stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר אוגוסטוס (נרני)
מבנה הגשר

אורך הגשר היה כ-160 מטר, רוחב הדרך העליונה היה כ-8 מטר בעוד שרוחב בסיסי עמודי הגשר היה כ-20 מטר. עם בנייתו כלל הגשר ארבע קשתות מתוכן שרדו בשלמותן שתי קשתות כשהעמודים של שאר הקשתות וכן חלקים שלהן נמצאים עדיין בקרבת הגשר. הקשתות שנותרו נבנו על גדות הנהר בעוד שהקשתות שהתמוטטו היו אלו שנבנו מעל המים ולכן היו רגישות יותר לשיטפונות. גובה הקשת הגדולה מבין שתי הקשתות שנותרו הוא כ-30 מטר.
במהלך מאה ה-20 הונחה מסילת רכבת לאורך הגדה הצפונית של הנרה דבר שהצריך חציבת מנהרה בשרידי הגשר שעל גדה זו.
במבנה הגשר ניכרת טכניקה ששימשה את הרומים (ובוני גשרים מאוחרים יותר): בראש העמודים ולפני תחילת הקשת קיימת בליטה ששימשה להנחת קורות רוחב ששימשו בסיס לשלד עץ שאיפשר את בניית קשת האבנים. בסיום הבנייה הוסר מבנה העץ אך הבליטות נשארו עדות לשימוש בשיטה זו.
צילום של הגשר מ-1910
שרידי הקשתות האחרות של הגשר באפיקו של הנרה
מבט נוסף על הגשר
הגשר באמנות

הגשר שימש השראה לאמנים רבים מאירופה שנמשכו לנופיה ואתריה של איטליה (חלקם במסגרת הטיול הגדול). בין אמנים אלו ניתן למנות את ויליאם טרנר (שצייר סקיצות של הגשר התלויות במוזיאון טייט בריטניה), ז'אן-בטיסט קאמי קורו (שציורי הגשר שצייר תלויים במוזיאון הלובר בפריז), ג'ון רוברט קוזנס (אנ') ואחרים.
ציור של הגשר מ-1826 של ז'אן-בטיסט קאמי קורו
גשר אוגוסטוס (מימין) וגשר חדש יותר (משמאל). ציור של ג'וזף מגנוס שטק (אנ') משוודיה (1866)
הגשר בתחריט של גיאורג אברהם הקרט (Georg Abraham Hackert) מ-1779
הגשר בתחריט של אדוארד קוונדיש דרייק (Edward Cavendish Drake) מ-1768
הערות שוליים

↑  גשר אוגוסטוס בנרני, באתר quora.com
↑  סקיצות הגשר של טרנר, באתר מוזיאון טייט בריטניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417309405171  LCCN: sh2016000258  VIAF: 63145067095166630819   WorldCat (עם VIAF): 63145067095166630819
גולדמרק

ערך זה עוסק במטבע. אם התכוונתם למלחין, ראו .
| --- | --- |

 משתמשים:  הקיסרות הגרמנית 
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  רייכסבנק 
 Papiermark ← 
 
שטר של 20 מרק. 1914.
גולדמרק (בגרמנית:  Goldmark , מילולית: מרק זהב, סימן: ℳ) לרוב סתם "מרק", היה המטבע של הבסיס הדו מתכתי ששימש את הקיסרות הגרמנית משנת 1873 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. המילה "זהב" הכלולה בשם המטבע מצביעה על כך שנתמך בזהב לפי תקן הזהב בערך של 2,790 מרק לקילוגרם זהב במרתפי הרייכסבנק. במהלך המלחמה ולאחריה, כיוון שלא גובה עוד בזהב נקרא "פפירמרק" (Papiermark; "מרק נייר"). מרק אחד נחלק ל-100 פפניג (Pfennig).
היסטוריה

עד לאיחוד גרמניה הנפיקה כל מדינה מטבע עצמאי, אך רובם היו קשורים למטבע ה-Vereinsthaler, מטבע שהכיל 16⅔ גרם של כסף טהור. לערים ואזורים שלא השתמשו ב-Vereinsthaler היה שער המרה ידוע ממטבען ל-Vereinsthaler. לפיכך, כאשר הוחלט על הטבעת מטבע אחיד נקבע שער חליפין פשוט של שלושה מרקים ל-Vereinsthaler אחד.
הילכים קודמים אחרים בגרמניה היו הגולדן של דרום גרמניה (בוואריה, באדן, וירטמברג ופרנקפורט); הטאלר של ברמן והמרק של המבורג, באלזס-לורן נעשה שימוש בפרנק הצרפתי.
מטבעות

