stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנני אלברס

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1899 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  9 במאי 1994 (בגיל 94) Orange, ארצות הברית 
 שם לידה:  Annelise Fleischmann 
 מקום לימודים:  באוהאוס 
 תחום יצירה:  טקסטיל, תכשיט, עיצוב טקסטיל 
 הושפעה על ידי:  יוהאנס איטן 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות קונטיקט (1994)  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1980)  Gold Medal for Consummate Craftsmanship (1981) 
 בן או בת זוג:  יוזף אלברס (1925–1976) 
 www.albersfoundation.org
 
אנליז אלסה פרידה פליישמן (בגרמנית: Annelise Elsa Frieda Fleischmann;‏ 12 ביוני 1899 – 10 במאי 1994) המוכרת בשם אנני אלברס, הייתה אורגת, מעצבת ואמנית טקסטיל גרמנייה-יהודיה, מן המשפיעות בתקופתה, שתרמה רבות למעמד הטקסטיל כאמנות - אמנות סיבים. היא הייתה אחת הנשים-תלמידות הראשונות שהתקבלו לבית הספר של הבאוהאוס וגם הייתה אחת מהנשים-מורות הראשונות שם. היא כתבה את הערך 'אריגה, יד'באנציקלופדיה בריטניקה. אנני אלברס זכתה בפרס המועצה האמריקאית לעיצוב בשנת 1981, והיא הייתה לאמנית הראשונה בעלת תערוכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו-יורק. מאמריה וספריה, הם מאבני היסוד של אמנות הסיבים.
עבודותיה מוצגות במוזיאונים רבים ברחבי העולם עד היום.
ביוגרפיה

אנני אלברס נולדה בברלין, גרמניה בשנת 1899, למשפחה יהודית אמידה.
משפחתה של אימה החזיקה בבעלותה חברת הוצאה לאור, ואביה היה בעליו של עסק מצליח לייצור רהיטים.
כבר בילדותה אלברס הוקסמה מעולם היצירה, והוריה תמכו בלימודי האמנות שלה כשהייתה צעירה. כשגדלה, משפחתה ציפתה ממנה להפוך לעקרת בית, כמו אימה ולאמץ את האמנות כתחביב. למרות סביבת החיים הבטוחה והנוחה שלא אילצה אותה ללכת ללמוד או להתפרנס בעצמה, היא החליטה למרוד וללמוד אמנות מודרנית, חדשנית ומלאת אתגרים.
אלברס למדה חודשיים בבית-הספר לאמנויות שימושיות קונסטגוורבשולה (Kunstgewerbeschule) בהמבורג, אבל היא לא קיבלה מענה לרצונה לחקור מעבר לחומר הנלמד, והחליטה לעבור לעיר ויימאר ולהגיש את מועמדותה לבית-הספר באוהאוס, קצת לפני יום הולדתה ה-23. היא הגישה את מועמדותה פעמיים לפני שהתקבלה.
בפעם הראשונה שבה הגישה את מועמדותה לא התקבלה כלל למוסד, ובפעם השנייה התקבלה רק לסדנת אמנות הטקסטיל – דבר שנחשב יותר נשי. היא קיבלה הנחיה מאמנים רבים, ביניהם פאול קלה, ולא הסתפקה רק ביצירת אמנות בד אלא חקרה עוד, השתמשה ביצירתיות שלה ובסוגים שונים של בדים בעבודתה, חלקם מאוד לא קונבנציונליים שלא נחשבו בעלי תכונות מתאימות לעבודה.
בשנת 1925 התחתנה עם יוזף אלברס, והשניים עברו יחד עם מורי ותלמידי בית הספר לעיצוב ואדריכלות באוהאוס לעיר דסאו.
בשנת 1930 אלברס סיימה את לימודיה בבאוהאוס, ובשנת 1931 לאחר שמדריכתה גונטה שטולצל (Gunta Stolzl) עזבה את בית הספר, מונתה אנני לראש סדנת הטקסטיל, אחת הנשים היחידות בעלות משרה שכזאת באותה התקופה. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, בית הספר באוהאוס נסגר, והזוג עבר לקרוליינה הצפונית, ארצות הברית, שם אלברס התחילה ללמד.
בשנת 1949 הזוג עבר לקונטיקט, ואלברס פתחה את תערוכת היחיד הראשונה שלה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, והפכה למעצבת הראשונה שהגיעה להישג זה.
במהלך חייה, שותפה העיקרי לעבודה היה בן זוגה, יוזף אלברס, שהיה צייר בעצמו ומראשי תחום האופ ארט. הם בחרו לא להביא ילדים לעולם, והקדישו את חייהם להתמקדות ביצירה משותפת ואמנות.
יצירה

