stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטח פתוח
הערות שוליים

↑  שטחים פתוחים / מנהל התכנון
↑  ישראל - האדם והמרחב - נושאים נבחרים בגאוגרפיה, 2002.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10644630
שפית

ערך זה עוסק באיבר בפרחים ממשפחת הסחלביים. אם התכוונתם לטבחית מומחית, ראו .
המין Cypripedium reginae ממשפחת הסחלביים. השפית הוורודה בולטת.
שפית (labellum) היא איבר בפרחים של משפחת הסחלביים. השפית היא למעשה גלגול של עלה כותרת, שעבר מגוון אדפטציות בהתאם למנגנון ההאבקה של כל מין ומין במשפחת הסחלביים. מגוון המופעים במשפחת הסחלביים הוא עצום, וכך גם מגוון הצורות, הצבעים והתפקידים שממלאת השפית. במינים רבים, השפית משמשת משטח נחיתה לחרקים המאביקים את הפרח. בסוג דבורנית, השפית אף מפרישה הורמוני מין (פרומונים), המושכים את זכרי הדבורים אל הפרח, בחפשם אחר נקבות. בסוג רצועית, השפית ארוכה במיוחד, ומשווה לפרח צורה של לשון, רצועה, או לטאה.
שאול דוב זיסלין

אין תמונה חופשית
הרב שאול דוב (דובער) זיסלין (תרמ"א, 1881 - י"ב בסיוון תשכ"ד, 23 במאי 1964) היה רב, פוסק ומשפיע חסיד חב"ד, דיין בבית הדין הרבני בתל אביב-יפו, ורב שכונת מאה שערים בתל אביב. ממיסדי ויו"ר הראשון של אגודת חסידי חב"ד בישראל, ארגון הגג של חב"ד בישראל.
תולדות חייו

נולד בעיירה קריסלבה (אנ') בלטביה לאיטה ור' ניסן אפרים זיסלין.
למד בישיבת ישיבת תומכי תמימים בלובביץ' בשנים הראשונות לצד המשפיע הרב שמואל גרונם אסתרמן, את ספר התניא, ובחסידות של הרבי שלום דובער שניאורסון; את ביאוריו על ספר התניא היה רושם על הספר התניא שלו וחלק מזה הועלה על הכתב אחרי שנים, בהמשך פרסם את זכרונותיו מהישיבה בבטאון חב"ד.
בשנת ה'תר"ע התמנה למנהל ומשפיע בישיבת תומכי תמימים בשצ'דרין. שם חינך ביחס מיוחד עשרות מתלמידי התמימים, ביניהם נמנים הרב שלמה חיים קסלמן, הרב אליעזר קרסיק, והרב ישראל ג'ייקובסון.
משנת תרע"ז שימש כרב בקהילות טשרניקא, בערעזין (אנ') פלך מינסק ומשנת תרפ"ג ברבנות העיר אורשה.
בסיוון תרצ"ד עלה לישראל ונתמנה לרב שכונת מאה שערים בתל אביב. רב בית הכנסת "בית שלמה". כיהן כחבר הרבנות הראשית בתל אביב, ומשנת תש"א חבר בבית הדין הרבני בתל אביב. היה גם מנהל מחלקת המקוואות בעיר.
היה ממייסדי אגודת חסידי חב"ד בישראל, בתקופה הראשונה עד לפטירתו אף כיהן כיו"ר.
נחשב לאחד מראשי רבני קהילת חב"ד בישראל בכלל ובתל אביב בפרט, חבר בהנהלת תלמוד תורה 'בני תמימים', ישיבת "אחי תמימים" בתל אביב וכולל חב"ד.
בשנת תרצ"ו (1935) הציע הרב זיסלין לרבי יוסף יצחק שניאורסון את הרעיון להעלות בכתב תווים של ניגוני חב"ד השונים, מזה יצא בהמשך ספר הניגונים.
בשנת תש"ט הציע הרב זיסלין לרבי יוסף יצחק שניאורסון את הרעיון לייסד מושבה לחסידי חב"ד שבאו לישראל באותם ימים, בהמשך לזה הקימו את כפר חב"ד.
בשנת תשכ"ג הוציא קונטרס בהם רשימה מהתוועדות שלו בי"ט בכסלו ת"ש בבית כנסת בית שלמה.
נפטר בליל שבת י"ב בסיוון תשכ"ד באיכילוב בגיל 83. בצוואתו ביקש שלא יספידוהו, ולא לקוברו מחוץ לעיר תל אביב, לא לעשות מסגרת סביב מודעות האבל ולא להכתירו בתוארים מיוחדים. במוצאי שבת הובא לביתו, שם התכנסו הרב הראשי לתל אביב, חברי הרבנות הראשית, חסידי חב"ד וקהל שקראו תהילים במשך כל הלילה, ביום ראשון יצא הלווייתו מביתו, עברה דרך בית הרבנות הראשית בתל אביב. הרב איסר יהודה אונטרמן נכח בהלוויה. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
היה נשוי לרחל, ולהם בת. בנם דוד (נהרג במלחמת העולם השנייה), במשך שנים הפעיל רבי יוסף יצחק שניאורסון קשרים על מנת שבנו ונכדיו יעלו לישראל, נכדו נפתלי זיסלין היה פרופסור בהפקולטה למדעי החקלאות ברחובות.
לאחר פטירתו ביקש רבי מנחם מנדל שניאורסון מהרב עזריאל זליג סלונים, שכתבי היד של הרב זיסלין יעברו לספריית חב"ד, בחלק מהספרים שישאיר הרב זיסלין נמצאו הערות בכתב ידו שנדפסו עם השנים בבמות שונות. ספרייתו הועברה לישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
בשנת תשמ"א מונה הרב יוסף גערליצקי לשליח חב"ד בתל אביב והוא חידש את הפעילות החב"דית בבית הכנסת מאה שערים של הרב זיסלין.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת

