stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלכות בית הכסא
לימוד הלכות בית הכיסא

בלימוד הלכות בית הכיסא נוכחת לעיתים חוסר נעימות בין הלומדים. עם זאת, חז"ל עודדו ללמוד את הלכות בית הכיסא, ואף מסופר בברייתא על תנאים שעשו כל שביכולתם ללמוד את הלכות בית הכיסא הלכה למעשה:
תניא: אמר רבי עקיבא: פעם אחת נכנסתי אחר רבי יהושע לבית הכסא, ולמדתי ממנו ג' דברים: למדתי שאין נפנין מזרח ומערב אלא צפון ודרום, ולמדתי שאין נפרעין מעומד אלא מיושב, ולמדתי שאין מקנחין בימין אלא בשמאל. אמר ליה בן עזאי: עד כאן העזת פניך ברבך?! אמר ליה: תורה היא וללמוד אני צריך.
לעיתים הלכות בית הכיסא עוסקות בהנהגות בריאותיות שונות, ועלול הלומד לחשוב שמדובר בזוטות שאינם ראויים למעמד של לימוד תורה. התלמוד מספר שרב הונא שאל את רבה בנו מדוע אינו הולך ללמוד אצל רב חסדא. רבה השיב לאביו שרב חסדא מלמד אותו ”מילי דעלמא”, כלומר דברי חול שוליים ולא לימוד תורה. רבה הסביר לאביו שרב חסדא לימד אותו שאין להתיישב במהירות בבית הכיסא אלא יש לשבת בנחת, וכן שאין לדחוק את צרכיו בעוצמה רבה. על כך השיב רב הונא לבנו: 'רב חסדא עוסק בדברי תורה חשובים ואתה טענת שהוא עוסק ב”מילי דעלמא”?! כל שכן, לך ללמוד אצלו!'.
נקיות

ההלכה דורשת מאדם להתנהג בנקיות ובהיגיינה בבית הכסא. על אדם שמקנח באבן שכבר השתמש בו חבירו לפניו לקינוח אומר התלמוד שהוא ”מגיע לידי תחתוניות” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ה, עמוד א'). בנוסף, חז"ל אסרו על הטלת שתן בעמידה, מחשש שמא אדם ירטיב את רגליו בשתן ויאמרו עליו שהוא כרות שופכה. אמנם אם יש עפר שיספוג את השתן, או שהוא עומד במקום גבוה ומטיל מי רגלים למקום נמוך וכדומה, כך שאין חשש שינתז שתן על רגליו - מותר להטיל שתן בעמידה. ויש שנהגו אף ליטול ידיהם לאחר היציאה מבית הכסא.
נקיות > במלחמה

בפרשת כי תצא מצווה התורה כי בשעת מלחמה יש לשמור על טהרה, קדושה ונקיות של המחנה:
כִּי תֵצֵא מַחֲנֶה עַל אֹיְבֶיךָ - וְנִשְׁמַרְתָּ מִכֹּל דָּבָר רָע. כִּי יִהְיֶה בְךָ אִישׁ אֲשֶׁר לֹא יִהְיֶה טָהוֹר מִקְּרֵה לָיְלָה - וְיָצָא אֶל מִחוּץ לַמַּחֲנֶה לֹא יָבֹא אֶל תּוֹךְ הַמַּחֲנֶה, וְהָיָה לִפְנוֹת עֶרֶב יִרְחַץ בַּמָּיִם, וּכְבֹא הַשֶּׁמֶשׁ יָבֹא אֶל תּוֹךְ הַמַּחֲנֶה. וְיָד תִּהְיֶה לְךָ מִחוּץ לַמַּחֲנֶה, וְיָצָאתָ שָׁמָּה חוּץ. וְיָתֵד תִּהְיֶה לְךָ עַל אֲזֵנֶךָ, וְהָיָה בְּשִׁבְתְּךָ חוּץ - וְחָפַרְתָּה בָהּ, וְשַׁבְתָּ וְכִסִּיתָ אֶת צֵאָתֶךָ. כִּי ה' אֱ-לֹהֶיךָ מִתְהַלֵּךְ בְּקֶרֶב מַחֲנֶךָ, לְהַצִּילְךָ וְלָתֵת אֹיְבֶיךָ לְפָנֶיךָ, וְהָיָה מַחֲנֶיךָ קָדוֹשׁ, וְלֹא יִרְאֶה בְךָ עֶרְוַת דָּבָר וְשָׁב מֵאַחֲרֶיךָ
התורה מצווה שבשעת מלחמה יוקצה מקום להתפנות מחוץ למחנה. כמו כן התורה מצווה שבשעת מלחמה במקום בו הוקצה מקום להתפנות, יוקצה גם יתד שאפשר יהיה לכסות בו את הצואה. הסיבה לכך היא שהקב"ה "מתהלך במחנה", ואם במחנה יהיה פגם כמו "ערוות דבר" ה' עלול לעזוב את המחנה ולא לסייע לצבא ישראל.
ספר החינוך מנמק את הקדושה המיוחדת שיש במחנה בכך שהחיילים היוצאים לקרב הם צדיקים ביותר ולכן מן הראוי שינהגו בקדושה ובנקיות מוגברת.
הרמב"ם וספר החינוך מסבירים בנוסף שמטרת המצווה להבדיל בין אופיו של מחנה צבאי ישראלי לבין מחנה צבאי הנהוג באומות העולם. בצבא רגיל החיילים עושים את צורכיהם בכל מקום ובין מקומות השינה, ואילו אצל עם ישראל הצרכים נעשים מחוץ למחנה. ויש בכך שבח לעם ישראל, כיוון ששליחים של אומות העולם המבקרים במחנה הצבאי יראו את הניקיון ויתפעלו ממנו.
ברכות ובקשות שנוגעות לבית הכיסא > התכבדו מכובדים

