stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יסעור מערבי
טקסונומיה ואטימולוגיה

היסעור המערבי תואר ב-1921 על ידי חוקר הצפר האנגלי פרסי לואה. הוא התייחס אליו כאל תת-מין של היסעור האטלנטי ובשל כך העניק לו את השם Puffinus puffinus mauretanicus.
Puffinus היא מילת השאלה נאו-לטינית המבוססת על המילה האנגלית "puffin" וגרסאותיה, שהתייחסה לבשר המיושן של שומן האפרוח של היסעור אטלנטי, שנחשב מעדן בעבר. שם המין הספציפי mauretanicus מתייחס לפרובינקיה מאוריטניה, שם ישן לאזור בצפון אפריקה המקביל בערך למרוקו ולאלג'יריה.
היסעור המערבי נחשב זמן רב כתת-מין של היסעור האטלנטי. לאחר פיצול ראשוני, הוא נחשב זמן מה לתת-מין של "יסעור ים-תיכוני" (Mediterranean shearwater) במשך כמעט עשר שנים נוספות, עד שהוחלט על פיצולו למין עצמאי, הנבדל מהיסעור המצוי. זהו הטקסון האחרון מהסוג יסעור שהוכר כמין עצמאי.
מחקר פילוגנטי מולקולרי שפורסם בשנת 2021 מצא מעט מאוד הבדלים גנטיים בין היסעור המערבי ליסעור המצוי. מחברי המחקר הציעו שאיחוד המינים יהיה נכון יותר.
נראה שהוא שייך לקבוצה של מינים ים תיכוניים ואטלנטיים סמוכים, הכוללת את היסעור המצוי) ואחד עד שלושה טקסונים פרה-היסטוריים נכחדים, יסעור קנרי (P. holeae (אנ')) ואולי גם יסעור לבה (P. olsoni (אנ')) ויסעור נוסף בלתי מתואר בעל הבחנה לא ברורה מהאי מנורקה. היסעור הקנרי עשוי להיות קרוב המשפחה הקרוב ביותר של היסעור המערבי. שתי השושלות הים תיכוניות החיות כנראה נפרדו לפני סוף הפליוקן (בערך 2 למ"ש), כפי שמצוין על ידי הבדלים מולקולריים והמאובן האיביזי P. nestori (אנ') מהפליוקן המאוחר או הפליסטוקן הקדום, שאולי היה האב הקדמון הישיר של המין הנוכחי.
תיאור

אורכו של היסעור המערבי הוא 34–39 ס"מ והוא בעל מוטת כנפיים של 78–90 ס"מ. יש לו את מעוף ה"גזירה" האופייני של הסוג, טבילה מצד לצד עם כנפיים נוקשות ומעט חבטות כנף, כשקצות הכנפיים כמעט ונוגעות במים. בתעופה נראה היסעורכצלב מעופף, כשהכנף שלו מוחזקת בזווית ישרה לגוף; צבעו משתנה מחום כהה ללבן מלוכלך כאשר החלקים העליונים הכהים והחלקים התחתונים החיוורים יותר נחשפים לסירוגין כשהוא חולף נמוך מעל הים.
מלבד הניצוי הפחות מנוגד שלו, מין זה דומה מאוד ליסעורים האטלנטיים והמצוי שמצויים באזורים אחרים בים התיכון. לפחות מושבת קינון מעורבת אחת של יסעור מערבי ומצוי קיימת במנורקה, ותפוצות החורף של המינים חופפות במרכז הים התיכון; למטרות מדעיות לפחות, מוצע שילוב של מאפיינים מורפולוגיים ונתוני ריצוף DNA כדי לזהות את המין.
תפוצה ובית גידול

היסעור המערבי מקנן על איים וצוקי חוף באיים הבלאריים. רוב הפרטים חורפים בים באזור זה, אך חלקם נודדים לאוקיינוס האטלנטי בסוף הקיץ, ומגיעים צפונה עד לבריטניה ואירלנד.
התנהגות

זהו מין חברתי, שניתן לראותו במספרים גדולים בים או מהיבשת, במיוחד בסתיו. הוא שקט בעת שוטטותו בים, אבל בלילה מושבות הקינון חיות בקריאות מקרקשות צרודות, בעלות גובה גבוה יותר מאלה של היסעור האטלנטי.
התנהגות > קינון

מין זה מקנן במחילות ובמערות בהן הוא מבקר רק בלילה כדי להימנע מטריפה בידי מיני שחפים גדולים.
התנהגות > תזונה

