stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן סנדרס ואן המסן
הערות שוליים

↑  Burr Wallen. "Hemessen." Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press. Web. 20 Dec. 2016
1 2  Jan Sanders van Hemessen, Christ as Triumphant Redeemer at Sotheby's
↑  Snyder, 443-445
1 2 3  Jan Sanders van Hemessen at Sotheby's
1 2  Jan van Hemessen at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
1 2  4 paintings by or after Jan Sanders van Hemessen, Art UK: see extended Oxford Dictionary of Art and Artists biography, under "artist profile". Retrieved 1 March 201
↑  Workshop of Jan Sanders van Hemessen, The Calling of Matthew at the Metropolitan Museum of Art
↑  Kemperdick, 98
↑  Larry Silver, p. 71-73
↑  Bret Rothstein, Beer and Loathing in Antwerp, in: Art History, 35 (2012), pp. 886-907
↑  ArthurJ. DiFuria, Genre Imagery in Early Modern Northern Europe: New Perspectives, Routledge, 2017
↑  Marc Lévêque, Psychosurgery: New Techniques for Brain Disorders, Springer Science & Business Media, 18 Feb 2014, p. 3
↑  Hans O. Luders, Textbook of Epilepsy Surgery, CRC Press, 11 Jul 2008, p. 7
↑  The Surgeon at the Prado Museum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14966548b (data)  BPN: 19309563  GND: 124643809  ISNI: 0000 0000 7986 7045  KulturNav: 7af6c4bb-742b-4cb1-9a8f-72d787eeec3a  LCCN: n83195078  NKC: jn20011018105  NTA: 069953767  RKD: 37345  SUDOC: 160155282  ULAN: 500004571  VIAF: 22412393   WorldCat (עם VIAF): 22412393 
יאן ואן המסן, מריה מגדלנה עם לוט, 1550
יאן ואן סנדרס המסן, בבית בושת, 1540-1550
יאן ואן המסן, המנתח, סביב 1550
יאן סנדרס ואן המסן, דיוקן של אדם ניצב לפני נוף, 1530
פנחס פישלר

| --- | --- |
פישלר בפברואר 2016
פישלר בפברואר 2016
 לידה:  10 ביוני 1955 (בן 69) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 תחומי מחקר:  דין פלילי, משטרת ישראל
 פרסים והוקרה:  עיטור כבוד מטעם תנועת אומ"ץ
 
פנחס (פיני) פישלר (נולד ב-10 ביוני 1955) הוא עורך דין ישראלי, לשעבר מנהל לשכת ראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  התנצלות בעניין עו"ד פנחס (פיני) פישלר, באתר הארץ, 25 ביולי 2006
יורם אגמון

| --- | --- |

 לידה:  1939 (בן 86 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 109   מפקד טייסת 69   מפקד בסיס חצור  נספח חיל האוויר בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
יורם אגמון (נולד ב-1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות. אגמון פיקד על בסיס חצור וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית.
ביוגרפיה

