stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקיבוץ באומן
הערות שוליים

↑  חיי מוהר"ן 403
↑  הגוי תיעד: המונים במעמד התשליך בעיר אמן בראש השנה, 2 באוקטובר 2019, באתר JDN
↑  בגלל הצלב: התשליך באומן יתקיים השנה במקום אחר באתר breslevcity
↑  אולגה ויניאר ויסמין גיל, נחתם הסכם עם אוקראינה לביטול הצורך באשרות כניסה לתיירים, באתר כלכליסט, 21 ביולי 2010
↑  כשישים אלף איש השתתפו ושהו השנה באומן בראש השנה, באתר בחדרי חרדים, ‏23 בספט׳ 2017
↑  מאיר אדרי, 50 אלף יהודים מכל העולם יעשו את החג באומן, באתר אומן שלום
↑  בועז אפרת‏, גמזו: מצב התחלואה - מהקשים בעולם; לא אשנה דעתי על אומן, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2020
↑  אבישי בן חיים, רבי נחמן בבעיה, באתר nrg‏, 17 ביולי 2007
אבישי בן חיים, הרב עובדיה יוסף: לא לנסוע לקבר רבי נחמן באומן, באתר nrg‏, 20 באוגוסט 2007
↑  אריה יואלי, אומן, אומן, ראש-השנה? רבני הציונות הדתית מתנגדים, סרוגים; נחשוני, קובי (2008-07-09). "הרב אבינר נגד "אומן ראש השנה"". Ynet.
↑  הלכות ראש השנה, באתר מכון התורה והארץ
↑  יצחק טסלר, כיתת אומן: רבנים נגד עלייה לקבר רבי נחמן, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2010
↑  "נשוי וטס לאומן? חשב מסלול מחדש | כיפה". נבדק ב-2018-09-04.
↑  מוהר"ן (רבי נחמן מברסלב), כ"ב בסיון, תשס"ב.
↑  צבי מרק, הקולות שהושכחו: תלמידי רבי נחמן מברסלב על הנסיעה לאומן מארץ ישראל, מקור ראשון, כט אב תש"ף.
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
הפיצוץ בגשר קרים (2022)

ערך זה עוסק בפיצוץ משאית ממולכדת בגשר קרים המחבר בין רוסיה לחצי האי קרים. אם התכוונתם לפיצוץ הגשר בשנת 2023, ראו .
| --- | --- |

 תאריך:  8 באוקטובר 2022 
 שעה:  06:07 (UTC+03:00)
 מיקום:  גשר קרים 
 גורם:  התפוצצות משאית ממולכדת
 קואורדינטות:  45°18′04″N 36°30′45″E﻿ / ﻿45.301111111111°N 36.5125°E﻿ / 45.301111111111; 36.5125
 הרוגים:  5 
 he
 
הפיצוץ בגשר קרים התרחש במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. בבוקר 8 באוקטובר 2022 בשעה 06:07 (שעון מוסקבה) אירע פיצוץ בקטע הכביש על גשר קרים, שגרם לנזק גדול. שני חלקים מהכביש קרסו למים, וברכבת שנסעה באותו זמן על המסילה המקבילה לכביש התלקחו שבעה קרונות דלק וגרמו לשריפה נרחבת. ארבעה בני אדם נהרגו בפיצוץ הגשר.
כלי תקשורת ממלכתיים ברוסיה דיווחו כי משאית גרמה לפיצוץ. ולדימיר קונסטנטינוב, יושב ראש הפרלמנט של חצי האי קרים, האשים את אוקראינה בפיצוץ. נכון ל-8 באוקטובר 2022, לא אוקראינה ולא נאט"ו פרסמו הצהרה רשמית על התקרית. בכירים אוקראינים הצהירו בעבר כי הגשר יהווה מטרה לגיטימית לפגיעת טילים.
רקע

הגשר על פני מצר קרץ', מקשר בין חצי האי קרים לחצי האי טאמאן. החל להיבנות על ידי הרוסים בפברואר 2016, לאחר סיפוח חצי האי קרים. השלטונות הרוסיים כינו את בניית הגשר "משימה היסטורית", אחת המשימות המרכזיות ל"איחוד הסופי של קרים עם רוסיה". במאי 2018, נפתח הכביש שעל הגשר לתנועה, ובדצמבר 2019 החל לפעול גם גשר הרכבת.
בשנת 2022, עם תחילת הפלישה הרוסית, שימש הגשר להעברת אספקה לכוחות המזוינים הרוסים במתקפה בדרום אוקראינה במהלך מלחמת רוסיה-אוקראינה.
פקידים אוקראינים וצבא אוקראינה הצהירו על כוונותיהם להרוס את גשר קרים, כשהם רואים בו יעד צבאי לגיטימי. באוגוסט 2022 אמר יועץ ללשכה הנשיאותית, מיכאילו פודוליאק (אנ') בראיון ל"גרדיאן": "זו בנייה בלתי חוקית והשער הראשי להעברת אספקה לצבא הרוסי בקרים. יש להשמיד מטרות כאלה". אלוף הכוחות המזוינים של אוקראינה דמיטרו מרצ'נקו הצהיר כי הגשר יהפוך ל"מטרה מספר אחת" ברגע שלאוקראינה יהיה את הנשק לתקוף אותו.
קריסת הגשר

