stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידת האו"ם נגד הגזענות (2009)
הערות שוליים

↑  נשיא ארצות הברית, ברק אובמה: החרמנו את ועידת דרבן 2 כי היא מתייחסת לישראל בצביעות, באתר הארץ, 19 באפריל 2009
↑  פנחס וולף‏, שגריר ישראל בשוויץ הוחזר להתייעצויות, באתר וואלה, 20 באפריל 2009
↑  נטשה מוזגוביה, טיוטת הוועידה. משרד החוץ האמריקאי: "הנוסח הפך מגרוע לגרוע יותר", באתר הארץ, 2 במרץ 2009
↑  סוכנויות הידיעות, דרבן 2: נשיא איראן תקף את ישראל - עשרות נטשו, באתר ynet, 20 באפריל 2009
1 2  יעל לוי ויהלי מורן זליקוביץ', הליצן שהביך את אחמדי-נג'אד: "הוועידה - קרקס", באתר ynet, 20 באפריל 2009
↑  ברק רביד, ראש הממשלה בנימין נתניהו מברך את מי שהחרים את ועידת דרבן 2, באתר הארץ, 20 באפריל 2009
↑  רוני סופר, רה"מ במכתב למחרימי דרבן: החזרתם את השפיות, באתר ynet, 21 באפריל 2009
↑  איציק וולף, על מדינות נוספות להחרים ועידת דרבן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 באפריל 2009
↑  רוני סופר, דרבן 2: השגריר בשוויץ הוחזר להתייעצויות בי-ם, באתר ynet, 20 באפריל 2009
↑  "דרבן 2 - הוכחה שהעולם לא למד לקח", באתר וואלה, 21 באפריל 2009
↑  סוכנויות הידיעות, בנדיקטוס ה-16 שיבח את ועידת דרבן השנייה, nrg, 19.4.2009.
↑  סוכנויות הידיעות, מזכ"ל האו"ם: מצטער שהחרימו את הוועידה, מעריב, 20.4.2009.
1 2  יצחק בן-חורין, וושינגטון, גינויים בעולם לדברי אחמדי-נג'אד נגד ישראל, באתר ynet, 20 באפריל 2009
↑  נשיא שווייץ בתגובה להאשמות ישראל: אנחנו נייטרליים, באתר הארץ, 20 באפריל 2009
↑  יעל לוי, "שוויץ לכאורה ניטרלית ומרוויחה מכל העולמות", באתר ynet, 21 באפריל 2009
↑  ריאיון עם ערן סיקוראל, נשיא שווייץ מופתע מהמהומה שחוללה פגישתו עם אהמדינג'אד, אתר "רשת ב' של קול ישראל", 21.4.2009.
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, ארה"ב: חרף נאום אחמדי-נג'אד, נדבר עם איראן, באתר ynet, 20 באפריל 2009
↑  רועי נחמיאס, עורך עיתון ערבי: אחמדי-נג'אד רק עוזר לישראל, באתר ynet, 21 באפריל 2009
ורדה גנזך

| --- | --- |

 לידה:  חיפה
 שם לידה:  ורדה יונגרמן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ורדה גנזך היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה

ורדה גנזך נולדה בשם ורדה יונגרמן וגדלה עד גיל 11 בחיפה, אז עברה להתגורר עם משפחתה במושב שדה ורבורג בשרון. דור שביעי בישראל משני הוריה[דרוש מקור], במקור מוצאה של משפחת אמה הוא חלבי (מוסן-לוי) ומוצאה של משפחת אביה הוא יקה.
בוגרת הסמינר למורים וגננות בבית ברל. בצה"ל שירתה שנתיים כגננת בדימונה, לאחר שחרורה נישאה ונשארה בדימונה. בהיותה בת 26 התמנתה למדריכה פדגוגית לגננות במחוז הדרום. בהיותה בת 28 התמנתה למנהלת מרכז מיל"א – מרכז הורים וילדים לספרות ואמנות מטעם משרד החינוך, מחוז דרום. בהיותה בת 32 עברה עם משפחתה לאשדוד, מקום מגוריה עד היום. עבדה כמדריכה פדגוגית לגננות באשדוד, אשקלון ושדרות. הקימה מרכז מיל"א באשדוד. באותה עת למדה בסמינר ועשתה הסבה להוראה בבית ספר יסודי. עברה קורס מדריכי תיירות מטעם משרד התיירות ומשרד חופית לאשדוד וסביבותיה כיום היא גמלאית של משרד החינוך.
במקביל לעיסוק בהוראה הקימה תיאטרון בובות, לו כתבה את הטקסטים, בנתה את הבובות, הפעילה אותן ושיחקה בו.
במהלך השנים מתנדבת פעילה בעיר אשדוד בתחומים שונים: מעון לנשים מוכות, מועדון אנוש, חלוקת מזון לנזקקים, חברת רוטרי במהלך שנים אחדות ועוד.
כיום מובילה ביחד עם מחלקת החינוך של עיריית אשדוד פרויקט של מפגשים ספרותיים שמעבירות סופרות העיר לילדי בית הספר.
כתבה עד עתה (פברואר 2015) שמונה ספרים לילדים ושנים למבוגרים. ספרה למבוגרים תורגם לאנגלית. לכל ספר ילדים יש לה הצגת יחיד או מפגש ספרותי.
חברת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל מאז שנת 2011. בבחירות לאגודת הסופרים בנובמבר 2015 נבחרה לוועד המנהל.
ורדה גנזך היא גרושה, אם לשניים: מקס עוסק באבטחת מידע ומוזיקאי, הנשוי לפז מושקוביץ גן-זך ויפתח – בעל חברה לפעולות אתגריות.
ספרים לילדים

