stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול ורהובן
הערות שוליים

↑  זיכרון דברים, באתר גלובס, 26 במרץ 2008
↑   גלית חוגי, אחרי 20 שנה: חזרה לסרט הפמיניסטי ״נערות שעשועים״, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2015
↑  מאיר שניצר, דון קישוט בכחול, חדשות, 23 בדצמבר 1985
↑  מאיר שניצר, שוטר מת, שוטר טוב, חדשות, 22 בספטמבר 1987
↑  מאיר שניצר, סרט / למרות שוורצער, חדשות, 6 באוגוסט 1990
אבי מרגנשטרן, מר עולם המחר, מעריב, 27 ביולי 1990
↑  חגי לוי, יומית משובחת, חדשות, 11 במאי 1992
↑   איתי שטרן, שרון סטון: הבמאי הבטיח שלא יראו כלום ב"אינסטינקט בסיסי". סטרתי לו כשהבנתי ששיקר, באתר הארץ, 20 במרץ 2021
↑  מידע לא חיוני - דייויס נטשה אח הספינה, חדשות, 15 באוגוסט 1993
↑  ניר נתן, ‏סרטי מקקים - בדרך מהוליווד, באתר גלובס, 15 ביולי 1997
↑  נילי ברקן, ‏דני דין לא היה אוהב את זה, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2000
נסים דיין, ‏אחי, הכי שקוף, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2000
↑  איזו מין זוועה, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2006
דניאל פאיקוב, עכבר העיר, לא לפי הספר, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2006
↑  נירית אנדרמן, גלריה, הארץ, פול ורהובן יגיע לפסטיבל הקולנוע היהודי בי-ם, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2006
↑  אורי קליין, "היא" מציג אונס וקורבנו בדרך לא צפויה אבל מצליח להימנע מסנסציה, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2016
↑   "היא" של פול ורהובן זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי הסזאר, באתר הארץ, 25 בפברואר 2017
↑  אהרון קשלס, ‏סוף עידן שרון, באתר גלובס, 3 באפריל 2006
| פרס פטל הזהב לבמאי הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | רוברט גרינוולד (1980) ‏•‏‏ מייקל צ'ימינו (1981) ‏•‏‏ קן אנאקין / טרנס יאנג (1982) ‏•‏‏ פיטר סאדי (1983) ‏•‏‏ ג'ון דרק (1984) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (1985) ‏•‏‏ פרינס (1986) ‏•‏‏ נורמן מיילר / איליין מאי (1987) ‏•‏‏ בלייק אדוארדס / סטיוארט רפיל (1988) ‏•‏‏ ויליאם שאטנר (1989) ‏•‏‏ ג'ון דרק (1990) ‏•‏‏ מייקל להמן (1991) ‏•‏‏ דייוויד סלצר (1992) ‏•‏‏ ג'ניפר לינץ' (1993) ‏•‏‏ סטיבן סיגל (1994) ‏•‏‏ פול ורהובן (1995) ‏•‏‏ אנדרו ברגמן (1996) ‏•‏‏ קווין קוסטנר (1997) ‏•‏‏ גאס ואן סנט (1998) ‏•‏‏ בארי זוננפלד (1999) |  |
| 2000–2019 | רוג'ר כריסטיאן (2000) ‏•‏‏ טום גרין (2001) ‏•‏‏ גאי ריצ'י (2002) ‏•‏‏ מרטין ברסט (2003) ‏•‏‏ פיטוף (2004) ‏•‏‏ ג'ון מלורי אשר (2005) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2006) ‏•‏‏ כריס סיברסון (2007) ‏•‏‏ יובה בול (2008) ‏•‏‏ מייקל ביי (2009) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2010) ‏•‏‏ דניס דוגן (2011) ‏•‏‏ ביל קונדון (2012) ‏•‏‏ אליזבת בנקס, סטיבן בריל, סטיב קאר, ראסטי קנדייף, ג'יימס דאפי, גריפין דאן, פיטר פארלי, פטריק פורסברג, וויל גרהם, ג'יימס גאן, בוב אודנקירק, ברט ראטנר וג'ונתן ואן טולקן (2013) ‏•‏‏ מייקל ביי (2014) ‏•‏‏ ג'וש טראנק (2015) ‏•‏‏ דינש ד'סוזה וברוס סקולי (2016) ‏•‏‏ טוני ליאונדיס (2017) ‏•‏‏ איתן כהן (2018) ‏•‏‏ טום הופר (2019) |  |
| 2020–הווה | סיה (2020) ‏•‏‏ כריסטופר אשלי (2021) ‏•‏‏ משין גאן קלי ומוד סאן (2022) ‏•‏‏ רייס פרייק-ווטרפילד (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450265105171  PLWABN: 9810585004005606  BIBSYS: 8008832  BNE: XX978496  BnF: cb121820640 (data)  CiNii: DA10338557  GND: 123165660  ISNI: 0000 0001 1450 8006  LCCN: n92060950  MusicBrainz: d46bcb2d-e07b-4135-b228-917e64253427  NDL: 01083461  NKC: xx0086559  NLA: 36032945  NLK: KAC201008795  NTA: 070240760  RERO: 02-A012311981  SELIBR: 301227  SNAC: w6p27tqq  SUDOC: 033065578  Trove: 1194285  VIAF: 85874744   WorldCat (עם VIAF): 85874744
פילוקטטס (סופוקלס)

