stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרכבת התחתית של איזמיר

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  טורקיה
 עיר:  מחוז איזמיר 
 מפעיל:  İzmir Metro A.Ş. 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  22 במאי 2000 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מתח חשמלי:  750 V DC railway electrification 
 מספר נוסעים ביום:  350,000 
 מספר נוסעים בשנה:  120,000,000 (נכון ל־2018) 
 www.izmirmetro.com.tr
 תרשים הקו
  
 
תחנת "אצטדיון"
הרכבת התחתית של איזמיר (בטורקית: İzmir Metro) היא מערכת להסעת המונים באיזמיר שבטורקיה. המערכת כוללת קו בודד באורך של 11.5 ק"מ שלאורכו עשר תחנות והמקשר בין איצ'יול (Üçyol) בדרום-מערבה של העיר לבורנובה (Bornova) בצפון-מזרחה.
הרכבת התחתית הוקמה בהשקעה של 500 מיליון דולר ונחנכה ב-25 באוגוסט 2000. 4.4 ק"מ מסך אורכו של הקו עוברים מתחת לאדמה, 2.3 ק"מ על גבי גשרים, והיתר באורך של 4.8 ק"מ עובר על פני הקרקע. המערכת מסיעה כ-30 מיליון נוסעים בשנה. רכבות יוצאות אחת לעשר דקות לערך ומשך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה של הקו הוא כ-17 דקות. הרכבת התחתית נפגשת עם רשת הרכבות הלאומית בתחנת האלקאפנר (Halkapınar).
הארכת הקו בקצהו הדרומי נמצאת בשלבי בנייה, והארכתו צפונה כמו גם סלילת שתי שלוחות לתחנת האוטובוסים המרכזית ולאוניברסיטת 9 בספטמבר נמצאים בשלבי תכנון. עם סיום העבודות תשתרע הרשת לאורך של 33 ק"מ.
ויליאם קושינג

ויליאם קוּשינג (באנגלית: William Cushing;‏ 1 במרץ 1732 –  13 בספטמבר 1810) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן במשרה זו מאז יום ההתכנסות הראשון של בית המשפט (2 בפברואר 1790) ועד יום מותו.

בנוסף, הוא כיהן כנשיא בית המשפט, לאחר שמוּנה על ידי ג'ורג' וושינגטון, אך דחה את המינוי מסיבות בריאותיות לאחר יומיים בלבד. זו הייתה תקופת הכהונה הקצרה ביותר של נשיא בביהמ"ש העליון האמריקני.
ראשית חייו ותחילת הקריירה

קושינג נולד במסצ'וסטס למשפחה מיוחסת. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרוורד ולאחר מכן שימש במשך שנה כמורה. ב-1751 הוא קיבל רישיון עריכת דין בבוסטון. על אף שהיה נצר למשפחת עורכי דין, הוא התקשה בעבודה בתחילת הקריירה. באותו זמן, אביו, ג'ון קושינג, כיהן בערכאה העליונה של מסצ'וסטס, כחלק מתקופת כהונה של כ-24 שנים בתפקיד. כשאביו סיים את תפקידו, בנו ויליאם נבחר למלא את מקומו, והוא עזב את קריירת עורך הדין, בה התקשה, לטובת שיפוט. הוא היה לשופט-שלום ולשופט בענייני צוואות באזור במסצ'וסטס שכיום הוא חלק ממיין. בזמן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, היה על קושינג לבחור צד: המורדים האמריקנים או השלטון הקולוניאלי הבריטי; בניגוד לשאר חברי ביהמ"ש, בחר קושינג לתמוך בצד המורד של העם האמריקני.
קושינג נישא לחנה פיליפס ב-1774. לזוג לא היו ילדים.
עבודתו בענייני חוק

ב-1783 קושינג ניהל תובענה פלילית שלמעשה ביטלה את העבדות במסצ'וסטס. אחד הגורמים העיקריים לביטול העבדות במהלך התובענה היה הציטוט שהובא בה, "כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים" ("all men are born free and equal"), מתוך חוקת מסצ'וסטס מ-1780, שעזר בשכנוע חבר המושבעים. במהלך מרד שייז, הוא דאג לכך שישיבות בית המשפט ימשיכו להיערך, גם בהתקיימות מחאות אגרסיביות מצד המורדים החמושים. לאחר מכן הוא גם עמד בראש המשפט נגד המורדים. ב-1788 הוא הפך לסגן הנשיא של המועצה הנבחרת של מסצ'וסטס (Convention of the Commonwealth of Massachusetts).
כשופט בית המשפט העליון

