stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם (גבינה)
הערות שוליים

↑  אודות עמק, אתר תנובה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544156405171  GND: 4649660-9  LCCN: sh89002118 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אישטוואן ארשי

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1931 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  13 באוקטובר 2005 (בגיל 74) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Schleiffer Ede 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (2005)  Georg Lukács Award (2005)  פרס אטילה יוז'ף (1952) 
 
אישטוואן ארשי (במקור  אדה שלייפר, בהונגרית: Eörsi István; בודפשט, 16 ביוני 1931 – בודפשט, 13 באוקטובר 2005) היה סופר, משורר, מתורגמן, יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט ופרס אטילה יוז'ף. הוא היה דודו של הפוליטקאי מתיאש ארשי, תלמידו של ג'ורג' לוקאץ' ולאחר מכן המתרגם שלו. בנו לאסלו ארשי הוא היסטוריון.
קורות חיים

אישטוואן ארשי נולד כבנם של פאל שלייפר וטרז ארשי כמעט עשור לאחר הולדת אחיו הגדול המשפטן דיולה ארשי, שנולד ב-19 בספטמבר 1922. הוא עבר את השואה בבודפשט ורבים מבני משפחתו נספו. אחרי מלחמת העולם השנייה כאחיו, גם לו היו השקפות סטליניסטיות ובמותו של סטלין כתב שיר שפיאר אותו. משנת 1953 הפך לרפורמטור וחסיד של אימרה נוג'. הוא לקח חלק פעיל במרד ההונגרי של שנת 1956, בעיקר כעיתונאי. לאחר דיכוי המרד נידון לשמונה שנות מאסר בדצמבר 1956, אך בשנת 1960 קיבל חנינה. עד 1967 התפרנס מתרגומים, אך באותה שנה קיבל חוזה במגזין "החיים והספרות".
בשנים 1977 עד 1982 הוא היה דרמטורג בתיאטרון בעיר קאפושוואר, אך פוטר בגלל ההתנהגות האופוזיציונית שלו. מאז הוא היה סופר עצמאי. בשנים 1983–1986 התגורר במערב ברלין.
ביבליוגרפיה נבחרת

Fiatal szemmel. Versek (Szépirodalmi, 1953)
Ütni az ördögöt (Magvető, 1956) Elkobozva, 1957
Változatok egy közhelyre (Magvető, 1968)
Tragikomédiák (Magvető, 1969)
Különremény (Szépirodalmi, 1972) Elkobozva, a kinyomtatott példányok a nyolcvanas évek közepén kerültek elő
Széchenyi és az árnyak; Magvető, Bp., 1974
Ruhapróba. Válogatott műfordítások; Európa, Bp., 1975
A nemek és az igenek. Válogatott versek (Magvető, 1976)
Lonci narancssárgában (Szépirodalmi, 1976)
Ruhapróba. Válogatott műfordítások (Európa, 1976)
Történetek egy hideg faházban. Írások a hűség és hűtlenség tárgyköréből (Szépirodalmi, 1978)
Ürügyeim (Magvető, 1979)
Bohóc a hídon; in: Bohók és bohócok. Öt új magyar egyfelvonásos; NPI, Bp., 1979 (Színjátszók kiskönyvtára)
A derűlátás esélyei (Szépirodalmi, 1981)
Jönnek a bájos tények (Szépirodalmi, 1983)
A Maradjhű-utcában (Szépirodalmi, 1985)
Az utolsó szó jogán. Esszé / Az interjú. Abszurd dokumentumjáték; AB Független Kiadó, Bp., 1985
Kilenc dráma (Szépirodalmi, 1988)
Emlékezés a régi szép időkre (Katalizátor Iroda, (szamizdat), (1988), Napra-forgó, (legális, második kiadás) 1989)
Bedobom a törülközőt. Publicisztikai írások (Napra-forgó, 1989)
Az interjú. Rádióra alkalmazott abszurd dokumentumjáték; rádióra alk., rend. Berényi Gábor; Háttér, Bp., 1989 (Háttér füzetek; MR füzetek)Eörsi István (Budapest, 1990.) Fotó: Kertész Dániel
Nem vagyok kikerics (Szépirodalmi, 1990)
Jönnek a bájos tények; Cserépfalvi, Bp., 1991 (cenzúrátlanított kiad.)
A kalap és a villamos. Gyermekversek; T-Twins, Bp., 1992
A kompromisszum. Komédia kilenc beszélgetésben; Békés Megyei Könyvtár, Békéscsaba, 1992
A szerző szeretné, ha a pofa feje és a csomó emlékeztetne egymásra. Hat dráma (Pátria könyvek, 1992)
Sírkő és kakaó; in: Válogatás színjátszóknak; összeáll. Kamenár Éva; Národné osvetové centrum, Bratislava, 1993 (Záujmová umelecká cinnost')
Üzenet mélyvörös levélpapíron. Esszék és publicisztikai írások (Pesti Szalon, 1993)
Én és az Isten. Versek (Pesti Szalon, 1994)
Időm Gombroviczcsal (Pesti Szalon, é. n. (1994)
A csomó. Elbeszélések (Pesti Szalon, é. n. (1995)
Az ötlábú bárány. Publicisztikai írások (Pesti Szalon, é. n. (1996)
A szabadság titokzatos bája. Esszék, kritikák, portrék 1967–1997. (Palatinus, 1997)
Időm Gombrowiczcsal. Naplónapló; 2. jav. kiad.; Pesti Szalon, Bp., 1997
Utasok a senkiföldjén. Jóbok könyve (Palatinus, 1998)
Szögek. Összegyűjtött versek 1952–2000 (Palatinus, 2000)
Versdokumentumok, magyarázatokkal 1949–1956 (Palatinus, 2001)
Ismerős úr a csúszdán. Publicisztikai írások (Noran, 2002)
Zárt térben Önéletrajzi regény (Noran, 2003)
A fogadás. 18 dráma (Noran, 2004)
Kérdések, barátaimnak. Versek (Noran, 2004)
Kérdések, barátaimnak. Versek; Noran, Bp., 2004
Halpagár. Gyermekversek (Noran, 2005)
dr. Noha. Történetek (Noran, 2005)
Emlékezés a régi szép időkre. Börtönkönyv; Noran, Bp., 2006
Időm Gombrowiczcsal 1-2.; 2. jav. kiad.; Fapadoskonyv.hu, Bp., 2009
פרסים והוקרה

