stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירת דוד
חלוקה

אורכה של השירה הוא 51 פסוקים. קיימות חלוקות שונות לשירה; יש המחלקים לשתיים-שלוש פסקאות, ואחרים מחלקים אותה לפסקאות קטנות ורבות. יש מבין החוקרים המחלקים את שירת דוד לשני חלקים: פסוקים ב'–כ', והחלק השני פסוקים ל"ג–נ"א. בחלקה הראשון של השירה מתואר סבלו של דוד והצלתו בידי ה'. בחלקה השני מתאר המשורר כיצד ניצל בידי ה', שנתן בו כח לגבור על אויביו. החלק הראשון מתאר את מצוקתו של דוד במלחמה נגד הפלשתים והבריחה המתמדת משאול לפני עלייתו לכס המלוכה, ואילו החלק השני מתאר את ניצחונותיו לאחר הכתרתו למלך.
מבנה השירה

מבנה השירה הוא קודקודי, כלומר מבנה מצטלב אשר בנוי ממספר צלעות בלתי זוגי, כאשר הרעיון המרכזי שהמשורר מבקש לטעת בקורא נמצא בצלע המרכזית בשירה. משני צידי הצלע המרכזית צלעות מקבילות זו לזו בביטויים ובמילים.
המבנה המצטלב בעל שלוש עשרה צלעות מכל צד. הרעיון המרכזי העולה משירת דוד מובע בספר שמואל ב', פרק כ"ב, פסוק כ"ג ובו עולה כי דוד שם מבטחו באל, והגבורה המיוחסת לאדם אינה אלא של האל, אשר נותן את הניצחון ביד המאמין השומר חוקותיו: ”כִּי כָל מִשְׁפָּטָיו לְנֶגְדִּי, וְחֻקֹּתָיו לֹא אָסוּר מִמֶּנָּה.”
כותרת השירה

וַיְדַבֵּר דָּוִד לַה' אֶת דִּבְרֵי הַשִּׁירָה הַזֹּאת, בְּיוֹם הִצִּיל ה' אֹתוֹ מִכַּף כָּל אֹיְבָיו וּמִכַּף שָׁאוּל.
לפי כותרת השירה, דוד הוא כותב השירה לאחר שניצל מכף אויביו. כותרת זו מלמדת כי שירה זו היא שיר תודה לאלוהים. הכותרת אינה בעלת אופי שירי. בכך יש דמיון לכותרות של מספר מזמורים בספר תהילים המיוחסות לאירועים שונים בחיי דוד כמו ספר תהילים, פרק ג', פסוק א'. האירועים בשירת דוד בשמואל ב' מתוארים בכלליות.
מקבילות בתנ"ך > תהילים י"ח

שירת דוד המופיעה בספר שמואל ב' מופיעה גם בתהילים י"ח בשינויים מועטים. עיקר תוכנה של שירת דוד מופיע בשני הכתובים הללו. ייתכן כי שירת דוד שובצה בין מזמורי תהלים ביד עורך, מפני שהיא מזוהה כשירת הודיה לאל ופולחן, וזאת מכיוון שהמלך בראשית שלטונו כיהן בתפקיד פולחני.
יש הטוענים שבגלל תוכנו של הטקסט כשיר הודיה לניצחונות דוד, היה צורך לשבצו בין מזמורי תהילים. עוד טענה לשיבוץ זה בין מזמורי תהילים היא עקב סיום השירה בהבטחת זרע לבית דוד: ”לְדָוִד וּלְזַרְעוֹ עַד עוֹלָם.”
סיומת כללית זו לא קשורה בחיי דוד אלא באירועים שונים הקשורים במלחמותיו נגד אויביו.
מקבילות בתנ"ך > תפילת חנה

קווים מקבילים קיימים בין שירת דוד לתפילת חנה בספר שמואל א', פרק ב', פסוק י'. מילים דומות מופיעות בשתי השירות, בתחילתן ובסיומן.
בתפילת חנה: ”רָמָה קַרְנִי בַּה', רָחַב פִּי עַל אוֹיְבַי כִּי שָׂמַחְתִּי בִּישׁוּעָתֶךָ.” ובשירת דוד: ”מָגִנִּי וְקֶרֶן יִשְׁעִי.”
בסוף תפילת חנה נאמר: ”וְיִתֶּן עֹז לְמַלְכּוֹ וְיָרֵם קֶרֶן מְשִׁיחוֹ.”
ובסוף שירת דוד נכתב: ”מִגְדּוֹל יְשׁוּעוֹת מַלְכּוֹ, וְעֹשֶׂה חֶסֶד לִמְשִׁיחוֹ לְדָוִד וּלְזַרְעוֹ עַד עוֹלָם.”
השירה הראשונה בספר שמואל היא שירת חנה והשירה האחרונה בו היא שירת דוד.
השירה בליטורגיה

