stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיר אהבה (שיר של עפרה פוקס)
הערות שוליים

↑  נתוני היצירה, באתר אקו"ם, בדיקה אחרונה ב־6 במאי 2023
↑  "שיר אהבה" בביצוע גידי גוב, רמי קלינשטיין ויהודית רביץ בתוכנית "לילה גוב", באתר יוטיוב, בדיקה אחרונה ב־9 במאי 2023
↑  עפרה פוקס, באתר matticaspi.co.il, בדיקה אחרונה ב־7 במאי 2023
↑  יורם רותם, ביוגרפיה של עפרה פוקס, באתר סטריאו ומונו, בדיקה אחרונה ב־7 במאי 2023
↑  השירים הגדולים של מתי כספי, באתר כאן, 25 בנובמבר 2019, בדיקה אחרונה ב־7 במאי 2023
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של הגל הקל (16), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־7 במאי 2023
↑  הופעת בכורה במצעד גלי צה"ל, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־8 במאי 2023
1 2  מיקום שיא במצעד גלי צה"ל (8), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־8 במאי 2023
↑  השיר יוצא ממצעד גלי צה"ל, באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־8 במאי 2023
↑  דואט כספי ואנקרי מוצג ב"פינה לשיפוטכם" של רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־7 במאי 2023
↑  דירוג בכורה לדואט כספי ואנקרי במצעד השבועי של רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־7 במאי 2023
1 2  מיקום שיא במצעד השבועי של רשת ג' – מתי כספי ואתי אנקרי (3), באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־6 במאי 2023
↑  גרסת כספי ואנקרי יוצאת מהמצעד השבועי של רשת ג', באתר פזמונט, בדיקה אחרונה ב־9 במאי 2023
רפרטואר לחליל

הרפרטואר לחליל הוא השם המאגד את היצירות במוזיקה הקלאסית אשר בהן משתתף החליל בתפקיד סולן או מובחן ביותר. ראשיתו בסוף המאה ה-17, עם עיצובו של הטרברסו הסטנדרטי, ככל הנראה, החל מיצירותיהם של החלילנים הנודעים בזמנם, פייר פילידור וז'אק-מרטין אוטטר, ושל המלחין מרן מארה. הרפרטואר משתרע על פני כל הסוגות הנפוצות בכל תקופה, אך באופן מצומצם יותר בתקופה הרומנטית.
אופי הכתיבה

הכתיבה לחליל מתאפיינת בדרך כלל בשילוב של כתיבה וירטואוזית מחד גיסא, ושירתית מאידך גיסא. החליל ניחן בתכונה, לפיה הצליל נעשה ברור ורם יותר כאשר מתקרבים לקצה העליון של מנעדו, דבר שניכר היטב בכתיבה לכלי. אופן הפעלת החליל, כמו בשאר כלי הנשיפה מעץ, מזמין כתיבה עשירה בסולמות וארפג'י, וכיווניות ברורה מאוד. שלא כמו הקלרינט והאבוב, לחליל גמישות רבה יותר בקפיצות בין מנעדים (משלבים\רגיסטרים). בנוסף, צלילו של החליל משתלב היטב עם צלילם של כלי פריטה וכלי מקלדת, מאחר שגון הצליל של כלים אלו הוא צלול יחסית.
מוזיקה לחליל בתקופות שונות בתולדות המוזיקה הקלאסית > בארוק, וגלאנט (~1680-1760)

