stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכר קניון גלן
היסטוריה מאוחרת יותר > השיטפונות של 1983 ומורשתם

במהלך המחצית הראשונה של 1983 הצטברו מספר גורמים שיצרו תנאים מושלמים להתהוות שיטפון גדול: הצטברות כמויות שלג גדולות באזור מקורות נהר הקולורדו, גשמי אביב כבדים והתחממות מהירה שגרמה להפשרת שלגים מהירה. תחזיות מזג אוויר שגויות עיכבו את ההחלטה לשחרור מים בחירום מהסכר על מנת להתכונן לשיטפון, וביוני זרמו מים לתוך אגם פאוול בקצב של 3,400 מ"ק לשנייה. אפילו עם פתיחה מלאה של המגופים של הצינורות שהובילו מים באופן סדיר לתחנת הכוח, המשיך אגם פאוול להתרומם עד לנקודה שבה היה צריך לפתוח את המברצים. מלבד ניסיונות חטופים ב-1980, הייתה זו הפעם הראשונה שהשתמשו במברצים.
בתחילת יוני פתחו מפעילי הסכר חלקית את מגופי המברץ השמאלי והמים החלו לזרום דרכו בקצב של 280 מ"ק לשנייה, כ-7.2% מקיבולת המברץ, לנהר שבמורד הסכר. לאחר כמה ימים, החל כל הסכר לרעוד בעוצמה. המברץ נסגר לבדיקה והעובדים גילו שזרם המים גרם לקוויטציה כבדה, התמוטטות נפיצה של בועות אדים במים הזורמים במהירות גבוהה עקב היווצרות תת-לחץ גבוה, אשר הזיקה לציפוי הבטון ושחקה את הסלע שמתחתיו. המצב הוחמר משום שהמברצים תוכננו כך שהם התחברו לחלקן התחתון של מנהרות ההסטה מטעמי חיסכון. מעלה מנהרות ההסטה שהובילו לתחתית המאגר היה פקוק בבטון, והבטון נהרס בהדרגה בשל הקוויטציה. היה חשש שהפקק ייהרס ומי האגם יחדרו בעוצמה דרך מנהרות ההסטה, תוך סיכון יסודות הסכר.
בינתיים המשיך השלג בהרי הרוקי להפשיר ואגם פאוול המשיך להתרומם במהירות. על מנת לדחות את השימוש במברצים התקינה הסוכנות וסתי-מפל, לוחות לבידים (שהוחלפו אחר-כך בפלדה) על גבי השערים על מנת לאפשר הגבהה של פני האגם. אפילו קיבולת נוספת זו נוצלה, ספיקת המים במברץ השמאלי הגיעה ל-910 מ"ק בשנייה ומגופי המברץ הימני נפתחו אף הם. ספיקת מי הנהר בליז פרי שבמורד הנהר הגיעה ל-2,760 מ"ק בשנייה, שהיה אז ועודנו הספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה שם מאז תחילת בניית הסכר בתחילת 1958. ב-15 ביולי הגיעו פני המים באגם פאוול לרמה הגבוהה שנמדדה אי פעם. ואז, כשנראה היה שהתמוטטות הסכר היא בלתי נמנעת, פחתה זרימת המים הנכנסים לאגם והסכר ניצל. למרות זאת טוענת לשכת הטיוב שהסכר לא היה בשום מצב בסכנת התמוטטות. בבדיקה התברר שהקוויטציה גרמה נזק שחיקה עצום לשני המברצים, והמים סחפו עמם אלפי טונות של בטון, מוטות חיזוק מפלדה וגושי סלע גדולים.
תיקונים למברצים החלו מיד כשניתן היה, והם נמשכו גם לתוך 1984. בתחתית כל מברץ הותקנו חריצי אוורור שנועדו לשבור ולספוג את ההלם מהבועות שנוצרות בקוויטציה. ב-1984 יצר אגן נהר הקולורדו מי נגר בכמות גדולה יותר מאשר ב-1983, אבל הסוכנות שהתכוננה לאירוע זה רוקנה את המאגר מבעוד מועד, כך שהוא קלט את מרבית השיטפונות המוקדמים. עם זאת אגם פאוול התקרב במהירות לקצה שערי המברצים ומאמצי הבנייה התמקדו עקב כך במברץ השמאלי במטרה להכינו לפעולה בזמן. ב-12 באוגוסט נפתחו המגופים של המברץ השמאלי, תוך שחרור כמות מים בקצב של 1,400 מ"ק לשנייה. המברץ לא ניזוק, והצדיק בכך את התכנון המחודש והבטיח שסכר קניון גלן יהיה מסוגל להתמודד עם שיטפונות עתידיים בקנה המידה של 1983.
היסטוריה מאוחרת יותר > מחלוקות מתמשכות

