stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיגר
הערות שוליים

↑  הרפובליקה הדומיניקנית לבדה מספקת חצי מתצרוכת הסיגרים המגולגלים ביד בארצות הברית Altadis USA, www.altadisusa.com.
↑  NIH Backgrounder - Background on Cigar Monograph: Cigars: Health Effects and Trends - 04/10/1998, www.nih.gov(הקישור אינו פעיל)
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286438705171  BnF: cb11959642n (data)  GND: 4222406-8  LCCN: sh85025969  NARA: 10637185  NKC: ph119588 
קובני מעשן סיגר, הוואנה
הסיגר הגדול ביותר בעולם, ששוכן במוזיאון הטבק ומקלות הגפרורים בסקאנסן, סטוקהולם, שוודיה
דוגמה לצורות סיגרים.
טלולה גרייב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוקטובר 1997 (בת 27) אוסטרליה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
טלולה גרייב (באנגלית: Tallulah Greive; נולדה ב-23 באוקטובר 1997) היא שחקנית סקוטית-אוסטרלית.
ביוגרפיה

גרייב נולדה פרת', אוסטרליה ב-23 באוקטובר 1997, להורים אליזבת 'בק' סנדרסון, זמרת ג'אז, וכריס גרייב, טרומבוניסט ג'אז, מלחין ומרצה באוניברסיטה. גרייב והוריה עברו לסקוטלנד כשהייתה בת שנתיים והיא גדלה בלייט', אדינבורו. יש לה אחות צעירה יותר, לולה.
קריירה

קריירת המשחק של גרייב החלה על הבמה בשנת 2012, שם גילמה את ג'ני במחזה "1001 לילות בצימר של האלמנה טוונקי". החל משנת 2013 היא הופיעה במחזות נוספים. באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשון בטלוויזיה כשגילמה בת למשפחה בפרסומת לבנק המלכותי של סקוטלנד. היא גילמה את מליסה אולברייט בסדרה "M.I. High". בשנת 2014 הופיעה בפרסומת של SNP. בין השנים 2014–2018, היא גילמה את התפקיד של לורן בסדרה "Millie Inbetween".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2021 | נערות המקהלה (אנ') | אורלה |  |
| 2021 | סינדרלה | הנסיכה גוון |  |
| 2021 | בסגר | לילי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | M.I. High | מליסה אולברייט | תפקיד ראשי (עונה 6); 12 פרקים |
| 2014–2018 | Millie Inbetween | לורן מקדונלד | תפקיד ראשי (5 עונות); 54 פרקים |
| 2019 | Flatmates | לורן מקדונלד | תפקיד ראשי (עונה 1); 10 פרקים |
| 2020 | Penance | מאדי דאגלס | מיני-סדרה |
| 2024 | ליידי ג'יין שלי (אנ') | פטוניה | 5 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2012 | 1001 Nights at Widdow Twankey's B&B | ג'יני |
| 2013 | Emily and the Howler's Hollow | אופימיה |
| 2013 | Love Bites | קופידון |
| 2013 | Let Sleeping Beauties Lie | פלורה |
| 2014 | Trash Palace | סלסטה |
הערות שוליים

1 2  "Tallulah Greive CV" (PDF). Strange Town. 2016. אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 במרץ 2016. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tallulah Greive on Twitter: My mama @BeccSanderson killing it at @edfringe
↑  "About Becc Sanderson". Becc Sanderson. 2017. נבדק ב-2 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tallulah Greive on Twitter: So proud of my sister, finished her 5k in under half an hour! #teamlola #edinburghmarathonfestival
↑  "M.I. High The Fall of Skul Credits". CBBC. 2013. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  A choice of two futures: Scotland's future in Scotland's hand. Scottish National Party (SNP). 28 במרץ 2014. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Brown, Maggie (1 באוקטובר 2014). "CBBC's Millie Inbetween shows 'family can come in all shapes and sizes'". The Guardian. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Millie Inbetween Bigging-Up Dad Credits". CBBC. 2014. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Millie Inbetween Meet Lauren. CBBC. 3 באוקטובר 2014. נבדק ב-1 במרץ 2016. {{cite AV media}}:  (עזרה)
דיוניסוס

ערך זה עוסק באל אולימפי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

דיוניסוס בציור של קאראווג'ו (1598), גלריית אופיצי בפירנצה
 תרבות:  יוון העתיקה
 מקום מגורים:  האולימפוס
 אלים מקבילים:  בכחוס, Fufluns, אוסיריס, שיווה, Iacchus, זגראוס, סבאזיוס, ליבר 
 אב:  זאוס
 אם:  סמלה
 בן או בת זוג:  אריאדנה
 צאצאים:  תואס, Carmanor, דאיאנירה, פריאפוס, Phlias, פסיתאה, Narcaeus, החאריטות, Evmédon, Phthonus, Ceramus, Latramys, Telete, אקיס, Hymen, Evanthes, סטפילוס, אוינופיון, Peparethus, Maron, Phanus 
 
