stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת ייל
אדריכלות ייל

ייל ידועה בקמפוס ההרמוני והאוטופי שלה, האופייני לתחייה הגותית. כמו כן היא ידועה במספר בניינים מודרניים אייקונים, הנלמדים בחוגי סקר אדריכליים: גלריית ייל לאומנות והמרכז לאומנות בריטית שתוכננו על ידי לואי קאהן, הקולג'ים ע"ש רינק, עזרא ומורס שעוצבו על ידי אירו סארינן, ובנייני האומנות והאדריכלות של פול רודולף. בבעלותה של ייל גם מספר אחוזות ראויות לציון מהמאה ה-19 לאורך שדרת הילהאוס (שדרה בניו הייבן, שעליה כתב מארק טוויין: "הרחוב היפה ביותר באמריקה").
רבים מבנייניה של ייל נבנו בסגנון הנאו-גותי בין השנים 1917 עד 1931. פסלי אבן שנבנו לתוך קירות הבניינים מתארים דמויות אוניברסיטאיות עכשוויות כמו סופר, אתלט, איש החברה הגבוהה השותה תה, וסטודנט שנרדם בעודו קורא ספר. באותו אופן, האפריזים הקישוטיים שעל הבניינים משרטטים סצנות עכשוויות כמו שוטר רודף אחר שודד, ועוצר פרוצה (אפריז על קיר הפקולטה למשפטים), או תלמיד שנרגע עם ספל בירה וסיגריה. האדריכל, ג'יימס רוג'רס, זייף את גיל הבניינים בכך שהתיז על הקירות חומצה, וניפץ בכוונה תחילה את חלונות הבדולח והתקין במקומם חלונות בסגנון ימי הביניים. רוג'רס יצר נישות לפסלים לקישוט אך השאיר אותן ריקות, כדי לדמות אובדן או גנבה, שלכאורה קרה עם חלוף השנים. הבניינים רק מדמים אדריכלות מימי הביניים, ולמרות שהם נראים כאילו נבנו מגושי אבן מוצקים, רובם מבוססים על שלד פלדה כפי שהיה מקובל בבניינים מ-1930. יוצא מן הכלל מגדל הארקנס (אנ'), שגובהו 66 מטרים (217 רגל), שבמקור נבנה באופן חופשי על שלד אבן. המגדל חוזק ב-1964 כדי להתקין את מערכת פעמוני הזיכרון של ייל – הכוללת 54 פעמונים.
אחוות הגולגולת והעצמות

החל מ-1832 מתקיימת באוניברסיטה אחוות סטודנטים רבת השפעה, במתכונת של אגודת סתרים, שבה היו חברים, בשעתם כסטודנטים, נשיאי ארצות הברית, שופטים וראשי תעשייה המהווים את עמוד השדרה הכלכלי, הפוליטי והחברתי של ארצות הברית.
ראו גם