תחום המחקר והיצירה של אלברס הוא אמנות סיבים וטקסטיל, בעיקר בשימוש בטכניקות אריגה שונות. זרם האמנות העיקרי בו התעסקה הוא אמנות מופשטת, בו השתמשה גם ליצירת עבודותיה שלה וגם פיתחה ולימדה אותו בתקופתה כמורה בקולג' "בלאק מאונטיין". אלברס תרמה רבות לבאוהאוס, לאמנות הטקסטיל ככלל, למעמד נשים בתחום האמנות ולדרך בה טקסטיל מוערך כאמנות בפני עצמה. אלברס שילבה בין עולם האמנות המודרנית לעולם הבד והשתמשה בטכניקות חדשות בסדנת האריגה.
במהלך חייה, אלברס נהגה לבקר במקומות כמו אמריקה הדרומית (פרו בפרט) ואפריקה, ולחקור את סגנונות האמנות שם. דבר זה היווה השראה עיקרית ליצירתה. השראה נוספת ליצירתה ספגה מהמנחה שלה בבאוהאוס, פאול קלה, שעסק בזרמים רבים, ביניהם אקספרסיוניזם, קוביזם וסוריאליזם, ועזר לה לנווט בין הסגנונות השונים ביצירתה.
בשנת 1963 אלברס שינתה את סגנון העיצוב שלה, והתחילה להתעסק בעיקר בתחום ההדפסים (ולא בתחום האריגה, כפי שהיא עשתה עד לשלב זה). זה היה התחום העיקרי בו עסקה עד למותה בשנת 1994.
מעבודותיה הידועות והחשובות > Untitled Wall Hanging (1926)

בניגוד לאנשים רבים בתחומה, אלברס בחרה להשתמש בחוטים הפשוטים ביותר ולהתמקד בטכניקות האריגה השונות ובצורות גאומטריות מורכבות.
יצירה זו עשויה ממשי מלאכותי ומסיבים סינתטיים.
מעבודותיה הידועות והחשובות > שרשרת (1941)

לאחר שהתחילה ללמד בקולג', אלברס נחשפה להרבה חפצים חדשים, אותם שילבה בעבודותיה, בין היתר – תכשיטים. לאחר שנסעה למקסיקו, הושפעה מאוד מדברים שראתה שם, בעיקר מהאופן בו המקומיים התלבשו ומרכושם. בשנת 1940, אלברס ואחד מתלמידיה, אלכס ריד, התחילו לעבוד ביחד על דברים מסוג זה. התוצאה - סדרה של תכשיטים, עשויים מחומרים מחנויות מקומיות של "עשה זאת בעצמך".
יצירה זו עשויה משרשרת מתכת, צלחת ניקוז ומהדקי נייר.
מעבודותיה הידועות והחשובות > שש תפילות (1965–1966)

בשנת 1965, המוזיאון היהודי בניו-יורק פנה לאלברס בבקשה ליצור מיצג שיכבד את זכרם של ששת מיליון הנרצחים בשואה. היא יצרה סדרה של שישה לוחות אבסטרקטיים, בצבעי שחור, חום, לבן וכסף, שנראים קצת כמו מגילות קדומות ונטוו בשיטה של שתי וערב. מכיוון שזו יצירה אבסטרקטית, לכל צופה ניתנה האפשרות לבחור את המשמעות הספציפית של היצירה בשבילו.
שישה לוחות, ברוחב שישה פיט (=0.3 מטרים) – אזכורים לכך שזוהי יצירת הנצחה לששת מיליון הנרצחים בשואה.
יצירה זו עשויה מכותנה, פשתן, שיפון וחוטי כסף.
תערוכות

בשנת 1949 הציגה אלברס תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, והייתה מעצבת הטקסטיל הראשונה שהציגה תערוכת יחיד במוזיאון זה.
בין אוקטובר 2018 לינואר 2019 הוצגה תערוכת יחיד של עבודותיה במוזיאון טייט בלונדון. התערוכה הציגה את מעורבותה בשדות האדריכלות, העיצוב והאמנות.
פרסומים

Anni Albers, On Weaving, Wesleyan University Press, 1963,
Anni Albers,On Designing, Wesleyan University Press, 1943
ציטוטים

"כל מעצב, כל אמן, כל ממציא או מגלה דבר חדש הוא במובן מסוים חובבן. וכדי לגלות את לא נודע, הוא חייב לצאת להרפתקה."
"הערגה להתרגשות יכולה להיות מסופקת גם ללא אמצעים חיצוניים, בתוך עצמך. כי ליצור היא ההתרגשות העזה ביותר שאדם יכול לחוות."
ראו גם