כאשר ג'ורג' וושינגטון הפך לנשיאה הראשון של ארצות הברית, הראשון שהוא מינה לשמש כשופט בביהמ"ש העליון היה קושינג. על אף ששימש בתפקיד במשך 21 שנה, הוא הביע את דעתו ב-19 פסקי דין בלבד, בעיקר עקב נסיעות תכופות ובריאות לקויה, ובנוסף - בשל אי-השלמות בפרטים שהייתה אז בנוגע למקרים שנדונו בביהמ"ש. הוא בדרך כלל החזיק בדעה הנוטה לטובת המדינה או בדעה פדרליסטית, ובדרך כלל חלק על דעות הדמוקרטים-רפובליקנים הג'פרסונאים. ככל הנראה, שתי החלטותיו החשובות ביותר היו בפסקי הדין "צ'יזאם נגד ג'ורג'יה" (Chisholm v. Georgia) ו"וייר נגד הילטון" (Ware v. Hylton), שעסקו בעניינים תוך-מדיניים ובמעמדן של אמנות.
הוא ניהל את טקס ההשבעה הרשמי של וושינגטון כנשיא ארצות הברית לפני תחילת כהונתו השנייה בתפקיד.
כשהיה עדיין שופט בבית המשפט העליון, ניסה קושינג להתמודד מול סמואל אדמס על תפקיד מושל מסצ'וסטס, אך ללא הצלחה.
נשיא בית המשפט העליון האמריקני

כאשר התפטר ג'ון ג'יי מתפקידו בבית המשפט ב-1795, היה על ג'ורג' וושינגטון למנות נשיא חדש לבית המשפט העליון. על אף שג'ון ראטלדג' היה בחירתו הראשונה, הסנאט סירב לאשר את מינויו. בשל כך, וושינגטון הציע ב-26 בינואר 1796 את ויליאם קושינג לתפקיד; יום לאחר ההצעה, הסנאט אישר פה אחד את המינוי, ונשיא ארצות הברית חתם על מסמכי מתן הסמכות. אולם, על אף שקושינג נכח כנראה באותם ימים בפילדלפיה (הבירה הזמנית), הוא לא היה מודע לכך שהוא עמד לשמש בתפקיד עד שוושינגטון הציג אותו בסעודה חגיגית בתואר שנושאים מחזיקי התפקיד - Chief Justice.
קושינג הסכים למינוי, וכנראה שימש בין 3 ל-4 בפברואר כנשיא ביהמ"ש בזמן ישיבותיו. ב-5 בפברואר שלח קושינג מכתב לוושינגטון, שבו ביקש לבטל את סמכותו כנשיא בית המשפט בשל ה"מצב הבריאותי הלקוי והמידרדר" שלו, ובמקומו מונה ג'ון ראטלדג'. רישומי היסטוריה של ביהמ"ש העליון האמריקני לא מציינים את תקופת כהונתו של קושינג, וכאשר יש בהם התייחסות אליו בהקשר של התפקיד, מצוין רק כי הוא דחה את המינוי.
טריוויה

קושינג היה ככל הנראה השופט האמריקני האחרון שחבש פאה נוכרית. הוא הפסיק הרגל זה ב-1790.
הנמכה (תעופה)

הנמכה הוא שלב בטיסה בו כלי הטיס מנמיך בגובה, לרוב שלב זה בא אחרי שיוט ולפני נחיתה, אם כי תיתכן הנמכה בטיסה לצורך הימנעות לכניסה לאזורי מזג אוויר מגבילים, כחלק מדרישות נהלים של אזורי בקרה שונים, או בחירום.
הנמכה שגרתית > מעבר להנמכה

מעבר להנמכה מחושב על פי מספר תנאים, דוגמת ביצועי מטוס, דרישות מרחק או זמן. נקודת המעבר להנמכה נקרא Top Of Descent או TOD. המטוס עובר להנמכה לפי פרופיל מסוים, המקנה לו את הביצועים הנדרשים. ניתן להתחיל הנמכה על ידי הורדת כוח מנוע, ושמירה על הגובה עד להגעה למהירות הגלישה של המטוס, ואז לשמור על מהירות זאת על ידי קצב הנמכה מותר. השיטה השנייה היא הורדת כוח מנוע, ושמירה על מהירות נוכחית על ידי קצב ההנמכה.
הנמכה שגרתית > פרופילי הנמכה

