stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפנט (סרט)
מקומו של הסרט ביצירתו של ואן סנט

"אלפנט" אינו סרט המותאם למיינסטרים של קהל צופי הקולנוע. מדובר בסרט עצמאי ודל-תקציב, וזאת על אף שבעת הפקתו כבר רכש לעצמו גאס ואן סנט מוניטין כבמאי בהוליווד. בדומה, סרטיו "ג'רי" (2002) ו"פרנויד פארק" (2008) אף הם הופקו בתקציב דל, בתקופה שבה כבר היה ואן סנט במאי מוכר. אלו עומדים בניגוד לסרטים אחרים שיצר, כמו "סיפורו של ויל האנטינג" (1997) ו"למצוא את פורסטר" (2000), שעליהם העיד ואן סנט כי "כוונו למשוך קהל נרחב לבתי הקולנוע".
הסגנון הוויזואלי המינימליסטי שב"אלפנט" חוזר בסרטים נוספים של ואן סנט, ומהווה סימן היכר של יצירתו. כך למשל, תואר סרטו "ימים אחרונים" (2005) כבעל סגנון מינימליסטי, וכך גם מאופיין "ג'רי" במינימליזם, אם כי בביקורת באתר haro-online נכתב כי "ג'רי היה תרגיל במינימליזם שהיה מעט מינימלי מדי. 'אלפנט' מהווה צעד אחורה במינימליזם, אך התקדמות קדימה עבור ואן סנט".
ג'סטין הול מ-Cinema Confidential ציין את "אלפנט", לצד "ג'רי", כדוגמה לסרטים שיצר ואן סנט בשיטת ה"סינמה וריטה" (Cinéma vérité), שבה מפיח ואן סנט רוח חדשה, ולפיה הבמאי עובד ללא תסריט וללא תבנית עשייה מוכנה מראש, באופן שדורש מהצופה בסופו של דבר לנתח בעצמו את פשרו של הסרט. נקודת דמיון נוספת בין הסרטים "אלפנט" ו"ג'רי", מצא הול בכך ששניהם "מאופיינים בקטעים ארוכים ושקטים, דלים בדיאלוג, אך נושאיהם תובעים השפעה רגשית עמוקה" ("ג'רי" עוסק אף הוא ברצח).
יאיר הוכנר, מבקר אתר "סרט", ראה ב"אלפנט" חזרה של ואן סנט ליצירת סרטים איכותיים, לעומת סרטיו הקודמים שהתאפיינו בעיניו ברמה נמוכה, כדוגמת "סיפורו של ויל האנטינג" ו"למצוא את פורסטר". לדבריו, "אחרי תקופה ארוכה ומייאשת למעריציו הבמאי מצא בשנית את הכיוון הנכון וחוזר בגדול עם סרט בעל חזון אומנותי".
קבלת הסרט בישראל

בישראל הוקרן הסרט לראשונה ב-6 במאי 2004, כמעט שנה לאחר שהוקרן בפסטיבל קאן, שבו זכה בפרס דקל הזהב.
יאיר הוכנר ציין את הסרט לחיוב בביקורתו. לדבריו, "למרות המתח מורט העצבים, גאס ואן סנט מהפנט את הקהל בשוטים ארוכים וסוחפים, עריכת סאונד מרהיבה וצוות צעיר ואנונימי של שחקנים מוכשרים. "אלפנט" הוא מסוג הסרטים שמעסיקים את מחשבותיכם זמן רב אחרי שתצאו מאולם הקולנוע." על עיצוב הדמויות אמר הוכנר כי "ואן סנט מספר את סיפורם של התלמידים דרך העיניים שלהם ולא שופט אותם אפילו לא לרגע אחד. אפילו אלכס ואריק יוצאים אנושיים בצורה מפתיעה ומעוררת הזדהות".
לעומתו, כתב אביעד שמיר ביקורת מעורבת על "אלפנט" באתר "עין הדג". מחד, ציין כי ערכו של הסרט טמון בכך ש"יש בו ביקורת מרומזת על הקלות הבלתי נסבלת בה ניתן ליצור טרגדיה בקנה מידה לאומי. מודגם כמה קל להשיג אמצעים להטלת אסון, ומה קורה כשכל מה שמעניין אנשים הוא לצאת עם החתיך/ה של השכבה, בזמן שמצוקותיהם של תלמידים פחות פופולריים זוכות להתעלמות מוחלטת". מאידך, ביקר את הסרט בכמה היבטים, וסבר כי "רוב השחקנים בסרט הם בני נוער חסרי ניסיון-משחק, שנאספו באקראי לתפקידים השונים", וכי "רוב השיחות האקראיות... נראות מאולצות, ולא עוזרות ללמוד שום דבר על התלמידים", ובנוסף ציין שהסרט איטי מאוד בקצב התקדמותו.
פרסים ומועמדויות

