stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליכת בני אדם
הערות שוליים

1 2 3  Winter DA, Biomechanics and motor control of human gait: normal, elderly and pathological - 2nd edition, WATERLOO, Canada 364 WARRINGTON DRIVE N2L 2P6: WATERLOO BIOMECHANICS, 1991
1 2  Judith Burnfield
Jacquelin Perry, Gait Analysis: Normal and Pathological Function (English) Second Edition, Thorofare, New Jersey: SLACK Incorporated, 2010
↑  Herssens N, Verbecque E, Hallemans A, Vereeck L, Van Rompaey V, Saeys W., Do spatiotemporal parameters and gait variability differ across the lifespan of healthy adults? A systematic review., Gait and Posture 64, 2018, עמ' 181-190
↑  Olivier Beauchet a Gilles Allali b Cédric Annweiler a Stephanie Bridenbaugh d
Frederic Assal b Reto W. Kressig d François R. Herrmann c, Gait Variability among Healthy Adults:
Low and High Stride-to-Stride Variability
Are Both a Reflection of Gait Stability, Gerontology 55, 2009, עמ' 702–706
↑  Dylan Kobsar, Jesse M. Charlton, Calvin T.F. Tse, Jean-Francois, Angelo Graffos
Natasha M. Krowchuk, Daniel Thatcher and Michael A. Hunt*, Validity and reliability of wearable inertial
sensors in healthy adult walking: a
systematic review and meta-analysis, Journal of Neuroengineering and Rehabilitation, 2020, עמ' 1-21
↑  Łukasz Kidziński , Bryan Yang , Jennifer L Hicks , Apoorva Rajagopal , Scott L Delp , Michael H Schwartz, Deep neural networks enable quantitative movement analysis using single-camera videos, Nat Commun 13, 2020, עמ' 4054 doi: https://doi.org/10.1038/s41467-020-17807-z
↑  Łukasz Kidziński, Scott Delp, Michael Schwartz, Automatic real-time gait event detection in children using deep neural networks, PLoS One
. 14, 2019, עמ' 1-11 doi: https://doi.org/10.1371/journal.pone.0211466
↑  Arnaud Delval, Madli Bayot, Luc Defebvre and Kathy Dujardin, Cortical Oscillations during Gait: Wouldn’t Walking
Be So Automatic?, Brain Sciences February, 2020
↑  Dixie L. Thompson,, Fitness Focus Copy-and-Share: What is Oxygen Consumption?, ACSM's Health & Fitness Journal 14, 2010, עמ' January-February
↑  Fonseca Alves, David J.; Bartholomeu-Neto, João; Júnior, Edis Rodrigues; Ribeiro Zarricueta, Bárbara S, Walking Speed, Risk Factors, and Cardiovascular Events in Older Adults—Systematic Review, Journal of Strength and Conditioning Research 31, 2017, עמ' 3235-3244
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548863005171  BnF: cb131627530 (data)  GND: 4140871-8  LCCN: sh85144900  NARA: 10642084  NDL: 00563376  NKC: ph119237
מכבי ירושלים (כדורגל)

מגרש הכדורגל של הקבוצה בשנת 1931. הפס הארוך ברקע הוא שכונת מאה שערים, ולפניו בתי שכונת בית ישראל
חרדים מהשכונות הסמוכות מנסים לעצור משחק של הקבוצה בשבת, 1932
מכבי ירושלים (לעיתים כונתה בר כוכבא ירושלים, מכבי חשמונאים ירושלים או מכבי חשמונאי ירושלים) הייתה אחת מקבוצות הכדורגל הראשונות שפעלו בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. המועדון הוקם ב-1911 והוא נמנה עם המועדונים הוותיקים ביותר והמייסדים של הליגה הבכירה בארץ ישראל כשהשתתף בעונת הבכורה (1931/1932).
בתקופה שקדמה להקמת המדינה נחשבה הקבוצה לאחת החזקות והדומיננטיות בארץ ישראל, כאשר היא העפילה לשני משחקי הגמר הראשונים של גביע ארץ ישראל (לאחר הקמת המדינה: גביע המדינה). בשתי הפעמים היא נחלה הפסדים, להפועל תל אביב בגביע של 1928 ולמכבי תל אביב בעונת 1928/1929, כאשר בראשון הוכרזה כזוכה במשותף עם הפועל תל אביב.
מגרשה הביתי של הקבוצה שכן במקום בו נמצא כיום גן ארזי הבירה בשכונת מעלות דפנה, סמוך לשכונת הבוכרים ושכונת בית ישראל. המגרש היה גם מגרשה הביתי של קבוצת המשטרה הבריטית. מלבד הקבוצה הבוגרת כלל המועדון גם ארבע קבוצות נוער, שנקראו "יונה", "נורדיה א'", "נורדיה ב'" ו"הסמל". צבע החולצות של שחקני המועדון היה כחול-לבן.
הקמת הקבוצה ומשחקי הידידות הראשונים

