stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לדה (מיתולוגיה)
לדה וזאוס

יש גרסאות שונות ללידת הלנה במיתולוגיה היוונית. על פי מחזהו של אוריפידס, "הלנה", זאוס, שחשק בה, בא ללדה בליל כלולותיה, בדמות ברבור הנמלט מעיט ועיבר אותה. באותו הלילה הייתה לדה גם עם בעלה טינדראוס. כעבור תשעה חודשים הטילה שתי ביצים: מהאחת בקעו התאומים ילדי זאוס: הלנה ופולוקס, ומהשנייה בקעו התאומים ילדי טינדראוס - קסטור וקליטמנסטרה. הבנים מזוגות התאומים, קסטור ופולוקס, ביוונית "הדיוקסורים" או בלטינית Gemini, שעל שמם קרויה קונסטלציית התאומים, מתו, ולכן בעלה הנבחר של הלנה וחתנו של טינדראוס מנלאוס ירש את מלכות ספרטה. לפי גרסה אחרת ילדה לדה שני ילדים מטינדראוס, ובנוסף הטילה שתי ביצים, מהן בקעו הלנה ופולוקס.
על שמה

האסטרואיד 38 לדה (אנ') שהתגלה ב-12 בינואר 1856 על ידי ז'אן שאקורנאק נקרא על שמה. השם ניתן על ידי אורבן לה-ורייה.
על שמה גם נקרא הירח לדה, אחד מירחיו של צדק.
לקריאה נוספת

אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 38-40, מסת"ב 9789655525694
הערות שוליים

↑  Euripides, Helen 16–21, 257–59
↑  (38) Leda In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_39. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011344150505171  PLWABN: 9810585845205606  BnF: cb14524855f (data)  GND: 118832611  LCCN: no2014165606  SUDOC: 133682269  VIAF: 25399567   WorldCat (עם VIAF): 25399567 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בודק איות

הפסקה הראשונה בערך ויקיפדיה עם סימוני בודק האיות של גוגל כרום באדום
בודק איות הוא יישום מחשב או חלק מיישום, המזהה בטקסט מילים החשודות בשגיאת כתיב. בודקי איות נפוצים בתוכנות כמו מעבד תמלילים, דפדפן, דואר אלקטרוני ומנוע חיפוש. לאחר זיהוי מילה חשודה עשוי היישום להציע הצעות לתיקון או לבצע תיקון אוטומטי (אנ').
אופן הפעולה

בודק איות בסיסי מבצע את התהליכים הבאים:
סורק את הטקסט ומזהה את המילים הכלולות בו.
בודק כל מילה האם היא נמצאת ברשימה מוגדרת של מילים מאויתות נכונה (מעין מילון).
מסמן מילים שלא נמצאו במילון, למשל בקו תחתון אדום.
ברמה יותר מורכבת על בודק האיות להתחשב במורפולוגיה של השפה ולבדוק בין היתר תקינות של הטיות ומוספיות.
בנוסף לבדיקת האיות, התוכנה עשויה להציע תיקונים אפשריים למילה החשודה.
גישה אלטרנטיבית לבדיקת איות היא שימוש במידע סטטיסטי על השפה. לשם כך יש לנתח מאגר טקסט גדול ולזהות בו תבניות סטטיסטיות, לדוגמה הסתברויות של רצפי אותיות שונים מאורך מסוים (n-grams). היתרונות של גישה זו הן שיפור בסיבוכיות מקום ויכולת לתקן שגיאות במילים שאינן כלולות במילון. האתגר בגישה זו הוא בניית המאגר וביצוע הניתוחים. גישה זו מיושמת בספריית הקוד של פרויקט לוסין.
גישה שלישית לבדיקת איות עושה שימוש ברשימה מוגדרת של מילים שגויות. גישה זו דומה להפניות הקיימות במילונים ואנציקלופדיות מכתיב שגוי של מונח לכתיב התקין. גישה זו מיושמת בבוט ההחלפות של ויקיפדיה, לצורך ביצוע החלפה אוטומטית לא די בחשד שהמילה שגויה אלא יש להגדיר לה תיקון קבוע, ולכן יש להגדיר "רשימה שחורה" של שגיאות ותיקוניהן.
יש שעשו שימוש בניתוח אשכולות לבדיקת איות.
היסטוריה

