stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנונית (מפרשית)

סנונית בהפלגה. ה"רהב" של צופי-ים הרצליה במהלך מחנה קיץ, מפליגה מול חוף פלמחים, צולם בקיץ 2006.
שייטת סנוניות מול נתניה. צולם אוקטובר 2006
הסנונית "פגסוס" של צופי ים הרצליה לוקחת מקום ראשון בשיוט על שם זהר מינץ שהתקיים בחיפה 2019.
מפרשית בהפלגה. "יסטרוב" של כפר הנוער הימי "מבואות ים"
במהלך הפלגה לשדות-ים מול ארובות חדרה,
צולם 2014.
סנונית הוא סוג של מפרשית חד תרנית פתוחה. שמה של המפרשית נגזר משמה של הציפור סנונית. היא בנויה מעץ או מפיברגלס. אורכה הוא כ-7.6 מטרים, וגובה התורן שלה הוא כעשרה מטרים.
בשנות השלושים, תחת המנדט הבריטי, התחיל השיט לתפוס תאוצה בארץ ישראל. בתחילת הדרך, מטרות השיט העיקריות היו כיבוש הים (דיג, מסחר ולוחמה) וההעפלה הבלתי חוקית לישראל. בתחילה כלי השיט ששימשו את היהודים היו סירות דיג ערביות וסירות הצלה בריטיות, ובהמשך פותחו בארץ סירות הלווייתנית. הלווייתנית שימשה בעיקר להורדת מעפילים מהספינות הגדולות ולחינוך הימי. השימוש בלווייתנית קטן, ובה בעת החלו בייצור הסנונית. תחילה היא יוצרה מעץ, ומאוחר יותר מפיברגלס.
ישנם שני סוגים של סנונית - סנונית עבד וסנונית עמירם. סנוניות העמירם (סנונית ישראלית) הן סנוניות קלות וצרות יותר. התחתית שלהן שטוחה יותר, והן מהירות יותר ברוחות חדות. סנוניות העבד (סנונית בינלאומית ) רחבות יותר, כבדות ובתחתיתן בולטת השדרית לאורך כל הסירה.
כיום הסנוניות משמשות את שבטי צופי הים השונים, כפר הנוער הימי "מבואות ים", בית הספר לקציני ים עכו וכן את המרכזים הימיים. המקום היחיד בו עדיין בונים סנוניות הוא "מספנת האחים חמאדי" שבעכו.
ממדים

אורך כולל: 7.6 מטר
גובה התורן: 8.5–9.5 מטר
משקל גוף מינימלי: 300 ק"ג[דרוש מקור]
אורך מנור: 3.6 מטר
עדי בילסקי

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1982 (בת 42) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  "קיפוד הזהב" 2009 "יצירה בתחום הציונות" 2012   פסטיבל הסרטים קפריסין 2012
 פרופיל ב-IMDb
 
עדי בילסקי ויונה אליאן ב"עלמה ורות"
עדי בִּיֶּלְסקי (נולדה ב-28 בינואר 1982) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

