stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית
רקע

הסכם ברונדיסיום, אשר נחתם בשנת 40 לפנה"ס, פיצל את הרפובליקה הרומית בין אנטוניוס, אוקטביאנוס ולפידוס. אוקטביאנוס קיבל שליטה באיטליה ובפרובינקיות המערביות, אנטוניוס בפרובינקיות המזרחיות, ולפידוס באפריקה. בסיציליה בינתיים שלט סקסטוס פומפיוס, אשר שליטתו באי היוותה צלע רביעית במאבק הכוחות של הטריומויראט השני. 
בסוף 39 לפנה"ס ביטל אוקטביאנוס את בריתו עם סקסטוס, על ידי גירושין מאשתו הראשונה סקריבוניה, אחותו של סקסטוס. אוקטביאנוס חיפש חזית מאוחדת כנגד סקסטוס ושלח לשני הצדדים האחרים של הטריומוויראט בקשה לעזרה כנגד סקסטוס. לפידוס התעלם מפנייתו, ואנטוניוס התנער מבקשתו בטענה שאוקטביאנוס לא הגיע לפגישתם בזמן. אוקטביאנוס יצא לשתי מערכות מלחמה כנגד סקסטוס. לאחר שהפסיד בראשונה, מינה את אגריפה למפקד הצי, על מנת שיבנה צי שיוכל לסקסטוס. כחלק מההכנות, ארגן אוקטביאנוס החלפת כוחות עם אנטוניוס, בהבטיחו לאנטוניוס 20,000 חיילים למסע שתכנן אנטוניוס לפרתיה, בתמורה לשתי שייטות של 60 ספינות כל אחת. בתיווכה של אוקטביה, הוסיף אנטוניוס 10 ספינות, והעביר לאוקטביאנוס 130 ספינות בסך הכול. אוקטביאנוס לעומת זאת, לא עמד במילתו ולא העביר לאנטוניוס את החיילים שהבטיח.
רקע > דיכוי המרד הסיציליאני

אגריפה פיתח לא רק צי חדש במקום זה שנהרס בסערה, אלא גם כלים חדשים ללוחמה ימית, כגון ההרפקס, אשר אפשרו לצי של אוקטביאנוס להביס את זה של סקסטוס בניצחון ימי מוחץ - בקרב נאולוכוס טיבע אגריפה 28 מספינותיו של סקסטוס ותפס 135. סקסטוס, אשר הצליח להימלט עם 17 מספינותיו, חדל להוות איום על איטליה, מה שאיפשר לאוקטביאנוס לספח את סיציליה לתחום שלטונו. בסיומה של המערכה הקרקעית, שכנע אוקטביאנוס את לגיונותיו של לפידוס שהגיעו מאפריקה במהלך המערכה לעבור לצידו, ועקב כך נישל את לפידוס מכוחו ובעצם הסיר אותו ממשולש הכוחות הפוליטי של הטריומוויראט. במכה אחת ביטל אוקטביאנוס את שני הגורמים שהתחרו עמו על השפעה במערב, והיה מוכן לפנות כנגד אנטוניוס שבמזרח, כשהמערב מלוכד מאחוריו.
רקע > מסע המלחמה לפרתיה

באותה מסגרת זמן, מרקוס אנטוניוס פתח במערכה כנגד הפרתים על מנת להוכיח את יכולתו כגנרל ועל מנת לכפר של כישלונו של קראסוס ב-53 לפנה"ס. במערכה זו השתתפו מיטב הלגיונות שהתאמנו איתו ועם יוליוס קיסר. עם זאת, אהדתו של אנטוניוס לחיל הרגלים ותכנון כושל של המערכה, למול טקטיקת פגע-וברח של הפרתים, גרמו בסופו של דבר לנסיגת הרומאים תוך לחימה בלתי פוסקת משטחי האימפריה הפרתית. אנטוניוס הציג את הדברים באור חיובי ברומא, על מנת לשמור על יוקרתו. אוקטביאנוס שמח לשמר תדמית זו, מכיוון שחשש שהזעם הציבורי בהיוודע התבוסה יכריח אותו לשלוח לאנטוניוס את אותם 20,000 חיילים שהבטיח למסע נקמה.
רקע > פירוק הטריומוויראט השני

