stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נייג'ל טרי
הערות שוליים

1 2 3 4  Western Daily Press, Bristol's first baby boomer and actor bows out aged 69, May 11, 2015
1 2  Coveney, Michael (3 במאי 2015). "Nigel Terry obituary". The Guardian. נבדק ב-4 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Canby, Vincent (10 באפריל 1981). "Boorman's 'Excalibur'". The New York Times. נבדק ב-10 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440068705171  BnF: cb142323856 (data)  GND: 14155598X  ISNI: 0000 0001 1473 103X  LCCN: n87927315  MusicBrainz: 5928b394-7eb8-484a-b7b9-9da8deb80463  NKC: pna2008456683  NTA: 071386866  SUDOC: 06907254X  VIAF: 56822131   WorldCat (עם VIAF): 56822131
נינה אגדל

| --- | --- |

אגדל, 2016
 לידה:  26 במרץ 1992 (בת 32) דנמרק, ממלכת דנמרק 
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 בן או בת זוג:  לאונרדו דיקפריו (2016–2017)  מקס ג'ורג' (2013–2014)  לוגאן פול (2015–?) 
 
נינה ברוהוס אגדל (באנגלית: Nina Brohus Agdal; נולדה ב-26 במרץ 1992) היא דוגמנית דנית. נודעת בתור דוגמנית של "ספורטס אילוסטרייטד".
אגדל נולדה בעיר הילרוד שבדנמרק. היא דגמנה עבור בילבונג, מייסיס וויקטוריה'ס סיקרט. בשנת 2012, הופיעה לראשונה ב"גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד" ולאחר מכן נבחרה לתגלית השנה של הגיליון.
אגדל הופיעה בשנת 2013 בפרסומת בסופרבול לחברת Carl's Jr./Hardee's, כשהיא הולכת בעקבות קים קרדשיאן, פדמה לקשמי, פריס הילטון והדוגמנית קייט אפטון, אשר עשו זאת לפניה.
אגדל ניהלה מאוקטובר 2013 עד פברואר 2014 מערכת יחסים עם זמר להקת הוונטד מקס ג'ורג'.
בשנת 2023 התארסה אגדל לאושיית היוטיוב והמתאבק לוגן פול.
מרקיזות מייסן

מרקיזות מייסן (בגרמנית: Markgrafschaft Meißen) הייתה נסיכות מימי הביניים באזור מדינת סקסוניה הגרמנית המודרנית. במקור היא הייתה מרקיזות של האימפריה הרומית הקדושה, שנוצרה מתוך ה-Marca Geronis הגדולה (המרקיזות המזרחית הסקסונית) בשנת 965. תחת שלטונה של שושלת וטין, התאחדה לבסוף המרקיזות עם דוכסות סקסוניה-ויטנברג לנסיכות הבוחר מסקסוניה עד 1423.
מקור המרקיזות

באמצע המאה ה-9, אזור המרקיזות היה חלק מאזור גבול מזרחי של האימפריה הקרולינגית שנקרא מרקיזות הסורבים (Limes Sorabicus), על שם שבטים סורבים של סלאבים פולאבים שהתיישבו מעבר לנהר זאלה. בשנת 849, תועד מרקיז בשם תאצ'ולף באנאלס פולדנס. התואר שלו מוצג כ- dux Sorabici limitis, "דוכס הגבול הסורבי", אך הוא ויורשיו המזרח-פרנקים היו ידועים כדוקס ת'ורינגורום, "דוכסי התורינגים", כשהם החלו לבסס את כוחם על דוכסות תורינגיה במערב.
מרקיזות הסורבים כבר איבדה את חשיבותה בסביבות שנת 900 לספירה; המרקיז האחרון הידוע פופו הודח על ידי המלך ארנולף מקרינתיה בשנת 892 והוחלף בקונרד שהמשיך להופיע כ"דוכס תורינגיה". קונרד עצמו הוחלף בבורכארד, שתוארו בשנת 903 היה marchio Thuringionum, "מרקיז התורינגים".
בשל מקורות דלים, היקפה הגאוגרפי של המרקיזות הפרנקית ממזרח לזאלה הוא עניין של ויכוח מתמשך בין היסטוריונים; ייתכן שהיא השתרעה עד לאזור ההתיישבות של שבטי הגלומצ'ה הסלאביים (Talaminzi) מעבר לנהר מולה, שזוהה כשכנים מזרחיים של הסורבים על ידי הגאוגרף הבווארי בערך ב-850. שטחים אלה היו תחת התקפות מתמדות של שליטי מזרח פרנקים; בשנת 908 הם הותקפו לראשונה על ידי הנסיך הסקסוני היינריך הצייד, בנו של הדוכס אוטו המפואר. עד 928/929 נהרס מבצר גלומאצ'ה הראשי על נהר יאהנה ואדמותיהם עד אגן דרזדן שולבו במארקה גרוניס.
ייסוד

