stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון שירלי ווד
אישיותו

ווד היה ידוע בכך שהוא מוביל מהחזית, ולעיתים קרובות טס במטוס תצפית קל שינחית אותו ליד היחידות המובילות שלו כדי שיוכל לצפות ולספק כיוון.  הוא נודע גם כשסיפק דוגמה בכך שחלק את חסכי הלחימה עם אנשיו, כולל מגורים באוהל. ווד היה ידוע גם באקסצנטריות שלו ובבוטות שלו. כסטודנט במכללת הפיקוד והמטכ"ל הפגין זלזול במדריך בקריאת עיתון במהלך הרצאה.  בשנת 1942, במהלך תמרוני אימון בטנסי, ווד התווכח בפומבי עם רכז התרגיל בן ליר לאחר שליר השמיע הערות מזלזלות על דיוויזיית השריון ה-4 במהלך סקירה לאחר פעולה.  במהלך הלחימה בצרפת, הוא לעג לקורטני הודג'ס, מפקד הארמייה הראשונה, על כך שחי ועבד בטנדרים שנבנו במיוחד במקום לשמש דוגמה באמצעות אוהל.
משפחתו

ווד היה נשוי למרגריט ליטל (1890–1984).   ילדיהם כללו את הבנים לוטננט קולונל קרול ד' ווד (1913–1955) (ווסט פוינט, 1937), קולונל ג'ון ס. ווד (1920–2004) (ווסט פוינט, 1943), ובת, שירלי (ילידת 1929).
ב-17 במאי 1957 נשא ווד לאישה את אביגיל הולמן הארווי (1899–1983), שנפטרה אחריו.
הנצחה

בנוסף לעיטורים הצבאיים שלו, ווד קיבל תואר LL לשם כבוד מאוניברסיטת ארקנסו בשנת 1946.
המסמכים שלו הם חלק מהאוספים בספריית אוניברסיטת סירקיוז.
הוא היה נושא לביוגרפיה, "טייגר ג'ק" מ-1979 מאת הנסון וו. בולדווין.
רצח מאיה זינגר ומירי הרצוג

רצח מאיה זינגר ומירי הרצוג (מכונה גם "רצח החברות הטובות") הם שני מעשי רצח בלתי מפוענחים של שתי חברות טובות שהתרחשו בהתאמה בישראל ובסיני בשנים 1983 ו-1984.
הרציחות

מאיה זינגר ומירי הרצוג, בנות 17, היו חברות טובות, שלמדו יחד בפנימיית חוות הנוער הציוני בירושלים.
בליל 24 בנובמבר 1983, יצאה מאיה זינגר מהפנימייה, וירדה לכיוון הרחוב הסמוך. על פי עדויות היא נופפה בידה במטרה לתפוס טרמפ, ונכנסה למכונית שעצרה לה. שומר בבית החולים הדסה עין כרם הבחין במכונית, שמתוכה שמע צעקות של אישה, ופתח בנסיעה יחד עם מאבטח של בית החולים על מנת לאתרה. כשהגיעו ליער ירושלים, הבחינו באש. כשהתקרבו ראו בתוך להבות מדורה אישה עירומה, אשר התברר מאוחר יותר כי זו מאיה זינגר. מהחקירה עלה כי זינגר נסעה ממרכז ירושלים עם אלמוני. הוריה, שהגיעו כעבור מספר שעות מהגליל לבית החולים, שאלו אותה מי האדם שעשה לה את זה, והיא לחשה "איש זר, איש זר". בהמשך תואר כי מלמלה "משטרה, מוסך", אך איש מהמשטרה לא נכח במקום או תיעד את הדברים. כיומיים לאחר מכן ב-26 בנובמבר 1983 היא מתה מפצעיה בבית החולים.
מספר חודשים אחרי האירוע, נסעה חברתה, מירי הרצוג לנואיבה שבסיני, שמאז הוחזרה למצרים. ב-5 ביוני 1984, דווח על היעלמותה של הרצוג. השלטונות המצריים היקשו על ישראל במאמצי האיתור. אזרח ישראלי, ששירת באותו הזמן כסרן במילואים בצה"ל, קיבל כעבור חודשיים מידע על גופה שנמצאה בנואיבה. הוא עבר את הגבול, הגיע לעיר ואיתר את הגופה, אשר זוהתה כמירי הרצוג. המצרים רעמו על המעורבות הישראלית באירוע ועיכבו במשך כארבעה חודשים את החזרת הגופה. התנהלות זו העיבה באותם ימים על יחסי שתי המדינות. רק ב-5 בנובמבר 1984, כמעט שנה אחרי רצח חברתה, הוחזרה גופתה של הרצוג לישראל, והיא הובאה לקבורה. שמועות שונות העלו סברות כי הרצוג נאנסה ונרצחה על ידי בדואים מהאזור, או על ידי שוטרים מצרים, והיו שטענו כי באירוע היו מעורבים ישראלים.
החקירה