בשנת 35 הגיעה אוקטביה לאתונה עם תגבורת של 2,000 חיילים לבעלה, אנטוניוס. אנטוניוס השאיר לה שם הודעה לשלוח את החיילים מזרחה, אך שהיא עצמה תחזור לרומא. בשומעו זאת, אוקטביאנוס זעם על כך, והשתמש ביחסו של אנטוניוס לאשתו אוקטביה לטובת התעמולה שכנגד אנטוניוס.
בשנת 34 סיפח אנטוניוס את ארמניה, וביצע את תהלוכת הניצחון שלו באלכסנדריה. בסוף תהלוכת הניצחון התבצע טקס "מתנות אלכסנדריה" (אנ'), אשר אוקטביאנוס השתמש בו כדי להתנגח אנטוניוס. בשלב זה היה ברור לשני הצדדים כי המצב אינו יכול להימשך כמו שהוא, ושהמלחמה הפכה בלתי-נמנעת.
רקע > תעמולת מלחמה

תעמולת המלחמה שיחקה תפקיד חשוב בדרך לקרב אקטיום. אנטוניוס בחר לבצע את מצעד הניצחון לציון כיבוש ארמניה באלכסנדריה, במקום ברומא. בסוף המצעד, התלבש אנטוניוס כאל דיוניסוס, בעוד שקלאופטרה התלבשה כאלה איזיס, ובוצע טקס המכונה "מתנות אלכסנדריה". ב"מתנות" אלו, חילק אנטוניוס שטחים אשר שלט עליהם לילדיה של קלאופטרה. קיסריון הוכר כבנו של יוליוס קיסר, והוכרז כשליט מצרים לצד קלאופטרה. לאלכסנדר הליוס ניתנו ממלכת ארמניה, מדי וכל השטחים שמעבר לנהר הפרת. לתלמי פילדלפוס ניתנו סוריה וקיליקיה, וכל השטחים בשליטה רומית ממערב לנהר הפרת ועד לדרדנלים. לקלאופטרה סלנה השנייה ניתנה קירנאיקה ולוב.
אוקטביאנוס ניצל את הידיעה על הטקס, ואת יחסו של אנטוניוס לאשתו אוקטביה, על מנת לצייר את הסכסוך כסכסוך רומי-מצרי, כמערב נגד המזרח. קלאופטרה צוירה כמפתה המזרחית, אשר מרחיקה את אנטוניוס מאשתו הרומית, ומשפיעה עליו לטובתה של מצרים. הזיכרון של מלחמות האזרחים היה טרי אצל הרומאים, ועל כן היה צריך אוקטביאנוס לתאר את הסכסוך כאחד נגד גורם זר, ולא כסכסוך פנימי-רומאי.
אוקטביאנוס אף הוציא את צוואתו של אנטוניוס ממקדש וסטה בכוח, והקריא חלקים נבחרים לסנאט. אף כי קריאת צוואתו של אדם אשר עדיין היה בחיים הייתה למורת רוחם של רבים, לא ניתן היה להתעלם מהדברים שנכתבו. אנטוניוס ציווה שבמקרה וימות ברומא, גופתו תילקח דרך הפורום, אל מצרים ואל קלאופטרה.
מערכת אקטיום

בחורף 32 החל אנטוניוס לרכז כוחות באפסוס. בתחילת 31 הגיע עם צבאו לאקטיום, שם פגש את הצבא והצי של אוקטביאנוס. לאחר ששני הצדדים סירבו ליזום את המהלך הראשון בקרב יבשתי מסובך, או בקרב ימי שבו הראשון שיתקדם לעבר האויב מאבד את יתרונו, חנו השניים עם צבאותיהם משני צידי המפרץ האמפרקי לחורף. ב-2 בספטמבר 31, לאחר שראה כי לא יוכל להישאר באקטיום, החליט אנטוניוס לצאת לקרב. בין אם כדי לנצח, ובין אם כדי לברוח, ניתן רק לשער. קופת המלחמה שהביאה עמה קלאופטרה הוצבה על השייטת המצרית, אשר לא השתתפה בקרב.
בקרב עצמו זכה הצי של אוקטביאנוס, בפיקודו של אגריפה, לניצחון זריז. בשלב מוקדם פקדה קלאופטרה על השייטת המצרית להרים מפרשים ולברוח מהקרב, ומשראה זאת אנטוניוס עזב את האגף הצפוני של הצי שלו, והצטרף לשייטת המצרית בבריחתה. אקטוויאנוס ניסה להשתמש בבריחת אנטוניוס וקליאפטרה על מנת לשכנע את שאר הצי של אנטוניוס לסיים את הלחימה, שכן מפקדם ברח. אך הצי של אנטוניס המשיך להילחם, והקרב נמשך אל הלילה. בסופו, ניצח אוקטביאנוס ניצחון ברור, אך קופת המלחמה ברחה עם אנטוניוס, מה שהיה מאפשר לאנטוניוס בניית צי חדש, והקמת צבא חדש להמשך המלחמה, אילו השכיל להשתמש בו.
לאחר קרב אקטיום וסיום המלחמה

