stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסיפ רבינוביץ'
קורות חיים

רבינוביץ' נולד בקובליאקי (אנ') בפלך פולטבה (כיום במזרח אוקראינה) למשפחה יהודית אמידה. הוא בילה את ילדותו בלוהנסק, שם קיבל חינוך ביתי, המשלב לימוד של דיסציפלינות אירופיות ויהודיות. בגיל 23, הוא החל ללמוד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת חרקוב, אותה עזב עקב החמרה במצב הכלכלי של משפחתו.
ב-1845 עבר עם אשתו ובתו לאודסה, שם התקבל כעורך דין בבית הדין למסחר; בתחילת 1848 הוא קיבל תפקיד של נוטריון ציבורי, פתח משרד משלו וניהל עיסוק משפטי נרחב.
אוסיפ רבינוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בעיתונות הרוסית עם מאמרים בעלון אודסה בשנים 1847–1848 ובספרות הרוסית עם תרגום מעברית לשירו של יעקב אייכנבוים "הקרב" (אודסה, 1847), אשר קיבל ביקורת טובה במגזין של סנקט פטרבורג "ספרייה לקריאה (אנ')". בשני גיליונות של אלמנך אודסה "ערבים ספרותיים" משנת 1849–1850 יצאו לאור סיפוריו "תולדות בית המסחר פירליך ושות'" ו"מוריץ ספרדי". בין מחברי האלמנך הזה היו לאחר מכן המשוררים המפורסמים יעקב פולונסקי (אנ') וניקולאי שצ'רבינה (אנ').
מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-19 הוא פרסם פרוזה ומאמרים במגזינים של סנקט פטרבורג "סוברמניק", "מילה רוסית" (Русское слово), "ספרייה לקריאה (אנ')", במוסקבה "עלון רוסי (רו')" וכו'.
עם תחילת תקופת הרפורמה של 1856–1860. הוא קיבל יחד עם יואכים טרנופול את הזכות לפרסם את כתב העת הרוסי-יהודי הראשון "ראזסווייט", שיצא לאור באודסה בשנים 1860–1861. המגזין קידם את רעיון האחדות הלאומית, התנגד לאפליה נגד יהודים ונלחם בדעות קדומות שגרתיות ודתיות בקרב האוכלוסייה היהודית. רבינוביץ' נשאר עורך כתב העת עד לסגירתו, לאחר שסבל הפסדים בשל מיעוט קוראים והתנכלות הצנזורה הרוסית. בשנות ה-60 של המאה ה-19 היה חבר בדומה של העיר אודסה, והשתתף בהכנת טיוטת קודקס החוקים החדש של העיר.
הסיפור המפורסם ביותר שלו היה "הסיפור כיצד נסע רבי חיים-שולים פייגיס מקישינב לאודסה, ומה קרה לו" (1865). רבינוביץ' היה מחברם של מספר ספרי פרוזה, פרסומים של מגזינים ועיתונים, חוברות ואסופה של יצירותיו שנאספו לאחר מותו בשלושה כרכים (סנקט פטרבורג, אודסה, 1880–1888). הוא קיבל מעמד של "חלוץ הספרות הרוסית-יהודית". כתביו לא הודפסו מחדש בתקופת ברית המועצות. במחקרים המודרניים, אוסיפ רבינוביץ' מוכר כאחד ממייסדי המסורת הספרותית של אודסה, אשר פותחה ביצירותיהם של סמיון יושקביץ' (אנ'), איסאק באבל וסופרים נוספים באודסה. נכדו, ארתור אדולפוביץ' אברהמסון (רו') היה מהנדס ומדען בתחום תחבורת רכבות.
אוסיפ רבינוביץ' נפטר ב-1869 במראנו, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום בצפון איטליה.
מכתביו

