stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורגד ורדימון
ביוגרפיה > קולנוע ותיאטרון

ב-1969 היה ורדימון הראשון שפתח בארץ בית קולנוע לסרטי איכות - קולנוע "תכלת" בתל אביב, אותו שכר עד לשנת 1978. במסגרת תכלת גם הפעיל את מועדון שישי,בו הקהל גם נפגש עם יוצרים (בימי ששי) לשיחה על הסרט בתום ההקרנה, בימי טרום הסינמטקים.
בשנים 1963–1987 ניהל ביחד עם אחיו, ראודור ורדימון, את קולנוע אלנבי בתל אביב. ראשון לפתיחת בתי קולנוע בערבי שבת. ביוני 1970 היה זה בקולנוע תכלת בתל אביב (כמועדון) ובהמשך, מאוגוסט 1973, היה הראשון בישראל לעשות זאת, כקולנוע, בקולנוע אלנבי. כתגובה לכך נערכו הפגנות של חרדים מול בית הקולנוע. בשנים 1973–1976 הלך המאבק והחריף. גם הלחצים של חברי הסיעות הדתיות בקואליציה על שלמה להט, ראש העירייה, הלכו והתעצמו. להט פעל לסגירת בתי הקולנוע שפתחו שעריהם בערבי שבת. ורדימון נשאר בודד במערכה. אפילו חבריו בהתאחדות ענף הקולנוע נכנעו ללחצו של ראש העירייה להט ואף יצאו בקריאה גלויה לבטל את ההקרנות הסרטים בערבי שבת. כל אותו זמן המשיכו הפגנות החרדים בערבי שבתות ואף הלכו והקצינו, עובדה שגררה חיכוך הולך וגובר בין הנהלת העירייה לוורדימון, שנקט טקטיקות שונות במטרה לשמור על שערי קולנוע אלנבי פתוחים לקהל בשבת. בין השאר הפעילה העירייה את סמכותה, והטילה על כרטיסי ערבי השבת היטל עינוגים גבוה במיוחד, במטרה לחנוק כלכלית את מפעילי הקולנוע.
בשנת 1975 ורדימון נבחר להנהלת התאחדות בתי הקולנוע וליו"ר סניף ת"א של ההתאחדות (תפקיד בו כיהן עד לשנת 1981), ובמסגרת זו יזם עתירה לבג"ץ לביטול היטל העינוגים (באמצעות עוה"ד אמנון גולדנברג), אך העתירה נדחתה.
ב-1973 פתח את קולנוע "אורדן" לסרטי איכות, במקום קולנוע דן. ובהמשך פתח גם את "אורדן" חיפה. ב-1973 פתח את קולנוע "קריטריון" בתל אביב. על שלוש הפעילויות האחרונות ויתר ורדימון בהמשך, משהעדיף להפנות את מרצו וזמנו לפעילויות במסגרת תנועות המחאה שקמו לאחר מלחמת יום הכיפורים.
ב-1970 הפיק את המחזמר "שיער" שעלה לראשונה בישראל, ביחד עם האנגלים ז'אן לריס ומייקל הרסט. בתפקידים הגבריים הראשיים כיכבו צביקה פיק, גבי שושן ושוקי לוי ובתפקידים הנשיים הראשיים מרגלית אנקורי (ואחריה מיכל נוי ואביבה פז) כמו גם מרגלית צנעני, צדי צרפתי ועוד. הבכורה התקיימה ב-1 ביוני 1970 בתיאטרון אואזיס ברמת גן, המחזמר רץ 300 פעמים. והופק ממנו תקליט.
ב-1971 הפיק את המחזמר "שמח בנמל" מאת שמעון ישראלי ויורם מטמור, מחזמר על רקע הקיטוב החברתי ההולך ומקצין והתארגנות עובדי הנמל. פזמונים - דן אלמגור, מוזיקה - משה וילנסקי, בימוי - יוסף מילוא. בתפקידים הראשיים - שמעון ישראלי ואושיק לוי.
בעקבות זאת הפיק את תקליט המחזמר.
ב-1973 השתתף בהפקת סרטו של יקי יושע, "שלום, תפילת הדרך", בבימויו של יושע. בשנים 1979–1994 היה חבר הנהלת המכון הישראלי לקולנוע. בשנים 1992–2013 היה האחראי לשינוי הקו ולהצגת סרטי האיכות ב"קולנוע חן" ברחובות (4 אולמות לסרטי-איכות).
ביוגרפיה > מחאות ותנועות מחאה

ורדימון היה ממנהיגי רצ ותנועות המחאה, החל מסוף 1973. בפברואר 1974, היה לרכז הראשון של רצ, התנועה לזכויות האזרח (תפקיד המקביל למזכ"ל) בהנהגתה של שולמית אלוני. היה אחראי על שינוי הקו המדיני בקמפיין הבחירות של מפלגת רצ בקדנציה הראשונה שלה בכנסת השמינית (1973), והמפלגה זכתה בשלושה מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית שימש, בהתנדבות, כסגן יו"ר המטה ואחראי על יום הבחירות של רצ (1977). ממקימיה של שלום עכשיו, בשלוש וחצי שנותיה הראשונות (1980-1977) היה חבר קבוע ב"פורום על" ו"בחמישייה המובילה" (הגופים שניהלו את התנועה), כמו כן יזם וארגן את מרבית האירועים וההפגנות של התנועה באותה תקופה והיה חבר המשלחת שהוזמנה על ידי הנשיא סאדאת למצרים.
