stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת באוסטיה
הערות שוליים

↑  דוגמאות לכך ניתן למצוא בארץ בחפירות של אתרים מתקופת הורדוס, כמו במצדה.
↑  בתחילת הכתובת נכתב: The inscription begins with the Latin words Pro Salute Aug(usti) ("For the well-being of the Emperor").
רודולף רדר

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1881 דמביצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1977 (בגיל 96) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), פולין, קנדה 
 
רודולף רדר (Rudolf Reder;‏ 4 באפריל 1881 – 6 באוקטובר 1977) היה כימאי יהודי שנכלא במחנה ההשמדה בלז'ץ, והוא מהמעטים בו ששרדו ממנו.
ביוגרפיה

רודולף רדר נולד בלבוב ב-4 באפריל 1881.
במקצועו היה כימאי - יצרן סבון.
ב-16 באוגוסט 1942 נלקח מלבוב לבלז'ץ. הגיע למחנה השמדה בלזץ כאסיר יהודי, פחח, בין הבודדים שעבדו במחנה השמדה בלז'ץ במשך ארבעה חודשים עד שניצל הזדמנות וברח על נפשו בנובמבר 1942. הוא מצא מסתור אצל ידידה בלבוב שם כתב על שהתרחש בבלז'ץ.
הוא סיפר כיצד ברח:
הוא הסתתר בלבוב עד לכניסתו של הצבא האדום ביולי 1944. בו בחודש נחקר על ידי התובע הרוסי, יו"ר הוועדה המיוחדת לחקר פשעי הגרמנים, ומסר דו"ח על האירועים שחזה בהם לסופר הרוסי ולדימיר בילייבוב. בינואר 1946 הוא מסר דין וחשבון לוועדה ראשית לחקר פשעי הגרמנים בקרקוב, בפני יושב ראש הוועדה, השופט ד"ר זן (Sehn).
לאחר המלחמה נישא לידידה שאצלה הסתתר ונשאר לחיות בלבוב. עדותו היא בין הבודדות מבלז'ץ ויש לה חשיבות רבה בשל כך.
עדותו התפרסמה בפולנית ובאנגלית בספר "בלז'ץ".
הערות שוליים

↑  הוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית ליד הוועד המרכזי של יהודי פולין - הסניף בקרקוב, עדותו של רדר, נתקבלה על ידי ד"ר נלה רוסט (Dr. Nella Rostowa)
↑  רודולף רדר – עדות ממחנה ההשמדה בלזץ – צ׳ורטקוב
↑  yuvalav, שניים מתוך חצי מיליון, באתר קול לובלין, ‏1 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267067405171  PLWABN: 9810541419205606  BIBSYS: 8042790  BnF: cb13616071s (data)  GND: 107211450X  ISNI: 0000 0001 1453 0369  LCCN: no00036767  NTA: 369414853  VIAF: 98143069   WorldCat (עם VIAF): 98143069
בית הכנסת בבובה מרינה

| --- | --- |

שרידי דימוי המנורה ברצפת הפסיפס של בית הכנסת
 מידע כללי
 סוג:  אתר ארכאולוגי
 כתובת:  Viadotto San Pasquale, 124 - 89035 Bova Marina (RC) 
 מיקום:  בובה מרינה 
 מדינה:  איטליה 
 
 קואורדינטות:  37°55′26″N 15°57′06″E﻿ / ﻿37.9238553°N 15.9516868°E﻿ / 37.9238553; 15.9516868
  (למפת קלבריה מוגדלת) קטנזארו רג'ו די קלבריה קוזנצה קרוטונה בזיליקטה קמפניה סיציליה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים היוניבית הכנסת בּוֹבָֿה מרינה(למפת קלבריה רגילה) קטנזארו רג'ו די קלבריה קוזנצה קרוטונה בזיליקטה קמפניה סיציליה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים היוניבית הכנסת בּוֹבָֿה מרינה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבית הכנסת בּוֹבָֿה מרינה(למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבית הכנסת בּוֹבָֿה מרינה
 
מנורות שבעה קנים בטביעות חותם על שברי חרסים שנמצאו באתר בית הכנסת
בית הכנסת העתיק בקרבת העיר בּוֹבָֿה מרינה (Bova Marina) בקלבריה הוא השני בקדמותו באיטליה אחרי בית הכנסת באוסטיה. קיומו נודע משרידי מבנהו המעידים על הקמתו במאה הרביעית לסה"נ ועל נטישתו במפנה המאה השביעית. בית הכנסת הזה אינו מוכר ממקורות כתובים, ואין מידע על אודות קהילה יהודית במקום.
היסטוריה

