stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית

מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: Secretary of the Air Force; בקיצור: SecAF או SAF/OS) הוא ראש מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית וראש כוח החלל של ארצות הברית, שתיהן מחלקות בתוך מחלקת ההגנה של ארצות הברית. מזכיר חיל האוויר הוא אזרח הממונה על ידי נשיא ארצות הברית, ברוב המאושר בסנאט. המזכיר מדווח למזכיר ההגנה ויש לו את הסמכות לנהל את כל ענייני מחלקת חיל האוויר וכוח החלל של ארצות הברית.
המזכיר עובד בצמוד לסגנו האזרחי, תת-מזכיר חיל האוויר, ועם שני סגניו הצבאיים, ראש מטה חיל האוויר, שהוא הקצין הבכיר ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית, וראש פיקוד החלל של ארצות הברית.
סטיוארט סימינגטון היה המזכיר הראשון והוא הושבע לתפקיד ב-18 בספטמבר 1947, בעקבות הארגון מחדש של חילות האוויר לתוך מחלקה צבאית עצמאית מצבא ארצות הברית וממחלקת המלחמה.
מזכיר חיל האוויר הנוכחי בפועל הוא גארי אשוורת, שנכנס לתפקידו כמזכיר בפועל ב-20 בינואר 2025.
אחריות

המזכיר הוא ראש מחלקת חיל האוויר, תפקיד המקביל למנהל כללי של תאגיד. מחלקת חיל האוויר מוגדרת כמחלקה צבאית. היא לא חולשת רק על צוות העובדים הנמצאים בוושינגטון, אלא על כל מרכיבי חיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר של המשמר הלאומי.
תחומי האחריות של מזכיר חיל האוויר כוללים: גיוס, ארגון, אספקה, ציוד (כולל מחקר ופיתוח), אימון, שירות, ניהול (כולל דאגה לרווחת כוח האדם) ותחזוקה.
בהנחיית מזכיר ההגנה, מספח מזכיר חיל האוויר יחידות הכפופות אליו לפיקוד הקרבי המאוחד לצורך ביצוע משימות שהוטלו עליהן. יחידות חיל האוויר שסופחו כאמור חוזרות לפיקוד חיל האוויר רקע על פי החלטת מזכיר ההגנה.
עם זאת, שרשרת הפיקוד על יחידות חיל האוויר לצרכים שלא מבצעיים עוברת מנשיא ארצות הברית, אל מזכיר ההגנה, אל מזכיר חיל האוויר ואל מפקדי הפיקודים של חיל האוויר. קציני חיל האוויר מדווחים על כל עניין למזכיר חיל האוויר או למי שהוסמך מטעמו. למזכיר מוקנית הסמכות להקצות אנשי סגל צבאיים ועובדים אזרחיים, להגדיר את תפקידיהם ולהציבם, וכן לשנות את הגדרות התפקידים שלא הוגדרו באופן סטטוטורי. למזכיר מוקנות כמה סמכויות על פי חוק השיפוט הצבאי האחיד ככל שנוגע הדבר לסגל חיל האוויר, כולל הסמכות לכנס בתי דין צבאיים ולהמתיק גזרי דין.
על מזכיר חיל האוויר יכולים להיות מוטלים גם תחומי אחריות נוספים על ידי הנשיא או על ידי מזכיר ההגנה.
משרד מזכיר חיל האוויר

למשרד מזכיר חיל האוויר האחריות על רכש והביקורת עליו, ניהול כספי, פיקוח על נושאים כלליים, נושאי חקיקה, ויחסי ציבור בתחומי המחלקה. משרד מזכיר חיל האוויר הוא אחת משתי המפקדות של מחלקת חיל האוויר, כשהשנייה היא מטה חיל האוויר (Air Staff).
משרד מזכיר חיל האוויר כולל את:
תת-מזכיר חיל האוויר (תחתיו שני סגנים, האחד ליחסים בין-לאומיים והשני לתוכניות החלל)
סגן מזכיר לרכש, טכנולוגיה ולגוסטיקה
סגן מזכיר לניהול כספי וביקורת
סגן מזכיר למתקנים, סביבה ולוגיסטיקה
סגן מזכיר לכוח אדם ומילואים
סגן מזכיר לתחום החלל
היועץ המשפטי הראשי של מחלקת חיל האוויר
המפקח הכללי על מחלקת חיל האוויר
הנספח לענייני חקיקה
העוזר המנהלי למזכיר חיל האוויר
המבקר הראשי של מחלקת חיל האוויר
ועדת מדיניות המילואים
הערות שוליים