בתלמודים מובא כי לפני הכניסה לבית הכיסא יש לומר תפילה. בתלמוד הבבלי מובאת התפילה בנוסח הבא: ”התכבדו מכובדים קדושים משרתי עליון, תנו כבוד לא-להי ישראל, הרפו ממני עד שאכנס ואעשה רצוני ואבא אליכם”. אמנם, אביי קבע שאין לומר נוסח זה, כיוון שיש לחשוש שהמלאכים יעזבוהו לבלי שוב, ובמקום לומר 'הרפו ממני' יש לומר: ”שמרוני שמרוני, עזרוני עזרוני, סמכוני סמכוני, המתינו לי המתינו לי עד שאכנס ואצא, שכן דרכן של בני אדם” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד ב'). הרמב"ם, הטור והשולחן ערוך כתבו גם כן כנוסחתו של אביי. מנגד, רבי דוד אבודרהם כתב שאין לומר 'התכבדו מכובדים' אלא אם כן הוא ירא שמים במיוחד. ואכן כבר במאה ה-15 היה מקובל שלא לומר 'התכבדו מכובדים'.
ברכות ובקשות שנוגעות לבית הכיסא > ברכת אשר יצר

לאחר ההתפנות, תיקנו חכמים שאדם יברך וישבח את ה' על יצירת האדם ובתוך כך מערכת העיכול וההפרשות, והברכה נחתמת: ”בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא כָל בָּשָׂר וּמַפְלִיא לַעֲשׂוֹת”. ברכת אשר יצר מגלמת עקרונות יסוד ביהדות כמו הכרת הטוב אף על צרכים בסיסיים והתבוננות בפלאי הבריאה הא-לוהית מתוך דבר שגרתי ואף מאוס כעשיית צרכים.
תדירות ההליכה לבית הכיסא ומשך השהיה בו > התאפקות

לפי הסבורא רב אחאי, המשהה נקביו (מתאפק), עובר משום בל תשקצו. וכך נפסק בשולחן ערוך. בנוסף לכך, המתאפק מלהתפנות מזיק לבריאותו.
תדירות ההליכה לבית הכיסא ומשך השהיה בו > בדיקת נקביו

בדיקת נקבים היא הליכה יזומה לבית הכיסא עוד קודם שהאדם מרגיש צורך להתפנות, על מנת להתרוקן מהפרשות שאולי כבר מוכנות לצאת מגופו, ולאפשר בהמשך להתנהל מבלי להזדקק באופן פתאומי לבית שימוש. בעבר בית הכיסא היה נמצא מחוץ לתחום היישוב, ואדם הנצרך להתפנות היה צריך לקחת הפסקה משמעותית מסדר יומו, או לחלופין להתאפק. כדי להימנע מכך המליצו חז"ל לבדוק את נקביו פעמיים ביום: ”אמר רב יהודה אמר רב: לעולם ינהיג אדם את עצמו שחרית וערבית, כדי שלא יהא צריך להתרחק. תניא נמי הכי: בן עזאי אומר: השכם וצא, הערב וצא, כדי שלא תתרחק” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א').
במסורת ההלכתית קיימים שבחים רבים על בדיקת נקבים. חז"ל שיבחו את מי שבודק נקביו בבוקר כחלק מהתכוננות לתפילה, וציינו כי זהו אחת התנאים לקבלת עול מלכות שמים. לפי רבי יוסי, ההגדרה של עשיר היא ”כל שיש לו בית הכסא סמוך לשולחנו” (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ה, עמוד ב'), כיוון שכך ניתן להתפנות באופן צנוע ומבלי להתרחק. רבי יהודה מעיד על עצמו כי יש לו 24 בתי כיסא בין המקום בו הוא לן לבין בית המדרש, והוא בודק את עצמו בכל אחד ואחד, ולכן פניו 'צהובים' (דשנים ומאושרים).
תדירות ההליכה לבית הכיסא ומשך השהיה בו > משך השהיה בבית הכיסא

