stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בארצות הברית
טבלת סיכום זכויות להט"ב בארצות הברית

טבלה זו נועדה לפשט את מצב זכויות הלהט"ב בארצות הברית לצורך השוואה מול מדינות אחרות שלגביהן קיים ערך בוויקיפדיה בנושא זכויות להט"ב. הסימן  מציין שהזכות קיימת, ואילו הסימן  מציין שהיא לא; הסימן / מציין שהזכויות משתנות ממדינה למדינה.
| הזכות | רמה פדרלית | רמת מדינה |
| --- | --- | --- |
קיום יחסי-מין של בני-זוג מאותו המין: 
שוויון של גיל ההסכמה בין הטרוסקסואלים לבין להט"בים: 
| חוקים נגד אפליה תעסוקתית על רקע נטייה מינית / זהות מגדרית |  | / |
| חוקים נגד אפליית להט"בים במסחר ובקבלת שירותים |  | / |
| חוקים נגד אפליה בתחומים אחרים |  | / |
חוקים נגד אפליית להט"בים בביטוחים רפואיים: 
| חוקים נגד ביריונות כלפי להט"בים במוסדות חינוך |  | / |
| חוקים נגד אפליית להט"בים במוסדות חינוך |  | / |
חוקים נגד אפליית להט"בים בבתי חולים: 
| פונדקאות של זוג גברים |  | / |
נישואים של בני-זוג מאותו המין: 
הכרה בזוגות מאותו המין: 
אימוץ ילדים חורגים על ידי בני-זוג מאותו המין: 
אימוץ משותף על ידי בני-זוג מאותו המין: 
| שירות צבאי של הומואים ולסביות גלויים |  | n/a |
| שירות צבאי של טרנסג'נדרים גלויים |  | n/a |
| הזכות לשינוי המגדר באופן חוקי |  | / |
| הכרה בזהויות מגדריות שאינן בינאריות (זכר/נקבה) |  | / |
הגנה על אינטרסקסים מפני ניתוחים חודרניים: 
| איסור על טיפולי המרה |  | / |
| גברים המקיימים יחסי מין עם גברים יכולים לתרום דם |  | n/a |
לקריאה נוספת

Box, L (2015). "It's Not Personal, It's Just Business: The Economic Impact of LGBT Legislation". Indiana Law Review. 48 (3): 995–1021. doi:10.18060/4806.0016.
Burack, Cynthia (2018). "Sexual Orientation and Gender Identity Human Rights Assistance in the Time of Trump". Politics and Gender. 14 (4): 561–580. doi:10.1017/s1743923x1800065x.
Carlson-Rainer, Elise. "Will Sexual Minority Rights Be Trumped? Assessing the Policy Sustainability of LGBTI Rights Diplomacy in American Foreign Policy." Diplomacy and Statecraft 30:1 (March 2019): 147-163. DOI: Will Sexual Minority Rights Be Trumped? Assessing the Policy Sustainability of LGBTI Rights Diplomacy in American Foreign Policy review of article
Dietrich, John W (2006). "The U.S. Human Rights Policy in the Post-Cold War Era". Political Science Quarterly. 121 (2): 269–94. doi:10.1002/j.1538-165x.2006.tb00572.x.
Lax, Jeffrey R.; Phillips, Justin H. (2009). "Gay Rights in the States: Public Opinion and Policy Responsiveness". The American Political Science Review. 103 (3): 367–86. doi:10.1017/s0003055409990050.
Robinson, John M. "The LGBT Movement Springs from the Stonewall Riots." State Magazine June 2011: 9. (retrieved October 12, 2016).
Robinson, John M. "Moving Forward in the Fight for LGBT Equality." State Magazine June 2013: 8. (retrieved October 12, 2016).
Tilcsik, András (2011). "Pride and Prejudice: Employment Discrimination against Openly Gay Men in the United States". American Journal of Sociology. 117 (2): 586–626. doi:10.1086/661653.
ראו גם

