stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנות צרפתית
ימי הביניים > גותיקה

אמנות ואדריכלות גותית היו תוצרים של תנועת אמנות מימי הביניים שנמשכה כשלוש מאות שנה. זה התחיל בצרפת, התפתח מהתקופה הרומנסקית באמצע המאה השתים עשרה. עד סוף המאה הארבע עשרה, הוא התפתח לסגנון חילוני וטבעי יותר המכונה, גותי בינלאומי, שנמשך עד סוף המאה החמש עשרה, אז התפתח עוד יותר, לאמנות הרנסאנס. אמצעי האמנות הגותיים העיקריים היו פיסול, ציור פאנל, ויטראז ', פרסקו וכתב יד מואר.
אדריכלות גותית נולדה באמצע המאה השתים עשרה באיל-דה-פרנס, כאשר אב המנזר סוגר בנה את המנזר בסנט דניס, בסביבות 1140, נחשב לבניין הגותי הראשון, ומיד לאחר מכן, קתדרלת שארטר, בסביבות 1145. לפני כן, לא הייתה מסורת פיסול באיל-דה-פרנס - אז הובאו פסלים מבורגון, שיצרו את הדמויות המהפכניות שפעלו כעמודים בפורטל המערבי (המלכותי) של קתדרלת שרטר ( ראה תמונה ) - זה היה המצאה חדשה לגמרי באמנות הצרפתית, ותספק את המודל לדור של פסלים. כנסיות גותיות בולטות נוספות בצרפת כוללות את קתדרלת בורז', קתדרלת אמיין, נוטרדאם דה לאון, נוטרדאם בפריז, קתדרלת ריימס, קתדרלת סנט שאפל בפריז, קתדרלת שטרסבורג .
הסגנונות בארכיטקטורה הגותית הצרפתית הם כדלקמן: גותי קדום, גותי גבוה, ראיוננט וגותיקה מאוחרת או "ראוותנית". החלוקה לחטיבות מוכרת, אך נתונה לוויכוח. מכיוון שהקתדרלות הגותיות נבנו על פני מספר תקופות עוקבות, ובעלי המלאכה של כל תקופה לא בהכרח עקבו אחר התוכניות של הבנאים שהקדימו להם, הסגנון האדריכלי השולט השתנה לעיתים קרובות במהלך בנייתו של בניין מסוים. כתוצאה מכך, קשה להכריז על בניין אחד כשייך לעידן מסוים של האדריכלות הגותית. שימושי יותר להשתמש במונחים כמתארים עבור אלמנטים ספציפיים בתוך מבנה, במקום להחיל אותו על הבניין בכללותו.
האידיאלים הצרפתיים התפשטו. הפיסול הגותי התפתח מהסגנון הקשיח והמוארך המוקדם, עדיין רומנסקי בחלקו, לטיפול מרחבי ונטורליסטי בסוף המאה השתים עשרה ותחילת המאה השלוש עשרה. השפעות מפסלים יווניים ורומיים עתיקים ששרדו שולבו בטיפול בווילונות, הבעת הפנים והפוזה של הפסל ההולנדי-בורגונדי, קלאוס סלוטר, והטעם לנטורליזם סימן לראשונה את סופו של הפיסול הגותי, והתפתח לסגנון הרנסאנס הקלאסיסטי. עד סוף המאה החמש עשרה.
ציור בסגנון שניתן לכנותו "גותי", לא הופיע עד 1200 בערך, כמעט חמישים שנה לאחר תחילת האדריכלות והפיסול הגותיים. המעבר מרומנסקי לגותית מאוד לא מדויק ובשום אופן לא מתוחם בבירור, אבל אפשר לראות התחלה של סגנון קודר, אפל ורגשי יותר מהתקופה הקודמת. מעבר זה מתרחש תחילה באנגליה ובצרפת בסביבות 1200, בגרמניה בסביבות 1220, ובאיטליה בסביבות 1300. ציור, ייצוג של דימויים על משטח, היה נהוג בתקופה הגותית בארבע מלאכות עיקריות, ציורי קיר, ציורי לוח, הארה של כתבי יד וזכוכית צבעונית. ציורי קיר המשיכו לשמש כמלאכת הנרטיב הציורית העיקרית על קירות הכנסיות בדרום אירופה כהמשך למסורות נוצריות ורומנסקיות מוקדמות. בצפון, ויטראז'ים נשארו צורת האמנות השלטת עד המאה החמש עשרה. בסוף המאה ה-14 ובמהלך המאה ה-15 העסיקו חצרות נסיכות צרפתיות כמו אלו של דוכסי בורגונדי, הדוכס מאנז'ו או הדוכס מברי וכן האפיפיור והקרדינלים באביניון ציירים בעלי שם, כמו האחים לימבורג., Barthélemy d'Eyck, Enguerrand Quarton או Jean Fouquet, שפיתחו את מה שנקרא סגנון גותי בינלאומי שהתפשט באירופה ושילבו את ההשפעה הפלמית החדשה כמו גם את החידושים של אמני הרנסאנס האיטלקיים המוקדמים.
במאה ה־20 > אסכולת פריז

