiak, Adding it up: The Top Players in Foreign Agent Lobbying, ProPublica, August 18, 2009.
↑  "Accusations, lawsuits challenge Qatar's multimillion-dollar lobbying, 'damage control' PR". The Arab Weekly. 5 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "American-Arab Anti-Discrimination Committee web page". אורכב מ-המקור ב-2009-03-27. נבדק ב-2020-06-20.
↑  בני אבני, ניו יורק, וזוגבי מגלה אופטימיות - ראש הלובי הערבי בוושינגטון מנסה לפזר את ענן הדיכאון, חדשות, 13 בנובמבר 1992
↑  You can still watch Walt and Mearsheimer on 'Viewpoint' (אורכב 21.12.2007 בארכיון Wayback Machine) on the AAI website.
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏סקר בארה"ב: 45% תומכים בהפסקת הסיוע לישראל ולפלשתינים - אם לא תהיה התקדמות, באתר גלובס, 14 במרץ 2001
קרן צוריאל-הררי, ‏שובו של החרם הערבי?, באתר גלובס, 18 במרץ 2002
↑  "Arab Americans and the Middle East Policy in the 2008 U.S. Elections" (אורכב 04.02.2009 בארכיון Wayback Machine), Dr. James Zogby, President of the Arab American Institute Foreign Press Center Briefing, Washington, DC November 29, 2007
↑  "The Effects of the Pro-Arab Lobby on American Foreign Policy in the Israeli-Palestinian Conflict" Paper presented at the annual meeting of the International Studies Association 48th Annual Convention, Hilton Chicago, CHICAGO, IL, USA, Feb 28, 2007
↑  Eric Lichtblau, Arab Uprisings Put U.S. Lobbyists in Uneasy Spot, The New York Times, ‏2 במרץ 2011
קרב בגרדס (255 לפנה"ס)

קרב בָּגְרַדָס ניטש באביב שנת 255 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית הראשונה, בין הצבא הרומי, בפיקוד הקונסול מרקוס אטיליוס רגולוס, לבין צבא קרתגו, בהנהגת המצביא שכיר החרב קסאנתיפוס הספרטני. הקרב הסתיים בניצחון קרתגי מוחץ. רגולוס וחמש-מאות מחייליו נפלו בשבי ורבים אחרים נהרגו. ההתנגשות ארעה בעמק הנהר בגרדס (Bagradas, כיום מג'רדה), לא הרחק מהעיר תוּנֶס (Tunes, כיום תוניס), ולכן הקרב נקרא לעיתים בשם "קרב תונס".
רקע

המלחמה הפונית הראשונה (264–241 לפנה"ס) החלה כהתערבות צבאית של הרומאים והקרתגים במלחמתו של היירון שליט סירקוסאי על השליטה בעיר מסנה שבסיציליה. עד מהרה גלש הסכסוך למאבק בין שתי המעצמות – היבשתית והימית – על השליטה באי כולו, אך גם לאחר שמונה שנות לחימה ביבשה ובים לא הצליחו הצדדים להכריע האחד את יריבו. על אף תבוסתם בקרבות הימיים ליד מילאי וטינדאריס, נותרה השליטה בים בידי הקרתגים. אוניותיהם הוסיפו להעביר באין מפריע תגבורות צבא ואספקה מקרתגו שבאפריקה אל הערים הפוניות שבסיציליה, וציים המלחמתי היווה איום מתמיד על הנתיב הימי החיוני לרומאים בין איטליה לבין צבאותיהם שמעבר למצר. למרות עליונותם בשדה הקרב, הבינו הרומאים כי כל עוד שולטים הקרתגים בים לא יוכלו לסלקם מן האי, ועל כן החליטו להעביר את המלחמה לאפריקה ולהכריע שם את קרתגו בקרב יבשה.
פוליביוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-2 לפנה"ס, כותב כי "משימת הרומאים הייתה להפליג אל לוב (אפריקה)... שמאבק הקרתגים יהא לא למען סיציליה אלא למענם הם ולמען ארצם". הקרתגים הבינו גם הם, כי אם ינחת צבא רומאי באפריקה ייחרץ לא רק גורל עריהם בסיציליה אלא גם גורל קרתגו עצמה, ועל כן החליטו להשמיד בקרב ים את צי חיל המשלוח.
הניסיון הקרתגי ליירוט צי הפלישה הסתיים בתבוסתם הגדולה בכל המלחמה, קרב אקונומוס, שנחשב לקרב הימי הגדול בעת העתיקה.
לאחר הניצחון נחת צבאו של הקונסול הרומי מרקוס אטיליוס רגולוס באפריקה, והביס בקרב אדיס את הצבא הקרתגי שהתייצב מולו. קרתגו הייתה מוכנה לחתום על הסכם לסיום המלחמה, אך תנאי הכניעה הקשים שהציב הקונסול הרומי תקעו את המשא ומתן, והקרתגים החליטו להמשיך בלחימה.
קרתגו מסרה את הפיקוד על צבאה למצביא ספרטני שכיר בשם קסאנתיפוס, שתלה את כישלון הקרתגים בקרב אדיס בבחירת מיקום הררי שמנע מהם לנצל את יתרונות צבאם בפילים ופרשים. לאחר שקיבל את הפיקוד על הצבא, בחר קסאנתיפוס בשטח מישורי מתאים לקראת הקרב הצפוי. רגולוס ישב עם צבאו בתוניס, והחליט לצאת לקראת הצבא הקרתגי בשאיפה לסיים את המלחמה ולזכות בתהילת הניצחון.
היערכות הצבאות

