stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנית גדולה
מאפיינים

שנית גדולה היא צמח עשבוני רב-שנתי עם בסיס מעוצה או הלופיט (helophyte), שבו ניצני הצמיחה של הצמח נמצאים בתחתית המים, אך יש לו גבעולים או חלקים אחרים הבולטים מעל פני המים. הצמח שעיר-אפרורי, מעוצה בבסיסו, זקוף וגובהו 80 עד 180 ס"מ ואף יותר.
הגבעולים נגדיים, זקופים, עבים ורְבוּעִים (בעלי 4 מקצועות), בעוד שהגבעולים הצדדיים היוצאים מהם הם נגדיים, קצרים ודקים.
הפטוטרות קצרים מאוד באורך של 1 עד 2 מ"מ והלוואים חסרים.
העלים נגדיים ולעיתים מסורגים בחלק העליון של הגבעול, פשוטים, זקופים ויושבים, דמויי אזמל או מאורכים ולעיתים דמויי ביצה. אורך עלים נע בין 2 ל-7 ס"מ, ולעיתים רחוקות מגיעים עד 10 ס"מ, ורוחבם נע בין 0.4 ל-0.8 ס"מ, ולעיתים רחוקות מגיעים עד 2 ס"מ. העלים יושבים, לעיתים קרובות עם בסיס מעוגל או חובק את הגבעול, וקודקודם לרוב מחודד. העלים בדרך כלל רכים ושעירים-אפרוריים, אך יכולים להיות גם מכוסים בשערות דלילות או צפופות, קירחים או עם שוליים מחוספסים למגע.
הפרחים מצטופפים לתוך תפרחות דמויות שיבולת זקופות באורך של 10 עד 30 ס"מ בקצה הגבעול בלבד. תפרחת זו היא תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת (Cyme) היוצאת מחיק חפים גדולים. כל פרח בתפרחת מצויד בשתי חפיות, שהן דמויות מרצע צר ולעיתים קרובות צבעוניות, ואורכן דומה לאורך צינור הפרח.
הפרחים דו-מיניים, יושבים כמעט, צבעם לילך (סגול בהיר עד ורוד), אורכם 15 עד 18 מ"מ. הפרחים כמעט סימטריים עם נטייה לסימטריה דו-צדדית. מצעית הפרח עשויה בצורת צינור, ובקודקודו מאוחים בסיסי עלי הגביע, בסיסי עלי הכותרת ובסיסיהם של האבקנים. מבנה זה קרוי צינור הפרח והוא אופייני לכל משפחת הכופריים. משפת צינור הפרח יוצאות שיני הגביע. בין שיני הגביע העיקריות מצויות שיניים נוספות, שאינן אלא שיני הגביעון (כעין הגביעון שבמשפחת החלמיתיים).
צינור הפרח גלילי, ישר ושעיר, באורך של 0.5 עד 0.8 ס"מ (לעיתים רחוקות עד 1 ס"מ), עם 12 עורקים ו-12 שיניים; 6 השיניים החיצוניות (המהוות חלק מהגביע השני, מהגביעון) ארוכות יותר ודמויות מרצע, ו-6 השיניים הפנימיות (אונות הגביע) משולשות. השיניים החיצוניות מסודרות לסירוגין עם האונות הפנימיות. הביטויים "גביע שני" או "גביעון" (epicalyx) מתייחסים לעטיף חיצוני נוסף על הגביע.
הגביע בכל מיני השנית, מסתיים באונות, וכאשר מביטים בו במבט שטחי, נראה שבין כל שתי אונות יש שן נוספת. בשנית גדולה, השיניים הנוספות ארוכות מהאונות (ראו הסבר מפורט בפסקה הקודמת).
הכותרת מורכבת מ-5 עלי כותרת (לעיתים 6), מפורדים, המחוברים לחלק העליון של צינור הפרח. צבעם סגול, והם בצורת אליפסה מאורכת עד דמויי ביצה הפוכה מאורכת, באורך של 0.8 עד 1.2 ס"מ. במרכז כל עלה כותרת עובר פס אורך כהה וצר, המתרחב כלפי בסיסו ונעלם כלפי קודקודו. האבקנים שמספרם 12, מסודרים בשני דורים וערוכים בשתי קומות, מעורים לבסיסו או לאמצעו של צינור הפרח, חלקם או כולם בולטים מחוץ לכותרת. הזירים סגולים והמאבקים נפתחים לאורכם.
השחלה עילית יושבת (ללא עוקץ), בת 2 מגורות; עמוד השחלה דקיק, עם צלקת כדורית בראשו. במין זה, כמו גם במינים אחרים של שנית אפשר להבחין ב-3 טיפוסים הנבדלות זו מזו באורך עמוד השחלה ביחס לעמוד השחלה (הטרוטריסטילה).
הפרי, הכלוא בתוך צינור הפרח, הוא הלקט יבש דמוי ביצה מאורכת, בעל שתי מגורות, שנפתח בשתי קשוות ומכיל זרעים רבים. הזרעים חסרי אנדוספרם ובעלי עובר ישר. הזרעים מכוסים בשערות המפרישות ריר דביק, המאפשר להם להידבק לרגלי ציפורים ולנוצותיהן ולהגיע למרחקים, מה שהופך את הפצתם ליעילה במיוחד.
פנולוגיה

