stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היאבקות במשחקים האולימפיים
מדליות

לאורך השנים זכו מתאבקים מ-54 מדינות שונות במדליות אולימפיות. בתקופה בה ברית המועצות הייתה קיימת והשתתפה במשחקים האולימפיים, הדומיננטיות שלה בענף הייתה כה גדולה, עד כי גם כיום, 7 אולימפיאדות לאחר התפרקותה, היא עדיין עומדת בראש טבלת המדליות, ורק למדינה אחת, ארצות הברית, יש סיכוי מבחינה מתמטית לעבור אותה באולימפיאדת טוקיו (2020). בחלוקה לפי סגנונות, בסגנון היווני-רומי בולטות ברית המועצות, פינלנד ושוודיה, ואילו בסגנון חופשי מובילה ארצות הברית, ואחריה ברית המועצות ויפן.
|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברית המועצות ברית המועצות | 62 | 31 | 23 | 116 |
| 2. | ארצות הברית ארצות הברית | 52 | 43 | 33 | 128 |
| 3. | יפן יפן | 32 | 20 | 17 | 69 |
| 4. | טורקיה טורקיה | 29 | 18 | 16 | 63 |
| 5. | רוסיה רוסיה | 29 | 16 | 15 | 60 |
| 6. | שוודיה שוודיה | 28 | 27 | 31 | 86 |
| 7. | פינלנד פינלנד | 26 | 28 | 29 | 83 |
| 8. | הונגריה הונגריה | 19 | 16 | 19 | 54 |
| 9. | בולגריה בולגריה | 16 | 32 | 21 | 69 |
| 10. | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 11 | 11 | 14 | 36 |
| 11. | איראן איראן | 9 | 14 | 20 | 43 |
| 12. | קובה קובה | 8 | 6 | 7 | 21 |
| 13. | רומניה רומניה | 7 | 8 | 18 | 33 |
| 14. | איטליה איטליה | 7 | 4 | 10 | 21 |
| 15. | פולין פולין | 6 | 9 | 11 | 27 |
| 16. |  המשלחת המאוחדת | 6 | 5 | 5 | 16 |
| 17. | אסטוניה אסטוניה | 5 | 2 | 4 | 11 |
| 18. | גרמניה גרמניה | 4 | 11 | 6 | 21 |
| 19. | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 4 | 8 | 11 | 23 |
| 20. | יוגוסלביה יוגוסלביה | 4 | 6 | 6 | 16 |
| 21. | צרפת צרפת | 4 | 4 | 8 | 16 |
| 22. | שווייץ שווייץ | 4 | 4 | 6 | 14 |
| 23. | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 4 | 2 | 3 | 9 |
| 24. | קנדה קנדה | 3 | 7 | 7 | 17 |
| 25. | אוקראינה אוקראינה | 3 | 5 | 6 | 14 |
| 26. | בריטניה בריטניה | 3 | 4 | 10 | 17 |
| 27. | גאורגיה גאורגיה | 3 | 2 | 9 | 14 |
| 28. | קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 29. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 2 | 3 | 5 | 10 |
| 30. | ארמניה ארמניה | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 31. | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 31. | מצרים מצרים | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 33. | נורווגיה נורווגיה | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 34. | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 1 | 7 | 7 | 15 |
| 35. | קזחסטן קזחסטן | 1 | 4 | 9 | 14 |
| 36. |  המשלחת הכלל-גרמנית | 1 | 5 | 3 | 9 |
| 37. | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 1 | 4 | 4 | 9 |
| 38. | יוון יוון | 1 | 3 | 7 | 11 |
| 39. | סרביה סרביה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 40. | בלארוס בלארוס | 0 | 4 | 7 | 11 |
| 41. | מונגוליה מונגוליה | 0 | 4 | 5 | 9 |
| 42. | דנמרק דנמרק | 0 | 3 | 6 | 9 |
| 43. | בלגיה בלגיה | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 44. | הודו הודו | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 45. | אוסטרליה אוסטרליה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 45. | לבנון לבנון | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 47. | לטביה לטביה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 47. | מקסיקו מקסיקו | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 47. | סוריה סוריה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 50. | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 50. | ליטא ליטא | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 50. | קולומביה קולומביה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 53. | מולדובה מולדובה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 53. | מקדוניה מקדוניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 53. | פקיסטן פקיסטן | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 53. | תוניסיה תוניסיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
מתאבקים ישראלים במשחקים האולימפיים