מטבעות בערכים של פחות ממרק אחד הוטבעו בעיצוב אחיד לכל הקיסרות, מטבעות ממרק אחד ומעלה הוטבעו בעיצוב מקומי, כאשר על צד אחד נטבע העיט הקיסרי, סמל הקיסרות ובצד השני דיוקן המונרך המקומי או סמל העיר (בערים החופשיות ליבק, המבורג וברמן).
המטבעות במחזור היו:
1 פפניג נטבע בנחושת בין 1873 ל-1916 ובאלומיניום בין 1916 ל-1918
2 פפניג – נחושת 1873–1916
5 פפניג – סגסוגת נחושת-ניקל 1873–1916; ברזל 1915–1922
10 פפניג – נחושת-ניקל 1873–1916; ברזל ואבץ 1915–1922
20 פפניג – כסף (90% כלומר 1 גרם כסף טהור ב-1.111 גרם מטבע) 1873–1878; נחושת-ניקל 1887–1892
25 פפניג – ניקל 1909–1912
50 פפניג או חצי מרק – כסף (90%, 2.7778 גרם מטבע) 1873–1919; אלומיניום 1919–1922
1 מרק – כסף 90% (5.5555 גרם מטבע) 1873–1916
2 מרק – כסף 90% (11.1111 גרם) 1873–1915
3 מרק – כסף 90% (16.6667 גרם) 1908–1918
5 מרק – כסף 90% (27.7778 גרם) 1873–1915; זהב (90% במשקל מטבע 1.9912 גרם) 1877–1878
10 מרק – זהב 90% (משקל מטבע 3.9825 גרם) עד 1915
20 מרק – זהב 90% (משקל מטבע 7.965 גרם) עד 1915
שטרות

שטרות בערכים של 10, 20 ו-50 מרק הופקו על ידי האוצר האימפריאלי (Reichskassenschein) בעוד שטרות בערכים 20, 50, 100 ו-1,000 הופקו על ידי הרייכסבנק המרכזי בברלין ועל ידי בנקים מרכזים של המדינות בוואריה, באדן, וירטמברג וסקסוניה.
מרק כסף מ-1875
דמעות של שמש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אנטואן פוקואה 
 הופק בידי:  איאן ברייס
 עריכה:  קונרד באף ה-IV 
 שחקנים ראשיים:  ברוס וויליס מוניקה בלוצ'י קול האוזר
 מוזיקה:  הנס צימר 
 צילום:  מאורו פיורה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Revolution Studios, Cheyenne Enterprises 
 חברה מפיצה:  InterCom 
 הקרנת בכורה:  7 במרץ 2003
 משך הקרנה:  142 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מלחמה, סרט מתח, סרט דרמה 
 תקציב:  $70,000,000
 הכנסות:  $85,632,458
 הכנסות באתר מוג'ו:   tearsofthesun
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
דמעות של שמש הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 2003, בבימויו של אנטואן פוקואה ("יום אימונים מסוכן", "המטרה: הבית הלבן"), המתאר כוח מיוחד של חיל הים האמריקאי (SEAL) שנשלחת לחלץ אזרחים אמריקאים במהלך מלחמת האזרחים שהתרחשה בניגריה. סגן ווטרס (ברוס וויליס) מפקד על כוח המשימה. במהלך המשימה מחליט ווטרס לשנות את המשימה על דעת עצמו תוך סיכון עצמי גבוה, כדי לחלץ אזרחים ניגרים ממקום הסכנה ובכך להצילם ממוות אכזרי.
דוכסות לורן התחתית

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  דוכסות
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקת לותרינגיה
 תאריך:  959
 פירוק:  פיצול הדוכסות לנחלות קטנות
 תאריך:  1190
 ישות קודמת:   לותרינגיה
 ישות יורשת:   בישופות לייז'    ארכיבישופות קלן    בישופות קמברה    רוזנות קלווה    דוכסות לימבורג    רוזנות נאמור    דוכסות בראבנט    רוזנות הולנד    בישופות אוטרכט    רוזנות לוון    דוכסות חלרה    רוזנות אנו    רוזנות ייליך    רוזנות ברג    רוזנות לון    רוזנות הורן
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קתולית
 
דוכסות לורן התחתית, הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 959 בעקבות חלוקת לותרינגיה לשתי דוכסויות, וכללה את כל הולנד ולוקסמבורג של ימינו, רוב בלגיה, וחלקים מגרמניה וצרפת. הדוכסות התקיימה במשך זמן קצר יחסית, ולאחר מכן התפצלה למספר רב של נחלות קטנות.
היסטוריה > רקע

בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה - החלק האמצעי של הממלכה. לאחר מותו של לותאר חולקה נחלתו בין בניו, ובנו לותאר השני קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869 חולקה נחלתו במסגרת חוזה מרסן, ולבסוף עברה נחלתו בשנת 880 לפרנקיה המזרחית. לאחר מותו של לודוויג הצעיר בשנת 911 נכבש האזור על ידי פרנקיה המערבית, אולם בשנת 925 כבש היינריך הראשון, מלך גרמניה את האזור בחזרה. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת, שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה.
היסטוריה > דוכסות לורן התחתית

בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, ובשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה. חתנו של ברונו - פרידריך הראשון מבאר ירש את לורן העילית, ואילו לורן התחתית עברה לגוטפריד הראשון, דוכס לורן התחתית. בשנת 972 מת בנו של גוטפריד - רישארי, דוכס לורן התחתית, והנחלה עברה לשלטונו הישיר של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 977 מינה אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את אחיו הגולה של לותר, מלך צרפת - שארל(אנ') לדוכס לורן התחתית, ובשנת 1033 התאחדה הדוכסות שוב עם דוכסות לורן העילית עד לשנת 1044.
במהלך השנים הבאות התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול וורדן, ועוד. במהלך הסכסוך שבין היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבנו היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך אנרי, דוכס לורן התחתית בהיינריך החמישי, ולפיכך הודח לאחר מכן משלטונו על ידי היינריך הרביעי, ובמקומו מונה גודפרוא הראשון, רוזן לוון.
לאחר מותו של גודפרוא השלישי, רוזן לוון בשנת 1190 ביטל היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "דוכס לורן התחתית", אולם בנו של גודפרוא - אנרי הראשון, דוכס בראבנט נטל לעצמו את התואר "דוכס לותייר", שבו החזיקו דוכסי בראבנט עד לשנת 1795.
יורשות הדוכסות

המדינות החשובות שקמו כתוצאה מפיצול הדוכסות היו:
ארכיבישופות קלן
נסיכות-בישופות לייז'
בישופות אוטרכט
בישופות קמברה
דוכסות לימבורג
רוזנות חלרה
מרקיזות אנם, שנקראה בהמשך פלנדריה או רוזנות אלסט
רוזנות ייליך
רוזנות נאמור
רוזנות קלווה
רוזנות אנו, כולל מרקיזות ואלנסיין ורוזנות ברגן
רוזנות הולנד
רוזנות ברג
רוזנות לון
רוזנות הורן
בנוסף, המדינות הבאות החזיקו בתואר "דוכס לותייר":
מרקיזות אנטוורפן
רוזנות לוון ובריסל
דוכסות בראבנט
ראו גם

לותרינגיה
דוכסות לורן
דוכסות לורן

דוכסות לורן הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 959 בעקבות חלוקת לותרינגיה לשתי דוכסויות, והתקיימה עד לשנת 1766, לאחר מותו של סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין שהיה הדוכס האחרון, לאחר שקיבל את הדוכסות במלחמת הירושה הפולנית.
היסטוריה > רקע

בשנת 843 חולקה האימפריה הקרולינגית בין בניו של לואי החסיד, ובנו לותאר הראשון קיבל את פרנקיה התיכונה – החלק האמצעי של הממלכה. לאחר מותו של לותאר חולקה נחלתו בין בניו, ובנו לותאר השני קיבל את לותרינגיה, שהשתרעה מבורגונדי עד הים הצפוני. לאחר מותו של לותאר השני בשנת 869 חולקה נחלתו בחוזה מרסן, ולבסוף עברה נחלתו בשנת 880 לפרנקיה המזרחית. לאחר מותו של לודוויג הצעיר בשנת 911 נכבש האזור על ידי פרנקיה המערבית, אולם בשנת 925 כבש היינריך הראשון, מלך גרמניה את האזור בחזרה. בשנת 942 ויתר לואי הרביעי, מלך צרפת שהיה שקוע בסכסוך עם איג הגדול, על כל תביעותיו על אזור לותרינגיה.
היסטוריה > דוכסות לורן העילית