התלמוד משבח את מי שמאריך לשבת בבית הכסא:
אמר רב יהודה: שלשה דברים מאריכין ימיו ושנותיו של אדם: המאריך בתפלתו, והמאריך על שלחנו, והמאריך בבית הכסא.
עם זאת, יש אומרים שאין להאריך בבית הכיסא אם מתפנה כשכורע על ברכיו, כי זה עלול 'להביאו לידי תחתוניות', כיוון שנקביו ייפתחו יותר מדי.
צניעות

חז"ל שיבחו את מי שצנוע בבית הכסא: ”אמר רבי תנחום בר חנילאי: כל הצנוע בבית הכסא - נצול משלשה דברים: מן הנחשים, ומן העקרבים, ומן המזיקין. ויש אומרים: אף חלומותיו מיושבים עליו” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א'). והסביר רש"י שהצניעות מתבטאת בהתנהלות רגועה ונינוחה, כך ש”מתוך צניעתו מתנהג בנחת ובשתיקה, ואין הנחשים מרגישים להתקנאות בו ואף המזיקין חסין עליו”.
בתלמוד מסופר על אמוראים שהיו נכנסים אחרי רבם לבית הכיסא על מנת ללמוד ממנו את דרכי ההנהגה בבית הכיסא, כאשר נשאלו על כך האם אין בדבר חוסר צניעות ענו: "תורה היא וללמוד אני צריך".
הצניעות גם מתבטאת בכך שהאדם מסגל לעצמו התנהגות צנועה, ללא תלות בשאלה עד כמה אכן ניתן לראות אותו, כפי שאמרו חז"ל: ”איזהו צנוע? זה הנפנה בלילה במקום שנפנה ביום” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א'). כלומר אדם ההולך בלילה להתפנות צריך לנהוג באותן אמות מידה של חשיפת גופו כדרך שהיה נוהג אילו היה יום. אמנם, אין צורך להרחיק את מקום ההתפנות כמו ביום, שכן המרחק הנדרש תלוי בטווח הראיה.
כתב בעל האור זרוע כי יש להימנע מהליכה בצוותא לבית הכיסא, ויש לסגור את הדלת ולהימנע מדיבורים. וכך פסק הרמ"א. עם זאת, לנשים מותר לדבר זו עם זו, כדי להימנע מחשש ייחוד.
צניעות > חשיפה מינימלית של הגוף

כחלק מכללי הצניעות קובע התלמוד כי אין להוריד בגדים בעמידה, אלא רק לאחר שיושבים ממש להתפנות. וכך נפסק בשולחן ערוך.
התלמוד קובע שאין לגלות ללא צורך את גופו אפילו בבית הכיסא, ולכן כאשר יושב להתפנות לגדולים יגלה רק טפח מאחוריו, ולגבר מותר לגלות בנוסף שני טפחים לפניו, מכיוון שגברים נדרשים מטבעם להתפנות גם לשתן כשהם נפנים לצואה. וכך נפסק בשולחן ערוך.
צניעות > התרחקות

אחד מכללי הצניעות הוא כי יש להתפנות באופן צנוע ונסתר מעיני הבריות. בתלמוד מובאת מחלוקת אמוראים בעניין ההרחקה הנדרשת מאדם כאשר הוא הולך להתפנות במקום שאינו מוסדר לבית שימוש. עולא הוא בעל עמדה מקילה: ”אחורי הגדר - נפנה מיד, ובבקעה - כל זמן שמתעטש ואין חברו שומע”, ואילו איסי בר נתן סובר שיש להחמיר יותר: ”אחורי הגדר - כל זמן שמתעטש ואין חברו שומע, ובבקעה - כל זמן שאין חברו רואהו”, ורב אשי מבאר שאיסי בר נתן מצריך שחבירו לא יראה דווקא את פירועו, אך אין דרישה שחבירו לא יראה אף את גופו.
הרמב"ם פסק כאיסי בר נתן. לעומת זאת, הרי"ף והרא"ש פסקו להלכה כשילוב של הדעות: מאחורי גדר הלכה כעולא שניתן להתפנות מיד, ואילו במקום פתוח יש להתרחק עד שחבירו לא יוכל לראות את פירועו. וכך נפסק בשולחן ערוך.
צניעות > זהירות מהוצאת זרע לבטלה

