stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אכזיב
הערות שוליים

↑  א-זיב באתר palestineremembered
↑  יוחנו אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא. הוצאת יצחק בן-צבי. ירושלים תשמ"ח. עמ' 40.
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 1, Winona Lake, Ind.: Eisenbrauns, 2012, עמ' 63 (הקטע חוזר גם בכתובות אחרות בעמ' 95, 114, 131, 175, 192, וכן בחלק 2 של הספר עמ' 183), ISBN 1-57506-241-0
↑  מיכאל שנקר, "פאנבלוס" והעדויות לפולחן האלה תנית בארץ־ישראל, עמ' 231, מתוך יוסף גייגר, חנה מ' כותן, גיא ד' שטיבל (ע), ישראל בארצו: קובץ מאמרים ליובלו של ישראל שצמן, האוניברסיטה הפתוחה, 2009, עמ' 229-248, מסת"ב 978-965-06-1052-4
↑  תולדות מלחמת היהודים ברומאים, א', י"ג, ד' (1.13.4).
↑  תוספתא, פסחים, ב, ט.
↑  תוספתא, תרומות, ב, יג.
↑  מדרש ספרי דברים, וזאת הברכה, לג.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', 728-729.
↑  נסתיימה עונת החפירה הראשונה בתל אכזיב, דבר, 25 בספטמבר 1963
↑  Cease or prohibit all types of fishing in a marine protected area - Conservation Evidence, www.conservationevidence.com
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14631547n (data)  SUDOC: 169203719  VIAF: 19144648263520957599   WorldCat (עם VIAF): 19144648263520957599 
צלמית אישה מתרחצת מאכזיב, המאות ה-8-7 לפנה"ס. מוזיאון ישראל
שני דגמי חרס של אניות מאכזיב, המאות ה-6-8 לפנה"ס
גן לאומי אכזיב
גן לאומי אכזיב
פסלו של יחיאל שמי "פסל-ים" בחוף אכזיב
עד הקצה - ג'סטה 2

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  קובי מחט
 הופק בידי:  משה אדרי, לאון אדרי
 תסריט:  קובי מחט איתי מאירסון
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין
 שחקנים ראשיים:  און רפאלי, נאיה פדרמן, מתן לקס, גיא זו-ארץ, עמי אנידג'ר
 מוזיקה:  הנרי, אנה זק שרה את (שיר הנושא)
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2018
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה, דרמה, אקשן
 סרט קודם:  ג'סטה
 דף הסרט ב־IMDb
עד הקצה ג'סטה 2 הוא סרט קומדיית נעורים ישראלי משנת 2018, בהפקתם של האחים משה ולאון אדרי והילה ערן. הוא מהווה המשך לסרט "ג'סטה".
עלילה

חבורת ג'סטה כבשה את הפסגה. השלישייה העשירה והמפורסמת סיימה את עלילת הסרט הקודם כשהיא בשיא אבל מאז הלכו היחסים והידרדרו. הגאווה של אדם והכסף הגדול הרחיקו את אדם ושחר והם החליטו לקחת הפסקה זה מזו. פיתה שומר על קשרים עם שניהם אבל עסוק באובססיה החדשה שלו לאקסטרים ומשמש כגורו של כושר ופיתוח אפליקציות בתחום. אדם שנחוש להוכיח שהוא יכול גם לבד נופל קורבן לעוקץ מצד כנופיית מתוחכמת המונהגת בידי אשת צללים מסתורית ומאבד את הכל. הגאווה שלו לא תיתן לו לבקש עזרה מחבריו והוא ינסה להסתיר את הנפילה ובכך ידחה מעליו את שחר ופיתה וירחיקם עוד יותר. רק כאשר יתחקה אחר מקורות העוקץ שהפיל אותו ויגלה שהכנופיה מתכננת גורל דומה גם לצמד חבריו. ינסה אדם לחבור אליהם חזרה וביחד להשיב מלחמה.
הדמויות הראשיות בסרט

אדם בן ארצי (און רפאלי) – בן זוגה של שחר.
שחר (נאיה פדרמן) – בת זוגו של אדם.
יואב "פיתה" (מתן לקס) – החבר של אדם ושחר.
שימי דה לוקו (גיא זו-ארץ) – מנהיג חבורת הנוכלים. עבריין צעצוע. בעל פה גדול. מצחיק ושטותניק. תחתיו צמד הבריונים בוקסר ובולדוג. חובב אלימות ואופנועים. חושש עד מוות מסבינה ואן דר חאל בת ה-90, מנהיגת כנופיית העוקץ שנועדה לנשל את חבורת ג'סטה מהונה.
קסם (עמי אנידג'ר)
גבעול (רודי סעדה)
אנה (גילי איצקוביץ) – חניכה חדשה בתוכנית המנטורינג של יואב (פיתה) שואפת להיפטר מחששות וחרדות שמלווים אותה ולכן מוכנה לעבור את תוכנית האקסטרים של גורו הכושר ואיכות החיים.
יעקב ליינר

