stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה הריכוז בורגו סן דלמאצו
היסטוריית המחנה > התקופה הגרמנית

המחנה הוקם ב-18 בספטמבר 1943, עשרה ימים לאחר כניעת איטליה לבעלות הברית, בשטח קסרקטין לשעבר של חיילי האלפיני של הצבא המלכותי האיטלקי, סמוך לתחנת הרכבת בבורגו. עד לכניעת איטליה חיו יהודים איטלקים ופליטים יהודים ממדינות אחרות באירופה בביטחון יחסי באיטליה ובאזורים שבדרום צרפת שהיו תחת שליטתה. לאחר הכניעה, השתלטו כוחות גרמניים על האזור ודרשו מכל אזרחי המדינות הזרות להתייצב בפני שלטונות הכיבוש. בעזרת תושבים מקומיים הצליחו פליטים רבים להימלט, אך 349 מהם (201 גברים ו-148 נשים) נלכדו או התייצבו ונכלאו במחנה. רבים מהם נתפסו על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה בעת שניסו לחצות את הגבול מצרפת לאיטליה דרך ונטימיליה. .
תנאי המחיה במחנה היו פחות חמורים בהשוואה למחנות אחרים, והייתה בו אפשרות לקבלת טיפול רפואי בבתי החולים בבורגו ובעיר קונאו הסמוכה למקרים קשים יותר. למרות מספר בריחות מוצלחות, תנאי המחנה לא הידרדרו משמעותית. ב-9 בנובמבר 1943 שוחררו מרבית היהודים בעלי האזרחות האיטלקית מסיבות לא ידועות.
ב-21 בנובמבר הועברו 328 היהודים הלא-איטלקים שנותרו במחנה, בהוראת הגסטפו בניס, לתחנת הרכבת הסמוכה, הועמסו על קרונות משא ונשלחו למחנות פוסולי שבאיטליה או דראנסי שבצרפת. בין המגורשים היו 41 אסירים שהיו מאושפזים בבית החולים בבורגו. אסירים שהיו מאושפזים בקונאו ניצלו, לאחר שהוסתרו על ידי צוות בית החולים.
חלק מהניצולים קיבלו סיוע מדון ריימונדו ויאלה, כומר קתולי מקומי, שסיפק להם מזון, מחסה, ולימים אף סייע להם להימלט לשווייץ. על פועלו הוכר ויאלה כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם באוגוסט 2000.
בבשלושה משלוחים – ב-7 בדצמבר, 17 בדצמבר וב-27 בינואר – הועברו האסירים ממחנות פוסולי ודרנסי לאושוויץ. מעריכים כי לא יותר מ-12 מתוך האסירים שהוחזקו בבורגו סן דלמאצו שרדו את השואה. בעקבות גירושם של האסירים ב-21 בנובמבר, נסגר המחנה זמנית.
היסטוריית המחנה > התקופה האיטלקית

לאחר סגירתו תחת שליטה גרמנית, עבר המחנה לידי משטרת קונאו. בהוראת הגרמנים המשיכו הרשויות המקומיות לעצור פליטים יהודים בסביבה. 26 עצורים נוספים, רובם נשים, הוחזקו במחנה ונשלחו ב-13 בינואר 1944 למחנה פוסולי, ומשם גורשו ב-22 בפברואר 1944 – רובם לאושוויץ. לאחר גירושם, נסגר המחנה לצמיתות, אך מעצרים והוצאות להורג של יהודים נמשכו באזור עד לסוף המלחמה.
יהודים שנתפסו לאחר סגירת המחנה הוחזקו לרוב בבית הכלא בטורינו עד שנשלחו לפוסולי ומשם למחנות ההשמדה. שישה פליטים יהודים שנתפסו במרץ ובאפריל 1945 הוצאו להורג סמוך לקונאו ב-25 באפריל 1945, זמן קצר לפני שחרור האזור בידי הפרטיזנים.
קורבנות

מתוך כ-375 האסירים שהוחזקו בבורגו, רק מעטים שרדו את השואה. רובם נשלחו לאושוויץ, שם נרצחו, ומקצתם הועברו לבוכנוואלד, שם נרצחו גם כן. בין האסירים היו 209 גברים ו-166 נשים. האסירים היו פליטים ממדינות שונות, בהם 119 יהודים מפולין, וכן פליטים מצרפת, ברית המועצות, גרמניה, אוסטריה, רומניה, הונגריה, קרואטיה ויוון. המחנה החזיק אסירים מכל הגילים – 78 היו מתחת לגיל 21, הצעיר שבהם תינוק בן פחות משנה, ו-76 היו בני למעלה מ-70. ההערכה היא שרק בין 12 ל-18 מתוך אסירי המחנה שרדו את השואה – פחות מחמישה אחוזים.
לאחר השואה

