stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים
19 באוקטובר

בעקבות טיהור הצירים המובילים לתעלה ביום הקודם קודם גשר הגלילים אל התעלה, ובמהלך הלילה הושק לתעלת סואץ. ב-19 באוקטובר בשעה 10:00 חצתה חטיבה 14 את התעלה על גשר הגלילים. גדוד 184 לא חצה עם החטיבה ונותר ב"לקקן" להתארגנות.
על החטיבה הוטל לכבוש את מתחם "אורחה", צפונית לראש הגשר הישראלי ממערב לתעלה. יומיים קודם ניסו כוחות מחטיבת הצנחנים 247 לכבוש את המתחם במסגרת קרב סרפאום ונכשלו.
לרשות החטיבה עמד גדוד 79 (17 טנקים), יחידה 88 - דב לבן (5 טנקי PT-76 ו-9 נגמ"שים), סיירת שקד, "כוח שמוליק" (שחזר לחטיבה באותו הבוקר), ו"כוח זמיר" (פלוגת צוערי בה"ד 1). כמו כן הוקצו לחטיבה שני גדודי ארטילריה לסיוע.
בשעה 12:30 קיים מפקד החטיבה קבוצת פקודות. גודלו ועוצמתו של הכוח המצרי ב"אורחה" לא היה ידוע. בניגוד לקרב סרפאום, בו תקפה חטיבת הצנחנים חזיתית את המתחם, החליט רשף לתקוף את המערך המצרי מעורפו, בתנועה ממערב למזרח. כיבוש מתחם גשירה ביום הקודם איפשר לחטיבה לבצע את המהלך. לפי התוכנית החטיבתית גדוד 79 יחפה להסתערות, כשיחידה 88 תתקוף את החלק הצפוני של המתחם וסיירת שקד תתקוף את החלק הדרומי. כוח שמוליק עם שני טנקים נותר בעתודה.
בשעה 14:00 התמקמה החטיבה לתצפית כקילומטר ממערב למתחם אורחה. בשעה 14:30 החלה ההתקפה. יחידה 88 השתלטה בקלות יחסית על אזור בתי הכפר בחלק הצפוני. לאחר מכן המשיך הכוח לחלק המזרחי של מתחם אורחה ("המשולש") ונתקל בירי כבד של תותחי נ"מ ותול"רים. יחידה 88 הצליחה להשתלט על האזור, אולם נתקלה בקושי בטיהור התעלות בהם נותרו חיילים מצרים רבים. "כוח זמיר" נכנס לחלק הדרומי של מתחם אורחה וכבש אותו ללא התנגדות משמעותית.
סיירת שקד עם פלוגת טנקים נשלחת לחלק הצפוני לעזור בטיהור התעלות ובהמשך הוכנסו לאזור גם "כוח שמוליק" וגדוד 79. בשעה 17:08 נכבש המתחם והסתיים הקרב. טיהור המתחם באופן סופי נמשך עד ליום המחרת. בערב החוזר לחטיבה גדס"ר 582 בפיקוד נתן שונרי, שלחם עימה בקרב החווה הסינית.
לחטיבה 14 היו בקרב על מתחם "אורחה" 18 הרוגים (16 מהם מיחידה 88 - דב לבן) ו-43 פצועים. טנק PT-76 וארבעה נגמ"שים שהיו בשימוש יחידה 88 נפגעו. לאחר הקרב נספרו באזור כ-300 חללים מצריים, ו-50 חיילים מצרים נפלו בשבי.
20 באוקטובר

ב-20 באוקטובר קיבלה אוגדה 143 את המשימה להרחיב את ראש הגשר צפונה ולהתקדם באזור החיץ החקלאי. על חטיבה 14 הוטל להיכנס לתפוס את הרמפות המצריות ממערב לתעלה (אזור "פוקסטרוט" במפת סיריוס). בשל השטח הסבוך התקדמו כוחות החטיבה באיטיות ותוך שילוב פעולה בין כוחות החי"ר והשריון.
גדס"ר 582 של הצנחנים התקדם ראשון בשטח הסבוך כשהטנקים של גדוד 79 נעים מאחוריו. הגדס"ר התקדם בשטח החקלאי, וכשיצא מהסבך לשטח הפתוח תקפו הטנקים וכבשו את הרמפות המצריות באזור "טיב" (ממזרח לסרפאום) עד לשעה 7:50. סיירת שקד המשיכה צפונה ותפסה ללא התנגדות משמעותית בסיס טילי נ"מ מצפון לסרפאום ובצהריים תפסה את עמדת פוקסטרוט ג' הדרומית.
גדס"ר 582 נשלח עם "כוח שמוליק" לעמדות פוקסטרוט א' (הצפוניות) ונקלע לקרב קשה. שני זחל"מים נפגעו ומפקד אחת הפלוגות נהרג. בשעות אחר הצהריים הצליחו שני הכוחות לתפוס את אזור פוקסטרוט.
בבוקר חצה את התעלה גדוד 184 והצטרף לחטיבה. המח"ט הטיל על הגדוד להתקדם יחד עם יחידה 88 צפונה על ציר "חבית" (ממערב לשאר הכוחות) ולתפוס את הגשרים מעל תעלות המים המתוקים. שני הגדודים התקדמו במהלך היום כ-8 קילומטרים צפונה, והשתלטו על שני גשרים ובסיס טילים שהיה באזור.
21-24 באוקטובר

