stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טובה קוצ'ינסקי
הוקרה והנצחה

יקירת אמונה.
תערוכת קבע "נשים מאירות" בבית העדות בניר גלים.
מועדון "רוח טובה" במכללת אמונה בירושלים נקרא על שמה.
תערוכה במוזאון פראגה בורשה "נשות הגדה המזרחית" המציג 9 נשים מעוררות השראה.
הערות שוליים

↑  שמעון קאנץ, ספר זיכרון לקהילות רמברטוב אקוניב - מילוסנה, תל אביב, 1974, עמ' 19, 29. (בעברית ויידיש)
↑  רמברטוב REMBERTOW | מרכז מורשת יהדות פולין, באתר web.archive.org, ‏2016-08-01
↑  אליחי יוסף, המזרחי ותנועת תורה ועבודה בפולין 1928–1939, ירושלים: הספרייה הציונית על יד ההסתדרות הציונית העולמית, תשס"א, עמ' 167
↑  שמעון קאנץ, ספר זיכרון לקהילות רמברטוב אקוניב - מילוסנה, תל אביב, 1974, עמ' 276
↑  תורה ועבודה בחזון ובמעש, תולדות הפועל המזרחי וספור פעלם של מייסדיו, כרך ב, תל אביב: הסתדרות הפועל המזרחי בארץ ישראל / הוועד הפועל, 1993 תשנ"ג, עמ' 129. (בעברית)
1 2  אליעזר דון יחיה ומאמר של יוסי אבנרי, "כשהפנטזיה מתגשמת" פרק בתולדות החלוצה הדתית בפולין בין שתי מלחמות העולם, בין מסורת לחידוש, רמת גן: אוניברסיטת בר אילן רמת גן, תשס"ה, עמ' 147 - 175. (בעברית)
↑  ווען א פאנטאזיע ווערט פערווירקליכט, היינטיגע נייעס, 30 ביולי 1934
↑  28 נייהטמארינס אין בלויע קליידלעך פרעסע אויספלוג אין פרויען הכשרה - קבוץ פון החלוץ המזרחי - אין רעמבערטאוו, היינט, 7 בנובמבר 1933
↑  ⁨אויף אונזער ארץ ישראל פראנט, די יודישע שטימע (ורשה), 28 ביוני 1934
↑  דבר, 5 ביולי 1934 "הפועל המזרחי בתל אביב אישר בממשלה קואופרטיב תופרות"
↑  לילך רוזנברג פרידמן, מהפכניות בעל כורחן נשים ומגדר בציונות הדתית בתקופת הישוב, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2005, עמ' 63
↑  ⁨אסיפת נשים "תירה ועבודה" בכפר סבא, הצופה, 20 באוגוסט 1940
↑  הרשימה של האשה והפועלת הדתית - רשימת מועמדות, באתר הספרייה הלאומית
↑  לילך רוזנברג - פרידמן, רשימת הנשים הדתיות בבבחירות הראשונות לכנסת: כישלון או הישג, עיונים 32, 2019
↑  הוקמה התנועה המאוחדת של נשים דתיות־לאומיות, הצופה, 19 באוקטובר 1959
↑  "אמונה" – תנועה עולמית חדשה של נשים דתיות לאומיות, דבר, 13 בפברואר 1977
1 2  מקומי, מעריב, 22 בדצמבר 1986
↑  פעילות בנות מצוה - מוזיאון בית העדות, באתר beit-haedut.org.il
↑  תערוכה במוזאון בורשה, ‏2024
חברות קיבוץ למטרה. המייסדת והמנהלת טובה קוצ'ינסקי במרכז (עם שרשרת)
קיבוץ התופרות למטרה ברמברטוב בפולין. הכשרת נשים לעליה לארץ 1933–1934
שירה אוגריתית

לוח חרס מאוגרית ועליו אגדת אקהת
האלפבית האוגריתי הוא כתב יתדות, שבו נכתבו האפוסים האוגריתיים.
השירה האוגריתית היא קבוצת יצירות ספרותיות האפיות (שיריות־עלילתיות) כנעניות שנכתבו באוגריתית ושרדו על לוחות חרס בארכיונים שהתגלו באוגרית, והן הקובץ המשמעותי ביותר בחשיבותו בכתבי אוגרית. היצירות עוסקות בעיקר במיתולוגיה וסיפורי עם על מלכים וגיבורים, ומתוארכות לסביבות אמצע האלף ה־2 לפנה"ס (בין המאה ה־15 למאה ה־14 לפנה"ס). באחדים מהלוח מצוין מתואר כי הועלו על הכתב בתקופת נִקמדֻ מלך אוגרית, ובחלקם נכתב שם המעתיקים ושם האחראיים.
תוכני השירה