| חיל האוויר של ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מחלקת חיל האוויר | מזכיר חיל האוויר • ראש מטה חיל האוויר |  |
| פיקודים מרכזיים | פיקוד הקרב • פיקוד החינוך והאימונים  • פיקוד התקיפה הגלובלית • פיקוד הציוד • פיקוד המילואים  • פיקוד המבצעים המיוחדים • פיקוד התובלה • פיקוד מרכז • כוחות האוויר באירופה ובאפריקה • פיקוד האוקיינוס השקט • פיקוד דרום •המשמר הלאומי |  |
| חילות אוויר | חיל האוויר הראשון • חיל האוויר השני • חיל האוויר השלישי • חיל האוויר הרביעי • חיל האוויר החמישי • חיל האוויר השביעי • חיל האוויר השמיני • חיל האוויר התשיעי • חיל האוויר העשירי • חיל האוויר ה-11 • חיל האוויר ה-12 • חיל האוויר ה-15 • חיל האוויר ה-16 • חיל האוויר ה-18 •  חיל האוויר ה-19 • חיל האוויר ה-20 • חיל האוויר ה-22 |  |
| יחידות היסטוריות | חילות האוויר של צבא ארצות הברית • הגיס האווירי של צבא ארצות הברית • פיקוד האוויר האסטרטגי • פיקוד האוויר הטקטי • חיל האוויר השישי • חיל האוויר ה-13 • חיל האוויר ה-14 • חיל האוויר ה-17 • חיל האוויר ה-21 • חיל האוויר ה-23 • חיל האוויר ה-24 • חיל האוויר ה-25 • פיקוד החלל |  |
סטיוארט סימינגטון מושבע לתפקיד מזכיר חיל האוויר על ידי נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית פרד וינסון ב-18 בספטמבר 1947.
יאן מסריק

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1886 פראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  10 במרץ 1948 (בגיל 61) פראג, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  cemetery in Lány 
 השכלה:  בייטס קולג' 
 
 
 פרסים והוקרה
 מסדר טומאש מסריק, דרגה 1 (1991)  honorary citizen of Příbor (25 במאי 1947)  אזרחות כבוד של פראג (1946)  Čestná medaile T. G. Masaryka  honorary citizen of Kopřivnice (25 במאי 1947)  אזרחות כבוד של ברנו (25 באפריל 1948)  אזרחות כבוד של ברטיסלאבה (1947)  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
שלט לזכרו
יאן גריג מסריק (בצ'כית: Jan Garrigue Masaryk; ‏ 14 בספטמבר 1886 – 10 במרץ 1948) היה מדינאי צ'כוסלובקי, בנו של טומאש מסריק (נשיאה הראשון ו"אבי האומה" של צ'כוסלובקיה).
ביוגרפיה

נולד בפראג ב-1886. בנם של טומאש מסריק ושארלוט גאריג (אנ') ואחיו של הרברט מסריק. התחנך בפראג ובארצות הברית ולחם בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, הצטרף לשירות הדיפלומטי ובשנים 1919–1922 עבד מטעם משרד החוץ הצ'כי בארצות הברית. ב-1921 התמנה למזכירו של שר החוץ הצ'כי, אדווארד בנש. משנת 1925 היה ציר צ'כוסלובקיה בלונדון. הוא התפטר במחאה על הסכם מינכן. ב-1940 עם הקמת הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה מונה לשר החוץ שלה. משנת 1941 היה סגן ראש ממשלה בממשלה הגולה של אדווארד בנש.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזר לצ'כוסלובקיה, וכיהן כשר חוץ בממשלתו של קלמנט גוטוולד הקומוניסט, שכללה גם מפלגות לא קומוניסטיות. מסריק המשיך לכהן בתפקידו גם כאשר התפטרו מרבית השרים הלא-קומוניסטיים בפברואר 1948, בתקוות שווא לכינונן של בחירות חדשות.
שבועות אחדים לאחר מכן הושלך מהחלון על ידי סוכני הנ.ק.ו.ד., שהציגו את מותו כהתאבדות. חקירה מ-2004 הוכיחה שמדובר ברצח.
בעקבות אביו, שהיה ידיד העם היהודי ויצא כנגד אנטישמיות במדינתו, נחשב אף הוא לידיד הציונות והעם היהודי, ובתקופה הקצרה שהיה לשר החוץ של המדינה הוא היה הגורם המוביל מטעם צ'כוסלובקיה במגעים לחתימה על עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית.
לקריאה נוספת

