stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבית שבו מת מרטין לותר
אדריכלות והיסטוריה

הבניין, שעליו נאמר כי בו מת לותר, ממוקם באנדראסקירכפלאץ מספר 7, ממש מול כנסיית זנקט אנדראס, שם העביר לותר הסמכה בפעם האחרונה לכמרים כמה ימים לפני מותו. הבניין נבנה לאחר שרפת העיר בשנת 1498, ושימש כבית מגוריו של פקיד העירייה (Stadtschreiber, בפועל מנהל העירייה). בית בסגנון גותי מאוחר בן שתי קומות, בעל גג משופע בתלילות. אגף צדדי צר הוקם בצד החצר בסביבות 1600.
בזמן מותו, היה לותר אורח של בני משפחת דרכשטדט (Drachstedt), שהיו מיודדים איתו. כבר במאה ה-17 הייתה קיימת הטענה השגויה שהבית ברשותו של בנו של ד"ר דרכשטדט הממוקם על אנדראסקירכפלאץ הוא כנראה בית שבו מת לותר. הבית האמיתי בו נפטר הוא ככל הנראה ארמון העיר (Stadtschloss, מרקט 56), בו ממוקם כיום מלון "גרף פון מנספלד". בנוסף לכיסא השייך לרפורמטור, ניתן לראות שם גם את חדר האמיתי שבו מת. בשנת 1863 רכשה פרוסיה את הבית באנדראסקירכפלאץ, שהניחו שהוא הבית בו נפטר, לצורך הקמת אנדרטה. בשנים 1863 עד 1868 שופץ הבניין על ידי פרידריך אוגוסט ריטר (Friedrich August Ritter). הדלתות והחלונות בקומה הראשונה שוחזרו והם בולטים עם קשת מחודדת והשער השקוע שגם הוא בנוי כקשת מחודדת. שניהם שוחזרו בסגנון גותי מאוחר. תוכנית הקומה המקורית עם מסדרון רחב, שני חדרים עם קמרונות נשמרה ברובה.
הקומה העליונה, שנבנתה בעבר כמבנה של מסבכי עץ, הורחבה בבנייה מסיבית ותוכנית הקומה שלה שונתה. גלריה שהתקיימה במקור בצד החצר הוסרה. בקומה העליונה ישנם חלונות מלבניים משולבים עם מסגרות. הסלון הגדול והחדר שנטען כי הוא חדר שבו מת לותר נמצאים בקומה העליונה. תקרת הקורות שם היא מקורית. חדר שינה קטן שנמצא שם עדיין כולל את הריהוט של המאה ה-16. חדר ישיבות נוסף לאגף צדדי. חלון המפרץ השטוח שוחזר. בשנים 1892 עד 1894 תוכנן פנים המבנה כך שיראה כביכול עתיק על ידי פרידריך ונדרר (Friedrich Wanderer) מנירנברג. שיקום נוסף בא בעקבותיו בשנים 1982–1983. מאז 1994 הבית שימש כולו כמוזיאון.
לאחר שנתיים של עבודות שיפוץ ותוספת של בניין חדש, נפתח המוזיאון מחדש ב-1 בפברואר 2013. התוכניות לעבודות שיפוץ ובנייה נרחבות בבניין הישן וכן ההרחבה הוכנו על ידי משרד האדריכלות VON M. Dealing משטוטגרט. ההתמודדות עם מרקם הבניין ההטרוגני ורמת הדרישות הגבוהה לשימור האנדרטה היוו אתגר אדריכלי.
עבודות האמנות במוזיאון

בתקופה שלאחר מותו של מרטין לותר הוצגו כמה עבודות אמנות בבית. התמונה ההיסטורית של הווידוי האחרון של לותר, שנוצר על ידי ויליאם פפה (גר') בשנת 1905, ממוקמת בסלון. יתר על כן מוצגת בחדרי התערוכה מצבת הקבורה של אליזבת פרנקה (Elisabeth Francke) משנת 1517, שנמצאה במקור בכנסיית זנקט אנדראס. המצבה מציגה את סצנת הקינה של ישו, כאשר ישו כ"איש מכאובות" (ישעיהו נ"ג ג') מראה את פצעיו, כמו גם את המשפחה שנתנה אותו. הציור, שנוצר בסביבות 1517–1518, הוא מעשה ידיו של הנס דרינג (אנ'). מצבת קבורה אחרת המצויה בבית נעשתה בשנת 1569 על ידי היינריך גדינג (Heinrich Göding) עבור משפחתו של המפקח הירונימוס מנצל (Hieronymus Menzel). הציור מציג את ההסמכה האחרונה שביצע לותר בכנסיית זנקט אנדראס.
פרסים

