stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשדוד ים
ממצאי החפירות > שרידי העיר

שרידיה של אשדוד-ים קבורים תחת דיונות חול ומפוזרים באתר שאורכו כק"מ בחוף הדרומי של אשדוד, ועומקו כמה מאות מטרים מקו החוף אל היבשה. חפירות ארכאולוגיות מסודרות נערכו באתר על ידי הארכאולוג יעקב קפלן בשנים 1968-1965. בחפירות נתגלו כמה ממצאים וביניהם חרסים ומטבעות עתיקים מהתקופה הערבית בארץ ישראל. לאורך השנים בוצעו גם מספר סקרים ארכאולוגיים תת-ימיים בחוף הסמוך לאתר, במהלכם נמצאו שרידים של רכס כורכר אשר ייתכן והיווה את הנמל הקדום, מטענים רבים של ספינות טרופות (בהם סרקופג שלם), עוגנים שונים וכלי חרס ומתכת רבים.
בחורף 2005, בעקבות סערה שפקדה את העיר, נחשפו מדרום למצודה ובסמוך לקו המים שרידי קירות של מבנים שונים וכן יסודות של מבנה רחב בן כ-100 מטרים, אשר ייתכן ושימש כחומה או טיילת בעיר. בין דצמבר 2006 לינואר 2007 בוצעה באתר חפירת בדיקה על ידי רשות העתיקות לקראת הקמת אתר שאיבה. בחפירה נמצאו מבני לבנים וחרסים מקפריסין, מצרים ומיקנה.
בפברואר 2012 נערכה חפירה בראשות הארכאולוג סער גנור מרשות העתיקות לקראת הקמת טיילת ספורט בדרום העיר. במהלכה נמצאו שתי אחוזות קבר השייכות לבית הקברות של העיר אשדוד-ים מהמאה ה-4 עד המאה ה-6, בהן נקברו בני המעמד הגבוה מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית. בינואר 2014 מתחם הקברים נפתח לציבור.
החל מ-2013, התחדשו החפירות באזור על ידי ארכאולוגים וחוקרים מאוניברסיטת תל אביב בראשות ד"ר אלכסנדר פאנטאלקין ומאוניברסיטת לייפציג בגרמניה. בעונת החפירות הראשונה נחשפו שרידים של מערכת ביצורים הכוללת חלקלקות מהמאה ה-8 לפנה"ס אשר הקיפה מעין מעגן, וכן נמצאו מספר מבנים מהתקופה ההלניסטית. בנובמבר 2017, נחשפה בין בתי רובע י"א שבאשדוד רצפת פסיפס שנוצרה ב-539, אשר הייתה חלק מכנסייה גאורגית-יוונית שפעלה בעיר במהלך התקופה הביזנטית.
עמוד שיש קבוע בבור בשטח האתר
קשתות באתר
שער הים
מדרגות בתוך המצודה
לקריאה נוספת

Masarwa, Y. 2006. From a Word of God to Archaeological Monuments: A Historical-Archaeological Study of the Umayyad Ribāts of Palestine. Ph.D. Dissertation. Princeton University.
Nachlieli, D. 2008. Ashdod-Yam. In E. Stern, H. Geva and A. Paris, eds. The New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land 5, Supplementary Volume. Jerusalem. Pp. 1575-1576.
הערות שוליים

