פולקלור ברזילאי
מוזיקה וריקוד

עולם המוזיקה והמחול הברזילאי הוא כמעט אינסופי, בין הסגנונות העממיים-מסורתיים העיקריים ניתן למנות כמה סוגות עיקריות:
סרטנג'ו (sertanejo) - מוזיקת בוקרים עממית, שהתפתחה בסוף המאה התשע עשרה ומבוססת על בלדות שקטות ונוגות מלוות באקורדיון, גיטרה קלאסית, תופים וגיטרה אקוסטית מיוחדת (גיטרה קאיפרה). הסגנון נפוץ בעיקר בפנים ברזיל: באזור דרום, המערב המרכזי ודרום מזרח המדינה ומייצג במידה רבה את תרבותם של הקאיפרס (אך לא אהוב רק על ידם) וניתן להקביל אותו למוזיקת הקאנטרי של ארצות הברית. השירה בסרנטג'ו היא מחוספסת במקצת והזמר שר בצליל נמוך ונוטה להדגיש סיומות של משפטים על ידי הרעדה של הקול ושמירת האוויר. בסרטנג'ו הקלסי האמנים מופעים עם הלבוש המסורתי של הקאיפרס - כובע בד רחב שוליים, חולצת כפתורים, מכנסיים הדוקים, מגפי עור וגיטרה וזאת גם כדי להעביר את החספוס והרגישות שבמוזיקה.
סמבה - מוזיקה עממית ברזילאית, שנשענת על מקצבים אפריקאים וכוללת ריקוד מיוחד לבנים ובנות. הסמבה מתחלקת לאינספור תתי-סגנון שונים ומשמשת לריקוד ולחגים וכדי להעביר מסרים שונים. סמבה די ראיז (סמבה שורשית) הוא שם כולל לאמנים שיצרו סמבה בין שנות השלושים לשנות השמונים שהלחינו קלאסיקות רבות (שחלקן אף תורגמו לעברית) וזמרים אלה נחשבים לכוהני הסמבה הגדולים ביותר כמו מרטינו דה וילה, בזארה דה סילבה, כרמן מירנדה, קלרה נונאיס, אדירן ברבוזה, ג'קי פגדוג'ניו ועוד רבים אחרים. (נקראים סמביסטס) חלק מריטואל השירים של הסמבה די ראיז משמש את עיקר המוזיקה בקרנבל ברחובות של ריו דה ז'יינרו (בלוקוס).
סמבה אנרדו (samba enrdo) - סגנון נבדל של מוזיקת סמבה שמנוגנת רק בבתי הספר לסמבה ברחבי ברזיל בעת התהלוכות בקרנבל באצטדיונים (סמבה-דורום) ונסובים סביב נושא מסוים.
פוהו - סגנון מוזיקה שהתחיל כסגנון פופולרי מאוד בצפון מזרח המדינה. תחילה הפוהו המסורתי היה מאופיין בנגינת אקורדיון תזזיתית מלווה בתיפוף חזק במיוחד של תוף בס גדול (זבומבה) ומשולש, ואופי הריקוד הוא צמוד ומהיר. בעבר המוזיקה דיברה בעיקר על נושאים שונים בתרבות ובמיתולוגיה הברזילאית, על הנופים בצפון המדינה ועל הרעב והסבל של תושבי צפון מזרח ברזיל, אך כיום היא מתמקדת גם בנשואים כמו רומנטיקה ובשגרת חיי היומיום. אופי ריקודי הוא צמוד ומהיר מאוד. המושג פוהו הלך והתרחב בצורה ניכרת עם השנים וספח לתוכו סגנונות אחרים שהרחיבו מאוד את המושג עד כדי כך שהיא פשוט יכולה להיחשב גם כ"מוזיקה שמחה" שאין לה סגנון מוזיקלי מבוהק של ממש, וניתן להתווכח על שיר מסוים אם הוא נחשב כפוהו או לא. לרוב פוהו מתאר מוזיקת בוקרים שהיא המקבילה הקופצנית והשמחה לסרטנג'ו. ויחד עם סרטנג'ו הם מהווים את שני הסגנונות הפופולריים ביותר בברזיל כולה, שמשאירה את הפופולריות של הסמבה הרבה מאחור. פוהו יכול להיות גם להישען יותר על סגנון האשה באייה, וגם הוא להיקרא פוהו. לאחרונה התפרסם הסגנון בעקבות הלהיט Hi se eu te pego של Michel Teló.
שוטצ'י (xote) - סגנון מוזיקה וריקוד שקרוב אל הפוהו אך בעל קצב אטי יותר, והוא מהווה מעין גרסה שקטה ונוגה יותר של פוהו. השוטצ'י פופולרי בכל רחבי ברזיל אך המילים והשפה התרבותית משתנים מאוד ממקום למקום. בריו גראנדה דו סול הסגנון נקרא "שוטצ'י גאושוס".
קאטצ'ירה (Catira) - ריקוד נפוץ מאוד בתרבות של הקייפרס. הריקוד כולל לבוש מסורתי של בוקרים, ומתבצע על ידי שני טורים של כ-4–5 אנשים העומדים פנים מול פנים ורוקעים ברגליים באופן מתואם בריקוד שדומה מעט לריקוד הסטפס .