| --- | --- |

 כתיבה:  סופוקלס
 דמויות:  פילוקטטס אודיסאוס נאופטולמוס הרקולס סוחר
 סוגה:  טרגדיה יוונית
 הצגת בכורה:  409 לפנה״ס 
 שפה:  יוונית עתיקה
 
פילוקטטס (ביוונית: Φιλοκτήτης) הוא מחזה של סופוקלס העוסק בגיבור פילוקטטס שנותר באי למנוס לאחר שהוכש בידי נחש.
הדמויות

המלך אודיסאוס – יוצא אל למנוס להביא את פילוקטטס ואת קשתו, מתואר כתחבולן
נאופטולמוס – בנו של אכילס, מלווהו של אודיסאוס - רגיש יותר מאדונו
פילוקטטס
הרקולס – הדמות האלוהית במחזה, מופיע לקראת הסוף ומזהיר את פילוקטטס
סוחר – שהוא למעשה מרגל שנשלח אל האי
מקהלה של ספנים מהצבא היווני.
עלילה

פילוקטטס הוכש בידי נחש ברגלו מאחר שדרך על אדמה מקודשת בעת המסע לטרויה. ההכשה הותירה אותו בכאב עם פצע פתוח שנודף ממנו ריח נורא. הוא חווה התקפים מדי פעם ולכן היוונים מותירים אותו לבדו באי למנוס. עשר שנים לאחר מכן, היוונים מבינים על סמך נבואה שהם יזדקקו לפילוקטטס ולקשתו של הרקלס כדי לנצח במלחמה. לפיכך אודיסאוס מפליג חזרה ללמנוס עם נאופטולמוס, בן אכילס, כדי להשיב את פילוקטטס.
המחזה עוסק בשאלה כיצד שכנע אודיסאוס את פילוקטטס לחזור לטרויה. הוא נפתח בדיאלוג בין אודיסאוס ונאופטולמוס באי כאשר הראשון מסביר לאחרון שלפעמים יש לבצע מעשה מביש כדי לזכות בתהילה, דהיינו, עליו להתחבב על פילוקטטס בסיפור שקרי כדי להביאו לטרויה. לפיכך נאופטולמוס העמיד פנים שהוא אויבו של אודיסאוס מאחר שהוא לקח ממנו את נשק אביו (אכילס). פילוקטטס מבקש מנאופטולמוס להחזיר אותו לביתו והאחרון נעתר.
בדיוק כשנאופטולמוס ופילוקטטס עומדים להפליג מן האי, פילוקטטס נכנס להתקף ומתעלף. ניסיונו של פילוקטטס לימד אותו שבכל פעם שיש לו התקף זה מסתיים בכך שלא לוקחים אותו מהאי, והוא מאוד חושש לתוצאה זו שוב, לכן לפני התעלפותו הוא מפקיד את קשת הרקלס בידי נאופטולמוס. נאופטולמוס מתלבט אם ללכת משם עם הקשת, והמקהלה מעודדות אותו לבצע זאת כי זו תוכנית האלים. נאופטולמוס מחליט להמשיך לטרויה עם הקשת ובלי פילוקטטס. אז, פילוקטטס מתעורר, מבין שרומה, ומנסה לשכנע את נאופטולמוס לחזור לטרויה אך להשאיר בידיו עם הקשת, שכן בלי הקשת הוא לא יצליח לשרוד.
נאופטולמוס מתלבט מה עליו לעשות עם הקשת ואז אודיסאוס מופיע, ומנסה לשכנעו להשאיר את הקשת אצלו. פילטוקטטס מבין כי נאופטולמוס רוצה לקחת ממנו את הקשת ומתחנן על חיו מאחר שהקשת הייתה כלי הציד שלו.
בשלב מסוים מחליט נאופטולמוס להחזיר את הקשת ומנסה לשכנע את פילוקטטס לבוא לטרויה אבל פילוקטטס מתעקש שלא. לבסוף, נאופטולומוס מסכים לקחת את פילוקטטס חזרה ליוון. אבל, בעודם עוזבים, הרקלס האל מופיע ומספר לפילוקטטס שעליו לצאת למלחמה בטרויה. פילוקטטס מקבל את צו האל ופונה לטרויה.
אקספוזיציה

