stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל הספרי
קורות חיים > קריירה > במאי ומחזאי תיאטרון

בתחילת 1984, עלה המחזה שביים, "אבא אובו", בתיאטרון החאן, עיבוד למחזה "המלך אובו".
בשנת 1985 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה "קידוש", אותו כתב וביים לראשונה כבר ב-1980, וזכה בפרס הצגת השנה בטקס "פרס התיאטרון הישראלי". באותה שנה מונה לתפקיד מחזאי הבית בתיאטרון באר שבע.
לאחר שהסתיימה פעילות הקבוצה, כתב וביים כעשרים מחזות, ביניהם "החילוני האחרון", "נוצות", "אחרי החגים", "מלאכים באמריקה" ו"המפקח" בתיאטרון הקאמרי; "ציד המכשפות" בהבימה ובתיאטרון חיפה; "נתניה", "גיסתו של גולדין", "המלך", "חמץ" (שזכה בשלוש קטגוריות ב"פרס התיאטרון הישראלי"), "שבעה" (עליו זכה ב"פרס התיאטרון הישראלי"), "אותו ואת בנו", "חצוצרה בואדי", "תזמורת על תנאי", "ערפל", "מילאנו" ו"אישה בעל בית" (שזכה בחמש קטגוריות בפרס התיאטרון הישראלי) בתיאטרון החאן, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, הבימה ובקאמרי. כמו כן ביים את הצגות הילדים "מפלצת בצחוק" ו"עלילות שמשון בר לשון". תפקד כמנהלם האמנותי של פסטיבל עכו ושל תיאטרון הקאמרי.
מחזותיו עוסקים לרוב בנושאים אקטואליים וטעונים. הקוורטט "קידוש", "חמץ", "שבעה" ו"הבדלה" הציג את חייה של משפחה דתית לאומית באור ביקורתי. המחזה "תשמ"ד" הציג התבצרות מתנחלים קיצונים במחסן חומרי נפץ. נושא המחזה "גיסתו של גולדין", נסוב סביב ההתנגשות בין הדת והחזרה בתשובה לבין העולם החילוני. בנעוריו היה הספרי איש הימין הקיצוני, אך בהליך יציאתו בשאלה התמתן, וכיום הוא מחזיק בדעות ליברליות, להן הוא נותן ביטוי ביצירתו.
בדצמבר 1986 פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את המחזה "החילוני האחרון" של הספרי, שהועלה בתיאטרון הקאמרי. המחזה היה קברט סאטירי על הצגת בידור המועלית בישראל, לאחר שהשלטון במדינה עבר לידי החרדים. המחזה נפסל במלואו על ידי המועצה בנימוק כי "המחזה פוגע פגיעה גסה בערכי יסוד וברגשותיו של ציבור רחב, דתי וחילוני כאחד. זו סאטירה המסיתה והעלולה להביא לליבוי שנאה". לאחר סערה ציבורית ודיון בכנסת, התירה המועצה לקאמרי להציג את המחזה לאחר קיצוץ ושינוי של המחזה. במחאה על החלטת הנהלת התיאטרון להציג את ההצגה המצונזרת הסירו הספרי, המוזיקאי אורי וידיסלבסקי ומעצבת התפאורה והתלבושות יעל פרדס את שמם מההצגה. בעקבות הפסילה, יזם שר החינוך והתרבות יצחק נבון מהלך לביטול הצנזורה על מחזות והשארת הצנזורה על הסרטים בלבד, שעיקרה הגבלת הצפייה לבני גיל מסוים במידת הצורך.
קורות חיים > קריירה > פעילות בטלוויזיה ובקולנוע

במקביל לפעילותו בתיאטרון, הרחיב הספרי את עיסוקיו לטלוויזיה וקולנוע. בשנת 1989 כתב את התסריט לסרט הקולנוע "המיועד" ואת התסריט לדרמה של הערוץ הראשון, "וכל עמי הארץ מתייהדים", המבוסס על מחזהו "גיסתו של גולדין". ב-1992 כתב וביים את סרטו הראשון, הדרמה "כל דיכפין" בערוץ הראשון, בכיכובו של שמואל וילוז'ני. ב-1994 השתתף בצוות הכתיבה לתוכנית הסאטירה המצליחה "החמישייה הקאמרית". באותה שנה ביים את סרטו המשמעותי ביותר, על פי תסריט של אשתו, חנה אזולאי-הספרי, "שחור", שזכה להצלחה רבה וקיבל שישה פרסי אופיר, ביניהם להספרי עצמו בקטגוריות הבמאי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר. על "שחור" זכה הספרי בציון לשבח בפסטיבל ברלין.
ב-1997 ביים את סרט הטלוויזיה "קמפיין" בכיכובם של חנה אזולאי-הספרי, שמיל בן ארי ואלון אבוטבול, וב-2005 ביים את סרטו "שושלת שוורץ".
כמו כן כתב תסריטים במסגרת התוכניות "קשת וענן" ו"זהו זה!". הספרי גם כתב את מילות השיר "חורף 73'" (שתורגם לשפות רבות וזכה להצלחה במדינות רבות), בביצוע להקת חיל החינוך.
ב-2009 וב-2011 כתב וביים את הסדרה "פולישוק" עבור ערוץ 2. הסדרה שודרה במסגרת שידורי קשת בין 31 במאי 2009 ל-12 בינואר 2015. סדרה בת שלוש עונות שזכתה להצלחה רבה ולשבחים רבים. ב־2021 שב לביים קומדיה פוליטית אחרת בשם "מותק בול באמצע" עבור כאן 11.
קורות חיים > אקטיביזם

