stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוויני טוד
ראו גם

סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (מחזמר) - המחזמר מ-1979
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט סרט הקולנוע מ-2007 המבוסס על המחזמר
לקריאה נוספת

Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street edited by Robert Mack (2007). Oxford University Press. ISBN 0-19-922933-3
הערות שוליים

↑  Haining, Peter (1979). The Mystery and Horrible Murders of Sweeney Todd, The Demon Barber of Fleet Street. F. Muller
↑  "Man or myth? The making of Sweeney Todd" (Press release). BBC Press Office. 2005-08-12. Retrieved 2006-11-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538916705171  GND: 136310257  LCCN: sh85135778  VIAF: 80676917   WorldCat (עם VIAF): 80676917
סלמנדרות חפרפרת

| סלמנדרת חפרפרת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: בעלי זנב
תת־סדרה:: סלמנדרות
משפחה:: סלמנדרות חפרפרת
סוג:: סלמנדרת חפרפרת
שם מדעי
 Ambystoma ‏טשודי, 1838

סלמנדרות חפרפרת או אמביסטומיים (שם מדעי: Ambystomatidae) היא משפחה של בעלי זנב החיים רק באמריקה הצפונית ובה סוג אחד - סלמנדרת חפרפרת או אַמְבִּיסְטוֹמָה (Ambystoma) ו-32 מינים. מינים רבים כמו הסלמנדרה המנומרת (Ambystoma tigrinum), מוכרות כחיות מחמד נפוצות ברחבי העולם. חלק מהמינים הם גינוגנזיות.
מאפיינים

למינים אלו ראש גדול ביותר ולסת מעוגלת גדולה והם בעלי עיניים גדולות ובולטות. הצלעות שלהם בולטות החוצה מגופם והרגליים והזנב קצרים ועבים. צבעם העיקרי שחור עם כתמים שונים או פסים בצבעי צהוב, כחול או לבן. צבעים אלה הם צבעי אזהרה נגד אויבים, המזהירים שבשרם רעיל. אורכם 10–40 ס"מ.
צאצאי הסלמנדרות בוקעים מביצים בתוך המים והופכים לראשנים בעלי זימים גדולים ומעוטרים וכן הם בעלי רגליים.
הסלמנדרות הן טורפות הניזונות מיצורים קטנים כמו צרצרים, עשים, חיפושיות קרקע ואף צפרדעים ועכברים קטנים. הן תופסות את טרפם ממארב, הלשון שלהן נשלפת עד הטרף ולוכדת אותו ואז הוא נבלע בין הלסתות בעלות השיניים הגדולות.
מיון

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  משפחה סלמנדרות חפרפרת (Ambystomatidae) סוג סלמנדרת חפרפרת (Ambystoma) מין Ambystoma altamirani  Ambystoma amblycephalum  Ambystoma andersoni  Ambystoma annulatum  Ambystoma barbouri  Ambystoma bishopi  Ambystoma bombypellum  סלמנדרה טיגרית קליפורנית (Ambystoma californiense)  Ambystoma cingulatum  Ambystoma dumerilii  Ambystoma flavipiperatum  סלמנדרה צפון-מערבית (Ambystoma gracile)  Ambystoma granulosum  Ambystoma jeffersonianum  Ambystoma laterale  Ambystoma platineum |  Ambystoma tremblayi  Ambystoma lermaense  Ambystoma leorae  Ambystoma mabeei  Ambystoma macrodactylum  אמביסטומה מנומרת (Ambystoma maculatum)  סלמנדרה טיגרית מערבית (Ambystoma mavortium)  אקסולוטל מקסיקני (Ambystoma mexicanum)  סלמנדרת שיש טיגרית (Ambystoma opacum)  Ambystoma ordinarium  Ambystoma rivulare  Ambystoma rosaceum  Ambystoma silvense  Ambystoma talpoideum  Ambystoma taylori  Ambystoma texanum  סלמנדרה טיגרית (Ambystoma tigrinum)  Ambystoma velasci |  |
גלריה

אקסולוטל מקסיקני
סמי אג'יי

סמואל "סמי" אג'יי (אנגלית: Samuel "Sammy" Adjei; נולד ב-1 בספטמבר 1980), הוא כדורגלן עבר גנאי המשחק בעמדת השוער. בעבר היה שוערה של נבחרת גאנה ומועדון ספורט אשדוד.
קריירה