זכויות להט"ב באמריקה
פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס
אל תשאל, אל תספר
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי
פסק דין One, Inc. נגד אולסן
לקריאה נוספת

Bullough, Vern, "When Did the Gay Rights Movement Begin?", April 18, 2005. Retrieved December 30, 2005.
Bullough, Vern L. (ed.) Before Stonewall: Activists for Gay and Lesbian Rights in Historical Context. Harrington Park Press, 2002.
Gallagher, John & Chris Bull, Perfect Enemies: The Religious Right, the Gay Movement, and the Politics of the 1990s, 1996, Crown, 300 pp. Retrieved December 30, 2005.
Matzner, Andrew, "Stonewall Riots", glbtq: An Encyclopedia of Gay, Lesbian, Bisexual, Transgender, & Queer Culture, Claude J. Summers, ed. 2004. Retrieved December 30, 2005.
Percy, William A. & William Edward Glover, "Before Stonewall by Glover & Percy", November 5, 2005. Retrieved December 30, 2005.
הערות שוליים

מצעד גאווה שהתקיים בבוסטון, 8 ביוני 2007.
הגנות מפני אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית לפי מדינה:
  קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית (הן בשירות הציבורי והן במגזר הפרטי) ברמת המדינה, באמצעות חקיקה / פסיקה / תקנה, זאת בנוסף לחוק זכויות האזרח הפדרלי.
  קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית (הן בשירות הציבורי והן במגזר הפרטי) על בסיס חוק זכויות האזרח הפדרלי בלבד.
  קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית (הן בשירות הציבורי והן במגזר הפרטי) ברמת המדינה, באמצעות חקיקה / פסיקה / תקנה, זאת בנוסף לחוק זכויות האזרח הפדרלי; קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע זהות מגדרית (הן בשירות הציבורי והן במגזר הפרטי) על בסיס חוק זכויות האזרח הפדרלי בלבד.
  קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בשירות הציבורי אך ורק ברמת המדינה, באמצעות חקיקה / פסיקה / תקנה; קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במגזר הפרטי על בסיס חוק זכויות האזרח הפדרלי בלבד.
  קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית בשירות הציבורי אך ורק ברמת המדינה, באמצעות חקיקה / פסיקה / תקנה; קיימות הגנות מפני אפלייה בתעסוקה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במגזר הפרטי על בסיס חוק זכויות האזרח הפדרלי בלבד.
הגנות מפני אפליה בדיור על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית לפי מדינה, מעבר לתקנות פדרליות של משרד השיכון, אשר מחייבות את כל ספקי הדיור המקבלים מימון מהמשרד שלא להפלות על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית:
  קיים איסור על אפליה בדיור על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
  קיים איסור על אפליה בדיור על רקע נטייה מינית בלבד.
  לא קיים / לא ידוע שקיים איסור על אפליה בדיור על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
חוקים נגד פשעי שנאה (הן על רקע נטייה מינית והן על רקע זהות מגדרית) לפי מדינה:
  נטייה מינית וזהות מגדרית מוכרים בחוקי המדינה נגד פשעי שנאה.
  נטייה מינית מוכרת בחוקי המדינה נגד פשעי שנאה.
  נטייה מינית מוכרת למטרת איסוף מידע על פשעי שנאה.
  חוקי המדינה אינם כוללים נטייה מינית או זהות מגדרית.
דרישות החוק להתאמה מגדרית בתעודת הלידה לפי מדינה:
  אין דרישה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית.
  יש דרישה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית.
  המדינה אינה מאפשרת כלל שינוי המין בתעודה הלידה.
מדינות שבהן ניתן לסמן "X" במקום מגדר ברישיונות נהיגה:
  ניתן.
  ניתן יהיה, החל משנת 2024.
  ניתן יהיה, אך עדיין אין צפי מתי.
  לא ניתן.
סטודנטים מתנשקים מול מפגינים מהכנסייה הבפטיסטית וסטבורו באוברלין קולג', אוהיו.
בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד השר לביטחון פנים (מרחב המחיה של אסירים)

