stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הניסים הבריטיים
היסטוריה

הצבעים כחול, אדום ולבן היו צבעיהם של שלוש השייטות של הצי המלכותי הבריטי אשר נוצרו בעקבות ארגונו מחדש של הצי המלכותי בשנת 1652 בידי האדמירל רוברט בלייק. לכל שייטת היה דגל הצבוע על פי צבעה.
השייטת האדומה שייטה באזור הים הקריבי וצפון האוקיינוס האטלנטי.
השייטת הלבנה שייטה באזור חופי בריטניה, צרפת, והים התיכון.
השייטת הכחולה שייטתה באזור דרום האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
נס אדום ייצג גם ספינות מלחמה אשר לא הוקצו לפיקוד שייטת מסוימת (זאת אומרת, הפליגו תחת פיקוד עצמאי) ושימש גם כדגל צי הסוחר האנגלי משנת 1674 (צו מלכותי של המלך צ'ארלס השני אישר את הנפתו של הנס האדום על ספינות צי סוחר אנגליות עצם הוצאתו של הצו משנת 1674 מאשש כי הנס האדום היה בשימוש ספינות צי סוחר אנגליות עוד לפני הוצאתו).
באותו הזמן הניסים הציגו את דגל אנגליה (צלב ג'ורג' הקדוש) בקנטון. נס אדום דומה הונף גם על ספינות הצי המלכותי הסקוטי כאשר בקנטון הוצג דגל סקוטלנד. עם חוקי האיחוד של 1707 אשר אשררו את אמנת האיחוד אשר נחתמה שנה קודם לכן והועברו בפרלמנטים של ממלכת סקוטלנד וממלכת אנגליה (אשר כללה גם את נסיכות ויילס) הוצג גם דגל איחוד חדש אשר שובץ בקנטון הנסים. עיצוב זה זכה לאישורה של המלכה אן אשר הכריזה כי הנס האדום יהיה בשימוש הן של ספינות הצי המלכותי והן על ספינות אשר בבעלותם של "נתיננו האהובים". כתוצאה מחוק איחוד נוסף בשנת 1801 בין ממלכת בריטניה הגדולה לממלכת אירלנד, נוצר דגל חדש, צלב פטריק הקדוש נוסף לדגל הממלכה המאוחדת, וכתוצאה מכך הוחלף דגל האיחוד בקנטון הניסים הבריטיים.
רבים באדמירליות חשו כי עצם השימוש בשלושה דגלים נפרדים בידי הצי המלכותי מיושן ומבלבל ובנוסף חשבו כי על ספינות צי הסוחר להיות מסומנות בדגלים שונים מספינות המלחמה של הצי המלכותי. דבר המלך במועצה מיולי 1864 קבע כי הנס הלבן ישויך לצי המלכותי, הנס הכחול יועד להיות הצבעים לספינות בפיקוד חיל המילואים של הצי המלכותי כמו גם (בציון תג או סמל ראוי) כדגל אשר בשימוש ספינות בשירות הממשלה. הנס האדום יועד לצי הסוחר הבריטי. סידור זה תקף גם היום.
כמה שנים לאחר מכן (1867-1869), האדמירליות קבעה כי נס כחול המוכתם במטען ישמש ספינות אשר בשירות ציבורי או צבאי של הקולוניות הבריטיות הרבות. רבות מן המושבות היו חייבות להשתמש בנס הכחול עקב העובדה כי רוב הספינות היו בשירות ממשלתי; לכמה מן המושבות (לדוגמה: אוסטרליה הדרומית) היו אף ספינות מלחמה. כתוצאה מכך, הנס הכחול הונף בכל רחבי האימפריה הבריטית וכך הפך למודל עבור דגלם של קולוניות וקולוניות לשעבר של האימפריה. באותן השנים, מספר קולוניות גדולות קיבלו את אישור משרד הימייה להניף את הנס האדום (אשר יועד לשימוש ספינות סוחר) על ספינות הסוחר שלהן, המושבות היו: קנדה (1892), ניו זילנד (1899), אוסטרליה (1901), דרום אפריקה (1910) וקפריסין (1922). המושבות אשר לא קיבלו את אישור המשרד להנפת נס אדום משלהן היו אמורות להניף נס אדום חלק, אולם גרסאות לא רשמיות של ניסים אדומים המוכתמים בסמלי המושבות היו בשימוש גם כן.
סברה נוספת לעיצובם של דגלי המושבות הייתה כי הם התבססו על עיצובי הדגלים של השייטת אשר פטרלה באזורם (ולכן דגל ברמודה הוא דגל אדום ודגלי אוסטרליה וניו זילנד הם דגלים כחולים), יש לזכור כי לאוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה (עד 1928, קנדה (עד 1965) ולברמודה יש גם דגלים אדומים וגם כחולים כך שהתאוריה מעט בעייתית.
דגל ארצות הברית עוצב גם הוא על פי התבנית הזו והדגלים הראשונים של המהפכה האמריקנית היו גרסאות של הנס האדום. דגל האיחוד הגדול (נס אדום בתוספת שישה פסים לבנים) היה הדגל אשר הונף במהלך קרבות העצמאות עד אשר הוחלף הדגל כדגל שבקנטון שלו משובצים כוכבים בשנת 1777.
השימוש המודרני

