stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיילר זלר
קריירת מכללות

בין השנים 2008–2012 למד זלר באוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן רוי ויליאמס. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עם ה"טאר הילס" באליפות טורניר אליפות המכללות בפעם החמישית בתולדותיה, בהובלתם של השחקנים טיילר האנסברו, טיי לוסון, דני גרין, ויין אלינגטון ודיון תומפסון. לאורך אותה עונה מיעט זלר לשחק, ותרם 3.1 נקודות למשחק בלבד.
בעונות 2011 ו-2012 היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצדם של האריסון בארנס, ג'ון הנסון, קנדל מרשל ורג'י בולוק, אשר הוליכו את הטאר הילס לשתי העפלות רצופות לשלב רבע גמר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight). במשחק רבע הגמר 2011 הפסידה קרוליינה הצפונית מול אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 69–76, על אף 21 נקודות ו-9 ריבאונדים של זלר, וברבע הגמר 2012 הפסידה מול אוניברסיטת קנזס בתוצאה 67–80, במשחק בו קלע זלר 12 נקודות. בסיום עונתו האחרונה, במהלכה קלע 16.3 נקודות והוריד 9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, זכה בתואר שחקן העונה של מחוז ACC, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2012 נבחר זלר על ידי דאלאס מאבריקס בבחירה ה-17, ובכך היה השחקן הרביעי מקרוליינה הצפונית שנבחר בסיבוב הראשון של אותו הדראפט, אחרי בארנס (בחירה שביעית), מרשל (13) והנסון (14). מיד לאחר הדראפט הועבר זלר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לזכויות הדראפט על ג'ארד קנינגהם (בחירה 24), ברנרד ג'יימס (33) וג'יי קראודר (34). בחודש וחצי הראשונים שלו בקליבלנד שימש כמחליפו מהספסל של אנדרסון ורז'או, והחל מהמשחק ה-27 של העונה ועד לסיומה החליף את ורז'או הפצוע בחמישייה הפותחת. לאורך אותה עונה קלע 7.9 נקודות והוריד 5.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
ביולי 2014, לאחר שתי עונות בקליבלנד, הועבר לבוסטון סלטיקס במסגרת טרייד משולש בו הייתה מעורבת גם ברוקלין נטס. בעונת 2014/2015 פתח זלר ב-59 משחקים, ורשם ממוצעים של 10.2 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק. ב-16 במרץ 2015 קלע שיא קריירה של 26 נקודות בניצחון הסלטיקס מול פילדלפיה 76'. בשתי העונות הבאות קלע 4.9 נקודות למשחק עבור הסלטיקס, כשחקן ספסל. בעונת 2016/2017 העפיל עם בוסטון לגמר האזור המזרחי, בו הפסידה מול הקאבלירס בתוצאה 1–4.
לקראת עונת 2017/2018 חתם על חוזה בברוקלין נטס, ובפברואר 2018, לאחר 42 משחקים בברוקלין, הועבר בטרייד למילווקי באקס בתמורה לרשאד ווהן ובחירת דראפט עתידית.
במרץ 2019 חתם על חוזה ל-10 ימים באטלנטה הוקס, וכחודש לאחר מכן חתם בממפיס גריזליס על חוזה עד לסיום עונת 2018/2019. בארבעת משחקיו בממפיס קלע 11.5 נקודות ואסף 4.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ביוני 2020 חתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס עד לסיום עונת 2019/2020. בדצמבר 2020 שוחרר מהקבוצה.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/2013 | קליבלנד | 77 | 55 | 26.4 | 0.438 | 0.000 | 0.764 | 5.7 | 1.2 | 0.5 | 0.9 | 7.9 |
| 2013/2014 | קליבלנד | 70 | 9 | 15.0 | 0.538 | 0.000 | 0.719 | 4.0 | 0.5 | 0.3 | 0.5 | 5.7 |
| 2014/2015 | בוסטון | 82 | 59 | 21.1 | 0.549 | 0.000 | 0.823 | 5.7 | 1.4 | 0.2 | 0.6 | 10.2 |
| 2015/2016 | בוסטון | 61 | 3 | 11.8 | 0.476 | 0.000 | 0.815 | 3.0 | 0.5 | 0.2 | 0.4 | 6.1 |
| 2016/2017 | בוסטון | 51 | 5 | 10.3 | 0.494 | 0.000 | 0.564 | 2.4 | 0.8 | 0.1 | 0.4 | 3.5 |
| 2017/2018 | ברוקלין/מילווקי | 66 | 34 | 16.8 | 0.560 | 0.357 | 0.722 | 4.6 | 0.7 | 0.2 | 0.5 | 6.7 |
| 2018/2019 | אטלנטה/ממפיס | 6 | 1 | 15.5 | 0.533 | 0.000 | 0.778 | 4.0 | 0.7 | 0.2 | 0.5 | 7.7 |
| 2019/2020 | סן אנטוניו | 2 | 0 | 2.0 | 0.250 | 0.000 | 0.000 | 2.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 1.0 |
| קריירה |  | 414 | 166 | 17.5 | 0.508 | 0.286 | 0.764 | 4.4 | 0.9 | 0.3 | 0.6 | 6.9 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014/2015 | בוסטון | 4 | 4 | 22.5 | 0.517 | 0.000 | 0.800 | 4.5 | 0.5 | 0.5 | 0.3 | 8.5 |
| 2015/2016 | בוסטון | 3 | 0 | 12.7 | 0.467 | 0.000 | 0.667 | 5.0 | 0.7 | 0.0 | 0.7 | 6.0 |
| 2016/2017 | בוסטון | 11 | 0 | 7.1 | 0.520 | 0.000 | 0.750 | 1.7 | 0.7 | 0.0 | 0.2 | 2.9 |
| 2017/2018 | מילווקי | 7 | 3 | 9.4 | 0.800 | 0.000 | 0.750 | 2.0 | 0.4 | 0.6 | 0.4 | 1.6 |
| קריירה |  | 25 | 7 | 10.9 | 0.527 | 0.000 | 0.739 | 2.6 | 0.6 | 0.2 | 0.3 | 3.8 |
הערות שוליים

