stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר
ביוגרפיה

יוהאן וילהלם נולד ב-11 במרץ 1530 בטורגאו שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולזיבילה מקלווה, בתם של יוהאן השלישי, דוכס קלווה ומריה מיוליך-ברג.
בשנת 1547 ויתר אביו יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין האחים; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את אזור גותה. בשנת 1554 ניסה אחיו יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה להחזיר לידיו את נסיכות הבוחר מסקסוניה, אולם הובס בשנת 1556 הובס, ולאחר מאבק בן 10 שנים נכלא בשנת 1566, ויוהאן וילהלם קיבל את נחלותיו. בשנת 1572 סייע יוהאן וילהלם לשארל התשיעי, מלך צרפת במאבקו נגד ההוגנוטים, ובעקבות כך סייע מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחייניו - בניו של יוהאן פרידריך השני לתבוע את חלקם בירושה, ואכן הדוכסות פוצלה שוב בין יוהאן וילהלם לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך.
ב-2 במרץ 1573 מת יוהאן וילהלם בויימאר, ובנו פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-15 ביוני 1560 התחתן יוהאן וילהלם עם דורותיאה סוזנה מפפאלץ-זימרן, בתם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך. ממנה היו לו 5 ילדים:
פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר (1562–1602).
זיבילה מריה (1563–1669).
בן מת (1564).
יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר (1570–1605).
מריה (1571–1610).
מגדל בבל (אשר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מאוריץ קורנליס אשר
 תאריך יצירה:  1928
 טכניקה וחומרים:  פיתוח עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  38.5 ס״מ 
 גובה:  62.1 ס״מ 
 
מגדל בבל הוא תחריט עץ מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר. היצירה הודפסה לראשונה בשנת 1928.
תיאור היצירה

יצירה זו היא אחת היצירות המוקדמות של הצייר אֶשֶר, ואחד מניסיונותיו הראשונים בעבודה עם פרספקטיבה. ביצירה ניתן לראות את מגדל בבל, בהתאם לסיפור המתואר בספר בראשית, פרק י"א, פסוק ט'. הצופה מביט במגדל ובבוניו מלמעלה על מנת שיוכל להתמקד ברגע בו הפסיקו הבונים, בני העמים השונים (דבר הבא לידי ביטוי בכך שחלק מהבונים הם לבנים ואחרים הם שחורים), להבין אחד את השני ונראו אובדי עצות. אֶשֶר לא התייחס ליצירה זו כאל יצירה מוגמרת, אלא כאימון בפרספקטיבה, ולא היה מרוצה מהאופן בו צייר את חומרי הבניין המונחים בסמוך למגדל. בניגוד למבנה המעגלי המתואר בציורים "מגדל בבל" של פיטר ברויגל האב וב"מגדל בבל" של גוסטב דורה, המגדל המתואר על ידי אשר הוא מבנה גאומטרי ריבועי, הדומה יותר לגורדי השחקים של ראשית המאה ה-20 ולכן מדובר במגדל ריאליסטי (בניגוד למבנים הדמיוניים של דורה וברויגל שהם דמויי הקולוסיאום שברומא).
וכך מתאר אֶשֶר את היצירה:
הפועלים שובתים ממלאכתם, שכן אין הם מבינים עוד זה את זה. הואיל ושיאה של הדראמה מתחולל בראש המגדל ההולך ונבנה, נראה המבט מלמעלה, כמבט ממעוף הציפור.
לקריאה נוספת

מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.
מיה דימשיץ'

| --- | --- |

מיה דימשיץ', 2021
 לידה:  7 בנובמבר 1992 (בת 31) אוסייק, קרואטיה קרואטיה
 שם במה:  מיה
 מוקד פעילות:  קרואטיה קרואטיה
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסייק
 עיסוק:  זמרת ופזמונאית
 סוגה:  פופ, מוזיקת קאונטרי
 שפה מועדפת:  קרואטית, אנגלית
 חברת תקליטים:  Croatia Records
 פרסים והוקרה:  Golden Studio Award (27 בפברואר 2018) 
 miadimsic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מיה דימשיץ' (בקרואטית: Mia Dimšić; נולדה ב-7 בנובמבר 1992), הידועה גם תחת שמה הפרטי בלבד, מיה, היא זמרת קרואטית. ב-19 בפברואר 2022 זכתה בקדם הקרואטי לאירוויזיון, "Dora", והוכרזה כנציגת קרואטיה לאירוויזיון 2022 עם שירה "Guilty Pleasure".
ביוגרפיה > חייה המוקדמים