היסעור המערבי ניזונים מדגים ורכיכות. מין זה אינו עוקב אחר סירות.
סטטוס

היסעור המערבי נחשבים למין בסכנת הכחדה חמורה על ידי ה-IUCN. מודלים עדכניים מעריכים ירידה ממוצעת של 7.4% בשנה וזמן הכחדה ממוצע של 40.4 שנים. זה שווה לירידה מתמשכת של יותר מ-80% בשלושת הדורות הבאים (54 שנים). הוא נתון לאיום חמור מפיתוח אתרי נופש ליד אתרי הקינון שלו. אלה יכולים להרוס או לשנות את בית הגידול הטבעי שלו על ידי, למשל, ייצור זיהום אור סביב מושבות קינון. גם טריפה של בעלי חיים שהוכנסו בעקבות האדם כמו חתולים וחולדות גורמת לבעיות. הגילוי של יסעורים מצויים במושבה המנורקאית מצביע על כך שגם הכלאות עשויות להוות בעיה. היסעור המערבי הוא אחד המינים עליהם חל ההסכם לשימור אלבטרוסים ויסעורים.
טום הנקס

| --- | --- |

טום הנקס בפרימיירה של סאלי: נס על ההדסון ביפן, 2016.
 לידה:  9 ביולי 1956 (בן 68) קונקורד, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Thomas Jeffrey Hanks 
 סוגה מועדפת:  קומדיה, מלודרמה 
 מדינה:  ארצות הברית, יוון 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 מקום לימודים:  Chabot College  תיכון סקייליין  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, סקרמנטו 
 בן או בת זוג:  ריטה וילסון (30 באפריל 1988–?) 
 צאצאים:  קולין הנקס, צ'ט הנקס, אליזבת' הנקס, טרומן הנקס 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  2 פרסי אוסקר   4 פרסי גלובוס הזהב   פרס גילדת שחקני המסך   פרס סאטורן
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ג'פרי "טום" הנקס (באנגלית: Thomas Jeffrey "Tom" Hanks; נולד ב-9 ביולי 1956) הוא שחקן קולנוע, מפיק ובמאי אמריקאי. זוכה שני פרסי אוסקר ברציפות על משחקו בסרט פילדלפיה ועל משחקו בסרט פורסט גאמפ, תשעה פרסי גלובוס הזהב, שישה פרסי אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס סאטורן.
ביוגרפיה

הנקס נולד בקונקורד, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה ממוצא אנגלי ופורטוגזי. בנם של ג'נט מרילין (לבית פרייג'ר) עובדת בית חולים ואמוס מפורד הנקס, טבח.
הנקס הוא בן דוד רחוק של הנשיא אברהם לינקולן ושל מארח הילדים פרד רוג'רס, שאותו הוא גילם. הוריו התגרשו כשהיה בן ארבע. שלושת ילדיהם הגדולים ביותר, סנדרה, לארי, וטום, הלכו עם אביהם, ואילו הצעיר, ג'ים (שהפך גם לשחקן וקולנוען), נשאר עם אמם ברד בלוף, קליפורניה.
בילדותו, משפחתו של הנקס עברה דירה לעיתים קרובות; עד גיל עשר הוא התגורר בעשרה בתים שונים.
מבחינה דתית הייתה משפחתו של הנקס קתולית ומורמונית, עיתונאית אחת אפיינה את הנקס בשנות התבגרותו כ"אוונגליסט חובב תנ"ך" במשך כמה שנים. בבית הספר, הוא לא היה פופולרי בקרב תלמידים ומורים כאחד, מאוחר יותר אמר למגזין הרולינג סטון" "הייתי חנון, חלשלוש. הייתי ביישן נורא. באותו זמן, הייתי הבחור שצועק הערות מצחיקות במהלך סרטים. אבל לא הסתבכתי. תמיד הייתי ילד ממש טוב ודי אחראי." הנקס שיחק בהצגות בית ספר, כולל דרום פסיפיק, בזמן שלמד בתיכון סקייליין באוקלנד.
ניסיונו הראשון במשחק היה לאחר לימודיו באוניברסיטה, בהופעה במחזה לא מוכר.
קריירה > בטלוויזיה

ב-1982 הופיע בסדרה "Bosom Buddies" ובתפקיד אורח בסדרה "ימים מאושרים". ב-1983 וב-1984 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "קשרי משפחה". בעקבות הצלחתו בקולנוע, הוא הפך לשחקן אורח בסדרות רבות וב-2015, השתתף בקליפ לשיר "I Really Like You" של קארלי ריי ג'פסן.
בשנת 2001, יצר יחד עם סטיבן שפילברג את המיני סדרה "אחים לנשק", שזכתה להצלחה רבה ולמספר פרסי אמי ושני פרסי גלובוס הזהב.
בשנת 2021 התארח בסדרת הטלוויזיה "1883" בתור הקצין והגנרל ג'ורג' מיד.
קריירה > כמדבב