רבי יעקב ליינר (בכתיב יידי: ליינער; כ"ז בחשוון ה'תקע"ח (נובמבר 1817) או ה'תקע"ה (1814) – ט"ו באב ה'תרל"ח (14 באוגוסט 1878)) היה האדמו"ר השני של חסידות איזביצה ראדזין, הרחיב וביסס את החסידות ואת הגותה, והעביר את מרכז החסידות מהעיירה איזביצה לראדזין. ספרו המפורסם הוא "בית יעקב" על התורה.
ביוגרפיה

נולד בטומשוב לובלסקי לרבי מרדכי יוסף ליינר ולטובה. נשא את חוה בת רבי דוד סוכוצ'בסקי מטישובצה (טישביץ), מתלמידי רבי אורי מסטרליסק ורבי שמחה בונים מפשיסחה. התגורר תקופה בטישובצה. כשעבר אביו לאיזביצה אחרי שפרש מקוצק, עבר להתגורר בסמוך אליו. בצעירותו נסע עם אביו לרבי מנחם מנדל מקוצק. כשפרש אביו מקוצק בשמחת תורה ה'ת"ר, עזב יחד עמו, אך נמנע מלהתערב במחלוקת שפרצה בין חצרות חסידות קוצק ואיזביצה. נחשב לעילוי ולמתמיד, וכן לבקי בחז"ל, בספר הזוהר ובכתבי האר"י. ביחס לאביו נחשב לאדם מסתגר ומופנם.
לאחר פטירת אביו בז' בטבת ה'תרי"ד היה לממלא מקומו העיקרי במקביל לתלמיד אביו רבי יהודה לייב איגר מלובלין שהחל אף הוא לנהוג באדמו"רות. בניגוד לאביו ולבנו רבי גרשון חנוך הניך ליינר שהיו בעלי מזג סוער והרחיקו מקרבתם אנשים פשוטים, היה רבי יעקב בעל מזג נוח ונודע כסבלן. בתקופתו התרחבה החסידות. הוא נהג לשוחח ארוכות עם חסידיו בענייני חסידות, בפרט בשנים הראשונות להנהגתו, וכן היה משמיע מאמרי חסידות ארוכים. נהג להעניק גם סגולות רבות, בפרט לצורכי רפואה.
אחרי פטירת אשתו חוה בכסלו תרי"ד, נשא את איטה (תר"ט–תרס"ו) בת רבי צבי הירש קצנלבוגן מסלביטיץ, אך גירשה לאחר תקופה. בשנת ה'תרכ"ז העביר את חצרו מאיזביצה לעיירה רדזין פודלסקי. לא ידוע על סיבת המעבר.
נפטר בט"ו באב ה'תרל"ח (14 באוגוסט 1878) בעיירת הנופש דרוזגניק שבליטא אליה נסע להתרפא, ונקבר בעיירה הסמוכה רוטניצה (לי'). על קברו הוקם אוהל.
את מקומו ברדזין מילא בנו הגדול רבי גרשון חנוך הניך ליינר, ואילו אחיו הצעיר רבי שמואל דוב פתח חצר באיזביצה ולאחר מכן עבר לביסקוביץ (או').
הגותו וספריו

רבי יעקב השמיע דברי תורה רבים מאוד, ותקופתו הוגדרה על ידי חסידיו כתקופת "שפע". רוב דברי תורתו לא נכתבו בשעתם, ורק בסוף ימיו החל בנו רבי גרשון חנוך לכתוב את מאמריו לפי בקשתו.
ספרו "בית יעקב" הוא אחד הספרים המרכזיים של חסידות איזביצה-ראדזין, והוא מתאפיין באריכות ובהרחבה. תורתו היא הרחבה ופיתוח של הרעיונות החסידיים של אביו, ובלשונו של בנו ”והוא הרחיב השער הגדול אשר פתח בו אאזמו"ר זללה"ה והרחיבו כפתחו של היכל וכפתחו של אולם”, אך סגנונו מתון ושמרני יותר.
בניגוד לאביו מתמקד רבי יעקב לרוב בעניין אחד אותו הוא מקיף ביסודיות ובהרחבה. ספרו בית יעקב נחשב על ידי חסידי רדזין כ"שיר השירים" של ספרי החסידות. בקיאותו הרחבה של רבי יעקב בתורת הקבלה ובפרט בספר הזוהר ובכתבי האר"י באה לידי ביטוי במאמריו, והם תופסים מקום משמעותי במשנתו, בניגוד למקובל בענפי חסידות בית פשיסחה האחרים, כמו חסידות קוצק, וורקא וגור. מאיר שמעון גשורי מצא בדבריו גם יחס מרכזי למוזיקה, בשונה מחסידות קוצק.
רבי אברהם יצחק הכהן קוק מצא בספריו רעיונות פסיכולוגיים מודרניים.
ספרו המרכזי "בית יעקב" על התורה, מכיל מאמרים ארוכים למדי שנכתבו על ידי חסידים, אך רק שלושת החומשים הראשונים הודפסו עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיתר אבדו במהלכה. מלבד זאת נאספו מאמרים על מועדים בשם "ספר הזמנים", מתוכם הודפסו רק על חג הפסח וחג השבועות, והיתר אבדו אף הם בשואה. בתוכם ביאור על ספר עץ חיים לרבי חיים ויטאל שהכיל כ-200 דפים בכתב יד.
בית יעקב על התורה:
חלק ראשון – על חומש בראשית, וורשה תר"ן. הודפס על ידי בנו רבי גרשון חנוך שצירף לספר הקדמה ארוכה בה הוא מגולל את עיקרי החסידות והשתלשלותה לפי שיטתו.
חלק שני – על חומש שמות, לובלין תרס"ד. הודפס על ידי בנו רבי אברהם יהושע העשיל.
חלק שלישי – על חומש ויקרא, לובלין תרצ"ז. הודפס על ידי נכדו חנינא דוד.
בית יעקב הכולל – מאמרים שהשמיע בשנות תרכ"א-תרכ"ב. נכתבו לפי בקשתו בידי בנו רבי גרשון חנוך. הודפס על ידי חתנו שלמה קלפפיש, לובלין תרס"ו.
ספר הזמנים – הגדה של פסח, לובלין תר"ע. הודפס על ידי בנו רבי אברהם יהושע העשיל.
משפחתו

