stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס ניקה
הענקות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
| שנה | הסרט הטוב ביותר | תפקיד גברי | תפקיד נשי | כבוד ויושרה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988 | חרטה   (תנגיז אבולדזה) | אוותנדיל מחרדזה (אנ') | נינה רוסלנובה |  יולי רייזמן |
| 1989 | הקיץ הקר של שנת 1953 (אנ')   (אלכסנדר פרושקין (אנ')) | רולן ביקוב | נטליה נגודה |  לאוניד טראוברג |
| 1990 | אשיק קריב  (סרגיי פרדז'נוב) | אולג בוריסוב | ילנה יאקובלבה | יבגני גברילוביץ' |
| 1991 | הסינדרום האסטני  (קירה מורטובה) | אינוקנטי סמוקטונובסקי | נטליה גונדרבה | ניקולאי קריוצ'קוב |
| 1992 | השמיים הקדושים  (אלדר ריאזנוב) | אולג ינקובסקי | אינה צ'וריקובה | מאליק ריומוב |
| 1993 | אנקור ועוד אנקור  (פיוטר טודורובסקי) | אלגודז'ה בורדולי | טטיאנה ואסיליבה | יוסף חייפיץ |
| 1994 | מקרוב  (ולדימיר חוטיננקו) | סרגיי מקובצקי | מרינה ניולובה | גריגורי צ'וכראי |
| 1995 | האשמה  (קירה מורטובה) | יבגני מירונוב | אינגבורגה קפטונייטה | תמרה מקרובה |
| 1996 | ההיבטים מיוחדים של הצייד הרוסי  (אלכסנדר רוגוז'קין) | גנאדי נזרוב | ילנה קוריקובה | ואלרי פריד |
| 1997 | השבוי מקווקז  (סרגיי בודרוב) | אולג מנשיקוב | ילנה ספונובה | גאורגי ז'ונוב |
| 1998 | הגנב  (פאבל צ'וכראי) | ולדימיר משקוב | יקטרינה רדניקובה | מרינה לדינינה |
| 1999 | על אנשים ויצורים רעים  (אלכסיי בלבנוב) | ולדימיר אילין | דינה קורזון | מיכאיל גלוזסקי |
| 2000 | חרוסטליוב, תביא מכונית  (אלכסיי גרמן) | מיכאיל אוליאנוב | נינה אוסטובה | מיכאיל שבייצר |
| 2001 | יומן של אשתו  (אלכסיי אוצ'יטל) | אנדריי סמירנוב | זינאידה שרקו | ויאצ'סלב טיכונוב |
| 2002 | טלץ  (אלכסנדר סוקורוב) | לאוניד מוזגובוי | מריה קוזנצובה | אלכסיי בטלוב |
| 2003 | הקוקיה  (אלכסנדר רוגוז'קין) | אולג ינקובסקי | אני יואוסו | בוריס ואסיליב |
| 2004 | השיבה  אנדריי זוויאגינצב | ויקטור סוחורוקוב | ולנטינה ברזוצקיה | פיוטר טודורובסקי |
| 2005 | שלנו  (דמיטרי מסחייב) | בוגדן סטופקה | אלה דמידובה | נונה מורדיוקובה |
| 2006 | הפלוגה ה-9  (פיודור בונדרצ'וק) | יבגני מירונוב | אליסה פריינדליך | מרלן חוצייב |
| 2007 | האי  (פאבל לונגין) | פיוטר ממונוב | יבגניה סימונובה | אלדר ריאזנוב |
| 2008 | המונגולי  (סרגיי בודרוב) | סרגיי גרמש | מאשה שלאייבה | גיאורגי דאנליה |
| 2009 | המגונדרים  (ואלרי טודורובסקי) | אולג דולין | דריה מורוז | אלכסיי גרמן |
| 2010 | חדר וחצי  (אנדריי חרז'אנובסקי) | ולדימיר אילין | סבטלנה קריוצ'קובה | לודמילה גורצ'נקו |
| 2011 | האזור  (אלכסיי אוצ'יטל) | ולדימיר משקוב | נינה רוסלנובה | סרגיי יורסקי |
| 2012 | חיה אישה בודדה  (אנדיי סמירנוב) | סרגיי גרמש | נדז'דה מרקינה דריה יקמסובה | אולג בסילשווילי |
| 2013 | פאוסט  (אלכסנדר סוקורוב) | אנטון אדסינסקי | רוזה חאירולינה | אינה צ'וריקובה גלב פנפילוב |
| 2014 | הגאוגרף השטוי  (אלכסנדר ולדינסקי) | קונסטנטין חבנסקי | ילנה ליאדובה | ולדימיר זלדין |
| 2015 | קשה להיות אל  (אלכסיי גרמן) | לאוניד יארמולניק | ילנה ליאדובה | ליה אחז'אקובה |
| 2016 | הנס החמוד, פיוטר היקר  (אלכסנדר מינדאדזה) | דנילה קוזלובסקי ואלכסנדר יאצנקו | אירינה קופצ'נקו | אליסה פריינדליך |
2017: 
2018: 
2019: 
2020: לא נערך, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה
2021:
הערות שוליים

