stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה הופנקו
תרומתו לחיי המוזיקה בתל אביב

הופנקו תרם תרומה גדולה לחיי המוזיקה בתל אביב הצעירה. מלבד כינור הביא הופנקו לארץ כלי נגינה נוספים, ויולה וצ'לו, והקים תזמורת סימפונית ראשונה בתל אביב. התזמורת נהגה לערוך קונצרטים פומביים באירועים שונים בחיי העיר, כגון קבלות פנים חגיגיות, בהם נוגנה בהתאם לאירוע מוזיקה קלאסית או קלה. כשביקר אלברט איינשטיין בתל אביב בחברת הנציב העליון הרברט סמואל ערכה התזמורת קונצרט לכבודם. בין הנגנים היה גם גיסו יריב אזרחי. המשוררת רחל, שהתגוררה בתל אביב, כתבה במכתב לבן אחותה משה שיפוני: "ואל תשכחו כי גם תענוגות 'תרבותיים' ישנם פה בעיר הבירה, הצגת טראביאטה, ותזמורתו של הופנקו".
בביתו, שהיה בסמטת בית השואבה, ערך הופנקו קונצרטים, והקהל היה מתגודד ברחוב ומאזין לצלילי המוזיקה. הצייר נחום גוטמן הנציח את הקונצרט הראשון שבקע מביתו של הופנקו בספרו "עיר קטנה ואנשים בה מעט", שיצא לאור ב-1959, לרגל יובל ה-50 של העיר.
הופנקו סייע למרדכי גולינקין בארגון התזמורת והמקהלה של בית האופרה שהקים בתל אביב.
בסקירה על בית הספר מציין הופנקו כי בית הספר "שולמית" תרם להתקרבות בין תל אביב לבין השלטונות העות'מאנים, ולאחריהם והאנגלים, ואף עם השכנים הערבים. בתקופת המנדט נהגו הופנקו ואשתו לינה לערוך קונצרטים לחיילי הצבא הבריטי ולחיילי הגדודים העבריים. גם בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא ערך קונצרטים עם תלמידיו במחנות הצבא של בעלות הברית בארץ ובמחנות המתנדבים היהודים.
הופנקו ניהל את "שולמית" עד מותו בשנת 1949. לאחר מותו המשיך בנו, יובל, לנהל את הקונסרבטוריון.
הופנקו נקבר בבית הקברות נחלת יצחק. לאחר מותו הנציחה עיריית תל אביב את זכרו בקריאת רחוב על שמו.
לקריאה נוספת

'הופנקו, משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 171. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  רחל: שירים, מכתבים, רשימות, עמ' 69
↑  משה הופנקו באתר GRAVEZ
ניקולה סאנסונה

ניקולה סאנסונה (באיטלקית: Nicola Sansone; נולד ב-10 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בלצ'ה בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

סאנסונה נולד במינכן שבגרמניה למשפחה ממוצא איטלקי. סאנסונה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של נופרלאך ובגיל 10 הצטרף לבאיירן מינכן שבה שיחק עד קבוצת הנוער. בינואר 2010 ערך סאנסונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של הקבוצה במשחק הליגה נגד דינמו דרזדן. ב-23 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2–3 לרוט וייס אהלן.
בקיץ 2011 חתם בפארמה ותוך זמן קצר הושאל ממנה לקרוטונה מהסרייה ב'. בסיום העונה חזר לפארמה. ב-26 בספטמבר 2012 סאנסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בתיקו 1-1 נגד גנואה. ב-28 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–3 נגד טורינו.
ב-21 בינואר 2014 סאנסונה חתם בססואולו, העולה החדשה לסרייה א' תמורת 2.5 מיליון אירו. בעונת 2015/2016 סאנסונה היה שותף לעונה הטובה ביותר בהיסטוריה של המועדון שסיים במקום השישי בליגה הראשונה ובה גם היה מלך השערים עם 7 שערי ליגה ביחד עם דומיניקו ברארדי.
ב-7 באוגוסט 2016 סאנסונה חתם בויאריאל ל-5 שנים תמורת 13 מיליון אירו. ב-20 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד גרנדה. ב-10 בספטמבר סאנסונה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 נגד מאלגה. ב-4 בינואר 2019 הושאל לבולוניה עד לסוף העונה. בקיץ 2019 חתם באופן קבוע בבולוניה.
ב-11 בספטמבר 2023 חתם בלצ'ה.
קריירה בינלאומית