מכבי ירושלים הוקמה בשנת 1911, והייתה קבוצת הכדורגל העברית השנייה שהוקמה בתקופת היישוב. קדמה לה רק מכבי תל אביב שנוסדה ב-1906. זמן קצר לאחר הקמת מכבי ירושלים, ב-1912, הוקמה מכבי "אבשלום" פתח תקווה. בתקופה זו בתולדות היישוב לא היו מסגרות מאורגנות כגון ליגה וגביע, ולפיכך עיקר משחקיה של הקבוצה בראשית ימיה היו משחקי ידידות נגד הקבוצות האחרות בארץ ונגד קבוצות צבאיות או ערביות שהגיעו למשחקי ראווה. עם כיבוש ירושלים מידי האימפריה העות'מאנית על ידי גנרל אדמונד אלנבי בדצמבר 1917, החלה מגמת שיפור במצב הכדורגל בארץ ישראל. ב-1918 הקים הגדוד העברי ה-1 נבחרת שיצאה לסדרת משחקים במצרים, ושחקניו ייסדו מחדש את הקבוצות העבריות הראשונות בארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה, כולל מכבי ירושלים. שני המשחקים הראשונים של הקבוצה לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו באוגוסט 1919, והיא נחלה בהם הפסדים 0–4 ו-0–6 לקבוצה אנגלית שזהותה המדויקת אינה ידועה. כעבור חודש ספגה הקבוצה הפסד נוסף, הפעם 0–1 לקבוצת הקלוב הערבי הלאומי של ירושלים.
באפריל 1920 נחלה הקבוצה הפסד 4–5 לאחת מהקבוצות הצבאיות הבריטיות ששהו בארץ. באותה שנה שיחקה הקבוצה במספר משחקי ידידות נגד קבוצות צבאיות בריטיות, והשתתפה לראשונה בתולדותיה במסגרת ליגה מאורגנת, שהייתה ליגה אזורית שתוצאותיה אינן מוכרות לצורך קביעת אלופה על ידי ההתאחדות לכדורגל. בשנת ה'תרפ"ד (ספטמבר 1923 - אוגוסט 1924) נטלה הקבוצה חלק במשחקי הגביע הנודד הירושלמי והגביע של עיריית ירושלים, וידוע כי זכתה בלפחות אחד מהם. היא הוקמה מחדש ב-1925 לאחר התפרקות שתי קבוצות ירושלמיות מקומיות בשם "הגיבור" ו"הצבי". במקביל היא התאחדה עם קבוצת נוער מקומית בשם "חשמונאי ירושלים", ומאז נודעה כ"מכבי חשמונאי ירושלים". עם זאת, לפי היומון "דואר היום" מתאריך 3 באוקטובר 1926, התמזגו קבוצות "הגיבור" ו"הצבי" עם קבוצת "חשמונאי", ורק לאחר מכן התמזגה הקבוצה המאוחדת עם מכבי ירושלים.
באותה שנה זכתה הקבוצה בטורניר בשם "גביע ירושלים" לאחר ניצחון בגמר על קבוצה אנגלית. בהמשך ערכה הקבוצה שני משחקי ידידות מול מכבי תל אביב ואחד מול הפועל חיפה, ניצחה בשניהם וסיימה בהפרש שערים חיובי של 13–2. משחקה המתועד הבא של הקבוצה נערך באפריל 1927, והסתיים בתיקו 1-1 עם הקבוצה המצרית רמלה אטוס, שנשלחה למסע משחקים בארץ ישראל כחלק מיחסי הידידות ששררו באותה תקופה עם מצרים. בחודש יוני לאחר מכן נסעה הקבוצה למסע משחקים במצרים, ונחלה בו הפסדים לאינטרנציונל קהיר (2–5) ולרמלה אטוס (1–2). חמישה חודשים לאחר מכן שוב נסעה הקבוצה לקהיר ולאלכסנדריה, ולאחר הפסד לא-זמאלכ קהיר בתוצאה 2–5 סיימה ככל הנראה משחק נוסף בתיקו 1-1‏.
בין השנים 1922 ל-1927 נערך טורניר "הגביע הארץ הישראלי", שקדם לגביע ארץ ישראל. הקבוצה הצטרפה לטורניר רק בשנת 1926, וזכתה בשני ניצחונות על קבוצות אנגליות בטרם הודחה. בשנה העוקבת סיימה בתיקו 1-1 מול קבוצת המשטרה הבריטית, וידוע כי הודחה לפני חצי הגמר. במקביל, בין 1923 ל-1927, ארגנה אגודת "מכבי" טורניר ארצי לקבוצות האגודה בשם "מגן שמשון". הדיווחים מאותה תקופה חלקיים בלבד, ולא ידוע מה היה חלקה של מכבי חשמונאי בשלוש השנים הראשונות לקיום הטורניר. ב-1926 הפסידה למכבי תל אביב במשחק הגמר של הטורניר בתוצאה 1–6, ובשנה העוקבת הפסידה למכבי "הגיבור" חיפה בתוצאה 0–4‏.
סוף שנות ה-20: משחקי גביע ארץ ישראל

