stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי אלקוני
ביוגרפיה

אלקוני נולד בשם יוסף אולקיניצקי ב-1931 במושבה פתח תקווה. אביו אברהם עלה לארץ ישראל ב-1921 מעיירה ליד וילנה, ואמו, חביבה לבית וורונובסקי, שעלתה ב-1925 מפולין (כיום בבלארוס), הייתה מראשונות קיבוץ גבעת השלושה.
למד והתחנך בבית הספר "נצח לבנים" והיה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" במושבה.
בגיל 14 הצטרף לגדודי הנוער של "ההגנה", ובשנים 1946–1948 השתתף בפעולות הארגון בעירו. בחודש יוני 1948, כשהיה בן 16.5, גויס לצה"ל עם בני מחזורו בתיכון (שכבת י"א), "ילידי 1931", כדי לשמש עתודה לוחמת במלחמת העצמאות. בראשית שנת הלימודים תש"ט שוחררו בני המחזור כדי להשלים את לימודים התיכוניים.
ב-1950, בגיל 18, עִברת את שם משפחתו ל"אלקוני" והתגייס שוב (בהתאם לחוק שירות ביטחון), אך כעבור ימים ספורים הוכש על ידי נחש. כעבור מספר חודשים של טיפול שב לשירות כמוגבל גופנית, ושובץ כנהג בבית ההוצאה לאור של צה"ל, "מערכות". בהמשך היה לאיש המערכת, תחת מייסד ההוצאה ומפקדהּ, אלעזר (לסיה) גלילי, שהיה מורו ורבו. לאחר שחרורו משירות חובה המשיך לשרת כהוצאה כאזרח עובד צה"ל, בתפקידים שונים, שהאחרון שבהם היה המביא לבית הדפוס (מלב"ד).
ב-1959 נמנה עם חברי ועדה שמינה מנכ"ל משרד הביטחון, כדי להכין את המתאר לפעילותה של הוצאת משרד הביטחון. עקב חילוקי דעות, פרשו כל חברי הוועדה והותירו את אלקוני להכין לבדו את ההצעה ולהגישה. הצעתו התקבלה, והוא היה לעובד הראשון בה ופעל בה כשש שנים.
ב-1965 פרש ממשרד הביטחון, והיה ממייסדי הוצאת הספרים "אוֹתפָּז". רבים מעשרות הספרים שראו אור בהוצאה היו ספרים שנכתבו בעקבות מלחמת ששת הימים. בהם היה האלבום  "מלחמה: תשכ"ז 1967", שערך אלקוני עם זאב ענר, שראה אור ביולי 1967 והיה הפרסום הראשון על המלחמה. אלבום נוסף היה "בעקבות ישו" (In The Footsteps of Jesus), שהודפס בשמונה שפות, במהדורות רבות, וזכה לתפוצה גדולה.
עוד מספרי ההוצאה: "ירושלים והגדה המערבית: מדריך למטייל" מאת אפרים ומנחם תלמי, "המלחמה על ירושלים" של משה נתן, "ירושלים לנצח: מלחמת הצנחנים לשחרור עיר-דוד" מאת אלי לנדאו, "אנשי הפלדה" מאת אביעזר גולן, "ארץ גדולה לעם גדול: סיפורו של מאמין" מאת צבי שילוח,  "ההסדר: ממדינת חוק למדינת הלכה" מאת שולמית אלוני.
ב-1971 פרש אלקוני מהשותפות וייסד את הוצאת הספרים "מלוא". ההוצאה, שבמסגרתה ראו אור מאות ספרים, התמקדה בתולדות עם ישראל וארץ ישראל, שנועדו להנחיל לקוראים את ערך אהבת המולדת. דגש מיוחד הושם על ספרים לבני הנעורים, ואלקוני עודד פרסום ספרי מקור.
המפורסמים שבאלה היו ספרים מפרי עטה של גלילה רון־פדר-עמית, אז סופרת מתחילה. בהוצאה ראו אור עשרות מספריה, שזכו לפופולריות רבה, בהם הסדרה "ילדים אלמונים" והספרים "אל עצמי" ו"נאדיה" הודפסו בעברית בעשרות מהדורות ותורגמו לשש שפות, ולימים אף עובדו לסרטי קולנוע.
בשנים 1975–1999 הוציאה מלוא, בשיתוף אוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך והתרבות, את כתב העת הפופולרי "עת־מול", לתולדות עם ישראל וארץ ישראל, בעריכת שלמה שבא.
בשנים האחרונות יזם את הוצאתם לאור של מדריכי רחובות: לקסיקון תמציתי שיציע לקורא את ההיסטוריה של יישובים שונים ושל האישים והמוסדות שעל שמם נקראו רחובותיהם. הוא ראה במדריכי הרחובות בכללם דרך נוספת להביא את סיפורה של הארץ ושל האנשים שתרמו להקמתה ולפיתוחה.
בהוצאת מלוא ראו אור מדריכים לתל אביב-יפו ולפתח תקווה שכתב יחיעם פדן (את האחרון ערך אלקוני) וכן המדריך "הרצליה: רחובות העיר" שכתבה בלה גוטרמן.
יוסף אלקוני נפטר בספטמבר 2012, בגיל 80.
נקבר בבית הקברות סגולה.
הותיר אישה, שרה לבית זילבר, ובן, ליאור אלקוני.
ספריו (בעריכתו)

