stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ ריפאלס (1916)
היסטוריית שירות > תקופת בין המלחמות

ריפאלס החלה בשיפוץ גדול בפורטסמות' ב-17 בדצמבר 1918 שנועד לשפר באופן דרסטי את הגנת השריון שלה. חגורת השריון הקיימת שלה בעובי 6 אינץ' הוחלפה בחגורה בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) בלוחות שנעשו עודפים על ידי הסבת אוניית המערכה אלמירנטה קוקראנה (שהוזמנה במקור על ידי צ'ילה ונרכשה לאחר תחילת המלחמה) לנושאת המטוסים איגל. השריון המקורי הותקן בין הסיפון הראשי לסיפון העליון, מעל השריון החדש. ציפוי נוסף בעל מתיחה גבוהה נוספה לסיפונים מעל מחסני התחמושת. הבליטה נגד טורפדו של האונייה הועמקה ועובדה מחדש בהתאם לזו שהותקנה על אוניית המערכה ראמיליס. הבליטה כיסתה את גופה מחדר הטורפדו השקוע אל מחסן התחמושת "Y", שהתאים הפנימיים שלו היו מלאים בצינורות ריסוק. הבליטות הוסיפו 12 רגל 8 אינץ' (3.9 מטרים) לרוחב שלה ו-1 רגל 4 אינץ' (0.4 מטרים) לשוקע שלה. השיפוץ הוסיף כ-4,500 טונות ארוכות (4,600 טונות) להדחק שלה והעלה את גובהה המטאצנטרי ל-6.4 רגל (2 מטרים) במעמס מלא. נוספו גם שלושה מדדי טווח 30 רגל (9.1 מטרים) וכן שמונה צינורות טורפדו בתושבות תאומות על הסיפון העליון. שני סיפוני הטיסה הוסרו. שיפוץ זה עלה 860,684 ליש"ט.
ריפאלס נכנסה לשירות מחדש ב-1 בינואר 1921 והצטרפה לשייטת סיירות המערכה של הצי האטלנטי. בנובמבר 1923, הוד, מלווה בריפאלס ומספר סיירות מסדרת דני של שייטת הסיירות הקלות הראשונה, יצאו לשייט עולמי ממערב למזרח דרך תעלת פנמה. הם חזרו הביתה עשרה חודשים מאוחר יותר בספטמבר 1924. זמן קצר לאחר חזרתה הוסרו שני תותחי הנ"מ של הספינה ושני צריחי תותחי ה-4 אינץ' היחידים שלה והוחלפו בארבעה תותחי נ"מ QF 4 אינץ' Mark V. שייטת סיירות המערכה ביקרה בליסבון בפברואר 1925 כדי להשתתף בחגיגות ואסקו דה גאמה לפני שהמשיכה לים התיכון לתרגילים. מגרש סקווש נוסף בצד הימני בין הארובות, וסאונה ואמבט קצף על הסיפון עבור הסיור של נסיך ויילס באפריקה ובאמריקה הדרומית שנמשך ממרץ עד אוקטובר. עם שובה, היא שופצה מנובמבר 1925 עד יולי 1926 ונוספה לה עמדת שליטה בזווית גבוהה (HACP) לחלק הקדמי שלה.
היסטוריית שירות > תקופת בין המלחמות > שיפוצים בשנות ה-30

