stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קראק דה שבלייה
היסטוריה > לאחר ההוספיטלרים

המצודה נכבשה על ידי השליט הממלוכי ביברס ב-8 באפריל 1271, לאחר שרימה את ההוספיטלרים ופיתה אותם להאמין שראש רוזנות טריפולי הורה למבצר להיכנע. ביברס, שהחריב מספר מבצרים צלבניים שכבש, שיפץ ומיגן את קראק דה שבלייה, ועשה בו שימוש כבסיס נגד נחלת טריפולי הצלבנית. הוא חיזק את החומה הדרומית, הקים מגדל שמירה רבוע בצד הדרומי של האתר והפך את המנזר למסגד. מאוחר יותר השתמשו הממלוכים במבצר כדי לצאת להתקפה על עכו בשנת 1291. אדוארד הראשון מלך אנגליה ראה את המבצר במהלך מסע הצלב התשיעי בשנת 1272, והשתמש בו כדוגמה בעבור הטירות שבנה בעצמו באנגליה ובוויילס. בתחילת המאה ה-14 ננטש המבצר ומצבו התדרדר, והוא שופץ רק במאה ה-20.
המבצר מהווה עדות לעושרו האגדי של המסדר ההוספיטלרי ולתושיה של האדריכלות הצבאית הצלבנית. תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב), שהיה בין ראשוני החוקרים המערביים של אדריכלות צלבנית, תיאר את קראק דה שבלייה כ"המבצר המדהים ביותר בעולם". החוקר הישראלי, אדריאן בועז, קובע בספרו "אדריכלות של המסדרים הצבאיים" כי "הבחירה האינטליגנטית של המיקום, הגאונות של התכנון והמשאבים האדירים שהושקעו בהקמת המבצר חוברים להעיד על הכשרון בבניית ביצורים של ההוספיטלרים שהמבצר היה – ללא עוררין – יצירת המופת שלהם". ההיסטוריון הבריטי יו קנדי (אנ') מציין בספרו "מבצרי הצלבנים" כי ביצורי קראק דה שבלייה מהווים "מערכת לחימה המתוכנת באופן מבריק ובנויה לתפארה". הראשון שחקר את המצודה ותיאר אותה בחיבורו מ-1871 היה עמנואל גיום-ריי. הסקר המקיף ועבודות השיקום היסודיות של האתר נעשו על ידי הארכאולוג פול דשאן (צר') בסוף שנות ה-20 במשאבי ממשלת צרפת, שאף רכשה את המצודה ב-1933.
היסטוריה > לאחר ההוספיטלרים > מלחמת האזרחים בסוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-2012, בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, השתלטו כוחות המורדים הקיצוניים על המבצר. בסוף שנת 2014 כבש הצבא הסורי מחדש את המבצר לאחר הפצצות כבדות והוא נפגע קשות. מאז השתלטות הצבא הסורי מחדש, משמש את חיל המצב הסורי ואת המשטרה הצבאית הרוסית.
הערות שוליים

↑  Crusader castle blasted by Syrian airstrikes
↑  ראו ביאור בדפים "ܟܪܟܐ"
ו-"Krak בוויקימילון
↑  Adrian Boas, Archaeology of the Military Orders1) Routledge, 2006, p.131
↑  Hugh Kennedy, Crusader castles, Cambridge University Press, 2001 (1994), p. 154
↑  Hugh Kennedy, 2001, p. 146
↑   קתרין אלגר, דר שפיגל, המירוץ הבהול והמסוכן להצלת אוצרותיה העתיקים של סוריה, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2014
↑  Hugh Kennedy, 2001, p. 153
↑  Hugh Kennedy, 2001, p. 155
↑  Hugh Kennedy, 2001, p. 162
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287130605171  BnF: cb13336061c (data)  GND: 4422128-9  LCCN: n2006048674  NKC: ko20191046739  SUDOC: 035781912  VIAF: 131564033   WorldCat (עם VIAF): 131564033 
הפצצת המבצר באוגוסט 2013
מבצר "קראק דה שבלייה"
מוסא אבו מרזוק

מוסא מֻחַמד אבו מרזוק (בערבית: موسى محمد ابو مرزوق; נולד ב-9 בינואר 1951) הוא אחד מחברי הלשכה המדינית של חמאס וראש משרד היחסים הבינלאומיים של הארגון.
כיהן בעבר כראש הלשכה.
ביוגרפיה