פסק הדין בג"ץ 14\1892 האגודה לזכויות האזרח נגד השר לביטחון פנים, שניתן ב-13 ביוני 2017, הוא פסק דין של בית המשפט העליון שהורה להגדיל מיידית את מרחב המחיה של כל אסיר ועצור ל-3 מטרים רבועים לפחות ול-4 מ"ר 18 חודשים לאחר מתן פסק הדין. פסק הדין הדגיש את חשיבותם העליונה של כבוד האדם וחירותו, אף שמדובר באסירים שנשללה מהם זכות החירות, ואף זכויות אחרות הנגזרות מזכות זו, אשר מופיעות גם הן בפקודת בתי הסוהר, יש לוודא כי אסירים ועצירים יוחזקו בתנאים הולמים שלא יהיה בהם כדי לפגוע בבריאותם ובכבודם, וכי שלילת החירות האישית וחופש התנועה של האסיר הכרוכה מעצם מאסרו לא תצדיק פגיעה נוספת ביתר זכויות האדם מעבר למידה הנדרשת העולה מכדי מאסרו.
צדדים

העתירה הוגשה על ידי האגודה לזכויות האזרח בישראל, המרכז האקדמי למשפט ועסקים ברמת גן, ורופאים לזכויות אדם נגד השר לביטחון פנים, נציב בתי הסוהר ושרת המשפטים.
טענות הצדדים > טענות העותרים

העותרים טענו ששטח המחיה המוקצה למרבית האסירים והעצורים בישראל בעת מתן העתירה, העומד על שטח בגודל 3.16 מטרים רבועים בממוצע לאסיר, כולל שירותים ומקלחת, פוגע בזכות לכבוד, לשלמות הגוף והנפש ולפרטיות, באופן שאינו מידתי, עד כדי ענישה אכזרית בלתי אנושית ומשפילה. לטענתם, האסיר נאלץ פעמים רבות לקיים את כל שגרת יומו במיטתו ואף לאכול בה, ללא יכולת כמעט להתהלך בתא וללא אפשרות למספר אסירים לעמוד בו זמנית בחלל הפנוי המצומצם בתא. כן נטען שהצפיפות יוצרת דוחק ומחנק בתאים, פוגעת בבריאותם של האסירים וגורמת לחיכוך מוגבר בין האסירים ולעליה במתח הנפשי שבו הם שרויים. לטענת העותרים, תנאים אלו פוגעים ביכולתו של האסיר להשתקם.
העותרים טענו שבעית הצפיפות מוכרת לרשויות זה שנים רבות, אך לא חל כמעט שינוי בשטח המחיה המוקצה לאסירים בשלושת העשורים עובר להגשת העתירה, וכי אין בידי הרשויות תוכנית אפקטיבית לפתרון בעיית הצפיפות, אפילו לא בטווח הרחוק. בעתירה שהוגשה ביקשו לפתור את בעיית הצפיפות בבתי הסוהר באמצעות גיבוש תוכנית למימוש שטח מחיה הולם לאסיר בטווח זמן סביר הדרושים על מנת להבטיח כי לכל אסיר יהיה שטח מחיה של 4 מ"ר לא כולל שירותים ומקלחת.
העותרים הפנו לסטנדרט המקובל במדינות המערב על פיו לכל אסיר יוקצו בין 6–12 מ"ר וכן לרף המינימלי אשר נקבע על ידי ועדת האו"ם נגד עינויים, העומד על 4 מ"ר ללא שטח השירותים והמקלחת.
העותרים הפנו לתקנות בתי הסוהר ותקנות המעצרים הקובעים כי במתקנים חדשים לא יוחזקו יותר משלושה אסירים בתא ובקשו להחיל כללים אלו על כלל האסירים והעצורים. בעת הגשת העתירה למעלה מ-85% מכלל האסירים הוחזקו בתאים של 4 אסירים ומעלה.
לאחר שנשמעו טענות המשיבים, ענו העותרים בתגובה: התנאים אינם הולמים את התקן אשר נקבע בתקנות, דהיינו שטח מחיה של 4.5 מ"ר לאסיר במתקני כליאה עתידיים שייבנו, וזה מייתר את הסעד הראשון שדורשת עתירתם, כלומר קביעת תקן לכלל האסירים והעצירים. לדבריהם, תקנת בתי הסוהר לתקנת המעצרים אינה רלוונטית לשאלת תנאי המחיה ההולמים לעצירים ואסירים, ומכאן הצורך לקבוע תקן ברור, כפי שהציעו בעתירתם, ולהחילו באופן מיידי.
טענות הצדדים > טענות המשיבים