קסאנתיפוס העמיד במרכז צבאו את כוחות הרגלים הקרתגים הערוכים בפלנקס, ומימינם הציב את יחידות השכירים. את הפילים פרס לפני שורות הרגלים, ואת הפרשים חילק בין האגפים. הצבא מנה 12,000 רגלים, 4,000 פרשים ו-100 פילים.
הקרב נחשב לחריג יחסית, מאחר שרוב הצבא הקרתגי הורכב מאזרחים, ולא שכירים כמקובל. השכירים היו כנראה ממוצא יווני, מאחר שההיסטוריון היווני פוליביוס, שהוא המקור העיקרי לקרב, מתאר משלחת קרתגית ליוון קודם הקרב, שבמסגרתה הגיע לאפריקה המצביא קסאנתיפוס, יחד עם רבים אחרים.
הצבא הרומי, שמנה 15,000 רגלים ו-500 פרשים, נערך בפריסה מסורתית, כשהלגיונות ערוכים במרכז והפרשים מוצבים באגפים.
מהלך הקרב

הקרתגים פתחו את הקרב במתקפת פילים לעבר שורות הלגיונות הרומים. במקביל, הפרשים הקרתגים התגברו בקלות על מקביליהם הרומים, תוך עדיפות מספרית מכרעת.
מתקפת הפילים ערערה את המערך הרומי ואת הכוחות הרומים שהצליחו לעבור אותם הדף הפלנקס. התקפת הפרשים הקרתגים על אגפיו של הצבא הרומי מוטטו אותו סופית. רק באגף הרומי השמאלי הצליח כוח של אלפיים לגיונרים להדוף את יחידות השכירים שמולו ולרדוף אחריהם למחנה. הקרב הסתיים בהשמדה כמעט מוחלטת של הצבא הרומי, פרט לכוח הרומי שפרץ את הקו הקרתגי והצליח לסגת אל הים.
תוצאות הקרב

הקרב הסתיים במפלה רומית קשה. הרומאים איבדו 12,000 איש, ו-500 נוספים נשבו, כולל הקונסול עצמו (שמת בשביו מאוחר יותר). הקרתגים איבדו 800 איש.
בקיץ של אותה שנה יצא מרומא צי מלחמה שמגמתו לחלץ את שרידי צבאו של רגולוס מאפריקה. הקרתגים, שהקימו בינתיים את ציים מחדש, התייצבו נגדם, ובקרב שהתחולל ליד כף הרמאיון הובסו הקרתגים שוב. הרומאים העלו על האוניות את שארית צבאו של רגולוס ועשו דרכם חזרה לאיטליה. ליד קמרינה (Kamarine, Camarina), בחוף הדרומי של סיציליה, נקלעו לסערה עזה; מתוך 364 אוניות שרדו 80 בלבד וכ-100,000 חיילים ומלחים קיפחו את חייהם.
בעקבות תוצאותיה הרות האסון של הפלישה, לא נעשו ניסיונות נוספים לפלוש לאפריקה, ומעתה המשיכה המלחמה להתנהל בסיציליה ובזירה הימית.
פוליביוס מספר שלאחר הקרב עזב המצביא קסאנתיפוס את אפריקה, כיוון שחשש שהקרתגים מקנאים לו על הצלחתו.
הערות שוליים

