stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת סמואה בכדורגל

נבחרת סמואה בכדורגל לגברים קיימה את משחקה הבינלאומי הראשון בשנת 1979 מול ואליס ופוטונה, סמואה הפסידה 1-3.
הדירוג הנוכחי של נבחרת סמואה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-186 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 890.77 – ירידה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 146 נמדד לראשונה בדצמבר 2007, והדירוג הנמוך ביותר 204 נמדד לראשונה בנובמבר 2011.
כל גביעי העולם

1990 - לא נכנסה
1994 - פרשה
1998 עד 2018 - לא העפילה
2022 - פרשה
2026 - לא העפילה
כל גביעי אוקיאניה לאומות

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ניו זילנד 1973: לא נרשמה
קלדוניה החדשה 1980: לא נרשמה
1996: לא העפילה
אוסטרליה 1998: לא העפילה
פולינזיה הצרפתית 2000: לא העפילה
ניו זילנד 2002: לא העפילה
אוסטרליה 2004: לא העפילה
2008: לא העפילה
| איי שלמה 2012 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 24 |
| פפואה גינאה החדשה 2016 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 19 |
| פיג'י ונואטו 2024 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 13 |
| סה"כ | 11\3 | 9 | 0 | 0 | 9 | 3 | 56 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מנובמבר 1996 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
גאות ושפל

ערך זה עוסק בהשפעת כוח הכבידה של הירח על גובה הים. אם התכוונתם לאינתיפאדה הידועה גם בשם הקוד הצה"לי "אירועי גאות ושפל", ראו .
.
.
| --- | --- |
מפרץ פאנדי בעת גאות: מפרץ פאנדי בעת שפל
כוח הגאות בארבע נקודות שונות בכדור הארץ (באדום) כהפרש בין כוח המשיכה של הירח (בכחול) לבין הכוח הצנטריפוגלי בנקודות אלו (לא בתמונה). כדור הארץ בצהוב, האוקיינוסים בכחול והירח באפור (L=Luna).
כוחות הגאות בנקודות שונות על היקף כדור הארץ
גאות בדייפ, איור מאת ג'יימס מקדונלד בארנסלי
מפרץ גורי בג'רזי בשעת שפל.
אנימציה שבה ניתן לראות את השפעותיהם המשולבות של השמש והירח על הגאות והשפל, תוך כדי הסיבוב היומי של כדור הארץ. כאשר הירח מלא או חסר הגאות של השמש והירח מחזקות זו את זו (באנימציה מאוזן), וכאשר הירח חצי מלא, השפעת השמש והירח מבטלות זו את זו, וההפרשים הם הקטנים ביותר (באנימציה מאונך).
מחזור גאות ושפל (כְּרִית) הוא תופעה שבה גובה פני הים "עולה" או "יורד" במחזוריות קבועה. לפי הידוע לנו מן הכתובים, הראשון שהצליח לקשור בין תופעת הגאות והשפל ובין הירח היה מגלה הארצות היווני פיתאס. הכוחות הגורמים לתופעה זו קרויים כוחות גאות ושפל ולאזור החופי שמושפע מכך אזור הכרית.
התופעה באה לידי ביטוי באופן חזק בחופים אשר נושקים לאוקיינוסים (מדובר בהפרשים של 6–8 מטרים). לעומת זאת בים התיכון שהוא ים הכלוא בין יבשות אפריקה ואירופה, תופעה זו חלשה יחסית (חצי מטר בערך בחופי ישראל). מחזור הגאות והשפל מתרחש פעמיים ביום. הזמן בין גאות אחת לשנייה הוא כ-12 שעות ו-24 דקות, כתוצאה משילוב סיבוב כדור הארץ סביב עצמו עם מסלולו של הירח סביב כדור הארץ.
מקום בו מגיעה תופעה זו לשיא מבחינת ההבדל בין גובה המים בגאות ובשפל הוא מפרץ פאנדי בקנדה וארצות הברית.
הסבר פיזיקלי לתופעה