משפחתו של אבו מרזוק, שמקורה ביבנא, נמלטה במהלך מלחמת העצמאות למחנה הפליטים רפיח.
לאחר לימודי התיכון ברפיח, סיים אבו מרזוק ב-1976 לימודי הנדסה בקהיר וקיבל תואר ראשון בהנדסה מכנית. בשנת 1978 היה לחבר בגוף המייסד של האוניברסיטה האסלאמית בעזה. לאחר לימודיו בקהיר, יצא אבו מרזוק למפרץ הפרסי והחל לעבוד כמהנדס בחברת המים והחשמל באיחוד האמירויות הערביות, ולאחר מכן כמהנדס בחברת נפט.
אבו מרזוק למד הנדסה תעשייתית בארצות הברית, קיבל תואר ראשון, ומאוחר יותר תואר שני בניהול הבנייה מטעם אוניברסיטת קולורדו. את תואר הדוקטור קיבל באוניברסיטת לואיזיאנה טק.
את פעילותו הפוליטית במסגרת תנועת האחים המוסלמים החל אבו מרזוק בשנת 1986. הוא התקדם בהיררכיה של חמאס בעיקר ב-1989, לאחר מעצר מרבית מנהיגי התנועה במהלך האינתיפאדה הראשונה. לטענת ישראל, בשנים 1991–1993 הוא שלח כספים ממקום מושבו בארצות הברית לאנשי חמאס ביהודה ושומרון ורצועת עזה לצורך מימון פעילות החמאס. בשנת 1992 נבחר לעמוד בראש הלשכה המדינית של חמאס ומילא את התפקיד ממקום מושבו בעמאן, בירת ירדן, עד אשר גורש ממנה ב-30 ביוני 1995.
לאחר גירושו מירדן הגיע לארצות הברית בשנת 1995 ונעצר עם הגיעו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, כמי שנכלל ברשימת טרוריסטים. ממשלת ישראל בראשות יצחק רבין דרשה את הסגרתו. לדברי ההיסטוריון אדם רז, מהלך זה זכה לגיבוי מצד ראשי מערכת הביטחון, משפטנים ואף מצד האמריקאים. בשנת 1997 חזרה בה הממשלה מבקשת ההסגרה בהוראת ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו. יש הטוענים כי דבר זה בוצע מחשש שמשפטו יעורר את הארגון לחדש פיגועים.[דרוש מקור] לפי רז הדבר בוצע כחלק מאסטרטגיה ארוכת טווח של נתניהו לחזק את חמאס כדי להחליש את הרשות הפלסטינית ולמנוע תהליך שלום. מרזוק נשאר בכלא האמריקני עד ששוחרר זמן קצר לאחר מכן, ב-4 במאי 1997.
לאחר שחרורו מהכלא האמריקני נבחר לסגן ראש הלשכה המדינית של חמאס, תפקיד שאותו הוא ממלא עד היום. חוסיין, מלך ירדן הסכים לתת לו מקלט בשל הלחץ הגובר מצד הציבור הירדני.
ביולי 1997, לאחר פיגוע התאבדות בשוק מחנה יהודה בירושלים, הוחלט בקבינט המדיני-ביטחוני שיש לפגוע במנהיגי חמאס. אנשי המוסד הציעו לראש הממשלה בנימין נתניהו מספר שמות, ביניהם ח'אלד משעל ומוסא אבו מרזוק. נתניהו העדיף שאנשי המוסד יתנקשו בחייו של אבו מרזוק, אך אנשי המוסד הזהירו את נתניהו כי פגיעה באזרח אמריקני שהשלטונות מסרבים להסגיר תגרור פגיעה ביחסים בין ישראל לארצות הברית. לבסוף הוחלט כי משעל יהיה היעד להתנקשות אולם הניסיון כשל.
ב-21 בנובמבר 1999 גורש בשנית מירדן, עם שובו מאיראן.
אבו מרזוק, חבר הגוף המייסד של מוסד "אל-קֻדְס" אשר נוסד ב-2001 בביירות, משמש חבר ועדת המעקב של הוועידה הלאומית האסלאמית. אבו מרזוק מופקד בלשכה המדינית על גיוס הכספים בארצות הברית. הוא נחשב למעשה לאחד מ"הוגי הדעות" של הנהגת חמאס.
בשנים 2001–2012 התגורר בדמשק. עם עזיבת ראשי החמאס את סוריה, עבר בתחילת 2012 לקהיר. שם נתן ריאיון בן למעלה מ-5 שעות לעיתון היהודי הפורוורד.
ב-2006 הביע אבו מרזוק הכרה בקיומה של ישראל בריאיון לתחנת הרדיו הישראלית-פלסטינית "רדיו כל השלום" באמרו כי "אין ספק שיש הכרה מציאותית שלנו בישראל, בכך שישראל קיימת בשטח – ואין חותמים הסכמים עם גוף דמיוני אלא עם מי שקיים. ישראל קיימת וכולם מתייחסים להסכמים האלה. הבעיה אינה נמצאת ביחס לזה, ולא זה מה שדורשים מחמאס. הבעיה שלנו היא הדרישה להכיר בלגיטימיות של הכיבוש – ולכך לא נסכים".
בשנת 2014 שהה כחודשיים ברצועת עזה לאחר שמצרים אישרה את כניסתו, על מנת להשלים את הסכם הפיוס בין פת"ח לחמאס.
חיים אישיים

