stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר הפליאה
זיהוי מחברו

שאלת זמן חיבורם של כתבים אלו וזהות מחברם הן לדעת פרופ' ישראל תא- שמע 'מן החידות הספרותיות היותר קשות בתחום האנונימה העברית'.
יחד עם ביקורתו על התוכן ועל הניסוחים של ספר הפליאה, טען ר' משה קורדובירו כי על אף שמחברו מציג עצמו כדמות קדומה, הרי מדובר באחד 'מאחרוני האחרונים'.[דרוש מקור] החוקרת מיכל אורון ראתה ברבי מנחם רקאנטי האיטלקי את המקור העיקרי ממנו שאב ספר הפליאה את רעיונותיו
בהסכמות להדפסת הספר הרבנים החותמים מייחסים את חיבור הספר ל"בעל הקנה" (כלומר מחבר 'ספר הקנה') או לתנא "קנה" אביו של רבי נחוניה בן הקנה.
בשער המהדורה המודפסת השנייה לספר רשום:
ספר הפליאה על פרשת בראשית - והוא ספר הקנה, א' ממ"ט קנים (כלומר: אחד מארבעים ותשעה קנים)
לאיש קדוש מדבר דברי אלקים - ושמו פלאי, (כלומר: לא ידוע)
ובעל "עשרה מאמרות" מייחסו לרבי אביגדור קרא מפראג.
במשך מאות השנים האחרונות רווחה מסורת בקרב חכמי פולין כי ספר הפליאה אכן נכתב על ידי ר' אביגדור קרא, וממילא מדובר בחיבור אשכנזי במקורו. הרב מנחם מנדל כשר בספרו 'שרי האלף' - רשם שחלקים מהספר הועתקו כנראה ממחבר קדום יותר, שכן מצא שם מאמרים שהיו ידועים בספרות קדומה לתקופת הרב קרא, שנפטר בשנת ה'קצ"ט (1438).
גרשם שלום סבר שהמחבר היה ספרדי מתקופת הרב יצחק בר ששת (הריב"ש) ולפני גזירות קנ"א (אמצע המאה ה-14), שכן מצא בתוכן הספרים שיקוף של אירועים שעברו על חכמי ספרד בתקופה זו, וביניהם המגפה השחורה. בדומה לגישתו של שלום סבורים היו מרבית החוקרים עד למחקריו של פרופ' ישראל תא שמע כי מדובר במחבר שחי בסוף המאה ה-14, אך נחלקו בנוגע לשאלה המדויקת של זמן הכתיבה. יוצאת דופן הייתה דעתו של אהרן (אדולף) ילינק בשנת ה'תרי"ג (סביבות 1853) אשר במחקרו על מקורות ספר הזהר, טען שהמחבר היה בן איטליה או יוון, ושמדובר בלקט תוך השמטת המקור, מתוך דברי רבי אברהם אבולעפיה ורבי מנחם רקנאטי. לדעה זו שותף אף פרופ' ישראל תא- שמע. לדעתו מדובר בכותב החי בסביבה דוברת יוונית ונוהגת מנהג יוון וכי זמנו הוא במחצית הראשונה של המאה הט"ו ככל הנראה ביוון, באסיה הקטנה או במקדוניה שנים ספורות לאחר כיבושן על ידי העות'מאנים. למסקנתו הגיע לפי נוסח של קטעי תפילה המופיעים בספר הקנה. אך דעתו זו נדחתה בידי עמיתיו הפרופסורים באוניברסיטה העברית יהודה ליבס ומשה אידל.
לדעת אידל לכתביו של רבי נחמיה בן שמואל (טרושטלין), שנקרא גם "הנביא מארפוּרט", אף הוא בן דורו של רבי אלעזר מוורמייזא - שכאמור פעל סביבות השנה ד'תתק"ס (1200), הייתה השפעה על מחברו של ספר הפליאה המאוחר ממנו. לדעה זו הגיע בעיקר על פי אזכורו של המלאך "יהוא"ל", וקישורו של מלאך זה לחטיבת המלאכים האחרים והדמויות הנידונות בספר, בצורה האופיינית לכתבי רבי נחמיה בן שמואל.
הערות שוליים