כדור הארץ והירח סובבים סביב נקודת מרכז המסה שלהם. סיבוב זה גורם לכוח צנטריפוגלי שכיוונו מנקודת מרכז המסה החוצה, הפועל על חלקיקי המים הן בנקודה A והן בנקודה B המתוארות באיור. הכוח הצנטריפוגלי הוא בעצם כוח מדומה הנוצר כתוצאה מההתמדה של טיפות המים בסיבוב כדור הארץ.
לפי חוק הכבידה העולמי של ניוטון, כוח המשיכה קטן ככל שהמרחק גדל, ולכן בנקודה B הוא חלש יותר מאשר במרכז כדור הארץ, ובמרכז כדור הארץ הוא חלש יותר מאשר בנקודה A. כוח הגאות הוא למעשה ההפרש הווקטורי בין הכוח הצנטריפוגלי (הקבוע בכל הנקודות) וכוח המשיכה של הירח (המשתנה עם המרחק).
כוח המשיכה של כדור הארץ חזק עשרות מונים מזה של הירח ומן הכוח הצנטריפוגלי, ולכן בנקודות A ו-B אין די בהשפעת הכוחות כדי "למשוך" את טיפות המים. אלא שבנקודות C ו-D תורגש השפעת הכוחות, מפני שבנקודות אלה יש לכוח השקול רכיב מקביל לפני כדור הארץ שאינו פועל בניגוד לכוח המשיכה של כדור הארץ. רכיב זה של הכוח גורם לטיפת המים "לגלוש" לכיוון הירח או בכיוון ההפוך. רכיב זה משתנה בגודלו, וקטן ככל שמתקרבים לנקודות A ו-B. בנקודות A ו-B אין לכוח רכיב המקביל לפני כדור הארץ ולכן המים "מצטברים" באזורים A ו-B. כיוון וכדור הארץ מסתובב, נקודה מסוימת על פניו לעיתים משנה את מיקומה במהלך הסיבוב מ-A, ל-C, ל-B ול-D - כך שלעיתים היא באזור בו יש "הרבה" מים (למשל, A ו-B; נקודות שהן על הציר "ארץ- ירח"), ולעיתים היא באזור בו יש "מעט" מים (למשל, C ו-D; נקודות שהן לא ממש על הציר "ארץ-ירח"). השינוי בכמות המים, מתבטא בגובה פני הים בחופים (ולעיתים גם באגמים) ונראה כגאות ושפל.
כוחות הגאות מותחים את כדור הארץ לצורת ספרואיד מוארך, שצירו הארוך נמצא על הקו המחבר את מרכז כדור הארץ ומרכז הירח. משום שכוח המשיכה של כדור הארץ הרבה יותר גדול מכוח הגאות שמפעיל הירח, עיוות זה הוא קטן ביותר, ומסתכם במטרים ספורים יחסית לרדיוס של אלפי קילומטרים.
גודלם של כוחות הגאות פרופורציוני למסת הגוף שמפעיל אותם, ויורד לפי המרחק בשלישית - בניגוד לכוח המשיכה עצמו, שיורד לפי המרחק בריבוע (מפני שכוחות הגאות הם שקלול עם כוחות נוספים). לכן כוחות הגאות של הירח (שמסתו קטנה מזו של השמש פי 107 × 2.7 אך גם מרחקו הממוצע מכדור הארץ קטן פי 390 ממרחקה של השמש) גדולים פי 2.2 מאלה של השמש. זאת אף על פי שכוח המשיכה של השמש על כדור הארץ עצמו גדול פי 180 מזה של הירח. השילוב של השפעות השמש והירח גורם למחזור גאות ושפל שמוכתב על ידי הירח, ואילו השמש רק משפיעה על ההפרש בין הגאות לשפל: עם מולד הירח ובזמן ירח מלא השמש הירח וכדור הארץ נמצאים בקירוב על אותו קו, הגאות של השמש והירח מחזקות זו את זו, וההפרשים בין גאות לשפל הם הגדולים ביותר. אולם כשהירח חצי מלא, השפעת השמש והירח מבטלות זו את זו, וההפרשים הם הקטנים ביותר (כמו שניתן לראות באנימציה משמאל).
בנקודה אמפידרומית מחזור הגאות והשפל הוא אפסי וככל שמתרחקים ממנה, הפרשי הגאות והשפל גדלים. לרוב הנקודות ממוקמות בתוך ים, אך ישנן נקודות שמיקומן חושב בתחומם של איים, כמו ניו זילנד ומדגסקר.
הפקת אנרגיה

ניתן להפעיל תחנת כוח על ידי ניצול הגאות והשפל אולם מספר קשיים מהותיים מקשים על ניצול האנרגיה:
יש צורך להקים סכר שהטורבינות המייצרות חשמל יהיו משולבות בו, כלומר יש צורך בגוף מים סגור כמעט לחלוטין.
ניצול הגאות והשפל כלכלי רק כאשר ההפרש הוא משמעותי, בגופי מים כמו הים התיכון בהם ההפרש קטן יחסית אין הצדקה כלכלית להקמת תחנת כוח.
האופי המחזורי של התהליך גורם לכך שהטורבינות מסובבות בכיוון ההפוך בשפל יחסית לגאות, דבר שמסבך את הבניה.
הכמות המופקת של החשמל לא ניתנת להגדלה לפי הצורך אלא תלויה בתהליכים טבעיים שאין לאדם שליטה עליהם ובפרט אין אפשרות לתאם בין הכמות המופקת לשעות הביקוש.
למרות קשיים אלו יש בעולם מספר תחנות כוח המפיקות חשמל על ידי כוח הגאות והשפל שהראשונה שבהן, תחנת הכוח לה ראנס, הוקמה בנהר ראנס בצרפת בשנות ה-60 של המאה ה-20.
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות

התקדמויותיו התאורטיות של לפלס בהסברת מאפייני הגאות והשפל היו אדירות, אך הן עדיין הותירו את יכולת החיזוי של מנעד הגאות בכל מקום במצב בוסרי למדי. בשלהי המאה ה-19, מדענים כלורד קלווין וג'ורג' דרווין פיתחו את "השיטה ההרמונית" לניתוח הגאות והשפל, שיטה המבוססת על פירוק כוחות הגאות של הירח והשמש לרכיבים סינוסואידיים בתדירויות שונות ומשרעות שונות, כאשר המשרעת של כל רכיב תדירות במיקום ארצי נתון היא פונקציה מורכבת של קו הרוחב של המיקום וזוויות כמו זווית נטיית ציר כדור הארץ ביחס למישור המילקה או הנטייה המסלולית של הירח. בהינתן טור טריגונומטרי כזה, התגובה של מימי הארץ במיקום אליו מתייחס הטור נגזרת ממידת הקיום של מאפיינים רזוננטיים של אותו אזור. אם למערכת המים באותו מיקום יש תדירות תנודה טבעית הקרובה לאחת מהתדירויות של הרכיבים בטור, אז המערכת תימצא בתהודה חזקה עם אותו רכיב, בעוד שאם אין לה תדירות עצמית כזאת, אז התגובה שלה לכוחות הגאות תהיה רגילה למדי.
אף על פי שברובו המוחלט של שטחו הימי של כדור הארץ הגאות היא ממוצעת למדי (1 - 0.5 מטרים), אותם אזורים רזוננטיים אחראים לנתחים גדולים של אנרגיית הגאות שנשחקת בכדור הארץ עקב חיכוך עם הקרקעית, וזאת בדיוק בגלל אפקט התהודה, אשר מוביל למעין שאיבת אנרגיה אל אותם אזורים רזוננטיים. כתוצאה, בערך 30-40% מסך שחיקת האנרגיה של הגאות מרוכז בימים שוליים.
להלן מובאים כמה מרכיבי הגאות החזקים והמשמעותיים ביותר.
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות > הגאות הירחית החצי-יומית הראשית (M2)

במרבית המקומות, רכיב הגאות החזק הוא הגאות הירחית החצי-יומית הראשית, שידוע גם בשם רכיב הגאות M2, כאשר האות M היא קיצור של Moon והספרה 2 מתייחסת לתדירות הרכיב, שהיא פעמיים ביממה ירחית. זמן המחזור של רכיב זה הוא 12 שעות ו-25.2 דקות, בדיוק מחצית מיממה ירחית אחת, שהיא פרק הזמן במהלכו הירח חוזר לאותו מיקום על כיפת השמיים מנקודת המבט של צופה ארצי. היממה הירחית היא ארוכה יותר מהיממה הארצית משום שהירח מקיף את כדור הארץ באותה מגמה שכדור הארץ סובב סביב צירו; התדירות הזוויתית שמתאימה ליממה ירחית היא ההפרש בין המהירות הזוויתית של סיבוב כדור הארץ סביב צירו (המתאימה בקירוב ליממה ארצית אחת) למהירות הזוויתית הממוצעת של סיבוב הירח סביב כדור הארץ (המתאימה לחודש סינודי אחד).
המשרעת של הגאות M2 במיקום ארצי נתון היא פונקציה של קו הרוחב שלו והנטייה הירחית, בהתאם לתאוריית שיווי המשקל של הגאות. אף על פי שתאוריית שיווי המשקל חוזה התרוממות מרבית של פני הים ("בליטות בפני הים") בסביבת הנקודה התת-ירחית (sublunar point) והנקודה האנטיפודית לה, לצרכים מעשיים עושים שימוש ברכיב האופקי של כוח הגאות הנגזר מתאוריית שיווי המשקל, ולא בצורת המשטח שווה הפוטנציאל המתאים, היות שתאוריית שיווי המשקל הייתה רלוונטית רק אילו כדור הארץ היה מכוסה כולו אוקיינוס בעומק אחיד והירח היה לווין גאוסטציונרי. הרכיב האופקי של כוח הגאות, שהוא הגודל הרלוונטי בשיטה ההרמונית והמשמש כמשרעת של רכיב הגאות M2, הוא המנוע האמיתי של הגאות באוקיינוסים, וזאת מאחר שבשונה מהרכיב האנכי של הגאות, אין לו "התנגדות" מצד הכבידה הארצית החזקה ממנו ב-7 סדרי גודל, וכמו כן הוא יכול לפעול למרחקים גדולים הרבה יותר (מרחקים מסדר גודל של היקף כדור הארץ, לעומת מרחקים אנכיים מסדר גודל של עומק האוקיינוסים הממוצע). הרכיב האופקי של הגאות מרבי במיקומים המצויים בזווית של 45 מעלות ביחס למיקום הירח (כלומר כאשר הירח מצוי בזווית של 45 מעלות מעל האופק).
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות > הגאות השמשית החצי-יומית הראשית (S2)