בקיץ 2009 פרסם יחד עם אלדד יניב מסמך שכותרתו "השמאל הלאומי" ואשר מהווה מניפסט הפורש את עמדותיו הפוליטיות, המדיניות והחברתיות.
בשנת 2011 העלה הקאמרי את ההצגה "הבדלה" באריאל. בעקבות זאת ניתק הספרי את קשריו עם התיאטרון. לדבריו ישנו סעיף בחוזה שלו המחייב לבקש את רשותו בכל פעם שמחזה שלו מוצג מחוץ לישראל.
חיים אישיים

הספרי נשוי לשחקנית והיוצרת חנה אזולאי-הספרי. לזוג שלושה ילדים. בנו הבכור אריה הוא שחקן ומוזיקאי, בנו הצעיר יאיר שחקן גם הוא, ותאומו של יאיר, אבשלום, גם הוא מוזיקאי וחבר יחד עם אריה בצמד המוזיקלי "WC". אחותו רות נשואה לפרופ' אבי רביצקי.
מחזות שכתב

קידוש, הוצג בתיאטרון הקאמרי
שבעה
חמץ
הבדלה, הוצג בתיאטרון הקאמרי
חופה שחורה, פרס השחקן יגאל נאור
תשמ"ד - זוכה פרס השחקנים הטובים ביותר: חנה אזולאי-הספרי, שלמה טולדו, יגאל נאור, נדב בן יהודה, בפסטיבל עכו 1983 .
מפלצת הצחוק
אליעזר שושני ו/או אליקו בן שושן, על פי סיפורו של יצחק בן נר
מתן תורה בשש
סיפורי עם מבית שאן
אותו ואת בנו, עיבוד ונוסח לשוני מחודש למחזה של י"ד ברקוביץ'
גיסתו של גולדין
החילוני האחרון
תזמורת על תנאי, על פי ספרה של פניה פנלון
נוצות, על פי ספרו של חיים באר
חצוצרה בואדי, על פי ספרו של סמי מיכאל
אחרי החגים, על פי ספרו של יהושע קנז
עלילות האביר שמשון בר לשון
המלך
נתניה
המפקח
הרב קמע, על פי "טרטיף" מאת מולייר
אקורדיונים
אשה, בעל, בית
מילאנו
פולישוק
לעולם לא יפגשו
ראו גם

חורף 73
מעלולה

| --- | --- |
האזור הנוצרי של מעלולה
האזור הנוצרי של מעלולה
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז ריף דמשק
 גובה:  1,500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,762 (1 בינואר 2004)
 קואורדינטות:  36°32′48″N 33°50′39″E﻿ / ﻿36.54667°N 33.84417°E﻿ / 36.54667; 33.84417
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמעלולה(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמעלולה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מעלולה (בערבית: مَعْلُولَا, נכתבת בארמית: מעלולא, ܡܥܠܘܠܐ, ) היא עיירה הממוקמת במחוז ריף דמשק שבסוריה. היא נמצאת כ-40 ק"מ צפונית לדמשק, מתחת לצלע הר קלמון בגובה של למעלה מ-1,500 מטרים. עד לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, השפה המדוברת בעיירה הייתה ארמית.
מוצא השם

מעלולה או מעלולא, משמעותו בארמית: מקום גבוה.
רקע

הכפר נמצא כ-40 ק"מ צפונית-צפונית מזרחית לדמשק, וידוע כי קיים כבר מהמאה העשירית לפני הספירה. הכפר שוכן בפתחו של עמק צר, בין קירות סלע תלולים אשר סייעו להגן על היישוב מפני פולשים. אף שרשמית, השפה המדוברת היא ערבית, כבשאר סוריה, מרבית התושבים היו דוברי ארמית מערבית חדשה; טרם מלחמת האזרחים בסוריה, היא הייתה אחת משלושת היישובים האחרונים שבהם שפה זו עדיין דוברה, יחד עם הכפרים הסמוכים אל-צארח'ה (אנ'), שהיה מוכר בשמו הארמי בַּכְעָא (ܒܟܥܐ), וגֻּפַּעוֹד (). שלושת רבעי מתושבי הכפר היו יוונים-קתולים.
שנות השבעים של המאה העשרים

