בירדמן (סרט)
הפקה > פוסט-פרודקשן ואפקטים חזותיים

העריכה של בירדמן נעשתה על ידי דאגלס קריס וסטיבן מיריון, שניהם עבדו עם איניאריטו בסרטים קודמים כמו 21 גרם ובבל. העריכה שיחקה תפקיד מרכזי בהפקה, במיוחד בהתמודדות עם הצורך בחיבור צילומים רבים יחד בצורה חלקה ומסונכרנת. איניאריטו היה יותר פתוח בנוגע למימוש רעיונותיו בבחירת הטייקים, ובזמן הצילום הראשי, קריס היה נוכח כל יום על הסט, מה שאיפשר להם לעבוד על הקצב והאווירה של הסצנות בזמן אמת. מיריון, לעומת זאת, לא יכלה להיות בניו יורק בשל התחייבויות אחרות.
העורכים נדרשו להיות מעורבים בשלב מוקדם של ההפקה, שכן איניאריטו רצה להימנע משינויים גדולים בהמשך. כדי להתמודד עם הצורך בהערות ובתיקונים בזמן הצילום, קריס ומיריון שיתפו פעולה עם לובצקי ועם הצוות כדי לפתח טכניקות עיבוד ועריכה בשטח, כולל עבודה עם המוזיקה של סאנצ'ז שמסייעת להנחות את הקצב. תהליך העריכה עצמו בלוס אנג'לס היה "מסורתי למדי" מבחינת העבודה, אך העבודה המקדימה וההכנה על הסט אפשרה להם לבצע את השינויים הנדרשים בצורה פחות תלויה בחיתוכים מאוחרים.
האפקטים הוויזואליים בסרט בירדמן פותחו על ידי Rodeo FX, סטודיו מונטריאולאי, שהקדיש ארבעה חודשים לעבוד על הסרט. מפקחת האפקטים החזותיים, ארה חאניקיאן, ציינה כי האפקטים נגעו ב-90% מהפריימים בסרט, ורבים מהם היו עדינים וכוללים תפירת צילומים יחד או יצירת רקעים דיגיטליים לסצנות כמו בית החולים. דגש מיוחד הושם על הסרת השתקפויות מהצילומים בהם מופיעות מראות, תוך שימוש בטכניקת ציור מט דיגיטלי 2.5D כדי להחליף את השתקפויות הצוות בסביבות דיגיטליות.
עבודת האפקטים כללה גם סצנות בהן היו כתמים ולכלוך על המראות, ובשביל לתקן זאת, הסטודיו פיתח שיטה לחלץ ולהדביק מחדש את הלכלוך. נוסף לכך, הסטודיו עבד גם על סצנות בעלות קצב מדויק, כפי שביקש איניאריטו, מה שדרש התאמות עם עקומות עיוות זמן.
הצורך בהכנה מקיפה היה בולט ברצף הטיסה, שבשבילו איניאריטו עבד עם Halon Entertainment למשך שלושה שבועות כדי להמחיש את התצוגה המקדימה. לצורך צילום הסצנה, לובצקי השתמש במנוף מצלמה על משאית לצילום לוחות רקע, והוסיף ארבע מצלמות GoPro כדי ללכוד את האור סביבו. בהמשך, הסטודיו השתמש בטכניקות מתקדמות כמו התאורה מבית "Gravity" כדי להאיר את הסצנה בצורה מציאותית.
סיום העבודה על רצף הטיסה היה רגע משמעותי שהביא את הסרט לרמה חדשה, כפי שציינה מיריון, שמאוחר יותר תיארה את התחושה שיצר הסיקוונס ככזו שהדהימה אותה לחלוטין.
עיצוב הסאונד ב-בירדמן טופל על ידי מרטין הרננדס, שעבד עם איניאריטו על כל סרטיו העלילתיים. הצליל היה "מושלם ונקי" כבר בהפקה, כך שהצוות לא נאלץ להשקיע זמן רב בעיבודו. בשל היעדר החתכים החזותיים בסרט, הרננדס היה צריך להתאים את עיצוב הצליל כדי לזרום עם כל הסצנות, בניגוד למתודולוגיה הרגילה של איניאריטו, בה יש שינויים בצלילים בכל שינוי זווית מצלמה. בנוסף, הצלילים היו חייבים להיות מתואמים למיקומם של האובייקטים על המסך, שכן המצלמה כמעט תמיד בתנועה. הרננדס גם עזר בחיתוך רצועות המוזיקה של סאנצ'ז, והשתמש ב-32 מיקרופונים לכל טייק כדי להשיג את הצליל הרצוי.
אתגר נוסף היה עיצוב סאונד הקהל, במיוחד בסצנה שבה הדמות של מייק שיכור. איניאריטו ידע איך הוא רוצה שהקהל יגיב, אך כדי להבין את צליל התגובה נדרשו ארבעה חודשים של עבודה עם חמישה מעצבי סאונד.
הביניים הדיגיטלי הושלם על ידי צוות Technicolor בראשות סטיבן סקוט. העבודה דרשה גישה שונה עקב הירי המתמשך של הסרט. הצוות היה צריך לתכנן את תזמון הצבע כך שהמעברים בין סביבות הצבע יהיו בלתי נראים, עם שימוש בשיטות רוטוסקופ כדי לבצע תיקונים צבעוניים מורכבים. סקוט וצוותו נאלצו להנפיש את המטים המוליכים את התהליך, בהנחה שהצילום הנע יציב את האזורים שדורשים תיקונים צבעוניים. איניאריטו ציין כי כל המעורבים יצאו מאזור הנוחות שלהם, בעוד סקוט טוען שזה היה פרויקט ה-DI המאתגר ביותר בקריירה שלו.