stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אום רשרש
מבצע עובדה

בהחלטת החלוקה נקבע כי הערבה, דרום הנגב וחוף מפרץ אילת יכללו בתחומי המדינה היהודית. עד סוף שנת 1948 עסק הפיקוד העליון של צה"ל בחזיתות יותר דחופות מהערבה הדרומית ומפרץ אילת. בדצמבר 1948 הוציא דובר השגרירות הישראלית בוושינגטון הודעה העומדת על זכותה של ישראל לאום רשרש.
לאחר שבמבצע חורב פרצו הכוחות הישראלים לסיני וטוהר כביש באר שבע – ניצנה, הסכימה מצרים ללחץ שהופעל מהאו"ם, וב-7 בינואר 1949 נפסקה האש בכל גזרות חזית הדרום. ב-12 בינואר 1949 החלו שיחות על הסכמי שביתת נשק בין ישראל למצרים. אז הצטרפה גם ירדן לשולחן המשא ומתן על קווי שביתת הנשק, ובניגוד להחלטת החלוקה טענה שם לשליטה על אזור הנגב הדרומי. בריטניה, שהיה לה הסכם הגנה הדדי עם ממלכת ירדן תמכה בתביעה. על רקע זה תוכנן מבצע עובדה שהיה אחרון מבצעי צה"ל במלחמת העצמאות והתקיים בין 6 ל-10 במרץ 1949, ובו נכבש הנגב הדרומי וכוחות צה"ל הגיעו לאום רשרש.
בלילה שבין 9-10 במרץ 1949 הגיעה לתחנת המשטרה של אום רשרש קבוצה של ארבעה סיירים וגילתה שהתחנה ריקה ואנשי הלגיון עזבו אותה בבהילות. בעקבות דיווחם הגיעו בבוקר ה-10 במרץ 1949 הגיע הכוח של חטיבת הנגב לאום רשרש וגילו כי לא נמצא בידם דגל הלאום והם אלתרו דגל שנצבע בדיו על סדין לבן, אשר קיבל לאחר מכן את הכינוי דגל הדיו. מפקד הפלוגה, אברהם אדן, טיפס על תורן רעוע במרכזה של תחנת המשטרה הנטושה, כשמספר לוחמים מחזיקים בתורן לבל יימוט. המעמד הסתיים בשירת "התקווה". צילום המעמד היה לאחד מסמלי מלחמת העצמאות והפך עם השנים לגרסה הישראלית המקבילה להנפת הדגל באיוו ג'ימה. כשעתיים לאחר מכן הגיעו כוחות חטיבת גולני לאום רשרש והחליפו את דגל הדיו בדגל תקני שהיה ברשותם. בזאת נקבעה העובדה המתוכננת ומלחמת העצמאות הגיעה לסיומה.
מפקדי שתי החטיבות, נחום שריג ונחום גולן, שלחו מברק באמצעות מכשיר הקשר:
העבירו לממשלת ישראל:
ליום ההגנה לי"א באדר מגישות חטיבות הנגב פלמ"ח וחטיבת גולני את מפרץ אילת למדינת ישראל.
שחזור והנצחה

מרבית מבני אום רשרש נהרסו במהלך שנות ה־60 ורק כתוצאה ממאבק ציבורי נותר מבנה אחד לפליטה. סביב המבנה נטועים עצי אשל, ולידו אנדרטה שנעשתה על ידי האמן דניאל כפרי, שהיא פסל המשחזר במדויק את מעמד הנפת הדגל.
אום רשרש הוכרזה כאתר מורשת בשנת 2014 ונעשו באתר עבודות שימור. בבקתת החמר, האחרונה שנותרה מבין חמש הבקתות של תחנת המשטרה המנדטורית, בוצעו עבודות שימור ושיפוץ על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. העבודות לשיפוץ ושימור הבקתה, נמשכו מספר חודשים, וכללו תיקונים וציפוי בחומרים טבעיים, תיקוני דלתות, שחזור החלונות, שיפוץ הגג, התקנת תאורת למבנה והתקנת אמצעי שמירה וביטחון. הבקתה המשוחזרת נחנכה בטקס שנערך במקום ב-17 בנובמבר 2015.
לאתר הלאומי מגיעים מדי שנה למעלה ממאתיים אלף תלמידי תיכון במסגרת סיורים וטיולים שנתיים, וכן מבקרי תיירות רבים אשר פוקדים את האתר. עיריית אילת התקינה באתר עמדת הסברה אלקטרונית בשתי שפות, עברית ואנגלית, המספקת למבקרים הסבר אודות האתר ומורשתו.
הערות שוליים