הדרך הנוחה והנקיה עבור גבר להטיל שתן בעמידה היא באחיזת ה'אמה', כלומר בחלק המרכזי של איבר המין. אמנם, אחיזה כזו עשויה להיות בעייתית על פי ההלכה, משום שיש חשש שהיא תגרום לגירוי מיני ולהוצאת שכבת זרע לבטלה. התנאים נחלקו לגבי הפתרון הראוי, כאשר רבי אליעזר נטה להישמר יותר מחשש הוצאת זרע לבטלה, ואילו חכמים נטו להישמר יותר מחשש להתזת השתן על הרגלים:
רבי אליעזר אומר: כל האוחז באמה ומשתין - כאילו מביא מבול לעולם. אמרו לו לרבי אליעזר: והלא נצוצות נתזין על רגליו, ונראה ככרות שפכה, ונמצא מוציא לעז על בניו שהן ממזרים! אמר להן: מוטב שיוציא לעז על בניו שהן ממזרים, ואל יעשה עצמו רשע שעה אחת לפני המקום.
אף על פי שחכמים חלקו על גישתו של רבי אליעזר, כתבו התוספות שהם חזרו והודו לדבריו, שאסור לאדם לאחוז באמה ולהשתין. וכך נפסק בטור ובשולחן ערוך.
האיסור הוא דווקא להחזיק במרכז איבר המין, אך אין איסור לאחוז בעטרה או באשכים, ואפילו במצב של זקפה מותר להשתין תוך אחיזה בעטרה או באשכים בלבד.
בתלמוד מובאת דעה לפיה כל האיסור הוא דווקא לרווק, אבל לנשוי מותר לאחוז גם במרכז איבר המין על מנת להטיל שתן. הרמב"ם פסק כדעה זו להלכה וכך נפסק גם בשולחן ערוך. הטור, לעומתם, סובר שאין הבדל להלכה בין נשוי לרווק.
כתב רבנו יונה שלמרות שמעיקר הדין לנשוי מותר לאחוז באיבר המין בעת הטלת שתן, מידת חסידות להחמיר בזה בגלל חומרת העוון של הוצאת שכבת זרע לבטלה. וכך כתב גם השולחן ערוך.
סכנות

בתלמוד מובאים דברי רב חסדא, שאין לשבת במהירות להתפנות, ואין להתאמץ יתר על המידה, כיוון שיש חשש שזה יפגע בשיני הכרכשת. וכך נפסק בשולחן ערוך.
בעבר נקבע בתלמוד, בטור ובשולחן ערוך שיש להימנע מקינוח בעשבים יבשים ובחומרים דליקים נוספים, מחשש שמא הדבר יגרום לשיני הכרכשת ליפול. אמנם כתב הרמ"א שכיום נוהגים לקנח בדברים דליקים בלי חשש, והראיה שאיש לא נפגע מכך. ואכן כיום נוהגים כולם לקנח בלי חשש בנייר טואלט שהוא חומר דליק.
בתלמוד מבואר שיש להימנע מקינוח בחרס, משום שהחרס הוא חד ועלול לפצוע, ואפילו בשבת יש להעדיף קינוח באבן שאסורה משום מוקצה כדי לא להזדקק לקינוח בחרס. אמנם, אם מדובר בחרס חלק ועגול - מותר לקנח בו. וכך נפסק להלכה. בתלמוד מסופר גם כי מי שלא מקנח בחרס ניצל בנוסף מכשפים.
סכנות > שד בית הכיסא

בית הכיסא נתפס בעבר כמקום מועד לפורענות ששוכנים בו מזיקים וכשפים שונים. בתלמוד מוזכר חשש משד שנקרא 'שד בית הכסא' שהיה מצוי בבית הכיסא, ומזיק את הנכנסים לשם. במסכת ברכות מבואר ששד זה דומה לשעיר.
על מנת להינצל מאותו שד היו עושים תחבולות שונות. בתלמוד מסופר על רבא שכאשר היה נכנס לבית הכיסא, אשתו (בתו של רב חסדא) הייתה מקשקשת באגוז שהיה נתון בתוך כלי על מנת לגרש את המזיקים. כמו כן אמו של אביי גידלה טלה מיוחדת על מנת שתכנס עמו לבית הכיסא, כדי שלא יהיה שם לבדו.
בתלמוד, לאחר שהובא הדין לפיו שיש לחלוץ את התפילין קודם הכניסה לבית הכיסא, מסופר על רבי יוחנן ורב נחמן שהיו נכנסים עם התפילין לבית הכיסא, על מנת שישמרו עליהם בכניסתם לבית הכיסא, לדעת רש"י שמירה זו הייתה כנגד המזיקים. אמנם בראשונים ישנם גרסה אחרת, והסבר אחר בדברי התלמוד.
בספר חרדים סבור כי איסור שיחה בבית הכיסא הנזכר בתלמוד הוא גם משום חשש השדים: ”אין משיחין בבית הכסא מפני סכנת שדים המצויים שם, וצריך צניעות ושתיקה להינצל מהם”.
מקרה וניזוק משד בית הכיסא, מובא בתלמוד במסכת שבת לאמר לחש זה: ”לשידא דבית הכסא - לימא הכי: "אקרקפי דארי בראש הארי זכר, ואאוסי דגורייתא ובחוטם לביאה נקבה אשכחתון לשידאי בר שיריקא פנדא כך שמו של השד; במישרא דכרתי חבטיה בערוגת כרשין הפלתיו, בלועא דחמרא חטרתיה בלחי החמור הלקיתיו.” (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ז, עמוד א').
כמו כן בן עזאי הדריך שאין למשמש בפי הטבעת לאחר שיושב אלא רק לפני כן. הדרכה זו הושמטה על ידי הרמב"ם, אך נפסקה בטור ובשולחן ערוך.
זהירות לגבי דברים שבקדושה > כיוון ההתפנות > בהפרשת צואה