מיה דימשיץ' נולדה באוסייק שבקרואטיה ב-7 בנובמבר 1992, לה תואר ראשון בתרגום מהפקולטה לאומנויות של אוניברסיטת אוסייק.
ביוגרפיה > קריירה

דימשיץ' החלה בקריירתה בשנת 2014 לאחר שלהקת טמבוריצה (כלי מיתר בלקני) בשם ג'נטלמני (Džentlmeni) הזמינה אותה ללוות אותם בסיבוב ההופעות שלהם לתפוצה הקרואטית בארצות הברית וקנדה. "Budi mi blizu" יצא לאור בשנת 2015 כסינגל הראשון של דימשיץ'. "Život nije siv" שוחרר ביולי 2016 כסינגל המוביל באלבומה החדש של דימשיץ'. אותו האלבום יצא לאור ב-20 במרץ 2017. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הקרואטי, וזכה להצלחה כבירה בהשוואה לאלבום בכורה, עד שבסופו של דבר הגיע למעמד אלבום פלטינה בקרואטיה.
דימשיץ' המשיכה בשנים שלאחר מכן להוציא אלבומים לאור ולזכות בהצלחה בקרואטיה.
ב-17 בדצמבר 2021 הוכרז כי דימשיץ' תתמודד עם השיר "Guilty Pleasure" בקדם הקרואטי לתחרות האירוויזיון, "Dora 2022". ב-19 בפברואר 2022 זכתה דימשיץ' עם השיר בקדם הקרואטי, Dora 2022, והשיר הוכרז כשיר הקרואטי לאירוויזיון 2022. ב-10 במאי 2022 ביצעה דימשיץ' את "Guilty Pleasure" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 11 עם 75 נקודות.
הערות שוליים

1 2  Croatia: Mia Dimšic wins Dora 2022 and will sing “Guilty Pleasure” at Eurovision, וויוויבלוגס, 19 בפברואר 2022
1 2  "Mia Dimšić otkrila nam je kako je nastao hit Život nije siv: "Skupile su se frustracije"". Index.hr (בקרואטית). 11 בדצמבר 2017. נבדק ב-15 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mia uspješno počinje s Budi mi blizu". HRT – Radio Osijek (בקרואטית). 1 בנובמבר 2015. נבדק ב-12 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Glazbena senzacija godine Mia Dimšić ima prvi album "Život nije siv"!". Večernji list (בקרואטית). 23 במרץ 2017. נבדק ב-7 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Top of the Shop: Week 14 2017". HDU (בקרואטית). נבדק ב-3 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Miji Dimšić zlatna ploča za nakladu albuma 'Život nije siv'" (בקרואטית). HDU. נבדק ב-6 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Melvan, Mario (17 בדצמבר 2021). "Croatia: Mia Negovetic and Bernarda among the 14 acts confirmed for Dora 2022". wiwibloggs. נבדק ב-21 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Charlotte Jensen, Eurovision 2022: Semi-final 1 result – these are the lucky qualifiers, ‏10th May 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7577 1053  MusicBrainz: bf767383-80cc-4aee-8d3b-4a4b92766083  VIAF: 27150807283818860697   WorldCat (עם VIAF): 27150807283818860697
טויוטה קורולה

| --- | --- |

טויוטה קורולה סדאן 2019
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  טויוטה קורולה אלטיס (וייטנאם) סאיון iM (האצ'בק)
 יצרן:  טויוטה
 שנות ייצור:  1966 - היום
 הרכבה:  איסטנבול טורקיה טורקיה
 סיווג:  מכונית משפחתית
טויוטה קורולה (אנגלית: Toyota Corolla) היא סדרה של מכוניות משפחתיות קטנות מתוצרת חברת טויוטה היפנית, שהפכה פופולרית ברחבי העולם מאז הוצגה ב-1966. ב-1997 הפכה הקורולה למכונית הנמכרת ביותר בכל הזמנים - יותר מ-35 מיליון מכוניות נמכרו עד 2007, ובכך עברו מכירותיה את מכונית החיפושית. בשנת 2013 יוצרה הקורולה ה-40 מיליון.
השם "קורולה" היא חלק מהמסורת של טויוטה להשתמש בשם "כתר" עבור דגמים עיקריים: קורונה למשל, היא כתר בלטינית. קורולה היא בלטינית כתר קטן, וקאמרי הוא כתר ביפנית.
הקורולה מיוצרת ביפן, ברזיל (סאו פאולו), קנדה (קיימברידג', אונטריו), סין (טיינג'ין), הודו (בנגלור), אינדונזיה, מלזיה, פקיסטן, הפיליפינים, דרום אפריקה, טאיוואן, תאילנד, טורקיה, בריטניה, וונצואלה.
המודלים הראשונים היו בהנעה אחורית, המאוחרים יותר בהנעה קדמית, ומודלים מסוימים 4X4.
היסטוריה > 1966-1970 הדור הראשון (E10)