בשנות השבעים של המאה העשרים הוקמו בכפר ובקרבתו מחנות אימונים של מספר ארגוני טרור, שפעלו נגד ישראל. כך למשל פעל במקום מחנה של "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" המחנה נקרא על שם השהיד תייסיר אבו סנינה (تيسير أبو سنينة). המחנות נועדו ללוחמים בודדים וננקט בהם מידור מלא. כל לוחם הגיע עם כינוי ואף מאמן, אן מתאמן אחר לא הכיר את הפרטים האישיים.
היזמה לשימור השפה הארמית במעלולה

בשנת 2007 הקימה ממשלת סוריה פרויקט לשימור השפה הארמית, במעלולה.
מלחמת האזרחים בסוריה

עד לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה היו בכפר כעשרים כנסיות, מסגד אחד ו-2 מנזרים (מנזר סנט מאר סארקיס ומנזר מאר טקלה).
ב-4 בספטמבר 2013 פרץ קרב מעלולה, בין כוחות המורדים (בעיקר אנשי חזית א-נוסרה) שתקפו את העיירה לבין חיילי צבא סוריה שהיו מוצבים בכניסה לעיירה. ארגון חזית א-נוסרה המקושר לאל-קאעידה התמקמו בגבעות הסובבות את הכפר כבר במרץ 2013 ומאז הטרידו את האוכלוסייה הנוצרית של הכפר. באותו היום משאית תופת שהונהגה בידי מחבל ממוצא ירדני התפוצצה בעמדת ביקורת של הצבא הסורי בכניסה למעלולה, והיוותה את תחילתה של מתקפה על הכפר מצד לוחמי חזית א-נוסרה. הלוחמים השתלטו על נקודת הביקורת בעודם הורגים שמונה חיילים ומנטרלים 2 טנקים. חיל האוויר הסורי ערך שלוש פשיטות. עד לסוף היום המורדים השתלטו על מרבית העיירה.
ב-6 בספטמבר הצבא הסורי שלח תגבורות, לרבות טנקים ורכבים קרביים משוריינים, על מנת לכבוש מחדש חלקים מהעיירה. התגבורת הצבאית השתלטה מחדש על עמדת הביקורת בכניסה לעיירה וב-7 בספטמבר הלחימה התחדשה משהצבא הסורי תקף מחנות של חזית א-נוסרה בגבעות הסובבות את העיירה.
ב-8 בספטמבר דווח כי כוחות חזית א-נוסרה השתלטו על כל מעלולה, לאחר שלוחמים נוספים הצטרפו אליהם ואילצו את הצבא הסורי לסגת. במהלך היום נהרגו 18 לוחמים ומאה נפצעו. תושביה הנוצריים של העיירה התלוננו כי הותקפו וכי אנשי א-נוסרה הרגו כמה נוצרים שסירבו להתאסלם. בנוסף, דווח כי כנסייה אחת הועלתה באש וכי נוצרים רבים קיבלו איומים על חייהם אם לא יתאסלמו. בשלב זה, רבים מתושבי העיירה נמלטו ממנה מחשש לחייהם.
ב-9 בספטמבר כוחות הצבא הסורי תקפו מחדש את עמדות אנשי חזית א-נוסרה בגבעות המקיפות את העיירה. בינתיים דווח כי מתוך 3,300 מתושבי העיירה נותרו 50 בלבד, לאחר שמרבית תושבי העיירה נמלטו. כנסייה נוספת הובערה באש בחלק המערבי של הכפר. ב-10 בספטמבר, כוחות חזית א-נוסרה הכריזו כי ייסוגו מהעיירה בתנאי כי צבא סורי לא ייכנס לעיירה. ביום המחרת המורדים טרם נסוגו ובתוככי העיירה נמשכו קרבות בין הצבא הסורי למתנגדיו. ב-11 בספטמבר התקשורת הממשלתית בסוריה דיווחה כי צבא סוריה השתלטו על חלק גדול מהעיירה וב-15 בספטמבר 2013 השלטונות הסוריים דיווחו רשמית כי מעלולה בטוחה.
ב-3 בדצמבר דווח כי הכפר נכבש מחדש בידי כוחות האופוזיציה, שבמהלך הכיבוש נטלו בשבי 12 נזירות מהמנזר האורתודוקסי היווני במקום. הן שוחררו לבסוף במרץ 2014, אך ארגוני האסלאם הקיצוני המשיכו לשלוט בכפר תוך מאמץ להכחדת השפה הארמית שהייתה מדוברת בכפר.
בשנת 2019 דֻווח ש"80% מתושבי מעלולה כבר אינם דוברי ארמית, ו-20% הנותרים הם בני יותר מ-60.
מנזר סנט ת'קלה. מעל המנזר נמצא המקדש לזכרו.
לקריאה נוספת