מאז שנבנה סכר קניון גלן מתנהלים ויכוחים סוערים בין אלו המאמינים שיש להשאיר את הסכר לבין אלו החושבים שיש להורסו. פלויד דומיני (Floyd Dominy) מנהל לשכת הטיוב לשעבר שהיה קשור לבניית סכר קניון גלן וסכרים גדולים אחרים שבנתה הסוכנות אמר: ”בלי סכר קניון גלן, הספוג הגדול של אגם פאוול הקולט את מי השיטפונות בשנים הגשומות, לא הייתה שום דרך שבה המדינות של האגן העליון היו מסוגלות לנצל את המכסה בת 9.3 מיליארד מ"ק מים שהוקצתה להם. הן אומרות עכשיו שקניון גלן איננו דרוש, אתה אינך מוביל מים מאגם פאוול, ובכן, אתה בהחלט מוביל מים מאגם פאוול. כשאתה מוביל מים דרך ההרים ביוטה וקולורדו לשימושים אחרים, בפועל זה מאגם פאוול. בשל המאגר הגדול זה ניתן לביצוע - מאפשר לאגן העליון להתפתח”. דעה הפוכה הביע דייוויד ברואר, שכינה את הסכר הטעות הגדולה ביותר שעשה ו"החטא הגדול ביותר שביצעתי" בשל הפשרה שארגונו הסכים לה בתמורה לביטול התוכניות לבנות סכר בפארק אקו.
ב-21 במרץ 1981 התרחשה אחת ההפגנות המעניינות יותר כנגד סכר קניון גלן. מול עיני כמאה צופים גללו ארבעה מחברי ארגון איכות הסביבה "כדור הארץ תחילה!" (!Earth First), שעשה אז את צעדיו הראשונים, גיליון פלסטיק שחור דק באורך 90 מטרים במורד הסכר, וגרמו בכך לאשליה כאילו הופיע במבנה סדק ענק. השלטונות לא הצליחו ללכוד את האחראים.
היסטוריה מאוחרת יותר > בצורת מתמשכת

מתחילת המאה ה-21 יש בצורת נמשכת שגרמה למי אגם פאוול לרדת בצורה המסכנת את המשך הפעלת תחנת הכוח שבסכר. ביוני 2022 החליטה לשכת הטיוב של ארצות הברית להזרים 1.2 מיליארד מטרים מעוקבים מתוך מאגרים שבמעלה הנהר. כמות זו עתידה להעלות את מפלס האגם ב-4.8 מטרים, אבל חוקרים דוגמת פרופסור דניאל פרי פסימים לגבי עתיד המאגר.
תכנון > מבנה ומאגר