הניסים הבריטיים אשר בשימוש כיום ניתנים לסיווג לחמש קטגוריות בסדר חשיבות יורד:
הנס הלבן
הנס הכחול
נס כחול מוכתם בסמל
נס אדום מוכתם בסמל
נס אדום
סדר החשיבות המסורתי של הדגלים היה אדום, לבן, כחול כאשר הנס האדום היה הבכיר ביותר.
השימוש המודרני > נס לבן

מאז הארגון מחדש של הצי המלכותי בשנת 1864 השימוש בנס הלבן (דגל צלב ג'ורג' הקדוש עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) הוגבל לשימוש על ספינות, אוניות, צוללות ובסיסי חוף של הצי המלכותי. גם לשייטת היאכטות המלכותית יש אישור להניף את הנס הלבן כדגל השייטת.
השימוש המודרני > נס כחול

הנס הכחול (שדה כחול כהה עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) נקי מכל סמל מונף על ספינות אשר מגויסות תחת צו של מפקד חיל המלואים של הצי המלכותי. צו שכזה עשוי להיות מונפק לקצינים בדימוס של הצי המלכותי או של צייהם של אחדות מממלכות חבר העמים הבריטי. על רב החובל להיות בדרגת לוטננט לפחות ועל צוותה ספינת דיג למנות לפחות ארבעה יוצאי צי על מנת לקבל צו שכזה. מועדוני יאכטות מסוימים רשאים להניף את הנס הכחול ללא כל סמל.
השימוש המודרני > נס כחול (מוכתם)

דגליהם של משרדי הממשלה הבריטית הם ניסים כחולים אשר "מוכתמים" בתג או בסמל המשרד כמו גם הממשלות של הקולוניות אשר משבצות את סמל הקולוניה על הדגל. ניסים מוכתמים אחרים כוללים דגלי נמלים ורציפים ממשלתיים, דגל המכס, לויד מלונדון, רשות הדואר הבריטי ומשרד המלחמה הבריטי ומשרדים אחרים. דגלהם של אוסטרליה וניו זילנד הם ניסים כחולים מוכתמים. מספר מועדוני יאכטות רשאים להניף את ניסים כחולים מוכתמים.
השימוש המודרני > נס אדום מוכתם

בית טריניטי (הממונה על רשות המגדלורים באנגליה, ויילס והמים הטריטוריאליים) מניף את הנס האדום (שדה אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) מוכתם בסמל הבית, גם מספר מועדוני יאכטות, ספינות סוחר וספינות פרטיות הרשומות בטריטוריות מעבר לים ובמספר ממלכות חבר העמים מניפות נס אדום המוכתם בסמל הטריטוריה.
השימוש המודרני > נס אדום

נס אדום הנקי מכל סמל הוא דגלם של ספינות צי הסוחר הבריטי וספינות פרטיות הרשומות בממלכה המאוחדת. הנס האדום הוא הדגל הנכון להנפה כנס ידידות על ידי ספינה זרה המשייטת במים הטריטוריאליים של הממלכה המאוחדת. ספינות מהטריטוריות שמעבר לים רשאיות להניף נס אדום המוכתם הסל המשובה שלהם.
דגלים נוספים