שרידי בית הכנסת נחשפו באקראי בשנת 1983 במהלך סלילת כביש ארצי (106‏SS) ממזרח לעיר בּוֹבָֿה מרינה, בקרבת חוף הים היוֹני, סמוך לערוץ סן פסקואלה (San Pasquale). הממצא העיקרי שהתגלה בחפירות שנערכו באתר בית הכנסת, מלבד בסיסי קירות, הוא קטעי רצפת פסיפס, שבמרכזה מתוארת מנורה בת שבעה קנים. הקנים מופנים לעבר הקיר הדרומי-מזרחי, היינו – לכיוון ירושלים, בעוד בסיס המנורה, דמוי חצובה בת שלוש רגליים, פונה לצפון-מערב. מצדהּ הימני של המנורה מתוארים שופר ולולב, ומצדהּ השמאלי – אתרוג. באחד מריבועי הרצפה שנשתמר היטב מתואר "קשר שלמה" (אנ'), שאינו סמל יהודי ייחודי. זיהוי בית הכנסת אושר על ידי הרב הראשי של רומא, אליהו טואף, שביקר באתר זמן קצר אחרי חשיפתו.
משרידי המבנה ניכר שבית הכנסת הכיל שני מרחבים – אולם תפילה ומבואה מרובעת. אולם התפילה בראשיתו היה רוחבי, וממדיו היו 5.5 מ' בכיוון התפילה ו-6 מ' בניצב לכך. החפירות הבהירו שהאולם שופץ בעשורים הראשונים של המאה השישית והוארך בכיוון דרום-מזרח בכמטר וחצי. בקיר הדרומי-מזרחי המחודש נבנתה גומחה מעוגלת ששימשה כמשוער כ"היכל", ולפניה הוגבה משטח הרצפה (בימה) והוקף במעקה אבן. רצפת הפסיפס הוגדלה לעבר הבימה. בפינה המזרחית של אולם התפילה, במחפורת, נמצא קנקן אגירה גדול-ממדים (דוֹליוּם, פיטס) ששימש כמשוער לגניזה. דוליום נוסף נמצא בחדר סמוך ובו מטמון של 3,079 מטבעות ברונזה המתוארכים למאות השלישית עד לתחילת החמישית לסה"נ. כמו כן נתגלו בסביבת המבנה שתי ידיות קנקנים נושאות טביעות חותם בצורת מנורה.
האתר, שבו נמצא בית הכנסת, זוהה כ-Scyle שעל חוף הים היוֹני, המוכרת מציוּנהּ במפת פויטינגר – תחנת מסחר על דרך החוף המוליכה מרג'ו די קלבריה (Rhegium הרומית) אל קרוטונה והלאה אל טאראנטו. בית הכנסת ניטש ותחומו נהרס במפנה המאה השביעית לסה"נ, ככל הנראה במתקפות הלונגוברדים. הימצאות בית הכנסת העתיק בבּוֹבָֿה מרינה מעלה שאלות באשר ליישוב היהודי בצד זה של איטליה – "יוון הגדולה" של העת העתיקה, חלק מהאימפריה הרומית ומחוז ספר בשליטת האימפריה הביזנטית עד המאה העשירית.
סביבותיו של בית הכנסת הוכרזו מיד עם גילויו כשטח עתיקות מוגן. החפירות באתר נערכו עד 1987. רצפת הפסיפס הועתקה ממקומה למוזיאון קטן שהותקן בסמוך, והכביש הורם לגשר מעל שרידי המבנים. שרידי בית הכנסת כלולים בגן הארכאולוגי ArcheoDeri שנפתח למבקרים ביוני 2010.
חקירת שרידי בית הכנסת נוהלה על ידי הארכאולוגית ליליאנה קוֹסטַמַניה (Costamagna), וקביעותיה מובאות בחיבורהּ של רחל חכלילי מ-1998 על אמנות יהודית בתפוצות בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
לקריאה נוספת

Enrico Tromba, "The most important demonstration of the Jewish Presence in Calabria: The Synagogue in S. Pasquale of Bova Marina", in: Maria Concetta (Ed.), Il territorio di Bova, luogo incontro delle grandi civiltà : il ruolo dell'ebraismo, 2008, pp.133–140 (המאמר מופיע בקובץ תחילה באיטלקית ובהמשך גם בתרגומיו ליוונית ולאנגלית)
הערות שוליים