ביצועי המטוס המגבילים את ההנמכה הם ביצועי מנוע וכן מהירויות הסיבולת של המטוס - מהירות עבודה מקסימלית (VNO) ומעליה מהירות סף הסיבולת המבנית של המטוס (VNE), מכיוון שכאשר מנמיכים ממירים את האנרגיה הפוטנציאלית למהירות ואפשר בקלות להגיע למהירויות מסוכנות אם לא שמים לב. יש דרישה מחמירה לשליטה על מהירות המטוס בהנמכה, וחלק מכלי הטיס אף משתמשים במעצורי אוויר לצורך זה.
מנועי בוכנה מקוררים אוויר דורשים הגדרות כוח מחמירות בהנמכה מגובה רב, מכיוון שהורדה של כוח מורידה את הטמפרטורה של הצילינדר, ואם היא יורדת מהר מדי המנוע עלול להיכנס למצב של הלם תרמי שתגרום להיכבות המנוע ואי יכולת להניעו בשנית.
הנמכה שגרתית > פרופילי הנמכה > הנמכה בשלבים

הנמכה בשלבים זה תהליך שבו המטוס מנמיך בהתאם להוראות הבקרה או הנהלים באזור ומנווט עד שהוא נכנס לתהליך ההקפה או הנחיתה, הליך זה מאפשר יצירת נקודות של יירוט נתיבים, מעגלי המתנה ומקל על יצירת הפרדה בין כלי טיס. בין הנמכות המטוס טס בדומה לשיוט ולכן מבזבז יותר דלק ויוצר יותר רעש.
הנמכה שגרתית > פרופילי הנמכה > הנמכה מתמשכת

הנמכה מתמשכת הוא תהליך הנמכה שמתחיל ב-TOD ולא מפסיק עד לנחיתה. גישה זאת לתהליך ההנמכה והנחיתה חוסך בדלק ורעש, שכן המטוס לא צריך להנמיך בשלבים ותמיד עובד בכוח מנוע נמוך שמייצר פחות רעש. תהליך זה חדש יחסית וישים בעיקר לשדות גדולים.
הנמכה בחירום

הנמכה בחירום היא הנמכה מהירה מגובה השיוט לגובה שבו קיימים התנאים לעבודה בטוחה של כלי הטיס או לאפשר מילוט בטוח. לדוגמה, אם אובד הדיחוס בתא הנוסעים של מטוס נוסעים המטוס ינמיך מהר ככל הניתן לגובה בטוח (כ-9,000 רגל) בשביל לא לסכן את הנוסעים במטוס.
דוגמה נוספת היא במקרה ויש כשל במנוע והמטוס דורש תנאים אטמוספיריים מסוימים שלא קיימים בגובה הטיסה בשביל לנסות ולהניע מחדש את המנוע, שלעיתים דורש זרימת אוויר מסוימת שתושג רק תוך הנמכה.
צלילה

צלילה הוא מצב בו כלי הטיס מטה את גופו ועקב כך את הדחף מטה בזווית חדה, זה יוצר ירידה חדה בגובה ותאוצה משמעותית. צלילה באה לשימוש בעיקר בתעופה צבאית או באווירובטיקה. בתעופה צבאית צלילה משמשת כתמרון הגנתי בשביל להימלט מאיום מסוים או כתמרון התקפי בשביל להשיג וליירט מטרה מסוימת. בהפצצה לעיתים משתמשים בצלילה לטובת הטלת פצצות מדויקת יחסית, כאשר בעבר היו מטוסים שיועדו במיוחד לסוג תקיפה זה ונקראו מפציצי צלילה.
ראו גם > שלבי טיסה

דחיפה
הסעה
המראה
טיפוס
שיוט
נחיתה
הדגמה ל Top of Descent
דוגמה של פרופיל הנמכה קבועה מול פרופיל הנמכה בשלבים
מטוס F-14D מטיל פצצת לייזר בצלילה
וורד האנט

וורד האנט (באנגלית: Ward Hunt;‏ 14 ביוני 1810 –  24 במרץ 1886) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כנשיא בית המשפט לעתירות של מדינת ניו יורק בשנים 1868–1869 וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1872–1882.
ראשית חייו

