stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקן היררכיית מערכת הקבצים
תוכן התיקיות > lib

מכילה ספריות בשימוש התוכניות הנמצאות ב־‎/bin וב־‎/sbin.
תוכן התיקיות > usr

מכילה קבצים בינאריים, ספריות, תיעוד ומקורות קוד לתוכניות
תיקיות משנה חשובות בתיקיה זו:
‎/usr/bin = מכילה קבצים  בינאריים של תוכניות משתמש
‎/usr/sbin = מכילה קבצים בינאריים של תוכניות משתמש לשימוש על ידי מנהל המערכת.
‎/usr/lib =מכילה ספריות בשימוש התוכניות הנמצאות ב־‎/usr/bin וב־‎/usr/sbin.
‎/usr/local = מכילה תוכניות שהותקנו ממקורות שונים, שאינם כלולים בהפצה הרשמית. בנוסף עשויה לאחסן מידע ותוכניות אישיות במצב שקיימת רשת משותפת בה גם התיקייה ‎/usr משותפת.
‎/usr/share = מכיל קובצי הגדרות כולל הגדרות גרפיות של תוכניות המשתמש.
‎/usr/src = מכיל את קוד המקור לתוכניות המערכת כולל הקוד של הליבה.
‎/usr/include = מכיל קובצי כותר הנדרשים בעת הידור תוכנית.
תוכן התיקיות > opt

קיצור ל-optional. מכילה יישומים מסַפָּקי תכנה חיצוניים, המותקנים בתיקייה עצמה או בתיקיית משנית שלה.
תוכן התיקיות > etc

מכילה קובצי הגדרות הדרושים לתוכניות המערכת. בנוסף מכילה קובצי מעטפת (קובצי תצורה) של תסריטים הנוגעים לצורת הפעלת וכיבוי תוכניות במערכת, דוגמת הקובץ fstab, המכיל מידע אודות מערכות קבצים כגון CD-ROM, החסנים ניידים, ונקודות העגינה שלהם. לא אומת רשמית מה מקור השם. בדביאן למשל, תופיע בפנים תיקייה בשם apt כשבפנים יש קובץ בשם sources.list המגדיר את כל הנתיבים אליהם apt-get פונה. חלק סבורים שזה et cetera (באנגלית "השאר" או "וכו'") - כלומר קבצים שלא היה מקום אחר מתאים לשים אותם. הסברים אחרים הם "editable text configuration" שכן לרוב יכיל קובצי תצורה ועוד.
תוכן התיקיות > dev

קיצור ל-device files. מכילה קבצים הנוגעים להתקנים ורכיבים המוצמדים למערכת, אם ברמה הפיזית כהתקני USB ואם ברמת התכנה כמסופי TTY. הסיבה לשילוב שני סוגי הרכיבים בתיקייה אחת היא, כי במערכות לינוקס גם התקנים פיזיים (כלומר חומרה על כל סוגיה) מטופלים כקבצים ולכן גם כונן פיזי יטופל כקובץ.
תוכן התיקיות > proc

תיקייה זו הנה מערכת קבצים המכילה מידע אודות תהליכים הרצים בליבת המערכת. המערכת מורכבת מתיקיות אשר שם כל אחת ואחת הוא "מזהה תהליך" וכל אחת מהן מכילה את המידע המסוים אודות התהליך. בנוסף מכילה מערכת הקבצים קובצי מידע נוספים אודות משאבי המערכת כגון uptime. ניתן בצפייה בתיקיה זו ללמוד על המערכת הרצה.
תוכן התיקיות > var

מכילה קבצים המשתנים תוך כדי פעולת המערכת.  אין מדובר בהכרח בקובצי משתנים במובן התכנותי, אלא בקבצים שונים המשתנים בעת פעילות המערכת. דוגמות לקבצים בתיקייה זו הם קובצי יומן של המערכת (log), קבצים משתנים השייכים לתוכניות (lib), קובץ תור הדפסה (spool), קובצי נעילת קבצים (lock), קובצי דוא"ל (mail) וקבצים זמניים הנותרים לאחר אתחול (tmp).
תוכן התיקיות > boot

מכילה קבצים הקשורים למנהל האתחול. כולל את קובצי GRUB, ו־vmlinux.
תוכן התיקיות > run

תיקייה שמכילה קבצים זמניים שנטענים ל-RAM, ומכילה משתני זמן ריצה של מערכת ההפעלה.
תוכן התיקיות > srv

מכילה מידע השייך לשירותים מסוימים על פי השירות.
תוכן התיקיות > sys

קיצור של system. תיקייה שמכילה מידע על התקנים, מנהלי התקנים וליבת לינוקס. כמו run, התיקייה משתמשת ב-RAM ולכן נמחקת בכל כיבוי ונוצרת מחדש בכל עלייה.
תוכן התיקיות > tmp