השירה משמשת כהפטרה לשביעי של פסח ולשבת פרשת האזינו כאשר היא חלה בין יום הכיפורים לסוכות.
הפסוק האחרון של השירה נאמר בברכת המזון (בשבתות וימים טובים כציטוט משמואל ב' ובימי חול כציטוט מתהילים).
השירה בספר תהילים משמשת כשיר של יום בשביעי של פסח, לנוהגים לפי שיטת הגר"א.
הערות שוליים

↑  מכילתא דרבי ישמעאל, פרק ט"ו, וראו  גם האוניברסיטה הפתוחה, מבוא למקרא, 3.1.2: השירה במקרא על פי חז"ל
↑  ראו לדוגמה: שירת דבורה ספר שופטים, פרק ה', פסוקים ד'–ה' ותיאור קריעת ים סוף במזמור בספר תהילים, פרק ע"ז, פסוקים י"ז–י"ט
↑  שמואל אברמסקי, משה גרסיאל, עולם התנ"ך: שמואל ב', תל אביב, דודזון עתי, 1993, עמ' 170.
↑  שמעון בר-אפרת, מקרא לישראל: שמואל ב', ירושלים, מאגנס, 2001, עמ' 240.
↑  נתן קלאוס, עולם התנ"ך: שמואל ב', תל אביב, דודזון עתי, 1993, עמ' 172.
↑  ספר שמואל א', פרק ב', פסוק א'
↑  ספר שמואל א', פרק ב', פסוק י'
↑  ספר שמואל ב', פרק כ"ב, פסוק נ"א
↑  יאיר זקוביץ, צבת בצבת עשויה: מה בין מדרש פנים מקראי למדרש חוץ מקראי, תל אביב, עם עובד, 2009, עמ' 269-268
| ספר שמואל |
| --- | --- | --- |
| תקופת עלי הכהן | הולדת שמואל • תפילת חנה • נבואת בית עלי • מלחמת אבן העזר הראשונה • החזרת ארון הברית לישראל והעלאתו לירושלים |  |
| תקופת שמואל הנביא | ארון הברית בשדה פלשתים • קרב מצפה • בקשת המלך • משפט המלך • תוכחת שמואל לעם |  |
| תקופת שאול המלך לפני משיחת דוד | משיחת שאול למלך • מלחמת שאול ונחש העמוני • מלחמת מכמש • יהונתן ויערת הדבש • מלחמת שאול בעמלק |  |
| תקופת שאול המלך לאחר משיחת דוד | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • ניסיונות שאול להמית את דוד • מבחן ראש החודש • בריחת דוד אל אכיש • הטבח בנוב עיר הכהנים • מרדף שאול אחר דוד במדבר יהודה • מפגש דוד ושאול במדבר עין גדי • סיפור נבל הכרמלי • מפגש דוד ושאול בגבעת החכילה • בעלת האוב מעין דור • מלחמת דוד בעמלק • המלחמה בגלבוע |  |
| תקופת דוד המלך בחברון | פילוג ממלכת שאול: בשורת הנער העמלקי • קינת דוד • מלחמת אבנר ויואב • רצח אבנר •  קינת דוד על אבנר • רצח איש בושת |  |
| תקופת דוד המלך בירושלים | כיבוש ירושלים בידי דוד • הקרב בעמק רפאים • העלאת ארון הברית • נבואת נתן • מפיבושת • מלחמת דוד בעמון וארם • מעשה דוד ובת שבע • משל כבשת הרש • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • האישה החכמה מתקוע • מרד אבשלום • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מאבל בית מעכה • סיפור רצפה בת איה • שירת דוד • דברי דוד האחרונים • המגפה בימי דוד |  |
| דמויות בולטות | עלי הכהן • אלקנה • חנה • שמואל הנביא • שאול המלך • יהונתן בן שאול • מיכל • דוד המלך • אחימלך בן אחיטוב • אבנר בן נר • נבל הכרמלי • אביגיל • יואב בן צרויה • אבישי בן צרויה • איש בושת • אבשלום • אמנון • תמר • מפיבושת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522220905171 
שירת דוד
קטר דיזל

האינטרסיטי 125, רכבת הדיזל המהירה ביותר בממלכה המאוחדת נוסעת ב-200 קמ"ש
קטר דיזל הוא קטר רכבת בעל הנעה במנוע דיזל. לאורך השנים פותחו מספר סוגים של קטרי דיזל.
קטרי דיזל בשימוש רכבת ישראל

