stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וני גריפין
חייו ונגינתו > בארצות הברית

גריפין החל בנגינת הקלרינט, לאחר מכן עבר לנגן באבוב ומהאבוב עבר לנגן בסקסופון אלט. בטנור החל לנגן רק זמן קצר לאחר שהצטרף לתזמורת של ליונל המפטון, שם ניגן לצידו של ארנט קוב. בהיותו בן 15 בלבד ניגן בהרכב יחד עם טיי בון ולטר.
לאחר שניגן זמן מה עם התזמורת של המפטון, תקופה בה הקליט מספר הקלטות כולל אחת בה היה בן 17 בלבד, עבר לנגן בתזמורת של ג'ו מוריס אותו הכיר אצל המפטון. לאחר מכן הוא ניגן בשליחי הג'אז של ארט בלייקי מספר חודשים, ב-1957. בשנת 1958 ניגן בהרכבים שונים של הפסנתרן ת'לוניוס מונק. בתקופה זו הוא גם הקליט עם קלארק טרי אלבום שהצליח למדי. מחלקת הקצב שלהם הורכבה מפילי ג'ו ג'ונס בתופים, פול צ'יימברס בקונטרבס, ווינטון קלי ובפסנתר. ב-1958 ניגן גם עם נט אדרלי. בשנות השישים המאוחרות הוא חזר לנגן עם מונק, ועם אדרלי בסוף שנות השבעים.
אלבומו הראשון כמוביל "Introducing Johnny Griffin" בו משתתפים מקס רואץ' בתופים, וינטון קלי בפסנתר, וקרלי ראסל בבס, יצא באפריל, 1956 וזיכה אותו בהכרה. באלבומו הבא כמוביל, "A Blowing Session" (‏1957)ניגן עם הסקסופוניסטים ג'ון קולטריין והאנק מובלי, החצוצרן לי מורגן בלייקי בתופים, צ'יימברס בבס וקלי בפסנתר. בסוף שנות החמישים עזב גריפין את ארצות הברית ועבר לאירופה.
בתחילת שנות השישים שיתף פעולה עם נגן הטנור אדי לוקג'ואו דייוויס (Eddie Lockjaw Davis) בהרכב "הטנורים הקשוחים" (Tough Tenors). הם הקליטו כעשרה אלבומים בין השנים 1960–1962 וההרכב זכה להצלחה מסחרית.
חייו ונגינתו > באירופה

באירופה גריפין, מלבד הופעותיו האישיות בבמות שונות, היה לבחירה הראשונה של מוזיקאים הבאים מארצות הברית להופיע באירופה ומחפשים סקסופוניסט. גריפין עבר לדור בצרפת ב-1963 אותה עזב לטובת הולנד ב-1978, והמשיך להקליט ולהופיע עד מותו.
בית הולנד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  great house 
 כתובת:  פארק הולנד 
 מיקום:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1605
 תאריך פתיחה רשמי:  1605 
 קואורדינטות:  51°30′09″N 0°12′09″W﻿ / ﻿51.5025°N 0.2025°W﻿ / 51.5025; -0.2025
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית הולנד(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית הולנד(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) בית הולנד(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) בית הולנד
 
בית הולנד בתצלום משנת 1896
בית הולנד (באנגלית: Holland House) הוא אחד הבניינים הראשונים שנבנה בקנזינגטון. הבניין נבנה ב-1605 עבור סר וולטר קואופ, ונקרא בתחילה "טירת קופ" (Cope Castle).
את המבנה ירש בנו של קופ: הנרי ריץ', הרוזן הראשון מהולנד. ראשו של ריץ' נערף במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, והבית הפך למפקדתו של אוליבר קרומוול. לאחר מלחמת האזרחים הושב הבית למשפחת ריץ' עד שנרכש על ידי משפחת אדוארד בשנת 1721. בשנת 1784 נרכש הבית על ידי הרוזן של אילצ'סטר.
במאה ה-19 הפך הבית, שהיה אז בבעלות הלורד הולנד השלישי, למקום מפגש של החברה הגבוהה בלונדון, ושהו בו המשורר ג'ורג' ביירון, תומאס מקאוליי, בנג'מין דיזראלי, צ'ארלס דיקנס, סר וולטר סקוט, ואף אליזבת בווס-ליון (אמהּ של המלכה אליזבת השנייה) ובעלה המלך ג'ורג' החמישי נהגו להגיע לנשפים שנערכו בבית הולנד.
הבניין נהרס במהלך הבליץ בספטמבר 1940, למעט קיר חיצוני אחד.
ג'וני גרין