בילסקי נולדה בירושלים וגדלה ברעננה, שם כיהן אביה, זאב בילסקי, כראש העירייה.
כבר בגיל 3 החלה לרקוד בסטודיו למחול ברעננה, שם המשיכה 15 שנים של לימוד בלט ומחול מודרני וריקוד בלהקת המחול של הסטודיו.
כילדה השתתפה בחוגי דרמה ובביה"ס התיכון למדה במגמת תיאטרון.
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת חינוך ומפקדת בקורס מש"קיות חינוך.
בשנים 2007-2004 למדה משחק ב"סטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין". במהלך לימודיה זכתה במלגת הצטיינות (2006) מטעם "קרן שרת" (קרן התרבות אמריקה-ישראל) ובמלגות נוספות במסגרת בית הספר: ע"ש עדי קאמרי, ע"ש אורנה בן חורין, ע"ש שוש אביגל, ע"ש חנוך לוין ומלגת אורנה פורת.
בשנת 2008 קיבלה את תפקידה הראשון כבוגרת בי"ס למשחק, כשנענתה להצעתה של פנינה גרי לשחק בהצגה "סיפור אהבה ארץ ישראלי". הצגת-יחיד זו נכתבה ובוימה על ידי גרי, על-פי סיפורה האמיתי. בילסקי מגלמת בה מספר רב של דמויות וזכתה על תפקידה בהצגה בפרס "קיפוד הזהב" 2009 ליוצרי הפרינג' (תיאטרון שוליים) בישראל בשנת 2008 בקטגוריית "שחקנית השנה".
ב-2012 זכתה בילסקי על תפקידה בהצגה ב"פרס ליצירה בתחום הציונות", בשנה הראשונה בה הוא מחולק. מנימוקי השופטים (ליא קניג, מולי שפירא ונורית רביב):
"עדי בילסקי, שחקנית צעירה, נושאת על כתפיה הצגת יחיד קשה, רגשית וטכנית, מלאה במעברים ובסימון דמויות שונות, והכל בלי נפילת מתח לרגע - הרבה בזכות הסיפור עצמו ונוכחותה הבימתית המרשימה."
המחזה תורגם לאנגלית וההצגה "סיפור אהבה ארץ ישראלי" רשמה הופעות בפסטיבל האמנויות היהודי בלידס, אנגליה (יוני 2009), והוצגה ב-"New End Theatre" של לונדון ברציפות בין ה-18 במאי עד ה-6 ביוני 2010.
הצגות נוספות נערכו באוטווה, מונטריאול, טורונטו ווושינגטון (ספטמבר 2011), ושוב בטורונטו (פברואר 2014). המחזה עובד לקולנוע בידי דיתה גרי בשנת 2015 ובילסקי משחקת בו תפקיד ראשי.
בשנת 2010, לאחר שנראתה על במת ה-"New End Theatre", קיבלה בילסקי את התפקיד הנשי הראשי בסרט הבריטי "The Veteran" (אנ')‏, לצדו של השחקן טובי קבל.‏
בשנת 2012 זכתה בפרס השחקנית הראשית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-7 של קפריסין על תפקידה בסרט "מלח הארץ".
בשנת 2016 יצא הסרט "סיפור אהבה ארץ ישראלי", בהשראת המחזה שכתבה פנינה גרי, על פי תסריט מאת דיתה גרי, בבימויו של דן וולמן, בכיכובם של בילסקי ואביב אלוש.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הסיני "Golden Rooster & Hundred Flowers"‏ (אנ')(אנ'), בו זכתה בילסקי בפרס השחקנית הזרה הטובה ביותר.
עדי בילסקי למדה פילוספיה כללית ויהודית באוניברסיטת תל אביב והיא גם מורה למחשבת ישראל. היא נשואה לשחקן יניב עדני ולהם ארבעה ילדים.
תיאטרון

"מסיבת פיג'מות" (בתפקיד "מיכל", תיאטרון אורנה פורת, 2007)
"בן בהפתעה" (בתפקיד "רוזמרי", תיאטרון הצפון, צוותא, 2007, לצדם של שלמה בר-שביט, יעל שרוני וניר לוי)
"איך צחקנו" (פסטיבל הקומדיה, הבימה, 2007)
"סיפור אהבה ארץ ישראלי" (תיאטרון גבעתיים, 2008)
"עלמה ורות" (בתפקיד "מאיה", תיאטרון בית ליסין, 2008, לצדן של יונה אליאן ומיכל שטמלר)
"קוראים לי יודה" - שירי יהודה עמיחי (2012)
"המדריך לגידול ילד" (תיאטרון תמונע, 2018)
"ואגנר? לא בא בחשבון" (תיאטרון הקריאה מיסודו של תיאטרון מיקרו, 2019) לצידם של מרים זוהר, רמי ברוך וניב פטל.
טלוויזיה

הסדרה "אולי הפעם", "yes". תפקיד אורח ("נאווה"), העונה הראשונה (2007), פרק 45: "עכבר גבר".
הסדרה "אוף סקרין" (בתפקיד "קשת"), סדרת אינטרנט, פורטל וואלה (2011); הוט וידאו על פי דרישה (2012). הסדרה נבחרה לאחת מ-10 הסדרות הטובות ביותר בפסטיבל סדרות האינטרנט הבינלאומי "LA Web Fest" בלוס אנג'לס.
בילסקי השתתפה במספר פרסומות בטלוויזיה: קפה טורקי עלית (2007), בנק הפועלים (2008), זוגלובק (עם ננסי ברנדס), שופרסל (2009), מכבי שירותי בריאות (2012), מי עדן (2013), סנו, Sauter - אלקטרה, "כששמעון פרס חזר לכיתה" (קמפיין "לתת חמש" של משרד החינוך) (2015), מגן דוד אדום - נאמני חיים, משקה ביו-סויה של תנובה (2016), חברת Wobi‏ עם נלי תגר (2017), בונז'ור (2018) וסנפרוסט (2020).
סרטים

"תזכור את זה" (בתפקיד המ"מ) - סרט גמר באוניברסיטת ת"א, הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות 2008
"כדורים" (בתפקיד "נועה") - סרט גמר באוניברסיטת ת"א, 2008
"גח"ל - גיוס חוץ לארץ" (בתפקיד "ציפק'ה") - סרט פנימי של מוזיאון הפלמ"ח, 2008
"מערבולת" (בתפקיד "רונה") - סרט אינטראקטיבי של דר' ניצן בן שאול, 2008, זוכה פרס הקולנוע החדשני של פסטיבל ברקלי
"מלח הארץ" (בתפקיד "איריס", לצדם של רודריגו גונזלס ויעל טל) - סרט גמר במכללת ספיר; פסטיבל קולנוע דרום 2011; פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קפריסין 2012
"The Veteran" (בתפקיד "Alayna Wallace"‏) - סרט קולנוע בריטי, 2011
"סיפור אהבה ארץ ישראלי", 2016
סנונית (סירה)

