stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמל ניו המפשייר
חוק הסמל המדינתי של 1931

החוק משנת 1931 קבע כי בסמל המדינה תופיע אוניית ארצות הברית ריילי שנבנתה בנמל פורטסמות' בשנת 1776 והייתה אחת משלוש עשרה הספינות שהוזמנו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי עבור צי ארצות הברית.
סביב החותם מופיעה הכתובת: SEAL • OF • THE • STATE • OF • NEW HAMPSHIRE, - "חותם מדינת ניו המפשייר" המחליפה את הכתובת הלטינית: Sigillum Republica Neo Hantoniensis.. החוק קובע כי אין לצייר אובייקטים בקדמת התמונה.
סלומונה רוסי

| --- | --- |
 לידה:  19 באוגוסט 1570 מנטובה, דוכסות מנטובה 
 פטירה:  1630 (בגיל 59 בערך) מנטובה, דוכסות מנטובה 
 מוקד פעילות:  דוכסות מנטובה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
העמודים הראשונים של ספר ה"מדריגלטי" של סלומונה רוסי (ונציה, 1628), הנמצא בבית התפוצות בתל אביב
שלמה בן עזריה מן האדומים, הידוע בשמו באיטלקית סלאמונה רוסי (Salamone Rossi; בסביבות ה'ש"ל, 1570 – בסביבות ה'ש"צ, 1630) היה כנר ומלחין יהודי נתין דוכסות מנטובה שבאיטליה. פעל בתקופת המעבר שבין שלהי הרנסאנס לבארוק המוקדם באיטליה.
קורות חיים

בצעירותו, יצא לרוסי שם של כנר מוכשר. הוא נשכר כנגן חצר במנטובה ורשומות של פעילויותיו ככנר שרדו שם. באותן רשומות נזכרת אחותו, מדאמה אירופה, ששימשה גם היא כמוזיקאית וזמרת.
רוסי שירת בחצר מנטובה, לבקשת הדוכסית איזבלה ד'אסטה גונזגה, משנת 1587 עד 1628, והופיע בפני המשפחה המלכותית ואורחיה רמי המעלה. המלחינים רוסי, מונטוורדי, ג'ובאני בטיסטה בואונמנטה,גסטולדי, ז'אק דה ורט ולודוביקו גרוסי דה ויאדאנה כתבו ונגנו, בין השאר, מוזיקה אופנתית לארוחות חגיגיות, למשתאות חתונה, להפקות תיאטרון ולטקסי תפילה.
יצירתו הראשונה, שיצאה לאור בשנת 1589, הייתה קובץ של 19 קנצונטות, חיבורים קצרים וריקודיים לשלושה קולות, לטקסטים קלילים ועגבניים. רוסי הצליח יפה גם בחיבור מדריגלים רציניים יותר, שבהם שילב את שירת הפייטנים הדגולים של תקופתו (כגון גואריני, מרינו, רינאלדי וצ'ליאנו) עם נעימותיו. בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית היה רוסי חדשן ונועז. הוא היה אחד המלחינים הראשונים שיישמו במוזיקה אינסטרומנטלית את עקרונות השיר המונודי, שבו מלודיה אחת חולשת על תפקידי ליווי משניים. הסונאטות שלו, בין הראשונות בספרות המוזיקה, תרמו להתפתחות טכניקה אידיומטית ווירטואוזית בכינור. הן ניצבות בחצי הדרך בין המרקמים ההומוגניים של הקנצונה האינסטרומנטלית של שלהי הרנסאנס לטריו סונאטה של תקופת הבארוק. חלק מהסונטות הן סדרות של וריאציות בדרגת קושי הולכת וגוברת, וחלקן מבוסס על נושאים פופולריים מהתקופה כמו באס "רוג'רו", "ברגמסקה" "רומנסקה" ועוד.
רוסי פרסם גם קובץ של מוזיקה ליטורגית יהודית בשם "השירים אשר לשלמה" בשנת 1622. שירים אלה נכתבו במסורת הרנסאנס והמדריגל עם מילים מהמקורות היהודיים המושרות בעברית. יצירות אלה היו מנותקות כמעט לחלוטין ממסורת הפיוט היהודי. הייתה זו התפתחות חסרת תקדים במוזיקה של בית הכנסת, מאחר שעד תקופתו לא התפרסמה מוזיקה פוליפונית שנועדה לבתי כנסת.
תוכן הספר לפי הסדר המקורי, במספר קולות הולך וגדל:
3 קולות
1. קדיש
2. שיר המעלות אשרי כל ירא ה' (תהלים קכ"ח)
3. ברכו
4. מזמור לאסף, אלהים נצב בעדת-אל (תהלים פ"ב)
5. למנצח על השמינית מזמור (תהלים י"ב)
6. אלה מועדי ה' (ויקרא כ"ג פסוק ד')
4 קולות
7. קדושה (כתר)
8. אלהים השיבנו (תהלים פ' פסוק ד', ח' כ')
9. למנצח בנגינות מזמור שיר (תהלים ס"ז)
10. על נהרות בבל (תהלים קל"ז)
11. הללויה הללי נפשי את ה' (תהלים קמ"ו)
5 קולות
12. שיר המעלות אשרי כל ירא ה' (תהלים קכ"ח)
13. למנצח על הגתית מזמור לדוד (תהלים ח')
14. מזמור לתודה (תהלים ק')
15. השכיבנו
16. קדיש
17. שיר המעלות בשוב ה' (תהלים קכ"ו)
18. שיר למעלות אשא עיני (תהלים קכ"ב)
19. ישושום מדבר (ישעיה ל"ה פסוק א',ב', ה', ו', י')
6 קולות
20. שיר המעלות אשרי כל ירא ה' (תהלים קכ"ח)
21. שיר המעלות לדוד, לולא ה' (תהלים קכ"ד)
22. אודך כי עניתני (תהלים קי"ח פסוקים כ"א-כ"ד)
23. ברוך הבא בשם ה' (תהלים קי"ח פסוקים כ"ו-כ"ט)
24. מזמור לדוד, הבו לה' בני אלים (תהלים כ"ט)
7 קולות
25. אפתח נא שפתי
8 קולות
26. אין כאלהינו
27. אפתח שיר בשפתי
28. יגדל
29. אדון עולם
30. הללויה, אשרי איש ירא את ה' (תהלים קי"ב)
31. הללויה, אודה לה' (תהלים קי"א)
32. מזמור שיר ליום השבת (תהלים צ"ב)
33. למי אחפוץ
רוסי נפטר, קרוב לוודאי, או בעת פלישת הצבא האוסטרי, שהרס את הגטו היהודי במנטובה, או במגפה שפרצה לאחר מכן והמיתה רבים.
לקריאה נוספת

