stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוחריד
היסטוריה > העת העתיקה

העיר המודרנית של אוחריד התפתחה מהעיר העתיקה ליכנידוס, ועובדה זו נזכרת במספר מקורות ביזנטיים שבהם נכתב שהעיר נמצאת על גבעה גבוהה ליד אגם בעל אותו שם. היוונים העניקו לעיר את שמה בעקבות מי האגם שהיו כחולים ושקופים והשם היה בשימוש גם בימי הביניים. העיר שכנה בסמוך לויה אגנטיה, שקישרה את הנמל האדריאטי של דורס, או דירכיון, אל ביזנטיון, וככל הנראה פיליפוס השני מלך מוקדון, הקים מבצר על הגבעה בעיר וזה קדם למבצר שהקים סמואיל מבולגריה במקום במאה ה-11. העדויות הארכאולוגיות מצביעות על כך שבאזור זה אומצה הנצרות בשלב מוקדם, ובישופים מליכנידוס השתתפו במספר רב של ועידות אקומניות. הבישוף הראשון של אוחריד שידוע עליו היה זוסימוש (344).
היסטוריה > ימי הביניים

במאה ה-6 חרבה העיר ברעידת אדמה, אולם נבנתה מחדש על ידי יוסטיניאנוס הראשון, שנולד בקרבתה, ונאמר כי קרא לה יוסטיניאנה פרימה (Justiniana Prima), כלומר, העיר החשובה ביותר מבין הערים החדשות שנקראו על שמו. דושן, לעומת זאת, טוען שכבוד זה היה שייך לעיר הרומית העתיקה סקופיה (סקופי), שהייתה עיר ספר נוספת באיליריה. העיר החדשה הייתה לבירת מחוז איליריה, ולמען הנוחות הפוליטית אף הפכה לבירה הדתית של חלקי האימפריה הנמצאים מדרום לדנובה (דרום הונגריה, בוסניה, סרביה, טרנסילבניה, נסיכות מולדובה וולאכיה). יוסטיניאנוס לא הצליח להשיג אישור מיידי לצעד זה מהאפיפיורים אגיפטוס הראשון או סילבריוס, ולמעשה זה נודעה, מלבד ערעור על הסמכות הנוצרית המקומית, גם פגיעה בזכויותיה העתיקות של סלוניקי כמייצגת האפיפיור באזורים האיליריים. למרות זאת, הבישופות החדשה טענה לזכות על, ואף השיגה מעמד עצמאי, מעמד עליו שמרה או נאבקה לשמרו לאורך כל ההיסטוריה שלה מאז. בלחצו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, הכיר האפיפיור ויגיליוס בזכויות הפטריארכיות של מטרופוליטן יוסטיניאנה פרימה בגבולות הרחבים של הטריטוריה האזרחית שלו, אולם האפיפיור גרגוריוס הראשון התייחס אל הפטריארך כמו אל יתר הבישופים האיליריים.
פלישות האווארים והסלאבים במאה ה-7 גרמה להרס המרכז הדתי באוחריד, ובמשך כמאתיים שנים המטרופוליטן לא היה פעיל. אולם, לאחר המרת דתם של שליטי איליריה הבולגרים בשנת 864 לנצרות, וכיבוש העיר בידי הבולגרים ב-867, שוב פרחה הבישופות, ונקראה בשם אחרידה, שם שהופיע לראשונה ב-879. בוועידת קונסטנטינופוליס הרביעית בשנת 869, שולבה בולגריה בדיוקסיה הביזנטית של קונסטנטינופול, וב-870 גורשו ממנה המיסיונרים הלטיניים. החל ממאורע זה קבע המטרופוליטן הביזנטי את מושבו באוחריד.
בין 990 ל-1015 הייתה העיר לבירת האימפריה הבולגרית הראשונה ובין 990 ל-1018 היא אף הייתה מקום המושב של פטריארכיית אוחריד, ושמשה כדיוקסיה של מספר אזורים שכבשו הבולגרים במקדוניה, תסליה ובתראקיה. לאחר שבסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית, כבש את העיר ב-1018, הורד הפטריארך של אוחריד לדרגת ארכיבישוף והוכפף לפטריארך קונסטנטינופול. הקשרים בין אוחריד לקונסטנטינופול התהדקו, אך היו גם מתנגדים לצעד זה, כמו תאופילקטוס מאוחריד (1078) שהיה אחד הפרשנים היווניים המפורסמים ביותר בימי הביניים. בתכתובותיו הוא שמר על העצמאות המסורתית של בישופות אוחריד, ולטענתו, לא נודעה לבישוף של קונסטנטינופול סמכות על בולגריה. כמקום מושבו של בישוף, הייתה אוחריד למרכז תרבותי חשוב. כמעט כל הכנסיות ששרדו בה נבנו על ידי הביזנטיים והבולגרים, ויתר הכנסיות מתוארכות לתקופת השלטון הסרבי קצר הימים בשלהי ימי הביניים. אוחריד נחשבת כמקום לידתו של האלפבית הקירילי, שככל הנראה נוצר על ידי קלמנט, כהרחבה של האלפבית הגלגוליטי.
בומונד הראשון מאנטיוכיה והצבא הנורמני שלו כבשו את העיר ב-1083. במאה ה-13 ובמאה ה-14 עבר השלטון בעיר בין נסיכות אפירוס, בולגריה, האימפריה הביזנטית וסרביה.
היסטוריה > השלטון העות'מאני ולאחריו