אביגדור דגן, קשה להיות צ'כי: שיחות עם יאן מסריק, 2000
הערות שוליים

↑  Rob Cameron,‏ Police close case on 1948 death of Jan Masaryk - murder, not suicide, באתר Radio Praha,‏ 6 בינואר 2004
↑  אורי מילשטיין, עסקת הנשק הצכוסלובקית בתשח, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265172405171  PLWABN: 9810659841405606  BIBSYS: 90382310  BNE: XX1355881  BnF: cb12267159n (data)  CiNii: DA09182009  GND: 118731548  ICCU: DDSV191311  ISNI: 0000 0001 0864 727X  LCCN: n81118907  NARA: 10568927  NKC: jk01080470  NLA: 49782517  NSK: 000010286  NTA: 070733996  RERO: 02-A027551672  SNAC: w62j6s0r  SUDOC: 031459803  Trove: 1525155  VIAF: 4989911   WorldCat (עם VIAF): 4989911 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאיר שטרן

ערך זה עוסק בעיתונאי שהיה בנו של אברהם שטרן. אם התכוונתם לאביו, מייסד תנועת לח"י, ראו .
| --- | --- |

יאיר שטרן, 2011
 לידה:  6 ביולי 1942  (בן 82) תל אביב, המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 צאצאים:  ענת שטרן, שי שטרן 
 מספר צאצאים:  4 
 
יאיר שטרן (נולד ב-6 ביולי 1942) הוא עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי, בנו של אברהם שטרן, מפקד לח"י.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לרוני ואברהם שטרן. נולד כארבעה חודשים לאחר שאביו, מפקד לח"י, נרצח. קרוי "יאיר" על שם כינויו המחתרתי של אביו. למד בבית ספר ביאליק בנתניה, בבית הספר לקציני ים עכו, ובעירוני ד' בתל אביב. סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתקשורת באוניברסיטת טמפל, בפילדלפיה.
אף על פי שרבים מיוצאי לח"י רצו לראות בו את ממשיך דרך אביו, הוא פנה לתחום אחר – עיתונות. את דרכו בתקשורת החל ככתב ספורט בעיתון מעריב. לאחר לימודיו בחו"ל חזר לארץ ושימש ככתב ספורט בערוץ הראשון. שימש בתפקידים שונים בערוץ הראשון, עד שמונה בסוף שנות ה-80 לכתב בוושינגטון. במהלך תפקידו סיקר שתי מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית, אירועים חשובים ביחסים עם ברית המועצות, ואת מלחמת המפרץ. בשנת 1993 מונה למנהל הטלוויזיה הישראלית. בתקופת פרשת בר-און חברון הגן על העיתונאים שחשפו את הפרשה.
מאז התפטרותו מהטלוויזיה בשנת 2000, משמש כיו"ר העמותה להנצחת מורשת לח"י וחלליהם. ב-2008 מונה כחבר ההנהלה הציבורית של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
ביוני 2009 מונה ליו"ר זמני של התזמורת הסימפונית ירושלים ובהמשך אותה שנה, מונה למנהל הכללי של התזמורת. הוא שימש בתפקיד זה עד מאי 2020.
חיים אישיים

יאיר שטרן נשוי לדסי חיה ואב לארבעה, מתגורר בירושלים. בנו הוא מפיק הטלוויזיה שי שטרן ובתו ד"ר ענת שטרן היא היסטוריונית באוניברסיטה הפתוחה.
ספריו

יאיר בן "יאיר", ידיעות ספרים, 2022. ספר אוטוביוגרפי.
הערות שוליים

↑  ליאור ליברובסקי, משה שלונסקי וניר למפרט נבחרו לדירקטוריון הקרן החדשה (ice), אתר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, 15 בספטמבר 2008
↑  מרב יודילוביץ', התפטר יו"ר ההנהלה של הסימפונית ירושלים, באתר ynet, 21 ביוני 2009
↑  נעם בן זאב, העונה הבאה בתזמורת הסימפונית ירושלים, באתר הארץ, 20 ביוני 2010
↑  מתן אורן, הנגיף שהשתיק את התזמורת הסימפונית ירושלים: "נגנים בלי נגינה הם כמו דגים ביבשה", באתר ישראל היום, 20 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469319205171  VIAF: 308260975   WorldCat (עם VIAF): 308260975
חשודים בהסגרת אנה פרנק

אנה פרנק בתמונה מ-1940
ב-4 באוגוסט 1944 נעצרו אנה פרנק ובני משפחתה, וכן יהודים נוספים שהסתתרו עמם, בידי משטרת הסדר הנאצית. כולם, למעט אוטו פרנק, מצאו את מותם במחנות השמדה. השוטרים פעלו בעקבות הלשנה של אדם שנותר אנונימי עד ימינו, למרות שהועלו תאוריות שונות בנוגע לזהותו.
רקע