1 2  ביוגרפיה של זלר, באתר קבוצת קרוליינה הצפונית
↑  סטטיסטיקות משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן 2008, באתר realgm.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין קרוליינה הצפונית לקנטקי, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין קרוליינה הצפונית לקנזס, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של זלר, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2012, באתר basketball-reference.com
↑  בוסטון מצרפת את זלר ות'ורנטון, באתר הקבוצה, 10 ביולי 2014
↑  סטטיסטיקות המשחק בין בוסטון לפילדלפיה, באתר basketball-reference.com
↑  זלר חותם על חוזה בברוקלין, באתר הקבוצה, 12 בספטמבר 2017
↑  זלר נשלח בטרייד למילווקי, באתר הקבוצה, 5 בפברואר 2018
↑  זלר חותם על חוזה ל-10 ימים באטלנטה, באתר הקבוצה, 8 במרץ 2019
↑  זלר חותם על חוזה בממפיס, באתר הקבוצה, 5 באפריל 2019
↑  זלר חותם על חוזה בסן אנטוניו, באתר הקבוצה, 24 ביוני 2020
יובי תשומה כ"ץ

יובי תשומה-כ"ץ (באמהרית: Ye-wuv-mert=የውብምርት, פירוש: תוצרת טובה, נולדה ב-5 באפריל 1977) היא יזמית ופעילה חברתית, בעלת ניסיון רב בהדרכה ובעבודה קהילתית. מנחה במכון מנדל למנהיגות וברשת הירוקה.
ביוגרפיה

יובי נולדה באתיופיה ועלתה לישראל דרך סודאן בגיל 6 ב-"מבצע משה".
ב-1998, עם סיום שירותה הצבאי כמורה חיילת, הדריכה במחנה קיץ של "רמה" בארצות הברית. לאחר חזרתה ארצה הצטרפה כמדריכה וכרכזת לתוכנית הרב-תרבותית בחברה להגנת הטבע, שם הדריכה במשך 7 שנים, וניהלה את בית הספר שדה "עירוני שורק" ברחובות. יובי פיתחה תוכניות להכשרת מנהיגים צעירים בקרב נוער בסיכון.
למדה לתואר ראשון בלימודי ארץ ישראל וחינוך בשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן באשקלון, וחינוך במכללת בית ברל.
בשנת 2005 הייתה ממייסדי עמותת "חברים בטבע - העצמה קהילתית" המקימה גרעינים של יוצאי אתיופיה וישראלים ותיקים בשכונות שבהן ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה, כדי לעודד צעירים מצליחים מהקהילה לגור בשכונות שבהן גדלו ולהוות מודל לחיקוי. כחלק מהקמת העמותה הייתה חברה ומנהלת גרעין ביישוב גדרה במשך שמונה שנים. "כשאנחנו עוברים לגור בשכונה זה כמו להכניס חמצן לתוך אינקובטור."
יובי מדריכה סדנאות בנושאי זהות ודפוסי מחשבה במעבר בין תרבותי, הורות והנרטיב של הישראלים יוצאי אתיופיה, וכן חקלאות אורגנית גם במסגרת התוכנית של קרן קרב.
על סיפור עלייתה של יובי נכתב הספר "עץ הסוכריות של יובי" (ב-2011 באנגלית, ב-2018 בעברית).
יובי תושבת גדרה. בבחירות של 2013 נבחרה יובי כחברת מועצה.
נשואה לניר ואם לארבעה ילדים.
פרסים והוקרה