בשלהי המאה ה-14 נכבשה העיר על ידי האימפריה העות'מאנית ונשארה תחת שלטונה עד 1912. בתחילת המאה ה-16 הגיעה הארכיבישופות לשיא כוחה כאשר כללה את האפרכיות של סופיה, וידין, ולאכיה ונסיכות מולדובה, חלק מהפטריארכיה של פץ' לשעבר (כולל את פץ' עצמה), ואפילו את הדיוקסיות האורתודוקסיים של איטליה (פוליה, קלבריה וסיציליה), ונציה ודלמטיה.
הבישופים הלטיניים של אוחריד במאה ה-17 היו כנראה - כמו בישופי אוחריד בימינו - בישופים טיטולאריים בלבד, כלומר בישופים ללא דיוקסיה משלהם. מכיוון שעצמאותה הכנסייתית של אוחריד מקונסטנטינופול נראתה בתקופה המודרנית כאילו היא עלולה לפתוח פתח להשפעה קתולית בבולגריה, החליט ארסניוס, הפטריארך האורתודוקסי של קונסטנטינופול, לבטל אותה לבסוף ב-1767 באמצעות צו של הסולטאן העות'מאני מוסטפא השלישי. בשיא סמכותה, נמצאו תחת שיפוטה של בישופות אוחריד עשר דיוקסיות מטרופוליטניות ושש דיוקסיות בישופיות.
האוכלוסייה הנוצרית הצטמקה במהלך שנות השלטון העות'מאני וב-1664 היו בעיר רק 142 משפחות נוצריות. במהלך המאה ה-18 הפכה העיר למרכז סחר חשוב שישב על נתיב סחר ראשי, ובסוף המאה כבר התגוררו בה כ-5,000 תושבים. אזור אוחריד, בדומה לאזורים בבלקן, סבל מחוסר שקט בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. אצילים פיאודליים חצי-עצמאיים כמו מחמוד פאשה בושאטלייה ודיילאדין ביי שלטו בעיר ומרדו בממשלה המרכזית בכך שסירבו להעביר לה את כספי המסים, תוך שהם משתמשים בהם כדי לחזק את צבאותיהם הפרטיים. בסוף המאה ה-19 כבר היו באוחריד 2409 משפחות ו-11,900 תושבים, כאשר 45% מהם היו מוסלמים והיתר בעיקר נוצרים אורתודוקסיים.
הקהילה היהודית

תיעוד ליהודים רומניוטים ואשכנזים המתגוררים באוחריד קיים משלהי המאה ה-11. היהודים האשכנזים היו בעיקר פליטי רדיפות ומסע הצלב הראשון שמצאו מקלט בערי מקדוניה אשר היו נתונות בשליטת האימפריה הביזנטית. מהם נודע טוביה בן אליעזר שמקור משפחתו ממגנצא. בן אליעזר העמיד תלמידים רבים ואחד מהם לאו מונג המיר את דתו לנצרות אורתודוקסית וכיהן לימים כארכיבישוף של אוחריד. בהמשך נודע הרב יהודה משקוני אשר חי במהלך המאה ה-14.
ב-1395 נכבשה אוחריד על ידי צבאותיו של ביאזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך המאה ה-15 תקופת שלטונו של מהמט השני הוכרעה האימפריה הביזנטית, והעות'מאנים ביצעו טרנספר אוכלוסיות של יהודים ונוצרים מהשטחים האירופיים לשטחי אסיה הקטנה. יהודים רבים הגיעו לקונסטנטינופול והועסקו שם בעבודות כפייה שעיקרן שיקומה של העיר. יהודי אוחריד הקימו קהילה גדולה יחסית בקונסטנטינופול אשר נודעה במקורות כ"קהל אחרידה" או "קהל אוחריד" ולה שלושה בתי כנסת. אחד מהם בית הכנסת קהל אוחריד השוכן בשכונת באלאט עדיין עמד על תילו בראשית המאה ה-21. מראשית המאה ה-17 לא מתועדת עוד קהילה מאורגנת באוחריד.
אוכלוסיית העיר