בין שתי מלחמות העולם, פרחה תנועת אמנות הידועה בשם אקול דה פריז (בית הספר של פריז). התנועה, שמרכזה בפריז, הולידה צורה ייחודית של אמנות אקספרסיוניסטית. היא כללה אמנים זרים וצרפתים רבים, שרבים מהם היו יהודים; אמנים אלו התרכזו בעיקר במונפרנאס . אמנים יהודים אלה מילאו תפקיד משמעותי באקול דה פריז, כמה מהם חיפשו מקלט בפריז ממזרח אירופה כשהם נמלטו מרדיפות ופוגרומים. אישים בולטים כמו מארק שאגאל, ז'ול פסקין, חיים סוטין, הישראלי יצחק פרנקל פרנל, אמדיאו מודיליאני ואברהם מינטצ'ין היו בין התורמים הבולטים לתנועה בצרפת ומחוצה לה. אמנים אלה תיארו לעיתים קרובות נושאים יהודיים ביצירתם, והטביעו בה גוונים רגשיים עזים.
המונח "ל' אקול דה פריז ", שנטבע ב-1925 כדי להתמודד עם שנאת זרים, הכיר באמנים הזרים, לעיתים קרובות יהודים. עם זאת, הכיבוש הנאצי הוביל לאובדן הטרגי של אמנים יהודים במהלך השואה, והביא לדעיכתו של בית הספר של פריז כאשר כמה אמנים עזבו או ברחו לישראל או לארצות הברית .
לאחר מלחמת העולם השנייה

בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 בצרפת נראו צורות אמנות שעשויות להיחשב פופ-ארט . איב קליין גרמה לנשים עירומות מושכות להתגלגל בצבע כחול ולהשליך את עצמן על קנבס. ויקטור וסארלי המציא את האופ-ארט על ידי עיצוב דפוסים אופטיים מתוחכמים. אמנים של תנועת פלוקסוס כמו בן ווטר שילבו גרפיטי ומצאו חפצים בעבודתם. ניקי דה סנט פאל יצרה דמויות פלסטיק נפוחות ותוססות. ארמן אסף חפצים שנמצאו במכלולים ארוזים או מצופים בשרף, וסזאר בלדאצ'יני ייצר סדרה של פסלי חפצים דחוסים גדולים. César Baldaccini היה פסל צרפתי בולט של שנות ה-60, שיצר פסלי פסולת גדולים על ידי דחיסה של חומרים שנזרקו כמו מכוניות, מתכת, אשפה וחפצים ביתיים.
במאי 1968, תנועת הנוער הרדיקלית, באמצעות atelier populaire שלהם, הפיקה פוסטרים רבים במחאה על מדיניותו הגוועת של הנשיא שארל דה גול .
ראו גם

