stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויולט צ'אצ'קי
ביאורים

↑  צ'אצ'קי משתמשת בכינויי הגוף she/her ו-they/them. בערך נעשה שימוש בכינוי הגוף היא/את כדי לשמור על עקביות.
השמורה הביוספרית טוואקאן-קואיקטלאן

השמורה הביוספרית טוואקאן-קואיקטלאן (בספרדית: Reserva de la biosfera Tehuacán-Cuicatlán) היא אזור טבע מוגן הממוקם בדרום-מזרח מקסיקו. שמה נובע משני המקומות העיקריים שבה: טוואקאן וקואיקטלאן, באחרון נמצאים המשרדים המנהליים שלה. השמורה משתרעת על פני 4,901.86 קילומטרים רבועים המחולקים בין 21 מועצות אזוריות במדינות מקסיקו, ואחאקה ופואבלה.
ב-2 ביולי 2018 האתר הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מיקום

האזור ממוקם בהרי סיירה מדר דל סור (Sierra Madre del Sur). הוא מאופיין בשטח הטרשי שלו, שבו רכסי הרים שאינם עולים על שלושת אלפים מטרים מעל פני הים מסביב לעמקים הרחבים של טוואקאן וספוטיטלאן (Zapotitlán) והעמק העמוק של קואיקטלאן. כמעט כל השמורה היא חלק מהאגן העליון של הנהר פפאלואפן (אנ'), אחד מהנהרות הגדולים של מקסיקו, אף על פי שבאזור זה המשקעים אינם מספיקים ליצירת נחלים גדולים. הפפאלואפן מקבל מים של נחלים רבים שמקורם בהרי סיירה דה טוואקאן (Sierra de Tehuacán) והרי סיירה מיקסטקה (אנ'), כולל טוואקאן, והנהרות, קלפה (Calapa) וספוטיטלאן (Zapotitlán).
השמורה הביוספרית תחומה ממערב על ידי סיירה מיקסטקה וממזרח על ידי שלושה רכסי הרים: סיירה סונגוליקה (Sierra Zongolica) בצפון, מסאטק סיירה (Mazatec Sierra) במרכז וסיירה דה חוארס (Sierra de Juarez) בדרום. רכס ההרים הבולט ביותר הוא סיירה סונגוליקה. רכס הסיירה מסאטק, מתאפיין בטופוגרפיה הקרסטית, חתוכה בקניונים עמוקים.
האקלים של האזור חמים יבש למחצה טרופי למחצה באזור העמק העמוק של קואיקטלאן עם גשמים מתונים בקיץ. בחלקים הגבוהים של ההרים מקובל לראות שבראש ההרים נוצר ערפל סמיך שרק לעיתים רחוקות מתעבה לטפטוף מתון.
מאפיינים אקולוגיים

יש בעמק טוואקאן-קואיקטלאן מגוון ביולוגי יוצא דופן לגבי אזור צחיח או צחיח למחצה באמריקה הצפונית. מתוך 36 חבורות צמחייה, 15 ייחודיות לעמק. 70% של כל המשפחות של צמחים בעלי פרחים בעולם מיוצגים בשמורה על ידי מין אחד לפחות, מעל ל-3,000 מינים של צמחים וסקולריים, שכ-10% מהם אנדמיים. בולטת במיוחד משפחת הצבריים המצויה בסיכון בעולם, עם 28 סוגים ו-86 מינים, מתוכם 21 אנדמיים. במקומות מסוימים של צפיפות יוצאת דופן של 180 קקטוס עמודיים לדונם. באתר יש גם מגוון של צמחים אחרים כדוגמת מיני האגבה, היוקה, הברומליים, הבורסרה (אנ') והאלוניים. האתר הוא גם משכן למגוון ביולוגי גדול, יחסית לאזורים צחיחים, של בעלי חיים, בייחוד למינים של דו-חיים, זוחלים ועופות. בין השאר האזור מהווה 10% משטח התפוצה של 4 מינים של דו-חיים, ומדורג כאחד מבין שני אזורים מוגנים בעולם לשימור 7 מינים של דו-חיים ו-3 של עופות. למגוון הביולוגי של האזור יש היסטוריה ארוכה של סיוע להתפתחות האנושית, והמקומים משתמשים בכשליש מהמגוון הכולל של הצמחים, כ-1,000 מינים.
בקרב בעלי החוליות יש בשמורה הביוספרית 18 מיני דגים ו-27 מיני דו-חיים, שהוא מגוון גבוה בהשוואה למדבריות אמריקה הצפונית ואוסטרליה. יש בה גם 85 מיני זוחלים, מתוכם 20 אנדמיים ו-338 מיני עופות, מתוכם 16 אנדמיים.
בשל מגוון המינים האנדמיים שלו, המינים הנמצאים בסכנת הכחדה ומינים הצמחים הנדירים שלו, האתר מוגדר על ידי ארגון IUCN כנקודה חמה של המגוון הביולוגי העולמי.
היסטוריה אנושית

