stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלף יבנה

| --- | --- |
 תאריך הקמת המחלף:  שנות ה-80
 מיקום:  יבנה
 כבישים במחלף:    כביש 4   כביש 4111
 מסילות במחלף:  מסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום
 קואורדינטות:  31°53′20″N 34°43′45″E﻿ / ﻿31.88888889°N 34.72916667°E﻿ / 31.88888889; 34.72916667
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מחלף יבנה(למפת גוש דן רגילה) מחלף יבנה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף יבנה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף יבנה  he מחלף יבנהhe מחלף יבנהמפת  __ יבנה (in English: Iavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון: __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council), __ מועצה אזורית חבל יבנה ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף יבנה הוא מחלף המחבר את העיר יבנה לכביש 4 דרך כביש 4111.
היסטוריה

עם סלילתו של כביש 4 ככביש מהיר בקטע שבין ראשון לציון לאשדוד בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, נבנה גשר לצורך הכניסה ליבנה, אולם לא נבנו רמפות כניסה ויציאה. רק בשנות ה-80 הוקמו הרמפות ואז נפתח המחלף לתנועה. בשנת 2008, בעקבות תאונות רבות ובעיות בטיחות, הוחלט לשפץ את המחלף ולשפר את התנועה בו. בשנת 2011, במסגרת העבודות להקמת קו הרכבת בין אשדוד לתל אביב נהרס הגשר ונבנה מחדש כשמתחתיו נחפרה מנהרה לרכבת.
בצידו המזרחי של המחלף נמצאת תחנת הרכבת יבנה מערב.
באוקטובר 2024 בוצע פיגוע סמוך למחלף בו נרצח אדם וארבעה נוספים נפצעו.
הערות שוליים

↑  גשר מחלף יבנה נסגר לתנועה בעקבות בעיות בטיחותיות, באתר ynet, 9 בדצמבר 2007
↑  רון פז, ‏מחלף יבנה צפון ישודרג, באתר גלובס, 16 במאי 2006
↑  מתן צורי, מאיר תורג'מן, פיגוע ירי בכביש 4 ליד יבנה: גבר נרצח, ארבעה פצועים בינוני וקל; המחבל חוסל, באתר ynet, 15 באוקטובר 2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף אשדוד צפון | מחלפים בכביש 4 | הבא: מחלף חולות |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף אל סיבאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1917 קהיר, סולטנות מצרים 
 פטירה:  18 בפברואר 1978 (בגיל 60) ניקוסיה 
 מדינה:  מצרים 
 תפקיד:  Minister of Information (18 באוגוסט 1975–27 באוקטובר 1975)  Minister of Culture (27 במרץ 1973–19 במרץ 1976) 
 פרסים והוקרה:  פרס לוטוס לספרות (1974) 
 
יוסף אל סיבאעי (בערבית: يوسف السباعي; 10 ביוני 1917, קהיר – 18 בפברואר 1978, ניקוסיה) היה סופר ועיתונאי ושר מצרי.
בשנת 1933 החל לפרסם לראשונה במגזין אל-מג'לה. הוא סיים הכשרה באקדמיה הצבאית בשנת 1937 והצטרף לצבא המצרי, שם שירת במספר תפקידים ולימד באקדמיה הצבאית. בשנת 1952 סיים את שירותו הצבאי, כשהוא בתפקיד מנהל המוזיאון הצבאי.
בשנת 1959 מונה למזכיר הכללי לעניין אמנות בארגון General of the Afro- Asian Writers Union. בשנת 1973 מונה לשר התרבות במצרים. בשנת 1976 נבחר לעמוד בראש הוועד המנהל של אל-אהראם.
אל סיבאי אשר היה מקרוב לנשיא אנואר סאדאת נחשב לאחד מהתומכים בתהליך השלום עם ישראל. ב-18 בפברואר 1978, נרצח בבית המלון הילטון בניקוסיה, שם השתתף בוועידה בנושא שלום, על ידי מחבלים פלסטינים.
תומאס ברגסון

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1962 (בן 61) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1985–2020 (כ־35 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף 3  נספח צבאי בבריטניה  מפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית  סגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה  סגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר    מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   לגיון ההצטיינות (3)  כוכב הארד  מדליית האוויר
 