ההתאחדות לכדורגל בארץ ישראל נוסדה בשנת 1928, במקביל לתחילת שליטתן של הקבוצות העבריות בגביע ארץ ישראל. בגלל מיעוט הקבוצות באותה תקופה נקבע כי יהיו רק ארבעה סיבובי משחקים, ובסיבוב הראשון הצליחה הקבוצה לגבור על קבוצת "המעופפים רבת עמון". ברבע הגמר הוגרלה הקבוצה מול מכבי תל אביב, אז הקבוצה העברית החזקה ביותר, והצליחה להפתיע אותה בירושלים ולנצח 3–2. משחקי חצי הגמר נערכו במיקום נייטרלי, וב-19 במאי ניצחה הקבוצה 1–0 את הפועל חיפה משער של עקיבא צוובנר. בכך העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לגמר הגביע הראשון שהוכר על ידי ההתאחדות לכדורגל והגמר הראשון שבו שיחקו שתי קבוצות עבריות.
ב-26 במאי 1928 נערך גמר הגביע במגרש החולי ביפו, לעיני 5,000 צופים. יריבתה של מכבי חשמונאי במשחק הגמר הייתה הפועל "אלנבי" תל אביב. מכבי חשמונאי נחשבה לקבוצה עדיפה משמעותית לעומת הפועל, אך לאחר מחצית ראשונה שהסתיימה בתיקו 0-0 ובה תקפו יחיאל מרגובסקי ועקיבא צוובנר את שערו של וילי ברגר ללא הצלחה, ספגה הקבוצה שני שערים מרגליהם של שלמה פוליאקוב בדקה ה-66 ואברהם "נוצ'ה" נודלמן בדקה ה-81 מבישול של פוליאקוב. לאחר המשחק ערערה הקבוצה בפני ההתאחדות על תוצאתו, וטענה כי הפועל אלנבי שיתפה את השחקן משה מאייר (לימים אחד מבוניו של מגדל שלום מאיר בתל אביב), שלא היה רשום בהתאחדות כנדרש. ערעורה של הקבוצה נדון בפני ועדה מיוחדת של ההתאחדות שהורכבה מנציגי השלטון הבריטי בארץ, והיא קבעה כי שתי הקבוצות ייחשבו באופן רשמי לזוכות בגביע וכי כל אחת מהן תחזיק בו למשך חצי שנה.
באותה שנה אירעה פרשה יוצאת דופן שנקשרה בשמה של הקבוצה. 1928 הייתה שנת קבלת ההתאחדות הארץ ישראלית לפיפ"א, ובהודעת הקבלה נכתב כי מכבי חשמונאי זכתה באליפות הליגה. הודעה זו ידועה כשגויה לחלוטין, כיוון שעונת המשחקים הראשונה בליגה הארץ ישראלית נערכה בפועל רק בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. לא ידוע מה מקורה של טעות זו, ועיתונאי הספורט אלישע שוחט משער בספרו "100 שנות כדורגל בישראל" כי הרישום נעשה לצורכי יחסי ציבור בפיפ"א. בעקבות פרשה זו הקבוצה רשומה עד היום כ"זוכה" הרשמית בליגה של שנת 1928, שלמעשה לא התקיימה מעולם. במקביל לפרשת גמר הגביע והאליפות שלא הייתה, הצליחה מכבי חשמונאי לזכות גם בטורניר הגביע הנודד של ירושלים.
גם עונת 1929 של הגביע הארץ ישראלי הייתה מוצלחת מבחינת מכבי חשמונאי. בהגרלת שמינית הגמר, שנערכה ב-27 בנובמבר, הוגרלה הקבוצה מול מכבי חדרה, והצליחה לגבור עליה בתוצאה 2–0. ברבע הגמר הצליחה הקבוצה לנצח 4–2 את הקבוצה האנגלית "סנט ג'ורג' ירושלים" משני שערים שהובקעו בשלהי המשחק, ובשלב חצי הגמר ניצחה 2–0 את הפועל חיפה במשחק שבו הוחמצו ארבע בעיטות עונשין מ-11 מטרים. במשחק הגמר, שנערך בפתח תקווה, התמודדה מכבי חשמונאי מול מכבי תל אביב. בדקה השנייה ספגה מכבי חשמונאי שער מרגליו של אריה "לייבל'ה" זליבנסקי, שהיה השחקן המצטיין של מכבי תל אביב במשחק; הכשלתו הובילה לפסיקת בעיטת עונשין לחובת מכבי חשמונאי, מרגליו של השוער וילי ברגר. בהמשך המשחק הבקיעו ברוך צבי ולייבל'ה זליבנסקי שני שערים נוספים וקבעו את תוצאת המשחק, 4–0 לטובת קבוצתם. היה זה גם הפרש השערים הגבוה ביותר במשחק הגמר לפני קום המדינה, עד שב-1942 הביסה בית"ר תל אביב את מכבי חיפה בתוצאה 12–1. בעונות הבאות כבר לא זכתה להישגים מרשימים במסגרת הגביע, ובשנה העוקבת היא הפסידה 1–4 ברבע הגמר, אליו העפילה אוטומטית, לקבוצה האנגלית סטאפורדס. באותה שנה השתתפה הקבוצה במשחקי הגביע הנודד הירושלמי (שהתנהלו במתכונת ליגה), בו זכתה יריבתה העירונית הפועל ירושלים, ובטורניר ידידות בשם "גביע גוט" מול קבוצת המשטרה הבריטית.
משנות ה-30 ועד הפירוק > ניסיונות הקמה חדשים

