stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן קרמר
אקציות מיוחדות

כל רופאי האס אס נדרשו להיות נוכחים במה שנקרא "אקציות מיוחדות", שם קוד לרצח האסירים בגז. הקורבנות העיקריים של רציחות אלה היו ילדים, קשישים, אימהות עם תינוקות וכל האסירים האחרים שלא נחשבו ככשירים לעבודה. במהלך משפטו, קרמר תיאר כיצד התבצעה ההמתה בגז ומה היה תפקידו שם כרופא. הפעלת תאי הגזים נעשתה בפאתי המחנה; הקורבנות הועברו לשם ברכבות, וברגע שהגיעו לשם "האנשים הוכנסו לצריפים בהם הופשטו ואז נלקחו עירומים לתאי הגזים. לרוב לא אירעו תקלות, מאחר שאנשי האס אס שמרו על השקט בכך שסיפרו לאסירים שהם הולכים להתקלח ולעבור חיטוי נגד כינים. לאחר שכולם הוכנסו לתא הגזים הדלת נסגרה ואיש אס-אס במסכת גז זרק פחית של גז ציקלון בה דרך פתח בקיר הצדדי". תפקידו של קרמר היה לשבת במשאית יחד עם צוות רפואי ולהיות בכוננות לטפל בקציני אס-אס שאולי ייפגעו מהגז.
הוצאות להורג והלקאות

לאורך יומנו של קרמר מופיעים תיעודים רבים של נוכחותו בהוצאות שונות להורג ובהלקאת האסירים. קיימים לפחות ארבעה רישומים על הוצאות להורג בירי, הזרקה קטלנית של פנול ושיטות אחרות שלא ציין במשפט. הוא תיאר לא פחות משלושה אירועים בהם חזה בענישה של אסירים. הרופאים נדרשו לבדוק את הקורבנות לפני העונש ולהיות נוכחים במהלכו. בפועל, הרופאים מעולם לא בדקו את הקורבנות ומעולם לא התנגדו לענישות.
עדות והרשעה

יוהאן קרמר הועמד לדין במשפט אושוויץ הראשון בפני בית המשפט העליון בקרקוב במהלך החודשים נובמבר ודצמבר 1947. בהסתמך על התוכן שביומנו והודאותיו, קרמר לקח חלק ב-14 המתות בגז וכן במספר רב של הוצאות להורג ו"פעולות מיוחדות". במהלך עדותו, הוא תיאר את התהליך בו בחר את קורבנותיו, ואת תהליך השגת המידע הדרוש לצורך מחקרו לגביו הצהיר: "לאחר שקיבלתי מידע זה סניטר רפואי בא והרג את החולה בזריקה לאזור הלב. למיטב ידעתי כל החולים האלה נהרגו בהזרקות פנול. החולה מת מידית לאחר קבלת הזריקה. אני בעצמי מעולם לא חילקתי הזרקות קטלניות"[דרוש מקור].
קרמר נידון למוות. בעתירת החנינה שלו טען קרמר כי הוא מבקש רחמים לא למען עצמו, אלא למען תוצאות המחקר שלו, שלטענתו היו מוכנות לציבור. תוצאות אלה, טען קרמר, כללו התקדמות בהבנת תהליכים דלקתיים, בעיית הסרטן, ולבסוף, תשובה מספקת לשאלת התורשה של תכונות נרכשות. עתירתו של קרמר הצליחה וגזר דין המוות שלו הומר למאסר עולם על ידי הנשיא בולסלאב ביירוט.
קרמר שוחרר מהכלא ב-11 בינואר 1958. לאחר שובו לגרמניה הואשם קרמר ברצח על ידי גורמים במערב גרמניה. ב-29 בנובמבר 1960 הוא נמצא אשם בשני סעיפים של סיוע לרצח ונידון ל-10 שנות מאסר. עם זאת, בית המשפט זיכה את קרמר על התקופה בה שירת בפולין ואפשר לו לצאת לחופשי. זכויותיו האזרחיות נשללו ממנו למשך חמש שנים, ומאוחר יותר נשללו ממנו כל תאריו הרפואיים. קרמר המשיך להעיד במשפטי אושוויץ בפרנקפורט. הוא נפטר בשנת 1965.
הערות שוליים

↑  Johann Paul Kremer Kremer, a former doctor at Auschwitz, wiener.soutron.net
↑  , Kremer, Johann Jacob, Benezit Dictionary of Artists, Oxford University Press, 2011-10-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264164305171  PLWABN: 9810533640805606  BnF: cb11942746d (data)  CiNii: DA09696946  GND: 119270382  ISNI: 0000 0001 0889 0229  LCCN: n79005818  NLG: 85612  NTA: 071289526  SNAC: w6g316wq  SUDOC: 027371271  VIAF: 37722876   WorldCat (עם VIAF): 37722876
יבגני מורוזוב

| --- | --- |

 לידה:  1984 (בן 40 בערך) סליהורסק, בלארוס 
 מדינה:  בלארוס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  בלארוסית, אנגלית, רוסית 
 יצירות בולטות:  To Save Everything, Click Here, The Net Delusion: The Dark Side of Internet Freedom 
 פרסים והוקרה:  פרס ברלין (2015)  Goldsmith Book Prize 
 evgenymorozov.net
 