אסכולת פריז
אימפרסיוניזם
גותיקה
הערות שוליים

↑  carolinarh (2015-10-10). "French Romanesque I: Architecture". The Artistic Adventure of Mankind (באנגלית). נבדק ב-2023-12-30.
↑  Rudolph, Conrad, ed. (1 בינואר 2006). A Companion to Medieval Art: Romanesque and Gothic in Northern Europe. doi:10.1002/9780470996997. ISBN 978-0-470-99699-7. {{cite book}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  Tate. "Impressionism". Tate (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-12-30.
↑  "School of Paris". www.nationalgalleries.org (באנגלית). נבדק ב-2023-12-30.
↑  Rewald, Authors: Sabine. "Fauvism | Essay | The Metropolitan Museum of Art | Heilbrunn Timeline of Art History". The Met’s Heilbrunn Timeline of Art History (באנגלית). נבדק ב-2023-12-30.
↑  Rewald, Authors: Sabine. "Cubism | Essay | The Metropolitan Museum of Art | Heilbrunn Timeline of Art History". The Met’s Heilbrunn Timeline of Art History (באנגלית). נבדק ב-2023-12-30.
↑  Benjamin, Walter (1969). "Paris: Capital of the Nineteenth Century". Perspecta. 12: 165–172. doi:10.2307/1566965. ISSN 0079-0958. JSTOR 1566965.
↑  HIGONNET, Patrice L. R. (2009-06-30). Paris: Capital of the World (באנגלית). Harvard University Press. ISBN 978-0-674-03864-6.
1 2  "Paris School of Art | Encyclopedia.com". www.encyclopedia.com. נבדק ב-2023-11-19.
1 2  "The Jewish painters of l'École de Paris-from the Holocaust to today". Jews, Europe, the XXIst century (באנגלית אמריקאית). 2021-11-25. נבדק ב-2023-11-19. “ l’École de Paris is a term coined by the art critic André Warnod in 1925, in the magazine Comœdia, to define the group formed by foreign painters in Paris. The École de Paris does not designate a movement or a school in the academic sense of the term, but a historical fact. In Warnod’s mind, this term was intended to counter a latent xenophobia rather than to establish a theoretical approach.
1 2  Nieszawer, Nadine (2020). Histoire des Artistes Juifs de l'École de Paris: Stories of Jewish Artists of the School of Paris (בצרפתית). France. ISBN 979-8633355567.
↑  "Alexandre FRENEL". Bureau d’art Ecole de Paris (באנגלית אמריקאית). 2019-01-02. נבדק ב-2023-11-19.
↑  "Marc CHAGALL". Bureau d’art Ecole de Paris (באנגלית אמריקאית). 2019-01-02. נבדק ב-2023-11-19.
↑  Barzel, Amnon (1974). Frenel Isaac Alexander (באנגלית). Israel: Masada. p. 14.
↑  "Les peintres juifs de " l'École de Paris " imposent leur génie au MahJ". Times of Israel (בצרפתית). 6 ביולי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "César Baldaccini: Master of Compression". DailyArt Magazine (באנגלית אמריקאית). 2021-01-11. נבדק ב-2021-11-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294989605171  BNE: XX529622  BnF: cb11934762x (data)  LCCN: sh85007511  LNB: 000052991  NKC: ph120376 
אנדרה וורנוד, Les Berceaux de la jeune peinture, מערכון מאת מודיליאני
אמלי מאנסובה

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1817 פראג 
 פטירה:  4 ביולי 1883 (בגיל 66) פראג 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אמלי מאנסובה (בצ'כית: Amalie Mánesová;‏ 21 בינואר 1817 – 4 ביולי 1883) הייתה ציירת נוף צ'כית.
ביוגרפיה

היא באה ממשפחה אמנותית. אביה, אנטונין מאנס, האחים יוז'ף מאנס וקידו מאנס, ודודה ואצלב מאנס, היו כולם היו ציירים. אף שרצתה להתמחות בדיוקנאות, אביה האמין שלא הולם שאישה תעשה זאת, והתעקש שהיא תצייר נופים. הוא גם העניק לה את ההכשרה הרשמית היחידה שקיבלה אי פעם.
חלק ניכר מזמנה הוקדש ללמד את אחיה. לאחר מות אביה ב-1843, היא השתלטה על קורסי הרישום שלו; בעיקר תחת חסות של אריסטוקרטים עשירים. הכסף שהרוויחה שימש לסייע לאחיה, שהתקשו להתבסס באולפנים משלהם. היא התרשמה מכישרונו של יוז'ף, וליוותה אותו למינכן, כדי ללמד אותו להיות יותר חרוץ וחסכני.
אולם כשהגיעה לשם, אחיה התאהב במשרתת ונולד לו ילד לא חוקי, מה שהוביל לשערורייה, אותו וחרם עליו של בני משפחתו. הוא בעצם נהרס בגלל הפרשה ונאלץ לחפש מקלט אצל פטרון. כאשר חלה בשנת 1866, לקחה אותו אמלי לרומא לטיפולים, ואז הם חזרו לפראג, שם טיפלה בו עד מותו בשנת 1871. במהלך תקופה זו, היא דחתה הצעת נישואין מהפסל הצ'כי ואצלב לוי.
היא מתה בפתאומיות ממחלת לב.
רוב יצירותיה הן בבעלות צאצאי תלמידיה, אם כי חלק מעבודותיה עשויות להיראות באוספים של הגלריה הלאומית בפראג.
גלריה

