stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוקס פגלי
קריירה

בשנת 2011, החל לשחק כאשר השתתף בסרט הקצר "Glass"; שנתיים לאחר מכן, ב-2013 שיחק לצד אביו בסרט קצר אחר "Children of the Moon", אודות אב שמצטרף לבנו למסע לילי כשהוא מחפש את גן העדן.
בשנת 2014, פגלי ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הדרמה "חובשת קרבית", כשגילם את פול סוואן. בסרט שיחק לצד מישל מונאהן ורון ליווינגסטון. הסרט בוים על ידי קלאודיה מאיירס, והוצג בבכורה בשנת 2014.
באותה שנה הוא גילם את ג'אד אלטמן הצעיר (ג'ייסון בייטמן כמבוגר), בדרמה הקומית "מכאן אני ממשיך", בבימויו של שון לוי, אשר הוקרנה לראשונה ב-19 בספטמבר 2014.  מאוחר יותר הוא הופיע בתור אליאס הצעיר "אלי" תומפסון בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע" מבית HBO. הוא גם הופיע בסדרת הטלוויזיה "מבוקש" בתור גבריאל הייוורד.
בשנת 2016 הופיע בתפקיד הראשי בסרט הפנטזיה "חברי הדרקון אליוט", לצד ברייס דאלאס הווארד ורוברט רדפורד. הסרט בוים על ידי דייוויד לורי והוקרן לראשונה ב-12 באוגוסט 2016.
במאי 2017 הוכרז שפגלי לוהק לתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "מלחמה עם סבא" לצד רוברט דה נירו.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "החוחית" המבוסס על ספר באותו שם, מאת דונה טארט.
בשנת 2021 לוהק פגלי לתפקיד בסרטו הבא של סטיבן ספילברג, "הפייבלמנים".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | חובשת קרבית (אנ') | פול סוואן |  |
| 2014 | מכאן אני ממשיך (אנ') | ג'אד אלטמן הצעיר |  |
| 2015 | Prism | בריאן הצעיר |  |
| 2016 | חברי הדרקון אליוט | פיט |  |
| 2017 | מעשה פלאים (אנ') | בן |  |
| 2018 | The Truth About Lies | ילד |  |
| 2019 | החוחית (אנ') | תיאו דקר הצעיר |  |
| 2019 | Billboard | ליל ג'וש |  |
| 2020 | מלחמה עם סבא | פיטר דקר |  |
| 2022 | הפייבלמנים | צ'אד תומאס |  |
| 2024 | Adam the First | אדם |  |
| 2024 | When the Moon Was Twice as Big | ג'פרי |  |
| TBA | Who Framed Tommy Callahan | טומי קלהאן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | אימפריית הפשע | אליאס "אלי" תומפסון הצעיר | 3 פרקים |
| 2014–2016 | מבוקש | גבריאל הייוורד | 3 פרקים |
| 2023 | נאשמים (אנ') | האנטר הרמון | פרק: "Scott's Story" |
| 2024 | חומר אפל (אנ') | צ'ארלי דיסן | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
מועמדות ופרסים

| שנה | קטגוריה | עבודה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרסי האמן הצעיר ה-38 ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - שחקן צעיר ראשי | חברי הדרקון אליוט | מועמדות |
| 2018 | פרסי האמן הצעיר ה-39 ההופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי - שחקן צעיר ראשי | מעשה פלאים | מועמדות |
הערות שוליים

↑  "How Allentown's Oakes Fegley became a Disney star". The Morning Call. נבדק ב-21 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Dargis, Manohla (18 בספטמבר 2014). "At Home in War. In War at Home". nytimes.com. נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (19 בספטמבר 2014). "Disney Finds Its Pete For 'Pete's Dragon' Remake (EXCLUSIVE)". variety.com. נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "This is Where I Leave You (2014)". boxofficemojo.com. נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Allentown boy to appear in CBS "Person of Interest"". mcall.com. 15 בדצמבר 2014. נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lesnick, Silas (13 בינואר 2015). "Pete's Dragon for Set for 2016, Ghost in the Shell for 2017". comingsoon.net. נבדק ב-23 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Amanda, N'Duka. "Oakes Fegley To Co-Star In 'The War With Grandpa'". Deadline. נבדק ב-5 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Perri Nemiroff, Sarah Paulson & Oakes Fegley Talk The Goldfinch, Puppies, & Ice Cream, Collider, ‏5 באוגוסט 2019
↑  Brian Welk, Steven Spielberg’s Film Based on His Childhood Lands Thanksgiving 2022 Release, TheWrap, ‏1 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811721235405606  BNE: XX5711472  GND: 1165194953  LCCN: no2016163378  NKC: xx0214583  NLK: KAC2020N7558  NTA: 408455233  VIAF: 53149912686006212769   WorldCat (עם VIAF): 53149912686006212769
אלכסיי קרבצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1969 (בן 54) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Алексей Евгеньевич Кравченко 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  המכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין 
 בן או בת זוג:  נדז'דה בוריסובה 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  אמן העם של הפדרציה הרוסית  פרס הפדרציה הרוסית  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסיי קרבצ'נקו (ברוסית: Алексей Евгеньевич Кравченко; נולד ב-10 באוקטובר 1969) הוא שחקן רוסי.
ביוגרפיה