לאחר עבודות השיפוץ וההרחבה זכה המוזיאון שעוצב מחדש בכמה פרסי אדריכלות, כולל פרס ממדינת סקסוניה-אנהלט בשנת 2013, פרס פריץ הויגר בזהב (Fritz-Hoeger-Preis) בשנת 2014, הוקרה בפרס הלבנים הגרמניות (Deutschen Ziegelpreises) ופרס הנס מאייר (Hannes-Meyer-Preis) בשנת 2015, ופרס האדריכלות הגרמני (BDA-Architekturpreis Nike) בקטגוריית האטמוספירה.
לקריאה נוספת

Dehio, Handbuch der Deutschen Kunstdenkmäler, Sachsen-Anhalt II, Regierungsbezirke Dessau und Halle, Deutscher Kunstverlag München Berlin 1999, ISBN 3-422-03065-4, Seite 470
Sabine Bree: Lutherstadt Eisleben. Stadtführer. Thedinghausen 1996, ISBN 3-9804949-0-X
Burkhard Zemlin, Reinhard Feldrapp: Lutherstadt Eisleben, Bindlach 1993, ISBN 3-8112-0804-7
Burkhard Zemlin: Stadtführer Lutherstadt Eisleben. Bindlach 1996, ISBN 3-8112-0833-0
הערות שוליים

↑  Gold für Luthers Sterbehaus
↑  Deutschen Ziegelpreis 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4822503-4  VIAF: 125229172   WorldCat (עם VIAF): 125229172
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה

בית הקברות הצבאי בהר הצופים בצילום מימי המנדט הבריטי
בית הקברות הצבאי בהר הצופים בצילום משנת 2022
חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה מנו, לפי הרישום בלונדון, 12,197 נפש. מתוכם, 9,703, שהם 80%, זוהו והשאר, 2,494 שהם 20%, לא זוהו. הם נקברו ב-17 בתי קברות מדיר אל בלח שברצועת עזה בדרום עד חיפה בצפון. בשנים 1914–1918 נקברו בבתי הקברות לחללי האימפריה הבריטית עוד 1,025 חללים המוגדרים כ"אחרים", היינו שאינם מהאימפריה הבריטית; וכן חיילים שנהרגו מפעילות לא-מלחמתית.
בפעילות ההנצחה של הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה נכללו שמותיהם של 13,350 חללי מלחמת העולם הראשונה שנפלו בין השנים 1914–1918: מתוכם 9,703 חללים, הקבורים תחת מצבה על שמם, ועוד 3,647 הרשומים על גבי לוחות זיכרון בירושלים וברמלה. מבין 3,647 שרשמו על גבי לוחות הזיכרון, 2,494 חיילים נפלו בארץ ישראל והשאר, 1,153 חיילים נהרגו מחוץ לארץ ישראל - בעיקר בחצי האי סיני ובמצרים או שטבעו בים - המשותף לכולם הוא שאין להם קבר.
מבין החללים היו כאלה שנקברו בבתי קברות של העדות שלהם: קתולי או פרוטסטנטי, או לפי דתם מוסלמי, יהודי, או הינדי. עם זאת, נקברו חללים מכל הדתות גם ב"בית הקברות הכללי לחללי המלחמה".
הוועדה האימפריאלית

ציון אישי על קברו של חלל מלחמה או הנצחת שמות חללים על מצבת זיכרון הן תופעות בנות פחות ממאה שנה. עד למאה ה-19 לא יוחסה חשיבות לקבורה אישית ומכאן שלא היה ציון אישי על קברי חללי מלחמות ולכן לא היה להם ביטוי מוחשי או גאוגרפי. בראשית מלחמת העולם הראשונה, כאשר תנאי הקרב אפשרו, נתקבע הנוהג לייחד קבר אישי לכל חלל, ומעליו ציון אישי.
ההקרבה הנוראה שדרשה מלחמה זו עוררה את ההכרה באחריותה המוסרית של המדינה לקבורתם של חייליה ולהנצחתם. 13 מיליון נהרגו במלחמת העולם הראשונה - לשם השוואה, במלחמתו של נפוליאון ברוסיה נהרגו 400 אלף "בלבד". החדרת ההבנה כי יש צורך בהיערכות מתאימה לקבורת חללים רבים נזקפת לזכותו של פביאן וייר, פעיל בצלב האדום הבריטי.
ב-1917 הוקם גוף כללי הממונה על קבורת החללים והקמת בתי הקברות - הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. הוועדה הייתה אחראית על הקמת בתי קברות צבאיים לחללי בריטניה וחבר העמים הבריטי ב-140 מדינות. הבריטים החליטו לקבור את חללי האימפריה במקום נפילתם. בתי קברות אלו נקראו war cemeteries והם נתפשו כאנדרטאות זיכרון למלחמת העולם הראשונה. מספר החללים של צבאות האימפריה עמד על כ-1.1 מיליון איש, והבריטים לא יכלו לעמוד בהוצאות של הבאת כל החללים הביתה. יתר על כן, קבורת החללים בבית הקברות שהקימה הוועדה הייתה חובה, ונאסרה החזרת גופות החללים למולדתם.
פעולותיה בארץ ישראל

