stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארגון הפשע סלונובסקאיה
היסטוריית הקמה

ארגון הפשע סלונובסקאיה הופיעה בריאזאן בשנת 1991. שמה הראשוני היה "פרזנת" (על שם מקום המפגש של הארגון במסעדת "פרזנת"). מנהיגיה היו נהג לשעבר של סגן תובע העיר ריאזאן ניקולאי איבנוביץ' מקסימוב, שכונה מקס ונהג המונית ויאצ'סלב יבגנביץ' ארמולוב, יליד 1962, שכונה "סלון" (פיל). לכבוד האחרון קיבל הארגון לאחר מכן את שמו הסופי. לאחר שצברו ניסיון בסחיטה, ארגון הפשע החדש החל לעסוק בעניינים חמורים. כאשר החלה תקופת "בום המכוניות" שנקראה ברוסיה, השודדים החלו לעסוק בהונאה נגד קונים ומוכרי מכוניות, וכתוצאה מכך הם נשארו ללא כסף וללא מכוניות. עם זאת, הארגון נעצר עד מהרה. מקסימוב נטל על עצמו את האשמה בהונאה והורשע על תנאי, אך בפעולותיו של ארמולוב בית המשפט לא מצא עבירה.
תחילת העבודה הפעילה

בראשית שנות התשעים, מושאי הפעילות העיקריים עבור השודדים היו משתפי פעולה, אנשי עסקים, שאטלים, מהם סחטו כסף. רווחים פליליים מסוג זה נקראו "סחיטה". ההנהגה של מרבית החברות הריאזניות באותן שנים הפרה באופן שיטתי את החקיקה הכלכלית של רוסיה, ולכן יזמים העדיפו לשלם לשודדים מאשר לפנות למשטרה.
"סלוני" היו בין הראשונים שעסקו בסחיטה בריאזאן. במקביל, הם סחטו כסף אפילו מחברות ללא כוונת רווח, ויתרה מכך - חברות לא רווחיות. כל חבר חדש בארגון הפלילי המאורגן, כמבחן להתאמה מקצועית, היה צריך למצוא נקודה חדשה שאפשר יהיה לסחוט.
לבסוף, ההכנסה שקיבלו יזמים קטנים לא הספיקה עוד לשודדים. הם התעניינו יותר בענף הייצור. הניסיונות הראשונים נעשו לקחת מפעלים גדולים תחת שליטה פלילית. לשם כך, נעשה שימוש מיומן בכספים שהתקבלו בסחיטה, שוד והונאה.
הערות שוליים

↑  https://lenta.ru/articles/2018/01/13/opg/
↑  https://www.kommersant.ru/doc/2352092
ברונו בטלהיים

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 באוגוסט 1903 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  13 במרץ 1990 (בגיל 86) סילבר ספרינג, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פסיכולוג, פסיכיאטר 
 מקום קבורה:  Skylawn Memorial Park 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט רייניגר, קארל ביהלר 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו (נובמבר 1939) 
 תלמידי דוקטורט:  בנג'מין דרייק רייט 
 פרסים והוקרה:  מדליית גתה (1983)  פרס הספר הלאומי (1977)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1990)  National Book Critics Circle Award in Criticism 
 
ברונו בטלהיים (בגרמנית: Bruno Bettelheim‏; 28 באוגוסט 1903 – 13 במרץ 1990) היה פסיכואנליטיקאי ופסיכולוג ילדים יהודי-אמריקאי. רעיונותיו אודות הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד, ואודות ילדים עם הפרעה רגשית, שאת חלקם פיתח בהתבסס על התנסויותיו במחנות הריכוז, הקנו לו מוניטין בינלאומיים.
קורות חייו > אוסטריה