השכנה מהשכונה - בהוצאת "נשיא" בשנת 1995 (לגילאי 8-3)
ספר המקרב ומלמד ילדים את אומנות תיאטרון הבובות ככלי חינוכי באמצעות סיפור של מערכת יחסים בין אישיים בשכונה בין ילדים והשכנה האמנית. עיצוב ואיור: אורנה אהרוני.
מה זה - בהוצאת "נשיא" בשנת 1996 (לגילאי 9-5)
באמצעות סיפור על אמא ובן מלבנים ומבהירים ביטויים תוך כדי שימוש בשפה צחה. עיצוב וציור: כרמית עמיר.
אחי הכי - הכי מתגייס - בהוצאת "שירן" בשנת 1999 (לגילאי 10-5)
שנה בבית משפחה ישראלי מיום שהבן הבכור מקבל את צו הגיוס הראשון, עד לגיוסו לצה"ל, דרך עיניו של אחיו בן החמש. הספר מתאר יחסים במשפחה, דאגה לחייל המתגייס וגאווה לאומית. איירה: ליליה פבלוב.
כפתור ולולאה - בהוצאת "אופיר ביכורים" בשנת 2006 (שתי מהדורות) (לגילאי 7-4)
באמצעות סיפור משפחתי מתואר כיצד ניתן להתגבר על קשיים בזכות הנחישות וההתמדה. צייר: איגור קוזנצוב.
שירי בנות גם לבנים מותר לראות – בהוצאת "אופיר ביכורים" בשנת 2007 (לגילאי 12-9)
שירים אודות מצבים מחיי היום יום: מה מעניין בנות ובנים, דימוי עצמי ומערכות יחסים במשפחה בין שכנים וחברים. אייר: רונן ברקוביץ.
התיאטרון הוא קסם של מקום - בהוצאה עצמית בשנת 2013 (לגילאי 5–12) (הספר בקטלוג ULI)
עוסק בחינוך ואהבה לתיאטרון דרך סיפור משפחתי, ויישום פעולות הקשורות בהפעלת תיאטרון על ידי ילדים. איירה: רוית מדר איינהורן.
תא משפחתי - בהוצאה עצמית בשנת 2013 (לגילאי 10-4)
כיצד מתהווה משפחה, מקומו הבטוח של הילד במשפחה כשסביבו צורות שונות של משפחות.
מסעותיו של גרגיר חול - 2015 (לגילאי 120-6)
גיבור הספר, גרגיר של חול, קיבל בספרה של גנזך תכונות אנושיות, הוא מתגבר על מכשולים ומסתכל מעבר לכאן ולעכשיו; כל זה עטוף בסיפור דרך הרפתקאות למסעות בעולם ופטריוטיות לארץ. את הספר איירו ילדים בני 9–11 שפעלו עם ורדה גנזך בסדנה יצירתית.
ספרים למבוגרים

מעפר באת ואל עפר תשוב – בהוצאת "אופיר ביכורים" בשנת 2009 
רומן על רקע נופי ואומנות איטליה המתרחש בין אשדוד לאיטליה.
כשהגיבורה מזהה ומרגישה שחייה הקודמים היו באיטליה, היא יוצאת לחקור את העניין.
סיפור חיים השזור מדמויות ומצבים הלקוחים מן המציאות והדמיון ומתובל בתמונות חיים שהבזיקו בזיכרונה של המחברת.
In Between Two Homelands - בהוצאת "קונטנטו דה סמריק" בשנת 2013 
תרגומו לאנגלית של הספר "מעפר באת ואל עפר תשוב", המופץ בירידים בינלאומיים לספרים בעולם.
לעיון נוסף

דליק ווליניץ (מראיין), בתוכנית המועדון, ערוצים 22 ו-23, תוכנית מספר 79, 2010.
אשר קשר, "בובה של הצגה", במדור תרבות בעיתון ידיעות אשדוד, אשקלון, הדרום; 7 בדצמבר 2012, עמ' 560–561.
רות מזרחי, "ורדה גנזך על: כתיבה, מיסטיקה ואהבה עמוקה", בעיתון היי קיו אשדוד, 1 בספטמבר 2011, עמ' 34–35.
ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון
ראשית חייו