"סנונית" במפרץ עתלית
סנונית היא סירה מהירה מתוצרת חברת ברטרם מארצות הברית, ששימשה את שייטת 13 של חיל הים הישראלי החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
בעקבות מינויו של רס"ן זאב אלמוג למפקד שייטת 13 במאי 1968, נרכשו לשייטת 10 סירות מהירות מתוצרת ברטרם באורך 28 רגל, וניתן להן השם "סנונית". הורכב עליהן מכ"ם, ולצורך לחימה במחבלים חומשו במקלעים.
בשנת 1973 פותחה בשייטת 13 סירת נפץ שכונתה "פצחן", על בסיס גוף "סנונית", ונשאה 270 ק"ג חנ"ם. מפעיל הסירה השיט אותה לעבר מטרתה, וקפץ ממנה זמן קצר לפני פגיעתה במטרה.
הסנוניות והפצחנים שימשו את לוחמי שייטת 13 במבצעים אחדים במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים ובלחימה בלבנון:
במבצעי דבש ועוקץ שנערכו בלבנון בתחילת שנות ה-70 שימשו "סנוניות" בסיורים אלימים שנועדו לפגוע במחבלים.
במבצע ליידי - פשיטה שביצעה שייטת 13 על נמל פורט סעיד בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973 - שימשו שתי "סנוניות" לחילוץ הלוחמים שחדרו לנמל.
במוצאי שבת 13 באוקטובר נעשה ניסיון לתקיפת המעגן באי שדואן, מתוך מחשבה שנמצאות בו סירות גומי. שתי "סנוניות" חמושות בפיקוד רס"ן אלי מרק לא מצאו סירות ותקפו באש את החוף. המצרים השיבו אש והסירות חזרו ללא תוצאות.
במבצע מגבית 15, שנערך בנמל ע'רדקה בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר השתמשו לוחמי שייטת 13 בשתי "סנוניות" ובשני "פצחנים", בפיקוד רס"ן גדי שפי. בשלב זה הפצחנים טרם עברו ניסויי אמינות, ולא הוכרזו כמבצעיים. הפצחן הראשון סטה ממסלולו וביצע מעגלים בשטח המעגן עד שהתפוצץ ממנגנון ההשמדה העצמית. הפצחן השני פגע במזח של מעגן ע'רדקה בין שני קומארים אך לא התפוצץ. שני המפעילים נאספו תחת אש כבדה ב"סנוניות" האיסוף, ונסוגו לשארם א-שייח'.
במבצע מגבית 16, שנערך בלילה שבין 21 ל-22 באוקטובר, יצאו לוחמי שייטת 13, חמושים ברקטות "לאו", בשלוש סנוניות, תקפו סטי"ל מצרי שעגן במעגן ע'רדקה, והעלו אותו באש.
ביוני 1984 השתתפה סירת "סנונית" בתקיפת אי הארנבות בלבנון.
ארבע סירות סנונית חדישות בצבעים בהם הגיעו מארצות הברית 1971.
"סנונית" במוזיאון חיל הים
הערות שוליים

1 2  זאב אלמוג, פעולות שייטת 13 במעגן ע'רדקה במלחמת יום הכיפורים, באתר של עמותת חיל הים

אלי מרק, פעילותי במבצעי מגבית במלחמת יום הכיפורים באתר משמר המורשת הימית.
סיפורו של גלן מילר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אנתוני מאן
 הופק בידי:  אהרון רוזנברג
 תסריט:  וולנטין דייוויס, אוסקר ברודני
 עריכה:  ראסל שינגרט
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס סטיוארט ג'ון אליסון
 מוזיקה:  גלן מילר, גוזף גרשנסון, הנרי מנציני
 צילום:  ויליאם דניאלס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בפברואר 1954
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 הכנסות:  12,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   glennmillerstory
 פרסים:  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (Leslie I. Carey) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורו של גלן מילר (באנגלית: The Glenn Miller Story) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1954 בבימויו של אנתוני מאן, עם ג'יימס סטיוארט וג'ון אליסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מתאר את חייו של מנצח תזמורות הביג באנד, גלן מילר שנספה כשהמטוס בו טס, נפל למימי תעלת למאנש בדרכו לפריז.
הפסקול כולל כמה מיצירותיו המפורסמות של מילר כמלחין ובעיקר כמעבד:
Moonlight Serenade
A String of Pearls
Tuxedo Junction
Chattanooga Choo Choo
Pennsylvania 6-5000
In the Mood
Little Brown Jug
American Patrol
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - הנרי מנציני
פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר
בסרט מופיעים אמני ג'אז כמו לואי ארמסטרונג, ריי קוניף, ג'ין קרופה, בן פולק, פרנסיס לנגפורד, ג'וני בסט ועוד.
תקציר העלילה