תומאס ו. ברגסון (באנגלית:  Thomas W. Bergeson) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ברגסון סיים ב-1985 לימודי תואר ראשון בחקר ביצועים באקדמיית חיל האוויר. עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר ויליאמס באריזונה וקורס טייסי F-15 איגל בבסיס חיל האוויר לוק באריזונה.
שירת כטייס ומדריך טיסה בדיוויזיית האוויר 313 בבסיס חיל האוויר קאדאנה שביפן, ובטייסת הקרב 60 בבסיס אגלין בפלורידה. שירת כקצין מערכות נשק בטייסת הקרב 59 וכמדריך במחלקת F-15C בבסיס חיל האוויר נליס שבנבדה. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר שירת כעוזר קצין מבצעים בטייסת הקרב 71 בבסיס לנגלי בווירג'יניה ולאחר מכן כקצין מבצעים בטייסת הקרב 27 בבסיס.
בשנים 2001–2003 פיקד על טייסת הקרב 71 ובשנים 2003–2005 שימש עוזר למפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר. באוגוסט 2005 מונה למפקד להק המבצעים של כנף 1, בעת שהפכה לכנף המבצעית הראשונה המפעילה את מטוסי F-22 ראפטור ושירת גם כסגן מפקד הכנף. בשנים 2007–2008 שירת כראש מחלקת תעופה בענף התכנון של פיקוד כוחות בעלות הברית בעיראק.
ברגסון היה מתוכנן להתמנות למפקד כנף הקרב 4, כנף מטוסי F-15E סטרייק איגל, אך בעקבות התאבדותו של מפקד כנף 3, הוזעק למלא את מקומו, ומונה באוגוסט 2008 למפקד הכנף. הכנף המשתייכת לחיל האוויר ה-11 של ארצות הברית, מוצבת באלסקה כללה טייסות מטוסי קרב F-15 איגל, F-22 ראפטור, מטוסי שליטה ובקרה ומטוסי תובלה. ביוני 2010 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ובאוגוסט 2010 מונה לנספח צבאי בשגרירות ארצות הברית בבריטניה. באוגוסט 2012 מונה לראש ענף בנושאי תכנון במטה חיל האוויר ושנה אחר כך מונה לקצין הקשר לרשות המחוקקת במחלקת חיל האוויר של ארצות הברית.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל מונה למפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית, המפקד גם על הפיקוד המשותף לכוחות האוויר של ארצות הברית קוריאה הדרומית ומשמש סגן מפקד כוחות נאט"ו בקוריאה וסגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. בדצמבר 2018 הוחלף על ידי קנת' וילסבאק ומונה לסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. פרש מהשירות ב-2020.
במהלך שירותו צבר מעל 3,100 שעות טיסה, על מטוסי T-38 טאלון, T-37 טוויט, F-15 איגל ו-F-22 ראפטור.
לברגסון תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בוגר המכללה לביטחון של נאט"ו ברומא, בוגר המכללה למטה של הכוחות המשולבים, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר ובוגר קורס בכירים בביטחון לאומי ובינלאומי באוניברסיטת הרווארד. הוא נשוי לפמלה ואב לשניים.
האמונה (שיר)

שיר האמונה הוא שיר שחיבר הראי"ה קוק. השיר נכלל בקובץ שיריו "אורות הראי"ה". השיר עוסק בערך התחייה הלאומית, בתוכנה וביעדיה. השיר משמש כהמנון של תנועת הנוער אריאל.
השיר נכלל גם במספר קובצי שירים של יהודי תימן ("דיוואן"), וזכה למספר ביצועים. אחד המפורסמים שבהם הוא של דוד רפאל בן-עמי.
לעומת "התקווה"