בשנת 953 מינה אוטו הראשון, מלך גרמניה את אחיו ברונו הגדול לדוכס לותרינגיה, ובשנת 959 חילק ברונו את הדוכסות ללורן התחתית וללורן העילית, שהופרדו על ידי נהר הריין, ולאחר מותו בשנת 965 הפכה החלוקה לקבועה. חתנו של ברונו – פרידריך הראשון מבאר ירש את לורן העילית, ואילו לורן התחתית עברה לגוטפריד הראשון, דוכס לורן התחתית. עד מהרה התפצלה לורן התחתית לכמה נחלות קטנות, שכללו את רוזנות לוקסמבורג, ארכיבישופות טריר, דוכסות באר ובישופויות מץ, טול, ורדן ועוד.
הגבול בין ממלכת צרפת לאימפריה הרומית הקדושה נשמר לאורך כל ימי הביניים, אך בשנת 1301 מסר פיליפ הרביעי, מלך צרפת את חלקה המערבי של הדוכסות לאנרי השלישי, רוזן באר. בשנת 1475 טען שארל הראשון, דוכס בורגונדיה על זכותו לדוכסות, אולם הוא לבסוף הובס ונהרג בקרב נאנסי בשנת 1477.
היסטוריה > הדוכסות וממלכת צרפת

בשנת 1552 נמסרו הערים מץ, טול וורדן לממלכת צרפת בחוזה שאמבור, כתמורה לסיועה לנסיכים הפרוטסטנטים בראשות מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה במלחמתם נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במהלך מלחמת שלושים השנים כבשה ממלכת צרפת בשנת 1641 את הדוכסות, אולם היא החזירה אותה בשלום וסטפאליה בשנת 1648. בשנת 1670 נכבשה הדוכסות מחדש על ידי הצרפתים, וקרל החמישי, דוכס לורן ברח לווינה, שם יצר קשרים חמים עם בית הבסבורג.
בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של לאופולד, דוכס לורן. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18.
ב-17 באוגוסט 1698 נכנס לאופולד בתהלוכה לנאנסי, בירת הדוכסות, ומיד החל לטפח את הדוכסות ולאכלסה מחדש.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית נכבשה בירתו של לאופולד נאנסי, ולאופולד ומשפחתו עברו לשאטו דה לינוויל, שהפכה תחת חסותו לורסאי של לורן. בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ואחיה של אליזבת שארלוט, פיליפ השני, דוכס אורליאן הפך לעוצר בשמו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת הקטין למשך שבע שנים, במהלכן העניק אדמות נוספות לטובת גיסו, לאופולד. בשנת 1729 נפטר לאופולד באופן פתאומי, ובנו פרנץ שטפן עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, וצרפת ניצלה את ההזדמנות לתפוס את הדוכסות, משום שחששה מנוכחות כוחות אוסטריים סמוך כל כך לגבולה. באוקטובר 1735 נחתם הסכם שלום, שחזר ואושרר באמנת וינה בנובמבר 1738, ובו הוחלט שדוכסות לורן תעבור לסטניסלאב לשצ'ינסקי, חמיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, בעוד פרנץ יוכר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי צרפת, ובנוסף, יקבל כפיצוי את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, שאותה ירש פרנץ רק בשנת 1737, לאחר מותו של ג'אן גסטונה דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה.
בשנת 1766 מת סטניסלאב לשצ'ינסקי, והדוכסות סופחה לממלכת צרפת.
ראו גם

לותרינגיה
לורן
גרטרוד אברקרומבי

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1909 אוסטין, ארצות הברית 
 פטירה:  3 ביולי 1977 (בגיל 68) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  האקדמיה האמריקאית לאמנות  אוניברסיטת אילינוי בשיקגו  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 תחום יצירה:  חיתוך-עץ, מיסטיקה, איור, surrealist technique 
 זרם באמנות:  סוריאליזם 
 הושפעה על ידי:  ג'אז 
 
גרטרוד אברקרומבי (באנגלית: Gertrude Abercrombie; ‏ 17 בפברואר 1909 - 3 ביולי 1977) הייתה ציירת אמריקאית שבסיסה בשיקגו. אברקרומבי, שכונתה "מלכת האמנים הבוהמיינים", הייתה מעורבת בעולם הג'אז של שיקגו והייתה ידידה עם מוזיקאים כמו דיזי גילספי, צ'רלי פארקר ושרה ווהן, שהמוזיקה שלה שימשה השראה לעבודה היצירתית שלה.
ראשית חייה

