stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקסים ליטבינוב
קורות חיים

נולד בשם מאיר חנוך וולך, בעיר ביאליסטוק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בפולין), למשפחה יהודית אמידה. לאחר סיום בית הספר שירת בצבא הרוסי, ועם שחרורו חזר לביאליסטוק ועבד כרואה חשבון.
בשנת 1898 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, גוף מהפכני ומחתרתי (בעתיד - המפלגה הבולשביקית). עסק בתעמולה קומוניסטית בקרב הפועלים במזרח אוקראינה. בשנת 1901 נעצר על ידי המשטרה, נשפט ונידון למאסר ממושך. בשנת 1902, עם עוד 11 חברים, הצליח לברוח מהכלא בקייב ולהימלט לשווייץ. חי תחילה בשווייץ לאחר מכן בצרפת וב-1914 עבר לבריטניה.
לאחר המהפכה הבולשביקית ברוסיה מונה לנציג דיפלומטי של רוסיה הסובייטית בבריטניה. הבריטים לא הכירו במעמדו ואף עצרוהו, לאחר שדיפלומט בריטי בשם לוקרט נעצר ברוסיה. כעבור כחודש שוחרר וגורש לרוסיה. לאחר חזרתו החל לעבוד במשרד החוץ הסובייטי. בשנת 1919 נשלח לשוודיה ותוך זמן קצר גורש מהמדינה לצד נציגים סובייטים נוספים (אהרון שיינמן ווצלב וורובסקי). בשנים 1920–1921 כיהן כשגריר באסטוניה. בשנים 1921–1930 שימש סגן שר החוץ ולאחר מכן מונה לתפקיד שר החוץ של ברית המועצות. במהלך שנות פעילותו בתפקיד זה הביא לכינון יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית ולקבלת ברית המועצות לארגון חבר הלאומים. בשנת 1939 הוחלף בתפקידו על ידי ויאצ'סלב מולוטוב ופרש משירות החוץ.
בשנת 1941, לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות, חזר לשירות. מונה לתפקיד סגן שר החוץ ובמקביל (עד שנת 1943) היה גם שגריר ברית המועצות בארצות הברית ובקובה. בשנת 1946 פרש ליטבינוב סופית מהשירות במשרד החוץ.
מקסים ליטבינוב נפטר בשנת 1951 במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
מקס פריי

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1874 מאלבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 במרץ 1944 (בגיל 69) באד הרצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
מקס פריי (בגרמנית: Max Frey‏; 16 באפריל 1874 – 11 במרץ 1944) היה צייר נוף, גרפיקאי ומאייר גרמני.
פריי היה בתחילה מורה ומשנת 1910 פרופסור באקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן. עבודתו האמנותית בשנות העשרים והשלושים מראה אלמנטים של סמליות ואובייקטיביות חדשה עם סממנים סוריאליסטיים של ריאליזם קסום.
ביוגרפיה