מצוות מורא מקדש היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור לאדם לנהוג בקלות ראש כלפי בית המקדש. התלמוד מביא ברייתות העוסקות בכיוון ההתפנות הראוי לאור עיקרון זה. הברייתא השנייה שהתלמוד דן בה מביאה ארבע דעות של תנאים בעניין זה:
הנפנה ביהודה - לא יפנה מזרח ומערב, אלא צפון ודרום, ובגליל - צפון ודרום אסור, מזרח ומערב מותר. ורבי יוסי מתיר, שהיה רבי יוסי אומר: לא אסרו אלא ברואה. רבי יהודה אומר: בזמן שבית המקדש קיים - אסור, בזמן שאין בית המקדש קיים - מותר. רבי עקיבא אוסר בכל מקום
נקודת המוצא התלמודית היא כי כל תנא המופיע בטקסט משנתי סובר אחרת מחברו, ולכן התלמוד מסיק שתנא קמא ורבי עקיבא חולקים זה על זה: תנא קמא סובר שיש צורך לדקדק בכיוון ההתפנות דווקא בארץ ישראל, ואילו רבי עקיבא מצריך לדקדק בכך גם בחוץ לארץ. התלמוד מסיים בסיפור מעשה אל אמוראי בבל שנהגו להקפיד על כיוון ההתפנות: רבה היה רגיל להתפנות על לבנים שמונחות בצד מזרח ומערב, כך שכיוון ההתפנות שלו היה צפון ודרום. אביי תלמידו שינה פעם אחת את כיוון הלבנים כדי לראות אם רבה מקפיד על כך, ואכן רבה התלונן שמישהו הפך את כיוון הלבנים וציער אותו. מכך הסיקו הרמב"ם, הטור וראשונים נוספים כי להלכה יש להקפיד על כיוון ההתפנות גם בחוץ לארץ. וכך נפסק בשולחן ערוך.
רש"י פירש שהאיסור הוא לגלות את פירועו (כלומר את איברי הפרשת הצרכים) לכיוון המקדש, ולכן גם יש הבדל בדין בין הגליל, שממוקם צפונית למקדש ולכן יש להיזהר מלהפנות את אחד מצדדיו באופן גלוי לכיוון צפון ודרום, לבין ארץ יהודה, שממוקמת ככלל מממזרח וממערב לבית המקדש, ולכן יש להיזהר מהפניית אחד מצדדיו באופן גלוי לכיוון מזרח או מערב. אמנם, הרמב"ם והטור לא הזכירו הבדל כזה, אלא כתבו רק שאין להתפנות לכיוון מזרח או מערב. רבי יוסף קארו הבין שלדעתם החילוק בין הגליל ליהודה נאמר רק בדעת תנא קמא, אך לדעת רבי עקיבא שנפסקה להלכה אין הבדל בין הגליל ליהודה, ובכל מקום בעולם האיסור להתפנות הוא רק לכיוון מזרח או מערב, והטעם לכך הוא שהשכינה נמצאת באופן סמלי בצד מערב, ולכן יש להימנע מהפניית אחד מפירועיו לכיוון מערב. וכך נפסק בשולחן ערוך, שהאיסור הוא להתפנות לכיוון מזרח או מערב בכל מקום. רבי משה איסרליש, לעומת זאת, סבור שגם הרמב"ם והטור מסכימים עם רש"י, ולכן במקום הנמצא צפונית או דרומית לבית המקדש יאסרו על התפנות דווקא לכיוון צפון או דרום, אלא שהמקום בו הם חיו היה ממערב לבית המקדש ולכן לא חילקו.
לפי הברייתא המובאת בתלמוד הבבלי, רבי יוסי סובר שאין איסור במקום שאינו נראה. ולפי זה דעת תנא קמא ורבי עקיבא היא כי יש לדקדק בכיוון ההתפנות גם במקום סגור. וכך אכן פוסק הרמב"ם. אמנם, בתלמוד הירושלמי נאמר כי גם לפי רבי עקיבא הדקדוק הוא דווקא במקום פתוח שאין בו כותל, אך במקום סגור אין לדקדק. וכך פסקו התוספות, הרשב"א, הרא"ש והשולחן ערוך.
זהירות לגבי דברים שבקדושה > כיוון ההתפנות > בהטלת שתן