בוגרי אוניברסיטת ייל
גלריה

בניין קונטיקט
שערי ואלטר קאמפ' במתחם הספורט של ייל
הערות שוליים

↑  Residential Colleges, Yale College (באנגלית)
↑  Molly Reinmann, Yale admits 3.7 percent of applicants, lowest acceptance rate ever, Yale Daily News, ‏2024-03-28 (באנגלית)
↑  Tuition and Fees | Student Accounts, student-accounts.yale.edu (באנגלית)
| פורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי​ |
| --- | --- | --- |
| אירופה | איטליה: בוקוני; הממלכה המאוחדת: אוקספורד • אימפריאל קולג' • קיימברידג'; שווייץ: בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן • המכון הטכנולוגי של ציריך |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית: ברקלי • ג'ורג'טאון • הרווארד • ייל • MIT • מקגיל • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • Caltech • קולומביה • קרנגי מלון • שיקגו |  |
| אסיה | הונג קונג: אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה​; הרפובליקה העממית של סין:​ ג'ג'יאנג • האוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג • פקין • צינגהואה; יפן: טוקיו • קיו; סינגפור: האוניברסיטה הלאומית של סינגפור; קוריאה הדרומית: המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה |  |
| אפריקה | דרום אפריקה: קייפטאון |  |
| איגוד האוניברסיטאות האמריקניות - ארגון אוניברסיטאות מחקר מובילות בארצות הברית וקנדה |
| --- | --- | --- |
| אוניברסיטאות ציבוריות | אוהיו סטייט • אורגון • איווה • איווה סטייט • אילינוי • אינדיאנה • אריזונה • אריזונה סטייט •  באפלו • ג'ורג'יה טק • דרום פלורידה • וושינגטון • ויסקונסין–מדיסון •  וירג'יניה • טקסס • טקסס A&M • יוטה • מיזורי • מינסוטה • מישיגן • מישיגן סטייט • מרילנד • סטוני ברוק • פיטסבורג • פלורידה • פנסילבניה סטייט • פרדו • קולורדו • קליפורניה (אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • סן דייגו • סנטה ברברה • סנטה קרוז • ריברסייד) • קנזס • קרוליינה הצפונית • ראטגרס • ראטגרס-ניו ברונסוויק |  |
| אוניברסיטאות פרטיות | אמורי • בוסטון • בראון • ברנדייס • ג'ורג' וושינגטון • ג'ונס הופקינס • דארטמות' קולג' • דיוק • דרום קליפורניה • הרווארד • ואנדרבילט • וושינגטון בסנט לואיס • טאפטס • טוליין • ייל • נורת'ווסטרן • ניו יורק • סטנפורד • פנסילבניה • פרינסטון • קולומביה • קורנל • קייס וסטרן ריזרב • קרנגי מלון • רייס • רוצ'סטר • שיקגו • Caltech •‏ MIT |  |
| אוניברסיטאות בקנדה | טורונטו • מקגיל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270184205171  BIBSYS: 90230961  BNE: XX147156  BnF: cb118681918 (data)  CiNii: DA02935980  GND: 36828-3  ISNI: 0000 0004 1936 8710  LCCN: n79043367  MusicBrainz: 8ae1c73c-6e0d-4531-a29c-6a5ca91b1577  NDL: 00628200  NKC: mzk2007378581  NLA: 35623135  SNAC: w6r8240t  SUDOC: 073277886  TePapa: 31288  ULAN: 500303558  VcBA: 494/8556  VIAF: 149131869   WorldCat (עם VIAF): 149131869 
הבניין המקורי, 1718–1782
שורת הלבנים העתיקות, 1807
אולם וולס (אנ'), 1905
ספריית סטרלינג (אנ'), המצולמת מפסל "שולחן הנשים" בעיצובה של מאיה יינג לין, המתעד את מספר הנשים שלמדו באוניברסיטת ייל
מגדל הארקנס
אולם קונטיקט
אתאיזם חדש

ארבעת הפרשים
אתאיזם חדש או נאו-אתאיזם הוא זרם מחשבתי ורעיוני באתאיזם שהופיע סביב שנת 2005. גישה זו גורסת שלדת השפעה שלילית על החברה האנושית, שהיא מובילה לאלימות ולבורות, ושעל האתאיסטים לבקר באופן פעיל את הרעיונות הדתיים ולחשוף את הכשלים הרציונליים הקיימים בה, לגישתם.
הגישה קודמה על ידי מספר כותבים פופולרים: ריצ'רד דוקינס, ויקטור סטנגר, כריסטופר היטצ'נס, לורנס קראוס, דניאל דנט וסם האריס, אשר ספריהם משמשים כבסיס להרבה מהרעיונות עליהם נסמכת הגישה. דוקינס, היטצ'נס, דנט והאריס מכונים לעיתים בבדיחות "ארבעת הפרשים", ברמיזה לארבעת פרשי האפוקליפסה מהברית החדשה.
המונח "אתאיזם חדש" נטבע לראשונה בכתבה במגזין הטכנולוגיה Wired בשנת 2006.
ראו גם

אנטי-תאיזם
יציאה בשאלה
מיזותאיזם
הערות שוליים

↑  Wolf, Gary (2006-11-01). "The Church of the Non-Believers". Wired (באנגלית אמריקאית). ISSN 1059-1028. נבדק ב-2020-03-20.
דיסק חיתוך

דיסק חיתוך 4.5 אינץ'
דיסק חיתוך (הידוע יותר בכינויו "דיסק" או "משחזת זווית", באנגלית: Angle grinder) הוא כלי עבודה חשמלי, אשר הומצא בגרמניה ב-1954, ומשמש לחיתוך מתכת, אבן, תוצרי בטון קשיחים וחומרים אחרים בתעשיית הבניין ובתעשיות אחרות.
הדיסק משמש לחיתוך, שיוף, השחזה, כרסום, ניקוי, הברקה או קרצוף.
עקרון הפעולה

