stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות
בניית כוחה האווירי של ישראל

עם היסודות שתוארו, בניגוד לחילות השדה, בהם כבר הייתה קיימת תשתית כלשהי, ומסורת בת כמה עשרות שנים, הרי כמעט מכל בחינה מעשית היה צריך היישוב להקים חיל אוויר יש מאין.
בחודשי המלחמה הראשונים, טרם צאת הבריטים את הארץ, היו ברשות שירות האוויר רק מטוסים קלים, ואלה הרכיבו את טייסת 1. אולם מתוך ראייה לעתיד, כבר אז נרכשו 25 מטוסי הקרב הראשונים מסוג אוויה S-199 בצ'כוסלובקיה. המטוסים נבנו מגוף מסרשמיט Bf 109 עם מנועי יונקרס Jumo 211 ומדחפים של מפציץ היינקל He 111. המטוס היה בעייתי וביצועיו היו נחותים אבל אלו היו מטוסי הקרב היחידים שאפשר היה להשיג אז. במקביל, רכש בארצות הברית אל שווימר כנציג ה"יישוב", כעשרה מטוסי תובלה "קומנדו". אלה הוברחו מארצות הברית ובהסכמת שלטונות צ'כוסלובקיה קבעו בסיסם בז'אטץ שממערב לפראג. בהיותם שם נוצלו, אחר צאת הבריטים, להעברת מטוסי ה"אוויה" לישראל, לשימושה של טייסת הקרב הראשונה 101. בנוסף למטוסי הקרב העבירו מטוסי התובלה ציוד רב אחר. באוגוסט תבעו שלטונות צ'כוסלובקיה את פינוי ז'אטץ ומטוסי התובלה הועברו לישראל. הם היוו בה את "להק תובלה אווירית" ולקראת סוף המלחמה את טייסת 106. עוד כעשרים מטוסי "נורסמן" (Norsman) נקנו מעודפי הצבא האמריקני באירופה, והגיעו בחלקם לישראל בין מאי לספטמבר. אלה צוותו לגף 35, שבהמשך קיבל גם מספר מטוסי אימון "הרוורד" שהוברחו מארצות הברית, והפכו בישראל למפציצי צלילה. כמה מטוסי "דקוטה" שהוסוו כחברת שכר דרום אפריקנית לוקטו אף הם. אלה, יחד עם אוסף מטוסים אחרים מדגמים שונים, שימשו כאבן הפינה לטייסת 103. בהמשך הבריח שווימר מארצות הברית ארבעה מפציצים כבדים "מבצר מעופף" (Flying Fortress B17), ושלושה מהם הגיעו לישראל ביולי, שם שימשו כיסוד לטייסת 69. עד חודש דצמבר 1948 רוב מטוסי הקרב היו מסוג "אוויה S-199", ואלה הוחלפו בהדרגה במטוסי "ספיטפייר" שנרכשו בצ'כוסלובקיה, יחד עם כמה מטוסי "P-51 מוסטנג" שהוברחו מארצות הברית.
בעיה אחרת הייתה מחסור חמור בצוותי אוויר בפרט ובבעלי מקצועות אוויריים בכלל. הסיבה העיקרית לכך נעוצה הייתה בכך שבמלחמת העולם השנייה הבריטים כמעט שלא הכשירו צוותי אוויר תושבי הארץ. היישוב התגבר על המחסור באמצעות גיוס צוותי אוויר בחו"ל, בעיקר בארצות המערב (מח"ל). רובם היו יהודים, אך גויסו גם עשרות רבות של לא יהודים, שלמעשה היו שכירים. דרך אחרת להתגבר על המחסור, באופן חלקי, הייתה הכשרת טייסים מן 'היישוב'. כך הוכשרו כמה טייסי מטוסים קלים בבייקרספילד (Bakersfield), קליפורניה, ואחרים הוכשרו באיטליה ובצ'כוסלובקיה. אך אלה האחרונים לא הגיעו בזמן המלחמה לרמה המאפשרת הפעלת מטוסי קרב או מטוסים רב מנועיים. השפעת יוצאי ארצות המערב בחיל האוויר הייתה רבה עד כדי כך שבמהלך חציה השני של המלחמה החייל נוהל, מבחינה מבצעית, בשפה האנגלית.
משימות קרביות > רקע - עליונות אווירית ערבית