אגמון התגייס לצה"ל ושירת תחילה כחייל בחיל הרגלים, אך לאחר כשנתיים התנדב לקורס טיס (מס' 36) אותו סיים במגמת קרב במרץ 1962. לאחר קורס האימון המתקדם המבצעי שובץ כטייס בטייסת סופר מיסטר. לאחר מכן עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 ("שחק"), שירת בטייסת 101 וכמדריך בבית הספר לטיסה. ב-14 ביולי 1966 רשם את הפלת הבכורה העולמית במטוס המיראז' 3 כשהפיל באש תותחים במהלך קרב אוויר מטוס מיג 21 של חיל האוויר הסורי. בסך הכל הפילו טייסי חיל האוויר שטסו במטוס זה 13 מטוסי אויב. במהלך מלחמת ששת הימים לחם אגמון כטייס "שחק" והשתתף במבצע מוקד בגיחת הפצצת שדה התעופה אל מינייה במצרים. ב-15 ביולי 1967 הפיל מטוס סוחוי 7 של חיל האוויר המצרי במהלך קרב אוויר בסמוך לתעלת סואץ. באותו חודש מונה למ"מ סמ"ט בטייסת 101 ("הקרב הראשונה").
בראשית 1969 נבחר למשלחת הראשונה שיצאה לקליטת מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") מארצות הברית.
בשובו לישראל שירת כסמ"ט א' בטייסת 201 ("האחת"), טייסת ה"קורנס" הראשונה. במסגרת זו לקח חלק בגיחות רבות במהלך מלחמת ההתשה, בהן "גביר 30" - גיחת ההפצצה הראשונה של מערך הקורנס במהלכה הופצצה סוללת טילי נ"מ SA-2 מצרית באבו סואר, אגמון היה שותף בקרב האוויר בו הופל מטוס מיג 21 מצרי, הפלה ראשונה למטוסי ה"קורנס" שנזקפה לזכות הטייסת. הוא השתתף בגיחות רבות במבצעי פריחה וכן השתתף במלחמת שלושת הימים בגבול סוריה.
ב-1972 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק"), טייסת סקייהוק. בספטמבר 1973 מונה למפקד טייסת 69 ("הפטישים"), טייסת מטוסי "קורנס". חודש לאחר מכן פרצה מלחמת יום הכיפורים והטייסת תחת פיקודו ביצעה כ-850 גיחות מבצעיות ורשמה 11 הפלות של מטוסי אויב. 4 מלוחמי הטייסת נהרגו במלחמה ו-8 נוספים נפלו בשבי.
בהמשך שירותו בחיל האוויר שירת במטה החיל. ב-1979 מונה למפקד בסיס חצור, תפקיד אותו מילא עד 1982. תפקידו הבא היה נספח חיל האוויר בארצות הברית, תפקיד אותו מילא עד 1985.
הפלות

במהלך שירותו הפיל אגמון שישה מטוסי אויב: אחד ב-1966, כמתואר לעיל; אחד במלחמת ששת הימים; אחד במלחמת ההתשה; שניים במלחמת יום הכיפורים; ואחד בשנת 1974.
| מס' | תאריך הקרב | המטוס המפיל | המטוס שהופל | חימוש | פרטים והערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 14 ביולי 1966 | מיראז' 3, מספר זנב 59 | סוריה מיג 21 סורי | תותחים | הפלת בכורה עולמית למטוס מיראז' 3 |
| 2 | 9 ביוני 1967 | מיראז' 3 | מצרים מיג 19 מצרי | תותחים |  |
| 3 | 15 ביולי 1967 | מיראז' 3, מספר זנב 51 | מצרים סוחוי Su-7 מצרי | תותחים? |  |
| 4 | 13 באוקטובר 1973 | F-4 פנטום, מספר זנב 09 | סוריה מיג 21 סורי | ? | נווט: דניאל וויטמן |
| 5 | 16 באוקטובר 1973 | F-4 פנטום | סוריה מיג 21 סורי | ? | נווט: דניאל וויטמן |
| 6 | 29 באפריל 1974 | F-4 פנטום | סוריה מיג 21 סורי | ? | נווט: מאיר גור |
לקריאה נוספת

דני שלום, כרעם ביום בהיר - מבצע מוקד: כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר - פרסומי תעופה, ראשון לציון, 2002.
דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967 - 1970), באוויר - פרסומי תעופה, ראשון לציון, תשס"ז, 2007.
ביאורים

↑  מטוס המירז' אותו הטיס אגמון ועמו הפיל את מטוס המיג 21 הסורי היה מירז' 59 (מאוחר יותר שונה מספרו ל-159), שהיה אחד משני מטוסי מירז' שבהם הושג מספר ההפלות הגדול ביותר למטוס כלשהו בחיל האוויר.
↑  אגמון הוא היחיד מבין עשרת הטייסים שיצאו במשלחת ראשונה זו שעבר את כל המשך שירותו בשלום. שלושה מהם נהרגו: סא"ל שמואל חץ נהרג במלחמת ההתשה; סא"ל אהוד חנקין ורס"ן שאול לוי נהרגו במלחמת יום הכיפורים. ארבעה נפלו בשבי במהלך מלחמת ההתשה: רמי הרפז, מנחם עיני, אחיקר (לוס) אייל ויצחק פיר; דוד יאיר, שהיה הנווט בגיחה שבה נפל יצחק פיר בשבי חולץ במבצע לילי ממצרים. מטוסם של אביהו בן-נון ושאול לוי נפגע במהלך גיחה ב-1970 אך נחת ברפידים בשלום.
הערות שוליים