אף על פי שנולד בגרמניה, סאנסונה החליט לנצל את מוצאו האיטלקי ולייצג את איטליה. סאנסונה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של איטליה ואף הגיע עם הנבחרת הצעירה לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 בו הפסידה לספרד.
ב-16 ביוני 2015 סאנסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 לפורטוגל.
ניקולה סטויצ'ב (פוליטיקאי)

ניקולה ס. סטויצ'ב (בבולגרית: Никола С. Стойчев;‏ 24 באוגוסט 1845, שומן, האימפריה העות'מאנית – 1898, ביטולה, האימפריה העות'מאנית) היה דיפלומט, ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1880–1881 כיהן כשר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה.
קורות חייו

ניקולה סטויצ'ב נולד בשומן. סיים בית ספר תיכון במלטה והשתלב בעסקים המקומיים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והקמת נסיכות בולגריה כיהן לזמן קצר כנשיא בית המשפט לערעורים ברוסה. סטויצ'ב כיהן כחבר האספה הלאומית הבולגרית הראשונה. בין השנים 1880–1881 כיהן כשר החוץ והדתות של בולגריה בממשלתו של פטקו קרבלוב. בהמשך, כיהן כנציג מסחרי של בולגריה בלונדון, קונסטנטינופול ובווינה. ב-1897 מונה לנציג המסחרי הבולגרי בביטולה והלך לעולמו שנה מאוחר יותר.
הערות שוליים

↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דראגן צאנקוב | שר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה  28 בנובמבר 1880 – 9 במאי 1881 | הבא: קונסטנטין יירצ'ק |
מתנדבי טרווניקי

בוגרי טרווניקי בחיסול גטו ורשה, מול גופות של יהודים, מאי 1943
יירגן שטרופ וכיתת שומרים באומשלגפלץ, בעת פינוי גטו ורשה
מתנדבי טרווניקי (בגרמנית: Trawnikimänner - "אנשי טרווניקי"; Trawniki Hilfswilliger - "מתנדבי טרווניקי"; Trawnikis - "טרווניקים" או Askaris (מלשון אסקרי, חיילים שחורים שנלחמו בצבאותיהם של מעצמות קולוניאליות באפריקה); במקרים רבים מתייחסים אליהם כאל "השומרים האוקראינים") היו יחידות של משתפי פעולה עם השלטון הנאצי במלחמת העולם השנייה ממזרח אירופה (רבים מהם מאוקראינה והמדינות הבלטיות, אך גם רוסים, פולנים, "פולקסדויטשה" ואחרים) אשר גויסו על ידי האס אס ואומנו במחנה טרווניקי על מנת לשמש כשומרים במחנות ריכוז והשמדה וככוח עזר לאס אס במשימותיו. עיקרן  של יחידות אלו, שכונו SS Sonderdienst ("יחידות אס-אס מיוחדות"), התבססו על שבויי מלחמה מן הצבא האדום שנפלו בשבי הצבא הגרמני בעת מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות. רבים מהם גויסו לצבא האדום בכפייה, על אף התנגדותם לממשל הסובייטי והסכימו לערוק ולשתף פעולה עם שוביהם הגרמנים. לאחר תום המבצע גויסו גם אוקראינים מגליציה. אנשי טרווניקי פעלו בתחום הגנרלגוברנמן (פולין הכבושה) מספטמבר 1941 ועד תום המלחמה ומנו כ-5,000 איש. הם נטלו חלק מרכזי בהשמדת היהודים בעת מבצע ריינהרד ואקציית ארנטפסט, בדיכוי מרד גטו ורשה ובשמירה אלימה על מחנות סוביבור, בלז'ץ וטרבלינקה.
גיוס והכשרה

