stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כבידה קוונטית לולאתית

כבידה קוונטית לולאתית (LQG) היא תאוריה במסגרת הכבידה הקוונטית. תאוריה זו מאפשרת איחוד של מכניקת הקוונטים עם תורת היחסות הכללית. זהו ניסיון לפתח תורת כבידה קוונטית המבוססת ישירות על הניסוח הגאומטרי של אלברט איינשטיין לכבידה, ולא על ההתייחסות לכוח הכבידה כאיזשהו כוח מסתורי. בתאוריה, כבידה קוונטית לולאתית מניחה שמבנה המרחב והזמן מורכב מלולאות זעירות וסופיות השזורות למרחב. קנה המידה בו התופעה מתרחשת, הוא סדר גודל של אורך פלאנק, בערך כ-10-35 מטר, וניסיון לדבר על משהו קטן יותר במסגרת התאוריה הוא חסר משמעות.
תחומי המחקר, הכוללים כ-30 קבוצות מחקר ברחבי העולם, חולקים את אותן ההנחות הפיזיקליות הבסיסיות ואת התיאור המתמטי של המרחב הקוונטי. התאוריה המפותחת ביותר שהתפתחה כתוצאה ישירה של תורת הכבידה הקוונטית הלולאתית נקראת קוסמולוגיה קוונטית לולאתית. הכבידה הקוונטית הלולאתית מקדמת את חקר היקום בשלב היווצרותו, ומשלבת את מושג המפץ הגדול בתאוריה הרחבה יותר של הקפיצה הגדולה, אשר רואה את המפץ הגדול כתחילתה של תקופת התפשטות, הבאה לאחר תקופה של התכווצות, שקרויה ההתכווצות הגדולה .
היסטוריה

בשנת 1986, אבהיי אשטקר ניסה לתאר מחדש את תורת היחסות הכללית של איינשטיין בשפה פיזיקלית הדומה יותר לזו של שאר הפיזיקה הבסיסית, ספציפית תורת יאנג-מילס . זמן קצר לאחר מכן, טד ג'ייקובסון ולי סמולין הבינו שהמשוואה הפורמלית של הכבידה הקוונטית, הנקראת משוואת וילר-דהוויט, אפשרה פתרונות ׳לולאתיות׳ כאשר נכתבה מחדש במשתני אשטקאר החדשים. קרלו רובלי וסמולין הגדירו תורת כבידה זו כלא מפריעה (ראו פונקציה לא מפריעה) ובלתי תלויה ברקע במונחים של פתרונות הלולאה הללו. חורחה פולין ויז'י לבנדובסקי הבינו שההסתעפויות של הלולאות חיוניות לעקביות התאוריה, ויש לנסח את התאוריה במונחים של לולאות מצטלבות, או גרפים .
בשנת 1994, רובלי וסמולין הראו שלאופרטורים הקוונטים של התאוריה הקשורים לשטח ולנפח יש טווח בדיד. כלומר, הגאומטריה מקוונטטת. תוצאה זו מגדירה בסיס מפורש של מצבים גאומטריים, מצבים שיסומנו לאחר מכן כרשתות הספין של המערכת, שהם גרפים המסומנים על ידי הספינים.
הגרסה הקנונית של התורה הוקמה על ידי תומאס ת'ימן, שהגדיר את אופרטור ההמילטוניאן נטול האנומליות והראה את קיומה של תאוריה בלתי תלויה ברקע שהיא עקבית מבחינה מתמטית. הגרסה האחרת שלה פותחה במשותף במשך כמה עשורים על ידי קבוצות מחקר בצרפת, קנדה, בריטניה, פולין וגרמניה. היא הושלמה בשנת 2008, והובילה להגדרתם של משפחה של אמפליטודות מעבר. ניתן היה לראות שבגבול הקלאסי הגרסה קשורה למשפחה של קיצורים של תורת היחסות הכללית. סופיותן של אמפליטודות אלו הוכחה בשנת 2011. דבר זה מחייב את קיומו של קבוע קוסמולוגי חיובי, העולה בקנה אחד עם ההאצה הנצפית בהתפשטות היקום.
הערות שוליים

↑  Rovelli 2008.
↑  Ashtekar, Abhay (3 בנובמבר 1986). "New Variables for Classical and Quantum Gravity". Physical Review Letters. 57 (18): 2244–2247. Bibcode:1986PhRvL..57.2244A. doi:10.1103/PhysRevLett.57.2244. PMID 10033673. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rovelli, Carlo; Smolin, Lee (1995). "Discreteness of area and volume in quantum gravity". Nuclear Physics B. 442 (3): 593–619. arXiv:gr-qc/9411005. Bibcode:1995NuPhB.442..593R. doi:10.1016/0550-3213(95)00150-Q.
↑  Rovelli 2011.
↑  Muxin 2011, p. 064010.
↑  Fairbairn & Meusburger 2011.
גנו (מערכת הפעלה)

