stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחמד לוטפי א-סייד
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 2, עמ' 305.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 2, עמ' 305: כאשר מנהיגים פלסטינים התלוננו בפניו על השתתפותו, הוא השיב כי ישמח להשתתף גם בטקס חנוכה של אוניברסיטה ערבית בארץ ישראל, כאשר הפלסטינים יקימו כזו. תשובתו המלגלגת עוררה סערה.
↑  אורית בשקין, ישראל גרשוני וליאת קוזמא, לפסל תרבות במצרים (רמת אביב: הוצאת רמות, 1999), עמ' 95-96
↑  Samuel Tadros, Motherland Lost: The Egyptian and Coptic Quest for Modernity, Hoover Press, 2013. עמ' 94.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276133205171  BnF: cb11331863s (data)  GND: 119247003  ISNI: 0000 0000 8153 2930  LCCN: n82040091  NTA: 073569453  SELIBR: 199138  SUDOC: 069267820  VIAF: 73847192   WorldCat (עם VIAF): 73847192
ברק איצקוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1983 (בן 41)
ברק איצקוביץ' (נולד ב-24 באוקטובר 1983) הוא איש תקשורת, עיתונאי, עורך מוזיקלי, מוזיקאי, במאי וצלם ישראלי. החל מנובמבר 2024 הוא מנהל את תחנות המוזיקה של תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה

ברק איצקוביץ' נולד וגדל במושב אומץ שבעמק חפר. אביו הוא נחום איצקוביץ', לשעבר מנכ"ל משרד החקלאות, משרד הרווחה, ומשרד התיירות, וראש מועצת עמק חפר.
קריירה

בשנת 2002 התגייס לצה"ל ושירת כעורך מוזיקלי בגלי צה"ל ובגלגלצ. במהלך שירותו הפיק וערך את תוכניתו של יואב קוטנר, כמו גם את תוכנית "קול ישראל בגל"צ", שעל עריכתה זכה בפרס מפקד גלי צה"ל. איצקוביץ' שימש גם ככתב תרבות בגלי צה"ל. בסיום שירותו הצבאי נשאר כעובד התחנה למשך 3 שנים וניהל את התקליטיה של גלגלצ.
לאחר שעזב את גלגלצ בשנת 2008. ערך מוזיקה בתחנת הרדיו eco99fm. בין השנים 2007–2014 איצקוביץ' למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו צילם את הסרט "אנטילופות" בבימויו של אורי רום, ובכיכובם של יואב רוטמן, דקלה זקס, שירה האס, נועה קולר וגל תורן. הסרט היה מועמד לטקס פרסי אופיר לשנת 2015 בקטגוריית הסרט הקצר העלילתי הטוב ביותר, אך לא זכה. לאחר סיום לימודיו החל להתעסק בצילום לסרטים, פרסומות, קליפי מוזיקה וסרטונים לחברות הייטק. ב-2018 חזר לגלגלצ כעורך דיגיטל ראשי ומנהל מערך הסושיאל והווידאו בתחנה. תחת ניהולו הגיעו הרשתות החברתיות של גלגלצ להישגים עם עשרות פרויקטים בולטים.
איצקוביץ' ביים וצילם את הביצועים המיוחדים שנעשו למצעדים השנתיים, וניהל פרויקטים דיגיטליים כדוגמת פסטיבל גלגלייב בשנת 2023, ופרויקט ההנצחה של גלי צה"ל וגלגלצ לנופלי מלחמת חרבות ברזל – "שבעה שירים באוקטובר".
בשנת 2024 עזב את גלגלצ והחל לנהל את תחנות המוזיקה של תאגיד השידור הישראלי – כאן גימל, כאן 88 וכאן קול המוזיקה, לאחר שהמנהל הקודם עפרי גופר נפטר ממחלת הסרטן. כחלק מתפקידו איצקוביץ' מוביל את הוועדה לבחירת השיר הישראלי לאירווזיון.
קריירה מוזיקלית

בשנת 2009 הקים יחד עם מיכה הרשליקוביץ, צוק דבוסק ויוני ליפשיץ את להקת החדשות, בה שימש כגיטריסט. הסינגל הראשון שלהם, "להיות שוב זר לך", שכתבו והלחינו איצקוביץ' והרשליקוביץ, זכה להצלחה ולהשמעה בתחנות הרדיו. ב-2010 החליטו החברים לפרק את הלהקה.
חיים אישיים

איצקוביץ' מתגורר במושב אומץ שבעמק חפר. הוא נשוי לרוני ואב לשני בנים ובת.
הערות שוליים