Evgeny Morozov (2010)
יבגני מורוזוב (בבלארוסית: Яўгені Марозаў; נולד ב-1984 בסליהורסק שבבלארוס) הוא עיתונאי בלארוסי, סופר וחוקר את ההשפעות החברתיות והפוליטיות של הטכנולוגיה.
קורות חייו

נולד בבלארוס למשפחת כורים. מורוזוב התחיל לפתח עמדה ביקורתית בנושאי מידע בעת שעבד בארגון החוץ-ממשלתי -"Transitions Online", ארגון חוץ-ממשלתי המשתמש באינטרנט כדי להפיץ מידע על 29 מדינות פוסט קומוניסטיות.
הוא משמש כמרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד. מורוזוב הוא בלוגר ובעל טור ידוע. כתביו ומאמריו של מורוזוב הופיעו בעיתונים ומגזינים מובילים ברחבי העולם וביניהם The New York Times, The Wall Street Journal, Financial Times, The Economist, The Guardian, New Scientist, The New Republic. בנוסף הוא מכהן כעמית "בקרן אמריקה החדשה" (New America Foundation), וכמנהל מדיה חדשה ב"Transitions Online".
רעיונותיו

מורוזוב מביע ספקנות לגבי התפיסה הרווחת כי האינטרנט מסייע בתהליכי דמוקרטיזציה של משטרים רודניים. בניגוד לעמדה אופטימית זו, טוען מורוזוב כי המדיה החברתית משמשת כ"פנאופטיקון דיגיטלי" עבור מעקב ממשלתי, הפצת לאומנות ותעמולה, ודיכוי פוליטי של מתנגדי השלטון. אמצעים טכנולוגיים מסוג Big Data, לדוגמה, המשמשים לאיסוף והצלבת נתונים ממקורות גלויים שונים מאפשרים לנצל את האינטרנט כבסיס נתונים ולפיכך כמכשיר יעיל של פעולה נגד מתנגדי השלטון. מורוזוב גם מעביר ביקורת על מה שהוא מכנה "האג'נדה לחופש האינטרנט" של ממשלת ארצות הברית ומגדיר אותה כנאיבית וחסרת תועלת למטרתה המוצהרת: לקדם את הדמוקרטיה באמצעות האינטרנט. מורוזוב מודה שרשתות חברתיות עוזרות למתנגדים להפיץ את מחאתם, אבל לשאלה האם הם כלי שמגביר את הסיכוי למחאה? הוא ענה "איני חושב". בשנת 2009 נבחר לנאום בנושא זה ועידת TED.‏
רעיונותיו > "אשליית הרשת: הצד האפל של חירות האינטרנט"

בינואר 2011 פרסם את ספרו הראשון "אשליית הרשת: הצד האפל של חירות האינטרנט". בנוסף על בחינת ההשפעה של האינטרנט על מדינות רודניות, הספר חוקר את המקורות האינטלקטואליים של ההתרגשות הגוברת מהפוטנציאל המשחרר של האינטרנט. מורוזוב טוען כנגד מה שהוא מכנה כסייבר-אוטופיה - חוסר היכולת לראות את הצד האפל של האינטרנט, וכנגד מרכזיות האינטרנט - הנטייה הגוברת להציג כל שינוי פוליטי וחברתי דרך הפריזמה של האינטרנט. לדידו, רשתות חברתיות מקוונות יוצרות אשליה של חירות, העלולה להכות במשתמשים כחרב פיפיות משום שבצד היכולת שהן מציבות להתארגנות רחבה של פעילות נגד השלטון הן גם מגש הכסף עליו חקוקים פרטי הפעילים והקשרים ביניהם. אחת הדוגמאות לכך, המוזכרת כבר בתחילת הספר, היא ה"מהפכה הירוקה" באיראן ב-2009 אשר זכתה גם לכינויי מהפכת הטוויטר וזאת משום השימוש המאסיבי ברשת הטוויטר כאמצעי להתאגדות ספונטנית של פעולות המחאה. תקשורת מקוונת זו, מסייג מורוזוב, היוותה למעשה מאגר של נתונים בו השתמשה בסופו של דבר המשטרה החשאית האיראנית לרדוף ולהעניש את מארגני המחאה. גם ארצות הברית הדמוקרטית ביקשה מידע על העוקבים אחרי הציוצים של מייסד ויקיליקס ואנשיו.
אספקט נוסף אותו אליו מתייחס מורוזוב בספרו הוא מה שהוא מכנה כ"ספינטרנט" (Spinternet), כלומר, השימוש שעושות ממשלות במדיה החברתית על מנת להימנע מצנזורה אולם בכל זאת להטות את השיח התקשורתי לצורכיהן ולהפיץ תעמולה. הממשל הרוסי, לדוגמה, זוכה לתמיכה של מס' תנועות נוער הבאה לידי ביטוי בפרסומים של חברי התנועה הצעירים בבלוגים פופולרים.
בפברואר 2012 זכה הספר בפרס "Goldsmith Book Prize", המוענק לספר הטוב ביותר המגשים את היעדים של שיפור הממשל הדמוקרטי תוך בחינת קשרים וחיתוכים בין תקשורת, פוליטיקה ומדיניות ציבורית. כמו כן באותו חודש זכה מורוזוב בפרס "Eli M. Oboler" על ספרו זה. זהו פרס המוענק לפרסום הטוב ביותר בתחום החרות האינטלקטואלית.
חילוקי דעות