לאחר שריפאלס השלימה את השיפוץ שלה ב-1926, היא נשארה בתפקיד, מלבד שיפוץ קצר מיולי עד ספטמבר 1927, עם שייטת סיירות המערכה של הצי האטלנטי עד שהוצאה משירות ביוני 1932 לפני תחילת שיפוצה באפריל 1933. רוב השכבות הקיימות של פלדה בעלת מתיחה גבוהה שהיוו את השריון האופקי של האונייה הוחלפו בלוחות שריון לא מוצקים בעובי 2.5–3.5 אינץ' (64–89 מילימטרים) ומגדל הפיקוח על הטורפדו הוסר מהמבנה האחורי. מעוט קבוע החליף את הצריח המשולש של תותחי 4 אינץ' באמצע האונייה והאנגר נבנה בכל צד של הארובה האחורית כדי לאכלס שניים ממטוסי פיירי III של האונייה. ניתן היה לשאת מטוס נוסף אחד על הסיפון ואחר על המעוט עצמו. מעל כל האנגר הותקנו עגורנים חשמליים כדי לטפל במטוס.
ארבעת תותחי הנ"מ בקוטר 4 אינץ' הועברו, זוג אחד לצד הארובה האחורית בגובה גג ההאנגר והזוג השני לצד הארובה הקדמית על סיפון המצודה. ארבעה אבות-טיפוס של תותחים דו-תכליתיים QF 4 אינץ' נוספו בצריחים Mark XVIII עם תותחים כפולים לצד התורן המרכזי. שני צריחים Mark VI של תותחי 2 פאונד הותקנו על הרחבות של פלטפורמת מגדל הניווט לצד הארובה הקדמית. מעל אלה נוספו זוג צריחים מרובעים Mark II* למקלעי 0.5 אינץ' ויקרס Mark III. צריחים אלו יכלו להנמיך ל-10° ולהגביה למקסימום של 70°. המקלעים ירו פגזים במשקל 1.326 ounce (37.6 גרם) במהירות לוע של 2,520 רגל לשנייה (770 מטר לשנייה). זה העניק לתותח טווח מקסימלי של כ-5,000 יארד (4,600 מטרים), למרות שהטווח האפקטיבי שלו היה רק 800 יארד (730 מטרים). ריפאלס קיבלה שני מנהלי בקרת אש לתותחי הנ"מ של מערכת בקרה גבוהה בזווית גבוהה, אחד Mark II בחלק הקדמי ואחד Mark I* המותקן על הדום מעל המבנה האחורי. שני צינורות הטורפדו השקועים הוסרו והחללים הפנויים חולקו והפכו למחסנים.
ריפאלס שובצה לצי הים התיכון כשהיא נכנסה לשירות מחדש באפריל 1936. היא העבירה 500 פליטים מוולנסיה ומפלמה דה מיורקה למרסיי, צרפת בסוף 1936 לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד. האונייה נכחה סקירת צי לרגל הכתרת המלך ג'ורג' השישי בספיטהד ב-20 במאי 1937. ריפאלס נשלחה לחיפה ביולי 1938 כדי לשמור על הסדר במהלך המרד הערבי. היא נבחרה להעביר את המלך והמלכה במהלך סיורם בקנדה במאי 1939 והיא שובצה בין אוקטובר 1938 למרץ 1939 לתפקיד זה. תותחי הנ"מ התאומים בקוטר 4 אינץ' הוחלפו בשני תותחי Mark V נוספים ונוספו שני צריחי מקלעים נוספים בקוטר 0.50. המלך והמלכה נסעו בסופו של דבר על סיפונה של אוניית RMS אמפרס אוף אוסטרליה בזמן שריפאלס ליוותה אותם במחצית הראשונה של המסע.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה, הייתה ריפאלס חלק משייטת סיירות המערכה של צי הבית. היא סיירה מול החוף הנורווגי ובים הצפוני בחיפוש אחר ספינות גרמניות, כמו גם כדי לאכוף את המצור במשך החודשים הראשונים של המלחמה. בתחילת המלחמה, הצריח המשולש של תותחי 4 אינץ' הוחלף עם צריח 8 קנים 2 פאונד. בסוף אוקטובר היא הועברה להליפקס עם נושאת המטוסים פיוריוס כדי להגן על שיירות ולחפש פושטות סחר גרמנות. ריפאלס ופיוריוס יצאו לפעולה מהליפקס ב-23 בנובמבר בחיפוש אחר אוניית המערכה הגרמנית שרנהורסט לאחר שהטביעה את סיירת הסוחר החמושה Rawalpindi, אך ריפאלס ניזוקה בים סוער בסערה ונאלצה לחזור לנמל. ריפאלס ליוותה את השיירה שהביאה את רוב דיוויזיית הרגלים הקנדית הראשונה לבריטניה בין 10 ל-23 בדצמבר 1939 והוצבה מחדש לצי הבית. בפברואר 1940, היא ליוותה את נושאת המטוסים ארק רויאל בחיפוש עקר אחר שישה רצי מצור גרמניים שפרצו מוויגו, ספרד.
על ריפאלס הוטל לתמוך בפעולות בעלות הברית במהלך המערכה בנורווגיה באפריל-יוני 1940. ב-7 באפריל, ריפאלס, יחד עם מרבית צי הבית, קיבלה הוראה לצאת לים כדי ליירט את מה שנחשב לעוד ניסיון לפרוץ לצפון האוקיינוס האטלנטי. האונייה נותקה למחרת כדי לחפש ספינה גרמנית שדווחה על ידי המשחתת גלואווורם, אך המשחתת הוטבעה על ידי הסיירת הגרמנית אדמירל היפר לפני שריפאלס הגיעה אליה והיא קיבלה הוראה להיפגש עם אחותה רינואון דרומית לאיי לופוטן, מול החוף הנורווגי. ב-12 באפריל, נצטוותה ריפאלס לחזור לסקפה פלו כדי לתדלק והיא ליוותה שיירת חיילים עם שובה. בתחילת יוני נשלחה האונייה לצפון האוקיינוס האטלנטי לחפש פושטות סחר גרמניות ולא נטלה חלק בפינוי נורווגיה.
בליווי רינואון ושייטת הסיירות הראשונה, ניסתה ריפאלס ליירט את אוניית המערכה הגרמנית גנייזנאו כשהפליגה מטרונדהיים לגרמניה ביולי. עד מאי 1941 ליוותה האונייה שיירות וחיפשה ללא הצלחה ספינות גרמניות. ב-22 במאי, ריפאלס הוסטה מליווי שיירת WS8B כדי לסייע בחיפוש אחר אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק, אבל היא נאלצה להפסיק את החיפוש מוקדם ב-25 במאי מכיוון שכמות הדלק נגמרה. האונייה שופצה ביוני-אוגוסט וקיבלה שמונה תותחים אוטומטיים אורליקון 20 מילימטרים (0.79 אינץ') וכן מכ"ם ירי שטח מסוג 284. ריפאלס ליוותה שיירת חיילים סביב כף התקווה הטובה מאוגוסט עד אוקטובר והועברה לפיקוד הודו המזרחית.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > כוח Z