Wehbi, Rimon (2017). Die aramäischen Wassermühlen in Maalula (בגרמנית). Heidelberg: Heidelberg University.
Wehbi, Rimon (2021). "Zwei neuwestaramäische Texte über die Wassermühlen in Maalula (Syrien)". Mediterranean Language Review (בגרמנית). Wiesbaden: Harrassowitz Verlag. 28 (1): 135–153. doi:10.13173/MLR.28.1.135.
הערות שוליים

↑  الجبهة الديمقراطية لتحرير فلسطين החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, באתר camp.ahlamontada.net, الجبهة الديمقراطية لتحرير فلسطين, العمليات النوعية الفدائية الفلسطينية - : החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין
פעולות גרילה פלסטיניות ספציפיות, ‏23 אוגוסט 2009 (בערבית)
↑  محمد خضر- מוחמד חאדר (דמשק), مركز تعليمي لإعادة إحياء اللغة الآرامية في سوريا - מרכז חינוכי להחייאת השפה הארמית בסוריה, באתר الجزيرة نت, ‏5/12/2007 (בערבית)
↑  נוצרים בסוריה: "העולם שכח אותנו", באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2013
↑  נוצרים סורים טוענים שהמורדים הכריחו אותם להמיר דתם, באתר ‏מאקו‏, 9 בספטמבר 2013
↑  נוצרים בסוריה: "העולם שכח אותנו", באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2013
↑  שחר סמוחה,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'‏חיים ומוות ביד הלשון: דאע"ש משמיד את השפה הארמית, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2014
↑  האם לוחמי 'דאעש' מכחידים את שפתו של ישו?, באתר nrg
↑  הכפר הסורי שמנסה להציל את השפה הארמית, באתר ynet, 29 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560245505171  GND: 4037263-7  LCCN: n88213454  VIAF: 145528574   WorldCat (עם VIAF): 145528574
יונתן קולבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בפברואר 1962 (בן 63) קנדה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 
 מספר צאצאים:  3 
 
יונתן קולבר (נולד ב-19 בפברואר 1962 בקנדה) הוא איש עסקים ישראלי. ששימש כמנכ"ל כור תעשיות בין השנים 1998 ל-2006 ויו"ר ECI Telecom.
ביוגרפיה

קולבר הוא אחד משני ילדיו של הסנטור הקנדי ליאו קולבר. אביו הוא בעליה של חברת ההשקעות קלארידג' קנדה.
קולבר למד מזרחנות באוניברסיטת הרווארד וכן למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בשנת 1989 קולבר הגיע לישראל כנציג של איש העסקים צ'ארלס ברונפמן, שותפו של אביו בקנדה. כשהיה בן 27 החליט קולבר לעשות עלייה ועשה שירות צבאי מקוצר בן כשבועיים. הוא מונה לתפקיד נשיא חברת קלארידג' ישראל שהקים ברונפמן והחזיק ב-15% ממניותיה.
בשנת 1997 רכשה החברה את קונצרן כור מידי קבוצת שמרוק בעבור רבע מיליארד דולר. במרץ 1998, החליף קולבר את בני גאון בתפקיד מנכ"ל החברה. במהלך הכהונה של קולבר העבירה החברה את המיקוד שלה מתעשיות מסורתיות לתעשיות מידע והיי-טק. אולם בעקבות המשבר בתעשיית ההיי-טק סבלה החברה מהפסדים קשים, בעיקר עקב הפסדי חברת ECI.
לתקופה קצרה היה שותף בקרן הפרייבט אקויטי הישראלית ויולה. כיום הוא יו"ר קרן ההשקעות ION ומשקיע אנג'ל בחברות סטארטאפ ביחד עם שותפו גיא גמזו. בין הצלחותיו נמנו EToro ופייבר, והוא הבעלים של מסעדת קלארו שבמתחם שרונה.
בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת פנאקסיה המייצרת קנאביס רפואי.
במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע העמיד קולבר ערבות בסך ארבעה מיליון שקלים עבור מפלגת תקווה חדשה. עקב כך הוגשה עתירה לבית המשפט העליון בשל חשד לניגוד עניינים בקידום לגליזציית הקנאביס על ידי חברי הכנסת של המפלגה.
הערות שוליים