שנית גדולה מתחדשת בעלווה מדי אביב, בסוף מרץ, מבסיסה המעוצה או מניצני צמיחה שנמצאים מתחת למים. העלווה קמלה בסוף דצמבר. הפריחה מתחילה באביב, מסוף מאי, ונמשכת עד תחילת דצמבר. שנית גדולה חונטת את פירותיה באמצע יולי, הבשלת הפירות מתרחשת בתחילת אוקטובר, והפצתם נמשכת מסוף אוקטובר עד סוף דצמבר.
הזרעים מכוסים בשערות המפרישות ריר דביק, המאפשר להם להידבק לרגלי ציפורים ולנוצותיהן, ולהגיע למרחקים, מה שהופך את הפצתם ליעילה במיוחד. זרעי השנית אינם יכולים לנבוט אלא אם כן הם גלויים לאור.
האבקה

האבקה בצמח שנית גדולה מתבצעת על ידי דבורים שמגיעות לצוף הממוקם בתחתית צינור הפרח. האבקה יעילה, כלומר מובילה להיווצרות צאצאים רבים ופוריים, מתרחשת רק כאשר יש התאמה בין אורך האבקנים לעמודי השחלה. באוכלוסייה של שנית גדולה קיימים שלושה טיפוסים של פרחים, וכל פרט נושא רק טיפוס אחד של פרחים. הטיפוסים נבדלים זה מזה באורך עמודי השחלה ביחס לאורך האבקנים (הטרוטריסטילה).
במין זה, כמו גם במינים אחרים של שנית, ניתן להבחין בשלוש צורות הנבדלות באורך האבקנים ביחס לעמוד השחלה. בקבוצה אחת, הפרחים בעלי עמוד שחלה ארוך מכל האבקנים, כאשר האבקנים מחולקים לשניים: מחציתם באורך בינוני ומחציתם קצרים. בקבוצה השנייה, עמוד השחלה בינוני, קצר מהאבקנים הארוכים וארוך מהקצרים. בקבוצה השלישית, עמוד השחלה קצר מכל האבקנים.
האבקה היעילה ביותר מתרחשת כאשר הצלקת קולטת אבקה מתוך אבקנים השווים באורכם לאורך עמוד השחלה. מנגנון זה מסייע להאבקה הדדית, אך אינו מונע לחלוטין את ההאבקה העצמית. גרגרי האבקה באבקנים השונים אינם שווים בגודלם: לאבקנים הארוכים יש גרגרי אבקה גדולים וירוקים, בעוד שלבינוניים ולקצרים יש גרגרי אבקה קטנים יותר וצהובים. בנוסף, הפטמות של הצלקות שונות בגודלן בשלושת עמודי השחלה.
שנית גדולה כצמח נוי

שנית גדולה מטופחת כצמח נוי בגינות. כצמח תרבות, שנית גדולה היא צמח אור מלא, עמיד בפני קרה, שרב, גיר ומליחות. היא גדלה היטב בקרקעות לחות, בהר (לא גבוה מרום של 440 מ'), בעמק ובשפלה. הריבוי מתבצע בחורף באמצעות ייחורי שורש, ובסתיו ובאביב באמצעות זרעים, וכן באביב ובקיץ באמצעות חלוקה.
תמונות

שנית גדולה בחגורת הצמחייה הראשונה ליד אמת המים בפארק הירדן
דנאית הדורה על שנית גדולה
דבורת הדבש על פרחי השנית הגדולה
לקריאה נוספת

רויטל היימן ומיכה לבנה, אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל כרך 10 עמ' 239-238
הערות שוליים

↑  שנית גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Lythrum salicaria, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  Lythrum salicaria, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
↑  שנית גדולה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 292-4
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 314-5
1 2 3  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 450-3
↑  Zohary, M., Flora Palaestina – Part Two,, Jerusalem: The Israel Academy of Israel Academy of Sciences and Humanities,, 1972, עמ' 368-71
שנית גדולה בפארק הזהב קריית שמונה
שנית גדולה בתוך נחל שושן קריית שמונה
שנית גדולה בתוך נחל שושן קריית שמונה
שנית גדולה ליד ערבה מחודדת בנחל עין זהב קריית שמונה
גבעולים חזרים שנית גדולה בגן הבוטני בגבעת רם
עלים של שנית גדולה הם פשוטים, זקופים ויושבים
שנית גדולה בנחל עין זהב על רקע בתיה של קריית שמונה
פרח של שנית גדולה
פרח של שנית גדולה
השיניים החיצוניות ארוכות יותר
פרח של שנית גדולה
שעונית