למרות הצלחותיו נגד האוכלוסייה הערבית המקומית, שירות האוויר לא השתווה לכוחות האוויר המשותפים של מדינות ערב. חילות האוויר היו בין הזרועות האפקטיביות ביותר של צבאות ערב בתחילת המלחמה, בעיקר בגלל העדר חיל אוויר ישראלי משמעותי שיוכל לגרשם משמי הארץ. הפצצותיהם היו יעילות למדי ונזק רב נגרם בהתקפותיהם על הערים הישראליות.
חיל האוויר המצרי היה החזק מבין חילות האוויר של צבאות ערב. הוא כלל מספר ניכר של מטוסי קרב מדגם ספיטפייר ומספר מטוסי תובלה דאגלס C-47 Skytrain אשר כונו דקוטה, שהוסבו למפציצים.
ב-15 במאי, במקביל לפלישה הקרקעית, יצאו המטוסים המצרים לגיחת הפצצה והטילו את פצצותיהם על תל אביב ושדה דב. מספר מטוסים קלים הושמדו על הקרקע ונגרם נזק לאחרים. בהתקפה זו איבדו המצרים מטוס ספיטפייר אחד שהופל באש נ"מ ישראלית.
ב-18 במאי הייתה התקיפה הקטלנית ביותר כאשר מספר מפציצים מצרים הפציצו את התחנה המרכזית בתל אביב וגרמו ל-42 הרוגים בקרב האוכלוסייה האזרחית.
משימות קרביות > כפות המאזניים מתאזנות

החל מן המחצית השנייה של מאי, 25 מטוסי ה'אוויה' שחיל האוויר קנה מצ'כוסלובקיה הוטסו לארץ, בדרך כלל מפורקים, במסגרת מבצע בלק. עד 29 במאי הורכבו ארבעה מבין אותם מטוסים. אלה נשלחו לתקוף את ראש הטור המצרי אשר הגיע לגשר עד הלום. שני מטוסים חזרו בשלום מן הטיסה ואלה נשלחו למחרת לתקוף את ראש הטור העיראקי אשר נראה כמאיים לבתר את ישראל לשניים בשרון. בשני המקרים עצר הכוח הערבי את התקדמותו. ב-1 ביוני הפציצו מטוסי חיל האוויר מטרות צבאיות בג'נין, טולכרם וברבת עמון.
ב-3 ביוני 1948 נתקלו חילות האוויר הערביים לראשונה בהתנגדות: באותו יום המריא מודי אלון מפקד טייסת 101 משדה התעופה הרצליה ובאמצעות מטוסו, אוויה S-199, הפיל שתי דקוטות מצריות אשר הפציצו כמעט מדי יום את תל אביב. בצהרי אותו היום הפציצו ספיטפיירים מצריים את מחנה מטכ"ל, השני למן תחילת המלחמה, על גבעת החלמה ברמת גן ופגעו בלשכת שר הביטחון, עת שהה בה בן-גוריון, ובלשכת הרמטכ"ל ברחוב הסמוך. הפצצת ראשון לציון באותו יום גרמה ל-25 הרוגים. באותו היום פגעו מטוסי החיל במשטרת שכם.
ב-4 ביוני 1948 התקרבה הספינה המצרית "אמירה פאוזיה" ואיתה עוד שתי ספינות נוספות לחוף תל אביב, כנראה בכוונה של הנחתת כוחות בחוף. אח"י "אילת" נשלחה בניסיון לעצרם אך ללא הצלחה. לאחר מספר דקות של קרב ביקשה הספינה סיוע אווירי. לאחר כשעה הגיע הסיוע האווירי שגם יעילותו הייתה נמוכה. בתקיפה האווירית מול חוף נבי רובין, השתתפו שלושה מטוסי חיל האוויר מטייסת 1. אחד המטוסים נפגע ונפל לים, ושני טייסיו, דוד שפרינצק ומתי סוקניק נהרגו. הספינות המצריות נסוגו. במקביל, החל חיל האוויר להפציץ מטרות בשטח מדינות ערב. ערי הבירה הערביות הופצצו על מנת להמחיש למדינות ערב כי המלחמה לא תוגבל אך ורק לשטח ארץ ישראל. ב-1 ביוני, לפנות בוקר, הפציצה טייסת 1 את עמאן. בהמשך, בליל 10–11 ביוני, כמו גם ב-17 ביולי לפנות בוקר, הופצצה גם דמשק על ידי טייסת 103, ועוד פעם בבוקר ה-18 ביולי על ידי טייסת 69. ב-15 ביולי ניסתה טייסת 69, בטיסתה לארץ מצ'כוסלובקיה, לפגוע בארמון עאבדין, מעונו הרשמי של המלך פארוק והחטיאה. הופצצו גם מטרות פחות בולטות מערי הבירה הערביות, כמו עזה, רפיח, קוניטרה וראש הגשר הסורי במשמר הירדן ביולי.
משימות קרביות > עליונות אווירית ישראלית

