stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע רביב
הכוחות המשתתפים במבצע > צבא מצרים

הכוחות המצריים בגזרה היו דלילים שכן המכשול הטבעי של מפרץ סואץ הפחית את הסיכוי להתנגשות קרקעית בגזרה. לפיכך הושקע המאמץ המצרי בגזרה בעיקר בהגנה אווירית וימית.
יעד התקיפה היה רצועת חוף צרה שלאורכה כביש צר יחיד. לאורך החוף שכנו כ-25 נקודות משמר מבוצרות ומאוישות, שביניהן נעו כל העת סיורים מצריים.
כוחות ההגנה בבסיסי הנ"מ היו מצוידים בנשק קל בלבד, והנשק האנטי-טנקי שלהם (מטולי RPG) היה מוגבל לטווח של כ-300 מטרים.
כוח חטיבתי משוריין מצרי גדול הוצב בראס סאדאת כ-35 ק"מ מצפון לנקודת הנחיתה המתוכננת אך הציר הצר הבודד שהוביל מריכוז זה דרומה אל גזרת הפעולה אפשר את חסימתו. דרומית לנקודת האיסוף המיועדת, ליד ראס זעפרנה, הוצב גדוד משוריין מצרי. נוכחותו לא הייתה ידועה לתוקפים.
בראס סאדאת, צפונית לנקודת הנחיתה שכן בסיס של חיל הים המצרי ובו הוצבו 2 טרפדות מהירות מדגם P-183.
ההכנות למבצע

תכנון המבצע הוטל על מטה משותף של מפקדת גייסות השריון בראשות האלוף אברהם אדן (ברן) ומפקדת חיל הים בראשות מפקד החיל, האלוף אברהם בוצר. אל"ם אורי בר-און, מפקד חטיבה 875 ומפקד המבצע בפועל, מינה למפקד כוח הפשיטה את סא"ל ברוך הראל ("פינקו"), שהיה סגן מפקד חטיבה 8 והמתין למינויו כמפקד חטיבה 14. ברוך הראל הוביל את תכנון פרטי המבצע, ויוזם המבצע, רס"ן שלמה באום, ששימש מפקד פלס"ר 7, מונה לסגנו. למפקד כוח הטנקים, שנטל חלק במבצע, מונה יעקב לפידות. הכוח התאמן כ-6 שבועות בהכנה למבצע.
בשבוע שלפני המבצע שונעו הטנקים והנגמ"שים במהלך הלילות, בנסיעה על זחליהם, אל נקודת ההעמסה בראס סודר. שם הם נצבעו בסכימת צביעה מצרית צהבהבה (לצורך הטעיה) והוטענו בתחמושת עודפת ובדלק רזרבי. חלק מהלוחמים קיבלו מדים מצריים ושובצו ביניהם גם מספר דוברי ערבית ומספר לוחמים מיחידה 707 שנועדו להכשיר את חוף הנחיתה ואת נקודת ההעמסה על הנחתות.
ההכנות למבצע > מבצע אסקורט

בעקבות הפשיטה על האי גרין ומבצע בולמוס 5 בראס עדבייה, שבהם פעלו כוחות מושטים של צה"ל נגד מטרות מצריות במפרץ סואץ, העבירו המצרים שתי ספינות טורפדו מדגם P-183 מבסיס חיל הים המצרי בע'רדקה לאזור צפון מפרץ סואץ, ואלו ביצעו סיורים באזור. הספינות המצריות המהירות יחסית היו עלולות לפגוע בנחתות האיטיות שיועדו להנחתת הכוח המשוריין. לפיכך הוחלט לתקוף את הטרפדות בפעולה ימית חשאית, ולא על ידי חיל האוויר, כדי למנוע הסלמה אפשרית בזירה בעקבות תקיפה שכזו. המשימה הוטלה על לוחמי שייטת 13 בפיקודו של זאב אלמוג.
בתכנון של המבצע נקבע כי 8 לוחמי שייטת 13 יצמידו מוקשי עלוקה לקוער של הטרפדות, שיטה המאפשרת השהיה לנסיגת הכוחות. בליל 5 בספטמבר 1969 בוצע ניסיון ראשון לטיבוע הספינות המצריות, אך הטרפדות יצאו מהנמל לסיור והכוחות הישראלים חששו שהם התגלו ונסוגו.
בליל 7 בספטמבר פשטו לוחמי שייטת 13 על שתי הטרפדות המצריות במעגן הצי המצרי בראס סאדאת, דרומית לעיר סואץ. 8 לוחמי שייטת 13 הגיעו אל הספינות באמצעות שני "חזירים" והטביעו אותן באמצעות מוקשים הפעולה הוכתרה כהצלחה אך במהלך הנסיגה פעל מעצמו מנגנון ההשמדה עצמית של אחד ה"חזירים" (כנראה בשל חדירת מים למגופה של מנגנון ההשמדה העצמית) וכתוצאה מכך נהרגו 3 לוחמים: סגן שלמה אשל, רב-סמל עודד ניר ורב-סרן רפי מילוא. הלוחם אריה יצחק (אריו), שנהג ב"חזיר" היה היחיד שנותר בחיים. הוא אותר על ידי מסוק סופר פרלון כשהוא שוחה פצוע יותר מ-6 שעות, גורר איתו את גופות שלושת חבריו, ועם חילוצו הפנה את המסוק לחילוץ תחת אש של גופות שלושת חבריו.
מהלך המבצע

