stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנון סופר
הערות שוליים

↑  דבורה שמואלי ומיכל בן גל, ריאיון עם ארנון סופר, הוצאה מיוחדת של אופקים בגאוגרפיה (כתב עת)|אופקים בגאוגרפיה, 2005, באתר אוניברסיטת חיפה .
↑  פרופ' שאול חורב מונה לראש קתדרת חייקין לגיאואסטרטגיה. אתר קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה
↑  על הקתדרה. אתר קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה
↑   מלכיאל בלס, טעויות קשות בספר האזרחות החדש, באתר הארץ, 16 במאי 2016
↑  ארנון סופר, כך נפל לשרון האסימון הדמוגרפי, באתר ynet, 8 בינואר 2006
↑  ארנון סופר ויבגניה ביסטרוב, מדינת תל אביב – איום על ישראל (מהדורה שנייה ומעודכנת), קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, מאי 2008, באתר אוניברסיטת חיפה .
↑  ארנון סופר, בעקבות ועדת גולדברג – האם איבדה ישראל את הנגב הצפוני?, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, מרץ 2009, באתר אוניברסיטת חיפה .
↑  "פער המיליון: האוכלוסייה הערבית בגדה המערבית וברצועת עזה"
↑  ארנון סופר, תעתועי פער המיליון קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, פברואר 2007, באתר אוניברסיטת חיפה
↑  ארנון סופר טועה ומטעה
1 2  נדב שרגאי, כפר ישראלי: שליש פלסטינים, גיליון "ישראל השבוע" הגרסה הדיגיטלית (עמ' 20–21), אתר ישראל היום, 11.2.2011
↑  ארנון סופר וסא"ל גיל שלו, מימושה בפועל של "תביעת השיבה" הפלסטינית, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, יולי 2004, .
↑  ארנון סופר, עפרה קלינגר, משה טרדמן וחיים קורן, פליטים או מהגרי עבודה ממדינות אפריקה, מרכז המחקר המכללה לביטחון לאומי וקתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, דצמבר 2009, באתר אוניברסיטת חיפה .
↑  ארנון סופר, החקלאות – אבן יסוד בביטחונה של ישראל, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, פברואר 2010 (מהדורה רביעית 2013), באתר אוניברסיטת חיפה .
↑  אתגרי ישראל 2016: המלצה לסדר עדיפויות לאומי', מרכז המחקר של המכללה לביטחון לאומי וקתדרת חייקין באוניברסיטת חיפה. עמ' 10.
↑  ארנון סופר, "מה קרה לעיתון "הארץ"?" מתוך "נתיב", כתב עת למחשבה מדינית חברה ותרבות, ספטמבר 2004. באתר אוניברסיטת חיפה
↑  ארנון סופר, איום קיומי ושמו יש"ע, באתר ynet, 1 באוגוסט 2005 - מכתב פתוח לראשי המתנחלים
↑  ארנון סופר, "שלא תעיזו לגעת בגינה אחת בישראל!" מתוך מדורו "תגובות בענייני דיומא", 2009 21 אפריל. באתר אוניברסיטת חיפה
↑  ארנון סופר, השד הדמוגרפי חי ובועט, באתר ynet, 13 בפברואר 2006
↑  ארנון סופר: יש להפסיק לדבר על שלום בסגנון בלגיה והולנד, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268097405171  BnF: cb132080105 (data)  GND: 1158011717  ISNI: 0000 0001 1874 9675  LCCN: n78083306  NLG: 190824  NTA: 238574121  SUDOC: 03553415X  VIAF: 37060604   WorldCat (עם VIAF): 37060604
מרים ארז

| --- | --- |
מרים ארז
מרים ארז
 לידה:  23 ביוני 1943 (בת 81) חיפה, פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  הנדסת תעשייה וניהול, פסיכולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לניהול לשנת התשס"ה 2005
 הערות:  חברת מועצת העיר חיפה
 תרומות עיקריות
 חקר מוטיבציה לעבודה
 
מרים ארז (נולדה ב-23 ביוני 1943) היא פרופסור אמריטה בפקולטה למדעי הנתונים וההחלטות (הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול לשעבר) בטכניון, מופקדת הקתדרה בניהול וכלכלה על שם מנדס פראנס וכלת פרס ישראל לניהול לשנת התשס"ה 2005.
ביוגרפיה