שלמה סימונסון, תולדות היהודים בדוכסות מנטובה, ירושלים: אוניברסיטת תל אביב ומכון בן-צבי על ידי הוצאת קרית ספר בע"מ, תשכ"ה
Salamone Rossi, Jewish Musician in Late Renaissance Mantua, Oxford: Oxford University Press, Don Harrán
הערות שוליים

↑  תקליטורים המוקדשים למוזיקה של סלומונה רוסי בביצוע "נביאי הקווינטה": Salomone Rossi: The Song of Solomon, 2009 Pan Classics PC 10214; Salomone Rossi: Il Mantovano Hebreo, 2013 Linn Records CKD429; כמו כן ראו בסרט דוקומנטרי אודות המלחין שצולם בעיר מנטובה שבאיטליה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282696905171  PLWABN: 9810582745905606  BIBSYS: 4069685  BNE: XX1094280  BnF: cb13514707z (data)  GND: 118791257  ISNI: 0000 0001 1798 2280  LCCN: n80072506  LNB: 000155243  MusicBrainz: 9c800302-1c6d-483e-8cf2-316ac5eeb4e9  NKC: ola2002153278  NLK: KAC199623550  NTA: 071097589  SNAC: w6k9389p  SUDOC: 08612725X  Trove: 1108202  VIAF: 100234936   WorldCat (עם VIAF): 100234936
סונדרה לוק

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1944 שלביוויל, טנסי, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בנובמבר 2018 (בגיל 74) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם במה:  Sondra Locke 
 שם לידה:  Sandra Louise Smith 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1968–2000 (כ־32 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אמצע טנסי 
 בן או בת זוג:  קלינט איסטווד (1975–1989) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
סונדרה לוק (באנגלית: Sondra Locke; ‏28 במאי 1944 – 3 בנובמבר 2018) הייתה שחקנית, במאית וזמרת אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1968 על הופעתה בסרט "צייד בודד הוא הלב".
הופיעה כבת זוגו של קלינט איסטווד בארבעה מסרטיו, ולצידו בשישה סרטים.
ביוגרפיה

לוק נולדה בעיר שלביוויל שבטנסי לריימונד סמית, איש צבא במקצועו, ופאולין ביירן לוק, פועלת מפעל. הוריה נפרדו לפני שנולדה ולוק גדלה לצד אביה החורג אלפרד טיילור לוק.
למדה במשך שנה ב"אוניברסיטת מרכז טנסי" לפני שנשרה מן הלימודים במטרה לפנות לקריירת משחק. לפני שהפכה לשחקנית עבדה לוק במספר עבודות.
קריירה