מקס פריי נולד במולבורג ליד קרלסרוהה בשנת 1874. אביו היה איש העסקים היינריך פריי, ואמו הייתה לואיז פריי. מקס פריי התגורר בקרלסרוהה עד 1904. תחילה למד בבית הספר לאומנויות ומלאכה בקרלסרוהה ולאחר מכן עבד באופן זמני כצייר תיאטרון בברלין ובמנהיים. משנת 1895 עד 1903 הוא נרשם כסטודנט לאקדמיה לאמנות בקרלסרוהה אצל פרדיננד קלר, גוסטב שנלבר ולאופולד פון קלקרוית.
ב־24 במאי 1904 התחתן מקס פריי עם אנה לואיז אוטילי פאני אלשטאטר בקרלסרוהה, ילידת קרלסרוהה ב־8 בפברואר 1884, בתם של בעל המפעל רודולף אלשטאטר ואשתו ברטה. בנישואין אלה נולדה בת בשנת 1920.
בין 1904 ל-1905 מקס פריי חי כצייר בפרנקפורט על המיין. משנת 1906 התגורר בדרזדן. מרחב העבודה שלו היה בבניין החדש שנבנה משנת 1901 עד 1908, ושימש משנת 1906 כמרכז החדש של האקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן. ויליאם לוסוב שימש גם כמנהל האקדמיה לאמנות שימושית משנת 1906.
בשנת 1907 קיבל מקס פריי תפקיד הוראה באקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן. הוא הוביל את השיעור החדש שנפתח ל"אמנות גרפית ומלאכה" במחלקה לנשים בבית הספר. נשים התקבלו ללימודים רק בבית הספר המלכותי לאמנויות יישומיות בדרזדן מאז 1907. בין התלמידות הראשונות במחלקה שזה עתה הוקמה היו בין השנים 1907–1911 מרגרט וונדט ומרגרט קון, שהקימו את חברת Wendt & Kühn בשנת 1915.
בשנת 1910 מונה פריי לפרופסור יחד עם אריך קליינמפל. בשנת 1915 בוטלה המחלקה הנפרדת לנשים כשנכנס המנהל החדש קרל גרוס, ומאז ואילך לימדו את התלמידים יחד. פריי לימד ציורי נוף, גרפיקה ואמנות שימושית. תלמידיו כללו את מרגרט קון, אליזבת אהנרט, מרגרט נאומן המעצבים הגרפיים קורט הילשר גרטרוד ליסטיקוב, הנס גרונדיג, הנס תיאו ריכטר, אלפרד הס, ורנר הופמן ואוסקר כאהן.
מקס פריי הפך לחבר באיגוד האמנים הגרמני בשנת 1910. הוא היה חבר מייסד בקבוצת האמנים גרון-ווייס שנוצרה בסביבות 1910. קבוצת גרון-וייס הציגה את עבודותיה כקבוצה מתקדמת במסגרת קואופרטיב האמנות בדרזדן מ־29 באוקטובר 1910 בגלריית האמנות של אמיל ריכטר. מקס פריי עיצב את הכרזה לתערוכה. בפברואר 1914 הציג מקס פריי באותה גלריה כחבר בקבוצת האמנים דרזדן שהקים יוהאן וולטר-קוראו בשנת 1913. בשנת 1926 קיימו מקס פריי וג'ורג' סיברט תערוכה מיוחדת בגלריית רמלר בלייפציג. הוצגו 29 עבודות של פריי.
מקס פריי גויס למלחמת העולם הראשונה. אחר כך עבד באקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן עד 1934 לפחות. באוגוסט 1937 עבר לבאד הרצבורג. נישואיו הראשונים הסתיימו בגרושים ב־24 בדצמבר 1938.
ב־17 בפברואר 1939 נישא לסטודנטית לשעבר אדיתה פון פרובל בבראונשווייג. ב־29 באפריל 1940 נולד בנו וולקר. מקס פריי בילה את שנות חייו האחרונות עם משפחתו בבאד הרצבורג, שם נפטר ב־11 במרץ 1944.
אדיתה פריי נפטרה בשנת 1956. וולקר נפטר בשנת 2012 בהלמשטדט.
יצירה

עבודתו של מקס פריי משלבת נטיות סמליות עם אלמנטים של אובייקטיביות חדשה בצורת ריאליזם קסום. העבודות הגרפיות מושפעות מארט נובו.
עבודותיו המוקדמות הן בעיקר ציורי נוף, לפיהם המוקד לא היה פשוט בעיבוד הריאליסטי של הנוף, אלא לעיתים קרובות הייתה התפתחות נוספת של אפקטים של אור בעלי אופי רומנטי ולעיתים אגדי, למשל. בציורים "ערב על הנהר" 1905, "ערפל בוקר" 1911, "הבריחה למצרים" 1911, ו"וולקן "1921.
בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים עבודתו של פריי הפכה לסמלית יותר והכילה אלמנטים של ריאליזם קסום. מופיעים כל מיני יצורים מימיים ומיתיים פנטסטיים, למשל בציורים "עומק הים" 1926, "חולם" 1930, "ציפורים נודדות", "תחתית המים" 1931, "בעלי חיים ואנשים" 1931, "ציידים מעופפים" 1932. פריי יצר בשנות העשרים של המאה העשרים כמה תמונות עם מוטיבים אקזוטיים: "ביער הפלא" בשנת 1925, "ציד הנסיכה" בשנת 1926, "נסיכת היער הקדומה" בשנת 1928 .
יצירה > גרפיקה