ב-21 באוקטובר המשיכה החטיבה את התקדמותה צפונה כחלק ממאמצי האוגדה להגיע לאיסמעליה. בשעות הבוקר תפסו טנקים של החטיבה את עמדות פוקסטרוט א' וירו על מטרות מצריות בצד המזרחי של התעלה. גדוד 184 המשיך צפונה יחד עם "כוח זמיר" ותפס את הגשר השלישי לאחר קרב.
פלוגה מגדוד 48 (גדוד צנחנים בפיקוד שמעון "קצ'ה" כהנר) שסופחה לחטיבה ניסתה לכבוש את מוצב פוקסטרוט הצפוני ("פוקסטרוט 1") ונכשלה. בלילה שבין 21–22 באוקטובר תקף גדוד 48 את המתחם וכבש אותו.
לנוכח הפסקת האש הקרבה ביקש מפקד האוגדה שרון ב-22 באוקטובר מכוחותיו לנוע צפונה לפאתי איסמעליה. גדוד 184 נע צפונה והגיע עד אזור נפישה, מדרום לאיסמעליה. שאר החטיבה נעה צפונה יחד עם חטיבת הצנחנים 35 באזור החיץ החקלאי. כ-3 קילומטרים מדרום לאיסמעליה נתקלו הכוחות בהתנגדות קשה ונעצרו.
לאחר כישלון הפסקת האש הראשונה ב-22 באוקטובר הוחלט במטכ"ל לעצור את התקדמות אוגדה 143 שהייתה בפאתי איסמעליה. חטיבה 14 התבססה מדרום לנפישה יחד עם חטיבה 35.
לאחר המלחמה

במהלך המלחמה נהרגו 302 מחיילי החטיבה ומהיחידות שלחמו תחת פיקודה (שריון, צנחנים וחי"ר).
לאחר המלחמה עוטרו רבים מהחיילים שלחמו בשורות החטיבה בעיטורים שונים, ביניהם 3 שעוטרו בעיטור הגבורה (סג”מ שלמה ערמן, סרן יובל נריה ורס"ן גדעון גלעדי). נוסף אליהם עוטרו 15 חיילים בעיטור העוז ו-16 בעיטור המופת. כמו כן זכו חיילים נוספים בצל"ש.
לאחר הפסקת האש ב-24 באוקטובר נותרה החטיבה ממערב לתעלת סואץ. החטיבה החלה בפעולות שיקום ותיקון טנקים וקלטה חיילים חדשים. גדוד 79, שלא היה שייך לחטיבה טרם המלחמה ועבר אליה בפתיחתה, נותר בחטיבה. גדוד 52, שעבר בתחילת המלחמה לחטיבה 401 נותר בה. גדוד 9, שספג אבדות כבדות ביום הראשון של המלחמה ופסק מלתפקד בצורה עצמאית הוקם מחדש תחת פיקודו של יום-טוב תמיר וחזר לחטיבה.
שלושת גדודי הטנקים (184, 79 ו-9) שוקמו הוחזרו לכשירות מלאה.
לאחר המלחמה > אנדרטאות

אנדרטת חטיבה 14 "חטיבת המחץ", בפארק עוצבות השריון בלטרון.
האבן המתארת את לחימת החטיבה במלחמת יום הכיפורים באנדרטת החטיבה בלטרון
אנדרטת גדוד 184 ביער צרעה.
לקריאה נוספת

אמנון רשף, "לא נחדל! - חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר, 2013.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994, עמ' 376–434.
אהוד מיכלסון, אבירי לב - גדוד 184, תל אביב: משרד הביטחון, 2003.
ברטי אוחיון, נשארנו שם; סיפורו של גדוד 79 בקרבות התעלה והפריצה אל "החווה הסינית" במלחמת יום כיפור , כנרת זמורה-ביתן, 2008.
ביאורים

↑  ציר אורך העובר כ-10 ק"מ ממזרח לתעלה בכיוון צפון-דרום.בשגרה נערכו לאורך הציר כוחות התותחנים של צה"ל
↑  בשנים שלפני מלחמת יום הכיפורים הוקמו בצה"ל חמישה גדודי סיור שהיו תחת פיקוד ישיר של אוגדה. הגדס"רים כללו כוח משולב של טנקים ונגמ"שים.
↑  קיימת טענה לפיה ניצל אריאל שרון את חילוץ לוחמי "פורקן" כדי לצאת להתקפה על "חמוטל" בניגוד להוראת פיקוד הדרום להימנע מיוזמות התקפיות
↑  כוחות החי"ר, שנעו על זחל"מים, היו איטיים יותר והגיעו ל"כספי" 56 באזור השעה 19:00.
↑  גשר הגלילים נשבר במהלך גרירתו לתעלה ובכל מקרה לא יכול היה להתקדם לתעלה.
↑  היחידה הייתה כוח שריון אמפיבי שהתבסס על טנקי שלל.
↑  מספרים אלו כוללים חיילים מיחידות שפעלו תחת החטיבה במהלך המלחמה אך לא את החיילים שלחמו במעוזים.
הערות שוליים