תיקייה זו מכילה קבצים זמניים הנוצרים על ידי המערכת והמשתמש. כל אלו נמחקים בזמן אתחול, בניגוד  ל־‎/var/tmp, בה הם נשארים לאחר אתחול.
תוכן התיקיות > home

תיקייה זו מכילה את קובצי המשתמש הפרטיים הנוצרים על ידו. כוללת את כל התיקיות הנמצאות בשימוש רגיל כגון "שולחן עבודה" “מסמכים" “הורדות" וכדומה. קובצי משתמש מסוים מכונסים בתיקיית בת ב־‎/home הנושאת את שמו. במידה ויש מספר משתמשים כל אחד יקבל תיקייה פרטית בעלות הרשאות ייחודיות אליו.
תוכן התיקיות > mnt

תיקייה המיועדת לעגינה זמנית של מערכות קבצים אחרות.
תוכן התיקיות > media

מיועדת לעגינת מדיה נתיקה, כגון נגני מדיה, כונני CD-ROM, החסנים ניידים, כוננים קשיחים חיצוניים, ומערכות קבצים נוספות. המדיה לרוב תעגון בתיקייה באופן אוטומטי על ידי מערכת ההפעלה.
תוכן התיקיות > lost+found

בתיקיה זו מאוחסן מידע שקיים על המערכת בעת קריסתה, או במצב של אי ניתוק התקנים לפני כיבוי מערכת.
הערות שוליים

↑  נקראות תוכניות רמה א' -  תוכניות ברמה א' הן  פקודות הבאות יחד עם המערכת כבסיס. פקודות רמה א' מאוחסנות בתיקיות ‎/bin  ו־‎/sbin שב־/
↑  גם כאן מדובר בתוכניות ברמה א'
↑  ברמה ב. (תוכניות ברמה ב' הן תוכניות אשר נוספו על ידי המשתמש)
↑  אוסף קבצים מסודרים, ולא במובן של אופן סידור המידע על הדיסק הקשיח
↑  ו/או burg
האגודה הבין-לאומית לגאודזיה

האגודה הבין-לאומית לגאודזיה (באנגלית: International Association of Geodesy בראשי תיבות IAG) הוא ארגון בין-לאומי, אחת משמונה האגודות של "האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה" (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG), העוסק בתחום הגאודזיה ובו 80 מדינות חברות. הארגון נוסד בשנת 1940 ובו 4 ועדות שונות העוסקות בתחומים שונים לקידום המחקר והפיתוח בנושא הגאודזיה. האגודה ישראלית למשאבי מים היא חברה בארגון.
ראו גם

לשכת המודדים המוסמכים בישראל
אליהו בריסקר

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1881 
 פטירה:  11 בספטמבר 1966 (בגיל 84) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
אליהו בריסקר (4 בנובמבר 1881 – 11 בספטמבר 1966) היה ממייסדי תל אביב ורמת גן.
חייו

בריסקר נולד בעיירה קוסטיוקוביץ' שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) ליהודה בן ישראל בריסקר ולפסיה בת אליהו מלקוביץ. בנעוריו למד בחדר, והוריו קיוו שיהיה לרב. בסופו של דבר היה בריסקר לפעיל בתנועה הציונית, במיוחד לאחר שהמשפחה עברה להומל, והיה בין מייסדי "צעירי ציון".
ב-1904 עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה, עבד כחקלאי במושבות יהודה והיה בין מייסדי תנועת "הפועל הצעיר". אחיו, בנימין, שעלה עמו, פתח מספרה ברחוב בוסטרוס ביפו (רחוב רזיאל של ימינו). ב-1905 הצטרפו לאחים בריסקר יתר בני משפחתם.
ב-1906 מת בנימין, ואליהו בריסקר לקח על עצמו את ניהול המספרה. בתוך זמן קצר הפכה המספרה למרכז חברתי-תרבותי ליהודי יפו. בריסקר גם הפעיל בה בית דואר ממנו יצאו מכתבים וחבילות לעולים החדשים שבמושבות. בשנת 1909 חבר לאריה זילבר, חבר אגודת "אחוזת בית", לרכישת מגרש עליו בנו בית משותף, בשדרות רוטשילד 15, ובכך היה לאחד הבודדים מתושביה הראשונים של תל אביב שלא היה חבר ב"אחוזת בית". לבקשת מורים ותלמידים בגימנסיה הרצליה, העביר את המספרה לשכונה החדשה, אשר הייתה למספרה הראשונה בתל אביב. גם במספרה זו הפעיל בית דואר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה החזיק בריסקר בתעודת זהות מזויפת על שם נפתלי הבר. תעודה זו אפשרה לו לנוע ברחבי הארץ בזמן גירוש תל אביב, והוא העביר ידיעות בין תל אביב, עין גנים, זכרון יעקב ושפיה, שבהּ שוכנה באופן זמני גימנסיה הרצליה.
בנוסף לעבודתו במספרה, פתח בביתו חנות למוצרים מתוצרת הארץ, במטרה לעודד את התעשייה והחקלאות העברית. בהמשך הקים גם בית חרושת לחוטים בפלורנטין. ב-1924 היה בין מארגני תערוכה בנווה צדק, שהייתה לימים ל"יריד המזרח". כן רכש קרקעות בשכונת אחוזה שבחיפה ובעיר גנים, היא רמת גן.
ב-1935 עברה משפחת בריסקר לרמת גן, ועמהּ עבר גם בית החרושת לחוטים. בריסקר סייע בהקמת מועדון לקשישים בעיר, והרצה בו על תולדות תל אביב ועל התנ"ך.
בשנת 1963 העניק לו נשיא המדינה זלמן שזר אות הוקרה על פועלו. נטמן בבית הקברות טרומפלדור, לצדם של הוריו, רעייתו ואחיו.
בית אליהו בריסקר בשדרות רוטשילד 15 בתל אביב, בית דו קומתי עם גג רעפים
מודעה בדבר פתיחת החנות למוצרים מתוצרת הארץ
מזכר מטעם המחלקה למסחר ותעשייה של ההנהלה הציונית, הקורא ל"בעלי התוצרת" למכור את מוצריהם באמצעות חנותו של בריסקר
לקריאה נוספת

נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך ב', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 274–275
הערות שוליים

↑  אליהו בריסקר ז"ל, מעריב, 13 בספטמבר 1966
↑  אליהו בריסקר, דבר, 13 בספטמבר 1966
מיסטר (סירק דו סוליי)

מיסטר (Mystère) הוא אחד מארבעת מופעי קרקס השמש המוצגים בלאס וגאס שבנבדה שבארצות הברית, והראשון מביניהם שהחל להציג בעיר. המופע מציג דרך קבע במלון אי המטמון. המופע הוצג לראשונה ב-25 בדצמבר 1993 ומאז הוא אחד המופעים המוצלחים והידועים המוצגים בעיר בשל סגנונו הייחודי. המופע מהווה שילוב בין אומנויות הקרקס (אקרובטיקה וליצנות), ריקוד מודרני, בלט, אופרה, מוזיקת העולם וקומדיה.
היסטוריה

הרעיון להפקת המופע החל בשנת 1990 כאשר מלון סיזרס פאלאס ביקש מקרקס השמש שיפיק עבורו מופע המבוסס על המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומאית. המופע שהופק היה נועז מידי עבור המלון, ושונה מאוד ממופעים אחרים שהוצגו בלאס וגאס (שהיו בסגנון הפולי ברז'ר) ורק שלוש שנים מאוחר יותר הסכים מלון אי המטמון להציג את המופע באופן קבוע, בעקבות הצלחת מופע הקסמים של זיגפריד ורוי אשר גם הוא היה שונה מהמופעים המקובלים בעיר.
המופע

המופע כולל אקרובטיקה, "מקלות סיניים", טרמפולינה, וכן קפיצות באנג'י - המופע הראשון בעולם שכלל קפיצות מסוג זה. כמו כן כולל המופע קטעי מוזיקה ושירה מקוריים וכן הופעות קומיות של ליצנים המוגלמים על ידי האב ובנו - בריין וניקולס דיוהרסט, והתינוק הענקי המגולם על ידי פרנסואה דופווי.
המופע זכה להצלחה מרובה, והוא נחשב לאחד ממופעי הקרקס הטובים בעולם אם לא הטוב שבהם.
המופע > תיאור המופע

המופע מתחיל בהופעה קומית של ליצן שנועדה להכניס את הקהל לאווירה קומית. הליצן תוקף את הקהל בפופ קורן, מתנהג כמו סדרן ומוביל את הצופים למושביהם (לרוב למושבים לא נכונים). הליצן מופיע בהמשך המופע - לרוב בסצנות בהם הוא מתווכח עם מנהל הזירה בין הופעות האקרובטים. ליצן נוסף הלבוש כתינוק ענק משמש אף הוא כאתנחתא קומית במהלך המופע.
בדומה לשאר מופעי קרקס השמש, גם במופע זה המוזיקה מבוצעת על ידי להקה ברקע הבמה, ושתי זמרות מלוות את המופע. שפת השירים היא שפה דמיונית (ג'יבריש).
סצנות המופע כוללות הופעה של אקרובטים על טרפז, קפיצות באנג'י, הופעה של מקלות סיניים, טרמפולינה, לוח קוראני והופעה של טייקו המהווה את אחד משיאי המופע, ואחד הקטעים הפופולריים ביותר במופע.
אורכו של המופע הוא כ-95 דקות (לרבות הפרולוג המבוצע על ידי הליצן - הסדרן)
הפסקול