ב-8 בספטמבר, בשעה 22:00, הועמס כוח השריון בראס סודר על גבי שלוש הנחתות, כשעל כל נחתת הועמסו 2 טנקים ונגמ"ש אחד. הנחתות הפליגו לעבר החוף המצרי, כשהן מאובטחות על ידי לוחמי שייטת 13 ויחידה 707, שהפליגו לצידן בסירות גומי. כוח מפלחה"ן צנחנים, בפיקוד עוזי בן יצחק, תפס את ראש החוף ואבטח אותו בסיוע אנשי הקומנדו הימי דרומית לביר תמדה ואל חפיר, באזור א-דיר, כ-40 ק"מ דרומית לעיר סואץ. הנחיתה החלה ב-9 בספטמבר ב-3:35 בלילה מבלי שנתגלתה על ידי המצרים.
מיד לאחר הנחיתה החל הכוח המשוריין לנוע במהירות דרומה. הכביש הצר נחסם לתנועת תגבורת מצרית על ידי פיצוצו ומיקושו באמצעות שני מטעני מזלף שפותחו ביפת"ח בנקודה בה היתמר מצוק משני צדדיו. במהלך תנועתו, לאורך 70 ק"מ, השמיד הכוח הפושט נקודות משמר, בסיסי צבא, תחנות מכ"ם ימיות ואוויריות, כלי רכב צבאיים ואזרחיים שנעו לאורך הכביש, עמודי חשמל ומאהלים.
תוך כדי תנועה ירו הטנקים בסלעים מעל הכביש כדי שידרדרו ויחסמו אותו בפני הגעת תגבורת מצפון. הכוח נע במהירות ומעט לפני השעה 7:00 בבוקר תקף את בסיס משמר החופים המצרי בראס אבו דראג'. המחנה ותחנת המכ"ם הימי שבו הושמדו בתוך כ-20 דקות. משם המשיך הכוח דרומה לכיוון מחנה צבאי בראס זעפרנה בו שכנה מפקדה מרחבית של חטיבת נ"מ. במהלך הנסיעה דרומה הגיע לאזור התקיפה מפקד הגזרה המצרי, גנרל חסן כאמל. הוא ניסה לעצור את הטנקים שחשב למצריים, ונדרס בתוך מכונית השרד שלו. לצורך כיבוש המחנה חסמו הטנקים את האזור משני צדדיו ושני כוחות הטיהור על בסיס טנקים ונגמ"שי BTR-50 נכנסו לתוך מתחם המחנה, השמידו 3 נגמ"שים ופוצצו מבנים, לרבות תחנת מכ"ם אווירי, על ידי ירי פגזים והשלכת מטענים מתוך הנגמ"שים.
בעקבות הפעלת כוח אש מאסיבי על ידי הטנקים וכפי הנראה כתוצאה מההטעיה המוצלחת, התגובה המצרית בשני היעדים העיקריים הייתה חלושה ולא נשלחה כל תגבורת. לקראת סוף המבצע זיהו הכוחות הפושטים חניון רק"ם מצרי בסדר גודל של גדוד בהמשך החוף, דרומית למחנה בראס זעפרנה, אך לא קיבלו אישור לתקוף אותו, בהתאם להנחיית הרמטכ"ל לא ליזום קרבות עם שריון מצרי אלא אם הכוח הפושט יהיה תחת איום ישיר מהטנקים המצריים.
במבצע המשולב השתתפה גם רביעיית מטוסי סקייהוק מטייסת העמק, שתקפו תחנות מכ"ם ועמדות נ"מ באזור אל חפיר וראס זעפרנה. מטוסו של מוביל המבנה, חגי רונן, נפגע מאש נ"מ באזור ראס זעפרנה והקשר עמו נותק. רונן הפנה את מטוסו לכיוון חוף חצי האי סיני ונטש אותו מעל מפרץ סואץ. ככל הנראה חלה תקלה בציוד החילוץ ורונן נעלם במי המפרץ. החיפושים אחריו לא העלו דבר והוא הוכרז חלל.
סיוע נוסף לכוח הפושט ניתן על ידי סוללת תותחי 130 מ"מ שנפרסה בצדו המזרחי של מפרץ סואץ. במהלך המבצע חבר לכוח הפושט מסוק מדגם אלואט 2 שפינה פצוע וסיפק לכוח ציוד לתיקון זחל באחד הטנקים.
כ-10 שעות לאחר הנחיתה חבר הכוח המשוריין אל הנחתות צפונית לראס זעפרנה, בנקודה שהייתה שונה מזו שנקבעה בתכנון המקורי. אנשי יחידה 707 בדקו, סימנו והנחיתו את הנחתות שפינו את כלי הרק"ם לאבו זנימה בחוף הישראלי של מפרץ סואץ ואילו הלוחמים פונו באמצעות מסוקים לראס סודר.
הנחתת פ-53, נתקעה בחוף בשל עליית טנק ומיד אחריו נגמ"ש שלא לפי הנוהל, ולא הצליחה לצאת מהנחיתה. נגמ"ש ניגש ודחף אותה לים.
מהלך המבצע > גלריה

