stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין פלונית נגד פלוני
בעקבות פסק הדין

פסק הדין עורר תהודה אצל העוסקים בתחום דיני המשפחה, וצוטט ופורש במספר אתרים מתוך כוונה להביאו לידיעת הציבור הרחב.
לדעתו של עורך הדין בני דון-יחייא, עורך דין המתמחה בדיני משפחה, כפי שפורסמה בכתבה בגלובוס, זאת היא הפעם הראשונה שבית המשפט אומר כי אין להפלות בין נשים לגברים כאשר מדובר במזונות משקמים.
במסגרת תביעת גירושין שהוגשה בדצמבר 2015, ביקש גבר מזונות זמניים מאשתו, על בסיס דבריה של השופטת ברק-ארז בפסק הדין. הזוג היה נשוי חמש שנים והגבר בן 34 טען כי קשה לו לעבוד כיוון שאינו מסתדר במסגרות. השופטת שפרה גליק, דחתה את בקשתו למזונות וציינה כי, הסתמכות המבקש על פסק הדין אינה מקובלת עליה מכמה טעמים. ראשית, מדובר בגבר ובפסק הדין המדובר הייתה התובעת אישה. שנית, בהליך במחוזי של פסק הדין נקבע כי לסרבנות גט תהיה השפעה על קציבת המזונות (המבקש סירב בתחילת ההליך לתת לאישה גט), ושלישית, "אמירת אגב" של השופטת ברק-ארז לגבי מזונות אזרחיים אצל בני זוג שנשואים לפי הדת, אינה מצדיקה פסיקה של מזונות זמניים בשלב זה.
בפסק דין אחר, שפורסם באוקטובר 2016, לא נעתר השופט יהורם שקד לתביעתה של אישה שאינה עובדת, למזונות אישה לאחר הגרושין, אך בהסבר לפסיקתו ציטט השופט שקד מדבריה של השופטת ברק ארז ואמר כי אם לא היו לאישה, במקרה הנדון לפניו, מקורות הכנסה מהרכוש המשותף, אין זה מן הנמנע שהיה פוסק לה מזונות גם לאחר הגרושים.
ראו גם

בתי דין דתיים בישראל
מרוץ הסמכויות
חוק יסודות המשפט
חופה וקידושין
גילנות
לקריאה נוספת

רות זפרן, ‏מרוץ הסמכויות חי ובועט: מ"ניצחון בנקודות" של מערכת השיפוט האזרחית בענייני משפחה להתעצמות מחודשת של מערכת בתי הדין הרבניים, משפטים ‏מ"ג (תשע"ג) 571
בנימין שמואלי, פיצוי נזיקי למסורבות גט, המשפט, יב, ספר עדי אזר ז"ל (תשס"ז) 285
הכסף שעקרות הבית לא מקבלות, באתר וואלה, 4 במאי 2007
יעל ברוידא בהט, מעורבותם של ארגוני הנשים בחקיקת חוק יחסי ממון בין בני זוג בשנים 1948–1973: המאבק שנשכח, משפט וממשל טו (ספטמבר 2013) 27
אריאן רנן־ברזילי ושירלי יוסרי, "אלימות כלכלית במשפחה – בין דומיננטיות גברית לגבריות נכפית?" עיוני משפט לט 2016 660-613. ראו עמודים 650–655
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "לחזור לחיים: מזונות משקמים", עמ' 278–280.
הערות שוליים

↑  בע"מ 3151/14 פלונית נ' פלוני, פורסם בנבו 05 בנובמבר 2015
↑  ס' 1 לחוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגרושין), התשי"ג–1953
↑  סעיף 3 לחוק בית המשפט לענייני משפחה, תשנ"ה–1995
↑  סעיף 2 לחוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), תשי"ט–1959
↑  בע"מ 3151/14 פלונית נ פלוני פורסם בנבו, 05 בנובמבר 2015, פיסקה 31
↑  ראו ה"ש 4 פיסקה 34
↑  סעיף 13 חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), תשי"ט–1959
↑  סעיף 5 (א)לחוק יחסי ממון בין בני זוג, תשל"ג–1973
↑  סעיף 8 (2) לחוק יחסי ממון בין בני זוג, תשל"ג–1973
↑  עוה"ד ד"ר שרון פרילינג, מדור ספציפי: זכות האישה להתגורר באותו בית אליו הורגלה
↑  סעיף 76 חוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד–1984
↑  יחיאל קפלן, תביעות נזיקין בגין סרבנות גט בישראל לאור עקרונות המשפט העברי: מחילוקי דעות בין בית המשפט לבית הדין לפשרה המשכינה שלום, משפחה במשפט | ו-ז (2014-2013), עמ' 263
↑  על איסור ניאוף והשלכותיו המשפטיות www.daat.ac.il/mishpat-ivri/skirot/84-2.htm
↑  סעיף 5 א (ד)לחוק יחסי ממון בין בני זוג, תשל"ג-1973
↑  מרכז צדק לנשים Center for Women's Justice מובילות המאבק המשפטי של נשים למען שיוויון, כבוד וצדק בדין היהודי במדינת ישראל
↑  עו"ד אלינור ליבוביץ, קציבת תקופה לתשלום מזונות אישה כשחיי הנישואין הסתיימו והגיעו לקיצם, באתר gerushin.co.il (ארכיון)
↑  עו"ד ליאור כספי, מזונות משקמים או מזונות אזרחיים - אימתי?, ‏03/02/2016
↑  העליון: גבר שאשתו הייתה מפרנסת עיקרית יוכל לתבוע מזונות, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2015
↑  תמ"ש (משפחה תל אביב-יפו) 4485-12-15 א.ב נ' נ.ב (פורסם בנבו 30.12.2015), פסקה 30
↑  תמ"ש (משפחה תל אביב-יפו) 10521-03-15 פלונית נ' אלמוני (פורסם בנבו, 10.10.201), פיסקה 54
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
כרמית

