stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחיקה ביסקסואלית
בחוק > ארצות הברית

סקר שבדק טרמינולוגיה רלוונטית בתיקי זכויות קהילת הלהט"ב מצא כי למעט תקופה קצרה בהיסטוריה של בית המשפט העליון בארצות הברית, בה ביסקסואלים הוזכרו לצד הומואים ולסביות, ביסקסואלים לא הוזכרו בחוות דעת או סיכומים של בית המשפט העליון בתיקים משמעותיים בנושאים להט"ביים. בתיקים אלו הומואים ולסביות תוארו לרוב כמושפעים היחידים מאפליה על רקע נטייה מינית.
במאמר שנכתב ב-2010 לרגל עשור ליצירתו של קנג'י יושינו, הרון גרינשמית' טוענת כי כאשר ביסקסואליות רלוונטית מבחינה משפטית, היא נמחקת מתוך התרבות המשפטית כי היא מסבכת טיעונים משפטיים שתלויים בבינאריות המגדרית של מיניות.
ננסי מרקוס קובעת כי אי הבנה ומחיקה של ביסקסואליות בתוך מערכת המשפט האמריקאית מביאה לפגיעה מוחשית במתדיינים ביסקסואלים, כולל סיכוי מוגבר לאובדן זכויות הוריות והסתברות מוגברת לסירוב הענקת מקלט ממדינות אנטי-להט"ב. נושאי משמורת מתעוררים עקב האמונה שאנשים ביסקסואלים אינם יציבים מספיק כדי להיות הורים, ואילו ביסקסואלים המבקשים מקלט ממדינות עוינות ללהט"בים נתונים לחשדנות יתר בשל אמונה כי הם אינם "גאים מספיק". זאת, בשל הנחה הרווחת בקהילה המשפטית שאדם יכול להימשך באופן לגיטימי רק למין אחד; ולפיכך, מבקש-מקלט ביסקסואל הוא בעל סיכוי גבוה יותר להיחשב כרמאי.
ראו גם

ביסקסואליות
הטרוסקסיזם
הטרונורמטיביות
ברירה כוזבת
הומופוביה
מחיקה לסבית
לקריאה נוספת

* Straight, Gay or Lying? Bisexuality Revisited, New York Times, July 5, 2005.
הפליליסטיות

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  מציאות תיעודית
 יוצרים:  ליבת גרינבוים הרוש
 בימוי:  ליבת גרינבוים הרוש
 משתתפים:  אור בן שאנן חן מאירי נעמה אלחדד קארין לגיטיוי שילה דורפמן שני אילוז שני דרי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיקים בפועל:  אלון וידר
 חברת הפקה:  סלוצקי אפיקי תקשורת
 עורכים:  עורכת ראשית: ליבת גרינבוים הרוש עורכת בפועל: נטע אדלר
 מוזיקה:  לורן דה-פז יפתח שחף
 אורך פרק:  54 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  12 במרץ 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
הפליליסטיות היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר עורכות דין בתחום הפלילים שמקימות ביחד משרד עורכות דין משותף. התוכנית משודרת החל מ-12 במרץ 2024 ברשת 13.
התוכנית תוכננה במקור לעלות לשידור ב-17 באוקטובר 2023, אך היא נדחתה בעקבות פריצתה של מלחמת חרבות ברזל.
תוכן

התוכנית עוסקת בעורכות הדין של העבריינים וראשי ארגוני פשע בישראל, המחליטות להקים ביחד משרד עורכות דין משותף. התוכנית עוקבת אחר חייהן, המורכבות בשילוב בין קריירה לחיים אישיים, הקשיים במציאת זוגיות ועוד.
סקירת התוכנית

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 12 במרץ 2024 | 10 באפריל 2024 | 4.6% | 120,000 |
סקירת התוכנית > פרקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה | נתוני צפייה | מקור |
| מספר פרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | אחוזי צפייה | מספר צופים | מקור |
| 1 | פרק הבכורה | 12 במרץ 2024 | 5.1% | 130,000 |  |
| 2 | הקו האדום של שני | 17 במרץ 2024 | 5.3% | 125,000 |  |
| 3 | פליליסטית חדשה מצטרפת | 20 במרץ 2024 | 5.3% | 147,000 |  |
| 4 | החופשה שהתפוצצה | 24 במרץ 2024 | 4.3% | 109,000 |  |
| 5 | סוחר ההמבורגרים | 27 במרץ 2024 | 4.1% | 112,000 |  |
| 6 | התיק שקרע את המשרד | 31 במרץ 2024 | 4.1% | 122,000 |  |
| 7 | ראיית הזהב | 3 באפריל 2024 | 5.2% | 116,000 |  |
| 8 | פרק הסיום | 10 באפריל 2024 | 3.8% | 101,000 |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
משתתפות