15 מתאבקים ישראלים השתתפו במשחקים האולימפיים, בשבע אולימפיאדות, בין אולימפיאדת מינכן (1972) לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). כולם פרט לשניים התחרו בסגנון יווני-רומי.
שניים מבין שלושת המתאבקים הראשונים שייצגו את ישראל באולימפיאדת מינכן, אליעזר חלפין ומרק סלבין, נרצחו בטבח הספורטאים. השלישי, גד צברי, הצליח להימלט וניצל.
המתאבק הישראלי שרשם את ההישג הגבוה ביותר היה יורי יבסייצ'יק, שסיים במקום הרביעי באולימפיאדת סידני (2000). מתאבק ישראלי נוסף, גוצ'ה ציציאשווילי, סיים במקום החמישי באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובמקום השישי בסידני.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ייצגה את ישראל מתאבקת ראשונה, אילנה קרטיש.
| אולימפיאדה | מתאבק | סגנון ומשקל | דירוג | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מינכן 1972 | אליעזר חלפין | יווני-רומי עד 68 ק"ג (קל) | מוקדמות | נרצח בטבח הספורטאים |
| מינכן 1972 | מרק סלבין |  |  | נחטף ביום בו היה אמור להתחרות, ונרצח בטבח הספורטאים |
| מינכן 1972 | גד צברי | יווני-רומי עד 48 ק"ג (זבוב-קל) | מוקדמות |  |
| מונטריאול 1976 | רמי מירון | חופשי עד 68 ק"ג (קל) | מקום 7 |  |
| סיאול 1988 | אבן ברנשטיין | יווני-רומי עד 90 ק"ג (קל-כבד) | מוקדמות |  |
| סיאול 1988 | דב גרוברמן | יווני-רומי עד 48 ק"ג (זבוב-קל) | מוקדמות |  |
| ברצלונה 1992 | מטביי ברנוב | יווני-רומי עד 68 ק"ג (קל) | מוקדמות |  |
| ברצלונה 1992 | מקס גלר | חופשי עד 68 ק"ג (קל) | מוקדמות |  |
| ברצלונה 1992 | אלכסנדר דוידוביץ' | יווני-רומי עד 62 ק"ג (נוצה) | מוקדמות |  |
| ברצלונה 1992 | ניק זגריניצ'ני | יווני-רומי עד 48 ק"ג (זבוב-קל) | מוקדמות |  |
| אטלנטה 1996 | גוצ'ה ציציאשווילי | יווני-רומי עד 82 ק"ג (חצי-כבד) | מקום 5 |  |
| סידני 2000 | מיכאל ביילין | יווני-רומי עד 63 ק"ג (נוצה) | מקום 15 |  |
| סידני 2000 | יורי יבסייצ'יק | יווני-רומי עד 130 ק"ג (סופר-כבד) | מקום 4 | ההישג הטוב ביותר של מתאבק ישראלי |
| סידני 2000 | גוצ'ה ציציאשווילי | יווני-רומי עד 85 ק"ג (בינוני) | מקום 6 |  |
| אתונה 2004 | יורי יבסייצ'יק | יווני-רומי עד 120 ק"ג (סופר-כבד) | מקום 19 |  |
| אתונה 2004 | יאשה מנשרוב | יווני-רומי עד 74 ק"ג (חצי-כבד) | מקום 19 |  |
| אתונה 2004 | גוצ'ה ציציאשווילי | יווני-רומי עד 84 ק"ג (בינוני) | מקום 14 |  |
| ריו דה ז'ניירו 2016 | אילנה קרטיש | יווני-רומי עד 69 ק"ג | מקום 13 | האישה הראשונה שייצגה את ישראל בענף |
ראו גם

עמית אלור
יהודים במשחקים האולימפיים
ישראל במשחקים האולימפיים
תרבות הגוף ביוון העתיקה

פסל שיש של צעיר עירום, המאה ה-1 לפנה"ס
המונח "תרבות הגוף"  (בגרמנית: מיוקלון) מתייחס למכלול היבטים: האימון הפיזי והספורט כחלק ממערכת החינוך, ספורט תחרותי ועממי, וטיפוח גוף בריא, חזק ויפה. תרבות הגוף הייתה אחד המאפיינים הבולטים של החברה והתרבות שהתפתחו ביוון העתיקה, והיא קשורה קשר עמוק לפולחן, למשטר המדיני, למבנה החברה, לפילוסופיה ולאמנות.
לוקיאנוס, סופר ופילוסוף יווני מהמאה ה-2 טוען בחיבורו "על הגימנסטיקה", כי "אנו שמים לב בעיקר לכך, שאזרחינו יהיו מוכשרים בגופם, חזקים ברוחם, ובנויים לתפארת. מכיוון שהננו משוכנעים, כי רק על ידי כך יהיו מסוגלים בימי שלום לנהל את ענייני הכלל וכן את ענייני הפרט על הצד הטוב ביותר. ובימי מלחמה - להגן ולשמור על חופש המדינה ואושרה...."
תבנית האדם בנוף הולדתו