כתב הרמב"ם שיש לדקדק בכיוון אליו מטילים שתן כאשר נמצאים באזור המקדש החל מהר הצופים. אמנם, יש גרסאות שונות בדבריו: לפי גרסה אחת המטיל את מימיו צריך דווקא להפנות את פניו לכיוון הקודש, וכך נפסק בשולחן ערוך. והסביר רבי יוסף קארו שהדקדוק הוא לא להפנות את אחוריו למקדש. לעומת זאת, יש גורסים כי יש לדקדק להטיל את מימיו דווקא שלא לכיוון המקדש, כדי שלא יבזה את בית המקדש בגילוי פירועו והטלת שתן לכיוונו. וכך פסקו הט"ז והמשנה ברורה.
זהירות לגבי דברים שבקדושה > קינוח ביד שמאל

על פי המעשים המובאים בתלמוד על רבי עקיבא ובן עזאי, פסקו הטור והשולחן ערוך שיש לקנח ביד שמאל ולא ביד ימין. בתלמוד מובאים מספר דעות של אמוראים ותנאים לגבי טעמה של הלכה זו:
מפני מה אין מקנחין בימין אלא בשמאל? 
אמר רבא: מפני שהתורה ניתנה בימין, שנאמר ”מימינו אש דת למו” (ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק ב'). רבה בר בר חנה אמר: מפני שהיא קרובה לפה. ורבי שמעון בן לקיש אמר: מפני שקושר בה תפילין. רב נחמן בר יצחק אמר: מפני שמראה בה טעמי תורה. 
כתנאי: רבי אליעזר אומר: מפני שאוכל בה. רבי יהושע אומר: מפני שכותב בה. רבי עקיבא אומר: מפני שמראה בה טעמי תורה
זהירות לגבי דברים שבקדושה > הכנסת תשמישי קדושה ולימוד תורה בבית הכיסא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פסק השולחן ערוך שאין להיכנס עם ספר תורה הכתוב בדיו על הקלף לבית הכיסא, משום כבודו. לגבי סידורים וחומשים ושאר ספרים שיש בהם שמות קדושים, רוב הפוסקים סוברים שדי לכסותם בכיסוי אחד כשנכנסים לשירותים וכן כתבו מגן אברהם, הרדב"ז וברכי יוסף.
בכף החיים כתב שלעניין תשמיש המיטה (אסור לשמש בפני ספרי קודש) גם כריכת הספר נחשבת כיסוי ולמד מזה בפניני הלכה עוד צד להקל. אמנם לדעת הפרי מגדים כריכת הספר אינה נחשבת לכיסוי.
אם יניח את הסידור או החומש בכיסו, לדעת כמה פוסקים יהיה מותר להיכנס לשירותים.
זהירות לגבי דברים שבקדושה > קיום מצוות בבית הכיסא

המטה אפרים כתב שאדם שמי רגליו יוצאים מגופו, אין לו לתקוע בשופר באותו זמן. בביאור הלכה תמה על כך, שמצינו בתלמוד איסור של דברי קדושה בבית הכיסא אך לא אסרו קיום מצוות. וכתב ליישב את דברי המטה אפרים, שאפשר שיש בכך משום בזיון למצווה, וכן מכיוון שמצוות צריכות כוונה, יש בכך משום לימוד תורה שנאסר.
בספרי השו"ת רבים דנו בדבר, ומסקנת רבים מהם שאכן לכתחילה אין לקיים מצוות בבית הכיסא, אך בשעת הדחק מותר.
ביאורים

