stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בושם
הבושם בהלכה > יחס חז"ל להתבשמות

הבושם מוזכר בדברי חז"ל כדבר ששימושו צריך להיעשות בתבונה, ומתוך חשיבה על הצניעות. חז"ל ראו בהתבשמותן המוגזמת של הנשים כדבר העשוי לגרום להרהור עבירה ותאווה אצל הגברים:
"אשר מלא בשמים וזנים". מאי בשמים וזנים? ..... ר' שמואל בר נחמני אמר: בשמים שכל המריח בהן בא לידי זימה".
"דרש רבא בריה דרב עילאי: מאי דכתיב (ישעיהו ג, טז), "ויאמר ה' יען כי גבהו בנות ציון"? שהיו מהלכות בקומה זקופה. "ותלכנה נטויות גרון", שהיו מהלכות עקב בצד גודל. "ומשקרות עינים", דהוה מלאן כוחלא לעינייהו ומרמזן. "הלוך וטפוף", שהיו מהלכות ארוכה בצד קצרה. "וברגליהן תעכסנה", אמר רב יצחק דבי רבי אמי: מלמד שמטילות מור ואפרסמון במנעליהן ומהלכות בשוקי ירושלים, וכיון שמגיעות אצל בחורי ישראל, בועטות בקרקע ומתיזות עליהם ומכניסות בהן יצר הרע כארס בכעוס"
עוד אמרו חז"ל בעניין ההתבשמות, שגנאי הוא לתלמיד חכם לצאת לשוק כשהוא מבושם:
"תנו רבנן: ששה דברים גנאי לו לתלמיד חכם: אל יצא כשהוא מבושם לשוק, ואל יצא יחידי בלילה, ואל יצא במנעלים המטולאים, ואל יספר עם אשה בשוק, ואל יסב בחבורה של עמי הארץ, ואל יכנס באחרונה לבית המדרש; ויש אומרים אף לא יפסיע פסיעה גסה, ואל יהלך בקומה זקופה"
הסיבה לאיסור "אל יצא כשהוא מבושם לשוק" - אמר רבי אבא בריה דרבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן: במקום שחשודים על משכב זכור (שהיו מבשמין עצמן כדי שיתאוו להם).
אולם להלכה, בימינו, אין איסור להשתמש בו, כשהבושם מיוחד לאיש, ואין ריחו חריף ומיוחד[דרוש מקור]
ראו גם

חומרי ריח
אפרסמון (בושם)
מי ורדים
זבד (בושם)
פופורי (בושם)
אפטר שייב
דרך הבשמים
קטורת הסמים
ברכות הריח
הערות שוליים

1 2 3 4  HISTORY OF PERFUME (ארכיון)
↑  הד לאותה תקופה ניתן למצוא בספר "הבושם" מאת פטריק זיסקינד.
1 2  Size of the global fragrance market from 2012 to 2021 (in billion U.S. dollars)*
1 2 3 4  FRAGRANCE INDUSTRY PROFILE AND MARKET POTENTIAL FOR TARAMEA Interim Report Milestone 5 – Path to market investigations November 2014
↑  How Perfume Is Made
1 2  Cosmetic Chemistry A Lesson on the Science and Art of Perfumery (ארכיון)
↑  זהר עמר, אוניברסיטת בר אילן, המסחר הקדום בסממני קטורת, בושם ותבלין (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536196605171  BNE: XX526229  BnF: cb11937402z (data)  GND: 4044652-9  LCCN: sh85099839  NDL: 00566753  NKC: ph123972 
בושם שצולם על רקע לבן
שניים מכלי ההבדלה: מעמד לבשמים (ימין), מעמד לנר (שמאל).
אהמט מוחתאר פאשא

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1832 בורסה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  21 בינואר 1919 (בגיל 86) קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  איסטנבול 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 השכלה:  הקולג' הצבאי העות'מאני 
 צאצאים:  מהמוט מוחתאר פאשה 
 דרגה:  גנרל, מרשל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים  קרב קיזיל טפה  קרב דאייר  קרב ווצ'יי דו  Battle of Aladzha 
 עיטורים
 מסדר המג'ידיה  אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  מדליית אימטיאז  מסדר אוסמאני  אביר הצלב הגדול במסדר סנט מוריס ולזרוס 
 