המגוון הביולוגי של העמק יחד עם התנאים המדבריים היו המקור לרצפים התרבותיים הארוכים והמתועדים ביותר ביבשת העל של אמריקה. בעמק זוהו 22 אתרים ארכאולוגיים המתעדים התפתחות טכנולוגית אנושית ארוכה על פני תקופה של 12,000 שנים שהגדירה את האזור התרבותי הקרוי כיום מסו-אמריקה. התפתחות טכנולוגית זו כללה תירבות צמחי בר שבעמק היא בין העתיקות בעולם וטכנולוגיות לניהול מים כדוגמת תעלות, בארות, טרסות, אמות מים וסכרים. טכנולוגיות ניהול המים יצרו במקום את מכלול ההשקיה העתיק המגוון ביותר ביבשת. הפיתוחים הטכנולוגיים כללו את הגילוי של חידושים אחרים כמו תעשיית מלח וכלי חרס, שהיו חיוניים לארגון ולמורכבות של הציוויליזציות הראשונות.
משום כך מגדיר אונסקו את עמק טוואקאן-קואיקטלאן כבית הגידול המקורי של מסו-אמריקה ולכן הוא מורשת שלא תסולא בפז וחסרת תחליף של האנושות.
גלריה

צמחייה בשמורה הביוספרית טוואקאן-קואיקטלאן
Castela tortuosa
Ferocactus robustus
אגבה
Pachycereus weberi
Pachycereus marginatus
Pilosocereus quadricentralis
Cephalocereus columna-trajani
Mammillaria carnea
Mammillaria polyedra
Mammillaria supertexta
Coryphantha calipensis
Prosthechea vitellina
Echeveria laui
הערות שוליים

1 2 3 4  UNESCO. "Tehuacán-Cuicatlán Valley: originary habitat of Mesoamerica".
1 2 3  Tehuacán-Cuicatlán
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549811105171  LCCN: sh2009007209  VIAF: 315166018   WorldCat (עם VIAF): 315166018
וינאפו

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  צ'ילה 
 קואורדינטות:  27°10′35″S 109°24′23″W﻿ / ﻿27.176383333333°S 109.40635555556°W﻿ / -27.176383333333; -109.40635555556
  (למפת האוקיינוס השקט מוגדלת) וינאפו(למפת האוקיינוס השקט רגילה) וינאפו
 
מבט מהצד על אהו וינאפו ופסל מואי שהופל
מבט אל החלק האחורי של האהו. גוש הסלע בחזית התמונה הוא ראש מואי מגודר
פרט מתוך אהו טהירה המפגין את הדיוק בהתאמת גושי הסלע
פסל המואי הנשי
וינאפו (בשפת הרפה נוי: Vinapū) הוא מתחם ארכאולוגי ששימש אתר טקסי באי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה.
תיאור

וינאפו הוא אחד מבין האתרים הטקסיים הגדולים ביותר באיי הפסחא, וכולל שלושה אהו: "וינאפו 1" (Vinapú I), או "אהו טהירה" (Ahu Tahira), "וינאפו 2" (Vinapú II) או "אהו וינאפו" ו"וינאפו 3" (Vinapú III) שממנו נותר רק גל אבנים (שפונה כאשר הוקמו מכלי הדלק הסמוכים). כמו בכל האי הופלו פסלי המואי שהיו פעם על הבמות של אתרי אהו אלה. ישנם באי כ-300 אהו שהמידות שלהם משתנות, כמו גם טכניקת הבנייה ומספר פסלי המואי שהיו עליהם. במקרה של מתחם זה, הוא ממוקם בגזרה המערבית של החוף הדרומי.
הארכאולוג האמריקאי ויליאם מולוי חקר את האתר בשנת 1958.
וינאפו הוא חלק מהפארק הלאומי רפה נוי, שארגון אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית.
תיאור > אהו טהירה