1 2 3  היכן נתחברו ספרי ה'קנה' וה'פליאה'?, ישראל מ' תא שמע, בתוך "כנסת מחקרים: עיונים בספרות הרבנית בימי הביניים, כרך ג: איטליה וביזנטיון", ירושלים ה'תשס"ו
1 2 3  'ספר יצירה' ופירושיו בכתבי ר' אברהם אבולעפיה ושרידי פירושו של ר' יצחק מבדרש והשפעתם משה אידל (אתר האוניברסיטה העברית)
↑  ר' להלן בהרחבה
1 2 3 4 5 6  על מאמרים שאינם במקור מחכמינו הערת הרב מנחם כשר, תורה לשמה בראשית, עמוד נ"ב (אתר כתבים עבריים)
↑  בבדיקת מקורותיו של הרב כשר, לא נמצאו ציטוטי הלשון החריפה שנקט הרב קורדוברו נגד כותב ספר הפליאה או הקנה, וראו להלן
↑  ספר הפליאה, דיבור המתחיל: "כמה כתות של מלאכי השרת" (בויקיטקסט) שם כתוב: "...ד' כיתות של מ"ה מקלסים לפני הקב"ה... ולפני עבי קלים מקיפים ערפלי טוהר, ולפני ערפלי טוהר מקיפים נהרי גחלת...", הדברים הועתקו בזהר, ופורשו בספרו של הרמח"ל "מאמר החכמה" "...'אתה נגלית' וכו' הוא סדר הגילוי שנתגלה במתן תורה - אחר כך נגלה בתמונות נבואיות על ידי לבושים נקראים ערפלי טוהר, והנה רעש העולם, ועל ידי זה יצאה ממנו הזוהמא שנשאבה בו מחטאו של אדם הראשון". ביטוי זה נמצא גם בספר "פירוש הראב"ד לספר היצירה" אך נראה שזהו ספר מאוחר מפרי עטו של רבי יוסף בן שלום אשכנזי
↑  לפי הרב כשר, עיקר קצפו של רבי משה קורדוברו רשום בספר פרדס רימונים, שער הנתיבות (שער י"ב) פרק א' ופרק ב'. (הקישור לויקיטקסט)
↑  מיכל קושניר-אורון, ה"פליאה" ו"הקנה" יסודות הקבלה שבהם, עמדתם הדתית - חברתית ודרך עיצובם הספרותית., האוניברסיטה העברית, 1980
↑  מקורות על ספר הקנה שרי האלף השלם, הרב מנחם כשר (הספר המתומלל מקוון - ויקיטקסט)
↑  במאמר הביקורת של פרופ' ליבס על ספרו של פרופ' תא-שמע
↑  הרצאתם המשותפת של פרופ' משה אידל ויהודה ליבס בעניין מחקר הקבלה ומקורותיה.
↑  משה אידל, ר' נחמיה בן שלמה הנביא וכ"י לונדון, הספרייה הבריטית 752, איגרת כסלו תשס"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009950589905171  VIAF: 244795334   WorldCat (עם VIAF): 244795334
פוקימון שחור ולבן

| --- | --- |

העטיפה האמריקאית לפוקימון שחור, המציגה את הפוקימון האגדי, רשירם
 כללי
 תאריך הוצאה:  יפן: 18 בספטמבר 2010   בעולם: מרץ 2011
 סוגה:  משחק תפקידים
 פיתוח:  Game Freak
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן 
 סדרה:  פוקימון
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  נינטנדו DS
 אתר רשמי
 
פוקימון שחור ולבן (באנגלית: Pokémon Black Version and White Version; ביפנית: ポケットモンスターブラック・ホワイト;‏ Poketto Monsutā Burakku Howaito;‏ "Pocket Monsters: Black & White") הם שני משחקי וידאו מסוג משחק תפקידים אשר פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו ל-נינטנדו DS. שני המשחקים הללו מציגים לראשונה את הדור החמישי של משחקי הפוקימון. המשחקים יצאו לראשונה ביפן ב-18 בספטמבר 2010, ובשאר העולם במרץ 2011.
כמו במשחקים הקודמים בסדרה, עלילת המשחקים עוקבת אחר מסעו של מאמן פוקימונים צעיר, הפעם במחוז יונובה. במהלך המשחק השחקן מאמן את הפוקימונים שלו בקרבות, על מנת להביס את רביעיית העילית במחוז, ומסכל מזימה של ארגון פשיעה בשם צוות פלזמה. הדור החמישי שמופיע לראשונה במשחקים אלו, מציג יותר מ-150 פוקימונים נוספים לזיכיון, וכולל תכונות חדשות, כגון מעבר עונות, אנימציה מלאה לדמויות הפוקימונים וקרבות משולשים. שני המשחקים נפרדים ביניהם, ומציגים עלילה דומה מלבד מספר שינויים, ומספר זני פוקימונים ייחודיים. לכן, על מנת להשלים את הפוקדע, יש להעביר פוקימונים ביניהם.
עם שחרורם, קיבלו המשחקים ביקורות חיוביות. מבקרים שיבחו את השיפורים במשחקיות, ומספר פוקימונים חדשים שהוצגו. הדעות היו חלוקות בנוגע לעיצוב הדמויות, ומספר מבקרים חשו כי המשחק לא חידש מספיק כמצופה ממנו. עם זאת, המשחק זכה להצלחה מסחרית גדולה. עוד לפני יצאת המשחק, הוזמנו מראש כמיליון עותקים, ונמכרו בהמשך כ-15 מיליון (נכון ל-2016), עובדה שהציבה את פוקימון שחור ולבן בין המשחקים הנמכרים ביותר ל-Nintendo DS.
שני משחקי המשך לפוקימון שחור ולבן, פוקימון שחור 2 ולבן 2 (אנגלית: Pokémon Black Version 2 and White Version 2) יצאו ביפן ב-23 ביוני 2012, גם הם ל-נינטנדו DS, ובגרסה האנגלית ב-7 באוקטובר 2012, והללו נמכרו בכ-7.8 מיליון עותקים.
פורט אליזבת (סנט וינסנט והגרנדינים)