נחתת מתקרבת לחוף העמסת הכוחות.
טנק עולה לנחתת לפני היציאה.
שלושת הנחתות העמוסות בתנועה ליעד במפרץ סואץ.
חייל צה"ל על גבי רק"ם מכוון מקלע 0.5 אל עבר תחנת מכ"ם מצרית מדגם P-30.
ירי מרק"ם צה"לי על מכלית דלק מצרית.
אח"י קיסריה (פ-53) מעמיסה נגמ"ש שלל מסוג BTR-50 בחוף המצרי במהלך המבצע.
נגמ"ש דוחף ומסייע לפ-53 להיחלץ מהחוף המצרי לאחר העמסת הרק"ם
תוצאות המבצע

במבצע נהרגו בין 100 ל-150 חיילים ושוטרים מצרייםובהם מפקד הגזרה המצרי בדרגת אלוף וקולונל סובייטי ששימש כיועץ. מספר כלי הרכב המצריים שהושמדו מוערך ב-70, מהם 3 נגמ"שים. צה"ל איבד מטוס מדגם סקייהוק שננטש מעל מפרץ סואץ וטייסו, רס"ן חגי רונן, הוכרז כנעדר ובהמשך כחלל. בקרב הכוח הקרקעי נפצע קצין המודיעין באורח קל בעת שירד מהנגמ"ש בו נסע על מנת לקחת רכיב חשוב מהמכ"ם הימי בבסיס ראס אבו דראג'.
המבצע ותוצאותיו פורסמו בעיתונות זרה, אך ההנהגה המצרית לא ידעה עליהם מאחר שדרג הפיקוד המקומי לא דיווח עליהם למפקדיו. ב-4:00 אחר הצהריים דווח על המבצע ברדיו קהיר, אך עם אי דיוקים רבים. משנודע על היקף הפעולה לנשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הוא הדיח את צמרת הפיקוד הצבאי המצרי, ובכללה הרמטכ"ל, גנרל אחמד איסמעיל עלי, מפקד חיל הים פואד אבו זיכרי ומפקד זירת ים סוף.
למחרת המבצע, ב-10 בספטמבר, לקה נאצר באוטם שריר הלב - ושנה לאחריו מת מהתקף נוסף. הצלחת המבצע הייתה בין הגורמים לביסוס העליונות האווירית של חיל האוויר הישראלי בזירה ונודעה לה חשיבות טקטית ומורלית. ההצלחה עזרה גם לבסס את הקונספציה הצה"לית על יתרונם המוחץ של כוחות הקרקע הישראליים על המצריים ובכך ייתכן שתרמה לכשלים במלחמת יום הכיפורים.
הרמטכ"ל, חיים בר-לב, הביע את שביעות רצונו ממהלך המבצע:
מבצע "רביב" היה הראשון מסוגו בצה"ל ולמרות חוסר הנסיון בפעולות כאלו והסיבוכים הרבים הכרוכים בכך, התנהל המבצע, מתחילתו ועד סופו, ללא שיבושים אשר הם בדרך כלל מנת חלקם של מבצעים.
עם זאת התבטא בר לב בזהירות ובאיפוק. הוא סבר כי המבצע אמנם התיש את הכוחות המצריים, אבל יחד עם זאת סבר כי הוא לא יביא לסיום מלחמת ההתשה בחזית הדרום:
יותר מזה, אינני בטוח שהמבצע הזה יתן, המבצע הזה לא ישתיק את התעלה, המבצע הזה, אינני חושב שהוא הרס את המורל הפנימי של מצרים. אני מניח שחוגים רחבים במצרים, לא יודעים בעצם מה קרה כאן ואלה שיודעים כרוח השכנוע המצרי הטובה על מצרים ועל הערבים בכלל, ודאי אומרים לעצמם רגע אחד מה קרה? היהודים הורידו 6–9 כלי רכב משוריינים במקום שאין לנו שם כלום, הסתובבו שם 10 שעות וחזרו.
בשונה מבר לב, הנימה הכללית בצד הישראלי הייתה של זחיחות:
פעולה כזאת עוד טרם בוצעה בצה"ל. הלוחמים ידעו היטב כי על הכף מוטלת יוקרתם, יוקרת חיל השריון, יוקרת צה"ל כולו.
כשנה לאחר מכן כתב אלי לנדאו:
פשיטה זו שבוצעה ביעילות, בדייקנות, בלא נפגעים, להוציא פצוע קל אחד, הוכיחה כי דימיון, תעוזה ופעילות בלתי שגרתית מאפשרים לבצע את "הבלתי אפשרי". אין ספק כי הפשיטה המשוריינת הגדולה על חוף מצרים תירשם בתולדות מלחמות צה"ל כאחת הנועזות והמוצלחות שבפשיטות ואפשר גם, כפי שכינו אותה אז העיתונים בעולם, לגדולה מכולן.
כיומיים לאחר המבצע, ב-11 בספטמבר 1969 יזמו המצרים, בתגובה למבצע, סדרה של הפצצות על יחידות צה"ל במערב סיני באמצעות כ-60 מטוסי קרב. בקרבות האוויר שהתפתחו הפיל חיל האוויר הישראלי 11 מטוסים ואיבד מטוס אחד.
לקריאה נוספת

אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, השמים אינם הגבול, ספרית מעריב, 1990.
מרדכי גור, יעקב ארז, אילן כפיר, צה"ל בחילו, הוצאת רביבים, עמ' 131.
דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה, הוצאת באוויר - פרסומי תעופה.
זאב שיף, מלחמה ללא גבול, הוצאת שקמונה, 1970.
אורי מילשטיין אביב נעורים'  ההיסטוריה של הצנחנים – כרך ד "שלגי" הוצאה לאור, 1987, עמ' 1488–1497.
משה גבעתי בידיהם חושלה הפלדה, הוצאת משרד הביטחון, תשנ"ח-1997, עמ' 154.
דימה אדמסקי, מבצע קווקז: ההתערבות הסובייטית וההפתעה הישראלית במלחמת ההתשה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006.
מוסטפא כבהא, חרב אל-אסתנזאף: מלחמת ההתשה בראי המקורות המצריים, יד טבנקין, מכון ישראל גלילי לחקר מדיניות ההתיישבות, הביטחון והחוץ; אוניברסיטת תל אביב, 1995.
מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי - מבצע אסקורט ומבצע רביב, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 414–424.
זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, פרק 21 - טיבוע טרפדות מצריות בצפון מפרץ סואץ, עמ' 620-577.
זאב אלמוג, עטלפים בים האדום - פעולות מיוחדות של הקומנדו הימי במלחמות ההתשה ויום הכיפורים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור ו"מכון גלילי לחקר כוח המגן", 2007, פרק ג': מבצע "אסקורט" - טיבוע טרפדות במפרץ סואץ, עמ' 113–151.
משה גבעתי, מבקיע חומות - סיפור חייו ופועלו של תא"ל דוד לסקוב, הוצאת ידיעות ספרים, תשע"ה-2015, עמ' 161.
ביאורים