אנטוניוס עצמו לא הוכרע סופית באקטיום. התעמולה של אוקטביאנוס ציירה את נסיגתו כמעשה של פחדנות, אבל היתרון המעשי של יסוד כלכלי מוצק ושטחים נרחבים לגייס מהם צבאות חדשים הפכו את הנסיגה ואפילו ההפסד המוחץ לכישלון שאפשר להתגבר עליו בהינתן אסטרטגיה מוצלחת. כישלונו של אנטוניוס לנצל את היתרונות שהשכיל לשמר אחרי קרב אקטיום הכריע למעשה את המערכה.
לגיונותיו של אנטוניוס שנשארו ביבשה, לאחר שנודע להם על בריחתו של מנהיגם, לא בזבזו זמן ופתחו במשא ומתן עם אוקטביאנוס, ובסופו הצטרפו אליו. גם הכוחות שהוצבו על ידי אנטוניוס בלוב עברו צד, לאחר שנודע להם על כישלון המערכה. יוון גם כן עברה לצדו של אוקטביאנוס לאחר ששמעה על הקרב, ואוקטביאנוס אישר מחדש את המינויים הפוליטיים שביצע אנטוניוס שם.
אוקטביאנוס אמנם ניצח בקרב, אך בעיותיו הכספיות עמדו לערער את כל שהשיג. עקב הלחץ ברומא שיצר הצבא המנופח שירש, נאלץ לחזור לרומא במקום להמשיך במערכה על מנת להרגיע את הרוחות. אוקטביאנוס הבטיח כספים, בהשתמשו באוצר התלמי ששימש כקופת המלחמה של אנטוניוס כערבון. ניצחון סופי על אנטוניוס היה עתה הכרח, על מנת לשמר את כל שהשיג.
אוקטביאנוס התכונן לפלישה למצרים עצמה ממזרח ומהמערב. אנטוניוס ניסה בינתיים לשמור לצדו את בעל-בריתו הורדוס, מלך יהודה, אך לאחר שהאחרון הציע לו לחסל את קלאופטרה ולתפוס את האוצר התלמי בשם רומא (ובכך לנטרל את העילה למלחמה של אוקטביאנוס), סירב אנטוניוס והביא לעריקתו של הורדוס לאוקטביאנוס. בהבינה את מטרת המלחמה של אוקטביאנוס, ניסתה קלאופטרה להעביר את הצי התלמי דרך היבשה לים האדום, שם תכננה להעמיס את האוצר על הספינות ולהבריחו מידי אוקטביאנוס. אולם מלך הממלכה הנבטית הבין את משמעות העברת הצי, ובצעד שנועד להבטיח את מעמדו בעיני אוקטביאנוס, תקף ושרף את הצי התלמי במעגן.
אוקטביאנוס התקדם לעבר אלכסנדריה ואנטוניוס התקשה להדוף אותו. ב-1 באוגוסט 31 לפנה"ס תכנן אנטוניוס לצאת לקרב אחרון כנגד אוקטביאנוס, שכבר היה בשערי אלכסנדריה, אולם הצי שנותר לו ערק לשורותיו של אוקטביאנוס, ובמהרה ערקו גם פרשיו. משראה אנטוניוס שהקרב אבוד, ניסה להתאבד, אך הצליח רק לפצוע את עצמו פצעי מוות. הוא הובא לידי קלאופטרה, ומת בזרועותיה. קלאופטרה עצמה התאבדה זמן מה לאחר מכן, לאחר שנודע לה כי תובא לרומא כשלל מלחמה. אוקטביאנוס הצליח לשים את ידו על האוצר התלמי, והביא לסופה של השושלת התלמית במצרים. עם מותו של אנטוניוס נשאר אוקטביאנוס האדם החזק ביותר ברפובליקה הרומית, אותה הפך לקיסרות הרומית ארבע שנים מאוחר יותר.
לקריאה נוספת

מקורות מודרניים:
Sheppard, Si. 2009. Actium 31 BC - Downfall of Antony and Cleopatra. Osprey Publishing.
צבי יעבץ, אוגוסטוס: ניצחונה של מתינות, הוצאת דביר, 1988
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת מאגנס, 2002
ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת מאגנס, 1989
מקורות עתיקים:
אפיאנוס, מלחמות האזרחים, ספר 5. (קישור באנגלית).
דיו קאסיוס, היסטוריה, ספרים: 48, 49, 50, 51, 52, 53. (קישור באנגלית).
פלוטרכוס, חיי אישים, חיי אנטוניוס. (קישור באנגלית).
הערות שוליים