אוצר החסידים - ארץ הקודש - אישיותם ומשנתם החסידית של משפיעי חב"ד, עמודים 151–164, בעריכת יוסף אשכנזי, תשע"ב
הרב יואל כהן בדרכי החסידים - מאמרים על דרכי החסידות ועולמה, עמודים 364 ואילך, בהוצאת יחד, תשע"ה
הערות שוליים

↑  והם נדפסו בספר התניא בצירוף מ"מ (מראי מקומות), ליקוט פירושים, שינויי נוסחאות, ניו יורק ה'תשל"ג בשישה כרכים, בעריכת הרב אהרן חיטריק.
↑  תמר זיגמן, ספר הניגונים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 07.12.2017
↑  ש. זיסלין, ביאור פרשת גדולת י"ט כסלו, באתר היברובוקס.
↑  נפטר הרב ש.ד. זיסלין, הצופה, 24 במאי 1964
↑  פרופ' נפתלי זיסלין באתר של הפקולטה לחקלאות מזון וסביבה.
↑  ספר "עבד מלך" עמוד 343.
↑  ארכיון שאול דוב זיסלין, בספרייה הלאומית
שי לביא

| --- | --- |

פרופ' שי לביא
 לידה:  16 באוקטובר 1970 (בן 53) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 
שי לביא (נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא פרופסור מן המנין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב והחל מינואר 2017, משמש ראש מכון ון ליר בירושלים.
ביוגרפיה

שי לביא נולד בתל אביב ולמד בחינוך הממלכתי-דתי, בתיכון אמי"ת גוש דן. לפני שירותו הצבאי למד בישיבת הר עציון באלון שבות. הוא בוגר התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1995 סיים תואר שני בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה גם כן באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2001 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בתוכנית ללימודי משפט וחברה (Jurisprudence and Social Policy). עבודת הדוקטור שלו עסקה ב- "The Modern Art of Dying: The History of Euthanasia in the United States".
בשנת 2002 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, בשנת 2006 עלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2011 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2018 קודם לפרופסור מן המנין. ייסד וניהל את מרכז אדמונד י' ספרא לאתיקה בשנים 2017-2012.
תחום המומחיות של לביא הוא סוציולוגיה ופילוסופיה של המשפט. מחקריו עוסקים בצמיחתן של דילמות אתיות בהתחלה ובסוף החיים וביחסים בין דת וחילון. ספרו "The Modern Art of Dying: A History of Euthanasia in America", זכה בפרס הספר הטוב ביותר בתחום הסוציולוגיה של המשפט לשנת 2006, מטעם האגודה הסוציולוגית האמריקנית.
לביא הוא חבר מערכת בכתבי עת בתחום עיסוקו, כגון "Critical Analysis of Law"‏, "Law, Culture and Humanities Journal",‏"Law & Society Review" ו"תיאוריה וביקורת".
בצד פעילותו האקדמית לביא חבר במשך השנים בפעילות ציבורית ובכלל זה היה חבר בוועד ההקמה של עמותת "אנו פליטים", וחבר בוועדת הלסינקי העליונה לניסויים רפואיים בבני-אדם.
פרופ' לביא זכה במלגת פולברייט, בפרס צלטנר לחוקר צעיר במשפטים, במענק להקמת מרכז מינרבה לחקר סוף החיים, ובמענק מחקר מקרן GIF לחקר ביו-אתיקה וחברה בישראל, בטורקיה ובגרמניה. כיהן כמרצה אורח באוניברסיטת קורנל, באוניברסיטת טורונטו, בישיבה-אוניברסיטה בניו-יורק, ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין.
לביא הוא בן-זוגו של האמן שי עבאדי.
הערות שוליים