ערך זה עוסק ביישוב קהילתי. אם התכוונתם לחברת מזון, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הדרום
 עיר אם:  מיתר
 תאריך ייסוד:  2013
 שטח:  45 קמ"ר
 גובה:  400 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב קהילתי:  1,000 (2019)
 קואורדינטות:  31°20′09″N 34°54′01″E﻿ / ﻿31.33593333°N 34.90021667°E﻿ / 31.33593333; 34.90021667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) כרמית(למפת צפון הנגב רגילה) כרמית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרמית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרמית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כרמית הוא יישוב קהילתי בצפון הנגב הממוקם בתחומי המועצה המקומית מיתר.
היסטוריה

היישוב הוקם כיוזמה משותפת של המועצה האזורית בני שמעון ושל מינהל מקרקעי ישראל, במטרה להרחיב את אוכלוסיית המועצה בפרט ואת אוכלוסיית הנגב בכלל. החלטת הממשלה על הקמת היישוב התקבלה בשנת 1999, ומיד אחר כך החלו מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הבינוי והשיכון בתכנונו. ב-2000, אישרה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה דרום את התוכנית הראשונית של היישוב שהכינה חברת "גדיש הנדסה וניהול", כחברה מנהלת של מינהל מקרקעי ישראל. בדצמבר 2001, לאחר שאושרה בוועדה המחוזית, התוכנית הועברה לאישור המועצה הארצית לתכנון ולבנייה. באפריל 2003, החליטה המועצה הארצית להקפיא את התוכנית לבניית הישוב, לטובת הקמת יישוב גדול יותר בסמוך בשם "יתיר", על ידי חברת דנקנר השקעות שזכתה במכרז להקמתו.
ביולי 2004, לאחר הליך שנמשך מספר שנים, החליטה הוועדה המחוזית להמליץ בפני שר הפנים, אברהם פורז, על ביצוע שינויים במרחבי התכנון באזור, כך ששטחי היישובים המתוכננים "חירן" ו"יתיר" ו"כרמית" יסופחו ליישוב מיתר. צירוף שלושת היישובים החדשים למיתר נועד ליצור יישוב פרברי גדול, בו למעלה מ-10,000 יחידות דיור. ההחלטה על הקמת היישוב "יתיר" של קבוצת דנקנר לבסוף בוטלה, ותכנונה של כרמית נמשך.
בסוף שנת 2005, אושרה הקמת הקמת שלב א' של כרמית על ידי הוועדה המחוזית דרום. שלב א' של כרמית כלל את החלק הדרום מערבי של היישוב, שבו 117 מגרשים של 450 מ"ר וכן שטחים ציבוריים פתוחים. מתוך תוכנית ליישוב ששטחו 1265 דונם ובו 739 בתים על מגרשים של חצי דונם. התוכנית המפורטת אושרה באפריל 2006.
במהלך שנת 2009 החלו סלילתו של כביש הגישה ליישוב. בפברואר 2011 החל שיווק המגרשים ביישוב. בשנת 2013 נרכשו עוד כ-130 מגרשים על ידי מתיישבים משלב ב' (בנוסף ל-50 מגרשים משלב א' אשר נרכשו בעבר) ובאוגוסט אותה שנה החל שיווק שלב ג' של היישוב.
בתחילת שנת 2014 הונחו בשטח קווי הביוב והוצבו תאי החשמל במגרשים. במסגרת מעבר בסיסי צה"ל לנגב, יצאה באפריל 2014 מנהלת המגורים בצה"ל עם פרויקט מגורים לאנשי הקבע העתידים לעבור לנגב. במסגרת הפרויקט שווקו לאנשי הקבע כ-200 מגרשים. לאור הביקוש הרב לפרויקט, מנהלת המגורים יצאה לשלב ב'.
בניית הבתים הפרטיים החלה במהלך חודש מרץ 2015 כאשר המשפחות הראשונות עברו ליישוב בסוף יולי 2016.
נכון לשנת 2020 מתגוררות ביישוב כ-500 משפחות. ביישוב קיימים גני ילדים ובית ספר יסודי.
אופי היישוב

