stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטליגנציה מלאכותית (סרט)
הערות שוליים

↑  ברנבי פדר, ספילברג מעלה את הבינה המלאכותית לסדר היום, באתר הארץ, 3 ביולי 2001
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3059056  BNE: XX5659162  BnF: cb16570134w (data)  GND: 7683617-4  LCCN: no2001052379  SUDOC: 123498198  VIAF: 196922211   WorldCat (עם VIAF): 196922211
Control-Alt-Delete

Control-Alt-Delete (בקיצור: Ctrl+Alt+Del) היא פקודת מחשב באמצעות המקלדת הקיימת במערכות הפעלה של מחשבי IBM PC ותואמיהם. במערכות הפעלה ישנות, כגון DOS או Windows 3.0 הביא צירוף מקשים זה לאתחול המחשב. במערכות הפעלה מודרניות יותר מוביל צירוף מקשים זה למסך תפריט המאפשר פונקציות אחדות, בהן אתחול המחשב, נעילת המחשב, יציאה מהחשבון (log off), כניסה למנהל המשימות (בחלונות) ועוד. הפקודה נעשה באמצעות המקשים Ctrl+Alt+Delete בדרך כלל, אך יש פקודות מקלדת נוספות המציעות דבר זה.
מרטין קוריק

מרטין קוריק (באנגלית: Martin Korik;‏ 15 במאי 1928 – 21 ביוני 2015) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף המכביה השלישית (1950) בקפיצה במוט ובקרב 10. דורג שמיני בעולם בקפיצה במוט (1949).
ביוגרפיה

קוריק נולד בפילדלפיה. הוא למד באוניברסיטת טנסי וסיים את לימודיו בשנת 1950.
ביוגרפיה > 1949

בתחרות שנערכה בגיינסוויל, פלורידה ב-26 במרץ הוא קבע בקפיצה במוט שיא אישי חדש של 4.31 מטר ודורג בסוף השנה במקום שמיני בעולם.
ביוגרפיה > 1950 > אלוף המכביה

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה קוריק בשתי מדליות זהב, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.70 מטר, לפני צבי ינובר (3.42 מטר) ויצחק קלאוזנר (3.00 מטר), שניהם מישראל ובקרב 10 בתוצאה של 5281 נקודות, לפני האחים מישראל זאב כספי (4818 נקודות) ויצחק כספי (4406 נקודות). במהלך התחרות קרב 10 קבע בקפיצה במוט שיא מכביה חדש של 4.00 מטר.
משנת 1961 היה המוציא לאור של העיתון "Jewish Record", עיתון שבועי אשר שירת את הקהילה היהודית של אטלנטיק סיטי רבתי ודרום ניו ג'רזי, ממנו פרש בשנת 1996.
הערות שוליים

↑  נסתיימו התחרויות בסיוף, בטניס שולחן, בטניס, בהתאבקויות ובקרב העשר, חרות, 4 באוקטובר 1950
תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל

פריאסלאב
חמלניצקי
פריאסלאב
חמלניצקי
כור מס' 4 של תחנת הכוח בצ'רנוביל
מבנה הגג החדש שהובא למקום בסיוע בינלאומי. מרץ 2016.
תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל על שם לנין (Черно́быльская атомная электростанция имени В. И. Ленина, ЧАЭС) הייתה תחנת כוח גרעינית להפקת חשמל בברית המועצות, שהתפרסמה בעקבות אסון צ'רנוביל שהתרחש ב-26 באפריל 1986. שמה הרשמי של התחנה הוא החברה הממלכתית המיוחדת תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל. התחנה נמצאת באחריות השירות הממלכתי למצבי חירום של אוקראינה וב-2005 מונה איגור גרמוטקין למנכ"ל התחנה. התחנה נבנתה במאי 1970 והחלה לעבוד החל מ-26 בספטמבר 1977 ועד ל-15 בדצמבר 2000.
עבודות האחזקה והתפעול של התחנה מבוצעות בידי אנרגואטום, החברה הלאומית לאנרגיה אטומית של אוקראינה.
מיקום