בחודשים שלאחר רציחתה של מאיה זינגר, מתחה המשפחה ביקורת על צוות החקירה של המשטרה, בטענה שהחקירה שביצעה הייתה רשלנית. בין היתר, נטען כי זירת הרצח לא נבדקה היטב, משום שכמה ימים לאחר שזינגר נמצאה מתה, מצא אביה במקום בגדים, קופסאות סיגריות ושרשרת; במשטרה הגיעו למאבטח, רק לאחר שבטלוויזיה דווח שהוא מצא את הנערה, אך הוא לא נחקר. לטענתם המחדל המרכזי היה בטקס ההלוויה, שנעצר לאחר שהחוקרים נזכרו שלא נטלו ממנה טביעות אצבעות. כחודשיים לאחר הרצח, עצרה המשטרה שני תושבי ירושלים, בחשד שניסו לאנוס את זינגר, ומשלא הצליחו, הציתו אותה. זינגר הכירה אחד מהם, עמו על פי החשד נהגה לפעמים להיפגש ולעשן. לאחר כחודש קבע בית המשפט כי למשטרה אין מספיק ראיות נגדם, והם שוחררו.
כשנה וחצי אחרי מותה של מאיה זינגר, מונה צוות חקירה חדש. הצוות החדש ניתח את המילים שלחשה זינגר לפני מותה, התייעץ עם פסיכולוגים, וחקר קשר אפשרי לכתות שונות, נוכח מעגל האש שבתוכו התגלתה בזירת הרצח. אך קשר שכזה נשלל לאחר מכן. בהמשך התקבלו דיווחים על קשר בין זינגר וצייר יוגוסלבי, שלכאורה היה בקשר עם שתי הנרצחות, ואף שהרצוג נסעה לסיני עם הידיד היוגוסלבי. לטענת ראש צוות החקירה, עמיר סולומון, "יש קשר בין רצח מאיה זינגר למירי הרצוג לבין אותו צייר יוגוסלבי מסתורי". בדיקה שנעשתה מול משטרת הגבולות, לא הולידה דבר, שכן רישום הנכנסים והיוצאים בגבולות נעשה אז על כרטיסיות. המשטרה ניסתה להרכיב קלסתרון שלו, אבל עד היום זהות הצייר לא פוענחה. הרציחות נותרו בלתי מפוענחות עד היום.
ביולי 2019 שודרה בחדשות 13 סדרת כתבות בשם "ללא קצה חוט" על מקרי רצח בישראל שלא פוענחו מעולם. אחת הכתבות עסקה בפרשה זו, וחשפה מחדלים רבים בחקירת המשטרה. בנובמבר פורסם כי בעקבות התוכנית, הועבר למשטרה מידע חדש בנוגע לרציחות והיא פתחה בחקירה.
הערות שוליים

1 2  אלי אשכנזי‏, הרצח המחריד ביער וגופת החברה בסיני: התעלומה שלא פוענחה, באתר וואלה, 29 ביוני 2019
1 2  מאור צור, לאחר 36 שנה: מידע חדש התקבל על רצח מאיה זינגר ביער ירושלים, באתר חדשות 13, 6 בנובמבר 2019
1 2  רוני זינגר,-חרותי, הרמזים שמילמלה מאיה בגסיסתה לא עזרו לחוקרים, באתר הארץ, 21 בפברואר 2008
↑  יהודה גורן, הורי מאיה זינגר מתבודדים בנהריה ואומרים: נשברנו, מעריב, 8 בנובמבר 1984
↑  רוני זינגר, הרמזים שמילמלה מאיה בגסיסתה לא עזרו לחוקרים, באתר הארץ, 21 בפברואר 2008
↑  שמעון איפרגן., ‏הרוצחים שבינינו: 13 תעלומות הרצח הגדולות בישראל, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2016
↑  טלי קיים‏, צללים של אמת: 10 תיקים פתוחים שהמסך הקטן עשוי לעזור בפתרונם, באתר וואלה, 31 במרץ 2016
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רצח מאיה זינגר ומירי הרצוג".
ח'ירבת צ'רקס