Повести из «Картин прошлого»: «Штрафной» (1859); «Наследственный подсвечник» (1860) – סיפורים מתוך "תמונות העבר": "הנקנס" (1859); "פמוט הירושה" (1860)
הסיפור "הנקנס" מתאר את סבלות היהודים בתקופתו של הצאר ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה (שלט 1825–1855), והשאיר רושם רב. יצחק מרדכי יוסט תרגם אותו לגרמנית. הסיפור "פמוט הירושה" מתאר את גורלן של נשים יהודיות שגורשו לאחר שבעליהן נפלו בקרב למען רוסיה.
Роман «Калейдоскоп» (1860)) – הרומן "קליידוסקופ"
Повесть «История о том, как реб Хаим-Шулим Фейгис путешествовал из Кишинёва в Одессу, и что с ним случилось» (1865)) – "הסיפור איך נסע רבי חיים שולים פייגיס מקישינב לאודיסה ומה קרה לו"
Сочинения: В 3 томах. СПб., Одесса, 1880—1888 (с биографией автора)) – יצירות ב-3 כרכים. סנקט פטרבורג, אודסה, 1880–1888 (עם ביוגרפיה של המחבר)
Избранное (репринт с дореволюционных изданий). Иерусалим, 1985.) – מועדפים (הדפסה מחודשת מפרסומים טרום-מהפכניים). ירושלים
Любопытное / Библиотечка «Мигдаль» / С биогр. справкой О.А. Рабиновича и статьей Анны Мисюк «Одесские страницы еврейской культуры». Од.: Астропринт, 2000.) –
הערות שוליים

1 2  הערך "רַבִּינוֹבִיץ', אוֹסִיפּ (יוֹסֵף)" באנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמוד 452
↑  Белла Верникова, РУССКО-ЕВРЕЙСКАЯ ЛИТЕРАТУРА: ТРАКТОВКИ И КЛАССИФИКАЦИИ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508002305171  ISNI: 0000 0000 8226 3074  LCCN: n85121542  VIAF: 48197374   WorldCat (עם VIAF): 48197374
אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים 2018

| --- | --- |

 שיר אירוויזיון בביצוע פרידן חוסינובה
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 שפה:  אזרית
 שיר באירוויזיון
 מקום בגמר:  16
 ניקוד בגמר:  47
 
אזרבייג'ן באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "I wanna be like you" שבוצע על ידי פידאן חוסינובה. השיר סיים במקום ה-16 עם 47 נקודות.
לפני אירוויזיון הילדים > רקע

בשנה זאת אזרבייג'ן חוזרת לתחרות לאחר 5 שנים מאז פרישתה מהתחרות ב-2013. זאת השתתפותה השלישית של אזרבייג'ן בתחרות.
לפני אירוויזיון הילדים > בחירת הנציג

ב-18 בספטמבר 2018 נבחרה פידאן חוסינובה בבחירה פנימית לייצג את אזרבייג'ן בתחרות.
באירוויזיון הילדים

פידאן חוסינובה הופיעה שיר מספר 7 על הבמה, לפני בלארוס ואחרי הולנד. אזרבייג'ן סיימו במקום ה-16 עם 47 נקודות.
באירוויזיון הילדים > נקודות שהוענקו לאזרבייג'ן

| חבר השופטים> 12 נקודות | חבר השופטים> 10 נקודות | חבר השופטים> 8 נקודות | חבר השופטים> 7 נקודות | חבר השופטים> 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  אלבניה אלבניה |
| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
|  |  איטליה איטליה |  אירלנד אירלנד  ויילס ויילס |  |  מלטה מלטה |
באירוויזיון הילדים > נקודות שהוענקו על ידי אזרבייג'ן

| --- | --- |
12 נקודות: רוסיה רוסיה
10 נקודות: בלארוס בלארוס
8 נקודות: קזחסטן קזחסטן
7 נקודות: צרפת צרפת
6 נקודות: אוסטרליה אוסטרליה
5 נקודות: מלטה מלטה
4 נקודות: איטליה איטליה
3 נקודות: אוקראינה אוקראינה
2 נקודות: גאורגיה גאורגיה
1 נקודות: אלבניה אלבניה
ראו גם

אירוויזיון הילדים 2018
איג'יפטסאט A

| --- | --- |

 מידע כללי
 מפעיל:  הארגון המצרי לחישה מרחוק
 יצרן:  תאגיד החלל "אנרגיה" בשיתוף חברות מצריות
 תאריך שיגור:  21 בפברואר 2019 
 משגר:  סויוז
 משימה
 סוג משימה:  חישה מרחוק
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  LEO
 משך המשימה הכולל:  21 בפברואר 2019 – הווה (5 שנים) 
 מידע טכני
 אורכי גל:  אור נראה ותת אדום
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  44047
 מאגר המידע הלאומי:  2019-008A
 