לוס אנג'לס 1929, גלן מילר (ג'יימס סטיוארט) מוצא בקושי פרנסה כנגן טרומבון. מדי פעם הוא נאלץ להשאיר את הטרומבון אצל המשכונאי פרנץ (סיג רומן) כדי לקבל הלוואה קטנה. אין לו כסף כדי לקנות מחרוזת פנינים מלאכותיות לחברתו הלן (ג'ון אליסון).
בעזרת ידידו, פסנתרן הג'אז צ'אמי מקגרגור (אנ') (הארי מורגן) הוא מתקבל כנגן טרומבון ומעבד בביג באנד של בן פולק (אנ'). לאחר שנתיים הוא מחליט להקים ביג באנד בעזרתו של המפיק דון היינס (צ'ארלס דרייק) והם עוברים לניו יורק משם מתקשר גלן להלן שנמצאת בבולדר קולורדו ומציע לה נישואים והיא מסכימה אף על פי שהיא מאורסת לאחר. הוא עונד לה מחרוזת פנינים.
הלהקה לא מצליחה ובאחד ההופעות שלהם בבוסטון נתקעת המכונית שלהם והלן חשה ברע ומאושפזת והרופא מודיע להם שלא תוכל ללדת. מתוך השפל הזה מגיע סי שריבמן שמנהל אולם הופעות ואוהב את ביצועיו של גלן. הוא תומך בלהקה ומאפשר להם הופעות באולם שלו. תוך זמן קצר מתפרסם גלן בכל ארצות הברית תקליטיו נמצאים בראש הרשימה. הוא רוכש וילה מהודרת ובני הזוג מאמצים בן ובת.
ב-1942 הוא מתנדב לצבא ארצות הברית ומקים תזמורת שמשמיעה בעיקר שירי לכת לחיילים הצועדים בסך.
באחד הפעמים הוא מחליף את שיר הלכת במנגינה של ביג באד וננזף על ידי מפקדו הקולונל אך לפתע מגיע מפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית גנרל הנרי ארנולד (ברטון מקלין), משבח אותו ומסייע בידיו להקים את "תזמורת חיל האוויר של גלן מילר".
לאחר זמן הם מועברים לבריטניה וממשיכים בהופעות לפני החיילים כשבהופעה אחת הם מופצצים על ידי טיל V-1 גרמני.
לאחר הפלישה לנורמנדיה וכיבוש פריז, מתוכננת הופעה בפריז שתשודר ב-BBC לקראת חג המולד. גלן טס לפריז במטוס נורסמן כדי להכין את ההופעה לפני בוא הלהקה אך מטוסו אובד במימי תעלת למאנש.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס סטיוארט | גלן מילר |  |
| ג'ון אליסון | הלן ברגר מילר | אשתו של גלן מילר |
| הארי מורגן | צ'אמי מקגרגור | פסנתרן |
| צ'ארלס דרייק | דון הייס | מפיק |
| מריון רוס | פולי הייס | אשתו של דון הייס |
| ג'ו טוביאס | סי שריבמן | מפיק |
| סיג רומן | מר קרנץ | משכונאי |
| ברטון מקליין | גנרל הנרי ארנולד | מפקד חיל האוויר |
בתפקיד אחד הנגנים - בארני ביגארד
עדי ברשדסקי

| --- | --- |

עדי ברשדסקי, 2022
 לידה:  16 במרץ 1957 (בת 67) תל אביב
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בוגרת אוניברסיטת בר-אילן בסוציולוגיה ומדעי המדינה  מוסמכת אוניברסיטת בר-אילן בהתנהגות ארגונית
 בן זוג:  צביקה
 השתייכות:   חיל האוויר
 תקופת הפעילות:  1975–2003 (כ־28 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה (1996, אישה ראשונה שמונתה לאל"ם בחיל האוויר)
 תפקידים בשירות
 מש"קית חוקרת מודיעין אוויר,  מפקדת טייסת מנהלה בבסיסי חיל האוויר רמון ופלמחים,  ראשת מחלקת תכנון ומקורות בחיל האוויר,  ראש נציגות משרד הביטחון ונספח צה"ל (אישה ראשונה בתפקידים אלה) בפולין, צ'כיה, סלובקיה והונגריה
 פעולות ומבצעים
 כנספח צה"ל בפולין יזמה את "עדים במדים", סיור קציני ונגדי צה"ל באושוויץ ומחנות ההשמדה בפולין.  כנספח צה"ל בפולין ארגנה את מטס חיל האוויר מעל אושוויץ.
 תפקידים אזרחיים
 כמפורט בפרק "קריירה אזרחית" למטה
עדי ברשדסקי (יורקוביץ) (נולדה ב-16 במרץ 1957, בתל אביב) היא מנהלת ישראלית בתחום ההיי-טק. ברשדסקי הייתה הקצינה הראשונה בחיל האוויר בדרגת אלוף-משנה והישראלית הראשונה שכיהנה בתפקידי הנספח הצבאי ונציג משרד הביטחון בחוץ לארץ.
לאחר סיום תפקידיה בצה"ל עסקה בפיתוח עסקי ובשיווק בינלאומי בחברות הייטק ביטחוניות ובקידום טכנולוגיות. עבדה בחטיבת TSG של נס טכנולוגיות ובאמפרסט מערכות. היא דירקטורית בחברות ממשלתיות, חברות ציבוריות ואחרות.
משפחה והשכלה

