stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבשרי הציונות
הגדרה וזהות

היסטוריונים חלוקים בשאלת הגדרתם וזהותם של "מבשרי הציונות". חלקם, המרחיבים, ראו כמבשרים, כל מי שרעיונותיו או הצעותיו מקושרים אל מארג הרעיונות הציוני שהופיע לאחר מכן, מאז תנועת "חובבי ציון" ואילך. ואילו, המצמצמים, טענו, כי אף אם קדמו לתנועת "חיבת ציון" הוגים ויזמים, באותם מסלולים שהציונות נעה בהם לאחריהם, הרי שהתואר "מבשר ציונות" הולם רק את ההוגים שהשפיעו באופן ניכר על הציבור. ההיסטוריונים חלוקים גם בשאלה: האם "מבשרי הציונות" באשר הם, הושפעו, מרעיון הלאומיות המודרנית שפשט באירופה במהלך מאה ה-19, אם לאו.
במחצית המאה ה-20 היה החוקר דב ויינריב מבין הטוענים לראשונה, כי מחקר תולדות הציונות, ובכלל זה העיסוק בשאלה מי הם "המבשרים", הושפעו במידה רבה מעמדותיהם של עורכי המחקרים, רובם ככולם ציונים בהשקפתם.
בין "מבשרי הציונות" המוסכמים על ההיסטוריונים נמנים:
הרב יהודה אלקלעי (תקנ"ח-תרל"ח) - רב ספרדי בארצות הבלקן ותלמידו של הרב ד"ר יהודה ביבאס, בזמנו פעלו בהצלחה פוליטית רבה אישים יהודים כאדולף כרמיה ומשה מונטיפיורי בפרשת עלילת דמשק, בשנת 1840. הסופר שמואל ליב ציטרון, במאמרו על הרב אלקלעי כתב: "על פי דעותיו אפשר לחשוב אותו לחלוץ הציונות הפוליטית המודרנית".
הרב צבי הירש קלישר, (1795–1874), רב ממוצא פולני בגרמניה. ראה באמנציפציה ליהודים - שוויון הזכויות שהוחל, לפחות להלכה - חלק מתהליך הגאולה, ושאף ופעל להתחלתה של התיישבות יהודית רחבה בארץ ישראל.
הרב אליהו גוטמכר (תקנ"ו-תרל"ה) - רב, מקובל והוגה דעות, מהקוראים להתיישבות חקלאית בארץ ישראל. יחד עם הרב קלישר הוציא קול קורא למען יישוב ארץ ישראל והקים את "חברת יישוב ארץ ישראל". במקביל קנה לעצמו חצר בירושלים שבה הקים בית מדרש בשם "שנות אליהו" ולידו ישיבה וחברת "סוכת שלום ומאור יעקב" ודאג להחזקתם של הלומדים עד יומו האחרון. באותה ישיבה הקדישו תשומת לב מיוחדת ללימוד הקבלה.
הוגה הדעות משה הס, (1812‏-1875), היה מראשי ההוגים את רעיונות הסוציאליזם והלאומיות המודרנית, ובעקבות כך פרסם בשנת 1862 את חיבורו "רומי וירושלים" באשר ליהודים ולעתידם המדיני. הס, נולד למשפחה יהודית מסורתית, נעשה חילוני ומהפכן סוציאליסט, ולאחר תהליך של בחינה ובדיקה גילה מחדש את המקורות התרבותיים והפוליטיים של היהדות, במטרה לדלות משם חומרים רעיוניים עבור תנועת הלאומיות היהודית המודרנית.
בהיסטוריוגרפיה של הציונות הוזכרו בשל תרומתם לרעיון הציוני מספר הוגי דעות ויזמים נוספים, יהודים ושאינם יהודים, כמבשרי הציונות, שהופיעו בטרם שהייתה לתנועה המונית; נחום סוקולוב, כתב על משה מונטיפיורי, אדולף כרמיה, אליעזר בן-יהודה, בעל השל"ה, מנשה בן ישראל, ואף משיח השקר שבתי צבי שעלילותיו טלטלו את היהדות בעשור השביעי של המאה ה-17 ומאז נטבע בזיכרון הלאומי הקיבוצי. אדולף בהם הציע בספרו את מרדכי מנואל נח, בעל תוכנית "אררט", אשר פעל במחצית הראשונה של המאה ה-19, ועד פרץ סמולנסקין שנפטר ב-1885, ומבין הלא-יהודים זיהה כ"מבשרים" מבחר הוגי דעות ויזמים, כגון ג'ורג' אליוט ולורנס אוליפנט. ההיסטוריון מנחם קדם הגדיר גם את המדינאי הבריטי ג'ורג' גאולר כמבשר ציונות.
ההיסטוריוגרפיה של המבשרים

