stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דונלד הב
עבודת המחקר > ארגון ההתנהגות (1949)

הספר "ארגון ההתנהגות" נחשב לתרומה המשמעותית ביותר של הב בתחום מדעי המוח. בשילוב בין שנות עבודתו על מטופלים שעברו ניתוחי מוח עם מחקריו על ההתנהגות האנושית, הוא הצליח להפגיש את שני תחומי הידע וההבנה האנושית שבמשך זמן רב לא ניתן היה לחבר ביניהם: הוא הצליח לייצר חיבור בין התפקוד הביולוגי של המוח כאיבר מאברי הגוף, ובין התפקודים הגבוהים של ההתנהגות והמחשבה.
בשנת 1929 גילה הנס ברגר באמצעות האלקטרואנצפלוגרם כי המוח מציג פעילות חשמלית מתמשכת. תגלית זו גרמה להטלת ספק במודל הפבלובי של גירוי ותגובה שכן עתה נראה היה שמשהו מתרחש במוח גם ללא גירויים משמעותיים.
עם זאת, היו שאלות רבות פתוחות. לדוגמה, אם קיימת שיטה בה המוח מזהה מעגל ספציפי, כיצד הוא מזהה מעגלים בגדלים שונים או עגלגלות לא מושלמת? תאורטית, כדי לזהות כל מעגל אפשרי שיכול להתקיים המוח יצטרך יכולת הרבה יותר גדולה ממה שיש לו.
תאוריה אחרת, תורת הגשטלט, טענה כי אותות למוח מייצרות בו סוג של 'שדה' תחושתי. צורתו של שדה זה הייתה תלויה רק בתבניות הקלטים למוח, אך היא עדיין לא מצליחה להסביר כיצד שדה זה מובן על ידי המוח, שכן תפיסת המוח היא הוליסטית, ו"השלם שונה מסכום חלקיו".
התיאוריות הביהביוריסטיות באותה תקופה הצליחו להסביר כיצד מתרחש עיבוד התבניות. עם זאת, הם לא יכלו להסביר כיצד דפוסים אלה מעובדים לתודעה.
הב שילב נתונים עדכניים על התנהגות ועל פיזיולוגיה של המוח לתיאוריה אחת. ולמרות שההבנה של האנטומיה של המוח לא התקדמה הרבה מאז התפתחות התיאוריות הישנות יותר, הוא ההבנה הפיזיולוגית על פעולת המוח התקדמה, והוא הצליח להרכיב תיאוריה שחלקים רבים ממנה על התפקוד המוחי התבררו כנכונים.
התיאוריה של הב והמודלים שנבנו בעקבותיה עסקו באחד מהתפקודים החשובים של המוח - למידה, וכונו "למידה הביאנית." בתיאוריה שלו הוא הציע תיאור נוירופיזיולוגי של למידה וזיכרון המבוסס על עיקרון פשוט:
When an axon of cell A is near enough to excite cell B and repeatedly or persistently takes part in firing it, some growth process or metabolic change takes place in one or both cells such that A's efficiency, as one of the cells firing B, is increased.
בתרגום:
כאשר אקסון A קרוב מספיק לעורר את תא B ולוקח חלק באופן חוזר או קבוע ביצירת פוטנציאל פעולה בתא זה, מתרחש תהליך של גדילה או שינוי מטבולי כלשהו באחד מהתאים או בשניהם באופן שהיעילות של תא A בגרימת הירי של תא B, מתחזקת.
החוק הזה המתואר כ"חוק הב" ניתן לסיכום מקוצר כ "נוירונים שיורים יחד מחווטים יחד." או בחריזה באנגלית
"Neurons that fire together wire together".
את השילוב של תאי העצב שניתן לקבץ יחד כיחידת עיבוד אחת כינה הב "מכלולי תאים". ושילובי הקשרים ביניהם היווה את האלגוריתם היכול להשתנות ללא הרף ומכתיב את תגובת המוח לגירויים.
המודל של הב לזיכרון ולמידה במוח השפיע על האופן שבו פסיכולוגים ומדעני המוח הבינו את עיבוד הגירויים בתוך המוח. הוא הניח את הנדבך הראשון בהבנה של הפלסטיות של מערכת העצבים, ומה שנמצא שנים לאחר מכן ביכולת ההשתנות של הקשרים הסינפטיים בין תאי עצב. אף על פי שהתאוריות האלה של יצירת זיכרון מקובלות ומבוססות כיום, הן היו מרחיקות ראות לזמנן: רק במחצית השנייה של המאה ה-20 התגלה לראשונה תהליך ההגברה הסינפטית המביא לידי תיאור פיזיולוגי את חוק הב. התיאוריה הזו גם פתחה את הדרך ליצירת מודלים חישוביים המחקים את התהליכים הביולוגיים של מערכת עצבים חיה.
עבודת המחקר > תיאוריות על חינוך

