stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדוד שומריה
הקמה ותקנון

גרעין הגדוד התלכד סביב מרדכי שנהבי (הלפנביין). שנהבי הקדים ועלה ארצה יחד עם חברו אפרים טרטקובר ומשם העביר מסר לוועידת השומר הצעיר בלבוב בעד עלייה ארצה של השכבה הבוגרת של חניכי הקינים שבגליציה, בלי להתחשב במדיניות הנהלת התנועה הציונית שהעדיפה לעכב את העלייה עד הקמת תשתיות מתאימות בארץ ישראל.  סמוך לשובו של שנהבי מלבוב הוא נשלח למחנה חיפה-ג'דה והחלו להאסף סביבו 'שומרים' שנדדו בארץ וכמהו לחברותה השומרית. ביולי 1920 החפו (עגנו בחוף) בנמל יפו אבא חושי (שנלר) בראש חברי 'השומר הצעיר' מטורקה והצטרפו לקבוצת שנהבי. עד מהרה העדיפו 'השומרים' סידור עבודה משלהם והבדלות ארגונית מן המחנה הכללי של העובדים. חודשיים וחצי מיום הגעתה של קבוצת עולי טורקה לארץ, ב 6 בספטמבר 1920 הגיעה לחוף יפו קבוצת השומרים מבוצ'אץ' בראשותו של זאב און/איסרזון, לימים חבר משק תל יוסף ומנהל חברת העובדים, וגדוד שומריה החל לפעול בצורה עצמאית מהמחנה שבקילומטר השישי. את הנהלת הגדוד הרכיבו, אבא חושי איש טורקה, שנהבי, יהושע הניג וזאב און (איסרזון) אנשי בוצ'אץ', יוסף רוט ומשה וייס מבולוחוב, עמנואל בלאט מלבוב ויוסף ציפר. שנהבי, שנלר ובלאט ניסחו תקנון לחברי הגדוד. לאומיות וסוציאליזם נקבעו כערכי היסוד. המצטרפים התחייבו לעבור בדיקה רפואית ולהסכים לתקנון. חברים נתקבלו לאחר תקופת ניסיון. רישול ועצלנות היוו עילה להרחקה מן הגדוד. לצד ההנהלה פעלה מועצה עליונה שהורכבה מראשי קבוצות העבודה. התקיים בית דין שבראשו עמד עמנואל בלאט, ובין תחומי שיפוטו: הענקת רישיונות יציאה אל מחוץ למחנה. לכל חבר ניתנה הזכות לחופשה בת שבועיים אחת לשנה.
הגעתי למחנה שומריה שם היה מחנה אוהלים, צריף מרפאה, ואחות שטיפלה בנו ביד קשה. היה עלינו לחצוב האבנים באמצעות פיצוץ סלעי ההר, לעשות חצץ ולסלול. לוזר, לאחר מכן אומן הקרמיקה מקיבוץ רמת יוחנן נפצע ואיבד את עינו מפיצוץ אחד הסלעים. מכיוון שעלה בידי לעשות המיכסה הדרושה לקיום, המליצו עלי שאקבל את ניהול עבודת הסלילה ובא מדריך שלימד אותי אלף בית של העבודה: חופרים, מעמידים אבנים מרובעות כשהחלק הצר כלפי מטה ואחר כך שופכים חצץ ומכסים בחול. זה לא היה עוד כביש אספלט ואת הדבר הזה תפסתי. פעלתי לפי ההנחיות ואחר כך בא מכבש והידק ונוצר הכביש לעמק.
המשך הפעילות

את תום סלילתו של הקילומטר הראשון לכביש חגג 'גדוד שומריה' בליל נאומים, שירה, ריקודים ושתיית יין. לפנות בוקר התכנסו במעגל והאזינו לשיחתו של א"ד גורדון.
בדצמבר 1920 הפגין הגדוד את עצמאותו (בתחילת דרכם בארץ היו חברי 'השומר הצעיר' תחת חסות מפלגת הפועל הצעיר) ושלח שני צירים מטעם 'השומר הצעיר', שייצגו למעלה ממחצית חברי הגדוד, לוועידה הכללית הראשונה של פועלי ארץ ישראל. בסיומה של הוועידה הוחלט על הקמתה של הסתדרות כללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, היא ההסתדרות.
בפברואר 1921 הגיעה מצבת החברים בגדוד 'שומריה' לכדי 120 חברים וחברות. הסתגלותם לעבודה הייתה טובה יחסית, הם עמדו במיכסות, וזאת חרף התנאים הקשים ששררו במחנה בתקופת החורף. אבא חושי, ששמו יצא לפניו כמנהל המשק, לא התקשה למצוא עבורם תעסוקה נוספת בפריקת פחמים בנמל חיפה.
הגדוד המשיך להתנהל כמערכת יעילה, אסתטית ומאוזנת תקציבית. סביבתו האסתטית בידלה אותו לטובה לעומת מחנות סוללים אחרים. האווירה הייתה טובה ואופטימית, ונקלטו חברים חדשים מקרב אנשי 'השומר הצעיר'. וכך תיאר זאת מאיר יערי, מנהיג 'השומר הצעיר', במכתב ששלח מהארץ באביב 1921 להנהגת התנועה בגולה: "העבודה מתנהלת שם כראוי, אך שוררים שם קיפאון רוחני ובינוניות".
הקרע בין קבוצת גדוד שומריה לקבוצת ביתניה עילית