החל מקרבות עשרת הימים החלה להסתמן עליונות אווירית ישראלית, וזו גברה והלכה במהלך המלחמה. באותם קרבות הופלו לראשונה מטוסי יירוט (להבדיל ממטוסי ה'דקוטה' שהופלו בתחילת יוני) של האויב בקרב אוויר. מספרם של מטוסי האויב שהופלו הלך וגדל במבצעי 'יואב' ו'חורב' ובין שני האחרונים. בנוסף, אותה עליונות אווירית התבטאה בליווי של מטוסי קרב למטוסים שעסקו במשימות הפצצה. ואכן, אלה הצליחו למנוע כל הפרעה מצד מטוסי יירוט של האויב למשימות אלה. בנוסף, למבצעים רבים של צה"ל קדמו או נלוו תקיפות אוויריות: מבצע שוטר, מבצע אגרוף, כפי שכונה חלקו של חיל האוויר במבצע 'יואב', מבצע חירם ועוד. למבצע 'חורב' ולמבצע חיסול, לקראת סוף המלחמה, נלוו תקיפות יומיומיות של חיל האוויר. עם זאת, לא הייתה זו עליונות מוחלטת, ועד סוף המלחמה סבלו הישראלים, הן אזרחים, הן צה"ל, מתקיפות מטוסי אויב. גם הסיוע האווירי הישראלי לא היה יעיל ביותר.
ב־20 בנובמבר 1948 יירט חיל האוויר הישראלי מטוס של חיל האוויר המלכותי, כאשר מטוס מוסקיטו לא מזוהה חדר לשטח ישראל מכיוון גבול ישראל–לבנון באזור חניתה. המטוס טס מעל רוב שטח המדינה, ולאחר שהתברר כי גובה טיסתו נמצא מחוץ לטווח נ"מ, הועלה P-51 מוסטנג מטייסת 101, שיירט את המטוס באזור קסטינה.
ב-7 בינואר 1949, בסוף מבצע חורב, הפיל חיל האוויר ארבעה מטוסים בריטיים שחגו סמוך לאזורי הקרבות, ועוד אחד הופל באש מן הקרקע.
משימות תובלה

למשימות התובלה של חיל האוויר הייתה השפעה אסטרטגית ניכרת במהלך המלחמה.
להלן המבצעים והמשימות העיקריים אשר בוצעו על ידי חיל האוויר:
מבצע בלק: במבצע זה, אשר היה למעשה רכבת אווירית מצ'כוסלובקיה לארץ, הועברו כלי נשק ותחמושת וכן מטוסי קרב. אלה האחרונים היו מטוסי הקרב היחידים של ישראל בחודשיים הראשונים לקיומה. בעול המבצע נשא להק תובלה אווירית.
מבצע אבק אשר נערך בין סוף אוגוסט לאמצע אוקטובר 1948, נועד להכין את הנגב המנותק לקראת המשך המלחמה. נוסף לאספקה, הועברו אלפי לוחמים אל הנגב, ואלפים אחרים הוצאו ממנו לצורך התרעננות והתארגנות. בעול המבצע נשאו להק תובלה אווירית וטייסת 103.
אספקה לסדום במלחמת העצמאות: סדום הייתה מנותקת לחלוטין במשך כשבעה חודשים, אפריל עד נובמבר 1948. את כל הדרוש לה מבחוץ סיפק חיל האוויר. מאפריל עד אוגוסט הייתה זו טייסת 1, אך זו לא הצליחה לעמוד בדרישות. לפיכך הוקמה באוגוסט יחידה אווירית ייעודית לאספקה לסדום: גף 35, אשר עד תום הניתוק ביצע משימתו בהצלחה. סייעה לו בכך גם טייסת 103.
מטוסי התובלה של חיל האוויר שימשו בפועל כחברת התעופה של היישוב ושל מדינת ישראל, עד להקמתה של חברת אל על.
לקריאה נוספת