↑  שצמן, עמ' 580.
↑  יעבץ, עמ' 23.
↑  Sheppard, עמ' 60.
אנתוני וקלאופטרה, לורנס אלמה-תדמה, 1883
מותה של קלאופטרה, רגינלד ארתור, 1892
לאחר המלחמה יהפוך אוקטביאנוס לקיסר הרומי הראשון.
הישאם זועבי

הישאם זועבי (בערבית: هشام الزعبي‏; נולד ב-16 במאי 1969) הוא כדורגלן עבר ערבי־ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן צעירי אום אל-פחם.
קריירה ככדורגלן

זועבי נולד בטמרה-זועביה כילד התשיעי מבין 13 ילדים למחמוד וסניה זועבי. החל את הקריירה בעונת 1987/1988 בהפועל דלית אל-כרמל מליגה ב', והיה שותף לעלייתה לליגה א' מהמקום הראשון בטבלה. בעונת 1988/1989 סיים עם הקבוצה במקום ה-14 בליגה א' צפון. בעונת 1989/1990 סיים כמלך השערים של ליגה א' צפון עם 15 שערים, ועזר לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה, ולעלות למשחק המבחן לליגה הארצית (ליגת המשנה דאז) מול מכבי עירוני אשדוד שסיימה במקום השני בליגה א' דרום. זועבי אמנם כבש במשחק מול אשדוד, אך הקבוצה הפסידה 1–2 ונותרה בליגה א'.
בעונת 1990/1991 הצטרף לשורותיה של הפועל חיפה מהליגה הארצית, אך לא הצליח לעזור לקבוצה לעלות ליגה, והיא סיימה במקום העשירי. בעונת 1991/1992 עבר למכבי תל אביב והיה לשחקן הערבי הראשון ששיחק בשורותיה,[דרוש מקור] אולם כבר במחזור השני של העונה שבר את רגלו, ושב לשחק רק במחזור ה-22. זועבי הבקיע שער אחד במדי מכבי תל אביב בליגה וזכה עם הקבוצה באליפות, וכן הגיע עמה לגמר גביע הטוטו, בו הפסידה לבני יהודה תל אביב, ולגמר גביע המדינה, בו הפסידה להפועל פתח תקווה.
בעונת 1992/1993 עבר זועבי להפועל באר שבע, והפך למלך שערי הקבוצה וסגן מלך השערים בליגה עם 17 שערים, שיא הבקעות שטרם נשבר לשחקן הפועל באר שבע בליגה הבכירה. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בטבלה.
בעונת 1993/1994 שב להפועל חיפה, ששיחקה בליגה הבכירה. זועבי הבקיע שישה שערים בליגה והיה לסגן מלך שערי הקבוצה. שערו החשוב ביותר באותה עונה הובקע במחזור ה-38, כשהפועל חיפה מהמקום האחרון פגשה את יריבתה על הירידה, הפועל כפר סבא, שהייתה מדורגת מקום אחד מעליה עם יתרון של חמש נקודות, כשחיפה הייתה חייבת את הניצחון כדי להשאיר לעצמה סיכוי להישאר בליגה. הפועל חיפה ניצחה 4–3 משערו של זועבי בדקה ה-90, ובמחזור הסיום הצליחה להישאר בליגה. את עונת 1994/1995 סיים זועבי כמלך שערי הקבוצה, בצוותא עם טל בנין, עם שבעה שערים. הקבוצה שכללה גם את ראובן עטר לא הצליחה בליגה וסיימה רק במקום ה-13 בטבלה, אולם הגיעה עד לגמר גביע המדינה, בו הפסידה ליריבתה העירונית מכבי חיפה.
בעונת 1995/1996 חזר זועבי להפועל באר שבע, בעונה אותה סיימה הקבוצה במקום העשירי וזכתה בגביע הטוטו. בעונת 1996/1997 שב להפועל חיפה, סיים את העונה כמלך שערי הקבוצה, בצוותא עם עופר טלקר, עם 5 שערים, והקבוצה סיימה במקום השביעי בטבלה.
בעונת 1997/1998 עבר זועבי להפועל צפרירים חולון מליגת המשנה, ועזר לה לעלות לליגה הבכירה מהמקום השני. בעונת 1998/1999 עבר לשחק במדיה של מכבי נתניה מליגת המשנה, ועזר גם לה לעלות לליגה הבכירה מהמקום הראשון, כשאחד משעריו הזכורים במדיה היה נגד קבוצתו לשעבר ויריבתה של נתניה על הכרטיס לליגה הבכירה, הפועל באר שבע.
בעונת 1999/2000 עבר זועבי לקבוצת מכבי כפר כנא מהליגה הארצית (השלישית דאז), ובעונתו השנייה בקבוצה, 2000/2001, עזר לה להעפיל לליגה הלאומית מהמקום השני בטבלה. בעונת 2001/2002 סיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה הלאומית, ובסופה פרש ממשחק פעיל בגיל 33.
קריירה כמאמן