על אהו טהירה היו שישה פסלי מואי וכמה "כובעים" (פוקאו) מאבן סקוריה אדומה. המאפיין הבולט בו היא במה יוצאת דופן, הבולטת ומבדילה אותו מהאהו האחרים שנבנו על האי, שכן יש בו מבנה אדריכלי הבנוי בבנייה יבשה המורכב מגושי בזלת גדולים המותאמים בקפידה, באופן דומה לזה של כמה ממבני האינקה בקוסקו. הגושים הגדולים הם באורך 2.5 מטרים, ברוחב 1.7 מטרים, ובמשקל של 7 טון. בשל הדמיון לאדריכלות האינקה, על פי השערת ההיסטוריון הפרואני חוסה אנטוניו דל בוסטו (José Antonio del Busto) ואחרים, כמו ז'אן הרווה דאודה (Jean Hervé Daude), על בסיס הכרוניקות הספרדיות של המאה ה-16, כגון זו של פדרו סרמיינטו דה גמבואה, נבנה אהו וינאפו על ידי קיסר האינקה טופאק אינקה יופאנקי במהלך משלחתו לאוקיינוס השקט בשנת 1465. אחת הצ'ויפות (אנ') של סייוסטאני (אנ') בהרי האנדים נבנתה בתקופת שלטון טופאק אינקה יופאנקי באותה דרך כמו אהו וינאפו.
מחקר שפורסם במגזין המדעי Nature (ביולי 2020) מאשר את נוכחותו של DNA מאזור הרי האנדים באוכלוסיית אי הפסחא וכמה איים בפולינזיה, ומאשר נוכחות של ילידי אמריקה הדרומית לפני 20–24 דורות (בסביבות 1200). הדגימות מצביעות על 2% עד 5% ממוצא אמריקאי, אשר בקרב אוכלוסייה של כמה אלפי אנשים מצביע על נוכחות משמעותית. המסורת בהרי האנדים מדברת על ביקור של האינקה בשטח מיושב, ולכן אין התייחסות להתיישבות אמריקאית מקורית, אלא להגעה מאוחרת יותר.
תיאור > אהו וינאפו

אהו וינאפו עתיק יותר מאהו טהירה. צמודים אליו חמישה מואי שהופלו וכמה "כובעים" (פוקאו) מאבן סקוריה אדומה. ב"כובע" הגדול ביותר גולפה גומחה לאגירת מי גשמים (taheta). הפרט הבולט ביותר הוא עמוד אבן מסקוריה אדומה שעבר סחיפה. עמוד זה מייצג מואי נשי יוצא דופן. ייתכן שהיו לו שני ראשים והשתמשו בו לשאת מסגרת עץ שעליה נהגו לתלות גופות עטופות להירקב לפני שקברו את השלדים.
לקריאה נוספת

Mulloy, W.T. 1959. The Ceremonial Center of Vinapu. Actas del XXXIII Congreso Internacional de Americanistas. San José, Costa Rica.
Norwegian Archaeological Expedition to Easter Island and the East Pacific, T. Heyerdahl, E.N. Ferdon, W.T. Mulloy, A. Skjølsvold, C.S. Smith. 1961. Archaeology of Easter Island. Stockholm; Santa Fe, N.M.: Forum Pub. House; distributed by The School of American Research.
הערות שוליים

↑  Ahu Vinapu
↑  Vinapu, the “inca” ahu of Rapa Nui
השמורה המיוחדת אנקרנה

השמורה המיוחדת אנקרנה (בצרפתית: Réserve spéciale d’Ankarana) היא אזור מוגן בצפון מדגסקר שהוקם ב-1956 על שטח של 182 קילומטרים רבועים. זוהי רמה קטנה, מכוסה חלקית בצמחייה, הבנויה מאבן גיר מאמצע תור היורה לפני כ-150 מיליון שנה. עם כמות גשמים שנתית ממוצעת של כ-2,000 מילימטרים, הסלעים הבסיסיים נסחפו כדי לייצר מערות ולהזין נהרות תת-קרקעיים – טופוגרפיה קרסטית. התבליט הטרשי והצמחייה הצפופה סייעו להגן על האזור מפני חדירת אדם.
הכניסה הדרומית של הפארק נמצאת במהאמסינה (Mahamasina) (בקומונה של טנאמבאו מריבוראהונה (אנ')) על הכביש הלאומי 6 (אנ'), כ-108 קילומטרים דרומית-מערבית לאנצירננה ו-29 קילומטרים צפונית-מזרחית לאמבילובה (אנ'). יש גם כמה מלונות שנמצאים בכניסה.
השמורה הוכרזה כאתר מורשת עולמית יחד עם עוד 5 אזורים מוגנים במדגסקר בשם "היערות היבשים של אנדרפנה" ב-16 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
גאולוגיה

הרמה משתפלת במתינות מזרחה, אך במערב היא מסתיימת בפתאומיות ב"חומה של אנקרנה", צוק תלול המשתרע לאורך 25 קילומטרים מצפון לדרום, ומתנשא לגובה של 280 מטרים. מדרום, מסת אבן הגיר מתפרקת לצריחים נפרדים המכונים מגדל קרסט. במרכז הרמה, פעילות סייסמית ועידנים של גשם סחפו את אבן הגיר ויצרו גאיות עמוקים וסרטים של משטח גירני (אנ'). במקומות בהם השכבות העליונות של אבן הגיר נסחפו לחלוטין, סלע הבסיס הקשה עבר חריתה לתעלות ורכסים המכונים במלגשית צינגי. האזור זרוע גושי סלעי בזלת ובזלת זרמה עמוק לתוך הקניונים שהתחתרו בתוך המסיב.
מחקר

