stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי פולין–פקיסטן
היסטוריה

יחסי פולין עם פקיסטן מתוארכים למלחמת העולם השנייה.
בספטמבר 1939 ברית המועצות בפיקודו של יוסיף סטלין סיפחה את פולין המזרחית בשיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית ועקרה פולנים רבים. ברגע שגרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות ביוני 1941, האימפריה הבריטית וברית המועצות יצרו יחסי ידידות והשתדלו לשפר את התנאים לפולנים העקורים. בין התאריכים 24 באוגוסט 1942 ועד 31 בדצמבר 1944 פונו פליטים פולנים מברית המועצות דרך "המסדרון הפרסי" באיראן ולמעלה משלושים אלף מהם שוכנו במחנות פליטים והתיישבו בקראצ'י (אז חלק מהודו הבריטית), אשר היה הנמל הגדול הקרוב ביותר. חלקם נשארו בקראצ'י, והפכו לאזרחים במדינת פקיסטן שהוקמה בשנת 1947.
כמה אנשי אקדמיה פולנים הצטרפו לפקולטה של אוניברסיטת קראצ'י, והעבירו קורסים החל ממדעי הפיזיקה ועד מדעי החברה. לאחר עצמאותה של פקיסטן, ולדיסלב טורוביץ', יחד עם שלושים קצינים וטכנאים פולנים, תרמו להקמת חיל האוויר הפקיסטני וסייעו לו. ב-14 באוגוסט 2006 הוקמה אנדרטה במוזיאון חיל האוויר של פקיסטן בקראצ'י כדי להכיר בשירותיהם של אנשי האוויר הפולנים בראשות קומודור טורוביץ'.
ב-1 בנובמבר 1970 נהרג סגן שר החוץ הפולני זיגפריד וולניאק בשדה התעופה בקראצ'י במהלך טקסי קבלת פנים על ידי עובד של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס ופונדמנטליסט אסלאמי אנטי-קומוניסטי בשם מוחמד פרוז עבדאללה שניסה להרוג את כל המשלחת אך כיוון לנשיא הפולני מריאן ספיצ'לסקי במיוחד. כשהוא נוהג במשאית מטען PIA במהירות גבוהה הוא פגע במשלחת, והחמיץ במעט את מטרתו המיועדת. שלושת הקורבנות האחרים היו פקיסטנים; סגן מנהל לשכת המודיעין, Chaudhri מוחמד נזיר, ושני צלמים ממשלתיים.  המוטיבציה המוצהרת שלו לחוקרים הייתה רצונו להרוג סוציאליסטים, מתוך אמונה שהסוציאליסטים והסוציאליזם מנוגדים לאסלאם ולמוסלמים. זה קרה ערב הבחירות הכלליות הראשונות בפקיסטן, בהן מפלגות ימין אסלאמיות כמו האיסלאמי ג'מאטי (שמעוזן העיקרי באותה עת היה קראצ'י) השתמשו ברטוריקה חריפה מאוד נגד סוציאליסטים במסגרת מסע הבחירות שלהן.  Feroze נידון למוות על ידי בית משפט צבאי מיוחד ב-10 במאי 1971, אך קיבל חנינה.
היחסים בין שתי המדינות התרחבו תחת ממשלו (1999–2008) של הנשיא פרבז מושארף.  עם זאת, היחסים הקרובים הללו נפגעו כאשר חברי הטליבאן הפקיסטניים תפסו ורצחו באכזריות מהנדס פולני, פיוטר סטנצ'אק, בספטמבר 2008. הוא נערף על ידי חמושים בפברואר לאחר שהשיחות עם הממשלה לשחרור חברי הטליבאן שנלכדו נכשלו.  הסוכנות הפדרלית לחקירות בפקיסטן פתחה בחקירת הפשע. ה-FIA עצרה את הפרלמנטרית לשעבר, מולאנה עבדול עזיז, יחד עם מבצעים אחרים.  עזיז ואטאללה, חשוד נוסף ברצח המהנדס, הובאו לבית המשפט נגד טרור II במנשא שריון בהגנת משטרת אסלאמאבאד ואטוק. השופט העניק תוקף למעצר של חבר האספה הלאומית לשעבר, שנבחר במקומה של מוטהידה מג'ליס-א-אמאל בשנת 2002. משטרת בוסאל השיגה גם מעצר פיזי של יומיים על אטאללה.
היסטוריה > קשרי הגנה

