stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגן אכילס
תיאור המגן באיליאדה

חלק נכבד משיר שמונה עשרה מוקדש עבור תיאור מגנו של אכילס. זהו אקפרסיס ביצירה מתאר בפרוטרוט את התבליטים והקישוטים אותם נושא המגן ממרכזו כלפי חוץ, שכבה אחר שכבה ונותן רוח ליצירה האמנותית שנמצאת על המגן.
מעגל חיצוני (שורות 89–484): המעגל החיצוני מתאר את השמים, הים, הארץ, הירח והכוכבים.
מעגל הערים (שורות 490–540): הפיסטוס מעצב  שתי ערים. האחת עורכת חתונה ומשפט והיא סמל לחיים, סדר ושלטון. השנייה היא עיר הנמצאת במצור, חילות של שני הצבאות נלחמים זה בזה ומתכננים מארבים על הרועים. עיר זו מזכירה לנו את מצבה הנוכחי של טרויה. כמו גם, המארב על הרועה מזכיר לנו את סיפור משפחתה של אנדרומאכה. קטע זה מזכיר גם את תיאור הפרות בספר 11, כיצד ניתן להנות בשדה ברגע אחד וברגע הבא להיטרף בו. התגרה המתפתחת בין הרועים מזכירה את המאבק על מגן הרקלס.
המעגל הבא מתאר את חיי הכפר וכיצד אנשים יוצאים לקצור ולשתול את התבואה במהלך ארבע עונות השנה.
תיאורי המעגלים ממשיכים עד שהם חוזרים במידה מה אל התיאורים הראשונים. בין המעגלים האחרונים מתוארת רצפת ריקודים (שורות 590–606) המזכירה את המעגל השני המתאר תיאורים של חתונה. לפעמים נראה כי הם רוקדים בשורות (602) אך הדגש על המעגליות. בקטע זה יש שוב אקפרסיס קטן המתאר את מלאכת הקדר ואולי רומז על תפקידו של המשורר. המעגל האחרון מתאר את האוקיינוס הגדול (שורות 607–609).
פרשנויות למגן

קטע האקפרסיס באמצע עלילת המלחמה גרם למבקרי ספרות רבים לתהות מדוע בחר הומרוס דווקא בנקודה זו לתאר את המגן ומה החשיבות של תיאור זה. ישנן מספר פרשנויות.
ייצוג של ניגודים בעולם: השכבות של מגן הן במידה רבה זוגות. זוגות של ניגודים כמו מלחמה ושלום, עבודה ופסטיבל רצח ומשפט וכן הלאה, המזכירים כי האדם נמצא תמיד במאבק.
המגן הוא מיקרוסקופ של עולם: באמצעותו המשורר מעביר לקורא אילו חלקים ברצונו להדגיש ביצירה. מבחינתו הוא מתאר לקורא את החיים השלווים כשהמוות והרס נמצאים כחלק בלתי נפרד ממנו. החיים הכפרים נהרסים בידי האריות, והעיר נהרסת בידי לגיונות חיילים. בתוך המיקרו עולם הזה יש תזכורת לאירועים באיליאדה, המצור, וכן גם איך יש לראות את האירועים הבאים - מותו של הקטור בעלילה כולה. באופן כזה המשורר נותן פרספקטיבה ביחס לעולם כולו. הוא מאפשר לקורא לקחת צעד לאחור ולהביט על אופן התנהלות העולם כולו. אנשים נלחמים, כועסים, אוהבים ולבסוף מתים ולא נותר דבר מכל זה. בתוך הכאוס ופרץ היצרים שמהללת את מעשי גיבורים יש יכולת להראות אנושיות בעולם טרגי וחסר סדר. העולם היפה והמתורבת שבו טרויה חיה בעת המצור הולך לההרס. זה רק השקט לפני הסערה ובמידה מסוימת האומנות של האומן מרפדת את הכל לשכבות יפות ומייצרת סדר בכאוס הגדול שמתקיים ואין בו שליטה. בתוך אי הסדר הזה יש קרן של חמלה ועם זאת, שני הגיבורים, אכילס והקטור בוחרים לצאת למלחמה אף על פי ששניהם יודעים כי ימצאו בה את מותם.
מה תאבד טרויה כשתיפול: אחת הפרשנות יוצאת נגד התפיסה כי אליאדה היא שיר הירואי המהלל מלחמה. לצד התיאורים של המלחמה והילולי הגיבורים תמיד יש תזכורת לעצב ולאבל.
הקבלה בין ידי הפיסטוס להומרוס: אדוארד בספרו "הומרוס, משורר של האיליאדה" טען כי התיאור של מגן אכילס מייצר הקבלה בין הנפח האלוהי להשראה של המוזות על המשורר.
גורל שריונו של אכילס