העבודות הגרפיות מראות את מקס פריי כנציג אמנות הרפורמה בהשפעת ארט נובו. תרומתו האמנותית של פריי והייחודיות של יצירתו מורכבים בעיקר משילוב של אלמנטים של סמליות וריאליזם קסום. הריאליזם הקסום היה הזרם השלישי עם אלמנטים סוריאליסטיים בנוסף לקלאסיציזם בתוך הציור הייצוגי החדש של רפובליקת וויימר עם נציגים כמו פרנץ רדזיוויל, פרנץ לנק, אוולד שנברג או פרנץ סדלאצ'ק.
העבודות משלב המאוחר של פריי הוצגו לעיתים נדירות בתערוכות של אז. עבודתו של פריי נשכחה בתקופה שלאחר המלחמה. נטיות ריאליזם פנטסטי, סוריאליסטי וקסום מהוות כיוון של אובייקטיביות חדשה שזכתה לתשומת לב מועטה עבור אנשי דרזדן. [30] עבודתו של פריי מבוססת על מסורת האמנות הפנטסטית והחזונית של המאה ה -19, שהתגבשה כזרם בתוך הרומנטיקה כהתחמקות מהמציאות המיידית למחוזות דמיוניים ומיתיים. האמנות הפנטסטית והחזונית של המאה ה -19 כוללת יצירות מאת ארנולד בוקלין, ויליאם בלייק וגוסטב מורו. [31]
ציורים מאת מקס פריי ניתן למצוא באוספי האמנות של דרזדן. דיוקן עצמי המציג את מקס פריי בתפקיד טיל אוילנשפיגל נמצא ברשות מוזיאון טיל אוילנשפיגל שוקנשטט.
פריי עיצב גם מוצרים שונים ביניהם שטיחים, רהיטים, גופי תאורה, תכשיטים ואפילו פסנתר ברוח הארט נובו. מקס כמו כן עיצב איורים למגזין, לשבועון לאמנות ולשירה ולספרים [65] [66] [67]. הוא עיצב גרפיקה עבור גלויות וכרזות.
גלריה

כרזה
כרזה לתערוכה
כרזה לתערוכה
אקס ליבריס
גלויה
פוסידון
יצור ימי
דיוקן עצמי
הערות שוליים

↑  Frey, Max Adolf Peter. In: Willy Oskar Dreßler (Hrsg.): Dresslers Kunsthandbuch. Band 2. Verlag Carl Curtius, Berlin 1930, S. 272.
↑  Frey, Max. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der bildenden Künstler des XX. Jahrhunderts. Band 2: E–J. E. A. Seemann, Leipzig 1955, S. 157.
↑  Hochschule für Bildende Künste Dresden (Hrsg.): . VEB Verlag der Kunst, Dresden 1990, S. 620.
↑  Kunstgewerbeblatt. Leipzig 1908, Jg. 19, S. 201
↑  Jaleen Grove: Oscar Cahén. Life and Work. Art Canada Institute, Toronto 2015,
↑  Ruth Negendanck: . Verlag und Datenbank für Geisteswissenschaften, Weimar 1998,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 141309814  VIAF: 120908170   WorldCat (עם VIAF): 120908170
מעבר ברנר