היצירות הפואטיות הגדולות ביותר הן: "עלילות בעל וענת", "אגדת כרת", "אגדת אקהת". יצירות אלה מתארות אפוסים שלמים – עלילות עם התחלה, אמצע וסוף. בנוסף ישנן יצירות קצרות יותר: "הולדת שחר ושלם", "חתונת ירח ונכל", "לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש", תפילות לאלים וקטעים עלילתיים קצרים רבים אחרים, חלקם ללא הקשר ברור. היצירות כתובות בכתב יתדות האוגריתי על לוחות חרס, שאותיותיו זוהו על־ידי הנס באואר ופול אדוארד דורם (Dhorme;‏ 1881–1966). כתבי אוגריתית פותחים שער חשוב להבנת התפיסות והדת הכנענית ממקור ראשון. תרבות שלמה שאבדה בתהום הנשייה, נחשפה והתגלתה שוב. מרבית לוחות השירה האוגריתית נמצאו בבניין שעמד בין מקדשי בעל ודגן, ושימש כספרייה ובית ספר לכהנים.
במרכז העלילות הגדולות מוטיבים של מלחמות, עימותים, טרגדיות ומוות. האלים נתפסים כדמויות בעלות מאפיינים אנושיים, שכרוכים ומעורבים בפעילות הארצית. על אף המאפיינים האנושיים יש להם יכולות על־אנושיות, כמו חיי נצח, חוזק, כנפיים וקרניים, ועוד. יחס של כבוד והערצה לאלים למול אפסותו וכיליונו של הטוב שבבני האדם, אף הוא אחד המוטיבים בעלילות.
לשירה האוגריתית זיקה לתנ"ך. מבחינה סגנונית, בשירה האוגרית רכיבים רבים שהופיעו לאחר־מכן בשירה עברית המקראית: תקבולות, מקצבים וחרוזים. התגליות באוגרית הובילו להערכה מחודשת של התנ"ך כיצירה ספרותית. ישנן אף כמה התייחסויות לרעיונות מיתולוגיים המופיעים בתנ"ך מופיעים גם בטבלאות החרס מאוגרית. עוד על הזיקה בין הספרות האוגריתית לתנ"ך ראו בהמשך.
לחלק מהשירה האוגריתית נמצאו מספר מהדורות. לפעמים במהדורה מסוימת יש הרחבה ופירוט של עניין המתומצת במהדורה שונה. לעיתים נראה כי היו גרסאות שונות לאותו הסיפור. חלקם של הלוחות נמצאו במצב קשה, וסיווגם נעשה על פי רוב לפי תוכנם. (בלוח אחד נמצאה כותרת 'לבעל', ובאחר 'לכרת'. בלוחות רבים ראש הלוח לא שרד ואין לדעת אם הם פתחו בכותרת). כנהוג בשפות הכנעניות, שבירת השורות אינה חופפת את סיומי המילים והמשפטים, ומילה יכולה להתחיל בשורה אחת ולהמשיך בשורה שאחריה.
כתבי אוגרית, שביניהם נמצאו לוחות השירה, נכתבו אמנם בין 1400–1200 לפנה"ס, אך הטקסטים השיריים משקפים שלבים קדומים יותר של השפה, שכן הם נמסרו בעל פה כמה דורות לפני שהועלו על הכתב. לשונם פואטית, ונוצרה במאות שנים של מסורות בעל־פה; היא מבוססת על הניב השירי הכנעני הרחב יותר, עליו התבססה גם הלשון הפואטית העברית הקדומה, החולקת עם הלשון הפואטית האוגריתית מאפיינים רבים.
תוכני השירה > עלילות מרכזיות > עלילות בעל וענת

עלילות בעל וענת הן העלילה המרכזית שהתגלתה בספרות האוגריתית, והם תופסים יותר ממחצית מהלוחות שסווגו בוודאות כדתיים. הלוחות מספרים, בקטעים, על מאבק של האל בעל ואחותו האלה ענת באלים ים ומות על השליטה על הארץ. בעל מביס את ים ועוזריו לויתן נחש בריח, לויתן נחש עקלתון, אשר שבעה ראשים לו, ובונה לו ארמון מלוכה ללא חלונות, כדי שמות לא יוכל להיכנס. לאחר הפצרות אל האומנות כושר־וחסיס, שבנה את הארמון, בעל ניאות לפתוח חלונות, ומות, ששואף לשלוט במקום בעל, נלחם בו. אך מות מביס את בעל והוא יורד לשאול. האלה ענת נוקמת במות מכניעה ומשמידה אותו, ובעל מולך על הארץ. אין הסכמה בקרב החוקרים על הסידור המקורי של קטעי העלילה.
פרשן המקרא משה דוד קאסוטו ראה במותם של בעל ומות ובתחייתם את המחזוריות העונתית של הטבע, רעיון שפיתח ההולנדי יוהאנס קורנליס דה מור.
תוכני השירה > עלילות מרכזיות > עלילת כרת