בשנים 1982–1983 הפיק, במסגרת עמותת קול קורא, אותה ניהל, 32 חוברות להדרכת מורים בנושא חירויות הפרט, במימון קרן פורד. בכתיבת החוברות שותפו אנשי האקדמיה חיים שקד, דני רובינשטיין, חניתה צימרין, אסא כשר, הנרי ניר, ברוך ברכה, יוסף סדן, תמר הרמן, אבישי ארליך, ניצה ברקוביץ', בני נויברגר, ניצן בן-שאול, יהודה מלצר, קלוד קליין, דינה גורן ועוד. בהמשך ניהל והפיק פרויקט דומה להפקת 5 סרטי הדרכה ל"חירויות הפרט" בווידאו (במאי - יצחק חלוצי, מפיק בפועל – יוסי בן-שפרוט). והרצה בפני מורים בנושאי חירויות הפרט מטעם משרד החינוך.
ב-1998 הגה ויזם קמפיין – במסגרתו מימן במשך שלושה חודשים מודעה יומית בעיתון הארץ ובה מילה אחת: "שקרן" (כהפגנת יחיד כנגד ראש הממשלה בנימין נתניהו). בהמשך הקמפיין, כעבור כשנה, כתב והוציא לאור ספרון הנושא את אותה הכותרת: "שקרן". קהל היעד שלו היה חברי הכנסת והעיתונאים המכסים את הכנסת – כשמטרת הקמפיין הייתה: להסב את תשומת לבם של שותפי הקואליציה למשמעות הדבר לחבור ל"שקרן". התזה אותה מציע ורדימון בספרון היא: שכשהמדובר הוא בשקרן כרוני, הרי שבבחירות הבאות יהיו אלה שותפיו של "השקרן" שישלמו את המחיר הפוליטי על כך. ורדימון הוא ממקימי עמותת "מנוחה נכונה" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה ת"א" (אותן יזם והקים פרופ' בועז מואב) ב-1994, במאבק לקבורה אזרחית חלופית.
בשנת 2012 יצא בקמפיין "אני מתבייש" – קמפיין יחיד בו פרסם במודעה בעיתון הארץ את הביטוי "אני מתבייש" – מטרתה: להחזיר את הבושה – כערך – לסדר היום שלנו.
הערות שוליים

1 2  עדית זרטל, "מכל הרוחות" – ריאיון עם אורגד ורדימון", בעיתון "דבר", 17 באוגוסט 1973.
↑  מספריה היותר ידועים של חנה ורדימון: בת האקטיור; שלוש כוסות קריסטל; אשה על ספסל; ומספרי הילדים: ילדי החיות; פורד ולנצ'יה; על האו ועל מיאו; החתול הכלב ואני.
↑  השיר "תחי המדינה" באתר "זמרשת"
↑  תקליטור מס’ 3082, יצירה מס’ 19., באתר הספרייה הלאומית
↑  "טלוויזיה במעגל סגור", במדור "בשולי הדברים", בעיתון דבר, 5 במאי 1968.
↑  צבי לביא, '"המיסה קפואה" אבל לא בגלל מזג האוויר', בעיתון מעריב, 25 בדצמבר 1968.
↑  ש. אייזנברג, "הטלוויזיה גילתה למאמני מכבי "סודות" מהמשחק נגד ראסינג", בעיתון חדשות הספורט, 25 בינואר 1968, עמ' 1.
↑  "זכו בתחרות מנגינות לכת", בעיתון מעריב, 11 באפריל 1969.
↑  שיר מס' 3 בתקליט "מנגינות לכת", הוקלט באולפני רשות השידור, בהוצאת הד ארצי, BAN 14209.
↑  השיר "לטייסים תודה" בביצוע תזמורת צה"ל, ביוטיוב.
1 2  מיכאל אביב, "פטרון סרטי האיכות", בעיתון הארץ, 23 בספטמבר 1973.
↑  מוסף ידיעות אחרונות, 22 ביולי 1971.
1 2 3 4  בועז כהן, "התגנבות יחידים" – ריאיון עם אורגד ורדימון, במוסף סופשבוע של העיתון "מעריב", 3 בדצמבר 2010, עמ' 53-52.
↑  אורגד ורדימון, "מקור הזימה, התועבה, השוד...", בעיתון ידיעות אחרונות, 14 באפריל 1975.
↑  "אלפי חרדים מתכוונים להפגין בתל אביב הערב", בעיתון הארץ, 6 ביוני 1975.
↑  "גילוי דעת" מטעם התאחדות ענף הקולנוע, בעיתון הארץ, 5 במאי 1975.
↑  דנקה הרניש, "קולנוע "אלנבי" יקיים הערב הצגה חינם", בעיתון דבר, 18 באפריל 1975.