הנקס דיבב במספר סרטי אנימציה: ב-1995 נבחר לדבב את השריף וודי בסרט "צעצוע של סיפור" של פיקסאר. ב-1999 הוא דיבב ב-"צעצוע של סיפור 2", ב-2004 דיבב בסרט "רכבת לקוטב" של האחים וורנר, ב-2007 דיבב בסרט "משפחת סימפסון" של פוקס המאה ה-20, ב-2010 הוא דיבב ב-"צעצוע של סיפור 3". ב-2019 דיבב פעם נוספת את וודי ב"צעצוע של סיפור 4".
קריירה > הצלחתו והכנסותיו

בתחילת דרכו שיחק בסרטים: "ביג" ב-1988 שזכה לביקורות מעורבות אך בעיקר חיוביות והצלחה גדולה בקופות, ובסרט טרנר והוץ' משנת 1989, שזכה להצלחה קופתית אך לביקורות שליליות יחסית.
מאז "פורסט גאמפ" כיכב הנקס בשרשרת של סרטים שוברי קופות, שהפכו אותו לאחד השחקנים הרווחיים בכל הזמנים, בהם "אפולו 13", "גרין מייל" ו"להציל את טוראי ראיין". בעקבות הצלחתו של הסרט "להציל את טוראי ראיין", טום הנקס וסטיבן שפילברג שיתפו פעולה פעם נוספת ובשנת 2001, יצרו את מיני-סדרת הדרמה "אחים לנשק", אשר זכתה במספר פרסי אמי ובפרס גלובוס הזהב, ומספרת על פלוגה אמריקאית במלחמת העולם השנייה. הנקס נחשב לשחקן שזכה לככב בסרטים קופתיים שהכניסו מעל 100 מיליון דולר בארצות הברית, יותר מכל שחקן אחר. הוא כיכב במספר שוברי קופות (ובהם "אפולו 13", "פורסט גאמפ", "פילדלפיה", "טרמינל", "צופן דה וינצ'י" ו"מלאכים ושדים"), שהכניסו ביחד מעל לשני מיליארד דולר.
חיים אישיים

נישואיו הראשונים של הנקס היו לשחקנית/מפיקה סמנתה לואס (סוזן דילינגהאם) בשנת 1978. הם התגרשו בשנת 1987. יש להם בן - השחקן קולין הנקס (יליד 1977), ובת - אליזבת.
בשנת 1988 נישא בשנית לריטה וילסון, ולהם שני בנים משותפים, צ'ט וטרומן. הוא המיר את דתו לכנסייה היוונית-אורתודוקסית כדי לשאת את וילסון (שהיא ממוצא בולגרי ויווני).
באוקטובר 2013 סיפר כי הוא סובל מסוכרת סוג 2 כבר שני עשורים.
מבחינה פוליטית הנקס ידוע בתמיכתו במפלגה הדמוקרטית, ובפרט בזכויות להט"ב וגורמים סביבתיים.
ב-2016 העניק לו נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
פילמוגרפיה