↑  החטיבה מראשיתה ועד היום, באתר חטיבה 14
↑  אמנון רשף, לא נחדל!, עמ' 21.
↑  התקופה שלפני המלחמה, באתר חטיבה 14
↑  רשף, עמ' 27.
↑  רשף, עמ' 60.
↑  רשף, עמ' 57.
↑  רשף, עמ' 70-74.
↑  רשף, עמ' 94-95.
↑  רשף, עמ' 83-85.
↑  רשף, עמ' 85-88.
↑  רשף, עמ' 88.
↑  רשף, עמ' 92-94.
1 2  רשף, עמ' 101.
↑  גדוד 9 – תיאור הלחימה הגדודי, באתר חטיבה 14
↑  רשף, עמ' 102-105.
↑  רשף, עמ' 110-111.
↑  רשף, עמ' 117-119.
↑  רשף, עמ' 119.
↑  רשף, עמ' 120.
↑  רשף, עמ' 130.
↑  רשף, עמ' 132.
↑  קרבות הבלימה א’ – 6-8.10.73, באתר חטיבה 14
↑  רשף, עמ' 141-146.
↑  רשף, עמ' 151.
↑  רון בן ישי, הפרצה ששינתה את פני הקרבות, מעריב, 12 באוקטובר 2005
↑  רשף, עמ' 162-163.
↑  רשף, עמ' 169-170.
↑  רשף, עמ' 180.
↑  אמנון רשף, לא נחדל!, עמ' 184.
↑  כיבוש “הגדה הקרובה” – “החווה הסינית” – 15-16.10.73, באתר חטיבה 14
↑  יצחק זמיר, כוח "זמיר" במלחמת יום הכיפורים, מתוך אתר חטיבה 14.
↑  אמנון רשף, לא נחדל!, עמ' 187-191.
↑  אמנון רשף, לא נחדל!, עמ' 197.
↑  אמנון רשף, לא נחדל!, עמ' 205.
↑  רשף, עמ' 272-274.
↑  רשף, עמ' 214.
↑  רשף, עמ' 233-234.
↑  רשף, עמ' 234.
↑  רשף, עמ' 274
↑  אלחנן אורן, תולדות מלחמת יום הכיפורים, המחלקה להיסטוריה של צה"ל, 2013, עמ' 364
↑  רשף, עמ' 277-279.
↑  רשף, עמ' 287-288.
↑  אבטחת אזור הצליחה – 16-18.10.1973, באתר חטיבה 14
↑  רשף, עמ' 294.
↑  צליחת התעלה וכיבוש מתחם “אורחה” ו”סרפאום” – 19.10.73, באתר חטיבה 14
↑  הלחימה ב”חיץ החקלאי” – 20-22.10.1973, באתר חטיבה 14
↑  רשף, עמ' 313-317.
↑  רשף, עמ' 323-324.
↑  רשימת מקבלי העיטורים, באתר חטיבה 14
↑  רשף, עמ' 365-366.
אזור סיני ותעלת סואץ. בפתיחת המלחמה תפסה חטיבה 14 את רוב גזרת התעלה, מדרום לקנטרה ועד למפרץ סואץ.
הערכות צה"ל וצבא מצרים בתעלה לפני פתיחת האש
טנק מגח של צה"ל שנפגע סמוך לאחד המוצבים בקו בר-לב
עמרם מצנע, מפקד גדוד 196 (ובהמשך מג"ד 79) אוכל מנת קרב.
מפקד חטיבה 14 אל"ם אמנון רשף (במרכז) עם מפקד אוגדה 143 האלוף אריאל שרון (מימין).
טנקים של חטיבה 14 במהלך המלחמה
טנקים מצרים פגועים בסיני
תרשים כללי של הצירים בחווה הסינית ואזור הצליחה
אמנון רשף מציג את תוכנית החטיבה לאריאל שרון לקראת מבצע "אבירי לב"
תנועת חטיבה 14 לקראת המבצע
צירי התנועה באזור הצליחה
המהלכים לצליחה ולכיבוש החווה הסינית במסגרת מבצע אבירי לב בליל 15–16 באוקטובר 1973.
טנק ונגמ"ש ישראלים סמוך לצומת הצירים "לכסיקון"-"טרטור"
שר הביטחון משה דיין נפגש עם המח"ט אמנון רשף ומפקד האוגדה אריק שרון במהלך ביקור באוגדה 143 במהלך המלחמה.
יפה ירקוני מופיעה בפני חיילי חטיבה 14 בסיני
טנקי מגח שנפגעו באזור איסמעליה
טנקים של צה"ל שנפגעו סמוך לאיסמעליה
יחסי איי מרשל – שווייץ