העלילה מסופרת במספר לוחות, המרכזי בהן כולל 306 שורות. כרת מלך חֶבֶר שכל את כל בניו, ואף אשתו נטשה אותו. כרת בוכה במיטתו ונרדם, ובחלומו מופיע אל ושואל אותו לפשר בכיו. כרת מספר לו שעושר וכוח אינם שווים ללא בנים. אל מצווה על כרת לבצע פולחן לו ולבעל, ולאחר מכן לצאת עם צבא לנגב, לאֱדום רבה ואֱדום זעירה ('אֻדמ רבת ואֻדמ תֿררת'). פֶּבֶל מלך אדום רבה ואדום זעירה יציע לכרת טובין רבים בתמורה להתרחקותו ממלכתו, אך כרת יחזור בפניו על תלונותיו לְאֵל, ויבקש את מרת (גברת) חָרַי היפה. כאן נגמר החלום וכרת מתעורר, וכרת מבצע את צו אל – העלילה חוזרת בדיוק על ציווי אל לכרת, אך במקום בגוף שני, בגוף שלישי. כרת יוצא למסע כפי שצווה, אך בניגוד למופיע בחלום, הוא עוצר במקדש אשרת צורים ואלת צידונים, ונודר להעניק מנחה לאשרה אם יצליח ויחזור עם מרת חרי. ההמשך זהה לתיאור המסע והמצור בציווי אל. בחלק זה נגמר הלוח המרכזי. מהלוחות האחרים עולה כי עדת האלים כולה עסקה בכרת, ובראשה אל שהחליט לברך אותו בבנים. לאחר שנולדו לכרת בנים ובנות ממרת חרי, אשרה זוכרת את נדרו, ושואלת האם כרת יפר את מוצא פיהו.
אחר הדברים האלה, כרת מוטל על ערש דוי, ובנו אִלחאו (אֵל־חי) מהרהר כיצד נצר האלים יכול למות. כרת מבקש מבנו לקרוא לאחותו שתמנת, אך לא לספר לה שכרת חולה אלא שכרת עורך זבח והיא בין הקרואים. שתמנת מנחשת מיד כי ארעה רעה. בגלל מחלת כרת מגיעה בצורת, ובלוחות מתואר טקס (שלא ברור מי מבצעו) לעידוד בעל להוריד גשמיו. האלים מנסים טקסים שונים לריפוי כרת, אך לא מצליחים. כאשר אל שואל שבע פעמים מי באלים יגרש את החולי ואין עונה, יוצר יצור מגרש חולי בשם 'שעתקת' (כלומר מעתיקת החולי), ושעתקת מטפלת בכרת עד שמחלים. במהלך חוליו של כרת התיישב בנו יצִיב על כס מלוכתו, מתוך אמונה שמחלת כרת היא עונש על אי־צדק. לאחר החלמת כרת, מטיח בו יציב את ההאשמות, וכרת קוצף על בנו המתיימר לרשתו עוד בחייו, ומקלל אותו שיענישוהו האלים.
תוכני השירה > עלילות מרכזיות > עלילת אקהת

שופט הצדק דנאל חשוך הילדים, מבקש מהאלים בן שיעזור לו וימלא את התפקידים המוטלים על בן לאביו. לאחר תהליכים בין האלים, נולד לדנאל בן בשם אקהת, גיבור חיל כאביו. כושר־וחסיס מעניק לאקהת קשת פלאים, שהאלה ענת חומדת אותה. היא מפתה את אקהת להעניק לה אותה תמורת חיי נצח, אך אקהת אינו מאמין לה. ענת זוממת להורגו. ענת מאיימת על אֵל אביה שיאשר לה להרוג את אקהת, והוא מסכים בהסתייגות. אז מזמינה ענת את אקהת לציד משותף, ומשכנעת את הלוחם 'יטפן' שיעזור לה ויתחפש לנשר. היא מבטיחה לו שהיא רק תיקח את הקשת ומיד תחייה את אקהת. במהלך הציד, יטפן יוצא מתחפושתו והורג את אקהת, ותוך כדי כך שובר בטעות את הקשת. ענת מקוננת קינה על אי־הצלחתה להחיות את אקהת. פועת, אחות אקהת, מרגישה את הרעה, ודנאל מתבשר על מות בנו. הוא מחפש את שאריותיו בתוך בטני הנשרים, ומצליח להביאו לקבורה. פועת מתכננת לנקום, ומשקה את יטפן כדי שיגלה לה את שקרה. הסוף לא שרד.
תוכני השירה > עלילות קצרות

בנוסף לשלוש העלילות המוזכרות לעיל, הכתובות על לוחות רבים, נמצאו גם עלילות קצרות יותר שנכתבו על לוחות אחדים.
תוכני השירה > עלילות קצרות > הולדת שחר ושלם

