stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2008/2009 ב-NBA
חילופי מאמנים

| תאריך מינוי> לפני תחילת העונה | קבוצה> לפני תחילת העונה | מאמן נכנס> לפני תחילת העונה | מאמן יוצא> לפני תחילת העונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 21 באפריל 2008 | מילווקי באקס | סקוט סקיילס | לארי קריסטקוויאק |
| 28 באפריל 2008 | מיאמי היט | אריק ספולסטרה | פט ריילי |
| 29 באפריל 2008 | שארלוט בובקאטס | לארי בראון | סם וינסנט |
| 13 במאי 2008 | ניו יורק ניקס | מייק ד'אנטוני | אייזיאה תומאס |
| 14 במאי 2008 | דאלאס מאבריקס | ריק קרלייל | אייברי ג'ונסון |
| 9 ביוני 2008 | פיניקס סאנס | טרי פורטר | מייק ד'אנטוני |
| 10 ביוני 2008 | דטרויט פיסטונס | מייקל קרי | פליפ סונדרס |
| 11 ביוני 2008 | שיקגו בולס | ויני דל נגרו | ג'ים בוילן |
במהלך העונה
| 22 בנובמבר 2008 | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | סקוט ברוקס | פי. ג'יי. קרליסימו |
| 24 בנובמבר 2008 | וושינגטון ויזארדס | אד טאפסקוט | אדי ג'ורדן |
| 3 בדצמבר 2008 | טורונטו ראפטורס | ג'יי טריאנו | סם מיטשל |
| 8 בדצמבר 2008 | מינסוטה טימברוולבס | קווין מקהייל | רנדי ויטמן |
| 13 בדצמבר 2008 | פילדלפיה 76' | טוני דילאו | מוריס צ'יקס |
| 15 בדצמבר 2008 | סקרמנטו קינגס | קני נאט | רג'י ת'יאוס |
| 25 בינואר 2009 | ממפיס גריזליס | ליונל הולינס | מארק אייברוני |
| 16 בפברואר 2009 | פיניקס סאנס | אלווין ג'נטרי | טרי פורטר |
אולסטאר

סוף שבוע האולסטאר של שנת 2009 נערך ב-US איירווייז סנטר, אולמה הביתי של פיניקס סאנס. האירוע החל ב-13 בפברואר 2009 והסתיים במשחק האולסטאר ב-15 בפברואר.
המאמנים במשחק האולסטאר היו מייק בראון מקליבלנד קאבלירס המזרחית ופיל ג'קסון מלוס אנג'לס לייקרס המערבית. את החמישיות למשחק האולסטאר בחרו האוהדים ואת השחקנים המחליפים בחרו המאמנים בליגה. בהצבעת הקהל לשחקני החמישייה קיבל דווייט הווארד מאורלנדו מג'יק שיא של 3,150,181 קולות. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 119–146. את פרס ה-MVP של משחק האולסטאר חלקו קובי בראיינט מלוס אנג'לס לייקרס (27 נקודות) ושאקיל אוניל מפיניקס סאנס (17 נקודות). לשני השחקנים הייתה זו הזכייה השלישית בפרס.
חמישיית המזרח כללה את אלן אייברסון, דוויין וייד, לברון ג'יימס, קווין גארנט ודווייט הווארד. חמישיית המערב כללה את כריס פול, קובי בראיינט, אמארה סטודמאייר, טים דאנקן ויאו מינג.
העונה הסדירה

| מזרח> # | מזרח> קבוצה | מזרח> ניצחונות | מזרח> הפסדים | מזרח> אחוז ניצחונות | מזרח> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קליבלנד קאבלירס* | 66 | 16 | 0.805 | — |
| 2 | בוסטון סלטיקס* | 62 | 20 | 0.756 | 4 |
| 3 | אורלנדו מג'יק* | 59 | 23 | 0.720 | 7 |
| 4 | אטלנטה הוקס | 47 | 35 | 0.573 | 19 |
| 5 | מיאמי היט | 43 | 39 | 0.524 | 23 |
| 6 | פילדלפיה 76' | 41 | 41 | 0.500 | 25 |
| 7 | שיקגו בולס | 41 | 41 | 0.500 | 25 |
| 8 | דטרויט פיסטונס | 39 | 43 | 0.476 | 27 |

