stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפקט אהרונוב-בוהם
מראי מקום

לב ויידמן, תוצא אהרונוב-בוהם, האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים ג', עמ' 12–13. בתוך האתר של לב ויידמן באוניברסיטת תל אביב
Aharonov, Y. and D. Bohm, "Significance of electromagnetic potentials in quantum theory," Phys. Rev. 115, 485–491 (1959).
Bachtold, A., C. Strunk, J. P. Salvetat, J. M. Bonard, L. Forro, T. Nussbaumer and C. Schonenberger, “Aharonov-Bohm oscillations in carbon nanotubes”, Nature 397, 673 (1999).
Ehrenberg, W. and R. E. Siday, "The Refractive Index in Electron Optics and the Principles of Dynamics," Proc. Phys. Soc. London Sect. B 62, 8–21 (1949).
Imry, Y. and R. A. Webb, "Quantum Interference and the Aharonov-Bohm Effect," Scientific American, 260(4), April 1989.
Kong, J., L. Kouwenhoven, and C. Dekker, "Quantum change for nanotubes", Physics Web (July 2004).
London, F. "On the problem of the molecular theory of superconductivity," Phys. Rev. 74, 562–573 (1948).
Murray, M. Line Bundles(הקישור אינו פעיל), (2002).
Olariu, S. and I. Iovitzu Popèscu, "The quantum effects of electromagnetic fluxes," Rev. Mod. Phys. 57, 339–436 (1985).
Osakabe, N., T. Matsuda, T. Kawasaki, J. Endo, A. Tonomura, S. Yano, and H. Yamada, "Experimental confirmation of Aharonov-Bohm effect using a toroidal magnetic field confined by a superconductor." Phys Rev A. 34(2): 815-822 (1986). Abstract and full text.
Peat, F. David, Infinite Potential: The Life and Times of David Bohm (Addison-Wesley: Reading, MA, 1997). ISBN 0-201-40635-7.
Peshkin, M. (אורכב 13.03.2007 בארכיון Wayback Machine) and Tonomura, A., The Aharonov-Bohm effect (Springer-Verlag: Berlin, 1989). ISBN 3-540-51567-4.
Schwarzschild, B. "Currents in Normal-Metal Rings Exhibit Aharonov-Bohm Effect." Phys. Today 39, 17–20, Jan. 1986.
Sjöqvist, E. "Locality and topology in the molecular Aharonov-Bohm effect," Phys. Rev. Lett. 89 (21), 210401/1–3 (2002).
van Oudenaarden, A., M. H. Devoret, Yu. V. Nazarov, and J. E. Mooij, "Magneto-electric Aharonov-Bohm effect in metal rings," Nature 391, 768–770 (1998).
Webb, R., S. Washburn, C. Umbach, and R. Laibowitz. Phys. Rev. Lett. 54, 2696 (1985).
הערות שוליים

↑  אסף שטול-טראורינג, "יקיר אהרונוב, איך מדען מתבודד זוכה בפרס מאובמה?", באתר הארץ, 17 באוקטובר 2010
↑  Seven wonders of the quantum world, newscientist.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14479273s (data)  GND: 4194061-1  SUDOC: 059425148 
תרשים של ניסוי חריץ כפול, בו ניתן להבחין בתוצא אהרונוב-בוהם: אלקטרונים עוברים דרך שני החריצים ומתאבכים על המסך. תבנית ההתאבכות מוסטת כאשר שדה מגנטי B מופעל בסולנואיד גלילי.
באג 2038

אנימציה הממחישה איך יחזור התאריך לשנת 1901 ב-19 בינואר 2038 בשעה 03:14:08 UTC
באג 2038 (באנגלית: Y2038 או Y2K38) הוא באג-מחשבים דמוי "באג 2000", שעלול לגרום לתקלות בתוכנות המשתמשות בזמן יוניקס לחישוב הזמן.
הבאג משפיע על תוכנות המחזיקות את הזמן במשתנה מסוג מספר באורך 32 סיביות בשיטת המשלים ל-2 (Signed 32bit Integer) ומפרשות את ערך המשתנה כזמן שחלף מאז 1 בינואר 1970 בחצות.
מרבית מערכות היוניקס המותאמות למחשבי 32 ביט מתייחסות לזמן בצורה זו, לכן לעיתים נהוג לכנות את הבעיה "באג המילניום של יוניקס". אף על פי כן, בעיה זו צפויה להתרחש בכל המערכות המשתמשות בשיטה זו.
הסבר טכני