אלכסיי קרבצ'נקו נולד במוסקבה. החל מגיל צעיר הוא החל לנגן גיטרה. לאחר סיום שמונה שנות לימוד הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל.
בגיל 13 לוהק לגלם את התפקיד הראשי בסרטו של אלם קלימוב ״צא וראה״. לדברי השחקן, הצילומים נמשכו תשעה חודשים, מתוכם חמישה או שישה הוא חי לבדו, שכן הבמאי אסר על אמו לבקר אותו על מנת לספק את תחושת הבידוד שדמותו חווה בסרט. הצילומים דרשו נער רזה, לכן קרבצ'נקו היה כל הזמן בדיאטה קפדנית. יוצרי הסרט זכו בפרס המדינה של ברית המועצות בשנת 1987.
לאחר סיום שרות צבאי בן שלוש שנים בצי האדום, בשנת 1991 אלכסיי קרבצ'נקו החל ללמוד משחק.
בשנים 1991–2004 הוא עבד בתיאטרון וכטנגוב. החל משנת 2005 הוא משחק בתיאטרון אחר במוסקבה.
אלכסיי קרבצ'נקו הצטלם בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבות, כמו ״הבריגדה״, ״מותה של האימפריה״, ״ירלאש״, ״פיוטר לשצ׳נקו״, ״הסימפוניה השביעית, ״יניצ'ר, ו״לב פרמה״.
בשנת 2003 הוא זכה בפרס הפדרציה הרוסית על השתתפותו בסרט "הכוכב". בשנת 2020 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
בשנת 2016 הוא התחיל להנחות תוכנית טלוויזיה בערוץ NTV.
פילמוגרפיה נבחרת

צא וראה (1985)
ספצנאז (2002)
הפלוגה התשיעית (2009)
מותה של האימפריה
ירוסלאב. לפני אלף שנה (2010)
סבא כפור: מלחמת המכשפים (2016)
לב יאשין: שוער חלומותיי (2019)
יניצ'ר (2020)
שוגאליי 3 (2021)
לב פרמה (2022)
אות המעפיל

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל 
 נוסד:  2019 
 
אות המעפיל יחד עם תעודת המעפיל
אות המעפיל הוא עיטור ישראלי המוענק על ידי משרד ירושלים ומורשת, למי שהעפיל לארץ ישראל ב"עליה הבלתי חוקית" בניגוד להוראות ממשלת בריטניה במסגרת המנדט הבריטי בארץ ישראל. בים, ביבשה ובאוויר בין השנים 1934–1948 (למעשה האות ניתן גם למי שעלה בשנים מוקדמות יותר בזמן המנדט הבריטי).
באות מופיעות, זוג ידיים האוחזות בגדרות תיל כדי לקרוע אותן ולהבקיע את המצור על שערי הארץ. בין הידיים כלנית אדומה המהווה סמל לנופלים במאבק לעלייתם לארץ וכמו כן סמל ל"כלניות", הצנחנים הבריטים אשר מנעו את עלייתם של המעפילים בזמן המנדט הבריטי בא"י. ברקע נראית צללית של אניית המעפילים "אקסודוס". מעל לידיים נכתב "וַיַּעְפִּלוּ לַעֲלוֹת". כל העיצוב הוא על רקע לבן. האות עוצב על ידי המעצב מוטי עמית ב-2019. הוגה רעיון האות, חבר צוות שימור מורשת האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ. העיטור הוא מסוג עיטורי הכפתור הנענדים על דש הבגד.
זכאות לאות המעפיל