↑  תמיד אחרי עליית טנק/נגמ"ש יש לתת מכה לאחור
הערות שוליים

1 2 3 4  מתוך יחידת אמל"ח מיוחד גדוד 88 "דב לבן", 1969-1974, זרקור היסטורי, תמוז תשע"ב (יולי 2012), עמ' 11.
1 2 3 4  מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 422
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  ברוך הראל, ‏לא לקחנו סיכון, השמדנו הכל, שריון 3, ינואר 1999, עמ' 19-18, באתר "יד לשריון".
1 2 3 4  שאול נגר (מנחה), ‏הטירן עשה את שלו! - שיח מפקדים, שריון 8, מאי 2000, עמ' 24 - דברי ברוך הראל (פינקו), באתר "יד לשריון".
1 2  מתוך יחידת אמל"ח מיוחד גדוד 88 "דב לבן", 1969-1974, זרקור היסטורי, תמוז תשע"ב (יולי 2012), עמ' 13.
↑  גל פרל פינקל, הטנקים נראו "כמו אחרי מלחמה", אך האנשים – פלדה, באתר זמן ישראל, 27 באוגוסט 2020.
↑  מתוך מבצע רביב פשיטת כוח משוריין של צה"ל על החוף המערבי של מפרץ סואץ בתאריך 9 ספטמבר 1969, מפג"ש תח"ש/מדור תחקירים והיסטוריה, אוגוסט 1970, עמוד 3.
1 2  מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 415-416.
1 2 3  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 577–618
↑  גיבורים בעל כורחם - אריה יצחק
↑  מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 417–421.
↑  מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 425.
↑  מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 421.
↑  גיבורים בעל כורחם - אריה יצחק
↑  עוזי בן יצחק באתר אוגדת יהודה.
1 2  מייק אלדר, שייטת 13 סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, ירושלים, 1993, עמ' 423.
↑  דף חקירת היעלמותו של חגי רונן, ביחידה לאיתור נעדרים.
↑  אריק וייס, דרסנו אותם, מוסף "סופשבוע" של "מעריב", 2.10.2009 (וכן הכתבה ב"טיים", בקישורים החיצוניים).
↑  יצהר פורת, 100-150 אבידות לצבא המצרי בפשיטת כח משוריין של צה"ל שהונחת במפרץ סואץ, למרחב, 10 בספטמבר 1969
↑  דוד מושיוב, צה"ל הנחית כח פשיטה משוריין בגדה המזרחית של מפרץ סואץ, דבר, 10 בספטמבר 1969
↑  150 מטוסים מצריים השתתפו במטריה, דבר, 10 בספטמבר 1969
↑  הודח הרמטכ"ל המצרי, דבר, 19 בספטמבר 1969
נמשכת המולת השמועות במצרים, דבר, 21 בספטמבר 1969
↑  11 מטוסים מצריים הופלו באזור התעלה, דבר, 12 בספטמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011289987405171 
כלי שיט תת-מיימי מסוג "חזיר" במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה
הלוחם אריה יצחק (אריו) (משמאל) עם הצולל שי גורן לפני הפעולה
הלווייתו של רב-סרן רפי מילוא מלניק שנהרג בפעולת שייטת 13 במבצע
אורן שגיא

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1972 (בן 52) בת ים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת רייכמן 
 
אורן שגיא (נולד ב-3 בפברואר 1972) הוא עורך דין ומנהל ישראלי בתחום ההיי-טק, המשמש החל מ-2015 כמנכ"ל חברת סיסקו ישראל ומכהן כיושב ראש לשכת המסחר ישראל - אמריקה החל מיוני 2023.
ביוגרפיה

שגיא נולד בבת ים וגדל ברעננה, בוגר תיכון רוטברג ברמת השרון. שגיא הוא הצעיר מבין שני אחים, אמו עבדה כמורה ואביו כעורך דין ואיש עסקים. בשירותו הצבאי שירת כקצין בגדוד 430, שבחטיבה 500, והשתחרר מקבע כסמ"פ. משם המשיך לשירות מילואים במגוון תפקידי פיקוד בחיל, כאשר תפקידו האחרון היה כקצין מבצעים בחטיבת מילואים.
שגיא סיים את לימודי המשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה בשנת 1997 ועסק בתחום המשפט המסחרי והקניין הרוחני. בשנת 2001 עבר לתחום ההייטק במסגרת תוכנית להסבת אקדמאים. שגיא החל לעבוד כמנהל תיקי לקוחות בחברת "בינת תקשורת מחשבים", מקבוצת רד-בינת. בהמשך, עבר לעבוד ב"אלביט מערכות" כמנהל חוזים ומכירות, כחלק מהפעילות הבינלאומית של החברה. שנה וחצי לאחר מכן מונה לסמנכ"ל מכירות והקים את הפעילות הבינלאומית של בינת תקשורת. במסגרת פעילותו של שגיא, זכתה החברה בפרויקטי תקשורת בעולם ושגיא מונה על הקמת חברת הבת במזרח אירופה. בשנת 2007 מונה שגיא לסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת "גילון" המתמחה בפתרונות בינה עסקית. במהלך כהונתו כסמנכ"ל הוביל שגיא את התרחבותה של הקבוצה לחו"ל כמו גם את תהליכי מיזוג ורכישה של חברות טכנולוגיה באירופה.
עם סיום כהונתו בחברת גילון, פתח שגיא ביחד עם שותף עסקי חברה פרטית בשם בראייט בי.אר.אמ, אשר ייצגה סטרטאפים ישראליים בשווקים בינלאומיים ועסקה בייצוג חברות סייבר ואבטחת מידע, זאת במקביל לפיתוח מוצר בתחום הגנת הסייבר.
ביוגרפיה > סיסקו ישראל