↑  נבחר מנהל חדש למכון ון ליר בירושלים, באתר של מכון ון ליר בירושלים, יולי 2016
↑  דה יורה - מגזין הפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב. ספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299385005171  BnF: cb150386660 (data)  CiNii: DA16610656  GND: 138988196  ISNI: 0000 0000 6660 0464  LCCN: nr2003019662  NKC: mub20191048521  NTA: 28686925X  ORCID: 0000-0002-7888-6820  SUDOC: 158922158  VIAF: 5212143   WorldCat (עם VIAF): 5212143
שחזור גלגולים

שחזור גלגולים (באנגלית: Past life regression או PLR) הוא שיטת טיפול המבוססת על ההנחה כי נפש האדם חוותה בעברה מספר גלגולי נשמות. טיפול זה עושה שימוש גם בהיפנוזה וגם באמצעות מדיטאציה עמוקה, כדי לשחזר לכאורה זיכרונות מחייהם הקודמים של המטופלים.
קיימות מספר שיטות לשחזור גלגולים. הטכניקה הנפוצה במהלך שחזור גלגולים כוללת היפנוט מטופלים והצגת סדרת שאלות בפניהם, המסייעות לחשוף זהות מגלגול קודם ואירועים שחוו במהלכו. טכניקה אחרת מבוססת על מדיטאציה מודרכת, שהיא סדרת הנחיות של המטפל, ללא שאלות מכוונות.
מטרת הטיפול היא להביא לשיפור בחיי המטופל בעקבות שחרור של אירועים שחווה האדם בגלגולים קודמים ומשפיעים על חייו בהווה באופן שלילי. הטיפול מסוגל לסייע למטופל למצוא הסברים לטראומות, פוביות או הפרעות פסיכוסומטיות בחייהם, לשחרר את האנרגיה החוסמת ולהביא לרפוי.
ביקורת

יש מדענים המטילים ספק באפשרות של העלאת זיכרונות מגלגולים קודמים.
סוג זה של טיפול עורר ביקורות וספקנות. יש הטוענים שהזיכרונות שאותם מצליחים המטופלים לשחזר לכאורה במהלך הטיפול הם למעשה זיכרונות שאינם מציאות, אלא פרי דמיונם של המטופלים.
ראו גם

היפנוזה
בריאן וייס
שאנטי דווי
הערות שוליים

↑  Linse P; Shermer M (2002). The Skeptic encyclopedia of pseudoscience. Santa Barbara, Calif: ABC-CLIO. pp. 206–7. ISBN 1-57607-653-9.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Carroll RT (2003). The Skeptic's Dictionary: a collection of strange beliefs, amusing deceptions, and dangerous delusions. New York: Wiley. pp. 276–7. ISBN 0-471-27242-6.
↑  Plowman, J (1996). "Past life memories and present day problems". European Journal of Clinical Hypnosis. 3 (2): 36–39.
↑  Kurtz P. (2006). "Two Sources of Unreason in Democratic Society: The paranormal and religion". Annals of the New York Academy of Sciences. 775: 493–504. doi:10.1111/j.1749-6632.1996.tb23166.x. אורכב מ-המקור ב-2012-12-18. נבדק ב-2012-07-23.
↑  Edwards P. Reincarnation: A Critical Examination. Prometheus Books, 1996. ISBN 1-57392-005-3
↑  A Cogent Consideration of the Case for Karma (and Reincarnation)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529512705171  NKC: ph125092 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער חליפין קבוע