ח'ירבת צ'רקס
ח'ירבת צ'רקס הוא כפר נטוש בתחומי שמורת אלון שבשרון, בסמוך ליישוב גן שמואל.
הכפר, ששמו המקורי היה כפר מאז (באדיגית: Мэз), נמצא כחצי קילומטר מדרום-מערב לשמורה. הוא הוקם בשנת 1880 לערך  בקרבת יער האלונים הגדול. הכפר הוקם על ידי צ'רקסים שהובאו למקום מבולגריה על ידי השלטונות העות'מאנים, כפליטי המלחמות העות'מאניות נגד רוסיה בבלקן, כ-15 שנים לאחר שנפלטו מהקווקז בנסיבות דומות. הגירתם לארץ הייתה חלק מגל הגירות טרנס-לאומי נרחב מאזורי הספר של האימפריה העות'מאנית לצפון השרון שכללה גם את ההתיישבות הבוסנית בקיסריה, ואת מושבות העלייה הראשונה.
הכפר היה המאוחר שבכפרי הצ'רקסים בארץ ונבנה אחרי שכפר כמא וריחניה כבר היו מיושבים מספר שנים. עם זאת הכפר היה הגדול שבכפרי הצ'רקסים בארץ. לורנס אוליפנט כתב בשנת 1884 על "שניים או שלושה יישובים צ'רקסיים במישור השרון", אך כנראה התכוון לשני היישובים שהיוו את ח'ירבת צ'רקס, שהיה שם מאוחר יותר. חלק מהצ'רקסים התיישבו גם בקיסריה וביישובים אחרים בסביבה.
קיימות עדויות אודות סכסוכים ומגפות, והכפר אכן נעזב בשנת 1910 עקב מחלת המלריה. מרבית העוזבים פנו לכפרים הצ'רקסיים בירדן ומיעוטם פנו לכפר כמא וריחנייה. לאחר נטישת הצ'רקסים, אוכלס הכפר בידי ערבים מבאקה אל-גרבייה שכינו את המקום "ח'רבת סרכס". ב-15 באפריל 1948, בזמן מלחמת העצמאות, הוצאו לכפר צווי גירוש על ידי אנשי ההגנה והוא פונה מיושביו. בסוף אפריל או בתחילת מאי, בסיועם של אנשי היישובים היהודיים, הרסה ההגנה את הבתים בכפר.
מהכפר נותרה באר המים שעומקה 12 מטרים ושימשה את חקלאי גן שמואל להשקיה עד שנות ה-60 של המאה ה-20, כמו כן בית הקברות שהפך ל"שמורת אלון".
הערות שוליים

↑  Roy Marom, Hadera: transnational migrations from Eastern Europe to Ottoman Palestine and the glocal origins of the Zionist-Arab conflict, Middle Eastern Studies 0, 2023-03-09, עמ' 1–21 doi: 10.1080/00263206.2023.2183499
↑  Norman Lewis, Nomads and settlers in Syria and Jordan, 1800-1980, Cambridge: Cambridge University Press, 1987, עמ' 97-101
↑  רועי מרום, העלייה הראשונה? הגירות טרנס-לאומיות לצפון השרון בשלהי התקופה העות'מאנית, מי היה כאן קודם: עולים ומתיישבים בזכרון יעקב וסביבתה. כנס לציון 20 שנה למוזיאון העלייה הראשונה ע"ש משה ושרה אריזון, 2019.
↑  צבי אילן, טורקמנים, צ'רקסים ובוסנים בצפון השרון, השרון בין ירקון לכרמל, עמ' 280
↑  יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז, עמ' 103, הערה 7: בערבית אין אות צ', ומשום כך השם "צ'רקסים" מופיע בערבית בצורה "סרכּס" או "ג'רכּס".
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 165–166.
הגר שיזף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1990 (בת 34) י"ב בתמוז ה'תש"ן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  כתבת לענייני השטחים
 מעסיק:  הארץ 
 פרסים והוקרה:  פרס המכון הישראלי לעיתונות 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  hagar_shezaf
 
הגר שיזף (נולדה ב-5 ביולי 1990, י"ב בתמוז ה'תש"ן) היא עיתונאית ישראלית, כתבת הארץ לענייני השטחים.
ביוגרפיה

נולדה ב-1990 לדורית ולצור שיזף. היא בוגרת תואר ראשון בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. את עבודתה העיתונאית התחילה כעיתונאית וידאו בעיתון הארץ באנגלית, ולאחר כשנתיים וחצי, בספטמבר 2019, מונתה לכתבת השטחים של העיתון.
במסגרת עבודתה, פרסמה תחקיר על רכישת קרקעות בשטחים באמצעות קק"ל, ועל מימון שהעניקה מדינת ישראל לעשרות חוות חקלאיות של מתנחלים. לאחר מבצע שומר החומות חשפה יחד עם יניב קובוביץ מבצע השפעה פסיכולוגית שהפעיל דובר צה"ל באמצעות פרופילים מזויפים ברשתות החברתיות בזמן המבצע.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל חשפה שיזף אירוע אלימות וניסיון תקיפה מינית של מספר חיילי צה"ל ומתנחלים כלפי שלושה פלסטינים. בהמשך המלחמה חשפה את דבר החזקתם של מאות חשודים מרצועת עזה במחנה שדה תימן בתנאים קשים, ואת מותם של עשרות עצורים מהרצועה שהוחזקו בישראל.
בנוסף פרסמה שיזף מספר תחקירים במוסף הארץ ובדה-מרקר. בין תחקיריה הבולטים: תחקיר על הסתרת מסמכים הנוגעים לנכבה על ידי מערכת הביטחון הישראלית, סקירה על יצוא כלי לוחמת סייבר מישראל, ותחקיר על המיליארדר דן גרטלר.
בינואר 2024 זכתה בפרס המכון הישראלי לעיתונות על "כיסוי עתיר גילויים של פגיעות שיטתיות של "נערי גבעות" בפלסטינים בשטחים, שהובילו לחקירות משטרה ומצ"ח".
בשנת 2024 השתתפה בתוכנית עמיתים במכון לחקר עיתונות באוניברסיטת אוקספורד.
שיזף היא ממקימות פרויקט "לילה טוב" שמטרתו להילחם בהטרדות מיניות בחיי הלילה בישראל, תוך שיתוף פעולה עם ברים ומועדונים. הפרויקט זכה באות "האיש ההולך" לאקטיביזם אורבני, ובציון לשבח מטעם פרס דרור.
הערות שוליים