כיום לא נותרו שרידים ממחנה הריכוז בבורגו סן דלמאצו, אך הוקמו שני לוחות זיכרון לזכר האירועים שהתרחשו במקום.
בשנת 2006 הוקם אנדרטה בתחנת הרכבת בבורגו סן דלמאצו להנצחת קורבנות הגירושים. האנדרטה כוללת את שמותיהם, גילם וארצות מוצאם של הקורבנות, לצד שמותיהם של הניצולים המעטים. קרונות משא הדומים לאלה ששימשו לגירוש נשמרים בקרבת מקום כאמצעי חינוכי וזיכרון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Borgo San Dalmazzo". ANED – National Association of Italian political deportees from Nazi concentration camps. אורכב מ-המקור ב-28 באוגוסט 2018. נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  "Borgo San Dalmazzo" (בגרמנית). Gedenkorte Europa 1939–1945. נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Der Ort des Terrors: Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager Bd. 9: Arbeitserziehungslager, Durchgangslager, Ghettos, Polizeihaftlager, Sonderlager, Zigeunerlager, Zwangsarbeitslager (בגרמנית). Wolfgang Benz, Barbara Distel. 2009. ISBN 9783406572388. נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף • מחנה הריכוז בלכהמר |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו • בורגו סן דלמאצו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • מונופול • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513526605171  LCCN: n00020624  VIAF: 159410040   WorldCat (עם VIAF): 159410040 
אנדרטה בתחנת הרכבת בבורגו סן דלמאצו להנצחת קורבנות הגירושים
אי-נראות

הדגמה של מצב בו עצם עשוי להיות בלתי נראה, על ידי שימוש במראות
אי-נראות היא המצב בו נמצא גוף שלא ניתן לראותו, או שמתבוננים מסוימים לא יכולים לראותו. לרוב משמש המונח בספרות הפנטזיה והמדע הבדיוני, כאשר גופים מסוימים הופכים בלתי נראים באמצעות קסם או אמצעי טכנולוגיה. עם זאת, מושג זה קיים גם בפיזיקה, בפסיכולוגיה של התפיסה ובפסיכולוגיה של האישיות.
הצורה הטבעית ביותר של אי-נראות (בדיונית ומציאותית) היא בחפצים שלא מחזירים או בולעים אור, כלומר – מאפשרים לו לעבור דרכם. בטבע, מוכר המצב הזה כשקיפות, ומאפיין חומרים שונים, אך החומרים השקופים המוכרים אינם שקופים במאת האחוזים.
הנראות תלויה גם בעיניו של המתבונן ובחפצים בהם נעשה שימוש. לכן עצמים מסוימים עשויים להיות בלתי נראים בעיניהם של חיות או בני אדם מסוימים, אך לא בעיני אחרים. לעיתים מתייחסים אל תכונת האי-נראות כאל מעין צורה מתקדמת של הסוואה, משום שגם בה העצם כנטמע חזותית בשטח.
טכנולוגיה

ניתן להיעזר בטכנולוגיה על מנת להפוך עצמים ממשיים לבלתי נראים:
באמצעות הצגת תמונות בזמן אמת על גבי מסך נלבש, אפשר ליצור אפקט הדומה לאי-נראות. סוג זה של היעלמות ידוע כהסוואה אקטיבית.
טכנולוגיית החמקנות מטרתה הפיכת עצמים לבלתי נראים מול מכ"ם, אך כל הטכנולוגיות שנחשפו רשמית עד היום יכולות רק להקטין או לטשטש את קליטת העצם.
במספר סיפורי מדע בדיוני מופיעה מערכת היפותטית שמשמשת להפיכת עצמים לבלתי נראים. ב-19 באוקטובר 2006 קבוצה של מדענים מארצות הברית ובריטניה הכריזה על ניסיון יצירת מערכת כזו במציאות, אך הטכנולוגיה עדיין בפיתוח.
היעדרות באמנות

