stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיות השטן
לאחר הרציחות

ב-22 בפברואר 2005 נידונו אנדריאה וולפה ופייטרו גרירי בעיר הצפונית בוסטו ארסייו ל-30 ו-16 שנות מאסר בהתאמה. וולפה, בנוסף לרציחות ב-1998, נמצא אשם גם ברצח של פזוטה ב-2004. במקרה של וולפה גזר הדין היה ארוך בעשור ממה שביקשו התובעים. חשוד שלישי, מריו מאצ'וני, הודה גם הוא במעשי הרצח, ונידון ב-2007 ל-16 שנות מאסר, אך שוחרר ב-2017.
התגובות של משפחות הקורבנות לגזר הדין היו מעורבות. מישל טוליס, אביו של פאביו טוליס, אמר "היום הצדק גמל לי". לינה מרינו, אמה של צ'יארה מרינו ההרוגה, זעמה על העונשים הקלים יחסית שקיבלו וולפה וגרירי, בשל שיתוף הפעולה שלהם עם התובעים. היא הצהירה "הם רוצחים. זה לא הוגן".
חמישה חברים נוספים בקבוצה עמדו למשפט ביוני 2005 ונידונו לתקופות מאסר ארוכות בתחילת 2006. ניקולה סאפונה, מנהיג הקבוצה והמוח שחשוד מאחורי הרציחות, קיבל מאסר עולם. ארבעת האחרים - פאולו ליאוני, מרקו זמפולו, ארוס מונטרוסו ואליזבטה בלארין - נידונו ל-24 עד 26 שנים בגין תפקידיהם בכל שלושת הרציחות. ב-2007 אישר בית המשפט לערעורים את מאסר עולם לסאפונה והאריך את הרשעותיהם של שלושה חברים נוספים בקבוצה: 26 שנותיו של פאולו לאוני הפכו למאסר עולם, מרקו זמפולו עבר מ-26 שנים ל-29 שנים וחודשיים, וארוס מונטרוסו מ-24 שנים ל-27 שנים ו-3 חודשים (אותה עליה כמו זמפולו). עונשה של אליזבטה בלארין הופחת מ-24 שנים ו-3 חודשים ל-23 שנים. במאי 2008 אישר בית המשפט האחרון, בית המשפט של קסציונה, את כל החלטות בית המשפט לערעורים.
אנדריאה וולפה שוחרר מהכלא בשנת 2020, ובימינו לומד מדעי החינוך.
אליזבטה בלארין, שהייתה מעורבת ברצח מריאנג'לה פזוטה ב-2004 ונכלאה בגין סיוע לרצח ב-2006, משוחררת כעת, ועובדת במסעדה בצפון איטליה.
בתגובה לפשעים, הכומר דון אלדו בונאיטו קרא לאסור את דת' המטאל, ואמר "אם המוזיקה הופכת את עצמה לכלי של מעשים מרושעים ומוות, יש לעצור אותה". לאור הגילויים של חיות השטן, החקירה והמשפט, כמו גם הדאגה הציבורית הגוברת, המשטרה האיטלקית הצהירה על כוונתה להקים יחידה מיוחדת שתתמקד בכתות דתיות חדשות, במיוחד שטניסטים וקבוצות פולחניות אלימות אחרות. היא תתאם חקירות ארציות לגבי תנועות דתיות חדשות שעלולות להיות מסוכנות, ותכננה לכלול פסיכולוגים וכומר מומחה לתורת הנסתר.
ראו גם