סכר קניון גלן סוכר את מימי נהר הקולורדו כקילומטר וחצי צפונית מערבית לעיירה פייג' בנקיק צר במורד קניון גלן, כ-26 קילומטרים במעלה הזרם מליז פרי. גובה הסכר מבסיסו ועד ראשו הוא 220 מטרים ואורך ראשו הוא 480 מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר מעל הנהר נמצאת בגובה 178 מטרים מעליו. בסך הכול מסתמך הסכר על מבנהו הקשתי שיסיט את לחץ מי המאגר לקירות הקניון, אבל בשל גודל המבנה והסלע החלש יחסית של הקניון מגיע עוביו הממוצע של הסכר ל-91 מטר בנקודה הרחבה ביותר. קצה הסכר נמצא בגובה של 1,132 מטרים מעל פני הים כשפני הנהר מתחת לסכר הם בגובה 955 מטרים מעל פני הים.
כנגד שיטפונות הותקנו שני מברצים וארבעה מתקני פליטה הפועלים בלחץ גבוה. המברצים הם מנהרות מטויחות בבטון הממוקמות משני צדי הסכר במרחק קצר ממנו. המנהרות יורדות בחדות דרך קירות הקניון הצמודים לסכר עד שהן נכנסות בזווית חדה לחלק התחתון של מנהרות ההסטה (המנהרות שנחפרו במקור להסיט את מי הנהר בזמן בניית הסכר). הסיבה לשימוש משני זה במנהרות ההסטה הייתה חיסכון בעלויות של חפירת מנהרות חדשות. כל אחד מהמברצים נשלט על ידי תריסי גזרה שאורכם 12 מטרים וגובהם 16 מטרים והם מסוגלים לאפשר מעבר של עד 3,900 מ"ק מים בשנייה ובסך הכול 7,800 מ"ק מים בשנייה. מתקני הפליטה כוללים ארבעה צינורות בקוטר של 2.4 מטרים הנשלטים על ידי תריסים מסוג follower gate ושסתומי מחט מסוג hollow-jet valve שספיקתם 420 מ"ק לשנייה. במברצים של סכר קניון גלן נעשה שימוש פעמיים, פעם ראשונה ב-1983 ואז נגרם נזק כבד למברצים שכמעט גרם להתמוטטות הסכר, ופעם נוספת ב-1984 שבה השיפורים שהוכנסו במברצים מנעו חזרה על נזקי השנה הקודמת (ראו פסקה קודמת).
תחנת הכוח בסכר קניון גלן שוכנת בתחתית המבנה ומכילה שמונה גנרטורים בהספק של 155,000 כוחות סוס כל אחד, והספק כולל של 1,296 מגה ואט. כל גנרטור מופעל על ידי טורבינה המוזנת על ידי צינורות שקוטרם הראשוני 4.6 מטרים והם מוצרים לקוטר 4.3 מטרים בכניסה לטורבינה. חמישה גנרטורים הם בהספק של 165 מגה ואט ושלושת הנותרים בהספק של 157 מגה ואט כל אחד. לפני השיפור שנעשה בהם בשלהי המאה ה-20 היה ההספק של כל אחד מהגנרטורים 118.75 מגה ואט וסך כל ההספק היה 950 מגה ואט. החשמל שמופק בקניון גלן מחולק על ידי מנהל החשמל של האזור המערבי (Western Area Power Administration), סוכנות ממשלתית במסגרת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, לחברות אנרגיה פרטיות.
אגם פאוול שמאחורי הסכר הוא האגם המלאכותי השני בגודלו בארצות הברית (אחרי אגם מיד שמאחורי סכר הובר). קיבולתו המקסימלית היא 32.33 קילומטרים מעוקבים, אבל חלק מהקיבולת אבד בשל השקעת סחף. כשהוא מלא מגיע אורך המאגר ל-229 קילומטרים עד פתח קניון קטרקט (Cataract Canyon), כשהוא מכסה שטח של 650 קילומטרים רבועים. קו החוף של המאגר מתפתל אז לאורך של 3,200 קילומטרים. הקיבולת הפעילה היא 25.75 קילומטרים מעוקבים, והקיבולת הבלתי פעילה (הנפח הקטן ביותר בו עדיין ניתן להפיק חשמל) היא 4.9 קילומטרים מעוקבים. אף שהסכר שוכן בצפון אריזונה, מרבית המאגר שוכנת בדרום יוטה. לאגם יש שלוחות רבות, הארוכות ביותר הן אלו שנוצרו בערוץ ואוויפ (Wahweap Creek), ערוץ נאוואחו (Navajo Creek), ערוץ לסט צ'אנס ("ההזדמנות האחרונה") (Last Chance Creek), נהר סן חואן (San Juan River), נהר האסקלנטה (Escalante River), ערוץ הולס (Halls Creek) וערוץ בולפרוג (Bullfrog Creek). מרבית המאגר שוכן בתחומי אזור הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area).
תכנון > פעולות

