stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות הלפרין-קדרי

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1966 (בת 58) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  בית הספר למשפט של ייל 
 פרסים והוקרה:  אות האומץ הנשי הבין-לאומי (2007) 
 
רות הלפרין-קדרי (נולדה ב-15 במאי 1966) היא פרופסורית למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וראש מרכז רקמן באוניברסיטת בר-אילן, פעילה בינלאומית למען זכויות נשים וידועה בשל עבודתה בתחום דיני המשפחה, תאוריות משפט פמיניסטיות ומשפט בינלאומי. בין השנים 2006–2018 הייתה חברה בוועדת האו"ם לביעור אפליה נגד נשים ואף שימשה כסגנית יו"ר הוועדה בשנים 2012-2011 ו-2017–2018. כלת פרס רפפורט לנשים פורצות דרך, 2016.
ביוגרפיה

הלפרין-קדרי היא בתם של פרופ' מנחם צבי ולאה קדרי. בשנת 1989 סיימה לימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1990 הוענק לה תואר שני ובשנת 1993 - תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת ייל, בה למדה בסיוע תוכנית פולברייט. את התמחותה בעריכת דין עשתה אצל אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון. עיקר עיסוקה בחקר דיני משפחה מהיבט מגדרי.
לצד מחקר והוראה באקדמיה, הלפרין-קדרי פעילה בענייני ציבור, ובין היתר:
בשנים 2002-2008 כיהנה כיו"ר הוועדה המייעצת לרשות לקידום מעמד האישה.
בשנים 2003-2005 עמדה שלוש פעמים בראש המשלחת הישראלית לוועידה למעמד הנשים של האו"ם.
מאז 1994 היא חברה בצוות המשפטי של שדולת הנשים.
בשנת 1997 הייתה אחת ממייסדות ארגון "קולך" והיא ממלאה תפקידים שונים בארגון מאז ועד היום.
בשנים 2007-2018 הייתה חברה בוועדת המומחים של האו"ם לביעור אפליה נגד נשים (CEDAW).
חברת ועדת אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג המוענק מדי שנה על ידי האגודה לזכויות האזרח.
בשנת 2010 נבחרה לכהונה נוספת בוועדת האו"ם למאבק באפליה נגד נשים.
בשנת 2014 נבחרה ליו"ר ועדת המומחים למניעת אפליה נגד נשים של האו"ם.
בשנת 2016 הוענק לה פרס רפפורט על עשייה נשית פורצת דרך.
בשנת 2017 הוענק לה אות אבירת איכות השלטון על ידי התנועה לאיכות השלטון.
בשנת 2018 נבחרה לאחת מ-100 המשפיעים בעולם בתחום מדיניות מגדר לאותה שנה.
הלפרין-קדרי חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה במערכת המשפט שהוצעה בשנת 2023.
קריירה

היא למדה משפטים באוניברסיטת בר-אילן, שם סיימה את לימודיה ב-LL.B. בשנת 1989. לאחר מכן היא קיבלה תואר LL.M. ב-1990 ודוקטור למדעי המשפט ב-1993, שניהם בבית הספר למשפטים של ייל בארצות הברית. היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן; בשנת 2001 הקימה את מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה, מרכז חברתי-משפטי הפועל לקידום צדק מגדרי, והיא משמשת כמנהלת האקדמית של המרכז מאז הקמתו.
תפקידיה באו"ם

היא נבחרה על ידי מפלגות המדינה לכהונה של ארבע שנים בוועדת האומות המאוחדות למיגור אפליה נגד נשים ב-2006 והייתה סגנית יו"ר הוועדה בין השנים 2009 ל-2010. בזמן בחירתה הייתה החברה הצעירה ביותר בוועדה. היא נבחרה מחדש לכהונתה השנייה בוועדה ב-2010 ולקדנציה השלישית שלה ב-2014. היא שוב נבחרה לסגנית יו"ר הוועדה ב-2017. בוועדה כיהנה במשך למעלה מעשור לצד השרה הצרפתית לשעבר לשוויון מגדרי ניקול אמלין והנציגה המיוחדת של האו"ם לאלימות מינית בעימותים ותת-המזכ"ל של האו"ם פראמילה פאטן.
במהלך כהונתה ב-CEDAW היא הובילה את האימוץ המוצלח (ב-2013) של המלצה כללית חדשה על ההשלכות הכלכליות של יחסי משפחה ופירוקם; וערכה (בשנת 2018) את החקירה לגבי משטר ההפלות המגביל של צפון אירלנד, שותפה בכתיבת דו"ח האו"ם שהסיק כי היעדר מתן טיפול להפלה בצפון אירלנד הוא סוג של אלימות נגד נשים. הובילה באוקטובר 2019 לדה-קרימינליזציה של הפלות בצפון אירלנד, מהלך חסר תקדים בדיני זכויות האדם הבינלאומיים.
מרכז רקמן

