stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון ר. ויין

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1927 Wythall, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בנובמבר 2004 (בגיל 77) Princess Royal University Hospital, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פרמקולוגיה
 מקום מגורים:  בריטניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברמינגהאם (1946)  מכללת סיינט קתרין (אוקספורד)  בית ספר קינד אדוארד 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ופרי ס. דוז 
 מוסדות:  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון  אוניברסיטת לונדון  בית הספר לרפואה ולרפואת שיניים של בארטס ולונדון 
 תלמידי דוקטורט:  סלבדור מונקדה 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1974)  Knight Bachelor (1984)  הרצאת קרוניאן (1993)  מדליית ביילי (1977)  קרן פלדברג (1980)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1995)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1977)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1982)  המדליה המלכותית (1989) 
 תרומות עיקריות
 גילה את דרך פעולתו של האספירין.
 
סר ג'ון רוברט ויין (באנגלית: John Robert Vane‏; 29 במרץ 1927 –  19 בנובמבר 2004) היה רוקח יהודי אנגלי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1982 (יחד עם בנט סמואלסון וסונה ברגסטרם) "על גילוייהם לגבי פרוסטגלנדינים". קיבל את המדליה המלכותית בשנת 1989.
למרות חשיבותו הכימית הגדולה ושלל השפעותיו על גוף האדם, דרך פעולתו של האספירין בגוף פוענחה רק בשנת 1970 על ידי ג'ון ר. ויין שגילה, במחקר שזיכה אותו בפרס נובל ובתואר אבירות, שהאספירין "מעניק" את קבוצת האצטיל שלו לאנזים הנקרא ציקלואוקסיגנאז (COX). דבר זה מדכא לחלוטין את פעילותו של האנזים, והיא - ייצור פרוסטגלנדינים ותרומבוקסאנים בגוף.
קורות חיים

ויין נולד בווסטרשייר שבאנגליה ב-1927 למאוריס ויין, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה, ולפרנסיס ויין, ממשפחת חקלאים מקומית. החל ללמוד כימיה באוניברסיטת בירמינגהם וקיבל תואר ראשון בפרמקולוגיה באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל גם תואר דוקטור בשנת 1953. לימד זמן קצר באוניברסיטת ייל וחזר לפוסט דוקטורט באוניברסיטת לונדון.
ויין לימד באוניברסיטת לונדון במשך כ-18 שנים, שם חקר את דרך פעולתם של האספירין והפרוסטגלנדין, באמצעות ניסויים בבעלי חיים, מחקר שזיכה אותו אחר כך בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1982 (יחד עם בנט סמואלסון וסונה ברגסטרם) "על גילוייהם לגבי פרוסטגלנדינים".
החל מ-1973 שימש כמנהל המחקר של קרן ולקם, שם גילה את הפרוסטאצילין(Prostacyclin).
ב-1985 חזר לאקדמיה להמשך מחקר.
ויין התחתן עם אליזבת דפנה פייג' ב-1948 והיו להם 2 בנות.
עבודתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פרסים

1974 - חבר החברה המלכותית
1977 - פרס לסקר
1982 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
1982 - דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת אברדין
1989 - המדליה המלכותית
ג'ון ביירד, ויקונט סטונהייבן הראשון

ג'ון לורנס ביירד, ויקונט סטונהייבן הראשון (באנגלית: John Lawrence Baird, 1st Viscount Stonehaven;‏ 27 באפריל 1874 – 20 באוגוסט 1941) היה מדינאי שמרן בריטי, שכיהן כחבר הפרלמנט הבריטי, כשר בממשלת בריטניה ומאוחר יותר כמושל הכללי השמיני של אוסטרליה.
ראשית חייו

ביירד נולד בשכונת צ'לסי שבלונדון, כבנם של סר אלכסנדר ביירד ושל אנט מריה, בתו של סר לורנס פאלק. הוא התחנך באיטון קולג' ובקולג' כרייסט צ'רץ' באוקספורד, אך לא סיים את לימודיו שם. הוא התגייס לרגימנט הפרשים של לנקשייר וב-1894 החל לשרת כשלישו הצבאי של מושל ניו סאות' ויילס. הוא נכנס לשירות הדיפלומטי, קיבל תואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ב-1904 ופרש מהשירות הדיפלומטי ב-1908. בינואר 1900 הוא מונה להיות סגן הלורד לוטננט של מחוז קירקרדנשייר (תפקיד טקסי).
קריירה פוליטית

