stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלאשפוינט (קומיקס)
דמויות

• בארי אלן/פלאש
• איאוברד ת'ון/הפלאש ההפוך
• בארט אלן/קיד פלאש
• תומאס ויין/באטמן
• ויקטור סטון/סייבורג
• הנסיכה דיאנה/וונדר וומן
• המלך אורין/אקווהמן
• מייקל קרטר/בוסטר גולד
בין הגיבורים הנוספים שמופיעים ביקום חלופי זה נמנים קפטן רעם, האזרח קור, אבין סור, האל ג'ורדן, קאל-אל, קבוצת "שבעת הסודיים" (זטאנה, רייבן, שייד, האיש המשתנה, אמתיסט, מכשפת, אברה קדברה ומיינדוורפ), חברי "הקרקס הנודד של היילי" (דיק גרייסון, דוקטור פיית ודדמן בין היתר), כמו גם האזרחים אוליבר קווין, לויס ליין, ורטיגו וגנרל נתניאל אדם.
רשימת הנבלים המופיעים בסיפור בנוסף לפרופסור זום כוללת את הציידת, סטארפייר, הוקגירל, גארת', ברייניאק, דת'סטרוק, רוז וילסון, פני חימר, הג'וקר, מאסטר המראות, טריקסטר ואשף האוויר.
דמויות נוספות שמופיעות ואשר תפקידן העלילתי קטן הן אדם השחור, אדם-עטלף, ג'ימי אולסן, אורכידאה שחורה, אטרוסיטוס, אשת האלמנטלים, ג'יי גאריק, ג'יימס גורדון, גאי גרדנר, הארווי דנט, הקטור האמונד, ויליאם האנד, רוי הרפר, האש, הדחליל, החיפושית הכחולה, הטורנדות האדומים, וולי וסט, ז'ון ז'ונס, ג'ייסון טוד, לקס לות'ר, מאדאם קסנדו, מיסטר פריז, מיסטר טריפיק, נקרון, סולומון גרנדי, ג'ון סטוארט, סינסטרו, ריי פאלמר, קרול פריס, פויזן אייבי, פיירסטורם, פיירפליי, אוסוולד קבלפוט, קילווג, קילר קרוק, ראס-אל-גול ושומרי היקום.
ביבליוגרפיה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Time Masters: Vanishing Point #1–6  The Flash #8–12  Flashpoint #1–5  Booster Gold #44–47  Flashpoint: Batman Knight of Vengeance #1–3  Flashpoint: Deadman and the Flying Graysons #1–3  Flashpoint: Citizen Cold #1–3  Flashpoint: Deathstroke & the Curse of the Ravager #1–3 |  Flashpoint: Legion of Doom #1–3  Flashpoint: The Outsider #1–3  Flashpoint: Abin Sur - The Green Lantern #1–3  Flashpoint: Project: Superman #1–3  Flashpoint: Frankenstein & the Creatures of the Unknown #1–3  Flashpoint: Secret Seven #1–3  Flashpoint: Emperor Aquaman #1–3  Flashpoint: Wonder Woman and the Furies #1–3 |  Flashpoint: Lois Lane and the Resistance #1–3  Flashpoint: Kid Flash Lost #1–3  Flashpoint: The World of Flashpoint #1–3  Flashpoint: Hal Jordan #1–3  Flashpoint: Grodd of War #1  Flashpoint: Reverse-Flash #1 Flashpoint: Green Arrow Industries #1  Flashpoint: The Canterbury Cricket #1 |
הערות שוליים

↑  "THE FLASH" SEASON 3 DESCRIPTION RETRACES BARRY'S PATH TO "FLASHPOINT"
↑  Flashpoint #1, May 2011
↑  Flashpoint: Batman Knight of Vengeance #2, June 2011
↑  Flashpoint: Batman Knight of Vengeance #3, July 2011
↑  Flashpoint #2, June 2011
↑  Flashpoint #3, July 2011
↑  Flashpoint #4, August 2011
↑  Flashpoint #5, August 2011
שביתת הימאים (1951)

שביתת הימאים או מרד הימאים הוא כינוי למאבק מקצועי של ימאי ישראל שעורר הד רב בדעת הקהל בשנות המדינה הראשונות.
מהלך השביתה > רקע היסטורי

