stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום קר
דוגמאות > יחסי ישראל–מצרים

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחסי ישראל–מצרים, גז טבעי בישראל
יחסי ישראל–מצרים בעקבות הסכמי קמפ דייוויד נחשבים לדוגמה הבולטת לשלום קר. המדינות חתמו על הסכם שלום לאחר חמש מלחמות קשות ביניהן, אך התמיכה העממית בהסכם בקרב המצרים ירדה לאחר רצח אנואר סאדאת (1981) ומלחמת לבנון הראשונה (1982), והמשיכה לרדת מאז ועד היום.
גם לאחר רצח סאדאת דבקה ממשלת מצרים בראשות חוסני מובארכ בהסכם השלום עם ישראל, ובין המדינות שררו יחסים תקינים, אם כי ללא הרחבת היחסים לתחומים נוספים, לה מתנגד רוב הציבור המצרי. ממשלת מצרים הטילה מגבלות על חברות ואנשי עסקים פרטיים, והשיתה סנקציות על גורמים מצריים שניסו לפרוץ מגבלות אלה.
במהלך שנת 2011 היחסים בין ישראל ומצרים הידרדרו באופן חמור לאחר המהפכה במצרים והדחתו של הנשיא חוסני מובארכ. בספטמבר שגרירות ישראל במצרים הותקפה בידי אלפי מצרים זועמים, כאות מחאה על מותם של חמישה חיילים מצרים מירי ישראלי במהלך מתקפת הטרור בסמוך לגבול בין המדינות. בדצמבר הוחלט להחזיר את שגריר ישראל ממצרים, יצחק לבנון, והוא הוחלף לאחר זמן מה על ידי יעקב אמיתי. מאז פונתה השגרירות מספר פעמים לתקופות שונות, מטעמי ביטחון.
עיקר היחסים בין המדינות מתבטא בשיתוף פעולה כלכלי וביטחוני. בשנת 2005 חתמו ישראל ומצרים על הסכם בחסות אמריקנית, שהבטיח פטור ממכס בארצות הברית למוצרים שייוצרו בשתי המדינות. הסכם זה מכניס למצרים ולישראל מעל מיליארד ש"ח בשנה.
בשנים 2008–2011 רכשה ישראל גז טבעי ממצרים בכארבעה מיליארד דולר בשנה. בשנת 2011 פוצץ צינור הגז בסיני מספר פעמים, ומאז לא חודשה האספקה. בשנת 2018 נחתם חוזה למכירת גז ישראלי למצרים בהיקף כספי כולל של כ-15 מיליארד דולר לאורך 10 שנים.
בין ישראל למצרים קיים גם שיתוף פעולה צבאי במסגרת המלחמה בטרור בסיני. לפי תחקיר של העיתון "הניו יורק טיימס", בשנים 2016–2017 תקף חיל האוויר הישראלי פעילי טרור בצפון סיני יותר ממאה פעמים, באישור נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי. דובר צבא מצרים הכחיש דיווח זה.
דוגמאות > יחסי ירדן–ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחסי ירדן–ישראל
ב-26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן, בטקס מרשים בנוכחות ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, חוסיין, מלך ירדן, ונשיא ארצות הברית, ביל קלינטון. בנאומים של שני הצדדים הוכרז על כוונתם לבסס את היחסים על מערכת של פרויקטים משותפים בתחומי הכלכלה והתשתיות. המלך חוסיין הדהים את הקהל בנאום רגשני במיוחד בו הצהיר כי "חוזה השלום לא יהיה סתם פיסת נייר - הוא יהיה מציאותי, בפותחו את לבבותינו ואת מוחותינו זה לזה".
עשרים שנה לאחר מכן התראיין שמעון שמיר ואמר שלדעתו התקווה והאופטימיות התבררו כבני חלוף, ומקסם השווא נופץ לכל עבר. לדבריו, ראשי ממשלת ישראל לא פעלו במידה מספקת לחיזוק השלום, וגרמו למבוכות וקשיים בקרב ההנהגה הירדנית. כל אלה גרמו למלך חוסיין אכזבה מרה, ויורשו עבדאללה הגדירו כ"שלום קר". בראיון מ-2010 אמר עבדאללה השני כי "יחסי ירדן ישראל הגיעו לנקודת השפל הנמוכה ביותר מאז חוזה השלום", ובראיון נוסף תיאר את היחסים כ"שלום קר שהולך ומצטנן".
ב-21 באוקטובר 2018 הודיע עבדאללה השני, מלך ירדן, כי אין בכוונתו להאריך את תוקפו של נספח מהסכם השלום עם ישראל המאפשר לה לחכור את שטחי נהריים ומובלעת צופר, והם שבו לריבונות ירדנית בסוף 2019.
דוגמאות > יחסי הודו-פקיסטן