באפריל 1921 עמדה להסתיים עונת העבודה בהכשרת הקרקע לנטיעות בביתניה עילית. מאיר יערי, שעמד בראש קבוצת ביתניה המליץ לקבוצתו לעבור למחנה גדוד שומריה ולהצטרף לעבודת סלילת כביש חיפה-ג'דה. בחג הפסח, בעת שאנשי גדוד שומריה עלו לרגל, ברגל, לירושלים, הגיעו למחנה שומריה אנשי ביתניה. משחזרו אנשי הגדוד ומצאו את האורחים שכבר התמקמו בשטח המחנה, ברכו אותם בברכה השומרית: "חזק ואמץ". האידיליה לא שררה זמן רב. אנשי ביתניה ואוהדיהם מקרב אנשי הגדוד, כ-50 במספר, מתוך תחושה של עליונות רוחנית, החלו להנכיח את רוח ביתניה באוהלי גדוד שומריה בן כ-150 החברים. שיחותיהם הליליות הידועות הגדושות בהשתפכויות הנפש לעילוי נפשם במדרגות הקיום האנושי, שבו והתחדשו באוהלי מחנה גדוד שומריה. הגדיל לעשות מאיר יערי מנהיגם, כאשר תכנן למיין את חברי הגדוד, את חלקם לצרף לקבוצת ביתניה ואת חלקם להותיר בחוץ. לכך לא היו יכולים אנשי שומריה להסכים. בוויכוח לילי מר ונוקב, שלימים זכה לכינוי 'ליל השימורים', ו' בטבת תרפ"ב, הואשם מנהיג 'השומר הצעיר' מאיר יערי, בהפצת דעות הרסניות, והוא נאלץ לעזוב בחברת אשתו, אנדה. עד כמה מר היה הוויכוח תעיד התאבדותו של חבר הגדוד, שמואל (מילא) הלר, בן בוצ'אץ', באותו 'ליל השימורים'.
הדיבוק בביצועה של להקת הגדוד

הפעם הראשונה בה הועלתה הצגת הדיבוק על במה ארץ ישראלית הייתה בפברואר 1922 במחנה הגדוד בוואדי שומריה. 
לידיו של יהודה יערי מייסדה והרוח החיה בלהקת הגדוד, ובמאי ההצגה, הגיע הכרך הראשון של התקופה ובו תרגומו העברי של ביאליק ל'הדיבוק'. הטקסט עורר ביערי התלהבות והוא הדביק בה את חבריו והוחלט להפוך את הטקסט הכתוב להצגה. יערי ליהק את עצמו לתפקיד 'חנן', את 'לאה' שיחקה, רחל שינדלר, 'הרבי ממירופול' גולם על ידי אבא חושי, את 'סנדרקה' שיחק משה הלנברג, ואת 'חברתה של לאה', חנה מן (מונטג) - תפקיד שלא קיים במחזה המקורי ויערי יצר אותו כיוון שלא הצליח לאייש את תפקיד ה'סבתא של לאה'. 'להקת יודקה' כפי שנתכנתה להקת הגדוד בפי עצמה, העלתה את ההצגה פעמיים נוספות בנהלל ועין חרוד, ואף את הצגת הגולם מפראג.
סיום הפעילות

בסוף 1921 הסתיימה סלילת כביש חיפה-ג'דה. חברי גדוד שומריה עברו לאזור נהלל, שם סללו את כביש הגישה לכפר, ניקזו ויבשו את האדמות. ב-1922 נענתה דרישתם להכלל בין הגופים העולים להתיישבות בעמק יזרעאל והם הקימו את קיבוץ בית אלפא.
קובע חוקר תנועת 'השומר הצעיר', פרופ' מתתיהו מינץ:
לקריאה נוספת

מתתיהו מינץ, התנועה השומרית 1921-1911 (1995), התנועה הציונית.
צדוק אשל, אבא חושי איש חיפה, 2002, משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
שלמה טנאי, הפסל כחלוץ אלמוני, עיתון 77 לספרות ותרבות, גיליון 40-41, 1983.
צילה רוזנבליט, זאב און - האיש בראי תקופתו, הוציא לאור יואב שמחוני, 1998.
צבי קרניאל, ימי בראשית, הוצאת קיבוץ רמת יוחנן, 1992.
יעקב דוידון, אהבה מאונס, ביתן, 1983
הערות שוליים