| --- | --- |
הכביש המהיר E45 במעבר ברנר
הכביש המהיר E45 במעבר ברנר
 מידע כללי
 סוג הר:  מעבר הרים
 גובה:  1,370 מטר
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה איטליה איטליה
 מיקום:  גבול איטליה ואוסטריה
 רכס הרים:  הרי האלפים
 מחבר בין:  איטליה ומרכז אירופה
 קואורדינטות:  47°0′19″N 11°30′30″E﻿ / ﻿47.00528°N 11.50833°E﻿ / 47.00528; 11.50833
  (למפת הרי האלפים מוגדלת) מעבר ברנר(למפת הרי האלפים רגילה) מעבר ברנר
מראה במעבר ברנר
מעבר ברנר (באיטלקית: Passo del Brennero; בגרמנית: Brennerpass) הוא מעבר הרים בהרי האלפים על הגבול שבין איטליה לאוסטריה המשמש אחד ממעברי ההרים העיקריים באזור האלפים. זהו המעבר הנמוך ביותר (1,370 מטר) והנוח ביותר מבין מעברי האלפים ואחד הבודדים באזורו. מסיבות אלה מעבר זה היה מוקד למאבקי שליטה.
היסטוריה

מעבר ברנר הפך למעבר הרים מסודר עוד בימי רומא העתיקה, אף שהיה בשימוש עוד קודם לכן. הדרך הרומית הראשונה, ויה קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta), אשר קישרה בין איטליה לבין רייטיה ונחנכה בשנים 46–47 לספירה, לא חצתה את המעבר. דרך זו יצאה צפונה מן העיר ורונה, דרך עמק אדיג'ה אל עבר אאוגסבורג, דרך מעברי הרים אחרים באלפים. רק במאה ה-2 נסללה דרך במעבר ברנר. מאות בשנים עברו במעבר אנשים ובהמות הגוררות עגלות משא בלבד, עד שהדרך הורחבה בשנת 1777 ואיפשרה מעבר כרכרות. בשנת 1867 הושלמה מסילת ברזל דרך המעבר ועד היום זו מסילת הברזל היחידה החוצה את האלפים שלא במנהרה ארוכה. מאז סיום מלחמת העולם הראשונה, עם שינוי תוואי הגבולות הבינלאומיים, חלקו איטליה ואוסטריה בשליטה במעבר. עד לאותה עת היה המעבר כולו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ב-18 במרץ 1940, נפגשו במעבר אדולף היטלר ובניטו מוסוליני כדי לציין את ברית הפלדה.
דרכים

כביש מהיר אירופי E45 (המסומן בתחומי איטליה A22 ובאוסטריה A13), המקשר בין אינסברוק לוורונה ומודנה דרך בולצנו, עובר במעבר ומשמש אחד מנתיבי התחבורה היבשתית החשובים ביותר מצפון לדרום באירופה. אף לאחר הפסקת בדיקות המכס במעבר משתרכים במקום פקקי תנועה ארוכים וידועים לשמצה בפי תיירים מצפון אירופה המבקשים להגיע עם מכוניתם לנופש על חוף הים התיכון.
גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר, הוא גשר בטון הנושא כביש מהיר בעל שישה מסלולים מעל עמק סיל אל המעבר. הגשר בגובה 180 מטר מעל הקרקע ובאורך 820 מטר נחנך בשנת 1963 כיצירת מופת הנדסית אשר באה להקל על התנועה במעבר ברנר.
המשאיות הכבדות המשרכות דרכן במעלה עמק נהר אין, בדרכן אל המעבר, מזהמות את סביבתן ומהוות נושא לוויכוחים ערים בין מתווי המדיניות באירופה. בשנת 2004 חצו את גשר אירופה והמעבר כ-1.8 מיליון משאיות. כדי להקל על תנועת כלי הרכב בכביש שבמעבר מתבצעות תוכניות לשדרג את מסילת הברזל בין ורונה לאינסברוק ולהעבירה בסדרת מנהרות, כולל מנהרה בבסיס מעבר ברנר. העבודה על חציבת מנהרת הרכבת במעבר, באורך 56 קילומטר, החלה בשנת 2006. חציית מעבר ברנר בכלי רכב כרוכה בתשלום אגרה.
גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר
מעבר בנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קרל בנץ 
 גובה:  750 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°41′00″S 58°22′00″W﻿ / ﻿63.6833°S 58.3667°W﻿ / -63.6833; -58.3667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמעבר בנץ(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמעבר בנץ(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר בנץ(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר בנץ
 