ב-1942 נכנסו בני משפחת פרנק, ההורים אוטו ואדית והבנות מרגוט ואנה, למסתור מאימת הנאצים ועושי דברם. המסתור נודע בשם "האגף הסודי" בסניף חברת אופקטה בפרינסנחראכט 263, אמסטרדם. פרט לבני משפחת פרנק הסתתרו שם גם הרמן ואוגוסטה ואן-פלס, בנם פטר, וכן יהודי נוסף בשם פרידריך פפר. מרבית העובדים בבניין, כולל יאן חיס, ויקטור קוגלר, מיפ חיס, בפ ווסקאול ויוהנס קליימן היו שותפים לסוד וסייעו בכלכלת המסתתרים. שותף נוסף לסוד היה אביה של בפ, יוהנס ווסקאול, אשר היה המנקה במחסני החברה ובנה עבור היהודים את המסתור.
ב-4 באוגוסט 1944 קיבל אובר-שטורמפיהרר יוליוס דיטמן ממטה הגסטאפו באמסטרדם שיחת טלפון בה נאמר לו שיש יהודים המסתתרים בפרינסנחראכט. דיטמן ציווה על נגד האס דה קרל זילברבאואר לצאת ולעצור אותם. מאוחר יותר נזכר זילברבאואר כי דיטמן ציין בפניו שהשיחה הגיעה מ"מקור מהימן". זילברבאואר הגיע למקום עם שלושה מתנדבים הולנדים בבגדים אזרחיים, אך חמושים. לדבריו, הוא שאל את אוטו פרנק כמה זמן הם שהו במחבוא. תשובתו של פרנק כי הם התחבאו במשך שנתיים וחודש הדהימה אותו, ואוטו פרנק הראה לו סימנים שנחרטו על קיר המחבוא ותיעדו את צמיחתה לגובה של אנה פרנק. זילברבאואר סיפר כי פנים אל פנים נראתה אנה פרנק מבוגרת ויפה יותר מהנראה בתמונותיה, וציין כי בעת המעצר הוא אמר לאוטו פרנק "יש לך ילדה מקסימה". דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים, ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. מאוחר יותר נעצרו גם ויקטור קוגלר ויוהנס קליימן, אך שאר המסתירים הצליחו להתחמק ממעצר. כל המסתתרים, למעט אוטו פרנק, מצאו את מותם במחנות השמדה.
לאחר המלחמה, הוציא אוטו פרנק לאור את יומניה של בתו, שזכו מיד לפרסום ולתפוצה בינלאומית. בעקבות כך, נפתחה חקירה במטרה לאתר את האדם שהלשין לנאצים על המסתתרים.
לנה הרצוג

ב-1998 התפרסם ספרה הידוע של ההיסטוריונית האוסטרית מליסה מולר "הביוגרפיה של אנה פרנק", בו היא הצביעה על חשודה חדשה - לנה הרצוג (Lena Hartog). הרצוג עבדה כמנקה במחסני הבניין, ובעלה עבד כמחסנאי לצדו של ואן מארן. אין ספק שהיא ידעה על היהודים המסתתרים, שכן היא סיפרה על כך לאשה אחת שבביתה עבדה כמנקה. ייתכן אף שהיא שמעה על כך מבעלה או מוואן מארן. המניע של הרצוג, לטענתה של מולר, היה החשש שאם המשטרה תפשוט על הבניין ותגלה את היהודים, ייעצרו כל העובדים בו, כולל בעלה. העונש על הסתרת יהודים באותה תקופה היה שליחה למחנות עבודה בגרמניה. הרצוג נפטרה ב-1963 ובעלה עוד לפני כן. הם נחקרו רק פעם אחת, וגם אז רק בקשר לוואן מארן, כך שלא ניתן להוכיח תאוריה זו. הראיה היחידה של מולר הייתה טענתם של אוטו פרנק ומיפ חיס כי ידוע להם שהקול ששוחח עם דיטמן בטלפון היה קול של אשה צעירה. עם זאת, האשמתה של הרצוג נדחתה בידי חיס, וגם בידי מרבית ההיסטוריונים העוסקים בנושא.
נלי ווסקאול