↑  מתנה ליום הבסטיליה, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏תולדותיו של שחק 59, באתר "מרקיע שחקים", 29 בספטמבר 2021
↑  כרעם ביום בהיר, עמ' 432.
↑  "רוח רפאים מעל קהיר", עמ' 124.
↑  "רוח רפאים מעל קהיר", עמ' 38.
↑  "רוח רפאים מעל קהיר", עמ' 384.
↑  "רוח רפאים מעל קהיר", עמ' 396. דני שלום השמיט בטעות את שמו של אחיקר אייל.
↑  "רוח רפאים מעל קהיר", עמ' 471 - 472.
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏הפלה ראשונה לקורנס, 11.11.1969, באתר "מרקיע שחקים", 7 במאי 2021
↑  "רוח רפאים מעל קהיר", עמ' 888 - 890.
↑  על פי Attributed Israeli Air Combat Victories, באתר Air Aces.
↑  מטוסי חיל האוויר הישראלי הפציצו כלים הנדסיים סוריים שעסקו בעבודות הטייה, דבר, 15 ביולי 1966
מבצע בית הקלפים

ב-10 במאי 2018, כחלק מסכסוך ישראל–איראן–חזבאללה בסוריה, התרחש עימות צבאי ישיר בין ישראל לאיראן ברמת הגולן ובסוריה. ב-8 במאי יוחסה לישראל הפצצת מספר משגרי טילים שעמדו לבצע ירי על ישראל. ב-10 במאי שיגר כוח קודס רקטות ארטילריות מסוריה לעבר ישראל. בעקבות זאת ערך צה"ל תקיפה אווירית נרחבת, שנקראה "מבצע בית הקלפים", על בסיסי משמרות המהפכה האסלאמית בסוריה, שבה נפגעו והושמדו גם סוללות נ"מ סוריות, שירו, ללא פגיעה, 160 טילי קרקע-אוויר על מטוסי חיל האוויר הישראלי.
רקע ועימותים קודמים

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה קיבל המשטר הסורי מאיראן סיוע צבאי ניכר, שהתבטא במשלוחי נשק, בייעוץ צבאי של קצינים ממשמרות המהפכה האסלאמית, ובמיליציות שיעיות, שבראשן חזבאללה ששלח אלפי לוחמים למערכה. בהדרגה החלה איראן לשלוח עוד ועוד כוחות לסוריה ואף הקימה בה בסיסים צבאיים, גם על מנת לפעול משטח סוריה נגד ישראל. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הודיע שמבחינת ישראל מדובר ב"קו אדום" ושישראל לא תרשה לאיראן להתבסס בסוריה. להפצצה הנרחבת של חיל האוויר הישראלי ב-10 במאי, שכונתה מבצע "בית הקלפים", קדמו עימותים גלויים אחדים בשנת 2018.
ב-10 בפברואר 2018 התרחש עימות אווירי בין ישראל לסוריה ואיראן – סדרת קרבות בין חיל האוויר הישראלי לכוחות סוריים ואיראניים שהחלו בחדירת כטב"ם איראני לישראל. הכטב"ם האיראני, מסוג שאהד 141, יורט על ידי מסוק אפאצ'י AH-64D "שרף" של חיל האוויר הישראלי. בתגובה נוספת הפציץ חיל האוויר הישראלי גם את קרון ההפעלה של הכטב"ם בשדה התעופה T-4. אחד המטוסים התוקפים, מדגם F-16I סופה, נפגע מירי נ"מ של צבא סוריה והתרסק ליד קיבוץ הרדוף. בעקבות זאת תקף חיל האוויר הישראלי 12 מטרות סוריות ואיראניות בסוריה.
בעקבות תקיפת שדה התעופה T-4 ב-9 באפריל ותקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה ב-29 באפריל, שבהן נהרגו עשרות חיילים איראנים ממשמרות המהפכה האסלאמית והושמדו אמצעי לחימה איראניים רבים (בהם כ-200 טילי קרקע-קרקע ארוכי-טווח, ומערכת נ"מ איראנית), הבטיחה איראן נקמה על התקיפות שיוחסו לישראל. לפי פרשן "ידיעות אחרונות" אלכס פישמן, ישראל התגרתה באיראן כדי למשוך אותה לפעולה שתהווה עילה לתקיפה נרחבת של צה"ל.
ב-30 באפריל חשף ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שסוכני המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים פרצו לארכיון תוכנית הגרעין האיראנית והשיגו מסמכים רבים המוכיחים שאיראן שיקרה ופעלה לפתח נשק גרעיני. כעבור כשבוע, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על פרישת ארצות הברית מהסכם הגרעין עם איראן והטלת עיצומים נגד איראן.[דרוש מקור][מפני ש...]
ב-8 במאי 2018 בשעות הלילה המוקדמות דיווחו הסורים על תקיפת בסיס צבאי ליד אל-כיסווה בו אוחסנו טילים איראניים. הסורים האשימו את ישראל בתקיפה וטענו שמערכות הנ"מ שלהם יירטו שני טילים. לפי הדיווחים, במתקפת מנע של צה"ל השמיד חיל האוויר טילים ומשגרים איראניים שכוונו לעבר ישראל והיו אמורים להיות משוגרים נגדה בתוך זמן קצר אלמלא הופצצו. כמו כן הותקפה שיירה איראנית שכללה משגר טילים ורקטות ארטילריות. למחרת דיווח מרכז המעקב הסורי לזכויות אדם שבתקיפה נהרגו 15 אנשי צבא, מהם 8 חיילי משמרות המהפכה האסלאמית.
למערכה זו מול האיראנים ניתן על ידי צה"ל השם "שח-מט".
מבצע בית הקלפים