במהלך מלחמת העצמאות הפסיקו ספינותיהן של חברות ספנות בין-לאומיות רבות לפקוד את נמלי ישראל. עם הקמת המדינה הוחלט להקים "צי סוחר ישראלי", בו הספינות בבעלות ישראלית והימאים ישראלים. זאת כדי להבטיח את הסחר ותנועת הנוסעים לישראל (באותן השנים ענף התעופה היה קטן ורוב מוחלט של תנועת הנוסעים הייתה באוניות). חברת "צים" הוקמה כבר בשנת 1945 על ידי הסוכנות היהודית, שהחזיקה ב-45% מהון המניות, ההסתדרות – ב-45%, והחבל הימי לישראל – ב-10%. אך עם הקמת המדינה הייתה בבעלות "צים" רק ספינת נוסעים אחת - "קדמה". בין קיץ 1948 למרץ 1949, רכשה "צים" במהירות ספינות נוספות, חלקם בשותפות עם חברות אחרות בבעלות פרטית של בעלי הון יהודים מבריטניה וארצות הברית. בנוסף הוקמה חברה נוספת, "קווי ישראל-אמריקה", שהייתה בבעלות משותפת עם משפחת רקנאטי. בשלב זה היו בצי הסוחר הישראלי 15 ספינות והוקמה חברת ניהול משותפת בשם "שוהם".
ל"צי סוחר ישראלי", גייסו צעירים מ"מיטב הנוער", חלקם יוצאי ההגנה, הפלמ"ח ופעילי ספינות המעפילים, שהיו חדורי להט פטריוטי ואידאולוגי, שעברו הכשרה במהירות, מתוך מטרה שרוב הימאים בצי יהיו ישראלים, שיחליפו עובדים זרים שהועסקו בצי. עד יולי 1950 כבר הוכשרו 1,000 ימאים ישראלים. את הימאים יצג "איגוד הימאים" שהוקם בפברואר 1948, פעל כחלק ממועצת פועלי חיפה, ועסק במשא ומתן על הסכמי הסחר ותנאי העבודה מול חברת "שוהם".
לאחר סיום מלחמת העצמאות חזרו חברות הספנות הבין-לאומיות לפקוד את נמלי ישראל, בעיקר ספינות איטלקיות. חברת "שוהם" נאלצה להתמודד מול התחרות וביקשה שיחתמו הסכמי תחבורה שיבטיחו ש-50% מהתנועה בנמלי ישראל תהיה בידי חברות ישראליות. וכדי להישאר תחרותית, החברה שילמה שכר נמוך, לעומת חברות זרות. בתחילת 1951 פרץ סכסוך עבודה. הימאים דרשו שיפור בתנאי השכר וגם שחלק מהתשלום יינתן להם במטבע זר, מאחר שבעת עגינה בנמלים זרים, הם אינם יכולים להשתמש במטבע ישראלי. אך חברת "שוהם" טענה שאין ביכולתה להעלות שכר או לשלם במטבע זר. באופן מפתיע לא תמכה "אגודת הימאים" בדרישות שהעלו הימאים, והם החליטו לקיים הצבעה בעד הקמת נציגות חדשה עבור הימאים. הימאים טענו שרוב עסקני "איגוד הימאים" לא נבחרו כלל אלא מונו על ידי מנגנוני ההסתדרות, וברוב המקרים לא היה להם שום קשר קודם עם ימאות.
מהלך השביתה > שביתת יוני-יולי 1951

ביוני 1951 פרצה שביתה באונייה "נגבה", בעת שעגנה במשך שבועיים על מבדוק במרסיי לצורך תיקונים. הימאים ביקשו 600 ל"י במטבע זר עבור תשלום הוצאות מקומיות, אך הנציג המקומי של "שוהם" והקונסול הישראלי אליו פנו סירבו. בתגובה פתחו בשביתה. בלית ברירה נענתה החברה לתביעת הימאים והתחייבה שלא לנקום בשום אמצעים אדמיניסטרטיביים נגד השובתים, אם יחזרו לעבודה ויפליגו עם הספינה לישראל. כשהאונייה הגיעה לנמל חיפה נוכחו הימאים לדעת, שרימו אותם. החברה הודיעה מיד ל-5 חברי הוועד של ימאי "נגבה", שהם מפוטרים ומגויסים לצבא (הם עבדו בצי הסוחר במקום שירות צבאי). הנציגות הזמנית של הימאים פנתה מיד אל ההסתדרות, מועצת פועלי חיפה חברת "שהם" בדרישה לקיים, תוך 24 שעות, בירור בעניין הסכסוך ועד אז לא להוריד את המפוטרים מהאונייה. אך הם לא נענו להצעה והעובדים הכריזו שביתה. ימאים בשאר אוניות צי הסוחר הישראלי הצטרפו מיד לשביתה לאות סולידריות עם שובתי "נגבה". ביומה השני של השביתה, יום שבת ב-23 ביולי, הוזעקה לנמל חיפה משטרה, שהורידה בכוח את השובתים מסיפון האונייה "נגבה". במקומם עלה על הספינה צוות זר שהפליג לקפריסין. החברה טענה שפעלה מחוסר ברירה והשובתים הפריעו לאונייה לצאת להפלגה. עובדי האוניות "קוממיות" ו"עכו" שעגנו בנמל תל אביב, גם שבתו ומנעו את פריקתם בנמל. השביתה הסתיימה לאחר שהוסכם על משא ומתן עם "הנציגות הזמנית", ועד העובדים החדש שבחרו הימאים.
מהלך השביתה > "משפט הימאים" והבחירות לאיגוד