באפריל 2015 יצאה לאור בבלגיה ביוגרפיה של אליזבת "בפ" ווסקאול, מקבוצת הסייענים למשפחת פרנק וחברתה הקרובה של אנה. המחקר נכתב על ידי העיתונאי הפלמי ירואן דה ברוין, בשיתוף עם בנה הצעיר של בפ, יופ ואן וייק ומתבסס על עדויות חדשות של בני משפחת ווסקאול. על פי הספר המלשינה הייתה נלי ווסקאול, אחותה הצעירה של בפ. לא רק בפ הייתה מעורבת בהסתרת היהודים, אלא גם אביה יוהנס. הוא היה זה שבנה את ארון הספרים המפורסם שכיסה את הכניסה למחבוא. שאר משפחת ווסקאול לא ידעה על כך, ויוהנס ובפ הקפידו לא לדבר בבית על הנושא. נלי לעומת זאת, הייתה אנטישמית ופרו-נאצית. היא לא שבעה נחת מהאהדה שהפגינו אביה ואחותה כלפי היהודים, ובאחת הפעמים צעקה עליהם: "לא נותר לכם אלא להצטרף ליהודים". להוכחות הנסיבתיות של מחברי הספר מצטרפת עדותם של אוטו פרנק ומיפ חיס שההלשנה באה בקול של אשה צעירה. בנה של בפ מציין בספר כי אימו חשדה באחותה לאורך כל השנים, אך לא יכלה להביא עצמה לידי חשיפת האמת על כל המשתמע מכך, ונשאה את חשדותיה איתה עד ליום מותה. ידוע גם על תכתובת ענפה בין בפ לאוטו פרנק, שהועלמה בידי בפ, וייתכן שהסיבה לכך הייתה מכתבים שהתייחסו לנלי. האחות נלי נפטרה בשנת 2001 מבלי שחלקה בפרשה ייחקר.
בצד התאוריה אודות הלשנתה של נלי, חשף יופ ואן אייק כי לאחר חזרתו של אוטו פרנק לאמסטרדם הוא לקח איתו את בפ ויחד עברו את כל דירות השכנים של בית המסתור ושאלו האם הם ידעו על המסתתרים. כל השכנים השיבו שידעו. המספר הרב של האנשים באותו מתחם יכול בהחלט להיות הגורם שהוביל בסופו של דבר למעצר.
השוטר ההולנדי

דעתו של אוטו פרנק בנושא, השתנתה מספר פעמים. בראיון הראשון שנערך עמו, הוא רמז בבירור שהמלשין היה ואן מארן. עם זאת, ב-1979 בריאיון למגזין לייף, הוא טען שוואן מארן חף מפשע, וטען שהאשם הוא שוטר הולנדי, שאותו הכיר ואת שמו לא רצה בשום אופן לציין. לשאלת המראיין מדוע הוא שתק אם כך, השיב פרנק שלא היו לו ועדיין אין לו ראיות חותכות לאשמתו של אותו שוטר. הוא נפטר שנה לאחר מכן ומעולם לא מסר את שמו של אותו שוטר.
תאוריית הפשיטה

בדצמבר 2016 פרסם מכון המחקר ההולנדי של בית אנה פרנק מחקר המצביע על האפשרות התאורטית (אשר איננה נסמכת על ראיות) כי הפשיטה על המשרדים והמחסנים שבצמוד להם שכנו המסתתרים נועדה לאתר חשודים בזיוף תלושי מזון או בעבירות מנהליות אחרות הקשורות לאישורי עבודה. המחקר יצא מנקודת ההנחה כי העובדה שלא נמצא קצה חוט המוביל למעשה הלשנה ואזכור ביומן של מעצרים בקרב עובדי החברה, עשוי לרמז על כך שהמחבוא נחשף באקראי במהלך הפשיטה. בהודעה לעיתונות אמר רונלד ליאופולד, מנהל מוזיאון אנה פרנק, כך: "החקירות החדשות לא שוללות את האפשרות שהאנשים במחבוא נתגלו על ידי בגידה אלא מעלות אפשרויות אחרות שראויות לבחינה, בתקווה שחוקרים נוספים יראו טעם בכיווני חקירה אלו".
ארנולד ואן דן ברך