↑  יצחק ביילי, שמות גאוגרפיים בפי הבדואים, באתר "סנונית", 1976, פריט מס' 58 ברשימה
↑  ד"ר זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת עם עובד, 1974, כרך א' עמ' 139.
↑  חיים רון, באתר הפלמ"ח
↑  חוף אילת הובטח לישראל בתוקף החלטת עצרת אונ"א, הַבֹּקֶר, 16 בדצמבר 1948
↑  "צבא ישראל הגיע לים סוף", דבר, 11 במרץ 1949
↑   מספר על הסיור לאום רשרש, בביצוע אמציה סבר, סרטון  באתר יוטיוב, 11 באוקטובר 2014
↑  מברק מפקדי החטיבות באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני
הנפת דגל הדיו על ידי לוחמי חטיבת הנגב
הנפת דגל הלאום בידי לוחמי חטיבת גולני
אום רשרש כיום לאחר שיפוץ ושימור המבנה
פסל הנפת דגל הדיו
מבנה המשטרה לאחר השימור והפסל לידו
ישעיהו אליהו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בינואר 1892 קורפו
 פטירה:  23 במרץ 1965 (בגיל 73)
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק
 התמחות:  רדיולוגיה
 תפקידים:  רופא 
 מחלקות ובתי חולים:  מכון פרטי
 בת זוג:  פנינה (לבית זלבר)
 מספר צאצאים:  1
 
ישעיהו אליהו (4 בינואר 1892 – 23 במרץ 1965) היה רופא, סגן ראש עיריית רמת גן (1938–1950) והרנטגנולוג הראשון של תל אביב.
קורות חיים

נולד בקורפו שביוון, בשם ישעיהו אליה, למלכה (לבית בללי) ולאברהם אליה, אח לשבתאי, למשה, למתתיהו, ליוסף, למטילדה, למזל, לאסתר ולדוד. קיבל חינוך מסורתי, למד בתלמוד תורה, היה פעיל בארגוני הנוער הציוני בעירו.
אליהו שלט במספר שפות: עברית, איטלקית, יוונית, צרפתית וגרמנית.
בשנת 1911 יצא ללימודי רפואה באנקונה שבאיטליה, והמשיך במצרים.
בשנת 1914 עלה לארץ ישראל, אבל יצא להמשיך בלימודי הרפואה בברלין, באוניברסיטת הומבולדט, אותם סיים בשנת 1917.
בשנים 1916-1915 עבד כסטודנט בבית חולים צבאי בפלאואן שבגרמניה.
בשנת 1918 חזר לארץ ישראל. לאחר מספר שנים היה הראשון שפתח מכון צילום רנטגן בתל אביב, בשדרות רוטשילד בבית הסמוך לבית בפינת רחוב הרצל. המכון היה מצויד במכשור מודרני, כלל מכונת צילום רנטגן לצורך אבחונים, שתשליליה פותחו במקום. בין הטיפולים שניתנו במכון הרנטגן, בשנות העשרים של המאה ה-20, היה טיפול הקרנות ב"גלי רנטגן" לחולי גזזת, שהייתה שכיחה באותה העת אצל ילדים ונוער בתל אביב. בשנות החמישים, לאחר שחלה, העביר את מכשור הרנטגן לקופת חולים לאומית.
בשנות העשרים של המאה ה-20 שינה את שם משפחתו מאליה (Elia) לאליהו, יחד עם אחיו.
בשנת 1921 נתן יד לד"ר יהודה ליב מטמון כהן, ממנהלי הגמנסיה העברית הרצליה להגשים את תוכניתו שהכריז עליה עוד בשנת 1913 להקים "עיר גנים" (רמת גן), על שטח קרקע שנרכשה מעבר לנחל מוסררה.  במרכז המועצה המקומית בנה ד"ר אליהו את דירתו. על נחלתו בת 5 הדונמים, בשכונת "פרדס גפן", ברמת גן גידל צמחי רפואה שונים והיה מביא מרפא לחולים רבים. אליהו חקר את תורת הריפוי באמצעות שימוש בצמחי מרפא (הרבולוגיה) של ארץ ישראל.
בשנות העשרים של המאה העשרים נשא לאשה את פנינה לבית זלבר, אך הנישואין לא עלו יפה.
ב-1926 השתתף בכנוס הרנטגני המדעי הראשון בארץ-ישראל.
אליהו היה מפעילי ומייסדי "מגן דוד אדום" ו"מכבי אש". דאג לרכישת האמבולנס הראשון ברמת גן.
אליהו היה פעיל בלשכת בני-ברית.
אליהו היה איש התנועה הרוויזיוניסטית. ב-15 בנובמבר 1937 היה אחד מ-45 עצורים מינהלתיים שנשלחו על ידי שלטונות המנדט הבריטי לכלא עכו. בין העצורים היו ערי ז'בוטינסקי ואב"א אחימאיר. השלטונות נאלצו לשחררם לאחר מספר חודשים.
בשנים 1938–1950 היה אליהו חבר מועצת העירייה וסגנו של ראש העיר אברהם קריניצי.
נפטר ב-1965. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
על שמו רחוב ברמת גן..
לאליהו בן יחיד.
אחיו של ישעיהו: מתתיהו ויוסף אליהו הוציאו לאור את גלויות האחים אליהו בארץ ישראל המנדטורית, מראשית שנות העשרים עד 1939.
ממאמריו המדעים

