stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורחים לרגע
אודות הסרט

הסרט הופק בשיתוף קרן הקולנוע הישראלי, המיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים, הקרן לעידוד הסרט הישראלי. זהו סרט הביכורים של מאיה קניג והסרט הראשון שמתרחש על רקע מלחמת לבנון השנייה.
כוכבת הסרט, אליה ענבר, הייתה בת שלוש עשרה בזמן הצילומים, כמו ליבי, הדמות אותה היא מגלמת וכמוה היא נולדה בישראל ועברה עם הוריה להתגורר בארצות הברית.
קניג מספרת על הרעיון לסרט בריאיון לאבנר שביט מוואלה:
"בדרך כלל, הקולנוע הישראלי נע בין שני קטבים – או סרט על צבא ומלחמה, או דרמה משפחתית", היא אומרת. "מה שלא היה פה הם סרטים על משפחות שממשיכות לנהל את החיים שלהן בזמן שמתחוללת מלחמה. ב-2006, בזמן שהתנהלה מלחמת לבנון השנייה, אמרתי לעצמי שעד כמה שהמדינה הזו קטנה, בכל זאת נוצר בה מצב שמצד אחד שלה אנשים מתפוצצים ומתים, ומצד אחר אנשים מסתובבים כרגיל, ועל בסיס הסיטואציה הזו עלה הרעיון ל'אורחים לרגע'".
אבנר שביט בחר באליה ענבר לאח מחמש השחקניות החמות של הקולנוע הישראלי והוא כתב על הסרט:
'"אורחים לרגע" הולך בעקבות "ירח של נייר", "אי שם" וסרטים אמריקאים אחרים המתארים מסע משותף של אב ובתו, וענבר משכילה להציב תשובה ישראלית משכנעת לטאטום אוניל ואל פאנינג, הילדונות המהממות שכיכבו בשני הסרטים הללו.'
שביט כתב על הסרט אחרי הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל הקולנוע ירושלים:
"אמש הוצג בתחרות הישראלית אחד הסרטים המקומיים הטובים של השנה. מדובר ב"אורחים לרגע", עבודת הביכורים של מאיה קניג, בת זוגו של גור בנטביץ', שגם מככב בו ומבסס את מעמדו כאיש הכי מגניב בתעשיית הקולנוע המקומית... הייחוד האמיתי שלו..: בניגוד לרוב היצירות המקומיות, בטח אלה שהוצגו בתחרות, הוא מצחיק ועצוב, אבל אין בו אירוניה פטרונית או מלנכוליה מייאשת. קניג מלאת אהבה לגיבורים שלה, והצופים מתאהבים בהם ובסרט כולו גם כן...
...באמת שאין לנו עודף בסרטים מבריקים אך כיפיים, שצובטים בלב ובכל זאת משאירים טעם טוב בפה, כך שאפשר לקוות כי למרות אופייה העצמאי, דרמה קומית זו לא תלך לאיבוד. היא מסוג היצירות שבסופן אתה מאחל כי כמה שיותר מחברייך יראו אותם, כי גם להם מגיע ליהנות."
עופר ליברגל כתב על הסרט באתר סריטה:
"יותר משיש בו משהו מקורי, הוא פשוט יצירה כנה ועדינה. יש תחושה כי לבמאית באמת היה חשוב לספר את הסיפור הזה... יש בו לא מעט מירות על החברה הישראלית ועל החברה האנושית בכלל, אבל הסרט לא צועק אותן, לא כופה את עצמו. הוא כן מנסה לספר סיפור על אב ובת, על יצירת קשר בין אנשים, על התבגרות בגיל 13 ובגיל 30 פלוס. הסרט מספר את הסיפור בשפה שלו, שהיא עברית ישראלית מאוד ואמינה מאוד – הדיאלוגים לאורך רוב הסרט עולים משום שהם לא מנסים לייצר מטבעות לשון או לשקף את השפה העברית החדשה, הם עושים זאת כבדרך אגב... יש תחושה כי זה סרט שנעשה מאהבה..."
הפקת הסרט עלתה 2,100,000 שקלים, הוא מכר בישראל 6,200 כרטיסים והגיע להכנסות של 235,600 שקלים בישראל.
פסטיבלים ופרסים

הסרט זכה בפרס השחקן לגור בנטביץ' בפסטיבל הקולנוע ירושלים והיה מועמד לשבעה פרסי אופיר, בקטגוריות: הסרט העלילתי הטוב ביותר (למפיקים יואב רועה ואורית זמיר), הבמאי הטוב ביותר (מאיה קניג), השחקן הטוב ביותר (גור בנטביץ'), שחקן המשנה הטוב ביותר (צחי גראד), התסריט הטוב ביותר (מאיה קניג, דנה דימנט), העריכה הטובה ביותר (אור בן דוד), הפסקול הטוב ביותר (מיכאל גורביץ'), אבל לא זכה באף פרס.