בשנים 928 ו-929, במהלך המערכה האחרונה נגד שבטי גלומאצ'ה, בחר היינריך הצייד, מלך פרנקיה המזרחית מאז 919, בסלע מעל מפגש הנהרות האלבה וטרייביש כדי להקים מבצר חדש, שנקרא טירת מיסני (Misni) על שם נחל מייסה הסמוך. במאה ה-15 שונה שם הביצורים לאלברכטסבורג.
עד מהרה התפתחה עיירה סביב הטירה. המלך היינריך, לעומת זאת, לא עשה כל ניסיונות לגרמניזציה של הסלאבים או ליצור שרשרת של עיירות סביב מבצרו. הוא ישב לבד, כמו ברנדנבורג, עם מעט הגנות או עיירות סביבו; מייסן כנראה נכבשה זמנית על ידי כוחות בוהמיים משנת 936 ואילך. עם זאת, העיירה שמתחת למבצר גדלה, והפכה בסופו של דבר לאחת הערים החשובות ביותר במארקה גרוניס, שכיבתה את האדמות הסלאביות ממזרח לדוכסות הגזע הסקסונית. המלך היינריך, ומאוחר יותר בנו ויורשו אוטו הראשון, המשיכו במסעות הסלאבים אל אדמות שבטי הפולאבים מילצ'ני בסביבות באוצן (Budissin), כאשר השטח הנצבר שלהם השתלב בהדרגה במרקיזות המזרחית הסקסונית.
כאשר המארקה גרוניס חולקה בשנת 965 עם מותו של המרקיז גרו, מייסן הפכה למרכז של מרקיזות חדשה במטרה לשלוט באוכלוסייה הסלאבית המקומית. מרקיז מייסן הראשון, ויגברט ממייסן, מוזכר בכתב יד משנת 968 של הארכיבישוף של מגדבורג. באותה שנה, הפך מבצר מייסן גם למושב של הבישוף החדש של מייסן. בשנת 978, הפך הרוזן הסקסוני ריקדג למרקיז מייסן, ושילב את המרקיזויות של מרזבורג וצייץ לתוך מייסן. עד שנת 982, שטח המרקיזות השתרע עד לנהר קוויסה (Queis) ממזרח ועד מורדות הרי העפר מדרום, שם חלקו גבול עם דוכסות בוהמיה.
בשנת 983, בעקבות תבוסתו של הקיסר אוטו השני בקרב סטילו, שבטי לוטיצ'י הסלאביים הגובלים במזרח סקסוניה מרדו במרד הסלאבי הגדול. הבישופויות החדשות שהוקמו של האוולברג וברנדנבורג, כמו גם מרקיזות צייץ, הוכרעו על ידי שבטי לוטיצ'י. המרקיז ריקדג חבר עם מרקיזי לוסאטיה והמרקיזות הצפונית, הבישוף של הלברשטאדט והארכיבישוף של מגדבורג והביס את הסלאבים בגאו של בלסמגאו ליד שטנדאל.  אף על פי כן אבדו שטחים גדולים של המרקיזות הצפונית, והכוחות הגרמניים נדחקו לאחור ממערב לאלבה.
המרקיז אקארד הראשון מתורינגיה ירש את ריקדג כמרקיז מייסן בשנת 985. צאצאיו למשפחת האצולה Ekkeharding שמרו על תואר המרקיז עד 1046. עם מינויו, התחבר אקארד לדוכס מיישקו הראשון מפולין במטרה לכבוש מחדש את טירת מייסן מידי הדוכס בולסאוס השני מבוהמיה שכוחותיו כבשו אותה שנה קודם לכן. אולם כאשר אקר נרצח בשנת 1002, בנו של מיישקו, המלך הפולני בולסלב הראשון, ניצל את ההזדמנות לכבוש את אדמות המרקיזות ממזרח לאלבה ודרש את כניעת מייסן.  המלחמה הגרמנית-פולנית שלאחר מכן הסתיימה עם שלום באוצן ב-1018, לפיו נאלצה מייסן לוותר על אזור מילצ'ני (לימים לוסאטיה עילית) לפולין. אולם בשנת 1031, קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הצליח לכבוש מחדש את אדמות מילצ'ני, שהוחזרו למייסן.
בשנת 1046, הרוזן אוטו מוויימאר-אורלמונדה הפך למרקיז, ואחריו אגרט השני מהברונודים עם מותו ב-1067. אגברט השני נכנס לסכסוך ארוך שנים עם הקיסר היינריך הרביעי, שבגללו נאלץ לוותר על אדמות מילצ'ני לדוכס ורטיסלאוס השני מבוהמיה ב-1076, ולבסוף הודח במהלך מאבק האינווסטיטורה ב-1089.
שלטון בית וטין