זאב ענר, יוסף אלקוני (עורכים), המלחמה: תשכ"ז 1967, תל אביב: אותפז; ספרית מעריב, תשכ"ז.
יחיעם פדן, פתח תקווה: מדריך הרחובות; עורך ראשי: יוסף אלקוני; ייעוץ מדעי: מרדכי נאור, הרצליה: עיריית פתח תקווה – לשכת הדובר; הוצאת מלוא, תשס"ט 2009.
הערות שוליים

1 2   האזנה לשירי יוסף אלקוני (אולקיניצקי), באתר זמרשת.
↑  יוסף אלקוני, 'הקדמה', בתוך: הנ"ל (עורך ראשי), פתח תקווה: מדריך הרחובות (תשס"ט 2009), טור 18.
↑  ביקורת: רות אלמוג, היום יש כפר גנים ג' ובת גנים ונווה גן, אבל הגנים הצטמצמו והלכו, באתר הארץ, 22 בינואר 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257498005171  BnF: cb16635311b (data)  VIAF: 509149106009068490473   WorldCat (עם VIAF): 509149106009068490473
יאנוש קאדאר

יאנוש קאדאר (בהונגרית: Kádár János) נולד כיאנוש יוז'ף צ'רמניק (János József Czermanik, מאוחר יותר שונה הכתיב וההיגוי ליאנוש צ'רמנק [János Csermanek]) ‏(26 במאי 1912 – 6 ביולי 1989) היה פוליטיקאי הונגרי, המנהיג הקומוניסטי של הונגריה בין השנים 1956–1988, ראש ממשלת הונגריה בין השנים 1956–1958 ובין 1961–1965. קאדאר היה בעל שורשים הונגרים, סלובקיים וגרמנים. התחיל את שלטונו ב-1956 בחסות סובייטית, לאחר דיכוי המרד ההונגרי. שמר על נאמנות לברית המועצות בנושאי מדיניות חוץ וביטחון. לעומת זאת, החל משנות השישים, הנהיג משטר של רפורמות מוגבלות עם הקלות בתחום הכלכלי ובחופש התנועה וקידם את ארצו מבחינת רמת החיים יחסית לשאר הארצות הקומוניסטיות במזרח אירופה.
ביוגרפיה > ילדותו

יאנוש קאדאר נולד בבית החולים "סנטו ספיריטו" בעיר הנמל פיומה, (כיום רייקה, קרואטיה), ושמו נרשם רשמית לפי חוקי פיומה באותם הימים באיטלקית "ג'ובני ג'וזפה צ'רמניק". הוא היה בנם הבלתי חוקי של החייל יאנוש קרסינגר והכובסת ממוצא סלובקי – הונגרי, בורבלה (ברברה) צ'רמניק, ילידת העיירה אודיאלה, המצויה בשטחי הורבנובו אשר בסלובקיה המודרנית, באזור קומארנו. בילדותו ידע חיים של עוני. שש שנים הראשונות גדל במשפחה אומנת ומגיל 6 עבר שוב לחזקת אמו בבודפשט. היא שלחה אותו לבית ספר עד גיל 14. את אביו, איכר בעל חלקת אדמה מפוסטהסמש – מחוז שומוג', שעזב אותו ואת אמו עוד לפני לידתו, יצא לפגוש רק בשנת 1960 יחד עם שלשת אחיו למחצה. אחרי שעזב את הלימודים היה חניך והתמחה כטכנאי של מכונות כתיבה. את פעילותו הקומוניסטית הבלתי חוקית התחיל בעת עבודתו בבית חרושת למטריות בשכונת אנגיאלפלד בבודפשט.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית בימי הורטי

