stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גליה סדן
הערות שוליים

↑  מרכזי דניאל - צוות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399172005171  VIAF: 61156675026133582160   WorldCat (עם VIAF): 61156675026133582160
גלייסון ברמר

גלייסון ברמר סילבה נסימנטו (בפורטוגזית: Gleison Bremer Silva Nascimento; נולד ב-18 במרץ 1997) המכונה ברמר, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם ביובנטוס.
קריירה

ב-2016 הושאל ברמר לסאו פאולו לשנה אחת מספורט ברזיל, בה החל לשחק בצעירותו, ובהתחלה שובץ לסגל עד גיל 20. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו עם המילואים ב-12 באוקטובר של אותה שנה.
במרץ 2017, עבר לאתלטיקו מיניירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה שלו ב-25 ביוני בניצחון 0–1 על שאפקואנסה.
קריירה > טורינו

ב-10 ביולי 2018 חתם לחמש שנים בטורינו מהסרייה א'.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עם ב-12 באוגוסט בגביע איטליה נגד קוסנזה. ב-19 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בהפסד 0–1 לרומא. ב-30 בנובמבר 2019 כבש עשר בכורה בניצחון 0–1 על גנואה.
ב-2 בפברואר 2022 האריך ברמר את חוזהו במועדון עד 2024. בתום עונת 2021/2022 זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה בסרייה א'.
קריירה > יובנטוס

ב-20 ביולי 2022 חתם ביובנטוס תמורת 41 מיליון יורו. ב-15 באוגוסט ערך הופעת בכורה, בניצחון 0-3 על ססואולו. ב-11 בספטמבר כבש שער בכורה בקבוצה, בתיקו 2-2 עם סלרניטנה.
קריירה בינלאומית

ב-23 בספטמבר 2022 ערך ברמר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בניצחון 3-0 על נבחרת גאנה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר קופה אמריקה 2024.
הערות שוליים

↑  Bremer al Toro | TORINO FC 1906 SITO UFFICIALE, web.archive.org, ‏10 ביולי 2018
↑  Sky Sport, Un rinnovo importante in chiave mercato, sport.sky.it (באיטלקית)
↑  Seleção Brasileira está convocada para a Copa do Mundo FIFA Qatar 2022 באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל הברזילאית, 7 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית)
↑  Dorival Júnior completa lista da Copa América באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הברזילאית, 19 במאי 2024 (בפורטוגזית)
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אליסון •  2 דנילו •  3 טיאגו סילבה •  4 מרקיניוס •  5 קאסמירו •  6 אלכס סנדרו •  7 פאקטה •  8 פרד •  9 רישרליסון •  10 ניימאר •   11 ראפיניה •  12 וברטון • 13 אלבס •  14 מיליטאו • 15 פאביניו • 16 אלכס טלס • 17 גימראייש • 18 ז'סוס • 19 אנטוני • 20 ויניסיוס • 21 רודריגו • 22 אברטון ריביירו • 23 אדרסון • 24 ברמר • 25 פדרו • 26 מרטינלי • מאמן: צ'יצ'ה |  1 אליסון •  2 דנילו •  3 טיאגו סילבה •  4 מרקיניוס •  5 קאסמירו •  6 אלכס סנדרו •  7 פאקטה •  8 פרד •  9 רישרליסון •  10 ניימאר •   11 ראפיניה •  12 וברטון • 13 אלבס •  14 מיליטאו • 15 פאביניו • 16 אלכס טלס • 17 גימראייש • 18 ז'סוס • 19 אנטוני • 20 ויניסיוס • 21 רודריגו • 22 אברטון ריביירו • 23 אדרסון • 24 ברמר • 25 פדרו • 26 מרטינלי • מאמן: צ'יצ'ה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אליסון •  2 דנילו •  3 מיליטאו •  4 מרקיניוס •  5 גימראייש •  6 ונדל •  7 ויניסיוס •  8 פאקטה •  9 אנדריק •  10 רודריגו •   11 ראפיניה •  12 בנטו • 13 קוטו •  14 גבריאל • 15 גומס • 16 ארנה • 17 בראלדו • 18 לואיז • 19 פריירה • 20 סאביו • 21 אבנילסון • 22 מרטינלי • 23 רפאל • 24 אדרסון • 25 ברמר • 26 פפה • מאמן: דוריבאל ז'וניור |  1 אליסון •  2 דנילו •  3 מיליטאו •  4 מרקיניוס •  5 גימראייש •  6 ונדל •  7 ויניסיוס •  8 פאקטה •  9 אנדריק •  10 רודריגו •   11 ראפיניה •  12 בנטו • 13 קוטו •  14 גבריאל • 15 גומס • 16 ארנה • 17 בראלדו • 18 לואיז • 19 פריירה • 20 סאביו • 21 אבנילסון • 22 מרטינלי • 23 רפאל • 24 אדרסון • 25 ברמר • 26 פפה • מאמן: דוריבאל ז'וניור | ברזיל |
גודוויל זווליתיני, מלך הזולו