בשנת 1952 נרכשו ראשוני קטרי הדיזל מתוצרת Societe Anglo-Franco-Belge הבלגית (מס' 101–103) והחל משנת 1954 ועד לסוף העשור נרכשו עוד 10 קטרי G12 מתוצרת ג'נרל מוטורס האמריקאית (מס' 104–113), 3 קטרי עיתוק F12L 614 מתוצרת חברת דויטץ הגרמנית (מס' 201–203) ו-18 קטרי עיתוק מתוצרת אסלינגן הגרמנית (מס' 211–228), כך שבשנת 1959 הוצאו אחרוני קטרי הקיטור משירות, כולל 5 קטרי קיטור שנלקחו שלל בסיני ב-1956.
בשנות ה-60 נרכשו עוד 13 קטרי G12 (מס' 114–126) ובמלחמת ששת הימים נלקחו שלל בסיני עוד ארבעה קטרי G12 (מס' 127–130), שלושה קטרי G16 (מס' 161–163) וקטר G8 (מס' 251), כולם מתוצרת ג'נרל מוטורס, שהיו שייכים לרכבת המצרית. הדגם G12, אותו בנתה חברת ג'נרל מוטורס במיוחד לצורך שימוש מחוץ לארצות הברית, היה נפוץ מאוד בעולם וניתן למוצאו עד היום בשרות חברות רכבות רבות, ביניהן במצרים, מקסיקו, מספר מדינות באמריקה הדרומית, אסיה ובאוסטרליה
בשנות ה-70 עם סלילת מסילת הדרום אל מפעלי הפוספטים בנגב, נרכשו 9 קטרי משא חזקים מדגם G26CW מתוצרת ג'נרל מוטורס (מס' 601–609).
בתקופה זו הוצאו משימוש קטרי העיתוק מתוצרת דויטץ.
בשנות ה-80 נרכשו עוד 6 קטרים מדגם G26CW-2 (מס' 610–615) וקטר יחיד מדגם GT26CW-2 (מס' 701) שנועד לגרירת רכבות הפחם מנמל אשדוד לתחנת הכוח רוטנברג באשקלון. כמו כן נרכש קטר יחיד מדגם T44/G22CW מתוצרת קאלמאר ורקסטד השוודית (מס' 131).
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הוחלט להוציא מהשירות חלק מהקטרים הישנים ולשם כך החלו לקנות קטרי דיזל מודרניים. החל מ-1998 נרכשו 8 קטרי משא מדגם JT 42CW (מס' 702–709) ו-10 קטרים מדגם JT42BW (מס' 731–740) המשמש לרכבות נוסעים ומשא, הקטרים הם מסדרת פרימה מתוצרת חברת אלסטום וכן 3 קטרי עיתוק מדגם GA-DE 900 AC (מס' 261–263, תחת השם Alstom), וקניה זו אפשרה להוציא משירות את כל הקטרים מתוצרת אסלינגן וכן את הקטרים מתוצרת בלגיה ואת הקטר מדגם G8. בשנים שלאחר מכן נקנו עוד 38 קטרים מהדגם JT42BW (מס' 741–778).
בעקבות הצפי לפתיחת מספר קווים חדשים, בשנת 2011 הוזמנו מחברת פוסלו 14 קטרי דיזל-חשמליים מדגם Euro 4000 ו-15 קטרים מדגם מתקדם (Euro 3200AC).
באיירן אלצנאו

מועדון הכדורגל באיירן אלצנאו (בגרמנית: FC Bayern Alzenau) הוא מועדון כדורגל גרמני, מהעיר אלצנאו, הממוקמת בבוואריה שבגרמניה.
נכון לעונת 2024/25, הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית החמישית.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-27 במרץ 1920 בשם "Alzenauer Fußball Club". בשנת 1922 התאחד המועדון עם מועדון הספורט "Turn-und Sport Alzenau", ובשנת 1923 התפצל שוב בשם "FC Bayern Alzenau". אחרי מלחמת העולם השנייה הוקם המועדון מחדש, לאחר שנסגר במהלך המלחמה, בשם "SKG Alzenau", אך בשנת 1947 חזר לשמו הקודם.
יוסף חיים שוואקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במאי 1984 (בן 40) ירושלים
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  אנגלית אמריקאית 
 חברת תקליטים:  שמח מיוזיק, גל פז Hoshen
 
יוסף חיים שוואקי (Yosef Chaim Shwekey; נולד בו' באייר תשמ"ד, 8 במאי 1984) הוא זמר חסידי.
ביוגרפיה

שוואקי נולד בירושלים למשפחת שוויקה (שוויכה), אביו מיוצאי חלב שבסוריה, צאצא לרב אהרן שוויכה, רבה הראשי של חלב. אמו ילידת פולין בת למשפחה חסידית.
גדל על סגנונות המוזיקה המזרחית והחסידית. בצעירותו עברה המשפחה לארצות הברית, שם שינתה את שמה לשוואקי. בהמשך שב לישראל לתקופה בת שלוש שנים ללימודיו בישיבת מקדש מלך. לאחר מכן נישא בארצות הברית ובשנת 2010 עלה לישראל עם משפחתו.
יוסף חיים לומד בכולל אברכים. אחיו הגדול הוא הזמר יעקב שוואקי.
דיסקוגרפיה