שער חליפין קבוע הוא שער חליפין שנקבע על ידי הממשלה או גוף חוקי מוסמך אחר בעל הסמכות המוניטרית; זאת, בניגוד לשער חליפין נייד שמתנייד על פי כוחות השוק. את שער החליפין הקבוע אפשר להוריד, פעולה הנקראת "פיחות"; או להעלות, פעולה המכונה "ייסוף".
שער חליפין קבוע יכול להיקבע במדינה מסוימת או במספר מדינות במקביל, על פי הסכם כלכלי ביניהן. כאשר מונהג שער חליפין קבוע, נוהג הבנק המרכזי להתערב בשוק המטבעות כשהוא קונה או מוכר את המטבע שעליו קיים השער, כדי למנוע פער בין השער שאמור להיות על פי כוחות השוק לבין השער שנקבע. הסמכות המוניטרית תקבע את שער החליפין במונחים של משקל קבוע של זהב שנמצא ברשותה או סכום קבוע של יתרות מטבע או סל מטבעות.
בשיטת שער החליפין הקבוע הסמכות המוניטרית מנתבת את השער לכיוון הרצוי לה. אולם, הסמכות המוניטרית מאבדת בכך את שליטתה על כמות יתרות מטבע החוץ, וכמו כן הקנייה והמכירה של מטבע חוץ משנות את כמות הכסף במשק, דבר המאלץ את הבנק המרכזי לנקוט פעולות אחרות שיש להן השפעה על כמות הכסף, אחרת תהיה השפעה על הריבית במשק. בנוסף, התערבות הבנק המרכזי כוחה יפה במיתון תנודות קצרות טווח; כאשר מתרחשים במשק שינויים מהותיים, ההתערבות אינה יעילה.
ראו גם

התערבות בשוק המט"ח בישראל
הערות שוליים

1 2 3  שער חליפין קבוע באתר "מעות"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536899105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער טדי

מצודת אנטוניה ושער טדי - השער הצפוני של בית המקדש - ולו גמלון במקום קשת, משמאל לבסיס המצודה. דגם ירושלים בתקופת בית המקדש השני המצוי במוזיאון ישראל.
שער טדי (או טרי) היה השער הצפוני בחומת הר הבית בבית המקדש שבנה הורדוס בסוף ימי בית שני.
לפי המשנה במסכת מידות פרק א' משנה ג' ”טדי מן הצפון, ולא היה משמש כלום”, אלא נעשה לשם נוי הבניין, אך במשנה ט' באותו הפרק מוזכר שכהן העובד בבית המקדש שנטמא בלילה, טובל ויוצא משער זה בצנעה.  שער טדי, בשונה משאר שערי בית המקדש היה בנוי ללא משקוף - בצורת משולש, או עשוי כחתיכה אחת. דבר זה נעשה, כדי שהטמאים המשתמשים בשער ימצאוהו בקלות, או כדי ששאר האנשים לא יבואו לשם ויביישו את הטמאים.
מקור השם

מקור השם איננו ברור, וניתנו לו מספר הסברים. בספר הערוך, כתוב ש"טדי" הוא שם בונה השער, ובתוספות יום טוב כתוב שאולי נקרא כך מלשון ניגון בארמית, כי שם הייתה לשכה ללויים הלומדים את הניגונים. ויש המסבירים אותו מלשון צנעה, על שם השימוש המוצנע שהיה בו, כמבואר לעיל. ברוח זו יש שהציעו כי שמו של השער בא מראשי התיבות "טמא דרכו יצא".
בנוסף, בהתאם לצורתו השונה של השער, ניתנו לשמו עוד מספר הסברים: מלשון השתחוויה- כי האבנים המוטות נראות כמשתחוות זו לזו, או מלשון גובה, כי בצורה זה השער גבוה יותר; ויש גורסים טרי ברי"ש ומסבירים שנקרא כך משום צורתו המשולשת, וטרי הוא 3 ביוונית.
הערות שוליים

↑  תפארת ישראל על המשנה
↑  ביאור הגר"א
↑  תוספות יום טוב ותפארת ישראל על המשנה.
↑  שערי הר הבית
שי יניב

| --- | --- |

שי יניב
 לידה:  21 בדצמבר 1960 (בן 63) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2016 (כ־37 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה   מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 שופט בית-המשפט המחוזי תל אביב
 
אלוף שי יניב (משמאל) מפקד על טקס סיום קורס קצינים בבה"ד 1 כשלצידו מפקד הבסיס אל"ם ערן ניב
שי יניב (נולד ב-21 בדצמבר 1960) הוא משפטן ישראלי המכהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. בעבר כיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף.
קורות חייו