נס חיל האוויר המלכותי ודגל התעופה האזרחית הבריטית הם דגלים בצבע כחול שמיים עם דגל האיחוד בקנטון. דגל חיל האוויר המלכותי מוכתם בראונדל אדום-לבן-כחול (אשר מעטר את מטוסי חיל האוויר המלכותי) ואילו על דגל התעופה האזרחית מוטבע צלב בצבע כחול כהה ממוסגר בלבן. דגלי פיג'י וטובלו גם כן כי ניסים כחולים מוכתמים בצבע כחול שמיים.
לדגל חברת הודו המזרחית כמו גם לדגל האיחוד הגדול של שלוש עשרה המושבות האמריקניות היה שדה אדום משובץ בפסים לבנים, דגלים הדומים לדגלי הפסים הלבנים-אדומים והפסים הלבנים-ירוקים אשר היו בשימוש הצי האנגלי במאה ה-16.
שני דגלים בעלי שדה צהוב נמצאים בשימוש בדרום האוקיינוס השקט, ושניהם מציגים את צלב הדרום. דגלו האישי של מושל ויקטוריה הוא למעשה דגל ויקטוריה בעל שדה צהוב במקום כחול כהה. דגל ניואה, שהיא טריטוריה של ניו זילנד, גם הוא בעל שדה צהוב, השינוי העיקרי בדגל זה הוא חמשת הכוכבים המשובצים על דגל הממלכה המאוחדת אשר בקנטון.
ישנם מספר עדויות לשימוש בנס ירוק המוכתם בנבל בריאן בורו מוזהב במימי אירלנד הבריטית. כיום לא ברור מה היה מעמדו של הדגל והאם היה בשימוש בידי ספינות סוחר איריות בזמן כלשהו.
דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוא דגל עם שטח לבן המוכתם בסמל הטריטוריה, בעוד שעל שטחו של דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי מופיעים גלים כחולים על רקע לבן המוכתמים בסמלה.
דגלי קנדה

בשנת 1868, הפכה האדמירליות הבריטית את נס קנדה הכחול לדגל אשר היה בשימוש בידי ספינות הממשל הקנדיות ובשנת 1892 נכנס נס קנדה האדום לשימוש ספינות סוחר קנדיות. בשנת 1870 לערך, השתמשה קנדה, באופן לא רשמי, בנס אדום המוכתם בסמלי הפרובינציות שלה תחת מגן אחד, כדגלה הלאומי ובשנת 1924 דבר המלך במועצה הפך את נס קנדה האדום לדגל הרשמי של קנדה והחליף את מגן הפרובינציות בשלט האצולה של קנדה. הנס האדום הוחלף בדגל עלה המייפל בשנת 1965 ובאותה השנה אימצו הפרובינציות ניסים אדומים משלהם כדגלי הפרובינציות כאקט מחאה כנגד ההחלפה.
ראו גם

| --- | --- |
 הצי המלכותי הבריטי  נס כחול  נס אדום  נס לבן  נס ירוק  דגל ימי  דגל הממלכה המאוחדת:  דגל אוסטרליה  דגל ניו זילנד  דגל טובאלו השימוש בדגל הממלכה המאוחדת בדגלים מחוץ לממלכה  דגלי קנדה  דגלי אוסטרליה  דגלי ניו זילנד
לקריאה נוספת

Flags and flag etiquette. In Fowler, Jean (Ed.): Reed's Nautical Almanac 1992, pp. 13:1–13:8. East Molesey: Thomas Reed Publications.
ציורי דגלים ימיים משנת 1783
הנס הלבן, דגל הצי המלכותי הבריטי
הנס הכחול, דגל הממשל הבריטי
הנס האדום
נס חיל האוויר המלכותי
דגל האוויר האזרחי הבריטי
הרפובליקה הפיליפינית השנייה

הרפובליקה הפיליפינית השנייה שהייתה ידועה גם בשם הרפובליקה של הפיליפינים, הייתה מדינת בובות של האימפריה היפנית שהוקמה ב־14 באוקטובר 1943, במהלך הכיבוש היפני במדינה והתפרקה באוגוסט 1945, עם כניעת היפנים.
רקע

לאחר הפלישה היפנית לפיליפינים הכריז הנשיא מנואל קזון על בירת הפיליפינים, מנילה כעיר פתוחה על מנת למנוע מהצבא היפני הקיסרי להרוס את העיר. לאחר ההכרזה, העיר הייתה למעשה תחת שליטתו של ראש העיר, חורחה ב. ורגאס (אנ'). בינואר 1942, נכנסו היפנים למנילה. יפן כבשה את הפיליפינים במלואה רק במאי של אותה השנה, לאחר שניצחו בקרב על קורגידור.
הגנרל היפני הומה מסאהרו הוציא צו פירוק לחבר העמים בפיליפינים הקים במקום את הוועדה המבצעת הפיליפינית שהייתה למעשה ממשלת אד-הוק. ראש הממשלה שמונה היה וראגס. בינתיים, הממשלה הוציאה צו שהקים את איגוד שירותי הפיליפינים החדש, שהיה למעשה סניף היפני של מפלגת טאיסיי יוקוסאנקאי. המפלגה הפכה למפלגה החוקית היחידה במדינת האיים וכל המפלגות הפוליטיות הקיימות הוצאו מחוץ לחוק. בניגנו אקינו האב מונה למנכ"ל התנועה.
רקע > הקמת הרפובליקה