בפסטיבל הקולנוע ה-67 בקאן, בשנת 2003, זכה "אלפנט" בפרס דקל הזהב (המוענק לסרט הטוב ביותר), וגאס ואן סנט זכה בפרס לבמאי הטוב ביותר. הצלחתו של הסרט בפסטיבל נחשבה מפתיעה, הן בשל תקציבו הנמוך והן בשל הסרטים האחרים שמולם התמודד, שנחשבו בעלי סיכויים גבוהים יותר לזכייה, בהם סרטו של לארס פון טרייר "דוגוויל" שהיה חביב המבקרים, וסרטו של קלינט איסטווד "מיסטיק ריבר" שהיה מועמד לשישה פרסי אוסקר. מעבר לכך, זכה הסרט בפרסים נוספים והיה מועמד לאחרים, ובהם:
| שנה | אירוע / מוסד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | פסטיבל הקולנוע בקאן | פרס דקל הזהב | זכייה |
| 2003 | פסטיבל הקולנוע בקאן | פרס הבמאי הטוב ביותר | זכייה |
| 2003 | פסטיבל הקולנוע בקאן | פרס הקולנוע של מערכת החינוך הצרפתית הלאומית (FNES) | זכייה |
| 2003 | חוג מבקרי הקולנוע בניו יורק | פרס הצלם הטוב ביותר | זכייה |
| 2004 | הסינדיקט הצרפתי של מבקרי קולנוע | הסרט הזר הטוב ביותר | זכייה |
| 2004 | פרס סזאר | הסרט הזר הטוב ביותר | מועמדות |
| 2004 | פרס טריילר הזהב | הסרט העצמאי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2004 | פרס טריילר הזהב | הסרט המקורי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2004 | פרס אינדפנדנט ספיריט | הצילום הטוב ביותר | מועמדות |
| 2004 | פרס אינדפנדנט ספיריט | הבמאי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2005 | פרסי בודלי (דנמרק) | פרס הסרט האמריקאי הטוב ביותר | מועמדות |
באנגאר

| --- | --- |
 מדינה:  ברוניי ברוניי
 מחוז:  טמבורונג
 שפה רשמית:  מלאית
 שטח:  10 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  626 (2016)
  ‑ צפיפות:  400 נפש לקמ"ר (2008)
 קואורדינטות:  4°42′31″N 115°04′26″E﻿ / ﻿4.7086°N 115.0739°E﻿ / 4.7086; 115.0739 
 אזור זמן:  UTC +8
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברוניי מוגדלת) בנדר סרי בגוואן קואלה בלייט פקאן טוטונג מלזיה ים סין הדרומיבאנגאר(למפת ברוניי רגילה) בנדר סרי בגוואן קואלה בלייט פקאן טוטונג מלזיה ים סין הדרומיבאנגאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
באנגאר (במלאית: Bangar) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טמבורונג. את העיירה חוצה כביש ראשי בכיוון מערב-מזרח. ממזרח לבאנגאר שוכנת העיר לאוואס (Lawas) שבמלזיה וממערב שוכנת העיר לימבאנג (Limbang) שבמלזיה. הכביש מוביל למחצבה לחומרי בניין. אוכלוסיית העיירה מנתה 3,970 תושבים בשנת 2008.
ערים תאומות

לבאנגאר יש רק עיר תאומה אחת, והיא:
אינדונזיה יוגיאקרטה, אינדונזיה
בית הכנסת פייטב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ריגה 
 מדינה:  לטביה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1905
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 תאריך פירוק:  1941 
 אדריכל:  Wilhelm Neumann 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  56°56′45″N 24°06′38″E﻿ / ﻿56.945833333333°N 24.110555555556°E﻿ / 56.945833333333; 24.110555555556
  (למפת ריגה מוגדלת) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבהבית הכנסת פייטב(למפת ריגה רגילה) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבהבית הכנסת פייטב
 
ארון הקודש בבית הכנסת פייטב
בית הכנסת פֵּיְטַב (בלטבית: Peitavas ileas sinagoga, ביידיש: פאייטאוו שול) הוא בית הכנסת היחיד ששרד בריגה לאחר השואה ופעיל עד היום.
היסטוריה