הב בלט בהגדרתו את הפסיכולוגיה כמדע ביולוגי בכך שזיהה את המחשבה כפעילות משולבת של המוח. השקפותיו על למידה תיארו התנהגות ומחשבה במונחים של תפקוד מוחי, והסבירו תהליכים קוגניטיביים במונחים של קשרים בין מכלולי נוירונים. רעיונות אלה שיחקו תפקיד מרכזי גם בהשקפותיו על חינוך ולמידה.
הב ראה מוטיבציה ולמידה כקשורות זו בזו. הוא האמין שכל מרכיבי המוח משולבים ועובדים יחד. התיאוריה שלו הייתה שכל מה שאנו חווים בסביבתנו מפעיל קבוצה של נוירונים הנקראים מכלול תאים, ומכלול תאים זה הוא הביטוי למחשבות או לרעיונות. מכלולי תאים אלה פועלים יחד ליצירת רצפים שהם זרמי מחשבות או רעיונות. אחרי שנוצרו מכלולי תאים ורצפים אלה, ניתן להפעיל אותם על ידי גירויים מהסביבה. לכן, ככל שהסביבה מעוררת ועשירה יותר, כך מכלולי התאים גדלים ולומדים יותר. תיאוריה זו שיחקה היטב לתיאוריות שלו לגבי חינוך. הב האמין שהסביבה חשובה מאוד ללמידה אצל ילדים. ילדים לומדים על ידי בניית מכלולי תאים ורצפים כאלה. סביבה עשירה בגירויים עם הזדמנויות מגוונות לחוויות חושיות ומוטוריות תורמת לפיתוח ההרכבים התאיים ורצפי המכלולים הדרושים להמשך למידה בגיל מבוגר. כדי לנסות להוכיח זאת, הב ובנותיו גידלו חולדות מחמד בבית. על ידי חשיפתן של החולדות לסביבה מועשרת הצליחו להראות כי החולדות הראו שיפור בלמידה במבוך בבגרותן. מחקר זה על העשרה סביבתית תרם לפיתוח תוכניות להעשרה חינוכית מגיל אפס עד חמש המשמשת כיום.
עבודת המחקר > הב כמחנך

במשך כל חייו נהנה הב ללמד והצליח מאד כמורה. גם בשנותיו הראשונות כמורה ומנהל בבית ספר במונטריאול ובשנותיו המאוחרות באוניברסיטת מקגיל, הוא הוכיח שהוא מחנך יעיל מאוד ובעל השפעה רבה על החשיבה המדעית של תלמידיו.
כפרופסור במקגיל, הוא האמין שלא ניתן ללמד מוטיבציה. במקום זאת יש לייצר את התנאים המיטביים בהם יוכלו התלמידים ללמוד ולחקור. המחנך יכול לאמן את תלמידיו בכתיבה, לעזור להם לבחור את הבעיה למחקר, ואפילו לעזור להם להימנע מהסחות דעת, אבל המוטיבציה והתשוקה למחקר וללימוד צריכים לבוא מהסטודנטים עצמם. הוא האמין כי תלמידים צריכים להיות מוערכים על יכולתם לחשוב וליצור ולא על יכולתם לשנן ולמחזר רעיונות ישנים.
הב האמין במחקר אובייקטיבי של המוח האנושי בחלק מהמחקר המדעי הביולוגי. גישה זו לפסיכולוגיה והדרך בה היא נלמדת הפכה את אוניברסיטת מקגיל למרכז בולט של לימוד פסיכולוגי.
מחקר שנוי במחלוקת

שמו של הב הוזכר לעיתים קרובות בדיונים על מעורבותם של חוקרים פסיכולוגיים ב-טכניקות חקירה, כולל השימוש בחסך חושי, בגלל המחקר שלו בתחום זה. בהרצאה בסימפוזיון בהרווארד על חסך חושי ביוני 1958, הוא ציין כי המחקר התחיל בעקבות הבעיה שהוגדרה כ"שטיפת מוח", אבל בשלהי המלחמה הקרה אסור היה לציין את זה במפורש. הדחיפה החזקה הייתה הצפייה בארצות הברית וקנדה ב"הודאות" הפומביות במשפטים בברית המועצות הקומוניסטית. לא היה ברור כיצד הצליחו הרוסים להביא את העומדים לדין לידי הודאות כאלה, ואחת האפשרויות היו שיטות של בידוד, ובכך התמקדו החוקרים.
מחקר אחרון טען כי מחקר החסך החושי של הב היה ממומן ומתואם עם ה-CIA (כאשר ה-CIA התכוון להשתמש במחקר כדי לפתח טכניקות חקירה ועינויים חדשות). חלק מהמחקר הזה נעשה בחשאי, והתוצאות נמסרו בתחילה רק לרשויות בארצות הברית. חלק ממחקר זה כלל מתנדבים שבילו שעות בתנאים של חסך חושי, שיש הטוענים ששהם מהווים עינוי, למרות שהנבדקים במחקר היו סטודנטים מתנדבים באוניברסיטה, לא חולים, שהיו חופשיים להפסיק את הניסוי ולעזוב בכל עת.
פרסומים נבחרים