↑  פטר פביאן - רשות העתיקות ויצחק גלעד, אוניברסיטת בן-גוריון, היישוב בתקופת הברזל בתחומי העיר באר שבע המודרנית, באתר רשות העתיקות
↑  משה דותן, תל מור, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, כרך 3, עמ' 922
↑  עמיחי מזר, גבריאל ברקאי, מבוא לארכאולוגיה של ארץ-ישראל בתקופת המקרא, יחידות 8–9, עמוד 28, האוניברסיטה הפתוחה
↑  חוקרים משערים כי נמל קטן היה קיים עוד קודם בסביבות אשדוד-ים ששירת את אשדוד טרם הכיבוש האשורי שלה, ולאחר החורבן בתל מור
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך ב' ממלכות ישראל ויהודה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, נספח ב' - שינויי אוכלוסין בארץ-ישראל בעקבות ההגליות האשוריות, עמ' 467
↑  ד"ר יעקב שביט (עורך), ההיסטוריה של ארץ-ישראל - ישראל ויהודה בתקופת המקרא - ישראל ויהודה בתקופת המקרא, חלק ב' ממלכות ישראל ויהודה, 7. שכני ישראל ויחסיהם עם ישראל, ארץ-ישראל בשלטון אשור. יד יצחק בן-צבי: המערכת המדעית
↑  נדב נאמן, מסעות מלכי אשור ליהודה לאור תעודה אשורית חדשה, התשל"ז, עמ' 170-173
↑  Richard Price, Michael Gaddis, The Acts of the Council of Chalcedon, volumes 1-3, 4 Cambridge Street, Liverpool, L69 7ZU: Liverpool University Press, 2005-12-31, ISBN 978-0-85323-039-7
↑  ראובן וונש, אורן טל ודורית סיון, חורבת אשדוד-ים, חדשות ארכאולוגיות - חפירות וסקרים בארץ ישראל, רשות העתיקות, 8 באוגוסט 2013
↑  ראובן וונש, אורן טל ודורית סיון, גיליון 125 לשנת 2013, חורבת אשדוד-ים, באתר חדשות ארכאולוגיות, רשות העתיקות, ‏08/08/2013
↑  נספח ארכאולוגי בתסקיר השפעה על הסביבה, תוכנית להקמת מסוף מכולות חדש בנמל אשדוד, ספטמבר 2009
↑  פרחיה נחשוני, גיליון 121 לשנת 2009 אשדוד, חוף דרומי, באתר חדשות ארכאולוגיות, רשות העתיקות, ‏22.11.2009
↑  סער גנור, גיליון 129 לשנת 2017, חורבת אשדוד-ים, באתר חדשות ארכאולוגיות, רשות העתיקות, ‏09/02/2017
↑  מערכת ביצורים עתיקה נמצאה באשדוד, באתר ynet, 14 באוגוסט 2013
↑  איתי בלומנטל, רצפת פסיפס מלפני כ-1,500 שנה נחשפה באשדוד, באתר ynet, 23 בנובמבר 2017
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק עד הלום • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף בני ברית • מסוף ביג • מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • הקריה האקדמית של אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
קטגוריה ראשית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316602921   WorldCat (עם VIAF): 316602921 
אשדוד-ים במפת מידבא, עם הכיתוב "אזוטוס פאראליוס"
"המצדית" – שרידיו של מגדל האיתות של המצודה בכיכר ברובע ט"ו בעיר אשדוד
המצודה במבט אווירי ומאחוריה דרום העיר אשדוד
מחסני המצודה
אבי שגיא

ערך זה עוסק בפרופסור בבר-אילן. אם התכוונתם לפרופסור באוניברסיטת חיפה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1953 (בן 71) בת ים, ישראל 
 ענף מדעי:  פילוסופיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  אליענה אמדו לוי-ולנסי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (1 באוקטובר 1988)  מכון שלום הרטמן 
 תלמידי דוקטורט:  רני יגר 
 
אבי (אברהם) שגיא (שוייצר) (נולד ב-9 בדצמבר 1953 בבת ים) הוא פילוסוף וחוקר של הפילוסופיה היהודית. שגיא הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר בכיר במרכז קוגוד לחקר המחשבה היהודית ולהגות עכשווית במכון הרטמן בירושלים. חתן פרס ביאליק ל-2022.
ביוגרפיה

שגיא גדל כילד ציוני-דתי בשכונה החרדית קריית באבוב בבת ים, בנם של חנה ושלום שוויצר, והיה חניך בתנועת בני עקיבא. כנער, למד שגיא בישיבה התיכונית נתיב מאיר. עם גיוסו לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, התנדב לגדוד הנח"ל המוצנח, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. התגורר שנים רבות בבני-ברק, בשכונת קריית הרצוג.
קריירה אקדמית

שגיא קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת בר-אילן ב-1988 על חיבורו "דת ואקזיסטנציאליזם בהגותו של סרן קירקגור", בהנחייתה של פרופ' אליענה אמדו לוי ולנסי. החל מ-1987 הוא משמש כחוקר בכיר במכון הרטמן בירושלים. החל מ-1999 משמש כפרופסור מן המניין במחלקה לפילוסופיה, וכן ניהל בעבר את התוכנית ללימודי פרשנות ותרבות מאז הקמתה ב-1999 ועד 2019.
שגיא פרסם וערך ספרים בעברית ובאנגלית בתחומי הפילוסופיה הכללית והיהודית. הוא עורך את סדרת הספרים "פרשנות ותרבות" שיוצאת לאור בהוצאת כרמל, ועורך-עמית של כתב העת תרבות דמוקרטית, יחד עם ידידיה שטרן.
שגיא היה בין מחברי מסמך רוח צה"ל (יחד עם דניאל סטטמן, משה הלברטל ואחרים), שהחליף את הקוד האתי הישן של צה"ל, שחובר על ידי אסא כשר. בשנת 2024 הבהיר שגיא כי הוא התנגד להצעת הרמטכ"ל שאול מופז להוספת הערך 'ניצחון' למסמך רוח צה"ל, וכי הוספת הערך 'דבקות במשימה וחתירה לניצחון' התקבלה כפשרה.
בשנת 2012, נמתחה עליו ביקורת ציבורית נרחבת כאשר קיבל את יאיר לפיד ללימודי דוקטורט, בתוכנית אותה ניהל, למרות שלפיד היה חסר תואר ראשון.
קריירה אקדמית > משנתו