בדומה לגאות הירחית, הגאות השמשית החצי-יומית הראשית S2 מתרחשת פעמיים ביממה, כאשר האות S היא קיצור של Sun והספרה 2 מתייחסת לתדירות הרכיב, שהיא פעמיים ביממה שמשית. העקרונות התאורטיים והמשוואות הבסיסיות המתארות את הגאות השמשית זהים עקרונית לזו של הגאות הירחית, אולם הקבועים המספריים המאפיינים אותה שונים: ראשית, הנטייה המסלולית של השמש ביחס למישור המילקה היא 0 בדיוק (על פי הגדרת מישור המילקה), שנית, זמן המחזור של הגאות השמשית הוא 12 שעות בדיוק, ולבסוף, כוחות הגאות המקושרים אל השמש הם בחוזק של בערך 46% מהגאות הירחית.
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות > גאות גבוהה וגאות נמוכה

מנעד הגאות (ההבדל בין גאות ושפל) משתנה במהלך החודש באופן מחזורי, עם זמן מחזור של בערך שבועיים. פעמיים בחודש, בסמיכות למולד הירח ולירח מלא, כאשר מרכזי השמש, הירח וכדור הארץ מונחים על קו ישר אחד (בתצורה שנקראת סיזיגיות), כוח הגאות של השמש מחזק את זה של הירח. בנקודות זמן אלו מנעד הגאות הוא במקסימום, ואז היא מכונה "גאות גבוהה", ובאנגלית Spring tide. השם האנגלי לא מתייחס לעונת האביב, אלא נגזר, בדומה למילה זו, מהמשמעות "לקפוץ, להתפרץ קדימה, לנסוק", כמו במעיין טבעי.
כאשר הירח הוא ברבעון הראשון או השלישי, השמש והירח מופרדים בזווית של 90° כאשר הם נצפים מכדור הארץ, וכוח הגאות השמשי מבטל חלק מכוח הגאות הירחי. בנקודות זמן אלו במחזור הירחי, מנעד הגאות הוא במינימום; מצב זה מכונה "גאות נמוכה" או באנגלית Neap tide.
מנקודת המבט של השיטה ההרמונית, ניתן להסביר את שינוי מנעד הגאות במהלך החודש כתוצאה של סופרפוזיציה (סכימה) של רכיבי הגאות M2 ו-S2: לשני רכיבים אלו תדירות קרובה מאוד, כך שהתוצאה של הסכימה היא פעימה גלית, מצב בו אות סינוסואידי בעל תדירות קבועה משנה את המשרעת שלו באופן מחזורי בזמן, כך שמעטפת האות היא בעצמה גל סינוס. במקרה זה, לרכיב M2 יש תדירות  f_{1}=1.9322d^{-1} (כאשר d הוא יממה שמשית), לרכיב S2 יש תדירות  f_{2}=2d^{-1}, ולפיכך הערך המוחלט של הסכום שלהם מאופנן בתדירות  f_{2}-f_{1}=0.0678d^{-1}, אשר ההופכי שלה,  14.75d, הוא זמן מחזור הפעימה.
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות > הגאות הראשית הנגזרת מהמרחק הירחי המשתנה (N2)

מסלול הירח אינו מעגלי אלא אליפטי עם אקסצנטריות 0.05, כך שאילו מרחקו הממוצע של הירח מכדור הארץ הוא 384,430 ק"מ, אז בפריגיאה מרחקו הוא כ-363,000 ק"מ ואילו באפוגיאה מרחקו הוא 405,000 ק"מ. כוחות הגאות יחסים הפוך למרחק בשלישית, כך שהתוצאה היא יחס של בערך 1.4 בין כוח הגאות הירחית בפריגיאה לבין זה שבאפוגיאה. זמן המחזור של השינויים בגודל כוח הגאות הירחי הוא חודש אנומליסטי, או כ-27.554 יום (אודות לפרצסיית קו האפסידים של מסלול הירח, פרק הזמן שחולף בין פריגיאה לפריגיאה ארוך יותר מהחודש הסידרלי). לפיכך נכון יותר למדל את הגאות הירחית הראשית כאות מחזורי מהצורה:
כאשר a הוא הערך הממוצע של כוח הגאות הירחי, b מייצגת את משרעת השינוי בכוח הגאות הירחי, ואילו  \omega _{m},\omega _{d} הן המהירויות הזוויתית המתאימות לחודש אנומליסטי ויממה ירחית, בהתאמה. על פי הזהות:
זהות המתמצתת במידת מה את מהות תופעת הפעימות, את כוח הגאות הירחית ניתן לרשום גם כ-:
הרכיב  {\frac {b}{2}}cos(2\omega _{d}-\omega _{m}), לו זמן מחזור של בערך 12.66 שעות, מכונה רכיב הגאות N2. מלבד האותיות M ו-S עבור הגאות הירחית והשמשית הראשית בהתאמה, הסיבה לבחירת האות N עבור רכיב גאות זה, כמו גם הסיבה לבחירת אותיות נוספות עבור רכיבי גאות אחרים, אינה ברורה.
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות > אי-השוויון היומי

