stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסתרא בלגינא קיש קיש קריא
הערות שוליים

↑  במקור בחז"ל: "אסתירא" או "איסתירא"; נפוצות גם הצורות "איסתרא", "איסטרא" ו"אסטרא".
↑  לגין הוא בקבוק או כד קטן.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ה, עמוד ב'
↑  proverbs, Les tonneaux vides sont ceux qui font le plus de bruit, www.linternaute.fr
↑  נחום סוקולוב, "הד"ר הרצל בלונדון", הצפירה, 21 ביוני 1901;  נחום סוקולוב הביע תחילה התנגדות עזה לחזון של הרצל, ורק לאחר שפגש אותו הצטרף בחום למעריציו וגייס גם את עיתון הצפירה שבעריכתו לתמיכה בציונות בהנהגת הרצל.
↑  חיים נחמן ביאליק, שחה נפשי, באתר פרויקט יהודה
↑  ישי כהן, "השר בוגי יעלון: 'איסתרא בלגינא קיש קיש קריא", כיכר השבת, 19 במאי 2016
↑  רון חולדאי בריאיון עם אודי סגל לקראת פתיחת האירוויזיון בעיר, ערוץ 12, 12 במאי 2019
איסרניה

איסרניה (באיטלקית: Isernia) היא בירת נפת איסרניה שבמחוז מוליזה שבאיטליה.
גאוגרפיה

איסרניה ממוקמת על קו רכס שגובהו נע בין 350 ל-475 מטרים. תוכנית העיר עדיין משקפת את קווי המתאר של עיר רומית, עם רחוב מרכזי רחב, הקארדו, שמיוצג על ידי שדרות מרצ'לי (Corso Marcelli) והרחובות הצדדיים במתאר שתי וערב.
היסטוריה

נוכחות אנושית קיימת באיסרניה לפחות 700,000 שנה. באתר סמוך נתגלו הממצאים העתיקים ביותר המעידים על שימוש באש על ידי בני אדם.
שמה הרומי של העיר, Aesernia, מקורו ככל הנראה בשפתם של הסאמניטים. בשפות הודו-אירופיות המילה aeser, משמעותה "מים".
איסרניה הייתה עיר סאמניטית שנכללה בנחלתו של שבט פנטרי (Pentri), ששכנה בעמק הנהר וולטורנוס (Vulturnus, כיום Volturno), על פלג קטן שנשפך לנהר ובמרחק של 22 ק"מ מוונפרום (כיום וונפרו).
האזכור הראשון לעיר ולאזור הוא משנת 295 לפנה"ס. בתקופה זו היה האזור כבר בשליטה רומית. לאחר הכנעתם של הסאמניטים, הקימו הרומים קולוניה בשנת 264 לפנה"ס והעיר הייתה לצומת דרכים חשובה בין דרום איטליה לבין אזורי האפיניניים הפנימיים. הקולוניה מוזכרת שוב בשנת 209 לפנה"ס כאחת מ-18 הקולוניות הנאמנות לרומא בתקופת המלחמה הפונית השנייה. במהלך מלחמת בעלות הברית הייתה העיר לצידם של הרומים והתגוננה באבירות כנגד הסאמניטים בעזרתו של מרקוס קלאודיוס מרקלוס, אך נכנעה בסופו של דבר בשנת 90 לפנה"ס לאחר מצור ורעב ממושכים. מכאן והלאה המשיכה איסרניה להיות בשליטתם של בעלות הברית ובתקופה מאוחרות יותר בה התחולל עימות בינם לבין הרומאים, נתנה העיר מקלט לאחד ממנהיגים הסאמניטים שהובס על ידי לוקיוס קורנליוס סולה. לזמן מה הייתה העיר למפקדתה של הליגה האיטלקית. בתקופה זו הייתה איסרניה לעיר חשובה ומבוצרת, אך לאחר תבוסתם הסופית של הסאמניטים ב-84 לפנה"ס הוענשה העיר קשות על ידי סולה על עריקתה.
בתקופתם של יוליוס קיסר ושל אוגוסטוס קיסר נעשו ניסיונות להקים שם קולוניה ושוב בתקופתו של נירון קיסר. בסופו של דבר לא זכתה איסרניה מעולם במעמד של קולוניה, אך ניתן להבין שהיא הייתה עיר בעלת חשיבות בתקופתם של טראיאנוס ושל אנטונינוס פיוס. לתקופה זו ניתן לשייך אמת מים רומית וגשר רומי שניתן לראותם בשטח, בעוד שאת החלקים התחתונים של החומה העכשווית, הכוללים כמות ניכרת של בנייה פוליגונלית, ניתן לייחס הן לעיר הסאמיניטית העתיקה והן לקולוניה הרומית המוקדמת.
בראשית המאה ה-7 לספירה, השטח שעליו שוכנות איסרניה והערים בז'אנו (Bojano) וספינו (Sepino), היה האזור בו גרימואלד הראשון, (אנ') מלך הלומברדים, יישב קבוצה של  בולגרים, שחיפשו מפלט מפחד האווארים. במשך דורות רבים היו הבולגרים קבוצת אוכלוסייה נפרדת באזור עד אשר נטמעו בקרב האוכלוסייה האיטלקית המקומית.
גם לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, איסרניה סבלה ממעשי חורבן כמה פעמים במהלך ההיסטוריה. העיר נחרבה על ידי הסרצנים בשנת 800, נבזזה על ידי מארקוורד פון אנוויילר ב-1199 והועלתה באש ב-1223 על ידי חייליו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1519 שוחררה איסרניה מהשיעבוד הפאודלי על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונעשתה לעיר בממלכת נאפולי. רעשי אדמה גרמו להרס נרחב בעיר בשנים 847, 1349, 1456, וב-1805.
בבוקר ה-10 בספטמבר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, שיגרו האמריקנים מתקפה של מפציצי B-17 מבצר מעופף על העיר הצפופה במהלך יום שוק ובהתקפה נהרגו אלפים. בשבועות הבאים הם שבו 12 פעמים לאיסרניה מבלי להצליח להכות במטרתם, הגשרים של העיר שהיו בנויים מפלדה ושהיו חיוניים לנסיגתם של הגרמנים.
ב-1970 הפכה איסרניה לבירתה של נפת  קמפובאסו.
אתרים חשובים