בשנת 2001 הקימה את מרכז רות ועמנואל רקמן לקידום מעמד האישה, מרכז חברתי-משפטי הפועל לקידום צדק מגדרי, והיא משמשת כמנהלת המרכז מאז הקמתו. המרכז פועל להגשמת החזון של קידום זכויות האישה ושיפור מעמד האישה בדיני המשפחה בכלל ובדיני המשפחה היהודיים בפרט.
הערות שוליים

↑  [https://apolitical.co/gender-equality-top-100/ Gender Equality Top 100
The Most Influential People In Global Policy], apolitical
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262355705171  BIBSYS: 7028253  BnF: cb144765658 (data)  ISNI: 0000 0000 6658 8493  LCCN: no97058662  NTA: 266584349  ORCID: 0000-0001-6903-3351  SUDOC: 261691635  VIAF: 71619166   WorldCat (עם VIAF): 71619166
רישרד איון

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1948 אוראן, צרפת 
 פטירה:  30 במאי 2008 (בגיל 60) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  אלג'יריה הצרפתית, צרפת
 מקום לימודים:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד (1990) 
 מנחה לדוקטורט:  ז'ראר נהון 
 מוסדות:  המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח (1979–2008) 
 
רישרד איון (צרפתית: Richard Ayoun; ‏ 23 בינואר 1948 - 30 במאי 2008) היה היסטוריון וחוקר יהודי-אלג'יראי-צרפתי. פרופסור מן המניין להיסטוריה של עם ישראל בזמן העתיק, והיסטוריה של היהודים במדינות ערב. מומחה לשפות מזרחיות באוניברסיטאות בפריז.
קורות חיים

רישרד איון, יליד אלג'יר שבאלג'יריה הצרפתית, היה דוקטור להיסטוריה, מוסמך לעברית על ידי אוניברסיטת פאריס - 8, ומאסטר ועידות בתרבות ישראל (העולם הספרדי) מטעם אי.נ.ל.קו. (Inalco) משנת 1982. הוא גם היה בקיא בניהול מחקר. הוא לימד את היסטורית היהודים מצפון אפריקה באוניברסיטת פאריס – 8, מ-1991 והיסטורית היהודים בעידן המודרני באוניברסיטת פאריס – 1 הסורבון מ-1984.
נושא הדוקטורט שלו היה מנהל חדש של קטלוג משרה רבנית בצרפת ובאלג'יריה במאה ה-19, עליו קבל ציון מכובד ביותר עם פרגון מהשופטים, והסמכה לנהל מחקרים: היהדות בין אסלאם ונצרות מימי הבניים לעידן החדש. (אוניברסיטת פאריס – סורבון 4).
איון נפטר בפריז בגיל 60. בכל שנות חייו חש חובה להיות נוכח בשטח כשמדובר בחיים בצוותא בין יהודים ומוסלמים, ובמיוחד כאשר מרוקו היא הסמן הימני. עבורו זה היה חיוני ומחויב המציאות. זה היה חלק במאבקו למען השלום.
בנושאים של יצירה ספרותית ומדעית ביהדות מרוקו, איון לא היסס להתכתב עם דוקטורנטים בני מרוקו במטרה להנחות אותם, באוניברסיטה בפריז. הוא היה מקבל תדיר את הכי מוכר והמועדף עליו, חסן מז'די (Hassan Majdi) ממרקש. הוא היה המנחה בתיזה שלו ועבד בצמוד לו במחקר לדוקטורט, על הנושא "אמונה בקדושים וביקור בקברי צדיקים אצל יהודי מרוקו". (Le culte des Saints et les pèlerinages des Juifs du Maroc)
עורכי התיזות האחרים, 7 במספר היו מועמדים להיות מונחים על ידי רישרד איון בשנה הבאה. הנושא שלהם היה "זכירה יהודית מרוקאית". 
הוא עסק בעבודתו האחרונה, בנושא האהוב עליו: "טיטואן: היהודים מבפנים ומבחוץ". עבודה זו הושלמה.
הוא כתב 449 דיווחים, תמונות מצב, 4 ספרים, השתתף בעריכת 62 עבודות ועוד 145 מאמרים הם פרי עטו, על היהדות הספרדית, על יהדות צפון אפריקה, ועל היהדות בצרפת.
בין עבודותיו:
יהודי אלג'יריה, אלפיים שנות היסטוריה, בשיתוף עם ברנרד כהן, 1982.
ספרדים מאתמול ומהיום: 70 דמויות בשיתוף חיים וידל ספיחה, 1992 עם תרגום לספרדית.
יהודי צרפת אמנציפציה ואינטגרציה (1787–1812), 1997. פרולוג על ידי ז'אן-פייר פיליפיני.
זודיאו-ספרדים: דרכים של קהילה, 2003, תורגם לאנגלית.
עבודתו האחרונה, מושגים ביהדות בנצרות ובאסלאם, ביחד עם גלאב בנשייך ורז'יס לדו ב-2006.
רוברטה קאוול