בראשית העתירה סברו כי דין העתירה להדחות בהנמקה כי אין היא מקימה עילה להתערבות בג"ץ.
הסדר התקנות של שירות בתי הסוהר לפיהן יחול הסטנדרט על מתקני כליא חדשים וככל הניתן על תכנון ושיפוצם של מתקנים קיימים מבטא את האיזון אשר קבע המחוקק המשנה בין הצורך להגדלת שטח התא הממוצע לאסיר, לבין השקעות המשאבים הנדרשים לשם כך והם פועלים מכוח הדין.
בעניין הבטחה מידית של שטח מחיה בהיקף של 4 מ"ר ללא שירותים ומקלחת: המשיבים טענו כי אין עילה משפטית להעתק למבוקש. וכי היענות לתקן המתבקש תביא לשינוי סדרי עדיפויות של תקציבי הממשלה המעוגנים בחוק התקציב, וזוהי סוגיה שהמחוקק נדרש אליה.
המשיבים אמרו כי העתירה נחלקת לשני ראשים. הראש הראשון הוא "זמן סביר", "שטח מחיה הולם", בעוד ראשה השני של העתירה מבקש לקבוע תקן ברור באופן מידי. בנוסף המשיבים לא ניסחו סעדים ברמה שמשקפת טענה משפטית, ונטען כי משלא הוצגו טעמים לביטול התקנות הרלוונטיות מחמת אי חוקיותן אין מקום להעתק למבוקש. הם הוסיפו כי זכויותיהם של האסירים אינן מוחלטות, אלא יחסיות, ומכאן הצורך לאזן את הקנייתן אל מול שיקולים נוגדים כגון תקציב, רמות ביטחון של מתקן כליאה ועוד.
יש לנקוט משנה זהירות בהשוואה שמבקשים העותרים לערוך בין מדיניות הכליאה בישראל לבין מדיניות כליאה אשר נעשית במדינות אחרות. על דרך הכלל, המשפט המשווה הוא לכל היותר מקור השראה, ונתון למרחב תמרון חוקתי פרטיקולרי של המחוקק, הנובע מהסדרים נורמטיביים שייחודיים לישראל. דבר זה נכון בפרט במקום בו נדונה שאלת חוקיותו של סדר חקיקתי ספציפי ובמיוחד שעה שעוסקים בסעד אשר ההיעתרות לו כמותה כחקיקה שיפוטית.
הכרעת בית המשפט

המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, השופט אליקים רובינשטיין, בהסכמת השופטים חנן מלצר ואורי שהם, פסק כי יש ליישם את הצעת העותרים, ומשמעה להרחיב את שטח המחיה המינימלי לאסיר או עצור בישראל ל-4 מ"ר לא כולל שירותים ומקלחת (או 4.5 מ"ר, כולל שירותים ומקלחת). על פי פסק הדין, על המדינה לעשות את הנדרש לכך שתוך 9 חודשים מיום מתן פסק הדין יעמוד שטח מחייתו של כל אסיר ועצור על 3 מ״ר לפחות, ללא שטח השירותים והמקלחת. תוך 18 חודשים החל מיום פסק הדין יעמוד שטח מחייתו של כל אסיר ועצור על 4.5 מ״ר, לרבות שטח השירותים והמקלחת, או 4 מ"ר בלעדיהם, לפחות.
המשימה שהטיל בג"ץ לפתחה של המדינה לא הייתה קלה, וחייבה ריווח שטח המחיה לכ-40% מכלל האסירים שהיו כלואים באותה התקופה (כ-6,300 אסירים מתוך 19,000). לכל הנוגעים בדבר היה ברור, ובית המשפט העליון אף אמר זאת מפורשות, כי לצד פתרונות הכוללים בינוי והקמת מסגרות כליאה חדשות, מחייבת מסגרת הזמנים שנקבעה בהחלטה גם לפעול לצמצום מספר הכלואים בישראל.
הכרעת בית המשפט > הנמקת בית המשפט

