stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסתכנות מרצון
הבחנה בין הגנת ההסתכנות מרצון לבין הגנת האשם התורם

יש להבחין בין הגנת ההסתכנות מרצון לבין הגנת 'האשם התורם'. הגנת האשם התורם קבועה בסעיף 68 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש]:
" (א)	סבל אדם נזק, מקצתו עקב אשמו שלו ומקצתו עקב אשמו של אחר, לא תיכשל תביעת פיצויים בעד הנזק מחמת אשמו של הניזוק, אלא שהפיצויים שייפרעו יופחתו בשיעור שבית המשפט ימצא לנכון ולצודק תוך התחשבות במידת אחריותו של התובע לנזק;..."
'אשם תורם' מתרחש כאשר הנזק שהתובע סובל ממנו נגרם בחלקו על ידי אשמת התובע ובחלקו על ידי הנתבע. אשמו של הנתבע, המזיק, היה יכול להיות הסיבה הראשונית והישירה להתרחשות הנזק. אבל, אם 'מקצת' הנזק ניתן לייחס גם לניזוק התובע, יפחיתו לו מן הפיצויים בהתאם. מכאן, ש'אשם תורם' אינו שולל את האחריות בנזיקין, אלא מטיל סנקציה על התובע הנושא באשם ומפחית מסכום הפיצויים המגיע לו בהתאם לאשמתו המוסרית.
היסודות הנדרשים להוכחת כל אחת מההגנות הם יסודות שונים. בהסתכנות מרצון תבחן השאלה האם הניזוק עצמו ידע והעריך את מצב הדברים שגרם לנזק. אם הניזוק לא ידע והעריך את מצב הדברים המסוכן, אזי לא חלה הגנת ההסתכנות מרצון. את הגנת ההסתכנות מרצון נבחון באמצעות מבחן שהוא בעיקרו סובייקטיבי אודות הידיעה והרצון האישיים של הניזוק. לעומת זאת, בהגנת האשם התורם די בכך שהניזוק היה צריך לדעת שייגרם לו נזק, אפילו אם בפועל לא ידע על כך. כלומר, הניזוק ייבחן לפי מבחן אובייקטיבי, ושם תבחן הפסיקה את השאלה האם היה על הניזוק לדעת שייגרם נזק: אם האדם הסביר, המשמש ככלי למבחן האובייקטיבי, היה יודע כי ייגרם נזק, אזי יוטל 'אשם תורם' על הניזוק ותוחל ההגנה. אם האדם הסביר לא היה יכול לצפות את גרימת הנזק, אזי הניזוק אינו אשם ולו במקצת בנזק שאירע לו. בהתאם לכך, ההסתכנות מרצון, בהתקיימות כל יסודותיה, תתקיים גם אם הניזוק נקט בכל אמצעי הזהירות הסבירים בנסיבות המקרה. לעומתה, 'אשם תורם' יתקיים רק אם הניזוק לא נקט באמצעי הזהירות שאדם סביר היה נוקט בנסיבות המקרה.
גם מבחינת התוצאה ישנו הבדל בין שתי ההגנות. כאשר מתמלאים יסודות ההסתכנות מרצון אין אחריות בנזיקין, כלומר, המזיק אינו חייב בפיצויים כלפי הניזוק. לעומת זאת, כשמתמלאים יסודות ה'אשם התורם' קיימת אמנם אחריות בנזיקין, אך תוצאת האחריות היא הפחתת שיעור הפיצויים שבהם המזיק מתחייב כלפי הניזוק. כאשר האשם התורם מגיע לכדי 100 אחוזים תהיה תוצאת שני המקרים שווה מבחינה מעשית, אך ההבחנה התאורטית תיוותר בעינה: במקרה ההסתכנות מרצון נשללת האחריות הנזיקית כולה, ואילו במקרה האשם התורם קיימת אחריות אך אין מקום לתשלום פיצויים.
כמו כן, הסייגים שהפקודה קובעת לעניין ההגנה של הסתכנות מרצון אינם חלים לעניין האשם התורם. על כן, למשל, יש מקום ל'אשם תורם' במקום שעוולה של המזיק נובעת מהפרה המוטלת עליו מכוח חוק, אם הדבר עולה בקנה אחד עם מטרתו. בנוסף, הפטור או החסינות שיש לילד עד גיל 12 מפני הסתכנות מרצון אינה חלה לגבי 'אשם תורם', בהיות מחסום הגיל מחסום דיוני וכן לאור סעיף 64(3), השולל קיומו של 'אשם תורם' של ילד רק במקרים מיוחדים המפורטים שם. לפיכך, הוכחת 'אשם תורם' של קטין מתחת לגיל 12 עשויה להפחית את הפיצויים שעל המזיק לשלם לקטין.
ראו גם