באוקטובר 2017 הכריז סוכן ה-FBI לשעבר וינס פנקוק כי הוא פותח מחדש את החקירה. פנקוק הרכיב צוות שכלל עשרות מומחים בשלל נושאים, והשתמש בטכנולוגיות חדשות שפותחו במיוחד בשבילו כדי לסקור את הארכיונים ההולנדיים והגרמניים מאותה תקופה. פנקוק גילה מכתב שנשלח לאוטו פרנק לאחר המלחמה, ובו נטען כי הכתובת הוסגרה בידי אדם בשם ארנולד ואן דן ברך.
פנקוק גילה כי ואן דן ברך היה עורך דין יהודי שהיה אחד מנכבדי הקהילה היהודית באמסטרדם וחבר המועצה היהודית של העיר. פנקוק גילה מסמכים המעידים על כך שלמועצה היהודית היו רשימות של מקומות המסתור היהודיים באמסטרדם. כמו כן הוא גילה ראיות לכך שלפחות חלק מהרשימות הועברו לידי הגרמנים. לדעת פנקוק ואן דן ברך נחשף לרשימות המועצה היהודית ומסר אותן לגרמנים כדי להציל את חייו וחיי משפחתו. פנקוק טוען כי ואן דן ברך ומשפחתו הסתובבו חופשי לאורך רוב המלחמה ונהנו מחסות הגרמנים שאף שקלו להעניק להם תעודת ייחוס ארי.
מסקנות מחקרו של פנקוק פורסמו בינואר 2022 בספר בשם "הבגידה באנה פרנק: חקירת תיק ישן" שנכתב בידי רוזמרי סאליבן. המחקר זכה להד תקשורתי רחב, אולם היסטוריונים שונים בהולנד סברו שהוא נשען על ראיות נסיבתיות בלבד. כמו כן, לטענת חלק מההיסטוריונים, ואן דן ברך מעולם לא נהנה ממעמד מיוחד בקרב הגרמנים. אדרבה, הוא עצמו נאלץ להסתתר במשך רוב המלחמה. במרץ 2022 פורסם מחקר נוסף, על ידי צוות חוקרים בראשות חוקר ההיסטוריה היהודית פרופ' בארט וולט מאוניברסיטת אמסטרדם, ששלל את הטענה שוואן דן ברך הסגיר את משפחת פרנק.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  נתן נאדל, ההלשנה על אנה פרנק והאחראי לה, 2005.
↑  ספר חדש: אנה פרנק הוסגרה על-ידי שותף עסקי של אביה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 במאי 2002
↑  החקירה נסגרה בעקבות עדותו של אוטו פרנק שזילברבאואר היה "הוגן ואנושי" בעת המעצר.
↑  Who Betrayed Anne Frank?
1 2 3  It's time to tell the truth
↑  מי בגד באנה פרנק
↑  נמצא המלשין לנאצים על אנה פרנק?, באתר ynet, 8 באפריל 2015
↑   שלמה פפירבלט, עדויות חדשות שופכות אור על תעלומה בת יותר מ-70 שנה - מי הלשין לנאצים על אנה פרנק ומשפחתה?, באתר הארץ, 8 באפריל 2015
↑  מי הלשין לנאצים על אנה פרנק ומשפחתה?, ערוץ 7
↑  New Perspective on Anne Franks Arrest
↑  מי הסגיר את אנה פרנק? חוקר FBI פותח את התיק, ישראל היום
חוקר FBI פותח את התיק מחדש: מי הלשין על אנה פרנק?, nrg
1 2  אלעד שמחיוף, ‏"אחד ביום": מי הסגיר את אנה פרנק?, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2022
↑  מאט ליבוביץ', "מסקנות גדולות דורשות הוכחה גדולה", באתר זמן ישראל, 24 בינואר 2022
↑  ההוצאה לאור ההולנדית שהאשימה יהודי בהסגרת אנה פרנק: מתנצלים, נפסיק את ההפצה, באתר ynet, 1 בפברואר 2022
↑  עופר אדרת, היסטוריונים בהולנד: המחקר שקבע כי יהודי הסגיר את אנה פרנק "לא מחזיק מים", באתר הארץ, 23 במרץ 2022
ישראל ניסן קרק

| --- | --- |

 לידה:  1863 
 פטירה:  1938 (בגיל 75 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תקופת הפעילות:  ?–1938 
 
הרב ישראל ניסן קרק (1863, קאמי, ליטא – 1938, תל אביב, פלשׂתינה–ארץ ישראל) היה רב ליטאי, ראש תנועת "המזרחי" בליטא.
תולדות חייו

ישראל ניסן קרק נולד ב-1863 בעיירה קאמי שבליטא. למד, בין השאר, בישיבת וולוז'ין, ובשנת 1887 נתמנה למורה צדק (מו"צ) בעיר קובנה, והיה מראשי הקהילה היהודית בה במשך כ-40 שנה.
קרק היה מתלמידיו ועוזריו של הרב יצחק אלחנן ספקטור, ותחת השפעתו פעל כחובב ציון נלהב. החל משנת 1912 עמד קרק בראש כולל קובנא לתמיכת אברכים פרושים בעיר, כולל שהוקם על ידי הרב יצחק אלחנן ספקטור, במטרה לפתור את בעיית האברכים לומדי התורה שנזקקו לתמיכה כלכלית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי קובנה מהעיר, והורשו לחזור אליה רק תחת הכיבוש הגרמני. קרק היה מראשוני החוזרים לעיר, והקים (יחד עם ד"ר מ' רבין, י' אפשטיין, ש' שבל, וש' ויסטינצקי) נציגות של הקהילה היהודית. הנציגות טיפלה, בין היתר, במתן תמיכה במסגרת מוסדות של הקהילה כגון בית-היתומים, בתי-הספר, אגודת הנשים, אגודת "אחיעזר", מסעדה ציבורית, אגודת "עזרה", תלמוד תורה. נוסף על אלה טיפלה הנציגות גם בהשגת הלוואות לשיקומם של עסקים שונים, לתמיכה בגימנסיה הריאלית, ובעניי קובנה ופרווריה.
קרק היה יושב-ראש "המזרחי" בליטא, וציר לקונגרס הציוני ה-12 (1921). ב-1929 עלה לארץ ישראל, שבה המשיך לפעול כאיש תורה.
נפטר בתל אביב, ב-1938, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק שבשכונה הקרויה על שם מורו ורבו, יצחק אלחנן ספקטור.
בתו מרים הייתה אשתו של הרב ישראל רוֹזֶנסון (1888–1940), רב ומחנך, דיין ופוסק בקובנה, פעיל בתנועה הציונית, חבר המזרחי ובשנות ה-30 חבר ברית הציונים הרוויזיוניסטים. בני הזוג נספו בשואה. (נכדו, פרופ' ישראל רוזנסון, הוא מחנך וחוקר תנ"ך, ראש מכללת אפרתה; אחיו הגדול, אברהם מרדכי רזיאל (רוזנסון), היה ממורי בית הספר תחכמוני בתל אביב, ואביהם של דוד רזיאל, מפקד האצ"ל הרביעי וממייסדיו ונציב בית"ר, ואסתר רזיאל-נאור, חברת הכנסות הראשונה עד השביעית מטעם תנועת החרות וגח"ל.)
הערות שוליים