בשנת 2010 החל לעבוד בחברת סיסקו ישראל, וכעבור שנה וחצי מונה לסמנכ"ל המכירות של המגזר הביטחוני בחברה. ב-20 בספטמבר 2015, מונה שגיא למנכ"ל סיסקו ישראל.
ב-6 במרץ 2018, במעמד נשיא המדינה, חנך שגיא ביחד עם מנכ"ל סיסקו העולמית, צ'אק רובינס, רשת האבים טכנולוגיים שהקימה החברה, שנועדה לסייע בחיבור הפריפריה הגאוגרפית והחברתית, למרכז. כמו כן, שגיא הוביל את חתימת ההסכם לבניית מערכים דיגיטליים לשיפור איכות הטיפול הרפואי בבית החולים אסותא.
בתקופתו של שגיא כמנכ"ל סיסקו ישראל, החברה רכשה מספר חברות סטארט-אפ ישראליות, ביניהן: ליבה סמיקונדקטור, קלאוד לוק, פורטשיפט, סדונה, אפסגון ולייטספין.
ביוגרפיה > לשכת המסחר ישראל - אמריקה

ב-1 ביוני 2023, נבחר אורן שגיא לכהן כיושב ראש לשכת המסחר ישראל אמריקה. במהלך האספה השנתית של לשכת המסחר ישראל-אמריקה, אישר דירקטוריון הלשכה את בחירתו של אורן שגיא בנוכחות שגריר ארצות הברית, תומאס ניידס.
חיים אישיים

שגיא נשוי לטלי, צלמת ומורה, ואב לשלושה ילדים, מתגורר ברעננה.
הערות שוליים

↑  דורן תקשורת‏, בינת תקשורת מחשבים השיקה סניף חדש בסופיה שבבולגריה, באתר וואלה, 25 בספטמבר 2006
↑  גלובס זירת העסקים של ישראל, באתר גלובס
↑  אורן שגיא מונה לתפקיד מנכ"ל סיסקו ישראל, באתר ynet, 20 בספטמבר 2015
↑  פריפריה חכמה: סיסקו משיקה רשת האבים טכנולוגיים בישראל, באתר ynet, 6 במרץ 2018
↑  שת"פ בין סיסקו לאסותא: מערכות וידיאו יאפשרו התייעצויות רופאים מכל מקום, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2018
↑   ענבל אורפז, אקזיט ענק: סיסקו רוכשת את ליבה סמיקונדקטור הישראלית ב-320 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 2 במרץ 2016
↑   ענבל אורפז, סיסקו רוכשת את קלאוד לוק הישראלית בכ-300 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2016
↑  אופיר דור, ‏סיסקו רוכשת את סטארט-אפ הסייבר הישראלי פורטשיפט, באתר גלובס, 1 באוקטובר 2020
↑  אורי ברקוביץ', ‏הרכש ה-15 של סיסקו בישראל: סטארט-אפ מת"א, באתר גלובס, 11 במאי 2021
↑  אקזיט ענק לאפסגון הישראלית: נמכרת לסיסקו תמורת כ-500 מיליון דולר, באתר ynet, 13 באוגוסט 2021
המגזר הציבורי בישראל

המגזר הציבורי הוא החלק של הפעילות הכלכלית המתבצע על ידי הממשל – ממשל לאומי (כלומר הממשלה וגופים שבשליטתה), ממשל אזורי או שלטון מקומי.
הגדרות > רקע