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1918 לונדון
 פטירה:  11 באוקטובר 2011 (בגיל 93) לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 מקצוע:  נהגת מרוצים, טייסת קרב ואשת עסקים
 מספר צאצאים:  2 
 
רוברטה אליזבת מרשל קאוול (8 באפריל 1918 – 11 באוקטובר 2011) הייתה נהגת מרוצים בריטית וטייסת קרב במלחמת העולם השנייה. היא הייתה האישה הטרנסית הבריטית הראשונה שעברה ניתוח להתאמה מגדרית ב-1948.
ראשית חייה

קאוול הייתה אחת משלושת ילדיהם של מייג'ור-גנרל סר ארנסט מרשל קאוול (1886–1971) ודורותי אליזבת' מילר (1886–1962). למדה בבית הספר Whitgift, בית ספר ציבורי לבנים בקרוידון והייתה חברה נלהבת במועדון מכוניות המרוץ של בית הספר. לקראת סיום בית הספר היא ביקרה בבלגיה, גרמניה ואוסטריה עם חברה מבית הספר. באותו הזמן, אחד מתחביביה היה צילום ויצירת סרטים, והיא נעצרה לזמן קצר בגרמניה על צילום סרט קולנוע של קבוצת נאצים. היא הבטיחה את שחרורה על ידי הסכמה להשמיד את הסרט, אך הצליחה להחליף את מלאי הסרטים שאינם בשימוש, ולשמור על הצילומים המקוריים.
קאוול עזבה את בית הספר בגיל 16 כדי להצטרף לחברה בריטית לייצור מטוסים כמהנדסת מטוסים מתלמדת, אך עד מהרה עזבה כדי להצטרף לחיל האוויר הבריטי המלכותי, והפכה לקצינת טיס בפועל על תנאי ב-4 באוגוסט 1936; קאוול החלה להתאמן, אך שוחררה בגלל מחלת אוויר.
בשנת 1936, קאוול החלה ללמוד הנדסה. כמו כן, באותה השנה, היא החלה להתחרות במרוצי מכוניות. היא צברה ניסיון ראשוני בספורט על ידי התגנבות לאזור בו טופלו מכוניות במסלול המרוצים ברוקלנד, לבושה בסרבלים של מכונאי, והצעת עזרה לכל נהג או מכונאי שרצו בכך. עד 1939 היו בבעלותה שלוש מכוניות.
מלחמת העולם השנייה

