stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישעיהו תדמור
ביוגרפיה > שירות בצה"ל

לאחר שירות חובה בצה"ל המשיך בשירות קבע ומילא שורה של תפקידים בתחום החינוך: קצין חינוך של בית הספר לקצינים בשנים 1959-1957; מפקד המדרשה הצבאית לחינוך (מדרשת חינוך ירושלים) בשנים 1965-1962; ראש ענף הסברה במפקדת קצין חינוך ראשי בשנים 1968-1966; סגן קצין חינוך ראשי בשנים 1969-1967; קצין חינוך של הכוחות המשוריינים בסיני בתקופת מלחמת ההתשה בשנים 1970-1969; ומפקד פיקוד הגדנ"ע (בדרגת אלוף-משנה) בשנים 1976-1973.
בעודו בצה"ל, הוזמן על ידי הוועד המנהל של רשות השידור למלא את התפקיד "הממונה על הטלוויזיה" (כעבור זמן שונה שם התפקיד ל"מנהל הטלוויזיה"). באישור הרמטכ"ל הושאל מצה"ל לרשות השידור ושימש בתפקיד במשך שנתיים (1973-1971). בתום שנתיים זכה במכרז במשרת מנהל הטלוויזיה לשלוש שנים נוספות, אולם הוא בחר לשוב לשירות בצה"ל, לתפקיד מפקד פיקוד הגדנ"ע. בתפקיד זה שירת שלוש שנים, (1976-1973). הוא פיקד על ההפעלה של הנוער במשימות חירום שנדרשו במלחמת יום הכיפורים, ובד בבד עשה לפיתוח של אימוני הגדנ"ע. בשנת 1977 השתחרר משירות הקבע בצה"ל, בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה > שליחות ציונית בצפון אמריקה

בשנים 1980-1977 שימש ראש שליחי העלייה בארצות הברית ובקנדה, מטעם מחלקת העלייה של ההסתדרות הציונית העולמית. בתפקיד זה היה אחראי על 29 משרדי עלייה, שהיו פזורים בערים שונות במדינות אלה. עיקר המשימה באותה התקופה היה עידוד ישראלים שעקרו מן הארץ ("יורדים" היה כינויים אז) לשוב לישראל.
ביוגרפיה > מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה

בשנים 1982-1980 שימש משנה למנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה ומנהל החטיבה העליונה של בית הספר ("בית בירם"). בשנת 1982 החליף את המנהל הכללי הקודם, יצחק שפירא, ומאז ניהל את בית הספר עד שנת 1996. בכל התקופה שימש גם מנהל החטיבה העליונה של בית הספר - בית בירם ומורה לאזרחות, לפילוסופיה ולמחשבת ישראל; במרבית התקופה פעל גם כמחנך כיתה (י"א וי"ב).
בדברים שכתב עמד על מאפייניה של מנהיגות חינוכית. הוא מונה בהם: הבנה פדגוגית; יכולת פילוסופית, במובן של חשיבה מופשטת ותפיסה מושגית כוללת; היכולת לגבש – בתהליך של שיתוף מורים, הורים ותלמידים בוגרים – את חזון בית הספר, ההופך להוות בסיס האתוס של בית הספר; אהבת התלמידים  - "'אהבה רצינית', 'סולידית', רגישה, מזדהה, לא אהבה סחבקית, מתחבקת, מוחצנת"; דוגמה אישית ערכית - בעיקר ב"מחויבות אין קץ, שיקול דעת בהיר, ניקיון כפיים ושקיפות בהחלטות ובמדיניות"; דוגמה אישית מקצועית – הוראת מקצוע ממקצועות הלימוד ואפילו חינוך כיתה; ומעל לכול – מנהיגות רוחנית – זו שיוצרת "חוויות-שיא חינוכיות, התרוממות רוח, התעלות, יציאה מהכאן ועכשיו ונגיעה בטרנסצנדנטי".
ביוגרפיה > סיום ניהול בית הספר הריאלי

