stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרות אנגלית עתיקה
יצירה אנגלו-סקסונית מקורית > שירה נוצרית

הטקסט האנגלי העתיק הקדום ביותר שהחוקרים זיהו, הוא שיר דתי – שיר הבריאה של קאדמון, משורר אנגלו-סקסוני בן המאה ה-7. קאדמון, אשר היה בתחילה רועה צאן נתין נורת'מבריה, החל יום אחד, כך לפי תיאורו של בדה ונרביליס, לשיר דברי שבח והתפעלות מיצירת הבורא:
כעת, הבה נהלל את הפטרון של ממלכת השמים
 עוצמתו של הבורא ומחשבות רוחו,
 עבודתו של אבינו הנפלא, הוא אכן, האל הנצחי
 הנמצא בבסיס כל פלא.
 עבור בני האדם, הוא, הבורא הקדוש
 הראשון שיצר את השמים כגג, ואז
 שומר האנושות, האל הנצחי
 האל הכל יכול לאחר מכן יצר את מרכז העולם
 את הארץ, עבור האדם.
שירה דתית על סגנונותיה השונים אפשר למצוא בכל אחד מהקודקסים הגדולים, ודוגמה ידועה לכך רואים רבים בפואמה החלום של הצלב (Dream of the Rood) מקודקס ורצ'ילי. שיר זה עוסק באחד האירועים המכוננים ביותר של הנצרות, צליבתו של ישו:
חוויתי סבל רב על גבעה זו. חזיתי באלוהים יוצא החוצה בסערה. חשכה כיסתה עם ערפל את גופו של האל, מלא האור. הצל יצא, אפלה שררה תחת השמים. כל הבריות בכו, מתאבלים על מותו של המלך. המשיח שרוע על הצלב.
בקודקס ורצ'ילי אנו מוצאים ארבעה סיפורים, העוסקים בדברי שבח, פאר והלל לחיי הקדושים. כך לדוגמה בפואמה אנדראס (Andreas) אפשר לראות סיפור על אנדראס הקדוש היוצא להציל את מתי מפני מחפשי רעתו; ובאיליין (Elene) אנו קוראים על הלנה הקדושה, אמו של קונסטנטינוס, היוצאת למסע אשר בסופו היא מאתרת את הצלב האמיתי.
סוגה ספרותית נוספת בקרב השירה הנוצרית האנגלו-סקסונית, היא פרפרזות מקראיות. דוגמאות רבות לכך אנו מוצאים בקודקס קאדמון, שם עומדת במרכז בעיקר הברית הישנה. אלו היו למעשה ניסוחים מחדש באנגלית עתיקה של קטעים מהתנ"ך בתור פואמות. באותן השנים כעיקרו של דבר, גרסאות מלאות של התנ"ך היו זמינות באנגליה רק בשפה הלטינית, כך שפואמות אלו היוו את קטעי התנ"ך היחידים כמעט אשר היו זמינים לאוכלוסייה דוברת האנגלית באותה העת. הפרפרזות, נמנעו באופן מודע משמירה על עקביות רבה ביחס למקור. היו אלו כי אם לא תרגומים בלבד, אלא יצירות ספרותיות המתבססות על עלילות התנ"ך, ומשאירות למחברן מידת מה של חופש כתיבה עצמאי. הפואמה הפרפרזאית הגדולה ביותר הייתה על ספר בראשית. פואמה עיקרית נוספת סיפרה את סיפור יציאת מצרים, ואחרת התבססה על ספר דניאל. אף על פי שהדגש בטקסטים הללו היה על הברית הישנה, הברית החדשה לא נעדרה ממנו. פרפרזות מקראיות נוספות אנו מוצאים גם בקודקס נוול, שם אפשר למצוא את פואמה המתבססת על ספר יהודית.
סגנון נוסף של השירה האנגלו-סקסונית הוא פואמות של עימותים דתיים, בהן דמויות שונות, בדרך כלל אלוהיות, נאבקות בשיחה על עניינים ברומו של עולם. את הדוגמה הארוכה ביותר לכך אנו מוצאים בקודקס קאדמון בפואמה המשיח והשטן (Christ and Satan). בפואמה זאת אנו נתקלים בעימות מתמשך בין ישו לשטן.
תרגומים מהספרות הלטינית