אמנות סיבים
אמנות פמיניסטית
הערות שוליים

↑  Kathleen Kuiper, Ida Yalzadeh, Anni Albers, Encyclopaedia Britannica (באנגלית)
↑  Anni Albers, Preface, On Designing, 1979, Middletown, Connecticut: Wesleyan  University press, 1963, עמ' 15, ISBN 0-8195-6031-6. (באנגלית)
↑  The Josef & Anni Albers Foundation, The Josef & Anni Albers Foundation (באנגלית)
↑  Anni Albers, Hundert Jahre Bauhaus (בגרמנית) (ארכיון)
1 2 3  Alexxa Gotthardt, What You Need to Know about Bauhaus Master Anni Albers, Artsy, ‏Oct 11, 2017 6:07 pm (באנגלית)
↑  Anni Albers, Alan Cristea Gallery (באנגלית)
1 2 3  הילה שמר, [https://xnet.ynet.co.il/articles/0,7340,L-5475163,00.html הגברת הראשונה של הבאוהאוס:
אנני אלברס הפכה אריגה לאמנות], באתר Xnet, ‏15.03.19
1 2 3 4 5 6 7  Anni Albers Overview and Analysis, The Art Story: Modern Art Insight (באנגלית)
↑  Anni Albers Exhibition, ‏2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273495705171  PLWABN: 9813180164805606  BIBSYS: 90505499  BNE: XX1550957  BnF: cb13753671q (data)  CANTIC: a12280707  CiNii: DA06824303  FNZA: 128  GND: 119097257  ISNI: 0000 0000 8111 6048  KulturNav: 190bdec9-cd86-40ee-a005-32beb667ce05  LCCN: n80063365  LNB: 000137485  NDL: 00974433  NKC: xx0213397  NTA: 073018821  RERO: 02-A005763523  RKD: 131479  SELIBR: 281289  SNAC: w6b96295  SUDOC: 050507575  ULAN: 500012591  VIAF: 32178846   WorldCat (עם VIAF): 32178846
מרסל ניניו

| --- | --- |

מרסל ניניו
 לידה:  5 בנובמבר 1929 קהיר, מצרים
 פטירה:  23 באוקטובר 2019 (בגיל 89) הוד השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  עינת 
 ידועה בשל:  מגיבורי "העסק הביש"
 תקופת הפעילות:  1952–1968 (כ־16 שנים)
 
מעצרה של ניניו ב-1954 במצרים
מרסל ניניו-בוגר (5 בנובמבר 1929 בקהיר – 23 באוקטובר 2019) הייתה אחת מנידוני קהיר. היא ישבה בכלא המצרי במשך 14 שנה (1954–1968) עקב השתתפותה ב"מבצע סוזנה" אשר נודע בשם "העסק הביש". לאחר מלחמת ששת הימים שוחררה במסגרת עסקת חילופי שבויים.
ראשית חייה

מרסל ניניו נולדה כבת זקונים אחרי שני אחים. אביה, יעקב ניניו, עזב את בולגריה לפני מלחמת העולם הראשונה, בשל מדיניות הגיוס הכפוי של הטורקים. אמה, פאני (לבית חיים), הגיעה למצרים יחד עם הוריה מטורקיה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
אביה היה טכנאי בחברה צרפתית לפיתוח מערכות מים, ובין היתר היה אחראי על התקנת רשת האינסטלציה של מלון המלך דוד בירושלים, שם התגורר כשנה, כאשר המשפחה הייתה במצרים. משפחתה של ניניו התגוררה במרכז קהיר, והיא למדה בבית הספר היהודי של הקהילה היהודית בעיר. מרסל ניניו הצטיינה בכדורסל, בשחייה ובהתעמלות.
בשנת 1939, בהיותה בת תשע, נפטר אביה, ולאחר מותו עזבו אחיה את הבית. מרסל ואמה עברו להתגורר בהליופוליס. כדי להתפרנס, השכירה אמה בתקופה זו חדרים בביתה. ניניו למדה בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית, ואת לימודי התיכון עשתה בבית הספר האנגלי St. Mary's College. בסיום לימודיה שלטה היטב באנגלית וצרפתית. בשנת 1947 הצטרפה לקבוצת הכדורסל של מועדון הספורט "הכח" ונסעה עם הקבוצה לתחרויות שונות. אולם בשנת 1948 הופסקה פעילות המועדון בעקבות מלחמת העצמאות. מרסל ניניו הייתה נחושה לעלות לישראל, ולשם כך אף למדה עברית. אולם, בשל מחלת אמה נאלצה להישאר במצרים. היא למדה הדפסה וקצרנות, והחלה לעבוד כמזכירה בחברה בריטית גדולה ליבוא.
גיוסה לרשת הריגול