המשנה לנשיאה רובנשטיין קבע כי יש להפוך את הצו על תנאי לצו מוחלט ונימק כי חוק המעצרים נחקק ברוחו של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו ואף ציין את סעיף 21(ב)(1) לחוק, שעל-פיו, לא יינתן צו למאסר עד תום ההלכים אלא אם ניתן להשיג את מטרת המעצר בדרך של שחרור ושחרור על תנאי שפגיעתם בחירותו של הנאשם תהינה פחותה ובכך יתפנה מקום נוסף בבית בכלא. אסירים אשר הורשעו בפלילים ישהו בבית הסוהר מפני שנועד לתכלית ראויה ואין מנוס ממאסר אך ניתן יהיה להעביר אסירים מסוימים למאסר בית ובכך לרווח את בתי הסוהר תוך שיקום האסיר. השופט א' שהם הוסיף, לאחר היקשים רבים מהמשפט העברי אשר אינו מזכיר מאסר בפועל, ופירוש חכמים כי מאסר גם הוא יעשה בתנאים שאינם מבזים את האדם ופוגעים בכבודו, דווקא במדינת ישראל האמונה על זכויות הפרט וערכי השוויון וכבוד האדם באשר הוא איננה יכולה להשׂתרך מאחור בלי לתת מענה הולם לסוגיה. לכן הסכים השופט שהם עם המשנה לנשיאה רובינשטיין. השופט חנן מלצר ערך דיון נרחב במשפט העברי ובהיקש ואמר כי אסיר שנשללת חירותו כדי להענישו ולהרחיקו מהחברה למאסר, יש יסודות ותכליות נוספים של הרתעה ושל מתן הזדמנות לשיקום האסיר. לגבי עצורים עומדת לטובתם חזקת חפות וכל העילות שמפורטות בסדר דין פלילי. גריעת החירות אין משמעותה לפגיעה בחייו, בגופו, בבריאותו או בכבודו של האסיר או העצור. אלה הם אינטרסים בסיסיים של אדם באשר הוא אדם, והם מובטחים ומוגנים כזכויות יסוד מכוח חוק כבוד האדם וחירותו, ואף מעוגנים בסעיפים (2, 4, 11) ופגיעה בסעיפים אלו תתאפשר רק כאשר היא עומדת בתנאי פסקת ההגבלה. ומכאן נקודת המוצא כי אסיר אינו משיל מעליו בשער בית הסוהר את זכויותיו מעבר לחופש התנועה וההגבלות הנובעות מעצם כליאתו. האסיר זכאי למרחב מחיה משלו בתוך התא המאסר או המעצר. לדאבונו של השופט מלצר, הכלל בדבר השטח המוצע לאסיר אינו נשמר ברב בתי הכליאה ובתי המעצר, והעתירה הזו הוגשה כדי להביא לשינוי המצב. תשובת המשיבים לצו על תנאי לא הצליחה להרים את הנטל שהועבר עליהם על מנת להצדיק את המשכיות הצפיפות אשר חורגים מכללים בסיסיים ולכן הסעד שהציעו חבריו השופטים אכן מתחייב. הצו המוחלט שמחליטים השופטים עליו דומה לפסיקת משפט משווה ומעגן ותואם את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
בעקבות פסק הדין