לוח עלילתי שירי שנועד למחזה, בו לאחר הפתיחה, קריאה למשתתפים, הוראות במה וסצנות מקדימות, מוצגים אל ונשותיו, בשְׂדה אשרה ורחמי (כנראה ענת), על שפת הים. אל עוסק בגחלים, ומנסה לקיים יחסי מין עם נשותיו, ככל הנראה ללא הצלחה בשל הפרעה בזקפה; לאחר טקס הכולל ירי בציפור וצלייתה על הגחלים, החוזר על עצמו כמה פעמים, "ידו" (איבר מינו) מתוארת כארוכה כים, הוא משגל אותן והן הרות. לאחר חודשי ההריון נולדו שחר ושלם. תאבונם רב, והם מתוארים כאוכלים את כל הנקרה בדרכם; אל קורא קריאות צער ומגרשם למדבר קדש לשבע שנים. בשנה השמינית מגיעים למזרע בפאת המדבר, ודורשים מהשומר להיכנס, שיאכילם וישקם, והוא מכניסם ונותן להם לחם ויין. השורות האחרונות לא שרדו, אך נראה שתם סבלם של השניים והם התקבלו בחזרה בקרב האלים.
תוכני השירה > עלילות קצרות > חתונת ירח ונכל

על לוח שירי אחד, האל ירח בשעת דמדומים חובק את נכל ואב (והכושרות מסביב) העתידה ללדת לו צאצא, ומבקש מאביה חֿרחֿב לתת לו את בתו, תוך שהוא מבטיח מוהר רב. חרחב בוחן אותו, ומציע לו להתחתן עם אחרות, אך ירח מתעקש: "עם נכל חתונתי!". אז נותן ירח את המוהר לעיני כל המשפחה, הבוחנת אותו. בחלק הבא של הלוח, הנפרד מהקודם בקו אופקי, מופיע מזמור קצר לכושרות.
תוכני השירה > עלילות קצרות > לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש

בשני לוחות מארכיוני אוגרית מובא לחש מאבק עלילתי בין האלים לנחש או נחשים. הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שפש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. בתבנית דומה מבקשת אם פחל להוביל את הלחש לכל אחד מהאלים במעונו; סדר הופעת האלים (ומעונותיהם) הוא אל (מבכי נהרים), בעל (מרום צפון), דגן (תותול), ענת ועשתרת (מופיעות יחד, אִנבב), ירח ("לרגת"), רשף ("בבת"), טֿיטֿ וכמוש ("חרית"), מלך (עשתרות), כושר וחסיס (כפתור), שחר ושלם (השמים), וחורון ("מצד"). מטבעו של הטקסט כלחש רבות בו הרמיזות והסתומות על הברור, אך ניכר שלאחר שמוזכר חורון חלה תפנית: אחר הקריאה לחורון לפעול בא, בניגוד לקריאות לאלים האחרים, קטע ובו חורון ככל הנראה מטהר את הארץ. חורון מתואר כועס, הורג את בנותיה (של הנחש?), באזור של "עיר זוּ קדם" (עיר מזרחית, הנזכרת גם בלוח הבא); הוא טיהר מן העצים ערער ומן השחת עץ מוות (אליו הערער כנראה זהה), ושב לביתו, כנראה בהתחמקות כלשהי; בחזרתו לביתו כנראה משחרר חלק מהנחשים לבקשת בת זוגו. בלוח הממשיך את הלוח הזה, שפש נקראת לאסוף מהרים ערפל כי ה"חמה" (ארס) גברה על הארץ, ולאחר מכן אלים רבים מוזכרים כאוספי "חמה", רובם בזוגות: אל וחורון, בעל ודגן, ענת ועשתרת, ירח ורשף, עשתר ו'עשתפר', טֿיטֿ וכמוש, מלך מעשתרות, ושחר ושלם; אזכוריו המקוטעים של חורון בתחילת לוח זה, כמו גם היותו האל הראשון המוזכר אוסף "חמה", מעלה את האפשרות ששפש חשדה בבגידתו ובשחרור הנחשים מידיו. לאחר מכן מוצע לשפש "שמן משחת כשפים", והוא כנראה מכריע את הנחש, וכשבוקעים צאצאיו הם חסרי יכולת להפיק "חמה"; בעקבות כך דמות בשם "שר שרעזז" (או דמות הנמצאת במקום בשם זה) מתוארת "יבכה כמו נער, ידמע כמו צעיר", ושפש קוראת בשמים: "[...] נפלת בשר שרעזז, תבכה כמו נער, תדמע כמו צעיר"; שר שרעזז ענה בבכי, אך תשובתו לא שרדה. המשך הלוח מקוטע ביותר, אך נראה שהחיים שבו לתיקונם.
תוכני השירה > עלילות קצרות > יצירות שיריות קצרות נוספות

