stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונן יצחק
מאמרים נבחרים

"עימות באוויר: חילות האוויר של ישראל ושל ירדן 1967-1948", מערכות, 417 (2008), עמ' 36–45.
"קצינים ללא מרות", עלי זית וחרב, ט"ז (2016), עמ' 194–218.
"הפרדוקס הירדני: אתגרים אזוריים ופנימיים מול יציבות שלטונית", בתוך: אלי פודה ואון וינקלר (עורכים), בין יציבות למהפכה: עשור לאביב הערבי (ירושלים: כרמל, 2021).
"The Beginnings of Transjordanian Military Intelligence: A Neglected Aspect of the 1948 War", Middle East Journal, 58 (2003), pp. 449-469.
"The Formation and Development of the Jordanian Air Force: 1948-1967", Middle Eastern Studies, 40 (2004), pp. 158-174.
"A Short History of the Secret Hashemite-Zionist Talks: 1921-1951", Midstream, LIII (2007), pp. 9-12.
"The Question of Arab Solidarity in the 1948 War: Political Interests versus Military Considerations", Mediterranean Quarterly, 19 (2008), pp. 19-46.
"A Small Consolation for a Big Loss: King Abdallah and Jerusalem during the 1948 War", Israel Affairs, 14 (2008), pp. 398-418.
"Fauzi al-Qawuqji and the Arab Liberation Army in the 1948 War toward the Attainment of King Abdallah's Political Ambitions in Palestine", Comparative Studies of South Asia, Africa and the Middle East, 28 (2008), pp. 459-467.
"The Assassination of King Abdallah: The First Political Assassination in Jordan: Did It Truly Threaten the Hashemite Kingdom of Jordan?" Diplomacy& Statecraft, 21 (2010), pp. 68-86.
"Jordanian Intelligence Under the Rule of King Abdullah I (1921-1951)", International Journal of Intelligence and Counterintelligence, 23 (2010), pp. 647-662.
"Abdallah al-Tall and the Palestinians", Journal of South Asian and Middle Eastern Studies, 36 (2013), 36-52.
"Who Kills shall be Killed': Another Perspective on the Assassination of Lord Moyne in Cairo", Journal of North African Studies, 20 (2015), pp. 172-186.
"British Military Supplies to Jordan during the 1948 War: How the Anglo-Jordanian Treaty was put to the Test", Middle East Critique, 24 (2015), pp. 345-354.
"The War Against Terrorism and For Stability of the Hashemite Regime: Jordanian Intelligence Challenges in the 21st Century", International Journal of Intelligence and Counterintelligence, 29 (2016), pp. 213–235.
"From Cooperation to Normalization? Jordan-Israel Relations since 1967", British Journal of Middle Eastern Studies, 44 (2017), pp. 559-575.
"Between Reform and Islam: The Arab Spring in Jordan 2011-2014", Democracy and Security, 14 (2018), pp. 24-44.
"Transjordan's Occupation of Jerusalem in the 1948 War", Israel Affairs, 25 (2019), pp. 307-317.
"The Question of the Legitimacy of the Hashemite Regime in Jordan: The Islamic Radical Organizations, the West and Israel", Oriente Moderno, 100 (2020), pp. 75-92.
"King Abdullah – I", in P. R. Kumaraswamy (Ed.) Handbook of the Hashemite Kingdom of Jordan (Palgrave: Macmillan, 2020), pp. 215-231.
"Unwritten treaty: the historical background to Jordanian–Israeli relations, 1921–1951", Middle Eastern Studies, 57 (2021), pp. 416-428.
"The Role of Arab Nationalists in the Establishment of the Emirate of Trans-Jordan, 1921-1924", The Journal of the Middle East and Africa, 13 (2022), pp. 125-143.
הערות שוליים