אור בן שאנן – בת 35, גרושה, מבאר שבע. עורכת דין מובילה העוסקת בתיקי פשיעה חמורה במחוז הדרום.
חן מאירי – בת 39, רווקה, מכפר יונה. עורכת דין במשך 15 שנה העוסקת בליווי ויצוג אסירים.
נעמה אלחדד – בת 39 מתל אביב. עורכת דין במשך 15 שנה. עוסקת בתיקי פשיעה חמורה במחוז תל אביב ובמחוז המרכז.
שילה דורפמן – בת 48 מראשון לציון. עורכת דין במשך 22 שנה במחוז המרכז.
שני אילוז – בת 41 מראשון לציון. עורכת דין במשך 15 שנה. עוסקת בתיקי צווארון לבן.
שני דרי – בת 35 ממבוא ביתר. משמשת כמשפחת אומנה לילדה של מיוצגת שלה שמואשמת בתיק רצח ונמצאת בכלא. עורכת דין מעל 10 שנים במחוז ירושלים.
קארין לגיטיוי – בת 38 מצפת. עורכת דין במשך שנתיים. עוסקת בתיקי אלימות במשפחה, נשק, סמים וניסיון רצח במחוז הצפון.
ביקורת

סמדר שילוני מאתר "ynet" ביקרה את הנרמול שהתוכנית עושה לעבריינים וכתבה ש”הצפייה בה כרוכה באי נוחות שאי-אפשר להתעלם ממנה”.
ניר וולף מעיתון "ישראל היום" כתב על התוכנית שהיא ”עושה קול של 'מעושרות' בעולם התחתון” והגדיר אותה ”סדרת דוקו עם רגשי נחיתות”.
מיקי לוין מאתר "מעריב אונליין" עסקה גם היא בשאלת המוסריות של התוכניות: ”איך עבריינים קרימינליים מהשורה בחברה הישראלית, זוכים לככב בפריים טיים על המסך עם הנרטיב שלהם לפשע שביצעו”.
הערות שוליים

↑  שחר נרדע, "אנשים לא מבינים למה בחורה צריכה לייצג אנשים מהסוג הזה", באתר חדשות 13, 3 במרץ 2024
↑  שרי מקובר-בליקוב, ‏"עבריינים מכבדים אותי יותר מהעסקנים בטבריה": שני אילוז נלחמת על עיר הולדתה, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2023
↑  הכירו את "הפליליסטיות": עורכות הדין שמייצגות את הפושעים המבוקשים בישראל, באתר חדשות 13, 18 בפברואר 2024
↑  רייטינג: מאסטר שף ללא תחרות, בכורה פושרת ברשת 13, באתר אייס, 13 במרץ 2024
↑  רייטינג: מאסטר ממשיכה לרמוס את כולן, ערוץ 14 מתאושש, באתר אייס, 18 במרץ 2024
↑  רייטינג: ארץ נהדרת חוגגת בגדול, הפטריוטים חוזרת לעצמה, באתר אייס, 21 במרץ 2024
↑  רייטינג: מאסטר שף ראשונה, רשת 13 בהתרסקות, באתר אייס, 25 במרץ 2024
↑  רייטינג: ארץ נהדרת צוחקת על כולן, רשת 13 בנתונים חלשים, באתר אייס, 28 במרץ 2024
↑  רייטינג: חיים אתגר מנצח את הפטריוטים, רשת 13 שוב מתרסקת, באתר אייס, 1 באפריל 2024
↑  רייטינג: ארץ נהדרת השאירה אבק, רשת 13 נכנעת לערוץ 14, באתר אייס, 4 באפריל 2024
↑  רייטינג: ארץ נהדרת צוחקת בפסגה, הפטריוטים שוב התפוצצו, באתר אייס, 11 באפריל 2024
↑  סמדר שילוני, הצפייה ב"הפליליסטיות" כרוכה באי נוחות שאי-אפשר להתעלם ממנה, באתר ynet, 14 במרץ 2024
↑  ניר וולף, סדרת דוקו עם רגשי נחיתות: "הפליליסטיות" בעיקר באה לעשות שופוני, באתר ישראל היום, 13 במרץ 2024
↑  מיקי לוין, ‏מהדוקו החדש "הפליליסטיות" זועקת בעיקר שאלה מוסרית אחת, באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2024
חטיפת המטוס ידוגו

המטוס שהיה מעורב בחטיפה
חטיפת מטוס ידוגו (או תקרית ידוגו, בקוריאנית: 요도 호 사건) הייתה חטיפת מטוס יפני לצפון קוריאה שהתרחשה ב-30 במאי 1970. החוטפים השתייכו לסיעת הצבא האדום ביפן. המטוס נחטף לצפון קוריאה, והחוטפים נשארו בצפון קוריאה עד לתחילת שנות ה-2000. הם התגוררו במתחם סגור שמומן על ידי השלטון הצפון קוריאני, ואף השלטון הצפון קוריאני חטף נשים יפניות על מנת לחתן אותן עם החוטפים.
רקע