ההיסטוריוגרפיה שעסקה במבשרי הציונות ובציונות רחבה ומגוונת. בין כותבי ההיסטוריה של הציונות ומסמני המבשרים שלה הוא הוגה הדעות והעסקן הציוני נחום סוקולוב. על פי ההיסטוריון יעקב כ"ץ, כינה סוקולוב "מבשר הציונות" "את כל אחד מבני הדורות הקודמים, מבני ברית ושאינם בני ברית, שהגה הגות כלשהי בכיוון המחשבתי של התנועה הציונית". הגדרה רחבה זו הובילה אותו לכלול ברשימתו אישים שפעלו עבור היישוב הישן והחדש במשך המאה ה-19,
אדולף ביהם, סופר והיסטוריון יהודי גרמני, בספרו הובאה לראשונה, על פי כ"ץ, הבחנה בין הציונות ומבשריה, לבין שלל התנועות והרעיונות, שהציונות "ירשה מהן את הכרת הקשר ההיסטורי בין עם ישראל וארץ-ישראל". המשותף להן היא "ארצישראליות" (המונח המקורי בגרמנית: "Palestinismus"), כלומר קשר הדוק רוחני, נפשי וגשמי עם ארץ ישראל. ביהם זיהה כ"מבשרי הציונות", יהודים ושאינם יהודים, בכל מי שהטיפו לשיבה של יהודים לארץ ישראל, בשל מניעים וסיבות שונות.
היסטוריונים רבים דוחים לחלוטין את המושג "מבשרי הציונות". מיכאל סטניסלבסקי, לדוגמה, הצביע על כך שאפילו לשלושת הידועים ביותר מבין הנחשבים ככאלו – הס, קלישר ואלקלעי – לא היה כמעט קהל קוראים וחשוב מכך, מייסדי הלאומיות והציונות שבאו אחריהם כלל לא שמעו אודותם ולהגותם לא הייתה שום השפעה אצל האחרונים. רעיונותיהם של "המבשרים" היו בוסריים ופרטים רבים מתוכם לא תאמו כלל שום גוון בהשקפה הציונית. הכללתם לתוך הנרטיב ההיסטורי נערכה בתחילת המאה ה-20, כשהמפלגות הציוניות השונות החלו לפתח תמונת עבר סדורה ולטעון כל אחת לבכורה על האחרות. הציונים הסוציאליסטיים איתרו את כתביו הנשכחים של הס, והמזרחי נתלתה ברבנים קלישר ואלקלעי.
לבירור המושג 'מבשרי הציונות' - יעקב כ"ץ

ההיסטוריון והסוציולוג יעקב כ"ץ, טען שהמבשרים הם רק מי שיצרו השפעה חברתית ניכרת בתנועה הציונית. במאמרו "לבירור המושג 'מבשרי הציונות'", משנת 1979, יצר כ"ץ מערכת מושגים ותנאים הקובעים מיהו מבשר של רעיון. מחד גיסא, 'פוריות סוציאלית' - האם ובאיזה מידה גילה רעיון מסוים כוח מרתק, עד כדי התלכדות חברתית של יחידים סביבו? ומאידך גיסא, על המבשרים ללכד סביבם אנשים בעלי שאיפה אידאולוגית להגשמת מטרות משותפות.
עוד כותב כ"ץ כי בהופעתו הראשונית של הרעיון, הוא בדרך כלל אינו נהיר אלא למעט אנשים, יוצאי דופן (מבחינה סוציאלית או מבחינת תכונות אישיות) שהופכים לנושאי הרעיון, בעוד שרוב החברה עדיין אינה מסוגלת להבין את השינוי התפיסתי שהרעיון מציע. נושאי הרעיון, נתפסו על ידי הציבור הרחב כאנשים יוצאי דופן, שסוטים מן הקו הסוציאלי המקובל, אולם לדידו, היסטוריונים רשאים לזהות את אותם אנשים יוצאי דופן כמבשרי התנועה העתידה, אם יוכלו להוכיח שהגורמים שהביאו את המבשרים להכרתם הם אותם הגורמים שהיו מכריעים בהתוותה של התנועה בממדים חברתיים גדולים יותר, בזמן מאוחר יותר. לבסוף טוען כ"ץ כי מבשרי הרעיון הציוני הם הרב אלקלעי, הרב קלישר, הרב גוטמכר, ד"ר לוריא, ומשה הס. כ"ץ מדגים את הקורלציה בין התהליך ההיסטורי הרחב לבין נקודות מפנה בחייהם של המבשרים, ובכך גורס כי מבשרי הציונות תלויים לא רק באישיותם ורעיונותיהם, אלא גם בזמן ובמקום הנתון בהיסטוריה. עמדתו השפיעה על ההיסטוריוגרפיה הישראלית, אולם גם עוררה התנגדות.
מנגד, ההיסטוריון פרופ' שמואל אטינגר היה מבין המרחיבים, שגם כלל הוגים ויזמים אלו בקרב "המבשרים", או המקדימים את תנועה הציונית ברעיונות שישובו ויועלו בה מגובשים ומעודכנים, וגם אם לא בכינוי זה; אטינגר גם הזכיר כי "החסידים הנאמנים ביותר של שיבת היהודים למולדתם ההיסטורית היו בעבר דווקא בני כיתות נוצריות שונות, שהזכירו בכתביהם במאות ה-17 וה-18 תוכניות מעין אלו. במאה ה-19 נתוסף על כך גם הגורם המדיני - כמה מדינאים באנגליה ובקונטיננט (יבשת) האירופי חשבו שבהסדר המדיני שיקום במזרח לאחר מותו של 'האיש החולה', כלומר לאחר התפוררות הקיסרות העות'מאנית, רצוי שתקום מדינה יהודית בארץ-ישראל, שתשמש מחיצה בין טורקיה למצרים"".
תמורות בתפיסת העולם של המבשרים