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הכשיר והפעיל המודיעין הצבאי הישראלי, לימים אמ"ן, חוליית ריגול במצרים, מקרב היהודים המקומיים. החוליה הוקמה על ידי שליח המודיעין אברהם דר, שהגיע למצרים באפריל 1951 בכוונה לגייס צעירים מתוך תנועות נוער ציוניות במדינה המצרית. לדברי דר, מטרת הקמת הרשת הייתה הפלת משטרו של פארוק, מלך מצרים, שהיה עוין לישראל, ולהעלות משטר שישרת את מצרים, אך שיהיה נוח גם למדינת ישראל. משטרו של המלך פארוק הופל ב-23 ביולי 1952, במהפכת הקצינים החופשיים, ללא קשר לצעירים שגויסו. לצורך גיוס הצעירים, נעזר אברהם דר באיש הקהילה היהודית ופעיל ציוני - ד"ר חיים (ויקטור) סעדיה, ובשלמה הלל, שהיה נציג הסוכנות היהודית במצרים.
מרסל ניניו הייתה פעילה בסניף "השומר הצעיר" בהליופוליס, והקשר בינה לבין ד"ר חיים (ויקטור) סעדיה, שחיפש מתנדבים בעלי רוח ציונית, נוצר על ידי חברתה, נינט פיצ'וטו. סעדיה קישר בינה לבין שלמה הלל. בפגישתה עם הלל, הדגישה ניניו, שהיא המפרנסת העיקרית במשפחתה, וביקשה שידאגו לאמה במקרה הצורך. לאחר הפגישה עם שלמה הלל, נפגשה מרסל ניניו עם אברהם דר והתנדבה לרשת הריגול שהקים במצרים. כינויה ברשת היה "קלוד". אמה נפטרה בשנת 1953, כשנה לפני נפילת הרשת, בין הרופאים שטיפלו באמה היה ד"ר משה מרזוק.
תפקידה של מרסל ניניו היה לקשר בין חברי הרשת (שהוכשרו למשימות איסוף מודיעין), ולהעביר חבילות בין שתי החוליות - בקהיר ובאלכסנדריה. אברהם דר דאג להכיר לה את חברי החוליה הקהירית, ואף ליווה אותה לאלכסנדריה, במטרה שתכיר גם את חברי החוליה השנייה.
בשנת 1952 הכירה ניניו את מאיר (מקס) בינט, שפעל במצרים במשימת מודיעין אחרת, ללא קשר לשתי החוליות שהקים אברהם דר. בהגיעו למצרים מסר בינט לניניו חבילות עבור שתי החוליות. בינט לימד אותה לצלם ולכתוב בדיו סתרים.
חברי הרשת פעלו מספר שנים מועט כתאים רדומים. במאי 1954 הועברה הפעלת הרשת לאברי אלעד, וביולי 1954 החלו חבריה לבצע פעולות חבלה, במטרה לשבש את יחסיה של מצרים עם בריטניה וארצות הברית. תקלה גרמה לחשיפת אחד מחברי החוליה, וכשל במידור הוביל לחשיפה ומעצר שאר החברים.
הצנזורה הצבאית בישראל הטילה איפול כבד על פרסום פרטי הפרשה, שזכתה לכינוי "עסק הביש", וההתייחסות לנושא התבטאה במילות קוד וברמזים בלבד. במשך כעשרים שנה, עד לאחר מלחמת יום הכיפורים, היה זה האירוע המטלטל והמשפיע ביותר על השיח הציבורי והציבור בישראל. בעיקר נשאלה השאלה "מי נתן את ההוראה?"
לכידתה וכליאתה