במהלך שנת הלימודים תשנ"ו (1995-1996) פרץ עימות בין ועד ההורים המרכזי של בית הספר הריאלי לבין ישעיהו תדמור, אשר שימש אז המנהל. זאת, על רקע רצונם של ההורים להיות מעורבים יותר בניהול המוסד, שחלק גדול ממימונו מגיע דרך שכר הלימוד שהם משלמים. מנגד תדמור ראה את המוסד כאליטיסטי שמעמיד אתגר בפני התלמידים, ולא כנותן שירות או כמנוהל בידי הקהילה בה הוא פועל.
העימות בין הצדדים התדרדר לקרע עמוק ולדרישה אולטימטיבית של הוועד לפיטוריו של תדמור, ולאחר שההורים הפסיקו לשלם את שכר הלימוד כסנקציה נגד המוסד, נאלץ הדירקטוריון לקבל את תביעותיהם ותדמור סיים את עבודתו בשברון לב.
במהלך העימות התפרסמו כתבות בעתונות המקומית שרמזו על שחיתויות בניהול הנכסים והקרנות של הריאלי, האשמות שככלל לא היה בהם כל ממש, אך הם העכירו עוד יותר את האווירה וערערו את מעמדו של המנהל. לכל זה התווספו עימותים פנימיים במוסד עצמו בין מורים שתמכו בתדמור לכאלה שהתנגדו לו.
אחרי עוזבו את בית הספר יצא לאור גיליון מיוחד של "ידיעות למורים", ביטאון המורים הוותיק שם, רובו ככולו מוקדש להערכת פועלו של תדמור בבית הספר. כתבו עליו שם שתי מורות ותיקות ובכירות: "הנושא שהדגיש יותר מכל היה החינוך ליהדות, ציונות ודמוקרטיה, כשלושה מעגלים שיש ביניהם שטחים חופפים, ושביחד הם בונים את האזרח הישראלי – היהודי השלם. הערכים הדמוקרטיים שבהם הוא דוגל באו לביטוי גם בעבודתו כמנהל: האצלת סמכויות, טיפוח יוזמות מקומיות בכיתות ובסניפי בית הספר, מתוך גישה המאמינה בליברליות ובפלורליזם; בתפקידו כמחנך כיתה תרם תרומה חשובה ביותר הן לתלמידיו-חניכיו, הן לציבור המחנכים והן לחינוך בבית הספר בכלל. כמחנך יישם אותם ערכים שלהם הטיף ובהם האמין".
ביוגרפיה > פעילות לאחר סיום ניהול בית הספר הריאלי

בשנת 1997 נבחר לשמש ראש מכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב, תפקיד אותו מילא עד פרישתו בשנת 1999. בשנת 2000 התקבל כמרצה בנושאי חינוך וכראש תחום החינוך במכללת הגליל המערבי, וכמרצה בנושאי חינוך במכללה האקדמית עמק יזרעאל. בשנת 2002-2001 שימש ראש המגמה לחינוך במכללת עמק יזרעאל בחוג למדעי ההתנהגות, ובשנים 2008-2003 שימש ראש החוג במכללה. משנת 2009 תדמור מרצה במכללה האקדמית עמק יזרעאל ובמכללה האקדמית לחינוך "אורנים".
ביוגרפיה > השכלה אקדמית

תדמור הוא בוגר בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בסוציולוגיה ובמדעי החברה. ב-1977 סיים לימודים לתואר שני בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב וב-1992 הוסמך לדוקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת חיפה. תפיסתו החינוכית של תדמור מושפעת מהפילוסופיה ההומניסטית והאקזיסטנציאליזם. בעיקר ניכרת בכתביו השפעתו של המחנך והוגה הדעות יוסף שכטר, שעל משנתו החינוכית האקזיסטנציאליסטית-דתית ועל "השכטריסטים" כתב את עבודת הדוקטורט שלו.
בינואר 2003 התמנה לדרגת פרופסור חבר-נלווה בחינוך לערכים מטעם הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות בתחומים מדעי הרוח, חינוך והאומנויות של המועצה להשכלה גבוהה.
חיים אישיים

תדמור נשוי לנטע (לבית ברדיצ'בסקי) ואב לד"ר יפעת רוטנברג-תדמור, אשת חינוך בעצמה, ולכוריאוגרף עידו תדמור.
פעילות ציבורית