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחסי הודו-פקיסטן
הסכסוך בין הודו לפקיסטן על חבל קשמיר החל מיד לאחר חלוקת הודו ב-1947. גם הרפובליקה העממית של סין שולטת על חלק מקשמיר. באזור פרצו מספר עימותים צבאיים, בהם מלחמת הודו-פקיסטן הראשונה ומלחמת קרגיל. בין שתי המדינות קיים סכסוך נוסף, על השליטה בקרחון סיאצ'ן. בנובמבר 2003 חתמו הודו ופקיסטן על שביתת נשק והחלו בשיחות שלום, אך הן לא נשאו פרי. מאז נמצאות שתי המדינות ביחסי "שלום קר". האוכלוסיות עדיין עוינות למדי זו לזו, בין השאר עקב מעורבותם של ארגוני טרור מפקיסטן בפיגועים בהודו, בהם מתקפת הטרור במומבאי (2008) והפיגוע בפולוואמה (2019) (אנ'), ותמיכתם של גורמי מודיעין מהודו בארגוני מורדים בבלוצ'יסטן, הדורשים עצמאות מפקיסטן.
בשנת 2008 הסכימו הודו ופקיסטן לאפשר סחר מוגבל בין שני חלקי קשמיר. מותר לסחור רק ב-21 פריטים, ורק באמצעות עסקאות ברטר, משום שאף מדינה לא מוכנה לקבל את המטבע של המדינה השנייה, ואין אף הסכמה על מטבע של צד שלישי.
דוגמאות > יחסי הודו-סין

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחסי החוץ של הודו
מאז מלחמת הודו–סין (1962) מקיימות הודו והרפובליקה העממית של סין יחסים דיפלומטיים ללא עימותים מזוינים, אולם בתחילת המאה ה-21 התפתחה בין המדינות יריבות בלתי צפויה בתחום הכלכלי, וכן סכסוכי גבולות (למשל בעיירה טוואנג (אנ') ובאזור טיבט) וחששות מפלישה ימית. ירידת רמת שיתוף הפעולה בין המדינות הובילה למצב של שלום קר בין המדינות.
דוגמאות > יחסי אריתריאה-אתיופיה

במשך השנים התגלעו חילוקי דעות רבים בין המדינות השכנות אריתריאה ואתיופיה, בנושאי הגירה, מסחר, חוקי עבודה וכלכלה. בנובמבר 1997 עברה אריתריאה להשתמש במטבע לאומי, שאתיופיה התנגדה לו. נושא נוסף היה השימוש בנמל אסאב, שנמסר על ידי אתיופיה לאריתריאה עם עצמאותה, דבר שהסב לה הפסדים כלכליים כבדים.
נושאים אלה היו בין הגורמים העיקריים לפרוץ מלחמת אריתריאה-אתיופיה (אנ') שנמשכה מ-1998 עד 2000. המלחמה הותירה את שתי המדינות מרוששות כלכלית, ועל אף הסכסוך לא נותקו היחסים בין האוכלוסיות, ובמשך שנים שרר באזור "שלום קר". בשנת 2014 החלו מגעים דיפלומטיים ותהליך שלום ששיאו בפסגת אריתריאה-אתיופיה ביולי 2018 (אנ'). בפסגה חתמו מנהיגי המדינות על הצהרה משותפת ובה סיום פורמלי של הסכסוך בין המדינות, חזרה ליחסים דיפלומטיים מלאים, ופתיחת הגבולות לאנשים, סחורות ושירותים.
דוגמאות > אמריקה הלטינית

בין מדינות אמריקה הלטינית פרצו מלחמות רבות במאה ה-19, ורק עימותים בודדים במהלך המאה ה-20. המלחמות האחרונות בין מדינות אמריקה הלטינית היו עימותים קצרים יחסית - מלחמת הכדורגל (1969) ומלחמת סנפה (1995) (אנ').
מחקרים מצאו שבתחילת המאה ה-20 מדינות אמריקה הלטינית התרכזו בהשגת יציבות פנימית, וזה היה הגורם המרכזי להיעדר עימותים צבאיים. בתקופה זו שרר שלום קר בין המדינות. מאמצע המאה ה-20 החל ביבשת תהליך של דמוקרטיזציה, שהפך את יחסי השלום בין המדינות לשלום חם. במדינות רבות המנהיגים התחייבו להימנע מעימותים מזוינים עם שכניהם, וכיום נותרו באמריקה הלטינית רק סכסוכים טריטוריאליים מינוריים.
דוגמאות > בוסניה