בסוף 1941 החליט וינסטון צ'רצ'יל לשלוח קבוצה קטנה של אוניות ראשה מהירות יחד עם נושאת מטוסים מודרנית אחת לסינגפור, כדי להרתיע את התוקפנות היפנית הצפויה. בנובמבר, ריפאלס שהייתה באוקיינוס ההודי נצטוותה להפליג לקולומבו, ציילון כדי להיפגש עם אוניית המערכה החדשה פרינס אוף ויילס. נושאת המטוסים אינדומיטבל, שהוקצתה להצטרף אליהם, התעכבה כאשר עלתה על שרטון בקריביים. פרינס אוף ויילס וריפאלס והמשחתות המלוות שלהם היוו את כוח Z, שהגיע לסינגפור ב-2 בדצמבר 1941. בערב 8 בדצמבר יצא כוח Z לניסיון להשמיד שיירות חיילים יפניות ולהגן על אגפי הצבא מול הים מפני נחיתות יפניות בעורפם.
כוח Z זוהה במהלך אחר הצהריים של 9 בדצמבר על ידי הצוללת היפנית I-65, ומטוסים ימיים מכמה סיירות יפניות הבחינו באוניות הבריטיות מאוחר יותר באותו אחר הצהריים ועקבו אחריהן עד רדת החשיכה. האדמירל סר טום פיליפס החליט לבטל את הפעולה מכיוון שהיפנים קיבלו התראה. כוח Z פנה לאחור במהלך הערב, לאחר שניסה לרמות את היפנים שהם פונים לסינגורה. בשעה 00:50 ב-10 בדצמבר, קיבל אדמירל פיליפס אות על נחיתת אויב בקואנטן ושינה את המסלול בהתאם כך שיגיע זמן קצר לאחר עלות השחר.
הצוות של I-58 הבחין בכוח Z בשעה 02:20, דיווח על מיקומם וירה חמש טורפדות, שכולם החטיאו. בהתבסס על דיווח זה שיגרו היפנים 11 מטוסי סיור לפני עלות השחר כדי לאתר את כוח Z. מספר שעות לאחר מכן שוגרו 86 מפציצים מהמשט האווירי ה-22 שבסיסו בסייגון נושאים פצצות או טורפדות. הצוות של מפציץ סיור מיצובישי G3M זיהה את הבריטים בשעה 10:15 ושלח בקשר במספר דיווחים. הטייס נצטווה לשמור על קשר ולשדר אות הכוונה ששאר המפציצים היפנים יכולים לעקוב אחריו.
ההתקפה הראשונה החלה בשעה 11:13 כאשר פצצות 250 קילוגרם (551 ליברות) הוטלו משמונה G3Ms מגובה של 11,500 רגל (3,505 מטרים). סיירת המערכה נפגעה על ידי שתי פצצות, ולאחר מכן נפגעה על ידי פצצה שלישית שחדרה דרך ההאנגר והתפוצצה על הסיפון המשוריין למטה. זה גרם למספר נפגעים וגרם נזק למטוס הימי סופרמרין וולרוס של האונייה, שנדחף לאחר מכן על הצד כדי להסיר סכנת שריפה. ירי נ"מ פגע בחמישה מהמפציצים היפנים, שניים נפגעו כל כך קשה שהם חזרו מיד לסייגון. בהתקפות שלאחר מכן, ריפאלס טופלה במיומנות על ידי הקפטן שלה, ביל טננט, שהצליח להימנע מ-19 טורפדות כמו גם מהפצצות שנותרו מה-G3Ms. עם זאת, ריפאלס נתפסה אז בהתקפת מלקחיים מסונכרנת על ידי 17 מפציצי טורפדו מיצובישי G4M ונפגעה על ידי ארבע או חמש טורפדות ברצף מהיר. התותחנים על הריפאלס הפילו שני מטוסים וגרמו נזק כבד לשמונה נוספים, אך נזקי הטורפדו התבררו כקטלניים. בשעה 12:23, ריפאלס נטתה בצורה קשה שמאלה, התהפכה במהירות ושקעה בירכתיים עם אובדן של 508 קצינים ומלחים. המשחתות אלקטרה ו-ומפייר הצילו את הניצולים, כולל קפטן טננט.
שרידי האונייה