ערך זה עוסק בסוג של צמחים מטפסים במשפחת השעוניתיים. אם התכוונתם לסוג , ראו .
| שעונית |
| --- | --- |
 פרח של שעונית כחולה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: שעוניתיים
סוג:: שעונית
מינים
 בעולם מוכרים מעל 200 מינים, ביניהם:  שעונית אנטיוקה  שעונית התות  שעונית חיקית  שעונית כחולה  שעונית לימונית  שעונית מבאישה  שעונית מרובעת  שעונית נאכלת  שעונית צהובה  שעונית רפואית
שם מדעי
 Passiflora ‏לינאוס, 1753
צוּפָנים חוץ-פרחיים על החָפִים
שְעוֹנִית או פָּסִיפְלוֹרָה (שם מדעי: Passiflora) הוא סוג במשפחת השעוניתיים המונה מעל 200 מינים, ואין-ספור זנים והכלאות. רוב המינים בסוג מטפסים, ולצדם קיימים מספר מינים שיחיים ומספר עשבוניים. רוב המינים מטופחים למטרת נוי בלבד, רק מספר מינים בודדים מטופחים לשם מאכל, כגידול פרטי או מסחרי; המין הנפוץ והמוכר ביותר מביניהם הוא השעונית הנאכלת.
ביולוגיה

לרוב שעוניות הנוי מבנה פרח ייחודי, הזקוק לדבורה גדולה לשם האבקה יעילה. באמריקה הטרופית מקבעים מוטות עץ בקרבת מטעי שעונית כדי לעודד קינון של דבורת העץ. עם זאת, יש שוני גדול בצורתו ובגודלו של הפרח בין המינים. מינים מסוימים מואבקים על ידי קוליברים ודבורת עץ, או על ידי צרעות, או על ידי עטלפים, בהתאמה,[דרושה הבהרה] וישנם מינים המתרבים בהאבקה עצמית. מיני השעונית אהובים על זחלי עש ושאר פרפרים ארוכי כנף דוגמת ההליקוניה.
חָפִים של שעונית מבאישה מכוסים בשערות המפרישות נוזל דביק הגורם להילכדותם של חרקים רבים. ישנם מחקרים המבססים את ההשערה שהתנהגות זו מהווה הסתגלות בדומה לצמחים טורפים.
נמלים וצמח השעונית פיתחו יחסי גומלין מיוחדים. בליטות על פטוטרת העלה וחלקם התחתון של החפים הן כנראה חלק ממנגנון הגנה שפיתח הצמח להגנה ממזיקים. בליטות אלו מפרישות נוזל מתוק – צוף – והן נקראות צוּפָנים חוץ-פרחיים. נמלים הנמשכות לנוזל זה, מעוניינות לשמור על 'ארוחת החינם' שלהן, ותוך כדי כך טורפות ביצים וזחלים של מזיקים, דוגמת פרפרי ההליקוניה.
תפוצה

משפחת השעוניתיים נפוצה ברוב יבשות העולם, מלבד אירופה ואנטארקטיקה. תשעה מינים של שעונית מקומיים לארצות הברית, ונמצאים מאוהיו שבצפון, ועד קליפורניה שבמערב והפלורידה קיז שבדרום. רוב מיני השעונית נמצאים במרכז אמריקה, וכמו כן בסין, דרום אסיה, ניו גינאה, אוסטרליה וניו זילנד. באפריקה קיימים צמחים רבים מסוגים שונים במשפחת השעוניתיים (כדוגמת האדניה),[דרושה הבהרה] אך לא צמחים מהסוג שעונית.
מיני השעונית התאקלמו מעבר לתחום תפוצתם הטבעי. לדוגמה, השעונית הכחולה גדלה כיום בר בספרד.
השעונית הנאכלת בעלת הפירות הסגולים והשעונית הצהובה מטופחים כיום באזורים סובטרופיים וטרופיים בהתאמה, לשם פירותיהם. שני מינים אלה התגלו כמינים שונים, אשר מקורם מאזורי אקלים שונים, והם פורחים בשעות שונות ביום. מין השעונית הנאכלת הוא בעל הפריה עצמית, בעוד השעונית הצהובה היא בעלת אי התאם עצמי, ונדרשים שני צמחים שונים להפריה.
תירבות