גורמים רבים ומגוונים שחברו יחדיו ביוון יצרו את התשתית לצמיחת תרבות הגוף שאין לה אח ורע בתרבויות המזרחיות העתיקות. לאורה של תרבות מיוחדת זו התחנכו תושביה-אזרחיה של יוון והיא ליוותה אותם לאורך חייהם. הנתונים שהטביעו חותם עמוק על החברה היוונית בכלל ועל הנושא הנדון בפרט היו אלה:
המבנה הטופוגרפי: 80% משטחו של חצי האי הבלקני הם הרריים, חרוצי גאיות ונקיקים ונחלי איתן ואכזב. מבנה זה דרש מהיווני כושר גופני גבוה.
אקלים נוח וממוזג, בעל שעות אור רבות ותנאים נוחים לשהייה מחוץ למבנים.
התרבות ההלנית הממזגת בין האכאי והדורי המחוספס לבין האיוני המעודן יותר. שילוב זה הקרין היטב על הפעילות הגופנית.
יוונים רבים גרו לחוף ימים, ומתוך שערי הנמל התעשרו ונוצרו מפגשי תרבויות מעניינים ואף התרבות הגופנית הושפעה מכך. כמו כן, יש דעה שתושבים הגרים בסמיכות לים מגלים אופי פתוח ורוחב-דעת מאשר אנשי ההרים;
הדת היוונית ייחסה לאדם מקום משמעותי ומרכזי. ההבדל העיקרי בין בני האדם לאלים באמונה היוונית היה נצחיות האל מול זמניות חיי האדם. היוונים יצרו את אליהם בדמותם ובצלמם. הם ייחסו להם תכונות אופי אנושיות אך העניקו להם כוחות פיזיים על אנושיים ודימוי גוף מושלם. תפיסה זו השפיעה גם על האידיאליזציה של גוף האדם כמושלם ביופיו שבאה לידי ביטוי באמנות, בעיקר בפיסול ובציור וגם במעמד המיוחד שניתן לפעילות הגופנית המשכללת את גוף האדם. לתפיסה זו של האדם הייתה השפעה רבה על המקום שיוחד לתחרותיות בתחומי חיים שונים ובספורט.
צורת השלטון יוון עברה שלבים פוליטיים שונים: מחברה שבטית למלוכנית, לאריסטוקרטית ולדמוקרטית. הדמוקרטיה מעמידה את האדם במרכז ומבליטה את תכונותיו, ממש כבספורט. כמו כן, הדמוקרטיה העמידה במרכזה את החינוך, ובלב החינוך את הספורט מזה ואת המוזיקה (האמנויות הבסיסיות והחופשיות) מזה.
הקולוניזציה מן המאה ה-12 לפנה"ס חל ביוון תהליך של הקמת מושבות מעבר ליבשת ולים. המפגש עם אוכלוסיות מקומיות פיתח את תאוריית העליונים (ההלנים) מול הנחותים (הברברים), וכדי להוכיח את עליונות ההלנים התפתחה, בין השאר, גם התרבות הגופנית;
יוון הייתה מורכבת מפסיפס עצום של ערי מדינה (פולאייס). הללו נהגו להתמודד זו עם זו, במישור הצבאי ובתחומים אחרים, שאחד מהם היה הספורטיבי. כמו כן, ריבוי המלחמות ביוון הביא כמה יזמים להציע את עריכת המשחקים האולימפיים, שיעמדו בסימן של שלום, אם כי זמני מאוד, ברחבי יוון.
מקורות והשפעות

חוקרים אחדים קושרים את תחילתה של תרבות הגוף ביוון לתרבות המינואית. בממצאים מינואיים יש עדויות לביצוע תרגילי להטוטנות של נערות או נערים על גבי שוורים, כנראה כחלק אינטגרלי מפולחן המינוטאורוס. ממצאים אחרים מעידים על קרבות אגרוף בין צעירים,
קיימת גם תאוריה לפיה מקורותיה של תרבות הגוף ההלנית הם דווקא במישור החוף הלבנוני, בפיניקיה, והיא מסתמכת על ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-13 לפנה"ס שיש בהם רמז לפעילות גופנית הדומה לזו שהתגלתה ביוון, ובכללה עדויות על קיומם של משחקי ספורט "מעין-אולימפיים".
החברה ההומרית