המטרה העיקרית של סכר קניון גלן היא ליישם את הסכם נהר הקולורדו שבו התחייבו מדינות האגן העליון לאפשר לפחות ל-9.3 מיליארד מ"ק מים לזרום מדי שנה מעבר לליז פרי לשימושן של אריזונה, נבדה וקליפורניה. הסכר פועל על מנת לשחרר 10.15 מיליארד מ"ק מים מדי שנה או בממוצע כ-321 מ"ק מים בשנייה, שזה הרבה מעבר להסכם נהר הקולורדו, אבל לא מספיק על מנת לספק את כמות המים למקסיקו כפי שהוסכם ב"אמנה לניצול המים של הקולורדו הטיחואנה והריו גרנדה" שחתמה מקסיקו עם ארצות הברית ב-1944. את השלמת החסר מבצעים על ידי שחרור כמות נוספת של כ-0.9 מיליארד מ"ק מים בממוצע מדי שנה מסכר קניון גלן - ותוספת מיובלים הנשפכים לקולורדו בין סכר קניון גלן לסכר הובר, כמו גם יובלים מעבר לסכר הובר, אף שרבים מהם הוטו לצורכי השקיה במרכז אריזונה.
כשהסכר נבנה לראשונה היה נפח המים השנתי ששוחרר מהסכר שווה לכמות שהעריכו שתאפשר זרם בר-קיימא מינימלי פחות הקצאת המים שיועדה לאגן העליון. מחקרים שביצעה לשכת הטיוב העלו שבממוצע פעם בארבע שנים תהיה כמות המים הנשפכים למאגר במהלך שיטפונות האביב מהקולורדו ויובלים אחרים המזינים את המאגר, כדוגמת נהר סן חואן ונהר אסקלנטה, גדולה יותר מאשר ניתן לשחרר לתוך אפיק הקולורדו על מנת לקבל תפוקת חשמל מרבית. לכן המאגר מתוכנן להגיע לשיא הנפח של כ-90% במהלך יולי, כאשר כמות המים המוזרמים לאפיק דרך תחנת הכוח מבוססת על תחזית השיטפונות. השיטפונות של 1983 ו-1984 הוכיחו בצורה דרמטית שלא ניתן לחזות שיטפונות בצורה מדויקת תמיד. מאז, אף שסכר קניון גלן לא נבנה למטרת בקרת שיטפונות, שמרה לשכת הטיוב נפח של כ-3 קילומטרים מעוקבים (כ-9% מקיבולת אגם פאוול) שתהיה זמינה ב-1 בינואר כל שנה. במאה ה-21 גרמה בצורת ממושכת למפלס המים באגם פאוול לצנוח לשיא שלילי של 33% מקיבולת האגם ב-2005, כש-2011 הייתה השנה הגשומה הראשונה לאחר שמונה שנים רצופות של מפלס נמוך.
תחנת הכוח של הסכר הופעלה במטרה שההכנסות ממכירת החשמל שהיא מייצרת ישמשו לממן את עלות הבנייה המקורית ואת תחזוקת הסכר השוטפת וכן כמקור הכנסה ללשכת הטיוב. המטרה העיקרית של הסכר היא יצירת חשמל, והוא מייצר יותר מ-75% של הקיבולת ההידרואלקטרית של מיזם אגירת מי נהר הקולורדו. הסכר גם משמש כמקור ראשי לרשת החשמל למצבי צריכת שיא בחשמל, או כשצריך להתניע מחדש תחנות כוח שהושבתו עבור כל האזור הנרחב במערב ארצות הברית בין הרי הרוקי להרי סיירה נבדה המכונה באנגלית Intermountain West. במצב הרגיל נעה זרימת המים באפיק מעבר לסכר ביממה בין ספיקה של 420 מ"ק לשנייה ל-620 מ"ק לשנייה, תלוי בביקוש לחשמל. הספיקה יורדת עד 28 מ"ק בשנייה בדצמבר ועולה עד 890 מ"ק לשנייה ביוני וביולי (מקסימום קיבולת הפליטה של הטורבינות). בשנה ממוצעת מנצלת תחנת הכוח רק קצת יותר משליש מהקיבולת המלאה שלה. כשהיא מייצרת 3.454 מיליארד קילו ואט-שעה (KWh) מדי שנה. תפוקת החשמל השנתית נעה בין 10.4 מיליארד KWh ב-1984 לפחות מ-2 מיליארד KWh ב-2002.
ניסיונות השיקום

ב-26 במרץ 1996 נפתחו צינורות מי השימוש ושניים מצינורות מתקני הפליטה במלואם, תוך יצירת שיטפון שבשיאו הגיע לספיקה של 1,300 מ"ק לשנייה. פעולה זו לא נעשתה עקב שיטפון ולא נגרמה מכשל טכני, אלא הייתה חלק מניסיון מבוקר לסייע בשיקום המערכת האקולוגית הפגועה של הנהר באמצעות חיקוי של שיטפונות האביב ששטפו בעבר מדי שנה את הקניונים. הזרם שחק לגמרי כמה כיסי צמחייה פולשנית, נשא עמו גושי סלע ממפולות סלעים שהיוו סיכון לציבור השייטים, וייצר מחדש את שרטונות החול והחצץ לאורך הנהר, דבר שנראה תחילה כהצלחה אקולוגית מרשימה.
אולם, בניגוד לתוצאות הראשוניות, במהלך השנים שלאחר מכן התברר כי הצמחייה הפולשנית לא נעקרה בזרם כפי שחשבו תחילה, אלא רק נקברה תחת הסחף, ובתוך שישה חודשים התאוששה כמעט לגמרי. שטח שרטונות החול גדל אמנם, אבל מרבית החומר ששימש לבנייתם נסחף דווקא מהחלקים השקועים מתחת למים של אותם שרטונות עצמם והושקע על גבי החלק הגלוי, ולא כפי שקיוו שהחומר קורצף מתחתית הנהר, וכתוצאה מכך הפכו השרטונות לבלתי יציבים. לשכת הטיוב חזרה על הפעלת השיטפון היזום בשנים 2004, 2008 ו-2012.
עם זאת, יש לא מעט הממשיכים להאמין שהסכר גדול מדי והשפעתו על האקולוגיה של הנהר חמורה מדי מכדי שלניסיונות השיקום יהיה ערך ממשי.
נופש