הצייר סלברטורה גאראו שמביע התנגדות לאומנות NFT והשפעתה על הסביבה, פיתח את הקונספט של "מחשבת ההיעדרויות". גישה זו שואפת לשחזר את החשיבות של ערכי קרבה חברתית, אינטגרציה ויצירתיות, שהיום לעיתים קרובות מוצפים בדיגיטל. סלברטורה גאראו טוען שהאמנות זקוקה לחללי ריקות, פרטיות והרהור כדי להיוולד מחדש בצורה אותנטית. בשנת 2021, נוצרה סדרת יצירות בלתי נראות של סלברטורה גאראו, אשר עוררו עניין עולמי ומציעות התבוננויות מעמיקות על היסטוריה של האמנות.
סלברטורה גאראו הפך את החתימה האישית שלו ליצירת אמנות, והניח למכירה פומבית דף A4 שחתם עליו בעצמו. במהלך מכירה פומבית של Art-Rite במילאנו בשנת 2021, נמכר דף נייר חתום של סלברטורה גאראו בשם Davanti a te (2021) במחיר של 27,120 יורו, בתוספת עמלות המכירה.
אי-נראות ביצירות בדיוניות

ביצירות בדיוניות, נעשה לעיתים שימוש בקסם על מנת להפוך דמויות וחפצים לבלתי נראים. למשל:
באמצעות לבישת או ענידת חפצים קסומים: טבעת, גלימות, קמעות וכדומה.
בעקבות שתיית שיקוי, מה שמבטיח לרוב אי-נראות זמנית בלבד.
לאחר הטלת לחש או כישוף.
מספר יצורים מיתיים מסוגלים להפוך בלתי נראים ונראים לפי רצונם, למשל הלפרקון בכמה גרסאות, וכן מספר דרקונים סיניים שמתכווצים עד שעין האדם לא מסוגלת להבחין בהם.
בחלק מהיצירות אי-נראות קסומה תלויה בהשפעה פסיכולוגית: הדמות נראית בצורה נורמלית לכל מי שמבחין בה, אבל הקסם מסיח את דעתם של כל הצופים הפוטנציאליים. צורה כזו של היעלמות נפגמת לפעמים בהשפעת מראות או חפצים משקפים אחרים.
בעיה מסוימת עולה בחלק מהמקרים של אי-נראות – האם בגדי הדמות הבלתי נראית וחפציה נראים גם בעיני האחרים? ברוב המקרים, גם החפצים והביגוד נעלמים כאשר הדמות נעלמת, אבל יש דוגמאות בהן הם נשארים, ואז יש צורך להסירם כדי לקבל את אפקט ההיעלמות המלא.
אמונה

בעבר, האדם ייחס אי-נראות לעצמים מיתיים, דתיים ועל טבעיים, כדי להסביר את העובדה שלא ניתן לראות אותם. בימי הביניים, למשל, זרעי השרכאים נחשבו בלתי נראים משום שלצמחים מהמחלקה הזו אין זרע – ואפילו רווחה האמונה שבכוחם להעניק אי-נראות. באסטרונומיה של אותה תקופה, השמש, הירח והכוכבים הוחזקו בספירה בלתי נראית, והיו יצורים, גובלינים למשל, שנחשבו בלתי נראים או בעלי יכולת להפוך בלתי נראים.
גם כיום, מספר רב של ישויות ותופעות שקיומן מוטל בספק (רוחות רפאים, שדים, צ'י ועוד) מתוארים כבלתי נראים. כך גם בדתות השונות – אלים, אלות ומלאכים נחשבים בלתי נראים, לפחות בחלק מהזמן. האדס מהמיתולוגיה היוונית, למשל, מחזיק ברשותו קסדה מכושפת שהופכת את חובשיה לבלתי נראים.
ראייה בזמן אי-נראות

לפי חוקי הפיזיקה, אדם בלתי נראה לגמרי יהפוך בהכרח לעיוור, בלי כל קשר לדרך בה השיג את התכונה. על מנת לראות, הרשתית מוכרחה לקלוט אור. כל עוד האדם בלתי נראה, הוא לא קולט או משקף אור.
לחלופין, הרבה מאוד יצירות מציגות את האי-נראות כתוצר של קסם. משום שקסם ועל טבעיות שוברים תדיר את חוקי הפיזיקה, ניתן לתאר בהן מצב בו האדם יוכל לראות את סביבתו בעודו בלתי נראה. אי-נראות מופיעה בהרבה יצירות של מדע בדיוני ופנטזיה, שאליהן יש לגשת עם מידה רבה של השעיית הספק בכל מקרה.
בקולנוע