מתוך החלטת השר זאב אלקין השר לירושלים ומורשת:
זכאי אות המעפיל הם:
מעפילי אוניות המעפילים בתקופת המנדט הבריטי בארץ בשנים 1934–1948.
ילידי מחנות העקורים באירופה אשר הגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
ילידי מחנות המעצר בקפריסין אשר הגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
ילידי אניית המעפילים האקסודוס-1947 ואניות הגירוש הבריטיות אשר נולדו בדרך והגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
ילידי מחנות האקסודוס בגרמניה אשר הגיעו לארץ לפני ואחרי קום המדינה.
כלל המעפילים בדרכי היבשה לארץ בתקופת המנדט הבריטי בארץ בשנים 1934–1948.
מעפילי מבצע מייקלברג (מבצע כנף) - מבצע להעפלה בדרך האוויר, באוגוסט 1947 מעיראק ואיטליה.
בסעיפים 2–6. "אשר הגיעו אחרי קום המדינה": עד שנת 1952 כולל, לאחר שמחנות המעצר בקפריסין נסגרו בנובמבר 1949 וכל מחנות העקורים באירופה נסגרו ב-1952.
חלוקת האות החלה ב-6 במאי 2019 (א' באייר התשע"ט). באירוע בו השתתפו זאב אלקין, השר לירושלים ולמורשת, עומרי שלמון - מנכ"ל המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, הרב דוב ליאור שהיה מעפיל על האקסודוס, זהבית רוטנברג מנהלת מחנה המעפילים בעתלית והוגה רעיון האות, חבר צוות שימור מורשת האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ. בנוסף השתתפו בטקס מעפילים רבים ובני משפחותיהם. האירוע התקיים במחנה המעצר בעתלית.
את האות ניתן לענוד על לבוש אזרחי.
בחודש יוני 2021 החל שלב ב' של מיזם "אות המעפיל"  להענקת אות המעפיל למעפילים שלא קבלו את האות עד סוף שנת 2019. האחריות לחלוקת האות הועברה למרכז המידע והמחקר למורשת ההעפלה ע"ש אלוף מרדכי (מוקה) לימון, שבמחנה המעפילים בעתלית ולמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ראו גם

העפלה
מבצע אואזיס, מחנות המעצר פפנדורף, אם שטאו, אמדן וזנגווארדן בגרמניה
מחנות המעצר בקפריסין
מחנה המעצר בעתלית
צבי חטקביץ
הערות שוליים

↑  דן לביא, מעפילים לזיכרון הלאומי, עיתון "ישראל היום"
↑  ספר במדבר, פרק י"ד, פסוק מ"ד
↑  ישראל מושקוביץ, הצדק המאוחר של המעפילים, ידיעות אחרונות
↑  מכתב נלווה - אות המעפיל - חידוש חלוקת אות המעפיל יוני 2021.pdf, באתר Google Docs
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
אלידה בוסהרט

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1913 אוטרכט, הולנד 
 פטירה:  25 ביוני 2007 (בגיל 94) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  לוחמת מחתרת, עובדת סוציאלית, clergyman 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (25 בינואר 2004)  Prix d'Humanité (1977)  אביר במסדר אורנז'-נסאו (1966)  ויליאם בות' (1962)  Majoor Bosshardt Prize (2007)  קצין במסדר אורנז'-נסאו (1985) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אלידה בוסהרט
 
אלידה בוסהרט. תמונה משנת 2006

אלידה מרגרטה בוסהרט (Alida Margaretha Bosshardt; ‏8 ביוני 1913 – 25 ביוני 2007) הידועה בכינוי ״מייג׳ור בוסהרט״, נחשבת לפעילה המפורסמת ביותר של הארגון הנוצרי ההולנדי צבא הישע״, במסגרתו פעלה משך כל חייה. על פעולותיה להצלת ילדים יהודים במהלך השואה הוענק לה תואר חסידת אומות העולם בשנת 2004.
ביוגרפיה