לקראת עונת 1970/1971 הקבוצה בשם "מכבי ירושלים" הוקמה מחדש ושיחקה בליגה ד' (אז הליגה החמישית והנמוכה בישראל). הקבוצה עלתה ליגה בעונת 1973/1974 והגיעה לליגה ב', שם שיחקה עד סוף 1975/1976, אז הורדו לקבוצה שש נקודות עקב כך שלא הופיעה למשחק נגד הפועל גדרה, והיא הורדה בחזרה לליגה ג'. בסוף שנות ה-90 התאחדה הקבוצה עם מכבי מעלה אדומים, ונודעה בשם "מכבי ירושלים/מעלה אדומים". בסיום עונת 1999/2000 הקבוצה המאוחדת סיימה כסגנית אלופת ליגה ב' דרום ב', ועלתה לליגה א' (לאחר שמכבי לזרוס חולון ומכבי יפו פרשו מליגה א'). המועדון המאוחד שיחק שתי עונות בליגה א' דרום עד שבסיום 2001/2002 ירדה הקבוצה חזרה לליגה ב'. בסיום עונת 2004/2005, כשהקבוצה בליגה ב', הקבוצה החלה בתהליך פירוק, שהסתיים ב-2 ביוני 2005 אז התפרקה הקבוצה סופית.
תארים

ליגת ארץ ישראל
זכייה (1) : 1928
סגנות (1): 1933/1934
גביע ארץ ישראל
זכייה (1) : 1928
סגנות (1): 1929
קבוצת כדורסל

למועדון קבוצת כדורסל פעילה, מכבי ירושלים, ולעיתים מכבי בר כוכבא ירושלים, אשר זכתה בין השאר באליפות הליגה הירושלמית בכדורסל, אשר קדמה להקמת הליגה הארצית בכדורסל, ולאחר מכן התחרתה בליגה העליונה. ב-2003 התפרקה קבוצת הכדורסל, והוקמה מחדש ב-2024.
לקריאה נוספת

אלישע שוחט, 100 שנות כדורגל (1906-2006), דפוס מאור אבי הפקות, יוני 2006
הערות שוליים