בר הפלוגתא העיקרי של מורוזוב הוא חוקר הרשתות החברתיות קליי שירקי. בספרו "הנה באים כולם: ארגונים ללא ארגונים" מציג שירקי עמדה אופטימית בנוגע לפוטנציאל של הרשת לשנות מציאות פוליטית וטוען כי מאז שהופיעו כלי תקשורת המונים כמו גוגל, ויקיפדיה ופייסבוק, ההמונים מדברים עם ההמונים, מתארגנים, ויוצאים לפעולה בשטח.
ראו גם

תאוריה ביקורתית
ניל פוסטמן
הערות שוליים

↑  "Evgeny Morozov - FSI Stanford". The Freeman Spogli Institute for International Studies at Stanford University. נבדק ב-2011-08-29.
↑  Morozov, Evgeny (2009-11-18). "How Dictators Watch Us on The Web". Prospect. נבדק ב-2013-01-25.
↑  Morozov, Evgeny (ינו' 2011). "Freedom.gov". Foreign Policy. אורכב מ-המקור ב-2013-12-08. נבדק ב-2011-09-23. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Profile on TED". נבדק ב-2009-11-13.
↑  Kane, Pat (2011-01-07). "Review of The Net Delusion: How Not To Liberate The World, By Evgeny Morozov". The Independent. נבדק ב-2011-09-23.
↑  Chatfield, Tom (2011-01-08). "Review of The Net Delusion: How Not To Liberate The World, By Evgeny Morozov". The Observer. נבדק ב-2011-09-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428991605171  PLWABN: 9810682331005606  BNE: XX5459298  BnF: cb16636716d (data)  GND: 1034109286  ICCU: UTOV507453  ISNI: 0000 0001 0236 5706  LCCN: n2010060242  MusicBrainz: 169a4501-ba1c-4ae0-81db-d5b061ca97c9  NKC: jo2014828103  NTA: 334007607  SUDOC: 153774029  VIAF: 152687617   WorldCat (עם VIAF): 152687617
יאבה

יאבה (נקרא גם יאמה, או יא בה; בתאילנדית: ยาบ้า, בתרגום חופשי "סם השיגעון"; בבורמזית: ယာဘာ) הוא סם בצורת טבליות המכילות תערובת של מת'אמפטמין וקפאין.
שמות חלופיים

במקור הסם נקרא "ya máa", כלומר "סם לסוסים", כיוון והוא ניתן לסוסים המשכו עגלות במעלה הגבעה לאורך זמן, או ביצעו עבודות קשות אחרות, בעיקר במחוז שאן. הסלנג ליאבה בבורמה הוא ("kyethi" כלומר "כפתור") וגם "athi". יאבה לעיתים נקרא "bhul bhuliya" בהודו. שם זה הפך לפופולרי בקרב הפיליפינים, ובאינדונזיה השם הרווח הוא shabú.
בצפון תאילנד הסם נקרא בדרך כלל "chocalee" עקב הטעם המתוק שמשאירים הכדורים בפה.
מראה ושימוש