בבחירות הכלליות של 1910 נבחר ביירד לבית הנבחרים הבריטי מטעם מפלגה השמרנית. בין השנים 1911 – 1916 הוא שימש כמזכירו האישי של מנהיג המפלגה השמרנית, אנדרו בונאר לואו. במלחמת העולם הראשונה הוא נלחם בחזית וצוין לשבח על ידי מפקדיו ואף הוענק לו אות השירות המצוין. בממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג' הוא שירת כמזכיר הפרלמנטרי למועצת האווירייה. בינואר 1919 הוא מונה להיות המזכיר הפרלמנטרי של שר החימוש. באפריל 1919 הא מונה להיות תת-שר הפנים, תפקיד בו שירת עד לנפילת הממשלה באוקטובר 1922.
באותו חודש נבחר בונאר לואו להיות ראש הממשלה ובייר מונה להיות שר התחבורה ושר העבודות הציבוריות. כמה ימים מאוחר יותר הוא נהייה חבר במועצה המלכותית. הוא המשיך לכהן כשר בממשלתו של סטנלי בולדווין עד לבחירתה של ממשלת הלייבור בראשותו של רמזי מקדונלד בינואר 1924.
המושל הכללי של אוסטרליה

בדצמבר 1924, לאחר שובם של השמרנים לממשלה, קיבל ביירד את ההצעה להיות המושל הכללי של אוסטרליה. על פי הנוהג שיושם כבר קודם לכן, קיבל ראש ממשלת אוסטרליה, סטנלי ברוס כמה שמות של מועמדים לתפקיד, אך הוא בחר בביירד, בין השאר בשל ניסיונו הפוליטי וכן בשל היותו דמות צנועה יותר בהשוואה למועמדים האחרים שבאו מקרב חוגי האצולה. ביוני 1925 הוענק לביירד התואר ברון סטונהייבן ואביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
באוקטובר 1925 הגיע ביירד לאוסטרליה. עד מהרה נוצרו קשרים טובים בינו לבין ברוס, שאיתו היה לו הרבה במשותף. אך כמו קודמו בתפקיד, הוא הבין שראש ממשלת אוסטרליה לא מעוניין יותר במושל כללי שיתפקד כמפקח אימפריאלי או כנציגה של ממשלת בריטניה, אלא כדמות ייצוגית. הוועידה האימפריאלית של 1926 שהתקיימה בלונדון, הכירה בעצמאותם של הדומיניונים, ובכך שמה קץ לתפקידם של המושלים הכלליים כנציגים דיפלומטים וכערוץ תקשורת בין הממשלות. מעתה והלאה הצטמצם תפקידם של המושלים הכלליים כנציגים האישיים של הכתר.
בתקופת כהונתו של ביירד התחוללו שינויים נוספים. במאי 1927 הוא פתח באופן רשמי את מושב הפרלמנט האוסטרלי בבניין הפרלמנט החדש בקנברה וסוף סוף נבנה עבורו מעון רשמי קבוע. משמעות הדבר הייתה הפסקת הנדידה התמידית בין המעונות הרשמיים בסידני ובמלבורן, ובכך הוקטנו באופן משמעותי ההוצאות הכספיות על תפקיד המושל. הופעתה של התעבורה האווירית, שהחלה באותה תקופה, ושביירד היה צרכן נלהב שלה, הוזילה משמעותית את הוצאות הנסיעה שלו ברחבי אוסטרליה.
במשך רוב תקופת כהונתו של ביירד, הייתה ממשלתו של ברוס יציבה ובטוחה בשלטונה, אך בספטמבר 1929 הוא הובס באופן בלתי צפוי בהצבעה בבית הנבחרים וביקש מביירד לפזר את הפרלמנט. למרות שהפרלמנט כיהן רק שנה, נעתר ביירד לבקשה מיד. הימים בהם המושלים הכלליים הפעילו שיקול דעת בתחום זה חלפו להם.
בבחירות שנערכו באוקטובר הובסה מפלגתו של ברוס, שאף איבד את מושבו בפרלמנט. מנהיג מפלגת הלייבור האוסטרלית, ג'יימס סקאלין החל לכהן כראש הממשלה בינואר 1930. יחסיו של ביירד עם סקאלין היו תקינים אך לא ידידותיים, עקב הרקע הפוליטי השונה של שני האישים. היה זה אך מתאים שתקופת כהונתו כמושל הכללי הייתה אמורה להסתיים באותה שנה, לפני שהחל המשבר בממשלתו של סקאלין. סקאלין לא התייעץ עם ביירד בנוגע לבחירת המושל הכללי הבא וביירד עזב את אוסטרליה באוקטובר 1930.
ביירד היה חבר בבונים החופשיים. בתקופת כהונתו כמושל הכללי של אוסטרליה הוא היה הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בניו סאות' ויילס.
שנותיו האחרונות