יניב למד משפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמאית. במהלך לימודיו היה עורך כתב העת "עיוני משפט". שירת בתחילה בפרקליטות הצבאית. בגיל 28 היה יניב לשופט הצעיר ביותר בתולדות מדינת ישראל. הוא כיהן בכל מחוזות השיפוט, עד שמצא את מקומו כשופט בית הדין הצבאי לערעורים. בהמשך ובמקביל לשירותו הצבאי, החל בכתיבת עבודת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחייתה של פרופ' נילי כהן, אך לא השלים אותה, עקב קידומו לדרגת אלוף ומינויו לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ולמפקד יחידת בתי הדין הצבאיים, במקומו של האלוף פרופ' ישי בר, ב-14 באוגוסט 2007. באוגוסט 2012 החל יניב את כהונתו השנייה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, תפקיד בו ניתן לכהן עד שתי קדנציות בנות 5 שנים כל אחת, על-פי חוק השיפוט הצבאי.
ביוני 2016 נבחר לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב. ב-12 ביולי 2022 מונה לתפקיד סגן נשיא בית המשפט.
יניב גם מרצה לדיני צבא בפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי בהרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
יניב נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  חברי המערכת בחלוקה לכרכים, באתר law.tau.ac.il
↑  עמוס הראל, ערעורו של הנאשם המרכזי בהתעללויות בגולני נדחה ברובו, באתר הארץ, 19 באפריל 2001.
↑  מינוי לתפקיד סגן נשיא בית המשפט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309556005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שימור ידע פורשים

שימור ידע פורשים הוא תת-תחום של ניהול הידע, חלק משימור ידע שהוא אחד מארבעת התחומים המרכזיים בהם עוסק ניהול הידע. שימור ידע מטרתו להקטין את הנזק של אובדן ידע עם עזיבתם של העובדים.
חיוניות

שימור ידע אינו נדרש בכל מקרה של עובד העוזב את הארגון. הוא חשוב כאשר שני גורמים חוברים יחדיו:
קבוצה משמעותית של אנשים עוזבים את הארגון בתקופה קצרה.
הידע הוא מרכיב משמעותי בהצלחה בתפקיד אותו ביצעו.
בארצות הברית מתקיים בשנים האחרונות להרבה שיח ופעילות בנושא, עקב פרישתם בשנים אלו של ילדי הבייבי בום, אלו שנולדו לאחר מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946-1965. בישראל מתקיימת תופעה דומה, הנובעת מהתעצמות כלכלית ופריחה לאחר 1967. בנוסף לכך, הגל כפי הנראה רק ילך ויגאה, משום שב-1974[דרוש מקור] אנו עדים להתעצמות צבאית משמעותית המשפיעה מאוד על התעשייה.
קשר בין שימור ידע וחפיפה

שימור ידע וחפיפה הם מושגים הנשמעים קרובים זה לזה. עם ההבדלים ביניהם נמנים:
חפיפה- העברת ידע מעובד לעובד. בשימור, לא תמיד קיים עובד אליו מועבר הידע.
בשימור לעיתים מעבירים את הידע למספר אנשים, לעיתים לאחד, ולעיתים, לאף אדם. מתעדים אותו ומשלבים אותו בתהליכי העבודה.
חפיפה מתועדת, על פי רוב, במחברתו של הנחפף. שימור ידע מתועד ברמה ארגונית, כחלק מנכסי הידע הכוללים במערך ניהול הידע.
חפיפה מתועדת, אם בכלל, בכתב. שימור יכול להיות מלווה, בנוסף לתיעוד בכתב, בצילומים, הסרטות והרצאות הניתנות לקבוצת אנשים לקראת העזיבה.
תהליך השימור

שימור ידע כולל מספר שלבים:
שלב הבחירה: שלב מקדים בו בוחרים, בין כל אלו שעוזבים, למי ינוהל תהליך של שימור ידע.
שלב המיפוי: בו מחליטים מה הידע שיישמר, ויתרה מכך, על מה מוכנים לוותר ולא יתועד. המנהל הוא שחותם על הרשימה, כאשר ההסתכלות שלו אמורה להיות ארגונית, בראיית הצורך העתידי.
שלב התכנון: בו מחליטים באילו אמצעים יתועד הידע, כיצד יישמר, ואיך ניתן לעגון אותו בתהליכי עבודה שוטפים של הארגון לשימוש עתידי.
שלב הביצוע.
את כל אלו מלווה פעילות של בקרה, במיוחד במקרים בהם מנהלים מספר תהליכי שימור ידע פורשים בו זמנית.
ראו גם

ניהול ידע
לקריאה נוספת

David Delong, Lost Knowledge- Confronting the Threat of an aging Workforce , 2004
(בעברית) סיכום הספר
שירים במיץ עגבניות