בסוף שנות ה-50, התפתחה ביפן תנועת "השמאל החדש". התנועה ראתה עצמה כעצמאית מהמפלגה הקומוניסטית ביפן, והחשיבה את המפלגה "שמאל ישן". התנועה הייתה בעיקרה תנועה של סטודנטים, והזדהו עם תנועות סטודנטים ברחבי העולם. הם התנגדו למלחמת וייאטנאם, לבסיסי הצבא האמריקאים ביפן, העלאת שכר לימוד ועומס באוניברסיטאות והתנהלותן.
תנועת השמאל החדש בתחילת שנות ה-60 הייתה מאוחדת תחת מטרה משותפת. בשנת 1960, הצליחה התנועה לארגן הפגנת ענק נגד הסכם הביטחון בין יפן לארצות הברית. אבל לקראת סוף שנות ה-60, החלו סכסוכים בין הסיעות השונות של התנועה. בשנת 1970, כאשר נחתם חידוש הסכם הביטחון בין יפן לארצות הברית, התנועה התפרקה סופית. סיעת הצבא האדום היא אחת הסיעות של השמאל החדש והיא החלה לקבל פנים רדיקלים ואלימים יותר ויותר.
סיעת הצבא האדום התמקדה בלוחמת גרילה. הסיעה ניסתה לגרום למהפכה ביפן, על אף שהיו חילוקי דעות בין חבריה כיצד יפן תראה לאחר המהפכה. היא הצליחה לגייס כמות תומכים גדולה. הסיעה התנתקה מהבונד ב-5 בספטמבר 1969. ב-5 בנובמבר המשטרה פשטה על מרכז אימונים של הסיעה, עצרה יותר מ-50 חברים וחשפה תוכנית לחטוף את ראש ממשלת יפן דאז, אייסאקו סאטו. בעקבות הפשיטה, ההנהגה ירדה למחתרת והחליטה לנסות לחטוף מטוס לקובה, על מנת לאמן שם חיילים במקום מרכז האימונים שהם אבדו.
החטיפה והשהות בצפון קוריאה

סיעת הצבא האדום ניסתה לחטוף מטוס לקובה. חטיפת מטוס המסוגל לעשות את הדרך מיפן לקובה זאת משימה קשה, ולכן העדיפו לחטוף טיסת פנים ולהטיסה לצפון קוריאה, המדינה הקרובה ביותר שתסכים לקבלם. כך, ב-30 במאי 1970, סיעת הצבא האדום חטפה את המטוס ידוגו (על שמו נקראת קבוצת החוטפים "קבוצת ידוגו"). צפון קוריאה קבלה את החוטפים בברכה והצהירה כי אינה מתכוונת להחזירם ליפן. הנוסעים והמטוס הוחזרו דרך דרום קוריאה, וכחלק מלחץ משותף של יפן, דרום קוריאה וארצות הברית.
חוטפי המטוס נשארו בצפון קוריאה ועברו "חינוך מחדש" על ידי המשטר הצפון קוריאני. הם למדו על הג'וצ'ה, שמכיל בתוכו מרקסיסטיים, אנטי יפניות, לאומיות קוריאנית, וקונפוציאניות קוריאנית. בשיטת הלימוד לא היה כל דיון, ולכל שאלה הייתה תשובה אחת ברורה. הקבוצה נאלצה ללמוד את החומר שוב ושוב עד שהשיבו כמצופה מהם. לאחר שנה הם הצהירו שהם תמכים בקומוניזם הצפון קוריאני.
בשנת 1975, בת הזוג של אחד החוטפים עברה לצפון קוריאה על מנת להתאחד עם בן זוגה. על מנת לשמור את שאר הקבוצה מרוצה, ממשלת צפון קוריאה חטפה שבע נשים יפניות באירופה והביאה אותן להינשא לחוטפים בצפון קוריאה. בשנת 2002 מגומי יאו, שהייתה בעברה נשואה לאחד מחוטפי המטוס, העידה כיצד פיתתה את קאיקו ארימוטו היפנית להגיע לצפון קרואה על מנת להיות שבויה שם ולהנשא גם כן.
הנשים הובאו מאירופה לצפון קוריאה, כנראה, על ידי הטעיה ורמאות מצד הצפון קוריאנים. לאחת הנשים סופר שהיא תגיע לסיור לימודי קצר; לאחרת סופר שהיא תגיע למונגוליה. בעת הגעתן לצפון קוריאה הן עברו תהליך חינוך מחדש של למעלה מחודש. המבצע הושלם בשבוע הראשון של מאי שבו כל חברי הקבוצה שנותרו בחיים התחתנו.
חברי הקבצה ומשפחותיהם החדשות, הוחזקו במתחם סגור בצפון קוריאה. הילדים חונכו על ידי השלטון וכמעט ולא למדו יפנית. לא אופשר להם לצאת מהמתחם ורק למספר מצומצם של קוריאנים הותר להיכנס.
סוף דבר

