stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנף קרב 52 (לופטוואפה)
היסטוריית שירות > רומניה, פולין וגרמניה יוני 1944 – מאי 1945 > חורף 1945-1944

בנובמבר להק I הועבר לאזור קרקוב בפולין בעוד להק III נותר בפרוסיה חודש נוסף בסיוע מאמצי הבלימה שם. במהלך דצמבר 1944 ספג הכנף שלוש אבדות פיקודיות קשות, כאשר מפקד טייסת 9 (מחליפו את הרטמן) הנס יואכים-בירקנר נהרג בתאונת המראה במנחת הטייסת ליד קרקוב, כשבוע לאחר מכן מפקד טייסת 5 היינריך שטורם נקלע לגורל דומה ונהרג אף הוא בתאונת המראה וב-30 בדצמבר 1944 מפקד טייסת 8 פרידריך אובלסר נפצע קשה בקרב. ב-5 בינואר 1945 גרהרד ברקהורן הפך לטייס השני בהיסטוריה לעבור את רף ה-300 הפלות, אך מצבה העגום של הכנף בתקופה זו הנמיכה את רמת השמחה והחגיגות ברחבי הכנף.
שנת 1945 נפתחה עם רוב טייסות הכנף באזור צפון החזית המזרחית תחת פיקוד צי האוויר השישי, בעוד להק II נותר באזור רומניה תחת פיקוד צי האוויר הרביעי. ב-10 בינואר הכנף כולו כלל 120 מטוסי קרב ומתוכם 105 בלבד היו כשירים ללחימה, ללהק I היו 30 מטוסים, ללהק II גם 30, ללהק III‏ 40 ולמפקדה 5 מטוסים כשירים ללחימה.
באמצע ינואר לאחר תקופה ארוכה בפיקוד להק II, ברקהורן הועבר לפקד על כנף קרב 6 (אנ') ווילהלם בץ החליף אותו בפיקוד הלהק, את בץ החליף בפיקוד להק III אדולף בורשרז ואת בורשרז החליף בפיקוד להק I אריך הרטמן - למעשה התחלפו כל מפקדי הלהקים האחד בשני. ההתקפה הסובייטית האיתנה בשלזיה בשבועות הראשונים של 1945 דחפו את להק I ו-III אחורה תחילה לאזור ברסלב ובהמשך לוידנגות, סמוך לגבול עם צ'כוסלובקיה. ב-15 בפברואר טייסת 6 בהונגריה התפצלה להקמה מחודשת של טייסת 7, כך הכנף חזרה למצבתה הראשונית של תשע טייסות (אם כי עם כוח אדם מצומצם ומעט מטוסים כשירים).
היסטוריית שירות > רומניה, פולין וגרמניה יוני 1944 – מאי 1945 > סוף המלחמה באירופה

בתחילת מרץ הרטמן הוזמן על ידי אדולף גאלאנד להצטרף ליחידת העילית יאגדפרבנד 44 שהפעילה מטוסי מסרשמיט Me 262, הוא לא שמח לעזוב את כנף 52 ולקראת סוף מרץ הצליח לחזור לפיקוד להק I בצ'כוסלובקיה עקב מחסור חמור בקצינים בכנף. בתקופה זו גם נסוג להק II מהונגריה לאוסטריה לאחר שירות של כחצי שנה שם, ב-1 באפריל התמקם הלהק במנחת אספרן מחוץ לווינה, תשעה ימים לאחר מכן הופל מטוסו של מפקד טייסת 4 פרידריך הס מעל העיר והוא נהרג לאחר שמצנחו לא נפתח.
כשבועיים לפני סוף המלחמה מצב כשירות הכנף נותר יחסית גבוה עם 103 מטוסים כשירים ללחימה (מתוך 125 סך הכל), רובם היו מהדגמים המתקדמים Bf 109K-4 ו-G-14. להק I כלל 37 מטוסים, להק II‏ 29, להק III‏ 30 והמפקדה כללה 7 מטוסים כשירים ללחימה. בתקופה זו עסקו בין היתר טייסי הכנף בגיחות סיוע למטוסי תקיפה קרקעית כנגד התקדמות הצבא האדום כחלק מצי האוויר השישי.
ב-13 באפריל נכבשה וינה על ידי הצבא האדום ובשלב זה להק II הוצב במערב אוסטריה, ב-17 באפריל בצ'כוסלובקיה השיג אריך הרטמן את הפלתו ה-350. עם החתימה על הסכם הפסקת האש ב-8 במאי 1945, להק II ישב בזלטווג (דרום אוסטריה) בעוד שמפקדת הכנף לצד להק I ו-III הוצבו במנחת ארעי כ-110 ק"מ דרום-מזרחית לפראג.
פיקוד ומבנה