בשנת 2009 הוציא את אלבומו הראשון - "לא לפחד" בהפקת שמח מיוזיק. כשבין המלחינים משה לאופר ובין המעבדים יונתן רזאל.
בסוף שנת 2011 יצא אלבומו השני - "חביבין עלי". על הלחנים והעיבודים אחראים יואלי דיקמן, אלי כהן ואיצי ברי.
בשנת 2015 יצא אלבומו השלישי - "הכל לטובה".
שמואל פיינר

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1955 (בן 69) ישראל תל אביב, ישראל
 ענף מדעי:  תנועת ההשכלה היהודית, היסטוריה, היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  עמנואל אטקס וישראל ברטל
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן
 
שמואל פיינר (נולד ב-23 בינואר 1955, בתל אביב, ישראל) הוא פרופסור מן המניין להיסטוריה יהודית מודרנית באוניברסיטת בר-אילן, מופקד הקתדרה לתולדות היהודים בגרמניה ויושב ראש החברה ההיסטורית הישראלית. היסטוריון של תהליכי המודרניזציה והחילון ביהדות אירופה במאות המאה ה-18 וה-19 ובמיוחד תנועת ההשכלה היהודית. משנת 2023 חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
פועלו האקדמי

שמואל פיינר למד החל מ־1978 היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון (1980), שני (1984) ושלישי, וב־1990 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בציון מעולה על עבודת הדוקטור "ההשכלה ביחסה להיסטוריה: הכרת העבר ותפקודיו בתנועת ההשכלה היהודית, 1782–1882״ (בהדרכת פרופ' עמנואל אטקס ופרופ' ישראל ברטל).
עוד כתלמיד מחקר פרסם בכתבי העת "ציון" ו"תרביץ" את מאמריו הראשונים, שהתקבלו כפריצת דרך במחקר ההיסטוריה של ההשכלה.
ב־1990 זכה במלגת אלון והצטרף לסגל המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן. ב־2001 התמנה לפרופסור מן המניין, ובשנים 2001–2004 כיהן כראש המחלקה לתולדות ישראל.
לצד המחקר שמואל פיינר פעיל בשורה של מוסדות וחבר בוועדות שתפקידן לקדם את מדעי הרוח בכלל ומדעי היהדות וחקר העבר בפרט בישראל. מאז 2019 הוא מכהן כראש החברה ההיסטורית הישראלית ונמנה עם עורכי כתב העת "ציון". חבר במועצה הציבורית של הספרייה הלאומית ובמועצה הציבורית של מרכז זלמן שזר. עמד בראש מכון ליאו בק ירושלים לחקר יהודי גרמניה (2007–2019), היה חבר בוועדות שונות של המל"ג והות"ת (מרכזי המצוינות, ועדת מדעי הרוח, ועדת השיפוט למלגות רוטנשטרייך).
ספרו "מהפכת הנאורות" זכה בארצות הברית בפרס קורט (2004), ספרו "שורשי החילון" זכה בשנת תש"ע בפרס שזר לחקר תולדות ישראל. בין היתר ביקר כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, פרנקפורט ולוצרן. ב־2007 זכה בפרס Meyer-Struckmann מטעם אוניברסיטת היינריך היינה בדיסלדורף על ספרו "מהפכת הנאורות". ב־2012 זכה בפרס הומבולדט (Humboldt Research Award Alexander von Humboldt Stiftung) (אנ'), שמוענק בגרמניה על מכלול ההישגים במחקר.
ספריו > השכלה והיסטוריה: תולדותיה של הכרת-עבר יהודית מודרנית