יעקב אבישר, טייסת הפילים, הוצאת רשפים, 1993.
יעקב גן אמיר, 'קפיצות הדרך היבשתיות של המטה האווירי', ביטאון חיל האוויר, גיליון 43–44, אפריל-מאי 1958.
בני גשור, ברית של אהבה, מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל) מצפון אמריקה במלחמת העצמאות, e-vrit (ספר דיגיטלי), 2024.
בני גשור, תרומת טייסי המח"ל בגף 35 להגנת סדום, עלי זית וחרב, כרך י' (תש"ע), ניר מן (עורך), הוצאת כרמל והמרכז לחקר כוח המגן מיסודו של ישראל גלילי, עמ' 237 - 250.
עזר ויצמן, לך שמים לך ארץ, תל אביב: הוצאת מעריב, 1975.
אבי כהן, גשר אווירי לעצמאות, להק תובלה אווירית 1949-1947, משרד הביטחון, תל אביב, 1997.
אבי כהן, תולדות חיל האוויר במלחמה לעצמאות, משרד הביטחון, תל אביב, 2004 (שלושה כרכים).
אליעזר כהן (צ'יטה) וצבי לביא, השמיים אינם הגבול, סיפורו של חיל-האוויר הישראלי, ספריית מעריב, 1990.
גורדון לוויט, גוי של שבת, מערכות, תל אביב, 1989, מאנגלית: Gordon Levett, Shabbes Goy, תרגם: רמי טל.
יהודה מנור, הטייסת שהמריאה מהשואה, ירושלים: יד ושם - המכון הבינלאומי לחקר השואה, 2012.
מוניה מרדור, שליחות עלומה, הוצאת מערכות, 1979.
בוריס סניור, שמיים חדשים, הוצאת דביר, 1998.
ישראל עמיר, בדרך לא סלולה, משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1988.
יואש צידון (צ'אטו), ביום, בלילה, בערפל, ספריית מעריב, 1995.
דוד קורן, 'חצי שנה במצור - סדום במלחמת העצמאות', בתוך: שנה ראשונה לעצמאות, 1949-1948. סדרת עידן (10), מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים, תשמ"ח, עמ' 239–252.
בנימין קגן, הם המריאו בעלטה, הוצאת דבר, תל אביב, תש"ך.
אריה רובנס, טייסת הנגב במלחמת השחרור, 15 מאי 1948 - 10 מרץ 1949, אריה רובנס, גרופית, 2002.
יוסף שביט, מתנדבים בכחול, משרד הביטחון 1995.
אביגדור שחן, כנפי הניצחון, הוצאת עם הספר, תל אביב, 1966.
דני שלום, כנפי מלחמה, כנפי שלום, תולדות התעופה בארץ-ישראל במאה העשרים, הד ארצי, אור יהודה, 1999.
דניאל שמשוני, מסע חיים בחברה טובה, משרד הביטחון, 2006.
דני שפירא, לבד בשחקים, ספריית מעריב, 1994.
אדם שתקאי, 'סוללי העצמאות באוויר', ביטאון חיל האוויר, גיליון 43–44, אפריל-מאי 1958.
הערות שוליים

↑  עזר ויצמן, לך שמים לך ארץ, הוצאת מעריב, תל אביב 1975, עמ' 45
1 2 3 4  אדי קפלנסקי, המעופפים הראשונים, אנשי צוות אוויר במלחמת העצמאות, מפקדת חיל-האוויר, ענף תולדות חיל-האוויר, משרד הביטחון, 1993
↑  הפצצה כבדה בתל אביב, באתר חיל האוויר הישראלי, באתר iaf.org.il
↑  חיל-האוויר מרחיב פעולה והולם באויב, על המשמר, 1 ביוני 1948
↑  טייסי ישראל הפציצו את בירת עבדאללה, על המשמר, 2 ביוני 1948
↑  בחזיתות - מטוסינו פגעו ישירות במשטרת שכם - הטור המצרי באזור אשדוד כותר, על המשמר, 4 ביוני 1948
↑  Tzahor, Zeev (1993). "The 1949 Air Clash between the Israeli Air Force and the RAF". Journal of Contemporary History. 28 (1): 75–101. JSTOR 260802.
הספיטפייר הראשון של חיל האוויר, בדרכו לישראל מצ'כוסלובקיה, בעת עצירת ביניים ביוגוסלביה. מתחת לכנפיו תלויים בידוני דלק של מטוס האוויה S-199
מטוס סטירמן שהיה בשימוש חיל האוויר במלחמת העצמאות ולפניה
"האוסטר הציווילי", מטוס קל מסוג אוסטר אוטוקרט, היה המטוס הראשון לנחות בגוש עציון הנצור ב־7 בפברואר 1948
מטוס אוויה S-199 ("סכין") בריצת המראה במהלך מלחמת העצמאות. האוויה היה מטוס הקרב הראשון של חיל האוויר
מטוס אוויה S-199 רודף אחר מטוס C-47 שתקף בתל אביב. 3 ביוני 1948.
אנדרטה למודי אלון, דוד שפרינצק ומתי סוקניק, בשכונת רמת הטייסים בתל אביב
שברי מטוס מצרי שהופל במהלך מבצע חורב.
חיל האוויר המצרי

| --- | --- |
 סמל חיל האוויר המצרי דגל חיל האוויר המצרי  רונדל חיל האוויר המצרי
דגל חיל האוויר המצרי  רונדל חיל האוויר המצרי
 פרטים
 מדינה:  מצרים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־95 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
חיל האוויר המצרי (בערבית: القوات الجوية المصرية) הוא הזרוע האווירית של הכוחות המזוינים של מצרים. חיל האוויר המצרי הוא חיל האוויר הערבי הגדול והחזק ביותר, וחיל האוויר הגדול והחזק באפריקה. הוא מהווה את אחד מחילות האוויר הגדולים במזרח התיכון, יחד עם חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר הטורקי וחיל האוויר המלכותי הסעודי.
היסטוריה > השנים הראשונות

