דינה בליך
פעילות אמנותית

בשנות ה-80 של המאה ה-20, במקביל ללימודיה בבצלאל, פעלה דינה בליך בקבוצת האמנים "לוויתן" והשתתפה באירועים פוטוריסטיים, ביניהם: "ולימיר חלבניקוב 100" במסגרת אירוע "מיצג 85" תל אביב, עכו, טבריה 1985. מיצג ומיצב "משיח" במסגרת פסטיבל ישראל, 1987. Werke Gruppenkunst, קאסל, גרמניה 1987. ב-1985 זכתה בפעם שנייה במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל (קרן שרת) והשתתפה בתערוכה האמן הצעיר בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, התחילה לשלב בין פיסול למופע, ב-1992 הצטרפה לאמני קבוצת "סמרטוט".
בתערוכה הקבוצתית "הכלאה" בבית האמנים תל אביב, 1993, השתתפה דינה בליך עם המיצב "מודל לפסל אורבני. המיצב כלל פירמידה שקופה מזכוכית בגובה 150 ס"מ ודג שוחה בה, כיסא עץ תלוי מעליה ואבן גדולה מונחת עליו. בזמן התערוכה ארגנה עמותת אמני פרפורמנס ערב מיצגים "אלטרנטיבה אינטרדיסציפלינרית". בליך השתתפה עם המיצג "אנאפט", בו לראשונה ניסתה "לפסל בקהל". האנשים שהגיעו לצפות במיצג בצורה אורגנית הפכו לנושא המיצג.
בשנת 1993 השתתפה בליך עם קבוצת סמרטוט כאמנית-יוצרת במופע של חוני המעגל "על הרמפה" בפסטיבל עכו. ב-1994 יצרה והציגה בפסטיבל עכו מופע רב תחומי בשם "לידתו של אפולו". בעבודה זו המשיכה לשלב בין פיסול לתנועה, בהשתתפות שחקנים, רקדנים והקהל. ציפי שוחט, הארץ: "זהו מעין מיצג, האמור להעניק חוויה חזותית. השחקנים, הקהל, חומרי פיסול, האור והצבע, הצלילים והצורות, המתחברים ביניהם לתמונות, כולם שותפים לאירוע... השפה היא ערוב של יוונית עתיקה, צרפתית, אנגלית וג'יבריש. מתאים להגדרה של תיאטרון פיסולי."
בסוף שנות התשעים פתחה סטודיו ושבה ליצור בקרמיקה והייתה חברה בגלריות שיתופיות לקרמיקה. בשנות האלפיים הציגה בשתי הביאנלות הראשונות לקרמיקה ישראלית במוזיאון ארץ ישראל, שנת 2000 ושנת 2002. השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות והציבה מספר פסלי חוצות במרחבים ציבוריים.
בשנת 2003 הצטלמה יחד עם תמרה טראובמן לסרטו של חוני המעגל "כרטיס בכיוון אחד".
בשנות האלפיים, התחילה לשלב קרמיקה במיצגים, עם הרעיון הזה השתתפה בפסטיבל רב תחומי "בבושקה" במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד בשנת 2008. באותה שנה יצרה עם קבוצת תיאטרון "דברים" את "פרידה," הצגה רב תחומית שהוקדשה לזכרה של אירנה טחטרובה, מייסדת הקבוצה. טל זגרבה כתב את המחזה, על פי הרומן הפסיכולוגי הלא גמור "נייטוצ'קה (אנ') מאת דוסטויבסקי. ההצגה הועלתה בתיאטרון קרוב ב-2008 ובתיאטרון תמונע ב-2009. בשנת 2013 עלה בתיאטרון תמונע המופע שיצרה "היא והוא", קולאז' תיאטרלי לשלושה רקדנים ושחקנית, שחיבר בין פיסול לתנועה. באותה שנה הוא הוצג בפסטיבל "ימי תל אביב בסנקט פטרבורג" ופסטיבל אפארט, בו זכתה ההצגה בציון לשבח.
