נתן אלתרמן
ביוגרפיה > הטור השביעי ו"שירי מכות מצרים" (1942–1947)

בסוף 1942 פנה אלתרמן אל מו"ל "הארץ" גרשום שוקן וביקש ממנו להעלות את שכרו. גם הכנסותיה של אשתו רחל היו נמוכות, וכך גם שכרה של אמו. שוקן סירב, ובינואר 1943 עזב אלתרמן את "הארץ" וחזר ל"דבר". ב"דבר" החל לכתוב את מדורו האקטואלי "הטור השביעי". המדור התפרסם מאז מדי שבוע עד תחילת 1967. רק מאוחר יותר הבין שוקן כי שגה בסירובו לבקשת אלתרמן.
ב-5 בפברואר 1943 פרסם את פרסומו הראשון ב"דבר" - שיר שנקרא "נקודת ארכימדס". השיר התפרסם בטור השביעי של עמוד העיתון, ועל שמו נקרא המדור "הטור השביעי".
חודש לפני כן, ב-7 בינואר 1943, הוצג לראשונה בתיאטרון "האוהל" המחזה "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן, בתרגומו של אלתרמן. המחזה הוצג בהמשך גם בתיאטרון הקאמרי, החל מ-12 בספטמבר 1964.
ב-1944 הפסיק לכתוב לתיאטרון "המטאטא" והחל לכתוב לתיאטרון "לי-לה-לו".
בפברואר 1944 יצא ספרו השלישי של אלתרמן, "שירי מכות מצרים", בהוצאת צבי, שנקראה על שם בנו של מייסדה, ישראל זמורה. כמה חודשים אחר כך הוציא את ספרו הרביעי, "האפרוח העשירי", שהיה ספר הילדים הראשון שלו.
על הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, כתב אלתרמן בשירו "בזרוח הזרח" שהתפרסם ב-9 ביוני:
בתקופת אין-אדם לבדך כוננת
את חומת העולם
שנותרה לא-מוגנת
והיית צנחן ופלוגת קומנדו
והיית דיוויזיה שלמה ממוכנת!
מדנמרק ועד הנה, אתה לבדך
הקימות אותנו
כיש מאין!
ואתה שהצבת במו ידיך
את ארבעת אלפי הספינות על המים!
ב-12 באוגוסט 1944 נפטר ברל כצנלסון, עורך העיתון "דבר". שישה ימים לאחר מכן, ב-18 באוגוסט, פרסם אלתרמן את השיר "על מות" לזכרו.
ב-30 באפריל 1945 מת אדולף היטלר בפיהררבונקר. 11 ימים אחר כך, ב-11 במאי, פרסם אלתרמן את השיר "ואם יהיה צורך – לבדנו!". בשיר השתמש ברטוריקה של הבריטים במלחמתם נגד הנאצים, והפנה אותה לתיאור מאבקו של היישוב במנדט הבריטי:
התייצבת בלהב, הדוק אגרופים.
ותשאג,
וזוכר העולם אות באות:
אנחנו נלחם!
נלחם על החופים,
בבתים נלחם,
נלחם ברחובות!
בשנה שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, התמקדו שיריו ב"טור השביעי" במצבם של היהודים באירופה. אחד השירים הבולטים בנושא זה היה "על הילד אברם", שנכתב בהשראת מאמר שפרסם שמעון סאמט בעיתון "הארץ". ב-19 באפריל 1946 פרסם סאמט את המאמר "ילדי ישראל בפולין של היום", בו סיפר על פגישותיו עם ילדים ניצולי השואה בעת ביקורו בפולין. באחת משתי התמונות שצורפו למאמר מופיע ילד בשם אברמל'ה (אבראמאק) היושב על גרם מדרגות. שבוע לאחר פרסום המאמר כתב אלתרמן את השיר "על הילד אברם הישן על מדרגות ביתו בפולין מפחד לשכב במיטתו".
ככל שעבר הזמן גברה ביקורתו כלפי ממשלת בריטניה תחת שלטון מפלגת הלייבור. בפרט, הרבה אלתרמן לתקוף את מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים, ארנסט בווין, שביישוב נתפסו עמדותיו כפרו-ערביות, אנטי-ציוניות ואף אנטישמיות. בעת עבודתו ב"דבר" עקב אחר הדיונים והמחלוקות שהתקיימו בפרלמנט הבריטי בנוגע לעתידה של ארץ ישראל.
ב-14 במרץ 1946 הציע לו יוסף אבידר להתלוות אליו ולצפות בעלייה לביריה, עליה הופקד. בסופו של דבר הורדה ביריה מהקרקע, והשטח נתפס והוחזק על ידי הבריטים. לאחר הפרשה שב אלתרמן לתל אביב.
ב-13 באוקטובר 1946 זכה אלתרמן, יחד עם אברהם שלונסקי ועמנואל אולסבנגר, בפרס טשרניחובסקי. אלתרמן זכה בפרס על תרגום המחזות "פדרה" ו"נשות וינדזור העליזות", וזכה בפרס השני על תרגום החלק הראשון של "הקומדיה האלוהית".
ב-21 באפריל 1947 התאבדו מאיר פיינשטיין ומשה ברזני בתאם לפני שהועלו לגרדום. אלתרמן, שהתנגד לאצ"ל וללח"י, פרסם ארבעה ימים לאחר מכן, ב-25 באפריל, שיר לזכרם בשם "בליל ההתאבדות". בשיר הביע את צערו על ההתאבדות, שיבח את גבורתם ותיאר את התאבדותם כמעשה לאומי:
אל נסב את עינינו. לשוא נתכחש
להודה של אותה שעת ליל.
שוא נדם. כי דוברת לשון האש
בה שרפו את עצמם השנים.
אלתרמן סיקר רבות את פרשת אוניית המעפילים " אקסודוס", ופרסם שלושה שירים בנושא. שירים אלו פורסמו בין סוף יולי לאמצע ספטמבר 1947: השיר הראשון, "מפלת אירופה תש"ז", פורסם ב-25 ביולי. השיר נכתב בעקבות בקשתה של בריטניה לקלוט את פליטי האונייה בצרפת. השיר השני, "העם ושליחו", פורסם ב-5 בספטמבר, ונכתב על רקע ידיעה שעסקה במות תינוק על אחת האוניות שהיו בדרכן לנמל המבורג. השיר השלישי והאחרון, "מהו חג לאומי", פורסם ב-12 בספטמבר, לאחר שהוחלט ביישוב על "יום המבורג" ארבעה ימים קודם לכן. יום זה נועד להבעת הזדהות עם המעפילים שהיו על האקסודוס.