בליל 10 במאי 2018, מעט אחרי חצות, שיגר כוח קודס האיראני יותר מ-32 רקטות ארטילריות מתוך שטח סוריה אל עבר רמת הגולן. ארבע מתוכן יורטו על ידי כיפת ברזל, והשאר נפלו בתוך שטח סוריה. משיגור זה לא היו נפגעים ולא נגרם נזק. הרקטות ששוגרו היו רקטות מסוג גראד ופג'ר.
בעקבות שיגור הרקטות פתח צה"ל במבצע בית הקלפים: במשך שעתיים תקפו חיל האוויר הישראלי, שריון וחיל התותחנים, בשיתוף עם התצפיות באזור, באמצעות מטוסי קרב, טילי קרקע-קרקע ותותחים מתנייעים, כ-75 מטרות של כוח קודס בסוריה. המטרות כללו בסיסים צבאיים, מחסני נשק, מרכזים לוגיסטיים, מוצבי מודיעין איראניים בתל קליב, תל ע'רבה, תל מקדד ותל נבי יושע, ומשגרי טילים, כולל משגר רקטות הפג'ר 5 שביצע את הירי לעבר ישראל. על אף האזהרה הישראלית, חיל ההגנה האווירית הסורי שיגר למעלה מ-100 טילי קרקע-אוויר לעבר מטוסי חיל האוויר הישראלי, שבתגובה תקף והשמיד סוללות נ"מ מדגמי SA-2,‏ SA-5‏, SA-17 ו-SA-22.‏ בין השאר, פרסם דובר צה"ל סרטון המתעד השמדה של מערכת פנציר-S1 (קוד נאט"ו SA-22) מתקדמת.
לדברי רוסיה (שקיבלה התרעה מישראל על מנת למנוע היתקלות בין הצבאות), בתקיפה השתתפו 28 מטוסי קרב מדגמי F-15,‏ F-16 ו-F-35, ששיגרו כ-60 טילים. צבא סוריה טען שבהפצצות נהרגו רק שלושה מאנשיו, אך הארגון הסורי לזכויות אדם דיווח על 23 הרוגים לפחות, מהם 18 איראנים. מאוחר יותר פרסם הארגון עדכון ובו דיווח ש-27 אנשי צבא נהרגו, מהם שישה חיילים סורים ו-21 "זרים", בהם לפחות 11 איראנים.
לדברי שר הביטחון אביגדור ליברמן, צה"ל פגע במרבית התשתיות האיראניות בסוריה. דובר צה"ל, תא"ל רונן מנליס, תיאר את המבצע: "זהו אחד המבצעים האוויריים הנרחבים שבוצעו מול האיראנים, הותקפו עשרות יעדים, בעיקר אתרי מודיעין, מפקדות לוגיסטיות, מפקדים צבאיים, אתרי החבאת נשק, כולל בנמל התעופה האזרחי של דמשק".
על פי מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, ובסתירה לטענת צה"ל, נורו לעבר ישראל 55 טילים (ולא 20 כדברי ישראל), בהם טילים כבדים, ובכלל זה טילים שהגיעו עד לצפת ולטבריה ויורטו בטילי פטריוט.
אך עדויות ותיעוד מקומי לא הראה שום בסיס לטענה.
תגובות