במהלך שלבי ההתקדמות הגרמנית לתוך מרחבי ברית המועצות במבצע ברברוסה (קיץ 1941), נשבו חיילים רבים של הצבא האדום. היינריך הימלר הורה למפקד האס אס והמשטרה אודילו גלובוצניק להתחיל לגייס מתנדבים לאס-אס מבין שבויי המלחמה הרבים שנאספו במחנות השבויים. גלובוצניק בחר בשטוּרמבאנפיהרר קרל שטריבל (Karl Streibel) כמפקד מבצע הגיוס וההכשרה. שטריבל גייס מבין השבויים קבוצות של אוקראינים, ליטאים ולטבים, שגילו אהדה לנאציזם (בעיקר על בסיס של אנטישמיות ושנאה לקומוניזם) שנשלחו לאימון והכשרה במחנה טרווניקי (באוקטובר 1941 הפך שטריבל למפקד המחנה). תנאיהם של שבויי המלחמה היו קשים ביותר ובחירתם לעבור למחנה ההכשרה שיפרה באופן ניכר את תנאיהם. אליהם הצטרפו מאוחר יותר, כאשר תנופת מבצע ברברוסה החלה להעצר, אוקראינים מגליציה, שהיו אזרחים לשעבר של פולין, חלקם השתתפו קודם לכן בהשמדת יהודים באופן עצמאי. המגויסים היו צריכים להכריז בזמן גיוסם כי אינם צאצאי יהודים ואינם משתייכים לתנועות קומוניסטיות, כמו כן היו התחייבו לשרת כל עוד נמשכת המלחמה. לדברי דיטר פול, אשר שימש כעד מומחה במשפט דמיאניוק, הנאצים ראו באנשי טרווניקי "אנשי צוות בלתי אמינים" בעלי חינוך לקוי, שכמעט ואינם יודעים גרמנית. גם יירגן שטרופ, שעשה שימוש נרחב במתנדבי טרווניקי במהלך חיסול גטו ורשה, תיאר אותם כחיילים גרועים, חסרי חינוך וחסרי ידע בשפות, אך צייתנים, חזקים גופנית ואנטישמים נחושים.
במחנה הוכשרו המתנדבים לתפקיד ואכמאנר (Wachmänner, מילולית "שומרים"). הצוערים אורגנו בשני גדודים (בטליונים), שמנו כל אחד כ-1,000 איש, ועברו קורסים בהבנת פקודות צבאיות בסיסיות בגרמנית, בהבנת נוהלי שומרים ובטכניקות פינוי גטאות. הם אומנו בנשק קל ואף למדו לשיר שירים בגרמנית. המתאמנים נשלחו לרכז את היהודים בעיירות במחוז לובלין והובילו אותם למחנות. החלק האחרון של ההשתלמות כלל רצח יהודים שנבחרו ממחנה העבודה, אשר נורו בנפרד על ידי כל שומר.
בנובמבר 1943 חוסלו כל יהודי המחנה במסגרת אקציית ארנטפסט. מחנה האימונים פורק ביולי 1944, עקב התקרבות החזית הרוסית.
פעילותם

מטרווניקי נשלחו השומרים לאתרי השמדה בכל מרחב הגנרלגוברנמן, הן כחוליות רצח, הן ככוח סיוע לריכוז יהודים בעת אקציות, והן כשומרים במחנות. כשומרים במחנות היו מתנדבי טרווניקי כפופים למפקד המחנה (איש אס-אס). בעת פעילותם מחוץ למחנות, הוכפפו לגדודי "משטרת הסדר" (Ordnungspolizei), שאחת משיטותיה הייתה ביצוע פשיטות (בפולנית: łapanka) בגטאות שכללו כניסת כלי רכב לאזורים צפופים, ביצוע ירי חסר אבחנה ואיסוף אקראי של יהודים מהרחוב.
בין אתרי הפעילות בהם היוו גורם מרכזי בהשמדה ובהתעללות ביהודים (לבד ממחנה טרווניקי עצמו) נמנים לובלין (גטו לובלין, בודזין, מחנה רחוב ליפובה), מיידנק, בלז'ץ, סוביבור, טרבלינקה, גטו ורשה, צ'נסטוחובה, לבוב, גטו ראדום, קרקוב, גטו ביאליסטוק, פוניאטובה ומעשי הטבח בלומאזי, מיינדזיז'ץ פודלסקי, לוקוב, רדזין פודלסקי, פרצ'ב, קונסקובולה, יוזפוב, מיזוץ' ועוד. כריסטופר בראונינג השווה את פעילותם של מתנדבי טרווניקי לזו של כוחות גרמניים במשטרת השלטת הסדר, כגון יחידת המילואים 101, וטען שאפילו גרמנים אלה (שגם הם ביצעו מעשי רצח רבים) היו יוצאים מדעתם לו היו צריכים לבצע מטלות רצח מתמשכות במשך ימים רצופים, כפי שעשו אנשי טרווניקי, כאשר הם לוגמים וודקה ואוכלים כריכים באתרי הרצח.
בנוסף, פעלו קבוצות של מתנדבי טרווניקי כזונדרקומנדו ומפעילי תאי גזים במחנות בלז'ץ, סוביבור וטרבלינקה.
באפריל-מאי 1943 עשה יירגן שטרופ שימוש נרחב במתנדבי טרווניקי במהלך חיסול גטו ורשה, הצלחת המבצע הובילה להשתתפותם בחיסול גטו ביאליסטוק באוגוסט אותה שנה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה העמידה ברית המועצות לדין קרוב ל-1,000 מבוגרי טרווניקי בבתי דין צבאיים ובבתי משפט אזרחיים. רובם הורשעו בבגידה במולדת, חלקם הוצאו להורג וחלקם נשלח לגולאג, מתוכם שוחררו רבים במסגרת ההפשרה של חרושצ'וב ב-1955. אחרים נמלטו בזהות שאולה למערב. גרמניה, ארצות הברית וישראל יזמו הליכים נגד כמה מבוגרי טרווניקי שנודעו באכזריותם כשומרים במחנות הריכוז וההשמדה, בהם ג'ון דמיאניוק וסמואל קונץ. ב-1976 נדונו חמישה אנשי טרווניקי ומפקדם שטריבל בפני בית משפט בהמבורג, שמצא אותם זכאים מחמת חוסר הוכחות ושחרר אותם.
ג'ון דמיאניוק נשפט בישראל, וזוכה בערעור בבית המשפט העליון מחמת הספק שהתעורר לגבי זיהויו, ובכלל זה לגבי האותנטיות של מסמך טרווניקי.
לאחר המלחמה > מתנדבי טרווניקי ידועים נוספים