אג'יי גדל בקבוצת הארטס אוף אוק מהעיר אקרה הגנאית, ובשנת 2005 הגיע לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד. בעונת 2007/2008 אשדוד שקלה לשחרר את אג'יי מהקבוצה עקב יכולת חלשה, אך לבסוף החליט המאמן אלון חזן להשאירו בסגל הקבוצה. בעונה שלאחר מכן שוחרר וחזר לקבוצת הארטס אוף אוק. ב-2013 עזב את המועדון.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה ערך אג'יי בשנת 2001. אג'יי העפיל עם נבחרת גאנה למונדיאל 2006, אך עקב סכסוך עם המאמן, צפה בכל המונדיאל מן הצד ולא שותף באף משחק.
עד נוסח

ערך זה עוסק בעדות או ראיה על נוסח מקורי של יצירה. אם התכוונתם למאגר מוקלד של כתבי היד של התלמוד הבבלי, ראו .
קטע מכתב יד קאופמן של המשנה, מסכת אבות, פרק א משנה ו, כתב היד משמש 'עד נוסח' למשנה
עד נוסח הוא טקסט כתוב של יצירה. כלומר, הטקסט מעיד על נוסח היצירה. טקסט רצוף של חיבור מכונה 'ישיר' ואילו ציטטה של יצירה מכונה 'עקיף', משום שהמצטט עשוי לעיתים לשנות קלות את נוסח החיבור שממנו מעתיק בהתאם לצרכיו. בחיבורים עתיקים שנכתבו לפני הדפוס יש לעיתים נוסחים שונים של היצירה. על ידי איסוף ומיון עדי הנוסח השונים ושקילת הנוסחים השונים מבקש החוקר להגיע לנוסח הקדום והמקורי ולהציע מהדורה מדעית. לעיתים לא זכתה היצירה להגיע לימינו, וכל שנותר ממנה הוא קטעים של עדי נוסח עקיפים בציטוטים ביצירות אחרות. תרגומים לשפות אחרות עשויים אף הם לשמש לעיתים כעדי נוסח עקיפים.
רקע

כאשר מנסים לחקור את הנוסח המקורי של ספר עתיק, שנכתב לפני המצאת הדפוס, יש חשיבות מרובה לכתבי היד הנמצאים לפני החוקרים. בדרך כלל, ככל שכתב יד קדום יותר, הנוסח שנמצא בו עבר פחות גלגולים, וככל שיש פחות גלגולים כך יש פחות שיבושים. לכן יש עדיפות לכתבי יד שעברו פחות העתקות. דפוס ראשון נחשב כעד נוסח ודינו כשל כתב יד. בדרך כלל הדפוסים מועתקים זה מזה ולפיכך, על פי רוב, אין ערך לדפוסים מאוחרים.
כך למשל מהדורת מקראות גדולות של התנ"ך שהוציא יעקב בן חיים בן אדוניהו בדפוס ונציה של דניאל בומברג (ונציה רפ"ד-רפ"ו) היא אחד מעדי הנוסח לנוסח המסורה של המקרא.
חשיבות רבה מיוחסת לנוסח המקורי של התנ"ך, והמדע העוסק בכך הוא ביקורת נוסח המקרא, המסתייע בעדי נוסח רבים - פפירוסים, מגילות קלף, קטעי גניזה מקהיר, כתבי יד מימי הביניים ומהדורות דפוס מודרניות.
עדי נוסח נודעים

מגילות מדבר יהודה - עד נוסח לתנ"ך
כתר ארם צובא - עד נוסח לתנ"ך
כתב יד לנינגרד - עד נוסח לתנ"ך
כתב יד קאופמן - עד נוסח למשנה
סוויס פוסט

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברת מניות מוגבלת
 תקופת הפעילות:  1849–הווה (כ־175 שנים)
 חברות בנות:  PostBus Switzerland  PubliBike  PostFinance  Post CH Ltd  Post CH Network Ltd 
 מיקום המטה:  ברן 
 משרד ראשי:  ברן, שווייץ
 ענפי תעשייה:  postal and telecommunications services 
 מוצרים עיקריים:  דואר
 אנשי מפתח:  רוברטו קיריליו (מנכ"ל)
 עובדים:  62,340
  
 www.post.ch/en
 
סוויס פוסט (באנגלית: Swiss Post, בגרמנית: Die Schweizerische Post) היא חברה המספקת שירותי דואר בשווייץ ונחשבת למעסיקה השנייה בגודלה במדינה.
המטה הראשי של החברה נמצא בעיר ברן ומלבדו מפעילה החברה סניפים ב-26 ערים בשווייץ.
בשנת 2019 שלחה כ-1.8 מיליארד מכתבים, כ-148 מיליון חבילות וביצעה העברות כספים בסך של כ-119 מיליארד פרנק שווייצרי לכ-167 מיליון מטיילים.
היסטוריה