בעת שנעצרו חברי החוליות, שהתה ניניו בעיר הנופש ראס אל-בר (Ras El Bar), שם הגיעו לאוזניה השמועות שחבריה נעצרו. היא חזרה לדירתה ושרפה כל דבר שיכול היה להעיד על פעולותיה. היא חיכתה בדירה כדי שמפעיליה יבואו לקחתה: "חיכיתי כמו עכבר בתוך כלוב", אולם אף לא אחד הגיע. הואיל וכך, חזרה לעיר הנופש שבה שהתה מספר ימים קודם. אז שמה לב כי מישהו עוקב אחריה לכל מקום, והיא נעצרה על ידי המודיעין המצרי. היא נלקחה לאלכסנדריה, לחקירות שבמהלכן עברה עינויים קשים. נסיבות מאסרה מהוות חוליה חשובה בשרשרת של הוכחות נסיבתיות, המצביעות על כך כי מישהו היה סוכן כפול והכיר את מרסל ניניו, הואיל ובחקירתם של חבריה, איש מהם לא הזכיר את שמה. היחיד שידע את כתובתה, מקום עבודתה ומספר הטלפון שלה, שאותם קיבל מפי ויקטור לוי, היה אברי אלעד. מישל, בתו של מאיר בינט, סיפרה בראיון שנערך עימה כי מרסל ניניו הודתה בפניה שנאלצה להסגיר את אביה. ולמרות זאת, מישל אינה כועסת עליה: ״היא טהורה בעיני כמו ילד". במהלך החקירות והעינויים הקשים, ניסתה מרסל ניניו להתאבד ונפצעה באורח קשה, אושפזה בבית חולים למספר חודשים ומשם הובלה לבית המשפט.
ב־11 בדצמבר 1954 החל משפטם של חברי החוליה, משפט בזק מתוקשר היטב, בבית דין צבאי מצרי. לאורך עדותה בבית המשפט שמה ניניו את הדגש על העינויים שעברה, וחזרה על משפט אחד: "אני יודעת, אך אני לא רוצה להגיד". יצחק, אחיה, שהיה קומוניסט ועל כן נרדף גם הוא על ידי השלטונות, שילם את שכרו של עורך דינה. שנה לאחר שנאסרה נפגשה ניניו עם אחיה, יצחק, ומאז ועד שעזב את מצרים בשנת 1961 נהגו להיפגש בכלא אחת לחודש.
מרסל ניניו עשתה רושם חזק מאוד על שופטיה. הגנרל יוסוף דיגווי, ששפט את אנשי הרשת, אמר במשפט של האחים המוסלמים שנערך לאחר מכן: "תתביישו לכם! אתם גברים? אתם זוכרים איך הבחורה היהודייה התנהגה פה בבית המשפט? קחו דוגמה ממנה. לכו מהפרצוף שלי!".
ב-27 בינואר 1955, ניתנו פסקי הדין: ראשי החוליה, ד"ר משה מרזוק ושמואל עזר, נידונו למוות והוצאו להורג בתלייה ב-31 בינואר (ח' בשבט); ויקטור לוי ופיליפ נתנזון נידונו למאסר עולם; מרסל ניניו ורוברט דסה נידונו למאסר של 15 שנה; מאיר זפרן ומאיר מיוחס נידונו למאסר של 7 שנים; אלי נעים וצזאר כהן זוכו. כל חברי החולייה שנידונו למאסר נידונו גם לעבודות פרך.
היא נאלצה להתמודד לבד עם החיים בכלא וסבלה יותר מכולם, ואילו חבריה הגברים ישבו בתא אחד ושימשו זה לזה קבוצת תמיכה. הואיל והייתה ציונית שנשפטה באשמת ריגול לטובת ישראל, רוב הזמן הייתה מבודדת מיתר האסירות, שהיו ברובן קומוניסטיות וחלקן אף היו אסירות פליליות ואלימות. מדי פעם הצליחו חבריה ליצור איתה קשר באמצעות מכתבים ושמועות, שהעבירו אסירים אחרים, או שנהגו לשחד את הסוהרים. היא במקביל הצליחה להעביר להם כפפות וגרביים.
אף על פי שרוב הזמן הייתה מבודדת, היא פעלה ויזמה הקמת קבוצת כדורסל לאסירות, שיעורי ריקוד, סריגה, התנדבות במרפאת בית הכלא ועוד. באופן זה הצליחה להתמודד עם החיים בבית הסוהר. אנשי הקהילה היהודית בקהיר דאגו אף הם לסייע לה וביקרו אותה לעיתים וניסו לעזור כמידת יכולתם.
שחרורה

בשנת 1968, אחרי מלחמת ששת הימים, לחץ ראש "המוסד", האלוף (מיל׳) מאיר עמית, להתנות את שחרור השבויים המצרים שבידי ישראל בשחרורם של ארבעה אסירי הפרשה שנותרו במצרים, בהם מרסל ניניו, עם שבויי צה״ל. בזכות לחץ זה הגיעו אסירי הפרשה לישראל ב-12 בפברואר 1968.
לאחר שחרורה

לאחר שחרורה הגיעה ארצה והוענקה לה דרגת סגן אלוף בחיל המודיעין. היא למדה עברית באולפן ולאחר מכן ספרות אנגלית, ספרות אמריקאית ותולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1971 התחתנה עם אלי בוגר. השושבינה בחתונתה הייתה ראש הממשלה, גולדה מאיר. נישואיה בישראל היו הפרסום הראשון שהותר על ידי הצנזורה לכך שחברי הרשת מצויים בארץ. למרסל לא נולדו ילדים, אולם היא אימצה את ילדיו של בעלה אלי בוגר. ניניו נותרה בקשרי ידידות עם רוברט דסה, והשניים אף התגוררו בסמיכות.
בשנת 1988 נבחרה מרסל ניניו להדליק משואה יחד עם 11 מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות ה-40 למדינת ישראל.
היא התגוררה בהוד השרון עד לפטירתה באוקטובר 2019, והובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת.
הערות שוליים