ישעיהו תדמור נטל חלק פעיל, בהתנדבות, במסגרות ציבוריות שונות, בהן: חבר הדירקטוריון של מוזיאון חיפה, 1985-1982; יו"ר "ארץ ישראל יפה", מחוז חיפה והצפון, 1989-1986; יו"ר הנהלת "בית יד לבנים", חיפה, 1994-1991; חבר "ועדת הגות", המועצה הציונית בישראל; יו"ר הוועדה האידאולוגית לקראת הקונגרס הציוני-הישראלי הראשון, קיץ תשס"ג, 2003; חבר ועדת ההיגוי ויו"ר-עמית של צוות החינוך, קבוצת "הסכמה לאומית" בין חילוניים, דתיים וחרדים, 2003-1999; חבר הוועדה הציבורית, מכון מעלות-תרשיחא למחקר וללימודים מתקדמים,2004-2000; חבר ועדת ההיגוי לכנס "חינוך - מרכז ופריפריה", מעלות-תרשיחא, 2001; מרכז "בימת החינוך היהודי", אוניברסיטת חיפה, "המרכז לחינוך יהודי", 2001; חבר פעיל ב"מזיכרון לשלום" - מסע לימודי של קבוצת יהודים וערבים, בראשותו של האב אמיל שופאני, לאושוויץ וביקרקנאו, 2006-2003; יו"ר התנועה להעצמת הרוח בחינוך", 2019-2008; יו"ר המועצה לרוח האדם בחינוך, 2019-2013; חבר פעיל ב"מבצר הדמוקרטיה", מ- 2021.
ישעיהו תדמור השתתף בוועדות מקצועיות וציבוריות שונות, בהן: חבר ב"וועדת שנהר" לחינוך יהודי בבתי הספר הממלכתיים, 1995-1994; חבר בוועדה לבחינת עמדות בני נוער בעקבות רצח רה"מ יצחק רבין ז"ל, 1997; חבר במועצה הציבורית לחינוך ערכי, ליד שר החינוך והתרבות, 1999-1997; יו"ר ועדת חינוך, המועצה לארץ ישראל יפה, 2000-1998; חבר פעיל ויו"ר ועדת חינוך, המועצה לשימור אתרים, 2000-1998; חבר הוועדה לגיבוש הקוד האתי של המורים, העמותה לקידום ההוראה והחינוך, ליד הסתדרות המורים, 2000-1999; חבר בסדנה לגיבוש התוכנית "עוז לתמורה", ארגון המורים העל-יסודיים, 2002-2001; יו"ר הוועדה לבדיקת האולפנים לעברית, מטעם השר לקליטת העלייה ושרת החינוך, 2008-2007.
פעילות ציבורית > יו"ר "התנועה להעצמת הרוח בחינוך" ויו"ר "המועצה לרוח האדם בחינוך"

במאי 2009 הוקמה על ידי קבוצת אנשי חינוך ואקדמיה "התנועה להעצמת הרוח בחינוך". מטרת התנועה היא ”להביא לכך שהעיסוק במהות האדם, החיפוש אחר משמעות וערכיות, והשאיפה להתפתחות נפשית-מוסרית-רוחנית, יהיו חלק טבעי מהתרבות הישראלית, מהאקלים הבית-ספרי ומנפשם וחייהם של המורים והתלמידים”. מול הגישה התכליתית-מעשית של ראשי מערכת החינוך, הרואה את חזות הכול בציוני התלמידים, נועדה התנועה להשפיע על מנהלי בתי ספר ומחנכים לחזק את היסודות הערכיים וההומאניים בחינוך, לחתור לחוויות חינוכיות מעצבות ולהביא את התלמיד להתעלותו כאדם. ישעיהו תדמור נבחר לשמש כיו"ר התנועה.
בשנת 2013, יזם, עם עוד מספר אנשי חינוך, את הקמתה של "המועצה לרוח האדם בחינוך". למועצה הצטרפו מרצים-חוקרים בתחום החינוך מהאוניברסיטאות ומהמכללות לחינוך, מנהלות ומנהלי בתי ספר, ראשי אגפי חינוך, אנשי ציבור ואישי רוח. מתוך ביקורת על מצב החינוך, קוראים חברי המועצה לשוב לעיסוק ביסודותיו המהותיים של החינוך ו”להבטיח את המעמד והעצמאות של בית הספר, המנהל/ת והמורה-המחנך/ת, לשם התרכזות בחינוך במובנו האמיתי; ובאשר להכשרת המורים, דרושה בה התייחסות יתר לעיסוק באדם - במורה ובתלמיד -  ובתרבות החינוכית של בית הספר” (מתוך מצע המועצה). תדמור נבחר על ידי ועדת ההיגוי של "המועצה לרוח האדם בחינוך" לשמש יושב-הראש שלה. המועצה הכינה ניירות עמדה בנושאי חינוך שונים, עקבה אחר פעולות במערכת החינוך וקיימה דיאלוג ביקורתי עם שר החינוך ואשי המשרד. בפועל, חדלה המועצה מפעולותיה בשנת 2015.
ספריו

התכוונות לאלוהי שבאדם - חינוך אקזיסטנציאליסטי-דתי במשנתו של יוסף שכטר, הוצאת רשפים, 1994
אני מאמין בבית ספרי - דברים שבעל-פה ודברים שבכתב, הוצאת בית הספר הריאלי העברי בחיפה, 1994
מלים מחנכות - לקט הרצאות ומאמרים, הוצאת קדם, 1999
החינוך כחוויה קיומית, תל אביב ועמק יזרעאל: הוצאת מכון מופ"ת/סדרת כליל והוצאה אקדמית יזרעאל, 2007
חינוך מעורב - לקט רשימות, הוצאה עצמית (בסיוע קרן מחקר אישי, המכללה האקדמית עמק יזרעאל), 2008
חינוך – מהות ורוח - קובץ מאמרים, עורכים: ישעיהו תדמור ועמיר פריימן, תל אביב: הוצאת מכון מופ"ת, 2012
חינוך: מהו לי?, הוצאת סטימצקי, 2018
לקריאה נוספת