הפסקול של מופע זה נחשב לפסקול הפופולרי מבין מופעי קרקס השמש. פס זה הופץ הן בהקלטה באולפן משנת 1994 (בדומה ליתר הפסקולים של המופעים שהוקלטו באולפן) והן בהקלטה של מופע חי משנת 1996. מופע זה הוא היחיד מבין מופעי קרקס השמש שהופץ גם בהקלטה חיה.
קרבינייר

קריבנייר צרפתי מצבא נפולאיון, 1809.
קרבינייר (בצרפתית: Carabinier) הם פרשים או חיילים רגליים, שבאופן היסטורי נשאו קרבין.
הקרבין קצר יותר מהרובים הסטנדרטים ולכן היה קל יותר לתפעול על גבי סוס, יחידות הקרביניירי הרכובות הראשונות החלו לקום בסוף המאה ה-17 והגיעו לשיאם סביב המלחמות הנפוליאוניות כאשר לרוב צבאות אירופה היה כוח פרשים קרביניירים. בהמשך הוקמו יחידות קרביניירים רגליות במספר צבאות שהעדיפו את הקרבין בלוחמה באזורים מיוערים או סבוכים, עם זאת באופן היסטורי הקריבניירים היו לרוב רכובים. הקרביניירים הראשונים הוקמו על בצבא הצרפתי ב-1794, אלו היו פלוגות עילית בתוך גדודי הרגלים הקלים (מה שבגדודי קו רגילים נקראו גרנדירים). באיטליה וספרד (ובהמשך גם מדינות אמריקה הלטינית) הקרבין נחשב לרובה מתאים למשימות שיטור וכך הוקמו יחידות קרביניירים ז'נדרמרים כגון הקרביניירי האיטלקים.
קרביניירים במדינות שונות > צרפת

יחידות הקרביניירים הרכובים הראשונות הוקמו כאמור לקראת סוף המאה ה-17, כאשר כל רגימנט פרשים כלל אסקדרון של קריביניירים, בנוסף לאלו ז'נדרמנים רכובים של התקופה כונו אף הם קריביניירים. בתחילת המאה ה-18 אורגנו ארבעת האסקדרונים לכדי 'קורפוס הקרביניירים המלכותי', כח הקריבניירים גדל לכי חמש חטיבות הכוללות 30 אסקדרוני קרביניירים ב-1762, אך ב-1788 מספרם ירד חזרה לשני רגימנטים.
בתקופה זו מדי הקרביניירים הרכובים היו דומים למדים הסטנדרטיים של הצבא הצרפתי, בתוספת מגפי רכיבה וכובע ברסקין שייחד אותם משאר יחידות הפרשים, בשיא המלחמות הנפוליאוניות ב-1810 שונו המדים והציוד של הקריבניירים הרכובים והם הכלו ללבוש שריון קיראס (בדומה לקירסירים) וקסדת מתכת ייחודית בעלת רעמה אדומה. כדי להבדילם מהקירסירים, שריוני הקיראס של הקרביניירים כללו תוספת של עיטור מתכתי בקדמת השריון, בשנים באחרונות של המלחמות הנפוליאוניות ההבדלים בין שני סוגי הפרשים החלו לדעוך, הקרביניירים אפילו הפסיקו להשתמש בקרבין שנתן להם את שמם ולמעשה הפכו לפרשים כבדים לכל דבר לצד הקירסירים. לאורך המאה ה-19 יחידות הקרביניירים הרכובות עסקו במשימות משטר ולא לקחו חלק מערכות גדולות, ב-1871 יחידת הקרביניירים האחרונה התמזגה עם רגימנט הקירסירים ה-11.
קרביניירים במדינות שונות > ספרד

בדומה לצרפת, גם ספרד הקימה יחידות קריבינריים רכובות במאה ה-17, אך אלו היו פרשים קלים עם מדים דומים למדי ההוסרים והגיעו בשיאם לסדר גודל של ארבעה אסקדרונים בלבד.
במהלך המאה ה-19 הקומו יחידות הקרבינרוס ששירתו במשימות שיטור אזוריות ומשמר גבול בעיקר בצפון ספרד, הם לבשו מדים כחולים כהים עם כובע שאקו ייחודי. הכוח הפך בהדרגה לכוח שיטור ששימש למטרות אכיפת חוקי מסחר ומיסוי אשר הוכפף למשרד האוצר הספרדי, ערב מלחמת האזרחים בספרד ב-1936 מנו הקרבינוס כ-15,000 ובמהלך המלחמה רבים מהם נותרו נאמנים לכוחות המלוכנים כך שבסופה, עם ניצחון הרפובליקנים, פורקו היחידות כולן.
קרביניירים במדינות שונות > איטליה