↑  שותפות ועוינות: עבדאללה, הלגיון הערבי ומלחמת 1948 (תל אביב: י. ל. מאגנס, האוניברסיטה העברית וההוצאה לאור של משרד הביטחון, 2006), עמ' 146
↑  "Between Reform and Islam: The Arab Spring in Jordan 2011-2014", Democracy and Security, 14 (2018), p. 43-44
↑  Abdullah al-Tall: Arab Legion Officer: Arab Nationalism and Opposition to the Hashemite Regime (Sussex Academic Press, 2012), p. 119
↑  "The War Against Terrorism and For Stability of the Hashemite Regime: Jordanian Intelligence Challenges in the 21st Century", International Journal of Intelligence and Counterintelligence, 29 (2016), p. 213
↑  Ibid., p. 221
↑  "Jordanian Intelligence Under the Rule of King Abdullah I (1921-1951)", International Journal of Intelligence and Counterintelligence, 23 (2010), pp. 658
↑  "Unwritten treaty: the historical background to Jordanian–Israeli relations, 1921–1951" Middle Eastern Studies, 57 (2021), p. 425
↑  "From Cooperation to Normalization? Jordan-Israel Relations since 1967", British Journal of Middle Eastern Studies, 44 (2017), p. 571
ישיבת תקוע

| --- | --- |
סמל הישיבה
אין תמונה חופשית
 ישיבת הסדר
 תקופת הפעילות:  אלול ה'תשנ"ט – הווה
 מייסדים:  הרב חיים כפרי
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב מיכְל פאלק
 תלמידים
 :  כשבעים תלמידים ואברכים, כולל תלמידים בשירות צבאי פעיל
 שונות
 ספרים:  משנה תורה לרמב"ם המבואר, חיי עולם, וספרים נוספים של הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) בעריכת תלמידי הישיבה. כתבי עת: אלפא לשמן, שפע רב, תיובתא.
 מיקום
 מיקום:  תקוע
 מדינה:  יהודה ושומרון יהודה ושומרון
 קואורדינטות:  31°39′02″N 35°13′44″E﻿ / ﻿31.650494°N 35.228763°E﻿ / 31.650494; 35.228763
 http://www.yeshivatekoa.org/ https://www.steinsaltzyeshiva.com/
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת תקוע(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת תקוע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תקוע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תקוע
 
ישיבת תקוע היא ישיבת הסדר ברוח חסידית. הישיבה פועלת בתקוע מאז הקמתה בשנת תשנ"ט (1999). ראש הישיבה הוא הרב מיכל פאלק. נשיאה היה הרב עדין אבן ישראל.
היסטוריה

הישיבה קמה בשנת 1999 (ה'תשנ"ט), לאחר שנסגרה ישיבת שפע, ולאחר ניסיונות להקים ישיבה גבוהה בראשות הרב שטיינזלץ בבת עין ובירושלים, שלא האריכו ימים. מקימיה היו הרב חיים כפרי, הרב אריאל הולנד והרב מנחם פרומן, ובעזרת תלמידי מחזור י"א של ישיבת מקור חיים. הרב כפרי שימש כראש הישיבה עד לשנת תשע"ג, ולאחר מכן מונה הרב מיכְל פאלק לתפקיד.
דרכה של הישיבה