עקב מחסור במתרגמים, עד לשלהי האלף הראשון לספירה, חסרה הספרות האנגלית העתיקה טקסטים רבים אשר כבר רווחו באותן השנים בחלקים רבים באירופה. אחת הדמויות החשובות ביותר לתפוצתם של ספרים קאנוניים רבים באנגליה, היה ללא ספק אלפרד הגדול, מלך וסקס במחצית השנייה של המאה ה-9. אל אלפרד הגדול מייחסים אחריות על תרגומים של ספרים רבים מהלטינית אל האנגלית. כך מתאר אלפרד הגדול את השפל התרבותי בו הייתה מצויה אנגליה עד סמוך לתקופתו:
באופן כללי היה ריקבון חינוכי באנגליה כי היו מעט מאוד בצד הזה של ההאמבר שיהיה באפשרותם... לתרגם כתבים מלטינית לאנגלית.
אלפרד הגדול אומר כי מדרום להאמבר, כלומר באנגליה ולא בסקוטלנד בעלת המסורת הנזירית המפותחת או באזורים הסמוכים לסקוטלנד, חסרים אנשים בעלי ידע מספיק לתרגום כתבים מלטינית. את מצבה העגום של אנגליה, פתר אלפרד הגדול על ידי כך שקרא לצעירים באנגליה אשר הלשון האנגלית הייתה שגורה בפיהם ובכתבם ללמוד גם לטינית. תחת ידו של אלפרד הגדול, תורגמו כתביו של גרגוריוס הראשון, ספר תהילים ונחמת הפילוסופיה של בואתיוס. מאוחר יותר תורגמו מהלטינית גם כתביו של פאולוס אורוסיוס, עיר האלוהים של אוגוסטינוס וההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי של בדה ונרביליס.
במפנה המאה ה-10 למאה ה-11 פעל באנגליה אב המנזר אלפריק, אשר היה כנראה המתרגם האנגלו-סקסוני החשוב ביותר באותן השנים. אלפריק תרגם מלטינית לאנגלית את ששת הספרים הראשונים של הברית הישנה, כמו גם חלקים נוספים מכתבי הקודש. הוא עסק רבות גם בתרגום פרוזות על חיי הקדושים, ובמסגרת זאת כתב גרסה אנגלית לשבעת הישנים של אפסוס ולסיפורי אאוסטתיוס הקדוש. כתביו של אלפריק והעתקים שלהם שימשו קוראים למשך עד כמאתיים שנה מאוחר יותר, אל תוך המאה ה-13.
תרגומים נפוצים של ספרי הברית החדשה הועלו ככל הנראה על הכתב כבר סביב שנת 990 על ידי מתרגמים אלמוניים. היו אלו ארבעת הבשורות (מתי, מרקוס, לוקס ויוחנן). מאוחר יותר, לאורך המאה ה-11 הועלו גם בשורות אפוקריפיות שונות, כמו גם האפוקליפסה של פאולוס.
ספרי מחקר

מימין: הכרוניקה האנגלו-סקסונית; משמאל: ההיסטוריה הכנסייתית
לצד ספרות פרוזאית ושירה, הספרות האנגלו-סקסונית כללה גם ספרים בעלי יומרה מחקרית ומדעית. כך למשל היה אפשר למצוא בה מדריכים לרטוריקה מוצלחת, מילונים אנגליים-לטיניים ורשימות חוקי דקדוק לשוניים; ספרי רפואה הכוללים הדרכות מפורטות לשימוש בתרופות, צמחי מרפא, קמעות ולחשים; ספרי מתמטיקה וגאוגרפיה; לוחות שנה; ואף כתב המסייע לנבא את מידת הגאות בהתאם למיקום הירח.
ספרי מחקר > חיבורים היסטוריים

באנגליה בתקופה האנגלו-סקסונית נכתבו לאורך השנים מספר חיבורים היסטוריים חשובים, אשר מהווים מקור היסטורי משמעותי לתקופה ואמצעי להבנת תפיסותיהם של האנגלו-סקסונים עצמם על מוצאם שלהם. חיבור יוצא דופן שכזה הוא ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי, פרי עטו של ההיסטוריון בן המאה ה-8 בדה ונרביליס. הספר, אשר במקור יצא בלטינית, מתאר את תולדות הנצרות באנגליה הקדומה בפרט ואת ההיסטוריה של אנגליה בכלל. את כתבי היד של ההיסטוריה הכנסייתית אפשר למצוא כיום בין השאר בספרייה הבודליינית, אוניברסיטת קיימברידג', הספרייה הלאומית הרוסית, המוזיאון הבריטי ובמספר ספריות בגרמניה. בדומה לספר זה, גם ההיסטוריה בריטונום המיוחס לוולשי נניוס, שנכתב גם כן בלטינית אך כמאה שנה מאוחר יותר, מהווה ספר היסטוריה. עם זאת במובן חשוב הוא שונה באופן בולט. בניגוד להיסטוריה הכנסייתית, הוא מערב באופן נרחב מוטיבים מיתיים וביחס לאמינות רבים מהסיפורים המובאים בו החוקרים מטילים ספק רב.
בשונה מההיסטוריה בריטונום ומההיסטוריה הכנסייתית שהם ספרי היסטוריה, הכרוניקה האנגלו-סקסונית היא הכרוניקה – רשימת תיעוד אירועים בסדר כרונולוגי. למעשה זו הכרוניקה הגדולה ביותר שנכתבה באנגליה האנגלו-סקסונית, והיא מתעדת את ההיסטוריה של אנגליה באותן השנים ובאלו שלפניהם ונכתבה על ידי בני התקופה. מלאכת הכתיבה החלה בממלכת וסקס בימיו של המלך אלפרד הגדול במהלך המחצית השנייה של המאה ה-9, ונמשכה למעלה מ-300 שנה, עד לשנת 1154, כמאה שנה לאחר הכיבוש הנורמני. בכמה מחלקיו המקור נחשב לאמין, אך לא פעם האובייקטיביות שלו מוטלת בספק. שבעה מתוך תשעה כתבי היד של הכרוניקה נמצאים כיום בספרייה הבריטית, אחד נוסף שוכן בספרייה הבודליינית, והכתב הנותר ממוקם באוניברסיטת קיימברידג'.
ראו גם