נוף עם בית
דמות בנוף
הקציר
הערות שוליים

↑  Renáta Tyršová, "Amalie Manesová", in Světozor, December 1899, #52
↑  Mánesová Amálie (1817–1876), Galerie Marold (בצ׳כית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1020698381  ISNI: 0000 0000 5565 3624  LCCN: no2003127709  NKC: js20030901006  RKD: 130434  VIAF: 31697796   WorldCat (עם VIAF): 31697796
אמנות פרהיסטורית
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית

אמנות פרה-היסטורית מתייחסת לאמנות שנוצרה בתרבויות פרהיסטורית, עד לתקופת התפתחות הכתיבה או סוג אחר של רישום ותיעוד. בשלב זה מתחילה תקופת האומנות העתיקה. אי לכך, תארוך סוף תקופת האומנות הפרה-היסטורית שונה בין חלקי עולם שונים.
לא ניתן לקבוע בוודאות מתי התחיל האדם ליצור אומנות, כן וודאי קיומה של אומנות בתקופות הפלאוליתית העליונה, עד 40,0000 לפני הספירה. בספטמבר 2018 מדענים דווחו על תגלית שעשויה להיות ציור, לטענת חלק מהארכאולוגים, פרי יצירת הומו-ספיאנס. אם כך, זהו חפץ האומנות המוקדם ביותר המוכר לאדם (לפני 73,000) שמקדים את התגליות הקודמות בכ-30,000 שנה.
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית > התקופה הפלאוליתית התחתונה והתיכונה

בעבר האמינו כי האדם המודרני הוא היצור היחיד המסוגל להביע את עצמו באמצעות האומנות, אולם פריטים שנתגלו החל משלהי המאה ה-19 מצביעים על האפשרות כי זמן רב לפני מעשי האומנות של ההומו סאפיינס יצר ההומו ארקטוס יצירות אמנות משלו.
היצירה הקדומה ביותר שהיא, על-פי המשוער, יצירת אמנות, נוצרה לפני 500,000 עד 300,000 שנה, בתקופת ההתרבות האשלית התיכונה. אורכו של חפץ זה (ונוס מטן טן, שהתגלה במרוקו), הוא כ-6 סנטימטר והוא מזכיר דמות אדם. קיימת אפשרות שמדובר בחפץ שנוצר באופן טבעי, אך סימנים מסוימים על פניו מצביעים, ככל הנראה, על עיצוב בכלים קדומים ונראה שהוא נצבע. נמצא כי חומר שומני שעטף את החפץ הכיל תערובת של ברזל ומגנזיום המצויים באוֹכְרָה, ומצביעים על ניסיון לקשט את העצם, ללא קשר למקורו. הזיהוי של עצם זה כיצירת אמנות שנוי במחלוקת. חפץ דומה, פסלון ונוס שנמצא בברכת רם שבישראל ומתוארך לתקופה שלפני כ־250,000 שנה או יותר, גם הוא שנוי במחלוקת דומה.
מן התקופה שלפני כ-350,000 שנה נמצאו כלים שונים, ועליהם תבניות סימטריות, שכאילו נעשו באקראי ולא מתוך כוונה אמנותית. מכיוון שאין לתבניות אלה תכלית מעשית, יש המשערים שנוצרו לשם קישוט אמנותי. פריטים כאלה נמצאו לדוגמה באתר בילצינגסלבן (Bilzingsleben) בתורינגיה שבגרמניה. עדיין לא ברור, אם כך, האם אמנות התקיימה בתקופות קדומות כל-כך.
במערת בלומבוס (Blombos) בדרום אפריקה נתגלו אבנים שעליהן מערך אדום מורכב של חריצים, המתוארכות לתקופה שלפני כ-70,000 שנה. אם אכן מדובר ביצירות אמנות, אלו הן מן היצירות המוקדמות ביותר שיצר הומו סאפיינס. ארכאולוגים אחדים, ובהם ריצ'רד קליין מסטנפורד, מפקפקים בכך שאכן מדובר במעשי אמנות, משום שאין להם כל מאפיין אחר של תהליכי חשיבה מתקדמים. במידת-מה תלויה השאלה בהגדרתם של חפצי אמנות. לפי חוקרים אחרים, הסימטריה המאפיינת את צורתם של כלים, כמו גרזני היד וקצות החצים הדקים, נחשבים לביטוי אמנותי, ואם כך גם הממצאים במערת בלומבוס הם אמנות.
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית > התקופה הפלאוליתית העליונה