יעקב כ"ץ טען כי הרבנים אלקלעי וקלישר שינו את תפיסת עולמם הדתית, בזונחם את "היסודות הלא-מציאותיים בתפיסת המשיחיות המסורתית";
הוא סבר כי בתקופה שפעלו מבשרי הציונות: "לא עמדה על הפרק בעיה של העדר זכויות ליהודים או הפליה חברתית", ולכן רעיון הלאומיות המודרנית היהודית לא זכה להצלחה בשנים בהן פעלו. החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-19, בעקבות מצוקתם הכלכלית הגוברת של יהודי מזרח אירופה וגל אנטישמיות גואה, עזבו שני מיליון וחצי יהודים (עד מלחמת העולם הראשונה) את מזרח אירופה; רק אחוז קטן מתוכם עלו לארץ ישראל.
לקריאה נוספת

שלמה אבינרי, הרעיון הציוני לגווניו, (עורך: אהוביה מלכין), תל אביב, הוצאת עם עובד, 1980.
יהודה ואלך, אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל, מראשית ההתיישבות ועד קום המדינה, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 20.
בן ציון דינבורג-דינור, שמואל יבנאלי (עורכים), מבשרי הציונות: התהוות התנועה הציונית וראשוני מפעליה בגילוייהם ובהשתלשלותם ההיסטוריה מימי כישלונה של התנועה השבתאית עד ראשית "חבת ציון": (מקורות ותעודות בתוספת מבואות, הערות וביאורים), בתוך: ספר הציונות, א-ב, תל אביב: הוצאת מוסד ביאליק על ידי דביר, תרצ"ט-תש"ד - 1939–1944.
יעקב כ"ץ, לבירור המושג "מבשרי הציונות", לאומיות יהודית, ירושלים: הספרייה הציונית על יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשמ"ג-1983, עמ' 263–284.
אסתי ברהולץ, מבשרי הציונות - מהפכה ברצף המסורת, טללי אורות, ה', תשנ"ד-2004, 237-253.
יוסי גולדשטיין, בין ציון לציונות, תולדות התנועה הציונית 1914-1881, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1995, יחידה 2, פרק 2.
אסף מלאך, "מחשבה מחודשת על מבשרי הציונות בעקבות חקר הלאומיות העכשווי", בתוך: אסף ידידיה (עורך), עת לחננה: הרב צבי הירש קלישר וההתעוררות לציון, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, 2015, עמ' 35-17.
קסם קרנות נאמנות

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים)
 חברת אם:  הפניקס בית השקעות בע"מ מקבוצת הפניקס פיננסים
 מיקום המטה:  בני ברק
 ענפי תעשייה:  השקעות ופיננסים
 יו"ר:  בועז נגר
 מנכ"ל:  אבנר חדד, משה אלמוג
 
קסם קרנות נאמנות בע"מ מבית הפניקס בית השקעות, הידועה בתור קסם קרנות ו-ETF, היא חברת קרנות הנאמנות הגדולה בישראל. נכון לנובמבר 2024 החברה מנהלת למעלה מ-110 מיליארד שקלים בלמעלה מ-430 קרנות סל וקרנות מחקות על מגוון רחב של מדדים בארץ ובעולם, וכן מנהלת קרנות אקטיביות במגוון סוגי השקעה. מנכ"לי קסם הם אבנר חדד ומשה אלמוג ויו"ר דירקטוריון קסם הוא בועז נגר.
היסטוריה