הנאצים ועוזריהם הלטבים הרסו ושרפו את כל בתי הכנסת בריגה ב-4 ביולי 1941. את בית הכנסת הגדול ברחוב גוגול הם הציתו על עשרות יהודים שנגררו למקום ונשרפו חיים.
בית הכנסת פייטב שרד היות שהיה צמוד לבתים ולכנסייה. כומר הכנסייה שכנע את הגרמנים כי הריסתו תפגע בכנסייה. הוא אף החביא את ספרי התורה שהיו בו.
בית הכנסת, הממוקם בעיר העתיקה של ריגה, נבנה בשנים 1903–1905 בסגנון אר נובו על ידי הארכיטקט וההיסטוריון וילהלם ניומן (אנ').
במלחמת העולם השנייה שימש בית הכנסת כמחסן סחורות. לאחר המלחמה חזרו כ-150 יהודים לריגה. בית הכנסת פייטב היה מהמעטים שפעלו בתחומי ברית המועצות ואחד מארבעה בתי כנסת בהם הייתה מקהלה. הקהילה היהודית תִחזקה ושִפצה את בית הכנסת על חשבונה.
בשנת 1998 התרחש פיצוץ ליד המבנה.
בשנים 2007–2008 עבר בית הכנסת שיפוץ נרחב במימון האיחוד האירופי, מדינת לטביה וועד הקהילות היהודיות בלטביה. עד שנת 2017 הוא היה בית הכנסת היחיד הפעיל בריגה, באפריל 2017 נפתח במרכז ריגה בית כנסת חבד ובית הכנסת פייטב משמש בעיקר לאירועים קונצרטים ותערוכות וביקורי תירים.
גלריה

פנים בית הכנסת
חזית בית הכנסת
מנורת בית הכנסת
לוחית זיכרון ליהודי ריגה
מבנה בית הכנסת
תקרת בית הכנסת
נשיא לטביה ואלדיס זאטלרס, ראש ממשלת לטביה ואלדיס דומברובסקיס ושר התפוצות של ישראל יולי אדלשטיין בפתיחה המחודשת של בית הכנסת, 2009
בובי בולדווין

| --- | --- |

בולדווין באליפות העולם בפוקר ב-1979
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) טלסה, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 כניסה להיכל התהילה:  היכל התהילה של הפוקר (2003)
 הישגים
 שיאים אישיים:  4 צמידי אליפות העולם בפוקר
 
בובי בולדווין (באנגלית: Bobby Baldwin; נולד ב-1950 או 1951) הוא שחקן פוקר ואיש עסקים אמריקאי. בשנת 2003 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
קריירת פוקר

בולדווין זכה בשני צמידי אליפות העולם בפוקר הראשונים שלו ב-1977, בטורנירי Deuce to Seven ו-Seven-Card Stud. ב-1978 ניצח באירוע המרכזי וסיים במקום השני בטורניר Seven-Card Stud נוסף. ב-1979 ניצח בטורניר Deuce to Seven וזכה בצמיד הרביעי שלו. במהלך הקריירה שלו הגיע ל-14 שולחנות גמר במסגרת אליפות העולם.
ב-2018 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
נכון למרץ 2022, בולדווין זכה בסך של כ-2.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.1 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
קריירת פוקר > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 1977 | $10,000 Deuce to Seven Draw. | $80,000 |
| 1977 | $5,000 Seven-Card Stud | $44,000 |
| 1978 | $10,000 No Limit Hold'em World Championship | $210,000 |
| 1979 | $10,000 Deuce to Seven Draw | $90,000 |
קריירה כאיש עסקים

בולדווין החל לעבוד כיועץ של הקזינו "גולדן נאגט" ב-1982, ולאחר שנתיים התמנה כיושב הראש.
ב-1987 עבר לרשת מיראז' וכיהן בתפקידים בכירים שונים במהלך השנים. בתחילה ניהל את המיראז' ולאחר שנה מונה ליושב ראש הבלאג'יו. ב-1999 עבד כמנהל הכספים של הרשת. לאחר המיזוג בין רשת מיראז' ל-MGM ב-2000 הוא מונה לתפקיד המנכ"ל של MGM Mirage. ב-2005 רכשה הרשת את רשת מאנדליי, ובולדווין מונה כמנכ"ל ויושב ראש פרויקט CityCenter, במקביל לתפקודו כמנכ"ל חטיבת MGM Mirage תחת הרשת המאוחדת החדשה.
בסוף 2018 סיים את תפקידו כמנכ"ל הפרויקט והרשת.
ב-2019 מונה כמנכ"ל ויושב ראש ה-Drew אשר נמצא בתהליכי בנייה.
חיים אישיים

ב-1979 פורסם פרק שהוא כתב כחלק מהספר "Super System" של דויל ברונסון. ב-1985 פרסם ספר בשם "Tales Out of Tulsa".
עד ל-2020 נקרא אזור משחקי הפוקר בסכומים גבוהים בבלאג'יו "Bobby's Room" על שמו, עד ששונה ל-"Legends Room" לאחר מעברו לרשת מתחרה של MGM, אך שחקנים רבים ממשיכים לקרוא לאזור זה בשמו.
הערות שוליים

