stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מספן המודיעין
ההתעצמות הימית במדינות העימות מאז מלחמת המפרץ > חילות ים ערביים אחרים

מבחינת חיל הים הסורי ראויים לציון שני מרכיבים עיקריים. הראשון, בא לידי ביטוי בעסקת רכש שנחתמה עם איראן לאספקת טילי חוף ים מדגם 802-C וכן סטי"לים קטנים מדגם "טיר" החמושים אף הם בטילים מדגם זה. השני, בא לידי ביטוי בעסקת רכש גדולה עם רוסיה לאספקת מערכות טילי חוף ים מתקדמות ביותר מדגם "יאחונט" (טיל על-קולי מתוצרת ברית המועצות לטווח של 300 קילומטר ובעל ראש ביות מתקדם). זהו אחד הטילים המתקדמים בעולם והוא מהווה איום של ממש על הכוחות הפועלים בזירה ועל אסדות הגז הפועלות מול חופי ישראל. כמו כן רכשו הסורים מערכות גילוי והרכשה של מטרות ימיות בטווחים גדולים.
הצי הלובי, שהגיע לשיא כוחו ועוצמתו במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 וה-80, הצטייד בכלי שיט שטח וטילי ים-ים מתקדמים מתוצרת מערבית ומתוצרת סובייטית וכן בצוללות מתקדמות מאלו שסופקו לציי מצריים וסוריה. אחת הצוללות הלוביות הפגינה נוכחות באגן המזרחי של הים התיכון, עת הפליגה בסוף שנת 1983 בחשאיות לנמל טרטוס שבסוריה. המודיעין הימי זיהה את הפלגתה וחלק מידע זה עם שירותי מודיעין ימיים ידידותיים, ובראשם האמריקאים, שספינותיהם פעלו במזרח הים התיכון אחרי מלחמת לבנון הראשונה. העובדה ששירותי מודיעין אלה לא איתרו בעצמם את תנועת הצוללת הלובית חיזקה את מעמדו של המודיעין הימי הישראלי מול השירותים הזרים והביאה להעמקת שיתוף הפעולה איתו. משנות ה-90 ואילך חלה נסיגה בכשירות הצי הלובי, כנראה בשל האמברגו והסנקציות שהוטלו על לוב בהובלה של ארצות הברית.
הצי הסעודי לא טמן אף הוא את ידו בצלחת ובשנים אלה הצטייד בפריגטות טילים מתקדמות מתוצרת צרפתית המצוידות במיטב מערכות נשק ואלקטרוניקה.
חיל הים המצרי, שכאמור יצא ממעגל העימות, שומר כל השנים על מעמדו הבכיר במרחב (גם בים התיכון וגם בים האדום) כשהמאפיין הבולט של התעצמותו לאחר מלחמת המפרץ היה הצטיידות בפריגטות ובמסוקים ימיים מעודפי הצי האמריקאי והתחמשותו בטילים נגד ספינות אמריקאיים מדגם "הרפון".
הרחבת מקורות האספקה, וריבוי סוגי הטילים בזירה הימית מציבים אתגר טכנולוגי למודיעין הימי. במלחמת יום הכיפורים היה על המודיעין הימי להשיג ולנתח מידע על טיל אחד (ה"סטיקס") שיוצר בברית המועצות. בתחילת המאה ה-21 היה המצב שונה בתכלית. על ספינות חיל הים מאיימים כיום טילים רבים ושונים, המיוצרים במדינות רבות (ארצות הברית, רוסיה, צרפת, איטליה, איראן וסין) שאת הנתונים הטכניים של כולם יש לגלות ולנתח, כדי לאפשר לחיל הים לפתח ולהצטייד במערכות הגנה מתאימות. לצד האתגר הכמותי מציבים חלק מהטילים הללו גם אתגר איכותי.
מלחמת לבנון השנייה וספיחיה