בארץ ישראל הועברה האחריות לניהול בתי הקברות הבריטיים מידי הצבא לוועדה האימפריאלית בשנת 1920. סימון הקברים בזמן המלחמה בארץ נעשה באמצעות צלבי עץ זמניים. המקבצים הגדולים ביותר של הקברים היו סמוך לאזורי הלחימה העיקריים באתרים מסודרים יחסית, ולאחר שקיבלה הוועדה האימפריאלית את האחריות לאתרי הקבורה בארץ היא הפכה את הריכוזים לבתי קברות. בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים היה האחרון שהושלם, ב-1927, והוא אחד מבתי קברות צבאיים בריטיים בארץ (בתי הקברות האחרים נמצאים בעזה, באר שבע, רמלה, דיר אל בלח ובחיפה). חלק מבתי הקברות לא נועדו להיות בתי קברות צבאיים בהם נקברים חיילים באופן רגיל, אלא נתפשו כפעולה חד פעמית לשם קבורת חללי מלחמת העולם הראשונה בלבד. בבתי הקברות בבאר שבע, הר הצופים ודיר אל בלח נקברו רק חללים ממלחמת העולם הראשונה. בבתי הקברות ברמלה, בעזה ובחיפה (ראו גם כאן) נקברו גם חללים ממלחמת העולם השנייה כאשר ברמלה נקברו חללים כמעט עד לתום השלטון הבריטי בארץ (החללים האחרונים נקברו בסוף אפריל) כולל החללים הבריטיים מפעולות המחתרות ומלחמת העצמאות.
חללים של הכוחות הבריטיים מסוף תקופת המנדט וכן מלאחר תום המנדט (כאשר הבריטים החזיקו שתי מובלעות בתחום הארץ - בחיפה וברמת דוד) נקברו בבית הקברות הצבאי חוף כיאט בחיפה. הקברים הבריטיים בבית הקברות הזה, כמו גם קברים של אנשים שנפלו בשירות בריטניה וקבורים בבתי קברות אחרים, לא צבאיים, בארץ, מתוחזקים על ידי הוועדה.
ברבים מבתי הקברות היהודיים בני התקופה קיימים קברים בודדים הרשומים בבסיס הנתונים של הוועדה. ברוב המקרים אלו הם חללים מבני היישוב או חללים ממוצא יהודי שמשפחותיהם ביקשו לקבור אותם שם (כמו מייג'ור אוולין דה רוטשילד, בן למשפחת רוטשילד הבריטית, שנקבר בראשון לציון אחרי שנהרג בקרב על גבעות מע'אר ליד גדרה).
הבריטי האחרון שנקבר בקבורה צבאית בארץ, הוא כלכל ראשי של ספינת סוחר בריטית שנקבר בחיפה בסוף 1948. במקרים מסוימים גם קברים של חללים בבתי קברות צבאיים ישראליים, מוכרים על ידי הוועדה. כזה הוא קברה של חנה סנש בהר הרצל ועוד חמישה חללים.
בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים בישראל מתקיימים טקסים צבאיים מלאים בימי הזיכרון הבריטי (11 בנובמבר), והאוסטרלי והניו זילנדי (25 באפריל ו-31 באוקטובר). הטקסים מתקיימים ברמלה, בירושלים ובבאר שבע.
חללי האימפריה הבריטית

לפי נתוני מ"הוועדה האימפריאלית" עולה כי מספר חללי המלחמה (1914–1918) שנקברו בבתי הקברות הצבאיים הוא 12,197: מזה 75% בריטים,6% מתת-היבשת ההודית בטרם ניתן לה עצמאות ו- 6% מאנזא"ק (אוסטרליה וניו זילנד).
עוד קבורים בבית הקברות 1,025 חיילים אחרים, שאינם חיילי האימפריה הבריטית או שמתו שלא כתוצאה מפעילות מלחמתית.
בקפלות  זיכרון הוצבו לוחות זיכרון ל-3,647 חללי מלחמה שמקום קבורתם לא נודע. חללים אלה נהרגו בארץ ישראל או במצרים ולא ידוע מקום קבורתם. 
לפי הוועדה, סך הכל הונצחו 13,350 חללי מלחמה: 9,703 - במצבות קבורה ו-3,647 - בלוחות זיכרון.
בבתי הקברות נטמנו גם חיילים בריטיים שנהרגו לאחר מלחמת העולם הראשונה, בין השאר בזמן המרד הערבי הגדול וכתוצאת מפעולות תנועת המרי העברי ובמלחמת העולם השנייה - סך הכל 2,296 חללים, מתוכם 1,933 בריטים. מבין הסך הכולל היו 561 חיילים שלא מתו עקב פעילות מלחמתית.
במהלך כיבוש סיני וארץ ישראל ובשנות המנדט הבריטי איבדה האימפריה הבריטית 14,493 חיילים: 12,197 - ממלחמת העולם הראשונה, ועוד 2,296 מתום מלחמת העולם הראשונה, עד תום המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
הפירוט לפי בתי הקברות