↑  Национальная премия Российской Академии кино "Ника". Справка
↑  Торжественная церемония вручения "Ники" пройдет сегодня в Москве
↑  Рейтинг телепрессы — Общество — Новая Газета‏
↑  Жила-была «Ника» — Публикации — Первый канал
↑  Из-за коронавируса вручение "Ники" перенесли на весну‏, vesti.ru
| פרס ניקה |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016  • 2017 • 2018 • 2019 • 2021  |  |
| אחר | אקדמיית ניקה לקולנוע |  |
פנקו (שכונה)

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ברלין
 על שם:  פנקה 
 שטח:  5.66 קמ"ר
 אוכלוסייה:  61,966 (2015)
 קואורדינטות:  52°34′00″N 13°24′00″E﻿ / ﻿52.566667°N 13.4°E﻿ / 52.566667; 13.4
 שכונות נוספות בברלין
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
פַּנְקוֹ (בגרמנית: Pankow) הוא רובע גדול בצפון-מזרח ברלין, בירת גרמניה. השם פנקו הוא ממוצא סלאבי ומבוסס על שמו של נחל הפַּנְקֶה (Panke) הזורם בשטחו.
גאוגרפיה

בשנת 2001, במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה פנקו עם רובע פרנצלאואר ברג ווייסנזה לישות מנהלתית אחת. הרובע המאוחד קרוי גם הוא פנקו.
הרובע גובל במזרח בווייסנזה (Weißensee), בדרום בפרנצלאואר ברג (Prenzlauer Berg), בדרום-מערב בגזונדברונן (Gesundbrunnen), במערב ברייניקנדורף (Reinickendorf), בצפון-מערב בנידרשנהאוזן (Niederschönhausen) ובצפונה בפרצזיש בוכהולץ (Französisch Buchholz).
הרובע מורכב ברובו מרחובות מגורים, ומתאפיין בשטחים פתוחים רבים ובבנייה לא צפופה. בפאנקו נמצא פארק התושבים פנקו (Bürgerpark Pankow).
הערות שוליים

↑  Woher der Name Pankow stammt מתוך הבלוג "כרוניקות פנקו"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4298423-3  VIAF: 241581214   WorldCat (עם VIAF): 241581214
פרפנצ'ה הוצאה לאור

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־4 שנים) 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
  
 www.prapancapress.com
 
פְּרָפַּנְצָ'ה הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עצמאית המתמחה בספרות מזרח אסיה. היא מפיקה ספרי פרוזה, עיון, ושירה, בדגש על תרגומים של כתבים קלאסיים קדומים מארצות המזרח הרחוק. ההוצאה לוקחת חלק בפעילויות הקולקטיב הספרותי, קולקטיב של הוצאות ספרים עצמאיות בישראל.
פרפנצ'ה הוצאה לאור הוקמה בשנת 2020 על-ידי ד"ר אורי קפלן, מומחה לדתות מזרח אסיה ומרצה באוניברסיטת חיפה.
ההוצאה מקדמת את המפעל לתרגום כתבי הקודש הבודהיסטיים לעברית ישירות משפות המקור. עד כה תורגמו וראו אור במסגרת המפעל הטקסטים הקלאסיים "מראָה אל מסורת הזן", "סוטרת הלוטוס", "סוטרת היהלום", "סוטרת ההארה השלמה", ו"מבוא להשקטה והתבוננות".
סוטרת הלוטוס יצאה לאור בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת של מרכז הספר והספריות בשיתוף משרד התרבות והספורט. תרגום ספר השירה של הַאן יוֹנְג-אוּן, "הדממה שלך", יצא לאור בתמיכת המכון לתרגום הספרות של ממשלת קוריאה הדרומית.
פְּרָפַּנְצָ'ה הוא מונח בסנסקריט שמשמעותו ריבוי ההַמשָׂגָה והדמיון.
ספרים בולטים