↑  פוליביוס, ספר ראשון, 26 (המובאות בתרגומו של ד"ר מאיר שש.)
Grian (יוטיובר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1993 (בן 31) אוסטרליה
 מידע אישי
 שם:  צ'ארלס בצ'לור
 שם בשפת המקור:  Charles Batchelor
 מקום מגורים:  לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 מידע יוטיוב
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 ז'אנר:  גיימינג, מיינקראפט
 רשומים:  8.65 מיליון (נכון ל־5 2024 דֵּצֶמבֶּר)
 צפיות:  2,549,594,158 (נכון ל־5 2024 דֵּצֶמבֶּר)
 https://www.youtube.com/c/Grian
צ'ארלס בצ'לור, הידוע יותר בכינויו גריאן (באנגלית Grian; נולד ב-9 באוגוסט 1993) הוא אושיית רשת ויוטיובר אנגלי, המוכר בעיקר מסרטוני מיינקראפט שהוא מעלה לערוץ היוטיוב שלו Grian מאז 2014. נכון לפברואר 2023 לערוץ שלו יש מעל 8 מיליון משתמשים רשומים, סך הכל 711 סרטונים שפורסמו, לסרטון הנצפה ביותר שלו יש מעל 83 מיליון צפיות, ויש לו כ-2,184 מיליון צפיות באופן מצטבר.
ראשית חייו

צ'ארלס בצ'לור נולד באנגליה. בגיל 7 עבר עם משפחתו ליפן ולאחר כמה שנים – לארצות הברית, שם הוציא תואר בביולוגיה.
קריירה

גריאן עיצב תפאורות לערוץ CraftedMovie, שיצר סרטונים קצרים של מיינקראפט. הפופולריות של הערוץ פחתה וגריאן עזב אותו. גריאן פיתח את פרויקט Wynncraft עם כמה מחבריו הוותיקים מהערוץ.
בשנת 2018 הצטרף ל-Hermitcraft.
גריאן הוא משתתף קבוע בתחרות משחקי מיינקראפט MCC ‏(Minecraft Championship) וניצח כמה פעמים.
קריירה > Hermitcraft

Hermitcraft הוא שרת מיינקראפט הישרדותי רב-משתתפים פרטי ולמוזמנים בלבד, המורכב מהשחקנים הטובים בעולם, שנוצר ב-2012 (שרת המיינקראפט ביוטיוב הוותיק ביותר).
מיולי 2018, מהעונה השישית, גריאן משתתף בשרת, מה שחיזק את הפופולריות של השרת ושל הערוץ שלו.
קריירה > Wynncraft

גריאן הוא אחד ממנהלי Wynncraft, שרת מיינקראפט פומבי שמבוסס על ז'אנר משחק תפקידים המוני ברשת (MMORPG), שנוצר ב-2011.
השרת מבוסס על משחקי MMORPG ומשתתפים בו 2 מיליון שחקנים, שיא העולם בכמות השחקנים בשרת מיינקראפט MMORPG.
חיים אישיים

התחתן בקיץ 2020.
הערות שוליים

↑  Yanna Berman Erez, Grian YouTube stats and analytics, ThoughtLeaders, ‏27 לפברואר 2023
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Grian (יוטיובר)".
מלאו אסמינו בר

| --- | --- |
 סינגל
 יצא לאור:  1933 
 סוגה:  זמר עברי 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  פנחס לנדר
 לחן:  דוד זהבי 
 
קברו של פנחס -אלעד לנדר, בבית הקברות בחולון
מלאו אסמינו בר הוא פזמון עברי שכתב פנחס לנדר (אלעד)  והלחין דוד זהבי, השיר נכתב בסוכות ה'תרצ"ג (1932) בעת שלנדר, מחנך וסופר, נתבקש על ידי הנוער העובד לכתוב פזמונים. לדברי דוד זהבי, ברגע הראשון שקרא את המילים "בקע השיר מתוכו". הוא בוצע לראשונה בציבור בקיבוץ נען. השיר נחשב לאחד משירי החלוצים הידועים ביותר וממאפייני החלוציות והקיבוצים בארץ ישראל. לשיר חובר גם ריקוד עם שהיה נפוץ בחוגי הריקודים בישראל.
הפזמון, במילותיו הקצרות, מבטא (במשמעות אלגורית) את ערך החלוציות, ההתמקדות בביצוע החזון והשמחה במה שקיים. מילות השיר הן:
מָלְאוּ אֲסָמֵינוּ בָּר וִיקָבֵינוּ יַיִן
בָּתֵּינוּ הוֹמִים, הוֹמִים מִתִּינוֹקוֹת
וּבְהֶמְתֵּנוּ פּוֹרָה –
מָה עוֹד תְּבַקְּשִׁי מֵאִתָּנוּ מְכוֹרָה
וְאֵין, וְאֵין עֲדַיִן?
ביצועים קדומים של השיר היו של חבורת רננים, הגבעטרון ועוד. הוא נתפס אז כשיר מקהלות. בהמשך הוא בוצע בעשרות גרסאות כיסוי נוספות על ידי להקות וזמרים ידועים בישראל.
בתרבות