בגישתו הפילוסופית, מייצג שגיא את המחנה הליברלי ופלורליסטי במחשבה ובמסורת היהודית. מבחינת מחויבותו להלכה היהודית הוא אורתודוקסי. שגיא עוסק רבות במחקרו במתח הקיים בין מחויבות להלכה היהודית (הנגזרת מהזהות האורתודוקסית), לבין הרצון לינוק ממקורות ידע ומערכות מוסר שמחוץ ליהדות – כמו תורות מוסר אוניברסליות ובפרט האקזיסטנציאליזם האירופי. במחקריו מדגיש שגיא את קיומם של ביטויים בהלכה היהודית, שרואים בעין אוהדת ואף מחייבים גישה פלורליסטית, כמו: שיקולים של מוסר אנושי חוץ-יהודי בפסיקות הלכה; סתירות לכאורה (ויישובן) בין דת ומוסר; התוקף של החלטות אנוש על פסיקות הלכה, לעומת התוקף האלוהי; ציות ונאמנות ללא סייג להלכה, לעומת ביקורת והטלת ספק; שינויים ורפורמות המותרות במסגרת ההלכה, לנוכח עולם משתנה ומתחדש; זהות יהודית לעומת זהות ישראלית ואנושית-כללית.
ספריו שיצאו בעברית

דת ואכסיסטנציאליזם בפילוסופיה של קירקגור, רמת גן, 1988
קירקגור - דת ואקסיסטנציה, המסע של האני, מוסד ביאליק, ירושלים, 1991
לא בשמים היא: סוגיות בפילוסופיה של ההלכה, עם יהודה נוימן, תשנ"ג 1993
דת ומוסר, עם דניאל (דני) סטטמן, מוסד ביאליק, 1993
אלו ואלו - משמעותו של השיח ההלכתי, עיון בספרות ישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספריית הילל בן חיים, תל אביב, 1996
אמונה בזמנים משתנים (עורך), על משנתו של הרב יוסף דב סולובייצ’יק, ירושלים, 1996
יהדות: בין דת למוסר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספריית הילל בן חיים, 1998
אלבר קאמי והפילוסופיה של האבסורד, ספריית האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001
החברה והמשפט בישראל - בין שיח זכויות לשיח זהות, עם ידידיה צ' שטרן ויפה זילברשץ, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, 2001
ביקורת שיח הזהות היהודית, רמת גן, תשס"ב 2002
אתגר השיבה אל המסורת, הוצאת מכון הרטמן, ירושלים, תשס"ג 2003
המסע היהודי-ישראלי, שאלות של תרבות ושל זהות, הוצאת מכון הרטמן, 2006
להיות יהודי, י"ח ברנר כאקסיסטנציאליסט יהודי, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומרכז רפפורט באוניברסיטת בר-אילן, 2007
מעגלי זהות יהודית בספרות ההלכתית, עם צבי זוהר, תל אביב, 2000
המסע האנושי למשמעות: עיון הרמנויטי-פילוסופי ביצירות ספרותיות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2009
פצועי תפילה: תפילה לאחר "מות האל", הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2011
מולדת יחפה: מחשבות ישראליות, עם ידידיה צ' שטרן, ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 2011
נאמנות הלכתית: בין פתיחות לסגירות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, סדרת מחשבות, 2012
מול אֲחֵרִים ואֲחֵרוּת: אתיקה של הנסיגה הפנימית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012
בראשית הוא המאמין, הוצאת כרמל, 2017
מריאליזם למשיחיות - הציונות הדתית ומלחמת ששת הימים, עם דב שוורץ, הוצאת כרמל, 2017
העת הזאת: הגות יהודית במבחן ההווה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2017
התמימות השנייה - עולמו הרוחני של אליעזר שביד, עם דב שוורץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2018
בין שמים לארץ - עולמו של הרב חיים דוד הלוי, עם דב שוורץ, הוצאת כרמל, 2018
נאמנות ביקורתית; עולמו והגותו של דוד הרטמן, עם דב שוורץ, הוצאת כרמל, 2018
מחויבות יהודית רב-תרבותית - הגותו של אליעזר גולדמן, עם דב שוורץ, הוצאת כרמל, 2020
אור מתוך הסדק: מחשבות על חולי, סולידריות ומשמעות החיים בימי קורונה, הוצאת כרמל, 2020
עם, מולדת וספר: על הטקסטואליזציה של העם היהודי, הוצאת כרמל, 2021
ממציאות לשפה: הציונות הדתית ומלחמת יום הכיפורים, עם דב שוורץ, הוצאת כרמל, 2022.
טקס, טקסט והמאבק על הזהות, הוצאת כרמל, 2022.
אימת הרוע: מתאוריה למחויבות מוסרית - השואה כאתגר בהגות הדתית, עם דב שוורץ, הוצאת כרמל, 2024.
ספרים בעריכתו