בזירה הימית תיזכר מלחמת לבנון השנייה בעיקר בגלל היפגעותה של אח"י חנית מטיל נגד ספינות מדגם C-802 (טיל סיני המיוצר באיראן). המודיעין הימי לא סיפק התרעה בסיסית או מצבית על עצם הימצאותם של טילים אלה בזירה הלבנונית ברשות החזבאללה. מבדיקה בדיעבד הוסק שאפשר היה להניח הנחת עבודה סבירה שטילים ייעודיים שכאלה עלולים להימצא ברשות החזבאללה, זאת באנלוגיה לנשק רקטי אחר שהיה באותה עת ברשות הארגון. בעקבות חקירת האירועים ננזף ראש המודיעין הימי על התעלמות מהצעה, שהועלתה בפניו בבוקר האירוע, לשקול קביעת הנחת עבודה מטעם המודיעין הימי לפיה הטיל מצוי בידי חזבאללה.
העובדה שלארגון טרור, חזבאללה, יש נשק מתקדם שעד להגעתו אליהם ניתן היה למצוא רק בציים מסודרים, אשר סרים למרותן של ממשלות, מכניסה מימד חדש למאבק המזוין במזרח התיכון. ברור שבתחום הימי אין המדובר אך ורק בטיל C-802, אלא בטילים נוספים נגד מטרות ימיות. בין היתר הועלה החשש כי על רקע מלחמת האזרחים בסוריה והתערערות שלטונו של אסד, עלול לזלוג לידי החזבאללה אמל"ח ימי לרבות טילי חוף ים מתקדמים המצויים בידי הצי הסורי.
על פי ההערכות, נוסף על חזבאללה, גם ארגוני טרור פלסטינים ברצועת עזה משתוקקים להצטייד בטילי חוף ים. ניסיון לספק טילי חוף ים לרצועה סוכל בשנת 2011.
פעילות עוינת לאחר מלחמת לבנון השנייה > הברחות אמצעי לחימה בדרך הים

הברחות אמל"ח בדרך הים, שהעסיקו את המודיעין הימי מאז סוף שנות ה-60 נמשכות גם כיום. עם זאת, בשנים האחרונות חלו שינויים הן בזהות המעורבים והן באיכות האמל"ח. השינוי הבולט ביותר הוא מעורבותה של מדינה, איראן, בהברחות אמל"ח, הן לארגון חזבאללה בלבנון והן לארגונים פלסטינים ברצועת עזה. המעורבות האיראנית הקשתה על המודיעין הימי באיתור המשלוחים, אך לאחר היערכות איסופית ומחקרית מתאימה הצליח מספן מודיעין לאתר את הכוונות, לעקוב אחר המשלוחים ולספק לחיל הים את המידע הנקודתי הדרוש לסכל את העברות האמל"ח, כפי שקרה במקרה של הספינה "קארין איי". בין הסיכולים הבולטים בשנים האחרונות יצוינו תפיסותיהן של הספינות האלה:
פרנקופ (מבצע "ארבעת המינים"): בחודש נובמבר 2009 לכד חיל הים סמוך לקפריסין את הספינה "פרנקופ", שהובילה כ-500 טון אמל"ח מאיראן לארגון חזבאללה בלבנון.
ויקטוריה (מבצע "חוק ברזל"): בחודש מארס 2011 לכד חיל הים מערבית לחופי דרום המדינה את הספינה "ויקטוריה", שהייתה בדרכה לנמל אל עריש. הספינה הובילה לרצועת עזה אמל"ח שבו היו בין היתר טילי חוף-ים מסוג C-704 (המיוצרים באיראן בשם "נאסר-1") ומערכות מכ"ם (מתוצרת בריטניה). הימצאות אמל"ח זה ברצועה הייתה יוצרת איום על אוניות סוחר בדרכן לאשדוד, על מכליות בדרכן לאשקלון, על מתקני הפקת הגז בדרום ועל כלי שיט של חיל הים.
קלוס סי (מבצע "חשיפה מלאה"): בחודש מרץ 2014 לכד חיל הים במרכז הים האדום את הספינה "קלוס סי", שהובילה אמל"ח איכותי מאיראן לארגוני המחבלים ברצועת עזה. בספינה נתפסו, בין היתר, 40 רקטות M-302, שהן אמל"ח תקני רב-עוצמה לטווחים ארוכים, ואלמלא נתפסו עלולות היו להיות משוגרות למרכז הארץ ולצפונה במבצע צוק איתן ולגרום לעורף הישראלי נזק משמעותי יותר מזה שגרם הנשק הרקטי ארוך הטווח, שהמחבלים שקדו על ייצור מאולתר שלו בבתי מלאכה ברצועה.
אפשרות הברחת האמל"ח הגלומה בנתיב הימי, כפי שהוכיחו חלק מהתפיסות שצוינו, היא הסיבה העיקרית להסגר הימי שמטילה ישראל בשנים האחרונות על רצועת עזה, ולפיכך המעקב אחרי הניסיונות לפרוץ את ההסגר והתארגנות משטי ההזדהות למיניהם הוטל אף הוא על מספן מודיעין, שפועל לזיהוי הספינות המשתתפות, נמלי המוצא, זהות המשתתפים וכוונותיהם).
פעילות עוינת לאחר מלחמת לבנון השנייה > סיכול הפגנות שיט לרצועת עזה