בטלהיים נולד בווינה למשפחה יהודית מתבוללת מהמעמד הבינוני. כבר בגיל 14 גילה עניין בפסיכואנליזה, והתקרב לחוגיו של זיגמונד פרויד. למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטת וינה. לאחר מות אביו נטש לזמן מה את לימודיו, וניהל את מנסרת המשפחה במשך שבע שנים. במהלך תקופה זו נישא לג'ינה, אשתו הראשונה, והשניים טיפלו בילדה אוטיסטית בביתם בווינה. בטלהיים סיים את לימודיו בשנת 1938; עבודת הגמר שלו נכתבה אודות עמנואל קאנט ("הבעיה של יופי טבעי ואסתטיקה מודרנית").
באפריל אותה שנה, לאחר האנשלוס, נשלח בטלהיים למחנה הריכוז דכאו, ומאוחר יותר למחנה הריכוז בוכנוואלד. בבוכנוואלד התיידד עם ארנסט פדרן, בנו של הפסיכואנליטיקאי הווינאי המפורסם פול פדרן, וכאסטרטגיית הישרדות פיתחו השניים את יסודות ה"פסיכולוגיה של הטרור", כפי שכינו אותה. לאחר כעשרה חודשים במחנה הריכוז הוא שוחרר במהלך חנינה כללית שהוכרזה לכבוד יום הולדתו של היטלר, ו"אופשר" לו להגר לארצות הברית - ככל הנראה הודות למאמצי תומכיו האמריקאיים (לטענתו הייתה זו אלינור רוזוולט).
תוארו האקדמי נשלל ממנו על ידי הנאצים, וחודש בשנת 2004 על ידי אוניברסיטת וינה.
ביקורת

זמן קצר לאחר מותו של בטלהיים התעוררה מחלוקת סביב כמה מהתאוריות המוקדמות שלו על אוטיזם כנובעת מקרירות אימהית, ואף סביב אישיותו, ובתוך חודשים הוא איבד מהמוניטין לו זכה בחייו. עם מבקריו החריפים נמנה העורך לשעבר של כתב העת The Nation, ריצ'רד פולק, שאחיו מת לאחר שהיה בטיפול של בטלהיים. לפי פולק, בטלהיים טען בפניו שאחיו התאבד והטיל את האשמה על האם, תוך שהוא תוקף אותה כ"אם יהודיה". על רקע זה חיבר פולק ביוגרפיה על בטלהיים, שבה הוא מטיל ספק ביושרו. המגזין "ניוזוויק" אף פרסם בעקבותיו מאמר תחת הכותרת "בנו ברוטאלהיים?", אך היו גם שראו בביוגרפיה כנקמה על רקע אישי.
הביקורת האשימה את בטלהיים בגנבות ספרותיות, בבדייה של חלק גדול מהנתונים הביוגרפיים שסיפק על עצמו, בזיוף תוצאות עבודתו המדעית בבית הספר האורטוגני, ובהכאת ילדים מטופלים, בכללם ילדים עם אוטיזם. אחדים ממטופליו לשעבר העידו שהתעמר בהם והטיל לעיתים ענישה גופנית באופן ספונטני ומסיבות לא מובנות. מאידך העידו מטופלים אחרים עד כמה סייע להם. ביוגרפיה אחרת על בטלהיים, מאת הפסינינה סאטון, הציעה פרשנות שונה וסלחנית על חלק מהממצאים.
בתרבות

בשנת 1974 שודרה בטלוויזיה הצרפתית סדרת טלוויזיה בת ארבעה חלקים בהשתתפותו של בטלהיים ובבימויו של דניאל קרלין, "Portrait de Bruno Bettelheim" (דיוקן של ברונו בטלהיים).
בהזמנת וודי אלן השתתף בטלהיים בדמותו בסרט "זליג" (1983).
בשנת 1986 הוקרן ב-BBC Horizon סרט תיעודי על בטלהיים.
לפחות שני מטופלים לשעבר כתבו על חוויותיהם בבית הספר האורטוגני, אחד ברומן והשני בממוארים. הרומן של טום ליונס "The Pelican" הופיע בשנת 1983, וסטיבן אליוט הוציא את ספר הזיכרונות שלו, "Not the Thing I Was: Thirteen Years at Bruno Bettelheim's Orthogenics School", בשנת 2003.
בספרו 'בית העירייה הישן' (הוצאת מטר, 2012) מציג הסופר רוברט רוטנברג בקצרה ובביקורת עוינת את השפעת התיאוריה של בטלהיים על אוטיזם וקרירות אמהית מנקודת מבטה של אחת מגיבורות העלילה (עמ'321–322).
בספרה של יעל נאמן "היה לך טוב או היה לך רע" הסופרת כותבת על בטלהיים כי שהה 6 שבועות בקיבוץ רמת יוחנן, שוחח עם ילדי הקיבוץ ותצפת עליהם. חלק ממסקנותיו היה שהם סובלים מרדידות רגשית ומקשיים בבוחן המציאות. את המסקנות ביסס בין היתר על תשובותיו של בן 16 שענה על השאלה "מה תרצה להיות כשתגדל?" -טייס קרב ומדען גרעין. הנער היה קובי ריכטר לימים טייס קרב שהקים חברת הייטק רפואית.
מחיבוריו