ישראל זכתה לתמיכה מצד ארצות הברית, בחריין, גרמניה, הממלכה המאוחדת, האיחוד האירופי וצרפת, שהדגישו שלישראל הזכות להגן על עצמה, וגינו את המתקפה האיראנית. בנוסף, הם קראו לאיראן להימנע מפרובוקציות נוספות, ולכל הצדדים לשמור על איפוק.
קתדרלת ונק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה, קניין תרבותי 
 כתובת:  ג'ולפה החדשה (אנ'), אספהאן
 מיקום:  District 5 
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1606
 תאריך פתיחה רשמי:  1664 
 חומרי בנייה:  לבנה, טיח, אריח 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ספאווית 
 
 קואורדינטות:  32°38′06″N 51°39′21″E﻿ / ﻿32.634888888889°N 51.65575°E﻿ / 32.634888888889; 51.65575
  (למפת אספהאן מוגדלת) קתדרלת ונק(למפת אספהאן רגילה) קתדרלת ונק
 
מראה פנימי של קתדרלת ונק בעיר אספהאן
ציורי הכיפה והקירות בקתדרלת ונק
קתדרלת ונק (בפרסית:  کلیسای وانک) היא כנסייה ארמנית-נוצרית בעיר אספהאן באיראן שנבנתה בתחילת המאה ה-17.  היא אחת הכנסיות הארמניות הראשונות שהוקמו בעיר, והיא משלבת מוטיבים אדריכליים ארמניים ופרסיים. משמעות המילה "ונק" בארמנית היא מנזר.
היסטוריה

בניית הכנסייה החלה בשנת 1606 והושלמה עם שינויים גדולים בין השנים 1664-1655 בפיקוחו של הארכיבישוף דויד. היא נבנתה על ידי קהילה ארמנית שהתיישבה בעיר ביוזמתו של עבאס שאה הראשון לאחר המלחמה בעות'מאנים שהביאה לגירושם של אלפי ארמנים ממקומות יישוביהם.
תיאור המבנה

הכיפה המרכזית של הקתדרלה צבועה בצבעי כחול וזהב ומתארת את הסיפור המקראי של בריאת העולם וגירושו של אדם מגן העדן. הקתדרלה מורכבת מכיפה, כמו מסגד פרסי, אבל עם התוספת המשמעותית של האפסיס החצי מתומן המאפיין כנסיות. המראה החיצוני של הקתדרלה הבנויה ברובה מלבנים בצבע אחיד עומד בניגוד למראה הצבעוני והמקושט בפנים הקתדרלה.
התקרה מעל הכניסה צבועה במוטיבים פרחוניים עדינים בסגנון מיניאטורי הפרסי. בקתדרלה שני חלקים של ציורי קיר על הקירות הפנימיים: החלק העליון מתאר אירועים מחייו של ישו, ואילו החלק התחתון מתאר עינויים שנגרמו לקדושים ארמנים על ידי העות'מאנים.
החצר מכילה מגדל פעמונים בודד. קברות ממוקמים לאורך הקיר החיצוני  עם כתובות בארמנית. בפינה אחת של החצר שטח מוגבה ובו יד זיכרון לרצח העם הארמני בזמן מלחמת העולם הראשונה. מעבר לחצר ומול הקתדרלה ישנם ספרייה ומוזיאון.
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
ראו  גם

הכנסייה הארמנית
המתקפה הכימית בדומא (2018)

ב-7 באפריל 2018 העיר דומא הסמוכה לדמשק הותקפה באמצעות נשק כימי. העיר הופצצה על ידי פצצות חבית שהכילו רעלים כימיים וגז עצבים. בין 70 ל-150 בני אדם נהרגו בתקיפה בעקבות חשיפה לכלור. מדינות המערב ייחסו את התקיפה למשטר אסד, אך סוריה הכחישה שהשתמשה בנשק כימי בדומא. רוסיה טענה אף היא שלא נעשה שימוש בנשק כימי בדומא, וייחסה את הטענות לזיוף של המודיעין הבריטי.
רקע > נשק כימי בסוריה