כפי שנזכר מעלה, הרפרטואר לחליל ככלי סולני החל להתפתח בזכות יצירותיהם של חלילנים ידועים, שמיצירותיהם ניתן למנות סוויטות לחליל ובאסו קונטינואו, וסוויטות לחליל סולו. כבר בראשית המאה ה-18 תפס החליל מעמד של כלי חשוב בז'אנרים האינסטרומנטליים העיקריים של הבארוק, כאשר גדולי המלחינים - יוהאן סבסטיאן באך, גאורג פרידריך הנדל ואנטוניו ויוואלדי ומלחינים נוספים, כותבים בעבורו יצירות רבות, שחלקן ידועות גם לקהל הרחב - למשל הבדינרי המפורסם מאת באך.
המוזיקה נכתבה בעת הזו לחליל צד השונה מן החליל המוכר כיום. הוא היה צנוע יותר בצלילו, במנעדו, ובאפשרויות הטכניות שלו. עם זאת, צלילו מתוק וייחודי, ומשתלב היטב עם כלים אחרים מאותה עת. הוא נקרא לרוב "חליל בארוק" או "טרברסו".
אין ספק שהמאה ה-18 כולה, החל בבארוק המאוחר וכלה בתקופה הקלאסית, היו תור הזהב החליל, לפחות על פי כמות היצירות הרבה אשר נכתבה לו. ניתן למנות סיבות רבות מגוונות לפרץ היצירות הרב הזה;
באופן כללי, תפוקת היצירות של מלחינים במאה ה-18 הייתה גדולה במיוחד: שיאן היצירות בכל הזמנים, גאורג פיליפ טלמן (כ-6,000 יצירות), חי בעת הזו, וכמו כן מלחינים פוריים נוספים, כמו יוזף היידן (כ-1,200 יצירות), באך (מעל 1,000 יצירות) וולפגנג אמדאוס מוצרט (מעל 600 יצירות שאותן כתב טרם הגיעו לגיל 36). גם מלחינים אשר התמחו בכתיבה לחליל ענו לכלל זה, ביניהם יוהאן יואכים קוונץ, אשר כבר מעל 600 יצירות לחליל, ורבים נוספים.
החליל היה מזוהה בשני אופנים עיקריים: ככלי של בני אצולה, וככלי לבורגנים חובבי מוזיקה. בין החלילנים הידועים אשר היה אף מלחין ומונרך, ניתן למנות את מלך פרוסיה הידוע, פרידריך השני, מלך פרוסיה ("הגדול"). החליל גם היה פופולרי בפריז בעת מלכותם של בית בורבון. כמו כן, פרסום של מוזיקה לחליל הייתה משתלמת במיוחד, מאחר שהיה נפוץ בקרב המעמדות הגבוהים ככלי של מתחילים.
חלילנים גדולים שהיו פעילים באותה תקופה, כמו קוונץ, יוהאן וונדלינג, פייר גבריאל בופרדה, מישל בלאווה, פרנסואה דוויאן ורבים נוספים, עזרו לבסס את מעמדו של החליל ככלי סולני ואיכותי מן המעלה הראשונה. הם גם כתבו ספרי נגינה שהיו פופולריים מאוד באותה העת והודפסו במהדורות רבות. חלק מהספרים משמשים כיום כספרי מחקר על טכניקת הנגינה והביצוע של אותה העת.
לחליל נכתבו יצירות רבות בז'אנרים המקובלים של אותה עת כגון סונאטות עם באסו קונטינואו, סוויטות עם באס או עם הרכב, טריו סונאטות, דואטים, ואף קונצ'רטי. על אף היותו כלי מלודי מטבעו, לחליל נכתבו כמה יצירות סולו, ללא ליווי כלל, אשר נחשבות למיטב הרפרטואר של אותה התקופה. כדאי לציין עם זאת, שבהתאם לנהוג באותה תקופה, מלחינים מסוימים לא ייחדו את יצירותיהם לכלי אחד, אלא כתבו אותם כך שיתאפשרו לנגינה על כלים בעלי אפשרויות ומנעד דומה, כמו למשל חליל, חלילית, אבוב וכינור. במקרים אחרים, לא הייתה כלל הבחנה בין יצירות לחלילית ולחליל צד, מאחר שהם כלים זהים במיוחד. כמו כן, מפאת פער השנים והיעדר תיעוד מספק, לעיתים לא ברור מן המקורות כמה יצירות בדיוק נכתבו, כמה שרדו וכמה פורסמו בפועל. לפיכך, במקרים של מלחינים שהעניין בהם קטן יותר, אין מספר ידוע של יצירות.
מוזיקה לחליל בתקופות שונות בתולדות המוזיקה הקלאסית > התקופה הקלאסית (~1760-1820)

ההתפתחות ההדרגתית מסגנון הגלאנט אל הסגנון הקלאסי הטיפוסי, לא הביא לתמורות משמעותיות ברפרטואר לחליל, אשר חרגו מן ההתפתחות הכללית של הסגנון. ז'אנרים מסוימים נזנחו כליל (כגון הטריו סונאטה, הבאסו קונטינואו, הקונצ'רטו גרוסו), וגם הכתיבה לכלי ללא ליווי נעלמה כמעט באותה העת. עם זאת, בתקופה הקלאסית התעצבו הרכבים שונים, אשר חלקם המשיכו להתקיים גם אחרי שהסגנון נשתנה; רביעיית החליל (לחליל, כינור, ויולה וצ'לו), טריו חליל (לחליל, צ'לו ופסנתר), טריו חליל וכלי קשת, סונאטות לחליל ולפסנתר, ועוד.
במחצית השנייה של המאה ה-18 חלה אף התפתחות במבנהו של החליל, אשר תמשיך בהדרגה עד לביסוסו של החליל המודרני כפי שהוא מוכר כיום. לחליל הקלאסי נוספו, אם כן, בין שלושה לשבעה חורים חדשים, אשר תיקנו חלק מבעיות האינטונציה של הכלי, והרחיבו את מנעדו בעוד שלושה חצאי טונים כלפי מטה. למרות זאת, אופי הצליל והגון של החליל השתנו רק במעט.
מוזיקה לחליל בתקופות שונות בתולדות המוזיקה הקלאסית > התקופה הרומנטית (~1820-1910)