הלוגו של GNU
גנו (באנגלית GNU, ה-G מבוטאת) היא מערכת הפעלה שהייתה אמורה להיות הבסיס של פרויקט גנו. כתיבתה של הליבה של המיזם (Hurd) התעכבה ובהמשך שימשו חלקים חשובים ממנה למערכות לינוקס, בשילוב שנודע גם בשם GNU/Linux. השם GNU הוא ראשי תיבות רקורסיביים של "GNU's Not Unix" (גנו אינו יוניקס). בין התוכנות שנכתבו במסגרת הפרויקט: המהדר GCC, הליבה Hurd והמעטפת Bash.
מערכות גנו

מערכת ההפעלה של גנו הייתה אמורה להיות מבוססת על ליבת ה־HURD. אולם ליבה זו לא הצליחה "להתרומם" והסתבכה בבעיות ביצועים ותכנון קשות.
לעומת זאת, כלי GNU היוו את התשתית למערכות עם ליבת לינוקס. בעקבות כך נותק במינוח של גנו הקשר הישיר בין ליבת מערכת הפעלה למערכת ההפעלה עצמה. מערכת גנו יכולה לרוץ על ליבת לינוקס או על ליבת HURD. כיום קיימות מערכות הפעלה שונות שלהן אפשר לקרוא ״גנו״:
בעבר החלה עבודה להסבת מערכת דביאן גם על ליבת NetBSD, אולם הפרויקט ננטש באוקטובר 2002. בשנת 2010 החלה עבודה על היסב של דביאן מעל מערכת מיניקס.
ראו גם

פרויקט גנו
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו
תוכן חופשי
גנו/לינוקס
הערות שוליים

↑  מאמר על ההיסטוריה של ליבת HURD בThe H
↑  דף החדשות של הסבת דביאן לליבת NetBSD.
↑  היסב של דביאן מעל מערכת מיניקס דיווח של המפתח שחלק מהמערכת עובד אצלו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4405655-2
פלדת A36

פלדת A36 היא סגסוגת פלדה-מבנית נפוצה בשימוש בארצות הברית. תקן A36 (UNS K02600) הוגדר על ידי ASTM International. התקן פורסם בשנת 1960 ומאז עודכן מספר פעמים. לפני 1960, התקנים השולטים לפלדה מבנית בצפון אמריקה היו A7 (עד 1967) ו-A9 (לבניינים, עד 1940). פלדות לכלים SAE/AISI A7 ו-A9 אינן זהות לפלדות המבניות ASTM A7 ו-A9 המיושנות.
תרכובת כימית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הרכב כימי (%, ≤) לצורות | הרכב כימי (%, ≤) לצורות | הרכב כימי (%, ≤) לצורות | הרכב כימי (%, ≤) לצורות | הרכב כימי (%, ≤) לצורות | הרכב כימי (%, ≤) לצורות | הרכב כימי (%, ≤) לצורות |  |
| תקן | C | Si | Mn | P | S | Cu | Fe |
| ASTM A36/A36M | 0.26 | 0.40 | 1.03 | 0.04 | 0.05 | 0.20 | 98.0 |
הערה: עבור צורות עם עובי אוגן של יותר מ-3 אינץ' (76 מ"מ), יש צורך ב-0.85-1.35% תכולת מנגן ו-0.15-0.40% סיליקון.
תכונות

כמו לרוב הפלדות, ל-A36 יש צפיפות של 7.8 גרם לסנטימטר מעוקב (0.28 פאונד לאינץ' מעוקב). מודול האלסטיות של יאנג לפלדת A36 הוא 200 ג'יגה-פסקל (29,000 קילופאונד לאינץ' מעוקב). לפלדת A36 יש יחס פואסון של 0.32 ומודול גזירה של 11,300 ksi (או 78GPa).
פלדה A36 בצלחות, מוטות וצורות בעובי של פחות מ 8 אינץ' (203 מילימטרים) היא בעלת חוזק כניעה מינימלי של 36 ksi (או 250 MPa) ומאמץ מתיחה אולטימטיבי של 58–80 ksi (או 400–550 MPa). לצלחות עבות מ-8 אינץ' יש 32 ksi (או 220 MPa) חוזק תנובה ואותו חוזק מתיחה אולטימטיבי של 58–80 ksi (או 400–550 MPa). ההתנגדות החשמלית של A36 היא 0.142μΩm ב-68°F (20 מעלות צלזיוס). מוטות וצורות A36 שומרות על החוזק האולטימטיבי שלהם עד 650°F (343 מעלות צלזיוס). מעל הטמפרטורה הזו, החוזק המינימלי יורד מ-58 ksi (או 400 MPa); 54 ksi (או 370 MPa) ב-700°F (371 °C) ;45 ksi (או 310 MPa) ב-750 °F (או 399 °C); 37 ksi (או 260 MPa) ב-800°F (427 מעלות צלזיוס).
שיטות ריתוך וצירוף