השיר חובר בלונדון בשנת 1916 (ה'תרע"ז) או 1917 (ה'תרע"ח). בחוברת בה נתפרסם נכתב שיש לשיר אותו במנגינת "התקווה".
השיר המקורי תקוותנו שנכתב כבר ב-1878 עבר בראשית המאה ה-20, מספר שינויי נוסח על ידי בני היישוב. דעתו של הראי"ה קוק לא הייתה נוחה מחלק מנוסח "התקווה" בפרט במתכונתה החדשה, ושיר זה נכתב כתגובה לכך, כשמטרת הראי"ה היא להעמיד את סוגיית התחייה הלאומית של עם ישראל במבט התורני האמוני.
בולטים בשיר זה שני שינויים לעומת התקווה: האחד הוא בשם השיר; בעוד השיר המקורי מדבר על התקווה (כך בשם השיר, ובמילות השיר "כל עוד בלבב פנימה", "עוד לא אבדה תקוותנו", כלומר עדיין קיימים סיכויים לתחיית ישראל) שירו של הראי"ה עוסק באמונה (כך בשם השיר, ובמילות השיר "לעד חיה בלבבנו"), כלומר ודאות פנימית בלבבות העם היהודי.
ההבדל השני הוא בתוכן התחייה, בעוד התכלית הלאומית המבוטאת בשיר התקווה היא "להיות עם חופשי בארצנו", בשירו של הראי"ה החיים הלאומיים של עם ישראל הם חיי קודש הכוללים יחס לארץ ישראל כארץ הקודש, עבודת ה' המתבטאת בעלייה לרגל לבית המקדש ובלימוד תורה.
בדומה לכך, בפזמון החוזר בנוסח המקורי של התקווה – השיר "תקוותנו", מופיע הביטוי "לשוב לארץ אבותינו, עיר בה דוד חנה", הראי"ה השתמש בביטוי זה, אך שינה את כינויה של הארץ ל"ארץ קדשנו".
בנוגע לשינויי הנוסח ב"התקווה" שנערכו בה בראשית המאה-20, למרות השינוי, רבים המשיכו לשיר את הנוסח המקורי של הפזמון: "עוֹד לֹא אָבְדָה תִּקְוָתֵנוּ / הַתִּקְוָה הַנּוֹשָׁנָה / לָשׁוּב לְאֶרֶץ אֲבוֹתֵינוּ / לָעִיר בָּהּ דָּוִד חָנָה" במשך יותר מיובל שנים. כך למשל נהגו בקונגרסים הציוניים לפני קום המדינה.
בדומה לפזמון בשיר תקוותנו: "עוד לא אבדה תקוותנו..." משמש הבית הראשון בשיר האמונה: "לעד חיה בלבבנו" כפזמון השיר.
הלחן

הלחן הנפוץ של שיר זה שימש במקורו לפסוק "הרנינו גוים עמו, כי דם עבדיו יקום, ונקם ישיב לצריו, וכיפר אדמתו עמו" (ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק מ"ג). לרגל אירוע שנערך במלאת שנה למלחמת ששת הימים, הרב שלום נתן רענן, חתנו של הרב קוק, ביקש מהרב ישראל אריאל, אז תלמיד בישיבת מרכז הרב, להציע לחן ל"לעד חיה בלבבנו", והוא הציע את הלחן המוכר, שהתפרסם במהירות.
לקריאה נוספת

גלעד שטראוס, שיר האמונה להרב קוק לעומת "התקוה", בתוך:
איתמר ורהפטיג (עורך), ספר היובל, מנחה לאי"ש, (עמ' 410–413), ירושלים ה'תשנ"א
ג'ק ויינסטין

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד  אונ׳ אמבריי-רידל לאווירונאוטיקה  University of Massachusetts Lowell 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–2018 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף החלל ה-30  ראש אגף מבצעי אוויר, חלל וסייברספייס בפיקוד החלל  סגן מפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית  מפקד חיל האוויר העשרים של ארצות הברית  סגן ראש מטה חיל האוויר האחראי על ההרתעה האסטרטגית והנשק הגרעיני
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (2)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   לגיון ההצטיינות (3)
 
ג'ק ויינסטין (באנגלית: Jack Weinstein) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כסגן ראש מטה חיל האוויר האחראי על ההרתעה האסטרטגית והנשק הגרעיני של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת מסצ'וסטס-לואל והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין הפעלה ושיגור של טילים בליסטיים בין יבשתיים.
בשנים 1999–2001 פיקד על טייסת לווייני ההתראה השנייה, המפעילה את מערכת SBIRS. בשנים 2003–2005 פיקד על להק המבצעים של כנף הטילים 90. ביוני 2005 מונה למפקד כנף החלל ה-30 בבסיס חיל האוויר ונדנברג. במרץ 2007 מונה לראש מחלקת תוכניות בפיקוד החלל של חיל האוויר ובמהלך ביצוע תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. באוגוסט 2009 מונה לסגן ראש מחלקת תוכניות באגף התכנון האסטרטגי של חיל האוויר, ביולי 2011 מונה לראש המחלקה, וחודשים ספורים אחר כך קודם לדרגת מייג'ור גנרל. באפריל 2012 מונה לראש אגף מבצעי אוויר, חלל וסייברספייס בפיקוד החלל. ביוני 2013 מונה לסגן מפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר של ארצות הברית.
באוקטובר 2013 מונה למפקד חיל האוויר העשרים של ארצות הברית, המהווה את כוח הטילים בליסטיים בין-יבשתיים של ארצות הברית, ולמפקד כוח המשימה 214 בפיקוד האסטרטגי.
בנובמבר 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף הרתעה אסטרטגית ונשק גרעיני במטה חיל האוויר. הוא פרש משירות הקבע בדצמבר 2018.
לאחר פרישתו מונה לפרופסור שלא מן המניין לביטחון בינלאומי באוניברסיטת בוסטון.
לויינסטין תואר ראשון במשפט פלילי מאוניברסיטת מסצ'וסטס לואל ותואר שני בניהול מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל. הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בעל תואר שני באסטרטגיית משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי ובוגר התוכנית לבכירים של בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד.
מריל מקפיק