התקופה הרומנטית טמנה בחובה נסיגה והתקדמות בכל הנוגע לכתיבה לחליל. למרות שמדובר בתקופה אומנותית משמעותית, ארוכה, ופופולרית במיוחד בקרב חובבי המוזיקה הקלאסית, מספר המלחינים הגדולים אשר כתבו יצירות לחליל בעת הזו הוא נמוך במיוחד, וכמוהו, כמות היצירות זעירה במיוחד. מרבית היצירות אשר נכתבו בעבור החליל נכתבו על ידי מלחינים-חלילנים, אשר איכות יצירותיהם נחשבת ברוב המקרים לירודה יחסית, אשר כתבו לחליל באופן בלעדי. הרשימה הבאה מתעלמת מרוב היצירות הללו.
הסיבות לירידה החדה בכמות היצירות אינה ברורה דייה, אך עלו השערות בנוגע להן; התפתחותם המואצת של הפסנתר והתזמורת, גרמה לכך שצלילו החלוש יחסית של החליל שוב לא הצליח להשתוות אליהם, או לתפקד כסולן מול תזמורת. נטען גם שצלילו של החליל הקלאסי היה "נייטרלי" ולא אספרסיבי, שני אלמנטים אשר היוו בעיה בהתאמתו של הכלי לרוח התקופה. בנוסף, החליל הרומנטי אשר החל להופיע בראשית המאה ה-19 כלל חורים רבים במיוחד ושסתומים רבים עוד יותר, מה שהקשה לעיתים את הנגינה בו, על מנת לחפות על בעיות בכוונונו. סברה נוספת היא שסולני החליל הידועים באותה תקופה לא השתוו לגדולי החלילנים של העבר, אך סברה זו אינה נשענית על מקורות מהימנים והיא אינה אובייקטיבית. כמו כן, ירדה גם קרנה של האצולה בעקבות אירועי המהפכה הצרפתית, סיבה נוספת לירידת כמות היצירות אשר נכתבו לחליל.
עם זאת, החל מאמצע המאה ה-19, הופיע חליל שונה לגמרי מכל חליל אחר שהיה ידוע קודם. החליל המודרני, פרי המצאתו של תאובלד בהם, היה בעל תכונות רבות אשר, לדעת רבים, הותאמו לרוח התקופה. חלילו של בהם נודע במנגנון פשוט יותר להפעלה, אך מוצלח עשרות מונים מקודמיו, אשר איפשר לנגן בכל הסולמות ועמד בדרישות הגבוהות ביותר לנגינה של קטעים מהירים וקשים. בהם תכנן את החליל כך שיתפקד היטב גם כשהיה עשוי מתכת. תכונה זו, ותכונות אחרות אשר שינה בכלי, איפשרו לחליל להפיק צליל בעל עוצמה גדולה יותר, שגוונו היה שונה מגוון הצליל של החליל הקודם, וחודר ממנו. עד לסוף המאה ה-19 תפס חליל זה את מקומו בכל אירופה, והוא בשימוש עד היום, בשינויים קלים.
ניתן להניח כי השינוי הדרסטי שנעשה בחליל היה מן הגורמים להתעניינות המחודשת בו בקרב המלחינים הגדולים של אותה עת, אם כי לא באותה מידה כבעבר. הסיבות הנוספות אותן ניתן למנות הן - ביסוסה של אסכולה חדשה בצרפת, אשר הוציאה מתוכה חלילנים ראשונים במעלה, אשר ביניהם ניתן למנות את פול טפנל ואת פיליפ גובר. לשני חלילנים אלו, ובעיקר לטפנל, הוקדשו יצירות רבות וטובות. עוד גורם הוא הניאו קלאסיקה והנאו-בארוק - זרמים אומנותיים אשר היו חלק מן הרומנטיקה המאוחרת, אשר שאפו ליצור תוך התייחסות לסגנונות של המאה ה-18. ומכיוון שהחליל היה כלי סולני שימושי במיוחד באותה מאה, החל החליל להופיע ביצירות של ראשית המאה ה-20 ברוח זו.
מוזיקה לחליל בתקופות שונות בתולדות המוזיקה הקלאסית > רשימת יצירות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יצירות לחליל ופסנתר ג'ורג'ה אנסקו: קנטבילה ופרסטו לחליל ופסנתר  תאובלד בהם: גראנד פולונז לחליל ופסנתר  פיליפ גובר: 3 סונאטות לחליל ופסנתר נוקטורן ואלגרו סקרצנדו לחליל ופסנתר בנז'מין גודאר: סוויטה לחליל ופסנתר  גאטנו דוניצטי: סונאטה לחליל ופסנתר (נבל)  שארל-מארי וידור: סוויטה לחליל ופסנתר סוויטה "פלורנטין" לחליל ופסנתר פול טפנל: שתי פנטזיות לחליל ופסנתר  פסטורל וסקרצטינו לחליל ופסנתר  איגנץ מושלס: שתי סונאטות לחליל ופסנתר 4 דיברטימנטי לחליל ופסנתר קאמי סן-סנס: "אודלט" לחליל ופסנתר  גבריאל פורה: פנטזיה לחליל ופסנתר אופוס 79 (מוקדשת לחלילן פול טפנל) צזאר קואי: סקרצטו לחליל ופסנתר (מוקדש לפיליפ גובר)  פרידריך קולאו: 7 סונאטות לחליל ופסנתר 2 סטים של וריאציות לחליל ופסנתר רונדו לחליל ופסנתר קרל ריינקה: סונאטה לחליל ולפסנתר "אונדינה" אופוס 167 "בלדה" לחליל ופסנתר מקס רגר: סוויטה בשלושה פרקים לחליל ופסנתר אלגרטו גרציוזו לחליל ופסנתר יוזף ריינברגר: רפסודיה לחליל ופסנתר  פרנץ שוברט: הקדמה, נורא ווריאציות לחליל ופסנתר על "פרחים יבשים" פרדריק שופן: וריאציות לחליל ופסנתר (נבל)  ריכרד שטראוס: וריאציות לחליל ופסנתר  פרנסואה בורן: פנטזיה מבריקה על "כרמן" לחליל ופסנתר (קיים עיבוד לחליל ותזמורת) דואטים קולאו: דואטים לשני חלילים  דניאל אובר: דואט לשני חלילים |  שלישיות הקטור ברליוז: שלישייה לשני חלילים ונבל (פרק מתוך האורטוריה "ילדותו של ישו") גוסטב הולסט: טרצט לחליל, כינור וויולה  קרל מריה פון ובר: שלישייה לחליל, צ'לו ופסנתר  קואי: 5 יצירות לחליל, כינור ופסנתר  רגר: שתי סרנדות לחליל, כינור וויולה  פרוצ'ו בוזוני: שלישייה לשני חלילים ופסנתר  דוניצטי: שלישייה לחליל, בסון ופסנתר  קולאו: טריו לשני חלילים ופסנתר שלישייה לשלושה חלילים ריכרד שטראוס: פנטזיה לחליל, בסון וגיטרה רביעיות וחמישיות סן-סנס: קפריציו לחליל, אבוב, קלרינט ופסנתר  קולאו: רביעיית חלילים חמישייה לחליל וכלי קשת רגר: סקרצו לחליל וכלי קשת חליל ותזמורת בוזוני: דיוורטימנטו לחליל ותזמורת  הולסט: קונצ'רטו פוגאלי לחליל ואבוב  ובר: רומנסה סיציליאנה לחליל ותזמורת  מושלס: סימפוניה קונצרטנטית לחליל, אבוב ותזמורת  קרל נילסן: קונצ'רטו לחליל  סן-סנס: רומנסה לחליל ותזמורת וריאציות לחליל ותזמורת (פרק מתוך באלט) טרנטלה לחליל, קלרינט ותזמורת ריינקה: קונצ'רטו לחליל אופוס 283  ססיל שמינד: קונצ'רטינו לחליל |  |  |  |  |  |  |
מוזיקה לחליל בתקופות שונות בתולדות המוזיקה הקלאסית > מחציתה הראשונה של המאה ה-20 (~1910-1960)