יאנוש צ'רמנק נכנס מגיל צעיר לאיגודים מקצועיים קומוניסטים 
והצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית בשנת 1931. בזמן משטרו של מיקלוש הורטי שאסר על פעילות הקומוניסטים, נעצר מספר פעמים בשל נטייתו הפוליטית.
נאסר לראשונה לשנתיים בכלא בשנת 1933. מאוחר יותר ככיסוי לפעילות הקומוניסטית הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית החוקית באותם הימים והשתתף בארגון הסניף שלה בבודפשט.
נאסר שוב למשך כ-3 שנים בכלא בשנת 1937. 
בזמן מלחמת העולם השנייה נשאר קאדאר בהונגריה, להבדיל מעמיתים אחרים, רובם יהודים, שנאלצו להימלט לברית המועצות. יחד עם לאסלו רייק
עמד בראש פעילות המפלגה בהונגריה. בין השנים 1943–1945 כמזכיר הראשי של המפלגה. בין השנים 1943–1944 היה ראש מפלגת השלום, תנועת כיסוי חוקית למפלגה הקומוניסטית. כשתוך כדי ניסיון לעבור את הגבול לסרביה על מנת לפגוש פרטיזנים של טיטו נעצר ונשלח עם טרנספורט של יהודים אל מחנה הריכוז מאוטהאוזן. בתחנת ביניים בכלא בעיר קומארום נמלט וחזר לבודפשט.
ביוגרפיה > חייו ופעילותו בשנים 1945–1956 – המשפט המבוים והכלא הסטליניסטי

אחרי כיבוש הונגריה על ידי הצבא הסובייטי חזרו המנהיגים הקומוניסטים האחרים ובראשם מתיאש ראקושי, מגלות מוסקבה. קאדאר מונה תחילה לסגן מפקד משטרת בודפשט. 
בשנת 1946 נבחר קאדאר לסגן המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, שהפכה משנת 1948 למפלגת העובדים ההונגרים (MDP) ובשנת 1949 מונה במקומו של רייק לשר הפנים בממשלתו של מתיאש ראקושי, הרודן הקומוניסטי החדש. רייק מונה לשר החוץ כשבסתר היה כבר אמור להעצר ולהשפט בקרוב כמואשם ראשי במשפט ראווה בסגנון סטליניסטי 
של "כנופיית מרגלים" כביכול.
במסגרת תוכנית "מקיאבליסטית" בהשראת שיטות הטרור של סטלין, מינויו של קאדאר כשר הפנים היה אמור לגרום לו ל"התלכלך" בחקירתו, במשפטו והוצאתו להורג של חברו משכבר לאסלו רייק. 
ואכן קאדאר ארגן מחדש את בולשת המשטר תוך שינוי שמה מ-Államvédelmi Osztály) AVO, המחלקה להגנת המדינה) ל-Államvédelmi Hivatalt) AVH, הרשות להגנת המדינה) והרחבת סמכויותיה. לקאדאר הייתה מעורבות בפרשת רייק, אף על פי שבפועל המשטרה הפוליטית החשאית הייתה תחת פקודתו הישירה של ראקושי. קאדאר גינה במצח נחושה את הפשעים המדומים שבהם הואשם רייק, ביקר אצלו בכלא וניסה לשכנעו להודות באשמה ולאחר מכן כרצונו של ראקושי נכח בהוצאתו של רייק להורג. 
מכך התחזקה תדמיתו העתידית כאדם בעל שיקולים קרים עד ציניות, דיפלומט ערמומי וחסר אמינות. 
בשנת 1951 הגיעו הטיהורים אל קאדאר עצמו. הוא נעצר באפריל 1951 והואשם בהיותו בעבר סוכן של הבולשת ההורטיסטית וכבוגד וסוכן של טיטו.
הוכה ועונה על ידי הקולונל ולדימיר פרקש, בנו של שר ההגנה מיכאי פרקש
(שנכח בחקירה) ואחרים שהשיגו ממנו בכוח הודאה על אשמה. במשפט חשאי בנובמבר אותה השנה נגזר דינו של קאדאר למאסר עולם. במשך שלוש שנים שהה בכלא בתנאי בידוד שהיו הרבה יותר קשים ממאסרו בימי הורטי. 
אחרי מות סטלין וכששלטונו של ראקושי התחיל להיחלש, ראש הממשלה הרפורמיסטי החדש אימרה נוג' שחרר אותו מהכלא ביולי 1953. 
אף זכה קאדאר להתקבל לפגישה אצל ראקושי שדרש בשלומו. הוא מונה לראש סניף המפלגה בפרבר תעשייתי של בודפשט, ובתפקידו זה צבר פופולריות בקרב העובדים ושמו יצא כרפורמיסט. בשל כך, כאשר קמה מחדש ממשלה בראש אימרה נוג', בימי המרד בהונגריה, 1956, מונה קאדאר לסגנו של נוג' ולשר החוץ.
ביוגרפיה > תפקידו בימי המרד בשנת 1956