שריונו של אכילס, שיוצר על ידי האל הפיסטוס, היה מושא למריבה בין אודיסאוס ואיאס הגדול. על מנת לקבוע מי יזכה בשריון נערכה תחרות בה ניצח אודיסאוס (בסיועה של אתנה). איאס כעס ונשבע לרצוח את כל חבריו לנשק. בטירופו החל לטבוח בכבשים ובצאן, תוך שהוא סבור כי מדובר בחיילי היוונים. לבסוף הפיל עצמו על חרבו. אודיסאוס נתן את שריונו החדש לנאופטולמוס, בנו של אכילס. יצירתו של סופוקלס, איאס מתארת אירועים אלו.
ראו גם

אאגיס (אנ')
הערות שוליים

↑  שורות 18.478-608
↑  אליאדה, ספר 6.423-4
↑  11.105-6
↑  איליאדה 18, 535-40
↑  שורות 18.535-8 בהקבלה למות הרקלס 156-9
↑  שורות 18.541-49
מילון שרוני

| --- | --- |

כריכת מילון שרוני המקוצר
 מידע כללי
 מאת:  אברהם שרוני 
 הוצאה
 הוצאה:  משרד הביטחון – ההוצאה לאור
 תאריך הוצאה:  1987 
 מספר עמודים:  926 (כרך בודד)
 
מילון ערבי-עברי שימושי מאת אברהם שרוני הוא מילון מוביל בקרב לומדי הערבית הספרותית דוברי העברית בישראל, לצד מילון איילון-שנער ומילון מילסון.
כתיבת המילון

יוזמת כתיבת מילון ערבי-עברי חדש לצרכים ביטחוניים הועלתה ב-1976 בידי אפרים לפיד, שהיה אז מפקד יחידת חצב בחיל המודיעין, כדי שיחליף את מילון איילון-שנער הוותיק והלא-עדכני. כתיבת המילון החלה ב-1 בפברואר 1977 בידי צוות בן שישה מומחים בהנחיית המזרחן אברהם שרוני. הצוות נעזר בשלושה מילונים קודמים, ביניהם מילון ערבי-עברי למונחים צבאיים ולמונחים שימושיים שערך המילונאי עזרא מני. מן המילון החדש הושמטו המונחים הצבאיים שהיו במילון הקודם.
מלאכת הכתיבה של המילון החדש הסתיימה רק ב-29 ביולי 1980. מלכתחילה החליט פרופסור יעקב שויקה, האחראי לתוכנת המילון, לנקד רק את הערכים בערבית ולא את תרגומם לעברית, אך אנשי ההוצאה לאור דרשו לקבל את הטקסט מנוקד כולו ומוקלד. עבודה זו ארכה שנים מספר, והמילון יצא לאור בשלושה כרכים רק ב-1987 בהוצאת משרד הביטחון. בד בבד, גדל מספר הערכים במילון במהלך שנים אלו. עד סוף 2007 נתווספו למהדורות החדשות של המילון 3,000 ערכים חדשים ו-12 אלף פירושים נוספים לערכים קיימים.
בגרסתו הראשונית כלל מילון שרוני ערכים רבים שאינן בשימוש רחב בערבית, כגון שמות של צמחים, בעלי חיים וכוכבים. בשל כך הציע שלום סרי, מנהל ההוצאה לאור של משרד הביטחון, לקצר את המילון ולהסיר ממנו את הערכים הללו במטרה לפשטו. בנובמבר 1991 יצאה לאור גרסה מקוצרת של מילון שרוני בכרך אחד. נכון ל-2017, יצאה לאור גרסה זו של מילון שרוני בעשרים וחמש הדפסות.
סגנון

אף שמילון שרוני הוא מילון ספרותי, שולבו בתוכו גם מילים נבחרות בערבית מדוברת. המילים הללו סומנו באות ד', מלשון דיבור. כדי להקל על חיפוש הערכים במילון, הוחלט כי הפעלים ימוקמו על פי סדר אלפביתי בגוף עבר נסתר. זאת בשונה ממילון איילון-שנער הוותיק יותר המחייב את הקורא לחפש כל פועל על פי השורש שלו, ולפיכך מצריך מיומנות גבוהה. כך הפך מילון שרוני למילון נגיש יותר.
הערות שוליים

↑  נַחֵם אילן, תיווך תרבותי – אברהם שרוני מן המודעין הצבאי אל המילון הערבי-עברי, פעמים, 122–123 (תש"ע), עמ' 206–208.
↑  אברהם שרוני, מילון ערבי-עברי שימושי, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991, פתח דבר.
מזרח רנל

סרטן קוקוס במזרח רנל
אגם טגאנו
בתים אופייניים באגם טגאנו
להב מנועו של מטוס PBY קטלינה הבולט ממימי אגם טגאנו
מזרח רנל (אנגלית East Rennell) הוא החלק הדרום-מזרחי של האי רנל, האי הדרומי ביותר באיי שלמה, המשתרע על פני 857 קמ"ר. האי שאורכו 86 ק"מ ורוחבו 15 ק"מ הוא האטול הגדול בעולם השוכן מעל פני הים. בשנת 1998 הוכרז מזרח רנל ששטחו 370 קמ"ר, כשליש משטחו הכולל של האי, כאתר מורשת עולמית. בנוסף לשטח זה כוללת הכרזה רצועה ברוחב של שלושה מיל ימי סביב למזרח רנל.
גאוגרפיה ואקלים