לוק הצליחה לגבור על 2000 מועמדות לתפקיד הצעירה מיק קלי בדרמה "צייד בודד הוא הלב". הופעה זו הייתה הראשונה של לוק בקולנוע והיא העניקה לה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפריצת השנה.
זכתה לדחיפה מקצועית רבה מקלינט איסטווד במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שליהק אותה למערבון שלו "פורע החוק ג'וסי וולס" (1976) ולסרט הפעולה "מלכודת לבלש" (1977). שיתוף המשיך בין בני הזוג גם לסרט ההרפתקאות "מחפש צרות" (1978) בו שיחקה לוק בתור הזמרת לין האלסיי טיילור ובסרט ההמשך "צרות צרורות" (1980). בהופעתה השלישית עבור איסטווד במערבון הקומי "ברונקו בילי" הופיעה בתפקיד אנטונט לילי עליו הייתה מועמדת לפרס השחקנית הגרועה ביותר.
ב-1983 הופיעה לוק בסרט הרביעי והרווחי ביותר בסדרת סרטי "הארי המזוהם" "מכת פתע". לוק הופיעה בתפקיד ג'ניפר ספנסר השוכרת את שירותיו של הבלש הארי קלהן לחקירת אונס שנאנסה בעברה.
לוק ביימה את סרטה הראשון, "רטבוי", בשנת 1986, והייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס פטל הזהב כשחקנית הגרועה ביותר.
בשנת 1990 ביימה לוק את סרטה השני, המותחן "דחף", ובשנת 1997 את סרטה הרביעי "עשה לי טובה".
חיים אישיים

בשנת 1967 התחתנה לוק עם הפסל גורדון אנדרסון, הומו מוצהר שהיה חבר קרוב שלה. ע"פ הביוגרפיה שפרסמה לוק בשנת 1997 "The Good, the Bad, and the Very Ugly" סידורי החתונה מעולם לא מומשו (כלומר בני הזוג לא קיימו יחסי מין זה עם זו).
לוק הייתה בת זוגו של כוכב הקולנוע קלינט איסטווד במשך 14 שנה (1989-1975) בעודו נשוי. במהלך מערכת היחסים שלהם, לטענתה, היא עברה שתי הפלות על פי בקשותיו של איסטווד. לאחר שנפרדו תבעה לוק משפטית את איסטווד מכיוון שהחליף את מנעולי הבית המשותף בו גרו השניים. כשנה לאחר מכן הגיעו השניים להסדר לאחר שאיסטווד נתן ללוק חוזה בימוי, אולם האולפנים בהם הייתה לכאורה חתומה, מעולם לא שכרו אותה לביים.
בשנת 1996 הגישה תלונה שנייה כנגד איסטווד בגין הונאה. השניים הגיעו בשנת 1999 להסכם שלא פורסם.
בשנת 1990 נאלצה לוק לעבור כריתת שד לאחר שאובחנה כחולה במחלת סרטן השד, ממנה החלימה באופן מלא.
פילמוגרפיה נבחרת

צייד בודד הוא הלב (1968)
ווילארד (1971)
פורע החוק ג'וסי וולס (אנ')‏ (1976)
מלכודת לבלש (1977)
צילה של צ'יקארה (קללת הר השדים) (1977)
מחפש צרות (1978)
ברונקו בילי (1980)
צרות צרורות (1980)
מכת פתע (1983)
רטבוי (1986)
משחק הנביאים (2000)
כבמאית

