stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונן סימן טוב

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1959 (בן 64) ירושלים 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1999) 
 
רונן סימן טוב (נולד ב־18 באוקטובר 1959) הוא צייר ואדריכל ישראלי, מרצה במחלקה לארכיטקטורה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה

רונן סימן טוב גדל בשכונת בית הכרם בירושלים ולמד בגימנסיה העברית. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין ולוחם בסיירת צנחנים. בשנת 1992 סיים סימן טוב לימודי תואר שני באדריכלות בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים באוניברסיטה הטכנית של דלפט (אנ'). עם שובו לארץ התמחה במשרד א. שרון אדריכלים. בשנים 1997–1999 החל לעסוק באמנות ולמד בתוכנית ללימודי המשך באמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, בהנחיתם של פרופסור לארי אברמסון ויצחק ליבנה. משנת 2010 מלמד סימן טוב במחלקה לארכיטקטורה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
יצירותיו של סימן טוב נמצאות במוזיאונים רבים, ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון רמת גן, בית התפוצות, המוזיאון הפתוח תפן, מוזיאון אשדוד לאמנות, מוזיאון מאנה כ"ץ, מוזיאון הרמן שטרוק, סיטה אינטרנשיונל דה ז'אר בפריז, בפייר ברז'ה פריז, ב'הגלריה' רובע 6 בפריז, בגלריה בינט בתל אביב, גלריה ברוורמן בתל אביב בגלריית "החדר" בתל אביב, בגלריה בקיבוץ נחשון, בבית האמנים בירושלים, בבית האמנים בתל אביב, בגלריה עירונית רחובות, ביאנלה לרישום בירושלים, ביאנלה לאמנים צעירים ברומא איטליה.
עבודותיו נכללות גם באוספים פרטיים וציבוריים, בהם אוסף בנק הפועלים, קרן לוין לאמנות ישראלית, אוסף ז'קלין פרידמן - פסז' דה רץ, פריז, כריסטי'ס ניו יורק, אוסף מתיו ברונפמן ניו יורק, ואוספים נוספים בשווייץ, קנדה, הולנד, צרפת, ארצות הברית. בין האוספים הפרטיים הידועים בישראל: בנו כלב, ד"ר גדעון עפרת, רני רהב, אילן שבתאי, עודד שתיל.
סימן טוב חי בירושלים, נשוי ליוצרת הדוקומנטרית יסמין הדס ליפשיץ סימן טוב (בתה של רחל הדס), והם מגדלים יחד משפחה.
גלריה

סדרת דרושים
"דרוש נביא + מרכבה"
"דרוש מלך"
"דרושה פרה אדומה"
"השועלים באים א" - אוסף מוזיאון תל אביב
"השועלים באים ב" - אוסף מוזיאון תל אביב
סדרת מאחז בלתי חוקי - אוסף לוין לאמנות ישראלית
"אהלים"
"בורות"
"השבר"
סדרת מודדים - אוסף אילן שבתאי
"מקלעת"
"הטכנאים"
"עלות השחר"
"המודדים"
סדרת שפחה על הים
"היועצים", אוסף טרנר; לונדון
"מלקטות על החוף", אוסף פרטי; ישראל
"הכובסת", אוסף פרטי; ישראל
סדרת עוף החול
"שני ילדי שלא נולדו", אוסף עודד שתיל
"יורק האש", אוסף עודד שתיל
דיוקן
תחיית המתים
"יצחק באהל", אוסף מוזיאון ישראל לאמנות
"ילדה-עץ"
"קופץ ממגדלור"
אשם תלוי
"מי אנחנו"
השכלה

1997–1999: M.FA, תואר שני, למודי המשך באמנות בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1985–1992: M.Sc., תואר שני, בארכיטקטורה ובינוי ערים, T.U DELFT, הולנד
פרסים ומענקים

2016 – מענק ממפעל הפיס להוצאת ספר אמן
2016 – פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית, משרד התרבות
2014 – פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
2010 – פרס מלגת שהיית אמן מטעם משרד החינוך והתרבות, Cité des arts International Artists in Residency פריז, צרפת.
2002 – מענק קרן רבינוביץ' לאמנות.
1998 – מלגה ע"ש לוטי רוסטצ'וק לתוכנית MFA באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל
1997 – מלגת קרן אדם ללימודי המשך באמנות, בצלאל ירושלים.
תערוכות > תערוכות יחיד