ב-8 באוקטובר 2022, אירע פיצוץ בחלק הכביש של גשר קרים מהצד של חצי האי טאמאן. שירות העיתונות של רכבות קרים מסר כי בשעה 6:05 בבוקר, מערכת הבקרה של הגשר אותתה על תקלה בפסי הרכבת בחלק המסילה של הגשר, ומכל דלק עלה באש בזנב רכבת המשא. כתוצאה מהפיצוץ נהרסו כמה משטחי הכביש, ותנועת הכבישים והרכבות הופסקה.
תחילה הוכרזו שני גורמים אפשריים לשריפה: פיצוץ קרון מכל דלק בחלק המסילה של הגשר או פיצוץ רכב, ככל הנראה משאית, בחלק הכביש. לפי הוועדה הלאומית למלחמה בטרור של הפדרציה הרוסית, התפוצצה משאית תופת. הפיצוץ הוביל לשריפה של שבעה מכלי דלק על המסילה.
במפגש עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, טען ראש הוועדה כי החקירה שנערכה העלתה שמאחורי המתקפה עומדים, כך לטענתו, אזרחים רוסים וכן אזרחים זרים. לטענתו, המשאית שהתפוצצה נסעה לפני כן בבולגריה, גאורגיה, ארמניה וכן במחוזות הרוסיים צפון אוסטיה וקרנסודאר - החבל הרוסי שאליו מתחבר גשר קרים.
אף גורם רשמי לא לקח אחריות לפיצוץ. התקשורת האוקראינית Ukrainska Pravda ו-UNIAN, ציטטה מקורות שהצהירו כי מדובר במבצע של שירות הביטחון האוקראיני.
גשר זה נבנה בעלות של 3.6 מיליארד דולר ושימש כעורק מרכזי להעברת אספקה לכוחות הרוסים הפולשים בדרום אוקראינה.
תגובות > אוקראינה

חשבון הטוויטר הרשמי של ממשלת אוקראינה צייץ "sick burn" בתגובה לשריפה, בעוד מיכאילו פודוליאק (אנ'), יועץ לנשיאות אוקראינה, כינה את הנזק "התחלה": "קרים, גשר, התחלה. יש להשמיד את כל מה שלא חוקי, את כל מה שנגנב יש להחזיר לאוקראינה, יש לגרש את כל מה שמהווה כיבוש רוסי".
משרד ההגנה של אוקראינה השווה את הרס גשר קרים להטבעת ספינת הקרב "מוסקבה" (אנ') בכותבו: "ספינת הטילים "מוסקבה" וגשר קרץ' – שני סמלים ידועים לשמצה של הכוח הרוסי בחצי האי קרים האוקראינית – נעלמו. מה הלאה, רוסים?".
מנהל דואר אוקראינה, איהור סמיליאנסקי, הודיע על הנפקת סט בולים חדש המוקדש לאירוע.
מונובנק, הבנק השני בגודלו באוקראינה, הכריז על כרטיס אשראי חדש הכולל את הגשר.
אולקסי דנילוב, ראש המועצה לביטחון לאומי ולהגנה, פרסם סרטון של הגשר ברשתות החברתיות, יחד עם סרטון של מרילין מונרו שרה "יום הולדת שמח, אדוני הנשיא".
תגובות > רוסיה

