מערות קיזיל
סגנון הודו-איראני ראשון: ציורים "כתומים וירוקים" עדינים > תקופה 1: סגנון מוקדם "קלאסי" (בערך 300–400 לספירה) > "מערת הטווס" (מערה 76, 400 לספירה בקירוב)

מערת הטווס (מערה 76)
 סביב 400 לספירה
פריסה פנימית של החדר הפנימי הראשי עם כיפת "טווס" מרכזית ושאר הציורים, כפי שדווח על ידי אלברט גרינוודל ב-1912. רוב הלוחות השלמים פורקו ונשלחו למוזיאון לאמנות הודית , ברלין, גרמניה, שם אבדו רבים בחורבנות של מלחמת העולם השנייה. מבט זה פונה לקיר השמאלי ("2" בתוכנית).
מיקום ותוכנית מערת הטווס (מערה 76). בחדר הפנימי הראשי (למעלה) יש בימה גדולה במרכז (גובה 70 ס"מ), והוא מעוטר בכיפה שבה מצוירים אפסארות מעופפות בין נוצות טווס.
גם "מערת הטווס" (בגרמנית: Pfauenhöhle) היא מערה מוקדמת, אם כי מתוארכת מעט מאוחר יותר לשנת 400 לספירה בקירוב, ולאחריה ממוקמת "מערת הפסלים" (מערה 77), במחשוף הסלע השני ממש מחוץ לעמק המרכזי. באמצעות פחמן 14 המערה מתוארכת לאמצע המאה הרביעית-סוף החמישית לספירה. בנג'מין רולנד מכנה אותה "האינדיאנית המוכרת ביותר בכל מחזור קיזיל". הציורים מהדהדים את אמנות גנדהארה ואת ציורי הקיר של מערות אג'אנטה.
מסדרון מלבני, שגגו המקומר כעת ממוטט, קדם לחדר הראשי. לחדר הראשי יש תקרת כיפה, חידוש שנראה לראשונה במערות מוקדמות בבאמיאן, ובמערות 83 ו-84 בקיזיל. פסלונים רבים של הבודהה, כמו גם ספסלי עץ מעוטרים ושולחנות תצוגה נמוכים התגלו בחדר הקדמי של המערה.
במרכז החדר הראשי יש בימה גדולה, שעליה ניצב כנראה פסל גדול הקשור לבודהה. הארכיטקטורה של המערה מציגה התקדמות ניכרת בהשוואה למערות קודמות, אך היא קדמה למבנה מערת "העמוד המרכזי". מספר ציורים ממחישים את חייו של הבודהה. רק הקיר השמאלי של החדר המרכזי הראשי נותר ברובו שלם עד לביקור של גרינוודל.
החלק העליון של הקיר הראה ארבעה רגעים חשובים מחייו של הבודהה, בעוד שמשקיפים שמימיים עומדים במרפסת מעל: 1) הולדת סידהארתה (אנ') ושלושת השלבים הראשונים שבהם נראה הבודהה עירום וכבר גבוה, 2) ארבעת המפגשים (אנ') מחוץ לארמון, 3) פיתוי בודהה על ידי בנותיו של מארה, שהופכות לזקנות, ו-4) ההתקפה של מארה.
השורה האמצעית נפגעה כמעט לחלוטין, אם כי ניתן היה לזהות סצנות של הבודהה המטיף. ניתן למספר את הלוחות מ-5 עד 9, אך 5 ו-9 הם חצאי לוחות העוברים על הקירות הסמוכים. באחד הלוחות מופיעים חיילים דומים לאלו של "מערת הציירים". תחתית הקיר הכילה מקטעי לוחות המציגים: 10) הפרינירוואנה, 11) מאמינים המתבוננים בבודהה שהוכנס לארון, 11) הבודהה בארונו, ו-12) אמור להיות שריפת הבודהה. חלקו העליון של ציור הקיר הוסר על ידי גרינוודל, ונשלח לגרמניה בפאנלים, שם חלקם עדיין מוחזקים במוזיאון לאמנות הודית (אנ') בברלין.
הצגה זו של האירועים השונים בחייו של הבודהה בפאנלים עוקבים מזכירה דוגמאות מגנדהארה, כגון הסטופה הסיקרי (אנ'), אם כי הלוחות במערת הטווס יוצאי דופן בסידור הכרונולוגי הקפדני שלהם. סוגים דומים של לוחות סיפוריים נמצאו גם באנדרה.
הכיפה מעל החדר הפנימי מורכבת משמונה זוגות של מקטעים מלאים באפסארות מעופפות בין נוצת טווס. דוואטות (אנ') ובודהות רבים מהעבר מצוירות סביב הכיפה.
על פי היסטוריון האמנות בנג'מין רולנד, בהתייחס לאחד המקטעים הנותרים, "קבוצת הדמויות נושאות החרב הם טיפוסים אתניים הודיים שניתן לזהות".
תמונות של נזירים ותורם אחד מקוצ'ה אוחזים בסל פרחים, כולם מסומנים בכתובות בכתב בראהמי, הופיעו על קיר הדלת. באמנות קיזיל נוספו לעיתים קרובות תוויות הסבר לתמונות של תורמים. תוויות כאלה מעולם לא שימשו לייצוגים נרטיביים.
פיתוי בודהה על ידי בנותיו של מארה (משמאל), שהופכות לזקנות (מימין)
ההתקפה של מארה
פרט מוזיקאי, מערה 76
אחד משמונת זוגות הקטעים מהכיפה עם נוצות הטווס.
החלק העליון של שניים מקטעי ה"טווס".
הקיר השמאלי של החדר הפנימי הראשי ("2" בתוכנית), מציג את אירועי ראשית חייו של הבודהה, ודוואטות שמימיים למעלה.
שורה תחתונה של לוחות בקיר השמאלי.
הבימה המרכזית במערת הטווס (רוחב כולל של 2.18 מטר)