המכשיר בנוי ממנוע חשמלי המחובר לציר המסובב אופן במהירות גבוהה. פעולת הדיסק מתבצעת על ידי מגע בין האופן המסתובב לבין החומר שאותו יש לעבד. המגע בין האופן והחומר יוצר חיכוך וחום. העיבוד של חלק מהחומרים הוא תוצאה של החיכוך או של החום או של שניהם יחד והוא תלוי בסוג החומר המעובד ובחומר שממנו בנוי האופן. אפקטיביות העבודה עולה ככל שמהירות החיכוך עולה, לאו דווקא הסל"ד, אלא המהירות של היקף הדיסק התלויה גם בקוטרו, מאידך ככל שמהירות הסיבוב גדולה יותר קשה יותר להחזיק את הכלי ולשלוט עליו (כתלות באיכותו) וקיימת סכנה גדולה יותר להתפרקות של הדיסק המסתובב, על כן יש להקפיד לא לעבור את המהירות המקסימלית של הדיסק הספציפי בו משתמשים. תוך כדי עבודה במקביל לשחיקה בחומר המעובד, הדיסק עצמו נשחק גם הוא וקוטרו קטן וכך גם האפקטיביות שלו, בכלים המאפשרים זאת ניתן להגדיל את המהירות על מנת לפצות על כך.
עיבוד של אבן, בטון וכיוצא באלה מתבצע באמצעות החיכוך של האופן אשר בדרך כלל מצופה באבקת יהלום.
עיבוד המתכת מתבצע באמצעות החום אשר מתיך את המתכת והחיכוך אשר מסלק את המתכת המותכת מאזור המגע ויוצר זרם אופייני של "גיצים" בוהקים. עיבוד של חומרים רכים כמו עץ, פלסטיק וכיוצא באלה מתבצע על ידי כרסום החומר.
קיימים גם דיסקים המופעלים על ידי טורבינה המופעלת על ידי אוויר דחוס (פנאומטיים).
סוגי הדיסקים

נהוג לחלק את הדיסקים על פי גודל האופן וייעוד האופן:
הגדלים המקובלים (באינץ'): 4, 4.5, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 15 ו-16 אינץ'.
דיסק לחיתוך מתכת (עשוי תרכובת של קוורץ בדרך כלל עם סיבים).
דיסק לחיתוך אבן (משמש לחיתוך אבן, שיש, בטון ומוצריו. דומה יחסית במראהו ובחומר ממנו הוא עשוי לדיסק לחיתוך מתכת).
דיסק יהלום (משמש לחיתוך אבן ובטון. עשוי מתכת המצופה באבקת יהלום. לחלקם יש שיניים מלבניות בצדדים).
דיסק לשיוף (עשוי פיסות בד ליטוש).
דיסק להשחזה (דומה לדיסק לחיתוך מתכת למעט העובדה שהוא עבה יותר, קצוותיו מחוספסות וקעור במרכזו).
דיסק לחיתוך עץ (דיסק מתכת המשונן בצדדיו. דומה בצורתו לדיסק ניסור של מסור עגול).
אביזרים

ישנם אביזרים שונים שניתן לחבר לכלי במקום דיסק, חלקם הם: מקדחי כוס, מסור שרשרת, מאריכים להרחקת הדיסק, ומפצלים וחיבור שני דיסקים ויותר במקביל (שימושי לחיתוך תעלות)
החיבור של הדיסק והאביזרים מתבצע על ידי בורג שהוא למעשה האלמנט המסתובב על ידי המנוע.
בטיחות בעבודה

מגע של האופן המסתובב בחלקי גוף עלול לגרום לקריעה של רקמות ולפציעה עמוקה ומסוכנת. בנוסף, פעולת הדיסק יוצרת אבק, גיצים ורעש שמחייבים הגנה על מפעיל הדיסק ומי שנמצא בקרבתו.
לשם עבודה בטיחותית יש להקפיד על הכללים הבאים:
יש להימנע מהסרת מגן המתכת המקיף את האופן שתפקידו להגן מפני נגיעה מקרית באופן המסתובב, לעצור מעוף של חלק מהגיצים הלוהטים ולהגן על המפעיל במקרה שהדיסק נשבר במהלך עבודה.
יש לוודא המצאות מטף כיבוי או כל אמצעי כיבוי אש אחר בקרבת מקום העבודה עם המשחזת על מנת למנוע התלקחות שרפה מהגיצים הלוהטות.
הרכבת משקפי מגן וכפפות מגן מפני פגיעת גיצים או שבבי חומר בעיניים ובכפות הידיים.
שימוש באטמי אזניים או אוזניות בעיקר בחללים סגורים שבהם החזרי רעש.
יש להימנע משימוש בדיסק שיוצר ללא בקרת איכות מחשש להתפרקותו ומעופו במהלך העבודה.
לעובדים בחומרים המייצרים אבק רב כמו שיש, בטון וכו' יש לחבוש מגן אבק.
יש לוודא כי אבן ההשחזה מהודקת היטב על ידי האום.
יש לאחוז במשחזת בשתי ידיים בעת השימוש. האחת בגוף המכשיר והשנייה בידית האחיזה.
יש לוודא שמהירות הסיבוב של המשחזת איננה גבוהה מזו הרשומה על גבי האופן. מהירות סיבוב גבוהה מדי, עלולה לגרום לאופן לעוף או להתפרק באופן אלים ולגרום לפגיעה גופנית ואף מוות.
לפני הפעלת המשחזת יש לוודא שהכלי שלם, שכבל החשמל תקין ונקי מנזקים או חתכים ושמפסק ההפעלה של הכלי אינו במצב "מופעל".
בחלק מהדיסקים מותקנות מערכות בטיחות והגנה מתקדמות:
בקרת מהירות (סל"ד) – שומרת על מהירות קבועה ללא תלות בעומס המופעל על הדיסק.
הגנה מפני תקיעה - מנגנון המזהה עומס או האטה משמעותית הנגרמת במקרה בו הדיסק נתקע בחומר הנחתך, ומנטרל את המנוע ולאחר מכן מעלה את המהירות באופן הדרגתי. פעולה זו מגינה על המשתמש ומונעת קפיצה של הדיסק ברגע השחרור מהחומר. בדיסקים ללא בקרה אלקטרונית, המנגנון מכבה את המפסק של הדיסק, ויש להפעיל אותו מחדש לאחר השחרור מהחומר.
אין ללחוץ על דיסק בזמן חיתוך מעבר למינימום עודף לחץ עלול לגרום לדיסק להתפרק ולעוף לכל עבר באופן אלים.
מפסק בטיחותי (משבת)– להפעלת המשחזת יש לנקוט בשתי פעולות להפעלה בטוחה של המכשיר
הגנת עומס יתר בזמן השימוש – לשמירה על חיי העוגן והשדה של המשחזת.
מציאת ספר התורה בימי יאשיהו