אתר ההריסות הוגדר כ'מקום מוגן' בשנת 2002 במסגרת חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986, 60 שנה לאחר טביעתה. ניצולים תיארו חמש פגיעות טורפדו בריפאלס, ארבע בצד השמאלי ואחת בצד הימני. ארבעת הפגיעות בצד השמאלי היו לכאורה: שתיים באמצע האונייה, אחת ליד הצריח האחורי ואחת ליד המדחפים. הפגיעה בצד הימני הייתה באמצע האונייה. משלחת צלילה משנת 2007 יכלה לאשר רק שתיים מהפגיעות על ידי בדיקת שרידי האונייה: הפגיעה בצד האחורי ליד המדחפים והפגיעה הימנית באמצע האונייה. לרוע המזל, בזמן המשלחת, החלק באמצע האונייה של השרידים בצד השמאלי נקבר בקרקעית האוקיינוס ולכן לא ניתן לאשר את הפגיעה הנטענת שם. עם זאת, האזור שליד הצריח האחורי השמאלי היה נגיש ולא נמצא שם שום סימן לפגיעת טורפדו - כפי שתואר על ידי ניצולים. באוקטובר 2014, ה"דיילי טלגרף" דיווח כי גם פרינס אוף ויילס וגם ריפאלס "ניזוקו באופן נרחב" עם חומרי נפץ על ידי סוחרי גרוטאות מתכת. במאי 2023, דווח כי הספינה הסינית, צ'ואן הונג 68, אספה את שרידי האונייה באופן בלתי חוקי בגלל הפלדה בעלת הרקע הנמוך שלה.
ריפאלס, 1916–1917 בקירוב, לאחר שינויים בעקבות הניסויים
ריפאלס בפירת' אוף פורת' משמשת כאוניית הדגל של שייטת אוניות המערכה הראשונה, 1918
ריפאלס ב-1919
ריפאלס נכנסת לנמל ונקובר במהלך סיבוב ההופעות העולמי שלה עם הוד וספינות אחרות של שייטת השירות המיוחד, 1924
ריפאלס ביולי 1938, מהירכתיים
ריפאלס בנמל חיפה בימי המרד הערבי, יולי 1938
ריפאלס מלווה את השיירה האחרונה שהגיעה לסינגפור, דצמבר 1941
ריפאלס יוצאת מסינגפור ב-8 בדצמבר 1941
ריפאלס נמצאת בתחתית התמונה, לאחר שנפגעה מפצצה, 10 בדצמבר 1941
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי (1911)