משטר אסד השתמש פעמים רבות בנשק כימי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. ביולי 2012, הודה נשיא סוריה בשאר אל אסד בהימצאותו של נשק כימי בידי סוריה, וחודש לאחר מכן, הצהיר נשיא ארצות הברית ברק אובמה על קו אדום לפיו לא יסכים לכך שסוריה תבצע שימוש נוסף בנשק כימי, וכי כל שימוש כזה יגרור אחריו תקיפה צבאית אמריקנית.
ב-21 באוגוסט 2013 התרחשה המתקפה הכימית בע'וטה בה נהרגו מאות אזרחים מנשק כימי. בעקבות כך, הצהיר אובמה כי הקו האדום שהציב נחצה, והחל בתכנון מתקפה צבאית. לבסוף, דחה הממשל האמריקני את התקיפה וכפה במקומה תהליך של פירוק המשטר הסורי מנשק כימי. אף על פי שהתהליך היה אמור להביא להשמדת כל הנשק הכימי שבידי אסד, המשטר הסורי המשיך לתחזק מתקנים לייצור ולריכוז של נשק כימי.
ב-4 באפריל 2017 בוצעה המתקפה הכימית בח'אן שייח'ון, בה נהרגו 87 בני אדם מחשיפה לסארין. בעקבות זאת, הורה נשיא ארצות הברית טראמפ על תקיפה צבאית, במסגרתה משחתות של הצי השישי של ארצות הברית ירו 59 טילי טומהוק לעבר בסיס של חיל האוויר הסורי.
רקע > שליטת המורדים בעיר דומא

המורדים השיגו שליטה על דומא עוד באוקטובר 2012, ובסך הכל אזור מזרח ע'וטה היה תחת מצור של הצבא הסורי מאז אפריל 2013. ב-18 בפברואר 2018 החל הצבא הסורי במבצע צבאי לכיבוש כל אזור מזרח ע'וטה שהיה בשליטת המורדים. באמצע חודש מרץ, הצליח הצבא הסורי לפצל את השטח לשלושה אזורים קטנים, אחד מהם הוא האזור של העיר דומא, ולבודד אותם. במהלך המחצית השנייה של חודש מרץ, הגיעו המורדים להסכמים עם סוריה ורוסיה ושניים מתוך שלושת האזורים שנותרו בשליטת המורדים, נמסרו למשטר הסורי. הצבא הסורי הציב אולטימטום בפני המורדים בעיר דומא, והורה להם להיכנע באופן מיידי.
המתקפה

לפי דיווחים, מסוקים של הצבא הסורי הטילו פצצות חבית על העיר דומא. הפצצות שהכילו לכאורה תחמושת כימית כגון גז כלור וסארין גרמו לחנק ולעוויתות חמורות אצל יושבי העיר. לאחר ההתקפה פגעה פצצת כלור בבית חולים בדומא וגרמה למותם של שישה.
70 מקרי מוות אושרו על ידי ארגוני האיחוד לטיפול רפואי (UOSSM) אשר מפקחים על שירותים רפואיים באזור. על פי עדי ראייה על הקרקע, רוב החולים שביקשו טיפול בעקבות המתקפה היו נשים וילדים. וידאו מזירת האירוע הראה גברים, נשים וילדים מתים שקצף יוצא מפיהם. על פי האגודה הרפואית הסורית-אמריקאית (SAMS) יותר מ-500 אנשים בעיר הובאו למרכזים רפואיים מקומיים עם תסמינים המעידים על חשיפה לחומר כימי.
לאחר המתקפה