↑   ציוץ של הגר שיזף ברשת החברתית אקס (טוויטר), 15 בספטמבר 2019
↑   הגר שיזף, משרד הביטחון גייס את קק"ל לרכישת מאות דונמים של קרקע פרטית בגדה, באתר הארץ, 12 ביולי 2021
↑   הילו גלזר והגר שיזף, ממשלת נתניהו לא סתם מאפשרת את הטרור היהודי בגדה. היא מממנת אותו, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2024
↑   הגר שיזף, "בן גביר, שתף!" דובר צה"ל הפעיל מבצע הונאה נגד אזרחי ישראל בשומר חומות, באתר הארץ, 22 במרץ 2023
↑   הגר שיזף, סיגריות בוערות וניסיון תקיפה מינית: מתנחלים וחיילים התעללו בפלסטינים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2023
↑   הגר שיזף, מאות עזתים שנעצרו במלחמה כלואים בדרום עם כיסוי עיניים ואזוקים רוב היום, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2023
↑   הגר שיזף, רופא במתקן שדה תימן לשרים וליועמ"שית: "כולנו הופכים שותפים להפרת חוק", באתר הארץ, 4 באפריל 2024
↑   הגר שיזף, 27 עזתים מתו במתקני מעצר צבאיים בישראל מאז תחילת המלחמה, באתר הארץ, 7 במרץ 2024
↑   הגר שיזף, הגברים נורו בבורות, הנשים ביקשו רחמים: אלו מסמכי הנכבה, שהמדינה מסתירה בכספות, באתר הארץ, 4 ביולי 2019
↑   הגר שיזף, תעשיית הריגול הישראלית מסייעת לדיקטטורים בכל העולם לרדוף הומואים ומתנגדי משטר, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2018
↑   גור מגידו והגר שיזף, מסמכי קונגו: מזומנים הופקדו בחשבונות של גרטלר, מיליונים זרמו לבכירים בישראל, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2020
↑   עידו דוד כהן, הגר שיזף ויוסי אלי בין זוכי פרס המכון הישראלי לעיתונות, באתר הארץ, 15 בינואר 2024
↑  The 'other' side: How identity shapes local coverage of violent conflict | Reuters Institute for the Study of Journalism, reutersinstitute.politics.ox.ac.uk (באנגלית)
↑  איילה חננאל, ‏קבוצת "לילה טוב" ומועדוני העיר משיקים אמנה נגד אלימות מינית, באתר "Time Out ישראל", 26 באוגוסט 2015
מבצע ענפי זית

מבצע ענפי זית היה מבצע של מערכות הביטחון הישראליות ויחידת החילוץ וההצלה הארצית של פיקוד העורף, שבמהלכו נשלחה משלחת סיוע הומניטרית ולחלץ אזרחים מטורקיה שנלכדו במבנים שקרסו בשל רעידות האדמה שהתרחשו באזור. משלחת הסיוע חילצה 19 לכודים ונתנה טיפול רפואי לכ-180 בני אדם נכון ל-12 בפברואר 2023.
רקע

בשעה 04:17 בבוקר לפי שעון טורקיה, התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של כ-7.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט. מוקד הרעידה היה בדרום טורקיה, מערבית לעיר גזיאנטפ, בקצהו הצפוני של הבקע הסורי-אפריקני, בעומק של 17.9 ק"מ. לאחר כ-9 שעות התרחשה רעידת אדמה גדולה נוספת בעוצמה של כ-7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט. כתוצאה מהרעידות נהרגו עד כה יותר מ-37,350 בני אדם בטורקיה ובסוריה, יותר מ-94,770 בני אדם נפצעו וישנם עוד עשרות אלפים נעדרים.
המבצע > יום 1 למשלחת

ב-6 בפברואר 2023, לאחר שהתרחשה רעידת האדמה, בשעות הצהריים, המריאה משלחת "ענפי זית" של גופי ביטחון ישראלים למוקד ההרס בטורקיה, בו התרחשו רעידות האדמה. המשלחת הצליחה לחלץ מספר קטן של אזרחים. באותו היום נאמר גם כי "המשלחת הישראלית תפעל גם בסוריה, בעקבות בקשה שהגיעה מהשלטונות שם לעזרה". על פי מפקד המשלחת, המשלחת מונה כ-150 מומחי חילוץ.
המבצע > יום 2 למשלחת