בג"ץ זה זכה לסיקור נרחב בתקשורת בעקבות פסיקתו של השופט רובינשטיין טרם פרישתו. לכאורה מדובר בעתירה טכנית. עם זאת, נכון יותר לראות את ההחלטה של השופט רובינשטיין כחוליה נוספת בשינוי תפיסתי מרתק שמתרחש בשנים האחרונות בקשר למדיניות הכליאה בישראל: אם באמצעות הפחתת השימוש במעצרים ואם בצמצום עונשי המאסר ויצירת חלופות מאסר. ואכן, פסק הדין שימש זרז לקידום המלצות הוועדה הציבורית לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים שפורסמו בשנת 2015. בשנה שחלפה ממתן ההחלטה, פעלה הממשלה להעביר שלושה חוקים שלכל אחד מהם פוטנציאל להפחית את מספר האסירים בישראל: הארכת משך הזמן לעבודות שירות לתשעה חודשים, יצירת מנגנון פשוט יותר לבחינת התאמת אסירים לשחרור על תנאי ממאסר המיועד לאסירים שנשפטו לתקופה של עד שנת מאסר, והארכת תקופות השחרור המנהלי הקבועות בפקודת בתי הסוהר, אשר יישומה הוביל לצמצום מספר האסירים בכ-900.
בחודש מאי 2019, לאחר דחיות שניתנו על ידי בית המשפט ובאמצעות פעולות לעיל, הצליחה המדינה לעמוד בפעימה הראשונה שקבע בית המשפט, להרחבת שטח המחיה לשלושה מ"ר לפחות לכל אסיר. יישום מלא של החלטת בית המשפט, אשר בהחלטה המקורית היה אמור להתבצע עד לחודש דצמבר 2018, נדחה מספר פעמים וב-14 בפברואר 2021 והורה בית המשפט העליון כי הוא יוארך עד סוף שנת 2022. בית המשפט הדגיש בהחלטתו כי ככל שהמדינה לא תצליח לעמוד ביעדי הבינוי עד לתאריך נדחה זה, יהיה עליה להיערך מבעוד מועד להשלמת הפעימה השנייה באמצעים אחרים.
עתירות העוסקות בזכויות האסיר בארץ מוגשות לבית המשפט על ידי ארגונים לזכויות אדם והן מעידות על חשיבותה לחברה כולה לנהוג באסירים בכפוף לנורמות של זכויות אדם בעלות מוסר. "האסיר פשע, ועל כך נענש כדין. חירותו נשללה ממנו. אך צלם האדם לא נלקח ממנו. חומות הכלא מפרידות בין האסיר לחופש, חומות הכלא אסור להן להפריד בין האסיר לכבודו כאדם".
ראו גם

ענישה
חופש התנועה
צפיפות אוכלוסייה
הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים
לקריאה נוספת

בנימין אקצין, פסק דין ביאלר ומערכת המשפט בישראל, הפרקליט י', תשי"ד, עמ' 113
אשר מעוז, מקומו של המשפט העברי במדינת ישראל, הפרקליט מ', תשנ"א–תשנ"ג, עמ' 53
אורן גזל-אייל, פגיעה בזכויות יסוד "בחוק" או "לפי החוק", משפט וממשל ד', תשנ"ז–תשנ"ח, עמ' 381
עבריינות ואכיפת חוק: מהו שטח המחיה המינימלי שמדינה מחויבת להקצות לאסיר?
הערות שוליים