↑  Bobby Baldwin, באתר PokerNews (באנגלית)
↑  Martin Harris,‏ Inside Gaming: MGM Resorts Executive Bobby Baldwin Stepping Down, באתר PokerNews,‏ 5 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  Poker Legend Bobby Baldwin Named Chairman and CEO of Drew Las Vegas, באתר Casino, ‏4 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  Bellagio's High-Stakes Poker Area Renamed From 'Bobby's Room' To 'Legends Room', באתר CardPlayer, ‏24 בנובמבר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85328760  VIAF: 40834558   WorldCat (עם VIAF): 40834558
בית הכנסת פארק אווניו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, ארגון 
 כתובת:  50 East 87th Street 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 זרם:  קונסרבטיבי
 רב בית הכנסת:  ד"ר אליוט ג'יי קוסגרוב
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 קואורדינטות:  40°46′52″N 73°57′28″W﻿ / ﻿40.781217°N 73.957878°W﻿ / 40.781217; -73.957878
 pasyn.org
 he
 
בית הכנסת פארק אווניו (באנגלית: Park Avenue Synagogue) הוא בית כנסת יהודי קונסרבטיבי הממוקם באפר איסט סייד, מנהטן, ניו יורק. הקהילה, שנוסדה בשנת 1882, היא אחת מהקהילות הגדולות ביותר בארצות הברית, ונכון ל-2014, חברות בה 1,700 משפחות.
הקהילה נוסדה בשנת 1882 כקהילה רפורמית, "בית הכנסת שערי תקווה", על ידי קבוצה של יהודים גרמנים. לאחר כמה מיזוגים קיבלה הקהילה את השם העברי "אגודת ישרים", ובהמשך עתרה למדינת ניו יורק על מנת לשנות את שמה הרשמי של הקהילה ל"בית כנסת פארק אווניו" בשנת 1923. בשנת 1927 הוקם הבניין הנוכחי בסגנון המורי ברחוב 87 מזרח. בשנות השלושים של המאה העשרים שינתה הקהילה את השתייכותה מהזרם הרפורמי לזרם הקונסרבטיבי על מנת לאפשר את מיזוג הקהילה עם כמה קהילות אחרות של יהודים מזרח-אירופיים.
החל מיולי 2008 הוביל את בית הכנסת הרב הראשי ד"ר אליוט ג'יי קוסגרוב. נכון ליולי 2013 הצטרפו לצוות הרב ניל צוקרמן והרב איתן ויטקובסקי.
את הקהילה הובילו בעבר רבנים מפורסמים כמו מילטון שטיינברג ויהודה ניידיץ'.
חברים בולטים

יהודה ניידיץ'
ראלף לורן
בן פלאט
הערות שוליים

↑  לפי אתר בית הכנסת
↑  Olitzky, Kerry M. & Raphael; Marc Lee (1996). The American Synagogue: A Historical Dictionary and Sourcebook p. 255. Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-3132-8856-2.
↑  Brostoff, Marissa (19 במרץ 2010). "A New Leaf". Tablet. נבדק ב-30 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Green, David B. (26 באוגוסט 2013). "This Day in Jewish History 2007: Highest-ranking WWII Jewish Chaplain Dies". Haaretz. נבדק ב-30 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313580905171  ISNI: 0000 0000 9555 5885  LCCN: n2007005754  VIAF: 140940699   WorldCat (עם VIAF): 140940699
בית הכנסת צלאת בן שאיף

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  זליתן 
 מדינה:  לוב 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1060
 תאריך פתיחה רשמי:  1060 
 
בית הכנסת צלאת בושאיף בעיר זליתן שבלוב היה בית כנסת היסטורי ואתר עלייה לרגל בל"ג בעומר וסוכות ליהודי לוב.
היסטוריה

על פי חלק מהמקורות, בית הכנסת נבנה בערך בשנות ה-60 של המאה ה-11. מסורת אחת מספרת שהוא נבנה על ידי יהודי בשם שאייף ואשתו שוישה. על פי מקור אחר, בית הכנסת נבנה או הורחב על ידי אדם בשם בושאייף בשנת 1860.
בתקופת השלטון העות'מאני המבנה הפך למקום עלייה לרגל וללימוד של ספר הזוהר. בית הכנסת נשרף בשנת 1868 על ידי מוסלמים, ונבנה מחדש בשנת 1870 על ידי פאשה מטריפולי בהוראת הסולטאן העות'מאני. שרפה נוספת, הפעם ללא כוונת זדון, הרסה את בית הכנסת בשנת 1912, כאשר טריפולי הייתה בשליטת איטליה. הוא נבנה מחדש זמן קצר לאחר מכן. בית כנסת אחר בבנגאזי נבנה על פי אותו המודל של בית הכנסת צלאת בן שאיף.
לאחר יציאת המונים של יהודים מלוב בין השנים 1949–1951, בנו עולים לובים בישראל העתק של בית הכנסת בזיתן, מושב הסמוך ללוד.
בית הכנסת בזליטן היה בשימוש עד עזיבת אחרוני היהודים את לוב לאחר מלחמת ששת הימים. בית הכנסת נותר על כנו עד שנות השמונים כשהוא סגור, ובשנת 1984 נכתב במעריב שהלובים לא הרסו את בית הכנסת מחשש שיבולע להם. לבסוף נהרס בית הכנסת בהוראתו של מועמר קדאפי, והוחלף במתחם דירות.
ראו גם

