stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חה קשין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
חה קשין (בסינית: 何可欣, בפיין-יין: Hé Kěxīn; נולדה ב-1 בינואר 1992) היא מתעמלת סינית. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 זכתה חה במדליית זהב על המקבילים המדורגים וכחלק מנבחרת התעמלות המכשירים הסינית. חה היא אחת מהמתעמלות היחידות שהשיגו תוצאה של מעל ל-17 נקודות על המקבילים. חה וחלק מחברותיה לנבחרת הסינית עוררו מחלוקת בנוגע לגילן האמיתי, שנחשד כנמוך יותר מהגיל המותר להשתתפות באולימפיאדה. אולם שתי חקירות ניקו את המשלחת הסינית ומתעמלותיה מכל האשמה.
קריירה מקצוענית

היא החלה להתחרות כמתעמלת אומנותית במשחקים הלאומיים בשנת 2006, לאחר שהתאמנה בבית הספר "שיצ'אחאי" שבבייג'ינג. בשנת 2007, לאחר ניצחונה בקטגוריית המקבילים המדורגים במשחקים הבין עירוניים הסיניים, חה משכה את תשומת לבם של מאמני הנבחרת הסינית.
בשנת 2008 החלה חה להתחרות בסבב העולמי של התעמלות המכשירים. כבר בתחרותה הראשונה, בדוחא, הצליחה חה לזכות במדליית הזהב ולהשיג 16.550 נקודות במקבלים המדורגים. בתחרותה השנייה, שברה חה את שיא הנקודות תחת שיטת הניקוד החדשה, כשהשיגה תוצאה של 16.800 במקבלים המדורגים. בתחרות העיר טינג'ין אשר בסין, שברה חה שני שיאי עולם, ועברה בפעם הראשונה את מחסום 17 הנקודות, ובכך העפילה על תוצאה מהתחרות הקודמת. אולם פרשה לאחר המוקדמות בטענת תשישות.
באולימפיאדת בייג'ינג זכתה חה בשתי מדליות זהב. הראשונה בתחרות הקבוצתית, ביחד עם נבחרת סין לאחר ניצחון על הנבחרת האמריקאית. השנייה במקצה המקבילים המדורגים, לאחר גמר מותח וצמוד מול מתחרתה האמריקנית.
חה המשיכה ביכולתה המרשימה מתחילת השנה וזכתה בתחרות נוספת באיטליה ובגמר הסבב העולמי במדריד במקצה המקבילים המדורגים, תוך שחזור תוצאת 17 הנקודות פעם נוספת.
רשימת זכיות

| שנה | תיאור תחרות | מיקום התחרות | מקצה | מיקום בגמר | תוצאה בגמר | מיקום במוקדמות | תוצאה במוקדמות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | סבב גביע העולם | גרמניהקוטבוס | מקבילים מדורגים | 1 | 16.850 | 1 | 16.800 |
| 2008 | סבב גביע העולם | קטר (מדינה)דוחא | מקבילים מדורגים | 1 | 16.550 | 1 | 16.450 |
| 2008 | הגראנד פריקס האיטלקי | איטליהמילאנו | מקבילים מדורגים | 1 | 17.000 |  |  |
| 2008 | המשחקים האולימפיים | הרפובליקה העממית של סיןבייג'ינג | התעמלות מכשירים קבוצתית | 1 | 188.900 | 1 | 248.275 |
| 2008 | המשחקים האולימפיים | הרפובליקה העממית של סיןבייג'ינג | מקבילים מדורגים | 1 | 16.725 | 6 | 15.725 |
| 2008 | גמר הסבב העולמי | ספרד מדריד | מקבילים מדורגים | 1 | 16.250 |  |  |
| 2009 | הגביע היפני | יפן צ'יבה | התעמלות מכשירים קבוצתית | 1 | 171.200 |  |  |
| 2009 | אליפות סין בהתעמלות | הרפובליקה העממית של סין קשיאנטו | מקבילים מדורגים | 1 | 15.775 |  |  |
| 2009 | אליפות העולם בהתעמלות אמנותית | אנגליה לונדון | מקבילים מדורגים | 1 | 16.000 |  |  |
| 2010 | סבב הגביע העולמי | צרפת פריז | מקבילים מדורגים | 1 | 16.075 |  |  |
| 2010 | אליפות העולם בהתעמלות אמנותית | הולנד רוטרדאם | מקבילים מדורגים | 7 | 13.966 | 1 | 16.066 |
| 2010 | אליפות העולם בהתעמלות אמנותית | הולנד רוטרדאם | התעמלות מכשירים קבוצתית | 3 | 174.781 |  |  |
| 2010 | המשחקים האסיאתיים | הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו | מקבילים מדורגים | 1 | 16.425 | 1 | 16.100 |
| 2010 | המשחקים האסיאתיים | הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו | התעמלות מכשירים קבוצתית | 1 | 234.150 |  |  |
| 2011 | אליפות העולם | יפןטוקיו | התעמלות מכשירים קבוצתית | 3 | 172.82 | 3 | 230.370 |
| 2011 | אליפות העולם | יפןטוקיו | מקבילים מדורגים | לא העפילה |  | 80 | 12.733 |
| 2012 | המשחקים האולימפיים | בריטניהלונדון | התעמלות מכשירים קבוצתית | 4 | 174.430 | 1 | 248.275 |
| 2012 | המשחקים האולימפיים | בריטניהלונדון | מקבילים מדורגים | 2 | 15.933 | 2 | 15.966 |
מחלוקת על הגיל