ספרות אנגלית
אדריכלות אנגלו-סקסונית
לקריאה נוספת

Anderson, George K. The literature of the Anglo-Saxons. Princeton: Princeton University Press, 1966.
Crépin, André. Old English Poetics: A Technical Handbook. AMAES, hors série 12. Paris, 2005.
Fulk, R.D. and Christopher M. Cain. A History of Old English Literature. Malden et al.: Blackwell, 2003.
Godden, Malcolm and Michael Lapidge (eds.). The Cambridge Companion to Old English Literature. Cambridge, 1986.
Greenfield, Stanley B. and Daniel G. Calder. A New Critical History of Old English Literature. New York: NYU Press, 1986.
Pulsiano, Phillip and Elaine Treharne (eds.). A Companion to Anglo-Saxon Literature. Oxford et al., 2001.
Sisam, Kenneth. Studies in the history of Old English literature. Oxford: Clarendon Press, 1962.
Wrenn, Charles L. A Study of Old English Literature. London: Harrap, 1967.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Angus Cameron (1983). "Anglo-Saxon literature" in Dictionary of the Middle Ages, v.1, pp.274-288
↑  Neil R. Ker, Catalogue of Manuscripts containing Anglo-Saxon, 2nd ed. (Oxford, 1990).
↑  E.G. Stanely, Imagining the Anglo-Saxon Past: The Search for Anglo-Saxon Paganism and Anglo-Saxon Trial by Jury (Cambridge: D.S. Brewer, 1975, rpt. Boydell & Brewer, 2000).
↑  לבנה ליטני, המיתולוגיה הבריטית, מפה, 2005, עמ' 98–103
↑  Carl Woodring (1995). The Columbia Anthology of British Poetry.
↑  Walter John Sedgefield(ed.), King Alfred's Old English Version of Boethius: De consolatione philosophiae, 1968 (1899)
1 2  Sharon M. Rowley, The Old English version of Bede's Historia Ecclesiastica. Woodbridge: Boydell & Brewer, 2011
| אנגליה האנגלו-סקסונית |
| --- | --- | --- |
ארכאולוגיה אנגלו-סקסונית • הפטרכיה • היסטוריה אנגלו-סקסונית
| אירועים בולטים | ההתיישבות בבריטניה • ההתנצרות • הפלישה הוויקינגית • השלטון הוויקינגי • הכיבוש הנורמני |  |
| פוליטיקה | פוליטיקה |  |
| הממלכות | מרסיה • וסקס • נורת'מבריה • דיירה • ברניקיה • מזרח אנגליה • אסקס • קנט • סאסקס |  |
| רשימות המלכים | מרסיה • וסקס • נורת'מבריה • דיירה • ברניקיה • מזרח אנגליה • אסקס • קנט • סאסקס |  |
| בתי המלוכה | איקלינגאס • סרדיקינגאס • דיירה • ברניקיה • ואפינגאס • אסקס • קנט • סאסקס |  |
| חברה | חברה |  |
| תרבות, לשון ודת | פגניות ומיתולוגיה • נצרות מקומית • אומנות • אדריכלות • ספרות ושירה • שפה • כתב |  |
| קבוצות אתניות | אנגלו-סקסונים • יוטים • קלטים בריטונים • פיקטים • ויקינגים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293893205171  LCCN: sh85005086 
ביאוולף, בקודקס נוול
איור של תיבת נוח, מתוך הפרפרזה על בראשית בקודקס קאדמון
מנדי פטינקין