למחרת המתקפה, המורדים ששלטו באזור דומא נכנעו והסכימו למסירת השטח למשטר אסד.
ארצות הברית, האיחוד האירופי, טורקיה, ומספר מדינות במזרח התיכון גינו את ההתקפה והאשימו בביצועה את הצבא הסורי. ממשלת סוריה ובעלות בריתה, בעיקר רוסיה, חלקו על ההאשמות וטענו כי לא בוצע שימוש בנשק כימי.
ב-9 באפריל 2018, הותקף שדה התעופה T-4 על פי המרכז הסורי לזכויות אדם לפחות 14 בני אדם נהרגו ומספר נוספים נפצעו. בין ההרוגים היו שבעה חיילים איראנים ביניהם מפקד מערך המל"טים האיראני בסוריה. ארצות הברית הכחישה את ביצוע התקיפה בעוד ישראל סירבה להגיב. רוסיה האשימה את ישראל באחריות לתקיפה וטענה ששני מטוסי F-15I ישראלים תקפו את שדה התעופה מהמרחב האווירי הלבנוני באמצעות ירי שמונה טילים מתוכם יורטו חמישה.
ב-14 באפריל 2018 תקפו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת מספר מטרות בסוריה, בתגובה לתקיפה הכימית. במהלך המתקפה המשולבת על דמשק וחומס (2018), המטרות שהותקפו כללו מבנים ששימשו את מרכז סרס בהם מרכזי מחקר צבאיים ומפעלי נשק כימי. המתקפה כללה שימוש בטילי שיוט לצד שימוש במפציצים ומטוסי קרב.
ב-17 באפריל הגיעו לדומא פקחים של הארגון למניעת הפצת נשק כימי, לאחר שהגעתם למקום עוכבה במשך ימים אחדים.
ראו גם

המתקפה המשולבת על דמשק וחומס (2018) - מתקפה של ארצות הברית, בריטניה וצרפת בסוריה בתגובה למתקפה הכימית בדומא.
המתקפה הכימית בח'אן שייח'ון (2017)
המתקפה הכימית בע'וטה (2013)
פירוק הנשק הכימי בסוריה (2013–2014)
מלחמת האזרחים בסוריה (החל מ-2011)
הערות שוליים

↑  ליעד אוסמו, דיווח בסוריה: עשרות הרוגים בתקיפה כימית של אסד, באתר ynet, 7 באפריל 2018
↑  עמית ולדמן, ‏"יש הוכחות שאסד ביצע טבח כימי", באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2018
↑  ד-פ-א, רויטרס ואיי.פי, רוסיה: בריטניה פברקה את התקיפה הכימית בדומא, באתר הארץ, 13 באפריל 2018
↑  Di Giovanni, JANINE (18 באוקטובר 2012). "Denial Is Slipping Away as War Arrives in Damascus". The New York Times. נבדק ב-20 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UN convoy delivers aid to Eastern Ghouta amid 'calm'". BBC News. 9 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Syria forces ready for assault on rebel enclave". France 24. 18 בפברואר 2018. נבדק ב-20 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Syria war: Thousands flee Eastern Ghouta as army advances, BBC, 15 March 2018
↑  Editorial, Reuters. "Syrian rebels agree to evacuate town in Ghouta: sources". Reuters. נבדק ב-24 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  News, ABC. "Syrian army declares victory as rebels vacate most of Ghouta".
↑  Almasy, Steve. "Dozens dead in possible gas attack in Syria; regime denies allegation". CNN.
↑  "Assad's deadly nerve gas that leaves victims foaming at the mouth before suffering seizures and death". The Sun.
↑  "Syria war: Trump condemns Syria for 'chemical attack' on Douma". BBC. 8 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dozens dead in suspected chemical weapons attack in Syria". dw.com. 8 באפריל 2018. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "זוועה בסוריה: כ-150 הרוגים במתקפה כימית של צבא אסד - כיכר השבת". כיכר השבת.
↑  גיא אלסטר, עמרי נחמיאס‏, דיווח: 70 הרוגים ומאות נפגעים במתקפה כימית של אסד בפרברי דמשק, באתר וואלה, 8 באפריל 2018
↑  "Dozens killed in apparent chemical weapons attack on civilians in Syria, rescue workers say". וושינגטון פוסט. 8 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "America vows to respond to a suspected chemical attack in Syria". האקונומיסט. 9 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hubbard, Ben (8 באפריל 2018). "Dozens Suffocate in Syria as Government Is Accused of Chemical Attack". ניו יורק טיימס. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Syria conflict: Strikes hit Syrian airfield, state media report, BBC, 9 April 2018
↑  "Russia, Syria blame Israel for deadly strike on Syrian air base". The Times of Israel. 9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Israeli attack on T-4 Airbase killed 7 Iranian soldiers
↑  Syria says suspected U.S. missiles fired at air base; Washington denies strike, רויטרס, 9 באפריל 2018
↑  Russia Says Israel Carried Out Missile Attack on Syrian Base, בלומברג, 9 באפריל 2018
↑  רויטרס וד-פ-א, פקחים בינלאומיים נכנסו לדומא; ארה"ב: רוסיה שיבשה ראיות לתקיפה כימית, באתר הארץ, 17 באפריל 2018
חנא שמרוק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 בינואר 1921 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  5 ביולי 1997 (בגיל 76) ורשה, רפובליקת פולין 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל לחקר לשונות היהודים בשנת 1996
 תרומות עיקריות
 חקר ספרות היידיש
 
