stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל הולנדר
ביוגרפיה

הולנדר נולד בשנת 1972 בקריית טבעון ליעל ושאול הולנדר. בשירותו הצבאי שירת כסגן מפקד ספינות דבור ודבורה בזרוע הים בסדיר ובמילואים. הוא למד תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתקשורת באוניברסיסטת רייכמן, ובהמשך למד בבית הספר לקופירייטינג ACC של הפרסומאית תרצה גרנות.
לאחר לימודי הקופירייטינג החל הולנדר לעבוד בשנת 1998 במשרדי פרסום כקופירייטר, ובמקביל הקים חברה להקמת אתרי אינטרנט, בשנת 2000 הצטרף למשרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי והקים בה את מחלקת הפרסום הדיגיטלי, שאותה גם ניהל. בשנת 2004 הצטרף למשרד הפרסום מקאן אריקסון כמנהל הקריאייטיב של מחלקת הדיגיטל, ובהמשך שימש בשנת 2009 כסמנכ״ל הדיגיטל במשרד הפרסום ראובני פרידן, וכן חזר פעם נוספת למשרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי בתפקיד מנהל מחלקת הדיגיטל בשנת 2014.
הולנדר הקים את תחום לימודי המדיה החברתית במכללת הבצפר של איגוד חברות הפרסום בשנת 2015. הוא משמש כמרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן וכן בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן. תחום המחקר של הולנדר עוסק בהשפעת מנגנוני הרגש על ויראליות של פרסומות ותכנים פוליטיים ברשתות החברתיות, והחל משנת 2018 הוא מרצה בתחומי הנוירומרקטינג במשותף עם פרופ׳ יורם יובל.
הוא שימש בעבר כמבקר החומוסיות בעיתון עכבר העיר וכמקים של אפליקציית החומוסיות ״חומוס עכשיו״ בשנת 2010
קולנוע

בשנת 2012 הולנדר שימש כמפיק-שותף בסרט חתולים על סירת פדלים שיצרו אחיו נדב הולנדר, יובל מנדלסון, ויהונתן בר אילן.
בשנת 2012 ביים והפיק את הסרט הדוקומנטרי ״The secrets of bethsaida״ העוסק באתר הארכאולוגי תל בית צידה אשר לחוף הכנרת. הסרט שודר בערוצים נוצריים ברחבי העולם ופתח את ״כנס חקר ארץ הקודש״ באומהה, נברסקה בשנת 2012.
בשנת 2020 ביים והפיק את הסרט ״שקיעה״ המספר את סיפור התרסקות מסוק האנפה של חיל האוויר הישראלי ואת המפגש בין צוות האוויר שגרם לתאונה, עם המשפחה השכולה של לוחם יחידת 669 גיל רוזנטל ז״ל שנהרג בתאונה. הסרט שודר בערוץ רשת 13 בשנת 2021 ומוקרן דרך קבע בקורס טיס של חיל האוויר ובקורסי פיקוד בזרוע הים וביחידות נוספות בצה״ל. הולנדר יצר את הסרט 27 שנים לאחר ששימש סגן מפקד ספינת חיל הים שהשתתפה בחילוץ גופתו של רוזנטל לאחר ההתרסקות.
בשנת 2021 ביים הולנדר את הסרט ״יום חול״, במשותף עם אמנית החול הבינלאומית אילנה יהב. הסרט מתאר בצורה אמנותית על ידי הנפשת חול את סיפורו של יעקב קרויטרו שניצל מאירועי הטבח בעירו ברומניה בתקופת השואה.
ספריו

הולנדר כתב את הספר “Slowly Melting” שיצא לאור בשנת 2018 בארצות הברית. הספר מתאר ניסוי צבאי שנערך בבסיס חיל האוויר האמריקאי ונדנברג שבמערב קליפורניה ובו משוגר טיל גרעיני אל עבר האוקיינוס השקט. בספר מתואר אירוע המתרחש כאשר טיל הניסוי הגרעיני המשוגר בעת התפרצות סולארית, משנה את נתיבו במפתיע לאחר השיגור.
חיים אישיים

היה נשוי ליפעת הולנדר (1977–2012) עד מותה, ונולדו להם שלושה ילדים. אחיו הוא המוזיקאי והקולנוען נדב הולנדר.
הערות שוליים