אברקרומבי נולדה ב-17 בפברואר 1909 באוסטין, טקסס.  הוריה, טום ולולה ג'ינס אברקרומבי, היו זמרי אופרה נודדים שהיו במקרה באוסטין ביום לידתה של גרטרוד. המשפחה התגוררה בברלין בשנת 1913 כדי לקדם את הקריירה של אמה, אך תחילת מלחמת העולם הראשונה גרמה למשפחה לחזור לארצות הברית .  עם שובם התגוררה המשפחה באלדו, אילינוי, לפני שהתיישבה בהייד פארק, שיקגו בשנת 1916. היא גדלה בסביבה דתית קפדנית בבית.
היא קיבלה תואר בשפות רומנטיות מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ב-1929. לאחר שלמדה ציור דמות במכון לאמנות של שיקגו, היא למדה קורס בן שנה באמנות מסחרית באקדמיה האמריקאית לאמנות בשיקגו, מה שהוביל אותה לקבל עבודה הראשונה בציור - כפפות לפרסומות של חנות הכלבו Mesirow. היא גם עבדה לזמן קצר כאמנית עבור סירס.
קריירה

בשנת 1932, היא החלה להתמקד אך ורק באמנות שלה. בקיץ שלאחר מכן היא עשתה את המכירה הראשונה שלה ביריד אמנות חוצות בשיקגו וקיבלה ציון מכובד בעיתון עבור האירוע. באמצע שנות ה-30 היא עברה מבית משפחתה ונעשתה פעילה בעולם האמנות האזורית. מ-1934 עד 1940 היא שימשה כציירת עבור מינהל התקדמות העבודות, ובשנת 1934 ערכה אגודת האמנים של שיקגו תערוכת יחיד של עבודתה. במהלך שנות ה-30 וה-40 החלה גם ליצור חיתוכי עץ.
ב-1940 נישאה לעורך הדין רוברט ליווינגסטון, וב-1942 ילדה את בתם דינה. בשנת 1948 התגרשו בני הזוג. באותה שנה היא נישאה למבקר המוזיקה פרנק סנדיפורד, כשדיזי גילספי הופיעה בחתונה. בני הזוג היו פעילים באורח החיים הבוהמייני ובעולם הג'אז של שיקגו ומכאן הקשר שלה עם גילספי. הם הכירו מוזיקאים דרך סנדיפורד ודרך כישוריה של אברקרומבי עצמה כפסנתרנית. בני הזוג התגרשו ב-1964.
בתוך המעגל החברתי האוונגרדי של אברקרומבי היא הייתה ההשראה לשיר "Gertrude's Bounce" של ריצ'י פאוול, שטענה שהיא הלכה "בדיוק כמו שהקצב נשמע במבוא",
מוות

בסוף שנות ה-50, בריאותה התדרדרה עקב בעיות כלכליות, אלכוהוליזם ודלקת פרקים, והיא הפכה מתבודדת. לאחר 1959, ציוריה פחתו במספר וגם בקנה מידה.  היא נזקקה לכיסא גלגלים ולבסוף הייתה מרותקת למיטה. בשנה האחרונה לחייה, נערכה רטרוספקטיבה גדולה של עבודתה במרכז האמנות של הייד פארק.
היא נפטרה בשיקגו ב-3 ביולי 1977. בצוואתה הקימה את קרן Gertrude Abercrombie Trust שהפיצה את עבודתה ואת יצירותיהם של אמנים אחרים שהיו בבעלותה למוסדות תרבות ברחבי המערב התיכון.
יצירה

אברקרומבי ציירה וריאציות רבות של הנושאים המועדפים עליה: חללי פנים מרוהטים בדלילות, נופים, דיוקנאות עצמיים וטבע דומם. קומפוזיציות רבות מציגות אישה בודדה בשמלה זורמת, לעיתים קרובות מתוארת עם מאפיינים של כישוף: ינשוף, חתול שחור, כדור בדולח או מקל מטאטא. עבודות אלו היו לעיתים קרובות דיוקנאות עצמיים, כפי שציינה בראיון ל-Studs Terkel זמן קצר לפני מותה: "אני מציירת תמיד את עצמי".  גבוהה וחדת מאפיינים, היא ראתה את עצמה מכוערת. היא חבשה לפעמים כובע קטיפה מחודד כדי להדגיש את מראה המכשפה שלה, "נהני מהכוח שהדימוי הזה נתן לה על פני אחרים שפחדו או נרתעו ממנה". אברקרומבי גם שאבה השראה מחלומותיה כמקור "מוצהר" לציוריה להעברת מציאות, עם אשליות של פנטזיה.  שנות ה-40 וה-50 מתוארות כתקופה הפוריה ביותר שלה; תקופה שבה כבר לא ציירה דיוקנאות רבים, אלא שמרה על הנושאים שהוזכרו לעיל.
העבודות הבוגרות של אברקרומבי מצוירות בסגנון מדויק. היא התעניינה מעט בעבודות של אמנים אחרים, אף שהעריכה את מגריט. אוטודידקטית במידה רבה, היא לא ראתה מכשול בהיעדר הכשרה פורמלית נרחבת. היא אמרה על עבודתה:
"אני לא מתעניינת בדברים מסובכים וגם לא בשגרה. אני אוהבת לצייר דברים פשוטים קצת מוזרים. העבודה שלי מגיעה ישירות מהתודעה הפנימית שלי והיא חייבת להגיע בקלות. זהו תהליך של בחירה וצמצום".
עבודתה התפתחה בשילוב אהבתה למוזיקת ג'אז, בהשראת מסיבות וג'אם סשנים שאירחה בביתה בהייד פארק. חבריה היו מוזיקאים כמו סוני רולינס, מקס רו, ג'קי קיין ורביעיית הג'אז המודרנית.
דיזי גילספי תיארה אותה כ"אמנית הבופ הראשונה. בופ במובן זה שהיא לקחה את המהות של המוזיקה שלנו והעבירה אותה לצורת אמנות אחרת".
הערות שוליים