אוכלוסיית העיר מונה כ-58,000 תושבים. כ-85% (47,386) מהתושבים הם מקדונים, 5% (כ-2,800) הם אלבנים ו-4% (כ-2,200) הם טורקים. רוב המקדונים הגיעו לאוחריד במאה ה-19 ובמאה ה-20 מהכפרים הסמוכים, מתוך מטרה למצוא עבודה, לעומת מגמה הפוכה של האלבנים באותה תקופה. מבחינת ההשתייכות הדתית יש באוחריד 47,386 נוצרים ו-5,016 מוסלמים.
אתרי העיר > רובעי העיר

הרובע התיירותי (הרובע המרכזי החדש)
ווסקה (בעיקר מוסלמי)
דרווארה (העיר העתיקה מתחת לגבעה)
טומבה (אזור מעבר עתיק)
רקה
פרשטאנישטה (כולל את הטיילת הראשית של העיר)
ביליאני איזבורי (אתרי בידור ומים)
קורזו (מרכז העיר המסחרי)
טוורדינה (המבצר העתיק שעל הגבעה)
דאליאן / גדראסקה פלאז'ה (חוף העיר)
אתרי העיר > מונומנטים ומוזיאונים

ליד כנסיית קלמנט מאוחריד נמצא בניין בית הספר הישן שהוסב למוזיאון. במכון למונומנטים היסטוריים והמוזיאון הלאומי של אוחריד נפתחו תערוכות בנושאים סלאביים ב-1985. בעיר מתקיימות כ-500 תערוכות ובהם מוצגים בין השאר תיאורים שונים של העיר במגוון דרכים (צילום, ציור וכדומה). לרגל יום השנה לפטירתם של מתודיוס וקיריל פורסם אוסף כתבים הקשור אליהם. אתרים חשובים נוספים הם מבצר סמואיל מהמאה ה-10 או ה-11, מוזיאון הכתבים הסלאביים, המסגד בשוק העירוני והמסגד בטומבה.
התיאטרון היווני העתיק, נבנה בסביבות שנת 200 לפסה"נ והוא היחיד מסוגו במקדוניה הצפונית. בתקופה הרומית שימש למלחמות גלדיאטורים ולהוצאות להורג של נוצרים. לאחר נפילת האימפריה הרומית הוא הוזנח, ננטש ונקבר תחת הריסות. נתגלה במקרה בשנות ה-80 בעת הכשרת המקום לבנייה. המקום שופץ והוכשר להופעות תיאטרון, שירה, בלט ועוד.
אתרי העיר > כנסיות באזור

ישנה אגדה הנתמכת על ידי עדות של נוסע עות'מאני מהמאה ה-15 בשם אבליה קלביה שבעיר היו 365 כנסיות, אחת כנגד כל יום בשנה. כיום מספר זה קטן בהרבה. אולם, בימי הביניים אוחריד זכתה לכינוי ירושלים הסלאבית.
כנסיית סופיה הקדושה
כנסיית פנטלאון הקדוש
כנסיית יוחנן כותב הבשורה
כנסיית זאום הקדוש
כנסיית נאום הקדוש
כנסיית פטקה הקדושה
כנסיית סטפן הקדוש
שרידים של בזיליקת ארסמוס הקדוש מהתקופה הנוצרית המוקדמת (המאה ה-4)
מבצר של הצאר סמואיל
מוזיאון לתרבות הכתיבה הסלאבית
תיאטרון עתיק
מלבד היותה מרכז דתי אזורי חשוב, אוחריד היא גם מקור לידע ותרבות פאן-סלאבית. הכנסייה המשוחזרת בפלאושניק, שנהרסה על ידי העות'מאנים בעבר, הייתה למעשה אחת מהאוניברסיטאות העתיקות ביותר בעולם המערבי, והיא מתוארכת לתקופה שלפני המאה ה-10.
במרחק של כ-20 קילומטרים מאוחריד נמצאת כנסיית אם האלוהים הקדושה. כנסייה זו נמצאת ליד הרי גליצ'יקה לחופי אגם אוחריד ובסמוך לכפר הדייגים טרפייצ'ה. הכנסייה, ביחד עם סווטי נאום הנמצא במרחק 25 קילומטרים דרומית לעיר, היא בין המונומנטים ההיסטוריים החשובים ביותר באזור.
תחבורה וכלכלה