בשפת המקור:
1952: József Attila-díj
1983: Frankfurter Autorenstiftung-díj
1988: osztrák műfordítói díj
1989: Déry Tibor-díj
1990: Színikritikusok Díja
1991: a Magyar Köztársaság Aranykoszorúval Díszített Csillagrendje
1993: Parnasszus-különdíj
1993: IBBY-különdíj
1996: Soros Alapítvány életműdíj
2005: Kossuth-díj
בתרגום:
1952 : פרס אטילה יוז'ף
1983 : פרס Frankfurter Autorenstiftung
1988 : פרס אוסטרי למתרגמים
1989 : פרס טיבור דרי
1990 : פרס מבקרי תיאטרון
1991 : מסדר הכוכבים של הרפובליקה של הונגריה מעוטר בזר זהב
1993 : פרס פרנאסוס המיוחד
1993 : פרס המיוחד של IBBY
1996 : פרס מפעל חיים של קרן סורוס
2005 : פרס קושוט
ראו גם

Eörsi István életműve יצירת חייו של אישטוואן ארשי (בהונגרית).
באתר PORT.HU
הערות שוליים

↑  Magyarul 1965-ben jelent meg Lukács György: Az esztétikum sajátossága című műve Eörsi István fordításában. (Akadémiai Kiadó)
↑  Magyar ki kicsoda 1990. Főszerkesztő: Hermann Péter. Budapest, 1990. pp. 142-143.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810542573405606  BIBSYS: 90057476  BnF: cb12056559z (data)  CiNii: DA01370898  GND: 118986201  ISNI: 0000 0000 8098 3545  LCCN: n80161658  LNB: 000287919  NKC: js20060310007  NSK: 000001418  NTA: 069443149  RERO: 02-A024310672  SNAC: w63537qx  SUDOC: 02880547X  VIAF: 19697985   WorldCat (עם VIAF): 19697985 
אישטוואן ארשי-1990
אינוצ'נטי

| --- | --- |
מכונית מדגם אינוצ'נטי ספיידר 950 - משנת ייצור 1961
מכונית מדגם אינוצ'נטי ספיידר 950 - משנת ייצור 1961
 נתונים כלליים
 מייסדים:  פרדיננדו אינוצ'נטי 
 תקופת הפעילות:  1933–1997 (כ־64 שנים) 
 חברת אם:  בריטיש ליילנד 
 מיקום המטה:  מילאנו 
 ענפי תעשייה:  ייצור כלי רכב, מכונאות, Manufacture of motorcycles 
 מוצרים עיקריים:  מכונית, למברטה 
 
אינוצ'נטי (באיטלקית: Innocenti), הייתה חברה איטלקית לייצור רכב שנרכשה על ידי פיאט ב-1989, והמשיכה להתקיים שם כחטיבה עד 1997.
תולדות החברה

בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקים פרדיננדו אינוצ'נטי חברה לייצור מכונות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה אינוצ'נטי לייצר קטנועים תחת המותג למברטה, שהורכבו ברישיון גם בישראל, והפכה למתחרה הגדולה של הווספה.
כל הפעילות התעשייתית של הקבוצה התרכזה במפעל ענק ברובע למברטה (Lambrate), במזרח מילאנו. אינוצ'נטי הקימה מספר חברות בנות ברחבי העולם, ביניהן חברת הפלדה פלאנטה אינוצ'נטי אורינוקו באמריקה הלטינית.
קבוצת אינוצ'נטי התחלקה לשלושה חלקים נפרדים:
אינוצ'נטי הנדסה שהתעסקה בישומי מכניקה, ויצרנית של בתי מתח גבוה ומערכות ייצור.
אינוצ'נטי למברטה יצרנית האופנועים.
אינוצ'נטי רכב, יצרנית מכוניות של מודלים בריטים תחת רישיון של יצרנים זרים.
עם מותו של מייסד החברה בשנת 1966, החברה נוהלה על ידי בנו לואיג'י, אשר בשנות ה -1970 המוקדמות, החליט להופך את שלוש החטיבות הנפרדות לחברות עצמאיות. בשנים אלה נמכרה חברת ההנדסה לחברת סנטאוסטקיו (Santeustachio) שבבעלות קונצרן IRI השייך לממשלת איטליה.
חרף ההצלחה של הלמברטה באיטליה, נפגעה החברה עקב העדפת המכונית על ידי האיטלקים, והמפעלים הועתקו לחברות בנות בספרד ובהודו.
בין השנים 1961 ל-1976 הפעילה אינוצ'נטי מפעל הרכבה (ברישיון) של דגמי מכוניות מתוצרת BMC (בריטיש מוטורס קומפני), ואחרי שחברת BMC נרכשה על ידי בריטיש ליילנד המשיכה אינוצ'נטי להרכיב מכוניות של ליילנד.
המכונית הראשונה שייצרה הייתה האוסטין A40 פארינה. בהמשך, ייצרה אינוצ'נטי את ה IM3,J4 ו I5 שהיו גרסאות של אינוצ'נטי ל BMC ADO16 (לימים ה מוריס 1100). לאחר מכן, ייצרה אינוצ'נטי את מכונית הקבריולה הראשונה שלה ה 950S שהייתה למעשה אוסטין הילי ספרייט אך בעיצוב איטלקי. 
באמצע שנות השישים החלה אינוצ'נטי לייצר את המיני, תחת השם האינוצ'נטי מיני וזאת ברישיון מבריטיש ליילנד, ייצור שנמשך למעלה מעשור. מכוניות מדגם זה ייבאו לישראל במשך תקופה קצרה.
ב-1972 השתלטה בריטיש ליילנד על אינוצ'נטי, והחליטה על הפסקת ייצור קטנועי הלמברטה.  באותה תקופה, החלה אינוצ'נטי לייצר את הריג'נט שהייתה בעצם גרסה זהה לאוסטין אלגרו.
ב-1976 נקלעה בריטיש ליילנד לקשיים ומכרה את אינוצ'נטי לממשלה האיטלקית ולקונצרן דה תומסו בראשות אלחנדרו דה תומסו. המכונית הראשונה שיצרה אינוצ'נטי לאחר שינוי הבעלים הייתה הברטונה, שהייתה עדיין מבוססת על מכלולים ומנוע בריטיים. ב 1982 החליפה אינוצ'נטי את כל המכלולים ואת המנוע באלו של דייהטסו. ייצורה של הברטונה המשיך כך עד 1992 תחת שמות שונים כגון דה תומסו.
ב-1993 מכרה דה תומסו את המפעל ואת המותגים שלה אינוצ'נטי ומזראטי  לפיאט.  פיאט סגרה את המפעל באותה שנה, והשתמשה בשם אינוצ'נטי עבור מותגים שייבאה לאיטליה, כגון אינוצ'נטי קורל עבור היוגו 45 של זאסטבה שהייתה חברה בת של פיאט ואינוצ'נטי אלבה שהייתה בעצם פיאט אונו תוצרת ברזיל.
ב-1997 הפסיקה פיאט להשתמש במותג אינוצ'נטי ומאז המותג אינו בשימוש.
מכוניות החברה

אינוצ'נטי דה תומסו
אינוצ'נטי ריג'נט
אינוצ'נטי מיני
אינוצ'נטי A40
אינוצ'נטי אלבה
הערות שוליים