שירים במיץ עגבניות הוא האלבום ה-11 של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1990.
האלבום מורכב כולו משירים בעלי מילים ולחן הומוריסטים ומערכונים, ומהווה חריג ביצירתו של כספי: בפעם הראשונה שכספי עושה אלבום בו הדגש הוא על אווירת ה"כיף" וההומור שבו (כפי ששם האלבום מרמז, שמקורו בביטוי סלנג עברי נפוץ "שטויות במיץ עגבניות"). לצד השירים מופיעים מערכונים קצרים.
שיר הנושא הפותח את האלבום למילותיו של אהוד מנור, מסביר זאת היטב:
"יש יצירות רציניות / שמבקשות ריכוז מלא באוזניות / יש יצירות גאוניות / שחוללו מהפכות סגנוניות / שתרומתן בלתי נשכחת / ונצחיות להן מובטחת / אך לא נעים אותן לקחת / לעבודה או למקלחת."
אחד הדברים הנוספים שמייחדים את האלבום, הוא המחוות המוזיקליות לסגנונות שהשפיעו על מתי וישנם שירים שנכתבו במכוון בסגנון מסוים על מנת להעניק להם מחווה. האלבום הוא מעין אוסף של שירי פולק-קאנטרי, למשל ההשפעות האיטלקיות ב'סטירת לחי', השאנסון הצרפתי בשיר הנושא, הפאנקי האמריקני ב'זוטול', הבלקניות ב'יאללה יאללה', השירים הרוסיים ב'זבר המצודדיב' וכמובן המבטא המרוקני הבולט במערכון 'מוריס והיונים'. כספי גם בוחר לאזכר מספר שירים ישראליים ותיקים כמו אני מאמין (שחקי שחקי), 'פנינו אל השמש העולה' מי ימלל וחופים הם לפעמים.
האלבום כולל את אחד המערכונים המפורסמים ביותר של כספי - "מוריס והיונים" (שהמילים: "מכבסת, תולה"... מתוכו נחקקו בקהל הישראלי), ששודר במקור כבר בשנת 1977 בתוכנית הרדיו הידועה של גל"צ "ציפורי לילה", של דורי בן-זאב. המערכון הוא למעשה עיבוד של כספי לסיפור מהמחזה "קריזה" על פי יהושוע סובול. כספי אף השתתף בכתיבת חלק מהמילים באלבום בעצמו באופן די נדיר יחסית לקריירה שלו.
באלבום השתתפו גני תמיר, שלמה בראבא, אייל גפן, יוסי חורי, יאיר ניצני, ודני רובס. הנגן היחיד שההשתף בהקלטות הוא שמוליק בודגוב, שניגן גיטרה חשמלית ב'זוטול' וב'אינקויזיציה'.
בנוסף יציאת האלבום לוותה בתעלול יחצני יוצא דופן במהלכו הוסבר שכספי כביכול פורש מעולם המוזיקה ומתחיל להיכנס לעולם האגרוף. למרות זאת המקרה לא סוקר לאחר הידיעה יוצאת הדופן, וגם למרות החבורות המופיעות על פרצופו של כספי בתצלום שעל עטיפת האלבום.
השירים באלבום

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי.
| שירים במיץ עגבניות> מס' | שירים במיץ עגבניות> שם | שירים במיץ עגבניות> מילים | שירים במיץ עגבניות> משך | שירים במיץ עגבניות>  | שירים במיץ עגבניות>  | שירים במיץ עגבניות>  | שירים במיץ עגבניות>  | שירים במיץ עגבניות>  | שירים במיץ עגבניות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שירים במיץ עגבניות  | אהוד מנור | 3:09 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אין חנינה  | אהוד מנור | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אינקויזיציה  | אהוד מנור | 2:49 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | זוטול  | מתי כספי ואהוד מנור | 3:13 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | סטירת לחי  | אהוד מנור | 2:55 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | תרוצים (מערכון)   | מתי כספי | 1:46 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | נחליאלי  | אהוד מנור | 3:21 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | יאללה, יאללה!  | מתי כספי ואהוד מנור | 3:56 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | מה אתה דורך עלי? מה? אני נמלים? (מערכון)   | מתי כספי ודודו אלהרר | 2:28 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | זבר הבצודדיב  | מתי כספי ודודו אלהרר | 4:43 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | מוריס והיונים (מערכון)   | עיבוד של כספי לסיפור מהמחזה "קריזה" על פי יהושוע סובול | 3:11 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | מחרתיים  | אהוד מנור | 2:47 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37:14 |  |  |  |  |  |  |
שאול גבעולי