התגליות השונות של יצירות אומנות מהתקופה הפלאוליתית העליונה כוללות ציורים (ציורי מערות, ציורי סלע), תבליטים, גילופים ועבודות פיסול חלקם משולבים בגוף הסלע, שמלוטש לדמות המוצגת או חלקה, חלקם כיצירות נפרדות על פלטות אבן או עצמות בעלי חיים, כגון קרני צבי. כמעט ולא ניתן למצוא תיאורי האדם או מסיכות טקסיות בתקופה זו. עיקר היצירות מתארות בעלי חיים (הרוב המכריע) או דפוסים שונים ומשונים. הצגת האדם ועלילות חייו תפסה תאוצה בתקופה מאוחרת יותר, בתקופה הנאוליתית.
תגליות אלה אינן מרוכזות אלא מפוזרות באזורי העולם השונים, כולל בארצות אירופה, ספרד, צרפת, איטליה, גרמניה ואנגליה, בסיביר הרוסית, באזור הנהר הרוסי דון, באלז׳יר כולל, כמובן, התגלית המדהימה בסהרה בטאסילי נאז׳ר, שכוללת אלפי ציורי סלע ויצירות אומנות אחרות מתקופות יצירה שונות שנמשכות לתוך תקופות מאוחרות.
ממערת אלטאמירה בספרד, דרך המערות הצרפתיות, מערת לאסקו, מערת פון דגום (Font-de-gaume). כמו כן נמצאו פיסלונים בהם גילוף של בעלי חיים ודמויות נשיות שופעות איברים, כמו למשל ונוס מווילנדורף. דמות זו נמצאה בווילנדורף שבאוסטריה, גודלה 11.1 ס"מ והיא מצופה באוֹכְרָה אדומה. בשנת 2002 נמצא בצרפת מסכה שנקראת מסכת רוש-קוטאר (Mask of la Roche-Cotard) על גדות נהר לורה. המסכה תוארכה ל-35,000 שנה לפני זמננו, והיא עשויה מאבן צור שטוחה שעוצבה בדומה לחלק העליון של הפנים. לצורך יצירת עיניים הוכנסו לתוך חורים באבן חתיכות עצם. זהו אחד מפריטי האמנות המוקדמים ביותר באירופה.
ניתן לזהות עומק אומנותי מסוים ביצירות אומנות מתקופה זו. האדם של התקופה הפוליאוליתית העליונה היה הומו ספיאנס וידע לגלף נשק, עסק בצייד, לא עסק בעיבוד אדמה וטרם למד לביית בעלי חיים. עם זאת, האדם כן עסק באומנות, מה שמצביע על כך שאומנות היא תכונה בסיסית ביותר של הקיום האנושי שקודמת למושגים כמו מדינה, רכוש וודאי מושגים מורכבים כגון אינדיבידואל. זהו אדם אלמנטרי איך יצירותיו משלבות מאפיינים שאינם אלמנטריים כלל. אחד מציורי מערת אלטאמירה מציג תאו ענק בעל קווי מתאר ברורים, תוך הבלטת מבנהו האנטומי ופרופורציות מדויקות. עם זאת, האופי הכללי של הציורים מזכיר ציורי ילדים, שרובם כאוטיים בעלי פרטים רבים שחסרים קונטקסט מובנה של קישוריות וסיבתיות בין הפרטים והסביבה. עיקר הפרימיטיביות באה לידי ביטוי בהגבלת מרחב היצירות להצגת בעלי חיים, בפרט בתור נצודים.
כנראה אומנות התקופה נבעה ושמשה את האמונות שציורים או ריטואלים קשורים יתורגמו למציאות, כגון הצלחה בצייד וכד׳, אך אין לזלזל בהם, שכן אלה הם ביטויים ראשונים של מה שצפוי להתפתח כתחומי הדת המדע והאומנות כפי שאנו מכירים היום.
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית > התקופה הפלאוליתית העליונה > התקופה המזוליתית

מן התקופה המזוליתית מוכרות דוגמאות של חפצי אמנות שונים, כגון חלוקי אבן צבועים וסלעים מקושטים. נמצאו גם דוגמאות לתבניות שונות על חפצי-סידקית שבשימוש יום-יומי.
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית > התקופה הנאוליתית