הפיכתם של עצמים בלתי נראים לנראים ולהפך, וכן אינטראקציה בין עצמים בלתי נראים והעולם הנראה דורשת התערבות של אפקטים מיוחדים, במיוחד במקרים בהם אנשים בלתי נראים לבושים בבגדים נראים. בסדרות טלוויזיה וסרטים ישנים נעשה שימוש בבובות וחבלים על מנת להמחיש את נוכחותה של דמות בלתי נראית, יחד עם סצנות מסוימות בהן חוברו שתי תמונות כדי למחוק פרטים מסוימים. מאוחר יותר, עם כניסת ה-CGI והשימוש במסכים ירוקים, נוצר מבחר רחב יותר של אפקטים – למשל, טיפות גשם שנוחתות על הדמות הראשית בסרט "מרדף שקוף" (Memoirs of an Invisible Man) משנת 1992.
יצירות המשלבות אי-נראות

להלן דוגמאות מהספרות ומהקולנוע ליצירות בהן משולב יסוד האי-נראות:
יצירות המשלבות אי-נראות > ספרות

ספרי שר הטבעות, ג'.ר.ר. טולקין
הרואה ואינו נראה, ה.ג'. ולס
הבלש הבלתי נראה, ג'סטין ריצ'רדס
לדהות, רוברט קורמיאר
ספרי הארי פוטר, ג'יי קיי רולינג
דנידין הרואה ואינו נראה, שרגא גפני
מארוול קומיקס – האישה הבלתי-נראית, ויז'ן, הברדס, אונסלוט ועוד
DC קומיקס – הצייד ממאדים, אלן סקוט, דדמן, הספקטר ועוד
יצירות המשלבות אי-נראות > קולנוע

הרואה ואינו נראה (1933)
האיש הבלתי נראה חוזר (1940)
Invisible Agent (סוכן בלתי נראה) (1942)
Abbott And Costello Meet The Invisible Man ‏(1951)
The Amazing Transparent Man ‏(1960)
חברי הדרקון אליוט (1977)
The Man Who Wasn't There ‏(1983)
טורף (1987)
Wee Sing in Sillyville ‏(1989)
רוח רפאים (1990)
טורף 2 (1990)
מרדף שקוף (1992)
Invisible Mom ‏(1996)
Invisible Dad ‏(1997)
בלתי נראה (Hollow Man) ‏(2000)
הארי פוטר ואבן החכמים (2001) והמשכיו
סרטי שר הטבעות (2001, 2002, 2003)
למות ביום אחר (2002)
משפחת סופר-על (2004)
ארבעת המופלאים (2005)
בלתי נראה 2 (2006)
ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף (2007)
אני מספר ארבע (2011)
יצירות המשלבות אי-נראות > טלוויזיה

האיש הבלתי נראה
בפסיכולוגיה של האישיות

בפסיכולוגיה של האישיות, המושג אי-נראות מתאר חוויה שבה הצורך של אדם בנראות אינו מתמלא. מספר תאורטיקנים בפסיכולוגיה של האישיות (כגון היינץ קוהוט, דונלד ויניקוט וג'ון בולבי) טענו שלאדם, בעיקר בשלבי חייו הראשונים, יש צורך בחוויה של נראות, בה הוא חווה את עצמו – גופנית ונפשית – בתור נראה על ידי סביבתו, בעיקר הדמויות המטפלות בו, מה שמאפשר או עוזר לו להאמין שהוא קיים ושהוא ישות עצמאית, ולגבש את זהותו מתוך האופן בו סביבתו רואה אותו (השתקפויות). אם סביבתו (ובעיקר הוריו) מתעלמת מנוכחותו הפיזית או מעולמו הפנימי (מחשבותיו, רגשותיו, צרכיו) או מזניחה אותם, הילד מפתח חסך בנראות, וחווה את עצמו כבלתי נראה או בלתי קיים, חוויה רוויית-חרדה, הפוגעת בהתפתחותו הנפשית ומשפיעה על תפקודו ועל אישיותו הבוגרת. פסיכותרפיסטים שמטפלים בגישות של תאורטיקנים אלה או דומות להן, מנסים מחד לספק למטופל חוויות של נראות, ומאידך להפחית את התלות שלו בחוויות כאלה, על ידי פיתוח יכולתו לראות ולתקף את עצמו.
ראו גם

הלטה
הסוואה
הערות שוליים

↑  Art-Rite, "אומנות עכשווית" לוט 52, 12 באוקטובר 2021. נצפה ב-15 ביוני 2022
מטוס קרב חמקן מסוג F-117
אלבריך עונד טבעת ונעלם בעוד אחיו, מימה, נותר נראה. איור של ארתור רקהאם ל"זהב הריין" מאת ריכרד וגנר.
צמח ממחלקת השרכאים. בעבר רווחה האמונה שזרעיו בלתי נראים, אך כיום ידוע שלצמחים ממשפחה זו אין זרעים כלל.
משה אלמושנינו

| --- | --- |
 לידה:  1515? שאלוניקי 
 פטירה:  1580? (בגיל 65 בערך) קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 תקופת הפעילות:  ?–1580 
 רבותיו:  רבי יוסף טאיטאצק
 