הדור הראשון של דגם הקורולה הוצג לראשונה באוקטובר 1966 והיה בעל מנוע חדשני בנפח 1,077 סמ"ק ותיבה בעלת 4 הילוכים ידניים או תיבה אוטומטית עם 2 הילוכים. התוכנית המקורית הייתה לבנות מנוע שיהיה קטן מ-1000 סמ"ק על מנת ליהנות מהטבות מס, אך בסופו של דבר הוגדל נפח המנוע על מנת להתחרות עם ניסאן דאטסן, שיצאה לשוק מספר חודשים קודם לכן ונחשבה ליריבה הגדולה. הקורולה שווקה ב-3 גרסאות: סדאן, סטיישן וספרינטר - גרסה ספורטיבית של הקורולה שיועדה לשוק היפני בלבד.
במרץ 1968 יוצאו הדגמים הראשונים לארצות הברית. באוגוסט 1969 הוגדל המנוע ל-1,166 סמ"ק.
היסטוריה > 1970-1974 הדור השני (E20)

במאי 1970 יצא לשוק הדור השני שזכה להגדלה של 49 מ"מ בבסיס הגלגלים ועיצוב חדש בעל מראה מעוגל יותר. בדור השני הוצעו דגמים עם נפח מנוע של 1,400 ו-1,600 סמ"ק. הדגמים, בעלי התיבה האוטומטית, הציעו תיבה בעלת 3 הילוכים. הקורולה מדור זה הייתה הדגם הראשון שיוצר במפעלי החברה באינדונזיה.
היסטוריה > 1974-1979 הדור השלישי (E30, E40, E50, E60)

באפריל 1974 נכנס הדגם החדש, שהביא עמו צורה עגולה יותר, והקורולה הפכה להיות גדולה וכבדה יותר. הדור השלישי של הקורולה זכה להצלחה גדולה במכירות בארצות הברית, כתוצאה ממשבר האנרגיה העולמי שהתפתח בתחילת שנות השבעים.
היסטוריה > 1979-1983 הדור הרביעי (E70)

בשנת 1979 המודל עוצב מחדש והביא עמו את הקצוות המרובעים. בנוסף לכך הקורולה הפכה קלה יותר לטיפול, והוכנס בה מנוע חדש מסוג A.
היסטוריה > 1983-1987 הדור החמישי (E80)

בדור החמישי שיצא במאי 1983 רוב הדגמים עברו להנעה קדמית. העיצוב של הפגוש הקדמי הפך למשופע והפינות הפכו חדות. באוקטובר 1984 נוספה מכונית בתצורת האצ'בק להיצע ונמכרה בשם קורולה XF ביפן וקורולה קומפקט בגרמניה.
בשנת 1985, נמכרו הקורולה ספרינטר בארצות הברית גם כדור החמישי של השברולט נובה.
היסטוריה > 1987-1991 הדור השישי (E90)

הדור השישי הוצג לראשונה במאי 1987 והביא עמו סגנון מעט יותר עגול ואווירודינמי. דור זה היה הראשון שנמכר בישראל החל מנובמבר 1991 ועד לתחילת 1993.
היסטוריה > 1991-1995 הדור השביעי (E100)

ביוני 1991 עוצבה הקורולה להיות גדולה וכבדה יותר ובעלת צורה מעוגלת לחלוטין, כיאה לשנות ה-90.
הדגם שווק בישראל ב-3 רמות גימור לבחירה, החל מ-XLI הבסיסית שצוידה בהגה כח, נעילה מרכזית ומזגן מקורי, דרך גרסת ה-" XLI PLUS" שכללה גם טסות וצמד חלונות חשמל בהרכבה מקומית, ועד גרסת -"XLI Super" (בהמשך GLI) המהודרת שכללה גם פגושים בצבע הרכב, 4 חלונות חשמל, טסות מקוריות לגלגלים, מושב אחורי מתפצל והגה כח מתכוונן. גרסת ה-5 דלתות כללה גם כוונון מראות חשמלי, שמאוחר יותר הצטרף גם לשאר הדגמים. כאופציה, ניתן היה לצייד את הרכב בחישוקי מגנזיום, ספולר אחורי ומערכת רדיו-טייפ/דיסק בהתקנה מקומית. מאוחר יותר שודרג גם מפרט הבטיחות שלה עם בלמי ABS וצמד כריות אוויר. דור זה שהיה הראשון ששווק במלואו בישראל מכר בה יותר מ-20,000 מכוניות.
היסטוריה > הדור השמיני (E110)