מפלגת הפועלים ההונגרים אורגנה מחדש תחת השם מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית בהנהגת יאנוש קאדאר כמזכירה הכללי.
ממשלתו של אימרה נאג' החלה בתהליך של ליברליזציה וחופש מדיני וכלכלי, שחררה אסירים פוליטיים, והביעה רצון להוציא את הונגריה מברית ורשה ולהכריז על נייטרליות. קאדאר לא ראה עין בעין עם צעדים אלו. ב-31 באוקטובר 1956, מספר ימים לאחר תחילת האירועים, נמלט למוסקבה, יחד עם השר פרנץ מיניך ובעזרת השגרירות הסובייטית בבודפשט. ב-4 בנובמבר 1956, נשא נאום בו הוא מזמין את הכוחות הרוסיים לדכא את המרידה ההונגרית, כביכול בשם "מהפכת הפועלים והאיכרים ההונגרית". הוא הגיע לבודפשט עם הכוחות הרוסיים שנשלחו לדכא את המרד, ולקח לידיו את מוסרות השלטון. נוג' נמלט לשגרירות היוגוסלבית, אך יצא משם משהובטחה לו חסינות על ידי קאדאר. קאדאר לא עמד בהבטחתו. נוג' נעצר מיד לאחר שיצא מן השגרירות, גורש לרומניה על מנת להרחיקו ממוקדי המרד, ולאחר מכן הוחזר לבודפשט, נשפט והוצא להורג.
ביוגרפיה > שליט הונגריה

לאחר דיכוי המרד הוביל קאדאר מסע נקם כנגד המורדים. עשרות אלפי דמוקרטים, ליברלים, וקומוניסטים רפורמיסטיים נעצרו, וכ-1,200 הוצאו להורג. אך קאדאר הפיק את לקחי קודמיו בתפקיד. הוא הבין כי יש לרצות את היסודות הרפורמיסטיים בהונגריה, וכי לא ניתן להמשיך במדיניות הסטליניסטית הקפואה אשר הביאה למשבר של 1956.
מבחינה מדינית הגיע קאדאר להבנה עם ממשלת ברית המועצות כי אם זו תימנע מלהתערב, ישמור קאדאר את הונגריה בתוך הגבולות הקבועים היטב של הגוש המזרחי, ויימנע מלסטות מן הכיוון המותווה ממוסקבה. בתחילת שנות השישים הכריז קאדאר כי "מי שאינו נגדנו הוא עמנו", והביא לחנינה כללית של מורדי 1956. הוא פירק את המשטרה החשאית ההונגרית השנואה, ה-"AVH" ("הרשות לביטחון המדינה"), והביא למדיניות מעשית אשר ניסתה לרפא את פצעי המרידה. "מפלגת הפועלים ההונגרית" אשר הייתה לאחר המרידה מותג שנוא ומבוזה, הפכה למפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית. יצוין כי כאשר דיכאו הרוסים את המרידה בפראג בשנת 1968 (אשר הזכירה בקוויה הכלליים את המרידה ההונגרית, אם כי רב השונה בין שתי המרידות) שלחה הונגריה חיילים לסייע לרוסים.
מן הבחינה הכלכלית היה קאדאר מוכן לנסות שינויים. בתחילת שלטונו פעל לביזור תהליך קבלת ההחלטות הכלכלי, בניגוד לנטייה הקומוניסטית הרווחת לצנטרליזם ביורוקראטי. במגזר החקלאי פעל לקולקטיביזציה באמצעות תמריצים ולא בכפייה. הקרקע החקלאית הייתה כולה בבעלות המדינה, אך הוחכרה למשקים פרטיים קטנים שפעלו כקואופרטיב. המגזר החקלאי היווה את הצלחתו הגדולה של קאדאר. בנוסף פיתח את מגזר התעשייה ואת התיירות למדינה. הצלחה זו הביאה באמצע שנות השישים להכרזה על "מדיניות כלכלית חדשה", ובה ניסיונות לכלכלת שוק מוגבלת ודרגולציה של השוק במסגרת קבועה מראש. ניסיונות אלו הוכתרו בכותרת "קומוניזם של גולאש" על שם התבשיל ההונגרי הלאומי. בשנות השבעים החל קאדאר בפיזורם של המונופולים התעשייתיים הגדולים וניסה להביא את רמת המחירים לרמת מחירי שוק חופשי באמצעות ביטול סובסידיות. משבר הנפט שפרץ ב-1973 בעקבות מלחמת יום הכיפורים הכה באופן קשה במשק ההונגרי, כאשר מוצרי הייצוא המצומצמים לא הספיקו כדי לשלם עבור צריכת הנפט. נוצר חוב חיצוני שהעיק מאוד על הכלכלה ההונגרית. ב-1982 ננקטו צעדים נוספים. על מנת לייצב את הכלכלה הצטרפה הונגריה לקרן המטבע הבינלאומית, צעד שהקנה לה ביטחון כלכלי מסוים, אך דרש את יישום מדיניות הקרן. הצעדים בהם נקטה הונגריה היו עידוד יזמות פרטית בקנה מידה קטן, בהחכרת רכוש המדינה לידיים פרטיות. בשלב זה טרם נשקלה באופן רציני העברת רכוש המדינה לידיים פרטיות.
בסוף שנות השמונים, לאחר שלושים שנות שלטונו של קאדאר, המשק ההונגרי היה נתון במיתון עמוק, ובירידה ממשית של רמת החיים, וגם הידרדרה בריאותו של קאדאר. הוא הודח מן הפוליטבורו ההונגרי ומתפקידו כמזכיר ראשון של המפלגה בידי אימרה פוז'גאי וקארוי גרוס במאי 1988, ומונה לתפקיד הסמלי של "נשיא המפלגה".
ב-12 באפריל 1989 קאדאר הופיע במפתיע בישיבה הסגורה של הוועד המרכזי ונשא נאום סוער ולא קוהרנטי. כנראה רצה להתוודות על המשא ומתן שלו בשנת 1956 במוסקבה (עליו מעולם לא דיבר בפומבי) ועל הרשעתו והוצאתו להורג של אימרה נאג'. על פי עדותו של מיקלוס נמת', חודשים ספורים לפני מותו ביקש קאדאר מכומר קתולי לשמוע את הודאתו, דבר המצביע על כך שהוא כנראה חווה המרה מהאתאיזם הקודם שלו לקתוליות.
קאדאר נפטר מסרטן הריאות ב-6 ביולי 1989 בגיל 77, שלושה חודשים לפני סיומו הרשמי של המשטר הקומוניסטי שיצר.
לקריאה נוספת