שלטונות הכיבוש הרוסיים של קרים האשימו את הצד האוקראיני באחריות. נציגת משרד החוץ של הפדרציה הרוסית, מריה זכארובה, האשימה את "משטר קייב" בטרור, וסגן הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, אנדריי גורוליוב (אנ'), קרא למפקד העליון "להגיב בעוצמה".
דמיטרי מדבדב, נשיא וסגן מועצת הביטחון של רוסיה לשעבר, אמר באפריל: "אחד הגנרלים האוקראינים דיבר על הצורך לפגוע בגשר קרים. אני מקווה שהוא יבין מה יהיה יעד התגמול".
פוטין הורה על הקמת ועדה ממשלתית שתבחן את האירוע. הוא טען שאנשי שירות הביטחון האוקראיני הם המבצעים, היוזמים והמממנים של הפיצוץ.
ב-10 באוקטובר, רוסיה תקפה מספר מקומות באוקראינה, כולל הבירה קייב, כתגובה לפיצוץ. בחלק מהמחוזות נפסקה אספקת החשמל. לפחות 14 בני אדם נהרגו ו-97 נפצעו במתקפות הטילים הרוסיות ברחבי אוקראינה לפי שירותי החירום של קייב. פוטין הגדיר את הפיצוץ כמתקפת טרור ואמר ”אם נותקף שוב במתקפת טרור, תגובתו תהיה קשה ומהירה [...] אוקראינה ביצעה פעולת טרור, שחייבה תגובה קשה”.
בניגוד לדבריו של פוטין, המודיעין בצבא האוקראיני טען כי הכוחות הרוסיים קיבלו הוראה לבצע את התקיפות כבר בתחילת אוקטובר - מספר ימים לפני פיצוץ הגשר.
ב-14 באוקטובר, אתר הממשלה של רוסיה פרסמו דו"ח בו טענו כי תיקון הגשר קרים יסתיים ביולי 2023.
תוצאות

משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית הודיע כי שירות המעבורות מעבר למצר קרץ', שפעל לפני בניית גשר קרים, מושק מחדש. בתחילה הוטלו בקרים הגבלות על מכירת מצרכים ודלק. שעתיים לאחר מכן, הוכרז שההגבלות הוסרו בסבסטופול. בהמשך, הממשל הרוסי הודיע כי התנועה מתחדשת באופן מוגבל, בנתיבים שלא נפגעו מהפיצוץ.
גשר קרים הוא חלק חשוב מקשר התחבורה בין רוסיה לקרים עבור זירת המבצעים הדרומית של מלחמת רוסיה-אוקראינה. צפוי שההרס החלקי של גשר קרים יוביל להחרפת הבעיות בהעברת אספקה לחיילים הרוסים בחצי האי קרים הכבוש ובכל חלקה הדרומי של אוקראינה. בנוסף, עם סגירת הגשר, יהיה קשה יותר לתושבים המקומיים לעזוב את חצי האי, אם כי נותרו דרכים אחרות, כולל נמלים.
ניתן היה להמשיך ולהעביר אספקה דרך הים, והרוסים החזיקו גם בשני מעברים יבשתיים בשטח שרוסיה כבשה במזרח אוקראינה, אבל אלה היו קרובים בהרבה לחזית וחשופים לירי אוקראיני. במהלך הפלישה, שימש קרים כמסדרון הלוגיסטי המרכזי ליחידות הלוחמות במזרח, והיקף התגבורת עשוי להיפגע.
האופי הסמלי של ההרס חשוב לא פחות עבור הקרמלין. פתיחת הגשר ב-2018 נחשבה לאחד ההישגים הגדולים ביותר של פוטין. לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, הגשר היה אחד מהמבנים המוגנים ביותר. שבוע לפני הפיצוץ נחתם צו על סיפוח ארבעה מחוזות אוקראינים על ידי רוסיה, ולאחר מכן המשיכה רוסיה לאיים על אוקראינה בנשק גרעיני (אנ') במקרה של תקיפה של מטרות בשטחים שסופחו.
כיממה אחרי הפיצוץ פרסם משרד החוץ הרוסי סרטון שבו נראית לכאורה תנועת מכוניות על הגשר לכיוון אחד, והודיע שהמסלול נפתח לתנועת רכב קל.
תוצאות > חקירה

בהוראת פוטין הוקמה ועדה מיוחדת לבדיקת נסיבות הפיצוץ, שכללה את נציגי משרד מצבי החירום, משרד התחבורה, שירות הביטחון הפדרלי, משרד הפנים והמשמר הלאומי הרוסי. ועדת החקירה פתחה בחקירה פלילית בעניין הפיצוץ. נציגי השירותים המיוחדים הפנו את תשומת הלב לעבודתה של המשמרת שהחמיצה את המשאית עם חומרי נפץ, למרות המתקנים שהוצבו בכניסה לגשר כדי לחפש מטענים חשודים.
לפי ועדת החקירות של רוסיה, ארבע בני אדם מתו כתוצאה מהפיצוץ.
הערות שוליים