מריל אנתוני "טוני" מקפיק (באנגלית: Merrill Anthony "Tony" McPeak;‏ נולד ב-9 בינואר 1936) הוא גנרל ארבעה כוכבים בדימוס בחיל האוויר של ארצות הברית, שהיה ראש מטה חיל האוויר ה-14 בין השנים 1990–1994.
ב-1993 כיהן מקפיק לזמן קצר כמזכיר חיל האוויר בפועל, לפני מינויה של שילה וידנל על ידי הנשיא ביל קלינטון, והוא ראש מטה חיל האוויר היחידי והקצין היחידי בשירות פעיל במדים שכיהן אי פעם כמזכיר חיל האוויר.
ראשית חייו

מריל מקפיק נולד בסנטה רוזה, קליפורניה. לאחר שסיים את לימודי בית הספר התיכון בגרנטס פאס, אורגון, הוא סיים ב-1957 לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת המדינה של סן דייגו. הוא הוסמך כקצין במסגרת "גיס אימון קציני המילואים" (ROTC) של חיל האוויר ובאותה שנה התגייס לשירות פעיל. ב-1974 הוא סיים לימודי תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
קריירה צבאית

לאחר סיום הכשרתו כטייס, הטיס מקפיק את מטוסי הקרב F-100 סופר סייבר ו-F-104 סטארפייטר בטייסות מבצעיות בארצות הברית ובממלכה המאוחדת. בהמשך הוא שב לארצות הברית כמדריך טיס וכקצין נשק בבסיס חיל האוויר לוק שבאריזונה.
מדצמבר 1966 ועד דצמבר 1968 הוצב מקפיק כחבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר ובהמשך היה לטייס המוביל בצוות. בעת שירתו בצוות הוא ביצע כמעט מאתיים טיסות ראווה בארצות הברית ומחוצה לה.
עם סיום שירותו בצוות האווירובטי הוצב מקפיק כטייס F-100 בכנף הטקטית ה-37 בבסיס חיל האוויר פו קט בדרום וייטנאם. ב-1 בפברואר 1969 הוא הוצב במיזם הקומנדו סייבר (גף 1 של טייסת הקרב ה-416), צוות מיוחד לסיוע אווירי מהיר שתפקידו היה לבלום את תנועת רכבי האספקה שנעו על נתיב הו צ'י מין. ב-22 באפריל אותה שנה היה מקפיק למפקד העשירי של הצוות ועבר איתו ב-1 במאי לכנף הטקטית ה-31 בבסיס חיל האוויר טוי הואה, כאשר הכנף ה-37 הוסבה למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום. ב-31 במאי הוא סיים תפקיד פיקודי זה לאחר שביצע עם הצוות 98 משימות והיה לאחראי על התקינה וההערכה של כנף 31. מקפיק השלים 269 משימות קרביות בסך הכול בעת שהותו בווייטנאם. הוא עוטר בכוכב הכסף ונשאר שם עד 1970, ולאחר מכן למד במכללה לקציני מטה של הכוחות המזוינים בנורפוק, וירג'יניה.
בשנים 1973 היה מקפיק קצין המבצעים האווירי של חטיבת המזרח התיכון במטה חיל האוויר בוושינגטון. ב-1974, לאחר שסיים את לימודיו בקולג' המלחמה הלאומי, הוא מונה כעוזר סגן המפקד למבצעים של הכנף הטקטית הראשונה בבסיס חיל האוויר מקדיל שבפלורידה, שהטיסה מטוסי F-4 פנטום. בשנים 1975–1976 הוא היה חבר במועצה ליחסי חוץ בניו יורק.
ב-1976 כתב מקפיק מאמר בכתב העת Foreign Affairs, בו הוא הביע את דעותיו על הכיבוש הישראלי בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