מלחמת בוסניה, בה הסרבים, הקרואטים והבוסניאקים נלחמו אלה באלה, הסתיימה בשנת 1995 בקיפאון צבאי והסכסוך נותר בלתי פתור. מאז לא פרצו עימותים מזוינים בין האוכלוסיות השונות, והיחסים ביניהן כיום מוגדרים כשלום קר.
דוגמאות > רוסיה, אוקראינה והאיחוד האירופי

מאז 1991 יזמו האיחוד האירופי והמדינות החברות בו יוזמות דו-צדדיות ורב-צדדיות עם רוסיה שמטרתן יצירת מערכת יחסית מדינית תקינה ושילוב רוסיה כחלק ממדינות אירופה. האיחוד האירופי סייע לרוסיה להתקבל לארגון המדינות המתועשות, תמך בכניסתה לארגון הסחר העולמי, והוציאה לפועל תוכניות רבות לשיתוף פעולה עם רוסיה.
על אף זאת, ברוסיה התחוללו תהליכים שחיזקו מדיניות פנים של אבסולוטיזם פוליטי ומדיניות חוץ אגרסיבית, המתייחסת למערב כאל אויב, ומנסה לערער את השותפויות באיחוד האירופי ובנאט"ו. רוסיה תקפה את אוקראינה ואף סיפחה חלק משטחה, תוך הפרה של הסכמים בינלאומיים עליהם היא חתומה, והיא מסכנת גם את יציבותן של מדינות פוסט-סובייטיות רבות אחרות. לאור כל אלה, רבים באיחוד האירופי מציעים להשהות את שיתופי הפעולה ולעבור למצב של "שלום קר" עם רוסיה.
גם נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, הודיע כי בכוונתו להתנגד לתוקפנות הרוסית ולקיים רק יחסים של "שלום קר" עם הקרמלין.
הערות שוליים

↑  ישראל באלבום הבולים המצרי, ‏22 במרץ 2017.
↑  בנימין מילר, When and How Regions Become Peaceful: Potential Theoretical Pathways to Peace, ‏יוני 2005 (באנגלית).
↑  בנימין מילר, When (and how) Regions Become Peaceful: Explaining Transitions from War to Peace, ‏2001 (באנגלית).
↑  מואמין סלאם ואופיר וינטר, 40 לביקור סאדאת: איך להפוך שלום קר לחם?, באתר ynet, 19 בנובמבר 2017.
↑  יעל אלנתן, ‏שלום קר, כלכלה חמה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 במאי 2018.
↑  ליאור גוטמן, ניתוח כלכליסט אקזיט מצרי: כל מה שצריך לדעת על הסכם הגז ב-15 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 20 בפברואר 2018.
↑  Secret Alliance: Israel Carries Out Airstrikes in Egypt, With Cairo’s O.K., בעיתון ניו יורק טיימס, ‏3 בפברואר 2018 (באנגלית).
↑  ליעד אוסמו, מצרים נגד דאעש, עם "עזרה מידידים": המלחמה שלא נגמרת, באתר ynet, 4 בפברואר 2018
↑  שלום קר - 20 שנה להסכם השלום ישראל-ירדן, באתר "כל הזמן", ‏30 בנובמבר 2014.
↑  דניאל סלאמה, איתמר אייכנר ואילנה קוריאל, ירדן לא תאריך נספח בהסכם השלום: שטחים יחזרו לריבונותה, באתר ynet, 21 באוקטובר 2018.
↑  India, Pakistan and Kashmir: Stabilising a Cold Peace, ‏15 ביוני 2006 (באנגלית).
↑  On the India-Pakistan border, a cold peace, באתר רויטרס, ‏14 באוגוסט 2011 (באנגלית).
↑  Cold Peace: China–India Rivalry in the Twenty-First Century, ספר על יחסי הודו-סין משנת 2015 (באנגלית).
↑  סוכנויות הידיעות, החיבוק ההיסטורי בין מנהיגי אתיופיה ואריתריאה, באתר ynet, 9 ביולי 2018.
↑  Regional Peace in Latin America, ‏24 באוקטובר 2014 (באנגלית).
↑  The coexistence of peace and conflict in South America: toward a new conceptualization of types of peace, ‏דצמבר 2012 (באנגלית).
↑  My Europe: Bosnia's ice-cold peace, ‏24 בנובמבר 2018 (באנגלית).
↑  The EU Must Prepare for a Cold Peace With Russia, ‏9 בדצמבר 2014 (באנגלית).
↑  Ukraine’s president to seek re-election and ‘cold peace’ with Russia, ‏29 בינואר 2019 (באנגלית).
תומאס קסלר