בשנת 1948 ראש ממשלת פקיסטן ליקאת עלי ח'אן חתם על הסכם לשלוש שנים עם אנשי גולה וקציני חיל האוויר הפולני להקמת חיל האוויר הפקיסטני (PAF). ביניהם היה הגנרל ולדיסלב טורוביץ', שהפך לסגן ראש מטה האוויר ב-PAF. הקצינים הפולנים והגנרל טורוביץ' הקימו מכונים טכניים, בעיקר המכון לטכנולוגיה של חיל האוויר בקראצ'י. בתחילה הוא פיקח על הכשרה טכנית בבסיס התעופה וכמה מהמומחים הפולנים במדור הטכני בקראצ'י.
הקצינים הפולנים מילאו חלק פעיל במלחמת הודו–פקיסטן בשנת 1965, והובילו ופיקדו על פעולות מלחמה אוויריות נגד חיל האוויר ההודי. הקצינים הפולנים סייעו בהגנה על לאהור ומערב פקיסטן. טורוביץ' וחלק מהטייסים קיבלו גם אזרחות כבוד לפקיסטן. הגנרל טורוביץ' ומשפחתו נותרו דמויות חיוניות בפקיסטן. בשנת 1972 השתתפו טורוביץ' ומדענים פולנים אחרים בתוכנית הגרעין של פקיסטן. מדענים פולנים סייעו למדינה גם להשיק את תוכנית החלל שלה, כאשר הגנרל טורוביץ' הפך למנהל הטכני של התוכנית בשנת 1967.
שיתוף פעולה

פולין הייתה אחת מתורמות הסיוע העיקריות לפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר בשנת 2005. פולין שלחה מהנדסים צבאיים, מדענים גאולוגיים וכלבי הצלה. פולין עזרה לפקיסטן לבנות מחדש את הערים שנפגעו ברעידת האדמה.
שיתוף פעולה כלכלי

נכון לשנת 2010, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הגיע ל-210 מיליון דולר.  פולין עזרה למספר חברות פקיסטניות לפתוח משרדים בפולין במטרה לתת מענה לשוק האירופי האזורי. פולין נחשבת לבעלות מרבצי פצלי גז גדולים וחברות מדידות וגאולוגיות פולניות בולטות מקיימות קשרי עסקים והשקעות עם פקיסטן.
יחסי הסחר בין פקיסטן לפולין התפתחו בתקופת ממשלתו של ראש ממשלת פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו. פולין ופקיסטן חתמו על הסכם סחר בנושא הימנעות מכפל מס ב-25 בספטמבר 1974. פקיסטן ופולין חתמו על הסכם נוסף בנושא סחר ימי ב-25 בינואר 1975. הסכם בנושא תעופה אזרחית נחתם ב-30 בספטמבר 1977. יחסי הסחר השתפרו כאשר הנשיא פרבז מושארף ערך ביקור רשמי בן שלושה ימים בפולין באפריל 2007. זה היה הביקור הראשון אי פעם של ראש מדינת פקיסטן בפולין. במהלך ביקורו ניהל הנשיא מושארף הסכמים רבים בבירת פולין, שכללו שיחות רשמיות עם מקבילו הפולני, לך קצ'ינסקי וראש ממשלת פולין ירוסלב קצ'ינסקי. חמישה הסכמים דו-צדדיים ומזכרי הבנה (MoU) המכסים שיתוף פעולה מועיל הדדי בתחומי הביטחון, ארגונים קטנים ובינוניים, חינוך, מדע, תרבות, שיתוף פעולה כלכלי, נחתמו עם הפדרציה של לשכות המסחר בפקיסטן.
יוחנן בן-יעקב (פסל)

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1913 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  12 באפריל 2003 (בגיל 89) הזורע, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1943) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1951) 
 
יוחנן בן יעקב (18 ביולי 1913 – 12 באפריל 2003) היה צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה

בן יעקב נולד בברלין בשנת 1913. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל ומאז ועד מותו גר בקיבוץ הזורע. למד פיסול וציור ב-1943 בבצלאל, אצל מרדכי ארדון ואיזידור אשהיים.
יצירותיו הופיעו בתערוכות רבות בארץ ומחוצה לה. חלק מיצירותיו מוצבות עדיין במקומות בולטים בארץ - תבליט בבית וילפריד שבקיבוץ הזורע; תבליט בטכניון, בחיפה; ארון קודש בקיבוץ יפתח; ציור קיר בקיבוץ כרמים; ויצירות נוספות בקיבוץ דורות, במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה, בבית העם ביקנעם ועוד.
בן יעקב זכה בפרס דיזנגוף לאומנות הפיסול והציור מטעם עיריית תל אביב לשנת 1950–1951, וכן בפרס דובינר (1950), בפרס עיריית מינכן לפיסול (1968) ובפרס איגוד הסופרים (1980).
בן יעקב נפטר בקיבוץ הזורע בשנת 2003 כשהוא אב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  12 פסלים וציירים זכו בפרס דיזנגוף, דבר, 25 במרץ 1951; חולקו פרסים לציור ולפיסול ע"ש מ. דיזנגוף ז"ל, חרות, 25 במרץ 1951.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271721  NLI: 987007304790605171  GND: 141021691  ISNI: 0000 0000 7038 1807  VIAF: 97542985   WorldCat (עם VIAF): 97542985 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי ארצות הברית – לאוס

| יחסי ארצות הברית – לאוס |
| --- | --- |
ארצות הברית: לאוס


ארצות הברית: לאוס
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 236,800
אוכלוסייה
345,891,750: 7,795,710
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 15,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 2,032
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: דמוקרטיה עממית נשיאותית