ארתור ולסלי נולד למשפחה אנגלו-אירית אריסטוקרטית באירלנד כבנם השלישי מתוך חמישה בנים שהגיעו לבגרות של גארט וסלי, רוזן מורנינגטון הראשון, ושל רעייתו, אן, בתו הבכורה של ארתור היל-טרוור, ויקונט דנגנון הראשון. כבן למשפחה כזאת הוא השתייך לעילית הפרוטסטנטית של אירלנד. הביוגרפים שלו הסתמכו בדרך כלל על עדויות מעיתוני התקופה שעל פיהם הוא נולד ב-1 במאי 1769, היום בו הוא הוטבל. מקום הולדתו לא ברור. ככל הנראה הוא נולד בביתם העירוני של הוריו ברחוב מריון העליון מספר 24 שבדבלין, כיום מלון מריון. אך אמו אן, הרוזנת ממורנינגטון, נזכרה ב-1815 שהוא נולד בבית מספר 6 באותו רחוב. מקומות נוספים הוזכרו כמקום לידתו, כולל בית מורנינגטון, הסמוך למלון מריון, על פי טענת אביו; בספינה; ובאחוזת המשפחה באת'אי (Athy) הסמוכה לדבלין (שנחרבה בשריפה ב-1916), כפי שולסלי עצמו הצהיר בשאלון מפקד האוכלוסין שמילא ב-1851.
ולסלי בילה את רוב תקופת ילדותו בשני הבתים של משפחתו, הראשון בית מידות בדבלין והשני טירת דנגן (Dangan Castle) שבמחוז מית'. ב-1781 מת אביו של ארתור ובנו הבכור, ריצ'רד, ירש את תואר האצולה שלו.
ארתור ולסלי התחנך בבית ספר כנסייתי בעיר טרים (Trim) כאשר שהה בטירת דנגן, בבית הספר של מר וייט כאשר שהה בדבלין ובבית הספר בראון בצ'לסי כאשר היה בלונדון. בין השנים 1781 – 1784 הוא למד באיטון קולג'. בדידותו שם גרמה לו לשנוא את המקום ולפיכך ניתן להטיל בספק אם הוא אכן אמר את הציטוט שמיוחס לו לעיתים קרובות: "הניצחון בקרב ווטרלו הושג במגרשי הספורט של איטון". יותר מכך, באותה תקופה לא היו באיטון מגרשי ספורט. ב-1785, עקב חוסר הצלחתו באיטון, יחד עם קשיים כספיים של משפחתו עקב מות אביו, נאלצו ולסלי הצעיר ואמו לעבור לבריסל. עד לראשית שנות העשרים לחייו הוא לא בלט בהצטיינותו ובהדרגה החלה אמו להיות מודאגת בקשר לבטלנותו, באומרה: "איני יודעת מה עלי לעשות עם בני המביך ארתור".
שנה לאחר מכן התקבל ארתור לאקדמיה הצרפתית המלכותית לפרשים שבאנז'ה, שם הוא התקדם באופן משמעותי, הצטיין ברכיבה ולמד את השפה הצרפתית, ידיעה שלימים הועילה לו. עם שובו לאנגליה בסוף שנת 1786 הוא הרשים את אמו בהתקדמותו.
קריירה צבאית > ראשית הקריירה

למרות השינוי שחל בו לטובה, עדיין היה עליו למצוא עבודה, שכן מצבה הכספי של משפחתו לא היה שפיר, כך שבעצת אמו, ביקש אחיו ריצ'רד מהדוכס מרוטלנד, אז הלורד לוטננט של אירלנד, שישקול לקבל את ארתור לצבא. זמן קצר לאחר מכן, ב-7 במרץ 1787 הוא קיבל מנוי של לוטננט משנה ברגימנט הרגלים ה-73. באוקטובר אותה שנה, בסיועו של אחיו, הוא מונה להיות שלישו האישי של הלורד בקינגהאם, הלורד לוטננט החדש של אירלנד, במשכורת יומית של עשרה שילינג, סכום כפול ממשכורתו כלוטננט משנה. הוא גם הועבר לרגימנט ה-76 החדש שהוקם באירלנד בחג המולד אותה שנה וקודם לדרגת לוטננט. במהלך שהותו בדבלין, היו תפקידיו חברתיים בעיקר: נוכחות בנשפים, דאגה לאורחים וייעוץ לבקינגהם. בהיותו באירלנד הוא הרבה לקחת הלוואות בשל ההימורים בהם השתתף לעיתים תכופות, אך להגנתו הוא הצהיר ש"ידוע לי מה זה להיות זקוק לכסף, אך מעולם לא הייתי שקוע בחובות כבדים".
ב-23 בינואר 1788 הועבר ולסלי לרגימנט הרגלים ה-41, ושוב ב-25 ביוני 1789 הוא הועבר, עדיין בדרגת לוטננט, לרגימנט הדרגונים ה-12, ועל פי ההיסטוריון הצבאי ריצ'רד הולמס, הוא גם החל להיות מעורב מעט בפוליטיקה. זמן קצר לפני הבחירות הכלליות של 1789 הוא יצא אל המחוז הרקוב של טרים כדי לנאום נגד הענקת תואר אזרח כבוד של דבלין למנהיג הפרלמנטרי של המפלגה האירית הפטריוטית, הנרי גרטן. בהמשך הוא נבחר להיות חבר בית הנבחרים של הפרלמנט האירי מטעם מחוז הבחירה של טרים. בשל זכות הבחירה המוגבלת באותה תקופה, הוא כיהן בפרלמנט כאשר לפחות שני שלישים מהחברים חבו את בחירתם לבעלי הקרקעות. ולסלי המשיך לשרת בטירת דבלין והצביע עם הממשלה בפרלמנט האירי במשך השנתיים הבאות. ב-30 בינואר 1791 הוא קודם לדרגת קפטן והועבר לרגימנט הרגלים ה-58.
ב-31 באוקטובר 1791 הועבר ולסלי לרגימנט הפרשים הקלים ה-18 ובאותה תקופה הוא החל להתקרב לקיטי פקנהאם, בתו של אדוארד פקנהאם, ברון לונגפורד השני. קיטי תוארה כעלמה מלאה ב"עליצות וחן". ב-1793 הוא ביקש את ידה, אך פניו הושבו ריקם על ידי אחיה תומאס, רוזן לונגפורד, שהחשיב את ולסלי כאיש צעיר, שקוע בחובות, עם סיכויים נמוכים מאוד להתקדם בחיים. כמוזיקאי חובב שאפתן, ולסלי, אכול ייאוש מהדחייה, שרף את הכינור שלו מרוב זעם, וגמלה בו ההחלטה לשאוף לקריירה צבאית רצינית. ב-1793 הוא קנה בכסף דרגת מייג'ור ברגימנט ה-33. כמה חודשים מאוחר יותר, בספטמבר, הלווה לו אחיו סכום נוסף שבו הוא רכש דרגת לוטננט קולונל ברגימנט.
קריירה צבאית > הולנד