זרוע הקרבניירי (באיטלקית: Arma dei Carabinieri), הוא כוח המשטרה הצבאית של איטליה, שמבצע הן תפקידי שיטור צבאיים והן תפקידי שיטור אזרחיים. הוא הוקם ככוח השיטור של ממלכת סרדיניה בשנת 1814, אך במהלך איחוד איטליה הוא מונה כזרוע הראשונה של הארגון הצבאי הלאומי. אף על פי שיחידות הקרביניירי לקחו חלק בפעולות דיכוי האופוזיציה בתקופת המשטר הפאשיסטי, הוא גם היה אחראי לנפילתו של בניטו מוסוליני ולכן יחידות רבות שלו פורקו על ידי גרמניה הנאצית, מה שהוביל לרבים מאנשיו להצטרף למחתרת האיטלקית.
מאז 2001 הוא מהווה אחת מארבע הזרועות של הכוחות המזוינים של איטליה (לצד הצבא, חיל האוויר והצי).
קרביניירים במדינות שונות > בריטניה

בצבא הבריטי, הרגימנט היחיד המזוהה כקרבינייר הוא משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי ששמו השני הוא "הקרביניירים והאפורים". תואר הקרביניירים הורש מרגימנט הקרביניירים ה-3 (שפורק ב-1971 אל תוך הקרביניירים והאפורים) שירש אותו ממשמר הדרגונים (קרביניירים) ה-6 (שפורק ב-1922 אל תוך הרגימנט ה-3). משמר הדרגונים ה-6 התחיל את דרכו בשנת 1685 בתור 'רגימנט הסוסים ה-9'. בשנת 1691 לאחר שהרגימנט הוכיח את עצמו בקרב במערכה באירלנד, הומר לרגימנט קרביניירים ושונה שמו ל-'רגימנט הקרביניירים של המלך', עד שהחל משנת 1788 נקרא הרגימנט 'משמר הדרגונים ה-6 (קרביניירים)' עד שפורק ב-1922. בנוסף רגימנט המפשייר יומנרי (מילואים) קיבל את התואר קריבנייר לקראת סוף המאה ה-19 ולאחר מלחמת העולם הראשונה הומר לרגימנט ארטילריה ובהמשך הגנה אווירית עד שפורק בשנת 1969.
הקרביניירים הבריטים נחשבו לאורך רוב ההיסטוריה כדרגונים לכל דבר, הם לבשו ציוד ומדים של דרגונים ואף לחמו כמו דרגונים.
קרביניירים במדינות שונות > קולומביה

המשטרה הלאומית של קולומביה כוללת כוח שיטור וסיור רכוב הנקרא "אסקדרוני קרבינייר ניידים" (בספרדית: Escuadrones Móviles de Carabineros או בראשי תיבות EMDC). כוח הקרביניירים הקולומביאני נוסד ב-1841 ובדומה לארצות דוברי ספרדית אחרות, שימש ככוח שהתפרס וסייר באזורי ספק ושמר על החוק והסדר. כיום תפקידי הקרביניירים לסייר בכבישי קולומביה במשימות שיטור תנועה, לסייר באזורים כפריים ולערב את הקהילות המקומיות בשיתופי פעולה עם הרשויות.
קרביניירים במדינות שונות > צ'ילה

"הקרביניירים של צ'ילה" (בספרדית: Carabineros de Chile) הם כוח שיטור ז'נדרמריה הפועל תחת משרד הפנים והביטחון הלאומי של צ'ילה, הקרביניירים נמצאים גם תחת פיקוד הצבא הצ'יליאני בעיקר בשעת מלחמה או אסון לאומי אך אינם כפופים באופן ישיר לאף אחד מזרועות הצבא.
כוח הקרביניירים הוקם ב-1927 עם איחוד המשטרה הכלכלית (Policía Fiscal), המשטרה הכפרית (Policia Rural) וקורפוס הקרביניירים (Cuerpo de Carabineros) אל תוך מוסד צבאי-אזרחי האמון על הביטחון הלאומי ברחבי המדינה וכפוף ישירות לממשלה. קורפוס הקרביניירים הוקם ב-1903 במטרה להביא ביטחון ואכיפת החוק באזור האראוקינה ההיסטורי במרכז צ'ילה (כיום בין המחוזות ביוביו ואראוקניה). בשנת 1973 הקרביניירים הצטרפו להפיכה הצבאית בצ'ילה ומפקדם מיג'ור גנרל סזאר מנדוזה דוראן התמנה לחבר בממשלת החונטה הצבאית ששלטה בצ'ילה עד 1990.
ראו גם

מוסקטר
פוסילייר
דרגון
קריבניירים צרפתיים, 1812.
רגימנט הקרביניירי המוצנח הראשון של איטליה, 2006.
הקרבינרוס הקולומבינים.
הקבינרוס של צ'ילה בפיזור הפגנה.
אבל ארליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1915 זלנוגרדסק, רוסיה 
 פטירה:  30 באוקטובר 2003 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  עינת 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1997)  פרס יוהאן שטאמיץ (1999) 
 