בעונת 2002/2003 מונה זועבי למאמן מכבי כפר כנא, עמה ירד לליגה הארצית (השלישית דאז). בעונת 2003/2004 סיים עם הקבוצה במקום החמישי בטבלה. בעונת 2004/2005 מונה למאמן הפועל בני לוד מליגה א' דרום (הליגה הרביעית דאז), והעפיל עמה לליגה הארצית.
בעונת 2005/2006 מונה למאמן מכבי אחי נצרת מהליגה הארצית, והעפיל עמה לליגה הלאומית מהמקום השני בטבלה. בעונת 2006/2007 התפטר מתפקידו לאחר שלושה מחזורים, בהם השיגה הקבוצה ניצחון אחד בלבד.
בעונת 2006/2007 מונה שוב למאמן מכבי כפר כנא מהליגה הארצית, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני בטבלה. בעונת 2007/2008 סיים עם הקבוצה במקום החמישי בטבלה. בעונת 2008/2009 מונה למאמן הפועל אסי גלבוע מליגה א', בעודו ממשיך לשמש כחבר הנהלה במכבי כפר כנא. בעונת 2009/2010 שב לאמן את מכבי כפר כנא בליגה א' וסיים עם הקבוצה במקום השמיני בטבלה.
בעונת 2010/2011 מונה זועבי למאמן שמשון בני טייבה, העולה החדשה לליגה א' דרום, וירד עמה בחזרה לליגה ב'. במקביל מונה למאמן מ.ס. בועיינה מליגה ג', והעלה אותה לליגה ב' מהמקום הראשון.
בעונת 2013/2014 שב לאמן ומונה למאמן הפועל עירוני באקה אל-גרבייה מליגה ב', וסיים במקום השני. בעונת 2014/2015 מונה למאמן מכבי סולם מליגה ב', אך סיים את תפקידו במהלך העונה ושב להפועל באקה אל-גרבייה, עמה סיים במקום הראשון ועלה לליגה א'. בעונת 2015/2016 מונה למאמן מ.ס. דבוריה מליגה ב', וסיים במקום החמישי.
בעונת 2016/2017 מונה זועבי למאמן הפועל אום אל-פחם מליגה ב', והעפיל עמה לליגה א' מהמקום הראשון, בהפרש של 23 נקודות מהמקום השני. בעונה שלאחר מכן אימן את מ.ס. צעירי כפר כנא מליגה ב', ובשנת 2019 מונה למאמן הפועל בועיינה מליגה ב'. בתום העונה עזב את הקבוצה ושב לצעירי כפר כנא. בתום עונת 2020/2021 העלה את הקבוצה לליגה א', וב-25 בנובמבר 2021 התפטר מתפקידו בשל מצבה הרפואי של אמו.
תארים

אליפות: 1991/1992
גביע הטוטו: 1995/1996
הפארק הלאומי אגמונט

| --- | --- |

הר טראנאקי
 מידע כללי
 על שם:  הר טראנאקי 
 תאריך הקמה:  1900
 גוף מנהל:  מחלקת השימור של ניו זילנד
 נתונים ומידות
 שטח:  335 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  האי הצפוני, ניו זילנד
 מיקום:  טראנאקי 
 קואורדינטות:  39°16′00″S 174°6′00″E﻿ / ﻿39.26667°S 174.10000°E﻿ / -39.26667; 174.10000
 אתר רשמי
 
 
תצלום לווין של אזור הפארק. קו היער מסמן בקרוב את גבולות הפארק
הפארק הלאומי אגמונט (אנגלית: Egmont National Park) הוא פארק לאומי בניו זילנד, בחבל טראנאקי.
גאוגרפיה