בשנים 2012 - 2013 הוצגה בתיאטרון תמונע "המפטי דמפטי" פנטזיה סוריאליסטית של בליך פרי עטו של טל זגרבה, הצגה בת שישים דקות המתארת דקה אחת בחייו של לואיס קרול, האוכל ביצה ומחשבותיו תוך כדי הסעודה. ב-2014 הוצגה בתיאטרון מולודיוג'ניי על הפונטנקה בסנקט פטרבורג ((אנ')).
בסתיו 2016 אחרי פטירתו של חוני המעגל, שהקים והנהיג את קבוצת "סמרטוט", מונתה בליך למנהלת האמנותית של הקבוצה. היא לקחה את הכותרת שבחר לעבודתו העתידית "קונצ'רטו נשי ברה מינור" ופיתחה אותה. התמקדה בשנות החמישים בתל אביב ויחד עם הקבוצה רקמה מופע רב תחומי עם מסכי וידאו ענקיים, פסנתר כנף, אופנה מבית דיור ומתפרה תל אביבית צנועה. על המסכים התחלפו סרטי ארכיון, דימוים פרובוקטיבים ותיעוד של חיי תל אביב ממצלמתו של חוני המעגל. העבודה הוצגה פעמיים במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2017.
בסוף שנת 2017 בליך התרכזה באמנות פלסטית, במיוחד במיצב. המיצב שלה "מושב החורף" הוצג במוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, במסגרת התערוכה "מה מ (נ)שתנה?" בציון 100 שנה ל"מזרקה" של מרסל דושאן, באוצרותה של רעיה זומר-טל. רעות ברנע, כלכליסט: "העבודה של בליך היא מיצב בן 120 מושבי אסלה המסודרים כמושבים בחלל מליאת הכנסת, כשבמרכזם בור שממנו בוקעים קולות בית המחוקקים שלנו. "העבודה מאוד לבנה, נקייה. מה שמלכלך אותה הוא הסאונד שמשקף את השיח הרדוד של מליאת הכנסת.". העבודה מרפררת באופן ברור לדושאן ולתנועת הדאדא ומאופיינת בשבירת גבולות במטרה להביא לשינוי."
באותה שנה העלתה שני מיצבים נוספים ביחד עם טניה פרמינגר:
האחד, "לגעת בכדור הארץ", הוצג במוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית, 2017. המיצב, בקוטר 10 מ"ר, נבנה בשעת סגירה של המוזיאון לשיפוץ ובדק את הרלוונטיות וגבולות האחריות של אותו מקום כשהוא לא נושא את הכותרת "המוזיאון".
השני, "עמודי תווך", נבנה והוצג במסגרת התערוכה "ספה. ספר", גלריה בית גורדון-לונדון, באוצרותה של אפי גן.
ב-2019 הציגה את תערוכת היחיד "מקום" בפארק דינה, הגלריה הירוקה ארסוף קדם היא עבדה עליה במשך חמישה חודשים, במהלכם ביקרה יום יום בארסוף, קיבלה השראה מהקורות במקום, אספה חפצים ויצרה באמצעותם דימויים במיצבים. בינואר 2020 הועלתה תערוכת היחיד של בליך still (a) life. זהו מיזם משותף של מוזיאון עין הוד ומוזיאון העיר דיסלדורף, במסגרתו התארחה בליך בסטודיו בדיסלדורף, יצרה בהשראת העיר והציגה במוזיאון העיר. בליך אספה מאנשים חפצים יומיומיים שיצאו משימוש והפיחה בהם חיים חדשים.
בשנת 2021 הציגה דינה בליך תערוכת יחיד, "הלבשה תחתונה", בגלריה אגריפס 12, ירושלים. זו התערוכה הראשונה שלה המוקדשת כולה לציורים, ללא מיצב או פיסול. היא שואבת השראה מבובות בחנויות הלבשה תחתונה בדרום תל אביב.
בשנת 2021 הוזמנה להשתתף בפרויקט "1700 שנה ליהודי גרמניה" ואצרה יחד עם 2 קולגות תערוכה משותפת של אמנים ישראלים וגרמנים, "הבית על הגשר", במוזיאון קייזרוורט', בדיסלדורף.