stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רן סלוין
ביוגרפיה

סלוין נולד וגדל בירושלים. בנם של מרית, עיתונאית ועורכת כתבי עת מדעיים ושמעון, מומחה להשתלת מח עצם ואימונותרפיה של סרטן שהקים את המרכז בבית החולים הדסה עין כרם.
בשנת 1975, כשהיה בן 9, עבר עם משפחתו לסן פרנסיסקו והתגורר שם עד 1978. כבר בנעוריו החל לעסוק במוזיקה. משנת 1982–1985 התגורר בלונדון ולמד אמנות בבית הספר לאמנות קמדן בלונדון במגמת רישום. במקביל ללימודיו, הצטרף ללהקת פוסט רוק לונדונית The Pleasure Splinters שהופיעה לצד מספר אגדות רוק לתקופה קצרה, כמו ניקו מ-Velvet Underground ו-Crime and The City Solution.
עם שובו לישראל ב-1986, נרשם ללימודי אמנות ב"בצלאל". באותה עת ניגן בגיטרה עם המתופף דודיק אופנהיים בלהקת פאנק בשם חולרע, ולאחר זמן קצר הקימו יחד עם ראם הראובני את להקת הרוק הניסיונית "3-ח'" שפעלה עד 1992. החל משנת 1990 חי ופועל סלוין בתל אביב-יפו.
בשנת 1992 הקים את להקת הרוק האלטרנטיבית "ריר". משם המשיך להרכב "ליפסטיק סינק" עם אלי שרגורודסקי שהוציאה דיסק ובו אירחו את אהובה עוזרי.
משנת 1993, החל לעסוק בווידאו באופן קבוע. משנת 1995 החל לעסוק בפיתוח מיצבי וידאו וסרטים אשר מוצגים תדיר בפסטיבלי סרטים מובילים ובתערוכות בינלאומיות רבות. עבודותיו מוצגות בחללי תצוגה ופלטפורמות רבות בארץ ובעולם מן הרגע בו סיים את לימודיו בבצלאל בשנת 1990, לרבות פיתוח סרטי פיצ'ר ואלבומי מוזיקה בלייבל עצמאי משלו - Nocturnal Rainbow Records, לצד לייבלים מקומיים ובינלאומיים כאחד.
ביוגרפיה > חיים פרטיים

סלוין נשוי לשלומית ולהם בן ובת. מתגורר בכרם התימנים.
יצירתו

בתחילת דרכו, עסק סלוין בעיקר בציור ובפיסול. עם זאת, החל משנת 1993 עיסוקו העיקרי הוא בווידאו ארט, מיצבי סאונד וקולנוע אקספרימנטלי. לצד לימודי האמנות המגוונים אליהם נחשף, סיים מסלול לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בשנת 2020 וסרטיו השתתפו במספר פסטיבלים ברחבי העולם.
יצירתו > סרטיו

Allenby Moment (2007) – דקה ו-54 שניות.
The insomniac City Cycles (2009) - בלב תל אביב הסואנת, מנסה אדם הסובל מנדודי שינה ומתנדנד בין מציאות ודמיון להיזכר האם אכן נורה במגרש חניה בעיר (67 דקות)
Ursulimum (2011) - שנים אל תוך העתיד, נחשף בית המקדש השלישי שנבנה בסתר (20 דקות).
Call for Dreams (2018) חייה של אקו המתגוררת בטוקיו נכנסים לסחרור כאשר היא מפרסמת מודעה בעיתון המזמינה זרים לשתף את חלומותיהם דרך המזכירה האלקטרונית שלה. במקביל, נפתחת בתל אביב חקירת רצח (88 דקות).
Six Thousand Four Hundred and Eighty Days (2020) - תושב הונג קונג מהרהר על החיים בעולם לפני שנולד, על רקע התפרצות מגפה עולמית (5 דקות).
עיראקי פיג'מה (2022) – סרט דוקומנטרי על חייו ויצירתו של המשורר רוני סומק (30 דקות).
סרטיו של סלוין זכו לתשבחות והוקרות במספר פסטיבלים לרבות פסטיבל חיפה, פסטיבל טאלין באסטוניה, פסטיבל ירושלים, פסטיבל טורינו באיטליה, פסטיבל הסרטים Camerimage בפולין ופסטיבל הסרטים העצמאיים בפריז (פרס ראשון לשחקנית ממי שימאזאקי על המשחק בקריאה לחלומות).
פרסים נבחרים על סרטיו
| שנה | שם הסרט | פסטיבל | סוג הפרס | סטטוס |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | Call for Dreams | Deep Focus ניו יורק | ציון לשבח | זכייה |
| 2021 | 6480 Days | Ojo Movil פרו | הסרט הטוב ביותר | זכייה |
| 2020 | Call for Dreams | Dreamer of Dreams בריטניה | הסרט הטוב ביותר | זכייה |
| 2020 | 6480 Days | פסטיבל ברצלונה | הסרט הקצר הטוב של השנה | זכייה |
| 2020 | Call for Dreams | פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בלה פס | הסרט הטוב ביותר | זכייה |
| 2020 | Call for Dreams | AVIFF Cannes Film Festival | הסרט הטוב ביותר | זכייה |
| 2018 | Call for Dreams | פסטיבל אוטופיה בתל אביב | הסרט הטוב ביותר | זכייה |
| 2018 | Call for Dreams | פרס אופיר | העיצוב האמנותי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2018 | Call for Dreams | פסטיבל הסרטים העצמאיים הבינלאומי בפריז | השחקנית הטובה ביותר | זכייה |
| 1999 | Stress (דוקי דרור) | דוקאביב | הפסקול הטוב ביותר |  |
תערוכות ומיצבים