אלידה בוסהרט נולדה באוטרכט, הולנד, למשפחה פרוטסטנטית ממעמד הביניים. אביה היה נוצרי קתולי ואמה פרוטסטנטית. מגיל צעיר גילתה בוסהרט עצמאות רבה וכוח רצון יוצא דופן. במהלך שנות נעוריה, נחשפה אלידה לפעילות צבא הישע ובעקבות כך החליטה להצטרף לשורותיו. ב-19 ביוני 1932, בהיותה בת 19, נשבעה בוסהרט אמונים לארגון והצהירה כי ״בעזרת האל, אהיה חיילת נאמנה ומסורה לצבא הישע עד סוף ימיי״. לאחר מכן, החלה את לימודיה במוסד האקדמי של צבא הישע, במסגרתם הוענקו לה בשנת 1934 דרגות קצונה.
ביוגרפיה > פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה

בראשית שירותה בצבא הישע החלה בוסהרט לעבוד בבית הילדים זונהוק (בהולנדית: Zonnehoek), מוסד לילדים ממשפחות מצוקה, ששכן בלב השכונה היהודית במזרח אמסטרדם. בין הילדים בהם טיפלה היו האחיות טרהוסט: הנדרינה, הלנה, דמפינה ורוז, שנולדו ב-1927, 1934, 1938 ו-1941 בהתאמה. בשנת 1941, עם כיבוש הולנד על ידי הגרמנים, הוצא צבא הישע מחוץ לחוק וכל נכסיו וכספיו הוחרמו. למרות זאת, המשיך בית הילדים זונהוק בפעילותו. בשנת 1942, עם התגברות קצב גירוש היהודים מהולנד, נהרו הורים יהודיים רבים לאלידה בהתחננם אליה כי תאמץ לחיקה את ילדיהם ותמצא עבורם מקומות מסתור. במקרים רבים הצליחה אלידה במשימה זו, לעיתים, על ידי כך שהרכיבה את התינוקות על אופניה ונסעה יחד איתם למזרח המדינה. כשנאלצה לעזוב את כתובת בית הילדים בשל הכיבוש הגרמני, התעקשה בוסהרט כי ארבע האחיות טרהורסט (יחד עם מספר ילדים יהודיים נוספים) יישארו עמה. בוסהרט הסירה את הטלאי הצהוב מבגדי הילדים תוך כדי שהצהירה כי ״אנחנו לא עושים דברים כאלה״.
לאחר שנפלה פצצה בקרבת בית מגוריהם החדש, נאלצה בוסהרט לעבור פעם נוספת לדירה חדשה, תוך שהיא שומרת על הילדים היהודיים כחלק בלתי נפרד מקבוצת הילדים הלא-יהודית. תרחיש זה אירע פעמים רבות, (הילדים עברו כ-10 פעמים) עד שלבסוף נאלצה אלידה לשלוח את הילדים הלא-יהודיים לבתים חדשים ולאתר מקומות מסתור לילדים היהודיים. בשיתוף המחתרת ההולנדית וגורמים חיצוניים אחרים, הצליחה בוסהרט לאתר מספר מקומות מסתור בהם החביאה 75 ילדים יהודיים.
בשל מחסור חמור במשאבים ובמזון, החלה אלידה, בניגוד לחוק, לקבץ נדבות ברחובות למען צבא הישע. בעקבות הלשנה נעצרה בוסהרט על ידי המשטרה הגרמנית בעילה של גיוס כספים עבור צבא הישע. חרף מעצרה הצליחה אלידה לברוח ולמצוא מסתור, וכאשר נודע כי הסכנה המידית חלפה, המשיכה בוסהרט בפעילות מחתרתית למען הצלת ילדים. במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945, נסעה בוסהרט למזרח המדינה בתדירות גבוהה על מנת לאסוף מזון בשביל בתי הילדים שבמערב המדינה שסבלו מרעב כבד. לעיתים אף רכבה בוסהרט על אופניה לכפרים שונים על מנת להמיר סיגריות בתפוחי אדמה, ובכך לנסות לצלוח את התקופה הקשה.
בתום המלחמה השיבה בוסהרט את כל הילדים היהודיים למשפחותיהם. בשנות ה-90 לחייה, המשיכה אלידה בוסהרט לפעול כרב-סרן בצבא הישע ואף שמרה על קשר עם רבים מהילדים שהצילה מתקופת המלחמה.
ב-25 בינואר 2004, הכיר יד ושם באלידה מרגרטה בוסהרט כחסידת אומות העולם.
במכתבן לוועדת יד ושם בבקשה להענקת תואר כבוד לאלידה בוסהרט, טענו האחיות טרהורסט כי: ״על אף שמשאביה של בוסהרט היו מוגבלים, אנחנו זוכרות היטב את תחושת החום והביטחון שהעניקה לנו אלידה במהלך התקופה הזו. המייג׳ור, בשבילנו, היא כמו אמא, ועד היום היא מכנה אותנו ״ילדיי״. אנו חייבים את חיינו, חיי ילדינו וחיי נכדינו למייג׳ור בוסהרט.״
ביוגרפיה > עדויות מניצולים