לפני שנוצרו תוכנות לבדיקת איות, האיות היה נבדק על ידי הכותב, או על ידי מגיה מקצועי.
בשנת 1960 פורסם מאמר המציע תיקון שגיאות אוטומטי על בסיס זיהוי האותיות החשובות במילה שאינה במילון והחלפתה במילה מהמילון עם אותן אותיות חשובות.
בשנת 1961, כחלק ממחקרו על ניתוח כתב מחובר, הקליד מדען המחשב לס ארנסט (אנ') עשרת אלפים מילים באנגלית בשבעה גלילי סרט מנוקב. בשנת 1967 המיר את גלילי הסרט המנוקב לסרט מגנטי. לאחר ההמרה שכר סטודנט שכתב תוך יומיים תוכנה בשפת Lisp המאתרת בקובץ טקסט מילים שאינן במילון. התוכנה לא הציעה הצעות לתיקון השגיאות ולכן לא הייתה פופולרית.
בשנת 1970 אחד הסטודנטים של לס יצר את תוכנת SPELL שהציעה תיקונים אפשריים למילים חשודות תוך כדי כתיבה. התוכנית זיהתה מילים שאינן במילון ושכאשר מחליפים בהן אותיות סמוכות, מוסיפים או מחסירים אות אחת, מתקבלת מילה מהמילון. המילה החלופית הוצגה למשתמש כאפשרות לתיקון האיות. התוכנה נכתבה בשפת סף עבור מחשב PDP-10. זמן קצר לאחר מכן הועלתה התוכנה לרשת ARPANET, ממנה התפתחה רשת האינטרנט. התוכנה הפכה לכלי עריכה סטנדרטי ברחבי העולם. התוכנה שימשה כבסיס עבור בודק האיות Ispell שנכלל במערכות יוניקס.
קבוצה של שישה בלשנים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון פיתחה את בודק האיות הראשון למחשבי IBM.
בודקי איות למחשבים אישיים היו זמינים כבר בשנת 1980 למחשבי CP/M ו-TRS-80, ובעקבות השקת מחשבי IBM PC ב-1981 נוצרו חבילות תוכנה עם בודק איות גם עבורם. אחת החברות שמכרו בודקי איות הייתה רנדום האוס, עם תוכנה שהתבססה על המילון שלה.
באמצע שנות ה-80 דעך השוק של בודקי איות עצמאיים בעקבות הכללת בודקי איות בחבילות תוכנה של מעבדי תמלילים כגון WordStar ו-WordPerfect.
בעקבות מהפכת האינטרנט הרבה מההקלדה במחשבים עברה ממעבדי תמלילים לדפדפנים ותוכנות דואר אלקטרוני, וגם לאלה נוספו תכונות של בדיקת איות.
באינטרנט יש שימוש נרחב בחיפוש טקסטואלי ולכן מערכות החיפוש, ובראשן מנועי החיפוש, צריכים להתמודד עם שגיאות כתיב וטעויות הקלדה ולהציג תוצאות רלוונטיות למרות הטעות. מדען המחשב פיטר נרביג, מבכירי גוגל, הסביר על מנגנון תיקון השגיאות של מנוע החיפוש.
בעקבות מהפכת הטלפונים החכמים והמעבר למקלדות וירטואליות, הרבה תוכנות מקלדת מכילות בתוכן בודק איות המאפשר פונקציות כמו תיקון אוטומטי והשלמה אוטומטית.
ישנן חברות המפתחות שירותי בדיקת איות במתכונת של תוסף לדפדפן (אנ'), למשל גרמרלי וג'ינג'ר סופטוור. לשפה העברית קיים תוסף בשם "עברי". בשנת 2020 הוציאה חברת מיקרוסופט בודק איות לדפדפן כרום, הכולל 20 שפות, ביניהן אנגלית ועברית.
ראו גם

Hspell - בודק איות עברי
הערות שוליים

↑  זיהוי ממוחשב, באתר הידען, 11 ביולי 2009
↑  Getting started Spell Checking with Apache Lucene and Solr, Lucidworks, 2010
↑  Effective Spell Checking Methods Using Clustering Algorithms, באתר  aclweb.org ‏ 2013
↑  A program for correcting spelling errors, מרץ 1960
↑  The first three spelling checkers
↑  The First Cursive Handwriting Recognizer Needed a Spelling Checker and so did the Rest of the World
↑  "Georgetown U Faculty & Staff: The Center for Language, Education & Development"
↑  פרסומת לתוכנה משנת 1982, בגוגל ספרים
↑  How to Write a Spelling Corrector
↑  Microsoft’s Grammarly-killer Microsoft Editor is now available to download for Chrome and Edge
קבינט ממשלת בריטניה

ישיבת הקבינט הראשונה בראשות קיר סטארמר, בדאונינג 10  ב-6 ביולי 2024
הקבינט (באנגלית: Cabinet) של ממשלת הממלכה המאוחדת הוא גוף רשמי בו חברים השרים הבכירים בממשלה. חברי הקבינט נבחרים על ידי ראש ממשלת הממלכה המאוחדת. מרבית החברים בקבינט נושאים בתואר "מזכיר המדינה", ומיעוטם נושא בתפקידים בעלי שמות אחרים. חברי הקבינט חייבים להיות חברי אחד מבתי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת. הקבינט מהווה את גוף קבלת ההחלטות המרכזי של הרשות המבצעת בבריטניה.
היסטוריה