איג'יפטסאט A הוא לוויין חישה מרחוק, שתוכנן על ידי רוסיה עבור מצרים, כלוויין חלופי לאחר כישלון משימת איג'יפטסאט 2. הלוויין אמור להיבנות במשותף על ידי מצרים ורוסיה, ולהיות בעל ביצועים משופרים לעומת הלוויין איג'יפטסאט 2.
הלוויין שוגר ב-21 בפברואר 2019.
מבנה הלווין

הלוויין מבוסס על מרכב מיוחד שפותח בחברת אנרגיה  והוא השני מסוגו שנמכר ללקוח כלשהו. הגוף המפעיל את הלוויין הוא הארגון המצרי לחישה מרחוק, גוף ממשלתי מצרי שאחראי גם על פיתוח טכנולוגיות החלל המצריות - ומהווה מעין סוכנות חלל.
הערות שוליים

↑  William Graham, Soyuz 2-1b launches EgyptSat-A - suffers apparent issues - but deemed successful, NASASpaceFlight.com, ‏2019-02-21 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איילנד רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  כריס בלקוול, Graeme Goodall, Leslie Kong 
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־65 שנים)
 חברת אם:  יוניברסל מיוזיק גרופ (משנת 1999)
 מיקום המטה:  לונדון 
  
 islandrecords.com
 
איילנד רקורדס (באנגלית: Island Records; ידועה גם כאיילנד רקורדס גרופ או יוניברסל איילנד) היא חברת תקליטים אשר נוסדה על ידי כריס בלקוול בג'מייקה. החברה הייתה מבוססת בבריטניה במשך שנים רבות והיא כיום בבעלות יוניברסל מיוזיק גרופ. חברת איילנד רקורדס פועלת בתור חברת בת של דאף ג'אם ונחשבת כחברה עצמאית בבריטניה.
אורלי ולד

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1914 מובוז', צרפת 
 פטירה:  1 בינואר 1962 (בגיל 47) Ilten, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Aurelia Torgau 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Engesohde city cemetery 
 מקום מגורים:  הנובר 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה 
 בן או בת זוג:  Eduard Wald 
 
אורלי ולד (בגרמנית: Orli Wald‏; 1 ביולי 1914 - 1 בינואר 1962) הייתה חברה בתנועת מחתרת גרמנית שהתנגדה לשלטון הנאצי. היא נעצרה בשנת 1936 באשמת בגידה ונכלאה לתקופה של ארבע וחצי שנים בבית כלא לנשים, שלאחריה הוחזקה ב"מעצר מנהלי" במחנות הריכוז של הנאצים עד לבריחתה בשנת 1945. באושוויץ בירקנאו ולד שימשה כקאפו בבית החולים, והודות לנכונותה לסייע ולעזור לאסירים יהודים ואחרים במחנה כונתה "המלאך מאושוויץ".
לאחר המלחמה, מצבה הרפואי החמיר פעמים תכופות עקב היעדר הטיפול הרפואי במהלך מאסרה. גם מצבה הנפשי היה בכי רע, היא סבלה מדיכאון, לא הצליחה להתמודד עם הזיכרונות הקשים שליוו אותה ממחנות הריכוז ואף ניסתה להתאבד מספר פעמים. היא כתבה סיפורים על שאירע לה בניסיון להתגבר על העבר, אך בגיל 48 היא נפטרה בבית חולים פסיכיאטרי.
שנים מוקדמות

ולד נולדה בבאורל שבצרפת. היא נקראה אוראליה טורגאו, והייתה הילדה השישית לזוג גרמני, מריה ואוגוסט טורגאו. אביה מצא עבודה בצרפת כטכנאי רכבות, אך לאחר פריצת מלחמת העולם הראשונה ולידתה, המשפחה נעצרה. אף על פי שאביה היה כלוא במאסר עד לשנת 1919, אימה ואחיה אולצו לצאת מצרפת. הם שהו תקופה קצרה בלוקסמבורג, אך נאלצו להתפנות גם משם והגיעו לטריר שבגרמניה בשנת 1916. לאחר שחרורו, אוגוסט טורגאו חבר לבני משפחתו בטריר והצטרף לתנועה הקומוניסטית בגרמניה. ולד סיימה את לימודיה בטריר ולאחר מכן עבדה כפקידת מכירות. בשנות העשרים הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית בגרמניה, יחד עם אחיה פריץ ווילהלם.
תחת שלטון הנאצים

לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, נהייתה מעורבת במחאה פוליטית והפיצה עלונים אנטי-נאציים לגרמניה. הדבר הוביל למעצרה בשנת 1934, אך היא שוחררה מהיעדר ראיות והמשיכה במעשיה.
ולד נישאה בשנת 1935 לפועל בנייה וחבר בתנועה הקומוניסטית הגרמנית אף הוא, פרידריך-וילהלם (פריץ) רייכהרט, אך הנישואים נמשכו רק שישה חודשים. רייכהרט, ששינה את עמדותיו הפוליטיות והפך לחבר באס אה, ביקש גט בשנת 1936. ביוני של אותה שנה, תא המחתרת בו הייתה חברה נלכד והואשם בבגידה, כפי הנראה עקב הצהרות מפלילות מבעלה שגינה אותה. ב-21 בדצמבר 1936, כשהייתה בת 22, היא נידונה לארבע וחצי שנות מאסר שכללו עבודות כפייה ובאותו יום נשלחה לכלא הנשים זייגנהיין. בכלא ריצתה ארבע שנים, כאשר בשלוש מתוכן הייתה כלואה בצינוק. אימה ניסתה להשיג עבורה חנינה אך ללא הועיל.
רייכהרט התגרש ממנה בשנת 1939 על רקע היותו "מוכר" לנאצים וחבר האס אה. בשנת 1940, על אף שריצתה את כל תקופת מאסרה, ולד לא שוחררה אלא נשלחה למחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק והושמה במעצר מנהלתי בטענה שהיא מהווה סיכון לרייך השלישי. היא אולצה לענוד משולש אדום במחנה, שנועד לסמן אסירים פוליטיים, והכירה שם את מרגרט בובר-נוימן. במרץ 1942 היא הועברה לאושוויץ והייתה האסירה ה-502 במחנה. ולד נשלחה לעבוד בבית החולים של האסירים ובעצמה חלתה בחורף שבא לאחר מכן. היא איבדה כל תקווה וניסתה להתאבד באמצעות כדורי שינה, אך שרדה והחלימה. בשנת 1943 היא מונתה לקאפואית במחנה וכך יכלה לסייע יותר לאסירים האחרים. במרפאה הידועה לשמצה שנוהלה על ידי יוזף מנגלה, היא הייתה עדה למספר פשעים של הנאצים, ביניהם רצח של תינוקות שנולדו על ידי זריקה קטלנית של פנול, בעוד שאימותיהם נשלחו לתאי הגזים, ניסויים רפואיים שונים שהנאצים ערכו באסירים, וה"סלקציות" בהן דנו הרופאים את החולים והקשישים למוות. בתפקידה היה עליה לעיתים לסייע למנגלה בסלקציות, אך היא סייעה גם לאסירים רבים להימלט מהמוות.
ולד המשיכה להיות חלק מתנועת המחתרת הגרמנית, אפילו בעודה אסורה. היא סיכנה את חייה על מנת לסייע ליהודים ולאסירים אחרים וכך זכתה לכינוי "המלאך מאושוויץ". היא שרדה את צעדת המוות מאושוויץ לראוונסבריק ואת מחנה הריכוז מלחאו, ממנו הצליחה להימלט עם קבוצה של נשים באפריל 1945. לאחר הבריחה היא נמצאה על ידי חיילים סובייטים והם אנסו אותה.
אחרי מלחמה העולם השנייה