מרבית מערכות ההפעלה סופרות את הזמן כזמן שחלף מאז 1 בינואר 1970 בחצות ומְחשבות את הזמן ברגע נתון בהתאם. במערכות 32 ביט, הזמן שחלף מוכנס בדרך כלל לתוך משתנה מסוג מספר באורך 32 סיביות עם סימן (Signed 32bit Integer). המספר המרבי שניתן לייצג בשיטה זאת הוא 2,147,483,647, ומשכך, צפויה בעיה לאחר שיעבור מספר שניות זה מאז ראשית הספירה של המשתנה, תופעה שתקרה ביום שלישי, 19 בינואר 2038 בשעה 03:14:07 UTC. לאחר מכן, על פי שיטת המשלים ל-2 (ייצוג מספרים עם סימן) ערך המשתנה יהיה 2,147,483,648- (המקביל ל־13 בדצמבר 1901), תופעה המכונה גלישה נומרית. התופעה עלולה לגרום לא רק לשגיאה בחישובי זמנים אלא גם לקריסת התוכנה. האמור יכול להתרחש לאו דווקא ביום שלישי, 19 בינואר 2038, אלא בכל חישוב של זמן עתידי שיכלול תאריך זה או מאוחר ממנו.
| המועד | ייצוג המספר בזיכרון (בבסיס 2) | ייצוג המספר בזיכרון (בבסיס 10) |
| --- | --- | --- |
| לפני | 11111111 11111111 11111111 01111111 | 2,147,483,647 |
| אחרי | 00000000 00000000 00000000 10000000 | 2,147,483,648- |
הבאג אינו קיים רק במערכות הפעלה, אלא בכל תוכנה המשתמשת במשתנה בן 32 סיביות לשמירת הזמן באופן מובנה בה. בין הדוגמאות לכך נמצאים מערכות קבצים השומרות את הזמן במשתנה בן 32 סיביות, פורמטים של קבצים בינאריים למערכות 32 סיביות, בסיסי נתונים עם משתני זמן בני 32 סיביות ושפות שאילתא דוגמת SQL עם פקודות דוגמת ()UNIX_TIMESTAMP.
פתרונות

אין פתרון קל או מיידי עבור מערכות קיימות. שינוי הגדרת משתנה הזמן במערכות אלה למשתנה באורך 64 ביט יגרום לבעיית תאימות לאחור בכל האובייקטים המשתמשים בזמן במערכות אלה. שינוי המשתנה למשתנה ללא סימן (Unsigned, כלומר משתנה המכיל מספרים שלמים חיוביים בלבד) ידחה את הבעיה לשנת 2106 אך יגרום לבעיות תאימות לאחור במערכות שחישוביהן מערבים תאריכי עבר שנשמרו כמשתנה מסומן ולא הותאמו נקודתית לשינוי זה.
רוב מערכות ההפעלה המיועדות למחשבי 64 ביט כבר משתמשות במשתנה 64 ביט לאחסון הזמן שלהן, המסוגל לאחסן עוד 292 מיליארד שנים, פי כמה וכמה מגיל היקום המוערך. שימוש במשתנה כזה פותר את הבעיה, אך מערכות 32 ביט רבות מותקנות בשוק, חלקן במערכות משובצות מחשב, ואין ודאות שהן יוחלפו עד לשנת 2038. בנוסף, מערכות המחשבות אירועים עתידיים ייתקלו בבאג לפני התאריך האמור, כאשר ינסו לחשב תאריכים שחלים לאחריו.
בין מערכות ההפעלה שטיפלו בבעיה נמצאת NetBSD שבגרסה 6.0 שלה שיצאה באוקטובר 2012 עברה למשתנה זמן בן 64 סיביות עם שכבת תאימות ליישומים המותאמים למשתנה זמן ישן. OpenBSD עברה למשתנה זמן בן 64 סיביות בגרסה 5.5 שיצאה במאי 2014, אך ללא שכבת תאימות ליישומים ישנים, אשר עשויים לסבול מבעיות כאשר ייגשו למשתנה הזמן. לינוקס משתמשת במשתנה זמן בן 64 סיביות עבור ארכיטקטורת מחשב של 64 סיביות בלבד; עבור מעבדים בארכיטקטורה של 32 סיביות לא נערך שינוי בשל רצון לתאימות לאחור. נכון לשנת 2017 ממשיכה העבודה במעבר למשתנה 64 סיביות גם בארכיטקטורות 32 סיביות.
מערכת הקבצים NFS תומכת, החל מגרסה 4 שיצאה בדצמבר 2000, במשתנה זמן בן 64 סיביות לצד משתנה בן 32 סיביות.
ראו גם