עדות זו מאת הנדרינה טרהורסט (21 אוגוסט 1927), אחת מאחיות טרהורסט שניצלה על ידי אלידה בוסהרט, נכתבה ב-5 ביולי 2005:
בשל הנסיבות בבית, יחד עם אמי ההרה, אני, ושתי אחיותיי הגענו לבית הילדים של צבא הישע שברפנבורג, שם הכרנו את מייג׳ור בוסהרט. עם הולדת אחותי, רוז (1941), נאלצה אמי לעזוב את בית הילדים, בשל העובדה שהיה זה בית לילדים בלבד. לאחר שהגרמנים השתלטו על הבית, עברנו יחד עם עוד כמה ילדים לדה רסדסטראט, אמסטרדם. לאחר פיצוץ שאירע בקרבת בית המפלט שלנו נאלצנו שוב לברוח. במשך יממה התחבאנו במרתף תחנת הרכבת. לאחר מכן, ברחנו לשטח עם אוהלים בהילברסם ...המשכנו לבית נוסף שבבוסום. לרוב, המייג׳ור הייתה עסוקה בנסיעות לגיוס מזון וכספים. במבט לאחור, הבנתי מה רבה הייתה הצלחתה במשימות אלו. לקראת סוף המלחמה, הבית בבוסום נכבש גם הוא על ידי הגרמנים. בעקבות זאת, ברחנו שוב (עם כמה שיותר בגדים שיכולנו לשאת על גופנו), ופוזרנו בין כמה כתובות שונות…תקופה זו הייתה עבורי מבלבלת מאוד, מכיוון שהיינו במספר מקומות ולא היינו ביחד. למרות זאת, שמרנו על קשר רציף עם המייג׳ור… המייג׳ור עבורי, מייצגת חום וביטחון. גם בזמן המלחמה, וגם עכשיו. אני רואה אותה מדי יום, הקשר בינינו חזק, וזה דבר מאוד משמעותי בשבילי. למרות גילה המופלג של בוסהרט, היא תמיד מתעניינת בילדיי ובנכדיי.״
ביוגרפיה > פעילותה לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה, המשיכה בוסהרט לפעול במפקדת צבא הישע שבאמסטרדם. כשגילתה כי אין לצבא הישע כל פעילות באזור דה ואלן, רובע החלונות האדומים של אמסטרדם, היא מיד השיגה אישורים על מנת להתחיל בפעילות באזור. עבודתה עבור הזונות של דה ואלן הביא לבוסהרט הכרה בינלאומית. בשנת 1965 היא אף ליוותה את הנסיכה ביאטריקס בסיור סודי לרובע החלונות האדומים.
בשנת 1978ֿֿ יצאה בוסהרט לפנסיה מצבא הישע בדרגת סגן-אלוף. לאחר יציאתה לפנסיה, נחשבה בוסהרט לחלק בלתי נפרד מצבא הישע והמשיכה להופיע בטלוויזיה ולייצג את הארגון בכנסיות ובכנסים רבים.
בשנת 2004 זכתה בוסהרט בתואר אבירות הולנדית ולאחר מותה בשנת 2007 פורסמה סדרה של תשעה בולים לזכרה. תשעת הבולים מציגים מגוון של תמונות וציורים של המייג׳ור במצנפת המפורסמת שלה מצבא הישע.
בשנת 2006 נתנה בוסהרט את שמה ל״פרס מייג׳ור בוסהרט״ על תרומה יוצאת דופן של יחידים לחברה״.
הערות שוליים