תומאס קסלר (בגרמנית: Thomas Kessler, נולד ב-20 בינואר 1986 בקלן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן גרמני אשר שיחק בעמדת השוער.
קריירה

קסלר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קלן, בעונת 2006/07, כאשר קבוצתו שיחקה במסגרת הבונדסליגה השנייה. בעונת 2010/11 הושאל לקבוצת סנט פאולי. ב-12 בספטמבר 2010, קסלר שיחק לראשונה במדי קבוצתו החדשה, במשחק מול קבוצתו המקורית פ.צ. קלן, אשר נערך במסגרת הבונדסליגה, וירד ליגה עם סנט פאולי בתום עונה זו. בעונה שלאחר מכן, 2011/12, הושאל לקבוצת איינטרכט פרנקפורט, במדיה שותף ב-4 משחקי ליגה בלבד, לאחר שאיבד את מקומו הפותח לאוקה ניקולוב (Oka Nikolov). בתום עונה זו חזר לפ.צ. קלן, שם היה בעיקר שוערו המחליף של טימו הורן.
תומאס קסלר פרש ממשחק פעיל בשנת 2020.
הערות שוליים

↑  Thomas Kessler, Fussballdaten (בגרמנית)
↑  Thomas Kessler - Player profile, www.transfermarkt.com (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאקי (מחוז משנה)

| --- | --- |
סמל שאקיסמל שאקי

נוף כפרי במחוז-משנה שאקי
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מריאמפולה
 מושל:  Edgaras Pilypaitis
 בירת המחוז המשנה:  שאקי
 תאריך ייסוד:  1950 
 שטח:  1,453 קמ"ר
 גובה:  44 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז המשנה:  25,918 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  54°56′00″N 23°06′00″E﻿ / ﻿54.933333333333°N 23.1°E﻿ / 54.933333333333; 23.1 
 אזור זמן:  UTC +2
 www.sakiai.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שאקי (בליטאית: Šakių rajono savivaldybė, ‏האזנהקובץ:Sakiai.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה שאקי משתרע על פני 1,453 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-30,000 תושבים. העיר שאקי היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית

מחוז שאקי במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש בשנת 1950 כיחידה מנהלית מוגדרת במעמד של מחוז-משנה, מאז נעשו שינויים ספורים בגבולותיו והוא השתייך למחוזות שונים. השיוך הנוכחי של מחוז-משנה זה למחוז מריאמפולה וגבולותיו הנוכחיים נקבעו בשנת 1995, עם הקמתו מחדש של מנגנון המנהל של מחוז-המשנה.
דמוגרפיה

מספר תושבי מחוז-המשנה שאקי נמצא בירידה מתמדת מאז סוף שנות ה-50 של המאה ה-20: ב-1959 נספרו בו 50,605 איש; ב-1970 נמנו בו 48,301 איש; ב-1979 נמנו בו 44,049 איש; ב-1989 נמנו בו 41,840 איש; ב-2001 נמנו בו 38,749 איש; ב-2005 נמנו בו 36,800 איש; ב-2011 נמנו בו 32,134 איש; ב-2012 נמנו בו 32,026 איש; ב-2013 נמנו בו 31,402 איש; וב-2014 נמנו בו 30,852 איש.
יישובים

במחוז המשנה שלוש ערים: עיר המחוז שאקי, גלגודישקיס וקודירקוס נאומייסטיס (ניישטוט שאקי); שמונה עיירות, מהן: גרישקאבודיס (גרישקאבוד), ברזדי, וקריוקאי (קרוק); ו-533 כפרים קטנים וחוות.
שרלוטה רוש

| --- | --- |

שרלוט רוש ביריד הספרים בפרנקפורט 2015
 לידה:  18 במרץ 1978 (בת 46) היי וייקומב, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  גרמניה 
 עיסוק:  מגישת טלוויזיה, מפיקה, שחקנית, סופרת
 בן או בת זוג:  Martin Keß   Eric Pfeil 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס גרימה (2004)  פרס הטלוויזיה הבווארית (2002) 
 http://www.charlotteroche.de/
 פרופיל ב-IMDb
 
שרלוט אליזבת גרייס רוש (באנגלית: Charlotte Roche; נולדה ב-18 במרץ 1978 בהיי וויקומב (אנ'), אנגליה) היא מגישת טלוויזיה, מפיקה, שחקנית וסופרת. היא ידועה ביותר בזכות ספר ביכוריה "אזורי לחות" שיצא לאור בגרמניה ב-2008.
ביוגרפיה