רצונו של אדם כבודו
ביבליוגרפיה > חקיקה ופסיקה

חוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג-1973.
פקודת הנזיקין [נוסח חדש].
הצעת חוק: חוק דיני ממונות, התשס"ו-2006.
ת"א 692/54 הכטר נ' קוס, פ"מ יב 13.
ע"א 60/57 דויטש נ' פרנקו, פ"ד יא 1529.
ע"א 335/59 ריחני נ' צדקי, פ"ד טו 159.
ע"א 85/60 חברת מפעלי ים המלח נ' סגל, פ"ד יד 1939.
ע"א 246/60 צברי נ' "עמידר" חברה לאומית לשיכון עולים בישראל בע"מ, פ"ד ט"ו 281.
ע"א 240/66, הרשות לפיתוח החולה חברה בע"מ נגד רפאל אזולאי, פ"מ כ(4) 857.
ע"א 258/73 לגיל טרמפולין נ' נחמיאס, פ"ד כט(1) 63.
ע"א 753/75 בלגה נ' עזבון טפט, פ"ד לב (ו) 757.
ע"א 897/75 ווסצ'סטר נ' קורן, פ"ד לא (ו) 660.
ע"א 804/80 Tunker Corporation Sidaar נ' חברת קו צינור, פ"ד לט (ו) 393.
ע"א 145/80 ועקנין מ' מועצה מקומית בית-שמש, פ"ד לז (ו) 113.
ת"א (י-ם) 674/83 אשכר נ' שיכון ופיתוח, פ"מ תשמ"ו (ב) 5.
ע"א 3124/90 סבג נ' אמסלם, פ"ד מט (ו) 102.
ת"א (י-ם) 15031/91 אורנשטיין סמי נ' שמעון יעקב (לא פורסם. ניתן ביום 07.02.00)
ע"א 6649/96 הסתדרות מדיצינית הדסה נגד גלעד ואח', פ"ד נג(3) 529.
ת"א (טב') 3002/96 אלוני נ' עיריית טבריה ואח', תק-של 98(3) 129.
ת"א (רשל"צ) 1610/98 סם ליאונרד נ' קרגר פרויקטים 1989 בע"מ (לא פורסם, ניתן ביום 24.06.03).
ת"א (כ"ס) 5741/98 אתירם אבינועם נ' מנשה ציון (לא פורסם, ניתן ביום 16.02.03).
ת"א (ת"א) 95126/99 הירש שי נ' הר לב ארנון (לא פורסם, ניתן ביום 15.04.03).
ת"א (י-ם) 2555/00 רביב מרגלית נ' מדינת ישראל (לא פורסם, ניתן ביום 20.09.04).
פסיקה בריטית:
Thrussell v. Handyside & Co. (1888) 20 Q.B.D 359, 364
ביבליוגרפיה > מקורות משניים

א' ברק, "הסכמת הנפגע" בתוך: ג' טדסקי (עורך), דיני הנזיקין – תורת הנזיקין הכללית (ירושלים תשל"ז), עמ' 308–336.
מ' בן פורת, "אין הרוצה- נפגע", משפטים ב תש"ל, 42.
מ' ויסמן, הגנות בדיני הנזיקין: הפחתת הנזק, אשם תורם והסתכנות מרצון (מהדורת 2006–2007).
ח' כהן, המשפט (מהדורה מורחבת 1999).
ד' מור, "הסתכנות מרצון, התרשלות הניזוק ונסיעה עם נהג שתוי", בתוך: הפרקליט לב' תשל"ח, 16.
א' ענבר, דיני נזיקין: בראי ההלכה הפסוקה (2002).
ב' שנור, "הסתכנות מרצון: הלכה ומציאות", בתוך: עלי משפט א' תשס"א, 327.
G. P. Fletcher, "Fairness and Utility in Tort Theory", 85 HARV. L. REV. 537 (1972).
L. Hess, "Sports and the Assumption of Risk Doctrine in New York", in: 76 St. John's L. Rev. 457 (Spring, 2002).
J. P. North, "Assumption of Risk: Real or Illusory Choice?", in: 52 Tenn. L. Rev. 35 (Fall, 1984).
E. K. Rosenthal, "Inside the lines: Basing Negligence Liability in Sports for Safety-Based Rule Violations on the Level of Play", in: 72 Fordham L. Rev. 2631 (May, 2004).
K. W. Simons, "Reflections on Assumption of Risk", in: 50 UCLA L. Rev. 481 (December, 2002).
G. Sobo, "Look Before You Leap: Can The Emergence of the Open and Obvious Danger Defense Save Diving From Troubled Water?", in: 49 Syracuse L. Rev. 175 (1998).
מחלת בלוטת התריס בהיריון