גודוויל זווליתיני קאבקוזולו (בזולו: Goodwill Zwelethini kaBhekuzulu‏; 14 ביולי 1948 – 12 במרץ 2021) היה מלך ממלכת הזולו בין שנת 1968 ועד למותו. גודוויל היה המלך הרביעי של בני הזולו שפעל תחת סמכות הממשל של דרום אפריקה והמלך השמיני מאז הקמת ממלכת הזולו בידי שאקה זולו. אף על פי שלא אחז בסמכויות ממשל רשמיות, הוא אחז בהשפעה תרבותית נרחבת על קהילת בני הזולו.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

גודוויל נולד בשנת 1948 בנונגומה, כיום בקוואזולו-נטאל, דאז איחוד דרום אפריקה. אביו היה המלך סיפריאן בקוזולו שעלה לשלטון באותה השנה שגודוויל נולד. הוא התחנך במכללת בקזולו לצ'יפים של הזולו ובהמשך חונך באופן פרטי. הוא התגורר במעונו המלכותי הרשמי של אביו בח'תומתנדאיו וקיבל הוראה רשמית במנהגי זולו המסורתיים. כאשר נפטר אביו בשנת 1968 ברח גודוויל לגלות בטרנסוואל עקב החשש להתנקשות בחייו. בתקופת היעדרותו מממלכת הזולו, מועצת עוצרים מילאה את תפקידו. בשנת 1971 חזר אל ממלכת הזולו והוכתר בצורה רשמית בתמיכת הממשלה הדרום אפריקאית.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

חוקת המדינה הדרום-אפריקאית הפכה את תפקיד המלוכני לטקסי בלבד וכפוף לסמכותו של השר הראשי שהיה מקושר אל הממשלה הלאומית, תפקיד אשר מולא דאז בידי מנגוסוטו בוטלזי. תוך זמן קצר מירושת הכתר מתיחות נוצרה בין שני המנהיגים. בשנת 1975 האשים בוטלזי את גודוויל בהתערבות בפוליטיקה המפלגתית. כתוצאה מכך, ממשלת קוואזולו-נטאל דרשה מהמלך לקבל את אישור הקבינט במטרה לנסוע מחוץ לאזור הנתון לרשות השבטים של נונגומה. בשנת 1979 הואשם גודוויל בידי הממשל של קוואזולו-נטאל על כך שיצר קשרים עצמאיים עם ממשלת מוזמביק. בתגובה טען גודוויל כי ממשל קוואזולו-נטאל הוא למעשה בובה פוליטית של הממשלה הלאומית בפרטוריה, שהונהגה בידי האפרטהייד.
בתגובה לטענות אלו הוציאה ממשלת קוואזולו-נטאל רישום פרוטוקולים שהגביל את תפקידו החוקתי של המלך גודוויל. הוא סירב להתייחס לאספה המחוקקת של קוואזולו-נטאל כמקובל בפרוטוקולים, והשמועות על אי ישיבתו גררו תסיסה אזרחית. תגובתו של בוטלזי הייתה קיצוץ השכר המלכותי ונפתח דיון משפטי בנוגע לטענות על התנהגות בלתי הולמת של המלך. חלק מהחקירה סבבה על תמיכתו לכאורה של המלך גודוויל במהפכה מזוינת נגד ממשל דרום אפריקה תומך האפרטהייד. המלך גודוויל הכחיש את ההאשמות, כולל טענה כי הוא דגל באלימות בקוואזולו-נטאל להפלת מוסדות השלטון של הממשל האזורי. בסופו של דבר ממשלת קוואזולו-נטאל השיבה את משכורתו הקודמת.
ביוגרפיה > מעבר הממשל