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1926 המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  29 באפריל 2022 (בגיל 96) ישראל רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:   ההגנה   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1948 – 1976 (צה"ל)  1976 – 1988 (משטרת ישראל)
 דרגה:  תת-אלוף (צה"ל)   ניצב (משטרת ישראל)
 תפקידים בשירות
 קצין חינוך ראשי בצה"ל  מפקד המשמר האזרחי וקצין חינוך ראשי במשטרת ישראל
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל המועצה לשלום ולביטחון
 
שאול גבעולי (15 בפברואר 1926 – 29 באפריל 2022) היה תת-אלוף בצה"ל וניצב במשטרת ישראל, כיהן כקצין חינוך ראשי בצבא ובמשטרה וכמפקד המשמר האזרחי. כיהן כמנכ"ל המועצה לשלום ולביטחון.
ביוגרפיה

גבעולי נולד בתל אביב, והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. הוא הצטרף לפלמ"ח, ולאחר קורס מ"כים של הפלמ"ח הצטרף להכשרה מגויסת לקיבוץ נירים. הוא נעצר על ידי משטרת המנדט בשבת השחורה ועל כן לא השתתף בהקמת נירים בעת הקמת 11 הנקודות. במלחמת העצמאות התמנה למפקד נירים, לאחר נפילתו של המפקד הקודם, דוד אלון, בקרב נירים. לאחר המלחמה היה מפקד גוש מגן, ועשה קורס מג"דים. ב-1952 השתחרר מהשירות הצבאי, ונהיה למרכז משק נירים.
בשירות המילואים פיקד על גדוד 128 של חטיבת יפתח שלחם בעזה ובח'אן יונס במלחמת סיני. ב-1960 חזר לשירות הקבע וב-1962 התמנה למפקד גדוד בחטיבה 80, חטיבת מילואים של הצנחנים. שימש מפקד פלוגה בבה"ד 1, עבר הסבה לשריון ושירת כמפקד גדוד 52 בחטיבה 14, כסגן מפקד חטיבה 7 וסגן מפקד חטיבה 14. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבת עודד שכבשה את העיר ג'נין.
לאחר המלחמה התמנה למושל הצבאי של אל עריש, בה פעל לחידוש החיים האזרחיים בעיר לאחר נסיגת המצרים ותחת פחד התושבים משיתוף פעולה עם הישראלים. באוקטובר 1968 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למושל שכם. בשנת 1972 התמנה לקצין חינוך ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד בו כיהן עד 1975.
ב-1976 השתחרר מצה"ל וסיים לימודי היסטוריה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. לבקשת מולה כהן הוא התגייס לשורות משטרת ישראל, תחילה כסגן מפקד המשמר האזרחי שזה עתה הוקם, וב-1979 התמנה למפקדו של המשמר בדרגת ניצב, עד 1985. תפקידו האחרון במשטרה היה קצין חינוך ראשי של המשטרה, תפקיד חדש שנועד להאבק באלימות שוטרים. השתחרר מהמשטרה ב-1988.
לאחר שחרורו משורות המשטרה הצטרף ב-1989 למועצה לשלום ולביטחון ושימש כמנכ"לה (1994–2011). בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.
היה חבר דירקטוריון התעשייה הצבאית, יו"ר ההתאחדות לפעילות תת-ימית, חבר במועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הפועלת לפתרון הסכסוך הסכסוך הישראלי-פלסטיני בדרך של שתי מדינות לשני עמים וחבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל. ב-1993 התמודד בבחירות לרשויות המקומיות בישראל על ראשות מועצת רמת השרון מטעם סיעת מרצ.
עסק שנים רבות בהתנדבות במרכז קליטה ברעננה, על כך קיבל את מגן השר לקליטת עלייה.
גבעולי נישא ב-1949 לאסתר (בתו של בנציון רסקין), ממנה התאלמן ב-2019.
גבעולי נפטר ב-29 באפריל 2022 בגיל 96. הותיר אחריו שתי בנות. התגורר ברמת השרון.
ספרים שהשתתף בכתיבתם

חלק מן הערכים על הדרכה ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
הערות שוליים