| --- | --- |

פורט אליזבת
 מדינה:  סנט וינסנט והגרנדינים סנט וינסנט והגרנדינים
 מחוז:  הגרנדינים
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  770 (2010)
 קואורדינטות:  13°00′40″N 61°14′04″W﻿ / ﻿13.01111°N 61.23444°W﻿ / 13.01111; -61.23444
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנט וינסנט והגרנדינים מוגדלת) קינגסטאון ג'ורג'טאון שאטובלייר קליפטון גרנדה הים הקריביפורט אליזבת(למפת סנט וינסנט והגרנדינים רגילה) קינגסטאון ג'ורג'טאון שאטובלייר קליפטון גרנדה הים הקריביפורט אליזבת  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פורט אליזבת (באנגלית: Port Elizabeth) היא בירתו של האי בקיה שהוא חלק מאיי הגרנדינים שבסנט וינסנט והגרנדינים. העיירה היא גם בירת מחוז הגרנדינים.
הערות שוליים

↑  St Vincent and The Grenadines - The Commonwealth
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמקו

עַמקוּ (גם עַמְקִי, במכתבי אל-עמארנה בתעתיק עַמְקֻ ו-עַמְקִ) היה אזור בדרום הבקאע בקעה במזרח לבנון. האזור מופיע במכתבי אל-עמארנה כ"ארץ עמקו", תוך התייחסות לערי המלך השוכנות באזור.
באזור שכנו מספר ערים, שהיו תחת שליטת מצרים בתקופת אל-עמארנה המאה ה-14 לפנה"ס. מושלי הערים נפגעו מניסיון ההשתלטות של האימפריה החתית, ומפעילותם של עזירו מממלכת אמורו, ואיתגמה מקדש שפעלו להתנתק ממצרים ולהסתפח כמדינות חסות של האימפריה החתית, תוך פגיעה בערי עמקו ושרפת הערים.
מכתבי אל-עמארנה

האזור מוזכר במכתבים א"ע 53, 140, 170, 174, 175, 176 ו-363. המכתבים שייכים למספר פרשות הנדונות במכתבים. מכתב 53 הוא מכתבו של אַכִּיזִי מושל קַטנַה,  לאמנחותפ הרביעי מלך מצרים שניסה להישאר בחסות מצרים ולא להיכנע לשופילוליומש הראשון מלך האימפריה החתית, במכתבו הוא מתייחס למושלי ערים שכנות שנכנעו לשופילוליומש, תוך התייחסות גם לדַשַה מעמקו.
מכתבים 140 ו-170 שייכים לפרשת ניסיון ההשתלטות של עזירו מלך בממלכת אמורו על גבל. במכתב 140 מתלונן אילרפא מושל גבל למלך מצרים, על עזירו שפלש לצומור ואולסה שתיהן ערים בצפון חוף לבנון, ששכנו אחת ליד השנייה. ומתלונן שעזירו שלח את אנשיו אל איתגמה מושל קדש והתקיף את כל ארצות עמקו, ארצות המלך. במכתב 170, כותבים אחי עזירו אליו בהיותו במצרים ומספרים לו שהצבא החתי כבש את ארצות עמק עמקו.
מכתבים 174, 175, 176 ו-363 שייכים לפרשת איתגמה מושל קדש שכמו עזירו פעל כנגד האינטרסים של מצרים ונכנע למלך החתי. המכתבים הם מכתבי מושלי ערים שונות היושבים בעמקו למלך מצרים, והמתלוננים על פעילותו ועל כך שהעלה באש את ערי המלך. מכתב 174 הוא מכתבו של בִּיאֶרִי מושל חַשַבּוּ (אולי תל חַשבֶּה). מכתב 175 הוא מכתבו של אַילדַיַה מושל חַסִי (אולי תל חִזין מדרום לבעלבכ). מכתב 175 נכתב ממושל ששמו לא מופיע, הוא גם מבקש שמלך מצרים יישלח צבא סדיר כדי שיוכלו לשקם את ערי המלך שנשרפו והם יוכלו לגור בהם.
מכתב 363 (שנמצא מאוחר יותר באתרו), הוא מכתב שנמצא בשלמותו. זהו מכתבו של עַבּדִירִישֵה מושל עין-שַסִי למלך מצרים והוא נכתב משני צידי הלוח.
למלך אדוני, אלי, שמשי, אמור: כה (אמר) עַבּדִרִשַ, עבדך, מושל ע<ין> שַסִ. בעפר רגלי המלך אדוני שבע פעמים ושבע פעמים נפלתי. ראה, אנו נמצאים בעַמְקֻ, ערי המלך אדוני, ולשם בא אֶתַגַמַ, מושל כִּנסַ (קדש) בראש צבאו חַתִּ, והעלה באש את ערי המלך אדוני. וידע נא המלך אדוני, ויתן נא המלך אדוני צבא סדיר, כדי שנוכל לבנות את ערי המלך אדוני, ונשב בערי המלך אדוני, שמשי.
הערות שוליים