בתחילת האקספוזיציה אנו נחשפים לדמויות המתוארות בידי אודיסאוס. בנוסף, אודיסאוס מספר לנו על המיקום, האי למנוס והאירועים שהתרחשו. פילוקטטס נותר במשך שנים על האי. הצבא של טרויה, שמורכב מקובץ של מפקדים, בניהם מלנאוס ואגממנון, רצו לנטוש את פילוקטטס לטענתו של אודיסאוס. הוא לעומתם לא חפץ להותיר את פילוקטטס שם, למרות שאנו יודעים כי הוא נטל חלק מהאחראיות בהחלטה.
בפתיחת המחזה, אודיסאוס הורה לנאופטולמוס לשכנע את פילוקטטס לבוא לטרויה. הוא מסביר שאם יידרש לכך יותר מידי זמן, אודיסאוס ישלח שליח שיעזור לנאופטולמוס. השליח מגיע, ומספר על הנבואה של הלנוס, כאן נכנס הציר המאונך. הלנוס ניבא כי כדי שטרויה תיפול פילוקטטס צריך להגיע עם הקשת. ברור כי פילוקטטס עצמו צריך לבוא לטרויה, כך יש קשר בין הציר האנכי לציר האופקי וכידוע בתומו קטסטרופה. הקשת היא כלי אנושי אבל היא ייצוג של נוכחות האלים לכן הוויכוח סביב הקשת מערב גם את האלים.
אקספוזיציה > המרחב

שימוש בצירים (למעלה, למטה ופנים) בא לידי ביטוי בצורה מובהקת במחזה. מרבית הקהל ידע את סוף המחזה שכן פילוקטטס הוא הגיבור אשר הגיע לטרויה והרג את פאריס בהתאם לנבואה. השאלה הגדולה לא נגעה לסיום אלא לאופן ההתנהלות של המחזה. באקספוזיציה הציר המאוזן מחולק לשלושה חלקים, יוון (מע'), אי למנוס וטרויה (מז'). אודיסאוס מציג בפני נאופטולמוס רק את הציר שחשוב לו, המזרחי. לעומת זאת פילוקטטס חושף לקהל את הציר המערבי. השאלה סביב המחזה הוא לאיזה כיוון יש לפנות. סוף המחזה על פי המישור של בני האדם הוא שפילוקטטס יחזור ליוון. בעת שהדיון האנושי הוכרע בניצחון של פילוקטטס, מגיע הציר האנכי של האלים. הרקלס מופיע ויוצרת קשר ישיר בין הקשת לבין בעליה. הדרמה המסועפת שהתנהלה לאורך המחזה בציר המאוזן, נשלטה לגמרי על ידי הציר המאונך. זהו סיום דאוס אקס מכינה שבו האל מתערב כדי להכריע את העלילה.
קיטוב גאוגרפי ומוסרי. הניגוד בין טרויה ויוון הוא לא רק גאוגרפי אלא גם מוסרי. הציר המזרחי הוא הקוטב החיובי המתקשר למוסר. לעומת זאת, הציר של המערבי הוא הקוטב השלילי. מתוך הנאום של פילוקטטס עולה כי כל מה שעולה מטרויה הוא רקוב, גיבורים מתים (כמו איאס). גם בנאום נאופטולמוס נרמז כי הציר המערבי הוא רקוב. בנוסף נאופטולמוס מביע אכזבה ממה שמתרחש בטרויה במובן המוסרי והרצון לשוב הביתה.
נאום פילוקטטס חושף לפנינו את המעגליות ביצירה. פילוקטטס, בכריס הוכש מנחש (מערב), משם הותירו אותו בסלמיס (מזרח), והיוונים המשיכו לטרויה (מערב). בנוסף יש ביטוי זמן מעגלים, ”כך עברה לי הזמן, עונה, עונה”, כלומר ציר הזמן מתחבר עם הציר המרחבי של הצירה.
חשיבות המעשה על פני הכוונה