כפי שהוזכר מקודם, מסלול הירח, ולפיכך גם הבליטות בפני הים שמנבאת תאוריית שיווי המשקל, מוטות ביחס לקו המשווה של כדור הארץ, מה שמוביל לכך ששני מופעי הגאות היומיים אינם שווים בעוצמתם. אפקט זה ידוע בשם אי-השוויון היומי (Diurnal inequality) במופעי הגאות, והוא בא לידי ביטוי ברכיבי גאות נוספים, כמו K1 ו-O1, הנגזרים מכוחות הגאות של הירח והשמש ולהם זמן מחזור של בערך יממה.
אנליזה וחיזוי של גאות ושפל; רכיבי הגאות > סימון דודסון

האוקיינוגרף הבריטי ארתור תומאס דודסון פיתח דרך סכמטית אלגנטית להצגת כל התדירויות של רכיבי הגאות השונים. דודסון זיהה שש תדירויות אסטרונומיות בסיסיות, אשר התדירויות של כל רכיבי הגאות השונים הן צירופים ליניאריים שלהן. התדירויות הבסיסיות נגזרות מהמחזורים האסטרונומיים הבאים:
היממה הירחית, 24.84 שעות שמשיות ממוצעות.
החודש הסידרלי, 27.32 יממות שמשיות ממוצעות.
השנה הטרופית, 365.24 יממות שמשיות ממוצעות.
מחזור הפריגיאה הירחי, 8.85 שנים.
מחזור הקשר הירחי, 18.61 שנים.
מחזור הפריהליון השמשי, 20,940 שנים.
התדירות של רכיב גאות היא סכום של כפולות שלמות קטנות של התדירויות המתאימות למחזורים לעיל. כך למשל, הסימון של רכיב הגאות M2 לפי דודסון הוא (2,0,0,0,0,0), כלומר לרכיב זה תדירות של פעמיים ביממה ירחית. מחברים שונים משתמשים במוסכמות שונות לציון המחזורים האסטרונומיים השונים. למשל, אם המחזור האסטרונומי הבסיסי הראשון היה יממה שמשית ולא ירחית, בעוד ששאר המחזורים האסטרונומיים היו נותרים בעינם, אז הסימון של רכיב הגאות M2 היה  (2,-2,2,0,0,0), ופירושו היה שתדירות הרכיב היא פעמיים ביממה שמשית פחות פעמיים בחודש סידרלי ועוד פעמיים בשנה טרופית. אורך היממה הירחית הוא פונקציה של אורך היממה השמשית ואורך החודש הסינודי, כשהאחרון הוא פונקציה של אורך החודש הסידרלי ואורך השנה הטרופית, מה שמסביר מדוע שני הסימונים מייצגים את אותה תדירות.
לפי המוסכמה הראשונה לשיטת דודסון, למשל, הסימון של רכיב הגאות N2 הוא  (2,-1,0,1,0,0), ופירושו היא שתדירות הרכיב היא פעמיים ביממה ירחית פחות פעם בחודש סידרלי ועוד פעם במחזור פריגיאה ירחי.
חיזוי כוחות גאות על בסיס סכימה של רכיבי גאות סינוסואידיים.
סוגי הגאות.
פרוזדור סיליגורי