וורד האנט נולד ביוטיקה שבאפסטייט ניו יורק, למונטגומרי ג'יימס האנט, קופאי ותיק בבנק יוטיקה, ולאליזבת (לבית סטרינגהאם) האנט. הוא היה חברו לספסל הלימודיו של הורשיו סימור, לימים מושל ניו יורק, בבתי הספר התיכון של אוקספורד ושל ז'נבה שבניו יורק, וב-1828 הוא סיים את לימודיו ביוניון קולג', שם הוא היה אחד מראשוני החברים באגודת קאפא-אלפא. לאחר מכן הוא למד משפטים בהדרכתו של השופט ג'יימס גולד בבית הספר למשפטים שבליצ'פילד, קונטיקט ובהדרכתו של היירם דניו ביוטיקה, וב-1831 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
ראשית הקריירה

ב-1839 נבחר האנט מטעם המפלגה הדמוקרטית לאספה המדינתית של מדינת ניו יורק. ב-1844 הוא נבחר לתפקיד ראש עיריית יוטיקה. ב-1848 הוא הצטרף למפלגת הארץ החופשית (Free Soil Party) וב-1855 הוא היה אחד המייסדים של המפלגה הרפובליקנית בניו יורק.
האנט המשיך לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי עד 1865, כאשר הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לתקופת כהונה של שמונה שנים בבית המשפט לעתירות של מדינת ניו יורק, במקומו של מורהו למשפטים היירם דניו. ב-1868 מונה האנט כנשיא בית משפט זה לאחר מותו הפתאומי של ויליאם ב. רייט. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1870.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

האנט היה ידידו ופטרונו של הבוס הפוליטי רוסקו קונקלינג, שהיה מיודד עם נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. כאשר פרש סמואל נלסון מכס השיפוט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, הוא ביקש מהנשיא גרנט למנות את האנט במקומו. מינויו של האנט הוגש ב-3 בדצמבר 1872 ואושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-11 בדצמבר. ב-9 בינואר 1873 הוא הושבע לתפקיד והחל לכהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בעשר שנותיו על כס השיפוט בבית המשפט העליון כתב האנט 152 פסקי דין ו-7 חוות דעת מיעוט. תרומתו הבולטת ביותר לעבודת בית המשפט הייתה בשבתו בבית המשפט הפדרלי המחוזי במסגרת סבבי הרכיבה בניו יורק, בו הוא ניהל את המשפט בפסק הדין ארצות הברית נגד סוזן ב. אנתוני. בצטטה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, טענה סוזן ב. אנתוני שהחוקה מבטיחה את זכות הבחירה שלה ושהיא לא עברה על החוק כאשר היא הצביעה בבחירות של 1872. האנט סירב להתיר לאנתוני להעיד לטובת עצמה, אפשר להציג את עדויותיה שנמסרו על ידי בעת מעצרה כעדויות, הורה במפורש לחבר המושבעים לשוב עם פסק דין שבו הם ירשיעו את אנתוני, סירב לערוך משאל בקרב המושבעים, וקרא פסק דין שהוא כתב עוד לפני שהמשפט החל. האנט נמצאה אשמה והוטל עליה קנס של 100 דולרים, שאותו היא סירבה לשלם.
ב-1878 לקה האנט בשבץ מוחי שגרם לשיתוקו ושמנע ממנו להשתתף בישיבות בית המשפט או להוציא פסקי דין. אף על פי כן הוא לא פרש, שכן באותה תקופה כדי לפרוש עם פנסיה מלאה מהשירות הממשלתי, היה עליו לשמש בתפקידו לפחות עשר שנים ולהיות לפחות בגיל 70. כדי לעודדו לפרוש, קיבל הקונגרס החלטה מיוחדת עבורו, כך שהוא יוכל לקבל פנסייה מלאה אם ייפרוש תוך שלושים יום מקבלת ההחלטה. האנט הסכים, פרש מכהונתו ב-27 בינואר 1882 ונהנה מפנסייה מלאה עד למותו ארבע שנים לאחר מכן.
חיים אישיים