בשנת 1980 נאסר על גודוויל לקבל ראיונות ללא הסכמתו הרשמית של שר המשפטים המחוזי של קוואזולו-נטאל. מעבר למאבקים בין גודוויל לממשל המחוזי בקוואזולו-נטאל החלו מאבקים בינו לבין הממשל הלאומי של דרום אפריקה והוא נכנס לניגוד אינטרסים עם הקונגרס הלאומי האפריקני, אשר האשים אותו בשנת 1989 בהסתה לאלימות. גודוויל דרש התנצלות רשמית על טענה זאת ועשה זאת בניגוד לאילוצים שהוטלו עליו, שמנעו ממנו להתייחס לנושאים פוליטיים. הקונגרס הלאומי האפריקני היה נסער במיוחד מהתנגדותו של גודוויל להטלת סנקציות בין-לאומיות נגד האפרטהייד. בשנת 1989 הוא תקף את הנהגת הקונגרס הלאומי האפריקאי על שלא הזמינו אותו ואת בוטלזי לעצרת קבלת פנים לשחרור אסירים שנעצרו על התנגדותם למדיניות האפרטהייד. ביוני 1991 הגיע לביקור בישראל עם רעייתו וביקר בכנסת.
בשנת 1991 הוא קרא לסיום המאבק הפוליטי בעצרת רשמית והאשים את הקונגרס הלאומי האפריקני על כך שטיפח מדיניות הפונה נגד בני הזולו. במהלך האמנה למען דרום אפריקה דמוקרטית מעמדו של המלך הפך לנקודת מחלוקת מרה בין בוטלזי לנציגי הקונגרס הלאומי האפריקני. ביולי 1992 הבטיח נלסון מנדלה למלך גודוויל כי מעמדו מובטח תחת הממשלה החדשה שתביא לסיום האפרטהייד. הבטחה זאת יצרה ציפיות רחבות יותר לחיזוק מעמדן האזורי של ממלכות אתניות שונות בדרום אפריקה. התפקיד וההשפעה של קהילת זולו על דרום אפריקה המודרנית עוצבו למעשה על ידי היחסים בין המלך גודוויל לבין בוטלזי, שהיה בתפקיד השר לענייני הפנים בקוואזולו-נטאל משנת 1994 ועד 2004.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

כספיו של המלך גודוויל וכספי משפחת האצולה בכלל, הושמו לרשות על ידי הרשויות המחוזיות בקוואזולו נטאל ואורח חייו המפואר ועתידו של בית המלוכה של זולו היה נתון מזה זמן רב לדיון נרחב. המלך גודוויל נישא בחייו לשש נשים, מתוכן מנטופי דלאמי, נסיכת אסוואטיני, נבחרה להיות המלכה הרעייה הרשמית. לאורך העשורים האחרונים לחייו שימר את מעמד המלוכה כסמלית בלבד ולא התערב בפוליטיקה הארצית. המלך גודוויל נפטר ב-12 במרץ 2021 לאחר שנדבק בנגיף SARS-CoV-2 וחלה בסוכרת. הוא נקבר ב-17 במרץ.
לאחר מותו החל שלטון עוצרות בראשות אשתו השלישית, מנטופי דלאמי, נסיכת אסוואטיני, אשר הוסמכה לבחור יורש. היא נפטרה כעבור חודש והשאירה צוואה בה הורתה כי בנם המשותף, מיסוזולו קאזווליתיני, ירש את המלוכה. מאבקים בין ענפים שונים של המשפחה והנוהג להעביר את המלוכה בעל פה הובילו למאבק ירושה, שהגיע גם לבתי המשפט. ב-20 באוגוסט 2022 הוכתר מיסוזולו כמלך.
הערות שוליים