להלן הפירוט החללים לפי מקום קבורתם:
| בית הקברות | בריטניה | אוסטרליה | ניו זילנד | דרום אפריקה וקנדה | תת-היבשת ההודית | חללים שלא זוהתה לאומיותם | חללי מלחמה בעלי מצבת קבורה | מתוכם - מספר חללי המלחמה שלא זוהו | אחרים | חללי מלחמה בעלי מַצֵּבַת זִכָּרוֹן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| באר שבע - בית הקברות הצבאי | 1,034 | 175 | 31 |  |  |  | 1,240 | 67 |  |  |
| דיר אל בלח - בית קברות מצרי | 285 |  |  |  |  |  |  | 285 |  |  |
| דיר אל בלח - בית קברות צבאי | 598 | 37 | 13 | 9 | 67 |  | 724 |  | 10 |  |
| תחנת הרכבת דיר סניד- בית קברות מצרי | 192 |  |  |  |  |  | 192 |  |  |  |
| בית הקברות הצבאי הבריטי בעזה- בית קברות צבאי | 3049 | 100 | 20 | 4 | 42 | 1 | 3215 | 781 | 189 |  |
| חיפה - בית קברות הודי | 2 |  |  |  | 47 |  | 49 |  |  |  |
| חיפה - בית קברות יהודי | 1 |  |  |  |  |  | 1 |  |  |  |
| חיפה - בית קברות צבאי | 271 | 28 | 1 | 2 | 3 |  | 305 | 86 | 1 |  |
| ירושלים - בית קברות "באב סיטנה מרים מוחמאמד" | 273 |  |  |  |  |  | 273 |  |  |  |
| ירושלים - בית קברות הודי |  |  |  |  | 79 |  | 79 |  | 290 |  |
| ירושלים - בית קברות לטיני |  |  |  |  |  |  | 11 |  |  |  |
| ירושלים - בית קברות פרוטסטנטי  | 4 |  |  |  |  |  | 4 |  | 36 |  |
| ירושלים - בית קברות צבאי, ישראל | 2,218 | 144 | 34 | 51 | 2 | 65 | 2,449 | 100 | 24 | 3,296 |
| רמלה - בית קברות צבאי, ישראל | 2,650 | 60 | 87 | 7 | 491 | 5 | 3,295 | 964 | 467 | 351 |
| ראשון לציון - בית קברות יהודי | 1 |  |  |  |  |  | 1 |  |  |  |
| טולכרם - בית קברות צבאי | 80 |  |  |  | 3 |  | 83 | 81 | 8 |  |
| סך הכל | 10,660 | 544 | 186 | 73 | 734 | 71 | 12,197, | 2,474 | 1,025 | 3,647 |
ליציאנתס רנטונט

| ליציאנתס רנטונט |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: ליציאנתס
מין:: ליציאנתס רנטונט
שם מדעי
 Lycianthes (Dunal) Hassl. ‏Bitter, 1919

ליציאנתס רַנְטוֹנֶט (שם מדעי: Lycianthes rantonnetii) הוא שיח תרבות ונוי ממשפחת הסולניים, המוכר גם בשם השגוי "סולנום רנטונט". זהו צמח גינון פופולרי בישראל, הידוע בפריחתו המרשימה לאורך כל השנה, בהתאם לתנאי האקלים. הוא נפוץ במיוחד כצמח גדר בגינות רבות ברחבי ישראל ובמקומות נוספים בעולם בשל עמידותו לתנאי קור ויובש. תחום התפוצה הטבעי של ליציאנתס רנטונט הוא באזורים הסובטרופיים של דרום אמריקה, מבוליביה ועד דרום-מזרח ודרום ברזיל וצפון-מזרח ארגנטינה. כצמח סובטרופי הוא זקוק לאור מלא או חצי צל ולקרקעות מנוקזות וללא מליחות. שם המין נועד לכבד את הגנן הצרפתי Barthélémy Victor Rantonnet.
ליציאנתס רנטונט הוא הנציג היחיד של הסוג ליציאנתס בישראל. סוג זה, השלישי בגודלו במשפחת הסולניים, כולל בין 131 ל-156 מינים, בהתאם להשקפות בוטנאים שונים, ומדורג אחרי הסוג הגדול סולנום (Solanum) עם 1,238 מינים והסוג צסטרום (Cestrum), עם מספר קטן בהרבה של מינים, 172 עד 230 מינים.
מיני ליציאנתס נבדלים ממיני סולנום ומסוגים אחרים במשפחת הסולניים באמצעות שילוב של שלושה מאפיינים ייחודיים:
גביע ללא אונות ברורות, אלא בעל שפה קטומה, עם או בלי תוספות דמויות שיניים הבולטות בסמוך או מתחת לשפת הגביע. מאפיין זה הוא אכן ייחודי לסוג ליציאנתס בהשוואה למרבית המינים במשפחת הסולניים.
מאבקים הנפתחים דרך נקבים. מאפיין זה נפוץ בסולניים, אך בשילוב עם שאר המאפיינים הוא מסייע להבדיל את ליציאנתס מסוגים אחרים.
תפרחות חיקיות, המופיעות לרוב בקבוצות קטנות (fascicles), עם מספר משתנה של פרחים. מאפיין זה היא תכונה ייחודית למינים של ליציאנתס בהשוואה לסוגים אחרים כמו סולנום.
ליציאנתס רנטורנט
שילוב מאפיינים זה מסייע להבחין בין מיני ליציאנתס, כולל ליציאנתס רנטונט, לבין מינים קרובים במשפחת הסולניים.
פרח אופייני עם רקמת חיבור נרחב.
אבקנים ועמוד שחלה של ליציאנתס רנטונט
גביע אופייני של ליציאנתס רנטונט
הברדס בקודקוד כל עלה כותרת
מראה צמיחת עלים לאורך גבעול
עלים ופקע פרח
פקע של ליציאנתס רנטונט
פרי על צמח בגינה בירושלים
אי-תאימות עצמית