↑  הגשר בין קרים לרוסיה קרס חלקית: "משאית תופת התפוצצה", באתר ynet, 8 באוקטובר 2022
↑  פיצוץ מסתורי בקרים: הגשר שמחבר את חצי האי לרוסיה קרס חלקית, באתר ‏מאקו‏, 8 באוקטובר 2022
1 2  ynet והסוכנויות, נקמת פוטין: הרוגים בהפצצות על קייב וערים ברחבי אוקראינה, "שוגרו 83 טילים", באתר ynet, 10 באוקטובר 2022
↑  באוקראינה חוגגים את הפיצוץ ב"גשר פוטין", ברוסיה מאשימים: "טרוריסטים", באתר ynet, 8 באוקטובר 2022
↑  פיצוץ ענק בגשר שנחשב כסמל לכיבוש חצי האי קרים: "מתקפה מתוכננת היטב", באתר וואלה, 8 באוקטובר 2022
↑  האוקראינים: פוטין קיבל מתנת יום הולדת - פיצוץ גשר קרים, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2022
↑  אוייף וולש, Crimea bridge: Putin accuses Ukraine of 'terrorism', באתר BBC, ‏‏9 באוקטובר 2022 (באנגלית)
↑  טלי גולדשטיין‏, אוקראינה: 11 הרוגים ו-64 פצועים במתקפה שכללה 84 טילים, 13 מל"טים איראניים, באתר וואלה, 10 באוקטובר 2022
↑  ynet והסוכנויות, פוטין מאיים: "אם נותקף שוב – התגובה תהיה קשה". זלנסקי: "רוצה לזרוע כאוס ופאניקה", באתר ynet, 10 באוקטובר 2022
↑  אסף רוזנצוייג, ‏הרוגים ופצועים במתקפת טילים רוסית על קייב | הפצצות נוספות בכל רחבי אוקראינה, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2022
↑  שירות גלובס, ‏רוסיה פתחה במתקפת טילים על אוקראינה; יותר מ-10 נהרגו, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2022
↑  ynet והסוכנויות, 14 נהרגו במתקפת הטילים. נקמה על הגשר בקרים? "פוטין הורה על הירי לפני הפיצוץ", באתר ynet, 10 באוקטובר 2022
↑  רוסיה: תיקון הגשר קרים יסתיים ביולי 2023, באתר וואלה, 14 באוקטובר 2022
↑  В Крыму начали вводить ограничения на продажу продуктов и топлива, באתר Важные истории, ‏‏8 באוקטובר 2022 (ברוסית)
↑  В Севастополе не будут отпускать бензин в канистры, באתר РИА Новости, ‏‏8 באוקטובר 2022 (ברוסית)
↑   רוסיה: התנועה בגשר בחצי האי קרים שנפגע מפיצוץ חודשה באופן מוגבל, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2022
↑  הוגו בצ'גה ופטריק ג'קסון, Crimea bridge partly reopens after huge explosion - Russia, באתר BBC, ‏‏9 באוקטובר 2022 (באנגלית)
תור משאיות ליד מצר קרץ' אחרי הפיצוץ, אוקטובר 2022.
מגנטרון

חתך במגנטרון של תנור מיקרוגל ביתי
מכ"ם פעימות בו עושים שימוש במגנטרון, זהו מכ"ם גילוי של סוללת טילי קרקע אוויר מסוג הוק.
מגנטרון (מיוונית: μαγνήτης מגנט+אלקטרון) היא שפופרת ריק המחוללת קרינה אלקטרומגנטית בתדר רדיו ומיקרוגל.
מבנה

תא המגנטרון הוא תא גלילי המוחזק בוואקום. במרכזו נמצאת קתודה בפוטנציאל שלילי גבוה ובטמפרטורה גבוהה, ובדופן התא אנודה בפוטנציאל חיובי. המתח בין האלקטרודות מסופק ממקור מתח ישר גבוה. משני צידי התא מצויים שני מגנטים קבועים היוצרים שדה מגנטי חזק במקביל לציר הגליל.
פעולה

אלקטרונים מואצים מהקתודה לאנודה, וכתוצאה מכוח לורנץ הפועל עליהם הם נעים בתנועה ספירלית. לאורך מסלול הספירלה נמצאים חללים גליליים בהם מושרית קרינה אלקטרומגנטית בתהודה. הגודל הפיזי של חללי התהודה קובע את אורך הגל של הקרינה הנוצרת, אולם לא ניתן להשיג תדירויות מאוד מדויקות ויציבות. את הקרינה מוליכים באנטנה קצרה ובגלבו למוצא המגנטרון.
שימושים

המגנטרון בולט ביעילותו הגדולה: כ-65% מההספק המוזן אליו ממקור המתח הופך לקרינה אלקטרומגנטית. לכן, המגנטרון משמש במקרים שבהם יש צורך בהספק גבוה אך לא בדיוק רב של התדירות:
מכ"ם פעימות (פולסים): שפופרת המגנטרון מחוברת לגלבו המוביל לאנטנה, המתח המסופק למגנטרון הוא בצורת פולסים קצרים, הגורמים לשידור פולסים של קרינת מיקרו מהאנטנה בהגבר.
חימום: בתנור מיקרוגל הקרינה נפלטת מהמגנטרון לחלל שבו נמצא מזון. הקרינה נספגת במזון ומחממת אותו.
הארה: הקרינה נפלטת מהמגנטרון לחלל שבו נמצא חומר שפולט אור בנוכחות קרינת מיקרו, לדוגמה גופרית בנורת גופרית (אנ').
התאוריה של הכול