גילה האמיתי של חה עורר מחלוקת במהלך האולימפיאדה כאשר זה נחשד כנמוך יותר מגילה המצוין. בדרכונה משנת 2008, וברשימות הוועד האולימפי הסיני והוועד האולימפי העולמי מצוין תאריך לידתה של חה כאחד בינואר 1992. במידה וגיל זה נכון, היה גילה של חה במהלך טקס פתיחת האולימפיאדה 16 ו-220 ימים, ועל כן הייתה רשאית חה להשתתף באולימפיאדה. אולם, לפני האולימפיאדה דווח ברשתות סיניות, וביניהן גם בשינחואה כי גילה של חה בשנת 2007 היה 13 ולכן בשנת 2008 היה 14. דיווחים אלו ירדו מן האוויר ומהרשת לאחר מכן. גם במספר רשימות, ביניהן רשימת של סוכנות הספורט הלאומית הסינית סומן תאריך לידתה של חה כ"1994-1-1" (1 בינואר 1994). בנוסף לכך בכינוס ספורט שהתרחש בשנת 2007 הוצגה חה על ידי נציג סיני רשמי במחוז וואהן כבת 13.
בכירים סיניים דחו את ההאשמות מכל תוקף, בטענה שהשינחואה לא בדקה את גילה של חה לפני שפרסמה אותו, ושטעות הקלדה במעברה של חה מבייגין לחוביי גרמה לבלבול. בראיונות עמה טענה קשין שגילה הוא 16 וצוטטה אומרת "לא אכפת לי מה אנשים אחרים יגידו. אני רוצה שכולם יידעו כי 16 הוא הגיל האמיתי שלי". כשנשאלה כיצד חגגה את יום הולדתה ה-15, השיבה קשין "זה היה יום רגיל. הייתי עם הנבחרת שלי. אנחנו לא חוזרות הביתה כשיש לנו יום הולדת, אלא נשארות באימונים עם הנבחרת". ב-2 באוגוסט 2008, הוועד האולימפי הבינלאומי הצהיר שלא תתקיים חקירה על גילה של הי, משום שהפרטים שהועברו לידיהם על ידי "פדרציית ההתעמלות הבינלאומית(FIG)" מספיקים. FIG הצהירו שלא יבקשו מהמשלחת הסינית הבהרות נוספות בנוגע לגיל המתעמלות מלבד הגיל המצוין בדרכון.
אולם המקרה המשיך לעורר תרעומות בתקשורת העולמית. הטיימס דיווח, שמומחה מחשבים ששכרו הצליח לאתר את אחד המסמכים שנמחקו דרך זיכרון מטמון של מנוע החיפוש ביידו. במסמך זה תאריך לידתה של חה הוא 1.1.1994. ב-22 באוגוסט הורה הוועד האולימפי הבינלאומי(IOC) ל-FIG לפתוח בחקירה לגילה של חה ופתח בחקירה משלו, וביום למחרת הודיע שלא גילה אף הוכחה לזיוף עד כה. בנוסף לכך, FIG ערכה ישיבת חירום ותבעה מהוועד הסיני הוכחת גיל נוספת לכל אחת מהמתעמלות הסיניות, מלבד קפטנית נבחרת ההתעמלות. ב-24 באוגוסט הגיבו בכירים סיניים על המסמך שנמצא בזיכרון המטמון וטענו שמדובר בטעות הקלדה שהתרחשה בעת ששיחקה חה במשחקים הבין עירוניים.
ב-1 באוקטובר 2008, הודיעה FIG שגם בחקירתם השנייה זוכו המתעמלות הסיניות מכל ההאשמה, אולם כלי תקשורת מסוימים הביעו תרעומת על תוצאות החקירה.
הערות שוליים