לפני הקמת ועדת ההכנה נתנו היפנים אפשרות להעמיד את הפיליפינים תחת הדיקטטורה של ארטמיו ריקארטה, שחזר מגלות בעיר היפנית יוקוהמה לכדי לסייע בחיזוק תנועת שלהם. עם זאת, ועדת ההנהלה הפיליפינית סירבה לאפשרות זו ובחרה להפוך את הפיליפינים לרפובליקה עצמאית. במאי 1943, במהלך ביקורו הראשון בפיליפינים הבטיח ראש ממשלת יפן, הידקי טוג'ו להשיב את העצמאות לפיליפינים וזאת כחלק ממסע התעמולה היפני קידוש עקרון הפאן-אסייתיות.
בעקבות כך הוחלט להקים את ועדת ההכנה לעצמאות הפיליפינים, שהייתה מורכבת מ-20 חברים. ועדת ההכנה, שבראשותה עמד חוזה לורל הציגה את טיוטת החוקה של המדינה החדשה ב-4 בספטמבר 1943 ושלושה ימים לאחר מכן, האספה הכללית אישרה את הטיוטה.
שלושה ימים לאחר הקמת האספה הלאומית, התקיימה ישיבת הפתיחה שלה בבניין של הבית המחוקקים שפעל שלפני המלחמה, בניגנו אקינו האב נבחר לנשיא הראשון של בית המחוקקים החדש וחוזה לורל. ב-14 באוקטובר נחנך בית המחוקקים, הנשיא לשעבר אמיליו אגינלדו, והגנרל ארטמיו ריקארה הרימו את הדגל הפיליפיני, בו נעשה שימוש במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים שהציגה שמש אנתרופומורפית. זו הייתה הפעם הראשונה מאז תחילת הכיבוש היפני במדינת האיים שהדגל הוצג וההמנון נשמע.
עוד באותו היום נחתמה הסכם הברית בין הרפובליקה הפיליפינית החדשה לממשלת האימפריה היפנית שאושרה כעבור יומיים על ידי האספה הלאומית היפנית.
היסטוריה > משבר המזון

הממשל, בעקבות מחסור חמור במזון, החליט להקים סוכנות לחלוקת אורז, זאת אף על פי שבפועל מרבית משלוחי האורז הוחרמו על ידי חיילים יפנים. מנילה הייתה אחת מהערים הרבות במדינה סבלו ממשבר חמור, בעיקר בשביל טייפון שפגע במדינה בנובמבר 1943. היפנים, על מנת להעלות את קצב ייצור האורז במדינה, הביאו אורז הוראי הגדל במהירות, והשימוש בו נעשה לראשונה בטייוואן. אורז הוראי הפך את הפיליפינים לעצמאים באורז עד 1943, אך גשמים במהלך 1942 מנעו את השימוש בו באותה תקופה.
אחת הסיבות הרבות לכישלון בהשגת השקט שלו קיוו היפנים במהלך המערכה בפיליפינים (1941–1942) והנוכחות הכבדה של לוחמי גרילה פיליפינים, נבעה מאדישותם של החיילים היפנים כלפי יסודות הכלכלה הפיליפינית. הקראבאו סיפק את כוח העבודה העיקרי שאיפשר לחקלאים הפיליפינים לגדל אורז ומצרכי מזון בסיסיים אחרים. סיורים של הצבא הקיסרי היפני באי החרימו מהתושבים לא רק אורז ומצרכי מזון, אלא גם שחטו את הקרבאואים שלהם לבשר, ובכך מנעו מהחקלאים לגדל מספיק אורז בשביל להאכיל את התושבים הרבים. ניתן ללמוד זאת מכך שלפני מלחמת העולם השנייה היו כמעט 3 מיליון קרבאואים בפיליפינים, ועד תום המלחמה כמעט 70% מהם נשחטו, מתו או נהרגו. איים מסוימים בפיליפינים כדוגמת מינדורו, נשלטו בפועל על ידי לוחמי הגרילה הפיליפינים, כך שבעת המערכה השנייה בפיליפינים, הם סייעו רבות לאמריקנים לכבוש את האיים הללו בקלות מידי היפנים.
היסטוריה > פירוק הרפובליקה