הופיעו בתרגום לעברית:
קסמן של אגדות, ותרומתן להתפתחותו הנפשית של הילד, עברית - נורית שלייפמן. תל אביב: רשפים, תש"ם, 1980.
החינוך המוסרי, חמש מסות מאת ג’יימס מ. גוסטאפסון [ואחרים], עברית - צבי ארד. תל אביב: ספרית פועלים, 1980.
הורה מתקבל על הדעת: ספר על גידול ילדים, עברית - נורית לוינסון. תל אביב: עם עובד, תשס"ד 2004, תשנ"ג 1993.
באנגלית:
1943: Individual and Mass Behavior in Extreme Situations, Journal of Abnormal and Social Psychology, 38: 417-452.
1947: The dynamism of anti-Semitism in Gentile and Jew, The Journal of Abnormal and Social Psychology
1950: Love Is Not Enough: The Treatment of Emotionally Disturbed Children, Free Press, Glencoe, Ill.
1954: Symbolic Wounds; Puberty Rites and the Envious Male, Free Press, Glencoe, Ill.
1955: Truants From Life; The Rehabilitation of Emotionally Disturbed Children, Free Press, Glencoe, Ill.
1959: "Joey: A 'Mechanical Boy'", Scientific American, 200, March 1959: 117-126. (About a boy who believes himself to be a robot.)
1960 The Informed Heart: Autonomy in a Mass Age, The Free Press, Glencoe, Ill.
1962 Dialogues with Mothers, The Free Press, Glencoe, Ill.
1967 The Empty Fortress: Infantile Autism and the Birth of the Self, The Free Press, New York
1969 The Children of the Dream, Macmillan, London & New York (About the raising of children in a kibbutz environment.)
1974 A Home for the Heart, Knopf, New York. (About Bettelheim's Orthogenic School at the University of Chicago for schizophrenic and autistic children.)
1976 The Uses of Enchantment: The Meaning and Importance of Fairy Tales, Knopf, New York. ISBN 0394497716
1979 Surviving and Other Essays, Knopf, New York (Includes the essay "The Ignored Lesson of Anne Frank".)
1982 On Learning to Read: The Child's Fascination with Meaning (with Karen Zelan), Knopf, New York
1982 Freud and Man's Soul, Knopf, 1983, ISBN 0394524810
1987 A Good Enough Parent: A Book on Child-Rearing, Knopf, New York
1990 Freud's Vienna and Other Essays, Knopf, New York
1994 Bettelheim, Bruno & Ekstein, Rudolf: Grenzgänge zwischen den Kulturen. Das letzte Gespräch zwischen Bruno Bettelheim und Rudolf Ekstein. In: Kaufhold, Roland (ed.) (1994): Annäherung an Bruno Bettelheim. Mainz (Grünewald): 49–60.
לקריאה נוספת

מרית בן ישראל, ילדים, היזהרו מברונו בטלהיים!
Nina Sutton, Bettelheim: A Life and a Legacy (New York, 1996)
Richard Pollak, The Creation of Dr. B.: A Biography of Bruno Bettelheim (New York, 1997)
Theron Raines,Rising to the Light: A Portrait of Bruno Bettelheim (New York, 2002).
הערות שוליים