↑  Warren, Lynn, Art in Chicago 1945-1995, Thames & Hudson, 1996
↑  Sparks, Esther (1971). A Biographical Dictionary of Painters and Sculptors in Illinois 1808-1945. Chicago: Northwestern University. p. 235.
↑  "Finding Aid". Gertrude Abercrombie Papers. Archives of American Art. 2011
1 2  Weininger, Susan, and Kent Smith. 1991. Gertrude Abercrombie. Springfield, IL: Illinois State Museum, P 12
↑  LP sleeve notes by Alun Morgan for Clifford Brown and Max Roach, I Remember Clifford (Mercury MMC 14041)
↑  Weininger, Susan, and Kent Smith. 1991. Gertrude Abercrombie. Springfield, IL: Illinois State Museum PP 33-34
↑  Abercrombie, Gertrude. Gertrude Abercrombie: A Retrospective Exhibition. Hyde Part Art Center, January 28 through March
↑  Gertrude Abercrombie, 2018, Gertrude Abercrombie, Susan Weininger, Karma (באנגלית)
↑  Weininger, Susan, and Kent Smith. 1991. Gertrude Abercrombie. Springfield, IL: Illinois State Museum.P 12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1131176804  ISNI: 0000 0000 6704 8202  LCCN: nr89014343  RKD: 103246  SNAC: w6z04m0g  SUDOC: 256636559  ULAN: 500002434  VIAF: 24446828   WorldCat (עם VIAF): 24446828 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גרטרוד אברקרומבי".
הטיול, 1943
הריסות בית מטבחיים,1937
דמעות וים

"דמעות וים" הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי קובי אוז. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2004, שמונה שנים לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו "שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז", חברת התקליטים הליקון. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג HL8236.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | זה לא ילך בינינו  | 4:46 |
| 2. | פינת רחוב האכזבה  | 0:19 |
| 3. | אם תעזבי אותי  | 3:36 |
| 4. | גלמוד  | 3:26 |
| 5. | עמוק עמוק  | 4:21 |
| 6. | לא רוצה להתאהב יותר  | 3:44 |
| 7. | למה את דואגת  | 4:32 |
| 8. | פעם אהבת אותי  | 2:55 |
| 9. | שקט  | 4:51 |
| 10. | רציתי  | 3:21 |
| 11. | זיכרונות  | 5:26 |
| 12. | סיני  | 4:33 |
| 13. | דמעות וים  | 6:43 |
| משך כולל: | משך כולל: | 52:33 |
הערות שוליים

↑  Kobi Oz – דמעות וים, דיסקוגס
| קובי אוז |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שירים לעיר אפזוס מאת קובי אוז • דמעות וים • מזמורי נבוכים • מזמורים נוספים • חלום עקבותיך |  |
| סינגלים | "אם תעזבי אותי" • "למה את דואגת" • "זיכרונות" • "אלוהי" • "חמש לפנות בוקר" |  |
| ערכים קשורים | טיפקס |  |
גנרל-אדמירל