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1952 (בן 71) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד  Kenwood Academy  אוניברסיטת קנזס  תיכון סאות' שור 
 בן או בת זוג:  קת'רין גרודי (1980–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (12 בפברואר 2018)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1995) 
 http://www.mandypatinkin.org
 פרופיל ב-IMDb
 
מנדל ברוס "מנדי" פטינקין (באנגלית: Mandel Bruce "Mandy" Patinkin; נולד ב-30 בנובמבר 1952) הוא שחקן וזמר יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס טוני. התפרסם בזכות הופעתו כאיניגו מונטויה בסרט הפנטזיה "הנסיכה הקסומה" והיה מועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב על תפקידיו בסרט "ינטל" ובסדרה "שיקגו הופ". החל מ-2011 שיחק את דמותו של סול ברנסון, בכיר ב-CIA, בסדרה "הומלנד" של רשת שואוטיים.
ביוגרפיה

פטינקין נולד בשיקגו למשפחה יהודית. אמו דוריס סינטון הייתה בעלת תוכנית בישול ואביו לסטר פטינקין עבד במפעל לנחושת וברזל. גדל במשפחה ממעמד הביניים ובזרם היהדות הקונסרבטיבית, שר במקהלות בית כנסת. למד באוניברסיטת קנזס ובבית הספר ג'וליארד.
קריירה > קולנוע

פטינקין נודע בדרמה ההיסטורית של מילוש פורמן "רגטיים" ובדרמה המוזיקלית של ברברה סטרייסנד "ינטל" בתפקיד תלמיד הישיבה אביגדור, שזיכה את פטינקין במועמדות לפרס גלובוס הזהב.
פטינקין זכור בעיקר בזכות הופעתו בפנטזיה התקופתית "הנסיכה הקסומה", בה שיחק אמן סיף ספרדי בשם איניגו מונטויה. השורה שלו בסרט ”שלום, שמי הוא איניגו מונטויה, אתה רצחת את אבי, היכון למות”, הפכה לקאלט.
ב-1988 שיחק לצידו של ג'יימס קאן במותחן הבדיוני "חקירה בעיר זרה". באותה שנה גם שיחק בדרמה ההיסטורית "הבית ברחוב קרול", המתרחשת בתקופת רדיפות מקארת'י בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-1990 השתתף בקומדיית הפשע של וורן בייטי המבוססת על הקומיקס "דיק טרייסי" בתור הפסנתרן 88 קייס.
בשנת 2010 שיחק בתפקיד ג'אגו במותחן "4.3.2.1" שכתב וביים נואל קלארק. בשנת 2017 שיחק בתפקיד מנהל בית הספר מר טושמן בסרט הדרמה "פלא".
קריירה > טלוויזיה

פטינקין היה מהשחקנים המובילים בסדרת הדרמה "שיקגו הופ", בה שיחק במשך שנתיים בתפקיד המנתח ד"ר ג'פרי גייגר, זכה בפרס אמי והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב. פטינקין עזב את הסדרה אחרי שנתיים בשל המרחק ממשפחתו, אך חזר לעונה השישית.
בשנים 2003–2004 שיחק פטינקין בשתי עונות של סדרת הדרמה "מתים במשרה חלקית" בתפקיד רוב סופר, מנהיג מלאכי המוות. בשנים 2005–2007 שיחק בתפקיד משני בסדרת הפעולה "מחשבות פליליות" בתור סוכן האף.בי. איי המיוחד ג'ייסון גדעון. אחרי שנתיים החליט שלא להשתתף בסדרה עתירת הרציחות והאלימות.
בשנים 2011–2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הומלנד", בסדרה מגלם פטינקין את סול ברנסון מנהל בסוכנות ה-CIA, המפעיל את הסוכנת השנויה במחלוקת "קרי מתיסון" בניסיון למנוע פעילות טרור על אדמת ארצות הברית. כבר בעונתה הראשונה הסדרה זכתה לארבעת הפרסים החשובים בטקס פרס אמי במאי 2012 צולמו כמה חלקים מהסדרה בישראל.
בשנת 2021 שיחק בעונתה החמישית של הסדרה הטובות לקרב בדמותו הססגונית של השופט "וואקנר", דמות שמלווה חלק עיקרי בעלילת העונה.
קריירה > תיאטרון

בשנת 1980 זכה פטינקין בפרס טוני על הופעתו בתור צ'ה בגרסת ברודוויי למחזמר "אוויטה".
ב-1984 היה מועמד לפרס טוני על תפקידו במחזמר "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'".
בשנת 2000 היה מועמד לפרס טוני שלישי על תפקידו במחזמר "המסיבה הפרועה".
מלבד משחק, פטינקין גם מרבה לשיר בהופעות בארצות הברית ולונדון, בהופעותיו הוא שר שירים ביידיש מתוך אלבומי הסולו שלו.
חיים אישיים