אחיו רבי שמואל דוב אשר – היה לחסידו אחרי פטירת אביהם. עם פטירת אחיו רבי יעקב, פתח חצר עצמאית באיזביצה ולאחר מכן עבר לביסקוביץ (או'). נפטר בכ"ב בניסן ה'תרס"ה. ספרו "נאות דשא".
בנו רבי גרשון חנוך הניך ליינר – מילא את מקומו כאדמו"ר מראדזין.
בנו רבי אברהם יהושע העשיל (ה'תר"ג – כ"ז בשבט ה'תר"ף) – אחרי פטירת אביו היה לחסידו של אחיו הגדול, ואחרי פטירת אחיו (טבת תרנ"א) היה לאדמו"ר בחלם.
בנו רבי גדליה ליינר (ה'תרל"ז – נספה בשואה), שימש כאדמו"ר בחלם.
בנו רבי עובדיה ליינר (נפטר ב-12 במאי 1931, ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה)
בנו רבי חיים שמחה ליינר מלודמיר, הוציא לאור את הספרים "דור ישרים" תולדות וליקוטים מאדמו"רי ראדזין, ו"דרכי חיים" – רפואות על פי התלמוד והמסורת.
בנו רבי חנינא דוד ליינר מלודז'.
בנו רבי ירוחם ליינר.
בתו גיטל רויזא (ת"ר–תרל"ה) – נישאה לבן דודה רבי משה חיים סוכטשבסקי, שמילא את מקום דודו רבי שמואל דוב אשר כאדמו"ר בביסקוביץ ולאחר מכן ברייוויץ.
בנם רבי יהושע אברהם אלתר סוכטשבסקי – מילא את מקום אביו באדמו"רות ברייוויץ ולאחר מכן בחלם. נרצח בשואה.
בתו חיה שיינדל – נישאה לעקיבא טננבוים ממארד (מצאצאי רבי עקיבא אייגר).
בתו נחמה (תרכ"ו–תרמ"ו) – נישאה לפסח יהושע קליגסברג.
בנו רבי מרדכי יוסף (כונה: ר' מוטיה) מלובלין – נחשב לצדיק. בשנת תרפ"ב הוציא לאור את החלק השני של ספרו של סבו – "מי השלוח". אחרי פטירת בן אחיו רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, הציע היורש – רבי שמואל שלמה ליינר שהיה אז צעיר כבן 20, את רבי מוטיה כממלא מקום אביו, אך ההצעה לא יושמה.
בתו אלטה טויבא – נישאה לרבי מרדכי לייב אפשטיין בן רבי מנחם נחום עפשטיין (נפטר י"ד בתשרי ה'תרפ"ב).
בנו רבי ירוחם מאיר ליינר (תרל"ה–ה'תרצ"ג בערך) – התגורר באוטבוצק. נחשב לבקי בספרות התורנית, והדפיס כמה ספרים בתוספת הערות והגהות, בהם גם ספרי אביו.
בניו עלו לארץ ישראל.
בנו גדליה.
בתו חנה – נישאה לשלמה קלפפיש מוורשה.
הערות שוליים