המודל הסיני / דניאל בל
מראָה אל מסורת הזן / היוּ-ג'וֹנְג
היסטוריה קצרה של הבודהה / דונלד לופז
בתו של הסמוראי / אֵטְסוּ אינאגקי סוגימוטו
מבוא להשקטה והתבוננות / גְ'ה-יִי
סיפורי חוכמה מן המזרח / אורי קפלן
דֵנְשִיגִ'ישוֹ – מסעות אל יפן וממנה / ארז יוסקוביץ
הדממה שלך / הַאן יוֹנְג-אוּן
קייפופ – המילון הרשמי
לשבת ולשכוח – לקט כתבי דאואיזם קדומים
סוטרת היהלום
סוטרת הלוטוס
המנודה של האיים / ג'וזף קונרד
כה אמר קונפוציוס / מסינית קלאסית: אורי קפלן, איור: C.C. Tsai.
הערות שוליים

↑  טל כרמון, ‏11 הוצאות ספרים עצמאיות הקימו בימי הקורונה את "הקולקטיב הספרותי", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 ביוני 2020
↑  אוניברסיטת חיפה I החוג ללימודי אסיה - הפקולטה למדעי הרוח I אורי קפלן, באתר asia.haifa.ac.il
↑  אורי קפלן - פרסומים אקדמיים, באתר academia.edu
↑  https://www.ltikorea.or.kr/en/pages/archive/translationBookView.do?booksIdx=1796
↑   יורי פינס, "המודל הסיני" מציג תפישה פורצת דרך, המעצבת שיח חדש על טיבם של מנהיגים, באתר הארץ, 17 ביוני 2021
↑  בעז זלמנוביץ, מסעות, באתר boaz-zalmanowicz, ‏2022-06-03
↑  הסכת הכרית פרק 17 | פסיכו דהרמה לימודי בודהיזם ומדיטציה, באתר פסיכו דהרמה
פסגת סירק (קליפורניה)

ערך זה עוסק בפסגה בקליפורניה שבארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

צידה הצפון-מזרחי של הפסגה
 מידע כללי
 גובה:  3,932 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מחוז איניו, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  סיירה נבדה 
 קואורדינטות:  36°28′37″N 118°14′13″W﻿ / ﻿36.47688°N 118.23703°W﻿ / 36.47688; -118.23703
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטפסגת סירק(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטפסגת סירק
 
פסגת סירק (באנגלית: Cirque Peak) היא פסגה הממוקמת בנקודת הגבול שבין היער הלאומי איניו ואזור הפרא ג'ון מויר בהרי סיירה נבדה, במחוז איניו במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
הפסגה ממוקמת על גבול המחוזות איניו וטוליר של מדינת קליפורניה, כ-12 קילומטרים דרומית-מזרחית להר ויטני. היא מתנשאת לגובה 3,934 מטרים, ובכך היא הנקודה הגבוהה ביותר במדבר טרוטת הזהב, ומדורגת כפסגה ה-175 בגובהה בקליפורניה.
שביל הרכס הפסיפי חוצה את מדרונה הדרום-מערבי של הפסגה. שמה של הפסגה ניתן לה כפי הנראה בשנת 1890, על ידי מטפס ההרים והקרטוגרף ג'וזף ניסבט לקונט.
על פי שיטת קפן לסיווג אקלימים, הפסגה ממוקמת באקלים אלפיני. מקורם של רוב חזיתות מזג האוויר הוא מהאוקיינוס השקט, וההתקלות בהרי סיירה נבדה יוצרת עננות אורוגרפית, שמתבטאת בכמות משקעים גדולה, בעיקר בצורת שלג בחורף. מי הנגר המתנקזים מזרחה מגיעים בסוף לעמק אוונס.
הערות שוליים

↑  Peel, M. C.; Finlayson, B. L.; McMahon, T. A. (2007). "Updated world map of the Köppen−Geiger climate classification". Hydrol. Earth Syst. Sci. 11. ISSN 1027-5606.
פינידי ג'ורג'

פינידי ג'ורג' (Finidi George; נולד ב-15 באפריל 1971 בפורט הרקורט) הוא כדורגלן עבר ניגרי, אשר שיחק כקשר ימני.
ג'ורג' עשה לעצמו שם עולמי במדי אייאקס אמסטרדם מהולנד, כאשר היה שחקן מפתח בקבוצה שזכתה ב-8 תארים משמעותיים, כולל ליגת האלופות בעונת 1994-1995. אחרי כן, שיחק מספר שנים בספרד במדי ריאל בטיס, ולקראת פרישתו ממשחק שיחק אף באנגליה.
במהלך שנות ה-90, נחשב לשחקן חשוב בסגל הנבחרת הניגרית, וייצג את מולדתו בשני גביעי עולם.
קריירת מועדונים