שונית האלמוגים נוצרה על קרקעית האוקיינוס, ולאחר מכן התרוממה מעל פני הים כתוצאה מקימוט הקרקע. מבחינה גאולוגית האי צעיר יחסית ליתר איי שלמה. נופו של האי עוצב מאבן גיר שנחשפה לתהליכים קרסטים של בליה, והוא נישא עד לגובה של 200 מטר. במרכזו של האי שוכן אגם טגאנו (Tegano או "טה נאגנו" - Te Nggano) שנוצר מהלגונה של האטול, ובו איים עשויים אבן גיר. שטחו של האגם 155 קמ"ר, אורכו 29 ק"מ ורוחבו המרבי מגיע ל-10 ק"מ. מימיו של האגם מליחים והוא האגם הגדול באיי האוקיינוס השקט. עומקו המרבי של האגם מגיע ל-40 מטר וקרקעיתו מכוסה בשכבת בוץ בעובי של כמה מטרים. במזרח רנל אין זרימה של נגר עילי, אם כי מספר מעיינות נובעים מן הקרקע סמוך לגדות האגם.
אקלים האי טרופי ומתאפיין בטמפרטורה ולחות גבוהות וקבועות למדי. הטמפרטורות נעות בין 22.7°C ו-32.2°C. כמות המשקעים השנתית נעה בין 3,000 ל-4,000 מ"מ בממוצע, וזו נפרסת על פני כל חודשי השנה, למעט עונת יובש בין החודשים מאי ואוגוסט. מאפיין נוסף של אקלים האי הוא שהוא יעד לסופות הוריקן תדירות למדי.
החי והצומח

הצמחייה במזרח רנל מתחלקת לשלוש קבוצות - צמחיית שיחים על רכס הקרסט, חורש סבוך וגבוה בפנים באי שאמיריו מגיעים לגובה ממוצע של 20 מטר, וצמחיית חוף לאורך חופיו של אגם טגאנו. 312 מיני צורניות ואצות, חלקם הקטן אנדמי למקום, שולטים במימי האגם. באזור חיים 11 מיני עטלפים, 43 מיני עופות ומין של נחש-ים אנדמי המתקיים במימי האגם. סרטן הקוקוס נפוץ באזור, וחסרי חוליות מונים 27 מיני חלזונות יבשה ו-731 מיני חרקים.
מסורת והיסטוריה

ההתיישבות הראשונה באי התרחשה בשנת 130 לפנה"ס לערך. גל מתיישבים נוסף הגיע לרנל בסביבות שנת 1000. לפי המסורת, נמנו המתיישבים הפולינזים הראשונים על שבעה שבטים שונים. הם הגיעו לקצהו הדרום-מזרחי של רנל וגילו את אגם טגאנו. הם הורידו את שני פסלי האלים שנשאו איתם מארץ מוצאם, אך אלה שבו בכוחות עצמם אל סירות הקאנו, והמתיישבים עזבו את האי. הם הגיעו אל האי הסמוך, בלונה (Bellona), ושני הפסלים קפצו בכוחות עצמם אל החוף. רק לאחר מכן שבו המתיישבים אל רנל, אך בשל מלחמות ומאבקים בין השבטים, כל התושבים בשני האיים הם צאצאיהם של שני השבטים ששרדו.
מקובל שהאי התגלה על ידי חוקרים אירופים בשנת 1793. במהלך המאה ה-19 פקדו את האי סוחרים וציידי לווייתנים, אך חוסר פוריותו של המקום, היעדר מים מתוקים זמינים, והיעדר נקודות עגינה טבעיים, גרמו להם לעוזבו.
במלחמת העולם השנייה עשה צבא יפן שימוש במימי אגם טגאנו כמנחת לסירות מעופפות. לאחר שצבא ארצות הברית השתלט על האי ב-1943, הוא עשה שימוש דומה באגם שהיה למנחת למטוסי PBY קטלינה. בתום המלחמה הוטבעו שמונה מהמטוסים במימי האגם, והתושבים המקומיים ניסו לחלץ את מנועו של אחד מהם כדי לעשות בו שימוש כגנרטור. אף שהם הצליחו להביאו לקרבת חופי האגם, הם נטשו את המשימה בשל משקלו הרב של המנוע. הוא החליד והיה לבלתי שמיש, אך אחד מלהבי המדחף בולט אל מעל לפני המים.
אוכלוסייה וכלכלה