↑  רוזנסון ישראל, באתר "רבנים שנספו בשואה"; מרים רוזנסון לבית קרק: דף עד, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, אתר יד ושם.
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם מרדכי רזיאל (רוזנסון)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 987.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295105105171  VIAF: 251330213   WorldCat (עם VIAF): 251330213 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Escherichia

| Escherichia |
| --- | --- |
 מקבץ של חיידקי Escherichia coli כפי שצולם במיקרוסקופ אלקטרונים
מיון מדעי
ממלכה:: Pseudomonadati
מערכה:: Pseudomonadota
מחלקה:: Gammaproteobacteria
סדרה:: Enterobacterales
משפחה:: אנטרובקטריה
סוג:: Escherichia
שם מדעי
 Escherichia

Escherichia (בתעתיק לעברית אֶשֶרִיכִיָה) הוא סוג של חיידקים גראם-שליליים, שאינם יוצרים נבג תוך תאי (אנ'), אל-אווירניים פקולטטיביים, בצורת מוט ממשפחת ה-Enterobacteriaceae (אנ'). במינים אלה, שהם תושבי דרכי העיכול של בעלי חיים בעלי דם חם, מספקים מיני ה-Escherichia חלק מוויטמין K שמקורו חיידקי עבור המארח שלהם. כמה מהמינים של Escherichia הם פתוגניים. הסוג נקרא על שמו של תאודור אשריך (אנ'), מגלה ה-Escherichia coli. המינים בסוג הם אירוביים פקולטטיביים, עם התפתחות אירובית ואנאירובית כאחד, וטמפרטורה אופטימלית של C°‏ 37. מיני ה-Escherichia נעים בדרך כלל על ידי שוטון, מייצרים גז מפחמימות מותססות, ואינם מבצעים דקרבוקסילציה (אנ') של ליזין או הידרוליזה של ארגינין. המינים כוללים את E. fergusonii (אנ')‏, E. albertii (אנ')‏, E. hermannii (אנ')‏, E. Marmotae ובעיקר, את אורגניזם המודל והרלוונטי מבחינה קלינית ה-Escherichia coli. החיידק Shimwellia blattae (אנ'), שניחן ביכולת לסנתז ויטמין B12, סווג בעבר בסוג זה.
הסוג Escherichia שויך בעבר לשבט אשריכיים שבוטל.
פתוגניות

בעוד שמיני Escherichia רבים הם חברים קומנסליים של מיקרוביוטה של מערכת העיכול, זנים מסוימים של מינים מסוימים, בעיקר הסרוטיפים הפתוגניים של Escherichia coli, הם פתוגנים אנושיים, והם הגורם השכיח ביותר לדלקת בדרכי השתן, מקורות משמעותיים של מחלות מערכת העיכול, החל משלשול פשוט ועד למצבים דמויי דיזנטריה, כמו גם מגוון רחב של מצבים פתוגניים אחרים הניתנים לסיווג באופן כללי כ"זיהום קולי" (escherichiosis) של המעי הגס. בעוד ש-E. Coli אחראי לרוב המכריע של המחלות הקשורות ל-Escherichia, גם מינים אחרים מהסוג היו מעורבים במחלות אנושיות. מיני ה-Escherichia קשורים לחוסר איזון של המיקרוביוטה של מערכת הרבייה התחתונה של נשים. מינים אלה קשורים לדלקת.
זיהום מים