ביולי אותה שנה הוא היה למפקד קבוצת הסיוע הקרבי ה-513 שבסיסה היה בבסיס חיל האוויר המלכותי מילדנהול בבריטניה. שנה לאחר מכן הוא עבר לבסיס חיל האוויר הספרדי בסרגוסה, שם הוא שירת כסגן מפקד כנף אימוני הקרב הטקטיים ה-406. בשנים 1978–1980 הוא היה עוזר ראש מטה פיקוד בעלות הברית במרכז אירופה שבבורפינק, גרמניה המערבית. בשנתיים הבאות הוא טס במפציץ התקיפה F-111 ארדוורק ופיקד על כנף הקרב הטקטית ה-20 שבסיסה היה בבסיס חיל האוויר המלכותי אפר הייפורד שבבריטניה. בשנים 1981–1982 פיקד מקפיק על מטה פיקוד אירופה ואפריקה, ולאחר מכן ועד 1985 הוא היה סגן ראש מטה התכנון בפיקוד האוויר הטקטי בבסיס חיל האוויר לנגלי, וירג'יניה. לאחר מכן ועד 1987 הוא שב למפקדת חיל האוויר כסגן ראש המטה לתוכניות ומשאבים.
ביוני 1987 עבר מקפיק לבסיס חיל האוויר ברגסטרום, טקסס כדי לפקד על חיל האוויר ה-12 ועל פיקוד דרום של ארצות הברית. שנה לאחר מכן הוא מונה לפקד על כוחות האוויר של האוקיינוס השקט. באוקטובר 1990 מינה אותו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית במקומו של הגנרל מייקל דוגאן שהודח על ידי מזכיר ההגנה דיק צ'ייני על הערות בלתי ראויות שנעשו בעיתוי גרוע שהועברו לתקשורת בנוגע למבצע סופת מדבר בעיראק.
לאחר פרישתו

לאחר סיום הקריירה שלו בחיל האוויר נכנס מקפיק למגזר הפרטי כיועץ ומנהל עסקי. הוא שימש כחבר הדירקטוריון של טראנס וורלד איירליינס, חברת ECC, שם הוא כיהן כמה שנים כיושב ראש החברה, טקטרוניקס, תאגיד סנסיס, ארוג'ט-רוקטדיין, וחברות נוספות. הוא היה המשקיע המייסד ולמשך עשור יושב הראש של חברת אתיקספוינט, חברת הזנק שבסיסה בפורטלנד, אורגון. כאשר נמכרה החברה למשקיעים פרטיים, הייתה זו ככל הנראה מכירת ההזנק המוצלחת ביותר באותן שנים באורגון.
ביולי 2010 מונה מקפיק כחבר בוועדה האמריקנית למצבות קרב. הוא היה יושב הראש העשירי שלה (והראשון שהגיע מחיל האוויר). ב-2018 העניקה ממשלת צרפת למקפיק עיטור קצין בלגיון הכבוד על שירותו כראש מטה חיל האוויר וכהכרה בשירותו בוועדה למצבות קרב. בתפקידו זה הוא היה מעורב בשיקום אתר ההנצחה של "לה פאייט אסקורדיל", יחידה של מתנדבים אמריקאים שלחמו תחת פיקוד צרפתי במלחמת העולם הראשונה. האתר, שנמצא ליד פריז, היה במצב של הזנחה ולאחר ששוקם הוא עבר לחסות הוועדה, שדואגת לאחזקתו העתידית. מקפיק היה יועץ טכני לסדרה התיעודית אודות מלחמת וייטנאם שהפיקו קן ברנס ולין נוביק. הוא הופיע בסדרה בארבע מתוך עשרת פרקיה.
ב-1992 העניקה אוניברסיטת סן דייגו בפעם הראשונה פרס על מפעל חיים ובחרה להעניקו למקפיק. ב-1995 הוא קיבל אות כבוד מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. ב-2005, לרגל 150 שנה לייסוד אחוות "סיגמה כי", נבחר מקפיק כאחד מ-150 חברי היכל התהילה של האחווה. הוא היה בין שבעת החברים הראשונים של היכל התהילה של האגודה האווירית של אורגון.
במאי 2012 פרסם מקפיק את הכרך הראשון של זכרונותיו מתקופת שירותו בחיל האוויר. בנובמבר 2013 יצא הכרך השני ובינואר 2017 יצא הכרך השלישי.
מקפיק ורעייתו אלינור מתגוררים בפורטלנד. אלינור שימשה במשך תשע שנים כחברת במועצת העיר לייק אוסווגו.
הפולמוס על ביקורתו כלפי ישראל