אמונה בזמנים משתנים (קובץ מאמרים במשנתו של הרב הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק).
בין דת למוסר, עורכים - דניאל סטטמן ואבי שגיא, רמת גן, בר-אילן, 1993.
גיור וזהות יהודית, עיון ביסודות ההלכה, עורכים - צבי זוהר ואבי שגיא, ירושלים, מוסד ביאליק, 1995.
יהדות פנים וחוץ: דיאלוג בין עולמות, עורכים - אבי שגיא, דודי שוורץ, ידידיה צ' שטרן, מאגנס, ירושלים, 1995.
ישעיהו ליבוביץ: עולמו והגותו, הוצאת כתר, ירושלים, 1995.
בין סמכות לאוטונומיה במסורת ישראל, עורכים - זאב ספראי ואבי שגיא, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1997.
רב-תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית, ספר הזיכרון לאריאל רוזן-צבי, עורכים - מנחם מאוטנר, אבי שגיא, רונן שמיר, תל אביב, רמות, 1998.
מחויבות יהודית מתחדשת: על עולמו והגותו של דוד הרטמן, עורכים - צבי זוהר ואבי שגיא, הוצאת מכון שלום הרטמן בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד, ירושלים ותל אביב, תשס"א 2001.
תרבות יהודית בעין הסערה, ספר יובל למלאת שבעים שנה ליוסף אחיטוב, עורכים - אבי שגיא ונחם אילן, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשס"ב 2002.
הישן יתחדש והחדש יתקדש, על זהות, תרבות ויהדות, עורכים - יהודה פרידלנדר, עוזי שביט, אבי שגיא, הקיבוץ המאוחד, ספריית הילל בן חיים, 2005.
על האמונה: עיונים במושג האמונה ובתולדותיו במסורת היהודית, עורכים - משה הלברטל, דוד קורצווייל, אבי שגיא, כתר, ירושלים, 2005.
אליעזר גולדמן. מחקרים ועיונים - הגות יהודית בעבר ובהווה, עורכים - דני סטטמן ואבי שגיא, הוצאת מאגנס.
ספר מיכאל: בין הזמן הזה לימים ההם (על חייו של מיכאל בהט), 2007.
הערות שוליים

↑  פרס ביאליק לפרופסור אבי שגיא, באתר אוניברסיטת בר-אילן.
↑  דף מחבר בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן
↑  הפודקאסט של טובי פולק (2024-07-27), פרק 418: אבי שגיא על מוסר ואתיקה בלחימה, ההתמודדות עם רגשות הנקמה והקושי שבשמירה על צלם אנוש, נבדק ב-2024-08-26
↑  ראו בספריו דת ומוסר, יהדות בין דת למוסר
↑  ספרו: לא בשמים היא
↑  ספרו: נאמנות הלכתית: בין פתיחות לסגירות
↑  ספרו: אמונה בזמנים משתנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267311405171  PLWABN: 9810607755405606  GND: 137808623  ISNI: 0000 0001 0946 7641  LCCN: nr92036054  NKC: ola20231183977  NTA: 142348058  ORCID: 0000-0002-8984-8475  SUDOC: 067269400  VIAF: 149536   WorldCat (עם VIAF): 149536
פלא (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  פלא  מאת ר"ג פלאסיו
 בימוי:  סטיבן צ'בוסקי 
 הופק בידי:  טוד ליברמן, דייוויד הוברמן
 תסריט:  אנדרו סטיבן קונראד, ג'ק ת'ורן, סטיבן צ'בוסקי 
 עריכה:  מארק ליבולסי 
 שחקנים ראשיים:  ג'וליה רוברטס אוון וילסון ג'ייקוב טרמבלי
 מוזיקה:  מרסלו זרבוס 
 צילום:  דון בורגס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Walden Media, פרטיסיפנט, Mandeville Films, דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  ליונסגייט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 16 בנובמבר 2017 ארצות הברית 17 בנובמבר 2017
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  20 מיליון דולר
 הכנסות:  306 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   wonder
 פרסים:  פרס סטורן מועמדות לפרס אוסקר
 סרט הבא:  ציפור לבנה: סיפור פלא 
 www.wonder.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
פלא (באנגלית: Wonder) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2017 בבימויו של סטיבן צ'בוסקי (אנ'). הסרט מבוסס על רב-המכר מאת ר"ג' פלאסיו בעל אותו השם, ושני ספרי ההמשך שלו, המספרים על התמודדותו של ילד עם תגובות הסביבה לפנים המעוותות, עימם נולד בעקבות לקות בתסמונת טריצ'ר קולינס. בסרט מככבים ג'וליה רוברטס, אוון וילסון וג'ייקוב טרמבלי.
בשנת 2024 יצא סרט ההמשך "ציפור לבנה: סיפור פלא" המבוסס על ספר באותו השם משנת 2020, אשר מספר את סיפורה של סבתו של ג'וליאן.
עלילה