↑  התכנית מוזיקה היום, באתר אישים
↑  מרב יודילוביץ', נבחרו הזוכים בפרס מפקד גל"צ, באתר ynet, 6 ביולי 2005
↑  אנטילופות, באתר אישים
↑  אור סיגולי, פרסי אופיר 2015: המועמדים, באתר סריטה, ‏11/08/2015
↑  מאיה גדש, ‏ברק איצקוביץ׳ מונה למנהל תחנות המוזיקה של כאן, באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2024
↑  גיל משעלי, ‏אחרי מותו הטרגי: נבחר המחליף לעפרי גופר, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2024
↑  דורית אסרף מזרחי, עפרי גופר, מנהל תחנות המוזיקה של כאן, הלך לעולמו בגיל 40, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 3 באוגוסט 2024
↑  ליזט דנן, ‏"החדשות" בבכורה - "חדשות, עיתונים לישון", ועשר סיבות לראות אותם בהופעה, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2009
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברק איצקוביץ'".
חאבייר גונזלס

| --- | --- |

 לידה:  1898 אלמריה, ספרד 
 פטירה:  9 בינואר 1993 (בגיל 95 בערך) הברונקס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 תחום יצירה:  ציור קיר, כרזה 
 הושפע על ידי:  חוסה ארפה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 בן או בת זוג:  אתל אדוארדס 
 
חאבייר גונזלס, בספרדית: Xavier Gonzalez ‏ (1898–1993) היה אמן אמריקאי. הוא נולד באלמריה, ספרד. הוא חי בארגנטינה ובמקסיקו במשך זמן מה, ותכנן להיות מהנדס במכרה זהב. ב-1925 היגר לארצות הברית.
חינוך

גונזלס החל את לימודיו במכון לאמנות של שיקגו מ-1921 עד 1923, ודודו, חוסה ארפה, למד איתו שם. הוא למד גם באקדמיית סן קרלוס במקסיקו סיטי, וכן בפריז ובמזרח הרחוק. בשנת 1931, גונזלס הפך לאזרח ארצות הברית, וב-1935 הוא התחתן עם האמנית אתל אדוארדס (1914–1999), שהייתה צעירה ממנו בשבע-עשרה שנים וגם סטודנטית שלו ב-Newcomb College. הוא עבד ולמד לעיתים קרובות עם עמית האמן יוליוס וולץ, שהיה השושבין בחתונתו. גונזלס הקדיש את קיר הקנטינה בניוקומב לשימושם של תלמידי האמנות שלו.
חינוך > יצירה

עבודותיו של גונזלס הוצגו ברחבי ארצות הברית, בגלריה לאמנות קורקורן, במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. הוא היה ידוע גם בפריז, ונציה, בריסל וטוקיו. הוא לימד אמנות באוניברסיטת טולאן, מוזיאון ברוקלין, אוניברסיטת קייס ווסטרן רזרב ובית הספר לאמנות ניוקומב ממוריאל, והיה מנהל בית הספר לאמנות במכללת סול רוס סטייט למורים באלפין, טקסס. בשנת 1953, הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר שותף, ולאחר מכן הפך לאקדמאי מן המניין בשנת 1955. הוא אייר ספר ילדים בשם "מי שראה הכל, האפוס של גילגמש" מאת אניטה פיגלס (1966).
גונזלס מת מלוקמיה ב-1993, בגיל 94, בבית החולים קלווארי בברונקס, ניו יורק.
הערות שוליים

1 2  Richard Megraw, Confronting Modernity: Art and Society in Louisiana, Univ. Press of Mississippi, 2008, ISBN 978-1-57806-417-5. (באנגלית)
↑  Ethel Edwards, www.usbr.gov
↑  Transcript of Marfa Mondays Podcast 3: Mary Bones on the Lost Art Colony, www.cmmayo.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174311400  ISNI: 0000 0000 6704 7998  LCCN: no97069774  NARA: 10574823  RKD: 32610  SNAC: w6qv4mpw  ULAN: 500003990  VIAF: 24210378   WorldCat (עם VIAF): 24210378 
טיוטה לציור קיר בבית דואר בטקסס,1939
זניט סנקט פטרבורג (קטרגל)