החל משנות ה-60, הצרפתי הגולה ז'אן דופלו (Jean Duflos, שאחרי נישואים שינה את שמו לז'אן רדופילאו) לקח על עצמו לבצע מחקר מעמיק במערכות המערות והנהרות התת-קרקעיים של המסיב, חלק גדול ממנו בעצמו או עם ספלאולוגים מבקרים. כ-100 קילומטרים של מערות מופו בתוך המסיב. לה גרוט ד'אנדראפיב (La Grotte d'Andrafiabe), אחת המערות הנגישות ביותר, כוללת לפחות 8.035 קילומטרים של מעברים אופקיים. ואכן, המסיב מכיל את מערכות המערות הארוכות ביותר במדגסקר, וכנראה באפריקה כולה.
בעלי חיים

משלחות שהחלו לקטלג לראשונה את בעלי החיים והצמחים של השמורה המיוחדת שנוצרה סביב מסיב אנקרנה בשנות ה-80 של המאה ה-20 מתוארות בסיפור המסע של ד"ר ג'יין וילסון-האוורת' (אנ'), "למורים של העולם האבוד" (Lemurs of the Lost World) ובעיתונות המדעית. התגליות כללו שרידי תת-מאובנים בלתי צפויים של למורים גדולים שנכחדו ומינים ששרדו, אך לא תוארו בעבר של דגים עיוורים, חסילונים וחסרי חוליות אחרים. כמה מחברי משלחת תרמו תמונות למדריך מבוא מאויר למדגסקר הכולל את מערות התנינים של אנקרנה.
במהלך המשלחת של 1986, אספו פיל צ'פמן (Phil Chapman) וז'אן-אלי רנדריאמסי (Jean-Elie Randriamasy) רשימת עופות שנצפו בשמורה שכללה 65 מינים מ-32 משפחות המייצגות כמעט שליש מכל מיני העופות המקננים במדגסקר. הם גם ציינו היבט מעניין אחד של התנהגות. הם דיווחו שהייתה אסטרטגיה יוצאת דופן בה השתמשו רבים מציפורי השיר הקטנות אוכלות החרקים. מינים כמו חטפית גן עדן מלגשית (אנ'), Neomixis tenella (אנ')‏, Phyllastrephus zosterops (אנ') ו-Phyllastrephus madagascariensis (אנ'), בולבול מלגשי (אנ'), צופית סווימנגה והוונגות (Lepopterus madagascarinus ו-Xenopirostris polleni (אנ')) חיפשו טרף יחד בקבוצות מעורבות. בתוך כל להקה נראה כי מינים שונים מתמחים היכן וכיצד הם חיפשו את טרף החרקים שלהם. חלק מהמינים התרכזו בגזע ובענפי העצים, חלקם בענפים דקים, אחרים חיפשו מתחת לעלים. על ידי פעולה משותפת בדרך זו הם ככל הנראה הגדילו את יעילות חיפוש המזון מכיוון שכל מין יכול לתפוס טרף שנמלט של אחרים. הם גם היו בטוחים יותר מהתקפות על ידי טורפים, מכיוון שהקבוצה כולה יכולה הייתה לזהות סכנה מתקרבת בסבירות גבוהה יותר.
שמורת אנקרנה היא מקלט חשוב לאוכלוסיות משמעותיות של הלמור המוכתר, למור סנפורד ומינים אחרים של יונקים. הלמורים הבאים מתועדים גם מהאזור: למור ספורט צפוני (אנ'), למור עכברי רופוס, למור ננסי עב זנב (אנ'), למור פאנר, למור צמרי מזרחי, סיפאקה שחורה, איי איי ולמור במבוק מערבי.
בנוסף התגלו באנקרנה תת-מאובנים (אנ') של הלמורים הבאים: למור במבוק ענק, אינדרי, למורי עצלן, Mesopropithicus dolichobrachion ו-Palaeopropithicus cfingen הסוג Pachylemur (אנ') המגלדאפיס הענק וארכאולמור.
ביאורים