אגם פאוול הוא אחד מהאתרים הפופולריים ביותר לספינות מגורים וסקי מים בארצות הברית. לאזור הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area), המקיף את המאגר מגיעים מדי שנה יותר משני מיליון תיירים.
כ-300,000 מתיירים אלו שטים בספינה למונומנט הלאומי ריינבו ברידג' (Rainbow Bridge National Monument) ביוטה, קשת טבעית, שבעבר הייתה הגישה אליה קשה, אבל מאז הקמת הסכר קל להגיע אליה משום שאחת משלוחות המאגר מגיעה קרוב אליה.
כאמור, אזור הנופש הלאומי קניון גלן מושך אליו תיירים רבים. פעילות הנופש באזור כוללות שיט, דיג, סקי מים, שיט באופנוע ים וטיולים רגליים. בכל מרינה קיים אתר קמפינג מסודר, אבל תיירים רבים בוחרים לשכור ספינת מגורים או להגיע עם ציוד קמפינג, למצוא פינה מבודדת במקום כלשהו באחד הקניונים ולהקים לעצמם מחנה זמני (אין הגבלות היכן מותר למבקרים ללון).
נכון ל-2013 מרבית המרינות אינן מצוידות בתחנות ניטור של מערכת זיהוי אוטומטי (AIS) המשדרות את מיקומי הספינות לאתרי ה-AIS לצורכי קהילת השייטים. חלק גדול מכלי השיט על האגם לא מצוידים במשדרי AIS, לכן מוזהרים השייטים לנקוט באמצעי זהירות בהקשר לבטיחות השיט.
משום שמרבית האגם מוקף במדרונות אבן חול תלולים, מוגבלת הגישה אליו למספר מרינות מאורגנות.
בתרבות

הרומן "כנופיית המקלות בגלגלים" (The Monkey Wrench Gang) של הסופר אדוארד אבי (Edward Abbey) מתאר את הניסיונות הבדויים של קבוצה של שוחרי איכות הסביבה המפנטזים על פיצוץ הסכר. הספר תורגם לעברית על ידי מתן קמינר. ויצא לאור בהוצאת בבל, 2010.
ברומן הבלשי "המדבר הרטוב" (Wet Desert) מאת גארי הנסן (Gary Hansen) הורסים טרוריסטים אקולוגים את סכר קניון גלן.
הסכר שימש כאתר צילומים לאפיזודה "יום הירח" (Day of the Moon) בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו".
הסכר שימש כאתר באפיזודה התשיעית בעונה הראשונה של סדרת הפולחן הטלוויזיונית Route 66 ששודרה ב-2 בדצמבר 1960.
לקריאה נוספת

Adler, Robert W. (2007). Restoring Colorado River ecosystems: a troubled sense of immensity. Island Press. ISBN 1-59726-057-6.
Billington, David P.; Jackson, Donald Conrad (2006). Big dams of the New Deal era: a confluence of engineering and politics. University of Oklahoma Press. ISBN 0-8061-3795-9.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
Billington, David P.; Jackson, Donald C.; Melosi, Martin V. (2005). The History of Large Federal Dams: Planning, Design, and Construction. Government Printing Office. ISBN 0-16-072823-1.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
Ghiglieri, Michael P.; Myers, Thomas M. (2001). Over the Edge: Death in Grand Canyon (Revised and Updated) (1st, tenth revision ed.). Flagstaff: Puma Press. pp. 211–215. ISBN 0-9700973-1-X.
Martin, Russell (1990). A Story That Stands Like A Dam: Glen Canyon and the Struggle for the Soul of the West (1 ed.). Henry Holt and Company. ISBN 0-8050-0822-5.
National Research Council, Committee to Review the Glen Canyon Environmental Studies (1996). River resource management in the Grand Canyon. National Academies Press. ISBN 0-309-05448-6.
Nersesian, Roy L. (2010). Energy for the 21st Century: A Comprehensive Guide to Conventional and Alternative Services. M.E. Sharpe. ISBN 0-7656-2413-3.
Parks, Timothy L. Glen Canyon Dam. Images of America. Arcadia Publishing. ISBN 0-7385-2875-7.
Powell, James Lawrence (2008). Dead pool: Lake Powell, global warming, and the future of water in the West. University of California Press. ISBN 0-520-25477-5.
Rogers, Jedediah (2006). "Glen Canyon Unit" (PDF). U.S. Bureau of Reclamation. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-10. נבדק ב-2011-05-22.
Schneiderman, Jill S. (2003). The earth around us: maintaining a livable planet. Westview Press. ISBN 0-8133-4091-8.
Stevens, Joseph E. (1990). Hoover Dam: An American Adventure. University of Oklahoma Press. ISBN 0-8061-2283-8.
Wiltshire, Richard L.; Gilbert, David R.; Rogers, Jerry R., eds. (2010). Hoover Dam 75th Anniversary History Symposium: Proceedings of The Hoover Dam 75th Anniversary History Symposium October 21–22, 2010 Las Vegas, Nevada. ASCE Publications. ISBN 0-7844-1141-7.
ביאורים

↑  באנגלית cofferdam, סכרים זמניים שנועדו לייבש את האזור שבו יוקם הסכר הקבוע
טייסת 100