תחנת הכוח הגרעינית של צ'רנוביל ממוקמת בחלק המזרחי של פולסייה האוקראינית-בלארוסית, בצפון אוקראינה, כ-11 ק"מ מהגבול עם בלארוס, על גדות נהר פריפיאט, הנשפך לדנייפר. מערבית משם שוכנת עיר הרפאים פריפיאט. 18 ק"מ דרום מזרח לתחנה שוכנת העיר הנטושה צ'רנוביל, כאשר קייב הבירה נמצאת 110 ק"מ דרומית משם.
מבנה תחנת הכוח הגרעינית

הבניין הראשון של תחנת הכור, כור מס' 1 נבנה בשנים 1970–1977, כאשר שאר המבנים הושלמו עד 1983. תחנת הכוח הגרעינית הגיעה ליכולת שיא של 6,000 מגה-וואט, עם ארבעה כורים גרעיניים שפעלו במלוא הכוח ובפברואר 1986 הוגדרה התחנה על ידי סבא"א כתחנת הכוח הפעילה ביותר בברית המועצות, לצד זו של לנינגרד וקורסק. התחנה הפסיקה באופן סופי את פעילותה בדצמבר 2000 ונכון להיום נעשים עבודות שיקום סביבתי ובטיחותי על ידי מומחי גרעין אוקראיניים ובינלאומיים ואנשי השירות הממלכתי למצבי חירום האוקראיני לענייני הגנה אזרחית וחיסול תוצאות אסון צ'רנוביל.
תחנת הכוח הגרעינית הורכבה משישה כורים גרעיניים:
כור מס' 1 נבנה בשנים 1970–1977 ופעל בין השנים 1978–1996
כור מס' 2 נבנה בין 1978 ל-1979 ופעל בשנים 1979 עד 1991, כשפרצה בו שרפה שחייבה את סגירתו
כור מס' 3 נבנה בשנים 1976–1981 ופעל מ-1982 ועד שנת 2000
כור מס' 4 נבנה במהלך השנים 1979–1983 ופעל מ-1984 ועד ה-26 באפריל 1986, כאשר התפוצץ במהלך אסון צ'רנוביל.
כור מס' 5, בנייתו החלה ב-1981 והופסקה ב-1988
כור מס' 6, בנייתו החלה ב-1983 והופסקה ב-1988
היסטוריה

על פי החלטת מועצת השרים הסובייטית, מה-29 ביוני 1966 הוחלט על הקמת מערכת של תחנות כוח גרעיניות להגדלת כוח התפוקה של האנרגיה הגרעינית בברית המועצות. במהלך שנות ה-70 נבנו כמה כורים גרעיניים להפקת חשמל באזור צ'רנוביל.
באפריל 1986, במהלך ניסוי במערכות הקירור של כור מס' 4, התחמם הכור והתפוצץ לבסוף, גורם לאסון האקולוגי החמור ביותר במאה ה-20. שנים לאחר מכן נמשכו העבודות במתחם הגרעיני ולאורך שנות ה-90 ממשלת אוקראינה ביצעה עבודות שיקום. ב-2005 הועבר המתחם לאחריות המשרד האוקראיני לענייני הגנה אזרחית וחיסול תוצאות אסון צ'רנוביל.
מסביב לכור מס' 4 הוקם לאחר האסון מקלט מבטון על מנת שיקלוט את שאריות הנשורת הגרעינית. עם הזמן התבלה המקלט שזכה לשם "הסרקופג", ובשנת 2016 הסתיים מבצע הנדסי אדיר להנעתו של מבנה מגן אדיר ממדים בהיקף 257 מטרים, שאורכו 162 מטרים, גובהו 108 מטרים והוא שוקל 3,600 טון לכיסוי הכור ולהגנתו למאה השנים הבאות.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, כוחות רוסים תקפו כוחות אוקראינים סמוך לתחנת הכוח. באותו היום, השתלטו התוקפים על תחנת הכוח. ב-9 במרץ של אותה שנה, בשל הלוחמה באזור הכור, כבתה אספקת החשמל הסדירה לקירור הכורים, וגנרטור הגיבוי הופעל. באותו יום דיווחה הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית כי אבד הקשר עם מערכות ניטור הפסולת הגרעינית שבאתר.
בכירי תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל

ויקטור בריוחאנוב, מנהל התחנה (1970–1986)
אריק פוזדישצ'ב, מנהל התחנה (1986–1987)
מיכאיל אומאנץ, מנהל התחנה (1987–1992)
סרגיי פראשין, מנכ"ל החברה הממשלתית לניהול תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל
אלכסנדר סמישליאייב, מנכ"ל החברה הממלכתית לניהול הכור בצ'רנוביל (2004–2005)
איגור גרמוטקין, מנכ"ל החברה הממלכתית המיוחדת של תחנת הכוח בצ'רנוביל (מ-2005)
הערות שוליים

↑  דבר ראשון, ‏מבנה מגן חדש נע באטיות לעבר מקומו בכור הגרעיני בצ'רנוביל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 17 בנובמבר 2016
↑  רוסיה השתלטה על צ'רנוביל: "חשש מאסון אקולוגי", באתר ynet, 25 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290651705171  GND: 4313805-6  LCCN: sh94005305  NKC: osa2017947208  VIAF: 248687163   WorldCat (עם VIAF): 248687163
186

שנת 186 היא השנה ה-86 במאה ה-2. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 186 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
ראו גם

ילידי 186‎
נפטרים ב-186‎
נולה

| --- | --- |
סמל נולהסמל נולה
הדואומו של נולה
הדואומו של נולה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  קמפניה קמפניה
 נפה:  נאפולי
 ראש העיר:  פליצ'ה נפוליטאנו
 בירת העיר:  נולה 
 שטח:  39 קמ"ר
 גובה:  34 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,629 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  40°56′0″N 14°32′0″E﻿ / ﻿40.93333°N 14.53333°E﻿ / 40.93333; 14.53333
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.comune.nola.na.it/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןנולה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןנולה(למפת קמפניה רגילה) נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירנינולה(למפת קמפניה מוגדלת) נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירנינולה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נולה (Nola) היא עיר באיטליה בנפת נאפולי, מחוז קמפניה. העיר ממוקמת בשפלה שבין הר וזוב לרכס הרי האפנינים.
היסטוריה

נולה נחשבת לאחד מהיישובים העתיקים בחבל קמפניה. בסביבתה נמצאו עדויות להתיישבות כבר בתקופת הברונזה, בסביבת 1650 לפנה"ס, ביישוב שננטש לאחר התפרצות של הווזוב באותה תקופה. העיר נוסדה מחדש  על ידי האטרוסקים במאה השישית לפנה"ס, ועם עלייתם של שבטי הסאמניטים נקשרה עימם בברית.
בתקופת מלחמות הסאמניטיות עברה העיר לצידם של הרומאים.
במלחמה הפונית השנייה, ניסה חניבעל לכבוש את נולה שלוש פעמים, בשנים
216, 215 ו-214, אך התקפותיו כנגד הכוח הרומאי בפיקוד מרקוס קלאודיוס מרקלוס נהדפו פעם אחר פעם.
במלחמת האיטלקים ברומא כבש המפקד האיטלקי גאיוס פאפיוס מוטיליוס את נולה  בעורמה בשנת 90 לפנה"ס והציע ל-2000 חיילים רומאים ששהו בה לעבור למחנהו.   העיר נשארה כיס התנגדות סאמניטי עד תום המלחמה. סולה, שצבאו צר על העיר במשך זמן רב, נאלץ מכורח הנסיבות לחזור לרומא, ונולה לא הוכנעה אלא בשנת 80.
בעת מרד ספרטקוס, בשנת 73,  הייתה נולה אחת מהערים שנכבשו על ידי המורדים.
מאוחר יותר הפכה העיר למושבה רומית, ואוגוסטוס מצא בה את מותו בשנת 14. מאות שנים מאוחר יותר הפכה  העיר  למוקד עלייה לרגל לצליינים נוצרים לאחר שפאולינוס מנולה קבע בה את מקום מושבו והקים בה דיוקסיה.
בשלהי תקופת האימפריה הרומית נכבשה העיר ונבזזה על ידי המלך הוויזיגותי אלאריק הראשון בשנת 410, המלך הונדלי גאיזריק ב-453, ועל ידי שבטים סרקנים במאה התשיעית. במאה החמש עשרה  נכבשה על ידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה וחשיבותה ירדה מאוד לאחר רעידת אדמה שפקדה אותה.
בפומפיי הסמוכה נקרא אחד משערי העיר שער נולה, ואחד מהרחובות המרכזיים נקרא דרך נולה (Via di Nola).
העיר כיום