אהמט מוחתאר פאשא (בטורקית: Ahmet Muhtar Paşa‏; 1 בנובמבר 1839, בורסה, האימפריה העות'מאנית – 21 בינואר 1919, איסטנבול) היה גנרל, מפקד הכוחות העות'מאניים באזור הקווקז בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ומדינאי אשר לתקופה קצרה בשנת 1912 כיהן כווזיר הגדול, מורה ומחנך.
חייו

מוחתאר פאשא נולד בעיר בורסה, התחנך באקדמיה הצבאית באיסטנבול, מונה לתפקידי הוראה באקדמיה ולבסוף ניהל אותה. ב-1856, במהלך מלחמת קרים, שירת בתפקידי שלישות, ב-1862 שימש כקצין מטה בעת המלחמה במונטנגרו, ובשנים 1870–1871 השתתף בדיכוי המרידה בתימן.
ב-1873, הוא הועלה לדרגת גנרל, מונה לפאשא וקיבל פיקוד על הקורפוס השני העות'מאני. ב-1875 הוא פיקד על הכוחות העות'מאניים בעת ההתקוממות בבוסניה והרצגובינה, ובפרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוצב לפקד על חזית ארזורום. אמנם עם תום הקרבות נוצחו העות'מאנים, אולם סדרת הניצחונות שלו בתחילת הקרבות זיכתה אותו בתואר "ראזי", תואר כבוד של "לוחם קודש", הניתן ללוחמים עתירי ניסיון שהוכיחו את גבורתם בקרב.
ב-1879 מונה מוחתאר פאשא למפקד החזית היוונית וב-1885 לנציב העליון העות'מאני במצרים, אף על פי שרשמית, עוד ב-1882 הכריזו הבריטים על מצרים כמושבה בריטית. ביולי 1912 מונה לווזיר הגדול של האימפריה הדועכת. ב-8 באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, העות'מאנים ספגו תבוסות קשות ונתפסו לא מוכנים ברמת הפיקוד והמטה וברמת החיילות. האחריות לכשלונות הוטלה על מוחתאר פאשא והוא התפטר מתפקידו ב-29 באוקטובר של אותה השנה.
מוחתאר פאשא הלך לעולמו באיסטנבול בראשית 1919.
מהמט עלי פאשא

ערך זה עוסק בקצין צבא עות'מאני בבלקן. אם התכוונתם לשליט מצרים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1827 מגדבורג, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  7 בספטמבר 1878 (בגיל 50) ג'קובה, קוסובו 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה, האימפריה העות'מאנית 
 השכלה:  הקולג' הצבאי העות'מאני 
 תקופת הפעילות:  מ-1853 
 דרגה:  בריגדיר גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים  המלחמה העות'מאנית-רוסית 
 
מהמט עלי פאשא (בטורקית: Mehmet Ali Paşa‏; 18 בנובמבר 1827, ברנדנבורג, פרוסיה - 7 בספטמבר 1878, דאקוביצה, קוסובו, האימפריה העות'מאנית) היה איש צבא עות'מאני ממוצא גרמני, עם שורשים צרפתיים, אשר כיהן בין השאר כמפקד הכוחות העות'מאניים באזור בולגריה של ימינו, בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), בטרם הוחלף על ידי סולימאן חוסני פאשא.
ביוגרפיה

עלי פאשא נולד במגדבורג שבפרוסיה בשם לודוויג קארל פרידריך דטרואה (Ludwig Karl Friedrich Detroit או Detroy), עזב את ביתו בגיל צעיר, נסע לשטחי האימפריה העות'מאנית, התאסלם ונשלח ללימודים באקדמיה הצבאית. הוא קיבל מינוי לצבא העות'מאני וב-1853 השתתף במלחמת קרים. ב-1865 קודם עלי פאשא לדרגת בריגדיר גנרל וזכה לתואר פאשא. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית פיקד על הכוחות העות'מאניים בגזרת בולגריה, והוחלף על ידי סולימאן חוסני פאשא.
בהמשך, מונה מהמט עלי פאשא לאחד משלושת נציגי האימפריה העות'מאנית לקונגרס ברלין. לאחר מכן נשלח לפקד על הכוחות באזור אלבניה של ימינו, שם ב-7 בספטמבר 1878 בעיר דאקוביצה, נרצח בלינץ' שביצעו מתקוממים.
מהמט עלי הוא הסבא רבא של המשורר והמחזאי הטורקי הנודע נאזים חכמת.
אלכסנדר באטנברג, נסיך בולגריה