הרעיון להשתמש באוניית נוסעים או ספינת סוחר הנושאת אזרחים כצעד פרובוקטיבי, שיציב בפני ישראל קושי מבצעי בהתמודדות איתו לצד אתגר הסברתי, עלה כבר ב-1988. ארגון אש"ף רכש ספינה נוסעים בשם "סולפריני", שנועדה לשמש כ"ספינת שיבה". הכוונה הייתה שהספינה תפליג מקפריסין לעבר נמל חיפה כשעליה פליטים פלסטינים המבקשים לשוב לבתיהם ולצדם עיתונאים רבים. האפשרות שישראל תשיב את הספינה כלעומת שבאה יכול היה להיות מוצג כאירוע דומה לזה של הספינה "אקסודוס", שהבריטים החזירו לגרמניה. כוונה זו שובשה בסופו של דבר והספינה לא יצאה לדרכה.
גם המשטים שארגן החמאס לעבר רצועת עזה, במטרה לפרוץ את הסגר שהוטל על הרצועה לאחר עליית הארגון לשלטון ב-2007, נועדו להשיג אפקט דומה. ההכנות למשט הגדול הראשון, שנערך בחודש מאי 2010, היו גלויות – המועד, המקום וזהות הספינות פורסמו ברבים. עם זאת, ההתארגנות לתקיפה האלימה של חיילי צה"ל, עוצמתה והיקפה נעשו בחשאי ולא היו ידועים מראש לקהילת המודיעין הישראלית. בהיעדר מודיעין, כי בספינה יש פעילים רבים שנערכים להילחם באלימות ובעזרת סכינים, אלות, רוגטקות וכדומה, נקלעו הלוחמים למלכוד שלא היו מוכנים לו, ולא נותרה להם ברירה אלא לירות אש חיה כדי להגן על עצמם.
לקראת צאתו של המשט הגדול השני שופרה ההיערכות האיסופית, דבר שאפשר למודיעין הימי לספק תמונה טובה על ההכנות בתחום הימי, שהתנהלו במקביל בכמה מקומות באירופה. בסופו של דבר יציאת המשט לא יצאה אל הפועל, למעט ספינה קטנה אחת שהגיעה לקרבת החוף והיא נעצרה ללא התנגדות.
פעילות עוינת לאחר מלחמת לבנון השנייה > ניסיונות חדירה בדרך הים מרצועת עזה

בשנים האחרונות ישנם ניסיונות של ארגוני חזית הפועלים ברצועת עזה לפגוע בחופי דרום המדינה בדרך הים בפעילות שמקורה ברצועת עזה, אך בכל הפעולות האלה לא נגרמו נזקים. לדוגמה, בשנת 2010 התגלו בחופי דרום המדינה ומרכזה חביות נפץ שהוטלו לים באזור רצועת עזה ונסחפו לשטחנו עם זרמי הים.
בין השנים 2010 ו-2014 המשיכו ארגוני המחבלים ברצועה לפתח את המרכיב הימי שברשותם וכאמור אף ניסו להשיג טילי חוף-ים, שנתפסו בסופו של דבר, כאמור, על הספינה "ויקטוריה". במקביל טיפחו המחבלים ברצועה את כוח הקומנדו הימי, שיועד לביצוע פעולות התקפיות בתווך הימי נגד ישראל. ואכן, במהלך מבצע צוק איתן חדרו לאזור חוף זיקים ארבעה מחבלים, אנשי הכוח הימי של החמאס, שהגיעו בשחייה וצלילה משטח רצועת עזה. המחבלים, שהתכוונו כנראה לחדור לקיבוץ זיקים ולבצע פיגוע, אותרו בתצפית עין של חיל הים, ובהיתקלות עם כוחות צה"ל בגזרה נהרגו.
בראיית המחבלים האירוע בזיקים נחשב כהצלחה, אף שלא השיג את מטרתו המקורית. תחקיר צה"לי של האירוע שדלף לידיהם, חיזק את הערכתם זו.
ציונים לשבח

הטבעת אניית המחבלים אטאבירוס - על בניית תמונת המודיעין המקדימה, שהביאה להצלחת מבצע דרך נץ, העניק ראש אמ"ן אמנון שחק למודיעין הימי ולשניים מקציניו את פרס החשיבה היוצרת על שמו של אל"ם עוזי יאירי. זו הייתה סגירת מעגל מרגשת: בדיוק עשור שנים לאחר נפילתו של יאירי בפיגוע במלון "סבוי", סוכל, בהצלחה מרובה, פיגוע ראווה ימי במאפיינים דומים.
ניר פרס החל את דרכו כלוחם בספינת טילים וקצין במודיעין הימי. בעת שירותו התמחה בנושאי בלימת פעילות חבלנית עוינת המשתמשת באוניות צי סוחר לשם פיגועים. עבודתו במודיעין הייתה חיונית גם בשיבוש תקיפות המחבלים במבצע דרך נץ בחודש אפריל 1985 וסיכול מתקפת סירות נשק במאי 1990 מבצע אבק דרכים. בעקבותיה זכה למכתב הוקרה ממפקד חיל הים אלוף מיכה רם. פרס עבר לשרת בתחומי הממשל ושימש כמפקד מנהלת התיאום והקישור לרצועת עזה. מתפקידו היה לנהל את פעילות הסיוע ההומניטרי לרצועה. במרץ 2008 נשלח מטעם משרד החוץ לניו יורק, שם הסביר את המתרחש ברצועה ועשה עבודה מצוינת. ניר פרס נפטר ב-21 ינואר 2012 ממחלה ממארת.
על עבודת המודיעין שהובילה לתפיסת האנייה קארין איי בשנת 2010 זכה המודיעין הימי לפרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת על שם עוזי יאירי.
אבדות