חותם זמן
זמן יוניקס
באגים הקשורים לשעה ותאריך
הערות שוליים

↑  "The Open Group Base Specifications Issue 6 IEEE Std 1003.1, 2004 Edition (definition of epoch)", IEEE and The Open Group. The Open Group. 2004.
↑  "Announcing NetBSD 6.0".
↑  "OpenBSD 5.5 released".
↑  Jonathan Corbet "Pondering 2038".
↑  Michael Larabel, The Linux Kernel Is Still Rectifying The Year 2038 Problem.
↑  "RFC 7530".
| בעיות הקשורות לשעה ותאריך |
| --- | --- | --- |
| בעיות הקשורות לאחסון עשרוני או עשרוני בקידוד בינארי | בעיית שנת 1900 • באג 2000 • באג 2011 • באג 2042 • באג 2100 • באג 10,000 • בעיית שנה מעוברת |  |
| בעיות הקשורות לאחסון בינארי | באג 2038 • באג 2108 • באגים 32,768 ו-65,536 • באג 292,277,026,596 |  |
| בעיות הקשורות לאחסון הקסדצימלי | באג 2010 |  |
אשלים

ערך זה עוסק ביישוב קהילתי בנגב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: רמת הנגב
גובה ממוצע: ‎327 מטר
תאריך ייסוד: 1979
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 652 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-4.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) אשלים(למפת צפון הנגב רגילה) אשלים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשלים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשלים30°57′54″N 34°42′02″E﻿ / ﻿30.9649953865245°N 34.7006793735673°E﻿ / 30.9649953865245; 34.7006793735673  heמפת היישובים של מועצה אזורית רמת הנגב (in English: Ramat HaNegev Regional Council) באדום - אשלים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

שלט הכניסה ליישוב
נשיא המדינה יצחק הרצוג באשלים. כחלק מביקורו לקראת ט״ו בשבט, נטע הנשיא עץ זית יחד עם תושבי כרם שלום שפונו למגורים זמניים ביישוב, ועם תושבי אשלים. הנשיא נטע את עץ הזית בחלקה החדשה הנקראת ״כרם אשלים״, שבנו יחד תושבי האזור כסמל של תקומה ואחדות, ינואר 2024
אֲשָׁלִים הוא יישוב קהילתי הממוקם על כביש 211 בין משאבי שדה לניצנה, סמוך לגדתו המזרחית של נחל הבשור. שייך למועצה אזורית רמת הנגב.
היישוב ממוקם בנקודת גבול גאוגרפית בין צפון הר הנגב לבין מישורי חולות חלוצה. מקור שמו בהיאחזות הנח״ל אשלים - אחת משלוש היאחזויות שהוקמו בשנת 1956 בין משאבי שדה וניצנה (אֲשָׁלִים, שֵׁיזָף ומְבוֹא שִׁבְטָה). ההיאחזות נקראה על שם עצי האשל הנפוצים בנגב.
הגרעין המייסד של אשלים התגורר במשך כשנתיים באתר קראוונים ליד משאבי שדה וצומת טללים, כ-12 קילומטר מנקודת הקבע. בשנת 1979 עברו המתיישבים לנקודת הקבע. היישוב הוקם כמושב שיתופי אשר השתייך לתנועה הקיבוצית. לאחר מכן הפך המושב השיתופי ליישוב קהילתי, החלה בו תנופת בנייה, ומספר התושבים עולה בהתמדה. כמו כן, הוקם ביישוב כפר סטודנטים של עמותת איילים.
בסמוך ליישוב נבנה מתחם תחנת הכוח באשלים ובו ארבע תחנות כוח.
בקרבת היישוב עברה מסילת הרכבת הטורקית מבאר שבע לקוסיימה. במקום נמצאים שרידי תחנת רכבת וגשר מעל נחל הבשור.
גלריית תמונות

מגדל השמש שבתחנות הכוח באשלים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אהרן דולב, הספר חוזר לניצנה, מעריב, 10 בנובמבר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465730805171
באג בונד

| --- | --- |

בונד באג
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  בונד באג
 יצרן:  בונד מכוניות בע"מ (אנ') ומאוגוסט 1970 רליאנט(אנ')
 שנות ייצור:  1970-1974
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  בעיר פרסטון
 מודל קודם:  בונד 875 
 חברת אם:  Bond Cars Ltd
 מרכב:  דלת חופה, תלת  אופן
 אורך:  2,794 מ"מ
 רוחב:  1,397 מ"מ
 גובה:  1,270 מ"מ
 משקל:  394 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,956 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 700 סמ"ק המפיק 22 כ"ס, ו- 750 סמ"ק המפיק 23 כ"ס (מנוע קדמי שבלט לתוך חלל תא הנהג)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  122 קמ"ש
 מעצב:  טום קארן (Tom Karen of Ogle Design)
 