כת השטן
הערות שוליים

1 2 3  Associated Press, Satanist band members jailed for ritual killings, the Guardian, ‏2005-02-22 (באנגלית)
1 2 3  "Investigating the 'death metal' murders" (באנגלית בריטית). 2005-11-23. נבדק ב-2022-04-17.
1 2  "Andrea Volpe - menace rating"
↑  Bestie di Satana, la setta degli orrori Cosï¿½ uccidevano gli adoratori del diavolo - cronaca - Repubblica.it, www.repubblica.it
↑  Tgcom - Bestie di Satana, "I morti sono 18", web.archive.org, ‏2019-02-09
↑  Corriere della Sera - Satanisti, altri due suicidi e un cd maledetto, www.corriere.it
↑  "Quattro omicidi? Abbiamo ucciso 18 persone", ilGiornale.it, ‏2008-06-21 (באיטלקית)
↑  Bestie di Satana diciotto gli omicidi - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it (באיטלקית)
↑  Bestie di satana, ritrovata una sacca con effetti personali di Christian Frigerio, VareseNews, ‏2008-04-21 (באיטלקית)
↑  Quella scia di follia e di sangue da Calderini al bosco di Arconate - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it (באיטלקית)
↑  Alberto, bruciato a 18 anni - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it (באיטלקית)
↑  Il Giorno, Luca, trentanni mai compiuti: "Era fragile, le Bestie di Satana lhanno portato via per sempre", Il Giorno, ‏2013-11-23 (באיטלקית)
↑  MacCione, Mario (2011). L'Inferno tra le mani: La mia storia nelle Bestie di Satana.
↑  https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/9/9c/AttiMonza.pdf
↑  Bestie di Satana, sesta vittima sospetta si indaga anche su un suicidio del '96 - la Repubblica.it, Archivio - la Repubblica.it (באיטלקית)
↑  Corriere della Sera - Satanisti, la tomba senza nome, www.corriere.it
↑  Mario Maccione - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
↑  "Italian 'Beasts of Satan' jailed" (באנגלית בריטית). 2005-02-22. נבדק ב-2022-04-17.
↑  "Italy jails five Satanic killers" (באנגלית בריטית). 2006-02-01. נבדק ב-2022-04-17.
↑  Bestie di Satana, Andrea Volpe è libero e sta per laurearsi: presto potrà insegnare, Fanpage (באיטלקית)
↑  alessiacornali, Elisabetta Ballarin: storie delle Bestie di Satana e cosa fa oggi, Pinkblog, ‏2020-11-15 (באיטלקית)
↑  "Italy police seek 'Satan squad'" (באנגלית בריטית). 2006-12-11. נבדק ב-2022-04-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011027370  VIAF: 167890397   WorldCat (עם VIAF): 167890397
סגן שר

בישראל, סגן שר הוא תפקיד במשרד ממשלתי. רק במיעוט ממשרדי הממשלה מכהן סגן שר, בנוסף לשר הממונה על המשרד. תפקיד סגן שר ניתן, לרוב, כתגמול למפלגה או לחבר הכנסת במסגרת הסכם קואליציוני. בתיקון לחוק יסוד: הממשלה, שנכנס לתוקף החל מהבחירות לכנסת העשרים, נקבע שמספר סגני השרים לא יעלה על ארבעה אך הוראה זו הושעתה לגבי ממשלה שכוננה בתקופת הכנסת העשרים, ולבסוף בוטלה בכנסת העשרים ושלוש.
מעמדו של סגן שר

בממשלה הראשונה לא כיהנו סגני שרים, והתפקיד עוגן לראשונה בחוק המעבר ב-1951. שר המשפטים, פנחס רוזן, שהציג את הצעת החוק בקריאה הראשונה ציין כי "הממשלה הודיעה, בזמן התייצבותה לפני הכנסת, שבדעתה למנות סגני שרים שלא יהיו חברי הממשלה, ולא יטלו מאומה מאחריותם של השרים, אלא יהיו עוזרים לשרים, בעיקר בעבודתם הפרלמנטרית". נוסחו של הסעיף בחוק המעבר קבע כי "סגן שר יפעל, במשרד ובכנסת, בשם חבר הממשלה שמינה אותו, במסגרת העניינים שהוקצו, והסמכויות שהוענקו לו על ידי אותו חבר הממשלה". חודש וחצי לאחר כניסתו לתוקף של התיקון בחוק המעבר, מונה סגן השר הראשון, ראובן שרי, במשרד התחבורה.
כשנחקק חוק יסוד: הממשלה ב-1968, נקבע בו מעמדו של סגן השר, במקום הסעיפים בחוק המעבר. סעיף 35 בחוק היסוד קבע כי "סגן שר יפעל, בכנסת ובמשרד שנתמנה לו, בשם השר שמינה אותו ובמסגרת העניינים שמסר לו השר". ההבדל המשמעותי בין הסעיפים הוא שהשר אינו יכול עוד להאציל מסמכויותיו הסטטוטוריות לסגנו, אלא רק להעביר לו את האחריות על עניינים שונים. בית המשפט העליון עמד על כך בבג"ץ ביטון, בו קבע כי סעיף בהסכם הקואליציוני בין הליכוד לבין אגודת ישראל, שקבע כי סגן שר העבודה והרווחה מטעם האחרונה יפעל במשרד כ"שר לכל דבר", בטל, מאחר שהוא עומד בניגוד להוראות חוק היסוד.
לפי חוק יסוד: הממשלה סגן שר חייב להיות חבר הכנסת, ואין למנות את מי שפרש מסיעתו לתפקיד בתקופת כהונתה של אותה כנסת. הוראה זו אינה חלה על התפלגות סיעה בתנאים שנקבעו בחוק הבחירות לכנסת. שר יכול למנות למשרד סגן שר אחד או שני סגני שרים, אך לא יותר מכך, בכפוף לאישור הכנסת.
בהתאם להוראה זו ובניגוד לתפקיד שר, סגן שר לא ימשיך לכהן בתפקידו כאשר הושבעה כנסת חדשה אם הוא לא נבחר לכהן בה.
ברוב ממשלות ישראל כיהנו שני סגני שרים או יותר, כאשר חריגים לכך היו הממשלה הראשונה וכן ממשלותיהן קצרות המועד של משה שרת (הממשלה השישית) וגולדה מאיר (הממשלה ה-16). גם בחודשים הראשונים לכהונתה של הממשלה ה-31 לא כיהנו סגני שרים, עד שאפרים סנה מונה לסגן שר הביטחון.
כהונת סגן שר מסתיימת במקרים הבאים: התפטרות; פיטורים בידי ראש הממשלה, הממשלה, או השר הממונה על המשרד; העברת השר הממונה מתפקידו; כינון ממשלה חדשה; סגן השר חדל לכהן כחבר הכנסת (למעט במקרה של ניצול תיקון מס' 42 לחוק יסוד: הכנסת, "החוק הנורווגי").
בממשלת חילופים, סגני השרים, בדומה לשרים, יהיו בעלי זיקה לראש הממשלה או לראש הממשלה החלופי, שתיקבע בעת מינויים. ראש הממשלה לא יכול לפטר סגן שר שזיקתו אל ראש הממשלה החלופי, וראש הממשלה החלופי יכול לפטר סגן שר שזיקתו אליו, על אף שאינו ראש הממשלה. שר לא יכול לפטר את סגנו אם לסגן זיקה שונה מלשר.
במהלך כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש, ניתן למנות שני סגני שרים לשר אחד.
הדואליות בין תפקידיו של סגן השר בכנסת ובממשלה