גיבור הסרט הוא אוגוסט "אוגי" פולמן. אוגי נולד עם תסמונת טריצ'ר קולינס ומיקרוזומיה חצי-פנים שגרמה לעיוות חמור בפניו שגם לאחר ניתוחים רבים הותירו אותו עם מראה חריג. לאחר שזכה לחינוך ביתי בילדותו, מחליטים הוריו לשלוח אותו לראשונה לבית-ספר רגיל. הוא נאלץ להתמודד עם סלידת הילדים האחרים ממראהו ועם בריון כיתתי שפוגע בו בכל הזדמנות. מנגד הוא רוכש חבר חדש- ג'ק, אך נפגע כשמגלה שג'ק לועג לו מאחורי גבו. לעזרתו חשה סאמר שהופכת לידידתו. ג'ק ואוגי משלימים, ואט אט הוא רוכש את לבם של שאר תלמידי בית הספר.
במקביל לסיפורו של אוגי, מתאר הסרט גם את התמודדותם של הסובבים אותו, בהם אחותו ויה, שחשה כי כל משפחתה סובבת סביב אוגי ומזניחה אותה, חברתה מירנדה שסובלת מפרידת הוריה ומרחיקה עצמה מויה, וג'ק וויל שמספר על חברותו עם אוגי.
שחקנים ודמויות

ג'וליה רוברטס - איזבל פולמן, אמם של אוגי ואולביה
אוון וילסון - נייט פולמן, אביהם של אוגי ואולביה
ג'ייקוב טרמבלי - אוגוסט "אוגי" פולמן, ילד בעל עיוות בפנים
איזבלה וידוביץ' - אוליביה "ויה" פולמן, אחותו של אוגי
נואה ג'ופ - ג'ק וויל, חברו הטוב של אוגי
ברייס גייזר - ג'וליאן, ילד עשיר שפוגע באוגי
נדג'י ג'טר - ג'סטין, בן-זוגה של ויה מתואר כ"בן יחיד"
מילי דייוויס - סאמר דוסון, חברתו הטובה של אוגי
דניאל רוז ראסל - מירנדה, חברת ילדות של ויה שמתרחקת מוויה לאחר שחוזרת ממחנה הקיץ
אל מקינון- שרלוט, תלמידה בכיתתו של אוגי
דויד דיגס - מר בראון, המורה המחנך בבית הספר של אוגי
מנדי פטינקין - מר טושמן, מנהל בית הספר של אוגי
סוניה בראגה - סבתם של אוגי וויה,
אלי ליברט - המורה למדעים בבית הספר של אוגי
קייל האריסון ברייטקופף - מיילס
הפקה

צילומי הסרט התבצעו במהלך 2016 בוונקובר שבקנדה. מועד יציאת הסרט שנקבע תחילה לאפריל 2017, נדחה לנובמבר 2017, לחג ההודיה, במטרה למשוך קהל צופים רב יותר.
ביקורות ופרסים

הסרט זכה בפרס סאטורן לסרט העצמאי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
הסרט קיבל באתר Rotten Tomatoes דירוג של 86% מתוך 100, בהתבסס על 190 ביקורות, עם ציון ביקורת ממוצע של 7.1 מתוך 10. באתר Metacritic הסרט בעל דירוג של 66 מתוך 100.
הערות שוליים