ישעיהו אליהו, "הריפוי לפטרת הראש בקרני רנטגן", הרפואה, ב', תרפ"ח, 1928, עמודים 87-88.
לקריאה נוספת

פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמודים 97-98
יעל ויילר ישראל, 'אגדת האחים אליהו: מסורת, רפואה ושליחות ציבור', האומה, 169, סיון תשס"ח 2008, עמ' 96-81
הערות שוליים

↑  ישעיהו אליהו באתר GRAVEZ
↑  מכון הרנטגן השני בתל אביב, נפתח במחצית השנייה של שנות העשרים על ידי הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ), ברחוב בלפור, מול הכניסה לבית החולים הדסה.
↑  יבנאל מטלון, תל אביב: זכרונות 1919 - 1939, פרויקט בן יהודה
↑  דוד תדהר (עורך), "ישעיהו אליהו", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4533
↑  אליהו ד"ר ישעיהו - חברא קדישא תל אביב יפו והמחוז
↑  רחובות המתחילים באות ד', "ד"ר אליהו"
| מגן דוד אדום |
| --- | --- | --- |
| מייסדים | משולם ליבונטין • חיים אלפרין • משה רבינוביץ' • ישעיהו אליהו • חיים לייבוביץ • משה פרנקל • ברוך ניסנבוים • אריה אלוטין |  |
| נשיאים | יהודה סקורניק • נועם יפרח • אבי זהר |  |
| מנכ"לים | מרדכי פן • יצחק שני • בן-ציון טחן • אשר דר • אריאל יהלומי • חיים דגן • עמיצור כפיר • רוני ליכטנשטיין • יחיאל חמי •  נתן כהן •  יעקב אדלר • יוחנן גור • עמוס לוריא • אבי זהר • אלי בין |  |
| שונות | קריית מד"א • חוק מגן דוד אדום • נוער מד"א • יחידת האיתור הבינלאומית |  |
| מיזמים | נאמן חיים • פרויקט מחויבות אישית |  |
בדיקת צואה

כלי מעבדה מלאים בצואה אנושית, עבור בדיקת צואה
בדיקת צואה היא בדיקה של צואה אנושית במעבדה רפואית, על מנת לאבחן בעיות בריאותיות. חלק מהבדיקות מיועדות לאבחן בעיות בלבלב וכן לזהות מחלות מעי דלקתיות ומחלות מעיים כרוניות אחרות. בדרך כלל הבדיקות כוללות בדיקה חזותית, ניתוח מיקרוביאלי באמצעות תרבית לזיהוי מיקרואורגניזמים, בדיקות מיקרוסקופיות ובדיקות כימיות. הימצאות חיידקים מסוגים שונים, כגון קוליפורם צואתי, או רמות חריגות של גליקופרוטאינים בצואה יכולות להעיד על התפתחות של קוליטיס כיבית, אנטרוביאזיס, מחלות מעי דלקתיות, סרטן המעי הגס וגידולים נוספים.
בדיקה חזותית

באמצעות בדיקה חזותית של צואה אנושית ניתן לקבוע את הצבע והמרקם של הצואה, ולשייך אותו לאחד מסוגי הצואה בסולם בריסטול, המתאר את הצואה במצב נורמלי ובמצבי עצירות או שלשול. לעיתים ניתן לזהות טפילי מעי בצואה בעין בלתי מזוינת.
בדיקת סרטן

דגימת צואה משמשת לבדיקת דם סמוי בצואה, המזהה בצואה נוכחות של דם שאינו גלוי לעין בלתי מזוינת, דבר שעלול להעיד על התפתחות סרטן המעי הגס או סרטן הקיבה. חלופה מקובלת לבדיקה זו היא בדיקת קולונוסקופיה, שרמת אמינותה גבוהה יותר.
בדיקות מיקרוסקופיות