עם שובו לבריטניה מונה ביירד להיות יושב ראש המפלגה השמרנית, תפקיד בו שימש עד ל-1936.. ב-1938 הוענק לו תואר ויקונט
ביירד נשא לאישה ב-1905 את אתל סידני קית'-פלקונר, בתו של אלגרנון ק'ית'-פלקונר, שהיה המושל הכללי של אוסטרליה הדרומית בשנות התשעים של המאה ה-19. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. ג'ון ביירד מת ממחלת לב באוגוסט 1941 בהיותו בן 67. אשתו מתה ב-1974, יום אחד לאחר יום הולדתה ה-100.
הערות שוליים

1 2 3 4  Serle, Percival. "Baird, Sir John Lawrence, Viscount Stonehaven (1874–1941)". Dictionary of Australian Biography. Project Gutenberg Australia. Retrieved 13 March 2008.
1 2 3 4 5  Cunneen, Chris (1990). "Stonehaven, John Lawrence Baird (1874–1941)". Australian Dictionary of Biography. Canberra: Australian National University. Retrieved 13 March 2008.
1 2 3 4 5 6 7  thepeerage.com John Lawrence Baird of Ury, 1st Viscount Stonehaven
↑  The London Gazette: no. 27156. p. 438. 23 January 1900.
↑  The London Gazette: no. 28338. p. 1037. 11 February 1910.
1 2  The London Gazette: no. 32763. p. 7777. 3 November 1922.
↑  The London Gazette: no. 32763. p. 7778. 3 November 1922.
↑  The London Gazette: no. 33057. p. 4023. 16 June 1925.
↑  VICE REGAL GRAND MASTERS - WHO AND WHY?
↑  The London Gazette: no. 34526. p. 4169. 28 June 1938.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: stonehaven-john-lawrence-baird-8679  BnF: cb16989445f (data)  GND: 1042284113  ISNI: 0000 0004 1887 4048  Trove: 1462181  VIAF: 305306943   WorldCat (עם VIAF): 305306943
ג'ון בירד (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1936 באלוול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בדצמבר 2022 (בגיל 86) מידהרסט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1962–2017 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון בירד (באנגלית: John Bird;‏ 22 בנובמבר 1936 – 24 בדצמבר 2022) היה שחקן, סאטיריקן, וקומיקאי אנגלי. ידוע בעיקר מעבודתו עם ג'ון פורצ'ן (אנ').
ביוגרפיה