דרכה של הישיבה גובשה בידי הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ, שהעביר בה שיעורים והתוועדויות וכן קיים פגישות אישיות עם התלמידים. ניכרת בישיבה השפעה חזקה של תנועת החסידות בכלל, ושל הגות חסידות חב"ד, ברסלב, ופשיסחא-קוצק.
בלימוד העיון קיימת תוכנית הדרגתית, שבה מתמקדים תחילה בהבנת הגמרא או המשנה עצמה ללא מפרשים, ולאחר מכן דקדוק ברש"י. ראשונים נוספים נלמדים בהדרגה בכיתות הגבוהות. השיעור הכללי אינו מועבר כהרצאה על בימת בית המדרש אלא סביב שולחן ובתורנות בין כל הר"מים, ובתקופת הקיץ אף בידי הבחורים עצמם.
בלימוד משולבים לימודי הלכה, כולל ספרות השו"ת, וכן התייחסות לרקע ההיסטורי. בישיבה כולל דיינות וכולל רבנות. כן מתקיימת תוכנית ללימוד מעשי של שחיטה והלכותיה. שיעור שבועי בתלמוד והלכה מועבר בידי הרב שבתי רפפורט. קיימת בישיבה תוכנית של לימוד מסכת מהתלמוד הירושלמי (בדרך כלל המקבילה למסכת הבבלית הנלמדת) על הסדר, בעזרת כלים מסורתיים ומחקריים.
הישיבה מעודדת כתיבה של תשובות הלכתיות, מאמרים אקדמיים וכתיבה ספרותית. כתב העת "טורמיסין" משמש למטרה זו ורואה אור כפעם בחודש. לצדו קיימים מספר כתבי עת נוספים לסיכום 'זמן' (סמסטר) או שנת לימודים.
בישיבה מועברים שיעורי תנ"ך בידי הרב אביה הכהן; שיעורים ב"משנה תורה להרמב"ם" ביד הרב דוד פיאלקוף; שיעורי חסידות וזוהר. קיימת "חבורת גריסה" שבמסגרתה לומדים תלמוד בהיקף של שלושה דפים ביום. בעבר הייתה קיימת תוכנית של לימודי תוספתא בהנחייתו של הרב דוד פיאלקוף.
מוטיבים חסידיים
רוחה של תנועת החסידות באה בישיבה לידי ביטוי בעיסוק רב יחסית בתפילה ובכוונה בתפילה, בלימוד ספרי חסידות וב"חבורות התבוננות". נערכות בישיבה התוועדויות בתאריכים מיוחדים, כגון ימי פטירת של דמויות, המיועדות גם לבוגרים ולאחרים. בעבר הן נערכו על ידי הרב שטיינזלץ. מתקיימות גם התוועדויות בהיקף קטן יותר.
מפעלות הישיבה

"תורה אור/ ליקוטי תורה המבואר" - לאחר פטירתו של הרב עדין אבן ישראל החלו תלמידים מהישיבה להוציא מדי שבוע חוברת ובה שיעורים שלו על מאמרים של רבי שניאור זלמן מלאדי (מתוך הספרים תורה אור ולקוטי תורה) על פרשת השבוע. החוברות מופצות באינטרנט וכעלוני פרשת שבוע במספר בתי כנסת.
"שפע רב" - עלון חודשי מתורתו ועל תורתו של הרב עדין אבן ישראל, ובו שיחות מאמרים וכתבים שונים של הרב. העלון נערך על ידי תלמידי ורבני הישיבה ומופץ במספר בתי כנסת וישיבות, ובאופן אינטרנטי.
"שלהבת" - מיזם ללימוד תורה בינלאומי שהקימו תלמידי ובוגרי הישיבה. המיזם משדך חברותות ללימוד בין ישראלים ליהודים-אמריקאים בקהילות שונות, ומספק להם מסגרת וחומר לימוד.
ערוץ פודקאסטים, בו עולים שיעורים מהישיבה והקלטות מהארכיון של הרב שטיינזלץ.
"תיובתא" - עלון לנוער דתי שהחל לצאת בתשס"ה. העלון קרא להתחדשות דתית ועסק גם בנושאים הנחשבים ל"טאבו" בקרב הציבור הדתי, דבר שעורר עליו ביקורת. מסיבות כלכליות הפסיק העלון לצאת לאור לאחר כשנתיים. בשנת תשע"ב החל לצאת עלון דומה בשם "פומפה - משאבה לרעיונות בקשר ליהדות שלנו" שהפסיק גם הוא לצאת.
"בית בלב" - בשנת תשס"ח (2007) פתחו שניים מתלמידי הישיבה "בית בלב" במטולה, הנתמך על ידי עמותת "שפע" שבראשות הרב שטיינזלץ. בית זה נועד להוות "בית פתוח ליהדות ורוח". בבית חי זוג נשוי.[דרושה הבהרה]
תוכנית השליחות - בשנת תשס"ו הוקמה תוכנית שבמסגרתה נשלחים תלמידים מהישיבה לשנה בקהילות יהודיות בארצות הברית. השליחים מלמדים בבתי ספר ועוסקים בתחומים נוספים. עד כה נשלחו בני הישיבה לניו ג'רזי, וושינגטון די.סי, דטרויט ופיניקס.
תוכנית לבני חו"ל