↑  אורה קורן,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'יונתן קולבר משוכנע שאי.די.בי יכולה לכבוש את העולם, באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2006.
↑  מעריב,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏קולבר: נשנה את התוכנית האסטרטגית של גאון בכור, באתר גלובס, 18 בינואר 1998
גאון יאמר לברונפמן: אני עוזב תוך חצי שנה, באתר גלובס, 11 במרץ 1998
↑  ורד שרון-ריבלין,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏יונתן קולבר, "כור" - המנהל הגרוע של שנת 2001, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2001
↑  גלי וינרב,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏מצטרף לענף הקנאביס: יונתן קולבר מונה ליו"ר פנאקסיה ישראל, באתר גלובס, 25 במרץ 2019.
↑  עתירה לעליון: "גדעון סער ושרן השכל בניגוד עניינים", באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2022.
יובל גונן

| --- | --- |

 לידה:  1993 (בת 32 בערך) גבעתיים, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (2022)  מרכז ביכורי העיתים (2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
יובל גונן (נולדה ב-1993) היא שחקנית, רקדנית, ויזמית ישראלית.
ביוגרפיה

גונן נולדה בשם יובל גרגיר בגבעתיים לאבא שעובד בעיריית תל אביב ואמא שעובדת בשילוח בינלאומי. משפחתה מהמשפחות הוותיקות בגבעתיים ומשפחת סבתה היו ממקימי שכונת בורוכוב בעיר, בילדות המוקדמת החלה ללמוד לרקוד, היא למדה במסלול להכשרת רקדנים של מרכז ביכורי העיתים בשנים 2011-2013 היא השתתפה בפרויקט מצוינות של להקת בת שבע ורקדה באופן מקצועי באנסמבל בת שבע כשנה בין 2013-2014. בשנים 2019-2022 למדה פילוסופיה ובתוכנית הרב תחומית במדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב וסיימה תואר ראשון בהצטיינות.
נשואה מ-2018 לאסף גונן.
קריירה

בצעירותה עבדה כדוגמנית ויוצגה על ידי סוכנות יולי.  בשנים 2018 ו-2019 היא השתתפה בסדרת הדרמה דאנסטורי ששודרה בערוץ דיסני בתפקיד הרקדנית כליל חורש.
במרץ 2019 עלתה סדרה נוספת בכיכובה, "התחנה" בערוץ kidZ, שבה היא גילמה בתפקיד הראשי את אלומה קופלר, מתנדבת צעירה במד"א. הסדרה הסתיימה ב-2020. ב-2021 היא גילמה את הדמות אלמה בתפקיד ראשי בעונה הרביעית והאחרונה של הסדרה "נעלמים".
ב-2024 הופיעה בתפקיד קולנועי ראשון כשהיא מגלמת בסרט ההוליוודי "גלדיאטור 2" את ארישט, אשתו של לוציוס, הגיבור של הסרט (פול מסקל).
במקביל היא מפעילה עסק בשם "סטווה סופיה" המוציא לאור יומן אישי פילוסופי.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | רק רוצים לרקוד | עצמה | תוכנית מציאות; מתמודדת |
| 2018–2019 | דאנסטורי | כליל חורש | 2 עונות |
| 2019–2020 | התחנה | אלומה קופלר | 3 עונות; תפקיד ראשי |
| 2021 | נעלמים | אלמה | עונה 4 |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 | גלדיאטור 2 | ארישט | סרט קולנוע הוליוודי |
הערות שוליים

1 2  יובל גונן, באתר סוכנות ADD
↑  חצאית: תכירו את יובל גרגיר, באתר וואלה, 15 בינואר 2016
↑   Sattva Sophia, ברשת החברתית פייסבוק
יחסי המלדיביים–צרפת

| יחסי המלדיביים–צרפת |
| --- | --- |
המלדיביים: צרפת


המלדיביים: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
298: 643,801
אוכלוסייה
529,048: 66,616,602
תמ"ג (במיליוני דולרים)
6,600: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,475: 45,498
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי המלדיביים–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הצרפתית לבין רפובליקת המלדיביים.
סקירה כללית

נשיא האיים מוחמד נשיד ביקר בפריז ב-13 באוגוסט 2011 על ידי שר המדינה. שר האקולוגיה הצרפתי חתם על הסכם עם עמיתו המלדיבי מוחמד אסלאם, במסגרתו הצטרפה המדינה להסכם פריז-ניירובי שנותן למדינות המשתתפות בו גישה לאנרגיה נקייה. השר ביקר מספר פעמים נוספות בפריז בשנת 2015 לאור הכנות לכנס האקלים ויישום ההסכמים בין שתי המדינות.
במלדיביים קיים סניף של "אליאנס פראנסז" מאז דצמבר 2009.
נציגויות