לאות הוקרה על פעילותה החברתית זכתה יובי ביום העצמאות 2011 להדליק משואה בטקס הממלכתי בהר הרצל, שנערך בסימן "ערבות הדדית".
באותה שנה קיבלה את פרס ראש הממשלה ליזמות וחדשנות שלא למטרת רווח.
ב-2011 זכתה בפרס מתנאל לעשייה קהילתית.
בשנת 2018 נבחרה כאחת מ-30 נשות המופת של ישראל של ליידי גלובס.
בשנת 2019 זכתה בתעודת "מנהיגה פורצת דרך" של פורום ירוסלם.
בשנת 2021 קיבלה את אות אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות.
באותה שנה נבחרה כאחת מ-40 גיבורי השנה של קשת ומפעל הפיס.
הערות שוליים

↑  חברים בטבע
↑  להמן, א' ורפאלי, ר', 24/7 ישראלים מעוררי השראה, תל-אביב: מטר, 2018
↑  תמר פרלשטיין קשדן, מחנכת, יזמית ופעילה חברתית: סל תרבות עם יובי תשומה–כץ, באתר www.makorrishon.co.il, ‏2018-03-16
↑  שני אשכנזי, ‏נשות המופת של ישראל - "ליידי גלובס" בפרויקט מיוחד, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2018
↑  אבירות מרכז פרס לשלום ולחדשנות 2021, באתר www.peres-center.org
↑  גיבורי השנה של קשת ומפעל הפיס: הכירו את יובי תשומה כץ, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394775705171
יוונים פונטים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 4.5 מיליון (הערכה)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 יוון יוון: 3 מיליון טורקיה טורקיה אוקראינה אוקראינה רוסיה רוסיה
 שפות
 יוונית פונטית; יוונית מודרנית; רוסית; טורקית;
 דת
 יוונית אורתודוקסית; אסלאם
 קבוצות אתניות קשורות
 תת-קבוצה של העם היווני
אזור פונטוס ההיסטורי לחופי הים השחור
המונח יוונים פונטים, יוונים פונטיאנים, פונטיאנים או יוונים מפונטוס (ביוונית: Πόντιοι, Ποντιακός Ελληνισμός או Έλληνες του Πόντου; בטורקית: Pontus Rumları) מתייחס ליוונים ספציפית מאזור פונטוס, המקום שבו שכנה האימפריה של טרפזונטס על חוף הים השחור במזרח טורקיה של היום, או במקרים אחרים באופן כללי ליוונים מחופי הים השחור או פונטוס. באופן מסורתי הם דוברים יוונית פונטית.
היסטוריה קדומה

אזור פונטוס נזכר לראשונה בהקשר של יוון העתיקה בסיפור יאסון והארגונאוטים וחיפושיהם אחרי גיזת הזהב, לפי תיאורו של אפולוניוס מרודוס, לפיו התרחש הסיפור בשנת 1200 לפנה"ס לערך.
המושבה היוונית הראשונה הוקמה בשנת 800 לפנה"ס בסינופ, לחוף הים השחור על ידי סוחרים ממילטוס. יוונים נוספים באו בעקבותיהם והקימו מושבות נוספות לחופי הים השחור, בהן העיר המודרנית דהיום טרבזון, המוזכרת על ידי קסנופון ביצירתו "אנבסיס".
במרוצת השנים, למרות כיבושים של האזור על ידי מעצמות זרות, בהן האימפריה האחמנית וביזנטיון, תושבי המקום שמרו על צביונם ועל תרבותם היוונית-אורתודוקסית.
לאחר נפילת האימפריה של טרפזונטס בשנת 1461 עברה השליטה באזור לידי האימפריה העות'מאנית.
רדיפות וחילופי אוכלוסין בימי האימפריה העות'מאנית

כמו עמים שכנים אחרים כגון הארמנים והאשורים, הפונטים סבלו מרדיפות ורצח עם על רקע אתני-דתי מידי העות'מאנים בתחילה ומידי טורקים כמאליסטים לאחר נפילת האימפריה. בשנת 1923 נחתם הסכם לוזאן, ועל פיו נערכו חילופי אוכלוסין בין מדינות טורקיה ויוון.
כיום

מספרם המדויק של היוונים הפונטים אינו ידוע לאשורו עקב התבוללות בפזורה היוונית לענפיה, אולם מעריכים אותו בכ-4.5 מיליון. הקהילות המרכזיות הן:
יוון (2–3 מיליון): מקדוניה, תרקיה, תסליה ואטיקה (אתונה).
רוסיה והמדינות הקומוניסטיות לשעבר אוקראינה, גאורגיה, קזחסטן, אוזבקיסטן וארמניה.
יוונים פונטים מפורסמים