היאבה בדרך כלל מיוצר בצורת טבליות עגולות. ישנן וריאציות רבות של הכדור, אך הנפוצה ביותר מביניהם היא צבע אדום, כתום או ירוק לים, וכיתוב "R" או "WY". הכדורים קטנים ועגולים, בקוטר של כ-6 מילימטר, מה שמקל על אריזתם והברחתם; הכדורים ניתנים לאחסון בתוך קש שתייה להעברה קלה, או אחסון בתור מארזי סוכריות מנטה, הדומות בגודלן לכדור.
כדורי היאבה נצרכים באופן אוראלי (מתן דרך הפה). שיטה נוספת לצריכה היא עישון, ונקראת "צ'ייסינג דה דראגון" (chasing the dragon): המשתמש מניח כדור יאבה על נייר אלומיניום ומחמם אותו מלמטה. עקב החום הכדור נמס לאט, והאדים שלו נשאפים על ידי המשתמש. דרך שימוש נוספת היא כתישה של הכדור לכדי אבקה דקה, שניתנת להסנפה, ערבוב עם משקה, או ערבוב במים סטריליים והזרקת התערובת.
בצריכה דרך בליעה, השפעות הסם מחזיקות בין 8–16 שעות, בהשוואה לשעה עד 3 שעות דרך עישון, בה עוצמת הסם נמוכה באופן ניכר. זמן מה לאחר שיא ההשפעה, חלה רגיעה בהשפעה (calm down) הנמשכת 6–10 שעות, בה המשתמש חווה קשיים באכילה או שינה. משתמשים רבים דיווחו על קשיים להירדם כ-24 שעות אחרי הצריכה, עקב חוזקו של הכדור.
צריכה תוך- ורידית של הכדור אינה נפוצה במיוחד, כיוון ומשתמשים המזריקים את הסם יעדיפו את הצורה הטהורה שלו (מת'אמפטמין- הנקרא גם קריסטל או אייס).
סם הלא חוקי זה נפוץ במיוחד בתאילנד, שם הוא מיובא מבורמה או לאוס, אף על פי שלעיתים מיוצר בתאילנד על ידי קרטלים מקומיים.
נראה כי רוב המשתמשים בסם הם גברים עובדים, בגילאי 16–40, וכמו כן גברים ונשים העובדים בזנות בתאילנד וקמבודיה.
ספקים

בורמה ומיאנמר הן יצרניות המת'אמפטמין הגדולה בעולם, ומהן יוצאו רוב כדורי היאבה שיובאו לארצות כמו תאילנד, סין, ואיי משולש הזהב. בשנת 2010, בורמה סחרה במיליארד טבליות לתאילנד השכנה. מיליציות אתניות וקבוצות מורדים אחראיות לחלק גדול מהייצור; עם זאת, מאמינים כי יחידות צבאיות בורמזיות הן אלו המעורבות במידה רבה בסחר בסמים אלו.
העלייה ונפילה בפופולריות בתאילנד

טבליות היאבה נמכרו בתחנות דלק והיו נפוצות בקרב נהגי משאיות, שביקשו להישאר ערים למשך זמן רב. לאחר תאונות אוטובוס מזוויעות רבות, הטבליות נאסרו לפי חוק על ידי הממשלה התאילנדית בשנת 1970. הקמפיין של ראש הממשלה לשעבר תאקסין צ'ינוואט משנת 2003 על חיסול הסחר בסמים, עזר לצמצום השימוש הנרחב. כיום, שימוש בטבליות על ידי נהגי אוטובוס ומשאיות לא נפוץ כמו שהיה בשנות ה-80.
כתוצאה מסנקציות הממשלה התאילנדית, לאספקה המוגבלת הייתה השפעה על מחירי הסם שגררה צמצום בשימוש היאבה. בשנים 1999–2000, בעת רכישת קש מלא (כ -20 כדורים) במחוז צ'יאנג ראי (בצפון תאילנד), יאבה נמכר בכ-THB10 לכדור והיה נפוץ במעגל הגו-גו ועל ידי בלייני "MTV" צעירים. מחירי השוק עלו מ-THB100-150 (כארבעה דולרים אמריקאים) ל-THB250-450 לכדור כתוצאה מהסנקציות, אם כי הכדורים נשארו סם מסיבות פופולרי.
בשנת 2000, כדורי יאבה הוברחו דרך הגבול עם בורמה ודרך מחוזות שכנים דוגמת צ'יאנג ראי וצ'יאנג מאי בתאילנד. מבריחי הסם ניסו לקדם את מוצריהם תוך אמירה כי סחורתם מכילה 6% הרואין.
בשנת 2014, דווח כי המחוזות הצפוניים של תאילנד שמו לב לעלייה ב-700% במספר הנעצרים בעקבות שימוש במת' מאז 2008 (על פי נתונים מלשכת דיכוי סמים נרקוטיים). בשנת 2013, הרשויות ספרו יותר מ-33,000 מעצרים הקשורים למת' במדינה. העלייה החדה בשימוש ביאבה גרמו לאסיה להיות היבשת המובילה בעולם מבחינת משתמשי סמים ממריצים ממשפחת האמפטמינים.
במדינות אחרות

בשנת 2006, צריכת היאבה ראתה עלייה בבנגלדש. סדרה של פשיטות סמים על ידי הרשויות פורסמה בתקשורת בשנת 2007, ובין המעורבים מספר אנשי עסקים ידועים. למרות שנתוני השימוש בסם בבנגלדש והודו לא ידועים במדויק, פשיטות מטעם הרשויות נעשות באופן שוטף. מאמינים גם כי אלו המשתמשים בסם באופן שגרתי ואף יומי הם אלו המעורבים בהפצת הסם, הן באופן ישיר והן בעקיפין. בבנגלדש הסם ידוע בשמות כמו "באבא", "גארי", "גוטי", "בורי" ושמות רחוב נוספים.
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה], נצפה שימוש בכדור בקרב אוכלוסיות מהגרים בארצות הברית, לעיתים כסם תחליף לאקסטזי[דרוש מקור].
במדינות אחרות > בישראל