ועדת זוסמן (1989) שדנה בשכר במגזר הציבורי עמדה על כך ש"אין הגדרה קבועה ויחידה לסקטור הציבורי, לא בחוק ולא בשימוש היום-יומי". הגדרות שונות ניתנו למגזר הציבורי לעניינים שונים, החל מהגדרה מצומצמת הכוללת רק את השירות הממשלתי, דרך הגדרה הכוללת גם ארגונים אחרים המעסיקים עובדים בהתאם לחוקי שירות המדינה ועד להגדרה הרחבה הכוללת כל גוף הנשען באופן קבוע על תקציב ציבורי.
בישראל, חוקים שונים מכילים הגדרות שונות של המגזר הציבורי, אך באופן כללי הם כוללים את:
גופי הממשלה עצמה (ממשלת ישראל ומשרדי הממשלה לרבות יחידות סמך, לשכת נשיא מדינת ישראל, הכנסת, מבקר המדינה, בתי משפט, בתי דין, לשכות הוצאה לפועל, וגופים אחרים בעלי סמכות שפיטה על פי דין, צה"ל, משטרת ישראל)
רשויות מקומיות
חברות של המגזר הציבורי (חברה ממשלתית וחברה-בת ממשלתית בהגדרתן בחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975, תאגיד שהוקם בחוק, תאגיד של רשות מקומית רוב בבעלות או בשליטה)
חוק חופש המידע כולל בנוסף לאלו:
גוף אחר, הממלא תפקיד ציבורי, המבוקר על ידי מבקר המדינה
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות נותן הגדרה רחבה יותר וכולל גם:
ההסתדרות הציונית העולמית
הסוכנות היהודית לארץ ישראל
קופות חולים
בתי ספר רשמיים
מוסדות ציבור שהשתתפות המדינה בתקציבם עולה על 30% בממוצע בחמש השנים האחרונות
גורמים רבים מבלבלים בין המגזר הציבורי הכפוף ישירות לממשלה, לבין השירותים הציבוריים הכוללים כ-900 אלף משרות לרבות עמותות פרטיות וחברות פרטיות בענפי הבריאות, חינוך, מחקר וכו' הממומנים בעיקרם על ידי הממשלה. על כן, לעיתים נשמעת הטענה כי כשליש מהמשרות במשק הן במגזר הציבורי.
הגדרות > סוגי גופים ציבוריים

רשות ציבורית בישראל היא יחידה ממשלתית, העוסקת ברגולציה בתחום מסוים או בתפעול של שירות ציבורי מסוים. רשויות ציבוריות כוללות בין היתר אך לא רק:
יחידת סמך היא רשות הפועלת במסגרתו של משרד ממשלתי, אך נהנית מעצמאות מסוימת, יחסית ליחידות הפועלות כחלק אינטגרלי של המשרד.
מוסד ממלכתי, שהוא גוף ציבורי בעל מעמד עצמאי שהוא חלק ממוסדות השלטון אך אינו חלק מהממשלה (לדוגמה, הכנסת, בית הנשיא ומבקר המדינה).
רשויות שהוקמו בעקבות חקיקה, כגון בנק ישראל והמועצה להסדר ההימורים בספורט מוגדרות תאגיד שהוקם מכוח חוק (נקרא גם תאגיד סטטוטורי) זהו סוג אחד של תאגיד ממשלתי – חוק חובת המכרזים מתייחס גם לחברה ממשלתית וחברה בת ממשלתית.
הפרדתן של פעילויות ממשלתיות מהמשרד הממשלתי לרשות משלהן נעשית בדרך כלל באמצעות חוק המורה על הקמת הרשות וקובע את סמכויותיה. תהליך זה מביא בהדרגה להקמתן של עוד ועוד רשויות. בחלק מהמקרים, של רשויות העוסקות בפעילות עסקית, הופכת הרשות (כולה או חלקה) במהלך השנים לחברה ממשלתית, ומתחרה בחברות פרטיות בתחום זה.
דוגמאות לרשויות העוסקות ברגולציה:
רשות ניירות ערך: עוסקת בשמירת עניינו של ציבור המשקיעים בניירות ערך. הרשות הוקמה ופועלת על פי חוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968.
רשות התחרות: אמונה על שמירת עקרונות התחרותיות במשק במדינת ישראל. הוקמה בשנת 1994 על פי חוק התחרות הכלכלית.
רשות החשמל: עוסקת בפיקוח על חברת החשמל לישראל, קביעת תעריף החשמל, מתן רישיונות לייצור חשמל וכו'.
דוגמאות לרשויות תפעוליות:
רשות השידור: רשת השידור הממלכתית של מדינת ישראל. פועלת מתוקף חוק רשות השידור שנחקק בשנת 1965 שמאפשר שידור ממלכתי. בשנת 2014 עבר חוק המורה על סגירתה של הרשות ופתיחת תאגיד השידור הישראלי.
הרשות לפיתוח אמצעי לחימה: פעלה משנת 1958 כיחידת סמך של משרד הביטחון, ועסקה בפיתוח אמצעי לחימה. בשנת 2002 הפכה לחברה ממשלתית בשם רפאל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה בע"מ.
רשות הדואר: עסקה במתן שירותי דואר. הוקמה בשנת 1986 עם הפרדתה ממשרד התקשורת. בשנת 2006 הפכה לחברה ממשלתית בשם דואר ישראל בע"מ. במאי 2024 החברה הופרטה ו-100% ממניותיה נמכרו לחברת מילגם.
רשות שדות התעופה: עוסקת בניהול ופיתוח שדות התעופה בישראל, לדוגמה נמל התעופה בן-גוריון ונמל התעופה רמון.
היקף המגזר הציבורי