"הוא יודע שאת לבד" (1980)
"ספלאש" (1984)
"מסיבת רווקים" (1984)
"המתנדבים" (1985)
"האיש עם הנעל האדומה" (1985)
"זהירות הבית מתפרק" (1986)
"יחסים פשוטים" (1986)
"אהבה גנובה" (1986)
"השוטר מלוס-אנג'לס" (1987)
"ביג" (1988)
"פאנץ' ליין" (1988)
"שכנים" (1989)
"טרנר והוץ'" (1989)
"מדורת ההבלים" (1990)
"ג'ו נגד הוולקנו" (1990)
"ליגה משלהן" (1992)
"על כנפי החלום" (1992)
"נדודי שינה בסיאטל" (1993)
"פילדלפיה" (1993)
"פורסט גאמפ" (1994)
"צעצוע של סיפור" (1995) - שריף וודי (דיבוב)
"אפולו 13" (1995)
"מה שאת עושה לי" (1996) - גם במאי
"יש לך הודעה" (1998)
"להציל את טוראי ראיין" (1998)
"צעצוע של סיפור 2" (1999) - השריף וודי (דיבוב)
"גרין מייל" (1999)
"להתחיל מחדש" (2000)
"אחים לנשק" (2001)
"תפוס אותי אם תוכל" (2002)
"הדרך לפרדישן" (2002)
"לחסל את הליידי" (2004)
"טרמינל" (2004)
"רכבת לקוטב" (2004) - קול
"צופן דה וינצ'י" (2006)
"מלחמתו של צ'ארלי וילסון" (2007)
"משפחת סימפסון - הסרט" (2007) - קול
"באק האוורד הגדול" (2008)
"מלאכים ושדים" (2009)
"צעצוע של סיפור 3" (2010) - השריף וודי (דיבוב)
"לארי קראון" (2011) - במאי, מפיק בפועל, תסריט ושחקן ראשי
"קרוב להפליא ורועש להחריד" (2011)
"ענן אטלס" (2012)
"קפטן פיליפס" (2013)
"להציל את מיסטר בנקס" (2013)
"גשר המרגלים" (2015)
"איתקה" (2015)
"התופת" (2016)
"סאלי: נס על ההדסון" (2016)
"הולוגרמה למלך" (2016)
"המעגל" (2017)
"העיתון" (2017)
"צעצוע של סיפור 4" (2019) - דיבוב
"יום יפה בשכונה" (2019)
"גרייהאונד" (2020)
"בוראט 2" (2020)
"חדשות העולם הגדול" (2020)
"פינץ'"‏ (2021)
"אלביס" (2022)
"פינוקיו" (2022)
איש ושמו אוטו (2022)
"אסטרואיד סיטי" (2023)
"כאן ולתמיד"‏ (2024) - גם מפיק
"The Phoenician Scheme"‏ (2025)
פרסים והוקרה

פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1994)
פרס גלובוס הזהב (1989)
גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (2020)
אביר בלגיון הכבוד (2016)
פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (2002)
דוב הכסף (1994)
פרס גילדת המפיקים של אמריקה
פרס גילדת שחקני המסך (1994)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2023)
פרס בריטניה (2004)
פרס מרכז קנדי (2014)
פרס עולם התיאטרון (2013)
פרס גילדת שחקני המסך לצוות השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע (1996)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר (1995)
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1995)
מדליית החירות הנשיאותית (2016)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1989)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (1995)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (1994)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (2001)
פרס אמי לבידור בפריים טיים
קצין בלגיון הכבוד
הערות שוליים

↑  הראשון היה ספנסר טרייסי שזכה בפרס שנתיים ברציפות, ב-1937 וב-1938, על הסרטים קפיטנים אמיצים ועיר הנערים. השחקן ג'ייסון רוברדס זכה בשני פרסי אוסקר כשחקן המשנה הטוב ביותר, על הסרטים כל "אנשי הנשיא" (1976) ו"ג'וליה" (1977).
↑  תומר קמרלינג, ‏רק בגלל הרוח, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2020
↑  Tom Hanks endorses Obama for President, 3 May 2008
↑  הודעת הבית הלבן על הזוכים במדליית החירות הנשיאותית, נובמבר 2016
↑   אורון שמיר, "כאן ולתמיד": עוד ניסוי קולנועי כושל של רוברט זמקיס, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574175105171  PLWABN: 9810555688705606  BIBSYS: 90956908  BNE: XX953130  BnF: cb13981774h (data)  CANTIC: a11769634  CiNii: DA12200346  GND: 119287781  ICCU: RAVV093984  ISNI: 0000 0001 2123 2378  LCCN: n87910188  LNB: 000275727  MusicBrainz: 065d44ce-48cf-4b1c-85ad-555d0345ba6e  NDL: 00649764  NKC: jn20000720094  NLA: 36033970  NLK: KAC201202060  NTA: 071345108  RERO: 02-A009081768  SNAC: w6dn4rvx  SUDOC: 052201805  Trove: 1194709  VIAF: 19874894   WorldCat (עם VIAF): 19874894 
הנקס על סט הצילומים של "פורסט גאמפ", 1994
משחק מכור (ספורט)