מעבר בנץ (באנגלית: Benz Pass) הוא מעבר הרים צר, בחצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מעבר ההרים מפריד בין צוקי מצוק דרנטה, שבקצה הדרומי של מישור לואי פיליפ, לבין פסגת גיגן שבחלק הצפון - מערבי של רמת ארול.
המעבר מצוי 4 קילומטרים מצפון-מזרח למוצאו של קרחון ראסל המזרחי, ומפריד בין הקרחון לבין קרחון ההדום קונוט.
גובהו של המעבר 750 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המעבר

המעבר מופה בהתבסס על סקרים שבוצעו של ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
המעבר צולם מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
לאחר מכן המעבר נסקר על הקרקע על ידי סוקרים מטעם משלחת סקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה ממפרץ התקווה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המעבר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המעבר נקרא על שמו של קרל בנץ, מהנדס גרמני שבנה את מכונית הבנזין הראשונה בשנת 1885.
השם ניתן למעבר, בהתייחס לשמות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום התחבורה.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מיקום מצוקי דרנטה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי היסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
↑  לפי מקור אחר גובהו של המעבר 851 מטרים מעל פני הים
מערת הכלבים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  איטליה איטליה
 מיקום:  איטליה
 קואורדינטות:  40°50′00″N 14°10′00″E﻿ / ﻿40.8333°N 14.1667°E﻿ / 40.8333; 14.1667
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמערת הכלבים(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמערת הכלבים
 
מערת הכלבים (באיטלקית: La Grotta del Cane) היא מערה ליד אגם אניאנו (אנ') – אגם לוע המצוי ממערב לנאפולי שבאיטליה, בתחומי הקלדרה המקננת של קמפי פלגריי.
המערה נמצאת בסמוך להר הגעש אניאנו. אופיו הגעשי של האזור משפיע על האוויר שבתוכה, המכיל שיעור גבוה יחסית של פחמן דו-חמצני. מכיוון שגז זה כבד יחסית ליתר הגזים באוויר, הוא מתרכז בתחתית המערה (עד גובה של כ-30 סנטימטר) ועלול להביא כלבים שנקלעים למערה למצב של חנק, ומכאן גם שמה. המערה הוזכרה כבר בכתביו של פליניוס הזקן, ובשנת 1844 נכתב אודותיה שיר איטלקי.
הערות שוליים

↑  William R. HALLIDAY and Arrigo A. CIGNA, The Grotta Del Cane (Dog Cave), Naples, Italy, Cave and Karst Science, 3 33, British Cave Research Association, 2006, עמ' 131-136
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מתאוס פרנסה

מתאוס פרנסה דה אוליביירה (בפורטוגזית: Matheus França de Oliveira; נולד ב-1 באפריל 2004) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק כקשר התקפי במועדון הכדורגל האנגלי קריסטל פאלאס.
קריירה

מתאוס פרנסה הצטרף לקבוצת הנוער של המועדון הברזילאי פלמנגו בגיל 12 והפך במהרה לאחד השחקנים הבולטים שלהם. בדצמבר 2021, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פלמנגו, והפגין את כישוריו ואת הפוטנציאל שלו. החוזה של פרנסה עם פלמנגו כלל סעיף שחרור של 200 מיליון אירו. באוגוסט 2023, פרנסה עבר לקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג תמורת סכום של כ-20 מיליון אירו.
נבחרת לאומית

פראנסה ייצג את מדינתו בנבחרת ברזיל עד גיל 16, ורשם שש הופעות. הוא גם זומן לנבחרת ברזיל עד גיל 20, באליפות דרום אמריקה עד גיל 20 ב-2023. עם זאת, פלמנגו שהייתה קבוצתו באותה תקופה, ביקשה את שחרורו על מנת שישתתף בגביע העולם למועדונים.
הערות שוליים

↑  Real Madrid eyeing another Brazilian wonderkid Matheus Franca, Football Express India, ‏22 April 2023
מערת היונים

| --- | --- |

 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1965–2000 2022–הווה
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°55′12″N 35°13′06″E﻿ / ﻿32.920088888889°N 35.218263888889°E﻿ / 32.920088888889; 35.218263888889
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מערת היונים(למפת הגליל המערבי רגילה) מערת היונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת היונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת היונים
 