כבר בראשיתה של המאה העשרים חזרו מלחינים חשובים לכתוב יצירות לחליל. ירידתה של הרומנטיקה הביאה אף היא לעלייתם המחודשת של כלי הנשיפה מעץ ככלים סולניים, בעיקר במוזיקה הצרפתית. התגלה גם עניין מחודש בכתיבת סונאטות לחליל ופסנתר, וכמה מלחינים ידועים הקדישו את מיטב יצירותיהם להרכב זה. כמו כן, מלחינים לא מעטים החלו לכתוב שוב יצירות לחליל סולו, "הרכב" שבימינו נכתבות לו יצירות רבות.
הערות שוליים

↑  במקור לויולה דה גמבה, מנוגן על חליל לפי כוונתו של המלחין כפי שמובעת בהקדמה ליצירה
↑  מתוכן אחת (1033) היא בוודאות אינה אותנטית
↑  שתיים מתוכן (1020, 1031) מיוחסות כיום לבנו קרל פיליפ עמנואל באך
↑  מן המקורות לא היה ניתן לקבוע את המספר המדויק
↑  מתוכן סונאטות, אך הן מנוגנות גם על חליל. 3 מן הסונאטות לחליל חשודות כלא אותנטיות
↑  סונאטות "הרועה הנאמן", שש במספר, חשודות כלא אותנטיות
↑  רק מקצתן פורסמו
↑  35 מתוכן פורסמו
↑  מן המקורות לא היה ניתן לקבוע את המספר המדויק
↑  חשוד כלא אותנטי
↑  מן המקורות לא היה ניתן לקבוע את המספר המדויק
↑  מן המקורות לא היה ניתן לקבוע את המספר המדויק
↑  חשודים כלא אותנטיים
↑  אחד חשוד כלא אותנטי
↑  במקור לחלילית, מנוגן עם על חליל
↑  בעבר הוטלה בספק, אך כיום נחשבת ליצירת נעורים
↑  גרסה לחליל ופסנתר של 3 רביעיות מאת המלחין:אופוס 64 מס' 1, אופוס 76 מס' 6 ואופוס 77 מס' 1. הרביעיות עובדו ככל הנראה על ידי החלילן בן זמנו של היידן קארל מילר.
↑  גרסה לחליל ולפסנתר של המלחין עצמו, אחרי אופוס 25 (ראו להלן)
↑  גרסאות של רביעיות מוקדמות לכלי קשת, מאת המלחין עצמו
↑  הייחוס למלחין מוטל כיום בספק
↑  לעיתים מוצאים בהוצאות שונות קונצ'רטו לחליל ברה מז'ור פרי עטו, אך זה מיוחס כיום בוודאות להופמן
↑  מתוכם נותרו ארבעה
↑  במקור סוויטה בשישה פרקים "בסגנון עתיק" לכינור ולפסנתר. שלושת פרקיה האחרונים עובדו על ידי המלחין לחליל ופסנתר
↑  במקור לסקסופון ופסנתר. עובד על ידי המלחין לחליל ופסנתר
↑  גרסה של המלחין להרכב זה אחרי חמישייה, ראו להלן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538575405171
שנת שלושת הקיסרים