| --- | --- |

גרין במדי ניו יורק ניקס
 לידה:  8 בדצמבר 1933 דייטון, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  16 בנובמבר 2023 (בגיל 89) הנטינגטון, מדינת ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן
 דראפט:  בחירה חמישית, 1959 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
 1959–1965 1965–1967 1967–1968 1968–1969 1969–1973:  ניו יורק ניקס בולטימור בולטס סן דייגו רוקטס פילדלפיה 76' סינסינטי רויאלס/קנזס סיטי קינגס
 הישגים כשחקן
 4 בחירות למשחק האולסטאר‏ (1962, 1963, 1965, 1971)
ג'וני גרין (באנגלית: Johnny Green;‏ 8 בדצמבר 1933 – 16 בנובמבר 2023) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1959–1973. לאורך הקריירה השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר, והעמיד ממוצעים כוללים של 11.6 נקודות, 8.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה > נעורים וקריירת מכללות

גרין נולד וגדל בעיר דייטון שבאוהיו. בסיום לימודיו התיכוניים עבד לתקופות קצרות עבור חברת בנייה ובמגרש גרוטאות בטרם התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, אשר השתתפה אז במלחמת קוריאה. במהלך תקופת שירותו הצבאי צמח לגובה 1.96 מטרים, ולראשונה בחייו שיחק בקבוצת כדורסל רשמית – קבוצת הכדורסל של בסיס צבא ארצות הברית באטסוגי שבקנאגאווה, יפן.
בשנת 1955 שוחרר מהצבא והחל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן ("מישיגן סטייט"), מבלי שקיבל ממנה מלגת ספורטאי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה, 1956/1957, קלע גרין 13.2 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות. במשחק חצי הגמר הפסידה מישיגן סטייט לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בתוצאה 70–74, על אף יכולת טובה של גרין אשר קלע 11 נקודות, הוריד 19 ריבאונדים וחסם 8 זריקות. בעונת 1958/1959, האחרונה שלו באוניברסיטה, רשם גרין ממוצעים של 18.6 נקודות ו-16.6 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו לרבע גמר טורניר אליפות המכללות. בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
ביוגרפיה > קריירת משחק ב-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 1959 נלקח גרין בבחירה החמישית על ידי ניו יורק ניקס, במדיה שיחק ב-6 וחצי עונותיו הראשונות בליגה. בתקופתו בקבוצה היה אחד משחקניה המובילים, לצד וילי נאולס, ריצ'י גארין, ויליס ריד וטום גולה, ונבחר 3 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. בעונת 1961/1962 השתתף לראשונה באולסטאר, לאחר שרשם ממוצעים של 15.9 נקודות ו-13.3 ריבאונדים למשחק, ובעונה העוקבת קלע שיא קריירה של 18.1 נקודות למשחק ונבחר בשנית. בעונתו המלאה האחרונה עם הניקס, 1964/1965, השתתף במשחק האולסטאר בפעם השלישית, על אף שרשם ממוצעים צנועים של 11.0 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק.
בנובמבר 1965 הועבר גרין לבולטימור בולטס במסגרת טרייד ששלח לניקס את וולט בלאמי. בדראפט ההרחבה של שנת 1967, לאחר שתי עונות כשחקן ספסל בבולטס, נבחר גרין על ידי סן דייגו רוקטס. כבר לאחר 42 משחקים עם הרוקטס נשלח בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לבחירת דראפט עתידית. את אותה עונה סיימה פילדלפיה עם המאזן הטוב בליגה, 62–20, ובפלייאוף 1968 הפסידה לבוסטון סלטיקס בגמר האזור המזרחי, בתוצאה 3–4. בעונת 1968/1969 שותף ל-10.7 דקות בממוצע למשחק בלבד, ובסיומה שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת 1969/1970 חתם גרין על חוזה בסינסינטי רויאלס, והציג שיפור משמעותי תחת המאמן בוב קוזי, בגיל 36, כשקלע 15.6 נקודות בממוצע למשחק עם אחוזי הקליעה מהשדה הגבוהים בליגה – 55.9%. בעונה העוקבת נבחר בפעם הרביעית בקריירה למשחק האולסטאר, לאחר שקלע 16.7 נקודות למשחק והוביל בשנית את שחקני ה-NBA עם 58.7% קליעה מהשדה. בסיום עונת 1972/1973 פרש גרין ממשחק, בגיל 39.
ביוגרפיה > מסעדנות