↑  מקום
הערות שוליים

1 2 3  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף י"ג, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ', עמוד א'; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י"ג
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ד', סעיף י"ח; אך ראה משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות קריאת שמע, פרק ג', הלכה י"א
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף א'
1 2  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן ג' בית יוסף שם
↑  תלמוד בבלי, מסכת מכות, דף ט"ז, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י"ז
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק י"ז, הלכה ל"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט"ו, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ה, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף מ"ט, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ה, עמוד א' רש"י ד"ה התולה
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י"ב
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ב' בהגה
1 2 3  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף כ"ג, עמוד ב'
1 2  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ד'
1 2 3 4  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י"ד
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ט"ו
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ט'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י"א
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י"א בהגה, ובדרכ"מ על הטור שם,ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ב, עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"ו, הלכה ה'; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שי"ב, סעיף ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ה, עמוד ב'
↑  רש"י על תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"ב, עמוד א'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס"א, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ד'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ה, עמוד א'
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן ג' דרכי משה ב
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף ז'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ג', סעיף י'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רפ"ב, סעיף ד'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן מ"ג
↑  או"ח מ, יד
1 2  מנהל האתר, ו - אין להיכנס לבית הכסא עם כתבי קודש, באתר פניני הלכה, ‏2000-07-06
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"א, עמוד א'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת  שבת , דף פ"א, עמוד  א'
1 2  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שי"ב
נטלת נחושת מן המאה ה-19
את חפירה עתיק מברונזה
עצים בהם היו משתמשים לקינוח בתקופת הנארה ביפן לצד גלילי נייר טואלט מודרניים
ספר תורה הכתוב על קלף
כל יום מחדש (סדרה)

| --- | --- |

כרזה
 מבוסס על:  One Day at a Time 
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  גלוריה קלדרון קלט   מייק רויס
 שחקנים:  חוסטינה מצ'אדו טוד גרינל איזבלה גומז מרסל רואיז סטיבן טובולובסקי ריטה מורנו
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  46
 הפקה
 מפיק:  גלוריה קלדרון קלט
 הפצה:  נטפליקס 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 אורך פרק:  35-21 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס, Pop (American TV channel)
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  6 בינואר 2017 – 16 ביוני 2020
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כל יום מחדש (באנגלית: One Day at a Time) היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה על ידי גלוריה קלדרון ומייק רויס ושודרה בשנים 2017–2020. הסדרה מבוססת על סדרה באותו השם (אנ') ששודרה בשנים 1975–1984.
רקע

הסדרה מסקרת משפחה קובנית-אמריקאית המתגוררת בשכונת אקו פארק בלוס אנג'לס, ומתמקדת באם חד הורית יוצאת צבא ארצות הברית המתמודדת עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית, ילדיה ואמה הקובנית. הדמיון מחדש של קומדיית המצבים המקורית של רשת CBS מתמודדת עם נושאים כמו מחלות נפש, הגירה, סקסיזם, הומופוביה, זהות מגדרית וגזענות כלפי לאטינים החיים בארצות הברית.
ביקורות ופרסים

עם צאתה לאור זכתה התוכנית לשבחים מצד המבקרים, כאשר המבקרים והעיתונאים שיבחו את הכתיבה ואת הופעותיהם של מצא'דו ומורנו. הסדרה הוצגה כאחד מתוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר לשנת 2017, כאשר מבקרים רבים דירגו אותו כאחת מעשר התוכניות המובילות של השנה. הסדרה זכתה במספר פרסים ומועמדויות, כולל ארבע מועמדויות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לסדרה קומית וזכתה בשניים בשנת 2019 ו-2020. בטקס פרסי קרן אימגן 2017. הסדרה זכתה בתוכנית הטלוויזיה הפריים טיים - הטובה ביותר - קומדיה, השחקנית הטובה ביותר - טלוויזיה (מצ'אדו), שחקנית המשנה הטובה ביותר - טלוויזיה (גומז) והשחקן הצעיר הטוב ביותר - טלוויזיה (רואיז). מורנו הייתה מועמדת לפרס הטלוויזיה לבחירת המבקרים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית. הסדרה הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס המדיה של GLAAD לסדרה קומית מצטיינת.
דמויות ראשיות