ב־23 בספטמבר 1944 הכריזה הרפובליקה באופן רשמי על מלחמה נגד ארצות הברית והממלכה המאוחדת. ב-20 באוקטובר 1944 נחתו האמריקנים באי לייטה והחלו את שחרורם של הפיליפינים. ב-27 בפברואר 1945 נכבשה מנילה והממשלה הקודמת הוחזרה לשלטון. ב-4 ביולי 1945 הושלם שחרור האי. הגנרל האמריקאי, דאגלס מקארתור הורה על מאסרו של לורל, אך ב-1946 הכריז הנשיא מנואל רוחאס על חנינה כללית, ולורל שוחרר ממעצרו. לאחר מכן שב והשתלב בפוליטיקה הפיליפינית, נבחר לסנאט, ואף היה מועמד בבחירות לנשיאות בשנת 1949.
ראו גם

מנצ'וקוו
הקיסרות הווייטנאמית
הערות שוליים

↑  Vellut, J. L. (במרץ 1964). "Foreign Relations of the Second Republic of the Philippines, 1943–1945". Journal of Southeast Asian History. 5 (1): 128. doi:10.1017/S0217781100002246. JSTOR 20067478. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Aluit, Alphonso (1994). By Sword and Fire: The Destruction of Manila in World War II, 3 February-3 March 1945. Bookmark, Inc.
↑  Kasaysayan: History of the Filipino People, Volume 7. Reader's Digest. 1990.
↑  "Jose P". Angelfire. נבדק ב-21 באוקטובר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)תבנית:Unreliable source
↑  "Second Philippine Republic". Presidential Museum and Library. 2015. נבדק ב-24 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ileto, Reynaldo (2011). "Reflections on Agoncillo's "Revolt of the Masses" and the Politics of History". Asian Studies. 49: 500–501.
↑  Howe, Christopher (15 בדצמבר 1999). The Origins of Japanese Trade Supremacy: Development and Technology in Asia. ISBN 9780226354866. נבדק ב-17 בינואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Halili, M. C. (2004). Philippine History' 2004 Ed. ISBN 9789712339349. נבדק ב-17 בינואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  JOSE P. LAUREL. "PROCLAMATION NO. 30". נבדק ב-25 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| מדינות הציר במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| מדינות הציר | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית • האימפריה היפנית האימפריה היפנית • איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית •  ממלכת הונגריה • ממלכת רומניה ממלכת רומניה • ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה |  |
| מדינות בובה יפניות |  הודו החופשית • הפיליפינים הרפובליקה הפיליפינית השנייה •  הקיסרות הווייטנאמית •  מדינת בורמה • מנצ'וקוו מנצ'וקוו •  מנגג'יאנג •  ממשלת ואנג ג'ינג-ויי •  ממלכת קמפוצ'יאה •  ממלכת לואנג פרבאנג |  |
| מדינות בובה גרמניות |  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית •  המדינה הסלובקית • נורווגיה הממשלה הלאומית •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה • הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה •  ממלכת אלבניה •  ממשלת ההצלה הלאומית •  מקדוניה העצמאית •  צרפת של וישי |  |
| מדינות בובה איטלקיות |  ממלכת אלבניה •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה •  מונטנגרו האיטלקית |  |
הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה

הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה (בצ'כוסלובקית: Československá republika) הייתה מדינה שהוקמה ב-1918 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתקיימה עד ועידת מינכן באוקטובר 1938, שבה אולצה למסור את חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, חלקים מדרום סלובקיה לממלכת הונגריה וחלק משלזיה הצ'כית לפולין.
היסטוריה > הקמת המדינה

צ'כוסלובקיה נוצרה ב-28 באוקטובר 1918 לאחר פירוק האימפריה האוסטרו הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה. היא כללה את השטחים המתועשים ביותר של הממלכה. צ'כוסלובקיה הורכבה מצ'כיה (בוהמיה ומוראביה) וסלובקיה, כמו כן צורפה לשני החלקים הללו גם רוס התת-קרפטית שישבו בה הרוסינים.
היסטוריה > בין מלחמות העולם