בונד באג (Bond Bug) היא מכונית מיקרו, הכוללת 2 מושבים ו-3 גלגלים, (מוגדרת כתלת אופן), ועשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת "בונד מכוניות בע"מ" (Bond Cars Ltd)(אנ') הבריטית מתחילת שנת 1970 עד אוגוסט 1970. 
בפברואר 1969 השתלטה חברת רליאנט מוטורס (Reliant Motors Company)(אנ') על החברה, והמשיכה לייצר את הדגם עד 1974.
יחודו של הדגם בדלת החופה היחידה, שנפתחה כלפי מעלה.
שם הדגם נשאר "באג בונד" ולא שונה. בסך הכל יוצרו 2,270 יחידות, שחלקן הגדול נצבע בצבע כתום.
מחירו של "בונד באג" בהשקה היה 629 לירות שטרלינג.
עם השתלטותה של חברת "רליאנט מוטורס" על חברת "בונד מכוניות", מוטור רליאנט המשיכה לייצר את דגם בונד 875, עד שנת 1970.
דגמים של "בונד באג" (2 מושבים)

בונד באג 700, מנוע עם יחס דחיסה 1:7.5
בונד באג 700E, מנוע עם יחס דחיסה 1:8.4
בונד באג 700ES : מושבים תומכים יותר, גלגל רזרבי, מאפרה, פגוש גומי מלפנים
תמונות

באג בונד
באג בונד
חופת הבאג בונד
באג בונד
באג בונד
ראו גם

תלת אופן
מכונית מיקרו
בונד 875
רליאנט רובין
רליאנט ריאלטו
רליאנט רבל
רליאנט קיטן
רליאנט TW9
רליאנט פוקס
לקריאה נוספת

באג בונד  (3:12 דקות), יו-טיוב
באג בונד  (2:21 דקות), יו-טיוב
באג בונד  Bond Bug - 3-Wheelers.com
באג בונד
בדמינטון במשחקים האולימפיים

שחקן הבדמינטון הסיני לין דן, האלוף האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאולימפיאדת לונדון (2012), עם מדליית הזהב בה זכה בלונדון
שחקניות הבדמינטון הסיניות ז'או יונליי וטיאן צ'ינג, במהלך משחק באולימפיאדת לונדון (2012), בה היו האלופות האולימפיות
שחקן הבדמינטון האינדונזי תאופיק חידיאת, האלוף האולימפי באולימפיאדת אתונה (2004)
בדמינטון הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992).
כבר באולימפיאדת מינכן (1972) נערכה תחרות ראווה בבדמינטון, וטורניר דומה נערך גם באולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדת ברצלונה נכלל הענף לראשונה במשחקים באופן רשמי. באותם משחקים נערכו ארבעה מקצים, לגברים ולנשים, ליחידים ולזוגות. באולימפיאדת אטלנטה (1996) נוסף מקצה חמישי, לזוגות מעורבים. חידוש נוסף שנעשה באטלנטה היה הוספת משחק על המקום השלישי, לאחר שבברצלונה שני המפסידים בשלב חצי הגמר זכו במדליית ארד.
שיטת הטורניר

בתחרויות היחידים, כל מדינה יכולה לשלוח לכל היותר שני שחקנים. השחקנים מחולקים ל-16 בתים, שבכל אחד מהם שניים או שלושה שחקנים. מחולקים השחקנים בסיבוב הראשון לבתים שבכל אחד שניים או שלושה. 16 השחקנים שסיימו כראשי הבתים מעפילים לשמינית הגמר, והמשך הטורניר מכאן ואילך הוא בשיטת נוקאאוט. המנצח בגמר זוכה במדליית זהב, והמפסיד במדליית כסף. שני המפסידים בחצאי הגמר נפגשים למשחק על מדליית הארד.
לתחרויות הזוגות רשאית כל מדינה לשלוח שני זוגות. מספר הזוגות הכולל הוא 16, והם מחולקים לארבעה בתים. שני הזוגות שסיימו במקומות הראשונים בכל בית מעפילים לשלב רבע הגמר, בשיטת הצלבה. גם כאן, הזוג המנצח בגמר זוכה במדליית זהב, הזוג המפסיד זוכה במדליית כסף, ושני הזוגות שהפסידו בחצאי הגמר מתחרים על מדליית הארד.
מדליות