הפארק אגמונט נמצא בחלקו המערבי של האי הצפוני, סביב הר הגעש טראנאקי, מדרום לניו פלימות'. שטחו של פארק אגמונט הוא 335 ק"מ רבוע. הפארק החל את דרכו כשמורת יער, שהוקמה בשנת 1881 על שטח ברדיוס של 9.6 ק"מ מפסגת הטראנאקי כדי לשמר את יער הגשם סביב ההר. במשך עשרים השנים שלאחר מכן פותחו באזור תשתיות למטיילים ומבקרים ולשמורה נוספו שטחים נוספים, עד שבשנת 1900 הוכרז פארק אגמונט כפארק הלאומי השני בניו זילנד, והצטרף לפארק הלאומי טונגרירו.
הר טראנאקי שבמרכז הפארק הוא הר געש רדום, שעל פי הערכות גאולוגיות היה פעיל במהלך 120,000 עד 135,000 השנים האחרונות והתפרץ לאחרונה בשנת 1755. בתחומי הפארק שני הרי געש כבויים נוספים, קטנים יותר מטראנאקי: פואקאי, הנמצא צפונית מערבית לטראנאקי והיה פעיל בתקופות קדומות יותר מטראנאקי, וקאיטקה הנמצא צפון מערבית לפואקאי.
ממוצע המשקעים בפארק גבוה משמעותית מהממוצע באזור בגלל הקרבה לים, והגובה, ועולה ככל שעולים בגובה. אוויר לח המגיע מים טסמן עולה כאשר הוא מגיע לרכס הנוצר על ידי הטראנאקי, הקאיטקה והפואקאי וכתוצאה מירידת הטמפרטורה עם העלייה בגובה מוריד משקעים. בפסגת הר טראנאקי ממוצע המשקעים מגיע ל-7,000 מ"מ בשנה (לעומת 1,500 מ"מ בשנה בניו פלימות'). כמות המשקעים הרבה, בצירוף הקרבה לחוף והטמפרטורות הנוחות השוררות באזור לאורך רוב ימות השנה הביאו ליצרתו של יער גשם צפוף.
השטחים שסביב הפארק משמשים כשטחי מרעה לחקלאים המתגוררים בסביבה וכך קו היער נותר חד וברור ומשקף כמעט במדויק את גבול הפארק הלאומי.
המשחקים העולמיים לנשים 1934

| --- | --- |
 עיר מארחת:  לונדון, הממלכה המאוחדת
 מדינות משתתפות:  19
 ספורטאים משתתפים:  200 אתלטיות
 תחרויות:  12 תחרויות באתלטיקה
 טקס הפתיחה:  9 באוגוסט 1934
 טקס הנעילה:  11 באוגוסט 1934
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון וייט סיטי
 
המשחקים העולמיים לנשים 1934, הם אירוע הרביעי, שנערך בין ה-9 באוגוסט ל-11 באוגוסט 1930 באצטדיון וייט סיטי, לונדון, הממלכה המאוחדת. היו אלה המשחקים האחרונים במתכונת שבהם השתתפו רק נשים. האירוע החמישי המתוכנן לשנת 1938 בווינה בוטל לאחר שנשים הורשו להתחרות בכל ענפי האתלטיקה במשחקים האולימפיים ובאירועים בינלאומיים אחרים. כבר באליפות אירופה באתלטיקה השנייה, שנערכה ב-1938 בווינה, השתתפו נשים בפעם הראשונה וזו גם הייתה הפעם האחרונה שהם השתתפו בנפרד מגברים. המשחקים אורגנו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale.
התחרויות נפתחו בטקס רשמי כמו במשחקים האולימפיים בנוכחותם של כ-15,000 אנשים. בתחרויות השתתפו 200 אתלטיות מ-19 מדינות ב-12 תחרויות שונות ונקבעו מספר שיאי עולם. נוסף לתחרויות האתלטיקה נערכו באירוע משחקי ראווה בכדורסל, בכדוריד ובכדורגל.
לכבוד האירוע הונפקה מדליה מיוחדת שניתנה לכל המשתתפות. המשחקים נסגרו בסעודה רשמית.
משלחת של אתלטיות מארץ ישראל השתתפה באירוע. 11 אתלטיות נכללו במשלחת, אך 4 מהן כלל לא השתתפו בתחרויות. המשלחת לא זכתה באף נקודה.
מדינות משתתפות

| --- | --- |
 אוסטריה אוסטריה   איטליה  ארצות הברית ארצות הברית  ישראל ארץ ישראל  בלגיה בלגיה   גרמניה   דרום אפריקה  הולנד הולנד   הונגריה  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת:  יוגוסלביה יוגוסלביה  יפן יפן  לטביה לטביה  פולין פולין  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה  צרפת צרפת   קנדה  רודזיה רודזיה  שוודיה שוודיה
אתלטיות מצטיינות