בעבר היווה הקבינט ועדה (committee) במועצה המלכותית (Privy Council) ובאופן רשמי זהו מעמדו גם כיום. בימי הביניים ולאחריהן עמדו המלך או המלכה בראש ה"קבינט" - ועדה ששימשה את המלך בקבלת החלטות. החברים בקבינט היו אנשים ש"סרו למרות המלך". הקבינט המסורתי של אנגליה כלל למעשה שלוש מועצות:
מועצת הבית בה היו חברים הלורד גרייט צ'מברלין (Lord Great Chamberlain), הלורד אשר על האוצר (Lord High Treasurer), הלורד שומר החותם (Lord Privy Seal), הלורד סטוורד (Lord High Steward).
המועצה הצבאית שכללה את הארל מרשל (Earl Marshal), הלורד הנציב העליון של אנגליה (Lord High Constable of England), והלורד האדמירל העליון (Lord High Admiral).
הקבינט, כמשמעותו כיום, הוקם לראשונה על ידי דייוויד לויד ג'ורג' בהיותו ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בין השנים 1916–1922. לויד ג'ורג' מיסד את ישיבות הקבינט עם הקמת משרד הקבינט ("Cabinet Office") וקבע כי ינוהל פרטיכל (Minutes) לישיבות הקבינט. הצורך במוסד זה נוצר בשל הצורך בתיאום בין משרדי הממשלה השונים במהלך מלחמת העולם הראשונה, וכן בשל הצורך ביישום החלטות שרי הממשלה במהירות וביעילות על ידי אגפי הממשלה השונים.
עם תום המלחמה ונוכח המשברים שלאחריה: השביתה הכללית של שנת 1926, השפל הכלכלי הגדול בשנים 1932-1929, מלחמת האזרחים בספרד בשנת 1936, הצורך להתמודד עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה הנאצית וכישלונו של חבר הלאומים, המשיך הקבינט להיות הגוף המרכזי המקבל את ההחלטות המדיניות וכן הגוף המתאם בין משרדי הממשלה, ומעמדו נתקבע במשפט החוקתי הבריטי.
הרכב הקבינט

ראש הממשלה מייעץ למלך או למלכה במינוי חברי הקבינט, ובפועל ראש הממשלה הוא הקובע מי יהיו חברי הקבינט (ואף שנדרש אישור רשמי של המלך או המלכה למינוי - מעולם לא סירבו המלך או המלכה לבקשת ראש הממשלה).
בחוק משכורות השרים ונושאי משרה אחרים 1975 נקבע כי מספר חברי הקבינט המקבלים שכר לא יעלה על 22 חברים, אולם אירעו מקרים בהם מונו חברי קבינט שלא בשכר, ולכן מספר חברי הקבינט נע בין 21 ל-24 חברים.
אף שראש ממשלת בריטניה נחשב "ראשון בין שווים" (primus inter pares) בפועל עומד ראש הממשלה בראש הקבינט מאחר שביכולתו להמליץ להדיח ולמנות חברים לקבינט, וקובע את סדר היום בו דן הקבינט.
בעבר נפגש הקבינט פעמיים בשבוע אולם טוני בלייר הוריד את מספר הישיבות לישיבה שבועית אחת.
באופן רשמי מהווים חברי הקבינט חברים במועצה המלכותית ולכן הם זוכים לתואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים, ולכן נוהגים חברי הקבינט לרשום את האותיות "PC" על מנת לציין את היותם חברי מועצת המלך).
על פי הנוהג המקובל, כמעט כל חברי הקבינט הם חברי הבית התחתון של הפרלמנט הבריטי, ורק שני חברים: הלורד צ'נסלור והלורד יושב הראש היו חברי בית הלורדים (הבית העליון של הפרלמנט הבריטי). אולם אירעו מקרים בהם מונו לורדים לתפקידי קבינט.
פגישות הקבינט

הקבינט מתכנס מדי שבוע, על מנת לדון בסדר יומה של הממשלה הבריטית. מאז כניסתו של גורדון בראון לתפקיד ראש הממשלה, הקבינט מתכנס בימי שישי. אורך הישיבות השבועיות משתנה בהתאם ללוח הזמנים של ראש הממשלה.
לקבינט מספר רב של ועדות משנה הדנות בנושאים שונים. בוועדות אלה חברים גם שרים זוטרים אשר אינם נוכחים בפגישות הקבינט.
בשנים האחרונות, מטעמים פוליטיים, נוהגים ראשי הממשלה של בריטניה לדון עם השרים בנושאים שונים קודם לדיונים בקבינט, ופגישות הקבינט נועדות למעשה רק לאישור רשמי של החלטות ראש הממשלה והשרים שהתקבלו קודם לכן.
משנות השמונים (מאז כהונתה של מרגרט תאצ'ר) נוהגים ראשי הממשלה לקיים "מטבחון" ("kitchen cabinet") - קבינט מצומצם בו חברים מספר מועט של שרים וכן יועצים של ראש הממשלה. מטבחון זה קובע למעשה את מדיניות הממשלה, וראש הממשלה פועל לאחר שהתקבלו ההחלטות במטבחון, לשכנע את יתר חברי הקבינט לאשר החלטות אלה.
היחס בין הקבינט לפרלמנט