פסל דיוניסוס (עותק רומי של פסל יווני מהמאה ה-4 לפנה"ס), המוזיאון הבריטי בלונדון
צלמית של בכחוס מחרס, מהתקופה הרומית המאה ה-1 עד המאה ה-3. אוסף המוזיאון הימי הלאומי, חיפה
דיוניסוס אוחז קנתרוס (כלי שתייה), ציור על גבי אמפורה, סביבות 480–490 לפנה"ס, מוזיאון הלובר
דיוניסוס (ביוונית עתיקה: Διόνυσος, מבוטא Dionysos. משמעותו המילולית של שמו היא "זה שנולד פעמיים", שכן דיוניסוס נולד פעמיים, פעם מהרחם ופעם מהירך. במיתולוגיה הרומית הוא מוכר בשם היווני בכחוס [Βάκχος] שמשמעותו גם "יין" כשם עצם; השם בכחוס אומץ על ידי בני רומא שבה היה קרוי "ליבר" בקרב הפלבאים). דיוניסוס היה אל כתוני שגילם את מחזור הטבע והפריון בטבע. בתוקף תפקיד זה נוצרה זהות חזקה בינו לבין גפן ויין.
תחילה לא היה דיוניסוס אחד מאלי האולימפוס. האלה הסטיה, אלת האש והמשפחה, שנחשבה עדינה ורחומה, ויתרה על כסאה באולימפוס לטובתו.
במסורות מאוחרות יותר נעשה אל אולימפי הקשור בדברים המשחררים את הנפש מן הגוף וקשורים בחיי הוללות: יין, מוזיקה, פריון, תיאטרון ושינה.
סיפורו במיתולוגיה

דיוניסוס הוא בנם של זאוס, ראש האלים, וסמלה - נערה בת תמותה, שהייתה בתו של מלך תבאי. אשתו של זאוס, הרה, קנאה בקשר של זאוס וסמלה, שהייתה בהריון ממנו, וזרעה ספקות בלב סמלה באשר לזהותו של זאוס. סמלה שכנעה את זאוס להופיע בצורתו השמיימית בפניה וללבוש את השריון שבו הוא יושב לשולחן באולימפוס. כשזאוס חשף את צורתו האמיתית, אורו ועוצמתו היו כה אדירים וגופה האנושי של סמלה לא היה יכול להכיל את המראה, מה שבסופו של דבר הוביל למותה. כאשר היא מתה זאוס הוציא את העובר מגופה החרוך, חתך את שוקו, הכניס לשם את העובר וסגר את השוק. כעבור מספר חודשים הוא הוציא אותו. כך נולד דיוניסוס פעמיים, ומכאן כאמור שמו ('דיו' ביוונית=שניים, 'גניסוס' [מבוטא: ניסוס]= לידה)
לאחר שהתינוק דיוניסוס גדל, שלחה הרה טיטאנים שיקרעו את גופו לגזרים. דיוניסוס מת בחורף, ובאביב קם לתחייה.
דיוניסוס נדד בארצות רבות ולבסוף הוכר כאחד האלים - אל ההתלהבות והיין בדת יוון העתיקה. הוא הרחיב את פולחנו עד להודו ובכל מקום שבו עבר, לימד דיוניסוס את האנשים את נטיעת הגפנים ואת ייצור היין והפיץ את פולחנו. מי שהתנגד לו - הומת, או נענש קשות בידי חסידיו. רוב המידע על חייו של דיוניסוס מובא בפואמה האפית "דיוניסיאקה", מאת המשורר ההלני-רומי, נונוס.
דיוניסוס מוכר גם מסיפורו של מידאס, בו מסופר שהמלך מידאס עזר פעם לדיוניסוס ובתמורה האל הציע לו לבקש כרצונו. מידאס ביקש שכל דבר שיגע בו יהפוך לזהב, אך במהרה התחרט על בקשה זו כיוון שלא היה יכול לאכול אוכל או לשתות מבלי שזה יהפך לזהב ופעם אחת כאשר ניגשה בתו לנחמו, הרג אותה מידאס כשנגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב. מידאס התחנן בפני דיוניסוס שיסיר ממנו את מגע הזהב שלו, האל שלח אותו לרחוץ את ידיו בנהר הפקטולוס ומידאס איבד את מגע הזהב שלו.
הפולחן