מחלת בלוטת התריס בהיריון (באנגלית: Thyroid in pregnancy) מתחלקת לשני מצבים עיקריים. הראשון הוא פעילות יתר של בלוטת התריס - היפרתיארודואיזם, שהוא מצב בו בלוטת התריס מפרישה עודף של הורמונים. השני הוא תת-פעילות של בלוטת התריס - היפותיאורוזידם, כאשר בלוטת התריס נמצאת בתת-פעילות, ולא מפרישה מספיק הורמוני תריס. תיתכן התפתחות של תת-פעילות או עודף פעילות בבלוטת התריס אצל נשים שלא לקו בכך לפני כן, במהלך ההיריון. מחלת בלוטת התריס בהיריון יכולה להשפיע על בריאות האם וכן על בריאות הילד לפני ואחרי הלידה. הפגיעה בילד בעקבות כך עלולה להיות פגיעה בהתפתחות הפיזית והשכלית של העובר.
תפקוד בלוטת התריס בהיריון וחשיבותו

הפרעות בבלוטת התריס נפוצות אצל נשים בגיל הפוריות ולכן הן מופיעות בדרך כלל כמחלה קיימת (בהיריון או אחרי הלידה), שאינה נגרמת כתוצאה של ההיריון . לחוסר תפקוד של בלוטת התריס בהיריון יש השפעות שליליות על רווחת העובר והאם. ההשפעות המזיקות של תפקוד לקוי של בלוטת התריס עלולות להתרחב גם מעבר להיריון וללידה ולהשפיע על ההתפתחותו הנוירו-אינטלקטואלית של הילד בתחילת חייו. עקב עלייה בגלובולין קושר תירוקסין (T4), עלייה בתריודוטירונין, והעברת התירוקסין האימהי דרך השלייה מהאם לעובר, הביקוש להורמוני בלוטת התריס בגוף גדל במהלך ההיריון. העלייה ההכרחית בייצור הורמון בלוטת התריס מתאפשרת על ידי ריכוזים גבוהים של גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG), שקושר את קולטן ה-TSH(הורמון שתפקידו גירוי בלוטת הטריס) ומגרה את בלוטת התריס האימהית להגדיל את ריכוז הורמוני בלוטת התריס שלה בכ-50%. אם לא ניתן לקיים את העלייה הנחוצה בתפקוד בלוטת התריס, הדבר עלול לגרום להחמרה של הפרעה (קלה) בבלוטת התריס שלא הייתה מורגשת בעבר, שתתבטא כעת כמחלת בלוטת התריס בהיריון. נכון לעכשיו, אין מספיק ראיות המצביעות על כך שבדיקה לאיתור תפקוד לקוי של בלוטת התריס מועילה, במיוחד מכיוון שטיפול תוספי הורמון בלוטת התריס עשוי לבוא עם סיכון של טיפול יתר. לאחר שנשים יולדות, כ-5% מפתחות דלקת בלוטת התריס לאחר לידה שיכולה להופיע עד תשעה חודשים לאחר מכן. הדלקת מאופיינת בתקופה קצרה של פעילות יתר של בלוטת התריס ולאחריה תקופה של תת-פעילות של בלוטת התריס; 20-40% נשארות עם תת-פעילות של בלוטת התריס לצמיתות.
תירוקסין עוברי מתקבל בתחילת ההיריון רק מהאם, מאחר שבלוטת התריס של העובר נתחילה לתפקד רק בשליש השני של ההיריון. מכיוון שתירוקסין חיוני להתפתחות העצבית של העובר, הכרחי שהעברת תירוקסין מהאם לעובר תקרה בשלב מוקדם של ההיריון. אחד הסיבות לשיבוש פעילות בלוטת התריס בהיריון הוא אובדן של יוד, שהוא מרכיב חשוב בהרכבת הורמוני בלוטת התריס, דרך השתן ודרך יחידת השליה העוברית. בעקבות כך נוצר מצב של מחסור יחסי ביוד בגוף האם. לכן, יש דרישה שנשים בהיריון יצרכו יוד מעבר לכמות הרגילה. צריכת יוד יומית של 250 מיקרוגרם מומלצת בהיריון, אך כמות זו לא תמיד מושגת, אפילו באזורים בעולם בהם יש יוד מרובה. במצבים של מחסור גדול ביוד, בלוטת הטריס לא מצליחה לתפקד כראוי. על פי נתוני משרד הבריאות, בישראל ישנו מחסור משמעותי ביוד בתזונה, במיוחד אצל ילדים ונשים הרות .
ריכוזי הורמון בלוטת התריס בדם גדל במהלך ההיריון, בין היתר בשל הרמות הגבוהות של אסטרוגן ובשל השפעות הגירוי בלוטת התריס החלשות של גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG) הפועל כמו TSH. רמות התירוקסין (T4) עולות בין השבוע השישי לשבוע השתים-עשרה בערך, ומגיעות לשיא באמצע ההיריון; שינויים הפוכים נראים עם TSH.
היפותירואידיזם - תת-פעילות של בלוטת התריס > הערכה קלינית