↑  מרסל ניניו, באתר נידוני קהיר
1 2 3 4 5  נורית לניר כרמלי, מרסל ניניו, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏6 במרץ 2018
1 2 3  חגי אשד, מי נתן את ההוראה, באתר פרויקט בן יהודה
1 2 3  מרסל ניניו, באתר נידוני קהיר
↑  מראיינים: עופר ענבי, פרופ' נחם אילן, נידוני "הפרשה" רוברט דסה ומרסל ניניו-בוגר, באתר נידוני קהיר, ‏7 ינואר 2016
↑  מרדכי חיימוביץ, ‏בתו של המרגל הישראלי שהוצא להורג במצרים: "גם לאבא שלי מגיע שתהיה איזו פינה", באתר מעריב אונליין, 22 בדצמבר 2018
↑  ניניו מרסל: עינו אותנו כדי להוציא "הודאות", הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1954
↑  חקירת מרסל ניניו, מעריב, 15 בנובמבר 1971
↑  עופר עינבי, מנחם אילן - מראיינים, נידוני ה"פרשה" רוברט דסה ומרסל ניניו-בוגר, באתר יוטיוב, ‏7 ינואר 2016
1 2 3 4  נחם אילן, מרגלת ללא טינה: פרידה ממרסל ניניו, באתר מקור ראשון, ‏6 נובמבר 2019
↑  אורי דן, "חתונת מרגלים" בנוה־מגן, מעריב, 24 בנובמבר 1971
↑  דן פתיר, אחרוני נדוני־קהיר - בישראל; כולם שוקמו, דבר, 14 בנובמבר 1971, המשך
↑  שנים עשר המדליקים, מעריב, 20 באפריל 1988
↑  אלי אשכנזי‏, מרסל ניניו, מגיבורי פרשת הריגול "עסק הביש", הלכה לעולמה בגיל 90, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411853605171  LCCN: n78071678  VIAF: 193157527387527300007   WorldCat (עם VIAF): 193157527387527300007 
ניניו במרכז התמונה. קבלת פנים בבית נשיא המדינה, זלמן שזר, לפדויי העסק הביש ששבו ממצרים, 1968. בתמונה, מימין לשמאל: רוברט דסה, פיליפ נתנסון, מרסל ניניו, השליש הצבאי של הנשיא, זלמן שזר
ב.מ.וו סדרה 8

| --- | --- |

סדרה 8 קופה
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 שנות ייצור:  2018 - הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  ב.מ.וו סדרה 6 ב.מ.וו סדרה 8
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  מרכב קופה וקבריולה
 פלטפורמה:  ב.מ.וו CLAR
 אורך:  4,843 מ"מ (קופה וקבריולה) 5,082 מ"מ (גראן קופה)
 רוחב:  1,902 מ"מ (קופה וקבריולה) 1,932 מ"מ (גראן קופה)
 גובה:  1,341 מ"מ (קופה וקבריולה) 1,407 מ"מ (גראן קופה)
 משקל:  בין 1785 ל-2125 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,822 מ"מ (קופה וקבריולה) 3,032 מ"מ (גראן קופה)
 מפרט טכני
 מנוע:  M850i xDrive (הנעה כפולה): מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.4 ליטר טווין-טורבו המספק 530 כ"ס בין 5,500-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 76.5 קג"מ המתקבל בין 1,800-4,600 סל"ד (קופה וקבריולה). 840d xDrive (הנעה כפולה):מנוע דיזל I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 320 כ"ס ומומנט מרבי של 69.3 קג"מ (קופה וקבריולה). 840i הנעה אחורית: מנוע בנזין I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 340 כ"ס ומומנט מרבי של 51 קג"מ בין 1600–4500 סל"ד (גראן קופה). M850i xDrive (הנעה כפולה): מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.4 ליטר טווין-טורבו המספק 530 כ"ס בין 5,500-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 76.5 קג"מ המתקבל בין 1,800-4,600 סל"ד (גראן קופה). 840d xDrive (הנעה כפולה): מנוע דיזל I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 320 כ"ס ומומנט מרבי של 69.3 קג"מ בין 1750–2250 סל"ד (גראן קופה).
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים
 מהירות מרבית:  הגבלה אלקטרונית ל-250 קמ"ש
 תאוצה:  3.7/3.9 שניות (M850i) 4.9/5.2 שניות (840d) 5.2/3.9/5.1 שניות (גראן קופה)
 צריכת דלק:  10 ק"מ לליטר (M850i, גראן קופה בנזין V8) 16.3 ק"מ לליטר (840d) 13.3-13.9 ק"מ לליטר (גראן קופה בנזין) 16.9-15.9 ק"מ לליטר (גראן קופה דיזל)
 קיבולת מכל דלק:  68 ליטר (בנזין) 66 (דיזל)
ב.מ.וו סדרה 8 (בגרמנית: BMW 8 Series) היא מכונית ספורט יוקרתית במרכב קופה וקבריולה, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו משנת 2018. היא נחשפה במרוץ 24 השעות של לה מאן ב-15 ביוני 2018 והגיעה לישראל בדצמבר 2018.
חטיבת M של ב.מ.וו חשפה ב-4 ביוני 2019 את ב.מ.וו M8 כגרסת הביצועים הגבוהים של סדרה 8.
היסטוריה