בדיקות מיקרוסקופיות יכולות לזהות נוכחות של תולעים טפיליות בצואה, המעידות על מחלות או זיהומים שונים. בבדיקה זו ניתן לזהות גם וירוסים, כגון Rotavirus, וחיידקים בעלי פוטנציאל פתוגני, כגון Clostridioides difficile.
בדיקות כימיות

בדיקת אינדיקטור pH בצואה יכולה לזהות רגישות ללקטוז או נוכחות זיהום. כמו כן נבדקת רמת השומן בצואה, שמסייעת לזהות הפרעות עיכול, כגון תת-ספיגה של פרוקטוז.
בנוסף לאלה נבדקת רמת האנזים אלסטאז (אנ'), המיוצר בלבלב. בדיקה זו יכולה לאבחן מצבים של אי-ספיקה לבלבית שיכולה להיגרם על ידי דלקת לבלב כרונית, ציסטיק פיברוזיס (CF), אבני מרה, סוכרת, סרטן הלבלב והיצרות פפילרית (אנ').
ראו גם

בדיקה רקטאלית
הערות שוליים

↑  בדיקת צואה - באילו מקרים מתבצעת וכיצד?, באתר המרכז למחלות דרכי העיכול.
↑  ד"ר צביקה ליס, תרבית צואה (Stool cult profile), באתר שירותי בריאות כללית, ‏16 במאי 2018.
↑  אלסטאז (בצואה), באתר מכבי שירותי בריאות, ‏22 באוגוסט 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00563667 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
וומריטי

|  שמות מסחריים בישראל |
| --- | --- |
 וומריטי
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C11H13NO6 
 מסה מולרית:  255.226 גרם למול
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, נכלל בסל הבריאות
 דרכי מתן:  מתן פומי בקפליות
 מזהים
 מספר CAS:  1577222-14-0
 PubChem:  73330464
 ChemSpider:  57423290
 
דירוקסימל פומרט (בלועזית: Diroximel fumarate) היא תרופה המשמשת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית (RRMS) בחולים מבוגרים. מטרת הטיפול בתרופה היא להפחית את שיעור התקפי המחלה ולהאט את התקדמות הנכות. בישראל התרופה מוכרת בשמה המסחרי וומריטי (Vumerity).
וומריטי מסייעת בהגנה על מערכת העצבים המרכזית, בנוסף היא בעלת השפעה אנטי דלקתית ובעלת השפעה על דיכוי של מערכת החיסון. ההשפעות השליליות הנפוצות ביותר שלה הן הסמקה ובעיות במערכת העיכול.
שימוש רפואי

בישראל דירוקסימל פומרט נמצאת בשימוש לטיפול בטרשת נפוצה התקפית הפוגתית בחולים מבוגרים. דירוקסימל פורמט שייך לקבוצת התרופות המשפיעות על מערכת העצבים.
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה אינו מפוענח דיו. ידוע על הפעלה של פקטור שעתוק nuclear factor erythroid 2-related factor 2 (NFE2L2).
מינון ואופן השימוש

התרופה זמינה כקפסולה 231 מ"ג בעלת מנגנון שחרור מושהה במעי.
מינון התחלתי מומלץ בימים 1–7 הוא קפסולה אחת במינון של 231 מ"ג פעמיים ביום.
מינון שגרתי מומלץ הוא 2 קפסולות במינון של 231 מ"ג פעמיים ביום.
ניתן ליטול וומריטי עם או ללא מזון. במידה ונוטלים את התרופה עם מזון, יש להימנע מארוחה עתירת שומן ועתירת קלוריות (הארוחה יכולה להכיל לא יותר מ-700 קלוריות ולא יותר מ-30 גרם שומן).
התוויות נגד

אסור לשימוש בחולים הסובלים מ-PML (חולי מוח מתקדם רב-מוקדי) או אם קיים חשד למחלה.
אסור לשימוש בנשים בהריון.
אסור לשימוש בילדים ומתבגרים מתחת לגיל 18 שנים.
אסור לשימוש בחולים המאובחנים ב-HIV.
אסור לשימוש בחולים הסובלים מהפרעות חמורות בקיבה או במערכת העיכול.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי העיקריות שדווחו במחקרים בעקבות הטיפול כוללות: הסמקה, שלשול, בחילה, כאבי בטן, הקאות. רוב תופעות הלוואי היו קלות עד מתונות וחלפו תוך מספר שבועות. השימוש בוומריטי עלול לגרום לשינוי במספר תאי הדם הלבנים בדם ושינויים בערכי תפקוד הכליות והכבד. טרם הטיפול בוומריטי הרופא יבצע בדיקת דם על מנת לבדוק את מספר תאי הדם הלבנים ואת תפקודי הכליות ותפקודי הכבד. הרופא יחזור על בדיקות אלו באופן סדיר במהלך הטיפול.
תופעת לוואי נדירה אך עלולה להיות קטלנית עשויה להיות תסמיני PML הכוללים חולשה חדשה או החמרת חולשה בצד אחד של הגוף, תנועות מגושמות, שינויים בראייה, בחשיבה או בזיכרון, בלבול או שינויי אישיות הנמשכים מספר ימים. במצבים אלו יש לפנות מיד לרופא לצורך בירור.
מינון יתר