ערך זה עוסק בתאוריה משוערת בפיזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
התאוריה של הכול (באנגלית: Theory Of Everything, בראשי תיבות: TOE) היא תאוריה משוערת בפיזיקה אשר תהיה מסוגלת להסביר ולקשור בין כל התופעות הפיזיקליות הידועות. בפרט, תאוריה זו תשלב בצורה מוצלחת בין תורת הקוונטים ותורת היחסות הכללית, שתי התורות הפיזיקליות המובילות כיום. חלק מתאוריה זו הוא התאוריה המאוחדת הגדולה.
במהלך המאה ה־20 הוצעו מועמדות רבות לתפקיד, אך אף אחת מהן לא אוששה בצורה ניסיונית. פיזיקאים רבים סבורים, בעקבות טיעונים שפותחו מהעיקרון ההולוגרפי בשנות ה־90 של המאה ה־20, כי התאוריה המבטיחה ביותר כיום היא תורת M ה־11 ממדית. עם זאת, לא קיים קונצנזוס בנושא.
מיוון העתיקה עד לאיינשטיין

מאז ימי יוון העתיקה, פילוסופים שיערו כי מגוון המראות מסתיר אחדות כלשהי - כך שרשימת הכוחות היא קצרה, ומכילה ערך אחד בלבד. לדוגמה, הפילוסופיה המכנית של המאה ה־17 (אשר טוענת כי את כל המתרחש ביקום ניתן להסביר בידי כוחות הטבע) גרסה כי את כל הכוחות אפשר להכניס תחת קטגוריית "כוחות מגע" בין חלקיקים מוצקים וזעירים. גישה זו ננטשה לאחר קבלת התאוריה של כוח המשיכה ארוך־הטווח של אייזק ניוטון - אך באותו זמן, עבודתו של ניוטון על ספרו "פרינקיפיה" סיפקה את ההוכחה האמפירית הראשונה עבור האיחוד של כוחות שונים לכאורה: עבודותיו של גלילאו על משיכה ארצית, חוקי קפלר לתנועת כוכבי־הלכת, וההסבר עבור גאות ושפל, הוסברו כולן בצורה כמותית בידי חוק אחד ויחיד - חוק הכבידה האוניברסלי.
ב־1820 גילה הנס כריסטיאן ארסטד קשר מסוים בין חשמל למגנטיות ובכך החל עשורים שלמים של עבודה, כאשר גולת הכותרת שלה תהיה התאוריה האלקטרומגנטית של ג'יימס קלארק מקסוול. כמו כן, במהלך המאה ה־19 ובתחילת המאה ה־20, ניכר בהדרגה כי תופעות שכיחות של כוחות - כוחות מגע, אלסטיות,  צמיגות, חיכוך, לחץ - נבעו למעשה מפעולות גומלין חשמליות בין החלקיקים הקטנים ביותר של החומר. בשנות ה־20 המאוחרות של המאה ה־20, מכניקת הקוונטים החדישה הראתה כי קשרים כימיים בין אטומים הם דוגמאות לכוחות חשמליים (לפי קוואנטים) - דבר אשר הצדיק אפוא את התרברבותו של פול דיראק שלפיה, "החוקים הפיזיקליים הנדרשים, עבור תאוריות מתמטיות של חלק גדול מהפיזיקה - וכל כולה של הכימיה - ידועים לחלוטין".
את הניסיונות לאחד את תאוריית הכבידה עם תאוריית האלקטרומגנטיות ניתן לתארך אחורה, לפחות עד ניסוייו של מייקל פאראדיי אשר התבצעו בין 1849 ל־1850. לאחר שהשקפתו של אלברט איינשטיין על כבידה (תורת היחסות הכללית) פורסמה ב־1915, החיפוש אחר "תאוריית שדה מאוחדת" החלה ביתר מאמץ.
בתקופה זו, היה זה לכאורה סביר כי לא קיימים כוחות יסודיים אחרים (מלבד כבידה ואלקטרומגנטיות). התורמים העיקריים לפיתוח התאוריה של הכול היו גונר נורדסטרום, הרמן וייל, ארתור אדינגטון, תיאודור קלוצה, אוסקר קליין והבולטים מכולם היו איינשטיין ועוזריו. בשנותיו האחרונות, עמל אלברט איינשטיין רבות כדי למצוא תאוריה מאחדת שכזו, אך העלה חרס בידיו.
תורת השדות הקוונטית