1 2    אריאלה רינגל־הופמן, חסד הסליחה, באתר "ידיעות אחרונות", 23 בספטמבר 2020
↑  רוני קורן-דינר, יובל הולנדר מונה למנהל הקריאייטיב ב-MRM, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2004
↑  ענת ביין, ‏יובל הולנדר יצטרף ל-MRM מקבוצת מקאן אריקסון, באתר גלובס, 8 במרץ 2004
↑  משה בנימין, מנהל דיגיטל חדש באדלר חומסקי: יובל הולנדר יחליף את דן אבלגון הפורש, באתר אייס
↑  יובל הולנדר‏, פרסומות שלא יעזו לא להגיב אליהן: שיעור ראשון בנוירומרקטינג - הצרכן מפחד?, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2022
↑  יובל הולנדר‏, קידום מכירות באמצעות עצב ואובדן - שיווק גאוני או מניפולציה רדודה?, באתר וואלה, 13 בנובמבר 2022
↑   יובל הולנדר, החומוס הטוב בחיפה: אום שאקר, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2013
↑   יוליה ניקנקין, חובה בכיס: אפליקצית החומוס הראשונה, באתר הארץ, 30 ביולי 2014
1 2  איתי עמוס, חתולים על סירת פדלים, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2015-08-16
↑  חתולים על סירת פדלים, באתר www.ishim.co.il
↑  Watch Full Movie - The Secrets of Bethsaida - Movie Discovery, movie-discovery.com (באנגלית)
↑  The Secrets of BETHSAIDA - טריילר רשמי, נבדק ב-2024-02-04
↑  "המטרה של הסרט היא להציל חיים", באתר חדשות 13, 4 באוגוסט 2020
↑  שקיעה וזריחה! – שבוע 188, באתר יובל עילם
↑  יום חול. סרט ליום השואה יחד עם אמנית החול הבינלאומית אילנה יהב, בחר הבמאי יובל הולנדר להביא לכם את סיפורו של מרדכי, בן... | By אורלי וגיא | Facebook, נבדק ב-2024-02-04
↑  Yuval Hollander, Slowly Melting: When the sun sets off the bomb, Independently published, 2018-05-04, ISBN 978-1-9810-0673-1. (בenglish)
יהונתן קלינגר

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1979 (בן 45) רמת השרון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 ידוע בשל:  מחאה נגד המאגר הביומטרי, כתיבת בלוג
 השכלה:  אוניברסיטת רייכמן 
 www.jonathanklinger.com
 
יהונתן יוסף קלינגר (נולד ב-3 בפברואר 1979) הוא עורך דין ובלוגר ישראלי, העוסק בתחום הטכנולוגיה והמידע, ובייעוץ לחברות אבטחת מידע וסייבר, חברות הזנק, חברות היי-טק ועמותות בתחום הידע.
כותב מעת לעת פרשנויות בתחום המשפט והטכנולוגיה עבור אתרי אינטרנט שונים, ומגדיר את עצמו כפעיל למען זכויות אדם בעולם הדיגיטלי וחברה חופשית.
ביוגרפיה

קלינגר נולד בשנת 1979 ברמת השרון. לאחר שירותו הצבאי נרשם לתארים ראשונים במשפטים ובממשל, בדיפלומטיה ובאסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה. ב-2004 השלים את לימודיו. לאחר מכן התמחה בבית משפט השלום בחיפה ולמד שנה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן, אך לא השלים את לימודי התואר השני שם. ב-2005, בסמוך להסמכתו כעורך דין, החל את לימודי התואר שני במשפטים במרכז הבינתחומי, שאותם סיים ב-2007. לאחר מכן החל ללמוד לדוקטורט בתוכנית למדע, טכנולוגיה וחברה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2015 החל ללמד במסלול דיגיטל בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ב-2006 החל לכתוב באתר "עבודה שחורה" טורי דעה בנושא השפעת הטכנולוגיה על הפוליטיקה, חופש ביטוי, רווחה ובריאות. קלינגר אף ייצג את האתר כאשר התבקש צו מניעה נגד תחקיר שפורסם בו.
כעורך דין, קלינגר עוסק בטכנולוגיית מידע, בפרטיות, בלשון הרע, בזכויות יוצרים ובנושאים הקשורים לתחום, ופעיל גם בנושא זכויות האזרח באינטרנט. הוא ניהל כמה מאבקים שזכו להד תקשורתי, ובכללם המאבק נגד החוק לסינון תכנים באינטרנט, שנדחה ב-2009, ונגד המאגר הביומטרי.
מאז שנת 2004, קלינגר כותב את הבלוג "Intellect Or Insanity", אשר מפורסם תחת רישיון Creative Commons.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