↑  סינימה בלאש, "העולם הזה", גיליון 1964 מ-23 באפריל 1975, עמוד 36
↑  בג"ץ 791/78 התאחדות ענף הקולנוע בישראל נגד שר הפנים, ניתן ב-12 ביוני 1979
↑  '"קריטריון" במקום "ירון"', בעיתון ידיעות אחרונות, 3 בספטמבר 1973.
↑  בעיתון ידיעות אחרונות, 28 ביוני 1991, עמ' 40.
↑  .S 70074 CBS
↑  אורית ירקוני, "סיפוק בתכלת", בעיתון לאישה, 6 בספטמבר 1971, עמ' 46.
↑  עדית זרטל, "מקצועי", בעיתון דבר, 10 בנובמבר 1971, עמ' 3.
↑  חיים גמזו, "שמח בנמל – אמש בבידור", בעיתון הארץ, 10 בנובמבר 1971.
↑  13001 .PHONODOR
↑  מאיר שניצר, הקולנוע הישראלי, כנרת בית הוצאה לאור, 1994, עמ' 147.
↑  יהודית וינקלר, "ר"צ מתמסדת", בעיתון הארץ, 10 ביולי 1974.
↑  אריה אבנרי, "כך פועלים מטות הבחירות – ר"צ מקווה להפתיע שוב", בעיתון ידיעות אחרונות, 24 בפברואר 1977.
↑  אל-אכבר, 25 באוקטובר 1979. (בערבית)
↑  צלי רשף, שלום עכשיו : ממכתב הקצינים ועד השלום עכשיו; ירושלים : הוצאת כתר, 1996, 27, 45, 46, 80.
↑  אריה פלגי, שלום ולא יותר; תל אביב: ספרית הפועלים, 1979, עמ' 13.
↑  מרדכי בר און, שלום עכשיו: לדיוקנה של תנועה, תל אביב: 1985, הערת שוליים בעמ' 17.
↑  איתן הבר, "אנשי "שלום עכשיו" בקהיר: הנשיא אמר לנו, שגם אם יהיו קשיים – תימשך הנורמליזציה ויוחלפו שגרירים ב-26 בפברואר", ידיעות אחרונות, 25 באוקטובר 1979.
↑  ביקור בית עם המשורר אורגד ורדימון: צפור באולם ההמתנה, באתר ספרים, סופרים ומה שביניהם, 28 במרץ 2012.
↑  אורגד ורדימון, שקרן: השקרן של המדינה, תל אביב: אורגד ורדימון, 1998.
↑  אורגד ורדימון, קרביים נקברים מחוץ לגדר, באתר הארץ, 27 בפברואר 2002
↑  אגודת מנוחה נכונה תל אביב, באתר מאגר עמותות רשומות
↑  הקמפיין "אני מתבייש", בבלוג של אורגד ורדימון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285362905171  BnF: cb161817705 (data)  ISNI: 0000 0000 7853 0854  LCCN: no2005033598  VIAF: 21872344   WorldCat (עם VIAF): 21872344
סטיב נאש

סטיבן ג'ון נאש (באנגלית: Stephen John Nash; נולד ב-7 בפברואר 1974 ביוהנסבורג, דרום אפריקה) הוא מאמן כדורסל קנדי וכדורסלן לשעבר ששיחק בעמדת הרכז. נאש נחשב לאחד הספורטאים הקנדים הגדולים בכל הזמנים ולאחד הרכזים הטובים בתולדות הכדורסל.
לאחר קריירת כדורסל מוצלחת בליגות התיכונים, קיבל נאש ב-1993 מלגת לימודים לאוניברסיטת סנטה קלרה והחל לשחק כדורסל בנבחרתה. בארבע עונותיו בסנטה קלרה, העפילה נבחרת האוניברסיטה שלוש פעמים לטורניר אליפות המכללות, כאשר נאש זכה פעמיים בתואר שחקן השנה של ליגת המחוז הדרום-מזרחי. את תקופת לימודיו בסנטה קלרה סיים כמוסר האסיסטים המוביל בתולדותיה.
בדראפט ה-NBA לשנת 1996 נבחר נאש על ידי פיניקס סאנס במקום ה-15. תחילה הייתה השפעתו בפיניקס מועטת, וב-1998 הועבר לדאלאס מאבריקס. בעונתו השלישית בדאלאס נבחר לראשונה למשחק האולסטאר ונבחר לראשונה לאחת מחמישיות העונה. יחד עם דירק נוביצקי ומייקל פינלי, הוביל נאש את דאלאס לגמר המערב בעונה שלאחר מכן. בתום עונת 2003/2004 הסתיים חוזהו עם דאלאס, והוא חזר לפיניקס סאנס.
בעונת 2004/2005 הוביל נאש את פיניקס לגמר המערב ונבחר ל-MVP של העונה הסדירה. הוא זכה בתואר ה-MVP גם בעונת 2005/2006. בשנת 2006 נבחר על ידי ה-ESPN לרכז התשיעי בטיבו בכל הזמנים. בכמה עונות במהלך הקריירה שלו הוא הוביל את הליגה במספר האסיסטים שמסר ובאחוזי הקליעה מקו העונשין. כמו כן, הוא ממוקם במעלה הרשימות של שחקני ה-NBA המצטיינים בכל הזמנים, בקליעת שלשות, בקליעת זריקות עונשין, בסך האסיסטים ובמספר האסיסטים הממוצע למשחק.