רטבוי (1986)
דחף (1990)
רצח במנות קטנות (1995)
עשה לי טובה (1997)
סנדרה שמיד

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1958 (בת 66) ונקובר, קנדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קולומביה הבריטית  אוניברסיטת סן דייגו 
 מנחה לדוקטורט:  ג'יימס רותמן 
 מוסדות:  המרכז האוניברסיטאי הדרום-מערבי לרפואה של טקסס (2012–2020)  מכון סקריפס למחקר (1988–2012)  צ'אן צוקרברג ביוהאב (2020) 
 פרסים והוקרה:  פרס ויליאם ק' רוז (2009)  NIH MERIT award (2000)  פרס הכרה בקריירה בכירה, נשים בביולוגיה תאית (2014)  WICB Junior Award (1990)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 
סנדרה לואיס שמיד (באנגלית: Sandra Louis Schmid; נולדה ב-7 במרץ 1958) היא פרופסור לביולוגיה המתמחה בחקר ביולוגיה של התא. היא הייתה ראש המחלקה לביולוגיה של התא בUniversity of Texas Southwestern Medical- Center והמדענית הראשית בצ'אן צוקרברג ביוהאב (אנ'), ארגון ללא מטרות רווח שמיועד למחקר. הייתה נשיאת American Society for Cell Biology. הייתה הראשונה לזהות את תפקיד הדינאמין באנדוציטוזה, תהליך בו מובאים חומרים לתוך התא דרך היווצרות של בועיות ממברנליות. עיקר עבודתה עסק בתהליך האנדוציטוזה בתיווך קלתרין, תהליך בו התאים סופגים לתוכם מטבוליטים, הורמונים ועוד. היא עסקה גם בתפקוד ובמבנה של דינאמין GTPase ותהליך ביקוע הממברנה. בנושאים אלו היא פרסמה מעל 150 מאמרים.
חיים אישיים וחינוך

שמיד נולדה בוונקובר, קנדה, אחת מבין 4 אחים. אביה היה מורה למדעים בתיכון ואמה הייתה ראש ארגון "קולומביה טראסט" שסייע למחוסרי בית. שמיד מתארת שאביה, שלימד מדעים, ותוכנית המחוננים אליה הלכה בצעירותה, אתגרו אותה לחשוב בצורה ביקורתית, לא לקחת דברים כמובן מאליהם, דבר שגרם לה להימשך לתחומי המדעים. ב-1980 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה של התא באוניברסיטת קולומביה הבריטית. ב-1985 קיבלה תואר דוקטור בביוכימיה מאוניברסיטת סטנפורד. ב-2009 קיבלה תואר שני בניהול באוניברסיטת סן דייגו.
שמיד התחתנה עם ביל בלאך ב-1984, לזוג יש שני ילדים. במשך כל הקריירה שמיד הקפידה לאזן בין משפחה ועבודה.
תפקידים מדעיים

בין השנים 1985–1988 שמיד עשתה פוסט דוקטורט במחלקה לביולוגיה של התא באוניברסיטת ייל, במעבדה של אירה מלמן. בנוסף, הייתה עורכת ראשית בכתב העת "Molecular Biology of the Cell" ועורכת בכתב העת "Traffic".
בין השנים 1988–1994 הייתה חברה זוטרה במחלקה לביולוגיה של התא ב-TSRI וב-1994 קודמה לחברה בכירה שם. ב-1996 מונתה לפרופסור חבר עם קביעות ובשנת 2000 מונתה לפרופסור מן המניין וראש המחלקה לביולוגיה של התא שם. בשנת 2012 מונתה לראש המחלקה לביולוגיה של התא ב-Univerity of Texas Southwestern Medical Center.
בשנת 2020 מונתה למדענית ראשית (CSO) ב"צ'אן צוקרברג ביוהאב", ארגון ללא מטרות רווח למען חקר המחלות באדם.
המחקר העיקרי

המחקר העיקרי של שמיד עוסק באנדוציטוזה בתיווך קלתרין, תהליך בו התאים סופגים לתוכם חומרים חיצוניים על ידי יצירת בועיות מממברנת התא. התהליך קורה בעזרת חלבון הנקרא קלתרין. בתהליך הזה חלבון הקלתרין נאסף על המשטח הציטולי בממברנה (שפונה כלפי פנים התא) ויוצר בועיות מכוסות בקלתרין המביאות את המטען שלהן לתוך התא. המחקר הראה שדינאמין, ממשפחת האנזימים GTPase, חשוב מאוד באנדוציטוזה בתיווך קלתרין הן באמצעות בקרה על התהליך והן באמצעות הצטברות על הממברנה וסיוע בניתוק הבועית. מחקרה מקיף תחומים רבים ושונים כגון ביולוגיה מולקולרית של התא, ביוכימיה וביופיזיקה.
פרסים ותוארי כבוד

הפרסים ותוארי הכבוד בהם שמיד זכתה בהם:
"Junior Career Recognition Award from the American Society of Cell Biology", NIH MERIT Award, ,פרס שניתן בעבור הרבה עבודות בתחום מדעי החיים.
"American Society for Biochemistry and Molecular Biology, William C. Rose Award"
biophysical Society's Sir Bernard Katz Award.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Sandra Schmid, PHD, CZ Biohub
1 2 3 4  CZ Biohub Announces First Chief Scientific Officer, BENZINGA
↑  Sandra Schmid: Collaring endocytosis, Journal of cell biology
1 2 3 4  Sandra Schmid
1 2  Schmid Lab
↑  Four UTSW faculty elected to prestigious National Academy of Sciences
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1233774417  ISNI: 0000 0000 3858 5762  LCCN: n87113754  ORCID: 0000-0002-1690-7024  SUDOC: 182222055  VIAF: 48273804   WorldCat (עם VIAF): 48273804
סונדוס סאלח