↑  שלמה זלמן שרגאי, במעיני חסידות איזביצא-ראדזין, פרק ב', ירושלים תש"ם, עמ' 8, באתר אוצר החכמה.
↑  מאיר שמעון גשורי, "בית איז'ביצה ורדזין", בתוך: ספר קהילה רדזין, תל אביב תשי"ח, עמ' 105, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אלעזר מאיר ליפשיץ, "הרב", בתוך: אזכרה, חלק א', ירושלים  תרצ"ז–תרצ"ח, עמ' קע"א, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם, פנת יקרת – טאמאשוב לובעלסקי, ניו יורק תשכ"ח, עמ'105, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  ראו למשל "לחוקרי קדמוניות", בתוך: קובץ תורני הפלס, גליון א', ברלין תרס"א, עמ' 320, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511552305171  ISNI: 0000 0004 2052 4047  LCCN: n2013067556  VIAF: 305443183   WorldCat (עם VIAF): 305443183 
בית המדרש בעיירה איזביצה
שער הספר "בית יעקב", ורשה תר"ן. הספר נחשב לספר המרכזי בהגות של חסידות איזביצה-ראדזין
שופר

ערך זה עוסק בכלי נשיפה המהווה תשמיש מצווה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיני שופרות
תקיעה בשופר: תקיעה, שברים, תרועה, תקיעה
השופר הוא כלי נשיפה עשוי מקרן חלולה של חיה בעלת קרניים.
המילה "שופר" מקורה בתנ"ך, והיא משמשת בעיקר בהקשר הדתי שלה. ביהדות השופר משמש לקיום מצוות כתקיעת שופר בראש השנה וביום הכיפורים, וכן הוא סמל לחירות בשנת היובל ובבוא המשיח, וככזה הפך השופר לסמל יהודי בכל העולם.
מלבד ההקשר הדתי, בימי קדם שימש השופר ככלי להשמעת רעש, לנגינה, להעברת מסרים ולהתרעה מפני סכנות, להמלכת מלכים ולקבץ את העם.
הכנת השופר

רוב השופרות עשויים מקרני אַיִל, כבש בוגר ממין זכר. משום שבישראל אין אילים שקרניהם מתאימות לשופרות, מיובאות הקרניים ממדינות המגרב ודרום אפריקה. את השופר ה"תימני" מכינים מקרני קודו גמלוני.
רוב הקרניים המיובאות לארץ נפסלות מיד בשל שברים, סדקים ורקבונות. רק כשלושים אחוזים מהן מתחילות את העיבוד הראשוני[דרוש מקור], במהלכו מנוקה הקרן ומלוטשת. ציפוי הקרן הקשה מופרד מחומר העצם שבצידו הפנימי, תוך זהירות שלא לשבור את הקרן.
לאחר ההפרדה, נבדקת הקרן שוב. אם יש בה חור או סדק לכל עוביה – היא נפסלת הלכתית. אם הנקב הוא חיצוני בלבד, אז הקרן כשרה.
בהמשך התהליך, הקרן עוברת תהליך חימום באש, ומיושרת באיטיות. השופר הספרדי בדרך כלל מיושר לכל אורכו, בעוד זה האשכנזי ישר בתחילתו ומסתלסל לקראת סופו. יישור השופר הספרדי מעלה את מחירו עד פי שלושה וגורם לשבירתו של כל שופר שני בתהליך זה.[דרוש מקור]
בתום היישור, מלטשים את הפייה ואת גוף הקרן, ומשיגים את קול השופר הרצוי בתהליך הדורש מיומנות מיוחדת.
הרב יוסף קאפח הוכיח מדברי התלמוד, ששופר הראוי לכתחילה למצוות התקיעה בראש השנה, הוא שופר הכפוף כפיפה טבעית. ובכך הוא מחזק את דברי רס"ג הסובר שאין ליישר את השופר כלל בתהליך הכנתו, דבר הגורם לכך שתהליך ההכנה מורכב יותר, ושהשופר המוגמר יקר יותר[דרושה הבהרה], וכך נוהגים חלק מיהודי תימן.
מיני שופרות

ישנם סוגים שונים של שופרות.
השופר נעשה בדרך כלל מקרנו של אַיִל, כבש בוגר ממין זכר, ובכך מתקיימת המצווה בראש השנה מן המובחר. אך מעיקר הדין יש להכשיר קרן של כבש אף אם אינו איל, ואף קרני בעלי חיים אחרים טהורים כשרים לשופר לדעת רוב הפוסקים. אין משתמשים בקרן של שור ולא של בעלי חיים אחרים שקרניהם אינן חלולות אלא עשויות עצם אחד, כיוון שאין הם קרויים "שופר", ורק הקרניים הדומות לשפופרת קרויות שופר.
על פי המשנה, שופר יעל בעל פיה מוזהבת שימש בראש השנה בבית המקדש כשלצדו תקעו גם בשתי חצוצרות. אמנם על פי הכרעתו של רבי לוי, נפסקה ההלכה כרבי יהודה, לדעתו התקיעה בראש השנה היא בשופר של איל.
מיני שופרות > ביהדות תימן