A36 מרותך בקלות על ידי כל תהליכי הריתוך הקיימים. כתוצאה מכך, שיטות הריתוך הנפוצות ביותר עבור A36 הן הזולות והקלות ביותר: ריתוך קשת מוגן מתכת ("SMAW", או "ריתוך מקל"), ריתוך קשת עם גז ("GMAW", או "MIG"), וריתוך אוקסיאצטילן. פלדת A36 משמשת להברגה ולמסמרת ביישומים מבניים. ברגים בעלי חוזק גבוה החליפו במידה רבה מסמרות פלדה מבניות. ואכן, מפרטי בניית הפלדה העדכניים ביותר שפורסמו על ידי AISC (המהדורה ה-15) אינם מכסים עוד את התקנתם.
הערות שוליים

1 2  Steel Construction Manual, 8th Edition, second revised edition, American Institute of Steel Construction, 1986, Ch. 1 pp. 1–5.
↑  Kurt Gustafson ,Evaluation of Existing Structures, Steelwise, American Institute of Steel Construction, February 2007.
↑  ASTM A7 (dead link 27 April 2023)
↑  ASTM A9 dead link 27 April 2023)
↑  Historical Listing of Selected Structural Steels, Canadian Institute of Steel Construction, retrieved Oct. 2021.
↑  "MatWeb A36 steel bar". MatWeb. נבדק ב-21 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פלדת A36".
פרוש גולדיאן

| פינק גולדיאן |
| --- | --- |
 פינק גולדיאן זכר צבעים יותר חזקים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: דרוריים
סוג:: Chloebia
מין:: פרוש גולדיאן
שם מדעי
 Erythrura gouldiae ‏גולד, 1844
תחום תפוצה


פרוש גולדיאן (שם מדעי: Erythrura gouldiae) היא ציפור שיר צבעונית אנדמית לאוסטרליה. הציפור נפוצה בקרב מגדלים וכחיית מחמד. בטבע מסתמנת ירידה באוכלסיית המין הזה. למרות שמו הוא קרוב יותר למשפחת האסטרילדיים, קרובה רחוקה של הפרושיים.
שמו של העוף ניתן לו על שמה של אשתו של ג'ון גולד, חוקר פרושים.
תיאור

שני הזוויגים בעלי צבעים ססגוניים עם סימונים שחורים, ירוקים, צהובים ואדומים. צבע הנקבות חלש יותר מהזכר. אחד מההבדלים הגדולים בין המינים הוא צבע החזה הכהה יותר של הזכר ונוצות הזנב הדקות והארוכות.
בחודשי חייו הראשונים לגולדיאן צבע זית, את צבעיו המרהיבים יקבל עם החלפת הנוצות.
אורכו של פינק גולדיאן בדרך כלל בין 130 ל-140 מילימטרים. ראשיהם יכולים להיות אדומים, שחורים או כתומים. באמצעות רבייה סלקטיבית פותחו מוטציות בהן צבעי החזה והגוף שונים מסגול וירוק.
תפוצה ובית גידול

תפוצת המין היא בצפון אוסטרליה.
הערות שוליים

↑  פינק גולדיאן באתר הרשימה האדומה של IUCN
זכר ונקבה
זכר בעל ראש אדום. נטורה ארטיס מגיסטרה, הולנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536022905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איגואנודון

| איגואנודון |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון תחתון, 126–113 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: איגואנודונטידים
סוג:: איגואנודון
מינים
 Iguanodon bernissartensis  Iguanodon galvensis
שם מדעי
 Iguanodon ‏מנטל, 1825

איגואנודון (שם מדעי: Iguanodon; מילולית: "שן איגואנה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האיגואנודונטידים שבאינפרא-סדרת האורניתופודים. היה זה הדינוזאור הראשון שנתגלה והשני שתואר וקיבל שם (הראשון היה התרופוד מגלוזאורוס).
מאפיינים