יהדות לוב
פליטים יהודים ממדינות ערב
הערות שוליים

↑  אברחם בן יעקב, בתי הכנסת של עדות המזרח, מחניים, 6 בספטמבר 1964
1 2  אברהם אלמליח, ערי הפרעות בטריפולינטיה, זליתן, הד-המזרח, 14 בדצמבר 1945
↑  חמישים שנות היסטוריה, החרות, 6 ביולי 1914
↑  יוצאיי לוב חגגו לפי מסורת העיירה זיליתן, מעריב, 21 במאי 1984
↑  Roumani, Judith (באוגוסט 2009). "From Zliten to Zetan: The Journey of a Libyan Jewish Community and a Tale of Lag B'Omer". Covenant. נבדק ב-24 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
בית הכנסת בושאייף במושב זיתן
באקס פיז

| --- | --- |
הלהקה בהופעה, 1984
הלהקה בהופעה, 1984
 מקום הקמה:  הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 חברת תקליטים:  RCA 
 www.bucksfizz.co.uk
 חברים
 בובי ג'י היידי מנטון תמי קואט פול ייטס
 חברים לשעבר
 שריל בייקר מייק נולאן ג'יי אסטון שלי פרסטון אמנדה סוורץ' דייוויד ואן דיי קארן לוגן לואיז הארט גרהאם קריספ ניקי ווינטר וויין צ'ינרי פול פורדהם ג'ני פיליפס
 
הבאקס פיז בעת הופעה, 2015
באקס פיז (באנגלית: Bucks Fizz) היא להקה בריטית, שידועה בזכות ניצחונה באירוויזיון 1981 עם השיר "Making Your Mind Up". את הלהקה הקימו ארבעת הזמרים בובי ג'י, שריל בייקר, מייק נולאן וג'יי אסטון, לצד רשות השידור הבריטית. במרוצת השנים, הוציאה הלהקה לאור מספר סינגלים מצליחים דוגמת "The Land of Make Believe" ו-"My Camera Never Lies", שהגיעו לפסגת מצעד הסינגלים הבריטי.
לעיתים תכופות השתנה הרכבה של הלהקה; בשנת 1985 עזב ג'יי אסטון את הלהקה. את מקומו החליפה הזמרת שלי פרסטון. לאחר מכן, הקימו שלושת חבריה המקוריים של הלהקה, שריל בייקר, מייק נולאן וג'יי אסטון, להקה המתחרה בבאקס פיז בשם "דה פיז".
קריירה > הקמה

בשלהי 1980 ביקשו ניקולה מרטין ואנדי היל מרשות השידור הבריטית להקים להקה שתבצע את שירם, "Making Your Mind Up", בתחרות הזמר של האירוויזיון. הזמר הראשון שגויס למטרה זו היה מייק נולאן, שהיה ידוע אז בשם הבמה שלו, מרטין. יחד הקליטו גרסות דמו לשיר, ושלחו אותה לשלב המקדים של הקדם הבריטי לאירוויזיון 1981. כאשר נשלחה מטעם בכירי הקדם בקשה לשם הלהקה, החליט מרטין במהירות לקרוא לה "באקס פיז", על שם משקה אלכוהולי שאהב. בינואר, יצר מרטין קשר עם עמיתו, שריל בייקר, בבקשה להצטרף ללהקה. במקביל לכך, ערך מרטין אודישנים לסולן גבר שישיר לצידו, ולסולנית שתצטרף לבייקר. לאחר האודישנים, החליט מרטין לצרף למצבת הלהקה את סטיבן פישר ואת ג'יי אסטון. לאחר שפישר עזב את הקבוצה במפתיע, הצטרף ללהקה הזמר בובי ג'י.
קריירה > תחרות הזמר של האירוויזיון