זהו ספרו הראשון של שמואל פיינר שראה אור ב-1995, ויצא לאור גם באנגלית (2002). הספר מנסה לבדוק את יחסה של ההשכלה אל ההיסטוריה בכלל ואל העבר היהודי בפרט. הוא בוחן כיצד המשכילים ניצלו את דימויי העבר כדי לבסס את האידאולוגיה שלהם. אחד הגיבורים ההיסטוריים שלהם היה, למשל, הרמב"ם. בספרו טוען פיינר שהמשכילים הם היהודים המודרניים הראשונים הנתפשים כך בעיני עצמם; כלומר: הם השהכריזו החל מסוף המאה ה-18 שהם חיים בעידן חדש מאוד שונה מהעידן שהסתיים, שהם חיים ב"עת החדשה" – ומכאן משתמע שהחברה היהודית כולה חייבת להתאים עצמה, על מנת להיערך מחדש לעידן ההיסטורי המבטיח סובלנות, פתיחות ואולי אף זכויות. פיינר מראה בספר גם את התפתחותה של "היסטוריה פופולרית", וטוען שבניגוד לטענה הרווחת שההתייחסות המודרנית אל העבר היהודי ראשיתה ב"חכמת ישראל" בגרמניה של ראשית המאה ה-19, הרי שההשכלה קדמה בטיפוח תודעת עבר מודרנית ובעיצוב ראשון של נרטיב היסטורי מודרני למרות שלא הוציאה עדיין היסטוריון מובהק שכתב את תולדות היהודים בחיבור רצוף ומקורי. בנוסף מראה הספר שבמהלך המאה ה-19 התקיים במקביל להיסטוריוגרפיה המדעית של "מדעי היהדות" אפיק של "היסטוריה משכילית". הספר עוקב אחר השינויים בהיסטוריה המשכילית עד שלהי המאה ה-19, כאשר גוברת המגמה הלאומית בהיסטוריוגרפיה המשרתת את התודעה הלאומית המודרנית.
ספריו > מהפכת הנאורות: תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-18

ספרו זה של שמואל פיינר יצא לאור בשנת 2002. זהו ניסיון ראשון לכתוב את ההיסטוריה של תנועת ההשכלה במאה ה-18 במלוא היקפה, תוך שילוב ההיסטוריה האינטלקטואלית עם ההיסטוריה החברתית של המשכילים. הוא מתמקד בעיקר באזורים דוברי הגרמנית של אירופה מההשכלה המוקדמת, דרך ההשכלה המאורגנת והבשלה של שנות ה-70 וה-80 ועד קריסתה של תנועת ההשכלה במפנה המאות ה-18 וה-19. פיינר מציג את מאבקי התרבות שניהלו המשכילים עם האליטה הרבנית, אך גם את המחלוקות הפנימיות ואת הגוונים שהתקיימו בתוככי תרבות ההשכלה היהודית. הוא מגלה את חשיבותו של יצחק אייכל (1756–1804), יליד קופנהגן וסטודנט של עמנואל קאנט באוניברסיטת קניגסברג, כיזם תרבות נמרץ שהקים את אגודות המשכילים הראשונות ואת כתב העת "המאסף" והיה למעשה מנהיגה של תנועת ההשכלה.
הטענה העיקרית המובאת בספר זה היא שבהשכלה נוצר טיפוס האינטלקטואל היהודי המודרני: הסופר-העיתונאי-המו"ל, שאינו יונק ממקורות ידע וסמכות דתיים ורבניים את הידע שלו ואת סמכותו לפנות אל הציבור ולהציע סדר יום חדש מתוך מבט ביקורתי על החברה המסורתית ותרבותו.
הספר תורגם לאנגלית, וזכה בשנת 2004 בפרס קורת לספר הטוב ביותר בהיסטוריה יהודית של אותה שנה בארצות הברית. הספר תורגם גם לגרמנית בשנת 2007 וזכה בפרס מדעי הרוח מטעם הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת דיסלדורף בגרמניה.
ספריו > משה מנדלסון

שמואל פיינר כתב את הביוגרפיה של משה מנדלסון (2005), דמות מרכזית בתרבות היהודית-גרמנית של המאה ה-18. הספר הוא אחד מבין הביוגרפיות של מנדלסון שמתפרסמות בהוצאת מרכז זלמן שזר בסדרת "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי" בעריכת אביעזר רביצקי, והוא תורגם לאנגלית, גרמנית וסינית. דמותו של משה מנדלסון (1729–1786) סובלת ממטען כבד של דימויים. בעוד שעבור יהדות גרמניה וההיסטוריונים שיצאו מתוכה ובמיוחד היינריך גרץ היה מנדלסון פורץ הדרך אל העולם המודרני ומייסד ההשכלה (עמדה שכבר לא מקובלת במחקר, אך נמשכת למשל בספר ההיסטוריה הפופולרית "רקוויאם גרמני" מאת עמוס אילון), הרי שבדימוי הרווח בקרב היהדות האורתודוקסית, משה מנדלסון הוא האחראי למשבר היהדות ולצמיחת מגמות ותנועות הרסניות מנקודת ראותה כמו השכלה, רפורמה דתית והתבוללות.
פיינר כתב ביוגרפיה שמטרתה לנטרל את מטען הדימויים והמיתוסים, ולהציג את מנדלסון כדמות היסטורית שמובנת על רקע זמנה ומקומה. במיוחד מנסה הספר לגלות רגישות לתנודות שעבר מנדלסון בחייו, ולחלומות ולסיוטים שלו. מנדלסון, ההומניסט היהודי המודרני הראשון, ראה בחזונו חברה יהודית סובלנית, שבניה הם גם בני אדם בעלי זכויות אזרחיות והומניות. מצד שני, היה מאוד מפוכח, והכיר בגבולות של הנאורות ושל התרבות והחברה האירופית. הוא חש על בשרו את המפגש הקשה עם נאורים גרמנים שהציעו לו להמיר את דתו ועם מגבלות שהוטלו עליו ומנעו ממנו למשל להתקבל כחבר באקדמיה המלכותית הפרוסית. הביוגרפיה קשובה לקולו הגלוי והסמוי של מנדלסון; היא חושפת את המתח הטרגי שבין הלוחם הליברלי של הנאורות והאינטלקטואל המפורסם ביותר בין יהודי אירופה לבין האדם שידו קצרה נוכח אחיזתן של הקנאות הדתית והדעות הקדומות בחברה האירופית.
ספריו > קול עלמה עברייה: כתבי נשים משכילות במאה התשע-עשרה