מערת היונים או מערות היונים הן מערות קרסטיות בגדה הימנית של נחל יצהר בגליל המערבי ואתר ארכאולוגי-פרהיסטורי חשוב. המערה אוכלסה לסירוגין החל מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני יותר מ-250,000 שנים, ועד לתרבות הנאטופית, 15,000–11,700 שנים לפני זמננו. בחזית המערה ישנן מספר טרסות חקלאיות המעובדות כיום, בהן טמונים שרידים פרהיסטוריים הן מהתרבות הנאטופית והן מהתרבות הכבארית הגאומטרית.
במערה היו לפחות חמישה אולמות, בימינו נותרו שלושה אולמות, כיוון שהשניים הנותרים קרסו. באולם המזרחי נערכו חפירות משנת 1965 בהנהלתם של עופר בר יוסף ואיתן צ'רנוב מן האוניברסיטה העברית בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב. חפירות נוספות נוהלו בשנים 1974–1975 בידי דונלד הנרי מאוניברסיטת טלסה באוקלהומה, וב-1980 – בידי פ' וַאלַא מהמשלחת הארכאולוגית הצרפתית בישראל.
באתר נחשפו קברים ובהם שלדי אדם. הקדומים בהם הם על פי רוב קברים קיבוציים. בטֶרַסָה שבחזית המערה נחשפו שתי קבורות משותפות של אדם וכלב. בנוסף נמצאו בקברים חרוזים, תליונים, כלי צור, כלי עצם וכלי אבן.
בשנת 2022 החלו חפירות מחודשות במערת היונים בידי אראלה חוברס מן המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הנתמכות על ידי הקרן הלאומית למדע.
לקריאה נוספת

עופר בר-יוסף, ברוך ארנסבורג, איתן צ'רנוב, מערת היונים. בית קברות ושרידי יישוב נאטופי, במערבו של גליל, החוג האזורי לידיעת הארץ, המועצות האזוריות "סולם צור" ו"געתון", 1974
ע' בן-יוסף, "יונים, מערת", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל (עורך ראשי: אפרים שטרן) בהוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1992, כרך 2, עמ' 577–579
מדריך ישראל החדש, אנציקלופדיה ומסלולי טיול (עורך ראשי: ספי בן-יוסף), כרך 4: הגליל העליון וחופו (2001), עמ' 8–123
מקסים ליקסוטוב

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1976 (בן 48) Loksa, אסטוניה 
 מדינה:  ברית המועצות, אסטוניה, רוסיה 
 השכלה:  האוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב (2007) 
 פרסים והוקרה
 עיטור הידידות (רוסיה)  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית 
 
מקסים סטניסלבוביץ' ליקסוטוב (ברוסית: Максим Станиславович Ликсутов; נולד ב-19 ביוני 1976 בלוקסה, אסטוניה) הוא מדינאי ומנהל רוסי, סגן ראש עיריית מוסקבה בממשלת מוסקבה, ראש משרד התחבורה ופיתוח תשתיות הכבישים והתעבורה בעיר מוסקבה מאז 6 בדצמבר 2011. בעבר יזם רוסי ואסטוני. ב"דירוג אנשי העסקים העשירים ברוסיה "על פי מגזין פורבס לשנת 2013, סגן ראש עיריית מוסקבה ליקסוטוב דורג במקום ה-157 עם הון של 650 מיליון דולר.
ביוגרפיה

נולד ב-19 ביוני 1976 בעיירה לוקסה (אנ'), אסטוניה.
בשנת 2007 סיים את לימודיו באקדמיה הכלכלית הרוסית ע"ש פלחנוב (אנ').
בשנים 2005–2008 היה חבר דירקטוריון בחברת טרנסגרופ.
בשנים 2009–2010 שימש כמנכ"ל אארואקספרס. מאז 29 באפריל 2011 שימש מקסים ליקסוטוב כיועץ לראש עיריית מוסקבה בנושא תחבורה ופיתוח תשתיות הכבישים והתחבורה של העיר מוסקבה.
בצו של ראש עיריית מוסקבה מיום 25 בספטמבר 2012 מונה לסגן ראש עיריית מוסקבה, ראש מחלקת התחבורה והפיתוח של תשתיות הכבישים והתעבורה בעיר מוסקבה.
הערות שוליים