↑  Kexin Scores Another 17, באתר International Gymnastic
↑  ג'רה לונגמן, ג'ולייט מאקור, גם הדרכונים שלהן גמישים, באתר הארץ, 28 ביולי 2008
↑  הוועד האולימפי הורה לחקור את גיל המתעמלות הסיניות, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2008
↑  Backs Chinese Gymnasts, באתר הניו יורק טיימס
↑  Uneven-bars queen the new star in town, באתר China Daily
↑  "He Kexin hits new high score", באתר International Gymnast
↑  Uneven-bars queen the new star in town, באתר יומון העם
↑  nrg מעריב, גאווה מקומית: גם המתעמלות הסיניות זכו בזהב, באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2008
↑  China win as Tweddle misses out, באתר BBC SPORT
↑  זהב וכסף לסין בטבעות, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2008
↑  Official: Faulty Paperwork Caused Age Confusion Hubei באתר AOL
↑  לא כל כך יפה, גם לא בת 16?, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2008
↑  More questions about Chinese gymnasts' ages באתר ESPN
↑  Report: Hacker Uncovers Proof Chinese Gymnast Is Underage באתר פוקס ניוז
↑  Investigate Chinese Gymnasts, Says IOC באתר אפוק טיימס
↑  יעקב זיו, הוועד האולימפי חוקר אפשרות כי מתעמלת סינית זייפה את גילה, באתר nrg‏, 22 באוגוסט 2008
↑  "IOC Says China Gymnasts Age Probe Indicates `No Problem So Far'
↑  ADDITIONAL INFORMATION REQUESTED הודעה רשמית של פדרציית ההתעמלות הבינלאומית
↑  China says paperwork error led to cheat claim (הקישור אינו פעיל, 23 ביוני 2013)
↑  Maybe now China will quit cheating באתר USA TODAY
וולטון ווקר

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1889 בלטון, טקסס, ארצות הברית  
 פטירה:  23 בדצמבר 1950 (בגיל 61) אואיג'אונגבו, קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 צאצאים:  סם ס. ווקר 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1912–1950 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-3   מפקד הקורפוס ה-20   מפקד הארמייה החמישית   מפקד הארמייה השמינית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה  מלחמת קוריאה
 עיטורים
 צלב השירות המצוין  מדליית השירות המצוין  כוכב הכסף  אות לגיון ההצטיינות  צלב התעופה המצוינת  כוכב הארד
 
וולטון האריס ווקר (באנגלית: Walton Harris Walker; ‏3 בדצמבר 1889 – 23 בדצמבר 1950) היה גנרל אמריקאי, אשר לחם במלחמת העולם השנייה ופיקד על הארמייה השמינית של ארצות הברית בראשיתה של מלחמת קוריאה. הוא נהרג בתאונת דרכים בעיצומה של המלחמה.
ביוגרפיה

ווקר נולד בטקסס. למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וסיים את לימודיו שם ב-1912. במלחמת העולם הראשונה לחם בצרפת ועוטר על לחימתו בעיטור כוכב הכסף.
בין מלחמות העולם מילא ווקר מספר תפקידי מטה ותפקידי פיקוד שונים ובשנות ה-30 שימש כסגן מפקד חטיבת חיל רגלים. ערב מלחמת העולם השנייה שירת כקצין באגף התכנון של המטה הכללי האמריקאי. הוא ביקש להשתלב בתהליך הקמת הכוחות המשוריינים החדשים של ארצות הברית, קודם לדרגת בריגדיר גנרל וב-1942 היה למייג'ור גנרל. הוא פיקד על הדיוויזיה המשוריינת ה-3 ולאחר מכן על הקורפוס ה-20. בקיץ 1944 הגיע לצרפת והוביל את הקורפוס לקרב במסגרת יחידות הארמייה השלישית. הקורפוס, שהצטיין בתנועה מהירה, לחם בצרפת, בקרב על הבליטה ובפריצה לתוך גרמניה ובימי המלחמה האחרונים נכנס לאוסטריה. באפריל 1945 קודם ווקר לדרגת לוטננט גנרל.
לאחר המלחמה מונה למפקד הארמייה החמישית בארצות הברית וב-1948 היה למפקד הארמייה השמינית, אשר שימשה כעוצבת חיל המצב העיקרית של ארצות הברית ביפן הכבושה.
ביוגרפיה > מלחמת קוריאה

זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת קוריאה ביוני 1950 נצטווה ווקר להעביר את הארמייה השמינית לקוריאה הדרומית ולהדוף את התקפת צבא קוריאה הצפונית שם. הארמייה נחתה בקוריאה כשלרשותה רק ארבע דיוויזיות קלות חימוש בעלות מוכנות קרבית מוגבלת, והייתה נתונה במהרה בקרבות כבדים ורבי אבדות. ווקר פיקד על הארמייה תוך חילוקי דעות רבים עם מפקדו הגנרל דגלס מקארתור.
על אף שהארמייה השמינית תוגברה בהמשך התברר לווקר כי המשימה להדוף את הצפון-קוריאנים חזרה אל קו רוחב 38 צפון (הגבול בין שתי הקוריאות) איננה מעשית. הוא ניהל את קרב ההגנה שאיפשר לכוחות האו"ם בקוריאה להקים ולבסס את מתחם ההגנה סביב העיר פוסן בדרומה של קוריאה, תוך הסטת כוחותיו במהירות מגזרה לגזרה תוך שימוש בקווים פנימיים.
לאחר נחיתת כוחות ארצות הברית המוצלחת באינצ'ון בספטמבר 1950 העביר ווקר את הארמייה שלו למתקפה צפונה, שהוא שם דגש על התקדמות מהירה ולאו דווקא על כיתור והשמדה של כוחות צפון קוריאנים. הארמייה חצתה את קו הרוחב 38 וחדרה לתוך קוריאה הצפונית ובאוקטובר 1950 קרבה אל הנהר יאלו, גבולה של קוריאה הצפונית עם סין. כאשר התערבה סין במלחמה פרצו כוחותיה לתוך פער בין הארמייה השמינית לבין הקורפוס ה-10 שממזרח לה, אשר ווקר היה בין האחראים להיווצרותו. הוא ניהל את קרב הנסיגה של הארמייה דרומה והחליט על דעת עצמו לסגת מפיונגיאנג ולהתייצב על קו הרוחב 38.
ב-23 בדצמבר 1950 נהרג ווקר כאשר ג'יפ הפיקוד שלו התנגש במשאית אזרחית מצפון לסיאול. לאחר מותו קודם לדרגת גנרל בעל ארבעה כוכבים. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. גנרל מת'יו רידג'וויי מונה במקומו למפקד הארמייה השמינית.
ווקר עוטר במהלך שירותו בעיטורים רבים, לרבות צלב השירות המצוין, מדליית השירות המצוין, כוכב הכסף, אות לגיון ההצטיינות, צלב התעופה המצוינת וכוכב הארד.
צבא ארצות הברית קרא על שמו לטנק הקל M41 ווקר בולדוג.
חיל האוויר העשרים של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  חיל האוויר של ארצות הברית
 סוג:  טילים בליסטיים בין-יבשתיים
 בסיס האם:  בסיס חיל האוויר פרנסיס אי. וורן בויומינג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 באפריל 1944 ככוח מפציצים אסטרטגיים 1 בספטמבר 1991 ככוח טילים בין יבשתיים – הווה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר
 דרגת המפקד:  מייג'ור גנרל
 מפקד נוכחי:  סטייסי ג'ו האוזר
חיל האוויר העשרים של ארצות הברית (באנגלית: Twentieth Air Force) הוא כוח הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים של פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית.
היסטוריה

חיל האוויר העשרים הוקם ב-4 באפריל 1944. מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס של היחידה הפציצו את יפן במהלך מלחמת העולם השנייה והשתתפו בהטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. החיל היה פעיל גם במלחמת קוריאה. במרץ 1955 הושבת החיל.
ב-1 בספטמבר 1991 הוקם מחדש כחלק מפיקוד האוויר האסטרטגי והוטלה עליו האחריות לכל התפעול של הטילים הבליסטים הבין יבשתיים. בעקבות סיום המלחמה הקרה צומצם כוח הטילים, פורקו שלוש כנפות מתוך השש שהיו פעילות, ומספר הטילים בכוננות צומצם במחצית. לאחר פירוק פיקוד האוויר האסטרטגי ביוני 1992, עבר חיל האוויר העשרים לפיקוד הקרב של חיל האוויר.
בדצמבר 2009 עבר החיל לאחריות פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית. באוקטובר 2015 צורפה לחיל כנף בסיס האוויר 377.
ארגון ויחידות

חיל האוויר ה-20 וכוח המשימה 214 אחראים ל-450 טילים מדגם מיניטמן III. בחיל משרתים כ-10,600 חיילים, פקידי ממשלה וקבלנים חיצוניים.
כנף הטילים 90 בבסיס פרנסיס אי. וורן שבוויומינג
כנף הטילים 91 בבסיס מינוט שבדקוטה הצפונית
כנף הטילים 341 שבבסיס מלמסטרום במונטנה
כנף בסיס חיל האוויר 377 שבסיס קירטלנד בניו מקסיקו
להק המסוקים 582 בבסיס פרנסיס אי. וורן שבוויומינג
טייסת אימוני הקרקע 620 בבסיס קמפ גיורנסי בוויומינג
טייסת המבצעים האסטרטגיים 625 בבסיס אופיוט בנברסקה
וידג'ט

במחשוב, וידג'ט הוא רכיב בממשק משתמש גרפי המציג מידע המשתנה אוטומטית, או על ידי המשתמש. קיצור דרך
מטרת הווידג'ט להנגיש מידע או הגדרות, ובשל כך בדרך כלל ממוקמים הווידג'טים על שולחן העבודה או המסך הראשי של מערכת ההפעלה שהם מיועדים עבורה.
סוגים