↑   עלית קרפ, "פלא": להאמין, אפילו לרגע, שהעולם הוא מקום טוב, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2014
↑  "פלא", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Wonder, Metacritic
צלו של יום קיץ

"צִלּוֹ שֶׁל יוֹם קַיִץ" הוא שיר שבוצע על ידי יזהר אשדות, עם מילים מאת אלונה קמחי ולחן של אשדות עצמו. השיר יצא לאור בשנת 1994 כחלק מאלבומו השני של אשדות, שנקרא "יזהר אשדות 2".
רקע וכתיבה

השיר מתאר מערכת יחסים מורכבת, תוך שימוש בדימויים מהטבע והקיץ כדי לבטא רגשות של געגוע, כאב ואובדן. המילים מציירות תמונה של אהבה מרה וזיכרונות דועכים, עם שורות כמו "ריח אבק בשערך, אפלולית מבטך, בצילו של יום קיץ הולך ודועך". הלחן והעיבוד המוזיקלי המינימליסטי תורמים לאווירה האינטימית של השיר.
ניתוח השיר

השיר "צילו של יום קיץ" עוסק בזיכרונות מאהבה שאבדה ובהתמודדות עם הכאב והגעגוע. דימויי הקיץ המופיעים בו — "ריח אבק בשערך", "אור הדבש של גופך" — מתכתבים עם ניגודים חדים כמו "הכיעור מושל ברחובות" ו"אפלולית מבטך", מה שממחיש את האמביוולנטיות שבזיכרונות אהבה ישנה.
הטבע משמש כמטפורה מרכזית לתיאור השינויים במערכת היחסים, כאשר "יום קיץ הולך ודועך" מסמל את דעיכתה של האהבה. בעוד שחום הקיץ מתקשר לרוב לתשוקה ולחיים, בשיר הוא מוצג דווקא כמשהו שמתפוגג ונעלם, מה שמדגיש את אובדן החום הרגשי והקשר שהיה בעבר.
השיר בנוי כמונולוג פנימי, שבו הדובר פונה אל אהובה מהעבר או אל דמות סימבולית המייצגת את האובדן. השימוש בדימויים חושיים חזקים, כמו "טעם הדם של צחוקך" ו"אור הדבש של גופך", יוצר תחושה מוחשית של סערת רגשות. החזרה בפזמון מחזקת את תחושת הנוסטלגיה והכאב, תוך יצירת תחושת מעגליות שבה הזיכרונות חוזרים שוב ושוב, אך המציאות נותרת קרה ומנוכרת.
העיבוד המוזיקלי והלחן שיצר יזהר אשדות משלימים את האווירה המלנכולית של השיר. המנגינה נוגה, עם גיטרות ליריות ועיבוד מינימליסטי שמדגישים את הניכור שבטקסט. שירתו הרגועה והמרוסנת של אשדות נושאת מטען רגשי חזק, שמעצים את תחושת האובדן שבמילים.
הצלחה וביצועים

"צילו של יום קיץ" נחשב לאחד מהשירים הבולטים ברפרטואר של אשדות והמזוהים ביותר איתו, וזכה להצלחה רבה מאז צאתו. השיר ממשיך להיות מבוצע בהופעות חיות ונשאר רלוונטי גם שנים לאחר יציאתו, בזכות עיסוקו בנושאים אוניברסליים של אהבה, אובדן וגעגוע.
השיר הוצג כמועמד במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־18 ביולי 1994. הוא זכה להצלחה רבה, וצעד במשך 17 שבועות, עד 27 בנובמבר 1994, ואף הגיע למקום הראשון ב־18 בספטמבר 1994. למרות הפופולריות הגבוהה שלו במצעדים השבועיים, השיר לא נכנס למצעד השנתי של התחנה.
השיר בוצע בהופעות חיות רבות, כולל גרסה מיוחדת במסגרת "ישראל מחוברת" בשנת 2020.
קליפ

הקליפ לשיר "צילו של יום קיץ" היה הקליפ הרשמי הראשון שבו השתתף יזהר אשדות. הוא נכתב על פי תסריט מאת אלונה קמחי ובוים על ידי אהרון קפלן, אחיו של המוזיקאי ירמי קפלן.
צילומי הקליפ נערכו באוקטובר 1994 בתוך האנגר בנמל יפו, מה שהעניק לו אווירה אינטימית ותעשייתית. הקליפ מתמקד בעיקר באשדות עצמו, ומציג אותו מבצע את השיר בסביבה מינימליסטית, תוך שימוש בתאורה דרמטית וצילום המדגיש את תחושת הגעגוע והבדידות שבמילים. הבחירה בעיצוב הפשוט והמאופק תואמת את אופיו המלנכולי של השיר, ומאפשרת לטקסט וללחן לעמוד במרכז הבמה.
הערות שוליים