Victor Sebestyen, Twelve Days: The Story of the 1956 Hungarian Revolution ,New York: Vintage Books, 2007.
הערות שוליים

↑  יאנוש קאדאר - מזכיר ראשון של מפלגת העובדים ההונגרית, קול העם, 26 באוקטובר 1956
↑  הרוסים שלחו עוד 20 דיוויזיות לאונגריה, הארץ, 19 בנובמבר 1956
↑  חטיפת נוג' תועלה באו"ם, מעריב, 27 בנובמבר 1956
↑  קאדאר מאשים את נוג' ב"פשעים", הארץ, 28 בנובמבר 1956
↑  קאדאר עורך מאסרים, למרחב, 28 בנובמבר 1956
הפגנות בהונגריה נגד הגליית אזרחים לבריה"מ, למרחב, 16 בנובמבר 1956
↑  קאדאר תוקף את הסטאליניסטים, מעריב, 28 ביוני 1957
קאדאר מותח בקורת על מנהיגים סטליניסטיים, שערים, 30 ביוני 1957
↑  שמעון סאמט, אגרוף בכסיות משי בהונגריה, הארץ, 21 באוגוסט 1962
↑  ,הסוצייאליזם האנושי' של יאנוש קאדאר, הַבֹּקֶר, 18 ביוני 1964
↑  הלן חזן, נציג הגוש המזרחי התלהבו מה״גולש סוציאליזם", חדשות, 3 באפריל 1985
↑  מיכאל דק, השבוע האחרון של יאנוש קאדאר -  גלאזנוסט פושט רגל, כותרת ראשית, 1 ביוני 1988
↑  רויטרס, מנהיג הונגריה לשעבר גוסס, חדשות, 5 ביולי 1989
↑  נפתלי קראוס, יאנוש קאדאר מנהיג הונגריה נפטר בודד, מעריב, 7 ביולי 1989
↑  רויטרס, המפי הסוציאליסטית בהונגריה: כלכלה חופשית, רב־מפלגתיות, חדשות, 10 באוקטובר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263476405171  PLWABN: 9810656885605606  BIBSYS: 90377758  BNC: 000483672  BNE: XX4668285  BnF: cb119849030 (data)  CiNii: DA01862247  GND: 118559044  ISNI: 0000 0001 2133 4286  LCCN: n50042585  LNB: 000303015  NDL: 00445010  NKC: jn19990210325  NLA: 35256664  NSK: 000075451  NTA: 068826583  RERO: 02-A021918767  SELIBR: 263297  SNAC: w64f4cd0  SUDOC: 027908267  Trove: 884870  VIAF: 54156486   WorldCat (עם VIAF): 54156486 
קברם של יאנוש קאדאר ואשתו
יאנוש קיש

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1943 (בן 81) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1967)  הגימנסיה היהודית של בודפשט (1962) 
 מעסיק:  האוניברסיטה המרכז-אירופית 
 תפקיד:  מנהיג מפלגה (1990–1991) 
 מפלגה:  ברית הדמוקרטים החופשיים 
 בן או בת זוג:  Zsuzsa Hegedüs 
 