סגני השרים אמנם אינם חלק מהממשלה, אך הם נחשבים לחלק מהרשות המבצעת, ולכן מוטלות עליהם מגבלות שאינן מוטלות על חברי הכנסת מן השורה. השופט אליקים רובינשטיין, שהתייחס לדואליות זו, כינה את המצב בו הם מצויים "מצב אנדרוגיני" (אנדרוגינוס הוא אדם בעל מאפיינים זכריים ונקביים).
לפי תקנון הכנסת, סגני שרים אינם רשאים ליזום הצעות חוק, ואינם רשאים לכהן כיושב ראש הכנסת, סגנו או כיושב ראש ועדה מוועדותיה. בשנת 2008 תוקן התקנון ונקבע כי סגני שרים לא יוכלו להיות חברים בוועדות הכנסת (פרקטיקה שממילא הייתה נהוגה). תיקון זה עמד בתוקפו כשנה, בטרם הוחזר לקדמותו, לאחר כינונה של הממשלה ה-32. עם זאת, בהסדר המחודש נקבעו מספר מגבלות, לפיהן סגני שרים אינם יכולים לכהן כחברים בוועדת הכספים, בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדה המפקחת על המשרד בו הם מכהנים.
ב-1982 עתר חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי לבג"ץ, בדרישה שיקבע כי מינויו של חבר הכנסת דב שילנסקי כנציג הכנסת בוועדה לבחירת שופטים פקע עם מינויו לסגן שר. וירשובסקי טען כי בהיותו של שילנסקי חלק מהרשות המבצעת, הוא אינו יכול עוד לשמש כנציג הכנסת, וכי מדובר בניגוד עניינים. דעת הרוב, של השופטים יצחק כהן ומשה בייסקי הייתה כי הוראות חוק השופטים דאז, שקבעו כי נציגי הכנסת ממשיכים לכהן בוועדה גם לאחר הבחירות, עד לבחירתם של נציגים חדשים (אף אם לא נבחרו בעצמם לכנסת), מאפשרות את המשך כהונתו בוועדה. שלמה לוין, שהיה במיעוט, סבר כי אכן נוצר ניגוד עניינים שיש בו כדי למנוע את המשך הכהונה.
סגני שרים במשרדים שבהם אין מכהנים שרים