ג'ון בירד נולד בבולוול שבנוטינגהאם, אנגליה. הוא למד בבית הספר High Pavement Grammar School בנוטינגהאם. כשלמד בקינגס קולג' שבקיימברידג' הכיר בירד את ג'ון פורצ'ן.
בירד התפרסם בתקופת שגשוג הסאטירות בטלוויזיה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא הופיע בקומדיה "That Was The Week That Was" שנקשרה בשמו. נד שרין הועיד אותו לתפקיד של דייוויד פרוסט, אבל לבסוף הופיע בתפקיד אחר. עוד הופיע בתוכניות טלוויזיה כגון "Not So Much a Programme, More a Way of Life, If It Moves File It, Dangerous Brothers, A Very Peculiar Practice, וב-My Father Knew Lloyd George, ו-The Secret Policeman's Other Ball.
בירד שיחק גם בתפקידים קומיים בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע כגון "A Dandy in Aspic" (מ-1968), "30 Is a Dangerous Age", "סינתיה" (1968), "This, That and the Other" (מ-1969), "Take A Girl Like You" (מ-1970), "ג'ברווקי" (1977), "תמיסת שבעת האחוזים" (1976), ו-"Yellow Pages" (מ-1988). בשנות השבעים של המאה העשרים, כשאידי אמין היה בשיא פרסומו, כיכב בירד בהקלטות של "אוסף השידורים של אידי אמין" המבוססים על הטורים שפרסם אלן קורן בשבועון פאנץ'.
ב-1975 לוהק בירד לתפקיד מר רמברנדט שתואר כ"בנו של ואן גוך, וגם מהגר לא חוקי [פקיסטני]", בסיטקום "The Melting Pot". את הסיטקום כתבו ספייק מיליגן וניל שאנד, אבל הוא בוטל אחרי שידור של פרק אחד בלבד. בירד, בפנים מושחרות, גילם ראש שבט אפריקאי בפרסומת עבור סיגריות Benson & Hedges.
ב-1979 שיחק בירד בתפקיד ריימונד, בחור לחוץ ומגמגם, במחזה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. הוא גילם את מנהל התיאטרון המלכותי הלאומי בפרק בקומדיית המצבים של ה-BBC "כן, אדוני ראש הממשלה" ששודרה ב-1988. בשנים 1989 ו-1990 הופיע לצדה של האנה גורדון ב-16 פרקים של הסיטקום "Joint Account".
מ-1981 עד 1984 הופיע בירד בתפקיד מר המפרי אטקינס אביה של מרמלדה אטקינס (בגילומה של שארלוט קולמן) בתוכניות הילדים של טלוויזיית ת'יימז. בדמות זו התחבב על דור חדש של צופים צעירים.
ב-1984 שיחק בירד בתפקיד ג'ק אורמנד, בוס של כנופיה, בפרק העשירי של הסדרה "Travelling Man". מ-1990 עד 1992 כיכב ב-18 פרקים של הסדרה הבלשית "El C.I.D" המתרחשת בספרד. בסדרה כיכבו לצדו אלפרד מולינה בשתי העונות הראשונות, ואמנדה רדמן בעונה השלישית. ב-1993 כיכב בירד בתפקיד פרופ' פלאם בעונה הרביעית של הסדרה "Cluedo", וגילם דמות של עורך עיתון בדרמה הפוליטית "שלום אדוני המלך".
בירד כיכב בתפקיד הבריסטר ג'ון פולר-קארפ בסיטקום "Chambers" גם ברדיו וגם בטלוויזיה. עוד כיכב בסדרה "יחצנים מסוכנים" לצדו של סטיבן פריי. בירד כיכב בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות, בהן בפרק "The Three Gamblers" של הסדרה "ג'ונתן קריק" בתפקיד מפקח משטרה.
בבריטניה מוכר בירד בעיקר על עבודתו עם ג'ון פורצ'ן ורורי ברמנר בתוכנית "Bremner, Bird and Fortune" שזכתה בפרסים אחדים. בסדרת המערכונים "The Long Johns" עם ג'ון פורצ'ן, אחד מהם ראיין את השני בדמות של אישיות בכירה, פוליטיקאי, איש עסקים או יועץ, שנקרא תמיד ג'ורג' פאר. באחד המערכונים האלה "The Last Laugh" ששודר ב-14 באוקטובר 2007, הם קיבלו קרדיט על כך שהיו הראשונים לחזות את חומרת המשבר הכלכלי העולמי (2008).
לקריאה נוספת

Bird, John; Fortune, John (1996). The Long Johns. London: Hutchinson. ISBN 0-09-180216-4.
הערות שוליים

↑  The Secret Policeman's Other Ball 1981 (COMPLETE)
↑  Milligan, Spike; Shand, Neil (1983). The Melting Pot. London: Robson Books. introductory pages. ISBN 0-86051-195-2.
↑  "The Marx Renaissance".
↑  "The Last Laugh: John Bird and John Fortune Reviews". אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454687805171  PLWABN: 9810605218305606  BnF: cb167005984 (data)  GND: 129758566  ICCU: SBNV098200  ISNI: 0000 0000 7870 8288  LCCN: no96047588  MusicBrainz: e633460c-e8e8-4e99-b38e-d89bb15a8e38  NKC: xx0041396  SUDOC: 060804319  VIAF: 38971205   WorldCat (עם VIAF): 38971205
גודנס אג'אי

גודנס אוהרימן אג'אי (באנגלית: Goodness Ohiremen Ajayi; נולד ב-6 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בקיריאת בעמדת החלוץ.
קריירה

אג'אי התחיל את הקריירה שלו כחניך באקדמיה לכדורגל אבוג'ה ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של רייקה מליגת העל הקרואטית. ב-18 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רייקה בניצחון 0-5 נגד פרייסטאטין טאון מליגת העל הוולשית. ב-10 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-5 נגד לוקומוטיבה זאגרב.
ב-27 ביולי 2015 הושאל לשירוקי ברייג מליגת העל של בוסניה והרצגובינה עד לסיום העונה. בשירוקי רשם את תקופת השיא שלו בקריירה, עם 5 שערים ב-15 הופעות בליגה.
ב-3 בספטמבר 2017 הושאל להפועל אשקלון מליגת העל עד לסיום העונה. ב-23 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו באשקלון בניצחון 0-3 נגד הפועל רעננה ובכך שבר בצורת של 18 חודשים ללא שער.
ביוני 2018 חתם באינטר זאפרשיץ'.
ביולי 2019 אג'אי חתם באסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.
ביולי 2020, אג'אי חתם בכזמה מליגת העל הכווייתית.
תארים