שי חורב, ישעיהו תדמור, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 387, 2018.
הערות שוליים

↑  הד החינוך, פ"ג (4), פבר' 2009
↑  מתוך מצע התנועה
↑   ניצה בן־דב, האיש שהחמיר יותר מדי עם עצמו, באתר הארץ, 19 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313223305171  BnF: cb157834863 (data)  ISNI: 0000 0000 7849 7003  LCCN: n80031441  VIAF: 54479793   WorldCat (עם VIAF): 54479793
ג'ונתן פיינר

ג'ונתן פיינר (באנגלית: Jonathan Finer) הוא סגן היועץ לביטחון לאומי לשעבר, במקצועו הוא דיפלומט אמריקאי שהיה ראש המטה ומנהל תכנון המדיניות של המזכיר לשעבר ג'ון קרי במחלקת המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פיינר סיים את לימודיו בתיכון בהאנובר, ניו המפשייר. הוא למד באוניברסיטת הרווארד שם התחיל להתעניין ביחסים בינלאומיים לאחר שעבד עבור מפלגת הלייבור בבריטניה. יש לו תואר במשפטים מאוניברסיטת ייל, שם ייסד את פרויקט סיוע הפליטים של עיראק. כמו כן יש לו תואר ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אוקספורד, בה למד במסגרת מלגת רודז. פיינר גם שהה כשנה בהונג קונג כעמית בקרן הנרי לוס, ועיתונאי ועורך במגזין לסקירה הכלכלית במזרח הרחוק.
קריירה

פיינר היה כתב חוץ וארצי ב"וושינגטון פוסט", שם דיווח מיותר מ-20 מדינות במשך כ-18 חודשים, בין השאר התלווה לכוחות הנחתים האמריקאים במהלך הפלישה לעיראק ב-2003 ובבגדאד בשנים 2005–2006. כמו כן סיקר פיינר את מבצע עופרת יצוקה, מלחמת לבנון השנייה, מלחמת גאורגיה–רוסיה, מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004 ואת ליגת הבייסבול בשנת 2004.
פיינר הצטרף לממשל אובמה ב-2009 כעמית בבית הלבן. בבית הלבן שימש גם כמנהל בכיר לענייני מזרח התיכון וצפון אפריקה וכותב מדיניות החוץ של סגן הנשיא ג'ו ביידן ולאחר מכן כיועץ בכיר לסגן היועץ לביטחון לאומי טוני בלינקן.
לפני מינויו לתפקיד מנהל תכנון מדיניות במחלקת המדינה, שימש פיינר כסגן ראש המטה לענייני מדיניות.
בינואר 2021 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי בחר בפיינר להיות סגן היועץ לביטחון לאומי בממשלו העתידי.
הערות שוליים

↑  על מינויו של פיינר 18/12/2015
↑  "Biden to tap more Obama vets to fill key national security roles". POLITICO (באנגלית). נבדק ב-2021-01-05.
קורט קמפבל

קורט מייקל קמפבל (באנגלית: Kurt Michael Campbell; נולד ב-27 באוגוסט 1957) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית בין השנים 2024–2025.
ביוגרפיה