ערך זה עוסק בקבוצת הקטרגל של זניט סנקט פטרבורג. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל, ראו .
מועדון הקטרגל זניט סנקט פטרבורג (רוסית: Мини-Футбольный клуб «Зенит» Санкт-Петербург) הוא מועדון קטרגל מהעיר סנקט פטרבורג, שהיה קיים בשנים 1993–1999. בשנים 1993–1995 נקרא "פולסייה".
ההישג הגבוה ביותר באליפויות רוסיה הוא הגעה למקום הרביעי בעונות 1996/97 ובעונת 1998/99.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1993 תחת השם "פולסייה". בעונת 1994/95 הקבוצה לליגת העל בקטרגל. בעונת הבכורה שלה בליגה החלה להיקרא "זניט".
מאמן הקבוצה היה יורי רודנב, שמאוחר יותר היה למאמן דינמו מוסקבה. בעונת 1995/96 "זניט" סיימה במקום 13, אך בעונה הבאה סיימה במקום רביעי וזו היה הישג השיא של המועדון. באותן שנים שיחקו בשורותיה שחקני קטרגל כמו סרגיי איבנוב, פאבל סטפאנוב, אנדריי סולוביוב וולדיסלב שצ'וצ'קו, אשר מאוחר יותר היו כוכבים בתחום כדורגל האולמות ברוסיה.
בעונת 1997/98 הקבוצה סיימה במקום החמישי. עונה לאחר מכן "זניט" סבלה מבעיות כלכליות, אך למרות זאת הצליחה לשוב ולקחת את המקום הרביעי. עם זאת, בעונה הבאה הקבוצה כבר חדלה מלהתקיים.
ביוני 2017, גזפרום הכריזה על כוונתה להקים מחדש את מועדון הקטרגל זניט. אך יוזמה זו לא יושמה בפועל.
הישגים לפי עונה

| עונה | ליגה | מיקום |
| --- | --- | --- |
| 1994-1995 | הליגה השנייה | 3 |
| 1995-1996 | ליגת העל | 13 |
| 1996-1997 | ליגת העל | 4 |
| 1997-1998 | ליגת העל | 5 |
| 1998-1999 | ליגת העל | 4 |
הערות שוליים

↑  Тренер «Политеха»: о возможном создании МФК «Зенит» узнал только сегодня утром
ולדימיר פוזנר

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1934 (בן 90) פריז, צרפת
 כינוי:  לארי קינג הרוסי
 שם לידה:  Владимир Жеральд Дмитрий Дюбуа-Нибуайе 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 השכלה:  Faculty of Biology and Soils, Moscow State University  תיכון סטאיווסנט  City and Country School 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 עיסוק:  עיתונאי, במאי טלוויזיה, מפיק טלוויזיה, עורך
 מעסיק:  ערוץ 1
 סוג כתב:  מנחה טלוויזיה
 בן או בת זוג:  Valentina Chemberdzhi (1957–1967) 
 צאצאים:  יקטרינה צ'מברדז'י 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1 בינואר 2014)  מדליה על גבורת העמל (14 בנובמבר 1980)  עיטור הידידות בין העמים (29 באפריל 1994)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (27 בנובמבר 2006)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (3 בדצמבר 1999)  פרס TEFI  פרסי Muz-TV  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  פרס ניקה 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  pozneronline
 טוויטר:  vladimirpozner
 טלגרם:  pozneronline
 http://pozneronline.ru
 
ולדימיר ולדימרוביץ’ פוזנר (בצרפתית: Vladimir Vladimirovitch Pozner, ברוסית: Владимир Владимирович Познер; בלידתו נקרא בשם "ולדימיר ז'רלד דמיטרי דיובואה-ניבואייה", ברוסית: Влади́мир Жера́льд Дми́трий Дюбуа́-Нибуайе́) הוא עיתונאי ואיש תקשורת סובייטי-רוסי ואמריקאי, יליד צרפת ממוצא יהודי, מנחה התוכנית "פוזנר" בערוץ הפדרלי הראשון של רוסיה, בעקבותיה זכה לכינוי "לארי קינג הרוסי". בין השנים 1994–2008 כיהן כנשיא האקדמיה הרוסית לטלוויזיה.
הוא דובר רוסית, צרפתית ואנגלית שוטפת.
ביוגרפיה

פוזנר נולד בצרפת למהגר רוסי-יהודי ולדימיר אלכסנדרוביץ’ פוזנר שהיגר לצרפת ב-1922 וז’רלדין לוטן – צרפתייה-קתולית. הוא נטבל לנצרות בקתדרלת נוטרדאם, אך הוריו נישאו רק בהיותו בן 5. מכיוון שאביו ביכר חיי הוללות, בגיל 3 אימו היגרה עימו לארצות הברית היכן שהתגוררו אימה ואחותה, שם הועסקה בתור עורכת סרטי וידאו במדור הצרפתי של אולפני פרמאונט. כעבור 5 שנים, ב-1939, אביו הועסק אז בחברת ההפקה Metro Goldwyn Mayer השיב את אשתו ובנו – ולדימיר, בחזרה לצרפת, אולם בעקבות פלישתה של גרמניה הנאצית לצרפת ב-1940, משפחתו הפליגה לארצות הברית היכן שב-1945 נולד אחיו - פבל פוזנר. עם סיפוחה של ליטא, היכן שהתגורר סבו של פוזנר, לברית המועצות ב-1940 אביו קיבל דרכון סובייטי. אביו היה פטריוט סובייטי להוט; החל מ-1943 בהיותו ראש צוות במדור דוברי-רוסית באגף הקולנוע של USDOD פעל בשירות המודיעין הסובייטי והדליף מידע מסווג בשל מניעיו האידאולוגיים. ב-1948 משפחתו היגרה למזרח גרמניה בגין התחקות שירותי ה-FBI אחר אביו ועל רקע עידן המקארתיזם. ולדימיר אלכסנדרוביץ’ חלם לשוב ולחיות בברית המועצות וב-1952 שב אליה עם משפחתו; הם השתכנו במוסקבה.
על אף שאמו צרפתייה ואביו התנער מיהדותו, הוזכר לפוזנר כי הוא ממוצא יהודי - כך למשל, התקבלותו לאוניברסיטת מוסקבה העלתה חרס בשל מוצאו, אך בזכות קשריו של אביו עם ה-ק.ג.ב., ב-1953 הוא החל את לימודיו בפקולטה לביולוגיה.
קריירה