יחסי ארצות הברית–לאוס הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית ללאוס.
היסטוריה

בשנת 1954, לאוס קיבלה עצמאות מצרפת, ובשנת 1955, ארצות הברית כוננה יחסים דיפלומטיים עם לאוס. בשנת 1960 פרצה מלחמת האזרחים בלאוס וארצות הברית תמכה בממשלה המלוכנית של המדינה. מאז 1964 החלה ארצות הברית להפציץ את לאוס על ידי חיל האוויר של ארצות הברית, כחלק מהמערכה שלה בווייטנאם. בשנת 1975, הממשלה הקומוניסטית עלתה לשלטון בלאוס והחלה לשתף פעולה עם וייטנאם וברית המועצות, כמו גם להציג מערכת כלכלה ריכוזית של מפלגה אחת. בשנים 1975–1991 חוו יחסי ארצות הברית–לאוס ירידה קשה. בשנת 1991 אחרי קריסת ברית המועצות לאוס החלה לשאוף לשיפור היחסים עם מדינות אחרות. בשנת 1992 כוננו מחדש יחסי ארצות הברית–לאוס. ביולי 2012 ביקרה מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון בלאוס, מה שהיה הביקור הראשון של מזכיר המדינה האמריקני במדינה זו מאז 1955. בשנת 2016 ביקר מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי בלאוס פעמיים. בספטמבר 2016 הפך הנשיא ברק אובמה לנשיא ארצות הברית הראשון שביקר בלאוס. במהלך הביקור ברק אובמה, יחד עם נשיא לאוס, באניאנג ווראצ'יט הודיע על פתיחת שותפות מקיפה בין מדינות. נקודות הבעיה ביחסים בין המדינות הן: אנשי צבא אמריקאים נעדרים בלאוס, כמו גם סילוק החימוש הרב שנותר מפוזר בשדות לאחר תום המלחמה.
יחסים כלכליים

יצוא ארצות הברית ללאוס כולל: מתכת, מטוסים, כלי רכב ומוצרים חקלאיים. יבוא ארצות הברית מלאוס כולל: ביגוד, כימיקלים אורגניים, מוצרים חקלאיים ומתכות יקרות. בפברואר 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם מסגרת בנושא סחר והשקעות.
נציגויות דיפלומטיות

ארצות הברית מחזיקה בלאוס שגרירות בוויינטיאן.
לאוס מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי.
יחסי פולין–צ'כוסלובקיה

| יחסי פולין–צ'כוסלובקיה |
| --- | --- |
פולין: צ'כוסלובקיה


פולין: צ'כוסלובקיה
משטר
רפובליקה

יחסי פולין–צ'כוסלובקיה מאז הקמת צ'כוסלובקיה אחרי מלחמת העולם הראשונה הושפעו רבות מסכסוכי הגבולות בין שתי המדינות מצד אחד ומצד שני מהיותן מדינות קטנות יחסית בקרבת גרמניה ורוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוסדרו היחסים בין המדינות מתוקף היותן תחת השפעת ברית המועצות.
היחס בין העמים

היחסים בין הפולנים לצ'כים היו קשים במשך מאות שנים. סטריאוטיפים צ'כיים ראו בפולנים לאומנים צרי אופקים הנגועים בקלריקליזם. סטריאוטיפים פולניים ראו בצ'כים סלאבים שהושפעו יתר על המידה על ידי התרבות הגרמנית.
שנים ראשונות

עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה, חולקו שטחיה הנרחבים בין מספר מדינות. כשיקולים לחלוקת השטחים הוזכרו השליטה ההיסטורית בשטחים וההרכב הדמוגרפי של תושבי האזור. פולין קיבלה לידיה את גליציה שנלקחה ממנה בחלוקת פולין, וצ'כוסלובקיה הוקמה על השטחים של צ'כיה וסלובקיה. לגבי שטחים מסוימים התגלעו חילוקי דעות בין צ'כוסלובקיה ופולין.
בדצמבר 1918 שלח יוזף פילסודסקי משלחת לנשיא צ'כוסלובקיה, טומאש מסריק, עם מכתב אישי בו הוא הציע הקמת משלחת צ'כוסלובקית-פולנית ליישוב כל הבעיות ביחסי שתי המדינות, כשהכוונה הייתה בעיקר לסכסוך על זאולז'ה בסביבות צ'שין. מסריק הביע מילות הסכמה בפני המשלחת, אולם לא עשה מעבר לכך. הוא העביר את העניין לטיפול ממשלת צ'כוסלובקיה אשר לא קידמה את העניין, ואף אישר את תפיסת זאולז'ה על ידי צבא צ'כוסלובקיה. למרות שהמעצמות כפו על הצבא הצ'כוסלובקי לסגת, בפולין כעסו על כך שצ'כוסלובקיה השתמשה בצבאה בעוד היא עסוקה בלחימה בחזית המזרחית.
ב-6 בנובמבר 1921 נחתם בין המדינות הסכם בנש-סקירמונט על שם אדווארד בנש וקונסטנטי סקירמונט שרי החוץ של המדינות. בהסכם התחייבו הצדדים לכבד את גבולות המדינה השנייה ולשמור על נייטרליות נדיבה, המאפשרת העברת אמצעי לחימה, במקרה שהמדינה השנייה תותקף. צ'כוסלובקיה הצהירה שאין לה עניין במזרח גליציה. בנספח נקבע שהטיפול בסכסוכי הגבולות באזורי זאולז'ה, אורבה וספיש יועבר לוועדה פולנית צ'כוסלובקית שתדון בנושא ושעניין העיירה יאבורינה ייפתר תוך שישה חודשים.
באפריל 1925 נחתמו הסכמים בין בנש לאלכסנדר סקריז'נסקי שקבעו שיתוף פעולה הדוק בענייני חוץ, מיעוטים וסכסוכי גבולות. אולם סכסוכי הגבולות שלא נפתרו מנעו שיתוף פעולה הדוק בין המדינות.
אל מול גרמניה

עם התגברות החשש מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, מנהיגי פולין וצ'כוסלובקיה הבינו שעמידתם מול הגרמנים תלויה בתמיכה של צרפת. היה ברור שבמקרה שצרפת תצא למלחמה בגרמניה להגנת אחת המדינות, המדינה השנייה תצטרך להצטרף למלחמה נגד גרמניה, מכיוון שניצחון גרמני פירושו חיסול מדינתם שלהם בשלב הבא. אולם מנהיגי שתי המדינות הטילו ספק בכך שצרפת תעמוד בהתחייבויותיה לבא לעזרת פולין או צ'כוסלובקיה. מנהיגי שתי המדינות גם האמינו שיש יותר סיכוי שצרפת תעזור למדינתם מאשר לשנייה. במצב זה, גיבשה כל אחת מהמדינות מדיניות עצמאית שנועדה למזער את נזקיה במקרה שצרפת לא תבוא לעזרה.
בינואר 1934, בז'נבה, ביקש יוזף בק מאדווארד בנש דיון כולל בנושאים על הפרק בין המדינות, במטרה להדק את היחסים ביניהם. בנש הביע מילות הסכמה, אולם המדיניות של צ'כוסלובקיה הייתה שלא לקשור קשרים קרובים מדי עם פולין על בעיותיה הקשות עם ברית המועצות וגרמניה, בשעה שצ'כוסלובקיה הרגישה בטוחה במעמדה. כמה ימים לאחר מכן, עוד בינואר 1934, חתמה פולין עם גרמניה הסכם אי-לוחמה דבר שנתקבל במורת רוח רבה על ידי צ'כוסלובקיה. צ'כוסלובקיה גם הביעה דאגה לנוכח היחסים הקרובים בין פולין להונגריה. מנגד, פולין חששה מהיחסים הטובים בין צ'כוסלובקיה לברית המועצות. נוכח היחסים המתוחים בין המדינות, פולין תמכה בתנועות שקראו לעצמאות של סלובקיה, וצ'כוסלובקיה סייעה לתנועות לאומיות אוקראיניות בפולין. צ'כוסלובקיה אף אירחה בשטחה לתקופה מסוימת ממשלה גולה של אוקראינה.
בפברואר 1937 דרשה פולין מצ'כוסלובקיה שכל ויתור שיינתן לגרמנים בחבל הסודטים יינתן במקביל גם לפולנים באזור צ'שין. דרישה זאת הוכרה על ידי צ'כוסלובקיה במאי 1937 כאשר שגרירה בפולין אמר ליוזף בק שהמיעוט הפולני יקבל יחס שווה לזה של שאר המיעוטים. כל עוד האפשרות של ויתורים למיעוט בחבל הסודטים נראה רחוק, הייתה הצהרה זאת פתרון נוח לכל הצדדים. בעקבות הסכם מינכן והעברת חבל הסודטים לגרמניה, דרשה פולין, וקיבלה באוקטובר 1938, את זאולז'ה. על פי ההסכם שנחתם ב-1 בנובמבר 1938, ויתרה פולין על אוסטרבה ותמורת זאת קבלה את מסילות הרכבת העיקריים של שלונסק העלית הפולנית.
פולין ספגה ביקורת קשה ביותר על מהלך זה וחוקרים רבים ביקרו בחריפות את הניצול של הפולנים את חולשת צ'כוסלובקיה ואף האשימו אותה בלקיחת חלק בהתפוררותה הסופית. אולם היו שטענו שהמדיניות הפולנית נבעה מההערכה הפולנית שצ'כוסלובקיה ממילא אבודה ותבלע על ידי גרמניה, ועל כן עדיף למנוע מגרמניה להשתלט על זאולז'ה, במיוחד מכיוון שגרמניה יכלה להשתמש בה כגשר להשתלטות על סלובקיה, השתלטות שתביא את גרמניה להקיף את פולין גם מדרום. בנוסף, ייתכן שפולין ביקשה למצוא חן בעיני גרמניה, בגלותה עוינות לצ'כוסלובקיה, בתקווה שדבר זה יעמוד לה בהמשך.
במהלך מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה היו פולין וצ'כוסלובקיה תחת כיבוש גרמני, אולם לשתי המדינות היו ממשלות גולות אשר ניהלו יחסי חוץ וניסו להגיע לשיתוף פעולה. הפולנים ניסו להקים פדרציה עם צ'כוסלובקיה, אך הכעס על שיתוף הפעולה של הפולנים עם גרמניה בעקבות הסכם מינכן וסירוב של סיקורסקי להשיב את זאולז'ה לצ'כוסלובקיה מנעו זאת. צ'כוסלובקיה גם לא ששה לאיחוד כלכלי עם מדינה נחשלת ממנה. הקשר הקרוב בין אדווארד בנש וברית המועצות, הייתה למורת רוח גדולה של הפולנים שראו בקומוניסטים סכנה רבה לארצם.
לאחר מלחמת העולם השנייה

מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, התעורר מחדש סכסוך הגבולות בזאולז'ה ואף היה חשש להתפתחות סכסוך מזוין בחודשים מאי-יוני 1945. יתרה מזאת, צ'כוסלובקיה דרשה חלקים מגרמניה שהועברו לפולין על פי הסכם פוטסדאם, דוגמת קלצ'קו ורציבורז, אשר באופן היסטורי היו שייכים לה והיו בהם מיעוט צ'כי ניכר. הסכם ראשון לשיתוף פעולה בין פולין לצ'כוסלובקיה הושג ב-10 במרץ 1947 אך היא לא פתרה את בעיית הגבולות. לאורך השנים, לא נעשו מאמצים ממשיים להשלמה בין שתי המדינות והקשרים בין המדינות היו בעיקר בין האליטות הקומוניסטיות שלהן. ב-21 במרץ 1958 נחתם הסכם בין המדינות על השימוש בנהרות בגבולות ביניהן, וב-13 ביוני 1958 הושג הסכם שיישב את סכסוכי הגבולות בין המדינות. היחסים בין השלטונות הקומוניסטיים של המדינות הורעו בשנת 1980 בעקבות הקמת סולידריות בפולין, והשלטון בצ'כוסלובקיה שחשש מערעור מעמדו סגר את הגבול עם פולין לקראת סוף השנה.
החל מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 התפתח שיתוף פעולה בין תנועות הדיסדנטים בשתי המדינות. אולם היחסים בין שתי המדינות בשנת 1989, עת נפלו המשטרים הקומוניסטיים והדיסדנטים הגיעו לשלטון, החלו ברגל שמאל. צ'כוסלובקיה סירבה לפתוח את גבולותיה עם פולין לתנועה חופשית כפי שעשתה עם שאר שכנותיה, מחשש לגלישת פעילויות פליליות פולניות לתחומה. בפולין גם מחו על כך שנשיא צ'כוסלובקיה בחר לבקר קודם בגרמניה ולא בפולין, על כל הסמליות הכרוכה בכך. נטען שהסיבות האמיתיות לסגירת הגבולות היא פוליטית. על פי טענות אלו, צ'כוסלובקיה אינה רוצה בקשרים קרובים עם פולין, מחשש שהדבר יפריע להתקבלותה לחיק האיחוד האירופי. בנוסף, סגירת הגבולות אמור למנוע קשר קרוב מדי בין המיעוט הפולני בצ'כוסלובקיה לבין מדינת האם שלהם. בשנת 1991 הופשרו היחסים, נחתם בין המדינות ברית ידידות ושיתוף פעולה, ובמאי 1991 הוסרו מגבלות המעבר בגבולות. היחסים בין צ'כיה לפולין נשארו טובים, גם לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה.
יד לבנים

| --- | --- |
סמליל הארגון

חדר הנצחה בבית יד לבנים בחיפה
 פעילות:  הנצחת חללי מערכות ישראל וטיפול במשפחות השכולות
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  בני ברק 
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים)
 www.yadlabanim.org.il
 
חדר הנצחה בבית יד לבנים בפתח תקווה
בית יד לבנים בבאר שבע
יָד לַבָּנִים הוא ארגון ישראלי התנדבותי להנצחת זכרם של חללי מערכות ישראל וטיפול במשפחות השכולות. הארגון הוקם ב -1949 ונרשם כעמותה בשנת 1982.
היסטוריה