ספר זה, שראה אור בשנת 2006, הוא אנתולוגיה שערך פיינר ביחד עם טובה כהן, אשר מבוססת על גילויים של כמה כתבים פרי עטן של נשים משכילות במזרח אירופה, בעיקר מן המחצית השנייה של המאה ה-19. הדרתן של הנשים מן הנאורות בכלל ומן ההשכלה בפרט היא תופעה שרק בשנים האחרונות החלו לתת עליה את הדעת. במאמר חלוצי שפרסם פיינר בשנת 1993 ("האשה היהודיה המודרנית – מקרה מבחן ביחסי ההשכלה והמודרנה") הוא הסביר תופעה זו כסוגיה המלמדת על גבולות המודרניזציה של ההשכלה.
הכתבים המקובצים באסופה זו מפרי עטן של נשים יהודיות במאה ה-19 מפריכים את המוסכמה בדבר שתיקתן של הנשים בתקופת ההשכלה. מחקר של כמה שנים בארכיונים ובכתבי העת הספרותיים העבריים של התקופה חשף כתבים עבריים מגוונים של כעשרים וחמש נשים, ששאפו לקחת חלק במהפכה התרבותית והחברתית שלה הטיפה תנועת ההשכלה. כתיבה עברית של נשים לא הייתה אומנם זרם דומיננטי ברפובליקה הספרותית של ההשכלה, אך עתה מתגלה כי בכל זאת קולן של הנשים נשמע. הנשים שביקשו להשתתף באופן פעיל במפעל ההשכלה, נתקלו במחסום תרבותי-מגדרי גבוה במיוחד שיצרה הדרתן מן התרבות העברית – תרבות הקודש והחול גם יחד – ומן השפה העברית, שפת הספרות המתחדשת. אפילו המשכילים שהצהירו על רצונם להרחיב את השכלת הנשים לא ראו בנשים שותף שווה, ותנועת ההשכלה התנהלה כ"מועדון גברי". הכתבים הנשכחים המובאים כאן מוכיחים כי לפחות כמה נשים, רובן ככולן בנות יהדות מזרח אירופה, לא השלימו עם הדרה זו, והשקיעו מאמצים ניכרים כדי לחצות את המתרסים שעמדו בינן ובין ספרות ההשכלה העברית: מתרס השפה, מתרס הבקיאות בספרות הקנונית ומתרס ההדרה מן התחום הציבורי.
התופעה המתגלה מתוך אסופה זו משנה את ההנחה המקובלת כי לספרות הנשים העברית של תחילת המאה העשרים לא קדמו התחלות במאה ה-19. נכון לומר כי הכותבות המשכילות העבריות הן המבשרות את המשוררות והסופרות של תחילת המאה ה-20. הטקסטים שנאספו כאן, מחאות פמיניסטיות, מכתבים, מאמרים ושירי הערצה לסופרים ומשוררים, כוללים גם את הרומן המקורי הראשון שכתבה אישה יהודייה בשפה העברית ("אהבת ישרים" של שרה פונר-מיינקין). לצד הכישרונות, היכולת הלשונית העברית והבקיאות התרבותית, נחשפים גם התסכולים, העכבות, חרדת היצירה ותחושת הנחיתות של הנשים שהתדפקו על דלתות הרפובליקה הספרותית והעברית בת זמנן. המבוא המקיף שהקדימו פיינר וכהן לאנתולוגיה מתמודד עם כל השאלות הללו ומוסיף את הגוון המגדרי של תולדות ההשכלה.
ספריו > עת חדשה, יהודים באירופה במאה השמונה עשרה