למרות שחרבה מספר רב של פעמים, השתמרו באיסרניה שרידים ארכאולוגים לא מעטים. המרכז ההיסטורי של העיר עדיין בנוי במתאר של העיר הרומית העתיקה.
מזרקת פרטרנה (Fontana Fraterna), סמלה של העיר, נבנתה במאה ה-13. המזרקה נבנתה מאבנים שנלקחו מאנדרטאות רומיות בשימוש משני. זוהי מזרקה ציבורית עם שישה סילוני מים, עם מבנה בלתי רגיל בצורת קשת, העשויה מאבני גיר. המזרקה שופצה בשנת 1835.
לה פינטה (La Pineta) הוא אתר ארכאולוגי שנתגלו בו אלפי עצמות וכלי אבן על שטח של 20,000 מטרים רבועים. האתר התגלה ב-1979 על ידי חוקר טבע חובב שהבחין בעצם מבצבצת מחפירה שבוצעה במסגרת סלילת כביש מהיר. האתר נוצר על ידי בני אדם אך ייעודו עדיין לא ידוע. טיפוס האדם שחי שם נקרא הומו אסרנינסיס (Homo Aeserniensis).
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554901105171  GND: 4027735-5  LCCN: n79046629  MusicBrainz: e4aa1504-2383-48ef-9b4b-1d53b492a9be  NARA: 10044800  NKC: ge1007713  VIAF: 143053082   WorldCat (עם VIAF): 143053082
איתמר ששון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טאקוונדו
 משקל:  עד 74 ק"ג
איתמר ששון הוא לוחם טאקוונדו ישראלי. אלוף ישראל (2022) בקטגוריית המשקל של עד 80 ק"ג.
קריירה > 2021

באליפות אירופה שנערכה בסופיה שבבולגריה באפריל הפסיד בסיבוב הראשון לחריסטוס פילבאקיס מקפריסין.
קריירה > 2022