| יחסי איי מרשל – שווייץ |
| --- | --- |
איי מרשל: שווייץ


איי מרשל: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
181: 41,277
אוכלוסייה
37,225: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
284: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,629: 99,060
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי איי מרשל–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת איי מרשל לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת איי מרשל כוננו ב-2003 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם. שיתופי פעולה העיקריים שבין שתי המדינות מתבצעים בפורומים בינלאומיים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
איי מרשל מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת איי מרשל, בעיקר בתחום השמירה על האקלים. שווייץ סייעה לאיי מרשל באחסון רישומי בית הדין לתביעות גרעיניות של איי מרשל. הארכיון הפדרלי בשווייץ אחראי לאחסון עותק גיבוי דיגיטלי של הרשומות.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מאיי מרשל יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת באיי מרשל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ האמינה את שגרירותה שבמנילה, בירת הפיליפינים, על איי מרשל.
איי מרשל אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות. איי מרשל מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ציריך.
ילדוג'אז

חברי ההרכב משמאל לימין: תומר כהן, ארז ברנוי, יעל ארנון ורד, מאיה בר שלום, בן ורד, תמיר מילר. צילום: משה בן שחר
ילדוג'אז (הלחם של המילים "ילדודס" ו"ג'אז") הוא הרכב ג'אז ישראלי המופיע לקהל משפחות וכולל בהופעותיו מגוון קלאסיקות של שירי ילדים מוכרים בעיבודי ג'אז מקוריים ובשילוב סטנדרטים.
הקמה

ההרכב נוסד על ידי שני מחנכים מוזיקליים: אורי ביתן, פסנתרן, מעבד ומלחין ביחד עם יעל ארנון ורד, חלילנית, מלחינה וסופרת ילדים (נינתו של אברהם אברונין) אשר הכירו לראשונה בשנת 1996 בעת שלמדו יחדיו בבית הספר למוזיקה 'רימון'.
ראשית הדרך החלה בהרכב הכלל ארבעה נגנים בליוויו של הקונטרבסיסט טל פדר והמתופף עמית לורבר תחת השם "שמונה חצי", שמקורו הוא בסרט של פליני בעל שם זהה. ההרכב היה נפגש מדי ראשון בערב בקונסרבטוריון טבעון בכדי לנגן ג'אז ועיבודים מקוריים של ביתן, ובשעות הבוקר היה מופיע תחת השם 'ילדוג'אז' בגני ילדים. במופעים אלו נוגנו עיבודי ג'אז לשירי זמר עברי וכן ניתן דגש לחשיפת הילדים לכלים חיים.
האלבום הראשון ופיצול ההרכב

באוקטובר 2000, פרש פדר ממקומו בהרכב עקב נסיעה מחוץ לישראל, והוא הוחלף על ידי נגן הבס בן ורד. מאז, החל ההרכב להופיע בסדרת קונצרטים שהציגה זרמים שונים בג'אז ואירחה מוזיקאים מגוונים לקהלים של ילדים והוריהם.
בשנת 2001 הוקלט האלבום הראשון של 'ילדוג'אז' ביחד עם הסקסופוניסט ירון סמיט. באלבום נכללו עיבודי ג'אז של ביתן לשירי ילדים וחגים ישראלים בסגנונות שונים כגון ביבופ, סווינג, לטין ועוד, ושני עיבודים מתוכו הופיעו בחוברות למידה להוראת המוזיקה בגיל הרך של אוניברסיטת בר-אילן שהפיקה ד"ר אווה ברנד. האלבום הוקלט בלייב באולפן בקיבוץ משמר העמק, ולאחריו החליטו בני הזוג ורד לעבור למרכז, מה שהוביל לפירוקו של ההרכב המקורי ולפיצול בין חבריו - ביתן, פדר ולורבר המשיכו לפעול בצפון בהרכב-אח בשם "ארג'אז החול" ואף הפיקו אלבום בשם זה, בעוד שבני הזוג חברו לפסנתרן והמעבד תמיר מילר ולמתופף אוהד פרי כהרכב חדש תחת השם המקורי. יחדיו, הופיעו דרך נוער מוסיקלי בישראל בבתי ספר וגנים ברחבי הארץ.
האלבום השני והופעת האיחוד

בשנת 2004 הוקלט האלבום השני של ההרכב הנקרא בשם 'ילדוג'אז חוגגים שירי ילדות' אשר התבסס ברובו על עיבודים של מילר לשירי חג ישראליים והוקלט ב'תחנת החלל ניר', אולפנו של ניר יניב, שאף השתתף בהקלטות כווקאליסט.
באלבום זה ניתן למצוא הופעות אורח שונות של הזמרים: ורד גובר, עידו מנור, ליאת בנטוב, קתרין וויבל, אורי ביתן וכן את הראפר סגול 59. הופעות אורח נוספות כללו את הנשפנים רועי שבת, טל פדר, ירון סמייט, מרסלו זובר ואת המתופפים ירון אנגלר ועופר בן ישראל.
במסגרת פסטיבל "חג הג'אז" שנערך בשוני (פארק ז'בוטינסקי) בחג השבועות באותה השנה, נערכה הופעת איחוד של ההרכבים 'ילדוג'אז' ו'ארג'אז החול', עבור הורים וילדים.
האלבום השלישי