מרים ארז נולדה בחיפה. חלק מילדותה גדלה בקריית חיים, שם הקימו הוריה משק עזר בנוסף לעיסוקיהם – האב מתתיהו כמהנדס והאם נעמי כמורה. לקראת לימודי התיכון חזרה ללמוד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
עשתה את חוק לימודיה לתואר הראשון בסוציולוגיה ובפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. את התואר השני והדוקטורט ערכה בטכניון בפסיכולוגיה תעשייתית. הגישה את עבודת הדוקטורט בשנת 1972, בנושא "תגמולים וביצוע במצבי עבודה – יישום למדענים ומהנדסים", בהנחייתו של פרופסור ישעיה רים. עשתה פוסט-דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה שבאוניברסיטת מרילנד. מונתה למרצה בכירה בטכניון ב-1980 ולפרופסור מן המניין ב-1993.
עבדה ברפא"ל תקופה קצרה כמ"מ ראש היחידה למשאבי אנוש וארגונים. הייתה נציגת הטכניון במרכז הארצי לבחינות והערכה, יושבת-ראש החטיבה לפסיכולוגיה חברתית-תעסוקתית של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, חברה בוועדות של המועצה להשכלה גבוהה, דיקן הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון בשנים 1996–1998. שימשה כנשיאת החטיבה של הפסיכולוגיה הארגונית ב- International Association of Applied Psychology, הייתה עורכת כתב העת Applied Psychology: An International Review (2003-1997)
שהתה בשבתונים וכפרופסור אורח באוניברסיטאות אילינוי, מרילנד, אוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, וברקלי. כמו כן, במזרח הרחוק – אוניברסיטת סורוגדי בטוקיו שביפן, האוניברסיטה הסינית בהונג קונג, באוניברסיטת הונג קונג למדע ולטכנולוגיה, באוניברסיטת נאניונג שבסינגפור ובאוניברסיטת פקינג בבייג'ינג שבסין.
היא הכשירה קרוב לשמונים תלמידים לתוארי מגיסטר ודוקטורט.
ארז מכהנת כמתאמת מעמד האישה בטכניון.
ארז זכתה בפרס על המאמר הטוב ביותר בהתנהגות ארגונית מטעם האקדמיה האמריקנית לניהול, וכן בפרס הסימפוזיון החדשני ביותר בכנס השנתי של האקדמיה האמריקנית לניהול, יחד עם סינטיה לי. כמו כן, זכתה בפרס על מאמר שכתבה יחד עם מיטשל, הולטון ולי מטעם האיגוד הבינלאומי לפסיכולוגיה יישומית. ב-1998 זכתה לאות הוקרה במסגרת הצדעה לנשים מצטיינות בחיפה, מעיריית חיפה ומהארגון הבינלאומי של הסורופטימיסטים. ב-2002 קיבלה פרס על תרומתה המחקרית מטעם האגודה הבינלאומית לפסיכולוגיה תעשייתית (IAAP). היא חברת כבוד (Fellow) באגודה האמריקנית לפסיכולוגיה תעשייתית ארגונית, חברת כבוד באגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, חברת כבוד באקדמיה האמריקנית לניהול ואף כיהנה שלש שנים כחברה במועצת המנהלים של האקדמיה האמריקאית לניהול.
בשנת 2008 נבחרה למועצת העיר חיפה.
מרים ארז נשואה לליפא, אם לשניים וסבתא לחמישה.
מחקריה > תיאור מחקרה

מרים ארז חוקרת שלושה תחומים: האחד הוא מוטיבציה לעבודה, השני הוא הבדלי תרבות בהתנהגות ארגונית, פה היא גם עסקה בהשפעת הגלובליזציה על ההתנהגות הארגונית ונושא שלישי הוא חדשנות. מחקריה נעשים רובם ככולם בשיתוף פעולה עם תלמידיה ועמיתיה.
מחקריה > מוטיבציה לעבודה

התחום הראשון אותה החלה לחקור ארז הוא מוטיבציה לעבודה, שעוסק בשאלות של איך מגבירים מוטיבציה למטרה של הגברת פריון וגם למטרה של שביעות רצונם של העובדים. במיוחד הנחתה אותה התאוריה הצבת יעדים, שלפיה ככל שמציבים יעד גבוה יותר וברור יותר – כך מגיעים לתוצאות טובות יותר, אותה ניסח פרופסור אד לוק מאוניברסיטת מרילנד בספרו משנת 1990. ארז פיתחה תאוריה זו של הצבת יעדים בכך שקבעה שני תנאים הכרחיים לקיום ההשפעה של יעדים על הביצוע: התנאי האחד הוא מחויבות ליעד, שרק אם היא קיימת תימצא השפעה של יעד גבוה על ביצועים גבוהים.
מחקרים אלו פורסמו ב-Journal of Applied Psychology וב-Academy of Management Review בין השנים 1977–1988.
התנאי השני הוא המשוב – מתן משוב על הביצוע הכרחי על מנת שאכן יעדים יביאו לביצועים גבוהים.
שאלה נוספת אותה בדקה ארז היא: אם מחויבות היא דבר חשוב, אז כיצד יוצרים אותה ? הדרך שבחרה לבדוק היא דרך שיתוף בהצבת יעדים ואכן נמצא שאנשים וגם צוותים שמשתפים אותם יותר בתהליך הצבת יעדים, הם בעלי רמת מחויבות גבוהה יותר וגם ביצועים טובים יותר.
מאמרה בנושא (Resolving scientific disputes by the Antagonists) זכה בפרס המאמר הטוב ביותר של האקדמיה לניהול. המאמר הוא ייחודי מאמר בכך ששני חוקרים שמצאו בעבר תוצאות מנוגדות לגבי השפעת השיתוף ביעדים על מחויבות וביצוע שיתפו פעולה על מנת להבין את הסיבות להבדלים בממצאים שקיבלו.
מחקריה > הבדלי תרבות בהתנהגות ארגונית