לאחר פרישתו ממשחק נכנס גרין לתחום המסעדנות והיה הבעלים של אחד מסניפי מקדונלד'ס הפופולריים ביותר בעולם, בשכונת ספרינגפילד גארדנס שעל יד נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי.
נפטר ב-16 בנובמבר 2023.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של גרין, באתר basketball-reference.com
1 2 3  ביוגרפיה, באתר מישיגן סטייט, 24 בפברואר 2009
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מישיגן סטייס לקרוליינה הצפונית, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של גרין, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1959, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ההרחבה 1967, באתר basketball-reference.com
ג'ובאני אנדראה קליגרי

| --- | --- |
 לידה:  1527 בריזיגלה, איטליה 
 פטירה:  1613 (בגיל 86 בערך) ברטינורו, איטליה 
 מדינה:  קריית הוותיקן 
 תפקיד:  בישוף דיוקסי (14 באוקטובר 1579)  שגריר קריית הוותיקן בפולין (9 באפריל 1578–12 באפריל 1581)  Apostolic Nuncio to Gratz 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית, נצרות קתולית 
 
ג'ובאני אנדראה קליגרי (באיטלקית: Giovanni Andrea Caligari, ‏ 14 באוקטובר 1527 בריזיגלה – 19 בינואר 1613) היה כומר, משפטן ששימש כמזכיר ודיפלומט איטלקי בשירות האפיפיורים, בסוף חייו בישוף של ברטינורו. שרת כשגריר של האפיפיור (נונטיוס) בפורטוגל, בפולין ובשטיריה. היה מזוהה עם מדיניות האפיפיורים נגד התפשטות השפעת הרפורמה של לותר במרכז אירופה ועם השאיפה לארגן מסע צלב נגד האימפריה העות'מאנית בהשתתפות רוסיה ופולין, שנמצאו אז בעימות ביניהן.
רקע משפחתי והתחלת הקריירה

ג'ובאני אנדראה קליגרי נולד בשנת 1527 בבריזיגלה, כיום באמיליה-רומאניה, אז במדינת האפיפיור, כבן לג'וליאנו קליגרי ולקומליה לבית גואלאמיני. בגיל 20 נסע לבולוניה ללימודי משפטים באוניברסיטה אותם סיים עם תואר דוקטור למשפטים בשנת 1554.
התחיל את הקריירה שלו כעוזר של הבישוף ומאוחר יותר הקרדינל  ג'ובאני פרנצ'סקו קומנדונה (1584 - 1523). בשנת 1561 הוסמך ככומר ונשלח לעבוד כוויקאר בשרותו של הקרדינל סקוטי בבישופות של פיאצ'נצה.  בהמשך עבר לשרותו של הקרדינל רנוצ'ו פרנזה בבולוניה.
ליווה את הקרדינל קומנדוני בשליחותו לפולין  בשנים 1566-1565 ואחר כך בשנת 1566 בכינוס הדיאטה באוגסבורג ותוך כדי כך רכש ניסיון בזירה הדיפלומטית הבינלאומית. בשנת 1570 בתמיכת קומנדונה קיבל לנהל את הפרוכיה סן ג'ובאני  אין אוקאביו בעיירת הולדתו, בריזיגלה, ובילה שם מספר שנים.
בשנת 1574 היה לזמן קצר בשרות הארכיבישוף של מילאנו, קרלו בורומאו ואחר כך אצל הקרדינל אנטוניו קאראפה.
שליחותו בפורטוגל

האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר מינה את קליגרי ל"קומיסר אפוסטולי" ו"קולקטור" בפורטוגל. בתוקף תפקידו זה העניק למלך סבסטיאן שזה עתה חזר ממסע במרוקו חרב וכובע שבורכו על ידי האפיפיור. בהתאם למדיניות שולחו, תמך קליגרי במלחמה שניזומה על ידי המלך סבסטיאן נגד מרוקו ומומנה חלקית על ידי האפיפיור. בספטמבר 1577 נקרא  לרומא. כעבור שנה המסע החוזר של המלך סבסטיאן במרוקו נגמר בתבוסה כואבת באלקזרקיוויר ב-4 באוגוסט 1578.
נונציו בפולין