קורט מייקל קמפבל נולד ב-27 באוגוסט 1957. הוא השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, לימודי תעודה במוזיקה ובפילוסופיה פוליטית באוניברסיטת המדינה ירוואן שבארמניה הסובייטית, ותואר דוקטור ביחסים בין-לאומיים מקולג' ברזנוז של אוניברסיטת אוקספורד – שם למד על בסיס מלגת מרשל.
קמפבל שירת במגוון תפקידים בממשל, כולל כסגן עוזר מזכיר ההגנה לענייני אסיה והאוקיינוס השקט, מנהל בצוות המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, סגן יועץ מיוחד לנשיא לענייני הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, וכעמית הבית הלבן במחלקת האוצר של ארצות הברית. קמפבל שירת כקצין בצי ארצות הברית בצוות המטות המשולבים וביחידת המודיעין המיוחד של ראש המבצעים הימיים. הוא היה גם פרופסור חבר למדיניות ציבורית ויחסים בין-לאומיים בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד ועוזר מנהל המרכז למדע ועניינים בין-לאומיים באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2000 קמפבל הועסק במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים כאחד מסגני הנשיא הבכירים, כמנהל תוכנית הביטחון הבין-לאומי, וכיו"ר תוכנית הנרי א. קיסינג'ר למדיניות ביטחון לאומי. קמפבל הפך למנכ"ל ומייסד שותף של "המרכז לביטחון אמריקאי חדש" (CNAS), מכון מחקר לענייני ביטחון לאומי שהושק בינואר 2007.
ב-26 ביוני 2009 אושר מינויו של קמפבל על ידי לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני מזרח אסיה והאוקיינוס השקט. יומו האחרון בממשל ברק אובמה ב-8 בפברואר 2013.
לאחר שירותו בממשל אובמה היה קמפבל מנהל "Aspen Strategy Group" ויו"ר מועצת העורכים של מגזין הדיפלומטיה "Washington Quarterly". ב-2013 היה מייסד שותף ויו"ר "The Asia Group", חברת ייעוץ אסטרטגי המתמקדת גם היא באזור אסיה הפסיפית. קמפבל היה חבר במועצה ליחסי חוץ, בקבוצת ווזץ' ובמכון הבין-לאומי ללימודים אסטרטגיים. בשנים 2018–2019 היה קמפבל חבר בתוכנית מלגת קיסינג'ר במכון מקיין.
ב-20 בינואר 2021, עם השבעתו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, מונה קמפבל למתאם הביטחון הלאומי של ארצות הברית באזור האינדו-פסיפי. במהלך ממשל ביידן כונה קמפבל "צאר אסיה", שכן התווה את מדיניות הממשל בנוגע לאזור.
ב-1 בנובמבר 2023 מינה הנשיא ביידן את קמפבל לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית, ומינויו הועבר לסנאט של ארצות הברית באותו יום. מינויו אושר בהצבעה של 92–5 ב-6 בפברואר 2024, והוא הושבע לתפקיד ב-12 בפברואר אותה שנה. כהונתו תמה עם השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  ניקולה סמית', Joe Biden promotes foreign policy tsar in sign of ‘pivot to Asia’, באתר הטלגרף, 20 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Biden picks Asia hand Kurt Campbell as deputy secretary of state, באתר רויטרס, 1 בנובמבר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259306105171  BIBSYS: 90057640  BnF: cb12388072d (data)  GND: 132490137  ISNI: 0000 0001 0934 0771  LCCN: n85282147  NDL: 001257090  NKC: mzk2013795757  NTA: 072856785  SELIBR: 317311  SUDOC: 032955413  VIAF: 2554533   WorldCat (עם VIAF): 2554533
Back in Black

Back in Black הוא אלבומם השביעי של להקת ההארד רוק AC/DC שיצא ב-25 ביולי 1980.
האלבום הוא האלבום השני הנמכר ביותר בעולם והאלבום הנמכר ביותר בעולם שנעשה על ידי הלהקה.
בשנת 2020, האלבום דורג על ידי מגזין הרולינג סטון במקום ה-84 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
הפקה

Back in Black הוא אלבומם הראשון של AC/DC שהוקלט ללא הזמר הראשי רונלד בון סקוט שמת ב-19 בפברואר 1980. הלהקה התאוששה בתוך זמן קצר, צירפה אליה את הזמר בריאן ג'ונסון ובחודש אפריל נסעו להקליט את האלבום באולפני קומפאס פויינט בנסאו, בירת איי הבהאמה.
כ-49 מיליון עותקים מהאלבום נמכרו ברחבי העולם, 22 מיליון מהם בארצות הברית לבדה, והוא האלבום הרביעי הנמכר ביותר בארצות הברית.
בשנת 2003 בחר אותו מגזין הרולינג סטון במקום ה-73 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, ובמקום ה-26 ברשימת האלבומים הגדולים של שנות ה-80.
לאלבום יצאו חמישה סינגלים: Hells bells; You Shook Me All Night Long הבולט בשימוש בפעמון במהלך הנגינה וההופעות; Back in Black, אשר נכתב והולחן על ידי אנגוס יאנג ומלקולם יאנג והוא נכתב על חזרתו של אנגוס לנגן על גיטרה אחרי מות הסולן הקודם של AC/DC, בון סקוט; Shoot to Thrill ו-Rock and Roll Ain't Noise Pollution.
רשימת שירים

"Hells Bells" – 5:12
"Shoot to Thrill" – 5:17
"What Do You Do for Money Honey" – 3:35
"Givin' the Dog a Bone" - 3:32
"Let Me Put My Love into You" – 4:15
"Back in Black" – 4:15
"You Shook Me All Night Long" – 3:30
"Have a Drink on Me" – 3:59
"Shake a Leg" – 4:06
"Rock and Roll Ain't Noise Pollution" – 4:15
כל השירים נכתבו על ידי אנגוס יאנג, מלקולם יאנג, ובריאן ג'ונסון.
משתתפים

בריאן ג'ונסון — זמר
אנגוס יאנג — גיטרה ראשית
מלקולם יאנג — גיטרת לווי, קולות רקע
קליף ויליאמס — גיטרת בס, קולות רקע
פיל ראד — תופים
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2023> מדינה |   ‏‏‏  2023> מצעד |   ‏‏‏  2023> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 140 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 52 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק והאלטרנטיבי | 30 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק | 32 |
|   ‏‏‏  2024> מדינה |   ‏‏‏  2024> מצעד |   ‏‏‏  2024> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 162 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 68 |
הערות שוליים