| 9 | אינדיאנה פייסרס | 36 | 46 | 0.439 | 30 |
| 10 | שארלוט בובקאטס | 35 | 47 | 0.427 | 31 |
| 11 | ניו ג'רזי נטס | 34 | 48 | 0.415 | 32 |
| 12 | מילווקי באקס | 34 | 48 | 0.415 | 32 |
| 13 | טורונטו ראפטורס | 33 | 49 | 0.402 | 33 |
| 14 | ניו יורק ניקס | 32 | 50 | 0.390 | 34 |
| 15 | וושינגטון ויזארדס | 19 | 63 | 0.232 | 47 |
| מערב> # | מערב> קבוצה | מערב> ניצחונות | מערב> הפסדים | מערב> אחוז ניצחונות | מערב> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוס אנג'לס לייקרס* | 65 | 17 | 0.793 | — |
| 2 | דנוור נאגטס* | 54 | 28 | 0.659 | 11 |
| 3 | סן אנטוניו ספרס* | 54 | 28 | 0.659 | 11 |
| 4 | פורטלנד טרייל בלייזרס | 54 | 28 | 0.659 | 11 |
| 5 | יוסטון רוקטס | 53 | 29 | 0.646 | 12 |
| 6 | דאלאס מאבריקס | 50 | 32 | 0.610 | 15 |
| 7 | ניו אורלינס הורנטס | 49 | 33 | 0.598 | 16 |
| 8 | יוטה ג'אז | 48 | 34 | 0.585 | 17 |

| 9 | פיניקס סאנס | 46 | 36 | 0.561 | 19 |
| 10 | גולדן סטייט ווריורס | 29 | 53 | 0.354 | 36 |
| 11 | מינסוטה טימברוולבס | 24 | 58 | 0.293 | 41 |
| 12 | ממפיס גריזליס | 24 | 58 | 0.293 | 41 |
| 13 | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | 23 | 59 | 0.280 | 42 |
| 14 | לוס אנג'לס קליפרס | 19 | 63 | 0.232 | 46 |
| 15 | סקרמנטו קינגס | 17 | 65 | 0.207 | 48 |
‏*כוכבית מסמנת קבוצה שסיימה ראשונה בבית שלה.
מובילי הקטגוריות הסטטיסטיות

| קטגוריה | שחקן | קבוצה | ערך |
| --- | --- | --- | --- |
| נקודות למשחק | דוויין וייד | מיאמי היט | 30.2 |
| ריבאונדים למשחק | דווייט הווארד | אורלנדו מג'יק | 13.8 |
| אסיסטים למשחק | כריס פול | ניו אורלינס הורנטס | 11.0 |
| חטיפות למשחק | כריס פול | ניו אורלינס הורנטס | 2.8 |
| חסימות למשחק | דווייט הווארד | אורלנדו מג'יק | 2.9 |
| אחוזים מהשדה | שאקיל אוניל | פיניקס סאנס | 60.9% |
| אחוזים לשלוש | אנתוני מורו | גולדן סטייט ווריורס | 46.7% |
| אחוזים מקו העונשין | חוסה קלדרון | טורונטו ראפטורס | 98.1% |
| נקודות מדד | לברון ג'יימס | קליבלנד קאבלירס | 31.7 |
פרסים

MVP של העונה הסדירה - לברון ג'יימס, קליבלנד קאבלירס
שחקן ההגנה של העונה - דווייט הווארד, אורלנדו מג'יק
רוקי העונה - דריק רוז, שיקגו בולס
השחקן השישי של העונה - ג'ייסון טרי, דאלאס מאבריקס
השחקן המשתפר של העונה - דני גריינג'ר, אינדיאנה פייסרס
מאמן העונה - מייק בראון, קליבלנד קאבלירס
מנהל העונה - מארק וארקנטין, דנוור נאגטס
פרס הספורטיביות - צ'אנסי בילאפס, דנוור נאגטס
פרס האזרחות - דיקמבה מוטומבו, יוסטון רוקטס
פרסים > פרסים עונתיים

| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה | החמישייה השלישית |
| --- | --- | --- |


| דוויין וייד (מיאמי) | כריס פול (ניו אורלינס) | טוני פארקר (סן אנטוניו) |
| קובי בראיינט (לייקרס) | ברנדון רוי (פורטלנד) | צ'אנסי בילאפס (דנוור) |
| לברון ג'יימס (קליבלנד) | פול פירס (בוסטון) | כרמלו אנתוני (דנוור) |
| דירק נוביצקי (דאלאס) | טים דאנקן (סן אנטוניו) | פאו גאסול (לייקרס) |
| דווייט הווארד (אורלנדו) | יאו מינג (יוסטון) | שאקיל אוניל (פיניקס) |
| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