ב-28 בדצמבר 1940, קאוול הוסמכה לחיל השירות של הצבא המלכותי כסגן שני, וביוני 1941 התחתנה עם דיאנה מרגרט זלמה קרפנטר (1917–2006), שהייתה גם סטודנטית להנדסה עם עניין במרוצי מכוניות. קאוול קיבלה רישיון טיס פרטי לפני המלחמה.
קאוול שירתה סיור עם טייסת ספיטפייר בחזית ולאחר מכן לזמן קצר כמדריכה. במהלך המלחמה הטיסה הטייסת מגוון סוגי מטוסים, אך עד אמצע 1944 היא הטיסה את ספיטפייר. זמן קצר לפני הפלישה לנורמנדי, ב-4 ביוני 1944, הייתה לה בריחת מזל כשמערכת החמצן של הספיטפייר שלה התקלקלה בגובה 31,000 רגל (9,400 מ') מעל פרוז', צרפת. היא התעלפה אך המטוס המשיך לטוס בכוחות עצמו במשך כשעה מעל צרפת הכבושה הגרמנית בזמן שהיה נתון לירי נ"מ גרמני, היא שבה להכרה למחצה בגובה נמוך והצליחה לטוס בחזרה לבסיס הטייסת. דרומית מזרחית לקסל, קאוול תקפה מטרות על הקרקע, אך מנוע המטוס שלה התקלקל וכנפו נפערה באש נ"מ גרמנית. קאוול טסה נמוך מדי מכדי להיחלץ ובמקום זאת זרקה את חופת תא הטייס והחליקה את הטייפון שלה לנחיתה מוצלחת. היא הצליחה ליצור קשר עם חברתה ברדיו ולאשר שהיא לא נפגעה לפני שנלכדה על ידי חיילים גרמנים. קאוול ביצעה שני ניסיונות בריחה, בנימוק שסיכויי ההצלחה היו גדולים ביותר אם הניסיון נעשה במהירות, בעודו קרוב לקו החזית. עם זאת, הניסיונות כשלו והיא נלקחה הלאה לגרמניה, כשהיא בילתה מספר שבועות בבידוד במרכז חקירות של אנשי צוות-אוויר שבויים של בעלות הברית, לפני שהועברה למחנה שבויים בגרמניה.
קאוול נשארה אסירה במשך כחמישה חודשים, והעבירה את הזמן בהוראת שיעורים בהנדסת רכב לעמיתים אסירים. בביוגרפיה שלה היא מתארת את ההתנהגות המינית המצבית שהפגינו כמה מאסירי בעלות הברית של המחנה, ואת אי הנוחות שלה מהצעת הצעות על ידי אסירים שהניחו שהיא גם רוצה לקחת חלק בזה. הציעו לה תפקיד של אישה בהפקת תיאטרון במחנה, אך דחתה זאת, מכיוון שחשבה שזה יגרום לה להיראות הומוסקסואלית בעיני אסירים אחרים. לקראת סוף המלחמה, הצטמצם האוכל במחנה; קאוול ירדה במשקל 23 ק"ג, ומאוחר יותר תיארה את הרג החתולים של המחנה ואכילתם בגלל רעב.
באפריל 1945, הצבא האדום המתקדם התקרב. הכוונה הגרמנית הראשונית הייתה לפנות את המחנה, אך האסירים סירבו לעזוב. לאחר משא ומתן בין הקצין האמריקני הבכיר והקומנדנט, הגרמנים ששמרו על מחנה השבויים נטשו אותו ופונו לכיוון מערב, כשהם משאירים את השבויים מאחור.הצבא האדום הגיע למחנה חסר השמירה וההגנה בליל 30 באפריל 1945. אנשי חבר העמים הוטסו חזרה לבריטניה כשבועיים לאחר מכן, בין ה-12 ל-14 במאי, במטוסים של חילות האוויר של צבא ארצות הברית.
החיים אחרי המלחמה

לאחר השחרור, קאוול הייתה מעורבת במספר מיזמים עסקיים עד שבשנת 1946, היא הקימה צוות מרוצי מכוניות והתחרתה באירועים ברחבי אירופה.
אולם האוטוביוגרפיה שלה מתארת זאת כזמן של מצוקה גדולה. היא גם חוותה פלאשבק טראומטי כשצפתה בסרט "תליין משלי", שבו הגיבור מופל מאש נ"מ בזמן שהוא מטיס ספיטפייר.
ב-1948, קאוול נפרדה מרעייתה, וסבלה מדיכאון, היא חיפשה פסיכיאטר פרוידיאני מוביל באותה תקופה, אך לא הייתה מרוצה מהעזרה שהציע. פגישות עם פסיכיאטר פרוידיאני שני, המתואר בביוגרפיה שלה רק כגבר סקוטי בעל גישה פחות אורתודוקסית למקצועו, חשפו בהדרגה, במילותיה שלה, ש"המוח הלא מודע שלה היה בעיקר נשי" ו"הצד הנשי של הטבע שלי, שכל חיי ידעתי והדחקתי קשות, היה הרבה יותר יסודי ושורשי ממה שחשבתי".
תהליך ההתאמה המגדרית

עד 1950, קאוול נטלה מנות גדולות של אסטרוגן, אך עדיין חיה כגבר. היא הכירה את מייקל דילון, רופא בריטי שהיה הגבר הטרנס הראשון שקיבל ניתוח פללופלסטיקה, לאחר שקראה את עבודתו בנושא מ-1946. עבודה זו הציעה שלפרטים תהיה הזכות לשנות מגדר, לקבל את סוג הגוף שהם רוצים. השניים פיתחו ידידות קרובה. דילון ביצע לאחר מכן ניתוח להתאמה מגדרית בקאוול. סודיות הייתה הכרחית לשם כך מכיוון שההליך היה אז לא חוקי בבריטניה ואף מנתח לא יסכים לבצעו בגלוי.
לאחר מכן התייצבה קאוול בפני גינקולוג פרטי מרחוב הארלי והצליחה להשיג ממנו מסמך לפיו היא אינטרסקסית. זה איפשר לה להוציא תעודת לידה חדשה, כשהמין המתועד שלה שונה לנקבה. היא עברה ניתוח תחתון ב-15 במאי 1951. הניתוח בוצע על ידי סר הרולד גיליס, הנחשב באופן נרחב לאבי הניתוחים הפלסטיים, בסיועו של המנתח האמריקאי ראלף מילארד. גיליס ניתחה את מייקל דילון, אבל ניתוח תחתון היה אז הליך חדשני לחלוטין, שג'ילי ביצע רק בניסוי. השם בתעודת הלידה שלה שונה ב-17 במאי של אותה השנה.
חיים מאוחרים