↑  https://www.forbes.ru/profile/maksim-liksutov
מעבר גרהאם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ערוץ 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  64°24′00″S 61°31′00″W﻿ / ﻿64.4°S 61.5167°W﻿ / -64.4; -61.5167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמעבר גרהאם(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמעבר גרהאם(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר גרהאם(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימעבר גרהאם
 
מעבר גרהאם (באנגלית: Graham Passage), המכונה גם מעבר קוראה (בספרדית: Pasaje Correa) הוא מצר ים, המפרד בין האי מוריי וחצי האי פפור, בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
קרחון אגאלינה נשפך אל המצר.
היסטוריה > גיליו המעבר

המעבר התגלה על ידי רב החובל סקידסמו, ציד לווייתנים, אשר היה הראשון שהפליג דרכו ב-20 במרץ 1922. סקידסמו חלף במעבר פעמיים, עת שרדף אחרי לווייתן.
האי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
היסטוריה > מקור השם

סקידסמו קרא למעבר על שם ספינתו גרהאם (Graham).
שמו הספרדי של המעבר (מעבר קוראה) נקרא על שמו של אדמירל אדלמירו קוראה (Edelmiro Correa) מצי ארגנטינה.
הערות שוליים

1 2  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי
מתחם הספורט עלי סמי ין

| --- | --- |

 שמות קודמים:  טורק טלקום ארנה (2011–2017)   אצטדיון טורק טלקום (2017–2021)   אצטדיון נף (2021–2023)   ראמס פארק (2023–)
 מיקום:  איסטנבול, טורקיה
 קואורדינטות:  41°06′12″N 28°59′28″E﻿ / ﻿41.103388888889°N 28.991°E﻿ / 41.103388888889; 28.991
 אבן יסוד:  13 בדצמבר 2007
 תקופת הפעילות:  15 בינואר 2011 – הווה (13 שנים)
 בעלים:  גלאטסראיי
 מפעיל:  גלאטסראיי
 משטח:  דשא
 קבוצות:  גלאטסראיי
 מושבים:  52,652
 ממדי משטח:  אורך: 105 מ’ רוחב: 68 מ’
 www.turktelekomarena.com.tr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איסטנבול מוגדלת) מתחם הספורט עלי סמי ין(למפת איסטנבול רגילה) מתחם הספורט עלי סמי ין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מתחם הספורט עלי סמי ין (בטורקית: Ali Sami Yen Spor Kompleksi), המוכר מסיבות מסחריות גם כראמס פארק, הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר איסטנבול שבטורקיה. האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת גלאטסראיי ומכיל 52,652 מקומות ישיבה. בניית האצטדיון החלה בשנת 2007 והסתיימה בשנת 2011.
האצטדיון בנוי מ-44 טון ברזל שעוטף את האצטדיון, ויש בו מרכז קניות שכולל שתי חנויות אוהדים, חדר VIP ו-198 תאי צפייה אישים.
האצטדיון שימש לאירוח משחקי גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך ב-2013.
בשנת 2017 שונה שם האצטדיון מ"טורק טלקום ארנה" ל"אצטדיון טורק טלקום", עקב הוראה של נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, לחדול מהשימוש במילה Arena לתיאור מתקני ספורט, משום אינה קיימת בשפה הטורקית.
הערות שוליים

↑  Turkish president Erdogan orders teams to remove ‘arena’ from stadium names,‏ 27 במאי 2017, באתר ספורטס אילוסטרייטד
ערך זה הוא קצרמרבנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מתחם התנגשות