יורקוביץ נולדה ב-1957 בתל אביב. הוריה הם סיומה (שלמה) יורקוביץ, ניצול השואה ממולדובה (של היום) ואמה שרה יורקוביץ, צברית. היא גדלה בקריית אונו. כנערה הייתה חברה בנוער העובד והלומד, ניגנה בפסנתר, רקדה בלט קלאסי והייתה חברה בלהקת מחול ייצוגית "פעמי אביב".
בשנת 1975 התגייסה לחיל האוויר וסיימה קורס חוקרי מודיעין אוויר כמש"קית מודיעין. במהלך השירות הסדיר הכירה את בעלה צביקה ברשדסקי, והם נישאו בשנת 1977. צביקה הוא פקח טיסה ברשות שדות התעופה. לזוג שלושה ילדים.
משפחה והשכלה > השכלה

בשנת 1988 סיימה את לימודיה לתואר בוגר במדעי המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1994 סיימה את לימודיה לתואר מוסמך בהתנהגות ארגונית במסלול עם תזה, בהצטיינות, באוניברסיטת בר-אילן. נושא התזה, בניית מודל לניבוי הצלחה בארגון.
שירות בצה"ל

ברשדסקי שירתה בצה"ל עשרים ושמונה שנים, משנת 1975 ועד 2003, בחיל האוויר.
בראשית דרכה בחיל, שרתה כמש"קית מודיעין אוויר בשארם א-שייח'. תפקידיה האחרונים היו מפקדת טייסת מנהלה בבסיס רמון ומפקדת טייסת מנהלה בבסיס פלמחים.
בשנת 1996 הוענקה לברשדסקי דרגת אלוף-משנה, כראש מחלקת תכנון ומקורות כוח אדם בחיל האוויר, והיא הייתה הקצינה הראשונה בחיל בדרגה זו. יזמה שילוב נשים בכל התפקידים בחיל, ביניהם לוחמות הגנה אווירית (בשנות ה-20 של המאה ה-21, 50% מלוחמי הגנה אווירית הן נשים ו-30% מהקצינים הלוחמים הן נשים), קצינות בקרה, מפעילות כלים מאוישים מרחוק ואיוש נשים בכל מקצועות הטכניים, כולל חימוש ומכונאיות מוטסות.
ברשדסקי יזמה עם אמיר השכל ראש להק כוח האדם בחיל האוויר, את מבצע "עדים במדים", בו משלחות של צה"ל ומשטרת ישראל מגיעות לפולין ולארצות נוספות, בעקבות אירועי השואה, במקביל ל"מצעד החיים". שותף ליוזמה היה גם אלעזר שטרן, שהיה קצין חינוך ראשי.
שירות בצה"ל > כנספח צה"ל ונציגת משרד הביטחון בפולין ומזרח אירופה

בחודש אוגוסט 2000 מונתה לראש נציגות משרד הביטחון ונספח צה"ל בפולין, צ'כיה, סלובקיה והונגריה, והייתה האישה הראשונה בישראל שמונתה לתפקידים אלה, והאישה היחידה בקרב הנספחים הזרים בפולין.
בתקופת כהונתה סייעה לתעשיות הביטחוניות לקדם את הייצוא מישראל למדינות האמנה, ובכלל זה סייעה לחברת רפא"ל במכירת טילים נגד טנקים למשרד ההגנה הפולני[דרוש מקור].
בשנת 2003, לקראת סיום תפקידה כנספח צה"ל ונציגת משרד הביטחון בפולין ומרכז אירופה, תכננה וארגנה את מטס חיל האוויר מעל אושוויץ שהתקיים באותה שנה, במקביל לביקור משלחת צה"ל עדים במדים באושוויץ.
באוגוסט 2003 סיימה את תפקידה בפולין ולא הייתה נוכחת באירוע המטס, שהתקיים בספטמבר 2003.
קריירה אזרחית