המינים של Escherichia הם החיידקים הנפוצים ביותר בצואה של בני אדם ובעלי חיים אחרים בעלי דם חם, אולם הם מתים זמן קצר מחוץ לגוף. לכן נוכחותם במים מעידים על כך שהמים זוהמו זמן קצר קודם לכן על ידי צואה, ושתייתם מסוכנת. ספירת כמות החיידקים במים היא אמצעי לקביעת מדד הזיהום, והיא מכונה "מבחן קולי" (Coli test).
הערות שוליים

↑  C.Michael Hogan. 2010. Bacteria. Encyclopedia of Earth. eds. Sidney Draggan and C.J.Cleveland, National Council for Science and the Environment, Washington DC
↑  Priest, F. G.; Barker, M. (6 באוגוסט 2009). "Gram-negative bacteria associated with brewery yeasts: reclassification of Obesumbacterium proteus biogroup 2 as Shimwellia pseudoproteus gen. nov., sp. nov., and transfer of Escherichia blattae to Shimwellia blattae comb. nov". International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology. 60 (4): 828–833. doi:10.1099/ijs.0.013458-0. PMID 19661513. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Guentzel MN (1996).  Baron S;  et al. (eds.). Escherichia, Klebsiella, Enterobacter, Serratia, Citrobacter, and Proteus. In: Baron's Medical Microbiology (4th ed.). Univ of Texas Medical Branch. ISBN 0-9631172-1-1. (via NCBI Bookshelf).
↑  Ronald A (2003). "The etiology of urinary tract infection: traditional and emerging pathogens". Disease-a-Month. 49 (2): 71–82. doi:10.1067/mda.2003.8. PMID 12601338.
↑  Pien FD, Shrum S, Swenson JM, Hill BC, Thornsberry C, Farmer JJ 3rd (1985). "Colonization of human wounds by Escherichia vulneris and Escherichia hermannii". J Clin Microbiol. 22 (2): 283–5. doi:10.1128/JCM.22.2.283-285.1985. PMC 268376. PMID 3897270.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Chaudhury A, Nath G, Tikoo A, Sanyal SC (1999). "Enteropathogenicity and antimicrobial susceptibility of new Escherichia spp". J Diarrhoeal Dis Res. 17 (2): 85–7. PMID 10897892.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Bennett, John (2015). Mandell, Douglas, and Bennett's principles and practice of infectious diseases. Philadelphia, PA: Elsevier/Saunders. ISBN 9781455748013; Access provided by the University of Pittsburgh{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  E.coli Testing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553013505171  BnF: cb123031766 (data)  LCCN: sh85044798  NKC: ph254771
טל איפרגן

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1983 (בת 41) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 
טל איפרגן (נולדה ב-18 באוקטובר 1983) היא משוררת, סופרת ועורכת ספרותית ישראלית.
ביוגרפיה

טל איפרגן נולדה בחיפה. היא החלה לכתוב בגיל צעיר ככתבת צעירה במעריב לילדים. בגיל 20 יצא ספרה הראשון שהכיל שירי נעורים שכתבה. היא בוגרת לימודי תקשורת ועיתונאות, לימודי פסיכולוגיה ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה ובנוסף, לימודי עריכה לשונית במכללת אורנים וקורס הוראה.
במשך שנים עבדה בבתי קפה שונים ועסקה בריקוד עד שנותחה ברגליה.
עד כה ראו אור ארבעה ספרי שירה פרי עטה, רומן ביכורים, נובלה, ומחזה קצר. בשנים 2013 ו-2014 כיהנה כיושבת ראש סניף חיפה והצפון של אגודת הסופרים. היא הפיקה את יריד הספרים 'סופרים-יוצרים' בחיפה, יריד ספרים אלטרנטיבי, במסגרתו של שבוע הספר, כמו כן את פרויקט "שירה על תחנות" ברעננה בשנים 2017–2020.
היא עורכת קבועה בכתב העת בין סגול ובין תכלת. כמו כן, כתבה לאתר ynet.
שיריה פורסמו בבמות שונות, הן בעיתונות הכתובה והן האינטרנטית.
בשנת 2013, לאחר יציאתו לאור של הרומן "לקרוא עיתון מול הרוח", ובעקבות משבר אישי לאחר היעדרותו ומותו של אביה, נכתבו השירים לספר "קינת הטל" בליווי המשורר והעורך אלי אליהו. שני הספרים יצאו בשתי מהדורות, בתמיכת קרן הטיפוח של אקו"ם.
כיום היא עוסקת בעריכת ספרים. בשנת 2015 היא ערכה ספר של גבריאלה מורז.
חיים אישיים

איפרגן בת יחידה לאמה קלרי. משפחתה מתגוררת בארגנטינה.