בישיבה החלה לפעול בתשע"ב תוכנית לדוברי אנגלית בוגרי מוסדות חב"ד בחו"ל (דרום אפריקה, רוסיה, ארצות הברית, בריטניה,  אוסטרליה ) המתקשים להשתלב במוסדות חב"ד.
ספרים בהוצאת הישיבה

אלפא לשמן, שפע רב - כתבי עת ובם מאמרים של בחורי הישיבה.
אור פני מלך - קובץ מאמרים של הרב אבן ישראל - שטיינזלץ לחודש אלול וחגי תשרי.
חיי שנה - שיחות של הרב אבן ישראל - שטיינזלץ על מעגל השנה.
חיי עולם - שיחות של הרב אבן ישראל - שטיינזלץ על פרשת השבוע.
משנה תורה המבואר - ביאור שטיינזלץ על משנה תורה לרמב"ם, בשיתוף פעולה עם מכון שטיינזלץ.
עד בלי די - התוועדויות של הרב עדין אבן ישראל שטיינזלץ.
הערות שוליים

↑  נכון לינואר 2022
↑  כך על פי הגדרת הישיבה, http://www.yeshivatekoa.org/Activity.asp?id=62025
אסיא ענתר

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1997 קמישלי, סוריה 
 נהרגה:  30 באוגוסט 2016 (בגיל 19) מנבג', סוריה 
 מדינה:  סוריה 
 השתייכות:  יחידות ההגנה של הנשים 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 
אָסיָא רמדאן עָנתָּר (בכורדית: ئاسیا ڕەمەزان ئەنتەر) הידועה גם כוִיאָן ענתר, הייתה לוחמת ביחידות ההגנה של הנשים הכורדיות (YPJ) שנטלה חלק ונודעה כסמל להשתתפות נשים לוחמות במלחמה נגד דאעש, בסוריה.
בשל דמיון מסוים לשחקנית אנג'לינה ג'ולי, היא כונתה בתקשורת העולמית "אנג'לינה ג'ולי הכורדית".
ענתר בנובמבר 2015
קורות חייה

אסיא ענתר נולדה למשפחה כורדית ובשנת 2014, בגיל 17, היא נאלצה להינשא בנישואים שסודרו על ידי משפחתה. שלושה חודשים לאחר מכן, היא התגרשה והצטרפה לשורות יחידות ההגנה של הנשים כדי להילחם נגד דאעש בכורדיסטן הסורית. אסיא אימצה את הכינוי "ויאן ענתר".
ענתר זכתה לתשומת לב בינלאומית ב-2015 כשצלם עיתונות צילם אותה וכינה אותה "אנג'לינה ג'ולי הכורדית", בשל דמיונה לשחקנית. הצילומים הופצו בכל רחבי העולם, תוך הדגשת הכינוי והדמיון. אישים ולוחמים כורדים, גינו את ההשוואה, והתייחסו אליה כמעליבה ו"החפצה" של דמותה, כי היא הייתה אחת מני לוחמות רבות ואמיצות שהפילוסופיה שלהן הייתה: שוויון, פשטות וצניעות.
עד למותה, כעבור שנתיים, היא השתתפה במספר קרבות.
מותה