שנת שלושת הקיסרים (בגרמנית: Dreikaiserjahr) הוא כינוי לשנת 1888. שנה שבה שלטו בקיסרות הגרמנית שלושה קיסרים בזה אחר זה.
עד 9 במרץ שלט במדינה הקיסר וילהלם הראשון. פרידריך השלישי, בנו, ירש אותו במותו. פרידריך בעצמו שלט 99 ימים בלבד עד 15 ביוני, אז נפטר ממחלת הסרטן. בתקופת שלטונו הקצרה הוא כבר היה מאוד חולה, לא יכול היה לדבר ונאלץ לתקשר באמצעות כתיבה. לאחר מותו של פרידריך ירש אותו בנו, וילהלם השני, ששלט במדינה עד התמוטטות האימפריה ב-9 בנובמבר 1918.
בגרמניה של ימינו, ילדי בתי הספר זוכרים את שנת שלושת הקיסרים על ידי המשפט: "drei Achten, drei Kaiser" ("שלוש 'שמונה' (1888), שלושה קיסרים").
וילהלם הראשון
פרידריך השלישי
וילהלם השני
ראו גם

שנת חמשת הקיסרים
שנת ארבעת הקיסרים (באימפריה הרומית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7504585-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שערי רחמים (בית כנסת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  בית כנסת
 כתובת:  רח' שילה 18, מחנה יהודה (ירושלים)
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 קואורדינטות:  31°46′59″N 35°12′43″E﻿ / ﻿31.78296°N 35.21185°E﻿ / 31.78296; 35.21185
  (למפת ירושלים מוגדלת) שערי רחמים(למפת ירושלים רגילה) שערי רחמים(למפת הרי ירושלים רגילה) שערי רחמים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שערי רחמים
 
בית הכנסת שערי רחמים הוא בית כנסת של יוצאי העיר שיראז (פרס - איראן) בירושלים, הנמצא ברח' שילה 18, סמוך לשוק מחנה יהודה. בבית הכנסת מתקיימות תפילות בימות החול, שבתות וחגים וכן פעילויות לימוד קהילתיות מעת לעת. בסמוך לבית הכנסת נמצא בית מדרש אביר יעקב שייסד הרב יעקב מלמד-כהן, בנו של המייסד.
בית הכנסת הוקם בשנת תרע"ו 1916 על ידי הרב רחמים מלמד כהן שעלה משיראז בה שימש כרב הקהילה ובירושלים שימש כרב העדה הפרסית כולה.
בניו של המייסד, הפרופסור הרב עזרא ציון מלמד והרב יעקב מלמד-כהן, המשיכו את פעילות אביהם בבית הכנסת והפעילו בו מניינים קבועים. המניין הראשון התנהל על ידי הרב יעקב-חיים בו שימש כשליח ציבור, כבעל קורא וכבעל תוקע. המניין השני התנהל על ידי הרב עזרא-ציון בו נשא באותם תפקידים כאחיו, אך גם הוסיף להעביר שיעורי תורה, בליל שבת, בשבת בבוקר, ובשבת אחר-הצהריים.
בשנת תש"ח 1948 חידשו האחים את מבנה בית הכנסת כבניין אבן, לעומת המבנה הראשון שהיה עד אז מחתיכות פח ועצים.
בית הכנסת מנוהל על ידי נכדיו של המייסד: אריה-חיים ורחמים מלמד כהן - בניו של פרופ' הרב עזרא ציון מלמד, ודוד שר שלום - בנה של חנה שר שלום, ואחר על ידי נינו של המייסד שחר שמואל ששון.
שנת שירות