במאי 1995 עוצבה הקורולה מחדש. אך השיווק שלה מחוץ ליפן החל רק ב-1997. שינוי נוסף היה שהדגם שהגיע לצפון אמריקה, היה שונה לגמרי מזה שנמכר בשאר העולם.
הדגם החדש התהדר בחזית חדשה שכללה צמד פנסים עגולים בכל צד,  אך למרות צמיחה קלה בממדים החיצוניים עם 4.3 מטרים לאורך (3+ס"מ), 1.69 מטר לרוחב ו-1.39 מטר לגובה (0.5+ס"מ לשניהם) בסיס הגלגלים היה זהה ועמד על 246 ס"מ. שינויים חיצוניים בוצעו, ושיפורים טכנולוגים נוספו. הקורולה שווקה בישראל למשל עם מנוע בנזין 1600 סמ"ק שהפיק 111 כ"ס, והוצע בשילוב לתיבה ידנית 5 הילוכים או אוטומטית 4 הילוכים. הביצועים היו זריזים מהמקובל עם 12.5 שניות ל-100 קמ"ש ומהירות מרבית של 175 קמ"ש (בדגם האוטומטי). הדגם זכה למתיחת פנים בשנת 2000 בעיקר בפן המכני. מדור זה נמכרו בישראל כ-26 אלף רכבים.
היסטוריה > הדור התשיעי (E120,E130)

בנובמבר 2000 יצא הדור התשיעי של הקורולה ביפן, עם טכנולוגיה חדישה על מנת להכניס את הדגם למאה ה-21. הדגם נכנס לצפון אמריקה במרץ 2002 (מודל 2003).
רכב זה נמכר בישראל בגרסאות סדאן והאצ'בק, עם מנוע 1600 סמ"ק, עם 132 כוחות סוס. דור זה זכה לציון של 4 כוכבים במבחני הריסוק האירופאים, ובגרסת הבסיס כלל רק 2 כריות אוויר. דור זה מכר בממוצע כ-9,000 מכוניות בישראל.
היסטוריה > הדור העשירי (E140,E150)

הדור העשירי הוצג לראשונה באוקטובר 2006. ההשקה בצפון אמריקה נדחתה לינואר 2008 (מודל 2009). רכב מסוג זה שימש כמכונית השרד של נשיא בוליביה לשעבר, אבו מוראלס, למרות שנחשב צנוע יותר מרכבי הפאר של המנהיגים בעולם.
בישראל המכונית נמכרה בהתחלה עם תיבה רובוטית. ורק בשלהי 2009 החלו להגיע גרסאות עם תיבה אוטומטית פלנטרית. הממדים שלו היו גדולים משל משפחתיות מתחרות ואף היה לו צריכת דלק עדיפה עליהם. הרכב זכה להצלחה בישראל עם יותר מ-10,000 רכבים שנמכרו מדגם זה מדי שנה. ובסך הכל עלו מדור זה 69 אלף רכבים בישראל.
היסטוריה > הדור האחד-עשר (E160,E170)

הדור האחד עשר של הקורולה החל להימכר משנת 2013. לראשונה הקורולה כללה מסך מוליטמדיה, והיא שומרת על מרווח פנים נכבד עם בסיס גלגלים של 270 ס"מ. המכונית הגיעה לישראל עם מנוע של 1600 סמ"ק המפיק 132 כוחות סוס, עם תיבת הילוכים רציפה.
היסטוריה > הדור השנים עשר

הדור השנים עשר אשר החל שיווקו בשנים 2018, הוא הראשון אשר הציג גרסה היברידית. ברכב זה חל שיפור באזור הבטיחות, והמולטימדיה וכן בנוחות הנסיעה. דור זה גם נאלץ להתמודד עם ירידה במכירות של מכוניות קומפקטיות בעולם לטובת רכבי פנאי.
מכירות בעולם