בהתאם למוסכמות חוקתיות, חברי הקבינט חבים חובת דיווח לפרלמנט הבריטי, ונושאים באחריות להחלטות המתקבלות בקבינט (כל שר נושא באחריות להחלטות הכלליות שמתקבלות, ולא רק להחלטות הנוגעות למשרד עליו הוא ממונה).
מוסכמה חוקתית זו מתבססת על העובדה שרוב חברי הקבינט הם גם חברי הבית התחתון של הפרלמנט הבריטי ועל כן חבים ליתר חברי הבית חובת דיווח על מעשיהם.
בהתאם למוסכמה החוקתית, הקבינט מקבל את החלטותיו באופן קולקטיבי (וגם אם שר מסוים התנגד להחלטה, וההחלטה התקבלה ברוב של חברי הקבינט, אותו שר אחראי להחלטה, אלא אם ביקש להתפטר מתפקידו - כפי שעשה, לדוגמה, רובין קוק בשנת 2003, אשר התנגד להחלטת הממשלה לתקוף את עיראק). כמו כן, בהתאם למוסכמה של אחריות קולקטיבית, משמעותה של הצבעת אי אמון בממשלה היא התפטרות אוטומטית של כל חברי הקבינט (כמו גם ראש הממשלה).
חברי הפרלמנט (הן בבית העליון והן בבית התחתון) יכולים להציג שאילתות לחברי הקבינט (השאילתות נשאלות הן בכתב והן בעל פה), וחברי הקבינט מחויבים לענות על שאילתות אלה (בעצמם או באמצעות סגנם). לרוב המענה לשאלות מוכן על ידי צוות במשרד השר ולא על ידי השר עצמו.
קבינט הצללים

האופוזיציה הרשמית (המפלגה עם מספר החברים הגדול ביותר בבית התחתון של הפרלמנט הבריטי, שאינה חברה בקואליציה) בוחרת מבין בכיריה את "ממשלת הצללים" - גוף שתפקיד חבריו לבדוק את פעילות חברי הקבינט ולבקר אותם. כל אחד מחברי ממשלת הצללים (כיום חברים אלה משתייכים למפלגה השמרנית) ממונה על ידי מפלגתו לעקוב אחרי משרד מסוים של הקבינט.
בשנים האחרונות החלה גם המפלגה השלישית בגודלה בפרלמנט (כיום המפלגה הליברל-דמוקרטית) להתייחס למנהיגיה בתואר זה.
קבינט סטארמר הנוכחי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תאריך עדכון: 7 ביולי 2024
| תמונה | תפקיד | השר |
| --- | --- | --- |
|  | ראש הממשלה  הלורד הראשון של האוצר  שר לענייני האיחוד (אומות הממלכה המאוחדת)  שר השירות הציבורי | קיר סטארמר |
|  | סגנית ראש הממשלה  מזכירת המדינה לצמיחה, שיכון וקהילות | אנג'לה ריינר |
|  | הצ'נסלור של דוכסות לנקסטר | פאט מקפאדן |
|  | שרת האוצר (ו"הלורד השני של האוצר") | רייצ'ל ריבס |
|  | מזכיר המדינה לענייני חוץ, חבר העמים ופיתוח ("שר החוץ") | דייוויד לאמי |
|  | מזכירת הפנים ("שרת הפנים") | איווט קופר |
|  | מזכיר ההגנה | ג'ון הילי |
|  | מזכירת המדינה לענייני משפטים  לורד צ'נסלור | שבאנה מחמוד |
|  | מזכיר המדינה לענייני ביטחון אנרגטי וצמצום פליטות פחמן | אד מיליבנד |
|  | מזכיר המדינה לענייני מדע, חדשנות וטכנולוגיה | פיטר קייל |
|  | מזכיר המדינה לענייני בריאות ושירותים חברתיים | ווס סטרלינג |
|  | מזכיר המדינה לענייני עסקים ומסחר  נשיא מועצת המסחר | ג'ונתן ריינולדס |
|  | מזכיר המדינה לענייני סביבה, מזון וכפר | סטיב ריד |
|  | מזכירת המדינה לענייני עבודה ופנסיה | ליז קנדל |
|  | מזכירת המדינה לענייני חינוך | ברידגט פיליפסון |
|  | מזכירת המדינה לענייני תחבורה | לואיז הייג |
|  | מזכירת המדינה לענייני תרבות, תקשורת וספורט | ליסה ננדי |
|  | מזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד | הילרי בן |
|  | מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד | יאן מורי |
|  | מזכירת המדינה לענייני ויילס | ג'ו סטיבנס |
|  | מנהיגת בית הנבחרים והלורד נשיאת המועצה | לוסי פאול |
|  | מנהיגת בית הלורדים והלורד שומר החותם | הברונית אנג'לה סמית' |
חברי קבינט נוספים
|  | התובע הכללי של אנגליה וְויילס והפרקליט הכללי של צפון אירלנד | ריצ'רד הרמר |
|  | המצליף הראשי  מזכיר הפרלמנט לאוצר | אלן קמפבל |
|  | המזכיר הראשי לאוצר | דרן ג'ונס |
|  | שרה לענייני פיתוח | אנליס דובס |
ראו גם