לתרופה לא קיים אנטידוט ספציפי. תסמינים המתרחשים כתוצאה ממינון יתר מטופלים באופן סימפטומטי.
הערות שוליים

↑  מידע על התרופה
↑  כל הבריאות - וומריטי, 231 מ"ג, 120 קפסולות (Vumerity), באתר call.gov.il
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏28 באפריל 2022
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מגפת הכולרה השנייה

| --- | --- |

קריקטורה צרפתית משנת 1830 בנושא מחלת הכולרה
 סוג:  חיידקית
 תקופת המגפה:  1826–1837 (כ־11 שנים)
 במדינות או באזורים:  אסיה, אירופה, אמריקה
 פתוגן:  Vibrio cholerae
 מקור המגפה:  דלתת נהר הגנגס, הודו
 מקרי מוות:  לא ידוע. סדר גודל מוערך באירופה בלבד – מאות אלפים
מגפת הכולרה השנייה הייתה מגפה פנדמית של כולרה, אשר התפשטה בין השנים 1826–1837‏ מהודו ברחבי אסיה, אירופה ואמריקה. זו הייתה המגפה השנייה בסדרה של שבע מגפות עולמיות של כולרה למן המאה ה-19, ובה הוכח שהמחלה מסוגלת להתפשט בארצות בעלות אקלימים שונים ביותר, מהודו הטרופית ועד רוסיה, נורווגיה וקנדה בצפון. המגפה גבתה את חייהם של מאות אלפים ברחבי העולם.
רקע > מחלת הכולרה

מחלת הכולרה היא מחלת מעיים זיהומית מדבקת מאוד שנגרמת על ידי חיידקים גראם-שליליים מהמין Vibrio cholerae. החיידקים מועברים באמצעות תווך מימי (שתיית מים וצריכת מזון מזוהמים) וגורמים לשלשולים חריפים שמובילים להתייבשות ואיבוד אלקטרוליטים. המחלה אנדמית בהודו ועל פי רוב מתפרצת בחודשי האביב והקיץ ודועכת לקראת החורף עם הירידה בטמפרטורת המים בהם שוכנים החיידקים, היות שטמפרטורה נמוכה גורמת למותם.
חיידקי Vibrio cholerae פוגעים במערכת העיכול וגורמים לאיבוד מהיר מאוד של נוזלים (20–30 ליטר של נוזלים ביממה), דבר שעלול להוביל למצב מסכן חיים. כ-50% מהחולים שלא יקבלו טיפול אנטיביוטי הולם עלולים למות מהמחלה.
רקע > מגפת הכולרה הראשונה

מגפת הכולרה הראשונה, שהתחוללה בין השנים 1817–1824, פרצה באזור קולקטה והתפשטה ברחבי דרום אסיה והמזרח התיכון. בעוד כולרה היא מחלה אנדמית לדלתת נהר הגנגס, עם התפרצויות מקומיות מרובות, מגפת הכולרה הראשונה היא המגפה הראשונה המתועדת שהתפרצה מעבר לגבולותיה של הודו. התפשטות זו של המגפה התאפשרה, בין היתר, בגלל העברת המחלה על ידי חיילים בריטים.
מהלך המגפה השנייה > שנות ה-30 של המאה ה-19

מרוסיה התפשטה המגפה ליתר חלקי אירופה. ב-1831 פגעה המגפה בערים הראשיות ברוסיה, ומשם עברה לפולין ולפרוסיה המזרחית על ידי חיילים רוסים. ברחבי האימפריה הרוסית התחוללו מהומות נגד מחדליו של השלטון בטיפול במגפה. הדיווחים על התפשטות המגפה ברוסיה הביאה את השלטונות הבריטיים להוציא צווי הסגר לספינות שהפליגו מרוסיה ועגנו בנמלים בריטיים. עם התפשטות המגפה בבריטניה, פרסמו רשויות הבריאות הנחיות לשרוף פריטים בעלי פוטנציאל העברה של המחלה, בהתאם לתאוריית המיאזמה ששלטה בכיפה.
בין ספטמבר 1831 לינואר 1832 השתוללה המגפה באזור שפכי נהרות הפרת והחידקל. כמחצית מתושבי העיר שושתר מתו מכולרה. הקהילה המנדעית נפגעה קשות, וכל כוהני הדת מתו במגפה.
באוקטובר 1831 הגיעה המגפה לבריטניה, עת בסנדרלנד היא נישאה על ידי נוסעים שהגיעו בספינה מהים הבלטי. סך הכול בלונדון המגפה גבתה 6,536 קורבנות. בפריז מתו כ-20 אלף איש מתוך כ-100 אלף בכל צרפת. כתוצאה מהמגפה חוקק בבריטניה חוק בריאות הציבור של 1848, אשר הקים את לשכות הבריאות המקומיות במדינה.
ב-1832 חצתה המגפה את האוקיינוס האטלנטי והגיעה לקוויבק, לאונטריו ולנובה סקוטיה שבקנדה, כמו גם לניו יורק ולדטרויט בארצות הברית. בשנים הבאות המגפה גם הגיעה לחוף המערבי. דיווח אחד מתאר מוות של 57 מהגרים אירים, אשר עסקו בהנחת מקטע מסילת ברזל כ-50 ק"מ מערבית לפילדלפיה, וכולם חלו בכולרה.
הסיבות שניתנו באותה העת למגפה

במהלך המגפה השנייה נחלקה הקהילה המדעית באמונותיה לגבי הגורמים לכולרה. בצרפת רופאים האמינו שכולרה קשורה בעוני. הרוסים האמינו שהמחלה מידבקת, אם כי הרופאים לא הבינו כיצד היא מתפשטת. בארצות הברית האמינו שהכולרה הובאה על ידי מהגרים, במיוחד האירים, והאפידמיולוגים חשדו שהם נושאים מחלות מנמלים בריטיים. הבריטים חשבו שייתכן שהמחלה הופיעה כתוצאה מהתערבות אלוהית.
מורשת

המשורר הנורווגי הנריק ורגלנד כתב מחזה בהשראת המגפה שהגיעה גם לנורווגיה. המחזה, שנקרא "הכולרה ההודית" (Den indiske Cholera), מתרחש בהודו הבריטית, ובו הוא מותח ביקורת על התגובה העלובה של הרשויות למגפה.
כתוצאה מהמגפה התקדמה הקהילה הרפואית צעד משמעותי עם ההמצאה של עירוי תמיסת מלח תוך-ורידי. עירוי זה פותח הודות לעבודתו של תומאס לאטה מהעיר לית' שליד אדינבורו שבסקוטלנד. לאטה הראה שעירוי תמיסת מלח שיפר מאוד את מצבם של החולים והציל חיים רבים על ידי מניעת התייבשות, אך הוא היה אחד מאנשי הצוות הרפואי הרבים שמתו במגפה.
הערות שוליים

↑  Richard J. Evans, EPIDEMICS AND REVOLUTIONS: CHOLERA IN NINETEENTH-CENTURY EUROPE, Past & Present, Volume 120, Issue 1, August 1988, Pages 123–146
↑  Richard A. Finkelstein. Chapter 24: "Cholera, Vibrio cholerae O1 and O139, and Other Pathogenic Vibrios". Medical Microbiology (4th ed.), University of Texas Medical Branch at Galveston, 1996, ISBN 0-9631172-1-1. PMID 21413330.
↑  Jo N. Hays. Epidemics and Pandemics: Their Impacts on Human History. ABC-CLIO, 2005, p.193. ISBN 978-1851096589.
↑  Jo N. Hays. Epidemics and Pandemics: Their Impacts on Human History. ABC-CLIO, 2005, p.195. ISBN 978-1851096589.
↑  Singleton FL, Attwell R, Jangi S, Colwell RR. (1982). Effects of temperature and salinity on Vibrio cholerae growth. Applied and Environmental Microbiology. Nov;44(5):1047-58. PMID 6295276.
↑  Sack DA, Sack RB, Nair GB, Siddique AK. (2004). Cholera. The Lancet. Jan 17;363(9404):223-33. PMID 14738797.
מגפת הכולרה בפלרמו, 1835
כרזה של מועצת הבריאות של ניו יורק, 1832: ההמלצה לבריאות הציבור להימנע ממים קרים מדגימה את חוסר ההבנה המלאה של המחלה ושל הגורמים לה.
יהודה לבנוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 תל אביב-יפו
 פטירה:  20 ביולי 2022 (בגיל 77 בערך) ראשון לציון
 מדינה:  ישראל 
 אירועים משמעותיים:  גילוי הסובבן בצמח
 עיסוק:  שירות קבע חוקר ארץ ישראל
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ארץ ישראל
 סוגה:  היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1993–2020 (כ־27 שנים)
 