ב-5 באוגוסט החל בירור עניין השביתה בבית הדין של ההסתדרות. בפועל הייתה ההסתדרות, מועצת פועלי חיפה וחברת "שוהם" (בה החזיקה ההסתדרות חלק מהמניות) בצד אחד של המתרס ו"הנציגות הזמנית" מהצד השני. הנציגות הואשמה שהיא פוגעת בעקרון ריבונות המוסדות העליונים של הסתדרות, במשמעת, ואף באינטרס הלאומי של צי הסוחר ובמשק המדינה שנזקק לספינות הצי להובלת אספקה לישראל, כמו גם עולים חדשים. הסכסוך גם קיבל אופי פוליטי שמצד אחד מפלגת השלטון מפא"י שרצתה למנוע הקמת איגוד עצמאי של הימאים, מצד שני מפלגות השמאל שבאופוזיציה מפ"ם ומק"י שתמכו בימאים. בדיון עמד מזכיר מועצת פועלי חיפה, יוסף אלמוגי, כמעין תובע נגד עורך דין יוסף קושניר שייצג את "הנציגות הזמנית". במהלך הדיונים העיד רב המלחים נמרוד אשל, שהיה ממנהגי "הנציגות הזמנית" והסביר שהמאבק אינו פוליטי אלא מאבק על זכויות עובדים. הוא הסביר ששניים מעסקני "איגוד הימאים" הם עובדי חברת "שוהם" שפועלים נגד האינטרסים של העובדים.
הוסכם על פשרה בין "איגוד הימאים" לנציגות החדשה על עריכת בחירות חדשות בין כל הימאים, שיבחרו ועד חדש. הבחירות נערכו במשך חודש וחצי, מאחר שהיה צריך לחכות להצבעת ימאים שהיו בהפלגות, בעת שהיו בישראל. את הבחירות ארגנו במשותף "איגוד הימאים" וה"נציגות הזמנית". ב-18 באוקטובר הוכרזו התוצאות בהם זכו אנשי ה"נציגות הזמנית" ב-90% מהקולות. בבחירות השתתפו 670 ימאים מתוך 750 בעלי זכות בחירה. הנציגים שנבחרו ערכו בתחילת נובמבר כינוס, בבית יורדי הים, שמטרתו הקמת איגוד מקצועי ארצי של הימאים בישראל וקידום חוק ימאות ישראלי, בו יבטחו הזכויות של הימאים. במקביל לבחירות נמשך "משפט הימאים".
בתרבות

הימאים השובתים קיבלו תמיכה מהמשורר נתן אלתרמן, שהקדיש שניים מטורי "הטור השביעי" שכתב כפובליציסט, למאמרי תמיכה בהם. גם המשורר אברהם שלונסקי תמך בשביתה ולאחר שהשתתף בהפגנת תמיכה בימאים נעצר ב-11 בדצמבר 1951 ושוחרר באותו לילה. ב-1952 פורסם ציורו של נפתלי בזם "לעזרת הימאים".
בשנת 1983 כתב המחזאי יהושע סובול, בהשראת השביתה, את המחזה "מרד הימאים", שהוצג ב תיאטרון בית לסין.
בריאיון למקומון החיפאי כלבו, הסביר סובול את הרקע לכתיבת המחזה:
באותה תקופה [1983] החלה האצה במגמת הפרטת המשק הציבורי והלאומי. מצע הליכוד לכנסת התשיעית כלל הפרטה כעיקרון מנחה. בד בבד עם המהלך הזה החלה מגמה של פירוק של ארגוני עובדים והחלשה של כוחם. דיכוי שביתת הימאים ושבירתה באלימות על ידי ממשלת מפא״י בראשותו של דוד בן גוריון היו בעיני ראשית התהליך של הפיכת מפא״י בהדרגה למפלגה שרגלה הימנית בועטת ברגלה השמאלית ודורכת עליה במטרה לרסקה. לכן בחרתי ב־1983 להביא אל הבמה את שביתת הימאים. בשבירתה של אותה שביתה באלימות ממשלתית בשנת 1951 אני רואה את תחילת פירוקן של הסולידריות והערבות ההדדית בחברה הישראלית – תהליך שהגיע לשיאו בחמש השנים האחרונות עם ניצול פוליטיקת הזהויות על ידי ראשי השלטון לשיסוי המגזרים השונים שמרכיבים את האומה הישראלית אלה באלה. זו בעיני משמעות המחזה ״מרד הימאים״ בישראל של 2019
לקריאה נוספת

נמרוד אשל, שביתת הימאים, הוצאת עם עובד, 1994.
בועז גרפינקל, 70 שנים לשביתת הימאים, פיגומים, 29 באפריל 2021 | גם בגרסת אודיו
בועז גרפינקל,הפעלת הצבא לשבירת שביתות נהגי הקטרים והימאים בשנת 1951, עיונים בתקומת ישראל, 2020.
מיתולוגיה מצרית