1 2  Bodenmann, Herbert, Life and Work of Salvationist ‘Major Bosshardt’ Recognized in Dutch Commemorative Stamp Set., Adventist Press Service (APD), Utrecht, Netherlands, ‏15.6.2008
1 2  Yad Vashem, The Righteous Among the Nations: Alida Bosshardt, Yad Vashem, ‏Last Accessed May, 8 2016
1 2 3  (Stephens, Tony. (With agencies, She Worked for the Salvation of Others, The Sydney Morning Herald, ‏July 2, 2007
1 2 3 4  Alida Bosshardt, file No. M.31.2/10178. Yad Vashem Library. (This document was compiled by the Israeli Embassy in order to be presented at the Honorary ceremony for Alida Bosshardt in Holland.)
1 2  Gutman, Israel. (Editor-in-Chief) Milgram, Avraham (Volume)., The Encyclopedia of the Righteous Among the Nations, Rescuers of Jews during the Holocaust. Volume II, The Netherlands- United States. (Yad Vashem.), Jerusalem: Keter Press, 2010, עמ' 438-439
↑  Alida Bosshardt, file No. M.31.2/10178. Yad Vashem Library.(This testimony was written by Hedrina Terhorst who was saved by Alida Bosshardt). (July 5, 2005.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 23240447  GND: 123977932  ISNI: 0000 0000 7266 2629  LCCN: nb2009027554  NTA: 06983265X  VIAF: 101456781   WorldCat (עם VIAF): 101456781
אליפות ציריך הפתוחה

| --- | --- |

סמליל הטורניר
 מיקום:  שווייץציריך, שווייץ
 מקום הטורניר:  Hallenstadion
 קטגוריה:  TIER I ‏ (1993-2007)  TIER II ‏ (2008)
 משטח:  קשה/ אולם
 הגרלה:  28M/32Q/16D
 סך פרסים:  $1,340,000   600,000 $ ב-2008
אליפות ציריך הפתוחה הייתה טורניר טניס לנשים מסבב הWTA שבוטל בשנת 2009. הטורניר התקיים במשך כל חורף בעיר ציריך שבשווייץ משנת 1984 לשנת 2009. משנת 1993 עד 2007 היה הטורניר חלק מהקטגוריה העליונה(TIER I), ובשנתו האחרונה, קרי 2008 היה חלק מקטגוריית TIER II.
בין הזוכות המפורסמות בטורניר הן המדורגות מספר אחת בעולם לשעבר שטפי גראף, לינדזי דבנפורט, מריה שראפובה, ונוס ויליאמס, ז'וסטין הנין ומרטינה הינגיס. כמו כן, בטורניר זכו 3 שחקניות שווייצריות-הינגיס, פטי שניידר ומנואלה מלייבה.
זוכות עבר

| שנה | אלופה | יריבה בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | ארצות הברית זינה גאריסון | גרמניה קלאודיה קודה-קילש | 6–1, 0–6, 6–2 |
| 1985 | ארצות הברית זינה גאריסון | צ'כיה האנה מנדליקובה | 6–1, 6–3 |
| 1986 | מערב גרמניה שטפי גראף | צ'כיה הלנה סוקובה | 4–6, 6–2, 6–4 |
| 1987 | מערב גרמניה שטפי גראף | צ'כיה האנה מנדליקובה | 6–2, 6–2 |
| 1988 | ארצות הברית פם שריבר | בולגריה (1971–1990) מנואלה מאלייבה | 6–3, 6–4 |
| 1989 | מערב גרמניה שטפי גראף | צ'כיה יאנה נובוטנה | 6–1, 7–6(6) |
| 1990 | גרמניה שטפי גראף | ארגנטינה גבריאלה סבטיני | 6–3, 6–2 |
| 1991 | מערב גרמניה שטפי גראף | צרפת נטלי | 6–4, 6–4 |
| 1992 | מערב גרמניה שטפי גראף | ארצות הברית מרטינה נברטילובה | 2–6, 7–5, 7–5 |
↓  TIER I  ↓
| 1993 | שווייץ מנואלה מלייבה | ארצות הברית מרטינה נברטילובה | 6–3, 7–6(1) |
| 1994 | בולגריה מגדלנה מלייבה | בלארוס (1991–1995) נטאשה זברבה | 7–5, 3–6, 6–4 |
| 1995 | קרואטיה איווה מאריץ' | צרפת מארי פירס | 6–4, 6–4 |
| 1996 | צ'כיה יאנה נובוטנה | שווייץ מרטינה הינגיס | 6–2, 6–2 |
| 1997 | ארצות הברית לינדזי דבנפורט | צרפת נטלי | 7–6(3), 7–5 |
| 1998 | ארצות הברית לינדזי דבנפורט | ארצות הברית ונוס ויליאמס | 7–5, 6–3 |
| 1999 | ארצות הברית ונוס ויליאמס | שווייץ מרטינה הינגיס | 6–3, 6–4 |
| 2000 | שווייץ מרטינה הינגיס | ארצות הברית לינדזי דבנפורט | 6–4, 4–6, 7–5 |
| 2001 | ארצות הברית לינדזי דבנפורט | סרביה ומונטנגרו ילנה דוקיץ' | 6–3, 6–1 |
| 2002 | שווייץ פטי שניידר | ארצות הברית לינדזי דבנפורט | 6–7(5), 7–6(8), 6–3 |
| 2003 | בלגיה ז'וסטין הנין | סרביה ומונטנגרו ילנה דוקיץ' | 6–0, 6–4 |
| 2004 | אוסטרליה אלישיה מוליק | רוסיה מריה שראפובה | 4–6, 6–2, 6–3 |
| 2005 | ארצות הברית לינדזי דבנפורט | שווייץ פטי שניידר | 7–6(5), 6–3 |
| 2006 | רוסיה מריה שראפובה | סלובקיה דניאלה האנטוחובה | 6–1, 4–6, 6–3 |
| 2007 | בלגיה ז'וסטין הנין | צרפת טטיאנה גולובין | 6–4, 6–4 |
↓  TIER II  ↓
| 2008 | ארצות הברית ונוס וויליאמס | איטליה פלאביה פנטה | 7–6(1), 6–2 |
אלכסיי קיבשנקו