תת פעילות של בלוטת התריס מצוי בהיריון עם שכיחות משוערת של 2-3% עבור תת-פעילות תת-קלינית, ו-0.3-0.5% עבור תת-פעילות גלויה של בלוטת התריס. ברוב העולם, מחסור ביוד אחראי לרוב תת-הפעילות בלוטת התריס בנשים הרות, בעוד דלקת בלוטת התריס אוטואימונית כרונית היא הסיבה השכיחה ביותר להיפותירואידיזם באזורים בעלי כמות מספקת של יוד בעולם. ההצגה של תת-פעילות בלוטת התריס בהיריון אינה תמיד היפותירואידיזם קלאסית, ולעיתים קשה להבחין בה מהסימפטומים של היריון תקין. לכן נדרשת רמה גבוהה של חשד וערנות, במיוחד בנשים בסיכון למחלת בלוטת התריס, לדוגמה נשים עם היסטוריה אישית או משפחתית של מחלת בלוטת התריס, זפקת או הפרעה אוטואימונית ראשונית קיימת כמו סוכרת מסוג 1.
היפותירואידיזם - תת-פעילות של בלוטת התריס > סיכונים של היפותירואידיזם על בריאות האם והעובר

תת פעילות בלוטת התריס מאובחנת על ידי ציון TSH גבוה הקשור לריכוז T4 נמוך מהתקין. היפותירואידיזם תת-קליני (SCH) קיים כאשר ה-TSH גבוה, אך רמת ה-T4 נמצאת בטווח הנורמלי אך ברמה נמוכה. SCH היא הצורה הנפוצה ביותר של תת-פעילות בלוטת התריס בהיריון, ובדרך כלל נובעת מהרס מתקדם של בלוטת התריס עקב מחלה אוטואימונית של בלוטת התריס.
מספר מחקרים, רובם נעשו למפרע, הראו קשר בין תת-פעילות גלויה של בלוטת התריס לבין תוצאות שליליות עבור העובר והאם (למשל Glinoer 1991). הפלה טבעית, אנמיה בהיריון, רעלת היריון, דימום לאחר לידה, והיפרדות שליה פתאומית יכולים להופיע בנשים הרות עם היפותירואידיזם גלוי. כמו כן, לילדים של אמהות אלו עלולים להיות סיבוכים כגון לידה מוקדמת, משקל לידה נמוך ומצוקה נשימתית מוגברת של יילודים. סיבוכים דומים דווחו באמהות עם היפותירואידיזם תת-קלינית של בלוטת התריס. סיכון של פי שלושה להיפרדות שליה, וסיכון פי שניים ללידה מוקדמת דווחו באמהות עם תת-פעילות של בלוטת התריס תת-קלינית. מחקר אחר הראה שכיחות גבוהה יותר של היפותירואידיזם תת-קלינית בנשים עם לידה מוקדמת (לפני 32 שבועות) בהשוואה לבדיקות תואמות עבור נשים שילדו בזמן. קשר בין היפותירואיזם לבין תוצאות לידה שליליות הוכח גם בנשים הרות הלוקות בדלקת אוטואימוניות של בלוטת התריס. טיפול בהיפותירואידיזם מפחית את הסיכונים לתוצאות שליליות של היולדת והעובר; מחקר למפרע על 150 נשים היריוניות הראה שטיפול בהיפותירואידיזם הוביל להפחתת שיעורי הפלות והלידיות המוקדמת. כמו כן, ניסוי התערבותי הראה שטיפול בנשים הרות עם נוגדנים חיוביים להיפותירואידיזם הוביל לשיעורים פחותים של הפלות בהשוואה לנשים בניסוי שלא טופלו.
שקרטיניזם (כלומר ירידה גסה ב-IQ) מתרחשת באזורים של מחסור חמור ביוד עקב העובדה שהאם אינה מסוגלת לייצר T4 עבור העובר, במיוחד בשליש הראשון. ליקוי נוירו-אינטלקטואלי זה הוכח כעת באזור בו יש צריכה של מספיק יוד (ארצות הברית), במחקר שהראה כי ציוני ה-IQ של ילדים בני 7 עד 9, שנולדו לאמהות עם היפותיאוראיזם לא מאובחנת ולא מטופלת, היו נמוכים בשבע נקודות מאלו של ילדים לנשים שהיו בעלות תפקוד תקין של בלוטת התריס בהיריון. מחקר אחר הראה שהיפותירוקסינמיה (ריכוז נמוך של תרוקסין בגוף) מתמשכת בשבוע ה-12 להיריון הייתה קשורה לחסר של 8–10 נקודות בציוני תפקוד נפשי ומוטורי בילדים הללו, בהשוואה לילדים לאמהות עם תפקוד תקין של בלוטת התריס. אפילו נוגדני פרוקסידאז (אנזים) של בלוטת התריס של האם הוכחו כקשורים להתפתחות אינטלקטואלית לקויה בצאצאים של אמהות עם תפקוד תקין של בלוטת התריס. הוכח שרק רמות ה-T4 של האם קשורות ל-IQ של הילד ולתוצאות מורפולוגיות של המוח, בניגוד לרמות TSH של האם שלא משפיעות.
היפותירואידיזם - תת-פעילות של בלוטת התריס > טיפול בהיפותירואידיזם בהיריון