אבל (אברהם) ארליך (3 בספטמבר 1915 – 30 באוקטובר 2003) היה מלחין ישראלי, פרופסור למוזיקולוגיה, חתן פרס ראש הממשלה (1989) וחתן פרס ישראל (תשנ"ז).
תולדות חייו

אבל ארליך נולד בעיר קרנץ שבפרוסיה המזרחית (גרמניה). הוא היה צאצא של שושלת רבנים (סבו הרב ד"ר אברהם אבל אדולף ארליך, שעל שמו נקרא, היה רב בלטביה ובפרוסיה).
ארליך גדל בעיר קניגסברג שם למד לנגן על כינור, והחל להלחין בגיל צעיר.
ב-1934 לאחר עליית הנאצים לשלטון, עבר ארליך להתגורר בזאגרב (קרואטיה), שם התגוררו קרובי משפחתו (אחי סבתו היה רבה של זאגרב הרב ד"ר הושע יעקבי). בזאגרב המשיך את לימודי המוזיקה, למד כינור והלחנה.
ב-1939 עם התגברות האנטישמיות באירופה, עלה ארליך לארץ (לאחר שהות קצרה באלבניה). בארץ המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים.
עיקר עיסוקיו היו הלחנה והוראה. ארליך הלחין מעל ל-3000 יצירות. במהלך השנים לימד קומפוזיציה ותאוריה של המוזיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין, באוניברסיטת בר-אילן ובסמינר אורנים. נעמי שמר ועשרות מלחינים ויוצרים כדוגמת ד"ר מיכאל שנהב היו מתלמידיו.
בנו הוא הבמאי דניאל ארליך.
יצירתו

האינדיבידואליות של ארליך באה לביטוי ביצירת צורה מוזיקלית חד-פעמית, כמו למשל ביצירה הווקאלית "מגדלים וצללים" משנת 1960, לפסוקים מפרק א' בספר יואל. כיסודות לבניין היצירה השתמש ארליך בטעמי המקרא, אך לא כבסיס למלודיה אלא לצורת ההבעה - צבעי מצלול, דינמיקה ומבנה. ה"מגדלים" שבשם היצירה הם הפרקים וה"צלילים" הם השפעותיהם של טעמי המקרא על היצירה בשלמותה. היצירה נכתבה לכלים ולמקהלה מזמרת, מדברת ולוחשת.
יצירות אחרות על נושא תנכ"י הן "מכתב לחזקיהו" (1962) לסופרן, אבוב ובסון, על פי ישעיהו, ל"ח, ט', "אל תהיו כאבותיכם" (זכריה, א', א'–ה' למקהלה א-קאפלה (1965), שחוברה למלאת עשר שנים למקהלת רינת וזכתה בפרס "רינת", ו"ביעותי אלוה" על פי פסוקים מספר איוב, פרק ו', פסוקים ב'–י"ג. יצירה זו כתובה בחלקה בתיווי מדויק וחלקה בהטרופוניה חופשית.
ארליך כתב מוזיקה לסונטות של עמנואל הרומי ולמילים מאת משורר צעיר בשם דוד אלר, שנהרג בתאונת דרכים ביום האחרון של שירותו בצבא, לשירים של ט. כרמי (1973) ולשש סונטות של שקספיר (1977). הוא עשה שימוש בנעימות יהודיות עממיות מן האוסף של חיים אלכסנדר, שמקורן בעיקר באי ג'רבה ובתפילת שחרית של יהודי חלב. כן חיבר את "ספר יצירה" לטקסט מספר הקבלה. "עדות" לדואו חלילים מבוססת על דברי עד במשפט אייכמן. עוד מיצירותיו: בַּשְרָו לכינור סולו (1953), שלושה משלים (1976), הנגיד (1993), דיוקן של דן פגיס (1996).
יצירתו של ארליך מתאפיינת בשילוב של אלמנטים מערביים קלאסיים עם אלמנטים מזרחיים ערביים, ולעיתים גם בשימוש בהומור דק. השימוש שעשה ארליך בטקסטים מקראיים וביצירה ישראלית מקורית יחד עם ההוראה בה עסק שנים רבות, הפכו אותו לאחד מעמודי התווך של היצירה המוזיקלית והחינוך המוזיקלי בישראל.
פרסים ואותות הוקרה

במהלך השנים זכה 8 פעמים בפרס אקו"ם.
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בשנת תשמ"ט (1989),
פרס ישראל למוזיקה לשנת 1997
מספר פרסים בינלאומיים.
פרופ' אבל ארליך נפטר ב-30 באוקטובר 2003.
בנו הוא השחקן והבמאי דניאל (דני) ארליך
הצבא הסורי החופשי