ליגת העל הקרואטית: 2016/2017
הגביע הקרואטי: 2013/2014, 2016/2017
הסופר קאפ הקרואטי: 2014/2015
הערות שוליים

↑  דור ביטון, ‏אג'אי חתם לעונה באשקלון, ספורי מועמד להגיע, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2017
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גודנס אג'אי".
ג'וזף מלבי דנט

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1849 דרלינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 במאי 1926 (בגיל 76) קרוידון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
ג'וזף מלבי דנט (באנגלית: Joseph Malaby Dent; ‏ 30 באוגוסט 1849 - 9 במאי 1926) היה מוציא לאור בריטי, אוטודידקט, שפרסם את הסדרה "Everyman's Library" ("הספרייה של כולם").
ביוגרפיה

דנט נולד בדרלינגטון למשפחה ממעמד הפועלים, כילד העשירי
בין תריסר ילדים. אביו, ג'ורג' דנט, היה צבע ומעצב במקצועו, חובב מוזיקה כנסייתית ולימים מורה למוזיקה. אמו הייתה איזבל לבית ריילטון. ג'וזף דנט התחנך בבית ספר יסודי ששם דגש על כישורי הקריאה והחיבור. החינוך שלו הושפע תחילה מהרוח הדתית של המתודיזם מיסודו של ג'ון וזלי. בגיל שלוש עשרה עזב דנט את בית הספר ונסע ללונדון עם
חצי כתר בכיסו.
אחרי פרק זמן שבו עבד כחניך בבית דפוס גילה כישרון בכריכת ספרים, ובגיל 19 נעשה, בעזרת אחד מאחיו, חניך במלאכה זו אצל כורך הספרים היפקינס בבאקלסברי בלונדון. בשנת 1872 פתח בלונדון כריכיית ספרים משל עצמו והצטיין באיכות עבודתו.
בניגוד לרצון הוריו נהג דנט מנעוריו לפקוד את התיאטרון המקומי "בארן" שבו קנה כרטיסים בשלושה פני עבור מושב בגלריה והסעה. כפעיל ב"חברה לשיפור הדדי" בעיירה, הכין דנט בגיל 15 הרצאה על הספר של ג'יימס בוזוול אודות חיי ד"ר ג'ונסון, ספר שעתיד היה להיות הראשון בסדרת "Everyman's Library" שדנט יזם.
בהשפעת מחזות שראה וספרים שקרא רותק דנט על ידי עולם הספרים (במיוחד על ידי הפרוזה של וולטר סקוט) והגיע למסקנה שהספרות והספרים עשויים להביא אור בחיי בני האדם ולשפר את טיבם. כפי התבטא:
ספרים, לעומת זאת, היו לי לנחמה גדולה ועזרה במשך חיי, והיה לי האושר העליון להיות קשור לספרות כל ימי חיי, אפילו בתור שומר השער של המקדש
ביוגרפיה > ההוצאה לאור - 1888

בשנת 1888, יש אומרים, אחרי ששנה קודם לכן כריכיית הספרים המשגשגת שלו, עלתה באש, הקים את בית ההוצאה לאור J.M.Dent ושות'. דנט דאג מאוד לבחירת הספרים ולעיצובם. בשנים 1889–1894 פרסם את יצירתו של צ'ארלס לם "המסות של אליה" (עם איורים של הרברט ריילטון), שהיה הספר הראשון שהוציא לאור (1888), אחר כך השירים והמחזות של אוליבר גולדסמית' (1889), אחר כך ספרים מאת ג'יין אוסטן, האחיות ברונטה, ג'פרי צ'וסר, אלפרד טניסון, מריה אדג'וורת, דניאל דפו, הנרי פילדינג, סמואל ג'ונסון, ויליאם בטלר ייטס ואחרים. מהדורות קטנות אלה הודפסו על נייר עבודת יד, והביאו הכנסות צנועות.
ביוגרפיה > 1894 Temple Shakespeare.Temple Classics