בכמה מהממשלות כיהנו סגני שרים במשרדי ממשלה שבהם לא כיהנו שרים. הראשון בהם היה יצחק רפאל שכיהן כסגן שר הבריאות בין הממשלה העשירית לממשלה ה-12. אמנם חיים משה שפירא כיהן פורמלית כשר הבריאות, אלא ששפירא כיהן במקביל גם כשר הפנים, והוא הותיר את הטיפול בענייני משרד הבריאות לרפאל.
כהונה של סגן שר במשרד שאין מכהן בו שר תיתכן באחד מארבעה מקרים אופייניים:
כאשר בקואליציה שותפה יהדות התורה, שמעדיפה כי נציגיה בממשלה לא יכהנו כשרים. בניגוד לסברה המקובלת, מעולם לא התקבלה החלטה גורפת שלא למנות שרים מטעם יהדות התורה או מרכיביה, אגודת ישראל ודגל התורה.
כאשר ראש הממשלה מחזיק במשרד ממשלתי נוסף באופן קבוע ובמטרה לכהן בו באופן פעיל, לעיתים הוא ממנה סגן באותו משרד ממשלתי (למשל, מרדכי גור שימש כסגן שר הביטחון כאשר יצחק רבין היה ראש הממשלה ושר הביטחון).
פשרות קואליציוניות הנובעות ממפתח חלוקת התיקים. כך, למשל, שימש יולי אדלשטיין כסגן שר הקליטה בממשלת שרון הראשונה, מאחר שמינוי שני שרים מטעם סיעתו, ישראל בעליה, שבה היו 4 חברי כנסת, היה מביא לייצוג-יתר שלה בממשלה, ואילו מינוי של שר אחד בלבד היה מקפח אותה.
כאשר התפטר השר האחראי, כאשר קיים סגן שר למשרד, וראש הממשלה מחזיק בתיק, אך לא משמש כשר בפועל (רוחמה אברהם כיהנה כסגנית שר הפנים כחצי שנה, לאחר התפטרות אופיר פינס מתפקיד השר).
מקרים מהסוג הראשון והשלישי עוררו לא פעם ביקורת, מאחר שכוחו של סגן שר קטן משל שר, ובהיעדר שר נחלש המשרד. כך היה, למשל, בתקופת כהונתו של אברהם רביץ כסגן שר הרווחה בממשלת שרון השנייה.
ב-1990 עתר חבר הכנסת צ'רלי ביטון נגד ההסכם הקואליציוני בין הליכוד לבין אגודת ישראל, לפיו חברי הכנסת מנחם פרוש ואברהם ורדיגר ימונו לסגני שר במשרד העבודה והרווחה ובמשרד לענייני ירושלים, ולא ימונו שרים במשרדים אלה. בית המשפט קבע כי לפי הוראות חוק יסוד: הממשלה סגני השרים לא יכולים ליהנות ממעמד שר, אך לא נדרש לסוגיית תפקודם של המשרדים.
בשנת 2009 עתרה ההסתדרות הרפואית בישראל נגד ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בדרישה למנות שר במשרד הבריאות, בו מונה רק סגן שר, יעקב ליצמן. בג"ץ דחה את העתירה, בנימוק שהיא מצויה במתחם הסבירות. יחד עם זאת, ציין השופט אליקים רובינשטיין כי ההחלטה מצויה בקצהו של מתחם הסבירות, וכי ”נראה כי המוסד של "כאילו", של סגן שר הממלא את פונקציות השר עד קצה גבול היכולת הפורמלית כשהשר המכהן הוא ראש הממשלה, להבדיל מסגן שר במתכונתו הבסיסית, הוא מוסד הקרב לתום דרכו. על המערכת הממשלתית ליתן דעתה כי פסק דין זה, אף אם לא הביא להתערבות שיפוטית נוכח הרקע שתואר, מהווה תמרור לעתיד. מה שאין אדם מן היישוב יכול לקבל כהגיוני ומתקבל על הדעת, ושיש לו פתרון אחר – ראוי כי ייפתר בדרך הנכונה, ההוגנת כלפי כולי עלמא והמגשימה את רוח החוק, קרי, מינוי שר ככל משפטו וחוקתו.”
בעקבות עתירה של מפלגת "יש עתיד" פסק בג"ץ באוגוסט 2015 כי "מוסד 'סגן השר במעמד שר' אין לו תוקף, וככל שנהגו בו – חלף מן העולם ללא שוב". בעקבות פסק דין זה התמנה סגן שר הבריאות, יעקב ליצמן, לשר הבריאות. לאחר שליצמן התפטר ממשרת שר הבריאות אך חפץ לחזור למעמד של סגן שר במשרד זה, בינואר 2018 תוקן חוק יסוד: הממשלה, ונקבע בו שכאשר ראש הממשלה מכהן כשר הממונה על משרד, רשאי הוא לאצול את סמכותו גם לסגן שר באותו משרד. תיקון זה איפשר את מינויו של ליצמן לסגן שר הבריאות.
הערות שוליים