אחרי ששיחק בשלושה מועדוני כדורגל במולדתו, הגיע ג'ורג' לאייאקס ב-1993, יחד עם חברו לנבחרת ניגריה נוואנקוו קאנו. כבר בעונתו הראשונה באמסטרדם, יצר רושם חיובי של שחקן מרשים, לאחר שכבש 4 שערים ב-27 משחקי ליגה, ועזר לקבוצתו לזכות בליגת העל ההולנדית. גם בשתי העונות שלאחר מכן זכה עם אייאקס באליפות הולנד. בעונת 1994-1995, שותף להישג המרשים של אייאקס, כאשר שיחק בהרכב הקבוצה בניצחון משחק גמר ליגת האלופות נגד מילאן האיטלקית.
בשנת 1996 עבר לספרד, לקבוצת ריאל בטיס. במדי קבוצתו החדשה, כבש מספרים דו-ספרתיים של שערים במרבית עונותיו שם, ועזר לקבוצתו האנדלוסית לסיים במקום הרביעי של הלה ליגה כבר בעונתו הראשונה. באותה העונה, בטיס גם סיימה גם כסגנית מחזיקת גביע המלך הספרדי, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לברצלונה 3-2, לאחר הארכה.
אחרי שבשנת 2000, בטיס ירדה לליגת המשנה בספרד, עבר ג'ורג' לשחק במאיורקה. לאחר עונה אחת בלבד, חתם במועדון הפרמייר ליג איפסוויץ' טאון, תמורת 3.1 מיליון פאונד. אחרי שנתיים לא מרשימות באנגליה, ולאחר שקבוצתו החדשה ירדה ליגה, ג'ורג' שוחרר מאיפסוויץ' ביוני 2003.
בנובמבר 2003, כשהיה בן 32 נבחן מחדש בקבוצתו לשעבר מאיורקה. לאחר המבחנים הקצרים, חתם שנית במועדון מהאיים הבלאריים. אחרי שסיים עם מאיורקה במקום ה-11 בלה ליגה, החליט בקיץ של אותה העונה לפרוש ממשחק פעיל.
באמצע נובמבר 2010, חזר למועדונו הראשון בספרד, בטיס, בתפקיד מנהל לכדורגל בינלאומי במועדון. למרות זאת, החליט על המשכת מגוריו בפאלמה דה מיורקה, מקום מגוריו מאז שפרש ממשחק.
קריירה בינלאומית

ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת ניגריה ב-1991, במשחק מוקדמות גביע אפריקה לאומות נגד בורקינה פאסו. במהלך המשחק, הוא בישל 3 שערים לראשידי יקיני, וכבש שער בעצמו, כאשר המשחק הסתיים בתוצאה 7-1. היה שותף לזכיית נבחרתו בטורניר הגמר של גביע אפריקה לאומות 1994 שנערך בתוניסיה.
ג'ורג' היה חלק מסגל נבחרת ניגריה למונדיאל 1994 בארצות הברית, בו ניגריה זכתה בבית אליו הוגרלה והודחה בשלב שמינית הגמר. פינידי זכה לכבוש שער, במשחק הניצחון 2-0 מול יוון. הוא המשיך לייצג את ניגריה גם במונדיאל 1998 בצרפת, בו ייצג את מולדתו בכל משחקיה בטורניר. סך הכל ג'ורג' צבר 62 הופעות בנבחרתו.
תארים > אייאקס

ליגת העל ההולנדית (3): 1993-94, 1994-95, 1995-96
ליגת האלופות (1): 1994-95; סגנות (1): 1995-96
הסופר קאפ האירופי (1): 1995
הגביע הביניבשתי (1): 1995
מגן יוהאן קרויף (2): 1994, 1995
תארים > בטיס

גביע המלך הספרדי (סגנות, 1): 1996-97
תארים > ניגריה

גביע אפריקה לאומות (1): 1994; סגנות (1): 2000; מקום שלישי (2): 1992, 2002
פסגת סן סטפנו

| --- | --- |

מיקום הפסגה על מפה מפורטת
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  62°37′53″S 61°13′34″W﻿ / ﻿62.6315°S 61.2261°W﻿ / -62.6315; -61.2261
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהפסגת סן סטפנו(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהפסגת סן סטפנו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת סן סטפנו(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת סן סטפנו
 
פסגת סן סטפנו (באנגלית: San Stefano Peak ; בבולגרית: връх Сан Стефано) היא פסגה סלעית באי ראגד, למול החוף המערבי של חצי האי ביירז שבאי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת במרכז האי ראגד.
פסגת סן סטפנו ממוקמת 3.48 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת בנסון;
פסגת סן סטפנו ממוקמת 4.17 קילומטרים דרומית-מזרחית מכף שפילד;
פסגת סן סטפנו ממוקמת 830 מטרים דרומית מפסגת צ'רוון;
פסגת סן סטפנו ממוקמת 1.91 קילומטרים מערבית מנקודת וונד;
וכן פסגת סן סטפנו ממוקמת 1.58 קילומטרים צפונית-מערבית מנקודת ראדב.
גובהה של פסגת סן סטפנו 256 מטרים מעל פני הים, והיא הנקודה הגבוהה ביותר באי ראגד.
היסטוריה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1993; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
הפסגה נקראת על שם היישוב סן סטפנו, בה נחתמה אמנת סן סטפנו ב-3 במרץ 1878, אשר הביאה להקמתה של נסיכות בולגריה.
פרץ בר