רבי משה אלמושנינו (סביב ה'רע"ו, 1516– ה'ש"ם, 1580) היה רב, פרשן, פילוסוף והוגה דעות שחי בסלוניקי שביוון.
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי למשפחה של אנוסים שמוצאה מאראגון. למד תורה בישיבת רבי יוסף טאיטאצאק, וכן למד מדע, פילוסופיה ורפואה. שלט במספר שפות, בספרות ההלכתית, הפרשנית והדרשנית אך גם בספרות הספרדית, במדעי הטבע ואסטרונומיה.
הוא היה רב של שתי קהילות בסלוניקי. ניסה לאחד בין קהילות בסלוניקי שהפירוד היה רב בהן. בשנת שכ"ו (1566) נסע לקושטא להשתדל אצל הסולטן הטורקי בעד יהודי סלוניקי.
רוב ספריו עוסקים בפרשנות ספרי התנ"ך. כתב גם ספרים בפילוסופיה, על תורת אריסטו ואחרים; ספרים אלו נותרו בכתב יד.
בשנת שכ"ט, הוא מעיד שלקה בשבץ מוחי, וככל הנראה סבל משיתוק חלקי. נפטר בסביבות שנת ה'שמ"ב.
בנו היה רבי שמעון.
חיבוריו

הרב אלמושנינו חיבר כ-28 ספרים בעברית ובספרדית. חלקם הגדול נותר בכתבי יד בספריות שונות בעולם וחלקם אבד. המהדורות הראשונות של ספריו שיצאו לאור בדפוס:
תורת משה, ירושלים, תשפ"א, על פי כ"י ספריית עץ חיים באמשטרדם ומקבילתם בכ"י ספריית המדינה במוסקבה מס' 1053 (דרשות וביאור פסוקים ומאמרי רז"ל).
פרקי משה, סלוניקי, שכ"ג (על פרקי אבות)
תפילה למשה, סלוניקי, שכ"ג (על קריאת שמע על המיטה ומעלת לימוד התורה)
ידי משה, סלוניקי, של"ב (על חמש מגילות)
מאמץ כח, קושטא, שמ"ב (דרשות)
הנהגת החיים - ליברו אינטיטולאדו ריגימיינטו די לה וידה סלוניקי, שכ"ד (בלאדינו ועברית). ספר מוסר ועקרונות לבריאות. הספר המקורי הראשון שנכתב במאה ה-16 בלאדינו.
תיקון סופרים, ליוורנו, תקמ"ט (נוסח שטרות, נדפס ללא שם המחבר)
תולדות קונסטנטינופול, נכתב בספרדית ונדפס במדריד, 1638
תשובות הלכתיות רבות של אלמושנינו נמצאות בספרים של חכמי דורו. חלק מספריו נדפסו במהדורות ערוכות מחדש במאה ה-20 על ידי המכון לחקר יהדות שאלוניקי, ועל ידי מכון באר התורה בלייקווד (ניו ג'רזי).
לקריאה נוספת

מאמץ כח, הוצאת אהבת שלום (ירושלים תשע"ה), מבוא
הערות שוליים

↑  ישנם הסוברים שנפטר כמה שנים מאוחר יותר
↑  מבוסס על פי רשימתו של נפתלי בן מנחם, כתבי רבי משה אלמושנינו, סיני, כרך י"ט (תש"ו), עמ' רסח-רפה
↑  מירה כהן שטרקמן, רפואה ורופאים בספרות לאדינו, רסלינג, 2024, עמ' 180־186
↑  דב הכהן, ארון הספרים בלאדינו: מחקר ומיפוי, רמת גן, 2011, עמ' 145
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257684305171  PLWABN: 9810620499105606  BNE: XX1050553  BnF: cb14466543r (data)  GND: 100976611  ISNI: 0000 0001 1692 293X  LCCN: n86031042  NTA: 155287818  SUDOC: 075780267  VIAF: 100909415   WorldCat (עם VIAF): 100909415
קניון עזריאלי הנגב

| --- | --- |
קניון הנגב
קניון הנגב
 מידע כללי
 סוג:  קניון
 מיקום:  באר שבע
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  דוד עזריאלי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מרץ 1990
 תאריך פתיחה רשמי:  מרץ 1990 
 אדריכל:  אברהם יסקי
 סגנון אדריכלי:  אקלקטי
 