לפטינקין שני בנים מאשתו השחקנית קת'רין גרודי. בצעירותו התנדב בקיבוץ, ביקר בישראל פעמים רבות, יש לו קרובי משפחה בישראל. הוא פעיל שלום ותמוך של תנועת שלום עכשיו. בין השאר חתם על עצומה המביעה תמיכה בשחקנים הישראלים המסרבים להופיע בהיכל התרבות של אריאל.
בתחילת שנות ה-90 סבל פטינקין ממחלת הקרטוקונוס ונאלץ לעבור שתי השתלות קרנית. בנוסף, לקה בסרטן הערמונית אך הצליח להתגבר על המחלה.
פילמוגרפיה

ליל הלהטוטן (1980)
רגטיים (1981)
ינטל (1983)
דניאל (1983)
הנסיכה הקסומה (1987) - איניגו מונטויה
חקירה בעיר זרה (1988)
הבית ברחוב קרול (1988)
דיק טרייסי (1990)
שחיתות בצמרת (1991)
המנגינה שבלב (1991)
הדוקטור (1991)
הימור על כל הקופה (1993)
החיים עם מיקי (1993)
סקואנטו: זנב של לוחם (1994)
גברים מזוינים (1998)
לולו על הגשר (1998)
הרפתקאות אלמו בזעפניה (1999)
פיניירו (2001)
רוץ רוני רוץ (2002)
Choking Man‏ (2006)
גיבור של כולם (2006) - דיבוב
4.3.2.1 (2010)
חבר על ארבע (2011) - דיבוב
הלוואי והייתי כאן (2014)
דרדסים: הכפר האבוד (2017) - דיבוב
פלא (2017)
החיים האלה (אנ')‏ (2018)
הפילה של הקוסם (2022) - דיבוב
פילמוגרפיה > טלוויזיה

תיאטרון אמריקאי (1986)
כביש מליבו 2000 (1992)
שיקגו הופ (1994–1995)
מתים במשרה חלקית (2003–2004)
מחשבות פליליות (2005–2007)
הומלנד (2020-2011)
הטובות לקרב (2023)
מוות ופרטים אחרים (אנ') (2024)
גמר גביע המדינה בכדורגל 2010

גמר גביע המדינה בכדורגל 2010 התקיים באצטדיון רמת גן ברמת גן ב-11 במאי 2010, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2009/2010 היא הפועל תל אביב, שניצחה במשחק את בני יהודה תל אביב בתוצאה 1-3. הייתה זו המהדורה ה-72 של גביע המדינה, וה-57 מאז קום המדינה.
הפועל תל אביב, זכתה בגביע המדינה ה-8 שלה מאז קום המדינה וה-13 בתולדותיה, לאחר 5 משחקים במפעל ו-5 ניצחונות ב-90 דקות, ומאזן שערים של 16–2, ממוצע של 3.2 שער למשחק. הפועל תל אביב חזרה למעמד הגמר בפעם ה-22, כאשר הפעם האחרונה לפני כן שהגיעה למעמד הגמר, הפסידה לבית"ר ירושלים 4-5 בדו-קרב פנדלים (אחרי משחק שנגמר בתוצאת 0-0). הפעם האחרונה שזכתה הפועל תל אביב הייתה שני לפני מעמד הגמר האחרון, בגמר 2007, ובו ניצחה את הפועל אשקלון בתוצאה זהה בדו-קרב פנדלים אחרי תוצאת 1-1 במשחק אחרי הארכה.
מנגד, בני יהודה תל אביב העפילה למעמד הגמר בפעם השישית בתולדותיה, כאשר חזרה למעמד זה לראשונה מאז הגמר בעונת 2005/2006 אז הפסידה לאותה הפועל תל אביב בתוצאה 0-1 משער בדקות הסיום. בני יהודה הגיעה למשחק זה לאחר שהזכייה האחרונה שלה הייתה רק בעונת 1980/1981 מאז לא הצליחה לזכות בגביע המדינה כאשר הגיעה לגמר אחד בלבד נוסף בו הפסידה.
הדרך אל הגמר

| הפועל תל אביב> יריבה | הפועל תל אביב> תוצאה | סיבוב | בני יהודה תל אביב> תוצאה | בני יהודה תל אביב> יריבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הפועל חיפה | 0–3 | 32 האחרונות | 2–0 | הפועל עכו |
| מכבי קביליו יפו | 0–5 | שמינית הגמר | 1–0 | הפועל אשקלון |
| בית"ר ירושלים | 0–2 | רבע הגמר | 1–0 | הפועל רמת-גן |
| עירוני רמת השרון | 1–3 | חצי הגמר | 1–1 (4–3 פ) | מ.ס. אשדוד |
סיכום מהלכי המשחק > מחצית ראשונה