כריס פול (ניו אורלינס): ראז'ון רונדו (בוסטון)
קובי בראיינט (לייקרס): דוויין וייד (מיאמי)
לברון ג'יימס (קליבלנד): שיין באטייה (יוסטון)
קווין גארנט (בוסטון): רון ארטסט (יוסטון)
דווייט הווארד (אורלנדו): טים דאנקן (סן אנטוניו)
| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


דריק רוז (שיקגו): די ג'יי אוגוסטין (שארלוט)
דריק רוז (שיקגו): מריו צ'למרס (מיאמי)
ראסל וסטברוק (אוקלהומה סיטי): אריק גורדון (קליפרס)
או ג'יי מאיו (ממפיס): רודי פרננדז (פורטלנד)
מייקל ביזלי (מיאמי): קווין לאב (מינסוטה)
ברוק לופז (ניו ג'רזי): מארק גאסול (ממפיס)
הערות שוליים

↑  סיכום עונת 2008/2009, באתר nba.com
↑  סיכום דראפט 2008, באתר nba.com
↑  סיכום אולסטאר 2009, באתר nba.com
| עונות בליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1940 | 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| שנות ה-1950 | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 |  |
| שנות ה-1960 | 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 |  |
| שנות ה-1970 | 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 |  |
| שנות ה-1980 | 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 |  |
| שנות ה-1990 | 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| שנות ה-2000 | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 |  |
| שנות ה-2010 | 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 |  |
| שנות ה-2020 | 2019/2020 (הבועה) • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
דוויין וייד, מלך הסלים של העונה
לברון ג'יימס ה-MVP של העונה הסדירה
עמוס דרורי

פרופ' עמוס דרורי
עמוס דרורי (נולד ב-1947) הוא פרופסור מן המניין (אמריטוס) באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ונשיא המרכז האקדמי פרס. בעבר כיהן כסגן נשיאה באוניברסיטת בן-גוריון וכדיקן הפקולטה לניהול שם.
ביוגרפיה

דרורי נולד וגדל בירושלים. הוריו, מלכה (לבית ברנוב) ומרדכי ליזרוביץ, עלו לארץ כחלוצים מליטא בשנות העשרים של המאה העשרים.
בנערותו למד בבית ספר התיכון ליד האוניברסיטה ובהמשך שירת בצבא כלוחם בחטיבת הצנחנים.
לאחר שחרורו למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך את לימודיו לתואר דוקטור בפסיכולוגיה ארגונית באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, ארצות הברית. את הדוקטורט, שעסק בגורמים המשפיעים על מוטיבציה של עובדים, כתב בהנחיית פרופ' דייוויד קיפניס (David Kipnis).
בשנת 1976, לאחר קבלת התואר, שב לישראל והצטרף כמרצה לאוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך הקריירה שלו באוניברסיטת בן-גוריון מילא דרורי מגוון של תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה: ראש המחלקה להנדסת תעשייה וניהול (1988-1992), דיקן בית הספר לניהול (1997-2004), דיקן קמפוס אילת (2004-2005), סגן נשיא אקזקוטיבי של אגודת ידידי אוניברסיטת בן-גוריון בארצות הברית (2005-2007) וסגן הנשיאה לקשרי חוץ באוניברסיטת בן-גוריון (2007-2014). הוא עבד באוניברסיטת בן-גוריון עד ליציאתו לגמלאות בשנת 2014.
לאחר פרישתו עבר דרורי למרכז האקדמי פרס, שם שימש תחילה כרקטור המרכז.
משנת 2020 הוא משמש בתפקיד נשיא המרכז האקדמי פרס.
במהלך השנים שהה דרורי במעמד של פרופסור אורח בכמה אוניברסיטאות בחו"ל: אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, בארצות הברית, אוניברסיטת קייפטאון ואוניברסיטת ויטווטרסראנד בדרום אפריקה, ואוניברסיטת ניו סאות' ויילס באוסטרליה.
דרורי פרסם מספר רב של מחקרים, מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. מחקריו בפסיכולוגיה ארגונית, פרושים על מגוון תחומים ובעיקר: התנהגות פוליטית בארגונים, ניהול קונפליקטים (סכסוכים), וניהול הרושם.
משפחתו

נשוי לד"ר עליזה דרורי. אב לבן ובת.
מתגורר בתל אביב.
פרסומיו > ספר בעריכתו

Eran Vigoda-Gadot, Amos Drory (Eds.), Handbook of Organizational Politics, Cheltenham, UK; Northampton, MA: Edward Elgar, 2006.
הספר יצא לאור במהדורה שנייה מעודכנת בשנת 2016.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