לאורך השנים, השתתף סלוין בעשרות תערוכות והציג מיצבים במוזיאונים, מרחבים ציבוריים ואירועי אמנות ברחבי העולם. אלו כמה מעבודותיו העכשוויות שזכו להכרה רחבה.
תערוכות ומיצבים > אינסומניאק סיטי 2004–2009

מיצגי וידאו ארט בחלקים שהורכבו בסופו של דבר לכדי הסרט The insomniac City Cycles. דרך הבזקי אירועים, המרחב האורבני משנה את פניו ומאפשר לצופה זוויות מבט שונות בין עולמות מנטליים ופיזיים. תל אביב הופכת לשחקן נוסף בסרט המבטל את המשמעות של זמן ומיקום, התרחשות קונקרטית ודמיון.
אינסומניאק סיטי החל ב-2004 כסרט בהמשכים כאשר הוזמן לתצוגה בביתן הישראלי בביאנלת ונציה לארכיטקטורה. במהלך השנים 2004–2009 הוצג הסרט כמיצב בשלושה ערוצים במוזיאונים, גלריות ומרחבים ציבוריים רבים ברחבי העולם, לעיתים כתערוכת יחיד, וב-2009 יצא כסרט באורך מלא שהוצג בסינמטקים ופסטיבלי קולנוע רבים.
תערוכות ומיצבים > הכל דחוף 2009

מיצב וידאו וסאונד.
בעבודת הווידאו "הכל דחוף" מוצגות דמויות אדם שקולן מתחלף בנביחות כלבים אכזריות. לכל דמות סונכרנה והותאמה נביחה משלה. הדמויות עומדות מול המצלמה, יוצאות מהחושך אל האור ומתריסות בנביחה. הצופה, הנמען הבלתי נראה, נותר להתמודד עם סיטואציה אנטגוניסטית. אופציית השיפוט האפשרית מבוססת רק על הישרדות: כיצד להגיב למצב עוין.
המיצב הוצג בתערוכות והאירועים הבאים:
תערוכת Cologne OFF, Festi Valdemerne, פריז
המשדר Souvenirs From Earth ברשת הכבלים האירופית
היריד הבינלאומי לאמנות עכשווית בקאן, צרפת
Mediations Biennale בפוזנן, פולין
גלריית גבעון, תל אביב
תערוכת The Laboratory, גלריית Assemblage הלסינקי, פילנד
תערוכות ומיצבים > אורסולימום (2012)