1 2 3 4  Finn, M. In the Case of Bruno Bettelheim, First Things 74, 44–48 (1997)
1 2  Severson, Katherine DeMaria; Aune, James Arnt; Jodlowski, Denise (2007). "Bruno Bettelheim, Autism, and the Rhetoric of Scientific Authority".  In Osteen, Mark (ed.). Autism and Representation. Routledge research in cultural and media studies. Routledge. pp. 65–77. ISBN 9780415956444. נבדק ב-28 באוגוסט 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Feinstein, Adam. "'Refrigerator mother' tosh must go into cold storage". autismconnect. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2007-07-29..
↑  Bruno Bettelheim, "The Ignored Lesson of Anne Frank", Surviving and Other Essays (New York: Knopf, 1979), pp. 246-257
↑  "The New Republic", 15 June 1963
↑  The New Republic, 20 July 1963
↑  The Eichmann Polemics: Hannah Arendt and Her Critics by Michael Ezra. London, 2007. Bookreview in Democratiya.
↑  The Children of the Dream, Macmillan, London & New York, 1969
↑  Osgood, Nancy J. (ביולי 1992). "Suicide in later life". Lexington Books (פורסם ב-1992): 4. ISBN 9780669212143. נבדק ב-29 ינו' 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Biography As Revenge
↑  באתר גוגל וידאו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258775005171  PLWABN: 9810648436605606  BNE: XX845105  BnF: cb11891854x (data)  CANTIC: a10893817  CiNii: DA00343324  GND: 118510398  ICCU: CFIV007255  ISNI: 0000 0001 0915 0839  LCCN: n79112337  LNB: 000013343  MGP: 156020  NDL: 00433204  NKC: jn20000600845  NLG: 189502  NLK: KAC200308152  NTA: 069574103  SELIBR: 206165  SNAC: w68w3v6f  SUDOC: 027839672  VIAF: 73850092   WorldCat (עם VIAF): 73850092
הזוג המוזר

| --- | --- |

ארט קרני (מימין) ווולטר מתאו בהפקה המקורית של המחזה מ-1965
 בימוי:  מייק ניקולס
 כתיבה:  ניל סיימון
 מקום ההתרחשות:  ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 סוגה:  קומדיה
 הצגת בכורה:  10 במרץ 1965
 שפה:  אנגלית
הזוג המוזר (באנגלית: The Odd Couple) הוא מחזה קומי מאת המחזאי היהודי-אמריקאי ניל סיימון. המחזה מתאר שני גברים גרושים שונים באופיים הנאלצים לחלוק דירה משותפת. המחזה החל להציג בברודוויי במרץ 1965 עם וולטר מתאו וארט קרני בתפקידים הראשיים ובבימויו של מייק ניקולס. המחזה זכה בארבעה פרסי טוני באותה שנה ומאז הופק פעמים רבות, עובד לקולנוע ולטלוויזיה וכן לגרסה נשית. המחזה הופק גם על ידי תיאטרות בישראל.
עלילת המחזה

פליקס אונגר, כתב חדשות נוירוטי בעל נטייה אובססיבית לסדר וניקיון, מסולק מביתו על ידי אשתו ועובר להתגורר עם חברו, כתב הספורט אוסקר מדיסון בדירתו בניו יורק. אוסקר הוא בעל נטייה לבזבזנות ולהימורים והוא רשלן ביחס לתחזוקת ביתו. אופיים השונה של שני הגברים מוביל לחיכוכים בלתי פוסקים ביניהם.
הפקת המחזה

לאחר תקופת ההרצה במספר ערים, הצגת הבכורה של המחזה בברודוויי עלתה במרץ 1965 בתיאטרון פלימות'. מייק ניקולס ביים בעוד ארט קרני גילם את פליקס ווולטר מתאו גילם את אוסקר. בקיץ 1966 עבר המחזה להציג בתיאטרון יוג'ין אוניל שם הציג עד יולי 1967 וירד לאחר 964 הצגות. בנובמבר 1965 הוחלף מתאו על ידי ג'ק קלוגמן, שאחר כך הוחלף על ידי פט הינגל. קרני הוחלף על ידי אדי ברקן שאחר כך הוחלף על ידי פול דולי. ניל סיימון, מייק ניקולס ווולטר מתאו זכו בהתאמה בפרס הטוני למחזאי, הבמאי והשחקן הטובים ביותר לשנת 1965. כמו כן זכה המחזה בפרס הטוני עבור עיצוב התפאורה וכן היה מועמד לפרס המחזה הטוב ביותר.
הפקה מחודשת של המחזה עלתה בברודוויי בתיאטרון ברוקס אטקינסון באוקטובר 2005 עם מת'יו ברודריק בתפקיד פליקס וניית'ן ליין בתפקיד אוסקר ובבימיו של ג'ו מנטלו. המחזה ירד ביוני 2006 לאחר 249 הצגות.
גרסה נשית

ביוני 1985 עלתה בברודוויי גרסה נשית של המחזה. בעיבוד זה שינה סיימון את שמות הדמויות הראשיות לאוליב מדיסון ופלורנס אונגר. ריטה מורנו גילמה את אוליב וסאלי סטרתרס גילמה את פלורנס. ג'ין סאקס ביים את המחזה שירד בפברואר 1986 לאחר 295 הצגות.
עיבוד לקולנוע ולטלוויזיה