סוויס פוסט הוקמה בתאריך 1 בינואר 1849 כחלק ממערך לשליחת מכתבים, חבילות, כסף ואנשים.
בשנת 1857, החלה החברה להעביר סחורות באמצעות רכבות.
בשנת 1920, אוחדו רשתות הטלפוניה, הטלגרפיה ושירותי הדואר לחברה אחת בשם PTT.
בשנת 1939, הכריזה על מיתוג מחדש באמצעות לוגו צהוב הנושא את שם החברה.
בשנת 1961, הפסיקה החברה לשלוח סחורות באמצעות כרכרות עם סוסים.
בשנת 1978, הקימה את הכספומטים הראשונים (Postomats) והחלו לספק שירותי טלפון לרכב בשם Natels.
בתאריך 31 בדצמבר 1997, חולקה החברה לשתי קבוצות, שירותי טלקומוניקציה הועברו לחברת סוויס קום ושירותי הדואר הועברו לסוויס פוסט.
מבנה החברה

החברה מחזיקה בשלוש חברות שונות שפועלות בארבעה שווקים שונים:
Post CH AG – תקשורת ולוגיסטיקה
PostFinance AG – קמעונאות
PostAuto AG – תחבורה ציבורית
הערות שוליים

↑  Die Schweizerische Post, News, Swiss Post (באנגלית)
↑  Die Schweizerische Post, 240-000 standorte, Swiss Post (באנגלית)
↑  [Swiss Post Die Post ist da. Für alle], https://geschaeftsbericht.post.ch/19/ar/app/uploads/DE_Post_Geschaeftsbericht_2019.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5335312-2  HDS: 014057  ISNI: 0000 0001 2255 8222  LCCN: n2001094226  VIAF: 159937716   WorldCat (עם VIAF): 159937716
סכר איטייפו

| --- | --- |
סכר איטייפו בזמן הפעלת המברצים
סכר איטייפו בזמן הפעלת המברצים
 מיקום:  גבול ברזיל ופרגוואי
 סוג:  סכר כבידה
 סוכר את:  נהר פרנה
 יוצר את:  אגם איטייפו
 אורך:  7,919 מטרים
 גובה:  196 מטרים
 נפח סכר:  12,570,000 מ"ק
 ייצור חשמל:  14,000 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  1975–1982 (כ־7 שנים)
 שטח אגם:  1,350 קמ"ר
 נפח אגם:  29 קמ"ק
 ציון מיוחד:  אחד משבעת פלאי העולם המודרני,  ASCE 1994
 קואורדינטות:  25°24′26″S 54°35′20″W﻿ / ﻿25.40722°S 54.58889°W﻿ / -25.40722; -54.58889
  (למפת פרגוואי מוגדלת) אסונסיון סיודד דל אסטה אנקרנסיון פדרו חואן קבאיירוברזיל ארגנטינה בוליביהאיטייפו(למפת פרגוואי רגילה) אסונסיון סיודד דל אסטה אנקרנסיון פדרו חואן קבאיירוברזיל ארגנטינה בוליביהאיטייפו(למפת פרנה רגילה) קוריטיבה לונדרינה מרינגה פונטה גרוסה קאסקאבל סאו ז'וזה דוס פיניאיס פוז דו איגואסו סאו פאולו סנטה קטרינה מאטו גרוסו דו סול  האט.איטייפו(למפת פרנה מוגדלת) קוריטיבה לונדרינה מרינגה פונטה גרוסה קאסקאבל סאו ז'וזה דוס פיניאיס פוז דו איגואסו סאו פאולו סנטה קטרינה מאטו גרוסו דו סול  האט.איטייפו
עבודות הרחבה בסכר
בתוך הסכר
סכר איטייפו (בספרדית: Represa de Itaipú, בפורטוגזית: Barragem de Itaipu) הוא סכר על נהר פרנה בגבול בין ברזיל ופרגוואי (ולכן מכונה גם Itaipu Binacional - "איטייפו של שתי האומות") שנבנה במטרה להפיק חשמל הידרואלקטרי.
עד השלמת סכר שלושת הערוצים ברפובליקה העממית של סין ב-2006 היה סכר איטייפו תחנת הכוח הגדולה ביותר בעולם במונחים של תפוקת חשמל. גם אחרי 2006 נשאר סכר איטייפו במקום הראשון בהפקת אנרגיה כוללת בשנה עקב הניצולת הגבוהה של הטורבינות.
מקור שם הסכר משמו של איון קטן בנהר סמוך לאתר שבו הוקם הסכר שהיה קרוי איטייפו, שפירושו בשפת הגוארני "סלע ששר" (בהתייחס לקולות המים העוברים על פני הסלע).
בשנת 1994, בחרה האגודה האמריקאית להנדסה אזרחית את סכר איטייפו כאחד משבעת פלאי העולם המודרניים. בשנת 1995 פרסם המגזין האמריקאי Popular Mechanics את התוצאות.
היסטוריה > המשא ומתן לבניית הסכר

