stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים בפעולת איבה
הוראות החוק

החוק קובע כי כל עוד טרם שוחרר חטוף או כל עוד לא נודע גורלו של נעדר, זכאי בן משפחתו לזכויות שזכאי להן בן משפחה לפי חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) או לפי סעיף 7 לחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה. זכאותו של בן משפחה לא תחול אם הוכרה זכאותו לפי אחד משני חוקים אלה בשל היותו בן משפחה של אותו אדם בעד אותה תקופה,
ויראו תשלומים ששולמו לפי הוראות חוק זה כאילו שולמו על חשבון סכומים המגיעים כאמור לפי החוקים האמורים בעד התקופה שקדמה לכך. הוראות אלה אינן גורעות מזכותו של החטוף או הנעדר עצמו לפי כל דין.
כל חיקוק המעניק או נותן סמכות להעניק זכות יתר, פטור, שחרור מלא או חלקי מחובה המוטלת על פי דין או עדיפות או זכות אחרת הניתנים לבן משפחה של חייל שנספה במערכה או לבן משפחה של נפגע פעולת איבה שמת עקב פגיעת איבה, רואים אותו כמעניק או נותן סמכות להעניק אותם גם לבן משפחה של חטוף או נעדר לפי חוק זה, ויראו את הזכויות המוענקות לו לפי חוק זה כאילו היו זכויות המוענקות לפי אחד החוקים האמורים, לפי העניין.
הקביעה כי אדם הוא חטוף או כי חייל הוא נעדר תהיה בידי צה"ל, והקביעה כי אדם, למעט חייל, הוא נעדר, תהיה בידי הרשות המאשרת (שמונתה על ידי שר הביטחון, בהתייעצות עם שר העבודה והרווחה), לאחר התייעצות עם משטרת ישראל. נקבע כי אדם שאינו חייל או משרת בכוחות הביטחון הוא חטוף או נעדר, תקום לגביו זכאות לפי חוק זה, ובלבד שמתקיים בו שהוא תושב ישראל או שהוא אזרח ישראל או נכנס לישראל כדין.
במסגרת החוק תוקנו בתיקון עקיף חוקים רלוונטיים אחדים:
חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התש"י–1950. בחוק זה תוקנה הגדרת בן משפחה, מאשתו של הנספה ביום מותו, כולל ידועה בציבור, ובעלה של הנספָה ביום מותה, כולל ידוע בציבור, להגדרה: "מי שהיה נשוי לנספה ביום מותו, ובכלל זה מי שהוא והנספה התגוררו יחד לפני יום המוות ובאותו מועד הם היו ידועים בציבור כבני זוג" - הנוסח המתוקן כולל גם זוגות מאותו המין.
חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, התש"ל–1970
חוק תשלומים לפדויי שבי, התשס"ה-2005: הכרה במי שהיה חטוף כפדוי שבי לעניינו של חוק זה.
חוק מימון הוצאות למשפחות שבויים ונעדרים, התשס"ח-2008: הרחבת החוק כך שיחול גם על חטופים, וקביעה כי לשם סיוע למשפחה לקדם מאמצים לשחרורו או לאיתורו של מי שנקבע לגביו כי הוא חטוף או נעדר יינתנו למשפחה מענקים כספיים, כל עוד לא שוחרר החטוף או אותר הנעדר.
פקודת מס הכנסה: פטור ממס הכנסה לקצבאות המשולמות לפי חוק זה.
חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, התש"ס-2000.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים בפעולת איבה, התשפ"ד–2023, ה"ח הכנסת 983 מ-1 בנובמבר 2023
↑  חוק תגמולים לבני משפחה של חטופים ונעדרים בפעולת איבה, התשפ"ד-2023, ס"ח 3105 מ-7 בנובמבר 2023
↑  תיקון היסטורי: הכנסת תכיר בבני זוג של נופלים מקהילת הלהט"ב, באתר ynet, 6 בנובמבר 2023
אדמירל

ערך זה עוסק בדרגת קצונה בכירה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .

אדמירל היא דרגת קצונה בכירה בציים בעולם. דרגת אדמירל מקבילה לדרגת גנרל בצבאות יבשה; הדרגה מעליה היא אדמירל צי, ומתחתיה תת אדמירל. היא נחשבת (בצבאות הרלוונטיים) כדרגת ארבעה כוכבים.
מקור המילה

מקור המילה בשיבוש של הצירוף הערבי אמיר-אל-בחר - "נסיך הים", בערבית: أمير البحر (תעתיק לטיני: Amir al baHr). במסעות הצלב במאה ה-12, ואולי עוד לפני כן, למדו הצלבנים את המילה, ובלטינית של ימי הביניים התקבלה המילה אדמירלוס (admirallus). 
האדמירל הראשון היה ככל הנראה גיאורגוס מאנטיוכיה, אמיר האמירים הראשון, שהיה הווזיר הראשי של המלך הנורמני רוג'רו השני, מלך סיציליה. בין שאר תפקידיו היה גיאורגוס שר הימיה ולכן קיבל את הכינוי אמיר אל בחר.
בסיציליה, ומאוחר יותר בג'נובה, למדו הנוצרים את המילה מיריביהם הקטלוניים, כאשר שתי המילים הראשונות - אמיר אל - הפכו למילה אחת, אמירל (amiral). הצרפתים והספרדים הכתירו את המפקדים הימיים בציים שלהם באותו מונח, ואילו בפורטוגל השתנתה המילה לאלמירנטה (almirante). מכיוון שהמילה הייתה בשימוש עמים דוברי לטינית או שפות שמוצאן מלטינית, נוספה למילה האות D; התואר עבר כמה שינויים, החלפת סיומת וכתיב, עד שהגיע למילה האנגלית admyrall, במאה ה-14, ולכתיב - המקובל עד היום - admiral, במאה ה-16.
גרסה שונה במעט של השתלשלות השם אומרת כי מי שהיה אחראי על מיסוי הסחר הימי נקרא בסיציליה (שם דיברו בליל שפות) אמיר אל מאר (אמיר הים) ושם זה השתבש לאדמירל.
התפקיד

דרגת אדמירל ציינה את מפקד הצי. עם התפתחות הטקטיקה הימית נוצר הצורך במינוי מפקד המשנה. בשל כך מונה לאדמירל סגן, שנקרא בצי הבריטי Vice Admiral, סגן אדמירל; המפקד שמונה ליחידת הצי שהפליגה בעורף, והייתה, לפיכך, משנית, נקרא Rear Admiral - "אדמירל משנה" (מילולית: אדמירל אחורי). דרגות אלה נשתמרו עד היום בצי הבריטי.
אף על פי שדרגת אדמירל נחשבה בדרך כלל כדרגה הבכירה ביותר, הרי שהיו ציים שהנהיגו דרגות בכירות לאדמירל, או דירוג בתוך הדרגה עצמה. בממלכת ספרד הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצי דרגת קפיטן גנרל (Capitán General); אחריה הייתה דרגת אדמירל גנרל (Almirante General), ורק אחריה דרגת אדמירל. בדומה, בקריגסמרינה, הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה, הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצי דרגת גרוס-אדמירל, אחריה דרגת גנרל-אדמירל, שהייתה מקבילה לדרגת אדמירל בצי הבריטי (ארבעה כוכבים), ואחריה דרגת אדמירל, מקבילה לדרגת תת-אדמירל בצי הבריטי.
בצי האמריקני התקיימה דרגת אדמירל הצי (Admiral of the Navy) שבה החזיק רק ג'ורג' דיואי החל מ-1899, כהערכה על ניצחונו המוחץ בקרב מפרץ מנילה ב-1898; עם מותו של דיואי ב-1917 הדרגה לא הוענקה יותר ובעצם התפוגגה. בהחלטת הקונגרס על כינון דרגת אדמירל צי (Fleet Admiral) נקבע כי היא זוטרה לדרגת אדמירל הצי (Admiral of the Navy). ארבעה הועלו לדרגת אדמירל צי בסוף מלחמת העולם השנייה: ויליאם ליהי, ארנסט קינג, צ'סטר נימיץ ו-ויליאם הולסי.
התפקיד > דירוג בתוך דרגת אדמירל

בצי הבריטי התפתחה שיטת דירוג בין האדמירלים, שהגיעה לשיאה בזמן המלחמות הנפוליאוניות. כל אדמירל הניף דגל בצבע מסוים על אוניית הדגל שלו; צבע הדגל קבע את בכירותו. מפקד הצי נקרא "אדמירל השייטת האדומה" (Admiral of the Red); האדמירל הבא אחריו נקרא "אדמירל השייטת הלבנה" (Admiral of the White); והשלישי בסדר הוותק והבכירות נקרא "אדמירל השייטת הכחולה" (Admiral of the Blue). סדר זה המשיך בדרגות הבאות: תת-אדמירל של השייטת האדומה, תת-אדמירל של השייטת הלבנה, תת-אדמירל של השייטת הכחולה, אדמירל משנה של השייטת האדומה, אדמירל משנה של השייטת הלבנה, ואדמירל משנה של השייטת הכחולה. הייתה גם דרגה לאדמירלים שראשות הצי לא רצתה להעסיקם, והם נקראו אדמירל של השייטת הצהובה. סדר זה בוטל ב-1864, אך דרגות האדמירלים (אדמירל, תת-אדמירל ואדמירל משנה) נותרו עד היום.
טבלה משווה של דרגות אדמירל בציי העולם

| הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי | הצי האמריקני צי ארצות הברית | גרמניה הנאצית קריגסמרינה | הצי הסובייטי הצי הסובייטי | חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אין | Admiral of the Navy   אדמירל הצי | אין | Адмирал флота Советского Союза   אדמירל הצי של ברית המועצות | אין |
| Admiral of the Fleet  אדמירל הצי | Fleet Admiral  אדמירל צי | Großadmiral  גרוס-אדמירל | Адмирал флота  אדמירל פלוטא | אין |
| Admiral  אדמירל | Admiral  אדמירל | General Admiral  גנרל-אדמירל | адмира́л  אדמירל | אין |
| Vice Admiral תת אדמירל | Vice Admiral  תת-אדמירל | Admiral  אדמירל | ви́це-адмира́л  ויצה-אדמירל | אין |
| Rear Admiral  אדמירל משנה | "Rear Admiral "upper half  אדמירל-משנה (בכיר) | Vizeadmiral  ויצה-אדמירל | ко́нтр-адмира́л  קונטר-אדמירל | אלוף |
| Commodore  קומודור | (Rear Admiral (lower half  אדמירל-משנה זוטר | Konteradmiral  קונטר-אדמירל |  | תת-אלוף |
ראו גם

אדמירל (הצי המלכותי הבריטי)
אדמירל (גרמניה)
קומודור (דרגה)
דרגות צה"ל
דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  ראו מילון ובסטר המקוון
↑  קיימת רק כדרגה ייצוגית המקבילה לדרגת רב-אלוף, ראו דרגות ייצוג בחיל הים הישראלי וכן אמיר אורן, דרגה אחת יותר מדי, באתר הארץ, 26 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292814805171  GND: 4141435-4  LCCN: sh85000927  NARA: 10665246  NKC: ph118258
חנן מלצר

חנן מלצר (נולד ב-12 באפריל 1951) הוא משפטן ישראלי, כיהן כשופט בבית המשפט העליון בשנים 2007—2021, וכמשנה לנשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות. שימש כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית של הבחירות לכנסת ה-21 וה-22.
באוקטובר 2021 נבחר לנשיא מועצת העיתונות ובינואר 2022 מונה ליו"ר חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
עמדות במשפט הפלילי

מלצר הוא בין השופטים המרשיעים פחות, לעומת חבריו למושב. בתיק הסגרה ביקש מלצר, בדעת מיעוט, שלא להסגיר שתי נשים עקב שיהוי רב בבקשת ההסגרה ומטעמי הגנה מן הצדק. באחד המקרים צירף את קולו לזה של השופטת דפנה ברק-ארז, בניגוד לעמדתה של השופטת אסתר חיות, שיש לזכות אדם שהורשע בבית המשפט המחוזי על סמך הודאתו במשטרה, בעוד קורבן העבירה הנטענת הכחישה את עצם קרות האירוע, ועדותה נתפסה כמהימנה. בפסק דינו ציטט את דברי הרמב"ם "ויותר טוב ויותר רצוי לפטור אלף חוטאים, מלהרוג נקי אחד ביום מן הימים".
במקרים נוספים החזיק מלצר בדעת מיעוט שיש לזכות נאשמים מחלק מהאישומים שבהם הורשעו.
מלצר גם נתפס כמקל בענישה. במקרה אחד הציע להקל בעונש של מורשע בגלל פגיעה בזכויותיו בעת החקירה. במקרה אחר התנגד להחמרה בענישה של פלסטיני שהורשע בניסיון להברחת מכשירי טלפון לאסירים ביטחוניים, בגלל צירוף נסיבות ובהן הכלל שאין ערכאת הערעור ממצה את הדין עם הנאשם. במקרה אחר ביקש בדעת מיעוט להקל על נאשם בגלל קבלת אחריות חלקית, מצב בריאותו באותה עת ומכלול הנסיבות. בדעת מיעוט במשפט שנערך לרוצחו של הרב אלעזר אבוחצירא ביקש לקבוע לרוצח עונש מופחת על פי סעיף 300א לחוק העונשין בשל הפרעה נפשית חמורה בקובעו: "תחולת סעיף 300א (א) לחוק העונשין איננה צריכה להיות מוגבלת רק למקרים ולנסיבות חריגים ביותר, וככל שמתקיימים באדם תנאי הסעיף – הוא יכול לבוא בשעריו."
בפסק דין בערעור פלילי נדרש מלצר לדברי בית המשפט המחוזי, שכתב: "יגענו וניסינו למצוא, ולו קרן אור אחת באפלת חייו של הנאשם. יגענו – ולא מצאנו", בדברים: "ואמנם, בכל הכבוד - אין בנמצא אדם, באשר הוא אדם, שאין למצוא בו ולו נקודת זכות כלשהי". במקרה אחר, שבו פנה רוצח לבית המשפט בדרישה שיקבע כי הוא זכאי לשחרור מוקדם, הביע מלצר מחאה על דברי עמיתו להרכב, שהביע למעלה מן הצורך שאט נפש מחומרת העבירה של הרוצח, וכתב: "אני מעדיף שלא להביע עמדה כדי להשאיר שיקול דעת מלא בבוא היום לוועדת השחרורים המיוחדת". מלצר גם פסק שעל מדינת ישראל להסכים שאסיר ישראלי בתאילנד ירצה את יתרת עונשו בישראל, לאור החשיבות ההומניטרית שבכליאת אסיר בקרבת בני משפחתו ומכריו וחלוף הזמן מאז נאסף החומר המודיעיני המצביע על מסוכנותו
חיים אישיים