הוא השתתף בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, הוקרן בפסטיבל פאלם ספרינגס, ונרכש להפצה בארצות הברית; כמו כן השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ופסטיבל בוסן בקוריאה הדרומית.
השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
גור בנטביץ': שאול
אליה ענבר: ליבי
צחי גראד: גידי
סלעית אחי-מרים: הלית
ארד ייני: הבן החייל
שמעון מימרן: אבנר
סיגל ערד אינבר: 
רוני קובן: 
תמר בנטביץ':
הערות שוליים

↑  מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
↑  אבנר שביט‏, "אורחים לרגע": ראיון עם הבמאית מאיה קניג, באתר וואלה, 27 באפריל 2012
↑  אבנר שביט‏, השחקניות החמות של הקולנוע הישראלי - מיוחד, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2011
↑  אבנר שביט‏, פסטיבל ירושלים 2011: יש קולנוע שמאלני נצלני וחד צדדי, באתר וואלה, 14 ביולי 2011
↑  עופר ליברגל, ‏"אורחים לרגע", סקירה, באתר "סריטה", 27 באפריל 2012
↑  מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
↑  ספי קצב, ‏"הערת שוליים" בדרך לאוסקר? הסרט מוביל עם 13 מועמדויות לפרסי אופיר, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2011
↑  שני גורקביץ'‏, פרס אופיר 2011: הערב של "הערת שוליים", באתר וואלה, 22 בספטמבר 2011
Plastic Love

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מריה טאקוצ'י
 יצא לאור:  25 במרץ 1985
 פורמט:  הזרמת מוזיקה, תקליטור, תקליט ויניל 
 סוגה:  סיטי פופ 
 שפה:  יפנית 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק יפן 
 כתיבה:  מריה טאקוצ'י 
 הפקה:  Tatsurō Yamashita 
 
"Plastic Love" (ביפנית: "プラスティック・ラヴ") הוא שיר סיטי פופ מאת הזמרת-יוצרת היפנית מריה טאקוצ'י מתוך אלבומה "Variety"(אנ') משנת 1984. השיר נכתב על ידי טאקוצ'י ועובד על ידי בעלה טאטסורו יאמשיטה, ויצא לשווקים כסינגל ב-25 במרץ 1985.
עם הפרסום המקורי של השיר כסינגל ביפן השיר זכה להצלחה מתונה ביפן, והגיע למקום ה-86 במצעד הסינגלים של אוריקון ומכר כ-10,000 עותקים בלבד. במהלך סוף העשור השני של המאה ה-21 רמיקס בן שמונה דקות של השיר הפך לסרטון ויראלי באינטרנט בזכות אלגוריתם מערכת ההמלצה של יוטיוב. עד 2019, הסרטון זכה במעל ל-22 מיליון צפיות, ועד 2021 הוא זכה למעל ל-55 מיליון צפיות בסך הכל, לפני שהוא הוסר מיוטיוב עקב טענה בדבר הפרת זכויות יוצרים. הפופולריות של השיר תרמה רבות לעניין המחודש ברחבי העולם בקריירה מוזיקלית של טאקוצי ובז'אנר המוזיקלי היפני סיטי פופ.
הוצאה מחודשת של הסינגל המקורי של טאקוצ'י על תקליט ויניל 12 אינץ' הגיעה בשנת 2021 למקום החמישי במצעד הסינגלים של אוריקון, והוא הפך בהמשך לסינגל האנלוגי הנמכר ביותר ביפן בשנת 2022. בעקבות ההצלחה המחודשת של השיר חברת Warner Music Japan הפיקה בהמשך גם את הווידאו קליפ הראשון לשיר.
גרסאות כיסוי

לאורך השנים בוצעו אמנים שונים ביצעו גרסאות כיסוי לשיר. המוזיקאי הטייוואני 9m88 ביצע גרסת כיסוי לשיר ב-2018. גרסת כיסוי של השיר מאת eill שימש כשיר הנושא של הסרט היפני משנת 2021 "Sensei, Would You Sit Beside Me?".
בשנת 2018 להקת Friday Night Plans הוציאה לשווקים גרסת כיסוי של השיר אשר כיכב במשך שלושה שבועות במצעד הסינגלים של אוריקון, והגיע בשיא למקום ה-30 במצעד, ולמקום ה-40 במצעד 100 הסינגלים הנמכרים ביותר ביפן במצעד בילבורד היפני. בדצמבר 2021 הלהקה היפנית Juice=Juice הוציאה לשווקים גרסת כיסוי לשיר אשר כיכב במשך שמונה שבועות במצעד הסינגלים של אוריקון והגיע בשיא למקום השלישי במצעד, ולמקום השמיני במצעד יפן הוט 100 של בילבורד היפני.
מבצעים