מחודש מאי 2009 ועד 25 באוקטובר 2010 נחשפו 116 הברחות של יותר מ-63,000 גלולות שיועדו לאזורי הערבה ורמת הנגב עבור תאילנדים העובדים בחקלאות. כ-90% ממשלוחי היאבה לישראל נשלחו מתאילנד, והיתר - ממיאנמר ומלאוס.
בנובמבר 2010, פרסם מרכז המחקר והמידע של הכנסת דו"ח שכותרתו "השימוש בסם "יאבה" בקרב תאילנדים העובדים בחקלאות והסיבות לשימוש בו". הדו"ח לבקשת חבר הכנסת מוחמד ברכה, שהיה ראש הוועדה למאבק בנגע הסמים. זאת לאחר שנתפסו כמויות הולכות וגדלות של גלולות "יאבה" בישראל.
במהלך 2011 תועדו הברחות שהביאו לשימוש בסם בסצנת המועדונים בישראל, בהם אקסטזי כבר נפוץ.
השפעות בטווח הארוך

רוב ההשפעות לטווח הארוך הנגרמות מיאבה, הן בעלות קשר ישיר לתופעות המיוחסות למתמאפטמין- המרכיב העיקרי בכדורים. תופעת הלוואי העיקרית היא ירידה משמעותית בתפוקה הקוגניטיבית.
הערות שוליים

1 2 3  Thornton, Phil (12 בפברואר 2012). "Myanmar's rising drug trade". Bangkok Post. נבדק ב-2012-02-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Presser, Lizzie (2014-12-01). "Drug Addiction Grows on Thai Rubber Farms". Al Jazeera. נבדק ב-2014-12-02.
↑  Sanaul, Islam Tipu (2013-06-03). "Bail rejected, 'Yaba king' Amyn Huda in jail". Dhaka Tribune. נבדק ב-2014-11-13.
↑  "Smuggling of Yaba tablets increasing day-by-day in Bangladesh". Bnionline.net. 2011-12-04. אורכב מ-המקור ב-2014-01-17. נבדק ב-2014-01-18.
↑  Kunnen (24 בפברואר 2009). "Newsletter_Feb232009_final.pdf" (PDF). נבדק ב-2014-05-31. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דנה ויילר-פולק, פועלים מתאילנד צורכים סמי מרץ כדי לעבוד יותר, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2010
↑  גלעד נתן, ‏השימוש בסם ”יאבה” בקרב תאילנדים העובדים בחקלאות והסיבות לשימוש בו, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 18 בנובמבר 2010
↑  יניב קובוביץ, עלייה חדה בהברחת סם מתאילנד, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2011
יהודה טולידאנו

| --- | --- |
 לידה:  1780 ה'תק"מ מקנס, מרוקו 
 פטירה:  1840 לערך ה'ת"ר
 כינוי:  רבי הדוס טולידאנו
 מדינה:  מרוקו
 
רבי יהודה טולידאנו (כונה: הדוס טולידאנו; 1780 – 1840 לערך) היה פוסק הלכה, פרשן מקראי, ומחבר ספרים רבים שחי ופעל במקנס שבמרוקו. הודות לפועלו הספרותי, נותרו תיעודים לכתבי יד עתיקים בנושאי הלכות ומנהגים שאבדו.
ביוגרפיה

נולד במקנס בשנת 1780 (ה'תק"מ) לרב מאיר טולידאנו שנמנה עם רבני העיר. בצעירותו למד אצל סבו, הרב משה טולידאנו, ואצל הרב יצחק בן אסקירא. כשבגר נישא לבת דודתו, חנה.
הרב טולידאנו היה סופר פורה, ומגיל צעיר החל לחבר ספרים בתחומים שונים. הודות לאוסף הגדול של כתבי היד והספרים הנדירים שהחזיק בביתו, הצליח לשמר חלק גדול מהם בעזרת העלאתם על הכתב בספריו, ולהצילם מאבדון. חלק ניכר מכתבי היד שהיו ברשותו היוו למעשה נתח נכבד מתורתם של חכמי מרוקו מהמאה השש העשרה ועד לתקופתו.
לפי כתביו, סבל רוב חייו ממחלות ומצרות שונות, אחת מהן בשנת ה'תקע"ה, שבה נפטרו בנו ואשתו.
מועד פטירתו לא ידוע במדויק, וההשערה היא שחי עד לשנת 1840 (ה'ת"ר) לערך.
חיבוריו