שפן מקריא ליאשיהו את הכתוב בספר, ציור משנת 1873
יאשיהו קורע את בגדיו עם גילוי ספר התורה. איור מעשה ידי יוליוס שנור פון קרולספלד.
מציאת ספר התורה בימי יאשיהו הוא סיפור מקראי המופיע בספר מלכים ובספר דברי הימים. לפי הסיפור, בזמן שיפוץ בית המקדש הראשון מצא חלקיהו הכהן את "ספר התורה" והביא אותו לשפן הסופר, שהקריא אותו ליאשיהו מלך יהודה. בעקבות הכתוב בספר, בוצעה "רפורמת יאשיהו", ובה המלך ושליחיו ביערו מבית המקדש ומירושלים את כלי העבודה הזרה וערכו חגיגה המונית של הקרבת קרבן הפסח.
רבים מחוקרי המקרא סבורים שהספר שנמצא הוא ספר דברים או גרסה מוקדמת שלו, ורפורמת יאשיהו הייתה למעשה יישום של חוק ריכוז הפולחן המופיע בספר דברים.
עלילת הסיפור

בשנת שמונה עשרה למלך יאשיהו (סביבות 622 לפנה"ס; לפי תיארוך מסורתי: 457 לפנה"ס), שלח המלך את שפן הסופר אל חלקיהו הכהן לצוות אותו שיחזק את בדק הבית. כששפן הגיע אל חלקיהו, שמע ממנו שמצא בבית המקדש את ספר התורה. שפן חזר אל יאשיהו והקריא לו את הכתוב בספר. בתגובה לכך, קרע המלך את בגדיו ושלח משלחת אל חולדה הנביאה. חולדה התנבאה שה' יביא רעה על ממלכת יהודה כפי הכתוב בספר, מכיוון שעבדו עבודה זרה, אך הרעה לא תבוא בימי יאשיהו עצמו, מפני שיאשיהו מעוניין לתקן את מעשיו לשמע הנבואה הרעה.
בעקבות זאת, אסף יאשיהו את זקני יהודה וירושלים, הקריא לפניהם את הספר וכרת "ברית" עם כל העם שילכו אחרי ה' ויקיימו את הכתוב בספר וציווה על הכוהנים להוציא מבית המקדש את הכלים העשויים לבעל ולאשרה. יאשיהו הוציא האשרה שהייתה בבית המקדש ושרף אותה, ביטל את כל הבמות שבממלכת יהודה, טימא את גיא בן הינום כדי שלא תתבצע בו העברה למולך, ניתץ את המזבחות שהקים מנשה וטימא את הבמות שעשה שלמה לעשתרת לכמוש ולמלכום; הוא טימא מזבח שהקים ירבעם בן נבט בבית אל באמצעות שריפת עצמות אדם על המזבח, וזבח את כל כהני הבמות. בהמשך הסיר גם את האובות והידעונים והתרפים. המלך חזר לירושלים וציווה על העם לעשות את חג הפסח כפי הכתוב בספר, והפסח שנחגג על ידי העם – לא נעשה כמוהו מתקופת השופטים.
בספר דברי הימים מסופר שיאשיהו התחיל את עקירת העבודה הזרה מספר שנים לפני מציאת הספר.
פרשנות מסורתית