במאי 2001, כמה ילדים של החוטפים הוחזרו ליפן. בשנת 2002 קים ג'ונג איל התנצל על חטיפת אזרחים יפנים בשנות ה-70 וה-80, ומספר מנשות החוטפים הורשו לחזור ליפן. לבסוף, בשנת 2007 צפון קוריאה החזירה את החוטפים ליפן. יש הטוענים שזה נעשה על מנת שארצות הברית תוציא את צפון קוריאה מרשימת המדינות המממנות טרור היו שני חוטפים שמתו בצפון קוריאה, אך סיבת המוות שלהם אינה ידוע.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Patricia G. Steinhoff, Kidnapped Japanese in North Korea: The New Left Connection, The Journal of Japanese Studies, Vol. 30, No. 1 (Winter, 2004), עמ' 123-142
↑  Takazawa Kōji, How Japanese Student Radicals Became Juche Believers in North Korea, The Asia-Pacific Journal Volume 16
1 2  Taro E.F. Nettleton, Throw Out the Books, Get Out in the Streets: Subjectivity and Space in Japanese Underground Art of the 1960s, ProQuest: United States (2011), 1-21.
↑  Ryo Hinata-Yamaguchi, Completing the U.S.-Japan-Korea Alliance Triangle: Prospects and Issues in Japan-Korea Security Cooperation, The Korean Journal of Defense Analysis 28, September 2016, עמ' 383－402
↑  Yoneyuki Sugita, An Active Japanese Foreign Policy Impeded by a Frustrated Public in the Post-Cold War Era, International Journal of Korean Unification Studies 14, 2005, עמ' 171-194
↑  Toshiyuki Nishikawa, Japan's Foreign Policy Dilemma vis-a-vis North Korea : the Nuclear Issue, the Abduction Issue, and Diplomatic Normalization, 比較法文化 : 駿河台大学比較法研究所紀要 16, 2007, עמ' 83-96
עימות בין סיעת הצבא האדום היפני (ימין) לבונד היפני (שמאל) מתאריך 5 בספטמבר 1969.
בית המשפט המחוזי בחיפה

| --- | --- |


היכל המשפט חיפה
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  מחוז חיפה
 מדינה:  ישראל 
 ערכאה מתחת:  בית משפט השלום בחדרה, חיפה, עכו וקריות
 תפקידים נוספים:  בית הדין לענייני מים ובית משפט לימאות
 שופטים
 נשיא:  אבי לוי
 מספר שופטים:  40
 גאוגרפיה
 כתובת:  היכל המשפט חיפה
 קואורדינטות:  32°48′54″N 35°00′06″E﻿ / ﻿32.815019999542°N 35.001637545301°E﻿ / 32.815019999542; 35.001637545301
  (למפת חיפה מוגדלת) בית המשפט המחוזי בחיפה(למפת חיפה רגילה) בית המשפט המחוזי בחיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) בית המשפט המחוזי בחיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית המשפט המחוזי בחיפה
 
בית המשפט המחוזי בחיפה הוא בית המשפט המחוזי של מחוז חיפה. בית המשפט הוקם על ידי ממשלת המנדט, והמשיך לפעול עם הקמתה של מדינת ישראל. הנשיא הנוכחי של בית המשפט הוא השופט אבי לוי.
בנוסף לפונקציות המשותפות לכל בתי המשפט המחוזיים, בית המשפט המחוזי בחיפה כולל שתי פונקציות ייחודיות, שבהן הוא פועל כבית דין ארצי: בית הדין לענייני מים ובית משפט לימאות.
בשנת 2003 עבר בית המשפט המחוזי בחיפה, יחד עם יתר בתי המשפט שפעלו בחיפה, להיכל המשפט חיפה.
קודם הקמת בית המשפט המחוזי בנצרת כלל תחום השיפוט של בית המשפט את מחוז חיפה ומחוז הצפון. הקמת בית המשפט ב־1968 הביאה לגריעת מרבית מחוז הצפון, פרט לנפת עכו, משטח שיפוטו של בית המשפט.
הערות שוליים

↑  הדס מגן, ‏שנת המשפט נפתחה ללא כל תקלות; נחנך היכל המשפט בחיפה, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2003
↑  צו בתי משפט (הוראות מעבר) (אזורי השיפוט של בתי המשפט המחוזיים)
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
MVP

ערך זה עוסק בשחקן בעל הערך הרב ביותר. אם התכוונתם למושג המתאר מוצר בר-קיימא מינימלי, ראו .
MVP (ראשי תיבות של Most Valuable Player – השחקן בעל הערך הרב ביותר) הוא תואר הצטיינות הניתן לספורטאים בענפי ספורט שונים. התואר מצוי בעיקר בארצות הברית, אך מחולק גם במדינות אחרות, וניתן לשחקנים המוכרים כטובים ביותר במשחק מסוים, חודש מסוים, עונה מסוימת או כל תקופה אחרת.
בכדורגל