סרט המבוסס על המחזה הופק ב-1968 עם ג'ק למון בתפקיד פליקס ווולטר מתאו בתפקיד אוסקר ובבימיו של ג'ין סאקס. למון ומתאו שבו לתפקידם בסרט המשך שיצא לאקרנים ב-1998.
סדרת טלוויזיה המבוססת על המחזה הוקרנה ברשת ABC בשנים 1970–1975 עם טוני רנדל בתפקיד פליקס וג'ק קלוגמן בתפקיד אוסקר. הסדרה זיכתה את קלוגמן פעמיים בפרס אמי ופעם אחת בפרס גלובוס הזהב, בעוד רנדל זכה פעם אחת בפרס אמי. רנדל וקלוגמן שבו לתפקידם בסרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה אשר שודר ב-1993 על ידי רשת CBS.
ב-1975 עלתה ברשת ABC סדרה מצוירת בשם The Oddball Couple בה חתול וכלב היו הזוג המוזר.
בשנים 3–1982 שודרה ברשת ABC סדרה בשם The New Odd Couple. רון גלאס גילם את פליקס ודמונד וילסון גילם את אוסקר.
בשנים 2015–2017 הוקרנה ברשת CBS גרסה מחודשת של הסדרה כסיטקום בשם "הזוג המוזר", ומת'יו פרי גילם את אוסקר.
הפקות בישראל

המחזה הופק לראשונה בישראל ב-1967 בתיאטרון בימות בבימיו של ראובן מורגן. בומבה צור, דן בן אמוץ ונסים אלוני עיבדו את המחזה לגרסה ישראלית המתרחשת בתל אביב. צור וגדעון זינגר שיחקו את התפקידים הראשיים ולצדם הופיעו יעל אביב, עפרה פוקס, ליאו יונג ויצחק שאולי.
ב-1991 הועלתה הגרסה הנשית של המחזה בתיאטרון בית ליסין עם תיקי דיין ויונה אליאן בתפקידים הראשיים.
ב-1999 הועלה המחזה בתיאטרון בית ליסין בתרגומו של שמוליק לוי ובבימיו של לסלי לאוטון עם ששון גבאי ונתן דטנר בתפקידים הראשיים. עוד השתתפו בהצגה שרון שחל, גיל וסרמן, דרור טפליצקי ונסים זוהר. שמוליק לוי זכה בפרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה בעוד ששון גבאי זכה בפרס שחקן השנה לשנת 1999.
ב-2008 הועלתה ההצגה בתיאטרון הבימה בתרגומו של שמוליק לוי ובבימיו של משה נאור. אלי יצפאן גילם את פליקס ויעקב כהן גילם את אוסקר. לצדם השתתפו רוברט הניג, שמחה ברבירו, שמעון כהן, דרור טפליצקי, שמוליק כהן, סיגלית פוקס ויפית אסולין. המחזה ירד לאחר 303 הצגות. במקביל להפקה זו, עלתה הפקה של המחזה בערבית בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימיו של יגאל עזרתי.
ב-2011 הועלתה הגרסה הנשית של המחזה בבית-צבי בתרגומו של דן אלמגור ובבימויה של שרית הררי. אנה צ'רנוב-צנחני ודור אוחיון גילמו את התפקידים הראשיים.
ב-2015 הועלתה ההצגה בתיאטרון יידישפיל עם טוביה צפיר ואנדריי קשקר בתפקידים הראשיים ובבימיו של יצחק שאולי.
ב-2017 הועלתה הגרסה הנשית של המחזה בתיאטרון בית ליסין בבימויו של רוני פינקוביץ' עם מגי אזרזר וטלי אורן בתפקידים הראשיים. שלומי מושקוביץ עיבד מחדש את המחזה לעברית. עוד השתתפו בהצגה יותם קושניר, ניר שטראוס, נעמה אמית, לירון בן ששון ולורין מוסרי.
ב-2022 העלה תיאטרון נתניה גרסה נשית של המחזה בבימויה של רוני נוימן פדלון.
הערות שוליים