פרשני המקרא התקשו מדוע נחרד יאשיהו למשמע הכתוב בספר, בעוד שלפי המתואר במקרא ובסיפור עצמו – התורה נכתבה בידי משה מאות שנים קודם לכן, ולפי המקובל ביהדות היא עברה במסורת רצופה מאב לבן ומרב לתלמיד, וכל העם אמורים להכיר את הכתוב בה ובפרט המלך שמצווה לכתוב לעצמו ספר תורה.
חלק מהמפרשים ביארו על פי דברי התלמוד שהספר שנמצא היה הספר המקורי שנכתב בידי משה עצמו, הוא הוחבא במקום סתר מפני אחז ששרף את כל ספרי התורה, וכשנמצא הוא נפתח בקללות שבפרשת כי תבא בפסוק ”יוֹלֵךְ ה' אֹתְךָ וְאֶת מַלְכְּךָ אֲשֶׁר תָּקִים עָלֶיךָ אֶל גּוֹי אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתָּ אַתָּה וַאֲבֹתֶיךָ” בניגוד להלכה שקובעת שהספר התורה שבעזרה צריך להגלל לתחילתו. צירוף המקרים הזה גרם לחרדתו הגדולה של יאשיהו.
לפי התלמוד הירושלמי, הטעם לכך שיאשיהו נחרד בשומעו את דברי ספר התורה, הוא משום שהספר נפתח בפסוק ”אָרוּר אֲשֶׁר לֹא יָקִים אֶת דִּבְרֵי הַתּוֹרָה הַזֹּאת לַעֲשׂוֹת אוֹתָם”:
כתיב "ארור אשר לא יקים את דברי התורה הזאת". וכי יש תורה נופלת? [...] רבי שמעון בן חלפתא אומר: זה הבית שלמטן, דאמר רב חונה: אמר רב יהודה בשם שמואל: על הדבר הזה קרע יאשיה ואמר: עלי להקים!
הרד"ק כתב שהתורה נשתכחה בימי מלכות מנשה שהיה לפי התנ"ך "רע בעיני ה'", ולכן לא הכיר יאשיהו את דברי התורה והם היו חידוש בעיניו. בפירוש המיוחס לרש״י הוצע שספר דברים (ספר משנה תורה) הוא שנמצא.
מחקר המקרא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1805 פרסם חוקר המקרא וילהלם מרטין לברכט דה וטה מחקר על ספר דברים, ובו טען שהמאפיין המרכזי של קובץ החוקים שבמרכז הספר הוא הציווי לריכוז הפולחן שאינו מופיע בשאר חמישה חומשי תורה. ספר דברים הוא גם החומש היחיד שבו מוזכר המושג "ספר התורה", והכוונה היא על החוקים שבספר דברים עצמו. דה וטה הסיק מכך שהספר שמצא חלקיה ושבעקבותיו החלה רפורמת יאשיהו וריכוז הפולחן הוא ספר דברים. דה וטה שיער שהספר נכתב סמוך למועד מציאתו, ומטרת הכתיבה הייתה להביא לרפורמה, שאכן באה בעקבות הספר. השערת דה וטה הייתה מקובלת אצל חוקרי מקרא רבים במאה ה-19 וה-20.[דרושה הבהרה]
חוקרים מאוחרים יותר כמו מרטין נות משערים שספר דברים עם הספרים יהושע, שופטים, שמואל ורובו של ספר מלכים הם יצירה של כותב אחד שחי בתקופת גלות בבל שכתב מנקודת מבטו את ההיסטוריה של עם ישראל מחנייתם בהר חורב ועד לגלות.
ראו גם

האסכולה הדויטרונומיסטית
חוק ריכוז הפולחן
גירוש הנשים הנוכריות
לקריאה נוספת

בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ט 2008, כרך ד, "ספר התורה", עמ' 202–217.
יגאל בן נון, קיצור תולדות יהוה, הוצאת רסלינג 2017 פרקים א' וב'.
י"מ גרינץ, הסיפור על "הרפורמה" של יאשיהו וספר דברים, בית מקרא י"א, 1966, עמ' 3–16 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יהודה אליצור, עקבות הרפורמה של יאשיה בארכיאולוגיה: למהות הרגמים במערב ירושלים, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ה', 1969, עמ' 92–97‏, JSTOR 23516495
צבי קארל, מציאת ספר התורה בימי יאשיהו, תרביץ כ"ב, 1951, עמ' 129–135 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
משה ויינפלד, מוצא ספר דברים והאסכולה הדבטרונומיסטית, בית מקרא יא, 1965, עמ' 42–51 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוקים ח'–י"ג
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוקים י"ד–כ"א
↑  ספר מלכים ב' פרקים כ"ב וכ"ג
↑  ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד
↑  ראו ספר דברים, פרק ל"א, פסוק ט'
↑  ראו משנה, מסכת אבות, פרק א', משנה א'
↑  פירוש האברבנאל על ספר מלכים ב', פרק כ"ב
↑  מלבי"ם והמצודות על מלכים ב', כ"ב, י"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף נ"ב, עמוד ב': ”אלא במקדש שני מי הוה ארון? והתניא: משנגנז ארון נגנזה עמו [...] ומי גנזו [את ארון הברית]? יאשיהו גנזו. מה ראה שגנזו? ראה שכתוב: "יוֹלֵךְ ה' אֹתְךָ וְאֶת מַלְכְּךָ אֲשֶׁר תָּקִים עָלֶיךָ [אֶל גּוֹי אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתָּ אַתָּה וַאֲבֹתֶיךָ]" – עמד וגנזו.”
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ל"ו
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ד, עמוד ב'
↑  פירוש המצודות על ספר מלכים ב', פרק כ"ב
↑  ספר דברים, פרק כ"ז, פסוק כ"ו
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"א, פסוק ב'
↑  רד"ק על ספר מלכים ב', פרק כ"ב, פסוק ח'
↑  רש"י על ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, פסוק י"ד
↑  ספר דברים פרקים י"ב–כ"ו
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ס"א; ספר דברים, פרק כ"ט, פסוק כ'; ספר דברים, פרק ל', פסוק י'; ספר דברים, פרק ל"א, פסוק כ"ו.
↑  W. M. L. de Wette; Disertatio critico exegetica qua Deuteronomium a prioribus Pentateuchi libris diversu, alius cuiusdam recentioris auctoris opus esse monstratu, Lenae, 1805.
התקפת שליחה מחדש