המידע העיקרי על התקופה שבין המאות 14 ל-8 לפנה"ס המכונה בשם תקופת המעבר, מגיע אלינו מיצירותיו של הומרוס האיליאדה והאודיסיאה. התקופה הייתה משופעת במלחמות פנימיות אשר הצמיחו את דמות הלוחם, בן האצולה, כשהפעילות הגופנית משמשת דרך לשיפור מיומנותו הצבאית. במפגשים של יוונים מערים שונות וביניהם לבין "ברברים" נערכו תחרויות ספורטיביות כשהאתלטים המתמודדים לא התחרו כבודדים, אלא כנציגי מדינותיהם (הפולאייס).
מתוך ה"אודיסיאה" של הומרוס אנו קוראים את הקטע הבא: "עד כמה עלינו על יתר העמים (הברברים) בקרבות אגרוף, בקפיצה, בהיאבקות ובריצת רגליים" (אודיסיאה ח' 103). קטע זה המדגיש את עליונות ההלנים על הברברים מופיע בתיאור מסעו של אודיסאוס, "רב העלילה", לביתו שבאיתקה. בני שבט הפייאוקים מבקשים להראות לאודיסיאוס את עליונותם בספורט ומפצירים בו להתמודד מולם. בתקופה ההומרית ידועות היו "תחרויות של הכנסת אורחים" שנערכו בין בתי אצולה אשר אירחו זה את זה מדי פעם, ומתוך כך בתחרויות נטמע גם אופי חברותי. ה"זר" (להם) אודיסיאוס, הוכיחם בדרכו שלו: "דיבר ויקם, ועליו אדרתו, ויתפוס דיסקוס עבה, גדול וכבד מכל הדיסקוסים אשר כבר זרקום כל יתר בני הפייאוקים במשחקם. תפס (אודיסיאוס את הדיסקוס), הניעו וזרקו בזרועו הנטויה והחזקה. זמזמה האבן במעופה והורידה ראשיהם לארץ בני הפייאוקים, כל יורדי הים המצוינים ותופסי משוטים ארוכים, ויעבור הדיסקוס (של אודיסיאוס) את סימני (מקום נחיתת הדיסקוסים שלהם) כולם ...".
מפגשים תחרותיים בתקופה זו נקשרו גם בפולחן הקבורה והאבל על מותם של הלוחמים. באיליאדה מתוארת התחרות שערך אכילס לכבוד ידידו הנאמן פאטרוקלוס שנהרג במלחמת טרויה כחלק אינטגרלי מן הקבורה ומן ההספד. המתמודדים היו רעיו הקצינים ומספר פרסי הזיכרון היה כמספר המתמודדים. חלק מהם, כמעין פטישיזם והנצחת שם החלל, לא היו אלא פריטים מרכושו ומנשקו של פטרוקלוס. בתחרויות אלה באו לידי ביטוי ערך רוח הצוות וחישול האופי.
הביטוי המובהק לחשיבותה של תרבות הגוף היו תחרויות הספורט בין ערי יוון, המשחקים הפאן-הלניים, שהחלו עם המשחקים האולימפיים בשנת 776 לפנה"ס, אך ייתכן שהתקיימו אף מאות שנים קודם לכן. התחרויות שנערכו באולימפיה לכבודו של זאוס, אבי האלים, מדי ארבע שנים, נערכו בעירום מלא והשתתפו בהן גברים מכל ערי יוון. מאוחר יותר התווספו להם המשחקים הפיתיים שנערכו לכבוד האל אפולון, המשחקים הנמאיים והמשחקים האיסתמיים שנערכו בסמוך לקורינתוס לכבוד האל פוסידון.
התקופה הארכאית בסימן עיצוב החינוך