ב-11 במרץ 1981 התקיים הקדם הבריטי לאירוויזיון בשם "A Song for Europe", שם התחרו חברי הבאקס פיז ורסוס הלהקה הבריטית "ליקוויד גולד". עם תום ספירת הקולות, הוכרז "Making Your Mind Up" כזוכה. בהמשך החודש, יצא השיר לאור כסינגל, ונכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום ה-24. עד למועד התחרות, עלה השיר למקום השני במצעד.
ב-4 באפריל ביצעה הלהקה את השיר על בימת אירוויזיון 1981, שנערך בעיר דבלין, אירלנד. לאורך הקראת הניקוד, הייתה ההצבעה צמודה מהרגיל, וחלו תהפוכות רבות במקום הראשון. לאחר שחבר השיפוט השוודי מסר את הצבעתו, הוכרזה הלהקה כזוכה, בהפרש של ארבע נקודות מהמקום השני, לנה ולייטיס מגרמניה. "Making Your Mind Up" הפך ללהיט ברחבי אירופה, אף שהגיע למקום הראשון בעשרה מצעדי מוזיקה שונים ברחבי היבשת.
קריירה > לאחר האירוויזיון

לאחר שהצלחתו של "Making Your Mind Up" הפכה את הלהקה לידועת-שם באירופה, כתבו חבריה את שיריה העוקבים. בחודש מאי, הוציאה הלהקה לאור את הסינגל השני שלה, "Piece of the Action", שהתהדר בסגנון פופי עכשווי. על פי מספר מבקרי מוזיקה בריטים, "Piece of the Action" קטע את תדמית הרוק של הלהקה. "Piece of the Action" היה ללהיט בממלכה המאוחדת, אף שהגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים המקומי. יחד עם המפיק אנדי היל, החלה הלהקה לעבוד על אלבום הבכורה שלה, שיצא ביולי. האלבום, שכותרו Bucks Fizz , הגיע לעשרים האלבומים הפותחים של המצעד הבריטי. בנובמבר 1981 ייצגה הלהקה את הממלכה המאוחדת בפסטיבל שירי המיינסטרים בטוקיו, יפן. באותו פסטיבל זכו חברי הבאקס פיז בקטגוריית "השיר הטוב ביותר".
בשלהי 1981 כתבו אנדי היל לצד קינג קרימזון את הסינגל הרביעי של הלהקה, "The Land of Make Believe", שהגיע לחמישייה הפותחת במצעד הסינגלים הבריטי. בינואר 1982, עלה השיר למקום הראשון, והדיח את "Don't You Want Me" של The Human League. השיר שהה במקום הראשון במשך שבועיים רצופים, והיה לסינגל הנמכר ביותר של הלהקה. "The Land of Make Believe" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים ההולנדי, האירי והגרמני. ב-1982 זכו חברי הבאקס פיז בתואר "הלהקה הטובה ביותר" בטקס הפרסים של המגזין "דיילי מירור". בנוסף, הועמדה הלהקה לאותה הקטגוריה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית. במרץ, הוציאו חברי הלהקה לאור את הסינגל החמישי שלהם, "My Camera Never Lies", שבשיאו הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי. בניסיון לגוון בין בלדות א-קפלה לשירי הפופ רוק, הוציאה הלהקה לאור את אלבומה השני, Are You Ready, שלימים הוסמך לזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי. מתוך האלבום פורסמו מספר סינגלים שזכו להצלחה הן בממלכה המאוחדת והן באירופה כולה. השיר "Now These Days Are Gone" הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי ואילו "When We Were Young" למקום העשירי באותו המצעד. לאחר יציאת האלבום, הוזמנו חברי הלהקה להופיע מול אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ואמה.
בפברואר 1983 הופיעה הלהקה בצ'ילה, למען קידום אלבומם בשפה הספרדית. היא הופיעה בפסטיבל המוזיקה "Internacional de la Canción de Viña del Mar", ששודר במספר מדינות באמריקה הלטינית ובספרד. באותה העת, הופיעו שירי הלהקה במקומות גבוהים במצעדי המוזיקה הבריטית בפרט והאירופית ככלל. במרץ, הוציאו באקס פיז לאור את אלבומם השלישי, Hand Cut, שהוסמך לכסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי. האלבום זכה לביקורות מעורבות, כיוון שתואר כמהונדס ולא רגשני מספיק. לדעת מבקרי המוזיקה, הצלחתה של הלהקה החלה לדעוך בזמנים אלו.
בתחילת 1984, החליטה הלהקה להיעלם במעט מן העין הציבור, לטובת עבודה על הקלטות ושירים חדשים שהופקו בשווייץ. בחוד מאי, יצאה לסיבוב הופעות בן 40 ערים שונות בממלכה המאוחדות. הסיבוב הופעות הצליח מסחרית, והלהקה זכתה להכרה מחודשת בממלכה. עם יציאת השיר "Talking in Your Sleep", חשפו הבאקס פיז את אופיים החדש. לא עוד שירי פופ עדכניים המנסים למשוך את תשומת ליבם של המאזינים באמצעות צלילים מהונדסים וקצביים. את מקומם תפסו שירי רוק ווקאלי, שהתאפיינו במילים קודרות ואפלות. "Talking in Your Sleep" הגיע בשיאו למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, והוכיח כי היעדרותה של הלהקה לא הייתה לשווא. השיר "Golden Days" יצא לאור לצד אלבום הרביעי, I Hear Talk. בחג המולד, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות למען קידום האלבום.
קריירה > תאונת הדרכים