| שנה | ארצות הברית ארצות הברית | האיחוד האירופי אירופה | הרפובליקה העממית של סין סין | קנדה קנדה | אוסטרליה אוסטרליה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 230,156 | 112,072 | - | - | - |
| 2001 | 245,023 | 87,109 | - | - | - |
| 2002 | 254,360 | 138,499 | - | - | - |
| 2003 | 325,477 | 148,529 | - | - | - |
| 2004 | 333,161 | 186,997 | - | 44,563 | - |
| 2005 | 341,290 | 203,360 | - | 46,533 | - |
| 2006 | 387,388 | 163,649 | - | 44,182 | - |
| 2007 | 371,390 | 85,407 | 65,844 | 40,474 | - |
| 2008 | 351,007 | 119,120 | 165,271 | 57,736 | - |
| 2009 | 296,874 | 8,534 | 157,457 | 53,933 | 39,013 |
| 2010 | 266,082 | 51,189 | 172,053 | 38,680 | 41,632 |
| 2011 | 240,259 | 69,889 | 170,467 | 36,663 | 36,087 |
| 2012 | 290,947 | 63,481 | 151,887 | 40,906 | 38,799 |
| 2013 | 302,180 | 67,987 | 146,480 | 44,449 | 43,498 |
| 2014 | 339,498 | 83,301 | 171,487 | 48,881 | 43,735 |
| 2015 | 363,332 | 69,194 |  | 47,199 | 42,073 |
| 2016 | 360,483 | 67,876 |  | 45,626 | 40,330 |
בטיחות

לפי ארגון בדיקת הרכב האירופאי יורו NCAP, דירוג הקורולה בדגמיה האחרונים:
1998: 3 כוכבים (23 נקודות) לנוסע מבוגר, 2 כוכבים (15 נקודות) להולך רגל.
2002: 4 כוכבים (28 נקודות) לנוסע מבוגר, 2 כוכבים (11 נקודות) להולך רגל.
2007: 5 כוכבים (34 נקודות) לנוסע מבוגר, 4 כוכבים (39 נקודות) לילד, ו-3 כוכבים (23 נקודות) להולך רגל.
ראו גם

טויוטה AE85
הערות שוליים

↑  Toyota Corolla: World's Most Popular Car World Sales Leader with More Than 40 Million Sold
↑  ששי כהן, טויוטה קורולה הראשונה שנמכרה בישראל נרכשה חזרה ע"י היבואן !, באתר Wheel חדשות ומבצעי רכב, ‏2016-07-14
↑  ששי כהן, נוסטלגיה לשבת: טויוטה קורולה 1992-1997 - "היפנית מס' 1 בעולם. עובדה", באתר Wheel חדשות ומבצעי רכב, ‏2020-07-31
↑  ששי כהן, נוסטלגיה לשבת: טויוטה קורולה דור 8 - "הקורולה החדשה. מושלמת"..., באתר Wheel חדשות ומבצעי רכב, ‏2023-05-19
↑  שיווק טויוטה קורולה הרובוטית יופסק וגם... - אוטו, באתר www.auto.co.il
1 2  http://www.goodcarbadcar.net/2011/01/toyota-corolla-sales-figures.html
↑  http://left-lane.com/european-car-sales-data/toyota/toyota-corolla/
↑  http://left-lane.com/china-car-sales-data/toyota/toyota-corolla/
↑  http://www.fcai.com.au/news
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543839705171  BnF: cb131843335 (data)  LCCN: sh85136364  NKC: ph278593 
הדור הראשון של הטויוטה קורולה
הדור השלישי
הדור החמישי
הדור השמיני גרסה אמריקאית
הדור השמיני, בגרסה שנמכרה בשאר העולם
הדור התשיעי
הדור העשירי
הדור האחד-עשר (לפני מתיחת פנים)
הדור השנים-עשר
מיה דבש

| --- | --- |

 לידה:  קהיר
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  אוצרת מוזיאון העיצוב חולון והמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
 מקצוע:  אוצרת, עורכת
 מעסיק:  מוזיאון העיצוב חולון, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס 
 
מיה דבש היא אוצרת ישראלית, החל משנת 2016 משמשת אוצרת ראשית של מוזיאון העיצוב חולון והמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס. לפני כניסתה לתפקיד האוצרת, מילאה דבש את תפקיד העורכת הראשית של שני המוזיאונים. כמו כן שימשה עורכת מגזין "בניין ודיור" ועבדה כמרצה.
ביוגרפיה