↑  רוברט לוין, Ageless and Defiant, AC/DC Stays on Top Without Going Digital‏, 10 באוקטובר 2008, הניו יורק טיימס
↑  Billboard 200 Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Catalog Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Top Rock & Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Top Rock Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית)
↑  Year-end Charts – Billboard 200 Albums, בילבורד, ‏2024
↑  Chart – Sverigetopplistan (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d3bc1a64-7561-3787-b680-0003aa50f8f1
מרשעת: חלק 2

| --- | --- |

סמליל הסרט
 מבוסס על:  "מרשעת" מאת ויני הולצמן וסטיבן שוורץ "מרשעת" מאת גרגורי מגוויר דמויות מתוך "הקוסם מארץ עוץ" מאת ליימן פרנק באום
 בימוי:  ג'ון מ. צ'ו
 הופק בידי:  מארק פלאט דייוויד סטון
 תסריט:  ויני הולצמן וסטיבן שוורץ
 עריכה:  מירון קרשטיין 
 שחקנים ראשיים:  סינתיה אריבו אריאנה גרנדה ג'ונתן ביילי ג'ף גולדבלום אית'ן סלייטר מישל יאו מריסה בוד
 מוזיקה:  סטיבן שוורץ
 צילום:  אליס ברוקס
 מדינה:  בריטניה בריטניה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Marc Platt Productions
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  21 בנובמבר 2025
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט פנטזיה 
 תקציב:  165 מיליון דולר
 סרט קודם:  "מרשעת" (2024)
 www.wickedmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרשעת: חלק 2 (באנגלית: Wicked: For Good) הוא סרט פנטזיה מוזיקלי אמריקאי שבוים על ידי ג'ון מ. צ'ו, על פי תסריט מאת ויני הולצמן וסטיבן שוורץ. הסרט מבוסס על חלקו השני של המחזמר הבימתי באותו השם, שעיבדו עבור תיאטראות ברודוויי בשנת 2003 על פי רומן באותו שם משנת 1995 שנכתב על ידי גרגורי מגוויר ודמויות מהרומן "הקוסם מארץ עוץ" שנכתב בשנת 1900 על ידי ליימן פרנק באום ועיבודו הקולנועי משנת 1939 שהופץ על ידי מטרו גולדווין מאייר.
בסרט מככבות סינתיה אריבו ואריאנה גרנדה בתפקידיהן הראשיים של אלפבה תורפ וגלינדה אפלנד, ולצדן מככבים מישל יאו, ג'ף גולדבלום, ג'ונתן ביילי, אית'ן סלייטר ומריסה בוד בתפקידי משנה. עלילת הסרט מתרחשת לפני ואחרי הגעתה של דורותי גייל מקנזס לארץ עוץ, וממשיכה את עלילת החלק הראשון מהנקודה בה הפכו אלפבה וגלינדה אל המכשפה המרשעת מן המערב והמכשפה הטובה מן הצפון.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-21 בנובמבר 2025.
תקציר העלילה

עלילת הסרט ממשיכה את סיפור היכרותן של אלפבה וגלינדה, מהנקודה בה הפכו אל המכשפה המרשעת מן המערב והמכשפה הטובה מן הצפון ודרכיהן נפרדו, ועד להגעתה של דורותי גייל לארץ עוץ.
צוות השחקנים והדמויות

סינתיה אריבו – אלפבה תרופ, אישה צעירה בעלת עור ירוק ודעות נחרצות, שלימים הופכת למכשפה המרשעת מן המערב.
אריאנה גרנדה – גלינדה אפלנד (אנ'), אישה צעירה ומקובלת חברתית, אך בעלת דעות שטחיות, שלימים הופכת לגלינדה הטובה.
ג'ונתן ביילי – פיירו טיגלאר, נסיך וינקי שמתיידד עם אלפבה וגלינדה במהלך שנות לימודיהם באוניברסיטת שיז ואף נכנס עמן למשולש אהבה.
מישל יאו – מאדאם מוריבל, דיקנית אוניברסיטת שיז ויד-ימינו של הקוסם.
ג'ף גולדבלום – הקוסם (אנ')
אית'ן סלייטר – בוק, מנצ'קין המאוהב נכזבות בגלינדה.
מריסה בודי – נסרוז תרופ, אחותה הצעירה של אלפבה, המשותקת בגפיה התחתונות, שלימים הופכת למכשפה המרשעת מן המזרח.
בנוסף, בסרט תופיע גם דמותה של דורותי גייל, נערה צעירה מקנזס שהגיעה בטעות לארץ עוץ באמצעות טורנדו שנוצר על ידי מאדאם מוריבל.
הפקה > פיתוח