ב-7 בפברואר 2023, שלושה אזרחים חולצו מההריסות בטורקיה במסגרת המבצע.
המבצע > יום 3 למשלחת

ב-8 בפברואר 2023, משלחת סיוע של חיל הרפואה, באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל ובשיתוף משרד הביטחון ומשרד הבריאות המריאה לדרום טורקיה. אותה המשלחת הקימה בית חולים שדה באזור. 15 מטוסי חיל האוויר הטיסו מאות טונות של ציוד וכ-230 משתתפים בהם חיילי צה"ל בסדיר ובמילואים. באותו היום חילצה 10 אזרחים.
המבצע > יום 5 למשלחת

ב-10 בפברואר 2023, משלחת הסיוע הרפואי של צה"ל בטורקיה פתחה בית חולים בקהרמאנמרש, בו היא נותנת מענה.
גלריה

אנשי יחידת החילוץ וההצלה הארצית ליד בניין שקרס
אנשי יחידת החילוץ וההצלה מחלצים פצוע מבניין חרב
אנשי חיל הרפואה בבית החולים שהם תפעלו בקהרמאנמרש
שגריר טורקיה בישראל שאקיר אזקן טורונלר (טו') מעניק זר פרחים למפקד יחידת החילוץ וההצלה גולן ואך בעת חזרת המשלחת לישראל
הערות שוליים

1 2   סיכום מיוחד של פעילות המשלחת בטורקיה, באתר צה"ל, 6 בפברואר 2023
↑  ענפי זית, באתר ערוץ 7, 10 בפברואר 2023
1 2  מבצע "ענפי זית" יוצא לדרך: משלחת צה"ל בדרכה לטורקיה, באתר ישראל היום, 6 בפברואר 2023
↑  רעידות האדמה בטורקיה: שלושה אזרחים חולצו מההריסות ע"י כוחות צה"ל, באתר מעריב אונליין, 7 בפברואר 2023
↑  "ענפי זית": משלחת רפואית נחתה בטורקיה, באתר וואלה, 8 בפברואר 2023
↑  למעלה מ-23 אלף הרוגים בטורקיה וסוריה; הסיוע הכספי העצום זורם לאזורי האסון, באתר מעריב אונליין, 8 בפברואר 2023
↑  חמישה ימים אחרי הרעידה: המשלחת הישראלית חילצה ילד בן 10 בחיים, באתר מעריב אונליין, 10 בפברואר 2023
בית"ר כפר סבא

בית"ר כפר סבא (נקראת גם בית"ר כפר סבא שלומי) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר כפר סבא, המשחקת בליגה ב'. צבעי המועדון הם צהוב ושחור, ומגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון לויטה המכיל כ-5,800 מקומות ישיבה.
היסטוריה

בית"ר כפר סבא היא קבוצה המזוהה עם השכונות המזרחיות בעיר, קפלן, יוספטל וגבעת אשכול. הקבוצה הוקמה לראשונה על ידי שלמה גולדברג מראשי מפלגת גח"ל בכפר סבא, בחודש אוקטובר 1962, אך התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1971 הוקמה הקבוצה שנית בקשיים רבים על ידי אותם אנשים. מרכז בית"ר שהיה במצוקה כלכלית לא רצה להקים סניף חדש בכפר סבא. רק התערבותו של עזר ויצמן, ממנהיגי מפלגת גח"ל באותה תקופה, עזרה בכך שמרכז בית"ר הסכים לסייע.
רובין פינקלשטיין ויגאל אגמי היו חברי ההנהלה הראשונים של הקבוצה. מאוחר יותר הצטרף הנרי לבנטר להיות מנהל הקבוצה. ראש עיריית כפר סבא הקצה לעמותה מגרש כדורגל בשכונת קפלן. הקבוצה הייתה בקשיים כלכליים מאז הקמתה ונדדה בליגות הנמוכות ובשנת 1980 התפרקה.
בסוף שנות ה-80 הוקמה שוב בית"ר כפר סבא והחלה לשחק בליגה ג'. הקבוצה נדדה שוב בין ליגה ג' לליגה א' אך לא הצליחה לעלות. פעמיים הייתה קרובה לעלות לליגה הארצית אך הפסידה לבסוף להפועל רעננה, ושנה לאחר מכן לא הצליחה לעקוף את הפועל קריית אונו.
בשנת 1998 נקלעה הקבוצה לקשיים והתפרקה, דווקא לאחר שרשמה הישג שיא של הופעה מכובדת בגביע המדינה בו הפסידה בשלב שמינית הגמר להפועל בית שאן ששיחקה אז בליגת העל בתוצאה 2:0. בתקופה זו הייתה הקבוצה מבוססת על חמישה אחים בני משפחת אלון, הבולט שבהם הוא ציבי אלון השוער ששמו כ"משוגע" יצא למרחוק. בתקופה זו שיחקו בקבוצה מספר שחקני עבר ובהם גדי פולבר, עופר נוסובסקי, נמרוד זוסים ויגאל הלל - כולם שחקנים בעלי עבר בליגת העל ודני סויסה שהיה הבולט במועדון אך לא הצליח להגיע לרמות הגבוהות.
הקבוצה הוקמה מחדש בשנת 2003 על ידי ציבי אלון שהיה שוערה לשעבר של הקבוצה. כבר בעונה הראשונה שלה היא עלתה לליגה ב' ובעונת 2006/2007 עלתה לליגה א'.
לקראת עונת 2007/2008 נאלצה הקבוצה לנדוד מהמגרש הביתי בשכונת קפלן לאצטדיון לויטה בעיר, בשל פסיקת ההתאחדות לכדורגל שהמגרש לא מתאים לליגה א'. בכך נחלש כוחה של בית"ר כפר סבא במשחקי הבית.
בעונת 2009/2010 נשרה הקבוצה לליגה ב' אחרי 3 שנים בליגה א', ועונה לאחר מכן חזרה הקבוצה לליגה א'.
בעונת 2011/2012 העפילה הקבוצה לשמינית הגמר של גביע המדינה לאחר ניצחון 2-0 על הפועל ראשון לציון, ובשלב שמינית הגמר היא הודחה לאחר הפסד של 1-0 מול הפועל רמת השרון.
בעונת 2018/2019 נשרה הקבוצה לליגה ב אחרי 8 עונות רצופות בליגה א'.
בסיום עונת 2021-22 נשרה בית"ר כפר סבא לליגה ג' 3 שנים אחרי שירדה מליגה א.
בעונת 2023/2024 העפילה בית"ר כפר סבא חזרה לליגה ב' מהפלייאוף של ליגה ג לאחר ניצחון 4-1 על ספורטינג תל אביב
הערות שוליים