מלבד החיבורים שהוציא לאור, נותרו כתבים רבים שלו בכתב יד, וחלקם אבדו במהלך השנים. בין הכתבים: ליקוטי דינים וחידושים בנושאים שונים, בהם חידושים על אגדות התלמוד, ודינים למועדים.
אמרי בינה - חידושים וביאורים על פירוש רש"י, חיבור גדול במספר חלקים
אמרי נועם - פירוש על משלי
אנקת אסיר - פירוש על הושענות, ברכת נישואין ותיקון הגשם והטל
ביאור על התורה - חיבור גדול, ה'תקנ"ט
כף אחת - פירוש על מאה ברכות
מבין פתאים - פירוש על התפילות
נורא תהילות - סדר ליל חג הפסח והלכותיו, כולל ביאורים להגדה של פסח, פירוש על תפילת ערבית ודינים
סולח עוונות - פירוש על הסליחות, ירושלים ה'תשס"א
עטרת פז - נימוקים ומנהגים על סדר שולחן ערוך אורח חיים
פסח א' ופסח ב' - ביאורים על ההגדה
פרי מגדים - חידושי דינים על סדר שולחן ערוך אורח חיים
שו"ת - בארבעת חלקי השולחן ערוך
שיטות וחידושים על מסכתות הש"ס - חיבור בן מספר כרכים על מסכתות הש"ס. מה שנותר מהחיבור הוא המסכתות ברכות, ראש השנה, ביצה, תענית, מגילה, מועד קטן חגיגה, סוטה, כתובות, קידושין, סנהדרין, מכות, עבודה זרה, אבות, הוריות, ערכין ונדה
כתבי רבי יהודה בן מאיר טולידאנו - פירוש על מגילת תענית מכתב יד ופירוש על ההושענות כמנהג מרוקו, יצא לאור מכתב ידו שנים רבות לאחר פטירתו בידי הספרייה הספרדית
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, ארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח, תשס"ו, חלק א', עמ' 774–783.
הרב משה טולידאנו, כתבי כמוה"ר רבי יהודה טולידאנו זצ"ל, ירושלים תשע"ג, בהוצאת אוצרות המגרב ומכון בני יששכר.
הערות שוליים

↑  טולידאנו הוא שם משפחה יהודי שניתן למשפחות שמוצאן מהעיר טולדו שבספרד.
↑  ראו בכתביו, שמביא חידושים מעשרות חכמי מרוקו קדמונים.
| רבני מרוקו |
| --- | --- | --- |
| רבני אסואירה | אברהם רפאל קורייאט • חיים פינטו (מרוקו) • אהרן בן חסין • משה ויזגאן |  |
| רבני דבדו | שלמה הכהן צבאן (ארבי לקביר) • שלמה הכהן צבאן • דוד הכהן סקלי • אברהם בן סוסאן • אברהם הכהן צבאן • שמואל מרציאנו |  |
| רבני מקנס | יעקב טולידאנו (מהרי"ט) • חיים טולידאנו • משה טולידאנו • יקותיאל בירדוגו • יעקב בירדוגו (השופריה דיעקב) • רפאל בירדוגו • משה מאימראן • פתחיה מרדכי בירדוגו • מימון בירדוגו • יוסף בירדוגו (מקנס) • יהודה טולידאנו • שמואל עמאר • חיים משאש • חיים בירדוגו • שלום עמאר • יעקב טולידאנו (בן יוסף) • יעקב טולידאנו (קהלת יעקב) • יהושע בירדוגו • יצחק סבאג • רפאל ברוך טולידאנו • ברוך אברהם טולידאנו • יוסף משאש |  |
| רבני מרקש | יצחק קורייאט (הראשון) • מאיר דלויה (רב) • יצחק דלויה (המאה ה-17) • שלמה עמאר (מרקש) • אברהם אזולאי (מרקש) • יוסף אוסעדון • דוד בן מאמאן • יעקב פינטו • אברהם קורקוס • יצחק חרוש • אברהם פינטו • שלמה אסבאג • מוסא בן דוד וחיון • שלמה אוזנקוט • משה אסבאג • אברהם פינטו (הקטן) • משה רוזיליו (הראשון) • דוד חיים צבאח • רפאל מסעוד אבן מוחא • אלעזר חזן • יעקב בטאן • שלמה אסבאג (השני) • מרדכי הצרפתי • רפאל יוסף חרוש • שלמה אבן חיים • דוד שלוש • יעקב דהאן • אלעזר הלוי • אברהם אביטבול • מכלוף אבוחצירא • יהושע מאמאן |  |
| רבני פאס | יהודה הכהן אבן סוסאן • יוסף בן יהודה אבן עקנין • אברהם אדרוטיל • שלמה אבן מלך • חיים גאגין • רבי שמואל חאגיז • יוסף אלמושנינו • יהודה עוזיאל (השני) • אהרן אבן חיים • ישעיה בקיש • שמואל אבן דנאן (השלישי) • שאול שמואל סירירו • וידאל הצרפתי (הצוף דבש) • יעקב אבן דנאן • יצחק הצרפתי השני (פאס) • וידאל הצרפתי (השלישי) • מנחם סירירו • שמואל הצרפתי • יהודה בן עטר • יעקב אבן צור • שמואל אבן אלבאז • אליהו הצרפתי • רפאל עובד אבן צור • יהודה בן עטר (השני) • רפאל אהרן מונסונייגו • ידידיה מונסוניגו • יצחק אבן דנאן • וידאל הצרפתי (החמישי) • משה אבן דנאן • שלמה אבן דנאן • אהרן בוטבול • יוסף בן נאיים • חיים דוד סירירו • |  |
| רבני צפרו | שאול ישועה אביטבול • שלמה אביטבול • עמור אביטבול • יהודה אלבז • רפאל משה אלבאז • אבא אלבז • אלישע אפריאט • ישועה שמעון חיים עובדיה • דוד עובדיה |  |
| רבני קזבלנקה | משה מאיר חי אליקים • חיים דוד בן סוסאן • שלום משאש • משה מלכה • רחמים בן עמארה • חיים רפאל שושנה • יצחק חזן • שמעון ברוך אוחיון |  |
| רבני רבאט וסלא | חיים בן עטר (הראשון) • שמואל די אבילה • אליעזר די אבילה • רבי חיים בן עטר • חיים טולידאנו (סאלי) • יוסף אלמאליח • יוסף בירדוגו (רבאט) • רפאל אנקווה • חיים רפאל עטייא • חיים יקותיאל בירדוגו • דוד צבאח • מיכאל יששכר אנקווה • שאול אבן דנאן • מימון אוחיון |  |
| רבני מחוז תאפילאלת | מסעוד אבוחצירא • יעקב אבוחצירא • דוד אבוחצירא • משה תורג'מן |  |
| רבני תטואן והאזור הספרדי | יעקב הלוי (בית יעקב) • יעקב מארג'י • חסדאי אלמושנינו • מנחם עטיאה • יעקב אבן מלכא • אפרים מונסונייגו • יצחק קורייאט (השני) • יצחק בן וואליד • שמואל נהון • מרדכי בן ג'ו • יעקב כלפון • רפאל חיים משה בן נאים • יהודה ליאון כלפון |  |
| רבנים נוספים | כליפא בן מלכא • מכלוף אוחיון • יחייה בן הראש (קניטרא) • רפאל הצרפתי • אברהם דוד ריווח |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511316705171  LCCN: nr2001039054  VIAF: 310741972   WorldCat (עם VIAF): 310741972
טריאתלון