קיתה קראוס ( גרמניה), זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד
המנצחות בתחרויות > ריצות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 60 מטר | סטניסלבה ואלשביץ'   פולין פולין | 7.6 שניות | מרגרטה קוהלמן    גרמניה |  ? | אתל ג'ונסון   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |  ? |
| ריצת 100 מטר | קיתה קראוס    גרמניה | 11.9 שניות | סטניסלבה ואלשביץ'   פולין פולין |  ? | איילין היסקוק   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |  ? |
| ריצת 200 מטר | קיתה קראוס    גרמניה | 24.9 שניות | סטניסלבה ואלשביץ'   פולין פולין | 25.0 שניות | איילין היסקוק   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 25.2 שניות |
| ריצת 800 מטר | זדנקה קובקובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 2:12.8 דקות | מרתה ורטמן   שוודיה שוודיה | 2:13.8 דקות | גלאדיס לן   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 2:14.2 דקות |
| ריצת 80 מטר משוכות | רות אנגלהרד    גרמניה | 11.6 שניות | בטי טיילור    קנדה | 11.7 שניות | ויולט ווב   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 12.0 שניות |
| ריצת שליחות 4x100 מטר |  גרמניה   קיתה קראוס   מרגרטה קוהלמן   מארי דולינגר   זלמה גרימה | 48.6 שניות | הולנד הולנד | 50.0 שניות | אוסטריה אוסטריה   ורוניקה קולבאך(אנ')   אלזה שפינדר(גר') ‏ | 51.2 שניות |
המנצחות בתחרויות > שדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לגובה | זלמה גרימה    גרמניה | 1.55 מטר | מרי מילן   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1.525 מטר | מרגרט בל    קנדה | 1.525 מטר |
| קפיצה לרוחק | טראוטה גיפנר    גרמניה | 5.805 מטר | הדוויג בושולטה    גרמניה | 5.79 מטר | זדנקה קובקובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 5.695 מטר |
| זריקת דיסקוס | יאדביגה וייס-מרצינקייביץ'   פולין פולין | 43.795 מטר | גיזלה מאוורמאייר    גרמניה | 40.65 מטר | קיתה קראוס    גרמניה | 39.875 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | גיזלה מאוורמאייר    גרמניה | 13.67 מטר | טילי פליישר    גרמניה | 12.10 מטר | שטפנקה פקרובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 11.82 מטר |
| הטלת כידון | ליזה גיליוס    גרמניה | 42.435 מטר | הרמה באומה   אוסטריה אוסטריה | 40.30 מטר | לואיזה קרוגר    גרמניה | 40.095 מטר |
| קרב חמש   (100, גובה, רוחק, ברזל, כידון) | גיזלה מאוורמאייר    גרמניה | 377 נקודות | גרטה בוש    גרמניה | 320 נקודות | שטפנקה פקרובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 316 נקודות |
המנצחות בתחרויות > אתלטיות ארץ ישראל במשחקים העולמיים

בטקס הפתיחה צעדה המשלחת הישראלית, 11 נערות בנות 14–18, עם דגל ישראל ובראש המשלחת צעד לורד מלצ'ט.
שושנה בורשטיין: ריצת 80 מטר משוכות - חצי גמר
לאה ברזילי: לא השתתפה
שושנה זוננברג: ריצת 800 מטר
יפה כהן: ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, קפיצה לרוחק
לאה לדרמן: לא השתתפה
חנה ליפשיץ: קרב חמש (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק, הדיפת ברזל, הטלת כידון)
עליזה מכנס: הדיפת כדור ברזל
רחל סבטיצקי: זריקת דיסקוס (ניצחה 5 אתלטיות: 2 מצרפת, 1 מאוסטריה, 1 מאיטליה ו-1 מבלגיה)
מרגלית ספיר: לא השתתפה
דבורה רוזנבום: לא השתתפה
זלדה שוליאק: ריצת 60 מטר, ריצת 80 מטר משוכות
ריצת שליחות 4x100 מטר: זלדה שוליאק, שושנה בורשטיין, חנה ליפשיץ ויפה כהן
טבלת דירוג לפי ניקוד

| מקום | מדינה | ניקוד |
| --- | --- | --- |
| 1 |  גרמניה | 95 |
| 2 | פולין פולין | 33 |
| 3 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 31 |
| 4 |  קנדה | 22 |
| 5 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 18 |
| 6 |  דרום אפריקה | 14 |
| 7 | שוודיה שוודיה | 11 |
| 8 | יפן יפן | 10 |
| 9 | אוסטריה אוסטריה | 9 |
| 10 | הולנד הולנד | 6 |
| 11 | צרפת צרפת | 2 |
הערות שוליים