נמל התעופה אוחריד שוכן במרחק מספר קילומטרים בכיוון צפון-מערב מהעיר, ובכל שנה עוברים בו כ-800 כלי טיס ו-30,000 נוסעים. נמל זה הוא אחד משני הנמלים הבינלאומיים במקדוניה הצפונית.
התשתית התחבורתית באוחריד במצב טוב. הדרך הראשית מגוסטיבר וקיצ'בו עוברת דרך העיר, ומסתיימת בעיר הבירה סקופיה. מכביש זה יש התפצלויות לכיוון ביטולה וסטרוגה, וכן לכיוון הגבול עם יוון ואלבניה. התפצלות נוספת מובילה לעיר האלבנית פוגרדץ. עם זאת, בדרך זו מתרחשות תאונות דרכים בכמות לא מבוטלת, וחלקן קטלניות. ישנם תכנונים לבנות מסילת רכבת מקיצ'בו שתעבור דרך העיר לכיוון שטרוגה ואלבניה. באגם אוחריד מופעלות מספר סירות בתשלום בנתיב אוחריד-סווטי נאום (עיירה קטנה במקדוניה הצפונית).
בעונת הקיץ יש חשיבות רבה לתיירות כאחד מבסיסי הכלכלה המקומית. מרכז העיר ההיסטורי והאגם מושכים תיירים רבים מכל העולם. חיי הלילה בתקופה זו פעילים מאוד. בחלק הדרומי של העיר יש מלונות רבים שבדרך כלל מלאים בתקופה זו.
כמו כן, תושבי אוחריד מתפרנסים מאספקת שירותים שונים לתיירים. רוב האוכלוסייה מתפרנסת מעסקים קטנים וממסחר.
מאורעות שנתיים

פסטיבל הקיץ אוחריד: פסטיבל תיאטרון ומוזיקה שנתי בין יולי לאוגוסט.
הפסטיבל הבלקני לשירים ולריקודי פולקלור - פסטיבל פולקלור ומוזיקה שנתי בתחילת יולי.
הפסטיבל הבלקני של כיכר המוזיקה - פסטיבל מוזיקה באוגוסט שבו משתתפים מוזיקאים אתניים מכל חבל הבלקן.
ערים תאומות

סלובניה פיראן, סלובניה
רוסיה פודולסק, רוסיה
אוסטרליה וולונגונג, אוסטרליה
מונטנגרו בודווה, מונטנגרו
הולנד קטוויק, הולנד
קרואטיה וינקובצ'י, קרואטיה
בולגריה פלובדיב, בולגריה
הרפובליקה העממית של סין דאליין, הרפובליקה העממית של סין
קנדה וינדזור, קנדה
אלבניה פוגרדץ, אלבניה
סרביה קראגויבאץ, סרביה
סרביה זמון, סרביה
ישראל גבעתיים, ישראל (מ־2019)
לקריאה נוספת

Ohrid und seine Kunstschatzkammer, hrsg. vom Fonds für Tourismus Ohrid (Deutsche Übersetzung von Ivanka Krecova). Ohrid 1994.
Lexikon des Mittelalters (LMA). München 1980ff, S.1378-1379, ISBN 3-423-59057-2
הערות שוליים

↑  פרוקופיוס, היסטוריה ארקאנה, xv
↑  Les églises séparées, פריז, 1856, 240
↑  Duchesne, op. cit., 233-237
↑  ג'ני לבל, גאות ושבר -  פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת ועד עדות הספרדים ועדות המזרח בירושלים, ירושלים, 1986, עמודים 17-19.
↑  מפקד האוכלוסין של 2002 במקדוניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559631405171  GND: 4043401-1  LCCN: n80123400  MusicBrainz: a62d2405-400a-41ff-b2ea-7665611f07af  NKC: ge307746  NLG: 1910  NSK: 000522061  SUDOC: 027401936  VcBA: 497/2450  VIAF: 146582198   WorldCat (עם VIAF): 146582198 
"הבשורה מאוחריד" - איקונין מהמאה ה-14 בכנסיית קלמנט הקדוש
בית משפחת רובווי
התיאטרון היווני העתיק באוחריד
כנסיית יוחנן כותב הבשורה
אגם אוחריד
מבט מרחוק על העיר
אליזבת ייטס

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1868 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  16 בינואר 1940 (בגיל 71) דבלין, אירלנד 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לאמנות ועיצוב 
 
אליזבת ייטס, באנגלית: Elizabeth Yeats (11 במרץ 1868 - 16 בינואר 1940), הידועה בשם לולי, הייתה מחנכת ומוציאה לאור אנגלו-אירית. היא עבדה כמורה לאמנות ופרסמה כמה ספרים על אמנות, והייתה מייסדת הוצאת Dun Emer שפרסמה כמה יצירות של אחיה W.B. Yeats. היא הייתה המדפיס המסחרי הראשון באירלנד שעבד אך ורק עם מכונות יד.
ביוגרפיה