כתוצאה ממאסרה, היא לא יכלה להסיר את שם משפחתו של בעלה, שכן בלי השם בעת המאסר לא הייתה זכאית לפיצוי כספי. בהמשך נזקקה גם לסיוע ממשלתי עקב הוצאות רפואיות הולכות וגדלות שנבעו מהיעדר טיפול רפואי בכל תקופת רדיפתה. היא פגשה את אדוארד ולד אחרי המלחמה, בבית הבראה בהרי הארץ על שם קרל פון אוסייצקי שנוהל בזמנו על ידי "האיגוד לנרדפי המשטר הנאצי". כעורך, אדוארד היה אף הוא מתנגד פוליטי לנאצים ונכלא בברנדנבורג-גרדן. הם נישאו בנובמבר 1947 ועברו להנובר. ולד ובעלה, שנהפך לפוליטיקאי, נאבקו שניהם בסטליניזם של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה והצטרפו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
ולד כתבה סיפורים ביוגרפיים קצרים בניסיון להתגבר על החוויות הטראומטיות ממחנות הריכוז, ועד יום מותה סבלה פיזית ונפשית מתקופת מאסרה. יחד עם הזיכרונות שלא יכלה לשכוח, היא לא הייתה מסוגלת להאזין למוזיקה, שכן הצלילים הזכירו לה את המקהלה שניגנה באושוויץ בפני האסירים החדשים. היא נכנעה לדיכאון תכופות, ניסתה לשלוח יד בנפשה מספר פעמים והגיעה למצב של התמכרות לתרופות נוגדות הדיכאון שקיבלה. לאחר שזומנה להעיד במשפטי אושוויץ בפרנקפורט, בהם נכחה, זיכרונותיה מהמחנות עלו והתעצמו, היא החלה לסבול מהתמוטטות עצבים, ונפטרה במחלקה הפסיכיאטרית ליד הנובר בגיל 48.
מורשת והנצחה

קיים רחוב קטן בשכונת וטברגן בהנובר, הנקרא "רייכרטהוף". קרובי משפחתה וחבריה התנגדו לשם הרחוב, בו נעשה שימוש בשם משפחתו של בעלה הראשון, שככל הנראה היה אחראי למעצרה. כתוצאה ממחאתם, בשנת 2007, עיריית הנובר שינתה את שמו של רחוב ליד בית הקברות שבו נקברה לשם "אורלי ולד". ב-23 בפברואר 2007 שטולפרשטיין (אבן הנצחה) עם הכיתוב אורלי טורגאו-ולד הונחה בטריר, עיר מגוריה הישנה.
שלט הרחוב על שם אורלי ולד ליד בית הקברות בהנובר בו נקברה
אוסיפ בראז

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1873 (יוליאני) אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בדצמבר 1936 (בגיל 63) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  שנטילי 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 הושפע על ידי:  קיריאק קוסטנדי, איליה רפין 
 
אוסיפ בראז (ברוסית: Осип Браз;‏ 16 בינואר 1873 אודסה – 6 בנובמבר 1936 ליד פריז) היה צייר ריאליסטי יהודי-רוסי.
ביוגרפיה

הוא החל את לימודיו לאמנות באודסה, כיום אוקראינה, והמשיך אותם במינכן (1891–1893), שם למד באקדמיה לאמנויות יפות. במהלך שהותו באירופה השתלם בסגנון המערב אירופי, שהשפיע משמעותית על יצירתו. אחרי שהייה בגרמניה הוא נסע לפריז, ואז להולנד שם למד על תור הזהב של הציור ההולנדי. הידע היסודי בציור שצבר ברוסיה, מילא תפקיד חשוב בעתידו כאמן. בשנים 1895–1896 הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בסנט פטרסבורג, ולמד בבית המלאכה של איליה רפין.
בשנים שלאחר מכן, צייר סדרת דיוקנאות של אמנים עמיתים, ביניהם לאוניד פסטרנק וסרגיי איבנוב, ודמויות בולטות של התרבות הרוסית שנעשו עבור פאבל טרטיאקוב הביאה לבראז לתהילה. יצירתו הידועה ביותר הייתה דיוקנו של הסופר אנטון צ'כוב משנת 1898. הוא צייר גם נופים במהלך מסעותיו בצרפת, חצי האי קרים ופינלנד. בין השנים 1900 ל-1905 העביר שיעורים בסטודיו שלו על נהר מויקה.
בשנת 1907 נסע בראז לצרפת, שם התגורר עד 1911. ההישגים האחרונים של האמנות הצרפתית השפיעו על יצירתו. בשנת 1914 סיים בראז את לימודיו באקדמיה, והיה חבר בוועדה לשיקום ציורים של מוזיאון הארמיטאז'. בשנים הראשונות לשלטון הסובייטי הוא מונה לאוצר מוזיאון הארמיטאז'.
בשנת 1924 נעצר בראז באשמת שווא של רכישת ציורים לייצוא לחו"ל וריגול, ואז נכלא לשלוש שנים במחנה סולובקי. אוספי האמנות שלו, כולל יצירות הולנדיות חשובות מהמאה ה-17, הוחרמו והפכו לרכוש ממלכתי. בסוף שנת 1926 הוא שוחרר לבקשת איגודי אמנים בלנינגרד. על מנת למנוע בעיות נוספות הוא עבר לגרמניה בשנת 1928, ואז התיישב בפריז. את השנים האחרונות של חייו בילה בפריז, שם המשיך לצייר, לסחור בעתיקות ולאסוף אמנות.
ציורים נבחרים