האיים המלדיביים אינם מיוצגים בצרפת בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שלהם בבריסל, בירת בלגיה. האיים מיוצגים בצרפת בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה בפריז, בירת המדינה.
צרפת אינה מיוצגת באיים המלדיביים בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בקולומבו, בירת סרי לנקה. צרפת מיוצגת באיים בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בבירתם מאלה.
יחסי טונגה–צרפת

| יחסי טונגה–צרפת |
| --- | --- |
טונגה: צרפת


טונגה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
747: 643,801
אוכלוסייה
103,887: 66,616,602
תמ"ג (במיליוני דולרים)
500: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,816: 45,498
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי טונגה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה הצרפתית. קיים בנוקואלופה סניף של "אליאנס פראנסז", בית ספר ללימוד התרבות והשפה הצרפתית.
ביקורים מדרג גבוה

ראש ממשלת טונגה השתתף בפסגת צרפת-אוקיאניה הראשונה שנערכה בפפאטה, פולינזיה הצרפתית בשנת 2003. שר החוץ של טונגה השתתף בפסגה השנייה בפריז ב-2006, בפגישה שוחחו שני השרים על מגוון נושאים. גם שר התחבורה וגם שר החוץ הטונגאני הגיעו לפסגת צרפת-אוקיאניה השלישית בנומאה, קלדוניה החדשה.
ראש ממשלת טונגה ערך ביקור פרטי בצרפת במאי 2010, בביקור נפגש עם מספר סנטורים צרפתים החברים בעמותה הפסיפיקפילית "עמותת הידידות צרפת-ונואטו-פסיפיק".
גם בכירים מצרפת ביקרו בטונגה. מזכיר המדינה הצרפתי ביקר בטונגה בשנת 2007 כדי לקחת חלק בפסגת איי האוקיינוס השקט, צרפת מחזיקה בשלוש טריטוריות באוקיינוס ועל כן חברה בארגון איי האוקיינוס השקט. ב-2011 ביקרה משלחת של הסנטורים הצרפתים החברים ב"צרפת-ונואטו-פסיפיק", בהנהגתו של הסנטור ז'אן-פייר דמרליאט. הסנטורים נפגשו עם ראש הממשלה, יו"ר הפרלמנט, שר החינוך, שר החוץ, שר ההדרכה ושר התיירות.
יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים בין צרפת לטונגה הם גדולים יחסית ליחסיה עם מדינות אחרות באוקיינוס השקט, אך קטנים לעומת יחסיה עם כלל מדינות העולם.
בשנת 2015 שווי הסחורה שיוצאה מטונגה לצרפת הוא 132 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר צמחים, פחים מפלסטיק וביגוד לגברים.
באותה השנה צרפת ייצאה לטונגה סחורה בשווי 115 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר מוצרי טלפוניה.
ראו גם

יחסי סמואה-צרפת
מכבי בני ריינה

מכבי בני ריינה (בערבית: مكابي ابناء الرينة) היא קבוצת כדורגל ערבית-ישראלית מהמועצה המקומית ריינה ממחוז הצפון, אשר משחקת בליגת העל.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-70 שיחקה קבוצה בשם מכבי בני ריינה בליגה ד'. בשנות ה-90 והאלפיים שיחקה מכבי בני ריינה בליגה ג' ולא הגיעה להישגים משמעותיים. ב-2016 רכש את בני ריינה איש עסקים מקומי בשם סעיד בסול, שהחליט להשקיע בקבוצה ובשחקניה, ובסיום עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ג' מחוז יזרעאל, העפילה מהמקום הראשון לליגה ב', ושובצה בליגה ב' צפון ב'. בעונתה הראשונה בליגה ב' התבססה הקבוצה בליגה וסיימה במקום התשיעי. בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום השביעי.
בעונת 2019/2020 הצליחה בני ריינה מליגה ב' להעפיל עד לשמינית גמר גביע המדינה אחרי שניצחה מספר קבוצות בכירות ממנה: את הפועל בית שאן (3–4), איחוד כפר קרע (2–4), מ.ס פרדס חנה כרכור (0–2), עירוני נשר (1–2) והפועל בני זלפה מליגה א’ (4–5 בפנדלים), ולבסוף ניצחה את מכבי שדרות 0–2. בשמינית הגמר נפגשה בני ריינה עם בית"ר ירושלים שם הפסידה 1–3 והודחה.
בליגה ב' סיימה הקבוצה במקום השני, ובמחזור ה-25 נעצרה הליגה בעקבות מגפת הקורונה העולמית שהתפרצה. בהכרעת בית הדין ב-23 בספטמבר 2020 עלתה בני ריינה לליגה א' על חשבונה של עירוני נשר אף על פי שהקבוצות לא שיחקו ביניהן את הפלייאוף, ולראשונה בתולדותיה, בעונת 2020/2021 החלה לשחק ריינה בליגה א' צפון. ב-30 בדצמבר 2020 מונה אדהם האדיה למאמן הקבוצה. בסיום העונה העפילה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית לאחר ניצחון 2–1 על הפועל כאוכב.
בעונת 2021/2022 התחזקה הקבוצה והחתימה שחקני מפתח כמו השוער מוחמד אבו ניל, יעקב אבבה, בנג'מין קוקו, יניב בריק, אמיר עגייב, ושחקן ההתקפה ז'וליו סזאר, שהיו אחראים על מרבית שערי הקבוצה במהלך העונה. אדהם האדיה נותר בתפקידו. הקבוצה השיגה רצף ניצחונות, לקראת סוף העונה הפסידה להפועל פתח תקווה ולבני יהודה תל אביב, אך ניצחה שני מחזורים לסיום את הפועל כפר סבא 0–2 ובמחזור הסיום של העונה את הפועל אום אל-פחם, והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. בכך השלימה הקבוצה שלוש עליות ליגה רצופות בשלוש עונות. בסיום עונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה-11 ובכך נשארה הקבוצה בליגת העל. בעונת 2023/2024 עשתה הקבוצה היסטוריה נוספת כשהעפילה לפלייאוף העליון, תחת הדרכתו של שרון מימר. בשמינית גמר גביע המדינה 2025\2024 גברה ריינה 1-2 על מכבי תל אביב.
צוות מקצועי