עד 1954, שני המיזמים העסקיים שלה, חברת הנדסת מכוניות מרוץ (Leacroft of Egham) וחברת ביגוד, הפסיקו להיסחר, ושינוי המגדר המשפטי שלה לא איפשר לה להמשיך לקחת חלק במרוצים. עם זאת, במרץ 1954 התפרסמה הידיעה על שינוי המגדר שלה, וזכתה לעניין ציבורי ברחבי העולם. בבריטניה, סיפורה פורסם במגזין Picture Post, וקאוול קיבלה מהמגזין עמלה של כ-8,000 ליש"ט.
בארצות הברית, הסנסציה הנרחבת שנגרמה בעקבות ידיעות החדשות על כריסטין יורגנסן ב-1952 הכניסה לציבור האמריקאי את הרעיון של שינוי מין, והעיתונות המשיכה להדפיס כתבות על אחרים שעשו זאת, בעיקר. נשים טרנסיות. דיווחים כאלה נטו לערבב בין המושגים הלא קשורים של נטייה מינית וזהות מגדרית, ולכן טרנסקסואליות הפכה קשורה באופן הדוק בתודעה הציבורית להומוסקסואליות (בתקופה זו, טאבו) ונשיות בקרב גברים. כתוצאה מכך, הסיפור של קאוול נראה מבלבל מכיוון שהוא שיבש את הנרטיב הזה. נישואיה, הורות לילדים, שירותה הקרבי בזמן המלחמה והקשר שלה למרוצי מכוניות נתפסו בתקופה זו כסממנים חזקים של גבריות הטרוסקסואלית; היבטים אלה בחייה תוארו שוב ושוב בדיווחים בעיתונות.
היא המשיכה להיות פעילה במרוצי מכוניות ומשכה פרסום מסוים על הזכייה שלה ב-1957. בנובמבר 1958, היא רכשה מטוס, כאשר כוונתה הייתה להשתמש במטוס לטיסה שוברת שיא מעל דרום האוקיינוס האטלנטי. עם זאת, הפרויקט נפל עקב מחסור במנועים מתאימים ובשנת 1958 היא פשטה רגל עם חובות בסך 12,580 ליש"ט.
קשייה הכלכליים נמשכו, שכן התקשתה למצוא תעסוקה. בשנים מאוחרות יותר היא נשרה במידה רבה מעיני הציבור. עם זאת היא עדיין הייתה דמות פעילה במרוצי המכוניות הבריטיים בשנות ה-70. היא גם המשיכה לטוס ובזמן זה כבר רשמה למעלה מ-1,600 שעות כטייסת.
בשנות ה-90, עברה קאוול להתגורר במקום מגורים מוגן בהמפטון, לונדון אף על פי שהיא המשיכה להחזיק ולנהוג במכוניות גדולות וחזקות. היא נפטרה ב-11 באוקטובר 2011. בהלווייתה השתתפו שישה אנשים בלבד ו (בהוראתה) לא פורסמה; מותה לא דווח בפומבי עד שנתיים לאחר מכן, כאשר פרופיל שלה הודפס בעיתון "אינדיפנדנט" באוקטובר 2013.הניו יורק טיימס פרסם את ההספד של קאוול ב-5 ביוני 2020.
ראו גם

התאמה מגדרית
אישה טרנסית
לקריאה נוספת

Bouzanquet, Jean Francois (2009). Fast Ladies: Female Racing Drivers 1888 to 1970. Veloce Publishing Ltd. ISBN 978-1845842253.
Cowell, Roberta Elizabeth (1954). Roberta Cowell's Story (PDF). Heinemann. ארכיון (PDF) מ-11 בדצמבר 2010. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
Kennedy, Pagan (2008). The First Man–Made Man. Bloomsbury. ISBN 978-1596910164.
Franks, Norman (2000). Royal Air Force Fighter Command Losses of the Second World War. Vol. 3 Operational Losses: Aircraft and Crews 1944-1945. Midland Publishing. ISBN 1857800931.
de la Chapelle A (1972). "Analytic review: nature and origin of males with XX sex chromosomes". Am J Hum Genet. 24 (1): 71–105. PMC 1762158. PMID 4622299.
Meyerowitz, Joanne (2002). How Sex Changed: A History of Transsexuality in the United States. Cambridge. Harvard University Press. ISBN 0674013794.
Thirsk, Ian (2006). De Havilland Mosquito:An Illustrated History. MBI Publishing Company. ISBN 0859791157.
Yoxall, John (30 במאי 1946). "No. 4 Squadron RAF". Flight. LVII (2148). ISSN 0015-3710. ארכיון מ-6 במרץ 2016. נבדק ב-6 באוגוסט 2011. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