↑  למלך אדוני: מכתבי אל-עמראנה, כמד, תענך, ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ (ספריית האנציקלופדיה המקראית, כ), תרגמה: ציפורה כוכבי-רייני, מוסד ביאליק, ירושלים; והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ה, עמ': 250
פאולה מודרזון-בקר

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1876 דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 בנובמבר 1907 (בגיל 31) Worpswede, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Paula Becker. 
 מקום קבורה:  Worpswede 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 הושפעה על ידי:  פול גוגן, וינסנט ואן גוך 
 בן או בת זוג:  אוטו מודרסון (1901–1907) 
 צאצאים:  טילה מודרזון 
 מספר צאצאים:  1 
 אתר רשמי
 
פאולה מודרזון-בקר (8 בפברואר 1876 – 21 בנובמבר 1907) הייתה ציירת גרמנייה, נציגה בולטת של ראשית האקספרסיוניזם. בקריירה קצרה, שנפסקה עם מותה בגיל 31, יצרה ציורים פורצי דרך ורבי עוצמה. היא מוכרת כציירת הראשונה שציירה דיוקן עצמי בעירום.
ביוגרפיה

פאולה בקר נולדה בשנת 1876 ברובע פרידריכשטאדט של דרזדן, שלישית מבין שבעה ילדים. אביה, קארל וולדמר בקר, עבד כמהנדס בחברת הרכבות הגרמנית. אמהּ, מטילדה, באה ממשפחה אריסטוקרטית. בשנת 1888 עברה עם משפחתה לברמן. בעת ביקור אצל דודתה בלונדון קיבלה שיעורי איור ראשונים. בשנים 1893–1895 למדה הוראה, ובמקביל קיבלה שיעורים פרטיים בציור. בשנת 1896 השתתפה בקורס ציור של "איגוד האמנִיות של ברלין". ידידתה, קלרה וסטהוף, עברה בתחילת 1899 מברמן ללימודים בפריז, ובדצמבר אותה שנה הלכה בקר בעקבותיה, ובשנת 1900 למדה באקדמי קולרוסי (Académie Colarossi) שברובע הלטיני.
בשנת 1901 נישאה לצייר אוטו מודרסון, והפכה לאם חורגת לבתו בת השנתיים אליזבת. בשנת 1903 חזרה לפריז, וחייתה רוב הזמן בנפרד מבעלה, שנשאר בגרמניה. בשנת 1907 חזרה לגרמניה, ובנובמבר ילדה את בתה, מטילדה. 18 ימים לאחר הלידה נפטרה פאולה מודרזון-בקר מתסחיף שנוצר ברגלה.
פעילותה האמנותית

בשנת 1898, בגיל 22, התיישבה בקהילה האמנותית של ורפסוידה, שם נמצאו אמנים כמו פריץ מקנסן (1866–1953) והיינריך פוגלר (1872–1942) שרצו למחות נגד שליטת סגנון החיים והאקדמיה לאמנות בעיר הגדולה. היא ציירה את האכרים בסביבה ואת הנוף הצפוני של גרמניה. בתקופה זו החלה חברות קרובה עם הפסלת קלרה וסטהוף (1875–1954) והמשורר ריינר מריה רילקה (1875–1926).
עד לשנים בהן פאולה בקר החלה את לימודיה נשים ציירות לא השתמשו באופן נרחב בנשים עירומות כנושאים לעבודתן. עבודותיה של בקר על העירום הנשי אינם שגרתיות ומבטאות אמביוולנטיות גם לנושא שלה וגם לשיטת הייצוג שלה.
פאולה בקר הוכשרה בשיטות הריאליזם והנטורליזם, יחד עם פשטות של צורה. היא הצליחה להשיג מרקם מובהק על ידי שריטה בצבע הרטוב. מאוחר יותר היא נטשה את הטכניקות האלה כדי לעבור לפוביזם. יש עדויות המצביעות על כך שמספר הדיוקנאות העצמיים של פאולה מודרזון-בקר הושפעו מהצייר דנטה רוסטי, כולל דיוקן עצמי עם קערה וכוס (בערך 1904), ועירום דיוקן עצמי עם שרשרת ענבר (1906) ודיוקן עצמי ביום נישואי השישי (1906) ייתכן שהיא השפיעה גם על אחד או יותר מציוריו של פיקאסו, כפי שדיאן ראדיקי מציגה במונוגרפיה שלה על האמנית משנת 2013. [6]
פריז