2020 – 'אחריות ציבורית', בית האמנים בתל אביב, אוצרת: ענת גטניו, ספר אמן מפעל הפיס
2015 – 'האם תעשני נס במקום הזה?', מוזיאון חיפה לאמנות. אוצרת: סבטלנה ריינגולד
2014 – 'מודדים', בית האמנים ירושלים. אוצר: דן אורימיאן. מאמר וקטלוג: גדעון עפרת
2014 – 'קומי צאי מתוך ההפיכה', מנופים, המקלט לאמנות, ירושלים
2014 – 'האמן כבלש פרטי', תערוכה וזכייה בפרס איש שלום 2014, גלריה אגריפס 12, ירושלים
2010 – 'Yeux clos', הגלריה, (הרובע השישי) פריז
2010 – 'שפחה על הים', גלריה בינט, תל אביב. מאמר וקטלוג: גדעון עפרת
2009 – 'דרושים', גלריה נחשון, אוצרת: יעל קיני
2009 – 'ארבעה חדרים' (מיני יחיד) חברים חדשים, בית האמנים ירושלים. אוצר: שי אזולאי
2008 – 'דרוש מלך', גלריה עינגע תל אביב. אוצרות: נטע אשל, רויטל מגל, ענת אהובי
2005 – 'קרבה', גלריה החדר, תל אביב. אוצרת: מילנה גיצין-אבירם
2003 – 'ללא זהות', גלריה עירונית רחובות. אוצרת: אורה קראוס (קטלוג)
2003 – 'מיצב רישום', בית האמנים ירושלים
2000 – 'הלוליין והשחיינית', מוזיאוני חיפה, אוצרת: יהודית מצקל (קטלוג)
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2018 – 'עמוד ענן', מוזיאון הרמן שטרוק חיפה
2017 – 'מכריזים בזאת', פרס עידוד היצירה, תערוכת זוכי פרס משרד התרבות, מוזיאון בת ים.
2015 – 'היהודי הנודד', מוזיאון מאנה כץ, חיפה
2015 – 'הבית', מנופים, המקלט לאמנות, ירושלים
2015 – 'סלון לאמנות', מנופים, גלריה הקובייה, ירושלים
2014 – 'מסעות', מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר: קובי בן מאיר
2012 – 'נון סטיגמה', פרויקט אמנים וסכיזופרנים, אוניברסיטת בר-אילן ומרכז עמיעד, יפו, אוצר: איתן שוקר (קטלוג)
2011 – 'הנמרודים החדשים', בית האמנים, ירושלים, אוצר: גדעון עפרת (קטלוג)
2011 – 'הביאנלה 4 לרישום', בית האמנים, ירושלים, אוצרת: תמי מנור-פרידמן (קטלוג)
2010 – 'תסבוכת', ארטקוב, סדנאות האמנים, ירושלים, אוצרת: טל יחס (קטלוג) 'A travers un cercle de regards', סיטה דז ארט, פריז. אוצר: מתייה קאבונה (קטלוג)
2010 – 'כנען', גלריה ברוורמן, תל אביב, אוצרת: עדי גורה
2009 – 'תיאטרון של זהויות', מוזיאון אנו (בית התפוצות), אוצרת: אירנה גורדון
2009 – 'התחלת הנפילה' גלריה ארליך, תל אביב
2008 – 'סמוך ונראה', מאוסף בנו כלב, המוזיאון הפתוח תפן, אוצר: בנו כלב (קטלוג)
2008 – 'רשמים 3 ביאנלה לרישום', בית האמנים, ירושלים, אוצרת: ד"ר דליה מנור (קטלוג)
2007 – 'למה כובע', מוזיאון אשדוד. אוצרת: יעל ויזל (קטלוג)
2006 – 'תחתיות', גלריה ברבור וסדנאות האמנים, אוצר: יונתן אמיר (קטלוג)
2006 – 'זירה', מוזיאון אשדוד
2005 – 'רשום תרשים', גלריה הטכניון, אוצר: חגי שגב (קטלוג)
2004 – 'קסם הקרקס', מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת: שרה ריימן שור
2004 – 'ספורט', מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצרות: אפרת נתן וסמדר גפני
2003 – 'מול השירה', מאוסף בנו כלב, גלריה טבעון, אוצרת: אסתי רשף (קטלוג)
2003 – 'הום סויט הום', (מיני יחיד), מוזיאון רמת גן, אוצרת: יהודית מצקל (קטלוג)
2002 – 'מיצב רישום', סלמנקה, מוזיאון אסירי המחתרות, ירושלים
1999 – 'ארט פוקוס 3', ביאנלה בינלאומית לאמנות עכשווית, במסגרת לימודי המשך באמנות, בצלאל, ירושלים, אוצר: יצחק ליבנה (קטלוג)
1999 – 'הביאנלה לאמנים צעירים ברומא', אוצר: יצחק ליבנה (קטלוג) (במסגרת תואר שני בבצלאל)
הערות שוליים