רוש, בתו של מהנדס ואמא אומנית פעילה פוליטית, נולדה בהיי ויקומב בריטניה ליד לונדון ומגיל שמונה חיה בגרמניה לאחר שמשפחתה חיה במשך תקופה בהולנד. בשנת 1983, כאשר רוש הייתה בת חמש התגרשו הוריה. חוויה זו שולבה בספר ביכוריה Feuchtgebiete (בעברית: "אזורי לחות"). היא גדלה באזור הריין התחתון, במשפחה בעלת דעות ליברליות. את ספסל הלימודים עזבה לאחר כיתה י"א, בגיל 17. בקבוצות הדרמה בתקופת לימודיה בבית הספר רכשה רוש את ניסיון המשחק הראשוני שלה.
רוש עזבה את בית הוריה ב-1995, בעודה בת 17 בלבד והקימה את קבוצת הגראז' רוק "הדובינסקיס" עם שלוש חברות. הלהקה מעולם לא הוציאה אלבום, לא הקליטה שום חומר וגם לא הופיעה במקומות ראויים לציון. לאחר מכן הייתה לה תקופה שבה היא ניסתה לזעזע אנשים ופנתה ליצירה עם פגיעה עצמית: היא ציירה עם דם, ערכה נסויים עם סמים, גילחה את ראשה.
בשנת 2001, שלושת אחיה של רוש מתו בתאונת דרכים בדרכם לחתונה שלה. אמה, שגם היא הייתה במכונית, שרדה עם פציעות קשות .את הסיפור הזה שילבה רוש בספרה האחרון Schoßgebete (באנגלית: "wrecked")
בשנת 2002 ילדה רוש בת. האב הוא המפיק והכותב של תוכניות הטלוויזיה שלה Fast Forward ו Der Kindergeburtstag ist vorbei! (בעברית: "יום ההולדת של הילדים כבר נגמר"). מאז 2007, נשואה רוש למרטין קס, מייסד שותף של בריינפול (אנ'), חברת הפקת טלוויזיה בקלן.
החיים בגרמניה על פני שנים והפחד מקשיים שיצוצו לאחר פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי דחפו את רוש להתאזרח בגרמניה ב-2017.
ב־2018 ניתקה רוש קשר עם הוריה. בראיון היא הסבירה שהוריה לא היו טובים בשבילה בילדותה ושעד גיל 15 היא עברה דירה 14 פעמים.
קריירה > טלוויזיה ומשחק

רוש עבדה במשך כמה שנים כ-VJ (אנ') עבור ערוץ המוזיקה הגרמני "ויוה" וערוץ האחות "Viva Zwei"(אנ'), שם היא הציגה את התוכנית שלה Fast Forward.
ב-2006 שיחקה רוש בתפקיד נשי בסרט הגרמני "עדן"(אנ'), בבימויו של מיכאל הופמן (אנ'). הסרט הצליח מאוד ברחבי אירופה.
באותה שנה גם השתתפה בסינגל "1. 2. 3. ..." עם המוזיקאית הגרמנית בלה בי (אנ'), מתוך אלבום הבכורה של בלה, בינגו.
קריירה > כתיבה

ספר ביכוריה של רוש Feuchtgebiete (אנגלית: Wetlands, עברית "אזורי לחות" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2009) היה הרומן הנמכר ביותר בעולם באמזון במרץ 2008. זהו רומן ספרותי אירוטי הבוחן נושאים כמו ניקיון, מין אנאלי, אוננות, מין בתשלום ונשיות. עלילת הספר מתפרסת על פני מספר ימים בהם מאושפזת הלן ממל בת ה-18 בבית החולים עקב פיסורה אנאלית שהיא גרמה לעצמה בעת גילוח האזור. הרומן כולו מסופר בגוף ראשון של הלן ולטענת רוש הוא מבוסס ברובו על פרטים אוטוביוגרפיים. הספר מכר מעל מיליון וחצי עותקים בגרמניה בתחילת 2009. הספר גם עובד לסרט בבימוי דייוויד וננדט ובכיכובה של קרלה ג'ורי (אנ') כ"הלן" שהוקרן לראשונה בפסטיבל לוקרנו באוגוסט 2013.
הרומן השני שלה, Schoßgebete (אנגלית: "wrecked", תרגום חופשי לעברית: "הרוסה") יצא לאור בשנת 2011. בסיפור הרומן משולבת הטרגדיה המשפחתית בחייה של רוש שהתרחשה ב-2001 בה איבדה את שלושת אחיה בתאונת דרכים בדרך לחתונתה. ב-2015 יצא הרומן השלישי של רוש בשם Mädchen für alles (בתרגום חופשי לעברית: "ילדה לכל דבר")
פמיניזם