הקים את אתר האינטרנט "נתק" שעוזר להתנתק מספקיות שירותי תקשורת.
הקים את שירות "קצרוס" לקיצור כתובות באינטרנט.
הקים את שירות הטוויטר שמצייץ את רשימת הדירות הפנויות להשכרה בתל אביב.
הקים את אתר "שלום אדוני השר" לשליחת הודעות לנבחרי ציבור.
השתתף במחאת "באים לבנקאים" בהפגנתם נגד זמיר דחב"ש, ואף ייצג פעיל אחד מתנועה זו בתביעתו נגד גוגל ופייסבוק.
השתתף במספר פאנלים והרצאות שארגנו עמותת ויקימדיה ישראל ואיגוד האינטרנט הישראלי.
השתתף בדיונים שונים שערכו ועדות שונות של הכנסת בנושאי המשפט האינטרנט, טכנולוגיה ומדע.
השתתף בהקמת עמותת "התנועה לזכויות דיגיטליות" בישראל העוסקת בין היתר בפרטיות מקוונת.
החל משנת 2008 מכהן קלינגר כחבר הנהלה בעמותת אשנ"ב הפועלת למען שימוש נבון באינטרנט. במסגרת התנדבותו בעמותה, הוא מעביר הדרכות להורים ומגיע לדיוני ועדות הכנסת הנוגעים לחקיקה אינטרנטית, כגון חיוב ספקיות אינטרנט ליידע את לקוחותיהן על הסכנות ברשת, בריונות ברשת ו"חוק הטוקבקים", שנועד לחשוף פרטים של גולשים אנונמיים ברשת.
בשנת 2006 ריכז קלינגר את המאבק של עשרות בלוגרים נגד הצעת החוק הצנזורה של אמנון כהן ואריאל אטיאס לסינון תכנים באתרי אינטרנט. בין היתר, ארגן קלינגר הפגנה נגד החוק ועצומה של בלוגרים. בעקבות הלחץ הציבורי ופעילות נרחבת מצד איגוד האינטרנט הישראלי, הצעת החוק נדחתה.
קלינגר נמנה עם מובילי המאבק נגד המאגר הביומטרי ומתנגד להפעלתו בישראל. החל משנת 2009, יחד עם עו"ד אבנר פינצ'וק מהאגודה לזכויות האזרח, ריכז קלינגר את המאבק נגד המאגר הביומטרי. במסגרת זאת העבירו קלינגר ופינצ'וק שינויים מרחיקים בנוסח הצעת החוק ובזכות יוזמתו של השר מיכאל איתן סייעו בשינוי החוק כך שבתחילה ייערך רק ניסוי ולא יוקם מאגר מחייב. לאחר שהחוק התקבל, ייצגו קלינגר ופינצ'וק את האגודה לזכויות האזרח, התנועה לזכויות דיגיטליות, קרין נהון ודורון אופק בעתירה לבג"ץ נגד החוק. בעקבות עתירה זו הורה בית המשפט העליון למדינה לתקן את הניסוי הביומטרי.
מכהן כיועץ המשפטי של איגוד הביטקוין הישראלי ושל עמותת "ויקימדיה ישראל".
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית

קלינגר החל את דרכו הפוליטית במפלגת מרצ, והיה חבר ועידה ומועמד למועצת עיריית רמת השרון בבחירות 2003 ואף כיהן בוועדת האתיקה השלטונית של מועצת העיר; בשנת 2004–2005 כיהן כחבר במועצת אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב ויחד עם יואב לרמן פעל לכך שהאגודה תדון בלגליזציה של סמים קלים. בשנת 2006, לאחר סכסוך עם מחנהו של יוסי ביילין, בו קלינגר זכה בעתירה שחייבה את ועידת מרצ לדון באי-שריונו של ביילין, החליט קלינגר לפרוש ממרצ.
בשנת 2006, עם בחירתו של עמיר פרץ לראשות מפלגת העבודה, התפקד קלינגר למפלגת העבודה. הוא אף התמודד על מקום ברשימת מועמדי המפלגה לכנסת ה-19 בבחירות המקדימות אשר נערכו בנובמבר 2012. בתום ספירת הקולות, התברר שזכה ל-1,002 קולות בלבד, כך ששובץ במקום ה-48 ברשימה לכנסת, שלא נחשב ריאלי.
בשנת 2008 ליווה משפטית את הקמפיין של דב חנין לראשות עיריית תל אביב, והמשיך בייצוג סיעת עיר לכולנו בעיריית תל אביב, יחד עם עו"ד שלי דביר.
ביוגרפיה > מחקריו

קלינגר פרסם מספר תחקירים ומחקרים הנוגעים לאינטרנט הישראלי. בין היתר, מחקר שערך עבור עמותת אשנ"ב גילה כי 60% מאתרי האינטרנט לילדים אינם מבקשים את הסכמת ההורים לשמירת מידע פרטי, ספקיות אינטרנט בישראל מתערבות בתעבורת שיתוף קבצים, וכי ישנה בעיית פרטיות משמעותית עם כרטיסי חבר המועדון ברשתות השיווק.
כתב עם ד"ר נמרוד קוזלובסקי מחקר מעמיק על חדשנות ויצירתיות בישראל עבור ארגון Consumers International.
הערות שוליים