התורה הפיזיקלית המתקדמת ביותר הקיימת כיום אשר מתקרבת צעד נוסף לחזון התאוריה של הכול ושאוששה בניסויים היא תורת השדות הקוונטית. תורה זו מצליחה לאחד את תורת הקוונטים עם תורת היחסות הפרטית, מצליחה לתאר את החלקיקים השונים בטבע ולאחד שלושה מתוך ארבעת הכוחות היסודיים בטבע בעזרת תורות כיול (הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש).
לפי תורת השדות הקוונטית הדבר הבסיסי ביותר אינו חומר, אנרגיה או כוח אלא שדה. ישנם שדות שיוצרים את חלקיקי החומר ושדות שיוצרים את הכוחות היסודיים בטבע. הכוח היסודי הרביעי המוכר כיום - כוח הכבידה, המתואר בעזרת תורת היחסות הכללית, הוא הכוח היחיד שאי־אפשר לקבל בעזרת תורת השדות הקוונטית. כאשר מנסים לתאר את שדה הגרוויטציה מקבלים פתרונות מתבדרים לאינסוף שאינם ניתנים לסילוק ולכן אינם מייצגים נכונה את כוח הכובד (שאינו אינסופי). השאלה כיצד לתאר בעזרת תורת השדות הקוונטית את כוח הכבידה היא אחת מהבעיות המרכזיות כיום בפיזיקה. תורת המיתרים היא דוגמה לתאוריה המנסה לפתור בעיה זו ולהגשים את חזון התאוריה של הכול, אך עדיין אין יודעים האם גישה זו נכונה.
ראו גם

תורת כבידה קוונטית
תאוריה מאוחדת גדולה
תורת כיול
תאוריית שדה מאוחד
הנפשה ישראלית

הרפתקאותיו של גדי בן סוסי – סרטון ההנפשה הישראלי הראשון משנת 1931
הַנְפָּשָׁה (או אנימציה) ישראלית היא תיאור כולל ליצירה המונפשת במדינת ישראל, החל מימי טרום הקמתה. תחילת ההנפשה הישראלית היא בעיקר בפרסומות ובשימוש באנימציה כגימיק פרסומי שנעשה בידי יוצרים-עולים חדשים לארץ ישראל בשנות ה-20 וה-30, והמשכה ביצירת סרטים באורכים שונים, סדרות, פרסומות ועוד שנוצרו לאחר הקמת המדינה וממשיכות להיווצר עד היום. במהלך הזמן, ההנפשה הישראלית עברה תמורות ותהפוכות בתכנים, בסוגות ובאיכות ההפקה. לאורך השנים סבל הענף מהזנחה וקיפוח מסוים ביחס לקולנוע הישראלי (שאינו אנימטיבי), הן מבחינת תקציבים והן מבחינת תשומת לב ציבורית ומחקר, אף על פי שהקולנוע והאנימציה התפתחו בישראל פחות או יותר במקביל. בדומה לקולנוע הישראלי, ההנפשה הישראלית היא לרוב לא ריווחית ועל כן מקורות המימון של ההפקות המקומיות מבוססים ברובם על תמיכה של קרנות ומענקים מגופים שונים. בשל עלות ההפקה הכרוכה בייצור אנימציה, הגבוהה לרוב מזו של קולנוע, הפקות רבות הן למעשה קו-פרודוקציות עם מדינות שונות.
לאורך שנות קיומה של יצירה אנימטיבית בישראל, זכו סרטים רבים להוקרה והערכה ברחבי העולם ואף היו מועמדים לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
תחילת הדרך