פרוזדור סיליגורי הוא רצועת השטח ההודי בתוך המעגל המודגש האדום.
פרוזדור סיליגורי (הידוע גם בשם צוואר התרנגולת) הוא רצועת אדמה צרה, כ-22 ק"מ רוחב, הממוקמת במדינה ההודית מערב בנגל ומחברת את הודו בחלקה הצפון מזרחי לשאר הודו. נפאל ובנגלדש גובלות בשני צדי הפרוזדור. ממלכת בהוטן שוכנת בצד הצפוני שלו. ממלכת הסיקים שכנה בעבר בצד הצפוני של המסדרון, עד למיזוגה עם הודו בשנת 1975.
העיר סיליגורי, במדינת מערב בנגל, היא היישוב המרכזי באזור זה והצומת המרכזי המחבר בין בהוטן, נפאל, בנגלדש, סיקים, גבעות דרג'ילינג, צפון-מזרח הודו ושאר הודו.
פרוזדור סיליגורי נוצר בשנת 1947 לאחר חלוקת בנגל. ממלכת סיקים שכנה בעבר בצד הצפוני של המסדרון, עד לאיחודה עם הודו בשנת 1975 בעקבות משאל עם.
פרוזדור סיליגורי הוא שטח חשוב ורגיש במיוחד עבור הודו, שנוצר על ידי הקמתה של מזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) בשנת 1948. חלוקת הודו התרחשה כתוצאה מהעוינות בין הקונגרס הלאומי ההודי לליגה המוסלמית. מלכתחילה עמדו היחסים בין שתי המדינות החדשות הללו תחת השפעתם השלילית של פעולות איבה ועימותים.
היווצרות מזרח בנגל יצרה מחסום גאוגרפי לחלק הצפון מזרחי של הודו. פרוזדור סיליגורי הצר, שבשלב מסוים הוא עומד על פחות מ-27 ק"מ רוחב, נותר כגשר היחיד בין החלק הצפון-מזרחי של הודו לשאר חלקי המדינה.
בהיותו תחום בין אזור בנגלדש מדרום וממערב לבין סין מצפון, לאזור הצפון מזרחי של הודו אין גישה לים. התקדמות צבאית סינית עלולה לנתק את בהוטן, חלק ממערב בנגל וכל צפון מזרח הודו, אזור המכיל כמעט 50 מיליון בני אדם. חשש זה עלה במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962. בעיה זו מזכירה את הבעיה האסטרטגית הנוצרת בשל המותניים הצרים של ישראל באזור השרון.
כאזור רגיש בין שלוש מדינות, הרצועה מנוטרת בכבדות על ידי צבא הודו.
כל הובלה יבשתית בין הודו היבשתית לבין מדינותיה הצפון מזרחיות משתמשת במסדרון מעגלי זה, מכיוון שאין הסכם סחר חופשי בין בנגלדש להודו. מסדרון טטוליה, חלופה למסדרון סיליגורי, מוצע על פי אחד מסעיפי הסכם הסחר הודו – בנגלדש משנת 1980, הקובע כי "שתי הממשלות מסכימות לערוך הסדרים המועילים זו לזו לשימוש בנתיבי המים שלהן, מסילות הברזל והכבישים שלהן למסחר בין שתי המדינות ולהעברת סחורות בין שני מקומות במדינה אחת דרך השטח של האחרת". עם זאת, ההצעה נמצאת עדיין בשלבים ראשוניים של משא ומתן.
הערות שוליים

↑  "Sikkim Votes On Indian Merger". Daytona Beach Morning Journal. 15 באפריל 1975. נבדק ב-28 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sikkim Voters OK Merger With India". Sarasota Herald-Tribune. 16 באפריל 1975. נבדק ב-28 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Partha S. Ghosh, "Cooperation and Conflict in South Asia", UPL, Dhaka, 1989, p-43
ישראל יוסף קניאז'ר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1894
 פטירה:  4 במאי 1958 (בגיל 64) חיפה, ישראל 
 מדינה:  פולין,ישראל
 
ישראל יוסף קניאז'ר (1 באפריל 1894 בפולין – 4 במאי 1958) היה שחמטאי ישראלי.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא עלה לארץ ישראל והיה פעיל בשחמט. הוא השתתף במספר תחרויות שחמט שנערכו בתל אביב.
בשנת 1951 הוא השתתף באליפות ישראל בשחמט הראשונה וסיים במקום ה-2. בשנת 1953 הוא השתתף באליפות ישראל בשחמט וחלק מקום 2–3.
בשנת 1955 הוא פרש מהאליפות עקב מצבו הבריאותי. הוא נפטר ב-1958 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
הופעות באולימפיאדות השחמט

קניאז'ר השתתף באולימפיאדת השחמט בשנת 1954.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1954 | עת | ישראל | 4 מ-9 | 0+ 8= 1- | 44.4 | 7 קבוצתי, 17 אישי |
הערות שוליים

↑  ישראל יוסף קניאז'ר באתר GRAVEZ
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרנס-פמיניזם