↑  מצעדי הפזמונים של רשת ג' - 1994, באתר סטריאו ומונו
↑  יזהר אשדות - פוסט על "צילו של יום קיץ", בעמוד הפייסבוק של יזהר אשדות, אוקטובר 1994
בית הכנסת הקראי בירושלים

| --- | --- |

חלל בית הכנסת ואחד מהחלונות הקבועים בתקרתו
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°46′31″N 35°13′56″E﻿ / ﻿31.77536111°N 35.23216111°E﻿ / 31.77536111; 35.23216111
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בית הכנסת הקראי בירושלים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בית הכנסת הקראי בירושלים(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת הקראי בירושלים(למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת הקראי בירושלים מפת הרובע היהודי
 
הרב הראשי משה פירוז (משמאל) וסגן יו"ר המועצה העליונה, אלי אלטחן, בטקס חנוכת המוזיאון ב-2016
בית הכנסת הקראי בירושלים הוא בית כנסת יהודי-קראי השוכן ברחוב הקראים, מול בית הכנסת תפארת ישראל ברובע היהודי בירושלים. המבנה שוכן ב"חצר הקראים" שבה היו ממוקמים גם בור מים ומספר חדרי מגורים.
היסטוריה

לפי המסורת המצויה בידי היהודים הקראים, בית הכנסת הוקם במאה ה-8, בידי ענן בן דוד הנשיא, לאחר שעלה לירושלים מבבל. חוקרים בני זמננו חולקים על מסורת זו, וסבורים לאור מאפייניו הפיזיים של המבנה כי הוא הוקם מאוחר יותר. חלקם סבורים כי הוא הוקם בראשית המאה ה-10, עת הגיעו ראשוני הקראים לירושלים, ואחרים סבורים כי הוקם עם חידוש הקהילה הקראית בירושלים לאחר כיבושה בידי צלאח א-דין ב-1187, במבנה מהתקופה הצלבנית.
במלחמת העצמאות נפגעה החצר ובית הכנסת נשדד אך לא נהרס, וקהילת היהודים הקראים ממצרים שילמה לערבי שהתגורר בעיר העתיקה תשלום קבוע עבור אחזקתו. לאחר מלחמת ששת הימים נבנתה החצר מחדש ובית הכנסת שוקם ב-1977 ונחנך מחדש בשנת 1981.
המבנה

בית הכנסת שוכן מתחת לפני האדמה, ואור יום חודר אל אולם התפילה משני חלונות מכוסים בזכוכית הקבועים בתקרתו. לפי המסורת הקראית הותנתה בניית בית הכנסת בידי השליט המוסלמי בכך שלא יקבעו בו חלונות, כדי שקול התפילה לא ישמע מחוצה לו. תקרת בית הכנסת מקומרת והאולם נחלק על ידי שני עמודים מסיביים לשני חללים שבכל אחד מהם ארון קודש. הארון הדרומי מיועד לספרי תורה "רגילים", בעוד שבאחר שמור ספר תורה עתיק הכתוב על עור צבי, ואותו מוציאים המתפללים פעם אחת בלבד בשנה, בשמחת תורה. על קירות האולם חרוטות שש כתובות הקדשה עתיקות, מתוך 13 שנמצאו בו בשנת 1928 בידי האדריכל יעקב פינקרפלד.
מרכז מורשת

ב-22 בנובמבר 2016 נחנך בצמוד לבית הכנסת "מרכז מורשת בני מקרא" המנציח את תולדות העדה הקראית, מנהגיה וזיקתה לירושלים. מרכז המורשת נבנה במשך כשלוש שנים על ידי הסטודיו לעיצוב "טוקאן" בסיוע כספי המדינה במטרה לשמר את מורשת הקראים בעיר.
מרכז המורשת בנוי בחללי תצוגה הבנויים זה על גבי זה והמעבר ביניהם הוא דרך גרמי מדרגות קטנים עד לפתחו של בית הכנסת, שהוא שיאו של הביקור במקום. עיצוב מרכז המורשת באופן זה מדגיש את עומקו של בית הכנסת שהוא למעשה "קבור" מתחת לאדמה. על קירות חדר המדרגות רשומים פסוקי מקרא ובחלל נשמעת הקלטה של הפסוקים בטעמים הקראיים. חללי התצוגה כוללים חפצים, מסמכים, סרטונים והקלטות המספרים את סיפורה של העדה הקראית בארץ ובעולם. בקומה העליונה מקורן סרט קצר על אודות העדה ומנהגיה.
הווה