מיצב וידאו.
בעבודת הווידאו "אורסולימום" מרכיב יחד סלוין חללים פיקטיביים המבוססים על צילומי לילה מסמטאות העיר העתיקה בירושלים. העבודה עוסקת בחיפוש מטפיזי אחר משהו חמקמק, פיסות זמן אבודות, חללים נטושים, אלומות אור אין סופיות המרחפות במעמקי האדמה של העיר. מקור השם "אורסולימום" הוא באזכור הקדום ביותר של ירושלים אשר התגלה בכתבים מצריים עתיקים, מ-1300 לפני הספירה.
אחת הסברות הפיקטיביות שעבודת הווידאו "אורסולימום" מציעה היא שבית המקדש היהודי השלישי (בית שלישי) נבנה בסתר מתחת לפני השטח, כדי להנות מחיי מדף ארוכים יותר מקודמיו.
המיצב הוצג בתערוכות ואירועים רבים וביניהם:
גלריית ביתא בירושלים בתערוכת יחיד
כיכר טיימס בניו יורק
פסטיבל הקולנוע בירושלים
Centre Des Arts Enghiem Le Bains בצרפת
התערוכה Private Nationalism בדרזדן, גרמניה
גלריה M21 בהונגריה
Mediations Biennale בפוזנן, פולין
מרכז התרבות על שם רות קרדוזו בסאו פאולו, ברזיל
תערוכת New Codes בפסטיבל הווידאו ארט באתונה.
Videoformes, צרפת
מוזיאון הברוק בנוטו, איטליה
תערוכת Cosmopolitan Stranger, Hotel de inmigrantes, מניפסטה, בלגיה
מוזיאון על התפר, ירושלים
גלריית גבעון, תל אביב
תערוכות ומיצבים > רפאים (2013)

מיצב וידאו סאונד בשלושה ערוצים.
מהווה חלק משלישיית עבודות - "רפאים","עיניים עליך" ו"עין" העוסקות במבט ובוחנות את מערך היחסים שבין המבט של הצופה אל היצירה ובין זה הניבט מתוכה. הדסה כהן, העוזרת לאוצרים יובל ביטון ורוני כהן-בנימיני במוזירון לאמנות אשדוד, תיארה את המיצב ככזה ה"מותח את גבולות יכולת הצופה להתעמת עם "העיניים" של יצירותיו, המרתיעות והמושכות כאחד ומעורר תחושות רדיפה ומעקב, חוסר נוחות וחשש".
המיצב הוצג במוזיאון אשדוד לאמנות, בתערוכת הווידאו הבינלאומית ה-4 במוזיאון הונג-גה בטייוואן, בפסטיבל לאמנות דיגיטלית באתונה, בפסטיבל הבינלאומי לצילום בבית הנסן כחלק מפסטיבל הקולנוע הישראלי, בגלריית בית קנדידוף ובגלריית טיק טק באנטוורפן, בלגיה, מוזיאון רמת גן, ובתערוכת "בזק" בבניין מועד להריסה בת"א.
תערוכות ומיצבים > וריאציות עמוד ענן (2016)

מיצב וידאו בשלושה ערוצים שצולם במדבר יהודה והנגב.
במיצב משולבים אלמנטים אמיתיים ובדיוניים המשקפים התקה, מיתולוגיה, מלחמה גאו-פוליטית ובדיון. במרכז המיצב עמוד ענן שקוף תלוי מקום המחבר בין הרצפה לתקרה בזרימה בלתי פוסקת בין המדבר המקראי למדבר הביטחוני ובוחן זיקה בין עמוד הענן שליווה את בני ישראל במדבר ובין המבצע הצה"לי הנושא שם זה שנערך בעזה בשנת 2012.
המיצב הוצג במרכז נימאק לאמנות בניקוסיה, קפריסין, במרכז לאמנות עכשווית בלייפציג, גרמניה, ב-Ostrale Biennale של דרזדן, גרמניה ובגלריה ביתא בירושלים.
תערוכות ומיצבים > עולם 5 (2016)

מיצב וידאו וסאונד רב ערוצי. (אוצרת איה לוריא)
עולם 5 משקף את חווית הניתוק האנושית מהזמן הטבעי ומציע מרחב טכנולוגי וקפסולת זמן כמרחב חושי, המשקף את העידן הווירטואלי-דיגיטלי, ללא התחלה אמצע או סוף.
המיצב הוצג כחלק מתערוכת יחיד במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בסקירה שנכתבה על התערוכה במוזיאון נכתב כי "הדימויים התלת-ממדיים שיצר האמן מעוגנים בנופי מדע בדיוני ובאסתטיקה של משחקים וירטואליים שטופלו בטכניקות עיבוד תמונות רב-שכבתיות ובאפקטים מיוחדים של תוכנות פוסט-פרודקשן ומתכתבות עם קונספט ה-"נרטיב המתהווה" – מונח השאוב מעולם המשחקים הדיגיטליים, המתייחס לרעיון כי העולם הבדיוני של המִשחק הוא מרחב שבו יכולים להתהוות נרטיבים פוטנציאליים שונים בהתאם לפעולות המְשחק ובחירותיו".
כמו כן, הוצגה העבודה במוזיאון חיפה לאמנות, גלריית טיק טק באנטוורפן, בלגיה וחלקים ממנה הוקרנו בביאנלה של ונציה 2019 כחלק מתצוגות החוץ. בנוסף, הוצגה על מסכי ענק בהונג קונג למשך חודש באופן חלקי כחלק מזכייה בפרס סינו-לינו אילומיניישן.
תערוכות ומיצבים > שדות קרב (2018)