Drory, Amos; Shkoler, Or; Tziner, Aharon (2022). "Abusive leadership: A moderated-mediation through leader-member exchange and by organizational politics". Frontiers in Psychology. 13: 1–15.
Drory, A. and E. Vigoda-Gadot, (2010), "Organizational politics and human resource management: A typology and the Israeli experience", Human Resource Management Review, 20, (3) 194-202
Drory, A. (1993), "Political Climate and Job Attitudes", Organization Studies, 14, 59-71.
Drory, A., & Romm, T. (1990), "The Definition of Organizational Politics - A Review", Human Relations, 43, 1133-1154.
Drory, A,. & Gluskinos, U. (1980), "Machiavelianism and Leadership", Journal of Applied Psychology, 65, (1), 81-86.
עמדת בית תורג'מן

| --- | --- |

עמדת בית תורג'מן. כיום משמש המבנה את מוזיאון על התפר
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1932
 תאריך פתיחה רשמי:  1932 
 אדריכל:  אנטוני ברמקי
 קואורדינטות:  31°47′14″N 35°13′37″E﻿ / ﻿31.7872082°N 35.226953°E﻿ / 31.7872082; 35.226953
  (למפת ירושלים מוגדלת) עמדת בית תורג'מן(למפת ירושלים רגילה) עמדת בית תורג'מן(למפת הרי ירושלים רגילה) עמדת בית תורג'מן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) עמדת בית תורג'מן} he
 
עמדת בית תורג'מן הוא מבנה הממוקם ברחוב חיל ההנדסה 4, במקום בו עבר "הקו העירוני", קו הגבול בין מדינת ישראל לבין ירדן עד מלחמת ששת הימים, המסמן עד היום את המעבר בין ירושלים המערבית לירושלים המזרחית. משמש כיום את מוזיאון על התפר. בחזית המבנה מבואת כניסה ובה אכסדרת עמודים בקומה הראשונה והשנייה של המבנה. בחלקו הצפוני של המבנה מגדל משושה.
היסטוריה

הבית נבנה בשנת 1932 על פי תוכניות של האדריכל אנטוני ברמקי על קרקע שרכש ממשפחת חסן בי תורג'מן. ברמקי עיצב ובנה בתים רבים בשכונה זו, ובירושלים בכלל. הוא התגורר בבית נוסף שבנה ממול בשם "בית טזיז". לבני משפחתו המורחבת היה עוד מבנים באזור ואחיו הארכאולוג דימיטרי ברמקי סיפר שלמד יידיש, מאחר שנהג לשחק עם ילדי שכונת מאה שערים הסמוכה, ואף היה משוחח עם מנהיג נטורי קרתא, עמרם בלוי, בישיבות של ועד השכונה ביידיש מאחר שלא ידע שפה אחרת. את הבית השכיר ברמקי למשפחת הרוקח חלבי ולמשפחת טוקטליאן. ב-1948 ברחו הדיירים שלו לסוריה ולבנון. בני משפחת ברמקי ברחו לעזה, ומשם לאלכסנדריה. ב־1953 שבה משפחת ברמקי לגדה המערבית והתיישבה בביר זית. בני משפחת תורג'מן התיישבו בבית חנינא. הבית עבר לרשות האפוטרופוס על נכסי נפקדים. אחרי מלחמת ששת הימים פנה אנטוני ברמקי וביקש להחזיר לו את הבניין, או לפחות לשלם לו שכר דירה. בקשתו נדחתה. הייתה נכונות לשלם לו פיצויים, אך על־פי שומת 1934. ברמקי נפטר ב־1972. בנו גבי ברמקי, שהיה נשיא אוניברסיטת ביר זית, ביקש אחר כך שיקראו לו "בית ברמקי" ולא "עמדת בית תורג'מן".
השם עמדת תורג'מן ניתן למבנה בטעות (הוא היה שייך למשפחת ברמקי, בית אחר בסמוך היה ידוע בשם בית "חסן ביי תורג'מן"), בזמן מלחמת העצמאות, לאחר שכוחות צה"ל השתלטו עליו והוא היה בקו החזית, שמולו תפסו כוחות הלגיון הערבי את "בית טזיז". ב-19 ביולי 1948 הצליחה חוליה של הלגיון, שבאה מבית טזיז, להניח פצצה בחזית המבנה ונגרם לו נזק רב. אך זמן קצר לאחר הפיצוץ נבלמה התקדמות הלגיון הירדני לכיוון מערב העיר וצה"ל חזר לשלוט בעמדה.
לאחר הסכם שביתת הנשק עם ירדן בתום המלחמה, הקו העירוני שחצה את העיר השאיר את הבית בצד הישראלי, שבסמוך הוקם מעבר גבול, מעבר מנדלבאום, והבית הפך לעמדת שמירה. מעבר מנדלבאום היה המעבר היחיד בין שני חלקי העיר ירושלים, ובשל קרבתו אל המובלעת הישראלית בהר הצופים, עברה דרכו השיירה הדו שבועית אל ההר.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים נהרס מעבר מנדלבאום וגדר הגבול שהוקמה במקום. הדחפורים היו בדרכם להרס גם את מבנה עמדת בית תורג'מן, שהיה במצב רעוע, אך מירון בנבנשתי שהיה ממונה על מזרח העיר בעיריית ירושלים, ביקש להשאיר אותו במקומו כאתר הנצחה. אולם חוסר תקציב וויכוח על מהות אתר ההנצחה השאיר את הבניין נטוש. לאחר שהקרן לירושלים גייסה תורם גרמני, שביקש להקים מרכז לשיתוף פעולה יהודי־ערבי, כניגוד לברלין החצויה באותה עת, הוחל בתכנון המוזיאון. עלתה התנגדות להקים במקום מרכז לשיתוף פעולה יהודי־ערבי, ולבסוף צוות שכלל את יוסי כץ, יוסי פישר ונתנאל לורך הציעה פשרה של שילוב אתר הנצחה עם פעילות לסובלנות, הבנה ודו-קיום בין העמים. שיפוץ המבנה הושלם בשנת 1981 והמוזיאון במקום נפתח ב-1983.
באוקטובר 1987 הוצת חדר במוזיאון, ואחר כך אלמוני התקשר למשטרה ולגל״ץ והודיע שהארגון החרדי קש"ת ביצע את ההצתה, עקב חילול שבת במקום.
מוזיאון על התפר