גיטרה חשמלית, פסנתר אקוסטי, סינתיסייזר, כלי הקשה, אמולטור, קולות רקע: טאטסורו יאמשיטה
פסנתר חשמלי: יאסוהארו נאקנישי
קולות רקע:מריה טאקוצ'י, טאקו אונוקי
גיטרת בס: קוקי איטו
תופים: ג'ון אאוימה
חצוצרה: שין קזוהרה, היטושי יוקויאמה
טרומבון: טדנורי קונאווה, יושיו אויקווה
סקסופון טנור: טאקרו מוראוקה
סקסופון בריטון: סיונזו סונהרה
כלי מיתר: להקת ג'ו קאטו גרופ
סקסופון טנור (סולו): ארני ווטס
הערות שוליים

↑  Sommet, Moritz (30 בספטמבר 2020). "Intermediality and the discursive construction of popular music genres: the case of 'Japanese City Pop'" (PDF). Journal of HANDAI Music Studies: 18. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Zhang, Cat (21 בפברואר 2021). "The Endless Life Cycle of Japanese City Pop". Pitchfork. נבדק ב-25 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d08965cf-708a-44b8-8318-3f09345d8b5d  MusicBrainz work: 177a09d7-c765-49bf-b60a-d8e703cb9183
אפריל או'ניל

| --- | --- |
אפריל או'ניל, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת TMNT Micro-Series #7: April. אמנות מאת דייוויד פיטרסון
אפריל או'ניל, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת TMNT Micro-Series #7: April. אמנות מאת דייוויד פיטרסון
 סוג:  דמות משנה
 הוצאה לאור:  מיראז' סטודיו (1984–1995; 2001–2010) אימג' קומיקס (1996–1999) IDW Publishing (2011 ואילך)
 הופעה ראשונה:  מיראז':: Teenage Mutant Ninja Turtles #2 (אוקטובר 1984) IDW: Teenage Mutant Ninja Turtles #1 (אוגוסט 2011)
 יוצרים:  קווין איסטמן ופיטר ליירד
 גילום הדמות:  מייגן פוקס, פייג' טורקו, ג'ודית הואג, שרה מישל גלר 
 מידע
 כינויים:  מיס או'ניל
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  כתב, קונויצ'י, ארכאולוג, חנווני, עיתונאי, מדען, תיכוניסט, מתמחה, מתכנת, עוזר, סטודנט
 כוחות:  טלקינזיס,טלפתיה
 חברה בקבוצה:  בעלת ברית של צבי הנינג'ה
 סגנון לחימה:  מיומנות גבוהה בנינג'יטסו
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  מר וגברת א'וניל (הורים) קייסי ג'ונס (בן זוג) שאדו ג'ונס (בת מאומצת)
 
אפריל או'ניל (באנגלית: April O'Neil) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותה של אפריל או'ניל הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #2 בהוצאת מיראז' סטודיו מאוקטובר 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
ביוגרפיה בדיונית > מיראז' סטודיו

במהלך עבודתה אצל סטוקמן בנתה או'ניל רובוטים רבים אך ברחה לאחר שגילתה כי הם נועדו למטרת פריצות לבנקים וגנבת כסף, לאחר בריחתה נרדפה או'ניל על ידי רובוטים ששלח סטוקמן. המרדף נמשך עד ביוב במנהטן, שם ניצלה או'ניל על ידי צבי הנינג'ה ולאחר מכן חברה להם. לאחר שנותרה ללא עבודה פתחה או'ניל חנות עתיקות, אך זאת נהרסה לאחר ששרדר, אויבם של הצבים ומנהיג כנופיית שבט הרגל, פרץ לחנות במטרה לחסל את חבריה הצבים.
במהלך שנות ה-90 הכירה אפריל את שוטר המשמר האזרחי קייסי ג'ונס והשניים החלו במערכת יחסים רומנטית. לאחר עימות קשה עם שרדר בורחת אפריל עם הצבים, קייסי ומנהיגם הרוחני של הצבים ספלינטר לבית החווה שלה בנורת'המפטון, מסצ'וסטס. בהמשך מערכת היחסים של אפריל עם קייסי ניזוקה לאחר שקייסי מידרדר לשכרות, דבר הגורם לשניים להיפרד. לאחר הפרידה פוגש קייסי באלמנה בהריון בשם גבריאלה, גבריאלה יולדת ילדה הקוראת לה שאדו ומתה במהלך הלידה. לאחר מותה של גבריאלה חוזר קייסי לאפריל ויחד הם מגדלים את שאדו.
ביוגרפיה בדיונית > ארצ'י קומיקס