התקופה הארכאית (מאות שביעית ושישית לפנה"ס) מתאפיינת בגיבוש המשטר ביוון העתיקה, בכינון הפוליס - עיר המדינה היוונית, בקולוניזציה יוונית של אגן הים התיכון, ובגיבושה ושכלולה של שיטת הלחימה ההופליטית. בתקופה זו מתבלטות שתי ערי-המדינה אתונה וספרטה. הראשונה עולה על הדרך של עיצוב משטרי - ממונרכיה לטימוקרטיה, לאריסטוקרטיה ולדמוקרטיה, והשנייה מעצבת באופן שמרני את משטרה המלוכני-אוליגרכי. הראשונה שמה את הדגש על החינוך, שמשימתו לפתח אזרחים טובים למען הפוליס, לימי שלום כמו לימי מלחמה, ואילו השנייה שמה את מרכז הכובד בחינוך על ייצור חיילים למען המדינה.
החברה האתונאית, כאמור, העלתה על נס את חינוך הנוער ואת החינוך הגופני בכללו כאמצעי הכרחי להקניית אזרחות טובה ומועילה. מטרת החינוך הייתה לצייד את הנער בסגולות גופניות ובמעלות נפשיות על מנת שיוכל, בבוא העת, לעמוד לשירות המדינה (הפוליס) ולטובתה. מתוך כך החלה להתפתח בחינוך האתונאי השאיפה להנחיל לחניכים את האיזון ה"מושלם" בין גוף לרוח: בין החוסן הגופני לעוצמת הנפש והרוח, בחוכמה, בבינה ובנימוסים.
החינוך באתונה היה מורכב משלוש מערכות: יסודית, מרכזית ועליונה, כשבכל המערכות שולטת מדיניות הפוליס - בתכנון, ביוזמה, בהשקעה, בביצוע, בניהול ובפיקוח. הנער האתונאי החל את פרק חינוכו מגיל 7 במוסד שהכיל בתוכו שני "מתקנים", שהם כמכלול אחד: פלאייסטרה (בית ספר להיאבקות בעיקר) ודידסקליאום (בית ספר למוזיקה - לאמנויות הבסיסיות והחופשיות). בגיל 16 לערך הופנו הנערים להמשך חינוכם במסלול השני בגימנסיון, מוסד שהעמיד במרכזו את התרבות הגופנית מבלי להזניח את זו המוזיקלית. בגימנסיון הנערים התאמנו והתחרו בענפי ספורט שונים בהנהלתו ובפיקוחו של הגימנסיארכוס, ממונה מטעם הפוליס. בגיל 18 עברו הבוגרים, לאחר שעמדו בהצלחה בבחינות, לאפביון, אף הוא מוסד ספורטיבי, אך כזה שהדגיש את האספקטים הצבאיים שבפעילות הגופנית. לאחר שנתיים של לימוד וחניכה, תוך כדי שירות צבאי הוסמכו הבוגרים כאזרחי הפוליס לכל דבר ועניין.
התחרויות הספורטיביות הממוסדות, התחרויות הפאן-הלניות, חזקו את הזהות המשותפת בחברה היוונית רבת הפיצול המדיני. מלבד התפקיד המדיני שיקפו התחרויות את ה"רוח ההלנית": ערך המאבק כשלעצמו, הרצון להצטיין והתחרות הבריאה, הגורפת, המביאה להתקדמות החברה כולה. ובלשונו של לוקיאנוס: "כל הטוב שרשאי בן האנוש לבקש מן האלים, זהו פרי תחרות כללית, אשר התרגילים והמאמצים של בחורינו מוליכים אליה..."
במאה השישית לפנה"ס התרבו המאבקים והמלחמות בתוך יוון שהביאו להתעצמותו של האידיאל האתלטי בדמות האדם החסון, וזה השתקף בפסלים ובציורים בני התקופה. מאפיין צבאי זה התבטא אף בחינוך הגימנסיוני והאפביוני.
המאה החמישית לפנה"ס בסימן ה"איידוס"

לאחר המלחמה בפרסים נכנסה אתונה לתקופת תור הזהב שלה. זו התבטאה בפריחה כלכלית, ביציבות פוליטית, בהתגבשות הדמוקרטיה, בשגשוג האמנות והאדריכלות ובתנופה פילוסופית וחינוכית. מקום מיוחד תפס אידיאל "היופי האתלטי", שבא לידי ביטוי באימונים ובתחרויות הספורט שנערכו בעירום מלא. אידיאל זה חייב את מידת האיזון בין הגוף והנפש מחד גיסא, לבין הכוח והיופי מאידך גיסא. כלומר, ראוי לו לאדם - לספורטאי לרשום לזכותו הישגים אישיים מרהיבים, אולם לא פחות חשוב לבצעם בחן ובאסתטיות. ביטוי לתמורה זו עולה מכתבי פינדארוס המשורר המפורסם של תקופה זו, שנודע במיוחד בשירים האולימפיים שלו. הוא משרטט את תכונות הספורטאי האידיאלי, שהוא חזק ויפה ובעל "איידוס", כלומר איזון עדין בין התכונות הפיזיות לתכונות מנטאליות והתנהגותיות. החתירה ל"איידוס" – האיזון והשילוב ההרמוני בין גוף לנפש, בין כוח לרוח, מודגשת על ידי אפלטון בחיבורו "המדינה": השילוב בין הגימנסטיקה - "הממונה על גידולו ופחיתתו של כוח הגוף והמוזיקה הוא שיוצר את הרוח ההרמונית שיש לשאוף אליה בחינוך האדם.
בבואה ציורית לתמונת מצב אידיאלית זו בולטת ב"תרגילו" של פיתגוראס, הפילוסוף והמתמטיקאי. הוא הנחה את מילון, ספורטאי מצטיין ובעל שם, להחזיק בידו פרי רך כלשהו ולגונן עליו מפני חבריו המבקשים לחלצו מידו. בתום התחרות המשעשעת הזו התבקש מילון להציג את הפרי לפני פיתגוראס מבלי שיורגש על הפרי סימן כלשהו למאבק שהתנהל סביבו. כלומר נדרשה הפעלת כוח רב תוך שמירה על העדנה והרוך.
ענף מאוד מיוחד שהתפתח בתקופה זו וסימל את ה"איידוס" האידיאלי היה ה"פנתאטלון" (קרב חמישה), שמנה הרכב של חמישה ענפי ספורט: סטאדיון (מרוץ רגלי קצר), היאבקות, קפיצה לרוחק, הטלת כידון וזריקת דיסקוס. אשר ייצגו, כל אחד בפני עצמו, תכונה נדרשת לספורטאי, בין כוח ואסתטיקה, בין זריזות ותיחכום. פנטאתלטים נחשבו לאתלטים המיומנים ביותר, ואימונם היה בדרך-כלל חלק משירות צבאי, מכיוון שכל אחת מחמש התחרויות נחשבה מועילה בקרב.
ראו גם