↑  "האוהלים הפנימיים ללא שוליים, הרוח שורקת והגשם דולף. בלילות קר, המטבח וחדר האוכל הותקנו באוהל מרובע שאף הוא פתוח לרוח, הרוח מכבה את הפרימוסים, האוכל ספוג עשן... המזון מורכב בעיקרו משימורים, שיירי הצבא הבריטי אותם מספק "המשביר". רבים חולים בצהבת. מסביב למחנה ביצות, היתושים מזמזמים, רבים חולי קדחת ורופא אין." עדותו של אבא חושי.
↑  צבי קרניאל, ימי בראשית, הוצאת קיבוץ רמת יוחנן, 1992
↑  ההכרעה על ההגשמה, באתר השומר הצעיר Hashomer Hatzair
↑  התפרסמו בקובץ 'קהליתנו', ועובדו למחזה של יהושע סובול, 'ליל העשרים', שהוצג בתיאטרון חיפה, כאשר סובול בשם חופש היצירה מתזמן את מועד השיחות לתקופה בה שהתה הקבוצה בביתניה עילית
↑  תאריך מותו של שמואל הלר כפי שמצוין על מצבת קברו בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
↑  הבכורה של הבימה ל'דיבוק', לימים הצגת הדגל של התיאטרון הלאומי, הייתה אף היא בראשית 1922 במוסקבה
↑  קתדרה 26, פרדי רוקם
↑  יעקב דוידון, אהבה מאונס, ביתן, 1983
מחנה גדוד שומריה על אדמות קיבוץ יגור של היום
חברי גדוד 'שומריה', הקיבוץ הראשון של תנועת השומר הצעיר, 1920. זאב און איסרזון מסומן בעיגול
דגי סחוס

| דגי סחוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי גולגולת
קבוצה:: בעלי חוליות
על־מחלקה:: חולייתנים לסתניים
מחלקה:: דגי סחוס
שם מדעי
 Chondrichthyes ‏האקסלי, 1880
זנבתן מנומר
כריש שונית אפור
כינורית כדת-ראש
כימרה מהמין Hydrolagus colliei
דגי סחוס (שם מדעי: Chondrichthyes) היא מחלקה של מיתרניים ימיים בעלי גוף העשוי מסחוס. במחלקה זו ישנן שתי קבוצות גדולות:
תת-מחלקת מחוייצי זימים (Elasmobranchii)
תת-מחלקת כסויי זימים (Holocephali)
שלדם של דגי הסחוס עשוי סחוס. עורם עבה ועליו מצויים קשקשים קשיחים. סנפיריהם מוצקים וחסרי גמישות ומספרם אינו זוגי. נחיריהם מצויים בקדמת הראש ופיהם בדרך כלל בתחתיתו. לזימים אין מכסים; המים חודרים לזימים דרך שני נקבים בצד העליון של הראש. הם חסרי שלפוחית אוויר ולכן בתוך המים הם חייבים להיות בתנועה או לרבוץ על הקרקעית (רוב דגי הסחוס הם דגים המצויים סמוך לקרקע).
רוב דגי הסחוס טורפים. חוש הריח שלהם מפותח מאוד. ראייתם מכוונת למרחק, כך שבעזרתה הם מסוגלים לזהות טורף מרחוק. אצל רובם ההפריה פנימית והם משריצים ולדות חיים.
הגדולים שבדגים שייכים למחלקה זאת. כריש לווייתני שמגיע לאורך של יותר מ-12 מטרים ומשקל של 20 טונות הוא הדג הגדול ביותר החי בימינו. הדג הטורף הגדול ביותר שחי אי-פעם הוא המגלודון (אורך של כ-15 מטרים ומשקל של 47 טונות), שקרובו הקטן ממנו – עמלץ לבן – הוא הדג הטורף הגדול ביותר כיום.
מיון דגי סחוס

תת-מחלקה כסויי זימים (Holocephali)
סדרה כימראים (Chimaeriformes)
תת-מחלקה מחוייצי זימים (Elasmobranchii)
אינפרא-מחלקה כרישים עילאיים (Neoselachii)
אולטרא-סדרה דמויי כריש (Selachimorpha)
סדרה Cladoselachiformes – נכחדה
סדרה קסנקנתידה (Xenacanthida) – נכחדה
סדרה היבודונטים (Hybodontiformes) – נכחדה
על-סדרה כרישים גלניים (Galeomorphii)
סדרה כרישאים (Carcharhiniformes)
סדרה דמויי עמלץ (Lamniformes)
סדרה זנבתנאים (Orectolobiformes)
סדרה הטרודונטאים (Heterodontiformes)
על-סדרה בעלי קוץ (Squalea)
סדרה Protospinaciformes – נכחדה
סדרה מגרנאים (Pristiophoriformes)
סדרה קוצנאים (Squaliformes)
סדרה מלאכי ים (Squatinidae)
סדרה שש זימאים (Hexanchiformes)
על-סדרה בטאים (Batoidea)
סדרה טחנאים (Myliobatiformes)
סדרה מסורנאים (Pristiformes)
סדרה Sclerorhynchiformes – נכחדה
סדרה תריסנאים (Rajiformes)
סדרה גיטרנאים (Rhiniformes)
סדרה חשמלנאים (Torpediniformes)
סדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes)
ראו גם