↑  הודעת הפטירה של המלך גודוויל זווליתיני: המלך של אומת הזולו בקוואזולו-נטאל שנותר דמות מפתח בדרום אפריקה הדמוקרטית, באתר הגרדיאן, ‏22 במרץ 2021
↑  כיצד שלטונו של המלך גודוויל זווליתיני שינה את דרום אפריקה: המלך השנוי במחלוקת אך הנערץ של אנשי זולו בדרום אפריקה, נקבר הערב. בתקופת שלטונו הארוכה הוא צבר כוח הרבה מעבר לתפקידו הטקסי. אבל לא בלי לדרוך על כמה בהונות, באתר דויטשה ולה, ‏17 במרץ 2021
↑  מלך הזולו גודוויל זווליתיני נפטר בדרום אפריקה בגיל 72: המלך גודוויל זווליתיני ממדינת זולו בדרום אפריקה נפטר בבית חולים בו טופל בגלל בעיות הקשורות לסוכרת., באתר BBC, ‏12 במרץ 2021
↑   אחרי שנה של מאבקים על ירושת הכתר, יש מלך חדש לאומת זולו, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2022
↑  Nomsa Maseko, Zulu King Misuzulu ka Zwelithini crowned in South Africa, BBC News, August 20 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407074605171  GND: 129613304  ISNI: 0000 0001 1448 9255  LCCN: no00059407  NTA: 352629606  SUDOC: 156675803  VIAF: 78325584   WorldCat (עם VIAF): 78325584
ג'מיימה סומגונג

ג'מיימה ג'לאגט סומגונג (באנגלית: Jemima Jelagat Sumgong; נולדה ב-21 בדצמבר 1984) היא אתלטית קנייתית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת מרתון. זוכת מרתון לונדון (2016), מרתון רוטרדם (2013) ומרתון לאס וגאס (2006) וסגנית מרתון בוסטון (2012) ומרתון ניו יורק (2014).
סומגונג הורשעה בשימוש באימרוץ והורחקה בשנת 2017 ל-4 שנים מתחרויות וזאת לאחר שנימצאה חיובית גם בשנת 2012.
ביוגרפיה

סומגונג נולדה וגדלה במחוז ננדי בקניה.
ביוגרפיה > 2006

במרתון לאס וגאס שנערך בשנת 2006 היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2:35:12 שעות.
ביוגרפיה > 2012

במרתון בוסטון שנערך ב-16 באפריל 2012 היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:31:52 שעות, שתי שניות בלבד אחרי בת ארצה שרון צ'רופ (2:31:50 שעות) ולפני בת ארצה ג'ורג'ינה רונו (2:33:09 שעות).
ביוגרפיה > 2013

במרתון רוטרדם שנערך ב-14 באפריל 2013 זכתה סומגונג במדליית זהב בתוצאה של 2:23:27 שעות. במרתון שיקגו שנערך ב-13 באוקטובר היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 2:20:48 שעות, אחרי בת ארצה ריטה ג'פטו (2:19:57 שעות).
ביוגרפיה > 2014

במרתון בוסטון שנערך ב-12 באפריל 2014 זכתה סומגונג במדליית ארד בשיא אישי חדש של 2:20:41 שעות. במרתון ניו יורק שנערך ב-2 בנובמבר היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:25:10 שעות, 3 שניות אחרי בת ארצה מרי קייטני (2:25:07 שעות).
ביוגרפיה > 2016 > אלופה אולימפית

במרתון לונדון שנערך ב-24 באפריל 2016 זכתה סומגונג בתוצאה של 2:22:58 שעות, וכל זאת למרות שנפלה לקראת סיום הריצה, אך סיימה בפיניש חזק לפני טיגיסט טופה מאתיופיה (2:23:03 שעות) ובת ארצה פלורנס קיפלאגט (2:23:39 שעות). ב-14 באוגוסט היא זכתה במדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:04 שעות, לפני יוניס קירווה מבחריין (2:24:13 שעות) ומארה דיבאבה מאתיופיה (2:24:30 שעות) ובכך הייתה לקנייתית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית בריצה זו.
ביוגרפיה > שימוש באימרוץ

ב-6 באפריל 2017 נמצאה סומגונג חיובית לאריתרופואטין (EPO) ומאחר וכבר נמצאה חיובית בשנת 2012 לפרדניזון היא קיבלה עונש הרחקה מתחרויות ל-4 שנים.
הערות שוליים

