stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאורגי מונדזולבסקי
ביוגרפיה > 1956

באליפות העולם שנערכה בצרפת בספטמבר 1956 זכה במדליית ארד, אחרי צ'כוסלובקיה ורומניה.
ביוגרפיה > 1960 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בברזיל בנובמבר 1960 זכה במדליית זהב לפני צ'כוסלובקיה ורומניה.
ביוגרפיה > 1962

באליפות העולם שנערכה בברית המועצות באוקטובר 1962 זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות לפני צ'כוסלובקיה ורומניה.
ביוגרפיה > 1964 > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורעף. לצידו שיחק היהודי יורי ונגרובסקי
ביוגרפיה > 1967 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בטורקיה בנובמבר 1967 זכה במדליית זהב.
ביוגרפיה > 1968

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורעף לאחר שנבחרתו ניצחה ב-8 משחקים והפסידה במשחקה הראשון לנבחרת ארצות הברית. לצידו שיחק היהודי יבגני לפינסקי.
מונדזולבסקי פרש כסגן אלוף מהצבא הסובייטי וחיבר את הספר "נדיבות השחקן" בשנת 1984. לאחר שסיים את לימודיו במכון הפדגוגי של אודסה בשנת 1956, חזר לאקדמיה ולימד כפרופסור באוניברסיטה הממלכתית לכרייה במוסקבה (אנ').
נפטר ב-28 באפריל 2024.
הנצחה

בשנת 2012 נכנס להיכל התהילה של הכדורעף.
סייר הקבצים (חלונות)

| --- | --- |
 מפתח:  מיקרוסופט 
 גרסה אחרונה:  22H2 (10.0.22621.2215) (22 באוגוסט 2023) 
 מערכת הפעלה:  Microsoft Windows 
 
תוכנת "סייר הקבצים" במערכת ההפעלה Windows 8 בגרסתה האנגלית
סייר הקבצים (בגרסתה האנגלית: File Explorer) היא תוכנת ניהול הקבצים הרשמית במערכות ההפעלה חלונות של מיקרוסופט מגרסה 95 ואילך, המספקת ממשק משתמש גרפי לגישה אל מערכת הקבצים. התוכנה החליפה את קודמתה, "מנהל קבצים", שנכללה בכל גרסאות Microsoft Windows 3.x. לפני גרסת חלונות 8, שמה של התוכנה הייתה "סייר Windows" (באנגלית: Windows Explorer).
בנוסף התוכנה היא רכיב בממשק מערכת ההפעלה, כחלק מאלמנטים נוספים על הצג, כשורת המשימות ושולחן העבודה.
ללא תוכנה זו לא תיתכן שליטה בצורה גרפית על תוכן המחשב אלא דרך שורת הפקודה. התוכנה קיימת בקובץ הקרוי explorer.exe הקיים בתיקיית מערכת ההפעלה.
הערות שוליים

↑  על אופן השימוש במנהל הקבצים וקיצורי דרך בו באתר מיקרוסופט http://technet.microsoft.com/en-us/library/cc751133.aspx#mainSection
↑  לסייר Windows יש שם חדש, באתר מיקרוסופט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph316221 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ר.ס. תומאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1913 קארדיף, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 בספטמבר 2000 (בגיל 87) קריקיית', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, ויילס, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בנגור, St Michael's College 
 שפות היצירה:  אנגלית, ולשית 
 סוגה:  שירה לירית 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 בן או בת זוג:  Mildred E. Eldridge (1940–?) 
 פרסים והוקרה:  Horst Bienek Award for Poetry (1996)  פרס היינמן (1955)  מדליית הזהב של המלכה לשירה  פרס קולמונדלי 
 
רונלד סטיוארט תומאס (באנגלית: Ronald Stuart Thomas,‏ 29 במרץ 1913 - 25 בספטמבר 2000) שהתפרסם כ-ר. ס. תומאס (R. S. Thomas), היה משורר וולשי וכומר אנגליקני, שהיה ידוע בלאומניותו הוולשית. היה מתנגד חריף של האנגליזציה של ויילס. היו מבקרים שראו בו את גדול המשוררים הוולשיים, והשוו את יצירתו לזו של סולז'ניצין. מאידך הוא היה משורר אנגלי גדול, ויצירתו האנגלית עולה בהרבה על כתיבתו בלשון הוולשית.
חייו