האיגואנודון חי לפני 120 מיליון שנים (בתור הקרטיקון) במזרח אמריקה הצפונית ובמערב אירופה (בבלגיה, גרמניה, ספרד ואנגליה).
כיום מאמינים המדענים כי האיגואנודון הילך על ארבע גפיו (ולא על שתי רגליו האחוריות כפי שחשבו כאשר התגלה לראשונה) כשגבו בתנוחה אופקית וזנבו מונף ישר מאחור. האיגואנודון חי על גדות הנהרות. ברגליו הקדמיות הייתה בוהן גדולה דמוית-דוקרן ששימשה לחפירה ולאכילת צמחים ושורשים, והיו כמה מדענים שסברו שעצם זו היא קרן קטנה שהייתה ממוקמת בקצה האף. הוא נדד בעדרים מעורבים עם דינוזאורים אחרים. לאיגואנודון היו רגלים אחוריות עבות ורגלים קדמיות קלות.
אורכו היה כ-10 מטרים (33 רגל), כאשר פרטים גדולים במיוחד יכלו להגיע כנראה גם ל-13 מטר, ומשקלו כ-3 טונות.
בתרבות הפופולרית

האיגואנודון הוא אחד הדינוזאורים הבולטים בתרבות: פסלים שלו מ-1825 נבנו בארמון קריסטל פאלאס בלונדון, אם כי הם לא מדויקות כשהאיגואנודונים נראים בעלי קרן של קרנפים ומהלכי על ארבע, בניגוד לדימוי הרווח כיום. הצייר הגרמני היינריך הרדר הוציא ב-1910 בולים עליהם איורי איגואנודון. כמו כן האיגואנודון הוא אחד משלושת הדינוזאורים (לצד הטירנוזאורוס והסטגוזאורוס) שהיווה מודל לגודזילה.
האיגואנודון מופיע בהרבה ספרים, סרטים וסדרות טלוויזיה:
בסרט דינוזאור הדמויות הראשונות הם איגואנודונים בראשם אלאדר, נירה ואחיה קרון (אם כי הוא נחשב לעיתים למוטבורזאורוס) וברוטון.
בספרו של החוקר רוברט בקר "Raptor Red" מוצגים איגואנודונים כטרפו של היוטרפטור.
פרטי איגואנודון הופיעו בסרטי המסע לעמק החלומות ובסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ורכבת הדינוזאורים.
בסדרת ה-BBC ללכת עם דינוזאורים מוצגים איגואנודונים צפון-אמריקאים (הנחשבים כיום לדקטודונים) וכן איגואנודונים אירופאים, המשמשים טרף ליוטרפטור (שלמעשה התקיים באמריקה הצפונית).
הוא מופיע גם בסדרה של נייג'ל מארוון: נרדף בידי דינוזאורים בפרק "ארץ הענקים", אך גם שם כנראה הדינוזאור מזוהה בטעות כ"איגואנודון" ולמעשה הוא מקרוגריפוזאורוס. איגואנודון מופיע גם באחד מספרי הסדרה בראשית.
האיואנודון מוצג בספרו של ארתור קונאן דויל: העולם שאבד וכן בסרטים שונים המבוססים עליו, ביניהם ב"העולם שאבד".
איגואנודון נראה בסרט התיעודי של דייוויד אטנבורו מ-2014: המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים.
איגואנודון נראה בסדרה הדינוזאורים של בריטניה מ-2015.
בסדרה כוכב הדינוזאורים מוצגים איגואנודונים כטרפם של הפירורפטור ושל הטאראסקוזאורוס אך למעשה הדינוזאור הוא רבדודון, הקרוב לאיגואנודון.
בסרטי פארק היורה מופיע איגואנודון הן בפרולוג עולם היורה: עולם חדש והן בעולם היורה: עולם חדש, כשהוא עומד להיטרף בידי גיגאנוטוזאורוס אך טירנוזאורוס המגיע מאחוריו מסיח אותו והוא נמלט משני הטורפים. מספר איגואנודונים בורחים משריפה ב"עמק ביוסין". הוא גם נראה בציור בפארק היורה) ומופיע במשחקי מחשב של הסדרה כמו פארק היורה 3: בניית פארק, עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution, Jurassic World Evolution 2 וב-Jurassic Park Builder והוא נחתך מהמשחק Jurassic Park: Operation Genesis. בנוסף הוא מופיע במשחק Jurassic World: Alive ובמשחק Ark: Survival Evolved ובמשחק "Dinosaur Simulator".
בעידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים מוצגים פרטי איגואנודון שבדומה לשאר הדינוזאורים נראים גדולים בהרבה מגודלם האמיתי. הוא מוצג גם במשחק המחשב עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים.
כמו כן פסלי איגואנודון מופיעים בממלכת החיות של דיסני. בחלל נקרא אסטרואיד "9941 Iguanodon" על שם הדינוזאור.
גלריה