בסוף שנת 2003 פרשה ברשדסקי מצה"ל. היא עסקה בייזום והובלת פרויקטים אסטרטגיים בחברות טכנולוגיה, מכירת מערכת שליטה ובקרה אסטרטגית למדינה באירופה ובמכירת מערכת הגנה אווירית למדינה באירופה. התמחתה בתחומים: ביטחון, HLS, סייבר, IoT, חקלאות, אנרגיה מתחדשת, חיל האוויר, נשים בביטחון, נציגויות צה"ל מחוץ לישראל, תעשיות ביטחוניות, פיתוח עסקי ושיווק בינ"ל.
בנוסף הייתה דירקטורית בכמה ארגונים, בהם התעשייה צבאית, חברת החדשות והמרכז האקדמי רופין, ומתנדבת בארגונים ציבוריים.
הערות שוליים

↑  "מבט נשי", ביטאון חיל האויר
↑  ראשונות בין שווים - יום האישה הבינלאומי - Talkhouse, באתר Talkhouse, ‏3 בינואר 2022
1 2  אודות עדי ברשדסקי, באתר פורום דבורה
↑  מודל רב שלבי לניבוי הצלחה בארגון, באתר books.google
↑  ברשדסקי עדי, מודל רב שלבי לניבוי הצלחה בארגון, עבודת המחקר באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑
מטס חיל האוויר מעל אושוויץ בערוץ היוטיוב של צה"ל
אסף ולדן, ‏שנים וכלום עוד לא נמחק, באתר חיל האוויר הישראלי
הרגע שהאלוף אשל לא ישכח: מטס מעל אושוויץ, באתר חיל האוויר הישראלי
ארי שביט, מטס 301 עוד לא נחת, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2013
↑  אודות עדי ברשדסקי בדף הפייסבוק של פורום דבורה
↑  אביאור אבו, הרשות השנייה בחרה 6 דירקטורים לחברות החדשות, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2021
↑  אופיר בר-זהר, יהודה לנקרי ומנכ"ל מכבי חיפה איתמר צ'יזיק בין הדירקטורים הנבחרים של חדשות 2 ו-10, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2011
↑  הוועד המנהל וחבר הנאמנים באתר מרכז האקדמי רופין
הקצינה הראשונה בחיל האוויר בדרגת אלוף-משנה
עדי ברשדסקי, נספח צה"ל ונציגת משרד הביטחון בפולין ומזרח אירופה
סיפורו של ד"ר וואסל

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של ג'ון הילטון
 בימוי:  ססיל ב. דה-מיל 
 הופק בידי:  ססיל ב. דה-מיל
 תסריט:  צ'ארלס בנט, אלן לה מיי 
 עריכה:  אן בוצ'נס
 שחקנים ראשיים:  גרי קופר לאריין דיי סיניי האסו דניס אוקפי קרול ת'רסטון
 מוזיקה:  ויקטור יאנג 
 צילום:  וקטור מילנר, ויליאם סניידר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט
 הקרנת בכורה:  4 ביולי 1944
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט ביוגרפי, סרט פעולה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורו של ד"ר וואסל (באנגלית: The Story of Dr. Wassell) הוא סרט מלחמה ביוגרפי משנת 1944 בבימויו של ססיל ב. דה-מיל, עם גרי קופר בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת ג'יימס הילטון (אנ'). התסריט והסרט מבוססים על סיפורו האמיתי של ד"ר קורידון וואסל (אנ') ששירת כרופא בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, הצליח לפנות פצועים מג'אווה לאוסטרליה ועוטר על כך בצלב הצי.
הצילומים נערכו במקסיקו והסרט היה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
ססיל ב. דה-מיל מופיע בקדימון לסרט כשהוא מאזין לנאומו של הנשיא פרנקלין דלנו רוזוולט על פעלו של ד"ר וואסל ומספר לצופים כי מיד לאחר ששמע את הנאום הוא החליט להפיק את הסרט. ההפקה ארכה 15 חודשים והסרט יצא לאקרנים ב-1944. זה סרט תעמולה לצבא ארצות הברית ובפסקול מושמעים המנון ארצות הברית והמנון צי ארצות הברית לאורך כל הסרט.
העלילה מתפתחת בפלשבקים ומספרת את סיפורו של ד"ר וואסל עוד לפני שגויס לצי ארצות הברית.
תקציר העלילה