↑  בּוֹבָֿה מרינה נוסדה רק בסוף המאה התשע-עשרה כשלוחה של העיר הוותיקה בּוֹבָֿה שעל ההר הסמוך
↑  צ'זרה קולפמינה, חוקר יהדות קלבריה, העדיף לכנות את בית הכנסת בשם "בית הכנסת של סן פסקואלה" (Sinagoga di San Pasquale)
↑  קלבריה במפת פויטינגר
↑  Rachel Hachlili, Ancient Jewish Art and Archaeology in the Diaspora, Leiden, Boston, Köln: Brill, 1998
בית הכנסת בטריאסטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Via San Francesco d'Assisi, 19 - 34133 Trieste (TS) 
 מיקום:  טריאסטה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1908
 תאריך פתיחה רשמי:  1908 
 אדריכל:  Ruggero Berlam 
 סגנון אדריכלי:  אוריינטליזם 
 
 קואורדינטות:  45°39′11″N 13°46′49″E﻿ / ﻿45.653176°N 13.780337°E﻿ / 45.653176; 13.780337
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבית הכנסת בטריאסטה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןבית הכנסת בטריאסטה
 
בית הכנסת בטריאסטה הוא בית כנסת הממוקם בעיר טריאסטה, צפון איטליה. בית הכנסת נבנה בראשית המאה העשרים, ומוכר עד היום כאחד מבתי הכנסת הגדולים באירופה.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה תחת שלטון אוסטריה, בין השנים 1908–1912, והוא נושא את סימן ההיכר של האדריכלים רוג'רו וארדואינו ברלם. בית הכנסת נחנך בשנת 1912 בנוכחות פקידי העירייה, והוא החליף את ארבעת בתי הכנסת הקטנים יותר (Scholae) שהיו קיימים בעבר, מאמצע המאה ה-18, ואשר התבססו על מודל אדריכלי נפוץ למדי בצפון-מזרח איטליה. חדרים מלבניים ובהם שורות ספסלים הפונים למרכז או למזרח. בפנים  היו מעוטרים ומרוהטים בעדינות ונראו צנועים ואנונימים מבחוץ.
בית הכנסת הגדול נועד לספק את הצורך הדתי של הקהילה ההולכת וגדלה, שהיו בה בשנת 1938 כמעט 6,000 חברים. להקמתו נערכה תחרות בינלאומית, אך ללא זוכה. בית הכנסת נסגר בשנת 1942 בעקבות  חוקי הגזע תחת המשטר הפשיסטי. הוא נהרס על ידי חוליות פשיסטיות ומאוחר יותר, במהלך הכיבוש הנאצי, שימש מחסן ליצירות אמנות וספרים שנתפסו מבתי היהודים. הפרוכות של הקהילה היו מוסתרות במחבוא בתוך הבניין, ולכן לא נגנבו. עם סיום המלחמה שב בית הכנסת לפעול. כיום הוא מוכר כאחד ממקומות התפילה הגדולים והחשובים ביותר ליהודים באירופה.
פנים

גודלו ומבנהו של הבניין מגדירים אותו בבירור כבית כנסת של תקופת האמנציפציה, בו חדר התפילה המרכזי, מחולק לשלושה חלקים. מעל הארון, משלושה צדדים, ישנה מרפסת שבמקור נועדה לשמש כעזרת נשים, אך כיום, בשל סיבות ביטחוניות ובשל מספר המתפללים המצומצם, אינה משמשת. בגלריה זו, מעל דלת הכניסה, יש אורגן גדול עם צינורות ממוסגרים במגן דוד. מבנה זה השתלב בהצלחה בסגנונות ארכיטקטוניים שונים, שמהותם מיוצגת על ידי ארבעה עמודי שיש חזקים התומכים בכיפה מרכזית מרשימה.
ראו גם

יהדות טריאסטה
כלאיים

ערך זה עוסק בהלכה על איסור עירוב מינים שונים יחדיו. אם התכוונתם למסכת במשנה, ראו .
| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, י"ט, י"ט; דברים, כ"ב, ט'–י"א
 משנה:  מסכת כלאים
 תלמוד ירושלמי:  מסכת כלאים
 משנה תורה:  הלכות כלאים
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימנים רצ"ה-ד"ש
 ספרי מניין המצוות:  ספר החינוך מצוות רמ"ד, רמ"ה, תקמ"ח - תקנ"א
 