בקרב חלק מיהדות תימן היה מנהג לתקוע בראש השנה בשופר ארוך ומסולסל העשוי מקרן אנטילופה אפריקנית הקרויה "קודו" (לרוב קודו מהמין קודו גמלוני), וזאת על אף שהרמב"ם, שיהודי תימן לרוב הולכים אחר פסיקותיו, מצריך לתקיעת שופר בראש השנה שופר כבש כפוף דווקא ופוסל שופרות אחרים. לדעת הרב אבירן יצחק הלוי מנהג זה איננו קדום, שכן רק במאות שנים האחרונות התאפשר מסחר בין תימן ואפריקה.
מנהג זה עורר פולמוס בין רבני תימן, לאחר שחכמי טבריה כתבו מכתב המפקפק על כשרותו של השופר, הרב יחיא קאפח כתב כמה מכתבים חריפים האוסרים את השופר, בעקבות זה רבים החמירו שלא לתקוע בשופר זה בתקיעות החובה שבראש השנה, לעומתם הרב יוסף צוברי סבור שה"קודו" הוא מין גדול ממיני הכבשים, ולדעתו גם הרמב"ם מכשיר שופר זה.
ככלל, יהודי תימן לא שינו את צורתו המקורית של השופר. ואף לדעת הרב יוסף קאפח יש חשש פסול בשופר שמעובד ומשונה מצורתו הטבעית, בעקבות פסיקה זו נוהגים תלמידיו לתקוע בשופר שאפילו בצד הצר לא נעשה כל שינוי או מתיחה. מה שמקשה יותר את ההתאמה לפיו של התוקע, ודורש מיומנות שונה מהרגיל.
חלק מהשופרות האשכנזיים קטנים ביותר (מעט יותר מגודל כף היד) ודמויי האות "ו". שיעורו המינימלי של השופר בהלכה הוא טפח – בין 8 ל־10 סנטימטר.
השופר במקרא וביהדות

בתנ"ך מובא השופר בהקשרים רבים והוא כלי הנגינה המוזכר מספר הפעמים הרב ביותר בתנ"ך. השופר גם היה בשימוש אצל עמים אחרים בימי קדם. גם במלחמות היו נוהגים לתקוע כדי להרתיע את האויב. בכרכמיש נמצא תבליט מתקופת הברזל המראה אנשים מנגנים על שופר ותוף.
על פי המסופר בספר יהושע הייתה יריחו העיר הראשונה שכבשו בני ישראל בכניסתם לארץ ישראל. על כיבוש העיר מסופר שהיה בדרך נס. בני ישראל סבבו את חומת העיר הבצורה פעם אחת ביום במשך שבוע, כאשר בראשם הולכים שבעה כהנים ביחד עם ארון הברית, וביום השביעי הקיפו שבע פעמים, תקעו בשופרות והריעו, ואז החומה 'נפלה תחתיה', והם פרצו לתוך העיר, כבשו ושרפו אותה.
השופר מוזכר בתנ"ך מספר פעמים בהקשר של גאולה ואחרית הימים, ועל פי המסורת עתיד המשיח לתקוע בשופר בזמן הגאולה.
התקיעה בשופר מצוינת לעיתים קרובות יחד עם תקיעה בחצוצרות (לפעמים השופר עיקר והחצוצרות נלוות ולפעמים להפך). כך למשל בבית המקדש בראש השנה: "שופר מאריך וחצוצרות מקצרות שמצוות היום בשופר", ואילו בכיבוש יריחו בזמן יהושע מוזכר השופר כנלווה לחצוצרות.
אף שכיום שימושו הכמעט בלעדי של השופר הוא למצוות תקיעת שופר בראש השנה, במקרא וביהדות היו לתקיעת השופר שמושים רבים:
תקיעה להקהלת העם, לעוררם למלחמה ולהחרדת האויב.
מצוות תקיעת השופר בשנת היובל.
תקיעה בתענית ציבור או בעצירת גשמים, לעורר את לב העם לתשובה.
תקיעה בעת הכרזת הודעות לציבור, כהטלת חרם ונידוי, לווית המת, קידוש החודש, או כאשר רצו חכמים להודיע שאסרו או התירו דבר מסוים.
שש תקיעות בערב שבת, בהן הכריזו על כניסת השבת ותחילת זמן איסור המלאכה, בזמן בית שני.
תקיעה בשופר נעשתה גם בעת הכתרת מלכים. כמו שכתוב בספר מלכים א', פרק א', פסוק ל"ט:
וַיִּקַּח צָדוֹק הַכֹּהֵן אֶת קֶרֶן הַשֶּׁמֶן מִן הָאֹהֶל, וַיִּמְשַׁח אֶת שְׁלֹמֹה, *וַיִּתְקְעוּ בַּשּׁוֹפָר וַיֹּאמְרוּ כָּל הָעָם: "יְחִי הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה"*
השופר במקרא וביהדות > שופר בימים נוראים