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1851 (יוליאני) Venyov, רוסיה 
 פטירה:  2 באוקטובר 1895 (יוליאני) (בגיל 44) היידלברג, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1877) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1877) 
 
אלכסיי קיבשנקו (ברוסית: Алексей Кившенко; ‏  22 במרץ 1851 - 2 באוקטובר 1895) היה צייר אימפריאלי רוסי, בעיקר של סצנות היסטוריות. בין הידועים ביותר היו אלה המתארים את מלחמות רוסיה-טורקיה. הוא גם יצר סצנות ציד וז'אנר והיה קשור להנודדים.
ביוגרפיה

הוא נולד בחוות בקר קטנה. אביו התעניין באמנות ובמוזיקה, ועודד את הניסיונות המוקדמים של בנו לצייר. לימודיו הראשונים החלו כשהיה בן תשע; בחברה האימפריאלית לעידוד האמנויות עם איוואן קרמסקוי.
מ-1867 עד 1877, הוא היה סטודנט באקדמיה האימפריאלית לאמנויות, בניהולו של קרליס הונס. הוא גם ביקר בשיעורים במכון הטכנולוגי הממלכתי ובאקדמיה המדיקו-כירורגית, אך אלה לא היו לרוחו. כשהיה שם, הוא עזר לפרנס את עצמו בכך שעבד כפקיד במועצת האדמירליות.
ב-1880, לאחר שקיבל מלגה זרה, הוא החל לנסוע באירופה, וביקר בפריז, דיסלדורף ומינכן, שם עבד עם גבריאל פון מקס ווילהלם פון דיז. כשחזר ב-1884, הציורים שהפיק זיכו אותו בתואר "אקדמי". מאוחר יותר באותה שנה, הוא הוזמן על ידי הצאר אלכסנדר השלישי לצייר סצנות ממלחמת רוסיה-טורקיה האחרונה. הוא נסע לטרנסקווקאז כדי לבצע רישומים. הוא גם לימד רישום באקדמיה לאמנות ותעשייה בסנט פטרבורג עד 1889.
רבים מהם שימשו כאיורי ספרים. בשנת 1893, הוא הפך לחבר מלא באקדמיה ולימד שיעור בציור קרב.
הוא מת מסיבות לא ידועות במהלך ביקור בגרמניה.
הערות שוליים

↑  Русские художники. Кившенко Алексей Данилович., www.artsait.ru
↑  Kenneth, Alexei Kivshenko, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
↑  wyrnal, Художник - иллюстратор Алексей Данилович Кившенко..., Журнал о достойных людях., ‏May. 2nd, 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568955205171  GND: 1079275746  ISNI: 0000 0004 0004 0651  LCCN: n80158462  RKD: 211858  ULAN: 500026596  VIAF: 295639121   WorldCat (עם VIAF): 295639121
אלכסיי קרילוב