באליפות ישראל זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של עד 80 ק"ג.
הערות שוליים

↑  D3 2021 European Senior Championships - WT G4, mastkd
↑  Taekwondo Israel, נקבעו אלופי ישראל לשנת 2022, באתר Taekwondo Israel, ‏2022-02-26
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איתמר ששון".
אל-מוהתדי באללה, נסיך ברוניי

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1974 (בן 50) בנדר סרי בגוואן, ברוניי 
 מדינה:  ברוניי 
 השכלה:  מודלין קולג'  בית ספר עמנואל 
 בן או בת זוג:  פנגיראן אנאק שרה 
 
 פרסים והוקרה
 אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה 2 
 
אל-מוהתדי באללה (נולד ב-17 בפברואר 1974) הוא בנו הבכור של סולטאן ברוניי, חסן אל-בולקיה, ויורש העצר. אל-מוהתדי באללה למד בבית הספר "עמנואל" ובאוניברסיטת אוקספורד. בעת שלמד באוקספורד, הוא למד תוכנית לימודים שתוכננה במיוחד בשבילו, שכללה לימודי אסלאם ולימוד יחסים בינלאומיים. ב-10 באוגוסט 1998 הוכתר רשמית כנסיך הכתר של ברוניי, והוא צפוי להיות סולטנה השלושים במספר.
ביוגרפיה

בשנת 2004 הוא התחתן עם פנגריאן אנק שרה בת ה-17 בחתונה מפוארת שעלתה כ-5 מיליון דולר. במרץ 2007 נולד לזוג בנם הבכור, שהוא גם הסולטאן העתידי של ברוניי, הנסיך עבדול.
אל-מוהתדי באללה הוא שר במשרד ראש הממשלה, והוא גם גנרל בצבא ברוניי. יש לו אוסף מכוניות גדול והוא חובב ומשחק מקצועני פול וסנוקר.
אל-מוהתדי באללה הוא מוסלמי סוני.
אלישבע זהר

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1946 (בת 78) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  אשר רייך 
 
אלישבע זהר-רייך (נולדה ב-20 במאי 1946) היא משוררת ועובדת סוציאלית.
ביוגרפיה

אלישבע זהר נולדה וגדלה בחיפה בישראל. היא עובדת סוציאלית, המטפלת בבעיות זוגית ובבעיות במשפחה, היא מדריכה מוסמכת, מרפאה באמנויות, מגשרת של ה"האגודה הישראלית לטיפול במשפחה", ועוסקת בהנחיית קבוצות.
שירתה בצה"ל כמורה חיילת בכפר גלים.
היא בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, משנת 1970, תואר שני בתחום תרפיה באמנויות מלסלי קולג', בוסטון משנת 1985.
הקימה מרכז טיפולי בשם "יחסים", בית ספר לזוגיות ומשפחה. משך שנים הובילה פרויקטים והשתלמויות ארוכות טווח וסדנאות למנהלים ועובדים בכירים וקבוצות הדרכה לאנשי מקצוע בתחום טיפול זוגי ומשפחתי, הנחיית קבוצות בנושא המשפחה בגירושין (במשרד העבודה והרווחה, המוסד לביטוח לאומי במשרד הביטחון, ביחידת הסמים העירונית - עיריית תל אביב-יפו, באוניברסיטת תל אביב, לקבוצות זוג או פרט - לזוגות לקראת ובתחילת הנישואים). בשנים 2002–2005 הנחתה פרויקט למשפחות בסרבנות קשר, במסגרת המרפאה לבריאות הנפש ע"ש בריל בשיתוף עם בית משפט לענייני משפחה ובתי הדין הרבניים.
לדבריה, "הנני עושה כל אשר ביכולתי על מנת לצמצם את נזקי הגירושים. למנוע תהליכים משפטיים מתמשכים והרסניים ולעזור למשפחות להתגרש באופן שמאפשר להם לבנות תקשורת תקינה והורות תקינה לטובת הילדים וההורים".
אלישבע מפרסמת שיריה בבמות ספרותיות שונות.
לאלישבע שלושה ילדים מנישואים קודמים. היא מתגוררת בתל אביב ונשואה לאשר רייך.
ספריה