הצבא הסורי החופשי (בערבית: أَلْجَيْش ٱلسُّورِيّ ٱلْحُرّ; תעתיק מדויק: אַלְגַ׳יְשׁ אלסּוּרִיּ אלְחֻרּ) הוא קבוצת אופוזיציה צבאית מרכזית בסוריה וחלק מהאופוזיציה הסורית. הקבוצה מורכבת מעריקי הכוחות המזוינים של סוריה שערקו מהכוחות עם תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, במהלך האביב הערבי.
הקבוצה משתמשת בדגל הרפובליקה הסורית הראשונה כדגל סוריה הנוכחי המסמל את משטר החדש.
היסטוריה

קבוצת ההתנגדות הצבאית הכריזה על הקמתה ב-29 ביולי 2011 באמצעות פרסום וידאו באינטרנט על ידי עריקים במדי הצבא הסורי, שבו קראו לאנשי צבא נוספים לערוק ולהצטרף אליהם. מנהיג הקבוצה, שהזדהה כאל"ם ריאד אל-אסעד, הודיע כי "הצבא הסורי החופשי" יעבוד יד ביד עם המפגינים במטרה להפיל את מנגנון השלטון והצהיר כי כל כוחות הביטחון התוקפים אזרחים הם מטרות לגיטימיות עבורם. ריאד אל-אסעד הדגיש כי ל"צבא הסורי החופשי" אין מטרות פוליטיות מלבד שחרורה של סוריה ממשטרו של בשאר אל-אסד.
"הצבא הסורי החופשי" הצהיר גם כי הסכסוך אינו עדתי, וכי יש בין שורותיהם עלווים המתנגדים למשטר, וכי לא יהיו פעולות תגמול נגד מגזר זה כאשר המשטר ייפול (הנשיא בשאר אל-אסד הוא עלווי). ב-23 בספטמבר 2011 התמזג "הצבא הסורי החופשי" עם תנועת "הקצינים החופשיים" (בערבית: حركة الضباط الأحرار, חרכת א-דֻבּאט אל-אחראר), ובכך הפך לקבוצת האופוזיציה הצבאית העיקרית. עד סוף דצמבר 2011 עמדו ההערכות, מטעם פעילים ומקורות עיתונאיים שונים, על עריקות מקרב הכוחות המזוינים בין 15,000 ל-20,000, ובה בעת העריכו ארגוני מודיעין מערביים כי המספר עומד על מעל ל-10,000. באמצע ינואר 2012, הצבא הסורי החופשי הודיע כי בשל העריקות המתמשכות יש סה"כ כ-40,000 איש בשורותיהם.
לדברי המנהיג אל"ם ריאד אל-אסעד, החל מנובמבר 2011 "הצבא הסורי החופשי" זכה לבין 100 עד 300 חברים בכל פעם שהוא יצא בהתקפה. לוחמי הקבוצה השתתפו בלחימה בעיר המזרחית דיר א-זור, בעיר הנמל לטקיה, במחוז הצפוני אידליב, באזור הדרומי של דרעא (מקום תחילת ההתקוממות), בפרברים של דמשק הבירה, בעיר חלב ובערים המרכזיות חומס וחמאת.
בשנת 2012 הוקמה מועצה צבאית אשר תפקידה לפקד על הצבא החופשי ועל קבוצות נוספות הנלחמות במשטר. בראש המועצה הועמד סלים אידריס, שערק מהצבא הסורי במרץ 2012.
היסטוריה > הישגים משמעותיים