נון, התגלמות המים הקדמוניים, מרימה את דוברת אל השמש רע לשמיים ברגע הבריאה.
חלק מספר המתים המצרי מהמאה ה-14 לפני הספירה.
מיתולוגיה מצרית היא אוסף הסיפורים הדתיים של מצרים העתיקה, המתארים את פעולות האלים המצריים כאמצעי להבנת העולם הסובב אותם. האמונות שהמיתוסים הללו מבטאים הן חלק חשוב מהדת המצרית העתיקה. מיתוסים מופיעים לעיתים קרובות בכתבים ובאמנות המצריים, במיוחד בסיפורים קצרים ובחומרים דתיים כגון מזמורים, כתבים פולחניים, כתבי לוויה  ועיטור המקדש. מקורות אלה אינם מכילים תיאור שלם של מיתוסים ולעיתים קרובות מתארים רק קטעים קצרים מהם.
בהשראת מחזוריות הטבע, המצרים ראו את הזמן בהווה כסדרה של דפוסים חוזרים, בעוד שתקופות הזמן המוקדמות ביותר היו ליניאריות. מיתוסים מתרחשים בזמנים קדומים אלה, והמיתוס קובע את הדפוס למחזוריות ההווה. אירועים בהווה חוזרים על אירועי המיתוס, ובתוך כך מחדשים את המאעת, הסדר היסודי של היקום. בין הפרקים החשובים ביותר מהעבר המיתי הם סיפורי הבריאה, שבהם האלים יוצרים את היקום מתוך כאוס קדמון; סיפורי מלכותו של אל השמש רע על פני האדמה; ומיתוס אוסיריס, הנוגע למאבקי האלים אוסיריס, איסיס והורוס נגד האל המשבש סת. אירועים מההווה שעשויים להיחשב כמיתוסים כוללים את מסעו היומיומי של רע בעולם ובדואת. נושאים שחוזרים על עצמם בפרקים מיתיים אלה כוללים את המאבק בין תומכי המאעת לבין כוחות האי-סדר, חשיבותו של פרעה בשמירה על המאעת, ומוות והתחדשות מתמשכים של האלים.
הפרטים של אירועים קדושים אלה שונים מאוד מטקסט אחד למשנהו ולעיתים קרובות נראים כסותרים. המיתוסים המצריים הם בעיקרם מטאפוריים, ומתרגמים את המהות וההתנהגות של אלוהויות למונחים שבני אדם יכולים להבין. כל גרסה של מיתוס מייצגת פרספקטיבה סמלית אחרת, מעשירה את הבנתם של המצרים את האלים והעולם.
המיתולוגיה השפיעה עמוקות על התרבות המצרית. היא שימשה השראה או השפיעה על כתבים דתיים רבים וסיפקה את הבסיס האידאולוגי למלכות. סצנות וסמלים מהמיתוס הופיעו באמנות בקברים, במקדשים ובקמעות. בספרות, נעשה שימוש במיתוסים או באלמנטים מהם הסיפורים נעים בין הומור לאלגוריה, מה שמוכיח שהמצרים התאימו את המיתולוגיה כדי לשרת מגוון רחב של מטרות.
הגדרה והיקף

חוקרים מתקשים להגדיר אילו אמונות מצריות עתיקות הן מיתוסים. ההגדרה הבסיסית למיתוס שהציע האגיפטולוג ג'ון ביינס (אנ') היא "סיפר קדוש או מרכזי מבחינה תרבותית". במצרים, הנרטיבים המרכזיים בתרבות ובדת עוסקים כמעט אך ורק באירועים בין האלים. נרטיבים ממשיים על מעשי האלים נדירים בכתבים מצריים, במיוחד מתקופות מוקדמות, ורוב ההתייחסויות לאירועים כאלה הם רק אזכורים או רמיזות. מספר אגיפטולוגים, כמו ביינס, טוענים שנרטיבים מלאים מספיקים כדי להיקרא "מיתוסים" היו קיימים בכל התקופות, אך המסורת המצרית העדיפה לא לכתוב אותם. אחרים, כמו יאן אסמאן (אנ'), אמרו כי מיתוסים אמיתיים היו נדירים במצרים ואולי הופיעו רק בחלק מההיסטוריה שלה, והתפתחו מתוך רסיסי הנרטיבים המופיעים בכתבים המוקדמים ביותר. אולם לאחרונה, וינסנט אריה טובין (Vincent Arieh Tobin) וסוזן ביקל (Susanne Bickel) הציעו כי אין צורך בנרטיבים ממושכים במיתולוגיה המצרית בשל אופייה המורכב והגמיש. טובין טוען שהנרטיב אפילו זר למיתוס, משום שהנרטיבים נוטים ליצור פרספקטיבה פשוטה ומקובעת על האירועים שהם מתארים. אם אין צורך בנרטיב למיתוס, כל אמירה שמעבירה רעיון לגבי טבעו או פעולותיו של אל יכולה להיקרא "מיתית".
קוסמולוגיה