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1758 נויבידשוב, צ'כיה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1838 (בגיל 80) פראג 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 
פרץ בן יצחק [פטר] בֶּר (בכתיב מיושן: בער או בעער, בגרמנית: Peter Beer;‏ 19 בפברואר 1758/1755 – 10 בנובמבר 1838) היה מחנך וכותב יהודי יליד בוהמיה, הקיצוני בין משכילי פראג.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

בֶּר נולד בנויבידשוב (אנ'), סמוך לקניגרץ. אביו היה סוכן לממכר טבק, ודאג שבנו הבכור ילמד מתמטיקה, גרמנית ולטינית לצד החינוך המסורתי, דבר שהיה חריג בין יהודים בימיו. בגיל ארבע-עשרה יצא לישיבת הנודע ביהודה בפראג, ומקץ ארבע שנים המשיך לעוד שלוש בישיבת פרשבורג תחת הרב מאיר ברבי. כצעיר שיועד לשמש ברבנות, יצא להתפרנס כמלמד פרטי בביתו של יהודי אמיד בנאדסג (אנ'). באוטוביוגרפיה שלו כתב שגילה שם מטמון מוזנח של ספרים שהכיל נ"ך ומפרשיו, מורה נבוכים וספרי דקדוק. הדבר הוביל אותו לטלטלה ולהכרה כי ישנן עוד ידיעות שכדאי לרכוש מחוץ לתלמוד. ב-1781 יצא לבירה וינה כדי להוסיף ללמד בביתה של משפחה יהודית מקומית, ושם היו לו ספרים רבים בהרבה. במהלך שהותו התחבר גם עם הברון יוזף פון זוננפלס, מהמובילים בין אנשי הנאורות בעיר – בין היתר, פטרונו של מוצרט ומראשי האילומינטי – שסייע לו בהעמקת ידיעותיו בפילוסופיה ויתר חכמות. באותה שנה פרסם הקיסר יוזף השני את כתב הסובלנות, והורה על הקמת רשת בתי-ספר בשפה הגרמנית (Normalschulen) שינחילו ליהודים חינוך בסיסי. בֶּר נאחז התרגשות רבה לנוכח הצו ומנשר "דברי שלום ואמת" של המשכיל איש ברלין נפתלי הרץ וייזל, שקרא לקדם בברכה את הרפורמה החינוכית. הוא נרשם למכון להכשרת מורים שנפתח עתה ליהודים והוסמך ב-1783.
ביוגרפיה > קריירה פדגוגית