הפולחנים לכבוד דיוניסוס הגיעו ליוון מאסיה הקטנה או מתראקיה. מן התהלוכות העליזות ומזמורי המקהלה והסולנים שהיו נהוגים במהלך החגיגות הגדולות לכבוד האל התפתחו באתונה הקומדיה והטרגדיה. לכן בחורף צוין מותו האכזרי באמצעות הטרגדיות, ובאביב נחוגה תחייתו באמצעות הקומדיות.
מסיבה זו, הפך דיוניסוס לאל התיאטרון והמסכה. הוא הפך לאל המסכה גם מפני שפניו היו תמיד מכוסים מסכה, מכיוון שמי שראה אותו ללא מסכה - היה מת או משתגע. משום שחייו היו רצופים בשינויים וגלגולי חיים, משום שהיה אל המסכה ומשום שהיין גורם לאנשים לשנות את טבעם (כאשר הם משתכרים) - הפך גם לאל המטמורפוזה (שינוי צורה).
מכיוון שבחגיגות האביב הרבו לשתות יין ולהכינו, הפך דיוניסוס גם לאל היין והגפן. בחגיגות אלה הרבו גם לעסוק בפעילות מינית ובאורגיות, ולכן הפך דיוניסוס לאל הפריון. האורגיות של דיוניסוס נחוגו בתראקיה על ידי נשים שהתהלכו ביערות בתקופת החורף, כשהן לבושות עורות בעלי חיים תוך שהן מתופפות ורוקדות. הריקודים הביאו את הנשים לכדי איבוד חושים והשתוללות ששיאה היה קריעה לגזרים של שור המסמל את דיוניסוס ואכילת הבשר חי (על פי המיתוס נקרע דיוניסוס לגזרים בידי הטיטאנים ששלחה האלה הרה. במיתוס האורפיאי נקרע אורפיאוס על ידי המינאדות ואילו במחזה הבאקכות נקרע בשרו של שליט תבאי על ידי אמו וחברותיה בעת שהן נתונות ל"שגעון הבאקכי" כעונש על כך שסירב להכיר באל היין). לכבוד דיוניסוס נערכה ביוון חגיגה גדולה בשם הדיוניסיה, חגיגה מלאה יין והצגות. הדיוניסיאה הייתה מרכזית מאוד בתרבות היוונית העתיקה.
במהלך שינויו הרבים, דיוניסוס היה "משוגע" למשך זמן מסוים וגם היין שאותו הוא מייצג גורם לשגעון מסוים, לכן, הפולחן הקשור בו מלווה באקסטזה ובשיגעון.
אופי הפולחנים תורם לקשר הישיר בין דיוניסוס לאדם: השגעון בא כעונש מידי דיוניסוס או בשל השפעת היין ובעת התקף השיגעון או השכרות, עושה האדם מעשים אשר יתחרט עליהם כשישוב לעצמו.
דיוניסוס מייצג את הצדדים הבלתי נשלטים באופיו של האדם וכוחו הרב יכול להצמיח ולהרוס, להתאכזר ולחמול, להחיות ולהמית.
דיוניסוס בארץ ישראל

בארץ ישראל נמצאו שני ממצאים המציגים את דמותו של דיוניסוס – רצפת הפסיפס בציפורי ומזבח לכבוד האל בבית שאן.
ברצפת הפסיפס בציפורי, אשר נחשפה בשנת 1987, מתוארת תחרות השתייה בין דיוניסוס והרקולס במשתה בו השתתפו. בשני ספינים (לוחות) נפרדים מתוארת תוצאת הלוואי של התחרות – השכרות. בספין אחד מופיעה דמותו של הרקולס המעולף משכרותו, ואילו בשני מופיע דיוניסוס, כאשר הוא מסב בהדר ומביע שביעות רצון מניצחונו. חלקים אחרים של הפסיפס מתארים את לידתו של דיוניסוס וחינוכו בידי הנימפות, נישואיו עם אריאדנה ותהלוכת ניצחונו לאחר מסעו להודו. מעבר לתיאור סיפורי חייו של דיוניסוס מתוארים בציורי הפסיפס היבטים שונים בפולחנו של האל.
ייצוגו האומנותי של דיוניסוס ברצפת הפסיפס לא בהכרח מעיד כי דיירי הבית היו שותפים בפולחן האל, שכן תיאורים מעין אלו היו שכיחים מאז התקופה ההלניסטית ללא קשר הכרחי לדת. אולם פסיפס זה נדיר בעושר תיאוריו המפורטים של דיוניסוס, ולכן ניתן להניח כי דיירי הבית נמנו עם הקהילה הפאגאנית.
בבזיליקה של בית שאן נמצא ב-1987 מזבח דיוניסי. המזבח עשוי אבן גיר בצורת משושה, ומורכב בדומה למזבחות רבים מהתקופה הרומית משלושה חלקים – בסיס מגולף, גוף המזבח וחלק עליון עליו הוקרבו הקורבנות. בשש פינותיו של הבסיס מגולפות כפות רגליים של בעלי חיים. בשלוש הצלעות החזיתיות של גוף המזבח מגולפות מסיכות של שלושה ראשים ללא צוואר וכתפיים, ובשלוש הצלעות האחוריות תוארו סמלים המלווים את הדמויות המוצגות בחזית. הדמות המרכזית הייתה דמותו של דיוניסוס, ומתחתיה הופיעה הכתובת "במזל טוב. סלאוקוס בן אריסטון (הקדיש את המזבח הזה) כהודיה לאל דיוניסוס, האדון המייסד, בשנת 205".
המזבח התגלה מרוסק לשברים, כאשר בסיסו עדיין עמד על תילו. על השברים נמצאו עקבות פיח, אשר העידו כי המזבח נפגע כנראה בשריפה.
בתרבות הפופולרית