קבינט (פירושונים)
הערות שוליים

↑  "מזכיר המדינה לענייני...", ראו Secretary of State (United Kingdom) בוויקיפדיה באנגלית.
↑  ב"האיחוד" הכוונה היא לממלכה המאוחדת, וליתר דיוק לארבע אומות הבית המרכיבות אותה.
וולקן (מיתולוגיה)

| --- | --- |

וולקן לובש אקסומיס ופילאוס, פוסל על ידי ברטל תורוואלסן
 תפקיד:  אל האש והנפחות
 תרבות:  רומא העתיקה
 מקום מגורים:  האולימפוס
 אלים מקבילים:  הפייסטוס, סתלאנס, כושר וחסיס
 אב:  יופיטר
 אם:  יונו
 בן או בת זוג:  ונוס
 צאצאים:  אריכתוניוס, קאקולוס, קאקוס, קקרופס, קרקיון
במיתולוגיה הרומית, וולקן (בלטינית: Vulcanus) הוא אל האש כולל אש של הרי געש, מדבריות, עיבוד מתכת והחציבה. לעיתים קרובות הוא מתואר עם פטיש נפחות. הוולקנליה היה הפסטיבל השנתי שנערך ב-23 באוגוסט לכבודו. מקבילו היווני הוא הפייסטוס, אל האש והיצירה. בדת האטרוסקית הוא מזוהה עם סתלאנס (אנ').
וולקן שייך לשלב העתיק ביותר של הדת הרומית: וארו, המלומד והסופר הרומי הקדום, המצטט את האנאלס מקסימי (אנ'), מתעד שהמלך טיטוס טאטיוס הקדיש מזבחות לסדרה של אלים כולל וולקן.
פולחן