ב-2006 הטיים מגזין דירג אותו כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם. ב-28 בדצמבר 2007 זכה נאש לכבוד הגדול ביותר לאזרח קנדי, כאשר קיבל את אות מסדר קנדה, וב-3 ביוני 2008 הוא קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של קנדה. ב-18 בספטמבר 2009 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מטעם אוניברסיטת ויקטוריה, על הישגיו כספורטאי ועל פעילותו בתחום הצדקה, בין היתר דרך "קרן סטיב נאש" שהקים.
ראשית חייו

נאש נולד בדרום אפריקה וגדל בוויקטוריה, על האי ונקובר במדינת קולומביה הבריטית שבקנדה. בגיל 13 החל לשחק כדורסל וכבר אז האמין שישחק בליגת ה-NBA ויהפוך לכוכב.
בתחילה שיחק בתיכון מונט דאגלס סקונדארי, אך לאחר מספר שנים, החליטו הוריו להעבירו לתיכון סיינט מייקל, בו שיחק בנבחרות הכדורסל, הכדורגל והראגבי. בעונתו האחרונה בתיכון, כמעט העמיד ממוצעי טריפל דאבל עם 21.3 נקודות, 11.2 אסיסטים ו-9.1 כדורים חוזרים למשחק והוביל את סיינט מייקל לאליפות אזורית כשהוא נבחר לשחקן המצטיין של הליגה.
לאחר סיום לימודיו, שלח מאמנו של נאש בתיכון, לן הייד-ליי, מכתבים ללמעלה מ-30 אוניברסיטאות בארצות הברית, בבקשה לקבל את נאש אליהן, אך נדחה על ידי כולן. בסופו של דבר הצליח נאש להתקבל לאוניברסיטת סנטה קלרה. לקראת עונת 1992/1993 קיבל מלגת לימודים וכבר בעונתו הראשונה במכללות הוביל את סנטה קלרה ברונקוס לאליפות המחוז המערבי (ליגת ה-WCC) ולהופעה ראשונה מזה חמש שנים, בטורניר אליפות המכללות, בו התמודדו בסיבוב הראשון נגד אוניברסיטת אריזונה. במשחק עצמו הצטיין נאש והוביל את הברונקוס לניצחון, לאחר שקלע 6 זריקות עונשין ב-30 השניות האחרונות. עם זאת הודחה סנטה קלרה בסיבוב הבא על ידי אוניברסיטת טמפל. בעונת 1993/1994, התקשו הברונקוס ונאש לשחזר את יכולתם בעונה הקודמת וסיימו את הליגה המחוזית במאזן של 7 הפסדים לעומת 5 ניצחונות בלבד. בעונה שלאחר מכן, חזרה הקבוצה למסלול הניצחונות ובהובלת נאש שנבחר לשחקן העונה המחוזי, זכתה שוב באליפות המחוז המערבי. למרות הצלחתם בליגה המחוזית לא הצליחו הברונקוס ונאש לעבור את הסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות והודחו על ידי אוניברסיטת מיסיסיפי. לאחר עונה זו, שקל נאש להירשם לדראפט ה-NBA לשנת 1995, אך החליט להישאר בסנטה קלרה עונה נוספת.
בעונת 1995/1996, משך נאש תשומת לב רבה מכלי תקשורת בינלאומיים ומסקאוטים רבים של קבוצות ה-NBA. הוא הוביל את סנטה קלרה לאליפות המחוז המערבי ונבחר בפעם השנייה ברציפות ל-MVP של הליגה. בכך הפך לשחקנה הראשון של סנטה קלרה שעושה זאת מאז קורט ראמביס. בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות, הוגרלו סנטה קלרה ונאש לשחק נגד אוניברסיטת מרילנד. במצב של שיויון 3 בניצחונות ביניהן, התייצבו הקבוצות למשחק שביעי מכריע, בו קלע נאש 28 נקודות והוביל את הברונקוס לניצחון בסדרה. למרות יכולתו המצוינת של נאש, הודחו הברונקוס כבר בסיבוב הבא על ידי אוניברסיטת קנזס. נאש שהציג יכולת מעולה לאורך כל העונה וקבע ממוצעים של 17 נקודות ו-6 אסיסטים למשחק, נבחר לנבחרת האול-אמריקן על ידי סוכנות הידיעות האמריקאית וארגון כתבי הכדורסל של ארצות הברית.
נאש סיים את קריירת המכללות שלו כמלך האסיסטים של סנטה קלרה בכל הזמנים (510). בנוסף על הוא מוביל את סנטה קלרה גם באחוזים מקו העונשין (86.2%) ובקליעות וזריקות לשלוש נקודות (656-263). הוא מדורג שלישי ברשימת קלעי כל הזמנים של סנטרה קלרה (1,689) ומחזיק בשיא המכללה באחוזים מקו העונשין בעונה אחת (89.4%). בספטמבר 2006, הצהירה סנטה קלרה כי בתור אות כבוד לנאש אף שחקן שלה לא ילבש את חולצה מספר 11. בכך הפך נאש לספורטאי הראשון בתולדות במכללה שזוכה לכבוד.
