ארנסט מקפרלנד
ראשית הקריירה

לאחר שחרורו מהצי, שב מקפרלנד לאוקלהומה לתקופה קצרה, ואז החליט לעבור לאריזונה. הוא הגיע לפיניקס ב-10 במאי 1919, ולאחר כמה ימים מצא עבודה בבנק מקומי. בראותו שבבנק עמדו בפניו מעט מאוד אפשרויות קידום, הוא החל ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד. לפני שיצא ללימודיו, הוא רכש שטח אדמה של 160 אקרים (כ-650 דונם) ליד העיר קאסה גרנדה.
מקפרלנד למד משפטים במשך ארבעה סמסטרים לפני שלקח הפסקה. הוריו ואחיו הצעיר עברו לאריזונה. באותה תקופה, המליצו בסטנפורד שכל הסטודנטים למשפטים יעבירו סמסטר בתקופת התמחות. כשחש געגועים לביתו לאחר שנה בקליפורניה, הוא החל לעבוד במשרד עורכי הדין "פיליפס, קוקס ופיליפס" בפיניקס, שם הוא היה פקיד משפטי של מי שלימים יכהן גם הוא כמושל אריזונה, ג'ון קלהון פיליפס.
מקפרלנד גם הכיר מגוון של דמויות בממסד הפוליטי של אריזונה. עם השלמת תקופת ההתמחות שלו, הוא שב לסטנפורד. בסמסטר הקיץ של 1922 הוא השלים את התזה שלו לתואר דוקטור במשפטים. בנוסף הוא השלים את חובות השמיעה לתואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה. מאוחר יותר באותה שנה הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של אריזונה.
עם סיום לימודי המשפטים, עבר מקפרלנד להתגורר בקאסה גרנדה כדי לממש את זכותו על האדמה שרכש וכדי לפתוח את משרד עורכי הדין הראשון שלו. מצבה של כלכלת אריזונה באותה תקופה היה קשה, והוא השיג מעט מאוד עבודות משפטיות. עם מצב זה הוא התמודד באמצעות מעורבות בפוליטיקה. במהלך מערכת הבחירות למשרת המושל של 1922 הוא עבד במטה הבחירות של ג'ורג' האנט. לאחר שניצח האנט בבחירות, מונה מקפרלנד לתפקיד התובע הכללי של אריזונה.
באמצע 1924 שב מקפרלנד כדי להשלים את עבודת הגמר שלו לתואר המוסמך. מאוחר יותר אותה שנה הוא נבחר כפרקליט המחוז של פינאל. בשל דרישת החוק באריזונה שפרקליט המחוז יתגורר בעיר מושב המחוז, עבר מקפרלנד להתגורר בפלורנס, שם הוא שימש בתפקיד במשך שלוש שנים.
בינואר 1926 נשא מקפרלנד לאישה את קלייר קולינס. היכרותם הראשונה הייתה במסיבת חג המולד בסטנפורד ב-1919. לאחר מכן הם המשיכו בקשר מכתבים, וכאשר נבחר מקפרלנד לתפקידו, עבדה קולינס כמורה בבית הספר התיכון בפלורנס. לזוג נולד ב-1927 בן בשם ויליאם ארנסט, וב-1929 בת בשם ג'יין קלייר. ויליאם סבל ממחלה ונפטר ימים ספורים לפני לידת אחותו, שבעצמה נפטרה יומיים לאחר לידתה.
רעייתו של מקפרלנד סבלה מדיכאון בעקבות אובדן שני ילדיה. ב-1930 היא הראתה סימני התאוששות כאשר הזוג ציפה ללידת ילד. ילדתם השלישית, ג'ולייט, נולדה בלידה שקטה, וקלייר פיתחה סיבוכים של משכב לידה, שהובילו בסופו של דבר לפטירתה ב-12 בדצמבר 1930.
בפברואר אותה שנה ייצג מקפרלנד את המדינה בעתירתה הסופית של אווה דוגאן (אנ') לפני הוצאתה להורג, משימה שהייתה קשה מאוד עבורו. זמן קצר לאחר מכן הוא החליט שדי לו בתפקיד התובע. תחת זאת, הוא התמודד על מושב בבית המשפט הגבוה של מחוז פינאל, אך נוצח בבחירות על ידי השופט המכהן, א. ל. גרין.
לאחר סיום כהונתו כתובע המחוזי, חבר מקפרלנד לעוזרו הבכיר, טום פולברייט, ויחד הם הקימו את משרד עורכי הדין "מקפרלנד ופולברייט". משרד זה זכה להכרה ציבורית כאשר זכה מקרפלנד בערעור שהגדיר את ויני רות ג'וד (אנ') כבלתי שפויה, אך עיקר עיסוקו היה בתחום חוקי המים.
על אף הצלחתו בעריכת דין, עדיין קיווה מקפרלנד להיות שופט. ב-1934 הוא התמודד על התפקיד בפעם השנייה, והפעם הביס את א. ל. גרין בבחירות המקדימות ונבחר בבחירות הכלליות מבלי שניצב מולו מתמודד נוסף. ב-1935 הוא הושבע לתפקידו וכיהן על כס השיפוט במשך שש השנים הבאות.
בשל העומס הקל של עבודתו במחוז פינאל, קיבל מקפרלנד תיקים ממקומות אחרים באריזונה, שאפשרו לו לשבת על כס השיפוט בכל מחוז במדינה ולצבור ניסיון בסוגיות שונות בכל רחבי אריזונה. כשופט, פסיקותיו זכו לכבוד, והן נהפכו על פיהן על ידי ערכאות גבוהות יותר שלוש פעמים בלבד.
בעת שכיהן כשופט, החל מקפרלנד לנהל מערכת יחסים עם אלמנה בשם עדנה איבלנד סמית', שהייתה אם לילדה קטנה, ג'וול. סמית' לימדה היסטוריה ומתמטיקה בבית הספר התיכון של פלורנס עד שהשניים נישאו בטוסון ב-1 ביוני 1939. עם נישואיהם, אימץ מקפרלנד את בתה של זוגתו.