ההפלגה לטרויה, הוא המעשה ממנו רצה פילוקטטס להימנע יותר מכל אך זו הפעולה החשובה ביותר שעשה. במילים אחרות, הכוונה של פילוקטטס, אם לפנות אל טרויה או לא אינה חשובה אלא העובדה שהוא לבסוף פנה אל טרויה. זו היא תפיסה יוונית עמוקה ששופטת את האדם, לא לפי כוונותיו, אלא לפי מעשיו, וזו הסיבה בשלה פילוקטטס נענש בעוון עבירתו. אומנם הוא לא התכוון לדרוך על מקום קדוש אך ברגע שהוא ביצע את המעשה - הוא נענש.
הערך ההירואי

הערך הירואי הוא חשוב ביותר ולכן פילוקטטס בהלם שנאופטולמוס לא הכיר את שמו. פילוקטטס מציג עצמו גיבור כהרקלס, למרות שהגיבור היו מזדהים רק בעת הקרב. הטענה של פילוקטטס כי הוא גיבור מעט בעייתית ובאופן פרדוקסלי הוא דן למעשה על העתיד שלו. הקשר בין פילוקטטס להרקלס הוא עמוק. בשעה שהרקלס היה לבוש בכותנת מורעלת ולא הצליח להוריד אותה, הוא בנה לעצמו מדורה וביקש מבנו שיצית אותו באש. הבן סירב ולכן הוא ביקש מפילוקטטס. בתמורה הוא יעניק לו את הקשת שלו.
הבחירה בהרקלס אינה מקרית מאחר שברגע שהוא הפך לאל, הפך הרקלס להיות בציר המאונך. לכן פילוקטטס שמח להיות בקשר עמו. לעומתו אודיסאוס מתואר כתחמן שמבקש מנאופלוטומוס לשקר לפילוקטטס. פילוקטטס מסמן את תום עידן ההירואיות מאחר שהוא מבדיל עצמו מאודיסאוס ואומר שגיבורים הם אנשים כמו אודיסאוס, לו לעומת זאת אין רצון להיות גיבור.
באיליאדה אנו רואים את הקוד ההירואי שולט, למשל אודיסאוס אומר כי הוא שונא שקרנים. בניגוד זאת באודיסיה משתנה ערך זה לערך ההישרדות והחמקמקיות. לפיכך דמותו של אודיסאוס בעלת שני פנים. מצד אחד הוא יכול להתגלות כאציל ומנגד כמנוול. הניגודיות הזו אפשרה לגלם אותו בשני תפקידים. המיתוס ההומרי חותר כנגד ערך ההרואיות, למשל הקשת של פילוקטטס היא זו שהרסה את טרויה, נשק שאינו הירואי. בנוסף, אכילס ופאריס מתו באופן לא הירואי.
הדילמה של נאופטולמוס

הדילמה של נאופטולמוס הופכת לשאלה המרכזית של המחזה, האם נאופטולמוס יפעל בדרכו של אודיסאוס? נאופטולמוס עדיין לא הושחת נפשית בידי המלחמה (בניגוד לאודיסאוס), וגם לא פיזית (כמו פילוקטטס), ולכן יש לו פוטנציאל לבחור בבחירה המוסרית. הרגע שבו הוא נמנע מהבחירה הזאת הוא רגע משמעותי במחזה, סיום פוטנציאלי. בדרך כלל, כשהמקהלה יוצאת המחזה נגמר. ב"פילוקטטס", המקהלה אומרת שוב ושוב שהיא יוצאת, והקהל נכנס למעין חוסר ודאות לגבי עיתוי הסיום של המחזה.
מה שמעיק על נאופטולמוס הוא מערכת היחסים בינו לבין פילוקטטס שמתוארת כמערכת יחסים בין אב לבן. פילוקטטס מתייחס אל נאופטולמוס כמו אל בן. לפילוקטטס אין ילדים ונאופטולמוס אין אב. יש כאן פער של המחויבות הרגשיות בתוך המשפחה. לבסוף נאופטומלוס מתייחס אל פילוקטטס כאב, מחזיר את הנשק ומחליט להחזיר אותו הביתה.
הופעתו של אודיסאוס