ב-1837 נשא האנט לאישה את מרי אן סאבאג', בתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון של מדינת ניו יורק, ג'ון סאבאג'. לזוג נולדו שלושה ילדים, מתוכם אחד נפטר בילדותו. לאחר פטירת רעייתו נותר האנט אלמן עד שב-1853 הוא נישא בשנית למריה טיילור, בתו של ג'יימס טיילור, לשעבר עובד בבנק המסחרי של אולבני.
וורד האנט נפטר ב-24 במרץ 1886 בוושינגטון די. סי. ונטמן בבית הקברות פורסט היל שביוטיקה.
הערות שוליים

1 2  "Ward E. Hunt - Litchfield Ledger – Student". www.litchfieldhistoricalsociety.org. Litchfield Historical Society.
↑  Hough, A.M., M.D., Franklin Benjamin (1858). The New York Civil List: Containing the Names and Origin of the Civil Divisions, and the Names and Dates of Election or Appointment of the Principal State and County Officers from the Revolution to the Present Time. Albany, NY: Weed, Parsons and Co., Publishers.
↑  "WASHINGTON NOTES.; Judge Hunt Confirmed Associate Justice of the Supreme Court. The Attempt to Steal the Alabama Legislature. Attitude of Democrats Toward the Indian Peace Policy. Opposition to the Soldiers and Sailors' Land-Bounty Bill. More Cavalry Ordered to the Valley of the Rio Grande". The New York Times. 12 December 1872.
↑  Lurie, Jonathan; Chase, Salmon Portland (2004). The Chase Court: Justices, Rulings, and Legacy. ABC-CLIO. p. 52.
1 2 3 4  Cushman, Clare (2012). The Supreme Court Justices: Illustrated Biographies, 1789–2012. CQ Press. pp. 185–188.
↑  Hunt, Ward, in Biographical Encyclopedia of the Supreme Court 277 (Melvin I. Urofsky ed., 2006)
↑  Famous American Trials: The Trial of Susan B. Anthony, University of Missouri (Kansas City) Law School Archived 2011-01-23 at the Wayback Machine
↑  "Ward Hunt - American jurist". britannica.com. Encyclopedia Britannica.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3444 5543  LCCN: n97085415  SNAC: w6794dch  VIAF: 75604100   WorldCat (עם VIAF): 75604100
הפרדוקס של ברי

הפרדוקס של ברי הוא פרדוקס הנובע מהגדרה מילולית של מספר, בצורה שלכאורה נוגדת את עצמה. ניסוח אפשרי שלו הוא חיפוש ”המספר השלם הקטן ביותר שאיננו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות”.
הפרדוקס נקרא על שם ג'י. ג'י. ברי (1867–1928), שהיה ספרן זוטר בספרייה הבודליינית של אוניברסיטת אוקספורד.
הפילוסוף הבריטי ברטראנד ראסל היה לאדם הראשון אשר התייחס לפרדוקס בכתב, ובתגובה אף הציג פרדוקס משלו
תיאור הפרדוקס

הפרדוקס עוסק בשפה, ובמקורו עוסק בשפה האנגלית, אולם נביא כאן "תרגום" שלו לעברית. השינוי אינו מהותי.
ניתן להגדיר באמצעות מילים בעברית מספרים. לדוגמה, את 2 ניתן להגדיר בתור "המספר החיובי הזוגי הקטן ביותר", או למשל באמצעות המילה "שתיים". אנו מעוניינים בקבוצת כל המספרים הטבעיים שניתנים לתיאור על ידי מילה או צירוף מילים בני פחות מ-100 אותיות. נדרוש בנוסף עבור כל מספר שצירוף המילים יתאר אותו בלבד, ולא קבוצה אינסופית של מספרים (למשל "כל המספרים הטבעיים" אינו צירוף מילים שנתייחס אליו כמתאר מספר מסוים).
כעת, מכיוון שהגבלנו את מספר האותיות לפחות מ-100, וקיים מספר סופי של אותיות בעברית (22), הרי שקיים מספר סופי של צירופי מילים, ומכאן שקיים מספר סופי בלבד של מספרים טבעיים שניתן לתאר על ידי פחות מ-100 אותיות. מכיוון שיש אינסוף מספרים טבעיים, נובע מכך שקבוצת המספרים הטבעיים שאינם ניתנים לתיאור על ידי פחות מ-100 אותיות איננה ריקה.
כעת, על המספרים הטבעיים מוגדר יחס סדר טוב ולכן בכל תת-קבוצה של מספרים טבעיים קיים מספר שהוא הקטן ביותר, ובפרט בקבוצת המספרים שאינם ניתנים לתיאור על ידי פחות מ-100 אותיות. נתאר מספר זה על ידי צירוף המילים "המספר הקטן ביותר שאינו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות".
כעת הגענו לסתירה לכאורה, מכיוון שבצירוף המילים שבו השתמשנו כדי לתאר את המספר היו פחות ממאה אותיות.
פתרון הפרדוקס