↑  חוק יסוד: הממשלה (תיקון), ס"ח ה׳תשע״ד עמ׳ 346 מ־19 במרץ 2014
↑  חוק יסוד: הממשלה (תיקון מס׳ 3 והוראת שעה לכנסת ה־20), ס"ח ה׳תשע״ה עמ׳ 188 מ־13 במאי 2015
1 2  חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 8 והוראת שעה), ס"ח 2795 מ-7 במאי 2020
↑  ד"כ התשי"א (8), עמ' 836.
↑  חוק יסוד: הממשלה הוחלף מאז פעמיים, וכיום הסעיף העוסק בסגני שרים הוא סעיף 25.
↑  בג"ץ 5079/90 ביטון נ' ראש הממשלה יצחק שמיר, פ"ד מה(2) 827.
↑  חוק ממשלת חילופים {תיקון חקיקה והוראת שעה), התש"ף-2020, ס"ח 2795 מ-7 במאי 2020
↑  בג"ץ 3002/09 ההסתדרות הרפואית בישראל נ' ראש ממשלת ישראל, מר בנימין נתניהו ואח'
↑  בג"ץ 9/82 מרדכי וירשובסקי נ' שר המשפטים ואח', פ"ד לו(1) 645.
↑  הודעת סיעת אגודת ישראל לבג"ץ, כפי שמצוטטת בבג"ץ ביטון.
↑  מירי חסון, בישראל אין שר רווחה. למישהו אכפת?, באתר ynet, 15 ביוני 2005
↑  בג"ץ 3002/09 ההסתדרות הרפואית בישראל נ' ראש ממשלת ישראל, מר בנימין נתניהו ואח'.
↑  בג"ץ 3132/15 מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד נ' ראש ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב-23 באוגוסט 2015
↑  חוק–יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5), ס"ח 2682 מ-14 בינואר 2018
ניסן לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1967 (בן 57) כ"ה בניסן ה'תשכ"ז ירושלים
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מהאוניברסיטה העברית  תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית
 עיסוק:  מנכ"ל נמל אשדוד
 
ניסן לוי (5 במאי 1967, כ"ה בניסן ה'תשכ"ז) הוא מנכ״ל נמל אשדוד.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, את שירותו הצבאי עשה כקצין בגולני ולאחר מכן ביחידת הקישור ללבנון. למד לתואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות באוניברסיטה העברית ותואר שני במנהל עסקים, גם כן באוניברסיטה העברית.
קריירה

עבד בבנק ירושלים כמשנה למנכ"ל, בשנת 2014 עבר לבנק מזרחי טפחות כסמנכ״ל עד שהתפטר בשנת 2023.
ועדת האיתור לבחירת מנכ"ל נמל אשדוד בחרה בו באפריל 2024 למנכ"ל המיועד, ההמלצה אושרה בדירקטוריון הנמל
חיים אישיים

לוי מתגורר בפסגת זאב, בירושלים, נשוי לנועה ואבא לשישה ילדים.
הערות שוליים

↑  אסף זגריזק, ‏ועדת האיתור הכריעה: זה המנכ"ל המיועד של נמל אשדוד | בלעדי, באתר גלובס, 15 באפריל 2024
↑  עירית אבישר, ‏ראש החטיבה הפיננסית בבנק ירושלים עובר למזרחי טפחות, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2013
↑  שניר הנדלר, סבב מינויים במזרחי טפחות: אופיר מורד ימונה למנהל החטיבה העסקית, באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2013
↑  דירקטוריון מזרחי-טפחות אישר מינויים בהנהלה ושינויים ארגוניים בבנק - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2023-02-12
↑  רו"ח ניסן לוי מונה לתפקיד מנכ"ל חברת נמל אשדוד - וואלה כסף, באתר וואלה, 17 באפריל 2024
מצד גבעת שפירא

| --- | --- |
צילום המצד מכיוון דרום מערב
 מידות
 גובה מעל פני הים:  830
 היסטוריה
 עשוי מ:  אבני צור
 נבנה:  תקופת הברזל II או ראשית התקופה הפרסית
 ננטש:  התקופה ההרודיאנית
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1969
 חפירות:  אוניברסיטת תל אביב
 ארכאולוגים:  אורה נגבי
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°48′07″N 35°14′12″E﻿ / ﻿31.802047°N 35.236776°E﻿ / 31.802047; 35.236776
  (למפת ירושלים מוגדלת) מצד גבעת שפירא(למפת ירושלים רגילה) מצד גבעת שפירא(למפת הרי ירושלים רגילה) מצד גבעת שפירא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מצד גבעת שפירא he
 