אנשי הג'ומון ביפן הכינו דמויות חרס וכלי אחסון מקושטים בתבניות שנוצרו על ידי הטבעת חימר רטוב בחבלים מלופפים ובמקלות, ברמת תחכום גבוהה למדי.
תרבויות נאוליתיות רבות ממרכז אירופה ייצרו פסלוני בעלי-חיים, בדרך כלל ממין נקבה.
מונומנטים מגליתיים מן התקופה הנאוליתית נמצאו באתרים רבים, וגילם החל מ-7,000 שנה. ההיפוגאום של חל-ספליני והמקדשים המגליתיים במלטה, כולם במלטה ומתוארכים החל במאה ה-36 לפני הספירה, הם בין המונומנטים הקדומים בעולם, ולצד ארכיטקטורה פשוטה יש להם מרכיבים סמליים לא מבוטלים. לצד המונומנט הנודע בסטונהנג', שמתקופת הברונזה הקדומה, נמצאו מונומנטים גם באתרים אחרים באירופה, ובהם בקרנאק שבצרפת, ובאיי אורקני.
תולדות ותקופות האומנות הפרה-היסטורית > תקופת הברונזה

במהלך האלף השלישי לפני הספירה החלה תקופת הברונזה באירופה, ועמה נוצרו אפשרויות חדשות ליצירת אמנות. היעילות הגוברת של כלי הברונזה איפשרה לייצר חפצי אמנות בכמות ובמורכבות הולכים וגדלים, וכך נוצר לראשונה עודף של יצירות כאלה - דבר שהביא, בהדרגה, להיווצרות מעמד של אמנים. בזכות העושר המצטבר החל ייצור של חפצי מותרות, במיוחד כלי נשק מקושטים. סלעים מאוירים נמצאו במספר מקומות בשוודיה ובצפון איטליה.
בחפירות תרבות עמק האינדוס התגלו מספר פסלים מברונזה ובהן פסל הנערה הרוקדת המתוארך לתחילת האלף השלישי לפנה"ס.
ראו גם

ממצאים מתקופת האבן בטורקיה
צ'טלהויוק
אבולוציה של האדם
אמנות ניאנדרטלית
לקריאה נוספת

הלן גארדנר, אמנות פרהיסטורית, בתוך האמנות מראשיתה ועד ימינו, עמ' 50 - 58, הוצאת מסדה, תל אביב, תשי"ד
הערות שוליים

↑  Fleur, Nicholas St (2018-09-12). "Oldest Known Drawing by Human Hands Discovered in South African Cave". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-12-29.
↑  Paul Rincon, 'Oldest sculpture' found in Morocco, אתר BBC, ‏ 23 במאי 2003
↑  ד"ר יונת אשחר, הציור הקדום ביותר, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 12 בספטמבר 2018
↑  ,Краткая история искусств, Нина Дмитриева, АСТ-Пресс, Галарт, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295501105171  BNE: XX525342  BnF: cb11943950f (data)  LCCN: sh85007853  LNB: 000052731  NKC: ph124579 
ארי-אדם ממערת שטאדל נמצא במערה בגרמניה ומתוארך ל-32,000 שנים לפני זמננו
ונוס מברכת רם, ברכת רם שברמת הגולן
תפוצת האמנות באירופה בתקופה הפלאוליתית העליונה:
 ·אדום: ציורי מערות
 ·ירוק: חפצי אמנות
 ·קו תכול: גבולות אזורי הקרחונים הראשיים
 ·קו כחול: קו החוף
ונוס מווילנדורף, אוסטריה
ביזון (תאו אמריקאי). ציור על תקרת מערת אלטאמירה.
פסל האשה הנמה מההיפוגאום של חל-ספליני במלטה
אלכסנדר ז'אני

אלכסנדר "אלכס" ז'אני (בצרפתית: Alexandre "Alex" Jany;‏ 5 בינואר 1929 – 18 ביולי 2001) היה שחיין ושחקן כדורמים צרפתי. שיאן עולם, במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-200 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי, פעמיים ברציפות השחיין המצטיין באליפות אירופה עם 3 מדליות, 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת בכל אחת מהן (מונטה קרלו 1947 ווינה 1950) ובעל שתי מדליות ארד אולימפיות (לונדון 1948 והלסינקי 1952) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