ב-11 בדצמבר 1984, בעת סיבוב ההופעות בניוקאסל על הטיין, נפגע אוטובוס הלהקה כתוצאה מהתנגשות חזיתית במשאית משא. אף על פי שאיש לא נהרגו, נפצעו קשה מספר מאנשי ההפקה כולל חברי הלהקה. ג'יי אסטון נפגעה בפלג גופה העליון ובראשה, שריל בייקר שברה שלוש חוליות עמוד השדרה ומייק נולאן נפצע בראשו, דבר הגרם לדימום במוחו. נולאן נפל לתרדמת במשך שלושה ימים. לאחר ניתוחו, הופצה שמועה ברחבי הממלכה על לכתו. ב-15 בדצמבר, התעורר נולאן מתרדמתו, ולא עבד עם הלהקה במשך חצי שנה. בעקבות התאונה, לקה נולאן באפילפסיה ואיבד את ראייתו בשתי עיניו במחצית. בחלוף שנה מן התאונה, חזרו הבאקס פיז אל המקום במטרה לשחזר אותה ולהעלות את המודעות לסכנות בנהיגה.
קריירה > שינויים בהרכב הלהקה

בינואר 1985, התאושש נולאן מן התאונה, והלהקה חזרה להקליט שירים. ביניהם השתררה מתיחות עמוקה, שהגיעה לשיאה כשג'יי אסטון פרשה מן הלהקה. לאחר עזיבתה, מצאה הלהקה את עצמה שוב כנושא המרכזי של כותרות העיתונות הבריטית. בנוסף, הופצה ברבים שמועה שאסטון עזבה את הלהקה כיוון שניהלה מערכת יחסים סודית עם אנדי היל, שהיה נשוי לאישה אחרת. שמועה זו התגלתה כשקר לאחר ששריל בייקר איששה את טענותיה של אסטון. לאחר מכן, תבעה חברת התקליטים את אסטון בגין הפרת החוזה ביניהם, ואודישנים למחליפה נערכו בתיאטרון הנסיך מווילס. מתוך 800 מועמדות, נבחרה שלי פטרסון בת ה-21.
בינואר 1986, תם החוזה של הלהקה עם חברת התקליטים RCA רקורדס, והלהקה חתמה חוזה הקלטות חדש עם פולידור. הסינגל הראשון בהוצאת חברת התקליטים, "New Beginning", יצא לאור במאי, ונכנס לעשירייה הפותחת של מצעד הסינגלים הבריטי. לימים, הפך הסינגל לאחד מן המצליחים ביותר של הלהקה. לאחר שהוציאו לאור שני סינגלים נוספים ואלבום אולפן חדש, לקחו חברי הבאקס פיז הפסקה מקריירת המוזיקה שלהם. הלהקה חזרה לפעילות בשנת 1988. בשלהי שנות ה-80, הוציאה הלהקה לאור את הסינגל "Heart of Stone", שזכה לגרסת כיסוי מאת שר ואלבום אוסף בשם The Story So Far. בשנת 1989, עזב פרסטון את הלהקה. בשנת 1991, בעת שמנתה שלושה חברים, הוציאה הלהקה לאור את אלבומם האחרון, Live at the Fairfield Hall, Croydon. באותה העת, פיתחה שריל בייקר קריירה עצמאית כמגישת טלוויזיה, ובדצמבר 1993, עזבה את הלהקה. אל הלהקה הצטרפו שתי זמרות חדשות, היידי מנטון, שלימים תתחתן עם בובי ג'י, ואמנדה סוורץ'. בשנת 1996, עזב נולאן את הלהקה, ובמקומו דייוויד ואן דיי.
בין בובי ג'י לדייוויד ואן דיי התפתחו משקעים רבים, שבעקבותם, ב-1997 החליט ואן דיי לעזוב את הלהקה. ואן דיי חבר למייק מולאן, שהיה חבר בבאקס פיז, ולשתי זמרות חדשות, ליאנה לאה וסאלי ג'קס, ויחד, הקימו להקה התתחרה בבאקס פיז בשם דה פיז. דה פיז הוציאו לאור גרסאות כיסוי לכל שירי הבאקס פיז, כולל "Making Your Mind Up", אך כולן כשלו מבחינה מסחרית וזכו להצלחה רגעית. בשנת 2001, עזב נולאן את דה פיז.
קריירה > בשנים האחרונות