ב-30 באוגוסט 2016, בגיל 19, התקרבו מחבלים מתאבדים של דאעש בשלוש מכוניות תופת לעמדות הכורדיות, ליד העיר מנבג' שבקרבת גבול טורקיה–סוריה. הלוחמים הכורדים תקפו את המכוניות והצליחו לנטרל שתיים מהן. המכונית השלישית התפוצצה בקרבת הלוחמים ובין ההרוגים הייתה גם אסיא.
הערות שוליים

1 2 3  "Kurdish 'Angelina Jolie' devalued by media hype". BBC News. 2016-09-12. נבדק ב-2024-04-13.
1 2  Nathan Francis, Asia Ramazan Antar Killed: 19-Year-Old Called ‘Kurdish Angelina Jolie’ Sacrifices Her Life To Stop ISIS Suicide Bombers, The Inquisitr, ‏2016-09-09 (באנגלית)
↑  Francis, Nathan. "Asia Ramazan Antar killed: 19-year old called 'kurdish Angelina Jolie' sacrifices her life to stop ISIS suicide bombers". Inquisitr. אורכב מ-המקור ב-2022-11-29.
↑  Patrick Lion, Female soldier dubbed the Kurdish Angelina Jolie 'dies' fighting ISIS: Reports, The Mirror, ‏2016-09-08 (באנגלית)
של סילברסטיין

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1930 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  10 במאי 1999 (בגיל 68) קי וסט, פלורידה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 מקום קבורה:  בית הקברות ולסטון 
 עיסוק:  משורר, מוזיקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו, בית הספר לאמנות של מכון שיקגו, Theodore Roosevelt High School 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ילדים, קומדיה שחורה, מחזות
 יצירות בולטות:  המקום שבו נגמרת המדרכה, שלומפ ויצורים אחרים, ליפול למעלה, אור בעליית-הגג, לפקדיו: האריה שירה בחזרה, העץ הנדיב, ספר ABZ של הדוד שלבי, Runny Babbit 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לשיר הקאנטרי הטוב ביותר (11 במרץ 1970) 
 www.shelsilverstein.com
 חתימה:   
 
שלדון אלן "שֶל" סילברסטיין (באנגלית: Sheldon Alan "Shel" Silverstein;‏ 25 בספטמבר 1930 – 10 במאי 1999), שנודע בכינוי הדוד שלבי, היה משורר, מוזיקאי, זמר וקריקטוריסט יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בשיקגו. שירת בצבא ארצות הברית, והוצב בשנות ה-50 ביפן וקוריאה. בתקופה זו צייר קריקטורות לעיתון הצבא כוכבים ופסים. לאחר שהשתחרר ב-1956 מצא עבודה ככתב, צלם וקריקטוריסט בירחון "פלייבוי".
כתב לג'וני קאש את השיר "נער ושמו סו" ("A Boy Named Sue"). עבור שיר זה הוא קיבל את פרס גראמי ב-1970.
הלחין את פסקול הסרט "נד קלי" בכיכובו של הזמר מיק ג'אגר ואת הפסקול של "מיהו הארי קלרמן". עבור שירו "I'm Checkin' Out" מפסקול הסרט "גלויות מהקצה" הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר.
הוציא אלבומי שירים שאותם כתב, הלחין ושר, וניהל קריירה קצרה בתחום התיאטרון: הוא כתב את המחזה "הגברת עם הנמר".
פרסם שלושה אוספים של שירי איגיון: "בקצה מדרכת הרחוב", "אור בעליית הגג" ו"ליפול למעלה".
אולם עיקר פרסומו בא לו כמחבר ספרי ילדים. מבין ספריו, המפורסם ביותר הוא "העץ הנדיב".
ספרו הראשון, אותו כתב ואייר – "ספר ABZ של הדוד שלבי", יצא בשנת 1961 וזכה להצלחה. ב-1963 פרסם את "לפקדיו: האריה שירה בחזרה" וב-1964 פרסם את ספרו הידוע "העץ הנדיב".
ספרים נוספים: ב-1964 "מי רוצה קרנף בזול" ו"ג'ירף וחצי". ב-1976 "החתיכה החסרה" וב-1981 את ספר ההמשך "החתיכה החסרה פוגשת את O הגדול".
בשנת 1970 נולדה לו ולסוזאן הסטינג בת בשם שושנה. בשנת 1975 מתה אמה של שושנה, סוזאן, יום לפני יום הולדתה החמישי של בתה. שושנה עצמה מתה ב-1982 ממפרצת מוחית. לסילברסטיין בן נוסף בשם מת'יו שנולד בשנת 1984 לו ולשרה ספנסר.
בשנת 1975 קיים את הריאיון הציבורי האחרון שלו.
הוא נפטר בשנת 1999 לאחר שלקה בהתקף לב, בן 68 במותו.
ספריו לילדים