לאחר סיום לימודיו פוזנר ניסה כוחו בתרגום השירה האנגלית והועסק אצל משורר הילדים – סמואיל מרשק, בתור מזכירו הספרותי; הוא השיב באנגלית ובצרפתית על מכתבי-פנייה שהופנו למרשק.
ב-1961 התקבל לסוכנות התקשורת "נובוסטי" בתור עורכו של העיתון Soviet Life שהופץ לצורכי תעמולה בחו"ל. ב-1967 הועסק בביטאון "ספוטניק". באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בין השנים 1970-1985 הועסק בארגון הטלוויזיה הממשלתית של ברית המועצות בתור פרשן באנגלית בשידורי רדיו שכוונו לארצות הברית ולאנגליה; באותה העת הופיע פוזנר ברשת הטלוויזיה האמריקאית ABC בתוכנית Nightline. לתהילתו בקרב הקהל הסובייטי זכה בזכות הנחיית התוכנית "גשר טלוויזיוני: לנינגרד-סיאטל" עם פיל דונאיו ששודרה בעידן הפרסטרויקה. התוכנית הנ"ל התנהלה על ידי ועידת וידאו וכללה מדגם מייצג הן של אזרחי ברית המועצות והן של אזרחי ארצות הברית. במסגרתה דנו בענייני טאבו, כגון פלישתה של ברית המועצות לאפגניסטן. בין 1991-1997 הועסק בערוץ CNBC בתוכנית Pozner&Donahue, אך בגין מינויי מנהל חדש שהתערב בתוכן התוכנית בניגוד להשקפותיו של פוזנר, פוטר מן הערוץ.
מ-2008 החל לשתף פעולה עם איוון אורגנט בהגשת סרטי-מסע בערוץ הראשון ברוסיה. פוזנר הוא אחד מבכירי אנשי-התקשורת ברוסיה ומנחה את תוכנית הראיונות "פוזנר" בערוץ הראשון של רוסיה, במסגרתה התראיינו בנימין נתניהו, הילרי קלינטון, דמיטרי מדבדב, אמנים ובכירי המדינאים. הוא השתתף בצילומי סדרת התעודה "העולם אחרי" אודות השלכות מגפת הקורונה ברוסיה.
ביולי 2021 הצטרף לסגל ערוץ הספורט Match TV להגשת סדרת התעודה "אגדות האגרוף".
קריירה > בית הספר פוזנר לטלוויזיה

בשנת 1997 הוא חנך במוסקבה את בית הספר לאמנויות הטלוויזיה. למנהלת בית הספר מונתה אשתו השנייה של פוזנר, יקטרינה אורלובה.
דת

פוזנר מגדיר את עצמו כאתאיסט. הוא מגנה את הנצרות האורתודוקסית על אי-זכייתה בעידן התחיה. לפי טענותיו נקרו בדרכו כמרים כסילים שאינם בקיאים בברית החדשה. את הנצרות הוא מדמה עם מרקסיזם – שתי תורות נהדרות לדידו, אך מיישמיה (המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והשדרה הרוחנית) לוקים בחסר.
סרטיו

כמעט בכל סרטי הטלוויזיה שהפיק, הוא שיתף פעולה עם איוואן אורגנט.
2008 – אמריקה של קומה אחת (Одноэтажная Америка)
2010 – טור דה פראנס (Тур де Франс)
2012 – איטליה שלהם (Их Италия)
2012 – עין האלים (Глаз Божий), גילם את פבלו פיקאסו
2013 – זעזוע גרמני (Германская головоломка)
2014 – אנגליה בכלל ובפרט (Англия в общем и в частности)
2016 – אושר יהודי (Еврейское счастье)
2016 – שייקספיר. זהירות למלכים (Шекспир. Предостережение королям)
2017 – בחיפוש אחר דון קישוט (В поисках Дон кихота)
2019 – הכי, הכי, הכי (Самые. Самые. Самые)
2021 – הצד השני של הקימונו (Обратная сторона кимоно)
ספרים בולטים