טריאתלון קריית ים. התמונה צולמה בספטמבר 2017
טריאתלון הוא ענף ספורט אולימפי המשלב שלושה סוגי ספורט: שחייה, רכיבה על אופניים וריצה. המשתתפים בענף זה נקראים טריאתלטים.
ברוב תחרויות הטריאתלון מתבצעים שלושת המקצים ברצף והמעבר בין מקצה למקצה, על כל הכרוך בו, מהווה חלק בלתי נפרד ממשך התחרות. האימונים של טריאתלטים, להבדיל משחיינים, רוכבים  למרחקים דומים, מכילים אלמנטים של תכנון ושימור כוחות על מנת לחלקם באופן יעיל לאורך התחרות.
הטריאתלון הוכר לראשונה כספורט אולימפי באולימפיאדת סידני (2000) ושם נקבעו המרחקים האולימפיים.
סוגי טריאתלון

תחרויות טריאתלון נבדלות ביניהן במרחקים. ישנם מספר סוגי טריאתלון "תקניים":
| שם | שחייה | רכיבה | ריצה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ילדים גילאי 8-9 | 100 מטרים  | 3ק"מ   | 1 ק"מ  | מרחקי הילדים באיגוד הטריאתלון הישראלי. |
| ילדים גילאי 10-11 | 200 מטרים   | 6 ק"מ   | 1.5 ק"מ | - |
| ילדים גילאי 12-13 | 300 מטרים   | 8 ק"מ   | 2 ק"מ | - |
| טריאתלון סופר ספרינט גילאי 14-15 וקדטים 16-17, ותחרויות נבחרות בחו"ל | 500 מטרים   | 10-12 ק"מ   | 2.5-3 ק"מ | - |
| טריאתלון ספרינט | 750 מטרים | 20 ק"מ    | 5 ק"מ | - |
| טריאתלון אולימפי | 1500 מטרים | 40 ק"מ | 10 ק"מ | - |
| טריאתלון חצי איש-הברזל | 1.9 ק"מ  | 90 ק"מ   | 21.0975 ק"מ | - |
| טריאתלון איש ברזל | 3.8 ק"מ | 180 ק"מ | 42.2 ק"מ |  |
| טריאתלון 100 ק"מ | 2 ק"מ  | 80 ק"מ | 12 ק"מ | - |
| טריאתלון אולטראמן | 10 ק"מ | 420 ק"מ | 84.4 ק"מ | מתפרס על שלושה ימים. |
בנוסף לתחרויות הללו קיימות גרסאות מיוחדות רבות של תחרות הטריאתלון.
להלן מספר דוגמאות:
"דואתלון" – ריצה, אופניים, ריצה.
"אקווטלון" – ריצה, שחייה, ריצה, או לחלופין שחייה ואז ריצה.
'"'טריאתלון חורפי: תחרות המתקיימת בתנאי שלג, בדרך כלל מורכבת מסקי Cross Country, רכיבה במסלול הררי וריצה.
טריאתלון שטח: שחייה, רכיבה באופני שטח וריצת שדה.
היסטוריה