תומאס נולד בקארדיף, כבנם היחיד של תומאס הוברט ומרגרט לבית דייוויס. המשפחה עברה להוליהד בשנת 1918 בשל עבודתו של אביו בצי הסוחר. בשנת 1932 זכה במענק לימודים לאוניברסיטת בנגור, שם הוא נחשף לשירה הקלאסית. בשנת 1936, לאחר שסיים את לימודי התאולוגיה במכללה אנגליקנית הוא הוסמך ככומר בכנסייה בוויילס. משנת 1936 עד 1940 הוא היה הכומר של עיירה קטנה, שם פגש את אשתו לעתיד, אלדרידג' מילדרד.
תומאס ומילדרד נישאו בשנת 1940 וחיו יחד עד מותה בשנת 1991. בנם היחיד נולד ב-29 באוגוסט 1945. משפחת תומאס חיה על הכנסה זעירה, ותומס דחה כמה וכמה הצעות לקידום, בשל אהבתו לשירה.
במשך שתים עשרה שנים, 1942-1954, תומאס היה רקטור של מכללה דתית אנגליקנית, שם החל לראשונה ללמוד את הלשון הוולשית. באותן השנים גם פרסם את שלושת ספרי שירתו הראשונים. שירתו הייחודית הוכרה מראשית הפרסום והוא זכה בכמה פרסים חשובים.
תומאס למד את השפה הוולשית בגיל 30, וטען שזה מאוחר מדי כדי לכתוב שירה מעולה. עם זאת חי בקהילה דוברת וולשית ואף כתב יצירות פרוזה בלשון זו. תומאס פרש מתפקידיו בכנסייה בשנת 1978, והתמסר לפעילות ספרותית ופעילות פוליטית לאומנית וולשית.
בשנת 1996 תומאס היה מועמד לפרס נובל לספרות, אך באותה שנה זכה בפרס המשורר האירי, שיימוס היני.
ר.ס. תומאס נפטר בספטמבר 2000, בגיל 87, בביתו, לאחר מחלת לב ממושכת. באזכרה גדולה שנערכה לו, במנזר וסטמינסטר, השתתפו גדולי המשוררים כותבי האנגלית, ושיימוס היני בראשם.
תומאס פרסם למעלה משלושים כרכים של שירה פרוזה ועוד. יצירותיו לא תורגמו ולא נדפסו ספרי שירתו בעברית. כתב יד של ספר שיריו הכין-לדפוס המתרגם-המשורר צביקה יעקבי, איש קיבוץ נען. אך הספר לא יצא לאור. כמה משיריו נדפסו בכתבי-עת ספרותיים בארץ.
שיריו שתורגמו לעברית

הישועה, המלכות, שני שירים, מתרגם צביקה יעקבי, מאזנים, ירחון לספרות, ע"ב (4), עמ' 39, 1998 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
המודל האדם, נוקטורנו של בן-שאן, שני ילדים מאוימים על ידי זמיר, שירים, תרגם צביקה יעקבי, שבו, כתב-עת לשירה, 2: 94-98, 1999
הוא, שיר של תומאס ר.ס., מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף חג - ספרות וספרים, כ' בניסן תשנ"ז, 27.4.97: 35
עידן, שיר, מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, ט"ז בניסן תש"ס, 21.4.2000: 27
בתוך זה, שיר, מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י' בכסלו תש"ס, 19.11.99: 27 וכן בכתב העת לשירה כרמל של הוצאת כרמל 2001.
נקבה, מאנגלית צביקה יעקבי, מאזנים, ירחון לספרות, ע"א (4): 22, 1997
האי, במדורו של רוני סומק, חצי פינה, תרגם מאנגלית צביקה יעקבי, עיתון 77: לספרות ולתרבות, 234-235: 11, 1999
שיר לאל צעיר, נוף וולשי, ינואר, SARN RHIW , ארבעה שירים, מתרגם צביקה יעקבי, נדפס בעיתון 77: לספרות ולתרבות, 230: 21, 1999
שלושה שירים מאת ר"ס תומאס: ינואר - חמה - הערת-שולים, תרגם מאנגלית צביקה יעקבי, אפיריון, 52: 29, 1998
רותי סיני

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  הארץ, Associated Press, מעריב 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
רותי סיני היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