מיצב וידאו-סאונד ב-3 ערוצים.
ב"שדות קרב", מתחקה רן סלוין אחר אסתטיקת המעקב בממשקי וידאו של רחפנים ומציג את הצלקות הגאולוגיות ושרידי המלחמה על פני חמישה אתרים צבאיים פעילים ונטושים בישראל, לרבות שטחי אש, מטווחי ירי ומתקני אימון ללוחמה בשטח בנוי (לש"ביות). סלוין עורך השוואה בין הצלקות הפוליטיות החרוטות והמסומנות בשטח הנוף, לגוף האדם הנשי והאנושי. אזורי האש הנטושים, הנוף הירחי של מדבריות המציאות שלאחר הרס הפגזות אימוני מטוסי קרב, מושווים ללא הרף לקמטים וקיפולי עור גוף האדם.
הוצג בתערוכת יחיד במרכז לאמנות עכשווית "נימאק" ניקוסיה, קפריסין. (אוצר יאניס טומזיס)
תערוכתו האחרונה של סלוין, "זוהרים", הוצגה במעבדה בתל אביב בשנת 2023.
פרסים נוספים

1991 מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
1994 פרס האמן הצעיר, משרד החינוך והתרבות
2002 פרס ראשון לעיצוב פסקול, Promax, לוס אנג'לס, ארצות-הברית
2006 פרויקט קולנוע, קרן יהושוע רבינוביץ' לתרבות, תל אביב
2006 פרס עידוד היצירה, משרד המדע התרבות והספורט
2006 מענק, המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס
2007 ציון לשבח, Prix Ars Electronica, לינץ, אוסטריה
2011 מלגה, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, תל אביב
2015 מענק, המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס
2015 מלגה, קרן יהושוע רבינוביץ' לתרבות, תל אביב
2021 - מפעל הפיס - השתתפות במימון ספר אמן מקיף
2021 - פרס שר התרבות
גלריה

[[file:
|200px|alt=]]
[[file:
|200px|alt=]]
[[file:
|200px|alt=]]
הערות שוליים

↑  שאלון בנדיטקה עם רן סלוין, באתר אנה ברשטנסקי, ‏2022-11-06
↑  יורם בר, 3-ח', באתר רוק-בר
↑  עינב שיף‏, 3 חית יוצאים מחדש, באתר וואלה, 3 במרץ 2009
↑  RAN SLAVIN (באנגלית אמריקאית)
↑  Japan Foundation, Cine japonés en el Asian Film Festival Barcelona 2019, Fundación Japón, Madrid
↑  Ran Slavin – Pavilion 0 (באנגלית בריטית)
↑  מוזיאון אשדוד לאמנות נפתח מחדש ועימו התערוכה: רפאים, באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏2021-03-25
↑   גלעד מלצר, רוחות הרפאים שמסרבות למות, באתר הארץ, 24 במרץ 2021
↑  קובי פינקלר, תערוכה חדשה: רפאים, באתר ערוץ 7, 20 בדצמבר 2020
↑  רן סלוין, באתר www.herzliyamuseum.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275479  NLI: 987007303616705171  BnF: cb15554114p (data)  GND: 135662516  ISNI: 0000 0000 6190 8662  LCCN: no2016042277  ULAN: 500480044  VIAF: 15993091   WorldCat (עם VIAF): 15993091 
Ran slavin Kiosk Israeli art. installation art. herzliya museum. PHOto - Amit Geron
10002 RanSlavin Radiances. photo Youval Hai
Ran slavin world5. installation art. herzliya museum. PHOto - Amit Geron
סאיטו מקוטו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
סאיטו מקוטו (ביפנית: 斎藤 実;‏ 27 באוקטובר 1858 - 26 בפברואר 1936) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני, פעמיים מושלה הכללי של קוריאה וראש ממשלת יפן ה-30.
ראשית חייו