קסם מדדים נוסדה ופותחה בשנת 2003 תחת השם "קסם תעודות סל" על ידי רוי רגב ואבנר חדד, ואליהם הצטרף בשנת 2006 בועז נגר. השם "קסם" הוא ראשי תיבות של "קרן סחירה מדדית" בדומה למונח באנגלית ETF, שמשמעותו Exchange Traded Fund. קסם הנחילה תפיסת עולם על פיה נכון להשקיע במדדים ולהתמקד בהשקעות רחבות, מפוזרות ומחושבות, וזאת מתוך הבנה ואמונה כי בזמן שהמידע גלוי, ידוע ונגיש לכולם, קשה עד בלתי אפשרי להשיג תשואה עודפת ביחס למדדים מובילים.
בשנת 2003 הנפיקה קסם את תעודת הסל הראשונה שלה, קסם ת"א 100, והפכה לאחת מחלוצות תחום המדדים בישראל. בשנת 2009 רכשה קסם מבית ההשקעות פריזמה את תעודות הסל על מדדי MSCI. בשנת 2010 החלה החברה לפעול בתחום הקרנות המחקות. בשנת 2018, במסגרת רפורמה מקיפה בתחום תעודות הסל אשר הפכו לקרנות סל, התמזגה קסם עם חברת קרנות הנאמנות של הפניקס בית השקעות (לשעבר אקסלנס) והפכה לחברת קרנות נאמנות המנהלת את כל סוגי קרנות הנאמנות.
בדצמבר 2023 הוכרז על רכישת קרנות הנאמנות האקטיביות של בית ההשקעות פסגות על ידי קסם. בשנת 2024 השלימה קסם את קליטת קרנות הנאמנות שרכשה מבית ההשקעות פסגות, וזאת בהמשך לרכישות קודמות של חברות הקרנות אלומות ואפסילון. נכון לחודש נובמבר 2024, קסם קרנות ו-ETF היא חברת הקרנות הגדולה בישראל. בפברואר 2024 השיקה החברה לראשונה בישראל קרנות באפר – קרנות מחקות, בעלות מנגנון חדשני המאפשר הגנה בירידות המדד מצד אחד והשתתפות בעליות המדד מצד שני, בשיעורים שייקבעו ביחס למדד S&P 500 (SPX).
מוצרי החברה

קרנות סל – "קסם ETF"
קרנות מחקות פתוחות – "קסם KTF"
קרנות מנוהלות אקטיביות – "קסם אקטיב"
קרנות סל בחסר (שורט)
קרנות סל ממונפות
קרנות סל על מדדי סחורות
קרנות מחקות פתוחות עם מנגנוני הגנה – "קרנות באפר"
ראו גם

תכלית תעודות סל
הערות שוליים

1 2  אלמוג עזר, נחתמה עסקת פסגות: הפניקס הופכת לחברת הקרנות הגדולה בישראל, באתר כלכליסט, 19 בינואר 2023
↑  שניר הנדלר, אבנר חדד: "בעולם תעודות הסל, אין לאף משקיע יתרון יחסי", באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2013
↑  אבישי בן משה, תעודות סל, קרנות סל – כל מה שצריך לדעת, באתר הון מדריכים פיננסים
↑  אג"ח קונצרניות ארצות הברית קרן הנאמנות KTF קסם, באתר פאנדר
↑  רחלי בינדמן, אקסלנס מסנדל את העלאת דמי הניהול בקרנות של מגדל, באתר כלכליסט, 2 בנובמבר 2014
↑   אסא ששון, מיטב דש, פסגות, קסם והראל — הצמרת החדשה של ענף קרנות הנאמנות, באתר TheMarker‏, 4 באוקטובר 2018
| חברות שירותים פיננסיים והשקעות בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגידים סטטוטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון |  |
| בתי השקעות | IBI (מחזיקה גם בתמיר פישמן) • אימפקט • אינפיניטי • אלומות • הפניקס בית השקעות • אלטשולר שחם • הלמן-אלדובי  • הראל השקעות • ילין לפידות • מגדל שוקי הון • מור • מיטב • פסגות • פעילים • קלאריטי |  |
| קרנות השקעות פרטיות | קרן פימי • קרן השקעות סקיי • קרן ריאליטי • קרן תשתיות ישראל  • קרן טנא •  פורטיסימו קפיטל |  |
| קרנות הון סיכון | TLV Partners • JVP • פיטנגו • קבוצת ברמ • ויולה ונצ'רס • תעוזה • בנצ'מרק ישראל • ורטקס ישראל |  |
| קרנות נדל"ן | ריט 1 • מגוריט • מניבים • סלע קפיטל |  |
| תעודות סל | תכלית תעודות סל • קסם מדדים |  |
| מוסד פיננסי חוץ-בנקאי | נאוי גרופ • פנינסולה • אמפא • מיכמן • טריא • מימון ישיר |  |
סקובי-דו ושגעון מפלצות הירח