סיני היא בוגרת החוג למזרח אסיה עם התמחות בסין והחוג לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ובעלת תואר שני בעיתונות מאוניברסיטת קולומביה.
היא הייתה כתבת סוכנות הידיעות אי.פי., תחילה בניו יורק, לאחר מכן בישראל ובמשך שבע שנים בוושינגטון, שם כתבה על הפנטגון, על מחלקת המדינה ועל הבית הלבן.
בשנת 1996 החלה סיני לכתוב בעיתון "הארץ". היא ערכה את מוסף "בריאות" ושימשה כממלאת מקום עורך חלק ב' של העיתון. ב-2006 הייתה ממקימי ועד עיתונאי "הארץ".
בין השנים 2001 ו-2009 סיקרה סיני את נושא העבודה והרווחה. בין היתר התמקדה באפליה, פערים סוציו-אקונומיים, אבטלה, עוני, אי אכיפת זכויות עובדים, תוכנית ויסקונסין, עובדים זרים, עובדי קבלן, זכויות נשים וקשישים ועוד. סיני גם מרצה במכללה החברתית כלכלית.
בשנת 2006 (תשס"ו) קיבלה סיני את אות עמותת אומ"ץ על פועלה בתחום החברתי, ואת פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה מטעם עיריית תל אביב-יפו.
ב-16 ביוני 2008 קיבלה הודעה על זימון לשימוע לפני פיטורים מ"הארץ" עקב הטחת ביקורת פומבית על התנהלות העיתון, אך לאחר ששורה של ארגונים חברתיים מחו על ההחלטה, החליט עורך העיתון דב אלפון לחזור בו מכוונת הפיטורים.
ב-10 בינואר 2009 פוטרה סיני מ"הארץ". במרץ אותה שנה היא עברה לעיתון "כלכליסט". מדצמבר 2009 הייתה בעלת טור דעות ב-nrg. בחודשים אוגוסט עד דצמבר 2011 שימשה כתבת ופרשנית לענייני חברה ורווחה במעריב עד שפוטרה. היא כיהנה כחברת הוועד המנהל של עמותת ידיד.
עבדה כעורכת בערוץ i24news מהקמתו ב-2013 עד ינואר 2016.
הערות שוליים

↑  ענת קם‏, רותי סיני זומנה לשימוע לפני פיטורים, באתר וואלה, 16 ביוני 2008
↑  ענת קם‏, רותי סיני לא תפוטר, באתר וואלה, 22 ביוני 2008
↑  לי-אור אברבך, פוטרה רותי סיני, כתבת הרווחה של עיתון הארץ, באתר nrg‏, 10 בינואר 2009
↑  יובל דרור, ניר חפץ לא חברה, באתר העין השביעית, 19 בדצמבר 2011
↑  לי-אור אברבך, ‏עזיבה נוספת ב-i24news: העורכת רותי סיני פורשת, באתר גלובס, 22 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312630605171  VIAF: 299112453   WorldCat (עם VIAF): 299112453
אנרגיה מתחדשת

סוגי אנרגיה מתחדשת

אנרגיה מתחדשת היא אנרגיה המתקבלת ממקורות טבעיים כמעט בלתי נדלים, אם בגלל כמות האנרגיה העצומה העצורה בהם, ואם בגלל יכולתם להתחדש תוך זמן קצר באמצעות תהליכים טבעיים.
מקורות אלה נחשבים כבלתי מתכלים, בניגוד למקורות אנרגיה מתכלים כגון מרבצי פחם, נפט וגז טבעי, אשר הולכים ומתדלדלים בעקבות השימוש הרב הנעשה בהם.
מקורות אנרגיה בלתי מתכלים הם השמש (אנרגיה סולרית), המים (אנרגיית מים כולל אנרגיית גאות ושפל וזרמים ימיים) והרוח (אנרגיית רוח).
האנרגיה המתחדשת היא אחת מצורות האנרגיה הירוקה.
מבט היסטורי

מקורות האנרגיה המתחדשת היו מקורות האנרגיה הראשונים בהם השתמשה האנושות. הם היו זמינים ולא דרשו רמה טכנולוגית גבוהה ליישומם.
מספרים על ארכימדס, אשר בעת המצור על סירקוסאי, בשנת 212 לפני הספירה, המציא מערכת מראות שהבעירה את ספינות המלחמה של האויב באמצעות קרינת השמש.
תרבויות עתיקות, כגון היוונים, הרומאים, הפרסים והסינים השתמשו באנרגיית הרוח והמים תוך הפיכתה לאנרגיה מכנית, בטחנות קמח המופעלות על ידי הרוח או המים, ובמבטשות לעיבוד צמר שנבנו ליד נהרות.
האוניות הראשונות היו אוניות מפרשים המונעות בכוח הרוח תוך הסתייעות בזרמים הימיים.
לצד מקורות האנרגיה המתחדשת נעשה תמיד שימוש בחומרי בערה טבעיים, כגון עץ, כבול ומאוחר יותר פחם, לצורך הפקת חום לשימושים ביתיים ותעשייתיים.
נקודת המפנה, בה נזנחו מקורות האנרגיה המתחדשים לטובת מקורות אנרגיה מתכלים, חלה בשנת 1744 עת נכנס לשימוש מנוע הקיטור, שהומצא על ידי ג'יימס ואט, אירוע שסימן את תחילתה של המהפכה התעשייתית. מנוע הקיטור החליף את הפועלים, את בעלי חיים ובמקרים רבים את כוח הרוח והמים, בהפעלת מכונות.
הנפט נכנס לשימוש כמקור אנרגיה בסוף המאה ה־19 ובמיוחד לאחר המצאת מנוע בעירה פנימית בעל ארבע פעימות על ידי ניקולאוס אוטו בשנת 1867 והמשך שיפורו. בתחילת המאה ה־20, הודות לפיתוח טכניקות זיקוק הנפט ליצירת בנזין, סולר, קרוסין וחומרי סיכה, הנפט הפך למקור האנרגיה העיקרי עבור כל ענפי המשק.
הגז הטבעי נכנס לשימוש כמקור אנרגיה במהלך המאה ה־20, במיוחד אחרי מלחמת העולם השנייה. הגז הטבעי התגלה כמקור אנרגיה נקי מתאים לחימום ביתי, לבישול וליצור חשמל בתחנות כוח.
הפקת אנרגיה ממקורות מתחדשים אפשרית רק בזמן שאותם משאבים טבעיים זמינים להפקת אנרגיה. לכן, שימוש רחב היקף באנרגיה מתחדשת דורש פתרונות לאגירת אנרגיה, כדי שיהיה אפשר לצרוך אותה גם בזמן שמקורות האנרגיה אינם זמינים.
האנרגיה המתחדשת