יחסי רומא עם מלך פולין, סטפאן באטורי עברו תקופה מתוחה עקב תמיכת האפיפיור בטענתו של הקיסר הגרמני מקסימיליאן השני לכתר פולין ואימוצו על ידי באטורי של הסכם "הקונפדרציה בוורשה"  משנת 1573 שהסדיר  את היחסים בין האצילים הפולנים הקתולים והפרוטסטנטים. קליגרי בא מטעם האפיפיור להצר את צעדי הפרוסטסנטים בממלכה ושאף להשיג יישום קפדני בפולין של עקרונות הדת לפי ועידת טרנטו בראש ובראשונה באוניברסיטת קרקוב.  הוא ניסה (בשיתוף פעולה עם הנונציו בווינה, אורציו מאלספינה)  לפייס את מלך פולין עם האימפריה ההבסבורגית, ולנתקו מבני בריתו הפרוטסטנטים, כולל מלך שוודיה יוהאן השלישי.
מטרה נוספת של דיפלומטיית האפיפיורים הייתה לגייס את באטורי לעמוד בראש מסע צלב בבלקן (בפרט בטרנסילבניה, ולאכיה ומולדובה ובים התיכון נגד האימפריה העות'אמנית שנחלה באותה תקופה תבוסות בחזית הפרסית. לשם כך ביקש קליגרי להסיט את מאמצי המלחמה הפולנים מן העימות עם רוסיה של איוואן האיום לכיוון הטורקים.
בשלהי שנת 1579, אחרי שהצבא הפולני פלש לבלארוס, הסכים המלך באטורי לקבל את השגריר מרומא, הביע התלהבות מהתוכניות מרחיקות הלכת של האפיפיור, אך הסביר שאחרי הקרב לפנטו המעצמות הקתוליות מן המערב אינם עקביות לגבי העימות עם הטורקים ופולין אינה מסוגלת להילחם לבד. הוא דחה גם את הצעות הפיוס עם רוסיה. להפך, הידק באטורי בהמשך את היחסים עם הסולטאן מורד השלישי וביקש ממנו להרשות להטטרים מקרים לסייע לו במאבק נגד הרוסים.
בראות את מצוקת הצאר הרוסי, שביקש את תיווך האפיפיור בינו ובין באטורי, בנתה רומא תקוות לשכנעו לאחד מחדש את הכנסייה הפרבולסבית הרוסית עם הכנסייה הקתולית על בסיס ועידת פירנצה. למורת רוחו של קליגרי, לא הוא אלא הישועי אנטוניו פוסנו נשלח בסופו של דבר לדון במוסקבה  ובפולין לצורך מאמצי הפיוס המיוחל.
פעילות דיפלומטית זו בפולין, של האפיפיור בכלל ושל קליגרי בפרט, לא נתנה פרי. האצולה הפולנית תמכה רוב רובה במדיניותו של באטורי בנושא היחסים עם רוסיה ועם הטורקים. עמדת הנונציו נגד תוכנית הגירושין של המלך באטורי שנועדה להבטיח לו יורשים דרך נישואים לאשה שנייה לא קנתה לו אהדה. גם להיטותו, בעקבות שמועות על מותו הקרב של הקיסר רודולף השני, לדחוף את סטפאן באטורי להכתיר עצמו כמלך הונגריה, לא נחשבה נבונה. עיקשותו על יישום העקרונות הטרידנטינים בפולין עוררו מורת רוחם של הכמורה הפולנית ואף של הישועים, שהיו שבעי רצון ממעמדם המועדף בעיני באטורי.
בנסיבות אלה נקרא קליגרי ב 9 באפריל 1581 לשוב לרומא והוחלף בתפקיד נונציו באלפרדו בולונייטי.
נונציו בגראץ

ב-14 באוקטובר 1579, עוד בזמן שהותו בפולין, קיבל קליגרי לנהל את הדיוקסיה של ברטינורו. הוא הגיע לשם  בספטמבר 1581 ונותר בה כשלוש שנים, עד שבאוקטובר 1584 נקרא שוב לדגל כדי לייצג את האפיפיור בשטיריה, קרניה (הנמצאת בימינו במחוז פריולי-ונציה ג'וליה של איטליה) וקרינתיה שבשליטת הארכידוכס קרל.  
בתפקידו החדש נדרש קליגרי להיאבק בתקיפות נגד הסובלנות בפועל שהתקיימה במדינה כלפי האמונות הפרוטסנטיות.
מאמציו לא הועילו במידה רבה, משום היחס החיובי כלפי הלותרניזם מצד חלק מהאצילים והבורגנים. אחד מהישגיו היה מעצרו של אורליו ורג'רו, שהואשם בכפירה. באחד ממכתביו הביע קליגרי תרעומת לגבי הצלחת כתבי ניקולו מקיאבלי בקרב הציבור.
גן יוזמת הישועים להקים את האוניברסיטה בגראץ לא מצאה חן בעיניו. בשנת 1586 ביקש לסיים את תפקידו . תקוותיו להתמנות לקרדינל בזכות המלצת המלך סטפאן באטורי, התבדו בעקבות מותו הפתאומי של המלך ב-12 בדצמבר 1586.
תפקידיו הנוספים