רוש מגדירה את עצמה פמיניסטית מהדור הפמיניסטי החדש של גרמניה. במאי 2001 הופיעה על עטיפת המגזין "אמה"(אנ'), כתב העת הפמיניסטי הידוע ביותר בגרמניה. היא מייצגת פמיניזם סקס-פוזיטיב ומוצאת עמדות מסוימות בפמיניזם הגרמני הקלאסי של שנות ה -70, כמו דחייה מלאה של פורנוגרפיה, מיושנת ו"לא נכונה".
בראיון שפורסם ב"דר שפיגל" (אנ') ב-2010, הציעה שרלוט רוש לנשיא הגרמני באותה עת, כריסטיאן וולף, מין בתמורה לווטו על התקנה החדשה בנוגע לעתיד הכורים הגרעיניים.
פמיניזם > Me Too

ב-2018 הייתה רוש אחת משש נשים מתעשיית הקולנוע שהאשימו את הבמאי ואיש הטלוויזיה, גבהארד הנקה, בהטרדה מינית. הבמאי תבע את רוש ואת המגזין "דר שפיגל" על פרסום האשמות אך הסיר את התביעה אחר כך בטענה ש"סכסוך משפטי אינו הדרך הנכונה להתמודד עם הנושא וההאשמות".
ראו גם

פמיניזם סקס-פוזיטיב
פורנוגרפיה פמיניסטית
הערות שוליים

1 2 3 4  שרלוטה רוש בגודרידס
↑  Charlotte Roche about her parents, באתר International News ‏ 22 בנובמבר 2018
↑  "Eden", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Fiction in German makes it to pole position, באתר The economist,‏ 3 באפריל 2008
1 2  Charlotte Roche: Troubled mind of a taboo-buster, באתר The independent‏ 27 באוגוסט 2011
↑  "wetlands", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Charlotte Roche revisits mix of sex and controversy in new novel, Schossgebete, באתר הגרדיאן, 16 באוגוסט 2011
↑  Activist offers sex to German president for nuclear veto,באתר The Indian Express  ‏15 בנובמבר 2010
↑  #MeToo-Vorwürfe: Ex-WDR-Filmchef Gebhard Henke zieht Klage gegen Charlotte Roche und Spiegel zurück,‏ 22 בפברואר 2019 באתר MEEDIA (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301938505171  PLWABN: 9810639940505606  BNE: XX4876373  BnF: cb15748890t (data)  GND: 124894526  ICCU: UMCV337464  ISNI: 0000 0001 0882 5099  LCCN: no2008057266  MusicBrainz: 3c81c081-5ae6-411b-83f2-cea06c44a683  NDL: 01182623  NKC: xx0083791  NLK: KAC200810039  NSK: 000503624  NTA: 310539730  SUDOC: 134050398  VIAF: 27396754   WorldCat (עם VIAF): 27396754
תומאס קלאברו

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1959 (בן 65) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פורדהם 
 http://www.thomascalabro.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס פ. קלאברו (באנגלית: Thomas F. Calabro; נולד ב-3 בפברואר 1959) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה

קריירת המשחק של קלאברו החלה בתיאטרון, כשהיו לו תפקידים בכמה מחזות שהועלו בניו-יורק. תפקידו הראשון היה בתור אוברון במחזה של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ".
ב-1990 הצטרף לאולפן השחקנים ולחברת התיאטרון "Circle Repertory Company".
קלאברו ידוע בעיקר בתור מייקל מנסיני מהסדרה מלרוז פלייס. הוא היה חבר הצוות היחיד שנשאר כל הסדרה מתחילתה ועד סופה (1992-1999). הוא ביים כמה פרקים של הסדרה.
לאחר השתתפותו ב"מלרוז פלייס", הוא שיחק בסדרות "ללא עקבות", "Touched by an Angel" ו"ניפ/טאק". 
נכון להיום (2011), קלאברו משחק ב"גריק" (ABC Family) את אביה של רבקה לוגאן.
באפריל 2009, יצאה הודעה רשמית במגזין "פיפל" מרשת הטלוויזיה CW שקלאברו ישחק בגרסה המחודשת של "מלרוז פלייס". באותה שנה, הוא הופיע בסרט "Locker 13".
קלאברו צפוי לבצע הופעת אורח בסדרה "קאסל" בתור סקוט דונר, גבר החשוד ברצח.
לקלאברו יש שלושה ילדים.
פילמוגרפיה