↑  הממשלה אישרה סופית תוכנית כור לייצור קטנועי "למבדטה", למרחב, 30 ביולי 1957
↑  איתי לב, ‏50 למיני מיינור המקורית, באתר גלובס, 11 במאי 2009
↑  הארץ, לא עוצר ברמזור, באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1042765634
איליא פטרוס

| --- | --- |

 לידה:  אפריל 1880 מושב באז, מדרום לימת ואן, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  2 בפברואר 1932  (בגיל 51) טולוז, אוקסיטניה, הרפובליקה הצרפתית השלישית הרפובליקה הצרפתית השלישית
 מדינה:  צרפת 
 כינוי:  אע'א פטרוס
 השתייכות:  מדינות ההסכמה המגויסים האשורים
 תקופת הפעילות:  1914–1919 (כ־5 שנים)
 דרגה:  גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה רצח העם האשורי  המערכה בפרס  המערכה במסופוטמיה
 עיטורים
 צלב המלחמה  לגיון הכבוד  צלב גאורגיוס הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר האריה המלכותי  מסדר הכתר  מסדר גרגורי הקדוש
 
אִילְיָא פֶּטְרוּס מבָּאַז (בסורית: ܐܝܠܝܐ ܦܹܛܪܘܼܣ, בפרסית: پطروس ایلیا, בצרפתית: Petros Elia; אפריל 1880 – 2 בפברואר 1932), ידוע גם בתור אע'א פֶּטְרוּס, היה מפקד צבאי אשורי במהלך מלחמת העולם הראשונה, ממפקדי המגויסים האשורים ומראשי ההנהגה של המחתרת האשורית במהלך רצח העם האשורי, המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה והמערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

איליא פטרוס נולד למשפחת אשורים משבט באז, אנשי הכנסייה האשורית ותושבי האימפריה העות'מאנית מדרום לימת ואן. לאשורים הייתה בפועל תנועה חופשית בין המדבר הסורי, האימפריה העות'מאנית ופרס תחת שלטון השושלת הקאג'ארית בצדם השני של הרי הזגרוס. בצעירותו עבר רבות עם משפחתו בין המדינות כך שלמד בבית ספר יסודי אשורי באימפריה העות'מאנית וקיבל חינוך גבוהה בבית ספר מיסיונרי אירופאי באורמיה, מערב אזרבייג'ן, השושלת הקאג'ארית. הוא מונה למזכיר בממשל העות'מאני ולשגריר באורמיה בשנת 1909 הודות לידע הרב שלו בשפות שכלל יכולת דיבור שותפת בסורית, טורקית, ערבית, צרפתית, פרסית, כורדית, אנגלית ורוסית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, הטריומווירט ששלט באימפריה העות'מאנית (שלושת הפאשות) הנהיגו מסע של רציחות עם על רקע דתי אתני נגד מיעוטים נוצריים שהואשמו בתמיכה במדינות ההסכמה. התנהלות זאת של הממשל ושל הצבא הביאו לרצח העם הארמני, רצח העם היווני-פונטי ורצח העם האשורי. אשורים רבים ברחו מהאימפריה העות'מאנית אל מערב פרס. תוך זמן קצר פלש הצבא העות'מאני אל מערב פרס נגד אזורי ההשפעה של האימפריה הרוסית בצפון המדינה והחל את המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה. עם הפלישה העות'מאנית, החל צבא האימפריה העות'מאנית לטבוח באוכלוסייה האשורית שישבה בפרס וזאת שנמלטה לפרס.
בתגובה לפעילות זאת אשורים רבים התגייסו לכוחות מדינות ההסכמה והקימו את לגיון המגויסים האשורים ששירת ביחד עם צבא האימפריה הבריטית במערכה במסופוטמיה ועם צבא האימפריה הרוסית במערכה בפרס. איליא פטרוס היה בעל מיומנות דיפלומטית מלימודיו הגבוהים ומיומנות צבאית מלימודים פרטיים שקיבל בביתו. הצבא הרוסי מינה אותו לגנרל של כוחות חיל רגלים וחיל פרשים של מגויסים אשורים ופטרוס הנהיג לוחמת גרילה נגד כוחות עות'מאנים. המגויסים האשורים שהיו מיומנים בטווח ההררי, חתכו את קווי האספקה וארבו לעות'מאנים. עם הזמן עלה איליא בדרגות. בעת עברו כוחות עות'מאנים בנקדאש (מדרום לימת אורמיה), תקפו 1,500 פרשים אשורים מהמארב והביסו יותר מ-8,000 פרשים עות'מאנים. הודות לניצחון המרכזי הזה, פטרוס הועלה לדרגת גנרל.
מתקני הנפט של באקו (מלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית; כיום בירת אזרבייג'ן) נחשבו חיוניים למאמץ המלחמתי של מדינות ההסכמה ולכן לאחר שצבאות האימפריה הרוסית במערכה בקווקז קרסו בעקבות מהפכת אוקטובר 1917 שהביאה לתחילת מלחמת האזרחים ברוסיה, הבריטים ניסו לחזק את עמדת מדינות ההסכמה שם על ידי שליחת משלחת צבאית בשם כוחות דונסטר שהונהג בידי המגויסים האשורים תחת פטרוס.
כוחות ואספקה נאספו בהמדאן שבצפון פרס לפני שעברו לחופי הים הכספי ומשם נעו לעבר באקו. במהלך שהותם בצפון פרס שלחו כוחות דונסטר יחידת רגלים קטנה עם כסף ונשק חם כדי לסייע לג'לוסים, שבט של אשורים שנאבקו כבר כמה שנים, מאז תחילת המלחמה בטורקים סביב ימת אורמיה. את הכוחות שהתאחדו עם הג'לוסים הוביל פטרוס. כאשר הגיעו הכוחות הבריטים לאזור, האשורים הצליחו לשחרר את העיר אורמיה. כ-80,000 איש הצליחו לברוח מהצבא העות'מאני וכוחות דונסטר סייעו לעצור את המרדף והניסיונות של הטורקיים ואנשי השבט הכורדים לתקוף את הפליטים. בסופו של דבר הפליטים הגיעו בהגנת דונסטר למקום מבטחים ליד המדאן, שם בהמשך, רבים מהם עברו הכשרה צבאית והחליטו להתגייס לשורות כוחות דונסטר והמגויסים האשורים. הפליטים האשורים שנותרו נשלחו למחנות פליטים ליד בגדאד.
כאשר החלה התקדמות צבאות מדינות ההסכמה לתוך לב האימפריה העות'מאנית באסיה הקטנה בשנת 1918 המאוחרת ובשנת 1919 התקדמו הכוחות האשורים תחת פטרוס גם הם לתוך שטחי אסיה הקטנה באימפריה העות'מאנית והחלו לכבוש יישובים טורקים וכורדים באזורי הגבול. כמו כן הם שחררו יישובים אשורים. ויקטור שקלובסקי, הקומיסר הרוסי באורמיה כתב ביומנו על פטרוס: ”...הוא שלט ביישוב מסוים בטורקיה והביא לקריסת האוכלוסייה במיסים מופקעים.” סכסוכים פנימיים עם הכנסייה האשורית נעצרו כאשר הפטריארך סימון העשרים ואחד בנימין נרצח בידי המנהיג הכורדי השבטי, סימקו שיקאק. רצח הפטריארך הביא את הפלגים השבטיים האשורים להתאחד כדי להניס את הכוחות הכורדים של סימקו שיקאק ממערב פרס לעבר שטחי כורדיסטן הטורקית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

האשורים תחילה נאבקו לעצמאותם עם סיום מלחמת העולם הראשונה. עם עלייתו של מוסטפא כמאל אטאטורק והניצחון הטורקי במלחמת העצמאות הטורקית, המצב הגאופוליטי השתנה נגד המיעוטים שהעות'מאנים טבחו בהם לאורך המלחמה, בהם גם האשורים. בעת ייצג את האומה האשורית בחבר הלאומים בין השנים 1919–1923, פטרוס השתתף בדיוני השלום בשווייץ להסכם לוזאן, במסגרתו הותרה התיישבות אשורית מחודשת בנפת האקארי הטורקית בהסדר ביטחון לאותם אשורים מצדם של התושבים הטורקים באזור ובשבועת האשורים למחויבות לרפובליקה הטורקית החדשה. מזכיר החוץ הטורקי, איסמט אינני, תמך ביישוב המחודש של האשורים ושלח את המכתב הבא להאספה הלאומית הגדולה של טורקיה:
ראש המשלחת האשורית-כלדית בלוזאן, אע'א פטרוס, ביקר אותי והציע את ההצעה הבאה:
להעניק את אזור הסנג'אק של נפת הקארי ליישוב האוכלוסייה האשורית והכלדית. אם לא היה זה אפשרי אז להעניק את כל נפת גאבור או קלמריק, כמו גם חלקים מסוימים של בסקאלה וסמדנין.
הוא ביקש להחזיר את [הנסטוריאנים האשורים] שהתגוררו בקלמריק וגאבור לפני המלחמה ושנדדו בגלל המצב; ובנוסף אותם נסטוריאנים שנמצאים בפרס, עיראק ומדינות אחרות, בקיצור כל האשורים והנסטוריאנים, לחזור ולחיות כולם ביחד ותחת המטרייה של טורקיה.
במקרה שהתנאי הזה יתקבל, המשלחת האשורית-נסטוריאנית תצהיר כי אין להם טענות נגד [בעיות עם] טורקיה. יתר על כן, הכלדים החיים במוסול יבקשו לספח את מוסול לטורקיה והם יעזרו לנו להשיג מטרה זו.
ראש המשלחת הכלדית האשורית הוסיף כי ברגע שנגיע להסכמה בלוזאן הם מוכנים שהוא או מישהו אחר ייסע לאנקרה.
לפיכך, איננו יכולים להתחייב בנוגע להחזרתם של הפליטים חסרי האונים וכלדים אחרים המתגוררים בחו"ל. האשורים-כלדים יכולים לחיות בטורקיה באופן חופשי כמו אזרחים טורקים אחרים. אנו יכולים לשלוח את ראש המשלחת לאנקרה להצהיר על כך. לשם כך, אני מבקש שנשלח מכאן משלחת אשורית שתבטיח שהכוחות הכלדים במוסול יפעלו למען האינטרסים שלנו. טוענים [אזרחים טורקים] שבמהלך המלחמה הגדולה אע'א פטרוס, כמפקד צבא הנקמה, גרם לנו נזק רב. האם עדיין יש לו סמכות? האם ייתכן שהוא יבוא? אני מבקש בכתב שההזמנה תבוצע.
טלגרף מאנקרה מטעם האספה הלאומית הגדולה העביר החלטה שלא לאפשר את ההתיישבות המחודשת:
ברור מאליו שלא נאשר את התיישבותם של אשורים וכלדים בארצנו. עם זאת, כל עוד אנחנו לא מתחייבים, ואם זה מועיל לשלוח את אע'א פטרוס מלוזאן, הוא יכול להישלח לאנקרה ואנחנו מודיעים לך שהאדם היה מתורגמן בשגרירות אורמיה שלנו והוא בעל אזרחות טורקית.
בסופו של המאבק בטורקים ובסופה של המלחמה עזב פטרוס את תפקידיו הרשמיים והתיישב בטולוז, הרפובליקה הצרפתית השלישית, שם חי בגמלאות עד למותו בשנת 1932. מורשתו נותרה כשל גיבור מלחמה אשורי עד לימינו.
הערות שוליים

↑  חיילים אשוריים בראשות אע'א פטרוס (מצדיעים) עם דגל טורקי שנתפס בחזית, 1918, באתר Online Collection
↑  1923: Agha Petros and the Lausanne Telegraphs, מידע אשורי
אובס

אובס (במונגולית: Увс аймаг), הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם במערב המדינה ובירתו היא אולאנגום. אולאנגום שוכנת על שפת אובס נור.
סומים (תת מחוזות)

ברונטורון (Baruunturuun)
בוחמורון (Böhmörön)
דווסט (Davst)
חובד (Hovd)
חיירגס (Hyargas)
מלצ'ין (Malchin)
נרנבולג (Naranbulag)
אולגי (Ölgiy)
אומנוגובי (Ömnögovĭ)
אונדורחנגאי (Öndörhangay)
סגיל (Sagil)
טריאלן (Tarialan)
טס (Tes)
צגנחנגאי (Tsagaanhangay)
טורגן (Türgen)
אולאנגום (Ulaangom)
זונגובי (Züüngovĭ)
זונחנגאי (Züünhangay)
זבחאן (Zavhan)
אליזבט נואלה-נוימן

| --- | --- |

אליזבט נואלה-נוימן עם אוטו שלכט, 1991
 לידה:  19 בדצמבר 1916 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 במרץ 2010 (בגיל 93) אלנסבך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיזורי  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת קניגסברג  אוניברסיטת גטינגן  Schule Schloss Salem 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת מיינץ  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1976)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (1990)  פרס הנס מרטין שלאייר (1999) 
 
אליזבט נואלה-נוימן (בגרמנית: Elisabeth Noelle-Neumann;‏ 19 בדצמבר 1916, ברלין – 25 במרץ 2010) הייתה פרופסור גרמניה למדע המדינה. תרומתה החשובה ביותר לתחום היא תיאורית ספירלת השתיקה, שמצביעה על הקשר בין דעות המושמעות במרחב הציבורי לבין דעות הפרטים בחברה.
נולדה בברלין כשנייה מארבעת ילדיהם של אווה וארנסט נואלה, עורך דין. למדה פילוסופיה, היסטוריה, עיתונאות ולימודי אמריקה באוניברסיטת הומבולדט, באוניברסיטת קלינינגרד ובאוניברסיטת מיזורי וקיבלה תואר דוקטור בחקר דעת קהל בשנת 1940. באותה שנה עבדה לזמן קצר בעיתון הנאצי "דאס רייך". ב-1941 פרסמה מאמר בעיתון ובו תמכה בעמדה לפיה יהודים שולטים באמצעי תקשורת בארצות הברית. היא טענה כי היהודים הם בעלי העיתונים והכותבים בהם, ומחזיקים במונופול על אמצעי הפרסום.
ב-1947 ייסדה עם בעלה הראשון מכון לחקר דעת קהל, מכון אלנסבך, שהפך ברבות השנים לאחד ממכוני דעת הקהל היוקרתיים בגרמניה. משנת 1964 ועד 1983 שימשה כפרופסור באוניברסיטת מיינץ. שימשה גם כיושבת ראש באיגוד העולמי של מכוני דעת קהל בין השנים 1978 עד 1980.
אל-חארית אבן ג'בלה