לאחר הקמתה חתם תומאש מסריק על הסכם עם התנועה הלאומית הסלובקית ונבחר לראש הממשלה הזמנית של צ'כוסלובקיה. באותה שנה הוא התמנה לנשיא הראשון של צ'כוסלובקיה וחזר ונבחר מחדש עד להתפטרותו, מחמת זקנה, בשנת 1935. לאחר פרישתו של מסריק ב-1935 מונה לנשיא תלמידו, אדווארד בנש.
המדינה סבלה מבעיות דמוגרפיות עקב הרגשת הקיפוח של המיעוטים הגרמני והסלובקי שלא השלימו עם הדומיננטיות הצ'כית. הגרמנים וההונגרים אף לא הכירו בקיומה. צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם הייתה מדינה דמוקרטית ומפותחת. היהודים היו בעלי זכויות מלאות, ובמדינה פעלו אישים כסופר קארל צ'אפק, והצייר אלפונס מוכה. הייתה זו תקופה של פריחה ושגשוג.
היסטוריה > הסכם מינכן

במרץ 1938 סיפחה גרמניה הנאצית את אוסטריה, ובספטמבר אותה שנה החל היטלר ללחוץ על בריטניה וצרפת על הצורך בסיפוח חבל הסודטים. בפגישה ביניהם ב-15 בספטמבר, הגיעו נוויל צ'מברלין והיטלר להסכמה שבריטניה לא תתנגד להחזרת חבל הסודטים לגרמניה, ואילו גרמניה תימנע מתביעות טריטוריאליות נוספות בעתיד.
לחץ צרפתי-בריטי על צ'כוסלובקיה שתסכים להחזרת אזורים מיושבים ברוב גרמני, נענה בסירוב צ'כוסלובקי. הבריטים והצרפתים איימו שבריטניה וצרפת יימנעו מסיוע צבאי במקרה שצ'כוסלובקיה תותקף, אם זו לא תקבל את התכתיב. ברית המועצות מצידה הבהירה שהיא תעמוד לעזרת צ'כוסלובקיה, וכי במקרה של תקיפה גרמנית, היא תשלח כוחות צבא לצ'כוסלובקיה דרך פולין או רומניה. שר החוץ הרוסי, מקסים ליטבינוב, אף נשא נאום בגנף בו חזר על ההבטחה הסובייטית.
אך ההבטחה הרוסית לא סיפקה את אדווארד בנש, נשיא צ'כוסלובקיה, שסבר שאם ברית המועצות תיכנס לצ'כוסלובקיה היא לא תמהר לצאת משם, וכמו כן לא רצה להביא לניתוק הקשרים בין ארצו למעצמות מערב אירופה. גם ריחוקה הגאוגרפי של ברית המועצות יחד עם סירוב פולני-רומני לאפשר לכוחות רוסיים לעבור דרך ארצותיהם היו מקשים על סיוע רוסי אפקטיבי. הממשלה הצ'כוסלובקית נכנעה בחוסר רצון ולמחרת התפטר הקבינט הממשלתי הצ'כי מתפקידו וראש המטה הכללי הצ'כסלובקי, יאן סירובי, התמנה לראש הממשלה.
ב-22 בספטמבר נפגש צ'מברלין שנית עם היטלר בגודסברג כשבאמתחתו הסכמתה המאולצת של צ'כוסלובקיה לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה. אולם בשלב זה היטלר הקשיח עמדות ונקט ב-1 באוקטובר כתאריך היעד לפינוי השטחים המדוברים מנוכחות צ'כוסלובקית. היטלר הוסיף תנאים נוקשים נוספים ובמיוחד התנאי ש"הצ'כים שיימלטו מהאזורים המסופחים לגרמניה לא יורשו לקחת עימם מאומה, כולל חפצים אישיים". תנאים אלו נועדו להצדיק מראש כיבוש גרמני כולל של צ'כוסלובקיה. ב-24 בספטמבר שב צ'מברלין ללונדון, כשהמלחמה נראתה בלתי נמנעת. צבאות בריטניה, צרפת וצ'כוסלובקיה התכוננו למלחמה נגד גרמניה, אולם ב-27 בספטמבר לאחר שהיטלר שלח מסר מרגיע לצ'מברלין שבכוונתו לספח אך ורק את חבל הסודטים, הוחלט על כינוס ועידה במינכן בניסיון להרגיע את הרוחות. במהלך הוועידה, שאליה צ'כוסלובקיה כלל לא הוזמנה, נכנעו מנהיגי בריטניה וצרפת לחלוטין לדרישותיו של היטלר, והוחלט על סיפוח חבל הסודטים לגרמניה עד ה-10 באוקטובר. ב-30 בספטמבר, אחר הצהריים, הכריז ראש ממשלת צ'כוסלובקיה, הגנרל סירובי, שהכניעה נכפתה על ממשלת צ'כוסלובקיה, וליווה את הכרזתו במחאה חריפה נגד העולם החופשי. הוא אמר: "ידידותינו ובנות בריתנו נטשו אותנו, נשארנו לבד". ממשלת צ'כוסלובקיה הייתה מאוכזבת ממה שראתה כבגידה של צרפת ובריטניה. הצ'כוסלובקים לא נמנעו מלהזהיר את בריטניה וצרפת שישלמו בארצותיהן הן על עזיבת צ'כוסלובקיה.
לאחר מכן