סטליוס קזנג'ידיס, גדול זמרי יוון
הפטריארך מקסימוס הראשון
סטראבון
דיוגנס
מיתרידטס השישי, מלך פונטוס
ג'ייק צאקאלידיס
הערות שוליים

↑  "אפילו לא שמי: ממצעד מוות בטורקיה לבית חדש באמריקה", סיפורה האמיתי של נערה צעירה על טבח עם והישרדות, ת'יאה האלו, 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1247206696
יהדות ליברלית (בריטניה)
ראו גם

יהדות רפורמית
ק"ק כנסת ישראל
ליאו בק
Presbyter Judaeorum
גירוש יהודי אנגליה
התנועה ליהדות רפורמית - בבריטניה
האיחוד ליהדות רפורמית - בצפון אמריקה
האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת - גלובלי
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, Jewish Religious Reform in Germany and Britain‏ התפרסם בתוך: Judaism Within Modernity: Essays on Jewish History and Religion, Wayne State University Press, 2001. עמ' 309-324.
Todd M. Endelman, The Jews of Britain, 1656 to 2000, University of California Press, 2002. עמ' 168-175, 221-222, 248-252.
"Liberal Judaism", בתוך: William D. Rubinstein (עורך), The Palgrave Dictionary of Anglo-Jewish History, Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2011, עמ' 593.
הקשר בין היהדות הליברלית ומייסדיה לחלקים בעולם הנוצרי, פאבל הוזק, 2011
טוטליטריזם

מנהיגים טוטליטריים ידועים (משמאל לימין) יוסיף סטלין, אדולף היטלר, מאו דזה-דונג, בניטו מוסוליני וקים איל-סונג.
משטר טוטליטרי או משטר לוֹפְתָנִי הוא סוג מסוים של דיקטטורה, בו האזרחים משועבדים למדינה וחייהם כפופים לרשות השלטון. אין הפרדת רשויות: הרשות המחוקקת, השופטת והמבצעת כפופות כולן למנהיג "הכל יכול". חיי האזרחים מתנהלים על פי השקפת העולם של מנהיג המדינה ומתנגדי השלטון נענשים בחומרה. השלטת רעיונות מפלגת השלטון בעם נעשית באמצעות תעמולה. את הלופתנות (או הטוטליטריזם) ניתן להגדיר כמצב בו החברה הופכת להיות שלוחה של המדינה וכלי בידי מנהיגיה.
המיוחד במשטרים הטוטליטריים המודרניים הוא הכסות האידאולוגית שבה הוקמו: אידאולוגיה קומוניסטית (כמו בסין, בקוריאה הצפונית ובעבר בברית המועצות ובמדינות אחרות); אידאולוגיה לאומנית-גזענית קיצונית בגרמניה הנאצית; אידאולוגיה פטריוטית-קיצונית במשטרים הפשיסטיים; אידאולוגיה דתית באיראן ובאפגניסטן של משטר הטליבאן. לעיתים נדירות המשטר הוא גם ללא אידאולוגיה כלשהי, אולם במקרים כאלו הוא מזדרז להמציא אידאולוגיה כזאת.
הדבר שונה ממשטר עריצות בו שליט יחיד עולה מתוך מצב של כאוס או חוסר יציבות ולא מתוך אידאולוגיה ברורה ואוטופיסטית כשהוא מבסס את שלטונו בעזרת טרור מדינתי, פחד ויצירת תלות נפשית.
מאפיינים > אידאולוגיה חובקת כל

המאפיין המרכזי של משטר טוטליטרי, ואשר מבחין בינו לבין סוגים אחרים של דיקטטורה, הוא המקום המרכזי שמקבלת אידאולוגיה חובקת כל באשר לאיך צריכה החברה האנושית להתנהל ומהן הדרכים להגיע למטרה הזאת. בכל המשטרים הטוטליטריים, האידאולוגיה מחייבת את צייתנותם המוחלטת של האזרחים, כולל הקרבת חייהם למען המטרה. כל האידאולוגיות הללו הן אנטי-ליברליות מובהקות, מאחר שהן מקריבות את חירות הפרט בעבור מה שנתפס בעיניהם כטובת הכלל. האידאולוגיות הללו מבוססות על ההנחה שהחברה איננה אוסף של פרטים, אלא יחידה אורגנית, שכל פרט מהווה חלק ממנה. מכאן משתמע חוסר סובלנות קיצוני כלפי פלורליזם וחילוקי דעות. כל גילוי של חילוקי דעות נתפס כמחליש את המערכת ולכן יש לטפל בו בחומרה. דוגמאות מרכזיות לאידאולוגיות המשמשות משטרים טוטליטריים הן הפאשיזם והנאציזם.
מאפיינים > מפלגה אחת, מנהיג אחד