בענפי ספורט מאורגנים, מִשְׂחָק מָכוּר (באנגלית: Match fixing) היא תחרות ספורט או משחק ספורט, שתוצאותיה נקבעו מראש, תוך הפרה של כללי המשחק ואפילו של החוק, בין היתר בשימוש סחיטה, שוחד או הסכם. מתחרים עשויים גם לבצע ביצועים גרועים בכוונה כדי להשיג יתרון עתידי, כגון בחירת דראפט טובה יותר או התמודדות עם יריב קל יותר בסבב תחרות מאוחר יותר. עוד ייתכן כי שחקן או קבוצה עשויים לשחק בצורה כל כך גרועה עד כדי לקבל יתרון עתידי, בין היתר בשימוש הטקטיקה טנקינג.
מכירת משחקים, כאשר הוא מונע מהימורים, מצריך קשרים (ובדרך כלל גם כלכליים) בין מהמרים, שחקנים, פקידי הקבוצות ו/או השופטים. קשרים והעברות אלו יכולים לפעמים להתגלות ולהוביל לתביעה או כל ענישה אחרת מצד החוק או ליגת הספורט. עם זאת, מאוד קשה להוכיח מכירת משחקים עבור יתרון עתידי לקבוצות ספורט. לדוגמה, לעיתים קרובות, מבוצעים חילופים על ידי המאמן שנועדו בכוונה להגדיל את סיכויי הקבוצה להפסיד, כגון הושבת שחקני מפתח בחוץ, תוך שימוש בפציעות מינימליות או דמיוניות כתירוץ להושבתם, במקום להורות בפועל לשחקנים לשחק לא טוב על המגרש.
קיימים גם מכירת משחקים עבור אירועים נקודתיים קטנים יותר במשחק שניתן להמר עליהם, אך לא ישנה את התוצאה הסופית של המשחק. על פי חברת הניטור הנורווגית, Sportradar (אנ'), בכאחוז אחד מהמשחקים שהם עקבו, נמצאו דפוסים חשודים שעשויים לקבוע על מכירת משחקים.
הערות שוליים

↑
Bieler, Des (21 בפברואר 2018). "Mark Cuban fined $600,000 for saying his Mavericks plan on 'tanking'". Washington Post. ארכיון מ-2023-05-15. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
Aldridge, David (5 במרץ 2018). "Mark Cuban's tanking talk (and NBA-issued fine) speaks of larger issues in league". NBA.com. National Basketball Association (NBA). ארכיון מ-2020-08-07. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
Gold-Smith, Josh (2016). "Coyotes GM admits tanking for shot at McDavid last season". theScore Inc. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
Wolff, Alexander (30 באוגוסט 1993). "Winning by Losing". Sports Illustrated. ארכיון מ-2018-11-25. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
Wyshynski, Greg (2 במרץ 2015). "Did Ron Wilson admit Capitals GM told him to tank season?". Yahoo Sports. ארכיון מ-2021-11-29. נבדק ב-30 ביולי 2018. Wilson said he was approached by his general manager – at that time, George McPhee – to tank the season. {{cite web}}:  (עזרה)
↑
"Forsberg file closed". IIHF.com. Zürich, Switzerland: International Ice Hockey Federation (IIHF). 25 בדצמבר 2011. ארכיון מ-2018-07-30. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
Bieler, Des (24 בפברואר 2015). "Girls basketball teams try to lose game to each other, both get postseason ban". Washington Post. ארכיון מ-2022-09-28. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
Kelson, Ben (1 באוגוסט 2012). "Olympic Ideal Takes Beating in Badminton". The New York Times. London, England, United Kingdom. ארכיון מ-2023-03-09. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
Staff and agencies in London (1 באוגוסט 2012). "Olympic badminton players charged with trying to lose their games". TheGuardian.com. ארכיון מ-2022-11-28. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Myers Gallardo, Alfonso (2015). Corrupción en el deporte. Represión penal ¿necesaria?, en Carrillo, Ana & Myers Gallardo, Alfonso (Edts.) "Corrupción y delincuencia económica: prevención, represión y recuperación de activos", Universidad de Salamanca, Ratio Legis, pp. 195–216
↑   יאן מלניקוב, הקשרים הכספיים בארה"ב בין הספורט לתעשיית ההימורים מתחזקים, ושחקנים לא עומדים בפיתוי, באתר הארץ, 11 ביוני 2024
↑  "Fixers beware". Gambling Insider. ארכיון מ-2023-04-19. נבדק ב-24 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
מריון ג'ונס פרקוהר

מריון ג'ונס פרקוהר (באנגלית: Marion Jones Farquhar ‏; 2 בנובמבר 1879 - 14 במרץ 1965) הייתה טניסאית אמריקאית. היא זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לשחקניות יחידות בשנים 1899 ו-1902. היא נכנסה להיכל התהילה הבינלאומי של הטניס בשנת 2006.
ביוגרפיה