לרוב מיני Lycianthes (באמריקה) יש פרחים המכילים גם איברים זכריים וגם נקביים מתפקדים (היינו 'cosexual'), ממחקרים אחדים עולה שיש מינים שבעלי אי-תאימות עצמית (Self-Incompatible), אך עדיין לא נבדק ברבים מהם אם הם בעלי תאימות עצמית או אי-תאימות עצמית.
ליציאנתס רנטונט אינו חונט פירות בתנאי גידול מסוימים (למשל, גינות או חממות) ללא האבקה מבחוץ, מה שמרמז כי ייתכן שהוא בעל אי-תאימות עצמית כלומר, הוא זקוק לפרט אחר (גנטית) על מנת ליצור פירות וזרעים.
במשפחת הסולניים (Solanaceae) המנגנון הנפוץ ביותר של אי-תאימות עצמית הוא אי-תאימות גמטופיטית (Gametophytic Self-Incompatibility, GSI). במנגנון זה אי-תאימות התלויה בתגובה ההדדית בין פני השטח של הצלקת או רקמת השחלה לבין נחשון הנביטה נובע מהגנים של גרגר האבקה עצמו (הגמטופיט). מתוך הידע הקיים כיום על מנגנוני אי-תאימות עצמית במשפחה זו, עולה כי אם ליציאנתס רנטונט אכן מפגין אי-תאימות עצמית, סביר להניח שמדובר במנגנון גמטופיטי. נכון לעכשיו, לא ידוע על תיעוד מדעי מוצק המעיד שליציאנתס רנטונט פועל במנגנון של אי-תאימות עצמית ספורופיטית.
אי-תאימות עצמית ספורופיטית (Sporophytic Self-Imcompatibility, SSI) היא אי-תאימות התלויה בתגובה בין דופן גרגר האבקה (אקסינה) לבין פני השטח של הצלקת. אי-ההתאמה נובעת מתוצרי גנים המצויים בדופן גרגר האבקה שמקורם ברקמות צמח האם שממנו הופצה האבקה (הספורופיט). מנגנון זה מוכרת במיוחד במשפחת המצליבים (Brassicaceae) ובמשפחות נוספות, אך כמעט אינה מתועדת בסולניים.
האבקת רטט (זמזום)