היקף המגזר הציבורי נובע מאופיה של המדינה. בעוד ישנם תפקידים המשתייכים כמעט בכל מדינה למגזר הציבורי, כמו ביטחון פנים וחוץ, יחסי חוץ, ותפקידי פיקוח, בתחומים אחרים היקף הפעילות של המגזר הציבורי לעומת המגזר העסקי שונה ממדינה למדינה. תחומים אלו כוללים למשל, שידורי רדיו וטלוויזיה, חינוך ובריאות.
בשנת 2008 עבדו במגזר הציבורי כ-530 אלף עובדים לעומת כשני מיליון במגזר העסקי. ההוצאה הציבורית הייתה בשנת 2006 46.5% מהתוצר, הרמה הנמוכה ביותר בישראל מאז שנת 1969.
בהתחשב בכך שהמגזר הציבורי ממומן בעיקר בכספי המיסים, עולה מפעם לפעם דרישה להקטין את מספר העובדים במגזר הציבורי, כדרך להקטנת נטל המס. לצעד זה משמשות דרכים אחדות:
הפרטה: מכירת יחידות של המגזר הציבורי לבעלות פרטית. צעד זה אפשרי בדרך כלל ביחס לחברות ממשלתיות, הפועלות למטרות רווח, ולכן המגזר העסקי מגלה עניין בהן.
צמצום הביורוקרטיה: צעד זה מבוסס על צמצום פיקוח הממשלתי על פעולת המשק. ביטול הפיקוח על מטבע זר, למשל, מייתר את העובדים העוסקים בפיקוח זה.
ייעול פעולת המנגנון הציבורי: צעד זה מותיר את השירותים הציבוריים בעינם, אך מנסה לספקם בדרך יעילה יותר, תוך צמצום מספר העובדים הנדרשים לשם כך.
כללי עבודה של המגזר הציבורי

המחוקק מטיל על המגזר הציבורי חובות שונות הנובעות מהיותו מופעל בכספי משלם המיסים מבלי שיש לאזרח את האפשרות שלא לשלם על שירותיו. בישראל, חובות אלו כוללים בין השאר:
על פי חוק חופש המידע, התשנ"ח-1998 לכל אזרח ישראלי או תושב הזכות לקבל מידע מרשות ציבורית
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטיל דרישות יותר נוקשות על המגזר הציבורי מבחינת נגישות לנכים בכך שאינו נותר פטור מסיבות של עלות ומספר הנזקקים לשירות
חוק העונשין קובע עבירות פליליות החלות רק על עובד ציבור. אלו כוללות בין השאר: לקיחת שוחד, ניסיון ללקיחת שוחד ושימוש לרעה בכוח המשרה
פעולתו של המגזר הציבורי כפופה לכללי המינהל הציבורי. הפיקוח על עמידתם של הגופים השונים במגזר הציבורי בכללים אלה נעשה על ידי מבקר המדינה. תלונות של אזרחים הנוגעים לאופן פעילותם של גופי המגזר הציבורי מטופלות על ידי נציבות קבילות הציבור.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השכר בשירותים הציבוריים

באוקטובר 2019 השכר הממוצע במשק עמד על 10,500 שקלים. ב-2018, השכר הממוצע במגזר הציבורי עמד על למעלה מ-16.5 אלף שקל. כלומר פער של קרוב ל-60%. במגזר הציבורי נהוגות הטבות אשר מטיבות עם הבכירים והוותיקים במגזר. הדבר מתבטא בפנסיה תקציבית בגילאים נמוכים, בעיקר במערכת הביטחון, לעומת פנסיה צוברת במגזר הפרטי החל מגיל 67, ועוד.
מדי שנה מתפרסם דו"ח הממונה על השכר באוצר, שמפרט את שיאני השכר במגזר הציבורי.
בעקבות הביקורת על נטל הפנסיה התקציבית ההולך ומכביד על תקציב המדינה בכלל ותקציב הביטחון בפרט (לדוגמה בשנת 2014 הגיע תקציב הגמלאות של משרד הביטחון לבדו ל-6.8 מיליארד ש"ח) בעשור הראשון של המאה ה-21 נקבע שמצטרפים חדשים לשירות הציבורי ייקלטו במסלול של פנסיה צוברת ולא פנסיה תקציבית, מה שאמור להקטין את נטל התשלומים על המדינה עם השנים.
לקריאה נוספת

יעקב ראובני, המינהל הציבורי בישראל: המנגנון הממשלתי בישראל והתפתחותו בשנים תש״ח־תשל״ג, הוצאת מסדה, 1974.
‏המינהל הציבורי בישראל, באתר גוגל ספרים
ראו גם

דיני פניות ציבור במשרדי מדינת ישראל