אנטון צ'כוב (1898)
סנט פטרסבורג (c.1915)
ירקות ודגים
הרוזנת אלנה טולסטיה (1900)
הערות שוליים

1 2  "New Classics" (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-21 בפברואר 2010. נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Maslovka.org" (ברוסית). נבדק ב-29 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139070591  LCCN: no2020061264  NKC: xx0218031  ULAN: 500195754  VIAF: 313153596615651900000   WorldCat (עם VIAF): 313153596615651900000
איג'יניו סטראפי

| --- | --- |

איג'יניו סטראפי בשנת 2009
 לידה:  30 במאי 1965 (בן 59) מצ'רטה, איטליה
 מדינה:  איטליה איטליה
 ידוע בשל:  יוצר הסדרה "מועדון ווינX"
 השכלה:  אוניברסיטת מצ'רטה 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקצוע:  אנימטור, מאייר וכותב קומיקס
 בת זוג:  ג'ואן לי
 www.iginiostraffi.com
 
איג'יניו סטראפי (באיטלקית: Iginio Straffi; נולד ב-30 במאי 1965) הוא אנימטור, מאייר וכותב קומיקס איטלקי, שייסד את חברת ההפקה "Rainbow S.p.A". סטראפי ידוע כיוצר סדרות הטלוויזיה "מועדון ווינX" ו"הנטיק", וכשותף ליצירת סדרת הקומיקס "Maya Fox".
ביוגרפיה

סטראפי החל את הקריירה שלו באופן רשמי כאשר כתב בשנת 1985 סיפור באחד הגיליונות של המגזין הצרפתי "Tilt". בהמשך כתב סיפורי קומיקס עבור "Lanciostory" והגרסה האיטלקית של "Skorpio". בשנת 1989 זכה לסקירה על כישרונו על ידי קלאודיו ניזי, היוצר של חוברות הקומיקס "Nick Raider" בהוצאת סרג'ו בונלי, כאשר החל משנה לאחר מכן הוא נהפך לאמן הראשי של החוברות.
בשנת 1992 התחיל לעבוד בצרפת באולפן ההנפשה "Telcima", שם צבר ניסיון בתחום ההנפשה. בזכות הניסיון שצבר, החליט סטראפי להקים באיטליה את האולפן "Rainbow S.p.A" בשנת 1995. לאחר שהאולפן סיפק שירות לחברות גדולות, הוא צבר די כסף כדי להפיק את הפרויקט הראשון שלו, סדרת ההנפשה "טומי ואוסקר". בשנת 2004 האולפן הפיק את סדרת ההנפשה "מועדון ווינX", שזכתה לאהבה רבה ברחבי העולם, ולימים הופקו לה סרטים וסדרות המשך. הסדרה "מועדון ווינX" משכה את תשומת הלב של חברת המדיה "ויאקום", שרכשה כ-30% מהאולפן, דבר שעזר להפצת התכנים של האולפן ברחבי העולם ולהפקת תכנים חדשים.
סטראפי גם לקח חלק כשותף ליצירת סדרת הקומיקס "Maya Fox", וביצירת סדרת ההנפשה "הנטיק". בשנת 2012 יצר סטראפי את הסרט "היפה והגלדיאטור", כאשר הפקתו נחשבה להפקה הכי יקרה באיטליה באותה תקופה. הסרט זכה לביקורות לא טובות וגרם להפסדים רבים עבור האולפן. בנוסף הפיק סטראפי בשנת 2011 את הסרט התיעודי "The Dark Side of the Sun".
בשנת 2019 הצהיר סטראפי שכדי להיות שלם בניסיונו המקצועי, הוא מעוניין להתמקד בסדרות לייב אקשן, דבר שבא לידי ביטוי בהפקת הסדרות "מועדון 57" ו"גורל: סאגת ווינX".
הערות שוליים