על פי הערכות, הונו של אבו מרזוק מגיע ל-2–3 מיליארד דולר.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, אחיו של מוסא, יוסוף אבו מרזוק, נהרג מהפצצה של צה"ל באזור רפיח.
הערות שוליים

1 2  Arrest Warrant for Abu Marzook, Israel Ministry of Foreign Affairs
↑  פרשת (אי) הסגרתו של אבו מרזוק לישראל, מכון עקבות, נובמבר 2023
↑  אדם רז, מי מאבד עשתונות?, ישראל היום, 24/6/2024
↑  Hamas leader deported to Jordan, CNN, May 6, 1997
↑  בן כספית, נתניהו - ביוגרפיה, ידיעות ספרים, 2018, עמ' 124
↑  תושב חדש בקהיר: בכיר חמאס מוסא אבו מרזוק, באתר וואלה, 17 בינואר 2012
↑  How Historic Interview Was Arranged, Forward
↑  עלי ואקד ורועי נחמיאס, אבו מרזוק מפתיע: "ישראל היא עובדה קיימת", באתר ynet, 20 בפברואר 2006
↑  "אל קודס": בכיר חמאס אבו מרזוק ייצא היום למצרים, באתר רשת ב', 18 ביוני 2014
↑  אלה לוי-וינריב, ‏הטייקונים של חמאס: ח'אלד משעל שווה 2–5 מיליארד דולר, סגנו אבו-מרזוק שווה 2–3 מיליארד דולר, באתר גלובס, 24 ביולי 2014
↑  אחיו של בכיר חמאס מוסא אבו מרזוק נהרג בהפצצת בניין התעשייה ברפיח, באתר ynet, 12 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257484005171  GND: 140939946  LCCN: n96016165  SUDOC: 27679690X  VIAF: 120205992   WorldCat (עם VIAF): 120205992
WC (צמד מוזיקלי)

| --- | --- |

אריה הספרי, אבשלום הספרי - WC
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 סוגה:  אלקטרונית • פופ רוק
 שפה מועדפת:  עברית
 כלי נגינה:  תופים, גיטרה חשמלית, מחשב, בס, סינתיסייזר, קולות
 חברים
 אריה הספרי אבשלום הספרי
WC (דאבליו סי) היא להקת מוזיקה אלקטרונית ישראלית שהוקמה בשנת 2016 בתל אביב על ידי האחים אריה הספרי ואבשלום הספרי. הלהקה מתאפיינת בשירים קצביים ואנרגטיים בעלי אופי חברתי-פוליטי, לרוב בעלי נימה כוחנית והתנגדותית. השם, WC, הוא ראשי תיבות של War Criminals.
ביוגרפיה

ההרכב נולד בדירת מגורים ששכרו השניים בשכונת פלורנטין בתל אביב במטרה לחיות וליצור ביחד. אריה היה בעבר חבר בהרכבים שונים (אנרגיה חולנית, איקרוס, Overshare) ואבשלום סיים את לימודיו בחוג להנדסת סאונד במכללת כנרת.
ב-2 באוגוסט 2016, ראה אור הסינגל הראשון של הלהקה, ״סליק״, בליווי קליפ שצולם כולו בשחור לבן, ומציג אישה הנושאת דגל ישראל שחור ברחבי תל אביב. בבת אחת הופך הקליפ לצעדה משותפת של חבורת נשים המצטרפות אליה בכוריאוגרפיה סמי-מיליטנטית.
ב-26 בנובמבר 2017, סביב הופעתם הראשונה על במה בפסטיבל ״איביזיבי״ במצפה רמון, שוחרר האי-פי הראשון של ההרכב, “We Are Not War Criminals”. האי-פי כלל 5 שירים שנוגנו במלואם בהופעה: ״סליק״, ״סטיריקנים״ ״עדלאידע״ ״ניימדרופינג״ ו״אורורה״. מילות השירים נשאו ברובם אופי פוליטי מובהק וסגנונם נע בקו אקלקטי בין היפ הופ, אלקטרוני, ספוקן וורד ורוק אלטרנטיבי.
האי-פי כולו, ובפרט הקליפ לשיר "סליק", זכו לתהודה ושיתופים רבים באינטרנט. מנקודה זו עבר ההרכב להוצאת שירים במתכונת סינגלים בלבד.
באוקטובר 2018 הוזמנה הלהקה להופיע בפסטיבל "אינדי סיטי", ביוזמת עיריית ירושלים, שלצד ההופעה גם הייתה אמורה להפיק יחד עם הלהקה וידאו הכולל ביצוע חי של שיר אחד שלהם, "סטיריקנים", בלוקיישן מסוים בעיר. סמוך לאירוע הפקת הפסטיבל ביקשה להחליף את השיר בגלל הרגישות סביב הטקסט שלו. בעקבות כך הודיעה הלהקה כי לא תשתתף במיזם ובפסטיבל.
איפה האנשים שעצרו בגוף שלהם את הצעדות של הרב כהנא?