תחנת הכוח של איטייפו היא תוצאה של משא ומתן ממושך בין המדינות במהלך שנות השישים של המאה ה-20. "חוק איגואסו" (Ata do Iguaçu) נחתם ב-22 ביולי 1966 על ידי שרי החוץ של ברזיל ופרגוואי. זו הייתה הצהרה משותפת על האינטרס ההדדי בחקר ניצול מקורות המים המשותפים לשתי המדינות בקטע של נהר פרנה החל מאזור מפלי גוואירה (Salto de Sete Quedas) עד קו פרשת המים של נהר האיגואסו.
המשא ומתן הבשיל לכדי חוזה על הקמת תחנת כוח משותפת שנחתם בברזיליה ב-26 באפריל 1973 על ידי נשיא ברזיל אמיליו גרסטזו מדיסי ונשיא פרגוואי אלפרדו סטרסנר.
היסטוריה > הבנייה

ב-1970 זכה קונסורציום שנוצר על ידי החברה האיטלקית .ELC Electroconsult S.p.A והחברה האמריקנית IECO בתחרות הבינלאומית למימוש מחקרי הכדאיות ופיתוח תוכנית פרויקט הבנייה. מחקרי התכנון החלו בפברואר 1971. ב-26 באפריל 1973 חתמו ברזיל ופרגוואי על אמנת איטייפו, לניצול נהר פרנה להפקת חשמל על ידי שתי המדינות. ב-17 במאי 1974, הוקמה החברה המשותפת Itaipu Binacional לניהול בניית המפעל. הבנייה החלה בינואר של השנה שלאחר מכן. המכונית החשמלית הראשונה של ברזיל (ושל אמריקה הלטינית) הוצגה בסוף 1974, וקיבלה את השם איטייפו לכבוד הפרויקט.
ב-14 באוקטובר 1978 הושלמה תעלת ההטיה הזמנית בעומק 90 מטרים ובאורך 2 קילומטרים וסכר עצירה העביר את מי נהר הפרנה אליה, מה שאפשר לקטע של נהר הפרנה להתייבש על מנת לאפשר את בניית הסכר.
ב-19 באוקטובר 1979 נחתם הסכם משולש (Acordo Tripartite) בין ברזיל, פרגוואי וארגנטינה (שנהר הפרנה זורם ונשפך לאוקיינוס בשטחה). הסכם זה קבע את גובה מפלס הנהר המותר, ועד כמה הוא יכול להשתנות כתוצאה מפעילות בנייה ההידרואלקטריות שונות באגן הניקוז המשותף לשלוש המדינות.
מאגר המים החל להיווצר עם השלמת הקמת הסכר, סגירת השערים לתעלת ההטיה ופירוק סכר העצירה. במהלך תקופה זו גרמו שיטפונות וגשמי זעף להאצת מילוי המאגר והמים עלו בכ-100 מטרים והגיעו לשערים של המברצים ב-27 באוקטובר.
ב-5 במאי 1984 החלה לפעול יחידת ייצור החשמל הראשונה. 18 היחידות הראשונות הותקנו בקצב של שתיים עד שלוש לשנה עד לסיום ב-1991. כ-34,000 פועלים הועסקו באתר הבנייה הנרחב, ונבנו עבורם כפרים, בתי חולים ובתי ספר. הבתים הוצעו למכירה עם סיום המיזם והקהילות החדשות השוכנות בפרוורי פוז דו איגואסו ממשיכות להתקיים. 145 איש קפחו את חייהם במהלך הבנייה.
שתי היחידות האחרונות מתוך 20 יחידות הייצור החשמלי החלו לפעול בספטמבר 2006 ובמרץ 2007, ובכך העלו את קיבולת הייצור ל-14 ג'יגה-ואט והשלימו את תחנת הכוח. הגדלת הקיבולת מאפשרת ל-18 יחידות ייצור לפעול באורח קבוע בעוד שתיים מושבתות לתחזוקה. בשל סעיף בחוזה שנחתם בין ברזיל, פרגוואי וארגנטינה, המספר המרבי של יחידות ייצור המורשות לפעול בו זמנית אינו יכול לעלות על 18. ייצור החשמל מחולק שווה בשווה בין ברזיל לפרגוואי, כשלכל מדינה מוקצים 10 גנרטורים.
להפעלה השוטפת של הסכר מועסקים (נכון ל-2020) 1,292 עובדים בצד הברזילאי ו-1,563 עובדים בצד של פרגוואי.
עלות