בשנת 1999, הוחלט לשנות את שם האתר ל"מוזיאון על התפר", בעקבות תרומה של משפחת גאורג פון-הולצברינק מגרמניה והקרן לירושלים. ביוזמתו של אוצר המוזיאון רפי אתגר, שונה המוזיאון והפך ממוזיאון היסטורי למוזיאון חברתי-פוליטי לאמנות עכשווית, המבקש להציג באמצעות אמנות עמדות בסוגיות פוליטיות וחברתיות, במטרה להשפיע על השיח הציבורי הישראלי. מרבית התערוכות המוצגות במבנה הם בנושאי זכויות אדם ודו-קיום ויוצאות כנגד אלימות. במוקד התערוכות עומדים תפרים לאומיים, מעמדיים, אתניים ודתיים בהקשריהם המקומיים והאוניברסליים.
ראו גם

מעבר מנדלבאום
הקו העירוני
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 1996
רפי אתגר, זכות המחאה: ספר התערוכה, הוצאת מוזיאון על התפר, 2011
הערות שוליים

1 2 3  קסם האבן הוורודה, כל העיר, 11 במרץ 1983
↑  ספי בן-יוסף, טיול - חגיגות סוף העונה, כל העיר, 26 במאי 1989
↑  הארכיאולוג, מעריב, 1 בדצמבר 1957
1 2  צבי בראל, הגלגול האחרון של בית ברמקי, כל העיר, 6 במרץ 1981
↑  אספה בבית חסן בק תורגמן' ברחוב סייט ג'ורג'. ירושלים, דואר היום, 31 באוקטובר 1932
1 2 3 4  יגאל סרנה, עמדת תורג'מן - מה שהיה פעם בית הפך לעמדה ועכשיו למוזיאון, שמנסה להביא סיפור חינוכי על המלחמה, החלוקה והאיחוד, כל העיר, 11 במרץ 1983
↑  יאיר פידל, רן לוי, ארגון ק.ש.ת מחדש פעילותו – טוען להצתת חדר במוזיאון בירושלים, חדשות, 20 באוקטובר 1987
1 2  דנה גילרמן, החיילים לא מתרגשים, הפלשתינאים לא באים, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2004
עונת 1994 בליגת העל הרוסית בכדורגל

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  מרץ 1994 – נובמבר 1994 (כ־246 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  ספרטק מוסקבה
 מספר משחקים:  240 
 → 19931995 ←
 