ב-1894 יזם דנט את סדרת הספרים "Temple Shakespeare" ב-40 כרכים בפורמט כיס בעריכת ישראל גולנץ, שזכתה להצלחה גדולה. בסביבות 1896 החל דנט להוציא לאור מהדורות מצומצמות ואיכותיות מן הספרות הקלאסית תחת המותג "Temple Classics".
הוא נעזר תחילה בשירותי בית הדפוס ציסוויק, באיוריו של הרברט ריילטון ובעריכתו של אוגוסטין בירל. שם הסדרה Temple בא מהבניין בלונדון שבו שכנה ההוצאה לאור. סדרה זו המשיכה להתפרסם עד שנת 1955.
בשנים 1901–1903 הוציא לאור 30 כרכי "Temple Bible" גם בפורמט כיס. אחר כך הופיעו 48 כרכי יצירות וולטר סקוט (Temple Scott),‏ 32 כרכי דיקנס (Temple Dickens),‏ 10 כרכי ג'יין אוסטן (Temple Jane Austen) ו-12 כרכי האחיות ברונטה (Temple Brontë). מאוחר יותר פרסם גם סדרת מחזאים (Temple Dramatists).
בשנת 1909 שינה את שם ההוצאה לאור ל-J.M.Dent & Sons (ג'.מ. דנט ובניו). בהמשך דנט הרחיב את פעילותו לפרסום ספרי לימוד אקדמיים ולילדים, לספרות ילדים, ספרי עזרה עצמית ומדריכי תיירות. הוא שיווק את ספריו בהצלחה באוסטרליה, בקנדה, בצרפת, בניו זילנד, בדרום אפריקה ובארצות הברית.
ביוגרפיה > 1906 - Everyman's Classic Library

ב-1904 החל דנט לתכנן את "Everyman's Classic Library" (הספרייה הקלאסית של כולם), סדרת אלף ספרים בפורמט אטרקטיבי ובמחיר של שילינג אחד. הסדרה הביאה שרות בעל ערך רב לקהל דובר אנגלית, כשהיא חשפה אותו למיטב הספרות העולמית, המקורית ובתרגום, כולל שירה, פרוזה והגות של המחברים הקלאסיים היוונים והרומאים.
על מנת לעמוד בביקוש בנה דנט את בית הדפוס Temple Press בלצ'וורת'. העורך הראשון ולמעשה זה ששכנע את דנט להקים את הסדרה היה הסופר ארנסט פרסיבל ריס. פרסום הסדרה התחיל ב-15 בפברואר 1906 ועד לסוף השנה הראשונה לקיומו פורסמו 152 כותרות. הסדרה נתקלה עם זאת במשברים כשחוק זכויות היוצרים משנת 1911 הרחיב את ההגנה על הזכויות לתקופה של חמישים שנה אחרי מות המחברים והפחיתה את זמינות הספרים הוויקטוריאנים וכשמלחמת העולם הראשונה גרמה לאינפלציה ולצמצום האספקה. עד שנת 1914 הפסיקו להופיע 700 כותרות.
אף על פי שלא היה זה רעיון חדש, הסדרה "Library Everyman's" הצטיינה בהיקף המרשים שלה - אלף כרכים. בעזרת הרווחים ממנה בנה דנט בית דפוס ומשרדים חדשים בקובנט גארדן. עם זאת מנע דנט פרסומם של יצירות קלאסיות שנראו לו "לא מספיק מוסריות" כגון ספרו של דניאל דפו, "מול פלנדרס".
החל משנת 1913 הפך דנט ומוציא לאור העיקרי של מספרי ג'וזף קונרד. אצלו הופיעו Within the Tides, The Shadow-Line, The Rescue, Notes on Life and Letters, Suspense, and Last Essays, ב-1917 - המהדורות השניות של Youth ו-Lord Jim וב-1918 המהדורה השנייה של Nostromo. ב-1923–1928 פרסם דנט קובץ זול של כתבי קונרד (Uniform Edition) שהוצא שוב לאור בשנים 1955-1946. ג'ורג' ברנרד שו לא הרשה לעצמו לקבל את הצעתו של דנט לפרסם אחד ממחזותיו במסגרת קובץ כתבי מחזאים במחיר זול. מחזות של שו יכלו להופיע בהוצאת דנט רק ב-1960.
באוקטובר 1912 השיק דנט את השבועון "Everyman", מגזין ספרים שנמכר בפני אחד ונועד "לעצב את הטעם לקריאת ספרים בקרב הפועלים". הוא הפסיק להופיע מסיבות פיננסיות ב-1920. במקומו הקים דנט את "The Bookmark". בינואר תחת הנהלת בניו התחיל להופיע שבועון ההוצאה במחיר של שני פני בשם "Bookmark and Everyman" עד שנת 1938.
ביוגרפיה > ההוצאה לאור אחרי מלחמת העולם הראשונה