The Organization of Behaviour. 1949. John Wiley & Sons. ISBN 978-0-471-36727-7
Essay on Mind. 1980. Lawrence Erlbaum. ISBN 978-0-89859-017-3ISBN 978-0-89859-017-3.
The Conceptual Nervous System. 1982. Pergamon Press. ISBN 008-027418-8ISBN 008-027418-8: a collection of 21 papers by Hebb, with a complete list of his publications, edited by Henry A. Buchtel.
Textbook of Psychology, Textbook of Psychology Students' Handbook (with Don C. Donderi). 1995. Kendall Hunt Pub Co. ISBN 978-0-7872-1103-5 archive.org
הפיגוע בבית הספר בטרולהטן

| --- | --- |

הפגנה בכיכר בסטוקהולם בעקבות הפיגוע
 תאריך:  22 באוקטובר 2015
 מקום:  בית הספר "קרונן", טרולהטן, שוודיה
 מטרה:  מהגרים ובני מהגרים
 קואורדינטות:  58°16′09″N 12°18′20″E﻿ / ﻿58.26916667°N 12.30555556°E﻿ / 58.26916667; 12.30555556
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  חרב
 הרוגים:  3
 פצועים:  1
 מבצע:  אנטון לונדין פטרסון
 מניע:  אסלאמופוביה
  (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי הפיגוע בבית הספר בטרולהטן(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי הפיגוע בבית הספר בטרולהטן(למפת מחוז וסטרה ייטלנד רגילה) גטבורג בורוס לינדשפין טרולהטן אג. וטר.  אגם ונן  הים הצפוני  נורווגיה ורמלנד ארברו אסט. ינשפין הלנד קר.הפיגוע בבית הספר בטרולהטן(למפת מחוז וסטרה ייטלנד מוגדלת) גטבורג בורוס לינדשפין טרולהטן אגם וטרן  אגם ונן  הים הצפוני  נורווגיה ורמלנד ארברו אסטרייטלנד ינשפין הלנד קרונובריהפיגוע בבית הספר בטרולהטן
 
הפיגוע בבית הספר בטרולהטן היה פיגוע דקירה שביצע פעיל גזעני נאו-נאצי באמצעות חרב ביום חמישי, 22 באוקטובר 2015, בבית הספר "קרונן" בטרולהטן שבדרום שוודיה. שלושה בני אדם, מורה, עוזר הוראה ונער בן 15 נרצחו בפיגוע ונער נוסף נפצע קשה. המחבל, אנטון לונדין פטרסון, נורה למוות בידי המשטרה.
הפיגוע

ביום חמישי, 22 באוקטובר 2015, נכנס מחבל, חמוש בחרב, לבית הספר "קרונן" בעיר טרולהטן שבדרום שוודיה. המחבל נכנס לבית הספר באימרת "אני הוא אביך" (אזכור לסרט מלחמת הכוכבים), כשהוא לובש בגדים שחורים ומכוסה במסכה המזכירים את הדמות הבדיונית דארת' ויידר מפרק "האימפריה מכה שנית" בסדרת "מלחמת הכוכבים". בשל המסכה שעטה המחבל תלמידים שנכחו במקום לא הבינו שמדובר בפיגוע וחשבו שזאת מתיחה.
הוא רצח את לייבין אשקנדר, עוזר הוראה בן 20 שהתעמת איתו כאשר ניסה להגן על תלמידים בני 6 בקפיטריה של בית הספר. הוא קרא לו להוריד את המסכה וצעק לילדים לברוח בטרם נדקר. מותו של אשקנדר נקבע בזירה.
בשלב זה ביקשו שתי נערות להצטלם עם המחבל. למרות שכבר פגע באדם אחד, הוא עצר והסכים. הנערה שצילמה את התמונה מסרה כי לא תיארו לעצמן שהדם שכיסה את החרב היה אמיתי. היא סיפרה שיצאה מהכיתה להשיג עט, ואז מצאה את חברותיה משוחחות במסדרון עם איש לבוש שחורים המחזיק בחרב. הן ביקשו ממנה לצלם אותן איתו, והיא נאלצה להסכים.
שניות לאחר שהמחבל הצטלם הוא המשיך את מסע הדקירות. מורה למתמטיקה בן 41 שיצא מכיתה סמוכה אמר לו לעזוב. המחבל הנהן בראשו, ואז דקר את המורה בצידו הימני, ופצע אותו באורח קשה. המורה מת מפצעיו ב-2 בדצמבר.
לאחר מכן המשיך המחבל והסתובב בשטח בית הספר. אחמד חאסן, נער בן 15 ממוצא סומלי שהיגר לשוודיה שלוש שנים לפני כן, פתח למחבל את דלת כיתתו ונדקר בבטנו. חאסן נפצע קשה, ומת מאוחר יותר מפצעיו.
המחבל דקר גם נער נוסף, בן 15, שהיגר עם משפחתו מסוריה תשעה חודשים לפני כן. הוא היה הנפגע היחיד בפיגוע שלא נהרג. יומיים לאחר שנדקר הוא תואר כפצוע באורח קשה, אך כבר שאינו כזה ש"מרחף בין חיים למוות".
שוטרים שהגיעו לזירה ירו במחבל, שנפגע בחזה ונפצע קשה. באותו ערב הוא מת מפצעיו.
המחבל