אחד מהמפורסמים בילידי העיר הוא ג'ורדאנו ברונו, הידוע גם כג'ורדאנו נולאנו.
הערות שוליים

↑  מקור: שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550521605171  GND: 4117905-5  LCCN: n82006637  MusicBrainz: 5a1abb17-31d8-4d52-ae3f-53454a935556  NKC: ge879803  VIAF: 148389667   WorldCat (עם VIAF): 148389667
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1

תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה דאיצ'י (יפנית: 福岛 第一 原子 力 発 电 所 ;Fukushima Daiichi genshiryoku hatsudensho) היא אחת מתחנות הכוח הגרעיניות הגדולות ביפן. התחנה ממוקמת בעיר אוקומה בנפת פאטאבה שבמחוז פוקושימה, כ־250 ק"מ צפונית לטוקיו, בסמוך לחוף הים. במרחק 12 קילומטרים נמצאת תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2 (Fukushima-Daini).
התחנה סבלה פגיעה במהלך רעידת האדמה בעוצמה 9.0 שפקדה את יפן ב-11 במרץ 2011, ובייחוד בעקבות הצונאמי שבא בעקבותיה וגרם להשבתת מערכות הקירור בכור. עם זיהוי רעידת האדמה הושבתה תגובת השרשרת הגרעינית שמשמשת לחימום המים לקיטור באופן אוטומטי, אולם גם לאחר השבתת הכור המשיכו המים בכור להתחמם עקב הקרינה שנוצרה מהחומרים הרדיואקטיביים במוטות הדלק. עקב השבתת מערכת הקירור הרגילה נוצר צורך דחוף במציאת דרך לקירור אפקטיבי ככל האפשר של ליבת הכור, על מנת למנוע דליפת חומרים רדיואקטיביים מחוץ לכור עקב התכה של מכל הפלדה בו נמצאת ליבת הכור.
עקב אי־תפקודן של מערכות הקירור ותקלות נוספות שנגרמו מכך הוכרז מצב חירום גרעיני באזור, וניתנה הוראה לפינוי כל התושבים בטווח של כ־20 ק"מ מהכור.
טכנולוגיה

תחנת הכוח פוקושימה 1 מורכבת משש יחידות כורי כוח מסוג כורי מים רותחים, שנבנו בשנות 1970-1979. שתי הראשונות ויחידה 6 נבנו על ידי ג'נרל אלקטריק, יחידות 3 ו-5 על ידי טושיבה ואת יחידה 4 בנתה היטאצ'י. בנוסף תוכננה הקמה של שתי יחידות עם כורי כוח מסוג כור מים רותחים מתקדם. התחנה שואבת את מי הקירור מהים, והיא משתרעת על שטח של 3.5 קמ"ר. מאז 21 באוגוסט 2010 החלה יחידה 3 לעשות שימוש בדלק גרעיני מועשר בחמצן (פלוטוניום).
במשך זמן רב תוכננה סגירת יחידה 1 בתחילת 2011. בחודש פברואר 2011 דחה הרגולטור הגרעיני היפני Nisa את הסגירה ב-10 שנים.
שיבושים בהפעלת הכור לפני מרץ 2011

בשנת 2002 התברר כי דו"חות של מפעילת התחנה, חברת החשמל של טוקיו (Tokyo Electric Power Company - TEPCO), זויפו במשך 16 שנים ורישומי בדיקות הועלמו מסיבות כלכליות. בעקבות זאת נסגרו כל תחנות הכוח בהנהלת TEPCO. עם השלמת החקירה ב-16 במאי 2003 הופעלה התחנה מחדש.
ב-28 במרץ 2007 דיווח העיתון "וול סטריט ג'ורנל" ש-TEPCO דחתה את הזמנת יחידות 7 ו-8 בשנה אחת. נטען שהרקע לדחייה הוא ניסיון חיפוי לתאונה.
סדרת התאונות לאחר רעידת האדמה במרץ 2011