איסור כִּלְאַיִם הוא איסור לערב יחדיו מינים שונים (ולעיתים מסוימים). מינים מן הצומח בזריעה או טוויה ומינים מן החי ברתימה או הרבעה.
איסור זה כולל שש מצוות לא תעשה. ארבעה איסורים בתחום הצומח והחי: זריעת שני מינים בשדה אחד (כלאי זרעים), הרכבה של שני אילנות (כלאי אילן), זריעה של תבואה בתוך כרם (כלאי הכרם), הרבעה של שני מינים שונים של בהמות וחיות (כלאי בהמה). שני איסורים נוספים הם: איסור עבודה באמצעות שני בעלי חיים ממינים שונים (לא תחרוש בשור ובחמור יחדו), וכן איסור לבישת בגדים שעשויים משילוב של צמר ופשתן (שעטנז). העונש על כל אחת מעבירות אלו הוא מלקות.
המקורות לאיסור

איסורי הכלאיים כתובים בתורה בשני מקומות:
בפרשת קדושים נאמר: ”אֶת-חֻקֹּתַי תִּשְׁמֹרוּ--בְּהֶמְתְּךָ לֹא-תַרְבִּיעַ כִּלְאַיִם, שָׂדְךָ לֹא-תִזְרַע כִּלְאָיִם; וּבֶגֶד כִּלְאַיִם שַׁעַטְנֵז לֹא יַעֲלֶה עָלֶיךָ.” (ויקרא, י"ט, י"ט) בפסוק זה נאסרו שלושה סוגי כלאים: כלאי בהמה, כלאי זרעים הכוללים גם כלאי אילן, וכלאי בגדים שבהם אסור לערבב צמר כבשים ופשתן.
בפרשת כי תצא נאמר: ”לֹא תִזְרַע כַּרְמְךָ כִּלְאָיִם פֶּן תִּקְדַּשׁ הַמְלֵאָה הַזֶּרַע אֲשֶׁר תִּזְרָע וּתְבוּאַת הַכָּרֶם. לֹא-תַחֲרֹשׁ בְּשׁוֹר-וּבַחֲמֹר יַחְדָּו.” (דברים, כ"ב, ט'–י') בפסוקים אלו מדובר באיסור כלאי הכרם, ובאיסור העבודה בשני מיני בעלי חיים. על אף שבפסוק מוזכרים רק שור וחמור, בתלמוד מבואר שבפסוק זה דיבר הכתוב בהווה והכוונה לכל שני מינים של בעלי חיים.
טעמי האיסור

לדעת חלק מהראשונים אין טעם מפורש לאיסור כלאים וקיומו הוא מתוך המחויבות הקבועה לציווי הקב"ה וכך כתב רש"י: ”את חקתי תשמרו – ואלו הן בהמתך לא תרביע כלאים וגו', חקים אלו גזרות מלך שאין טעם לדבר” (רש"י ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ט).
רמב"ן כותב, שטעם איסור הכלאיים הוא שהקב"ה ברא את כל הצמחים והחיות בעולם במצב שהם יכולים להתקיים ולהעמיד צאצאים בכוחות עצמם, ובכך שהאדם מרכיב צמחים הוא מתיימר כביכול "לעזור" לקב"ה בהשלמת עולמו. המהר"ל מבאר שכוונת הרמב"ן היא שבכך נעשית יצירה חדשה, בשונה משכלול ושיפור שמותרים.
רמב"ם משער שאיסורי הרכבת אילנות וכלאי זרעים מקורם בטקסי פולחן אליליים כגון אלו המתוארים בכתבי ה"צאבה" בהם היו מעורבים הרכבת אילנות ומשגל, והתורה באה להרחיק ממנהגים כגון אלו. "... ובגלל הרכבת אילן נאסר האיחוד בין כל שני מינים מן הזרעים ואפילו זה על יד זה". וסיבת איסור כלאי הכרם – "שהיה מנהגם לזרוע שעורים וצמוקים יחד, ודימו (=חשבו) שאין הכרם מצליח כי אם בכך, לפיכך אסרה התורה כלאי הכרם וציוותה לשרוף הכל".
סיבה נוספת לאיסור, הוא על פי תורת הסוד מאחר שלכל צמח יש מלאך למעלה שאומר לו "גדל" וכאשר מערבבים סוגי צמחים זה הורס את סדרי בראשית.
סוגי כלאיים > כלאי האדמה > כלאי זרעים