גם בכדורגל נהוגים תארים דומים, אך הללו לא-נקראים בדרך כלל MVP אלא שחקן העונה, שחקן המחזור, השחקן המצטיין וכו'. למשל: כדורגלן השנה בעולם, כדורגלן השנה באירופה וכדורגלן העונה בישראל.
תוארי MVP ידועים

MVP של העונה הסדירה ב-NBA
MVP של סדרת הגמר ב-NBA
MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA
MVP של היורוליג
MVP של ליגת העל בכדורסל
MVP של ה-MLB
MVP של הוורלד סיריס
גביע הארט – גביע ה-MVP של העונה הרגילה ב-NHL
גביע קון סמיית' – גביע ה-MVP של הפלייאוף ב-NHL
MVP של פיינל פור היורוליג
MVP של Counter Strike Global Offensive
MVP של גביע העולם בכדורסל
MVP של ליגת האלופות בכדוריד
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערב

ערך זה עוסק בחלק האחרון ביום. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שעת ערב בקובה
שקיעת השמש
עֶרֶב הוא החלק האחרון ביום, הזמן שלאחר שקיעת השמש ושלפני תחילת הלילה. המילה ערב משקפת מצב של ערבוב בין אור יום וחושך.
השימוש הקדום במילה ערב היה כדי לציין את הרבע האחרון של שעות האור ביום. בתקופה הרומית פוצלו שתים עשרה השעות הזמניות לארבעה חלקים: בוקר (mane), לפני הצהריים (ad meridiem), אחר הצהריים (de meridie) והערב (suprema). הערב התייחס למשך הזמן מתחילת השעה העשירית ועד סיום השעה השתים עשרה, זמן שקיעת החמה.
ערב הוא גם כינוי מטפורי לזמן שלפני תחילה עידן, תקופה, או מאורע חשוב ("ראש הממשלה הפחית מיסים ערב הבחירות").
ערב במובן של יום לפני

בלוח העברי יום שישי (כולו) הוא ערב שבת, וכל היום שלפני חג הוא ערב חג. הסיבה לכך היא, שיום בלוח העברי מתחיל לאחר השקיעה של היום הקודם.
בנצרות קיים מונח דומה: ערב חג המולד, וכן החג החילוני המודרני האלווין מקורו בחגיגות שנערכו בערב יום כל הקדושים - ומכאן שמו של החג "האלווין" (Halloween) - "ערב הקדושים" (All-hallow-eve).
ראו גם

בין השמשות
תפילת ערבית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810638198405606  GND: 4521782-8
לבנית לואיזיאנה

| לבנית לואיזיאנה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: לבנית
מין:: לבנית לואיזיאנה
שם מדעי
 Egretta tricolor ‏מולר, 1776
תחום תפוצה


לבנית לואיזיאנה או לבנית טריקולור (שם מדעי: Egretta tricolor) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החי בביצות בדרום אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, הקריביים ובחלק הצפוני של אמריקה הדרומית. לרוב היא חיה באזור הטרופי שמדרום לארצות הברית, אך לעיתים מגיעה גם לטקסס וקליפורניה ודרומה עד ברזיל ופרו.
מאפיינים

אנפה זו תוארה ב-1776 בידי החוקר הגרמני פיליפ לודוויג סטטיוס מולר (אנ'), אשר נתן לה את שמה המדעי עקב שלושת הצבעים העיקריים של נוצותיה: כחול, ורוד ולבן.
אורכה של האנפה 56 עד 76 ס"מ, מוטת כנפיה הממוצעת 86 סנטימטרים. משקל הזכרים גדול במעט ממשקל הנקבות ומגיע ל-415 גרם לעומת 334 גרם בממוצע אצל הנקבות. האנפה בעלת נוצות כחולות-אפורות לאורך גופה כשהבטן לבנה והחזה כחול אך בעל פס לבן-ורדרד לאורכו היורד מקצה המקור האפור. בסיס המקור ותחתית העיניים צהובים ומוקפים בעור ורוד ומאחורי הראש ציצה לבנה והרגליים ארוכות ואפורות.
האנפה מצויה סביב אגמים, נהרות רדודים וביצות ולעיתים גם בחופים של אמריקה הטרופית. האנפה חיה לצד אנפות אחרות ודגה יחד אתן במים הרדודים. היא חוטפת את מזונה – סרטנים או דגים קטנים – במכת מקור מהירה.  אנפה זו מקננת על עצים, בזוגות ולא בלהקות. הנקבה מטילה 3 עד 7 ביצים.
הערות שוליים