1 2 3 4  חיים קאופמן, ראשיתו של הכדורגל העברי בארץ ישראל (1928-1910), "בתנועה", הוצאת המכללה האקדמית בוינגייט, כרך ח' חוברת 1–2 (2006), 13 בפברואר 2007
↑  בעקבות המשחק ביצע שמעון "לומק" רוטנר, מאמן מכבי תל אביב, מהפך בסגל הקבוצה שהוביל להדחת רוב השחקנים הבכירים.
↑  צוובנר היה בסגל נבחרת ארץ ישראל במשחקיה הראשונים במסגרת המסע למצרים ב-1931. שחקן נוסף של הקבוצה ששיחק בנבחרת היה המגן הימני פנחס פידלר, שהשתתף בהפסד 1–4 למצרים במוקדמות מונדיאל 1934.
↑  אלישע שוחט, 100 שנות כדורגל בישראל 1906-2006, עמוד 33
↑  100 שנות כדורגל (1906–2006), עמוד 35
↑  א. בן-חנה, סיפורו של הגביע הישראלי לכדורגל, דבר, 7 ביולי 1957
↑  זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי (כרך ב', עמוד 197), ישראגול, 2010
↑  אשר גולדברג, קבלו את האלופה הראשונה - המשטרה הבריטית ירושלים, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
1 2  אשר גולדברג, 'מכבי בר-כוכבא ירושלים', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 7 ביולי 2011
↑  אל. אלכסנדרוביץ, קבוצת כדורגל ב"מכבי" ירושלים, הַבֹּקֶר, 18 במרץ 1940
↑  האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, כרך ב', עמודים 156 ו-159
↑  משחקי ליגה א' - ב-22 בינואר, דבר, 7 בינואר 1955
↑  מחר: 17 משחקים על הגביע הישראלי, דבר, 25 במרץ 1955
↑  "מכבי" ירושלים הואשמה "בקניית" שחקנים, על המשמר, 16 במאי 1957
המשחקים המבוימים, קול העם, 22 במאי 1957
↑  מכבי פתח תקוה - הפועל רמת גן 1:1 (0:1), דבר, 13 בספטמבר 1959
↑  הפועל בוקעתה בליגה ד', עמוד 23, עיתון חדשות הספורט, פנים חדשות יעשו בשבת הקרובה צעד ראשון בליגה ד' ביניהן מכבי ירושלים
↑  100 שנות כדורגל (1906–2006), עמוד 35
↑  1928 הייתה שנת קבלת ההתאחדות הארץ ישראלית לפיפ"א, ובהודעת הקבלה נכתב כי מכבי חשמונאי זכתה באליפות הליגה. הודעה זו ידועה כשגויה לחלוטין, כיוון שעונת המשחקים הראשונה בליגה הארץ ישראלית נערכה בפועל רק בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. לא ידוע מה מקורה של טעות זו, ועיתונאי הספורט אלישע שוחט משער בספרו "100 שנות כדורגל בישראל" כי הרישום נעשה לצורכי יחסי ציבור בפיפ"א. בעקבות פרשה זו הקבוצה רשומה עד היום כ"זוכה" הרשמית בליגה של שנת 1928, שלמעשה לא התקיימה מעולם.
↑  במשחק הגמר הפועל תל אביב (ששמה היה אז "הפועל אלנבי") ניצחה את מכבי חשמונאי ירושלים עם התוצאה 0–2, אך לאחר המשחק הקבוצה הירושלמית הגישה ערעור להתאחדות בטענה שכדורגלן הפועל משה מאיר שהשתתף במשחק לא היה כלול ברשימת הכדורגלנים שהוגשה לפני המשחק. הערעור התקבל תוך החלטה ששתי הקבוצות הוכרזו כזוכות בגביע.
↑  40 שנות קיום מכבי ירושלים, פורסם בעיתון הבקר ב-18 נובמבר 1951⁩
↑  "ספר הכדורסל"/אלישע שוחט
הקבוצה ב-1927 במהלך אחד ממסעות המשחקים לקהיר, בהם הודרכה על ידי המאמן לומק (שמעון רוטנר)
משחק בין מכבי חשמונאי לקבוצת המשטרה הבריטית, בו צפה בין היתר הברון אלפרד מונד (1928)
שחקני הקבוצה לפני גמר הגביע של 1928
מכבי "בר כוכבא" ירושלים
מכבי ירושלים בדרבי עירוני מול בית"ר ירושלים - יום טורינו 1950 מגרש ימק"א
מכבי ירושלים (משמאל) במשחק דרבי מול בית"ר ירושלים יום טורינו 1950
רצח שופטי בית המשפט העליון של איראן

| --- | --- |

 קואורדינטות:  35°40′54″N 51°25′08″E﻿ / ﻿35.6816°N 51.4189°E﻿ / 35.6816; 51.4189
 סוג:  אירוע 
  (למפת טהראן מוגדלת) בית המשפט העליון של איראן(למפת טהראן רגילה) בית המשפט העליון של איראן he
 
רצח שופטי בית המשפט העליון של איראן הוא רצח שהתרחש ב-18 בינואר 2025 בטהראן כאשר תוקף חמוש בסכין, נכנס למבנה בית המשפט, חטף את אקדחו של מאבטח ופתח בירי. בו נהרגו שני קאדים בכירים (שופטי שריעה), עלי רזיני ומוחמד מוג'יסה. התוקף התאבד זמן קצר לאחר הירי, לפני שניתן היה לעצור אותו. שני השופטים דנו בתיקים נגד מפגינים, אמנים ופעילי אופוזיציה ולפי הדיווחים היו להם תפקידים בהוצאות להורג של אסירים פוליטיים איראנים ב-1988 (אנ').
רקע

לפי חוקת איראן, בית המשפט העליון הוא הסמכות השיפוטית העליונה במדינה. מערכת המשפט של איראן מבוססת על השריעה, ושופטים נדרשים לידע מדוקדק בחוקי האסלאם. בשנת 2005 נרצח השופט חסן מוגדס (אנ').
התקיפה