שאשאדו (xaxado) - סגנון שהתפתח ממוזיקת הפוהו, וכולל גם ריקוד מיוחד. השאשאדו נוצר בקאנצ'ינגה של פרנמבוקו והוא היה אהוד על כנופיית הקנגסיירוס ועל מנהיגם המיתולוגי למפיאו, משמעות השם מתייחס לרעש הסנדלים שתושבי האזור עשו בזמן הריקוד. היום השאשדו משמש כריקוד קבוצתי בו המשתתפים מחופשים לחברי הכנופיה, ללמפיאו ולמריה היפה ודרך הצגה וריקוד מהללים את גבורתו יחד עם מחוות שונות והתייחסויות הומוריסטיות למעלליו.
פרבו (frevo) - מוזיקה טיפוסית של מדינת פרנמבוקו. הפרבו מבוסס על ניגון תזזיתי של כלי נשיפה יחד עם תופים וכלי הקשה שונים. הפרבו היא מוזיקה דומיננטית בקרנבל באולינדה ורסיפה בצפון מזרח המדינה, וריקוד הפרבו נעשה בעזרת מטרייה זעירה וצבעונית שאתה הרקדן מנתר וזורק בין ידיו ומתחת לרגליו, הפרבו מלווה בביגוד מיוחד שכולל בגדי גוף צמודים או חצאיות קצרות, בדרך כלל בצבעי הדגל של מדינת פרנמבוקו.
ביאהו (Baião) - סגנון פוהו אטי יחסית שמנוגן במקצב של ארבע על ארבע וכולל אלתורים רבים.
קוקו (coco) - מוזיקה שמבוססת על מקצב של כלי הקשה מעץ ופח ומזמורים ארוכים שלעיתים קרובות גם מלווים באקורדיון. במחול הקוקו קבוצת רקדנים רוקדת במעגל כשהם מסתובבים ומרחבים ומקטנים את המעגל, וכל אחד מחזיק שתי קוביות עץ ומשפשף אותם בהתאם לקצב. בהרבה מהמקרים זוג נכנס למרכז המעגל ורוקד בתאום סולו. הרקדנים לובשים בגדים פרחוניים כובעי קש והבנות שמות לעיתים פרח בשיער.
מאראקטו (maracatu) - סגנון שמוצאו מהתרבות האפרו-ברזילאית. המראקאטו היא מוזיקה איטית וכבדה בעלת מקצבים אפריקאים חצוצרות או מזמורים דתיים ומצואה מפארנמבוקו והיא מנוגנת בתהלוכות דתיות בקרנבלים. התהלוכה מורכבת מקבוצות נגנים שונות ודמויות ומהווים מעין משמר הנסיכה איזבל שחתמה על חוק הזהב, המובלת לכנסייה.
קרימבו (Carimbó) - סגנון מוזיקה ממדינת פרה שצפון ברזיל, הקרימבו הוא שילוב בין קומבה, זוק, פוהו ושירים אינדיאנים, הריקוד הוא ריקודי זוגות והנשים לבושות בשמלות מכווצות מלאות פרחים עד הברכיים חולצות לבנות וצמידים עטורי זרעים. מהקרימבו והלונדו שהובאו לבהאייה התפתח מאוחר יותר סגנון הלמבדה.
לונדו (Lundu) - ריקוד סלוני זוגי ממחוז פרה, בעל אופי חושני מאוד ונועז. הריקוד מלווה במוזיקת באיהו ובנעימת גיטרה שקטה ולווי כלי תיפוף נמוכים, האישה לבושה חצאית ארוכה ורחבה אותה היא מנפנפת והגבר רוקד סביבה וצמוד אליה לפרקים, הריקוד כולל הזזה מעגלית של תנועות אגן, ותנועות מיניות ומשחק בין הריחוק לתשוקה שבין גבר לאישה.
סירנדה (ciranda) - מוזיקה העוסקת בתרבות המלחים בצפון מזרח ברזיל בעיקר בבהאיה פרנמבקו ובאלאגוס וסרג'פה. המוזיקה היא שירת האהבה, געגועים או קינה למלחים היוצאים לדוג במי האוקיינוס בספינות דייגים (נקראות ג'אנגדה- Jangada). מקור הסגנון הוא מהישוב איטמראקה (Itamaracá) שמפרנמבוקו. הריקוד קושר את גורל המלחים גם ליאמנז'ה, אלת הים במיתולוגיה בדתות האפרו-ברזילאיות, כשמהלחים טובעים אלה נחשבים כמי שנלקח על ידה לעולמים. הביגוד כולל בגדים לבנים בדרך כלל, הגברים לבושים כדייגים והמחול כולל ריקוד במעגל גדול של צדדים מתואמים כשלאופי הריקוד יש דמיון מסוים לריקודי ההורה. ספריו של ז'ורז'ו אמדאו ושיריו של דוריוואל קאיימי מושפעים במידה רבה מתרבות הסירנדה.
שורו - סגנון מוזיקה שהתפתח בתחילת המאה העשרים ומשלב כלי נגינה של סמבה כגון קווינקניו, פאנדיירו וטמבורין יחד עם מקצבים ותבניות מהמוזיקה הקלאסית והג'אז וכלי נגינה כגון טמבורין, מנדולינה, גיטרה קלאסית וקלרינט. משמעות השם שורו הוא בכי וזאת בשל הצליל ה"בכייני" שמשמיע הקווקיניו בעת נגינתו.
ואנראו (Vanerão) - סגנון שקרוב באופיו לשוטצ'י, הסגנון הוא ייחודי לריו גראנדה דו סול ונחשב למרכיב חשוב מאוד בזהות של הגאושוס.