ז'אני נולד בטולוז בן למפקח בריכות. אחותו, ג'ינט ז'אני-סנדרל, אף היא שחיינית אולימפית שייצגה את צרפת ב-3 אולימפיאדות (לונדון 1948, הלסינקי 1952 ומלבורן 1956).
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה במרסיי ב-20 בספטמבר 1946 קבע ז'אני במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:05.4 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים וחצי של ביל סמית' מארצות הברית (2:06.2 דקות). שיא זה החזיק מעמד 3 שנים וחצי ונשבר על ידיד ג'ון מרשל מאוסטרליה (2:04.6 דקות).
ביוגרפיה > שחיין מצטיין באליפות אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בספטמבר 1947 זכה ז'אני ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והיה לשחיין המצטיין של האליפות. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.9 שניות, לפני פר-אולוף אולסון משוודיה (58.8 שניות) ואלמר סטמארי מהונגריה (59.6 שניות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:35.2 דקות, לפני גאורג מיטרו מהונגריה (4:50.4 דקות) ומילוסלב ברטושק מצ'כוסלובקיה (4:51.4 דקות). הוא שיפר את שיא העולם בן ה-6 שנים של ביל סמית' (4:38.5 דקות), שיאו זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר עלי ידי הירונושין פורוהשי מיפן (4:34.6 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:00.7 דקות, אחרי שוודיה (9:00.5 דקות) ולפני הונגריה (9:01.0 דקות).
יום למחרת האליפות, בתחרות שנערכה במונטו מחוז האלפים הימיים שבריביירה הצרפתית, הוא קבע במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 55.8 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של אלן פורד מארצות הברית (55.9 שניות). שיא זה החזיק מעמד 9 חודשים ונשבר על ידי פורד במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה (55.4 שניות).
ביוגרפיה > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ז'אני במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 9:08.0 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:46.0 דקות והונגריה (8:48.4 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.3 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 57.9 שניות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:51.4 דקות.
ביוגרפיה > שחיין מצטיין באליפות אירופה, פעם שנייה ברציפות

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בסוף אוגוסט 1950 הגן ז'אני על תאריו לאחר שזכה שוב ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והיה לשחיין המצטיין של האליפות פעם שנייה ברציפות. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 57.7 שניות, לפני יוראן לארסון משוודיה (59.4 שניות) ויוריס צ'בס מהולנד (1:00.3 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.0 דקות, לפני חברו לנבחרת ז'אן בואטו (4:50.1 דקות) והאנס-גינתר להמן מגרמניה (4:51.2 דקות). מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:10.0 דקות), אחרי שוודיה (9:06.5 דקות) ולפני יוגוסלביה (9:12.7 דקות).
בתחרות שנערכה במרסיי ב-2 באוגוסט 1951 קבע ז'אני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ביחד עם ג'וזף ברנרדו, וילי בליוש וז'אן בואטו שיא עולם חדש של 8:33.0 דקות.
ביוגרפיה > מדליית ארד אולימפית נוספת

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה ז'אני שוב במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:45.9 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות ויפן (8:33.5 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.9 שניות.
בתחרות שנערכה בשרלרואה בלגיה ב-22 במרץ 1953 קבע ז'אני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ג'ילבר בוזו, פייר דומניל ומוריס לוסיין שיא עולם חדש של 4:32.2 דקות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים ז'אני במקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:56.5 דקות ובמקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.2 דקות.
ביוגרפיה > שחקן כדורמים

באולימפיאדת רומא (1960) שיחק ז'אני בנבחרת צרפת בכדורמים וסיים איתה במקום התשיעי.
תארים והישגים

בסך הכל קבע ז'אני 7 שיאי עולם ו-15 שיאי אירופה.
בשנת 1977 זכה ז'אני להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם ב-400 מטר חופשי (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (ויקיפדיה באנגלית)
התפתחות שיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (ויקיפדיה באנגלית)
הערות שוליים

1 2  ALEX JANY (FRA) - 1977 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 5940 1477  SUDOC: 101468199  VIAF: 219464799   WorldCat (עם VIAF): 219464799
אמלי נותומב

| --- | --- |

אמלי נותומב ב-2007
 לידה:  9 ביולי 1966 (בת 58) אטרבק, בלגיה 
 שם לידה:  Fabienne Claire Nothomb 
 מדינה:  בלגיה 
 שם עט:  Amélie Nothomb 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 שפות היצירה:  צרפתית, יפנית 
 זרם ספרותי:  ספרות פוסט-מודרנית 
 יצירות בולטות:  Péplum, Sulphuric Acid, Life Form, The Stranger Next Door, Human Rites, The Enemy's Cosmetique, Soif, Attentat, The Life of Hunger, Tokyo Fiancée, The Character of Rain, Antichrista, The Book of Proper Names, Fear and Trembling, Loving Sabotage, Hygiene and the Assassin, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 פרסים והוקרה:  מפקד של מסדר הכתר הבלגי (2008)  פרס ז'אן ז'יונו (2008)  הפרס לרומן של האקדמיה הצרפתית (1999)  פרס ז'אן ז'יונו (1995)  Roland de Jouvenel Prize (1996)  פרס דה פלור (2007)  Prix littéraire de la vocation (1993)  פרס ז'אק שארדון (1993)  Prix René-Fallet (1993)  פרס אלן-פורנייה (1993)  פרס רנודו (2021) 
 www.amelie-nothomb.com
 חתימה:   
 