ג'ונס הייתה בתו של הסנאטור מנבדה ג'ון פרסיבל ג'ונס, שותף לייסוד העיר סנטה מוניקה, וג'ורג'ינה פרנסס סאליבן.
מריון ג'ונס הייתה האישה הקליפורנית הראשונה שהגיעה לגמר הנשים של אליפות ארה" ב בטניס, זאת בשנת 1898. היאז זכתה באליפות בשנים 1899, ו-1902. בשנת 1900 מריון ג'ונס השתתפה באולימפיאדת פריז, שם, הייתה האישה האמריקאית הראשונה אי פעם, שזכתה במדליה אולימפית. אחותה, ג'ורג'ינה גם השתתפה במשחקים האוליפיים בשנת 1900. באותה שנה מריון ג'ונס הייתה האישה הראשונה שלא הייתה בריטית, שהשתתפה באליפות ווימבלדון. בשנת 1901, זכתה ג'ונס באליפות ארצות הברית לזוגות מעורבים. באותה התחרות, התמודדה גם מול אליזבת מור בגמר בגמר ה-'All Comers' ליחידות. פרקהוד נראתה תשושה בתחרות ובסופה אף צלעה. הגמר בין השתיים הסתיים בניצחונה של מור לאחר ארבע שעות - מה שהפך את הגמר הזה לגמר הנשים הארוך ביותר בהיסטוריה. מספר ימים לאחר ניצחונה של מור על ג'ונס פרקוהר, נציגי התאחדות הטניס האמריקאית (אנ'), החליטו לשנות את החוקים כך שנשים לא יתחרו יותר בשיטת "הטובה מבין חמש מערכות" אלא בשיטה חדשה: "הטובה מבין שלוש מערכות", זאת עקב תשישותה של פרקוהר בתחרות.
היא נישאה לאדריכל רוברט ד פרקוהר בניו-יורק, בשנת 1903. היו להם שלושה ילדים: דוד פרקוהר (1904 –), ג'ון פרסיבל פרקוהר (1912 –) וקולין פרקוהר (1913 –). מ-1920 עד 1961, מריון ג'ונס פרקוהר גרה ב-גריניץ 'וילג', שם הייתה ידועה בתור כנרית, ומורה לפיתוח קול. היא גם תרגמה יצירות אופרה ולזמן קצר היא הייתה ראש הלשכה של ניו יורק לאופרה קאמרית. ב-1961, היא עברה לגור בלוס אנג'לס, שם גרה עד מותה.
הערות שוליים

1 2  Marion Jones
↑  MOORE, ELISABETH, Edelson, Paula. A to Z of American Women in Sports. Infobase Publishing, 2014.
↑  Marion Farquhar lyricist
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183718365  NKC: xx0159589  VIAF: 277468316   WorldCat (עם VIAF): 277468316 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס ובנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חליפת צלילה

חליפת ניאופרן בשלב הניקוי עם קולב בולי
חליפת צלילה היא בגד המיועד להגן על צוללן מהסביבה התת-מימית. החליפה היא חלק מציוד צלילה ועשויה לכלול גם אמצעים לאספקת גז נשימה.
ניתן לחלק חליפות לחליפות צלילה רטובות, שאינן מפרידות לגמרי בין הצוללן למים ולא מגינות מפני הלחץ בצלילה. וחליפות צלילה יבשות שמגנות על הצולל גם מפני הלחץ האטמוספירי בכל עומק בטווח הפעולה של החליפה.
היסטוריה

חליפות הצלילה הראשונות הופיעו בתחילת המאה ה-18.
שני ממציאים אנגלים פיתחו חליפת צלילה העומדת בפני לחץ. בשנת 1710, ג'ון לטברידג' בנה חליפה סגורה לחלוטין כדי לסייע בעבודות הצלה במים. המכשיר היה מורכב מחבית אטומה ללחץ עם חלון זכוכית ושני שרוולים אטומים למים. החליפה העניקה לצוללן יכולת תמרון לביצע עבודות הצלה מתחת למים.
במקביל, אנדרו בקר יצר חליפת צלילה מכוסה עור עם קסדה ובה חלון. בקר השתמש במערכת צינורות לשאיפה ונשיפה, והדגים את חליפתו בנהר התמזה, לונדון, במהלכה נשאר שקוע במשך שעה.
המהנדס הבריטי יליד גרמניה, אוגוסטוס סייב פיתח את שמלת הצלילה הסטנדרטית בשנות ה-30 של המאה ה-20. בהרחבה על השיפורים שכבר ביצע מהנדס אחר, ג'ורג' אדוארדס, ייצר סייב עיצוב משלו ובו קסדת צלילה המותאמת לחליפת הצלילה שעשויה מבד אטום למים באורך מלא. חליפות מאוחרות יותר נעשו מבד אטום למים שהומצא על ידי צ'ארלס מקינטוש.
החליפה העתיקה ביותר מוכרת בשם "Wanha herra" (בפינית עתיקה פירושו ג'נטלמן זקן) ניתן למצוא במוזיאון ראאהה בפינלנד. היא עשויה מעור עגל ומתוארכת למאה ה-18. מקורה המדויק אינו ידוע אך חלקי כף הרגל מעידים על מקור פיני. החליפה, ששימשה לעבודה תת-מימית קצרה כמו בדיקת תנאי קרקעית הספינה, נתרמה למוזיאון ראאה על ידי קפטן יוהאן ליופסטדיוס שהיה סוחר ובעל ספינות.
חליפות יבשות עשויות גומי לטקס שימשו במלחמת העולם השנייה אנשי קומנדו ימי איטלקים. הם נוצרו על ידי פירלי ופטנטו בשנת 1951.
סוגי חליפות הצלילה