בסוף שנת 1587 התקבל קליגרי לתפקיד של יועץ ומזכיר של מזכיר המדינה, הקרדינל אלסנדרו פרטי, אחיין של סיקסטוס החמישי והשתתף במשא ומתן בין האפיפיור סיקסטוס ובין פליפה השני, מלך ספרד לגבי תכנון הפלישה לאנגליה. 
נשאר באותו תפקיד גם בימי האפיפיור אורבנוס השביעי. לאחר מכן גרגוריוס הארבעה עשר מינה אותו למזכירו האישי. נשאר בתפקיד זה גם בימי האפיפיור אינוקנטיוס התשיעי, כשניהל את מחלקת המדינה האחראית על יחסי החוץ עם צרפת ועם פולין, ובהתחלת כהונתו של קלמנס השמיני.
בשנת 1593 בעת הרפורמה של הקוריה הרומית עבודתו הופסקה.
לא הצליח להתמנות לקולגיום הקדוש וחזר לדיוקסיה שלו בברטינורו, בה כיהן כבישוף עד יום מותו בשנת 1613.בשנת 1597 מילא משימה פוליטית אחרונה כשהתלווה לקרדינל אלדוברנדיני לפרארה לשם הסדרת ההעברה של ירושת הענף העיקרי של בית אסטה לידי הכנסייה. בסוף חייו כתב על תולדות עיירת הולדתו, בריזיגלה.
שמו קשור לבנייה מחדש של הקתדרלה בברטינורו. התגורר בבניין "לה רוקה" (La rocca) אותו קיבל כמתנה מהאפיפיור קלמנס השמיני.
הנצחה

אולם במרכז האוניברסיטאי שבמבצר ברטינורו, נקרא על שמו
הערות שוליים

↑  אולם קליגרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810595846005606  BIBSYS: 13015508  BnF: cb12652493x (data)  CiNii: DA17268802  GND: 118518402  ICCU: RAVV009757  ISNI: 0000 0001 0888 9842  LCCN: n88626196  NTA: 078259215  RERO: 02-A003070047  SUDOC: 127939997  VcBA: 495/13337  VIAF: 37707653   WorldCat (עם VIAF): 37707653 
הקתדרה קתרינה הקדושה בברטינורו, שנבנתה מחדש, בסגנונו של ברמנטה בסוף המאה ה-16 בהוראת הבישוף ג'ובאני אנדראה קליגרי
בל תוסיף ובל תגרע

.
| --- | --- |
 מקרא:  ספר דברים, פרק י"ג, פסוק א'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות ממרים, פרק ב', הלכה ט'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו שי"ג, לאו שי"ד ספר החינוך, מצווה תנ"ד, מצווה תנ"ה
 
בל תוסיף ובל תגרע הן שתי מצוות לא תעשה מהתורה שמקורן בפסוק: ”את כל הדבר אשר אנכי מצווה אתכם, אתו תשמרו לעשות, לא תוסף עליו ולא תגרע ממנו” (דברים, י"ג, א'). בפסוק זה כלולים שני איסורים: האיסור להוסיף על המצוות, והאיסור לגרוע מהן.
איסור הוספה על המצוות > פרטי האיסור

שיטת הרמב"ם היא שכל מצווה, איסור או דין שאדם מוסיף על המצוות הכתובות בתורה, בין על המצוות שבתורה שבכתב ובין על המצוות שבתורה שבעל פה - עובר באיסור זה (וכגון שיאמר שיש איסור בתורה לבשל עוף עם חלב, בעוד שאיסור זה הוא רק מחז"ל).
רוב המפרשים חולקים על הרמב"ם (ראו ספר החינוך מצווה תנ"ד) וסוברים שאיסור זה הוא רק במצוות עשה. עוברים על האיסור רק כאשר מוסיפים על מצווה קיימת, כגון המניח תפילין עם ה' בתים או המנענע בחמשה מינים בסוכות
העושה את אותה מצווה כמה פעמים (כגון תוקע בשופר כמה פעמים או נוטל ארבעת המינים כמה פעמים) אינו עובר על איסור זה מכיוון שלא הוסיף על המצווה אלא רק קיים אותה מספר פעמים.
המקיים מצווה שלא בזמנה (כגון היושב בסוכה ביום השמיני) לא עובר על איסור בל תוסיף, אלא אם כן כיוון בדעתו שהוא מקיים מצווה (מצוות ישיבה בסוכה). וכן אדם הנמנע מאכילת חמץ לאחר פסח אינו עובר משום בל תוסיף משום דהוי שב ואל תעשה.
איסור הוספה על המצוות > דיני האיסור

איסור זה נאמר לכל איש ואשה בכל מקום ובכל זמן. העובר על איסור זה במזיד מתחייב במלקות. אך זה בתנאי שיהיו עדים בדבר ושתהיה התראה.
המפרשים נחלקו האם האיסור הוא דווקא בכוונה לשם מצווה, או אף בלא כוונה.
איסור הוספה על המצוות > מצוות דרבנן