למודיעין הימי חלל אחד אשר נפל בפעילות מבצעית. זהו סמל שי אטיאס, אשר נפל במהלך מלחמת לבנון השנייה, כאשר אח"י חנית הותקפה בטילי חוף ים מול ביירות.
שלושה אנשי מודיעין ימי נוספים נפטרו במהלך שירותם ונחשבים כחללי צה"ל.
לקריאה נוספת ומקורות

אליעזר טל, מבצעי חיל הים במלחמת העצמאות מהדורה שנייה בהוצאת עמותת חיל הים והעמותה לחקר כח המגן על שם ישראל גללי, 2002, עמ' 66–76.
צבי קינן, במבט לאחור – סיפור אישי, הוצאת גבעול, 2005, עמ' 117–130, 184-180.
עמוס גלבוע מר מודיעין (ביוגרפיה על ראמ"ן האלוף אהרן יריב), המרכז למורשת המודיעין וידיעות אחרונות ספרית חמד, 2013, עמ' 283, 349-348.
אריה אורן, שלמה גואטה, "המודיעין הימי", הרצאה במסגרת הקורס על חיל הים, שודר באוניברסיטה המשודרת, 12 בינואר 2012.
אריה אורן ושלמה גואטה, "ים המידע – המודיעין הימי בצה"ל", מאמר בספר מלאכת מחשבת – 60 שנות מודיעין ישראלי - מבט מבפנים, בעריכת עמוס גלבוע ואפרים לפיד, המרכז למורשת המודיעין בשיתוף ידיעות אחרונות ספרית חמד, 2008. עמ' 204–211.
מייק אלדר, שייטת 13 – סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב (1993), עמ' 223, 295-293, 452, 465.
אורי בר-יוסף, הצופה שנרדם - הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה, עמ' 11, 328.
אורי בר-יוסף, המלאך – אשרף מרואן, המוסד ומלחמת יום כיפור, זמורה ביתן (2010), עמ' 194, 210–211.
אורי בר-יוסף, "הפתעה משבשת תוכניות למלחמה", בתוך משה שמש וזאב דרורי (עורכים), טראומה לאומית – מלחמת יום הכיפורים אחרי שלושים שנה ועוד מלחמה, מכון בן-גוריון (2008), עמ' 141.
יואב גלבר, ניצני החבצלת – המודיעין במלחמת העצמאות 1949-1948, משרד הביטחון – ההוצאה לאור (2004), כרך ב עמודים 660–663.
אמוץ שורק, תלם בים, הוצאת אחווה, 2009, עמ' 176, 210–224.
אלי אורן, "חיל הים במלחמת ששת הימים", מאמר בספר נחשונים – ארבעים שנה למלחמת ששת הימים, עורכים חגי גולן ושאול שי, צה"ל הוצאת מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007, עמ' 181–204.
דני אשר, מעשה אמ"ן – סיפורו של המודיעין הצבאי בצה"ל, הוצאת מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2014, עמ' 122.
דוד סימנטוב ושי הרשקוביץ, אמ"ן יוצא לאור – העשור הראשון לאגף המודיעין בצה"ל, הוצאת מערכות, 2013.
יונתן הללי, הקצין ששבר את הקונספציה, כתבה במגזין מעריב 11/6/2013.
מלחמת יום הכיפורים – יומן גשר מצפ"י, מוזיאון ההעפלה וחיל הים.
רמי לונץ, "מלחמת יום הכיפורים בזירה הימית" בתוך הספר מלחמה היום בעריכת חגי גולן ואשר שי, הוצאת מערכות (2003), עמ' 393, 395, 398.
רמי לונץ, סבא רמי, הוצאה מוצא הנינים, אפריל 2009, עמ' 62–66.
זאב אלמוג, הפלגת חיי, כנרת זמורה ביתן (2014), כרך ב, עמ' 812 ואילך, 884, 1191-1190, 1292-1291, 1303, 1320-1316.
יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספריית מעריב (1993), עמ' 229–248.
משה אימבר וגדי אריאל, שייטת 3 – ספינות הטילים בחיל הים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005. לכידת ספינות מחבלים עמ' 71–76.
יגאל קיפניס, 1973 – הדרך למלחמה, דביר (2012), עמ' 163–164.
שמעון גולן, מלחמה ביום הכיפורים – קבלת החלטות בפיקוד העליון במלחמת יום הכיפורים, מערכות (2013), עמ' 41 הערה 46, 370.
עמוס גלבוע, ידיעות פז שלא הוחמצו בהוצאת אפי מלצר, אוגוסט 2016.
אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי - מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017.
אבי אובל, קשר השתיקה הצצה לעולמו של המודיעין הימי, 'בין גלים' ביטאון עמותת חיל הים, דצמבר 1988.
Cristol, A. Jay, The Liberty Incident: The 1967 Israeli Attack on the U.S. Navy Spy Ship”, 2002 Dulles, Virginia: Brassey's
Cristol, A. Jay, The Liberty Incident Revealed: The definitive account of the 1967 Israeli attack on the U.S. Navy spy ship, Naval Institute Press, 2013
ראו גם