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 פרטים
 כינוי:  "טייסת הגמל המעופף"
 כינוי עבר:  "הטייסת הראשונה" "טייסת תל אביב" "טייסת 1" "טייסת א"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  תובלה וסיור
 בסיס האם:   בסיס חצור
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1947 במסגרת שירות האוויר, ינואר 1949 כטייסת הגמל המעופף – הווה
 מלחמות:  מלחמת סיני 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  איסוף מודיעין חזותי והדרכה.
 כלי טיס:  ביצ'קראפט B-200 קינג אייר ("צופית") בוננזה ("חופית")
 כלי טיס בעבר:  דקוטה, אוסטר, "דה הבילנד דראגון ראפיד", הילר 360, פוקר S11, פייפר "סופר קאב", פייפר PA-22, ססנה 206 "סקייווגון", איילנדר, נווארו, דורניר Do-28 (עגור), דורניר Do-27 (דרור)
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן אלוף
 
מטוס קינג אייר "צופית" הנמצא כיום בשימוש טייסת 100, עם מערכת תצפית בגחונו
מטוס צופית-B-200 של טייסת 'הגמל המעופף' (הראשונה) בחיל האוויר הישראלי
טייסת 100 המכונה גם "טייסת הגמל המעופף", היא טייסת מטוסי תובלה בחיל האוויר הישראלי, הטייסת הראשונה בחיל האוויר. הטייסת מפעילה כיום מטוסי "צופית" (ביצ'קראפט קינג אייר B-200) ו"חופית" (בוננזה), ועוסקת במשימות איסוף מודיעין, סיוע לכוחות קרקע ואוויר, והדרכה. הטייסת מוצבת בבסיס חצור.
היסטוריה

שורשי הטייסת בטייסת שהוקמה בנובמבר 1947 והפעילה את המטוסים הראשונים של שירות האוויר, מפקדה הראשון היה אלי פיינגרש והיא כונתה טייסת א' או טייסת תל אביב. בעקבות הגידול במספר המטוסים והגזרות השונות של פעילותם, פוצלה הטייסת לשלושה גפים: טייסת א' שפעלה משדה דב, גף הנגב שהוקם באזור רוחמה וגף הגליל שהופעל מיבנאל ואחר כך ממחניים ומרמת דוד. במאי 1948 מונה גדעון אלרום למפקד טייסת א', שפעלה משדה דב.
ב-29 בינואר 1949 הוקמה טייסת 100 בתל נוף כמסגרת ארגונית של מטוסי החיל הקלים שלא שימשו למשימות הדרכה, הטייסת הפעילה גפים בשדה תימן, אילת ורמת דוד.
ב-1951 עברה הטייסת לשדה התעופה רמלה (היום מחנה רחבעם) וב-1959 לשדה דב.
במלחמת סיני השתתפו טייסי הטייסת במשימות חילוץ, אספקה, הפצצה והובלת מפקדים, חמישה מלוחמיה קיבלו לאחר המלחמה ציונים לשבח בהם, בנימין כהנא.
בשנת 1974, כלקח ממלחמת יום הכיפורים, פוצלה הטייסת והוקמה טייסת 135, שעסקה בתחילה בתובלה בלבד.
במשך השנים קיבלה טייסת 135 משימות נוספות: איסוף מודיעין סיגינטי, סיוע לכוחות הקרקע והאוויר, לוחמה אלקטרונית יחד עם יחידת 9900, הדרכת קא"מ תובלה ועוד.
בתחילת 2019 אוחדו חזרה הטייסות תחת שמה של הראשונה, טייסת 100, כחלק מתהליך סגירת שדה דב ומעבר הטייסת לבסיס חצור.
כיום הטייסת היא מהגדולות והמגוונות שבחיל.
היסטוריה > מטוסים שהועברו מטייסת 135

"חופית" (ביצ'קראפט בוננזה A36), למשימות תובלה קלה, חוזי, צילום וסיור אווירי.
"צופית" (ביצ'קראפט קינג אייר B-200), למשימות תובלה קלה, תצפית, ממסר, מ"א (מודיעין אוויר) ול"א (לוחמה אלקטרונית) ומשימות להדרכת חניכי הקא"ם (קורס אימון מבצעי).
מפקדי הטייסת > מפקדי טייסת א'

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלי (אייל) פיינגרש | דצמבר 1947 – ינואר 1948 | מפקד הטייסת הראשון |
| בוריס סניור | ינואר 1948 – פברואר 1948 |  |
| מיכאל (מישה) קנר | פברואר 1948 – מרץ 1948 |  |
| מודי אלון | מרץ 1948 – אפריל 1948 |  |
| גדעון אלרום (גורדון) | אפריל 1948 – אוקטובר 1948 |  |
| צבי טוהר (טרויהרץ) | אוקטובר 1948 – נובמבר 1948 |  |
| רלף מוסטר | נובמבר 1948 – דצמבר 1948 |  |
| שלמה להט (לנדאו) | דצמבר 1948 – פברואר 1949 |  |
מפקדי הטייסת > מפקדי טייסת 100