כ-500 תושבים ממוצא פולינזי מתגוררים במזרח רנל אך מספרם נמצא בירידה בשל הגירה. הם גרים בארבעה כפרים לאורך חופו המערבי של אגם טגאנו. הכפריים הם בעליו של האגם בבעלות משותפת, והם עושים שימוש במימיו לרחצה, כביסה ולבישול. אספקת המים המתוקים מתבססת על שפיעת מעיינות ועל אגירת מי גשמים. פרנסתם של התושבים היא על החקלאות, הדיג והציד, והם נסמכים על עצי החורש לשם אספקת חומרי בנייה. התושבים עוסקים גם באריגה ובפיסול בעץ, ולחופיו של האגם שוכנים מספר בתי הארחה המשמשים את המבקרים המעטים באזור.
הערות שוליים

↑  Rennell and Bellona Province and East Rennell World Heritage Site
↑  Involvement of local people
מה שבחורה רוצה

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  דני גורדון 
 הופק בידי:  דניס די נובי ביל גרבר האנט לוורי
 תסריט:  ג'ני ביקס אליזבת' צ'נדלר
 עריכה:  Charles McClelland 
 שחקנים ראשיים:  אמנדה ביינס קולין פירת' קלי פרסטון אוליבר ג'יימס
 מוזיקה:  רופרט גרייגסון-ויליאמס
 צילום:  אנדרו דאן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 באפריל 2003
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט נעורים, סיפור התבגרות 
 תקציב:  20,000,000$
 הכנסות באתר מוג'ו:   whatagirlwants
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מה שבחורה רוצה (באנגלית: What a Girl Wants) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2003 מסוגת הקומדיה רומנטית. בסרט מככבים אמנדה ביינס, קולין פירת' ואוליבר ג'יימס. מבוסס על הסרט "The Reluctant Debutante" (בנות ה-17 מבלות) משנת 1958.
עלילה

בטיול שעורכת ליבי (קלי פרסטון) במרוקו, היא פוגשת בהנרי דֶשווּד (קולין פירת'), לורד בריטי. השניים מתאהבים ומתחתנים בטקס חתונה בדואי. כשהם מגיעים לביתו של הנרי, הוריו לא אוהבים את הנערה האמריקאית, שאינה ממשפחת האצולה הבריטית. אחד היועצים של הנרי, שיודע שליבי בהיריון, אומר לה שהנרי רוצה שתעזוב. ליבי מאמינה לו, וחוזרת לארצות הברית, שם נולדת דפני (אמנדה ביינס). לאחר 17 שנה, דפני רוצה להגשים את חלומה ולפגוש את אביה.
דפני מגיעה ללונדון, ופוגשת את איאן (אוליבר ג'יימס), שעובד בקבלה של בית המלון שבו היא מתארחת. היא רואה בתוכנית טלוויזיה שהנרי התארס, לארוסתו יש בת, ושהוא מועמד להיות ראש ממשלת בריטניה. דפני מגיעה לביתו של הנרי, ומודיעה לו על קיומה. הנרי נכנס להלם, ומחליט לתת לה להישאר למשך הקיץ.
במהלך שהותה בלונדון מתנהגת דפני באופן פרוע ולא מנומס, גורמת למבוכה במשפחתו של הנרי וגורמת לו לרדת בסקרים. בנוסף, היא ואיאן מתאהבים. הנרי מבקש מדפני שתנסה להתנהג כמו בת אצולה. דפני מבינה, והיא אכן נוהגת כך, מה שפוגע מאוד באיאן, מכיוון שהדבר גורם לה להפסיק להתייחס אליו.
ביום טקס היציאה לחברה של דפני, ליבי מגיעה. כשדפני מגלה שהיועץ (אביה של ארוסתו של הנרי ), אמר לה לעזוב היא עומדת לספר על כך להנרי וליבי, אך ארוסתו של הנרי נועלת את דפני בחדר צדדי. כשמגיע הזמן ל"ריקוד אב ובת" בטקס, ליבי מוצאת אותה בחדר הנעול, ומשחררת אותה. הנרי נתקל בהן, ולאחר דין ודברים הן מחליטות לעזוב את בריטניה.
לאחר שליבי ודפני עוזבות, הנרי מודיע שהוא מסיר את מועמדותו לראשות הממשלה. הוא מכה את יועצו על שהונה אותו, ומודיע לו על ביטול האירוסין.
סצנת הסיום מתרחשת בארצות הברית. דפני וליבי עובדות באולם אירועים, כאשר ליבי שרה, ודפני ממלצרת. בדיוק כשמגיע "ריקוד אב ובת" באירוע, ליבי רואה את הנרי מגיע. מרוב התרגשות, היא לא מצליחה לשיר. לאחר מכן, גם דפני מבחינה בו. הוא אומר לה שהוא אוהב אותה, והם רוקדים. לאחר מכן אומר הנרי לדפני שהביא לה הפתעה - איאן הגיע. דפני ואיאן רוקדים, וגם ליבי והנרי רוקדים.
כרזת הסרט