התקפת "שליחה מחדש" (באנגלית: Replay attack) היא התקפת רשת מסוג של התקפת אדם בתווך, שבה מועברים נתונים תקפים חוזרים בזדון. התקפה זאת מתבצעת על ידי תוקף שאוסף את המידע המעובר ברשת בדרכים שונות. ביניהן: ARP spoofing, networktap ועוד.
הסבר

נניח שאליס רוצה להוכיח את זהותה בפני בוב. בוב מבקש מאליס לשלוח סיסמתה כהוכחה לזהותה. אליס שולחת לבוב את הסיסמה לאחר שהפעילה עליה פונקציית גיבוב קריפטוגרפית. ללא כל ידיעתם של אליס ובוב, איב נמצאת באמצע השיחה ואוספת את הנתונים שחולפים בשיחה בין אליס לבוב. לאחר סיום השיחה, איב מתנהגת כאליס ומתחברת לבוב כאשר היא מתבקשת להוכיח את זהותה, איב שולחת את סיסמתה של אליס אותה היא אספה מהפגישה האחרונה ובוב אינו חושד בדבר ומאשר את הגישה לאיב.
מניעה > מניעה כללית למתקפת "שליחה מחדש"

ניתן למנוע בקלות רבה את התקפת "שליחה מחדש". יש לבקר אך ורק באתרים שתומכים בפרוטוקול התקשורת HTTPS, המקנה אימות של זהות האתר, ויוצר חיבור בין שרת אינטרנט ללקוח שיוצר עמו קשר כנגד התקפת "אדם בתווך". בנוסף, השימוש מאפשר הצפנה דו-כיוונית של תעבורת המידע בין הלקוח לשרת, דבר אשר מונע האזנת סתר. שנית, לתייג כל מרכיב מוצפן עם Session ID ומספר מרכיב, אשר ישתנו בכל פעם.
המחשה של מתקפת "שליחה מחדש". אליס (A ') שולחת את סיסמת החשיפה שלה לבוב (B). איב (E) מבצעת התקפת אדם בתווך, שומרת את הסיסמה ומשחזרת אותה
קרפלך

| --- | --- |
קערת קרפלך במרק עוף
קערת קרפלך במרק עוף
 
 מאכלים
 סוג:  פסטה ממולאת 
 
קרפלך (ביידיש: קרעפלאך או קרעפלעך) הם כיסונים שמקורם במטבח היהודי האשכנזי. הם ממולאים בבשר טחון (אולם קיימות גם גרסאות צמחוניות למשל עם מילוי תפוחי אדמה) ומבושלים במים רותחים או במרק עוף. בגרסה פחות מקובלת, יש המטגנים את הקרפלך לפני ההגשה.
הקרפלך מזכירים כיסונים האופייניים לתרבויות אחרות כגון הרביולי האיטלקי או הג'יאוזי הסיני. הוא הגיע למטבח האשכנזי מהמטבח הרוסי, שם הוא נקרא פילמני, באוקראינה הוא נקרא ורניקי ובפולין שמו פירוגי. פירוגי הממולאים בתפוחי אדמה נקראים בפולין רוּסקִיִי פירוגי (פירוגים רוסיים) ובבוכרה קוראים להם דושפרה ומבשלים אותם במרק אדום.
את הקרפלך נוהגים לאכול בשלושה מועדים יהודיים: בערב יום הכיפורים, בהושענא רבה ובפורים. המשותף לימים אלו הוא שמדובר בימים חגיגיים, אך אינם נחשבים כיום טוב של ממש. לכן אוכלים בהם קרפלך, שהוא בעצם בשר (בגלל החגיגיות) מכוסה (כי זה לא לגמרי חג).
ב"ספר הבדיחה והחידוד" מאת אלתר דרויאנוב כתוב בהקשר זה:
כלל אמרו ליצנים:
אין מלבבים לביבות (כּרפּלים בלעז) אלא בימים שיש בהם חבטה: ערב יום-כיפור – מלקות, הושענא רבה – חיבוט ערבה, פורים – חיבוט המן. וכבר מרומז הדבר בתורה: "הַכֵּה תַכֶּה" (דברים, י"ג, ט"ז) - נוטריקון: הושענא, כיפור, המן תאכל כרפלים הרבה.
אמלי