↑  "מכבי" באולימפיאדה בלונדון, דבר, 13 באוגוסט 1934
↑  ה"מכביות" באולימפיאדה הלונדונית לנשים, דואר היום, 13 באוגוסט 1934
↑  ליפא לויתן, ארץ ישראל באולימפיאדת הנשים,  הירדן, 7 בספטמבר 1934
| המשחקים העולמיים לנשים |
| --- | --- | --- |
| המשחקים העולמיים לנשים | פריז 1922 • גטבורג 1926 • פראג 1930 • לונדון 1934 |  |
| אולימפיאדות לנשים | אולימפיאדה לנשים 1921 • אולימפיאדה לנשים 1922 • אולימפיאדה לנשים 1923 • אולימפיאדה לנשים 1924 • אולימפיאדת החן 1931 |  |
הילדה דוליטל

.
| --- | --- |

הילדה דוליטל. תאריך צילום לא ידוע
 לידה:  10 בספטמבר 1886 בית לחם, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1961 (בגיל 75) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, שווייץ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 מקום קבורה:  Nisky Hill Cemetery 
 שם עט:  H.D. 
 עיסוק:  משוררת וסופרת
 מקום לימודים:  מכללת ברין מאר
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד אלדינגטון (1913–1938)   ברייהר 
 צאצאים:  פרדיטה אלדינגטון 
 חתימה:   
 
הילדה דוליטל (באנגלית: Hilda Doolittle, ידועה גם בשם העט H.D.‎;‏ 10 בספטמבר 1886 – 27 בספטמבר 1961) הייתה משוררת אמריקאית, מחברת רומנים וספרי זיכרונות. היא ידועה בהשתייכותה לזרם האוונגרד "אימג'יזם" של תחילת המאה ה-20 יחד עם משוררים כמו עזרא פאונד וריצ'רד אלדינגטון. המודל האימג'יסטי התבסס על ניבים וביטויים, ריתמיקה, בתיאורים פשוטים של הדברים עצמם, שפה חדה וחסכונית והחופש היצירתי בבחירת תמה ספרותית. כתביה המאוחרים של דוליטל התבססו על עקרונות אלה ושילבו אותם לכדי גרסה של מודרניזם המציבה במרכזה השקפת עולם נשית.
חייה

דוליטל נולדה בפנסילבניה, ארצות הברית. היא עברה ללונדון ב-1911 ושיריה הקנו לה תפקיד עיקרי בתנועת האימג'יזם שהחלה להתפתח באותה התקופה. דוליטל הכריזמטית אומצה על ידי המשורר המודרניסט עזרא פאונד שדאג לטפח את הקריירה שלה. בשנת 1916 וזו שאחריה הייתה הילדה דוליטל העורכת של מגזין Egoist ובמקביל שיריה פורסמו במגזינים "English Review"ו-" Transatlantic Review". במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרג אחיה של דוליטל ונישואיה לריצ'רד אלדינגטון הסתיימו. לשני האירועים הללו הייתה השפעה ניכרת על כתיבתה בהמשך. דוליטל מצאה עניין רב בספרות יוון העתיקה ובמקרים רבים הייתה השירה שלה שאובה מהמיתולוגיה היוונית ומשירה קלאסית. כתיבתה ידועה כמאופיינת בתיאורים טבעיים של תחושות ונושאים, בהם נעשה לרוב שימוש על מנת להקצין רגש או תחושה מסוימת.
בשנות ה-30 היא התיידדה עם זיגמונד פרויד והפכה למטופלת שלו במטרה להבין ולהביע את הביסקסואליות שלה. דוליטל נישאה פעמיים, והייתה מעורבת בכמה מערכות יחסים לסביות. היא לא התנצלה או התביישה בזהות המינית שלה, ובשל כך הפכה לאייקון עבור התנועה למען זכויות להט"ב והתנועה הפמיניסטית כאשר השירים, המחזות והמאמרים שלה התגלו מחדש בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה העשרים.
ספריה שתורגמו לעברית

הערות על מחשבה וראייה | סאפפו החכמה (Notes on thought and vision & The wise Sappho), מאנגלית: יהודה ויזן, רעואל שועלי. הוצאת דחק, סדרת דרש - כתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2023.