משטרים טוטליטריים מאופיינים בקיומה של מפלגה אחת בלבד שעלתה לשלטון בדרך של הפיכה אלימה, במהלכה הושמדה באלימות כל צורה אפשרית של אופוזיציה. בתחילת דרכה, המפלגה פתוחה לכולם, אך ככל שהיא מתבססת יותר, כך קשה יותר להיכנס אליה. חברי המפלגה הופכים את עצמם לאליטה והם מגנים על מעמדם בין היתר, על ידי חסימת חברים חדשים מלהצטרף, או "טיהורים" חוזרים ונשנים המופנים כלפי חברים ותיקים המהווים איום. בהדרגה, הופכת המפלגה הטוטליטרית ליותר ויותר ריכוזית וחדגונית במסריה, עד שהיא מרוכזת כולה סביב מנהיג אחד כל-יכול, אשר סביב מוצא פיו יקום וייפול דבר. יתר חברי המפלגה שואבים את עוצמתם מהמנהיג.
בין המנהיג לחברי המפלגה הבכירים נוצר יחס מעין פיאודלי: המנהיג מקצה לאנשי שלומו "חלקות" שהם מוסדות ממשלתיים או תאגידים שהולאמו או שבבעלות המדינה. בתמורה הם מעניקים לו נאמנות בלתי מסויגת. חבר מפלגה שזכה ב"חלקה" כזאת, מנהל אותה באופן בלעדי, והופך למנהיגה העליון של "חלקתו" בדיוק כשם שראש המפלגה הוא מנהיגה העליון של כל המדינה.
כלפי המנהיג מתפתח באמצעות מנגנוני התעמולה פולחן אישיות. הוא הופך לאל עלי אדמות, הוא מוצג כגואל של עמו וכאדם שעתיד לשחרר את האנושות כולה לעתיד אוטופי של חירות מוחלטת.
מאפיינים > מונופול על אמצעי התקשורת ותעמולה

תעמולה בעידן המודרני משמשת רבות משטרים טוטליטריים, בכל רחבי העולם. השימוש בתעמולה משמש ככלי שליטה עוצמתי ביותר, שכן הוא מסוגל להגביר את הציות של האזרחים השונים בלא הפעלת כוח ישיר. כיוון שבמדינות כאלו אמצעי התקשורת נתונים בידי הממשל, השימוש בתעמולה הופך לנגיש ונוח.
עם צמיחתן של המדינות הטוטליטריות הגדולות של המאה ה-20: ברית המועצות וגרמניה הנאצית, התפתח במיוחד השימוש בתעמולה ברשות משטרים כאלו. בגרמניה הנאצית אף היה שר תעמולה מיוחד – יוזף גבלס.
בשתי מדינות אלו נעשה שימוש קיצוני במיוחד ביצירת פולחן אישיות של מנהיגיהן, ובעיקר אדולף היטלר ויוסיף סטלין, פולחן אשר הפך את האישיות המנהיגה למזוהה עם טרדות הציבור כולו.
מאפיינים > מונופול על האלימות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במונח מונופול על אלימות (אנ') (או מונופול על כוח) הכוונה לבלעדיות על אלימות שלטונית.
מבחינה זו רב המשותף בין משטרים טוטליטריים לשיטות משטר אחרות המקובלות כיום, וברוב החברות המודרניות יש התנגדות לשימוש באלימות של יחידים.
עד סוף ימי הביניים היו גורמים אלימים רבים בחברה, לא רק מלכים החזיקו בכוחות צבא, אלא גם אצילים, ערים, כנסיות, מנזרים, גילדות, משפחות חזקות ועוד. כמעט כל מאבק פוליטי מרמת ממלכה, דרך עיר, מנזר, כפר ועד משפחה מורחבת היה מלווה באלימות פיזית.
במהלך השנים התקבלה המחשבה שכוחות צבאיים, משטרתיים או כאלו שיכולים להפעיל אלימות פוליטית, חייבים להשתייך לשלטון המרכזי. משטרים טוטליטריים מעבירים את כל הגופים שיכולים להפעיל אלימות תחת שליטה מרכזית אחת.
מאפיינים > שימוש בטרור

משטר טוטליטרי תמיד מאופיין במידה רבה של טרור מדינתי נגד אזרחים. בקרב האזרחים, ישנן שתי קבוצות שהן המטרה של הטרור: הקבוצה הראשונה כוללת בני אדם לא רצויים בשל תכונותיהם, כמו מעמד חברתי או פוליטי (בורגנים בברית המועצות, "ריאקציונרים" בסין) או בשל מוצאם האתני או כל תכונה פיזית אחרת (יהודים, צוענים, הומוסקסואלים ובעלי מומים בגרמניה הנאצית). הקבוצה השנייה כוללת בני אדם שנחשדים כמתנגדים למשטר.
הטרור המדינתי נגד מתנגדי משטר מופעל בידי כוחות של המשטרה אשר משתמשים ברשת ענפה מאוד של מודיעין על מנת לאתר מתנגדים פוטנציאליים. כל אדם שחושדים בו כמתנגד למשטר, דינו פעמים רבות מוות, כליאה או "חינוך מחדש". עשרות מיליוני בני אדם מצאו את מותם בידי הטרור הטוטליטרי. בגרמניה הנאצית נרצחו כ-12 מיליון איש בדרכים אלה, מחציתם יהודים; ברוסיה הסטליניסטית מספר הקורבנות הגיע לכ-20 מיליון איש; בסין של מאו מספר הקורבנות האמיר לכ-50 מיליון בני אדם.
מאפיינים > כלכלה ריכוזית