האבקה בליציאנתס רנטונט מתבצעת באמצעות מנגנון של האבקה ברטט (buzz pollination), המכונה גם האבקת זמזום, שבו דבורים מגודל מסוים, כמו בומבוס האדמה, אוחזות בקונוס האבקנים ומפעילות רטט באמצעות שרירי התעופה שלהן. רטט זה גורם לשחרור אבקה דרך נקבים בקודקודי המאבקים.
עם זאת, בשל המבנה הייחודי של חרוט האבקנים בליציאנתס רנטונט, השונה ממבנה האבקנים בסוגים אחרים במשפחת הסולניים, ייתכן שהאבקה מתבצעת גם על ידי מאביקים אחרים שאינם משתמשים במנגנון הרטט. גמישות זו במנגנון ההאבקה מרחיבה את טווח המאביקים הפוטנציאליים של המין ומאפשרת לו הסתגלות טובה יותר לסביבות שונות.
במהלך ההאבקה ברטט, הדבורה אוחזת בקונוס המאבקים באמצעות לסתותיה ורגליה, ומפעילה את שרירי התעופה העקיפים שלה מבלי לפרוש את כנפיה. תנועה זו יוצרת רטט מכני (ויברציה) שגורם לאבקה היבשה להתנער מלשכות המאבק ולהיפלט החוצה דרך הנקבים הקודקודיים. הרטט מאפשר שחרור מדויק ומבוקר של כמויות קטנות של אבקה, ובכך: מונע איבוד אבקה, מעלה את הסיכוי להאבקה מוצלחת, בנוסף, המאבקים הסגורים מגינים על האבקה מפני פיזור ברוח או אכילה על ידי חרקים לא יעילים להאבקה.
לאחר פליטת האבקה, גרגרי האבקה נצמדים לגוף הדבורה, בעיקר לאזורים כמו החזה, הבטן והרגליים. דבורים המבצעות האבקה ברטט, כמו בומבוסים ודבורי בר אחרות, מותאמות לתהליך זה בזכות יכולתן ליצור רטט בתדירות הדרושה לביצוע התהליך, ובנוסף שערות צפופות על גופן, המסייעות להן לאסוף ולשאת את האבקה.
האבקה ברטט היא תהליך ייחודי ומתוחכם, הממחיש את ההתאמה ההדדית בין מבנה הפרח, הכולל מאבקים נפתחים בנקבים קודקודיים, לבין המאביקים הייעודיים, אשר פיתחו מנגנונים ייחודיים להשלמת תהליך ההאבקה.
הסוג ליציאנתס: מגוון, תפוצה וקרבה אבולוציונית

הסוג ליציאנתס (Lycianthes (Dunal) Hassl) ממשפחת הסולניים (Solanaceae) הוא הסוג השלישי בגודלו במשפחה, לאחר הסוגים סולנום (Solanum) וצסטרום (Cestrum). הסוג כולל כ-156 מינים, שרובם נפוצים באזור הנאוטרופי, במיוחד ממקסיקו ועד אמריקה הטרופית, עם מרכז גיוון עשיר במרכז אמריקה ובדרום מקסיקו.
מחוץ לאמריקה, שבה מצוי מגוון המינים הגדול ביותר, קיימים 24 מינים מקומיים של ליציאנתס באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אסיה, החל מצפון הודו ועד יפן, הפיליפינים וגינאה החדשה, וכן באיי האוקיינוס השקט כגון פיג'י וסמואה, כולל אזורים טרופיים בצפון אוסטרליה. מתוך מינים אלו, 19 מינים גדלים באוסטרליה, גינאה החדשה ובאיי האוקיינוס השקט. מינים אלה מאכלסים אזורים מיוערים ומופרים כאחד, ונבדלים בצורת גידולם – מטפסים מעוצים, עצים קטנים ובינוניים, שיחים או עשבוניים. חלקם נחשבים לצמחי בר פולשים בסביבות מופרות ומציגים שונות פולימורפית מורכבת (ochlospecies).
בעבר נחשב הסוג ליציאנתס כתת-קבוצה של סולנום, בעיקר בשל תכונות משותפות כמו מאבקים הנפתחים דרך נקבים. עם זאת, מחקרים גנטיים עדכניים המבוססים על רצפי DNA הראו כי ליציאנתס קרוב יותר לפלפלת (Capsicum) מאשר לסולנום, למרות הדמיון המורפולוגי המובהק לסולנום. תובנה זו מדגישה את ההבחנה בין דמיון חיצוני לקרבה גנטית, ומהווה דוגמה לכך שתכונות משותפות מורפולוגיות אינן מעידות בהכרח על קרבה גנטית, וכי יש כאן הפרדה בין דמיון חיצוני לקרבה אבולוציונית אמיתית.
מחקרים אחרונים המבוססים על ניתוח רצפי פלסטום מלאים ורצפים גרעיניים, תמכו במונופיליה ההדדית של פלפלת וליציאנתס. משמעות הדבר היא ששני הסוגים מהווים קבוצות אחות מונופילטיות, שכל אחת מהן כוללת את כל צאצאי האב הקדמון המשותף שלה, והן מופרדות בבירור זו מזו. תובנה זו מחזקת את מעמדם הנפרד של שני הסוגים ומבהירה את הקשרים האבולוציוניים ביניהם.
תמונות

גביע חשוף של ליציאנתס רנטונט
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  Lycianthes rantonnetii (Carrière) Bitter, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Lycianthes rantonnetii (Carrière) Bitter, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-12-2024
1 2 3 4  Sandra Knapp, A revision of Lycianthes (Solanaceae) in tropical Asia, PhytoKeys 245, 2024 doi: https://doi.org/10.3897/phytokeys.245.121988
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 150
1 2  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 382-393, 393
↑  [http://floranorthamerica.org/Lycianthes_rantonnetii Lycianthes rantonnetii
(Carrière) Bitter], Flora of North America, ‏24-11-2024
טוברמיצין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  467.259 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 מזהים
 קוד ATC:  J01GB01, S01AA12 
 מספר CAS:  32986-56-4
 PubChem:  36294
 ChemSpider:  33377
 