נושא שני אותו התחילה לחקור בעקבות חקר המוטיבציה עוסק בהבדלי תרבות בהתנהגות ארגונית. היא גילתה ששיטות מוטיבציה שמצליחות בתרבות אחת אינן בהכרח מצליחות בתרבות אחרת ועניין אותה מהי הסיבה לכך. כתוצאה מכך החלה בסוף שנות השמונים וראשית שנות התשעים בחקר הבדלי תרבות בהנעה לעבודה. היא כתבה שני ספרים וערכה שני ספרים בנושא וכן פרסמה מספר מאמרים.
מחקריה > הבדלי תרבות בהתנהגות ארגונית > תרבות, זהות עצמית ועבודה

ספר זה כתבה מרים ארז ב-1993 יחד עם כריס ארלי, שהיה סטודנט שלה וחקר יחד איתה את הנושא.

הספר מסביר כיצד משפיעה התרבות על ערכי האדם וכתוצאה מזה מה חשוב לו ומה אינו חשוב לו. כתוצאה מכך מסביר הספר למה אותם גורמים שמניעים אנשים בתרבות אחת, אינם חשובים בתרבות אחרת. למשל במזרח הרחוק ישנו דגש על הערך קולקטיביזם, לפיו חשוב לאנשים להיות שייכים לקבוצה ומטרות הקבוצה חשובות ממטרות הפרט. לעומת הצד השני של המטבע, שהוא אינדיבידואליזם הרווח בתרבות המערב, שלפיו חשוב לאנשים להיות יחידים שונים ולפיו מטרות היחיד חשובות ממטרות הקבוצה. מכאן אם יוצעו לאנשים בחברות קולקטיביסטיות תגמולים אישיים, הדבר לא ייתפש בחיוב, אבל אם תציע תגמולים ברמת צוות – הדבר ייתפש באופן חיובי.
ערך אחר הוא ערך של מרחק כוח, שאומר שבתרבות של מרחק כוח גדול יש הבדל בין דרגים שונים בהיררכיה החברתית ובהיררכיה הניהולית והחברה מקבלת את ההבדל הזה כקיים. זאת לעומת חברה עם מרחק כוח קטן, בה יש הבדלי כוח מועטים בין רמות שונות בהיררכיה החברתית. הערך הזה רלוונטי בארגון לגבי המשמעות של קבלת הוראות מלמעלה, לעומת שיתוף בקבלת החלטות. בתרבות של מרחק כוח גבוה, רגילים לקבל הוראות מן הממונה, בעוד שבמרחק כוח נמוך מעדיפים להיות שותפים להחלטות.
מחקריה > גלובליזציה

בשנים האחרונות עובדת ארז על גישה קצת אחרת שמושפעת מתהליך הגלובליזציה המשנה את סביבת העבודה. אנשים העובדים בסביבה גלובלית חולקים במערכת של משמעויות משותפות המתבטאת בתרבות הגלובלית, שהיא מעבר לתרבויות הלאומיות מהן באים העובדים. התרבות הגלובלית מהווה את הדבק החברתי הקושר בין עובדים הבאים המסביבות תרבותיות שונות ועובדים יחד בארגונים הרב-לאומיים. מאמר בנושא התפרסם בכתב העת Applied Psychology and International Review
בשנת 2004. בנוסף, פורסמו מספר פרקים בנושא בין השנים 2006–2008, כפי שניתן לראות באתר הבית שלה.
לאחרונה, כתבה ארז יחד עם מישל גלפנד וזיינפ אייקן מאמר מסכם של הספרות שהתפרסמה בעשר השנים האחרונות בנושא של הבדלי תרבות בהתנהגות ארגונית
מחקריה > חדשנות