בעקבות הסכם מינכן הוקמה הרפובליקה הצ'כוסלובקית השנייה, אשר עד מהרה נאלצה למסור חלק משטחיה להונגריה ופולין, ובמרץ 1939 נכבשה על ידי גרמניה הנאצית.
יחסי חוץ

ב-14 באוגוסט 1920 נחתם בבלגרד הסכם ל"ברית הגנתית" בין צ'כוסלובקיה ובין "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים", לימים ממלכת יוגוסלביה.
ב-23 באפריל 1921 נחתם בבוקרשט הסכם דומה בין צ'כוסלובקיה ובין ממלכת רומניה. הברית הושלמה ב-7 ביוני 1921 על ידי חתימה בבלגרד של הסכם בין רומניה ובין ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, ועם תמיכת צרפת בהסכמים, הם הפכו להסכם ההסכמה הקטנה. סוכם בשנת 1929 על "מסמך כללי לפיוס, בוררות ולהסדר משפטי" בין שלוש חברות הברית והוא נחתם בבלגרד ב-29 במאי 1929.
מאמציו של שר החוץ הרומני ניקולאה טיטולסקו הביאו לניסיון לחזק את הברית על ידי חתימה בז'נבה ב-16 בפברואר 1933 על "ברית ארגונית".
ההסכמה הקטנה פעלה בתיאום עם ההסכמה הבלקנית. הברית החלה להתפורר בשנת 1936 והתפרקה סופית בשנת 1938 בעקבות הסכם מינכן כשהערבות הצרפתית לגבולות צ'כוסלובקיה לא יושמה.
הערות שוליים

↑  שפות מוכרות נוספות: גרמנית, רוסינית, יידיש
1 2 3  Munich באתר ה-BBC (באנגלית)
↑  על ההסכמה הקטנה ברשת
צ'כוסלובקיה בין מלחמות העולם
אדווארד בנש
הצבא האדום היפני

ערך זה עוסק בארגון טרור יפני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 
 מטה הארגון:  לבנון, פריז 
 חברים:  0 
 יושב ראש:  פוסאקו שיגנובו 
 תקופת הפעילות:  1971–2001 (כ־30 שנה) 
 
הצבא האדום היפני (ביפנית 日本赤軍, "ניהון סקיגון") היה ארגון טרור בין־לאומי שנוסד בפברואר 1971 בידי פוסאקו שיגנובו לאחר שהתפלג מן הליגה הקומוניסטית היפנית - סיעת הצבא האדום. בשיאו, מנה הארגון כארבעים חברים ונחשב לאחד מארגוני הגרילה המסוכנים ביותר. לצבא האדום היפני היו קשרים עם החזית העממית לשחרור פלסטין. בראשית שנות ה-80 חדל לפעול ביפן והיה תלוי כמעט לגמרי בחזית העממית לצורכי מימון, אימונים ואספקת נשק. בשנת 2001 חדל לפעול.
מטרותיו המוצהרות של הארגון היו להביא להפיכה נגד ממשלת יפן ונגד המלוכה בה, ולהתחיל במהפכה עולמית. למחתרת זיקה למשטר בקוריאה הצפונית ורבים משרידיה מתגוררים במדינה זו.
הארגון נודע גם בשמותיו הבריגדה האנטי-אימפריאליסטית הבין־לאומית, בריגדת המלחמה הקדושה, החזית הדמוקרטית האנטי-מלחמתית, ובראשי התיבות באנגלית JRA.
פעילים בולטים