משטרים טוטליטריים מאופיינים בכלכלה ריכוזית. בכך הם שוללים מן האזרח הפשוט את החופש הכלכלי והחופש התעסוקתי, היות שלאזרח אין המשאבים המתאימים והיציבות הכלכלית המתאימה כדי להתנגד. השלטון למעשה מחזיק בכל הכוח הכלכלי, ובוחר לעשות בו כרצונו. במשטר טוטליטרי, לשלטון ישנה ריבונות על כל שטח הנמצא תחת שליטתו כשבידו האפשרות להלאים קרקעות כרצונו (דבר שהיה נהוג בברית המועצות). בחלק מהמשטרים (ברית המועצות, צפון-קוריאה, הרפובליקה העממית של סין) לאדם אין אפשרות להתמקצע על פי רצונותיו ויכולותיו והוא נשלח לעבוד במקצועות על פי צורכו של השלטון, כך עשויים למצוא את עצמם אנשים חסרי כישורים במקצועות הדורשים כישורים אלו, דבר המביא לחוסר תועלת כלכלית.
בברית המועצות היה נהוג לשנות תכנים היסטוריים, קטעי עיתונות ומאמרים בהתאם לאידאולוגיה של המפלגה ברגע נתון. כך למשל, דווחו דיווחים שקריים בעיתונות לגבי עליית המשק, כשלמעשה המשק קרס, דבר הגורם למעין "שטיפת מוח" כלכלית היות שהאזרח אינו זוכה להנות מפרי עבודתו, אך נאמר לו שהוא מקריב את זמנו, מאמצו ובריאותו למען האומה, כשבפועל הוא לא הרוויח דבר.
משטרים טוטליטריים בדומה למשטרים קומוניסטים מאופיינים בכלכלה ריכוזית ומתוכננת, עמדות המשק מסופחות למשטר הטוטליטרי שבדרך כלל נמצאים בבעלותו.
גורלם של משטרים טוטליטריים

בשל אופיים הקיצוני והישענותם על קונפליקט מתמיד הן עם מדינות אחרות והן עם גורמים בתוך מדינתם שלהם, משטרים טוטליטריים לא נוטים להאריך ימים, או שהם נוטים להתמתן ולהתפשר עם המציאות. המשטרים הפשיסטים באיטליה ובגרמניה, נגדעו שנים לא רבות לאחר שהוקמו, בשל תבוסתן של מדינות אלה במלחמת העולם השנייה. באשר למשטרים הסטליניסטיים, בברית המועצות חלה מגמה של התמתנות מיד עם מותו של סטלין. יורשו של סטלין, ניקיטה חרושצ'וב, פתח מיד בתהליך של דה-סטליניזציה, בו מיתן את הטרור, את פולחן האישיות של סטלין, ונקט גישה פרגמטית יותר כלפי מדינות המערב. תהליך זה נמשך עד לפירוקה של ברית המועצות בתחילת שנות ה-90. גם בסין חל תהליך מעניין של התמתנות לאחר מותו של המנהיג מאו דזה-דונג. כישלונותיו של מאו לפתח את הכלכלה הסינית ולשפר את תרבותה (ראה הקפיצה הגדולה קדימה), הולידו בקרב האוכלוסייה הסינית יותר ויותר ניכור מהתעמולה הכביכול-סוציאליסטית של המשטר בסין. יורשו של מאו, דנג שיאופינג, ייצג אגף במשטר שהחליט לנוע לעבר אימוץ של השיטה הקפיטליסטית, החל ברפורמות של ליברליזציה ופתיחות הדרגתית כלפי המערב – מגמה שנמשכת בסין עד היום. אליבא דסין, שם התפתח משטר דואלי: חלק ניכר מהמשק הוא קפיטליסטי, אך המשטר הפוליטי תחת המפלגה הקומוניסטית הסינית נותר בעל מאפיינים וסממנים סטליניסטיים וטוטליטריים.
מחלוקת בתזה הטוטליטרית