איפה האנשים שיצאו לרחובות אחרי סברה ושתילה?

יקומו וירימו את היד

יקומו וירימו, ירימו את היד

יקומו ויראו את עצמם
ב-26 בנובמבר 2018 שוחרר השיר "לעולם לא ניכנע", כשהמילים הן פרפרזה על נאומו המפורסם של ווינסטון צ'רצ'יל ("נילחם בחופים").
ב-25 בינואר 2019 שוחרר השיר "גלים גבוהים".
ביוני 2019 קיבלה הלהקה אישור לכך ש"מועצת מפעל הפיס לתרבות ואמנות" מעניקה לה מענק כספי על סך של 50 אלף שקלים לעידוד היצירה ולהפקת קליפ עתידי. באותו השבוע הודיע דירקטוריון המפעל כי הוא מסיר את התמיכה בפסטיבל דוקאביב, לאחר שהסרט "לאה צמל, עורכת דין" שביימו פיליפ בלאיש ורחל לאה ג'ונס בהפקת ערוץ 8 של "הוט" זכה בפרס הראשון בתחרות של שנה זו. בעקבות כך הודיעה הלהקה כי היא מוותרת על המענק הכספי הניתן להם.
הופתענו כשנודע לנו שגם מפעל הפיס החליט להצטרף למצעד הקרנפים ולהיכנע לדרישות הימין הקיצוני. בימים אפלים אלה של משטר השתקות ואיומים, מפעל הפיס הינו צינור החמצן האחרון עבור רבים מהאמנים. אבל כידוע, יש הבדל דקיק בין אמנים לבדרנים. והוא שלאמנים יש עמדה. לכן החלטנו לוותר על המענק. חפשו לכם בדרנים
ב-13 בספטמבר 2019 שוחרר השיר "אלוהים חוזר".
ב-19 במרץ 2021 שוחרר השיר "היינו מסטולים", ולמחרת, ב-20 במרץ 2021 הופיעו בהפגנה הגדולה ביותר שהתקיימה במסגרת מחאת בלפור, מול כ-50 אלף איש. חודש לאחר מכן, ביום העצמאות, ב-15 באפריל 2021, יצא קליפ של אסף שפיר, הכולל תיעוד ממחאת בלפור, והפך ויראלי ברשת. השיר הפך למזוהה עם המחאה, ובסוף השנה גם הגיע למקום הראשון במצעד שירי השנה של תחנת הרדיו הקצה. ב-18 באוקטובר 2021 שוחרר השיר "ערים קרות", וב-10 בינואר 2022 שוחרר השיר "טריגר".
ב-26 במאי 2022 עלה לאקרנים "משפט הבנקאים", סרטו הדוקומנטרי של אליאב לילטי, המבוסס על חומרים שצולמו במהלך "משפט הבנקאים" ובמהלך פעילות קבוצת "באים לבנקאים". WC כתבו ויצרו מוזיקה מקורית עבור פסקול הסרט.
חברי ההרכב

אריה הספרי (שירה, גיטרה, מילים, לחנים)
אבשלום הספרי (ביטים, סינתיסייזרים, שירה, הפקה מוזיקלית)
דיסקוגרפיה > אלבומים

We Are Not War Criminals (2017)
דיסקוגרפיה > סינגלים

לעולם לא ניכנע (2018)
גלים גבוהים (2019)
אלוהים חוזר (2019)
היינו מסטולים (2021)
ערים קרות (2021)
טריגר (2022)
דיסקוגרפיה > פסי-קול

משפט הבנקאים (2022)
הערות שוליים

↑  WC - סליק [Official Video], באתר YouTube
↑  WC - סטיריקנים / Satirikanim, באתר YouTube
↑   איתי שטרן, עיריית ירושלים צינזרה שיר עם מסרים שמאלניים. "פוליטי מדי", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2018
↑    עינב שיף, הצרת שוליים, באתר "ידיעות אחרונות", 6 באוקטובר 2018
↑  אמיר בן-דוד, אם התמזל מזלך לאחוז בעט - אחוז בו כמו בחרב, באתר זמן ישראל, 27 באוגוסט 2019
↑  אלוהים חוזר - WC, באתר YouTube, ‏16.09.19
↑  Yifat Reuven, כעת: הפגנת בלפור האחרונה לפני הבחירות | כל העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2021-03-20
↑  אסף אופיר, "מוקש שחיכו שידרכו עליו": כיצד הפכו האחים הספרי לפסקול של מחאת בלפור?, באתר חדשות 13, 29 בינואר 2022
↑  "משפט הבנקאים" - כאן דוקו, באתר YouTube, ‏20/08/2022
↑  The Bankers Trial - OST (2022), bandcamp, ‏22/08/2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011253753205171
פיוס השנים עשר