הקוסמולוגיה המצרית העתיקה מקבילה לקוסמולוגיה המזרח הקרוב העתיק, הקוסמולוגיה היוונית הקדומה (אנ') ומערכות קוסמולוגיות אחרות, אשר עשויות להיות מתויגות יחד כדבקות במודל "קוסמולוגיית עריסה" אם הן חולקות מקבץ של מאפיינים משותפים, כולל אדמה שטוחה שעל פניה רקיע טהור, כאוס מימי קדמון, מרכז קוסמי, שמיים המסתובבים מעל כדור הארץ, אוקיינוס ממוקם ומסביב קצוות כדור הארץ. אולם חקר הקוסמולוגיה המצרית נעשה במגבלות מסוימות. אין תיאורים שיטתיים של בריאה מהספרות המצרית העתיקה, ולכן השקפות קוסמולוגיות מורכבות ממגוון הפניות קצרות על פני כתבים שונים וכן מספר עדויות ציוריות. סוגיה שנייה היא שהשקפות על הקוסמולוגיה המצרית התפתחו לאורך ההיסטוריה הארוכה של מצרים, ובאזורים שונים היו גם מערכות קוסמולוגיות שונות: בעוד שתמיד יש אל בורא אחד שנוצר בעצמו שיוצא מהחושך המימי הנצחי נון, למשל, אל הבורא בזמנים ובמקומות שונים זוהה בנפרד כפתח, רע, אמון, אתום או ח'נום.
קוסמולוגיה > מאעת (סדר קוסמי)

המילה המצרית הכתובה m3ˁt, המכונה לעיתים קרובות מאעת, מתייחסת לסדר היסודי של היקום באמונה המצרית. המאעת הוקם עם בריאת העולם ומבדיל את העולם מהכאוס (אנ') שקדם לו והקיף אותו. מעאת כולל הן את ההתנהגות התקינה של בני האדם והן את התפקוד התקין של איתני הטבע, שניהם מאפשרים חיים ואושר. מכיוון שפעולות האלים שולטות בכוחות הטבע והמיתוסים מבטאים את הפעולות הללו, המיתולוגיה המצרית מייצגת את התפקוד התקין של העולם ואת מחיית החיים עצמם.
בעיני המצרים, השומר האנושי החשוב ביותר של מאעת הוא פרעה. במיתוס פרעה הוא הבן של מגוון אלוהויות. ככזה, הוא נציגם המיועד, מחויב לשמור על הסדר בחברה האנושית בדיוק כפי שהם עושים בטבע, ולהמשיך את הטקסים המקיימים אותם ואת פעילותם.
קוסמולוגיה > יקום

באמונה המצרית, כבר היה קיים אוקיינוס קדמון אינסופי וכאוטי שקדם לבריאת העולם המסודרת. האוקיינוס הקוסמי הזה התגלם על ידי האל נון. כדור הארץ, המגולם על ידי האל גב, שטוח ומכוסה גם ברקיע שטוח המתפתל מעליו ומפריד את כדור הארץ מהאוקיינוס הקוסמי שמסביב. עבור המצרים גן עדן היה מיוצג בדרך כלל על ידי נות, אלת השמים. כדור הארץ מופרד מהרקיע גם על ידי האטמוספירה, המוגדרת כאל שו לכן, המצרים תפסו את העולם המיושב כבועה של אוויר, סופית ויבשה, מוקפת באוקיינוס אוניברסלי ואינסופי, אפל, חסר צורה ואינרטי.
קוסמולוגיה > רקיע ומסלול השמש

על אל השמש רע נאמר כי הוא נע בשמים, על פני גופה של נות, ומחיה את העולם באורו. בלילה עובר רע מעבר לאופק המערבי לתוך הדואת, אזור מסתורי הגובל בחוסר הצורה של נון. עם עלות השחר הוא מגיח מהדואת באופק המזרחי.
אופי השמים ומיקומו של הדואת אינם ברורים. כתבים מצריים מתארים באופן שונה את השמש הלילית כמטיילת מתחת לכדור הארץ ובתוך גופה של נות. האגיפטולוג ג'יימס פיטר אלן (אנ') מאמין שההסברים הללו על תנועות השמש הם רעיונות שונים אך חיים בדו-קיום. לדעת אלן, נות מייצגת את פני השטח הנראים של מימי נון, כאשר הכוכבים צפים על פני השטח הזה. השמש, אם כן, מפליגה על פני המים במעגל, בכל לילה עוברת מעבר לאופק כדי להגיע לשמים המתפתלים מתחת לארץ ההפוכה של הדואת. אולם לאונרד לסקו (אנ') מאמין שהמצרים ראו את השמים כחופה מוצקה ותיארו את השמש כנעה דרך הדואת מעל פני השמים, ממערב למזרח, במהלך הלילה. ג'ואן קונמן (Joanne Conman), ששינתה את המודל של לסקו, טוענת שהשמים המוצקים הללו הם כיפה קעורה ונעה העוטפת אדמה קמורה ועמוקה. השמש והכוכבים נעים יחד עם הכיפה הזו, ומעברם מתחת לאופק הוא פשוט תנועתם על פני אזורים בכדור הארץ שהמצרים לא יכלו לראות. אזורים אלה הם הדואת.
קוסמולוגיה > מרכז קוסמי