תחנת הכוח שותקה באופן אוטומטי עם רעידת האדמה ב-11 במרץ 2011, לאחר שהופעלו מנגנוני זיהוי רעידות אדמה. באותו זמן פעלו בתחנה יחידות 1, 2 ו-3, ויתר שלשת הכורים הושבתו בשל פעילות תחזוקה.
על אף ההשבתה המיידית של הכור, נותרו בו שיורי קרינה מהדלק שלא ניתן היה לקררם באמצעות משאבות הקירור הסדירות בשל הפסקת ייצור החשמל בכור. TEPCO דיווחה כי דיזל-גנרטורים לשעת חירום סיפקו חשמל באופן אוטומטי, אולם עם פגיעת הצונאמי כשעה לאחר הפעלתם, הם יצאו מכלל פעולה, כך שלשלוש היחידות לא סופק קירור סדיר על מנת לצנן אותן.
באתר נמצאו גנרטורים ניידים, ואחרים הוסעו למקום. אולם אלו הועילו רק עד לבוקר 12 במרץ, ככל הנראה בשל מחסור בכבלים מתאימים, וכן בשל חסימת דרכי הגישה למקום. יחידות 1, 2 ו-3 קוררו בשל כך באופן זמני באמצעות שאיבת מי ים.
לראשונה בהיסטוריה, ראש ממשלת יפן נאוטו קאן נאלץ להכריז על מצב חירום גרעיני. בשלב הראשון התבקשו תושבים בטווח 3 קילומטרים להתפנות ולהגיע למקום מבטחים, תושבים ברדיוס עשרה קילומטרים התבקשו להישאר בבתיהם. מאוחר יותר התבקשה גם האוכלוסייה במרחק של 10 קילומטרים, ולאחר מכן גם 20 קילומטרים, להתפנות למקום מבטחים.
במבני הכורים של יחידות 1, 2, 3 ו-4 התרחשו פיצוצים שפגעו בבניין, במבנה 4 פרצו מספר שריפות. התקרית סווגה על ידי הסוכנות לאנרגיה אטומית ביפן בדרגה 4-INES ("תאונה בעלת השפעה מקומית"), ומאוחר יותר גם בדרגה 6 על ידי המכון למדע וביטחון בינלאומי. מספר מדינות קראו לאזרחיהם לעזוב את יפן או לכל הפחות את חלקה הדרומי בשל סיכון הקרינה. ב-11 באפריל הוגדר האירוע בדרגה 7 בסולם הבינלאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי, כמו גם צ'רנוביל.
תרשים של מתקני הבלימה השונים
המחשה מאוירת של לפני ואחרי הפיצוץ
לאחר האסון

יפן הודיעה כי תשפוך לאוקיינוס השקט במהלך 2023 כמיליון טונות של מים רדיואקטיביים, שמקורם בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1, בעקבות האסון הגרעיני בפוקושימה.
ראו גם

פוקושימה 50 (סרט)
תחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 2
הערות שוליים

↑  באתר tepco
↑  זעם באסיה על יפן, שתזרים מיליון טונות של מים רדיואקטיביים לאוקיינוס: "זה לא ביוב", באתר ynet, 23 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810816276305606  LCCN: n80033812  NKC: pna2012682801  VIAF: 147742053   WorldCat (עם VIAF): 147742053
פיליפ ד'אוביניי

| --- | --- |

 לידה:  1166 אינגלבי, אנגליה
 פטירה:  1236 (בגיל 70 בערך) ממלכת ירושלים, לבנון 
 מקום קבורה:  ממלכת ירושלים ממלכת ירושלים
 
פיליפ ד'אוביניי (באנגלית: Philip d'Aubigny; בערך 1166 – 1236 לערך), אביר אנגלי וצ'נסלור מלכותי. ד'אוביניי היה שומר איי התעלה, מחנכו של הנרי השלישי, מלך אנגליה, אשר נכח בחתימת ה"מגנה כרטה" ואף מוזכר בה. בערוב ימיו היה צליין ובמסעות הצלב עלה לרגל לירושלים, שם נקבר סמוך לכנסיית הקבר. קברו התגלה רק בשנת 1925, בימי המנדט הבריטי על ארץ ישראל, ונשמר היטב בזכות עמדת שמירה עות'מאנית, שהוצבה מעליו בלא ידיעת השומרים.
חיים וקריירה