שורש הפרדוקס הוא בעובדה שהמשפט שלנו מתייחס אל עצמו, מצב הגורר פרדוקסים לעיתים קרובות.
כדי להבין את הבעייתיות בהתייחסות עצמית באופן חד יותר, נסתכל על המשפט "המספר המוגדר במשפט זה ועוד 1". במקרה זה הבעייתיות של המשפט ברורה מאליה, כך שאף אחד לא יתייחס אליו כפרדוקס - הוא מפנה אל תוצאת החישוב המוגדרת בו עצמו. התוצאה היא שאי אפשר לחשב את המספר ה"מוגדר" בו.
במשפט "המספר הקטן ביותר שאינו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות", ההתייחסות העצמית מסתתרת בעובדה שהוא מדבר על מספרים בני פחות ממאה אותיות בעוד שהוא עצמו אחד כזה. כדי לחדד את הנקודה, ניתן לנסח את המשפט כך: "המספר הקטן ביותר שאינו מוגדר במשפטים מסוג זה". הפעם ההתייחסות העצמית ברורה לחלוטין, והפרדוקס - איננו.
ראו גם

משפט האי-שלמות של צ'ייטין
פרדוקס המספרים המעניינים
ויליאם קוניבר

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1787 הורשם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 באוגוסט 1857 (בגיל 70) וינצ'סטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום מגורים:  בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ'  בית הספר וסטמינסטר 
 פרסים והוקרה:  מדליית וולסטון (1844)  עמית החברה הגאולוגית  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  שרה אן רנקן 
 צאצאים:  מרי אליזבת קוניבר, ויליאם ג'ון קוניבר, ג'ון צ'ארלס קוניבר 
 
ויליאם דניאל קוניבר (אנגלית: William Daniel Conybeare; 7 ביוני 1787 –  12 באוגוסט 1857) היה גאולוג אנגלי, פלאונטולוג ואיש דת. ידוע בעיקר בזכות עבודתו פורצת הדרך על מאובני זוחלים ימיים בשנות ה-20 של המאה ה-19, כולל מאמרים חשובים שפורסמו באגודה הגאולוגית של לונדון בנושא אנטומיה של איכתיוזאורוס והתיאור המדעי הראשון שפורסם של פליוזאורוס.
חיים וקריירה > ילדות וחינוך

הוא היה נכדו של ג'ון קוניבר, הבישוף של בריסטול (1692–1755), מטיף בולט, ובנו של ד"ר ויליאם קוניבר, רקטור בישופסגייט. הוא נולד ב-7 ביוני 1787 בלונדון, הוא התחנך בבית הספר בווסטמינסטר, לאחר מכן נסע ללמוד באוקספורד. שם, בשנת 1808 הוא קיבל תואר ראשון, בלימודים קלאסיים ובמתמטיקה, והמשיך לתואר שני שלוש שנים לאחר מכן.
חיים וקריירה > קריירה מוקדמת

בשנת 1814 קיבל משרה בכנסייה בורדינגטון, ליד בנברי, וכן קיבל משרת מרצה בבריסלינגטון ליד בריסטול. בתקופה זו היה ממקימי האגודה לפילוסופיה של בריסטול (1822). במשך השנים הוא עבר בין משרות כנסייתיות במקומות שונים, וקיבל מינוי כמורה באקסמינסטר משנת 1836 עד 1844. הוא מונה למרצה בבמפטון בשנת 1839, כתב מספר פרסומים באותה העת, ומונה למשרה בכירה בכנסיית לנדאף, בקארדיף בשנת 1845.
גאולוגיה