המחלוקת בין חוקרי הטוטליטריזם נסובה בעיקר על שתי סוגיות: האם הטוטליטריזם הוא תופעה חדשה בהיסטוריה והאם ניתן בכלל לאגד משטרים שונים תחת אצטלת הטוטליטריזם.
באשר לסוגיה הראשונה, פרידריך ובז'יז'ינסקי טענו שהטוטליטריזם הוא חידוש היסטורי. לטענתם, המשטרים הטוטליטריים הראשונים היו במאה ה-20: ברית המועצות, גרמניה הנאצית, סין המאואיסטית, איטליה הפשיסטית ועוד. חוקרים אלה טוענים שהטוטליטריזם לא יכול להיות אפשרי בלא אמצעים טכנולוגיים לפיקוח על ההמון ולהשמדה המונית. מתנגדיהם של פרידריך ובז'ז'ינסקי טוענים לעומתם, שגם משטרים כמו ספרד בתקופת האינקוויזיציה וצרפת בתקופת רובספייר היו בעלי מאפיינים טוטליטריים מובהקים, והמוגבלות הטכנולוגית בתקופה זו לא די בה כדי להדירם מהגדרה זו.
באשר לסוגיה השנייה, פרידריך ובז'יז'ינסקי לא ראו הבדל של ממש בין המשטרים הטוטליטריים השונים. כולם צייתו לאותם כללים של טרור, תעמולה ואידיאליזציה של מנהיג. ההבדל היחיד היה באידאולוגיות השונות, אך משטרים טוטליטריים היו ידועים בהבדלים בין דיבורים למעשים: כך למשל, בעוד שהנאצים אימצו לפעמים דוקטרינות "קפיטליסטיות", המפלגה הנאצית לא היססה להתערב בכלכלה המדינית. כמו כן, משטרו של סטלין הטיל עול כבד על מעמד הפועלים ועל האיכרים, למרות האידאולוגיה הכביכול-סוציאליסטית המוצהרת ששאפה להביא לשחרורם של מעמדות אלו. האידאולוגיה של המשטר הסטליניסטי בברית המועצות, למעשה, התרוקנה מתוכנה עם הזמן ומעולם לא מומשה בצורתה המקורית. לפי פרידריך ובז'יז'ינסקי, אין די בהבדלים אידאולוגיים כדי למחוק את המשותף הרב בין משטרים טוטליטריים שונים.
גישה זו ספגה ביקורת מצד חוקרים שהתנגדו להשוואה בין הפאשיזם והנאציזם לבין הסטליניזם. חוקרים אלה טענו שהדבר ממעיט בערכה של האכזריות הנאצית כתופעה אנושית חד פעמית.
בתרבות הפופולרית

ספרי מדע בדיוני רבים כוללים תיאור דיסטופי של משטרים טוטליטריים:
1984 - מאת ג'ורג' אורוול (שביקר את הטוטליטריות גם בספרו המוקדם יותר "חוות החיות")
עולם חדש מופלא - מאת אלדוס האקסלי
משחקי הרעב - מאת סוזן קולינס
לקריאות נוספות

חנה ארנדט, יסודות הטוטליטריות, תרגום: עדית זרטל, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
יעקב טלמון, ראשיתה של הדמוקרטיה הטוטליטרית, דביר, 1956
הערות שוליים

↑  אורי סלע‏, איך אומרים פטריוט בעברית? המילים החדשות של האקדמיה ללשון, באתר וואלה, 9 ביוני 2022
↑  עמנואל מרקס, הגדרות חברתיות של אלימות בתוך 'ההקשר החברתי של התנהגות אלימה', רסלינג, 2015
↑  יובל נח הררי, טרור מהו? מימי-הביניים ועד למאה העשרים ואחת, זמנים 108
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541466705171  PLWABN: 9810535012505606  BnF: cb13318777r (data)  GND: 4060491-3  LCCN: sh85136217  NARA: 10644609  NDL: 00574613  NKC: ph116467 
בניטו מוסוליני יחד עם אדולף היטלר. מנהיגים אופייניים של משטרים טוטליטריים שחברו יחד
מוזיאון להנצחתו של מאו דזה-דונג בסין. פולחן האישיות של המנהיג יכול להימשך גם אחרי מותו.
יום חופש התוכנה

לוגו יום חופש התוכנה 2010
יום חופש התוכנה הוא פסטיבל שנתי של תוכנה חופשית המתקיים בכל העולם ומטרתו היא הגברת המודעות לתוכנה חופשית וליתרונותיה, וכן עידוד השימוש בה.
יום חופש התוכנה התקיים לראשונה ב-28 באוגוסט 2004 בהשתתפות מעל שבעים קבוצות של תומכי תוכנה חופשית. מאז הפופולריות שלו גדלה, והשנה המארגנים מצפים להשתתפות של כאלף קבוצות.
מאז שנת 2006 יום חופש התוכנה מתקיים ברחבי העולם ביום שבת השלישי של חודש ספטמבר. בישראל נקבע מדי שנה תאריך חלופי, בגלל התנגשות עם השבת ולעיתים אף עם יום כיפור או סוכות.[דרוש מקור]
ארגון חופש התוכנה הבינלאומי