אנטון לונדין פטרסון (22 ביוני 1994 – 22 באוקטובר 2015) זוהה כמחבל שביצע את הפיגוע. המחבל ביקר בקבוצות נאו-נאציות ברשתות החברתיות והצטרף לקבוצה בפייסבוק הדוגלת בהפסקת ההגירה לשוודיה. המחבל לא היה חבר בתנועה פוליטית ולא היה בעל עבר של עבירות פליליות. הוא השאיר בביתו מכתב התאבדות בכתב יד ש"דבר חייב להיעשות בנוגע להגירה".
תלמידי בית ספר שלמדו עם פטרסון תיארו אותו כאדם בודד, ש"חי בעולם משלו". הם סיפרו כי בצעירותו היה אדם טוב, בעל שיער ארוך שחבב מוזיקת רוק, ושלאחר מכן שינה את התנהגותו.
הערות שוליים

1 2 3 4  באתר הגרדיאן
↑  רויטרס, המשטרה בשבדיה: מניע גזעני לפיגוע הדקירה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2015
↑  באתר וושינגטון פוסט
↑  סוכנויות הידיעות, הרוצח במסכת "מלחמת הכוכבים" דקר פליטים, באתר ynet, 23 באוקטובר 2015
↑  באתר הדיילי מייל
הנס קונרד לייפלט

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1921 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 הוצאה להורג:  29 בינואר 1945 (בגיל 23) כלא שטדלהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות ביער פרלצ'ר 
 מקום מגורים:  Rönneburg, Wilhelmsburg 
 ידוע בשל:  פעיל התנגדות אנטי נאצי בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 בן או בת זוג:  מארי-לואיזה יאן 
 
הנס קונרד לייפלט (בגרמנית: Hans Konrad Leipelt  ‏ 18 ביולי 1921 - 29 בינואר 1945) היה חבר בקבוצת ההתנגדות של הוורד הלבן בגרמניה הנאצית.
רקע

לייפלט נולד בווינה. אביו, קונרד לייפלט, היה בוגר הנדסה אזרחית, בעוד אמו קתרינה הייתה כימאית ממשפחה נוצרית עם שורשים יהודיים. בשנת 1925 קיבל אביו של הנס את תפקיד מנהל המפעל של עבודות הבדיל והפח בווילהלמסבורג, ולכן עברה המשפחה להמבורג. בשל מוצאה היהודי של אמו, קתרינה לייפלט, המשפחה סבלה מדיכוי בשל חוקי הגזע משנת 1935.
לייפלט סיים את התיכון בשנת 1938, ולאחר מכן גויס לורמאכט. במהלך המערכה במערב הוא פגש את קרל לודוויג שניידר, איתו פיתח עד מהרה ידידות חזקה. ביוני 1940 הוא עוטר במחלקה השנייה של צלב הברזל ובתג השמדת הטנקים במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. מאוחר יותר הוא שוחרר בכבוד מהוורמאכט בשל היותו מישלינג.
בסתיו 1940 החל את לימודי הכימיה באוניברסיטת המבורג, אך עבר בסמסטר החורף 1941–1942 לאוניברסיטת מינכן, כתלמידו של היינריך אוטו וילנד. לייפלט הורשה ללמוד במינכן רק בשל השפעתו של פרופסור וילנד, זוכה פרס נובל לכימיה בשנת 1927, אשר היה לו חופש אישי גדול יותר לבחור את תלמידיו. דרך שניידר, לייפלט בא במגע גם עם מרגרטה רותה והיינץ קוחרסקי, שהיו ביקורתיים כלפי המשטר הנאצי.
מעצר ומוות