דג
דגי גרם
דגי ריאות

| דגי ריאות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: חולייתנים לסתניים
מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
תת־מחלקה:: דגי ריאות
סדרות
 Ceratodontiformes  Lepidosireniformes
שם מדעי
 Dipnoi ‏מילר, 1845
דג ריאות אוסטרלי
דגי ריאות (שם מדעי: Dipnoi) היא תת-מחלקה בקבוצת דגי הגרם, שהם הן בעלי זימים (כשאר הדגים) והן בעלי ריאות (כמו חוליתנים יבשתיים). תת-מחלקה זו התפתחה מדגי גרם. מדגי הריאות שרדו רק מינים בודדים והם מוגדרים כמאובנים חיים משום שבמשך מאות מיליוני השנים האחרונות, מספר הפרטים החיים ששרדו בכל מין כזה היה כה קטן, עד שבימינו קל יותר למצוא מאובנים של בני מינים אלה מאשר פרטים חיים שלהם. דגי הריאות מהווים חיזוק חשוב לטענה של חוקרי האבולוציה, שעל פיה, מוצאם של החולייתנים השייכים לקבוצת בעלי ארבע רגליים הוא מהדגים. מדגי הריאות התפתחו גם דגי הגרם בעלי שלפוחית הציפה.
הקבוצה כוללת שתי סדרות: דגי ריאות אוסטרליים בהם מצוי מין יחיד - דג ריאות אוסטרלי ובעלי שתי ריאות בהם שתי משפחות: דגי ריאות דרום-אמריקאים ודגי ריאות אפריקנים.
דגי הריאות חיים במים מתוקים בוציים, שם כמות החמצן מועטה, ועל כן הם נושמים גם מחוץ למים. לקראת העונה היבשה, הדג חופר מחילה. הוא בולע את הבוץ ודוחק אותו החוצה דרך הזימים. אז הוא מפריש סביבו ריר שמתייבש והופך לקפסולה קשה אטומה למים שמגנה עליו מהתייבשות. הוא משאיר פתח קטן לכניסת אוויר. הדג מוריד את קצב חילוף החומרים שלו ב-60%. את מעט האנרגיה לה הוא זקוק הוא צורך מפירוק איטי של  שומן ושרירים. כך הוא יכול לשרוד גם 4 שנים. כשיורד גשם, הוא מחלץ את עצמו החוצה.
דגי הריאות הם אוכלי כול, בעיקר בשר – הם טורפים דגים אחרים. בשבי, הם מתרגלים לאכול תולעים.
כמו אצל מרבית הדגים, ההפריה היא חוץ גופית – הזכר מפריש את זרעו על הביצים אחרי שהנקבה מטילה אותן ונשאר לשמור על הביצים לאחר ההפריה. רביית דגי הריאות בשבי נדירה.
מיון

תת-מחלקה דגי ריאות (Dipnoi)
סדרה דגי ריאות אוסטרליים (Ceratodontiformes)
משפחה בעלי ריאה אחת (Ceratodontidae)
סוג ומין יחיד דג ריאות אוסטרלי (Neoceratodus forsteri)
סדרה בעלי שתי ריאות (Lepidosireniformes)
משפחה דגי ריאות דרום-אמריקאים (Lepidosirenidae)
סוג ומין יחיד דג ריאות דרום-אמריקאי (Lepidosiren paradoxa)
משפחה דגי ריאות אפריקנים (Protopteridae)
סוג דג ריאות אפריקני (Protopterus)
מין דג ריאות אפריקני משויש (Protopterus aethiopicus)
מין דג ריאות מזרח-אפריקני (Protopterus amphibius)
מין דג ריאות מערב-אפריקני (Protopterus annectens)
מין דג ריאות אפריקני מנומר (Protopterus dolloi)
הערות שוליים

↑  דג ריאות - Nature Code, באתר Nature Code, ‏12 ביוני 2024
↑  במקומות בהם בונים בתים מבוץ, קורה שיורד גשם ודגים בוקעים מהקיר.  Fooled by Nature - Lungfish, סרטון בערוץ "Animal Planet", באתר יוטיוב (אורך: 02:26)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538673205171  GND: 4168317-1  LCCN: sh85078886 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בריאן קוואן