מלצר נשוי למרגלית לבית איינהורן, עורכת דין, ואב לארבעה בנים.
ב-2020, במהלך מגפת הקורונה, פורסם כי מלצר ערך חתונה לבנו בהשתתפות מספר אנשים החורג מהנחיות משרד הבריאות. הוגשה תלונה נגדו לנציב תלונות הציבור על שופטים, השופט בדימוס אורי שהם, שדחה את התלונה בנימוק שמלצר לא ידע שאלו ההנחיות.
לאופולד פון זאכר-מאזוך

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1836 לבוב, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  9 במרץ 1895 (בגיל 59) Lindheim, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  Lindheim Castle 
 שם עט:  Charlotte Arand, Zoë von Rodenbach 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גראץ 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  ונוס בפרווה 
 תקופת הפעילות:  מ-1867 
 בן או בת זוג:  Wanda von Sacher-Masoch (1873–1887) 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
לאופולד פון זאכר-מאזוך
לאופולד פון זאכר-מאזוֹך (בגרמנית: Leopold von Sacher-Masoch; ‏27 בינואר 1836 - 9 במרץ 1895) היה סופר ועיתונאי אוסטרי.
חייו

מאזוך נולד בלמברג שהייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב באוקראינה).
היה בנו של מנהל תחנת משטרה בלמברג ושל שארלוט פון מאזוך, אצילה אוקראינית. במלון גרנד הוטל שהוקם במקום תחנת המשטרה פועל מוזיאון קטן לזכרו.
הוא תכנן לכתוב סדרה של 6 נובלות תחת הכותרת "מורשת קין". רק שתי הנובלות הראשונות הושלמו; המפורסמת מביניהן היא "ונוס בפרווה".
הנובלה מספרת על אדם בשם סוורין, שהיה כה שיכור מאהבה לאישה בשם וונדה עד שביקש להיות לה לעבד ועודד אותה להתייחס אליו בקשיחות, להשפילו ולהכותו. סוורין מתאר את תחושותיו כיותר מסנסציוניות.
בסוף הספר סוורין מפסיק לגרום לתשוקותיו להתממש, ומצהיר שגברים צריכים לשלוט על נשים עד שהן ישתוו להם בחינוך ובזכויות. סוף זה יכול להתפרש כפמיניסטי ושוביניסטי כאחד.
הספר התבסס על התנסויות של מאזוך עם אשתו, פאני פון פיסטור (ששמה בספר הוא וונדה), שאיתה היה לו חוזה, שבו אכזריות, כאב והשפלות שיחקו תפקיד מכריע, ואשר נתן לה שליטה אבסלוטית בו.
מאזוך ראה את הנשיות כהתגלמות הטבע - פראי, אכזרי וחסר מעצורים.
הפסיכיאטר הגרמני ריכרד פון קראפט-אבינג היה הראשון שהגדיר, בשנת 1869, את הפנטזיות וההתנסויות של זאכר-מאזוך כסטייה מינית, אף על פי שבני תקופתו של הסופר לא ראו בארוטיקה שלו דבר חריג. אבינג היה גם זה שהעניק למאזוך את הכבוד המפוקפק שבשימוש בשמו להגדרת הסינדרום: מזוכיזם.
הנובלה כמעט מקבילה לחייו של מאזוך.
מאזוך מת בעיירה לינדהיים שנמצאת כ-27 ק"מ צפון-מזרחית מפרנקפורט שבגרמניה.
סיפר אודותיו עגנון בסיפורו "סכר מסוך":”אמר לי בן עירי ר' אברהם זילברשטיין עליו השלום, כשהייתי בלמברג שמעתי מזקני למברג שהכירו את ליאופולד פון זכר מסוך מקטנותם, שכשהיה ליאופולד פון זכר מסוך עובר על חדרי תורה היה נכנס ויושב בין התינוקות ומסתכל בספריהם ושומע תורה מפי המלמד. ולא היה עומד ממקומו עד שעמדו כל התינוקות וחזרו לבתיהם. ולפי שאביו של ליאופולד פון זכר מסוך שר וגדול היה, שר השוטרים של למברג, לא אמרו לו דבר. אבל אמרו, נשמה יהודית נתגלגלה בגוי קטן זה והיא מבקשת את תיקונה על ידי תלמוד תורה.” (ש"י עגנון, תכריך של סיפורים, הוצאת שוקן תשס"א עמ' 226.)
מאזוך בעברית