כיום בית הכנסת הקראי פעיל בחגים, במועדים ובחלק משבתות השנה.
מרכז המורשת פעיל בכל ימות השנה, למעט שבתות ומועדים.
ראו גם

בית הכנסת הקראי ברמלה
הערות שוליים

↑  קהילת ירושלים
↑  אתר מרכז המורשת בני מקרא, באתר https://www.heritage-center.org.il/, ‏10/12/2018 (ארכיון)
| בתי כנסת קראים מרכזיים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקראינה אוקראינה | יבפטוריה, אודסה, קייב, חליץ', חרקוב, סימפרופול |  |
| ישראל ישראל | ירושלים, ראשון לציון, רמלה |  |
| רוסיה רוסיה | מוסקבה |  |
| ליטא ליטא | טרקאי, פוניבז', וילנה |  |
| מצרים מצרים | קהיר, אלכסנדריה |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | דאלי סיטי |  |
| פולין פולין | ורשה |  |
| טורקיה טורקיה | איסטנבול |  |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | חרבין |  |
דוד לוין (מחנך)

| --- | --- |

דוד לוין
 לידה:  6 באוקטובר 1880 
 פטירה:  15 בדצמבר 1960 (בגיל 80) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
דוד צבי לוין (6 באוקטובר 1880 – 15 בדצמבר 1960, כ"ו בכסלו ה'תשכ"א) היה מחנך עברי ברוסיה ובישראל. מראשי רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" במזרח אירופה, מורה בגימנסיה הרצליה, מנהל בית המדרש למורים ולגננות לוינסקי (1941–1952), יו"ר ונשיא הסתדרות המורים במשך שנים עד מותו.
פרסומיו

ד[וד] לוין (עורך), על הראשונים: לכבוד י"ב אישים-מחנכים, שי למורי ישראל לכבוד העשור לתקומת המדינה, תל אביב: מרכז הסתדרות המורים, תשי"ט.
יעקב כנעני, אוצר הלשון העברית: לתקופותיה השונות. הובאו בו גם המלים הארמיות והלועזיות המקובלות בלשון העברית החיה והמדעית (בתוספת ניבים מרובים, עתיקים וחדשים); עורכים-יועצים: דוד לוין, אברהם שלונסקי, 18 כרכים, ירושלים–תל אביב: מסדה, תש"ך–תשמ"ט.
הערות שוליים

1 2  דוד לוין באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ציוני הדרך באתר מכללת לוינסקי לחינוך.
↑  ננעלה ועידת המורים, דבר, 20 בינואר 1952.
↑  מ. שמריהו, המורים: נחכה עד 1 בנובמבר, מעריב, 26 באוגוסט 1955.
↑  דוד לוין – חתן "פרס טורוב", דבר, 16 ביוני 1958.
↑  דוד צבי לוין, דבר, 16 בדצמבר 1960.
↑  מלגה ע"ש דוד לוין באתר מכללת לוינסקי לחינוך.
↑  הטור השביעי, כרך שני (פורסם ב"דבר", 22.12.60) הוצאת דבר/הקיבוץ המאוחד, עמ' 177-8
↑  מירה שלונסקי, דבר, 30 באוגוסט 1970 (נקרולוג).
↑  דוד לוין למנוחות, דבר, טור 1, 18 בדצמבר 1960.
↑  איטה לוין, דבר, 26 באפריל 1962 (עם פטירתה);
איטה לוין, דבר, מודעת אבל, 26 באפריל 1962.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308264205171  ISNI: 0000 0000 6855 5994  VIAF: 97287237   WorldCat (עם VIAF): 97287237
בית הכנסת סנדיס רואו

| --- | --- |

הכניסה לבית הכנסת (2008)
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  טאוור האמלטס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1867
 תאריך פתיחה רשמי:  1867 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 
 קואורדינטות:  51°31′06″N 0°04′40″W﻿ / ﻿51.5182°N 0.0779°W﻿ / 51.5182; -0.0779
 sandysrowsynagogue.org
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבית הכנסת סנדיס רואו(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבית הכנסת סנדיס רואו(למפת הסיטי של לונדון רגילה) בית הכנסת סנדיס רואו(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) בית הכנסת סנדיס רואו
 
בית הכנסת סנדי'ס רואו (באנגלית: Sandy's Row Synagogue) הוא אתר בית כנסת היסטורי מדרג II, הנמצא ב"איסט אנד" של לונדון בירת הממלכה המאוחדת.