↑  משותף לשמורה המיוחדת אנלמרנה
הערות שוליים

↑  Andrefana Dry Forests
1 2  Wilson, Jane, ed. (1987). "The Crocodile Caves of Ankarana : Expedition to Northern Madagascar, 1986". Cave Science. 14 (3): 107–119.
↑  "World Cave List".
↑  Wilson, Jane (2014). Lemurs of the Lost World: exploring the forests and Crocodile Caves of Madagascar. Impact, London. p. 216. ISBN 9781874687481.
↑  Wilson, Jane M;  et al. (1988). "Ankarana - a rediscovered nature reserve in northern Madagascar". Oryx. 22 (3): 163–171. doi:10.1017/S0030605300027794.
1 2  Wilson, J.M.;  et al. (1989). "Ecology and Conservation of the Crowned Lemur at Ankarana, N. Madagascar with notes on Sanford's Lemur, Other Sympatrics and Subfossil Lemurs". Folia Primatologica. 52 (1–2): 1–26. doi:10.1159/000156379. PMID 2807091.
1 2  Fowler, S.V.;  et al. (1989). "A survey and management proposals for a tropical deciduous forest reserve at Ankarana in northern Madagascar". Biological Conservation. 47 (4): 297–313. doi:10.1016/0006-3207(89)90072-4.
↑  Stewart, Paul D. (1988). "Ankarana damaged". Oryx. 22 (4): 240–241. doi:10.1017/S0030605300022390.
↑  Simons, E.L.;  et al. (1990). "Discovery of new giant subfossil lemurs in the Ankarana Mountains of Northern Madagascar". Journal of Human Evolution. 19 (3): 311–319. doi:10.1016/0047-2484(90)90072-J.
↑  Simons, E.L.;  et al. (1992). "A new giant subfossil lemur, Babakotia, and the evolution of sloth lemurs". Folia Primatologica. 58 (4): 197–203. doi:10.1159/000156629.
↑  Wilson, Jane M. (1996). "Conservation and ecology of a new blind fish, Glossogobius ankaranensis from the Ankarana Caves, Madagascar". Oryx. 30 (3): 218–221. doi:10.1017/S0030605300021669.
↑  Gurney, A.R. (1984). "Freshwater shrimp genera Caridina and Parisia (Decopoda: Caridea: Atydae) of Madagascar with descriptions of new species". Journal of Natural History. 18: 567–590. doi:10.1080/00222938400770481.
↑  José G. Palacios-Vargas & Jane Wilson (1990). "Troglobius coprophagus, a new genus and species of cave collembolan from Madagascar with notes on its ecology" (PDF). International Journal of Speleology. 19 (1–4): 67–73. doi:10.5038/1827-806X.19.1.6. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-23. נבדק ב-2011-07-24.
↑  Bradt, Hilary, ed. (1988). Madagascar. Aston Publications, Bourne End, UK. p. 96. ISBN 0-946627-28-2.
למור מוכתר בשמורה המיוחדת אנקרנה
ויקטור קאהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1889 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1971  (בגיל 82 בערך) ניס, צרפת 
 הישג בולט:  היה מס' 128 בעולם בשנת  1933
 מד כושר מרבי:  2440 (אפריל 1936)
 מדינה:  רוסיה, צרפת
 הערות:  יהודי
 
ויקטור קאהן (ברוסית: Виктор Кан;‏ 1889, מוסקבה – 6 באוקטובר 1971,  ניס) היה שחמטאי יהודי-רוסי-צרפתי.
קאהן נולד במוסקבה אך עזב את רוסיה בשנת 1912 והגיע בסופו של דבר לצרפת, לאחר ששהה בשוודיה, דנמרק וגרמניה. קאהן ניצח באליפות קופנהגן בשנת 1916; שנתיים מאוחר יותר חלק באותה תחרות מקום 8-9.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק קאבן מקום ראשון-שני בתחרות הארלם 1919. בשנת 1920 הגיע למקום העשירי בתחרות פריז (ניצח: פרדריק לאזארד). בשנת 1921 הגיע למקום השלישי בתחרות אוטרכט (ניצח: אדולף אולנד). בשנת 1922 חלק מקום 2-3 בתחרות פריז (ניצח: אנדרה מופאנג). בשנת 1923 ניצח קאהן בתחרות פריז לזכרו של פילידור.
בשנת 1924 חלק קאהן מקום 4-7 בתחרות פריז (ניצח: אז'ן זנוסקו-בורובסקי). בשנת 1925 חלק קאהן מקום 5-7 באליפות פריז (ניצחו: אברהם באראץ  וויטלי הלברשטט), הגיע למקום הרביעי בתחרות סקרבורו (ניצח: מסימיליאנו רומי ), חלק מקום ראשון שני עם ברטראן בתחרות פריז. בשנת 1926 חלק מקום 3-4 באליפות פריז (ניצח: לאון שוורצמן ), חלק מקום 3-4 בתחרות פריז (ניצחו: פטר פוטמקין וויטלי הלברשטט), חלק מקום 5-6 בתחרות סקרבורו (ניצח: אלכסנדר אלכין) והגיע שלישי בתחרות פריז (ניצח: אברהם באראץ). בשנת 1927 חלק מקום 8-9 באליפות פריז (ניצח: אברהם באראץ). בשנת 1930 חלק מקום 3-5 באליפות פריז (ניצח: יוסף צוקרמן).
לאחר שקאהן התיישב בעיר ניצה, הוא קיבל אזרחות צרפתית. בשנת 1932 הגיע למקום התשיעי באליפות צרפת ה-11 (ניצח: מוריס רייזמן). בשנת 1933 חלק מקום 3-4 באליפות צרפת ה-12 (ניצח: אריסטיד גרומר). בשנת 1934 ניצח קאהן באליפות צרפת ה-13 שהתקיימה בפריז, חלק מקום ראשון שני עם מוריס רייזמן באליפות ה-16 של פריז והגיע למקום השני, לאחר אז'ן זנוסקו-בורובסקי בתחרות ניצה. בשנת 1935 חלק מקום ראשון שני עם ג'ורג' קולטנובסקי בתחרות מולט. בשנת 1937 הגיע למקום השלישי בתחרות ניצה (ניצח:  אלכסנדר אלכין) והגיע למקום השלישי בתחרות טולוז, אליפות צרפת ה-16 (ניצחו:  אריסטיד גרומר ואמדה ג'יבו). בשנת 1938הגיע למקום הרביעי באליפות ה-17 של צרפת (ניצחו: מוריס רייזמן ואריסטיד גרומר).
קאהן ייצג את נבחרת צרפת  בארבע אולימפיאדות, ואת רוסיה פעם אחת:
באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). השיג 1.5 נקודות מחמישה משחקים ולא השתתף בשלבים הבאים מסיבה לא ידועה.
באולימפיאדת השחמט 1931 שיחק קאהן בלוח השלישי של נבחרת צרפת, והשיג 3.5 נקודות מ-13 משחקים.
באולימפיאדת השחמט 1933, אולימפיאדת השחמט החמישית שאורגנה על ידי פיד"ה שיחק קאהן בלוח השלישי של נבחרת צרפת וצבר 6 נקודות ב-12 משחקים.
באולימפיאדת השחמט 1935, אולימפיאדת השחמט השישית שאורגנה על ידי פיד"ה שיחק קאהן בלוח הרביעי של נבחרת צרפת וצבר 3 נקודות ב-9 משחקים.
באולימפיאדת השחמט 1939, אולימפיאדת השחמט השמינית שאורגנה על ידי פיד"ה שיחק קאהן בלוח השלישי של נבחרת צרפת וצבר 6.5 נקודות ב-18 משחקים
הערות שוליים