לאחר הוצאתם להורג של סופי והנס שול (שלייפלט היה ידידם) וכריסטוף פרובסט ב־22 בפברואר 1943, קיבל לייפלט העתק מהעלון השישי של הוורד הלבן מאוחר יותר בפברואר. יחד עם מארי-לואיזה יאן, הוא השתמש במכונת כתיבה כדי ליצור עותקים שהביא להמבורג באפריל 1943 והפיץ למשפחתו ולחבריו. הם הוסיפו את התוספת: " ורוחם ממילא ממשיכה! ", לכבוד חבריהם.
בסוף סתיו 1943 הוקעו לייפלט ויאן בגין גביית כסף עבור אלמנתו של פרופסור קורט הובר ונעצרו יחד עם 19 פעילים נוספים. הנס לייפלט נידון למוות ב־13 באוקטובר 1944 בדונאוורת על ידי בית הדין העממי, שהואשם בהיותו בוגד על האזנה לשידורי חוץ, חבלה בכוחות צבאיים והוגדר כ- "אוהד את האויב". יאן קיבלה עונש של 12 שנות מאסר בעבודת פרך. הנס לייפלט הוצא להורג באמצעות גיליוטינה ב־29 בינואר 1945 בכלא שטדלהיים . גופתו של לייפלט נקברה בבית העלמין ביער פרלאכר.
חברו קרל לודוויג שניידר שרד את המלחמה, ולבסוף נפטר בשנת 1981.
לקריאה נוספת

ינינה אלטמן, הוורד הלבן, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2007.
הערות שוליים

↑  Körner, Hans-Michael; Smolka, Wolfgang (2003). Hans Leipelt und Marie-Luise Jahn. Studentischer Widerstand in der Zeit des Nationalsozialismus am Chemischen Staatslabor der Universität München. Munich: LM Universum. ISBN 978-3-926163-31-8.
↑  Widerstand, Gedenkstätte Deutscher. "Gedenkstätte Deutscher Widerstand - Biografie". www.gdw-berlin.de (בגרמנית). נבדק ב-2018-09-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119477904  ISNI: 0000 0000 4246 9959  LCCN: no2005024921  SUDOC: 108968596  VIAF: 3281594   WorldCat (עם VIAF): 3281594
פאוזי נימר

אין תמונה חופשית
פאוזי אחמד נימר (בערבית: فوزي النمر; 30 בדצמבר 1935, עכו - 2013, עזה) היה מחבל ערבי ישראלי שעמד בראש חוליית טרור שביצעה 22 פיגועים באזור חיפה ורצחה שלושה יהודים. הוא נידון ל-27 מאסרי עולם, אך שוחרר מהכלא הישראלי בעסקת ג'יבריל ומילא תפקידים בכירים באש"ף.
קורות חייו

נימר נולד בעכו למשפחה מוסלמית והיה הבכור מבין עשרה ילדים. למד בבית ספר יסודי במשך שלוש שנים. בבגרותו עבד כנהג משאית שכיר ולאחר מכן כנהג מונית שכיר בקו שירות. במהלך עבודתו כנהג נימר פגש את סימונה פינטו, יהודייה נשואה ומבוגרת ממנו בתשע שנים שעבדה בבית קפה בנהריה והחל לחזר אחריה. סימונה נענתה לחיזוריו, התגרשה מבעלה, התאסלמה והתחתנה עמו, חרף חרם שהטילה עליה משפחתה. מסימונה נולדו לנימר בת ובן שגדלו בנהריה. בתקופת מגוריו בנהריה עבד נימר כנהג, ובמקביל וללא ידיעת בני משפחתו, עמד בראש חוליית טרור שכונתה לימים "החוליה העכואית" שביצעה 22 פיגועים באזור שבין חיפה לחדרה ורצחה 3 יהודים. הפיגועים כללו את מתקפת הטרור בחיפה שכללה הנחת מטעני חבלה בצמוד למבני מגורים, והפעלתם בשני ימים עוקבים, התקפות בהן נרצחו שני יהודים: רחל ברסלר, וחיים מניקוביץ, הנחת מטעני חבלה במשאיות ורכבי הסעה ציבורית, באחת מהן נרצח ויקטור גואטה, הנחת מטעני חבלה על פסי רכבת, פגיעה בשנאי חשמל ופגיעה בבתי הזיקוק. יעדי הפיגועים היו פגיעה ביהודים על ידי תקיפת בתי מגורים וכלי תחבורה, וכן פגיעה בתשתיות נפט, מים, חשמל ותחבורה.
לאחר שחיל הים תפס את אחד ממשלוחי אמצעי החבלה שהועברו לחוליה מסוריה בדרך הים נעצרו בנובמבר 1969 חברי החוליה. משפטם התקיים בבית המשפט הצבאי בלוד. על שישה מהם נגזרו מאסרי עולם. נימר עצמו נידון ל-27 מאסרי עולם. בשנת 1985 שוחרר בעסקת ג'יבריל והתקבל בעיר הולדתו עכו כגיבור.
זמן קצר לאחר שחרורו עבר למלא תפקידים בכירים במפקדת אש"ף בתוניסיה. לאחר הסכמי אוסלו עבר לרשות הפלסטינית.
בשנותיו האחרונות סבל מאלצהיימר והתגורר בעזה, שם מת בשנת 2013 ונקבר לאחר סירוב הרשויות לבקשת משפחתו לקברו בישראל. עשרות מערביי עכו ציינו בעיר את יום ה-40 למותו.
משפחתו