עד שנת 1907 ביצעה מודרזון-בקר עוד שש נסיעות ארוכות לפריז למטרות אמנותיות, ולעיתים חיה בנפרד מבעלה אוטו. באחת הנסיעות למדה קורסים באקול דה ביו-ארטס. היא ביקרה בתערוכות מודרניות לעיתים קרובות והתעניינה במיוחד מעבודתו של פול סזאן. פוסט-אימפרסיוניסטים אחרים השפיעו במיוחד, כולל וינסנט ואן גוך ופול גוגן. השפעות פאוביזם מופיעות גם ביצירותיה כמו "בקבוק זכוכית".
בשנת 1906 עזבה מודרזון-בקר את ורפסוידה, וכן את בעלה אוטו כדי להמשיך בקריירה אמנותית בפריז. ביומנה מיום 24 בפברואר 1906 כתבה מודרזון-בקר: "עכשיו עזבתי את אוטו מודרזון שעמד בין חיי הישנים לחיי החדשים. אני תוהה איך יהיו החדשים".
בפריז הוכיחה את עצמה כמצליחה מאוד. בזמן זה היא ביצעה את עבודתה האינטנסיבית ביותר. במהלך תקופת הציור הזו, היא הפיקה את הדיוקנאות העצמיים הראשונים העירומים שלה, שהיו חסרי תקדים לאמניות, וכן דיוקנאות של חבריה.
שנה אחרונה ומוות

בשנת 1907 חזרה פאולה מודרזון-בקר לבעלה בורפסוידה, למרות התכתבויות תקופתיות שהצביעו על רצונה לעצמאות. היא כתבה בפירוט על אהבתה לבעלה אך גם על הצורך שלה לעכב את האימהות בשאיפה לחופש אמנותי. היא המשיכה לבטא אמביולנטיות ביחס לאמהות כיוון שדאגה ליכולתה לצייר בעת גידול ילד. מהיומנים שלה עולה כי היא תכננה להגיע לקריירת ציור עד גיל שלושים, ואז ללדת ילדים. לכן, כאשר בתה מתילדה (טילי) מודרזון נולדה ב -2 בנובמבר 1907, פאולה ואוטו שמחו.
השמחה הפכה לטרגדיה כעבור תשע עשרה יום, כשפאולה מתה לפתע. היא התלוננה על כאבים ברגליים לאחר הלידה, והומלץ לה להישאר במיטה. כשחזר הרופא ב־21 בנובמבר, הוא המליץ לה לקום. היא הלכה כמה צעדים, ואז התיישבה, ביקשה לקחת את התינוק בזרועותיה, התלוננה על כאבי רגליים ומתה.
היא נקברה בבית העלמין בורפסודה. מותה של פאולה היה ככל הנראה תוצאה של פקקת ורידים עמוקה, סיבוך של לידה שכיח יחסית באותה תקופה.
הערות שוליים

↑  Colapinto, John (30 באוקטובר 2013). "Paula Modersohn-Becker: Modern Painting (Missing Piece)". The New Yorker. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265572605171  PLWABN: 9810659611305606  BIBSYS: 90096063  BNE: XX1066973  BnF: cb118870032 (data)  CiNii: DA0254311X  GND: 118582933  ISNI: 0000 0000 8372 6579  KulturNav: be75605b-b49e-4662-a41b-9b961c0dbfda  LCCN: n50000154  LNB: 000164773  NDL: 00947183  NKC: jn20011211248  NLA: 35357223  NLK: KAC202275965  NSK: 000145617  NTA: 068449712  RERO: 02-A003600555  RKD: 56463  SELIBR: 194688  SNAC: w6f78204  SUDOC: 026664607  Trove: 924104  ULAN: 500422180  VIAF: 36913211   WorldCat (עם VIAF): 36913211
עונת 1993/1994 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  4 בספטמבר 1993 – 15 במאי 1994 (254 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  ברצלונה
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  989 (2.6 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ברזיל רומאריו   (30 שערים)
 → 1992/19931994/1995 ←
 