בריאן קוואן (באנגלית: Brian Cowen; באירית: Brian Ó Comhain, נולד ב-10 בינואר 1960) הוא מדינאי אירי שכיהן כראש הממשלה (טישך) האחד-עשר של אירלנד בין השנים - 2008–2011. הוא עמד בראש קואליציה בהנהגת מפלגת פיאנה פול ובשותפות מפלגת הירוקים של אירלנד וחברי פרלמנט עצמאיים. בתקופה זו היה קוואן גם מנהיג מפלגת פיאנה פול.
קוואן כיהן כחבר הפרלמנט האירי, הדאל אירן בין השנים 2011-1984. הוא שירת כשר העבודה (1993-1992), כשר האנרגיה (1993), כשר התחבורה, האנרגיה והתקשורת (1994-1993), כשר הבריאות (2000-1997), כשר החוץ (2004-2000) וכשר האוצר (2008-2004). כמו כן הוא כיהן כטנשטה (סגן ראש הממשלה) בשנים 2008-2007. בעקבות התפטרותו של קודמו, ברטי אהרן ב-2008 הוא נבחר להיות מנהיג המפלגה וראש הממשלה.
תקופת כהונתו של קוואן עמדה בסימן של משבר כלכלי ובנקאי באירלנד. הוא ספג ביקורת חריפה על כישלונו בטיפול במשבר ועל פנייתו לאיחוד האירופי ולקרן המטבע הבינלאומית לסיוע, פנייה שנתפסה באירלנד כהשפלה לאומית. בתקופה זו נרשם שיא השפל בתמיכה הציבורית בפיאנה פול, בממשלת אירלנד ובראש הממשלה עצמו, בכל ההיסטוריה של אירלנד. העיתונות הגדירה אותו כ"ראש הממשלה הגרוע ביותר בהיסטוריה של אירלנד".
ראשית חייו

בראין קוואן  נולד בטולאמור שבמחוז אופאלי. הוא גדל בבית משפחתו שבעיירה קלרה. הוא בנם של מאי וברנרד קוואן, שהיה חבר הבית התחתון (דאל) והבית העליון (סנאט) של הפרלמנט האירי. בבעלות המשפחה היה פאב בקלרה, שניצב ליד בית המשפחה. אביו של קוואן עבד גם כמנהל מכירות פומביות. בראין קוואן עבד בפאב המשפחתי כשגדל. יש לו שני אחים, כריסטופר ובארי. אחיו בארי מעורב גם הוא בפוליטיקה ומכהן כחבר פרלמנט. אחיו הבכור כריסטופר מנהל את הפאב המשפחתי.
קוואן התחנך בבית הספר בקלרה ובפנימייה לבנים במחוז טיפררי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים הוא למד באוניברסיטת דבלין שם למד משפטים והוסמך כעורך דין.
קוואן נשוי למרי מולוי ואב לשתי בנות.
הוא חבר בהתאחדות האתלטיקה הגאלית המקדמת את ענפי הספורט האירים המסורתיים ומשמש כנשיא המועדון של קלרה. בראשית שנות השמונים הוא שיחק כדורגל גאלי בנבחרת של מחוז אופאלי.
ראשית הקריירה הפוליטית

קוואן נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות הביניים של 1984 שנערכו בעקבות מותו של אביו. בהיותו בן 24 הוא היה הצעיר מבין חברי הפרלמנט שכיהן באותו זמן. באותה שנה הוא גם נבחר למועצת המחוז במקומו של אביו וכיהן שם עד ל-1992.
בשבע השנים הראשונות שלו בפרלמנט הוא ישב על הספסלים האחוריים. לאחר הבחירות הכלליות של 1989, כאשר פיאנה פול הרכיבה לראשונה קואליציה עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית, קוואן היה אחד מחברי הפרלמנט שהתנגדו למהלך בתוקף. שנתיים מאוחר יותר, בנובמבר 1991 מי שהיה אז שר האוצר, אלברט ריינולדס, התמודד מול צ'ארלס הוהי על תפקיד מנהיג המפלגה. קוואן התייצב מאחורי ריינולדס ועד מהרה היה לחלק מהאגף במפלגה שתמך בו. בניסיונו השני הצליח ריינולדס להיבחר לתפקיד מנהיג המפלגה כאשר הוהי אולץ לפרוש מתפקידו כראש הממשלה ב-1992.
בגיל 32 מונה קוואן על ידי ריינולדס למשרת השר הראשונה שלו, שר העבודה. למרות היותו חבר הקבינט, גישתו של קוואן הייתה עוינת כלפי השותפה הקואליציונית, המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית. בוועידת המפלגה של מרץ 1992 היה ברור שזוהי גישתו של קוואן. בנאום שנשא כ"חימום" לפני נאומו של המנהיג, העיר קוואן כי הוא מצפה לעזיבתה של המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית את הקואליציה.
לאחר הבחירות של 1992 היה קוואן חלק מצוות המשא ומתן הקואליציוני בניסיון ליצור שותפות עם מפלגת הלייבור. הניסיון הצליח וקוואן מונה לתפקיד שר התחבורה, האנרגיה והתקשורת. בתפקידו זה הוא הוציא לפועל את ההחלטה השנויה במחלקות לצמצם את כמות הטיסות שעברו בנמל התעופה שאנון, שאפשרה את המעבר של טיסות טרנס-אטלנטיות בנמל התעופה של דבלין. ההחלטה גרמה לחברת הפרלמנט, סיל דה ואלירה, לפרוש במחאה מהמפלגה.
באוקטובר 1994 נחשף שבבעלותו של קוואן היו מניות בחברת ארקון, שהוא היה מעורב במתן זיכיונות כריה עבורה. עד מהרה הוא מכר את מניותיו והתנצל בפני הפרלמנט על המבוכה שהוא גרם.
מאוחר יותר באותה שנה התפטר ריינולדס מתפקידיו כראש הממשלה וכמנהיג פיאנה פול והוחלף על ידי ברטי אהרן. בכל מקרה המפלגה הייתה אז באופוזיציה. קוואן קודם לספסלים הקדמיים של המפלגה ומונה להיות דוברה בנושאי חקלאות, מזון ויעור ובהמשך היה הדובר לענייני בריאות.
שר > שר הבריאות והילדים