עלילות קצרות רבות אחרות נמצאו. לוח אחד מתאר את אל במרזח, אליו מגיע אורח לא קרוא, ולאחר שאֵל מכהו בחוטר, עשתרת וענת הגיעו והתקינו לו כלי נשק להכות את אותו אורח. שוער בית אל גוער בהן. בהמשך יוצאות ענת ועשתרת לשוטט ולצוד, אולי כדי לעזור לאל; בסופו, אחרי שנמתח קו, מובא מרשם רפואי דתי, שאולי קשור לשאר תוכן הלוח. לוח אחר מתאר גם הוא את משתה האלים. לוח נוסף מתאר את בעל יושב על כס מלכותו על הרו, עטור ברקים ותרועות, נשותיו עמו וטקסים מסביבו. עוד לוח מתאר בקצרה משפט ילד, באווירה דתית. בלוח מיתי אחד מתוארת עשתרת כציידת במדבר וב"תהומות" (בים). בלוחות אחרים נמצאו קבוצת לחשים, עוד לחש (אולי עלילתי), קינה מלכותית או תיאור פולחן מתים, וקינה מלכותית נוספת או רשימת מלכים לתרגול.
פרסומים

המפרסם הראשון של כתבי אוגרית היה פרופסור שארל וירולו, שסימן כל לוח במספר סידורי לטיני ובצירוף אותיות אנגליות ממין העלילה (עלילות בעל – AB – ראשי תיבות של אלאין בעל, אגדת אקהת – D – על שם דנאל, ואגדת כרת – K). מאז נעשו מספר ניסיונות נוספים לקטלוג ופענוח הלוחות: CTA בידי אנדרה הרדנר (Herdner) ב־1963 שקיטלגה בצורה של מספור רציף ("קורפוס הטבלאות"), UT בשנת 1967 בידי כורש הרצל גורדון, שהלך בחלקו בדרכו של וירולו בצורת הסימון (אגדת כרת מתחילה בסימון Krt ואגדת אקהת Aqht) ופרסם גם את כתבי אוגרית שאינם עלילתיים, וה־KTU המקיף, שמהווה מכלול התעודות האוגרתיות שפורסמו עד 1970, ושקוטלג בשיטה דומה ל־CTA.
הראשון שהגיש את הטקסטים האוגריתיים בעברית היה חיים אריה גינזברג ("כתבי אוגרית", בהוצאת מוסד ביאליק וועד הלשון העברית, תרצ"ו), שתרגם את כל הטקסטים שהיו ידועים בתקופתו. לאחריו חלק מהשירה האוגרית (שני לוחות מעלילות בעל וענת) תורגמה לעברית בידי פרשן המקרא הנודע משה דוד קאסוטו ("האלה ענת", תשי"א־1951) שהסתמך על פרסומי וירולו, והוסיף מספר פרקים על הדמיון שבין התנ"ך לשירה. לאחריו פירשו את השירה חוקרי אוגרית צבי רין ושפרה רין ("עלילות האלים", 1968) ששכתבו את העלילות לכתיב עברי והוסיפו טור 'פרשגן' (מאחר שלדבריהם, עברית ואוגריתית הן שני ניבים של אותה שפה, ותרגום נעשה רק בין שתי שפות נפרדות) והוסיפו פירושים, וכן דוד אמיר בעבודתו ("אלים וגיבורים", 1987), שהסתמך בעיקר על ה־KTU, ובנוסף לתרגום הוסיף מבואים והסברים קצרים על כל טור, מילון מונחים, ותרגום לוחות חלופיים.
ראו גם

כתבי אוגרית
מיתולוגיה כנענית
סכניתן
המזמורים החוריים מאוגרית
ארכיון אבלה
מרי
אמר
ראו גם > יצירות השירה האוגריתית

עלילות בעל וענת
עלילת אקהת
עלילת כרת
הולדת שחר ושלם
חתונת ירח ונכל
לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש
לקריאה נוספת > פרסומים קיבוציים של לוחות השירה

צבי ושפרה רין, עלילות האלים: כל שירות אוגרית. מהדורה חדשה, בדוקה ומרחבת, ענבל, 1996
משה דוד קאסוטו, האלה ענת: שירי עלילה כנעניים מתקופת האבות, מוסד ביאליק, 1951
דוד אמיר, אלים וגיבורים, הוצאת בית אוסישקין, 1987, עמ' 16–60
חיים אריה גינזברג, כתבי אוגריתית – 50 שנות מחקר, תר"צ
לפרסומי לוחות השירה שפורסמו יחד עם לוחות אחרים באוגריתית ראו כתבי אוגרית#לקריאה נוספת
לקריאה נוספת > פרסומים ראשוניים של לוחות השירה