↑  סעיף 11 לפקודת שירות בתי סוהר
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה ו' לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  הצפיפות בבתי הכלא בישראל – פצצה מתקתקת, באתר רופאים לזכויות אדם, ‏17 במרץ 2014
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה ח' לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  תקנת מעצרים 3 (ה) (2) ותקנה 2 (ז) לשירות בתי הסוהר
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה ט' לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה כ"ב לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה י"ז לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה י"ח לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה י"ט לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה כ' לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  בג"ץ 14\1892, פסקה כ"א לפסק דינו של השופט רובינשטיין
↑  עוזב בפתיחת דלת – על פסיקת בג"ץ בעניין שטח המחייה / חגית לרנאו, באתר ICON-S-IL Blog, ‏2017-07-19
↑  החובה לצמצם את הצפיפות בבתי הסוהר מוטלת על בתי המשפט, הפרקליטות והתביעה המשטרתית / אורן גזל-אייל, באתר ICON-S-IL Blog, ‏2017-06-27
↑  אורן גזל-אייל והילה איזנברג, האינטרס הציבורי בצמצום מאסרים - על חובות התביעה בעקבות דוח ועדת דורנר, https://www.gov.il/he/Departments/publications/reports/roots_2015
↑  חוק העונשין (תיקון מס' 133 – הוראת שעה), התשע"ח–2018, ס"ח 886.
↑  חוק שחרור על תנאי ממאסר (תיקון מס' 17 – הוראת שעה), התשע"ח–2018, ס"ח 888
↑  חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 54 והוראת שעה), התשע"ט–2018, ס"ח 2755.
↑  taldahan0, הצפיפות בבתי הסוהר והמעצר בישראל, באתר ACRI - hebrew, ‏2021-02-14
↑  התדיינויות האגודה – פסקי דין עקרוניים, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל, ‏מאי 2015
↑  אהרון פרנקו, דבר הנציב (גרסה מאורכבת), באתר שירות בתי הסוהר, ‏10 בינואר 2014
בארטלי קראם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 סקרמנטו, ארצות הברית 
 התאבד:  1959 (בגיל 59 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת כהונה:  1933–1959 (כ־26 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1933–1959 (כ־26 שנים) 
 תחומי מחקר:  דין, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
בארטלי קראם (באנגלית: Bartley Cavanaugh Crum; ‏1900 - 9 בדצמבר 1959), היה עורך דין אמריקאי, חבר ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, ידיד הציונות ומדינת ישראל. הגן על עשרה ידוענים מאנשי תעשיית הקולנוע האמריקאית מהוליווד שהואשמו על ידי ועדת החקירה של הסנטור ג'וזף מקארתי בפעילות קומוניסטית "אנטי אמריקאית".
ראשית דרכו

ברטלי קאוואנו קראם נולד בשנת 1900 בארצות הברית כבן להורים אירים קתולים. היה עורך דין ופעיל פוליטי. בשנות השלושים שימש כעורך דין של תאגידים גדולים בקליפורניה, שמשרדו בסן פרנסיסקו. עם לקוחותיו נמנה תאגיד העיתונות של ויליאם רנדולף הרסט.
קראם היה פרקליט צמרת ואיש החברה הגבוהה. הוא נהג להתלבש בהידור ובביתו נהג לארח ידוענים ואנשי שם כסנטור היהודי יעקב יעבץ, שחקנית הקולנוע ג'ואן קרופורד ומנהלי תאגידים גדולים.
קראם היה איש סודם של לקוחו, איל העיתונות, הרסט ושל המדינאי הרפובליקאי ונדל וילקי וכן התוודע להארי טרומן.
את פעילותו הפוליטית החל כתומך המפלגה הרפובליקנית, ובבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 1940, שבהן עמד לבחירה זו הפעם השלישית הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, תמך קראם במתמודד הרפובליקני ונדל וילקי.
במרוצת הזמן נטה לעבר המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1944, כאשר עמד הנשיא רוזוולט לבחירה בפעם הרביעית, ייסד קראם גוף בשם "רפובליקנים למען רוזוולט", למרות שעד אז היה יועצו ואיש סודו של ונדל וילקי. מאז ואילך תמך בכל מערכות הבחירות לנשיאות במועמד הדמוקרטי.
פעילות פרו-ציונית בארצות הברית