ספר ABZ של הדוד שלבי (1961)
לפקדיו: האריה שירה בחזרה (1963)
ג'ירף וחצי (1964)
העץ הנדיב (1964. תרגם יהודה מלצר, 1980) – אילן נותן לילד אהובו את כל אשר לו, מפירות ועלים ועד ענפים וגזע, ולכאורה מוצא אושר בנתינה זו, והוא אלגוריה רבת-משמעות על מערכת-יחסים בין שני ידידים, הנותן והלוקח.
מי רוצה קרנף בזול? (1964)
גן-החיות של הדוד שלבי (1964)
המקום שבו נגמרת המדרכה (1974. תרגם בני הנדל בשם בקצה מדרכת הרחוב, 1984) – חרוזים היתוליים.
החתיכה החסרה (1976. תרגם מולי מלצר, 1982) – קורותיו של גלגל מזמר, שיצא לחפש את החלק החסר בגופו, והוא משל על נושא החיפוש ומימושו.
ריקודים מוזרים (1979)
אור בעליית-הגג (1981. תרגמו בני הנדל ושחר הנדל, 1993) – שירים מאוירים.
החתיכה החסרה פוגשת את O הגדול (1981. תרגם מולי מלצר, 1982) – המשך לספר החתיכה החסרה.
ליפול למעלה (1996. תרגמו בני הנדל ואוֹרי הנדל, 1997)
Runny Babbit: A Billy Sook (פורסם לאחר מותו ב-2005). ספר המורכב ממשחקי מילים וביטוי משוכל
שלומפ ויצורים אחרים (באנגלית: Don't Bump the Glump!: and Other Fantasies) (פורסם ב-2008. תרגם שמעון ריקלין, 2009) הוצאה מחודשת של גן החיות של הדוד שלבי מ-1964.
הכל בפנוכו (באנגלית: Every Thing On it) (פורסם ב-2011, תרגמה נעם פרתום, 2014) – שירים נוספים חדשים שפורסמו לאחר מותו.
Runny Babbit Returns (פורסם ב-2017, מחומרים שלא פורסמו לפני מותו), ספר המשך ל־Runny Babbit.
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "של סילברסטיין: הדבר הנורא שקרה לאביגיל הקטנה, שהוריה סירבו לקנות לה פוני", בספר ילדים גדולים (כרך 2, עמ' 201–214), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
אורי ניר

| --- | --- |

אורי ניר
 לידה:  1976 (בן 48 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 תחום יצירה:  אומנות
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2011)  פרס האמן הצעיר (2006) 
 
אורי ניר (נולד ב-1976) הוא אמן, פסל ויוצר סרטים ישראלי החי ועובד בתל אביב-יפו.
ביוגרפיה