↑  בית"ר תקע יתד, בעיתון "חדשות הספורט" (עמוד 2), 25 באוקטובר 1962
↑  בית"ר כפר סבא ירדה לליגה ב
↑  שקיעה: בית"ר כפר סבא ירדה לליגה ג
להקת מחול תמ"ר (תיאטרון מחול רמלה)

להקת תמ"ר – תיאטרון מחול רמלה הייתה להקת מחול ישראלית, שפעלה מבסיסה בעיר רמלה בשנים 1984-1983, והטביעה את חותמה בתולדות המחול הישראלי, בזכות צורת ההתנהלות המיוחדת שלה, ויצירותיה החדשניות והפוליטיות.
תולדות הלהקה

הלהקה החלה את דרכה בארצות הברית ביוזמת הרקדן הישראלי צבי גוטהיינר שפעל בניו יורק, בשיתוף  מאירה אליאש  כמנהלת כללית. המטרה הייתה להקים  להקת מחול שתהווה אלטרנטיבה ללהקות המחול המודרני הממוסדות שפעלו בישראל עד ראשית שנות ה-80, כמו להקת בת שבע ולהקת בת דורהחזון של צבי גוטהיינר היה להקה אשר תהיה שייכת לרקדנים ותתנהל כקולקטיב דמוקרטי שבו לכל רקדן יש זכות שווה להביע את רצונותיו ולהתוות את דרכה של הלהקה. זאת בהשראת להקות שהכירו גוטהיינר ורקדן ישראלי נוסף, אמיר קולבן, בעת שהותם בניו-יורק. הופעת הבכורה של הלהקה נערכה בניו-יורק בדצמבר 1982 בשם הזמני "להקת המחול הקאמרית הישראלית".
תמ"ר – תיאטרון מחול רמלה הוקמה בישראל בראשית שנת 1983 וכללה חמישה רקדנים, כולם יוצאי להקת בת-שבע: צבי גוטהיינר, מאיר אבירם גרמנוביץ', עפרה דודאי, גליה פבין (ליוור) ואמיר קולבן. כל הרקדנים שימשו גם כמנהלים אמנותיים בלהקה שהתנהלה כקולקטיב אמנותי דמוקרטי.
את הקשר עם העיר רמלה יזם מנכ"ל 'אמנות לעם' יוסי פרוסט. העיר  העמידה את היכל התרבות החדש שלה לרשות הלהקה לחזרות ולהופעות, ולבית ספר למחול אותו הקימה הלהקה. צבי גוטהיינר היה מורה הלהקה ומנהל בית הספר למחול, בו לימדו הרקדנים בלט בשיטת ההוראה המיוחדת שפיתח. הרקדנים התפרנסו אך ורק כמורים  למחול, מאחר שהלהקה לא תוקצבה משום מקור. את השם תמ"ר הציע ללהקה אריק חדד, אז מנהל רשת המתנ"סים והיכל התרבות של רמלה.
הופעת הבכורה בישראל של הלהקה התקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות באפריל 1983, כללה יצירות של כוריאוגרפים שונים, ועוררה עניין רב.  מאז ועד הפסקת פעילותה בספטמבר 1984 יצרה הלהקה והופיעה עם מספר יצירות שוברות מוסכמות, אשר יצרו לה שם בעולם המחול הישראלי והטביעו חותם בהיסטוריה של המחול בישראל. רוב הריקודים נוצרו על ידי רקדני הלהקה, הבולטים בהם  צבי גוטהיינר ואמיר קולבן.
לאחר הופעת הבכורה פרשה מאירה אליאש, ואת ניהול הלהקה לקח על עצמו אבי יפרח. בהובלתו הופיעה הלהקה על שפת הים בתל אביב, ב'מפגשי תל-חי לאמנות בת זמננו', בפסטיבל עכו ובפסטיבל ישראל.
החלוציות של יצירות הלהקה התאפיינה בשני מישורים: בהופעות בטבע ב"יצירות תלויות מקום"  (Site-specific) וביצירות בעלות אמירה פוליטית ואקטואלית.