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אן-פייר ז'נה 
 הופק בידי:  ז'אן מארק דהשאמפ קלודי אוסאר
 תסריט:  ז'אן-פייר ז'נה, גיום לוראן 
 עריכה:  הרווה שנייד 
 שחקנים ראשיים:  אודרי טוטו מתייה קסוביץ סרג' מרלין ג'אמל דבוז
 מוזיקה:  יאן טירסן 
 צילום:  ברונו דלבונל 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  MMC Movies, UGC Images, Tapioca Films, מירמקס, Canal+, France 3 Cinéma 
 חברה מפיצה:  מיראמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 2001
 משך הקרנה:  122 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט ריאליזם קסום 
 תקציב:  €11,400,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   amelie
 פרסים:  פרס אמנדה לסרט הזר הטוב ביותר  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לצילום (ברונו דלבונל)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - בחירת הקהל לבמאי הטוב ביותר (ז'אן-פייר ז'נה)  פרס לומייר  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר (ז'אן-פייר ז'נה)  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (France 3 Cinéma, ז'אן-פייר ז'נה, UGC Images, Tapioca Films, MMC Movies)  פרס גלובוס הקריסטל 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמלי (בצרפתית: Le Fabuleux Destin d'Amélie Poulain - הגורל הנפלא של אמלי פולן או בקיצור: Amélie) הוא סרט קולנוע צרפתי מסוגת קומדיה רומנטית או אגדה מודרנית, בבימויו של ז'אן-פייר ז'נה משנת 2001.
הסרט, בכיכובה של אודרי טוטו זכה להצלחה רבה. הוא זכה בארבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר בחמש קטגוריות.
בארצות דוברות אנגלית הופץ הסרט בשם "אמלי ממונמארטר" (באנגלית: Amélie from Montmartre) אולם בהמשך הסרט נודע בשם "אמלי".
פסקול הסרט הולחן על ידי יאן טירסן, פסקול המתאפיין בקו מינימלסיטי. אחת מהיצירות המפורסמות מהסרט היא "חרוז מקיץ אחר" (תרגום חופשי) או בצרפתית: "Comptine d'un autre été"
תקציר עלילה

הפרוטגוניסטית היא בחורה צעירה בשם אמלי. אמהּ של אמלי מתה עוד בילדותה, ואביה, רופא במקצועו, מעולם לא חיבק אותה. המגע היחיד בינה ובין אביה היה בעת הבדיקה הרפואית החודשית שלה. מגע זה גרם לה התרגשות רבה וללבה לפעום במהירות, ועל כן אביה האמין שיש לה הפרעות בקצב הלב, ושמר עליה בבית תוך שהוא מונע ממנה לשחק עם ילדים אחרים. בשל בדידותה פיתחה אמלי עולם פנימי עשיר והיו לה חברים דמיוניים.
בהגיעה לגיל 22 החלה אמלי לעבוד כמלצרית בבית קפה קטן במונמארטר שבפריז, שנוהל על ידי לוליינית קרקס לשעבר. אמלי נהנית מהנאות קטנות בחייה - לשבור את ציפוי הסוכר של קרם ברולה בכפית, ללכת לטייל ברחובות פריז, להקפיץ אבנים בתעלת סן מרטן, לנסות לנחש כמה אנשים חווים אורגזמה ברחבי פריז ברגע נתון (15 בעת שהדבר מוצג לצופים).
יום אחד מגלה אמלי כי אריח קיר בחדר האמבט שלה רופף, ומאחוריו היא מוצאת קופסת מתכת של ילד שהתגורר בדירה לפני שנים רבות. היא מחליטה למצוא אותו ולהשיב לו את הקופסה. בנוסף מחליטה אמלי שאם אכן תמצא אותו היא תקדיש חייה לעשיית טוב.
לאחר עבודת בילוש היא מוצאת את בעל הקופסה ומניחה אותה בתא טלפון ציבורי המצלצל בדיוק כשהוא עובר לידו. ברגע שהוא מגלה את הקופסה הוא מתרגש עד דמעות. אמלי מחליטה להמשיך ולעשות טוב בחייה - עוזרת לעיוור לחצות את הרחוב, ומתארת לו את הנעשה בו. עוזרת לעובד בחנות המכולת להתגונן מפני בעליה המציקים לו, מאיצה באביה לצאת לטייל בעולם, ואף עוזרת לצעיר תימהוני לאסוף תמונות דרכון גרועות שהושלחו ליד מכשירי הצילום העצמי בתחנות המטרו.
צייר המתגורר בשכנות אליה מראה לה שכדאי לה לעזור גם לעצמה, והיא מתאהבת באוסף תמונות הדרכון, החייב לגלות את דרכו אליה באמצעות מסלול רמזים שהסתירה ברובע מונמרטר, בדרך לכנסיית הלב הקדוש וברחבי פריז. משם הם עוברים יחד לילה רומנטי, שהמשכו אושר מובטח לבחור ולאמילי עצמה.
פרסים והשפעות

הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בשנת 2002. הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בשנת 2001 בקטגוריות: הסרט, הבמאי, הצילום ופרס הקהל. בנוסף זכה בפרס גלובוס הבדולח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בשנת 2001, בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. במרץ 2002 היה הסרט מועמד ל-13 פרסים לפרס סזאר, וזכה ב-4 עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר והבימוי האומנותי הטוב ביותר. זכה בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
הסרט נבחר על ידי הניו יורק טיימס כאחד מ-1,000 הסרטים הטובים ביותר.
בסרט "תלוי באוויר", משנת 2009, מבקשת כלה מידידיה, כמתנת חתונה, תצלומים שלה ושל החתן מאתרים ברחבי ארצות הברית, בעקבות הסרט "אמלי".
שחקנים

במקור דמותה של אמלי יועד לשחקנית הבריטית אמילי ווטסון, ובהתאם הדמות הייתה בתו של אנגלי, אולם הצרפתית של ווטסון לא הייתה טובה דיה והיא לא יכלה להשתתף בצילומים בשל צילומי הסרט "פארק גוספורד", ולכן שונה התפקיד והותאם לשחקנית צרפתייה. אודרי טוטו הייתה הראשונה שנבחנה לתפקיד.
אודרי טוטו - אמלי פולן (Amélie Poulain)
מתייה קסוביץ - נינו קנקמפואה (Nino Quincampoix)
רופוס נארסי - רפאל פולן - אביה של אמלי (Raphaël Poulain)
יולנד מורו - מדלן וולאס (Madeleine Wallace), שוערת הבניין
ארת'וס דה פנגוור - היפוליטו (Hipolito), הסופר
אורבן קנסלייה - קוליניון (Collignon), בעל חנות הירקות
ג'מאל דבוז - לוסיין (Lucien)
דומיניק פינון - ז'וזף (Joseph)
איזבל ננטי - ג'ורג'ט (Georgette)
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', הסרט "אמלי" זכה בארבעה פרסי הסזאר, באתר ynet, 3 במרץ 2002
↑  גיורא יהלום, ‏בין גאווה להתנצלות, באתר גלובס, 25 במרץ 2002
↑  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט "אמלי", באתר הארץ, 2 בדצמבר 2001
↑  גואל פינטו, הסרט "אמלי" מועמד ל-13 פרסי סזאר, באתר הארץ, 4 בפברואר 2002
↑  "אמלי" זכה בפרס הסזאר לסרט הטוב, באתר הארץ, 3 במרץ 2002
↑  חן חדד, תלוי באוויר: הכריזמה של ג'ורג' קלוני עושה את העבודה, באתר הארץ, 3 בפברואר 2010
| פרס גויה לסרט האירופי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990‏-2010 | הודו סין (1992) • שלושת הצבעים: כחול (1993) • ממזר קטן (1994) • אמריקה (1995) • סודות ושקרים (1996) • ללכת עד הסוף (1997) • המתאגרף (1998) • החיים יפים (1999) • רוקדת בחשכה (2000) אמלי (2001) • הפסנתרן (2002) • להתראות לנין! (2003) • עם הראש בקיר (2004) • נקודת מפגש (2005) • המלכה (2006) • הפרפר ופעמון הצלילה (2007) • 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים (2008) • נער החידות ממומביי (2009) • נאום המלך (2010) |  |
| 2011‏-היום | הארטיסט (2011) • מחוברים לחיים (2012) • אהבה (2013) • אידה (2014) • ילדות פרא (2015) • היא (2016) • הריבוע (2017) • אהבה בימים קרים (2018) • עלובי החיים (2019) • האב (2020) • עוד סיבוב (2021) • האדם הגרוע בעולם (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012493028605171  BIBSYS: 4022824  BNE: XX3615834  BnF: cb14404106q (data)  CANTIC: a12022317  GND: 4702924-9  LCCN: no2002081999  SUDOC: 16051617X  VIAF: 316751981   WorldCat (עם VIAF): 316751981 
גמד גינה "מטייל" בלונדון. פרפרזה על גמד הגינה בסרט אמלי, שנגנב ("שוחרר") מגינתו של אביה ונלקח לטיולים בעולם, שהופיע בסרט.
נוער המזרחי

נֹער המזרחי (נע"ם) הייתה תנועת הנוער של תנועת המזרחי.