סולן ומייסד להקת הרוק האמריקאית "הדלתות", ג'ים מוריסון, נקרא בידי רבים במדיה ובעיתונות ובעיקר על ידי חברו וקלידן הלהקה ריי מנזרק "דיוניסוס". מנזרק תיאר אותו "הוא היה דיוניסוס בהתגלמות בשר ודם שהגיע אל המאה ה-20".
ראו גם

אנתסטריה
לקריאה נוספת

אבשלום זמר, דיוניסוס ובני לווייתו, המוזיאון הימי הלאומי חיפה, 1998
אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 287-310, מסת"ב 9789655525694
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: דיוֹניסוֹס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  ד. פלוסר,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'דיוניסוס, האנציקלופדיה העברית'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'שנים עשר, עמ' 412
↑  Dionysus and The Doors, Ricardo Blanco's Blog, ‏2011-07-12 (באנגלית)
| המיתולוגיה היוונית ודת יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים אולימפיים | זאוס • הרה • פוסידון • דיוניסוס • אפרודיטה • אתנה • אפולו • ארטמיס • ארס • הפייסטוס • הרמס • דמטר |  |
| אלים אולימפיים לשעבר | האדס • הסטיה |  |
| אלים כתוניים | האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |  |
| גיבורים | אגממנון • אדיפוס • אודיסאוס • אוינופיון • איאס • אכילס • אנטיגונה • בלרופון • דאוקליון • הקטור • הרקולס • טינדראוס • יאסון והארגונאוטים • מינוס • מנלאוס • פאריס • פריאמוס • פרסאוס • קדמוס • תסאוס • הרו ולאנדרוס |  |
| מקומות מרכזיים | אולימפוס • ארגוס • אתונה • דלפי • טרויה • טרטרוס • כיוס • לאקוניה • הלבירינת • ספרטה • השאול • תבאי • שדות אליסיום • שדות אספודל |  |
| יצורים מיתיים | אורתוס • אכידנה • אלמנטלים • ארגוס • גורגונות • גיגאנטים • האריה מנמאה • הידרה • היפוקמפוס • הרפיה • טיטאנים • טיפון • כימרה • מדוזה • מוזות • מינוטאורים • סאטירים • סטימפליה • סלמנדרה • סקילה וכריבדיס • פגסוס • קאמפה • קיקלופים • קנטאורים • קרברוס |  |
| אירועים מיתולוגיים בולטים | טיטאנומכיה • גיגאנטומכיה (גיגאנטים) • מלחמת טרויה • מסע הארגונאוטים |  |
| יצירות בולטות | האיליאדה והאודיסיאה • תאוגוניה • ארגונאוטיקה • דיוניסיאקה • ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) • מטמורפוזות |  |
| סופרים | אוריפידס • אייסכילוס • אפולוניוס • אריסטופאנס • הומרוס • הסיודוס • סופוקלס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574637805171  PLWABN: 9810533883505606  GND: 118679759  LCCN: no2014014847  NKC: jo2016908745  SUDOC: 02739560X  VIAF: 10152079049807110114   WorldCat (עם VIAF): 10152079049807110114 
רצפת הפסיפס בציפורי
עולמה הסודי של סברינה