הבחירה להופיע בטבע, בריקודים המבוססים בעיקר על אלתור, נבעה מאילוצים כלכליים וכן מהרצון של חברי הלהקה לפרוץ את גבולות היצירה והביטוי שהיו מקובלים עד אז בעולם המחול בישראל.
את הקו של יצירות בעלות אמירה אקטואלית ופוליטית הובילו הרקדנים - כוריאוגרפים עפרה דודאי ואמיר קולבן. ביוזמת עפרה דודאי  שיתפה הלהקה פעולה עם המוזיקאי ואיש הקולנוע אחמד מסרי, אשר שר וניגן בעוד  בשני ריקודים. אחמד מסרי שיתף פעולה עם הלהקה גם כמתעד וכאיש קולנוע כשצילם וביים קטעים ויזואליים אשר שולבו באחד מריקודי הלהקה. את התאורה לכל מופעי הבמה של הלהקה עיצבה ג'ודי קופפרמן.
בינואר 1984 עזבו הרקדנים עפרה דודאי ומאיר אבירם גרמנוביץ', והצטרפו ללהקה הרקדנים אווי ליפשיץ שטרנברג ועמוס פנחסי.
פעילות הלהקה בפריפריה החברתית של ישראל הייתה בעלת השפעה על יחידים מתושבי רמלה אך שיקפה גם את שאיפתה ליצור מחול "אחר" בישראל. הכרה בדרכה זו של הלהקה הגיעה עם ההחלטה של "אמנות לעם" לקיים דווקא ברמלה פסטיבל למחול של יוצרים עצמאיים, "גוונים במחול" הראשון, באוגוסט 1984.
הלהקה הפסיקה להתקיים היות שלא נמצא מימון לפעילותה מצד עיריית רמלה או גורמים מוסדיים אחרים, כגון משרד החינוך והתרבות. אך בזאת לא תם סיפור הלהקה שכן שנתיים מאוחר יותר הוקמה הלהקה מחדש בירושלים.
יצירות הלהקה

יצירות הלהקה:
"פרח" מאת צבי גוטהיינר (1982) למוזיקה של ריכרד שטראוס
"שירים ללא מילים" מאת צבי גוטהינר (1982) למוזיקה מאת פליקס מנדלסון
"זה יותר נוח" מאת ז'נט סטונר (1982)
"פורטרט לשתיים" מאת זאבה כהן (1982)
"סינדרלה" מאת אמיר קולבן (1983) למוזיקה מאת קרל אורף, הרולד פרברמן וג'ורג' קראמב
עבודה בטבע: "מפגשים עם ים", על-פי רעיון של אמיר קולבן (1983)
"סיפור כמו בדיה" ("איסא מתלל כזבי") מאת עפרה דודאי ואמיר קולבן (נוצר במקור עבור להקת "בת שבע" ב-1982 ועבר יחד עם היוצרים לתמ"ר) למוזיקה של מרסל חליפה, נגינה בעוד אחמד מסרי
עבודה בטבע: "הר פצוע" מאת מאיר גרמנוביץ' (1983)
עבודה בטבע: "זמן לבן" מאת צבי גוטהיינר (1983)
עבודה בטבע: "ויה דולורוזה" מאת אמיר קולבן (1983) למוזיקה מאת מרסל חליפה, נגינה בעוד אחמד מסרי
"סטיגמה" מאת צבי גוטהיינר (1983) למוזיקה מאת בנג'מין בריטן
"חלף עוד יום" מאת עפרה דודאי (1983) למוזיקה מאת האחים רחבאני
"ריבוע המעגל" מאת אמיר קולבן (1984) למוזיקה מאת בלה ברטוק. בימוי וצילום קטעי קולנוע אשר שולבו בריקוד  - אחמד מסרי
"שקעתקע ואחרים" מאת צבי גוטהיינר (1984)
"חומר שביר" מאת עמוס פנחסי (1984) למוזיקה של פיליפ גלאס
להקת תמר ירושלים קבוצת מחול