אירוע ספורטיבי הדומה לטריאתלון בוצע לראשונה על ידי מועדון האתלטיקה של סן דייגו בשנת 1974, והתקיים במתכונת של ריצה-רכיבה-שחייה. בהמשך שונה סדר המקצים, בעיקר בשל שיקולי בטיחות.
תחרות הטריאתלון הגדולה הראשונה, שנקראה "טריאתלון איש הברזל", התקיימה בשנת 1978 בהוואי. כיום מתקיימות באופן סדיר מספר תחרויות "איש ברזל" ברחבי העולם. המרחק המקובל בהן נקבע לפי אורכו של המסלול המקורי בהוואי, כדה פקטו.
איגוד הטריאתלון העולמי (ITU - International Triathlon Union) נוסד בשנת 1989. טריאתלון במשחקים האולימפיים קיים החל מאולימפיאדת סידני (2000). כיום, מתקיימות ברחבי העולם מדי שנה אלפי תחרויות טריאתלון בהשתתפות מאות אלפי מתחרים.
טריאתלון מודרני

האירוע המודרני הראשון של שחייה/אופניים/ריצה שנקרא טריאתלון התקיים במישן ביי, סן דייגו, קליפורניה ב-25 בספטמבר 1974. המירוץ היה יוזמה וגם הונחה על ידי ג'ק ג'ונסטון ודון שאנון, חברי מועדון האתלטיקה של סן דייגו, בנוסף גם הספונסר שלהם היה מועדון האתלטיקה. 46 מתחרים השתתפו באירוע. דווח שהתחרות לא הושפעה מאירוע צרפתי. למרות שהמירוץ של שנה אחרי באי פיאסטה, קליפורניה, לפעמים נקרא הטריאתלון הראשון באמריקה.
מהלך התחרות

בטריאתלון טיפוסי, מתייצבים המשתתפים לתחרות כשעה לפני הזמן, על מנת לארגן את "אזור ההחלפה". האזור כולל מעמד לאופניים ולידו שטח קטן להנחת בגדים, קסדה, נעליים וכדומה. בתחרויות בהן נקודת הסיום של הרכיבה שונה מנקודת הזינוק, יהיו שני אזורי החלפה: משחייה לאופניים (הנקרא T1 = Transition 1) ומאופניים לריצה (הנקרא T2 = Transition 2). לאחר שאזורי ההחלפה מוכנים, מבוצעת הזנקת התחרות.
השחייה - ברוב התחרויות מתבצע מקצה זה באגם, בנחל, או בים הפתוח. ההזנקה מבוצעת בהתאם לסוג התחרות ולמספר המשתתפים בה: בהזנקה אחת של כל המשתתפים (בדרך כלל בתחרויות איש ברזל ובתחרויות מועטות משתתפים) או בהזנקות קבוצתיות כל מספר דקות, כאשר לרוב הקבוצות נבדלות זו מזו בגיל (בדרך כלל בתחרויות קצרות עם מספר גבוה מאוד של מתחרים חובבים). השחייה מתבצעת לרוב מסביב למסלול סגור המסומן על ידי מצופים, כאשר נקודת הסיום קרובה ככל האפשר לאזור ההחלפה.
ההחלפה הראשונה - מהמים רצים המתחרים אל שטח ההחלפה, שבו הם מחליפים את ציוד השחייה בבגדי רכיבה מהר ככל האפשר. בשל הכללת זמן ההחלפה בתחרות, התפתחו עם השנים בגדים מיוחדים לטריאתלון אשר מתאימים גם לשחייה וגם לרכיבה, ובכך חוסכים את זמן החלפת הבגדים. כיום כוללת ההחלפה בקרב טריאתלטים מקצוענים רק הסרתם של משקפי השחייה וכובע השחייה וחבישת קסדת אופניים ומשקפי רכיבה. נעלי הרכיבה החדישות מחוברות לדוושות האופניים והמתחרה נועל אותם למעשה תוך רכיבה. מאזור ההחלפה יוצא המתחרה בריצה עם האופניים, עד מחוץ לשטחי ההחלפה, שם ניתן לעבור לרכיבה.
הרכיבה מתנהלת גם היא לרוב סביב מסלול סגור, ובסיומה מתבצעת ההחלפה השנייה הכוללת הצבת האופניים במעמד, הסרת הקסדה, ונעילת נעלי ריצה. לאחר מכן יוצאים המתחרים למקצה הריצה.