הסדרה 8 יוצרה בין השנים 1990 ל-1999 ואז הופסק הייצור שלה, לאחר עשרים שנה ב-2018 חשפה בעצם את הדור השני אבל זה דגם אחר המשתמש באותו שם מ-1990.
עיצוב

העיצוב החוצוני והפנימי יוקרתי וספורטיבי ונשאר נאמן לקונספט שהוצג ב-2017. לפי ב.מ.וו הסדרה 8 מציעה ביצועים כמו פורשה 911 ויוקרה כמו מרצדס-בנץ S-קלאס. חיצונית הדגם יותר ספורטיבי אך גם משלב אלמנטים יוקרתיים, פנים המכונית יותר יוקרתי אך גם כולל מושבי ספורט והגה ספורטיבי.
מפרט טכני

סדרה 8 משווקת עם שתי יחידות הנעה (בנזין ודיזל).
M850i xDrive (הנעה כפולה): מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.4 ליטר טווין-טורבו המספק 530 כ"ס בין 5,500-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 76.5 קג"מ המתקבל בין 1,800-4,600 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 3.7 שניות ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10 ק"מ לליטר.
840d xDrive (הנעה כפולה):מנוע דיזל I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 320 כ"ס ומומנט מרבי של 69.3 קג"מ. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 4.9 שניות ומהירות מרבית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 16.3 ק"מ לליטר.
גרסאות השקה

את הסדרה 8 משווקת ב.מ.וו בשלוש גרסאות מרכב:
גרסאות השקה > קופה

גרסה בעלת שתי דלתות וארבעה מושבים (שניים רגילים מקדימה ושניים קטנים מאחור). זאת הגרסה הבסיסית והראשונה של הסדרה 8. (המפרט הטכני שלה מפורט למעלה).
גרסאות השקה > קבריולה

גרסה במרכב קבריולה בעלת שתי דלתות וארבעה מושבים (שתיים רגילים מקדימה ושתיים קטנים מאחור). את גג האריג של הדגם, בצבע שחור או בגוון כסוף כאופציה, ניתן לפתוח/לסגור בלחיצת כפתור בזמן של 15 שניות ועד למהירות של 50 קמ"ש. בתחום ההנעה דגם הקבריולה משווק עם שני המנועים של הקופה אך נתון התאוצה שונה עקב הגג הנפתח, 3.9 שניות בגרסת M850i xDrive במקום 3.7 שניות בקופה, ו-5.2 שניות בגרסת 840d xDrive במקום 4.9 שניות בקופה. גרסת הקבריולה נחשפה ב-2 בנובמבר 2018.
גרסאות השקה > גראן קופה

היא גרסה במרכב קופה אך עם ארבע דלתות וארבעה מושבים שתיים מקדימה רגילים ומרווחים ושתיים מאחורה מרווחים יותר. העיצוב שלה מרהיב יותר ויוקרתי יותר משל גרסאות הקופה והקבריולה. היא משווקת עם שלושה מנועים במקום שתיים בגרסאות הקופה והקבריולה עקב היותה מכונית מנהלים יותר ומצריכה מערכות הנעה חלשות יותר, אך עדיין מציעה כ"ס גבוה וגרסת ביצועים בעלת כוח גבוה. לדגם אורך של 5,082 מ"מ, רוחב של 1,932 מ"מ, גובה של 1,407 מ"מ ובסיס גלגלים של 3,032 מ"מ, ארוכה ב-240 מ"מ מדגם הקופה, רחבה ממנו ב-30 מ"מ, גבוהה יותר ב-66 מ"מ ועם תוספת של 201 מ"מ לבסיס הגלגלים. נפח תא המטען בדגם עומד על 440 ליטר. היא נחשפה ב-19 ביוני 2019.
היצע המנועים שלה הוא שני מנועים בנזין ואחד דיזל:
840i (הנעה אחורית): מנוע בנזין I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 340 כ"ס ומומנט מרבי של 51 קג"מ בין 1600–4500 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים והנעה אחורית. נתון התאוצה עומד על 5.2 שניות או 4.9 שניות עם הנעה כפולה ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 13.3-13.9 ק"מ לליטר.
M850i xDrive (הנעה כפולה): מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.4 ליטר טווין-טורבו המספק 530 כ"ס בין 5,500-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 76.5 קג"מ המתקבל בין 1,800-4,600 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים והנעה כפולה. נתון התאוצה עומד על 3.9 שניות ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10 ק"מ לליטר.
840d xDrive (הנעה כפולה): מנוע דיזל I6 צילינדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק 320 כ"ס ומומנט מרבי של 69.3 קג"מ בין 1750–2250 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים והנעה כפולה. נתון התאוצה עומד על 5.1 שניות ומהירות מרבית של 250 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 16.9-15.9 ק"מ לליטר.
ב.מ.וו M8