עונת 1994 בליגת העל הרוסית הייתה העונה השלישית של ליגת העל הרוסית, מאז שנוסדה לאחר פירוק ליגת העל הסובייטית ב-1991 והייתה ליגת הכדורגל הבכירה ביותר ברוסיה.
הליגה נפתחה עם 16 קבוצות מ-12 ערים. העונה שוחקה ממרץ ועד נובמבר 1994, כאשר ספרטק מוסקבה הוכתרה שוב כאלופת רוסיה, עונה שלישית ברציפות.
דינמו מוסקבה סיימה במקום השלישי בהישג השיא שלה בליגה תחת הדרכת המאמן קונסטנטין בסקוב. בסיום העונה הודחו דינמו סטברופול ולאדה טוליאטי. במקומן העפילו צ'רנומורץ נובורוסיסק ורוסטסלמאש.
מבנה

העונה נפתחה עם 16 קבוצות ונערכה בשיטת טבלת אליפות בעלת 2 סבבים. בסיום העונה 2 הקבוצות במקומות האחרונים הודחו אוטומטית לליגת המשנה הרוסית והוחלפו על ידי 2 קבוצות מהמקומות הראשונים בליגת המשנה.
בליגת המשנה התמודדו 22 קבוצות.
הקבוצות

בעונת 1994 של הדיוויזיה הרוסית העליונה נטלו חלק הקבוצות הבאות:
| # | קבוצה |
| --- | --- |
1: צסק"א
2: ספרטק
3: טורפדו
4: דינמו
5: ספרטק ולאדיקווקז
6: לוקומוטיב
7: רוטור
8: אוראלמאש
9: רוסטסלמאש
10: לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד
11: טקסטילשצ'יק קמישין
12: קאמאז נברז'ניה צ'לני
13: ז'מצ'וז'ינה סוצ'י
14: דינמו סטאברופול
15: קריליה סובייטוב סמרה
16: לאדה טוליאטי
טבלת הליגה

העפלה לליגת האלופות ולגביע מחזיקות הגביע      העפלה לגביע אופ"א      הדחה לליגת המשנה הרוסית
| # | קבוצה | משחקים | ניצחונות | שוויונות | הפסדים | יחס | נק' | אירופה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרטק מוסקבה | 30 | 21 | 8 | 1 | 73 - 21 | 50 | ליגת האלופות |
| 2 | דינמו מוסקבה | 30 | 13 | 13 | 4 | 55 - 35 | 39 | גביע מחזיקות הגביע |
| 3 | לוקומוטיב מוסקבה | 30 | 12 | 12 | 6 | 49 - 28 | 36 | גביע אופ"א |
| 4 | רוטור וולגוגרד | 30 | 10 | 16 | 4 | 39 - 23 | 36 | גביע אופ"א |
| 5 | ספרטק וולדיקווקז | 30 | 11 | 11 | 8 | 32 - 34 | 33 | גביע אופ"א |
| 6 | קאמאז נברז'ניה צ'לני | 30 | 11 | 9 | 10 | 38 - 38 | 31 |  |
| 7 | טקסטילשצ'יק | 30 | 12 | 6 | 12 | 32 - 36 | 30 |  |
| 8 | לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד | 30 | 11 | 8 | 11 | 34 - 34 | 30 |  |
| 9 | ז'מצ'וז'ינה סוצ'י | 30 | 8 | 11 | 11 | 44 - 48 | 27 |  |
| 10 | צסק"א | 30 | 8 | 10 | 12 | 30 - 32 | 26 |  |
| 11 | טורפדו מוסקבה | 30 | 7 | 12 | 11 | 28 - 37 | 26 |  |
| 12 | גזוביק-דינמו | 30 | 7 | 10 | 13 | 24 - 49 | 24 |  |
| 13 | קריליה סובייטוב סמרה | 30 | 6 | 12 | 12 | 30 - 51 | 24 |  |
| 14 | אוראלמאש | 30 | 7 | 9 | 14 | 33 - 49 | 23 |  |
| 15 | דינמו סטברופול | 30 | 6 | 11 | 13 | 25 - 34 | 23 |  |
| 16 | לאדה טוליאטי | 30 | 6 | 10 | 14 | 24 - 41 | 22 |  |
קאמאז סירבה להתחרות בגביע אינטרטוטו 1994.
עבר נהרה

| --- | --- |
סמלסמל

 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  539 לפנה"ס
 פירוק:   
 תאריך:  332 לפנה"ס
 ישות קודמת:  האימפריה הבבלית החדשה
 ישות יורשת:  האימפריה המקדונית
 