בשנת 2004, הוציאה חברת BMG רקורדס את כל אלבומי האולפן של הבאקס פיז בפורמט תקליטור. בשנת 2005, הוזמנו צופי ה-BBC להצביע על הרגע הזכור ביותר מתחרות הזמר של האירוויזיון. עם תום ספירת הקולט, הרגע בו נתלשו השמלות של בנות הלהקה על בימת האירוויזיון, הוכרז כרגע הזכור ביותר של הממלכה המאוחדת באירוויזיון. בשנת 2009, יצא לאור סרט אודות הבאקס פיז. כיום, הלהקה מופיעה במספר מוקדים בממלכה המאוחדת. בלהקה חברים בובי ג'י, היידי מנטון, תמי צ'ואט ופול ייטס.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1981: Bucks Fizz
1982: Are You Ready
1983: Hand Cut
1984: I Hear Talk
1986: Writing on the Wall
הערות שוליים

↑  Bucks Fizz, NME
↑  A Song For Europe 1980/1981
↑  OFFICIAL SINGLES CHART RESULTS MATCHING: MAKING YOUR MIND UP, אתר מצעד הסינגלים הבריטי
↑  Eurovision 1981 Results: Voting & Points
↑  PIECE OF THE ACTION, באתר מצעד הסינגלים הבריטי
↑  World Popular Song Festival in Tokyo '81
↑  GRAND FINAL - 1 NOVEMBER 1981
↑  > Official Biggest Selling Singles Of The '80s
↑  MY CAMERA NEVER LIES, באתר מצעד הסינגלים הבריטי
↑  Are You Ready certification, באתר איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי
↑  Certified Awards Search, באתר איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי
↑  1984
↑  Bucks Fizz star Jay Aston relives coach crash horror and says 'we were all lucky to survive'
↑  Our stories
↑  NEW BEGINNING, באתר מצעד הסינגלים הבריטי
↑  Bucks Fizz - the Band
↑  Bucks Fizz fan forum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011614403005171  BnF: cb13902165g (data)  ISNI: 0000 0001 0725 9689  LCCN: n96007353  MusicBrainz: 81b9c72d-8d46-446b-a420-ba618d89636e  SUDOC: 161776671  VIAF: 148533711   WorldCat (עם VIAF): 148533711
בית הספר לבנות של לונדון

| --- | --- |

 בית ספר פרטי
 תקופת הפעילות:  1894–הווה (כ־130 שנה) 
 מיקום
 מיקום:  St Giles' Terrace, Barbican 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°31′09″N 0°05′40″W﻿ / ﻿51.519166666667°N 0.094444444444444°W﻿ / 51.519166666667; -0.094444444444444
 www.clsg.org.uk
 he
 
בית הספר לבנות של לונדון (באנגלית: City of London School for Girls, בקיצור: CLSG) הוא בית ספר תיכון עצמאי שנמצא בברביקן, לונדון.
בית הספר הוקם בסוף המאה ה-19 בעקבות בקשה של סוחר מבריקסטון שהשאיר שליש מהונו לעיר לונדון לטובת הקמת בית הספר. בית ספר מנוהל על ידי האיגוד של לונדון והוא בעל קשרים אדוקים עם בית ספר לבנים שמנוהל על ידי אותו גוף. בית הספר עבר למיקום הנוכחי בשנת 1969.
בית ספר הוא בעל מוניטין ובשנת 2018 דורג על ידי סאנדיי טיימס כבית ספר עצמאי השני במדינה. עלות הלימודים הוא כ-6500 פאונד לסמסטר וחלק מהתלמידים מקבלים מלגה. רוב התלמידות מגיעות לבית הספר בגיל 11 אך אפשר להצטרף עד לגיל 16. בית ספר כולל כ-700 תלמידות. תלמידות הקימו מספר ארגונים לפי מוצאם דוגמת "חוג יהודי", "חוג אסיאתי" וכו'.
בית הספר נמצא בסמיכות למרכז האמנויות ברביקן ולבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. תוכנית הלימודים שמה דגש לאמנויות ורבים מהבוגרות ממשיכות בתחום זה. בית הספר מציע סיורי לימודים בצרפת, ספרד, גרמניה ומדינות נוספות.
בין בוגרות בית הספק נמנות דמויות בולטות כמו דיידו, מרגרט בודן, רומולה גראי, אלה פורנל ועוד.