פיתוח טכנולוגיות המאפשרות ניצול מרבי ומיטבי של אנרגיה מתחדשת, אגירתה והפצתה הכרחי לנוכח דלדול מקורות האנרגיה המתכלה והנזקים שהשימוש בה מסבים לסביבה כגון, התחממות עולמית ונזקים אקולוגיים.
בשנת 2013, 30 מדינות דיווחו שהן מפיקות מעל 20% מהאנרגיה ממקורות אנרגיה מתחדשת. 120 מדינות הציבו יעדים לתווך ארוך לשימוש באנרגיה מתחדשת, דוגמת היעד של האיחוד האירופי המדבר על 20% עד שנת 2020. מחוץ לאיחוד האירופי, קבוצה של מעל 20 מדינות שונות הציבה יעדים שבין 10% ל־50% שימוש באנרגיה מתחדשת לתקופה 2020 - 2030.
בשנת 2014, מקורות אנרגיה מתחדשים, כגון אנרגיית הרוח, אנרגיה גיאותרמית, אנרגיית השמש והאנרגיה המופקת משריפת פסולת ועצים סיפקו 19% מכלל האנרגיה שנצרכה בעולם. המגזר בעל הצריכה הגבוהה ביותר של אנרגיה הוא מגזר הפקת החשמל, בו 22.8% מהתפוקה התבססה על מקורות בלתי מתכלים, מתוכם 16% אנרגיית המים ו- 3.1% אנרגיית הרוח. החסמים העיקריים ליישום בקנה מידה גדול של אסטרטגיות השימוש באנרגיה מתחדשת דלת פחמן הם פוליטיים ולא טכנולוגיים, וביניהם הכחשת שינוי האקלים, הלובי של הדלקים המאובנים, צריכת אנרגיה שאינה בת קיימה, תשתיות אנרגיה מיושנות ואילוצים כלכליים.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיית שמש

אנרגיה סולארית היא אנרגיה שמקורה בקרינה ישירה מן השמש. אנרגיה זו נקלטת בכדור הארץ בשפע, בכמויות העולות בהרבה על התצרוכת האנושית.
פיתוח טכנולוגיות לייצור חשמל מאנרגיית השמש התחיל כבר בשנת 1860. בשנת 1884, צ'ארלס פריץ (אנ') התקין את הלוחות הסולריים הראשונים על גג בניין בניו יורק אשר עבדו בנצילות של 1%. הלוויין הראשון בו נעשה שימוש באנרגיה סולרית הושק בשנת 1957, אבל יישום הטכנולוגיה בשוק הרחב נחשבה עדיין לא כלכלי והמשיך להיות תלוי במחירי הדלקים המאובנים. בסוף המאה העשרים, חל זינוק בפיתוח טכנולוגיות לניצול אנרגיית השמש, הודות לשילוב בין הספקה בעייתית של דלקים מאובנים, הדאגה להתחממות עולמית והשיפור בטכנולוגיה הזמינה.
ניצול אנרגיית השמש אפשרי בשתי דרכים: המרה ישירה לאנרגיה חשמלית, או המרה לאנרגיה תרמית אשר תנוצל בשלב שני לצרכים ביתיים, או בתעשיות השונות, כולל תחנות הכוח לייצור חשמל.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיית שמש > תא פוטו-וולטאי