| --- | --- |
 Exterminator 2‏ (1984)  Out of the Darkness‏ (1985)  Ladykillers‏ (1988)  Dream Street‏ (1989)  האב דאולינג חוקר (1990)  חוק וסדר  Vendetta: Secrets of a Mafia Bride‏ (1991)  Columbo: No Time to Die‏ (1992)  Sleep, Baby, Sleep‏ (1995)  Burke's Law‏ (1995)  Stolen Innocence‏ (1995)  Ned & Stacey‏ (1996)  Made Men‏ (1997)  מד טי. וי (1997)  L.A. Johns‏ (1997)  מלרוז פלייס (1992-1999)  Ice Angel‏ (2000)  Best Actress‏ (2000)  They Nest‏ (2000):  Face to Face‏ (2001)  Touched by an Angel  Hard Knox‏ (2001)  Single Santa Seeks Mrs. Claus‏ (2004)  The Perfect Husband‏ (2004)  ניפ/טאק (2005)  פשע מן העבר (2006)  Chill‏ (2007)  Cake: A Wedding Story‏ (2007)  עד שהשקרים יפרידו בינינו (2007)  עכבישי קרח (2007)  Safehouse‏ (2008)  נפילת היפריון (2008)  גריק (2008-היום)  Without a Trace‏ (2009)  טרור בבית הספר (2009)  מלרוז פלייס (2009-2010)  Locker 13‏ (2009)  אלה: סיפור סינדרלה מודרני (2010)  Influence‏ (2020) - סרט טלוויזיה של BET+  Killer Cheer Mom‏ (2021) - סרט טלוויזיה של Lifetime
תומאס קלפ

תומאס סאוויג קלפ (באנגלית: Thomas Savig Kleppe‏; 1 ביולי 1919 – 2 במרץ 2007) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מחוז הקונגרס השני של מדינת דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד. בנוסף ניהל את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית בין השנים 1971–1975.
ביוגרפיה

קלפ נולד ב-1 ביולי 1919 בקינטאייר (Kintyre) שבדקוטה הצפונית, בנם של לארס א. קלפ ואשתו האנה סאוויג קלפ. בשנת 1936 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון ואלי סיטי השוכן בעיירה בעלת שם זהה בדקוטה הצפונית. את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת המדינה ואלי סיטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת קלפ בדרגת קצין-משנה (Warrant officer) מ-1942 עד 1946. בשנים 1950–1954 היה קלפ ראש עיריית ביסמרק, עיר הבירה של דקוטה הצפונית. הוא היה ראש העיר הצעיר ביותר בהיסטוריה של העיר. בין השנים 1946–1964 היה נשיא וגזבר חברת חותם הזהב (Gold Seal Company).
בבחירות 1964 היה קלפ מועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג דקוטה הצפונית בסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור הדמוקרטי המכהן קוונטין בורדיק (אנ'). בבחירות האמצע של 1966 נבחר לקונגרס ה-91 של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השני של דקוטה הצפונית בבית הנבחרים האמריקאי, ובבחירות 1968 נבחר מחדש לקונגרס ה-92. קלפ הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1968. בשנת 1970 פרש מבית הנבחרים והעמיד את עצמו פעם נוספת לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד בשנית לסנאטור בורדיק בפער ניכר.
אחרי שעזב את הקונגרס של ארצות הברית הצטרף לממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון, ונבחר בידו לנהל את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית, ובהמשך כיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית תחת הנשיא ג'רלד פורד. בעת שירותו במחלקת הפנים של ארצות הברית היה קלאפ העותר בתיק "Kleppe v. New Mexico", בו קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי לקונגרס ישנה "הסמכות להגן על חיות הבר על אדמות נחלת הכלל, חרף חוקי המדינה".
רעייתו הראשונה, פרידה ק. קלפ, נפטרה בשנת 1957. קלפ נישא לגלנדורה לואו גומף ב-18 בדצמבר 1958. לקלפ שני ילדים מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואיו השניים. הוא התגורר בביסמרק שבמדינת הולדתו. ב-2 במרץ 2007 נפטר קלפ בבת'סדה שבמרילנד. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  AP‏, [Former Rep. Tom Kleppe dies
 Kleppe, former N.D. congressman, Interior secretary, dies at 87], באתר ג'יימסטאון סאן, 6 במרץ 2007 (באנגלית)
↑  וירג'יניה גרנטיר, Former Rep. Tom Kleppe dies, באתר ביסמרק טריביון, 5 במרץ 2007 (באנגלית)
↑  AP‏, Thomas S. Kleppe, 87, Interior Secretary, Dies, באתר הניו יורק טיימס, 10 במרץ 2007 (באנגלית)
↑  תומאס קלפ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2733 4853  LCCN: n86824911  NARA: 10571855  SNAC: w6g74z0p  US Congress: K000264  VIAF: 60579194   WorldCat (עם VIAF): 60579194
שישה ימים של מלחמה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  מיכאל אורן 
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  מלחמת ששת הימים 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת אוקספורד 
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת אוניברסיטת אוקספורד
 תאריך הוצאה:  2002
 מספר עמודים:  בגרסה העברית: 539 בגרסה האנגלית: 480
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת דביר
 תאריך:  2004
 תרגום:  מנשה ארבל
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-19-515174-9
 הספרייה הלאומית:  002378250
 