Charles Virolleaud, Un nouveau chant du poème d'Aleïn-Baal, Syria 13, 1932, עמ' 113–163
Charles Virolleaud, Fragment nouveau du poème de Môt et d'Aleyn-Baal, Syria 15, 1934, עמ' 226–243
Charles Virolleaud, La mort de Baal, poème de Ras-Shamra (Ie AB), Syria 15, 1934, עמ' 305–336
Charles Virolleaud, La révolte de Koser contre Baal. Poème de Ras Shamra (III AB, A), Syria 16, 1935, עמ' 29–45
Charles Virolleaud, Les chasses de Baal. Poème de Ras Shamra, Syria 16, 1935, עמ' 247–266
Charles Virolleaud, Anat et la Génisse. Poème de Ras Shamra (IV AB), Syria 17, 1936, עמ' 150–173
Charles Virolleaud, La déesse 'Anat. Poèmes de Ras Shamra (V AB), Syria 17, 1936, עמ' 335–345
Charles Virolleaud, La déesse 'Anat. Poème de Ras Shamra., Syria 18, 1937, עמ' 85–102
Charles Virolleaud, La Déesse 'Anat . Poème de Ras Shamra., Syria 18, 1937, עמ' 256–270
Charles Virolleaud, Le mariage du roi Kéret (III K) . Poème de Ras-Shamra, Syria 23, 1942, עמ' 137–172
Charles Virolleaud, Le roi Kêret et son fils (II K). Poème de Ras Shamra, Syria 22, 1941, עמ' 105–136
Charles Virolleaud, Le roi Kêret et son fils, Syria 22, 1941, עמ' 197–217
Charles Virolleaud, Le Roi Kéret et son fils (II K), Syria 23, 1942, עמ' 1–20
Charles Virolleaud, Les rephaïm. Fragments de poèmes de Ras Shamra, Syria 22, 1941, עמ' 1–30
Charles Virolleaud, La naissance des dieux gracieux et beaux . Poème phénicien de Ras Shamra, Syria 14, 1933, עמ' 128–151
Charles Virolleaud, Hymne phénicien au dieu Nikal et aux déesses Kosarot provenant de Ras Shamra, Syria 17, 1936, עמ' 209–228
Charles Virolleaud, Un poème phénicien de Ras-Shamra. La lutte du Môt, fils des dieux, et d'Aleïa, fils de Baal, Syria 12, 1931, עמ' 193–224
Charles Virolleaud, Fragments d'un traité phénicien de thérapeutique hippologique provenant de Ras-Shamra, Syria 15, 1934, עמ' 75–83
Charles Virolleaud, Fragments mythologiques de Ras Shamra, Syria 24, 1944, עמ' 1–23
לקריאה נוספת > מקורות העוסקים בתכני השירה

משה דוד קאסוטו, ספרות מקראית וספרות כנענית כרך א' (תשל"ב) וכרך ב' (תשל"ט), מאגנס, ירושלים.
אליעזר (אד) גרינשטיין, "הספרות האוגריתית", בתוך: ספרות המקרא: מבואות ומחקרים, צפורה טלשיר (עורכת), כרך שני: ספרות המקרא וספרות המזרח הקדום, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים תשע"א (2011), עמ' 495–522.
אד גרינשטיין, "מורשת הספרות הכנענית בכתבי הסופרים העבריים", מכמנים 10 (תשנ"ו) 19–38.
שמואל א' ליונשטם, מיתוס הים בכתבי אוגרית וזיקתו אל מיתוס הים במקרא, ארץ־ישראל ט, 1969, עמ' 96–101‏, JSTOR 23617287
טרי ל' פנטון, "גישות שונות של סופרי המקרא למיתוס התיאומכיה", בתוך: י' אבישור ויהושע בלאו (עורכים), מחקרים במקרא ובמזרח הקדמון מוגשים לשמואל א' ליונשטאם במלאת לו שבעים שנה, ירושלים: תשל"ח, 337–381.
נגה וגיא דרשן, המיתולוגיה הכנענית (מיתוסים 15), הוצאת מפה, תל אביב תשס"ט.
מיתולוגיה כנענית

בעל – אל הגשמים והחיים שנחשב לאל המרכזי של הכנענים, המחזיק בברק ובשבט ודורך על ההרים או הגלים, בתנוחה מכה (smiting position) המאפיינת אותו. מצבת אבן גיר מהאקרופוליס של אוגרית (Baal au foudre), המאות ה־15–13 לפנה"ס.
המיתולוגיה הכנענית (או הפיניקית) היא אוסף המיתוסים שהתפתחו על ידי הכנענים, על קבוצותיהם השונות.
קיימת זיקה בין המיתולוגיה הכנענית למיתולוגיות אחרות מהאזור, ובכללן למיתולוגיות המצריות, האכדיות, החתיות, החוריות, ולמקרא.
הכנענים