היישוב כיום מונה כ-500 משפחות, בשלב הסופי מתוכנן היישוב לכלול 2,500 יחידות דיור על שטח של 4,500 דונם. הקליטה לכרמית מתבצעת על ידי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית מיתר ותנועת אור. היישוב מעורב (דתיים וחילוניים).
כרמית ממוקם בצמוד ליער כרמים שבצפון הנגב, במרחק קצר מבסיס קריית המודיעין הצפוי להיבנות באזור בשנים הקרובות. היישוב נמצא על צומת הכבישים 60 ו-31, והוא הקרוב ביותר למחלף כביש 6 המגיע לצומת שוקת, מרחק נסיעה של 15 דקות מבאר שבע, ושעה מתל אביב ומירושלים.
בתחום היישוב מצויים בית-כנסת ומרכז קהילתי אשר נבנה על ידי תורמים. ביישוב גני ילדים ובית ספר יסודי.
הערות שוליים

↑  גדי גולן, ‏אושרה הקמת היישוב כרמית במועצה אזורית בני שמעון, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2002
↑  גדי גולן, ‏כרמית וחירן: התכנון התחיל, באתר גלובס, 19 באפריל 1999
↑  גדי גולן, ‏תוכנית ליישוב חדש בתפר עם חברון: כרמית, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2000
גדי גולן ודליה טל, ‏המחוזית אישרה להפקדה תוכנית ליישוב חדש בנגב - כרמית, באתר גלובס, 3 באפריל 2000
↑  דליה טל, ‏תוכנית להקמת יישוב קהילתי במועצה איזורית בני שמעון הופקדה בארצית, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2001
↑  אלעזר לוין, ‏בניית חירן הוקפאה - פרויקט יתיר הוכפל ל-2,900 יחידות, באתר גלובס, 6 באפריל 2003
↑  פרוטוקול המועצה הארצית מס' 438 מיום ג' 3 ביוני 2003
↑  עופר פטרסבורג, דנקנר מוביל קבוצת משקיעים להקמת ישוב בנגב, באתר ynet, 7 בפברואר 2002
צפריר רינת, המועצה הארצית אישרה לדנקנר את הקמת יתיר: פרבר של ערד בן 1,500 יחידות דיור, באתר הארץ, 8 ביוני 2003
↑  גדי גולן, ‏שטח השיפוט של מיתר יורחב ויכלול את כרמית, חירן ויתיר, באתר גלובס, 25 ביולי 2004
↑  ארז צפדיה, סרק סרק, תכנון סרק, באתר "העוקץ", 25 ביולי 2013
↑  גדי גולן, ‏המחוזית דרום אישרה הקמת יישוב קהילתי כרמית, באתר גלובס, 9 באוקטובר 2005
ענת ג'ורג'י, אושרה הקמת היישוב החדש כרמית, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2005
↑  גדי גולן, ‏אושרה תוכנית מפורטת ליישוב כרמית: 739 יחידות דיור כפריות, באתר גלובס, 2 באפריל 2006
↑  אילנה קוריאל, יישוב כרמית יוצא לדרך: מגרשים ראשונים למכירה, באתר ynet, 2 בפברואר 2011
↑   נמרוד בוסו, 450 אלף שקל למגרש של חצי דונם ביישוב חדש בצפון הנגב, באתר TheMarker‏, 21 במאי 2013
↑  מיכל רותם, חשיפה: כך מתכננים הקמת ישובים ליהודים על גבי כפרים בדואים, באתר "שיחה מקומית", 29 באפריל 2014
אח"י רומח (סער 4)