הוא יצא למטרסדורף, שם החל לשמש כמחנך בבית-הספר החדש במקום. ב-1785 שב לעיירת הולדתו, בה הוסיף ללמד במוסד המקומי; החוק התיר רק לבכור בכל משפחה יהודית להתחתן במקום מגוריו, והיתר אולצו להגר. ב-1787 נשא את רבקה הלאווטש. בשנים הבאות החל להתבלט כמחבר פורה של ספרי לימוד, שהשפעתם על מערכת החינוך היהודית הייתה גדולה. כבר ב-1796 הוציא את יצירתו הראשונה ואולי המצליחה ביותר, "תולדות ישראל". היה זה קיצור של התנ"ך כולו עם ביאור בגרמנית באותיות עבריות, שנועד להורות לילדים את סיפורי המקרא. אף כי דווקא ספר זה לא התקבל על ידי הרשויות, שהעדיפו להורות תנ"ך ליהודים בהתבסס על המקובל אצל הנוצרים, הוא היה אהוד מאוד בחוגי המשכילים עוד דורות. "תולדות ישראל" תורגם לשלוש שפות ויצא ביותר מעשרים מהדורות; האחרונה שבהן הייתה ברוסית, ב-1905.
בֶּר החל לפרסם גם ב"המאסף", בו הופיעו שירים פרי-עטו ומאמרים קצרים. מגע זה חשף אותו להשפעה ישירה של משכילי ברלין בהנהגת אהרן האלה-וולפסון ודוד פרידלנדר הקיצוניים. הוא נעשה ביקורתי יותר כלפי ארחות החיים של היהודים המסורתיים בני זמנו. הוא ראה ערובה לשימור היהדות, כפי שכתבה עליו הביוגרפית לואיז הכט, רק אם תתאים את עצמה לפרוגרמה הקיסרית ולהווייה של הבורגנות האוסטרית. עיקרון זה הנחה את פעילותו בעתיד.
ב-1802 פרסם את "כוס ישועות", מדריך לחיי הדת, ב-1808 הוציא את " Geschichte der Juden", חיבור חלוצי על קורות היהודים. אף כי בֶּר היה רחוק מלהיות היסטוריון מקצועי, ועבודתו כללה בעיקר איסוף בלתי-ביקורתי של מקורות, ספרו היה ניסיון מוקדם להתמודד עם הנושא. הוא ביקר את קשות את הרבנים והציבור השמרני, בעיקר במזרח אירופה, והציגם כבורים הנעדרים חוש אסתטי ועוד. במקביל, הגן במרץ על כל המצוות, וכתב כי האל לא הורה על דברים ללא הגיון, גם אם זה לא ברור עדיין לבני-התמותה. הוא הטיף גם לביטול מלא של האוטונומיה והבדלנות היהודיים, ולתמורה לעדה דתית רגילה, ככל הכנסיות הנוצריות; למול התפוגגות הקורפורציה הימי-ביניימית שאפיינה את חייהם עד עתה, הציע ראייה של ההיסטוריה שלהם כזרם דתי שקיומו כאומה תם עם חורבן בית שני. הוא החל לאמץ מונחים כ"בית-כנסת", על משקל "הכנסייה", לתיאור הקולקטיב היהודי והציג את קורותיהם כקיבוצים נפרדים שפעלו בתוך המדינות המארחות. מבחינה זו הקדים במידת-מה את יצחק מרדכי יוסט, שהנחיל נרטיב דומה למדי. גישה זו גם הביאה ליחס השלילי מאוד שרחש לו צבי גרץ, אבי ההיסטוריוגרפיה הלאומית היהודית.
בעשור הראשון של המאה ה-19 חיבר גם טורים עבור "שולמית", ביטאון הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה, אף כי סירב להתמנות ליועץ של ראשה ישראל יעקבסון.
ביוגרפיה > בפראג

ב-1811 נדד בֶּר לפראג, בה מונה למורה לענייני מוסר בבית-הספר הקהילתי. תפקידו היה להורות את "בני ציון" של נפתלי הרץ הומברג (ב-1810 הציע את "דת ישראל" כספר הדרכה, אך נדחה בטיעון שהכיל יותר מדי פרטים על הלכות). גישתו הקיצונית והביקורתית ניכרה אותו ממשכילי פראג השמרנים ומהרבנים אלעזר פלקלש ושמואל סג"ל לנדא, שהשתדלו להרחיקו ממעורבות יתרה. ב-1815 חיבר סידור תפילה ראשון לנשים בגרמנית, ששיקף את האידיאל הבורגני שהנחה אותו: הוא שאף לראותן כשותפות מלאות בחיי הדת.
באותה תקופה הציע הומברג לרשויות להקים סמינר למורים: הוא נועד להביא לכך שלבסוף יבוטלו תלמודי התורה וגם שיעורי הדת יינתנו בבית-הספר על ידי הבקיאים בכך. הקהילה נאחזה חשש, וראשיה שכנעו את הומברג להתמנות למורה מיוחד לענייני מוסר בשכר גבוה. הם קיוו לנצל זאת כדי להיפטר לפחות מבֶּר, והכפישו את המורה האחר במספר תלונות לשלטונות. הסכסוך התמשך לאורך 1818, כששני המשכילים תוקפים זה את זה, ולבסוף נותרו שניהם במוסד.
פטר בֶּר הלך והקצין. ב-1819 פרסם מדריך דת בשם "Handbuch der Mosaischen Religion" (תקציר דת משה) בו הצהיר על עצמו כשייך ל'דת משה' שקדמה ליהדות הרבנית ושלל את התקווה לביאת המשיח ובניית המקדש. בתקופה זו התערב גם בריב ההיכל הראשון, שעימת בין ראשוני הרפורמים להנהגה הרבנית, והציע יחד עם הומברג לחצר הקיסרית לחייב את היהודים לשאת את תפילותיהם בגרמנית. מיכאל מאיר העיר כי השקפתו, כמוהו כשותפו לעתירה (אף כי היה רדיקלי פחות מהלה), הייתה רחוקה מזו של מבשרי הרפורמה וקיצונית יותר: הוא קרא לשיבה ל"דת הטהורה של משה והנביאים" בטרם נוספו עליה "ההכרעות השרירותיות והאקראיות" של התלמוד. כמו כן, תיקון הדת לא היה עבורו מטרה כשלעצמה כי אם אמצעי בחתירתו לסגל את היהדות לחברה האוסטרית. את השקפתו ביטא בחיבור היסטורי חשוב נוסף, "Geschichte, Lehren, und Meinungen Aller Bestandenen und noch Bestehenden Religiösen Sekten der Juden" ("תולדות, תורות ודעות של כל כיתות היהודים שהתקיימו ושקיימות"), שיצא בשני כרכים ב-1822 וב-1823. הוא תיאר את הפרושים והרבניים כהסתעפות אחת מני רבים של "דת מקור" (Urreligion) יהודית קדומה, ממנה קמו גם הצדוקים והקראים. הספר הוא מקור חשוב אודות הפרנקיסטים, שבֶּר הכיר אישית את שרידיהם בפראג. למרות ביקורתו כלפיה, כתבה הכט, לא התנער כליל מההשקפה הרבנית; גם בספרו הוסיף לראות בה נדבך חשוב ומרכזי, אף אם זמנו תם.
ב-1832 החל להוציא את רעיונותיו מן התאוריה אל הפועל כשהיה בין מייסדי "החברה לשיפור הפולחן היהודי". בפן המעשי התברר כמתון מאין כמוהו, בהתאם לסביבה השמרנית של פראג. החברה החלה בהקמת בית הכנסת "הספרדי" שהושלם ב-1837. המניין החדש נועד לספק אווירה מודרנית ומתורבתת יותר בתפילה. אף כי בכתביו הודה בֶּר שרצה בחיקוי דוגמת ההיכל בהמבורג הרפורמי, המבנה החדש לא חרג הרבה מעבר למישור האסתטי כשאימץ בין היתר עוגב, השמטת פיוטים ומקהלה. בתחילה שימש לאופולד צונץ כדרשן, אך הוא עזב במהרה והוחלף בידי מיכאל זקש השמרן מאוד.
מאז קרא את 'מורה נבוכים' תכנן בר להוציא תרגום בגרמנית, אך זה לא עלה בידו. ב-1832 חיבר ביוגרפיה קצרה של הרמב"ם, ושנה לאחר מכן פרסם תרגום חלקי מאוד של הספר. הוא הוסיף ללמד בבית-הספר עד כמה חודשים לפני פטירתו ב-1838.
לקריאה נוספת