כאשר פיאנה פול שבה לשלטון לאחר הבחירות של 1997, קיבל קוואן את התפקיד החדש והמורחב של שר הבריאות והילדים. הוא תיאר את התקופה הזו כתקופה שבה נתקל במוקשים רבים. במהלך תקופת כהונתו, היה עליו להתמודד עם בעיות של מחסור במיטות אשפוז ושל צפיפות בבתי החולים ועם שביתת אחיות ארוכה ב-1999. בינואר 2000 הועבר קוואן להיות שר החוץ ומבחינתו הייתה העברה זו הקלה עבורו.
שר > שר החוץ

תקופת כהונתו של קוואן כשר החוץ עמדה בסימן משא ומתן אינטנסיבי להמשך תהליך השלום בצפון אירלנד ובסימן פעילות בינלאומית נוספת, במיוחד כאשר נבחרה אירלנד להיות חברה ב-מועצת הביטחון של האו"ם. ב-2003 היה קוואן קורבן של התקפה אישית מצדו של מנהיג המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית של צפון אירלנד, איאן פייזלי, לשעבר מבקר גלוי של ממשלת הרפובליקה של אירלנד. מול קהל של תומכי מפלגתו ובנוכחות מצלמות טלוויזיה וכתבי רדיו, השמיע פייזלי דברי נאצה על חזותו החיצונית של קוואן ואף העליב את אמו. ב-2004 לקח קוואן חלק חשוב במערכת הבחירות לתפקיד נשיא מועצת אירופה ובהרחבתו של האיחוד האירופי.
שר > שר האוצר

בעקבות מינויו של צ'ארלי מק'קריווי לתפקיד בנציבות האירופית בספטמבר 2004, מונה קוואן במקומו לתפקיד שר האוצר. ב-1 בדצמבר 2004 הוא הציג את התקציב הראשון שלו שבמסגרתו עלתה ההוצאה הממשלתית ב-9%.
התקציב השני של קוואן ב-2005 התמקד בחבילת סיוע חדשה לילדים ובאמצעים להשבת בעלי הון שהיו פטורים ממס בחזרה למעגל משלמי  המס החל מ-2007. הצעדים היו אמורים להוציא 52,000 בעלי הכנסות נמוכות ממעגל משלמי המס ולהעביר 90,000 מבעלי ההכנסות הבינוניות ממעגל משלמי המס במדרגות המס הגבוהות.
התקציב השלישי של קוואן שהוצג ערב הבחירות של 2007 היה אחד התקציבים שבהם ההוצאה הממשלתית הייתה מהגדולות ביותר בהיסטוריה של אירלנד. חבילה של הוצאות על סך 3.7 מיליארד אירו, כללה גידול בקצבאות הגמלאים ובקצבאות הרווחה, הוצאה ניכרת בתחום איכות הסביבה והורדה של מדרגת המס העליונה מ-42% ל-41%. קוואן זכה לביקורת בשל השאננות שהפגין לכאורה בעת המשבר הכלכלי של 2008.
מנהיג פיאנה פול

במהלך תקופת כהונתו כשר, זוהה קוואן לעיתים קרובות כמועמד המוביל לרשת את ברטי אהרן בתפקיד מנהיג מפלגת פיאנה פול. מעמדו של קוואן התחזק כאשר הוא ירש את מרי או'רורוק בתפקיד סגן מנהיג המפלגה ב-2002. בסופו של דבר, ב-2004, כאשר הוא מונה לתפקיד שר האוצר, נראה היה כי זה קרש קפיצה לשאיפתו להיות ראש ממשלה וב-2007 הוא מונה לתפקיד סגן ראש הממשלה.
ב-4 באפריל 2008, יומיים לאחר שברטי אהרן הודיע על כוונתו להתפטר מתפקידו כראש ממשלה וכמנהיג המפלגה, הוצגה מועמדותו של קוואן לתפקיד מנהיג המפלגה השביעי של פיאנה פול ויום לאחר מכן הוא נבחר כמועמד יחיד. ב-9 במאי, עם כניסת התפטרותו של אהרן לתוקפה, הוא החל לשמש בתפקידו. ב-7 במאי הוצגה מועמדותו של קוואן לתפקיד ראש הממשלה, הוא נבחר על ידי הפרלמנט ברוב של 88 תומכים מול 76 מתנגדים ומונה על ידי נשיאת אירלנד, מארי מקאליס.
ראש ממשלה