בהרצה זו המבוססת על סדרת הטלוויזיה מ-1987 אפריל היא העתק כמעט מדויק מסדרת הטלוויזיה. בקומיקס נוספו לה כישורי לחימה לאחר שהתאמנה רבות עם ספלינטר. בהרצה זו עבדה אפריל לפרנסתה ככתבת חדשות ערוץ 6 אך איבדה את עבודתה בעקבות הרפתקאות רבות עם הצבים שהפריעו לעבודתה. לאחר פיטוריה הייתה כתבת חדשות עצמאית.
ביוגרפיה בדיונית > Dreamwave Productions

בהרצת קומיקס המבוססת על סדרת הטלוויזיה מ-2003 הייתה אפריל דמות מרכזית ודומיננטית. אפריל התעניינה בעיתונות אך עסקה המון בלימודיה וניסתה לשלב תוך כדי את הרפתקאותיה עם הצבים.
אזכורים במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה מ-1987 אפריל היא כתבת חדשות צעירה העובדת לפרנסתה כעיתונאית בחדשות ערוץ 6. אפריל מתגוררת בניו יורק אך במהלך הסדרה עובדת דירה כמה וכמה פעמים בשל תקריות רבות הקשורות בצבים. לאחר סדרת גנבות של ציוד מדעי מחברות הזנק מתחילה אפריל לחקור את העניין ולדווח על כך בחדשות, בעקבות דיווחיה הותקפה אפריל על ידי כנופיית פרחחי רחוב שעובדת בשביל שרדר שאחראי על המבצע, אך ניצלה על ידי צבי הנינג'ה. הצבים לקחו את אפריל למאורתם ונתנו לה מידע על גנבי הציוד המדעי בתמורה לכך שלא תספר על קיומם. בסדרה זו דיבבה את אפריל רנה ג'ייקובס. בגרסה העברית דיבבו אותה יעל קרוון ונטלי פיק.
בסדרת הטלוויזיה מ-2003 דמותה של אפריל הייתה דומה יותר לדמותה בהרצת הקומיקס של מיראז' סטודיו מאשר בסדרת הטלוויזיה מ-1987. אפריל עבדה כעוזרת של בקסטר סטוקמן אך לאחר ניסוי שיצא מכלל שליטה ברחבה מהמעבדה ונרדפה על ידי רובוטים ששלח סטוקמן. צבי הנינג'ה היו בקרבת מקום והצילו אותה ולאחר מכן הפכה לבעלת בריתם. במהלך הסדרה מראה אפריל משיכה לקייסי ג'ונס, בן ברית נוסף של הצבים. בעונה ה-6 נראה נינה הקרוי קודי ובעונה ה-7 השניים מתחתנים. בסדרה זו דיבבה את אפריל ורוניקה טיילור. בתחילת הסדרה שיערה של אפריל היה בגוון שטני אדום ובהמשך שונה צבע שיערה לג'ינג'י. בגרסה העברית דיבבה אותה עדי טופול.
בסדרת הטלוויזיה מ-2012 אפריל היא נערה צעירה בת 16, ביתו של ד"ר קירבי או'ניל. אפריל התגוררה עם אביה אך לאחר שזה נחטף על ידי קראנג, חייזר מוטאנטי, עברה להתגורר עם דודתה. במהלך העונה השנייה מתאהבת אפריל בקייסי ג'ונס, תלמיד בבית ספרה, דבר המכעיס את הצב דונטלו המאוהב בה. במהלך הסדרה נודע לאפריל כי היא אינה בת אדם רגילה אלא חצי אדם-חצי מוטאנטית. בגרסה העברית דיבבה אותה טליה ברקאי.
בסדרה "עלייתם של צבי הנינג'ה" אפריל היא נערה בת 16, ובשונה משאר הגרסאות היא מוצגת לראשונה כאפרו-אמריקאית. בפרק הראשון בסדרה היא מאמצת כלבלב רוחני, שהיא והצבים הצילו מדרקסום (הנבל הראשי של אותה סדרה), והיא נתנה לו את השם מייהם, כשבהמשך מסתבר שהוא סוכן מטעם האחראים על דרקסום שנועד לרגל אחריו. כמו כן, בחלק מהפרקים עוסקים בעבודות שלה (כגון: עובדת בפיצרייה מקומית). באחד הפרקים מצוין שיש לה רישיון להפעלת עגורן. במהלך הרפתקה בפסטיבל מכשפות בעיר התחתית שהיה לה עם דונטלו היא קיבלה בתור נשק אלה עם אש קסומה. בגרסה העברית דיבבה אותה שירה נאור.
בסדרה "סיפורם של צבי הנינג'ה" שממשיך את עלילת הסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים", דמותה של אפריל לא השתנתה מהסרט. מדובבת בגרסה העברית על ידי שירה נאור.
אזכורים במדיות אחרות > סרטי קולנוע