לאורך השנים זכו שחקני בדמינטון מ-10 מדינות במדליות אולימפיות. סין נהנית מדומיננטיות בענף, במיוחד מאז אולימפיאדת סידני (2000). שחקני הבדמינטון הסינים זכו ב-16 מדליות זהב מתוך 29 שחולקו עד כה, כולל כל 5 מדליות הזהב באולימפיאדת לונדון (2012) וב-38 מתוך 91 המדליות שחולקו בכלל. גם המדינות הבאות אחריה בטבלת המדליות, קוריאה הדרומית ואינדונזיה, הן מדינות אסיאתיות. בששת הטורנירים האולימפיים שנערכו עד כה גם יחד, היה רק אלוף אולימפי אחד שלא היה אסיאתי, ורק 10 מדליות חולקו לשחקני בדמינטון שאינם ממדינות אסיה.
|  | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 18 | 8 | 15 | 41 |
| 3. | אינדונזיה אינדונזיה | 7 | 6 | 6 | 19 |
| 3. | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 6 | 7 | 6 | 19 |
| 4. | דנמרק דנמרק | 1 | 3 | 4 | 8 |
| 5. | יפן יפן | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 6. | ספרד ספרד | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7. | מלזיה מלזיה | 0 | 6 | 2 | 8 |
| 8. | בריטניה בריטניה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 9. | הודו הודו | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 10. | הולנד הולנד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11. | רוסיה רוסיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
שחקני בדמינטון ישראלים במשחקים האולימפיים

שחקן הבדמינטון הישראלי היחיד שהשתתף במשחקים האולימפיים, היה מישה זילברמן, שהתחרה באולימפיאדת לונדון (2012),אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024) בשתי האולימפיאדות הראשונות הודח בשלב הבתים סיבוב הראשון, בלונדון לאחר שני הפסדים ובריו לאחר ניצחון והפסד.
באג 2011

באג 2011 (בסינית פשוטה: 民国百年虫, בסינית מסורתית: 民國百年蟲, בפין-יין: Mínguó bǎinián chóng, בתרגום חופשי לעברית: באג המאה) היה בעיה אפשרית, בה מעורבים מחשבים ומערכות מחשבים בטאיוואן בלילה של 31 בדצמבר 2010 ו-1 בינואר 2011.
בדומה לבאג 2000, איתו התמודדו חלק ניכר מהעולם לקראת שנת 2000, באג 2011 היא תופעת לוואי של השימוש של טייוואן בלוח השנה של מינגו למטרות רשמיות. לוח שנה זה מבוסס על הקמתה של הרפובליקה הסינית בשנת 1912 (שנה 1), כך ששנת 2011 בלוח השנה הגרגוריאני תואמת לשנה 100 בלוח השנה הרשמי של טייוואן, מה שהציב בעיות פוטנציאליות עבור כל תוכנית שמתייחסת לשנים רק לשנתיים כערכים דו-ספרתיים.
בעיות מדווחות

מכיוון שבאופן כללי רק משרדים ממשלתיים השתמשו במערכת הרשמית, ההשפעה של באג המחשבים 2011 על המגזר הפרטי הייתה מינימלית. הפוטנציאל להשפיע על מערכות ממשלתיות היה עניין אחר. עם זאת, מספר רב של מחשבים ממשלתיים כבר השתמשו במערכת תלת ספרתית לתאריכים, כאשר האפס שימש כספרה הראשונה לשנים מתחת למאה (2010 והלאה בלוח השנה הגרגוריאני).
כמה מסמכים ממשלתיים כגון רישיונות נהיגה כבר מתייחסים לשנים מעל 100; דווחו רק תקלות קלות.[דרוש מקור]
חלק ממשתמשי אייפון דיווחו כי ההתראה שלהם לא פעלה ב-1 בינואר 2011.
בצפון קוריאה

לוח השנה הצפון קוריאני (ג'וצ'ה) הושפע באותו יום כמו טייוואן, שכן לוח השנה של צפון קוריאה מבוסס גם על אירוע שקרה בשנת 1912 – יום הולדתו של קים איל-סונג.
ראו גם

באגים הקשורים לשעה ותאריך
הערות שוליים

↑  Pinyin news » Taiwan’s Y1C problem
↑  Y1C problem FAQ (אורכב 13.03.2010 בארכיון Wayback Machine), Minguo Year 100 Problem Service Web (Traditional Chinese), Retrieve at 2010-04-27
↑  自由時報電子報 (2011-01-02). "百年蟲作怪 100年變00年 - 生活". 自由時報電子報 (בסינית). נבדק ב-2020-12-18.
| בעיות הקשורות לשעה ותאריך |
| --- | --- | --- |
| בעיות הקשורות לאחסון עשרוני או עשרוני בקידוד בינארי | בעיית שנת 1900 • באג 2000 • באג 2011 • באג 2042 • באג 2100 • באג 10,000 • בעיית שנה מעוברת |  |
| בעיות הקשורות לאחסון בינארי | באג 2038 • באג 2108 • באגים 32,768 ו-65,536 • באג 292,277,026,596 |  |
| בעיות הקשורות לאחסון הקסדצימלי | באג 2010 |  |
ארוקה 516

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר להולכי רגל 
 מיקום:  Arouca 
 מדינה:  פורטוגל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 באפריל 2021
 תאריך פתיחה רשמי:  30 באפריל 2021 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  itecons 
 מידות
 אורך:  516 מ' 
 רוחב:  1.2 מ' 
 גובה:  175 מ' 
 קואורדינטות:  40°57′51″N 8°10′30″W﻿ / ﻿40.96417°N 8.17487°W﻿ / 40.96417; -8.17487
 516arouca.pt
  (למפת פורטוגל מוגדלת) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי ארוקה 516(למפת פורטוגל רגילה) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי ארוקה 516
 
ארוקה 516 הוא גשר תלוי להולכי רגל בסמוך לעיירה ארוקה שבצפון פורטוגל. הגשר הוא באורך 516 מטרים, והוא נמצא בגובה של 175 מטרים מעל נהר פאיווה (אנ') שאותו הוא חוצה. הגשר עשוי מתכת והוא גשר תלוי שנתמך על ידי שני עמודי בטון דמויי האות V הנמצאים בקצותיו. חציית הגשר נמשכת כעשר דקות.
בניית הגשר החלה במאי 2018 והסתיימה באפריל 2021. בבנייתו הושקעו כ-2.3 מיליון אירו. ב-29 באפריל 2021 נפתח הגשר להליכתם של תושבי ארוקה, וב-2 במאי הוא נפתח לציבור כולו כאטרקציה תיירותית.
הגשר היה הארוך ביותר בעולם בקטגוריה "גשר תלוי להולכי רגל" (גשר בגלונג פארבט (אנ') שבנפאל ארוך יותר (567 מטר), אך הוא גשר תלוי פשוט). במאי 2022 נחנך בצ'כיה גשר סקיי ברידג' 721 הארוך משניהם.
אנטוניו טאיאני

אנטוניו טאיאני (באיטלקית: Antonio Tajani; נולד ב-4 באוגוסט 1953) הוא פוליטיקאי איטלקי המכהן כסגן ראש ממשלת איטליה ושר החוץ של איטליה.
לפני כן כיהן כנשיא הפרלמנט האירופי מינואר 2017 עד יולי 2019. קודם לכן כיהן כאחד מ-14 סגני נשיא הפרלמנט האירופי, מ-2014 עד 2016, כנציב האירופי לתעשייה ויזמות, כסגן נשיא הנציבות האירופית, מ-2010 עד 2014, וכנציב האירופי לתחבורה בשנים 2008–2010. טאיאני מייצג את איטליה כחבר הפרלמנט האירופי מ-2014, וקודם לכן בשנים 1994–2008.
שנותיו הראשונות

לאחר לימודים בבית ספר תיכון על שם טורקוואטו טאסו ברומא, פנה טאיאני ללימודי משפטים בספיאנצה – אוניברסיטת רומא.
טאיאני כיהן כקצין בחיל האוויר האיטלקי. לאחר שסיים קורס מיוחד בהגנה אווירית, בלאטינה שבלאציו, החל לשרת כבקר המפעיל מכ"ם לצורכי הגנה אווירית, בבסיס מכ"ם של חיל האוויר האיטלקי, בסן ג'ובאני טיטינו שבנפת קייטי.
טאיאני הפך לעיתונאי מקצועי, עורך לעניינים פרלמנטריים, עבור השבועון Il Settimanale, מגיש תוכנית החדשות של ערוץ הרדיו Rai Radio 1, וראש המערכת ברומא של העיתון איל ג'ורנלה. הוא היה שליח מיוחד של העיתון ללבנון, ברית המועצות וסומליה.
מלבד איטלקית, טאיאני שולט באנגלית, צרפתית וספרדית.
ב-1988 נישא טאיאני לברונלה, איתה הביא לעולם שני ילדים.
קריירה פוליטית מוקדמת