עם בחירתו, הרכיב קוואן קואליציה בשותפות עם מפלגת הירוקים, המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית ושלושה חברי פרלמנט עצמאיים. בחירתו במארי קאלהאן כסגנית ראש הממשלה ובבראין לניהן כשר האוצר, זכו לביקורת על כך שבחר בהם למרות חוסר ניסיונם.
ראש ממשלה > אמנת ליסבון

התנגדותו של ציבור הבוחרים האירי לאשרורה של אמנת ליסבון ב-12 ביוני 2008 נתפסה בתקשורת ועל ידי פרשנים פוליטיים כמחאה אישית כנגד קוואן וכנגד ממשלתו. קוואן עצמו הודה בראיון רדיו ב-12 במאי 2008 שהוא לא קרא את הנוסח המלא של אמנת ליסבון. האמנה אושרה לבסוף על ידי הבוחרים האירים במשאל העם המוצלח על תיקון החוקה באוקטובר 2009.
ראש ממשלה > תקציב 2009

קוואן הגיש את התקציב של 2009 באוקטובר 2008 והקדים אותו מהמועד הקבוע של חודש דצמבר עקב המשבר הכלכלי העולמי. התקציב, שכונה "הקשוח ביותר מזה שנים", כלל מספר צעדים שנויים במחלוקת, הטלת מיסים ונסיגה מהבטחה למימון חיסונים נגד נגיף הפפילומה האנושי לתלמידות בתי הספר. השלכות נוספות של התקציב כללו הטלת מס שיוטל על כל העובדים מעל רמת הכנסה מסוימת וסגירתם של מספר מתקני צבא על הגבול עם צפון אירלנד.
זעקה ציבורית עלתה נגד ההצעות לקיצוצים בבריאות ובחינוך. פרצו הפגנות של מורים וחקלאים. ב-25 באוקטובר 2008 התאספו מעל 25,000 גמלאים וסטודנטים לאות סולידריות מול משרדי הממשלה בדבלין. בחוגי הכנסייה של אירלנד (הפרוטסטנטית) הייתה אכזבה מהקיצוצים בתקציבי בתי הספר התיכוניים שלהם. דאגה דומה הובעה מצדם של ראשי הכנסייה הקתולית.
נטישה של הקואליציה התחוללה מצדם של חברים מאוכזבים. פרישתם של שלושה חברי פרלמנט מטעם פיאנה פול על רקע הקיצוצים במערכת הבריאות הקטינה את הרוב של הממשלה בפרלמנט ברבע. בנוסף הסיר את תמיכתו מהממשלה אחד מחברי הפרלמנט העצמאיים שהבטיח לתמוך בממשלה לאחר הבחירות של 2007. נאמר ש"התקציב היה תאונה שהייתה אמורה להתרחש בעיתוי כל שהוא".
על פי הסכם היציבות והצמיחה של האיחוד האירופי, נדרשו מדינות האיחוד לשמור על היחס בין הגירעון לבין התוצר המקומי הגולמי שלהן בשיעור של מתחת ל-3% ועל היחס שבין הלאומי לבין התוצר המקומי הגולמי בשיעור של מתחת ל-60%. באוקטובר 2008 פתחה הנציבות האירופית בצעדים כנגד ממשלות שחרגו מהמגבלות. הציפייה הייתה שגרעון של אירלנד יהיה 5.5% ב-2008 ו-6.5% ב-2009. צעדים אלו אילצו את הממשלה לבטל כמה מהשינויים שהוצעו במסגרת התקציב והצביעו על חולשה של הממשלה.
ראש ממשלה > משבר בשר החזיר

ב-6 בדצמבר 2008, הורתה הרשות לפיקוח על המזון על איסופם והשמדתם של כל מוצרי בשר החזיר שיוצרו החל מ-1 בספטמבר עקב גילוי רמות רעילות של דיאוקסין באחוזים קטנים בבשר חזיר. קוואן אישר בנוסף את הוצאתו המוחלטת של בשר החזיר מהשוק ובתוך ימים היו אלפי מקומות עבודה תחת סכנה עקב הפסקת שחיטתם של חזירים עד להחלטה על פיצוי כספי למגדלים. המשבר עלה למשלמי המיסים האירים כ-180 מיליון אירו. ממשלתו קוואן ספגה ביקורת קשה על תגובתה המוגזמת בטיפול במשבר ומנהיג מפלגת פינה גייל, אינדה קני, הגדיר את תגובתה של הממשלה כ"אסון מוחלט".
ראש ממשלה > הבנק האנגלו-אירי

משמעות העובדה שהבנק האנגלו-אירי היה חשוף בעיקר להלוואות נדל"ן, בעיקר לקבלנים וליזמים, הייתה שהוא הושפע באופן קשה מההאטה בשוק הנדל"ן באירלנד ב-2008. ב-15 בינואר 2009, לאחר ניסיון להציל את הבנק על ידי הזרמת 1.5 מיליארד אירו, הכריזה הממשלה שהיא תנקוט בצעדים שיאפשרו להעביר את הבנק לבעלות המדינה. חוק הבנק האנגלו-אירי אפשר את העברתן של המניות של הבנק לבעלותו של שר האוצר. המשקיפים טענו שתגובתה של הממשלה הייתה איטית מדי.
ראש ממשלה > תקציב החירום