הקיסר היינריך הרביעי העניק אז את מייסן לרוזן היינריך מאיילנבורג מבית וטין. המרקיזות נשארה תחת שלטון וטין למשך שארית קיומה. בשנות ה-20 של המאה ה-12 עברה מייסן תהליך של גרמניזציה תחת פיקודו של וויפרכט פון גרויטש. ירשו אותו קונרד הגדול (1123–1156), אוטו העשיר (1156–1191), ודיטריך הקשה (1191–1221), שתחתיו התרחבה המרקיזות והתפתחה. עד אז, מייסן הפכה למעוז של שושלת וטין, בחשדנות בעיני קיסרי הוהנשטאופן, שבכל זאת לא הצליחו לשלול את כוחם של המרקיזים.
בשנת 1264, במהלך מלחמת הירושה של תורינגיה, המרקיז היינריך השלישי התייצב ברוזנות תורינגיה, שם מת דודו היינריך ראספה ללא ילדים. בין 1243 ל-1255, היינריך השלישי רכש גם את פליסלנד סביב אלטנבורג במשכון. בשנת 1307, הניסיון של היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מלוקסמבורג להכניע שוב את מרקיזי מייסן נכשל עם תבוסתו בקרב לוקה. עד אז, המרקיז היה בלתי תלוי הלכה למעשה בכל רשות ריבונית. בשנים הבאות, יהיה שלטון משותף של מייסן על ידי מספר חברים משושלת וטין בכל זמן נתון. בשנים 1382 ו-1445, זה אפילו הוביל לחלוקת המרקיזות, אולם היא התאחדה מיד לאחר כל פעם. מייסן הוגדלה לעיתים קרובות על ידי נישואים, רכישה או כיבוש, וכך השיגה את הזכויות על הרוזנות העירונית ב-1426.
בשנת 1423, קיבל המרקיז פרידריך הרביעי את דוכסות סקסוניה-ויטנברג שהייתה ללא יורשים, והוחזקה בעבר על ידי בית אסקניה, מהקיסר זיגיסמונד על תמיכתו נגד ההוסיטים. שליטי וטין הפכו בעקבות כך לנסיכים הבוחרים הסקסונים, שבה הם מיזגו בסופו של דבר את אדמות המרקיזות שלהם ונטשו את מעמדה של מייסן כנסיכות עצמאית; למרות שהם שמרו על תואר המרקיז. בסוף המאה ה-15 החזיקה השושלת בטריטוריה רציפה גדולה בין נהרות ורה ואודר. עם זאת, בהסכם לייפציג משנת 1485, אדמות סקסוניה העליונה חולקו שוב בין נכדיו של פרידריך, ארנסט ששלט בוויטנברג ואלברכט, שקיבל את שטח מייסן לשעבר. ההסכם סימן את תחילת ההפרדה הקבועה של שתי המדינות סקסוניה ותורינגיה.
רוזנות עירונית

בסביבות 1068, טירת מייסן קיבלה רוזנות עירונית משלה. עם הזמן החלה משפחת מיינהרינגר לשלוט ברוזנות.
הערות שוליים

↑  Reuter, Timothy, ed. (1992). The Annals of Fulda. Manchester Medieval Series, Ninth-Century Histories, vol. II. Manchester: Manchester University Press. ISBN 0719034574.
1 2  Thompson, p. 481.
↑  Thompson, p. 490.
↑  Thompson, p. 643.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4038476-7  NKC: ge989773  SUDOC: 146959213  VIAF: 116144647637343993332   WorldCat (עם VIAF): 116144647637343993332 
מייסן, עם אלברכטסבורג והקתדרלה
המרקיזו (יו)ת המזרחיות הסקסוניות לאחר המרד הסלאבי הגדול של 983
סקסוניה עילית בערך 1260, שטחי וטין של מייסן, לוסטיה ואוסטרלנד (לנדסברג) בצבע ורוד
סאק

ערך זה עוסק בפוטבול. אם התכוונתם לכלי בישול, ראו .
הקוורטרבק ג'י קאטלר מופל על ידי הגנת האקדמיה הימית

סאק (באנגלית: Sack) היא הפלת הקוורטרבק או הדיפתו אל מחוץ לתחומי המגרש במשחק פוטבול. מהלך יחשב לסאק רק כאשר ההגנה תפיל את הקוורטרבק  או תהדוף אותו אל מחוץ  לתחומי המגרש כשהכדור בחזקתו והוא אינו עבר את קו המגע. פאמבל של הקוורטרבק שנעשה לפני  קו המגע יחשב גם הוא לסאק.
המהלך שלאחר הסאק יתחיל במקום בו הקוורטרבק הופל או נהדף. כאשר יותר משחקן הגנה אחד אחראי לסאק, לכל שחקן שאחראי לסאק יתווסף רק חצי סאק לסטטיסטיקה.
שיאים