↑  סימון אינטרמיטי, ideo Intervista Esclusiva – Iginio Straffi, creatore delle Winx: «I sogni sono le radici delle stelle bisogna saperle afferrarle e raggiungerle», באתר Domanipress‏, 28 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810596522505606  BIBSYS: 1492758309166  BNE: XX4816434  BnF: cb14649069q (data)  CANTIC: a10638982  GND: 1140602101  ICCU: FERV076557  ISNI: 0000 0001 0855 9122  LCCN: nr2006006582  NKC: jo2014816429  NLA: 55089745  NLK: KAC201423719  NSK: 000711856  NTA: 15645825X  RERO: 02-A017644595  SUDOC: 158849450  VIAF: 22400318   WorldCat (עם VIAF): 22400318
אימו: המחזמר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סרט קצר באותו השם משנת 2014
 בימוי:  ניל טריפט 
 הופק בידי:  לי מטאוס
 תסריט:  ניל טריפט
 עריכה:  איאן כרמייק'ל
 שחקנים ראשיים:  בנסון ג'ק אנתוני ג'ורדן הייר רהארט אדמס ג'ון פרסידה לוסי בארט קרייג הייד-סמית' בן בנט ג'רלדין וישוואנתן
 מוזיקה:  ניל טריפט קרייג פילקינגטון שרלוט ניקדאו
 צילום:  אלרי ריאן 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  Matthewswood Productions
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוגוסט 2016 (מלבורן)
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי סרט להט"בי
 תקציב:  1.9 מיליון דולר אוסטרלי
 פרסים:  מועמד לפרס דב הזהב
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אימו: המחזמר (באנגלית: Emo the Musical) הוא סרט עלילתי מוזיקלי אוסטרלי משנת 2016 שכתב וביים ניל טריפט. סרט זה מבוסס על סרט קצר משנת 2014 באותו השם, גם כן בבימויו של טריפט.
רקע

בשנת 2014 יצא סרט קצר בשם "אימו: המחזמר", 16 דקות אורכו. במרכז העלילה נמצא הארי בורלנד, תלמיד תיכון דיכאוני המזדהה כאימו שמתאהב בנערה נוצרית ואופטימיסטית, טריניטי (שרלוט ניקדאו), מה שמרגיז את חברי הלהקה שלו ואת חבריה האוונגליסטים. הסרט מומן בחלקו על ידי קרן Screen Australia.‏ הסרט הקצר זכה בפרס Crystal Bear Special Mention עבור סרט קצר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הפרס הוענק לסרט בשל "הישגים יוצאי דופן", והוא אחד משמונה פרסי "Generation 14plus".‏
צילומי "אימו: המחזמר", סרט באורך מלא, נערכו במלבורן במהלך דצמבר 2015 וינואר 2016, בתמיכת מימון המונים, Screen Australia,‏ Film Victoria ופסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן (MIFF).‏ הסרט יצא בשנת 2016 והוקרן לראשונה ב-12 באוגוסט ב-MIFF‏. כמו כן הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2017.‏ הסרט שוחרר להפצה באוסטרליה ב-4 במאי 2017. ב-30 באוגוסט 2017 הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב במסגרת "מועדון הסרט החודשי" בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.‏
תקציר העלילה