עקב האטת העבודה בנסיבות מלחמת העולם הראשונה לא הספיק דנט לראות בחייו את הדפסת הספר ה-1000 בסדרה - "המטפיזיקה" של אריסטו, שהופיע רק בשנת 1956, ב-25 במרץ.
אחד הכרכים המרשימים ביותר שהופיע בסדרה היה The Pilgrim's Regress, אוטוביוגרפיה רוחנית של ק.ס. לואיס שפורסמה בשנת 1933.
דנט, בניו, יו ריילטון דנט (1938-1874) וג'ק ובנו של ג'ק, פ. ג'. מרטין דנט, היו חברי מועצת המנהלים של ההוצאה לאור בשנות ה-20 של המאה ה-20. יו דנט הצטרף לעסק בשנת 1909 וכיהן כעורך הסדרה "Everyman's Library". ג'ק הצטרף בשנת 1915 והיה אחראי על Temple Press. פ. ד'. מרטין דנט נכנס בשנת 1924 וניהל את מחלקת הפקה. אחרי מותו של ג'וזף דנט, בשנים 1926–1938 ניהל את ההוצאה לאור וו. ג'. טיילור, שכיהן כמזכיר החברה החל משנת 1916.
פ. ג'. מרטין דנט החליף את טיילור כמנכ"ל החל משנת 1955 ובשנת 1963 גם כיושב ראש החברה. בינואר 1988 ההוצאה לאור ויידנפלד וניקולסון רכשה את ההוצאה לאור דנט והבנים. היא בימינו מותג של קבוצת "אוריון".
חיים פרטיים

דנט התאלמן מנישואיו הראשונים. בנו ג'ורג' היה לכומר והתיישב באוסטרליה. 
מנישואיו השניים של ג'וזף דנט (החתונה התקיימה בלונדון ב-13 באפריל 1889) עם אלכסנדרה לבית קמפבל מיין, ילידת סקוטלנד, נולדו לו שמונה ילדים. שני הבנים הבכורים, פקסטון מלבי דנט ואוסטן מלבי דנט נפלו בקרב במלחמת העולם הראשונה בשנת 1915. פקסטון (1915-1890) נהרג ב-28 באפריל בקרבות איפר בבלגיה, בעוד שאחיו אוסטן (1915-1892) נהרג ב-20 ביולי בעת שרותו כחובש בקרב גליפולי בטורקיה.
פרט לבנים שנהרגו במלחמה, היו לדנט ארבע בנות - מוריאל ברנט, אוליב איזבל, אלכסנדרה לואיז ואורסולה מרי, וכן שני הבנים שהמשיכו את עסק אביהם: יו ריילטון וג'ק דנט.
ג'וזף מלבי דנט הלך לעולמו ב-1926 בבית בדרך קרוידון בלונדון.
הנצחה

1926 - אחרי מותו הוצא ספר מאויר לזכרו על ההיסטוריה של ההוצאה לאור - Aldine House
ספרים

1928 -The Memoirs of J.M.Dent - ספר זיכרונות
לקריאה נוספת

Hugh Dent The House of Dent, 1888-1938 London, 1928
J.M. Dent's The Memoirs of J.M. Dent London, 1928
הערות שוליים

↑  ספריית האוספים ע"ש Louis Round Wilson באתר UNC
↑  אילן יוחסין באתר The Minters
↑  האתר הרשמי של הסגרה Everyman's Library בהוצאת רנדום האוס-קנופף
↑  J.Sutherland, S.Fender 2011 עמ' 99
↑  האתר SNAC מווירג'יניה
↑  אתר הארכיון של כתבי ג'וזף קונרד
↑  Bernard Shaw and His Publishers edited by Michael Pharand University of Toronto Press 2009, עמ' 134
↑  אתר הארכיון של כתבי ג'וזף קונרד
↑  באתר The Minters
↑  אתר על בוגרי בית הספר בנקרופט -Bancroftian Network
↑   2003-2016
↑  באתר Dave Shoots
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281279405171  GND: 1055144633  ISNI: 0000 0001 1035 648X  LCCN: no91029428  MusicBrainz: 401d91e2-7e7c-4930-a585-ada77c00d59a  NKC: xx0316295  NTA: 133584739  SNAC: w68h0gp7  SUDOC: 07879613X  Trove: 1151975  VIAF: 2833599   WorldCat (עם VIAF): 2833599 
דרלינגטון, כנסייה מתודיסטית לשעבר
גודפריד בומאנס