ב-1928 הכריז הפרלמנט המצרי על רצונו להקים חיל אוויר. לצורך כך נבחרו שלושה קצינים שעברו אימונים בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF) באבו סוואייר (Abu Suwayer) באזור תעלת סואץ, ובהמשך נשלחו גם לבריטניה להשלמת האימונים. ב-1930 הכריז המלך פואד על הקמת חיל האוויר של הצבא המצרי (Egyptian Army Air Force). החיל הצטייד ב-10 מטוסי אימון מדגם de Havilland Gipsy Moth מתוצרת בריטית. כמפקד החיל מונה ויקטור הרברט טייט (Victor Herbert Tait), קצין RAF קנדי. ב-1934 רכשה מצרים עשרה מטוסי אברו 626 (Avro 626) שהיו מטוסי הקרב הראשונים בשירות חיל האוויר המצרי. בהמשך נרכשו 17 מטוסים נוספים ביחד עם מטוסי הוקר אודאקס. ב-1937 הופרד החיל מהצבא, הפך לזרוע עצמאית, ושינה את שמו לחיל האוויר המלכותי המצרי (Royal Egyptian Air Force).
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

חיל האוויר המצרי שימש כחלק מחיל האוויר המלכותי במהלך המלחמה. לצורך כך קלט החיל מטוסים מתקדמים כגון הוקר הוריקן וקרטיס P-40 וורהוק, לאחר תום המלחמה החיל הצטייד גם במטוסי ספיטפייר.
היסטוריה > מלחמת העצמאות ועד מבצע קדש (1948–1956)

לאחר הכרזת הקמת מדינת ישראל, הכריזה מצרים על מלחמה. כבר ב-15 במאי 1948 תקף חיל האוויר המצרי את תל אביב וכעבור שלושה ימים התרחשה הפצצת התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. מספר מטוסי ספיטפייר מצריים אבדו לאחר שפעמיים תקף החיל בשוגג את שדה התעופה ברמת דוד ופגע במספר מטוסים של חיל האוויר המלכותי (RAF). ב-3 ביוני 1948 ספג חיל האוויר המצרי את אבדותיו הראשונות מידי חיל האוויר הישראלי כאשר מודי אלון הפיל צמד מטוסי DC-3 דקוטה אשר הפציצו את תל אביב. חיל האוויר המצרי המשיך להשתתף בלחימה עד לסיומה, אם כי איבד את העליונות האווירית, ממנה נהנה בשבועות הראשונים שלאחר הכרזת המלחמה.
בין מלחמת העצמאות (המכונה במצרים מלחמת 1948) ועד אמצע שנות החמישים הצטייד חיל האוויר המצרי במטוסי קרב מערביים בהם מטוסי ומפייר ומטאור.
ב-1955, לאחר מגעים עם ברית המועצות, ביצעה מצרים עסקה ראשונה לרכישת נשק סובייטי. הייתה זו עסקה בהיקף גדול מאוד שנחתמה עם צ'כוסלובקיה במטרה להותיר את ברית המועצות נייטרלית במזרח התיכון. בעסקה נרכשו מטוסי קרב מתקדמים ובהם מטוסי מיג-15, מיג 17, מפציצים סילוניים מדגם איליושין Il-28 ומטוסי תובלה מדגם איליושין Il-14. כחלק מקליטת המטוסים הגיעו צוותי הדרכה סובייטים וצ'כוסלובקים למצרים כדי להדריך את צוותי האוויר המצריים. בתקופה זו מצרים שיתפה פעולה עם צ'כוסלובקיה, שוודיה ושווייץ בפיתוח וייצור מטוס האימונים באקר 181 (Bücker Bü 181), שהיה המטוס הראשון שיוצר על ידי התעשייה האווירית המצרית.
היסטוריה > ממבצע קדש ועד מלחמת ששת הימים (1956–1967)

הכרזתו של נאצר על הלאמת תעלת סואץ הביאה את ממשלות בריטניה, צרפת וישראל להכריז על מבצע סואץ, אף על פי שחיל האוויר המצרי (כמו הצבא המצרי כולו) ספג אבדות קשות, משבר סואץ נחשב להישג פוליטי של נאצר וזאת לנוכח נסיגת הכוחות הבריטיים, הצרפתיים והישראלים מסיני. משבר סואץ הביא להידוק היחסים עם ברית המועצות, שהפכה לספקית הנשק העיקרית של מצרים. כחלק משיקום הצבא המצרי רכשה מצרים את מטוס המיג 17 ומיג 19 שהיו למטוס הקרב העיקרי של מצריים. בשנת 1961 הצטייד חיל האוויר במטוס הסובייטי החדיש מיג 21 שהפך במהרה למיירט העיקרי ונשאר מטוס "קו ראשון" בשני העשורים שלאחר מכן. בנוסף נרכש מטוס התקיפה סוחוי 7.
היסטוריה > מלחמת ששת הימים (1967)