↑  מרתון רוק אנד רול לאס וגאס (ויקיפדיה באנגלית)
↑  מרתון בוסטון 2012 (ויקיפדיה באנגלית)
↑  רשימת הזוכות והזוכים במרתון רוטרדם (ויקיפדיה באנגלית)
↑  רשימת הזוכות והזוכים במרתון שיקגו (ויקיפדיה באנגלית)
↑  מרתון בוסטון 2014 (ויקיפדיה באנגלית)
↑  מרתון ניו יורק 2014 (ויקיפדיה באנגלית)
↑  מרתון לונדון 2016 (ויקיפדיה באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810683724305606  World Athletics: 14289014  VIAF: 7494149844970602960008   WorldCat (עם VIAF): 7494149844970602960008
ג'ף רול

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1951 (בן 73) ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון 
 בת זוג:  נינה מארק
 מספר צאצאים:  4
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'פרי אלן רול (באנגלית: Jeffrey Alan Rawle; נולד ב-20 ביולי 1951) הוא שחקן אנגלי. רול ידוע מהופעותיו בתפקיד ג'ורג' דנט בסיטקום "Drop the Dead Donkey" (אנ'). עוד גילם את סיילס בליסט באופרת הסבון "הוליאוקס" בשנים 2010 עד 2012.
ביוגרפיה

רול נולד בברמינגהאם שבווריקשייר. הוא למד בבית הספר המלך אדוארד השישי באסטון שבברמינגהאם. כשהיה בן 15 עברה המשפחה לשפילד ושם למד ב-High Storrs Grammar School. בבית הספר החל להתעניין בתיאטרון והופיע בהצגות בית הספר. הוא עבד בתיאטרון שפילד פלייהאוס, ואחר כך למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
תפקידו הגדול הראשון של רול היה ב-1973, כשגילם את בילי בגרסה הטלוויזיונית של "בילי בדאי" מאת ויליס הול וקית' ווטרהאוס. ב-1979 הופיע עם איאן מקלן וטום בל במחזה "עקומים" בתיאטרון קריטריון בלונדון. ב-1984 שיחק בתפקיד פלנטג'נט בסיפור "Frontios" בסדרה "דוקטור הו". בין 1995 ל-1998 כיכב בסדרה הקומית "Faith in the Future" של רשת ITV. ב-2004 החל להופיע בסדרה נוספת של ITV "דוק מרטין", בתפקיד רוג'ר פן. רול הופיע בתפקיד אורח בסדרה "תחבולות חדשות" בתפקיד עורך הדין ג'ונתן בלאנט. ב-2005 שיחק רול בעונה הרביעית של הסדרה "ספוקס" בה גילם את מזכיר הפנים. עוד הופיע בסדרה "Ultimate Force" לצדו של רוס קמפ.
ב-2008 גילם רול את דמותו של איימוס דיגורי, אביו של סדריק דיגורי (רוברט פטינסון), בסרט "הארי פוטר וגביע האש". עוד ב-2008 שיחק רול בתפקיד גילברט מארי בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "Fram" מאת טוני האריסון. ב-2009 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "The Bill", והופיע בסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין". ב-2010 הצטרף רול לצוות שחקני אופרת הסבון "הוליאוקס" בתפקיד סיילס בליסט. הוא זכה בפרסים אחדים על גילום דמות של סיילס.
באוקטובר 2012 פורסם על צירופו של רול לתפקיד רורי בישטון בסדרת הדרמה "רופאים". הופעת הבכורה של הדמות בסדרה הייתה בתחילת 2013.
רול היה קריין במספר רב של הקלטות בהן "הדוב פדינגטון", סדרת ספרי "באדג'י המסוק הקטן" של הדוכסית מיורק, "Universe" מאת סטיבן הוקינג, ו-"The Grass is Always Greener" מאת טום פורט. הוא כתב תסריטים לסרט "The Young Poisoner's Handbook" משנת 1995, ול-"Who Goes There?".
ביוגרפיה > חיים אישיים

רול נשוי לנינה מארק משנת 1998. יש לו ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  "Jeff Rawle thrilled with 'Oaks Silas role". 2011-09-20.
↑  Kilkelly, Daniel (4 באוקטובר 2012). "'Doctors' role for 'Hollyoaks' star Jeff Rawle". Digital Spy. Hearst Magazines UK. נבדק ב-4 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Screen Guide: Bottersnikes and Gumbles". Screen Australia. נבדק ב-12 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lost Sitcoms". BBC Four.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369890405171  GND: 1061306224  ISNI: 0000 0000 8762 7930  LCCN: no2008172319  NKC: xx0124624  VIAF: 104149294247080521235   WorldCat (עם VIAF): 104149294247080521235
ג'ף ראוס