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  "סקובי דו" מאת ג'ו רובי וקן ספירס
 בימוי:  פול מקאבוי
 הופק בידי:  סם רג'יסטר 
 תסריט:  מארק בנקר
 מדבבים:  מת'יו לילארד מינדי קון פרנק ולקר גריי גריפין מלקולם מקדואל
 מוזיקה:  אנדי סטורמר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה
 חברה מפיצה:  Warner Home Video
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  3 בפברואר 2015 (דיגיטל) 17 בפברואר 2015 (DVD) 21 במאי 2019 (בלו-ריי)
 משך הקרנה:  79 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיית אימה 
 סרט קודם:  סקובי-דו! פרנקנקריפי 
 סרט הבא:  סקובי-דו וקיס: תעלומת רוקנרול 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקובי-דו ושיגעון מפלצת הירח (באנגלית: Scooby-Doo! Moon Monster Madness) היא קומדיה בלשית מונפשת אמריקאית מסוגת מדע בדיוני שיצא ישירות ל-DVD משנת 2015, והסרט העשרים וארבע בסדרת סרטי ההנפשה של סקובי-דו שיצא ישירות לווידאו. הסרט הופץ באופן דיגיטלי ב-3 בפברואר 2015 ויצא ב-DVD ב-17 בפברואר 2015. הסרט ערך את הבכורה הליניארית שלו בערוץ Cartoon Network בארצות הברית ב-17 באוקטובר 2015.
דמויות ומדבבים

פרנק ולקר בתור סקובי-דו / פרד
מינדי קון בתור ולמה
גריי גריפין בתור דפני
מת'יו לילארד בתור שאגי
דיאדריך באדר בתפקיד האם
אריק באוזה בתור קלארק ספארקמן
ג'ף בנט בתור קולט
ג'ניפר הייל בתור שאנון לוקאס, רידלי, מנהלת ההשקה
מארק המיל בתור זיפ אלווין
מלקולם מקדואל בתור סליי ברון
קווין מייקל ריצ'רדסון בתפקיד יוביניוס "יו-בוט" בוטנגו, דרייק
פרד טטאסקיור בתור הדסון, החייזר
הערות שוליים

1 2  "Scooby-Doo! Moon Monster Madness". 17 בפברואר 2015 – via Amazon. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Press: SCOOBY-DOO! MOON MONSTER MADNESS IS SET TO BLAST OFF FEBRUARY 17, 2015". 11 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות

המזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (ברוסית: Генера́льный секрета́рь Центра́льного комите́та Коммунисти́ческой па́ртии Сове́тского Сою́за או בקיצור הרשמי ‏Генеральный секретарь ЦК КПСС) היה התפקיד החשוב ביותר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובמשך רוב שנות קיומה של ברית המועצות היה מנהיג המדינה בפועל. המשרה נקראה לסירוגין גם בשמות "המזכיר הטכני" (1917–1918), "יושב ראש המזכירות" (1918–1919), "המזכיר האחראי" (1919–1922) ו"המזכיר הראשון" (1953–1966).
בשנים הראשונות לקיומו נשא התפקיד סמכויות מנהליות בלבד, אולם מינויו של יוסיף סטלין למזכיר הכללי באפריל 1922 העלה את התפקיד לרמת ההשפעה הגבוהה ביותר במפלגה. תחת פיקוחו של סטלין הפכה המזכירות למנגנון ביורוקרטי גדול, ששלט על בחירת הנציגים לקונגרס המפלגה ועל איושי משרות מפתח בגופים המפלגתיים הבכירים, כגון הוועד המרכזי והפוליטביורו. עיקרון הצנטרליזם הדמוקרטי שעליו הושתתה המפלגה אפשר לו למעשה לקבוע מראש את ההחלטות שהתקבלו. בהדרגה הפך סטלין לשליטה דה פקטו של המפלגה ושל המדינה כולה. בקונגרס המפלגה ב-1934 התפטר סטלין ממשרת המזכיר הכללי והפך לחבר רגיל במזכירות, אולם המשיך לשלוט בה בפועל.
בראשית שנות החמישים נתן סטלין בידי גאורגי מלנקוב, יורשו המיועד בהנהגת המדינה, את הפיקוח על המזכירות, ובאוקטובר 1952 ביטל רשמית את משרת המזכיר הכללי (שלא הייתה מאוישת קודם לכן). בעת מות סטלין ב-5 במרץ 1953 היה מלנקוב לחבר המשפיע ביותר במזכירות, אך אולץ להתפטר מהתפקיד ב-14 במרץ. את מקומו כחבר החשוב ביותר בארגון תפס ניקיטה חרושצ'וב, שנבחר ל"מזכיר הראשון" על ידי הוועד המרכזי ב-14 בספטמבר. במסגרת כהונתו של חרושצ'וב המשיך התפקיד להיות בעל חשיבות עליונה, דבר שאפשר לו לסלק ממוסדות ההנהגה את יריביו המרכזיים.
ב-1964 הודח חרושצ'וב על ידי הוועד המרכזי ובמקומו מונה ליאוניד ברז'נייב, ששינה בחזרה את שם התפקיד ל"מזכיר הכללי" ב-1966. בתקופתו של ברז'נייב ירד מעמדו של המזכיר הכללי כשליט יחיד, וחברי הנהגה נוספים יכולים היו לקחת חלק חשוב בקבלת ההחלטות. התפקיד התאפיין בצורה דומה גם בתקופות שלטונם הקצרות של קונסטנטין צ'רניינקו ויורי אנדרופוב. מיכאיל גורבאצ'וב שלט מתוקף תפקיד זה עד ל-1990, עת איבדה המפלגה הקומוניסטית את שליטתה המלאה במדינה. הוא המשיך להנהיג את ברית המועצות בתור "נשיא המדינה", משרה שנוצרה במיוחד. לאחר הפוטש של אוגוסט התפטר גורבאצ'וב מתפקיד המזכיר הכללי ובמקומו מונה ולדימיר איוושקו, שכהונתו נמשכה ימים ספורים בטרם הוצאה המפלגה על ידי בוריס ילצין מחוץ לחוק.
מזכ"לי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות

מנהיגי המפלגה החזיקו גם באחת המשרות הלא מפלגתיות הבכירות במדינה, כך למשל, לנין (מ-1923) וסטלין (מ-1941) עמדו גם בראשות הממשלה - הסובנרקום. סטלין הפך למזכ"ל המפלגה ב-3 באפריל 1922 והנהיג את המפלגה עד אוקטובר 1952. בשנת 1990 מיכאיל גורבצ'וב ייסד את תפקיד נשיא ברית המועצות במקביל לכהונתו כמזכ"ל.
| שם | תקופת כהונה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| יוסיף סטלין | 1924—1953 | מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים) (3 באפריל 1922 — 1925), משנת 1925 עד אוקטובר 1952 — הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הכל-רוסית (בולשביקים). יו"ר מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות (6 במאי 1941—15 במרץ 1946), יו"ר מועצת השרים של ברית המועצות (19 במרץ 1946—5 במרץ 1953) | לאחר מות לנין (ב-21 בינואר 1924), מנהיג המפלגה היה למעשה למנהיג המדינה. |
| ניקיטה חרושצ'וב | 1953—1964 | מזכיר ראשון לוועד המרכזי של המפלגה (13 בספטמבר 1953—14 באוקטובר 1964), יו"ר מועצת השרים (27 במרץ 1958—15 באוקטובר 1964) |  |
| ליאוניד ברז'נייב | 1964—1982 | מזכיר ראשון לוועד המרכזי של המפלגה (14 באוקטובר 1964—8 באפריל 1966), מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה (8 באפריל 1966—10 בנובמבר 1982), יו"ר נשיאות הסובייט העליון (16 ביוני 1977—10 בנובמבר 1982) |  |
| יורי אנדרופוב | 1982—1984 | מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה (12 בנובמבר 1982—9 בפברואר 1984), יו"ר נשיאות הסובייט העליון (16 ביוני 1983—9 בפברואר 1984) |  |
| קונסטנטין צ'רניינקו | 1984—1985 | מזכ"ל המפלגה (13 בפברואר 1984—10 במרץ 1985), יו"ר נשיאות הסובייט העליון (11 באפריל 1984—10 במרץ 1985) |  |
| מיכאיל גורבצ'וב | 1985—1991 | מזכ"ל המפלגה (11 במרץ 1985—24 באוגוסט 1991), יו"ר נשיאות הסובייט העליון (1 באוקטובר 1988—25 במאי 1989), יו"ר הסובייט העליון (25 במאי 1989—15 במרץ 1990), נשיא ברית המועצות (15 במרץ 1990—25 בדצמבר 1991) | ב-14 במרץ 1990 סעיף 6 בחוקה הסובייטית בוטל והמפלגה הקומוניסטית חדלה מלהיחשב לכוח מוביל, אם כי נותרה מפלגת השלטון עד אירועי הפוטש של אוגוסט |
הערות שוליים

↑  А.Авторханов. Загадка смерти Сталина. См. lib.ru/POLITOLOG/awtorhan.txt_with-big-pictures.html
↑  Сергей Никитич Хрущев, Никита Хрущев. Реформатор, Время, 2010. (ברוסית), Дмитрий Шепилов, Алексей Аджубей, Нами Микоян, Фурцева. Екатерина Третья, Litres, 2022-05-15. (ברוסית)
↑  יש לציין שתואר "ראש המדינה" לא היה קיים במערכת החוקים הסובייטית. המונח נוסף בחוקת ברית המועצות רק בשנת 1990
קרל פרידריך גאוס