אָמֶלִי נוֹתוֹמבּ (בצרפתית: Amélie Nothomb; ‏ 9 ביולי 1966, בלגיה) היא סופרת בלגית הכותבת בצרפתית.
ביוגרפיה

נותומב נולדה בבלגיה לזוג דיפלומטים בלגים. מגיל שנתיים עד גיל שש חייתה ביפן שם למדה יפנית. בהמשך עברה לגור בסין, ארצות הברית, לאוס, בורמה, בנגלדש ועוד. כשהייתה בת שבע-עשרה חזרה עם משפחתה לבלגיה והחלה ללמוד פילולוגיה של השפות הרומאניות באוניברסיטה. הנסיעות הרבות והמעברים בילדותה לא היו קלים והשפיעו על כתיבתה. כשהייתה בת חמש עברה המשפחה לסין, ובספרה 'כבוד ורעדה' כתבה ש"לעזוב את יפן הייתה חוויה קורעת בשבילי". עד גיל 17 - כאשר עברה לבריסל - לא ביקרה מעולם באירופה; לטענתה היא חשה בבריסל "זרה" כמו בכל מקום אחר, למרות מוצאה הבלגי. לאחר סיום הלימודים חזרה ליפן ועבדה עבור חברה גדולה, אך לא הצליחה להשתלב שם וחזרה אחרי שנה לאירופה. על כך כתבה בספרה האוטוביוגרפי "בחיל ורעדה".
נותומב נוהגת לסלף את הביוגרפיה שלה ומספרת שהיא נולדה ביפן בתאריך 13 באוגוסט 1967.
הספר "כבוד ורעדה" הוסרט בבימויו של אלן קורנו (Alain Corneau) ובהשתתפות סילבי טסטו (Sylvie Testud) כאמלי.
ספריה שתורגמו לעברית

שישה מספריה תורגמו לעברית:
כבוד ורעדה, 2001 בהוצאת כנרת זמורה ביתן
בחיל וברעדה, 2001 בהוצאת כנרת זמורה ביתן
תורת ההיגיינה של רוצח, 2002 בהוצאת כנרת זמורה ביתן
חרפות וגידופים, 2004 בהוצאת עם עובד
חומצה גופריתנית, 2007 בהוצאת אסיה
יומן הסנונית, 2013 בהוצאת אסיה
הערות שוליים

↑  Amélie Nothomb's Distorted Truths: Birth, Identity, and Stupeur et tremblements - ProQuest, www.proquest.com (באנגלית)
↑  כבוד ורעדה, באתר Jerusalem Cinematheque – Israel Film Archive
↑  הסופרת אמלי נותומב, באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265893705171  PLWABN: 9810679070905606  BIBSYS: 90857083  BNC: 000449346  BNE: XX1162968  BnF: cb122606987 (data)  CANTIC: a1013105x  CiNii: DA1035931X  GND: 122396049  ICCU: TO0V163740  ISNI: 0000 0000 8137 9681  LCCN: n95060494  LNB: 000073308  MusicBrainz: f34c4480-bfdb-4640-b1f2-f3f95905e14a  NDL: 00545198  NKC: jo20010084667  NLA: 40406685  NLG: 83319  NLK: KAC200000642  NSK: 000248306  NTA: 102386870  RERO: 02-A003646040  RSL: 000018994  SELIBR: 231513  SUDOC: 031381510  Trove: 1446304  VIAF: 59141239   WorldCat (עם VIAF): 59141239
אמפולי

אמפולי (באיטלקית: Empoli) היא עיר וקומונה תעשייתית בטוסקנה שבאיטליה, השוכנת במרחק 20 ק"מ דרום מערבה מפירנצה.
גאוגרפיה

אמפולי נמצאת במרכז טוסקנה, בנפת פירנצה, 20 ק"מ דרום מערבה מפירנצה, במישור הארנו, על נהרות האלזה (Elsa) והארנו, מדרום לאחרון.