להק מודיעין אוויר
משרד מודיעין הצי, המקבילה האמריקאית
מינהל הביון של המטה הכללי של הצי הרוסי, המקבילה הרוסית
כפרה (רומן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איאן מקיואן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  מלחמת העולם השנייה, מחבר רומנים 
 מקום התרחשות:  לונדון, דנקרק, אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ 
 תאריך הוצאה:  2001 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  2002
 תרגום:  עתליה זילבר
 מספר עמודים:  413
 פרסים
 פרס WH סמית' לספרות  פרס הספרות של Exclusive Books  Los Angeles Times Book Prize for Fiction  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי 
 סדרה
 ספר קודם:  אמסטרדם (נובלה) 
 
כפרה הוא רומן מטא-בדיוני משנת 2001 מאת הסופר הבריטי איאן מקיואן. עלילת הרומן מתרחשת בשלוש תקופות: אנגליה ב-1935, אנגליה וצרפת ב-1940 במלחמת העולם השנייה ואנגליה ב-1999. הוא עוסק בטעות חצי תמימה של נערה מהמעמד הגבוה שהורסת חיים, את הבגרות שלה ושל קורבנותיה בצל הטעות ההיא, והרהור על אופי הכתיבה.
הרומן נחשב כאחת מיצירותיו הטובות ביותר של מקיואן, והיה מועמד לפרס בוקר לסיפורת לשנת 2001. בשנת 2010, המגזין "טיים" כלל את הרומן ברשימת 100 הרומנים הגדולים ביותר בשפה האנגלית מאז 1923.
בשנת 2007, הספר עובד לסרט עטור פרסי BAFTA ופרס אוסקר באותו שם, בבימויו של ג'ו רייט ובכיכובם של סרשה רונאן, ג'יימס מק'אבוי וקירה נייטלי.
תמצית עלילת הרומן > חלק ראשון