גולגולת
שחזור
שלד של איגואנודון
שלד של איגואנודון
דגם של איגואנודון
נטעלי שלוסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1979 (בת 45) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2004)  Higher Institute for Fine Arts (2008) 
 פרסים והוקרה:  פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית (2022)  פרס רפפורט (2007) 
 
נטעלי שלוסר (נולדה ב-4 במאי 1979) היא ציירת ואמנית ישראלית. על עבודתה זכתה שלוסר בשנת 2007 בפרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר ובשנת 2009 בפרס אסנת מוזס לציור.
ביוגרפיה

נטעלי שלוסר נולדה בחיפה, גדלה בשכונת הוד הכרמל ובנעוריה למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. בין השנים 2000–2004 למדה במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות בצלאל, וסיימה את התואר בהצטיינות. בשנת 2008 למדה ב HISK, מכון הוגר לאמנויות יפות בגנט, בלגיה.
הציגה מספר תערוכות יחיד בגלריות ומוזיאונים, ביניהם מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, גלריה זומר לאמנות עכשווית ובבית האמנים בירושלים.
עבודותיה

ציוריה של שלוסר מאופיינים בגישה פיגורטיבית-אקספרסיבית. היא משלבת בציוריה שפות שונות ונבדלות ממסורת הציור. בין נושאי ציוריה, פורטרטים של נשים ושל אנשי מקצוע הסגורים בתוך עולמם ועיסוקיהם האניגמטיים וכן דימויים ארכיטקטונים בעלי משמעות סמלית. בעבודותיה חוקרת שלוסר צורה חדשה בתפיסת החלל של הציור העכשווי/ שפת הציור של שלוסר מתוארת כפראית וגרוטסקית המערערת גבולות וזהויות "העיוותים ביצירתה הם בחינה של גבולות החומר האור והזהות, אשר אינה מכירה בזהות אחת קבועה וברורה אלא בזהות נזילה". על עבודותיה נכתב "שלוסר היא מאסטרית של אווירה, והיא בוראת מלנכוליה קלינית-ויקטוריאנית, שהפרא משתלח בה פה ושם. היא מרבה להשתמש בלבן, לבן נגוע, אפרפר, בוצי, ובו היא מכיירת את הנפש והמיטה, וששה לשים בה את ראשה הבריא".
בשנת 2005 הציגה בגלריה זומר בתל אביב תערוכת יחידה ראשונה לאחר סיום לימודיה בבצלאל. התערוכה כללה ציורים של נופים, דמויות ופורטרטים והציגה את פלטת הצבעים המונוכרומטית וטכניקות מריחת הצבע איתה זוהתה שלוסר מאז.
בשנת 2008 זכתה שלוסר בפרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר ובעקבותיה הציגה במוזיאון תל אביב את תערוכת היחידה אורקסטרא. על זכייתה בפרס נאמר כי ציוריה מגלמים ומגלים בו זמנית את הפנטסטי ואת הקונקרטי דרך שילוב בין פנטזיה עכשווית עירונית החוברת למסורת ציורית עתיקת יומין. "בציורי השמן שלה הגבולות בין החוץ והפנים הופכים לנזילים, מיטשטשים ונפרצים: חוץ ופנים של הגוף, של הארכיטקטורה, של העיר והכפר, של מצבי חלום ועירות המתערבים זה בזה...שמיים מתחלפים בתקרה, ואור טבעי מתחלף בתאורה מלאכותית.".
בשנת 2009 בעקבות זכייתה בפרס אסנת מוזס לציור, הציגה שלוסר את התערוכה אריקה, שנקראה על שם סבתה, בבית האמנים בירושלים. בנימוקי השופטים נאמר כי כוחם של ציוריה בנוכחות ובישירות המיידית שלהם המציגים אירוע המתרחש כאן ועכשיו, דרך החומר הפיזי והנפשי המרוח על משטח הקנבס. "כמו אלכימאית היא (שלוסר) מטילה אל תוך קדירת הציור שלה את המסורת הפיגורטיבית הסמלית של ימי הביניים, הביקורת החברתית חסרת הרחמים של האקספרסיוניזם הגרמני ואת תודעת החומריות הקונקרטית של הציור המודרניסטי, ורוקחת אותן יחדיו לכדי תמונות עולם מצמיתות אשר שואבות אליהן את הצופה".
בשנת 2020 הציגה שלוסר את תערוכת היחיד שלה יִרְמְסוּך במסגרת מקבץ התערוכות אם גדולה, במוזיאון אורי ורמי נחושתן, בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. תערוכה זו ציינה מהפך בעשייתה, מהציור הדקדנטי האירופי אל עיסוק במקומיות. בתערוכה חיברה שלוסר בין תקופת האבן הפרהיסטורית לעידן החדש דרך שימוש בצילום, עבודת מחשב, הדפסת תלת־ממד ופיסול. בראיון עם האמן יונתן צופי למגזין הדיגיטלי "מרבה עיניים" הציגה שלוסר את עיסוקה בחתך הסימטרי "קווי המתאר נפתחים כשער אותו עמי הקדם נהגו לסגור בפולחן מול הצלמית. מקווי המתאר של הצלמית ועד לחתך שחוצה אותה מונחים השער של מחוזות פולחן קדום וחצייתו משני קצוות ההיסטוריה. הפרהיסטוריה וקץ ההיסטוריה מותכים יחד בנקודת המפגש בין הגאולוגי לדיגיטלי וחושפים עוצמה א-היסטורית שהסתתרה בהיסטוריה כמסתורין" .
השכלה