בתשדיר השני שנעשה לקמפיין של "חכם בשמש" ששודר בערוץ הילדים מופיע בחור ממושקף ששומע ברשמקול שלו את השיר בביצוע של דודו זכאי ואחרי כן הוא מחליף את קלטת השמע שלו בשיר של חכם בשמש בביצוע של גני תמיר. ובתום השיר הוא מחזיר את הקלטת הקודמת (בעלת השיר הזה).
סוכנות הידיעות תסנים

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  איראן איראן
 סוג:  עיתון מקוון
 תאריך השקה:  11 בנובמבר 2012
 בעלות:  משמרות המהפכה האסלאמית 
 שפה:  פרסית, אנגלית, טורקית, עברית, ערבית
 משרד ראשי:  השדרה ה-12, רחוב מירזא שירזי, טהרן, איראן
 אזור קליטה:  גלובלי
 https://www.tasnimnews.com/he/
 
סוכנות הידיעות תסנים (בפרסית: خبرگزاری تسنیم) היא סוכנות ידיעות רשמית-למחצה באיראן, המקושרת עם משמרות המהפכה האסלאמית (IRGC). הסוכנות הוקמה בשנת 2012, על מנת לסקר את אירועי האביב הערבי. היא מסקרת מגוון נושאים פוליטיים, חברתיים, כלכליים ובינלאומיים, לצד תחומים נוספים.
מנכ"ל הסוכנות מאז יום הקמתה הוא מג'יד קוליזאדה (Majid Qolizadeh).
אידאולוגיה

מטרותיה המוצהרות של הסוכנות הן "להגן על הרפובליקה האסלאמית מפני מסע תעמולה שלילי בתקשורת ולספק לקוראינו את המציאות בשטח על איראן ועל האסלאם".
נכון לשנת 2014, המטה הראשי של סוכנות תסנים ממוקם בבירת איראן, טהראן, כשכתבים ברחבי המדינה והאזור שולחים דיווחים.
לתסנים יש קשרים חזקים עם משמרות המהפכה האסלאמית (IRGC). ב-10 באפריל 2013 ביקר ראש משמרות המהפכה, מוחמד עלי ג'עפרי, במטה תסנים וצוטט על ידי סוכנות הידיעות באומרו כי "לתקשורת הנאמנה והמהפכנית יש היום חובה כבדה מאוד בהתמודדות עם מזימות אנטי-אסלאמיות ואנטי-אנושיות של המדכאים".
נושאי חדשות

כל נושאי החדשות של חדשות תסנים הם בתחומים כמו "התעוררות אסלאמית", פוליטיקה, תרבות, חברה, כלכלה, חדשות בינלאומיות, ספורט, תמונות, גרפיקה, סרטים, אודיו ועוד.
חדשות תסנים באנגלית

סוכנות הידיעות תסנים מחזיקה מחלקה מאוישת המכילה דוברי שפה כפולה של אנגלית ופרסית אשר מתרגמת חלק ממאמרי הסוכנות לאנגלית.
חדשות תסנים בעברית

חדשות תסנים בעברית החלה רשמית לפרסם חדשות ב-3 בינואר 2022, ביום השנה השני לחיסולו של קאסם סולימאני. החדשות זמינות באתר הרשת.
מגפת הקורונה

על פי דיווח הליגה נגד השמצה, תסנים טענה בסדרת מאמרים כי מגפת הקורונה היא חלק מ"מזימה אמריקאית ויהודית לשליטה עולמית באמצעות שליטה באוכלוסייה" שרקם הנרי קיסינג'ר, המתואר כ"החוקר היהודי הייחודי ואסטרטג אמריקאי" ו"שולט ממשל ומימון בינלאומי".
הערות שוליים