ב-1793 נשלח הדוכס מיורק לפלנדריה כדי לפקד על חיל המשלוח הבריטי של כוחות הקואליציה שהתכוננו לפלישה לצרפת. ביוני 1794 הפליג ולסלי עם הרגימנט ה-33 מקורק לאוסטנדה כחלק מחיל המשלוח שנשלח לתגבר את הצבא בפלנדריה. הם הגיעו מאוחר מדי והצטרפו לדוכס מיורק כאשר הוא נסוג לכוון הולנד. ב-15 בספטמבר אותה שנה, בקרב בוקסטל, שהתנהל ממזרח לברדה, ולינגטון, בפיקוד זמני על הבריגדה שלו, נחל את ההתנסות הקרבית הראשונה שלו. במהלך נסיגתו של גנרל אברקרומבי אל מול פני כוחות צרפתיים עדיפים, עיכב הרגימנט ה-33 את פרשי האויב ואפשר ליחידות השכנות לסגת בבטחה. במהלך החורף הקשה במיוחד שבא לאחר מכן, ולסלי והרגימנט שלו יצרו חלק מכוחות הקואליציה שלקח על עצמו את הגנת קו החזית לאורך נהר וול. הרגימנט ה-33, יחד עם שאר הכוחות, ספג אבדות כבדות ממחלות ומהקור. בריאותו של ולסלי הושפעה גם היא מהסביבה הלחה. אף על פי שהמערכה הייתה הרת אסון, כשהצבא הבריטי נדחק מחוץ להולנד לכוון גרמניה, ולסלי למד כמה לקחים חשובים, כולל את השימוש במערכי חיל רגלים יציבים כנגד טורי אויב מתקדמים ואת היתרון של סיוע כוחות ימיים. הוא הבין שכישלון המערכה נבע בחלקו משגיאות המנהיגים ומארגון המפקדות הגרוע. מאוחר יותר הוא ציין שבהולנד "למדתי לפחות מה לעשות, וזהו תמיד שיעור רב ערך".
בשובו לאנגליה במרץ 1795 הוא נבחר להיות חבר פרלמנט מטעם מחוז הבחירה של טרים בפעם השנייה. הוא קיווה לקבל את תפקיד שר המלחמה בממשלה האירית החדשה, אך הלורד לוטננט החדש, הלורד קמדן, היה יכול רק להציע לו את משרת המפקח הכללי של מועצת החימוש האירית. ולסלי דחה את ההצעה ושב לרגימנט שלו שכעת חנה בסאות'המפטון והתכונן להפליג לאיי הודו המערביים. לאחר שבעה שבועות בים, נאלץ הצי לשוב על עקביו עקב סערה לעיר הנמל פול שבדרום אנגליה. לרגימנט ניתן זמן להתאושש וכמה שבועות לאחר מכן הוחלט לשלוח אותם להודו. ב-3 במאי 1796 הועלה ולסלי לדרגת קולונל וכמה שבועות לאחר מכן הוא הפליג עם הרגימנט שלו לכלכותה.
קריירה צבאית > הודו