הארגון נוסד בעקבות מכתב למערכות העיתונים ששלחה בדצמבר 1948, בשלהי מלחמת העצמאות, ד"ר מרים שפירא, אם ששכלה את בנה במלחמה. במכתב, שנשלח בתמיכת אמהות נוספות ונשא את השם "יד לבנים", היא קראה לאמהות השכולות להתאחד בייסוד קרן למען הקמת מוסד הנצחה לבנים שנהרגו ובית-ילדים ליתומי המלחמה. מטרתה הייתה גם לתת עידוד ותמיכה לאמהות השכולות.
המכתב קיבל הד רב והביא לכינוס אספה מיוחדת של משפחות שכולות. לאחר מכן האספות התפתחו למוסד שלם בתמיכת משרד הביטחון והמועצות המקומיות.
הארגון כולל בתוכו הורים, אחים ואחיות שכולים, יהודים, דרוזים, בדואים וצ'רקסים. בעבר הוא כלל גם את אלמנות ויתומי צה"ל, אך ב-1991 הם הקימו ארגון נפרד בשם "ארגון אלמנות ויתומי צה"ל", לאחר שלטענתם, "יד לבנים" לא נתן ייצוג הולם למצוקותיהם.
בשנת תש"ם זכה בית יד לבנים בפתח תקווה (תוך ציון יוצרו ברוך אורן) בפרס ישראל על תרומתו המיוחדת לחברה ולמדינה במפעלי הנצחה.
בתחילת 2006 החל מהלך של בקשה מהמשפחות השכולות לממן חלק מפעילות הארגון על ידי תשלום דמי חבר קבועים, מהלך שקומם חלק מהמשפחות השכולות.
פעילות

המשרד הראשי של יד לבנים שוכן בתל אביב, והארגון מפעיל 70 מרכזים ושלוחות במרבית ערי ישראל. במרכזים מתקיימים פעילויות חינוכיות ותרבותיות שונות למען הנצחת החללים, לרבות פעולות הסברה בקרב תלמידי בתי הספר. בכל מרכז "יד לבנים" ישנו חדר זיכרון שבו תלוי לוח הנצחה, עליו חרוטים שמות חללי אותו יישוב ודפים המספרים את קורות חייהם. בדרך כלל מתקיימות במרכזי "יד לבנים" גם פעולות תרבות כלליות, שאין קשורות בחללי צה"ל. כך, למשל, ברמת השרון מאכלס בית "יד לבנים" את הספרייה העירונית, ובהרצליה שוכן המוזיאון העירוני בבית "יד לבנים".
נציגי יד-לבנים מייצגים משפחות שכולות אל מול משרד הביטחון וגורמי הרווחה, משמשים כנציגים במועצה הציבורית להנצחת החייל וכן עוסקים בבדיקת תקנות ונהלים למען המשפחות. הארגון מקיים גם פעילויות של תרבות ורווחה בקרב המשפחות השכולות, כולל טיולים, ימי עיון ונופשים. בסמוך ליום הזיכרון, יוצא מטעמו ביטאון בשם "שיח שכולים", אשר מחולק למשפחות השכולות.
הארגון מעורב בתכנון ובניית היכל הזיכרון הלאומי בהר הרצל.
גלריה

בית יד לבנים בקריית התרבות ע"ש צבי צילקר באשדוד שבו שוכן גם אולם מופעים גדול בתכנון אדריכל מתי שילון
בית יד לבנים בנתניה
בית יד לבנים ברמת השרון שבו שוכנת גם הספרייה העירונית
יד לבנים באשקלון
בית יד לבנים על הר הבנים, רמת גן
בית יד לבנים קריית גת
ראו גם

יד לבנים הדרוזים
לתת פנים לנופלים
יד לבנים (באר שבע)
יד לבנים (פתח תקווה)
יחסי גאורגיה–רומניה

| יחסי גאורגיה–רומניה |
| --- | --- |
גאורגיה: רומניה


גאורגיה: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 238,391
אוכלוסייה
3,807,418: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 18,485
משטר
רפובליקה