נושא שלישי בו מתמחה ארז הוא החדשנות. לנושא זה היא הגיעה דרך התעניינותה בתרבות והסביבה הגלובליות. אחד הגורמים שקובעים הצלחות של חברות כיום בתחרות גלובלית הוא חדשנות. בנושא זה היא חוקרת מספר תחומים: האחד הוא ההשפעה של תרבות לאומית על החדשנות. השני הוא ההשפעה של תרבות ארגונית על חדשנות. השלישי הוא השפעה של תהליכים בקבוצה והרכב הקבוצה על החדשנות. והרביעי הוא פיתוח שיטות שבאמצעותן ניתן להגדיל את החדשנות בצוותים.
בנושא של תרבות ארגונית מצאה ארז עד כמה היא חשובה לתוצאות חדשניות. למשל יכולים להיות אנשים מאוד חדשניים, אבל אם הם עובדים בסביבה שאינה תומכת בחדשנות, הם לא יגיעו לאותן תוצאות כמו אנשים שיעבדו בסביבה של תרבות ארגונית התומכת בחדשנות. ארז מצאה שעל מנת להצליח בחדשנות חשוב לא רק להיות יצירתי, אלא גם להיות בעל יוזמה, ושאנשים חדשניים יודעים לקדם את הרעיונות שלהם.
ארז יחד עם תלמידיה, פיתחה שיטה להגברת חדשנות. השיטה הבנויה על שני עקרונות: האחד הוא שחברי הצוות יידעו מה המשאבים של כל אחד מחברי הצוות, במה הוא יכול לתרום ואם יודעים ומבהירים את נקודות החוזק של כל אחד – הם יכולים לנצל טוב יותר את המשאבים האישיים של חברי הצוות. השני הוא התבוננות של הצוות על עצמו. הכוונה היא לכך שהצוות עושה פסק זמן בתוך תהליך העבודה שלו ומנתח את תהליכי הצוות. עד כמה הצוות מכוון ופועל בתהליכי המטרה ועד כמה ניצלו את משאבי הצוות.
ארז ותלמידתה ניסו זאת באחד הארגונים בארץ במסגרת סדנה שבדקה את שני התהליכים ומצאה שקבוצות שהיו מודעות למשאבים השונים של חברי הצוות וכמו כן, ביצעו התבוננות עצמית על תהליכי הצוות, הגיעו לביצועי חדשנות יותר גבוהים.
מחקריה > חדשנות > המנהל שעובד מחוץ לגבולות התרבות שלו, בתרבות אחרת

ספר זה

כתבה ארז ביחד עם כריס ארלי והוא ראה אור בשנת 1997. הספר דן במנהל של אנשים שלא מאותה תרבות, החי בסביבה שונה ולה כל מיני קודים תרבותיים השונים מאלה הנהוגים בתרבות שלו וגם ההתנהגויות שבתרבות המארחת, שונים מאלו שבתרבות שלו. הספר טוען כי על מנת להכיר תרבויות אחרות על המנהל קודם כל להכיר היטב את התרבות שממנה הוא בא ולהבין מהן שיטות הניהול התואמות את תרבותו. רק לאחר מכן יוכל ללמוד ולהבין תרבויות אחרות, ולהתאים את שטות הניהול למערכת הערכים שבהן.
מחקריה > מחקרה העכשווי

המחקרים העכשוויים של ארז עוסקים בשני התחומים של הסביבה הגלובלית ושל החדשנות, בהקשר לסביבה הגלובלית ארז חוקרת כיצד עובדים וכיצד ארגונים מסתגלים לסביבה הגלובלית. עובדים מפתחים זהות גלובלית המאפשרת להם להרגיש שייך לסביבה זו, גם אם איננה סביבת התרבות המקורית שלהם. ארגונים מפתחים תרבות ארגונית גלובלית, המאפשרת להם לאזן בין אינטגרציה גלובלית של הפונקציות הארגוניות השונות מעבר למדינות השונות בהן הם פועלים, לבין התאמה לתרבות הלוקלית – לערכי העובדים ולמערכת העדיפויות של הצרכנים, השונים מתרבות לתרבות.
במאי 2023 התפרסמו תוצאות מחקר שלקחה בו חלק, שבחן את השפעות הגיוון הדיסציפלינרי על יצירת רעיונות עיצוב בצוותים דיאדיים. המחקר מצא שגם בתחום העיצוב, כמו בתחומים רבים אחרים. במהלך המחקר, שלושה שופטים מומחים בחנו תוצרים של שלושה צוותים שהורכבו ממעצבים בלבד, מעצבים וחברי צוות מרקע אחר, וצוות שכולו מורכב מאנשים שאינם מעצבים. השופטים נתנו ציון לרעיונות עבור מקוריות, שימושיות ועמידה בדרישות, כמו גם העניקו ציוני יצירתיות סובייקטיביים עצמאיים. בנוסף בדקו גם את נדירות הרעיונות. הממצאים מצביעים על כך שלצוותים דיאדיים מעורבים הציונים הגבוהים ביותר כמעט בכל המשתנים, ובכך מרמזים שהעיצוב אינו שונה מתחומים אחרים, ובכך מוסיפים לספרות המעדיפה צוותים מגוונים ליצירתיות מוגברת.
ספרים שכתבה