מפגש נוראי מבחינת פילוקטטס כי אודיסאוס טוען שיש בידו את התמיכה של האלים במעשיו. סוף המחזה מוכיח שהוא אכן צדק, אך פילוקטטס טוען שלא ייתכן שהאלים, שאחראים על הצדק תומכים באודיסאוס. כשפילוקטטס מנסה להתאבד, לא מאפשרים לו, זהו למעשה ביטוי לרצונם האלים. יש בכך משמעות נוראית לגבי הקיום האנושי, אין לנו אפילו את האפשרות לבחור להתאבד והאלים תומכים באי צדק.
החלטת נאופטולמוס היא למעשה יציאה כנגד החלטת האלים. המחיר כמובן יהיה נוראי. מבחינת פילוקטטס, זה הדבר שהוא הכי רצה אבל מצד שני הוא מוותר על ריפוי לפצעיו וגבורה אותה היה יכול להשיג רק בטרויה.
הופעתו של אודיסאוס > חוסר אונים של האדם

האדם הוא קטן בעולם, הוא חלש כנגד האלים ונורא מכל, האלים הם לא דווקא יצורים מוסריים וטובים. להפך, האלים בחרו להותיר את פילוקטטס במשך שנים על אי, חצי מת וסובל רק בשביל להחזיר אותו לטרויה. העונש שנפל עליו, גם הוא לא היה מבחירה שלו. ואף החזרה לטרויה נכפתה עליו מגורם למעלה. סוף טוב? אודיסאוס מציג כי אין סוף טוב לפרט שכן הוא מתחיל בקטסטרופה של פילוקטטס ומסתיים בהבראה שלו והפלת טרויה אבל במישור האישי הוא בדיוק הפוך, הוא יעדיף להתאבד מלחזור לטרויה, לריקבון האנושי.
חוסר האונים של האדם נרמזת גם בסיפורו של הרקלס, סמל מובהק לסבל האנושי ולאדם כקרבן של האלים. מקרה נדיר של אדם שהפך לאל. מרגע שהוא הופך לאל, הוא מאמץ את ההתנהגות המרושעת של האלים שאטומים לגמרי לסבל האנושי.
תרגומים

סופוקלס, פילוקטטס, מיוונית: אהרון שבתאי.
שבע הטרגדיות, מיוונית שלמה דיקמן.
טרגדיות נבחרות של איסכילוס, סופוקלס ואורפידס, מיוונית אהרן קמינקא.
פסטיבל הזמר והפזמון 1965

פסטיבל הזמר והפזמון 1965 הייתה תחרות זמר ששודרה בקול ישראל.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת היה משה וילנסקי והמפיקים היו חנוך חסון, גיל אלדמע ויצחק שמעוני.
כל שיר הושמע בשני ביצועים. בעת מניין הקולות התקיימה שירה בציבור בהנחיית אפי נצר, כאשר השקופיות היו מחולקות לצבעים: רגיל, אדום-רק הגברים שרים וכחול - רק הנשים, לשירה הצטרפה נחמה הנדל ויצא תקליט שכלל את אותה שירה בציבור.
השיר שזכה בתחרות הוא "איילת החן".
השירים המשתתפים

| שם המבצע | שם המבצע הנוסף | שם השיר | מילים | לחן | עיבוד | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אריק איינשטיין | יפה ירקוני | איילת החן | עודד בצר | נתן שחר | יצחק גרציאני | 1 |
| שלישיית גשר הירקון | נחמה הנדל | הגביע | יורם טהרלב | נחום היימן | יצחק גרציאני | 2 |
| נחמה הנדל | שלישיית גשר הירקון | ליל קרב | ברוך שדה | שמואל אימברמן | יצחק גרציאני | 3 |
| הפרברים | יפה ירקוני | ענבי | פניה ברגשטיין | שולמית ליפשיץ | יוסי חורי | 4 |
| אברהם פררה | הדודאים | רזי ליל | משה גורלי | יובל לוי | חנן וינטרניץ | 5 |
| הפרברים | אסנת פז | עלם חן | אריה אהרוני | נחום היימן | יוסי חורי | 6 |
| נחמה הנדל | נשות המקהלה לזמר עם | יפה נוף | יהודה הלוי | ינון נאמן | נחמה הנדל | 7 |
| יפה ירקוני | המקהלה לזמר עם | חנה על חלון יושבת | דוד פרישמן | ינון נאמן | שמעון כהן | 8 |
| אברהם פררה | אסנת פז | רקפות | פניה ברגשטיין | שולמית ליפשיץ | משה וילנסקי | 9 |
| הפרברים | המקהלה לזמר עם | כשלמה את שולמית | אמיתי נאמן | אמיתי נאמן | יוסי חורי | 10 |
פיטר בנדה