בזמן התקופה הוויקטוריאנית הפרח (שפריחתו, מלבד כמה מינים בודדים, נמשכת יום אחד) היה מאוד מקובל, ונוצרו הרבה הכלאות בין המינים שעונית תכולה ושעונית חיקית ומינים טרופיים אחרים.
מאות הכלאות נקראו בשם, וכיום נעשות הכלאות באופן נרחב לשם פרחים, פירות ועלווה. מספר מיני שעונית הוכלאו מחוץ לתחום תפוצתם הטבעי, משום פרחיהם היפים. מטפס הפסיפלורה למאכל, או המרקוזה, השעונית הנאכלת,[דרושה הבהרה] מטופחת בהיקף נרחב בקריביים, פלורידה ודרום אפריקה לשם פריו, אשר משמש כמקור למיץ.
שעונית רפואית או מייפופ הוא מין נפוץ בדרום-מזרח ארצות הברית. זהו נציג סובטרופי של משפחה אשר טרופית ברובה. עם כך, בשונה מקרוביו הטרופיים, מין זה עמיד מספיק כדי לשרוד בטמפרטורות של עד 20- מעלות צלזיוס לפני ששורשיו ימותו. הפרי מתוק, צהוב, ולערך בגודלה של ביצת תרנגולת.
בננה פוקה או קורובה (Passiflora tarminiana), אשר במקור הגיעה ממרכז ברזיל, היא עשב פולש, במיוחד באיי הוואי, היכן שהפירות נאכלים על ידי חזירי בר. הצמח מתפשט ומדכא צמחייה מקומית, בעיקר בצידי דרכים. הפרי אכיל, אך אינו נחשק כמו פרי המרקוזה.
שעונית צ'יליאנית (Passiflora pinnatistipula), גדלה בהרי האנדים, מוונצואלה ועד צ'ילה, בגובה שבין 2500 ל-3800 מטר, וגם לחופי מרכז צ'ילה, היכן שקיים מטפס בסכנת הכחדה מיערותיה העבותים והלחים הים-תיכוניים של צ'ילה.
מרבית השעוניות חובבות הקור מהרי האנדים ניתנות לגידול בהצלחה לשם פרחיהן היפים ופירותיהן באזורים ים-תיכוניים קרירים, כדוגמת מפרץ מונטריי, סן פרנסיסקו בקליפורניה ולאורך חופיה המערביים של ארצות הברית ועד לקנדה.
מרבית המינים בעלי פרי מאורך באורך של 5–20 ס"מ וברוחב של 2–5 ס"מ, בהתאם למין או לזן.
רפואה

לעליי ושורשיי שעונית רפואית היסטוריית שימוש רחבה על ידי האינדיאנים באמריקה הצפונית. בשעונית נאכלת ובכמה מינים נוספים משתמשים במרכז ודרום אמריקה. העלים הטריים או היבשים משמשים להכנת מרקחת, תה אשר משמש לטיפול בנדודי שינה, היסטריה ומחלת הנפילה, ובנוסף מוערך בשם תכונותיו כיעיל נגד כאבים. נמצא שהוא מכיל חומרים בעלי תכונות נוגדות דיכאון. אמנם בפרח ישנם רק שרידים של חומרים אלו, אך בשורשים ועלים של מספר מינים ישנן כמויות גדולות שלהם, והם היו בשימוש כדי להעצים את ההשפעה של סמי הזיה. לאחר ייבוש, העלים ניתנים גם לעישון.
השם

השעונית מוכרת בשם פרח התאווה או פרח התשוקה, אך זהו שם שגוי. טעות זו נובעת במקור מתרגום לקוי מלטינית לאנגלית, ועקב כך השתרשה הטעות גם לשפות אחרות כולל העברית.
תאווה (באנגלית: Passion) אינה מתייחסת לאהבה אלא לסמל התאולוגי הנוצרי של הפסיון של ישו על הצלב. במאה ה-15 וה-16 מיסיונרים ספרדים נוצרים גילו את הפרח ואימצו את מבנהו הייחודי, ובמיוחד את מספריהם של חלקיו, כסמלים לימיו האחרונים של ישו, ובמיוחד לצליבה. לדוגמה, זירי העטרה המעגליים, אשר מספרם כמאה ויותר, ומשתנים מצמח לצמח, נלקחו כדי לסמל את כתר הקוצים. עשרת עלי הגביע והכותרת יכולים לסמל את עשרת השליחים הנאמנים (מתוך שנים עשר). שלוש הצלקות יכולות לסמל את שלושת המסמרים (מסמר אחד לשתי הרגליים), וחמשת המאבקים את חמשת הפצעים (ארבעה בגפיים ואחד מהחנית). הפרח קיבל שמות הקשורים לסמלים אלו ברחבי אירופה מאז אותה תקופה. בספרד הפרח מוכר כ'קוץ של ישו'. בגרמניה הפרח היה מוכר כ'הכוכב של אמו של אלוהים'. פרחי השעונית, ובמיוחד הפרי, מקושרים באופן קבוע עם רמיזה רומנטית או מינית, אשר מספקים עילה לשימושים מסוימים, כגון משקה קל בשם 'תאווה סגולה'.
אהרן אהרנסון הביא את השעונית כאחד מהדוגמאות ליצירת שמות המוניים (כלומר עממיים) לצמחים, במאמר שפרסם ועד הלשון בשנת תרע"ג (1913):
שְׁעוֹנִית. – Passiflora. שם זה מראה לנו איך צריכים שמות המוניים להברא. השם המדעי של צמח זה ושמו ההמוני ברוב לשונות־אירופה הם נוצריים, מפני שהנוסעים הספרדיים והאיטלקיים של המאה השש־עשרה לספירתם, כשמצאו את פִרחו המשונה של צמח זה בפעם הראשונה באמריקה הדרומית הכירו בו את כל המכשירים וההכנות לצליבת הנוצרי; ודבר זה היה להם לאות שיצלח חפצם בידם להביא את ה"הודים" תחת כנפי הכנסייה הנוצרית. בתוכנו אין יודעים כמובן מכל זה כלום. ומפני שדומה פרח זה פחות או יותר לשעון, קראו לו ראשונה בז'ארגון ולאחרונה גם בעברית שעון, ועתה "שעונית" שזה עוד יותר נכון.
מינים בישראל