פדיר פדורנקו (באוקראינית: Федір Федоренко) - שבוי הצבא האדום, שירת כשומר בגטו לובלין, מספטמבר 1942 שומר בטרבלינקה. התיישב בארצות הברית. גורש לברית המועצות ב-1984, נשפט והוצא להורג ביולי 1986.
יוזיאס קומפף - פולקסדוייטשה יוגוסלבי, נטל חלק בחיסול מחנה טרווניקי ב-1943. היגר לארצות הברית לאחר המלחמה. הוא חי שם כאדם חופשי במשך שנים ארוכות ורק בשנת 2001 החלו משפטים כנגדו שבסופם, ב-2005 נשללה אזרחותו האמריקנית והוא גורש חזרה לאוסטריה, שם נמלט מעונש עקב התיישנות שחלה על פשעיו.
סמואל קונץ - שומר בבלז'ץ, משפטו בבון החל ביולי 2010, מת בנובמבר לפני תחילת ההליכים.
"איוון האיום", איוון מרצ'נקו - נודע לשימצה כשומר אכזרי וסדיסטי במיוחד. היה שומר בגטו לובלין ובמחנה טרבלינקה. זוהה לאחרונה ב-1944 ביוגוסלביה ומאז נעלמו עקבותיו. ג'ון איוון דמיניוק הואשם שהוא-הוא איוון האיום, אך בבית המשפט בישראל לא הוכח הדבר מעל לספק סביר והוא שוחרר.
יאקוב ריימר (Jakob Reimer) - פולקסדויטשה אוקראיני, היה בהכשרה בטרווניקי ב-1944, נמלט והתאזרח בארצות הברית. אזרחותו נשללה ב-2002, אך הוא מת ב-2005 לפני שהושלמו הליכי גירושו לגרמניה.
ולאדאס זאיאנקאוקס  (בליטאית: Vladas Zajančkauskas) - ליטאי. נמלט והתאזרח בארצות הברית. אזרחותו נשללה ב-2010, מת ב-2013 בגיל 98.
לקריאה נוספת

Sergei Kudryashov, “Ordinary Collaborators: The Case of the Travniki Guards” (in) Russia War, Peace and Diplomacy Essays in Honour of John Erickson edited by Mark and Ljubica Erickson, London: Weidenfeld & Nicolson, 2004
הערות שוליים

1 2  מידע מאתר Death Camps
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, משפט דמיאניוק: שומרים רוסים סייעו לנאצים, באתר וואלה, 13 בינואר 2010
↑  Andrzej Szczypiorski (1977), Moczarski Kazimierz, Rozmowy z katem text with Notes and Biography by Andrzej Krzysztof Kunert (PDF 1.86 MB, available from Scribd.com). Page 103. (בפולנית)
↑  The Right Wrong Man: John Demjanjuk and the Last Great Nazi War Crimes Trial מאת Lawrence Douglas עמ' 221-222
↑  A Very Ordinary Henchman: Demjanjuk Trial to Break Legal Ground in Germany, דר שפיגל, 10 ביולי 2009
ניגון לחסידי הצמח צדק

ניגון לחסידי הצמח צדק הוא ניגון חב"די ללא מילים. בשנת 2011 הוא התפרסם בציבור החרדי בגרסה מהירה יותר מהקצב המקורי של הניגון, והפך ללהיט. בשל פרסומו המחודש כשיר ריקוד, מכונה "הניגון האבוד".
אודות הניגון