ב-2008 מתח העיתונאי רוברט גולדברג מהמגזין American Spectator, ביקורת על הערותיו והדברים שכתב מקפיק בנוגע לישראל.
גודלברג החל את מאמר הביקורת שלו באומרו ש"למקפיק היסטוריה ארוכה של ביקורת על ישראל על כך שלא חזרה לגבולות 1967 כחלק מהסכם שלום עם מדינות ערב. ב-1976 כתב מקפיק מאמר בכתב העת Foreign Affairs בו הוא תהה מדוע ישראל מתעקשת להחזיק ברמת הגולן ובחלקים של הגדה המערבית".
גולדברג כתב ש"בשנים האחרונות חזר מקפיק על השקפתם של ג'ון מירשימר וסטיבן וולט שמדינות ארצות הברית במזרח התיכון נשלטה על ידי יהודים על חשבון האינטרסים האמריקאים באזור". לאחר מכן ציטט גולדברג את תגובתו של מקפיק לשאלה מדוע אין התקדמות במשא ומתן בין ישראל לבין הפלסטינים: "ניו יורק, מיאמי, יש לנו כוח אלקטורלי חזק, הצביעו לטובת ישראל, ושום פוליטיקאי לא יהיה מוכן להתנגד לכך".
גולדברג גם כתב שמקפיק "טוען שהשילוב של היהודים והציונים הנוצרים מתמרן את מדיניות ארצות הברית בעיראק באופן מסוכן ורדיקלי". כדי לתמוך בטענתו, ציטט גולדברג את מקפיק ממאמרו: "הבה נאמר שאחת הדאגות התמידיות שלך היא ביטחון ישראל, כפי שמתנגדים אליה מי שמחזיקים באינטרסים אמריקאים צרים, ואז יהיה הגיוני לבנות עשרות בסיסים בעיראק. הבה נאמר שנולדת מחדש כנוצרי ואתה סבור שהארמגדון יגיע בכל רגע וכל מה שאתה רוצה לעשות הוא לחזור על צעדים שביצעת בחזון יוחנן, אז זה הגיוני. אז יש כאן מספר של תרחישים שיכולים להוביל אותך בכיוון זה, זה ראדיקלי...".
הפולמוס על ביקורתו כלפי ישראל > תגובתו של מקפיק