| --- | --- |
,

ספינה דגם סער 4 בירי טיל הרפון
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  סער 4 תכלית
 סדרה קודמת:  סער 3
 סדרה עוקבת:  סער 4 נדרן
 אוניות בסדרה:  אח"י רשף, אח"י קשת, אח"י רומח, אח"י כידון (סער 4), אח"י תרשיש (סער 4), אח"י יפו (סער 4).
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות ישראל
 הושקה:  אפריל 1974
 תקופת הפעילות:  אפריל 1974 – בשירות פעיל (כ־50 שנה)
 אחריתה:  בשירות פעיל צ'ילה L.M. Casma
 מידות
 הֶדְחֶק:  415 טון; מקסימלי 450 טון
 אורך:  58 מטר
 רוחב:  7.8 מטר
 שוקע:  2.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית 35 קשר
 גודל הצוות:  50 איש
 טווח שיוט:  4800 מיל ימי ב-19 קשר,  2200 מיל ימי ב-30 קשר.
 גובה התרנים:  10 מטר
 הנעה:  4 מנועי דיזל מאייבך MTU 538 16v
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 כמות הדלק:  60,000 ליטר
 מתקני התפלה:  שני מעבים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  8  טילי ים - ים גבריאל  שני תותח אוטו מלרה 76 מ"מ,  2 תותחי אורליקון 20 מ"מ 2 מקלעי מאג 7.62 מ"מ
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"מ "דגון" תוצרת אלתא. מערכת לוחמה אלקטרונית תוצרת אלישרא
אח"י רומח היא ספינת סער, שנבנתה במספנות ישראל כשלישית בסדרת סער 4 – תכלית, ושירתה בשייטת ספינות הטילים במרחבי הים האדום עד מכירתה לצ'ילה בשנת 1979.
תחילת הדרך

ספינות סער 4 נבנו במטרה לשרת בים האדום. ב-16 בספטמבר 1974 יצאה הספינה בפיקוד סא"ל יצחק קוראל אלמוג,  מנמל חיפה, להפלגת בציר ענבים. מפקד ההפלגה היה סא"ל אברהם אשור. הספינה השנייה הייתה אח"י כידון (סער 4) בפיקוד רס"ן אריה רונה.
הספינות הפליגו סביב יבשת אפריקה לשארם א-שייח'. במסלול של כ-13,000 מייל ימי במשך 30 ימים – מתוכם 23 ימי הפלגה. והגיעו ב-16 באוקטובר 1974.
בהפלגה בים סוער בדרום הים האדום נתגלו בסיפון הספינה סדקים, שנבעו מחולשה בתכנון. ספינות סער 4 שנבנו במספנות ישראל חוזקו בקורות אורך ואילו בספינות סער 4.5 יישמו את הלקחים כבר בבניית הספינות.
בצי של צ'ילה

בשנת 1979 נמכרה הספינה לצי של צ'ילה בעסקה שכללה גם את אח"י רשף ואח"י קשת. אח"י רומח הייתה הספינה הראשונה שנמסרה לצי הצ'ילני. הצוות קיבל אותה בשארם א-שייח' שינתה את שמה LM Casma L-30 ולאחר סדרת אימונים יצאה להפלגה סביב אפריקה לצ'ילה.
גלריה

קידוש ערב שבת באח"י רומח (סער 4) יולי 1974.
מפקד חיל הים בנימין תלם ומפקד השייטת אלי רהב, בשיחת פרידה  מאנשי אח"י רומח לפני היציאה להפלגת בציר ענבים, 16 בספטמבר 1974.
נשיא המדינה אפרים קציר לוחץ את ידו של יצחק קוראל אלמוג בביקור על ספינת טילים אח"י רומח בים האדום, 1975.
ספינות הצי הצ'ילני קסמה לשעבר רומח, ואנגמוס לשעבר רשף, מתמרנות בקרבת מצר מגלן.
ספינת סער 4 בצי הצ'יליאני.
מפקדי הספינה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מפקדי אח"י רומח
| רב-סרן  | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |  |  |
| סא"ל אברהם אשור | 1974 – יוני 1974 | השקה ואימון ראשוני |  |  |  |
| סא"ל יצחק קוראל אלמוג | 17 ביוני 1974 - | הפלגת בציר ענבים והתבססות בים האדום |  |  |  |
| יצחק שמיר | 1975-1974 | תדלוק ספינות הפלגת יופי |  |  |  |
| סא"ל דב בר | 1976 | פרס בוחן הכשירות |  |  |  |
| הרצל שחף | 1979 | 5 חודשים |  |  |  |
חיים לילוס: 
סא"ל דוד הרפזי: 
שמעון מאיר:
לקריאה נוספת

דב רוזנטל, אלבום כלי שיט חיל הים, הוצאה לאור חילית, 1990.
הערות שוליים

↑  התמונה מתקופה מוקדמת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
| ספינות טילים של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
שייטת ספינות הטילים • כלי שיט של חיל הים
| סער 1 שלכת | אח"י מבטח • אח"י משגב • אח"י מזנק | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 2 שלכת | אח"י חיפה • אח"י אילת • אח"י עכו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 3 שלכת | אח"י סער • אח"י סופה • אח"י געש • אח"י חרב • אח"י חנית • אח"י חץ | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 תכלית | אח"י רשף • אח"י קשת • אח"י רומח • אח"י כידון • אח"י תרשיש • אח"י יפו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 נדרן | אח"י ניצחון • אח"י עצמאות • אח"י מולדת • אח"י קוממיות | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 חוחית | אח"י עליה • אח"י גאולה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נושב | אח"י רומח • אח"י קשת | סמל חיל הים הישראלי  |
| זיוונית | אח"י שמרית • אח"י שלומית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נירית | אח"י חץ • אח"י תרשיש • אח"י כידון • אח"י יפו • אח"י חרב • אח"י סופה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 5 להב | אח"י אילת • אח"י להב • אח"י חנית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 6 | אח"י מגן • אח"י עוז • אח"י עצמאות • אח"י ניצחון |  |
גיבוניים

| גיבוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: גיבונים
סוגים
 Hoolock  Hylobates  Symphalangus  Nomascus
שם מדעי
 Hylobatidae ‏גריי, 1871
תחום תפוצה