בשנת 1998 הוציאה הוצאת גוונים, את ספרו החשוב ביותר של זאכר-מאזוך, "ונוס בפרווה", בתרגומו של שלמה טנאי. לספר נוספה הקדמה המאירה את רוח התקופה בה נכתבה היצירה, מאת לאה ששקו.
תרגומים נוספים:
יהודית השנייה: ספור / מאת ס’ מאזאח; נעתק לשפת עבר [=עברית] בשפה קלה על ידי משה שמואל פעטשאק, ורשה: דפוס א’ גינז, תרנ"ב.
המסחר: ספור בשפת אשכנז [=גרמנית] / מאת זכר-מזוך; בתרגום עברית על ידי פ’ ליפשיץ, ורשה: דפוס האלטער ואייזענשטאדט, תרנ"ח.
מספורי היהודים / מאת זהר מזוך (=זאכר-מאזוך); תרגם מ' קרישבסקי, ירושלים: ש"י שיריזלי, אלף ותתל"ג לחרבן [תרס"ב]-אלף תתל"ד לגלותנו [תרס"ג].
המקבל / ספור מאת זחר מזח, ירושלים: הוצאת ש"י שיריזלי, תרס"ה.
אורגיות בחצר הצארית, תל אביב: מחקרים, 1965.
הערות שוליים

↑  https://ubr.ua/market/real-estate/vo-lvove-otkrout-piatizvezdochnyi-otel-s-kazino-i-muzeem-431672
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267318605171  PLWABN: 9810535407805606  BIBSYS: 90640202  BNC: 000044049  BNE: XX988293  BnF: cb11923224j (data)  CANTIC: a10151485  CiNii: DA03157712  GND: 118604570  ICCU: CFIV027822  ISNI: 0000 0001 2136 3626  LCCN: n50015223  LNB: 000103628  MusicBrainz: e37f42bf-4533-4530-a12a-2fe607de73cc  NDL: 00455107  NKC: nlk20000092032  NLA: 35470852  NLG: 76878  NLK: KAC200701517  NSK: 000318272  NTA: 068759266  RERO: 02-A000142659  RSL: 000081263  SELIBR: 283346  SNAC: w61866td  SUDOC: 027116689  Trove: 964839  VcBA: 495/334708  VIAF: 64011430   WorldCat (עם VIAF): 64011430 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוגוסט ספיס

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1855 Burg Landeck, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הוצאה להורג:  11 בנובמבר 1887 (בגיל 31) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  אנדרטת קדושי היימרקט
 
אוגוסט וינסנט תאודור ספיס (בגרמנית: August Vincent Theodor Spies; ‏10 בדצמבר 1855 - 11 בנובמבר 1887) היה רפד, עיתונאי, עורך עיתון, ואנרכיסט אמריקאי יליד גרמניה.
ספיס היה אחד מארבעת הפעילים הרדיקלים שהורשעו, בצורה מעוררת מחלוקת, ונתלו, בעקבות חלקם ב"מהומות היימרקט". בשנת 1893 הוקמה לזכרם אנדרטה במקום קבורתם המכונה "אנדרטת קדושי היימרקט", שהוכרה בשנת 1997 כאתר היסטורי לאומי על ידי הממשלת ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חיים