אליזבת ייטס נולדה ברחוב פיצרוי 23, לונדון. היא הייתה בתם של האמן האירי ג'ון באטלר ייטס וסוזן ייטס (לבית פולקספן). היא הייתה אחות של ג'ק וסוזן מרי "לילי" ייטס. מגיל ארבע התגוררה במרוויל, סליגו, בביתו של סבה ויליאם פולקספן. בנובמבר 1874 עברה משפחתה למערב קנזינגטון, לונדון. המטפלת שלה הייתה מרתה ג'וויט מ-1876 עד 1879 לפני שהמשפחה עברה לפארק בדפורד, צ'יזוויק, ב-1878.
ייטס חזרה למחוז דבלין בשנת 1881. היא נרשמה, יחד עם אחותה סוזן, לבית הספר לאמנות של דבלין בשנת 1883 ולמדה שיעורים באגודה המלכותית של דבלין.
המשפחה עברה לדרום קנזינגטון, לונדון, בשנת 1886. בעודה שם ייטס התחילה לכתוב סיפורת ופרסמה מגזין תוצרת בית, The Pleiades, עם שישה חברים, שתרמו 'סיפור ללא עלילה' לגיליון חג המולד 1888.
ייטס גם למדה בבית הספר לאמנות צ'יזוויק עם אחותה סוזן ואחיה ג'ק באטלר ייטס, למדה "רישום חופשי על כל ענפיו, גאומטריה ופרספקטיבה מעשית, ציור חרס ואריחים, עיצוב למטרות דקורטיביות".
בשנות ה-90 בבדפורד פארק, לונדון הוכשרה כגננת בקולג' פרובל בדפורדשייר. היא למדה הוראה בבית הספר התיכון בדפורד פארק. בשנת 1892, כאשר הושלמה הכשרתה, היא לימדה אמנות באגודת פרובל, בתיכון צ'יזוויק ובית הספר המרכזי של הקרן.
ביוגרפיה > קריירה

הרצאות והוצאה לאור של ארבעה מדריכי ציור פופולריים: עבודת מכחול (1896), לימודי עבודות מכחול של פרחים, פירות ובעלי חיים (1898), ספר העתקת עבודות מכחול (1899), ולימודי מכחול יסודי (1900) הביאו לאליזבת הכנסה טובה.
היא הוכשרה ועבדה כמורה לאמנות והייתה חברה בחוג של ויליאם מוריס בלונדון לפני שמשפחתה חזרה לדבלין בשנת 1900. ייטס כתבה ויצרה את יצירות האמנות עבור Elementary Brush-Work Studies (יצא לאור בשנת 1900), ספר חינוכי המלמד ילדים צעירים את הטכניקה של ציור פרחים וצמחים בשיטה הפשוטה שלה. ייטס למדה דפוס בחברת הדפוס לנשים בלונדון.
בדבלין, היא נעתרה להזמנה להצטרף לאיוולין גליסון כדי להקים את גילדת דן אמר יחד עם לילי, שהייתה רוקמת. "השם דן אימר (מבצר אמר) נקרא על שם ליידי אמר, אשתו של הגיבור Cúchulainn, הידועה בפולקלור האירי בזכות יופיה וכישוריה האמנותיים."  ייטס ניהלה את הוצאת דן אמר משנת 1902 עם בית דפוס שנרכש מעיתון פרובינציאלי. העיתונות הייתה ממוקמת בביתה של אוולין גליסון. המפעל הוקם מתוך כוונה להכשיר נשים צעירות בכריכת ספרים ובדפוס וכן ברקמה ואריגה. בשנת 1903 ייטס החלה להדפיס וספרה הראשון של הוצאת דן אמר היה In the seven woods של W.B. Yeats (1903).
מחירי בית הדפוס עלו על איכות העבודה שהם ייצרו, וכתוצאה מכך העיתונות (כמו הגילדה) הייתה בסיכון כלכלי לעיתים קרובות. 11 ספרים, מעוטרים בפסטלים מאת ג'ורג' ויליאם ראסל, הופיעו תחת חותמת דן אמר. לאליזבת ייטס היו חילוקי דעות עם אחיה ויליאם על הנחיותיו כעורך ספרותי. היא גם לא אהבה את אוולין גליסון. באוקטובר 1906 היא נסעה לניו יורק כדי לפרסם את מוצריה אך פרסמה את ספרו האחרון של דן אמר "תגליותיו של ויליאם" (1907) בסוף נובמבר כשחזרה לדבלין.
לאחר שנים רבות של יחסים מתוחים בין האחיות ייטס ואוולין גליסון, הקשר העסקי ביניהן הופסק סופית. לאחר מכן, ב-1908, לולי ואחיה ויליאם הקימו את הוצאת קואלה, ופרסמו למעלה מ-70 ספרים, כולל 48 של המשורר. ייטס ניהלה את העיתונות בעוד אחותה לילי שלטה בקטע הרקמה. קואלה המשיכה להיות עסק משפחתי, קואלה הפיקה ספרים מפוארים.
היא עבדה עם Cuala Press עד מותה ב-16 בינואר 1940.
הערות שוליים