הכנף התחלקה לשלושה להקים (Gruppe), כאשר כל להק כלל בין שלושה לארבעה טייסות קרב (Staffel). כל טייסת כללה כ-12 מטוסי קרב עם כ-150 חיילי סיוע ומפקדה, כולל פלוגת תחזוקה לשירות המטוסים.
להק I‏ (I./JG52): הוקם ב-1 במאי 1939 מתוך להק I של כנף קרב 433. החל מאוגוסט 1944 הורכב הלהק מארבע טייסות (מס' 1-4).
להק II‏ (II./JG52): הוקם ב-1 בספטמבר 1939 מתוך טייסת 11 (לילה) של כנף קרב 72 (אנ'). החל מאוגוסט 1944 הורכב הלהק משלוש טייסות (מס' 5-8).
להק III‏ (III./JG52): הוקם במרץ 1940 בשטראוסברג. החל מאוגוסט 1944 הורכב הלהק מארבע טייסות (מס' 9-12).
מפקדת הכנף : הוקמה באוקטובר 1939.
טייסת 13 (סלובקית) (JG52/‏(Slow)‏ .13): טייסת של טייסים מתנדבים מסלובקיה תחת פיקוד מפקדת הכנף, התקיימה בין 1942–1944.
טייסת 15 (קרואטית) (JG52/‏(Kroat)‏ .15): טייסת של טייסים מתנדבים מקרואטיה תחת פיקוד מפקדת הכנף, התקיימה בין 1941–1944.
פיקוד ומבנה > מפקדים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
מפקדי הכנף
|  | מיור הרברט פון ברנג | אוגוסט 1939 - אוגוסט 1940 | הקמת הכנף, המערכה בפולין ובארצות השפלה |
|  | מיור הנס טריבנבאך | אוגוסט 1940 - אוקטובר 1941 | הקרב על בריטניה |
|  | מיור וילהלם לסמן | אוקטובר 1941 - יוני 1942 | מבצע ברברוסה |
|  | אוברסט-לויטננט פרידריך בק | יוני 1942 | נהרג שבועיים לאחר כניסתו לתפקיד |
|  | מיור הרברט ילפלד | יוני 1942 - אוקטובר 1942 | הלחימה בדרום החזית המזרחית והקווקז |
|  | אוברסט-לויטננט דיטריך הרבאק  | נובמבר 1942 - ספטמבר 1944 | תחילת הנסיגה ברחבי החזית המזרחית |
|  | אוברסט-לויטננט הרמן גרף | אוקטובר 1944 - מאי 1945 | תקופת הנסיגה אל עבר גרמניה והכניעה הסופית |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מפקדי להק I | מפקדי להק I | מפקדי להק I | מפקדי להק II | מפקדי להק II | מפקדי להק II | מפקדי להק III | מפקדי להק III | מפקדי להק III |
|  | דיטריך פון פפייל | נובמבר 1939 |  | הנס-גינטר פון קורנצקי | ספטמבר 1939 - אוגוסט 1940 |  | ולף-הינריך פון הוואלד | מרץ - יולי 1940 |
|  | סיגפריד פון אשווג | דצמבר 1939 - אוגוסט 1940 |  | וילהלם אנסלן | אוגוסט - נובמבר 1940 |  | אלכסנדר פון וינטרפלדט | אוגוסט - אוקטובר 1940 |
|  | ולפגנג אוולד | אוגוסט 1940 - מאי 1941 |  | אריך וויטקה | נובמבר 1940 - פברואר 1942 |  | גוטהארד הנדריק | אוקטובר 1940 - יוני 1941 |
|  | קרל-הינץ ליסמן | מאי - נובמבר 1941 |  | יוהנס שטיינהוף | מרץ 1942 - מרץ 1943 |  | אלברט ברומנשטאט | יוני - ספטמבר 1941 |
|  | קרל לומל | נובמבר 1941 - ? |  | הלמוט קהיל | מרץ - אוגוסט 1943 |  | הברטוס פון בונין | אוקטובר 1941 - יולי 1943 |
|  | הלמוט בנמאן | יוני 1942 - נובמבר 1943 |  | גרהרד ברקהורן | ספטמבר 1943 - ינואר 1945 |  | גינטר ראל | יולי 1943 - אפריל 1944 |
|  | יוהאנס וייס | מאי 1943 - מאי 1944 |  | הלמוט ליפפרט | יוני - אוקטובר 1944 |  | וילהלם בץ | אפריל 1944 - ינואר 1945 |
|  | אדולף בורקרס | יוני 1944 - ינואר 1945 |  | אריך הרטמן | ינואר 1945 |  | אדולף בורקרס | פברואר - מאי 1945 |
|  | אריך הרטמן | פברואר - מאי 1945 |  | וילהלם בץ | פברואר - מאי 1945 |  |  |  |
סמלי הכנף

סמל הכנף כולל חרב בעלת כנפיים המוצג על צורת מגן בצבעי אדום ושחור. הצבעים שנבחרו מייצגים את אזור וירטמברג בגרמניה, היכן שהכנף נוסדה במקור.
מוטו הכנף מבוסס על סמל החרב המכונפת: "החרב המעופפת הנלחמת" (בגרמנית: das fliegende, siegende Schwert).
בדומה לכנפות לופטוואפה אחרות, הסמל נועד לעטר את מטוסי הכנף (לרוב מטוסי מפקדת הכנף) ונצבע בקדמת המטוס על המנוע. על פי דוגמאות וצילומים של מטוסי הכנף, ניתן למצוא מספר וריאציות לחרב המכונפת כאשר במקרים מסוימים היא מוצגת עם כנפיים ולפעמים עם שלושה פסים מכל צד המזכירים כנפיים, גם צורת החרב נראית שונה ממקום למקום. אלו מעידים על חופש מסוים בשימוש בסמל וחופש אומנותי של המשרתים בשטח לשינויים קלים בעיצוב.
מלבד סמל הכנף, כל להק פיתח סמל משלו שנהג לעטר את מתקני הלהק וחלק ממטוסי הלהק (לרוב מטוסי המפקדה). חלק מהטייסות כללו גם סמלים משלהם, אך בכל מקרה הסמלים עוצבו על ידי המשרתים בלהקים ובטייסות והיו רשמיים למחצה, במקרים מסוימים גם עברו שינויים לאורך המלחמה עם שלל אינטרפטציות מקומיות.
וריאציה של סמל הכנף
סמל להק I
סמל להק II
סמל להק III
סמל טייסת 9 'קראיה'
ראו גם

אריך הרטמן - אלוף ההפלות המוצלח בכל הזמנים (שירת בכנף)
הרמן גרף - המפקד האחרון של הכנף
לקריאה נוספת

Mahé, Yann, JG 52 L’escadre de tous les records, Aero Journal 65, צרפת: Caraktère, 2018, עמ' 32 - 49 (בצרפתית)
Griehl, Manfred, Last Days of the Luftwaffe, Yorkshire, UK: Pen & Sword Books, 2009, ISBN 9781848325111
Weal, John, Jagdgeschwader 52: The experten, Oxford, UK: Osprey Publishing, 2004
Weal, John, Bf 109D/E Aces of the Blitzkreig, Oxford, UK: Osprey Publishing, 1999
Price, Alfred, The last year of the Luftwaffe: May 1944 - May 1945, UK: Arms & Armour, 1995, ISBN 1854091891
Sims, Edward H., Aces Over the Oceans: The Great Pilots of World War II, London, UK: Aero, 1987, ISBN 0830683925
Shores, Christopher, Luftwaffe Fighter Units: Russia June 1941-45, London, UK: Osprey Publishing, 1978
Windrow, Martin Clive, German Air Force Fighters of World War Two, Windsor, UK: Hylton Lacy Publishers, 1971, ISBN 0850640571
The Annoying Orange

| --- | --- |

 סוגה:  אנימציה, קומדיית מצבים
 יוצרים:  דיין בוגהיימר (דיינבו)
 מנחים:  דיין בוגהיימר 
 שחקנים:  דיין בוגהיימר, ג'סטין אזריק, רוברט ג'אנינגס, קווין נטאלי, קווין ברוק
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 מספר עונות:  14
 מספר פרקים:  700
 הפקה
 חברת הפקה:  Gaggfilms
 הפצה:  חברת גוגל 
 אורך פרק:  1-5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  יוטיוב Cartoon Network
 רשת שידור בישראל:  יוטיוב ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  9 באוקטובר 2009 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.annoyingorange.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
The Annoying Orange (בעברית: התפוז המעצבן) היא סדרת אינטרנט קומית שפותחה בידי עורך הסרטונים דיין בוגהיימר, שנודע בכינויו "דיינבו" (daneboe).
ערוץ הילדים העולמי Cartoon Network הפיק תוכנית טלוויזיה המבוססת על סדרת האינטרנט. בסדרת הטלוויזיה מופיעים אותן הדמויות ואותם השחקנים, אך העלילות מתמקדות בסל מעופף, המאפשר לנסוע בזמן במקום במטבח כמו בסדרת האינטרנט. ב-15 בדצמבר 2013 שודרה התוכנית בדיבוב לעברית בערוץ הילדים, ודמותו של התפוז דובבה על ידי יובל סגל.
עלילה

התוכנית עוסקת בדמותו של תפוז מדבר החי במטבח. בכל פרק, התפוז (שמדי פעם מלווה בחברו הטוב, אגס) פוגש מוצר מזון אחר ונקלע איתו לשיחה, בה, בדרך כלל, התפוז מספר עליו בדיחות וגורם לו להתעצבן. רוב הפרקים מסתיימים כאשר מגיעה סכין וחותכת את הדמות איתה התפוז מדבר. התוכנית החלה בסרטון קצר שיצר דיינבו, בו התפוז מנהל דיאלוג עם תפוח. במקור, תוכנן להיות רק פרק אחד ויחיד, אך דיינבו כל כך אהב את הדמות ואת הרעיון, שהוא המשיך ליצור פרקים נוספים.
דמויות קבועות

תפוז (Orange) (מדובב בידי דיין בוגהיימר) – הדמות הראשית, מעצבן ומרגיז אבל גם חבר נאמן.
אגס (Pear) (מדובב בידי דיין בוגהיימר) – חברו הטוב ביותר של תפוז. בניגוד אליו, אגס הרבה יותר חכם ושקול, אוהב לקרוא ספרים קלאסיים.
פסיפלורה (Passion fruit, נקראת על ידי חבריה "Passion" (בעברית: "תשוקה")) (מדובבת בידי ג'סטין אזריק) – הדמות הנשית היחידה בסדרה אשר מתפקדת גם כדמות ראשית.
תפוח ננסי/תפוח קטן (Midget/Little apple) (מדובב בידי דיין בוגהיימר) – הופיע לראשונה בפרק ה-35 של התוכנית, אך קודם לתפקיד ראשי.
אשכולית (Grapefruit) (מדובב בידי רוברט ג'אגינגס ידוע גם בובג'נז) – נמצא ביחסי אהבה-שנאה עם תפוז. הוא קשוח וחצוף.
מרשמלו (Marshmallow) (מדובב בידי דיין בוגהיימר) – חברו הטוב ביותר של תפוח ננסי. דמות המזון הקבועה היחידה אשר איננה פרי.
סבא לימון (Grandpa Lemon) (מדובב בידי קווין ברוק) – דמות של סבא טיפוסי. למרות גילו המופלג, הוא פעלולן מפורסם ורוכב אופנוע.
ליאם (Liam) (מגולם בידי רוברט ג'אגינגס / בובג'נז) – לפרקון אירי. הוא בעל כוחות קסם, בהם הוא משתמש על מנת ללמד את תפוז "לקחים" על כך שהוא מעצבן אנשים.
נרוויל (Nervile) – מופיע בסדרת הטלוויזיה. הוא מנהל חנות הפירות וחברו של תפוז. הדמות אנושית היחידה.
התנועה לחיים עצמאיים

התנועה לחיים עצמאיים (באנגלית: Independent Living Movement) היא תנועה כלל עולמית של אנשים עם מוגבלויות, שמטרתה לסייע לאנשים עם מוגבלות לקיים אורח חיים עצמאי ומספק בקהילה. חברי התנועה פועלים לזכות להגדרה עצמית, כבוד עצמי ושוויון הזדמנויות.
בבסיס האידאולוגיה של התנועה עומדת ההכרה של שוויון בין כל בני האדם. התפיסה היא שהאדם עם המוגבלות ויועצים עמיתים יקבעו מה הסיוע הטוב ביותר עבורו. התנועה פועלת למען חופש הבחירה וזכות החלטה של האדם עם המוגבלות ונגד פטרונות של החברה ואנשי המקצוע.
המרכזים לחיים עצמאיים בישראל

בישראל קיימים שישה מרכזים לחיים עצמאיים: הראשון שבהם הוקם בירושלים בעקבות שביתת הנכים ב-2001 שהוביל מטה מאבק הנכים המרכז הוקם בשנת 2003, תחת עמותת "נכים עכשיו", אשר פועלת החל משנת 2000 לשינוי חברתי בתחום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות. המרכז השני, בבאר שבע, הוקם בשנת 2005 בשיתוף עם עמותת "שוויון וצדק לנכים", המרכז השלישי הוקם בחיפה בשנת 2009 בשיתוף עם עמותת אחווה – איגוד רב תחומי לאנשים עם מוגבלות, ובשנת 2010 הוקם המרכז הרביעי בסחנין בשיתוף עמותת אלמנאל. בשנת 2010 הוקם בגליל העליון המרחב לחיים עצמאיים בשיתוף עמותת נגישות ישראל, ובשנת 2011 הוקם בתל אביב המרכז השישי בשיתוף עמותת ״בקול״. המרכזים לחיים עצמאיים נוסדו מתוך אידאולוגיה וצורך של אנשים עם מוגבלות לפתח שירותים המותאמים להם, כפי שהם תופסים את צורכיהם ואת המענים המתאימים להם. המודל שפותח בארץ הוא שילוב של מרכז תמיכה – רב שירותי ורב- נכותי, המנוהל ומופעל על ידי אנשים עם מוגבלות ומיועד להם. המרכזים מלווים את כל תהליכי החיים ומפעילים תוכניות מגוונות התומכות בחיים עצמאיים של אנשים עם מוגבלות. חלק מהתוכניות פועלות להשגת שינוי חברתי, וחלקן מספקות מענים קונקרטיים לצרכיהם של אנשים עם מוגבלות. השירותים במרכז ניתנים לאנשים עם כל סוגי המוגבלות: פיזיות, חושיות, נפשית, קוגניטיבית ועוד. לכל מרכז אפיונים ייחודיים משלו בהתאם לסוג האוכלוסייה אותה הוא משרת ומאפייניה הייחודיים (לדוגמה המרכז בבאר שבע הוא רב תרבותי ומתמקד בין היתר במתן שירותים לאוכלוסיית הבדואים, למרכז בתל אביב פונים אנשים צעירים רבים המתגוררים באזור וכו').
המרכזים לחיים עצמאיים בישראל > המרכז לחיים עצמאיים בירושלים

המרכז לחיים עצמאיים בירושלים מחויב לתפיסה שלכל בני האדם ערך בלתי מותנה ושווים בזכותם, שיש לכבד כל אדם בשל ייחודו, לכבד את הזכות לחיות, לפעול, לתרום מכישוריו באופן שווה ובכל קהילה שיבחר. המרכז מנוהל על ידי האנשים אותם הוא משרת ופועל למתן מענה התואם את הצרכים וסדר העדיפויות של כל אחד ואחד.
בשנת 2008 התקיימה במרכז סדרת מפגשים בנושא לימודי מוגבלות בה הרצו מרצים שונים. סדרת ההרצאות וחוברת תקצירי ההרצאות שפורסמו בעקבותיה הם אחד מגופי הידע הראשונים שפורסמו בעברית בתחום זה והיו נגישים לאנשים עם מוגבלות ולקהל הרחב.[דרוש מקור]
בבסיס האידאולוגיה של המרכז לחיים עצמאיים עומד השוויון בין כל בני האדם ושולטת התפיסה של התעצמות האדם עם המגבלה. תפיסתם גורסת כי אנשים עם מוגבלות, יחד עם יועצים עמיתים מקצועיים, יקבעו מהו הסיוע הטוב ביותר עבור אוכלוסייה זו. המרכז מתנגד לפטרונות מצד הסביבה ואנשי המקצוע, ותומך בעבודה משותפת בה לאנשים עם מוגבלות זכות הבחירה וההחלטה.
אחד היעדים המרכזיים של המרכז הוא הקטנת הסטיגמה בחברה, זאת על ידי הרחבת השילוב של חברי הקהילה באוכלוסייה. מטרות המרכז הן לאפשר לאנשים עם מוגבלות לנהל אורח חיים עצמאי בקהילה ולשלוט בחייהם; להבטיח מיצוי זכויות ושוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות לקבלת שירותים ומשאבים מכל המוסדות הקיימים; לפתח מודל של מרכז לחיים עצמאיים שיהווה דוגמה ומקור ידע לפיתוח מרכזים נוספים בארץ. בהתאם לכך, פעילות המרכז עוסקת במתן שירותים לאנשים עם מוגבלויות – כולל ייעוץ על ידי עמיתים עם מוגבלות, בכל תחומי החיים, סדנאות להכשרה לחיים עצמאיים בקהילה וקורסים לרכישת מיומנות לצמצום פערים ולהשתלבות בתעסוקה. בנוסף פועל המרכז לשינוי חברתי באמצעות ועדות פעולה שונות.
כל התוכניות והשירותים במרכז ניתנים לאנשים עם כל סוגי המוגבלויות: נכות פיזית, עיוורים, חרשים, אנשים עם לקויות למידה, פיגור התפתחותי ונפגעי נפש.
ראו גם

המודל החברתי
המודל הרפואי
נגישות
לקריאה נוספת

Oliver, Mike. (2004). The social model in action: If I had a hammer. In: Barnes, C. & Mercer, G. (eds.). Implementing the social model of disability: Theory and research. (pp. 18-31). Leeds: The Disability Press
Levy, Chava Willing 1988. A people’s history of the independent living movement, Lawrence, KS: University of Kansas.
Williams, G. H. (1983). The movement for independent living: An evaluation and critique. Social Science & Medicine, 17(15), 1003–1010.
הערות שוליים

1 2 3 4  Ratzka, Adolf (2007). Independent Living for people with disabilities: from patient to citizen and customer. Retrieved from http://digitalcommons.ilr.cornell.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1426&context=gladnetcollect
1 2  הערך בוויקיפדיה באנגלית על אד רוברטס
1 2  http://nechim4u.work.media4u.co.il/Show_Doc.asp?DynamicContentID=1691
↑  הערך בוויקיפדיה באנגלית
↑  Reiko Hayashi & Masako Okuhira (2008) The independent living movement in Asia: solidarity from Japan. Disability & Society, Vol 23(5), 417-429.
↑  Fleischer, Doris (2001). The Disability Rights Movement. Philadelphia: Temple University Press
↑  ,Simon, Brisenden (1986). Independent Living & Medical Model of Disability, Disability ans Socity 1(2), 173-178
↑  Campbell, Jane & Oliver, Mike (1996). Disability Politics: Understanding Our Past, Changing Our Future. Psychology Press.
↑  http://www.independentliving.org/
↑  Colin Barnes & and Geof Mercer. 2003: Disability, Cambridge: Polity
↑  http://www.gcil.org.uk/
↑  Barnes, Colins (2003). Independent Living, Politics and Implications, Independent Living Institute.
↑  Power, Andrew (2013). Understanding the complex negotiations in fulfilling the right to independent living for disabled people. Disability & Society, 28(2), 204–217.
↑  http://www.cil4u.org/
הרפתקאות ברנרד וביאנקה

| --- | --- |

הכרזה העברית של הסרט, כאשר הופץ בארץ לראשונה ב-1978
 מבוסס על:  ספורי העלמה ביאנקה מאת מרג’רי שרפ
 בימוי:  וולפגנג ריית'רמן, ג'ון לונסברי, ארט סטיבנס 
 הופק בידי:  וולפגנג ריית'רמן רון ו. מילר
 תסריט:  פרנק תומאס, ואנס גרי, דייוויד מישנר, פרד לאקי, לארי קלמונס, דיק סבאסט, קן אנדרסון, בארני מטינסון, טד ברמן 
 עריכה:  ג'יימס מלטון, ג'יימס קופורד 
 מדבבים:  בוב ניוהארט איווה גבור ג'רלדין פייג' ג'ו פלין ג'ים ג'ורדן ג'ון מקינטייר ג'נט נולאן פאט בוטרהאם ברנרד פוקס
 מדבבים בעברית:  עפרון אטקין חני נחמיאס יהודה אפרוני ליליאן ברטו שמחה ברבירו שירלי וורטהיימר דור צוייגנבוים דבי בסרגליק מיכה מורים עמי מנדלמן שמואל טנא דב רייזר שפרירה זכאי
 מוזיקה:  ארטי בוטלר סמי פיין קארול קונורס איין רובינס שלבי פלינט
 אנימטור:  אולי ג'ונסטון, Dorse Lanpher, James L. George, Ted Kierscey, Jack Buckley, גלן קין, Dick N. Lucas, Dale Oliver, Walt Stanchfield, Stan Green, Harry Hester, צ'אק ויליאמס, Dave Suding, Bill Hajee, רון קלמנטס, דון בלות', ג'ון פומרוי, מילט קאהל, פרנק תומאס, Bob McCrea, קליף נורדברג, גרי גולדמן, Chuck Harvey, Andy Gaskill, דייל באר, ארט סטיבנס, Leroy Cross 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית22 ביוני 1977 ישראל24 ביוני 1978 ישראל20 במאי 1999 (גרסה מדובבת לעברית, הפצה בקלטות וידאו)
 משך הקרנה:  76 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט פנטזיה, סיפור התבגרות, סרט מוזיקלי, דרמה קומית, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, לואיזיאנה 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־20 
 תקציב:  1.2 מיליון דולר
 הכנסות:  71.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   rescuers
 סרט הבא:  ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה 
 תרגום לעברית:  ירושלים סגל (בקולנוע)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאות ברנרד וביאנקה (באנגלית: The Rescuers, הופץ מאוחר יותר בישראל גם בשם "ברנרד וביאנקה" ו"המצילים הקטנים") הוא סרט הרפתקאות משנת 1977 של חברת וולט דיסני. זהו סרט האנימציה ה-23 באורך מלא של החברה. עלילתו מבוססת על הספר "המצילים" מאת מרג'רי שארפ.
הסרט היה ההצלחה האחרונה של האולפנים עד תחילת התקופה שנהוג לכנות "הרנסאנס של דיסני" עם הפקת "בת הים הקטנה". לאור ההצלחה במכירות שלו, הפיקה חברת וולט דיסני, לראשונה בתולדותיה, סרט המשך: בשנת 1990 יצא לאקרנים "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה".
הסרט הופץ לראשונה בגרסה עברית בקלטות וידאו.
דמויות

ברנרד (בוב ניוהארט / עפרון אטקין) - מנקה בארגון עזרה והצלה אשר חובר אל מיס ביאנקה במטרה לעזור לפני. מאמין באמונות תפלות וסובל מפחד תעופה (בדומה למדבבו המקורי, בוב ניוהארט).
מיס ביאנקה (אווה גאבור / חני נחמיאס) - נציגה מהונגריה של ארגון עזרה והצלה. אוהבת הרפתקאות.
מאדאם מדוזה (ג'רלדין פייג' / ליליאן ברטו) - מרשעת אדמונית שמנסה להשיג יהלום גדול באמצעות פני.
פני (מישל סטייסי / שירלי וורטהיימר) - יתומה בת 6 שנמצאת תחת חסותה של מאדאם מדוזה.
מר סנופס (ג'ו פלין / שמחה ברבירו) - שותף העסקים המגושם של מדוזה.
אורוויל (ג'ים ג'ורדן / דור צויגנבום) - אלבטרוס שמטיס את ברנרד וביאנקה אל האי של מאדאם מדוזה.
רופוס (ג'ון מקינטייר / יהודה אפרוני) - חתול זקן שמתגורר בבית היתומים. טיפל בפני עד שנלקחה בידי מאדאם מדוזה.
ברוטוס ונרו - תניני המחמד של מאדאם מדוזה. בסוף הסרט מנסים לטרוף אותה לאחר שהיא נתקעת בארובת הספינה לאחר שהיא התפוצצה.
אווינרוד- שפירית ממין זכר שמשמשת כרפסודאי של סירת מנוע העשויה מעלה. בסוף הסרט נהיה עובד שלהם.
טדי - דובון הצעצוע של פני משמש כחברה.
לוצ'יאן בלאגה

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1895 Lancrăm, Szeben County, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 במאי 1961 (בגיל 65) קלוז'-נאפוקה, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 שפות היצירה:  רומנית, גרמנית 
 הושפע מ:  גתה, שילר, ברגסון
 בן או בת זוג:  קורנליה ברדיצ'אנו 
 צאצאים:  דורלי בלאגה 
 
לוצ'יאן בלאגה, על בול של הדואר של רפובליקה מולדובה משנת 1995
לוצ'יאן בלאגה (ברומנית: Lucian Blaga ‏, 9 במאי 1895 לאנקרם - 6 במאי 1961 קלוז') היה משורר, מחזאי, פילוסוף, פובליציסט, דיפלומט ומתרגם רומני. בשנים 1936-1947 היה חבר באקדמיה הרומנית, ממנה סולק על ידי המשטר הקומוניסטי. בעקבות חזרתה של רומניה לכללי המשטר הדמוקרטי חברותו באקדמיה הרומנית הוחזרה באופן סמלי לאחר מותו.
ילדותו

לוצ'יאן בלאגה נולד בכפר לאנקרם על יד העיר סבש- אלבה (בגרמנית - מיהלבאך) בדרום טרנסילבניה, אז חלק מהונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית כאחד מתבין תשעה ילדים של כומר. הוריו, הכומר איזידור באלגה ואמו, אנה לבית מוגה, היו רומנים ממוצא ארומני. התחיל לדבר רק בגיל 4.
את לימודיו הראשונות (1906-1902) עשה בלאגה בבית הספר היסודי הגרמני בסבש, לאחר מכן למד בשנים 1906-1914 בתיכון "אנדריי שאגונה" בבראשוב, שבו לימד קרוב משפחה שלו, יוסיף בלאגה, מחבר הטקסט הרומני הראשון בתחום תאוריית התיאטרון. באותה תקופה התעמק בלאגה, בין השאר, ביצירותיו של פרידריך שילר.
אחרי מות אביו בשנת 1909 עברה המשפחה לגור בסבש.
פרסומיו הראשונים

בשנת 1910, בגיל 15, פרסם לוצ'יאן בלאגה את שירו הראשון "על החוף" בעיתון הרומני "טריבונה" ("הבמה") בארד. בשנת 1914 פרסם העיתון "רומנול" ("הרומני") את מסתו "הרהורים על האינטואיציה אצל ברגסון.
בשנת 1911 טייל הצעיר באיטליה, שבו בילה את זמנו בחיפוש אחר כתבי פילוסופיים בספריות ובביקורים באתרים הארכאולוגיים.
לימודיו האקדמיים

בלאגה התכוון לנסוע כדי ללמוד באוניברסיטה בגרמניה, אך פריצת מלחמת העולם הראשונה מנעה זאת ממנו. כדי להתחמק מהשרות הצבאי בצבא האוסטרו-הונגרי העדיף ללמוד בסמינר לתאולוגיה אורתודוקסית (1916-1914) בסיביו ובאוראדיה. ההיבטים המעשיים של לימודי הכמורה לא התחבבו עליו ובלאגה לא הצטיין בהם. אולם עלה על חבריו בלימודים בתחומים התאורטיים. בתקופה זו נמשך יותר במיוחד על ידי תחום הפילוסופיה של הדת ועל ידי תולדות האמנות. 
בתחילת שנת 1916 ביקר בווינה, בה התוודע לזרם האקסרפסיוניסטי. בשנת 1917 סיים את לימודיו לתואר ראשון ואחר כך המשיך בווינה לימודי פילוסופיה וביולוגיה עד שנת 1920, כשגמר את עבודת הדוקטור שלו בתחומים אלה. לעבודת הדוקטורט שלו בפילוסופיה נתן את הכותרת" תרבות וידיעה" (Kultur und Ertkentnnis). בווינה הכיר בלאגה את קורנליה ברדיצ'אנו, שהפכה לאשתו.
פעילותו הספרותית והאקדמית

המחזה הראשון שלו, "זמולקסה" פורסם לראשונה בעיתון "ווֹאִינצה" הוא זיכה אותו בפרס "אדמאקי" של האקדמיה הרומנית. גם אוניברסיטת קלוז' במתכונתה הרומנית החדשה, אחרי איחוד טרנסילבניה עם רומניה (1918) ציינה מחזה זה לשבח.
באותה שנה פרסם בלאגה את תרגומו הראשון לשירים גרמניים בעיתון הרגמני די בריקה" (הגשר) בצ'רנוביץ.
ב-1924 ו-1925 התגורר בלוגוז', ערך את העיתונים "ווֹאִינצה" ו"פאטריה", היה חבר במועצת המנהלים של כתב העת "קולטורה" ותרם קבוע מאמרים לכתבי העת "גנדיריה", "אדוורול ליטראר וארטיסטיקז", ו"קובנטול"
בשנת 1937 נבחר לאקדמיה הרומנית ונאום הקבלה שלו בפורום זה היה "הוקרה לכפר הרומני". ב-1939 התמנה לפרופסור לפילוסופיה של התרבות באוניברסיטת קלוז' בקתדרה שנוצרה במיוחד בשבילו. ההרצאה הראשונה שלו הייתה Despre plenitudinea istorică ("על המלאות ההיסטורית"). לימד שם עד שנת 1948, כשסולק מן התפקיד על ידי השלטון הקומוניסטי.
כשבעקבות תכתיב וינה השני צפון טרנסילבניה סופח שוב להונגריה, ליווה בלאגה את האוניברסיטה הרומנית של קלוז' למקום הגלות שלה בסיביו (1946-1940). בלאגה השפיע מאוד על ה"חוג הספרותי של סיביו" ועל הוגה יון דזידריו סרבו.
בשנת 1943 היה העורך של כתב העת "סקולום" (המאה, בלטינית).
פעילותו כדיפלומט

בשנת 1926 צורף בלאגה לשירות הדיפלומטי הרומני ומילא תפקיד של נספח תרבות בוורשה, פראג, ליסבון, ברן ווינה. בשנים 1936-1939 כיהן כתת-מזכיר במשרד החוץ הרומני ובשנים 1938-1939 היה ציר של רומניה בפורטוגל.
תחת השלטון הקומוניסטי ברומניה

כפרופסור באוניברסיטת קלוז' פעל עד שנת 1948 כשסולק מן התפקיד על ידי הרשויות ה קומוניסטיות. נאסר עליו ללמד ועד שנת 1960 הורשה לפרסם רק תרגומים בלבד.
אחרי הרחקתו מהקתדרה הועסק בלאגה בסניף בקלוז' של המכון למדעי ההיסטוריה של האקדמיה הרומנית. בשנים 1961-1949 עבד כחוקר במכון להיסטוריה ופילוסופיה, בהתחלה כספרן ראשי (1954-1951) ואחר כך כמנהל שותף (1959-1954) של השלוחה בקלוז' של ספריית האקדמיה. בתקופה זו השלים בלאגה תרגום לרומנית של המחזה "פאוסט" מאת גתה. ב-1948 פרסם גם את הכרך א של יצירותיו של לסינג בתרגומו.
הוא תרגם גם טקסטים אחרים מן הספרות הקלאסית והמודרנית הגרמנית.
בשנת 1956 חוגים מחו"ל הציעו את מועמדותו לפרס נובל לספרות, אך ממשלת רומניה מחתה נגד הרעיון.
שיריו שנכתבו בתקופה הקומוניסטית פורסמו רובם אחרי מותו. כך גם הרומן בעל אפיונים אוטוביוגרפיים "סירתו של כארון"
מאז נפילת השלטון הקומוניסטי ברומניה פורסמו כתביו במלואם.
לוצ'יאן בלאגה הלך לעולמו בשנת 1961 בקלוז'. שלושה ימים מאוחר יותר, ביום הולדתו ה-66 הובא לקבורה בכפרו לנקרם.
בלאגה היה נשוי לקורנליה ברדיצ'אנו ולזוג הייתה בת בשם דורלי.
פרסים ואותות כבוד

1935 - הפרס הגדול של האקדמיה הרומנית, על שם ק. המנג'יו - על יצירתו הדרמטית והלירית.
1936 -חבר האקדמיה הרומנית
1949 - הופקד על ידי האקדמיה הרומנית על חיבור שני פרקים מתוך ההיסטוריה של הפילוסופיה הרומנית
1956 - לפי המלצתם של באזיל מונטיאנו ורוזה דל קונטה הוצגה מועמדותו לפרס נובל לספרות. שלטונות רומניה הקומוניסטית שלחו משלחת לסטוקהולם על מנת למנוע את המהלך.
הנצחה

12 במאי 1995 - אוניברסיטת סיביו קיבלה את שמו
1999, 2006 - תמונתו הופיעה על שטרות רומנים של 5000 ליי, ו 200 ליי.