| --- | --- |
סמליל התוכנית עם דמויותיהם של סברינה וסיילם
סמליל התוכנית עם דמויותיהם של סברינה וסיילם
 מבוסס על:  סברינה המכשפה הצעירה
 סוגה:  קומדיה, פנטזיה
 מדבבים בעברית:  הדר שחף-מעיין עמי מנדלמן צילי ינקו לימור שפירא לירון לב שחף וולמן גליה שפרינג בצר אפי בן ישראל ענת ניב  יואב בר לב ניר רון
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 חברת הפקה:  ארצ'י קומיקס 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  סינדיקציית שידור 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים ערוץ זום (שידורים חוזרים)
 תקופת שידור מקורית:  10 בנובמבר 2003 – 3 בפברואר 2004
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עולמה הסודי של סברינה (באנגלית: Sabrina's Secret Life) היא סדרה מצוירת אמריקאית מצליחה המבוססת על קומדיית מצבים המצולמת "סברינה המכשפה הצעירה". עלילת הסדרה מתמקדת בסברינה ספלמן, בת למכשף ולאם בת תמותה. היא גרה עם שתי דודותיה בגרינדייל (לפי הקומיקס) או בוסטברידג', מסצ'וסטס (לפי הסדרה המצולמת), ומנסה להתמודד עם השייכות שלה לשני העולמות. זוהי סדרת ספין-אוף לסברינה המכשפה הצעירה. בסדרה זו סברינה בת 14, והיא מתרחשת שנתיים לאחר הסדרה המקורית ושנה לאחר הסרט "סברינה: חברות לנצח".
הסדרה דובבה לעברית באולפני דאבי דאב בבימויה של אפי בן ישראל ובהפקתה של ענבר שטגר עזרא. הסדרה שודרה בארץ בשנת 2004 בערוץ הילדים, ולאחר מכן בערוץ זום בשידורים חוזרים.
דמויות

סברינה ג'. ספלמן (הדר שחף-מעיין): גיבורת הסדרה, מכשפה צעירה אשר גורמת לטעיות בכישופים, לומדת החברות שלה איך להיות מכשפה מוצלחת אך תמיד נכשלת. בסדרה זו היא בת 14.
סיילם סייברהאגן (עמי מנדלמן): החתול המדבר של סברינה, שהיה בעבר מכשף תככן וכעת חבר ויועץ לעת מצוא. בניגוד לסדרה הקודמת, סיילם משמש פעמים רבות כקול ההיגיון ומתחבל תחבולות לעיתים רחוקות יותר.
זלדה והילדה ספלמן (אפי בן ישראל וענת ניב בהתאמה): הדודות של סברינה.
הארווי קינקל (לירון לב): החבר של סברינה.
קסנדרה (לימור שפירא): האחיינית של אנצ'נטרה האויבת של סברינה.
מריצה (צילי ינקו): חברתה החדשה של סברינה, החליפה את קלואי מהסדרה הקודמת. בניגוד לקלואי, מריצה אינה מודעת לעובדה שסברינה היא חצי מכשפה.
המלכה אנצ'נטרה (אפי בן ישראל): בסדרה זו היא יותר נחמדה, חברותית וטובת לב מאשר בסדרה הקודמת.
מר סנייפ (יואב בר לב): המורה של סברינה בעולם האמיתי ובעולם המכושף.
כתב הזכויות של קאליש

בולסלב החסיד - מעניק כתב הזכויות ליהודי קאליש ב-1264
כתב-הזכויות של קאליש הוא כתב זכויות שהוענק ליהודי העיר קאליש שבפולין ב-10 בספטמבר 1264 על ידי הנסיך בולסלב החסיד (אנ') משושלת פיאסט. כתב-הזכויות, המכונה בפולנית "סטאטוט קאליש" ומכיל 37 סעיפים, היה במשך מאות שנים מסמך הבסיס להבטחת זכויותיהם של יהודים ברחבי פולין עד שנת 1795, שבה הסתיימה חלוקת פולין באופן סופי בין האימפריה הרוסית, פרוסיה ואוסטריה.
כתב-הזכויות של קאליש כולל הגנה נרחבת על האינטרסים של האוכלוסייה היהודית, יותר מאשר במסמכים דומים מערים אחרות באירופה, ומשום כך, יש המתייחסים אליו כאל ה"מגנה כרטה" של יהודי פולין.
הרקע להתקנת כתבי-הזכויות

החל מהמאה העשירית הכירו השליטים הפאודלים בערכן הכלכלי של הערים המתפתחות וביקשו לעודד את תהליך העיור באמצעות הזמנת מתיישבים חדשים אליהן ובמתן זכויות - פריווילגיות - לאוכלוסייתן. מסמך הזכויות של קאליש נערך במתכונת כתבי-זכויות שהעניקו מסוף המאה העשירית, שליטים מקומיים במרכז אירופה, לערים שבשליטתם על מנת להסדיר אוטונומיה פנימית מוגבלת בתחומן. כתבי-זכויות כאלה התפתחו כבר בימיו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וזכו לכינוי חוקי-מגדבורג (Magdeburg laws) לאחר החלתם בעיר הגרמנית בשנת 1261. במקביל התפתחו גם כתבי-זכויות שכללו פריווילגיות ייחודיות לתושבים היהודים שנועדו להביא לשילובם בחיי הכלכלה, להבטיח את שלומם ולהגדיר את בידולם מהאוכלוסייה הנוצרית. כתב-הזכויות ליהודי קאליש מבוסס על תקנות שנוגעות ליהודים אשר הותקנו בגרמניה, הונגריה, אוסטריה והוא ככל הנראה העתק והרחבה של כתב-הזכויות שהעניק המלך אוטוקאר השני מבוהמיה בשנת 1254 ליהודי צ'כיה (בוהמיה).
התיישבות היהודים בקאליש