באטנברג מפקד על הכוחות הבולגרים בקרב סליבניצה במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885)
המאוזוליאום בו קבור הנסיך באטנברג, בעיר סופיה
אלכסנדר באטנברג (בבולגרית: Александър I Батенберг, בגרמנית: Alexander Joseph von Battenberg (אלכסנדר יוזף פון באטנברג) ‏; 5 באפריל 1857, ורונה, הקיסרות האוסטרית - 23 באוקטובר 1893, גראץ, האימפריה האוסטרו הונגרית.) היה הקניאז (הנסיך הראשון, בבולגרית Княз) של נסיכות בולגריה המודרנית לאחר תום שלטונה של האימפריה העות'מאנית.
תקופת ילדותו ונעוריו

אלכסנדר פון באטנברג, נולד לדוכס אלכסנדר מהסה, שהיה נשוי בנישואים מורגנטיים, לרוזנת וליוליה פון האוקה, אשר צאצאיה ירשו את התואר נסיך. הוא אחיהם של לודוויג פון באטנברג, סבו של פיליפ, דוכס אדינבורו, ושל היינריך פון באטנברג, אבי סבתו של חואן קרלוס, מלך ספרד, שבניגוד אליו שינו את שם משפחתם למאונטבאטן.
אביו הוצב כקצין בצבא האוסטרי באזור איטליה של ימינו, שם נלחם במלחמת העצמאות האיטלקית השנייה ובעת הזו נולד אלכסנדר. אלכסנדר היה אח ללודוויג פון באטנברג והנסיכה מארי לבית באטנברג. הנסיך אלכסנדר הצעיר, היה אחיינו של הצאר אלכסנדר השני, שנישא לאחות אביו. הוא למד בתיכון במדינת הסה, התגייס לצבא ובעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שירת כסגן במטה של הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' האב, בחזית הבולגרית ובהמשך הוצב בתפקיד מטה בברלין.
נסיך בולגריה

ב-3 במרץ 1878 נחתם חוזה סן סטפנו, אשר במסגרתו הכירה האימפריה העות'מאנית בעצמאות רומניה, סרביה ומונטנגרו ובמתן אוטונומיה לבולגריה. מודאגים מהתרחבות ההשפעה הרוסית בבלקן, כפו המעצמות שינויים בחוזה, במסגרת קונגרס ברלין, אשר המרכזי שביניהם הוא שחלק מבולגריה יהפוך לנסיכות עצמאית ואזור מקדוניה יוחזר לאימפריה העות'מאנית. כך נולדה נסיכות בולגריה אשר בהמשך תהפוך לממלכת בולגריה השלישית.
אלכסנדר באטנברג, שיצר קשרים טובים וענפים עם אצולת הצבא הרוסי, הומלץ על ידי דודו הצאר אלכסנדר השני, לתפקיד שליט הנסיכות האוטנומית, כפי שנקבע בקונגרס ברלין. הרוסים העריכו, שעל ידי מינוי זה, יוכלו לשמר הגמוניה מוחלטת בנסיכות החדשה. ב-29 באפריל 1879, אישרה האספה הלאומית הבולגרית את מינויו לשליט הנסיכות האוטונומית, במעמד של עוצר. הנסיך התקבל בהתלהבות רבה בבולגריה, אך היה חסר כל ניסיון מעשי. הוא נדרש לפעול במהירות לשיקום המדינה החרבה מהמלחמה ובכלל זה המערכות הציבוריות והשלטוניות מחד ונקלע לסבך הפוליטי המורכב במסגרתו בנוסף לאימפריה הרוסית, לטשו עיניים לנסיכות החדשה, גם הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו הונגרית, מאידך.
הנסיך הקיף עצמו ביועצים מבחוץ והצר את צעדיהם של חברי האספה הלאומית, כאשר במשך כשנה בין 1881 ועד 1882 לא הייתה ממשלה בבולגריה ואלכסנדר היה למעשה אוטוקרט. ההתלהבות שאפיינה את הגעתו לבולגריה, שככה והחלה תנועת אופוזיציה כנגדו .
גל מהומות וניסיון מרד בעיר פלובדיב, עיר הבירה של מחוז רומליה המזרחית, אירעו בספטמבר 1885. המורדים דרשו להחזיר את החבל לנסיכות הבולגרית. באטנברג בלחצם של פוליטיקאים מיליטנטים ובראשם ראש הממשלה סטפן סטאמבולוב, הסכים לאיחוד וב-18 בספטמבר 1885 אוחד החבל עם הנסיכות הבולגרית, ללא התערבות המעצמות, אשר היו מסוכסכות האחת עם רעותה. עם זאת צעד זה הרע מאוד את היחסים עם האימפריה הרוסית, אשר ממילא הלכו והדרדרו לאחר הרצחו של הצאר אלכסנדר השני ועלייתו לשלטון של אלכסנדר השלישי.
תוצאת האיחוד הייתה הכרזת מלחמה של מילאן הראשון מלך סרביה על הבולגרים. לאחר הצלחות ראשוניות של הסרבים, כולל מצור ממושך על העיר וידין, הצליח הצבא הבולגרי להדוף את הכוחות הסרבים, לכבוש את העיר פירוט ולנוע לעומק הממלכה הסרבית. ב-28 בנובמבר 1885 העבירו האוסטרו-הונגרים אולטימטום לבולגרים לבל ימשיכו בתנועתם והמלחמה נפסקה. תוצאותיה של מלחמת בולגריה-סרביה, הובילו להסכם בוקרשט, אשר לאחריו באמצעות משא ומתן עם הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני, הושאר חבל רומליה המזרחית בידי הבולגרים לפיקדון למשך 5 שנים נוספות, פיקדון שלא הוחזר לעות'מאנים.
אובדן השלטון