סאיטו נולד בנחלת מוצו (כיום מחוז איווטה) למשפחת סמוראים משבט מיזוסאווה. הוא סיים את לימודיו במחזור השישי של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1879, וסיים במקום השלישי בכיתתו, מתוך שבעה-עשר צוערים.
קריירה צבאית

סאיטו נסע לארצות הברית ב-1884, ושימש שם נספח צבאי. כששב ליפן לאחר ארבע שנים, שירת במטה הכללי של הצי היפני. לאחר קידומו לדרגת לוטננט-קומנדר ב-1893, התמנה סאיטו לסגן מפקד הסיירת "איזומי," ולאחר מכן לסגן מפקד אוניית המערכה "פוג'י."
במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה פיקד סאיטו על הסיירות "אקיצושימה" ו"איצוקושימה." הוא התמנה לסגן שר הימייה ב-10 בנובמבר 1898, וקודם לדרגת אדמירל משנה ב-1900.
קריירה פוליטית

סאיטו כיהן בתפקיד סגן שר הימייה פעם נוספת במהלך מלחמת רוסיה–יפן. בתחילת המלחמה הוא קודם לדרגת תת-אדמירל, וב-1906 קיבל את עיטור מסדר השמש העולה. לאחר המלחמה כיהן סאיטו בתפקיד שר הימייה במשך שמונה שנים, מ-1906 עד 1914, במהלכן סייע בהרחבת הצי.
סאיטו קיבל את תואר הקזוקו "דאנשאקו" (ברון) ב-21 בספטמבר 1907, וקודם לדרגת אדמירל ב-16 באוקטובר 1912. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו כשר הימייה ב-16 באפריל 1914, לאחר שהתברר שהיה מעורב בפרשיית שחיתות, בה היה מעורבים הצי היפני וחברת סימנס, ונכנס לשירות מילואים.
ב-1919 התמנה סאיטו למושל הכללי של קוריאה. מינויו אירע זמן קצר לאחר דיכוי תנועת ה-1 במרץ, תנועה לעצמאות קוריאה, ובעקבות זאת מיתן סאיטו את המדיניות היפנית במדינה, ואיפשר לתושביה חופש רב יותר. סאיטו כיהן פעמיים כמושל קוריאה, מ-1919 עד 1927, ופעם נוספת מ-1929 עד 1931. הוא קיבל את עיטור מסדר פרחי הפאולוניה ב-1924, ותואר הקזוקו שלו הפך ל"שישאקו" (ויקונט) שנה לאחר מכן.
ראש הממשלה

בעקבות ההתנקשות בראש הממשלה אינוקאי צויושי ב-15 במאי 1932 על ידי פעיל אולטרה-לאומני, התמנה סאיטו לראשות הממשלה. סדאו אראקי נותר שר המלחמה, ומיד פנה בדרישות אל הממשלה החדשה. במהלך כהונתו של סאיטו, הכירה יפן בעצמאותה של מנצ'וקוו, ופרשה מחבר הלאומים.
ממשלתו של סאיטו הייתה הממשלה היציבה ביותר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, והיא החזיקה מעמד עד ה-8 ביולי 1934, אז נאלצה הממשלה להתפטר בעקבות פרשיית שחיתות. אוקדה קייסוקה החליף את סאיטו בראשות הממשלה.
לאחר פרישתו המשיך סאיטו למלא תפקיד חשוב בפוליטיקה היפנית, והתמנה לשומר חותם הקיסר ב-26 בדצמבר 1935. עם זאת, סאיטו איבד את חייו בהתנקשות במהלך מרד הנפל של 26 בפברואר 1936 בביתו שבטוקיו.
לאחר מותו הוענק לסאיטו עיטור מסדר החרצית.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140.
Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2000. ISBN 9780674003347.
נורווגיה במשחקים הפאראלימפיים