פְּרֵדָה מאשליות: על עצמי, על התקופה ועל רוסיה בכנות מחרידה, מוסקבה 2013
Eyewitness: A Personal Account of the Unraveling of the Soviet Union
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277425605171  PLWABN: 9810675343805606  BnF: cb16974850q (data)  CiNii: DA06401398  GND: 119061856  ISNI: 0000 0001 0936 5055  LCCN: n88207740  LNB: 000088349  NDL: 00473286  NKC: js2005269487  NTA: 364244070  SUDOC: 135579341  VIAF: 112436390   WorldCat (עם VIAF): 112436390 
פוזנר בערוץ CNBC
פוזנר מראיין את קלינטון במסגרת תוכנית הראיונות שלו, 2010.
בית ספר למיומנות הטלוויזיה של פוזנר במוסקבה
חזון אפס
הערות שוליים

↑  VISION ZERO ACADEMY
1 2  יואל פלרמן, בטיחות בדרכים - "חזון אפס", מגזין אוטו
↑  Vision Zero – a history, Action Vision Zero, ‏2019
↑  IRTAD, Road Safety Annual Report 2023, ‏December 2023
↑  International Road Safety Comparisons—Annual, ‏December 2023
↑  European Road Safety Observatory, ‏2023
↑  בטיחות בדרכים - דוח מיוחד, מבקר המדינה, התשפ"ד 2024
↑  שחר הזלקורן, ועדת שיינין - זה מה שנשאר, באתר ynet, 16 בנובמבר 2008
↑  רועי רובינשטיין, היעד - 0 הרוגים בתאונות: המיזם שישנה את כבישי תל אביב, ynet, 05.02.23
חברת הרכבות הפדרלית השווייצרית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1902 – הווה (123 שנים) 
 חברות בנות:  SBB Cargo  RegionAlps  Elvetino  THURBO  SBB GmbH  SBB-Fachstelle Baukultur & Denkmalpflege 
 מיקום המטה:  ברן 
 משרד ראשי:  ברן, שווייץ שווייץ
 ענפי תעשייה:  תחבורה מסילתית 
 הכנסות:  9,650,000,000 פרנק שווייצרי (נכון ל־2018) 
 יו"ר:  Monika Ribar 
 מנכ"ל:  אנדריאס מאייר
 עובדים:  33,119 (2016)
  
 www.sbb.ch
 
חברת הרכבות הפדרלית השווייצרית (בגרמנית: Schweizerische Bundesbahnen SBB, בצרפתית: Chemins de fer fédéraux suisses CFF, באיטלקית: Ferrovie federali svizzere FFS, ברומאנש: Viafiers federalas svizras VFS) היא חברת הרכבת הלאומית של שווייץ המהווה חברה ממשלתית שמפעילה את התחבורה המסילתית בשווייץ. החברה עוסקת בשינוע נוסעים ומטען באמצעות רכבות ואחראית גם על הפעלת תחנות הנוסעים ותחנות טעינת משא וכן על תכנון ופיתוח תשתיות הרכבת במדינה.
חברת הרכבות השווייצרית חתמה בשנת 2010 על חוזה עם חברת בומברדיה בשווי של 1.9 מיליארד פרנק שווייצרי (1.86 מיליארד דולר) לאספקה של 59 רכבות נוסעים, אך המסירות הראשונות בוצעו רק בשנת 2018. החברה השווייצרית הודיעה כי היא לא תזמין רכבות בין עירוניות דו קומתיות חדשות מבומברדיה, עד שהחברה הקנדית תתקן בעיות עם 12 רכבות שכבר נמצאות בשירות.
החברה היא חברת מניות משותפת, שמניותיה מוחזקות בידי ממשלת הקונפדרציה. מטה החברה בבירה ברן.
גלריה

מפת רשת הרכבות השווייצרית
רכבת TGV 4406 בתחנת הרכבת בבזל
רכבת RABe 511 באזור ציריך
רכבת בגשר גוטהרד
הערות שוליים

↑  Swiss Railways plans to put more Bombardier trains into service, REUTERS, ‏1-5-2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011548673905171  BnF: cb15157366h (data)  GND: 2032050-4  HDS: 042003  ISNI: 0000 0004 0445 1896  LCCN: n50075663  SUDOC: 142830526  VIAF: 122388119   WorldCat (עם VIAF): 122388119 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקרב האחרון של ביסמרק