קוניבר נמשך לחקר הגאולוגיה בהרצאותיו של ד"ר ג'ון קיד והמשיך לעסוק בנושא. ברגע שסיים את לימודיו באוקספורד, הוא ערך מסעות נרחבים בבריטניה וביבשת. הוא הפך לאחד החברים הראשונים בחברה הגאולוגית. גם פרנק בקלנד וגם אדם סדג'וויק הכירו לו תודה, שקיבלו ממנו עצות חשובות שקירבו אותם לתחום הגאולוגיה שבהם הם הגיעו להשגים גבוהים.
הוא תרם מאמרים לכתב העת של החברה הגאולוגית, וכן לכתבי עת בפילוסופיה. בשנת 1821, בשיתוף פעולה עם הנרי דה לה בש, הוא התפרסם בעזרת מאמר בכתב העת הגיאלוגי, על שיחזור האנטומיה של הפליוזאורוס. המאמר כלל גם תיאור וניתוח חשוב של כל מה שנלמד עד אותו הזמן על האנטומיה של איכתיוזאורים כולל העובדה שהיו לפחות שלושה מינים שונים. תחזיותיו לגבי הפליוזאורוס הוכחו כנכונות על ידי גילוי שלד כמעט שלם על ידי מרי אנינג בשנת 1823, אותו תיאר קונביר לחברה הגאולוגית בשנת 1824. אחד ממאמריו החשובים ביותר עוסק באזור הקרבון בדרום-מערב אנגליה, שנכתב בשיתוף עם פרנק בקלנד, ופורסם בשנת 1824.
עבודתו העיקרית היא "קווים לגאולוגיה של אנגליה ויילס" (1822), שהייתה מהדורה שנייה של יצירה קטנה שהוציא בשיתוף עם ויליאם פיליפס. התרומות המקוריות של קוניבר היוו את החלק העיקרי במהדורה זו, שרק חלקה הראשון העוסק בשכבת הקרבון פורסם. הספר של קוניבר היה בעל השפעה ניכרת על התקדמות הגאולוגיה בבריטניה.
בהיותו איש דת, קוניבר היה תומך נלהב בתאוריית הבריאתנות.
הוא היה עמית בחברה המלכותית וחבר מקביל במכון בצרפת. בשנת 1844 הוענקה לו מדליית וולסטון על ידי האגודה הגאולוגית של לונדון.
מוות

הוא חלה בדרכו לוויברידג', סורי, וזמן קצר לאחר מכן ב-12 באוגוסט 1857, נפטר באיטשן סטוק, המפשייר. שם בנו צ'ארלס ראנקן קוניבר, שירת בכנסייה הקהילתית, הוא קבור בסמוך לקתדרלה בלנדאף, קרדיף.
רשימת פרסומים