קריירה ב-NBA > פיניקס סאנס (1996–1998)

לאחר שסיים את לימודיו עם תואר במדעי החברה, נאש נבחר במקום ה-15 על ידי פיניקס סאנס בדראפט ה-NBA לשנת 1996. עם ההודעה על בחירתו של נאש, פצחו אוהדי פיניקס בקריאות בוז וחוסר הסכמה על בחירת שחקן לא מוכר יחסית. זאת מכיוון שנאש, אף שהציג יכולת טובה במיוחד בתקופתו במכללות, לא שיחק באחת מהמחוזות הבכירים ב-NCAA. בעונת הרוקי שלו, קיבל רק 10.5 דקות משחק בממוצע, אך בעונתו השנייה בליגה עלו דקות המשחק שקיבל ל-21.9 בממוצע והוא אף דורג במקום ה-13 מבין שחקני הליגה באחוזים לשלוש נקודות. אף על פי כן, לא זכה לקביעות בפיניקס וחווה עליות ומורדת רבות בדקות המשחק שקיבל. בתקופתו בסנטה קלרה, נאש פגש והתיידד עם עוזר המאמן של קבוצת דאלאס מאבריקס, דוני נלסון, שעבד עבור גולדן סטייט ווריורס בתקופה זו. לאחר מעברו לדאלאס, הצליח נלסון לשכנע את אביו, דון נלסון, אז המאמן והמנכ"ל של דאלאס, לרכוש את כרטיס השחקן של נאש. במהלך דראפט ה-NBA לשנת 1998, הועבר נאש לדאלאס מאבריקס בתמורה למרטין מוורספ, בובה וולס, בחירת הדראפט פאט גאריטי ובחירת דראפט עתידית בסיבוב הראשון (1999, #9 - שון מריון).
קריירה ב-NBA > דאלאס מאבריקס (1998–2004)

כבר בעונתו הראשונה בדאלאס (עונת השביתה-המקוצרת 1998/1999), התבסס נאש כשחקן מוביל בקבוצה ופתח בחמישייה בכל 40 המשחקים בהם שותף. עד לסיום העונה קבע ממוצעים של 7.9 נקודות, 5.5 אסיסטים ו-2.9 כדורים חוזרים למשחק. עם זאת, דאלאס כשלה בניסיונה להעפיל לפלייאוף. עם פתיחת עונת 1999/2000 נפצע נאש בקרסול והושבת למשך חודשיים. עם חזרתו לפעילות, שיפר משמעותית את יכולתו ואף הציג שישה משחקי דאבל-דאבל בחודש האחרון של העונה. בסך הכל סיים את העונה עם ממוצעים של 8.6 נקודות ו-4.9 אסיסטים למשחק. דאלאס, אותה הובילו בעונה זו דניס רודמן, דירק נוביצקי ומייקל פינלי, השתפרה משמעותית לעומת העונה הקודמת, אך עם זאת, שוב לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
בעונת 2000/2001, קבע נאש ממוצעים של 15.6 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק, בעונת הפריצה שלו בליגה. כאשר נאש מרכז את המשחק בצורה מעולה, נוביצקי ופינלי מציגים יכולת שיא ושחקן הרכש ג'וואן האוורד משלים, דאלאס הצליחה להעפיל לפלייאוף מהמקום השישי בליגה והגיעה עד לחצי גמר המערב, שם הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס. בעונת 2001/2002, קבע נאש ממוצעי שיא של 17.9 נקודות ו-7.7 אסיסטים. הוא נבחר לראשונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר ונבחר לחמישיית העונה השלישית. כאולסטאר, זכה נאש לתשומת לב רבה מגופי תקשורת והחל להתפרסם גם בקרב אוהדי הקבוצות האחרות. יחד עם נוביצקי ופינלי היה חלק מה"שלישייה הגדולה" של דאלאס. גם בעונה זו הצליחה דאלאס להעפיל לפלייאוף, אך שוב הודחה בחצי גמר המערב, הפעם על ידי סקרמנטו קינגס.
בעונת 2002/2003, כמעט והעתיק את העונה הקודמת מבחינה אישית. הוא קבע 17.7 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק, ושוב נבחר למשחק האולסטאר ולחמישיית העונה השלישית. נאש ונוביצקי הובילו את דאלאס ל-14 ניצחונות רצופים עם פתיחת העונה ולחלוקת המקום הראשון בליגה בסיום העונה הסדירה יחד עם סן אנטוניו ספרס, כאשר לשתי הקבוצות מאזן זהה של 60 ניצחונות לעומת 22 הפסדים בלבד. בפלייאוף הגיעה דאלאס עד לגמר המערב אך הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס, שהמשיכה לגמר ה-NBA ולבסוף זכתה באליפות. בדרכה לגמר הדיחה דאלאס את פורטלנד טרייל בלייזרס וסקרמנטו קינגס. בעונת 2003/2004, בעקבות רכישתם של אנטואן ווקר ואנטואן ג'יימיסון וריבוי שחקני ההתקפה בדאלאס ירד נאש בכמות הנקודות שקלע לעומת העונה הקודמת. בעקבות זאת לא זומן למשחק האולסטאר ולא נבחר לאחת מחמישיות העונה, על אף שקבע שיאי קריירה באסיסטים למשחק (8.8) ובאחוזים מקו העונשין (91.6%). בפלייאוף, לא הצליחו נאש ודאלאס לעבור את הסיבוב הראשון והודחו שוב על ידי סקרמנטו קינגס.