2000–2004- המחלקה לאמנות, בצלאל (בהצטיינות)
2003- Amgardstrsse, המבורג, גרמניה (חילופי סטודנטים)
2007–2008- HISK מכון הוגר לאמנויות יפות, גנט, בלגיה
פרסים, שהות אמנית ומלגות

2007 - פרס רפפורט לאמן צעיר
2009 - פרס אסנת מוזס לציור
2011 - מלגת אמן בקהילה, משרד התרבות והספורט
2012 - מלגת אמן בקהילה, משרד התרבות והספורט
2014 - שהות אמן, Cite des arts, פריז
2016 - שהות אמן, The Curfew Tower, צפון אירלנד
2022 - פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
תערוכות יחיד

2005 - ציורים, גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב.
2007 - RoadKill, גלריה זומר לאמנות עכשווית
2008 - אורקסטרא, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב. במסגרת זכייתה בפרס רפפורט לאמן צעיר (אוצרת: לאה אביר)
2009 - אריקה, בית האמנים, ירושלים.
2013 - לה גארדיה, גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב
2020 - ירמסוך, מוזיאון בית רמי ואורי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד
מבחר תערוכות קבוצתיות

2004 - שלושה בוגרי בצלאל, גבעון גלריה לאמנות, תל אביב
2005 - זומר בברלין, Christian Ehrentraut Project Room, ברלין
2005 - favorites, גלריה גבעון, תל אביב
2006 - רגשות מעורבים, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (אוצרת: תמי כץ פרימן)
2006 - Ein Freies Land, מונסטר החדשה, גרמניה
2007 - רכישות חדשות, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2008 - You Can't Go Home Again, HISK, גנט, בלגיה
2009 - Love Me Tender, Van de Weghe Fine Art, אנטוורפן, בלגיה
2009 - הגזמה פראית, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (אוצרת: תמי כץ פרימן)
2009 - האמנות המנוונת, גלריה דן, תל אביב (אוצרת: מעיין אמיר)
2010 - דיוקנאות, זומר, גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2010 - עץ/משפחה ll, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, תל אביב (אוצרת: אלן גינתון)
2012 - מחנה ציור 5, גלריה לאמנות עכשווית, רמלה (אוצר: דוד וקשטיין)
2012 - פורטרטים עכשיו, גלריה לאמנות עכשווית רמלה (אוצר: דוד וקשטיין)
2015 - In search of lost time, גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב
2015 - סלון הקוביה, הקוביה גלריה לאמנות, ירושלים (אוצרות: אלה כהן ונסובר, דן אורמיאן)
2017 - אסיף, עשור לפרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר/בכיר, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2017 - Sing While You're Burning – Restless Painting from Israel, circle1, ברלין
2017 - Nothing But Longing,void gallery, דרי, צפון אירלנד
2018 - הממלכה הקסומה, מוזיאון בית רמי ואורי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד (אוצר: אבי לובין)
2018 - שקיעה, סדנאות האמנים (קלישר), תל אביב
2018 - למה מקקים מתים על הגב?, ונטילטור, תל אביב (אוצרים: ישי שפירא קלטר, ערן נווה)
2019 - אגודת לרווה לחקר העל-טבעי, בית האמנים, ירושלים
2019 - In Restless Dreams I Walk Alone, גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב
הערות שוליים