↑  עבודה שחורה – בפרשת אורט מיטרני – מנסים להשתיק את קולנו, באתר "עבודה שחורה", 4 בדצמבר 2014
↑  תיעוד ההשתתפות, באתר "באים לבנקאים"
↑  אהוד קינן, האם יחויבו הספקיות לסייע בהגנה מפני תוכן פוגעני?, באתר ynet, 5 ביולי 2010
↑  אלימות וירטואלית באינטרנט - ישיבה במסגרת "כנסת צעירה", לציון מלאת ... | כנסת פתוחה, באתר oknesset.org
↑  יהונתן קלינגר, האזרח התמים והפוגע המתוחכם: נפגעי חוק הטוקבקים, באתר ynet, 30 בנובמבר 2011
↑  ניב ליליאן, עשרות מפגינים דרשו: לעצור את חוק הצנזורה, באתר ynet, 9 באפריל 2008
↑  אהוד קינן ואביעד גליקמן, ועדת השרים אמרה לא לסינון האינטרנט, באתר ynet, 12 ביולי 2009
↑  יהודה קונפורטס, בג"צ הורה למדינה לתקן את הצו המאפשר את ביצוע הפיילוט למאגר הביומטרי, באתר אנשים ומחשבים
↑  נחמה אלמוג, ‏רמו"ט תשתתף בהליך אכיפה בינלאומי בתחום האינטרנט של הדברים, באתר "אנשים ומחשבים", 24 ביולי 2012
↑  האם אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב תממן קמפיין לגליזציה של גראס?, באתר "ויקיחדשות", 18 בינואר 2006
↑  אטילה שומפלבי, בית הדין של מרצ אישר לדון בהדחת ביילין, באתר ynet, 4 בדצמבר 2005
↑  יהונתן קלינגר, להתראות אכזבה, שלום תקווה, 24 בינואר 2006
↑  עודד ירון, רוצים לדעת למי להצביע בפריימריז? תשאלו אותם, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2012
↑  רשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-19, באתר האינטרנט של הבמה הרעיונית של תנועת העבודה
↑  רשימת המועמדים: העבודה בראשות שלי יחימוביץ', באתר האינטרנט של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-19
↑  נועה פרג, ‏60% מאתרי האינטרנט בישראל הפונים לילדים אינם מאובטחים, באתר גלובס, 10 בינואר 2010
↑  
הדו״ח המלא
P2P Bandwidth Throttling in Israel, Legal and Technological Aspects. – Intellect or Insanity, Jonathan Klinger's Blog, 2jk.org (באנגלית);

סיכום בעברית באתרו של קליגר
יהונתן קלינגר, חסימת P2P בישראל וDeep Packet Inspection, דו"ח וממצאים | Intellect or Insanity, באתר 2jk.org, ‏בנובמבר 2009;

הסיכום ב־ynet
יהונתן קלינגר, ניב ליליאן, ספקיות אינטרנט בארץ מתערבות בשיתוף קבצים, באתר ynet, 13 בדצמבר 2009
קישורים לסיקורים חיצוניים
, "קטעי קישור", תחקיר הספקיות של ynet מעורר הדים בעולם, באתר ynet, 15 בדצמבר 2009;
JOLIE O'DELL of ReadWriteWeb, P2P Sharing Being Blocked Around the World, Where Next? - NYTimes.com, archive.nytimes.com
↑  יהונתן קלינגר ועידו קינן, ‏יש לכם כרטיס חבר מועדון? הפרטיות שלכם בסכנה, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2012
↑  Access to Knowledge for Consumers
יגיל הנקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בן 48 בערך)
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן
 מוסדות:  מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון 
 
יוסף גיל (יגיל) הנקין (נולד ב-1976) הוא ד"ר להיסטוריה, סופר, חוקר במכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון ומרצה להיסטוריה צבאית במכללה לפיקוד ומטה של צה"ל.
במקביל הנקין כותב באתרים "מידה", "דיומא" ו"עין הדג".
ביוגרפיה

נולד לרב יהודה הרצל הנקין, פוסק הלכה ציוני דתי ולרבנית חנה, מייסדת מדרשת נשמת בירושלים והעומדת בראשה. הוא נינו של הרב יוסף אליהו הנקין, פוסק בולט בארצות הברית במאה ה-20. אחיו אליהו היה אלוף הארץ בהרמת משקולות בשנים 2013–2014. לזוג הנקין שישה ילדים. אחיו הרב איתם הנקין נרצח עם רעייתו נעמה בחג הסוכות ה'תשע"ו, 1 באוקטובר 2015, בפיגוע ירי.
את עבודת הדוקטורט שלו, "צבא רודזיה ולחימה נגד חתרנות: בחיפוש אחר מצוינות צבאית", כתב במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית משה גת ומרטין ון קרפלד, והיא אושרה ב-2009.
מחקרו > מלחמת צ'צ'ניה הראשונה

בעבודת התזה שלו, שהפכה בסופו של דבר לספר ננצח או שניעלם בהוצאת מערכות, בוחן הנקין את מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. בין היתר הוא מנתח את הטקטיקות שהופעלו במלחמה על ידי שני הצדדים, בוחן באריכות את הקרב על גרוזני ואת לוחמת הגרילה והטרור לאחר נפילת העיר.
מחקרו > מלחמת הסבך הרודזי