בצעירותו היה טאיאני חבר מיליטנטי ב-Fronte Monarchico Giovanile (הברית האנרכיסטית הצעירה), ארגון הסטודנטים של ה-Unione monarchica italiana (האיחוד המונרכיסטי האיטלקי). הוא סינגר בעקביות על השאיפה לאפשר לצאצאי בית סבויה לשוב לאיטליה מגלותם (שובם לאיטליה נאסר על ידי חוקת איטליה עד לשנת 2002, אז ביטל הפרלמנט האיטלקי את האיסור).
ב-1994 נמנה טאיאני עם מייסדי מפלגת פורצה איטליה, ואז שימש כמתאם אזורי של המפלגה בלאציו, מ-1994 עד 2005.
בעת כהונת ממשלו הראשון של סילביו ברלוסקוני, בשנים 1994–1995, כיהן טאיאני כדובר ראש הממשלה.
ב-1996 התמודד טאיאני על לקיחת חלק בקולג' האלקטוראלי של העיירה אלטרי, אך זכה ב-45.3% בלבד מהקולות, והפסיד למועמדהּ של הברית L'Ulivo (עץ הזית - ברית פוליטית של מפלגות מרכז-שמאל).
ב-2001 התמודד טאיאני על תפקיד ראש עיריית רומא, מטעם קואליציית Casa delle Libertà (בית החירות), אך הפסיד לוולטר ולטרוני, לאחר שזכה רק ב-47.8% מהקולות.
מאז 2002, היה טאיאני לאחד מ-10 סגני הנשיא של מפלגת העם האירופית. הוא נבחר מחדש בקונגרס רומא, ב-2006, ובוועידת בון ב-2009, ושוב לאחר מכן בקונגרס בוקרשט ב-2012.
קריירה פוליטית מוקדמת > חבר הפרלמנט האירופי

ב-1994 נבחר טאיאני כחבר הפרלמנט האירופי, וב-1999 וב-2004, נבחר שוב לתפקיד. טאיאני היה יושב ראש הנציגות של פורצה איטליה לפרלמנט האירופי, מיוני 1999 ועד מאי 2008.
בבחירות לפרלמנט האירופי, שהתקיימו באיטליה ב-2004, נבחר טאיאני מטעם הרשימה של פורצה איטליה, לאחר שזכה ב-122,000 קולות. הוא חסה תחת כנפיה של מפלגת העם האירופית. טאיאני היה לחבר הפרלמנט האירופי המייצג את מחוז הבחירה של מרכז איטליה – לאטיום, מארקה, טוסקנה ואומבריה – מ-2004 ועד 2008, וכיהן בוועדה לענייני חוץ של הפרלמנט האירופי. כמו כן, היה טאיאני לחבר מחליף בוועדה לענייני חירויות אזרחיות, צדק ונושאי פנים, וחבר במשלחת ליחסים עם ישראל.
בשנת 2006, ביחד עם עמיתו בפרלמנט האירופי, רנטו ברונטה (אנ'), הפנה למועצה שאלה בנוגע לאפשרות של הצטרפותה של מדינת ישראל לאיחוד האירופי.
טאיאני היה חבר בוועדה לעתידה של אירופה, אשר ניסחה את המסמך שנועד לכונן אמנה לכינון חוקה לאירופה, חוקה אשר מעולם לא נכנסה לתוקף.
הנציב האירופי לתחבורה

ב-8 במאי 2008 מונה טאיאני כאחד מ-28 חברי הנציבות האירופית, המייצג את איטליה, על ידי ראש הממשלה האיטלקי שזה עתה נבחר, סילביו ברלוסקוני, והחליף את פרנקו פראטיני, שמונה לשר החוץ של איטליה. טאיאני מונה לנציב האירופי לענייני תחבורה. הוא מונה רשמית לתפקידו על ידי הפרלמנט האירופי ב-18 ביוני 2008, כש-507 מחברי הפרלמנט הצביעו בעד המינוי, 53 התנגדו, ו-64 נמנעו. בתפקידו זה קידם טאיאני את תוכנית החילוץ של חברת אליטליה, באמצעות מעורבות של מימון פרטי. תוכניתו של טאיאני נכשלה ואליטליה נשארה במצב קשה, תוך שהיא זוכה לתמיכה כספית משמעותית מממשלת איטליה, בניגוד לחוקי המדינה.
טאיאני פיקח על יצירת רגולציה חדשה להסדרת פעילות האיחוד האירופי ביחס לנושאי תחבורה, בכלל זה הבהרת זכויותיהם של הנוסעים בתחבורה אווירית. הכוונה הייתה להביא לכך שהנוסעים יזכו לקבל סיוע והחזרים כספיים, במקרה שבהם נמנעה מהם עלייה לטיסה, ובמקרים בהם הטיסה בוטלה או נדחתה. הרפורמה הייתה כושלת ותוצאותיה היו התחמקות נרחבת של חברות התעופה ברחבי אירופה מעמידה בתנאים הרצויים, וניסיונות לניצול לרעה של הלקוחות. הן חברות התעופה, הן הלקוחות, קראו לביצוע רפורמה חדשה בחקיקה הרלוונטית, על מנת להפוך אותה להוגנת ויעילה.
נשיא הפרלמנט האירופי