התוקף, חמוש בסכין, נכנס לבית המשפט העליון, דקר מאבטח ולקח את אקדחו. לאחר מכן הוא החל לירות בתוך המשרדים של בית המשפט. במהלך הירי, הוא הצליח להיכנס למשרדיהם של שני קאדים בכירים, עלי רזיני ומוחמד מוג'יסה, ולירות בהם למוות.
לאחר מכן, התוקף פנה לאזור אחר בבניין, שם הוא התאבד באמצעות נשקו לפני שכוחות הביטחון הצליחו לעצור אותו. במהלך האירוע נפצעו גם כמה עובדים ושומרים נוספים.
ההרוגים > עלי רזיני

עלי רזיני (בפרסית: علی رازینی; 23 במאי 1953 – 18 בינואר 2025) היה שופט ופוליטיקאי איראני. הוא כיהן במועצת המומחים האיראנית מ-2007 עד 2016. רזיני היה יעד לניסיון התנקשות ב-1998.
ההרוגים > מוחמד מוג'יסה

מוחמד מוג'יסה (בפרסית: محمد مقیسه; 1956 – 18 בינואר 2025) היה שופט איראני. הוא כיהן בבית המשפט העליון של איראן משנת 2020 ועד מותו. מוג'יסה גזר את גזר הדין של נסרין סותודה ודן בעניינו של חוסיין רג'ביאן (אנ'). הוא היה נתון לסנקציות בדצמבר 2019 על ידי המשרד לבקרה על נכסים זרים במהלך ההפגנות באיראן (2019–2020). בזמן הירצחו הוא היה בן 68.
המפגע

הרוצח זוהה כפרשאד אסאדי, אזרח איראני בן 39, יליד 1986. אסאדי עבד בבית המשפט העליון במשך שבע עד שמונה שנים כעובד שירות. מניעיו אינם ידועים, אך ידוע כי הפיגוע היה מתוכנן מראש וכי אסאדי לא קיבל את העלאת השכר שרצה.
השלכות

המנהיג העליון עלי ח'אמנאי הביע את תנחומיו על "מות הקדושים" של שני השופטים, ושיבח אותם כאחים מוג'אהידין. נשיא איראן מסעוד פזשכיאן אמר כי יש לחקור במהירות את המעשה ה"טרוריסטי והפחדני".
דובר מערכת המשפט האירנית, אסע'ר ג'האנגיר, ציין כי השופטים עסקו ב"תיקים של ביטחון לאומי, כולל ריגול וטרור". על פי העיתון "טהראן טיימס" מספר אנשים שעבדו בבניין בית המשפט שבו התרחש הפיגוע נעצרו.
התובע הכללי מוחמד ג'עפר מונטזרי (אנ'), תיאר את ההרג כ"מחיר" שהרפובליקה האסלאמית משלמת עבור "הישרדותה". הוא ציין כי "שופטים צעירים ומוכשרים" יחליפו אותם בקרוב.
ראו גם

מתקפת הטרור בטהראן (2017)
המתקפה על שגרירות אזרבייג'ן באיראן
מחנה זארבורג

המחנה ב-1913
מחנה זארבורג (בגרמנית: Saarburgkaserne) היה מחנה, שהוצבו בו חיילים של הבונדסוור בקתריננפורשטאדט (Katharinenvorstadt) בלנדסברג על הלך שבדרום גרמניה, כ-60 ק"מ ממערב למינכן. הוא נקרא על שם זארבורג (אנ') שבחבל הסאר.
היסטוריה

המחנה נבנה בשנים 1900 עד 1905 לשימושו של גדוד תותחני השדה ה-9 של צבא בוואריה. לאחר שחזר הגדוד ממלחמת העולם הראשונה, הוא שכן בלנדסברג עד פירוקו. שרידי הגדוד השתתפו כפרייקור בדיכוי הרפובליקה הסובייטית הבווארית במינכן.
לאחר התארגנות מחדש של צבא בוואריה (גר'), הוקם הגדוד השני של רגימנט התותחנים השביעי והוצב במחנה זה, עם שתי סוללות ארטילריה הרריות. בשנת 1927 הפך המחנה לבסיס הימי הדרומי ביותר של הצי הגרמני, הרייכסמרינה (אנ'), והוקם בו שירות המודיעין הימי הדרומי.
כחלק מחימוש הוורמאכט, שונה שמו של המחנה ל"מחנה זארבורג", לזכר קרב זארבורג (1914). גדוד התותחנים 63 של הוורמאכט שכן במחנה. ניתן להבין את ההתייחסות לחבל הסאר בשם המחנה, כפי שנקבע בשנת 1935, גם כתעמולה לשילובו של חבל הסאר ברייך הגרמני.
היסטוריה > מחנה העקורים לנדסברג