בשנת 2006, נסע פרי מחוץ לישראל, ולכן הוחלף ידי המתופף תומר כהן כחבר קבוע. בשנת 2009, התרחב ההרכב לשישייה כאשר הוא צירף לשורותיו את הזמרת מאיה בר שלום ואת הסקסופוניסט ארז ברנוי.
כשנה לאחר מכן, הוקלט האלבום השלישי 'יש לי קצב'. ההקלטה שנערכה באולפני אשל התל אביביים כללה ביצועים מתוך ההופעה החיה והאלבום עצמו הושק במופע חגיגי לפורים במועדון הזאפה בהרצליה.
בשנת 2011, הופק והועלה המופע 'סוכריות קופצות' שהתבסס על שירי משוררים לילדים. השירים במופע זה עובדו על ידי אורי ביתן והשתתפו בו חברי ההרכב הראשוני.
בשנת 2012, ההרכב החל לשתף פעולה עם ד"ר דן שגיב במסגרת תוכנית הקונצרטים החינוכית הראשונה בגני הילדים בחיפה. התוכנית נוסדה ורוכזה על ידי ד"ר שגיב כחלק מתפקידו כמנהל מגמת המוזיקה בבית הספר לאומנויות 'רעות' ומרכז יובל בעיר. מרגע הקמת התכנית, ההרכב החל לקחת חלק פעיל במערכת החינוך עם תוכנית קונצרטים בשיתוף האגף הקדם-יסודי במשרד החינוך. החל מ-2022 הרכב ילדוג'אז משתף פעולה עם ד"ר שגיב במסגרת תוכנית קונצרטים ייחודית בעיר גבעתיים עם מגמת הג'אז של תיכון תלמה ילין.
המשך הדרך

בשנת 2014 השתתף ההרכב בסדרת המופעים 'ג'אז חם לילדים' כחלק מהפקה בינלאומית שכללה את החצוצרן ההולנדי מייקל וורקאמפ והמתופף שי זלמן כחלק מהצגת חייו ופועלו של לואי ארמסטרונג. המופע הועלה בהיכלי התרבות ברחבי הארץ וכן במוזיאון תל אביב לאומנות.
בשנת 2015 הופק המופע 'פוגי וחברים' אשר הציג עיבודי ג'אז של מילר ליצירותיה של להקת 'כוורת'. המופע התקיים בבית אבי חי אשר סייע בהפקת המופע והשתתפה בו הזמרת רוני דלומי. לאחר מכן, עלה המופע במועדון שבלול תחת השם 'מכולת של שירים'.
במהלך השנים האחרונות, הופיע ההרכב כשישיה על במות מגוונות בארץ - היכלי תרבות, מועדוני הזאפה, שבלול ג'אז, ברל'ה, מועדון הביט, בית היוצר (אקו"ם), בית התפוצות, מוזיאונים, מתנ"סים וישובים רבים וכן במבחר פסטיבלים כגון צלילי ילדות, פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, לילה לבן בת"א, פסטיבל יערות מנשה ועוד.
ב-22.7.2021 נערכה במוזיאון הרצליה לאומנות עכשווית ההופעה האחרונה של ההרכב כשישיה קבועה, עקב פטירתו הפתאומית של ברנוי בגיל 55, כשבועיים לאחר המופע.
באוגוסט של אותה השנה הועלה מופע חדש בשם 'ילדוג'אז בדרכים' בהשתתפות חברי הילדוג'אז מההרכב הראשוני יחד עם הגיטריסט חגי פרץ. המופע הושק במסגרת פסטיבל יערות מנשה ושולבו בו חומרים מקוריים מהפרויקט המוזיקלי-ספרותי 'מכאן, לשם ובחזרה - שירים מתגלגלים', פרויקט אשר נוצר במהלך תקופות הסגרים עקב מגפת הקורונה.
בשנת הלימודים תשפ"ב, החלו ביתן וארנון-ורד להעביר תוכנית להוראת הג'אז בשיתוף ומטעם משרד החינוך שמטרתה הנחלת הז'אנר לילדים ופיתוח מקצועי של מורים למוזיקה בבתי ספר יסודיים.
כיום, מופיע ההרכב 'ילדוג'אז' במוסדות חינוך ותרבות, בהרכבים שונים (טריו, רביעייה והרכב מלא) וכן בהופעות הפתוחות לקהל הרחב אשר מתקיימות בין היתר במתחם המופעים של "הדוב הירוק" בפארק אריאל שרון.
דיסקוגרפיה