בהגיעו לכלכותה בפברואר 1797 בילה ולסלי כמה חודשים שם לפני שנשלח למסע קצר אל הפיליפינים, שם הוא הנהיג שורה של אמצעי זהירות בתחום ההיגיינה בקרב אנשיו כדי להתמודד עם האקלים הבלתי מוכר. בשובו בנובמבר להודו, נודע לו כי אחיו הבכור, ריצ'רד, הלורד מורנינגטון, מונה להיות מושל הודו החדש.
ב-1798 הוא שינה את האיות של שמו מווסלי (Wesley) לוולסלי (Wellesley), איות שאחיו החשיב כעתיק ונכון יותר.
קריירה צבאית > הודו > המלחמה האנגלו מייסורית הרביעית

כחלק מהמאמץ להרחיב את שליטתה של חברת הודו המזרחית הבריטית, פרצה ב-1798 מלחמה כנגד סולטן ממלכת מייסור, טיפו סולטן. אחיו של ארתור, ריצ'רד הורה שכוח צבאי יישלח כדי ללכוד את סרריגפטם ולהביס את טיפו. תחת פיקודו של הגנרל האריס, נשלח כוח של 24,000 איש למדרס כדי לחבור לכוח דומה שנשלח מבומבי במערב. ארתור ולסלי והרגימנט ה-33 הפליגו כדי להצטרף אליהם באוגוסט.
לאחר הכנות לוגיסטיות נרחבות ויסודיות (שהפכו לתכונות הבולטות של ולסלי) יצא הרגימנט ה-33 עם הכוח העיקרי בדצמבר ונע לאורך 400 ק"מ של ג'ונגלים ממדרס למייסור. בהוראת אחיו, במהלך המסע, ניתן לו תפקיד פיקודי נוסף, זה של היועץ הראשי של הניזאם של צבא היידרבאד, שנשלח ללוות את הכוחות הבריטיים. מינויו זה של ולסלי גרם לחיכוך בקרב קצינים בכירים רבים, כמה מהם בכירים יותר ממנו. חלק מהעימותים נדחו לאחר קרב מלוולי שנערך כ-32 ק"מ מסרינגפטם ובו צבאו של האריס תקף חלק ניכר מצבאו של הסולטן. במהלך הקרב הוביל ולסלי את אנשיו בשני טורים מול פני האויב אל רכס נמוך ופקד לפתוח באש. לאחר ירי חוזר ונשנה, שבעקבותיו הסתערו החיילים עם כידוניהם, אילץ הרגימנט ה-33, יחד עם שאר היחידות תחת פיקוד של האריס, את חיל הרגלים של טיפו לסגת.
קריירה צבאית > הודו > סרינגפטם

מיד לאחר הגעתם לסרינגפטם ב-5 באפריל 1799, החל המצור על העיר וולסלי קיבל פקודה להוביל מתקפה לילית על הכפר סולטנפטה הסמוך למבצר כדי לפנות את הדרך לכוחות הארטילריה. בשל ההכנות ההגנתיות הרציניות של האויב, ובשל החשיכה, ובתוספת הבלבול, המתקפה כשלה והכוח ספג 25 אבדות. ולסלי נפצע קלות בברכו מכדור תועה. אף על פי שהם תקפו מחדש ובהצלחה למחרת, לאחר שקיימו תצפיות על עמדות האויב, הפרשה השפיעה על ולסלי. מסקנתו הנחרצת הייתה "לעולם לא לתקוף אויב מוכן ומבוצר ושעמדותיו לא נצפו לאור יום".
לווין בנטהאם בוורינג, ששירת כפקיד קולוניאלי בהודו באמצע המאה ה-19 ולאחר מכן עסק בחקר התקופה, סיפק תמונה שונה מעט:
אחד המטעים הללו, הקרוי סולטנפט טופה, נחצה על ידי תעלות עמוקות, שהוצפו מתעלה שהשתרעה בכוון מזרח כמייל אחד מהמבצר. גנרל ביירד הונחה לסרוק את המטע הזה ולסלק משם את האויב, אך עם התקדמותו במקום זה בליל 5 בחודש, הוא מצא את המטע בלתי מאויש. בכל אופן, ביום המחרת, הכוחות של מייסור תפסו שוב את השטח ובשל העובדה שהיה חשוב מאוד להרחיק אותם משם, נשלחו שני טורי צבא למשימה זו עם השקיעה. הטור הראשון, בפיקודו של קולונל שאו, תפס את הכפר החרב והחזיק בו בהצלחה. הטור השני, בפיקוד של קולונל ולסלי, בהתקדמותו אל המטע, הותקף בהפתעה בחשכת הלילה על ידי אש רובים ופגזים עזה. האנשים, שהתנהלו בכבדות בין העצים ובין נתיבי המים, קרסו לבסוף ונסוגו באי סדר, כשכמה מהם נהרגו וכמה נלקחו בשבי. בשל ההמולה קולונל ולסלי נפגע בעצמו בברך מכדור תועה ובקושי נחלץ מנפילה בשבי האויב.
כמה שבועות לאחר מכן, לאחר הרעשה ארטילרית כבדה, נפתחה פרצה בחומות הראשיות של מבצר ספרינגפטם. התקפה בפיקודו של מייג'ור גנרל ביירד הבטיחה את כיבוש המבצר. ולסלי איבטח את האגף האחורי בהציבו משמרות על הפרצה ואז מיקם את הרגימנט שלו בארמון המרכזי. לאחר שהגיעו לאוזניו הידיעות על מותו של טיפו סולטן, היה ולסלי הראשון שהגיע למקום כדי לוודא את מותו ולבדוק את הדופק שלו. במהלך יום המחרת, החל ולסלי לדאוג יותר ויותר בנוגע לחוסר המשמעת בקרב אנשיו, שהשתכרו ובזזו את המבצר ואת העיר. כדי להשיב את הסדר על כנו, הוטל על כמה מהחיילים עונש מלקות וארבעה נתלו.
עם תום הקרב והמלחמה, עזב הכוח העיקרי בפיקודו של גנרל האריס את ספרינגפטם וולסלי, שהיה אז בן 30, נשאר מאחור כדי לפקד על האזור כמושל החדש של ספרינגפטם ומייסור. ב-17 ביולי 1801 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. הוא קבע את משכנו בארמון הקיץ של הסולטן והנהיג רפורמות במערכות המיסוי והמשפט בפרובינציה שבשליטתו כדי לשמור על סדר וכדי למנוע מעשי שוחד. הוא גם לכד את שכירי החרב ואת הטוען לכתר דונדיה ואג, שנמלט מהכלא בספרינגפטם במהלך הקרב. הוא שילם עבור גידולו העתידי של בנו היתום של דונדיה.
בזמן שהותו בהודו, חלה ולסלי לזמן ממושך. בתחילה הוא לקה בשלשול קשה מהמים ולאחר מכן עלה חומו והוא לקה בזיהום עור קשה. בספטמבר 1802 הוא קיבל חדשות טובות כאשר נודע לו על קידומו לדרגת מייג'ור גנרל. ההודעה על קידום זה התפרסמה ב-29 באפריל, אך רק לאחר כמה חודשים הוא קיבל את ההודעה שהגיעה בדרך הים. הוא נישאר במייסור עד לנובמבר, כאשר הוא נשלח לפקד על הצבא במלחמתה השנייה של בריטניה נגד האימפריה המראטהית.
קריירה צבאית > הודו > המלחמה האנגלו-מרתית