ערך זה עוסק בשנת התנדבות. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
טקס הוקרה למתנדבי שנת שירות לשנת ה'תשע"ז באגף הטקסים של בית הנשיא. במרכז נשיא המדינה ראובן ריבלין, יולי 2017
שנת שירות (לעיתים מכונה בראשי התיבות ש"ש, שין-שין) היא שנת התנדבות בקהילה, המתבצעת על-ידי צעירים ישראלים בטרם גיוסם לצה"ל. מתנדבי שנת השירות מתנדבים במספר מסגרות, כגון פנימיות וכפרי נוער, בתי ספר שדה של החברה להגנת הטבע, כמדריכים חינוכיים או כסייעות חינוכיות, בסניפי תנועות הנוער, במועדוניות, בבתי ספר ובגנים, בצפון-אמריקה או באירופה (כשליח מטעם הסוכנות היהודית), בקיבוצים שונים ברחבי ישראל, ביישובי פריפריה חברתית-כלכלית ובשכונות מצוקה בערים.
שנת השירות נעשית לפני הגיוס לצה"ל ואינה מחליפה אותו; זאת לעומת השירות הלאומי שמתבצע כתחליף לשירות הצבאי. בשנים 2014–2015 היו בישראל כ-3 אלף מתנדבי שנת שירות בכל רחבי המדינה שהתנדבו במסגרות של תנועות הנוער השונות, ארגונים, תנועות התיישבות יהודיות, ועוד.
צה"ל מאפשר למספר מוגבל של מתנדבים ומתנדבות, מדי שנה, לדחות את גיוסם בשנה כדי לבצע שנת-שירות (ש"ש).
ראו גם

פרויקט מחויבות אישית
קומונר
שליח שנת שירות – מטעם הסוכנות היהודית
גרעין צבר
גרעין נח"ל
גרעין תורני
מכינה קדם-צבאית
הערות שוליים

↑  עדו אבגר, ‏שנת שירות – הסדרה ותקצוב, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 21 ביולי 2015
שנת תרפפ"ו

שנת תרפפ"ו הוא ביטוי נפוץ בסלנג הישראלי, ומשמעותו העבר הרחוק, תחילת המאה ה-20 או סוף המאה ה-19. כך למשל המשפט: "הבגדים האלה משנת תרפפ"ו" משמעו "הבגדים האלה ישנים ולא אופנתיים".
מקור הביטוי הוא בסלנג הלדיני: "דִיל טִימפּו דִי מִי טָארָאפָּאפּוּ", בזמנו של סבי השלישי, כלומר סב סבי. כיוון שהשנים העבריות מוצגות באותיות, הפכה המילה לשנה.
ביטויים דומים הם משנת תרל"ח (מתוך השיר "הבלדה על יואל משה סלומון"), מימי מתושלח או מימי אנטיוכוס.
על שנת ה'תשס"ו (השנים 2005–2006) נאמר - בהלצה - שהיא היא "שנת תרפפ"ו", מכיוון שבגימטריה תרפפ"ו=תשס"ו. הצורה תרפפ"ו לציון השנה אינה מקובלת, משום שהכתיב התקני לשנה, שזה ערכה בגימטריה, הוא תשס"ו.
לקריאה נוספת

שולמן ישלם בתרפפ"ו - הסיפורים מאחורי הביטויים, יאיר מחט, הוצאה לאור אורנית, 2008
הערות שוליים

↑  ציוץ של האקדמיה ללשון העברית בטוויטר, 12 באוגוסט 2019
↑  רוביק רוזנטל, הגיעה שנת תרפפ"ו, 30 בספטמבר 2005
↑  שולמן ישלם בתרפפ"ו יאיר מחט, הוצאה לאור אורנית, 2008
רשות המטרו

רשות המטרו היא רשות ממשלתית בישראל האחראית על קידום הרכבת התחתית של מטרפולין תל אביב-יפו (גוש דן), הרשות היא בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן.
רשות המטרו הוקמה בכפוף למשרד התחבורה.
רשות המטרו תהיה עצמאית בהפעלת סמכותה לשם מילוי תפקידיה ותפעל בהתאם למדיניות הממשלה.
לרשות המטרו יהיו מועצה מאסדרת, ועדה מנהלת ומנהל.
תפקידי רשות המטרו, למעט התפקידים שיוחדו למועצה המאסדרת, לוועדה המנהלת או למנהל, יבוצעו בידי המנהל באמצעות עובדי הרשות.
רשות המטרו תקדם ותנהל מטעם הממשלה את מיזם המטרו, ובכלל זה תפעל לטובת קידומו כמיזם בעל חשיבות לאומית.
רשות המטרו תתקשר בהסכם עם חברה ממשלתית או חברה בת ממשלתית, אחת או יותר, לצורך ביצוע פעולות לקידום מיזם המטרו (בחוק זה- חברה מבצעת).
עובדי רשות המטרו הם עובדי מדינה.
שר האוצר ושר התחבורה רשאים להורות, בהודעה שתפורסם ברשומות, כי רשות המטרו תקדם ותנהל מיזמים נוספים בתחום התחבורה היבשתית להסעת המונים; כן רשאית הממשלה להטיל על רשות המטרו תפקידים נוספים בתחום התחבורה היבשתית על רשות המטרו.
היסטוריה