לחכמים, ניתן כוח להוסיף מצוות על התורה ולשנות דינים בשעת הצורך (רק בסנהדרין).
דוגמאות:
דוגמה למצווה שהוסיפו חכמים - החיוב להדליק נר חנוכה.
דוגמה לאיסור שאסרו חכמים - בישול ואכילה של עוף בחלב
דוגמה למצווה ששינו חכמים - ביטול מצוות שופר וארבעת המינים כאשר חל בשבת.
נחלקו המפרשים, האם כוח זה של חז"ל סותר את איסור בל תוסיף ובכל זאת ניתן להם כח זה, או שכח זה אינו כלול באיסור, ומה שכלול באיסור - נאסר גם על החכמים להוסיף (שתי הדעות מובאות במנחת חינוך במצווה תנד, אות ב').
איסור הוספה על המצוות > טעם האיסור

טעם האיסור הוא מפני שהאל ציווה לנו תורה שלמה ללא חיסרון ולכן החושב שניתן להוסיף על המצוות ובכך להשלים את התורה, מראה שיש בה חיסרון והיא איננה שלמה. מחשבה זו היא פגם באמונה ולכן אסר האל בתורתו להוסיף עליה.
איסור גריעה מן המצוות > פרטי האיסור

כל המחסיר מן המצוות או מן האיסורים שבתורה עובר בלאו זה. מבואר בספר החינוך שדווקא כאשר מחסיר בשיעור המצווה, עובר בלאו זה (כגון המניח תפילין עם שלוש פרשיות במקום ארבע). אך הרמב"ם סובר שדווקא אם יאמר שמותר מן התורה לעשות דבר מסוים - והוא אסור - עובר בלא תגרע (כגון האומר שמותר מן התורה לאכול בשר בחלב).
איסור גריעה מן המצוות > דיני האיסור

כמו בבל תוסיף, איסור זה נוהג בכל איש ואשה בכל מקום ובכל זמן. העובר עליו בעדים ובהתראה - חייב מלקות.
איסור גריעה מן המצוות > טעם האיסור

טעם האיסור כטעם איסור בל תוסיף - פגיעה בשלמות תורת האל.
ראו גם

כל המוסיף גורע
הערות שוליים

↑  סנהדרין פח ע"ב
↑  שולחן ערוך סימן תרנא' סעיף י"ד
↑  שולחן ערוך סימן תרסו' סעיף א'
↑  ראו ישועות יעקב תרנא; ארצות - החיים להמלבי"ם סימן י; שו"ת דברי-יהודה, להרי"ל גורדון סימנים כ וכא, ועוד.
↑  ספר החינוך מצווה תנ"ד
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ג'ון פנוויק, הברונט השלישי

סר ג'ון פנוויק, הברונט השלישי (אנגלית: John Fenwick, 3rd Baronet‏; 1645 בקירוב - 28 בינואר 1697) היה קושר יעקוביטי אנגלי, שירש את ברונות פנוויק לאחר מות אביו ב-1676.
פנוויק נולד לאחת מהמשפחות הוותיקות באזור נורת'מברלנד. בעקבות מות אביו הוא נבחר לייצג את המחוז בבית הנבחרים, וכיהן בו בין 1677 ל-1687. לאחר מכן התגייס לצבא, וב-1688 התמנה למייג'ור גנרל. הוא היה אחד מתומכיו הראשיים של המלך ג'יימס השני, וב-1685 היה מראשי התומכים בחוק שלילת הזכויות שנחקק נגד הדוכס ממונמות'; למרות זאת הוא נותר באנגליה כשוויליאם השלישי עלה לשלטון לאחר המהפכה המהוללת של 1688.
מיד לאחר עליית ויליאם הוא החל לזמום כיצד להתנקש בו, ובשל כך נאסר לתקופה קצרה ב-1689. גם לאחר שחרורו המשיך לתכנן ניסיונות התנקשות בוויליאם, ואף העליב בפומבי את המלכה מרי השנייה ב-1691, וככל הנראה היה מעורב גם בתוכניות ההתנקשות בוויליאם שהתבצעו ב-1695 וב-1696. לאחר שהקושרים שפעלו איתו נלכדו הוא ירד למחתרת, עד שניסיון אחד מחבריו לגרום לאחד מהעדים למעשיהם לברוח מהמדינה הוביל למעצרו ביוני 1696.
על מנת להציל את עצמו הוא הציע לגלות את כל המידע שברשותו אודות ניסיונות הקשר של היעקוביטים; המידע שנחשף על ידו היה כוזב, והיה מוגבל להאשמות נגד חלק מהאצילים הוויגים הבולטים, שלא היו חד משמעיות. מקורביו של פנוויק הצליחו להשתיק את אחד משני האנשים שיכלו להפלילו, ונראה היה כי הוא יצליח להתחמק מאישום בבגידה. אולם, הממשלה הצליחה להתגבר על קושי זה באמצעות חקיקת חוק שלילת זכויות, שלאחר שורה ארוכה של דיוניו התקבל בשני הבתים של הפרלמנט הבריטי. אשתו המשיכה במאמציה להציל את חייו ללא הועיל, ופנוויק הוצא להורג באמצעות עריפת ראש בלונדון ב-28 בינואר 1697.
לפנוויק ואשתו, מרי (מתה ב-1708), בתו של הרוזן הראשון מקארליסל, היו שלושה ילדים שמתו בגיל צעיר. לאחר מותו הוא נקבר לצדם בכנסיית סנט מרטין בשדות.
מקאולי כתב על פנוויק כי מבין כל היעקוביטים הוא היה זה שוויליאם חש כלפיו סלידה חזקה במיוחד. שנאתו של פנוויק למלך נבעה ככל הנראה מתקופת שירותו בארצות השפלה, שם ננזף על ידי ויליאם שהיה עדיין נסיך אוראנז'.
בנק הופנונג