1 2  "Roberta Cowell's Birth Certificate". Changeling Aspects website. אורכב מ-המקור ב-7 באוקטובר 2010. נבדק ב-5 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bell, Matthew (27 באוקטובר 2013). "'It's easier to change a body than to change a mind': The extraordinary life and lonely death of Roberta Cowell". The Independent. ארכיון מ-25 בספטמבר 2015. נבדק ב-27 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Cowell (1952) Chapter 1
1 2 3  Alan Cowell (5 ביוני 2020). "Overlooked No More: Roberta Cowell, Trans Trailblazer, Pilot and Auto Racer". The New York Times. ארכיון מ-2 ביולי 2020. נבדק ב-3 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Bouzanquet, p.99
1 2  Cowell (1952) Chapter 2
↑  "Index entry". FreeBMD. ONS. ארכיון מ-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-5 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yoxoll, p.262
1 2  Hawkins, Harry. "Gatwick Wartime History". Hawkeye. Gatwick Aviation Society. ארכיון מ-23 במרץ 2012. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kennedy p.58
↑  Charles Reed Holden. "Operation Revival". Stalag Luft I Online. ארכיון מ-19 באוגוסט 2012. נבדק ב-12 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Howland, John (21 במרץ 2004). "Operation Revival: Rescuing the POWs from Stalag Luft 1" (PDF). 91st Bomb Group Memorial Association. ארכיון (PDF) מ-25 בנובמבר 2011. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Cowell (1952) Chapter 5
1 2  Kennedy p.3
↑  Kennedy (2008) p.94
↑  "Walter Ernest O'Neil Yeo – One of the first people to undergo Plastic Surgery". The Yeo Society. 28 באוגוסט 2008. ארכיון מ-28 ביולי 2018. נבדק ב-15 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Advertisement for Roberta Cowell's Story by Herself". Chicago Tribune. 14 בנובמבר 1954. p. 259. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Got £8,000 For Life Story" Miss Roberta Cowell's Debts". The Times. No. 54182. London. 20 ביוני 1958. p. 6. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Meyerowitz p.81
↑  Meyerowitz p.83
↑  "G-AOSS" (PDF). UK Register of Civil Aircraft. Civil Aviation Authority. אורכב מ-המקור (PDF) ב-21 בדצמבר 2015. נבדק ב-2013-06-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  THE BANKRUPTCY ACTS 1914 AND 1926 (עמ' 2636), London Gazette, ‏25 April 1958
↑  "No Jobs For Miss Roberta Cowell". The Times. No. 55305. London. 2 בפברואר 1962. p. 5. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124142834  ISNI: 0000 0000 7869 1420  LCCN: no97070567  SNAC: w63j4ww6  SUDOC: 244890633  Trove: 1481821  VIAF: 79493128   WorldCat (עם VIAF): 79493128
רוברט ג. וייט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1926 דולות, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בספטמבר 2010 (בגיל 84) Geneva Township, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Joseph White 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מינסוטה, בית הספר לרפואה של הרווארד 
 תפקידים:  נוירוכירורג 
 
רוברט ג'. וייט (באנגלית: Robert J. White; 21 בינואר 1926 –  16 בספטמבר 2010) היה מנתח אמריקני, שעיקר פרסומו נובע מהצלחתו בהשתלת ראשים בקופים.
אמו ודודתו של וייט גידלו אותו בדולות', מינוסוטה, אביו נהרג במלחמת העולם השנייה.
בשנות השבעים, לאחר סדרת ניסויים ארוכה, הצליח וייט להשתיל ראש קוף אחד על גופו של קוף אחר, כשהראש המושתל תפקד במשך מספר שעות לאחר הניתוח.
בנוסף, וייט היה חלוץ בתחום (המקובל היום) של קירור המוח ועמוד השדרה, המאפשר כיום פרוצדורות רפואיות אותן לא ניתן היה לממש בעבר. הוא שימש במשך 40 שנה כפרופסור לניתוחי מוח באוניברסיטת Case Western Reserve, עד לפרישתו.
וייט היה גם יועצו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בתחום האתיקה הרפואית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1254283722  ISNI: 0000 0000 3189 4570  LCCN: n96800013  VIAF: 65747936   WorldCat (עם VIAF): 65747936 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבי שמעון שזורי