טוברמיצין היא אנטיביוטיקה מקבוצת האמינוגילקוזידים, המופקת מהחיידק Streptomyces tenebrarius ומשמשת לטיפול במגוון דלקות הנובעות מזיהומים מחיידקים, ובפרט אלה הנגרמים בשל חיידקים גראם-שליליים, האנטיביוטיקה אינה פעילה כנגד חיידקים גראם-חיוביים (למעט Staphylococcus aureus).
האנטיביוטיקה אפקטיבית במיוחד נגד מיני Pseudomonas.
שימושים רפואיים

בדומה לשאר האמינוגליקוזידים, טוברמיצין אינו נספג דרך מערכת העיכול, ולכן ניתן לטיפול סיסטמי באופן תוך-ורידי או תוך-שרירי.
טוברמיצין קיימת גם כתכשיר לאינהלציה לטיפול בהחרפה של זיהום כרוני הנגרם על ידי Pseudomonas aeruginosa, במיוחד בקרב חולי סיסטיק פיברוזיס.
טוברמיצין נבחן גם לטיפול בדלקת גת (סינוסיטיס).
משחות טוברמיצין (כגון: טוברקסת טובקדקס) נמצאו מתאימות לטיפול שטחי בדלקת לחמית העין. זריקות של טוברמיצין מתאימות לטיפול דלקת קרום המוח בילודים, בברוצלוזיס, במחלה דלקתית של האגן, וב-Yersinia pestis.
טוברמיצין עדיפה על גנטמיצין לטיפול בדלקת ריאות אשר נגרמת על ידי Pseudomonas aeruginosa, מאחר שהוא נספג טוב יותר בריאות.
תופעות לוואי

כחלק ממשפחת האמינוגיקוזידים טוברמיצין הוא אוטוטוקסי, ויכול לגרום לאיבוד השמיעה או איבוד שיווי המשקל או לעיתים גם פגיעה בשניהם במקרה של רגישות על רקע גנטי. אנשים אלה נושאים גן אשר אינו משפיע על חייו של המטופל אך במקרה של לקיחת אמינוגילקוזידים הוא מאפשר חדירה של התרופה לתאי השבלול (קוכלה), נזק זה לאוזניים לרוב בלתי הפיך.
חירשות: התרופות הללו חודרות בקלות ומצטברות באוזן הפנימית- בשבלול האוזן (cochlea). הן גורמות לירידה בשמיעה שעלולה להחמיר עד כדי חירשות, לפגיעה בשיווי המשקל, ולסחרחורת (וורטיגו).
פגיעה בתפקודי כליות: התרופות חודרות באופן מוגבר לכליות, כתוצאה מקשירה חזקה לרקמת הכליה והצטברות התרופות בקורטקס הכליה. כתוצאה מכך יכולה להיווצר אי ספיקת כליות כתוצאה מנמק בתאי האבובית הקרובה. הנזק לכליות הוא לרוב הפיך, וזאת עקב יכולת היצירה מחדש של תאי האבובית. מתן תרופה במשטר מינון של פעם אחת ביום במקום שלוש פעמים ביום, מאפשר תקופה חופשית מהתרופה, שבה ריכוז התרופה בכליה נמוך יחסית והתא יכול להיפטר מהתרופה ולשקם את הנזק שנגרם לו. אצל חולים הלוקים בתפקוד כליות ירוד, יש להפחית את מינון התרופה בהתאם לקצב פינוי הקריאטינין.
עקב תופעות הלוואי המצוינות לעיל טוברמיצין ניתנת במינונים מדודים מאוד מחושבים לפי משקל הגוף. טוברמיצין נחשבת לאנטיביוטיקה בעלת חלון תרפויטי צר. תרופות אלו אסורות בהריון מאחר שהן חודרות דרך השליה ועלולות לגרום לנזק לעובר.
אופן הפעולה

טוברמיצין נקשר לתת היחידות (S30 ו-S50)של הריבוזום של החיידקים, ועל ידי כך מונע את היווצרות הקומפלקס 70s.
כתוצאה מכך, אין אפשרות לתרגם את ה-mRNA לחלבון, מה שמוביל למות החיידק.
האנטיביוטיקה מראה משיכה לחומצות אמיניות. בפרט, האנטיביוטיקה נמשכת לחלקים מסוימים ב-RNA, ובמיוחד ל-rRNA בתאים פרוקריוטיים.
בנוסף, האנטיביוטיקה נקשרת ל-tRNA(Phe), Rev response element (RRE) השייך לווירוס HIV, ולריבוזום של דלתא וירוס הגורם לדלקת נגיפית של הכבד.
בורחה מיוראל