אל-חארית אבן ג'בלה (בערבית: الحارث بن جبلة, ביוונית: Αρέθας) היה מלך שבט ע'סאן, שבט ערבי קדם-אסלאמי שישב בגבולותיה המזרחיים של האימפריה הביזנטית. אל-חארית מלך בין השנים 569-529.
אל-חארית תמך במלחמתם של הביזנטים באימפריה הסאסאנית וכאות הוקרה קיבל את התואר פטריקיוס בשנת 529 מהקיסר יוסטיניאנוס הראשון.
אל-חארית היה נוצרי שהאמין במונופיזיטיזם הגורסת כי השילוש הקדוש הוא בעצם ישות אחת. דבר זה הוביל לקידומה של הכנסייה האורתודוקסית הסורית.
אלברט גריי, רוזן גריי הרביעי

אלברט הנרי ג'ורג' גריי, רוזן גריי הרביעי (באנגלית: Albert Henry George Grey, 4th Earl Grey; 28 בנובמבר 1851 – 29 באוגוסט 1917) היה אציל אנגלי אשר כיהן כמושל הכללי של קנדה, התשיעי מאז איחוד קנדה, בין השנים 1904–1911.
קורות חיים

גריי התחנך בבית הספר הארו ובמכללת טריניטי בקיימברידג' בה למד היסטוריה ומשפטים. בשנת 1877 נשא לאישה את אליס הולפורד, ונולדו להם חמישה ילדים (שאחד מהם מת בינקותו).
גריי כהן כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה הליברלית הבריטית בין השנים 1880–1886 כשהוא נבחר כנציג דרום נורת'מברלנד עד שנת 1885, וכנציג טיינסייד עד שנת 1886. בעקבות מחלוקת בינו ובין ויליאם גלאדסטון בדבר מתן שלטון עצמי לאירלנד עבר למפלגה הליברלית היוניוניסטית.
בשנת 1894 ירש מדודו את התואר רוזן גריי והפך לרוזן גריי הרביעי. בין השנים 1896–1897 כיהן כמושל רודזיה, ובין השנים 1898–1904 כיהן כמנהל חברת דרום אפריקה הבריטית. בשנת 1904 מונה למושל הכללי של קנדה, ובתפקיד זה היה מושל פעיל ביותר, אשר שמר על קשרים הדוקים עם ראש הממשלה, ופעל ליזום רפורמות חברתיות שונות, וכן פעילות למען אחדותה של קנדה בקרב הקבוצות האתניות השונות המרכיבות אותה.
במהלך כהונתו ביקר בפרובינציות קנדה השונות, והיה המושל הכללי הראשון אשר ביקר בדומיניון ניופאונלנד, והזמין את הדומיניון להצטרף כפרובינציה לקנדה. כמו כן ביקר גריי בארצות הברית מספר פעמים, ויצר קשרים חמים עם נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
גריי פעל בתחומי התרבות האמנות, ובשנת 1907 ייסד את "תחרות גריי למוזיקה ולדרמה" (Grey Competition for Music and Drama). בשנת 1909 ייסד גריי את גביע גריי - הניתן לזוכה בליגת הכדורגל של קנדה. בשנת 1963 הוכנס גריי להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי בשל תרומתו הרבה לפיתוח ספורט הכדורגל בקנדה.
לאחר תום כהונתו, בשנת 1911 שבו הלורד גריי ומשפחתו לאנגליה, וגריי הפך לנשיא המכון המלכותי הקולוניאלי (the Royal Colonial Institute).
גריי נפטר בבית משפחתו בשנת 1917, ובנו, צ'ארלס, רוזן גריי החמישי, ירש את תוארו.
הערות שוליים

↑  התואר נקרא בפועל Administrator - "מנהלן".
↑  המכונה כיום "אגודת חבר העמים המלכותית" (Royal Commonwealth Society).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293270305171  BIBSYS: 90705549  BnF: cb108031414 (data)  GND: 1051352592  ISNI: 0000 0000 4950 1587  LCCN: no2005009058  NTA: 170564754  SUDOC: 079581544  Trove: 1529475  VIAF: 54139372   WorldCat (עם VIAF): 54139372 
גביע גריי
אלום