 קואורדינטות:  31°14′38″N 34°47′42″E﻿ / ﻿31.24381111°N 34.79501111°E﻿ / 31.24381111; 34.79501111
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת באר שבע מוגדלת) קניון עזריאלי הנגב(למפת באר שבע רגילה) קניון עזריאלי הנגב(למפת צפון הנגב רגילה) קניון עזריאלי הנגב(למפת צפון הנגב מוגדלת) קניון עזריאלי הנגב  he קניון עזריאלי הנגבhe קניון עזריאלי הנגבמפת  __ באר שבע [‌למפה דינמית של צפון הנגב‌]מצפון, ממזרח ומערב: __ מועצה אזורית בני שמעון ממזרח: __ עומר, __ תל שבע מדרום: __ שגב שלום, __ מועצה אזורית מרחבים tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קניון עזריאלי הנגב הוא מרכז קניות בבאר שבע, השני בגודלו בנגב. הקניון ממוקם בצומת אלי כהן סמוך לתחנה המרכזית, לתחנת הרכבת באר שבע – מרכז ולקריית הממשלה.
אודות הקניון

קניון הנגב תוכנן על ידי האדריכל יעקב גיל והוקם בשנת 1989 על ידי יצחק רגר[דרושה הבהרה], לפני שנבחר לראשות עיריית באר שבע. נפתח במרץ 1990. באותה תקופה היה הקניון אחד הגדולים שנבנו בישראל. הקניון משתייך לרשת מרכזי הקניות של קבוצת עזריאלי. בשנת 1996 הורחב משמעותית, כאשר נבנה מגדל העסקים של הקניון. הקניון משרת את אוכלוסיית העיר והאזור ומהווה מוקד מרכזי לכל הנגב הצפוני.
שטחו המסחרי של הקניון 22,000 מטר רבוע והוא בנוי בשמונה קומות המהוות 4 מפלסים. שטח מגדל המשרדים 10,000 מ"ר. בקניון פועלים כ-170 עסקים, והוא כולל חניון בתשלום עם כ-600 מקומות חניה. הקניון סגור בשבת.
הקמת הקניון והצלחתו גרמו מצד אחד להעלאת נפח המסחר בעיר ובכך הפך את אורח חיי תושב העיר לקלים ודומים יותר לאלה של תושבי המרכז והעולם המערבי, מצד שני הקניון פגע בחיי המסחר בעיר העתיקה של באר שבע שממנה לא התאוששו עדיין.[דרוש מקור]
בשנת 2010 נסגר בית הקולנוע "רב חן" בקניון.
מגדל העסקים של קניון הנגב
אלן סן-אוגן

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1895 פריז
 פטירה:  22 ביוני 1974  (בגיל 78) פריז
 שם לידה:  אלן מארי ג'וזף פאול לואי פרננד לפבר סן-אוגן
 מדינה:  צרפת 
 שם עט:  Alain Saint-Ogan 
 עיסוק:  קומיקסאי
 שפות היצירה:  צרפתית
 סוגה:  קומיקס פרנקו-בלגי
 יצירות בולטות:  Zig et Puce
 השפיע על:  הרז'ה
 
אלן מארי ז'וזף פאול לואי פרננד לפבר סן-אוגן (בצרפתית: Alain Marie Joseph Paul Louis Fernand Lefebvre Saint-Ogan;‏ 7 באוגוסט 1895 - 22 ביוני 1974) היה קומיקסאי, סופר ומאייר צרפתי. נחשב לאחר מהאבות המייסדים של הקומיקס הפרנקו-בלגי, ובפרט של אסכולת בריסל.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