ספר זה משרטט בשני כרכים את הביוגרפיה המפותלת ורבת הסתירות של המאה השמונה עשרה היהודית. הייתה זו לפי טענת המחבר המאה הראשונה בעידן המודרני של היהודים. התמורות העמוקות שהתחוללו בה עיצבו את הדורות שאחריה, ולא מעט מקולותיה מהדהדים עד היום הזה. חזון עתיד לעולם מתוקן ומואר שתבונה והומניזם יתגברו בו על ה"ברבריות" התערבב בתמונות עולם לעומתיות שצבעו את המציאות בצבעים קודרים. הנאבקים להסרת מגבלות מהמיעוט היהודי בשם הסובלנות ההומניסטית התמודדו עם החושדים באופיו הלקוי ללא תקנה שמנציח את זרותו ואת הסכנות הנשקפות ממנו. במוקדי התסיסה והמתיחות באירופה בכלל ובקרב היהודים בפרט התגלתה עוצמת האוטונומיה של האדם המודרני. טביעות אצבעותיו של "האני" השואף "לעלות ולהצליח", האינדיבידואל המכיר בערך עצמו, ניכרו כמעט בכל המחלוקות והסערות במרחב הציבורי. מתוך האזנה רגישה לקולות המחאה ולשאיפות לתיקון עולם ולהשגת האושר ליחיד ולכלל, נפרס בספר "עת חדשה" סיפורה של המאה מנקודת מבטם של יהודי אירופה.
המאה השמונה עשרה היהודית מסחררת בדמויותיה ואירועיה. בכרך הראשון המקיף את מחציתה הראשונה (1750-1700), נפתחים בין היתר חלונות לעילית העשירה בעידן האבסולוטיזם והברוק ולחיי נוודים ומשרתות; ליומנה של גליקל בת לייב ולחיים האינטימיים של הרב יעקב עמדן; לשערוריות שחוללה השבתאות; לרדיפתו של "הבחור מפדובה" משה חיים לוצאטו; למתח שבין רפואה מאגית לאתגרי המדע; למחשבי קץ, לעולים לארץ ישראל ולמחלוקות חריפות בקהילות הספרדיות והאשכנזיות של לונדון ואמסטרדם; לצמיחתה של ספרייה חדשה ולניצני החסידות וההשכלה; למצוקות ולהזדמנויות בעתות מלחמה; לעלילות דם בפולין, לפרשת גירוש יהודי פראג, לגורלו של "היהודי זיס" ולקולות הראשונים לסובלנות דתית. הכרך השני המקיף את המחצית השנייה (1800-1750) מתאר תקופה עשירה בטלטלות, במתחים ובאתגרים מודרניים, ועוקב מקרוב אחר תהליכים ששינו את העולם המוכר, מתאר פרשות מרכזיות ומסעירות, ומקשיב לחוויות אישיות של גברים ונשים בני הזמן. מהחלונות הרבים שנפתחים בספר משתקפים חייהם התוססים של היהודים באירופה ואף בעולם החדש ובארץ ישראל כשהם צבועים בגוונים עזים. הוא מתאר בין השאר את הפולמוס על "חוק היהודים" באנגליה, את חלוקות פולין והשפעותיהן על גורל הקהילה היהודית הגדולה בעולם, את "צווי הסובלנות" באוסטריה, את הדיון על האמנציפציה בצרפת המהפכנית, את עליית החסידות וההתנגדות לה ומגמות של אקולטורציה וחילון. הכרך מתאר תקופה מרתקת של חידושים, מאבקים, סתירות, סכסוכים, תהיות ולבטים. מנקודת המבט של העולם היהודי בן זמננו, ובמיוחד בישראל, דומה שהכול כבר טמון במאה השמונה עשרה, וניתן לגלות בה לא מעט מתוך הצופן הגנטי של מלחמת התרבות ושל הקונפליקטים והשסעים בתחילת המאה העשרים ואחת.
ספריו > רשימת ספריו