תא פוטו-וולטאי הוא מתקן המאפשר המרה ישירה של הקרינה האלקטרומגנטית של השמש לחשמל על בסיס האפקט הפוטו-וולטאי (אנ').
פאנלים עשויים תאים פוטו-וולטאיים (פאנלים סולריים) מיוצרים בגדלים שונים ולשימושים שונים, החל מתאורה דקורטיבית לגינות ועד להקמת חוות סולאריות ותחנות כוח מבוססות על אנרגיית השמש. פאנלים סולאריים המותקנים על גגות של בניינים, מרכזים מסחריים ומגרשי חנייה בסביבה העירונית מספקים חשמל לאותם אתרים בשעות האור ואוגרים את החשמל העודף לשימוש בשעות הלילה, או מעבירים אותו לרשת החשמל הארצית.
החל משנת 2021, מערכות אלה מספקות 4% מהחשמל בעולם לעומת 1% בשנת 2015. הצפי הוא שעד שנת 2025 אנרגיית השמש תספק כ-20% מצריכת החשמל העולמית.
לתאים הפוטו-וולטאיים מספר חסרונות המונעים את יישומם בקנה מידה גדול: עלות ייצור גבוהה, יעילות המרה לחשמל נמוכה יחסית למקורות המתבססים על דלק, אגירת אנרגיה בעייתית.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיית שמש > המרת אנרגיית השמש לאנרגיית חום

המרת אנרגיית השמש לאנרגיית חום (אנ') לשימוש ביתי או תעשייתי מתבססת על מספר טכנולוגיות, החל מקולטי שמש לשימוש ביתי וכלה בקולטי שמש המרכזים את אנרגיית השמש באמצעות מראות או עדשות היכולים לספק טמפרטורות גבוהות ביותר לשימוש בתעשייה ובתחנות כוח.
טכנולוגיות ריכוז אנרגיית השמש ( באנגלית CSP, Concentrated solar power) משתמשות בעדשות או במראות, ולאחר מכן בחום הנוצר, לייצור קיטור להפעלת טורבינות. הרכיבים האופטיים בטכנולוגיות אלה הם שוקת פרבוליות (אנ'), רפלקטור פרנל ליניארי (אנ') וצלחת סטירלינג (אנ'). המראות או העדשות מותקנות בשדה מראות או במגדלי שמש. רכיבים מכניים משמשים למעקב אחר השמש ולמיקוד הקרינה. בכל המערכות הללו נמצא נוזל מוליך חום כגון מים, גז, שמן סינתטי, או מלח מותך, המסוגל להגיע לטמפרטורות של עד 1000ºC. המלח המותך משמש גם לאגירת החום העודף.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיית שמש > מגדל שמש

מגדל שמש הוא מתקן בראשו מוצב מערך מראות העוקב אחרי השמש (הליוסטט) ומרכז את קרני השמש אל מגדל נוסף שהוא המגדל הקולט. החום נקלט במגדל הקולט משמש לחימום קיטור לטמפרטורה של 500ºC לצורך הפעלת טורבינות ליצירת חשמל. עודף האנרגיה נאגר במלח מותך.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיית רוח

האנרגיה הקינטית של הרוח מומרת לאנרגיה חשמלית באמצעות טורבינות רוח. התנועה הסיבובית של להבי הטורבינה מפעילה גנרטור שמייצר את החשמל.
הטורבינה הראשונה לייצור חשמל הוקמה בסוף המאה ה־19 בסקוטלנד. משנות ה־80 של המאה ה־20 החל יישום נרחב ומסחרי של טורבינות רוח לייצור חשמל וכיום מותקנות ברחבי העולם מאות אלפי טורבינות רוח המייצרות חשמל נקי ולא מזהם.
מדינות כמו דנמרק, ספרד, פורטוגל וגרמניה מובילות בייצור חשמל במתקני רוח באירופה. בסוף שנת 2016 סיפקה אנרגיית הרוח כ־15.6% מכלל צריכת החשמל באיחוד האירופי.
בסוף שנת 2017 טורבינות הרוח היו אחראיות לייצור 5.6% מצריכת החשמל העולמית.
בשנת 2022, טורבינות הרוח סיפקו 10.3% מכלל אספקת החשמל בארצות הברית.
95% מטורבינות הרוח מותקנות ביבשה והיתר בים.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיית מים