כאשר הוא היה נחוש בדעתו שמלחמה הגנתית ארוכה תתיש את צבאו, החליט ולסלי לפעול באומץ כדי להביס את צבא האימפריה המראטהית שהייתה עדיפה עליו מספרית. עם השלמת התכנסות צבאו, שמנה 24,000 איש, הוא פקד ב-8 באוגוסט 1803 לתקוף את המבצר הקרוב ביותר של האימפריה המראטהית. ארבעה ימים לאחר מכן נכנע המבצר לאחר שחיל הרגלים חדר דרך הפרצה שנבעה בחומותיו עקב ההרעשה הארטילרית. עם מעבר השליטה במבצר לידי הבריטים יכול היה ולסלי להרחיב את שליטתו דרום אל עבר נהר גודברי.
קריירה צבאית > הודו > אסייה

תוך כדי שהוא מפצל את צבאו לשני חלקים, כדי לרדוף ולאתר את הגוף העיקרי של הצבא המרתי, התכונן ולסלי לחבור לכוחותיו ב-24 בספטמבר. בכל אופן, ולסלי קיבל מהמודיעין שלו מידע על מיקומו של הגוף העיקרי של הצבא המרתי, בין שני נהרות ליד הכפר אסייה (Assaye). אם הוא היה מחכה להגעתו של הכוח השני שלו, היו המרתים מצליחים לסגת, וולסלי החליט לשגר מתקפה מידית.
ב-23 בספטמבר הוביל ולסלי את כוחותיו דרך מעבר בנהר קייטנה וקרב אסייה החל. לאחר חציית המעבר התארגנו כוחות הרגלים מחדש לכמה טורים והתקדמו מול חיל הרגלים המרתי. ולסלי פקד על פרשיו לתקוף את האגף של הצבא המרתי בקרבת הכפר. במהלך הקרב נקלע ולסלי עצמו לקו האש, שניים מסוסיו נורו תוך כדי שהוא רוכב עליהם והיה עליו לעבור לסוס שלישי. ברגע מכריע הוא קיבץ מחדש את כוחותיו ופקד על קולונל מקסוול (שבהמשך הקרב נהרג) לתקוף את הקצה המזרחי של עמדת המרתים בעוד שולסלי עצמו ניהל מתקפת רגלים כנגד האגף המרכזי של האויב.
אחד הקצינים שהשתתפו בקרב כתב מאוחר יותר על חשיבות הנהגתו האישית של ולסלי: "הגנרל היה מעורב במתרחש כל הזמן... מעולם לא ראיתי אדם כה קר רוח ומרוכז כמוהו... אף על פי שאני יכול להבטיח לכם, שעד שהכוחות שלנו קיבלו את הפקודה להתקדם, נראה היה שגורל היום מוטל בספק...". כש-6,000 מרתים היו הרוגים או פצועים, האויב הוכרע, אף על פי שכוחותיו של ולסלי לא היו במצב שהם מסוגלים ללחוץ עליהם. אבדותיהם של הבריטים היו כבדות: מתוך 409 הרוגים, 164 היו אירופאים והשאר מקומיים. 1,622 חיילים בריטים נוספים נפצעו ו-26 דווחו כנעדרים. ולסלי היה מוטרד מהאבדות וציין שהוא קיווה "שלא אראה יותר אבדות כאלה כפי שהתנסיתי בהם ב-23 בספטמבר, אף על פי שהן היו מלוות בכזה הישג". שנים לאחר מכן הוא ציין שקרב אסייה היה הקרב הטוב ביותר בו הוא לחם.
קריירה צבאית > הודו > ארגאום וגאווילגהור