אית'ן (בנסון ג'ק אנתוני) הוא תלמיד תיכון דיכאוני המזדהה כאימו, המסולק בית הספר הפרטי בו הוא לומד לאחר ניסיון התאבדות בחצר בית הספר. ביום הראשון שלו בבית הספר החדש - "תיכון סימור" היוקרתי - הוא פוגש בטריניטי (ג'ורדן הייר), נערה יפה וחסודה, נוצרית אוונגליסטית שמנסה נואשות להמיר אותו ולצרף אותו למעגל החברתי שלה - "קבוצת התקווה" הנוצרית. אבל מה שאית'ן באמת רוצה הוא להצטרף ללהקת רוק אלטרנטיבי, "Worst Day Ever", ולהיות חלק מקליקת האימו של בית הספר, בהנהגתו של בראדלי (רהארט אדמס). לאחר אודישן מוצלח, אית'ן מתקבל ללהקה ומאמץ את הדימוי שדבק בו כמרדן. עם זאת, אית'ן לא יכול להפסיק לחשוב על טריניטי, שהיא עצמה תקועה בעולם מגביל של דוגמה והכחשה. ככל שמתקרבת תחרות להקות רוק בבית הספר, המתיחות בין האימו לבין הנוצרים גוברת מגיעה לשיא של כל הזמנים. אית'ן נקרע בין השניים ונאלץ להתעמת עם מעשיו ולשאול את עצמו מי הוא באמת.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| בנסון ג'ק אנתוני | אית'ן | תלמיד תיכון דיכאוני המזדהה כאימו |
| ג'ורדן הייר | טריניטי | נוצרית אוונגליסטית |
| רהארט אדמס | בראדלי | מנהיג האימו בבית הספר, סולן להקת "Worst Day Ever" |
| ג'ון פרסידה | אייזק | מנהיג "קבוצת התקווה" הנוצרית בבית הספר |
| לוסי בארט | רוז | חברת להקת "Worst Day Ever", מזדהה כאימו אך חולמת לשחק כדורסל |
| קרייג הייד-סמית' | פיטר | חבר "קבוצת התקווה" הנוצרית, הומוסקסואל בארון המאוהב בג'וש |
| בן בנט | ג'יי | חבר להקת "Worst Day Ever" |
| ג'רלדין וישוואנתן | ג'מאלי | חברת "קבוצת התקווה" הנוצרית, בהיריון מאייזק |
| קווין קליי'ט | ג'וש | אתלט בבית הספר והומוסקסואל |
| בריידי קרטר | גב' דויל | ממלאת מקום מנהל בית הספר |
| נטשה הרברט | סוזן | נציגת חברת תרופות המעניקה חסות לבית הספר |
| דילן לואיס | דאג סקלטון | כוכב רוק אלטרנטיבי, שופט בתחרות הלהקות |
| אדם זוואר | סטיבנס | מנהל בית הספר |
| היידי ארנה | קת'לין | אחות (נזירה נוצרייה) בבית הספר |
הערות שוליים

1 2 3   "אימו: המחזמר (סרט קצר, 2014)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  George, Sandy. "Feature financing: going for grants has back end benefits". thescreenblog.com. נבדק ב-11 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emo the Musical scores Screen Australia funding to make leap from short film to feature". The Sydney Morning Herald. נבדק ב-2016-06-21.
↑  "Emo (the musical) full short film by Neil Triffett".
↑  "Berlinale 2014 AWARDS – Generation 14plus". Movie Scope Magazine (באנגלית אמריקאית). 2014-02-14. אורכב מ-המקור ב-2016-08-10. נבדק ב-2016-06-21.
↑  "Awards and Juries in the Generation Section". Kulturveranstaltungen des Bundes in Berlin. נבדק ב-22 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Musical About High School 'Emo' Culture Wins Screen Australia Backing". The Huffington Post Australia. נבדק ב-2016-06-21.
↑  "Funding for Production | Film Victoria". www.film.vic.gov.au. נבדק ב-2016-06-21.
↑  Matthews, Lee. "Emo (the musical) feature film". Pozible. נבדק ב-21 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Louis Theroux, Bat For Lashes, Danny DeVito Works Named In 2016 MIFF Program". theMusic (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-06-21.
↑  Staff Writer, 'EMO the Musical' to make international debut at Berlinale, IF Magazine, ‏2017-01-12 (ב־Australian English)
↑  "Emo the Musical". tlvfest.com. 2017-08-02. נבדק ב-2017-08-31.
אייקון איי 5

אייקון איי 5 (ICON A5) הוא מטוס ספורט קל המיוצר החל משנת 2013.
זהו מטוס אמפיבי. למטוס כנפיים מתקפלות, המאפשרות לאחסנו בקלות במוסך ולגרור אותו באמצעות מכונית. במטוס יש מקום לטייס ולנוסע אחד.
בשנת 2015 החברה הודיע שבידיה כ-1200 הזמנות והיא מתכננת לייצר 500 מטוסים כל שנה. נכון לשנת 2019 רק 100 מטוסים נמסרו ללקוחות. בשנת 2019, בעקבות מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין השקעות בחברה הוקטנו והיא פיטרה חלק משמעותי של העובדים.
בשנת 2017 מטוס נחת בתחום הפארק הלאומי ביסקיין וטבע. בסך הכול עד היום התרחשו חמש תאונות עם המטוסים.
המטוס מפותח בשיתוף פעולה בין קירק הוקינס, טייס אף 16 לבין סטין סטראנד, מעצב סקייטבורד.
הערות שוליים

↑  https://www.avweb.com/recent-updates/business-military/faa-okays-icon-production/
ערך זה הוא קצרמרבנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.