"מצד גבעת שפירא" הוא מצודה הממוקמת ליד מאגר המים של הגבעה הצרפתית. משלהי  תקופת הברזל II או ראשית התקופה הפרסית, שהיה בשימוש גם בתקופה ההרודיאנית.
במקום נחשפו יסודות מבנה ייחודי הבנוי אבני צור מסותתות במתאר מלבני של 17*21 מ'. למבנה חצר מרכזית ומשני צדיה מספר חדרים, עובי הקירות שהשתמרו הוא 1.80 מ' וסביר להניח שההשתמרות היא של מסד למצד שנבנה מעליו, בין אבני המילוי נמצאו שברים של כלי חרס שמתוארכים לסוף תקופת הברזל או ראשית התקופה הפרסית (מטבע יהד נתגלה במקום), מאוחר יותר הותקנו במקום המצד מבנים חקלאיים ששינו את תוכניתו המקורית, למבנה נחצבה גת גדולה ובמרכזה בור מים.
האתר נחשף בעת הקמת השכונה ונחפר על ידי הארכאולוגית אורה נגבי מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  נגבי א' תש"ל. שרידי מצד ליד הגבעה הצרפתית. חדשות ארכיאולוגיות לא–לב:18
↑  גבעת שפירא, מצד
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רחל גרא

| --- | --- |

 לידה:  1936 נוה צדק, תל אביב, ארץ ישראל
 פטירה:  12 בפברואר 2023  (בגיל 87 בערך) תל אביב-יפו, ישראל
 שם לידה:  רחל שטיינברג
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך (1962)  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1960) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, צורפות
 בן או בת זוג:  אלי גרא 
 
רחל גרא-שטיינברג (1936 - 13 בפברואר 2023) הייתה אמנית רב תחומית, התפרסמה כתכשיטנית, ציירת, קרמיקאית, פסלת ואשת עסקים.
היא נחשבת לאחת מילדי טהראן, אף כי נולדה בישראל
.
קורות חיים

גרא גדלה בתל אביב, בשכונת נווה צדק
, להוריה יהודית ואברהם שטיינברג, ילידי פולין. בשנת 1939, בהיותה בת שלוש, נסעה עם אמה לפולין לביקור משפחתי. בשהותן שם, פרצה מלחמת העולם השנייה וכתוצאה מכך נמנעה מהן האפשרות לחזור ארצה.
גרא ואמה ברחו מזרחה לצד הסובייטי, לעיר לבוב ושם עצרו אותן אנשי הגסטאפו. באזור זה, אשר נתפס על ידי הצבא האדום ב-19 בספטמבר 1939 בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נעצרו שתיהן על ידי חיילים רוסים, אשר הגלו אותן ,עם נתינים פולניים אחרים, למחנה עבודה בסיביר בהרי האורל.
כעבור כשנתיים הממשלה הרוסית שחררה אותן, והן נסעו דרומה לעיר טשקנט.
עם חתימת הסכם בין ממשלת פולין בגולה (לונדון) ובין ממשלת ברית המועצות ביולי 1941, הורשו עשרות אלפי הפליטים הפולנים, כולל ילדים, שבשטחי ברית המועצות להתגייס לצבא הפולני תחת פיקודו של הגנרל אנדרס.
בעיר טשקנט נפתח משרד לטיפול בילדים יתומים יהודים ושאינם יהודים. המשרד לא קיבל אליו את גרא כיוון שלא הייתה יתומה, אך אמה הצליחה לדחוף אותה לרכבת
והיא עצמה נשארה ברוסיה.
מסע היתומים ברכבת הוביל אותם לטהראן. הילדים הובאו למחנה צבאי אנגלי נטוש בו שהו כארבעה חדשים, עם חיילי צבא אנדרס.
המסע מטהרן לישראל נמשך כמה חדשים, דרך עומאן, עדן, שיט על גבי אניה לאורך ים סוף עד פורט סעיד במצרים.
מפורט סעיד, נמשך המסע ברכבת, שהביאה את גרא עם ילדי טהראן לעתלית שם פגשה את אביה.
גרא נחשבה לאחת מילדי טהראן אף כי הייתה צברית, ילידת הארץ.
סיפורה זה של גרא מתועד בסרט: ילדי האודיסיאה. סרט זה הופק בגרמניה, בשנת 2008, על ידי סטפן פוגל ובו מתראיינים חמישה מילדי טהרן, ביניהם רחל גרא.
גרא למדה בבצלאל בשנים 1959-1958, ובשנים 1960–1962 למדה ציור בארנים, אצל האמן מרסל ינקו. כאמנית, הציגה בתערוכות רבות.
נודעה כתכשיטנית מיוחדת אשר יצירותיה נרכשו על ידי ידוענים כליז טיילור, פיטר יוסטינוב, דני קיי, יפה ירקוני, שושנה דמארי, נינה סימון, הנסיכה גרייס קלי ואחרים.
בשנים 1960–1976 התגוררה בקריית-עמל (כיום קריית טבעון) ובהמשך קבעה את מגוריה ביפו.
חיים אישיים