↑  לבנית לואיזיאנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ראדו היפה

ראדו היפה, המכונה על ידי היסטוריונים גם "ראדו השלישי" (ברומנית: Radu cel Frumos; בטורקית: Yakışıklı Radu Bey;‏ 1437–1439 – 1475 בטרנסילבניה) היה שליט ולאכיה לסירוגין בין השנים 1462–1473, דצמבר 1473- אביב 1474, אביב 1474 - אוקטובר 1474 ואוקטובר 1474 - תחילת 1475.
ראדו היפה היה בן של ולאד דראקול (ולאד השני) ושל וסיליסה לבית מושאט ואחיו הצעיר של ולאד המשפד ("ולאד צפש" או "דרקוליה"). אחיו הגדולים יותר היו מירצ'ה השני וולאד הנזיר. ראדו היפה, המכונה בטורקית ראדו ביי, נודע כידיד ובן ברית של הסולטאן מהמט השני "הכובש".
במהלך מלכותו הוחלף שלוש או ארבע פעמים בשלטון ביריב בסאראב הזקן לאיוטה, שהוכתר לשליט על ידי שטפן הגדול, שליט מולדובה. כמו אצל אחיו, ולאד צפש, ברוב שנות שלטונו בירתו הייתה בוקרשט. אף על פי שוואלאכיה לא הפכה בימי מלוכתו לפשאליק ושמרה על אוטונומיה, הכתרתו ב-1462 ישירות על ידי הסולטאן חיזקה את מעמד החסות של המדינה ביחס לאימפריה העות'מאנית.
שנות נעוריו כבן ערובה אצל הסולטאן העות'מאני

ראדו היפה נולד בגלות טרנסילבניה. כילד קטן, ליווה את אביו ואת אחיו הגדול ולאד "דרקולה" ("המשפד") בחצרו של הסולטאן הטורקי מוראט השני, בברוסה. לא ברור אם השארת הילדים כבני ערובה אצל הטורקים החלה עוד ב-1437 בעקבות כניעת אביו לסולטאן, או מאוחר יותר, ב-1442. ידוע כי החל מ-1442 הם גדלו במבצר אגריגז (Eğrigöz) בנפת אמט בוילאייט גרמיאן, לא רחוק מקיטאהיה, במעקב אנטוליה. חייהם היו במידה רבה תלויים בנאמנות אביהם ולאד דראקול לאימפריה העות'מאנית. בעת שהותם כבני ערובה קיבלו הבנים חינוך שכלל לוגיקה, לימוד הקוראן והשפה הטורקית. כמו כן למדו אמנויות לחימה, כולל רכיבה על סוסים. בינתיים, ולאד דראקול, אביהם, הצליח לעלות שוב לכס השלטון בוולאכיה מולדתו, אחרי שהודח על ידי יאנוש הוניאדי.
ב-1448 ולאד דרקולה ("צפש", המשפד) שוחרר כדי לשמש שליט בוולאכיה מטעם העות'מאנים. ראדו שנשאר, ככל הנראה מרצון, אצל הטורקים, ייתכן - אחרי שהמיר אולי את דתו לאסלאם.
לפי עדות הכרוניקן הביזנטי לאוניקוס כלקוקונדילס, בספרו "Historiarum Demonstrationes", ראדו הפך למאהב בנו של מוראט השני, הסולטאן מהמט השני. הכרוניקן מספר שניסיון ראשון של מהמט לפתותו לא צלח מפני שראדו שלף סכין, פצע את מהמט ואז נמלט וטיפס על עץ; בהמשך השניים נתידדו.
ראדו מילא משימות צבאיות, בראש יחידות של יניצ'רים, כמו בדיכוי מרד באנטוליה, וכן השתתף ב-1453 בכיבוש קונסטנטינופול לצידו של מהמט השני.
מלוכתו הראשונה - אביב 1462 - נובמבר 1473 > עלייתו שלטון