בעולם מוכרים מעל 200 מינים, מהם קיימים בישראל מספר מינים:
שעונית אנטיוקה (Passiflora antioquiensis) – פרחים אדומים עדינים, משמש לנוי
שעונית התות (Passiflora morifolia) – גדלה בר בארץ, נחשבת כעשב פולש
שעונית חיקית (Passiflora alata)
שעונית כחולה (Passiflora caerula) – מין עמיד לקור, די נפוץ, בעל אי התאם עצמי, זקוקים לשני צמחים להפריה
שעונית לימונית (Passiflora citrina) – פריחה בצהוב כל ימות השנה, ללא פרי
שעונית לשונה (Passiflora ligularis) – מין טרופי, פרי בעל קליפה קשה ופריכה בצבע כתום עם נקודות לבנות, תוכן הפרי מתוק ודביק מאוד בצבע ירוק-שקוף, נחשב לזן האכיל הטעים בעולם
שעונית מבאישה (Passiflora foetida) – חפי הפרי מכוסים בשערות
שעונית מרובעת (Passiflora quadrangularis) – פרי ענק המגיע ל-30 ס"מ ומשקל מעל ק"ג אחד
שעונית נאכלת (Passiflora edulis) – המין הנפוץ ביותר, הכולל עשרות זנים והכלאות, ומטופח לשם פריו האכיל
שעונית צהובה (Passiflora edulis var. flavicarpa) – מין בעל פרי צהוב ואכיל
שעונית רפואית (Passiflora incarnata) – חלקי הצמח השונים משמשים לרפואה
גלריה

שעונית התות, גדלה בר בישראל
שעונית 'רד ג'יאנט'
שעונית לימונית
שעונית 'מרקוזה'
שעונית מבאישה
שעונית אנטיוקה
שעונית כחולה
ביאורים

↑  כלומר עמים ילידים ביבשת אמריקה, "אינדיאנים".
↑  כלומר יידיש.
הערות שוליים

↑  שעונית במילון בוטניקה: צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
פרי שעונית נאכלת
משה קריף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בנובמבר 1962 (בן 62)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר, משורר, פעיל חברתי
 מקום לימודים:  הקריה האקדמית אונו
 בן זוג:  ורד קריף
 
משה קריף (נולד ב-10 בנובמבר 1962) הוא סופר, משורר, פעיל חברתי אקטיביסט במגזר השלישי, ממייסדי הקשת הדמוקרטית המזרחית (1996), ומי שהיה דובר התנועה, עד קבלתו של בג"ץ הקרקעות בבית המשפט העליון, באוגוסט 2002.
קריף הוא פובליציסט חברתי שכתב בידיעות אחרונות וגלובס ועורך דין חברתי, בוגר תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו שייצג את תושבי גבעת עמל בשנת 2016, בתביעה נגד מדינת ישראל ועיריית תל אביב-יפו על העוול שנגרם להם בעקבות הפקרתם בידי הרשויות שפעלו לנישולם מבתיהם.
קריף היה יועץ תקשורת פוליטית ומרצה בתוכנית לתקשורת פוליטית באוניברסיטה העברית, ממקימי כנס ישראל-שדרות לחברה,
קריף, בעברו היה קצין בגולני וקצין מודיעין של טייסת מסוקי קרב בפיקוד צפון, בהמשך היה הדובר של מתאם פעולות הממשלה בשטחים. השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן.
קריירה

הוריו של משה יוצאי תוניסיה ואיראן. קריף איים לתבוע את הרשות השנייה על רקע תחושת ההפליה העדתית שהוא חש כשניסה להתקבל לדירקטוריון הרשות לטלוויזיה. לדבריו: "נפסלתי כי הרשות לא רואה בניסיון אקטיביסטי חברתי במגזר השלישי כעומד בתנאי החוק והסף".
לדבריו, תחושת הקיפוח הייתה הדחף והלהט, לכל פעילותו החברתית והציבורית: בייסוד הקשת הדמוקרטית המזרחית, בכהונתו כמנכ"ל ארגון תהודה, בבג"ץ הקרקעות, בייצוג תושבי גבעת עמל בשנת 2016 ובבג"ץ הפליית הנשים הבדואיות מאום אל-חיראן.
פרסומיו