רים, ישעיהו., וארז מרים.: פסיכולוגיה של העבודה: פרקים נבחרים. המדרשה למינהל, תשכ"ח 1967.
רים, ישעיהו., ארז מרים וזיידנרוס, הדסה.: הנעה, סיכון, ערכים: פרקים נבחרים בפסיכולוגיה חברתית. ספריית המינהל, תל אביב, 1974.
Erez, M. and Earley, C.P. (1993): Culture, Self-identity, and Work. N.Y.: Oxford University Press.
Bamberger, P.A., Erez, M. and Bacharach, S.B. (Eds.) (1996): Cross-Cultural Analysis of Organizations. A volume in the series: Research in The Sociology of Organization (Series Editor, Samuel B. Bacharach), JAI Press Inc.
Earley, C.P. and Erez, M.( 1997): The Transplanted Executive: Why you need to understand how workers in other countries see the world differently. New York: Oxford University Press.
Earley, C.P. and Erez, M. (Eds.) (1997): New Perspectives on International Industrial/Organizational Psychology. A Volume in the series: Frontiers of Industrial and Organizational Psychology (Series Editor, Sheldon Zedeck), Jossey-Bass Publishers.
Erez, M., Thierry, H., Kleinbeck, U. (Eds.) (2001): Work Motivation in the Context of a Globalizing Economy. NY:Lawrence Erlbaum
לקריאה נוספת

הערך "מרים ארז" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 47–48, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  Erez, M. and Zidon, I., "The effect of goal acceptance on the relationship between goal difficulty and task performance", Journal of Applied Psychology, 69, 1984, 69-78; Locke, E., Latham, G. and Erez, M., "Determinants of Goal Commitment", Academy of Management Review, 13, 1988, 23-39.
↑  Erez, M., "Feedback: A necessary condition for the goal setting - performance relationships", Journal of Applied Psychology, 62, 1977, 624-627.
↑ Erez, M., Earley, C.P., and Hulin, C., "The impact of participation upon goal acceptance and performance: A two-step model", Academy of Management Journal, 28, 1985, 50-66.
Erez, M. and Arad, R., "Participative Goal-Setting: Social, Motivational and Cognitive Factors", Journal of Applied Psychology, 71, 1986, 591-597.
Latham, G. Erez., and Locke, E., "Resolving scientific disputes by the Antagonists: Application of the Erez-Latham dispute regarding participation", Monograph, Journal of Applied Psychology, 73, 1988, 753-772.
↑ Erez, M. and Earley, P.C., "Comparative analysis of goal-setting strategies across cultures". Journal of Applied Psychology, 72, 1987, 658-665.
Erez, M., "The Congruence of Goal-Setting Strategies with Socio-Cultural Values, and its Effect on Performance", Journal of Management, 12, 1986, 83-90.
↑  Erez, M. and Earley, C.P. (1993):  Culture, Self-identity, and Work. N.Y.: Oxford University Press.
↑  Gelfand, M., Erez, M., and Aycan, Z. (2007). Cross-Cultural Organizational Behavior, Annual Review of Psychology,58, 479-514.
↑ Journal of Organizational Behavior, 2004 Miron, E., Erez, M., & Naveh, E., (2004). Do Personal Characteristics and CulturalValues that Promote Innovation, Quality, and Efficiency Compete or Complement Each Other? Journal of Organizational Behavior – Special issue on innovation. 25, 175-199.
42 Naveh E. & Erez, M. (2004) “The Duality of Innovation and Attention to Detail in Quality Improvement Initiatives”. Management Science,50, 1576-1586.
↑  Earley, C.P. and Erez, M.( 1997): The Transplanted Executive: Why you need to understand how workers in other countries see the world differently. New York: Oxford University Press.
↑  Xifan Ou, Gabriela Goldschmidt, Miriam Erez, The effect of disciplinary diversity on design idea generation in dyadic teams, ScienceDirect, ‏May 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296688105171  ISNI: 0000 0000 8402 9409  LCCN: n92076991  NTA: 141120827  SUDOC: 050347020  VIAF: 97405309   WorldCat (עם VIAF): 97405309
האוול ג'קסון