פיטר בנדה (באנגלית: Peter Banda; נולד ב-22 בספטמבר 2000) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקשר בסימבה.
קריירה

בנדה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל המקומית ביג בולטס. ב-9 בפברואר 2021 הצטרף בהשאלה לשריף טירספול מליגת העל המולדובית. ב-29 באפריל 2021 הבקיע שלושער בניצחון 0-6 נגד באנדה היה שותף לזכייה של המועדון באליפות המדינה ולעלייה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם בסימבה מליגת העל הטנזנית.
ב-26 במאי 2019 בנדה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלאווי בניצחון 0-3 נגד סיישל.
תארים

ליגת העל המלאווית: 2019
ליגת העל המולדובית: 2020/2021
פסגת בלסנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,300 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°10′23″S 62°17′25″W﻿ / ﻿64.17305556°S 62.29027778°W﻿ / -64.17305556; -62.29027778
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת בלסנה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת בלסנה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בלסנה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בלסנה
 
פסגת בלסנה (באנגלית: Blesna Peak;בבולגרית: връх Блесна) היא פסגה מכוסה קרח בצידם הצפון - מזרחי של הרי סטריבוג באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
גובה הפסגה 1,300 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון פארה שממערב ומצפון לה, ומעל קרחון לאנק שמדרום - מזרח לה.
הפסגה נמצאת 7.4 קילומטרים ממזרח להר רוקיטאנסקי, 7.15 קילומטרים מדרום לגבעת וירכו, 6.12 קילומטרים דרומית-מערבית מהר קאבזה, ו-6.95 קילומטרים צפונית-מערבית לפסגת אופיזו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

הפסגה מופתה על ידי סקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנת 2008.
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שם המצודה מימי הביניים בלסנה בדרום בולגריה.
לקריאה נוספת

כיפת הקרח טומבה בגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "פוקימון"
 בימוי:  קוניהיקו יויאמה מונוטורי סאקאקיברה
 הופק בידי:  יוסוקה נאגאפוצ'י סאטושי שימורה
 תסריט:  טאקשי שודו
 עריכה:  טושיו הנמי יוטאקה איטו
 מדבבים:  ריקה מצומוטו איקואה אוטאני מאייומי איאיזוקא יוג'י אואדה סאטומי קורוגי מגומי האיאשיבארה שינאיצ'ירו מיקי אינוקו אינויאמה מסצ'יקה איצ'ימורה קויצ'י יאמדרה
 מדבבים בעברית:  דניאל מגון נעמה אוזן אורי זלצמן נעה קשפיצקי גילן שחף דור סרוגו מיכה אוזין סליאן עמי מנדלמן יהויכין פרידלנדר יורם יוספסברג עדי בר לב רז וקנין מיה אלון יובל בינדר מייה קדוש טליה ברקאי אורן אבידר קובי ליקורמן
 מוזיקה:  שינג'י מיאזאקי
 צילום:  היסאו שיראי
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  OLM
 חברה מפיצה:  טוהו
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  יפן 12 ביולי 2019 ארצות הברית ישראל 27 בפברואר 2020
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  פנטזיה, אנימה
 תקציב:  27 מיליון דולר (2.98 מיליארד יואן)
 סרט קודם:  פוקימון הסרט: הכוח של כולנו
 סרט הבא:  פוקימון הסרט: סודות הג'ונגל
 דף הסרט ב־IMDb
 
פוקימון: מיוטו מכה שנית - התפתחות (באנגלית: Pokémon: Mewtwo Strikes Back—Evolution, ביפנית: ミュウツーの逆襲 EVOLUTION) הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה, המשמש כאתחול בהנפשה ממוחשבת בתלת-ממד לסרט "מיוטו מכה שנית" משנת 1998. את הסרט ביים קוניהיקו יויאמה, שהיה גם הבמאי הראשי של סדרת הטלוויזיה "פוקימון".
הסרט הופץ לראשונה בבתי הקולנוע היפניים ב-12 ביולי 2019, כאשר ב-4 ביולי קדימון של הסרט הוצג בלוס אנג'לס. הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ברחבי העולם (מלבד קוריאה) וגם בנטפליקס בישראל בדיבוב בעברית (תחת השם השונה מעט, פוקמון: מיוטו מכה שנית – התפתחות) ב"יום הפוקימון" ב-27 בפברואר 2020.
עלילת הסרט