במהלך המאות 12–13 הלכה וגברה הגירת יהודים לפולין בעקבות הפרעות והרדיפות שחוללו מסעי הצלב בעיקר בגרמניה. ייתכן שראשוני היהודים התיישבו בקאליש כבר בשנת 1139. מטבעות עם טביעה בעברית "יוסף קאליש" המיוחסים לתקופת שלטונו של דוכס פולין מיאשקו השלישי "הזקן", בין השנים 1173–1202, מעידים על נוכחות בעלי מקצוע יהודים במטבעה בקאליש. השלטון בקאליש עבר מיד ליד תוך כדי מלחמות ירושה שהתחוללו בקרב שושלת פיאסט מסוף המאה ה-12 עד מחצית המאה ה-13. כשהשתלט בולסלב החסיד על העיר הוא החליט להעביר אותה לאתר חדש והזמין מתיישבים חדשים לאכלסה. מהלך זה הגביר ככל הנראה הגירת יהודים לקאליש והחל להתבסס בה ישוב מאורגן. ב-1264 העניק הנסיך, ביזמתו, את כתב-הזכויות אשר בניסוחו ניכרת ככל הנראה השפעת הציבור היהודי.
תוכן כתב-הזכויות

37 סעיפי "סטאטוט קאליש" עוסקים בנושאי משפט, כלכלה ודת. מקנים ליהודים חופש תנועה, חופש מסחר וחופש דת.
מעמדם של היהודים מוגדר במסמך כ"משרתי האוצר/השליט" (servi camerae (אנ')) ולמעשה חייהם ורכושם הם קניינו של הנסיך. הנסיך רשאי להטיל מיסים על היהודים אך מוטל עליו להעניק לנתיניו היהודים הגנה. לרשויות המשפט בעיר אין סמכות לשפוט את תושביהן היהודים. בדינים פליליים עומדים היהודים למשפט בפני הנסיך ובנושאים אזרחיים ידון בעניינם רוזן החצר שלו (הוויאבודה) או "שופט היהודים" הממונה לכך במיוחד (סעיף 8 במסמך). ענייני הפנים של הקהילה, בין יהודים לבין עצמם, יידונו בבית הכנסת בפני בית-דין יהודי לפי המשפט העברי. באי כוחו של השליט, רוזן החצר או "שופט היהודים", רשאים להתערב בדיוני בית הדין לבקשת אחד הצדדים (סעיף 23 במסמך). אסור לשפוט יהודים בימי חגיהם.
אם נוצרי תובע יהודי, עליו להביא גם עד יהודי לצד עדיו הנוצרים (סעיף 1 במסמך). מי שפוצע יהודי (שהוא רכושו של הנסיך) חייב בקנסות לאוצר השליט ובתשלום פיצוי ליהודי. מי שרוצח יהודי חייב בדין מוות ורכושו יוחרם. סעיף 12 מדבר על חופש תנועה ליהודים.
סעיפים אחרים דנים בעונשו של מי שיפצע יהודייה, יחלל את בית העלמין היהודי, ירגום את בית הכנסת או יחלץ באלימות משכון מיהודי. 13 סעיפים - כשליש המסמך - דנים בפירוט בענייני משכונות וריבית ושני סעיפים במסחר. נושא ההלוואות נידון למשל בסעיף 26, בו נאמר כי יהודי המלווה כסף בתמורה למשכון קרקע, יוכל להפוך לבעליה של האדמה לאחר שיוכיח את טענתו באמצעות שטרות (חוזים) חתומים. במסגרת העיסוק המפורט במסמך בענייני משכונות, קיים בו איסור למשכן בגדי קודש נוצריים אצל היהודים (סעיף 5 במסמך), סעיף 26 מאפשר ליהודי להיות בעל קרקע. מותר ליהודי לקבל סוס כמשכון רק לאור היום (סעיף 34 במסמך).
הסעיפים המסחריים אמנם מתומצתים אך מבטיחים כי היהודים לא ישלמו מכס גבוה יותר מהנהוג בעיר, יש להם חופש תנועה והם רשאים לסחור – לקנות ולמכור ללא הגבלות. תקנות המסחר והמכס מעידות כי היהודים עסקו במסחר, שהיה חיוני להתפתחות הערים, ולא רק בענייני כספים והלוואות.
סעיף 27 נועד למנוע חטיפת ילדים על מנת לנצר אותם בכפייה.
סעיף מיוחד במסמך (סעיף 32) דן בעונשם של המעלילים עלילות דם כנגד יהודים. בשנת 1247, בעקבות עלילת הדם שהתפשטה בעיר פולדה שבגרמניה (בשנת 1235), אשרר האפיפיור אינוצנטיוס הרביעי את הבולה האפיפיורית בעניין היחס ליהודים (sicut Judaeis) וקבע שאין להאשים את היהודים ברצח לשימוש פולחני בדם אדם. הציווי האפיפיורי בא לידי ביטוי באופן נחרץ במסמך קאליש, בו נאסר בתוקף להאשים האשמות שווא את היהודים בעניין זה ונקבע עונש למעליל שקר.
אשרור זכויות היהודים