קיימים מספרים שונים לגבי עלויות הבנייה, מ-19.6 מיליארד דולר עד 60 מיליארד דולר. החברה Itaipu Binacional המפעילה את הסכר מפרטת את העלויות הבאות: 12 מיליארד דולר (השקעה ישירה ללא עלויות מימון), 17.6 מיליארד דולר (רכוש קבוע במאזן 2018) או 27 מיליארד דולר (הלוואות שנלקחו כולל ארגון מחדש של חובות).
עבור ברזיל, שמימנה את כל המפעל בהתאם לחוזה, גרמה הבנייה להגדלת חובות החוץ בצורה משמעותית. עם זאת, ברזיל, שקיבלה כרבע מצריכת החשמל שלה מסכר איטייפו לאחר הפעלתו, תלויה בתחנת הכוח. פרגוואי לא הייתה יכולה לממן ולארגן את הפרויקט העצום בעצמה. פרגוואי משלמת את חלקה בעלויות הבנייה על ידי ייצוא החשמל המיותר לברזיל על מנת שהמדינה תוכל להשתמש בהכנסות כדי לפרוע את חובותיה. חלק מהרווח הכספי של תחנת הכוח משמש כפיצוי על השימוש בפרנה שהוענק ליישובים הסמוכים משני צידי הגבול.
אספקת החשמל

ההספק הנומינלי של כל יחידת ייצור (טורבינה וגנרטור) הוא 700 מגה-ואט. עם זאת, מכיוון שהעומד ההידראולי (ההבדל בין מפלס המאגר לגובה הנהר למרגלות הסכר) בפועל גבוה יותר מהעומד המתוכנן (118 מטרים), ההספק הזמין עולה על 750 מגה-ואט במחצית מהזמן עבור כל גנרטור. כל טורבינה מייצרת סביב 700 מגה-ואט, כך שסך ההספק הנומינלי של כל יחידות הייצור הוא 14 ג'יגה-וואט. לשם השוואה, לכל המים ממפלי איגואסו יש יכולת להזין שני גנרטורים בלבד.
הספיקה הממוצעת של הנהר היא 10,500 מטרים מעוקבים בשנייה, מה שמאפשר בממוצע 95 טרה-ואט שעה לשנה (ממוצע של 10,800 מגוואט). ב-2008 יוצרו 94.68 טרה-ואט שעה וב-2013 יוצרו 98.63 טרה-ואט. ב-2016 נקבע שיא שנתי חדש של 103 טרה-ואט שעה. נכון ל-2019 הסכר מספק 90% מצריכת החשמל של פרגוואי ו-15% מצריכת החשמל של ברזיל.
לשם השוואה, תחנת הכוח הגרעינית הגדולה ביותר בעולם Isar 2, בגרמניה יצרה 12.4 טרה-ואט שעה בלבד בשנת 2006.
הפסקת החשמל בנובמבר 2009

ב-10 בנובמבר 2009 בשעה 22:13 שובשה לחלוטין אספקת החשמל מתחנת הכוח, ייתכן כתוצאה מסערה שפגעה בעד שלושה קווי הולכת מתח גבוה. איטייפו עצמו לא נפגע. האירוע גרם להפסקות חשמל מאסיביות בברזיל ובפרגוואי, גרם לעלטה מוחלטת של כל מדינת פרגוואי למשך 15 דקות, והחשיך את ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו במשך יותר משעתיים. על פי הדיווחים, 50 מיליון בני אדם נפגעו. החשמל חזר ב-00:30 למרבית האזורים.
מאגר המים