קריף פרסם מספר ספרים וספר שירה, פרט לכתיבתו בידיעות אחרונות ובגלובס:
דמעה עונתית: קובץ שירי אדם, יצא לאור על ידי הוצאת סער, בשנת 1982.
המזרחית: סיפורה של הקשת הדמוקרטית המזרחית והמאבק החברתי בישראל 2005-1995, יצא לאור על ידי הוצאת גלובס - הספרייה, בשנת 2005.
בספר "קשת של דעות - סדר יום מזרחי לחברה בישראל", משה קריף היה בין כותבי המאמרים באסופת המאמרים המהווים את אותה "קשת של דעות", המתארים את תולדותיה של הקשת הדמוקרטית המזרחית.
הערות שוליים

1 2  רועי ברק, ‏הפעיל החברתי משה קריף מאיים לתבוע את הרשות השנייה, באתר גלובס, 14 באפריל 2011
1 2  ‏A nation of tribes: Rough guide to a fractious society, ‏The Economist, ‏23.4.1998
↑  טלי חרותי-סובר, שינוי חברתי? בהחלט. שקיפות? לא בהכרח, באתר ynet, 31 במאי 2006
1 2 3  עמירה שגב, הדילמה של הקשת, באתר הארץ, 31 במאי 2001
↑  נמרוד בוסו, העליון הנחית מהלומה על הקיבוצים: לא יוכלו להמשיך לטעון לבעלות בקרקע, באתר כלכליסט, 27 בפברואר 2019
↑   צדק חלוקתי משה קריף, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 15:00)
↑  בית העיר, באתר עיריית תל אביב
↑  ‏The Federation’s Gvanim Program Promotes Jewish Pluralism, באתר הפדרציה JCF
↑  שלומית צור, בית המשפט: "המדינה הפרה את התחייבותה כלפי תושבי גבעת עמל", באתר כלכליסט, 4 באפריל 2021
↑   עו"ד משה קריף מהקשת הדמוקרטית המזרחית המייצג את תושבי גבעת עמל בתביעתם, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:35)
↑  דף חברי הסגל של מגמת מוסמך לתקשורת פוליטית באתר האוניברסיטה העברית
↑  סילבוס - תכנון קמפיין ציבורי-פוליטי - 56809, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  רונית פוריאן, תרומת הקהילה לערכי המותג, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
↑  Food Shortages, Health Care Problems After Two Weeks Of Closure, Associated Press
↑  Mary Curtius‏‏Israel Keeping All Palestinians at Bay, ‏Los Angeles Times, ‏June 6, 2001
↑  דיון בוועדה לצדק חלוקתי בכנסת בנושא "תמונת מצב תפקוד רשות מקרקעי ישראל", באתר האגודה לצדק חלוקית
↑  Shuki Sadeh, Why does the first Zionist bank still exist?, Haaretz, ‏4 בנובמבר 2013
↑  אפרת וייס ודוד הכהן, בג"ץ קיבל עתירת הקשת המזרחית בעניין הקרקעות החקלאיות, באתר ynet, 29 באוגוסט 2002
↑  פרופ' יובל אלבשן, ‏העוול בגבעת עמל בת"א – הסוף?, באתר גלובס, 20 באפריל 2021
משה ליכטמן, ‏בקשה לייצוגית של תושבי גבעת עמל: "אחריות לציבור מוחלש", באתר גלובס, 20 באפריל 2016
↑  דותן לוי, המדינה מתחמקת מאחריות: "הרשות להתיישבות הבדואים הפלתה נשים על דעת עצמה", באתר כלכליסט, 27 ביוני 2019
↑  דותן לוי, בשם המסורת הבדואית: המדינה מונעת מנשים לרכוש קרקעות, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2019
↑  ספריו באתר סימניה
↑  ספר השירה באתר הספרייה הלאומית
↑  הספר באתר סמניה
↑  הספר המזרחית
↑  קשת של דעות - סדר יום מזרחי לחברה בישראל, באתר סימניה
↑  ynet, קשת של דעות, באתר ynet, 21 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462840705171  LCCN: n88288166  VIAF: 24889171   WorldCat (עם VIAF): 24889171
ברוך שמואל דויטש

| --- | --- |

רבי שמואל דויטש בכנס הבוגרים של ישיבת קול תורה. 2007
 לידה:  24 באוקטובר 1942 (בן 82) י"ג בחשוון ה'תש"ג בני ברק, פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבות בריסק 
 מעסיק:  ישיבת קול תורה 
 רבותיו:  אלעזר מנחם מן שך 
 
 חתימה:   
 