הקרב האחרון של אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק התרחש באוקיינוס האטלנטי כ-300 מיילים ימיים (560 ק"מ) ממערב לברסט, צרפת, ב-26–27 במאי 1941 בין אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק וגורמים ימיים ואוויריים של הצי המלכותי הבריטי. למרות שזו הייתה פעולה מכרעת בין אוניות ראשה, אין לה שם מקובל. זה היה שיאו של מבצע רייניבונג שבו נכשל הניסיון של שתי אוניות גרמניות לשבש את השיירות האטלנטיות לבריטניה עם הטבעת הביסמרק.
הקרב האחרון כלל ארבעה שלבים עיקריים. השלב הראשון בשלהי 26 במאי כלל מתקפות אוויריות של מפציצי טורפדו של נושאת המטוסים הבריטית ארק רויאל, אשר השביתה את ציוד ההיגוי של ביסמרק, תקעה את ההגאים שלה במצב פנייה ומנעה את בריחתה. השלב השני היה מעקב והטרדה של ביסמרק בלילה של 26/27 במאי על ידי משחתות בריטיות ופולניות, ללא נזק רציני לאף ספינה. השלב השלישי בבוקר 27 במאי היה מתקפה של אוניות המערכה הבריטיות קינג ג'ורג' החמישי ורודני שנתמכו על ידי הסיירות הכבדות נורפוק ודורסטשייר. לאחר כ-100 דקות של לחימה, ביסמרק הוטבעה על ידי ההשפעות המשולבות של ירי פגזים, פגיעות טורפדו והטבעה עצמית. בצד הבריטי, רודני נפגעה קלות מהחטאות פגזים ומהשפעות הפיצוץ של התותחים שלה. ספינות מלחמה בריטיות חילצו 110 ניצולים מביסמרק לפני שנאלצו לסגת בגלל תצפית לכאורה של צוללת, והותירו כמה מאות אנשים לגורלם. צוללת וספינת מזג אוויר גרמנית הצילו עוד חמישה ניצולים. בשלב האחרון, הספינות הבריטיות הנסוגות הותקפו למחרת ב-28 במאי על ידי מטוסי הלופטוואפה, וכתוצאה מכך אובדן המשחתת אה"מ מאשונה.
הקרב > שלב ראשון: ארק רויאל משביתה את הביסמרק

בשעה 14:50 ב-26 במאי בתנאי מזג אוויר נוראיים, ארק רויאל שיגרה 15 מטוסי סורדפיש להתקפה על הביסמרק. המטוסים לא הוזהרו שהסיירת שפילד נשלחה קדימה כדי לעקוב אחר הביסמרק, במקום זאת נאמר להם שאין ספינות אחרות בסביבה. מטוסי הסורדפיש תקפו בראות גרועה את הסיירת שפילד, אך לחלק מהטורפדות שלהם היו מרעומים מגנטיים פגומים שגרמו להתפוצצותם בפגיעה בגלים, וניתן היה להתחמק מהטורפדות הנותרות. בשעה 19:10 שוגרו אותם כלי טיס להתקפה שנייה עם טורפדות עם מרעומי מגע. בשעה 19:50 דהר כוח H לעבר ה-U-556 שהשיגה תנוחת ירי מושלמת כדי לפגוע גם בארון רויאל וגם ברינואון, אבל הצוללת ירתה את כל הטורפדות שלה בפעולות קודמות ולא יכלה לתקוף.
המטוסים יצרו כעת קשר ראשון עם השפילד בשעה 20:00, מה שכיוון אותם לביסמרק. למרות יד העזרה הזו ומכ"מי ה-ASV II שלהם, הם לא הצליחו למצוא את האונייה הגרמנית. כעבור חצי שעה הם נאלצו ליצור קשר מחדש עם השפילד שיכלה סוף סוף לשלוח אותם לביסמרק. המתקפה החלה בשעה 20:47 ונמשכה חצי שעה. שלושה מטוסים נאלצו ליצור קשר מחדש עם השפילד בפעם השלישית. לפגיעה ראשונה באמצע האונייה הייתה השפעה מועטה, אבל פגיעה שנייה מאחור תקעה את ההגה ואת ציוד ההיגוי של ביסמרק ב-12° לכיוון שמאל. זה הביא לכך שהיא הייתה מסוגלת, בתחילה, להפליג רק במעגל גדול.
ביסמרק ירתה עם החימוש הראשי והמשני שלה נגד המטוס התוקף, תוך ניסיון לפגוע במטוסי הטורפדו הנמוכים עם ניתזי הפגזים. לאחר שההתקפה הסתיימה, ביסמרק ירתה עם הסוללה הראשית שלה לעבר שפילד שעקבה אחריה. המטח הראשונה פספס בקילומטר אחד, אולם המטח השני נחת סביב הסיירת. רסיסי פגזים נחתו על שפילד, הרגו שלושה אנשי צוות ופצעו שניים אחרים. ארבעה מטחים נוספים נורו אך לא נרשמו פגיעות. שפילד נסוגה במהירות בחסות מסך עשן. שפילד איבדה את המגע עם ביסמרק בראות הנמוכה, אך מעט לפני השעה 22:00 היא פגשה את קבוצת חמשת המשחתות של ויאן והצליחה להכווין אותן לביסמרק. קינג ג'ורג' החמישי ורודני הצטרפו בסביבות השעה 18:00 והתקרבו מצפון-מערב. מכיוון שהמשחתות של ויאן שמרו על קשר עם הביסמרק ועקבו אחריה כל הלילה, הוא החליט לנווט דרומה, אפילו לדרום מערב וליצור מעגל כדי להיות מסוגל להילחם בביסמרק בבוקר בצללית נגד מזרח. גם הסיירת הכבדה נורפוק והסיירת הקלה אדינבורו התקרבו בנפרד מצפון-מערב. אדינבורו נאלצה לנטוש את המרדף בגלל מחסור בדלק אבל נורפוק תפסה עמדה מצפון לביסמרק. סיירת כבדה אחרת דורסטשייר התקרבה ממערב ותיצור קשר למחרת בבוקר. לאחר שאספה את מטוסיה, ארק רויאל וכוח H החזיקו תחילה מצפון לביסמרק, אך במהלך הלילה הפליגו דרומה ונשארו בסביבה.
מאמצי התיקון של הצוות לשחרר את ההגה כשלו. ביסמרק ניסתה לנווט על ידי חילופי כוחם של שלושת צירי המדחף שלה, מה שבמצב הרוח והים בעוצמה 8, הביא לכך שהאונייה נאלצה להפליג לעבר קינג ג'ורג' החמישי ורודני, שתי אוניות מערכה בריטיות שרדפו אחרי ביסמרק מכיוון מערב. בשעה 23:40 ב-26 במאי, אדמירל ליטיינס מסר לקבוצה מערב, בסיס הפיקוד הגרמני, את האות "האונייה בלתי ניתנת לתמרון. אנחנו נילחם עד הפגז האחרון. יחי הפיהרר".
הקרב > שלב שני: המשחתות של ויאן מתנכלות לביסמרק בלילה