ג'פרי נורמן "ג'ף" ראוס (באנגלית: Jeffrey Norman "Jeff" Rouse; ‏נולד ב-6 בפברואר 1970) הוא שחיין עבר מארצות הברית, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996) בעל 4 מדליות מהן 3 זהב, ו-1 כסף, אלוף עולם (פרת' 1991 ורומא 1994) בעל 4 מדליות, מהן 3 זהב ו-1 כסף, אלוף הפאן פסיפיק בשחייה בעל 9 מדליות זהב, אלוף אמריקה (מאר דל פלאטה 1995) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב בבריכה אולימפית (1991–1999) ובמשחה ל-50 מטר גב בבריכת 25 מטר (1995–1997).
ביוגרפיה > 1991 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בתחילת ינואר 1991 זכה ראוס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אליפות חדש של 55.23 שניות, לפני מארק טוקסברי מקנדה (55.29 שניות) ומרטין לופז זוברו מספרד (55.61 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אריק ונדרליך, מארק הנדרסון ומאט ביונדי בשיא אליפות חדש של 3:39.66 דקות, לפני ברית המועצות (3:40.41 דקות) וגרמניה (3:42.13 דקות).
ביוגרפיה > 1991 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה באדמונטון, קנדה ב-25 באוגוסט אותה שנה הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 53.93 שניות, שיפור לשיא בן 4 השנים של דייוויד ברקוף מארצות הברית (54.51 שניות)
ביוגרפיה > 1992 > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה ראוס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.04 שניות, אחרי מארק טוקסברי שקבע שיא אולימפי חדש של 53.98 שניות ולפני חברו לנבחרת דייוויד ברקוף (54.78 שניות). מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם נלסון דיבל, פאבלו מוראלס וג'ון אולסן בהשוואת שיא עולם של 3:36.93 דקות, לפני המשלחת המאוחרת (3:38.56 דקות) וקנדה (3:39.66 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע שיא עולם חדש של 53.86 שניות. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים וחודש ונשבר על ידי לני קרייזלברג מארצות הברית (53.60 שניות).
ביוגרפיה > 1993 > שיא עולם

בתחרות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ב-15 באפריל 1993 קבע ראוס במשחה ל-50 מטר גב שיא עולם יסוד של 25.13 שניות, שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ו-4 חודשים ונשבר על ידי לני קרייזלברג (24.99 שניות).
ביוגרפיה > 1994

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בתחילת ספטמבר 1994 זכה ראוס בשתי מדליות זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אריק ונדרליך, מארק הנדרסון וגארי הול ג'וניור בשיא אליפות חדש של 3:37.74 דקות, לפני רוסיה (3:38.28 דקות) והונגריה (3:39.47 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.51 שניות, אחרי מרטין לופז זוברו (55.17 שניות) ולפני טמש דויטש מהונגריה (55.69 שניות).
ביוגרפיה > 1995

בתחרות גביע העולם (בריכת 25 מטר) שנערך בשפילד, אנגליה ב-12 בפברואר 1995 קבע ראוס שיא עולם חדש של 24.37 שניות, שיפור לשיא בן 11 חודשים של פרנק שוט מצרפת (24.60 שניות). שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי כריס רנו מקנדה (24.25 שניות).
ביוגרפיה > 1996 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה ראוס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.10 שניות, לפני רודולפו פלקון (54.98 שניות) ונייסר בנט (55.02 שניות), שניהם מקובה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'רמי לין, מארק הנדרסון וגארי הול ג'וניור בשיא עולם חדש של 3:34.84 דקות, לפני רוסיה (3:37.55 דקות) ואוסטרליה (3:39.56 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 53.95 שניות, המהירה במשחקים אלה.
תארים והישגים

בשנת 2012 זכה ראוס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
הערות שוליים

↑  JEFF ROUSE (USA) - Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame (באנגלית)
דוד מילשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1947 (בן 77) אולם, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1976) 
 מוסדות:  הפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2012)  פרס ג'פרי וילקינסון (2010)  פרס האגודה האמריקנית לכימיה לכימיה אורגנומתכתית (2007)  חבר זר של החברה המלכותית (2019) 
 