הרב דויטש במוצאי שמחת תורה בישיבת קול תורה
רבי ברוך שמואל דוטש עם רבו המובהק רבי אלעזר מנחם שך
הרב ברוך שמואל הכהן דויטש (נולד בי"ג בחשוון ה'תש"ג - 1942, בני ברק) הוא ממנהיגי הפלג הירושלמי וחבר מועצת גדולי עולם התורה של "בני תורה", תלמידם המובהק של הרב אלעזר מנחם מן שך ושל הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק מירושלים. בעבר היה ר"מ בישיבת קול תורה בירושלים. משנת תשע"ח הוא ראש ישיבת באר מרדכי במודיעין עילית.
ביוגרפיה

נולד בבני ברק, בנם הבכור של לאה (קורנליה) לבית אדלר והרב בנימין זאב דויטש, שהיה עוזרו של הרב יוסף שלמה כהנמן ("הרב מפוניבז'") ומזכיר ישיבת פוניבז'. אחיו היה הרב אשר דויטש מנהיג הפלג הירושלמי ומראשי ישיבת פוניבז'. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת בריסק. בעודו צעיר לימים החל ללמד בישיבת טשיבין החסידית, ומשנת תש"מ בישיבת קול תורה, שבה כונה "מראשי הישיבה". במשך תקופה כיהן גם כראש ישיבה בישיבת אמרי צבי במודיעין עילית. נישא לאידלה בת הרב שמואל קיבלביץ ונכדת הרב שלמה זלמן זלזניק (נפטרה בשנת תשנ"ה). בקיץ תשס"א נישא לפריידא בת הרב אברהם יוסף סרעברו. בשנת 2022 הדרדר מצבו הבריאותי, ומאז חדל מכל פעילות והופעה ציבורית.[דרוש מקור]
בשנת 2000 הקים את ארגון וכתבתם. בשל מוצאו ההונגרי הוא עוסק בקירוב ליהדות של יהודי הונגריה שנותרו שם. בשנת 2007 ביקר בבודפשט עיר מוצאם של הוריו, הקים במקום כולל אברכים, ודרש בהונגרית לפני סטודנטים יהודיים. עוסק בלימודו גם באותם החלקים שממעטים לעסוק בהם במסגרת הלימוד הנהוג בישיבות, כגון סדר זרעים, סדר טהרות וסדר קדשים. הוא משמש כראש כולל שבו עוסקים בשעות אחר הצהריים בלימוד חלקים אלו בעיון, וכן מוסר שיעור בדף היומי בעיון בשכונת סנהדריה.
עומד בראש הוועדה הרוחנית של פרויקט אוצר החכמה והוא חבר הוועד של תלמוד תורה המסורה בירושלים, ושל החינוך העצמאי מטעמו של הרב אלעזר מנחם מן שך.
ביוגרפיה > עמדות ופעילות ציבורית

לצד פעילותו התורנית עסק הרב דויטש גם בענייני ציבור. הוא היה ממייסדי אב"ת - ההתארגנות הליטאית שבישרה את הקמת מפלגת דגל התורה.  הרב אלעזר מנחם מן שך מינה את הרב דויטש למספר תפקידים ציבוריים. במשך שנים היה חבר ב"ועדה הרוחנית" של העיתון יתד נאמן וחבר בדירקטוריון חברת יתדות ת.ש.מ.ו. שהפעילה את העיתון. לאחר פטירת הרב שך קיבל עליו את מרותו של הרב יוסף שלום אלישיב. עם הפיצול בציבור הליטאי הצטרף הרב דויטש לפלג הירושלמי בראשות הרב שמואל אוירבך. תקופה קצרה לאחר הקמת היומון הפלס התמנה לכהן כראש הוועדה הרוחנית שלו. הרב דויטש, בהיותו תלמידו המובהק של מרן הרב שך, התמיד במשך כל השנים להמשיך את דרכו, אחד הדברים העיקריים הוא סוגיית הגיוס לצה"ל שבו עמדתו היא שהוא באיסור יהרג ואל יעבור גם לבחורים. לדעת הרב דויטש מייסדי המכללות החרדיות מבקשים לעקור את החרדיות.
לאחר פטירת הרב אוירבך מונה הרב דויטש לחבר במועצת גדולי עולם התורה של הפלג הירושלמי והפך ללאחד מבכירי מנהיגי הפלג. בעקבות הסיטואציה החליטו ראשי ישיבת קול תורה שהרב דויטש יעזוב את הישיבה והנהלת הישיבה תשתף עמו פעולה בהקמת ישיבה חדשה בראשותו עם זאת המשיך למסור 'חבורות' בישיבה לתלמידים החפצים בכך.
הרב דויטש נשוי ואב לשבעה ילדים. מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. בנו חיים צבי גורליק הוא מחבר ספר "גבול בנימין".
ספריו