איסור כלאי זרעים, הוא לזרוע במקום אחד שני מיני זרעים ממיני תבואה, קטניות או ירקות, הראויים למאכל אדם.
אסור לגדל בסמוך גידולים של שני מיני זרעים ופרטי הדינים כאמור במסכת כלאיים לעניין המרחקים וכדומה. שיעור ההפרדה תלוי בגודל השדה ובסוג הזרעים: ירקות בודדים בערוגה אחת: הרחקה טפח וחצי, חלקה מרובעת (קרחת) של כעשר אמות, חלקה מאורכת (מישר), שתי שורות, תלם בודד, שדה תבואה: הרחקה עשר אמות וחצי, שדה ירק: הרחקה 6 טפחים או ראש תור – שדה של מין אחד פוגש בקצהו שדה ממין אחר.
כאשר התערבו זרעים בזרעים, אם שיעור הזרעים המעורבים קטן מ-1/24 ביחס לזרעים שהתערבו בהם, במקרים רבים מותרת הזריעה.
איסור כלאי זרעים נהוג רק בארץ ישראל.
סוגי כלאיים > כלאי האדמה > כלאי אילן

אסור להרכיב ייחור (רוכב) של עץ בכנה של מין אילן אחר אבל מותר להרכיב ייחור על גזע של אילן שמאותה משפחה (לדוגמה: תפוז על חושחש). באיסור ההרכבה נכללים גם הרכבת ירק באילן, אילן בירק, והרכבת ירק בירק. אולם אם כבר הרכיבו ייחור על גזע של אילן אחר, מותר להשתמש באילן שנוצר.
לפי רמב"ם ו"שולחן ערוך" מותר לערב ולזרוע זרעי אילן שונים, וכן מותר לזרוע זרע אילן עם זרעים אחרים. ואילו לדעת הראב"ד אסור. הראי"ה קוק מבאר שגם לראב"ד זרעי אילנות ממינים שונים מותר לזרוע יחד.
מותר לגדל עצים מסוגים שונים זה בסמוך לזה, ומותר לזרוע זרעים לעצים (למעט גפן) זה בסמיכות לזה.
מחמת איסור זה, נתון הנושא של הנדסה גנטית, בביקורת ופולמוס הלכתי. עם זאת, הפוסקים הבחינו בין הרכבה (דוגמת קביעת ענף ממין אחד על גזעו של מין אחר) ובין הכלאה (הצלבת אבקנים ממין אחד עם שחלות ממין אחר) כשבהכלאה יש המצדדים להקל.
איסור הרכבת אילן נוהג גם בחוץ לארץ.
אסור להשאיר בשדה גידולים שהם כלאים. פרי שנוצר מכלאי זרעים מותר באכילה.
סוגי כלאיים > כלאי האדמה > כלאי הכרם

אסור לזרוע חרצן ענבים עם שני מיני זרעים אחרים של תבואה, קטניות או ירקות, וכן אסור לזרוע בסמוך לגפן או לכרם זרעים אחרים של תבואה, קטניות או ירקות. שיעור ההרחקה מגפן יחידית: 6 טפחים, מן הכרם: 4 אמות. אם זרע שני מיני זרעים במקום אחד, ללא גדר מפסיק ביניהם, נאסרים הזרעים, וכאמור בפסוק: ”פן תקדש המליאה”, והם טעונים שרפה.
ההלכה אומרת, שאם יש גדר בין הזרעים לגפן, אין הדברים נחשב לכלאיים, ואין נאסרים הפירות. הגמרא במסכת בבא בתרא דנה בדין שני שכנים, שהייתה ביניהם גדר, שההלכה היא שכל עוד שאחד מהם פועל ובדעתו לגדור, אין הפירות נאסרים, אלא שהתעצל מי שהיה חייב לגדור, ולא גדר, וממילא נאסרו הזרעים, ובמקרה כזה עליו לשלם. אם כי, על בעל הזרעים לומר לו ולהתרות בו קודם לכן, שיגדור את הגדר, וגם אם אמר לו פעם אחת עליו להתרות בו שוב, שכן עלול הוא לחשוב, שהחובה לגדור אינה מוטלת עליו שוב ושוב.
קיימת שאלה, מה תהיה ההלכה אם יש חלקת שדה קטנה הסמוכה לחלקת שדה גדולה. לפי הכלל דיורי גדולה בקטנה ואין דיורי קטנה בגדולה, אם יהיו גפנים בשטח הגדול, אסור יהיה לזרוע זרעים בחצר הקטנה, שכן נחשב הדבר כאילו בקטנה ישנן גפנים יחד עם זרעים, ואם זרע הזרעים אסורים, והגפנים מותרים, שכן אין בכוח השטח הקטן להשפיע על השטח הגדול, וכאשר ההתייחסות היא אל הגפנים שבשטח הגדול אין לזרעים שבשטח הקטן השפעה עליהם.
איסור כלאי הכרם נוהג בארץ ישראל כאיסור דאורייתא ובחוץ לארץ כאיסור מדרבנן.
סוגי כלאיים > כלאי בהמה