תרופות לטיפול בהיפותיאוראיזם נמצאו בטוחים לשימוש במהלך ההיריון. לבוטירוקסין (Levothyroxine) הוא הטיפול הנבחר בהיפותירואידיזם במהלך היריון. חשוב שנשים הלוקות במחלת טריס ינרמלו את תפקוד בלוטת התריס לפני ההתעברות. לאחר אישור ההיריון יש להעלות את רמת התירוקסין בכ-30-50% וטיטרציות הבאות צריכות להיות מונחות על ידי בדיקות תפקוד בלוטת התריס (FT4 ו-TSH). יש לנטר אותן נשים בשבועות 4–6 עד להשגת תפקוד רגיל של בלוטת התריס. מומלץ לשמור על רמות TSH מתחת ל-2.5 mU/l בשליש הראשון של ההיריון ומתחת ל-3 mU/l בהיריון מתקדם יותר. מינון התחזוקה המומלץ של תירוקסין בהיריון הוא כ-2.0-2.4 מיקרוגרם/ק"ג ליום. הדרישות לתירוקסין עשויות לעלות בהיריון מתקדם ולחזור לרמות טרום ההיריון בלידה עבור רוב הנשים. יש לטפל גם בחולות הרות עם היפותירואידיזם תת-קלינית (FT4 תקין ו-TSH מוגבר), שכן תוספת של לבוטירוקסין במקרים כאלה מביאה לשיעור לידה מוצלחת גבוה משמעותית, עם סיכוי יחסי מאוחד של 2.76.
היפרתירואידיזם - פעילות יתר של בלוטת התריס > הערכה קלינית

פעילות יתר של בלוטת התריס מופיעה בכ-0.2-0.4% מכלל ההיריונות. רוב המקרים נובעים ממחלת גרייבס, אם כי גורמים פחות שכיחים (כגון גושים רעילים ודלקת בלוטת התריס) עשויים לגרום לפעילות יתר של הבלוטות גם כן. הערכה קלינית לבדה עשויה לעיתים להיות בלתי מספקת בהבחנה בין היפר-תירואידיזם למצב ההיפר-דינמי של ההיריון בשל התסמינים הדומים. מאפיינים קליניים בולטים של מחלת גרייבס כוללים נוכחות של אופתלמופתיה (בליטת העיניים החוצה), זפקת מפוזרת ומיקסדמה. כמו כן, יש להבחין בין פעילות יתר של בלוטת התריס לבין תירוטוקסיקוזיס חולף בהיריון, מצב יתר של בלוטת התריס המגביל את עצמו עקב ההשפעות המעוררות של בלוטת התריס של בטא-hCG. הבחנה זו חשובה מכיוון שהמצב האחרון הוא בדרך כלל קל ובדרך כלל לא ידרוש טיפול ספציפי נגד בלוטת התריס. אבץ תאים אדומים עשוי להיות שימושי גם בהבחנה בין השניים. פעילות יתר של בלוטת התריס כתוצאה ממחלת גרייבס עלולה להחמיר בשליש הראשון של ההיריון, יגיע להפוגה בהיריון מאוחר יותר, ולאחר מכן עלול להישנות לאחר הלידה.
היפרתירואידיזם - פעילות יתר של בלוטת התריס > סיכונים להיפרתירואידיזם על בריאות האם והעובר

היפר-תירואידיזם בלתי מבוקר בהיריון קשור לסיכון מוגבר לרעלת היריון חמורה ועד לסיכון מוגבר של פי ארבעה ללידות במשקל נמוך. חלק מהתוצאות השליליות הללו ניכרות יותר אצל נשים שמאובחנות בהיפתירואידיזם בפעם הראשונה בהיריון. מחקר שנערך הראה גם שרמות גבוהות של FT4 אימהי כבר קשורות לירידה ב-IQ של הילד ובנפחי החומר האפור וקליפת המוח, בדומה להשפעות של תת-פעילות בלוטת התריס.
פעילות יתר של בלוטת התריס של אימהית שאינה מבוקרת או מטופלת בצורה לא מספקת, עלולה גם לגרום להיפר-תירואידיזם עוברי. זה עקב העברה טרנס-שלייתית של נוגדנים מעוררים לקולטן TSH. היפר-תירואידיזם קליני של ילודים מופיע בכ-1% מהתינוקות שנולדו לאמהות עם מחלת גרייבס. לעיתים רחוקות עשויה להופיע תת-פעילות של בלוטת התריס של יילודים גם אצל תינוקות של אמהות עם יתר בלוטת התריס של גרייבס. זה עשוי לנבוע ממעבר שלייתי של נוגדנים אוטואימוניות נגד בלוטת התריס מהאם .
היפרתירואידיזם - פעילות יתר של בלוטת התריס > טיפול בהיפרתאירודאיזם בהיריון