לפני יותר מ-30 שנה, ...כתבתי וכתב העת Foreign Affairs פרסם, מאמר שכעת הופץ בבלוגוספרה כעדות לדעה אנטי-ישראלית לכאורה. כמה מהמגיבים הרחיקו לכת עוד יותר, ורמזו שמאחר שהייתי תומך פעיל של מסע הבחירות של ברק אובמה, גם הוא, אנטי-ישראלי. שתי ההנחות הללו נופלות לאחר קריאה אובייקטיבית של התיעוד ההיסטורי.
אני מעריץ ותיק (ורואה את עצמי כידיד) של ישראל. בראשית שנות ה-70 לקחתי חלק משמעותי באספקת נשק מתקדם לחיל האוויר הישראלי, יכולות שמאוחר יותר הם הכניסו לשימוש פעיל. במהלך אותה תקופה, קיימתי ביקורים רשמיים רבים בישראל ופיתחתי יחסים קרובים עם האנשים שם. קשרים אלו הפכו לשימושיים במהלך מלחמת המפרץ, כאשר, כראש מטה חיל האוויר, עבדתי עם עמיתי הישראלים לסייע להגנתה של ישראל במתקפות הטילים עליה.
התנגדתי נחרצות להחלטת ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לפלוש לעיראק, שגיאה אסטרטגית שהוחמרה על ידי ביצוע מרושל. כפי שראינו, פעולה זו הסיחה את דעתנו מהנעשה באפגניסטן, הפיחה חיים חדשים באל-קאעידה הגוסס, והגבירה את השפעתה של איראן באזור רגיש זה - כל התוצאות שגרמו נזק הן לארצות הברית והן לבעלת בריתנו ישראל.
זוהי דעתי ותקוותי שישראל תזכה להמשך תמיכתנו. אני מאחל להם הצלחה מכל הלב. כמובן, ישראל צריכה להחליט מה היא הצלחה מבחינתה. אך עבור ידידים כמוני, "הצלחה" משמעותה ישראל בטוחה במצב שלום עם שכנים שמכירים בה ומכבדים את קיומה. גם כך עלינו לשמור על היחסים המיוחדים שלנו ולסייע לישראל לשמור על מרווח הביטחון האיכותי שלה.
ובנוגע למאמר זה, דברים רבים השתנו ב-32 שנים ודברים רבים גם לא השתנו. הטענה המהותית היא: שום מערכת של גבולות גאוגרפיים מציאותיים בני השגה לא ייצרו ביטחון עבור ישראל. ליתר דיוק, דרישות הביטחון הן שכל השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים ויוחזרו כחלק מהסכם שלום צריכים להיות מפורזים באופן אפקטיבי. כמובן, חצי האי סיני הוחזר למצרים כבר לפני זמן רב באותו אופן, וכתוצאה מכך ישראל נהנית משקט יחסי לאורך גבולה הדרומי ונוצר שינוי יסודי במאזן הכוחות באזור. הזדמנות זו לא נוצלה די צורכה, והתוצאה הייתה "שלום קר". על כל פנים, זהו שלום, והוא משרת  את האינטרסים של שני הצדדים".
המאמר שלי לא היה, והוא עדיין לא, התקפה על ישראל, אלא בדיוק ההפך.
פעילות פוליטית

ב-1996 שימש מקפיק כיושב ראש מסע הבחירות לנשיאות באורגון של בוב דול. במהלך הבחירות לנשיאות של 2000 תמך מקפיק בג'ורג' ווקר בוש ושימש כיושב ראש שותף של הווטרנים של אורגון למען בוש. כאשר התגבשה מדיניות החוץ והביטחון של ממשל בוש, הביע מקפיק התנגדות נחרצת, במיוחד בנוגע לפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003. מאוחר יותר ניהל מקפיק מערכה גלויה לבחירתו של הווארד דין בבחירות לנשיאות של 2004, וכאשר פרש דין, פעל מקפיק כיועץ למסע הבחירות של ג'ון קרי. הוא גם היה אחד מ-27 החותמים על ההצהרה שנקראה "דיפלומטים ומפקדים צבאיים למען שינוי", שהצביעה על כישלון ממשל בוש "לשמר את הביטחון הלאומי" וקראה לאי בחירתו מחדש של הנשיא בוש.
מקפיק גם היה יושב ראש שותף של מסע הבחירות של ברק אובמה בבחירות לנשיאות של 2008. הוא עורר מחלוקת בעקבות הערות שהשמיע באספה במדפורד, אורגון, שם הוא רמז שהנשיא לשעבר ביל קלינטון הטיל ספק בפטריוטיזים של אובמה: "כמי שבמשך 37 שנים היה גאה ללבוש מדים, נעצבתי לראות נשיא שנוקט בטקטיקות אלו. הוא מכל האנשים צריך לדעת זאת יותר טוב, שכן הוא היה מטרה לטקטיקות אלו בדיוק באותו אופן". מקפיק גם השווה את הערותיו של קלינטון לתופעת המקארתיזם: "גדלתי והלכתי לקולג' כאשר ג'וזף מקארתי האשים אמריקאים טובים בבגידה, ונמאס לי מזה".
הערות שוליים