באביב 1462 הצטרף ראדו היפה, ככל הנראה, בראש גדוד משלו המורכב מ-4000 פרשים וולאכים, למסע עונשין של הסולטאן מהמט השני נגד אחיו, ולאד המשפד, בוולאכיה. הם הוצבו בכוח החלוץ של הצבא העות'מאני.
מגובה בעוצמת צבא הסולטאן שעמד מאחוריו, הצליח ראדו למשוך לצידו, לימים, את רוב הבויארים - והוכתר, ככל הנראה ביולי 1462, על ידי מהמט השני לשליט וולאכיה במקום ולאד צפש אחיו, שנאלץ להימלט לטרנסילבניה.
הבויארים היו שבעי רצון מהחלפתו של צפש בשליט בינוני וחלש יותר. מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי, עמד לצאת ולהחזיר את ולאד צפש לשלטון, אך חזר בו כשמסרו לו סקסונים טרנסילבנים בבראשוב, בעלי חשבון ישן עם השליט המודח, שלוש איגרות מזויפות שהצביעו על כוונות-כביכול של ולאד צפש להיכנע לטורקים, ולחתור תחת שליטת המלך ההונגרי בטרנסילבניה. הוניאדי, שהאמין באמיתות האיגרות, עצר את מסעו ושלח את ולאד צפש לכלא בווישגראד. כוח טורקי של אקינג'י בראשות מכאלולו עלי ביי נשאר זמנית בוולאכיה, כדי להבטיח את ביטחונו של השליט החדש.
שמו של ראדו היפה כשליט מוזכר כבר באיגרת מ-15 באוגוסט 1462, מאת סגן-הקומס של הסקלרים אל נכבדי בראשוב ואל בעלי ארמון בראן; באיגרת התבקשו הנכבדים לשמור על הסכם השלום שנחתם עם "הנסיך המכובד ראדו, כעת ווייבוד של החלקים הציסאלפינים".
במשך כמעט עשור ידעה ולאכיה תחת שלטונו של ראדו היפה תקופת שלווה יחסית, ללא עימותים עם הטורקים או עם הונגריה השכנה. הוא הקפיד לשלם לעות'מאנים מיסים כבדים (12,000 זהובים בשנה), לשלוח מתנות יקרות לסולטאן וליידע אותו על התנהגותם של המושלים הטורקים שעל יד הדנובה.
יחסיו עם הסוחרים הסקסונים מבראשוב (קרונשטאט) ומסיביו (הרמנשטאט) היו קרירים. נותרו מכתבים רבים שבהם התלוננו הסוחרים על קשיים עם הבירוקרטיה השלטונית הוולאכית. ב-1470 פרץ ככל הנראה רעב בוולאכיה והיה צורך לייבא דגנים מנסיכות טרנסילבניה הסמוכה. המלך ההונגרי מתיאש הוניאדי אסר כל יצוא של חיטה, שעורה, שיבולת-שועל ודוחן לוולאכיה כדי למנוע מחסור ועליית מחירים בטרנסילבניה, שהייתה תחת שלטונו.
מלוכתו הראשונה - אביב 1462 - נובמבר 1473 > תחילת המלחמות עם שטפן הגדול; המסע לקווקז עם הצבא העות'מאני

בסוף מלוכתו נאלץ ראדו לעמוד בפני ניסיונות חוזרים ונשנים מצד שטפן הגדול, שליט מולדובה, להדיחו - בגלל מדיניותו הכנועה כלפי העות'מאנים.
יש הסבורים שבסוף 1469 ניסה ראדו ללא הצלחה, בעזרת הבאיים מדוברוג'ה, לכבוש את קיליה, עליה השתלט שטפן הגדול ב-1462.
בתגובה לכך יצא שטפן הגדול, שכעס על מדיניותו הפרו-עות'מאנית של ראדו היפה, לפשיטות בוולאכיה, ושרף את נמל בראילה שעל הדנובה(27 בפברואר 1470), והעלה באש את העיר טרגול דה פלוץ' (28 בפברואר) ואת מחוז יאלומיצה. מלך פולין קזימיר הרביעי ניסה ככל הנראה, לשווא, לתווך בין שני השליטים, ובמרץ 1471 פלש ראדו היפה - כתגובת-נגד - למולדובה, בזמן ששטפן הגדול השליט היה שקוע במאבק בטטרים מחצי האי קרים בראשות אמינק מרזה. שטפן, שהצליח לגלות ולדכא בינתיים קנוניה פנימית של קבוצת בויארים נגדו, יצא לקראת ראדו וניצח אותו ניצחון מוחץ (ב-7 במרץ 1471), על יד היישוב סוץ', מצפון מרמניקו סראט.
במרץ 1473 הצטרף ראדו היפה כידיד ובן חסות של הסולטאן, בראש 12,000 חיילים וולאכים, למסע של מהמט השני בקווקז כנגד אוזון חסן, השאה הטורקמני של ממלכת פרס (שליט אימפריית אק קויונלו). הוולאכים לקחו חלק בניצחון באוטלוקבלי ב-11 באוגוסט 1473, למסע צבאי הארוך ביותר שבו השתתף צבא רומני אי-פעם - דרך רומליה, אסיה הקטנה ועד קווקז.
בתקופה בה הטורקים היו טרודים בסכסוך עם פרס, ב-8 בנובמבר 1473 פתח שטפן הגדול במערכה חדשה כנגד ראדו היפה, וב-18 עד 20 בנובמבר 1473 הביס שטפן את יריבו על גדת נחל וודנאו (או וודנה), לא רחוק מהכפר גרגיצה, 45 ק"מ צפונית-מזרחית מבוקרשט.
ראדו נמלט לבוקרשט, אך שטפאן כבש את העיר ב-23 בנובמבר 1473. משפחתו של ראדו, כולל אשתו ובתו, וכל אוצרותיו ודגליו, נפלו לידי המולדבים. במקומו של ראדו הועלה לשלטון לזמן קצר בסאראב הזקן לאיוטה, טוען לכתר ממשפחת דנשט, ששב מתקופת גלות ארוכה אצל הסקסונים בטרנסילבניה.
ב-28 בנובמבר ניסה ראדו לחזור לשלטון, אבל הכוח הצבאי הטורקי (לפי הכרוניקה המולדבית-גרמנית כ-13,000 חיילים טורקים) ועוד 6,000 וולאכים שהתערבו לטובתו, חוסלו על ידי שטפאן. 2,300 שבויים טורקים הועלו על ידי שטפאן על שיפודים "דרך הטבור", כפי שמפרט הכרוניקן.
מלוכתו השנייה ואולי השלישית, דצמבר 1473 - סתיו 1474