עונת 1993/1994 הייתה העונה ה-63 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-4 בספטמבר 1993 והסתיימה ב-15 במאי 1994.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17-18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו ליידה (בפעם הראשונה בתולדות המועדון), ריאל ואיאדוליד וראסינג סנטנדר.
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-14 בתולדות המועדון ובפעם הרביעית ברציפות. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ריאל סרגוסה בסיכום מפגש כפול - 5:4, 0:2.
ליידה (לאחר עונה בודדת) ואוססונה ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. ריאל ואיאדוליד וראיו ואיקאנו השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם ראיו ואיקאנו ירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק:  רומאריו (ברזיל ברזיל), ברצלונה, שכבש 30 שערים ב-33 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: פרנסיסקו ליאנו (ספרד ספרד), דפורטיבו לה קורוניה, שספג 30 שערים ב-36 משחקים. הוא זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
הספרדי המצטיין:  ז'ולן גררו (ספרד ספרד)
הזר המצטיין: חריסטו סטויצ'קוב (בולגריה בולגריה)
מאמן העונה: ויקטור פרננדס (ספרד ספרד)
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברצלונה (אלופה) | 38 | 25 | 6 | 7 | 91 | 42 | 49 | 56 | העפלה לליגת האלופות |
| 2 | דפורטיבו לה קורוניה | 38 | 22 | 12 | 4 | 54 | 18 | 36 | 56 | העפלה לגביע אופ"א |
| 3 | ריאל סרגוסה | 38 | 19 | 8 | 11 | 71 | 47 | 24 | 46 | זכייה בגביע המלך הספרדי  העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 4 | ריאל מדריד | 38 | 19 | 7 | 12 | 61 | 50 | 11 | 45 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5 | אתלטיק בילבאו | 38 | 16 | 11 | 11 | 61 | 47 | 14 | 43 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6 | סביליה | 38 | 15 | 12 | 11 | 56 | 42 | 14 | 42 |  |
| 7 | ולנסיה | 38 | 14 | 12 | 12 | 55 | 50 | 5 | 40 |  |
| 8 | ראסינג סנטנדר | 38 | 15 | 8 | 15 | 44 | 42 | 2 | 38 |  |
| 9 | ריאל אוביידו | 38 | 12 | 13 | 13 | 43 | 49 | 6- | 37 |  |
| 10 | טנריפה | 38 | 15 | 6 | 17 | 50 | 57 | 7- | 36 |  |
| 11 | ריאל סוסיאדד | 38 | 12 | 12 | 14 | 39 | 47 | 8- | 36 |  |
| 12 | אתלטיקו מדריד | 38 | 13 | 9 | 16 | 54 | 54 | 0 | 35 |  |
| 13 | אלבסטה | 38 | 10 | 15 | 13 | 49 | 58 | 9- | 35 |  |
| 14 | ספורטינג חיחון | 38 | 15 | 5 | 18 | 42 | 57 | 15- | 35 |  |
| 15 | סלטה ויגו | 38 | 11 | 11 | 16 | 41 | 51 | 10- | 33 |  |
| 16 | לוגרונייס | 38 | 9 | 15 | 14 | 47 | 58 | 11- | 33 |  |
| 17 | ראיו ואיקאנו | 38 | 9 | 13 | 16 | 40 | 58 | 18- | 31 | משחקי המבחן, ירדה ליגה |
| 18 | ריאל ואיאדוליד | 38 | 8 | 14 | 16 | 28 | 51 | 23- | 30 | משחקי המבחן |
| 19 | ליידה | 38 | 7 | 13 | 18 | 29 | 48 | 19- | 27 | ירדה ליגה |
| 20 | אוססונה | 38 | 8 | 10 | 20 | 34 | 63 | 29- | 26 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברזיל רומאריו | ברצלונה | 30 |
| 2 | קרואטיה דאבור שוקר | סביליה | 24 |
| 3 | בוסניה והרצגובינה מהו קודרו | ריאל סוסיאדד | 23 |
| 4 | ספרד קרלוס מוניוס | ריאל אוביידו | 20 |
| 5 | ספרד ג'ולן גררו | אתלטיק בילבאו | 18 |
| 6 | ספרד קוקו זיגנדה | אתלטיק בילבאו | 17 |
| 7 | ברזיל בבטו | דפורטיבו לה קורוניה | 16 |
| 7 | מקסיקו הוגו סאנצ'ס | ראיו ואיקאנו | 16 |
| 7 | סרביה ומונטנגרו פרדראג מיאטוביץ' | ולנסיה | 16 |
| 7 | בולגריה חריסטו סטויצ'קוב | ברצלונה | 16 |
| 7 | רוסיה אולג סלנקו | לוגרונייס | 16 |
פורט ארין

| --- | --- |

בית הקפה Cozy Nook בקצה המערבי של חוף פורט ארין.
 מדינה / טריטוריה:  האי מאן האי מאן
 שפה רשמית:  מאנית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,530 (2011)
 קואורדינטות:  54°05′10″N 4°45′22″W﻿ / ﻿54.086°N 4.756°W﻿ / 54.086; -4.756 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת האי מאן מוגדלת) דאגלס פיל רמזי קסלטאוןפורט ארין(למפת האי מאן רגילה) דאגלס פיל רמזי קסלטאוןפורט ארין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פורט ארין (במאנית: Purt Çhiarn - 'נמל האדון' או במקור 'נמל אירי') הוא כפר על חוף הים בדרום-מערב האי מאן, בקהילה ההיסטורית של רושן. מקום זה היה בעבר אתר נופש על חוף הים לפני שקיעת סחר התיירים. מבחינה מנהלית הוא מוגדר כמחוז כפר, עם מועצת נציבים משלו. המחוז משתרע על פני קילומטר רבוע אחד, והוא צמוד לפורט סנט מרי מדרום מזרח; החלק העיקרי של מחוז ארבורי ורושן מצפון וממזרח; הים ממערב; ומובלעת של מחוז ארבורי ורושן (כולל הכפר קרגניש) מדרום. לאחר הרחבת מגורים לאחרונה, היישוב נמצא כעת בסמוך לזה של פורט סנט מרי, וב-18 ביולי 2018 אישר טינוולד חקירה ציבורית בנוגע להרחבה המוצעת של גבול המחוז לכלול חלק מהרחבה זו.
הכפר הוא עיר תאומה של לאטור-דה-פרנס.
היסטוריה