בסדרת הסרטים הראשונה אפריל היא כתבת של "ערוץ 3". היא משוחקת על ידי ג'ודית הואג בסרט הראשון ופייג' טורקו בשני סרטי ההמשך. את דמותה בסרט הראשון שדובב, דיבבה גילת אנקורי.
בסרט משנת 2007 אפריל היא מפעילת חברה שמאתרת ומוכרת שרידים של אומנות עתיקה עבור אספנים, ביחד עם בן זוגה קייסי ג'ונס. את הדמות שלה מדבבת בגרסת המקור שרה מישל גלר ובגרסה העברית עדי הימלבלוי.
בסרט צבי הנינג׳ה שיצא ב-2014 משחקת בתפקיד אפריל או׳ניל השחקנית מייגן פוקס הסרט המשיך לסרט שני צבי הנינג׳ה יוצאים מהצללים שגם בו משחקת את אפריל מייגן פוקס. הסרט השני יצא בגרסה מדובבת לעברית, ואותה דיבבה שם רוסלנה רודינה. על פי הסרט הראשון היא זו שנתנה את השמות לצבים במסגרת פרויקט מדעי של אביה שכונה "פרויקט רנסאנס" והיא זו שהצילה את הצבים ואת ספלינטר ומיקמה אותם בביוב.
בסרט "צבי הנינג'ה: טירוף המוטנטים" אפריל מוצגת גם בגרסה זו כשחורה. היא מוצגת כנערה בתיכון שרוצה להיות כתבת וחוקרת את מקרי השוד של סופר פליי (מוטנט זבוב שנוצר על ידי באקסטר סטוקמן). היא פגשה את הצבים כאשר הם פגעו בקסדה שלה עם השוריקן שלהם, מאוחר יותר היא התיידדה עם הצבים לאחר שהם נטרלו את חבורת השודדים שגנבה את האופנוע שלה. מושא אהבתו של  לאונרדו. מדובבת על ידי איו אדבירי, בגרסת הדיבוב לעברית על ידי נועה כהן.
חוזה לימון

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1908 קוליאקאן, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 פטירה:  2 בדצמבר 1972 (בגיל 64) פלמינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  José Arcadio Limón 
 מדינה:  מקסיקו 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר התיכון אברהם לינקולן 
 בן או בת זוג:  Pauline Lawrence 
 פרסים והוקרה:  פרס הריקוד קאפצ'יו (1964)  המדליה הלאומית לאומנויות 
 
חוזה לימון (José Limón;‏ 12 בינואר 1908, מקסיקו - 2 בדצמבר 1972, ניו יורק) היה רקדן וכוריאוגרף אמריקאי.
בשנת 1928 עבר לניו יורק שם למד אצל דוריס האמפרי וצ'ארלס ויידמן. בשנת 1946 לאחר שירות צבאי בצבא האמריקאי, הקים להקת מחול בה משמשת דוריס האמפרי כמנהלת אמנותית. יצירת המחול הידועה ביותר שלו היא The Moor's Pavane אותה הוא יצר בשנת 1949 בהתבסס על אותלו של ויליאם שייקספיר.
לימד בג'וליארד החל מ-1951 וייחס את סגנונו להשראה שקיבל מאיזדורה דאנקן והראלד קרוצברג.
שתי עבודות שלו: "הגולים" ו"לה מלינצ'י" הועלו לבמה על ידי להקת בת שבע.
אדולף בהם

| --- | --- |

אדולף בהם, 1930
 לידה:  20 בינואר 1873 טפליצה, צ'כיה 
 פטירה:  4 באפריל 1941 (בגיל 68) מרכז ההרג של הרטהיים, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 
אדולף בֶּהם (נכתב בזמנו ביהם, ולעיתים בכתיבה היידית: בעהם; בגרמנית: Adolf Böhm; ‏ 20 בינואר 1873 – 4 באפריל 1941) היה סופר, היסטוריון, עורך עיתונות ופעיל ציוני יהודי אוסטרי.
קורות חיים

בהם נולד בעיירה טפליץ שבמוראביה, אוסטריה, למשפחה יהודית מתבוללת. בילדותו הוריו עברו לבירה, ווינה, שם היה אביו הבעלים של מפעל טקסטיל מצליח. בנעוריו דבק בתנועה הסוציאליסטית ואף לימד שירה בשכונות העניות של וינה. הוא היה חבר באגודה הפביאנית של אוסטריה (ארגון סוציאליסטי).
בשנת 1905, לאחר מותו של הרצל, החל בהם להתקרב לחוגי הציונות. בציונותו של בהם היה מרכיב תרבותי חזק, והוא למד עברית וספרות עברית.
בהם יסד את ההסתדרות הציונית הארצית באוסטריה. יחד עם מרדכי זאב ברוידא כתב תוכנית עבודה שנתקבלה בוועידת ציוני אוסטריה בועידת קראקוב בשנת 1906.