ישנם חמישה סוגים עיקריים של חליפות צלילה: עורות צלילה, חליפות צלילה רטובות, חליפת צלילה חצי יבשה, חליפות מים חמים וחליפות יבשות. החליפות אינן משמשות רק צוללנים אלא משמשות לרוב להגנה תרמית גם לאנשים העוסקים בפעילויות ספורט ימי אחרות כמו גלישת גלים, שיט מפרשיות, גלישת רוח, גלישת עפיפונים, סקי מים, ושחייה.
סוגי חליפות הצלילה > עורות צלילה (Dive skins)

עורות צלילה משמשות את הצוללן כאשר הוא צולל במים בטמפרטורה של מעל ל-25 מעלות צלזיוס הן עשויות לייקרה ומספקות מעט הגנה תרמית, ובעיקר מגנות על העור מפני עקיצות מדוזות, חיכוך וכוויות שמש. סוג זה של חליפה מכונה גם "חליפת סטינגר". יש צוללנים שלובשים עורות צלילה מתחת לחליפת צלילה, מה שמאפשר ללבוש את החליפה בקלות ומונעת מבעלי עור רגיש לפגיעה מהניאופרן(אנ').
עורות הצלילה הומצאו במקור כדי להגן על צוללנים בקווינסלנד אוסטרליה מפני מדוזות.
בשנת 1978, טוני פארמר היה מעצב ויצרן בגדי ים שהיה בעל עסק שייצר בגדי ים, תחתונים ובגדים אירוביים שכללו חליפה מלייקרה. הפיכתו לצוללן היווה זרז להמצאת "עורות הצלילה" כפי שאנו מכירים אותו כיום.
סוגי חליפות הצלילה > חליפות צלילה "רטובות"

חליפות צלילה הן חליפות העשויות מניאופרן והן זולות יחסית. החליפות משמשות בדרך כלל צוללנים הצוללים במים בטמפרטורה שבין 10 ל-25 מעלות צלזיוס. הניאופרן המוקצף של החליפה מבודד תרמית את הלובש.
אף על פי שמים יכולים להיכנס לחליפה, החליפה צמודה מונעת אובדן חום מכיוון שמעט מהמים שחוממו בתוך החליפה יוצאים מהחליפה ומתחלפים באיטיות במים קרים, תהליך המכונה "שטיפה".
התאמה נכונה של החליפה לגוף הצוללן היא קריטית לוויסות חום הגוף. חליפה משוחררת מדי תאפשר לכמות גדולה של מים להסתובב על עור הצולל, ומקררת את חום הגוף. חליפה צמודה מדי היא מאוד לא נוחה ועלולה לפגוע במחזור הדם, מצב מסוכן מאוד שעלול לגרום להתקלות. מסיבה זו, צוללנים רבים בוחרים להתאים אישית חליפות צלילה במקום לקנות אותם "מהמדף". חברות רבות מציעות שירות זה.
חליפות צלילה מוגבלות ביכולתן לשמור על הצוללן משלושה גורמים: הלובש עדיין חשוף למים, החליפה נדחסת על ידי הלחץ הסביבתי, החליפה מפחיתה את היעילות בעומק ואת הניאופרן המבודד ניתן להכין רק עד לעובי מסוים שממנו והלאה היא הופכת למוצר שלא מעשי ללבוש. חליפות הצלילה העבות ביותר הזמינות מסחרית הן בדרך כלל בעובי 10מ"מ. עוביים נפוצים אחרים הם 7 מ"מ, 5 מ"מ, 3 מ"מ ו-1מ"מ. כאשר חליפת 1 מ"מ מספקת מעט מאוד חום ונחשבת בדרך כלל ל"עור צלילה" ולא לחליפת צלילה.
סוגי חליפות הצלילה > חליפות חצי יבשות