בדצמבר 2012, בעקבות הצלחת הסרט המוזיקלי "עלובי החיים", הודיע המפיק מארק פלאט על פיתוח והפקת סרט שיתבסס על המחזמר "מרשעת", שעובד לתיאטראות ברודוויי על פי ספרו של גרגורי מגוויר משנת 1995 באותו השם. פלאט אישר בנוסף כי הסרט יעלה לאקרנים בשנת 2016. עם זאת, בשנת 2016, לאחר שהפקת הסרט עברה גיהנום פיתוחי, הודיעה "סרטי יוניברסל" כי העיבוד הקולנועי יעלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-20 בדצמבר 2019.
ב-26 באפריל 2022, הכריז במאי הסרט, ג'ון מ. צ'ו, כי הפקת העיבוד הקולנועי תפוצל לשני סרטים: ”בזמן שעבדנו על הפקת הסרט בשנה האחרונה, נהיה בלתי-אפשרי לעבד את הסיפור של "מרשעת" לסרט אחד מבלי לגרום לו נזק ממשי... כשניסינו לחתוך שירים או לקצץ בדמויות, החלטות אלו החלו להרגיש כמו התפשרויות קטלניות עבור חומר המקור ששעשע את כולנו כל כך הרבה שנים. החלטנו להעניק לעצמנו קנבס גדול יותר ולהפיק לא רק סרט "מרשעת" אחד, אלא שניים!... נוכל לספר את הסיפור של "מרשעת" כפי שהוא נועד להיות תוך הכנסת רבדים עמקים והפתעות נוספות למסעותיהן של הדמויות האהובות הללו.”
הפקה > קדם הפקה

ביוני 2022, ענה שוורץ במהלך ריאיון על החלטה זו, לצד אישור כי לאחד משני החלקים ייכתב שיר חדש: ”התקשינו מאוד להמשיך אחרי "Defying Gravity" מבלי להפסיק... השיר הזה נכתב במיוחד עבור הורדת המסך, וכל סצנה שתבוא אחריו ללא הפסקה פשוט נראתה מאכזבת מאוד... בתור סרט אחד ארוך מאוד, נדרש מאיתנו לחתוך או להשמיט דברים שרצינו לכלול ושאנחנו חושבים שהמעריצים של המחזה והספר יעריכו. דיברנו על כך ששינויים צריכים להיות "תוספות", לדבריו של (המפיק) מארק פלאט. על התוספות להוסיף משהו לסיפור או לדמויות. הן לא יכולות לשמש רק כמטרה לעשות משהו שונה. אני מרגיש בטוח שעד שהפקת הסרט תסתיים, אם כולנו נמשיך לראות את הדברים באותה הזווית, אוכל לנהל שיחה עם כל מי שיש לו שאלה לגבי כל אחד מהשינויים שבוצעו ולהצדיק מדוע לדעתי כל שינוי יטיב לעלילה.”
בנובמבר 2022, חשף שוורץ כי לסרט ייכתבו שני שירים חדשים על מנת להרחיב את עלילת החלק השני, שנחשבת לקצרה יותר בעיבוד המוזיקלי.
הפקה > ליהוק

בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקן של אריאנה גרנדה וסינתיה אריבו לגילום דמויותיהן של גלינדה ואלפבה, בהתאמה. ב-21 בספטמבר 2022, נמסר על ליהוקו של ג'ונתן ביילי לגילום דמותו של פיירו. באוקטובר 2022, נמסר כי השחקן ג'ף גולדבלום נמצא במשא ומתן על גילום דמותו של הקוסם. בתחילת דצמבר 2022, אושר ליהוקו של גולדבלום, לצד ליהוקם של איתן סלייטר, מישל יאו ומריסה בוד לצוות השחקנים.
הפקה > צילומים

ב-9 בדצמבר 2022, אישר צ'ו באמצעות חשבונו הפרטי בטוויטר כי צילומי הסרט החלו לצד צילומי החלק הראשון. תקופת הצילומים המקורית התעתדה להימשך מ-6 באפריל 2023 עד ל-14 ביולי 2023, ולהסתיים ב-25 ביולי 2023; אך בעקבות שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו, הושבתו הצילומים מ-13 ביולי 2023 עד ל-8 בנובמבר 2023, התחדשו ב-24 בינואר 2024 והסתיימו ב-26 בינואר 2024. במקביל להכרזתו על סיום הצילומים, חשף צ'ו שקולותיהם של השחקנים במהלך הנאמברים המוזיקליים הוקלטו בשידור חי על הסט, תוך שימוש בטכניקות הקלטה זהות לאלו שיושמו על הסט של "עלובי החיים". מערבל הסאונדים זוכה פרס האוסקר סיימון הייז היה מעורב בהקלטת שירתם של השחקנים.
הפקה > פוסט פרודקשן