לאחר המצאת המנוע, השימוש היחידי באנרגיית המים הוא לייצור חשמל.
בתחנות כוח המוקמות ליד נהרות, מי הנהר נאספים למאגרים באמצעות סכרים, משם הם מוזרמים למקום נמוך יותר בו נמצאות הטורבינות המפעילות את הגנרטורים לייצור חשמל.
תחנות כוח אלה סיפקה בשנת 2020 כמעט מחצית מהאנרגיה החשמלית ממקורות דלי פחמן. תרומתן הייתה ב-55% גבוהה יותר מזאת של תחנות הכוח הגרעיניות וגבוהה יותר מתרומותיהן של כל האנרגיות המתחדשות גם יחד, כולל רוח, תאים פוטו-וולטאיים, ביו-אנרגיה והאנרגיה הגיאותרמית. בשנת 2020, אנרגיית המים הייתה המקור השלישי בחשיבותו אחרי פחם וגז טבעי כאשר סיפקה שישית מהחשמל שיוצר בעולם. במהלך 20 השנים האחרונות, ייצור העולמי של החשמל בשיטה זאת עלה ב־70%.
אנרגיית הגאות והשפל מנוצלת בצורה דומה, כאשר מי הים העולים בזמן הגאות נאגרים מאחורי סכר, משוחררים באופן יזום ומופנים להפעלת טורבינה המייצרת חשמל, הנמצאת במקום נמוך יותר .
האנרגיה הקינטית של גלי הים או של זרמי הים מנוצלת על ידי שימוש ישיר להנעת טורבינות תת-מימיות
השיטות לניצול האנרגיה הימית פותחו בתחילת המאה ה-20. תחנת הכוח הראשונה (אנ') המנצלת אנרגיית גאות ושפל הוקמה בשנת 1966 על הנהר לה ראנס (la Rance) בצרפת והיא התחנה השנייה בגודלה בעולם אחרי תחנת הכוח על האגם סיווה (אנ') (Sihwa) בקוריאה, שנחנכה בשנת 2011.
החסמים העיקריים לקידום השימוש באנרגיה הימית הם העלות הגבוהה של התקנת התחנות והנזק שהתחנות גורמות לסביבה.
על פי נתוני סוכנות האנרגיה הבין-לאומית, ייצור החשמל באמצעות טכנולוגיות ימיות עלה ב-13% בשנת 2019, בקצב מהיר יותר באופן משמעותי מאשר בשנים קודמות. הסוכנות מעודדת את המדינות לקדם את המחקרים בתחום זה על מנת להגיע לצמיחה של 23% עד שנת 2030.
האנרגיה המתחדשת > אנרגיה גיאותרמית

המקור לאנרגיה גאותרמית הוא החום הטבעי האצור מתחת למעטה קרום כדור הארץ. ישנם מקורות חום בעלי אנתלפיה גבוהה, כגון הרי געש וגייזרים ומקורות בעלי אנתלפיה נמוכה, כגון החום העצור בתוך סלעים בקרום כדור הארץ.
לאנרגיה הגיאותרמית שני יישומים: חימום\קירור, המשתמש במקורות בעלי האנתלפיה הנמוכה, וייצור חשמל.
משאבות חום גיאותרמיות (GSHP ) הן השיטה המועדפת לשימוש ישיר באנרגיה הגיאותרמית. הן משתמשות בחום האצור בעומק של 30 עד 100 מטר מתחת לפני הקרקע, הנע בין בין 10°C ל - 25°C (תלוי בקו הרוחב), לצורך חימום בנייני מגורים, חממות ותהליכים שונים אחרים.
תחנות הכוח הגיאותרמיות משתמשות בקיטור המיוצר בדרכים שונות.  העלות הגבוהה של הקמת תחנת כוח גיאותרמית מתאזנת על ידי העלות הנמוכה של התפעול ויעילותה הגבוהה.
הקיבולת המותקנת העולמית של אנרגיה גיאותרמית עלתה באופן הדרגתי בין 2012 ל-2022 וצפויה להמשיך לעלות בשנים הבאות. המדינות המובילות בתחום הן ארצות הברית, אינדונזיה והפיליפינים.
ראו גם

אנרגיה מתחדשת בישראל
אנרגיה מתחדשת ברשות הפלסטינית
שמורת הטבע גפלנגיר

שמורת הטבע גפלנגיר (בטורקמנית: Gaplaňgyr goraghanasy) היא שמורת טבע במחוז דשוגוז בטורקמניסטן. השמורה הוקמה ב-1979 ונועדה להגן על הצמחייה ובעלי החיים המקומיים ולשקמם. היא נמצאת בשטחה של רמת גפלנגיר הקצה הדרומי של רמת אוסטיורט בגבול עם קזחסטן ואוזבקיסטן בחלק הצפון-מערבי של מחוז דשוגוז. שטחה 2,822 קילומטרים רבועים, והיא כוללת שני אזורים מוגנים במיוחד: שמורת סאריגאמיש ושמורת שאסנם.
השמורה צורפה לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
צמחייה ובעלי חיים

גפלנגיר פירושו "רמת ברדלס", אבל החתולים הגדולים נכחדו בכל אזור אוסטיורט. 26 מינים של יונקים, 147 מיני עופות ו-918 מינים של צמחים עילאיים תועדו בשמורת גפלנקיר. מינים נדירים מוגנים של בעלי חיים שנמצאו בשמורה כוללים, צבי מרכז אסיה, תת-מין של כבש אוריאל (Ovis vignei cycloceros) המכונה כבש הרי אוסטיורט, גירית הדבש וכן אוכלוסייה ניכרת של אנטילופת הסאיגה הנודדת לכאן מקאראקלפאקסטן בחורף. הצמחים כוללים את הצבעוני הטורקמני, מין של גיבסנית, מין של שיטה ו-55 מינים אנדמיים נוספים. שמורת הטבע גפלנגיר משלבת גם שני מקלטים לחיות הבר: מקלט סאריגאמיש, שהוקם ב-1980 כמערכת אקולוגית של אגם-חוף, ומקלט שסנם, שהוקם ב-1984 לשימור מדבר האבן ואת הפרא הטורקמני (אנ').
הערות שוליים