סמלו
פיוס השנים-עשר (בלטינית: Pius XII), נולד בשם אווג'ניו מריה ג'וזפה ג'ובאני פאצ'לי (בשם מלא באיטלקית: Eugenio Maria Giuseppe Giovanni Pacelli;‏ 2 במרץ 1876 – 9 באוקטובר 1958), היה האפיפיור ה-260, מ-2 במרץ 1939 ועד מותו.
תקופת כהונתו כאפיפיור, בין השנים 1939–1958, הייתה ועודנה שנויה במחלוקת בשל התנהלותו בעת מלחמת העולם השנייה. העובדה שלא גינה בפומבי את השמדת היהודים באופן ספציפי, אלא רק את זוועות המלחמה והגזענות באופן כללי, עוררה כלפיו ביקורת. לעומת זאת, מגיניו טוענים כי פעל אישית להסתרת אלפי יהודים במנזרים ובכנסיות בזמן המלחמה וכי העדיף פעילות חשאית למען היהודים בגלל חששו מאימת הנאצים שרדפו את הכנסייה הקתולית. היסטוריונים מצפים לפתיחת ארכיוני הוותיקן כדי ללמוד יותר בסוגיה זו.
פיוס השנים-עשר היה בין האפיפיורים היחידים בהיסטוריה שמימשו את חסינותם האפיפיורית מפני טעויות על ידי פרסום חוקה אפוסטולית (Munificentissimus Deus) שהגדירה "אקס קתדרה" את הדוגמה של עליית מריה הקדושה השמיימה.
תהליך הבירוך עבור פיוס השנים-עשר החל בדצמבר 2009 ויושלם ברגע שתובא הוכחה שהאפיפיור הצליח לקיים נס אחד לפחות של ריפוי חולים.
חייו של פאצ'לי > נעוריו ותחילת דרכו

פיוס השנים-עשר נולד ב-2 במרץ 1876 ברומא שבאיטליה כאווג'ניו מריה ג'וזפה ג'ובאני פאצ'לי, למשפחה אריסטוקרטית ידועה בעלת קשר היסטורי עמוק לאפיפיורות: סבו, מרקאנטוניו פאצ'לי, היה תת-שר הפנים של הוותיקן בעת כהונתו של האפיפיור פיוס התשיעי בין השנים 1851 ל-1870, וייסד את עיתון הוותיקן "ל'אוסרווטורה רומאנו" (L'Osservatore Romano) בשנת 1861; דודו, ארנסטו פאצ'לי, שימש יועץ פיננסי בכיר לאפיפיור לאו השנים עשר; אביו, פיליפו פאצ'לי, היה דיקן בית הדין לערעורים של הכס הקדוש (הסאקרה רוטה רומנה - Sacra Rota Romana); ואילו אחיו, פרנצ'סקו פאצ'לי, מומחה למשפט קנוני, מילא תפקיד חשוב בניהול המשא ומתן על ההסכמים הלטרניים.
פאצ'לי היה השלישי מתוך ארבעה ילדים, והוטבל לנצרות יומיים לאחר לידתו. על פי עדויות חבריו ומשפחתו, הייתה בו להיטות למשחק ונאומים בפני הציבור, ובין תחביביו היו טיולים, שחייה, וכן איסוף חותמות וארכאולוגיה.
רוב המידע בדבר ראשית חייו של אווג'ניו פאצ'לי מגיע מביוגרפיה מקיפה שכתבה הנזירה מרגריטה מרקיונה.
חייו של פאצ'לי > הכשרתו לכמורה

בגיל 12 הודיע פאצ'לי הצעיר כי בכוונתו לפנות לכמורה ולא לעריכת דין, כמצופה. לאחר סיום בית ספר יסודי-ממשלתי, התקבל פאצ'לי לבית ספר תיכון - בית ספר ללימודים קלאסיים במכון ויסקונטי. בשנת 1894, בגיל 18, הוא נכנס לסמינר אלמו קפראניקה כדי להתחיל את לימודי הכמורה, וכן נרשם לאוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ולמכון אפולינארה של האוניברסיטה הלטרנית. הוא קיבל אישור מיוחד ללמוד מביתו, בשל בעיות רפואיות. בין השנים 1895 ו-1896 למד פילוסופיה באוניברסיטת לה ספיאנצה ברומא. בשנת 1889 קיבל תואר בתאולוגיה וב-utroque jure (משפט קנוני ואזרחי).
פאצ'לי הוסמך לכמורה ביום ראשון של הפסחא - 2 באפריל 1899, וחגג את המיסה הראשונה שלו בבזיליקה של מריה הקדושה שברומא. עם בגרותו סיים את האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.
חייו של פאצ'לי > מזכיר מדינת הוותיקן ואוֹצֵר הכנסייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפני בחירתו לאפיפיור, שימש פאצ'לי כנונציו (נציג דיפלומטי של האפיפיור) וכן כמזכיר המדינה של הוותיקן בתפקידים שונים.
ב-7 בפברואר 1930, פיוס ה-11 מינה אותו למשרת הקרדינל מזכיר המדינה, אחראי על מדיניות החוץ ויחסי החוץ של הכס הקדוש. בעיסוקו זה פעל לכריתת קונקורדטים בין מדינות אירופה השונות לבין הכס הקדוש, כשהמוכרת והשנויה במחלוקת מכולן היא קונקורדט הרייך - הסכם בין הוותיקן לבין גרמניה הנאצית שנועד להבטיח את מעמדה של הכנסייה.
ב-1935 מונה כאוֹצֵר הכנסייה הקתולית (אנ') ב-1936 ערך ביקור בן חודש בארצות הברית, בסיומו נפגש עם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, בתיווכו של ג'וזף קנדי. היה זה ביקורו הראשון של נציג אפיפיורי רשמי על אדמת ארצות הברית, אף שלא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין שתי הישויות.
חייו של פאצ'לי > בחירת הקונקלווה