שישה ימים של מלחמה - המערכה ששינתה את פני המזרח התיכון (באנגלית: Six Days of War: June 1967 and the Making of the Modern Middle East) הוא ספר מאת ההיסטוריון האמריקאי-ישראלי ושגריר ישראל בארצות הברית לשעבר, מיכאל (מייקל) אורן, המתעד את אירועי מלחמת ששת הימים בין ישראל למדינות הערביות השכנות. הספר, שזכה לשבחי המבקרים, זכה בפרס הספר של "לוס אנג'לס טיימס" להיסטוריה, ושהה שבעה שבועות ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
מבקרים, כולל אלו של הרדיו הציבורי (NPR), של "וושינגטון פוסט", של "פילדלפיה אינקוויירר" ושל "שיקגו סאן-טיימס", תיארו את הספר כתיאור מקיף וסופי של הסכסוך.
תרגום עברי של "שישה ימים של מלחמה" יצא ב-2004 בהוצאת דביר.
תוכנו של הספר

הספר פורש על פני 539 עמודים (בגרסה העברית) את סיפורה של מלחמת ששת הימים. במהלך מחקרו לכתיבת הספר, עשה אורן שימוש במקורות ראשוניים מישראל, מהעולם הערבי, מארצות הברית, מבריטניה ומברית המועצות, רבים מהם נחשפו לחוקרים, לפי עדותו, רק בעת האחרונה.
הספר פותח ברקע, ובו היחסים בין ישראל לאומות ערב ולמעצמות בשנים 1948 עד 1966 (פרק ראשון); בגורמים שזירזו את תחילת המלחמה (פרק שני); במשבר שקדם לפריצת המלחמה (פרק שלישי); ובימים האחרונים שלפני המלחמה, מסיומו של חודש מאי ועד פריצת המלחמה (פרק רביעי).
לאחר מכן מתוארת המלחמה בחלוקה לימים: פרק על יומה הראשון של הלחימה (פרק חמישי); פרק על יומה השני (פרק שישי); פרק נוסף על היום השלישי של המלחמה (פרק שביעי); פרק אחר עוסק ביום הרביעי (פרק שמיני); פרק אחד ביום הלחימה החמישי (פרק תשיעי); ופרק אחרון עוסק ביום בשישי והאחרון במהלך המלחמה (פרק עשירי).
לאחר מכן מובא מעין סיכום בשם "חישובים, ניתוחים והמזרח התיכון הישן-חדש" (פרק 11). הפרק האחרון הוא שיחה שניהל מיכאל אורן עם פואד עג'מי.
תוכנו של הספר > הגורמים למלחמה

אורן מדגיש כי המלחמה לא תוכננה על ידי אף אחד מהצדדים, אלא נבעה מסדרה של אירועים שהחריפו, חלקם מקריים לגמרי. לדוגמה, בנובמבר 1966 נהרגו שלושה שוטרים ישראלים כאשר עלו על מוקש, שככל הנראה השאירו במקום אנשי חוליית פדאיון מירדן (אם כי סביר שבחסות סוריה). מסיבות לא ברורות, שגריר ארצות הברית בישראל וולוורת ברבור, היעיל ברוב המקרים, המתין כמה ימים לפני שהעביר הודעת תנחומים ממלך ירדן חוסיין לראש ממשלת ישראל לוי אשכול. בהיעדר הודעת תנחומים הגיבה ישראל בחומרה, בעודה מניחה כי אף על פי שירדן אינה לא עומדת מאחורי המתקפה, אנשיה הציעו מקלט לתוקפים. פעולת התגמול שערכה ישראל, פעולת סמוע, הפכה לאחד מתוך סדרת אירועים שהובילו למלחמה. אורן מביא דוגמה זו פעמים רבות כדי להדגיש את עיקרון המקריות, שהוא מרכזי לשיטתו במהלכים שגרמו למלחמה.
דוגמה נוספת היא החלטת הישראלים להימנע מהצגת טנקים במצעד צה"ל ביום העצמאות בשנת 1967 בירושלים: אף על פי שהדבר נועד להפחית את המתח, בשל חלוקת ירושלים לאחר שביתת הנשק ב-1949, למעשה התפרש הצעד כסימן לכך הישראלים מרכזים את השריון שלהם לתקיפה בסוריה.