בגובה המתוכנן, משתרע מאגר איטייפו על שטח של 1,350 קילומטרים רבועים ואורכו כ-170 קילומטרים. בנפח מרבי של כ-29 קילומטרים מעוקבים, שטחו מגיע אפילו ל-1,460 קילומטרים רבועים. עם זאת, זהו רק מאגר המים השביעי בגודלו בברזיל, מה שמעיד על היעילות של הסכר.
בהמשך הזרם בדרום פרגוואי, בגבול עם ארגנטינה, נמצאת על הפרנה תחנת כוח גדולה נוספת ושמה יסירטה (Yacyretá) המייצרת 4,000 מגוואט, מיזם של ארגנטינה, שמומן על פי דגם דומה כמפעל משותף עם פרגוואי.
השפעות חברתיות וסביבתיות

עם תחילת בניית הסכר נעקרו כ-10,000 משפחות שגרו ליד הנהר פרנה בגלל הבנייה.
המפלים הגדולים ביותר בספיקה בעולם, מפלי גוואירה, הוצפו על ידי מאגר איטייפו. ממשלת ברזיל חיסלה את הפארק הלאומי מפלי גוואירה, ופוצצה בדינמיט את פני הסלע השקועים במקום בו היו המפלים, מה שמאפשר ניווט בטוח יותר, ובכך ביטלה את האפשרות להחזיר את המפלים בעתיד. 80 אנשים נהרגו חודשים ספורים לפני מילוי המאגר כשגשר המשקיף על המפלים שהיה דחוס בצופים קרס, כאשר התיירים ביקשו לראות בפעם האחרונה את המפלים.
מפלי גוואירה היו מחסום יעיל שהפריד בין מיני מים מתוקים אנדמיים באגן פרנה העליון ממינים שנמצאו באגן התחתון, והשניים מוכרים כאזורים אקולוגיים שונים. לאחר שהמפלים נעלמו פלשו מינים רבים, שבעבר היו מוגבלים לאחד משני האזורים, לאזור השני וגרמו לבעיות הקשורות במינים פולשים. לדוגמה יותר מ-30 מיני דגים שהיו מוגבלים בעבר לאזור שמתחת למפלים פלשו לאזור שמעליהם.
כדי לצמצם את הנזק האקולוגי שהסכר גורם לו, הוקמה בסמוך אליו שמורת טבע ונבנתה תעלה מיוחדת לדגים, שיורדת בהדרגתיות לאורך הפרש הגבהים שהסכר יוצר, כדי שדגים יוכלו לעקוף אותו. המסדרון האקולוגי סנטה מריה (Corredor Ecológico de Santa Maria) מחבר כעת את הפארק הלאומי איגואסו עם שוליו המוגנים של אגם איטייפו, ובאמצעות שוליים אלו עם הפארק הלאומי איג'ה גרנדה (Parque Nacional de Ilha Grande).
ביקור באתר

בצד הברזילאי, בפאתי פוז דו איגואסו, יש מרכז מבקרים, בו מוצג סרט מידע על הקמת המפעל ותפעולו, וממנו מתחילים סיורי אוטובוס לתחנת הכוח מספר פעמים ביום. בצד הפרגוואי יש מרכז מבקרים דומה בסמוך להרננדריס מצפון לסיודד דל אסטה. ישנם סיורים וסיורים מודרכים עם היקף ומיקוד שונים. הסיור בברזיל תמורת תשלום ובפרגוואי הוא בחינם.
בערבי שישי ושבת מתקיים מופע אור-קולי, בו הסכר מואר עם 519 זרקורים. תפוקה כוללת של 1 מגה-ואט (אור ומוזיקה) משמשת לכך. ישנו שירות הסעות אוטובוס משני הצדדים לאירוע זה.
מאז 2005 מוצעים סיורים "טכניים" בצד הברזילאי, בהם התיירים יכולים לבקר בפנים הסכר ובאולם הטורבינות.
המלחין האמריקני פיליפ גלאס כתב קנטטה סימפונית בשם איטייפו לכבוד המבנה.
מידות

האורך הכולל של הסכר הוא 7,235 מטרים. גובה ראש הסכר מקרקעית הנהר הוא 225 מטרים. איטייפו הוא בפועל ארבעה סכרים שחוברו יחד: משמאל לימין: סכר אדמה, סכר בנוי מסלעים, הסכר המרכזי מבטון וסכר צדי מבטון.
אורך המברצים הוא 483 מטרים. הספיקה המקסימלית של שלושת המברצים (המחולקים ל-14 מסלולים) היא 62,200 מטרים מעוקבים בשנייה, שווה ערך ל-40 פעמים הזרימה הממוצעת במפלי איגואסו. בקצה המברצים נחפרו אגני שיכוך למנוע סחיפה של גדות הנהר.
גלריה