חינוך גופני
תרבות הגוף בתקופת הרנסאנס וההומניזם
ספורט ביוון העתיקה
יוון הקלאסית
לקריאה נוספת

משה עמית: תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, ירושלים, תשמ"ד (הספר בקטלוג ULI)
עירד מלכין, שיבותיו של אודיסאוס, מיתוס, זהות אתנית וייסוד מושבות ביוון הקדומה, תל אביב: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2004
ס. מ. בוארה יוון ותרבותה הוצאת הדר 1964
הערות שוליים

↑  פרקי קריאה בתולדות החינוך 2 הגופני, מכון וינגייט, 1979 ,עמ' 49–56 . 3 I
↑  ס. מ. בוארה, תרגום: מיה מויאל, האדם הטוב והחיים הטובים, יוון ותרבותה, תל אביב: הדר הוצאת ספרים בע"מ, 1964, עמ' 94 - 95
↑  עירד מלכין, שיבותיו של אודיסאוס, תל אביב: ידועות אחרונות ספרי חמד, 2004
↑  Jeremy McInerney, Bulls and Bull-leaping in the Minoan World, Penn Museum University of Pennsylvenia
↑  Dr. Labib Boutros, Was Phoenician sport the foundation of the Olympic Games?
↑  הומרוס, תרגום: שאול טשרניחובסקי, פרק שמיני, אודיסיה, שישית 2009, תל אביב: עם עובד, 1987, עמ' 138-139
↑  https://www.wincol.ac.il/wincol.ac.il/originals/zika2.pdf

התרבות הגופנית ביוון העתיקה.
↑  אפלטון, תרגום: יוסף ג. ליבס, פוליטאה ז', כתבי אפלטון, כרך ב', ירושלים - תל אביב: הוצאת שוקן, 1957, עמ' 430- 431
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
שני מתאבקים יוונים. ציור על אמפורה
אימון בכדור. תבליט על מצבת שיש, המאה הרביעית לפנה"ס
אטלט צעיר בקפיצה לרוחק. ציור על קערה 490 לפנה"ס בקירוב
2 ביולי

2 ביולי הוא היום ה-183 בשנה (184 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 182 ימים. יום זה נמצא בדיוק באמצע השנה (בשנים שאינן מעוברות).
אירועים היסטוריים ביום זה

1839 – עשרים מייל מחוף קובה, 53 עבדים אפריקאים מורדים מובלים על ידי ג'וזף סינקה משתלטים על ספינת-העבדים לה אמיסטאד
1881 – ג'יימס גרפילד, נשיא ארצות הברית, נפצע קשה מירי מתנקש. מאוחר יותר, ב-19 בספטמבר, הוא נפטר
1900 – טיסת הצפלין הראשונה, מעל אגם בגרמניה
1921 – בקרב האגרוף המקצועי הראשון שהכנסותיו גבוהות ממיליון דולר, בגרזי סיטי, ג'ק דמפסי מנצח את ז'ורז' קרפנטייה בנוקאאוט בסיבוב הרביעי
1937 – אמיליה ארהארט נעלמת בשמי האוקיינוס השקט
1948 – קבוצת אמנים ארצישראלים, הפורשים העתידה להוות את קבוצת "אופקים חדשים", מפרסמת גילוי דעת בעיתון "הארץ"
1957 – ברעידת אדמה במגניטודה 7.4, מצפון לטהראן באיראן נהרגים 2,500 איש
1976 – צפון וייטנאם ודרום וייטנאם מתאחדות
1990 – 1,426 עולי רגל מוסלמים מתים מרמיסה וחנק במכה כשהם נסים בבהלה במנהרה המובילה לעיר
2005 – נערך מופע ה"לייב 8" במספר ערים ברחבי העולם ובהשתתפות מיטב האמנים בעולם
2007 – אל-קאעידה מבצע פיגוע באתר תיירות בצפון-מזרח תימן. בפיגוע נהרגו לפחות תשעה בני אדם – שבעה מהם תיירים מספרד
2008 – אינגריד בטנקור משוחררת משבי ה-FARC לאחר שש שנים וחצי בשבי
2014 – רצח מוחמד אבו ח'דיר בידי יהודים
2017 – חבר הכנסת לשעבר באסל גטאס החל את מאסרו בבית הסוהר גלבוע
נולדו