בקוסמולוגיה המצרית, האדמות הפוריות של עמק הנילוס (מצרים העליונה) והדלתא (מצרים התחתונה) נמצאות במרכז העולם. מחוץ להם נמצאים המדבריות הפוריות, הקשורים לכאוס שנמצא מעבר לעולם. אי שם מעבר להם נמצא האופק, האח'ת (אנ'). שם, שני הרים, במזרח ובמערב, מסמנים את המקומות שבהם השמש נכנסת ויוצאת מהדואת.
קוסמולוגיה > מדינות זרות

באידאולוגיה המצרית מדינות זרות קשורות למדבריות העוינות. אנשים זרים, כמו כן, מקובצים בדרך כלל ל"תשע קשתות" (אנ'), אנשים המאיימים על השלטון הפרעוני ועל יציבות המאעת, אם כי ניתן לראות באור חיובי יותר עמים הקשורים במצרים או כפופים לה. מסיבות אלו, אירועים במיתולוגיה המצרית מתרחשים לעיתים רחוקות בארצות זרות. בעוד שחלק מהסיפורים נוגעים לשמים או לדואת, מצרים עצמה היא בדרך כלל זירת פעולות האלים. לעיתים קרובות, נראה שאפילו המיתוסים המתרחשים במצרים מתרחשים במישור קיום נפרד מזה המאוכלס בבני אדם חיים, אם כי בסיפורים אחרים, בני אדם ואלים מקיימים יחסי גומלין. בכל מקרה, האלים המצריים קשורים מאוד לארץ מולדתם.
קוסמולוגיה > זמן

תפיסת הזמן של המצרים הושפעה מסביבתם. בכל יום זרחה ושקעה השמש, מביאה אור לארץ ומווסתת את פעילות האדם; בכל שנה הוצף הנילוס, חידש את פוריות האדמה ואיפשר את החקלאות היצרנית ביותר שקיימה את הציוויליזציה המצרית. אירועים תקופתיים אלו העניקו השראה למצרים לראות את כל הזמן כסדרה של דפוסים חוזרים המווסתים על ידי מאעת, המחדשים את האלים ואת היקום. למרות שהמצרים הכירו בכך שתקופות היסטוריות שונות נבדלות בפרטיהן, דפוסים מיתיים שולטים בתפיסת ההיסטוריה המצרית.
סיפורים מצריים רבים על האלים מאופיינים כמי שהתרחשו בתקופה קדמונית כאשר האלים התגלו על פני האדמה ושלטו בה. לאחר זמן זה, האמינו המצרים, כי הסמכות עלי אדמות עברה לפרעונים אנושיים. נראה שעידן קדום זה קדם לתחילת מסעה של השמש ולדפוסים החוזרים על עצמם של העולם הנוכחי. בקצה השני של הזמן נמצא סוף המחזורים והתפוררות העולם. מכיוון שהתקופות הרחוקות הללו מתאימות לנרטיב ליניארי טוב יותר מהמחזורים של ההווה, ג'ון ביינס (אנ') רואה בהן את התקופות היחידות שבהן מתרחשים מיתוסים אמיתיים. עם זאת, במידה מסוימת, ההיבט המחזורי של הזמן היה נוכח גם בעבר המיתי. המצרים ראו אפילו סיפורים שנקבעו בתקופה ההיא כנכונים תמידית. המיתוסים נעשו אמיתיים בכל פעם שהאירועים אליהם הם קשורים התרחשו. אירועים אלה נחגגו בטקסים, אשר עוררו לעיתים קרובות מיתוסים. הטקס אפשר לזמן לחזור (אנ') מעת לעת לעבר המיתי ולחדש חיים ביקום.
מיתוסים עיקריים

כמה מהמאפיינים המשותפים החשובים ביותר של המיתוסים מתוארים להלן. בשל האופי המקוטע של המיתוסים המצריים, ישנם סימנים ורמזים מועטים במקורות המצריים לרצף הכרונולוגי של אירועים אלו. עם זאת, המאפיינים המשותפים מסודרים בסדר כרונולוגי מאוד רופף.
מיתוסים עיקריים > בריאת העולם