אלום
אלום (באנגלית: Alum‏, IPA‏: /ˈæləm/) הוא מונח המתייחס לתרכובת כימית ספציפית וקבוצה של תרכובות כימיות. התרכובת הספציפית היא הידרט-אלומיניום-אשלגן-סולפט, ונוסחתה הכימית היא KAl(SO4)2.12H2O. תרכובת זו היא אב-טיפוס  לקבוצת מלחים כפולים שיש להן מבנה סטויכיומטרי יחסי של AB(SO4)2.12H2O. או  AB(SeO4)2.12H2O כאשר A יכול להיות יון חד-ערכי של מתכת אלקלית  או של  יון אמוניום .B יכול להיות יון תלת-ערכי, של אלומיניום או של כרום או של ברזל תלת-ערכי וכדומה. קיומן של 12 מולקולות מים בתרכובות אלה הכרחית על מנת ליצור מבנה גבישי, בדרך כלל אוקטהדרי.
לתרכובות אלום יש מגוון שימושים בתעשייה ובמסחר כגון איפור וייצור חומרים חסיני אש. הוא משמש כחומר מכווץ וממלא בתעשיית עיבוד עור לקלף הראוי לכתיבה והנקרא נייר פרגמנט.
האלום שימש בתהליך צביעת צמר בעולם העתיק: החומר משמש כצרבן המקשר בין הצבע הטבעי (בעיקר מן החי) לבין הצמר.
בשנת 1930 קיבל האנגלי ל.ל. ויליאמס זיכיון להפקת גופרית מדרום-מזרח לעזה. עם הגופרית נמצאה גם כמות קטנה של אלום. בעומק מסוים נמצאה שם אבן חול גפסית שחורה עם אלום ועורקים שהכילו פיריט..
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, כרך ג', חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשכ"ו, עמ' 487
↑  יוסף ברסלבי, הידעת את הארץ - ארץ הנגב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל, תשט"ז, 1956, מהדורה רביעית, כרך ב', פרק ב' : "ארץ הנגב וסיכוייה", עמוד 188
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294750805171  BnF: cb12527843w (data)  LCCN: sh85003949 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלברט הול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים, אולם תיאטרון 
 על שם:  אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה 
 כתובת:  דרום קנזינגטון 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1871
 תאריך פתיחה רשמי:  1871 
 אדריכל:  פרנסיס פוק, הנרי יאנג דרקוט סקוט 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות איטליאנית 
 קואורדינטות:  51°30′04″N 0°10′39″W﻿ / ﻿51.50105°N 0.17748°W﻿ / 51.50105; -0.17748
 www.royalalberthall.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסאלברט הול(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסאלברט הול(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיאלברט הול(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיאלברט הול
 
אלברט הול (באנגלית: Royal Albert Hall of Arts and Sciences, תרגום: אולם אלברט המלכותי לאמנויות ולמדעים) הוא אולם מופעים המוקדש לזכר בעלה של המלכה ויקטוריה – הנסיך אלברט סקסה-קובורג-גותה. האולם נמצא בדרום קנזינגטון במרכז לונדון שבאנגליה. מולו, בגני קנזינגטון, נמצאת אנדרטת אלברט, גם היא לזכרו של הנסיך.
מאז שנפתח האולם ב-29 במרץ 1871 הופיעו בו גדולי האמנים, השחקנים, הקומיקאים, הרקדנים, הזמרים וכן קרקס השמש. באולם נערכו גם אירועי ספורט כגון תחרויות היאבקות, סומו ואף משחקי טניס.
האולם הוא אליפטי בצורתו. רוחבו 83 מטרים, אורכו 72 מטרים וגובהו 41 מטרים. האולם תוכנן להכיל עד 8,000 צופים ואף הצליחו להכניס לאולם כ־9,000 צופים. אולם כיום, על פי נוהלי הבטיחות המודרניים, יש איסור להכניס יותר מ-5,544 צופים, כולל בעמידה בגלריה. לאולם כיפה גדולה ומצידו החיצוני נמצא עיטור טרקוטה המתאר את "ניצחון האמנויות והמדעים" שהאולם מוקדש להם.
היסטוריה

בשנת 1851 נערכה בלונדון תערוכה גדולה בארמון הקריסטל שבהייד פארק, ביוזמתו של הנסיך אלברט. לאחר מותו של הנסיך ולאור הצלחתה הרבה של התערוכה, הוחלט להקים אנדרטה לזכרו המורכבת מפסל ומאולם מופעים. באפריל 1867 נחקק החוק שעל פיו נבנה האולם, וב-20 במאי באותה שנה הניחה המלכה ויקטוריה את אבן הפינה למבנה אשר תוכנן בידי פרנסי פוק וקולונל דרקוט סקוט.
הבנייה הסתיימה בשנת 1871 והאולם נחנך ב-29 במרץ באותה שנה. במקור הואר האולם באלפי מנורות גז, שהודלקו כולן תוך 10 שניות באמצעות מערכת מתוחכמת. בשנת 1896 הוכנסה לאולם מערכת תאורה חשמלית.