דוד מילשטיין (נולד ב-4 ביוני 1947) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מחקר בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע בתחום הכימיה והפיזיקה, חתן פרס ישראל לשנת ה'תשע"ב.
קורות חייו

נולד בגרמניה, ועלה לישראל עם משפחתו כשהיה בן שנתיים. למד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית, ובמלחמת ששת הימים גויס והשתתף בכיבוש הר הבית. לאחר שסיים את התואר הראשון והתואר השני בהצטיינות הוא שירת ביחידה מסווגת בצה"ל. לאחר שחרורו שימש בין השאר כחוקר בכיר בחברת הענק האמריקאית "דופונט" ובקריה למחקר גרעיני בדימונה. במקביל לעבודתו עסק בכתיבת עבודת הדוקטורט בכימיה. לאחר סיום לימודי הדוקטורט בשנת 1976, יצא מילשטיין למחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית.
בשנת 2000 הקים את מרכז קימל לעיצוב מולקולרי במכון ויצמן, שבראשו הוא עומד כיום.
מילשטיין ערך מחקרים משמעותיים להבנת קשרים בין פחמן למימן, שתרמו גם להבנת המנגנון המזרז תהליכים כימיים. מחקריו עוסקים רבות בתהליכים כימיים ידידותיים לסביבה ובמציאת דרכים להפקת אנרגיה חלופית.
התמנה לחבר במכון מחקר באוניברסיטת ברקלי. פרסם עד היום יותר מ-200 מאמרים מדעיים.
ב-2012 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מילשטיין נשוי לעדי (לבית רומנו) ואב לשלושה.
לכבודו נקרא רחוב בשכונת ׳המדע׳ בעיר רחובות, יחד עם רחובות נוספים בשכונה זו שנקראו על שם זוכי פרס ישראל.
תגובה של H2 עם זרז מילשטיין.
גימנסיה נורדיה
ספרי לימוד שחיברו מורי הגימנסיה

מייסדים, מנהלים ומחנכים של הגימנסיה לקחו על עצמם להוציא לאור ספרי לימוד חלוציים, ששימשו את מערכת החינוך הכללי כולה:
"מבוא לכתבי הקדש" מאת שמואל שרירא, הוצאת מבואות, מהדורה ראשונה תש"ה 1945 (מהדורות חדשות 1946 - 1964 ).
"תולדות הספרות התלמודית" מאת שמואל שרירא ושמואל הר, הוצאת השכלה לעם, מהדורה ראשונה תרצ"ז.
רשימה חלקית של ספרי לימוד בהוצאת הגימנסיה נורדיה:
"מכניקה", אינג' אהרון פלקוביץ, תר"ץ 1930
"תורת החום",  אינג' אהרון פלקוביץ, תר"ץ
"תורת האור", אינג' אהרון פלקוביץ, תר"ץ
"מבוא לספרות העברית העתיקה" מאת שמואל שרירא ושמואל הר (תרצ"ב 1932, תרצ"ז 1937)
"גימנסיה נורדיה: סקירה על תולדותיה והתפתחותה", תרצ"ג 1933, תרצ"ה 1935, תרצ"ט 1939
ספרי לימוד בכימיה מאת ד"ר משה ריגאי
"תולדות הספרות" מאת שמואל הר, 1940
"גאוגרפיה מטימטית", ד"ר משה ריגאי
עיתוני תלמידים:
אמר, יצא לאור אחת לחודש, על ידי תלמידי המחלקה הששית תרצ"ב 1932
ניב, יצא לאור על ידי הכיתות העליונות, תרצ"ו 1936
ראו גם