דבש נולדה בקהיר, מצרים. עלתה לישראל עם משפחתה כשהייתה בת שלוש וחצי שנים וגדלה בקריית ים. נכון ל-2021, מתגוררת דבש בתל אביב. היא בעלת תואר ראשון בספרות (1974) ותואר שני באמנות ואוצרות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2016). כמו כן היא בוגרת לימודי תעודה בעריכה מאוניברסיטת בר-אילן (1986) ולימודי עיתונות באוניברסיטת סינגפור (1978).
תפקידה הראשון של דבש כעורכת היה בהוצאת כנרת (1983–1987). בשנת 1987 מונתה לתפקיד עורכת ראשית של הוצאת דביר, תפקיד אותו מילאה עד 1995. לאחריו מונתה לעורכת של הוצאת מודן (1995–2001). במסגרת זו, יזמה וערכה סדרת ספרים בשם דברים של ספרות מתורגמת איכותית, וערכה אנתולוגיות יחד עם שולה מודן: "אמהות ובנות" ו"אבות ובנות".
שימשה כעורכת מגזין בניין ודיור (2001–2006) והחל משנת 2007 לימדה כתיבה ואוצרות בבצלאל.
בשנת 2009 הצטרפה לצוות ההקמה של מוזיאון העיצוב חולון כעורכת הראשית, בתפקיד זה ערכה למעלה מ-10 קטלוגים. בשנת 2016 מונתה לאוצרת הראשית של מוזיאון העיצוב חולון (מינוי קבוע ב-2017).
דבש משמשת כחברה בצוות היגוי של המוזיאון לעברית וחברה בוועדות שיפוט של מפעל הפיס, פרס פרידל וצבע טרי.
פעילות אוצרותית

בשנים 2007–2009 אצרה שלוש תערוכות עיצוב מסחריות שעסקו במגמות עכשוויות והציגו עבודות מקוריות של מעצבים ישראלים. שתי התערוכות הראשונות נקראו NEO ‏(2008-2007) והוצגו במסגרת תערוכת "ריהוטים" בגני התערוכה. FIVE, התערוכה השלישית (2009), הייתה תערוכה אינטראקטיבית והוצגה בבניין עתיק בנמל יפו. ב-2009 אצרה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס התערוכה ״איך לאהוב״ של קבוצת המאיירים אקטוס טרגיקוס. התערוכה התבססה על ספר באותו שם שהוציאה קבוצת ״אקטוס טרגיקוס״, לרגל הוצאת מהדורה מיוחדת של הספר בתרגום לעברית. הספר שהוא אוסף בלתי שגרתי של סיפורים גרפיים מאת אמני הקומיקס של הקבוצה נדפס לראשונה בשפה האנגלית בשנת 2008. ב-2011 אצרה התערוכה ״משחקים באוכל״ בבית מאירוב, חולון, שעסקה באוכל כחומר גלם לעיצוב; אוכל ככלי לביקורת חברתית; הקשר בין אדריכלות לאוכל; ואוכל כמעורר חוויה. בשנת 2013 אצרה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס התערוכה ״פצעי בגרות-קומיקס עברי 1975–1995״, שהייתה הפרק השני מבחינה כרונולוגית (אבל השלישית מבחינת סדר התערוכות) בסדרת תערוכות בשם ״קומיקס עברי״ שהציג המוזיאון, ועסקה בקומיקס ישראלי בין השנים 1975-1995. בשנת 2016 אצרה את התערוכה ״מבט על״ במוזיאון העיצוב חולון, שהוקדשה כולה למשקפיים. בשנת 2018 אצרה את התערוכה ״זגמייסטר & וולש: רטרוספקטיבה״ במוזיאון העיצוב חולון, שעסקה בתקשורת חזותית. בדצמבר 2019 אצרה את תערוכת ״אקסטרים״ שנפתחה במוזיאון העיצוב חולון ציינה, לרגל עשור למוזיאון העיצוב.
תערוכות שאצרה

2007-2008 – "NEO – עיצוב עכשווי", גני התערוכה תל אביב
2009 – "FIVE", נמל יפו
2009 – "איך לאהוב", המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2011 – "משחקים באוכל", בית מאירוב, חולון
2013 – "פצעי בגרות-קומיקס עברי 1975–1995", המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
2016 – "מבט על", מוזיאון העיצוב חולון
2018 – "זגמייסטר & וולש: רטרוספקטיבה", מוזיאון העיצוב חולון
2019 – "אקסטרים", מוזיאון העיצוב חולון
הערות שוליים

↑  מיה דבש, באתר מגזין בצלאל
↑  הילה אלפרט, קדימה, אוכל: תערוכה שמעוררת תיאבון למחשבה, באתר ישראל היום, 23 במאי 2023
↑  איך לאהוב
↑  יובל סער, מעצבים עובדים עם אוכל, באתר הארץ, 10 בינואר 2011
↑  מיה דבש, פצעי בגרות // קומיקס עברי 1975–1995
↑  יובל סער, מבט על במוזיאון העיצוב חולון
↑  מיה דבש, זגמייסטר & וולש: רטרוספקטיבה
↑  מעיצוב טוב לעיצוב למען הטוב: תערוכת העשור במוזיאון החולוני, באתר Xnet‏, 11 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311300305171  ISNI: 0000 0000 6694 4718  LCCN: nr97040700  SUDOC: 077346440  VIAF: 291621480   WorldCat (עם VIAF): 291621480
מאנה כץ