ב-19 בינואר 2012 דווח ממקורות של האופוזיציה על נסיגת כוחות הצבא הסורי מהעיירה זבדאני שבפרברי דמשק לאחר שהגיעו להסכם להפסקת אש עם הצבא הסורי החופשי, והעיר נותרה בשליטת כוחות האופוזיציה - זאת הפעם הראשונה שכוחות אופוזיציה שולטים בשטח בסוריה מאז החלו הקרבות בין המורדים לכוחותיו של אסד.
ימים לאחר נסיגת הצבא הסורי מהעיירה זבדאני, נסוג הצבא הסורי של אסד ממקום נוסף סמוך לדמשק - העיר דומא, שעברה לשליטת האופוזיציה.
בתחילת פברואר 2012, הצבא הסורי החופשי הודיע כי אסד אינו שולט כבר בכ-50% משטח סוריה, ואולם שליטה זו היא שליטת מעטפת בשל החשש לעת עתה להיכנס לעומק ולהפעיל כוח אגרסיבי מחשש לקטל מאסיבי של אזרחים.
ב-11 ביוני 2012 הודיע ריאד אל-אסד כי הצבא הסורי החופשי השתלט על כ-70% משטח סוריה. בנוסף לכך, מכיוון שהעיר חומס נכבשה על ידי המורדים, הוצבה מצלמה ששידרה בשידור חי מחומס המשוחררת.
ב-18 ביולי 2012 אירע פיצוץ במטה הביטחון הלאומי של המשטר בדמשק. הפיצוץ חיסל ארבעה בכרים מבין צמרת המשטר הסורי: דאוד ראג'חה, שר ההגנה הסורי, אסף שווכאת, גיסו של אסד, חסן עלי טורקמאני, הרמטכ"ל ושר ההגנה לשעבר ומוחמד איברהים אל-שעאר, שר הפנים. הצבא הסורי החופשי נטל אחריות על הפעולה. יום לאחר הפעולה מת מפצעיו הקורבן החמישי מהפעולה, ראש מנגנון הביטחון הלאומי הסורי, הישאם איחטיאר. ב-20 באוגוסט דווח כי "בכיר צבאי סורי מת באחד מבתי החולים ברוסיה." והאופוזיציה טענה כי מדובר במאהר אסד, אחיו של הנשיא באשר אל-אסד
19 ביולי 2012 - השתלטות על מעברי גבול עם טורקיה ועיראק.
ב-27 בנובמבר 2024 החלה מתקפת פתע מחודשת בצפון-מערב סוריה, שכללה השתלטות על מערב חאלב ועשרות כפרים בפרברי העיר.
ב-8 בדצמבר 2024 ניצחו כוחות המורדים את צבא אסד והפילו את משטרו.
מבנה

לפני ספטמבר 2012 המפקדה העליונה של הצבא הסורי החופשי פעלה ממחוז האטאי שבדרום טורקיה, קרוב לגבול הסורי. בספטמבר 2012 הצבא הסורי החופשי הודיע שהוא מעביר את המטה שלו למחוז אידליב בתוך סוריה. בראש המפקדה העליונה עומד המפקד העליון המשמש כמעין רמטכ"ל של צבא לאומי, קולונל עבד אל-אילה אל-בשיר. לזה האחרון חמישה סגנים שכל אחד אחראי על חמישה מחוזות אחרים במדינה. יחידות השדה הן תחת פיקודם הישיר של תשעה מפקדים אזוריים, אשר כפופים ישירות לעבד אל-אילה אל-בשיר.
שיתוף פעולה עם המועצה הלאומית של סוריה

ב-1 בדצמבר 2011 "הצבא הסורי החופשי" הגיע להסכמה עם "המועצה הלאומית של סוריה" על תיאום פעולות ומדיניות משותף.
הערות שוליים

↑   הארגונים החמושים בסוריה, באתר צה"ל, 2 בינואר 2025
↑  מיכל דניאלי, ‏בהשראת המורדים בלוב: הכירו את הצבא הסורי החופשי, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2011
↑  מכונה לעיתים בתקשורת בשוגג גם: צבא סוריה החופשי , או צבא סוריה החופשייה
↑  צבי בראל, מלחמת אזרחים בסוריה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2011
↑
↑
↑
↑
↑
↑
↑  http://www.businessweek.com/news/2011-11-21/free-syrian-army-seeks-no-fly-zone-vows-to-reach-palace.html
↑  איאן בלאק, הישג למורדים הסורים: כוחות אסד נסוגו מעיירה הסמוכה לבירה דמשק, באתר הארץ, 20 בינואר 2012
↑  אבי יששכרוף, הצבא נסוג מדומא שליד דמשק; איראן: חיזבאללה מגן על בסיס שלנו בסוריה, באתר הארץ, 22 בינואר 2012
↑  עמית כהן, "חצי משטח סוריה כבר לא בשליטת אסד", באתר nrg‏, 1 בפברואר 2012
↑
↑
↑  ynet וסוכנויות הידיעות, שר ההגנה האמריקני: "המצב בסוריה יוצא מכלל שליטה", באתר כלכליסט, 18 ביולי 2012
↑  עופר וולפסון, 3 בכירי משטרו של אסד חוסלו בפיגוע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 ביולי 2012
↑  המחבל - אחד משומרי ראשו של אסד, באתר ynet, 18 ביולי 2012
↑
↑  רועי קייס, באופוזיציה הסורית טוענים: "מאהר אסד נהרג", באתר ynet, 20 באוגוסט 2012
↑  ניר יהב‏, אסד בקריסה: המורדים טוענים שהשתלטו על הגבולות - וואלה חדשות, באתר וואלה, 20 ביולי 2012
↑  רשת אלג'זירה, 1 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012329154505171  LCCN: no2012153157  VIAF: 292374496   WorldCat (עם VIAF): 292374496 
סלים אידריס, מפקדה לשעבר של הצבא הסורי החופשי
חייל מצבא סוריה החופשי בעיר העתיקה של חלב
צלפים מצבא סוריה החופשי במחוז חלב
חייל מצבא סוריה החופשי הולך בין הריסות בחלב