האפיפיור הקודם, פיוס האחד עשר, נפטר ב-10 בפברואר 1939. כמה היסטוריונים טוענים כי שתי דרכי פעולה שונות עמדו בפני הקונקלווה: בחירה במועמד "רוחני", ספיריטואלי, או במועמד המנוסה בדיפלומטיה, שיהיה אהוד על הציבור. הם הציגו את הקריירה הדיפלומטית של פאצ'לי כאחד הגורמים שהכריעו בבחירתו, לאחר יום אחד בלבד של התייעצויות ושלוש הצבעות.
פאצ'לי נבחר לתפקיד האפיפיור ב-2 במרץ 1939, יום הולדתו ה-63. הוא היה מזכיר המדינה הראשון של הוותיקן שנבחר לתפקיד האפיפיור מאז בחירתו של קלמנס התשיעי בשנת 1667. הוא בחר את השם "פיוס השנים-עשר" (Pius XII), שם שנמצא בשימוש באופן בלעדי בקרב אפיפיורים איטלקים.
השפעתו במלחמת העולם השנייה > במחקר ההיסטורי

דרכי תגובתו של האפיפיור לשואה שנויות במחלוקות בדיון הציבורי. הסופר והמחזאי הגרמני רולף הוכהוט מתח עליו ב-1963 ביקורת במחזהו הנודע "ממלא המקום", כמי שבחר לשתוק לנוכח השואה. בעקבות המחזה החל דיון נרחב על תפקודו של פיוס השנים-עשר לנוכח השואה, דיון הנמשך עד היום. שלוש אסכולות יש בדיון זה: אחת טוענת להיותו שווה-נפש לנוכח עליית הנאציזם ורצח היהודים, אסכולה שנייה טוענת שהמעט שעשה היה המקסימום בתנאים של אז ושהיה צורך לדאוג גם לשלום הכנסיות הנוצריות שחיו תחת הכיבוש הנאצי, ואסכולה שלישית טוענת שפעל רבות להצלת יהודים, ושפתח להם את הכנסיות והמנזרים.
ב-1999 מינה הוותיקן ועדה היסטורית בינלאומית, קתולית - יהודית, בת שישה חברים, שלושה יהודים ושלושה קתולים, לחקירת מעשיו, לקראת ולצורך הפיכתו לקדוש. אחד משלושת החברים היהודים בוועדה היה פרופסור (האוניברסיטה העברית בירושלים) רוברט ויסטריך. ב-2 בספטמבר 2000, בטרם פרסמה הוועדה דו"ח כלשהו, הכריז עליו האפיפיור המכהן, יוחנן פאולוס השני, כמבורך, שלב מתקדם ביותר בדרך להקדשה. כחודש לאחר ההכרזה פרסמה הוועדה דו"ח ביניים, שכלל בעיקר שאלות ותהיות ולא מסקנות בעניין הנדון וב-2001 היא פיזרה את עצמה. חלק מחבריה טענו אז, שהתפטרותה נובעת מהעובדה שהוותיקן איפשר לה לבחון רק מסמכים מסוימים שאושרו על ידיו ולא את כל המסמכים והארכיונים שלו מתקופת השואה, כפי שביקשה.
בשנת 2019 הורה האפיפיור פרנציסקוס לפתוח את ארכיוני הוותיקן מתקופת השואה כדי לאפשר להיסטוריונים מחקר על יחסו של פיוס לשואת יהדות אירופה. הארכיון נפתח בשנת 2020 לתקופה קצרה ונסגר לאלתר בשל התפרצות נגיף הקורונה בקריית הוותיקן. עם זאת חוקרים טוענים שהמידע שנחשף מגלה כי לפיוס היה ידע רחב על שואת יהדות אירופה והוא נחשף כבר בשנת 1942 לדוחות שהציגו מידע ישיר על השמדת יהודים.
ביוני 2022, על פי רצונו של האפיפיור פרנציסקוס, הארכיון ההסטורי של מזכירות המדינה מנגיש באופן מקוון וחופשי את האוסף המכונה ״יהודים״ המכיל את כל בקשות העזרה שהגיעו לוותיקן המהלך מלחמת העולם השנייה, תקופת כהונתו של האפיפיור פיוס השנים-עשר.
בספטמבר 2023 נחשף באמצעות מסמכים מהארכיון, כי כבר בדצמבר 1942 ידע פיוס על השמדת היהודים באירופה, על ידי איגרת שנשלחה מטעם כומר בשם לותר קניג, שהיה מעורב גם בניסיון ההתנקשות בהיטלר. באיגרת, הוא מבשר על כך שמדי יום נרצחים באמצעות גז 6,000 פולנים ויהודים, במחנה ההשמדה בלז'ץ.
עמדותיו הדתיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פיוס השנים-עשר היה בין האפיפיורים היחידים בהיסטוריה שמימשו את חסינותם האפיפיורית מפני טעויות על ידי פרסום חוקה אפוסטולית (Munificentissimus Deus) שהגדירה "אקס קתדרה" את הדוגמה של עלייתה של מריה הקדושה לשמיים. מלבד זאת, הוא שלח 46 אנציקליקות, אגרות מהאפיפיור לבישופים הקתולים ברחבי העולם.
במכתבים ששלח לבישופים הוא הבהיר, בין השאר, כי עמדת הכנסייה הקתולית כלפי תורת האבולוציה נשארה כשהייתה, היינו שלילה מוחלטת. לעומת זאת, הוא תמך בצורה נמרצת בתאוריית המפץ הגדול. בנאום שנשא בפני "האקדמיה האפיפיורית למדעים" הסביר את דעתו בעניין, ואף טען כי הדבר אינו סותר את ההשקפה המקובלת של הנצרות הקתולית, ואף מחזק אותה. כמו כן, התיר לראשונה שימוש במשכך כאבים עבור נשים בלידה, ובכך שלל את הפרשנות הפשטנית של הפסוק "בעצב תלדי בנים", שעל האשה לסבול בעת לידתה.
פיוס השנים-עשר פעל בהחלטיות להחלשת מעמד ה"אליטה" האיטלקית במוסדות הכנסייה הקתולית, בבית הספר לקרדינלים ובקונסיסטוריה. הוא התנגד נחרצות גם לקומוניזם שעלה במדינות מזרח אירופה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
במהלך כהונתו, הכריז פיוס השנים-עשר על 34 אנשים כקדושים, במדינות שונות.
עם מותו