אלן סן-אוגן נולד ב-7 באוגוסט 1895 בקולומב, פרבר של פריז שבצרפת, ליוזף לפבר סן-אוגן ולואיז נאטי. אביו היה סופר ועיתונאי. בשנת 1906 נסע סן-אוגן יחד עם אביו, שהתמנה לעורך הראשי של כתב העת L'Etendard Egyptien, לקהיר, והחל להתעניין בעיתונאות. בעידודו של אביו הוא אף הקים בגיל 12 מגזין דו-חודשי שצבר למעלה מאלפיים מנויים, כולל ארמאן פלייר, נשיא צרפת באותה העת. במקביל גילה סן-אוגן את כישרונו כמאייר, והציור הראשון שלו התפרסם בשנת 1913 ביומון Le Matin.
בשנת 1914 החל ללמוד באקדמיה לאמנות, אך לימודיו נקטעו כשגוייס לצבא הצרפתי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה פרסם קריקטורות וקומיקס מחתרתי.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר המלחמה הצטרף סן-אוגן לאגודת הקריקטוריסטים הצרפתית והחל לאייר בשבועון Le Dimanche Illustré וביומון L'Intransigeant. הוא נחשב לקומיקסאי יוצא דופן משום שהיה בין הראשונים שהשתמשו בטכניקות מודרניות יותר, שמקורן בארצות הברית, כגון חלוקה למסגרות תמונה, שמירה על רצף תנועתי בין המסגרות ובעיקר שימוש בבועות דיבור.
בשנת 1925 החל לפסם את הקומיקס הידוע ביותר שלו, Zig et Puce, שעסק בשני נערים ואלקה חדת-מקור שעוברים הרפתקאות שונות במהלך נסיונותיהם הכושלים להגיע לאמריקה. בשנים 1920–1930 המשיך באיור ויצירת קומיקס לילדים. במהלך מלחמת העולם השנייה קהל היעד שלו הפך למבוגר יותר והוא החל לעסוק בקולנוע ובספרות. בנוסף הפך לבעל טור קבוע ברשת הרדיו הצרפתית RTL.
בשנת 1941 הפך סן-אוגן לעורך הראשי של מגזין הילדים Benjamin, וכן לעורך ולמאייר הראשי של כתב העת Cadet-Revue. בנוסף כתב כמה רומנים. בשנת 1950 עובדו סיפורי Zig et Puce לקולנוע ושודרו על ידי תחנת הרדיו הצרפתית France Inter.
ביוגרפיה > זיקנה ומוות

משנת 1963 ואילך הפסיק סן-אוגן לצייר את Zig et Puce, והזיכיון עבר לידיו של הקומיקסאי גרג (אנ'), שהמשיך לפרסם את הקומיקס במגזין טינטין.
בשנת 1973 מונה סן-אוגן לנשיא הכבוד של פסטיבל הקומיקס הבינלאומי בטולוז. שנה לאחר מכן קיבל את תואר נשיא הכבוד של פסטיבל הקומיקס הבינלאומי באנגולם, אך היה זקן וחלש מכדי להגיע. שבועות מספר לאחר מכן, ב-22 ביוני 1974, הוא נפטר. פרסי הפסטיבל נקראו על שם אלפרד, האלקה מ-Zig et Puce, עד שנת 1988.
עטיפת כתב העת Cadet-Revue, בעריכתו ואיורו של סן-אוגן
חיים צבי לרנר

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1815 דובנו, אוקראינה 
 פטירה:  6 באפריל 1889 (בגיל 73) ז'יטומיר, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  עברית 
 
חיים צבי לֶרְנֶר (בכתיב יידיש, שנהג בזמנו: לערנער; בראשי תיבות: חצ"ל; ברוסית (כתיב שלפני הרפורמה): Х. Г. Лернеръ; י"ד בניסן תקע"ה, 24 באפריל 1815 – ה' בסיוון תרמ"ט, 4 ביוני 1889) היה מדקדק יהודי ומורה לעברית שפעל באזור אוקראינה בימי האימפריה הרוסית, מהשמרנים שבמשכילי רוסיה. חיבר את "מורה הלשון" – ספר לימוד חדש ושימושי לדקדוק השפה העברית, שנפוץ מאוד בתקופתו ומאוחר יותר.
ביוגרפיה

נולד וגדל במשפחה יהודית בעיר דוּבְּנוֹ (דובנא) שבפלך ווהלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, והתחנך אצל אביו, טוֹדְרוֹס. בגיל 18 הצטרף לחוג תלמידיו של זאב וולף אדלזון בלימודי עברית ("שפת עבֶר") ופילוסופיה. החל משנת 1835 למד באודסה בבית הספר לדוגמה של בצלאל שטרן, והשתלם שם אצל שמחה פינסקר בדקדוק העברי. במקביל למד גם שפות זרות: רוסית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית.
ביוגרפיה > "מורה הלשון" ופעילותו החינוכית