סיאמנג
פרטים של גיבון כסוף-פרווה משתרבבים מהענפים
גיבונים (שם מדעי: Hylobatidae) היא משפחה בתת-סדרת קופים צרי אף ובקבוצת ההומינואידים שכוללת גם את ההומינידים. בתוך משפחת הגיבונים יש ארבעה סוגים: סיאמנג, גיבון לבן גבות, גיבון גיבון, וגיבון מצויץ.
מיון

על אף ששיוך ההילובטידים בתוך הפרימטים ידוע ואין עליו השגות, לא זה המצב לגבי החלוקה הפנימית בתוך המשפחה. מחקרים ראשונים, שלא הכירו את כל מיני הגיבונים, חילקו את המשפחה לשני סוגים בלבד - הסיאמנג גדול הגוף כסוג אחד, ושאר הגיבונים, שנודעו אז כקבוצת "לאר", כסוג שני. חלוקה דיכוטומית זו ניתן להסביר בשל המידע המועט שהיה ידוע על שאר המינים עד לשנות ה-80 של המאה ה-20, כמו כן בשל ההבדלים הברורים לעין שבין שני הסוגים: לסיאמנג קול עבה יותר, גרונו החיצוני אלסטי ומתנפח, אצבעות כף רגלו 2–3 מחוברות יחד בקרום עורי.
כאשר התגלו מינים נוספים של גיבונים ואחרים נחקרו יותר לעומק, נגלה גם הצורך להוסיף עוד שני סוגים לפחות על הקיימים. בשנות ה-80 כבר נודעו 14 המינים במשפחה, ונעשתה חלוקה גנטית לארבעה סוגים על פי תבנית קריוגרם. רק בשנת 2001 התקבלו המחקרים בקהילת חוקרי הפרימטים. בסוגריים מצוין מספר הדיפלאודים של חברי אותו סוג.
גיבון הולוק (38) (Hoolock )
גיבון לבן-גבות מערבי (Hoolock hoolock)
גיבון לבן-גבות מזרחי (Hoolock leuconedys)
גיבון סקייווקר (Hoolock tianxing)
גיבון (44) (Hylobates )
גיבון לבן-יד (Hylobates lar)
גיבון כסוף-פרווה (Hylobates moloch)
גיבון קלוס (Hylobates klossii)
גיבון אפור-פרווה (Hylobates muelleri)
גיבון שחור-כיפה (Hylobates pileatus)
גיבון גמיש (Hylobates agilis)
גיבון מזוקן (Hylobates albibarbis)
סוג ומין יחיד סיאמנג (50) (Symphalangus syndactylus)
גיבון מצויץ (52) (Nomascus )
גיבון שחור מצויץ (Nomascus concolor)
גיבון לבן-לחיים צפוני (Nomascus leucogenys)
גיבון שחור מזרחי מצויץ (Nomascus nasutus)
גיבון לבן-לחיים דרומי (Nomascus siki)
גיבון צהוב-לחיים (Nomascus gabriellae)
גיבון האינאן (Nomascus hainanus)
גיבון כסוף לחיים (Nomascus annamensis)
אזורי מחיה

הגיבונים הם הקטנים שבקרב קופי האדם. משקלם נע בין חמישה לעשרה קילוגרם. הם נפוצים ביערות הטרופיים של דרום-מזרח אסיה. מרוכזים באוכלוסיות קטנות בסין, לאוס, וייטנאם, תאילנד, בנגלדש, צפון מזרח הודו, בורמה, מלזיה ואינדונזיה ובמספר איים כבורנאו וסומאטרה. רוב הארצות מסווגות את המינים שבתחומם בסכנת הכחדה, והסכנה ברורה וממשית כל עוד נמשך בירוא היערות וצמצום שטחם לטובת התעשייה והחקלאות. גורמים שיש לאוכפם על מנת לשמר את הגיבונים הם איסור הציד, המסחר בחלקי גופות לתרופות שבטיות והמסחר בגורים כחיות שעשועים.
התנהגות