יאנוש קיש (בהונגרית: Kis János; נולד ב-17 בספטמבר 1943, בודפשט) הוא פילוסוף ליברלי יהודי-הונגרי, חבר מייסד והנשיא ראשון של "ברית הדמוקרטים החופשיים" (SZDSZ) שהייתה מפלגה פוליטית הונגרית מיוצגת באספה הלאומית מ-1990 עד 2010. קיש הוא חבר בקבוצה שמכונה בז'רגון העיתונאי "גן הילדים של ג'רג' לוקאץ'", כלומר, תלמידו של הפילוסוף המרקסיסטי ג'רג' לוקאץ', חוג שבשמו הרשמי נקרא אסכולת בודפשט הידועה גם בשם אסכולת לוקאץ' הייתה קבוצה של פילוסופים והוגים שהתקבצו סביב ג'רג' לוקאץ' בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

יאנוש קיש נולד במשפחה יהודית ואיבד את אביו כבר בינקותו. במהלך מלחמת העולם השנייה אביו גורש למחנה ריכוז בשל מוצאו היהודי, משם לא שב. שני דודיו מצד אמו גם הם הפכו לקורבנות השואה. קיש למד תחילה בבית הספר המפורסם גורקי בו הלימודים התקיימו בהונגרית וברוסית גם יחד. בבית ספר זה למדו הילדים "כמיוחסים של המנהיגים הקומוניסטים" והתפתחו מאוחר יותר לאישי ממשל מדע, תקשורת ותרבות חשובים, אך לעיתים קרובות הפכו תלמידים אלה לאופוזיציה לשיטה. לדוגמה
יאנוש קיש עצמו,
רוברט אנגלוס (פרופסור אמיריטוס, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים),
פטר הלאס (במאי קולנוע),
לאסלו גראי (פסיכולוג, פרופסור באוניברסיטה)
גזה קומורוצי (פרופסור, מומחה לשפה העברית, לשפה האשורית, סופר, היסטוריון) ועוד אישים חשובים בתחומים רבים.
בית הספר עצמו, אשר שכן בעבר בבניין ה"גימנסיה ע"ש סנט אישטוואן" נסגר אחרי אירועי 1956. תלמידיו הועברו לגימנסיה יוקרתית אחרת ע"ש מיקלוש רדנוטי (לשעבר הגימנסיה היהודית של בודפשט). גם יאנוש קיש סיים שם את בחינות הבגרות בשנת 1962. ב-1967 סיים את לימודי התואר בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד.
בתחילת הקריירה שלו בשנות ה-60 הוא הצהיר על דעות מרקסיסטיות, לוקאצ'יסטיות, אולם מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הפך לנציג האגף האינדיבידואליסטי הרדיקלי של השמאל, תאורטיקן של "ליברליזם זכויות האדם". בתקופת הדיקטטורה הקומוניסטית עסק בהקשר התאורטי ולאחר חילופי המשטר (ב-1989) התמודד בעבודתו גם עם סוגיות מעשיות. קיש היה מרצה גם ב"אוניברסיטה המעופפת", האוניברסיטה החופשית של יום שני, שפעלה בסביבות 1980 (האוניברסיטה המעופפת הוא שמה של סדרת הרצאות שאורגנו בבתי מגורים פרטיים בעשור האחרון של המשטר הקומוניסטי ההונגרי. המערכת הרשמית ראתה אותם וצפתה בהם כמקום מפגש לקבוצות אופוזיציה. מבצעי מרצי ומשתתפי ה"אוניברסיטה" הוטרדו על ידי המשטרה).
קיש מתח ביקורת על המרקסיזם על בסיס מדעי, אך התשובה שקיבל לא הייתה מדעית: במה שנקרא אז "משפט הפילוסופים" הוא גורש מ"מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית" (MSZMP) הודח מהמכון לפילוסופיה של האקדמיה ההונגרית למדעים ונידון ל"אלם", ל"שתיקה". הוא הפך אז למתרגם פרילנס ולדמות מובילה באופוזיציה הדמוקרטית. קיש מילא תפקיד מרכזי ביוזמות בעלות חשיבות רבה לפני שינוי המשטר, כפי שהופיע בשנת 1981 במגזין "דברן", שבו שימש כעורך ראשי של עידן "לפני חילופי המשטר" (ה"דברן" היה כתב עת פוליטי ותרבותי ליברלי שפורסם מאוקטובר 1981 עד דצמבר 2012, בתחילה כפרסום בלתי חוקי במהלך שנות ה-80). בשנים 1990–1991 הפך קיש כבר לנשיא ועדת המערכת באופן חוקי.
מאז שנות ה-80 הוא פעיל בהוראה ובמחקר בחו"ל ובהונגריה. בשנים 1988–1989 היה פרופסור אורח בניו יורק ב-New College of Social Sciences. בשנת 1996 היה פרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק ומשנת 1992 היה פרופסור באוניברסיטה המרכז-אירופית (CEU).
בפוליטיקה היומיומית השתתף מתחילת חילופי המשטר ועד 2002. ב-1988 הוא היה המנהל של רשת היוזמות החופשיות ואחר כך עד 1991 היה המנהל של מפלגת ברית הדמוקרטים החופשיים. בשנים 1990–1991 הוא היה הנשיא הראשון של ברית הדמוקרטים החופשיים (SZDSZ) ולאחר מכן עד 1999 היה חבר במועצה הלאומית של המפלגה. הוא עזב את המפלגה ב-2002.
על יהדותו