וידג'טים תלויי חיבור רשת: כגון חיזוי מזג אוויר, שערי המרות מטבע חוץ, מבזקי חדשות.
וידג'טים בעלי אינטראקציה עם המשתמש, כגון פתקיות תזכורת, רשתות חברתיות כפייסבוק וטוויטר.
וידג'טים המראים מידע מערכת על המחשב בו משתמשים, כגון טמפרטורת מעבד, מצב תפוסת זיכרון RAM, קצב תעבורת נתונים ברשת.
וידג'טים קישוטיים: כגון תיבת תמונות מתחלפות.
ולדימיר שוחוב

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1853 גראיבורון, רוסיה 
 פטירה:  2 בפברואר 1939 (בגיל 85) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  הנדסה אזרחית, fluid catalytic cracking, בנייה, oil depot, תעשיית הנפט, צינור נפט, בנייה 
 מקום מגורים:  Nauchnye Rabotniki Cooperative Apartment Building 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה  Imperial Moscow Technical School 
 מוסדות:  Warsaw–Vienna railway  ברנובל 
 פרסים והוקרה:  פרס לנין (1929)  גיבור העבודה (1932)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.shukhov.ru
 
ולדימיר שוחוב (ברוסית: Владимир Григорьевич Шухов; ‏16 באוגוסט (28 באוגוסט) 1853 - 2 בפברואר 1939) היה מהנדס וממציא רוסי וסובייטי, שתכנן מספר מתקנים הנדסיים חלוציים.
ביוגרפיה

ולדימיר שוחוב נולד בעיירה גראיבורון (במחוז בלגורוד של היום) למשפחת פקיד של משרד האוצר הרוסי. בעקבות התקדמות הקריירה של אביו, המשפחה עברה מספר ערים. בגיל 13 הוא לא המשיך נדידות עם המשפחה ונותר בסנקט פטרבורג. לאחר סיום הפנימייה שוחוב התקבל ללימודים באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1876 סיים את לימודיו בהצטיינות ונשלח לשנה לארצות הברית.
בהיותו בארצות הברית הכיר את היזם ואיש העסקים הרוסי אלכסנדר ברה שהגה רעיון להקים ברוסיה חברה לתכנון הנדסי. כאשר שוחוב חזר לרוסיה הוא נקלט בחברה זו ועבד בה עשרות שנים.
הקריירה המקצועית

ולדימיר שוחוב היה מנהל פרויקט ומתכנן ראשי של צינור הנפט הראשון בתחומי האימפריה הרוסית שנבנה באזור באקו בשנת 1878 עבור חברה של "אחים נובל". לצורך ניהול הפרויקט שוחוב עבר להתגורר בבאקו. בהמשך הוא תכנן מספר פרויקטים נוספים לאותה חברה כולל מאגרים לאחסון נפט שפועלים עד היום.
בתחילת המאה ה-20 שוחוב תכנן את צינור הנפט באקו-בתומי באורך 883 ק"מ (1907) וגרוזני-טואפסה באורך 618 ק"מ (1928).
בשנת 1880 חברת תכנון בה שוחוב עבד פתחה סניף במוסקבה ושוחוב עבר להתגורר בעיר זו.
בשנת 1885 שוחוב תכנן אוניות ראשונות להובלת נפט בנהר הוולגה.
בשנת 1891 שוחוב המציא תהליך לייצור בנזין וקיבל פטנט על ההמצאה.
בשנת 1896 שוחוב תכנן דוד קיטור שעליו הוציא פטנט וזכה במדליית זהב בתערוכה עולמית בפריז (1900).
במחצית שנות ה-90 של המאה ה-19 שוחוב החל בבניית מתקנים היפרפולואידלים. מתקנים ראשונים מסוג זה הוא בנה עבור תערוכה בניז'ני נובגורוד בשנת 1896. בהמשך הוא בנה על בסיס רעיון זה כ-200 מגדלים לצרכים שונים (מגדלי אור, מגדלי מים וכו'). המגדל הגדול בגובה של 160 מ' על בסיס תכנון זה נבנה במוסקבה בשנת 1922 והיה מגדל רדיו במשך מספר שנים והחל משנת 1939 שימש כמגדל טלוויזיה.
בתחילת המאה ה-20 על בסיס תכנון של שוחוב נבנו מספר בניינים עם תקרות מתכת גדולות, כולל בניין גום, בניין תחנת הרכבת ובניין מוזיאון פושקין במוסקבה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שוחוב המציא מספר דגמים של מוקש ימי ותכנן מתקנים צבאים שונים.
שוחוב המשיך את פעילותו גם ברוסיה הסובייטית אף על פי שמנהלו וחברו אלכסנדר ברי עזב את רוסיה לארצות הברית. שוחוב נבחר להיות המנהל של החברה בה עבר עשרות שנים. בתחילת שנות ה-20 הוא תכנן ובנה את מגדל הרדיו במוסקבה. בשנים 1927–1929 היה שותף ליישום תוכנית גואלרו ותכנן עמודי חשמל למעברים חוצי נהרות.
בשנות ה-30 שוחוב סבל מרדיפות לא מוצדקות, מפטירת אשתו, מחשש לגורל ילדיו ומפיטורים מעבודה. בשנותיו האחרונות הוא התבודד בביתו. בפברואר 1939 שוחוב נכווה קשות בתאונה בביתו כתוצאה מנר בוער שנפל עליו ונפטר בבית החולים חמישה ימים לאחר מכן. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
בשנת 2017 נפתחה במוסקבה "מעבדת שוחוב" הקרויה על שמו והמהווה מכון מחקר בינלאומי על עתיד הערים ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  את גאון תעשיית הנפט הרוסית ובונה המגדלים המפורסמים שרף נר רגיל, באתר eg.ru, ‏28 באוגוסט 2018 (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428723205171  PLWABN: 9810654954805606  BnF: cb12219743c (data)  GND: 118900234  ISNI: 0000 0000 8389 3609  LCCN: n81110397  NKC: js2005303620  NTA: 078400880  PIC: 390259  RKD: 316202  SUDOC: 15542954X  ULAN: 500472393  VIAF: 64805894   WorldCat (עם VIAF): 64805894
זראר אחמד אוסמאני