למרות הנזק שנגרם לצבא המרתי, הקרב באסייה לא סיים את המלחמה. כמה חודשים לאחר מכן, בנובמבר, תקף ולסלי כוח גדול יותר ליד ארגאום (Argaum), כשהוא מוביל את צבאו לניצחון נוסף וגורם למותם של 5,000 חילי אויב מול 361 אבדות של הבריטים. מתקפה מוצלחת נוספת על מבצר גאווילגהור (Gawilghur), שהתנהלה בשילוב הניצחון של גנרל לייק בדלהי, אילצה את האימפריה המראטהית לחתום על הסכם שלום באנז'נגאון.
ההיסטוריון הצבאי ריצ'רד הולמס העיר שלהתנסותו של ולסלי בהודו הייתה השפעה מכרעת על אישיותו ועל הטקטיקות הצבאיות שלו ולימדה אותו רבות על סוגיות צבאיות שהוכחו כחיוניות להצלחתו במלחמת חצי האי. אלו כללו חוש משמעת חזק באמצעות תרגול וסדר, את השימוש בדיפלומטיה כדי לרכוש בעלי ברית ואת הצורך החיוני של הבטחת קווי אספקה. הוא גם הקדיש תשומת לב גבוהה להשגת מודיעין באמצעות סיירים ומרגלים. טעמו האישי גם הוא התפתח אז, כולל לבישת מכנסיים לבנים, טוניקה כהה, מגפי רכיבה וכובע משולש חסר שוליים, סגנון לבוש שבהמשך הפך לסמלו האישי.
קריירה צבאית > הודו > היציאה מהודו

בשלב זה כבר היה ולסלי מותש מהשירות בהודו והוא ציין: "שירתי בהודו זמן ארוך יותר מכל אדם אחר בכל מקום אחר". ביוני 1804 הוא הגיש בקשה לשוב הביתה וכגמול על שירותו בהודו הוענק לו בספטמבר התואר אביר מסדר האמבט. בעת שהותו בהודו, צבר ולסלי הון של 42,000 ליש"ט (הון עצום באותה תקופה), שכלל בעיקר דמי שלל ששולמו לו במהלך הלחימה. עם סיום תקופת כהונתו של אחיו כמושל הודו במרץ 1805, שבו שני האחים יחדיו לאנגליה על סיפונה של אה"מ "האו" (HMS Howe). באופן מקרי, עצר ארתור באמצע מסעו באי הקטן סנט הלנה ושהה שם באותו בית שלימים בילה בו נפוליאון את גלותו.
קריירה צבאית > בחזרה לבריטניה – הפגישה עם נלסון

בספטמבר 1806 שב מייג'ור גנרל ולסלי ממסעות המלחמה שלו בהודו והוא עדיין לא היה ידוע בציבור. הוא התייצב במשרד המלחמה וביקש לקבל על עצמו משימה חדשה. בחדר ההמתנה הוא פגש את תת-אדמירל הוריישו נלסון, שכבר אז רכש לו מוניטין כדמות אגדתית לאחר ניצחונותיו בקרב הנילוס ובקרב קופנהגן, ושהיה אז לזמן קצר באנגליה לאחר חודשים בהם בילה ברדיפת הצי הצרפתי מטולון ועד לים הקריבי ובחזרה. כשלושים שנה לאחר מכן נזכר ולסלי בשיחה עם נלסון, בה הוא התרשם ש"כמעט כל מאפייני הסגנון שלו הפתיעו אותי והגעילו אותי". נלסון יצא מן החדר כדי לברר על פעילותו של הגנרל הצעיר ובשובו הוא שינה את השיחה לטון אחר וניהל איתו דיון על מלחמה, על מצב המושבות ועל המצב הגאופוליטי כשווה בין שווים. בשיחה השנייה הזאת, נזכר ולסלי, "לא ידוע לי שמעולם ניהלתי שיחה שעניינה אותי כל כך". הייתה זו הפעם היחידה בה השניים נפגשו. שבעה שבועות לאחר מכן נהרג נלסון בניצחונו הגדול בקרב טרפלגר.
לאחר מכן השתתף ולסלי במסע המלחמה הכושל לצפון גרמניה ב-1805, כשהוא מפקד על בריגדה באזור נהר האלבה.
לאחר מכן הוא נטל תקופת חופשה מהצבא ובינואר 1806 הוא נבחר כחבר פרלמנט מטעם המפלגה הטורית במחוז הבחירה של ריי. שנה לאחר מכן הוא נבחר מטעם מחוז הבחירה ניופורט שבאי וייט והתמנה לתפקיד המזכיר הראשי של אירלנד תחת הדוכס מריצ'מונד, הלורד לוטננט של אירלנד. באותה עת הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית. בעת שהותו באירלנד, הוא הבטיח שהחוקים כנגד הקתולים ייושמו במתינות. היה זה ככל הנראה סימן לבאות לתמיכתו שנים לאחר מכן באמנציפציה לקתולים.
קריירה צבאית > המלחמה בדנמרק