| --- | --- |
אלכסיי קרילוב בתחילת המאה ה-20
אלכסיי קרילוב בתחילת המאה ה-20
 לידה:  3 באוגוסט 1853 Krylovo, רוסיה 
 פטירה:  26 באוקטובר 1945  (בגיל 92) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה שימושית
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הימית ע"ש קוזנצוב בסנקט פטרבורג  בית הספר לקציני צי 
 מנחה לדוקטורט:  Aleksandr Korkin 
 מוסדות:  האקדמיה הרוסית למדעים של סנקט פטרסבורג (1914)  St. Petersburg State Transport University (1911–1913)  מפעל קירוב (1915–1916)  האקדמיה הימית ע"ש קוזנצוב בסנקט פטרבורג  Russian Hydrographic Service  Physico-Mathematical Institute of the Russian Academy of Sciences 
 תלמידי דוקטורט:  Ilia Vekua, Viktor Kupradze, Dmitry Aleksandrovich Wenzel 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  מדען כבוד של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  עיטור לנין  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר סטניסלב הקדוש 
 צאצאים:  Anna Krylova 
 תרומות עיקריות
 פיתוח תורת היציבות אוניות, מרחב קרילוב
 חתימה:   
 
אלכסיי קרילוב (ברוסית: Алексей Николаевич Крылов; ‏3 באוגוסט 1853 – 26 באוקטובר 1945) היה מתמטיקאי רוסי וסובייטי. נודע בעיקר בזכות פיתוחים בתחום יציבות האוניות.
ביוגרפיה

אלכסיי קרילוב נולד בכפר בגוברניית סימבירסק (מחוז אוליאנובסק של היום) למשפחת קצין. כצפוי הוא הלך ללמוד לאקדמיה של הצי הרוסי הקיסרי וסיים אותה בהצטיינות בשנת 1884. לאחר סיום הלימודים הוא החל מחקר בתחום בניית מצפנים. בשנת 1887 הוא התחיל לעבוד במספנת חיל הים בסנקט פטרבורג. במקביל אלכסיי קרילוב המשיך בלימודים. בשנות ה-90 של המאה ה-19 קרילוב פרסם ספר בתחום יציבות האוניות. על עבודה זו הוענקה לו מדליית זהב של ארגון מהנדסי אוניות הבריטי. הוא המשיך במחקרים בתחום תוך שיתוף פעולה עם סטפאן מקארוב.
בשנת 1910 הוא התמנה לפרופסור באקדמיה ימית וגם היה יועץ למספר מספנות בעיר. אלכסיי קרילוב היה שותף פעיל בתכנון אוניות של חיל הים. בשנת 1917 הוא התמנה לראש חברת הספנות והמסחר הרוסית ולאחר מהפכת אוקטובר פעל להעברת כל האוניות לשליטת רוסיה הסובייטית. בשנים 1921–1927 הוא שהה בלונדון בשליחות ממשלתית. עם חזרתו לברית המועצות הוא כיהן במספר תפקידי ניהול. בשנת 1931 קרילוב פרסם ספר על מרחב קרילוב.
קרילוב תרגם לרוסית את הספר עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע של אייזק ניוטון.
קרילוב נפטר בשנת 1945.
לאחר מותו

לקרילוב ואשתו היו חמישה ילדים. שני בניו היו קצינים בצבא הלבן ונהרגו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. בתו הקטנה התחתנה עם פיוטר קפיצה. במהלך שרותו בתקופת האימפריה הרוסית הוענקו לו מספר עיטורים והוא התקדם עד לדרגת אדמירל. בתקופת ברית המועצות הוענק לו עיטור לנין ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
על שמו נקרא מרכז קרילוב הממלכתי למחקר מדעי, ממכוני המחקר המובילים שמשרתים את הצי הרוסי.
אלכסיי קפלר

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1903 (יוליאני) קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 בספטמבר 1979 (בגיל 75) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  סטארי קרים 
 שם לידה:  Лазарь Яковлевич Каплер 
 סוגה מועדפת:  ריאליזם סוציאליסטי 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  Valentina Tokarskaya  Yulia Drunina  סבטלנה אלילויבה  Tatyana Zlatogoroda 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  עיטור אות הכבוד  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסיי קֶפּלֶר (לאזאר קפלר) (ברוסית: Алексей Яковлевич Каплер;‏ 11 באוקטובר (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג באותה עת ברוסיה: 26 בספטמבר)‏ 1904, קייב – 11 בספטמבר 1979, מוסקבה) היה תסריטאי ומנחה תוכניות טלוויזיה סובייטי יהודי. על תרומתו לקולנוע הסובייטי הוענק לקפלר עיטור לנין.