↑  יצחק יעקבי, קאו בויס בנירים, דבר, 9 באפריל 1954
↑  שמונה תושבי אל עריש נפצעו מזריקת רימון יד, דבר, 26 בנובמבר 1967
↑  מנחם תלמי, בצאת המצרים מסיני, מעריב, 12 באפריל 1968
↑  אל"מ שאול גבעולי מושל צבאי בשכם, דבר, 22 באוקטובר 1968
↑  תא"ל שאול גבעולי קצין חינוך ראשי, דבר, 4 באפריל 1972
↑  תא"ל בצלאל אמיר קצין חינוך ראשי, דבר, 9 בספטמבר 1975
↑  קבלת פנים למצטייני המשמר האזרחי במשכן הנשיא, דבר, 13 בדצמבר 1977
↑  ברוך מאירי, מולה כהן מותח ביקורת על יחס המשטרה למשמר האזרחי, מעריב, 28 באוגוסט 1979
↑  אילן בכר, ניצב לוי מפקד המשא"ז, מעריב, 3 ביולי 1985
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
↑  הזוכים במגן השר לקליטת העלייה לשנת תשס"ח, אתר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל
↑  נרשמו לנשואין בתל אביב, הצופה, 18 בינואר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298521405171  ISNI: 0000 0000 7077 0888  VIAF: 297481944   WorldCat (עם VIAF): 297481944
שטח חסות רוס

שטח חסות רוס (באנגלית: Ross Dependency) הוא שטח ביבשת אנטארקטיקה (הכולל מספר איים באוקיינוס הדרומי) שניו זילנד טוענת לשליטה בו.
השטח מוגדר על ידי גזרת עיגול שמרכזו בקוטב הדרומי, זרועותיו הם קווי אורך 160° מזרח ו- 150° מערב, ובסיסו בקו רוחב 60° דרום. שטח החסות נקרא על שם ג'יימס קלארק רוס, מגלה ים רוס.
השטח נכלל בממלכת ניו זילנד, אין לו תושבים קבועים ואין לו שלטון עצמי.
היסטוריה

הממשלה הבריטית הכריזה על שליטתה באזור בשנת 1923 והעבירה אותו לניהולה של ניו זילנד. הן ארצות הברית והן רוסיה אינן מכירות בהכרזה על השליטה בטריטוריה, ובהתאם לאמנת אנטארקטיקה הוחלט שלא להחליט בשאלה.
ממשל

המושל הכללי של ניו זילנד מכהן גם כמושל הטריטוריה. מדי שנה המושל ממנה את גופי השלטון של שטח החסות.
גאוגרפיה

שטח החסות כולל בשטחו את ארץ ויקטוריה ומרבית מדף הקרח רוס, וכן את האי רוס, האי סקוט, האי רוזוולט ואיי באלני. בשטח החסות נמצאים הבסיסים המדעיים בסיס סקוט (ניו זילנד) ותחנת מקמרדו (ארצות הברית). פרט לשני בסיסים אלה אין התיישבויות קבע בשטח החסות.
ארגון גרינפיס הפעיל בשטח החסות, על האי רוס, תחנה שנקראה בסיס וורלד פארק בין השנים 1987–1992. מהיות הארגון ארגון לא ממשלתי, לא הוענק לו כל סיוע בהתאם לאמנת אנטארקטיקה.
גאוגרפיה > תחבורה

בשטח החסות מסלול נחיתה עשוי שלג בשדה ויליאמס, וכן, בהתאם לעונות השנה, שני מסלולי נחיתה עשויים קרח.
אזכורים בתרבות הפופולרית

שטח חסות רוס מוזכר בשירה של הזמרת אניה - זרם האורינוקו, בו הוא משמש בכפל משמעות.
בולי דואר

במקור, שם שטח החסות היה ארץ אדוארד השביעי - שם שעדיין בשימוש לאזור הנמצא סביב כף קולבק במערב מדף הקרח. בשנת 1908 הונפקו 23,492 בולים לרגל משלחת הסקר הבריטית לאנטארקטיקה הנושאים שם ארץ זו.
מאוחר יותר, מששונה שם שטח החסות, הונפקו בולים תחת השם החדש. הוצאת הבולים הופסקה בשנת 1987 כחלק מייעול דואר ניו זילנד אולם בשל הביקוש החלו שוב להנפיק בולים בשנת 1994.
דגל

רשמית, דגל ניו זילנד משמש כדגל הרשמי של שטח החסות. ג'יימס דיגנן עיצב עבור שטח החסות דגל אשר טרם קיבל מעמד רשמי, אולם הונף מספר פעמים בשטח החסות. דגל זה זהה לדגל ניו זילנד, למעט הרקע הבהיר יותר, המסמל את צבע מדף הקרח שבשטח.