רודזיה (כיום זימבבואה), הייתה מושבה בריטית באפריקה הדרומית. ב־1965 הכריזה על עצמאות, תחת שלטון מיעוט לבן, והתנתקה מבריטניה. אף מדינה בעולם לא הכירה בה רשמית, והאו"ם הטיל עליה עיצומים שאמורים היו להכניע את השלטון המורד, אך לא כך קרה. למרות הבידוד הבין־לאומי התקיימה רודזיה עד 1980. במקביל התמודדה עם ארגוני מחתרת לאומניים אפריקניים, שדרשו שוויון ושלטון רוב. בין השנים 1972–1979 התנהלה במדינה ובסביבותיה מלחמת גרילה עזה. כוחות רודזיים ביצעו פשיטות לעומק מאות קילומטרים בשטח אויב, והסבו ליריביהם אבדות כבדות; יחידות רודזיות של לוחמים שחורים ולבנים התחזו לאנשי גרילה למטרות איסוף מודיעין ופגיעה בגרילה, ואף העבירו אל צידן מספר גדול של אנשי גרילה; ובמקביל לא בחל אף צד בדבר: מפגיעה באזרחים, דרך הרעלת מזון ועד התנקשות במנהיגים פוליטיים. המלחמה כונתה "מלחמת הסבך הרודזי". בסופו של דבר נאלצו הצדדים להתיישב למשא ומתן, שבעקבותיו התקיימו ברודזיה בחירות ולשלטון עלה רוברט מוגאבה, מנהיג אחד מארגוני הגרילה, עד שהודח מכיסאו ב־2017.
בספר דגים בסבך בהוצאת מודן, המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, סוקר הנקין את תולדותיה של רודזיה והמלחמה בה, ועוסק בתחומים רבים שנותרו רלוונטיים למפקדים ולמדינאים עד ימינו: החל מלחימה בשטח סבוך ופעולות בעורף האויב, ועד ההשפעה המוגבלת של עיצומים כלכליים, אסטרטגיות למלחמה בטרור ויעילותן, והשאלה של השפעת תמיכת האוכלוסייה על תוצאות המלחמה.
מחקרו > האסטרטגיה הלאומית של ישראל

הנקין מגדיר כ"אסטרטגיה לאומית" או "אסטרטגיה-רבתי" את "האיחוד של כל סוגי האסטרטגיה של מדינה – צבאית, כלכלית ומדינית – למען אותה מטרה".
לפי הנקין, לאורך כל שנותיה עמדה בבסיס ה"אסטרטגיה הלאומיות" של ישראל "הישרדותה ושגשוגה של מדינת ישראל, כמדינה יהודית ודמוקרטית במרחב שעדיין לא השלים עמה". עם זאת, בפועל היו שתי "אסטרטגיות לאומיות" שונות שהופעלו לסירוגין כאמצעי לאותה מטרה: מהקמתה ועד מלחמת יום כיפור האסטרטגיה הלאומית של ישראל התבססה על קיר הברזל והשארת ההגנה על ישראל בידי ישראל עצמה – לצד שיתופי פעולה עם מדינות נוספות המבוססים על אינטרסים משותפים והשגת תמיכה של מעצמה. כחלק מתפיסת "קיר הברזל" נכללה הבנה כי הסכם עם מדינות ערב אינו "יוצר" אלא "מתאר", כלומר הנחה כי רק כאשר תפסיק בפועל העוינות של ישראל למי משכנותיה, ניתן יהיה לאחר מכן להכריז על כך בהסכם גלוי. מנגד, ממלחמת יום כיפור החלה להשתרש "אסטרטגיה לאומית" שונה שהתבססה על "חסות" (בשונה מהאסטרטגיה הקודמת שהסתפקה ב"תמיכה") של ארצות הברית (מה שהגביל את חופש הפעולה הצבאי שהיה לישראל קודם לכן ושבא לידי ביטוי במלחמת ששת הימים), הסתמכות על גורמים זרים כאמצעי להבטחת ביטחונה של ישראל ואמונה שהסכם שלום עם ארצות ערב יוכל "ליצור" מציאות חדשה ולא רק "לתאר" את המצב שהושג בפועל כבר קודם לכן. "אסטרטגיה לאומית" זו הגיעה לשיאה בהסכמי אוסלו והחלה להיחלש משמעותית משנת 2000. בשנת 2009 נעה המטולטלת שוב עם הקמת ממשלת נתניהו השנייה אשר אימצה מחדש את האסטרטגיה הלאומית של ישראל המבוססת על קיר הברזל והשארת ההגנה על ישראל בידי ישראל עצמה – לצד שיתופי פעולה עם מדינות נוספות המבוססים על אינטרסים משותפים, הסתפקות ב"תמיכה" של מעצמה והבנה כי הסכם עם מדינות ערב אינו "יוצר" אלא "מתאר".
ספריו