לפעמים הוא נקרא בטעות "ניגון הצמח צדק", אך הוא הולחן בידי חסידי הצמח צדק ולא בידי הצמח צדק עצמו.
השיר מיוחס בחסידות חב"ד לזמן הצמח צדק שכיהן במאה ה-19. זהות המלחין אינה ידועה. בספר הניגונים חב"ד הוא מופיע במספר מ"ב (42) במחלקת "ניגונים מיוחסים", כלומר ניגונים עתיקים שהולחנו על ידי האדמו"רים או על ידי חסידים מובחרים. הניגון היה יחסית עלום אף בחסידות חב"ד, והושר לעיתים רחוקות. במקורו, הניגון מושר בקצב איטי ובדבקות. בפרויקט היכל הנגינה מבוצע הניגון בסולו.
בשנת תשמ"ה עיבד שלום הורביץ, מלחין וזמר חב"די, את הניגון על המילים "ילכו מחיל אל חיל" לכבוד יום ההולדת של רבי מנחם מנדל שניאורסון, בהשמטת קטע הסיום ובמקצב מהיר יותר. הגרסה המחודשת בעלת האופי העליז נוגנה במספר חתונות במשפחת הורביץ אך לא הייתה מוכרת בציבור משך עשרות שנים. בשנת ה'תשע"א, בחתונה של בחור מישיבת מאור עיניים (חסידות רחמסטריווקא), המקורב לרבי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מבישטינא, החל האדמו"ר לרקוד לצלילי ניגון זה. משם התפרסם הניגון בחסידות רחמסטריווקא ובחתונת בתו הבכורה של האדמו"ר, בה השתתפו חסידים רבים, הושר ניגון זה כניגון השמחה המרכזי. מאז הופץ בכלל הציבור החרדי, והושר גם בטישים ובחתונות חרדיות.
בה'תשע"ב פתח הניגון את ריקודי סיום הש"ס של הדף היומי, כשבוצע במקצב חזני על ידי ילד הפלא יענקי שטרן למילות המשנה הראשונה של מסכת ברכות "מאימתי קוראים את שמע בערבית", ולאחר מכן החלו לרקוד בניגון זה על המילים "קודשא בריך הוא ואורייתא וישראל חד הוא". המילים חוברו לשיר על ידי הרב חיים שמרלר, בעת נישואי נכדתו עם נכד האדמו"ר מויז'ניץ.
הניגון כתוב בסולם מינורי.
בשנת 2019 זכה השיר בביצוע בערי וועבער במקום התשיעי במצעד העשור של רדיו קול חי וקול חי מיוזיק.
קיים ניגון ידוע נוסף בשם זהה, גם ללא מילים, המופיע במספר מ"ג (43)) בספר הניגונים חב"ד, איטי ובעל אופי לירי, התפרסם אף הוא בשנת 2011 באלבום "כיסופים" של מרדכי בן-דוד, וכן באלבומם של אורן צור ונדב בכר ובביצועים נוספים[דרוש מקור: לאלבומים הללו]
עיבודים מוזיקליים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בה'תשע"ב יצא הניגון כסינגל באלבומו של הזמר בערי וועבער. וב־2013 הופיע באלבום "יוצאין בשיר" של הרכב הלב והמעיין. ב-2019 יצא באלבום של יעקב שוואקי במחרוזת חב"ד. בה'תשפ"ב יצא הניגון בביצוע של אברהם פריד כחלק מאלבום צמאה 6.
הערות שוליים

↑  Heichal Menachem: Heichal Neginah, www20.chassidus.com
↑  ספר תהילים פרק פ"ד
↑  משפט ארמי המבוסס על הזוהר שמשמעותו: הקדוש ברוך הוא, התורה ועם ישראל הם אחד
↑  תוצאות מצעד העשור
↑  הלב והמעיין • ניגון לחסידי הצמח צדק
↑  קטע מתוך השיר ניתן לשמוע בפרומו בקטע חב"ד דקה 3:30. והקטע המלא כאן (שוואקי מפתיע: אלבום חדש עם מחרוזת ניגוני חב"ד ■ טעימה ראשונה, באתר web.archive.org, ‏2019-12-12)
↑  אברהם פריד, צמאה 6, ניגון לחסידי הצמח צדק
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8d65e56e-ee04-41a7-bae2-867030c373e6
ניקולה סלבה

ניקולה סלבה (באיטלקית: Nicola Selva, נולד ב-4 ביולי 1962) הוא פוליטיקאי סן מרינזי ואצן לשעבר. סלבה היה הקפיטן העוצר של סן מרינו לחצי השני של שנת 2019, וביצע את תפקידו יחד עם מישל מוראטורי.
ביוגרפיה