צפור הלאונרדו (שירה) בהוצאת עקד תל אביב, תשנ"ב 1992.
כיתת חיים (שירה) בהוצאת ספרי עתון 77 בעריכת יעקב בסר, תל אביב, 2000.
להתגרש חכם, משפחה בסבך הגירושים, הוצאת כרמל, 2013
ארץ כל-מקום (שירה) בהוצאת עמדה תל אביב, 2022
לקריאה נוספת

על כיתת חיים
ניצה גורביץ, "כוחה של הרוח הזוכרת". כתב העת "עתון 77", גיליון מס. 245, עמוד 6, ת"א, 2000.
רוני סומק "שיירה שהעין אינה מסוגלת לדמיין את סופה". כתב העת "פסיפס, גיליון מ"ב, מס. 44 עמוד 40, ת"א 2000.
ברכה רוזנפלד, "שירת שואה", כתב העת מאזנים, כרך ע"ה, גל' 1 עמ' 54–55, ת"א, 2001. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

1 2  אלישבע זהר רייך, הילדות בחיפה - אלישבע זהר רייך, באתר הקשר הרב דורי
↑  ד"ר זהר רייך אלישבע, באתר האגודה הישראלית לטיפול זוגי ומשפחתי
↑  זהר אלישבע (רייך), באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית
↑  פסיכולוגיה עברית, להתגרש חכם / אלישבע זהר-רייך, באתר פסיכולוגיה עברית
↑  רִקּוּד תפניות | ממשיכים לרקוד | ד"ר אלישבע זהר רייך | JOKOPOST, באתר JOKOPOST | עיתון המאמרים והבלוגים המוביל בישראל, ‏2022-01-18
↑  רן יגיל, עמדת שיר 20, אלישבע זהר רייך, ארץ כל-מקום | רן יגיל - רן יגיל
↑  אלישבע זהר-רייך, באתר נילי דגן
↑  עיין ערך שירה גיליון 5, באתר בשיר ובאומר - האתר של שרית שץ
↑  אלישבע זהר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572429405171  LCCN: n92047287  VIAF: 6588143   WorldCat (עם VIAF): 6588143
אלישבע כהן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 בינואר 1911 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 בדצמבר 1989 (בגיל 78) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת היידלברג  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1977) 
 
אלישבע (אלזה) כהן (9 בינואר 1911 – 20 בדצמבר 1989) הייתה אוצרת אמנות ישראלית, יו"ר מועצת המוזיאונים בישראל וכלת פרס ישראל לעיצוב לשנת תשל"ז (1977) על חלקה בתכנון מוזיאון ישראל.
ביוגרפיה

כהן נולדה בט' בטבת ה'תרע"א בפרנקפורט אם מיין שבגרמניה להיינריך נפתלי ולנֶטי בנימין, משפחה יהודית אורתודוקסית. אביה עסק בסחר אבנים יקרות. כהן סיימה את לימודיה בבית ספר יסודי האורתודוקסי של הקהילה היהודית ובבית הספר התיכון המקומי הכללי. בנעוריה ניגנה בכינור, ובתום לימודיה התיכוניים למדה תולדות האמנות באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטאות בפרנקפורט, ציריך, היידלברג ומרבורג. לימודיה הופסקו עם עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933, וכהן עזבה את גבולות גרמניה. היא נישאה בשטרסבורג לחיים כהן ויחד עמו עלתה בספטמבר 1933 לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. לזוג נולדו שני ילדים, אלי (צ'ופי) כהן ויהודית בר-חן. עשרים שנה ניהלה את משק ביתם, עד לגירושיהם בשנת 1954.
בעקבות פגישתה עם מרדכי נרקיס הציעה כהן לסייע בארגון הצגת יצירות האמנות הגרפיות של "בית הנכות בצלאל". בטרם החלה בעבודתה, בשנת 1956, למדה את תפקיד האוצר ברחבי אירופה ולמדה את יסודות האחסון, הקטלוג והתצוגה. התערוכה הראשונה שאצרה הייתה שרטוטי דמויות תנ"כיות של רמברנדט. כהן שימשה גם כמנהלת בפועל של מוזיאון בצלאל בהיעדר מנהליו - תחילה נרקיס ואחריו קרל כץ. בשנת 1960 היא הוכשרה באנגליה ובארצות הברית כחלק ממעורבותה בתכנון מוזיאון ישראל, אליו סונף מוזיאון בצלאל עם הקמתו ב-1965. בשנת 1968 מונתה כהן לאוצרת האמנות הראשית, נוסף לתפקידה כאוצרת ההדפסים והאיורים, ובתפקידים אלו נשאה עד לפרישתה ב-1975. לאחר פרישתה מתפקיד פעיל המשיכה כהן לשמש יועצת למוזיאון ישראל, חברת מועצת המנהלים של המוזיאון, יו"ר מועצת המוזיאונים של משרד החינוך והתרבות, וכן לקחה חלק פעיל בתכנון בית טיכו.
בשנת תשל"ז 1977 הוענק לכהן פרס ישראל לעיצוב, ובשנת תשמ"ח 1988 הוענק לה תואר יקירת ירושלים.
שימשה כיו"ר מועצת המוזיאונים בישראל עד לפטירתה בכ"ב בכסלו ה'תש"ן, 20 בדצמבר 1989. היא נקברה בחלקת קהילת ירושלים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
מספריה