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 60 בערך) פרוואן, אפגניסטן 
 השכלה:  אוניברסיטת קאבול 
 
 
זראר אחמד אוסמאני (בפשטו: ضرار احمد عثمانی, בפרסית: ضرار احمد عثمانی;‏ נולד ב-1964) פוליטיקאי אפגני שהיה שר במספר משרדים לרבות משרד החוץ.
אוסמאני נולד בשנת 1964 בכפר באזור פרוואן. הוא למד בבית הספר בקאבול והמשיך ללימודי הנדסה בשנים 1983–1988. בסופו של דבר הוא סיים מכון פדגוגי בפרוואן עם הסמכה לפיזיקה ומתמטיקה.
לאחר פלישת ברית המועצות לאפגניסטן הוא הצטרף למאבק המזוין נגד הפולשים. לאחר נפילת השלטון שנתמך על ידי ברית המועצות אוסמני מונה לראש המשטרה באזור פרוואן. בשנים 1998–2002 הוא עבד בשגרירות אפגניסטן באיראן. לאחר נפילת משטר הטאליבן הוא חזר לארצו ובשנת 2004 מונה למושל פרוואן.
בשנת 2005 אוסמני קודם לשר הפנים. בשנת 2009 הוא מונה למשרד חדש הממנוה במלחמה בסמים. לאחר ארבע שנים בתפקיד, אוסמני החל בכהנתו כשר החוץ של אפגניסטן.
בשנת 2015 זראר אחמד אוסמאני פוטר מתפקידו ולא מונה לתפקיד חדש בממשל.
ויריאתוס

| --- | --- |

פסל ויריאתוס בעיר סמורה בספרד
 לידה:  180 לפנה״ס לוסיטניה 
 נרצח:  139 לפנה״ס (בגיל 41 בערך) לוסיטניה 
 דת:  פגנית
 
ויריאתוס (בלטינית: Viriathus, ידוע בפורטוגזית ובספרדית כ-Viriato;‏ 180 – 139 לפנה"ס) היה מצביא לוסיטני, החשוב שבמנהיגיהם שהתנגדו להתפשטות הרומאים במערב "היספניה" (לפי המינוח הלטיני) או מערב איבריה (לפי המינוח היווני). בסופו של דבר גברו הרומאים על התנגדותם והקימו באזור את הפרובינקיה לוסיטניה. נראה כי מעמדו בראש הלוסיטנים לא נוצר בשל התורשה אלא בזכות הישגיו הצבאיים.
ויריאתוס כרת בריתות עם קבוצות קלטיות, אף הרחק מהזירה שבה לחם, ודחף אותן למרוד ברומאים. בשנים 139–147 לפנה"ס, בתמיכת רוב השבטים הלוסיטנים והווטונים ובני בריתו האחרים בקרב הקלטו-איברים, הוביל ויריאתוס את לוחמיו לשורה של ניצחונות נגד הרומאים, עד שנבגד ונרצח בשנתו. תאודור מומזן אמר עליו: "נראה שבאותו עידן פרוזאי קם לתחייה אחד הגיבורים ההומריים".
ביוגרפיה > מקורות עתיקים