ננצח או שניעלם - תולדות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה 1994–1996. הוצאת מערכות, 2007
מדריך לאתר הקרב של חוף אומהה. 2014
מלחמת סיני 1956 והסדר העולמי החדש במזרח התיכון: יציאת מצרים במהופך (אנגלית). Lanham, Maryland : Lexington Books‏, 2015
מדריך שביל ישראל. הוצאת עומר - אשכול, (עם יעקב סער, מהדורה שלישית) 2016
כדגים בסבך – רודזיה במלחמה 1965–1980. מודן הוצאה לאור, 2019
הערות שוליים

↑  דביר עמר, יד אליהו, עיתון שביעי
↑  דב גיל-הר‏, אחיו של הנרצח בפיגוע: "זה המחיר הכבד של המלחמה על הארץ", באתר וואלה, 6 באוקטובר 2015
↑  יגיל הנקין, איתם ונעמה הם לא "קורבנות טרור" | יגיל הנקין סופד לאחיו, באתר מידה, ‏2015-10-03
↑  רודזיה מכריזה עצמאות עם ד"ר יגיל הנקין, פרק 110 בפודקאסט "היסטוריה גדולה, בקטנה", באתר SoundCloud.
↑  יגיל הנקין, הקרב על גרוזני – כניסת הצבא הרוסי לעיר, באתר "דיומא", 21 בפברואר 2021
1 2 3  ד"ר יגיל הנקין, ‏"מה יבטיח את קיומנו?", השילוח,  2, דצמבר 2016
↑  הספרייה הלאומית
↑  הספרייה הלאומית
↑  הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301807305171  BnF: cb170147487 (data)  GND: 1023342596  ISNI: 0000 0000 8338 0088  LCCN: no2008098454  ORCID: 0009-0003-4964-4333  VIAF: 121341768   WorldCat (עם VIAF): 121341768
דליה כהן-קנוהל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בת 68 בערך) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  נווה ימין, ירושלים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה 
 בן או בת זוג:  ישראל קנוהל 
 www.daliacohenknohl.com
 
דליה כהן-קנוהל (נולדה ב-1956) היא סופרת ומחזאית ישראלית.
ביוגרפיה

דליה כהן קנוהל נולדה בבאר שבע וגדלה במושב נווה ימין למשפחה ממוצא יהדות פרס. למדה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה שבה קיבלה תואר דוקטור בתחום התיאטרון הפוליטי. מחקרה "התיאטרון הישראלי: פוליטיקת זהויות וייצוגם של 'האחרים' בשנים 1948–1998".
דליה כהן-קנוהל פרסמה שלושה רומנים שאחד מהם תורגם לערבית והתפרסם במצרים. כהן-קנוהל כתבה וביימה מספר הצגות שהשתתפו בפסטיבלים שונים. לימדה במכללות בית ברל, אמונה ובאוניברסיטת תל אביב.
חברת המועצה לתרבות ואמנות מינואר 2018.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה לחוקר המקרא פרופסור ישראל קנוהל והם מתגוררים בירושלים.
יצירותיה > ספרי מחקר > חילוניות ודתיות בתיאטרון הישראלי: המצאה וייצוגים

הספר עוסק בשאלה כיצד מתמודד התיאטרון הישראלי עם הדתיות והחילוניות. הוא מתמקד באופן בו פועלות ששתי קטגוריות הנתפסות בשיח הציבורי כשוללות זו את זו. האם הוא מאמץ אל לבו את החילוניות ודוחה מכל וכל את הדתיות, או שמא מנהל אתה יחסי גומלין מורכבים וטעונים שאינם מאפשרים ניתוק מוחלט? כיצד מתמודדים החילונים עם שאלות תאולוגיות עקרוניות, כגון תופעת הרוע בעולם וצידוק האל? כיצד רואים החילונים בישראל את הדתיים? כיצד נתפסת האישה החרדית בעיני החילונים? בספר זה ימצא הקורא ניתוחים ופירושים ליחסי הגומלין המתקיימים בין מסלולי הייצוג וההתייחסות אל הדתיות והחילוניות בתיאטרון הישראלי, לבין גישות פוליטיות, חברתיות ותרבותיות.
בחברה הישראלית: בין ממלכתיות, ליברליזם ואינדיבידואליזם למשיחיות ומקרא. טיעוני המחברת מומחשים ומאוירים בשפע דוגמאות מתוך המחזות הרפרטואריים הבולטים שהועלו על בימות הארץ ביובל השנים 1948–1998, ביניהם - "הוא הלך בשדות", "בקץ הימים", "אכזר מכל המלך", "מורד ומלך", "פליישר", "בטולות שידוך","חפץ","ייסורי איוב", "ויאמר וילך", "סינדרום ירושלים", "הילד חולם" ועוד רבים אחרים. ההתייחסות לדתיות ולחילוניות נבחנת דרך שתי עמדות מרכזיות: עד שנות השבעים דרך העמדה ה"חלומית" שאותה ראו בחזונם הוגי הציונות ומייסדי הארץ ובוניה, ודרך העמדה "הפרוזאית" שבאה לידי ביטוי במעשה היום יומי; ומשנות השבעים ואילך דרך שלילת הדת והדתיים והפולמוסים התאולוגיים.
יצירותיה > פרוזה > אשכבה בקורפו (2013)