אנה טיכו, המועצה הלאומית לתרבות ולאמנות, ירושלים, 1985
הערות שוליים

↑  יהודית ענבר ואלי שילר (עורכים), מוזיאונים בישראל, ירושלים 1990, מבוא עמ' 5 (הספר כולו מוקדש לאלישבע כהן).
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306341605171  BnF: cb124958472 (data)  CiNii: DA09854810  GND: 1158711654  ISNI: 0000 0000 8267 4703  LCCN: n83223234  NTA: 080105947  RERO: 02-A003114290  SUDOC: 034173625  VIAF: 261070689   WorldCat (עם VIAF): 261070689
איצהו

| --- | --- |
סמל איצהוסמל איצהו

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  שלזוויג-הולשטיין שלזוויג-הולשטיין
 מחוז:  שטיינבורג
 ראש העיר:  אנדריאס קפן (Andreas Koeppen)
 שפה רשמית:  גרמנית
 שטח:  28.03 קמ"ר
 גובה:  22 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,258 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  1100 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  53°55′30″N 9°30′59″E﻿ / ﻿53.925°N 9.5163888888889°E﻿ / 53.925; 9.5163888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.itzehoe.de/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניאיצהו(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניאיצהו(למפת שלזוויג-הולשטיין רגילה) קיל ליבק פלנסבורג נוימינסטר נורדרשטט אלמסהורן פינברג מקלנ. מערב פומרניה  סקסוניה התחתונה המבורג דנמרקאיצהו(למפת שלזוויג-הולשטיין מוגדלת) קיל ליבק פלנסבורג נוימינסטר נורדרשטט אלמסהורן פינברג מקלנ. מערב פומרניה  סקסוניה התחתונה המבורג דנמרקאיצהו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איצהו (בגרמנית: Itzehoe, בגרמנית תחתית: Itzhoe) היא בירת מחוז שטיינבורג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות נהר השטר (Stör), שהוא יובל של נהר האלבה, במרחק של 51 ק"מ מצפון-מערב להמבורג ו-24 ק"מ מצפון לגליקשטאדט (Glückstadt).
מבין הבניינים בעיר הראויים לציון ניתן למנות את כנסיית לורנס הקדוש מהמאה ה-12, את המנזר שנוסד ב-1256, בתי ספר רבים, בית חולים ומבנים נאים נוספים. איצהו היא מרכז מסחרי פעיל מאוד.
איצהו היא העיר העתיקה ביותר בהולשטיין. הגרעין שלה היה מבצר שנבנה ב-809 על ידי אגברט, אחד מהרוזנים של קרל הגדול, כנגד פלישות הדנים. הקהילה המקומית שגשגה סביב למצודה. ב-1201 נחרבה העיר, אך נבנתה מחדש ב-1224. לעיר החדשה הוענקו זכויות ב-1238 ולעיר הישנה ב-1303. במהלך מלחמת שלושים השנים נחרבה איצהו פעמיים על ידי השוודים ב-1644 וב-1657, אך היא נבנתה מחדש לאחר כל פעם. העיר הועברה לידי פרוסיה ב-1867 יחד עם כל הדוכסות של שלזוויג-הולשטיין.
בקרבת העיר מצוי המקום הנמוך ביותר בגרמניה שגובהו הוא 3.5 מטרים מתחת לפני הים.
ערים תאומות