חוסטינה מצ'אדו בתפקיד פנלופה פרנציסקה דל כרמן ריירה אינקלן רואיס מריבונה דה אלווארז, בוגרת חיל הרפואה של ארצות הברית ואמם של אלכס ואלנה. מכונה לעיתים קרובות "לופה" או "לופיטה", והיא עובדת כאחות אצל ד"ר לסלי ברקוביץ'. לאחר שחזרה משירות הצבא, היא מצטרפת לקבוצת טיפול שתסייע לה בדיכאון ובחרדה בעקבות שירותה הצבאי. בעונה הראשונה היא נפרדת מבעלה ויקטור ומתחילה לצאת עם בן. מאוחר יותר היא נפרדת מבן לאחר ביקורו של ויקטור בקווינסינרה של אלנה. בעונה השנייה פנלופה מחליטה לחזור ללמוד רפואה. היא מתחילה לצאת עם בוגר הצבא מקס פררו, אך נפרדת ממנו לאחר שגילתה שהוא רוצה ילדים משלו ומחליטה לתת לו למצוא את הסיכוי הזה עם מישהו אחר, מכיוון שהיא מאמינה שהיא זקנה מדי לילד חדש, ויש לה שני ילדים משלה. היא יצאה בעבר עם מטאו, אך הם נפרדו בעונה השלישית מכיוון שלא היה להם ניצוץ, ומטאו חזר לגרושתו. היא ומקס מתאחדים וחוזרים להיות יחד בעונה 4.
טוד גרינל בתפקיד פאט שניידר, בעל הבית העשיר של הבניין. הוא חבר קרוב של המשפחה והחבר הטוב ביותר של פנלופה. לעיתים קרובות הוא מדבר על אמהות חורגות מרובות שיש לו, ועל כמה שהמשפחה שלו לא מתפקדת. הוא גם דן בגלוי בהיסטוריית ההתמכרויות שלו, כשהוא משיג שמונה שנות פיכחון בעונה 3, לפני שחווה נפילה קצרה בסוף עונה 3. הוא קנדי, ואחרי שנים שיש לו כרטיס גרין קארד, הוא מחליט להיות אזרח אמריקאי. הוא מתחיל לצאת עם אייברי, אותה הוא פוגש בעונה 3.
איזבלה גומז בתפקיד אלנה מריה אלווארז ריירה קלדרון לייט-וידאל אינקלן, בת העשרה האקטיביסטית והפמיניסטית של פנלופה. לאחר היכרות עם חברה לכיתה, ג'וש, וצפייה בפורנו, היא מגלה שהיא לסבית ויוצאת מהארון אל מול משפחתה. החדשות לא מסתדרות עם אביה, מה שמרגיז את אלנה. בעונה השנייה היא מוצאת אהבה עם סייד, ומקימה מועדון של Gay-Straight Alliance (אנ') בבית הספר הקתולי שלה.
מרסל רואיז בתפקיד אלחנדרו "אלכס" אלברטו אלווארז ריירה קלדרון לייט-וידאל אינקלן, בנו של פנלופה. הוא רוצה לצבור פופולריות בבית הספר והוא חלק מקבוצת הבייסבול. הוא מתחיל פרויקט בית ספר על קובה. בעונה השנייה הוא מתחיל לעבוד במהלך הקיץ במשרדו של ד"ר ברקוביץ' ואמו.
סטיבן טובולובסקי בתפקיד ד"ר לזלי ברקוביץ', הבוס של פנלופה ומתחבר למשפחה מבדידות ואינטרס לאהבה אפשרית עם לידיה.
ריטה מורנו בתפקיד לידיה מרגריטה דל כרמן אינקלן מריבונה לייט-וידאל דה ריירה, קובנית נאמנה, אמה של פנלופה וסבתם של אלנה ואלכס. היא ברחה מקובה לאחר שקסטרו תפס את השלטון. היא הייתה רקדנית והופיעה באותה תקופה. במהלך התוכנית היא מפתחת מערכת יחסים עם ד"ר ברקוביץ'.
פרקים

| עונה | פרקים | שוחרר | רשת משדרת |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 13 | 6 בינואר 2017 | נטפליקס |
| 2 | 13 | 26 בינואר 2018 | נטפליקס |
| 3 | 13 | 8 בפברואר 2019 | נטפליקס |
| 4 | 7 | 24 במרץ 2020 | Pop (American TV channel) (אנ') |
הערות שוליים

↑  Cuban-Americans Take Spotlight In Netflix Reboot Of 'One Day At A Time', NPR.org (באנגלית)
↑  Best of 2017: Television Critic Top Ten Lists, Metacritic (באנגלית)
דיני הסוס

דיני הסוס (באנגלית: Law of the Horse) הוא מונח ששימש להגדרת מעמד דיני מחשבים במהלך השנים המתהוות של רשת האינטרנט, המבטא רעיון לפיו אין צורך לפתח דין ייחודי למרחב הסייבר, אלא להתבסס על חוקים קיימים. לדעת התומכים בגישה זו, המרחב הקיברנטי אינו ענף משפטי עצמאי, המחייב לימוד ומחקר, אלא גרסה מודרנית של תחום משפטי מוכר. המשל על "דיני הסוס" התייחס לכך שתחום דיני הסוסים לא התפתח לענף עצמאי במשפט, אלא היה נלמד בהקשרים משפטיים אחרים, כמו דיני קניין ודיני נזיקין. באופן דומה, תומכי הגישה טוענים כי אין צורך ליצור תחום נפרד או חוקים חדשים למרחב הסייבר, אלא יש להחיל את הדינים הקיימים על סוגיות עכשוויות באינטרנט.
לעומת זאת, ג'ון פרי בארלו, מוביל דעת קהל בתחום האינטרנט, כתב כי המעבר לסייבר הוא מעבר לעולם אחר לגמרי בו החוקים שונים, אין ממשלות ואין משטר.