מתוך המבוא למסמך ניתן להבין שכתב-הזכויות "סטאטוט קאליש" היה בתוקף לגבי כל יהודי הנסיכות בה שלט בולסלב החסיד. בראשית המאה ה-14 ביטל המלך ולאדיסלאב לוקיאטק את כל כתבי-הפריוולגיות לערים שתחת שלטונו ובהם גם כתב-הזכויות ליהודי קאליש. אך בנו, קאזימיר ה-3 "הגדול", שב ואישר את הזכויות עם עלייתו לשלטון בשנת 1334. כשניסו האצילים בימיו להגביל את זכות היהודים לעסוק באשראי שב ואישר קאזימיר הגדול את כתב-הזכויות ב־1364, והפעם החיל אותו על כל יהודי ממלכת פולין ואף כלל בו זכויות נוספות. על הנסיבות שהביאו את קאזימיר הגדול להיטיב עם היהודים שבתחום שלטונו נפוץ החל מהמאה ה-15 סיפור (שהמחקר רואה בו אגדה) על אישה יהודייה יפהפייה בשם אסתרקה שהשפיעה על המלך. אזכור ראשון של אגדה זו מופיע בכרוניקה של הבישוף הפולני יאן דלוגוש המספר כי, לבקשת פילגשו האהובה, אסתר, העניק המלך זכויות נרחבות ליהודי פולין. אישור נוסף של הפריוולגיות ליהודי קאליש ניתן בשנים 1453, 1539 ובשנת 1676 על ידי המלך יאן ה-3 סוביאסקי. העתקיו של כתב-הזכויות נשמרו ברשות קהילת קרקוב. בעת הכתרת מלך נוצר העתק נוסף שהוגש לאישורו של המלך החדש.[דרוש מקור]
גלגוליו של המסמך

המסמך המקורי של כתב-הזכויות אבד אך נוסחו נכלל בספר אוסף החוקים שערך איש הכנסייה והמדינאי הפולני יאן לסקי ואושר בסיים (הפרלמנט הפולני) ונחתם על ידי המלך אלכסנדר בשנת 1506. הספר Commune incliti regni poloniae privilegium מהווה את קודקס החוקים הכללי הראשון שפורסם בממלכה הפולנית ושמר על מעמדו החשוב עד לחלוקתה של פולין בסוף המאה ה-18. בהקדמה לספר כלולה הערה המסבירה מדוע נכלל בו כתב-הזכויות של קאליש: "...אנחנו המלך אלכסנדר, מצווים לכלול את הפריווילגיות בספר החוקים לא כדי לאשרן מחדש, אלא כאמצעי אזהרה להגנה על היהודים". שנה לאחר אישורו בסיים הופץ הספר (המכונה גם Laski's Statute) בעותקים רבים כשהודפס, בליווי איורים, על ידי המדפיס יוהאן האלר (אנ'), מראשוני המדפיסים בפולין. העדרה של התעודה המקורית מהמאה ה-13 העלתה ביקורת בקרב היסטוריונים פולנים בקשר למהימנות הנוסח המצוי בספר. לטענת חוקרים אלה סולף נוסח כתב-הזכויות ממניעים פוליטיים במאה ה-15.
בגלגולו האחרון זכה כתב-הזכויות לגרסה עדכנית פרי יצירתו של המאייר היהודי ארתור שיק. בשנות העשרים של המאה העשרים אייר שיק סידרה בת 45 מיניאטורות בצבעי מים וגואש בנושא כתב-הזכויות. בנוסף לנוסח הלטיני כלל שיק בעבודתו גם תרגומים של הטקסט לעברית, יידיש, פולנית, אנגלית, איטלקית וספרדית. העבודה הוצגה ברחבי פולין בשנת 1929 ובשנים לאחר מכן נדדה לתצוגות בז'נבה, לונדון, טורונטו וניו-יורק. העבודה נמצאת באוסף המוזיאון היהודי בניו-יורק. בין עבודותיו האחרות של ארתור שיק ניתן למנות גם איור של מגילת העצמאות וכן סדרת בולי דואר ישראל.
הערות שוליים