שלושים שנים חיו האחים חנה ודניאל פלורנטין מבלי לדעת לאן נעלם אביהם. לאחר שנודע מקום קבורתו, מבקשת בתו לממש את צוואתו: להיקבר באי קורפו. במשך חודשים מספר של גילוי קורות אביהם וארגון הקבורה, מתעמתים האחים סביב חידת עברה של המשפחה והעלמות אביהם, מעלים מיתוסים משפחתיים, ואירועים שונים שהובילו אותם בדרכי חייהם.
העלילה נעה בין זמנים שונים בהיסטוריה: מן העיירה צ'יטה די קאסטלו באיטליה וירושלים במאה החמש-עשרה לשנות השלושים בארץ ישראל. ומיישובי הטמפלרים בירושלים ושרונה, לשואת יהודי האי קורפו.
יצירותיה > פרוזה > מעבר מנדלבאום (2016)

העלילה נפתחת בחודש ינואר 1963, כאשר העיתונאית גליה והעורך עשתר מבקרים את ז'קלין בבית המעצר של מעבר מנדלבאום, מעבר שהפריד אז בין שני חלקי ירושלים, וברומן, משמעותו הסימבולית רחבה הרבה מעבר לכך. ז'קלין עצורה שם מסיבה עלומה, שמתבררת רק לקראת סוף הרומן, הקופץ במכונת הזמן חמש שנים אחורה להיכרות בין ז'קלין לגליה. זו מפרסמת עליה רשימה אוהדת בעיתונה לרגל שנת העשור למדינה. ברשימה מוצגת ז'קלין כעולה חדשה מצרפת שלחמה בשורות המחתרת הצרפתית, אך הקורא יודע כבר מלכתחילה שמדובר בבדותה העלולה להתגלות בסופו של דבר.
המספרת היודעת–כול (גליה) יודעת לכאורה פחות מהקורא. גליה התמימה מוקסמת מדמותה של ז'קלין, מאמינה לשקריה ומוחלת לה גם כשהשקר נחשף. בניגוד לגליה, שלא יודעת שז'קלין בחרה בזהות בדויה, הקורא יודע על כך כמעט מלכתחילה. הוא גם יודע שהעיר המחולקת תתחבר מחדש בתוך קצת יותר מארבע שנים, והידע הזה מעניק לו לכאורה יתרון על כל גיבורי הסיפור האחרים, יתרון המאפשר לו להשלים פרקי עלילה בראשו הקודח.
העלילה עוסקת בז'קלין כהן, שיש מי שיראה בה בת דמותה של המסאית והסופרת ילידת קהיר, ז'קלין כהנוב. כהנוב הייתה מסאית מבריקה שנחשבה כמבשרת הים–תיכוניות בתרבות הישראלית.
זהו רומן העוסק בזהויות אמיתיות ובדויות, בשאלות גורל ובסיפור של בגידה, של גבר באישה, אישה בגבר ואח באחיו, וסיפור על משפחות שסועות.
"מעבר מנדלבאום הוא משל. זהו לא רק מעבר פיזי בין מערב העיר ומזרחה, אלא גם מעבר תרבותי בין מזרח למערב, מעבר וגשר בין תרבויות ושפות, מעבר בין תקופות, מעבר בין עלייה ארצה וירידה ממנה, וכמובן גם מעבר ספרותי בין גוף ראשון לשלישי." [ירון אביטוב, 'מקור ראשון']
יצירותיה > פרוזה > ציפור בעיר קדושה (2019)