לאחר מאסרו נודו אשתו וילדיו בסביבת מגוריהם בנהריה וילדיו נמסרו למוסד בתנאי פנימייה. מאוחר יותר היגרה אשתו לקנדה בניסיון לשלב את ילדיו בקהילה היהודית במונטראול. בתו חזרה בתשובה בשנות העשרים לחייה, הצטרפה לחסידות חב"ד ומתגוררת בישראל. בנו ביקר את אביו בתוניס כשזה שימש כעוזרו של יאסר ערפאת. מאוחר יותר התחתן עם בת דודתו המוסלמית ומתגורר בעכו. הבן עומד במרכזו של הסרט הדוקומנטרי "משפטי חיים" שיצא בשנת 2013. לימים שבה גם אשתו של נימר לישראל.
ראו גם

מתקפת הטרור בחיפה (1969)
ויקיפדיה:OTRS/אוסף דן הדני/פיצוץ חמישה בתים בחיפה, אוקטובר 1969
הערות שוליים

1 2  דוד זוהר (ארכיון מעריב), מפקד החבלנים שפעלו בצפון - נשוי עם יהודיה, מעריב, 21 בנובמבר 1969
↑  'עם סגירת הגיליון' עמודים 111-112, עמליה ברנע, הוצאת כתר, 2005]
1 2  יפה ברנס, בעכו העתיקה כיבדו את המחבל שמת, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 30 במאי 2013
1 2  רחל לב חיים מניקוביץ ויקטור גואטה (האתר הממשלתי לזכר חללי פעולות איבה)
↑  אהרון פריאל, מאסר עולם ל-6 ערבים ישראליים חברי חוליית המחבלים מעכו, מעריב, 1 ביוני 1970
↑  ישראל הפציצה את אבא שלי בעזה, והחמאס הפציץ את אמא שלי באשדוד (2013, אתר אשדוד נט)
1 2
↑  אריאנה מלמד, "משפטי חיים": סרט מייאש, והיאוש בכלל לא נוח, באתר ynet, 21 ביולי 2013
יוסף צבי קאליש

מימין לשמאל: מרדכי הליגמן, הרב יוסף צבי קאליש ומייסד בני ברק, יצחק גרשטנקורן
הרב יוסף צבי קאליש (ה'תרמ"ה, 1885 - ל' בשבט ה'תשי"ז, 1 בפברואר 1957) היה רב פולני-חסידי, האדמו"ר מסקרנביץ ורבה של המושבה בני ברק.
ביוגרפיה

נולד לרב שמעון קאליש (ר' שמעולי) נכדו של רבי יצחק מוורקא. בגיל 16 נישא לחיה גולדה בתו של האדמו"ר רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא, והתגורר לאחר נישואיו בביאלא ואחר כך עבר להתגורר בוורשה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 החליף את האדמו"ר רבי שאול ידידיה אלעזר טאוב ברבנות העיר קורטשוב. לאחר פטירת אביו ב-1927 ירש את מקומו כאדמו"ר חסידות סקרנביץ.
להזמנת מייסדה של המושבה בני ברק, ר' יצחק גרשטנקורן שהיה מחסידי סקרנביץ שייסדו את בני ברק, עלה בשנת 1935 לארץ ישראל והתמנה כרבה של המושבה, תפקיד בו שימש עד פטירתו במקביל לתפקידו כאדמו"ר מסקרנביץ משושלת בית וורקא. הוא התיידד עם החזון איש שתמך בו כרב של בני ברק. מדי שנה היה נוסע לפולין לבקר את חסידיו. בפרוץ מלחמת העולם השנייה הוא היה בוורשה והצליח לצאת ברכבת האחרונה שיצאה מן הבירה ורשה לעיר הנמל הרומנית קונסטנצה וחזר לארץ ישראל.
עם שובו לבני ברק הופתע לגלות כי הרב יעקב לנדא התמנה גם הוא לרב של בני ברק. שני הרבנים פעלו במקביל זה לזה כשכל אחד משרת את הפונים אליו. בשנת 1940, בעקבות סכסוך על השליטה בתלמוד תורה, הוצע לבחור רב יחיד לבני ברק. אולם ראש המועצה יצחק גרשטנקורן התנגד לרעיון ותיאר את המצב: "שני הרבנים, הרב קאליש והרב לאנדוי, יש להם הרבה תומכים, כל אחד, חסידים וידידים מרובים לו. ולא עוד אלא שהרב קאליש יושב במקום שבע שנים והרב לאנדוי חמש שנים ומעולם לא היה ביניהם לא שלום ולא מחלוקת. כל אחד השפיע על צד שלו בכבוד ובהגינות." כך המשיכו שני הרבנים לכהן במקביל זה לזה עד פטירתו של הרב קאליש. הרב קאליש המשיך לבצע רישום לנישואין בתור רבה של העיר, והמשיך לכהן כרבו של בית הכנסת הגדול, בו ערך שולחן עם החסידים לסעודה שלישית מדי שבת. בשערים, ביטאונה של פועלי אגודת ישראל, הוצגו שני הרבנים כ"רבה של בני ברק".
הוא נפטר בבני ברק בערב שבת, ל' בשבט ה'תשי"ז, 1 בפברואר 1957. מסע ההלוויה שלו יצא מבית הכנסת הגדול בבני ברק לבית העלמין הישן בטבריה בחלקת תלמידי הבעש"ט.
על שמו נקרא רחוב בבני ברק, רחוב הרב קליש.
דברי תורתו נלקטו בספר שארית יוסף שנדפס בשנת תש"ס על ידי הרב זאב דוד רייכמן.
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מרא דאתרא, בתוך: בני ברק. תשעים השנים הראשונות: תרפ"ד-תשע"ד, מוסף "המודיע", אלול תשע"ד, עמ' 32
הערות שוליים