סמל טרנס-פמיניזם
טרנס-פמיניזם, נכתב גם טרנספמיניזם, הוגדר על ידי החוקרת והפעילה אמי קויאמה כתנועה של נשים טרנסיות הרואות את שחרורן קשור במהותו לשחרור כל הנשים ומעבר להן. קויאמה מציינת כי טרנס-פמיניזם היא תנועה שפתוחה גם בפני אנשים אחרים כגון: קווירים, אינטרסקס, גברים טרנסג'נדרים, נשים סיסג'נדריות ואחרים, כבני ברית הרואים את הברית עם נשים טרנסיות כחיוניות לשחרור שלהם עצמם. באופן כללי יותר, הוגדר טרנס-פמיניזם כ"גישה לפמיניזם המונעת על ידי הפוליטיקה הטרנסית".
על פי קויאמה, טרנס-פמיניזם עוסק גם בסוגיות פמיניסטיות "מסורתיות" מפרספקטיבה טרנסג'נדרית, הכוללות דימוי גוף, אלימות נגד נשים, בריאות ובריונות.
למרות כניסתו המאוחרת לשימוש כמונח, התקיים טרנס-פמיניזם כבר מאז ראשית הגל השני של הפמיניזם בצורות שונות, בעיקר אצל הוגות כמו סנדי סטון, שנחשבת כמייסדת הלימודים הטרנסג'נדרים האקדמיים, וסילביה ריברה, שהשתתפה במהומות סטונוול והייתה בין מייסדות S. T. A. R‏. ‏(Street Transvestite Action Revolutionaries). הספר הראשון על טרנס-פמיניזם, Trans/Forming Feminisms: Transfeminist Voices Speak Out בעריכת קריסטה סקוט-דיקסון, יצא לאור בשנת 2006.
טרנס-פמיניזם משויך בדרך כלל לפמיניזמים של הגל שלישי, והוא קשור קשר הדוק לגישות פמיניסטיות אחרות – במיוחד פמיניזם סקס-פוזיטיב, פמיניזם פוסט-מודרני/פוסט-סטרוקטורליסטי, התאוריה הקווירית, הצטלביות ועוד. גישות אלה של הפמיניזם מייצגות את ההתרחקות מהצפייה החד-צדדית של דיכוי, שבה הגברים הם המדכאים והנשים הן המדוכאות. במקום זאת, גישות פמיניסטיות אלה מכירות בכך שישנן צורות רבות של סקסיזם – כלומר, סטנדרטים כפולים רבים המבוססים על המין, המגדר או המיניות של האדם.
היסטוריה

המונח טרנס-פמיניזם נטבע באתר Transfeminism.org, שהוקם בשנת 2000 כדי לקדם את פרויקט האנתולוגיה הטרנס-פמיניסטית של דיאנה קורבנט ואמי קויאמה. האתר נועד בעיקר להכניס את הרעיון הטרנס-פמיניסטי לאקדמיה, ולמצוא משתתפות בפרויקטים ובנושאים טרנס-פמיניסטיים באמצעות אנתולוגיה בשם זה. קויאמה וקורבנט חיפשו אחר טרנס-פמיניסטיות אחרות והגבירו את הנראות שלהן. האנתולוגיה נועדה להציג את התנועה בפני קהל רחב. באירוע שנערך על ידי אוניברסיטת ייל ובתקצירים הביוגרפים שפורסמו עבורו, ייתכן שהעובדה שהייתה זו קורבנט שהשתמשה במילה (כבר ב-1992) ומעורבותה באתר Transfeminism.org, שהפכו אותה לממציאת המונח. קורבנט עצמה זקפה את ההכרה ותשומת הלב לה זכו האתר והמונח טרנס-פמיניזם לזכות הבנתה של קויאמה באינטרנט.
פטריק קליפיה השתמש במונח ב-1997, ככל הידוע השימוש הראשן בדפוס מחוץ לכתבי עת אקדמיים. ייתכן או אפילו סביר להניח כי המונח נטבע מספר פעמים, בנפרד, לפני שנת 2000 (או אפילו לפני הפעם הראשונה בו נטען שנעשה שימוש במונח, על ידי קורבנט בשנת 1992). המונח נפוץ רק אחרי 1999. ייתכן שג'סיקה חבייר, מכרה של קורבנט, טבעה את המונח באופן עצמאי בסוף 1999, כדי להציג את המאמרים שלה, Passing As Stigma Management ("לעבור כדרך להתמודד עם סטיגמה") ו-Passing as Privilege ("לעבור כפריבילגיה"). התפוצה הרחבה של "המניפסט הטרנס-פמיניסטי" מאת אמי קויאמה, אותו כתבה סמוך להשקת האתר, והשתתפותה הפעילה בדיונים אקדמיים באינטרנט, סייעו בהפצת המונח.
עקרונות הטרנס-פמיניזם