חליפה חצי יבשה היא למעשה חליפת צלילה עבה וכמעט אטומה. היא משמשת בדרך כלל כאשר טמפרטורת המים היא בין 10 ל-20 מעלות צלזיוס. האטמים מגבילים את נפח המים הנכנסים ויוצאים מהחליפה, והתאמה צמודה ממזערת את פעולת השאיבה הנגרמת כתוצאה מתנועת הגפיים. הלובש נרטב בחליפה יבשה למחצה אך המים שנכנסים מתחממים במהרה ולא עוזבים את החליפה בקלות, ולכן הלובש נשאר חם. שכבת המים הלכודה לא מוסיפה ליכולת הבידוד של החליפה וזרימת מים מעבר לה עדיין גורמת לאובדן חום, אך חליפות יבשות למחצה זולות ופשוטות בהשוואה לחליפות יבשות, הן עשויות מניאופרן עבה המספק הגנה תרמית טובה, אך מאבדים את הציפה וההגנה התרמית כאשר בועות הגז הכלואות בקצף הניאופרן נדחסות בעומק.
חליפות יבשות למחצה מיוצרות בדרך כלל כחליפה מלאה יחד עם אטם לפרקי כף היד, חפתים ואטמי צוואר. לרוב החליפה באה בסטים של שני חלקים בתוספת אביזרים ללבישה מעל, מתחת או עם החליפה. חליפות יבשות למחצה אינן כוללות בדרך כלל ברדסים, מגפיים או כפפות, ולכן נלבשים מכסי ברזל, מגפיים וכפפות נפרדים.
סוגי חליפות הצלילה > חליפות מים חמים

חליפות מים חמים משמשות בצלילה באספקת שטח מסחרי. צינור בקו הטבור של הצולל מחבר את הצולל לתומך על פני הקרקע ונושא את המים החמים מחימום על פני השטח אל החליפה. הצוללן שולט בקצב הזרימה של המים על ידי שסתום ליד מותניו, ומאפשר לו לשנות את חום החליפה בתגובה לשינויים בתנאי הסביבה ובעומס העבודה. צינורות בתוך החליפה מפיצים את המים לגפיים, לחזה ולגב.
מגפיים מיוחדים, כפפות ומנדף נלבשים כדי להאריך את החימום לגפיים. חימום גז הנשימה בקסדה זמין באמצעות מעטה מים חמים מעל צנרת כניסת הקסדה. חליפות אלה עשויות גם הן מניאופרן מוקצף ודומות לחליפות צלילה רטובות, אך אינן דומות להן מבחינה עיצובית, ואינן צריכות להיות עבות במיוחד, מכיוון שתפקידן העיקרי הוא לשמור באופן זמני את זרימת החימום. פרקי הידיים והקרסוליים של החליפה פתוחים, ומאפשרים למים לצאת החוצה מהחליפה כשהם מתמלאים במים חמים טריים מפני השטח.
חליפות מים חמים משמשות לרוב לצלילות עמוקות כאשר משתמשים בתערובות נשימה המכילות הליום. הליום מוליך חום בצורה יעילה הרבה יותר מאוויר, מה שאומר שהצולל יאבד כמויות גדולות של חום גוף דרך הריאות בעת נשימה. זה מגביר את הסיכון להיפותרמיה שקיימת בטמפרטורות הקרות שנמצאות בעומק זה. בתנאים אלה חליפת מים חמים היא עניין של הישרדות, ולא נוחות.
אובדן אספקת מים מחוממים לחליפות מים חמים יכול לסכן חיים. כשם שנדרש מקור גיבוי לשעת חירום של גז נשימה, דוד גיבוי הוא גם אמצעי זהירות חיוני בכל פעם שתנאי הצלילה מצדיקים חליפת מים חמים. אם תנור החימום נכשל ולא ניתן להעלות מיד יחידת גיבוי, צולל בתנאים הקרים ביותר יכול למות תוך דקות ספורות.
מים מחוממים בחליפה מהווים מחסום בידוד פעיל לאובדן חום, אך יש לווסת את הטמפרטורה בגבולות קרובים למדי. אם הטמפרטורה יורדת מתחת ל־32 מעלות בערך, עלולה להיווצר היפותרמיה, בטמפרטורות מעל 45 מעלות עלולים להגרם כוויות לצולל. הצוללן ילבש בדרך כלל משהו מתחת לחליפת מים חמים להגנה ולטובת היגיינה אישית.
מכיוון שחליפות מים חמים עשויים להיות משותפים לצוללים בתורנויות שונות, וחלקה הפנימי של החליפה עשוי להעביר זיהומים פטרייתיים אם לא ינוקה מספיק בין משתמשים. לטובת ניקיון החליפות בין צוללנים משתמשים מוסדות רבים ב"קולב בולי"