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסף שטינמן | פברואר 1949 – יולי 1949 | מפקד הטייסת לאחר השינוי מטייסת א' לטייסת 100 |
| בנימין אימברג | יולי 1949 – ינואר 1950 |  |
| מיכאל (מישה) קנר | 1950 – 1952 | כהונה שנייה |
| אלי (אייל) פיינגרש | פברואר 1952- אוקטובר 1952 | מפקדה הראשון של טייסת א' ביצע כהונה שנייה |
| אריה קפלן | 1952 – 1954 |  |
| ריצ'רד (גרישה) בר-און | 1954 – 1955 |  |
| יעקב אבישר | 1955 – 1956 |  |
| משה קרן | 1956 – 1958 |  |
| לודביג כּוֹס | 1958 – 1960 |  |
| צבי לבון | 1960 – 1962 |  |
| מאיר שפר | 1962 – 1963 |  |
| נפתלי אלטמן (טל אל) | 1963 – 1966 |  |
| אורי כהן | ינואר 1966 – אוגוסט 1966 |  |
| דוד יהלום | 1966 – 1969 |  |
| אמנון אורן | 1969 – 1971 |  |
| ניר גרשוני | 1971 – 1973 |  |
| אמנון גלעד | 1973 – 1975 | בתקופת מלחמת יום הכיפורים |
| דוד שלמה (שלם) | 1975 – 1978 |  |
| דוד משולם | 1978 – 1980 |  |
| ירון מירון | 1980 – 1982 |  |
| עמוס פארן | 1982 – 1984 |  |
| יעקב בראור | 1984 – 1986 |  |
| נחמיה שלם | 1986 – 1988 |  |
| מיכאל שניר (שניידר) | 1988 – 1989 |  |
| ליאור יבור | 1989 – 1991 |  |
| אלי נרי | 1991 – 1993 |  |
| אייל כוכבא | 1993 – 1995 |  |
| אייל בבלי | 1995 – 1997 |  |
| אודי בר-עוז | 1997 – 1999 |  |
| עדן אטיאס | 1999 – 2002 |  |
| יהוא עופר | 2002 – 2004 |  |
| מיכה סברסקי | 2004 – 2007 | מפקד הטייסת במלחמת "לבנון השנייה" |
| אמיר גת | 2007 – 2009 |  |
| אורי | 2009 – 2011 |  |
| איתמר רייכל | 2011 – 2013 |  |
| יואש | 2013 – 2015 | מפקד הטייסת במבצע "צוק איתן" |
| חנניה | 2015 – 2017 |  |
| אסף | 2017 – 2019 |  |
| עופר | 2019 – 2020 | מפקד הטייסת בעת האיחוד עם טייסת 135 ובעת המעבר לבסיס חצור |
| שגיא | 2020 – 2022 | מפקד הטייסת במבצע "שומר החומות" ובמבצע "עלות השחר" |
| שי | 2022 – 2024 | מפקד הטייסת במבצע "מגן וחץ" ובמלחמת "חרבות ברזל" |
| אורי | 2024 – היום | מפקד הטייסת במלחמת "חרבות ברזל" |
סמלי טייסת נוספים

על פי מיתוס הקיים בטייסת, צבא מצרים הכריז לקראת מלחמת העצמאות כי "ביום שבו ליהודים יהיו מטוסים, לגמלים יהיו כנפיים". כתגובה לאמירה זו נקבע סמלה של הטייסת הראשונה של חיל האוויר כגמל מכונף.
גלריה

הדמיה ממוחשבת של מטוס "חופית" מספר 340, שמופעל כיום בטייסת
גיא מצקין

| --- | --- |

גיא מצקין, 2013
 לידה:  1 בינואר 1990 (בן 34) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  קשתות
 
גיא מצקין (נולד ב-1 בינואר 1990) הוא קשת ישראלי ואלוף ישראל שבע פעמים ברציפות בין השנים 2008–2014 בתחרות אליפות ישראל בקשתות.
ביוגרפיה