הממלכה המאוחדת סיירנססטר (אנ'), הממלכה המאוחדת
אלקסזאורוס

| אלקסזאורוס |
| --- | --- |
שלד של אלקסזאורוס  אלקסזאורוס בהשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון תחתון, 112–100 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלקסזאוריים
סוג:: אלקסזאורוס
מין:: Alxasaurus elesitaiensis
שם מדעי
 Alxasaurus ‏ראסל וג'ה-מינג, 1994

אלקסזאורוס (שם מדעי: Alxasaurus; מילולית: "לטאת מדבר אלקסה (אנ')") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת התריזינוזאורים, אשר חי במשך תור הקרטיקון לפני 112 עד 100 מיליון שנה מזמננו. המאובנים של הדינוזאור התגלו בתצורת באיין גובי (אנ') שבמחוז מונגוליה הפנימית, צפון סין. הוא תוארו ביד הפלאונטולוג הקנדי דייל ראסל (אנ') ועמיתו הסיני דונג זימינג (אנ') ב-1993 ונקרא בשם ב-1994, על שם מדבר אלקסה שבו נמצאו הממצאים. הסוג הכיל מין אחד - Alxasaurus elesitaiensis, על שם אלסיטאי (Elesitai) - הכפר הקרוב לאזור הממצאים. בנוסף, הוא נחשב לסוג היחיד במשפחת האלקסזאוריים (Alxasauridae).
האלקסזאורוס היה קרובם של התריזינוזאוריים הגדולים, והוא נחשב לאחד מהנציגים המוקדמים בעל-משפחתו. הוא הגיע לאורך של 4 מטרים ולמשקל 350 עד 400 קילוגרם בקירוב, על פי החוקר גרגורי ס. פאול, וככל הנראה היה דו-רגלי אוכל צמחים, בהתבסס על מבנה הלסת והשיניים. הממצאים שלו כללו מעט עצמות מהגולגולת והלסת, כמה שיניים, אגן ירכיים וחלקי חוליות צוואר וגב, שברי גפיים וצלעות.
דינוזאור זה היה בעל מבנה דומה לזה של הפלקריוס והבייפיאוזאורוס, ונראה שהיה מכוסה נוצות לאורך גופו.
אינטליגנציה גבישית ונוזלית

בפסיכולוגיה, המושגים אינטליגנציה גבישית ואינטליגנציה נוזלית הוכנסו לשימוש על ידי ריימונד קאטל (אנ'). לפי התאוריה של קאטל, המבוססת על בחינות פסיכומטריות, האינטליגנציה הכללית (g) כוללת שני מרכיבים:
אינטליגנציה גבישית: כישורים נרכשים שמתגבשים במהלך החיים באמצעות חינוך, השכלה, לימוד עצמי ואימון.
אינטליגנציה נוזלית: כישורים מולדים שנשארים ברמה דומה לאורך החיים ואינם משתנים לאחר חודשי החיים הראשונים.
שני סוגי האינטליגנציה מתפתחים באופן שונה. אינטליגנציה גבישית ממשיכה להשתפר לאורך כל החיים ומושפעת מאוד מהסביבה שבה מתפתח האדם. אינטליגנציה נוזלית מושפעת משינויים נוירולוגיים בכלל ומניוון בפרט, ולפיכך היא מתפתחת במהירות בגיל צעיר ומתייצבת בהמשך, מחקרים מצאו שהיא בדרך כלל מפסיקה להתפתח בסביבות גיל 16. היא אינה מושפעת מהשפעות סביבתיות.
יש המחלקים את גורם g ל-g נוזלי (בראשי תיבות gf) ול-g גבישי (בראשי תיבות gc), כאשר יש מתאם גבוה במיוחד בין גורם האינטליגנציה הכללי g ל-g הנוזלי.
אינטליגנציה נוזלית