שעה לאחר התקפת מטוסי הסורדפיש, המשחתות מאורי ופיורון יצרו מגע עם הביסמרק בשעה 22:38. פיורון תקפה מיד, וסימנה את זהותה כספינה פולנית, אך לא הצליחה לשגר טורפדו. היא התקרבה מספיק קרוב כדי לירות לעבר ביסמרק עם התותחים שלה, אבל אז איבדה מגע ולא מילאה עוד תפקיד בקרב. התדרדרות מזג האוויר הפכה התקפה מרוכזת לבלתי אפשרית. לאורך אותו הלילה, ביסמרק הייתה יעד להתקפות טורפדו לסירוגין על ידי המשחתות של ויאן. בעשר גישות בין 22:38 ל-06:56 ירו קוסאק, מאורי, זולו וסיק 16 טורפדות אך אף אחד לא פגע. אחד הפגזים של ביסמרק גזז מהאנטנה של קוסאק ושלושה פגזים אחרים פגעו מסביב לזולו ופצעו שלושה אנשי צוות. בין השעות 02:30 ל-03:00 ירו המשחתות פגזי תאורה לבקשתו של טובי על מנת להפוך את מיקומה לגלויה עבור אוניות המערכה. טקטיקת ההטרדה המתמדת של המשחתות עזרה לשחוק את המורל של הגרמנים והעמיקה את העייפות של הצוות שהיה כבר תשוש.
בין השעות 05:00 ל-06:00, הורה ליטיינס על שיגור מטוס צף אראדו Ar 196 לחוף הצרפתי, כדי לאבטח את יומן המלחמה של האונייה, צילומי הקרב עם הוד ומסמכים חשובים נוספים. רק אז התגלה שמעוט המטוס לא פועל עקב נזקי קרב שקרו ב-24 מפגיעות של פרינס אוף ויילס. לאחר מכן נדחק המטוס עם דלק מלא מעל הסיפון כדי להפחית את הסיכון לשריפה בקרב הקרוב. לאחר מכן, ליטיינס שלח שדר רדיו בשעה 07:10 כדי שצוללת תיפגש עם הביסמרק כדי להביא את המסמכים הללו. ה-U-556 הוקצתה מיד למשימה זו, אך הצוללת החמיצה את הפקודה ששודרה כי היא הייתה בצלילה. ה-U-556 ממילא הייתה קצרה מדי בדלק כדי להיות מסוגלת לבצע את הפקודה. המשימה הועברה לאחר מכן ל-U-74 אבל עד אז הביסמרק כבר טבעה.
הקרב > שלב רביעי: הלופטוואפה נוקם