NFL סאקים בעונה אחת: 22.5  Michael Strahan 2001
NFL סאקים בקריירה: 200, Bruce Smith, 1985–2003
NFL סאקים במשחק אחד: 7, Derrick Thomas, נובמבר 11, 1990 נגד סיאטל סיהוקס
NFL סופר בול סאקים במשחק אחד:12, קרולינה נגד דנברס סופר בול 50
נינגשיה

| --- | --- |

קברי שושלת שְׂיָה המערבית
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מושל:  Zhang Yupu
 נציבויות במחוז האוטונומי:  5
 בירת המחוז האוטונומי:  יִינְצְ'ווַאן
 שפה רשמית:  מנדרינית תקנית
 תאריך ייסוד:  25 באוקטובר 1958 
 שטח:  66,399.73 קמ"ר (דירוג: 27)
  ‑ הנקודה הגבוהה:  הרי חלאן (3,556 מטרים)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז האוטונומי:  7,202,654 (דירוג: 29, 2020)
  ‑ צפיפות:  110 נפש לקמ"ר (דירוג: 25, 2020)
 קואורדינטות:  38°28′00″N 106°16′14″E﻿ / ﻿38.46654°N 106.27056°E﻿ / 38.46654; 106.27056 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.nx.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נִינְגשְׂיָה (בסינית מפושטת: 宁夏, פין-יין: Níngxià, תרגום מילולי: "קיץ שקט\שלו"), הוא אזור אוטונומי בסין. שטחו כ-66,400 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-7.2 מיליון נפש ובירתו היא העיר יִינְצְ'ווַאן (银川/Yínchuān).
נינגשיה מוגדרת כאזור אוטונומי של בני חְווֵי, אחד מ-55 המיעוטים המוכרים רשמית על ידי ממשלת סין. על אף שאֶתנית הם דומים לַהאן (קבוצת הרוב בסין), החווי הם מוסלמים מזה מאות שנים, שמקורם בסוחרים שעברו בדרך המשי ובדרכי הים, וחלקם הובאו ממרכז אסיה על ידי המונגולים ששלטו בסין במאות 13-14. על אף שהאזור מוגדר כאוטונומיה של בני החווי, הם מהווים כ-20% בלבד מאוכלוסייתו, בעוד שמרבית היתר הם בני האן.
המחוז הוא צחיח ברובו, ומדברי בחלקו. הוא מהווה גם חלק מנתיבו של הנהר הצהוב. זהו גם המחוז\אזור השני בעוניו בסין (אחרי טיבט), וגם אחד הפחות מאוכלסים.
נינה אמיר

| --- | --- |

חיפה, השייטת נינה אמיר בתחילת דרכה בשייט
 לידה:  17 בינואר 1999 (בת 25) חיפה, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 גובה:  1.71
 ספורט
 ענף ספורט:  שיט
 תת-ענף:  מפרשית מדגם 470
 
נינה אמיר (נולדה ב-17 בינואר 1999) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשיות מדגם 470.
קריירה

אמיר זכתה במקום השני באליפות ישראל בדגם 420 בשנת 2015, יחד עם גילי אברך. בשנת 2016 החלה להתחרות בדגם 470, יחד עם גיל כהן. הן ויתרו על השתתפות באליפות העולם שנערכה באותה שנה כדי להקדיש את הזמן לאימונים. בתחרות גביע הנסיכה סופיה שנערכה בפאלמה דה מיורקה באפריל אותה שנה, סיימו השתיים במקום התשיעי, והבטיחו את השתתפותן באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באליפות אירופה, שנערכה אף היא בפאלמה דה מיורקה, סיימו השתיים במקום ה-18. באולימפיאדה עצמה הן סיימו במקום ה-17.
ניז'ני נובגורוד (נפה, מוסקבה)

נפת ניז'ני נובגורוד (ברוסית: Нижегородский район; בתעתיק מדויק: ניז'גורודסקי ראיון) היא נפה במחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 7.53 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 45,738 תושבים (2020).
מרבית שטחה תפוס על ידי אזור תעשייה. מפעלים תעשייתיים גדולים נמצאים על שטח הנפה. מכיוון ששטחה תפוס על ידי מפעלים תעשייתיים רבים החיבור התחבורתי של מסילות רכבת הוא דל יחסית.[דרושה הבהרה]
נפת המשנה ההיסטורית קראצ'ארובו מנותקת משאר חלקי הנפה במסילות ברזל.
הנפה נקראת על שם רחוב ניז'גורודסקאיה (שבאופן חלקי נמצא בשטחה) שבתורו קרוי על שם תחנת הרכבת הישנה ניז'גורודסקי (Нижегородский вокзал), השואבת את שמה מניז'ני נובגורוד.
ב-27 במרץ 2020 נפתחה תחנת המטרו "ניז'גורודסקאיה".
אתרים ראויים לציון