המקורות המעידים על ויריאתוס הם כולם קלאסיים, כתבי היסטוריונים רומאים, בייחוד אפיאנוס ודיודורוס סיקולוס בעוד שהראשון עוסק יותר בקטלוג כרונולוגי של האירועים, תוך דגש על ההתרחשויות הצבאיות, השני דוגל בצד המוסרי והדרמטי, ועושה אדיאליזציה של המנהיג הלוסיטני.
על ויריאתוס כתבו גם אוטרופיוס, פאולוס אורוסיוס וסוידס, טיטוס ליביוס ופלורוס.
ביוגרפיה > מקום מוצאו

המקורות הזמינים על ויריאתוס אינם מאפשרים לקבוע איפה נולד או איפה הופיע לראשונה וקיימת חוסר ודאות באם מקורו היה בשטח הנוכחי של פורטוגל או של ספרד.
ישנם מחברים הרואים בבטוריה, בדרום-מזרח הפנינסולרי, בין הזרמים האמצעיים והתחתיים של הנהרות גוודיאנה וגואדלקיביר – כמקום אפשרי למוצאו של ויריאתוס.
מחקרים שנערכו בצומת המאה ה-19 ו-20 קבעו כי אזור השפעתו של ויריאתוס השתרע בין הנהרות אברו לטחו.
בספרו שכונה במפורש "ויריאתו לא היה פורטוגזי אף לו קלטיברי" אנסלמו ארנס לופס ייחס לו בטעות מוצא לוסוני במקום לוסיטני. לעומת זאת פריס החשיב אותו כ"איברי ולנסיאני".
אחד ממקומות המסתור של ויריאתוס כונה "ההר של אפרודיטה" או "של ונוס" ולפי ההיסטוריון הגרמני אדולף שולטן נמצא ברכס הקרוי בימינו הרי בסן ויסנטה.
בפורטוגל לפי המסורת הנתמכת גם על ידי שולטן, מקורו של ויריאתוס היה בהרי הרימניוס, ככל הנראה בסיירה דה לה אסטרליה של היום, בחבל הישן של ביירה אלטה בפורטוגל.
מאוחר יותר הועלתה ההשערה שוויריאתוס נולד בשטח פורטוגל של ימינו, קרוב לאוקיינוס האטלנטי בחבל אלנטז'ו.
ישנם מחברים שמעלים ספק שוויריאתוס היה לוסיטני מכיוון שבאותה תקופה המונח לוסיטנים כלל גם עמים אחרים, כולל קלטים.
ב-1958 בנוגע לספקות סביב מוצאו של ויריאתוס, אלפרד קינדלן טען שבשבילו, כמו בשביל ז'ואקים פדרו דה אולביירה מרטינש, השתייך ויריאתוס לפורטוגל ולספרד כאחד.
לפי מרבית המקורות, במיוחד טיטוס ליביוס, היה ויריאתוס במקור רועה צאן שהפך לצייד וללוחם. מקורות אחרים טוענים שהוא היה בן לכת לוחמים שהשתייכה לאליטת המנהיגים של הלוסיטנים.
אפיאנוס מספר שהיה אחד הלוחמים ששניצל מהטבח שערך הפרטור הרומאי סרביו סולפיקיוס גאלבה בצעירים הלוסיטנים. לדעתו ויריאתוס לא היה מנהיג תורשתי אלא נבחר מקרב ה"ברברים" בזכות כישוריו כמנהיג, כאדם נועז השש לקרב והגון בחלוקת השלל.
אפיאנוס מוסר שבמשך שמונה שנות המלחמות הלוסיטניות צבאו ההטרוגני של ויריאתוס לא מרד בו באף רגע, והיה ההחלטי ביותר בשעת הסכנה.
כך או כך ההיסטוריונים הרומאים ראו בו את מנהיג הצבא (Dux) הלוסיטני, מגן (Adsertor) של היספניה.
ביוגרפיה > השם

השם ויריאתוס נגזר, ככל הנראה, מהמילה הקלטית "ויריה" התואמת את המונח הלטיני "טורקואטוס" המתייחסת ל"טוקווה" Torque – סוג של קולר אופייני ללוחמים הקלטיים. אפשרות אחרת היא קשר עם המילה האיברית "ויריה" המציינת גם כן קישוט כמו צמיד.
ביוגרפיה > התחלת מנהיגותו