בראיון לכתב העת היהודי-הונגרי שבת:
שאלה: מה המשמעות של היהדות עבורך? אתה מחשיב את עצמך כיהודי?
תשובה: במילה אחת: כן ... ההערכה העצמית שלי מחייבת אותי להגדיר את עצמי בין היתר כיהודי.
שאלה: איך אתה מתייחס לישראל? היית שם?
תשובה: לא, לא הייתי בישראל. אילו הייתי חי כאשר הרעיון הציוני גובש, כנראה לאהייתי נוסע לפלשתינה כדי הקמת שם מדינה. אחרים ישבו שם במשך מאות שנים, ולא היה להם מקום ברעיון הזה הציוני. אבל אחרי מלחמת העולם השנייה, היה בלתי נמנע שמדינת ישראל תקום וכיום קיימת כבר יותר מחצי מאה. מיליוני היהודים שנולדו וגדלו שם יהיו בחוסר צדק אכזרי אם ישללו מהם את מולדתם. כך לא ניתן לתקן את העוול שפקד את הערבים הפלסטינים. עובדה היא גם שקיומה של ישראל טוב לא רק ליהודים שחיים בגבולותיה. הגולה היהודית היא עד היום יעד לאנטישמיות, שמפעם נחלשת ואחר כך שוב עולה וישראל, כמדינה, חברה בקהילה הבינלאומית, יכולה לפעול נגד האנטישמיות. ישראל היא גם מקום מפלט אחרון עבור רבים לעלות אליה אם נרדפים. לכן אני רואה חשיבות בקיומה וביטחונה של ישראל, למרות שכנראה הייתי חושב כך גם אם לא הייתי יהודי בעצמי, ואני לא יודע מה יידרש כדי שאחיה את שארית חיי.
עבודותיו העיקריות

איך אפשרית כלכלה ביקורתית? (יחד עם ג'רג' בנצה וג'רג' מרקוש) (1973)
חברה בסגנון סובייטי בעיניים מרקסיסטיות ( יחד עם ג'רג' בנצה, בשם בדוי מארק רקובסקי) (1977)
האם יש לנו זכויות אדם? (1986)
Politics In Hungary. For a Democratic Alternative (1989)
לגבי הפלה. טענות בעד ונגד (1992)
נייטרליות המדינה, בית ההוצאה לאור אטלנטיס, בודפשט, 1997 (East-European Non-Fiction), ISBN 9637978917
דמוקרטיה חוקתית (2000)
האם יש לנו זכויות אדם? (2003)
הפוליטיקה כבעיה מוסרית (2004)
Politics as a moral problem תורגם לאנגלית. ניו יורק CEU Press, 2008
מה זה ליברליזם? מסות, מחקרים, 1985–2014 ; Kalligram, ברטיסלאבה, 2014 (יצירות נבחרות של יאנוש קיש)
נייטרליות המדינה ; Kalligram, ברטיסלאבה, 2015 (יצירות נבחרות של יאנוש קיש)
פוליטיקה כבעיה מוסרית ; Kalligram, 2017 (יצירות נבחרות של יאנוש קיש)
דמוקרטיה חוקתית. Kalligram,, 2019 ( יצירות נבחרות של יאנוש קיש)
נידון לחרות. שיחות ביוגרפיות עם טמאש מסריץ' ואנדראש מינק ; Kalligram, 2021 ( יצירות נבחרות של יאנוש קיש)
ראו גם

יאנוש קיש, people.ceu.edu
לקריאה נוספת

אפשרי. מתלמידיו של יאנוש קיש ; עורכים: Kriszta Kovács, Attila Gábor Tóth; קליגרם, ברטיסלאבה, 2013
לקריאה נוספת > ראיונות

מעגלי השטן, ראיון תשובה שבועי, בנובמבר, 2006
"שיפוט מוסרי הוא חלק מהפוליטיקה", שאנדור רווס ואנדראש מינק משוחחים עם יאנוש קיש, כתב העת דברן, 6 ביוני 2004.
ללא עצה, ראיון בכתב העת Hetek, בינואר 2008
"להיות יהודי זה עניין עובדתי" - ראיון עם יאנוש קיש, בכתב העת היהודי שבת, 5 במאי 2005
הערות שוליים