Louise Hecht, Ein jüdischer Aufklärer in Böhmen: der Pädagoge und Reformer Peter Beer (1758-1838), Böhlau Verlag, 2008.
Michael Brenner, Peter Beer's History of Jewish Sects, בתוך: John M. Efron (עורך), Essays in Honor of Yosef Hayim Yerushalmi, University Press of New England, 2008. עמ' 389-405.
מיכאל מאיר, Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism. Wayne State, 1995. עמ' 150-152.
פנצרשרק

| --- | --- |
חייל גרמני מצויד בפנצרשרק
חייל גרמני מצויד בפנצרשרק
 מידע בסיסי
 ייעוד:  משגר רקטות נגד טנקים
 ארץ ייצור:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שימוש ראשון:  1943
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת העולם השנייה 
 תקופת השירות:  1943–1945 (כשנתיים) 
 משתמשים:  וורמאכט
 גרסאות:  RPzB 43,RPzB 54,RPzB 54/1
 מאפיינים כלליים
 משקל:  11 ק"ג (RPzB 54)
 ממדים
 אורך:  164 ס"מ
 קוטר:  88 מ"מ
 ביצועים
 טווח:  150 מטר (RPzB 54/1: ‏ 180 מטר)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  מטען חלול
 חדירת פלדה:  160 מ"מ
 
הפַנְצֶרְשְרֶק (גרמנית: Panzerschreck; בתרגום חופשי: אימת הטנק), או בשמו הרשמי,"רַקֶטְנְפַנְצֶרְבוּקְזֶה" (Raketenpanzerbüchse, או RPzB, גרמנית: רובה-רקטת-טנקים) היה משגר רקטות נגד טנקים שפותח על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הפנצרשרק, פותח על בסיס משגרי בזוקה אמריקאים אשר נלקחו שלל במהלך הקרבות בצפון אפריקה, וירה רקטה בקוטר 88 מ"מ עם ראש קרב חלול.
הפנצרשרק שיפר משמעותית את יכולתו של חיל הרגלים הגרמני להתמודד עם טנקי בעלות הברית, אך הוא יוצר בכמויות קטנות יותר מהפאנצרפאוסט, שהיה מטול רקטות חד פעמי נגד טנקים. הפנצרשרק היה בשימוש בין השנים 1943 ו-1945 ויוצרו עבורו יותר מ-289,000 מטולים.
תיאור