בראיוני טליס, נערה אנגלייה בת 13 עם כישרון כתיבה, מתגוררת באחוזה הכפרית של משפחתה עם הוריה ג'ק ואמילי טליס. אחותה הגדולה ססיליה סיימה לאחרונה את לימודיה באוניברסיטת קיימברידג' יחד עם רובי טרנר, בנה של המנקה בבית משפחת טליס וחבר ילדות של ססיליה, שאת השכלתו האקדמית מימן ג'ק טליס.
בקיץ 1935, בני הדודים מצד האם של בראיוני, לולה בת ה-15 והתאומים בני ה-9 ג'קסון ופיירו, מתארחים באחוזת טליס, במהלך הגירושים של הוריהם. בראיוני כתבה מחזה בשם "תלאותיה של ארבלה", והיא מנסה להעלותו בפני המשפחה בהשתתפותם של שלושת בני הדודים, אך אינה מצליחה בכך. אחיהן הגדול של בראיוני וססיליה, לאון, חוזר מלונדון, מלווה בחברו מאוניברסיטת אוקספורד, התעשיין האמיד פול מרשל.
ססיליה ורובי מתעמתים על אגרטל יקר, ועקב כך נשבר חלק ממנו ונופל לתוך בריכת מזרקה. ססיליה פושטת את בגדיה העליונים וצוללת לבריכה כדי למשות את חלק האגרטל, ומפתיעה את רובי בצעד זה. בראיוני, הצופה באירוע מחלון בית האחוזה, מבולבלת ומסוקרנת מהמעשים של ססיליה ורובי, שאינם מובנים לה. היא מקבלת השראה להתחיל לכתוב סיפור של ריאליזם פסיכולוגי (אנ'), והקורא מתבשר שזה יהפוך בסופו של דבר לסימן ההיכר של הסיפורת שלה.
בעקבות התקרית ליד הבריכה, רובי מבין שהוא נמשך לססיליה, וכותב טיוטות אחדות של מכתב אהבה אליה. הוא נותן את המכתב לבראיוני כדי שתמסור אותו לססיליה. הוא נותן לה מבלי משים טיוטה שהתכוון לזרוק, המכילה התייחסות גסה ("בחלומותי אני נושק לכּוּס שלך, לכוס הלח והמתוק שלך.". כשרובי מבין את טעותו, בראיוני כבר חזרה לבית עם מכתבו.
בניגוד להנחיותיו של רובי, בראיוני פותחת את המכתב וקוראת אותו. היא מזועזעת מהשפה הוולגרית שלו, ומשתכנעת שרובי מתכוון לפגוע בססיליה. לולה הפצועה מתנחמת אצל בראיוני, ומספרת שאחיה הצעירים תקפו אותה, למרות שמשתמע שהיה זה פול מרשל, שיש לו שריטה ארוכה על פניו. בראיוני מספרת על תוכן המכתב ללולה, שמתייגת את רובי כ"מניאק", ומאששת את רגשותיה של בראיוני שרובי מתכוון לפגוע בססיליה. רובי מגיע לבית האחוזה לארוחת ערב משפחתית, ומתוודה על רגשותיו בפני ססיליה, והיא מגיבה בעין יפה. מאוחר יותר באותו ערב, בראיוני נכנסת לחדר הספרייה, שבו רובי וססיליה מקיימים יחסי מין. בראיוני מאמינה שהיא קטעה מתקפה מרושעת על ססיליה, ועומדת המומה בזמן שרובי וססיליה יוצאים במהירות.
בארוחת הערב שוררת מתיחות, ומתגלה שהתאומים ברחו. הסועדים נחלקים לצוותים ויוצאים לחפש את התאומים. ססיליה הולכת עם לאון, רובי ובראיוני יוצאים כל אחד לחוד. בחושך, בזמן שכולם מחפשים את התאומים, בראיוני מגלה את בת דודתה לולה נאנסת על ידי תוקף שאף אחת משתיהן לא יכולה לראות בבירור, והתוקף בורח. בראיוני, משוכנעת שזה היה רובי, גורמת ללולה להסכים שכנראה שמעה את קולו של רובי. שתיהן חוזרות לבית האחוזה, ובראיוני מזהה את רובי בפני השוטרים שהוזעקו כאנס, בטענה שראתה את פניו בחושך. לולה מורדמת על ידי הרופא המקומי, ססיליה צורחת על בראיוני ומסתגרת בחדרה, ופול מרשל חולק סיגריות עם השוטרים.
רובי לא חוזר, והמשפחה והשוטרים נשארים ערים ומחכים לו. עם עלות השחר, רובי מופיע עם ג'קסון ופיירו, לאחר שמצא והציל אותם. הוא נעצר במקום ונלקח משם, כשרק ססיליה ואמו מאמינים למחאותיו על חפותו. בראיוני מרוצה מהתוצאה הזו לגרסתה לאירועים, שבה היא הגיבורה ורובי הנבל.
תמצית עלילת הרומן > חלק שני

עד לתחילת מלחמת העולם השנייה, רובי שהה במאסר. הוא וססיליה התכתבו, שומרים על אהבתם זה לזה. רובי השתחרר מהכלא בתנאי שיתגייס לצבא הבריטי. ססיליה סיימה הכשרה כאחות, וניתקה כל קשר עם בני משפחתה בגלל התפקיד שמילאו בהפללת רובי. זמן קצר לפני שרובי יוצא למלחמה בצרפת, הם נפגשים פעם אחת למשך חצי שעה, בהפסקת הצהריים של ססיליה. המפגש המחודש שלהם מתחיל במבוכה, אבל הם חולקים נשיקה לפני שהם נפרדים. כשהוא בצרפת הם המשיכו בקשר מכתבים, וכל מכתב מססיליה הסתיים במילים "מחכה לך. חזור."
בצרפת מתנהלת מלחמה קשה, והצבא הבריטי נסוג לדנקרק. רובי הפצוע עושה רגלית את דרכו לשם, לאורך כארבעים ק"מ, בלוויית שני רב"טים. בדרכם הם נתונים להפצצות של מטוסי שטוקה, וחווים את אימי המלחמה: גופות של אזרחים וחיילים, פצועים רבים והרס רב. לאחר מעבר סכנות רבות, רובי מצליח להגיע לדנקרק, יום לפני תחילת הפינוי אל חופי בריטניה. בדרכו לדנקרק הוא חושב על אהבתו לססיליה ועל שנאתו לבראיוני - "לא נראה לו שטינתו אליה תימחה אי פעם.כן, היא הייתה ילדה בעת ההיא, והוא לא סלח לה. לעולם לא יסלח לה. זה הנזק שלא יימחה." בסופו של דבר הוא מסיק שבראיוני הייתה צעירה מכדי שתישא במלוא האשמה, ומחליט לעודד את ססיליה לחדש את הקשר עם משפחתה.
תמצית עלילת הרומן > חלק שלישי