רחל הייתה נשואה לאמן אלי גרא, יליד שכונת בורוכוב בתל אביב, שהיה גם שחקן תיאטרון, ממנו התגרשה כעבור 5 שנות נישואין.
בדברי ההספד מפי ליאורה גולדנברג-שטרן סיפרה שבראיון שנתנה רחל לרותי קדוש בשנת 2013 אמרה:
....לא רציתי ללדת ילדים לעולם האלים הזה במיוחד בשל מה שעבר עליי בילדותי.
על פי צוואתה, בחרה שלא לקיים הלוויה ותרמה את גופתה למדע.
הערות שוליים

↑  זוג אמנים צעירים פתח גלריה בגבעתיים ישעיהו אביעם, מעריב, 12.7.1961
↑  עשר נשות השנה בניהול מעריב, 25.3.1992
↑  רחל גרא ז"ל הארץ, "אבלים" 13.2.2023
↑  אבא מחכה לנו בפלסטינה nrg רותי קדוש, 7 באפריל 2013
↑  רחל גרא, מוזיאון ישראל, מרכז המידע לאמנות ישראלית
↑  אבא מחכה לנו בפלסטינה nrg רותי קדוש, 7 באפריל 2013
↑  רחל גרא היא הצברית היחידה מבין אלפי ילדי טהרן ישעיהו אביעם, מעריב, 12.7.1961
↑  גבע, דף מספר 2055, עמוד 7, 31 במרס 2013
↑  תקציר הסרט ילדי האודיסאה
↑  תערוכות: בית הצייר והפסל בתל אביב, יונה פישר, למרחב, 24 במאי 1963
↑  מוזיאון ישראל, מרכז המידע לאמנות ישראלית-תערוכות קבוצתיות
↑  ילדה מטהראן פורטל יפו, נילי דותן, 25 באפריל 2011
↑  על סף בימות קטנות כל העולם במה, חוה נובק, דבר, 10 בנובמבר 1966, עמ' 7
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏מהילדות הקשה ועד ההצלחה הגדולה: הסיפור המטלטל של האמנית שהלכה לעולמה נחשף, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 123  NLI: 987007527129905171  ULAN: 500129384  VIAF: 308272070   WorldCat (עם VIAF): 308272070
שמואל פאוסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במרץ 1968 (בן 56) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  מכללת אפרתה 
 מספר צאצאים:  4 
 
שמואל פאוסט (נולד ב-7 במרץ 1968, ז' באדר ה'תשכ"ח) הוא חוקר ספרות חז"ל ישראלי, מבקר ספרות ועורך במוסף "שבת" של העיתון מקור ראשון. משמש כראש התוכנית לתואר שני באגדה במכללת אפרתה.
ביוגרפיה

שמואל פאוסט נולד בירושלים. למד בישיבת נתיב מאיר, בישיבת ברכת משה במעלה אדומים ובבית מורשה בירושלים. בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן, על מחקר שכותרתו "תופעת הביקורת במעשי חכמים מן התלמוד הבבלי", שנעשה במסגרת התוכנית הבינתחומית לפרשנות ולתרבות. עומד בראש התוכנית לתואר שני באגדה והוראתה וראש המרכז להוראת האגדה במכללת אפרתה בירושלים.
בשנת 2011 ראה אור בהוצאת דביר ספרו אגדתא – סיפורי הדרמה התלמודית, המנתח עשרות מדרשי אגדה תלמודיים. הספר פורסם בעקבות מדורו של פאוסט "אגדתא" בעיתון מקור ראשון, שעליו קיבל את פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית לשנת תשס"ז. בנימוקי ועדת הפרס נאמר:
בשנת 2023 ראה אור בסדרת הקיפוד והשועל שבהוצאת דביר ספרו תהיו חכמים - חשיבה תלמודית למאה ה-21: חדשנות, יצירתיות, מנהיגות. הספר דן בדפוסי החשיבה שביסוד המדרש והתלמוד, כדרכים המתאימות להתמודדות עם אתגרים במציאות משתנה ובתנאי חוסר ודאות.
מלבד עבודתו האקדמית, משמש פאוסט כעורך משנה ועורך מדור הספרים במוסף "שבת" של העיתון מקור ראשון, וכן כותב ומגיש ההסכת "סטארט-עם" - על חדשנות, יצירתיות ויזמות בהקשר יהודי וישראלי, בערוץ ההסכתים של מקור ראשון. הוא חבר צוות התוכן ומנחה בכיר ב"אדרבה – בית יוצר לחשיבה יהודית". מרצה בקהילות יהודיות בעולם, בין השאר במסגרת Bereshit - European Jewish Community University.
בעבר ניהל את המחלקה ללימודי חוץ בבית מורשה בירושלים, ושימש כ-Program Director בקהילה היהודית בסיאטל, ארצות הברית. לימד והנחה סדנאות כתיבה במרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות בעין צורים, היה ממקימי ועורכי המגזין הישראלי להיסטוריה "סגולה" והגיש את תוכנית הרדיו האישית "אלה הדברים" ברשת "כאן תרבות".
חיים אישיים