| --- | --- |

קברו של רבי שמעון שזורי
 לידה:  הגליל
 תקופת הפעילות:  הדור הרביעי לתנאים
 רבותיו:  רבי טרפון
 בני דורו:  תלמידי רבי עקיבא
רבי שמעון שזורי היה תנא בדור הרביעי. נקרא שזורי על שם מלאכתו - שזירת חבלים, או על שם הכפר בו חי "שזור". מאמריו מוזכרים ברחבי המשנה והתלמוד.
לגבי פסיקת הלכה כמותו נחלקו האמוראים: היו שסברו ש"כל מקום ששנה רבי שמעון שזורי - הלכה כמותו", לחלק מהשיטות רק במקומות בהן מוזכרת דעתו במשנה, ולחלק מהשיטות גם כאשר דעתו מובאת בברייתא. אמוראים אחרים, כדוגמת רבי יונתן, פסקו שהלכה כמותו רק בשני מקומות: כתיבת גט של חולה מסוכן הנוטה למות ובתרומת מעשר של דמאי וכך נפסק גם על ידי הראשונים. עם זאת, הש"ך הראה חוסר-עקיבות בכלל זה בפסקי הראשונים, שכן ישנם מקומות נוספים בהם הם פוסקים כר' שמעון שזורי, אך לא בכל המקומות.
רבותיו

רבו היה רבי טרפון, ובאחת המחלוקות בעניין דמאי הוא אף מביא הוראה שפסק במקרה שאירע לו. בעל הסדר הדורות מסתפק האם הוא היה בדורו של רבי עקיבא, כתלמידו של רבי עקיבא וכרבו של רבי יוסי בן כיפר שהיה בזמן חנניא בן אחי רבי יהושע, או שמא היה חברם של רבי שמעון ורבי יהודה, שעימם דן במסכת כריתות.
על חייו הפרטיים לא מוזכר דבר בתלמוד, מלבד במקום אחד שם, על פי גרסה המובאת בספר יוחסין השלם, בחכמת שלמה (מרבי שלמה לוריא), ובדקדוקי סופרים, מסופר על משפחתו של רבי שמעון שזורי שהיו "מבעלי בתים שבגליל העליון", עד שירדו מנכסיהם כעונש על אי-זהירות בדיני ממון, בכך שרעו את צאנם בשטחיהם של אחרים ודנו דיני ממונות בנוכחותו של דיין יחיד.
תורתו

סוגיא ידועה הנקראת על שמו של רבי שמעון שזורי, היא דיני האומדנא. בעבר היה מקובל כי אדם שהולך למות (כמו למשל גוסס) היה כותב גט לאשתו, כדי שלא לעגן אותה בכך שתצטרך להינשא לייבם - לפעמים שלא ברצונה המלא - או להמתין לו עד שיגדל או עד שיימצא או עד שיסכים לחלוץ לה. מכיוון שהוא לא ציווה גם לתת את הגט למעשה, אין ביד הכותבים לתת הגט לאשתו, שכן אין בכוחם לעשות שום מעשה חלותי ללא מינוי שליחות מפורשת מפי המשלח. המשנה פוסקת כי למרות שלא אמר בפירוש לתת את הגט לאשתו, ברור שהתכוון לכך, והרי זה כאילו אמר בפירוש שיתנו את הגט לאשתו.
משנה זו נקראת בתלמוד על שמו של רבי שמעון שזורי, שמחזק את דיני האומדנא, ומוסיף שלא רק באדם היוצא ליהרג, שהוא לחוץ מאוד ויישוב דעתו נלקח ממנו שניתן להשתמש באומדנא זו למרות שלא אמר בפירוש לתת את הגט לאתו, אלא גם באדם המפליג בספינה ועובר לחוץ לארץ, (בעבר נהוג היה לתת גט במצב כזה, שכן קשה היה לאשה לדעת אם בעלה מת, אם היה במדינה רחוקה, בהיעדר דרכי תקשורת), גם באדם כזה שמבקש לתת לאשתו גט כדי שלא תתעגן אבל אינו לחוץ כל כך כמו מי שמוציאים אותו להורג, ניתן לסמוך על אומדנא זו.
לא רק ב"יוצא להירג" מסתמך רבי שמעון שזורי על האומדנא, אלא במקומות נוספים:
"תרומת דמאי שחזרה למקומה", כלומר: דמאי היא תרומה של עם הארץ שיש להפריש בה תרומה מדרבנן מחשש שמא העם הארץ לא עישר. במקרה שהתרומה התערבה בחולין, והיא אוסרת את כל התערובת מספק, מתיר רבי שמעון שזורי לשאול את העם הארץ, "שואלו ואוכלו על פיו", ובמקרה שמשיב בחיוב שעישר, ניתן לסמוך על האומדנא "דאימת דימוע עליו והוא אומר אמת".
בדין ספק מעשרות: קיים כלל כי "אין תורמין ומעשרין לא מן החדש על הישן ולא מן הישן על החדש", כלומר מותר להחיל תרומות ומעשרות רק מפירות וירקות של שנה זו על פירות וירקות מאותו מין של שנה זו. ההלכה אומרת כי בניגוד לירקות שנחשבים לגידול השנה שבה נלקטו מהשדה, הרי שמיני קטנית נחשבים של השנה שבה השרישו בשדה. נשאלת השאלה מה יעשו במיני קטנית שנשרשו חלקם לפני ראש השנה וחלקם לאחריה? רבי שמעון שזורי קובע: "צובר גורנו לתוכו ונמצא תורם ומעשר מן החדש שבו על החדש שבו ומן הישן שבו על הישן שבו",ייתכן שהוא קובע שניתן לסמוך על אומדנא שסכום הפירות מכל שנה יעלה לסכום שווה של סכום המעשר שיש להפריש מפירות שנה זו. במסכת ראש השנה מבואר כי הוא סובר "יש בילה", וייתכן שהכוונה היא שניתן לסמוך על בילה זו המסתמכת על אומדנא.
הוא מוסר בשם רבו רבי טרפון, כי גם רובא דליתא קמן שהוא חזקת אומדנא, - "רוב עמי הארץ מעשרין הן" נחשב לרוב, וניתן על פיו לקבוע כי הפירות של העמי הארץ מעושרים והם פטורים מהתורה ממעשר וחיובם הוא רק מדרבנן, וניתן לפטור על ידם פירות שהתערב בהם טבל, שמהתורה בטל ברוב וחייב בהפרשת תרומות ומעשרות רק מדברי חכמים.
קברו