האוול אדמונדס ג'קסון (באנגלית: Howell Edmunds Jackson;‏ 8 באפריל 1832 –  8 באוגוסט 1895) היה עורך דין, פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1893 ועד למותו. תקופת כהונתו הקצרה על כס השיפוט זכורה בעיקר בשל חוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" (Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co.), בה הוא טען שהטלת מס הכנסה פדרלי אינה נוגדת את החוקה. על אף היותו חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא מונה לכהונתו על ידי הנשיא הרפובליקני בנג'מין הריסון. פסיקותיו המחישו את תמיכתו בסמכות רחבה של הממשל הפדרלי, את ספקנותו כלפי זכויות המדינות, ואת נטייתו לריסון שיפוטי. מותו הפתאומי לאחר שנתיים בלבד על כס השיפוט מנע ממנו להיות בעל השפעה משמעותית על ההיסטוריה של ארצות הברית.
ג'קסון נולד בפריז, טנסי. הוא קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים קמברלנד של אוניברסיטת נאשוויל וב-1856 התקבל ללשכת עורכי הדין. לזמן קצר הוא עסק בעריכת דין בג'קסון שבטנסי, לפני שעבר ב-1857 לממפיס. אף על פי שבתחילה הוא התנגד לפרישת מדינות הדרום מהאיחוד, הוא שירת בתפקיד ציבורי בקונפדרציה לאחר פרוץ מלחמת האזרחים. לאחר המלחמה הוא שב לעסוק בעריכת דין, אך גם גילה עניין בפוליטיקה. לאחר התמודדות בלתי מוצלחת בבחירות למשרת שיפוט בבית המשפט העליון של טנסי, הוא נבחר ב-1880 כחבר בבית הנבחרים של המדינה. כאשר נקלע בית המחוקקים למבוי סתום בהחלטה על בחירת הסנאטור שייצג את טנסי, נבחר ג'קסון כמועמד מוסכם בהסכמת כל סיעות הבית. על אף היותו נאמן למפלגה הדמוקרטית, הוא זכה להערכה מעמיתיו לסנאט משתי המפלגות, כולל הדמוקרט גרובר קליבלנד והרפובליקני בנג'מין הריסון. כאשר נבחר קליבלנד לנשיאות, הוא מינה את ג'קסון כשופט בבית המשפט הפדרלי בסבב השישי. בעת כהונתו זו הוא צידד בעסקים במחלוקת מרכזית בנוגע להגבלים העסקיים ותמך בראייה רחבה של החירויות החוקתיות בתיקי זכויות האזרח.
זמן קצר לאחר שעמיתו לשעבר בסנאט, בנג'מין הריסון, הפסיד בבחירות לכהונה שנייה כנשיא, נפטר השופט לוציוס למאר. הריסון ביקש למנות מחליף משורות המפלגה הרפובליקנית במקומו, אך הוא הבין שהסנאטורים הדמוקרטים ישעו את אישור המינוי עד שהוא יסיים את תקופת נשיאותו. לפיכך הוא בחר בג'קסון הדמקורט, שבו הוא ראה גם ידיד קרוב וגם משפטן מוערך. הסנאט אישר פה אחד את מינויו של ג'קסון זמן קצר לפני שהריסון עזב את הבית הלבן ב-1893. זמן לא רב לאחר שהחל לכהן בתפקידו, חלה ג'קסון בשחפת, וכך נמנע ממנו לקחת חלק מרכזי בענייני בית המשפט העליון. הוא הספיק לכתוב רק כחמישים פסקי דין, רבים מהם היו פסקי דין בנוגע לדיני הפטנטים או תיקים בלתי משמעותיים אחרים. הוא עזב את וושינגטון בתקווה שאקלים נוח יותר ישפר את מצב בריאותו, אך הוא שב לבירה לאחר ששאר שמונת השופטים, היו מפולגים בשוויון של ארבעה מול ארבעה בפסק הדין פולוק. אף על פי כן הוא כתב חוות דעת מיעוט בפסק דין זה שהיה נקודת ציון חשובה בסוגיית המיסוי, ככל הנראה בשל שינוי בחוות דעתו של שופט אחר. בעוד שחוות דעתו של ג'קסון בפסק דין זה הוציאה אותו מאלמוניות מוחלטת בדברי הימים של בית המשפט העליון, המסע לוושינגטון החמיר באופן משמעותי את מצב בריאותו. הוא נפטר ב-8 באוגוסט 1895, 11 שבועות בלבד לאחר שהגיש את חוות דעתו בתיק.
ראשית חייו