↑  Koyagi, Mikiya (2021). Iran in Motion: Mobility, Space, and the Trans-Iranian Railway. Stanford University Press. p. 197. Tasnim News Agency, a media outlet with links to the Iranian Revolutionary Guards Corps (...)
↑  "Tasnim News Agency launched". Tehran Times. אורכב מ-המקור ב-3 בספטמבר 2014. נבדק ב-21 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About us". Tasnim News Agency. נבדק ב-21 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Visit of IRGC Commander Mohammad Ali Jafari". Tasnim News Agency. נבדק ב-25 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "سایت خبرگزاری تسنیم". 25 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tasnim News Agency". נבדק ב-21 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "חדשות באיראן ובעולם | Tasnim News Agency".
↑  "Tasnim News Agency Launches Website in Hebrew Language - Society/Culture news". Tasnim News Agency. נבדק ב-22 נוב' 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אתר הרשת בעברית
↑  Lerner, Shaya; Weinberg, David Andrew (3 באפריל 2020). "Battling COVID, Iran Regime Makes Jews its Bogeyman". Anti-Defamation League. נבדק ב-16 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
משטר צבאי

מפגינים בשנת 2007 נגד פרבז מושארף בפקיסטן
משטר צבאי הוא סוג של משטר בו הכוח הפוליטי נתון בידי הצבא והמדינה נשלטת ישירות בידיו. אחד המאפיינים הנפוצים ביותר של המשטר הצבאי הוא השלטת חוק צבאי או חוק חירום תמידי. רוב המשטרים הצבאיים נוסדו לאחר הפיכה, אולם ישנן גם דוגמאות אחרות כמו סדאם חוסיין שייסד משטר צבאי על בסיס המשטר של מפלגת הבעת'.
היווצרות משטר צבאי > הפיכה

המקומות הנפוצים ביותר בהם מוצאים משטרים צבאיים הם אמריקה הלטינית, אפריקה והמזרח התיכון. אחת הסיבות האפשריות לכך היא שהצבא יותר מלוכד ומאורגן מאשר רוב הגופים האזרחיים. בדיקטטורות מסוגים אחרים יש גורמי כוח שמונעים מהצבא לתפוס את השלטון. למשל במשטרים קומוניסטיים, מרכז הכוח הוא בידי מפלגה ומנגנון מיוחד (קצינים פוליטיים או רוטציות) מונע מהצבא להקים מרכז כוח עצמאי.
בעבר, חונטות צבאיות הצדיקו את מעשיהם בצורך לייצב פוליטית את המדינה כנגד אידאולוגיות מסוכנות. דבר זה הוצדק על ידי בניית איום מאידאולוגיות אלו. באמריקה הלטינית היה מדובר לרוב איום מקומוניזם ואילו במזרח התיכון היה מדובר לרוב באיום מישראל או מהאסלאם הקיצוני. משטרים צבאיים נטו לצייר את עצמם כנחוצים, כאלו שלוקחים את ההובלה בזמנים של מהומה ולצייר את השלטון האזרחי כמושחת ובלתי יעיל.
היווצרות משטר צבאי > כיבוש

כיבוש הוא קיום של משטר צבאי זמני על עם אחר. להבדיל מסיפוח או קולוניאליזם כיבוש הוא מצב זמני. סיפוח או קולוניאליזם היו בעבר דברים נפוצים, גם על ידי מדינות דמוקרטיות אבל הם הופכים בהדרגה לדבר שמקובל בעיקר על ידי מדינות לא דמוקרטיות, במיוחד מעצמות כמו רוסיה או סין.
מקרים בולטים של כיבוש על ידי מדינות דמוקרטיות כוללות את אזורי הכיבוש בגרמניה שנשלטו על ידי בעלות הברית בשנים 1945–1949, כיבוש עיראק בשנים 2003–2011 על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה במסגרת מלחמת עיראק.
אופי המשטר