ההישג המסוים שהושג בהסכם בוקרשט, לא סיפק את המיליטנטים, אשר גמרו אומר להדיח את הנסיך באטנברג. ב-20 באוגוסט 1886, קבוצת קושרים מקרב אנשי הצבא צרו על ארמון הנסיך, הכריחו אותו לחתום על כתב ויתור על השלטון ובאיומי רובים הוציאו אותו אל מחוץ למדינה והוא הגיע לעיר ראני שבאוקראינה. הוקמה ממשלה זמנית בסופיה, שהורכבה מפוליטיקאים ואנשי צבא. הרוסים שחששו מאובדן מוחלט של אחיזתם בבולגריה, ארגנו הפיכת נגד, שהוביל ראש הממשלה לשעבר סטפן סטאמבולוב ואלכסנדר חזר לבולגריה כ"ברווז צולע". מנהיגי גרמניה, אוסטרו הונגריה והאימפריה הרוסית, הושיטו לו "כתף קרה" ולא איפשרו לו לנקום בקושרים כפי שרצה. משהרגיש אלכסנדר שלמעשה ניטלו ממנו מרבית סמכויותיו ומעוניינים בהמשך תפקידו כדמות סמלית יותר ממעשית, הוא התפטר ב-8 בספטמבר 1886.
אחריתו

לאחר שפרש, חזר לאלמוניותו, התגורר בעיר גראץ שבאימפריה האוסטרו הונגרית, שם שימש כקצין מטה בצבא האוסטרי. הוא נישא לשחקנית ג'ואנה לוייזינגר, ב-6 בפברואר 1889. לזוג נולדו שני ילדים, הנסיך אסן, הרוזן מהרטנאו ( 1890-1965) והנסיכה סוייטה הרוזנת מהרטנאו ( 1893-1935). אלכסנדר באטנברג הלך לעולמו ב-23 באוקטובר 1893 ונקבר במאוזוליאום שהוקם על שמו בעיר סופיה שבבולגריה.
הקהילה היהודית

לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), היו גילויי אנטישמיות רבים בבולגריה, כמדיניות מכוונת של צבא האימפריה הרוסית מחד ובשל העובדה שהיהודים זוהו כנאמנים של השלטון העות'מאני, מאידך. אלפי יהודים נטשו את בולגריה ועזבו עם החיילים העות'מאנים. אירעו תקיפות ופוגרומים כנגד יהודים, אשר קהילותיהם נתונות היו במשבר ובמצב של אי ודאות.
ממשלו של הנסיך באטנברג לא נקט במדיניות מכוונת של אנטישמיות וככל שייצב את שלטונו ופעל לשקם את נזקיה הכלכליים והחומריים של המלחמה, אף נקט בפעולות למניעת התופעה.
בשנת 1878 אושרה בעיר טרנובו "חוקת טרנובו", שקבעה בסיס להתנהלות הנסיכות הבולגרית החדשה והושתתה על יסודות אירופאים מודרניים לעת ההיא, במטרה להדביק את שאר עמי אירופה בקצב ההתפתחות הפוליטית, הציבורית והתרבותית. בתקופת שלטונו של באטנברג, ניצלו היהודים את הזכויות שניתנו להם בחוקת טרנובו והחלו להתאגד בקבוצות לצורך תפילה ולימוד ובכך חיזקו את קשרי הקהילות.
ממשלת נסיכות בולגריה בימיו של אלכסנדר באטנברג, התייחסה באמון לאוכלוסייה היהודית. היהודים גמלו לנסיך בכך שבעת המלחמה עם סרביה בשנת 1885, גייסו ומימנו קהילות רוסצ'וק, וידין ווארנה, שתי חטיבות של לוחמים יהודים, אשר מנו 800 איש, ועשרות נשים התנדבו כדי לשמש אחיות רחמניות. הנסיך באטנברג התפעל מתעוזתם בקרב וציין, כי הם צאצאיהם האמיתיים של אבותיהם החשמונאים.
תקופתו של הנסיך באטנברג, הייתה תקופת שיקום ותקווה לקהילה היהודית, אשר תחת כנפי החוקה החדשה, קיוותה שהשלטונות והעם הבולגרי יתייחסו לבניה, כאזרחים בולגרים, נאמנים ושווי זכויות.
הערות שוליים

↑  לפטן סטאבארוס סטבריאנוס, "ההיסטוריה של הבלקנים מ-1453 ועד 1945", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  Tamir, V., Bulgaria and Her Jews: A dubious symbiosis, 1979, p. 94–95, Yeshiva University Press
↑  קשלס, חיים, דורות הראשונים, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 64-65.
↑  קשלס, חיים, דורות הראשונים, עמוד 88.
↑  קשלס, חיים, דורות הראשונים, עמוד 86.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: האימפריה העות'מאנית 1393 - 1878. השליט העצמאי האחרון: קונסטנטין השני, האימפריה הבולגרית השנייה. | נסיכות בולגריה  29 באפריל 1879 - 7 בספטמבר 1886 | הבא: פרדיננד הראשון, מלך בולגריה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוהאן קזימיר ארנרוט | ראשי ממשלת נסיכות בולגריה  13 ביולי 1881 - 5 ביולי 1882 | הבא: לאוניד סובולב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270633405171  PLWABN: 9810645134405606  BnF: cb15586785z (data)  GND: 118653520  ISNI: 0000 0000 3470 6504  LCCN: n93042898  NKC: jn20020625001  NTA: 122255372  SUDOC: 138146268  VIAF: 211882632   WorldCat (עם VIAF): 211882632
ויקטור קנדינסקי

| --- | --- |

ויקטור קנדינסקי בשנת 1880
 לידה:  אפריל 1849 Transbaikal Oblast, האימפריה הרוסית 
 התאבד:  יולי 1889 (בגיל 40) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  סנקט פטרבורג
 מקום מגורים:  מוסקבה, סנקט פטרבורג
 השכלה:  האוניברסיטה הקיסרית של מוסקבה 
 מקצוע:  פסיכיאטר
 
ויקטור קנדינסקי (ברוסית: Виктор Хрисанфович Кандинский‏; 6 באפריל 1849 - 3 ביולי 1889) היה רופא פסיכיאטר רוסי בן המאה ה-19.
חייו האישיים

קנדינסקי נולד במרץ 1849, בכפר קטן בסיביר. מעט ידוע על ילדותו עד למעבר למוסקבה בהיותו בן ארבע עשרה. במוסקבה התקבל לגימנסיה נחשבת וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בהיותו בן 23 (בשנת 1872), סיים את לימודיו והתקבל להתמחות כרופא כללי באחד מבתי החולים של מוסקבה.
בשנים 1876 עד אפריל 1879 שירת בצבא כרופא צבאי והשתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית.
במאי 1877 אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות ניסיון אובדני שחווה בתקופת שירותו בצבא; הוא אושפז עד לאפריל 1878. בתקופת אשפוזו התאהב באחת מן האחיות שטיפלו בו. לאחר שמצבו של קנדינסקי השתפר, השניים התחתנו.
קנדינסקי אושפז שנית בין השנים 1878-1879 עקב הרגשה של מרה שחורה והזיות, ועקב כך הוחלט לשחררו מן השירות הצבאי. קנדינסקי התאושש, ובשנת 1881 עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כפסיכיאטר בבית חולים פסיכיאטרי. הוא המשיך לעבוד בבית חולים זה עד להתאבדותו בשנת 1889.
תרומתו למדע