האוול ג'קסון נולד בפריז שבטנסי. הוריו, ילידי וירג'יניה, הגיעו לטנסי ב-1827. אביו, אלכסנדר ג'קסון, היה רופא שהוכשר לעיסוקו באוניברסיטה, בתקופה שבה הכשרה מקצועית כרופא הייתה נדירה. ג'קסון האב, שהיה איש המפלגה הוויגית, כיהן בהמשך בבית הנבחרים של טנסי וכראש עיריית ג'קסון. ב-1840 עברה משפחת ג'קסון למחוז מדיסון. האוול ג'קסון החל ללמוד בקולג' המערבי של טנסי, שם הוא למד יוונית עתיקה ולטינית. ב-1850, לאחר סיום לימודיו, הוא למד במשך שנתיים באוניברסיטת וירג'יניה. לאחר מכן הוא החל ללמוד בבית הספר למשפטים קמברלנד, בו הוא סיים את לימודיו ב-1856 לאחר שנת לימודים אחת. באותה שנה הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק בעריכת דין בעיירה ג'קסון. בעבודתו שם הוא לא נחל הצלחה מרובה, וב-1857, הוא עבר לממפיס, שהייתה עיר גדולה יותר. בממפיס הוא פתח משרד עורכי דין בשותפות עם דייוויד מ. קארין, לימים חבר הקונגרס של הקונפדרציה. המשרד נחל הצלחה וג'קסון רכש ניסיון בייצוג תאגידים.
ב-1861 פרשה טנסי מהאיחוד. אף על פי שג'קסון התנגד לפרישה, הוא תמך בדרום במלחמה שפרצה בעקבותיה. השופט ווסט המפריז מינה אותו כאחראי על אכיפת ההפקעות במערב טנסי, ובתוקף תפקידו זה הוא היה אחראי על הפקעה ומכירה של רכוש בבעלות תומכי האיחוד. על פי דיווחים בעיתונות הוא עסק במכירת מגוון רחב של סוגי רכוש במסגרת תפקידו, כולל שקדים, מלפפונים כבושים, כיסאות, אלכוהול, טבק ואפרסקים מיובשים. זמן קצר לאחר שצבא האיחוד כבש מחדש את ממפיס, נמלט ג'קסון עם משפחתו אל העיר לה גרנג' שבג'ורג'יה. הוא ניסה ללא הצלחה להתמנות לתפקיד במערכת השיפוטית של צבא הקונפדרציה. ב-1865, לאחר המלחמה, שב ג'קסון לממפיס. בשל שירותו בממשלת הקונפדרציה, היה עליו לקבל חנינה נשיאותית לפני שיוכל לשוב לעסוק בעריכת דין. בטענה שתפקידו בממשל הקונפדרציה היה זוטר, ביקש ג'קסון חנינה וטען ששום פקודת הפקעה לא הוצאה בעת ששימש בתפקידו. החוקר טרי קלוואני טען שהצהרותיו אלו של ג'קסון בבקשת החנינה שלו "היו פשוט לא נכונות", והוא הגדיר אותן פשוט כעדות שקר. בתחילה דחה הנשיא אנדרו ג'ונסון את בקשת החנינה של ג'קסון, אך לאחר הגשת בקשה שנייה ב-1866, הוא אישר את החנינה.
בשל מותו של קארין במהלך המלחמה, פתח ג'קסון משרד חדש בשותפות עם עמית לשעבר שלו. על לקוחותיהם נמנו בעיקר בנקים וחברות עסקיות אחרות. המשרד נחל הצלחה והוא ייצג לקוחות במספר רב של תיקים בפני בתי המשפט בממפיס. באותה עת נטה ג'קסון לגלות רגשות אהדה למפלגה הדמוקרטית. כאיש סיעת "הגואלים" (Redeemers), שעל חבריה נמנו בעיקר אנשי הדרום במפלגה הדמוקרטית, הוא התנגד למדיניות השיקום ולמאמצים להנחלת שוויון גזעי. ב-1873, לאחר פטירת אשתו, הוא שב לעיירה ג'קסון, שם הוא החל לעסוק בעריכת דין בשותפות עם הגנרל אלכסנדר קמפבל. משרד עורכי הדין שלהם עסק בעיקר בייצוג בתיקי רכוש ובתיקים פליליים. ג'קסון זכה להערכה רבה כעורך דין. הוא כיהן כשופט בבתי המשפט המקומיים ושימש כפרופסור באוניברסיטה הבפטיסטית הדרום-מערבית.
בממשל טנסי