Outlines of the Geology of England and Wales, With an Introductory Compendium of the General Principles of That Science, and Comparative Views of the Structure of Foreign Countries. Part I [all issued], (London, 1822). Conybeare and W. Phillips
“Observations on the South Western Coal District of England,” in Transactions of the Geological Society of London, 2nd ser., 1, pt. 1, (1822). 210–316. W. Buckland and Conybeare
“Memoir Illustrative of a General Geological Map of the Principal Mountain Chains of Europe,” in Annals of Philosophy, n.s. 5 (1823), 1–16, 135–149, 210–218, 278–289, 356–359; n.s. 6 (1824), 214–219.
“Notice of a Discovery of a New Fossil Animal, Forming a Link Between the lchthyosaurus and the Crocodile; Together With General Remarks on the Osteology of the Ichthyosaurus,” in Transactions of the Geological Society of London, 5 (1821), 558–594
“Additional Notices on the Fossil Genera Ichthyosaurus and Plesiosaurus,” ibid., 2nd ser., 1 pt. 1 (1822), 103–123; and “On the Discovery of an Almost Perfect Skeleton of the Plesiosaurus,” ibid., pt. 2 (1824), 381–389. Conybeare and H. T. De La Beche
“On the Hydrographical Basin of the Thames, With a View More Especially to Investigate the Causes Which Have Operated in the Formation of the Valleys of That River, and Its Tributary Streams,” in Proceedings of the Geological Society of London, 1, no. 12 (1829), 145–149.
“Answer to Dr Fleming’s View of the Evidence From the Animal Kingdom, as to the Former Temperature of the Northern Regions,” in Edinburgh New Philosophical Journal, 7 (1829), 142–152.
“On Mr Lyell’s ‘Principles of Geology,’” in Philosophical Magazine and Annals, n.s. 8 (1830), 215–219; and “An Examination of Those Phaenomena of Geology, Which Seem to Bear Most Directly on Theoretical Speculations,” ibid., 359–362, 401–406; n.s. 9 (1831), 19–23, 111–117, 188–197, 258–270.
Conybeare, “Inquiry How Far the Theory of M. Élie de Beaumont Concerning the Parallelism of the Lines of Elevation of the Same Geological Area, Is Agreeable to the Phaenomena as Exhibited in Great Britain,” in Philosophical Magazine and Journal of Science, 1 (1832), 118–126; 4 (1834), 404–414.
Conybeare, “Report on the Progress, Actual State and Ulterior Prospects of Geological Science,” in Report of the British Association for the Advancement of Science, 1831–2 (1833), pp. 365–414
An Analytical Examination into the Character, Value, and Just Application of the Writings of the Christian Fathers During the Ante-Nicene Period being the Bampton Lectures for the Year MDCCCXXXIX. By W. D. Conybeare, M. A. of Christ Church, Vicar of Axminster. (1839)
'“A Critique of Uniformitarian Geology: A Letter From W. D. Conybeare to Charles Lyell, 1841,” in Proceedings of the American Philosophical Society, 111 (1967), 272–287., M. J. S. Rudwick
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed., Conybeare, William Daniel, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 7
↑  De la BECHE and CONYBEARE, 1821, web.archive.org, ‏2010-12-04
↑  CONYBEARE, 1824, web.archive.org, ‏2012-02-25
↑  McIver, Thomas Allen. (1989). Creationism: Intellectual Origins, Cultural Context, and Theoretical Diversity. University of California, Los Angeles.
↑  Lynch, John M. (2002). Creationism and Scriptural Geology. Thoemmes. p. 10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282066005171  GND: 1055131868  ICCU: TA1V089845  ISNI: 0000 0001 2277 7505  LCCN: nr00005906  NLA: 35431631  NLG: 163205  NTA: 401399788  SNAC: w6p84jhn  SUDOC: 149669143  Trove: 950478  VIAF: 27420313   WorldCat (עם VIAF): 27420313 
שיחזור האנטומיה של הפליוזאורוס, איור מהמאמר של קוניבר, 1824
שלד של איכתיזאורוס, איור של קוניבר, 1824
הרכבת הקלה של סוצ'י

מפת הרשת המתוכננת בשחור, והתחנות הפעילות בפועל בעת האולימפיאדה באדום
הרכבת הקלה של סוצ'י (ברוסית: Сочинское лёгкое метро) הייתה תוכנית להקמת רכבת קלה בעיר סוצ'י שבדרום-מערב רוסיה לקראת משחקי החורף האולימפיים אשר נערכו בעיר בשנת 2014. הקמת הרכבת הייתה מתוכננת להסתיים בשנת 2013, ועלות הקמתה הייתה צפויה לעמוד על 758.8 מיליון דולר. בסופו של דבר התוכנית נזנחה.
ברשת היו אמורות להסלל מסילות בצורת האות T באורך כולל של 86.4 ק"מ שתוכננו להסלל על-פני הקרקע, מתחתיה ומעליה. שלושת הקווים היו אמורים לקשר בין כל שתי תחנות קצה, והרשת כולה הייתה אמורה לכלול 24 תחנות. במכרז שפורסם לרכישת הציוד הנייד זכתה רכבת מדגם ספסיום (Spacium) של חברת בומברדייה, אשר הייתה אמורה לספק 54 רכבות בנות שלושה קרונות כל אחת, עם קיבולת של עד כ-800 נוסעים. הרכבות תוכננו לפעול במרווחים של 4 דקות, במהירות מקסימלית של 70 קמ"ש, ולאפשר הסעת 70,000 איש בשעה.
בפועל הוחלפה התוכנית בשירות רכבת המחברת בין הכפר האולימפי במזרח לשדה התעופה של העיר ולמרכז סוצ'י, ובשלוחה המובילה לכפר האולימפי ההררי בקראסנאיה פוליאנה.
הצילו

ערך זה עוסק במחזה בריטי. אם התכוונתם לאלבום של להקת הביטלס, ראו .
| --- | --- |
 כתיבה:  אדוארד בונד 
 מקום ההתרחשות:  לונדון
 תקופת ההתרחשות:  שנות ה-60 של המאה ה-20
 סוגה:  דרמה 
 הצגת בכורה:  3 בנובמבר 1965 
 
הצילו (באנגלית: Saved) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הבריטי אדוארד בונד.