סונדוס סאלח (בערבית: سندس صالح נולדה ב-17 ביוני 1986) היא פוליטיקאית ואשת ציבור ערבייה-ישראלית, שכיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת תע"ל כחלק מסיעת הרשימה המשותפת. קודם לבחירתה הייתה פעילה חברתית, מורה, יזמית, ומזכירת מועצת הנשים של תע"ל.
ביוגרפיה

סאלח נולדה בנצרת.
לסאלח תואר ראשון בחינוך עם התמחות בהוראת מדעים ותואר שני בחינוך טכנולוגי בטכניון. עבודת המוסמך שלה התמקדה בנושא "חסמים בפני נשים משכילות ערביות בעולם ההייטק".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת נבחרה סאלח לתפקיד מזכירת מועצת הנשים של תע"ל. כמו כן, היא נבחרה למקום השלישי ברשימתה.
ברשימה המשותפת חד"ש-תע"ל שובצה במקום השביעי, אך זו קיבלה רק 6 מנדטים, וסאלח לא נכנסה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים לא השתנתה רשימתה של מפלגת חד"ש-תע"ל וסאלח נותרה במקום השביעי במפלגה. עם איחוד חד"ש-תע"ל ורע"מ-בל"ד במפלגת הרשימה המשותפת שובצה סאלח במקום ה-14. המפלגה קיבלה 13 מנדטים, וסאלח לא נכנסה לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-23 שובצה במקום ה-3 ברשימת תע"ל והוצבה במקום ה-14 בסיעת הרשימה המשותפת אשר קיבלה 15 מנדטים ונכנסה לראשונה לכנסת. במהלך כהונתה הציעה לאזרחים וארגונים חברתיים להעביר לה שאילתות על מנת שתגיש אותן למשרדים ממשלתיים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה סאלח במקום השלישי בתע"ל שהוא המקום העשירי ברשימה המשותפת ולא נכנסה לכנסת לאחר שהרשימה קיבלה שישה מנדטים בלבד.
ביוגרפיה > פעילות חברתית

סונדוס היא מנכ"ל  עמותת מוג'תמענא (קהילתנו), העוסקת בעיקר בחוגים וקורסי העשרה בתחומי התרבות והאומנות. ב-2016 העמותה השיקה קמפיין לתמיכה בזכויותיהם וביטחונם של עובדי הבניין. משנת 2015 עוסקת סאלח בחינוך ובהוראה ונכון ל-2019 היא מורה בתיכון "סנט ג'וזף" בנצרת.
כתבה מספר טורי דעה לעיתון הארץ.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

סונדוס היא מנכ"לית חברת הסטארט אפ "Aleen health care" המפתחת תכשירים להיגיינת הפה.
חיים אישיים

נשואה ולה שלושה ילדים, מתגוררת בכפר משהד.
הערות שוליים

1 2  סמאח סלימה, הכירו את ארבע הפמיניסטיות הערביות שרצות לכנסת, באתר "שיחה מקומית", 8 במרץ 2019
↑  דני זקן, ‏תע"ל בחרה את חמשת המקומות הראשונים ברשימה לכנסת, באתר גלובס, 15 בפברואר 2019
↑  יעל פינקלשטיין, חברת הכנסת שמציעה לציבור להגיש באמצעותה שאילתות למשרדי הממשלה, באתר "שקוף", 27 באוגוסט 2020
↑  רשימת הרשימה המשותפת, באתר ועדת הבחירות
↑  עמותת מוג'תמענא, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  סונדוס סאלח באתר מומחים ומומחיות ערבים
↑  סונדוס סאלח באתר הארץ
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סינכרוליפט