מאוריץ, נסיך אורנז', הגנרל-אדמירל הראשון בהיסטוריה
גנרל-אדמירל הייתה דרגה ימית, הולנדית, גרמנית, רוסית, פורטוגזית, ספרדית ושוודית. מקורה ההיסטורי הוא בתואר שניתן למפקדי הצי בכמה מדינות באירופה המודרנית המוקדמת. הראשון שהחזיק בדרגה זו, היה מאוריץ, נסיך אורנז', שהיה מפקד הצי ההולנדי.
גרמניה הנאצית

| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 צבא:  קריגסמרינה קריגסמרינה
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  ?–1945
 דרגה זוטרה:  אדמירל
 דרגה בכירה:  גרוס-אדמירל
 מקבילת הצבא:  גנרל-אוברסט
 מקבילת חיל האוויר:  גנרל-אוברסט
 
בקריגסמרינה במהלך מלחמת העולם השנייה, גנרל-אדמירל הייתה דרגה בכירה מאדמירל, אך זוטרה מגרוס-אדמירל. דרגת הגנרל-אדמירל הייתה דרגת אדמירל בת ארבעה כוכבים, שווה ערך לאדמירל מלא בצי הבריטי והאמריקני. במערכת הדירוג הגרמנית המסורתית עד למלחמת העולם השנייה, אדמירל היה שווה לאדמירל בריטי או אמריקני.
סמל השרוול של הגנרל-אדמירל היה זהה לזו של אדמירל רגיל, שהוא פס עבה מתחת לשלושה פסים רגילים (קולבנרינג בלשון הצי הגרמני). הגנרל-אדמירל ענד מעוין שלישי על תג הכתף, כדי להבדיל אותו מאדמירלים רגילים. הדרגה הייתה שווה לדרגת גנרל-אוברסט בוורמאכט ובלופטוואפה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: אדמירל |  דרגות הוורמאכט  גנרל-אדמירל | דרגה בכירה: גרוס-אדמירל |
רשימת האדמירלים שקיבלו דרגה זו בקריגסמרינה:
20 באפריל 1936 – אריך רדר (מאוחר יותר הועלה לדרגת גרוס-אדמירל.
1 באפריל 1939 – קונרד אלברכט
1 בינואר 1940 – אלפרד זאלווכטר
19 ביולי 1940 – רולף קרלס
1 באפריל 1941 – הרמן בהם
1 באפריל 1941 – קרל ויצל
31 באוגוסט 1942 – אוטו שולצה
1 בפברואר 1943 – וילהלם מרשל
1 במרץ 1944 – אוטו שניוינד
1 במרץ 1944 – ולטר ורצכה
16 בספטמבר 1944 – אוסקר קומץ
1 במאי 1945 – הנס-גאורג פון פרידבורג
קרל דניץ קודם לדרגת גרוס-אדמירל, ללא שקיבל קודם לכן את דרגת גנרל-אדמירל.
האימפריה הרוסית

| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 צבא:  הצי הקיסרי הרוסי
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  1695–1917 (כ־222 שנים)
 מקבילת הצבא:  גנרל-פלדמרשל
 
הגנרל-אדמירל (ברוסית: Генерал-адмирал) הייתה הדרגה הגבוהה ביותר בצי הקיסרי הרוסי, והייתה שוות ערך לדרגת גנרל-פלדמרשל. זו הייתה דרגת כבוד בלבד, ובמשך רוב קיומה הוא הוענקה רק לאדם בשירות פעיל, ובדרך כלל ניתנה למפקד הצי, שהיה בדרך כלל צאצא לבית רומנוב.
היו רק תשעה אדמירלים בעלי דרגה זו:
פרנץ לפורט (1695)
פיודור אלכסייביץ' גולובין (ראש הממשלה הרוסי הראשון) (1700)
פיודור אפרקסין (1708)
אנדריי אוסטרמן (היינריך יוהאן פרידריך אוסטרמן) (1740; פוטר ב-1741)
מיכאיל גוליצין (1756)
פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1762)
איוון צ'רנישיוב (1796)
קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1831).
אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1883).
לאחר נפילת האימפריה הרוסית בשנת 1917 בוטלה הדרגה, אך בהמשך נוצרה הדרגה אדמירל הצי של ברית המועצות, שהייתה מקבילה לדרגת גנרל-אדמירל.
ממלכת ספרד

אלמירנטה חנרל היא דרגה בצי הספרדי, הגבוהה מדרגת אדמירל, אך זוטרה לקפיטן חנרל.
ממלכת פורטוגל