ניקולה סלבה נולד בסן מרינו, בירת סן מרינו ב-4 ביולי 1962.
כשהיה בן 29 החל סלבה להתאמן בריצה ועבר את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדה של שנה לאחר מכן במירוץ שליחים. יחד עם שלושה חברים לנבחרת התחרה סלבה באולימפיאדת ברצלונה שנערכה ב-1992 ונבחרתו הגיעה למקום ה-21 במקצה המוקדם כשסיימה את המסלול תוך 42.08 שניות. הנבחרת לא עלתה לגמר התחרות.
לאחר שפרש מחייו בספורט נכנס סלבה לפוליטיקה. הוא הצטרף למועצה הגדולה והכללית בשנת 2006 ושירת כחבר פרלמנט עד שנת 2011. בשנת 2012 נבחר לפרלמנט שנית, ושם הוא משרת עד היום. סלבה הוא בעל תואר ראשון בהנדסה טכנולוגית ממכון לאון בטיסטה אלברטי שממוקם ברימיני. ב-2016 הקים יחד עם אנשים נוספים את מפלגת עתיד הרפובליקה.
הערות שוליים

↑  Nicola Selva, אתר לתוצאות אולימפיות
↑  San Marino. Capitani Reggenti Pro tempore: Nicola Selva e Michele Muratori, העיתון הרשמי של סן מרינו
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה הגר (קוסוב)

רבי משה הגר (מכונה לקט עני על שם ספרו; תרט"ו או תר"ך – ו' בתמוז תרפ"ה) היה האדמו"ר הרביעי בשושלת חסידות קוסוב. כיהן גם כנשיא כולל קוסוב, ושמונה מחוזות במרמורש היו תחת נשיאותו. נודע כעשיר וכחובב נגינה, ובעל שלל כישרונות, נטה חיבה גם למדע ולפילוסופיה. ספרו המפורסם "לקט עני".
ביוגרפיה

נולד בקוסוב בשנת תרט"ו או תר"כ כבן יחיד לרבי יעקב שמשון הגר בנו הגדול וממלא מקומו של רבי חיים הגר מקוסוב, ולחוה בת רבי יעקב יוסף מאוסטראה (השני). על פי המסופר, לאביו לא היו ילדים מנישואיו הראשונים והשניים, והוא תלה את הסיבה לכך בקפידתו של רבי משה מסאווראן; וכשנישא בשלישית נסע לקברו לבקש מחילה ולבקש להיפקד בצאצאים, ואכן בליל שבת בא אליו רבי משה מסאווראן בחלומו ובישר לו כי יוולד לו בן, והורה לקרוא לו על שמו.
נסמך להוראה על ידי רבי הלל ליכטנשטיין מקולומיאה. נישא לשרה מירל, בת הרב אברהם יהושע העשיל אשכנזי (חתנו של רבי יצחק מאיר מזינקוב), ממנה נולדה לו בת שנישאה לימים לבן דודה רבי שרגא פייבוש הגר מזלישטשיק. אחרי שהתגרשו נישאה בשנית לרבי יהושע רוקח מבעלז, ור"מ הגר נישא לרעכל בת רבי אברהם מנדל שטיינברג, ממנה נולד לו בנו יחידו רבי חיים, שמילא לימים את מקומו כאדמו"ר (ונפטר בשואה, בא' בחשוון ה'תש"ג).
היה חובב נגינה והלחין בעצמו ניגוני תפלה. היה גבוה במיוחד ובעל מראה חיצוני מרשים. התפרסם גם כאמיד ובעל הון וניהל את עסקי היערות שלו בעצמו נחשב גם ללמדן ומתמיד, באופיו היה טיפוס מופנם ואף לא נהג לומר דברי תורה בשולחנותיו. נחשב גם לבעל ידיעה בספרות, אסטרונומיה, וברפואה, ובכתביו נמצאו ניסיונות לטיפול במחלת הסרטן. ניסה להתאים תגליות מדעיות להלכה, והיה בקי בפילוסופיה ובקבלה. חסידיו אמרו שידע גם את חכמת בן קמצר לכתוב בארבע אצבעות בו זמנית והיה מוכשר גם באמנות חלק מכתביו נכתבו בעברית צחה באופן נדיר, בעקבות זאת טענו חוקרים כמו גצל קרסל כי לא כתב אותם בעצמו.
כאדמו"ר