לגיבונים מאפיינים של יתר ההומינואידים: גפיים קדמיות ארוכות, חזה רחב, העדר זנב, אך עם זאת שמרו על תכונות רבות של הפרימטים הפרימיטיביים יותר. בעיקר תזונתם החדגונית ואורח חייהם על העצים. חוקרים הרואים את הגיבונים כמשפחה בעלת המאפיינים הפרימיטיביים ביותר בקבוצה זו (שמם באנגלית Lesser Apes), רואים בהם כעת כמשפחה המגשרת בין הקופים בעלי הזנב ליתר קופי האדם.
הם יכולים ללכת זקוף כיתר חבריהם ההומינידים, אך לעומתם עיקר חייהם על העצים. זרועותיהם ארוכות מאוד ביחס לרגליהם, והם מרבים להלך על זוג רגליהם כאשר הזרועות מונפות לצדדים כדי לאזן את גופם בעת הליכתם. הגיבונים הקסימו את שוחרי הטבע והמדענים ביכולות האקרובטיות שלהם: יכולתם המופלאה לתמרן בין העצים הסבוכים, יופי תנועותיהם וזריזותם הפכה אותם גם למיצגים מועדפים בגני חיות.
הגיבונים חיים אורח חיים מונוגמי ושומרים על משפחה גרעינית - זוג ופעוט על פי רוב. צאצא יחיד נולד במרווחים של שלוש שנים לערך, הוא גדל עם הוריו עד להגיעו לבגרות מינית בגיל 8 שנים לערך, אז הוא מסוגל לחפש את בת זוג ולהקים טריטוריה משלו.
מונוגמיה אובחנה רק אצל 3% מכלל היונקים, על כן הנושא נמצא בדיון מתמיד בקשר לגיבונים. מחקר שמתנהל אצל מינים רבים, בוחן את הסברה שמונוגמיה אינה תוצר של הזדקקות הנקבה להגנתו של הזכר, אלא בעצם תוצר של גורמים סביבתיים רבים כגון כמות המזון בנחלה וגודלה. סברה נוספת שנבחנת נוגעת בעצם לקולות הגיבונים שנשמעים מרחוק. הנקבות עלולות להתפתות לקולות אשר מגיעים מנחלות קרבות, ועל כן במאמץ להגן על הטריטוריה שלו נוצר אצל הזכר אורח חיים מונוגמי שנכפה על הנקבה.
זוג מגן על הטריטוריה שלו בעזרת תנועותיהם הנמרצות ובעיקר בעזרת קולם. הגיבונים נשמעו והוקלטו בטבע כשהם מבצעים שירים: "שירי סולו" ו"דואטים" המזכירים את הגיוון והווקליות של העופות ולאו דווקא של יתר הפרימטים. מאפיין בולט זה לעיתים בעוכריהם של הגיבונים, מאחר שכך ניתן לאתרם וללוכדם. השירים נועדו, לדעת החוקרים, למספר מטרות עוקבות בחיי הגיבון המבסס את נחלתו: לשמור על הטריטוריה וגבולותיה, לחפש אחר בני המין השני ולשמר את קשרי הזוגיות בתא המשפחתי.
הציידים השבטיים במדינות אסיה, יצרו אגדות ציד בבואם ללכוד את הגיבונים. שלוש תכונות חברו יחדיו כדי לשלהב את הציידים בבואם ללכוד חיה "מסתורית" זו - קולותיה החדים והווירטואוזיים, זריזותה ותנועתה הקלילה וכן עמידתה הזקופה ששיוותה לה מראה מאיים באנושיותו.
צבעי הפרווה מגוונים ומשתנים ממין למין - חלקם קרמיים-חומים, חלקם אפורים-שחורים. צבע הפרווה של הפעוטים שונה לעיתים משל הבוגרים, כמו כן צבע פרוות הזכר שונה לעיתים מצבע פרוות הנקבה.
עיקר תזונתם היא פירות טרופיים. התניידותם המהירה מאפשרת להם ללקט מזון המפוזר בין העצים השונים ביער הטרופי.
אבולוציה

הדעות חלוקות לגבי התפתחות הקבוצה מבחינה אבולוציונית: יש הרואים את הסיאמנג כסוג הראשון שהתפצל משאר הקבוצה לפני כ-8 מיליון שנים, אחרים טוענים שהדבר נכון לגבי גיבון מצויץ ואחרים רואים בגיבון לבן גבות הסוג העתיק ביותר. סברה אחרונה טוענת שלסיאמנג ולגיבון המצויץ אב קדמון משותף שאינו קשור לגיבונים האחרים.
שורש