שובר הגלים החיצוני, הנראה בשפל בלבד, היה פרויקט נטוש שנבנה ב-1863 באמצעות מסילת שוברי הגלים של פורט ארין וראה את קטר הקיטור הראשון בשימוש באי; סערה קשה של 1884 הרסה מאוחר יותר את שובר הגלים והוא מעולם לא נבנה מחדש. כיום, מצוף סימון מראה את היקף שובר הגלים, ועדיין ניתן להבחין בבירור בקצה היבשה. מצפון-מזרח, על יד כביש A7, נמצאים שרידי עפר של טירת מוטות וביילי הידועה בשם Cronk Howe Mooar, אולי האתר של ביצור עץ שנבנה על ידי מגנוס השלישי בערך ב-1100.
המבנה העתיק ביותר בכפר מכונה "קוטג' לבן" או "קוטג' של כריסטיאן"; הוא נבנה על ידי ויליאם כריסטיאן ומשפחתו בשנת 1781. המשפחה הנוצרית עדיין הבעלים של הקוטג' היום.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה הכפר מקום מחנה המעצר לנשים פורט ארין.
פוטוכרומיזם

עדשת משקפי שמש, העשויה מפולימר פוטוכרומי, בשמש; חלק מהעדשה כוסה קודם לכן, ולכן לא התכהה
בפוטוכימיה, פוטוכרומיזם מוגדר כהמרה הפיכה של צורון כימי בין שני מצבים בעלי ספקטרום בליעה שונה, כתוצאה מבליעת אור. התופעה התגלתה ב-1950 על ידי יהודה הירשברג ממכון ויצמן למדע, שגם נתן לה את שמה.
מולקולות פוטוכרומיות יכולות להשתייך למחלקות שונות: טריארילמתאן, סטילבן, אזסטילבן, ניטרון, פולגיד, ספירוין, נפתופירן, ספירו-אוקסזין ואחרים.
פוטוכרומיזם הפיך

חומרים פוטוכרומטיים הפיכים משנים את צבעם לאחר בליעת אור על סגול, וחוזרים לצבעם המקורי לאחר הפסקת ההקרנה. החומרים יכולים לעבור את המחזור הזה עד אלפי פעמים, תלוי ביישום. אחד מהיישומים הפוטוכרומיים הידועים ביותר הוא עדשות משנות צבע למשקפי שמש. חומרים פוטוכרומיים משמשים גם בצעצועים, קוסמטיקה ושימושים תעשייתיים. המגבלה הגדולה לשימוש נרחב בהם היא חוסר העמידות שלהם בפני אלפי שעות חשיפה לאור שמש, ולכן הם אינם משמשים למטרה זו.
פוטוכרומיזם הפיך > מנגנון הפעולה