בדקה ה-8, מיכאל זנדברג קשר בני יהודה יצא קדימה, ושחרר בעיטה מזווית לא קלה אך הגיע לידיים של וינסנט אניימה.
בדקה ה-20 נרשם המצב המסוכן ביותר במשחק עד אז. הפועל תל אביב זכתה בקרן ראשונה במשחק, שחקניה עומרי קנדה וערן זהבי ביצעו תרגיל עם מסירה קצרה, זהבי העביר כדור רוחב ודדי בן דיין מחמישה מטרים פגש רק את הרשת החיצונית של שער בני יהודה.
בדקה ה-25 ערן זהבי קיבל את הכדור כ-25 מטרים מהשער ושלח בעיטה חזקה, שוער בני יהודה דלה איינוגבה הדף והכדור החוזר הגיע לרגליו של עומרי קנדה. המגן מצא את הקשר גילי ורמוט ברחבה וזה התגבר על שני שחקנים ושלח בעיטה עם החלק החיצון של הנעל היישר לרשת של בני יהודה, וקבע 0-1 לזכות הפועל תל אביב.
בדקה ה-35 בעט ערן זהבי שוב בבעיטה חופשית, אך נבלם בחומה. דקה לאחר מכן בני יהודה הייתה קרובה לשער שוויון כאשר עוז ראלי השאיר את מהראן לאלא מאחוריו, חדר לרחבה והעביר כדור רוחב נהדר, כאשר איציק עזוז בעט וכבר הכניע את אניימה, אך המגן של הפועל תל אביב עומרי קנדה הציל שער בטוח מהקו. הפועל יצאה למתפרצת, גילי ורמוט קיבל את הכדור בצד שמאל, חדר לרחבה ושלח כדור מסובב ברגל ימין, אך שוער בני יהודה איינוגבה הצליח לאגרף בהצלחה.
בדקה ה-38 בני יהודה תקפה, כאשר לאחר כדור קרן קצר של עוז ראלי לכפיר אדרי, המגן החזיר לראלי שהוציא כדור רוחב לרחבה שם חיכו בלמה של הפועל תל אביב דגלאס דה סילבה והקשר ההתקפי של בני יהודה לירוי צעירי אך היה זה דווקא בלם הפועל שדחק את הכדור לשערו הוא, וקבע שער עצמי ו-1-1 בתוצאת המשחק.
בדקה ה-42 חלוץ הפועל תל אביב איתי שכטר השתלט על כדור ברחבה לאחר טעות של בלם בני יהודה דין מורי שניסה להחזיר לשוער, החלוץ עבר את שוער בני יהודה איינוגבה שהכשיל אותו. השופט תבריזי שהיה קרוב העניק בעיטת עונשין להפועל תל אביב ושלח את השוער החוצה עם כרטיס אדום. דקה לאחר מכן נכנס השוער המחליף רן קדוש במקום דין מורי לעמדת השוער במקומו של איינוגבה. שוערה של הפועל תל אביב וינסנט אניימה לקח את הפנדל של הפועל ובעט מדויק לפינה, מה שהעלה את הפועל תל אביב ליתרון 1-2 במשחק.
סיכום מהלכי המשחק > מחצית שנייה