מצקין גדל בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ד'. הוא התעניין בקשתות בגיל 11, בעקבות צפייה בתוכנית הטלוויזיה "הישרדות", אולם החל להתאמן בגיל 14. מצקין שירת בצה"ל כשלם, במעמד של ספורטאי מצטיין. בשנת 2009 השתתף לראשונה באליפות עולם בירי באולם (18 מטרים), שנערכה בז'שוב שבפולין, והגיע למקום ה-48 בבודדים ומקום 10 עם הנבחרת. באליפות העולם שנערכה בטורינו ב-2011 סיים במקום ה-57. הגיע למקום ה-9 באליפות אירופה לירי באולם לשנת 2011.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ב-2012 סיים מצקין במקום ה-17. מיד לאחר מכן נערך במקום טורניר קדם-אולימפי, בו סיים במקום הראשון. בכך, השיג את הקריטריון האולימפי הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012). עם זאת, היחידה לספורט הישגי קבעה קריטריון מחמיר יותר, לפיו היה עליו לסיים לפחות בין 8 הראשונים באליפות אירופה, והוועד האולימפי החליט שלא לאפשר את השתתפותו. בתגובה להחלטה הודיע מצקין כי ישקול את המשך דרכו בענף. בהמשך, דחה גם בית הדין העליון של הוועד האולימפי את ערעורו על ההחלטה.
11 יום לאחר שהוחלט רשמית שמצקין לא יורשה להתחרות באולימפיאדה, הוא זכה במדליית זהב בתחרות גראנד פרי שנערכה בבולגריה, לאחר ששבר במהלך התחרות שיא אישי. הישג זה הצית מחדש את הוויכוח על תפקודו של הוועד האולימפי הישראלי, החלטותיו בנושא קביעת הקריטריון הישראלי ושליחתם של ספורטאים צעירים בעתיד.
בשנת 2015 סיים מצקין תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2016 החל ללמוד לתואר שני ב-Performance Psychology באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד, אותו סיים בהצטיינות בשנת 2018. עם חזרתו השתלב במערך המקצועי של איגוד הקשתות, דחף לאימוץ רפורמת "כוונות גבוהות - לוס אנג'לס 2028" שהיה מכותביה ומונה כמאמן נבחרת ישראל. בשנת 2019 השלים את הרשמתו לפנקס הפסיכולוגים הישראלי.
הערות שוליים

↑  עידו גפן, "במחנה", אימון מתקדם, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 9 בפברואר 2012.
↑  אליסף דעואל, ‏מצקין: מכת מוות לענף, שוקל את המשך דרכי, באתר ONE‏, 24 ביוני 2012
שחר 101

יחידות שחר 101 הן יחידות משמר הגבול הנלחמות בפשיעה באזורים העירוניים. יחידות מסוג זה קיימות כמעט בכל מרחבי מג"ב ומהוות את עמוד השדרה של הלחימה בפשיעה במג"ב.
הקמה וארגון

בשנת 2011 נכנס ניצב יורם הלוי לכהן כמפקד משמר הגבול. הוא הוביל שינוי ארגוני במשמר הגבול שכונה "תפיסת ההפעלה - משמר הגבול". שינוי ארגוני זה בא במטרה לארגן מחדש את משמר הגבול ולהופכו לחייל יעיל יותר. במסגרת תפיסת ההפעלה הוחלט לאחד יחידות במטרה ליצור יחידות גדולות בעלות עוצמה רבה יותר. על פי שיטה זו, אוחדו בכל אחד ממחטב"י משמר הגבול שתיים או יותר פלוגות שהתעסקו בפשיעה ליחידה מסוג חדש שנקראה שחר 101. שם היחידה מרמז לכמות התקנים שבה, ביחידת שחר 101 משרתים 101 שוטרים ומפקדה הוא קצין בדרגת סגן ניצב. במהלך 2011–2012 הוקמו יחידות שחר 101 בכל מרחבי מג"ב למעט מג"ב איו"ש, בכל מרחב קמה יחידה אחת חוץ ממג"ב מרכז בו קמו שתי יחידות כאלו. יחידות שחר 101 החליפו את יחידות הימ"ג ואת יחידות הבט"פ ששימשו לפניהן ככוח העיקרי למלחמה בפשיעה במג"ב.
כל יחידת שחר 101 מחולקת לשני מחלקים: מחלק אג"מ ומחלק בילוש. מחלק האג"מ עורך סיורים, פשיטות ומבצעי מעצר; במחלק הבילוש משרתים לוחמים שעברו הכשרת בילוש מיוחדת ופועלים בבגדים אזרחיים לאסוף מודיעין ולבצע משימות משטרתיות מיוחדות בתחום הפשיעה. בראש כל מחלק עומד קצין בדרגת רפ"ק. יחידות שחר 101 הן יחידות בהפעלה מחוזית וכפופות לאותו המחוז בו הן פועלות.
רשימת יחידות שחר 101

יחידת שחר 101 מרכז - במג"ב מרכז, הוקמה כאיחוד של יחידת צבר ושל יחידה כפרית מרכז.
יחידת שחר 101 תל אביב - במג"ב מרכז, הוקמה כאיחוד של סמ"ג 1 ושל יחידת ברק.
יחידת שחר 101 דרום - במג"ב דרום, הוקמה כאיחוד של יחידת רותם ושל פלוגה מ"ו.
יחידת שחר 101 צפון - במג"ב צפון, הוקמה כאיחוד של יחידת אורן, יחידת אלון ויחידת ארז.
יחידת שחר 101 חוף - במג"ב חוף, הוקמה כאיחוד של יחידת ארבל ושל סמ"ג 6.
יחידת שחר 101 ירושלים - במג"ב ירושלים, הוקמה כאיחוד של יחידות מעיין ולביא.