מטבע פניקי צידוני מהאחשדרפנות, 435–425 לפנה"ס בקירוב, ועליו אניה צידונית אלגנטית, מסמלי העיר ופיניקיה כולה
עֲבַר נַהֲרָה או עֲבַר נַהֲרָא (בארמית; בעברית: עֵבֶר הַנָּהָר), כלומר הגדה המערבית של נהר פרת (מנקודת מבט מסופוטמית ופרסית) היה אזור בדרום-מערב אסיה, ופחווה של האימפריה הנאו-אשורית (911–605 לפנה"ס), פחווה של האימפריה הנאו-בבלית (612–539 לפנה"ס) ואחשדרפנות (ביוונית: סטראפיה) של האימפריה האחמנית (539–332 לפנה"ס). האזור מכונה בפרסית עתיקה אתורה (אנ') או אתוריה, ובעילמית אשור.[דרוש מקור][מפני ש...] תרגום אונקלוס מציין את נינוה, כלח, רחובות ורסן (אנ') כנמצאות בתחום השיפוט של אתורה.
האחשדרפנות מוזכרת בהרחבה גם בספרי עזרא ונחמיה, שכן היא כללה את ארץ ישראל ובתוכה פחוות יהודה (יהוד מדינתא).
היסטוריה > באימפריות האשורית והבבלית

המונח "עבר-נהרה" נוסד בתקופת האימפריה הנאו-אשורית (911–605 לפנה"ס) בהתייחס למחוזות הלבנטיניים שלה. שם המקום מופיע בכתובת מהמאה ה-7 לפנה"ס של אסרחדון מלך אשור. האזור נותר חלק בלתי נפרד מהאימפריה האשורית עד לנפילתה בשנת 612 לפנה"ס, כאשר חלק מהאזורים הצפוניים נותרו בידי שרידי הצבא והממשל האשורי עד לפחות 605 לפנה"ס, ואולי אף עד שנת 599 לפנה"ס.
מאוחר יותר נלחמו על עבר נהרה האימפריה הנאו-בבלית (612–539 לפנה"ס) ומצרים. הבבלים ובני בריתם הביסו בסופו של דבר את המצרים (ושרידי הצבא האשורי) והשתלטו על האזור, אותו המשיכו לכנות עבר-נהרה.
היסטוריה > באימפריה הפרסית

האימפריה הבבלית נפלה בידי האימפריה הפרסית (539–332 לפנה"ס), והפרסים השתלטו על האזור. הפרסים האחמנים שמרו על הארמית האימפריאלית, ועל המבנים הארגוניים האימפריאליים של קודמיהם הבבלים והאשורים. השטח שנכבש מהבבלים (כולל עבר נהרה) ב־538 לפנה"ס אוחד, תחת הפחה גובריאס, לפחוה אחת. הרודוטוס כתב שבתחילת ימי דריוש הראשון (558–486 לפנה"ס) אורגנו מחדש מחוזות המס האחמניים (אנ'), כאשר המחוז החמישי מתאים לעבר-נהרה: הוא מתואר החל מפוסידיאון עד מצרים, מלבד "חבל הערבים" (צפון סיני, שהיה חופשי ממס), כולל פיניקיה, "סוריה הנקראת פלסטינית" וקפריסין. עם זאת, לפי כתובות המלך עצמו (כתובת ביסותון, כתובת פרספוליס וכתובת נַקְשִׁ רוּסְטַם), בין האחשדרפנויות שנוסדו נמנות בבל, אשור, ערב ומצרים, אך לא עבר נהרה – שעוד נכללה אז בבבל; עדותו של הרודוטוס מתאימה רק למציאות בתקופה מאוחרת יותר, בימי אחשורוש הראשון. אחשדרפנות עבר נהרה הופרדה מבבל רק בשנת 482 לפנה"ס, לאחר מרידתה של בבל באימפריה הפרסית.
צפון מסופוטמיה נותרה כאתורה (אשור הפרסית).[דרושה הבהרה]
אחד מפחות עבר-נהרה היה תתני, המוזכר בספר עזרא בתואר "פַּחַת עֲבַר-נַהֲרָה" ומוזכר גם בתעודות בבליות בכתב יתדות.[דרוש מקור]
במסגרת עבר נהרה התקיימה, בצורה מסוימת, יהוד מדינתא, ותחתיה חסו הערים הפיניקיות בתקופה הפרסית, בראשן צידון, שהיוו את עיקר הצי הפרסי והחלק המיומן ביותר בו והיו מוקד מרכזי במלחמת פרס–יוון, שהתרכזה בעיקר בהתנגשויות צידון ואתונה. על פועלם למען הפרסים במסגרת אותה ברית קיבלו הפיניקים הטבות רבות, בראשן האפשרות להתפשט דרומה למישור החוף הדרומי (שקמונה, מגדל עבדעשתרת, דור, יפו ואשקלון), הוא "דרום פיניקיה", שהייתה למעשה שיבה לארץ שהייתה כנענית־פיניקית גם בתקופות קדומות יותר ולא התפשטות לארצות חדשות.
הסטראפיה עבר-נהרה פורקה בתקופת האימפריה הסלאוקית ההלניסטית (312–150 לפנה"ס). במהלך המאה ה-3 לפנה"ס, שילבו הסלאוקים את האזור הזה ואת אשור שבמסופוטמיה העליונה בסטראפיה סוריה. השם "סוריה" מוכר בלווית מהמאה ה־8 לפנה"ס במשמעות "אשור", אך מתקופת אחשדרפנות עבר נהרה נעשה שימוש כללי ולעיתים קרובות חסר הבחנה במונח "סוריה" ו"סורים" כדי לתאר גם את אשור עצמה וגם את עבר-נהרה/ארם/סוריה הגדולה, ואת האוכלוסיות האשורית והארמית/פיניקית/עברית־יהודית שלהן, כעדות הרודוטוס.
לקריאה נוספת