מתגורר במזכרת בתיה, נשוי ואב לארבעה.
ספריו

אגדתא – סיפורי הדרמה התלמודית, דביר, תשע"א
תהיו חכמים - חשיבה תלמודית למאה ה-21, סדרת "הקיפוד והשועל", דביר, תשפ"ג
הערות שוליים

↑  אבי חיים, האם האגדות התלמודיות הן רק דרמות?, באתר ערוץ 7, 3 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313548105171  ISNI: 0000 0001 0257 281X  LCCN: nr2004032151  VIAF: 152980312   WorldCat (עם VIAF): 152980312
נחל עירון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  20 ק"מ
 מוצא:  הר אלכסנדר
 יובלים:  נחל נרבתה, נחל ספיר, נחל שריה 
 שפך:  נחל חדרה
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל
  (למפת הכרמל מוגדלת) נחל עירון(למפת הכרמל רגילה) נחל עירון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עירון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל עירון
 
נַחַל עִירוֹן (השם הרווח: ואדי עארה) הוא נחל הזורם בחבלי רמות מנשה והשרון הצפוני, לאורך 20 קילומטרים, במפגשם עם השומרון. מיובלי נחל חדרה.
ראשיתו של נחל עירון בהר אלכסנדר שליד אום אל־פחם, משם הוא יורד לאורך ואדי עארה לכיוון דרום-מערב, במקביל לקו התחום בין רכס אום אל־פחם לקער רמות מנשה. כקילומטר ממערב למחלף משמר הגבול יוצא הנחל אל מישור השרון הצפוני, ומתחבר לנחל חדרה מדרום למושב תלמי אלעזר.
השם העברי "עירון" נגזר מהשם "עַרוּנַה", שהוא שמו העתיק של ואדי עארה הידוע לנו מסיפור מלחמתו של תחותמס השלישי (1458 לפנה"ס).
בעמק הנחל ועל גדותיו מספר גדול של יישובים. בחלקו המזרחי, ההררי, היישובים הערביים (ממזרח למערב) מושריפה, מוסמוס, עין איברהים, אום אל-פחם, ערערה, עארה וכפר קרע אום אל קוטוף, חור צקר, דאר אל חנון, אל עריאן, ביאדה, עין אבראהים וואדי אל קצב, מערבה משם, לאורך חלקו המישורי, היישובים היהודיים ברקאי, עין עירון, עין שמר, מענית, גבעת חביבה, שער מנשה ותלמי אלעזר.
צמוד לאפיקו עובר כביש מספר 65, המכונה כביש ואדי עארה, המחבר בין מחלף משמר הגבול לצומת מגידו, ומשמש כעורק תחבורה חשוב במדינת ישראל.
הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב

| --- | --- |


 בית ספר לרפואה
 השתייכות:  אוניברסיטת תל אביב
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־60 שנה) 
 בעלי תפקידים
 דקאן:  פרופ' קרן אברהם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°07′00″N 34°48′20″E﻿ / ﻿32.11678333°N 34.80566389°E﻿ / 32.11678333; 34.80566389
 med.tau.ac.il
 he
 
בניין בית הספר לרפואה (משמאל) ומגדל חיות הניסוי הצמוד אליו (מימין)
הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות באוניברסיטת תל אביב (עד 2023: הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר) הוקמה בשנת 1964 וכוללת מספר בתי ספר למקצועות הרפואה השונים. הפקולטה שוכנת בקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב, ומסונפים אליה בתי חולים אוניברסיטאיים, מרכזי שיקום ומרפאות בקהילה באזור המרכז. הפקולטה מונה כ-2,000 אנשי סגל.