ב-6 בפברואר 2024, אושר כי את האפקטים החזותיים של הסרט, עליהם יופקד מפקח האפקטים החזותיים פבלו הלמן, תספק חברת האפקטים "אינדסטריאל לייט אנד מג'יק". בנוסף, נמסר כי עבודת הפוסט-פרודקשן על הסרט החלה לצד העבודה על החלק הראשון, וכי צ'ו והעורך מיירון קרשטיין מבצעים אותה מרחוק באמצעות משקפי האפל ויז'ן פרו.
הפקה > מוזיקה

בדומה להפצתו של פסקול החלק הראשון, גם את הפסקול של הסרט עתידים להפיץ "ריפבליק רקורדס" ו"ורב רקורדס", חברת התקליטים של גרנדה. שירים שיכללו בסרט השני: "Thank Goodness", ‏"The Wicked Witch of the East",‏ "Wonderful", ‏"I’m Not That Girl (Reprise)",‏ "As Long As You’re Mine", ‏"No Good Deed",‏ "March of the Witch Hunters", "For Good‏" ושיר סיום. ייתכן שיהיו שירים מקוריים חדשים שנכתבו על ידי סטיבן שוורץ במיוחד לסרט.
הפצה

לאחר שהוכרז במקור כסרט אחד, פוצל העיבוד הקולנועי לשני סרטים באפריל 2022 ונמסר כי הסרט, חלקו השני של העיבוד, עתיד לעלות לאקרנים ב-21 בנובמבר 2025, לאחר שבמקור התעתד לעלות לאקרנים ב-25 בדצמבר 2025.
סגן מזכיר ביטחון מולדת של ארצות הברית

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  טרוי אדגר
 תאריך כניסה לתפקיד:  8 במרץ 2025
 דרכי מינוי:  ממונה בידי נשיא ארצות הברית
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 כפוף:  מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית
 מושב המשרה:  וושינגטון הבירה
 ייסוד המשרה:  2003
 איוש ראשון:  גורדון אינגלנד
 www.dhs.gov
 
סגן מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית (באנגלית: United States Deputy Secretary of Homeland Security) הוא התפקיד השני בחשיבותו במחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. הסגן משמש כסגנו הראשי של מזכיר ביטחון המולדת. במסגרת תפקידו אחראי הסגן על ניהול הפעילות היומיומית של המחלקה, פיקוח על ביצוע משימותיה המרכזיות ויישום המדיניות האסטרטגית של הממשל. סגן המזכיר אחראי על פיקוח והוצאה לפועל של משימות הליבה של מחלקת ביטחון המולדת. סגן מזכיר ביטחון המולדת מתמנה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט.
היסטוריה

תפקיד סגן מזכיר מחלקת ביטחון המולדת של ארצות הברית נוצר בשנת 2003, עם הקמת מחלקת ביטחון המולדת בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001. המחלקה הוקמה כחלק ממאמץ נרחב לשפר את ביטחון הפנים של ארצות הברית, ולרכז תחת קורת גג אחת סוכנויות פדרליות רבות שהתמקדו בביטחון לאומי. בשנותיו הראשונות, תפקיד סגן המזכיר התמקד בעיקר באיחוד 22 סוכנויות פדרליות שונות לכדי מחלקה מתפקדת אחת. הסגנים הראשונים שירתו בתפקידים מאתגרים של שילוב תפקודים, הגדרת תהליכים פנימיים וניהול האתגרים של ארגון חדש. במהלך העשור השני לקיום המחלקה, סגן המזכיר קיבל אחריות רחבה יותר על יישום מדיניות לאומית בתחומים כמו הגנה על סייבר, מניעת טרור, ואכיפת חוקי הגירה. שיפור היעילות התפעולית והעמקת שיתופי הפעולה עם סוכנויות אחרות היוו מוקד מרכזי בתקופה זו. תחת ממשלים שונים, תפקיד סגן המזכיר עבר התאמות נוספות כדי להתמודד עם איומים מורכבים יותר, כמו מתקפות סייבר, השפעות שינויי האקלים, והאתגרים הגוברים בגבולות. סגן המזכיר נדרש לשפר את יכולות התגובה של המחלקה ולחזק את שיתוף הפעולה עם המגזר הפרטי. בשנים האחרונות, התפקיד עבר למוקד משולב של חדשנות, דגש על טכנולוגיות חדשות, והתמודדות עם מגפות עולמיות, כמו COVID-19. תפקיד סגן המזכיר הפך לחשוב במיוחד בניהול תהליכי חירום ובהבטחת עמידות מערכות הביטחון של ארצות הברית.