הכנענים עסקו בחקלאות, דיג, ייצור בדים יקרים, מסחר יבשתי וימי, בנייה ופיסול. הם חיו בכפרים ובערי-מדינה שנשלטו על ידי מלכים. הכנענים היו במגע תרבותי ענף הן עם מצרים העתיקה, הן עם תרבויות מסופוטמיה (שומר ואכד), והן עם תרבויות אנטוליה הקדומות (חתים, לווים וכדומה), השפיעו עליהן והושפעו מהן.
החל מתקופת הברזל, הקבוצה הכנענית הבולטת ביותר בממצא הארכאולוגי היא הפיניקים, כנענים מחוף כנען שעריהם המרכזיות היו צור, צידון, גבל וארוד. ההבדל המשמעותי בין הכנענים יושבי פנים הארץ לפיניקים היה שהפיניקים היו יורדי-ים שיסדו מושבות רבות ברחבי אגן הים התיכון ועסקו במסחר ימי פורה. בין המושבות המפורסמות אותן הקימו הפיניקים ניתן למנות את כִתִיַ (מהמושבות הקדומות, אם לא הקדומה ביותר) וקַרְתְּ חַדַשְתְּ (הקרת החדשה, "קרתגו" בלטינית) שנוסדה על ידי יורדי ים פיניקים,לפי המסורת בהנהגת הנסיכה דידו. מושבות אלה, בייחוד קרת חדשת, היו מהיריבות המרות של רומא.
מקורות המידע על המיתולוגיה הכנענית והפיניקית

כעל יתר עמי העולם העתיק, גם על עמי כנען למדים דרך חפירות ארכאולוגיות, ניתוח טקסטים והצלבות מידע בין מקורות שונים מהתקופה. מכל אלה מתברר שלכנענים היו חיי רוח מפותחים מאוד. הייתה להם הגמוניה כהנית, חכמי דת וסופרים והם ניהלו פולחן קבוע ומדוקדק.
סיפורי אלים רבים נכתבו, על מוצאם וקורותיהם, על תפקידם בפנתאון ויחסיהם עם בני האדם – אלו מהווים את המיתולוגיה הכנענית.
שרידים מעטים יחסית ממיתולוגיה ענפה זאת נמצאו בחפירות ארכאולוגיות שונות. המקור הבולט ביותר למיתולוגיה הכנענית היא כתבי אוגרית, הכוללת לוחות המתארים פולחן וכן יצירות רבות הכוללות שירה עלילתית אוגריתית המתארת אפוסים מיתולוגיים שונים, ביניהם היצירות "עלילות בעל וענת", "עלילת כרת", "עלילת אקהת", "נישואי ניכל וירח" ועוד.
מקור אחר הוא כתובות כנעניות שנמצאו בארצות מסביב לים התיכון, ביניהן כתובות פיניקיות פולחניות, כתובות המוקדשות לאלים (למשל חורבת תימן והכתובות שנמצאו בה), ואף כתובות שאינן דתיות בעיקרן אך מאזכרות אלים ונושאים דתיים.
מקורות נוספים לחקר המיתוס הכנעני הם התנ"ך והספרים החיצוניים מימי בית שני, שיש בהם הדים למיתוסים כנעניים ולעיתים אף התייחסויות מפורטות לאלים שונים בתקופה הכנענית ודרכי עבודתם.
מקור ספרותי נוסף הוא תרגומו של פילון מגבל (מהמאה ה־1 לפנה"ס) לכתבי סכניתן הפיניקי, שכתב על המיתולוגיה הכנענית; חיבור זה שרד בקטעים ב"הכנה לבשורה" שכתב אוסביוס מקיסריה.
המיתוסים הכנעניים מאוגרית > עלילות בעל וענת