איסור הרבעה בין בעל חיים ממין אחד לבעל חיים ממין אחר. עם זאת, התורה לא אסרה את השימוש בוולד הנולד כתוצאה מהרבעה כזאת שנגרמה באיסור. פרד הוא דוגמה לבעל חיים שנולד מכלאי בהמה – הרבעה של חמור וסוסה. כאשר שתי הבהמות משתייכות למינים קרובים ביותר (לפי הקריטריונים ההלכתיים), הרבעתם מותרת.
סוגי כלאיים > כלאי בהמה > כלאי מלאכת בהמה

איסור הנהגת שני בעלי חיים ממינים שונים כאשר הם קשורים יחדיו.
סוגי כלאיים > כלאי בגדים

אסור ללבוש בגד העשוי מצמר ומפשתן ביחד, אולם האבנט של כהן גדול המשמש בעבודת בית המקדש עשוי שעטנז ולמרות זאת מותר לכהן ללבשו בהיתר מיוחד. כמו כן, גם את בגד הציצית מותר לעשות וללבוש כלאיים, ויש סוברים שאכן ראוי לייצר ציצית של צמר ופשתים כרוכים יחד באופן של לכתחילה.
חלוקת המינים

החלוקה למינים שונים של צמחים או בהמות, נקבע לפי דמיון חיצוני וקריטריונים נוספים, ולא לפי המיון הבוטני או הזואולוגי. שאלת חלוקת המינים עוררה דיון רחב בספרות ההלכה מימי התנאים ועד ימינו.
ראו גם

הנדסה גנטית
לקריאה נוספת

חוקות הארץ, יסודות ושיטות הלכות כלאים על סדר הלכות כלאים לרמב"ם, עם ביאורים וחידושים מאת הראי"ה קוק, (שני כרכים), בהוצאת מכון התורה והארץ
ארץ חמדה חלק שני – הלכות כלאים. הרב שאול ישראלי, בהוצאת מוסד הרב קוק ירושלים
מאמרו של הרב אלחנן בן נון בתחומין א' עמ' 207: "הגדרת המין בכלאים ע"פ שיטת הרמב"ם".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף מ"א
↑  רמב"ן ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ט
↑  מורה נבוכים ח"ג, פל"ז
↑  הובא ברמב"ן שם.
↑  רמב"ם, הלכות כלאים, פרק ב', הלכה א' - הלכה ד'
↑  משפט כהן, סימן כ"ד
↑  הלכה ה - הרכבה והכלאה | פרק ג - כלאי בהמה ואילן | פניני הלכה - הרב אליעזר מלמד, באתר פניני הלכה, ‏3 באפריל 2018
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ב', עמוד א'
↑  תוספות שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף צ"ב, עמוד ב'
↑  פניני הלכה כשרות, פרק ג', הלכה ב' והלכה ה'
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
| מצוות התלויות בארץ |
| --- | --- | --- |
| מתנות כהונה | ביכורים • תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה |  |
| מתנות לוייה | מעשר ראשון |  |
| מתנות עניים | לקט • שכחה • פאה • פרט • עוללות • מעשר עני |  |
| שמיטה ויובל | שמיטה • שמיטת קרקעות • שמיטת כספים • שנת היובל • שדה אחוזה |  |
| מצוות הקשורות לקדושה | מעשר שני • כלאיים • כלאי הכרם • כלאי זרעים • ערלה • נטע רבעי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007495572305171 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
פרד. בן כלאיים של חמור עם סוסה
תווית "ללא שעטנז" שהוצמדה על בגד שנבדק
ריכרד שטיין

ערך זה עוסק בפרופסור לרפואת עיניים. אם התכוונתם למלחין, ראו .
אין תמונה חופשית
ריכרד שטיין (1898 - כ"ח בשבט ה'תשל"ט, 25 בפברואר 1979) היה מחלוצי רפואת העיניים בישראל. פרופסור לרפואת עיניים, הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
חייו