המקדש העתיק ביותר של וולקן ברומא, הנקרא וולקנל (אנ'), היה ממוקם למרגלות גבעת הקפיטולין בפורום רומנום, והיה ידוע עד לתקופה הארכאית של מלכי רומא (אנ'), והוקם באתר על ידי טיטוס טאטיוס, המלך הסביני (אנ'), עם תאריך מסורתי במאה ה-8 לפני הספירה. דעתם של הרוספיסים (אנ') האטרוסקים היה שמקדש וולקן צריך להיות ממוקם מחוץ לעיר, וייתכן שהוולקנל היה במקור על גבולות העיר או מחוצה לו לפני שהתרחבו לכלול את גבעת הקפיטולין. קורבנות וולקנליה הוצעו כאן לוולקן, ב-23 באוגוסט. לוולקן היה גם מקדש בשדה מרס, שהיה קיים בשנת 214 לפני הספירה.
הרומאים זיהו את וולקן עם האל הנפח היווני הפייסטוס. וולקן נקשר כמו עמיתו היווני עם השימוש הקונסטרוקטיבי באש בעיבוד מתכות. שבר של עציץ יווני המראה את הפייסטוס שנמצא בהר הגעש תוארך למאה ה-6 לפני הספירה, מה שמצביע על כך ששני האלים היו קשורים כבר בתאריך זה. עם זאת, לוולקן היה קשר חזק יותר מהפייסטוס ליכולת ההרס של האש, והדאגה העיקרית של מתפלליו הייתה לעודד את האל למנוע שריפות מזיקות.
החג של וולקן, הוולקנליה, נחגג ב-23 באוגוסט בכל שנה, כאשר חום הקיץ הציב את היבולים והאסמות בסכנת שריפה. במהלך הפסטיבל נוצרו מדורות לכבוד האל, שלתוכה הושלכו דגים חיים או חיות קטנות כקורבן, כדי לצרוך אותם במקומם של בני אדם.
הוולקנליה היה חלק ממחזור ארבעת החגיגות של המחצית השנייה של אוגוסט (הקונסואליה (אנ') ב-21 באוגוסט, הוולקנליה ב-23, האופיקונסיביה (אנ') ב-25 והוולטורנליה (אנ') ב-27) הקשורים לפעילויות האגרריות של אותו חודש ובמתאם סימטרי לאלו של המחצית השנייה של יולי (הלוקריה (אנ') ב-19 וב-21 ביולי, הנפטונליה ב-23 והפורינליה (אנ') ב-25). בעוד שהפסטיבלים של יולי עסקו בטבע הבלתי מאולף (יערות) ובמים (מים שטחיים - הנפטונליה, ומים תת-קרקעיים - הפורינליה) בזמן של סכנה שנגרמה בגלל מחסורם היחסי, אלה של אוגוסט הוקדשו לתוצאות של מאמץ אנושי על הטבע עם אחסון התבואה שנקטפה (הקונסואליה) ויחסם לחברה ולמלכות האנושית (האופיקונסיביה) שבאותה תקופה היו בסיכון ודרשו הגנה מפני הסכנות של החוזק המופרז של שני מרכיבי האש (הוולקנליה) והרוח (הוולטורנליה) מחוזק על ידי יובש.
מתועד כי בתקופת הוולקנליה אנשים נהגו לתלות את הבגדים והבדים שלהם תחת השמש. הרגל זה עשוי לשקף קשר תאולוגי בין וולקן לבין השמש.
מנהג אחר שהתקיים ביום זה הצריך להתחיל לעבוד לאור נר, כנראה כדי לפצות על שימוש מועיל באש על ידי האל. בנוסף לוולקנליה של 23 באוגוסט, התאריך של 23 במאי, שהיה השני מבין שני הטקסים השנתיים של הטובילוסטריה (אנ') או טקסים לטיהור חצוצרות, היו קדושים לוולקן.
הלודי (אנ') וולקנליצ'י, נערכו רק פעם אחת ב-23 באוגוסט 20 לפני הספירה, בתוך מתחם המקדש של וולקן, ושימשו את אוגוסטוס לציון ההסכם עם פרתיה והחזרת עיט הלגיון (אנ') שאבד בקרב חרן ב-53 לִפני הספירה.
פלאמן (אנ'), אחד מקטיני הלהבות, בשם פלאמן וולקנליס היה אחראי על פולחן האל. הפלאמן וולקנליס העלה קורבן לאלה מאיה, טקס שנערך מדי שנה בקלנדה (אנ') של מאי.
וולקן היה בין האלים שפוייסו לאחר השריפה הגדולה של רומא בשנת 64 לספירה. בתגובה לאותה שריפה, הקים דומיטיאנוס מזבח חדש לוולקן על גבעת קווירינאלה. במקביל נוספו עגל אדום וחזיר בר אדום לקורבנות שהועלו על בוולקנליה, לפחות באותו אזור של העיר.
תאולוגיה

טבעו של וולקן קשור לרעיונות דתיים הנוגעים לאש; נראה שהמושג הרומאי של וולקן משייך אותו הן לכוחות ההרס והן לכוחות ההפריה של האש (בתור דשן געשי).
בהיבט הראשון, הוא זוכה להערכה בוולקנליה, כדי למנוע את הסכנה הפוטנציאלית שלה לחיטה שנקטפה. הכת שלו ממוקמת מחוץ לגבולות העיר המקורית כדי למנוע את הסיכון של שריפות שיגרמו האל בעיר עצמה. כוח זה, לעומת זאת, נחשב שימושי אם הוא מכוון נגד אויבים ובחירה כזו למיקום כת האל יכולה להתפרש גם כך. אותו רעיון עומד בבסיס הקדשת זרועות האויבים המובסים, כמו גם אלו של הגנרל שנותר בחיים בטקס התמסרות לאל.
באמצעות פרשנות השוואתית היבט זה חובר על ידי דומזיל לאש השלישית או ההגנתית בתיאוריה של שלוש שריפות הקורבן הוודיות. בתיאוריה כזו נחוצות שלוש שריפות לשחרור טקס דתי: האח של בעל הבית, שתפקידו להקים התייחסות לכדור הארץ באותו מיקום מדויק המחבר אותו עם גן עדן; אש הקורבן, המעבירה את ההצעה לגן עדן; והאש ההגנתית, שבדרך כלל ממוקמת בגבול הדרומי של המרחב הקדוש ויש לה תפקיד מגן מפני השפעות רעות. מכיוון ששטחה של העיר רומא נתפס כמקדש מוגדל בפני עצמו, יש לזהות את שלוש השריפות כמוקד של בעל הבית במקדש וסטה (aedes Vestae); מדורות הקורבנות של כל מקדש, היכל או מזבח; ואש ההגנה במקדש וולקן.
משמעות נוספת של וולקן קשורה לכוח ההפריה הגברי. באגדות לטיניות ורומיות שונות הוא אבין של דמויות מפורסמות, כמו מייסד פרנסטה, קאקולוס (אנ'); קאקוס (אנ'), יצור או מלך קדמון, שהפך מאוחר יותר למפלצת שאכלסה את גבעת אוונטינו ברומא; והמלך הרומי סרוויוס טוליוס. בגרסה של סיפור הולדתו של רומולוס הפרטים זהים למרות שוולקן לא מוזכר במפורש.
מיתוסים על וולקן