לאחר עונת 2003/2004, הפך נאש לשחקן חופשי והחל לנהל משא ומתן עם בעליה של דאלאס, מארק קיובן על חתימת חוזה ארוך טווח. קיובן ביקש לשמר את כספי הקבוצה כדי שיוכל להחתים את דירק נוביצקי עם סיום חוזהו ולכן לא רצה להסתכן בהחתמתה של נאש על חוזה ארוך טווח. הצעתו של קיובן בסופו של דבר הייתה חוזה לארבע שנים בשווי 36 מיליון דולר, עם אופציה לשנה נוספת. קבוצתו הקודמת של נאש, פיניקס סאנס הציעה לשחקן חוזה לשש שנים בשווי 63 מיליון דולר. נאש, שבתחילה הסתייג מעזיבה ניגש לקיובן וניסה לשכנעו להשלים את הפערים בין ההצעות, משלא הסכים, החליט השחקן לחתום בפיניקס לאחר שש עונות בדאלאס. לאחר שזכה בשני תוארי ‏MVP של העונה הסדירה בשתי העונות הבאות בפיניקס, התראיין קיובן בתוכנית המאוחרת עם דייוויד לטרמן ב-14 ביוני 2006 ואמר: "...אתה יודע שסטיב הוא אדם נפלא ואני אוהב אותו, אך למה הוא לא שיחק כמו MVP עבורנו?".
קריירה ב-NBA > המעבר ללוס אנג'לס לייקרס (2012–2015)

בעקבות כישלונו להגיע להישגים עם פיניקס החליט נאש לעבור לקבוצה אחרת וב-11 ביולי 2012 הצטרף ל"קבוצת החלומות" של לוס אנג'לס לייקרס שכללה את קובי בראיינט, פאו גאסול, דווייט הווארד ואנטואן ג'יימיסון. למרות הציפיות הגבוהות מהקבוצה, הלייקרס לא הצליחו להציג יכולת מרשימה ובמשך רוב העונה נמצאו במאזן שלילי, כולל שישה הפסדים רצופים בתחילת ינואר 2013. נאש, שנפצע במשחקו השני בלבד, החמיץ כחודשיים וגם כשחזר לשחק לא הצליח להשפיע במידה רבה על תוצאותיה של קבוצתו. ב-20 בפברואר 2013 נאש עקף את מג'יק ג'ונסון ועלה למקום הרביעי ברשימת מוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA עם למעלה מ-10,000 אסיסטים לאורך הקריירה.
ב-21 במרץ 2015 נאש הודיעה על פרישה, בגיל 41.
נבחרת לאומית

בשנת 1993, כששיחק בליגת המכללות, זומן נאש לראשונה לסגל נבחרת קנדה האולימפית והתחרה עימה במשחקים הקנדים ובאוניברסיאדה. הוא זכה עם הנבחרת במדליית הארד במשחקים הקנדים ובמדליית הכסף באוניברסיאדה, לאחר הפסד בגמר לנבחרת ארצות הברית, בה שיחקו שחקני NBA בכירים כגון מייקל פינלי ודיימון סטודמאייר. בשנה שלאחר מכן הוביל את הנבחרת למקום השני באליפת אמריקה, כאשר רק הפסד גמר לארצות הברית מנע מקנדה לזכות במדליית הזהב.
נאש נבחר לתפקיד הקפטן של נבחרת קנדה הבוגרת לקראת אולימפיאדת סידני 2000. הוא הוביל את קנדה למקום הראשון בבית המוקדם עם מאזן ניצחונות של 1–4 שכלל בין היתר ניצחון 75–83 על יוגוסלביה, משחק אותו סיים עם 26 נקודות, 8 כדורים חוזרים ו-8 אסיסטים. עם זאת, קנדה הודחה בשלב רבע הגמר לאחר הפסד לצרפת ונאש עזב את המגרש בדמעות. לאחר מכן ביטא את אכזבתו מהתוצאה ואמר: "זה כאב מאוד. אני מרגיש כאילו איכזבתי את כולם. היינו יכולים להגיע לגמר, אנחנו טובים מספיק." אף על פי כן, הוא המשיך לקוות למדליה עתידית כשאמר: "אני מקווה שילדים [בקנדה] יקבלו השראה לשחק - זה מה שאני באמת רוצה." ניצחון במשחק האחרון של הטורניר, משחק על מיקום נגד רוסיה, הציב את קנדה במקום השביעי. בעקבות משחקו באולימפיאדה, זכה נאש לפרסום רב ולמעמד כוכב בקנדה והוא אף דורג חמישי בהצבעות לפרס ליאונל קונצ'ר לשנת 2000, המחולק לספורטאי הקנדי של השנה.