סינכרוליפט בבואנוס איירס
סינכרוליפט (באנגלית: synchrolift או syncrolift) היא מעלית להרמת סירות וספינות אל מחוץ למים לצורכי תחזוקה או תיקונים. כלי השיט מוסע אל עריסה השקועה במים, אשר מורמת אחר כך על ידי מערכת של כננות שפעולתן מסונכרנת. את העריסה ועליה כלי השיט גוררים על גבי מסילה אל שטח התיקונים.
הסינכרוליפטים הגדולים ביותר מסוגלים להרים כלי שיט עד מעמס של 100,000 טון. בשל יכולת זו דחקו הסינכרוליפטים כמעט לחלוטין את המבדוקים היבשים הישנים, שמרביתם מסוגלים להכיל כלי שיט אחד בלבד בכל פעם.
הסינכרוליפט הומצא במחצית העשור של 1950 על ידי ריימונד פירלסון (Raymond Pearlson), אז המהנדס הראשי של Merill Stevens, מספנה קטנה במיאמי. ב-1958 הקים חברה בשם Pearlson Engineering Company, על מנת להוסיף ולפתח את המצאתו. החברה נרכשה ב-1959 על ידי הקונצרן הבריטי Northern Engineering Industries, ובמהלך עשרים השנים הבאות התקין פירלסון את מעלית האוניות שהמציא במאות מספנות ברחבי העולם. ב-1989 נרכשה NEI על ידי הקונצרן "רולס-רויס" (Rolls-Royce plc).
ב-2002 הוענק לפירלסון פרס Elmer A. Sperry על "המצאה, פיתוח והתקנה ברחבי העולם של מערכת חדשה להרמת ספינות אל מחוץ למים לצורכי תיקונים ולהשקת כלי שיט חדשים".
ב-2015 חתמה Nekkar ASA על הסכם עם "רולס-רויס אחזקות" לרכישת הנכסים של Synchrolift. הסימן המסחרי הרשום ® Syncrolift שייך כיום ל-Syncrolift AS, חלק מקבוצת Nekkar ASA.
ב-1966 רכשה רשות הספנות והנמלים בישראל סינכרוליפט להרמת ספינות עד 1200 טון שהותקן בנמל חיפה ומשרת גם את חיל הים.
הערות שוליים

↑  House, David (2014). "Synchro-Lift Docking Operations" in: Marine Emergencies: For Masters and Mates. Routledge. pp. 43–45.
↑  "למרחב", 29 באוגוסט 1966, באתר עיתונות יהודית היסטורית.
סלומון שווייגר

| --- | --- |
דיוקנו בפתח ספרו מ-1608  מטיף לפי כתבי הבשורות ביוונית
 לידה:  30 בינואר 1551 נסיכות הוהנצולרן-הייגרלוך
 פטירה:  21 ביוני 1622 (בגיל 71) נירנברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  St. Rochus Cemetery 
 פעילות בולטת:  כומר השגרירות ההבסבורגית באימפריה העות'מאנית  תרגום ראשון של הקוראן לגרמנית
 השכלה:  אוניברסיטת טיבינגן 
 עיסוק:  איש דת, כותב ספרי מסעות
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 
שווייגר; מפת ירושלים, פורסמה ב-1608
שווייגר; כנסיית הקבר בירושלים
שווייגר; שער ספר מסעותיו
סלומון שווייגר (בגרמנית: Salomon Schweigger;‏ 30 בינואר 1551 – 21 ביוני 1622) היה איש כנסייה ותאולוג לותרני גרמני ששהה שנים אחדות בקונסטנטינופול וביקר בארץ ישראל. פרסם ספר על מסעותיו באימפריה העות'מאנית – בחבלי הבלקן, בקונסטנטינופול ובמזרח התיכון, וכמו כן פרסם תרגום ראשון של הקוראן לגרמנית.
קורות חייו ופועלו

נולד בנסיכות הוהנצולרן-הייגרלוך. אביו, היינריך שווייגר (1526–1579), היה נוטריון ציבורי שכיהן כמפקח על בתי יתומים ונודע כקרטוגרף. סלומון שווייגר למד בבתי חינוך כנסייתים לותרנים בדוכסות וירטמברג, ומ-1572 למד תאולוגיה ופילולוגיה של השפות הקלאסיות באוניברסיטת טיבינגן.
ב-1576, אחרי שהוסמך לכמורה בגראץ, צורף למשלחת דיפלומטית ששיגר הקיסר ההבסבורגי רודולף השני לסולטאן העות'מאני מוראט השלישי. המשלחת נועדה בין היתר לקיים הידברות עם ראשי הכנסיות הנוצריות המזרחיות.
ב-1578 החליף שווייגר את התאולוג סטפן גרלאך (Gerlach) בתפקיד כומר השגרירות ההבסבורגית בקונסטנטינופול, ומילא תפקיד זה עד 1581. אחד הנושאים שהעסיקו אותו היה הטיפול בנוצרים שנשבו לעבדות באימפריה העות'מאנית.
ב-1581 עזב את קונסטנטינופול וערך מסע במצרים, בארץ ישראל ובסוריה. הוא שהה מעט בירושלים ובדמשק וחזר לארצו בהפלגה דרך כרתים ובדרך היבשה מוונציה.
אחרי שובו שירת ככומר בקהילות אחדות בגרמניה, ומ-1605 ועד מותו ב-1622 פעל בנירנברג.
כתביו