.
| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1777 האימפריה הרומית הקדושה בראונשווייג, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל 
 פטירה:  23 בפברואר 1855 (בגיל 77)  גטינגן, ממלכת הנובר 
 שם לידה:  Johann Carl Friedrich Gauß 
 ענף מדעי:  תורת המספרים, מכניקה, מתמטיקה, אסטרונומיה, גאודזיה, פיזיקה, אופטיקה, גאומטריה דיפרנציאלית, אלקטרוסטטיקה, אלגברה, אנליזה מתמטית, אלקטרומגנטיות 
 מקום מגורים:  ממלכת הנובר, בראונשווייג 
 מקום קבורה:  בית הקברות אלבני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן (1798)  אוניברסיטת הלמשטדט  אוניברסיטת בראונשווייג לטכנולוגיה 
 מנחה לדוקטורט:  יוהאן פרידריך פף 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן 
 תלמידי דוקטורט:  פרידריך בסל, יוהאן בנדיקט ליסטינג, מוריץ לודוויג גאורג ויכמן, כריטיאן לודוויג גרלינג, קרל גאורג כריסטיאן פון שטאוט, ברנהרד רימן, היינריך כריסיטיאן שומאכר, ריכרד דדקינד, יוהאן אנקה, וילהלם קלינקרפיס, סופי ז'רמן, קרל היינריך גרפה, פרידריך וילהלם שפר, מוריץ אברהם שטרן 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1853)  מדליית קופלי (1838)  עמית החברה המלכותית  פרס לאלנד (1809)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  פרידריקה וילהלמינה ואלדק  יוהאנה אוסטהוף 
 צאצאים:  אויגן גאוס, וילהלמינה  גאוס, יוזף גאוס, תרזה גאוס 
 הערות:  תלמידים מפורסמים: פרידריך בסל, ריכרד דדקינד, ברנהרד רימן
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
יוהאן קרל פרידריך גאוס (בגרמנית: Johann Carl Friedrich Gauß ‏האזנהקובץ:De-carlfriedrichgauss.ogg‏Ⓘ‏, 30 באפריל 1777 – 23 בפברואר 1855) היה מתמטיקאי, פיזיקאי ואסטרונום גרמני, מגדולי המתמטיקאים של כל הזמנים.
גאוס תרם רבות בתחומי האלגברה, תורת המספרים, אנליזה מתמטית, סטטיסטיקה, גאומטריה דיפרנציאלית, גאודזיה, תורת הכבידה, תורת החשמל והמגנטיות, אסטרונומיה, אופטיקה ועוד. המגנום אופוס שלו, "מחקרים אריתמטיים" (Disquisitiones Arithmeticae), נחשב ליצירה המכוננת של תורת המספרים המודרנית, ונודעה לה השפעה כבירה על התפתחות הדיסציפלינות המתמטיות הטהורות בשתי המאות שחלפו מאז פרסומה.
גאוס מכונה לעיתים קרובות בספרות המתמטית "נסיך המתמטיקאים" ו"גדול המתמטיקאים מאז ימי קדם", זאת בשל השפעתו יוצאת הדופן על תחומים רבים במתמטיקה ובמדע.
ביוגרפיה