אוגוסט ספיס נולד ב-10 בדצמבר 1855 בעיירה שנקלנגספלד במדינת הסן שבגרמניה, כבן הבכור ליערן ממשלתי.
בילדותו קיבל ספיס שיעורים פרטיים, ולאחר מכן למד בפוליטכניון בקאסל.
כשהיה בן 17 נפטר אביו, ומצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר באופן דרמטי, מה שהוביל אותו להחליט להגר לארצות הברית, שם היו לו מספר קרובי משפחה שהצליחו כלכלית.
ב-1872 הגיע ספיס לניו יורק, והחל להתמחות בריהוט. שנה לאחר מכן, עבר לשיקגו. לאחר מכן הצטרפו אליו בארצות הברית גם אמו ואחיו הצעירים.
ביוגרפיה > בשיקגו

בשיקגו הפך ספיס לרפד, והשתתף בפעילויות איגודי עובדים. עקב חוסר הצדק שראה לנגד עיניו, הצטרף ב-1877 למפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה. הוא הפך מהר מאוד לאחד מהחברים הבולטים בפלג השמאלי הרדיקלי בעל הנטיות האנרכיסטיות של המפלגה, וב-1880 הצטרף לצוות העיתון הסוציאליסטי המוביל באמריקה בשפה הגרמנית, ה"ארבייטר צייטונג של שיקגו" (עיתון הפועלים של שיקגו), שהיה קשור לפלג זה במפלגה.
באוקטובר 1883, שימש כציר בוועידה בפיטסבורג בה היו שותפים אנשי הפלג הרדיקלי, שפרשו ממפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה, בהקמת מה שכונה בשם "האינטרנציונל השחור", הסתדרות פועלים בינלאומית אנרכיסטית, בה היה שותף עד סוף חייו.
ב-1884 הפך לעורך ה"ארבייטר צייטונג של שיקגו".
בחודשים הראשונים של 1886 החל המזל להאיר פנים לעובדים, קואליציה של איגודי העובדים בארצות הברית הכריזה על שביתה כללית, לאחר שתביעתם משנת 1884, לקצר את יום העבודה לשמונה שעות, לא נענתה. התביעה ביקשה להשוות את תנאי הפועלים השכירים בארצות הברית, אשר עבדו למעלה מעשר שעות ביום שישה ימים בשבוע בתנאים שסיכנו את בריאותם וחייהם, לאלו של הפועלים הקנדיים שזכו ביום עבודה מקוצר בן תשע שעות זמן קצר קודם לכן.
שביתות הענק שפרצו ברחבי הארץ שיתקו תעשיות רבות וכפו עליהן לבצע ויתורים למען העובדים.
ב-1 במאי 1886 התקיימה צעדה של כ-80,000 שובתים בשדרת מישיגן שבשיקגו, במה שנחשב בעיני רבים למצעד הראשון של האחד במאי אי פעם, בדרישה להגביל את יום העבודה לשמונה שעות. יום למחרת, התקיימה צעדה נוספת של כ-35,000 איש.
העתיד נראה ורוד, ורבים מהעובדים הרגישו שהם סוף סוף השיגו את מה שהם ניסו להשיג במשך זמן כה רב, מחאה המונית לקיצור יום העבודה.
לקריאה נוספת

August Spies, et al., Plaintiff vs. The People of the State of Illinois, Defendant: Error to the Criminal Court of Cook County: Abstract of Record. Volume 1 and Volume 2. Chicago: Barnard and Gunthorp, Law Printers, 1887.
Bruce C. Nelson, Beyond the Martyrs: A Social History of Chicago's Anarchists, 1870-1900. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press, 1988.
ספיס (האמצעי) וששת הפעילים האחרים שנידונו למוות בעקבות השתתפותם ב"מהומות היימרקט"
סיפור מלכותי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר "נסיכת הדם" מאת בודיל סטינסן לט
 בימוי:  ניקולאי ארסל 
 הופק בידי:  Zentropa Entertainments DR TV Trollhättan Film AB Film i Väst Sveriges Television Sirena Film
 תסריט:  ניקולאי ארסל ראסמוס הייסטרברג
 עריכה:  Kasper Leick, מיקל נילסון 
 שחקנים ראשיים:  מאדס מיקלסן אליסיה ויקנדר מיקאל פולסגארד
 מוזיקה:  גבריאל יארד, סיריל אאופורט 
 צילום:  ראסמוס וידבק 
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 חברת הפקה:  DRTV, תאגיד השידור השוודי, זנטרופה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  Nordisk Film
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בפברואר 2012
 משך הקרנה:  137 דקות
 שפת הסרט:  דנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט ביוגרפי, סרט רומנטי, סרט היסטורי, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  אנגליה, קופנהגן 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־18 
 תקציב:  7.8 מיליון דולר
 הכנסות:  14.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   aroyalaffair
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפור מלכותי (בדנית: En kongelig affære) הוא סרט דרמה היסטורית דני העוסק בסיפורה של קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, אשר נישאה לכריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. הסרט סוקר את נישואיהם הכושלים, את הרומן של קרוליין עם רופא החצר יוהאן פרידריך שטרואנזה, ואת הרפורמות הנאורות ששניהם ניסו להעביר בדנמרק.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85. הוא גם היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-70.
עלילה

קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, נשלחת לדנמרק כדי להתחתן עם כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק. בהגיעה לממלכה היא מגלה כי בניגוד למה שהובטח לה, כריסטיאן לוקה בנפשו וכלל אינו מגלה בה עניין. היא יולדת לו בן בשם פרדריק, ולאחר מכן שוקעת בדיכאון עמוק. כריסטיאן יוצא לסיור של שנה באירופה, ובמהלך ביקורו באלטונה פוגש רופא גרמני בשם יוהאן פרידריך שטרואנזה. שטרואנזה הוא היחיד שמצליח להבין לנפשו של המלך, והשניים הופכים לחברים קרובים. כריסטיאן מביא את שטרואנזה אתו לקופנהגן, וממנה אותו לרופא החצר. שטרואנזה וקרוליין מתאהבים ומתחילים לנהל רומן.
בשל מחלת הנפש של כריסטיאן, הממלכה מנוהלת בידי המועצה המלכותית, שנשלטת ללא עוררין בידי הרוזן ברנסטורף, בעוד כריסטיאן משמש כחותמת גומי. שטרואנזה מושפע עמוקות מהוגי הנאורות, ואינו שבע רצון מהמצב הימי ביניימי של דנמרק. קרוליין משכנעת אותו להשתמש בהשפעתו על כריסטיאן כדי להתחיל לשנות את פני הממלכה. שטרואנזה מצליח לגרום לכריסטיאן להוציא כמה צווים חשובים, אולם שליטתו המוחלטת של ברנסטורף במועצה מונעת ממנו לקדם חוקים נוספים. שטרואנזה משכנע את כריסטיאן להעניק לו מקום במועצה, אולם עוד בטרם מצליח כריסטיאן להורות על כך, ברנסטורף מורה לעצור את שטרואנזה ולהגלות אותו מדנמרק. כריסטיאן, שרואה את חברו הטוב ביותר נלקח ממנו, מפטר את ברנסטורף ואת כל חברי המועצה. הוא מעניק לשטרואנזה עוד ועוד סמכויות, והופך אותו לשליט היחיד בממלכה. שטרואנזה מקדם רפורמות נאורות, ומקצץ בתקציבי האצולה והצבא. השינויים באים מהר מדי, והעם הדני זועם עליו.
קרוליין יולדת בת בשם לואיזה אוגוסטה. אף על פי שכריסטיאן משוכנע שהיא בתו שלו, קרוליין יודעת שהיא למעשה בתו של שטרואנזה. השמועה על יחסיהם של קרוליין שטרואנזה דולפת, וכומר החצר אובה הויג-גילדברג כורת ברית עם המלכה יוליאנה, אמו החורגת של כריסטיאן, במטרה להפיל את שלטונו של שטרואנזה. הם מנצלים את העובדה ששטרואנזה ביטל את הצנזורה כדי להפיץ בדנמרק פמפלטים המגנים את שטרואנזה ומציגים אותו כנבל המנצל את תמימותו של המלך. פושטת השמועה ששטרואנזה רצח את המלך, והמונים צובאים על הארמון בדרישה לראות את כריסטיאן. גילדברג משכנע את מפקד המשמר המלכותי כי שטרואנזה מתכנן קיצוץ נוסף בתקציבי הצבא, והוא מורה על חייליו לפתוח את השערים בפני האספסוף. שטרואנזה מבקש מכריסטיאן לצאת אל ההמונים ולהרגיע אותם, אולם הוא נלחץ ומסתגר בחדרו. בסיוע חיילי המשמר, גילדברג ויוליאנה נכנסים אל החדר ומכריחים את כריסטיאן לחתום על צו המורה להשליך את שטרואנזה למאסר ולגרש את קרוליין מהממלכה.
קרוליין נשלחת לגלות בגרמניה, ונאסר עליה לחזור לדנמרק או לראות את ילדיה עד סוף חייה. שטרואנזה מושלך לכלא ועובר עינויים. הוא נאלץ להודות ביחסיו עם המלכה וב"בגידתו" בכריסטיאן, ונגזר עליו עונש מוות. כריסטיאן רוצה להעניק לו חנינה, אולם גילדברג מרמה אותו ומקדים את יום ההוצאה להורג. ראשו של שטרואנזה נערף, וכריסטיאן נתקף בדיכאון עמוק. בסוף הסרט נאמר שבנה של קרוליין, פרדריק, עלה לשלטון לאחר מות אביו, ובשנות שלטונו הארוכות הצליח להפוך את דנמרק למדינה נאורה, והרחיק לכת בחזונו אפילו יותר משטרואנזה.
דורון אייל