מי קירור הגנרטורים נפלטים עבור כל הגנרטורים, אבל המרכזי מודגש לסימון הגבול בין ברזיל לפרגוואי
צינורות בקוטר 11 מטרים המובילים מים מהאגם אל הטורבינות בעומק 30 מטרים מתחת לפני הנהר
תעלה מלאכותית המקשרת בין אגם איטייפו לנהר פרנה מאפשרת לדגים לשחות במעלה הזרם על מנת להשריץ ביצים באגם
אגם איטייפו
חדר הבקרה המרכזי
מבט מהצד
הסכר בלילה
חדר הגנרטורים
הערות שוליים

↑  The seven wonders of the modern world
↑  Pereira, Fabiano (באפריל 2007). "Clássicos: Grandes Brasileiros: Gurgel Itaipu" [Classics: Brazilian Greats: Gurgel Itaipu] (בפורטוגזית). Quatro Rodas. אורכב מ-המקור ב-2007-08-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Number of employees
↑  The Itaipu Hydroelectric Dam Project, Brazil
↑  Itaipú terminará costando más de US$ 60.000 millones
1 2 3
↑  Abreu, Diego (2009-11-11). "Apagão teve origem em função de condições meteorológicas, diz MME". Globo News. ארכיון מ-2009-11-14.
↑  "Major Power Failures Hit Brazil". BBC. 2009-11-11. ארכיון מ-2009-11-11.
↑  Switkes, Glenn (2008-03-14). "Farewell, Seven Falls". ארכיון מ-2010-01-21.
1 2  Júlio Júnior, Dei Tós, Agostinho, and Pavanelli (2009). A massive invasion of fish species after eliminating a natural barrier in the upper rio Paraná basin. Neotropical Ichthyology 7(4): 709–18. doi:10.1590/S1679-62252009000400021
↑  Corredor Ecológico de Santa Maria Paraná – Brasil
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461757505171  ISNI: 0000 0004 0479 4282  LCCN: n50054689  VIAF: 155907271   WorldCat (עם VIAF): 155907271
סמי בוסו

סמי בוסו (בפלמית: Sammy Bossut; נולד ב-11 באוגוסט 1985 בטילט (Tielt), בלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת השוער בקבוצת זולטה ורכם.
קריירה

בוסו החל את דרכו בקבוצה הבוגרת הרלבק ששיחקה בליגה השנייה של בלגיה ב-2003 לאחר ששיחק בקבוצת הנוער שלה במשך שנתיים. אף על פי שלא שיחק הרבה, ב-2006 הוא עבר לקבוצת זולטה ורכם שרק זכתה בגביע הבלגי שם שימש שוער שני לשוער נבחרת בלגיה, חרט דה פליכר (Geert De Vlieger). במשך עונה וחצי הוא משחק משחקים בודדים רק כאשר דה פליכר פצוע או מושעה. במרץ 2008, ראשי המועדון מחליטים שלא להאריך את החוזה של דה פליכר והמאמן החליט להפוך את בוסו לשוער הראשון של הקבוצה. מאז אותה עונה הוא השוער הראשון של הקבוצה ולמעט כמה בודדים עמד בשערה בכל משחקיה.
במאי 2014 זומן בוסו לראשונה לנבחרת בלגיה כשוער השלישי של בלגיה במונדיאל 2014. הוא שיחק לראשונה במדי בלגיה במשחק ידידות נגד לוקסמבורג, המשחק אינו מוכר על ידי פיפ"א כיוון שמאמן בלגיה מארק וילמוטס ערך שבעה חילופים, אחד מעל למותר על פי התקנון.
הערות שוליים

↑  עוזי דן, אנגליה ואיטליה סיפקו סיבה לדאגה, כמו גם ואן פרסי, באתר הארץ, 5 ביוני 2014
| נבחרת בלגיה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 ורמאלן •  4 קומפני •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 פלאיני •  9 לוקאקו •  10 אזאר •   11 מיראלס •  12 מיניולה • 13 בוסו •  14 מרטנס • 15 ואן בויטן • 16 דפור • 17 אוריגי • 18 לומבארטס • 19 דמבלה • 20 יאנוזאי • 21 ואנדן בורה • 22 שאד'לי • 23 סימאן • מאמן: וילמוטס |  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 ורמאלן •  4 קומפני •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 פלאיני •  9 לוקאקו •  10 אזאר •   11 מיראלס •  12 מיניולה • 13 בוסו •  14 מרטנס • 15 ואן בויטן • 16 דפור • 17 אוריגי • 18 לומבארטס • 19 דמבלה • 20 יאנוזאי • 21 ואנדן בורה • 22 שאד'לי • 23 סימאן • מאמן: וילמוטס | בלגיה |
ספירידון יאניוטיס