| --- | --- |
מאמן ראשי: ישראל שרון מימר
עוזר מאמן: ישראל אלדד שביט
מאמן שוערים: ישראל רמי נסארלדין ניר דוידוביץ'
מאמן כושר: ישראל טארק נאטור
מאמני הקבוצה בעבר ובהווה

להלן רשימת המאמנים של מכבי בני ריינה מאז הקמת הקבוצה מחדש ב-2016:
גלריה

לוגו המועדון עד לעונת 2021
לוגו המועדון בעונת 2021/2022
לוגו המועדון החל מ-2022/2023, עת עלייתה לליגת העל
הערות שוליים

↑  עונש לדוגמא: קבוצת כדורגל הורחקה לשנה!, מעריב, 14 במרץ 1972
↑  ‏צפו בתקציר: אדרי בישל בראבונה, 1:3 לבית"ר ירושלים על בני ריינה, באתר ספורט1, 16 בינואר 2020
↑  בית הדין הכריע: ריינה עלתה לליגה א', אתר דאבל פס, 23 בספטמבר 2020
↑  אדהם האדיה מונה למאמן מכבי ריינה באתר ערוץ הספורט, 30 בדצמבר 2020 (בעברית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'
↑  אסי ממן, ‏חגיגות גדולות בריינה: זה רגע היסטורי ומדהים, באתר ONE‏, 6 במאי 2022
↑  תומר יצחק, ‏‏פארמה באיטליה, ריינה בישראל: התקדים שקבעה העולה הסנסציונית, באתר ספורט1, 9 במאי 2022
↑  הסתדרה לבד: בני ריינה הבטיחה הישארות עם 0:1 על בית"ר ירושלים, באתר וואלה, 6 במאי 2023
↑  מכבי בני ריינה|סגל שחקנים, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
בואינג B-29 סופרפורטרס

בואינג B-29 סופרפורטרס (באנגלית: B-29 Superfortress - מבצר־על) הוא מפציץ כבד מתוצרת חברת בואינג האמריקנית. היה המפציץ העיקרי של חיל האוויר האמריקני בזירת האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. B-29 היה מטוס מתקדם לזמנו - עם תא נוסעים מדוחס אוויר, מערכת בקרת אש ותותחים בשלט רחוק. תוכנן במקור כמפציץ יום בגובה רב, אך שימש בעיקר להפצצות בעירה ליליות בגובה נמוך. מפציצי B-29 הטילו את פצצות האטום על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי, באוגוסט 1945. עד ליציאתו משירות בשנת 1960, נבנו כ־3,970 מטוסים.
תהליך הפיתוח

חברת בואינג החלה לתכנן מפציץ כבד מתקדם בשנת 1934, במקביל לפיתוח המפציץ B-17. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, פרסם חיל האוויר האמריקני דרישה למפציץ ארוך־טווח (8,000 קילומטר), שיוכל לתקוף מטרות באירופה ולחזור בטיסה לאמריקה. בשנת 1940 פרסם חיל האוויר דרישה למפציץ כבד שיפעל בזירת האוקיינוס השקט, ובחר בדגם ה־B-29 של חברת בואינג (דגם הניסוי כונה XB-29). בהתאם לדרישות הצבא, חומש המטוס בתותחים נוספים בקוטר מוגדל (להגנה ממטוסי קרב). טיסת הבכורה של המטוס נערכה בספטמבר 1942, וההזמנה המקורית מנתה 1,500 מטוסים. בבניית המטוסים השתתפו ארבעה מפעלים עיקריים: מפעלי בואינג בוושינגטון ובקנזס, מפעל בל הליקופטר בג'ורג'יה ומפעל חברת גלן ל. מרטין בנברסקה.
השירות במלחמת העולם השנייה