1 2  The Odd Couple, IBDB
↑  The Odd Couple, IBDB
↑  נילי פרידלנדר, בומבה צור וגדעון זינגר "הזוג המוזר", מעריב 22 באוגוסט, 1967, עמ' 10
↑  יעקב בר-און, ‏אני הילדה מיפו: יונה אליאן לוקחת את הבמה בידיה, באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2016
↑  הזוג המוזר, באתר הבמה
↑  טבלת הזוכים מכל השנים, באתר פרס התיאטרון הישראלי (ארכיון)
↑  הזוג המוזר, באתר ארכיון הבימה
↑  יונתן אסתרקין, השיבוץ המוזר של התיאטרון הערבי-עברי, באתר nrg
↑  חיים נוי, ביקורת: הזוג המוזר - הגרסה הנשית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 במרץ 2011
↑  רותי קדוש, טוביה צפיר ואנדריי קשקר מוזרים אבל סימפטיים, באתר nrg
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, הזוג המוזר – הגרסה הנשית: קסם שקשה לעמוד בפניו, באתר הארץ, 21 בפברואר 2017
↑  אורלי בר, תאטרון נתניה סחף את הקהל עם ההצגה "הזוג המוזר – הגרסא הנשית", באתר נתניה Online, ‏29 במאי, 2022
מת'יו פרי גילם את אוסקר בגרסה המחודשת של הסדרה ששודרה ב-ABC בשנים 2015-2017
תמאם סלאם

תמאם סאיב סלאם (בערבית: تمام صائب سلام; נולד ב-13 במאי 1945) הוא פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון בשנים 2014–2016, ושימש נשיאה בפועל של המדינה בין מאי 2014 לאוקטובר 2016, בהיעדר נשיא. בעבר כיהן כשר התרבות בממשלת לבנון.
באפריל 2013 הוטלה על סלאם מלאכת הרכבת ממשלת לבנון. אף על פי שהיה לאחד מהפוליטיקאים הסונים המקורבים למחנה הפרו-סורי במדינה, הפך סלאם מקורב יותר למחנה ה-14 במרץ, התומך בעצמאות לבנון ומתנגד להשפעה הסורית בה. עם זאת שמר על יחסיו הטובים עם מחנה ה-8 במרץ, המזוהה עם סוריה, וב-15 בפברואר 2014 הקים ממשלת אחדות בראשותו.
ביוגרפיה