ב-2001 נאש הוביל את הנבחרת למדליה נוספת, כאשר זכה עימה בארד באליפות אמריקה שהתקיימה אותה השנה בארגנטינה. הוא הוביל את הנבחרת גם במוקדמות אולימפיאדת אתונה 2004, בטורניר ההעפלה מיבשת אמריקה שהתקיים בסן חואן שבפוארטו ריקו. הוא נבחר ל-MVP של הטורניר, אך קנדה שסיימה רביעית בטורניר, החמיצה העפלה לאולימפיאדה. זו הייתה הפעם האחרונה בה שיחק נאש עבור קנדה. בדצמבר 2007 הוא הודיע על פרישתו מהנבחרת כשאמר: "אני לא עומד לשחק עבור נבחרת קנדה יותר."
פרופיל כשחקן

נאש ידוע בהתמחותו בעשיית המשחק ובהחזקת הכדור וידוע ביכולת הקליעה יוצאת הדופן שלו. במשך שלוש שנים, הוביל את הליגה באסיסטים, כאשר הוא מוסר 11.5 בממוצע בעונת 2004/2005, 10.5 בממוצע בעונת 2005/2006 ו-11.6 בממוצע בעונת 2006/2007. כמו כן, זכה פעמיים בתחרות היכולות כחלק מסוף שבוע האולסטאר. נכון לסיום עונת 2008/2009, הוא עומד על 90 אחוזי הצלחה בזריקות עונשין בקריירה (ראשון בהיסטוריית הליגה), על 43.2 אחוזי הצלחה לשלוש נקודות בקריירה (חמישי בהיסטוריית הליגה) ומדורג בין 15 הראשונים גם בסך אסיסטים, אסיסטים למשחק וקליעות לשלוש נקודות. בנוסף הוא מדורג רביעי (החל מעונת 1986/1987) במשחקי דאבל-דאבל של נקודות ואסיסטים בעונה הסדירה. בעונת 2005/2006 הוא הפך לרביעי בהיסטוריה שקולע למעלה מ-50 אחוזים מהשדה, למעלה מ-40 אחוזים לשלוש ולמעלה מ-90 אחוזים מהעונשין בעונה אחת, יחד עם לארי בירד, רג'י מילר ומארק פרייס ובכך הצטרף למועדון ה-50-40-90. הוא חזר על נתון זה גם בעונות 2007/2008 ו-2008/2009 והפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שקולע באחוזים אלו בשלוש עונות שונות.
כזוכה בשני תוארי MVP של העונה הסדירה, נאש הוא הרכז השני בהיסטוריה (יחד עם מג'יק ג'ונסון) שזכה בתואר פעמיים, הגארד השלישי שזכה בשני תארים רצופים (יחד עם ג'ונסון ומייקל ג'ורדן) והשחקן התשיעי בסך הכל שזכה בתואר ה-MVP ברציפות. ב-11 במאי 2006 דירג אותו ה-ESPN כרכז התשיעי בטיבו בכל הזמנים, ובסקר שערך אתר nba.com בקרב המאמני ה-NBA, קיבל נאש 85 אחוזים מההצבעות לרכז הטוב בליגה כיום. בסקר דומה שנערך בשנת 2009, דורג כמוסר הטוב ביותר, לבעל השליטה בכדור הטובה ביותר ולבעל חוכמת המשחק הטובה בליגה. לאחר שהפסיד את תואר ה-MVP של העונה לשנת 2007 לדירק נוביצקי, אמר עליו סנטר בוסטון סלטיקס בעבר וחבר היכל התהילה, ביל ראסל: "אני חושב כי ברמה העולמית, הוא אחד מהאתלטים הטובים בעולם בכל הענפים...אני מעריץ גדול. שני תוארי ה-MVP בהם זכה בהחלט ראויים לו. חלק מהסיבה שהוא כל כך טוב וכל כך פעיל בזה הוא ששחקנים אוהבים לשחק איתו. הוא יוצר אטמוספירה בה הם מנצחים משחקים."
כחלק מיכולותיו הרבות, נאש ידוע במיוחד במהלך הפיק-אנד-רול, אותו הוא ביצע באופן מעולה יחד עם נוביצקי בתקופתו בדאלאס ויחד עם אמארה סטודמאייר ושון מריון בתקופתו בפיניקס. עם חזרתו של נאש לפיניקס ב-2004, השתפרה הקבוצה ממאזן 29–53 בעונת 2003/2004 למאזן 20–62 בעונת 2004/2005, כאשר נאש מוביל אותה לגמר המערב לראשונה מזה 11 שנים וזוכה בתואר ה-MVP הראשון שלו. הוא הוביל את פיניקס לגמר המערב גם בעונה שלאחר מכן. למרות פציעתם של כל שלושת הסנטרים של הקבוצה (סטודמאייר, קורט תומאס ובריאן גראנט), השתפרה פיניקס אף יותר ונאש היה אחראי לשבעה משחקני הקבוצה שקבעו שיא קריירה בנקודות. כמו כן, בזכות פעילותו באזור הצבע, הובילה פיניקס את הליגה באחוזי קליעה מהשדה בין עונת 2005/2006 לעונת 2008/2009.