ג'קסון המשיך לעסוק בעריכת דין עד 1880. בכל אופן, ב-1875 הוא מונה כשופט בבית המשפט הזמני לבוררות של מערב טנסי, שבו התבררו תיקים שנבעו מהצטברות העבודה הרבה כתוצאה ממלחמת האזרחים. כאשר נסגר בית משפט זה, שאף ג'קסון לקבל את מינוי המפלגה הדמוקרטית למושב בבית המשפט העליון של טנסי, והוא התמודד בבחירות מול תומאס פרימן שכיהן אז בתפקיד. בוועידת המפלגה שהתכנסה לבחור במועמד הפסיד ג'קסון על חודו של קול אחד. הוא דחה את הפצרות תומכיו לערער על התוצאות. לאחר מכן הוא היה מעורב במה שהיה המחלוקת הפוליטית המרכזית של טנסי: האם לשלם את חובה של המדינה. הרפובליקנים תמכו באופן כללי בתשלום החוב, בעוד שהדמוקרטים היו מפולגים בין סיעת האשראי המדינתי, שתמכה בעמידה במחויבויות הפיננסיות של המדינה, ולבין סיעת המס הנמוך, שהעדיפה להתכחש לחוב. ג'קסון, שראה באפשרות של התכחשות לחוב כבלתי מוסרית, הזדהה בתוקף עם סיעת האשראי המדינתי. לאחר שנשא נאום שעסק בסוגיית החוב, דחקו בו עמיתיו להתמודד על מושב בבית הנבחרים של טנסי. באי רצון הוא הסכים להצעה וב-1880, לאחר מערכת בחירות שנויה במחלוקת, הוא נבחר לתפקיד. בבית הנבחרים הוא נבחר כיושב ראש הוועדה לקרקעות ומבני ציבור, אך בחירתו זמן קצר לאחר מכן לסנאט של ארצות הברית מנעה ממנו להשפיע באופן משמעותי במסגרת תפקידו זה.
מושב בית המחוקקים החל בינואר 1881, והמשימה הדחופה ביותר שלו הייתה בחירתו של סנאטור מטעם המדינה. השקפותיו של הסנאטור המכהן, ג'יימס ביילי, שהיה איש סיעת האשראי המדינתי, הרחיקו מעליו את אנשי סיעת המס הנמוך, אך גם המועמד הרפובליקני, הוראס מיינרד, כשל אף הוא בהשגת רוב. ג'קסון, שנחשב כמי שיוכל להשיג את תמיכת שתי המפלגות, סירב להיכנס למירוץ בשל אהדתו את ביילי. שבוע של הצבעות לא הוביל ליציאה מהמבוי הסתום. בשלב זה פרש ביילי מהמירוץ ודחק בג'קסון להתמודד במקומו. בסבב ההצבעה ה-13 הכריז הרפובליקני רודריק ר. באטלר על תמיכתו בג'קסון, באומרו שהוא איבד כל תקווה שרפובליקני יצליח להיבחר. יושב ראש בית הנבחרים, שהיה תומך של מיינרד, הלך בעקבותיו, באומרו שג'קסון היה הבחירה הטובה ביותר מבין הדמוקרטים. כמה מחברי בית הנבחרים הדמוקרטים, שרבים מהם חששו שרפובליקני ייבחר אם הם לא יתייצבו מאחורי המועמד, החליטו לתמוך גם הם בג'קסון. לאחר ששוכנעו על ידי באטלר, עשו כן גם הרפובליקנים האחרים, וג'קסון נבחר לאחר שהצבעו עבורו 68 מתוך 98 חברי הבית.
סנאטור

ב-4 במרץ 1881 החל ג'קסון לכהן בסנאט. הוא היה חבר בארבע ועדות של הסנאט: הוועדה לענייני משרד הדואר, ועדת הגמלאות, ועדת התביעות וועדת המשפט. על אף נאמנותו למצע המפלגה הדמוקרטית, הוא זכה להערכה הן מצד חברי מפלגתו והן מצד הרפובליקנים. בעת כהונתו בסנאט דחף ג'קסון לביצוע רפורמה בשירות הציבורי ולהקמת מועצת הסחר הבין-מדינתי (Interstate Commerce Commission). הוא תמך בהטלת מגבלות נוספות על הגירת הסינים, בהורדת מיסים ובהגדלת ההוצאה על תשתיות. השקפותיו של ג'קסון בנושאים משפטיים השפיעו רבות על עמיתיו. הצעות חוק חשובות רבות בנושאים המשפט הועברו לתת הוועדה בה הוא היה חבר. בכל אופן, יותר מאשר הישגיו בתחום החקיקה, היו חשובים יותר יחסיו הבין-אישיים. ג'קסון התיידד עם הנשיא גרובר קליבלנד, והוא תמך במדיניות המיסוי שלו. הוא גם יצר מערכת יחסים ידידותית עם עמיתו בנג'מין הריסון, שהיה שכנו בסדר הישיבה באולם הסנאט. ג'קסון רכש מוניטין של מחוקק שהיה מחויב לעבודה קשה.