419 – ולנטיניאנוס השלישי, קיסר רומאי (נפטר ב-455)
1877 – הרמן הסה, סופר, חתן פרס נובל לספרות 1946 (נפטר ב-1962)
1879 – שארל וירולו, ארכאולוג ואשורולוג צרפתי, החופר הראשון של אוגרית (נפטר ב-1968)
1894 – אנדרה קרטס, צלם הונגרי (נפטר ב-1985)
1903 – אלק דאגלס-יום, ראש ממשלת בריטניה (נפטר ב-1995)
1906 – הנס בתה, פיזיקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה 1967 (נפטר ב-2005)
1908 – ת'ורגוד מרשל, שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית (נפטר ב-1993)
1915 – חיים טהרלב, סופר, מחזאי ומשורר עברי (נפטר ב-1963)
1916 – מרדכי בן-זאב, שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי (נפטר ב-2010)
1920 – תרצה טנאי, מאיירת וציירת ישראלית (נפטרה ב-2009)
1922 – פייר קרדן, מעצב אופנה צרפתי יליד איטליה (נפטר ב-2020)
1923 – ויסלבה שימבורסקה, משוררת פולנייה, מסאית ומתרגמת ספרות צרפתית, כלת פרס נובל לספרות לשנת 1996 (נפטרה ב-2012)
1924 – אורה קדם, פרופסור לכימיה, מומחית בתחום התפלת מים וכלת פרס ישראל למדעי החיים
1925 – פטריס לומומבה, ראש ממשלת קונגו (נפטר ב-1961)
1925 – פייטרו פורקה, שחקן ברידג' איטלקי (נפטר ב-2023)
1928 – לין רנו, שחקנית וזמרת צרפתייה
1929 – אברהם אביגדורוב, בעל אות גיבור ישראל על מעשה גבורה יוצא דופן תוך סיכון חיים שגילה בקרב במלחמת העצמאות (נפטר ב-2012)
1929 – אימלדה מרקוס, פוליטיקאית פיליפינית, הגברת הראשונה לשעבר של הפיליפינים כאשתו של פרדיננד מרקוס
1930 – קרלוס מנם, נשיא ארגנטינה (נפטר ב-2021)
1931 – סעדיה מנדל, אדריכל ישראלי (נפטר ב-2017)
1933 – ישעיהו וינוגרד, ביבליוגרף עברי, אספן ספרים ומוציא לאור ישראלי (נפטר ב-2020)
1933 – עמוס לין, כדורסלן ומאמן ישראלי (נפטר ב-2020)
1934 – מולה עשת, צלם אופנה ופרסום ישראלי (נפטר ב-2024)
1940 – אירווינג אבלה, היסטוריון יהודי-קנדי, פרופסור להיסטוריה יהודית באוניברסיטת יורק (נפטר ב-2022)
1944 – יורם שדה, מתרגם מאנגלית לעברית ופעיל פוליטי (נפטר ב-2021)
1946 – רחל פלדחי ברנר, חוקרת ספרות, פרופסור מן המניין במחלקה לשפה וספרות עברית באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון (נפטרה ב-2021)
1947 – לארי דייוויד, יוצר משותף של הסדרה "סיינפלד"
1948 – גילה קצב, רעיית נשיא מדינת ישראל השמינית
1952 – ראובן הקר, במאי סרטים דוקומנטריים ותסריטאי ישראלי
1952 – דורון תבורי, שחקן ומתרגם ישראלי
1955 – נעמי אביב, אוצרת עצמאית בולטת ומשפיעה בשדה האמנות הישראלית (נפטרה ב-2013)
1957 – ברט הארט, מתאבק קנדי
1963 – חגי לוי, במאי קולנוע, תסריטאי, עורך ומפיק ישראלי
1965 – יעקב אשר, חבר הכנסת ה-19
1969 – שלום אסייג, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי
1974 – שי נובלמן, מוזיקאי וזמר-יוצר ישראלי
1977 – נועה פניני, תסריטאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית
1980 – תמר אייזנמן, זמרת רוק – פאנק ומוזיקאית ישראלית
1981 – סיון רהב-מאיר, עיתונאית, כתבת חדשות, פובליציסטית ומנחת טלוויזיה ורדיו ישראלית
1981 – מעין וינשטוק, שחקנית ישראלית
1985 – אשלי טיסדייל, זמרת ושחקנית אמריקאית
1986 – לינדסי לוהן, שחקנית אמריקאית
1987 – אסטבן גראנרו, כדורגלן ספרדי
1987 – נועה פילטר, יוטיוברית ישראלית
1990 – מרגו רובי, שחקנית אוסטרלית
1993 – סוויטי, ראפרית אמריקאית
1994 – דרק וייט, כדורסלן אמריקאי
1995 – רות ב., זמרת-יוצרת קנדית
נפטרו