חיל האוויר הישראלי פתח את מלחמת ששת הימים עם מבצע מוקד, בו הצליח להפתיע את מדינות ערב ולהשמיד תוך מספר שעות חלק גדול ממטוסי חילות האוויר הערביים. גלי התקיפה הראשונים כוונו כנגד חיל האוויר המצרי שכל מטוסי ההפצצה הגדולים והבינוניים ורוב מטוסיו האחרים הושמדו בעודם על הקרקע. למרות המכה הקשה שספג, הצליח חיל האוויר המצרי להוציא כ-150 גיחות תקיפה כנגד כוחות צה"ל בהמשך המלחמה. סמוך לאחר מלחמת ששת הימים הזרימה ברית המועצות כמויות נשק גדולות למצרים, ביניהם מטוסים חדשים עבור החיל. לאחר בנייתו המחודשת הצליח חיל האוויר המצרי לבצע מספר תקיפות כנגד מוצבים ישראלים באזור תעלת סואץ. בעקבות מחדלי המלחמה נשפטו מפקד חיל האוויר הגנרל מוחמד צידקי מחמוד, ראש אג"ם של חיל האוויר גנרל גמאל א-דין מחמוד עפיפי, מפקד גזרת סיני בריגדיר עאבד אל חמיד עבד ומפקד ההגנה האווירית איסמעיל מוחמד לביב.
היסטוריה > מלחמת יום הכיפורים (1973)

לחיל האוויר המצרי היה חלק משמעותי במתקפה הכללית המתואמת כנגד ישראל שפתחה את מלחמת יום הכיפורים כאשר בסמוך לשעה 14:00 חדרו מעל 200 מטוסי תקיפה ויירוט למרחב האווירי הישראלי ותקפו מטרות איכות ישראליות (בעיקר בסיסי חיל האוויר ומפקדות בסיני). המתקפה כללה מלבד גיחות הפצצה רבות גם שיגור מספר טילי שיוט מדגם קלט ממפציצים כבדים מדגם טופולב 16 והנחתה של כוחות קומנדו לעומק סיני באמצעות מסוקי סער. בהמשך המלחמה חיל האוויר המצרי מצא את עצמו מתמודד מול גלי תקיפה של חיל האוויר הישראלי שחדרו מבעד לסוללות הנ"מ בהן נגרמו אבדות לשני הצדדים. בימיה האחרונים של המלחמה כחלק מהמגננה הכללית של הצבא המצרי ביצע חיל האוויר המצרי מאמץ גדול בתקיפת כוחות צה"ל שכבשו שטחים ממערב לתעלת סואץ. בגיחות אלה ספג החיל המצרי אבדות כבדות והישגיו היו מועטים. אף על פי שאיבד כ-220 מטוסים מתוך 660 המטוסים ערב המלחמה, מלחמת יום הכיפורים נחשבת למלחמה המוצלחת של חיל האוויר המצרי.
לאחר המלחמה החליטה מצרים לנתק את קשריה הצבאיים עם ברית המועצות ופנתה למשא ומתן עם ישראל, אשר הביא לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
היסטוריה > העידן המערבי

לאחר חתימת הסכמי השלום עם ישראל, החלה מצרים בתהליך מודרניזציה של הצבא המצרי. כלי נשק מערביים נרכשו בעוד כלי הנשק הסובייטיים החלו לצאת מהשירות. חיל האוויר המצרי רכש ב-1982 את מטוסי ה-F-16 הראשונים (כחלק מתוכנית Peace Vector), כאשר 42 מטוסים נרכשו בתחילה ובהמשך נרכשו עוד 178. ב-1986 רכשה מצרים את מטוס המיראז' 2000 וקיבלה רישיון לייצר את מטוס האלפא ג'ט (Alpha Jet), מטוס צרפתי-גרמני היכול לשמש כמטוס אימונים מתקדם וכמטוס תקיפה קל, את מטוס האימונים אמבראר 312 טוקאנו (Embraer EMB 312 Tucano) של חברת אמבראר הברזילאית, ומסוקי גאזל. ב-1987 רכשה מצרים שישה מטוסי E-2C הוקאיי, מטוסים המשמשים לבקרה ולהתרעה מוקדמת (AWACS). במהלך שנות ה-90 יצאו מהשירות כל מטוסי המיג 23, סוחוי 7, איליושין 28 וטופולב 16.
לאחרונה עושה מצרים מאמצים להשיג טילי אוויר-אוויר בעלי טווח מעבר לשדה הראייה (Beyond Visual Range – BVR). הניסיונות לרכוש טילים מסוג זה מארצות הברית נכשלו, בעיקר בשל התנגדות ישראל, וכיום מצרים עוקבת בדריכות אחר פיתוח מטוס ה-JF-17 המשותף לסין ולפקיסטן ונחשבת לאחת הלקוחות הפוטנציאליים של המטוס.
חיל האוויר המצרי כיום > מטוסי קרב