שטיין נולד בצ'כוסלובקיה, למד בה רפואה ועבר בה את מלחמת העולם השנייה כשהוא משמש רופא בגטו טרזין, ומשנת 1944 עמד בראש השירות הרפואי בגטו. בשנת 1948 נענה לבקשתו של הד"ר חיים שיבא ועלה לישראל עם רעייתו, אף היא רופאת עיניים, לצורך ניהול שירות העיניים בבית חולים תל השומר.
ד"ר אפרים סיני שאיפשר לפרופ' שטיין לנתח במחלקתו בבית החולים הדסה (תל אביב) לאחר עלייתו לישראל סיפר: "אחרי מלחמת השחרור בא דוצנט ד"ר ריכרד שטיין, בשעתו היה כלוא בטרזיינשטט. הוא היה מאושר לבוא לבית החולים, לראות שוב חולים ולנתח. הניתוח הראשון שעשה אצלנו היה מקרה של הפרדות הרשתית. למרות שביצע את הניתוח בסביבה זרה ובמכשירים שלא היו מוכרים לו-עלה הניתוח יפה. הוא ניתח במחלקתי גם לאחר מכן, ומעודו לא סירב לבקשתי לבוא לייעוץ. הוא היה מגדולי רופאי-העיניים בארץ במשך עשרות שנים, ובעל שיעור קומה בינלאומי. גם יהודי וציוני טוב היה, והקפיד לדבר עברית רהוטה בוועידות שלנו".
שטיין ייסד בשנת 1949 את המחלקה לכירורגיית עיניים בתל השומר ושימש בה מנתח יחיד. במשך שנים רבות ביצע במחלקתו ניתוחי השתלות קרנית. בשנת 1967 עלה לכותרות לאחר שביצע השתלת קרנית ללא שקיבל רשות ממשפחת הנפטר. במהלך שנות ה-60, נקלטו במחלקה שבעה רופאים נוספים והוקמו במחלקה יחידות משנה לטיפול במחלות עיניים שונות. בראשית שנות ה-70 צמצם את פעילותו, ובשנת 1976 פרש לגמלאות והוחלף בראשות המחלקה על ידי מיכאל בלומנטל. בשנת 1978 נוסד ביוזמתו, ובסיוע משפחת גולדשלגר, המכון לחקר העין, הפועל בבית החולים בחסות אוניברסיטת תל אביב, ומרכז במבנה אחד את כל מגוון שירותי רפואת העיניים.
לפרופ' שטיין היה זיכרון פנומנלי ויכולת שכלית מרשימה נוסף על המיומנות הניתוחית המיוחדת.
בשנת ה'תשל"ג (1972) הוענק לשטיין פרס ישראל לרפואה. על שמו נקרא רחוב בבאר שבע, ומוענק פרס שנתי באוניברסיטת תל אביב להצטיינות בחקר רפואת עיניים.
תלמידו פרופ' משה לזר ניהל את מחלקת עיניים בבית החולים איכילוב במשך עשרות שנים. בתו היחידה רות היא רופאת עיניים.
הערות שוליים

↑  החוג לרפואת עיניים-עבר הווה ומבט לעתיד|הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר
↑  המכון לחקר העין ע"ש מוריס וגבריאל גולדשלגר|הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר
↑  בקריה ומסביבה, דבר, 11 באוגוסט 1949
↑  "במלוא העין" מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, פרק 79, עמוד 182-183
↑  יורם פרי, הברירה של הרופאים, דבר, 5 במאי 1967
↑  פרופ' ריכרד שטיין ז"ל, מנהל מכון עיניים שיבא, אתר מרכז רפואי שיבא
↑  eye update -רפואת העיניים בישראל משנת 1948 ועד היום, נובמבר 2007, גיליון מספר 4, ד"ר ענאן עבאסי, פרופ' חנא גרזוזי -מחלקת עיניים המרכז הרפואי בני ציון, הפקולטה לרפואה ע"ש רפופורט, הטכניון, חיפה
↑  נפטר פרופ' שטיין מנתח העיניים, מעריב, 23 בפברואר 1979
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת המשוחזר בוורצ'לי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Via Emanuele Foà, 56/58 - 13100 Vercelli (VC) 
 מיקום:  ורצ'לי 
 מדינה:  איטליה 
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1878
 תאריך פתיחה רשמי:  1878 
 אדריכל:  ג'וזפה לוקרני 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 
 קואורדינטות:  45°19′33″N 8°25′33″E﻿ / ﻿45.32576°N 8.42579°E﻿ / 45.32576; 8.42579
 vercelliebraica.jimdo.com
  (למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריבית הכנסת המשוחזר בוורצ'לי(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריבית הכנסת המשוחזר בוורצ'לי
 