רשימת בוגרי הגימנסיה
לקריאה נוספת

"מבוא לכתבי הקדש" מאת שמואל שרירא, "מבוא לספרות העברית העתיקה" מאת שמואל שרירא ושמואל הר, "תולדות הספרות התלמודית" מאת שמואל שרירא ושמואל הר - בפרויקט בן-יהודה
ארכיון שושנה שרירא, "המרכז לחקר הספרות והתרבות העברית על שם לאורה שוורץֿ קיפ" באוניברסיטת תל אביב
"תל אביב. עיר גלויה", יוסי גולדברג, שולה וידריך, ד"ר עירית עמית כהן, אחיאסף 2009
"אלמני הקש הצהובים - הזמן התל אביבי", שושנה שרירא, 2009, הוצאת כרמל
שושנה שרירא בפרויקט בן-יהודה, אישים
דוד תדהר (עורך), "שמואל שרירא (שריר)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 1033
ארנולד, רמי, "גלגולו של צריח", בניין ודיור, גיליון 65, 1 בינואר 2002
יום שדה בגימנסיה נורדיה, ארכיון הסרטים הישראלי, סינמטק ירושלים https://jfc.org.il/news_journal/54515-2/97040-2/
הערות שוליים

↑  גמנסיה נורדיה, דבר, 4 בספטמבר 1931
↑  גמנסיה נורדיה, דבר, 25 באוגוסט 1936
↑  גמנסיה נורדיה, דבר, 23 ביולי 1937
↑  לקוח מעזבונה של הסופרת והעיתונאית שושנה שרירא בוגרת הגימנסיה ובת המנהל.
↑  שמואל הר, דבר, 17 במרץ 1950
ד'ר"ץ

ד'ר"ץ (4290)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-20 בספטמבר 529 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 8 בספטמבר 530. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
דגל הונגריה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2 בגרסה היבשתית   2:3 בגרסה הימית
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אופקי אדום-לבן-ירוק
 שם המעצב:      דגל צבאי       דגל ימי צבאי
דגל הונגריה הוא טריקולור מאוזן בצבעים אדום, לבן וירוק. הדגל אומץ במהלך מהפכת 1848. עד שנת 1946, סמל הכתר המלכותי היה מונח במרכזו. האדום מסמל "כוח", הלבן מסמל "נאמנות" והירוק מסמל "תקווה".
גלריה

דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1867–1918, בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1918–1919.
דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1919.
דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1919–1946.
דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1946–1949 ו- 1956–1957.
דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1949–1956.
דגל הונגריה בתקופת המרד ההונגרי 1956.
דגל הונגריה, השתמשו בו בשנים 1957–1989.
דגל המועצה, השתמשו בין השנים 1920–1944.
דגל הנשיא
ראו גם

סמל הונגריה
המנון הונגריה
גליה פת-שמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בת 60 בערך)
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה   אוניברסיטת תל אביב   אוניברסיטת הרוורד
 תחומי עניין:  פילוסופיה סינית, פילוסופיה השוואתית, פילוסופיה יהודית, פילוסופיה של הדת, אתיקה, פילוסופיה של השפה
 עיסוק:  מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ישראל 
 
גליה פת-שמיר (נולדה ב-1962) היא פילוסופית וסינולוגית ישראלית, פרופסור מן המניין  בחוג לפילוסופיה ובחוג ללימודי מזרח אסיה בפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין באוניברסיטת תל אביב. היא עומדת בראש מרכז רוח המקום - מרכז למנהיגות רוח בקהילה ע"ש ג'ק ג'וזף ומורטון מנדל.
תחומי העניין שלה כוללים: פילוסופיה סינית (בעיקר קונפוציאניזם, נאו-קונפוציאניזם, דאואיזם), פילוסופיה השוואתית, אתיקה, ופילוסופיה של הדת.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1985 סיימה לימודיה לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובשנת 1990 סיימה לימודיה לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1997 קיבלה דוקטורט בלימודי דתות מאוניברסיטת הרוורד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פת-שמיר נשואה ואם לשניים. היא מתגוררת בתל אביב. פת-שמיר עוסקת בהתנדבות גם ביישומים של רעיונות מהפילוסופיה הסינית בעבודה קהילתית. בין היתר התנדבה "תוכנית סלעית" - סיוע לנשים במעגל הזנות, של משרד הרווחה ועיריית תל אביב-יפו, במתנ"ס עראבה, ובבתי-ספר בתל אביב וסביבתה.
ביבליוגרפיה > ספרים

אדם לאדם חידה, אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור, 2004
אדם דרך - הטונגשו: טקסט ופרשנות, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2016
To Broaden the Way - A Confucian - Jewish Dialogue. Lexington Press, 2006.
Persons Emerging : Three Neo-Confucian Perspectives on Transcending Self-Boundaries. Albany New York, State University New York Press, 2021.