באופן אידיאלי אישה שידוע שיש לה יתר פעילות בלוטת התריס צריכה לפנות לייעוץ לפני ההיריון. יש לבצע בדיקה תכופה של מצב בלוטת התריס, הערכת נוגדנים לבלוטת התריס ומעקב צמוד אחר צורכי התרופות שלה. טיפול רפואי עם תרופות נגד בלוטת התריס הוא הטיפול המועדף בהיפר-תירואידיזם בהיריון. מתימאזול (Methimazole) ופרופילטיאורציל (propylthiouracil) נמצאו כיעילים במניעת סיבוכי היריון על ידי פעילות יתר של בלוטת התריס. ההנחיות הנוכחיות מציעות כי מטופלת בהיריון צריכה להיות על פרופילטיאורציל במהלך השליש הראשון של ההיריון עקב השפעה טטרטוגנית נמוכה יותר של התרופה, ולאחר מכן לעבור למתימאזול במהלך השליש השני והשלישי עקב תופעות לוואי נמוכות יותר בפגיעה בתפקוד הכבד (לעומת הפרופילטיאורציל). במקרים בו האישה ההיריונית סובלת מתגובות שליליות קשות לתרופות נגד בלוטת התריס, ייקל ניתוח על בלוטת התריס, ועדיף לבצעו בשליש השני של ההיריון. במהלך הניתוח אסור להשתמש ביוד רדיואקטיבי משום שזה עלול לסכן את העובר. ישנם תרופות לטיפול בפעילות יתר המופרשות בחלב האם, כמו פרופילטיאורציל, אך עדויות מצביעות על כך שתרופות אלו בטוחות במהלך הנקה. מומלץ לצרוך את המינון הנמוך ביותר שאפשר בכדי למנוע מעבר של עודף התרופה דרך השלייה, דבר העלול להשפיע על פעילות בלוטת התריס של העובר . אין השפעות שליליות על מנת משכל או על התפתחות פסיכומוטורית בילדים שאמהותיהם קיבלו תרופות אנטי-תירואיד בהיריון.
מחלת בלוטת התריס לאחר לידה

תפקוד לקוי של בלוטת התריס לאחר לידה מתרחשת ב-12 החודשים הראשונים לאחר הלידה, כתוצאה מתהליך ההתאוששות של המערכת החיסונית של האם. תפקוד לקוי של בלוטת התריס לאחר לידה הוא דלקת הרסנית של בלוטת התריס עם מאפיינים פתוגנטיים דומים למחלת השימוטו.
המחלה שכיחה מאוד, בשכיחות של 5-9% מתוך נשים לאחר לידה. בדרך כלל יש שלב חולף של היפרתיארוידאיזם ולאחריו מגיע שלב של היפותיארוידאיזם. תת-פעילות קבועה של בלוטת התריס מופיעה ב-30% מהמקרים לאחר 3 שנים, וב-50% לאחר 7–10 שנים. פעילות יתר של בלוטת התריס לא תדרוש בדרך כלל טיפול, אך לעיתים רחוקות, ניתן להשתמש בפרופנולול לשליטה בתסמינים במקרים חמורים. יש לטפל בשלב תת-פעילות בלוטת התריס עם תירוקסין במקרים הו המטופלות הן סימפטומטיות, מתכננות להיכנס להיריון, או אם רמות ה-TSH שמעל 10 mU/L. יש צורך במעקב ארוך טווח בשל הסיכון להיפותירואידיזם קבוע.
כמעט לכל הנשים עם הפרעה בתפקוד בלוטת התריס לאחר לידה יש נוגדנים נגד פרוקסידאז של בלוטת התריס. עובדה זו יכולה להיות סממן למחלת בלוטת התריס לאחר ההיריון כבר בתחילת ההיריון, משום ש-40%-60% מהנשים עם נוגדנים אלו יפתחו הפרעה בתפקוד בלוטת התריס לאחר הלידה .
ראו גם

בלוטת התריס
תירוקסין
TSH
בלוטת יותרת התריס
היריון
שליה
תת-פעילות של בלוטת התריס
יתר פעילות של בלוטת התריס
לקריאה נוספת

Peter N Taylor, Onyebuchi E Okosieme, Lakdasa Premawardhana, John H Lazarus, Should All Women Be Screened for Thyroid Dysfunction in Pregnancy?
Clinics in obstetrics and gynaecology, W Burr, 1986, Vol.13(2), Prescribing in pregnancy. Thyroid disease. p.277-290
רוברט היבנר