עם סיום כהונתו של מרטין שולץ כנשיא הפרלמנט האירופי, בראשית ינואר 2017, עברה נשיאות הפרלמנט, לשארית הקדנציה של הפרלמנט האירופי התשיעי (2014 - 2019), לידיה של קבוצת ה-European People's Party group (מפלגה בפרלמנט האירופי המורכבת מנציגים של מפלגת העם האירופית). עם זאת, ההסכם בין ה-European People's Party group לברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים נראה פגום, ובכך הפכה מועמדותו של טאיאני, כנציג הנבחר של ה-European People's Party group, לתפקיד הנשיא, לפחות ודאית. המתמודדים האחרים על התפקיד היו מועמד הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים, ג'אני פיטלה, מועמד הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה, גאי ורהופשטדט, מועמדת השמרנים והרפורמיסטים האירופים, הלגה סטיבנס, מועמדת מפלגת השמאל, Communist Refoundation Party, אלאונורה פורנזה, ומועמדת הברית החופשית של הירוקים האירופאים, ג'ין למברט. ב-17 בינואר 2017 נבחר טאיאני לתפקיד נשיא הפרלמנט, לאחר ארבעה סיבובי הצבעה, בעקבות פרישתו של ורהופשטדט, והצהרת תמיכה מצד מועמד הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה. טאיאני היה לאיטלקי הראשון שמחזיק בתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי מאז אמיליו קולומבו מהמפלגה הדמוקרטית-נוצרית האיטלקית, שכיהן בתפקיד בשנים 1977–1979.
במרץ 2017 הזהיר טאיאני כי "אפריקה מסתכנת כעת בהפיכתה לקולוניה סינית", בהינתן שהסינים חושקים אך ורק בחומרי גלם, אך אינם מעוניינים ביציבות פוליטית.
בפברואר 2018 סימן סילביו ברלוסקוני את טאיאני כמועמדו לראשות ממשלת איטליה, במקרה שגוש המרכז ימין ינצח בבחירות הכלליות באיטליה, 2018 שנערכו במרץ אותה שנה. טאיאני קיבל את המועמדות ב-1 במרץ.
מחלוקות

במכתב מה-12 בפברואר 2013, הנציב האירופי דאז לענייני איכות סביבה, יאנז פוטוצ'ניק, הזהיר את טאיאני ביחס ל"דאגות מתפשטות ביחס לכך שביצועי מכוניות הותאמו היטב על מנת לעמוד במבחנים, תוך התעלמות מהגידול הדרמטי בפליטות, מחוץ לתחום צר זה". טאיאני סירב לנקוט בפעולה או לדווח על חששותיו של פוטוצ'ניק, עד שב-2015 איששה פרשת דיזלגייט את חששותיו של הנציב. בדיון שהתקיים לאחר מכן בנושא, טען טאיאני כי הוא לא יוּדע אודות הנושא בזמנו.
ערב בחירתו לתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי, קבוצת הלהט"ב והאינטרסקס ILGA-Europe, הביעה את אכזבתה ממינויו של טאיאני לתפקיד זה, ומהתמיכה לה זכה מצד מפלגת העם האירופית ומהברית של הדמוקרטים והליברלים באירופה. ILGA-Europe הצהירה כי דאגותיו של טאיאני, כפי שבוטאו ב-1996, ביחס לרווחתם הנפשית של זוגות בני אותו מין, ועמדתו, כפי שבוטאה ב-2014, כנגד משפחות שאינן הטרונורמטיביות, לא עולות בקנה אחד עם עמדת מפלגת העם האירופית והברית של הדמוקרטים והליברלים באירופה, ביחס לאי-אפליה על בסיס נטייה מינית.