בראיוני חשה חרטה על העוול שגרמה. בגיל שמונה עשרה נמנעה מלהירשם ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' ובמקום זאת היא אחות מתלמדת בבית חולים בלונדון. היא הבינה את מלוא הטעות שלה ומחליטה שהיה זה פול מרשל, ידידו של לאון, שאותו ראתה תוקף את לולה. בראיוני ממשיכה לעסוק בכתיבה, והיא כותבת יומן על חוויותיה בבית החולים, "מעולם לא אבד לה עונג הילדות הזה, לראות דפים מכוסים בכתב ידה." סיפור ארוך שכתבה, בהשראת מערכת היחסים של רובי וססיליה, נדחה על ידי כתב עת ספרותי, במכתב דחייה המפרט את הליקויים בנובלה אך מעודד אותה להמשיך לכתוב. בבית החולים היא נדרשת לטיפול אינטנסיבי בפצועי המלחמה הרבים המגיעים אליו.
אביה של בראיוני מגלה לה שפול מרשל ובת דודתה לולה עומדים להינשא זה לזה. בראיוני לוקחת יום חופשה והולכת להשתתף בטקס החתונה, בידיעה שלולה מתחתנת עם האנס שלה. בראיוני שוקלת לגלות זאת במהלך החתונה, אך לא עושה זאת. בהמשך היום, היא ניגשת לביקור אצל ססיליה, המסכימה לפגוש אותה לאחר שנים שלא התראו. בזמן שבראיוני מתנצלת בפני ססיליה, רובי מופיע במפתיע מחדר השינה. הוא גר עם ססיליה בזמן שהוא בחופשה מהצבא. רובי מביע את זעמו על בראיוני, אך ססיליה מרגיעה אותו.
ססיליה ורובי מסרבים לסלוח לבראיוני, שבכל זאת אומרת להם שהיא תנסה לתקן את הדברים. היא מבטיחה להתחיל בהליכים המשפטיים הדרושים כדי להביא לזיכויו של רובי, למרות שפול מרשל לעולם לא יישא באחריות לפשע שלו בגלל נישואיו ללולה. כשבראיוני נפרדת מססיליה ורובי, היא אופטימית לגבי תפקידה בזיכוי של רובי, חושבת שמה שנדרש ממנה הוא "טיוטה חדשה, כפרה, והיא הייתה מוכנה להתחיל."
הרומן מסתיים בנקודה זו, עם חתימה "ב"ט, לונדון 1999".
תמצית עלילת הרומן > אחרית דבר

החלק האחרון, שכותרתו "לונדון, 1999", מסופר על ידי בראיוני עצמה בצורה של דף ביומנה. כיום, בת 77, היא סופרת מצליחה אשר אובחנה לאחרונה עם שיטיון וסקולרי, כך שהיא עומדת בפני ירידה מהירה ביכולתה הנפשית.
הקורא לומד שבראיוני היא המחברת של החלקים הקודמים של הרומן. בראיוני משתתפת במסיבת יום הולדת לכבודה בבית משפחת טליס, שם מציגים ילדי משפחת טליס את "תלאותיה של ארבלה", המחזה שבראיוני בת ה-13 כתבה וללא הצלחה ניסתה להעלות עם בני דודיה בקיץ 1935. לאון ופיירו נוכחים, ג'קסון נפטר חמש עשרה שנים קודם, ולולה בחיים אבל לא משתתפת. בראיוני מגלה לקורא שרובי טרנר מת מאלח דם בחופי דנקרק, שססיליה נהרגה מספר חודשים לאחר מכן כאשר פצצה הרסה את תחנת הרכבת התחתית בֵּלַם במהלך הבליץ, וכי הסיפור שבראיוני פגשה אותם יחד ב-1940 היה בדיה. בראיוני אמנם השתתפה בחתונה של לולה עם פול מרשל, אבל מתוודה שהייתה פחדנית מכדי לבקר אצל ססיליה השכולה. הרומן, שלדבריה נכון עובדתית מלבד הפרט שרובי וססיליה התאחדו מחדש, הוא הניסיון שלה לכפר על מה שעשתה להם.
בראיוני מצדיקה את הסוף הטוב שהמציאה בכך שהיא לא רואה איזו מטרה ישרת סיפור "חסר רחמים". היא כותבת, "נוח לי לחשוב שלא מחנת חולשה או התחמקות, אלא בתור מעשה אחרון של טוב־לב, עמידה ענגד חדלון וייאוש, נתתי לנאהבי לחיות ואיחדתי אותם בסוף".
דמויות עיקריות