סלאם נולד ב-1945 בביירות, למשפחה סונית עשירה ובעלת השפעה פוליטית רבה. הוא בנו הבכור והילד השלישי של סאיב סלאם, שכיהן בעבר פעמים חוזרות כראש ממשלת לבנון, ולו שני אחים יותר קטנים ושתי אחיות יותר גדולות. סבו, עלי סלאם עלי, כיהן בתפקידים ציבוריים בכירים בתקופת השלטון העות'מאני והצרפתי במדינה, בין השאר כניצג של ביירוט בפרלמנט העות'אמני וכראש עיריית ביירות.
תמאם סלאם למד בתיכון הפרטי ברומאנה, השייך לעדת הקווייקרים ואחר כך באוניברסיטה הפרטית הארמנית "הייגזיאן" בביירות.
מחזיק בתואר בכלכלה וניהול מלימודים נוספים באנגליה. בתחילת דרכו, לאחר סיום לימודיו, עבד כאיש עסקים. בנוסף עסק בפעילות בארגון צדקה.
סלאם היה מועמד בבחירות לפרלמנט הלבנוני ב-1992, אך משך את מועמדותו כמחאה על השפעתה של סוריה בלבנון. ב-1996 נבחר לראשונה לפרלמנט, כחלק מרשימתו של רפיק אל-חרירי. בהמשך הגיעה לסיומה שותפותו עם חרירי, ובבחירות שנערכו בשנת 2000 איבד את מקומו בפרלמנט.
ב-11 ביולי 2008 מונה סלאם לשר התרבות בממשלתו של פואד סניורה, ובבחירות שנערכו ב-2009 נבחר לפרלמנט.
בעקבות התפטרותו של ראש ממשלת לבנון, נג'יב מיקאתי, ב-23 במרץ 2013, עלה שמו של סלאם כמועמד המוסכם על הגושים השונים בפרלמנט הלבנוני להחליפו בתפקיד. ב-6 באפריל 2013 הוטלה עליו מלאכת הרכבת הממשלה, בתמיכתם של 124 מתוך 128 חברי הפרלמנט. ב-15 בפברואר 2014 הציג את ממשלתו החדשה, ממשלת אחדות המונה 24 שרים.
בנוסף לתפקידו, שימש סלאם כנשיאה בפועל של לבנון החל מ-25 במאי 2014, עקב סיום תקופת כהונתו של הנשיא הקודם, מישל סלימאן, ולאחר שלא הושגה הסכמה על בחירתו של נשיא חדש.
סלאם נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  רועי קייס, נשיא לבנון הטיל על תמאם סלאם להקים ממשלה, באתר ynet, 6 באפריל 2013
↑  ג'קי חורי, ממשלת אחדות הוקמה בלבנון בתום שנה של מגעים בין העדות, באתר הארץ, 15 בפברואר 2014
| נשיאי לבנון |
| --- | --- | --- |
| לבנון הגדולה (מנדט צרפתי) | שארל דבאס • אנטואן פריבאט-אובארד • חביב פאשא אלסעד • אמיל אדה • פייר ג'ורג' ארלאבוס • אלפרד ג'ורג' א-נקאש • איוב ת'אבת • פייטרו טראד • בשארה אל-ח'ורי • אמיל אדה |   |
| לבנון (העצמאית) | בשארה אל-ח'ורי • פואד שהאב • כמיל שמעון • פואד שהאב • שארל חילו • סולימאן פרנג'יה • אליאס סרכיס • בשיר ג'ומאייל • אמין ג'ומאייל • רנה מעווד • אליאס הראווי • אמיל לחוד • מישאל סולימאן • תמאם סלאם (בפועל) • מישל עאון • ג'וזף עאון |   |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נג'יב מיקאתי | ראש ממשלת לבנון   15 בפברואר 2014 - 18 בדצמבר 2016 | הבא: סעד אל-חרירי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מישל סלימאן | נשיא לבנון   25 במאי 2014 - 31 באוקטובר 2016 | הבא: מישל עאון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1155860438  VIAF: 1913152381757401950005   WorldCat (עם VIAF): 1913152381757401950005
ריי קוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1932 (בן 92) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Raymond George Alfred Cooney 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר אליין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  נשוי במנוסה 
 צאצאים:  מייקל קוני 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 
ריימונד ג'ורג' אלפרד קוני (באנגלית: Raymond George Alfred Cooney; נולד ב-30 במאי 1932) ידוע בשם ריי קוני הוא מחזאי ושחקן אנגלי. המחזה המצליח ביותר שלו, "Run for Your Wife", רץ תשע שנים על בימות הווסט אנד בלונדון. 17 ממחזותיו הוצגו בווסט אנד.
ביוגרפיה

קוני החל לשחק ב-1946 והופיע בשנות החמישים והשישים במחזות שביים בריאן ריקס מסוגת "פארסות וייטהול" (Whitehall farces). בתקופה זו כתב את המחזה הראשון שלו "One For The Pot".
ב-1961 כתב יחד עם טוני הילטון תסריט לסרט "What a Carve Up!" על פי קומדיה באותו שם. יחד עם בנו מייקל הוא כתב פארסה בשם "טום, דיק והארי".
ב-1983 ייסד את "תיאטרון הקומדיה" והיה למנהלו האומנותי. ביתה של הלהקה היה בתיאטרון שאפטסבורי בלונדון. בתקופת כהונתו הועלו על במת התיאטרון יותר מעשרים מחזות בהם "פיגמליון בכיכובם של פיטר או'טול וג'ון ת'או, "Loot", ואת "Run for Your Wife" ("בעל בריבוע" או "פרפר ברשת" או "נשוי במנוסה"). במקביל לתיאטרון פעלה הלהקה גם בתחום הרדיו הקולנוע והטלוויזיה.
קוני הופיע גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה, כולל בעיבוד קולנועי של הקומדיה "לא עכשיו יקירתי" (Not Now, Darling) שכתב ב-1973 בשיתוף עם ג'ון צ'פמן.
ב-2005 הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית OBE, כהכרה בתרומתו לתיאטרון.
ב-2012 הפיק וביים את הסרט "Run for Your Wife" המבוסס על המחזה שלו.
בנו מייקל קוני הוא תסריטאי ומחזאי (בין סרטיו: זהות).
מחזות פרי עטו שהועלו בעברית