בימינו, עיקר שימושו של השופר ביהדות הוא לקיום מצוות תקיעת שופר בראש השנה ונלמד מן הפסוק "יום תרועה יהיה לכם". התוקע בשופר מכונה "בעל תוקע".
בקהילות מסוימות נהוג לתקוע בשופר בכל יום מימי חודש אלול (למעט ערב ראש השנה, בו לא תוקעים כדי ליצור הפסקה בין התקיעות שאינן אלא מכח מנהג לבין התקיעות שהן מצווה מן התורה, וכן בשבתות שבו השופר אסור בטלטול). אצל האשכנזים נהוג לתקוע לאחר תפילת שחרית, ויש מהם שנוהגים לתקוע גם לאחר תפילת ערבית. אצל חלק מהספרדים נהוג לתקוע במהלך אמירת י"ג מידות שבסליחות או במהלך הקדיש שבסוף הסליחות, אולם במספר קהילות ספרדיות לא נהוג כלל לתקוע בשופר במהלך חודש אלול.
גם בסוף תפילת יום הכיפורים נהוג לתקוע במהלך הקדיש, וברוב קהילות המתפללות בנוסח אשכנז וחלק מקהילות המתפללות בנוסח ספרד, לאחריו, שבסיום תפילת נעילה, זכר לתקיעת השופר של שנת היובל. יהודי תימן נוהגים שלא לתקוע בסיום תפילת נעילה שבצאת הצום אלא רק לאחר תפילת ערבית של מוצאי יום הכיפורים הבאה לאחר תפילת נעילה.
בסדר התפילות ליום העצמאות קבעה הרבנות הראשית לישראל לתקוע בשופר בסוף תפילת ערבית.
משמעותו הסמלית של השופר

משמעויות סמליות רבות נתנו לקול השופר. רבי סעדיה גאון מנה עשר משמעויות, וביניהן:
המלכת ה'
זכירת מעמד הר סיני
קריאה לחזרה בתשובה
תקווה לגאולה
זיכרון עקדת יצחק
רבי נחמן מברסלב, בספרו "ליקוטי מוהר"ן", מסביר בצורה רעיונית, על פי הפסוק שנהוג לקרוא לפני תקיעות השופר בראש השנה: ”מִן הַמֵּצַר קָרָאתִי יָּהּ; עָנָנִי בַמֶּרְחָב יָהּ.” (תהילים, קי"ח, ה'), שאדם תוקע בשופר מהצד הצר (מיצר) והקול יוצא מהצד הרחב (מרחב) – דבר הבא לרמז לחשיבות הגדולה של תיקון המידות, בין קטן בין גדול.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה־20 היה מי שהציע לראות בקול השופר חזרה לשורשו הבראשיתי והפשוט של האדם.
בתקופת השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי אסור היה ליהודים לתקוע בשופר בכותל המערבי. איסור זה היה בין הגורמים לפרוץ מאורעות תרפ"ט שהתמקדו בכותל.
עם שחרור העיר העתיקה ירושלים במלחמת ששת הימים הגיע הרב הצבאי הראשי, שלמה גורן, אל הכותל המערבי ותקע בשופר.
ציור המתאר את בני ישראל בהנהגת יהושע בן־נון מפילים את חומות יריחו על ידי תקיעה בשופרות.
יהודי תוקע בשופר בהפגנה למען ישראל בפראג, צ'כיה
שופרות בשוק העיר העתיקה בירושלים, נמכרים כמזכרות יודאיקה ליהודים ותיירים
חסיד ברסלב תוקע בשופר באומן
ראו גם