בדקה ה-48. כדור קרן שהוגבה לרחבה הורחק אחורנית, קשרה של הפועל תל אביב אביחי ידין הרים מ-30 מטרים היישר לראש של דאגלס דה סילבה שנגח סנטימטרים מעל משקוף השער.
בדקה ה-50 גילי ורמוט קיבל את הכדור במרכז הרחבה, עבר את בלמה של בני יהודה אביב חדד ושלח רוחב לחלוץ הפועל מהראן לאלא, שוער בני יהודה רן קדוש הציל וקשר הפועל תל אביב דניאל דה רידר שלח את הריבאונד החוצה. דקה חלפה, מנגד זנדברג נשלח קדימה ולא הצליח לעבור את דה סילבה. הפועל יצאה למתפרצת שוב, ההתקפה הסתיימה ברגליים של ערן זהבי שבעט מ-16 מטרים החוצה.
בדקה ה-64 מאמן בני יהודה גיא לוזון ביצע חילוף שני כאשר מיכאל זנדברג הוחלף במשה ביטון. המשחק נרגע ושתי הקבוצות לא השכילו להגיע למצבים מסוכנים. רק בדקה ה-69 נרשמה בעיטה מסוכנת לעבר השער כשדה רידר ניסה את מזלו מ-18 מטרים אך הכדור פגע בשחקן בני יהודה ויצא לקרן.
בדקה ה-69 בלמה של הפועל תל אביב ואליד באדיר החזיר כדור אחורנית ולא שם לב לחלוץ בני יהודה תל אביב אלירן עטר שפרץ לבדו לרחבה, עומרי קנדה ניסה לבלום אותו, החלוץ הלך ימינה ובעט על קנדה את הכדור שהלך החוצה. שתי דקות לאחר מכן מהראן לאלא הוחלף בבויאן ורוצ'ינה.
בדקה ה-73 שחקנה של הפועל תל אביב איתי שכטר מסר לערן זהבי, שהעביר מסירה יפה לגילי ורמוט בתוך הרחבה. ורמוט הקפיץ את הכדור לרשת של רן קדוש, וקבע 1-3 לזכות הפועל תל אביב.
לאחר השער נכנס שי אבוטבול במקום דניאל דה רידר. בדקה ה-82 ניסה אביחי ידין ובעט מרחוק. השוער רן קדוש הציל את הכדור לקרן. שתי דקות חלפו וערן זהבי הצליח לבעוט משמונה מטרים מעל השער בהמשך לא היו אירועים נוספים ונקבע תוצאת המשחק 1-3. הפועל תל אביב זכתה בגביע ה-13 בהיסטוריה שלה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 במאי 2010 20:30 | הפועל תל אביב | 1:3 | בני יהודה תל אביב | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 34,442 שיפוט: איתן תבריזי |
| 11 במאי 2010 20:30 | גילי ורמוט  25'   וינסנט אניימה  42' (פ)  גילי ורמוט  74' |  | דאגלס דה סילבה  , 38' (ע)  | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 34,442 שיפוט: איתן תבריזי |
סיכום מהלכי המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              הפועל תל אביב :               בני יהודה תל אביב
הערות שוליים

↑  הפועל תל אביב מחזיקת הגביע לעונת 2009/10, באתר ONE‏, 11 במאי 2010
ויליאם אנסטסי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1933 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בנובמבר 2023 (בגיל 90) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 
ויליאם אנסטסי (11 באוגוסט 1933 - 27 בנובמבר 2023) היה אמן חזותי אמריקאי שעבד במגוון רחב של מדיה כולל רישום, ציור, פיסול, עבודות צילום וטקסט. הוא חי ופעל בעיר ניו יורק מתחילת שנות ה-60 ונודע כ"אחד האמנים הקונספטואליים המוערכים ביותר בדורו".
ביוגרפיה

ויליאם אנסטסי נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ב-11 באוגוסט 1933.
תערוכת היחיד הראשונה שלו התקיימה ב-1964 בגלריה בטי פרסונס בעקבות פגישה מקרית עם פיליפ גוסטון שהמליץ על עבודתו לפרסונס. בעקבות זאת הציג מספר תערוכות בגלריה דואן בין השנים 1965 עד 1970.
עבודתו הייתה מופשטת ומושגית בעיקרה. עבודות מוקדמות שלו כמו Relief (1961) ו־Issue (1966) משלבות שימוש בחומרי תעשייה ובנייה. יצירותיו מוחזקות על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון גוגנהיים, מוזיאון וויטני, מרכז ווקר לאמנות, הגלריה הלאומית לאמנות והמכון לאמנות של שיקגו. בשנת 2010 הוענק לאנסטסי בקרן לאמנויות עכשוויות, פרס ג'ון קייג', מענק בלתי מוגבל המוענק פעם בשנתיים.
עבודות המוצגות כעת של אנסטסי כוללות את "תשע תצלומי פולארויד של מראה" במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. בשנת 2007, הוא לקח חלק בהופעה האמנותית "בליינד דייט" בגלריה ווייט בוקס בניו יורק. בהופעה, הוא ועמיתו האמן לוסיו פוצי ציירו שניהם עשרות יצירות אמנותיות בעי ניים מכוסות, בדו-קרב אמנותי בן 8 שעות.
בתחילת הקריירה שלו, אנסטסי הושפע במידה רבה ממרסל דושאן, שהיווה השראה לתצוגות שלו בגלריה דואן מ-1965 עד 1970.
אנסטסי היה חבר קרוב של המלחין ג'ון קייג' אותו פגש לראשונה בשנת 1965 כאשר קייג' שמע כי אנסטסי מכין תערוכה בשם 'אובייקטים קוליים' והתעניין במידע נוסף בשנת 1977 החלו קייג' ואנסטסי לשחק שחמט מדי יום אנסטסי כתב את ספר הזיכרונות The Cage Dialogues על ידידותם.
ויליאם אנסטסי מת ב-27 בנובמבר 2023, בגיל 90.
הערות שוליים