מחנה זארבורג נכבש עם כיבוש לנדסברג על ידי הארמייה השביעית האמריקאית. לאחר תום המלחמה, בשנת 1945, הוקם במקום מחנה העקורים לנדסברג בסיוע אונרר"א, מינהל הסעד והשיקום של האו"ם. המחנה התקיים עד 1951.
היסטוריה > שימושים צבאיים

כחלק מחימושה של גרמניה המערבית מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה (Wiederbewaffnung) (אנ'), הוקם במחנה זארבורג גדוד האספקה מספר שלוש של חיל האוויר הגרמני, בשנת 1958. לאחר זמן קצר הועבר הגדוד לקסרקטין וולפן הסמוך. בשנת 1963 נפרסו במקום כנף טילים 1 (FKG1) (גר') וחלקים מיחידת התותחנים האמריקאית 74 (חטיבת החימוש ה-59 (אנ')). בשל הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני (חוזה INF), פורקה כנף הטילים ב-31 בדצמבר 1991. עד העתקתה לבסיס חיל האוויר בקאופבוירן (אנ') שבקאופבוירן (אנ') שבדרום גרמניה, הועברה קבוצת הטילים החמישית (קבוצת 5 / FlaRak 22) באופן זמני למחנה זארבורג. המחנה נסגר בשנת 1993.
היסטוריה > הנצחת מחנה העקורים

בשנת 1989 יזם אנטון פוסט (אנ'), יחד עם עמותת אזרחי לנדסברג, הצבתו של לוח זיכרון בכניסה למחנה העקורים שהיה קיים בעבר במחנה זארבורג. בכתובת על הלוח נזכר השימוש במקום לפני 1945 בידי הוורמאכט ובהמשך על ידי הבונדסוור. כמו כן מוזכרת הקמת אחד ממחנות העקורים הראשונים שהיה שמור בלעדית לעקורים יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה. אל"ם א. ד. אירווינג היימונט, מפקדו הראשון של המחנה, תרם את הלוח, והצבתו נתמכה על ידי העיר לנדסברג והבונדסוור. הנואם הראשי בעת חנוכת השלט היה ד"ר אברהם י' פק (Abraham J. Peck) מהארכיון היהודי האמריקאי, יליד המחנה. דובר נוסף היה ד"ר סימון סנופקובסקי (גר'), ניצול השואה, תושב לשעבר במחנה העקורים לנדסברג ונשיא הקהילות היהודיות בבוואריה.
במחנה הוסרט חלק מהסרט ארוכה היא הדרך בכיכובו של ישראל בקר.
מבני מחנה זארבורג שופצו ברובם, והם כיום מרכז מגורים ושירותים (משרד המס של העיירה לנדסברג). בחדר האוכל של הקצינים (אנ') לשעבר פועלת הנהלת משרדי שימור המורשת התרבותית (אנ'), שאירחה את הפרויקט התרבותי הגרמני "קוורה" (גר').
מבצע מפולת שלגים

מבצע מפולת שלגים היה שם הקוד של נחיתות בעלות הברית ליד נמל סלרנו, שבוצע ב-9 בספטמבר 1943, במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה. האיטלקים פרשו מהמלחמה יום לפני הפלישה, אך בעלות הברית נחתו באזור המוגן על ידי כוחות גרמנים. המבצע תוכנן תחת השם "Top Hat", ונתמך על ידי תוכנית ההונאה מבצע בורדמן.
הנחיתות בוצעו על ידי הארמייה האמריקאית החמישית, בפיקודו של הגנרל האמריקאי מארק וו. קלארק. היא כללה את הקורפוס האמריקאי ה-6, הקורפוס הבריטי ה-10 והדיוויזיה המוטסת ה-82, בסך הכל כתשע דיוויזיות. מטרותיה העיקריות היו לתפוס את נמל נאפולי כדי להבטיח אספקה מחודשת, ולחתוך לחוף המזרחי, על מנת ללכוד את חיילי הציר דרומה יותר.
על מנת למשוך חיילים משטח הנחיתה, בוצע מבצע בייטאון. זו הייתה נחיתה של הארמייה השמינית הבריטית בקלבריה ב"בוהן" של איטליה, ב-3 בספטמבר. נחיתות ימיות בו זמנית בוצעו על ידי הדיוויזיה הבריטית המוטסת ה-1 בנמל טאראנטו (מבצע סלפסטיק). הגנרל הבריטי ברנרד מונטגומרי חזה שבייטאון יהיה בזבוז של מאמץ משום שהניח שהגרמנים יתמודדו בקלבריה; אך אם הם לא יעשו זאת, ההסחה לא תעבוד. הוכח שהוא צדק. אחרי מבצע בייטאון, הארמייה השמינית צעדה 300 מיל (480 קילומטרים) צפונה לאזור סלרנו ללא שום התנגדות מלבד מכשולי דרכים.
נחיתות סלרנו בוצעו ללא הפצצות ימיות או אוויריות קודמים על מנת להשיג הפתעה. ההפתעה לא הושגה. כשהגל הראשון התקרב לחוף בפסטום, רמקול מאזור הנחיתה הכריז באנגלית, "בואו ותוותרו. אנחנו מכסים אתכם." הכוחות תקפו בכל זאת.
הגרמנים הקימו עמדות ארטילריה ומקלעים ופיזרו טנקים דרך אזורי הנחיתה שהקשו על ההתקדמות, אך אזורי החוף נכבשו. בסביבות השעה 07:00 בוצעה התקפת נגד מתוכננת על ידי דיוויזיית הפאנצר ה-16. זה גרם לנפגעים כבדים אך ההתקפה נהדפה. גם הבריטים וגם האמריקאים התקדמו בצורה איטית, ועדיין היה פער ביניהם 10 מיל (16 קילומטרים) בסוף היום הראשון. הם התחברו עד סוף היום השני וכבשו 35–45 מיל (56–72 קילומטרים) של קו החוף לעומק של 6–7 מיל (9.7–11.3 קילומטרים).
במהלך 12–14 בספטמבר הגרמנים ארגנו התקפת נגד מאוחדת של שש דיוויזיות של כוחות ממונעים, בתקווה לזרוק את ראש החוף של סלרנו לים לפני שיוכל לחבור עם הארמייה השמינית הבריטית. נגרמו אבדות כבדות, מכיוון שכוחות בעלות הברית היו מפוזרים מכדי להיות מסוגלים להתנגד להתקפות מרוכזות. הכוחות החיצוניים ביותר נסוגו אפוא על מנת לצמצם את ההיקף. ההיקף החדש נערך בסיוע ימי ואווירי, אם כי ההתקפות הגרמניות הגיעו במקומות מסוימים כמעט עד לחופים.
אסטרטגיה של בעלות הברית