דרך הזדהותו עם הפייסטוס של המיתולוגיה היוונית, וולקן נחשב ליצרן של אמנות, נשק, ברזל, תכשיטים ושריון עבור אלים וגיבורים שונים, כולל הברקים של יופיטר. הוא היה בנם של יופיטר ויונו, ובעלן של מאיה וונוס. על פי ההערכות, נפחייתו ממוקמת מתחת להר אטנה בסיציליה.
כבן של יופיטר, מלך האלים, ויונו, מלכת האלים, וולקן היה צריך להיות יפה למדי, אבל וולקן התינוק היה קטן ומכוער עם פנים אדומות וצועקות. יונו כל כך נחרדה שהיא השליכה את התינוק הקטנטן מראש הר האולימפוס.
וולקן נפל ליום ולילה, ונחת בים. לרוע המזל, אחת מרגליו נשברה כשפגע במים, ומעולם לא התפתחה כראוי. וולקן שקע למעמקי האוקיינוס, שם הנראידה תטיס מצאה אותו ולקחה אותו למערה התת-ימית שלה, מתוך רצון לגדל אותו כבן שלה.
לוולקן הייתה ילדות מאושרת עם דולפינים כחבריו למשחק ופנינים כצעצועים שלו. בשלהי ילדותו, הוא מצא שרידי שריפה של דייגים על החוף והוקסם מפחם שלא כבה, עדיין לוהט וזוהר.
וולקן סגר בזהירות את הפחם היקר הזה בצדפה, לקח אותו בחזרה למערה התת-ימית שלו והצית איתו אש. ביום הראשון לאחר מכן, וולקן בהה באש הזו שעות על גבי שעות. ביום השני הוא גילה שכאשר חימם את האש במפוח, אבנים מסוימות פלטו ברזל, כסף או זהב. ביום השלישי הוא הכה את המתכת המקוררת לצורות: צמידים, שרשראות, חרבות ומגינים. וולקן הכין סכינים וכפות עם ידיות פנינים עבור אמו האומנת, ולעצמו הוא הכין מרכבת כסף עם רתמות כדי שסוסי ים יוכלו להעביר אותו במהירות. הוא אפילו יצר נערות מזהב שיעשו את רצונו.
מאוחר יותר, תטיס עזבה את המערה התת-ימית שלה כדי להשתתף במסיבת ארוחת ערב על הר האולימפוס כשהיא עונדת שרשרת יפהפייה של כסף ואבני ספיר שוולקן הכין עבורה. יונו התפעלה מהשרשרת ושאלה היכן היא יכולה להשיג אחת. תטיס נעשתה מבולבלת, מה שגרם ליונו לחשוד; ולבסוף, היא גילתה את האמת: התינוק שדחתה פעם הפך לנפח מוכשר.
יונו זעמה ודרש מוולקן לחזור הביתה, דרישה שסירב לבצע. עם זאת, הוא כן שלח ליונו כיסא בנוי להפליא עשוי כסף וזהב, משובץ אם הפנינה. יונו הייתה מרוצה מהמתנה הזו, אבל ברגע שהיא התיישבה בה המשקל שלה הפעיל קפיצים נסתרים ורצועות מתכת צצו כדי להחזיק אותה חזק, כך שלא תוכל להזיז שריר. הכיסא היה מלכודת מתוכננת בתחכום. זה היה יופיטר שהציל לבסוף את יונו: הוא הבטיח לוולקן שאם ישחרר את יונו הוא ייתן לו אישה, ונוס אלת האהבה והיופי. וולקן הסכים, שחרר את אימו והתחתן עם ונוס.
מאוחר יותר בנה וולקן נפחיה מתחת להר אטנה באי סיציליה. נאמר שבכל פעם שונוס לא הייתה נאמנה, וולקן כעס והכה את המתכת הלוהטת בעוצמה כזו שניצוצות ועשן עלו מראש ההר, ויצרו התפרצות געשית.
לפי ורגיליוס, וולקן היה אביו של קאקולוס (אנ').
כדי להעניש את האנושות על גניבת האש בידי פרומתאוס, הורה יופיטר לאלים האחרים להכין מתנה רעה לאדם. תרומתו של וולקן לפנדורה היפה והטיפשה הייתה לעצב אותה מחימר ולתת לה צורה. הוא גם הכין את כיסאות האלים האחרים בהר האולימפוס.
וולקן באמנות הנאו-קלאסית