אפרים שטרן, מדינת 'יהוד' בחזון ובמציאות, קתדרה, 1977, עמ' 13–25
ביאורים

↑  זיהויה נתון במחלוקת בין ההיסטוריונים. יש המזהים אותה עם פוסידיום (אנ') הרומית, אך דווקא בשל אזכורה אצל הרודוטוס כנמצאת בין סוריה לקיליקיה, יש המבטלים זיהוי זה ומזהים אותה באזור אלכסנדרטה.
הערות שוליים

↑  אריה ל. בן-אלי, יוסף רינגל ויעקב משורר, אניות וחלקי אניות על מטבעות עתיקים א, קרן המוזיאון הימי הלאומי, 1975, עמ' 62
↑  Erle Leichty, The Royal Inscriptions of Esarhaddon, King of Assyria (680-669 BC), Eisenbrauns, 2011, עמ' 23 (הקטע חוזר בהשלמה בעמ' 46)
↑  William E. Metcalf, The Oxford Handbook of Greek and Roman Coinage, Oxford, 2012, עמ' 77
1 2  אפרים שטרן, מדינת 'יהוד' בחזון ובמציאות, קתדרה, 1977, עמ' 14
↑  Robin Lane Fox, Travelling heroes: Greeks and their myths in the epic age of Homer, Allen Lane, 2008, עמ' 83–87
↑  הרודוטוס, היסטוריות, 3.7 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
↑  הרודוטוס, היסטוריות, 3.91 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
↑  אפרים שטרן, מדינת 'יהוד' בחזון ובמציאות, קתדרה, 1977, עמ' 13–14
↑  ספר עזרא, פרק ה'; פרק ו'.
↑  אפרים שטרן, מדינת 'יהוד' בחזון ובמציאות, קתדרה, 1977, עמ' 13–25
↑  הרודוטוס, היסטוריות, 7.44, 7.96, 7.99, 7.100 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית), 8.67 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 55, 335, 348
↑  מיכאל אבי־יונה, גיאוגרפיה היסטורית של ארץ־ישראל, מוסד ביאליק, 1962, עמ' 23
↑  עדות מוכרת לכך היא בכתובת אשמנעזר
↑  יפתח שלו, בין דור הצורית לאשקלון הצידונית: דפוסי יישוב בפיניקיה הדרומית בתקופה הפרסית, ארץ־ישראל לג, 2018, עמ' 238–251
↑  אולי רלוונטי גם: יפתח שלו, תל דור וההתיישבות לאורך מישור החוף בתקופה הפרסית, ארץ־ישראל כט, 2009, עמ' 363–371
↑  Josette Elayi, Studies in Phoenician Geography during the Persian Period, Journal of Near Eastern Studies 41, 1982, עמ' 83–110
↑  אריה כשר, כתובת יוונית מנמל יבנה משנת 163 לפנה"ס, קתדרה, 1992, עמ' 13‏, JSTOR 23402310
↑  Rollinger, Robert (2006). "Assyrios, Syrios, Syros und Leukosyros". Die Welt des Orients. 36: 72–82.; Rollinger, Robert (2006). "The Terms Assyria and Syria Again" (PDF). Journal of Near Eastern Studies. 65 (4): 283–287.
↑  הרודוטוס, היסטוריות, 7.63 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)
מטבע כסף של מזדי ממטבעת תרסוס, אריה תוקף שור ליד חומות עיר, הכיתוב בארמית: "מזדי זי על עבר נהרא וחלכ" (מזדי אשר (מושל) על עבר נהרה וקיליקיה).