הדגם הראשון של הפנצרשרק, שסומן RPzB 43, שקל כ-9 ק"ג, אך חייב את היורה ללבוש בגדי מיגון כדי להתגונן מפני הרשף והחום הרב שפלט הנשק בעת הירי. באוקטובר 1943 הוחלף הדגם בדגם משופר, RPzB 54, לו נוסף מגן רשף, אשר הגדיל את משקלו ל-11 ק"ג, אך ביטל את הצורך בלבישת בגדי מגן בעת הירי. דגם זה הוחלף בהמשך בדגם נוסף, RPzB 54/1, בעל קנה מקוצר, אשר ירה רקטה משופרת שהגדילה את הטווח היעיל ל-180 מטר. בסך הכל יוצרו יותר מ-289,000 יחידות פנצרשרק מכל הדגמים.
בעת הירי פלט הפנצרשרק כמות גדולה מאוד של עשן מאחורי הנשק כמו גם בחזיתו. בשל היותו למעשה צינור ובשל העשן הרב, כינו החיילים הגרמנים את הנשק גם בכינוי "אוֹפֶנְרוֹר" ("Ofenrohr") - "ארובת התנור". בשל העשן נחשף מיקומו של צוות הפנצרשרק בעת הירי, חשיפה שחייבה את הצוות לשנות מיקום לאחר כל ירי. העשן יצר בעיה נוספת בעת ירי ממקומות סגורים דוגמת חדרים ובונקרים, בשל היותו מסוכן לנשימה.
ראו גם

בזוקה
הערות שוליים

↑  בגדי המיגון כללו כיסוי מבודד חום לפלג הגוף העליון (פונצ'ו) ומסכת אב"כ (נטולת פילטר).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407561605171  LCCN: sh2014100297 
צוות פנצרשרק בעת טעינה.
צוות פנצרשרק בעמדת ירי.
פשה פארפני

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1986 (בן 38) אורחיי, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  מולדובה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  Academy of Music, Theatre and Fine Arts of Moldova, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  רומנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 pashaparfeni.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פאבל "פשה" פארפני (Pavel "Pasha" Parfeni;‏ נולד ב-30 במאי 1986) הוא זמר ומוזיקאי מולדובני. נציג מולדובה לאירוויזיון 2012 עם שירו "Lăutar", איתו הגיע לגמר במקום ה-11. הוא ייצג את מולדובה בשנית באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "Soarele și luna".
ביוגרפיה

פארפני נולד באורחיי, מולדובה, לאם מורה לפסנתר ולאב זמר וגיטריסט, מגיל צעיר למד נגינה בפסנתר. ב-2006 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה, תיאטרון ואמנות.
ב-2007 הצטרף ללהקת "SunStroke Project" כאשר הם חיפשו סולן.
ב-2009 השתתפו חברי הלהקה בתחרות הלאומית לנציגות מולדובה באירוויזיון 2009, והגיעו למקום השלישי עם השיר "No Crime", שאותו הוא כתב והלחין. באותה שנה עזב את הלהקה על מנת להתפתח כזמר סולו.
הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל מוזיקת פופ ברומניה, ובמקום השני בפסטיבל הבזאר הסלאבי בוויטבסק. הוא השתתף גם בפסטיבל איל הזהב.
ב-2010 וב-2011 ניסה לייצג את מולדובה בתחרות הזמר של האירוויזיון, אך לא הצליח.
ב-2012 נבחר לראשונה לייצג את המדינה באירוויזיון 2012. בחצי הגמר הגיע למקום החמישי, והעפיל לגמר, בו סיים במקום ה-11.
לקראת אירוויזיון 2023 נבחר בשנית לייצג את המדינה בתחרות האירוויזיון עם השיר "Soarele și luna". ב-11 במאי 2023 ביצע פארפני את "Soarele și luna" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. מולדובה הופיעה כמדינה ה-18, לפני אוקראינה ואחרי ארמניה.
הערות שוליים

↑  Eurovision 2023 Semi-final 1 Results
↑  Eurovision 2023: Running order in the Grand Final
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1289479526  ISNI: 0000 0004 6158 7933  MusicBrainz: 105d132f-0bd8-4488-b340-87bfdde9f8af  VIAF: 811168517332471980009   WorldCat (עם VIAF): 811168517332471980009
פרפנזין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 2-[4-[3-(2-chloro-10H-phenothiazin-10-yl) propyl]piperazin-1-yl]ethanol
 שמות מסחריים בישראל
 פרפנאן
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C21H26N3ClOS 
 מסה מולרית:  403.97
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  40%
 זמן מחצית חיים:  8-12 (עד 20) שעות
 הפרשה:  כבדית
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  N05AB03 
 מספר CAS:  58-39-9
 PubChem:  4748
 ChemSpider:  4586
 
פרפנזין (perphenazine) היא תרופה אנטי-פסיכוטית טיפוסית ממשפחת הפנותיאזינים (אנ'). התרופה משווקת בישראל תחת השם פרפנאן. פרפנזין פוטנטי בערך פי חמישה מכלורפרומאזין.