הרעיון לפיו כל הנשים חולקות חוויה אוניברסלית משותפת, אשר רווח בקרב הגל השני, זכה בעשורים האחרונים לביקורת מצד נשים לא לבנות, לסביות ונשים ממעמד הפועלים, בין היתר. נשים מקבוצות מדוכות בצירים נוספים על מגדר טוענות שהצטלבות הדיכויים משפיעה עליהן באופן ייחודי, ושההנחה של חוויית נשים אוניברסלית היא בעצם העלאת חוויית נשים לבנות ממעמד הביניים ומעלה. גם נשים טרנסג'נדריות חוות דיכוי משולב כנשים וכטרנס (טרנסמיזוגיניה). בנוסף, אנשים טרנסג'נדרים רבים מטילים ספק במהותנות המגדר, וקוראים תיגר על המגדר כעובדה ביולוגית. טרנס-פמיניסטיות מתעקשות שיש להכיר בחוויותיהן הייחודיות כחלק מהספרה הפמיניסטית.
טרנס-פמיניזם כולל את כל הנושאים העיקריים של הפמיניזם של הגל השלישי, כולל גיוון, דימוי גוף ופעולה עצמית של נשים. אך טרנס-פמיניזם אינו נוגע רק למיזוג של מאבקים טרנסיים עם פמיניזם, אלא כולל גם ניתוח ביקורתי של הפמיניזם של הגל השני מנקודת המבט של הגל השלישי. כמו כל הפמיניזמים, טרנס-פמיניזם מותח ביקורת על תפיסות מקובלות של גבריות וטוען כי נשים ראויות לשוויון זכויות. לבסוף, טרנס-פמיניזם שותף לעיקרון המאחד פמיניזמים אחרים, כי מגדר הוא הבניה חברתית המשמשת לדיכוי נשים. לכן, עבור רבים, ה"טרנס" ב"טרנסג'נדר" משתמעת כחציית גבולות (transgressiveness), ולאו דווקא חציית חוצץ מגדרי-זהותי. ניקולס ברנס אכן מסווג טרנס-פמיניזם כ"פמיניזם המגדיר את המונח 'טרנס' באופן הטרוגני ככל האפשר".
הדרך ללגיטימציה של טרנס-פמיניזם כתנועה הייתה שונה ורבת מכשולים יותר מאשר עבור פמיניזמים אחרים. נשים טרנסיות ושותפיהן נדחקות לשוליים הן בפמיניזם והן במיינסטרים, והן נאלצות להילחם אל הלגיטימיות שלהן ושל חווייתן בשתי החזיתות, ולהוכיח שנשיותן תקפה באותה מידה כמו זו של נשים אחרות, ושפמיניזם יכול לייצג אותן בלי להפסיק להיות פמיניזם.
בהשוואה לפמיניזמים אחרים > יסודות משותפים

עיקרון ליבה של הפמיניזם הוא שהביולוגיה אינה, ואסור לה להיות, גורל אחד. הרעיון שלפיו נשים לא צריכות להיות מדוכאות על ידי תפקידי מגדר מסורתיים ממלא תפקיד מרכזי בכל הפמיניזמים. הטרנס-פמיניזם מרחיב הנחת היסוד זו וטוען כי אנשים בכלל לא צריכים להיות מוגבלים על ידי נורמות של מין/מגדר.
באופן מסורתי, פמיניסטיות חקרו את גבולות המשמעות של להיות אישה. טרנס-פמיניסטיות טוענות כי אנשים טרנסג'נדרים ופמיניסטיות סיסג'נדריות מתמודדות באופן דומה נגד ההשקפות הקונבנציונליות של מין ומגדר. תאוריית השחרור הטרנסג'נדרי מציעה לפמיניזם נקודת מבט חדשה, שממנה ניתן לראות את המגדר כהבניה חברתית, ואף מציעה משמעות חדשה של מגדר.
מבקרות טרנס-פמיניסטיות של הזרם המרכזי של הפמיניזם אומרות כי כתנועה ממוסדת, הפמיניזם התנתק מהרעיון הבסיסי שביולוגיה אינה גורל. למעשה, הן טוענות שלפמיניסטיות רבות נוח לגזור גזרה שווה בין מין למגדר ולהתעקש על גורל נתון עבור טרנסג'נדרים, בהתבסס על ביולוגיה ותו לא. הטרנסג'נדריוּת מתנגדת ומערערת על מושג המגדר המקובע, עליו מתבססות הגישות המסורתיות ללימודי נשים.
גם בהתייחסות לאלימות שמכוונת כלפי נשים – סיסג'נדריות וטרנסג'נדריות – יש בסיס משותף בין הפמיניזמים, אך בעוד שגם נשים סיסג'נדריות מתמודדות עם אלימות באופן קבוע, טרנס-פמיניסטיות מבינות את האלימות האנטי טרנסית כסוג של משטור מגדרי, כלומר ניסיון לשמר את נורמה החברתית הקיימת לגבי התאמה בין מין למגדר, ולהגיב באלימות כלפי מי שמתנגד לה או לא תואם אותה.