↑  “Zsidónak lenni ténykérdés” – Interjú Kis Jánossal, Szombat Online Lásd a vele készült interjút: http://www.szombat.org/politika/„zsidonak-lenni-tenykerdes-1352771419
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311068305171  PLWABN: 9810693946805606  BIBSYS: 90918245  BnF: cb121387096 (data)  CiNii: DA04039675  GND: 128855894  ISNI: 0000 0001 0804 6917  LCCN: n92114641  LNB: 000020336  NKC: jx20081202005  NSK: 000183836  NTA: 069283559  RERO: 02-A003456494  SUDOC: 029845955  VIAF: 110799033   WorldCat (עם VIAF): 110799033
יום הוויסקי הבין-לאומי

יום הוויסקי הבין-לאומי (באנגלית: International Whisk(e)y Day) חל ב-27 במרץ מדי שנה מאז שהוכרז בשנת 2008. היום מציין באופן ציבורי את התמיכה במחקר מחלת פרקינסון ואת ההנאה משתיית וויסקי.
שם היום הוא עם סוגריים whisk(e)y כדי לציין גם את הוויסקי הסקוטי, הקנדי והיפני (ששמם הוא whisky) וגם את הוויסקי האירי והאמריקאי (whiskey).
מייסד

יום הוויסקי הבינלאומי הושק בשנת 2009 בפסטיבל יום הוויסקי בצפון הולנד בהשתתפות כמה כתבי ויסקי. האירוע נוצר לכבוד הסופר הבריטי מייקל ג'קסון והוא נחגג ביום הולדתו.
השתתפות

המשתתפים מוזמנים להרים כוסית ולשתות ויסקי לכבוד אהבת המשקה וכן לחייו של מייקל. אחרים משתתפים באמצעות מדיה חברתית באמצעות האשטאג # whiskyday2015. ברים שונים מציעים תפריטים מיוחדים ב-27 במרץ כדי לציין את היום.
מתוך האתר הבינלאומי של יום הוויסקי הבינלאומי: היום הוא חגיגה ללא מטרות רווח של וויסקי, אשר לא מקבל מימון והוא מנוהל כולו על בסיס תשוקתם של חובבי ויסקי מרחבי העולם. אז אם אתה אוהב ויסקי ורוצה לעזור להפיץ את הבשורה, אז לך לספר למישהו על זה."
ימי ויסקי אחרים

אין להתבלבל בין יום הוויסקי הבינלאומי לבין יום הוויסקי העולמי ויום הבורבון הלאומי אשר נופלים בחודש מאי ויוני בהתאמה.
על רקע הדמיון, ישנו סכסוך עם יום הוויסקי העולמי. התנגשות זו קיימת משום שיום הוויסקי העולמי הוא התאריך הידוע יותר בארצות הברית ומארגני יום הוויסקי הבינלאומי אינם רוצים להיתפס כהעתקה וכחיקוי אף על פי שייסדו את היום ארבע שנים קודם לכן. חלק מן הסכסוך קשור בעובדה כי שתי הקבוצות משתמשות בהאשטאג דומה אשר אינו ברור לרוב האנשים למי הוא שייך. עם זאת, התאריכים של כל אירוע הם בימים נפרדים בחודשים נפרדים.
לעומת זאת, אין כמעט סכסוך עם יום בורבון הלאומי שכן חג זה מציין במיוחד את "רוח הילידים" של אמריקה ולא, באופן כללי, את כל הוויסקי.
הערות שוליים

1 2 3  "International Whisk(e)y Day | #WhiskyDay2015 - the 7th annual official day celebrating whisk(e)y". Internationalwhiskyday.org. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "Mark Connelly is fundraising for Parkinson's UK". Justgiving.com. 2013-03-27. אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "Whiskey vs. Whisky: What's the Difference? — Straight Up Cocktails and Spirits". Thekitchn.com. 2009-11-06. נבדק ב-2015-03-30.
↑  Oliver Klimek (2014-03-27). "International Whisky Day Special – A Bunch Of Dusty Scotch Blends — Dramming". Dramming.com. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "Tweets about #worldwhiskyday hashtag on Twitter". Twitter.com. 2015-03-19. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "International Whisk(e)y Day | Untitled | Drink Events". Chicagoreader.com. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "World Whisky Day". Worldwhiskyday.com. 2015-02-17. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "National Bourbon Day". Nationalbourbonday.com. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "International Whisk(e)y Day | #WhiskyDay2015 - the 7th annual official day celebrating whisk(e)y". Internationalwhiskyday.org. נבדק ב-2015-03-30.
↑  "National Bourbon Day". National Bourbon Day. נבדק ב-2015-03-30.
יואל ברי"ל

ספר תהילים בתרגום מנדלסון ובביאור ברי"ל, ברלין תקנ"א
יואל ברי"ל (ראשי תיבות: בן ר' יהודה ליב; בגרמנית: Joel Löwe, לֶוֶוה; 27 בפברואר 1762 - 11 בפברואר 1802), היה מפעילי תנועת ההשכלה בברלין, פרשן מקרא, בלשן ואיש חינוך, מעורכי "המאסף".