1 2  יהודית מצקל, הלוליין והשחיינית, חיפה: מוזיאוני חיפה (קטלוג תערוכה), 2000
↑  כהן, נ, ל. פרנק, פ, "קומי צאי מתוך ההפיכה", ירושלים: עלון התערוכה, 2015
1 2 3 4 5  גדעון עפרת, רונן סימן טוב, עוף אחד ושמו חול, קטלוג התערוכה, 2000
↑  יונתן אמיר, ציור שמתנגד לצבע, באתר חוסר סדר מאורגן, הבלוג של יונתן אמיר, ‏יולי 2008
↑  ynet, תערוכה: העולמות החולניים של סימן טוב, באתר ynet, 17 בינואר 2010
↑  גדעון עפרת, רונן סימן טוב, שפחה על הים, תל אביב: גלריה בינט, (קטלוג תערוכה), 2010
↑  ד"ר גדעון עפרת, רונן סימן טוב - מודדים, באתר www.nli.org.il
↑   נעמה ריבה, ציורי תחיית המתים של סימן טוב, באתר הארץ, 7 ביוני 2020
1 2  נאוה ט. ברזני, "תעשו חיים": על אמנות ומוות, באתר ערב רב, ‏23.06.2020
↑  ענת גטניו, אחריות ציבורית, רונן סימן טוב, באתר בית האמנים תל אביב
↑  מערכת ערב רב, רונן סימן טוב הוא זוכה פרס שושנה איש שלום לשנת 2014, באתר ערב רב, ‏18.12.13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275461  NLI: 987007522298305171  ISNI: 0000 0001 1542 9043  LCCN: no2011016240  VIAF: 168527951   WorldCat (עם VIAF): 168527951 
רונן סימן טוב בסטודיו
רכס סטאוורצי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 קואורדינטות:  64°08′30″S 62°07′40″W﻿ / ﻿64.14166667°S 62.12777778°W﻿ / -64.14166667; -62.12777778
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס סטאוורצי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס סטאוורצי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סטאוורצי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס סטאוורצי
 
רכס סטאוורצי או רכס סטאוורסקי (באנגלית: Stavertsi Ridge; בבולגרית: Ставерски хребет) הוא רכס הרים מכוסה קרח בחצי האי אלבנה, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של הרכס (הר קאבזה) מתנשא לגובה של 1,150 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 11 ק"מ בכיוון מזרח-מערב ו-4.7 ק"מ בכיוון צפון-דרום.
אוכף ויאמאטה מחבר את הרכס להרי סטריבוג שממערב לו.
הרכס מתנשא מעל קרחון פארה שמצפון-מערב לרכס.
קרחון צ'ומרנה מנקז את המורדות הצפוניים של הרכס; וקרחון גריגורוב מנקז את המדרונות הדרומיים של הרכס.
היסטוריה > מיפוי הרכס

הרכס מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שם הכפר סטברצי שבצפון בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
האי בראבאנט, מבט מכיוון צפון מזרח לעבר האי. מימין ניתן לראות את האי אונוור, וברקע את חצי האי האנטארקטי; את הרי סולוואי, ניתן לראות משמאל, בצד הרחוק של האי.
רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית

| --- | --- |
מעבר ממיסיוני
מעבר ממיסיוני
 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מושל:  אותר סיראדזה
 נפות במחוז:  4
 ערים במחוז:  3
 בירת המחוז:  אמברולאורי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 תאריך ייסוד:  1995 
 שטח:  4,954 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  32,089 (2014)
 קואורדינטות:  42°38′00″N 43°08′00″E﻿ / ﻿42.633333333333°N 43.133333333333°E﻿ / 42.633333333333; 43.133333333333 
 אזור זמן:  UTC +4
 http://www.svaneti.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה        (למפת רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית מוגדלת) אמברולאורי אוני צאגרי לנטחירצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית(למפת רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית רגילה) אמברולאורי אוני צאגרי לנטחירצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית (בגאורגית: რაჭა-ლეჩხუმი და ქვემო სვანეთი, מילולית: רַצַ'ה-לֶצ'חוּמי דא כּווֶמוֹ סוואנֶתי) הוא מחוז בגאורגיה, הממוקם בצפון-מערב גאורגיה. 
המחוז כולל את המחוזות ההיסטוריים של רצ'ה, לצ'חומי וסוואנתי תחתית. אוכלוסיית המחוז היא הדלילה ביותר ביחס לשטחו.
נפות

מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית מחולק ל-4 נפות:
נפת אמברולאורי (רצ'ה)
נפת לנטחי (סוואנתי, נקראת למעשה סוואנתי תחתית)
נפת אוני (רצ'ה)
נפת צאגרי (לצ'חומי)
יישובים

ערים: 3 (אמברולאורי, אוני, צאגרי)
עיירות: 2 (לנטחי, חריסתוואלה)
כפרים: 251
אתרים

קתדרלת ניקרוצמינדה
כנסיית ברקוני
מצודת חוֹטֵווִי
מצודת מינדה
קתדרלת מרַווַלדזַאלִי
שנאפס

| --- | --- |

 מוצא:  גרמניה 
 
שנאפס (בגרמנית: Schnaps) הוא משקה אלכוהולי שזוקק מדגנים, שורשים או פירות, ובהם דובדבן, תפוח, אגס, אפרסק, תות ומשמש, או לעיתים סלק סוכר או תפוחי אדמה. לרוב, החומר הבסיסי בייצור שנאפס הוא החתיכות שנשארות מתהליך הייצור של מיץ. בשנאפס אותנטי אין תוספות של סוכר או חומרי טעם, אלא רק חומרים ארומטיים מסוגים שונים. משקאות אלו מיוצרים בארצות: גרמניה פולין וכן בסקנדינביה בהולנד ובקנדה (אפטרשוק).
השנאפס בעל דמיון בטעם ובמרכיבים לוודקה, עם טעמים עדינים - כתלות בחומרי הבסיס מהם הוא עשוי. בדרך כלל הוא מכיל כ-40 אחוזי אלכוהול. למרות זאת, ישנו סוג נוסף, המיוצר באמריקה, והוא משתייך בעצם לקטגוריית הליקרים. בסוגים אלו נעשה בדרך כלל שימוש באלכוהול בסיסי (שנאפס, וודקה או רום), על מנת "לחלץ" את הטעמים מהפירות המוספים אליו. לעיתים קרובות מוסיפים למשקה רכיבים אחרים, בעיקר סוכר. רמת האלכוהול במשקה זה היא כמחצית מזו בסוג הגרמני – כ-20 אחוזים.
שרה פיזנטי

אין תמונה חופשית
שרה פיזנטי (נולדה 1933) היא רופאת שיניים ישראלית, פרופסור אמריטה בבית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטה העברית בירושלים, לשעבר יועצת בתחום רפואת הפה למחלקת עור ומין במרכז רפואי הדסה, חלוצת מחקר וטיפול בתחום מחלות עור המתבטאות בפה בישראל.
תחומי העניין שלה כוללים שיקום הפה ורפואת הפה.
ביוגרפיה

פיזנטי נולדה בשנת 1933 בבולגריה.
בין השנים 1953–1959 למדה פיזנטי רפואת שיניים בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1959–1965 התמחתה פיזנטי ברפואת הפה, בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית.
בין השנים 1963–1965 התמחתה פיזנטי במחלות עור ומין, במחלקת עור ומין, בבית החולים הדסה, ירושלים.
משנת 1966 משמשת פיזנטי יועצת בתחום רפואת הפה למחלקת עור ומין, בבית החולים הדסה, ירושלים.
החל משנת 1989 פיזנטי פרופסור מן המנין בבית ספר לרפואת שיניים, האוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקר

מערכת חדשנית ייחודית למתן תרופות דרך העור פותחה בשנת 2003, בבית הספר לרוקחות של האוניברסיטה העברית. היא עשויה לאפשר ולייעל טיפול במגוון של בעיות, מאקנה ונשירת שיער ועד העברת תרופה לכלי הדם. הניסויים הקלינים הראשונים באתוזומים נעשו במרכז הדסה עין כרם בשיתוף פרופ' שרה פיזנטי.
ממחקריה של פיזנטי באתר PubMed
הערות שוליים

↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' שרה פיזנטי, עמודים 36-27 פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין בית החולים האוניברסיטאי הדסה (slideserve.com/sancha)
↑  פרופ' שרה פיזנטי infomed.co.il/expert
↑  פרופ' שרה פיזנטי - רפואת הפה ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל ע.ר
↑  אתוזום - נשא מתוחכם בעל תכונות ייחודיות להעברה פסיבית של תרופות לשכבות העמוקות של העור ודרכו
↑  "כדורית זעירה ובתוכה תרופה" הידען, מרית סלוין, 28 ביולי,2003
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שרה פיזנטי".
שרה פורבס בונטה

| --- | --- |

 לידה:  1843? יורובאלאנד, ניגריה 
 פטירה:  אוגוסט 1880 (בגיל 37 בערך) פונשל, פורטוגל 
 מדינה:  ניגריה 
 מקום קבורה:  פונשל 
 בן או בת זוג:  James Pinson Labulo Davies (1862–1880) 
 
שרה פורבס בונטה (באנגלית: Sara Forbes Bonetta, נולדה בערך בשנת 1843 - 15 באוגוסט 1880) הייתה בת חסות של המלכה ויקטוריה, שהייתה הסנדקית שלה. בילדותה הייתה נסיכה בשבט אגבאדו של בני יורובה במערב אפריקה. היא התייתמה מהוריה במהלך מלחמה עם ממלכת דהומיי הסמוכה, ולאחר מכן שועבדה על ידי גזו, מלך דהומיי. היא הוענקה כ"מתנה" לקפטן פרדריק פורבס מהצי המלכותי הבריטי, והפכה לבת חסות של המלכה ויקטוריה. לאחר מכן נישאה לקפטן ג'יימס פינסון לאבולו דייוויס, איש עסקים עשיר מלאגוס.
חייה המוקדמים

שרה פורבס בונטה נולדה בשם איינה או אינה, בערך בשנת 1843, בכפר אוקה-אודן השייך לשבט אגבאדו של בני יורובה במערב אפריקה (כיום הכפר נמצא בדרום-מערב ניגריה). הכפר היה חלק מממלכת אויו, אך לאחר נפילת שושלת אויו הפך לכפר עצמאי.
בשנת 1848 נכבש הכפר אוקה-אודן על ידי צבא ממלכת דהומיי, לאחר מלחמה ארוכת שנים. חלק מתושבי הכפר נהרגו במהלך המתקפה, בהם הוריה של איינה, ותושבי הכפר הנותרים נמכרו לסחר העבדים האטלנטי. סחר העבדים היה מקור הכנסה מרכזי בממלכת דהומיי. איינה בת החמש הובאה לחצרו של גזו, מלך דהומיי, ונועדה לשמש כשפחה.
ביולי 1850 הגיע קברניט הצי המלכותי פרדריק אי. פורבס למערב אפריקה בשליחות דיפלומטית בריטית, במטרה לנהל משא ומתן עם המלך גזו לסיום השתתפות ממלכת דהומיי בסחר העבדים האטלנטי. כמקובל, קפטן פורבס והמלך גזו החליפו מתנות זה עם זה. המלך גזו הציע לפורבס הדום לרגליים, בד כפרי עשיר, חבית רום, עשר רכיכות פורצלן ומושב מלכות מעוצב. במהלך הדיונים הבהיר המלך גזו שהוא לא יפסיק את סחר העבדים, כי הוא היה מקור ההכנסה הרווחי ביותר של הממלכה.
בזמן השיחה התנהל בחצר המלך טקס רב משתתפים של בני הדהומיי. לפתע פורבס שמע צרחות, וראה קבוצה של בני דהומיי מנופפים בכלי נשק ונושאים מספר אנשים לבושים בבגדים לבנים לבור גדול, שבו היו קבורים זקני השבט. הוסבר לו שהם הוחזקו במשך שנתיים בשבי, ועכשיו הם עומדים להיות מוצאים להורג בטקס שנקרא "השקיית הקברים", בו הם נשחטים ודמם נוטף על קבריהם של מייסדי הממלכה. הם נישאו בין ההמון לקול הלמות התופים כאשר ידיהם ורגליהם קשורות זו לזו, ובני הדהומיי דוקרים אותם בסכינים וחניתות.
פורבס צפה באימה באדם פצוע שהושלך לבור, נפל לקרקע וראשו נכרת. הוא ביקש מהמלך לעצור את הטקס, אך זה הסביר שמנהג השקיית קברי האבות הוא מנהג עתיק יומין ואי אפשר להפסיקו מבלי לבזות את אנשי הדהומיי.
כאשר הגיע תורה של איינה, הם נשאו אותה קרוב יותר לבור, וקול התופים התגבר. פורבס היה מזועזע והתקשה להבין כיצד יכול המלך גזו לרצוח ילדה באופן פולחני, אך הוסבר לו שיש לה חשיבות גבוהה, ודמה על קברי האבות הוא מחווה מיוחדת, בגלל שהיא מבני שבט אגבאדו, שבמשך שנים רבות היו אויבים של ממלכת דהומיי. פורבס התרגז ואמר למלך גזו שהמלכה ויקטוריה לא תכבד אותו אם הוא יהרוג ילדה, אז הוא נסוג והציע לפורבס לקחת את הילדה עימו, כמתנה למלכה ויקטוריה. פורבס קיבל את ההצעה ויצא למסעו חזרה לבריטניה.
חייה באנגליה