↑  רבה של נאדרזין, רבי יעקב יהודה זצ"ל, הצופה, 6 בדצמבר 1948
↑  אידיש כשפת הוראה בתלמוד־תורה בבני ברק, המשקיף, 2 בפברואר 1940
↑  בני ברק בהתפתחותה, הצופה, 20 בפברואר 1940
↑  היהדות הנאמנה מפגינה נגד מחללי שבת בפרהסיה, הצופה, 11 בספטמבר 1949.
↑  "נרשמו לנישואין אצל הרב יוסף קאליש אבד"ק בני ברק", דבר, 16 ביולי 1954.
↑  יצחק מרקוביץ, איש התפארת, שערים, 28 בפברואר 1957
↑  עצרת היובל של פא"י בבני ברק, שערים, 21 בפברואר 1955
↑  האדמו"ר ר' יוסף צבי קאליש מסקרנביץ ־ רב ואב"ד בבני ברק, הצופה, 3 בפברואר 1957
↑  האדמו"ר ר' יוסף צבי קליש הובא למנוחות בטבריה, הצופה, 4 בפברואר 1957.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309664405171  ISNI: 0000 0004 0204 1594  VIAF: 297164855   WorldCat (עם VIAF): 297164855
הנרי הארדי

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1949 (בן 75) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קורפוס קריסטי קולג'  קולג' וולפסון 
 
הנרי רוברט דוגדייל הארדי (באנגלית: Henry Robert Dugdale Hardy; נולד ב-15 במרץ 1949) הוא אקדמאי, סופר ועורך בריטי.
קריירה

הארדי נולד בלונדון ב-1949 והתחנך בלאנסינג קולג', שם למד עם טים רייס. הוא המשיך בלימודים קלאסיים, ולאחר מכן התמקד בפילוסופיה ופסיכולוגיה, בקורפוס כריסטי קולג' ובוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד, שם כתב תזה בפילוסופיית הנפש בשם 'חוויות סובייקטיביות', מאוחר יותר הורחב לכדי עבודת דוקטורט. בוולפסון פגש הארדי את נשיא וולפסון קולג' דאז, ישעיהו ברלין.
הכרך הראשון שנערך על ידי הארדי היה אוסף של כתבים מאת ארנולד מלינסון, כומר אוקספורד אקסצנטרי שאצלו התאכסן במשך שבע שנים. הוא פרסם עבודה זו תחת השם 'רוברט דוגדייל'. בהיותו עדיין סטודנט, הארדי גם הלחין מספר קטעים מוזיקליים, אותם פרסם שנים רבות לאחר מכן.
בנוסף לפרסום תחת השם 'רוברט דוגדייל' בין השנים 1974 עד 2005, הארדי עבד במשך שלוש עשרה שנים (1977–1990) כעורך בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, תחילה ערך וכתב במחלקת הספרים הכללית, ולאחר מכן ערך ספרים אקדמיים בתור עורך בכיר, לימודי פוליטיקה וחברתיים. ב-1980, בהשראת התעקשותו של ישעיהו ברלין על תפקידם המכריע של הוגים אינדיבידואליים בתולדות הרעיונות, הוא הוציא לאור את סדרת 'Past Masters' בהוצאת האוניברסיטה. הארדי הוא עמית בוולפסון קולג' מאז 1990 (עמית כבוד מאז 2015).
בוולפסון הוא פגש את בריאן מגי, הכיר אותו היטב והפך למו"ל שלו. כשמגי מת ב-2019, הוא ארגן ערב לזכרו בקיבל קולג', אוקספורד (שם מגי עשה את התואר ראשון שלו), שהוקלטה בסרט.
ישעיהו ברלין