| --- | --- |
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי בלב ים, 1913
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי בלב ים, 1913
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  קינג ג'ורג' החמישי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 תחילת הבנייה:  16 בינואר 1911
 הושקה:  9 באוקטובר 1911
 תקופת הפעילות:  16 בנובמבר 1912 – 26 באוקטובר 1926 (14 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 25,420 טון
 אורך:  182.2 מטר
 רוחב:  27.2 מטר
 שוקע:  8.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  860–1,114
 טווח שיוט:  11,690 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  18 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 29,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 305 מ"מ   שריון סיפון – 25–102 מ"מ   צריחי תותחים – 280 מ"מ   ברבטות – 254 מ"מ   מגדל הניווט – 279 מ"מ   מחיצות – 152–254 מ"מ
 חימוש:  10 תותחי Mk V BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ)/45 קליבר   16 תותחי Mk VII‏ 4 אינץ' (102 מ"מ)   3 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי הייתה האונייה הראשונה בסדרת אוניות המערכה מדגם "קינג ג'ורג' החמישי" של הצי המלכותי הבריטי, שנבנתה בעשור השני של המאה ה-20 וכללה ארבע אוניות מערכה מסוג דרדנוט. היא בילתה את עיקר הקריירה שלה בצי הבית והצי הגדול, ולעיתים קרובות שימשה כספינת דגל. מלבד ההשתתפות בניסיון הכושל ליירט את הספינות הגרמניות שהפגיזו את סקרבורו, הרטליפול וויטבי בסוף 1914, קרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הבלתי משמעית של 19 באוגוסט, שירותה במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שגרתיים ואימונים בים הצפוני.
לאחר המלחמה, קינג ג'ורג' החמישי הפכה לספינת הדגל של צי הבית ולאחר מכן של צי המילואים לפני ששובצה לצי הים התיכון בסוף 1920. האונייה פינתה פליטים במהלך השריפה הגדולה של סמירנה בספטמבר 1922 לפני שחזרה הביתה בתחילת 1923. קינג ג'ורג' החמישי הועברה לעתודה ושימשה כספינת אימונים עד סוף 1926 ונמכרה לגרוטאות בהמשך השנה בהתאם לתנאי הסכם הצי של וושינגטון.
תכנון ותיאור

האוניות מסדרת קינג ג'ורג' החמישי תוכננו כגרסאות מוגדלות ומשופרות של סדרת אוריון הקודמת. קינג ג'ורג' החמישי הייתה באורך כולל של 594 רגל 4 אינץ' (181.2 מטרים), רוחב של 89 רגל 1 אינץ (27.2 מטרים) ושוקע של 28 רגל 8 אינץ' (8.7 מטרים). הדחק האונייה היה 25,420 טונות ארוכות (25,830 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-27,120 טונות ארוכות (27,560 טונות) במעמס מלא; עד 1918, ההדחק של האונייה גדל ל- 28,422 טונות ארוכות (28,878 טונות). הצוות שלה מנה 869 קצינים ומלחים עם כניסתה לשירות ו-1,114 ב-1916.
האוניות בסדרת קינג ג'ורג' החמישי הונעו על ידי שני סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צילינדרים, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי 18 דוודי Babcock & Wilcox. הטורבינות דורגו ב-27,000 כוחות סוס (20,000 קילוואט) ונועדו להעניק לאוניות המערכה מהירות של 21 קשרים (39 קמ"ש). במהלך ניסויי הים שלה ב-4 בנובמבר 1912, קינג ג'ורג' החמישי הגיעה למהירות מרבית של 22.4 קשרים (41.5 קמ"ש) מ-33,022 כוחות סוס (24,625 קילוואט). היא נשאה מספיק פחם ומזוט שהעניקו לה טווח של 5,910 מיילים ימיים (10,950 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש).
תכנון ותיאור > חימוש ושריון

כמו האוניות בסדרת אוריון, קינג ג'ורג' החמישי צוידו ב-10 תותחי טעינת עכוז (BL)‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mark V בחמישה צריחים תאומים המופעלים הידראולית, כולם על קו המרכז. הצריחים סומנו 'A'‏, 'B'‏, 'Q'‏, 'X' ו-'Y', מלפנים לאחור. החימוש המשני שלהם כלל 16 תותחי BL‏ 4 אינץ' (102 מ"מ) Mark VII. שמונה מהם הורכבו במבנה העילי הקדמי, ארבעה במבנה האחורי, וארבעה בקזמטים בצד הגוף לצד צריחי התותחים הראשיים הקדמיים, כולם בצריחים בודדים. האונייה נשאה גם ארבע תותחי הצדעה 3 פאונד (47 מילימטרים (1.9 אינץ')). האונייה הייתה מצוידת בשלוש צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), אחד בכל צד רוחב ואחר בירכתיים, עבורם סופקו 14 טורפדות.
האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים) שנמשכה בין הברבטות בקצוות. העובי של הסיפונים שלה נע בין 1 אינץ (25 מילימטרים) ו-4 אינץ' כשהחלקים העבים ביותר מגנים על ציוד ההיגוי בירכתיים. מגני החזית של תותחי הסוללה העיקריים היו בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים), והצריחים נתמכו עם הברבטות שחופו בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים).
תכנון ותיאור > שינויים