לאחר מות אביו, אחיו הבכור של פיליפ, ראלף, ירש אחוזות בבלבואר, אינגלבי, סאקסילבי וברודהולם. אולם, ראלף ערק לצרפת ב-1205. פיליפ ולפחות שניים מאחיו החלו לשרת את רוזן לסטר, רוברט דה ברטויל, ובזכות כך הוא זכה לאחוזת וולתם. פיליפ נכח בחתימת ה"מגנה כרטה", והוא אף מוזכר בה כחבר במפלגת המלך. הוא השתתף במלחמת הברונים הראשונה והנהיג את הכוחות המלכותיים בקנט ובסאסקס. הוא השתתף בקרב לינקולן ב-1217, ופיקד על ספינה במהלך קרב סנדוויץ' מאוחר יותר באותה שנה. בעקבות הניצחון האנגוויני במלחמה, הוא מונה למורהו של הנרי השלישי, מלך אנגליה הצעיר. על תפקידו בחינוך המלך, קיבל ד'אוביניי את האחוזות של צ'וטון מנדיפ ודרום פטרטון בסומרסט, ובאמפטון באוקספורדשייר.
מוות וקבורה

בשנת 1235 יצא ד'אובני למסע צלב עם אחיו אוליבר. עם זאת שנה לאחר מכן פיליפ מת בארץ הקודש, ונקבר מול כנסיית הקבר בירושלים. המצבה שלו, המציגה את זרועותיו, התגלתה בשנת 1925 במצב מצוין. היא הונמכה מעט מתחת לגובה הרצפה כדי להגן עליה מפני בלאי עתידי וכוסתה על ידי סורג ברזל. בתיעוד הרשמי נכתב:
”הודות לעובדה שבמשך תקופה ארוכה היא הייתה מוגנת על ידי דרגש אבן, שנבנה מעליה לשימוש השומרים המוסלמים, המצבה במצב שימור טוב ברמה נסבלת. בשנת 1925, בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, חפירה של הקבר למטרות שיקום חשפה את עצמותיו של סר פיליפ וכן לוחות כתובים בלטינית המתארים את אילן היוחסין שלו. בהתבסס על חיפושים אלה, סר רונלד סטורס, המושל הצבאי של ירושלים, אישר את הקבר ואת השושלת של פיליפ במאמר משנת 1925 שפורסם ב"הטיימס של לונדון. שיקום הקבר בוצע על ידי האגודה למען ירושלים בראשות סטורס. באותה עת נקבעה המצבה מחדש מעט מתחת למפלס ריצוף החצר אך נותרה גלויה דרך סורג מתכת מגן. כיום הלוח מונח בדיוק באותו מקום, אך מוסתר מהעין על ידי פתח עץ בלוי היטב.”
ד'אוביניי היה אדון האחוזה של צ'וטון מנדיפ, דרום פטרטון, באמפטון, וולתם ואינגלבי. מכיוון שפיליפ לא הותיר ילדים לגיטימיים, אחוזתו בדרום פטרטון ורוב אדמותיו בלינקולנשייר הוענקו לאחיינו, ראלף ד'אוביני, אחיו של פיליפ הצעיר.
המצבה של פיליפ ד'אוביני, כנסיית הקבר, ירושלים, בתחילת הפעילות להורדתה למצב בטוח מפני שחיקה.
המצבה של פיליפ ד'אובני, כנסיית הקבר, ירושלים, במפלס התחתון החדש, צולם ב-1925
משפחה

פיליפ ד'אוביני היה היה אחד מחמשת בניהם של ראלף ד'אובני וסיביל ואלוינס, שביתם אבותיהם היה סנט אובין-ד'אובינה בבריטני, ונכדו של ויליאם ד'אוביני.
אחיו אוליבר נישא לאלמנתו של פיליפ מאוולדקוטס בשנת 1221. לאחר מותו הוריש אדמות באנדרבי בלסטרשייר לקנונים של מנזר קרוקסטון, שם נקבר.
פיליפ היה בן דודו של ויליאם ד'אלביני, אחד מעשרים וחמישה המוציאים לפועל של המגנה כרטה ב-1215.
אדמות ד'אוביני של אינגלבי ודרום פטרטון נשארו בבעלות משפחותיהם עד 1554, אז הוענקו לג'ון בורצ'יר, רוזן באת'.
הערות שוליים