קברו של חנא שמרוק בבית הקברות היהודי בוורשה
חָנָא שְׁמֶרוּק (בכתיב יידי: שמערוק; בכתב לטיני: Chone Shmeruk, בפולנית: Szmeruk;‏ 5 בינואר 1921, ורשה – 5 ביולי 1997, שם) היה היסטוריון, בלשן ישראלי יליד פולין, עסק בתחום לשון היידיש וספרותה, מגדולי חוקרי ספרות היידיש של יהודי האימפריה הרוסית וברית המועצות, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וראש החוג ליידיש במשך שנים רבות, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל לחקר לשונות היהודים (1996).
ביוגרפיה

שמרוק נולד בשנת 1921 בוורשה בירת פולין, בן לאביגדור ואסתר שמרוק. [שמו הפרטי 'חנא' (באלף, ולא 'חנה') היה שם שכיח לבן זכר ביהדות מזרח אירופה, אולי בעקבות ביטוי-מקוצר של השם 'אלחנן' והצידוק הרשמי להופעתו כשם פרטי של בן זכר, נעוץ בשמו של אמורא שנקרא כך בתלמוד].[דרוש מקור]  בילדותו התחנך תחילה בגן יהודי של תנועת "הבונד", ואחרי כן בבית ספר יהודי שהיה מיזוג של בית ספר פולני ועברי. בכיתה ג' עבר לחדר מתוקן, שם למד יידיש, פולנית, תלמוד ותנ"ך. מהבית ידע גם רוסית.
למד בגימנסיה יהודית. בשנת 1938 החל ללמוד היסטוריה וספרות באוניברסיטת ורשה, אך עם הפלישה הנאצית לפולין ב-1939 נמלט לברית המועצות. שהה כפליט בעיר קובל, שם שימש כמורה. הוא רצה להמשיך ללמוד באוניברסיטה, אולם נעצר בידי השלטונות הסובייטיים וגויס לצבא האדום. שהה בברית המועצות שבע שנים, עד 1946. כשחזר לפולין עם תום המלחמה, התברר לו שכל משפחתו הושמדה בשואה, והוא יצר קשר עם סבו ומשפחתו, שישבו בארץ ישראל עוד מסוף שנות ה-30. שמרוק החל את מסעו לארץ ישראל בשנת 1946, אך התעכב במחנות העקורים בגרמניה כשנתיים, עד 1948. עלה לישראל בשנת 1949 והתגייס לצה"ל. כבר בעת שירותו בירושלים עודדו אותו מפקדיו להירשם לחוג ליידיש שנפתח זה לא מכבר באוניברסיטה העברית בירושלים.
היה מתלמידיו הראשונים של דב סדן. השלים באוניברסיטה העברית תואר ראשון (1954), שני (1957) ושלישי (1961). הוא נמנה עם ראשוני החוג ליידיש: כבר משנת 1957 היה מתרגל בחוג, בשנת 1962 התמנה כמרצה בכיר, ב-1965 כפרופסור חבר לספרות יידיש ובשנת 1971 התמנה כפרופסור מן המניין.
הרחיב את תחומי מחקרו לתרבות אשכנז. בשנת 1957 הקים את "המרכז לחקר ולתיעוד יהדות מזרח אירופה". בשנת 1982 הקים את "המרכז לחקר יהודי פולין ותרבותם". היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
זמן קצר לאחר שהתאלמן ב-1989 חזר שמרוק לפולין, השתקע בעיר הולדתו ורשה ונישא לקריסטינה בוויס (Krystyna Bevis), עיתונאית פולנייה נוצרייה, שילדה לו בן, אביגדור.
בשנת 1983 זכה שמרוק בפרס איציק מאנגר, בשנת 1986 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובשנת 1996 הוענק לו פרס ישראל על "חקר לשונות היהודים".
חנא שמרוק נפטר בשנת 1997 בוורשה בעקבות מחלה, בגיל 76. לאחר מותו נטמן לבקשתו בבית הקברות היהודי בוורשה.
ארכיונו נמסר לאחר מותו למחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית.