stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרגיה סולארית
בישראל > סולארי תרמי להפקת חשמל

חברת לוז מירושלים הקימה בשנות ה־80 של המאה ה־20 בקליפורניה תשעה מתקנים בטכנולוגיה התרמית של קשתות פרבוליות, בשלוש תחנות כוח ובהיקף כולל של 354 מגה־וואט שיא (כולל התחנה הסולארית הגדולה בעולם בזמנו בהספק נקוב של 160 מגה־וואט שיא והשנייה בגודלה בעולם בהספק 150 מגה־וואט שיא). התחנות עדיין עובדות כיום ומופעלות על ידי חברת Florida Power & Light ואף מייצרות חשמל מעבר להספק הנקוב הודות לשיפורים טכנולוגיים הכוללים קולט חדש שפותח ויוצר על ידי חברת סולל מבית שמש. סולל הוקמה על ידי אבי ברנמילר ויוצאי לוז נוספים, נמכרה לסימנס וחדלה לפעול.
ברייטסורס תעשיות ישראל עוסקת במחקר ופיתוח ובהקמה של מערכות תרמו־סולאריות מבוססות מגדל שמש. היא הפעילה עד 2019 תחנת כוח ניסויית במישור רותם בהספק של 4 מגה־וואט שיא. יחד עם שותפות, יזמה ברייטסורס והקימה בשמורת מדבר מוהבה בגבול קליפורניה־נבדה את תחנת הכוח איובנפה, תחנה בת שלושה מגדלי שמש בהספק כולל שדל 392 מגה־ואט שיא שהחלה לפעול ב־2014. בנוסף, הקימה את מגדל השמש בהספק של 121 מגה־וואט שיא באשלים בנגב.
יש גם יוזמות נוספות לשימוש באנרגיה סולרית בישראל. עיריית אשדוד, לדוגמה, אחת מפורום ה־15 הערים העצמאיות בישראל אשר אינן מקבלות מענקים ממשלתיים ומתנהלות באופן עצמאי ממשאביהן המקומיים, החליטה בשנת 2020 לרכוש פאנלים סולריים ולפרוש אותם ברחבי העיר. העירייה ניצלה את האילוץ לסגור את מוסדות החינוך בעיר בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, ובשיתוף עם מפעל הפיס התקינה פאנלים סולריים על גג העירייה ועל גגות של ארבעה עשר בתי ספר בעיר. מהלך זה צפוי להוזיל את מחירי החשמל בעיר אשדוד ולהכניס לקופת העירייה כשני מיליון ש"ח מדי שנה.
יתרונות וחסרונות > היתרונות העיקריים של האנרגיה הסולארית

עצמאות בהפקת חשמל, חוסר תלות במקורות דלק מתכלים ובמדינות המפיקות אותם, כמו התלות בעליית מחירי הדלקים.
הפקת אנרגיה נקיה שאיננה פוגעת בסביבה.
אפשרות להתקנה על גגות ובכך לחסוך משאבי קרקע.
אנרגיית השמש אינה מתכלה כמו מקורות אנרגיה המתבססים על דלק.
התאמה טובה לעקומת הביקוש לחשמל.
תחנת כוח תרמו-סולארית יכולה לכלול גיבוי בגז תוך שימוש באותו גנרטור, ולא נדרשת הקמת תחנת כוח נוספת לגיבוי כבטורבינות רוח למשל.
אי-תלות בחברת החשמל במידה ומתקינים את המערכת עם סוללות פריקה עמוקה.
יתרונות וחסרונות > החסרונות העיקריים של האנרגיה הסולארית

השקעה ראשונית גבוהה המתבטאת בעלות גבוהה לקילוואט בהשוואה לתחנות כוח קונבנציונליות.
חציבת המשאבים ליצירת הפאנלים הסולאריים גורמת לזיהום סביבתי.
הצורך להחליף פאנלים סולאריים אחרי 15–30 שנות פעילות.
אי-רציפות: הפקת אנרגיה נמוכה ותנודתית בימים מעוננים, ואי־הפקה בלילה, דבר המחייב מערכת אגירה או השקעה בהקמת תחנת גיבוי בגז.
חציבת המשאבים ליצירת מערכת האגירה (סוללות) גורמת לזיהום הסביבה.
הצורך להחליף סוללות אחרי 5–15 שנות פעילות.
אי אפשר כיום למחזר את הפאנלים הסולאריים ואת סוללות אגירת החשמל שלהם ולכן מטמינים אותם באדמה, אך חלק מהחומרים מהם הפאנלים הסולאריים והסוללות מיוצרים הם רעילים ומזהמים ויכולים לפגוע בסביבה, אם כי ישנם מספר פיתוחים חדשים למחזור פנלים.
תפיסת שטח רב בהשוואה להפקת חשמל מפחם, דלק נוזלי, גז או אנרגיה גרעינית.
אין אפשרות לייצר אנרגיה במקרה של מזג אוויר מעונן, כיוון שאז קרני השמש נחסמות על ידי העננים.
ראו גם

פאנל סולארי
מגדל שמש
ארובת שרב
בריכת שמש
אנרגיה סולארית מהחלל
תחנת כוח תרמו-סולארית
אנרגיה תרמו סולארית
טורבינה סולארית
לקריאה נוספת

ג'ודי ואריה מלמד־כץ, "המהפכה הסולארית", גליליאו 107, יולי 2007.
ג'ורג' ג'ונסון, הכוח העולה של השמש – הזינוק המאוחר במרוץ הלוהט אחר מקור האנרגיה הזול והזמין ביותר, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 136, ספטמבר 2009
הראלה סטוצ'י־באר, אם יש לנו שמש – האם ישראל תמצא שוב את היתרון שלה בתחום הסולרי, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 136, ספטמבר 2009
רועי צזנה, עתיד אנרגיית השמש, בתוך: השולטים בעתיד, ירושלים: כנרת, 2017
דפנה גולן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1957 (בת 67) באר שבע
 ענף מדעי:  סוציולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים מרכז מינרבה לזכויות האדם
 בן או בת זוג:  אמוץ עגנון 
 
דפנה גולן (נולדה ב-28 באוקטובר 1957) היא פרופסור לסוציולוגיה, פעילת שמאל ופעילת זכויות אדם ישראלית. גולן מלמדת בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית ובמרכז מינרבה לזכויות האדם, היא עמיתת מחקר במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית בירושלים ומנהלת פרויקט שותפות אקדמיה-קהילה באוניברסיטה.
ביוגרפיה

גולן היא בת שנייה למאיר גולן, איש לח"י לשעבר ולעופרה גולן. גדלה בבאר שבע ולמדה בתיכון המקיף ג' בעיר, בו שימשה אמהּ כיועצת. גולן למדה במגמה הריאלית, וסיימה את לימודיה בכיתה י"א, במסגרת בחינות בגרות אקסטרניות. התגייסה לצה"ל בשנת 1975, ושימשה קצינה. ב-1981 קיבלה מהאוניברסיטה העברית תואר ראשון בלימודי אפריקה, וב-1982 קיבלה תואר שני בסוציולוגיה מבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
ב-1984 החלה לעבוד באוניברסיטה הפתוחה, ועברה באותה שנה להרצות באוניברסיטת נטאל, עד שנת 1985. משנת 1985 עד שנת 1988 שימשה כחוקרת אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 1993-1988 הרצתה באוניברסיטה העברית, במסגרת החוג ללימודי אפריקה, ובין השנים 1994-1991 הרצתה בנוסף גם במסגרת החוג ללימודים בינלאומיים. בשנת 1989, פרסמה מאמר אודות משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ואודות שבט הזולו, כחלק מלימודי הדוקטורט שלה. משנת 1991 עד שנת 2000 שימשה כעמיתת מחקר אורחת באוניברסיטת ויטווטרסראנד ובאוניברסיטת סטנפורד, וכמרצה בתוכנית ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת וסליאן, שבג'ורג'יה.
בשנים 2001-1999 מונתה על צמצום הפערים במשרד החינוך, ובמסגרת התפקיד ריכזה ועדה של אנשי חינוך, בה הציעו דרכים להקטנת הפערים ההולכים וגדלים בחינוך בישראל; לאחר מכן שימשה כרכזת קבוצת עבודה ללימוד תכנון ויישום. ב-1999 שבה להרצות באוניברסיטה העברית, במסגרת הפקולטה למשפטים. ספרה הראשון, "איפה אני בסיפור הזה?" ראה אור בשנת 2002. בשנת 2004 נמנתה עם צוותו של הארגון הישראלי ליהודי אתיופיה. בשנת 2005, יצא לאור ספרה השני "אי-שוויון בחינוך" על אפליית החינוך הערבי בישראל, שנתמך בחלקו על ידי מרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטה העברית. ב-2006 ייסדה את תוכנית שותפות אקדמיה-קהילה לשינוי באוניברסיטה העברית; התוכנית משרתת את כל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל, והיא נועדה לקדם את המחויבויות ההדדית בין המוסדות לסטודנטים ולקהילה, ולמען עשיית צדק חברתי וקידום זכויות האדם בחברה הישראלית. החל משנת 2006 משמשת גולן כעמיתת מחקר במכון טרומן לקידום השלום.
גולן היא ממייסדיו של ארגון "בצלם", והייתה מנהלת המחקר הראשונה שלו. בשנת 1991 פורסם מחקרה המשותף עם סטנלי כהן - "חקירת פלסטינים בתקופת האינתיפאדה: התעללות, "לחץ פיסי מתון", או עינויים?". בשנת 1993 ייסדה את ארגון "בת שלום" - ארגון פמיניסטי של נשים ישראליות ופלסטיניות לשלום, ושימשה כמנהלת שלו עד שנת 1997. פרסמה כחמישה עשר מאמרי דעה בעיתון "הארץ", בין הנושאים עליהם כתבה - הפרות של זכויות אדם בשטחים, אי שוויון בין יהודים לערבים בישראל, בעיקר בירושלים, ההתנתקות, גשר המיתרים, ההתעלמות מהמגזר הערבי בבחירות לעיריית ירושלים ועוד.
בחודש אפריל 2014, השתתפה פרופ' גולן באירוע "TEDxHIT" בו היא מדברת על שילוב בין האקדמיה לבין עשייה חברתית.
דפנה גולן נשואה לפרופסור אמוץ עגנון, ולזוג שני ילדים. היא מתגוררת עם משפחתה בירושלים.
הערות שוליים

↑  דפנה גולן, בערוץ היוטיוב של "טד"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261698805171  ISNI: 0000 0000 8206 7700  LCCN: nr92037158  NTA: 145508765  ORCID: 0000-0002-4659-6685  SUDOC: 059772085  VIAF: 24783665   WorldCat (עם VIAF): 24783665
רחל פייג וישניא

| --- | --- |

פרופ' רחל פייג וישניא
 לידה:  16 במאי 1950
 פטירה:  6 בפברואר 2015 (בגיל 64)
 ענף מדעי:  היסטוריה, לימודים קלאסיים
 מקום מגורים:  ארצות הברית, ישראל
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר הרפובליקה הרומית ומוסדותיה   חקר מעמד האישה בתרבות הקלאסית
 
רחל פייג וישניא (16 במאי 1950 - 6 בפברואר 2015) הייתה היסטוריונית ישראלית שהתמחתה בהיסטוריה של העת העתיקה, ופרופסור בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב. וישניא עסקה בעיקר ברומא העתיקה, ובפרט בחקר הרפובליקה הרומית ומוסדותיה, וכן בחקר מעמד האישה בתרבות הקלאסית.
חייה ומחקריה

וישניא נולדה בשנת 1950 לדוד וג'מי פייג. לפי וישניא, להוריה הייתה השפעה ניכרת עליה ובמילותיה: "(הם)עיצבו במידה לא מבוטלת את הוויתי". בילדותה שהתה עם הוריה במשך תקופה בארצות הברית. וישנא שירתה בצה"ל כקצינה.
בתחילת לימודיה לתואר שני, וישניא עסקה בחקר ההיסטוריה של ברית המועצות, ועבדה במכון קמינגס לחקר רוסיה ומזרח אירופה, אולם לאחר שהשתתפה בסמינר שהעביר פרופסור בנימין כהן, היא החליטה לשנות התמחות ולעסוק בעולם העתיק. כהן המשיך להוות מקור השפעה והשראה ניכר על וישיניא לאורך הקריירה שלה. בשנת 1989 היא סיימה את לימודיה לתואר דוקטור, והצטרפה לסגל של החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 יצא לאור באנגלית ספרה "State, Society and Popular Leaders in Mid-Republican Rome 241-167 BC". חיבור היסטורי זה עוסק בהיבטים פוליטיים וחברתיים בתקופת הרפובליקה הרומית התיכונה, בהתבסס באופן ניכר על ניתוח ביקורתי של כתבי טיטוס ליוויוס.
בשנת 2004 פרסמה מאמרה ״השיבה הביתה: פדיון שבויים ברומא העתיקה״  שעורר עניין בהמשך הזמן סביב שחרורו של גלעד שליט וחטופי 7 אוקטובר 2023. בשנת 2009 יצא לאור ספרה "בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה"'. ספר זה עוסק בבחינה של אופי המשטר הרומי בתקופת הרפובליקה, תוך התמקדות בבחירות למשרות השונות, ובראשן הקונסולאט, המשרה הבכירה ביותר במדינה הרומית. חלק ניכר מהספר מודגש לתרגום מבואר לעברית של "מדריך לניהול מערכת בחירות", כתב יד המיוחס לקווינטוס טוליוס קיקרו, שמטרתו הייתה להבטיח את בחירת אחיו, מרקוס טוליוס קיקרו, למשרת הקונסול. במקור, וישניא התכוונה להוציא לאור רק את התרגום לעברית הנ"ל. בשיחתה האחרונה עם פרופסור כהן לפני שנפטר, טען זה שלא ניתן להוציא לאור את התרגום ללא הסבר מקיף על המערכת הפוליטית של שלהי הרפובליקה הרומית. בהמלצתו וישניא הרחיבה את הספר, כך שיקיף את הנושאים של חברה ומשטר ברפובליקה הרומית המאוחרת, והוסיפה לספר תרגום של אחד מכתביו של מרקוס טוליוס קיקרו, "באצטלת המועמד".
וישניא הייתה חברה פעילה במערכת כתב העת זמנים בין השנים 2004–2009. בשנת 2005 היא ערכה קובץ מיוחד בתוך גיליון 90 של "זמנים", שעסק בזנות בעולם העתיק, וכתבה את ההקדמה שלו. בין 2005 לבין 2014, וישניא שימשה כעורכת ועורכת ראשית של כתב העת המדעי "Scripta Classica Israelica", שנתון האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל.
וישניא נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 2015.
ספרים שחיברה

בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה, תל אביב, אוניברסיטת תל;אביב, תשס"ח.
State, Society, and Popular Leaders in Mid Republican Rome 241-167 BC, London - New York, 1996
לקריאה נוספת

אבשלום לניאדו ורחל צלניק אברמוביץ, "SCI, "Rachel Feig Vishnia, גיליון 34, 2015, עמ' 281.
הערות שוליים

1 2  רחל פייג וישניא, "בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה", עמ' 14, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ח.
↑  אבשלום לניאדו ורחל צלניק אברמוביץ, רחל פייג וישניא, SCI, גיליון 34, 2015, עמ' 281.
↑  רחל פייג וישניא, השיבה הביתה: פדיון שבויים ברומא העתיקה, זמנים 88, 2004, עמ' 84-93‏, JSTOR https://www.jstor.org/stable/i23439811
↑  וישניא, שם, עמ' 10
↑  דבר המערכת, זמנים, גיליון 130, אביב 2015, עמ' 3.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260903705171  PLWABN: 9810547606605606  BnF: cb161851814 (data)  GND: 173004601  ISNI: 0000 0000 8183 5982  LCCN: n95106735  NTA: 155628550  SUDOC: 073453684  VIAF: 115126117   WorldCat (עם VIAF): 115126117
נעמי חזן

נעמי חזן (‏נולדה ב־18 בנובמבר 1946) היא פרופסור אמריטה למדע המדינה ולימודי אפריקה באוניברסיטה העברית בירושלים, פוליטיקאית, פעילת שמאל וזכויות אדם. כיהנה כחברת הכנסת מטעם מרצ. בשנים 2008–2012 כיהנה כנשיאת "הקרן החדשה לישראל".
ביוגרפיה

שרה נעמי חזן נולדה בירושלים, בת לאברהם הרמן, לימים שגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים, ולזינה הרמן, לימים חברת כנסת מטעם סיעת המערך.
לחזן תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1975 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "פוליטיקה וארגוני נוער בגאנה ובחוף השנהב". שימשה כפרופסור באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת הרווארד.
חזן מילאה שורה של תפקידים ציבוריים ואקדמיים, בהם: ראש מכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית, נשיאת הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי-המדינה (וסגנית נשיא האיגוד העולמי), ממיסדות שדולת הנשים בישראל, וחברת המשלחת הישראלית לוועידת האו"ם לציון עשור האישה הבינלאומי בניירובי ובבייג'ינג. היא פעילה גם במגוון ארגוני נשים, בהם בת שלום ונציבות הנשים לשלום צודק ישראלי-פלסטיני. בשנת 2009 הקימה יחד עם פרופ' חנה הרצוג את "שוות – המרכז לקידום נשים בזירה הציבורית" (WIPS) במכון ון ליר, ומאז היא עמיתת מחקר במכון.
כתבה וערכה שמונה ספרים בנושא פוליטיקה השוואתית, ופרסמה מאמרים רבים בנושא פוליטיקה ומדע המדינה באפריקה, יחסי ערב-ישראל, פוליטיקה בישראל ומעמד האשה.
ביוגרפיה > כחברת הכנסת

בשנת 1992 נבחרה לראשונה כחברת כנסת מטעם סיעת מרצ (מטעם מפלגת רצ) בבחירות לכנסת ה-13. במהלך כהונתה בכנסת מונתה לסגנית יושב ראש הכנסת ושימשה כיו"ר ועדת המשנה לדיני אישות של הוועדה למעמד האשה בכנסת וכחברה בוועדת החוץ והביטחון. בשנת 1994, בעודה מכהנת כחברת-כנסת, קודמה חזן לדרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1996 נבחרה בשנית בבחירות לכנסת ה-14 מטעם סיעת מרצ ושימשה כסגנית יו"ר הכנסת.
בשנת 1998 הייתה מועמדת מרצ לראשות עיריית ירושלים.
בשנת 1999 נבחרה בפעם השלישית בבחירות לכנסת ה-15, מטעם סיעת מרצ ושימשה כסגנית יו"ר הכנסת. שימשה כחברת כנסת עד לפברואר 2003.
בבחירות לכנסת ה-17 היא הוצבה במקום ה-113 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימה זו.
בבחירות לכנסת ה-21 הוצבה במקום ה־116 הסמלי ברשימת מרצ.
בבחירות לכנסת ה-22 הוצבה במקום ה־116 ברשימת המחנה הדמוקרטי. בבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום ה־117 הסמלי ברשימת מרצ. בבחירות לכנסת ה-25 הוצבה במקום ה־115 ברשימה זו.
במהלך פעילותה בכנסת יזמה חזן מספר חוקים, רבים מהם בתחומי מעמד האישה והצרכנות. בין היתר, יזמה תיקון לחוק שירות ביטחון שעיגן את זכותן של נשים לשרת בצה"ל בכל תפקיד בו משרת גבר, אלא אם כן הדבר מתחייב ממהותו של התפקיד. כן יזמה תיקון לחוק עבודת נשים המאפשר למי שילדה יותר מילד אחד בלידה אחת להאריך את חופשת הלידה בשבועיים. יחד עם נעמי בלומנטל יזמה תיקון לפקודת בתי הסוהר המאפשר לשירות בתי הסוהר שלא להפריד בין אסירים לאסירות במקרים שבהם הדבר דרוש לשם מתן טיפול רפואי או טיפול בנפגעי סמים.
בתחום הצרכנות, יזמה עם חיים אורון חוק שאפשר הגשת תובענות ייצוגיות בענייני הגבלים עסקיים ובנקאות. בהמשך יזמה חוק המאפשר להגיש תובענות ייצוגיות גם בתחום הביטוח. בנוסף, יזמה שני תיקונים לחוק הגנת הצרכן – האחד הטיל איסור על בעלי עסקים להציב שלטים הפוטרים אותם מאחריות לנזקים גופניים שעלולים להיגרם ללקוחות בתחום בית העסק ותיקון נוסף המאפשר ביטול עסקאות רוכלות בתוך 14 ימים, בנסיבות מסוימות.
חוקים נוספים שיזמה כוללים את חוק המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח אזרחי (עם מיכאל איתן), תיקון לחוק שירות ביטחון שחייב את עיגון הוראות הקריאה לשירות מילואים בפקודות הצבא ואת יידוע חיילי המילואים בהן, וכן חוק המחייב את שר הביטחון לקבוע אמות מידה אחידות להכרזה על אתרי הנצחה ממלכתיים, ומחייב הקצאת תקציב שנתי מיוחד לשם הקמת אתרי הנצחה.
בשנת 2002 ניהלה את דיוני ועדת החוץ והביטחון בחוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם, התשס"ב–2002 המגדיל את הקצבאות לחייל מילואים שנהרג או הפך לנכה עקב שירותו במילואים.
ביוגרפיה > לאחר סיום כהונתה בכנסת

החל משנת 2005 ועד 2017 כיהנה כראש בית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו. משמשת כנשיאת הסניף הישראלי של האגודה הבינלאומית למדעי-המדינה (וסגנית נשיא באיגוד העולמי).
בשנת 2008 מונתה לשמש כנשיאת הקרן החדשה לישראל. חזן שימשה כחברת הנהלת הקרן גם בשנים 1992–1993 ו-2007–2008. בתחילת 2010 יצאה תנועת "אם תרצו" בביקורת על הקרן, בשל תמיכתה בארגונים כגון רופאים לזכויות אדם ותקפה את חזן אישית, גם בקריקטורות בשלטי חוצות. נעמי חזן הגיבה ואמרה כי הביקורת שקרית ומרושעת.
ביולי 2012 פרשה מכהונתה כנשיאת "הקרן החדשה לישראל".
מאז 2019 כותבת קטעי דעה באתר "זמן ישראל".
ביוגרפיה > חיים אישיים

חזן היא אם לשניים.
מספריה

Deborah Pellow and Naomi Chazan, Ghana: Coping with Uncertainty, 1986
Naomi Chazan [et al.], Politics and Society in Contemporary Africa, 1988
Naomi Chazan, Israel on the Eve of an Election Year: some Preliminary Reflections, 1991
Naomi Chazan [et al.],  Settlements or Peace, 2000
S.N. Eisenstadt, Michel Abitbol, Naomi Chazan (editors),  The Early State in African Perspective: Culture, Power, and Division of Labor, 1988
Donald Rothchild and Naomi Chazan (editors),  The Precarious Balance: State and Society in Africa, 1988
Naomi Chazan (editor), Irredentism and International Politics, 1991
John W. Harbeson, Donald Rothchild, and Naomi Chazan (editors), Civil Society and the State in Africa, 1994
הערות שוליים

↑  מכון ון ליר, נעמי חזן
↑  מקבלי תוארים באוני' בירושלים, דבר, 2 ביולי 1975
↑  פרופ' נעמי חזן, באתר מכון ון ליר בירושלים
↑  חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם, התשס"ב-2002, ס"ח 1843, באתר הכנסת
↑  סמדר שמואלי, קצבאות חיילי המילואים הושוו עם משרתי הקבע, באתר ynet, 7 במאי 2002
↑  עידו סולומון, פרופ' נעמי חזן מונתה לנשיאת ההנהלה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2008
↑  מחקר: מעורבות הקרן החדשה לישראל בדו"ח גולדסטון - טיוטה, באתר "אם תרצו", עמ' 3
↑  שלום ירושלמי, נעמי חזן: הפכתי להיות מטרה של ארגוני ימין, באתר nrg‏, 12 בפברואר 2010
יהונתן ליס, נעמי חזן דווקא גאה בקמפיין השלילי נגדה המציג אותה כעומדת מאחורי דו"ח גולדסטון, באתר הארץ, 5 בפברואר 2010
↑  בראין לורי מונה לנשיא הקרן, באתר הקרן החדשה לישראל, 30 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259662105171  BIBSYS: 90096939  BNE: XX1115890  BnF: cb12086857q (data)  CiNii: DA02438159  GND: 170303438  ISNI: 0000 0000 8171 9068  LCCN: n83009917  LNB: 000032719  NKC: jn19990003814  NTA: 072728663  SNAC: w60z9z82  SUDOC: 029190371  VIAF: 105094879   WorldCat (עם VIAF): 105094879
מינה עברון

| --- | --- |

מינה עברון במהלך חפירות במערת מיסליה, הכרמל, 2002
 לידה:  1949 (בת 76 בערך)
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה פרהיסטורית
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (30 בספטמבר 1982)  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה
 תרומות עיקריות
 חפירות מערת מיסליה ומערת הנחל בכרמל
 
מינה וינשטיין-עברון (נולדה ב-1949) היא ארכאולוגית המתמחה בפרהיסטוריה, פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה. מחקריה מתמקדים בשלבים מרכזיים באבולוציה של האדם והתפתחותו התרבותית: ראשית הופעת האדם המודרני מחוץ לאפריקה בתקופה הפלאוליתית התיכונה והמעבר מחיי ציידים-לקטים לחקלאות במהלך התרבות הנאטופית.
עברון חקרה היבטים מגוונים של התרבות הנאטופית ובהם: הקבורה, האמנות, תנאי הסביבה, ניצול חומרי גלם, והקשרים בין קבוצות ואזורים שונים. מחקר מרכזי נוסף שהשלימה בשנת 2009 פורסם בספר העוסק בחקר ארכיונים ובהיסטוריה של הארכאולוגיה הפרהיסטורית בהר הכרמל.
בין תפקידיה האקדמאים עסקה גם במורשת בתחום הארכאולוגיה ותרמה לקידום הכרת נחל מערות כאתר מורשת עולמי (הוכרז ב-2012). תחום נוסף בו היא מתמחה הוא פלינולוגיה, שחזור אקלים ונופים עתיקים דרך ניתוח מאספי גרגירי אבקת פרחים המתרבדים באופן טבעי במשקעי אגמים ובאתרים ארכאולוגיים. מאז 1978 היא מנהלת את המעבדה לפלינולוגיה במכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
קריירה אקדמית

עברון החלה את לימודיה באוניברסיטת בר-אילן, שם השלימה בשנה 1972 תואר ראשון בעבודה סוציאלית. במקביל באותה שנה השלימה תואר ראשון נוסף באוניברסיטת תל אביב בארכאולוגיה. באוניברסיטת תל אביב השלימה גם את תאריה המתקדמים. בשנת 1984 הוענק לה תואר דוקטור על מחקרה הפלינולוגי בקידוח מאזור עמק החולה. החל משנת 1976 היא נמנית עם סגל אוניברסיטת חיפה ומשנת 2007 היא פרופסור מן המניין. בין תפקידיה האקדמאיים המרכזיים שימשה עברון כראש מכון זינמן לארכאולוגיה וראש תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2017 יצאה עברון לגמלאות. לכבודה ערכו תלמידיה (כיום אנשי סגל בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה), דני רוזנברג וראובן ישורון, קובץ מאמרים בנושא "האדם וסביבתו הקדומה בלבנט".
פרויקטים נבחרים

בתחום הפלינולוגי, מחקר סדימנטים בבקעת הירדן ובמישור החוף, ובנוסף במספר אתרים ארכאולוגיים מהתקופה הפרהיסטורית: מערת הנחל, אוהלו 2, אתרים נאוליתיים טבועים (בים מול חוף הכרמל), וכן של ספינות טרופות (מעגן מיכאל) וטיח רומי (חורבת סומקה).
עומדת בראש מפעלי חפירות ארכאולוגיים במספר אתרים:
מערת הנחל בנחל מערות, הכרמל. עברון חפרה בשנים 1989-1988 שכבה נאטופית בתוך המערה. מחקר זה עסק בהיבטים תרבותיים שונים (תעשיית אבן, חפצי אמנות, כלי בזלת ועוד), היבטים של כלכלת קיום של יושבי האתר (חקירת גרגירי אבקת צמחים, שרידי עצים, עצמות של בעלי חיים) ושיחזור קשרי סחר-חליפין ארוכי-טווח בין קבוצות ציידים-לקטים מאזורים שונים בבלבאנט. משנת 1994 עד היום חופרת עברון את אתר הבסיס הנאטופי בטרסה שלפני המערה. באתר מיוצגים כל שלבי התרבות ובמחקר נחקרים מאפייניה החשובים: ארגון האתר, ארכיטקטורה, קבורות, תיארוך מפורט של שלבי התרבות השונים, סביבת האתר והשינויים שחלו בה, כלכלת התושבים ודרך ניצולם של משאבי הסביבה מן החי והצומח. המחקר באתר תורם רבות להבנת המעבר בין חיי ציד ולקט לחברות החקלאיות הראשונות בתקופה הנאוליתית, בתקופה שבין כ-15,000- 11,500 שנים לפני זמננו.
מערת גמל בנחל מערות, הכרמל. 1995-1991 מחקר על שלהי תקופת הפלאוליתית התחתון (התרבות האשלו-יברודית).
מערת מיסליה, הכרמל. 2010-2001, פרויקט מחקר חדש במערה שקרסה. חפירה ראשונה באתר זה, חשפה רצף שכבות מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה (התרבות האשלו-יברודית) ומתחילת התקופה הפלאוליתית התיכונה (השלב הקדום של התרבות המוסטרית), המכסות את התקופה של כ-300 עד 160 אלפי שנים לפני זמננו. באתר שפע ממצאים הכוללים כלי אבן, עצמות בעלי-חיים, מוקדי-אש, ואף שרידי אדם מעטים. אלה שופכים אור על האבולוציה התרבותית והאנטומית של בני האדם המודרניים המוקדמים בלבאנט. בין השאר התגלתה במערה לסת עליונה בת 177 אלף שנה לפחות, שזוהתה כשייכת לאדם מודרני – הממצא הקדום בעולם השייך לאדם המודרני מחוץ לאפריקה.
פרסומים בולטים בספרות המדעית > ספרים