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1948 הממלכה המאוחדת קלן, אזור הכיבוש הבריטי בגרמניה
 פטירה:  5 בינואר 2025 (בגיל 76) קלן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הישג בולט:  השתתפות בגמר תחרות המועמדים של אליפות העולם בשחמט 1981
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1971
 מד כושר מרבי:  2640 (יולי 1981)
 מד כושר נוכחי:  2,574 (נכון ל־ינואר 2022) 
 השכלה:  אוניברסיטת קלן 
 מקצוע נוסף:  אגיפטולוג
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 פרסים והוקרה:  עלה הדפנה הכסוף 
 
רוברט היבנר (בגרמנית: Robert Hübner;‏ 6 בנובמבר 1948 – 5 בינואר 2025) היה שחמטאי גרמני בדרגת רב אמן. היה אלוף גרמניה בשחמט מספר פעמים (בפעם הראשונה בגיל 19), התחרה באליפות העולם בשחמט.
ביוגרפיה

רוברט היבנר נולד בקלן והחל לשחק שחמט בגיל 9. בשנת 1967 הוא זכה באליפות גרמניה. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן בינלאומי ובשנת 1971 רב-אמן.
היבנר העפיל מספר פעמים לפלייאוף של אליפות העולם:
ב-1971, כחלק מאליפות העולם בשחמט 1972, הוא השתתף ברבע הגמר נגד ויקטור קורצ'נוי, אך כאשר פיגר בנקודה בודדת לאחר 10 משחקים הפסיק את הדו-קרב.
ב-1980, כחלק מאליפות העולם בשחמט 1981, הוא הודח בגמר על ידי קורצ'נוי.
ב-1983, כחלק מאליפות העולם בשחמט 1984, הוא השתתף ברבע הגמר נגד וסילי סמיסלוב. לאחר 10 משחקים התוצאה הייתה תיקו. גם ארבעה משחקים נוספים לא שינו את התוצאה. סמיסלוב ניצח בהטלת מטבע.
בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ניצח היבנר בתחרויות רבות והיה בין השחמטאים החזקים בעולם.
בתחילת המאה ה-21 הוא המשיך להשתתף בתחרויות, אך לא היה יכול להקדיש לנושא זמן רב בגלל העיסוק באגיפטולוגיה.
על תרומתו לקידום הספורט בגרמניה, העניק לו נשיא גרמניה את עלה הדפנה הכסוף.
רוברט היבנר במשחקי אולימפיאדת השחמט

בין השנים 1968 ל-2000 השתתף רוברט היבנר ב-11 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1968 | עת | גרמניה |  | 8 מ-12 | 5+ 6= 1- | 66.7 | 5 קבוצתי, 8 אישי |
|  1972 | 1 | גרמניה | 2590 | 15 מ-18 | 12+ 6= 0- | 89.3 | 5 קבוצתי, 1 אישי |
|  1978 | 1 | גרמניה | 2595 | 8 מ-13 | 4+ 8= 1- | 61.5 | 4 קבוצתי, 14 אישי |
|  1982 | 1 | גרמניה | 2630 | 7.5 מ-12 | 5+ 5= 2- | 62.5 | 15 קבוצתי, 18 אישי |
|  1984 | 1 | גרמניה | 2610 | 6 מ-9 | 4+ 4= 1- | 66.7 | 6 קבוצתי, 9 אישי |
|  1990 | 1 | גרמניה | 2585 | 7 מ-10 | 4+ 6= 0- | 70.0 | 9 קבוצתי, 1 אישי |
|  1992 | 1 | גרמניה | 2615 | 3.5 מ-8 | 1+ 5= 2- | 43.8 | 13 קבוצתי |
|  1994 | 2 | גרמניה | 2605 | 7 מ-11 | 3+ 8= 0- | 63.6 | 16 קבוצתי, 20 אישי |
|  1996 | 2 | גרמניה | 2595 | 6.5 מ-10 | 3+ 7= 0- | 65.0 | 10 קבוצתי, 10 אישי |
|  1998 | 4 | גרמניה | 2585 | 5.5 מ-8 | 4+ 3= 1- | 68.8 | 6 קבוצתי, 8 אישי |
|  2000 | 2 | גרמניה | 2606 | 6.5 מ-11 | 3+ 7= 1- | 59.1 | 2 קבוצתי, 27 אישי |
הערות שוליים

↑  Hübner, Robert - Men's Chess Olympiads, באתר OlimpBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275259805171  BnF: cb129146553 (data)  GND: 11855431X  ISNI: 0000 0000 6632 0227  LCCN: n83180807  NTA: 069273065  SUDOC: 129035947  VcBA: 495/201766  VIAF: 93175432   WorldCat (עם VIAF): 93175432
הלל דלסקי

הלל דלסקי, אוגוסט 2008
הלל (ביל) מתתיהו דלסקי (19 ביולי 1926 – 12 בדצמבר 2010) היה פרופסור אמריטוס בחוג לספרות אנגלית שבאוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל בחקר הספרות הכללית לשנת תש"ס, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
דלסקי היה התותחן שהטביע את ה"אָלטָלֶנָה" ביוני 1948.
קורות חיים