רופאו האישי ריקרדו גלאצי-ליזי (אנ') היה שרלטן שרקח עבורו תרופות שכנראה הזיקו לבריאותו. לאחר מותו, השתמש רופאו בשיטת חניטה שגרמה להאצת ריקבון הגופה במקום לעכב אותו. בניגוד לכל האפיפיורים שלפניו, פיוס השנים-עשר לא רצה שיוסרו מגופו איברים פנימיים, ודרש לשמר את גופו "כמו שאלוהים ברא אותו". רופאו המציא שיטה הפוכה לשיטת החניטה הרגילה, הוא עטף את הגופה בשק צלופן והכניס לתוכו עשבי מרפא ותבלינים. טיפול זה מנע זרימת אוויר, וביחד עם החום ששרר בחדר האיץ באופן דרמטי את הריקבון האנאירובי. הגופה התפרקה לעיני האבלים שעברו על פניה. נשמע קול ביקוע, וחזהו של פיוס השנים-עשר התפוצץ עקב הצטברות גזים. לאחר מכן נשרו האף והאצבעות, והגופה הפכה לצבע "ירוק אזמרגד" (או שחור, בהתאם למקור). הסירחון היה כה עז שחיילים מהמשמר השווייצרי שניצבו ליד הארון הפתוח התעלפו והיה צריך להחליף אותם כל 15 דקות.
ראו גם

אין מולטיפליקיבוס קוריס
לקריאה נוספת

יעל נידם-אורביטו, פיוס השנים-עשר והשואה, יד ושם ירושלים, 56, חורף תש"ע, 2010, עמ' 8–9.
הרב שמואל אבידור הכהן, יחיד בדורו  הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הוצאת כתר ירושלים, 1980
עיתון "חרות" מיום 24 בינואר 1964 עמוד 4
ג'ון קורנוול, "האפיפיור של היטלר" (1999)
"בעת הזאת - מסמכים ומחקרים על הכנסייה הקתולית והיהודים לנוכח השואה ובעקבותיה", דינה פורת, כרמה בן יוחנן ורות בראודה. הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2017
הערות שוליים