בין השנים 1874-1876 פרסם 31 מאמרים על נושאים רפואיים שונים, במקביל לעבודתו בקליניקה. מאמרים אלו כוללים תרומה מקורית ומשמעותית לרפואה, וסקירת ספרות. שלושה מן המאמרים היו על נושאים פסיכיאטריים. בשנים אלו עסק גם בפילוסופיה ובפסיכולוגיה של הרפואה.
בין השנים 1879-1883 פרסם מספר מאמרים, שני ספרים, ותרגם שלושה ספרים חשובים ברפואה מגרמנית לרוסית.
בין השנים 1881-1889 עבד כפסיכיאטר ומחקריו התרכזו בפסיכופתולוגיה ובפסיכיאטריה משפטית. קנדינסקי התמנה למזכיר הכנס הפסיכיאטרי הרוסי הארצי הראשון, שנערך ב-1887. הוא נודע בעיקר על עבודתו בשנים אלו.
בשנת 1885 תורגם לגרמנית ספרו הראשון על הזיות והפך ברבות השנים לספר קלאסי בפסיכיאטריה.
בשנת 1888 הוא פיתח והציע שיטה חדשה למיון אבחנות פסיכיאטריות; שיטה זו מזכירה במידה רבה את שיטות המיון המודרניות המקובלות כיום.
בעקבות חוויותיו החל בתצפית קפדנית על שלבי מחלתו וכך כתב ספר ובו פירט מגוון רחב של סימנים פסיכופתולוגים. קנדינסקי היה הראשון שתיעד וטבע את שמם של ה"הזיות המדומות", וכן תיאר הזיות מוזיקליות והזיות של תחושה כללית. על שמו נקראת תסמונת קנדינסקי.
לאחר התאבדותו קיבלה אשתו חזקה על ירושתו המדעית, והמשיכה לפרסם את מאמריו המדעיים. בנוסף היא פרסמה גם שני ספרים שכתב, האחד ספר חלוצי בפסיכיאטריה משפטית על היכולת של חולה נפש לעמוד לדין, והשני על הזיות מדומות.
ראו גם

תסמונת קנדינסקי
לקריאה נוספת

אליעזר ויצטום, ולדימיר לרנר, גאונות ושיגעון, אריה ניר, 2009
לא עוצרת

לא עוצרת הוא האלבום השני של זמרת הפופ הישראלית רוני דואני ("רוני סופרסטאר"). האלבום יצא ב-22 ביוני 2005 על ידי חברת התקליטים הליקון.
האלבום חולק לשני חלקים, זהו החלק הראשון מתוך האלבום המלא. האלבום הופק על ידי מפיקים מהארץ ומפיקים מחו"ל וכולל 6 רצועות אשר תורגמו ברובן מאנגלית לעברית. בתרגום חלק מהשירים השתתפה גם רוני עצמה.
הסינגל הראשון מהאלבום "אדוני" יצא לאור ב-22 בפברואר 2005. הסינגל נכתב והולחן על ידי עברי לידר, וזכה להצלחה מסחררת בארץ. הקליפ זכה להצלחה רבה. הסינגל השני ששוחרר נקרא "מותק II", והוא תרגום לשיר "Good Morning, Papa" שבוצע במקור על ידי להקת הבנות האוקראינית VIA Gra.
לאלבום צורף השיר "נסיכת פופ", אותו רוני ביצעה במקור בפסטיגל 2004, "לא יאומן כי פסטיגל". את שיר הנושא של האלבום "לא עוצרת" ביצעה בפסטיגל של אותה שנה במסגרת תחרות השירים.
רשימת שירי האלבום > לא עוצרת