הסובבן שחשף לבנוני ב-2014
הפס עם ברכת הסולטאן שגילה לבנוני
יהודה לבנוני (1945 – 20 ביולי 2022) היה חוקר ארץ ישראל וסופר. התמחה בתחום של רכבות היסטוריות בישראל ובמיוחד רכבת העמק. התפרסם כשגילה, לאחר מחקר ממושך, את הסובבן בתחנת הרכבת סמח.
ביוגרפיה > נעורים

יהודה לבנוני נולד ב-1945 בתל אביב לחיים ובתיה לבנוני. אביו עלה ב-1935 מליטא ונישא בארץ ישראל לאימו שעלתה מאוקראינה. החל ללמוד בבית הספר "דוגמה" בתל אביב ואחרי מעבר המשפחה לגבעתיים, עבר לבית הספר "אורט גבעתיים".
ביוגרפיה > שירות צבאי

ב-1963 התגייס לחיל חימוש ולאחר שירות סדיר וסיום קורס קצינים החל שירות קבע. במסגרת השירות השלים תואר ראשון בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר התואר עבר לחיל המודיעין. מילא בחיל תפקידים שונים ובין השאר היה מפקד השלמה חיילית של קציני מודיעין. השתחרר מצה"ל ב-1993 בדרגת סגן-אלוף.
ביוגרפיה > מחקרי ארץ ישראל > מגדלי השעון העות'מאניים

עם סיום שירותו הצבאי החל לבנוני לחקור אתרים היסטוריים בארץ ישראל והתמקד בששת מגדלי השעון העות'מאנים שהוקמו בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 לציון יובל 25 שנים לכהונתו של סולטאן האימפריה העות'מאנית עבדול חמיד השני. ב-2003 הוציא לבנוני את מחקריו בספר בשם למי צלצלו השעונים.
ביוגרפיה > רכבת העמק

בעקבות פרסום הספר על מגדלי השעון ביקשה ממנו המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל להכין מחקר על רכבת העמק. את תוצאות מחקרו המעמיק, שכלל ראיונות עם כ-1,000 אנשים, פרסם לבנוני, ב-2017, בספר בן שני כרכים בשם מחמורו של הסולטן לרכבת העמק. במסגרת מחקרו היה לבנון הראשון לגלות מספר ממצאים חדשים הנוגעים לרכבת העמק כמו:
תחנות רכבת לא ידועות (כמו תחנת באשאטווה/בית יוסף)
שני פסי רכבת עליהם נוצקה ברכה לסולטאן לכבוד חנוכת המסילה בה נאמר "מברכת (שפע) אדוננו, אמיר המאמינים, הסולטן עבד אל- חמיד השני – חזק ותמך (בו האלוהים)". פסים אלו מוצגים היום בתחנת הרכבת סמח.
סובבן צמח
ביוגרפיה > גילוי הסובבן

צילומים היסטוריים של תחנת הרכבת סמח הראו שממזרח לתחנה הוקם סובבן. מטרתו הייתה לאפשר החלפת הקטר החלש שסחב את הרכבת מחיפה עד סמח' בקטר חזק יותר שמסוגל לעלות לאורך נהר הירמוך במעלה מסילת הרכבת דרעא–צמח. במשך שנים רבות הצביעו חוקרים על מבנה קרקעי עגול ממזרח לתחנה כסובבן. לבנוני ערער על מסקנת החוקרים ויחד עם יאיר מיש חקר את הנושא תוך שימוש במפות ישנות ותצלומי אוויר כדי לבחון מחדש את מקומו של הסובבן. ב-2014 הצביעו לבנוני ומיש על נקודה חדשה ובחפירות שנערכו במקום אכן נחשף הסובבן שנקבר כולו באדמה כשהאתר הקודם זוהה על ידם כמכל דלק בריטי תת-קרקעי מ-1942. על אף שהסובבן הוא חלק אינטגרלי מתחנת הרכבת הוא אינו כלול כיום בתחום המשוחזר של התחנה.
ספריו

יהודה לבנוני, למי צלצלו השעונים, הוצאה עצמית, 2003
יהודה לבנוני, מחמורו של הסולטן לרכבת העמק (2 כרכים), הוצאת "ארז הלבנון", 2017
יהודה לבנוני, סודות שבעמק, הוצאה עצמית, 2021
משפחתו

לבנוני נישא לחנה ולזוג נולדו 3 ילדים. נפטר ביולי 2022.
הנצחה

בינואר 2023 התקיים במוזיאון רכבת ישראל בחיפה יום עיון השם "130 שנות רכבת בארץ ישראל" שהוקדש לזכרו של יהודה לבנוני.
הערות שוליים