כנסיית השילוש נותן החיים בקראצ'רובו
תחנות הטבעת המרכזית של מוסקבה "ניז'גורודסקאיה" ו"נובוחוחלובסקאיה"
תחנת כוח תרמית של מוסאנרגו
תחנת המטרו ניז'גורודסקאיה
נייג'ל קנדי

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1956 (בן 67) ברייטון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, Yehudi Menuhin School 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור ג'אז, ויולה 
 חברת תקליטים:  EMI קלאסיקס 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2001)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2008)  פרס במבי (1991)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2000)  Silver Medal for Merit to Culture – Gloria Artis‎  Classic Brit Awards  Brit Award for Classical Recording 
 www.nigelkennedy.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
נייג'ל קנדי (באנגלית: Nigel Kennedy;‏ נולד ב-28 בדצמבר 1956), כנר וויולן יהודי בריטי וירטואוזי המנגן מוזיקה קלאסית, מוזיקת רוק וג'אז.
משפחתו וצעירותו

קנדי נולד למשפחת מוזיקאים מקצועיים ממוצא אירי ויהודי. סבו, לורי קנדי, היה צ'לן ראשי בתזמורת רשות השידור הבריטית. סבתו, דורותי, הייתה פסנתרנית ולימדה בין היתר את ילדיו של זמר האופרה אנריקו קארוזו. השניים השתקעו באוסטרליה, שם נולד אביו, 
ג'ון קנדי שהיה אף הוא צ'לן בתזמורת הפילהרמונית המלכותית תחת ניצוחו של תומאס ביצ'ם. ג'ון קנדי חי במשך מספר שנים באנגליה בעיר ברייטון עם הפסנתרנית סיליה סטונר. הוא עזב אותה וחזר לאוסטרליה בלא לדעת שהיא הרה. הבן, נייג'ל קנדי, הכיר את אביו רק כאשר מלאו לו 11.
קריירה מוזיקלית

קנדי היה מוזיקאי מוכשר כבר בגיל צעיר. הוא למד מוזיקה קלאסית אצל יהודי מנוחין ודורותי דיליי וג'ז אצל סטפן גרפלי בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. בגיל 16 הזמין אותו גרפלי למסע הופעות בקרנגי הול בניו יורק, בניגוד לדעת מוריו האחרים, שביקשו לראות אותו מפתח קריירה קלאסית שמרנית יותר.
ב-1984 הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו, הקונצ'רטו לכינור מאת אלגר עליו זכה בפרס "גרמופון". הוא המשיך והקליט את רוב הקונצ'רטי לכינור מאת ויוואלדי. ב-1989 הקליט את היצירה ארבע העונות מאת ויוואלדי, יחד עם התזמורת הקאמרית האנגלית. תקליט זה נמכר בלמעלה מ-2 מיליון עותקים ברחבי העולם והיה להקלטה הקלאסית הנמכרת ביותר מאז ומעולם, ואף נכנס לספר השיאים של גינס. בתקופה זו הרבה קנדי להופיע על במות והופיע בין היתר בארמון בקינגהאם. סגנונו של קנדי הוא תוסס, וירטואוזי ורענן והופעותיו דומות להופעות של מוזיקת רוק יותר מאשר לקונצרטי מוזיקה קלאסית. בשנת 1991 כתב ביוגרפיה בשם Always Playing (תמיד מנגן) והודיע שיחדל מהופעות. חמש שנים לאחר מכן חזר להופעות ענק, מלווה באהדה רבה.
ב-1997 זכה בפרס על תרומה יוצאת מגדר הרגיל למוזיקה הבריטית במסגרת פרסי המוזיקה הבריטית (ה-BRIT). ב-1999 הקליט בחברת "סוני קלאסיק" את התקליט The Kennedy Experience, יצירה בת שישה פרקים לשני צ'לי, אבוב, שתי גיטרות, חליל, קונטרבס וגיטרה חשמלית מסוג דוברו, המושפעת משיריו של ג'ימי הנדריקס. כמו כן הקליט באותה שנה תקליט של דואטים עם נגן הצ'לו לין הארל.
ב-27 בנובמבר 2000 הצטרף ללהקת הרוק המי (The Who) ברויאל אלברט הול לנגינת סולו כינור בשיר Baba O'Riley. כמו כן שיתף פעולה עם הזמרת קייט בוש.
ב-2005 הקליט קנדי אלבום ג'אז בחברת בלו נוט בניו יורק יחד עם רון קרטר בבס, ג'ק דז'ונט בתופים וג'ו לובאנו בסקסופון, כולם מוזיקאי ג'אז מן השורה הראשונה והצהיר שמחצית מזמנו תוקדש מאותו מועד ואילך למוזיקת ג'אז. באותה שנה הקליט את The Doors Concerto, קונצ'רטו המושפע מן המוזיקה של להקת הדלתות. מאז הוא מופיע ומקליט מוזיקת כליזמר עם הלהקה הפולנית קרוקה (קרקוב ביידיש), למשל בתקליט East Meets East.
חייו האישיים ודעותיו הפוליטיות