בשנות ה-20 וה-30 רווח השימוש בהנפשה בפרסומות של מוצרים שונים. לעיתים מדובר היה בפרסומות שנעשו כולן באנימציה ולעיתים בשימוש באלמנטים אנימטיבים בפרסומות מצולמות. הטכניקות הנפוצות בשנים אלה היו בעיקר סטופ-מושן של בובות וחפצים ושימוש בציורי קו גזורים (קאט אאוט, שהוא תת-סוג של סטופ מושן), אך נעשה גם שימוש בהנפשה מצוירת קלאסית.
יוצרי האנימציה בתקופה זו היו ברובם עולים חדשים והיצירה שלהם אופיינה בהשפעות מסרטי האנימציה הראשונים והחלוציים שנוצרו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, וככאלה הן כללו מעט מטמורפוזות ותנועות מצלמה. הפרסומות לא אופיינו בגישה אמנותית מיוחדת ועשו שימוש ספק פרימיטיבי ספק פונקציונלי בהנפשה שלא נתפשה כסוגה עם פוטנציאל אמנותי, וזאת ככל הנראה בשל החשיפה הדלה של היוצרים לאנימציה.
את ההשפעות של ההנפשה האמנותית האירופאית והקְַרטוּן המסחרי האמריקאי, שהיו מתקדמים בהרבה מבחינה אמנותית וטכנית ונוצרו במקביל בשנות ה-20 וה-30, ניתן לגלות בהנפשה הישראלית רק כ-20 שנים מאוחר יותר. צביקה אורן, מחלוצי חקר האנימציה הישראלית, טען על כן כי "יש עניין, ארכאולוגי אולי, במעט האנימציה שנעשתה בארץ לפני מלחמת העולם השנייה" אך למעשה כמו בארצות רבות שאינן במערב אירופה או ארצות הברית, "ההיסטוריה של האנימציה בישראל מתחילה רק אחרי המלחמה. בדרך כלל עם אנשים אשר, מתוך תמימות וחוסר ידע, ממציאים הכל מחדש".
ככל הידוע, סרט האנימציה העצמאי הראשון שנעשה בישראל היה "הרפתקאותיו של גדי בן סוסי" (1931) – סרט אנימציה אילם בן כ-8 דקות שהופק על ידי האחים ברוך ויצחק אגדתי ואוייר על ידי הצייר והקריקטוריסט אריה נבון שככל הנראה גם הנפיש את איוריו. יוצרי הסרט נמנים גם בין יוצרי פרסומות האנימציה שקדמו ליצירת הסרט ולכן, באופן יחסי, היו בעלי ניסיון ביצירה מונפשת. בניגוד ליצירות המסחריות – הפרסומות הקודמות שיצרו – בסרט זה ניסו המפיקים והמאייר-אנימטור, ליצור סרט של ממש, שאינו מפרסם מוצרים אלא מהווה יצירה נרטיבית שמספרת על הרפתקאותיו של בחור ישראלי ממוצא תימני המשוטט ברחבי תל אביב ומחפש פרנסה ואהבה.
הסרט מושפע רבות מהקַרְטוּן האמריקאי המוקדם של ווינזור מקיי (למשל "גרטי הדינוזאור" מ-1914 ו"טביעת הלוסיטניה" (אנ') מ-1918) ושל אוטו מסמר ("פליקס החתול" מ-1919), הן בסגנון האיורי והן בסגנון העלילתי. מבחינה זו הסרט מפגר ב-20 שנים לפחות אחרי סרטי אנימציה שנוצרו בארצות הברית באותה התקופה, ביניהם: קינג קונג, שלושת החזירונים (1933) (אנ'), ופופאי המלח (אנ') ושלגיה (אנ') בסדרת בטי בופ מאותה שנה.
שנות ה-70 וה-80

בתקופה זו בפתחה ישראל כולה והיצירה המונפשת הישראלית בפרט, לעולם ואיתו להשפעות בינלאומיות. שידורי הטלוויזיה שהחלו בתקופה זו, לצד המוני המתנדבים שהגיעו לישראל והירידה במחירי טיסות תרמו לעניין זה.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 החלה התעניינות גוברת באנימציה, הן כבידור והן כאמנות ועל פי חוקר האנימציה, צביקה אורן ניתן לזקוף זאת לטובת מספר גורמים:
הקרנת הסרט "צוללת צהובה" שהפכה, לפחות בתל אביב, לאירוע בהשתתפות קהל.
שידורי הטלוויזיה שהיו מוגבלים מאוד ולכן נהנו מאחוזי צפייה גדולים מאוד וכללו בין היתר הקרנה של סרטי הנפשה דוגמת "פופאי".
הקרנות לא מסחריות רבות, וביניהן מועדוני קולנוע והקרנות בקיבוצים שנהנו מאוסף הסרטים של ההסתדרות שכלל סרטי אנימציה.
שכלול ציוד ההסרטה הנגיש את היצירה המונפשת (לצד זו הקולנועית) לאמנים רבים, ביניהם למשל איצ'ה ממבוש ורפי לביא, והביא ליצירה של סרטים ניסיוניים רבים.
משנת 1968 העניק משרד המסחר והתעשייה תקציבי הפקה לכ-12 קצרים בשנה וביניהם נכלל לרוב גם סרט אנימציה אחד לפחות.
בנוסף פעלו בישראל באותה תקופה מספר אנימטורים זרים שהגיעו כמתנדבים וביניהם ניתן למצוא אנימטורים ואנימטוריות מארצות הברית וקנדה שעבדו על הסרט "אורות" (סרט אנימציה בן 25 דקות שנוצר ב-1983) והאנימטור הדרום קוריאני שהגיע מארצות הברית - סו איל לי המכונה "בוטש" שביים פרסומות אנימציה רבות.
סרט האנימציה הישראלי השני באורך מלא נוצר גם הוא באותה תקופה: יער אמלש הקסום (1974). בדומה ל"בעל החלומות", הסרט נוצר בטכניקת סטופ-מושן על ידי שלמה סוריאנו וסם דובינר. הסרט לא הוקרן בישראל בשנת יצירתו, אבל ייצג את ישראל בתחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הוא זכה להקרנת בכורה ישראלית במדיטק חולון, רק בשנת 2011.
שנות ה-70 וה-80 > לימודי אנימציה