היא גרסת הביצועים הגבוהים לסדרה 8, שמיוצרת על ידי חטיבת M של ב.מ.וו. היא משווקת עם מערכות הנעה משודרגות ובשלושה גרסאות מרכב, קופה, קבריולה וגראן קופה. היא נחשפה ב-5 ביוני 2019.
מתיחת פנים שנת 2022

ב-26 בינואר 2022 חשפה ב.מ.וו את מתיחת הפנים לסדרה 8. מתיחת הפנים כוללת עיצוב מעודכן לגריל הקדמי עם צלעות כפולות מוארות (כמו בדגמי X7), כונסי האוויר בפגוש הקדמי קיבלו לעיצוב חדש, פנסי החזית קיבלו תאורת LED כסטנדרט אותה ניתן לשדרג לתאורת הלייזר המתקדמת יותר של החברה. נמצא גם חישוקי 20 אינץ' בעיצובים חדשים. בתא הנוסעים השינויים מינוריים ומסתכמים בעיקר בהתקנה של מערכת מולטימדיה מעודכנת עם מסך מגע בקוטר 12.3 אינץ' במקום 10.25 אינץ' יחד עם שדרוג קל לגימור ואופציות חדשות לריפודי המושבים. כל דגמי סדרה 8 מגיעים עם חבילת M ספורט כסטנדרט. בתחום ההנעה אין כל שינוי.
הערות שוליים

↑  BMW 8 Series Finally Arrives With Sexy Shape, 523-HP Biturbo V8, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, ב.מ.וו סדרה 8 החדשה בישראל - מחיר החל מ- 1,250,000 שקל - cartube, באתר www.cartube.co.il
1 2  cartube, ב.מ.וו חושפת את ה-M8 קופה וקבריולט כולל דגמי קומפטישן - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  Remembering The 1990 - 1999 BMW 8 Series: Almost Paradise, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, ב.מ.וו מציגה: סדרה 8 קונספט - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  אדם רודן, ב.מ.וו סדרה 8 חוזרת ובגדול, באתר פורטל הרכב גיר, ‏17 ביוני 2018
↑  אלדד מנורי, ב.מ.וו סדרה 8 קבריולט נחשפת, באתר פורטל הרכב גיר, ‏4 בנובמבר 2018
↑  cartube, 2019 ב.מ.וו סדרה 8 קבריולט נחשפת - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  cartube, ב.מ.וו סדרה 8 גראן קופה נחשפת - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  אלדד מנורי, ב.מ.וו סדרה 8 גראן קופה נחשפת, באתר פורטל הרכב גיר, ‏19 ביוני 2019
↑  cartube, מתיחת פנים: 2022 ב.מ.וו סדרה 8 החדשה נחשפת - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  2023 BMW 8 Series Facelift Debuts Light-Up Grille, Larger Display, Motor1.com (באנגלית)
גרסת הקבריולה
סדרה 8 גראן קופה
ב.מ.וו M8
המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן

פורפיראון (תל שקמונה) לחופה של חיפה
המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן שבאוניברסיטת חיפה ממוקם על הר הכרמל בחיפה. המכון הוקם בשנת 1988 בתרומת בטי ופיליפ זינמן מארצות הברית. בהיות המכון ממוקם על רכס הכרמל, הוא שם לו למטרה להתמקד בעיקר במחקר הארכאולוגי של צפון ארץ-ישראל, בד בבד עם חפירות הנערכות גם במרכזה ודרומה של ישראל. במכון חוקרים, עמיתי מחקר ותלמידי מחקר מהחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה וחוקרים נוספים מישראל ומהעולם שתחום מחקרם נושק למגוון תחומים ותקופות; החל מן התקופות הפרהיסטוריות, דרך המקראיות, הקלאסיות וכלה בימי-הביניים והתקופות המוסלמיות. בנוסף, במכון מספר מעבדות מחקר ושירות.