אורי ניר נולד בתל אביב-יפו להייצ'יק, מורה לפיסול, והאדריכל מאיר ניר. בצעירותו למד בבית הספר לאמנויות בתל אביב ובתיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
בשנת 1997 החל את לימודיו במחלקה לאמנות בבצלאל אותם סיים בשנת 2001, מאז סיום לימודיו הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. בשנת 2000 למד במסגרת חילופי סטודנטים בבית הספר של המכון לאמנות של שיקגו. בין השנים 2006–2008 למד לימודי התואר השני במחלקה לאמנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
משנת 2003 מלמד במחלקה לאמנות בבצלאל, ומשנת 2009 במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
עבודותיו

התערוכות של אורי ניר הן סביבות הרמטיות המפגישות בין פיסול, וידאו, סאונד וטקסט. ניר עוסק במושג הזמן ובתפישות ראייה באמצעות ייצוגים של ריאליזם עתידני, של חלימה בהקיץ ושל מציאות הבזקית. כל תערוכה מושתתת על מערכת סגורה ומעגלית של רעיונות ודימויים, שמתקיימים בה נרטיבים ביוגרפיים ומדומיינים ומצבי צבירה מנוגדים - תודעתיים, פיזיים וחושיים.
תערוכות > תערוכות יחיד

2002 - קורבנו של שונצינו, מוזיאון הרצליה לאמנות.
2004 - Lost Herbs, מוזיאון הרצליה לאמנות
2005 - Plantation, גלריה ברוורמן, תל אביב.
2009 - חוג הפעימה, גלריה ברוורמן, תל אביב.
2009 - Mommy ,LAXART גלריה, לוס אנג'לס
2011 - מאיץ, ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2012 - Heat Archer, בייקרי, גלריה ברוורמן, תל אביב.
2018 - סכר פרפר, משכן לאמנות עין חרוד, קיבוץ עין חרוד.
2019 - חדר צחוק, פרויקט פרסייט, יגאל אלון 94 תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2002 - פלואורסצנט 3, גלריה פלואורסצנט, תל אביב.
2002 - מפולת, גלריה בצלאל, תל אביב.
2002 - הגובה של העממי, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2002 - הזוכים - 2002, פרס משרד המדע, התרבות והספורט לאמן הצעיר, ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2003 - יותר מזה, גלריה זומר לאמנות עכשווית, תל אביב.
2004 - נקודת השקפה, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2005 - Mains d'OEuvres, Lieu Commun, פריס.
2005 - העברים החדשים, מוזיאון מרטין-גרופיוס-באו, ברלין.
2005 - Such Stuff as Dreams are Made on, מוזיאון צ'לסי, ניו יורק.
2006 - הזוכים - 2006, פרס משרד המדע, התרבות והספורט לאמן הצעיר", מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2008 - תערוכה ראשונה: אמנות עכשווית ממוזיאון ישראל, ירושלים", בית מאני, תל אביב.
2008 - "זמן אמיתי, אמנות בישראל 1998–2008 ", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2008 - "התרוקנות", מוזיאון תל אביב לאמנות.
2008 - "נופים אישיים: אמנות עכשווית מישראל", מוזיאון האוניברסיטה האמריקנית, וושינגטון.
2009 - בית סטארט, יפו
2010 - השקט שלפני הסערה, מרכז ווינזאבוד לאמנות, מוסקבה.
2011 - אמנות מזרח תיכון, גלריה פורד פרוג'קט, ניו יורק.
2011 - Blowing on a Hairy Shoulder/Grief Hunters, מוזיאון ICA, פילדלפיה.
2012 - מרחבים: רכישות חדשות ועבודות מהאוסף, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2012 - Re: Visiting Rockefeller, מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה, מוזיאון ישראל, ירושלים
2012 - מאיצים לעבר אחרית הימים - עבודות מאוסף דורון סבג, בשיתוף אוסף דיימלר, שטוטגרט/ברלין, ברלין, גרמניה.
2012 - הזוכים - 2011, פרס משרד המדע, התרבות והספורט לאמן הצעיר", מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2012 - אחרי כן חלק 1: סיפור מישראל, מוזיאון טוטאל לאמנות עכשווית, סיאול, קוריאה הדרומית
2012 - גליציה אהובתי, גלריה BWA SOKOL לאמנות עכשווית, נובי סונץ', פולין.
2013 - ישראל היום, ממציאים מחדש את העתיד, Marco Testaccio, רומא, איטליה.
2016 - Apocalypto, גלריה Arturo Bandini, לוס אנג'לס
2019 -  אגודת לרווה לחקר העל-טבעי, בית האמנים בירושלים
פרסים ומלגות