במאי 2020 החליט להקים שר האוצר, ישראל כ"ץ מטה תחבורה אשר ירכז פרויקטים לאומיים גדולים בתחום התשתיות והתחבורה, בין הפרויקטים ניתן למנות את המטרו בגוש דן ומסר קווי רכבת קלה חדשים. עם זאת, לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-36 וכניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד שר האוצר, החליט האחרון לבטל את המטה בגלל חשש לכפל סמכויות עם שאר משרדי הממשלה.
ביולי 2021, עלה לאוויר מחדש הרעיון להקמת רשות ייעודית שתעסוק בהקמת המטרו, הוחלט להקים את "רשות המטרו" שתהיה בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן, כך למשל במקרה ורשויות מקומיות שיבקשו להוציא צו מניעה לעבודות של המטרו בשטחיהן ייאלצו לבקש אישור מהרשות.
באוקטובר 2021 אושר "החוק להקמת רשות המטרו" שכלל בין היתר גם מס והיטל על בעלי נכסים הסמוכים לתוואי המטרו בסך של כ-75% מהשבחת הנכס, וזאת במטרה לממן את פרויקט התשתיות היקר ביותר שיבוצע במדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  ליאור גוטמן, הממשלה מקימה מטה תשתיות באוצר לטיפול בפרויקטים של תחבורה, גז ובינוי, באתר כלכליסט, 28 במאי 2020
↑  גיא ליברמן, ‏מאחורי הקלעים של המטרו: הקרב על סמכויות הניהול ושאלת התקציב, באתר גלובס, 15 ביולי 2021
↑  אורן דורי, ‏חוק המטרו אושר להצבעה סופית בכנסת: התושבים יסבסדו את עלויות העתק, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה גור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1913 
 פטירה:  7 בפברואר 1997 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 
שלמה גור (גרזובסקי) (25 ביולי 1913 - 7 בפברואר 1997) היה הוגה רעיון "חומה ומגדל" ומפקד חיל המדע.
קורות חיים

שלמה גרזובסקי נולד ביולי 1913 באומן שבאוקראינה. בעקבות המהפכה הבולשביקית ברח לרומניה, וממנה עלה לארץ ישראל בשנת 1930. למד חקלאות בבית הספר "מקוה ישראל". בשנת 1936 נמנה עם מייסדי קיבוץ ניר דוד (תל-עמל). במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הגה ותכנן את רעיון "חומה ומגדל" להקמה מהירה של יישובים חקלאיים יהודיים מוגנים. בשנת 1938 עזר לדוד הכהן במיזם גדר הצפון.
בקיץ 1945 יצא לארצות הברית להשתלמות בנושאי מים. ב-18 באוגוסט 1947 חזר לישראל והחל בפעילות ב"הגנה". הוא התבקש לערוך סקירה של מצב הנשק שבידי היישוב, וממצאיו היו שכמות הנשק מועטה משחשבו.
באוקטובר 1947 מונה למנהל כל העניינים הלא מדעיים של המחלקה המדעית שהוקמה באותה עת, ובהמשך מונה למפקד חיל המדע בדרגת סגן-אלוף. בעקבות ויכוח תקציבי עם הרמטכ"ל, מרדכי מקלף, הודח מתפקידו.
הוא עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, שם עבד במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי.
בהמשך הקים משרד לפיקוח בנייה, והיה מעורב במיזמי בנייה גדולים, ובהם הקמת קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים, בית החולים הדסה עין כרם משכן הכנסת ובית עיריית תל אביב-יפו. הוא נמנה עם החשודים בפרשת תל גיבורים. הוא הועמד לדין באשמת תיווך לשוחד ונמצא זכאי.
בשנות ה-80 תמך בקידומו של מיזם "התעלה הצפונית", שתקשר בין הים התיכון לים המלח, כחלופה לתעלת הימים הדרומית.
לקריאה נוספת

אוריאל בכרך, בכוח הידע: פרקים בתולדות חיל המדע, הוצאת מודן, 2015.
הערות שוליים

↑  דף הנצחה לשלמה גור, 2008, עמ' 49.
↑  אדריכל ידוע הביא לגילוי פרשת "שוחד בית החולים", מעריב, 18 בינואר 1963
↑  צבי אלגת, "המצפון גבר על הידידות", מעריב, 22 בינואר 1963, המשך
↑  צבי לביא, 18 חודשי מאסר לעו"ד ש. ירקוני, מעריב, 3 בדצמבר 1964
↑  אברהם פלג, חזון רטוב ומלוח, מעריב, 10 בספטמבר 1980, המשך, מעריב, 10 בספטמבר 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431155805171  VIAF: 416149066843265602888   WorldCat (עם VIAF): 416149066843265602888
שנתון הממשלה