בשנת 1907 ביקר לראשונה בארץ ישראל וחקר את אפשרויות ההתיישבות. באותה שנה השתתף בקונגרס הציוני השמיני בהאג והציע שורת הצעות הקשורות להתיישבות בארץ ישראל.
בהם נבחר כחבר הוועד הפועל הציוני וחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל. בשנים 12–1910 ערך את הירחון החשוב בגרמנית "פלשתינה", שעסק בהתיישבות ובחקר ארץ-ישראל. לאחר שנסגר הירחון בגלל חוסר אמצעים, הטיח דברים קשים בהנהלת התנועה הציונית על חוסר תמיכה רוחנית וחומרית לצורך קיום כתב-עת כה חשוב, בעוד שחברות נוצריות בגרמניה ובאנגליה מפרסמות ספרות על ארץ-הקודש. הוא הצליח לחדש את הוצאת העיתון משנת 1927 ועד לסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938.
בשלהי מלחמת העולם הראשונה עמד בראש המועצה הלאומית של היהודים באוסטריה והיה ממייסדי הסמינריון (השיעורים הפדגוגיים בווינה) שבו הרצה על התנועה הציונית.
ביוזמתו נוסדה בווינה הגימנסיה הריאלית היהודית על שם הרב צבי פרץ חיות.
מבחינה רעיונית היה מקורב למפלגת הפועל הצעיר וסוציאליזם.
כשלוש שנים לאחר ה"אנשלוס" ועליית הנאצים לשלטון באוסטריה נעצר על ידי הגסטפו ונרצח.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1910 יצא ספר שכתב על הקרן הקימת לישראל.
ספרו החשוב ביותר הוא "תולדות התנועה הציונית", אחד מספרי ההיסטוריה הראשונים של התנועה הציונית, שפורסם בשני כרכים בשפה הגרמנית. בשנת 1938 ביקר בארץ ישראל על מנת לכתוב כרך שלישי, אולם עם מותו נעלמו כתבי היד של כרך זה.
טארו אסו

טארו אסו וקונדוליזה רייס בתמונה מ-2005
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טארו אסו (ביפנית: 麻生太郎; נולד ב-20 בספטמבר 1940) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן ה-92. אסו, חבר בית הנבחרים בדיאט היפני מאז שנת 1979, ושר החוץ לשעבר, נבחר ב-22 בספטמבר 2008 למחליפו של יאסואו פוקודה כמנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית של יפן. יומיים לאחר מכן נבחר על ידי בית הנבחרים לראש ממשלת יפן. בבחירות הכלליות שנערכו באוגוסט 2009 נחלה מפלגתו מפלה ואסו הוחלף בראשות הממשלה על ידי יוקיו הטויאמה. לאחר ההפסד התפטר אסו מתפקידו כמנהיג המפלגה.
בדצמבר 2012 מונה לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה. הוא כיהן בתפקיד גם בקבינט של יושיהידה סוגה ועד אוקטובר 2021.
ביוגרפיה > לפני הכניסה לפוליטיקה

אסו, נולד בעיר ליזוקה שבמחוז פוקוקה למשפחה נוצרית קתולית בעלת קשרים ענפים בשלטון היפני. אביו עמד בראש קונצרן תעשייתי לייצור בטון והיה מקורב לראש ממשלת יפן קאקוי טאנאקה ואמו היא בתו של ראש הממשלה לשעבר שיגרו יושידה. אחותו הצעירה של אסו נישאה לבן המשפחה הקיסרית היפנית.
ב-1963 סיים אסו תואר ראשון באוניברסיטה בטוקיו ויצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. לימודים אלו נקטעו על ידי משפחתו שחששה כי יעבור תהליך של אמריקניזציה, אסו חזר ליפן, ועבר משם ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
לאחר שעבד כשנתיים במכרות יהלומים בסיירה לאון, החל אסו ב-1966 לעבוד בחברה המשפחתית, הוא כיהן כנשיא חברת המכרות אסו מ-1973 ועד 1979. במקביל, טיפח את הקריירה הספורטיבית שלו כקלע מצטיין, ואף היה חבר במשלחת היפנית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