1 2  גלריה זומר, נטעלי שלוסר- קורות חיים אמנית, גלריה זומר, באתר גלריה זומר
1 2 3  שלוסר נטעלי, באתר מוזיאון ישראל, מרכז המידע לאמנות ישראלית, ‏13.2.2021
↑  שלוסר נטעלי, נטעלי שלוסר- אורקסטרא / תערוכה [אוצרת- לאה אביר], תל אביב: מוזיאון תל אביב, 2008, מסת"ב 9789657161722
↑  שלוסר נטעלי, קתרטיקה, באתר [גרסה אלקטרונית] ערב רב, ‏10.12.2015
↑  רז מיטל, עלילות מאדאם אריתמטיקה והגיבור הנעלם, באתר ערב רב, ‏8.8.2010
↑  עוזי צור, אור העצמות החשופות, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2007
↑  פרס רפפורט לאמן ישראלי צעיר, מנימוקי הפרס, באתר פרס רפפורט
↑  אידלמן רונן, נטעלי שלוסר היא זוכת הפרס לאמן צעיר ע"ש אסנת מוזס לשנת 2009, באתר מארב-כתב עת מקוון לאמנות ותרבות, ‏17.6.2009
↑   עוזי צור, עוצם עין אחת | האם הגדולה מהעמק, באתר הארץ, 23 ביוני 2020
↑  צופי יונתן, נטעלי שלוסר, ראיון. מרבה עיניים, באתר מרבה עיניים, ‏20.5.2020
↑  הוכרזו הזוכים והזוכות בפרס משרד התרבות בתחומי האמנות הפלסטית 2022, באתר ערב רב Erev Rav
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278608  NLI: 987007310870605171  LCCN: no2008115974  SUDOC: 235522740  VIAF: 51508058   WorldCat (עם VIAF): 51508058
סקר הר מנשה

| --- | --- |
כריכת הספר "סקר הר מנשה"
כריכת הספר "סקר הר מנשה"
 מידע כללי
 מאת:  אדם זרטל, שי בר 
 הוצאה
 הוצאה:  אוניברסיטת חיפה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-92204-1-0
 הספרייה הלאומית:  990012359480205171
 
סקר הר מנשה ("סקר השומרון") הוא סקר ארכאולוגי שנערך על ידי הארכאולוג פרופסור אדם זרטל מאוניברסיטת חיפה באזורים החופפים לנחלה המקראית של שבט מנשה בהר המרכזי.
הסקר החל בשנת 1978, ונמשך 35 שנה ברציפות.
ממצאים

במהלך 35 שנות הסקר, נתגלו כ-1,530 אתרים מכל התקופות, וכ-450 מהם תוארכו לתקופת הברזל א' 1000 לפנה"ס - 1250 לפנה"ס, היא תקופת ההתנחלות וגיבוש עם ישראל בארץ ישראל.
קרוב ל-90% מן האתרים שנתגלו בסקר לא היו ידועים קודם. מן הסקר מצטיירת מפה ארכאולוגית והיסטורית חדשה של ארץ ישראל התנ"כית. עורך הסקר, זרטל, טוען כי לאור ממצאיו מתחזקת תקפותו של הסיפור המקראי - יציאת מצרים, הנדודים במדבר, הכניסה לכנען דרך עבר הירדן היא תקופת ההתנחלות, התגבשות העם, והכיבוש, וזאת בניגוד לדעת חוקרים אחרים הסבורים כי תהליך ההתנחלות והתגבשות עם ישראל בארץ ישראל התחולל בשונה מן המתואר בספר יהושע, וכי אין לסיפור כיבוש הארץ המקראי הוכחות בממצאים הארכאולוגיים שנמצאו עד כה ובמקורות היסטוריים חיצוניים. לדברי זרטל, במשך 35 שנות העבודה על הסקר, הרוב המכריע של העובדות הכתובות בתנ"ך הקשורות לאזורי הסקר, התגלו בסקר כעומדות במבחן השטח, מה שהציב אותו מול מרבית עמיתיו לאקדמיה אשר טענו כי אירועי התנ"ך לא התרחשו.
בסקר נמצאו אתרים בולטים הקשורים לתקופת ההתנחלות של שבטי ישראל בארץ כנען:
אתר המזבח בהר עיבל. המקרא מציין כי שם התרחש טקס הברכה והקללה בעת כניסת שבטי ישראל לארץ כנען (ספר דברים, פרק כ"ז, ספר יהושע, פרק ח').
מערכת של שישה אתרי פולחן מסוג הגילגלים בבקעת הירדן ובמזרח גב ההר.
נרבתא - עיר מחוז של הנציבות השלישית של שלמה המלך ועיר מימי בית שני עם מערכת מצור רומית.
אל-אחוואט - שרידי עיר מבוצרת ליד נחל עירון, שהסקר משייך לשבט השרדנה מגויי הים שמוצאם מסרדיניה. האתר מזוהה עם חרושת הגויים משירת דבורה הנביאה.
הסקר מיועד להכלל ב-6 כרכים בעברית (לפי אזורי משנה), מהם פורסמו 5 כרכים, וכן 2 כרכים באנגלית.
חידושי הסקר