מהשכלה לוחמת להשכלה משמרת - מבחר כתבי רש"י פין. ירושלים: מרכז דינור, 1993.
השכלה והיסטוריה, תולדותיה של הכרת עבר יהודית מודרנית. ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1995.
יצחק אייזיק קובנר, ספר המצרף, כתב-מחאה משכילי מן המאה הי"ט, ההדיר מכתב היד בצירוף מבוא והערות: שמואל פיינר. ירושלים: "ספרית דורות", מוסד ביאליק, 1998.
עם אבנר הולצמן, יהודה פרידלנדר, חוה טורניאנסקי, דוד אסף, ישראל ברטל (עורכים), מווילנה לירושלים, מחקרים בתולדותיהם ובתרבותם של יהודי מזרח אירופה מוגשים לפרופסור שמואל ורסס, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2002.
מהפכת הנאורות – תנועת ההשכלה היהודית במאה השמונה-עשרה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2002.
משה מנדלסון, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2005.
עם ישראל ברטל, ההשכלה לגווניה, עיונים חדשים בתולדות ההשכלה ובספרותה, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2005.
עם טובה כהן, קול עלמה עבריה, כתבי נשים משכילות במאה התשע עשרה, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006.
עם ישראל ברטל (עורכים), היסטוריוגרפיה במבחן, עיון מחדש במשנתו של יעקב כ"ץ, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2008.
שורשי החילון: מתירנות וספקנות ביהדות המאה ה-18, מרכז זלמן שזר, 2010.
מלחמת תרבות, תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-19, הוצאת כרמל, ירושלים, 2010.
עת חדשה, יהודים באירופה במאה השמונה עשרה 1750-1700, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2017.
עת חדשה, יהודים באירופה במאה השמונה עשרה 1800-1750, מרכז זלמן שזר, 2021.
לתולדות החילון היהודי, הוצאת בלימה, 2024.
Haskalah and History, The Emergence of a Modern Jewish Historical Consciousness. Oxford & Portland, Or., The Littman Library of Jewish Civilization, 2002 (paperback edition: 2004).
The Jewish Enlightenment. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2004 (paperback edition, 2011).
Haskala - Jüdische Aufklärung. Geschichte einer kulturellen Revolution, Hildesheim, Zürich, New York: Georg Olms Verlag, 2007.
Moses Mendelssohn, Ein jüdischer Denker in der Zeit der Aufklärung. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2009.
Moses Mendelssohn, Sage of Modernity, New Haven and London: Yale University Press, 2010.
The Origins of Jewish Secularization in 18th Century Europe, Phildelphia and Oxford: University of Pennsylvania Press, 2011.
Cultural Revolution in Berlin: Jews in the Age of Enlightenment, (with Natalie Naimark-Goldberg), Oxford: The Bodleian Library and the Journal of Jewish Studies, 2011.
摩西‧孟德爾松：啟蒙時代的猶太思想家, Moses Mendelssohn, Pioneer of Jewish Modernity, Chinese edition, Taipei, Taiwan: Showwe Information Co., 2014.
The Jewish Eighteenth Century, A European Biography 1700-1750, Bloomington: Indiana University Press, 2020
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, על ספרו של שמואל פיינר 'מנדלסון', בסדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי, זמנים 100 (2007).
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, גם שוד, רצח וסחר בעבדים היו מקצועות יהודיים במאה ה–18, באתר הארץ, 18 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261027405171  PLWABN: 9810625170405606  BIBSYS: 3024685  BnF: cb14484996c (data)  CiNii: DA14640452  GND: 134081137  ISNI: 0000 0001 1028 0032  LCCN: n92001288  NKC: jo2010509370  NLA: 54957627  NTA: 239860713  ORCID: 0000-0002-6105-3670  RERO: 02-A013253376  SUDOC: 071063404  VIAF: 61774369   WorldCat (עם VIAF): 61774369 
כריכת הספר
כריכת הספר
כריכת הספר
גשר המרגלים

ערך זה עוסק בסרט אמריקאי משנת 2015. אם התכוונתם לגשר בגרמניה שכונה בשם זה, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סטיבן ספילברג
 הופק בידי:  סטיבן ספילברג מארק פלאט קריסטי מקוסקו קריגר
 תסריט:  מאט צרמן האחים כהן
 עריכה:  מייקל קאן 
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס מארק ריילנס איימי ראיין אלן אלדה
 מוזיקה:  תומאס ניומן
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון, פרטיסיפנט, Reliance Entertainment, דרימוורקס, אמבלין אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית16 באוקטובר 2015
 משך הקרנה:  135 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית, רוסית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט בית משפט, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  ברית המועצות, ניו יורק, ברוקלין 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  163.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   coldwar2015
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (מארק ריילנס)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 bridgeofspies.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
כלי רכב ששימשו במהלך צילומי הסרט
תאורה ומתזי גשם במהלך הצילומים
גשר גליניקה (גשר המרגלים)
גשר המרגלים (באנגלית: Bridge of Spies) הוא סרט מותחן ודרמה היסטורית שבוים על ידי סטיבן ספילברג ונכתב על ידי מאט צרמן והאחים כהן. בסרט מככבים טום הנקס, מארק ריילנס, איימי ראיין ואלן אלדה. הסרט מבוסס על ספר שכתב גיבור הפרשה המערבת בין פרשיית ריגול ומשבר מטוס הריגול U-2.
שלב הצילומים החל ב-8 בספטמבר 2014 בברוקלין, ניו יורק. אולפני וולט דיסני הפיצו את הסרט בצפון אמריקה החל מ-16 באוקטובר 2015, באמצעות חברת ההפצה סרטי Touchstone ואולפני פוקס המאה ה-20 הפיצו את הסרט באזורים האחרים.