ישעיהו ברלין, על אף שהיה דמות אינטלקטואלית חשובה בזמן מותו, לא נחשב בשלב מסוים כמי שפרסם בהרחבה רבה. המחקר של הארדי גילה שברלין פרסם יותר מ-150 יצירות עד סוף שנות ה-70.
עריכתו של הארדי למאמרים של ברלין הפכה את היצירה החשובה ביותר של ברלין לזמינה באופן נרחב. בשנת 1990 נטש הארדי את הקריירה שלו במערכת ההוצאה לאור כדי לעבוד במשרה מלאה על מאמרים, הרצאות והתכתבויות שטרם פורסמו של ברלין. הוא ערך (בשיתוף) שמונה עשר כרכים מכתבי ברלין (בתוספת מהדורות חדשות של שלוש עשרה כרכים אלה), וכן מהדורה בת ארבעה כרכים של מכתבי ברלין, ושני ספרים וחוברת על ברלין. ב-2018 פרסם ספר זיכרונות על עבודתו עם ברלין ועליו. בסקירה של הספר עבור 'הספרים הטובים ביותר של 2018' בהגרדיאן, כתב ג'ון באנוויל: "הנרי הארדי הקדיש באופן מוגזם את החלק הגדול של הקריירה המקצועית שלו לעריכה, לקידום ולחגיגה של יצירתו של ישעיהו ברלין. בספר Search of Isaiah Berlin: A Literary Adventure (I.B.Tauris) מביט לאחור על עבודת האהובה הארוכה שלו בחיבה, שנינות יבשה עדינה ובחמיצות קלה של רוגז מוצדק על אלה שהופקדו על עבודתיו של ברלין לאחר מותו. החלק השני מורכב מהתגובה הפילוסופית של הארדי עצמו לתיאוריות של ברלין בנושאים כמו התרבות, אמונה דתית והטבע האנושי המשותף שלנו. ספר נפלא בנושא נפלא".
חיים משפחתיים ואישיים

ב-1979 התחתן הארדי עם אן וילקינסון, היסטוריונית של הרפואה. הם נפרדו ב-2004, והתגרשו ב-2012. יש להם שני ילדים, אלן (יליד 1983) ומייקל (יליד 1985). הרדי התחתן עם מרי ב-2013, ועכשיו חי איתה בווירל.
לקה בהתקף לב ב-16 במרץ 2021, אך החלים מזה.
הערות שוליים

↑  Henry Hardy. "Henry Hardy". University of Oxford. נבדק ב-7 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://users.ox.ac.uk/~wolf0776/lists/unpublished/BPhil-searchable.pdf.
↑  http://users.ox.ac.uk/~wolf0776/lists/unpublished/DPhil-searchable.pdf.
↑  "Wolfson College, Oxford". University of Oxford.
↑  http://users.ox.ac.uk/~wolf0776/dugpubs/mallinsonbooks.htm.
↑  http://users.ox.ac.uk/~wolf0776/dugpubs/tunes.html.
↑  http://users.ox.ac.uk/~wolf0776/dugpubs/index.html.
↑   הנרי הארדי, בביצוע A Celebration of the Life of Bryan Magee, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "Editing Isaiah Berlin's Writings". 1978. נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hardy, Henry. "Isaiah Berlin's Publications". נבדק ב-11 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ignatieff, Michael (1998). Isaiah Berlin: A Life. London: Chatto & Windus. pp. 279–83. ISBN 0-7011-6325-9. OCLC 40332245.
↑  Hardy, Henry (2018). In Search of Isaiah Berlin: A Literary Adventure. London: Tauris Parke. ISBN 978-18386-0678-7. OCLC 1090981845.
↑  For this and other reviews see http://berlin.wolf.ox.ac.uk/lists/onib/books.html#ISIB.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262318005171  PLWABN: 9810705659005606  BIBSYS: 90168972  BNE: XX915929  BnF: cb12164738f (data)  CANTIC: a12378598  CiNii: DA01198231  GND: 132194791  ISNI: 0000 0001 1026 1106  LCCN: n78090527  LNB: 000027907  NDL: 00830977  NKC: jn20000602804  NLA: 35677034  NLK: KAC200808701  NSK: 000102298  SUDOC: 030177685  VIAF: 46800756   WorldCat (עם VIAF): 46800756
מרכז רבני אירופה

| --- | --- |

 מדינה:  אירופה 
 מטה הארגון:  בריסל 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 www.rce.eu.com
 
משלחת רבנים מטעם מרכז רבני אירופה עם נשיא הנציבות האירופית, ז'וזה מנואל ברוזו
משלחת רבני הארגון עם נשיא הפרלמנט האירופי, מרטין שולץ
מרכז רבני אירופה הוא ארגון רבני המאגד כ-700 מהרבנים באירופה, בהם אנשי חב"ד או קרובים אליה.