↑  מגדלי השעון העותמאניים, באתר פלי"ם
↑   אלי אשכנזי, משוגעים לרכבת העמק: תגלית בצפון מרגשת היסטוריונים חובבים, באתר הארץ, 20 בינואר 2014
↑  חנוכת ספרו של יהודה לבנון, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
↑  הודעה על פטירתו של יהודה לבנון, באתר "אבלים"
↑   יום עיון לזכרו של יהודה לבנון, סרטון  באתר יוטיוב
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264448505171  VIAF: 297540776   WorldCat (עם VIAF): 297540776
תרופה משולבת Nirmatrelvir ו-Ritonavir

תרופה משולבת Nirmatrelvir ו-Ritonavir (בשם מסחרי: פקסלוביד Paxlovid) היא תרופה אנטי-ויראלית שפותחה על ידי חברת פייזר כטיפול נגד מחלת הקורונה (COVID-19).
בדצמבר 2021 קיבל השילוב של נירמטרלוויר (Nirmatrelvir) באריזה משותפת עם ריטונביר (אנ') אישור שימוש בחירום (אנ') על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול במחלת הקורונה. התרופות באריזה משותפת נמכרות תחת שם המותג Paxlovid. היא אושרה לשימוש חרום בישראל על ידי מנכ"ל משרד הבריאות פרופ' נחמן אש זמן קצר אחר כך.
שימוש רפואי

בהרשאת החירום של פקסלוביד, ההתוויה לשימוש היא גיל 12 ומעלה, עם משקל של לפחות 40 קילוגרם ובדיקת קורונה ישירה חיובית, שנמצאים בקבוצת סיכון גבוה (אנ'), ושהידבקות במחלה עלולה להובילם לאשפוז או למוות. פקסלוביד לא קיבלה הרשאה לשימוש למניעת הידבקות בווירוס הקורונה, לטיפול לאחר חשיפה ל-COVID-19, או לטיפול חדש באנשים מאושפזים. אין נתונים על הסיכון בשימוש בתרופה במהלך היריון, או על מקרי הפלה טבעית. כמו כן, אין נתונים על נוכחות הפקסלוביד בחלב אם ועל השפעותיה על ייצור חלב או על התינוק.
ניסוי בבני אדם

בינואר עד יולי 2021, עונת הוריאנטים שקדמו לאומיקרון, נערך ניסוי מבוקר הקצאה אקראית של שלב II-III שנקרא EPIC-HR. נכללו בו רק נבדקים שלא חוסנו נגד קוביד-19, שדיווחו על לפחות תסמין אחד של קוביד-19, שנמצא SARS-CoV-2 בבדיקת מעבדה שלהם ואשר טופלו מחוץ לבתי חולים. התוצאות עבור מי שלא עברו יותר מ-3 ימים בין הופעת התסמין לנטילת התרופה פורסמו באפריל 2022: היעילות של פקסלוביד נגד אשפוז-קוביד או מוות נאמדה ב-88% (טווח ביטחון בין 75-94%). ניתוח-על שפרסמה ספריית קוקריין בספטמבר 2022, דיווח שנמצא רק הניסוי היחיד הזה כניסוי שהסתיים, וכי ישנם 8 ניסויים נוספים שטרם הסתיימו. מחקר "תווית פתוחה" (ללא סמיות) שנערך בבתי חולים בשנגחאי בתקופת וריאנט האומיקרון, לא מצא יתרון משמעותי להוספת פקסלוביד לטיפול הרגיל.
ניסוי בבעלי חיים

בארנבות בהיריון נצפתה ירידה במשקל הגוף של העובר לאחר חשיפה מערכתית גבוהה של פי 10 מהמינון המאושר לאדם. בצאצאים של חולדות מניקות נצפתה ירידה זמנית במשקל הגוף.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי של תרופת ה פקסלוביד, כוללות: דיסגזיה (אנ') (חוסר או שיבוש בחוש הטעם) (6%), שלשולים (3%), יתר לחץ דם (1%) וכאבי שרירים (1%). תופעות לא רצויות נוספות שדווחו כוללות תגובות אלרגיות, בעיות בכבד, עמידות לתרופות לטיפול ב-HIV, כאב בטן, בחילה ותחושת חולי כללית.
מנת יתר

אין תרופות ספציפיות המטפלות במינון יתר של פקסלוביד. הטיפול במקרים של מנת יתר, מורכב מאמצעים תומכים כגון ניטור של סימנים חיוניים ותצפית על המצב הקליני.
ביאורים

↑  נכון ליוני 2023, עדיין אין לפקסלוביד אישור שימוש רגיל (Approval).