חלון בלהות, תיאטרון הבימה, בימוי: לזלי לוטון, תרגום : דן אלמגור, 1992.
זה רץ במשפחה, תיאטרון יובל, 1992.
Run for Your Wife
פרפר ברשת, קופרודוקציה של בית ליסין ותיאטרון באר שבע, בימוי: לזלי לוטון, תרגום: אהוד מנור, 2002.
בעל בריבוע, תיאטרון יובל 1983, ובית ליסין 1998. נוסח עברי:דן אלמגור ; בית צבי 2013
נשוי במנוסה, תיאטרון הקאמרי, בימוי: אלון אופיר, תרגום: דורי פרנס, 2015.
Funny Money
כסף קל, תיאטרון באר שבע.
כסף קל, בית צבי, בימוי: סלבה מלצב, תרגום: דורי פרנס, 2009.
כסף עובר ושווא, תיאטרון הקאמרי, בימוי: לזלי לוטון, תרגום: דורי פרנס, 2009.
Out of Order
טובים השניים, תיאטרון הקאמרי, בימוי: לזלי לוטון, תרגום: דניאל לפין, 2002.
טובים השניים, בימוי: רוני מנדלסון, הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, בימוי: רוני מנדלסון, תרגום: דניאל לפין, 2008.
בן בהפתעה, הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, בימוי: רוני מנדלסון, תרגום: אלי ביז'אווי, 2007.
תקלה קלה, תיאטרון בית ליסין, בימוי: לזלי לוטון, תרגום:דורי פרנס, 2009.
בייבי בייבי, הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, בימוי: רוני מנדלסון, תרגום: עינת ברנובסקי, 2010.
מחזותיו

Who Were You With Last Night? (1962)
Chase me, Comrade (1964)
Charlie Girl (1965)
One for the Pot (1966)
Stand by Your Bedouin (1966)
My Giddy Aunt (1967)
Move Over Mrs. Markham (1969)
Why Not Stay for Breakfast? (1970)
Come Back to My Place (1973)
Not Now, Darling (1973)
There Goes the Bride (1974)
Fire Angel (1977)
Two into One (1981)
Her Royal Highness (co-written with Royce Ryton) (1981)
Run for Your Wife (1983) ("בעל בריבוע" או "פרפר ברשת" או "נשוי במנוסה")
Wife Begins at Forty (1985)
It Runs in the Family (1987)
Out of Order (1991) (טובים השניים)
Funny Money (1994)
Caught in the Net (2001)
Tom, Dick and Harry (2003)
Time's Up (2005)
הערות שוליים

↑  ריי קוני באתר "הבמה"
↑  פרפר ברשת, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2002
↑  שבח פרידלר, בורקס - כל מה שמתרומם - "בעל בריבוע", מאת ריי קוני, תרגום: דן אלמגור, במאי: ליאונרד שך, בהפקת תיאטרון יובל, כל העיר, 11 בנובמבר 1983
↑  מיכאל הנדלזלץ, "נשוי במנוסה": אאאררררגגגגאאאאההה!!!!, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2015
↑  ביקורת - מיכאל הנדלזלץ, כסף עובר לשווא: הקאמרי מחפש (ומוצא) כסף קל, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2009
 הסבר על ביקורת - מיכאל הנדלזלץ, כסף עובר ושווא: צחוק הקהל אינו מדד לאיכות ההצגה, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, מספיק אחד, באתר הארץ, 3 במאי 2002
↑  מיכאל הנדלזלץ, תקלה קלה: בידור לא חשוב, באתר הארץ, 6 ביולי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325282605171  PLWABN: 9810555334205606  BNE: XX1518411  BnF: cb127667399 (data)  GND: 107844400  ISNI: 0000 0000 7825 1716  LCCN: n50032087  NKC: ola2003191745  NTA: 071598162  SNAC: w62805xc  SUDOC: 055796591  VIAF: 84991058   WorldCat (עם VIAF): 84991058
עדי אברהמי

| --- | --- |
עדי אברהמי
עדי אברהמי
 לידה:  3 באפריל 1990 (בת 34) תל אביב-יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 עיסוק:  זמרת, שחקנית
 שפה מועדפת:  עברית 
 adi-avrahami.com
 פרופיל ב-IMDb
 
עדי אברהמי (נולדה ב-3 באפריל 1990) היא זמרת ושחקנית ישראלית.