אסו נבחר לראשונה לבית הנבחרים היפני (הבית התחתון), באוקטובר 1979, מאז נבחר עוד שמונה פעמים רצופות. מסוף 1988 ועד יוני 1989 שימש כסגן שר לענייני חינוך, ספורט, מדע ותרבות, בנובמבר 1996 מונה לשר זוטר לתכנון כלכלי, תפקיד אותו החזיק במשך כשנה, וב-2001 מונה לשר זוטר לענייני כלכלה ומדיניות פיסקלית.
ב-2003 צורף לקבינט של ג'וניצ'ירו קואיזומי כשר לענייני פנים ותקשורת, ובאוקטובר 2005 מונה לשר החוץ של ממשלת יפן, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2007. אסו החזיק בקו נוקשה וניצי במדיניות החוץ של יפן כלפי שכנותיה במזרח אסיה, קוריאה הצפונית וסין.
ב-2006 התמודד אסו בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הדמוקרטית ליברלית אך הפסיד לשינזו אבה, שאף נבחר לראש הממשלה ה-90 של יפן. לאחר התפטרותו של אבה, התמודד אסו שוב על ראשות המפלגה, אך הפסיד ליאסואו פוקודה בבחירות שנערכו בספטמבר 2007.
באוגוסט 2008 מינה פוקודה את אסו למזכ"ל המפלגה, ולאחר שפוקודה התפטר מתפקידו, נבחר אסו למחליפו בראשות המפלגה ברוב גדול. בהצבעות שנערכו ב-24 בספטמבר 2008 בדיאט היפני, הפסיד אסו בבית העליון הנשלט בידי האופוזיציה, אך בחירתו בבית התחתון הביאה למינויו כראש הממשלה הבא של יפן.
אסו הוא ראש הממשלה הקתולי הראשון בתולדות יפן, לאחר בחירתו הכריז כי על יפן לנקוט בצעדי חירום כלכליים, ועלייה להרחיב את פעילותה בתחום המלחמה בטרור באזור האוקיינוס ההודי.
בבחירות שהתקיימו ביפן ב-30 באוגוסט 2009 נחלה מפלגת השלטון, המפלגה הליברלית דמוקרטית, מפלה, ולראשונה מזה חמישים שנה זכתה מפלגת האופוזיציה, המפלגה הדמוקרטית (DPJ), ברוב. למחרת ההפסד הודיע אסו באופן רשמי על פרישתו מהנהגת מפלגתו
לאחר חזרתה של המפלגה הליברלית דמוקרטית לשלטון, בדצמבר 2012, מונה אסו לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה. הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2021.
חיים אישיים

טארו אסו נשוי לשיקקו, בת למשפחת פוליטיקאים בעצמה. הוא ידוע כחובב מאנגה מושבע.
הערות שוליים

↑  Japan Party Leader Confirmed as Premier כתבה בניו יורק טיימס 24.9.08
↑  סוכנויות הידיעות, ר"מ יפן הכיר בהפסד ההיסטורי: אשא באחריות, באתר ynet, 30 באוגוסט 2009
↑  סוכנויות הידיעות, אחרי ההפסד: ר"מ יפן פרש מהנהגת מפלגתו, באתר ynet, 31 באוגוסט 2009
↑   בלומברג, שר האוצר החדש של יפן: אלוף הצעות החוק שאינן משרתות את הציבור, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2013
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יאסואו פוקודה | ראש ממשלת יפן (רשימה) | הבא: יוקיו הטויאמה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA1274197X  GND: 1119188202  ISNI: 0000 0000 3823 0259  LCCN: no00076382  NDL: 00809550  NLK: KAC200801683  VIAF: 36466360   WorldCat (עם VIAF): 36466360
בנק מרמורוש, בלנק ושות'

| --- | --- |

 תחום:  שירותים פיננסיים, מלבד ביטוח ופנסיה 
 מדינה:  רומניה 
 מטה הארגון:  בוקרשט 
 בעלות:  יעקב מרמורוש, מאוריצ'יו בלנק 
 תקופת הפעילות:  1848–1948 (כ־100 שנה) 
 
בנק מרמורוש, בלנק ושות' (ברומנית: Banca Marmorosch, Blank & Co) הוא בנק שנוסד ונוהל על ידי יהודים רומנים, היה אחד הבנקים הוותיקים ביותר של רומניה ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, הבנק הגדול והחזק ביותר ברומניה.
היסטוריה