בכרזה המקורית של הסרט, אמנדה ביינס הציגה בידה סימן V, אך בעקבות מלחמת עיראק שהתרחשה באותו זמן, החליטו האחים וורנר להוריד את הסימן מהכרזה, כדי שלא יחשבו שהם נוקטים בצעדי מחאה לגבי המלחמה.
צוות השחקנים

| שם השחקן | תפקיד בסרט |
| --- | --- |
אמנדה ביינס: דפני ריינולדס
קולין פירת': הנרי דשווד
אוליבר ג'יימס: איאן ואלאס
קלי פרסטון: ליבי
איילין אטקינס: ג'וזלין דשווד (אמו של הנרי)
אנה צ'נסלור: גלאניס פיין (ארוסתו של הנרי)
ג'ונתן פרייס: אליסטייר פיין (אביה של גלאניס ויועץ התקשורת של הנרי)
כריסטינה קול: קלריסה פיין (בתה של גלאניס)
רוג'ר אשטון-גריפית'ס: לורד אורווד
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, "מה שבחורה רוצה", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2004
מייק דאנקן

| --- | --- |

מייק דאנקן
 לידה:  14 בפברואר 1980 (בן 44) רדמונד, וושינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידוע בשל:  הפודקאסטים: ההיסטוריה של רומא, מהפכות
 השכלה:  אוניברסיטת וושינגטון המערבית
 מקצוע:  פודקאסטר
 
מייק דאנקן (באנגלית: Mike Duncan) (נולד ב-14 בפברואר 1980) הוא פודקאסטר אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד ברדמונד שבמדינת וושינגטון בארצות הברית. למד מדעי המדינה באוניברסיטת מערב וושינגטון. נשוי לברנדי ולהם שני ילדים. הוא מתגורר במדיסון, ויסקונסין.
בשנת 2021 הוא פרסם ספר "Hero of Two Worlds: The Marquis de Lafayette in the Age of Revolution".
סדרות הפודקאסט

מייק יצר שתי סדרות פודקאסט:
פודקאסט המכסה את ההיסטוריה של רומא מהיווסדה ועד לנפילת האימפריה הרומית המערבית ואורכו כמעט 200 פרקים. הפקתו ארכה חמש שנים והסתיימה בשנת 2012. במקביל ליצירת הפודקאסט, הנחה דאנקן סיורים שעסקו בהיסטוריה של רומא.
פודקאסט העוסק במהפכות שונות על פני ההיסטוריה והגלובוס. שידורו החל ב-2013, ועד כה נסקרו בו: המהפכה האמריקאית; המהפכה האנגלית; ובשנת 2015, המהפכה הצרפתית. נכון ל-27 ביולי 2015 הופקו בסדרה זו 75 פרקים. לפי התכנון, תעסוק הסדרה בהמשך בסיקור המהפכה בהאיטי .
מונדיאליטו (כדורגל חופים)

| --- | --- |
 שם מלא:  מונדיאליטו בכדורגל חופים
 תחום:  כדורגל חופים
 ארגון:  פיפ"א
 מדינות:  פורטוגל 
 קונפדרציה:  בין-לאומי
 קבוצות:  4 (מאז 2008)
 מירב הזכיות:  ברזיל (15 זכיות)
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה)
 אלופה נוכחית:  ברזיל (15 זכיות)
 אתר רשמי
 
המונדיאליטו בכדורגל חופים (באנגלית: BSWW Mundialito) או בשמו המקוצר המונדיאליטו, הוא טורניר שנתי של כדורגל חופים בינלאומי, המתקיים בין כמה מדינות נבחרות, אשר מוזמנות לשחק בטורניר שאורגן על ידי ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW). הטורניר התקיים לראשונה בשנת 1994 בחוף הקופקבנה בריו דה ז'ניירו, ברזיל, אך לאחר שנתיים שהטורניר חדל מלהתקיים, שב בחזרה בשנת 1997, הפעם בפורטוגל, שם הוא נערך מאז אותה השנה עד עצם היום הזה. הנבחרות היחידות שזכו בטורניר במשך השנים הן ברזיל, פורטוגל, ארצות הברית וספרד.
המונדיאליטו הראשון שהכיל מועדוני כדורגל חופים התקיים במרץ 2011. מונדיאלטו מסוג זה מוכר יותר בשם מונדיאליטו דה קלאב (או בפירוש לעברית: "מונדיאליטו למועדונים").
מקומות האירועים