F-16 – מטוס הקרב העיקרי. חיל האוויר מתפעל 218 מטוסים ונחשב לרביעי בגודלו בעולם מבחינת כמות מטוסי ה-F-16.
מיראז' 2000 – 17 מטוסים, מתוכם משמשים שלושה גם כמטוסי אימון.
אלפא ג'ט – 44 מטוסים בשירות, מתוכם 30 משמשים כמטוסי אימון מתקדמים ו־14 כמטוסי תקיפה.
דאסו ראפאל – שישה מטוסים סופקו ב-2016 מתוך הזמנה של 24 מטוסים. עוד שמונה צפויים להגיע ב-2017.
חיל האוויר המצרי כיום > מטוסי תובלה

C-130 הרקולס – מטוס התובלה העיקרי. 26 מטוסים נמצאים בשירות.
אנטונוב 74 (אנ') (An-74) – 18 מטוסים הוזמנו מאוקראינה, מתוכם נמצאים שלושה בשירות מבצעי.
DHC-5 בופאלו (אנ') – מטוס תובלה מתוצרת קנדה, תשעה מטוסים בשירות.
חיל האוויר המצרי כיום > מטוסי אימון

L-39 אלבטרוס – תוצרת צ'כיה
L-39 סופר אלבטרוס (אנ') – תוצרת צ'כיה
‏אמבראר EMB 312 טוקאנו (אנ') – תוצרת ברזיל
‏גרוב G 115 (אנ') – תוצרת גרמניה
‏K-8 קראקורום (אנ') – מיוצר בשיתוף פעולה על ידי סין ופקיסטן
חיל האוויר המצרי כיום > מטוסי שליטה ובקרה (והתראה מוקדמת)

E-2 הוקאיי – מטוס שליטה ובקרה והתראה מוקדמת תוצרת ארצות הברית. 7 מטוסים נמצאים כעת בשירות.
חיל האוויר המצרי כיום > מסוקים

AH-64 אפאצ'י – מסוק הקרב העיקרי. 36 מסוקים בשירות מבצעי. מצרים במשא ומתן לרכישת 18 מסוקים מדגם מתקדם.
איירוספסיאל גאזל – תוצרת צרפת
CH-47 צ'ינוק – תוצרת ארצות הברית
‏קאמאן SH-2 סי-ספרייט (אנ') – תוצרת ארצות הברית
מיל מי-6 – תוצרת ברית המועצות / רוסיה
מיל מי-8 – תוצרת ברית המועצות / רוסיה
מיל מי-17 – תוצרת ברית המועצות / רוסיה
וסטלנד סי קינג (אנ')/קומנדו – תוצרת בריטניה
Sikorsky S-70 – תוצרת ארצות הברית
הערות שוליים

↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461747105171 
שלושת הטייסים הראשונים של חיל האוויר המצרי
קצינים מחיל האוויר הישראלי ליד מטוס מצרי שהושמד בסיני במלחמת ששת הימים
F-16 מצרי עובר תדלוק באוויר
מטוס מדגם F-16B של חיל האוויר המצרי
BASIC

.
| --- | --- |

 פרדיגמות:  non-structured programming, תכנות פרוצדורלי, תכנות אימפרטיבי, תכנות מונחה-עצמים 
 תאריך השקה:  1964 
 מתכנן:  ג'ון קמני 
 מפתח:  ג'ון קמני, מרי קנת' קלר, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 הושפעה על ידי:  Fortran, JOSS, FORTRAN II, ALGOL 
 סיומת:  bas 
 
BASIC היא משפחה של שפות תכנות מפורשות ידידותיות למשתמש וקלות לתכנות אשר זכו לפופולריות רבה עד שנות ה-90.
מבוא