העלילה מספרת את סיפור מסעה של אישה בעקבות אביה שנעדר מאז המהפכה האיראנית. היא מתחילה באמסטרדם בה היא נפגשת עם חברו של אביה. במוזיאון היהודי בעיר היא נתקלת בשני ספרונים המספרים את סיפור משפחתו של המשורר הפרסי-יהודי שהיה נערץ על אביה: סרמד קאשני, בן המאה השבע עשרה.
ספרונים מפתיעים אלה מספרים את דרכה של משפחתו של קאשני במאה השבע עשרה : מקאשן לדלהי ואמסטרדם ועד לקריביים. בסופו של המסע בעקבות משפחה זו, תחשוף פלורה את סודות זהותו והיעלמותו של אביה במהפכה של 1979.
זהו ספר המגולל מסע נפשי ורוחני, ולצד סיפור העלילה המותח נשזרים שירים קלאסיים מן התרבות הפרסית. ספר זה מעמיד סטנדרט חדש בשילוב בין ויזואליה לשירה, בין פיוט לסיפור עלילה, בין עלילה בדיונית לעובדות היסטוריות.
סיפורו של סרמד קאשני ב'ציפור בעיר קדושה' מתבסס על דמותו של מיסטיקן משורר וקדוש סופי בשם זה, שהיה ממוצא יהודי ופעל בחצר הנסיך המונגולי דארה שיקו במאה השבע עשרה. הוא נרצח בדלהי על ידי יורשו של הנסיך ומקום קברו הוא אתר עלייה לרגל עבור רבים.
הדהודים לחותם שהותיר סרמד בתרבות ההודית ניתן לראות בדברי עבול קאלאם עזיז, שהיה פעיל בתנועת השחרור ההודית, ושר החינוך הראשון של הודו החופשית. עזיז העריץ את דרכו של סרמד ואמר בכתביו כי הוא הולך בעקבות קאשני שהיה מופת למחשבה וביטוי חופשיים.
סיפור חלקם של היהודים הקאריביים בסחר העבדים במאות 17 ו-18 בציפור בעיקר קדושה מסתמך על מחקרים ותיעוד שנעשו שקיים בהקשר לסחר העבדים באזור הקאריביים וחלקם הפעיל של היהודים בסחר זה.
יצירותיה > מחזות > המצורעים (2006)

המחזה מתרחש בוונציה בשנת 1666, שנת השיא אך גם שנת השבר של התנועה המשיחית השבתאית. בשנה זו התאסלם שבתאי צבי ובכך החלה קריסתה של התנועה המשיחית השבתאית כתנועת המונים. רק גרעינים קשים של מאמינים המשיכו להאמין במשיחיותו ויצרו השקפת עולם סבוכה ומלאת סתירות המנסה לתת פשר תאולוגי משיחי להמרת הדת של שבתאי צבי.
העלילה מתנהלת ברובה בכלל תיאטרון קטן בוונציה שמנהלו ומרבית שחקניו הם יהודים. שני מצורעים המגיעים לוונציה מתוך תקווה לפגוש את המשיח שיגאל אותם מצרעתם מוצאים בתיאטרון מקלט ללילה, לאחר שנדחו במקומות אחרים שבהם ביקשו קורת גג. המצורעים מוצאים את עצמם מצטרפים ללהקת השחקנים, כאשר התחפושת מאפשרת להם להופיע בציבור מבלי שהצרעת תפרח לעיני כל. במובן זה התיאטרון משמש כמרחב גאול, מדומה וממשי כאחד, במציאות לא גאולה, המתח לקראת בוא המשיח מחמיר את מצבם של המצורעים והם משעבדים עצמם לגובה המיסים המבטיח להם תרופת פלא שתאפשר להם לקבל את פני המשיח עם פנים צחות בריאות.
דמות מרכזית נוספת במחזה היא ברוריה, אשת עסקים בת שלושים ושמונה שהתאלמנה ונותרה עם גנה יחידה. ניסיונותיה להיחלץ מבדידותה מובילים אותה לחזר אחרי הרב המשיחי יוסף זכות, המפיח בה תקוות שווא לנישואים תוך ניסיון לסחוט ממנה כספים עבור התנועה המשיחית. ברוריה מחכה למשיח בעיקר מתוך תקווה שלאחר בואו יממש יוסף זכות את הבטחתו לנישואים וגאלנה מבדידותה. ברוריה מפקידה את בנה לזמן מה בידי יוסף וחבורתו, אך מתוך הזנחה הוא טובע בים. בשלב זה נעה ברוריה בין הרצון להמשיך להאמין במשיח שישיב את בנה לחיים לבין הכעס על חבורת המאמינים שבעטיה טבע בנה, ורצונה לחשוף את השקר והרשע שיש בחבורת המשיח. הדמות היחידה במחזה שמפוכחת משיכרון המשיח הוא דניאל, אחיה של ברוריה, שחקן ומנהל התיאטרון. בתמיכתו משתחררת ברוריה אט אט מאמונתה בשבתאי צבי, וכדרכם של חוזרים בשאלה ובתשובה היא חשה צורך עז להפיץ את אור האמת. ברוריה הופכת את עניין הפצת הכרוזים המספרים בגנות שבתאי צבי ובפרשת התאסלמותו לתכלית חייה.
יצירותיה > מחזות > שתי נשים וגבר (2008)

המחזה הועלה בתיאטרון 'מקרוב' מייסודו של ניקו ניתאי והוא עוסק בסיפורן של רות ונעמי. המחזה מעניק פרשנות חדשנית לציפיית הגאולה של רות, ציפייה שנצבעת בגוון קומי בדמותו של הגבר הנואש שבא להשתדך לרות.