נורווגיה השתתפה בכל אחד מן המשחקים הפאראלימפיים, מלבד משחקי הקיץ של 1964. נורווגיה היא אחת משבע-עשרה המדינות שלקחו חלק במשחקים הפאראלימפיים הראשונים, ברומא 1960, שאליה שלחה נורווגיה משלחת של 11 ספורטאים. נורווגיה הייתה המדינה המארחת של המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980) והמשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994).
כמחצית מהזכיות של ספורטאי נורווגיה הן במשחקי החורף. החל משנת 2010, נורווגיה היא המדינה המצליחה ביותר בכל הזמנים באולימפיאדת החורף לנכים בכמות מדליות הזהב (שנייה בכמות סך המדליות), ומדורגת 10 בכמות מדליות הזהב באולימפיאדות קיץ וחורף יחד (מקום 12 בכמות סך המדליות).
נורווגיה זכתה בכמות מדליות הזהב הגדולה ביותר מבין המשתתפות במשחקי החורף בשנים 1980, 1988, 1994 ו-1998. היא סיימה בעשירייה הראשונה בכל אחד ממשחקי החורף, למעט בשנים 2006 ו-2010, שבהם סיימה במקום ה-12.
ספורטאי צמרת

רנגילד מייקלבוסט (Ragnhild Myklebust) הנורווגית זכתה במדליות בכל תחרות שאי פעם השתתפה בה במשחקי הפאראלימפיים - בסקי למרחקים, במרוץ מזחלות קרח ובביאתלון. בין שנת 1988 ל-2002, היא זכתה ב-27 מדליות, מתוכן 22 מזהב, 3 מכסף ו-2 מארד.
קאטו זאל פדרסן (Cato Zahl Pedersen) ייצג את נורווגיה הן במשחקי הקיץ והן במשחקי החורף. הוא התחרה בשניהם בשנת 1980 שבהם זכה בשבע מדליות זהב. בין השנים 1980 ו-1994, הוא זכה ב-14 מדליות, מתוכן 13 עשויות זהב ואחת מכסף.
ארלינג טרונדסן (Erling Trondsen) התחרה בשחייה בין השנים 1976–1992. הוא זכה ב-20 מדליות, מתוכן 13 מזהב, 6 מכסף ואחת מארד.
טריה לובס (Terje Loevaas) לקח חלק בענף הסקי במישור בין השנים 1980 ו-1994, וזכה ב-10 מדליות זהב וב-3 מדליות כסף. באותה תקופה, הוא גם זכה ב-5 מדליות באתלטיקה: 2 מכסף ו-3 מארד.
טבלת מדליות > אולימפיאדות הקיץ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סוג אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | כולל | דירוג עולמי |
| המשחקים הפאראלימפיים רומא (1960) | 9 | 3 | 4 | 16 | 6 |
| המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) | 5 | 3 | 1 | 9 | 13 |
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) | 1 | 5 | 4 | 10 | 22 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) | 9 | 6 | 4 | 19 | 16 |
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) | 15 | 13 | 8 | 36 | 10 |
| המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) | 30 | 30 | 30 | 90 | 11 |
| המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) | 11 | 11 | 15 | 37 | 23 |
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) | 13 | 13 | 7 | 33 | 10 |
| המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) | 9 | 7 | 4 | 20 | 17 |
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 2 | 6 | 7 | 15 | 40 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) | 3 | 1 | 1 | 5 | 38 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 1 | 3 | 3 | 7 | 43 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 3 | 2 | 3 | 8 | 35 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 3 | 2 | 3 | 8 | 32 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 2 | 0 | 2 | 4 | 47 |
טבלת מדליות > אולימפיאדות החורף

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סוג אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | כולל | דירוג עולמי |
| המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976) | 7 | 3 | 2 | 12 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980) (מארחת) | 23 | 21 | 10 | 54 | 1 |
| המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1984) | 15 | 13 | 13 | 41 | 3 |
|  המשחקים הפאראלימפיים אינסברוק (1988) | 25 | 21 | 14 | 60 | 1 |
| המשחקים הפאראלימפיים אלברוויל (1992) | 5 | 5 | 4 | 14 | 7 |
|  המשחקים הפאראלימפיים לילהאמר (1994) (מארחת) | 29 | 22 | 13 | 64 | 1 |
| המשחקים הפאראלימפיים נאגנו (1998) | 18 | 9 | 13 | 40 | 1 |
|  המשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002) | 10 | 3 | 6 | 19 | 3 |
| המשחקים הפאראלימפיים טורינו (2006) | 1 | 1 | 3 | 5 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010) | 1 | 3 | 2 | 6 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014) | 1 | 2 | 1 | 4 | 11 |
| המשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018) | 1 | 3 | 4 | 8 | 14 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022) | 4 | 2 | 1 | 7 | 8 |
ראו גם

נורווגיה במשחקים האולימפיים
נורווגיה במשחקים האולימפיים לנוער
מת'יו דדאריו

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1987 (בן 37) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון (2010)  Collegiate School 
 פרופיל ב-IMDb
 
מת'יו קווינסי דדריו (באנגלית: Matthew Quincy Daddario; נולד ב-1 באוקטובר 1987) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור אלק לייטווד בסדרת הטלוויזיה "ציידי הצללים" (2016–2019). הוא אחיה הצעיר של השחקנית אלכסנדרה דדריו ואחיה הבוגר של קת'רין דדאריו. הוא נשוי לאסת'ר קים.
ביוגרפיה

דדריו נולד וגדל בעיר ניו יורק, בנם של כריסטינה דדאריו, עורכת דין, וריצ'רד דדאריו, תובע ולשעבר ראש מטה הטרור בניו יורק בראשות ראש העיר מייקל בלומברג. אחותו הגדולה היא השחקנית אלכסנדרה דדאריו; יש לו גם אחות צעירה בשם קתרין דדאריו.
סבו מצד אביו של דדאריו היה אמיליו ק. דדאריו, נציג דמוקרטי לבית הנבחרים של ארצות הברית למדינת קונטיקט בין השנים 1959 - 1971. הוא ממוצא סלובקי, איטלקי, אירי, הונגרי ואנגלי. דדריו למד בבית הספר קולגייט, לפני שלמד באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה, משם סיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 2010.
דדאריו התחתן עם אסת'ר קים ב-31 בדצמבר 2017.יש להם שתי בנות, הראשונה נולדה בספטמבר 2020. בפברואר 2024, קים חשפה שהם מצפים לילד השני שלהם ומאוחר יותר ילדה את ביתם השנייה ביולי 2024.
קריירה

דדאריו ערך את הופעת הבכורה הגדולה שלו כאהרון בסרט הדרמה הרומנטי "Breathe In", בבימויו של דרייק דורמוס. באותה שנה היה לו תפקיד משנה כצ'אנינג בסרט הקומדיה "הטעות הגדולה" בהובלתו של וינס ווהן, בבימויו של קן סקוט. בשנת 2014, דדריו גילם את דני לאדוקור בסרט דרמת הספורט "When the Game Stands Tall", בכיכובם לצד ג'ים קביזל, לורה דרן ואלכסנדר לודוויג. הסרט מבוסס על הישגיהם של מאמן הכדורגל בוב לדאצור ודה לה סאל ספרטנים, שקבעו שיא ניצחון של 151 משחקים.
בשנת 2015 הוא השתתף בתפקיד גבריאל בסרט הנעורים "Naomi and Ely's No Kiss List". במאי 2015 הוכרז כי דדריו ישחק את אלק לייטווד בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים", המבוססת על סדרת הרומנים מאת קסנדרה קלייר. הסדרה החלה לשידור ב־12 בינואר 2016, והסתיימה ב־6 במאי 2019. גם בשנת 2016 הוא כיכב במהדורה המחודשת של סרט האימה של אלי רוט, Cabin Fever, בבימויו של טרוויס זי.
ב-2021 שיחק דדריו את תפקידו של סקוטר בעונה השנייה של "למה נשים רוצחות"
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | לנשום עמוק (אנ') | אהרון |  |
| 2013 | 36 Saints | סבסטיאן |  |
| 2013 | הטעות הגדולה | צ'אנינג |  |
| 2014 | Growing Up and Other Lies | פיטר |  |
| 2014 | When the Game Stands Tall | דני לאדוסר |  |
| 2015 | רשימת פסולי הנישוק של נעמי ואיליי (אנ') | גבריאל |  |
| 2016 | Cabin Fever | ג'ף |  |
| 2016 | The Last Hunt | מת'יאס | סרט קצר; גם במאי ומפיק בפועל |
| 2021 | Trust | אוון שור |  |
| 2021 | Wild Game | דוני |  |
| 2022 | מתחת לפני המים | בן |  |
| 2022 | Dance Dads | דום פליצ'יאני |  |
| 2023 | Party O'Clock | מרטי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016–2019 | ציידי הצללים | אלכסנדר "אלק" גדעון לייטווד | תפקיד ראשי (3 עונות); 55 פרקים |
| 2020 | Tommy | בליין | פרק: "To Take a Hostage" |
| 2021 | למה נשים רוצחות | סקוטר | תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים |
| 2023 | שוטרים בדם | ג'ון דיפיירו | פרק: "Family Matters" |
הערות שוליים