תקציב החירום שהוגש באפריל 2009 התייחס לגירעון של 10.75% בתוצר הגולמי המקומי. היוזמות שתוכננו במסגרת התקציב כללו את הכפלתו של מס ההכנסה, את הגדלת המיסוי על סיגריות ועל סולר, את הקמתה של הסוכנות לניהול נכסים שתפקידה היה לפקח על הלוואות שנתנו הבנקים, את חיסולו ההדרגתי עד 2010 של התשלום עבור טיפול בתינוקות, שהיה אמור להיות מוחלף בסיבסוד גני ילדים לילדים בנים 3 ו-4 ואת הפסקת התוספות לתקציב הרווחה למשך שנתיים.
ראש ממשלה > הצבעת אי האמון הראשונה

התגובות של התקשורת האירית והבינלאומית על התקציב היו חיוביות בעיקרן. העורך הכללי של ה-BBC העיר שממשלת בריטניה צריכה ללמוד מצעדי החירום של ממשלת אירלנד והנציבות האירופית ברכה על התקציב שהיה מבחינתה "פעולה החלטית". יחד עם זאת, התקציב הצליח רק במעט לשפר את מעמדה הפוליטי של ממשלתו של קוואן. לאור הישגיה הגרועים של פיאנה פול בבחירות לפרלמנט האירופי של יוני 2009, בהן היא איבדה מחצית מהמושבים שלה, הגישה מפלגת פינה גייל הצעת אי-אמון כנגד ממשלתו של קוואן. הממשלה שרדה את ההצבעה ברוב דחוק. התמיכה בממשלה המשיכה לרדת. ב-3 בספטמבר פורסם סקר דעת קהל על פיו אחוז שביעות הרצון של הציבור מתפקודו של קוואן יחד ל-15% כש-77% מהציבור אמרו שהם לא מרוצים מתפקודו.
ראש ממשלה > תקציב 2010

התקציב השלישי של ממשלתו של קוואן בתוך 14 חודשים, שהוגש ב-9 בדצמבר 2009, עמד בסימן התמודדות עם האפשרות שאירלנד תהייה על סף פשיטת רגל. התקציב של 2010 תואר על ידי הפרשנים באירלנד וברחבי העולם במונחים צורמים, שכן 4 מיליארד אירו נמחקו מהגרעון הלאומי. העיתון "אייריש טיימס" הגדיר אותו "כתקציב החמור ביותר בתולדות המדינה". התקציב התאפיין בקיצוצים בתשלומי השכר הציבורי ובתקציבי הרווחה. על פי ה-BBC, הקיצוצים ברווחה לא יושמו באירלנד מאז 1924. הקיצוצים גרמו לסערה בפרלמנט.
בפברואר 2010, הגן קוואן על טענתו שהסוכנות הלאומית לניהול נכסים (NAMA), תרחיב את היקף האשראי שיינתן לכלכלה אף על פי שקרן המטבע הבינלאומית טענה שצעד כזה לא יוביל לשיפור במצב. קודם לכן הוא אמר שהיעד של הממשלה לארגן מחדש את הבנקים בסיועה של NAMA, יזרים יותר אשראי למגזר העסקי. בספטמבר 2009 הביע שר האוצר בריאן לניהן השקפה דומה באומרו כי צעד כזה יקל על העסקים ועל משקי הבית.
ראש ממשלה > הצבעת אי האמון השנייה

בריאיון לרשת הטלוויזיה RTÉ ב-15 במאי 2010, אמר קוואן שבדיעבד הוא היה צריך להציע את הנהגתו של מס רכוש כדי לצמצם את ממדיה של הגאות בנדל"ן. בתגובה לדברי ההגנה של ראש הממשלה על מעשיו כשר אוצר, האשים אותו מנהיג מפלגת פינה גייל, אינדה קני, שהוא מחפה על חלקו ביצירת המשבר הכלכלי הלאומי. בפגישה עם חברי הפרלמנט הבכירים במפלגתו בקורק, אמר קני שפיאנה פול זורעת פחד בציבור על ידי כך שהיא מעלה את האפשרות של קיצוצים בקצבאות  הזקנה. קני טען שהדבר היחידי שקוואן צריך לעשות זה ללכת לבחירות.
ב-10 ביוני 2010 התמודד קוואן עם הצעת אי-האמון השנייה שהוגשה נגדו תוך שנה אחת על ידי פינה גייל, לאחר פרסומם של שני דוחות שמתחו ביקורת על תפקודה של הממשלה במשבר הבנקים. קוואן שרד שוב כש-82 חברי פרלמנט התנגדו להצעה ו-77 הצביעו בעד.