מרץ 1942, היפנים פולשים לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים. הסיירת האמריקאית מארבלהד מביאה חיילים פצועים לנמל בג'אווה שם מחכה להם רכבת בית חולים בפיקודו של ד"ר קורידום "קורי" וואסל (גרי קופר). בסיוע האחיות בטינה (סיניי האסו) וטרימרטיני (קרול ת'רנסטון) הוא מטפל בפצועים והם מועלים לרכבת שמסיעה אותם לבית חולים במעבה הג'ונגל.
בן הפצועים נמצא גם פינג (פיליפ אן) שעבד עם וואסל בסין והוא מספר לפצועים על הרופא.
ד"ר וואסל היה רופא כפרי בארקנסו שטיפל באיכרים עניים ששלמו לו בחזירים. יום אחד הוא ראה מודעה שדרושים רופאים מתנדבים למיסיון בסין. במודעה הייתה גם תמונה של אחות יפה. וואסל מגיע לכפר על גדת היאנג צה ופוגש בבחורה שראה במודעה והיא מציגה עצמה בשם מדלין (לאריין דיי). וואסל מתאהב בה ומתחיל בעזרתה לחקור מחלה טפילית שמפילה חללים רבים באוכלוסייה הכפרית. היריב שלו הוא ד"ר וויין שמתמנה לראש המחקר וואסל נשלח לכפר מרוחק. הוא מצליח להוכיח שמפיצי המחלה הם חלזונות אך מתבשר שד"ר ווין גילה זאת לפניו ומוכרז כגיבור. וואסל המיואש מתפטר מהמיסיון ומתגייס לצי ארצות הברית.
בית החולים בג'ונגל מופצץ ונפגע קשות ופינג נהרג. וואסל מפנה את הפצועים לנמל לאונייה פקוס (אנ') אך מתברר לו שרק אלה שמסוגלים לצעוד יפונו. הוא מחליט להישאר עם 12 פצועים קשה וחוזר אתם לבית החולים ההרוס. פקוס הוטבעה על ידי מטוסים יפניים ורוב אנשיה טבעו. מדלין הייתה עליה אך ניצלה.
הפצועים מיואשים ומחכים לנפילתם בידי היפנים אך ד"ר וואסל מצליח לאתר שיירה אמריקאית בדרך לנמל ומשכנע אותם לצרף את הפצועים. השיירה מותקפת מהאוויר וג'יפ אחד נפגע קשות. הפצוע "הופקי" (דניס אוקפי) והאחות טרימרטיני נשארים בחיים וממתינים ליפנים.
שאר הפצועים מגיעים לנמל שם נמצאת הספינה "ג'אנסן" שהיא האחרונה המפליגה לאוסטרליה. המפקד ההולנדי אוסר עליו להעלות את הפצועים אך הוא מפר את הפקודה, מוצא סירת מנוע, מעמיס עליה את הפצועים ומגניב אותם לספינה למרות מחאותיו של הקברניט. הספינה מותקפת על ידי מטוסי יפנים אך מצליחה להגיע לאוסטרליה בשלום.
וואסל נקרא למפקדה והוא חושב שהוא מוזמן למשפט צבאי על הפרת פקודה אך בהיכנסו למפקדה הוא שומע את נאומו של הנשיא רוזוולט המשבח אותו על החלטתו.
לבסוף מקבל ד"ר וואסל את צלב הצי כשפצועיו ומדלין נוכחים בטקס.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גרי קופר | ד"ר וואסל |  |
| לאריין דיי | מדלין | אחות |
| סיניי האסו | בטינה | אחות |
| דניס אוקפי | בנג'מין "הופקי" הופקינס | פצוע |
| קרול ת'רסטון | טרימרטיני | אחות |
| אליוט רייד | ויליאם "אנדי" אנדרסון | פצוע |
| פיליפ אן | פינג | פצוע |
| סטנלי רידג' | קומנדר ביל גוגינס | פצוע |
סמל מדינת אורנג' החופשית

| --- | --- |

 גרסאות
 
 פרטים
 המחזיק בסמל:  מדינת אורנג' החופשית מדינת אורנג' החופשית
 תאריך אימוץ:  28 בפברואר 1856
 התקנים
 מגן:  שדה לבן עם מסגרת שחורה, או לחלופין שדה נחושת. בצידו התחתון, הימני העליון והשמאלי העליון ממוקמים חצוצרות. במרכז משתרע עיגול, אשר חלקו העליון מציג אריה, עץ תפוזים וכבשים, וחלקו התחתון את האפריקאנר הנודד, הטרקבור. בעיגול מופיעים גם כיתובי המוטו.
 תומכים:  שני דגלי מדינת אורנג' החופשית
 מוטו:  GEDULD EN MOED בהולנדית: סבלנות ואומץ VRYHEID IMMIGRATIE בהולנדית: חירות ומסע
סמל מדינת אורנג' החופשית (בהולנדית: Wapen van de Oranje-Vrijstaat) הוא סמלה הלאומי של מדינת אורנג' החופשית, אשר התקיימה בשטחי דרום אפריקה של ימינו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19.
עיצוב