בנק הופנונג (באנגלית: Hoffnung Bank Ltd) היה בנק ארצישראלי, שפעל בתקופת המנדט הבריטי, החל מ-1937 בחיפה.
הבנק נרשם ב-1929 אך החל לפעול רק בינואר 1937. את הבנק יסדו עולים מגרמניה ולטר אדם, הנס הופנונג ולודוויג הופנונג, מנהל בנק ריינהולד פינר בברלין, (שהיו סב ואב של ג'רארד הופנונג) על יסוד הון של 10,000 לירות ארץ ישראליות (לא"י). לאחר מכן, באוקטובר אותה שנה, הוגדל הון הבנק לכדי 50,000 לא"י. הקמת הבנק הייתה חלק מתופעה רחבה של הקמת בנקים בארץ ישראל באותה תקופה על ידי יוצאי גרמניה.
הבנק עסק במימון יצוא ויבוא, שלא כמו רוב הבנקים בתקופה שעסקו בפקדונות.
הבנק שכן בבית פלאפריק, ברחוב הבנקים 5, בעיר התחתית בחיפה.
בינואר 1955 הוקם בנק ליצוא על ידי האחים מאיר ואלו רכשו את פעילות בנק הופנונג, במטרה לקבל את רישיון הבנק שלו. ב-1972 התמזג בנק ליצוא עם בנקים אחרים לבנק הבינלאומי.
הערות שוליים

↑  גנזך המדינה, מ-37/ 4316
↑  המשפחה גרה בדרך הים 39 בחיפה. ראו Mr. hans Hoffnung, פלסטיין פוסט, 28 בינואר 1945
↑  כ-6 מיליון דולר ב-2022
↑  הבנקאות בחיפה - בנקים עם אוריינטציה גרמנית ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"
↑  בנק הופנונג בע"מ, חיפה - 1939/40 - שנת עליית הריוח, הארץ, 4 בדצמבר 1940
↑  ספר המסחר והתעשייה, חיפה, 1937
↑  שלמה ז. קלונסקי, בנקים בארץ־ישראל בתקופת המנדט הבריטי, 1918–1947, חמו"ל, 1978
↑  הוקם בנק ליצוא, מעריב, 31 באוקטובר 1955
↑  האגודות השיתופיות לאשראי והמוסדות הבנקאים 1903-1939, יחידת המחקר - המפקח על הבנקים
ביד'ת א-שעב
תיאור המתחם