שנתיים לאחר שחדלה להתקיים, הוקמה הלהקה מחדש והפעם בירושלים, במתנ"ס רוממה, בזכות מימון של הקרן לירושלים. מאירה אליאש-צ'יין שבה לנהל את הלהקה, והיא פעלה בעיר עד 1992.  אל הרקדנים מתמ"ר המקורית : צבי גוטהיינר, אווי ליפשיץ שטרנברג, גליה פבין (ליוור) עמוס פנחסי ואמיר קולבן, הצטרפו הרקדנים גל אלסטר, נעה דר, עדנה דה בר, רונית זלטין ורודי סכפסמה. לאחר השנה הראשונה נשארו מלהקת תמ"ר המקורית אמיר קולבן ומאירה אליאש-צ'יין בלבד. בהמשך התפתחה להקת 'תמר ירושלים' וגיבשה לעצמה דרך משלה.
גלריה

"סינדרלה", צלם: דני וקסמן
"שירים ללא מילים", צלם: דני וקסמן
"ויה דולורוזה" (לווית עץ הזית), צלם: בועז לניר
"ויה דולורוזה" (הסעודה האחרונה), צלם: בועז לניר
"זמן לבן", צלם: בועז לניר
"הר פצוע", צלם: בועז לניר
ראו גם

מחול
קולבן דאנס
לקריאה נוספת

גליה ליוור, ימי תמ"ר - תיאטרון מחול רמלה, ישראל: צבעונים, 2018
הערות שוליים

1 2 3 4  רות אשל, תמ"ר רמלה, מחול עכשיו גיליון 13, 2005, עמ' 62-69
↑  גליה ליוור, ימי תמ"ר - תיאטרון מחול רמלה, ישראל: צבעונים, 2018, עמ' 21-22
↑  גליה ליוור, ימי תמ"ר - תיאטרון מחול רמלה, ישראל: צבעונים, 2018, עמ' 153-157
↑  פאמלה קדרון, ירושלמי מעורב - להקות בירושלים, מחול בישראל 1987/88, עמ' 55-58(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395930405171  GND: 1186669470  LCCN: n2019037735  VIAF: 70153288261032650407   WorldCat (עם VIAF): 70153288261032650407
הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה

הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה היה גוף השלטון הישראלי מ-1967 ועד 1982 שהיה אחראי על בביטחון והסדר בשטחים לצד ניהול החיים האזרחיים, בשטחים שנכבשו בידי צה"ל במלחמת ששת הימים, למעט סיני ורמת הגולן. ב-1982 פוצלו סמכויות הממשל הצבאי, כאשר הוקם לצידו המינהל האזרחי שהיה כפוף לממשל הצבאי והופקד על ניהול החיים האזרחיים של תושבי השטחים. מצב זה נותר עד להקמת הרשות הפלסטינית ב-1994 בעקבות הסכמי אוסלו, לאחר הקמתה הועברו לידי הרשות סמכויות המינהל האזרחי וחלק מסמכויות הממשל הצבאי בערים ובכפרים הפלסטינים.
חיילים בבית לחם, 1978
רקע

ביוני 1967, במהלך מלחמת ששת הימים, כבשה מדינת ישראל את חבלי יהודה והשומרון, את רצועת עזה, רמת הגולן וחצי האי סיני. בעוד רמת הגולן וסיני היו לפני המלחמה בריבונות סוריה ומצרים (בהתאמה), הרי שמעמדם המשפטי של שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה היה ועודנו מעורפל. בפועל, הנהיגה ישראל בכל אזורים אלה ממשל צבאי בהתאם לאמנת ז'נבה הרביעית, שקובעת את אופן הממשל בשטחים כבושים שנתפסו במלחמה., יצאו מכלל זה מזרח ירושלים ושטחים נוספים ממזרח לירושלים שסופחו לישראל ולשטח המוניציפלי של ירושלים כבר ב-1967 בצו מיוחד, והחוק הישראלי הוחל עליהם. רצועת עזה הייתה נתונה בממשל צבאי מצרי משנת 1949, כך שהממשל הצבאי הישראלי החליף ממשל צבאי מצרי. יהודה ושומרון סופחו לירדן ב-1950, ואף על-פי שישראל לא הכירה בסיפוח, היא כיבדה אותו דה-פקטו בכך ששמרה על החוק והמשפט הירדני ברוב השטח (אף זאת בהתאם לאמנת ז'נבה הרביעית).
על-פי כללי אמנת ז'נבה הרביעית חייב הממשל הצבאי לדאוג למספר זכויות יסוד של התושבים המקומיים: ביטחון אישי, טיפול רפואי, תכנון סביבתי, חופש תנועה וזכויות קניין. כמו-כן הממשל הצבאי מחויב לאפשר הפעלת מערכת חינוך לאוכלוסייה מקומית, אולם אינו חייב להפעיל אותה בעצמו. הסמכות החורגת העיקרית של הממשל הצבאי היא הגבלת חופש התנועה של המקומיים מתוך מה שמוגדר כצורך צבאי. יישום עיקרון זה יכול לבוא לביטוי בדרך של הטלת סגר או עוצר על התושבים המקומיים, בתנאי שיש לכך הצדקה ביטחונית.