וולקן. ציור מעשה ידי פטר פאול רובנס, מוזיאו דל פראדו, מדריד.
וולקן. פסל מעשה ידי גיום קוסטו הבן, מוזיאון הלובר
החישול של וולקן מאת ג'קופו צוקי בגלריה הלאומית של סקוטלנד.
בתרבות

בגיבור האבוד (ריק ריירדן) הפייסטוס מזכיר את וולקן, התגלמותו הרומית, בזמן שמדבר עם ליאו ואלדס.
אבא בר אחא בר סלא מכפרי

אַבָּא בַּר אַחָא בַּר סַלָא מִכַּפְרֵי היה אבי משפחת אמוראים שחי בבבל במאה השנייה והשלישית.
את עירו, כפרי, זיהה אדולף נויבאואר עם עכברא שעל גדתו המערבית של החידקל בין סאמרא לבגדאד.
במקורות אחדים הוא מוזכר בקידומת הרבנית רב אבא בר אחא, אך אין מקור לכך שהיה רב ולא נמסרו שמועות בשמו. יש הסבורים שהשם סלא הוא שם לוואי וכינוי לשם אחא, במקורות אחדים מופיע שם אביו כ"אחא סלא" בלי ההפרדה הדורית "בר סלא", ובמקורות אחרים הפכה הפרדה זו לשם אחד, ברסלא, וממנו כרסלא.
לקריאה נוספת

Shulamis Frieman, Abba bar Acha bar Sallah of Kafri, in: Who's Who in the Talmud. Northvale N.J: Jason Aronson; 1995. p.6 (באנגלית)
אלקמנה

| --- | --- |

 תפקיד:  נסיכת מיקנה
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  אלקטריאון 
 בן או בת זוג:  אמפיטריאון, רדמנתיס 
 צאצאים:  הרקלס, הרקולס, איפיקלס, Laonome, אריתרוס, גורטיס 
 
לידת הרקולס
במיתולוגיה היוונית אַלְקְמֵנֵה (ביוונית: Ἀλκμήνη) הייתה אימו של הרקולס.
רקע

אלקמנה היא בתם של אלקטריאון (מלך מיקנה ובנו של פרסאוס) ואנקסו (אנ'). היא הייתה נשואה לאמפיטריאון. נאמר שפניה ועיניה הכהות היו מקסימים כשל אפרודיטה והיא כיבדה את בעלה יותר מכל אישה לפניה. הסיודוס מתאר אותה כבת התמותה הכי גבוהה, יפה וחכמה.
לידתו של הרקולס

זאוס חשק באלקמנה ולכן התחזה לבעלה אמפיטריאון שחזר מוקדם מהמלחמה והכניס אותה להריון. מאוחר יותר חזר אמפיטריאון מהמלחמה, והוא גם כן הכניס אותה להריון כך שהיא הייתה בהריון עם תאומים. בלילה שבו עמדה אלקמנה ללדת, הרה, ששנאה את הרקלס מפני שהיה פרי בגידת זאוס, גרמה לזאוס להישבע שהילד שיוולד באותו לילה לשושלת פרסאוס יהפוך למלך. זאוס נשבע והרה דאגה לעכב את לידת תאומי אלקמנה ודאגה שאמו של אוריסתאוס (אנ'), שגם היה לשושלת פרסאוס, תלד מוקדם, כך שאוריסתאוס נהיה מלך.
מותה

לאחר מות אמפיטריאון התחתנה אלקמנה עם רדמנתיס בן זאוס ואירופה, וחיה איתו בגלות בבויוטיה. יש שתי גרסאות באשר למות אלקמנה. אנשי מגארה סיפרו, שאלקמנה הלכה מארגוס לתבאי שבבויוטיה ומתה במגארה. הדעות נחלקו היכן לקבור אותה, חלק רצו להחזיר את גופתה לארגוס וחלק רצו לקבור אותה ליד בעלה לשעבר אמפיטריאון וילדי הרקלס. לבסוף האורקל מדלפי קבע שהיא תיקבר במגארה. על פי גרסה אחרת הפכה אלקמנה עם מותה לאבן.
בתרבות

האסטרואיד 82 Alkmene (אנ') שהתגלה על ידי רוברט לות'ר (אנ') נקרא על שמה.
לקריאה נוספת

אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 45, מסת"ב 9789655525694
הערות שוליים

↑  פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 2.4.11, 3.1.2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb137748848 (data)  GND: 118648195  SUDOC: 078600545  VIAF: 35250074   WorldCat (עם VIAF): 35250074
16 ביולי

16 ביולי הוא היום ה-197 בשנה (198 בשנה מעוברת), בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 168 ימים.