לאחר הגעתה לאנגליה, קפטן פורבס שינה את שמה לשרה פורבס בונטה, שילוב של שם משפחתו ושם הספינה עליה פיקד. היא הובאה לפגישה עם המלכה ויקטוריה, ששמעה על חייה במשך שנתיים בכלוב, כאשר מדי פעם נאלצה לצפות באסירים האומללים שנלקחו לטקס "השקיית הקברים". המלכה התרשמה מרמת האינטליגנציה של הנסיכה הצעירה ומכישרונה המוזיקלי, אימצה אותה כבת חסות, שימשה כסנדקית שלה ומימנה את השכלתה. היא גדלה בבריטניה כבת מעמד הביניים. בגיל שבע נשלחה ללמוד בבית ספר של המיסיון בסיירה לאון, שם גדלה אצל משפחתו של המיסיונר ג'יימס שון. הם שבו לאנגליה כשהייתה בת 12, התגוררו בג'ילינגהאם ושמרו על קשר עם המלכה ויקטוריה. בינואר 1862 היא הוזמנה והשתתפה בחתונה של בתה של המלכה ויקטוריה, הנסיכה אליס.
בגיל 19 צווותה על ידי המלכה להתחתן עם קפטן ג'יימס פינסון לאבולו דייוויס, איש עסקים עשיר מלאגוס. לאחר חתונתם הם חזרו לאפריקה, שם נולדו להם שלושה ילדים: ויקטוריה דייוויס (1863), ארתור דייוויס (1871) וסטלה דייוויס (1873). הם השתייכו לאצולת אפריקה ושמרו על מערכת יחסים קרובה עם המלכה ויקטוריה. חלק ניכר מבני המשפחה עסקו ברפואה. בין צאצאיה נמנתה הרופאה אמיו אדדבו (Ameyo Adadevoh) שזכתה לפרסום בשנת 2014 כאשר הכניסה להסגר את חולה 0 במחלת האבולה ובכך צמצמה את ממדי התפרצות האבולה במערב אפריקה. אדדבו עצמה נדבקה באבולה ומתה זמן קצר לאחר מכן.
שרה פורבס בונטה מתה משחפת ב-15 באוגוסט 1880 בעיר פונשל, בירת איי מדיירה. בעלה הקים לזכרה אנדרטה בצורת אובליסק מגרניט באייג'ון שבמערב לאגוס, שם הקים חוות קקאו.
היא הונצחה במספר יצירות אמנות, ונכתבו ספרים על חייה. בין השאר, דמותה הוצגה בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריה".
הערות שוליים

↑  שרה פורבס בונטה, 1880-1843, בעמוד הפייסבוק של היא-סטוריה, 15 באוגוסט 2018
↑  היכנסו פנימה: Frieze לונדון עוברת מהפארק למרחב קבע חדש, באתר עיתון האמנות - המהדורה הישראלית, ‏7 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4227 7017  LCCN: no99017068  NKC: mzk20241233867  NTA: 183413725  VIAF: 75947102   WorldCat (עם VIAF): 75947102
שחזור קבצים