להלן טבלה המציגה מתי והיכן שוחקו טורנירי המונדיאליטו בכדורגל חופים:
| שנה (שנים) | מדינה | עיר | שם החוף |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | ברזיל ברזיל | ריו דה ז'ניירו | קופקבנה |
1995–1996: לא התקיים
| 1997–2004 | פורטוגל פורטוגל | פיגרה דה פוז | פראיה דה קלרידאדה |
| 2005–2012 | פורטוגל פורטוגל | פורטימאו | פראיה דה רושה |
| 2013 | פורטוגל פורטוגל | וילה נובה דה גאיה | פראיה דה קנייד נורט |
| 2014 | פורטוגל פורטוגל | אספיניו | פראיה דה באיה |
2015: לא התקיים
| 2016–2017 | פורטוגל פורטוגל | קשקאיש | פראיה דה קרקולוס |
| 2018 | פורטוגל פורטוגל | אלמאדה | קוסטה דה קפריקה |
| 2019 | פורטוגל פורטוגל | נזרי | פראיה דה נזארי |
2020–2021: לא התקיים בשל מגפת הקורונה
| 2022 | ספרד ספרד | מספלומס | פלאיה דל אינגלס |
| 2023 | ספרד ספרד | איילה קנלה | פלאיה דה לוס הראגנס |
סיכום מאזן המדליות

| מקום | נבחרת | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברזיל ברזיל | 15 | 3 | 1 | 19 |
| 2 | פורטוגל פורטוגל | 7 | 12 | 1 | 20 |
| 3 | ספרד ספרד | 2 | 4 | 5 | 11 |
| 4 | ארצות הברית ארצות הברית | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5 | איטליה איטליה | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 6 | יפן יפן | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 7 | פרו פרו | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | סנגל סנגל | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | ארגנטינה ארגנטינה | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 11 | צרפת צרפת | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12 | קנדה קנדה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 | גרמניה גרמניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 | מקסיקו מקסיקו | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12 | רוסיה רוסיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12 | אורוגוואי אורוגוואי | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סה"כ | סה"כ | 25 | 25 | 25 | 75 |
ראו גם

כדורגל חופים
מילון השפה הצרפתית (ליטרה)

| --- | --- |

הדף הראשון של המילון לשפה הצרפתית מאת ליטרה, 1863
 מידע כללי
 מאת:  אמיל ליטרה 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  מילון 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1863 
 
מילון השפה הצרפתית (ליטרה) (בצרפתית: Dictionnaire de la langue française (Littré)‎), הקרוי בקיצור "ליטרה" (Littré), הוא מילון בן ארבעה כרכים של השפה הרצפתית שחיבר הרופא, הלשונאי והפילוסוף אמיל ליטרה ופורסם בפריז על ידי ההוצאה לאור אשט. במקור יצא המילון לאור ב-30 חלקים בשנים 1863–1872. המהדורה השנייה הופיעה בשנים 1872–1877, והמהדורה הבאה (1877) פורסמה גם כן על ידי הוצאה לאור "אשט". קיימת גרסה ברשת שנועדה למחשבים ניידים ולטלפונים סלולריים.
הקטלוג של הספרייה הבריטית מתאר את תכניו כדלקמן: 1. מינוח, 2. דקדוק, 3. משמעות המילים, 4. היסטוריה, 5. אטימולוגיה, וכו'.
תיאור

במקור בשנת 1841 תכנן ליטרה לחבר מילון אטימולוגי עבור ההוצאה לאור של ידידו, אשט. ב-1846 הפך המיזם למילון אטימולוגי, היסטורי ודקדוקי, עד שלבש לבסוף את צורתו הסופית. לשם הגשמתו פנה ליטרה לצוות קוראים: "מר אשט העמיד לרשותי אנשים משכילים שקראו בשבילי מחברים שונים ורשמו על פתקאות נייר שנשאו את שם המילה והדוגמה את המשפטים הרלוונטיים. לצוות זה שעבד בקשר הדוק עם המו"ל הצטרפו עוד מתנדבים".
במבוא הציג ליטרה כך את המילון שלו:
באשר לבחירת המילים, לא הסתפק ליטרה בהתבססות על המילים המופיעות במילון האקדמיה הצרפתית, שמהדורתו האחרונה פורסמה ב-1835, אלא הכניס גם את המילים שבספרות של המאות ה-17 וה-18, וכן מונחים טכניים, נאולוגיזמים ומילים מהשפה המדוברת. כך שהמילון משלב בגרסתו הסופית על כ-10,000 עמודים, וכ-80,000 ערכים, מה שהופך אותו למילון השלם ביותר של תקופתו. חידש בכך שארגן את הערכים לפי "סדר שהוא בו זמנית הגיוני והיסטורי". הערכים מציגים אטימולוגיה של כל מילה (כפי שנודעה לליטרה או לפי הנחותיו, מבלי שתהיה לו השכלה בלשנית), הבדלים סמנטיים בין המילים הנרדפות השונות, הערות דקדוקיות על שימושן הנכון, וציטוטים מרובים מהספרות. ציטוטים אלה העניקו ליצירה את המוניטין והפכו אותה ל"אחת האנדרטאות היוצאות מן הכלל שהוקמו אי פעם לכבוד שפה חיה".
הציטוטים לקוחים יותר מספרות מוקדמת, וחסרים רבים מסופרי המאה ה-19, בני תקופתו: הוגו, בודלר, מישלה, נרוואל ובלזק, למשל. אם נתקלים בו בשם בלזק, מדובר בגז דה בלזאק ולא באונורה.
נמתחה ביקורת על הצד הטהרני של העבודה, הממליצה לפעמים על היגויים מיושנים ומקמצת במונחים הטכניים. כפי שהעיר בן תקופתו, פייר לארוס:
פרט לפגמים אלה של היקף הערכים וליקויים בידע האטימולוגי, ביקרו המומחים את "אי הסדר שבסיווגים וחוסר ההתייחסות לסופרים הגדולים של המאה ה-19.
על אף שבמישור הלקסיקולוגי זמנו עבר, עדיין שרד מילון זה כמעין אנדרטה ל"דת הלשון" וממשיך לספק לקוראים בו "הנאה עוצמתית, מתוחכמת ובלתי נדלית".
מילון השפה הצרפתית פורסם בהוצאת אשט בשנים 1863–1872 במהדורה הראשונה, ובין 1873–1877 במהדורה השנייה. הוא כלל ארבעה כרכים, שאליהם צורף כרך מוסף שכלל נאולוגיזמים ומילואים, וכן מילון אטימולוגי של המילים ממוצא מזרחי (ערבי, עברי, פרסי, טורקי, מלזי) מחובר על ידי מרסל דוויק.
גרסה מקצורת, הידועה בצרפת כ"ליטרה הקטן" ("פטי ליטרה") ובקנדה כ"ליטרה-בוז'אן", פורמה ב-1874 על ידי עוזרו הראשי של ליטרה, אמדה בוז'אן.
הגרסאות העכשוויות