במהלך שהותו במזרח ניהל סלומון שווייגר יומן מפורט שבו תיאר את מסעותיו ואת חוויותיו ומתוכו יצר את ספרו רב התפוצה – "תיאור מסעות חדש מגרמניה לקונסטנטינופול ולירושלים" (Ein Newe Reyßbeschreibung auß Teutschland nach Constantinopel und Jerusalem). הספר ראה אור לראשונה ב-1608 וחזר ונדפס פעמים אחדות במרוצת המאה ה-17. הספר גדוש איורים, רובם ככולם הדפסי עץ, שנוצרו לשם עיטור וללא קשר ישיר ואמין לדמויות ולמראות המוצגים בהם. טיטוס טובלר מציין בביבליוגרפיה של הספרות הגאוגרפית על ארץ ישראל ש"[האיורים בספרו של שווייגר] אינם ראויים במיוחד לשבח". הספר לא תורגם לשפות אחרות.
פרקי מסעו של שווייגר במצרים, ארץ ישראל, ערב וסוריה נערכו בידי ההיסטוריון והפילולוג מרטין קרוסיוס (גר') (1526–1607). פרקים אלה, שנכתבו בלטינית וביוונית, ראו אור עוד ב-1682, כשנה אחרי שובו של שווייגר מהמזרח. שווייגר הזכיר בהם את היהודים בערים רמלה, שכם, ירושלים וצפת.
סלומון שווייגר נודע כמי שחיבר את התרגום הראשון של הקוראן לגרמנית והוציאו לאור ב-1616 תחת הכותרת "הקוראן הטורקי: דת ואמונות טפלות". התרגום, שעליו טרח עוד בשבתו במזרח, לא נעשה ישירות משפת המקור, אלא התבסס על גרסת תרגום לאיטלקית משנת 1547. התרגום של שווייגר נדפס במהדורות נוספות במהלך המאה ה-17.
הערות שוליים

↑  שמו מאוית בכתובים בצורות נוספות: Schweickher, Schweigher, Sweikker, Schwigger ועוד
↑  גדל בזולץ (Sulz am Neckar) שבדוכסות וירטמברג, אך לא נולד בה
↑  Bibliographia geographica Palaestinae, 1867, pp. 81–82
↑  לפי רריכט: Bibliotheca geographica Palaestinae, Berlin 1890, pp. 206–207
↑  קרוסיוס (Krauss) היה חסידו של הרפורמטור פיליפ מלנכתון והוא שיזם את המגעים בין התאולוגים של טיבינגן לפטריארך היווני בקונסטנטינופול, שבכמה מהם השתתף שווייגר
↑  מהדורת 1582; מהדורת 1586 נדפסה בנירנברג תחת הכותרת Hodoepoericon seu itinerarium S. Schweigkeri in Aegvptum, Palestinam, Arabiam atque Syriam
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עם עובד ודביר, תשכ"ו, עמ' 304
↑  Der Türken Alcoran,Religion und Aberglauben
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276481305171  PLWABN: 9810665633805606  GND: 117653772  ISNI: 0000 0001 0897 0173  LCCN: n85264086  NKC: ola2012701170  NLG: 236571  NTA: 073211397  SELIBR: 285051  SUDOC: 130567140  TDVİA: schweigger-salomon  VIAF: 47545285   WorldCat (עם VIAF): 47545285
סלומניקי

| --- | --- |
סמל סלומניקיסמל סלומניקי

בית הכנסת בעיירה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין קטן (פרובינציה) פולין קטן
 מחוז:  קרקוב
 שטח:  3.34 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,226 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°15′N 20°6′E﻿ / ﻿50.250°N 20.100°E﻿ / 50.250; 20.100
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.slomniki.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסלומניקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסלומניקי(למפת פרובינציית פולין קטן רגילה) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהסלומניקי(למפת פרובינציית פולין קטן מוגדלת) קרקוב טרנוב נובי סונץ' אושוויינצ'ים שוויינטוקז'יסקיה שלזיה פ ו ד ק ר פ צ ק י ה סלובקיהסלומניקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סלומניקי (בפולנית: Słomniki; ביידיש: סלאמניק) היא עיירה במחוז קרקוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, על גדת נהר שרניאווה וכ-24 ק"מ צפונית לקרקוב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה, ואשר בה התקיים בתקופת שואה מחנה מעבר המוני, שנודע בשל תנאיו הקשים.
תולדות היישוב