המטוס תוכנן להמריא לתקיפות על יפן מבסיסים בדרום סין, כאשר הבסיס העיקרי נמצא בהודו - ללא קשר יבשתי. המטוסים הראשונים הגיעו להודו באפריל 1944, והטיסה הראשונה לסין נערכה ב־24 באפריל 1944. משימת התקיפה הראשונה נערכה ב־5 ביוני 1944, על מפעלי רכבת בבנגקוק. בתקיפה השתתפו 77 מטוסים שהמריאו מהודו, וחמישה מטוסים אבדו.
אחת הבעיות בגרסאות המוקדמות של המטוס הייתה שהמנועים נטו להגיע לחימום-יתר, ולעיתים, בעת פעילות מבצעית, עלו באש.
ההתקפה הראשונה על יפן (מפעל ברזל ופלדה) נערכה ב־15 ביוני 1944, והשתתפו בה 47 מטוסים שהמריאו מסין. מטוס אחד נאלץ לבצע נחיתת חירום ביפן, והושמד על ידי מטוסי קרב יפניים.
ההתקפות על יפן היו מסובכות ויקרות, ולכן לא נערכו התקפות רבות. מועדי ההפצצות: 7 ביולי 1944 (14 מטוסים), 29 ביולי (70), 10 באוגוסט (24), 20 באוגוסט (61), 8 בספטמבר (90), 26 בספטמבר (83), 25 באוקטובר (59), 12 בנובמבר (29), 21 בנובמבר (61), 19 בדצמבר (36) והאחרונה ב־6 בינואר 1945 (49 מטוסים). המטוסים השתתפו בתקיפת מטרות רבות אחרות בדרום־מזרח אסיה.
בעקבות כיבוש איי מריאנה הסמוכים ליפן בקיץ 1944, על ידי חיל הנחתים, המטוסים הוצבו בבסיסים החדשים והחלו להפציץ את יפן בתדירות גבוהה. התקיפה הראשונה הייתה אמורה לצאת ב-17 בנובמבר. מכיוון שהמטוסים נזקקו ל-11 אלף ליטר דלק כל אחד, והיו עמוסים בפצצות, היה צורך ברוח גבית על מנת שיכלו להמריא. מזג האוויר לא איפשר זאת, והתקיפה יצאה ב-24 בנובמבר, לאחר שבוע שלם של איחור. בתקיפה השתתפו 111 מטוסים, שהפציצו את העיר טוקיו. לראש פיקוד המפציצים ה-21 מונה הגנרל היווד הנסל.
ב־6 באוגוסט 1945, מפציץ B-29 בשם "אנולה גיי" הטיל את פצצת האטום הראשונה על העיר היפנית הירושימה. ב־9 באוגוסט הטיל מפציץ דומה בשם "בוקסקר" את פצצת האטום השנייה, על העיר היפנית נגסאקי. הפצצות אלה הביאו לכניעתה של יפן, ולסיומה של המלחמה.
אחרי מלחמת העולם השנייה

בתחילת המלחמה הקרה שימשו מטוסי B-29 כמטוסי ריגול בשטחי ברית המועצות. המטוסים טסו רק בשולי השטח וספגו לעיתים אבדות. הטיסות נמשכו עד שנת 1954, אז הוחלפו בידי מטוסי U-2.
המטוסים השתתפו במלחמת קוריאה (יוני 1950 – יולי 1953), במהלכה הטילו כ־200 אלף טון של פצצות. המטוסים הוצאו משירות פעיל בשנת 1960.
ראו גם

הנרי ארווין
הערות שוליים

↑  מלקולם גלדוול,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'כנופיית המפציצים, חבל מודיעין:'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'דביר, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602287705171  GND: 4120965-5  LCCN: sh85010699  NARA: 10645464  NKC: ph311235
יחסי פנמה–צרפת

| יחסי פנמה–צרפת |
| --- | --- |
פנמה: צרפת


פנמה: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
75,420: 643,801
אוכלוסייה
4,552,525: 66,616,602
תמ"ג (במיליוני דולרים)
83,382: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
18,316: 45,498
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית למחצה

שגרירות פנמה בפריז.
יחסי פנמה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של פנמה לבין הרפובליקה הצרפתית.