ערך זה עוסק במערכת איברים בצמחים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שורשי צמח הכותנה נחשפים מתוך האדמה
שורשי עץ תחת גזעו
עץ פיקוס בעל שורשים גדולים מאוד
שורש הוא איבר הקיים אצל צמחי זרע וחלק מהשרכים. השורש מתפתח לרוב מתחת לפני הקרקע ומשמש לעגינת הצמח בקרקע, וכן לספיגת מים וחומרים אי אורגניים. תפקידו של השורש בצמח לא מסתיים באספקת מזון מן הסביבה. בנוסף, השורש יכול לשמש לאגירת מזון, לאוורור, לרבייה אל-זוויגית, ובצמחים אפיפיטיים גם לתמיכה או לאחיזה. השורש נבדל מהגבעול ומשאר חלקי הצמח על ידי תכונות מבניות הייחודיות לו.
סוגים עיקריים של שורשים

שורש אגירה – שורש המשמש לאגירת מזון בצמחים רב-שנתיים, ומאפשר להם להתקיים מעונת צמיחה לבאה אחריה. צמחים בעלי שורשי אגירה משתייכים לקבוצת הגאופיטים. המזון שנאגר משמש את הצמח לחידוש הצמיחה בעונה לאחר מכן.
שורש אדוונטיבי (adventitious root) – שורש המסתעף מאיבר שאינו שורש.
שורש יונק – השורש הנפוץ ביותר, המשמש לעיגון הצמח ולהזנתו.
שורש נשימה – אופייני לצמחים דוגמת המנגרובים, קבוצה פרפילטית הכוללת מספר מיני צמחים ממספר משפחות שהבולטת בהן היא משפחת הריזופוריים, מסדרת המלפיגאים. הסתעפויות של השורש עולות מעל לקרקע הבוצית (צומחות כלפי מעלה), קולטות חמצן מהאטמוספירה ומספקות אותו לצמח.
מערכת השורשים

מערכת השורשים היא מכלול השורשים למיניהם השייכים לאותו הצמח. בדרך כלל, מזהים שני סוגים עיקריים של מערכות שורשים:
מערכת השורש השיפודי (tap root system) – מערכת זו אופיינית בעיקר לחשופי זרע ולדו-פסיגיים, שהם צמחים בעלי קמביום. השורש השיפודי הוא השורש המרכזי המתפתח מהשורשון (השורש העוברי של הצמח, שנובט מתוך הזרע). מהשורש המרכזי מסתעפים כל השורשים הצדדיים ובדרך כלל הוא בולט בגודלו וצומח ישירות למטה. עם זאת, לעיתים השורש המרכזי קיים, אך לא נבדל בצורה ניכרת מיתר השורשים.
מערכת שורשים. אגם פוזין, איטליה. גבול סלובניה-איטליהמערכת ציצת השורשים (fibrous root system) – מערכת זו אופיינית לשרכים ולחד פסיגיים, ומופיעה לעיתים נדירות בדו־פסיגיים. השורשון אינו מתפתח לשורש עיקרי, ולעיתים מת זמן קצר אחרי הנביטה. השורשים הבודדים מסתעפים, אך אינם עוברים התעבות משנית; השורשים החדשים צומחים מתוך הגבעול.
מבנה השורש

השורש של צמחי זרע מורכב משלושה אזורים עיקריים, המבנה הפנימי של כל אזור שונה בין החד פסיגיים לדו-פסיגיים ולחשופי הזרע, להלן הסבר על כל אזור:
גליל מרכזי (stele) – אזור הנמצא במרכז השורש, הוא אחראי על יצירת סעיפים צדדיים ובחלק מהצמחים חלה התעבות משנית. הגליל המרכזי הוא האזור המכיל את רקמות ההובלה המתחלקות לשני סוגים.
עצה (xylem) – רקמות ההובלה שתפקידם הוא להעביר חומרים אי־אורגניים אל הגבעול.
שיפה (phloem) – רקמות הובלה שתפקידם הוא להעביר תוצרי פוטוסינתזה מהגבעול אל מערכת השורשים.
קליפה (cortex) – הרקמה העוטפת את הגליל המרכזי.
אפידרמיס – השכבה החיצונית המבצעת ספיגה של מים.
קצה השורש מחולק למספר אזורים המתארים את שלבי גדילתו והתפתחותו של השורש, להלן הסבר על כל אזור:
כיפת השורש – השכבה המגינה על קודקוד הצמיחה מפני פגיעה מכנית.
מריסטמה – אזור ההתחלקות וההתמיינות הבסיסית של התאים לכל הרקמות הראשוניות של השורש.
אזור ההתארכות – אזור שבו התאים גדלים ומשלימים את התמיינותם.
אזור היונקות – האזור האחראי על ספיגת מים וחומרים אחרים מתוך הקרקע.
אזור ההסתעפות – האזור שבו חלה התפתחות של שורשים צדדיים.
אזור ההתעבות המשנית – אזור שבו הגליל המרכזי של שורש בוגר גדל לרוחב.
 אזור זה קיים רק אצל הדו־פסיגיים ואצל חשופי הזרע.
מבנה השורש > מבנה השורש של החד פסיגיים > הגליל המרכזי