במאה השלישית לפנה"ס, בימי המלחמה הפונית השנייה, החלה רומא בכיבוש היספניה במטרה למנוע הגעת תגבורות לחניבעל ששהה באיטליה. הכיבוש הרומי נמשך מאתיים שנה, והמלחמה הלוסיטנית הייתה אחד האירועים המשמעותיים בתקופה זו.
ב-185 לפנה"ס תקפו הרומאים לראשונה בלוסיטניה. הם ביקשו לשים קץ למסעי השוד והפשיטות של הלוסיטנים השכנים בשטחים שהיו בשליטתם. ב-151 חתם הפרטור הרומאי מרקוס אטיליוס סראנוס עמם על הסכם שלום, אולם ההסכם הופר במהרה.
ב-152 לפנה"ס פלש הפרוקונסול לוקיוס ליקיניוס לוקולוס ללוסיטניה כתגובה למרד של תושביה. לפי עדותו של אפיאנוס הרג מקומיים רבים. הלוסיטנים הסכימו להיכנע לפרטור של היספניה אולטריור (בערך באנדלוסיה של ימינו), סרביוס סולפיקיוס גלבה, שהזמין אותם באלפיהם לעזוב את מבצריהם בהרים ולחלק להם אדמות פוריות. כשהגיעו, פיזר אותם לשלושה מחנות, ביקש מהם להניח את נשקם ואחר כך במפתיע טבח ב-8,000–9,000 מהם. כ-20,000 מתוכם נלקחו בשבי כעבדים ונמכרו בגאליה.
לפי המסורת כאלף לוסיטנים ששרדו את הטבח התאספו סביב ויריאתוס, גלבה נשפט מאוחר יותר על ידי הסנאט הרומאי ונמצא זכאי.
המצוקה אליה נקלעו הלוסיטנים והתגובה לטבח על ידי גלבה הניעו את ויריאתוס לפתוח במרד.
ביוגרפיה > המסעות נגד רומאים > הניצחונות הראשונים (147–145 לפנה"ס)

בשנת 147 יצאו כעשרת אלפים לוסיטנים בראשות ויריאתוס לפשיטה נגד הרומאים בחבל טורדטניה. בסביבות אורסו, צבאו של הפרטור קאיוס וטיליוס הקיף אותם והציע להם הסכם שלום. ויריאתוס שלא האמין להם דחה את ההצעה. לבסוף הצליח עם לוחמיו להפוך את המצב, לפרוץ את המצור הרומאי וארבו לווטיליוס ככל הנראה בקניון של הנהר, הסבו לרומאים 4,000 אבדות והביסו אותם.
אחד הלוסיטנים הרג את וטיליוס הקשיש והשמן, מתוך מחשבה שהוא רומאי פשוט.
בעקבות מותו של וטיליוס בסמוך לעיר טריבולה, בזזו חלק מההלוסיטנים את קרפטניה וכמו גדודים אחרים שלהם תקפו את הרומאים בגואדיאנה ועל הנהר טגוס. בנוסף התחזק מעמדו של ויריאתוס כמנהיג הלוסיטנים.
בתרבות

1916 - הפואמה הסימפונית "ויריאטו" מאת לואיש דה פרייטש ברנקו
לקריאה נוספת

Anselmo Arenas Lopez, Viriato no fue portugués si no celtíbero, 1900 Guadalajara, p.126
Marco García Quintela, Viriato y la ideología trifuncional indoeuropea. POLIS, Revista de ideas y formas políticas de la Antigüedad Clásica, (5) 1993: 111–138. ISSN 1130-0728
José María Gómez Fraile. Precisiones sobre el escenario geográfico de las guerras lusitanas (155–136 a. C.). A propósito de la presencia de Viriato en Carpetania, Habis (36) 2005: 125–144. ISSN 0210-7694
Enrique Gozalbes Cravioto. Caput celtiberiae: la tierra de Cuenca en las fuentes clásicas, Universidad de Castilla-La Mancha. 2000 ISBN 9788484270843
Pablo Paniego Díaz. La guerra en la Beturia céltica: del siglo V a. C. a la muerte de Viriato, Revista Historia Autónoma (2) 2013 13–28. ISSN 2254-8726
Alfredo Kindelan Duany. Viriato. Sus teatros de operaciones, Revista de Historia Militar 2. (1958) 9–21
Enrique Martínez Ruíz, Consuelo Maqueda Abreu. Atlas histórico de España 1, Ediciones Akal. 2000, ISBN 9788470903496
Mauricio Pastor Muñoz. La figura de Viriato y su importancia en la sociedad lusitana, En Jean Gérard Gorges ;Basarrate Nogales - Trinidad, eds. Sociedad y cultura en Lusitania romana: IV mesa redonda internacional. Casa de Velázquez. pp. 35–52. ISBN 9788476715604
Luciano Pérez Vilatela. Lusitania: historia y etnología, Real Academia de la Historia. 2000 ISBN 9788489512689
Ramón Villares, Josep Fontana i Làzaro, Domingo Plácido Suárez. Historia de España: Hispana antigua, 2009. Editorial Critica. ISBN 9788474239157
Francisco Javier Gómez Espelosín. Guerras ibéricas. Aníbal. traducido de la obra de Apiano. Alianza Editorial. 2006 ISBN 978-84-206-6070-7