↑  Lewis, Gifford. The Yeats sisters and the Cuala. (Irish Academic Press, 1994
↑  Coleman, Zoe. "Susan and Elizabeth, The Yeats Sisters From the Dun Emer Guild to Cuala Industries". Women's Museum of Ireland
1 2 3 4  Allen, Nicholas (2009). "Yeats, Elizabeth Corbet ('Lollie')". In McGuire, James; Quinn, James (eds.). Dictionary of Irish Biography. Cambridge: Cambridge University Press.
↑  Gifford, Lewis (1994). The Yeats sisters and the Cuala. Blackrock: Irish Academic Press
↑  881 – Chiswick School of Art, Bedford Park, London,
↑  Coleman, Zoe. "Susan and Elizabeth, The Yeats Sisters From the Dun Emer Guild to Cuala Industries". Women's Museum of Ireland. Women's Museum of Ireland.
1 2  Joan., Hardwick (1996). The Yeats sisters : a biography of Susan and Elizabeth Yeats. London: Pandora
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119419572  ISNI: 0000 0000 6675 2003  LCCN: n85369249  NTA: 070294194  SNAC: w6445js8  SUDOC: 165307587  Trove: 1251675  ULAN: 500121360  VIAF: 13117691   WorldCat (עם VIAF): 13117691 
אליזבת קורבת ייטס, דיוקן צויר על ידי אחיה, 1899
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1989

| --- | --- |

 מספר התחרות:  3
 גמר:  28 ביוני 1989
 מנחים:  זיזי ז'נמייר אלן דו
 רשת השידור המפיקה:  France 3
 מיקום האירוע:  פאלה דה קונגרה, פריז, צרפת
 המפקח על התחרות:  פרנק נף
 השיר הזוכה:  צרפת אגנס לטסטו הממלכה המאוחדת טסויה קומקאווה
 שיטת הניקוד:  חבר מושבעים מקצועי העניק 2 פרסים ו-2 פרסים מיוחדים עבור מחול קלאסי ומחול עכשווי
 מספר משתתפות:  17
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  קפריסין קפריסין   פורטוגל פורטוגל
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אין
 מדינות שפרשו מהתחרות:  אין
 מופעי פתיחה/ביניים:  "Concerto en Ré" של L'École du Ballet de l'Ópera de Paris
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות שעלו לגמר   מדינות משתתפות שלא העפילו לגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון לרוקדים צעירים 1987 אירוויזיון לרוקדים צעירים 1991 ← 
האירוויזיון לרוקדים צעירים 1989 הוא התחרות הרביעית של האירוויזיון לרוקדים צעירים. את התחרות אירחה צרפת בפאלה דה קונגרה והתקיימה ב-28 ביוני 1989.
פורמט

המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים

המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
צרפת צרפת – רולאן פטיט (ראש חבר השופטים)
דנמרק דנמרק – פרנק אנדרסן
איטליה איטליה – פאולו בורטולוצי
ארגנטינה ארגנטינה – אוסקר ערייז
צרפת צרפת – איגור אייזנר
גרמניה גרמניה -  ג'ון נומייר
ברית המועצות ברית המועצות - יקטרינה מקסימובה
שווייץ שווייץ - היינץ' ספוירלי
ברית המועצות ברית המועצות - ולדימיר וסילייב
מדינות משתתפות

17 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
| מדינה | אמן |
| --- | --- |
איטליה איטליה: דנילו מזוטה
קפריסין קפריסין: הלן אוקיף
קנדה קנדה: שריס ברטון
יוגוסלביה יוגוסלביה: דינו בקסה
פורטוגל פורטוגל: אנה לקרדה
נורווגיה נורווגיה: הילדה אולסן
אוסטריה אוסטריה: יורגן וגנר
מדינות משתתפות > גמר

אל הגמר העפילו 10 מדינות:
| פרס | מדינה | שֵׁם |
| --- | --- | --- |
| פרס ריקוד עכשווי | צרפת צרפת | אגנס לטסטו |
| פרס בלט קלאסי | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | טסויה קומקאווה |
| פרס מיוחד של חבר השופטים (קלאסי) | שווייץ שווייץ | כריסטינה מקדרמוט |
| פרס מיוחד של חבר השופטים (עכשווי) | ספרד ספרד | מריה גימנז ואיגור יברה |
| - | בלגיה בלגיה | ג'רלדין בוסארט |
| - | דנמרק דנמרק | רייצ'ל הסטר ומרטין וודל |
| - | פינלנד פינלנד | פטרי טויבנן |
| - | הולנד הולנד | גבי בארס וליאון פרונק |
| - | שוודיה שוודיה | מארי לינדקוויסט |
| - | גרמניה גרמניה | פטריק בקר |
ראו גם

אירוויזיון 1989
הערות שוליים

1 2 3  "Eurovision Young Dancers 1989: About the show". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2017-12-06. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אי-שוויון המשולש

במתמטיקה, אי-שוויון המשולש הוא אי-שוויון מהצורה  \ d(A,C)\leq d(A,B)+d(B,C), כאשר  \ d(\cdot ,\cdot ) היא פונקציית מרחק. אי-השוויון מתאר את העובדה הגאומטרית שהקו הישר הוא הדרך הקצרה ביותר בין שתי נקודות; בפרט, אורכה של צלע במשולש אינו עולה על סכום אורכי הצלעות האחרות. אי-שוויון המשולש נחשב לתכונה יסודית של כל שיטה למדידת מרחק, ומשום כך מניחים, כאקסיומה, שהוא מתקיים בכל מרחב מטרי או נורמי. הגרסה החזקה  \ d(A,C)\leq \max\{d(A,B),d(B,C)\} נקראת אי-שוויון המשולש למטריקות לא ארכימדיות.
אי-שוויון המשולש בין מספרים ממשיים