בשנת 1848, בתקופת המהפכה בוולאכיה, הסוחר היהודי הוולאכי יעקב מרמורוש ייסד בבוקרשט עסק שפעל בתחומי המסחר ומתן הלוואות ונשא את שמו. מאוחר יותר עשה שותפות עם הבנקאי היהודי יעקב לבל, גיסו של בלנק ובשנת 1864 עם מאוריצ'יו בלנק. ב-1865 הצליח לבל לשכנע את הבנק האימפריאלי העות'מאני לפתוח סניף ברומניה תחת השם "הבנק של רומניה" (Banque de Roumanie). ב-1870 פרש יעקב מרמורוש מעבודתו ונסע לווינה. בלנק שינה ב-1874 את שם הבנק ל"מרמורוש, בלנק ושות'", בנק מקושר לבנק הווינאי של יצחק לבל והפסיק כל פעילות שלא הייתה בתחום הפיננסי. ב-1905 הפכה השותפות לחברת מניות עם הון רשום של 8,000,000 ליי, שהוגדל מאוחר יותר ל-125,000,000 לאי.
במלחמת העצמאות של רומניה תמך הבנק בפעולות הצבאיות של הממשלה ובעקבות זאת, כעבור שנתיים, הפרלמנט הרומני העניק למאוריצ'יו בלנק את האזרחות הרומנית (הרומנים מנעו את האזרחות מרוב יהודי רומניה עד אחרי מלחמת העולם הראשונה).
בשנת 1878 הבנק מימן, יחד עם היזם Leon Guillaux, את סלילת מסילת הברזל בין בוקרשט ובין פרדאל ובשנת 1882 את המנהרה בין ברבושי ובין גאלאץ. מאותה שנה מימן הבנק את התיעול של בוקרשט. ב-1887 הבנק השתתף בהקמת בית החרושת לנייר בסקאן (Scăeni). מ-1889 הבנק היה לחברה בערבון מוגבל של בנק Darmstädter מברלין ושל הבנק המסחרי של פשט עם הון של שניים וחצי מיליוני פרנקים. הבנק, יחד עם המהנדס I. G. Cantacuzino, הניח את היסודות של בית החרושת למלט בבראילה ומימן את מסילות הברזל בקווים דורוחוי-יאשי ורמניקו ולצ'אה-קאינן (Câineni), בשנת 1895. ב-1897 ייסד הבנק את חברת הביטוח Generala (הכללית), עם הון של שלושה מיליוני פרנקים. ב-1898 המיר הבנק 54 מיליוני פרנקים, הלוואה שקיבלה עיריית בוקרשט וארגן מחדש את בית החרושת לסוכר בקיטילה (Chitila) עם הון של שניים וחצי מיליוני פרנקים. משנת 1905 החברה נרשמה כחברה אנונימית עם הון של שמונה מיליוני פרנקים. עסקי הבנק התרחבו גם מחוץ לרומניה, השתתפות בהלוואה של 35,000,000 פרנקים לעיריית סופיה וייסוד הבנק למסחר והשקעות של סלוניקי.
בשנות העשרים של המאה העשרים בנק מרמורוש, בלנק ושות' היה הבנק המסחרי הגדול והחזק ביותר ברומניה. לבנק היו 25 סניפים ברומניה ו-4 סניפים בחו"ל, בפריז, בווינה, באיסטנבול ובניו יורק. הבנק היה מעורב בניהול 115 פירמות, שדרכן היה מקורב למחנה בניות הברית של ההסכמה הלבבית, אך שמר גם על הקשרים הוותיקים עם השותפים מהבנק הווינאי ומהבנק הבודפשטי.
כתוצאה מהמשבר הכלכלי העולמי של 1929 נקלע הבנק ב-1931 לקשיי נזילות והתקשה לעמוד בפדיון החסכונות, במיוחד לאחר שהציבור המבוהל עמד בתורים ארוכים, כדי להוציא את כספו. כשהבנק נכנס למצב של אי יכולת לעמוד בהתחיבויותיו ונדרש הסדר נושים, התערב הבנק הלאומי של רומניה, לקח על עצמו חובות בלתי ניתנים לגבייה והעניק לבנק אשראי מועדף. בהמשך קיבל הבנק זיכיון של המדינה בתחום ממכר מוצרי הטבק, בתנאי שישיב לבנק הלאומי את האשראי שקיבל ממנו, תוך 14 שנים. בשנת 1948, לאחר מאה שנות קיום עצמאי, הולאם הבנק.
אלן קלארק

ערך זה עוסק במאמן כדורגל. אם התכוונתם להיסטוריון בעל שם זהה, ראו .
אלן ג'ון קלארק (באנגלית: Allan John Clarke; נולד ב-31 ביולי 1946 בסטפורדשייר, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ במועדון הכדורגל לידס יונייטד. קלארק נמנה עם סגל הקבוצה המפורסם של שנות השישים והשבעים, והיה אחד מן החלוצים הטובים באנגליה באותה תקופה.