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1913 האג, הולנד 
 פטירה:  22 בדצמבר 1971 (בגיל 58) בלומנדל, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  Bloemendaal 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 יצירות בולטות:  אריק, או ספר החרקים הקטן 
 תקופת הפעילות:  1923–1971 (כ־48 שנים) 
 בן או בת זוג:  Pietsie Verscheure (14 באפריל 1944–?) 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (28 באפריל 1986)  אביר במסדר אורנז'-נסאו 
 
גודפריד בומאנס (בהולנדית: Godfried Jan Arnold Bomans;‏ 2 במרץ 1913 – 22 בדצמבר 1971) היה סופר, אישיות טלוויזיונית פופולרי הולנדי, קתולי וחסיד אומות העולם מהולנד.
ביוגרפיה

בומאנס נולד בהג וגדל בהרלם. אביו היה פקיד במשרד עורכי דין. בנעוריו הפגין בומאנס עניין בספרות. הוא היה עורך עיתון בית ספרו ופרסם סיפורים קצרים, בין היתר במגזינים ספרותיים ובעיתוני סטודנטים. בין השנים 1933–1938 למד משפטים באוניברסיטת אמסטרדם.
ביוגרפיה > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 כתב בומאנס את הספר אריק, או ספר החרקים הקטן (Erik of het klein insectenboek), שזכה לתפוצה נרחבת בתקופת הכיבוש הנאצי ויצא בעשר מהדורות בשנים 1940–1941.
עד 1942 למד בומאנס פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת נימכן. בשנת 1943 פרש מלימודיו ושב להרלם, שם הציל את חייו של יהודי בשם הנס ליכטנשטיין, ועל כך הוכר כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1946 החל בומאנס לפרסם סדרת ספרים בשם הרפתקאותיו של פא פינקלמן (De avonturen van Pa Pinkelman). עיקר פרסומו בא לו מספרי סיפורי הפיות שכתב בסגנון מודרני ומספריו ההומוריסטיים בהם שולבה חכמת חיים ואירוניה. סיפוריו פורסמו בעיתון היומי בעל התפוצה הנרחבת de Volkskrant ("עיתון העם"). עד 1967 פרסם בעיתון זה טורים דו שבועיים.
בשנת 1950 היה שותף להקמתו של מועדון אמנים בהרלם, מועדון שנודע בעיקר בהשפעותיו הספרותיות. בשנות החמישים והשישים זכו יצירותיו לתפוצה נרחבת בהולנד אם כי לא להכרת הביקורת או לפרסים. הוא הופיע בטלוויזיה והתארח בתוכניות רדיו - אחד הסופרים הראשונים בהולנד שזכו לכך. בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים הפך בומאנס לאישיות תקשורתית מוכרת, למורת רוחם של מבקרי אמנות רבים, שלא אהבו את הופעתו חסרת הרצינות בתוכניות אלה. בשנת 1956 ייסד את הענף של אגודת חובבי צ'ארלס דיקנס בהולנד. בשנת 1969 מינתה אותו אגודת דיקנס בלונדון לסגן הנשיא ולחבר של כבוד, כאות הוקרה על מאמציו לקידום יצירתו של דיקנס בהולנד.
לאחר מותו

אנתולוגיה של שלושת כרכי כתביו של בומאנס על דיקנס פורסמה בשנת 1972.
בשנת 1986 הוכר בומאנס על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 פורסמו כל יצירותיו בשבעה כרכים. בשנת 2004 עובד ספרו "אריק, או ספר החרקים הקטן" לסרט. בשנת 2009 החליט האיגוד האסטרונומי הבינלאומי לקרוא לאסטרואיד 23404 על שם בומאנס. את האסטרואיד גילה האסטרונום האמריקאי ממוצא הולנדי טום גרלס (אנ').
הערות שוליים

↑  פועלו של בומאנס להצלת ליכטנשטיין בתקופת השואה באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258846405171  PLWABN: 9810690543505606  BIBSYS: 90834640  BnF: cb126839699 (data)  BPN: 09814864  GND: 118661264  ISNI: 0000 0000 7835 0992  LCCN: n79055103  MusicBrainz: fca26770-679f-4ed0-96cd-d52a2ed32f40  NKC: ola2003191534  NLA: 35020063  NTA: 068569807  RERO: 02-A003021732  RKD: 254441  SUDOC: 066901863  Trove: 458729  ULAN: 500587338  VIAF: 104108998   WorldCat (עם VIAF): 104108998