החל משנת 2000 פורסמו כמה גרסאות מודרניות, מעודכנות, אבל מקוצרות ומפושטות, הידועות כ"ליטרה החדש" ו"פיט ליטרה החדש". קיימת גם גרסה און ליין חינם.
בגרסאות העכשוויות של המילון נערך פישוט סמנטי של ערכים רבים, הושמטו הערות דקדוקיות מסוימות, השוואות בין מילים נרדפות שונות ובוטלו ההסברים האטימולוגיים של המילים. ההבהרות מהמהדורה המקורית לגבי המשמעויות השונות – למשל על ידי סעיפים שונים – בוטלו. החל מהמהדורה משנת 2006 "ליטרה החדש" שילב בתוכו את כל השינויים האורטוגפריים של השפה הצרפתי שהונהגו בשנת 1990.
לקריאה נוספת

Henri Meschonnic, Des mots et des mondes, Paris, Hatier, 199
הערות שוליים

↑  G.Matoré 1968 עמ' 119
↑  עמ' XXXVIII מצוטט על ידי אנרי משוניק
↑  A.Defresne, T.Leguay Dictionnaire des subtilités du français Larousse, 1999 עמ'  9
↑  כדברי  אלן רה, מצוטט על ידי H.Meschonnic
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12250808s (data) 
המילון ליטרה, המהדורה משנת 1889, בארבעה כרכים
מזרח (קישוט)

"מזרח" (1910) מאת משה בן יצחק מזרחי.
מזרח הוא קישוט לבית יהודי המציין את כיוון המזרח, אליו יש לפנות בשעת התפילה, כך שגם המתפלל יחידי יוכל למצוא כיוון זה בקלות. "מזרח" הוא קישוט מקובל לסוכה.
הקישוט עשוי בד רקום או מגזרת נייר ועליו מופיעה המילה "מזרח" באותיות גדולות, וסביבה קישוטים שונים. לעיתים נכללת כתובת עם הפסוק ”מִמִּזְרַח שֶׁמֶשׁ עַד מְבוֹאוֹ מְהֻלָּל שֵׁם ה'” (תהילים קי"ג, ג) לעיתים נכללת הכתובת "מצד זה רוח חיים", שראשי התיבות של מילותיה הן "מזרח".
בסיפורו של ש"י עגנון "בדמי ימיה" מתואר "מזרח" המשמש קישוט לסוכה, שבו נכללה הכתובת "אשרי איש שלא ישכחך ובן אדם יתאמץ בך", שמקורה בתפילת מוסף של ראש השנה. בסיפורו "אגדת הסופר" נותן עגנון תיאור מפורט יותר של "מזרח" מעשה רקמה: "וצורת גן שזור בו מחוטי משי מלא עצי כל פרי מאכל, וארמון בתוך הגן ושני אריות שומרים את הגן. ופני האחד מוסבים אל פני השני, אריה מול אריה ולשון מול לשון, ומלשון אל לשון נמשך והולך כתב זהב באותיות גדולות לה' הארץ ומלואה כשאגה אחת גדולה. ובכל ארבע פינות המזרח תיבה, תיבה בכל פנה, שויתי ה' לנגדי תמיד."
יש המכנים בשם "מזרח" את לוח ה"שיוויתי".
מבצר רנתמבור