ב-1914, לפני תחילת המלחמה באוגוסט, הותקן מנהל בקרת אש על גג המשטח. תורן המוט המקורי שלה חוזק על ידי קורות אוגן כדי להקשיח אותו ולאפשר לו לשאת את משקל מנהל בקרת האש. עד אוקטובר 1914, נוספו זוג תותחי נ"מ 3 אינץ' (76 מילימטרים). רשתות הטורפדו הוסרו בשנים 1915–1916. בערך 80 טונות ארוכות (81 טונות) של שריון סיפון נוסף נוסף לאחר קרב יוטלנד ונוסף מד טווח באורך בינוני על גבי מגדל הניווט. בערך באותו זמן, האונייה שונתה לשימוש בבלונים פורחים. עד אפריל 1917, תותחי ה-4 אינץ' הוסרו מהקזמטים של גוף האונייה, מכיוון שלעיתים קרובות הם לא היו שמישים בים סוער. הקזמטים חופו וחלק מהתאים שימשו ללינה. באותה שנה, החלק העליון של סיפון התצפית הוגדל והתורן הקדמי הותקן ברגלי חצובה בגודל מלא כדי להתמודד עם המשקל הנוסף. צינור הטורפדו האחורי שלה הוסר בשנים 1917–1918 וסיפוני טיסה הותקנו על גגות צריחי 'B' ו-'Q' במהלך 1918.
בנייה וקריירה

קינג ג'ורג' החמישי, על שמו של מלך בריטניה, ג'ורג' החמישי, הייתה האונייה הראשונה בשם זה ששירתה בצי המלכותי. האונייה הייתה אמורה להיקרא בתחילה רויאל ג'ורג', אך שמה שונה בשנת 1910. היא הונחה ב-HM Dockyard, פורטסמות' ב-16 בינואר 1911 והושקה ב-9 באוקטובר. היא הושלמה קצת יותר משנה לאחר מכן, בנובמבר 1912, בעלות של 1,961,096 ליש"ט ונכנסה לשירות ב-16 בנובמבר. קינג ג'ורג' החמישי הוצבה בשייטת אוניות המערכה השנייה, בפיקודו של תת אדמירל סר ג'ורג' וורנדר, והייתה ספינת הדגל של השייטת עד 18 בפברואר 1913. מאוחר יותר הצטרפו אליה שלוש האוניות האחיות שלה והן ייצגו את הצי המלכותי במהלך חגיגות הפתיחה המחודשת של תעלת הקייזר וילהלם בקיל, גרמניה, 23–30 ביוני 1914, שהתקיימה במקביל לשבוע קיל. הנסיכה איירין מהסה וליד ריין ובניה ביקרו בקינג ג'ורג' החמישי ב-24 ביוני, ולמחרת ביקר הקייזר וילהלם השני. אירוח כמו "בבית" נערך על הסיפון ב-26 שאליו הוזמנו כל הבכירים של קיל, כשאשתו של אדמירל וורנדר, מוד, משמשת כמארחת. ב-29 ביוני אירח וורנדר ארוחת צהריים לרבים מהאדמירלים הבכירים של הצי הגרמני הקיסרי, כולל גרוס-אדמירל אלפרד פון טירפיץ, והאדמירלים פרידריך פון אינגנול וקרל פון קרפר.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה

בין 17 ל-20 ביולי 1914, קינג ג'ורג' החמישי השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. כשהגיעה לפורטלנד ב-25 ביולי, היא קיבלה הוראה להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו ארבעה ימים לאחר מכן כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע אפשרית של הצי הקיסרי הגרמני. באוגוסט 1914, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צי הבית אורגן מחדש כצי הגדול, והוצב בפיקודו של האדמירל סר ג'ון ג'ליקו. דיווחים חוזרים ונשנים על צוללות בסקפה פלו הובילו את ג'ליקו למסקנה שההגנות שם לא מספקות והוא הורה לפזר את הצי הגדול לבסיסים אחרים עד לחיזוק ההגנות. ב-16 באוקטובר השייטת השנייה נשלחה ללוך נה קיל בחוף המערבי של סקוטלנד. השייטת יצאה לאימון ירי מול החוף הצפוני של אירלנד בבוקר 27 באוקטובר ואחותה אאודשיוס פגעה במוקש שהונח כמה ימים קודם לכן על ידי המקשת הגרמנית SS ברלין. מתוך מחשבה שהאונייה טורפדה על ידי צוללת, שאר הדרדנוטים הצטוו להתרחק מהאזור, בעוד ספינות קטנות יותר הגישו סיוע. בסוף נובמבר 1914, קינג ג'ורג' החמישי פיתחה בעיות עם המעבים שלה, למרות שזה עתה חזרה משיפוץ. זה אילץ את האונייה להיות מושבתת מפעילות בעוד המעבה השמאלי שלה הוחלף, מה שנמשך עד 12 בדצמבר.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי

חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופיענח את תעבורת הרדיו הגרמנית המכילה תוכניות למתקפה גרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי באמצע דצמבר באמצעות ארבעת סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. הודעות הרדיו לא הזכירו שצי הים הפתוח עם ארבע עשרה דרדנוטים ושמונה פרה-דרדנוטים יחזק את היפר. הספינות של שני הצדדים יצאו מבסיסיהן ב-15 בדצמבר, כשהבריטים מתכוונים לארוב לספינות הגרמניות בהפלגתן חזרה. הם גייסו את ששת הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה, כולל שלושת האוניות מסדרת קינג ג'ורג' החמישי ששרדו, וארבעת סיירות המערכה של תת-אדמירל סר דייוויד ביטי.
כוחות המיסוך של כל צד השתבשו זה בזה במהלך חשכת הבוקר המוקדמת ומזג האוויר הסוער של 16 בדצמבר. הגרמנים השתלטו על חילופי האש הראשוניים, וגרמו נזק חמור לכמה משחתות בריטיות, אך אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד צי הים הפתוח, הורה לספינותיו להסתובב, מודאג מהאפשרות של מתקפה המונית של משחתות בריטיות באור השחר. סדרה של תקלות וטעויות של הבריטים אפשרו לספינות של היפר להימנע ממעורבות עם כוחותיו של ביטי.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > 1915–1916

שיפוץ המעבה הימני של האונייה נמשך מסוף דצמבר עד 4 בינואר 1915. ספינותיו של ג'ליקו, כולל קינג ג'ורג' החמישי, ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר ממערב לאי אורקני ואיי שטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בסיירות המערכה של ביטי, אך הצי היה רחוק מדי מלהשתתף בקרב שרטון דוגר למחרת. ב-7–10 במרץ, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל.
הצי הגדול ערך סריקות במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי וב-29–31 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני. במהלך 11–14 ביוני ערכה השייטת אימון ירי ותרגילי קרב ממערב לשטלנד ועוד אימונים מול שטלנד החל מ-11 ביולי. השייטת השנייה ערכה אימון ירי ב-Moray Firth ב-2 באוגוסט ולאחר מכן חזרה לסקפה פלו. ב-2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים. האונייה, יחד עם רוב הצי הגדול, ערכו סריקה נוספת לים הצפוני בין 13 ל-15 באוקטובר. כמעט שלושה שבועות לאחר מכן, קינג ג'ורג' החמישי השתתף במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני במהלך 2–5 בנובמבר וחזרה על התרגיל בתחילת דצמבר. וורנדר הוחלף על ידי תת-אדמירל סר מרטין ג'ראם ב-16 בדצמבר.
הצי הגדול יצא לפעולה בתגובה למתקפה של ספינות גרמניות על כוחות קלים בריטיים ליד שרטון דוגר ב-10 בפברואר 1916, אך הוחזר יומיים לאחר מכן כשהתברר שלא היו מעורבות ספינות גרמניות גדולות יותר ממשחתות. הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטהר את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות הוגבלה לקצה הצפוני של הים. סריקה נוספת החלה ב-6 במרץ, אך נאלצה לנטוש אותה למחרת מכיוון שמזג האוויר נעשה סוער מדי עבור המשחתות המלוות. בליל 25 במרץ הפליגו קינג ג'ורג' החמישי ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק, לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים. במהלך 2–4 במאי, הצי ערך מפגן נוסף מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד

בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח.
ב-31 במאי, קינג ג'ורג' החמישי, בפיקודו של קפטן פרדריק פילד, הייתה האונייה המובילה של מערך הקרב לאחר הפריסה. היא ירתה שני מטחים וסך הכל תשעה פגזים בסיירת המערכה דרפלינגר בערך בשעה 19:17, אך נאלצה להסתובב בשעה 19:22 כדי להימנע ממתקפה של משחתות ולאחר מכן נאלצה לפנות כדי להימנע מהתנגשות באוניות שייטות הסיירות הקלות הראשונה והסיירות השנייה. זו הייתה הפעם היחידה שהאונייה ירתה בתותחיה במהלך הקרב.
בנייה וקריירה > מלחמת העולם הראשונה > פעילות לאחר מכן

הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים. תת-אדמירל סר ג'ון דה רובק החליף את ג'ראם ב-3 בדצמבר.
ב-22 באפריל 1918 הפליג צי הים הפתוח צפונה בפעם האחרונה בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה לנורווגיה, ונאלץ לחזור יומיים לאחר מכן לאחר שלסיירת המערכה SMS מולטקה נגרם נזק למנוע. הצי הגדול יצא לפעולה מרוזית' ב-24 עם גילוי הפעולה, אך לא הצליח ללכוד את הגרמנים. קינג ג'ורג' החמישי נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר, והיא נשארה חלק משייטת אוניות המערכה השנייה עד 1 במרץ 1919.
בנייה וקריירה > פעילות לאחר המלחמה

עד 1 במאי, קינג ג'ורג' החמישי הוצבה בשייטת אוניות המערכה השלישית ושימשה כספינת הדגל של תת-אדמירל סר הנרי אוליבר, שפיקד גם על צי הבית וגם על השייטת; הוא קיבל את הפיקוד ב-22 במרץ. ב-1 בנובמבר פורקה השייטת השלישית וקינג ג'ורג' החמישי הועברה לצי המילואים בפורטסמות'. היא עדיין הייתה ספינת הדגל של אוליבר, למרות שכעת היה מפקד צי המילואים. האונייה הוחלפה כספינת הדגל של צי המילואים על ידי אוריון ב-14 בספטמבר 1920 והחלה בשיפוץ לקראת ייעודה לשייטת אוניות המערכה הרביעית של צי הים התיכון.
קינג ג'ורג' החמישי הופעלה מחדש ב-31 באוקטובר והפליגה לים התיכון. בפברואר 1921, יחד עם בנבואו וכמה משחתות, היא ערכה אימונים בים מרמרה. בזמן שעברה בין מיטילינה לטורקיה היבשתית בליל 2–3 בספטמבר 1922, פגעה האונייה בסלע לא ידוע שהציף את אחד מחדרי הדוודים שלה. האדמירל משנה מפקד השייטת נאלץ להעביר את דגלו למרלבורו וקינג ג'ורג' החמישי נאלצה להעביר כמה אנשי צוות כדי להביא את האונייה לתיקונים בסמירנה, טורקיה. היא נכחה במהלך השריפה הגדולה של סמירנה באמצע ספטמבר ופינתה 130 פליטים למלטה ב-16 בספטמבר כשהמשיכה לשם לתיקונים קבועים.
בינואר 1923 חזרה האונייה הביתה והפכה לספינת אימונים של תותחנים בדבונפורט. היא שוחררה מתפקיד זה בנובמבר והועברה לעתודה. לאחר מכן שובצה למוסד ההדרכה אה"מ אימפרנבל. ב-28 בספטמבר 1926, הספינה הוצאה משירות ונרשמה לגריטה ב-1 בדצמבר כדי לעמוד במגבלות הטונאז' של הסכם הצי של וושינגטון. מאוחר יותר באותו חודש, קינג ג'ורג' החמישי נמכרה לחברת פירוק ספינות אללוה והגיעה לרוזית' ב-27 בינואר 1927 שם נגרטה.
מבט אווירי של קינג ג'ורג' החמישי עוגנת, בערך ב-1917
שייטת אוניות המערכה השנייה מפליגה דרך הסולנט, בערך ב-1914. משמאל לימין, קינג ג'ורג' החמישי, ת'ארנדרר, מונרך וקונקרור.
קינג ג'ורג' החמישי בלב ים, בערך ב-1913
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
קינג ג'ורג' החמישי יוצאת ללב ים בסקפה פלו, 1917, מטיסה בלון פורח
קינג ג'ורג' החמישי עוגן בפירת' אוף פורת', 1917; לצד הצוללת K4