בשובו לארצות הברית, לאחר סיום תפקידו בוועדת החקירה, התמסר קראם לפעילות למען הציונות ולמען הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. לקראת תחילת שנת 1948 נתמנה ליושב ראש של "המועצה הלאומית של אמריקאים למען ההגנה" (National Council of Americans for the Hagana). במסיבת העיתונאים הראשונה שלו כיושב ראש הוועדה, שנערכה בניו יורק ב-3 בינואר 1948, קרא להטיל אמברגו על כוחות השואפים לטרפד את החלטת החלוקה, ולהקמת כוח של מתנדבים שיפעל במסגרת האו"ם בשיתוף פעולה עם "ההגנה" לשם מימוש החלטת האו"ם. כאויבי החלטת האו"ם מנה קראם את משרד החוץ הבריטי ובמיוחד איש המשרד הרולד בילי, שהיה עוין את הציונות, את היישוב ואת הוועד הערבי העליון.
כשעה לאחר חצות ב-15 במאי 1948, בלילה שלאחר הכרזת העצמאות, הודיע נשיא ארצות הברית הארי טרומן על הכרת ממשלו דה פקטו במדינת ישראל. לאחר ההכרה עלו בעיתונות שמות אחדים של אישים המיועדים לשמש כנציג הדיפלומטי הראשון של ארצות הברית במדינה החדשה. בין השמות שהועלו נזכר שמו של בארטלי קראם כמתאים לתפקיד, אך האיש שנתמנה היה הפרופסור ג'יימס מקדונלד.
בוועידה השנתית ה-51 של "ארגון ציוני אמריקה" (Zionist Organisation of America) שנערכה בפיטסבורג ב-7 ביולי 1948, נשא קראם דברים, לצדם של נואמים נוספים כאבא אבן, השגריר מקדונלד והנרי מורגנטאו. נאומו היה מלא אהדה והזדהות עם מדינת ישראל. הוא שיבח את אלו שייצגו את העניין היהודי בפני האו"ם וניבא כי "מחצית המאה השנייה של הפעילות הציונית תשא פירות כמו המחצית הראשונה". לדבריו, חלומו של הרצל "חייב להתגשם למען למעלה ממאתיים אלף העקורים במחנות שבאירופה ולמען היהודים החיים במדינות ערב".
"ניו יורק סטאר"

בשנות הארבעים, החל מ-18 ביוני 1940 ועד ל-22 ביוני 1948, הופיע בעיר ניו יורק עיתון חדשני בשם PM, שם שהוא המונח באנגלית למחצית השנייה של היממה. השם נבחר משום שההופעה היומית של העיתון הייתה בשעות אחר הצהריים. העיתון היווה משקל שכנגד לעיתונים השמרניים של ניו יורק ונקט בעמדות ליברליות. בין היתר היה העיתון אנטי-פשיסטי ותמך בנשיא רוזוולט.
העיתון הופיע ללא מודעות פרסומת, התגאה כי מקור הכנסתו הבלעדי הוא קוראיו, הצהיר על עצמו כבלתי מפלגתי, חופשי ולא מצונזר. בין הכותבים בעיתון היו עיתונאים מן השמאל וסופרים ידועים כארנסט המינגוויי. בימי מלחמת העולם השנייה, בטרם כניסת ארצות הברית למלחמה, התנגד העיתון לבדלנות, קרא לתמוך במאבקה של בריטניה וראה את המלחמה בגרמניה הנאצית כבלתי נמנעת.
למרות חדשנותו, רמתו ותחקיריו הפך העיתון לאחר שמונה שנות הופעה לבלתי רווחי. ב-1 במאי 1948 נמכר העיתון לבארטלי קראם, אשר שינה את שמו ל"ניו יורק סטאר" (New York Star). גיליונו הראשון של העיתון הופיע ב-23 ביוני 1948. גם בבעלותו החדשה לא הצליח העיתון להיחלץ ממצוקתו הכלכלית וחדל להופיע ב-28 בינואר 1949. בין לבין יצא קראם לשליחות עיתונאית מטעם העיתון למדינת ישראל, שאך זה נולדה, כדי לכתוב עליה סדרת מאמרים לעיתון.