לקנדי ילד מבת-זוגו לשעבר המתגוררת בעיר מלוורן שבווסטר, אנגליה (אותה כינה בריאיון לנעם בן זאב "העיר הכי משעממת בעולם"). קנדי מחלק את זמנו בין לונדון לקרקוב, עיר הולדתה של אשתו אניישקה.
קנדי מבקר את המקצועיות של רוב התזמורות הקלאסיות באנגליה ואת הממסד הקלאסי הבריטי. זה, מצידו, מוקיע את קנדי על היותו "פאנקיסט" לא רציני שהופך את העיסוק במוזיקה לקרקס להמונים. קנדי אכן טוען שהוא בעד פתיחת העולם הקלאסי האריסטוקרטי, שהוקם, לדבריו "רק כדי שהמשרתים לא יבינו", להמון.
למרות התקרבותו למקורותיו היהודיים וביקוריו בישראל, קנדי הוא מבקר חריף של מדיניותה של מדינת ישראל. בשנת 2007 כינה בריאיון לכתב הארץ נעם בן זאב את הקמת גדר ההפרדה "התנהגות ברברית" ו"אפרטהייד" שנועדה להעניש עונש קולקטיבי את העם הפלסטיני.
לקריאה נוספת

Always Playing, London 1992, ISBN 978-0312072346
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263621905171  PLWABN: 9810642754105606  BNE: XX1617233  BnF: cb123807356 (data)  GND: 119072203  ISNI: 0000 0001 1476 7198  LCCN: n85170511  MusicBrainz: 2171e02c-e6c5-4109-85b7-ce4f13576a36  NKC: xx0073095  NTA: 070910693  SELIBR: 212486  SUDOC: 032859287  VIAF: 85776443   WorldCat (עם VIAF): 85776443
נורמן אנג'ל

| --- | --- |

נורמן אנג'ל
 לידה:  26 בדצמבר 1872 Mansion House, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 באוקטובר 1967 (בגיל 94) קרוידון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ידוע בשל:  מחבר האשליה הגדולה
 השכלה:  אוניברסיטת ז'נבה 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט ה־35 של הממלכה המאוחדת (30 במאי 1929–7 באוקטובר 1931) 
 מפלגה:  מפלגת הלייבור 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום, 1933
 
סר ראלף נורמן אנג'ל (Ralph Norman Angell;‏ 26 בדצמבר 1872 – 7 באוקטובר 1967) היה עיתונאי, סופר וחבר פרלמנט בריטי, ממייסדי ומנהלי ארגונים בינלאומיים בשנות ה-20 וה-30 לקידום דמוקרטיה ושלום ולהתנגדות לפשיזם. פרסם למעלה מארבעים ספרים בנושאי פוליטיקה, כלכלה, עיתונאות ויחסים בינלאומיים, מהם מוכר ביותר "האשליה הגדולה". הוא הוכתר כאביר בשנת 1931 וזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1933.
האשליה הגדולה