יחסי גאורגיה–רומניה הם יחסי החוץ בין גאורגיה ורומניה.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו רשמית את יחסיהן הדיפלומטיים ב-25 ביוני 1992.
גאורגיה ורומניה, יחד עם אזרבייג'ן, הן חלק מפרויקט החיבור בין אזרבייג'ן–גאורגיה–רומניה (AGRI). פרויקט זה נועד להעביר גז טבעי אזרי לחוף הים השחור של גאורגיה, שם הוא יונזל ויועבר לנמל קונסטנצה בים השחור הרומני. משם, הגז יילקח לחלקים שונים של אירופה. פרויקט זה צפוי להסתיים עד 2024–2026. הוא החל בעקבות חתימת מזכר ב-13 באפריל 2010 על ידי נציגי שלוש המדינות.
בשנת 2021, שגריר רומניה דאז בגאורגיה Răzvan Rotundu הודיע כי רומניה תתרום 10,000 יחידות חיסון חיסון אסטרהזניקה נגד COVID-19 לגאורגיה כדי לסייע למדינה להתמודד עם מגפת ה-COVID-19.
אנטים האיברי הוא דמות היסטורית חשובה בגאורגיה וברומניה ומייצג סמל ליחסים בין מדינות אלו. הוא היה תאולוג גאורגי שנולד במאה ה-17 בממלכת כארתלי, שנודעה אז כאיבריה באירופה. הוא הגיע לנסיכות ולאכיה הרומנית בשנת 1689, שם הוביל את הדפוס של נסיך המדינה והיה אב מנזר של מנזרים שונים. הוא הדפיס וכתב ספרים רבים ובסופו של דבר הפך למטרופולין של ולאכיה, כאשר פעולותיו הגיעו גם לאזורים אחרים, כולל מולדתו גאורגיה. אנטים מת בשנת 1716. הוא הוכרז כקדוש על ידי הסינוד הקדוש של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בשנת 1992 והונצח על ידי אותו מוסד בשנת 2016 כאשר הכריז על אותה שנה כשנת הומאז' לאנטים. מאז 2002, נבחרות הרוגבי יוניון של רומניה וגאורגיה משחקות בכל שנה את גביע אנטים, הקרוי על שמו של אנטים האיברי. נכון ל-2021, גאורגיה זכתה בגביע 14 פעמים בעוד רומניה עשתה זאת 6 פעמים.
נציגויות דיפלומטיות

גאורגיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה בקונסטנצה.
רומניה מחזיקה בגאורגיה שגרירות בטביליסי.
יחסי גאורגיה–קניה

| יחסי גאורגיה–קניה |
| --- | --- |
גאורגיה: קניה


גאורגיה: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 580,367
אוכלוסייה
3,807,418: 56,708,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 1,895
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי גאורגיה–קניה הם היחסים דו-צדדיים בין גאורגיה, המצויה בעבר הקווקז, לבין הרפובליקה של קניה, הממוקמת במזרח אפריקה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין גאורגיה לקניה כוננו ב-2 ביוני 2010. עם זאת, הקשרים הבלתי פורמליים מתוארכים כבר לאוקטובר 2004, עת ביקר ראש ממשלת גאורגיה זוראב ז'ווניה בקניה, כדי להשתתף בוועידה בינלאומית נגד שחיתות, ולהיפגש עם גורמים קנייתים.
על פי נתוני משרד החוץ של גאורגיה, הבסיס העיקרי ליחסי שתי המדינות הוא שיתוף פעולה כלכלי.
גאורגיה וקניה היו שותפות מוגבלות למאבק העולמי בטרור. בינואר 2012 שייטים גאורגים נלקחו כבני ערובה על ידי שודדי ים סומלים בים סוף, ושוחררו לבסוף כשקניה שימשה כמתווכת. גאורגיה גינתה את פיגוע הטרור באוניברסיטת גאריסה בשנת 2015, בו נהרגו 150 אנשים, וכן את מתקפת הטרור בניירובי בינואר 2019, בה קיפחו את חייהם 21 בני אדם. גאורגיה הצהירה על תמיכתה הגלויה במדיניות הקנייתית נגד הטרור.
בשנת 2016, מוזיקאים קנייתים היו בין האמנים הבינלאומיים שהשתתפו בפסטיבל מוזיקה בינלאומי בנפת מרנאולי אשר בגאורגיה.
מדיניות אשרות שהייה

אזרחי גאורגיה המעוניינים לנסוע לקניה חייבים לקבל אשרת תייר או אשרת עסקים במשרד הקונסולרי של שגרירות קניה בבלגיה, או בגבול קניה. בנסיבות מסוימות, ניתן להעניק ויזה לטווח קצר גם באמצעות בקשה מקוונת על ידי ממשלת קניה.
יד טופר

יד המחקה את צורתה של יד טופר.
יד טופר (באנגלית: ulnar claw) הוא מנח אנורמלי של כף היד הנובע כתוצאה מעצבוב לקוי של עצב האולנה (עצב הגומד).
מנח זה מתבטא באצבע הרביעית והחמישית: הקמיצה והזרת. ניתן יהיה לראות מתיחה לכיוון גב היד של מפרק האצבעות שבין עצם המסרק לגליל האצבע המקורב, וכיווץ לכיוון כף היד של מפרקי האצבעות הבין-גליליים. תופעה זו נובעת בדרך כלל מפגיעה בעצב הגומד.
התהוות יד טופר

עצב הגומד אחראי על פעולת השרירים התולעיים (lumbricals) בזרת ובקמיצה ופעולת השרירים הבין-גרמיים באצבעות (interossei). כיווץ שריר תולעי מכופף את האצבע אליה הוא מחובר במפרק בין עצם המסרק לגליל המקורב ובה בעת פושט את המפרקים שבין הגלילים של אותה אצבע (IP JOINTS). השרירים הבין-גרמיים מסייעים לשרירים התולעיים בפעולה זו. כאשר שרירים אלו אינם מעוצבבים כראוי, לא תהיה התנגדות לשרירים המותחים את המפרק בין אצבע המסרק לגליל האצבע המקורב, ולכן מפרק זה היה מתוח. לא תהיה התנגדות לכיפוף המפרקים הבין גליליים, ולכן קצות האצבעות יהיו מעוקלות. השילוב בין שני המנחים יוצר את מראה "יד טפר", שמכונה כך היות שצורה זו מזכירה טופר של חיה.
פרדוקס הגומד