פוסאקו שיגנובו, מייסדת הארגון וממנהיגיו. נעצרה בנובמבר 2000 באוסקה, יפן, לאחר ששנים רבות סברו שהיא נמצאת בלבנון. הואשמה בארגון מתקפות טרור, וחטיפות של בני אדם ומטוסים. כונתה בעבר "הטרוריסטית האישה המסוכנת ביותר בעולם", והייתה בין מתכנני הטבח בנמל התעופה לוד בשנת 1972. אוסאקה שבמרכז המדינה, ונעצרה על-ידי השלטונות. באפריל 2001, עוד לפני שנגזר עליה עונש, היא הודיעה מהכלא על פירוק "הצבא האדום היפני". ב-23 בפברואר 2006 גזר עליה בית המשפט עשרים שנות מאסר. שוחררה ב-28 במאי 2022.
קוזו אוקמוטו היה בין מבצעי מתקפת הטרור בנמל התעופה בלוד. שוחרר מן הכלא הישראלי במאי 1985 במסגרת עסקת ג'יבריל. לאחר מכן נכלא בלבנון בעוון זיוף ויזות ודרכונים. ב-1999 נתנו לו השלטונות הלבנונים מקלט מדיני בגלל מלחמתו בישראל.
פעולות בולטות

במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 ביצעו חברי הארגון מספר פעולות טרור בין־לאומיות.
31 במרץ 1970: חטיפת טיסת פנים של חברת התעופה היפנית בנמל התעופה של טוקיו. חברי הארגון נשאו חרבות סמוראי ופצצה. המטוס נחטף תחילה לקוריאה הדרומית, שם שוחררו הנוסעים. אחר כך המשיך לקוריאה הצפונית, שם שוחררו אנשי הצוות והחוטפים עזבו את המטוס. החוטפים נותרו בקוריאה הצפונית.
30 במאי 1972: הטבח בנמל התעופה לוד: התקפת מקלעים ורימוני יד בנמל התעופה לוד ליד תל אביב, כיום נמל התעופה בן-גוריון. 24 איש נהרגו, כשמונים נפצעו. אחד מהתוקפים התאבד בפיצוץ רימון יד, והשני נהרג ככל הנראה מירי של חברו. יש המשערים כי התקפה זו שימשה השראה לפיגועי התאבדות פלסטיניים.
יולי 1973: חברי הצבא האדום היפני הובילו קבוצת אנשי החזית העממית בחטיפת מטוס של חברת התעופה היפנית מעל הולנד. הצוות והנוסעים שוחררו בלוב, והמטוס פוצץ.
31 בינואר 1974: חברי הצבא האדום היפני תקפו מאגר נפט בסינגפור ולקחו חמישה בני ערובה על ספינה.
13 בספטמבר 1974: השתלטות על שגרירות צרפת בהאג שבהולנד. השגריר ועשרה בני אדם אחרים נלקחו כבני ערובה, ושוטרת הולנדית נורתה. לאחר משא ומתן ממושך שוחררו בני הערובה תמורת שחרור אחד מאנשי הצבא האדום, 300,000 דולר ושימוש במטוס, אשר הטיס את החוטפים תחילה לעדן ואחר כך לסוריה, אשר הכריחה אותם לוותר על הכופר שדרשו, מפני שלא עלה בקנה אחד עם דעותיה על פעילות מהפכנית.
אוגוסט 1975: אנשי הצבא האדום תפסו כחמישים בני ערובה בבניין משרדים בקואלה לומפור, מלזיה, ביניהם דיפלומטים אמריקאים ושוודים. בתמורה לשחרור בני הערובה שוחררו חמישה מאנשי הצבא האדום והוטסו ללוב.
28 בספטמבר 1977: אנשי הארגון חטפו מטוס של חברת התעופה היפנית והנחיתו אותו בדאקה, בנגלדש. בני הערובה שוחררו לאחר שממשלת יפן שחררה שישה מחברי הארגון ושילמה כופר.
4 בדצמבר 1977: חבר הארגון חטף מטוס של חברת התעופה המלזית, ולאחר שירה בטייסים ובעצמו המטוס התרסק וכל 100 הנוסעים נהרגו, ביניהם השגריר הקובני ביפן.
1986-7: ירי מרגמות על שגרירויות יפן, קנדה וארצות הברית בג'קרטה וברומא.
אפריל 1988: פיצוץ מועדון נופש של צבא ארצות הברית בנאפולי, איטליה. חמישה נהרגו.
הערות שוליים

↑  שמעון כהן, כבוד בתנועתו של עבאס לקוזו אוקומוטו, באתר ערוץ 7, 2 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302817205171  LCCN: nr94030951  NDL: 00334577  VIAF: 155219646   WorldCat (עם VIAF): 155219646