"ילדוג'אז" (המכונה "הצהוב") - 2001
"ילדוג'אז חוגגים שירי ילדות" - 2004
"סוכריות קופצות - שירי משוררים לילדים" - 2006
"יש לי קצב" - 2011
"מכאן לשם ובחזרה - שירים מתגלגלים" 2021.
משמאל לימין: חגי פרץ, עמית לורבר, אורי ביתן, מאיה בר שלום, יעל ארנון ורד, בן ורד.
יחסי איי שלמה – גרמניה

| יחסי איי שלמה – גרמניה |
| --- | --- |
איי שלמה: גרמניה


איי שלמה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
28,896: 357,022
אוכלוסייה
824,057: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,631: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,980: 52,777
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית

יחסי איי שלמה–גרמניה הם יחסי החוץ בין איי שלמה וגרמניה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-11 ביולי 1978. גרמניה תומכת בעיקר בפיתוח כלכלי, חברתי באיי שלמה באמצעות תרומותיה המשמעותיות לקרן הפיתוח האירופית של האיחוד האירופי. גרמניה ממלאת תפקיד גם בשיתוף הפעולה הצמוד של מדיניות האקלים של גרמניה עם מדינות אזור דרום האוקיינוס השקט, במיוחד במסגרת תוכניות אזוריות המנוהלות על ידי חברת Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit‏ (GIZ) ויוזמת האקלים הבינלאומית (ICI) של משרד הסביבה הפדרלית.
מאז 2011, המכון הארכאולוגי הגרמני, בשיתוף המוזיאון הלאומי של איי שלמה ומשרד התרבות והתיירות, מבצע חפירות כדי לחקור את ההתיישבות המוקדמת של איי שלמה. הם נועדו לשפוך אור על האופן שבו אכלסו בני האדם הפרהיסטוריים את אזור האוקיינוס השקט, שלא זכה עד כה לתשומת לב מחקרית.
שגרירות גרמניה בקנברה שבאוסטרליה תומכת לעיתים קרובות בפרויקטים בקנה מידה קטן באיי שלמה, בעיקר בתחומי החינוך והבריאות.
נציגויות דיפלומטיות

איי שלמה לא מיוצגת בגרמניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
גרמניה מיוצגת באיי שלמה באמצעות שגרירותה בקנברה, אוסטרליה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בהוניארה.
יחסי אנטיגואה וברבודה – ארצות הברית

| יחסי אנטיגואה וברבודה – ארצות הברית |
| --- | --- |
אנטיגואה וברבודה: ארצות הברית


אנטיגואה וברבודה: ארצות הברית
שטח (בקילומטר רבוע)
442.60: 9,833,517
אוכלוסייה
93,882: 345,891,750
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,033: 27,360,935
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,656: 79,103
משטר
מונרכיה חוקתית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אנטיגואה וברבודה–ארצות הברית הם היחסים הדו צדדיים בין אנטיגואה וברבודה וארצות הברית של אמריקה.
היסטוריה