↑  Cold Winter Deserts of Turan
↑  Nature Reserves of Turkmenistan
שמורת הטבע ברקטלי גרגום

שמורת הטבע ברקטלי גרגום (בטורקמנית: Bereketli Garagum goraghanasy) היא שמורת טבע מדברית במחוז אחאל בטורקמניסטן, דרומית למדבר קאראקום. היא משתרעת על שטח של כ-870 קילומטרים רבועים. היא הוקמה בשנת 2013 במטרה להגן ולשמור את על המערכות האקולוגיות של מדבר קאראקום. השמורה כוללת את השפלה המרכזית ואת זאוונגוז-קראקום, וכן בחלקה את שרשרת אגמי המים המלוחים של אונגוז של אפיק הנהר העתיק של אמו דריה, שחוצה את מדבר קאראקום לכל רוחבו ממזרח למערב. מגוון הנופים משפיע על הרכב הצמחייה באזור.
יוזמת מדבר מרכז אסיה (בראשי תיבות באנגלית CADI) עובדת על פרויקט להרחבת גבולות השמורה, כדי לספק תנאי חיים טובים יותר לפרסתנים הנודדים מחוץ לשמורה אל בורות המים.
השמורה צורפה לאתר המורשת העולמית מדבריות החורף הקרים של טוראן של ארגון אונסק"ו שהוכרז בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
צמחייה ובעלי חיים

בשטח השמורה יש יותר מ-1,000 מינים של בעלי חיים, 20 מיני יונקים, 150 מיני עופות, 15 מיני זוחלים, מין אחד של דו-חיים, והשאר מיוצגים על ידי חסרי חוליות. עיט זהוב, כרוון מצוי, צבי הזפק ואחרים כלולים בספר האדום של טורקמניסטן.
בשמורה 293 מינים של צמחים, כולל 210 מינים של צמחים עילאיים. אלה הזקוקים להגנה קפדנית כוללים את הצבעוני הסוגדיאני.
הערות שוליים

↑  "New nature reserve established in Kara Kum desert". אורכב מ-המקור ב-2020-06-23.
↑  ""Bereketli Garagum" - new natural reserve". אורכב מ-המקור ב-2020-06-22.
↑  Central Asian Desert Initiative (CADI) - Protection and adapted use of winter-cold deserts in Central Asia
↑  Cold Winter Deserts of Turan
↑  В Каракумах открывается новый заповедник
איי זופרנה

| --- | --- |
צילום האיים מלווין
צילום האיים מלווין
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקארפאתי
 קואורדינטות:  36°04′19″N 26°24′02″E﻿ / ﻿36.07194°N 26.40056°E﻿ / 36.07194; 26.40056
 ארכיפלג:  האיים הדודקאנסיים
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  1 (2021)
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןזפורס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןזפורס
 
איי זופרנה הם קבוצת איים המורכבת משלושה איים קטנים ולא מיושבים, בתחומי הים הקארפאתי, שבדרום הים האגאי. איים אלו הם חלק מהאיים הדודקאנסיים.
האי הגדול בקבוצה, זפורה, נמצא כ-55 ק"מ דרומית לאסטיפליה.
קבוצת האיים ממוקמת בין האיים כמילי (במערב) וסירנה (במזרח).
האיים בקבוצה

| שם | שם האי ביוונית | שטח | מיקום |
| --- | --- | --- | --- |
| זפורה / זפורס / מגלו זופרנו | Ζαφοράς / Ζαφορά / Μεγάλο | 1.281 | 36°04'19"N 26°24'03"E |
| סוכאס | Σοχάς | 0.032 | 36°03'27"N 26°24'17"E |
| מיקרו סופרנו | Μικρό Σοφράνο | 0.104 | 36°02′50″N 26°24′34″E  |
החי והצומח באיים