הדת הכנענית היא דת טבע והדבר מתבטא בפסיכולוגיה שעומדת מאחורי המיתוסים של דת זאת. התנאים הגאוגרפיים של הארץ השפיעו מאוד על דמותם של האלים. רוב האלים הכנענים היו אנתרופורמורפיים (בדמות אדם) ומיעוטם כמו הכושרות אלות הפיריון הסנוניות היו אנימיסטיים (בדמות חיות). ישנם אלים שיש להם תיאור קבוע כמו אל שמתואר כדמות אדם זקן היושב על כיסא מלכות בעל הדום, או בעל שמתואר כלוחם עומד כשבידו קרדום וברק.
בראש פנתאון האלים יושב האל אל, שהוא ואשרה הולידו את בעל, עשתרת, ענת, ים, מות ועוד אלים, אלה הם שאר כוחות הטבע.
אל רצה להמליך את אחד מילדיו שישמש כראש האלים וים היה המועדף עליו. אל נתן עצות לים כיצד ינצח את בעל הדד (בקיצור בעל) הטוען לכתר האחראי על הסערות והגשמים. במשתה שערך אל הוא הודיע שהאל ים נבחר להמשיך את המלוכה והוא שלח שליחים שיודיעו על כך לאלה ענת – הפטרונית של בני האדם – כיוון שבהכרתה במלכותו של ים תהיה הכרתם של כל בני האדם במלכותו.
מרבית האלים לא התנגדו לבחירתו של אל, שים יקבל את המלוכה, אך בעל התקומם וסירב להכיר במלכותו של ים. בעל שלח שליחים אל ים ובפיהם הבשורה שבכוונתו להילחם על המלכות בארץ. ים החזיר לו בתשובה שהוא מוכן לצאת למלחמה. בעל הרג את השליחים ששלח ים וכך נפתחה מלחמתם של שני האלים. במקורות רבים מופיע סיפור לפיו בעל ניצח את אחיו ים – אל הימים, ואת עוזריו, מפלצות הים הנוראות. בתחילה ים הציף את הארץ במי מלח והרס את היבולים, ואחותו, שפש – אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע. כושר וחסיס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק שיעזרו לו במלחמתו נגד ים – יגרש ("מגרש") ואַימר ("מניע"). בעזרת כלי הנשק הללו ניצח בעל את ים והפילו ארצה. בעל הוכרז למלך על כל האלים וכשליטה הבלעדי של הארץ. מוטיב זה של ניצחון אל הסער על הים היה נפוץ גם בשאר תרבויות המזרח הקרוב הקדום אותה תקופה.
מות, אל המוות, לא קיבל את מלכותו של בעל הרגו והורידו לשאול. עקב כך נותרה הארץ ללא שליט והאלים התכנסו לדון בשאלה מי ראוי למלוך על הארץ. האלים בחרו בעשתר, אך כשזה ישב על כס המלוכה הרגיש שאינו ראוי לה וירד מהכס. ענת, אחותו של בעל, רצתה להשיב את המלוכה לאחיה ויצאה להילחם במות. היא ירדה לשאול עם צבאותיה, הביסה את מות והחזירה את אחיה לחיים. בזמן זה, אל אבי האלים חלם חלום ובו חוזר בעל לרשת את הכס. אל החליט לתת את המלוכה לבעל סופית. מות יצא למלחמה נוספת בבעל ובענת, אך בפעם הזאת בא אבי האלים והכריז שבעל יירש את המלוכה ואסר על מלחמות נוספות.
באמצעות סיפור זה, הצליחו הקדמונים, שהיו ברובם איכרים, לתת הסבר מלא והגיוני למחזוריות העונתית ולתופעת הבצורות, על ידי האנשת כוחות הטבע. בנוסף, המיתולוגיה אפשרה להם שליטה על הבצורת באמצעות פולחן נכון של האלים שיגביר את כוחם של האלים הטובים: בעל, אשרה אלת האדמה ועשתרת אלת הפריון.
המיתוסים הכנעניים מאוגרית > עלילת אקהת

שופט הצדק דנאל חשוך הילדים, מבקש מהאלים בן שיעזור לו וימלא את התפקידים המוטלים על בן לאביו. לאחר תהליכים בין האלים, נולד לדנאל בן בשם אקהת, גיבור חיל כאביו. כושר־וחסיס מעניק לאקהת קשת פלאים, שהאלה ענת חומדת אותה. היא מפתה את אקהת להעניק לה אותה תמורת חיי נצח, אך אקהת אינו מאמין לה. ענת זוממת להורגו. ענת מאיימת על אֵל אביה שיאשר לה להרוג את אקהת, והוא מסכים בהסתייגות. אז מזמינה ענת את אקהת לציד משותף, ומשכנעת את הלוחם 'יטפן' שיעזור לה ויתחפש לנשר. היא מבטיחה לו שהיא רק תיקח את הקשת ומיד תחייה את אקהת. במהלך הציד, יטפן יוצא מתחפושתו והורג את אקהת, ותוך כדי כך שובר בטעות את הקשת. ענת מקוננת קינה על אי־הצלחתה להחיות את אקהת. פועת, אחות אקהת, מרגישה את הרעה, ודנאל מתבשר על מות בנו. הוא מחפש את שאריותיו בתוך בטני הנשרים, ומצליח להביאו לקבורה. פועת מתכננת לנקום, ומשקה את יטפן כדי שיגלה לה את שקרה. הסוף לא שרד.
דנאל מוזכר פעמיים גם בספר יחזקאל, פעם אחת בדברי יחזקאל על צור כדמות חכמה ופעם אחרת (פרק כ', פסוק י"ד) יחד עם עוד שני צדיקים לא־ישראלים אחרים, נח ואיוב, ונראה שהדמות דנאל הייתה ידועה בקרב הכנענים והישראלים גם בתקופת הברזל.