| שיר | אורך | מילים | לחן | עיבוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אדוני | 03:53 | עברי לידר | עברי לידר | הנרי |
| בא לי | 02:52 | רוני דואני | אלברמארק | גיא ליכטנטל |
| מותק I | 03:04 | רוני דואני | ג'ורג' סמואלסון | ג'ורג' סמואלסון |
| אם אתה רוצה אותי | 03:30 | רועי גור | אולפלדט, נ'דיאה | פיני ארונבייב |
| מותק II | 03:42 | חגי מזרחי, פיני ארונבייב | קונסטנטין מלדזה (אנ') | פיני ארונבייב |
| אולי | 03:08 | רוני דואני | ג'נסקי, היירדהל, הלמרסן | גיא ליכטנטל |
סינגלים

| אדוני |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 22 בפברואר 2005 | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים מקום 26 במצעד השנתי  מקום 30 במצעד השנתי של גלגלצ |  |
|  | אורך: 3:53 | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים מקום 26 במצעד השנתי  מקום 30 במצעד השנתי של גלגלצ |  |
|  | מפיק: הנרי | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים מקום 26 במצעד השנתי  מקום 30 במצעד השנתי של גלגלצ |  |
|  | פזמונאי: עברי לידר | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים מקום 26 במצעד השנתי  מקום 30 במצעד השנתי של גלגלצ |  |
| מלחין: עברי לידר |  | רשת ג': מקום 4 במצעדים השבועיים מקום 26 במצעד השנתי  מקום 30 במצעד השנתי של גלגלצ |  |

| מותק II |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מאי 2005 | מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:42 | מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: פיני ארונבייב | מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: פיני ארונבייב וחגי מזרחי | מקום 4 ברשת ג' |  |
| מלחין: קונסטנטין מלדזה |  | מקום 4 ברשת ג' |  |

| אולי |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: אוגוסט 2005 | מקום 17 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:08 | מקום 17 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: גיא ליכטנטל | מקום 17 ברשת ג' |  |
|  | מלחין: יאן לינדבג, תומאס היירדל ורון הלמרסן | מקום 17 ברשת ג' |  |
|  |  | מקום 17 ברשת ג' |  |
הערות שוליים

↑  גיא ליכטנטל, ג'ורג' סמואלסון, הנרי, פיני ארונבייב
↑  הבוגרת, באתר ynet, 26 ביוני 2005
↑  Good Morning, Papa, YouTube
בני כרמלי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1952 (בן 72)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
בני כרמלי (נולד ב-19 באוקטובר 1952) הוא במאי וצלם טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