בשנת תר"מ נפטר אביו והוא הוכתר לאדמו"ר על מקומו. בתחילה סירב לקבל עליו את האדמו"רות, אך נעתר לבקשת רבי אברהם יעקב מסדיגורה. לצד כהונתו כאדמו"ר מונה גם על ידי הקהילה כרב העיר קוסוב והסביבה. בתקופת כהונתו כאדמו"ר התרחבה החצר, ובכמה מספריו שיצאו לאור מנויים 26 יישובים במרמרוש בהם התגוררו מחסידיו. כיהן כנשיא כולל קוסוב שניהל אביו, ושמונה מחוזות במרמרוש היו תחת נשיאותו. שאר המחוזות היו תחת חסות אדמו"רי ויז'ניץ.
בין תלמידיו בחסידות נמנה רבי דוד שפרבר. רבי דוד ערך את כתבי רבו ("לקט עני") לדפוס, וייתכן שאף סייע בניסוח התוכן.
בחורף תרע"ה בימי מלחמת העולם הראשונה שהה בביתו כחודשיים ימים – קרוב משפחתו רבי ישראל הגר מויז'ניץ, שנמלט מביתו בויז'ניץ מפני צבא האימפריה הרוסית (רבי ישראל אף נאסר בקוסוב על ידי שלטונות הכיבוש הרוסיים).
תמך באספת הרבנים בקרקוב אותה יזם רבי אהרן מנדל כהן באב תרס"ג, במטרה ליצור התאגדות רבנים עולמית. תמך גם בייסודה של תנועת אגודת ישראל. ויחד עם האדמו"רים לבית רוז'ין השתתף בהקמת סדנאות מלאכה לנערים.
למרות אופיו המתון התנגד נחרצות לציונות.
באחרית ימיו נסע לגרמניה לדרוש ברופאים, ונפטר בברלין בו' בתמוז תרפ"ה. ממשלת פולין שלחה קרון רכבת מיוחד להובלת גופתו מברלין עד לקולומיאה, ומשם הובלה במכונית לקוסוב בה נקבר בהלוויה המונית בי"ב בתמוז.
בנו יחידו רבי חיים מילא את מקומו באדמו"רות, נספה ברכבת בדרך מקולומיאה – בה נתפס באקציה – לאושוויץ בא' בחשוון ה'תש"ג.
לאחר השואה החל לכהן נכדו, הרב אברהם יהושע העשיל הגר, בן בתו היחידה וחתנו הרב שרגא פייבוש הגר (זלישטשיק), כאדמו"ר מקוסוב–זלישטשיק בארצות הברית. ולאחר פטירתו בשנת תש"ס החל לכהן בנו רבי שרגא פייבוש הגר כאדמו"ר מקוסוב.
ספריו ודברי תורתו

לקט עני - דברי תורה ודרושי חסידות על פרשיות התורה, סיגט תרע"א.
לקט עני - דברי תורה ודרושי חסידות על מועדי השנה, סיגט תרע"ה.
אזור האמונה - על שלשה עשר עיקרי האמונה ומאמרים נוספים בענייני אמונה, וכן שירים וחרוזים שחיבר בזקנותו. סיגט תרפ"ה.
ספר הצוואה - צוואתו אותה כתב בשנת תרע"א, הכוללת דברי מוסר בנושאים שונים. יצאה לאור בשנת תרפ"ח עם פירוש "לדוד להזכיר" על ידי רבי דוד שפרבר, בתוספת הקדמה מבנו רבי חיים הגר מקוסוב.
הגיון לבבי - ביסודות האמונה והקבלה, יצא לאור מכתב יד המחבר על ידי רבי יהושע דייטש חתן רבי דוד שפרבר, בליווי ביאור "לדוד להזכיר" של הרב שפרבר על חלק מהספר עליו הספיק לכתוב ביאור. בשילוב הגהות והשלמות מרבי יהושע דייטש, ירושלים תש"ל.
חיבורים נוספים שלו נשארו בכתב יד: פירוש על התנ"ך על פי פשט ודרש, לקוטי בתר לקוטי, הדעות והאמונות, שלום אסורי התקווה ומאמרים נוספים
.
הערות שוליים