שמו של הכפר "שזור" מהדהד כיום בשם היישוב הדרוזי סאג'ור, בו מצוי קבר המיוחס לשמעון שזורי, ובשם מושב שזור שקם בסמוך.
המסורת הכתובה לגבי הקבר ראשיתה במאה ה-13, עם הזכרתו על ידי מנחם החברוני שביקר באזור בשנת ד'תתקע"ה (1215).
שחרזדה (כתב עת)

| --- | --- |

צילום מסך של דף הבית של האתר
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 www.scheherezade.co.il
 
שחרזדה הוא כתב עת ישראלי מקוון לספרות, תרבות ודעות, שעלה לראשונה לרשת בספטמבר 2006. כתב העת מארח שירה ופרוזה מקורית ומתורגמת, ביקורת חברתית וסקירות על אמנות בת זמננו מישראל והעולם. לכתב העת שישה מדורים קבועים.
בין הכותבים ניתן למצוא כותבים ותיקים וצעירים, כמו מאיה בז'רנו, דרור אלימלך, דורי טרופין, גילית חומסקי, יקיר בן משה, יחזקאל נפשי, יחזקאל רחמים, יסמין אבן ועוד.
העורכת הראשית והמוציאה לאור היא רקפת א. ידידיה. עורכים תורמים נוספים הם יואב איתמר וים המאירי, ועורכות לשעבר הן דפנה שחורי ורינה ענבר.
רוסיה באירוויזיון 2019

רוסיה השתתפה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב בישראל. סרגיי לזרב נבחר לייצג את רוסיה עם השיר "Scream".
לפני האירוויזיון > בחירת השיר והנציג

ב-7 בפברואר 2019 נבחר סרגיי לזרב לייצג את רוסיה בתחרות. ב-9 במרץ 2019 נבחר השיר "Scream" לייצג את רוסיה בתחרות.
באירוויזיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
באירוויזיון > בחצי הגמר

רוסיה השתתפה בחצי השני של חצי הגמר השני של התחרות. רוסיה הופיעה בסדר 10-18 על הבמה.
באירוויזיון > בגמר

במהלך הצבעות המדינות, הוענקו 12 נקודות על ידי רוסיה לאזרבייג'ן.
ראו גם

רוסיה באירוויזיון
רבי שמעון חסידא

רבי שמעון חסידא היה אמורא בדור השני. אמרותיו נמסרו על ידי חכמים בבליים וארצישראליים, ועל כן יש שאמרו כי לא ניתן לקבוע האם היה בבלי או ארצישראלי, ויש שקבעו כי מקומו היה בארץ ישראל. התלמיד העיקרי שמסר שמועות משמו היה רב חנא בר ביזנא.