סדרת ברכת כהן, על התורה וכן על מסכתות ערכין, חולין, כריתות, וכן שיעורים על מלאכות שבת. הסדרה קיבלה הסכמות מרבו הרב שך, וכן מהרב אלישיב והרב שמואל הלוי ואזנר.
שיעורי רבי ברוך שמואל הכהן דויטש : שיעורי כלליים ויומיים על מסכת בבא מציעא". ירושלים : עובדיה כהן, תשפ"א 2021.
הערות שוליים

↑  תיאור ביקורו בבודפשט
↑  כתבה באתר שורש
↑  שרי רוט, בחדרי חרדים, נוסח ההחלטה המלא בפרשת יתד נאמן • מיוחד, באתר בחדרי חרדים, 27 ביוני 2012
↑  אהרן זילבר, מי שומר על השומר?, 12 בדצמבר 2005, חדשות בחדרי חרדים
↑  ראובן שטיין, גדולי ישראל במתקפה חריפה נגד “מסגרות מיוחדות לחרדים”
↑  ישראל כהן, ‏ישיבת הגרב"ש דויטש: מנחלאות לנווה יעקב, באתר כיכר השבת, 28 במאי 2018
ישראל כהן, ‏בגלל חברותו במועצת הפלג: "קול תורה" תיפרד מהגרב"ש דויטש, באתר כיכר השבת, 14 באפריל 2018
↑  חיים צבי בן ברוך שמואל הכהן, גבול בנימין, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310214805171  ISNI: 0000 0000 6692 6990  LCCN: nr88012642  VIAF: 36761103   WorldCat (עם VIAF): 36761103
יבגני לוין (פיזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1940 (בן 84) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה באוני' סנט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  ולדימיר גריבוב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  מכון לפיזיקה גרעינית של סנקט פטרבורג 
 www.tau.ac.il/~leving/
 
יבגני לוין (ברוסית: Евгений Маркович Левин‏; נולד ב-22 ביוני 1940). הוא פיזיקאי ישראלי ילידי ברית המועצות. הוא מומחה בפיזיקה גרעינית.
קורות חיים

יבגני לוין נולד בשנת 1940 בלנינגרד למשפחה יהודית. אביו היה פרופסור בהנדסה ואמו הייתה מהנדסת. את החורף 1941/42 הם עברו בלנינגרד הנצורה ובאביב פונו לחלק הפנימי של ברית המועצות. בשנת 1945 הם חזרו לעיר.
בשנת 1957 לוין החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת לנינגרד. הוא סיים את הלימודים בשנת 1963 בהצטיינות והחל לעבוד בסניף גטצ'ינה של מכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה. בעבודה במכון הוא סיים לימודי תואר שלישי בשנת 1968 ובשנת 1978 סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
לוין מתמחה בפיזיקת חלקיקים וכרומודינמיקה קוונטית. הוא פיתח שיטות ומודלים קשורים לחקר אדרונים. תאוריות שלוין פיתח נבדקו בניסויים שבוצעו במאיציי חליקים.
בתחום התמחותו לוין פרסם כ-300 מאמרים בכתב עת מקצועיים בברית המועצות ומחוץ לגבולות המדינה. הוא היה מדריך של מספר עבודות תואר שלישי בתקופת פעילותו בלנינגרד ובתל אביב. לאחר התפרקות ברית המועצות לוין הוזמן לעבודה במספר אוניברסיטאות באירופה, ארצות הברית וברזיל
בשנת 1996 לוין עלה לישראל והתמנה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב.
על עבודתו לוין קיבל מספר פרסים בין-לאומיים.[דרוש מקור]
תמירון מצוי

| תמירון מצוי |
| --- | --- |
 תמירון מצוי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סייפניים
סוג:: תמירון
מין:: תמירון מצוי
שם מדעי
 Himantopus himantopus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Himantopus himantopus
תְּמִירוֹן מָצוּי (לעיתים מכונה גם: אֶרֶךְ רָגְלַיִם, שם מדעי: Himantopus himantopus) הוא מין של עוף ממשפחת הסייפניים. לתמירון רגליים ארוכות ומכאן שמו. הוא נפוץ ממערב אפריקה ועד אירופה ליד מקווי מים רדודים (בריכות דגים, אגמים ונחלים).
מראה

רגליו גבוהות ודקות ומקורו ארוך ודק. משקל התמירון מגיע עד 160 גרם, ואורך גופו מגיע עד 36 ס"מ.
גב התמירון, כנפיו ומקורו שחורים, רגליו ורוד כהה ושאר גופו לבן.
מזון

התמירון ניזון לרוב מחרקים, סרטנים קטנים, רכיכות, דגים וראשנים.
נדידה

התמירון חי בלהקות קטנות, חלקן נודדות.
בישראל ישנן מושבות קבע של תמירונים ובנוסף ישנם תמירונים שחורפים בישראל (הם מגיעים בסתיו ועוזבים עם בוא האביב).