אינטליגנציה נוזלית מורכבת ממספר יכולות, המאפשרות חשיבה מופשטת, הפעלת היגיון, ויסות קשב ולמידה של מידע חדש.
בהתאם לכך, האינטליגנציה הנוזלית היא מרכיב מרכזי של החשיבה הלוגית והתפקודים הניהוליים. היא מקושרת גם ליכולת ההסתגלות למצבים חברתיים.
לאינטליגנציה הנוזלית יש קשר חזק במיוחד לשטף של חשיבה מסתעפת, הכוללת המצאה של פתרונות מרובים עבור בעיה או מטלה מסוימת. בהתאם לכך ייתכן שהיא יכולה להסביר את הקשר בין מנת משכל ויצירתיות.
לקריאה נוספת

Fluid and Crystallized Intelligence. Cattell, Raymond B. Jenkins, James J. (Ed); Paterson, Donald G. (Ed), (1961). Studies in individual differences: The search for intelligence., (pp. 738-746). East Norwalk, CT, US: Appleton-Century-Crofts, xiv, 774 pp.
הערות שוליים

↑  Whitlock, L. A., McLaughlin, A. C., & Allaire, J. C. (2012). Individual differences in response to cognitive training: Using a multi-modal, attentionally demanding game-based intervention for older adults. Computers in Human Behavior, 28(4), 1091–1096.
↑  Huepe, D., Roca, M., Salas, N., Canales-Johnson, A., Rivera-Rei, Á., Zamorano, L., & ... Ibañez, A. (2011). Fluid intelligence and psychosocial outcome: from logical problem solving to social adaptation. Plos One, 6(9), e24858.
1 2  Batey, M., Chamorro-Premuzic, T., & Furnham, A. (2009). Intelligence and personality as predictors of divergent thinking: The role of general, fluid and crystallised intelligence. Thinking Skills and Creativity, 4(1), 60-69.
↑  Lewis, C., & Lovatt, P. J. (2013). Breaking away from set patterns of thinking: Improvisation and divergent thinking. Thinking Skills and Creativity, 9, 46-58.
אוסטין סוויפט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1992 (בן 32) ווסט רידינג, פנסילבניה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נוטרדאם
 פרופיל ב-IMDb
 
אוסטין קינגסלי סוויפט (באנגלית: Austin Swift; נולד ב-11 במרץ 1992) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. הסרט הראשון בו השתתף סוויפט היה "איש הצללים" שיצא בשנת 2016. אוסטין הוא אחיה של הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט. הוא השתתף בקליפ של שירה "Christmas Tree Farm", משנת 2019.
בשנת 2016, שיחק בסרט "חי את הלילה", בתפקיד מייוות'ר.
ביוגרפיה

סוויפט נולד ב-11 במרץ 1992, בבית החולים רידינג בווסט רידינג, פנסילבניה. אביו, סקוט קינגסלי סוויפט, הוא יועץ פיננסי במריל לינץ', ואמו, אנדראה גרדנר סוויפט (לבית פינליי), עבדה בעבר כמנהלת שיווק בקרנות נאמנות. הוא אחיה הצעיר של הזמרת-היוצרת טיילור סוויפט ונכדה של זמרת הסופרן מרג'ורי פינליי. סוויפט עבר מוויומיסינג, פנסילבניה להנדרסונוויל, טנסי עם משפחתו בגיל צעיר כדי שאחותו תמשיך בקריירת המוזיקה שלה בנאשוויל.
קריירה