ספירידון "ספירוס" יאניוטיס (ביוונית: Σπυρίδων "Σπύρος" Γιαννιώτης; נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא שחיין מיוון. הוא פעמיים ברציפות אלוף העולם (שנגחאי 2011 וברצלונה 2013) וסגן אלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) בשחייה במים פתוחים במשחה ל-10 ק"מ. הוא השתתף בחמש אלימפיאדות (סידני 2000 - ריו דה ז'ניירו 2016).
ביוגרפיה

יאניוטיס נולד בליברפול שבאנגליה.
באולימפיאדת סידני (2000) סיים יאניוטיס במקום 20 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:54.96 דקות, במקום 21 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:29.69 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:35.77 דקות.
במשחקי הים התיכון שנערכו בתוניס, תוניסיה בשנת 2001 זכה יאניוטיס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:26.98 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:23.33 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:53.90 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 זכה יאניוטיס במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:20.67 דקות, אחרי איטליה (7:12.18 דקות) וגרמניה (7:17.59 דקות).
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים יאניוטיס במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:03.69 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.77 דקות.
במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה, ספרד בשנת 2005 זכה יאניוטיס ב-3 מדליות, 2 זכסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:24.84 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.84 דקות. מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:03.60 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007, זכה יאניוטיס במדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:56.6 דקות, אחרי תומאס לורץ מגרמניה (56:49.6 דקות) ויבגני דרטצ'ב מרוסיה (56:50.7 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 31 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:42.68 שעות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים יאניוטיס במקום 12 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:53.32 דקות, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.34 דקות ובמקום 16 בשמחה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 1:52:20.4 שעות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009, זכה יאניוטיס במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:27.2 דקות, אחרי לורץ (56:26.9 דקות) ולפני צ'אד הו מדרום אפריקה (56:41.9 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:52:13.6 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2010 זכה יאניוטיס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:03 דקות, לפני איטליה (59:55.6 דקות) ורוסיה (59:59.5 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ אישי בתוצאה של 59:15.1 דקות ביחד עם סימון רופיני ואחרי לוקה פרטי (58:43.4 דקות) וסימון ארקולי (59:00.5 דקות) שלושתם מאיטליה.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011, זכה יאניוטיס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:24.7 שעות, לפני לורץ (1:54:27.2 דקות) וסרגיי בולשקוב מרוסיה (1:54:31.8 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:17.4 דקות, אחרי לורץ (56:16.2 דקות) ולפני דרטצ'ב (56:18.5 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים יאניוטיס במקום רביעי בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:05.3 שעות, 5 שניות ממדליית הארד ו-10.2 שניות ממדליית הזהב.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכה יאניוטיס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:11.8 שעות, לפני תומאס לורץ (1:49:14.5 שעות) ואוסמה מלולי מתוניסיה (1:49:19.2 שעות) ובכך הגן על תוארו. מדליית כסף, במשחה קבוצתי (2 גברים ואישה) ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:03.3 דקות, אחרי גרמניה (52:54.9 דקות) ולפני ברזיל (54:03.5 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:47:31.3 שעות.
ביוגרפיה > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה יאניוטיס במדליית כסף בשחייה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה זהה למנצח של 1:52:59.8 שעות, אחרי פרי וירטמן מהולנד ולפני מרק אנטואן אוליבייה מצרפת (1:53:02.0 שעות). למעשה, הוא חצה את קו הסיום ראשון אך נגע בקיר שעון העצר שני, לאחר שפיספס את הנגיעה. רק לאחר 15 דקות של דיון הוחלט על הסדר הנ"ל.
תארים הישגים

בשנת 2011 זכה יאניוטיס בתואר שחיין השנה במים פתוחים ביחד עם תומאס לורץ מגרמניה.
הערות שוליים

↑  Sports 123: Swimming: European Championships 2002: Men: 4 x 200 m Freestyle Relay, web.archive.org, ‏2008-05-13