בלב סמל מדינת אורנג' החופשית עומד מגן לבן עם מסגרת שחורה. בשלושה קצותיו, התחתון, הימני העליון והשמאלי העליון, ממוקמים חצוצרות, אשר הושאלו באופן ישיר מייצוגם בדגל בית המלוכה של הולנד, בית אוראניה-נאסאו. בין החצוצרות, במרכז, משתרע עיגול לבן המכיל את עיקר תוכן הסמל. חציו העליון מבטא את עולם החי של המדינה. מימין האריה המקומי, משמאל שלשה כבשים המבויתת אותן הביא האדם הלבן, ובמרכז נישא לגובה עץ תפוזים. לעץ התפוזים משמעות מיוחדת בשל אזכור שמו בשם המדינה. בחציו התחתון של העיגול מופיעה עגלת משא, המייצגת את האפריקאנר הנודד, ה"טרקבור", התר את הארץ בחפשו אחר חירות ומקום להקים בו מולדת. בעיגול מוצגים שני כיתובי מוטו. בקצותיו כתוב בהולנדית "VRYHEID IMMIGRATIE", שפירושו "חירות ומסע"; ובמרכזו כתוב בהולנדית גם כן "GEDULD EN MOED", שפירושו "סבלנות ואומץ". ומעבר לכל זה, משני צדי המגן תומכים שני דגלי מדינת אורנג' החופשית, אחד במכל צד.
אפריקאנרים נודדים בטרק הגדול באמצעות עגלת משא
אריה, אשר בעבר היווה דמות בולטת בנוף הטבעי מדינת אורנג' החופשית
עצי תפוזים בסמוך לתחומי מדינת אורנג' החופשית
היסטוריה

בדומה לאופן עיצוב דגלה, גם ביחס לעיצוב סמלה של מדינת אורנג' החופשית, היה למלוכה ההולנדית השפעה משמעותית. לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי (1849-1890), הסמל עוצב לבסוף על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד. בינואר 1856 הוא הובא לאישור מועצת העם, הפרלמנט של מדינת אורנג' החופשית. לאחר תקופה של דיון פנימי במדינה באשר לאופי הסמל שעוצב בהולנד, ועל אף התנגדות מסוימת, ב-28 בפברואר 1856, המועצה אישרה אותו לבסוף. באופן רשמי הסמל הפך לסמלה של המדינה רק  כשנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1857, והוא נשאר בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז מדינת אורנג' החופשית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.
לאחר ניצחון הבריטים על מדינת אורנג' החופשית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת נהר האורנג', אשר התקיימה עד שנת 1910. הסמל שבחרו הבריטים למושבה נעדר כל ייצוג או שאיבת השראה מהסמל ההיסטורי של המקום - סמל מדינת אורנג' החופשית. בשנת 1910 אוחדו שטחי מדינת אורנג' החופשית עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה. סמל המדינה החדשה כלל ייצוג לא מבוטל לסמל מדינת אורנג' החופשית. מעל הסמל התנשא בגאון אריה, וברבע הימני התחתון של המגן עמדה עגלה, הדומה לעגלת האפריקאנר הנודד מסמל המדינה. בנוסף ברבע השמאלי התחתון הופיע עץ תפוזים. לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, סמל פרובינציית המדינה החופשית, המשתרעת כיום בשטח עליו הייתה פעם מדינת אורנג' החופשית, לא כלל שום אזכור ממשי לסמל מדינת אורנג' החופשית ההיסטורית.
דגל בית המלוכה של הולנד, בית אוראניה-נאסאו
סמל איחוד דרום אפריקה, 1928–1994
ראו גם

דגל מדינת אורנג' החופשית
סמל הטרנסוואל
סמל דרום אפריקה
הערות שוליים

1 2  http://www.hubert-herald.nl/RSAOrange.htm "ORANJE VRIJSTAAT - ORANGE FREESTATE"], heraldica civica et militara
בול רשמי של מדינת אורנג' החופשית משנת 1900. הבול כולל כמה מוצגים המופיעים בסמל מדינת אורנג' החופשית: עץ התפוזים והחצוצרות.
עטרה (צרטופסיים)

איור 1: חלקי הגולגולת של טריצרטופס: חלקים 3,4,5 מרכיבים את העטרה, שבניגוד לסוגים אחרים של צרטופסיים לא הייתה בעלת חללים או "חלונות".
איור 2: הגולגולת של סטירקוזאורוס עטורת הזיזים הארוכים דמויי הקרניים אך בעלת שני "חלונות" בעטרה עצמה.
איור 3: מספר צרטופסיים עם עטרות מקושטות ועליהן דוגמאות גאומטריות צבעוניות. העטרה שימשה גם לצרכים חברתיים.
בדינוזאורים ממשפחת הצרטופסיים ישנה בליטה גרמית גדולה דמוית מניפה בחלק האחורי של הגולגולת הנקראת frill ובעברית גם עטרה, עטרת, צווארון, מניפת עצם, קולר עצם או ציצית.