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1955 (בן 69) י"ד בתשרי ה'תשט"ז תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 סוגה:  רוק
 
דורון אייל (מוכר גם בכינוי "שולץ האיום"; 30 בספטמבר 1955, י"ד בתשרי ה'תשט"ז) הוא יוצר וזמר רוק ישראלי, אמן רב-תחומי ואושיית תרבות וחיי הלילה של תל אביב בשנות ה-80 וה-90. אייל נודע בהופעות והערות פרובוקטיביות, יצירותיו מאופיינות בסאטירות נוקבות ועתירות הומור שחור המשקפות את הצביעות, ההגמוניה והפטריארכליות החברתית. ביצירותיו ניתן לזהות את תמיכתו בחופש הביטוי.
אייל יצר ויוצר אלבומים סנטימנטליים [דרוש מקור], אלבומי רוק ופאנק, תוך שימוש בסגנונות מוזיקליים מגוונים הכוללים רוק, פאנק, אמביינט ואקספרימנטלי (מוזיקת עולם). אייל הוא אחד מחלוצי הגל החדש והפאנק של המוזיקה האלטרנטיבית בישראל, וחותמו ניכר לאורך השנים בתעשייה.
לצד המוזיקה, הפיק וביים אייל שני סרטים, והשתתף בכמה אחרים. בנוסף, עסק אייל באמנות פלסטית, הקים מיצגים, והציג מספר תערוכות בישראל, לוס אנג'לס וניו יורק.
ביוגרפיה

דורון אייל נולד בתל אביב. התחנך בבית ספר "אהבת ציון" שבעיר ובשנת 1966, בגיל 11, עבר להתגורר עם משפחתו בניו יורק. בשנת 1974 עבר להתגורר באמסטרדם ולאחר מכן בלונדון, שם נחשף לאומנות תיאטרון הרחוב, אותה הפעיל לאחר מכן לראשונה בישראל. בלונדון הכיר את שאול גרוסברג, מייסד מועדון הרוק הישראלי, ועו"ד שמחה זיו, יחד עימם נחשף לסצנת הרוק הלונדוני המקומי Roundhouse, וחבר לאמני רוק שונים, בהם דייוויד אלן (אנ') מלהקת “Gong“, ופיטר האמיל, אשר היו לו להשראה בעבודתו בהמשך.
בשנת 1975 חזר לישראל ופגש את רמי פורטיס, יחד העלו מיצגי שירה וסאונד ניסיוניים בפאבים ובמועדונים בתל אביב. כחלק מיחסי הציבור לקידום המיצגים, נתלו ברחבי העיר תל אביב פוסטרים עליהם הוטבע הכינוי "שולץ האיום" שעם הזמן השתרש ודבק באייל. כמו כן הופיעו בסרט "דיזנגוף 99" וב"עלי כותרת" – תוכנית הראיונות המובילה של הערוץ הראשון באותן שנים. זו הייתה הפעם הראשונה שאמני פאנק (Punk) הופיעו בטלוויזיה בישראל.
לקראת סוף שנות ה-70 הציג לראשונה מיצג ב"גלריית הקיבוץ"[דרוש מקור] בתל אביב בשם "אמנות מהי?", מיצג שנפרש על פני שעה שלמה, בה הציג שולץ את ישבנו בליווי פצצות סירחון והקלטות בנושא. זו הייתה הפעם האחרונה בה הוזמן אייל להציג בגלריה זו.
באותה תקופה יצר אייל שני סרטי קולנוע קצרים, בשיתוף עם רמי פורטיס ואנשי חבורת "העין השלישית" (בהם מישל אופטובסקי): האחד "יוסף יוסף" והשני "שולץ" (בכיכובו של פורטיס). הסרטים הפכו לקאלט והוקרנו באירועים שונים לאורך שנים.