סלומניקי נזכרת לראשונה בשנת 1287, ובשנת 1358 הוענקו לה זכויות עיר. בשל מיקומה על דרך מסחר שבין וייליצ'קה וחבל פוזנן, נעשתה העיירה לתחנת מכס, ולתושביה הוענקו זכויות כלכליות שונות. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים את מעמדה העירוני של סלומניקי, וזכויות אלה הושבו לה לאחר מלחמת העולם הראשונה, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סלומניקי

יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-19, ובהמשך אותה מאה קיימו בה קהילה עצמאית, שכללה בית מדרש ומספר "שטיבלעך" חסידיים. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, במאי 1919, נערכו פרעות ביהודי העיירה, תוך ביזת חנויות היהודים, הכאת יהודים וחילול ספרי תורה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,460 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות השונות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.
יהודי סלומניקי > בשואה

לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, חטפו אלו את יהודיה לעבודות כפייה מפרכות, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובה כללית של עבודות כפייה. מעת לעת פקדו את העיירה שוטרים גרמנים, וביצעו מעשי התעללות ורצח אקראיים ביהודיה. באחד המקרים אולץ רב הקהילה לשרוף את ספרי הקודש שבבית הכנסת המקומי לעיני בני הקהילה.
במהלך 1941-1940 הגיעו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים, והיודנרט המקומי התגייס לעזרתם, וכן לעזרת עובדי כפייה יהודים מהעיירה שהועברו למחנות עבודה.
בין ה-4 ל-8 ביוני 1942 פשטו על העיירה אנשי ס"ס וגסטאפו, מלווים בשוטרים ובכבאים פולנים ובכוחות עזר אוקראיניים, ותוך מעבר מבית לבית, ריכזו אלו באלימות רבה את יהודי העיירה, תוך רצח חולים וקשישים בבתיהם. לאחר מכן, הוכנסו יהודי העיירה למספר מבנים, והוחזקו בהם כמה ימים תחת שמירת המשטרה הפולנית. אליהם צורפו בהמשך כמה עשרות פליטים יהודים פצועים מהכפר מיכלוביצה, שהוצעדו 14 ק"מ עד סלומניקי.
ב-8 ביוני 1942 הועמסו חלק גדול מיהודי העיירה ויהודי קושיצה שהגיעו זמן קצר לפני זה על משאיות, ונלקחו לתחנת הרכבת, תוך ירי בנחשלים. למעט 36 יהודים שעברו סלקציה והועברו למחנה פלאשוב, שולחו כל יתר היהודים במועד זה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
למעלה מ-1,000 יהודים שעוד נותרו בסלומניקי המשיכו לסבול ממעשי התעללות ורצח מצד השוטרים הגרמנים בעיירה. מחודש יולי 1942 הובאו לעיירה בין 6,000 ל-8,000 יהודים מנפת מייחוב, אשר רוכזו בשדה פתוח ומגודר ליד העיירה, שבו הוחזקו כמעט ללא מזון ושתייה, ותוך ביצוע מעשי התעללות ורצח בהם מצד שומריהם הפולנים, האוקראינים והליטאים. באוגוסט הגיעו יהודים מחרשניצה.
ב-6 עד 7 בספטמבר 1942 פשטו על מחנה המעבר בסלומניקי יחידות של אוקראינים וליטאים, וערכו סלקציה ביהודי המקום. כ-1,000 גברים שולחו לפלאשוב, וכמה מאות קשישים, חולים, ילדים קטנים ותינוקות הופשטו, ונורו במקלעים לארבעה בורות ירי, תוך קבורת חלקם בחיים. את אלפי היהודים הנותרים הריצו הגרמנים לתחנת הרכבת שבעיירה, והעמיסו אותם על קרונות משא שיצאו לבלז'ץ, תוך ירי בחלק מהיהודים במקום.
כ-200 יהודים אחרונים שעוד נותרו בסלומניקי נרצחו ביער חודוב הסמוך למייחוב, לצד מאות יהודים נוספים מהסביבה. בד בבד, ערכו הגרמנים מצוד קפדני אחר יהודים מהעיירה ומסביבתה שהסתתרו ביערות הסביבה.
לאחר השואה שבו לעיירה ניצולים מעטים, אך כולם עזבו אותה במהרה, לאחר שארבעה מהם נרצחו בידי פולנים מקומיים. הקצין הגרמני פלנץ, אשר פיקד על האקציות בסלומניקי, שבהן נרצחו אלפי יהודים, נידון לאחר המלחמה לארבע שנות מאסר.