עצב הגומד מעצבב בין היתר גם את חציו האמצעי של השריר כופף האצבעות העמוק (אצבעות 4 ו-5, הקמיצה והזרת). כאשר הפגיעה בעצב מתרחשת בנקודה גבוהה יותר (קרובה יותר למרפק), גם שריר מכווץ האצבעות העמוק יכול להיפגע בחלקו המרכזי. כתוצאה מכך, כיווץ האצבעות במפרקי האצבע הבין-גליליים נחלש, מה שמטשטש את המראה האופייני של יד טפר. במקום זאת, האצבע הרביעית והאצבע החמישית יהיו משותקות במנח המתיחה (פשיטה של האצבעות). מצב זה מכונה כפרדוקסלי, מכיוון שניתן היה לצפות מפגיעה עצבית גבוהה יותר, להקנות עיוות משמעותי יותר. בהתאם לזאת, במצב בו העצבוב משתפר והשרירים מתחזקים, תחזור בהדרגה צורת "יד הטפר".
גורמים וסימפטומים

עצב הגומד יוצא מהכתף ועד כף היד, ונזק בו גורם ליד טפר. הפגיעה יכולה להתרחש במגוון דרכים. הישענות על המרפק עלולה לגרום לפגיעה בו לטווח ארוך כתוצאה מהלחץ הממושך המופעל על ידי פלג הגוף העליון. כמו למשל שינה על המרפק, לדוגמה אצל אדם הנמצא תחת השפעת אלכוהול. תסמיני לחץ ממושך שכזה על העצב יכללו לרוב חוסר תחושה ונימולול באצבעות. 
יד טופר היא תוצאה אפשרית של פגיעה במקלעת העצבים הברכיאלית: משיכה מהירה של היד כלפי מעלה עלולה לגרום למתיחה ואף קריעה של העצבים התחתונים במקלעת. לדוגמה היאחזות בזמן נפילה או משיכה של יד הילוד.
פעולות יום-יומיים העלולות לגרום ליד טופר:
פעולות המלוות בהישענות על המרפק לאורך זמן: רכיבה על אופניים, אופנוע, או עבודות שולחן ממושכות בהן מופעל משקל הגוף העליות על המרפקים. 
גם פעולות הדורשות הפעלת לחץ ממושך על כך היד כלפי מטה כמו חיתוך פיצה מפעילות לחץ על עצב הגומד.
נשים רזות עם אחוזי שומן נמוכים בגוף יהיו חשופות יותר לפגיעה מסוג כזה, שכן השומן באזור היד והמרפק הופך אותו לחשוף פחות ו"מגן" עליו. עם זאת, לבעלי משקל גוף גבוה יופעל יותר לחץ על המרפק בעת הישענות פלג הגוף העליון. בשימוש במכשירי כושר, גברים הם באופן סטטיסטי בעלי סיכוי גבוה יותר לפגוע בעצבים בשל חוזק השריר הגדול יותר לעומת נשים. הלחץ על עצב השריר עולה בהתאמה לשימוש בו.
טיפול

הטיפול יכול לכלול ריפוי בעיסוק ופיזיותרפיה שיקומית. ניתן באמצעות תומך מתאים ליד להפעיל את היד במגוון רחב של תנועות, כאשר זה יאפשר כיווץ של המפרק בין עצם המסרק לעצם הגליל המקורבת ומתיחה במפרקים הבין גליליים.
תרגילים מועילים יחזקו את השרירים הבין גרמיים ואת השרירים התולעיים. באמצעות אימון של הרחקה וקירוב מקו האמצע (adduction, abduction) של כל אצבע בנפרד כאשר כף היד מופנית כלפי מטה (pronation) יתחזקו השרירים הבין-גרמיים. סיבוב כף היד כלפי פנים וכלפי חוץ מועיל לשיקום.
מניעה

טיפול מניעתי מומלץ לשימור תנועות ותפקוד האצבעות. כולל פעילות גופנית, מתיחות, שמירה על תנועות נכונות של המפרקים, עיסוי. חיזוק שרירי האמה האחוריים ובמיוחד את שריר פושט שורש היד הגומדי ושריר פושט האצבעות, הפועלים באופן הנגדי לכיווץ מפרקי האצבעות.
עיסוי שרירי האמה גם יכולים להקל על הלחץ המופעל על השרירים בעת מאמץ. מתיחת השרירית מאפשרת גמישות והפחתת הפרעות בעצבוב.