↑  "'The Last Hunt' (2016)". Sitting Cat Productions. נבדק ב-8 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vote Now for Wave 2 Teen Choice Nominees!". Teen Choice. 9 ביוני 2016. אורכב מ-המקור ב-20 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ship of the Year". MTV. 2016.
↑  "Your #ChoiceSciFiTVActor nominees". Twitter. 19 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RETWEET to vote for #Malec (@MatthewDaddario + @HarryShumJr) as your #ChoiceTVShip in the #TeenChoice Awards". Twitter. 13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "All those in favor of #Malec for #ChoiceLipLock, say aye. Vote @MatthewDaddario and @HarryShumJr today". Twitter. 13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017002322  VIAF: 3592148451578315970004   WorldCat (עם VIAF): 3592148451578315970004
ג'וזף בלומפילד

ג'וזף בלומפילד (באנגלית: Joseph Bloomfield;‏ 18 באוקטובר 1753 – 3 באוקטובר 1823) היה המושל הרביעי של ניו ג'רזי. הוא גם כיהן כשתי כהונות בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1817 עד 1821.
ביוגרפיה

ג'וזף בלומפילד נולד בוודברידג' שבפרובינציית ניו ג'רזי לרופא מוזס בלומפילד ולשרה אוגדן ב-18 באוקטובר 1753.
ג'וזף התחנך בבית הספר של הכומר חנוך גרין בעיר דירפילד שבניו ג'רזי. בלומפילד למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1775. הוא החל את עריכת הדין שלו בברידג'טון שבניו ג'רזי. הוא התגייס לצבא הקונטיננטלי כקפטן בגדוד ניו ג'רזי השלישי ב-9 בפברואר 1776. הוא הגיע לדרגת רב-סרן ב-28 בנובמבר 1776. הוא נפצע בקרב ברנדיווין בספטמבר 1777. הוא התפטר מהצבא הקונטיננטלי ב-28 באוקטובר 1778, לאחר שנבחר לפקיד באספה הכללית של ניו ג'רזי.
בשנת 1794, בלומפילד הוביל את הכוחות המקומיים כנגד מרד הוויסקי בסמוך לפיטסבורג שבפנסילבניה. בשנים 1795–1800 כיהן כראש עיריית ברלינגטון. בתחילת מלחמת 1812 בלומפילד גויס לבריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית. הוא שירת עד 15 ביוני 1815 לאורך גבול קנדה-ארצות הברית.
בתום מלחמת העצמאות, בלומפילד היה ממייסדי האגודה של סינסינטי במדינת ניו ג'רזי, וכיהן כנשיא האגודה הממלכתית מ-1808 ועד מותו ב-1823.
הוא עסק בעריכת דין בברלינגטון והיה הרשם של בית המשפט האדמירלי מ-1779 עד 1783. הוא שימש כתובע הכללי של ניו ג'רזי מ-1783 עד 1792 וכנאמן של מכללת פרינסטון מ-1793 ועד מותו. הוא נבחר למושל ניו ג'רזי כדמוקרטי-רפובליקאי וכיהן בתפקיד בשנים 1801–1802 ובין 1803–1812.
בשנת 1814, בלומפילד נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית.
בלומפילד נבחר כדמוקרטי-רפובליקאי לקונגרס החמישה-עשר של ארצות הברית ונבחר מחדש לקונגרס השישה-עשר. בסופו של דבר כיהן בקונגרס מ-4 במרץ 1817 עד 3 במרץ 1821. הוא התמודד גם על מקום בקונגרס השבעה-עשר, אך לא נבחר.
חיים אישיים, אחרית ימיו והנצחה

ג'וזף נישא למרי מקילוויין (1752–1818). לא היו להם ילדים. לאחר מות אשתו הראשונה, הוא נישא לאיזבלה רמזי (1779–1871).
בשנת 1796 הוקמה כנסייה פרסביטריאנית לכבודו של בלומפילד. לאחר מכן הוקמה עיירה על שמו.
בלומפילד מת בברלינגטון, ניו ג'רזי ב-3 באוקטובר 1823, ונקבר בחצר האפיסקופלית של סנט מרי בברלינגטון.