שילוב של רכזת (hub) ומתג (switch) ברשת תקשורת. מחשבים A, B והמתג (switch) נמצאים באותו מתחם התנגשות, והמחשבים A, B ו-C נמצאים באותו מתחם שידור
מתחם התנגשות (באנגלית: collision domain) הוא אזור לוגי ברשת מחשבים, שבו קיימת הסתברות גדולה מאפס, שיותר מתשדורת אחת תמצא ברשת באותה נקודה ובאותו זמן. המתחם עשוי לכלול מחשבים, ותווכי תקשורת (כבלי רשת, סיבים אופטיים וכולי). מתחם ההתנגשות נתחם על ידי רכיבי תקשורת "חכמים" – כאלו המבצעים החלטות ניתוב על בסיס כתובות MAC או כתובת IP. יוצא מזה שרכיבי רשת מסוג של נתב ומתג יכולים להיות רק בגבולות של המתחם. באופן שקול, מתחם התנגשות מוכל, ובעולם המעשי אף זהה, למתחם השידור הקטן ביותר שעדין מכיל אותו. ולמעשה רק מרכזת (hub) ומשחזר (repeater) לא מגבילים את מתחם ההתנגשות.
לגודלו של מתחם ההתנגשות יש חשיבות גדולה ברשתות Ethernet, בהן כל מחשב יכול לשדר בכל זמן נתון. ברשתות כאלו - ככל שמתחם ההתנגשות גדל, כך גדל הסיכוי להתנגשות (collision) בין שתי חבילות מידע – מה שמוביל לאיבוד המידע שהיה בשתי החבילות והפסקת התקשורת בכל מתחם ההתנגשות לפרק זמן אקראי (בסדר גודל של אלפיות שנייה). אחת הדרכים לשפר את ביצועי הרשת היא חלוקתה ליותר מתחמי התנגשות, ובכך הקטנת הסיכוי ליצירת התנגשויות.
ראו גם

מונחים ברשת מחשבים
מתחם שידור
מקסים מיטרופנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביוני 1982 (בן 42) לנינגרד, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום מגורים:  סנקט פטרבורג, רוסיה רוסיה
 ידוע בשל:  תפקידו כמנכ"ל זניט וסמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית
 מקצוע:  כלכלן
 השקפה דתית:  פרבוסלבי
 
מקסים לבוביץ' מיטרופנוב (ברוסית: Максим Львович Митрофанов) הוא כלכלן ועסקן ספורט רוסי.
סמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית מאז 2019. קודם לכן כיהן כמנכ"ל קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג מינואר 2007 ועד מאי 2017.
חייו

בשנת 2002 מיטרופנוב השלים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג ועבד בבית המשפט המחוזי בסנקט פטרבורג.
מינואר 2004 ועד פברואר 2005 עבד במחלקה המשפטית של חברת לנאנרגו ולאחר מכן היה מנהל לענייני חוק בחברת האנרגיה הפטרבורגית (Петербургская энергосбытовая компания).
בפברואר 2006 מונה למנהל המסחרי של קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, ובינואר 2007 הוחלט למנותו למנכ"ל הקבוצה. הוא מילא תפקיד זה עד מאי 2017, עת מונה ליועצו של יו"ר דירקטוריון הקבוצה לענייני אצטדיון "סנקט פטרבורג ארנה".
במאי 2018, נשיא גזפרום, הספונסרית של זניט, אלכסיי מילר, לא היה מרוצה מהתנהלות קבוצת הכדורגל תחת נשיאותו של סרגיי פורסנקו ומיטרופנוב הוחזר לתפקיד ניהולי בקבוצה. ביוני 2018 עזב את עבודתו בהנהלת הקבוצה.
באפריל 2019 מונה לסמנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית לענייני פיתוח. ב־2022, מונה למזכ"ל ההתאחדות.
הערות שוליים

↑  «Зенит» официально объявил о назначении Фурсенко генеральным директором, www.championat.com
↑  מקסים מיטרופנוב באתר dp.Ru
↑  Митрофанов назначен советником председателя правления «Зенита» по стадиону
↑  Митрофанов и Дюков побывали в доме Сарри
↑  «Зенит» сообщает об изменениях в руководстве клуба
↑  ביוגרפיה באתר התאחדות הכדורגל הרוסית