היחסים בין אנטיגואה וברבודה וארצות הברית היו ידידותיים מאז עצמאות אנטיגואה וברבודה מבריטניה בשנת 1981.
ארצות הברית תמכה במאמץ של ממשלת אנטיגואה וברבודה להרחיב את בסיסה הכלכלי ולשפר את רמת החיים של אזרחיה. עם זאת, בעקבות חששות מהיעדר הרגולציה המתאימה בתחום השירותים הפיננסיים פרסמה ממשלת ארצות הברית אזהרה פיננסית בנוגע לאנטיגואה וברבודה בשנת 1999. האזהרה הוסרה בשנת 2001, אך ממשלת ארצות הברית ממשיכה לפקח על ממשלת אנטיגואה וברבודה בנוגע לרגולציה של שירותים פיננסיים.
ארצות הברית הייתה פעילה בתמיכה, סיוע ושיקום לאחר אסונות הוריקן, באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) לסיוע באסונות חוץ וחיל השלום. הסיוע האמריקני מופנה בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות כמו הבנק העולמי ובנק הפיתוח בקריביים (CDB), וכן באמצעות משרד USAID בברידג'טאון, ברבדוס.
אנטיגואה וברבודה שוכנת במיקום אסטרטגי, באיי ליווארד ליד נתיבי תובלה ימית החשובים לארצות הברית. במדינה קיימת נוכחות צבאית של ארצות הברית. מתקן תמיכה של חיל הים האמריקני, שהיה ממוקם באנטיגואה וברבודה, הועבר לממשלת אנטיגואה וברבודה בשנת 1995 ומפותח כעת כמתקן הכשרה אזורי של משמר החופים המקומי.
מיקומה של אנטיגואה וברבודה בסמוך לאיי הבתולה של ארצות הברית ופוארטו ריקו הופך אותה לנקודת מעבר אטרקטיבית לסוחרי סמים. כדי לטפל בבעיה זו, ארצות הברית ואנטיגואה וברבודה חתמו על שורה של הסכמים למאבק בסמים, כולל הסכם אכיפת החוק הימי (1995), שתוקן לאחר מכן לכלול אפשרות להורות על נחיתת כלי טיס שעוברים בשטח אנטיגואה וברבודה; אמנת הסגרה דו צדדית (1996); והסכם סיוע משפטי הדדי (1996). בנוסף, אנטיגואה וברבודה מקבלת סיוע למלחמה בסמים והטבות מפרויקטים אמריקאים.
בשנת 2005 ביקרו באנטיגואה וברבודה 239,804 תיירים, כאשר כמעט 28% מהמבקרים באנטיגואה וברבודה הגיעו מארצות הברית. ההערכה היא כי כ-4,500 אמריקאים מתגוררים במדינה.
מאז 2003 שתי המדינות מעורבות בסכסוך סחר שנידון במסגרת המנגנון ליישוב סכסוכים של ארגון הסחר העולמי. אנטיגואה וברבודה טענה במסגרת הסכסוך שארצות הברית מונעת פעילות של חברות הימורים באינטרנט באופן שנוגד את חוקי הארגון. ארגון הסחר פסק בנושא ושני הצדדים ערערו על הפסיקה ב-2005. הפסיקה בנוגע לערעור קבעה שעל ארצות הברית לשלם פיצויים של 21 מיליון דולר בשנה לאנטיגואה וברבודה, אך ארצות הברית סרבה לשלם. בשנת 2007 היו היחסים מתוחים כאשר אנטיגואה וברבודה דרשה סנקציות בשווי 3.4 מיליארד דולר שיוטלו על ארצות הברית בגין כישלונה לציית לפסק הדין בנושא הימורים של ארגון הסחר העולמי, וקבעו כי "בעוד אנו מבינים שזה צעד משמעותי מצד אנטיגואה וברבודה, אנו מרגישים שאין לנו ברירה בעניין". ב-2018 טענו נציגיה של אנטיגואה וברבודה שסך הפיצוי שאנטיגואה וברבודה זכאית לקבל עולה על רבע מהתוצר הלאומי של המדינה. לאור הפסיקה, אנטיגואה וברבודה יכולה לנקוט בסנקציות על סחר עם ארצות הברית, אך מומחים לסחר אמרו שהמקרה מעיד על בעיות באכיפת חוקי הארגון כאשר מדובר במדינות קטנות או חלקות כלכלית.
יעקב בסר

| --- | --- |

יעקב בסר, 1991
 לידה:  21 בספטמבר 1934 קאליש, רפובליקת פולין 
 פטירה:  23 בדצמבר 2006 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  מיכאל בסר 
 
יעקב בֶּסֶר (1934 - 23 בדצמבר 2006) היה משורר עברי, מנהיג תרבותי, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1934 בקאליש שבפולין. בשנת 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה ובסר ברח עם משפחתו לרוסיה מפני הצבא הגרמני. בשנת 1950, לאחר נדודים רבים עלתה המשפחה לישראל.
בשנת 1976 ייסד וערך את העיתון "פרוזה" עם המו"ל יוסי קריים, ושנה אחר כך פרש כדי לייסד את כתב העת הספרותי "עיתון 77" אותו ערך במשך 30 שנה. הנושאים העיקריים בשירתו היו ה"דו-שורש", כלומר שורשיו הכפולים של המשורר, כישראלי ועברי מצד אחד, וכילד יהודי שברח מפולין, נדד בברית המועצות וחווה את מלחמת העולם השנייה ומוראותיה, מצד שני. יעקב בסר הרבה לכתוב גם על משוררים יהודים נשכחים, שמשיריהם אף תרגם. גם נושאי האהבה נזכרים רבות בשיריו, וכן כתב לא מעט על יחסי יהודים וערבים בארץ.
בשנת 1993 נבחר ליו"ר אגודת הסופרים העבריים, ובשנת 1995, לאחר כהונה של שנתיים עזב את הארגון והקים ארגון חדש בשם איגוד כללי של סופרים בישראל. האיגוד הקים כתב עת ספרותי בשם "גג", ומוסדות נבחרים, והוא עורך מדי פעם כנסים, אסיפות, ומקיים ערבי קריאה.
בדצמבר 2006 נפטר ממחלת הסרטן בגיל 72. גיליון מיוחד של עיתון 77, מחודש ינואר 2007, הוקדש לזכרו. משוררים רבים הביאו בו משיריו, והוסיפו דברי זיכרון.
אחיו הצעיר הוא השחקן והבמאי גדליה בסר.
ספרי יעקב בסר > שירתו