↑  "The United States and The Holy See: the Long Road"
↑  "ההצלה בימי השואה" מאת חיים ברלס עמ' 164
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011, עמוד 358
↑  "פיוס השנים-עשר בדרך לקדושה" מאת הכומר ניקולא בגלין
↑   עופר אדרת, האפיפיור הודיע על פתיחת הארכיון של הוותיקאן מתקופת השואה, באתר הארץ, 4 במרץ 2019
↑  אסף אוני, ‏מחקר: האפיפיור פיוס ה-12 "ידע יותר" על השואה ממה שהיה ידוע, באתר גלובס, 30 באפריל 2020
↑  Serie Ebrei - Archivio Storico della Sezione per i Rapporti con gli Stati, Fondo Affari Ecclesiastici Straordinari - Segreteria di Stato, www.vatican.va
↑  כאן חדשות, מבוכה בוותיקן: הסוד האפל של האפיפיור נחשף, באתר יוטיוב, ‏17 בספטמבר 2023
↑  Vatican's View of Evolution: The Story of Two Popes ,(Doug Linder (2004
↑  דבר האפיפיור, 20.2.1967.
↑  Pope's Body Embalmed with Special Process, Associated Press (AP), Rome, 11 October 1958.
1 2  King, Laura (7 באפריל 2005). "An Alternative to Embalming for the Pontiff". Los Angeles Times. נבדק ב-20 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carroll, Rory (4 ביוני 2001). "Pope welcomes embalmed predecessor on a saintly mission". The Guardian. נבדק ב-20 ביולי 2017. Unlike his predecessor Pius XII, whose conservation was so botched that the four men standing guard in the Vatican had to be changed every 15 minutes because they could not stand the stench... {{cite news}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פיוס האחד עשר | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: יוחנן העשרים ושלושה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266532205171  PLWABN: 9810583773405606  BIBSYS: 15006158  BNC: 000079610  BNE: XX1165378  BnF: cb11887285s (data)  CANTIC: a10457021  CiNii: DA01959928  GND: 118594753  ICCU: CFIV056918  ISNI: 0000 0000 8337 4067  LCCN: n79046189  LNB: 000157186  MusicBrainz: 4122f615-3303-4141-88f0-10fddea75a85  NARA: 10582461  NDL: 00542984  NKC: jn19981001988  NLA: 35424824  NLG: 169960  NLK: KAC201807013  NSK: 000033654  NTA: 069150893  RERO: 02-A000131158  SELIBR: 275430  SNAC: w6gb24zk  SUDOC: 026668041  TePapa: 67520  Trove: 947982  ULAN: 500356468  VcBA: 495/46861  VIAF: 63987052   WorldCat (עם VIAF): 63987052 
פאצ'לי ב-2 באפריל 1899, בגיל 23
האפיפיור פיוס השנים-עשר
גליקופרוטאין

מבנה סכמאטי של שייר סוכרי הקשור לפפטיד
גליקופרוטאין (באנגלית: Glycoprotein) הוא תרכובת של חלבון ושל פחמימה הקשורים בקשר קוולנטי. 
הסוכרים הקשורים ישירות אל החלבון יכולים להיות מסוגים שונים, כמו גלוקוז, פרוקטוז, מאנוז, גלוקוזאמין, גאלאקטוז, ורבים אחרים. סוכרים הקשורים אל החלבון יכולים לגרום לשינוי במבנה המרחבי שלו, ובכך לשינוי תכונותיו. 
הגליקופרוטאין משמש בעיקר עבור חלבונים שפעולתם נדרשת מחוץ לתא, בהם: נוגדנים, הורמונים, אנזימים ועוד. בין השאר, הוא מרכיב חיוני בממברנות של תאים צמחיים ואנימליים. ברוב המקרים מבנים הנמצאים על השוטונים של חד-תאיים שונים יהיו מורכבים מגליקופרוטאין, לדוגמה בשערות על השוטונים של סטראמנופילס. גליקופרוטאינים בממברנות של אריטרוציטים הנושאים שיירים גליקוזידיים ספציפיים, קובעים את סוג הדם בבני האדם ובבעלי החיים, כאשר השייר הסוכרי מהווה מעין קוד זיהוי של התא הנתון. גליקופרוטאינים הם ממרכיבי הנזלת ומעניקים לה את מרקמה.
אלפרד גוטשאלק היה המומחה העולמי בתחום חקר גליקופרוטאין.
ראו גם

גליקוליפידים – תרכובות של שומן + סוכרים
אינטרפרון – גליקופרוטאין המופרש מתאים בתגובה לחדירה של גורמים פולשניים כגון וירוסים, חיידקים, פרזיטים או בתגובה להפיכת התא לסרטני.
הערות שוליים

↑  G. Benjamin Bouck, The Structure, Origin, Isolation, and Composition of the Tubular Mastigonemes of the Ochromonas Flagellum, The Journal of Cell Biology 50, 1971-08-01, עמ' 362–384 doi: 10.1083/jcb.50.2.362
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531216005171  BNE: XX532881  BnF: cb11981776x (data)  GND: 4071905-4  LCCN: sh85055403  NDL: 00573418  NKC: ph318926 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.