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1894 קרמנצ'וג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בספטמבר 1962 (בגיל 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 www.mane-katz.com
 
בית קטן בשדה 1932 שמן על בד.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מָאנֵה כץ (ידוע בצרפת כ-Emmanuel Mané-Katz, ברוסית: Иммануэль Лазаревич Кац - עמנואל לזרביץ' כץ; 17 ביוני 1894 –  8 בספטמבר 1962) היה צייר צרפתי יהודי יליד אוקראינה, המשויך לאסכולה של פריז. בסוף חייו עלה לישראל.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

מאנה כץ נולד בעיר קרמנצ'וג שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) להורים דתיים. מאנה היה הילד השביעי של לייזר כץ, שמש של אחד מבתי הכנסת של העיר, ושל אשתו, מלכה לבית רבינוביץ'.
עד גיל 16 למד בחדר ובישיבה ובגיל זה יצא ללמוד בבית ספר לאמנויות בווילנה. התקשה בהתחלה להסתגל לחברה החילונית וחזר לבית הוריו. אמן מאודסה שכנע אותו לנסות שוב ולהירשם לבית הספר לאמונות במירגורוד באוקראינה. כעבור זמן קצר עבר ללמוד בשנים 1911–1913 בבית ספר לאמנויות בקייב ובשנת 1913 הגיע לפריז ולמד באקדמיה לאמנויות היפות אצל פרנאן קורמון.
שנות מלחמת העולם הראשונה וחזרתו לרוסיה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקש להתגייס ללגיון הזרים אך לא גויס בגלל קומתו הנמוכה. חזר לרוסיה, בה זכה גם כן לפטור מהשרות הצבאי. חי עד 1917 בפטרוגרד וצייר שם נושאים ודמויות יהודיים מסביבתו בציור מקורי ועז. השתלם בתקופה זו אצל מסטיסלב דובוז'ינסקי והשתתף ב-1916 בתערוכה "עולם האומנות". אחרי 1917 חי זמן מה בקרמנצ'וג, בה נתן שיעורי ציור לילדים ולאחר מכן בשנים 1919-1918 לימד באקדמיה לאמנויות בחרקוב. הציג מיצירותיו גם ברוסטוב על הדון ובטביליסי.
יחד עם אלכסנדר גלדקוב ווסילי ירמילוב היה חבר בקבוצה האוונגרדיסטית "השלושה" או ה"טרויקה" מחרקוב. ב-1918 שלושתם הצטרפו לקבוצה הקוביסטית-פוטוריסטית "ברית השבעה" (של קוסריוב, בובריצקי, צאפוק, ציביס ואחרים) בהוצאת האלבום "שבעה פלוס שלושה". בשנת 1920 הדיוקן שצייר כץ לסופר ולימיר חלבניקוב קישט את בית הקפה "מרתף המשוררים" (Подвал поэтов) בחרקוב, שבו הוצגה בבכורה על ידי "סדנת התיאטרון" המחזה של חלבניקוב, ,"טעות המוות".
בצרפת ובגלות אמריקה