שחזור קבצים אשר נמחקו ממערכת הקבצים או עודכנו באופן שגוי, הוא פעולה אשר נתמכת על ידי חלק ממערכות הקבצים הקיימות היום. לעיתים ניתן לשחזר קבצים שלא באמצעות שירותי מערכת הקבצים, אך פעולה זו מסובכת יותר, אמינה פחות ולרוב דורשת אנשי מקצוע. הבסיס ליכולת לשחזור קבצים מחוקים הוא העובדה כי תוכן קבצים שנמחקים ממערכת קבצים אינם מוחלפים מיידית על ידי תוכן אחר, אלא המחיקה היא בעיקרה של רישום הקובץ, ומשמעה סימון השטח, בו תוכן הקבצים המחוקים נמצא, כפנוי לכתיבת קבצים חדשים. ככל שניסיון שחזור המידע נעשה צמוד יותר למחיקה, כך הסיכוי להצלחת השחזור גדול יותר.
על אף שיכולת זו יכולה לשמש להצלת מידע חשוב שנמחק בשוגג, היא יכולה גם לייצר בעיות ביטחון מידע, כאשר משתמשים אשר אינם מבינים את הקלות שבשחזור מידע אשר נמחק מהכונן הקשיח שלהם, מאמינים שבמחיקתו מנעו את הגישה אליו, בעוד שלמעשה המידע ניתן לשחזור בקלות יחסית.
קיימות שיטות למחיקה לצמיתות של קבצים, אך הן אינן נתמכות באופן אוטומטי על ידי כל מערכות ההפעלה, ולעיתים דרושה לשם כך תוכנה מקצועית.
כאשר המידע נדרש לצורך פיענוח פשעים והמצאת ראיות לבית המשפט, שיחזור המידע נקרא "שחזור קבצים פורנזי". המילה נגזרת משמו של הפורום הרומאי, מקום בו התקיימו משפטים ברומי העתיקה. לצורך שחזור פורנזי נדרשות אמינות וטכניקות השונות מאלה הנדרשות לשחזור רגיל.
ראו גם

מחיקה מלאה של נתונים
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שער חמש

שער חמש הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית לסיכום מחזור המשחקים בליגת העל בכדורגל, ששודרה בערוץ הספורט בין השנים 1999-2002, עם מעבר זכויות השידור של ליגת העל מזכייניות ערוץ 2 לערוץ הספורט. שם התוכנית משלב את המילה שער ואת הספרה חמש, מספרו של ערוץ הספורט, היוצרים ביחד את הצירוף "שער חמש", כינויו של יציע הגרעין הקשה של אוהדי של הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד.
תוכנית זו שודרה במוצאי שבת והציגה את תקצירי המשחקים שהתקיימו במהלך השבת ולא שודרו בטלוויזיה, כשהמשחק המרכזי שודר לעיתים ביום שבת לפני שידור התוכנית ותקצירו נכלל בה, ולעיתים בימים ראשון או שני. תוכנית זו, כמו קודמתה, "הדקה ה-91" ששודרה בערוץ 2, זכתה לפופולריות בשל היותה המקור היחידי לצפייה במשחקי כדורגל ישראלי באותה תקופה, בטרם רכש גוף השידור צ'רלטון את זכויות השידור והחל לשדר את מרבית המשחקים בשיטת "שלם וצפה".
את התוכנית הגיש מודי בר-און ואת תקצירי המשחקים שידרו שדרי הערוץ נדב יעקבי, אבי מלר, רמי וייץ ורון ברבש. לצד תקצירי המשחקים הוגשו גם דברי פרשנות מפי משתתפים שונים, ובהם שלמה שרף, שגיא כהן, מרדכי שפיגלר וגיורא שפיגל. כמו כן, שידרה התוכנית כתבות צבע המתעדות את המתרחש "מסביב למשחק": הכנות הקבוצות, תמונות מחדרי ההלבשה ותחושות בקרב האוהדים, כתבות על קבוצות מליגות נמוכות, משדר מיוחד בעקבות מותו של בעלי קבוצת הפועל חיפה רובי שפירא (2001), ועוד.
נעימת הפתיחה של התוכנית משמשת כיום כפתיח תוכנית סיכום המחזור המשודרת אף היא בערוץ הספורט, "שער השבת".
רצ'ונז'

| --- | --- |
סמל רצ'ונז'סמל רצ'ונז'