שופר קודו
שופר יעל
שופר ראם
לקריאה נוספת

תיאודור רייק, השופר – מחקר פסיכואנליטי של הריטואל היהודי, רסלינג, 2005.
ישי רוזן-צבי, ההיסטוריה הסודית של חגי ישראל, כנרת, זמורה - מוציאים לאור, 2023, הפרק "שופר מנין?", עמ' 31–46.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ו, עמוד ב'
↑  סיני כרך סט, עמוד ר"ט.
↑  משנה, מסכת ראש השנה, פרק ג', משנה ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ו, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקפ"ו, סעיף א'
↑  הנוסע יעקב ספיר סערת תימן פרק לה, כותב שבכל תימן השתמשו רק בשופר זה, "באין להם שופרות של איל, או כי לא ידעו לעשותו".
↑  מובא בספר "ענף עץ אבות" י"ל על ידי הרב פנחס קורח בני ברק תשנ"ד עמוד תתל"ד. "גם אודות מין השופר שהביא עמו הרב השד"ר מהר"ר יחזקאל שאול רופא הי"ו, הנה מין השופר כזה שיהיה מהכבשים לא נמצא כלל ועיקר במחוזותינו, גם מימינו לא שמענו כזה, הנה כי כן על מעלת כבוד תורתם לחקור דבר אודותיו ושלום."
↑  ספר הזיכרון להרב יחיא יצחק הלוי, "איש ימיני" חלק א' עמוד רל
↑  בסידורו כנסת הגדולה, חלק ג' סימן נא
↑  סריקות של מחקרים וסקירות בנושא מנהגי יהדות תימן בשופר, פורום אלמדרש, היידפארק.(הקישור אינו פעיל, 20.4.2019)
↑  Amos, Hosea, Micah By Philip J. King, Westminster John Knox, Press, 1988, page 156
↑  למשל: "ביום ההוא יתקע בשופר גדול, ובאו האובדים בארץ אשור והנדחים בארץ מצרים" (ישעיה כז,יג)
↑  שופטים פרק ז פסוק יט
"וַיָּבֹ֣א גִ֠דְעוֹן וּמֵאָה־אִ֨ישׁ אֲשֶׁר־אִתּ֜וֹ בִּקְצֵ֣ה הַֽמַּחֲנֶ֗ה רֹ֚אשׁ הָאַשְׁמֹ֣רֶת הַתִּֽיכוֹנָ֔ה אַ֛ךְ הָקֵ֥ם הֵקִ֖ימוּ אֶת־הַשֹּֽׁמְרִ֑ים וַֽיִּתְקְעוּ֙ בַּשּׁ֣וֹפָר֔וֹת וְנָפ֥וֹץ הַכַּדִּ֖ים אֲשֶׁ֥ר בְּיָדָֽם"
↑  משנה, מסכת תענית, פרק א', משנה ו'
↑  מסכת מועד קטן, דף ט"ז, עמוד א'
↑  מסכת מועד קטן, דף כ"ז, עמוד א'
↑  מסכת נדה, דף ל"ח, עמוד א', 'שיפורא גרים' ופירוש רש"י על אתר.
↑  מסכת עבודה זרה, דף מ', עמוד א'
↑  מסכת שבת, דף ל"ה, עמוד ב'
↑  סדר תפלת ראש השנה ופירושה, טעמי התקיעות, בשם רב סעדיה גאון, אבודרהם השלם
↑  בהקשר זה מאמר חז"ל בנוגע לתשובה: "פיתחו לי פתח כפיתחו של מחט ואני אפתח לכם פתח כפתחו של אולם". מסביר את הקשר שבין שופר ותשובה
↑  Jewish Life and American Culture By Sylvia Barack Fishman, SUNY Press, 2000, page 58
| סדר תפילות יום הכיפורים על פי ההלכה הנוהגת כיום |
| --- | --- | --- |
| טרם החג | כפרות • תפילת מנחה • סעודה מפסקת |  |
| ערבית | לך אלי תשוקתי/תפילה זכה • כל נדרי • תפילת שבע עם וידוי • סליחות • וידוי |  |
| שחרית | תפילת שבע עם וידוי • וידוי • אבינו מלכנו • קריאת התורה והפטרה • תפילה לשלום המדינה או תפילה לשלום המלכות • ונתנה תוקף |  |
| מוסף | תפילת שבע עם וידוי • עלינו לשבח • סדר העבודה • ברכת כהנים • סליחות • וידוי |  |
| מנחה | אשרי יושבי ביתך • קריאת התורה • ספר יונה • תפילת שבע עם וידוי • סליחות |  |
| תפילת נעילה | אשרי יושבי ביתך • תפילת שבע עם וידוי • חזרת הש"ץ • וידוי וברכת כהנים • סליחות • תקיעת שופר • לשנה הבאה בירושלים • תפילת ערבית • ברכת הלבנה |  |
| שונות | יום הכיפורים בבית המקדש • שעיר לעזאזל • עבודת כהן גדול • חמשת העינויים • יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים • פיוטי יום הכיפורים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538955805171  GND: 4335589-4  MusicBrainz: 7cb02b35-2fea-4d24-88d4-92413f090e3f 
שופרות בתהליך ההכנה
למעלה: שופר איל של עדות אשכנז.
למטה: שופר קודו של יהדות תימן.
שופר מסולסל מקרן קודו גמלוני המכונה "שופר תימני
שופר לא מעובד כמנהג התימנים
תקיעה בשופר תימני.
תקיעה בשופר
תקיעה בשופר, 1934
תקיעה בשופר בכותל המערבי
איגרת שנה טובה ובה איור של יהודי תוקע בשופר (מאת אלפונסו לוי)
יהודי חרדי אשכנזי תוקע בשופר בערב ראש השנה.
שופר מקרן איל (כבש זכר בוגר), הנמצא בשימוש בקרב רוב הקהילות היהודיות בישראל ובתפוצות.
שופר בכותל המערבי.
אילן זייגר-זוהר

אילן זייגר-זוהר (18 ביולי 1939 - 19 בפברואר 2017) היה כדורסלן ישראלי בגובה 1.94 מטרים ששיחק בעמדת הפאוור פורווד. זייגר-זוהר שיחק במשך שמונה עונות ברציפות בקבוצת הפועל תל אביב, בה היה שותף לזכיית הקבוצה בארבע אליפויות ובגביע המדינה אחד. כן שיחק בנבחרת ישראל. לאחר פרישתו, ריצה עונש מאסר בארצות הברית ובישראל בגין סחר בסמים.
קריירת כדורסל > ראשית ימיו