בשנת 1838 שב לעיר הולדתו כמורה לעברית, ובשנים 1841–1849 לימד ברדזיבילוב.
ב-16 בנובמבר 1849 התמנה על ידי השלטונות למורה בבית ספר יהודי ציבורי בברדיצ'ב. בין השנים 1851–1873 לימד עברית בבית המדרש לרבנים מטעם שלטונות האימפריה הרוסית בז'יטומיר, עד לסגירתו על ידי ממשלת הצאר ב-1 ביולי 1873. שם בין היתר הקים לרנר את הספרייה.
חיים צבי לרנר התפרסם במיוחד בספרו ללימוד "מורה הלשון"; הספר ראה אור לראשונה בשנת 1859, יצא בשש מהדורות נוספות בימי חייו, והמשיך לצאת במהדורות חוזרות גם אחרי מותו של לרנר.
ספר לימוד זה הושפע במידה רבה על ידי שיטת ההוראה של מורו שמחה פינסקר. נמתחה עליו ביקורת על כי לא ציין את חובתו למורו במהדורה הראשונה של הספר; הוא הכיר בכך במהדורה השנייה.
הספר כתוב בשפה עממית וצחה, ונכתב בהשראת שיטות לימוד הדקדוק של השפות האירופיות שנפוצו בזמנו, באופן שהפך את לימוד הדקדוק העברי לקל יותר מבספרי הלימוד של קודמיו.
לרנר נפטר בעיר ז'יטומיר בשנת 1889, בגיל 79. הוא ציווה את כל ספריו לייסוד ספרייה גדולה, וזו נפתחה לאחר מותו על ידי חתנו המשכיל, יליד דובנו, י"א קולישר (קאלישער) הרב מטעם ב"בית הכנסת לנאורים" בז'יטומיר.
חיבוריו

ספרי דקדוק:
ספר מורה הלשון, ליפסיה: דפוס ל' שנויס, תרי"ט. (בשני חלקים: לימודי ומעשי. הופיע במהדורות נוספות – מהד' ב: ז'יטומיר: א"ש שאדאָוו, תרכ"ה; מהד' ג: ז'יטומיר: יצחק משה באקשט, תרל"ב; מהד' ד: וילנה: דפוס י"ל מ"ץ, תרל"ט; מהד' ה: וילנה: ראָם, תרמ"ג; מהד' ו: שם, תרמ"ז; מהד' ז: שם, תר"נ; מהד' ח: שם, תרנ"ג; מהד' ט: שם, תרנ"ז; מהד' י: שם, תרנ"ט 1898; מהד' יא: וילנה: מרדכי קאצענעלענבאָגען ויוסף שריפטזעצער (דפוס ראָם), תרס"א; מהד' יב: וילנה: מ' קאצענעלענבאָגען וי' שריפטזעצער, תרס"ו; מהד' יג: וילנה: מ' קאצענעלענבאָגען וי' שריפטזעצער, תרס"ט; מהד' יד: וילנה: מ' קאצענעלענבאָגען, תער"ג [תרע"ג])
ספר דקדוק לשון ארמית, ורשה: י' גאָלדמאן, תרל"ה. (הדפסה נוספת: ורשה: האחים לעווין-עפשטיין ושותפם, [תרפ"-])
תרגום:
שמואל דוד לוצאטו, ספר דקדוק לשון תלמוד בבלי; נעתק לעברית מאת חיים צבי לערנער, סנקט פטרבורג: דפוס צעדערבוים וגאָלדענבלום, תר"מ. (מאיטלקית)
בכתבי יד נשארו:
פירושים לתנ"ך ולרש"י
ארבע מידות - על ברייתא של 32 מידות
מאמרים לביקורת ספרותית
תרגומים לשירי אדוארד יאנג Night-Thoughts (אנ') ("רעיוני ליל"; התפרסמו ב-1960 ב"המליץ")
הערות שוליים

↑  מרדכי זלקין, בעלות השחר: ההשכלה היהודית באימפריה הרוסית במאה התשע עשרה, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2000, עמ' 54.
↑  המליץ, כ"ז בניסן תרכ"ג, 16 באפריל 1864 (13), עמ' 199–200 [עמ' 4 באתר].
↑  אפרים וויטעם, זיטאמיר, המליץ, טור 2, 29 בדצמבר 1889.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300495805171  BnF: cb10661277t (data)  GND: 1199327921  ISNI: 0000 0000 6696 1470  LCCN: no92017115  NTA: 273461796  VIAF: 31563689   WorldCat (עם VIAF): 31563689
שמואל מאיר הולנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1889 משאנה דולנה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  21 בדצמבר 1964 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בדצמבר 1964 
 
רבי שמואל מאיר הכהן הולנדר (כ"ח באדר ב תרמ"ט, 31 במרץ 1889 – ט"ז בטבת תשכ"ה, 21 בדצמבר 1964) היה רב ואב בית דין באמסנא שבגליציה, צ'רנוביץ ודארבאני שברומניה. לאחר עלותו לארץ ישראל שימש כרב שכונת נווה צדק ובית הכנסת "קהל חסידים" בתל אביב.