מבצר רנתמבור (בהינדית: रणथम्भोर दुर्ग) הוא מבצר עתיק השוכן על צוק בגובה 200 מטרים בתחומי הפארק הלאומי רנתמבור (אנ') סמוך לעיר סוואי מדופור (אנ') בדרום-מזרח מדינת ראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. הפארק היה שטח הציד הפרטי של המהראג'ה של מדינת ג'איפור (אנ') עד לקבלת העצמאות של הודו. המבצר נבנה לראשונה במאה ה-11, ונכבש על ידי סולטנות דלהי במאה ה-13. מהמבצר נשקף נוף פנורמי של הפארק הלאומי רנתמבור שמסביב, וכיום הוא אטרקציה תיירותית פופולרית.
בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר רנתמבור, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
היסטוריה

היישוב העתיק ביותר באזור הסמוך לסוואי מדופור היה סביב מבצר רנתמבור. המקור המדויק של מבצר רנתמבור עדיין שנוי במחלוקת, אך מקובל כי היה יישוב באתר המבצר, עוד במאה ה-8 לספירה. הדעה הרווחת היא כי בניית מבצר רנתמבור החלה במהלך שלטונו של המלך הראג'פוטי סאפלדקשה משושלת צ'אוהאן בשנת 944 לספירה. תאוריה אחרת קובעת כי המלך ג'איאנט, גם הוא ראג'פוט משושלת צ'אוהאן, בנה את מבצר רנתמבור בשנת 1110. סביר להניח שבניית המבצר החלה באמצע המאה ה-10 ונמשכה כמה מאות שנים לאחר מכן.
היסטוריה > תחת שושלת צ'אוהאן

שמו הקודם של המבצר היה רנאסטמבה (Ranastambha) או רנאסטמבאפורה (Ranastambhapura). הוא היה קשור לג'ייניזם בתקופת שלטונו של פריתוויראג'ה הראשון משושלת צ'האמאנה (צ'אוהאן) במאה ה-12. סידהאסנאסורי, שחי במאה ה-12 כלל את המקום הזה ברשימת הטירתות (מקום עלייה לרגל) של הג'ייניזם. בתקופה המוגולית נבנה במבצר מקדש מילינתה (הטירתנקרה (אנ') ה-19).
לאחר התבוסה של פריתוויראג'ה השלישי (פריתוויראג' צ'והאן) בשנת 1192 לספירה, המבצר היה בשליטתו של מוחמד מגהור, סולטאן השושלת הע'ורית. גובינדראג'ה הרביעי, בנו של פריתוויראג'ה, שלט ברנתמבור כווסאל של השושלת הע'ורית. צאצאיו עשו ניסיונות שונים להפוך לעצמאים.
הסולטאן של דלהי שמס אל-דין אלתותמש כבש את רנתמבור בשנת 1226, אך הצ'אוהאנים כבשו אותה מחדש לאחר מותו בשנת 1236. צבאות הסולטן נאסירודין מחמוד, בראשות הסולטאן העתידי ע'יאס אל-דין בלבן, צרו ללא הצלחה על המבצר בשנים 1248 ו-1253, אך כבשו אותו מידי ג'איטראסינג צ'אוהאן בשנת 1259. שאקטי דב ירש את ג'איטראסינג בשנת 1283, וכבש מחדש את רנתמבור והגדיל את הממלכה. הסולטאן ג'לאל אוד דין פירוז ח'לג'י (אנ') צר על המבצר לזמן קצר בשנים 1290–91, אך לא הצליח לכבוש אותו. בשנת 1299, נתן המלך המיראדווה משושלת צ'אוהאן מקלט למוחמד שאה, מצביא מורד של הסולטאן עלאא א-דין אל-ח'לג'י, וסירב למסור אותו לידי הסולטאן. הסולטאן צר על המבצר וכבש אותו בשנת 1301.
היסטוריה > תחת שלטון מאוור

המבצר נכבש על ידי מלכי מאוור (אנ') השונים. רנתמבור היה תחת השלטון הישיר של רנה המיר סינג (1326–1364), רנה קומבה (אנ') (1433–1468) ורנה סנגה (אנ') (1508–1528).
היסטוריה > תחת שושלת האדה

בתקופת שלטונו של רנה אודאי סינג הראשון (1468–1473) עבר המבצר לשלטונם של המלכים מהשושלת הראג'פוטית האדה צ'אוהאן ממדינת בונדי (אנ'). בהאדור שאה (אנ'), שעלה על כס המלכות בשנת 1526 כסולטאן גוג'ראט כבש לזמן קצר את המבצר משנת 1532 עד 1535. אכבר, קיסר האימפריה המוגולית כבש את המבצר מידי שושלת האדה במצור על רנתמבור בשנת 1568.
היסטוריה > תחת שלטון ג'איפור

המצודה עברה למהארג'ות מחמולת קאצ'ווהא (אנ') של ג'איפור במאה ה-17, והיא נשארה חלק ממדינת ג'איפור עד לעצמאות הודו. האזור המקיף את המבצר הפך לאזור ציד של המהארג'ות של ג'איפור. מדינת ג'איפור הצטרפה להודו בשנת 1949, והפכה לחלק ממדינת ראג'סטאן בשנת 1950.