| --- | --- |

 תדירות:  שנתון
 סוגה:  עיתון מתעד
 מו"ל:  ממשלת ישראל
 עורך ראשי:  ראובן אלקלעי
 תאריכי הופעה:  נובמבר 1949 – אוגוסט 2006 (כ־56 שנים)
 שפה:  עברית-אנגלית
 מדינה:  ישראל ישראל
 https://catalog.archives.gov.il/publication/governmentyearbook
שנתון הממשלה היה כתב עת שנתי רשמי מטעם ממשלת ישראל, ובו סקירה על הפעילות העיקרית של משרדי הממשלה ושאר מוסדות המדינה בשנה החולפת. השנתונים יצאו משנת תש"י (שיצא לאור בנובמבר 1949) ועד שנת תשס"ד – תשס"ה (שיצא לאור אוגוסט 2006).
השנתונים יצאו לאור על ידי גופים שונים הקשורים לממשלה: מזכירות הממשלה, שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה, מרכז ההסברה ומטה ההסברה במשרד החינוך.
בשנתון נכללו גם רשימות של בעלי התפקידים המרכזיים במוסדות המדינה באותה שנה. בשנתון הובא מקבץ תמונות המתארות את פעילות משרדי הממשלה והתפתחות המדינה באותה שנה. בסוף השנתון הובאה סדרת פרסומות וחסויות, שמימנו את הוצאת השנתון.
בפתח השנתונים הראשונים הובא נאום או מאמר של ראש הממשלה.
בחלק מהשנים קיים גם תקציר באנגלית בסוף השנתון. בשנים המאוחרות יותר השנתון יצא בפורמט עברית-אנגלית מלא.
ב־1951 ראובן אלקלעי מונה על ידי מזכיר הממשלה זאב שרף לעורך שנתון הממשלה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1974.
גיליונות

הגיליון הראשון של שנתון הממשלה יצא בכסלו תש"י (התאריך הלועזי לא נכתב בו).
הגיליונות יצאו מדי שנה וחלקם מדי שנתיים, עד לגיליון תשנ"ז-תשנ"ח (1998).
נעשה ניסיון לחדש את הופעת השנתון על ידי ממשלת ישראל השלושים ואחת, שהפיקה את גיליון תשס"ד-תשס"ה שעסק בממשלת ישראל השלושים. הגיליון הוצא על ידי מטה ההסברה של משרד החינוך ולא על ידי מזכירות הממשלה. הגיליון לא הוצא יותר.
הערות שוליים

↑  שנתון הממשלה תש"י, באתר ארכיון המדינה
↑  שנתון הממשלה - רשויות הממשל בישראל תשס"ד-תשס"ה, באתר ארכיון המדינה
שלמה גינוסר (עיתונאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 כפר סבא, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2007 (בגיל 72 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  על המשמר, דבר
 
שלמה גינוסר (1935–2007) היה עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

גינוסר נולד בכפר סבא, למד בבתי הספר "אוסישקין" ו"כצנלסון". היה חבר בתנועת השומר הצעיר והתגייס לנח"ל. למד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל לעבוד כעיתונאי ב"על המשמר". בין משימותיו הראשונות הייתה נסיעה לברית המועצות, כחלק מן המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער והסטודנטים השישי, שנערך במוסקבה.
בשנת 1970 עבר לעבוד בעיתון "דבר", תחילה מונה לכתב באירופה כשמרכז עבודתו בלונדון, שם פגש את רעייתו, שלומית. בין היתר נסע ככתב לצפון אירלנד בימי שיא הסכסוך במקום. אחר כך שימש כתב פרלמנטרי בכנסת, כתב מדיני, ועורך המוסף לשבת, ועבד בעיתון עד לסגירתו ב-1995. בשנת 1979 קיבל את פרס סביסלצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית.
בתחילת שנות ה-2000 חלה בסרטן, הוא טופל בתרופה שעיכבה את התפשטות הסרטן והאריכה את חייו, שהייתה בסל הבריאות, אבל לא לחולים מסוגו. קופת-החולים ומשרד הבריאות סירבו לבקשותיו לממן לו את התרופה, והוא נאלץ לשלם על הטיפול מכיסו. הוא יצא למאבק משפטי בו זכה, אך המדינה וקופת חולים כללית הגישו ערעור על פסק הדין. גינוסר נפטר במרץ 2007.
לאחר מותו, בשנת 2008, יצא לאור בהוצאת כרמל ספר בשם "ברית מילים" ובו מבחר מרשימותיו.
ממאמריו

לורד מוין תמך בהצלת יהודי אירופה, דבר, 20 באוגוסט 1975
הכנסת על גלגלים, דבר, 11 בנובמבר 1975
מדענים ראשיים בשירות הממשלה, דבר, 21 באפריל 1978
חוסנה של הכנסת וחסינות חבריה, דבר, 12 בנובמבר 1979
אריתמטיקה של ועדות הכנסת, דבר, 17 בדצמבר 1979
האם כל רוטציה פסולה?, דבר, 16 בספטמבר 1980