בשנת 1921 נסע לברלין ומשם שב לפריז. ציוריו עוררו שם עניין רב. בשנת 1923 אורגנה תערוכתו הראשונה בגלריה "פרסייה". ב-1927 קיבל את האזרחות הצרפתית. במסעותיו המרובים ובביקוריו המתמידים בארץ ישראל צייר תמונות מחיי היהודים במקומות מושבם.
בהתחלת מלחמת העולם השנייה נפל בשבי הגרמני ברואן אך הצליח להימלט. בשנים 1945-1940 חי בניו יורק, בארצות הברית.
בשובו לפריז החל לצייר תמונות נוף בסולם צבעים בהיר ותוסס. כל שנה הציג מיצירותיו גם באמריקה. ב-1948 הקים ביחד עם מוסיה טולמן, ז'אן אטלן ואמנים נוספים ארגון בשם "אמנות" שעזר לאמנים ישראלים בבואם לפריז. בשנת 1949 הוא אייר ספר של משה דלוז'נובסקי שיצאה לאור בניו יורק.
בשנת 1958 עלה לישראל והתיישב בחיפה. המבנה שבו גר ברחוב יפה נוף הוא כיום מוזיאון מאנה כץ, ובו מוצגות יצירות נבחרות מעזבונו.
כץ התוודע לאינספור האסכולות והזרמים שהציפו את אירופה בתחילת המאה ה-20 כמו הפרימיטיביזם, הקוביזם, הפוביזם והסוריאליזם, אך מעולם לא התקרב לאף אחד מהזרמים הללו. במרבית זמנו בפריז היה מרותק לנושא של יהודי הגטו כשהוא מצייר בחיפזון, מכסה ברישול משטחים רחבים בקווים אדומים, צהובים, ירוקים וחומים, תוך מתן תשומת לב זעומה לפרטים.
בעבודותיו משנות העשרים ניתן להבחין בהתלהבות בארוקית, המזכירה את אל גרקו, דיוקנאות של פנים צנומות וגרמיות ועיניים הנתונות עמוק בתוך חוריהן.
בישראל צייר מאנה כץ תמונות גואש מרובות, כשהוא מבקש לחשוף את לִבה של הארץ ולא את שטחה. הוא צייר את האווירה הלוהטת של ים המלח ואת מושבת זכרון יעקב העולה מהמישורים, בחיתוכי אדום, ירוק ותכול. תימנים, נשות-ערב, פושטי יד, גמלים וחמורים שימשו לו מודלים, כאשר את העצמים תרגם לשפת הצבע.
נפטר במרפאה בתל אביב ב-1962, בגיל 68, ונקבר בחיפה ליד הסופר והמחזאי היידי דוד פינסקי.
בצוואתו הוריש את כל רכושו לעיר חיפה.
לקריאה נוספת

מאנה כץ: דברי מבוא מאת אלפרד ורנר, תל אביב, מסדה, 1959.
הערות שוליים

↑  5 ביוני 1894 לפי הלוח היוליאני
↑  ר. בן-צבי, מאנה כץ בא להשתקע, מעריב, 13 באוגוסט 1958.
↑  הצייר מאנה כץ ישתקע בחיפה, דבר, 8 בפברואר 1957.
↑  הוסר הלוט מעל מצבת מאנה כץ, דבר, 16 בספטמבר 1963.
↑  הצייר מאנה כץ הוריש את כל רכושו לעיריית חיפה, דבר, 18 בספטמבר 1962.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263774705171  PLWABN: 9810533549205606  BnF: cb119493220 (data)  GND: 119229838  ISNI: 0000 0001 1473 1523  LCCN: no94000039  NTA: 134447190  RKD: 113608  SNAC: w6wt6q1k  SUDOC: 060554908  ULAN: 500000463  VcBA: 495/173753  VIAF: 57420136   WorldCat (עם VIAF): 57420136 
דיוקן של אביו של הצייר מאנה כ"ץ - רבי ליזר כ"ץ מתוארך 1917 קרמנצ'וק רוסיה
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן

יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן (גרמנית: Johann II. von Pfalz-Simmern; ‏20 במרץ 1492 - 18 במאי 1557) היה רוזן פפאלץ-זימרן בין השנים 1509–1557.
ביוגרפיה

יוהאן השני נולד בזימרן שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-20 במרץ 1492, ליוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ויוהנה מנסאו-זארבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן ויוהנה מלון.
בשנת 1509 מת אביו יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון. עם פרוץ הרפורמציה הפרוטסטנטית, העביר יוהאן את הרוזנות לדת הלותרנית. בעקבות כך פרץ סכסוך בינו לבין שכניו ארכיבישופויות טריר ומיינץ.
ב-18 במאי 1557 מת יוהאן, ובנו פרידריך השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1508 התחתן יוהאן עם ביאטריקס מבאדן, בתם של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטיליה מקצנלנבוגן, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
קתרינה (1510–1572)
יוהאנה (1512–1581)
אוטליה (1513–1553)
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1515–1576)
בריגיטה (1516–1562)
גאורג, רוזן פפאלץ-זימרן (1518–1569)
אליזבת (1520–1564)
ריכרד, רוזן פפאלץ-זימרן-שפונהיים (1521–1598)
מריה (1524–1576)
וילהלם (1526–1527)
סבינה, דוכסית בוואריה (1528–1578)
הלנה, רוזנת פפאלץ-זימרן (1532–1579)
יוליוס סימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1875 מנהיים, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1969 (בגיל 94 בערך) 
 
יוליוס סימון (Julius Simon;‏ 1875 – 1969) היה איש עסקים יהודי גרמני - אמריקאי, כלכלן ופעיל למען הציונות.