↑  Folda, Jaroslav (2005-09-05). Crusader Art in the Holy Land, From the Third Crusade to the Fall of Acre (באנגלית). Cambridge University Press. p. 161. ISBN 978-0-521-83583-1.
↑  רון פלד, כנסיית הקבר: ישוע כוכב עליון, באתר ynet, 16 במרץ 2006
1 2  T. Bolen and T. Powers, 2009 and Raymond Cohen, Saving the Holy Sepulchre, 2008, p. 25
איור המצבה בה נכתב בלטינית: הנה שוכב פיליפ ד'אוביני, שתנוח נפשו בשלום, אמן")
1859 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1858   1857  1856 |  דגל ארצות הברית | 1859  בארצות הברית |  »»»  1860   1861   1862 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1859 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1859
1859 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 83 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ג'יימס ביוקנן (המפלגה הדמוקרטית)
סגן הנשיא: ג'ון ברקינרידג' (המפלגה הדמוקרטית)
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
14 בפברואר – אורגון מצורפת לארצות הברית ונעשית למדינה ה-33
6 ביוני – המלכה ויקטוריה חותמת על מסמך שהופך את קווינסלנד למושבה נפרדת
15 ביוני – ירייה של חוואי אמריקני בחזיר קנדי פותחת את מלחמת החזיר  בין הרשויות של ארצות הברית לרשויות הבריטיות לאורך הגבול המשותף במקום בו מצויה היום קנדה.
27 באוגוסט – אדווין דרייק מבצע את קידוח הנפט הראשון בארצות הברית, בטיטוסוויל, פנסילבניה.
17 בספטמבר – ג'ושוע נורטון מכריז על עצמו כ"קיסר ארצות הברית ומגן מקסיקו".
20 בספטמבר – ג'ורג' סימפסון רושם פטנט על כירה חשמלית.
2 בדצמבר – ג׳ון בראון נתלה למוות כעונש על ארגון והשתתפות בפשיטה על הרפר'ס פֵרִי.
נולדו

20 באוקטובר – ג'ון דיואי, פילוסוף, פסיכולוג ואיש חינוך (נפטר ב-1952)
23 בנובמבר – בילי הנער, אחד הפושעים הגדולים בהיסטוריה של המערב הפרוע (נפטר ב-1881)
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
28 בנובמבר – וושינגטון אירווינג, סופר אמריקאי (נולד ב-1783)
2 בדצמבר – ג'ון בראון, פעיל פוליטי אמריקאי, מתנגד לעבדות, (נולד ב-1800)
14 בפברואר: אורגון מצורפת לארצות הברית ונעשית למדינה ה-33
שמן דקלים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  שמן בישול, biocombustible 
 
מטע דקלי שמן במלזיה
פירות העץ
שמן דקלים טבעי בגאנה
מחאה נגד גידול שמן דקלים מסיבות של שמירה על חיות-בר ונזקים חברתיים, סמוך לבורסת הנגזרות של שיקגו, 2008
יער גשם בבורנאו (F) מבורא על מנת לטעת מטעים (G) אדמת היער החשופה (H)
שמן דקלים (או שמן דקל; dendê בפורטוגזית) הוא שמן המופק מרסק של ציפת פרי עצי דקל טרופיים. הפקת השמן יעילה ביותר וזולה יחסית והוא אחד הגידולים החקלאיים הרווחיים ביותר למדינות עניות. זהו השמן הצמחי הנפוץ ביותר בעולם, והוא מהווה כשליש מצריכת השמן הצמחי העולמי. בשנים 2018–2019 הייצור העולמי של שמן דקלים היה 73.5 מיליון טון. המדינות המובילות בייצור השמן הן אינדונזיה, מלזיה, ניגריה ותאילנד, ויחד עמן גם הולנד היא אחת מ-5 היצואניות הגדולות בעולם של שמן דקלים. לשמן דקלים מגוון שימושים בייצור מזון, סבון, קוסמטיקה וביו דיזל. מסוף המאה ה-20 עלתה מאוד הדרישה לשמן דקלים ובעקבות זאת ביראו המדינות היצרניות שטחי ענק של יער טרופי ותיק עבור שתילת עצי דקל לשמן, באופן שעורר מחאה של ארגוני הגנת הסביבה.
ייצור