אנג'ל ידוע בייחוד כמחבר הפמפלט משנת 1909 "האשליה האופטית של אירופה", אשר הורחב לספר "האשליה הגדולה" ויצא לאור בשנת 1910, ובמהדורות רבות נוספות במשך שנים לאחר מכן. בספר טען אנג'ל שהמשקים הכלכליים של מדינות אירופה הפכו כה שלובים ותלויים זה בזה, שכל מלחמה ביניהן תהיה בהכרח נטולת כדאיות כלכלית וחסרת תועלת כלשהי, ובשל כך אבד הכלח על המיליטריזם. בלשונו של אנג'ל (מתוך ההקדמה לספר): ”כוח פוליטי וצבאי אינו מעניק לאומה שום יתרון מסחרי. בלתי אפשרי כלכלית לאומה לתפוס או להשמיד את עושרה של האחרת, או לאומה להפוך את עצמה לעשירה על-ידי שיעבוד אומה אחרת”.
עד שנת 2014 נמכרו המהדורות השונות של הספר בלמעלה משני מיליון עותקים ותורגמו ל-25 שפות. הספר נקשר עם דמותו הציבורית של אנג'ל וקבע אותה לשארית חייו, ואף לאחר מותו: מצד אחד בעיני תומכים פעילי שלום, פציפיסטים ואנשי יחסים בינלאומיים, אשר ראו בו איש חזון שהקדים את זמנו; ומצד שני בעיני מתנגדים ניציים, מילטריסטיים ואנשי ביטחון, שתכופות הציגו את פרוץ מלחמת העולם הראשונה ארבע שנים בלבד לאחר פרסום הספר כדוגמה מובהקת לחוסר המציאותיות של תחזיות שלום, בייחוד כאלו המבוססות על סחר בינלאומי גלובלי.
מספריו > באנגלית

Patriotism under Three Flags: A Plea for Rationalism in Politics (1903)
The Great Illusion: A Study of the Relation of Military Power in Nations to their Economic and Social Advantage (First ed.), New York: G.P. Putnam's & Sons, 1910,
America and the New World State (in U.S., 1912)
Peace Theories and the Balkan War (First ed.), London, UK: Horace Marshall & Son, 1912
War and the Workers (1913)
The Foundations of International Polity (First ed.), London, UK: William Heinemann, 1914, p. 235.
America and the New World-State. A Plea for American Leadership in International Organization (First ed.), New York & London, UK: G.P. Putnam's & Sons, 1915
The Problems of the War – & the Peace: A Handbook for Students (First ed.), London, UK: William Heinemann, 1915
The World's Highway (1916)
The Dangers of Half Preparedness (1916, in U.S.)
War Aims: The Need for a Parliament of the Allies (1917)
Why Freedom Matters (1917)
The Political Conditions of Allied Success: A Protective Union of the Democracies (1918, in U.S.)
The Treaties and the Economic Chaos (1919)
The British Revolution and the American Democracy (1919)
The Fruits of Victory: A Sequel to "The Great Illusion" (First ed.), London, UK: W. Collins Sons & Co., 1921, p. 338
The Press and the Organization of Society (1922)
If Britain is to Live (1923)
Foreign Policy and Human Nature (1925)
Must Britain Travel the Moscow Road? (1926)
The Public Mind: Its Disorders: Its Exploitation (1927)
The Money Game: Card Games Illustrating Currency (1928)
The Story of Money (First ed.), Garden City, NY: Garden City Pub. Co., 1929
Can Governments Cure Unemployment? (1931, with Harold Wright)
From Chaos to Control (1932)
The Unseen Assassins (1932)
The Great Illusion—1933 (1933)
The Menace to Our National Defence (1934)
Preface to Peace: A Guide for the Plain Man (1935)
The Mystery of Money: An Explanation for Beginners (1936)
This Have and Have Not Business: Political Fantasy and Economic Fact (1936)
Raw Materials, Population Pressure and War (1936, in U.S.)
The Defence of the Empire (1937)
Peace with the Dictators? (1938)
Must it be War? (1938)
The Great Illusion—Now (1939)
For What do We Fight? (1939)
You and the Refugee (1939)
Why Freedom Matters (1940)
America's Dilemma (1941, in U.S.)
Let the People Know (1943, in U.S.)
The Steep Places (1947)
After All: The Autobiography of Norman Angell (London: Hamish Hamilton, 1951; rpt. New York: Farrar, Straus and Young, 1952).
מספריו > תרגומים לשפות אחרות

The Unseen Assassins (1932) תורגם לעברית: נורמן אנג'ל, "הרוצחים הסמויים מן העין", תרגום : פ. גינזבורג, הוצאת חברה, 1932.
נינה אוסטרם

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בת 62 בערך) פינלנד 
 שם לידה:  Nina Susann Lindkvist 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורקו 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  שוודית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.ninaastrom.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נינה אסטורם (בשוודית: Nina Åström; נולדה ב-1962) היא זמרת פינית.
ביוגרפיה