במהלך שנות ה-70 וה-80 החלה לראשונה בישראל התמקצעות ולימודי הנפשה. ישראלים רבים יצאו להשתלמויות ולימודים מחוץ לישראל דבר שהשפיע ופיתח מאוד את יצירתם, אך תרם גם להתפתחות האנימציה הישראלית בכלל.
טוביה קורץ, מאייר שנסע לניו יורק ללימודי אנימציה, מילא עם שובו תפקיד מרכזי ביצירת אנימציה לטלוויזיה החינוכית, לפרסומות, לסרטי הדרכה ובסיוע ליוצרים צעירים. בדומה לו, גם דודו שליטא, חבר קיבוץ עין גדי, למד אנימציה בארצות הברית ועם שובו לישראל ב-1977 פתח אולפן הפקות בקיבוצו. באולפן זה נוצרו תשדירי שירות, וסרטים חינוכיים עצמאיים. ב-1987 עבר שליטא לגוש דן והקים את "אולפני אנימה".
המוסד היחיד שהציע קורסי אנימציה בישראל היה "המכללה לאמנויות הטלוויזיה", שהוקמה בתל אביב עם תחילת שידורי הטלוויזיה. צבי נדב, מנהל המחלקה לגרפיקה בטלוויזיה החינוכית, ניהל את קורסי הגרפיקה והאנימציה לטלוויזיה.
בשנת 1971 הוקמה היחידה לאנימציה בבצלאל, שבמשך 26 שנים נוהלה על ידי יצחק יורש שהוזמן לתפקיד אחרי שנה כראש המחלקה לשירותי אמנות בטלוויזיה הכללית.
החל מסוף שנות ה-70 ולתוך שנות ה-80 הלכו והתרבו אפשריות לימודי האנימציה בישראל ומסגרות לימוד רבות נפתחו, לצד הקמת מסלולי לימוד במוסדות קיימים. בין אלה ניתן למנות למשל את לימודי האנימציה במחלקת הקולנוע בבית-צבי, במוזיאון תל אביב, בוויצו חיפה ובמקומות רבים נוספים. עם זאת, בודדים בלבד מבין המאות שלמדו במסגרות אלה המשיכו לעסוק באנימציה. חלקם השתלבו באולפנים של הטלוויזיה בישראל, אחרים עברו לחו"ל או עבדו לבד על סרטיהם. אחד הבולטים מהם הוא גיל אלקבץ שסרט הגמר של לימודיו בבצלאל זיכה אותו בפרס ראשון, משותף, על סרט ביכורים בפסטיבל האנימציה החשוב אנסי ב-1984.
שנות ה-70 וה-80 > ראשית ההתאגדות

בשנת 1977 הוקם לראשונה איגוד ישראלי לאנימציה שבשיאו מנה מעל ל-100 חברים. ב-1985 נוסד גם הסניף הישראלי של אסיפ"א - האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה.
שנות ה-90

בתקופה זו המשיכה ההנפשה הישראלית לגדול בכמותה ולהתפתח באיכותה ולצד אלו גם החל תיעוד טוב יותר של האנימציה הישראלית. תיעוד זה נעשה בעיקרו ב-42 ידיעונים שהוציא הסניף הישראלי של אסיפ"א בין השנים 1991–1997.
עשור זה התאפיין בעלייתה של הטלוויזיה המסחרית, בגלי עליה ממזרח אירופה שהביאו לישראל יוצרים חדשים רבים, ובהתפתחות המחשבים והווידאו שהשפיעו רבות על היצירה המונפשת ברחבי העולם בכלל ובישראל בפרט. הודות לכל הגורמים הללו נפתחו סטודיואים נוספים ורבים ליצירת הנפשה כאשר חלק יצרו בעיקר עבודות מסחריות, דוגמת פרסומות, ואחרים עסקו גם ביצירת סרטים מקוריים וסדרות לטלוויזיה.
במהלך שנות ה-90 יוצא לאור גם סרט אנימציה באורך מלא "הרפתקאות שלומיאל" (1995) של הבמאי הישראלי, בוגר בצלאל, חנן קמינסקי.