לאחר תבוסת הכוחות האיטלקיים וקורפוס אפריקה בצפון אפריקה, הייתה מחלוקת בין בעלות הברית לגבי מה צריך להיות הצעד הבא. וינסטון צ'רצ'יל רצה במיוחד לפלוש לאיטליה, שאותה כינה "הבטן התחתית של אירופה" (בדרך כלל מצוטט בטעות "בטן רכה"). התמיכה העממית באיטליה במלחמה הלכה וירדה, והוא האמין שפלישה תרחיק את איטליה, ובכך את השפעתו של הצי האיטלקי (רג'יה מרינה) בים התיכון, ותפתח אותה לתנועת בעלות הברית. זה יקל הרבה יותר על אספקת כוחות בעלות הברית במזרח התיכון ובמזרח הרחוק, ויגדיל את האספקה הבריטית והאמריקנית לברית המועצות. בנוסף, הוא יכבול את הכוחות הגרמניים, וירחיק אותם מהפלישה המתוכננת לנורמנדי - מבצע אוברלורד.
עם זאת, הגנרל ג'ורג' מרשל וחלק גדול מהמטה האמריקני לא רצו לבצע שום פעולות שעלולות לעכב את הפלישה לנורמנדי. כשהתברר שלא ניתן לבצע את מבצע אוברלורד ב-1943, הוסכם שיש להשתמש בכוחות בצפון אפריקה כדי לפלוש לסיציליה, ללא התחייבות לפעולות המשך.
מפקדת כוחות הברית המשותפת AFHQ הייתה אחראית מבצעית לכל כוחות היבשה של בעלות הברית בזירת הים התיכון והם אלה שתכננו ופיקד על הפלישה לסיציליה ולאיטליה.
פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943, בשם הקוד מבצע האסקי, הייתה מוצלחת ביותר, אף על פי שרבים מכוחות הציר שם הצליחו להימנע מלכידה ולברוח ליבשת. חשוב מכך, הפיכה הדיחה את בניטו מוסוליני כראש ממשלת איטליה, שהחלה אז להתקרב לבעלות הברית כדי לעשות שלום. האמינו שפלישה מהירה לאיטליה עשויה לזרז כניעה איטלקית ולהניב ניצחונות צבאיים מהירים על החיילים הגרמנים שיילכדו כעת בלחימה במדינה עוינת. עם זאת, ההתנגדות האיטלקית (ויותר מכך הגרמנית) התגלתה חזקה יחסית, והלחימה באיטליה נמשכה גם לאחר נפילת ברלין. בנוסף, הפלישה הותירה את בעלות הברית בעמדה של אספקת מזון ואספקה לשטח שנכבש, נטל שאם לא כן היה נופל על גרמניה. כמו כן, איטליה שנכבשה על ידי צבא גרמני עוין הייתה מייצרת בעיות נוספות עבור המפקד העליון הגרמני אלברט קסלרינג.