בשנת 1974 שימש כעוזר צלם בסרט "כנרת כנרת" ששודר בערוץ הראשון. בשנת 1979 שימש כצלם הראשי או היה בצוות הצילום של תוכנית הטלוויזיה קרוסלה ועוד להיט, בסרטי הקולנוע נורית 2 ושוברים, בסרט המתיחות חייך, אכלת אותה שביים יהודה ברקן, תל אביב לוס אנג'לס, נשיקה במצ"ח, בכמו גדולים וכבלים.
בשנת 1988, צילם יחד עם אורן שמוקלר את סרט המתיחות עבודה בעיניים בו כיכבו צמד הבטלנים. כרמלי היה שותף בצוות הכותבים שחיבר את הרעיונות למתיחות. באותה שנה ביים וערך כרמלי את הקליפ לשיר "תחת שמי ים תיכון" של הזמר שלמה ארצי.
בשנת 1993 ביים את תוכנית המוזיקה לילדים מוסיכף אותה הנחתה ניצה שאול ובשנת 1997 את קומדיית המצבים איצ'ה בה כיכבו ספי ריבלין ועליזה רוזן.
בשנת 1997 ביים את צילום הפסטיגל שביים חנוך רוזן שנמכר בקלטות ולשידור טלוויזיוני.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, ביים מספר תוכניות לערוץ הילדים ובהן "7 בול" עם יעל בר זוהר ו"מוטרף" עם גיל ססובר.
בשנת 1997 החל לביים את משעל חם שהגיש ניסים משעל ושודרה עד לשנת 2009.
בשנת 2000 ביים את בשידור חי עם דן שילון בגרסתה המקורית ובשנת 2014 גם את הגרסה המחודשת. בשנת 2003 ביים את תוכנית האלתורים אלי נגד העולם ששודרה בביפ.
בשנים 2000–2006 ביים את תוכנית האירוח של יאיר לפיד שזכתה בשנים 2004 ו-2005 בפרס מסך הזהב ובשנת 2007 בפרס האקדמיה לטלוויזיה על "תוכנית האירוח הטובה ביותר".
בשנים 2000–2006 ביים את תוכנית האירוח של אלי יצפאן ששודרה במתכונת יומית והגיעה למעל 3,000 תוכניות בהוט 3. התכנית זכתה בשנים 2001, 2002 ו-2003 בפרס מסך הזהב ובשנת 2003 גם בפרס האקדמיה לטלוויזיה על "תוכנית האירוח הטובה ביותר".
כרמלי ביים את הקלטת השידור הטלוויזיוני של פסטיגלים נוספים בשנים 2007 ("פסטיגל על הזמן") ו-2008 ("מותק של פסטיגל") והיה שותף לבימוי פסטיגלי 2009 ("קונג פו פסטיגל" ו"מותק של פסטיגל" לילדים צעירים).
כרמלי ביים את הקלטת השידור הטלוויזיוני של פסטיגלים נוספים בשנים 2007 ("פסטיגל על הזמן") ו-2008 ("מותק של פסטיגל") והיה שותף לבימוי פסטיגלי 2009 ("קונג פו פסטיגל" ו"מותק של פסטיגל" לילדים צעירים).
בשנת 2008 ביים את "גריז" ומספטמבר 2009 עד מרץ 2010 בזכיינית "רשת" את "אברי גלעד - תוכנית האירוח".
כרמלי ביים תוכניות רבות לשידורי רשת ובהמשך רשת 13 ובהן "צחוק מעבודה" ו"רוקדים עם כוכבים" ששודרו כל אחת למשך שבע עונות, ומספר עונות של "כלבוטק". הוא גם ביים את העונה הראשונה של "מחוץ לחוק" להוט קומדי סנטרל.
בשנת 2018 ביים את מחר שבת, טלוויזיה מהעתיד, "ג'ודי ואלירז", שרון ורני בע"מ ואת "דידי בשישי" עם דידי הררי.
בשנת 2020 ביים את "דה וויס ישראל", "האח הגדול", "משחקי השף", "הצנרת" ו"הכול כלול".
בשנים 2001–2003 שיחק את משה, מנהל הערוץ הקהילתי בסדרה "שוטטות".
בשנת 2011 שיחק בסדרה הקומית של נאור ציון בסדרה "החברים של נאור" שיחק בתפקיד במאי הופעות.
כרמלי מרצה בבית הספר המעשי למקצועות הטלוויזיה של רשת.
חיים אישיים

כרמלי אלמן ואב לשלושה.
ולדימיר סוכומלינוב

| --- | --- |

ולדימיר סוכומלינוב במשרדו
 לידה:  4 באוגוסט 1848 טלז, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  2 בפברואר 1926 (בגיל 77) ברלין, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מקום קבורה:  Berlin-Tegel Russian Orthodox Cemetery 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית צבא האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1866–1915 (כ־49 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי הרוסי  שר המלחמה
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  חרב הזהב של גבורה  מסדר העיט האדום, דרגה 1  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  אות מסדר העיט הלבן  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  אות המסדר גאורגיוס הקדוש 
 
ולדימיר אלכסנדרוביץ' סוּכוֹמְלִינוֹב (ברוסית: Владимир Александрович Сухомлинов;‏ 4 באוגוסט 1848 (כך על פי הלוח היוליאני שהיה נהוג ברוסיה בזמנו; על פי הלוח הגרגוריאני: 16 באוגוסט)‏ – 2 בפברואר 1926) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, ראש המטה הכללי הרוסי (1908–1909) ושר המלחמה הרוסי (1909–1915). הודח בשל תפקודו הכושל במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > עד משרת שר המלחמה

סוכומלינוב התחנך במכללת חיל הפרשים. ב-1874 סיים את האקדמיה הצבאית למטה הכללי ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שירת במטהו של מיכאיל סקובלב. ב-1899 מונה לראש המטה הכללי של המחוז הצבאי קייב. וב-1904 היה למפקד המחוז הצבאי קייב. ב-1905 מונה למושל הכללי של קייב, ווהלין ופודוליה. בדצמבר 1908 מינה אותו הצאר ניקולאי השני לראש המטה הכללי ובמרץ 1909 מונה סוכומלינוב, שהיה אז כבן 60, לשר המלחמה.