הגרסה המקורית של BASIC נוצרה על ידי ג'ון ג'י קמני ותומס א' קורץ בדארטמות' קולג' ב-1963. כוונתם הייתה לאפשר לסטודנטים בתחומים שאינם מדעיים להשתמש במחשבים. שם השפה, BASIC, ראשי תיבות של Beginners All-purpose Symbolic Instruction Code מבטא את יעודה להיות שפה פשוטה ושימושית. זה בניגוד לרוב המחשבים באותה תקופה, שדרשו כתיבת תוכנה ייעודית להם, שרק מדענים ומתמטיקאים נטו ללמוד.
בנוסף לשפת התוכנית, קמני וקורץ פיתחו את מערכת שיתוף זמן של דארטמות' (DTSS), שאפשרה למספר משתמשים לערוך ולהריץ מספר תוכניות BASIC בו-זמנית על מסופים מרוחקים. המודל השימוש המרוחק הפך לפופולרי מאוד במערכות מיני-מחשבים כמו PDP-11 ו-Data General Nova בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. Hewlett-Packard ייצרה את HP2000, סדרת מחשבים שפעלו בשיטת זו ושווקו מסוף שנות ה-60 עד שנות ה-80. משחקי וידאו מוקדמים רבים נכתבו במקור באחת הגרסאות של BASIC.
BASIC זכתה לפופולריות רבה עם תפוצתם המסיבית של המחשבים הביתיים כמו אטארי, קומודור, סינקלייר ואחרים שהופיעו בסוף שנות השבעים וקדמו למחשב האישי (PC) של IBM.
למרות קיומו של תקן ANSI, נוצרו ל-BASIC ניבים שונים, שלחלקם כמעט ולא היו פקודות משותפות.
חברת מיקרוסופט הוקמה בשנת 1975 במטרה לפתח מפרשי BASIC, וכזה צורף למערכת ההפעלה MS-DOS שלה (עד גרסה 5 שלה נעשה שימוש בניב GW-BASIC/BASICA, ולאחר מכן ב-QBASIC) וכך נשתמרה הפופולריות של שפת התכנות.
יחד מערכת ההפעלה חלונות, מיקרוסופט פיתחה את שפת Visual Basic, שהתבססה על התחביר המקובל של BASIC. שפה זו היא, כנראה, הניב הנפוץ ביותר של BASIC כיום.
שפת בייסיק בהגדרתה המקורית כבר לא נמצאת בשימוש נרחב. ישנם מספר יישומים יותר מודרניים המתבססים על התחביר המקורי, כמו גרסאות חדשות של Visual Basic, שפת תסריט Visual Basic for Applications (VBA) המשולבת בתוכנות חבילת היישומים Microsoft Office, או שפת תסריט Visual Basic Script המשולבת בדפדפן האינטרנט של מיקרוסופט.
בגרסאותיה המקוריות (ובמידה פחותה גם כיום), היו שורות הקוד ממוספרות ונעשה שימוש רב בפקודות GOTO, המורות למפרש לעבור לביצוע שורת קוד אחרת מהשורה העוקבת. שימוש זה גרם לחוסר מבניות בקוד והקשה על מעקב אחר השתלשלותה והרצתה של התוכנה. כפי שניתן לראות באתר מיקרוסופט שפות ה־Visual Basic המודרניות הן שפות תכנות מונחה עצמים המאפשרות פיתוח תוכנה בהיקפים גדולים לפי כל כללי הנדסת תוכנה, ויצירת קוד איכותי אשר ניתן לתחזוקה ושינוי מהירים וקלים, כמו בכל שפות התכנות המודרניות האחרות.
בשנת 2008 יצא Microsoft Small Basic המיועד לילדים.
היסטוריה

עד אמצע שנות ה־60, היו מחשבים כלים יקרים ביותר שנעשה בהם שימוש רק למטרות מיוחדות כחישובים מדעיים או צבאיים. מחשבים אלו הפעילו אצווֹת (Batch) הכוללות מספר משימות להרצה בזו אחר זו, והיה לעיתים צורך להמתין זמן רב עד להתפנותו של המחשב. מסוף שנות ה־60 ואילך הוזילו התפתחויות בתחום האלקטרוניקה את מחירי המחשבים באופן משמעותי, עד כדי כך שכוח החישוב עלה לרוב על הנדרש.
שפות התכנות בעידן הרצת האצווֹת, כמו גם המחשבים שעליהם רצו, תוכננו לרוב עבור מטרה מסוימת כחישובי נוסחאות, עיבוד מידע עסקי או עיבוד תמלילים. לאור העלות הרבה של כוח מחשוב, נחשבה היעילות (כלומר, זמן ביצוע הקוד) כתכונה החשובה ביותר של שפת תכנות. לכן, השפות ה"מתמחות" הללו היו לרוב קשות לשימוש ובעלות תחביר ייחודי להן.
עם הוזלת מחירי המחשבים, הופיעה גישת "חלוקת הזמן" (time sharing) מול מחשב מרכזי גדול. בגישה זו "נפרסה" יכולת העיבוד של המחשב על ציר הזמן ולכל משתמש ניתנו "חלונות" של זמן עיבוד לסירוגין עם משתמשים אחרים. כיוון שהמחשבים נעשו מהירים מספיק, קיבלו המשתמשים את הרושם כאילו המחשב עומד כולו לרשותם בלעדית. חלוקת הזמן הוזילה את מחיר השימוש במחשב באופן ניכר, משום שמכונה יחידה יכלה לתמוך בחישוביהם של מאות משתמשים.