↑  "Merrill A. McPeak – Veteran Tributes".
1 2 3  "USAF Biography".
↑  Israel:Borders and Security Archived March 29, 2008, at the Wayback Machine Article preview Foreign Affairs
↑  John Lancaster, IN REMAKING AIR FORCE, EVEN UNDERWEAR CHANGED, April 5, 1992, THE ORLANDO SENTINEL
↑  "Allan Nairn interviewed by Amy Goodman". Archived from the original on 2008-09-24
↑  General Merrill A. McPeak Service Dress – USAF Uniform History
1 2  Smiley, George (December 19, 2007). "In From the Cold: Shades of Tony McPeak".
↑  Jordan, Bryant (September 18, 2008). "New AF Dress Coat Left Flapping in the Wind". military.com.
↑  "History of U.S. Air Force Uniforms". military.com.
↑  "Order of the Sword Ceremony". Air Force Enlisted Forums. June 4, 2008.
↑  Broder, John M. (September 18, 1990). "Air Force Chief Fired by Cheney : Military: Gen. Dugan used 'poor judgment' in discussing possible Iraq targets, the defense secretary says. The general talked of attacking Hussein and his family". Los Angeles Times.
↑  "ABMC Commissioners". Archived from the original on October 15, 2011.
↑  Lake Oswego Council Biographies Archived January 18, 2007, at the Wayback Machine
1 2 3 4  Goldberg, Robert McPeak on Display Archived April 9, 2008, at the Wayback Machine American Spectator 2008-03-24
↑  How to Secure Israel Demilitarized land for peace is the key to a settlement Archived April 10, 2008, at the Wayback Machine Foreign Affairs Journal 2008-03-31
↑  Pitkin, James (March 7, 2007). "Happy Birthday, War!". Willamette Week. Archived from the original on 2007-03-09.
↑  Iraq after Saddam: Text of interview with Gen. Merrill A. "Tony" McPeak Archived March 27, 2008, at the Wayback Machine The Oregonian 2003-03-27
↑  Brownstein, Ronald (June 13, 2004). "Retired Officials Say Bush Must Go". Los Angeles Times.
↑  Obama adviser: Bill Clinton like oe McCarthy, Associated Press (March 22, 2008).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1036154157  ISNI: 0000 0000 3592 0406  LCCN: n95035472  VIAF: 46008101   WorldCat (עם VIAF): 46008101 
מריל מקפיק בתמונה משנת 1993, במדים החדשים שהוכנסו בתקופה בה הוא היה ראש מטה חיל האוויר. דרגות השרוול של הקצינים בוטלו על ידי מחליפו והוחזרו לכתף.
חברי המטות המשולבים, 1994, מקפיק שלישי משמאל.
טרנס או'שונסי

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 60 בערך) קנדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  שאגס (Shags)
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1986–2020 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף 35  מפקד כנף 57  מפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית  סגן מפקד כוחות ארצות הברית ונאט"ו בקוריאה הדרומית  מפקד ככוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט  מפקד פיקוד צפון של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (4)  לגיון ההצטיינות (4)  מדליית האוויר (2)
 
טרנס "שאגס" או'שונסי (באנגלית: Terrence J. "Shags" O'Shaughnessy; נולד בשנת 1964) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. שירת כמפקד פיקוד צפון של ארצות הברית.
ביוגרפיה

או'שונסי נולד בקנדה ועבר בילדותו עם משפחתו לארצות הברית. הוא סיים ב-1986 את לימודיו באקדמיית חיל האוויר. שירת כמדריך טיסה וכטייס מטוסי F-16 פייטינג פלקון. הוא צבר מעל 168 שעות טיסה מבצעיות בשמי עיראק.
בשנים 2001–2002 שירת כמפקד טייסת הקרב 510 בבסיס אביאנו שבאיטליה. ביולי 2005 מונה למפקד להק ביום אויב של כנף 57 בבסיס נליס. בינואר 2007 מונה למפקד כנף קרב 35 במיסוואה שביפן. בספטמבר 2008 מונה למפקד מרכז פעולות האוויר והחלל 613 בבסיס היקאם שפרל הארבור. ביולי 2010 מונה למפקד כנף 57 בבסיס נליס. באפריל 2012 מונה למשנה לראש המחלקה לענייני אסיה במטות המשולבים. באוגוסט 2013 מונה לראש אגף מבצעים במטה פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. בדצמבר 2014 מונה למפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית ובמקביל לסגן מפקד כוחות האו"ם ופיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
ביולי 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט. ב-24 במאי 2018 מונה למפקד פיקוד צפון של ארצות הברית ומפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה. הוא שירת בתפקיד עד פרישתו מהצבא באוגוסט 2020.
במהלך שירותו צבר מעל 3,000 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, ו-F-16 פייטינג פלקון.
לאו'שונסי תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל, ותואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר. כמו כן הוא בוגר קורס הפסגה לקצינים בכירים של האוניברסיטה לביטחון לאומי. הוא נשוי לדונה ואב לבן.