458 – יובנאליס, בישוף ירושלים
866 – רובר החזק, אציל צרפתי (נולד ב-820)
1566 – נוסטרדמוס (מישל דה נוסטרדם), אסטרולוג ורופא צרפתי ממוצא יהודי (נולד ב-1503)
1778 – ז'אן-ז'אק רוסו, פילוסוף, סופר ומלחין שווייצרי-צרפתי (נולד ב-1712)
1850 – רוברט פיל, ראש ממשלת בריטניה (נולד ב-1788)
1948 – נפתלי צבי שמרלר, רב וראש ישיבה חסידי בגליציה ובירושלים (נולד ב-1888)
1961 – ארנסט המינגוויי, סופר וחתן פרס נובל לספרות 1954 (נולד ב-1899)
1966 – אמנון הורביץ, בכור בני הביל"ויים בגדרה; אגרונום, מומחה לחקלאות ועיתונאי (נולד ב-1887)
1977 – ולדימיר נבוקוב, סופר (נולד ב-1899)
1987 – ג'ורג' וייז, נשיאה הראשון של אוניברסיטת תל אביב (נולד ב-1906)
1989 – אנדריי גרומיקו, שר החוץ הסובייטי (נולד ב-1909)
1991 – אפרים אלימלך אורבך, חוקר מדעי היהדות (נולד ב-1912)
1994 – אנדרס אסקובר, כדורגלן קולומביאני (נולד ב-1967)
2007 – בוורלי סילס, זמרת אופרה אמריקאית ומנהלת המטרופוליטן אופרה בניו יורק (נולדה ב-1929)
2009 – אדם ליבנה, מבכירי מדעניה של רפא"ל (נולד ב-1930)
2011 – איתמר פרנקו, פוליטיקאי ברזילאי, כיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1992–1994 (נולד ב-1930)
2011 – אורי דביר, סייר, גאוגרף יושב ראש הוועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע (נולד ב-1931)
2012 – גבי נוימן, מעצב גרפי, מחנך, סופר ואמן ישראלי (נולד ב-1937)
2013 – פאוזיה בנת פואד, נסיכת מצרים ומלכת איראן כאשתו של השאה מוחמד ריזה פהלווי (נולדה ב-1921)
2013 – דאגלס אנגלברט, ממציא אמריקאי שנודע בשל המצאת העכבר (נולד ב-1925)
2016 – אלי ויזל, חתן פרס נובל לשלום, ניצול שואה וסופר (נולד ב-1928)
2019 – לי איאקוקה, תעשיין אמריקאי (נולד ב-1924)
2021 – נעים קטן, סופר, מחזאי ומבקר ספרות יהודי-עיראקי קנדי (נולד ב-1928)
2021 – ניקולאי סליצ'נקו, שחקן תיאטרון סובייטי ורוסי, שחקן קולנוע, במאי תיאטרון וזמר (נולד ב-1934)
2022 – לאוניד שוורצמן, אנימטור ואמן סובייטי ורוסי (נולד ב-1920)
2022 – פיטר ברוק, במאי תיאטרון, במאי קולנוע, תאורטיקן של תיאטרון ומפיק בריטי-יהודי (נולד ב-1925)
2022 – ברוך משולם, אדריכל ישראלי (נולד ב-1926)
2023 – מילאן מילוטינוביץ', נשיא סרביה במסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנים 1997–2002 (נולד ב-1942)
2024 – משה חן, סופר, עורך ועיתונאי (נולד ב-1931)
חגים ואירועים החלים ביום זה

1 ביולי – 3 ביולי
יולי
לוח אירועים שנתי