↑  Scarborough 1926
↑  Chess Olympiad: Paris 1924, באתר OlimpBase
↑  4th Chess Olympiad: Prague 1931, באתר OlimpBase
↑  5th Chess Olympiad: Folkestone 1933, באתר OlimpBase
↑  6th Chess Olympiad: Warsaw 1935, באתר OlimpBase
↑  8th Chess Olympiad: Buenos Aires 1939, באתר OlimpBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272275505171  BnF: cb11909324v (data)  GND: 1325935824  ISNI: 0000 0003 8361 339X  LCCN: n86800504  NTA: 071955739  SUDOC: 026944235  VIAF: 270357650   WorldCat (עם VIAF): 270357650
ויקטור קוצ'וביי

ויקטור קוצ'וביי (ברוסית: Виктор Павлович Кочубей;‏ 22 בנובמבר 1768 - 15 ביוני 1834) - דיפלומט ומדינאי רוסי.
ביוגרפיה

קוצ'וביי החל את הקריירה הדיפלומטית שלו בשנת 1784 בשוודיה. לאחר מספר שנים הועבר ללונדון ולאחר מכך לקונסטנטינופול. בהתאם להשקפת עולמו, על רוסיה היה להימנע מהתרחבות יתרה. בשנת 1792 התקרב לנסיך אלכסנדר הקיסר העתידי. היה ידוע כתומך ברית עם אנגליה וביצוע רפורמות שלטוניות בהתאם לדוגמה אנגלית.
עם תחילת שלטון של פאבל הראשון הוענק לו תואר רוזן. אולם מהר מאוד הוא הורחק מהחצר. בתחילת שלטונו של אלכסנדר הראשון הוא הפך להיות בין היועצים המקורבים לקיסר. בשנת 1802 עם הקמת משרד הפנים, התמנה לשר הראשון. היה בתפקיד זה עד לשנת 1812. בשנים 1819–1825 התמנה שנית לתפקיד זה. בשנים 1803–1807 מיכאיל ספרנסקי היה בין עוזריו הקרובים במשרד הפנים. קוצ'וביי תמך בקידום הרפורמות והקים לצורך כך מחלקה מיוחדת במשרד הפנים שמיכאיל ספרנסקי הועמד בראשה.
בשנת 1810, לאחר הסכם טילזיט, ולאור התקרבותו של הקיסר לצרפת הועבר מרוב תפקידיו. בשנת 1812, לאחר תחילת המלחמה עם נפולאון היה בין היועצים של הקיסר. תמך במינוי של מיכאיל קוטוזוב למפקד העליון של הצבא.
בשנת 1827, עם עליית ניקולאי הראשון לשלטון התמנה ליו"ר המועצה המדינית ולראש הממשלה. בשנת 1831 הוענק לו תואר נסיך.
נפטר בשנת 1834 ממחלת לב ונטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
ויקטואר טומגה דוגבה