סוויפט סיים את לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם בשנת 2015, שם למד קולנוע ושיחק בתפקידים בהצגות כמו Dead Man's Cell Phone ו"שש נפשות מחפשות מחבר". הוא התמחה בליונסגייט, והיה אחראי על סרטי קולנוע שונים. הופעת הבכורה שלו הייתה כעורך בסרט המתח "איש הצללים" בכיכובו של פירס ברוסנן. סוויפט הופיע גם ב"חי את הלילה", בדרמה הפוליטית Embeds מאת מגין קלי, בקומדיית המצבים Still the King, וב-Cover Versions של טוד ברגר. הוא גם כיכב בסרט העצמאי Braking for Whales משנת 2019, שנכתב על ידי תמין סורסוק ובן הזוג שלה, שון מקיוון. בספטמבר 2018, הוכרז כי סוויפט לוהק למותחן האימה "אנו מזמנים את החושך".
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | "איש הצללים" | לאנס |  |
| 2016 | "חי את הלילה" | מייוות'ר |  |
| 2018 | Cover Versions | קירק |  |
| 2019 | Braking for Whales | ג'יי. טי. |  |
| 2019 | "אנו מזמנים את החושך" | איוון |  |
| TBA | The Best Worst Christmas Ever |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנים | שם | תפקיד | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Embeds | קולין | 2 פרקים |
| 2017 | "עדיין המלך" | טיילר | פרק: "Showcase Showdown" |
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שנה | שם | אמנ\ית | תפקיד | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | "The Best Day" | טיילור סוויפט | עצמו |  |
| 2019 | "Christmas Tree Farm" | טיילור סוויפט | עצמו |  |
אלי הירש (פילוסוף)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ברוקלין קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת ברנדייס 
 
אלי הירש (באנגלית: Eli Hirsch, נולד ב-1938) הוא פרופסור ופילוסוף יהודי-אמריקאי ומכהן כ"פרופסור צ'ארלס גולדמן לפילוסופיה" באוניברסיטת ברנדייס.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו במטא-אונטולוגיה. הוא טבע את הביטוי "אונטולוגיה רכה" (soft ontology) וחיבר למעלה מ-70 ספרים ומאמרים. רבים מספריו עוסקים בהתנגדויות לאונטולוגיה המבוססות על השכל הישר ועל כך שרוב המחלוקות הנוגעות לאובייקטים מטפיזיים סובבים סביב בלשנות והם רק מילוליים באופיים. בין ספריו "Against Revisionary Ontology" (1982 - הוצאת אוניברסיטת אוקספורד) ו-"Physical-Object Ontology, Verbal Disputes, and Common Sense" (2005 - Philosophy and Phenomenological Research 70 (1):67–97).
הירש קיבל תואר ותואר ראשון מברוקלין קולג' CUNY. ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת ניו יורק.
אחיו הוא הרב משה הלל הירש, ממנהיגי הציבור החרדי-ליטאי.
הערות שוליים

1 2  Brandeis University faculty guide, retrieved 2010-06-26.
↑    אלי ביתאן, ‏המורד הנצחי והאאוטסיידר מאמריקה כבשו יחד את הנהגת הציבור הליטאי, בעיתון מקור ראשון, 30 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455323105171  PLWABN: 9810681477905606  BnF: cb12386414v (data)  GND: 172139104  ISNI: 0000 0000 8177 8818  LCCN: n80013406  NTA: 069400547  SUDOC: 032932081  VIAF: 111391440   WorldCat (עם VIAF): 111391440
אירוס יפני

ערך זה עוסק באירוס במשפחת האירוסיים. אם התכוונתם לאירוס נוסף, בעל שם דומה, ראו .
| אירוס יפני |
| --- | --- |
 אירוס יפני
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מכוסי הזרע
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אירוסיים
סוג::  אירוס
מין:: אירוס יפני
שם מדעי
 Iris japonica ‏תונברג, 1794
אירוס יפני (שם מדעי: Iris japonica) הוא מין גאופיט רב-שנתי מהסוג אירוס. מוצאו בסין, שם הוא צומח באזורים הרריים, והוא נפוץ בעולם כצמח נוי.
אירוס יפני הוא גאופיט בעל קנה שורש. הוא פורח בחורף ובאביב. פרחיו, בצבעי לבן-צהוב וגוון עדין של סגול, נישאים לאורך הגבעולים המסועפים. גובה האירוס כ-70 סנטימטר.
האירוס יכול להישתל בשמש חלקית ובצל. עמידותו לקור בינונית, וצריכת המים בינונית. קצב הצימוח שלו מהיר, ויש לשותלו באדמה בעומק 5-20 סנטימטר.