כמו בכל דיקטטורה, משטר צבאי יכול להיות רשמי או לא רשמי (מספר שליטים צבאיים, כמו שליט פנמה לשעבר, מנואל נורייגה, אף הקימו ממשלה אזרחית הכפופה להם). במקרים מסוימים ישנו שילוב של משטר צבאי יחד עם ממשלה אזרחית כך שלצבא יש כוח רב אף כי ישנה ממשלה אזרחית.
אף כי ישנם חריגים לכך, רוב המשטרים הצבאיים מייחסים חשיבות מעטה לזכויות האדם ועושים ככל שביכולתם להשתיק מתנגדים פוליטיים. משטר צבאי לעיתים נדירות מוותר על כוחו אלא אם כן הוא נדחף לכך על ידי תנועה עממית, פעילה או רוחשת.
המשטר הצבאי האופייני באמריקה הלטינית נשלט על ידי חונטה (מילה שנגזרת מספרדית ופירושה ועדה) או על ידי ועדה של ראשי הצבא. במקרים אחרים המשטר הצבאי נשלט על ידי דיקטטור יחיד שהוא לרוב גם מפקד הצבא. בשני המקרים, הדיקטטור או ראש החונטה נחשב לראש המדינה.
במזרח התיכון ובאפריקה, המשטר הצבאי נשלט לעיתים קרובות יותר על ידי אדם יחיד ומהווה אוטוקרטיה בנוסף על היותו ממשל צבאי. מנהיגים כמו אידי אמין, מועמר קדאפי וגמאל עבד אל נאצר טיפחו פולחן אישיות והפכו למייצגי מדינתם בתוכה ומחוצה לה.
החל משנות השבעים החלו המשטרים הצבאיים להיות פחות נפוצים והם מוחלפים במשטרים דמוקרטיים ובמשטרים שמתחזים לדמוקרטיה. התמוטטות ברית המועצות וירידת המתח הבינגושי הקשתה על המשטרים הצבאיים להשתמש בקומוניזם להצדקת קיומם ולקבל תמיכה. כתוצאה מסיום המלחמה הקרה, רוב המשטרים הצבאיים באמריקה הלטינית נעלמו והוחלפו בדמוקרטיות.
במזרח התיכון רוב המשטרים הצבאיים (כמו בסוריה ובמצרים) הפכו לסוגים אחרים של עריצות. החוקרים סרגיי גורייב, ודניאל טריזמן טוענים כי יש עדיין שליטים דכאניים בצורה גלויה ומלאה אבל הם מתחלפים בהדרגה בספין-דיקטטורים משטרים דכאני גלוי כמו משטר צבאי דורש הפעלת אלימות ושולט באמצעות פחד. אך שליטים רבים הגיעו למסקנה כי משתלם יותר להתחזות למדינה דמוקרטית ולשלוט באמצעות תעמולה- כך קל יותר לזכות באמון התושבים ובשיתוף הפעולה שלהם - במיוחד בכלכלות שדורשות הון אנושי ומערבות בתחומים כמו תעשייה או שירותים. בנוסף דיקטטורה גלויה מקשה על קיום מסחר בינלואמי השקעות בינלואמיות והשתלבות בגלובליזציה.
הפיכות ומשטרים צבאיים בעידן המודרני

המשטר הצבאי ביוון (1974 - 1967)
המשטר הצבאי בארגנטינה (1983 - 1976)
הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה (1973–1990)
ניגריה (1966–1979, 1983–1998)
מהפכת הציפורנים (1974)
החונטה הצבאית האתיופית (1974–1987)
ההפיכה הצבאית במיאנמר (2021)
ההפיכה במצרים (2013)
ההפיכה הצבאית בסודאן (2021)
ההפיכה בניז'ר (2023)
ראו גם

מדינת משטרה
דיקטטורה
ממשל צבאי
כיבוש
דמוקרטיזציה
הערות שוליים

↑  Edelstein, David M. (2004). "Occupational Hazards: Why Military Occupations Succeed or Fail". International Security. 29 (1): 49–91. doi:10.1162/0162288041762913. ISSN 0162-2889. JSTOR 4137547. S2CID 57571525
↑  Stirk, Peter (2009). The Politics of Military Occupation. Edinburgh University Press. p. 44. ISBN 9780748636716.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph567616
Been Down So Long

| --- | --- |
 שיר בביצוע הדלתות
 מתוך האלבום L.A. Woman
 יצא לאור:  19 באפריל 1971
 תאריך הקלטה:  דצמבר 1970 - ינואר 1971
 מקום הקלטה:  The Doors' Workshop, לוס אנג'לס, קליפורניה
 סוגה:  בלוז
 אורך:  4:40
 חברת תקליטים:  אלקטרה רקורדס
 כתיבה:  הדלתות
 הפקה:  הדלתות, ברוס בוטניק
 
"Been Down So Long" הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית הדלתות. השיר מופיע כרצועה השלישית באלבום L.A. Woman, אלבום האולפן האחרון שהסולן ג'ים מוריסון הקליט עם הלהקה. השיר כונה, בעיקר על ידי המבקר רוברט כריסטגאו, כ"טייק-אוף" באלבום.
גרסה חיה שהוקלטה ב-8 במאי 1970 בקובו ארנה בדטרויט, מופיעה באלבום האוסף The Bright Midnight Sampler משנת 2000.