מערכת יורקטאון
לאחר מכן > תגובות

עוזרו של גנרל וושינגטון, לוטננט טנץ' טילגמן, נשלח להעביר את החדשות לקונגרס. בהגיעו לפילדלפיה ב-22 באוקטובר, הוא הגיע יומיים אחרי ההודעה הראשונה על הכניעה, שהגיעה בחיפזון מבולטימור לפניו. החדשות חישמלו את הקונגרס ואת האוכלוסייה. פעמוני הכנסייה צלצלו, ולפי הדיווחים צלצל פעמון הדרור, פעולות שחזרו על עצמן כשהחדשות עברו במושבות. כמה חברי קונגרס הציגו החלטה הקוראת לגנרל וושינגטון לעצור ולתלות את הגנרל קורנווליס; לאחר ש"הדיון נמשך מספר ימים", ההחלטה נדחתה.
החדשות הכניסו את העיר ניו יורק הכבושה בידי הבריטים לאבל. בתחילה נתקלה הידיעה בספקנות מסוימת, החדשות אושרו לבסוף ב-27 באוקטובר, אם כי העיר עדיין חיכתה לחדשות על מאמצי הסיוע המופרכים של קלינטון. קלינטון הוחזר ללונדון, ועזב את העיר במרץ 1782. הוא הוחלף על ידי הגנרל גי קרלטון, שקיבל פקודה להשעות פעולות התקפיות.
כשהידיעה הגיעה ללונדון ב-25 בנובמבר, לורד ג'רמן תיאר את תגובתו של לורד נורת' לחדשות: "הוא יכול היה לקחת כדור על חזהו. כי הוא פתח את זרועותיו בקריאות פראיות בזמן שצעד במעלה ובמורד הדירה, במהלך כמה דקות, 'הו אלוהים! הכל נגמר!'" דווח כי המלך ג'ורג' השלישי קיבל את החדשות ברוגע ובכבוד, אם כי מאוחר יותר הוא נכנס לדיכאון כשהחדשות שקעו, ואף שקל להתפטר. תומכי המלך בפרלמנט היו מדוכאים, והאופוזיציה התרוממה. החלטה הקוראת להפסיק את המלחמה הוגשה ב-12 בדצמבר, ולא הצליחה לעבור בהצבעה אחת. לורד ג'רמן הודח בתחילת 1782, והממשלה של נורת' נפלה זמן קצר לאחר מכן. לאחר מכן החל משא ומתן לשלום, והמלחמה הסתיימה רשמית עם החתימה על חוזה פריז ב-3 בספטמבר 1783.
הגנרל קורנווליס, למרות היותו המפקד שנכנע, לא הואשם בתבוסה. הוא התקבל בברכה בשובו ללונדון, וסופר אחד הדהד תחושה רווחת לפיה "צבאו של לורד קורנווליס הוכשל". גנרל קלינטון בילה את שארית חייו בהגנה על המוניטין שלו; "המורדים צחקו עליו, הבריטים תיעבו אותו והלויאליסטים קיללו אותו". בשנת 1783, הוא פרסם נרטיב של המערכה של 1781 בצפון אמריקה שבו ניסה להטיל את האשמה לכישלון המערכה ב-1781 על הגנרל קורנווליס. זה התקבל בתגובה פומבית של קורנווליס, שמתח ביקורת משלו על קלינטון. הדיון הציבורי הרב כלל את פרסום חלק ניכר מהתכתובות שלהם.
גם האדמירל גרייבס לא סבל בשל תבוסתו מול דה גראס; בסופו של דבר הוא הועלה לדרגת אדמירל מלא וקיבל עיטור. עם זאת, היבטים רבים של קרב צ'ספיק היו נושא לוויכוח מיידי והיסטורי כאחד, החל מיד לאחר הקרב. ב-6 בספטמבר פרסם אדמירל גרייבס מזכר המצדיק שימוש מבלבל באותות, המציין כי "[כאשר] האות לקו הקרב שלפניו יוצא במקביל לאות הקרב, אין להבין כי האות האחרון יהפוך לחסר תוקף על ידי דבקות קפדנית מדי בראשון." הוד, בפרשנות שנכתבה על גב העותק שלו, הבחין בכך שהדבר מבטל כל אפשרות לעימות עם אויב שהיה נתון באי סדר, שכן הדבר יחייב את הקו הבריטי להיות מבולגן. במקום זאת, הוא טען, "הצי הבריטי צריך להיות קומפקטי ככל האפשר, על מנת לנצל את הרגע הקריטי של פתיחת יתרון..." אחרים מבקרים את הוד משום שהוא "לא עזר בלב שלם למפקד שלו", וכי קצין זוטר יותר "היה עומד בפני בית משפט צבאי על שלא עשה את המקסימו' כדי להעסיק את האויב".
הרוזן דה רושאמבו שלח שני שליחים להעביר את החדשות לפריז בצעד שהיה לו השלכות חריגות בפוליטיקה הצבאית הצרפתית. הדוכס דה לוזון והרוזן דה דו-פונטה, שניהם התבלטו במצור, נשלחו על ספינות נפרדות כדי להביא את החדשות. לדו-פונטה התלווה החביב על שר הצי הצרפתי המרקיז דה קסטרי, הרוזן דה שרלו, שלוזון דחק ברושאמבו לשלוח במקומו מסיבות פוליטיות. המלך לואי השישה עשר ושריו קיבלו את הבשורה בחום, אבל קסטרי ושרלו המנומק דאגו שלוזון ורושאמבו יידחו או יעוכבו בקבלת התגמולים על ההצלחה. דו-פונטה זכה במסדר לואי הקדוש ובפיקוד על רגימנט.