↑  אורה לימור, אמנון רז-קרקוצקין, יוסף ציגלר,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'בין יהודים לנוצרים, תל-אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'האוניברסיטה הפתוחה, 1993, עמ' 329
↑  כתב הזכויות שהעניק הדוכס פרידריך ה-2 "האלים" (der Strietbare) ליהודים בחבל סטירייה (Styria)שבאוסטריה בשנת 1244.
↑  ראו אצל נתן מיכאל גלבר, ספר קאליש, 1964, כרך א', עמ' 26-27.
↑  נתן מיכאל גלבר, ספר קאליש, 1964, כרך א', עמ' 27
↑  יעקב כ"ץ,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'בין יהודים לגויים, ירושלים:'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'מוסד ביאליק, 1999, עמ' 19
↑  8)"וכן אם יהודים בינם לבין עצמם יחוללו מריבה או תיגרה על מעשה כל־שהוא, אל ייטול שופט העיר שלנו לעצמו שום דין עליהם, אלא רק אנחנו או הפאלאטינום שלנו או השופט שלו יוציא משפט. ואם הפשע הוא בנפש — רק לנו המשפט בדבר הזה.
↑  23) היהודים צריכים להישפט ליד בתי־הכנסת או במקום שיבחרו להם.
↑  1) ראשית כל אנו קובעים, כי אין לקבל על [עסק] ממון או נכסים אילו שהם, דניידי ודלא ניידי, או על מעשה פלילי הנוגע בנפש היהודי או חפצים שלו, שום עדות של נוצרי נגד יהודי, כי - אם של נוצרי ויהודי.
↑  12) יהודי שיעבור באיזה מקום במדינתנו, אל יעכב עליו שום איש, לא יכביד עליו ולא יטריח. אולם אם הוא מוביל אתו איזה סחורות או חפצים הרי הוא חייב לשלם מהם מכם בכל מקומות המכס, ובאופן שאותו יהודי לא ישלם את המכס המגיע. אלא כפי שמשלם אחד האזרחים של העיר אשר בה יושב היהודי אותה שעה.
↑  5) יהודי רשאי לקבל למשכונות, בלא כל חקירה מצדו, כל דבר שמביאים לו, יהא מה שיהא, מלבד מלבושים רטובים ומוכתמים בדם או בגדי קודש, שאין לקבלם בשום פנים.
↑  26) אם יהודי ילווה כסף על אחוזות או על שטרות של נכסים דלא ניידי, ואותו האיש אשר הדברים הם שלו יוכיח זאת, הננו קובעים, כי יש לשלול מן היהודי גם את הכסף וגם את משכון השטרות.
↑  על מנת לאפשר ליהודי להוכיח כי הסוס שבבעלותו נמסר לו כמשכון בגלוי ואין מדובר בסוס גנוב.
↑  27) וכן אם מישהו או מישהי יחטוף ילד של יהודי, אנו רוצים שיהא נידון כגנב.
↑  ראו פירוט הסעיפים אצל נתן מיכאל גלבר,ספר קאליש, עמ' 27-29.
↑  נתן מיכאל גלבר, ספר קאליש, עמ' 29.
↑  ספר קאליש, כרך א', תל אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'ועדי ספר קאליש, 1964, עמ' 155
↑  שם, נתן מיכאל גלבר, עמ' 29.
הקנצלר יאן לסקי מגיש למלך הפולני אלכסנדר את קודקס החוקים - 1506
איור בקודקס החוקים הפולני שהדפיס יאן האלר - המלך הפולני במושב הסיים.
קטע מסדרת העבודות של ארתור שיק בנושא כתב הזכויות של קאליש
קיד וקאט

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  סדרת אנימציה, קומדיה
 יוצרים:  רוב בוטילייר 
 בימוי:  רוב בוטילייר 
 מדבבים:  Shinobu Adachi Linda Sorenson Chiara Zanni טבית'ה סנט ג'רמיין Vincent Tong קאת'י וסלק קתלין בר Trevor Devall Erin Matthews Brian Drummond 
 מדבבים בעברית:  לירון לב, גלעד קלטר, טליה ברקאי,איטן גרינברג, לירי אור, דור סרוגו, עמית יוסוביץ', מירי כהן, שפיטה, מייה קדוש, ניר רון, עמי מנדלמן, יובל גרבש, עפרון אטקין, גדי לוי
 ארץ מקור:  קנדה 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  52 
 הפקה
 חברת הפקה:  Jetix Europe, YTV, Studio B Productions, Disney XD 
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television, DHX מדיה 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ דיסני
 רשת שידור בישראל:  ג'טיקס ,ערוץ דיסני ישראל
 תקופת שידור מקורית:  25 באוקטובר 2008 – 4 ביוני 2011
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קיד וקאט (באנגלית: Kid vs. Kat, מילולית: קיד נגד קאט) היא סדרה ששודרה בערוץ ג'טיקס ובהמשך בערוץ דיסני, ומספרת על ילד בשם קופ המסתבך בצרות בגלל החתול של אחותו מר קאט.