הלִבָה (pith) – חלק הנמצא במרכז השורש. הליבה אופיינית לצמחים חד פסיגיים והיא משמשת לאגירת מזון. הליבה מורכבת מרקמת הפרנכימה, והיא לרוב רכה יותר מאשר הרקמות הסובבות אותה. תאי הליבה גדולים ובעלי דפנות דקות, מסודרים בצפיפות בלי מרווח בין התאים, או עם מרווחים מעטים.
העֵצָה והשִיפָה – מהוות ביחד את רקמות ההובלה של השורש, הן נמצאות באזור שמסביב לליבה וכל אחת מהם מורכבות מקבוצת רצועות. הרצועות של העצה מסודרות בזוגות ומשמשות להעברת מים לאורך השורש. רצועות השיפה מסודרות בצרורות ומשמשת להעברת חומרי המזון האורגניים לכיוון קצה השורש. העצה והשיפה מעורבות זו עם זו ויוצרות ביחד תבנית מורכבת של רצועות. רצועות השיפה מצויות לסירוגין עם רצועות העצה ובין כל זוג רצועות של עצה, בצדן הפונה החוצה, יוצא צרור רצועות של שיפה. בכל צרור, התאים הפנימיים גדולים יותר והתאים החיצוניים קטנים יותר. תאי העצה מוארכים מאוד ודופן התאים העבה מקנה להן חוזק מכני. העצה מחולקת לשני אזורים על פי מבנה התאים בכל אזור.
בָתַר עֵצָה (metaxylem) – האזור הפנימי של העצה, הוא מורכב מתאים ארוכים ורחבי קוטר.
קְדַם־עֵצָה (protoxylem) – האזור החיצוני של העצה, אף הוא מורכב מתאים ארוכים אך קוטרן צר יותר.
הפרנכימה – רקמה המצויה מסביב לעצה והשיפה וגם במרווחים שביניהן.
מַקּוֹף הַגָלִיל (pericycle) – השכבה החיצונית ביותר שבגליל המרכזי הנוצרת על ידי רקמת הפרנכימה. תאי מקוף הגליל שומרים על היכולת להתחלק ולהתמיין מחדש, ומהרקמה הזאת מתפתחים שורשים צדדיים.
מבנה השורש > מבנה השורש של החד פסיגיים > הקליפה

הקליפה של צמחים חד־פסיגיים בנויה משלוש שכבות:
אֶנְדּוֹדֶרְמִיס – השכבה הפנימית ביותר, הסמוכה לגליל המרכזי. האנדודרמיס מופקד על וויסות מעבר המים והחומרים המומסים אל מערכת ההובלה. הוא מורכב משכבה בודדת של תאים, בעלי דופן פנימית וצדדית עבה, ודופן חיצונית דקה. תאים אלה מסודרים בצפיפות, דפנם הפנימית גובלת במקוף הגליל ודפנם החיצונית גובלת בקליפה ופונה החוצה מציר הציר השורש. הדופן של תאים אלה מכילה חומר הקרוי סוברין ואינו חדיר למים. מבנה זה מונע את חלחול המים במרחב הבין־תאי ובכך מעלה את יעילות הוויסות. חלק מתאי האנדודרמיס הם תאי מעבר מיוחדים, שכל דפנותיהם דקות.
פָרֶנְכִימָה שֶל הקְלִיפָה – השכבה האמצעית, זוהי שכבה עבה יחסית המשמשת בעיקר כרקמת אגירה. בדומה לליבה, הפרנכימה מורכבת מתאים גדולים בעלי דפנות דקות.
אֶקְסוֹדֶרְמִיס – השכבה החיצונית ביותר המכסה את הפרנכימה של הקליפה ומורכבת ממספר שכבות תאים. רקמת האקסודרמיס דומה לרקמות השעם ומגינה על השורש מפני פגיעה. רקמה זו אופיינית לחד פסיגיים, היות שהשורש שלהם לא עובר התעבות משנית, ואינו יוצר שכבת מגן מעוצה.
מבנה השורש > אפידרמיס

האֶפִידֶרְמִיס היא השכבה החיצונית ביותר של השורש. תפקידה הוא לספוג מים ומלחים מתוך הקרקע ולהגן על השורש הצעיר. תאי האפידרמיס של השורש הצעיר מצמיחים שערות יונקות, שהן תאים מיוחדים דמויי שערה המייעלים את תהליך ספיגת המים על ידי הגדלת שטח פני השורש.
מבנה השורש > מבנה השורש של הדו-פסיגיים

מבנה השורש של הדו-פסיגיים דומה באופן עקרוני לשורש של החד פסיגיים, אך גם שונה ממנו מעט. הסיבה העיקרית להבדלים השורש של הדו-פסיגיים לשורש של החד פסיגיים היא היכולת של השורש הדו־פסיגי לגדול לרוחב בתהליך של התעבות משנית.