חורף אלף תשע מאות ארבעים ו ..., פואמה, תל אביב, עקד, 1965.
עופרת שבירה, שירים, פוטומונטז’ים - גד אולמן, תל אביב, עקד, 1968.
שירים בהליכה הזאת, שירים, תל אביב, 1969.
משירי יעקב בסר, סדרה קטנה לשירה, עקד, תל אביב, 1970.
ברגעים של נסיגה בלתי נמנעת, XV שירים, תל אביב, 1971.
שדה סקולה, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1973.
בסבך השרשים, שירים, תל אביב, 1976.
דאגה, שירים, תל אביב, תשל"ו, 1976.
ממשות כפולה, שירים, תל אביב, 1977.
גם אם לא, שירים 1976–1978, תל אביב, 1979.
מאחורי ההריסות, מבחר שירים 1961–1981, תל אביב, 1982.
מישהו כבר מכסח בחצר, ציורים - רוני רכב, תל אביב, ספרית פועלים, 1986.
אגרופלב, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1990.
את פני אמי אני מזהה, שירים, גוונים, תל אביב, 1996.
בטנך הלחה, שירים, תל אביב, הקיבוץ המאוחד, 2001.
הנה, מנשבת רוח, שירים 1965–2006, גוונים, תל אביב, 2006.
מאחורי ההריסות - מבחר שירים 1961-1981, הוצאת ספרית פועלים, 1982.
ספרי יעקב בסר > תרגומיו

כאשר אני לבדי, שירים בפרוזה, א"ס טורגניב, מרוסית - יעקב בסר, ציורים - דן קדר, תל אביב, 1966.
גשמי אפריל, שירים ליריים, מאת ס’ מרשאק, תרגום - יעקב בסר, ציור - משה בן-שאול. תל אביב, 1968.
מכתב למארק שאגאל, יז'י פיצובסקי, תרגום י’ בסר, עיטורים - אורה להב-שאלתיאל, תל אביב, עקד, 1968.
שירים, מאת איליה ארנבורג, עברית יעקב בסר, עקד, תל אביב, 1968.
רגעירוח, שירים, לייזר אייכנראנד, מיידיש יעקב בסר, תל אביב, עקד, 1970.
שתיקת שלגים, שירים, מאת לייזר אייכנרנד, מיידיש יעקב בסר, ההדיר והוסיף סוף-דבר עזריאל אוכמני, ספרית פועלים, תל אביב, 1977.
גן אדם, מבחר שירים, מאת אריה שמרי, מיידיש - יעקב בסר, תל אביב, 1980.
וידויו של חוליגן, שירים ופואמות, מאת סרגי יסנין, מרוסית - יעקב בסר, עיטר - עודד פיינגרש, תל אביב, 1985.
שידוכים; מחזה בשתי מערכות (התרחשות בלתי אפשרית), מאת ניקולאי גוגול, מרוסית: יעקב בסר, ספרי עתון 77, 1987.
הרים מאפילים - סיפורים, מאת אניילה ישינסקי, תורגם מפולנית ביחד עם : בנימין טנא, וצבי ארד, הוצאת ספרית הפועלים, תשמ"ז, 1987.
בשערי האור, שירים, מאת חיים פלוטקין, מיידיש - יעקב בסר, תל אביב, 1989.
דנטה במוסקבה, מאת אפרים באוך, מרוסית - יעקב בסר, עריכה - גיורא לשם, תל אביב, 1997.
מה שנותר : זיק אחרון של תקוה, ש. פודלובסקי, מיידיש - יעקב בסר, השער והציורים - משה ברנשטיין, תל אביב, מורשת, 1998.
לחם נקמות, צבי כנר, מיידיש - יעקב בסר, עריכת תרגום - עידו בסוק, זמורה ביתן, תל אביב, 2000.
ספרי יעקב בסר > ספרים שערך

32 מכתבי אהבה, שירים, סיפורים, 2 קטעים דרמטיים, פסלים, עריכה - יעקב בסר, תל אביב, 1977.
סוכריות זכוכית, אברהם חמי (אילון), עורך - יעקב בסר, תל אביב, 1995.
כאישון העין, אורה עשהאל, עורך - יעקב בסר, תל אביב, 2000.
יעקב בסר פרסם במשך השנים גם מאמרים רבים, במוספי העיתונות היומית ובכתבי העת: ביקורות ספרים, הערכות של משוררים ועוד. בין השאר כתב על שירתם של אבות ישורון, ישראל אלירז, מאיר ויזלטיר, זלדה, עזרא זוסמן ואלכסנדר פן.
על שירתו של יעקב בסר וייחודה כתבו בין השאר פרופסור יאיר מזור, צבי עצמון, עדה ברקאי, יערה בן-דוד, פרופ' אורציון ברתנא ועמלה עינת.
לקריאה נוספת

ד"ר אברהם הגורני-גרין, לנושא השואה בשירתנו: עיון בשירי אורי צבי גרינברג, נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, דוד פוגל, אבא קובנר, דוד רוקח, איתמר יעוז-קסט, אבנר טריינין, יעקב בסר, רבקה מרים, הוצאת עקד, 1970.
יחסי סין–רואנדה

| יחסי סין–רואנדה |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין: רואנדה


סין: רואנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,596,967.75: 26,338
אוכלוסייה
1,418,507,662: 14,334,764
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,794,782: 14,098
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,545: 983
משטר
רפובליקה עממית: רפובליקה

יחסי סין–רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין סין לרואנדה. סין ורואנדה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בנובמבר 1971.