1 2 3  אלפסי, יצחק, "רבי משה מקוסוב", בתוך: תשעים שרים, חלק ב', ירושלים תשנ"ז, עמ' 407, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
1 2 3  מאיר וונדר, "ר' משה ב"ר יעקב שמשון הגר", בתוך: אנציקלופדיה לחכמי גליציה חלק ב', ירושלים תשל"ח - תשנ"ז, עמ' 71, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, חכמי הונגריה: פרק ז', ירושלים תשנ"ז, עמ' 552, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  חסידי נדבורנה ביתר עילית, כתב עת שארית יעקב, גליון 49, ביתר עילית תשע"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
| שושלת אדמו"רי קוסוב • ויז'ניץ |
| --- | --- | --- |
| אבי השושלת | יעקב קופיל חסיד |  |
| חסידות קוסוב | מנחם מנדל מקוסוב (אהבת שלום) • חיים מקוסוב (תורת חיים) • יעקב שמשון מקוסוב • משה מקוסוב (לקט עני) • חיים הגר השני • אברהם יהושע העשיל מקוסוב–זלישטשיק • שרגא פייבוש הגר |  |
| חסידות זבלטוב | דוד מזבלטוב (צמח דוד) • יעקב הגר מזבלטוב • מנחם מנדל הגר מזבלטוב |  |
| חסידות רדוביץ' | יוסף אלתר מרדוביץ' • משה מרדוביץ' (וייקח משה) • ישראל מרדוביץ' |  |
| חסידות ויז'ניץ | חמשה דורות ראשונים: מנחם מנדל מוויז'ניץ (צמח צדיק) (דור 1) • ברוך מוויז'ניץ (אמרי ברוך) (דור 2) • ישראל מוויז'ניץ (אהבת ישראל) (דור 3) • בניו אליעזר הגר (דמשק אליעזר) (דור 4) • חיים מאיר מוויז'ניץ (אמרי חיים) (דור 4)  אחרי מותו של 'האמרי חיים' התפלגה החסידות: החסידות בישראל: משה יהושע מוויז'ניץ (ישועות משה) (דור 5), בניו ישראל מוויז'ניץ (דור 6) ומנחם מנדל מוויז'ניץ-מרכז (דור 6) ואחיינו ישראל אליעזר אדלר מדז'יקוב-ויז'ניץ (דור 6) החסידות במונסי: מרדכי מוויז'ניץ מונסי (דור 5), בניו; ישראל מוויז'ניץ מונסי (דור 6) • מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ קיימישא לייק (דור 6) • יצחק יוחנן מוויז'ניץ ויליאמסבורג (דור 6) • דוד מוויז'ניץ לונדון (דור 6) • אהרן מוויז'ניץ מונטריאול (דור 6) • ברוך שמשון מוויז'ניץ בית שמש (דור 6) • יעקב יוסף מוויז'ניץ בורו פארק (דור 7) |  |
| חסידות סערט ויזניץ' | ברוך מסערט-ויז'ניץ (מקור ברוך) (דור 4) • אליעזר מסערט-ויז'ניץ (חכמת אליעזר) (דור 5) • יעקב הגר (דור 6) |  |
| חסידות וישיווה | מנחם מנדל מוישיווה (שארית מנחם) (דור 4) • ברוך הגר (דור 5) • חיים יהודה מאיר הגר (דור 5) • נפתלי צבי הגר (דור 6) |  |
נבילה אספניולי

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בת 69 בערך) נצרת, ישראל 
 שם לידה:  נבילה אספניולי 
 מדינה:  ישראל, מדינה פלסטינית 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת המבורג  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מפלגה:  החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון 
 
נבילה אספניולי (בערבית: نبيلة اسبنيولي; נולדה ב-1955) היא אשת חינוך, פמיניסטית ערבית-ישראלית ומועמדת לכנסת מטעם מפלגת חד"ש, הפועלת בארגוני נשים.
קורות חיים

אספניולי נולדה בשנת 1955 בנצרת למשפחה נוצרית המונה עשרה ילדים, והיא השביעית מביניהם.
לאחר שסיימה לימודי תיכון בנצרת נרשמה ללימודים בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה. במהלך לימודיה באוניברסיטת חיפה הייתה פעילה בוועד הסטודנטים הערביים ובארגון יהודי ערבי שפעל באוניברסיטה.
לאחר שסיימה תואר ראשון, המשיכה בלימודי תואר שני בחוג לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שנפסלה מעבודתה כעובדת סוציאלית מספר פעמים בשל פעילותה הפוליטית, היא נסעה לגרמניה ושם למדה באוניברסיטת המבורג שבגרמניה, במחלקה לפסיכולוגיה קלינית. היא קיבלה תואר שני על עבודת התיזה שלה בנושא פורנוגרפיה: מיניות ואלימות.
בשנת 1987 חזרה לישראל והתחילה ללמד פסיכולוגיה וקורסים להכנת מחנכות מטפלות "בבית הילד הערבי" בעכו, במסגרתו התוודעה לתחום הגיל הרך. בעקבות זאת היא ייסדה עם קבוצת נשים את "מרכז אלטפולה" שבנצרת, הפועל לקידום החינוך לגיל הרך, פיתוח תוכניות לימודים ושוקד על העצמת נשים פלסטיניות ישראליות.
נבילה אספניולי היא אחותה של ד"ר האלה אספניולי, חוקרת החינוך הערבי בישראל.