כעבור כחודש, בהיעדרו של שטפן הגדול ששב לארצו, חזר ראדו עם עזרה צבאית טורקית נוספת, גרש את בסאראב הזקן לאיוטה מוולאכיה ושב לשלטון.
אולם במהלך שנת 1474 היו ככל הנראה ניסיונות חוזרים של שטפן הגדול להכתיר שוב את בסאראב הזקן כשליט וולאכיה במקומו של ראדו. יש הסבורים כי באביב 1474 חזר בסאראב הזקן בעזרתו של שטפן הגדול. ראדו נמלט למבצר הטורקי שבג'ורג'יו. נמצאה איגרת ששלח לנכבדי בראשוב ב-10 באוגוסט 1474.
עם זאת, א. קזן וא. דניזה מציינים במחקרם כי ניסיונות אלה של שטפאן עד לסתיו 1474, ככל הנראה לא צלחו. מכל מקום, מלך פולין קזימיר הרביעי ניסה שוב לתווך בין שטפאן לראדו במטרה להשיג פשרה, ולמנוע פלישה טורקית בסמיכות לגבולות פולין. ברם, שטפן הגדול נחוש היה באותה תקופה להמשיך מאבקו בטורקים, ודחה את פניות המלך הפולני.
הכרוניקן הפולני, הבישוף יאן דלוגוש, מציין כי שליחי המלך "השתכנעו כי שטפאן אינו מתכוון לעשות שלום עם ראדו. וזאת לא מפני שלא חפץ בהסכם צודק, אלא מפני שראדו, במוסרו את כל המבצרים לידי הטורקים, תוך תלות ברצונם ודברם, לא היה יכול ולא העז לפעול על דעת עצמו, אלא היה נתון תחת שליטה זרה."
ב-1 באוקטובר 1474 פלש שוב שטפאן לוולאכיה, הרס את המבצר של ראדו בטליאז'ן ושוב העלה את בסאראב הזקן על כס וולאכיה.
מלוכתו הרביעית - סתיו 1474 - התחלת 1475

ראדו היפה חזר שוב לשלטון בסתיו 1474 ומשל עד תחילת 1475.
בינואר 1475 ייתכן כי ראדו היפה השתתף עדיין במערכה גדולה תחת האדים סולימאן פאשה במולדובה, שהסתיימה בתבוסה קשה של הטורקים מידי שטפן הגדול, בקרב פודול אינאלט, הידוע גם כ"קרב ואסלוי" (10 בינואר 1475). עם השליט המולדבי באו כ-17,000 לוחמים.
נישואים וצאצאים

ראדו היה נשוי למריה. בתו היחידה הייתה מריה ווייקיצה. ב-1473 נפלה בשבי במולדובה ונישאה לשובה שלה, שטפן הגדול, אחרי ניצחונו בוודנאו.
מקום קבורתו של ראדו היפה אינו ידוע. ייתכן כי היה במנזר טנאגנול במחוז אילפוב, אותו הקים.
ראו גם

בית דרקולשט
מסדר הדרקון
ולאד דראקול
מירצ'ה השני
ולאד המשפד
ולאד הנזיר
לקריאה נוספת

Constantin C.Giurescu & Dinu C.Giurescu Istoria Românilor vol.II (1352-1606), Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică Bucureşti, 1976 (קונסטנטין ק. ג'ורסקו ודינו ק. ג'ורסקו - "תולדות הרומנים", כרך ב, 1352-1606) (ברומנית)
Aurel Decei - Istoria Imperiului Otoman, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1978 (אורל דצ'יי - היסטוריה של האימפריה העות'מאנית, ההוצאה המדעית והאנציקלופדית, בוקרשט, 1978) (ברומנית)
Constantin C.Giurescu Istoria Bucureştilor, Editura Vremea, Bucureşti, 2009
Marcel D. Popa, Horia C.Matei - Mică Enciclopedie de Istorie Universală, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică Bucureşti, 1983 (מרצ'ל ד. פופה, והוריה מאטיי - "אנציקלופדיה קטנה להיסטוריה עולמית", בוקרשט 1983) (ברומנית)