לפי מיתוס בריאת העולם כפי שהוא מופיע במיתולוגיה המצרית, בראשית היה נוּ, תהום המים החשוכה ששררה לפני היווצרות הזמן. מתוך החושך יצר האל אתוּם את עצמו בעזרת שימוש במחשבותיו ובכוח רצונו הטהור. הוא לא היה גבר ולא אישה, אלא גבעה בשם בנבן, והייתה לו עין מיוחדת הרואה הכול והיכולה לשוטט בכל רחבי היקום. בגרסה אחרת הופיע האל אתום על הגבעה, ובגרסאות אחרות של המיתוס הפציע האל מתוך פרח החבצלת שבראש הגבעה. לאחר בריאתו חש אתום בודד. הוא חבר אל הצל שלו כדי לברוא ילד וילדה מרוק ומהזרע שלו. הילד והילדה שנולדו היו שוּ ותֶּפְנוּת. (בגרסאות מאוחרות של פרשת הבריאה, האל הראשון שברא את עצמו היה דווקא רע אל השמש. האל אתום-רע היה מיזוג פולחני של שניהם).
שו הפך לאל האוויר ותפנות הייתה לאלת הערפל והלחות. אביהם הטיל עליהם להפוך את הכאוס והחושך לעקרונות, חוקים, סדר ויציבות. שו ותפנות הפרידו בין האור ובין החושך. הסדר שהם יצרו קיבל צורת נוצה קלילה וטהורה, שהפכה לאלת הסדר מאעת. שו ותפנות יצרו גם אלים נוספים: גב אל האדמה ונות אלת השמים.
בתחילה נועדו גב ונות להיות מחוברים זה לזה, אך בשם מעאת – הסדר והצדק בעולם – הם נאלצו להיפרד כדי למלא את תפקידם ואת ייעודם. כדי להפריד ביניהם דחף שו, אל האוויר, את נות מעלה אל השמים. שם היא נשארה מתוחה מעל גב אחיה ובן זוגה. נות בראה את הגשם וגב ברא צמחים. מדי לילה, לפני הזריחה ילדה נות את אל השמש רע. כאשר עלה היום, עקבה אם השמים נות אחר השמש במסלולה עד שרע מת בתוך פיה בשקיעה. באופן דומה, נות גם בולעת את הכוכבים בבוקר ויולדת אותם שוב בערב.
לבסוף בראו שו ותפנות את האלים המלכותיים המצריים, שנולדו תחת עץ השיטה: איסיס מלכת החיים והפריון, חתחור אלת היופי האהבה והמוזיקה, אוסיריס שליט המתים, סת אל הרשע, תחות אל החוכמה, ונפתיס אלת הנהר. איסיס ואוסיריס הולידו את הורוס (אם כי השם הורוס מתייחס גם לאל אחר, עתיק יותר מששת האלים המלכותיים).
מיתוסים עיקריים > שלטונו של אל השמש

בתקופת העבר המיתי לאחר הבריאה, שוכן האל רע על פני האדמה כמלך האלים ובני האדם. תקופה זו היא הדבר הקרוב ביותר לתור הזהב במסורת המצרית, תקופת היציבות שהמצרים ביקשו כל הזמן לעורר ולחקות. עם זאת, הסיפורים על שלטונו של רע מתמקדים בסכסוכים בינו לבין כוחות המשבשים את שלטונו, ומשקפים את תפקידו של המלך באידאולוגיה המצרית כאוכף המאעת.
בפרק הידוע בגרסאות שונות מכתבי המקדש, חלק מהאלים מתריסים נגד סמכותו של רע, והוא משמיד אותם בעזרתם ועצותיהם של אלים אחרים כמו תחות והורוס האב. בשלב מסוים הוא מתמודד ומתנגד אפילו מהרחבה של עצמו, העין של רע, שיכולה לפעול ללא תלות בו בצורה של אלה. אלת העין כועסת על רע ובורחת ממנו, משוטטת פראית ומסוכנת בארצות שמחוץ למצרים, בדרך כלל נוביה. רע, שנחלש עקב היעדרותה, שולח את אחד האלים האחרים - שו, תחות או אונוריס, בחשבונות שונים - כדי לחלץ אותה, בכוח או בשכנוע. מכיוון שהעין של רע קשורה לכוכב סות'יס (Sothis), שעלייתו ההליאטית (אנ') סימנה את תחילתו של מבול הנילוס, חזרתה של אלת העין למצרים חופפת להצפה מעוררת החיים. עם שובה, האלה הופכת לבת זוגו של רע או של האל שהחזיר אותה. הפיוס שלה מחזיר את הסדר ומחדשת חיים.
ככל שרע מתבגר ונחלש, גם האנושות פונה נגדו. בפרק שנקרא לעיתים קרובות "הרס האנושות", הקשור בספר הפרה השמיימית (אנ'), מגלה רע שהאנושות זוממת מרד נגדו ושולח את עינו להעניש אותם. היא הורגת אנשים רבים, אבל רע כנראה מחליט שהוא לא רוצה שהיא תהרוס את כל האנושות. יש לו בירה צבועה באדום כדי להידמות לדם והוא מפזר אותה על השדה. אלת העין שותה את הבירה, משתכרת ומפסיקה להשתולל. לאחר מכן נסוג רע אל השמים, עייף מלשלוט על פני האדמה, ומתחיל במסע היומי שלו דרך השמים והדואת. בני האדם ששרדו נחרדים, והם תוקפים את האנשים שזממו נגד רע. אירוע זה הוא מקור המלחמה, המוות והמאבק המתמיד של בני האדם כדי להגן מפני פעולות הרס של אנשים אחרים.
בספר הפרה השמימית, נראה שתוצאות ההרס של האנושות מסמנות את קץ שלטונם הישיר של האלים ושל הזמן הליניארי של המיתוס. תחילת דרכו של רע היא תחילתו של הזמן המחזורי של ההווה. אולם במקורות אחרים, הזמן המיתי נמשך לאחר השינוי הזה. דיווחים מצריים נותנים רצפים של שליטים אלוהיים אשר תופסים את מקומו של אל השמש כמלך על פני כדור הארץ, כל אחד מהם מלוך אלפי שנים. אף על פי שדיבורים שונים לגבי אילו אלים שלטו ובאיזה סדר, הירושה מרע-אתום לצאצאיו שו וגב - שבה המלוכה עוברת לזכר בכל דור של האניאדה - נפוצה. שניהם מתמודדים עם מרידות המקבילות לאלו בתקופת שלטונו של אל השמש, אך המרד שזוכה למרבית תשומת הלב במקורות המצריים הוא זה בתקופת שלטונו של יורשו של גב, אוסיריס.
מיתוסים עיקריים > מיתוס אוסיריס