ניתן לראות את אי-שוויון המשולש במספרים הממשיים כמקרה פרטי של אי-השוויון על הישר הממשי. כיוון שהמרחק בין שתי נקודות על הישר נמדד באמצעות הערך המוחלט, אי-השוויון במקרה זה שקול ל- \ |a-c|\leq |a-b|+|b-c|, לכל  \ a,b,c\in R.
כשבוחרים c=0, b=y ו-a=x+y, מתקבלת הצורה החלופית  \ |x+y|\leq |x|+|y|. צורה זו אפשר להוכיח בעזרת חיבור שני האי-שוויונים  \ -|x|\leq x\leq |x| ו- \ -|y|\leq y\leq |y|, או בדיקה של האפשרויות השונות לסימנים של x ושל y.
גרסה נוספת של אי-שוויון המשולש היא:  {\bigg |}|x|-|y|{\bigg |}\leq |x-y|.
אי-שוויון המשולש בין מספרים ממשיים > הוכחה פורמלית

לצורך הוכחת אי השוויון נשתמש בתכונות  \ |a|=|-a| ו- \ a\leq |a|. אם  \ x+y\geq 0 אז  \ |x+y|=x+y\leq |x|+|y|. אחרת,  \ x+y<0 ומכאן  \ |x+y|=-x-y\leq |-x|+|-y|=|x|+|y| ולכן  \ |x+y|\leq |x|+|y|.
דרך נוספת היא להשתמש בשוויון  \ |a|=\max\{a,-a\}, ואז  \ |x+y|=\max\{x+y,-x-y\}\leq \max\{|x|+|y|,|-x|+|-y|\}=\max\{|x|+|y|,|x|+|y|\}=|y|+|x|.
אי-שוויון המשולש בין מספרים ממשיים > המקרה המרוכב

אי-שוויון המשולש במישור המרוכב הוא הטענה  \ |x+y|\leq |x|+|y|, המתייחסת למספרים מרוכבים. ניתן להוכיח את נכונותו שם בכמה דרכים: גאומטרית, הוא שקול לתכונות היסוד של משולש; אלגברית, אפשר לקבל אותו על ידי העברת אגפים מתאימה והעלאה בריבוע; וניתן להסיק אותו מאי-השוויון הממשי באמצעות משפט פיתגורס.
אי-שוויון המשולש במרחבים מופשטים

אי-שוויון המשולש מבטא את העובדה שלא ניתן לקצר את הדרך מ-A ל-C על ידי מעבר בנקודה B. זוהי תכונה יסודית כל-כך של מושג ה"מרחק", עד שהיא מהווה אחת מהאקסיומות המגדירות מטריקה ומרחב מטרי. מאותה סיבה, מניחים את האקסיומה  \ \|x+y\|\leq \|x\|+\|y\| בהגדרה של נורמה ומרחב נורמי.
ראו גם

אי-שוויון המשולש האינטגרלי
אירוויזיון לרוקדים 2007

| --- | --- |

 מספר התחרות:  1
 גמר:  1 בספטמבר 2007
 מנחים:  גרהם נורטון   קלאודיה וינקלמן
 רשת השידור המפיקה:  BBC
 מיקום האירוע:  הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת
 השיר הזוכה:  פינלנד פינלנד - פינקטיה קוקולה וג'וסי ואנהנאן
 שיטת הניקוד:  כל מדינה מעניקה 1–8, ו-12 נקודות ל-10 הריקודים המועדפים עליה
 מספר משתתפות:  16
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אוסטריה אוסטריה דנמרק דנמרק  פינלנד פינלנד  גרמניה גרמניה  יוון יוון  אירלנד אירלנד  ליטא ליטא  הולנד הולנד  פולין פולין  פורטוגל פורטוגל  רוסיה רוסיה  ספרד ספרד  שוודיה שוודיה  שווייץ שווייץ  אוקראינה אוקראינה  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 סיימו עם 0 נקודות:  שווייץ שווייץ
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות המשתתפות
 →  אירוויזיון לרוקדים 2008 ← 
אירוויזיון לרוקדים 2007 הייתה תחרות "האירוויזיון לרוקדים" הראשונה. התחרות התקיימה ב-1 בספטמבר 2007 בלונדון בה השתתפו 16 מדינות. הקומיקאי גרהם נורטון וקלאודיה וינקלמן הנחו את התחרות.
המדינה שזכתה במקום הראשון בתחרות הייתה פינלנד עם 132 נקודות, במקום השני זכתה אוקראינה עם 121 נקודות ובמקום השלישי זכתה אירלנד עם 95 נקודות.
מקום התחרות