אלמירנטה-גנרל הייתה הדרגה העליונה ביותר בצי הפורטוגזי, מבין השנים 1808–1812, ושוב, בין השנים 1892–1910. הדרגה הייתה המקבילה הימית לדרגת מרשל-גנרל של הצבא הפורטוגזי.
הדרגה הונהגה לראשונה בשנת 1808, והוקצתה למפקד חיל הים. אלמירנטה-גנרל הייתה שוות ערך לדרגת קטיטנו-גנרל דה ארמדה אשר בוטלה בשנת 1796, ותפקידיה עברו למועצת המנהלים של האדמירליות. דרגה זו ניתנה רק עלאינפנטה פדרו קרלוס דה ברגנסה, ולאחר מותו בשנת 1812 בוטלה הדרגה.
בשנת 1892 הונהגה מחדש דרגת אלמירנטה-גנרל, כדרגה-טקסית גרידא של מלך פורטוגל בתפקידו החוקתי של המפקד העליון של הצי. בנוסף, כמפקד העליון של הצבא, החזיק המלך גם את דרגת המרשל-גנרל. מנואל השני, מלך פורטוגל היה האחרון שהחזיק בדרגה זו.
ממלכת שוודיה

גנרל-אדמירל הוא דרגת האדמירל הגבוהה ביותר שקיימת בצי השוודי, ואשר נוצרה על ידי קרל האחד עשר, מלך שוודיה בשם האדמירל-גנרל. גוסטב השלישי חידש את הדרגה בשנת 1780, ובאותה שנה הוציא הנחיות לאדמירל-גנרל, אשר היה אחראי מטעם המלך במועצת הצי.
רשימת האדמירלים שקיבלו דרגה זו בצי השוודי:
1675 – לורנץ קרויץ (1615–1676)
1677 – הנריק הורן (1618–1693)
1681 – הנס ווכטמייסטר (1641–1714)
1780–1784 – הנריק אף טרולה (1730–1784)
1792–1794 – קרל אוגוסט אהרנסוורד (1745–1800)
1812–1815 – יוהאן אף פוקה (1751–1815)
1818 – ויקטור פון שטדינגק (1751–1823)
1823–1828 – רודולף צדרסטרום (1764–1833)
ראו גם

אדמירל
דגל בוטסואנה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  5:8
 הונף לראשונה:  30 בספטמבר 1966
 מוטיבים עיצוביים:  דגל תכלת פס שחור אופקי במרכז ממוסגר בלבן
 גרסאות נוספות
 דגל נשיא בוטסואנה
 
דגל בוטסואנה (באנגלית: Flag of Botswana) הוא דגלה הלאומי של בוטסואנה. הוא אומץ ב-30 בספטמבר 1966. הדגל הוא בצבע תכלת כשפס שחור אופקי, ששוליו לבנים, חוצה אותו במרכזו. התכלת מסמלת את המים, בעיקר את הגשם, ומגיעה מהמוטו שעל סמל בוטסואנה, בו כתוב "יהי גשם" ("Let there be rain"). הלבן והשחור מסמלים הרמוניה בין-גזעית.
ראו גם

סמל בוטסואנה
המנון בוטסואנה
גרנאסטרפותריום

| גרנאסטרפותריום |
| --- | --- |
 איור
תקופה
אמצע מיוקן 13.8–11.8 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אסטרפותרים
משפחה:: אסטרפותריים
סוג:: גרנאסטרפותריום
מין:: Granastrapotherium snorki
שם מדעי
 Granastrapotherium snorki

גרנאסטרפותריום (שם מדעי: Granastrapotherium; תרגום מספרדית: "אסטרפותריום גדול") הוא סוג של יונק גדול מהסדרה הנכחדת אסטרפותרים, אשר חי באמריקה הדרומית באמצע תקופת המיוקן. בסוג זה יש מין אחד - Granastrapotherium snorki, אשר התגלה ב-1997 במדבר טטאקואה (אנ') בקולומביה.
הגרנאסטרפותריום הגיע לאורך 3.5-4 מטר ולמשקל 2.5-3.5 טון, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הסוגים בסדרתו. במראהו הוא הזכיר טפיר ענקי עם דמיון מסוים למיני פילים קדומים והוא הכיל חדק ארוך ושפוף מקצה לסתותיו. היו לו 4 חטים בולטים מקצוות הלסת, אשר הזכירו את שיני הפלאומסטודון ושורת שיניים טוחנות מאחוריהם המעידות שהיה אוכל צמחים. סוג זה קרוב מאוד לקסנאסטרפותריום (אנ') מאותה תקופה.
מבנה החדק שלו עזר ללפות עלים מהעצים והיה ארוך ממבנה של אסטרפותרים אחרים. הוא היה יצור חצי-מיימי כמו היפופוטם וניזון מצמחים.