ארגון חופש התוכנה הבינלאומי (באנגלית Software Freedom International, או SFI) הוא ארגון ללא כוונת רווח שפועל כמארגן הרשמי של יום חופש התוכנה ומהווה את הגוף הרשמי שמנהל תרומות, מימונים, חוזים וחשבונות. ה-SFI הכריז על תוכניות להירשם כמוסד פטור ממס, על מנת לאפשר תרומות המוכרות למס הכנסה. השם "Software Freedom International" נבחר על מנת לבדל את הגוף המנהלי המארגן את יום חופש התוכנה מהאירוע עצמו.
אירועים עבר

| תאריך | קבוצות | מדינות |
| --- | --- | --- |
| 28 באוגוסט 2004 | 12 |  |
| 10 בספטמבר 2005 | 136 | 60 |
| 16 בספטמבר 2006 | 180 | 70 |
| 15 בספטמבר 2007 | 286 | 80 |
| 20 בספטמבר 2008 | 563 | 90 |
| 19 בספטמבר 2009 | 700 | 90 |
| 18 בספטמבר 2010 | 397 | 90 |
| 17 בספטמבר 2011 | 442 | 87 |
| 15 בספטמבר 2012 | 301 | 73 |
| 21 בספטמבר 2013 | 316 | 81 |
| 20 בספטמבר 2014 | 197 | 59 |
| 19 בספטמבר 2015 | 141 | 47 |
| 17 בספטמבר 2016 | 128 | 51 |
| 16 בספטמבר 2017 | 88 | 44 |
| 15 בספטמבר 2018 | 71 | 37 |
| 21 בספטמבר 2019 | 59 | 36 |
19 בספטמבר 2020: 18
| 18 בספטמבר 2021 | 60 | 28 |
| 17 בספטמבר 2022 | 43 | 20 |
| 16 בספטמבר 2023 | 49 | 30 |
מממנים

המממנת העיקרית של יום חופש התוכנה הבינלאומי בשנת 2005–2006 הייתה חברת קנוניקל בע"מ, החברה אשר עומדת מאחורי הפצת הלינוקס אובונטו.
ראו גם

תוכנה חופשית
קוד פתוח
עמותת המקור
אוגוסט פינגווין
יום כל הנשמות

יום כל הנשמות הוא חג קתולי המצוין ב-2 בנובמבר מדי שנה, ביום שלאחר יום כל הקדושים. יום זה מוקדש להעלאת זכרם של המתים. הטקסים המקובלים בו הם עריכת תפילות רקוויאם, עריכת טקסים בבתי עלמין ועריכת סעודות לזכר המתים. בדרום אמריקה ניתנת לחגיגת יום זה חשיבות מיוחדת והיא נושאת אופי מיוחד. היא קרויה שם יום המתים. מטרתו המסורתית של החג היא מתן סיוע, באמצעות תפילה, לנפשות הקרובים המשתוקקות להיטהר מחטאיהן וכך לצאת מכור המצרף אל גן העדן.
טיילר האנסברו

| --- | --- |

האנסברו בשנת 2008
 לידה:  3 בנובמבר 1985 (בן 38) קולומביה, מיזורי, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  50
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה מספר 13, 2009 אינדיאנה פייסרס
 קבוצות כשחקן
 2009–2013 2013–2015 2015–2016 2017 2017–2018 2018–2019 2019–:  אינדיאנה פייסרס טורונטו ראפטורס שארלוט הורנטס פורט ויין מאד אנטס גואנגג'ואו לונג ליונס ג'ג'יאנג גולדן בולס סצ'ואן בלו ויילס
 הישגים כשחקן
 זכייה בטורניר אליפות המכללות (2009) זכייה בפרס נייסמית' (2009) זכייה בפרס ג'ון אר. וודן (2009)
אנדרו טיילר האנסברו (באנגלית: Andrew Tyler Hansbrough; נולד ב-3 בנובמבר 1985) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת סצ'ואן בלו ויילס מליגת העל הסינית, בעמדת הפאוור פורוורד. נחשב לאחד משחקני ליגת המכללות הטובים ביותר אי פעם.
קריירת תיכונים

האנסברו נולד בעיר קולומביה שבמיזורי, ובנערותו למד בתיכון Poplar Bluff אשר בדרום מיזורי. בעונות 2004 ו-2005 הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לשתי זכיות רצופות באליפות התיכונים של מיזורי, ובסיום עונתו האחרונה זכה בתואר שחקן העונה של מיזורי. באותה שנה נבחר להשתתף הן במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בו קלע 15 נקודות, והן במשחק נייקי הופ סאמיט, בו היה הקלעי המוביל עם 31 נקודות.