בית הכנסת המשוחזר בוורצ'לי (Vercelli)  הוא אחד מבתי הכנסת של יהדות פיימונטה, הראשון שהוקם לאחר שהוכרזה אמנציפציה ליהודים באיטליה. הרישיון לבנייתו ניתן על ידי שליט פיימונטה, קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, בשנת 1848.
הוא נמצא בתהליך שיחזור שטרם הסתיים. ארון הקודש וחלק מהריהוט כבר שוחזר. המטרה היא להשלים את שיחזור בית הכנסת והפיכתו למרכז להפצת תרבות יהודית לבני העיר והסביבה. תרומות לשיחזור בית הכנסת התקבלו מקרנות ממשלתיות, המעודדות את שימור המורשת היהודית וכן תרומות ממוסדות בנקאיים. כבר היום הוא מוקד לביקורים של תלמידי בתי הספר הלא-יהודיים, אשר בעת ביקורם במקום לומדים על הדת היהודית ועל מורשת עם ישראל. בעיר נותרו יהודים בודדים.
השלמת שיקום בית הכנסת נמצאת ברשימת העדיפויות לביצוע שנערכה על ידי "איגוד הקהילות היהודיות באיטליה" במסגרת מסע ההסברה לשיקום "נכסים לשימור" (Beni da salvare).
תולדות בית הכנסת

בית הכנסת היה של יהודי אשכנז. הוא נחנך בשנת 1878. המבנה הוא אחת הדוגמאות הטיפוסיות של השאיפה למונומנטליות באדריכלות החוץ של בתי הכנסת, שאיפה שהתעוררה עם שחרור היהודים מהגטאות.
המבנה בנוי בסגנון אדריכלות מורית כמו בית הכנסת הגדול של פירנצה שנחנך ארבע שנים אחריו, בשנת 1882. אפשר להבחין זאת היטב במבנה החזיתות (ראו תמונה).
החזית מחולקת על ידי שש אומנות תמירות, המסתיימות בצריחים "דמוי בצל". הכיפות מחודדות ומזכירות מבנים איסלמים דומים. מעל הכניסה ומעל החלונות נבנו קשתות מאוריות "דמויות פרסה". בחלקה העליון של החזית, יש יציע צר ועדין, המזכיר את הסגנון הרומאני של ימי הביניים.
הבניין, אף על-פי שהחזית שלו היא בעלת פרופורציה נאה ושקולה, אינו משקף את צורתו של המבנה בכללו. האולם המרכזי, שהוא חלל מרכזי ביסודו ומעליו כיפת-תוף גדולה, אינו מתקשר באופן אורגני עם החזית. גם הכיפה היא נסתרת, מאחורי החזית, ואינה נראית לעובר ברחוב.
האדריכל של בית הכנסת היה מרקו טְרֵוֱוס (Marco Treves), אשר תכנן לאחר מכן את בית הכנסת בפירנצה. בית הכנסת תוכנן עבור קהילה שמנתה אז 600 נפש.
בבנינו השתתפו: גם האדריכל, ג'וזפה לוקרני, שעסק בכך בשנים 1874 - 1878, הצייר, יליד העיר, קרלו קוסטה (Carlo Costa), הפסל ארקולה וילה (Ercole Villa), הוויטראז'ים בוצעו על ידי מיקלה פורנרי (Michele Fornari) ועבודת השיש על ידי האחים בונה לווררונו  (Bona lavorarono).
התצוגה

בצמוד לבית הכנסת יש אולם תצוגה ובו מסמכים של הקהילה מהמאה ה-16. כמו כן הוא מציג תשמישי קדושה עתיקים שנותרו ברשות יהודי העיר .
לקריאה נוספת

יעקב פינקרפלד, בתי הכנסת באיטליה, מוסד ביאליק, ירושלים,  תשי"ד
In Piedmont Sixteen Synagogues, בהוצאת הקהילה היהודית בטורינו.[דרושה הבהרה]
Annie Sacerdoti, Guida All'Italia Ebraica, Marietti, Casale Monferrato, 1986
אדמונד שמילוביץ'

אדמונד שמילוביץ' (ברומנית: Edmond Smilovici;‏ 24 בדצמבר 1921 - 24 במאי 1979) היה כדורגלן ומאמן ישראלי אשר נולד ברומניה ואימן את נבחרת ישראל בכדורגל בשנים 1971–1973.