שמן דקלים מופק מרסק של ציפת פרי עצי Elaeis guineensis ("דקל השמן" או "דקל אפריקאי"), הגדלים במערב אפריקה, מלזיה ואינדונזיה, Elaeis oleifera ("דקל שמן אמריקאי") הגדלים בדרום אמריקה ו-Attalea maripa ("דקל מריפה") הגדל בדרום אמריקה, טרינידד וטובגו. האזורים המתאימים ביותר לגידול עצי הדקל לייצור שמן דקלים נמצאים בטווח של 10 מעלות מקו המשווה. בשנת 2013 85% מתוצרת השמן העולמית הגיעה מאינדונזיה וממלזיה.
הפקת השמן יעילה ביותר וזולה יחסית, שכן ניתן להפיק מדקלים פי 3 יותר שמן ליחידת שטח מאשר מגידולים כסויה, תירס או חמניות, והוא מספק פי 10 יותר אנרגיה מזו הדרושה להפקתו. שמן דקלים הוא אחד הגידולים החקלאיים הרווחיים ביותר למדינות עניות.
תכונות

שמן דקלים הוא אדמדם עקב תכולה גבוהה של בטא קרוטן. שמן אדום כהה יותר מכיל ליקופן. השמן הטבעי הגולמי מכיל חומצות שומן ואסטרים עם גליצרול. בניגוד לרוב השמנים הצמחיים, השמן מכיל אחוז גבוה של חומצות שומן רוויות מוצקות בטמפרטורת החדר והוא מתמצק בתהליך הכנתו כחומר גלם, כך שהוא מוצק-למחצה כחמאה. כ-44% מחומצות השומן בשמן הן חומצה פלמיטית, ששמן הדקלים (palm) נתן לה את שמה. השמן טוב לטיגון ואינו מאבד ערכים תזונתיים בחימום. למרות שמדובר בשומן ממקור צמחי הוא שומן רווי (בדומה לשומנים מן החי).
שמן הדקלים הוא שומן זול וזמין עבור מדינות עניות יותר מכל שמן אחר.
מבחינה בריאותית, שמן הדקל מכיל אנטיאוקסידנטים ומעלה את רמת ה-HDL ("כולסטרול טוב")[דרוש מקור]. עם זאת, מחקרים הראו שצריכה מוגברת של חומצה פלמיטית (המהווה 44% מהשמן) עלולה להוביל לגידול בהתקפי לב. בנוסף, מחקרים שמומנו על ידי חברות לייצור תחליפי חלב אם הראו, שהעשרת המזון בשמן דקלים (על מנת להעלות את שיעור החומצה הפלמיטית לרמה המצויה בחלב אם) גרמה לספיגה פחותה של שומן, סידן ומגנזיום וקשיי עיכול. מאידך, מחקרים אחרים תומכים בדעה שחשיבות החומצה הפלמיטית במזון לתינוק חיונית וגוברת על החסרונות, כל עוד משולב השמן בתרכובת כראוי[דרוש מקור].
תכונות > הרכב

תכולת חומצות השומן בשמן דקלים
חומצה פלמיטית (ש"ר): 43.5 אחוז
חומצה סטארית (ש"ר): 4.3 אחוז
חומצה מיריסטית (ש"ר): 1 אחוז
חומצה אולאית (ב"ר): 36.6 אחוז
חומצה לינולאית (רב"ר): 9.1 אחוז
אחר: 5.5 אחוז
ש"ר: שומן רווי. ב"ר: בלתי רווי. רב"ר: רב-בלתי רווי. 
כל גזרת צבע מהווה קישור לערך על סוג חומצת השומן
שימושים

שימושי שמן דקלים רבים והוא מהווה כשליש מצריכת השמן הצמחי העולמי. מוצרי צריכה רבים, הן מזון והן מוצרי קוסמטיקה כוללים שמן דקלים, בהם שמפו, סבון ובפרט סבון נוזלי, שפתונים, שוקולד, מוצרי מאפה, גלידה ומרגרינה. כן משמש שמן דקלים כמקור לביו דיזל.
צריכה

הצרכנים המרכזיים של שמן דקלים הם:
אירופה 12%-15%
הודו 15%
סין 14%
מלזיה 11%