בורחה מיוראל מויה (בספרדית: Borja Mayoral Moya ; נולד ב-5 באפריל 1997 בפרלה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת חטאפה מלה ליגה. מיוראל, שגדל בריאל מדריד מגיל 10, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-2015. מיוראל ייצג את נבחרת ספרד עד גיל 21, בסך הכל עם 48 הופעות ו-29 שערים. הוא היה מלך השערים כאשר נבחרת ספרד עד גיל 19 זכתה באליפות אירופה 2015, והיה סגן אלוף אירופה ב-2017 וזכה שוב ב-2019, הפעם עם הנבחרת עד גיל 21.
קריירת מועדונים

מיוראל נולד בפרלה שבספרד. הוא הצטרף בשנת 2007 למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
הוא החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה החל מ-2014, רשם 38 הופעות וכבש 17 שערים.
ב-31 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד בליגה בניצחון 1–3 על לאס פאלמס.
בעונת 2016–2017 הושאל מיוראל לעונה אחת לוולפסבורג וערך בה 19 הופעות ליגה בעיקר כמחליף וכבש 2 שערים.
בעונת 2017–2018 חזר מיוראל לריאל מדריד.
ב-2018 הגיעה בהשאלה ללבאנטה לעונה אחת, בסיום העונה המשיך בהשאלה לעונה נוספת.
תארים

ליגת האלופות: 2017/2018
הסופר קאפ הספרדי: 2017
הסופר קאפ האירופי: 2017
אליפות העולם לקבוצות: 2017
ג'ון הינסון

ג'ון קליפטון הינסון (באנגלית: Jon Clifton Hinson; 16 במרץ 1942 – 21 ביולי 1995) היה פוליטיקאי אמריקאי ששירת כחבר בבית הנבחרים מטעם המחוז ה-4 של מיסיסיפי מהמפלגה הרפובליקנית בשנים 1979–1981. לאחר שהתפטר מהקונגרס על רקע מעצרו בגין קיום יחסי מין הומוסקסואליים, הפך לפעיל למען זכויות להט"ב.
ראשית חייו

נולד בעיירה טיילרטאון בדרום-מערב מיסיסיפי. ב-1959 החל לעבוד כמתמחה בלשכתו של חבר הקונגרס ג'ון בל ויליאמס(אנ'), שבהמשך נבחר למושל מיסיסיפי. ב-1964 סיים את לימודיו באוניברסיטת מיסיסיפי והתגייס לצי ארצות הברית, בו שירת עד שנת 1970.
קריירה

בשנת 1967 החל לעבוד בצוות המתמחים של בית הנבחרים כשליח ובהמשך עבד בלשכתו של ת'אד קוקרן. ב-1978 קוקרן נבחר לסנאט והינסון החליט להתמודד על מקומו בבית הנבחרים. הינסון ניצח בקלות בבחירות הכלליות ואף נבחר מחדש לתפקיד ב-1980.
נטייה מינית

ב-1981 הינסון, שהיה נשוי באותה התקופה, נעצר באשמת מעשי סדום לאחר שנתפס מקיים יחסי מין אוראלים עם עובד של ספריית בית הנבחרים בתא שירותים בבניין. לאחר שהתגלה כי הינסון עשה זאת מספר פעמים נוספות, הוחלט להגיש נגדו כתב אישום.
בתקופה זו קיום יחסי מין הומוסקסואליים, גם אם בוצעו בין בגירים בהסכמה מלאה, נחשב לעבירה פלילית. העונש המקסימלי על העבירה היה קנס כספי בגובה 10,000 דולרים או עשר שנות מאסר. יום לאחר מעצרו הינסון הכחיש את שנטען נגדו בבית המשפט ושוחרר ללא ערבות לביתו. מיד לאחר מכן, הכניס את עצמו לבית חולים מקומי במחוז קולומביה על מנת שיקבל טיפול מקצועי. הינסון בהמשך נשפט לחודש מאסר ושנה על תנאי.
הינסון התפטר ב-13 באפריל 1981, כשלושה חודשים לאחר שהושבע לכהונה שנייה בבית הנבחרים. הוא טען כי ההתפטרות הייתה "ההחלטה הקשה והכואבת ביותר שביצעתי לאורך חיי". מחליפו היה ויין דוודי מהמפלגה הדמוקרטית, שניצח בבחירות המיוחדות שהתקיימו לאחר ההתפטרות.
לאחר שהודה בהיותו הומוסקסואל הפך לפעיל בולט ולוביסט למען הקהילה הגאה. הינסון החל לארגן קבוצות פוליטיות של חברי הקהילה הגאה ולקח חלק במאבק כנגד האיסור על שירות הומוסקסואלים בצבא. בהמשך חייו התגורר בווירג'יניה ובמרילנד. נפטר בסילבר ספרינג, מרילנד, כתוצאה מסיבוכים של נגיף האיידס, בגיל חמישים ושלוש.