בראיוני טליס - האחות הצעירה של לאון וססיליה טליס, בת 13 בתחילת הרומן, מילדותה היא סופרת שאפתנית. גורמת לשליחת רובי טרנר לכלא כשהיא טוענת ללא הצדקה שהוא תקף את לולה. הרומן מספר את השינוי שלה מילדה לאישה ככל שהרומן מתקדם. בסוף הרומן, כשהיא בת 77, בראיוני הבינה את מעשיה הפסולים בילדותה ומחליטה לכתוב את הרומן כדי למצוא כפרה.
ססיליה טליס - הבת האמצעית במשפחת טליס. למדה באוניברסיטת קיימברידג'. ססיליה התאהבה בחברהּ מילדותה, רובי טרנר. כאשר רובי הואשם לשווא באונס, ססיליה מאבדת אותו לכלא ולמלחמה, ובוחרת לא לנתק קשר עם בני משפחתה, שתמכו בהפללה זו.
לאון טליס - הבן הבכור במשפחת טליס. מגיע לביקור באחוזת הוריו, ומביא איתו את חברו פול מרשל.
אמילי טליס - אמם של בראיוני, ססיליה ולאון, סובלת ממיגרנות קשות.
ג'ק טליס - אביהם של בראיוני, ססיליה ולאון. עובד בלונדון במשרה ממשלתית, ולעיתים קרובות לן מחוץ לביתו כנראה משום שהוא מנהל רומן.
רובי טרנר - בנה של גרייס טרנר, המתגוררת בשטח אחוזת טליס. לאחר שגדל עם לאון, ססיליה ובראיוני, הוא מכיר את המשפחה היטב. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' עם ססיליה וכשהם חוזרים הביתה לאחר סיום הלימודים, הם מתאהבים. רובי נשלח לכלא לשלוש שנים וחצי, לאחר שבראיוני מאשימה אותו לשווא באונס לולה.
גרייס טרנר - אמו של רובי טרנר. כמנקה בבית המשפחה קיבלה אישור מג'ק טליס לגור בשטח האחוזה. כאשר בנה מואשם לשווא באונס לולה, רק היא וססיליה מאמינים שהוא חף מפשע, וגרייס בוחרת לעזוב את משפחת טליס.
לולה קווינסי - נערה בת 15, בת דודה של בראיוני, ססיליה ולאון. היא באה, יחד עם אחיה התאומים, להתארח אצל בני הזוג טליס לאחר גירושי הוריה. היא נאנסת בעת שהותה באחוזת טליס. מופיעה מאוחר יותר ברומן כאישה בוגרת, נשואה לפול מרשל.
ג'קסון ופיירו קווינסי - אחיה התאומים בני התשע של לולה ובני דודים של בראיוני, ססיליה ולאון. הם באים, יחד עם אחותם, להתארח אצל בני הזוג טליס לאחר גירושי הוריהם. בראיוני רוצה שהתאומים ייקחו תפקיד במשחק שלה, אבל מחלוקות אומרות שהמחזה מבוטל, ומרגיז את שניהם. פיירו מופיע בסוף הרומן כאדם זקן בזמן שאחיו מת.
דני הרדמן – בנו של ההנדימן של משפחת טליס. רובי וססיליה חושדים שהוא אנס את לולה עד שבראיוני אומרת להם אחרת, מה שגרם לרובי לומר שהם חייבים לו התנצלות.
פול מרשל - חבר של לאון. הוא אנס את לולה באחוזת טליס לאחר רדת החשכה, אך בראיוני מעידה שרובי אנס את לולה. כעבור שנים אחדות לולה ופול מתחתנים. פול מרשל הוא גם הבעלים של מפעל שוקולד המייצר חטיפי שוקולד המסופקים לצבא, ומכניסים לו הון רב.
רב"ט נֵטְל ורב"ט מייס - שני רב"טים המלווים את רובי בדרך לפינוי מדנקרק.
בטי - המשרתת של משפחת טליס.
אינטרטקסטואליות

הרומן "כפרה" מכיל התייחסויות אינטרטקסטואליות למספר יצירות ספרותיות אחרות, בהן ספר הלימוד האנטומיה של גריי, הרומן "הגלים" מאת וירג'יניה וולף, "ג'וד האלמוני" מאת תומאס הארדי, "קערת הזהב" מאת הנרי ג'יימס, מנזר נורת'אנגר מאת ג'יין אוסטן, "קלריסה" מאת סמיואל ריצ'רדסון, "לוליטה" מאת ולדימיר נבוקוב, ומחזותיו של ויליאם שייקספיר: "הסערה", "מקבת", "המלט" ו"הלילה השנים עשר".
הרומן מתייחס גם לשני מבקרי ספרות: סיריל קונולי (אנ') ואליזבת בואן.