אחד המנגנונים של פוטוכרומיזם הוא פוטודימריזציה הפיכה. דוגמה טובה לכך היא הדרך בה אנתרצן מגיב לאור.
מנגנון נוסף ניתן לראות בצורת הספירו של אוקסזין, דיו לאוקו חסר צבע; המערכת המצומדת של האוקסזין וחלק ארומטי אחר של המולקולה מופרדים על ידי פחמן ספירו בעל היברידיזצית sp3. לאחר הקרנה באור על סגול:
הקשר בין פחמן הספירו לאוקסזין מופרע
הטבעת נפתחת
פחמן הספירו מגיע להיברידיזצית sp2 והופך למישורי, תוך יישור אורביטלי ה-π שלו עם שאר המולקולה
נוצרת מערכת מצומדת, בעלת היכולת לבלוע פוטונים באורכי גל של אור נראה, ולכן נראית צבעונית.
כאשר מקור האור העל סגול מסולק, המולקולה דועכת לאט למצב היסוד, קשרי הפחמן-חמצן מחודשים, פחמן הספירו חוזר להיברידיזצית sp3, והמולקולה חוזרת למצב חסר הצבע שלה.
חומרים פוטוכרומיים נוטים להיות לא יציבים בצורתם הפתוחה, הצבעונית. זמן החיים שלהם מושפע לרעה מחשיפה לקרינה בתחום העל סגול, מכיוון שהצורה הפתוחה חשופה לדגרדציה על ידי חמצן ורדיקלים חופשיים. ניתן להאריך את זמן החיים שלהם על ידי הכללת המולקולות במטריצה פולימרית, הוספת חומר מייצב, או הצבת מחסום לחמצן וחומרים מזיקים אחרים.
לצבעים הפוטוכרומיים יש בדרך כלל מראה של אבקה גבישית. כדי להשיג את שינוי הצבע יש להמיס אותם בממס, או לפזרם במצע מתאים.
בדרך כלל ניתן לרכוש ארבעה צבעים פוטוכרומיים בסיסיים (מג'נטה, ציאן, צהוב ושחור) באופן מסחרי; ניתן להכין צבעים נוספים על ידי ערבוב, בשיטת CMYK. למרות זאת, קשה להשיג צבעים ספציפיים, מכיוון שהגוון המדויק תלוי בגורמים רבים, ביניהם עוצמת הקרינה העל סגולה, והטמפרטורה.
שינוי הצבע הוא בדרך כלל בין צורת לאוקו (חסר צבע) ברמת היסוד, לצורה צבעונית לאחר חשיפה לקרינה. קצב השינוי תלוי בצבע. בחלק מהצורות הצבע הצהוב דורש את הזמן הארוך ביותר לדעיכה בחזרה למצב חסר צבע, ודורש חשיפה לאור נראה לביצוע דעיכה כזו. ניתן לקבל מעבר בין שני צבעים על ידי ערבוב הדיו הפוטוכרומי עם דיו קבוע, שקוף לאור על סגול.
פוטוכרומיזם בלתי הפיך

חומרים פוטוכרומיים בלתי הפיכים הם חומרים שעוברים שינוי צבע קבוע בעקבות חשיפה לאור על סגול. יש להם מספר שימושים, ביניהם - הערכת מידת החשיפה של פולימרים לאור על סגול, כחלק מתהליך ייצורם; מניעת כוויות שמש; ואמצעי אבטחה למסמכים, למניעת זיופם. חומרים אלה יכולים לשנות את צבעם משקוף לצבעוני, בין צבעים, או מצבעוני לשקוף. ניתן לייצרם במגוון רחב של רגישויות, בין שינוי מלא עקב שנייה של חשיפה, ועד שינוי שמתרחש במהלך חודש שלם של חשיפה לקרינה.
פוטוליתוגרפיה

מעבדת פוטוליתוגרפיה בחדר הנקי של מרכז לונדון לננוטכנולוגיה (London Centre for Nanotechnology). החדר מואר באור כתום על מנת למנוע נזק לחומר הפוטורזיסט, שעלול להיפגע באורכי גל קצרים
פוטוליתוגרפיה (או ליתוגרפיה אופטית) היא טכנולוגיה המשמשת בתעשיית המיקרואלקטרוניקה על מנת לייצר שבבים.
הטכנולוגיה מאפשרת להדפיס שכבות מוליכים, מוליכים למחצה ומבודדים, על ידי הסרה מבוקרת של חלקים ממצע (בדרך כלל פרוסת סיליקון), באופן שניתן לחזור עליה פעמים רבות, בדומה לתהליך הליתוגרפיה. לצורך התהליך מוקרן אור דרך מסיכה על מצע רגיש לאור (פוטורזיסט) ובסדרה של תהליכים כימיים יוצרים את התבנית הרצויה על החומר שמתחת למצע. קיים דמיון בין התהליכים הכימיים בפוטוליתוגרפיה לאלו שמבוצעים בתצריב.
זוהי השיטה העיקרית כיום לייצור של מעגלים משולבים, כגון זכרונות ומעבדים. בייצור של מעגלים מודפסים חוזרים על התהליך עד 50 פעמים להשגת תבנית רב שכבתית.
בדרך כלל האור המוקרן הוא אור אולטרה סגול.
בתעשיית המיקרואלקטרוניקה (VLSI) ניתן להגיע בטכנולוגיה זו (נכון לתחילת 2014) להדפסת קווים בעובי של 22 ננומטר. בצורה זו ניתן לייצר שבבים המכילים מיליארדי טרנזיסטורים.
בתעשיית המיקרומכניקה, הפוטוליתוגרפיה משמשת לחיתוך צורני מרדיד מתכת, שיטת ייצור הנקראת חיתוך כימי. בטכנולוגיה חיתוך כימי ניתן לקבל רדיד צורתי בדיוק של פחות מ-500 ננומטר ובכל צורה רצויה. התוצר בשיטה זו מאפשר חיתוך לכל עומק הרדיד או חיתוך חלקי שיוצר שקעים צורניים ברדיד בעומק רצוי. שילוב של שיטת היצור חיתוך צורני ושיקוע צורני מאפשר יצור של מעטפות צורתיות של גופים תלת־ממדיים.