כנסייה בעיירה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 מחוז:  פלונסק
 שטח:  3.82 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,146 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°46′N 20°6′E﻿ / ﻿52.767°N 20.100°E﻿ / 52.767; 20.100
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.um.raciaz.asi.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטירצ'ונז'(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטירצ'ונז'(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהרצ'ונז'(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה ראדום פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהרצ'ונז'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רצ'ונז' (בפולנית: Raciąż; ביידיש: ראַטשוינדז, רעטשוינדז) היא עיירה במחוז פלונסק  שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

רצ'ונז' נזכרת לראשונה במאה ה-10, ובשנת 1425 הוענקו לה זכויות עיר. מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה העיירה למרכז נפה, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בתחום פרוסיה. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי רצ'ונז'

יהודים ישבו ברצ'ונז' מתחילת המאה ה-18, ובין השנים 1825 ו-1862 הוטלו על יהודי היישוב מגבלות מגורים שונות. מאמצע המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ובשנת 1891 נחנך בעיירה בית כנסת חדש. בעקבות פרעות שערכו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול בשנת 1918, עזבו את היישוב רבים מיהודיו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, לרבות של בית ספר מרשת תרבות, כמו גם פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מחרם כלכלי על עסקיהם.
יהודי רצ'ונז' > בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, ערכו אלו שוד רחב היקף של חנויות יהודייה, בשיתוף הפולנים המקומיים, תוך ירי במספר יהודים. בסוף החודש הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. ביום כיפור ת"ש נצטוו יהודי העיירה לגזוז את זקניהם ולטאטא את רחובות היישוב, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם. גזירת גירוש של יהודי העיירה במהלך חג הסוכות שלאחר מכן נמנעה באמצעות תשלום סכומי כופר גבוהים לגרמנים.
ב-9 בנובמבר 1939, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, רוכזו יהודי היישוב בידי הגרמנים, ורכושם נלקח מהם. למחרת הובלו כולם לתחנת הרכבת המקומית, בה הועמסו בצפיפות בקרונות משא, ושולחו לגטו ורשה. זאת, כאשר בשעת הוצאת היהודים מהעיירה, צעדה ביישוב באופן חגיגי תזמורת פולנית.
שימור עובדים

שימור עובדים מתייחס ליכולתו של ארגון להחזיק את עובדיו במקום העבודה בפרק זמן מסוים. שימור עובדים יכול להיות מיוצג על ידי נתון פשוט (לדוגמה, שיעור החזקה של 80% בדרך כלל מצביע על כך שארגון החזיק 80% מעובדיו בפרק זמן נתון). עם זאת, ישנם שרואים בו שימור עובדים כמתייחס למאמצים על ידי מעסיקים שמנסים לשמור על עובדים בכוח העבודה שלהם. במובן זה, שימור הופך את האסטרטגיות ולא את התוצאה. בסביבה עסקית.
מטרת המעסיקים היא בדרך כלל כדי להקטין תחלופת עובדים, עלויות הדרכה וכך להקטין את עלויות גיוס ואובדן של כישרון וידע ארגוני. על ידי יישום לקחים שהופקו ממעסיקי מושגי מפתח ארגוניים התנהגות יכולים לשפר את שיעורי החזקה ולהקטין את העלויות הכרוכות בתחלופה גבוהה. עם זאת, זה לא תמיד המקרה. מעסיקים יכולים לבקש "מחזור חיובי" לפיו הם שואפים לשמור רק עובדים שהם מחשיבים כבעלי ביצועים גבוהים.
שיטות לשימור עובדים

ישנם שיטות שונות שנועדו לשמר את העובדים.
ליצור חיבור בין העובדים – שיטה זו גורמת לעובד לאהוב את מקום עבודתו.
חשיבות העובד – שיטה זו יכולה לפעול במגוון רחב של פעולות: תלבושת מיוחדת לעובדים, שמות של תפקידים (סמנכ"ל, מנהל מחלקה וכו'), התחשבות בדעתם, ועוד. מאחר שהעובד מרגיש שהוא אדם חשוב הוא לא ירצה לעזוב את מקום העבודה.
הרגשת שותפות – ברגע שהעובד מרגיש שהוא שותף למפעל, הוא ירצה בטובת המפעל ולא יעזוב אותו.
הבטחה כספית בנקודות זמן מסוימות – כך העובד לא יעזוב את מקום עבודתו באמצע התקופה, דבר שיכול לגרום לו להפסד כספי.
ראו גם

מענק שימור
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.