באזור נחלת שבט מנשה נערכו לפני עבודה זו שני סקרים חלקיים ביותר: סקר ארץ-ישראל המערבית שנערך במערבה של ארץ ישראל על ידי הוריישו קיצ'נר וקלוד קונדר בשנים 1870 – 1880, וסקר ארכאולוגי שכונה "סקר חרום" 3 חודשים לאחר תום מלחמת ששת הימים.
בתיאור ההתפתחות היישובית של אתרי האזור, עושה הסקר שימוש במקורות היסטוריים ומקראיים. יתרון גדול היה לעורכי סקר זה בעובדה כי רוב השטח אינו מיושב ונשמרו בו עתיקות מתקופות קודמות. יעידו על כך הנתונים על מספר התושבים המובא ברבים מן האתרים. אמנם הנתונים שעמדו לרשותם לא היו מעודכנים, אך גם הם מעידים על האוכלוסייה המועטה ביישובי האזור.
בנימין מזר מתאר בדברי ההקדמה את החידוש שבסקר זה. מלבד החידושים בתחום המחקר הארכאולוגי, הסקר נערך לראשונה בהתאם ליחידות נוף ולא שטחים שהוגדרו בצורה מלאכותית, כמו למשל בסקר ישראל. חידוש נוסף היה בהתייחסות לנתונים האקולוגיים, התופסים מקום חשוב במחקר המודרני, כמו: רישום מקורות המים, פירוט המסלע והקרקע, המתקנים החקלאיים, איסוף מבוקר של הקדרות וכן נתונים על טיבה של האוכלוסייה המקומית.
חשיבות הסקר

זרטל, עורך הסקר, כתב כי לדעתו סקר הר מנשה הוא הסקר הארכאולוגי הגדול בעולם כיום – מבחינת גודל השטח, משך הביצוע (30 שנה) וההתמקדות. הסקר כלל מעבר רגלי על פני כל השטח באופן מדויק ואיסוף כל המידע הקיים על האתרים, כולל שיחות עם תושבי האתרים. זרטל ייחס חשיבות מיוחדת לחקר נחלת שבט מנשה. הוא ציין כי לפי המקרא החלה בתחום שבט זה ההתיישבות של שבטי ישראל בארץ כנען. מחבל ארץ זה עברו שבטי ישראל לנחלת שבט אפרים והגיעו לנחלת שבט יהודה. לדעתו האזור כולל את האתרים העתיקים ביותר של ההתנחלות הישראלית בארץ כנען.
ההחלטה לבחור את נחלת שבט מנשה לנושא הסקר נבעה מהסיבות הבאות:
שטח גדול מאוד שלא נסקר ולא היה ידוע קודם לכן - סיכוי לתגליות חשובות.
בשומרון ובבקעת הירדן נשתמרו אורחות חיים קדומים – בדואים, רועים, פלאחים, חקלאות מסורתית, שלא נשתנו הרבה במשך אלפי שנים. מהם ניתן ללמוד על ימי קדם.
רוב המסורות בתנ"ך על ראשית עם ישראל קשורות בשומרון (הקשר עם ירושלים נוצר מאוחר יותר). ואלה הן:
חציית הירדן והגילגלים.
התנועה ממזרח למערב - מנהר הירדן לגב ההר.
טקס הגיבוש ויצירת העם בהר עיבל.
ההתנחלות והמאבק הראשון עם הכנענים.
דו קיום עם הכנענים.
השופטים.
הקרב בין ברק בן אבינועם לסיסרא ושירת דבורה.
מסורות שכם כפי שמובאות בספר שופטים ט'.
יציאת שבעת השבטים מנחלת מנשה – צפונה ודרומה, והתנועה לאורך דרך ההר המרכזית משכם לירושלים.
תיאור קורותיהם של אבות האומה, אברהם ויעקב אף הוא משולב בדרכי השומרון אם כי ללא אישוש מדעי עד כה.
בשומרון קיימות תצורות נוף מעניינות וייחודיות: בקעת נהר, הר, עמקים פנימיים וכו'.