הלופטוואפה לא הצליח להתערב ב-26 במאי בגלל מזג אוויר גרוע. רק כמה טיסות סיור בוצעו על ידי כמה מטוסי פוקה-וולף Fw 200 קונדור שיכולים היו לאתר את הרודני. ב-27 וב-28 במאי נעשו כמה ניסיונות לתקוף את הספינות הבריטיות. בבוקר 27 במאי היינקל He 111 החטיא את ארק רויאל עם כמה פצצות ורק ארבעה מפציצים מצאו את אוניות המערכה הבריטיות אך לא הצליחו לרשום פגיעה.
ב-28 במאי הפליגו המשחתות מאשונה וטרטר לכיוון צפון אירלנד במהירות חסכונית בשל מלאי הדלק הנמוכים שלהן והותקפו ב-28 במאי בבוקר על ידי מפציצים. בשעה 09:00 ספגה מאשונה פגיעה, וננטשה עם אובדן של 46 אנשי צוות. ניסיון ראשון להטביע אותה בטורפדו שנורה מטרטר נכשל אך אז היא הוטבעה מירי של משחתות אחרות שהגיעו למקום. גם המשחתת מאורי נפגעה ממפציצים.
ניצולים

דורסטשייר ומאורי אספו 85 ו-25 ניצולים בהתאמה. בשעה 11:40 תצפית על דורסטשייר זיהתה פריסקופ ומאמץ החילוץ נזנח בזמן שמאות ניצולי ביסמרק עדיין היו במים. בזמן שהסיירת הבריטית דורסטשייר הייתה עסוקה בחילוץ ניצולים מהמים, הפרח קצונה ג'ו ברוקס קפץ מעבר לדופן האונייה כדי לעזור לגרמנים פצועים לטפס במעלה דופן ספינתו. מלח גרמני אחד איבד את שתי זרועותיו ונתלה על חבל בשיניו; ברוקס ניסה להציל אותו אך נכשל. ברוקס כמעט נותר מאחור כאשר ניתנה אזעקת הצוללת והדורסטשייר החלה להתרחק כשהוא עדיין במים, אך הוא נזרק בשורה על ידי חבריו לספינה ונשלף לסיפון. לאחר הקרב, חזרו ספינות המלחמה הבריטיות לבריטניה עם 109 ניצולי ביסמרק, שכן ניצול אחד (גרהרד לוטיץ') מת מפצעיו למחרת הצלתו ונקבר בים ב-28 במאי 1941 בטקס צבאי מלא על ידי הצוות של דורסטשייר. באותו ערב בשעה 19:30, U-74, אספה שלושה ניצולים מסירת הצלה (הרצוג, האנטש ומאנטיי) ולמחרת בשעה 22:45 אספה סירת מזג האוויר הגרמנית זקסנוואלד שני ניצולים מרפסודה (לורנזן ומאוס). גם הסיירת הכבדה הספרדית הנייטרלית Canarias הגיעה לזירת הטביעה אך לא מצאה ניצולים. מתוך צוות של למעלה מ-2,200 איש, רק 114 שרדו.
לאחר מכן

לאחר הטביעה, אדמירל ג'ון טובי אמר, "הביסמרק ניהלה קרב אמיץ ביותר נגד סיכויים בלתי אפשריים שראויים לימים הישנים של הצי הקיסרי הגרמני, והיא ירדה למצולות כדגליה מתנופפים".
מועצת האדמירליות פרסמה הודעת תודה למעורבים:
הלורדים מברכים את מפקד צי הבית, ואת כל הנוגעים בדבר במרדף הבלתי פוסק ובהשמדה מוצלחת של ספינת המלחמה החזקה ביותר של האויב. אובדן אה"מ הוד והצוות שלה, שכל כך מתחרטים עליה, ננקמו אפוא והאוקיינוס האטלנטי נעשה בטוח יותר עבור המסחר שלנו ושל בעלי בריתנו.
מהמידע הזמין כעת ללורדים, אין ספק שאלמלא הגבורה, המיומנות והמסירות לתפקידה של זרוע הצי האווירית בוויקטוריוס ובארק רויאל, ייתכן שהמטרה שלנו לא הייתה מושגת.
מבלי שידעו על גורלה של האונייה, המשיכה קבוצת מערב, בסיס הפיקוד הגרמני, לשדר לביסמרק במשך כמה שעות, עד שסוכנות רויטרס דיווחה על ידיעות מבריטניה כי האונייה הוטבעה. בבריטניה הודיעו לבית הנבחרים על הטביעה מוקדם באותו אחר הצהריים.
סדר הכוחות > מדינות הציר

אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק
סדר הכוחות > בעלות הברית > בקרב האחרון

אוניות המערכה קינג ג'ורג' החמישי ורודני
הסיירות הכבדות נורפוק ודורסטשייר
סדר הכוחות > בעלות הברית > יצרו מגע לפני הקרב האחרון

15 מטוסי פיירי סורדפיש של נושאת המטוסים ארק רויאל
הסיירת הקלה שפילד
המשחתות קוסאק, סיק, זולו, מאורי
המשחתת הפולנית פיורון