גאוס נולד בבראונשווייג שבסקסוניה התחתונה כבן יחיד למשפחת פועלים ענייה. אמו מעולם לא תיעדה את תאריך הלידה שלו, אולם זכרה שהוא נולד ביום רביעי, שמונה ימים לפני חג העלייה, שהוא עצמו מתרחש 39 ימים אחרי חג הפסחא. גאוס פתר מאוחר יותר את חידת תאריך לידתו בקונטקסט של מציאת תאריך חג הפסחא, ופיתח שיטות לחשב את מועדי החג בעבר ובעתיד.
גאוס היה ילד פלא. הוא עצמו סיפר כי עמד על סוד הפעולות האריתמטיות עוד בטרם ידע לדבר. קיימים סיפורים רבים על גאונותו כילד, רובם נחשבים לאגדות. אחד מהם, המובא בספרו של אריק טמפל בל, Men of Mathematics, מספר כי עוד בטרם מלאו לו שלוש שנים, נתגלה להוריו כישרונו המתמטי הייחודי: אביו עסק בהכנת גיליון השכר השבועי של הפועלים שבהשגחתו וביצע במשך מספר דקות את החישובים המסובכים. כאשר סיים את החישוב, אמר לו בנו שנפלה טעות בחישוב, ונקב בתוצאה שחישב בראשו. סיפור מפורסם אחר מבית הספר היסודי מספר כי מורהו של גאוס ביקש להעסיק את תלמידי הכיתה בתרגיל שלפתרונו הייתה דרושה שעה ארוכה. התרגיל היה לחבר את המספרים מ-1 עד 100. מספר שניות לאחר שהתרגיל הוצג לתלמידים, גאוס, שהיה באותה עת בן 7 שנים בלבד, הניח את לוח-היד שהיה נהוג באותם ימים, קרא "!Lieget se" ("הנה זה מונח", בניב המקומי) ונקב בתוצאה: 5,050. בדיעבד התברר כי הוא גילה את הנוסחה לטור חשבוני סופי מבלי להיות מודע לכך: הוא הבחין שסכום האיבר הראשון והאחרון זהה לסכום האיבר השני והלפני האחרון וכן הלאה (1 + 100, 2 + 99, ..., 50 + 51). כלומר כדי למצוא את הפתרון לתרגיל יש להכפיל 101 במספר הזוגות (ששווה למחצית של מספר איברי הסדרה), וכך מתקבל הפתרון (5,050=101X50).
אביו של גאוס, שהיה חסר השכלה ואב קשוח, רצה כי בנו ימשיך בדרכו ויהיה לבנאי, ולכן התנגד להמשך לימודיו של בנו. אך אמו הכירה בגאונותו של בנה ותמכה בהמשך לימודיו. מורהו ביטנר הכיר אף הוא בגאונותו של גאוס והסב אליו את תשומת לבו של הדוכס מבראונשווייג, קרל וילהלם פרדיננד. הדוכס אכן נתן את תמיכתו וחסותו בהמשך לימודיו התיכוניים והאוניברסיטאיים של גאוס.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גאוס קיבל מלגה מהדוכס, ובשנים 1792 עד 1795 למד ב-Collegium Carolinum (לימים האוניברסיטה הטכנית בבראונשווייג). משם המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת גטינגן, שם למד עד 1798. בעודו באוניברסיטה, גילה מחדש באופן בלתי תלוי מספר מושגים ומשפטים חשובים: משפט הבינום המוכלל, הממוצע האריתמטי-גאומטרי, ומשפט ההדדיות הריבועית. הפריצה שלו התרחשה ב-1796, כאשר הראה באמצעות הרעיון של הרחבת שדות שכל מצולע משוכלל שמספר צלעותיו הוא מספר פרמה (ועקב כך כל מכפלה של מספר פרמה בחזקה של 2), ניתן לבנייה בסרגל ובמחוגה. תגלית זו הייתה ההתקדמות המשמעותית הראשונה בנושא בניות בסרגל ובמחוגה זה למעלה מ-2,000 שנה: בעיות בנייה העסיקו מתמטיקאים עוד מימי יוון העתיקה, והייתה להן חשיבות רבה בהתפתחות האלגברה; בזכות האנליזה המעמיקה של פולינומים ציקלוטומיים, הן פתחו שערים לתאוריות מתמטיות עמוקות כמו תורת גלואה. תגלית זו היוותה נקודת מפנה בחייו של גאוס, מכיוון שהניעה אותו לבחור במתמטיקה כקריירה ולא בבלשנות, שבה התעניין באותה עת. כחובב בלשנות נלהב שלט גאוס בשפות רבות: גרמנית, יוונית, לטינית, צרפתית, אנגלית ודנית.
1796 הייתה השנה הפרודוקטיבית ביותר עבור גאוס ותורת המספרים. ב-30 במרץ הוא גילה כי מצולע משוכלל בן 17 צלעות ניתן לבנייה בסרגל ומחוגה. גאוס היה גאה מאוד בתגליתו, ואף ביקש שייחרט על מצבתו מצולע משוכלל בן 17 צלעות. הוא פיתח את האריתמטיקה המודולרית, כלי בעל יכולת הפשטה ניכרת בתיאור מניפולציות בתורת המספרים. ב-8 באפריל 1796 היה הראשון שהוכיח את משפט ההדדיות הריבועית, משפט עמוק וכללי המאפשר למתמטיקאים לקבוע קיום פתירות של כל משוואה ריבועית באריתמטיקה מודולרית. גאוס כינה אותו בשם "משפט הזהב", ועדות לחיבה שרחש לו היא שפרסם שש הוכחות שונות שלו במהלך חייו (שתיים נוספות פרי עטו פורסמו לאחר מותו). משפט המספרים הראשוניים, אשר שוער ב-31 במאי, נותן הבנה טובה כיצד מתפלגים המספרים הראשוניים בין המספרים הטבעיים. ב-10 ביולי גאוס גילה שכל מספר טבעי ניתן להצגה כסכום של שלושה מספרים משולשים לכל היותר, ותיעד את התגלית בהערה מפורסמת ביומנו: "אאורקה! ∆ + ∆ + ∆ = num". ב-1 באוקטובר הוא גילה תוצאה על מספר הפתרונות של פולינום בעל מקדמים השייכים לשדה סופי, שהובילה להשערות וייל 150 שנה מאוחר יותר.