ולסלי היה באירלנד במאי 1807 כאשר הוא שמע על שיגור חיל המשלוח הצבאי הבריטי לדנמרק. הוא החליט להצטרף לכוח, לפרוש מכל מינוייו הפוליטיים ומונה לפקד על בריגדת חיל רגלים שהשתתפה בקרב השני של קופנהגן שהתנהל באוגוסט. הוא לחם בקרב קוגה (Køg), בו שבו אנשיו 1,500 איש.
ב-30 בספטמבר הוא שב לאנגליה וב-25 באפריל 1808 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ביוני אותה שנה הוא קיבל את הפיקוד על חיל משלוח של 9,000 איש. מטרתו המקורית של כוח זה הייתה לתקוף את המושבות של ספרד באמריקה הדרומית (כדי לסייע ללוחם החירות הלטינו-אמריקאי, פרנסיסקו דה מרינדה), אך תחת זאת קיבל הכוח פקודה להפליג לפורטוגל כדי לקחת חלק במלחמת חצי האי ולחבור לכוח נוסף של 5,000 איש שהגיע מגיברלטר.
קריירה צבאית > מלחמת חצי האי

לכשהיה מוכן לקרב, יצא ולסלי מקורק ב-12 ביולי 1808 כדי להשתתף במלחמה כנגד הכוחות הצרפתיים בחצי האי האיברי וכדי לתרום מניסיונו כמפקד מיומן. לדברי של ההיסטוריון רובין ניילנדס, "ולסלי רכש עד שלב זה את הניסיון שמאוחר יותר התבססו עליו הצלחותיו. הוא ידע להתנהל כמפקד בכל הדרגות, ידע על חשיבות ארגון הלוגיסטיקה ועל התנהלות בסביבה עוינת. הוא נהנה מהשפעה פוליטית והיה מודע לצורך לשמור על תמיכה מבית. מעל הכול, היה לו ברור בהחלט כיצד, באמצעות הצבת מטרות בנות השגה והסתמכות על הכוחות שבפיקודו ועל יכולותיו, ניתן לנהל את המערכה וגם לנצח בה."
קריירה צבאית > מלחמת חצי האי > 1808

ולסלי הביס את הצרפתים בקרב רוליסה (Roliça) ובקרב וימיירו (Vimeiro) ב-1808, אך הוחלף בתפקידו מיד לאחר זה האחרון. גנרל דרלימפל חתם אז על הסכם סינטרה, על פיו הצי המלכותי הבריטי יוציא את צבא צרפת מליסבון. דרלימפל חתם על ההסכם על דעת עצמו וכשנמתחה ביקורת על כך בבריטניה, הוא תלה את האשמה בולסלי. כל המעורבים הוחזרו לבריטניה ושם נפתחה חקירה רשמית בעניין. לבסוף התברר כי ולסלי היה זה שחתם על הסכם הפסקת אש עם הצרפתים אך לא היה מעורב בהחלטה על הסכם סינטרה.
בינתיים נפוליאון עצמו נכנס לספרד בראש כוחותיו כדי לדכא את המרד. המפקד החדש של הכוחות הבריטים בחצי האי, סר ג'ון מור, נהרג בקורונה בינואר 1809.
אף על פי שהמלחמה נגד צרפת לא התנהלה היטב מנקודת מבטם של הבריטים, חצי האי האיברי היה הזירה היחידה שבה הם, בשיתוף עם הפורטוגזים, הצליחו להציב התנגדות חזקה כנגד צרפת ובעלות בריתה. היה זה מצב מנוגד לכישלונו של חיל המשלוח להולנד, שנוהל בצורה גרועה האופיינית לאותה תקופה. ולסלי שלח מזכר ללורד קאסלריי בנוגע להגנתה של פורטוגל. הוא הדגיש את קיומם של גבולותיה ההרריים ותמך בהפיכתה של ליסבון כבסיס ראשי בשל העובדה שהצי המלכותי יוכל להגן עליה. קאסלריי והקבינט אישרו את המזכר ומינו את ולסלי כמפקד הכוחות הבריטיים בפורטוגל.