וִיקְטוּאַר טוֹמֶגָה דוֹגְבֶּה (שם מלא בצרפתית: Victoire Sidémého Dzidudu Dogbé Tomegah; נולדה ב-23 בדצמבר 1959) היא פוליטיקאית טוגולזית, המכהנת כראש ממשלת טוגו מאז 28 בספטמבר 2020. היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד.
לפני מינויה לראש הממשלה כיהנה טומגה דוגבה כשרה לפיתוח תרבות שורשית, עבודות יד, צעירים ונוער בממשלת קומי סלום קלאסו וכמנהלת הקבינט של הנשיא פור ניאסנגבה.
קריירה

בשנת 2008, בזמן שהייתה במשרד לתוכנית הפיתוח של האו"ם בבנין, ביקשו נשיא הרפובליקה פור ניאסנגבה וראש הממשלה ז'ילבר הונגבו מדוגבה טומא לנהל את התיק של השרה במשרד ראש הממשלה המופקדת על הפיתוח.
בשנת 2010, לאחר בחירתו מחדש של הנשיא פור ניאסנגבה, מונתה טומגה דוגבה לשרה לפיתוח תרבות שורשית, מלאכת הנוער והעסקת נוער בקדנציה השנייה של ז'ילבר הונגבו. היא שמרה על תפקידיה המיניסטריאלים גם בממשלה הראשונה של קווסי אהומיי-זונו בין השנים 2012–2013 והממשלה השנייה של אהומיי-זונו בשנים 2013–2015. לאחר הבחירות לנשיאות באפריל 2015, החליף קומי סלום קלאסו את אהומיי-זונו כראש ממשלה ב-5 ביוני 2015. קלאסו הקים את הקבינט שלו ב-28 ביוני 2015, בו טומגה דוגבה עדיין שמרה על המשרד לפיתוח תרבות שורשית, עבודות מלאכה, נוער ונוער.
טובא דוגבה מונתה לתפקיד ראש הממשלה ב-28 בספטמבר 2020 על ידי הנשיא פור ניאסנגבה לאחר התפטרותו של קומי סלום קלאסו.
הערות שוליים

↑  Heath-Brown, Nick (2017). The Statesman's Yearbook 2016: The Politics, Cultures and Economies of the World (באנגלית). Springer. ISBN 9781349578238.
↑  Martino, John (2013). Worldwide Government Directory with Intergovernmental Organizations 2013 (באנגלית). CQ Press. p. 1505. ISBN 9781452299372.
↑  "TOGO: Entourage de Faure Gnassingbé". togosite.com. 5 ביולי 2011. נבדק ב-6 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Journée internationale de la jeunesse: Mme Victoire Tomégah-Dogbé invite la jeunesse à prendre". iciLome.com. נבדק ב-6 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2023070236  VIAF: 21170242328800092138   WorldCat (עם VIAF): 21170242328800092138
זרוע אוריון

מבנה גלקסיית שביל החלב – מערכת השמש מסומנת בנקודה הצהובה וניתן לראות את מיקומה על זרוע אוריון, במרכז הקואורדינטות
זרוע אוריון, המכונה לעיתים גם הזרוע המקומית, היא אחת משש הזרועות המרכיבות את גלקסיית שביל החלב, והזרוע עליה ממוקמת מערכת השמש וכדור הארץ.
זרוע אוריון היא זרוע קטנה יחסית והיא ממוקמת בין שתי הזרועות המסיביות של הגלקסיה, זרוע פרסאוס הרחוקה יותר מהמרכז הגלקטי וזרוע קשת הקרובה יותר למרכז הגלקטי.
הזרוע מורכבת מערפיליות וקבוצות כוכבים המאגדים מיליוני כוכבים. השם "זרוע אוריון" ניתן לה בגלל קרבתה לקבוצת כוכבים הבולטת אוריון וערפילית אוריון המרהיבה.
כאמור, מערכת השמש שוכנת על זרוע אוריון, צמוד לשוליים הפנימיים של הזרוע באזור הבועה המקומית, כ-8,000 פארסק (26,000 שנות אור) מהליבה הגלקטית.
ראו גם

אוריון (קבוצת כוכבים)
ערפילית אוריון
זרוע אוריון והזרועות הצמודות לה.
ולדימיר סטפניה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 1976 (בן 48) טביליסי שבגאורגיה הסובייטית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  213 ס"מ
 דראפט:  בחירה מספר 27, 1998 סיאטל סופרסוניקס
 קבוצות כשחקן
 1992–1993   1995–1996   1996 - 1999   1999 - 2000   2000 - 2001   2001 - 2003   2003 - 2004:  דינמו טביליסי   סלובן ליובליאנה   אולימפיה ליובליאנה   סיאטל סופרסוניקס   ניו ג'רזי נטס   מיאמי היט   פורטלנד טרייל בלייזרס
 