אוסף הפרקים סביב מותו של אוסיריס והירושה הוא המשוכלל ביותר מכל המיתוסים המצריים, והייתה לו ההשפעה הנרחבת ביותר בתרבות המצרית. בחלק הראשון של המיתוס, אוסיריס, המזוהה עם פוריות ומלכות כאחד, נרצח על ידי אחיו סת והאחרון עולה לשלטון. במספר גרסאות של המיתוס, גופת אוסיריס למעשה מבותרת וחתיכות ממנה מפוזרות ברחבי מצרים. אחותו ואשתו של אוסיריס, איסיס, מוצאת את גופתו של בעלה ומחזירה אותה לשלמותה. היא נעזרת באלי לוויה כמו נפתיס ואנוביס, ותהליך השיקום של אוסיריס משקף מסורות מצריות של חניטה וקבורה (אנ'). לאחר מכן מחייה איסיס לזמן קצר את אוסיריס כדי להרות איתו יורש: האל הורוס.
החלק הבא של המיתוס נוגע ללידתו וילדותו של הורוס. איסיס יולדת ומגדלת את בנה במקומות בטוחים, מוסתרים מאיום סת. הפרקים בשלב זה של המיתוס נוגעים למאמציה של איסיס להגן על בנה מפני סת או יצורים עוינים אחרים, או לרפא אותו ממחלה או פציעה. בפרקים אלה איסיס היא התגלמות של מסירות אימהית ומתרגלת רבת עוצמה של קסם מרפא.
בשלב השלישי של הסיפור, הורוס נאבק עם סת על המלוכה. המאבק שלהם מקיף מספר רב של פרקים נפרדים ונע באופיו מעימות אלים ועד לשיפוט על ידי האלים שנאספו. בפרק חשוב אחד, סת תולש את אחת מעיניו של הורוס או את שתיהן, ומאוחר יותר הן משוחזרות על ידי מאמצי הריפוי של תות' או חת'ור. מסיבה זו, עין הורוס היא סמל בולט לחיים ולרווחה באיקונוגרפיה המצרית. מכיוון שהורוס הוא אל שמיים, כאשר עין אחת משולה לשמש והשנייה לירח, ההרס והשיקום של העין הבודדת מסבירים מדוע הירח פחות בהיר מהשמש.
טקסטים מציגים שתי החלטות שונות לתחרות האלוהית: אחת שבה מצרים מחולקת בין שני הטוענים לכתר, ואחרת שבה הורוס הופך לשליט יחיד. בגרסה האחרונה, עלייתו של הורוס, יורשו החוקי של אוסיריס, מסמלת את הקמתו מחדש של המאעת לאחר השלטון הבלתי צודק של סת. עם החזרת הסדר על כנו, יכול הורוס לערוך את טקסי ההלוויה עבור אביו שהם חובתו כבן ויורש. באמצעות שירות זה ניתן לאוסיריס חיים חדשים בדואת, שהוא הופך לשליט שלו. מערכת היחסים בין אוסיריס כמלך המתים והורוס כמלך החיים מייצגת את היחסים בין כל מלך לקודמיו שנפטרו. אוסיריס, בינתיים, מייצג את התחדשות החיים. על פני האדמה מיוחס לו הגידול השנתי של היבולים, ובדואת הוא מעורב בתקומת השמש והנשמות אנושיות שנפטרו.
למרות שהורוס מייצג במידה מסוימת כל פרעה חי, הוא אינו הסוף לשושלת האלים השולטים. ירשו אותו תחילה האלים ולאחר מכן הרוחות המייצגות זיכרונות עמומים של שליטי מצרים הקדם-שושלתיים, נשמותיהם של נחן ופע (אנ'). הם מקשרים את השליטים המיתיים לחלוטין לחלק האחרון של הרצף, השושלת של המלכים ההיסטוריים של מצרים.
מיתוסים עיקריים > מיתוס בריאת האדם

לפי מיתוס בריאת האדם המופיע במיתולוגיה המצרית, יצאו שו ותפנות לטיול ואיבדו את דרכם. אביהם אתום שדאג להם, שלח את עינו רואת-הכל כדי לחפש אחריהם. כששבו הביתה, התרגש אתום והחל לבכות משמחה. דמעותיו שטפטפו על האדמה, הפכו לאדם הראשון. על פי המיתולוגיה המצרית בריאת האדם תורמת למאעת', הסדר שנקבע לעולם.