עלילת הסרט זהה לסרט הראשון "מיוטו מכה שנית" (1998), עם שינויים מעטים.
מיוטו, במסווה של מאמן פוקימונים בעל דרגה גבוהה למדי, מזמין מספר מאמני פוקימונים לתחרות באי שבו שכנה המעבדה בה נוצר. אש קטצ'אם, מיסטי וברוק מגיעים גם הם למשמע האתגר.
ההתרגשות של אש מפנה את מקומה לפחד ולכעס כאשר מיוטו מאיים על המאמנים וחושף את תוכניתו: חטיפת הפוקימונים ויצירת שיבוטים מהונדסים ועוצמתיים שלהם. המאמנים מוחים וטוענים כי הפוקימונים הם חבריהם, אבל מיוטו מסרב להאמין כי פוקימונים ובני אדם יכולים להיות חברים. תוכנית השיבוטים יוצאת לפועל, והפוקימונים המשובטים נלחמים במקוריים. אז מגיע מיו ומתעמת עם מיוטו.
אש מנסה לקרוא לצדדים להפסיק במאבקם. הוא פורץ לזירה, נכנס בין מיו ומיוטו בדיוק כשתקפו אחד את השני. כוחותיהם פוגעים בו בטעות והוא הופך לאבן. הפוקימונים מנסים להעירו (פיקאצ'ו, חברו הטוב של אש, מהמם אותו במכות חשמל) אך אינם מצליחים, והם מתחילים להתאבל ביחד, מקוריים ומשובטים. דמעות הפוקימונים מחזירות את אש לחיים, כפי שתואר באגדה שהוזכרה קודם. בעקבות אומץ לבו של אש, מיוטו מבין כי נחפז לשפוט אותו, ושפוקימונים יכולים להיות חברים אמיתיים למאמניהם. מיו, מיוטו והשיבוטים עוזבים את האי לאחר שנפרדו ומחקו את זיכרונות כל המשתתפים באירוע, שמוצאים את עצמם בעיר ממנה יצאו למשמע ההזמנה בתחילת הסיפור.
מדבבים

| דמות | ביפנית | באנגלית | בעברית |
| --- | --- | --- | --- |
| אש קטצ'אם | ריקה מאטסומוטו | שרה נאטוצ'ני | דניאל מגון |
פיקאצ'ו: איקואה אוטאני
טוגפי: סאטומי קורוגי
| מספר | אונשו אישיזוקה | רודג'ר פרסונס | עמי מנדלמן |
| מיסטי | מיומי איזוקה | מישל נוטס | נעמה אוזן |
| ברוק | יוג'י יואדה | ביל רוג'רס | אורי זלצמן |
| ג'סי | מגומי היאשיברה | מישל נוטס | נעה קשפיצקי |
| ג'יימס | שיניצ'ירו מיקי | קרטר קאת'קארט | גילן שחף |
| מיאו | אינוקו אינויאמה | קרטר קאת'קארט | דור סרוגו |
| מיוטו | מאסאצ'יקה אישימורה | דן גרין | מיכה אוזין סליאן |
| דוקטור פוג'י | מינורו הנאבה | בילי בוב תומפסון | יהויכין פרידלנדר |
| ג'ובאני | קנטה מיאקה | טד לואיס | יורם יוספסברג |
| האחות ג'וי | צ'יקה פוג'ימורה | אליסון לי רוזנפלד | עדי בר לב |
| קורי | הירושי קמיאה | טד לואיס | רז וקנין |
| נישה | איאני סאקורה | ליסה אורטיז | מיה אלון |
| פרגוס | הירויוקי יושינו | קרטר קאת'קארט | יובל בינדר |
הערות שוליים

↑  Amanda N'Duka (21 בינואר 2020). "Netflix To Release Animated Movie 'Pokémon: Mewtwo Strikes Back — Evolution'; Watch The Trailer". deadline.com. נבדק ב-1 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
פיפירטיים

| פיפירטיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-טירן
משפחה:: פיפירטיים
סוג:: פיפירט
שם מדעי
 Pipritidae ‏קבאניס, 1847

פיפירטיים (שם מדעי: Pipritidae) הם משפחת ציפורי שיר קטנות הקרובות למשפחת המנקיניים. במשפחה זו סוג יחיד - פיפירט (Piprites) ובו 3 מינים.
סוג זה שויך בעבר למשפחת המנקיניים ואחר כך למשפחת הטירניים הגדולה, אך עברו למשפחה עצמאית על פי כמה ארגונים כמו ה"American Ornithologists' Union".
אלו עופות קטנים בעלי ראשים אדומים, מקורים קצרים וצהובים והם חיים בין ענפי העצים של היער הטרופי בחבורות קטנות, מחפשים חרקים לציד.
מינים