↑  "William Anastasi (American, born 1933)"
↑  Jannson, Peder (2001). "William Anastasi: Copenhagen Contemporary Art Center". Sculpture. 20 (6): 73–74.
↑  News Desk, LAWRENCE WEINER (1942–2021), Artforum, ‏2021-12-02 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Phong Bui, William Anastasi with Phong Bui, The Brooklyn Rail, ‏2007-07-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  "The Cage Dialogues - A Memoir by William Anastasi"
↑  Boucher, Brian (March 2007). "William Anastasi and Lucio Pozzi at White Box". Art in America. 95 (3): 182.
↑  Boulbès, Carole (2013). "William Anastasi". Art Press (397): 28.
↑  Alex Greenberger, William Anastasi, Conceptualist Who Drew a Cult Following, Dies at 90, ARTnews.com, ‏2023-11-28 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386354105171  BnF: cb146665135 (data)  CiNii: DA16668645  GND: 122025172  ICCU: VEAV067911  ISNI: 0000 0000 7865 0346  LCCN: nr93045806  PIC: 19392  RKD: 386022  SNAC: w63785vg  SUDOC: 168033275  ULAN: 500056778  VIAF: 31874208   WorldCat (עם VIAF): 31874208
לבנה (עיר מקראית)

נחלות שבטי ישראל
לִבְנָה הייתה עיר מקראית בשפלת יהודה, הנזכרת בתנ"ך.
העיר נזכרת תחילה בכיבושי יהושע בן נון, כעיר השוכנת בין מקדה ולכיש. כך, מובא בספר יהושע: ”וַיַּעֲבֹר יְהוֹשֻׁעַ וְכָל יִשְׂרָאֵל עִמּוֹ מִמַּקֵּדָה לִבְנָה וַיִּלָּחֶם עִם לִבְנָה וַיִּתֵּן ה' גַּם אוֹתָהּ בְּיַד יִשְׂרָאֵל וְאֶת מַלְכָּהּ וַיַּכֶּהָ לְפִי חֶרֶב וְאֶת כָּל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר בָּהּ לֹא הִשְׁאִיר בָּהּ שָׂרִיד וַיַּעַשׂ לְמַלְכָּהּ כַּאֲשֶׁר עָשָׂה לְמֶלֶךְ יְרִיחוֹ וַיַּעֲבֹר יְהוֹשֻׁעַ וְכָל יִשְׂרָאֵל עִמּוֹ מִלִּבְנָה לָכִישָׁה”.
רקע היסטורי

העיר נזכרת ברשימת 31 המלכים שהביס יהושע בן נון, לצד עדולם.
בהמשך ספר יהושע, העיר נזכרת ברשימת ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה: ”לִבְנָה וָעֶתֶר וְעָשָׁן וְיִפְתָּח וְאַשְׁנָה וּנְצִיב וּקְעִילָה וְאַכְזִיב וּמָרֵאשָׁה עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן”. על פי הגורל שנערך במשכן שילה על ידי יהושע בן נון ואלעזר הכהן, העיר ומגרשיה עלתה בין השלוש עשרה ערי הכהנים, ובכך שימשה גם כעיר מקלט.
עם עלייתו לשלטון של יורם (מלך יהודה), מרדה בו אדום, באותה עת גם העיר לבנה מרדה במלכותו: ”בְּיָמָיו פָּשַׁע אֱדוֹם מִתַּחַת יַד יְהוּדָה וַיַּמְלִכוּ עֲלֵיהֶם מֶלֶךְ. [...] וַיִּפְשַׁע אֱדוֹם מִתַּחַת יַד יְהוּדָה עַד הַיּוֹם הַזֶּה אָז תִּפְשַׁע לִבְנָה בָּעֵת הַהִיא”.
מאוחר יותר, מוזכרת כאחת מערי שפלת יהודה עליהן צר סנחריב מלך אשור. כמו כן מוזכר כי אמם של המלכים יהואחז וצדקיהו הייתה "חֲמוּטַל בַּת יִרְמְיָהוּ מִלִּבְנָה".
זיהוי המקום

אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בימיו היה כפר בשם "ליבנה" באזור בית גוברין.
כיום מקובל לזהות את העיר הקדומה עם תל בורנה ("תל ברנאט" במקור), צפונית מערבית לבית גוברין. זכריה קלאי הציע בשנת תשל"א לזהות את לבנה בתל גודד. צבי אילן שיער בשנות ה-70 שלבנה נמצאת בתל עירני.