ולדימיר סטפניה (נולד ב-8 במאי 1976 בטביליסי, גאורגיה הסובייטית - כיום גאורגיה) הוא כדורסלן עבר גאורגי אשר שיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA, ביורוליג ובנבחרת גאורגיה.
קריירה

סטפניה החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורסל הגאורגית דינמו טביליסי ושיחק בה עד שנת 1993. לאחר מכן חתם בקבוצה הסלובנית סלובן ליובליאנה בה שיחק במשך עונה אחת, שלאחריה חתם באולימפיה ליובליאנה, ולצדו של אריאל מקדונלד, השתתף ביורוליג. בעונתו השנייה, 1997/98, רשם ממוצע של 10 נקודות למשחק ו-5.7 ריבאונדים למשחק. בשנת 1998 נבחר בדראפט בסיבוב הראשון על ידי סיאטל סופרסוניקס, אולם בגלל השבתת הליגה המשיך לשחק באולימפיה ליובליאנה עד לאמצע עונת 1998/99 ורק אז עבר ל-NBA.
סטפניה שיחק בתפקיד הסנטר בליגת ה-NBA במשך שש שנים בקבוצות סיאטל סופרסוניקס, ניו ג'רזי נטס, מיאמי היט ופורטלנד טרייל בלייזרס.
העונה הטובה ביותר שלו הייתה עונת 2002/2003 עם מיאמי היט, בה ממוצעיו למשחק עמדו על 5.6 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק. הוא קלע במהלך קריירת ה-NBA שלו 1,118 נקודות. המשחק בו קלע את מספר הנקודות הגבוה ביותר היה 19 נקודות ב-16 בנובמבר 2001 במשחק נגד השרלוט הורנטס, ובמשחק זה גם קבע את שיא חסימות אישי בקריירה, 7 במספר. ב-19 בנובמבר 2002 במשחק נגד מילווקי באקס נזקפו לזכותו 15 ריבאונדים.
ויקו חדד

ויקטור "ויקו" חדד (נולד ב-11 ביוני 1959) הוא כדורגלן עבר, מאמן כדורגל ומנהל ספורט ישראלי. בעבר אימן את הפועל באר שבע, מכבי נתניה, הפועל חיפה, הפועל עירוני ראשון לציון, בני יהודה תל אביב ואת נבחרת ישראל בקטרגל. משמש יו"ר אס"א ומנהל מרכז הספורט של אוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה

חדד שיחק בקבוצות הנוער וקבוצת הבוגרים של הפועל באר שבע. סיים לימודי תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני בניהול חינוך גופני מאוניברסיטת תאמז וואלי (התמזגה לתוך אוניברסיטת מערב לונדון).
בשנות ה-90 אימן את קבוצות הכדורגל של הפועל באר שבע (1993–1994 ו-1995–1996), מכבי נתניה (1994–1995), הפועל חיפה (1995), הפועל עירוני ראשון לציון (1996) ובני יהודה תל אביב (1997). מ-2002 עד 2016 אימן את נבחרת ישראל בקטרגל.
חדד הוא מנכ"ל מרכז הספורט של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-2010 אימן פעם שלישית את הפועל באר שבע במקומו של גיא עזורי אשר התפטר מאימון הקבוצה. מ-2013 משמש בתפקיד יו"ר אס"א (החליף את אריה רוזנצוויג), ארגון בו כיהן בתפקידים אחרים בעבר. כמו כן אימן את אס"א בן-גוריון בקטרגל.
הערות שוליים

↑  ארז נעמן, שחקני נבחרת הקט-רגל קוראים להדחתו של המאמן ויקו חדד, באתר ערוץ הספורט,‏ 24 ביוני 2013
↑  נבחרת כדורגל באולמות, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל (הקישור אינו פעיל, 30 בספטמבר 2019)
↑  אבי כליף מונה למאמן נבחרת הכדורגל באולמות של ישראל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל,‏ 30 בנובמבר 2016 (הקישור אינו פעיל, 30 בספטמבר 2019)
↑  יגאל ברמן, ‏ויקו חדד יאמן את הפועל ב"ש עד סוף העונה, באתר ONE‏, 8 באוקטובר 2010
↑  גידי ליפקין, ‏בוחבוט היה עשוי להיות מוטה ולאו דווקא במודע, באתר ONE‏, 13 באוגוסט 2015
↑  מרכז הספורט והנופש של אוניברסיטת בן גוריון, באתר מרכז הספורט והנופש
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.