הלל דלסקי נולד וגדל ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. הוא גדל בבית חילוני-ציוני, אביו יוסף דלסקי היה נשיא הפדרציה הציונית של דרום אפריקה. דלסקי למד בבית ספר על שם המלך אדוארד השביעי והיה חבר בתנועת הנוער "הבונים דרור". דלסקי שירת כמתנדב בחיל המשלוח של דרום אפריקה באיטליה בשנים 1944–1945. ב-1947 סיים תואר ראשון באנגלית ובהיסטוריה באוניברסיטת ויטווטרסראנד בדרום אפריקה.
ב-1948 התנדב לצה"ל במסגרת מח"ל ולחם במלחמת העצמאות כמפקד צוות תותחנים. הוא לחם בקרבות לשחרור הנגב. בהמשך היה דלסקי התותחן שירה את הפגז שהטביע את הנחתת אלטלנה. דלסקי ניסה למחות אך שוכנע לבסוף, ירה על האוניה וגרם לעלייתה באש.
בתום המלחמה שב לדרום אפריקה והשלים תואר שני באנגלית בהצטיינות ב-1952. היה תלמיד מחקר בג'יסאס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1957–1958 ובשנת 1963 קיבל דוקטורט בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית. דלסקי לימד באוניברסיטה העברית החל משנת 1954, התמנה לפרופסור מן המניין ב-1976. שימש פעמיים כראש החוג לאנגלית. כיהן כראש בית הספר לתלמידי חו"ל בשנים 1973–1976 והוא יצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס החל מ-1994.
דלסקי נבחר כנשיא החברה הבינלאומית לדיקנס בשנת 1985, נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1993, נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1999, זכה בפרס ישראל לחקר הספרות הכללית בשנת 2000, זכה בפרס על שם הארי ט. מור למלומד מצטיין עבור מפעל חיים בחקר לורנס בשנת 2001.
דלסקי היה חבר בסגל נבחרת ישראל בקריקט, תחביב שעסק בו מצעירותו.
הלל דלסקי היה נשוי ל[[[משורר]]ת שירלי קאופמן, אב לארבעה מנשואים קודמים וסב לעשרה נכדים.
מחקריו > תיאור מחקריו

הלל דלסקי חקר את הרומן האנגלי במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
מחקריו > The Forked Flame: A Study of D.H. Lawrence

זהו שם ספרו הראשון והידוע ביותר של הלל דלסקי שהתפרסם לראשונה בשנת 1965 וראה אור בשלוש מהדורות. החידוש בספר הוא השימוש בדיון של לורנס "Study of Thomas Hardy", שלא פורסם בחייו, כבסיס לניתוח הרומנים שלו. עבודה זו דנה מעט בהרדי ועוסקת בעיקר בענייני דת (יהדות ונצרות) ואמנות. כבסיס לדיון מגדיר לורנס את מה שהוא מבנה התודעה המנטלית ותודעת הדם, המקבילים לתפישתו לעקרון הגברי והעיקרון הנשי. ביצירותיו מבקר לורנס את התגלמותו של העיקרון הגברי, ומצדד בזה של העיקרון הנשי, אף על פי שהאמין באופן מובהק בעצמו כגבר. ניתוחי הרומנים של דלסקי מבוססים על הניגוד הזה.
לדעת דלסקי, "הקשת בענן", ו"נשים אוהבות" הם שני הרומנים הטובים ביותר של לורנס, ובין הגדולים ביותר במאה ה-20.
מחקריו > Dickens and the Art of Analogy

דיקנס ואמנות האנלוגיה הוא ספרו השני של דלסקי שיצא לאור ב-1970. דיקנס כתב ספרים רבים, אך דלסקי בחר בשמונה המייצגים תקופות שונות בכתיבתו: בתקופה האחרונה כתב את "בית קדרות", "דוריט הקטנה", "תקוות גדולות", ו"ידידנו המשותף". לדעת דלסקי ארבעת הרומנים האלה הם הטובים ביותר של דיקנס, ושנים מביניהם (הראשון והאחרון) הם בין הגדולים ביותר במאה התשע עשרה.
דיקנס כתב רומנים ארוכים מאוד, המשתרעים לעיתים קרובות על פני 800–900 עמודים, מלאים בדמויות רבות ושונות. ישנה הסכמה כללית שהוא ניחן בדמיון מופלא, אולם רבים משוכנעים שאין גורם מאחד ברומנים אלה. דלסקי טוען, בניגוד לדעות אלה, שביצירות המאוחרות יותר הגורם האנלוגי מצליח לאחד את רוב הדמויות בהצגת נושא מרכזי, שעל כל קורא לגלות אותו בעצמו בכל ספר וספר. ניתן להבחין בטכניקת האנלוגיה מתחילת כתיבתו של דיקנס, אבל היא מתמצית בארבעת הרומנים האלה.