המקום המארח היה מרכז טלוויזיה של ה-BBC בלונדון, אשר נפתח בשנת 1960. במרכז זה הופיעו כתוכניות רבות של ה-BBC. הוא היה אחד המרכזים הגדולים ביותר בעולם עד סגירתו במרץ 2013.
הפקה

התחרות התקיימה על ידי ה-BBC, והייתה הפקה משותפת של Splash Media ושל Sunset + Vine.
מדינות משתתפות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא לתרגם את הטבלה.
| סדר | מדינה | רקדנים | סגנונות ריקוד | מקום | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 01 | שווייץ שווייץ | Denise Biellmann & Sven Ninnemann | פסודובלה וסווינג | 16 | 0 |
| 02 | רוסיה רוסיה | מריה סיטל & Vladislav Borodinov | רומבה ופסודובלה | 7 | 72 |
| 03 | הולנד הולנד | Alexandra Matteman & Redmond Valk | צ'ה צ'ה צ'ה ורומבה | 12 | 34 |
| 04 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | קמילה דלאראפ & Brendan Cole | רומבה וסגנון חופשי | 15 | 18 |
| 05 | אוסטריה אוסטריה | Kelly & Andy Kainz | ג'ייב ופסודובלה | 5 | 74 |
| 06 | גרמניה גרמניה | וולק הגנברט & Oliver Seefeldt | סמבה וסגנון חופשי | 8 | 59 |
| 07 | יוון יוון | Ourania Kolliou & Spiros Pavlidis | ג'ייב וסירטאקי | 13 | 31 |
| 08 | לטביה לטביה | Gabrielė Valiukaitė & Gintaras Svistunavičius | פסודובלה ופולק לטבי מסורתי | 11 | 35 |
| 09 | ספרד ספרד | Amagoya Benlloch & Abraham Martinez | צ'ה צ'ה צ'ה ופסודובלה | 10 | 38 |

| 10 | אירלנד אירלנד | Nicola Byrne & Mick Donegan | ג'ייב ופנדנגו | 3 | 95 |
| 11 | פולין פולין | Katarzyna Cichopek & Marcin Hakiel | צ'ה צ'ה צ'ה וריקוד ראווה | 4 | 84 |
| 12 | דנמרק דנמרק | Mette Skou Elkjær & David Jørgensen  | רומבה וריקוד ראווה | 9 | 38 |
| 13 | פורטוגל פורטוגל | Sónia Araújo & Ricardo Silva | טנגו וג'ייב | 6 | 74 |

| 14 | אוקראינה אוקראינה | Yulia Okropiridze & Illya Sydorenko | קוויקסטפ וריקוד ראווה | 2 | 121 |
| 15 | שוודיה שוודיה | Cecilia Ehrling & Martin Lidberg | פסודובלה ודיסקו פיוזן | 14 | 23 |
| 16 | פינלנד פינלנד | Katja Koukkula & Jussi Väänänen | רומבה ופסודובלה | 1 | 132 |
מגישי ניקוד

שווייץ שווייץ - ססיל בהלר
רוסיה רוסיה - ליקה קרמר
הולנד הולנד - מרקוס ואן טיילינגן
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - קירסטי גאלאכר
אוסטריה אוסטריה - פיטר ל. אפינגר
גרמניה גרמניה - אליס קסלר ואלן קסלר
יוון יוון - ג'ורג' אמיראס
ליטא ליטא - לאביה סורנייט-קרינה
ספרד ספרד - ישוע אלווארז
אירלנד אירלנד - פמלה פלוד
פולין פולין - אבלינה קופיק
דנמרק דנמרק - לואיז וולף
פורטוגל פורטוגל - מרתה לייט דה קסטרו
אוקראינה אוקראינה - סווטסלב וולוך
שוודיה שוודיה - אולריקה בנגטסון
פינלנד פינלנד - יוהנה פירטילהטי
ראו גם

האירוויזיון לרוקדים
הערות שוליים

↑  רותה קופפר, תחרות הריקודים של האירוויזיון תשודר במוצ"ש, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2007
↑  עכבר העיר, דוז פואה על הפירואט, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2007
מרכז טלוויזיה של ה-BBC בלונדון
אלברכט פיסטר (מתמטיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1934 (בן 90) מינכן, גרמניה הנאצית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 מנחה לדוקטורט:  Karl Stein, Martin Kneser 
 מוסדות:  אוניברסיטת מיינץ 
 תלמידי דוקטורט:  Jon Kristinn Arason, Yong-Moo Kim, Michael Meurer, Michael Kassner, Mahmoud Amer, Klaus Köhnen, Oliver Heddings 
 
אלברכט פיסטר (בגרמנית: Albrecht Pfister; נולד ב-30 ביולי 1934) הוא מתמטיקאי גרמני המתמחה באלגברה ובפרט תבניות ריבועיות.