Piprites chloris
Piprites griseiceps
Piprites pileata
פרטורה (אוכל)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פריטר 
 מטבח:  המטבח הפורטוגזי 
 
פרטורות מסורתיות

פרטורה (בפורטוגזית: Fartura) היא סופגנייה מהמטבח הפורטוגזי.
מאפיינים

פרטורה עשויה מקמח, שמרים, סודה לשתייה, מלח, סוכר, קינמון ומים, ומטוגנת בשמן, בצורת גליל ונמכרת באופן מסורתי בירידים בפורטוגל. עדיף לצרוך אותה כשהיא עדיין חמה, כדי שהמשטח הפריך לא יתקשה.
מקור השם

המילה פרטורה מגיעה מהשורש הלטיני "פארטו" (farto), כלומר מלא או שבע.
תיאוריה אחת היא שהפורטוגלים, כשסחרו במזרח הרחוק, היו מביאים איתם טכניקות בישול חדשות, כולל שינוי הבצק של Youtiao (רצועה ארוכה בצבע חום-זהוב ממקור סיני המטוגן בשמן עמוק ועשוי מבצק מקמח חיטה), המאכל ידוע גם בשם Youzagwei, בדרום סין. עם זאת, הפורטוגזים היו משנים את הבצק לצורת כוכב, כי לא למדו את הטכניקה הסינית של "משיכת" הבצק (קיסר סין הפך לפשע עם עונש מוות אם מישהו חלק ידע עם זרים). כתוצאה מכך, הפרטורות לא "נמשכות" אלא מחולצות מתבנית בצורת כוכב.
תיאוריה נוספת היא שייתכן כי הפרטורה הייתה עיבוד של הצ'ורוס הספרדי, אשר נוצרה על ידי רועים כתחליף למאכלים שנעשו עם פסטה טרייה. בצק צ'ורו היה קל לייצור ולטיגון על אש גלויה בהרים, שם חיו רוב הזמן רועי צאן.
המאכל הוא חלק מההשפעה הערבית במטבח הפורטוגזי, בשימוש בסוכר במקום דבש להמתקה. הפרטורה היא פיתוח של הזאלאביה (אנ') הערבית המקורית.
הערות שוליים

↑  Matias, Luis. "Farturas, Crónica Virgílio Nogueiro Gomes". Associação Cozinheiros Profissionais Portugal.
↑  Pharies, David A. (31 באוגוסט 2015). The Origin and Development of the Ibero-Romance -nc-/-ng- Suffixes. Walter de Gruyter GmbH & Co KG. ISBN 9783110930832 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Churros: a secret history". אורכב מ-המקור ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Churro encyclopedia". אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Salloum, Habeeb; Salloum, Muna; Elias, Leila Salloum (25 ביוני 2013). Sweet Delights from a Thousand and One Nights: The Story of Traditional Arab Sweets. Bloomsbury Publishing. ISBN 9780857723307 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
פסגת בריז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Breze 
 גובה:  1,450 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°16′30″S 71°17′00″W﻿ / ﻿69.275°S 71.283333333333°W﻿ / -69.275; -71.283333333333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת בריז(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת בריז(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בריז(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת בריז
 
פסגת בריז (באנגלית: Breze Peak; בבולגרית: връх Брезе) היא פסגה מכוסה קרח במזרח הרי האבר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,450 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 11.2 קילומטרים דרום-מזרחית להר פונטידה; 13.15 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחת להר ניומן; 22.5 קילומטרים מערבית להר סנדרסון שבהרי רואן; ו- 17.37 קילומטרים צפונית -צפון-מערבית מפסגות לאנדרס שבהרי אוניברסיטת סופיה.
הפסגה מתנשאת מעל בקע ראשן ומעל קרחון פורמן.
היסטוריה > גילוי הפסגה

הפסגה מופתה ב-8 בינואר 1988 עת צוות הסקר בראשותו של כריסטו פימפירב ובורסלאב קאמנוב (ממשלחת החקר האנטארקטית הבולגרית) ופיליפ נל ופיטר מארקיז (ממשלחת הסקר האנטארקטי הבריטי).
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שם הכפרים הנקראים "בריז" האחד בדרום בולגריה והשני במערב בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6  ראו גם "הגאזט האנטארקטי הבולגרי" ב"לקריאה נוספת"