Weinstein-Evron, M. 1998. Early Natufian el-Wad Revisited. Etudes et Recherches Archaeologique de L’Universite de Liège (ERAUL), No. 77.
Ronen, A. and Weinstein-Evron, M. (Eds.). 2000. Toward Modern Humans, The Yabrudian and Micoquian 400-50 k-years ago. Oxford, BAR International Series, No. 850.
Weinstein-Evron, M. 2009. Archaeology in the Archives: Unveiling the Natufian Culture of Mount Carmel. ASPR, American School of Prehistoric Research Monograph Series. Boston: Brill.
Weinstein-Evron, M., Scott, L. and L.K. Horowitz, Guest Editors of "Paleoenvironments": Special Issue in Honour of Aharon Horowitz. Journal of Arid Lands Vol. 74, Issue 7, July 2010 (with editorial).
פרסומים בולטים בספרות המדעית > מאמרים

Weinstein Evron, M. 1983. The paleoecology of the Early Würm in the Hula Basin, Israel. Paléorient 9 (1): 5 19.
Galili, E., and Weinstein Evron, M. 1985. Prehistory and paleoenvironments of submerged sites along the Carmel coast of Israel. Paléorient 11 (1): 37 52.
Weinstein-Evron, M. and Belfer-Cohen, A. 1993. Natufian figurines from the new excavations of the el-Wad Cave, Mount Carmel, Israel. Rock Art Research 10: 102-106.
Weinstein Evron, M. and Ilani, S. 1994. Provenance of ochre in the Natufian layers of el Wad Cave, Mt. Carmel, Israel. Journal of Archaeological Science, 21: 461-467.
Lev-Yadun, S. and Weinstein-Evron, M. 1994. Late Epipalaeolithic wood remains from el-Wad Cave, Mount Carmel, Israel, New Phytologist, 127: 391-396.
Weinstein-Evron, M. 1994. Biases in archaeological pollen assemblages: case studies from Israel. AASP Contributions Series, 29: 193-205.
Weinstein-Evon, M., Lang, B. and Ilani, S. 1999. Natufian trade/exchange in basalt implements: evidence from northern Israel. Archaeometry 41: 267-273.
Weinstein-Evron, M., Bar-Oz, G., Zaidner, Y., Tsatskin, A., Druck, D., Porat, N. and Hershkovitz, I. 2003. Introducing Misliya Cave, Mount Carmel, Israel: a new continuous Lower/Middle Paleolithic sequence in the Levant. Eurasian Prehistory 1(1): 31-55.
Weinstein-Evron, M. 2003. In B or not in B: a reappraisal of the Natufian burials at Shukbah Cave, Judaea, Palestine. Antiquity 77: 96-101.
Weinstein-Evron, M., Beck, A. and Ezersky, M. 2003. Geophysical investigations in the Service of Mount Carmel Prehistoric Research. Journal of Archaeological Science 30: 1331-1341.
Killebrew, A. E., Scham, S. A., Abu-Uqsa, H., Atrash, W., Be'eri, R., Hachlili, R., Halabi Abu Yusef, H., Nagar-Hillman, O., Raz-Romeo, V. and Weinstein-Evron, M. 2006. From dialogue to polylogue: Exploring the Israeli and Palestinian past in the present. Archaeologies 2/2: 7-23.
Yeshurun R., Bar-Oz G., Weinstein-Evron M. 2007. Modern hunting behavior in the early Middle Paleolithic: Faunal remains from Misliya Cave, Mount Carmel, Israel. Journal of Human Evolution 53: 656-677.
Weinstein-Evron M., D. Kaufman, N. Bachrach, G. Bar-Oz, D. E. Bar-Yosef Mayer, S. Chaim, D. Druck, I. Groman-Yaroslavski, I. Hershkovitz, N. Liber, D. Rosenberg, A. Tsatskin, and L. Weissbrod 2007. After 70 years: new excavations at the el-Wad Terrace, Mount Carmel, Israel. Journal of the Israel Prehistoric Society 37: 37-134.
Langgut D., Almogi-Labin A., Bar-Matthews M. and Weinstein-Evron, M. 2011. Vegetation and Climate changes in the South-Eastern Mediterranean during the Last Glacial-Interglacial cycle (86 ka): new marine pollen record. Quaternary Science Reviews 30 (27-28): 3960-3972.
. Weinstein-Evron, M., Yeshurun, R., Kaufman, D., Eckmeier, E. and Boaretto, M. 2012. New 14C Dates for the Early Natufian of el-Wad Terrace, Mount Carmel, Israel, Radiocarbon 54: 813-822.
. Weinstein-Evron, M., Tsatskin, A., Weiner, S., Shahack-Gross, R., Frumkin, A. Yeshurun, R., Zaidner, Y. 2012. A Window into Early Middle Paleolithic human occupational layers: Misliya Cave, Mount Carmel, Israel. PaleoAnthropology 2012: 202-228.