שלוש אחיות
הדמויות > משפחת פרוזורוב

אולגה – המבוגרת מבין שלוש האחיות, מהווה דמות אם במשפחת פרוזורוב, אם כי בתחילת המחזה היא רק בת 28. אולגה היא מורה בבית ספר תיכון לבנות, בו היא מרבה להחליף את מקומה של המנהלת. אולגה רווקה ובשלב מסוים אומרת לאירינה שהיא תתחתן עם "כל גבר, אפילו עם זקן אם הוא יבקש". אולגה אימהית מאוד בהתנהגותה, אפילו כלפי המשרתים הזקנים, היא ממשיכה להעסיק את המשרתת הזקנה אנפיסה, זמן רב אחרי שהיא מפסיקה להיות מועילה. כשאולגה מקבלת באי-רצון את תפקיד מנהלת בית הספר, היא לוקחת את אנפיסה איתה ומצילה אותה מידי נטשה חסרת הלב.
מאשה – האחות האמצעית, בת 23 בראשית המחזה. היא נשואה לבעלה קוליגין מאז שהייתה בת 18, מעט אחרי שסיימה את לימודיה. בתחילת המחזה היא מאוכזבת מנישואיה ומאוהבת לחלוטין בסגן אלוף ורשינין. הם מנהלים פרשיית אהבים חשאית. כשהוא מועבר משם, היא נשברת, אולם שבה לחיים עם בעלה, שמקבל אותה בחזרה למרות שהוא יודע מה עוללה. היא חמת מזג, תכונה הבולטת לאורך המחזה, ומביעה את מורת רוחה מנטשה, יותר משתי אחיותיה האחרות. למעשה ישירותה של מאשה פועלת תכופות כזרז לסבל הפושה במחזה, ופקחותה נראית הרואית. נמרצותה יוצרת הרבה מההומור השופע במחזה. היא האמנית במחזה, מאשה הוכשרה להיות פסנתרנית קונצרטים.
אירינה – האחות הצעירה, היא בת 20 בתחילת המחזה. יום הולדתה חל בתחילת המחזה ולמרות שהיא מנסה להפגין בגרות, היא ילדותית ועדיין מוקסמת מסביבון שהביא לה פדוטיק. שאיפתה היחידה היא לשוב למוסקבה, אותה עזבה המשפחה אחת עשרה שנים לפני שהמחזה התחיל. היא מאמינה שהיא תמצא את אהבתה במוסקבה, אולם כשמתברר שהם לא נוסעים למוסקבה, היא מסכימה להתחתן עם הברון טוזנבך, אותו היא מעריצה, אבל אינה אוהבת. היא מקבלת תעודת הוראה ומתכננת ומתכוונת לעזוב עם הברון, אולם הוא נורה בידי סוליוני בדו-קרב חסר טעם. אף-על-פי-כן היא מחליטה לעזוב ולהקדיש את חייה לעבודה ולשירות.
אנדרי, סרגיביץ' פרוזורוב – אחיהן של שלוש האחיות. במערכה ראשונה, הוא איש צעיר הצועד בדרך המלך לקבל משרת פרופסור במוסקבה. במערכה שנייה, אנדרי כמה לימיו כסטודנט שחלם על החיים במוסקבה, אך עכשיו הוא תקוע בעיר עם תינוק ועבודה כמזכיר מועצת המחוז. במערכה שלישית, חובותיו של אנדרי מגיעים ל-35,000 רובלים והוא נאלץ למשכן את הבית, למרות שהוא אינו מספר לאחיותיו ואינו משאיר להן כלום. במערכה הרביעית אנדרי הוא צל של עצמו, כעת הוא אב לשניים. הוא מודע לכך שהוא כישלון ושהוא מהווה מושא ללעג בעיר מכיוון שהוא החבר היחידי במועצת המחוז, שבה פרוטופופוב, מאהבה של אשתו, משמש כיושב ראש.
נטשה, (נטליה איבנובנה) – מושא אהבתו של אנדרי בראשית המחזה, ומאוחר יותר אשתו. היא מתחילה את המחזה כאישה צעירה חסרת ביטחון, מגושמת שלבושה בעליבות. האחיות שמות ללעג את החגורה הירוקה שהיא לובשת, והיא פורצת בבכי. ככל הנראה אין לה משפחה משלה ולא נמסר לנו שמה לפני נישואיה. במערכה השנייה אנו פוגשים נטשה אחרת לחלוטין. היא נהפכת לסמכותית ומשתמשת בקשר שלה עם אנדרי כדרך לתמרן את האחיות למלא אחר רצונה. היא מתחילה לנהל רומן עם פרוטופופוב, ראש מועצת המחוז (שלעולם אינו נראה) ונואפת באנדרי ללא נקיפות מצפון. במערכה השלישית, היא נהפכת לשתלטנית יותר, ומתעמתת עם אולגה שמתעקשת להחזיק את אנפיסה, המשרתת הזקנה והנאמנה, עליה היא פוקדת לעמוד בנוכחותה, ונתקפת בהתקף זעם כשהיא אינה ממלאת אחר רצונה. במערכה הרביעית אנחנו נוכחים לדעת שהיא קיבלה לידיה את השליטה על משק הבית מבעלה החלש, והאחיות נתונות לחסדיה, ומתכוונת לשנות לחלוטין את המקום כראות עיניה. נטשה מפגינה רשעות וחוסר רגישות כלפי כולם פרט לילדיה, שעליהם היא מרעיפה אהבה מוגזמת. בסיום המחזה היא הדמות המאושרת ביותר, מכיוון שהשיגה את כל אשר התאוותה לו. ניתן לייחס את רשעותה של נטשה מבחינה פסיכולוגית לאופן שבו שמים אותה ללעג במערכה הראשונה, אולם ייתכן שגורלה לא שפר עליה. ניתן לראות בניצחונה כמייצג מעמד נמוך שמיסודו אינו רגיש מעל העידון של מעמד האריסטוקרטיה (כמו לופכין במחזהו של צ'כוב "גן הדובדבנים") ולפרש אותה באופן זה פוליטית.
קוליגין, פיודור איליץ' – בעלה המבוגר של מאשה ומורה ללטינית בבית ספר תיכון. קוליגין הוא אדם שמח, אדיב, שאוהב באמת ובתמים את אשתו, ואת אחיותיה, למרות שהוא מודע לחוסר נאמנותה. במערכה הראשונה הוא עושה מעשה טיפשי ומעניק לאירינה מתנה שהוא נתן לה בעבר ומתבדח עם הרופא על חשבון נטשה. אולם הוא נהיה יותר ויותר סימפתי כלפיה ככל שהרומן של מאשה מתפתח. בזמן השרפה במערכה השלישית, הוא מתוודה בפני אולגה שהיה יכול לשאת אותה לאישה - החיבה העמוקה בין השניים נרמזת במקומות רבים לאורך המחזה, אפילו בסצנות הרציניות ביותר. הוא נוטה לשים ללעג את הדמויות האחרות על-מנת להרגיע את האווירה. אמנם זה לא תמיד צולח בידו, אבל עולה בידו לנחם את אשתו באמצעות ההומור ברגעים הקשים ביותר עבורה - ברגעי השיא של המחזה. בסיום המחזה, הוא מקבל בחזרה את אשתו, למרות שהוא מודע למעלליה הרומנטיים מאחורי גבו.