אסטורם נולדה בקוקולה כאחת משלושה ילדים למשפחה דוברת שוודית, ב-1981 היא סיימה תיכון וב-1986 סיימה תואר בפילולוגיה אנגלית באוניברסיטת טורקו.
לאחר שנות נעוריה החלה לכתוב שירים ולהתפתח מבחינה מוזיקלית, ב-1992 הוזמנה לקחת חלק בסמינר אומנים בהולנד ועקב זאת הופיעה כזמרת בתוכנית בטלוויזיה ההולנדית, מפיק התוכנית התרשם מהופעתה של אסטורם והציע לשמש כמנהלה, באותה שנה הוציאה את אלבומה הראשון.
בשנת 2000 נבחרה לייצג את פינלנד בתחרות האירוויזיון עם השיר "קצת" וגברה בתחרות הגמר הלאומית בין היתר על להקת נייטוויש.
היא נשואה ולה זוג תאומות. בנוסף היא מהווה שגרירה של רצון טוב עבור קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים בעיר הולדתה.
מריאמה בה

| --- | --- |
צילום מ-1954
 לידה:  17 באפריל 1929 דקר, סנגל הצרפתית, אפריקה המערבית הצרפתית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1981 (בגיל 52) דקר, סנגל 
 מדינה:  סנגל 
 השכלה:  École normale de Rufisque 
 תפקיד:  פרופסורית 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Obèye Diop 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול לספרות אפריקה השחורה (1982)  פרס נומה לפרסום באפריקה (1980) 
 
מריאמה בה (17 באפריל 1929 – 17 באוגוסט 1981, Mariama Bâ) הייתה סופרת סנגלית, שכתבה בצרפתית ופעילה חברתית בה. נולדה בדקר וגדלה כמוסלמית.
תסכולה ממעמדן של נשים באפריקה הוביל אותה לכתיבת הרומן הראשון שלה, "מכתב ארוך כל כך". זו הייתה הפעם הראשונה בה הוצג מצבם של הנשים הסנגליות בצורה עמוקה ומורכבת. הרומן אותו כתבה סלל דרך לנשים אפריקאיות בכלל ולנשים סנגליות בפרט לבטא את כאבן ורצונן לחלוק אותו עם נשים אחרות ועם שאר העולם.
תקציר חייה

מגיל צעיר ביקרה את מה שהיא זיהתה כאי-שוויון מגדרי בתרבות האפריקאית. על אף שגדלה אצל סבה וסבתה המסורתיים, שלא האמינו בלימוד נשים, היא זכתה לחינוך. בה התחתנה עם חבר הפרלמנט הסנגלי, אביה דיופ-טאל, אך הזוג התגרש והיא נשארה לגדל את תשעת ילדיהם.
התסכול שלה מגורל הנשים האפריקאיות – וגם הקבלה המאוחרת של גורל זה – מתועד ברומן הראשון שכתבה ופורסם ב-1979, "מכתב ארוך כל-כך", Une si longue lettre . ביצירה החצי-אוטוביוגרפית הזו, בה מתארת את התסכול של אישה שבעלה נפטר, והיא נשארה לחלוק את האבל עם אשתו השנייה והצעירה במשך תקופת העידה. חוקרת הספרות אביולה ירלה כתבה שהספר הוא "ההצגה הכי עמוקה של מצב הנשים בסיפורת האפריקאית". הספר היה הראשון לזכות בפרס נומה על פרסום באפריקה בשנת 1980.
מארימה בה נפטרה שנה לאחר צאת ספר הביכורים שלה, בתום מלחמה ממושכת במחלה. היא נפטרה לפני פרסום הרומן השני שכתבה, Un chant écarlate, אשר גלל את סיפור אהבתם הבלתי אפשרי של גבר ואישה מרקעים אתניים שונים, הנלחמים בקשיחות של המסורת.
מכתב ארוך כל-כך

הרומן מתמקד בהעלאת זכרונות של מורה סנגלית, מוסלמית, בעלת חינוך צרפתי, בגיל העמידה, בשם רמאטולאיה (Ramatoulaye), בזמן העידאת (Iddat), תקופת האבלות הנמשכת 4 חודשים ו10 ימים של האלמנה המוסלמית.
בספר, שכולו מכתב ארוך המיועד לחברתה, איסאטו, רמאטולאיה נזכרת בחייה עם מודו פול (Modou Fall) המנוח, בעלה מזה 30 שנה. מריאמה מספקת דרך הספר הצצה לחייה ולחייהן של נשים נוספות מאותה תקופה. אף על פי שהרומן מתמקד בבניית זהותה של רמאטולאיה כאינדיבידואלית, ההרהורים שלה טומנים בחובם פרטים הנוגעים בזהות הקולקטיבית של נשים בתוך ומחוץ למלייה הסוציאלי-תרבותי שלה.
בדרך התמודדותה של גיבורת הסיפור עם סיטואציה שונות, כמו ההיריון של בתה או החיים הפוליגמים שכפה עליה בעלה, ניתן ללמוד על העולם הנשי הסנגלי. בספר נבחנים נושאים הנוגעים בזהות אישית ובזהות קולקטיבית, דרך התייחסות לגזע, מעמד, מגדר ודת, והוא נחשב לעמוד תווך בעולם ההגות הנשית האפריקאית.