עקב מיקומה המרוחק, משמשת קבוצת האיים כחניית מנוחה לעופות נודדים וכמקום רבייה לשחפים ובזים.
הצמחייה, מסוג גריגה (PHRYGANA), סבוכה וכוללת שיחים ובני שיחים. אלו עברו הסתגלות לתנאי המחיה קשים: קיץ שחון, טמפרטורות עונתיות גבוהות, מליחות (ריכוז מלח), קרקע דלה, גירנית וטרשית.
באיים גדלים צמחים ארומטיים המשמשים כצמחי מרפא ותבלין, חלקם זנים מקומיים וייחודיים למקום זה. המקום מאופיין גם בזוחלים מקומיים ייחודיים, שמוצאים מסתור בסבך הצמחייה.
זנים אנדמיים של צמחים וזוחלים בבתי הגידול של איים אלו, כמו בעוד איים לא מיושבים בדרום הים האגאי, העלו את הצורך של שימורם. לפיכך, האי נכלל ברשימת "GR 4210011 Vrachonisia Egeou" במסגרת אמנת "Natura 2000" של האיחוד האירופי.
| דגל יוון האיים הדודקאנסיים |
| --- | --- | --- |
| 12 האיים העיקריים | אסטיפליה • טילוס • לרוס • ניסירוס • סימי • פטמוס • קאסוס • קוס • קלימנוס • קסטלוריזו • קרפאתוס • רודוס |  |
| איים נוספים בעלי חשיבות | אגתוניסי • אלימיה • ארקי • זפורס • חאלקי • טלנדוס • כמילי • ליפסי • סירנה • פסרימוס • פרמקוניסי |  |
| היסטוריה | מערכת הדודקאנס במלחמת העולם השנייה |  |
לורד חמשת הנמלים

דגלו של לורד חמשת הנמלים הנוכחי, אדמירל מייקל בויס
לורד חמשת הנמלים הוא שמה של משרה טקסית בממלכה המאוחדת. שמה באנגלית הוא The Lord Warden of the Cinque Ports; המילה Cinque פירושה "חמש" בצרפתית בניב הנורמני. המשרה קיימת מן המאה ה-12 לפחות, וייתכן שהייתה קיימת עוד לפני כן. לורד חמשת הנמלים היה אחראי, במקור, על חמש ערי נמל בחוף הדרום-מזרחי של אנגליה. חמש הערים הן, מצפון לדרום: סאנדוויץ', דובר, היית' (Hythe), ניו רומני והייסטינגס, כולן בקנט. כיום, כאמור, התואר הוא תואר כבוד ללא תוכן מעשי, המתייחס לארבע עשרה ערים השייכות לפדרציה של חמשת הנמלים. התואר הוא אחד התארים הגבוהים המוענקים על ידי הריבון, וניתן לעיתים קרובות לבני משפחת המלוכה הבריטית או לראשי ממשלה של בריטניה, במיוחד אלה שהיה להם תפקיד חשוב בהגנת המדינה בעת מלחמה.
הלורד של חמשת הנמלים היה אחראי על ביצוע הצווים המלכותיים, גביית מיסים ומעצר פושעים. חצרו הייתה הכנסיית סנט ג'יימס, ליד מבצר דובר. סמכותו השיפוטית הייתה נרחבת, והייתה מבוססת על דיני היושר, בניגוד לבתי משפט רגילים ששפטו על פי המשפט המקובל. הייתה לו סמכות גם להחזיק חיל מצב וצוות מינהלי.
שלט האצולה הידוע הראשון של לורד חמשת הנמלים הוא מ-1305, והוא משלטי האצולה האנגליים המוקדמים ביותר הידועים כיום (רק שלט אחד מוקדם יותר). שלט האצולה של הלורד קודם אף לשלט האצולה של הסיטי של לונדון. על שלט האצולה מופיעים שלושה גופי אוניות ושלושה אריות מהלכים המפנים את ראשם לחזית, כולם בזהב.
היסטוריה

עד אמצע המאה ה-13 הייתה לאנשי חמשת ערי הנמל עצמאות למעשה, והם לא היו כפופים לשריפים של המלך. לאחר שתמכו בסימון החמישי דה מונפור, הרוזן מלייצ'סטר, במלחמתו נגד הנרי השלישי, מלך אנגליה, במלחמת הברונים השנייה (1263–1264), ולאחר ניצחונו של המלך במלחמה, מונה הלורד של חמשת הנמלים, שתפקידו היה להוות מעין סמכות שלטונית מרכזית מטעם המלך לערים אלה. תחילה אוחד התפקיד עם תפקיד הקונסטבל (Constable) של דובר, בעל תפקיד שמונה כדי לשמור על הסדר והביטחון. ב-1708 עבר משכנו של הלורד לטירת וואלמר בדיל, בין סאנדוויץ' לדובר.
בנוסף לתפקידו של הלורד כמייצג את הסמכות השלטונית, נתונה בידיו גם הסמכות המשפטית על הים שלחופי חמש הערים. סמכותו היא עד אמצע מימי תעלת למאנש, ולאורך חופי קנט. בית המשפט של הלורד החליף את בתי המשפט שהקימו אנשי הערים לעצמם לפני מינויו. ב-1580 סירב ראש עיריית דובר לקבל צו מלכותי, מכיוון שלצו לא נלווה מכתב של הלורד, אות לעצמתו של התפקיד. עד למאה ה-19 מינה הלורד את נציגי הערים לפרלמנט הבריטי, סימן נוסף לכוחו.