האתר נחלק על ידי החופרים לחמישה חלקים עיקריים:
אזור A – החלק הגדול, 75 מטר על 88 מטר, מצוי בצפון האתר, מעין מישור, התחום בקיר הטמנוס (Temenos), המשתפל באיטיות לצפון-מזרח. בחלקו הנמוך שרידי "במה עגולה". ניכר כי בוני האתר, השתדלו, באמצעים שונים, ליישר את השטח על ידי מילויו באדמה ופילוסו למישור כדי לייצר שטחים ישרים וגדולים, אשר חלקם היו גם מרוצפים. השטח נחלק ל"רובעי משנה" המוגדרים באמצעות קירות פנימיים, שאינם מצויים בחלקים האחרים של האתר. ממצא הקיראמיקה מצביע על כך שהאתר נוסד ועיקר שימושו היה בתחילת תקופת הברזל.
אזור B – הוא "עקב הסנדל", בקצהו הדרומי-מערבי של המתחם. הוא גבוה בשלוש מדרגות מאתר. מידותיו 50 מטר על 50 מטר והוא גובל בשלושה אזורים אחרים. הוא מפולס כמעט לגמרי. נתחם בקיר הטמנוס הכפול, הוא ה"מסלול" שאותר מסביב למתחם. בחפירות התקבלה רחבה פתוחה מרוצפת, כולה או בחלקה, אבני גויל. גם אזור זה נקבע כי נוסד בתקופת הברזל ה-I.
אזור C – הוא הכניסה למתחם. הוא מצוי בחלקו הדרומי-מערבי של האתר, בחיבור בין ה"סנדל" אל ה"עקב". נמצאה באזור כניסה בנויה, היות שרוב חלקיה שרדו. נוצר מעין "משפך" ברוחב של 5 מטר, מקיר הטמנוס אל מרכז המתחם. האזור אף הוא תוארך, לפי החרסים, לתקופת הברזל 1. חשיבות החפירה באזור זה הייתה שהיא אימתה את קיומה של דרך התהלוכות, אשר הקיפה את המתחם בשלמותו ואת העיצוב של צורתו של המתחם.
אזור D – הוא מעין "חצר פנימית". חצר גדולה בין שלושה אזורים מוגדרים. מידותיה 46 מטר על 30 מטר וצורתה לא-רגולרית. החצר מוקפת קירות אחידים למדי, ברוחב ובגובה של מטר אחד. אלה בנויים שתי שורות של אבנים, פנימית וחיצונית, עם מילוי ביניהם. למרות המפולות שבמקום, אופי הבניה והשתלבותו מראים שהוא חלק מהמתחם כולו. המיוחד של המבנה, כמו במזבח הר עיבל, שארבע פינותיו מכוונות בדיוק לרוחות השמים. לדעת דרור בן-יוסף "לחצר היה תפקיד חשוב בזמן קיומו של המקום".
אזור E – בחלק המערבי של האתר. זהו שטח מלבני סגור: 46 מטר על 6 מטר, מוקף קירות בנויים מכל עבריו.
כלי החרס

כלי החרס של האתר נבדקו על ידי אדם זרטל. נמצאו בו סוגי החרסים הבאים:
קערות וקדירות – ביניהם קערה המכונה "המנשית" מתקופת הברזל 1 - המאה ה-12 - כמותה התגלו באתרי נחלת שבט מנשה. עם זאת, נמצאו גם ממצאים מתקופות מאוחרות, מקבילות להן נמצאו במגידו, לכיש, שילה ותענך.
סירי בישול – עם שפה צרה וזיווד חד, גוף כדורי פחוס, הטין חצצי וכהה[דרושה הבהרה], הצריפה טובה. אופייני לכל תקופת הברונזה המאוחרת.
קנקנים – עם שפה מעובה במקצת ורכס קל ומזוה מתחת לשפה. הטין חתתי, חום כהה, עם חיפוי בהיר ירקרק מבחוץ. כמוהו התגלו במגידו ובשילה.
פכים ופכיות
פיקסוי – עם ידית מקור הכלי הוא מהתקופה המיקנית
ממצאי העצמות

באתר נמצאו עצמות בעלי חיים, רובם (148) לא זוהו. רק 26 עצמות זוהו: 23 של צאן – עיזים וכבשים, שלוש של בקר וכן עצם אחת של חמור – בהמת משא שכיחה באזור.
הערות שוליים

↑  נ.צ. ישראל 1742//1988
↑  כעין ”סֹבּוּ צִיּוֹן וְהַקִּיפוּהָ, סִפְרוּ מִגְדָּלֶיהָ.” (תהילים, מ"ח, י"ג)
↑  מקור: דרור בן-יוסף, ביד'ת א-שעב – מתחם מתקופת הברזל הקדום בבקעת הירדן (בתוך) סקר הר מנשה – כרך רביעי מנחל בזק עד הסרטבה"
↑  נ.צ. 1966/1670
↑  נ.צ. 1939/1628
↑  מתחם המקודש בו רוכזו כמה מקדשים ומזבחות
↑  וזה לא הממצא היחידי שדומה למזבח בהר עיבל. זרטל סבור כי שני האתרים נמנים עם הגלגלים
בית הקברות הצבאי בקוהימה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1946 
 קואורדינטות:  25°40′02″N 94°06′13″E﻿ / ﻿25.66736°N 94.10373°E﻿ / 25.66736; 94.10373
  (למפת נאגאלנד מוגדלת) קוהימהבית הקברות הצבאי בקוהימה(למפת נאגאלנד רגילה) קוהימהבית הקברות הצבאי בקוהימה
 
בית הקברות הצבאי בקוהימה (Kohima War Cemetery) ממוקם בליבה של העיר קוהימה, בירת מדינת נאגאלנד שבצפון-מזרח הודו. קבורים בו 1,420 חיילי צבא בריטניה וצבא הודו הבריטית שנהרגו בלחימה נגד הצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. רובם נהרגו באותו אתר או בקרבתו במהלך קרב קוהימה באפריל 1944. באתר ניצבת אנדרטה הנושאת את אפיטף קוהימה.