זייגר-זוהר נולד בתל אביב. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני, שם נאסר עליו לעסוק פעילות גופנית עקב בעיה שהתגלתה בליבו. אולם זייגר-זוהר התעלם מהאזהרות, ובגיל 13 החל לשחק בקבוצת הילדים של הפועל תל אביב, שם שיתף פעולה עם אריק איינשטיין. זייגר-זוהר התבלט כבעל כושר גופני גבוה, בזריזותו וביכולת השמירה שלו. בהמשך התגייס לנח"ל.
קריירת כדורסל > הפועל אשדות-אפיקים

לאחר שעזב את הפועל תל אביב, קיבל זייגר-זוהר הצעה מקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן להצטרף לקבוצת הכדורסל של הקיבוץ - הפועל אפיקים, שהייתה אז בליגה השנייה. זייגר-זוהר עבר עם משפחתו לעמק הירדן, קיבל דירה ועבד בקבוצה כמאמן/שחקן. בעקבותיו של זייגר-זוהר, הצטרף לקבוצה גם אמנון גמר ששיחק אף הוא בהפועל תל אביב אחרי שנתיים בליגה השנייה. בשנת 1967 פרש זייגר-זוהר מקמפיין אליפות אירופה של נבחרת ישראל באותה השנה, לאות מחאה עקב כך שהרגיש כי מאמן הנבחרת שמעון שלח שהיה גם מאמנו בהפועל תל אביב, אשר כעס על עזיבתו את הקבוצה לא הרבה לשתפו בהכנות לאליפות בהלסינקי, פינלנד, אך מופיע ברשימת הסגל של הנבחרת.
בשנת 1968 התאחדה קבוצתו הפועל אפיקים עם קבוצת אשדות יעקב, בין היתר בסיועו של זייגר-זוהר ונקראה "הפועל אשדות -אפיקים". לאחר עונה אחת בלבד בליגה השנייה הצליחה הקבוצה המאוחדת שדות אפיקים לעלות לליגה הראשונה שהייתה אז הליגה הלאומית. בשנת 1968 השתתף במוקדמות משחקי מקסיקו סיטי 1968. בשנת 1969 השתתף זייגר-זוהר באליפות אירופה בכדורסל 1969.
כבר בעונתה הראשונה בליגה הבכירה, עונת 1969/1970, רשמה הפועל אשדות–אפיקים סנסציה כאשר סיימה במקום השלישי בליגה הלאומית כשמקדימות אותה מכבי והפועל תל אביב. משחקי הבית של הקבוצה התקיימו בימי שישי בערב על מגרשי הבלטות של קיבוצי אשדות יעקב ואפיקים מול מאות צופים מעודדים שהגיעו גם מקיבוצים סמוכים. זייגר-זוהר, שתפקיד כמאמן/שחקן, רשם את עונת השיא שלו בקריירה עם ממוצע של 20.8 נקודות. במחזור השישי הוא קבע שיא קריירה של 30 נקודות והוביל את אשדות יעקב-אפיקים לניצחון בהארכה על הפועל ירושלים 66:68. באותה עונה לא ירד זייגר-זוהר מכמות נקודות דו-ספרתית באף משחק והתברג בצמרת טבלת מלך הסלים מאחורי עופר אשד, גבי טייכנר, קאמיל דירקס, חיים בוכבינדר ואורי שטרן. בסיום העונה, סירבה הנהלת הקבוצה לבקשת זייגר-זוהר לשיפור תנאיו, מה שגרם לו לעזוב את הקבוצה ולפרוש מכדורסל מקצועני בגיל 31. בהמשך התפרקה הקבוצה ונעלמה ממפת הכדורסלן הישראלי.
קריירת כדורסל > הישגיו כשחקן

זייגר-זוהר שיחק במשך עשר עונות בליגה הבכירה, בהן קלע 2,018 נקודות ב-169 משחקי ליגה - ממוצע של 11.9 נקודות, שמדרגים אותו במקום ה-116 בקלעי כל הזמנים. במשך 8 עונות בהפועל תל אביב הוא קלע 1,584 נקודות ליגה שמדרגות אותו במקום ה-13 בין קלעי כל הזמנים של המועדון, שלב אחד מעל דייוויד ת'רדקיל ומתחת לארז לוסטיג. בתקופתו בהפועל תל אביב היה שותף לזכייה ב-4 אליפויות וגביע המדינה אחד.
בנבחרת ישראל רשם זייגר-זוהר 83 הופעות וקלע בהן 504 נקודות - 6.7 נקודות במשחק. את שיא הנקודות שלו, 22 נקודות, קלע בניצחון על דרום וייטנאם במשחקי אסיה 1966.