קריירה כמאמן

ב-3 בספטמבר 2020 מונה נאש למאמנה של ברוקלין נטס בחוזה לארבע שנים, זוהי קבוצתו הראשונה כמאמן. לאחר שבעה משחקים בפתיחת העונה השלישית של נאש בברוקלין נטס, שוחרר מתפקידו כמאמן, וזאת לאחר שהקבוצה החלה את העונה ברצף של הפסדים.
מחוץ לכדורסל > חייו האישיים

אחיו של נאש, מרטין, משחק בקבוצת הכדורגל ונקובר וייטקאפס ולזכותו 38 הופעות בנבחרת קנדה בכדורגל. אחותו, ג'ואן, שימשה כקפטנית קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת ויקטוריה למשך שלוש עונות ונבחרה פעם אחת לאולסטאר התיכונים של מערב קנדה. ביוני 2005 נאש נשא לאישה את חברתו במשך שנים רבות, אלחנדרה אמארילה, אותה פגש לראשונה בשנת 2001 במנהטן. עוד לפני כן נולדו לשניים תאומות בשם לולה ובלה שנולדו ב-14 באוקטובר 2004.
נאש סובל ממצב רפואי הנקרא ספונדילוליזיס הגורם למתיחות שרירים וכאבי גב. בשל מצבו, כאשר הוא לא משחק או יושב על הספסל, הוא שוכב על גבו כדי לשמור על שריריו מהתקשחות.
מחוץ לכדורסל > חייו הציבוריים

נאש בעל דעות פוליטיות ליברליות, הוא מגדיר עצמו כאזרח העולם ותמך בברק אובמה לנשיאות ארצות הברית (אף על פי שכאזרח קנדי לא היה בעל זכות הצבעה). ב-2003 הביע את התנגדותו לפלישה לעיראק, למשחק האולסטאר באותה שנה, הופיע עם חולצה ועלייה הכיתוב "No war -- Shoot for peace" (בתרגום חופשי: לא למלחמה, קלעו (באנגלית גם תירו) למען השלום).
נאש ידוע בבררנותו לגבי פרסום מוצרים ובהעדפתו לעבוד עם חברות בעלות אחריות חברתית. לאחר הזכייה בתואר ה-MVP הראשון שלו, פנו אליו חברות רבות בבקשה שיפרסם את מוצריהן, בין הבקשות ניתן היה למנות פרסום מחשבי MDG, שעוני ריימונד וייל, מים מינרליים ובקבוק מים קנדי. בנוסף הוא עובד עבור חברת נייקי כבר שנים רבות. כמו כמה מכוכבי ה-NBA, יאו מינג, כרמלו אנתוני וראז'ון רונדו, גם נאש מיוצג על ידי סוכן השחקנים ביל דאפי.
מחוץ לכדורסל > תרומות

בשנת 2001, הקים נאש את קרן סטיב נאש. באמצעות מענקים לשירות הציבור וגופים ללא מטרות רווח, שואפת הקרן לטפח את בריאות הילדים על ידי מימון פרויקטים המספקים שירותים לילדים המושפעים מעוני, מחלות, התעללות, או הזנחה, וכן ליצור הזדמנות עבורם לחינוך, משחק, והעשרה. עיקר התמקדותה של הקרן היא ביישובים שונים בפיניקס, אריזונה ובקולומביה הבריטית שבקנדה. הקרן זכתה בפרס סטיב פטרסון למצוינות פילנתרופיה בספורט לשנת 2008. נאש הקים גם את קרן הזיכרון לג'ים ג'נינגס, שהוקמה לכבודו של חבר סגל מתנדב באוניברסיטת סנטה קלרה, אשר שימש את קבוצת הכדורסל במשך למעלה מ-20 שנה.
נאש הוא גם נותן החסות של ליגת הכדורסל לנוער של סטיב נאש בקולומביה הבריטית, שבמהלך השנים צמחה ללמעלה מ-10,000 משתתפים. הוא גם חבר בגולו-וולק, ארגון צדקה קנדי המעלה את המודעות ותורם כספים לילדים שנפגעו מהמלחמה בצפון אוגנדה. בספטמבר 2007, נאש ושחקן הסיני של יוסטון רוקטס, יאו מינג, אספו קבוצת שחקנים בכירים מ-NBA שישתתפו במשחק ראווה נגד הנבחרת הלאומית של סין. במהלך אירוע הצדקה נאספו על פי הדיווחים למעלה ב-2.5 מיליון דולר שנתרמו לילדים נזקקים בסין. במאי 2006 נבחר נאש על ידי הטיים מגזין לאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם. במאמר שכתב כוכב פיניקס סאנס לשעבר, צ'ארלס בארקלי, הולל נאש בחוסר האנוכיות שלו על המגרש הכדורסל, ועל כך ששילם עבור הקמת מחלקת קרדיולוגיית ילדים חדשה בבית חולים בפרגוואי.