2001 - פרס אהוד אלחנני, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2002 - פרס קיפר לאמנים צעירים, קרן וולף.
2002 - פרס ראשון, קרן גוסטי רדר.
2002 - פרס משרד החינוך התרבות והספורט לאמן הצעיר.
2003 - פרס ישראכרט.
2005 - מענק קרן רבינוביץ.
2006 - פרס משרד החינוך והתרבות לאמן הצעיר.
2006 - מענק ממפעל הפיס.
2011 - פרס משרד החינוך והתרבות לעידוד היצירה.
מענק תמיכה בפרויקט, קרן Outset.
2015 - מענק תמיכה, מפעל הפיס.
2017 - מענק תמיכה, מפעל הפיס.
2018 - מענק תמיכה בפרויקט, קרן Outset.
2018 - פרס שרת התרבות והספורט ליוצרים בתחום האמנות הפלסטית.
2019 - מענק תמיכה, המפעל לפרויקטים מיוחדים, עיריית תל אביב בשיתוף קרן יהושוע רבינוביץ׳.
2019 - פרס לנדאו לאמנות
גלריה

סטילס מתוך הסרט ״חדר צחוק״, 2020
״חדר צחוק״ 2019
״חדר צחוק״ 2019
״חדר צחוק״ 2019
סטילס מתוך הסרט ״סכר פרפר״ 2016
״סכר פרפר״, המשכן לאמנות עין-חרוד, 2018
״סכר פרפר״, המשכן לאמנות עין-חרוד, 2018
״סכר פרפר״, המשכן לאמנות עין-חרוד, 2018
״סכר פרפר״, המשכן לאמנות עין-חרוד, 2018
סטילס מתוך הסרט Macoal 2017
סטילס מתוך הסרט Macoal 2017
דימוי מ Heat Archer מוזיאון רוקפלר, מזרח ירושלים, 2012
דימוי מ Heat Archer מוזיאון רוקפלר, מזרח ירושלים, 2012
Heat Archer, מוזיאון רוקפלר, מזרח ירושלים, 2012
סטילס מתוך הסרט "מאיץ", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2011
סטילס מתוך הסרט ״מאיץ״, 2011
"מאיץ", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2011
"מאיץ", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2011
סטילס מתוך הסרט "הזדמנות שניה", 2011
סטילס מתוך הסרט ״מדוזה״, 2011, דם אנושי מוזרק למדוזות
"חוג הפעימה", גלריה ברוורמן, 2009
"הפרח זקוק למים", 2006, תצלום דיגיטלי, חוף ים, שלד מטרייה, חוט פלדה, מדוזות
"חוג הפעימה", גלריה ברוורמן, 2009
"מראות שחורות בעיניך", 2005, תצלום דיגיטלי, יער שרוף, שלד מטרייה, חוט פלדה, שברי זכוכית מפויחים, שתי עיניי פרה
."סייבורגים מסיביריה", 2005, תצלום דיגיטלי, משטח החלקה על הקרח, פרוטזות ישנות עבודת יד, קרח, צבע מאכל אדום.
Plantation, גלריה ברוורמן, 2005
"יונה לבנה", 2005, תצלום דיגיטלי, מפל, עמוד שדרה
Lost Herbs, מוזיאון הרצליה, 2004
Lost Herbs, מוזיאון הרצליה, 2004
Lost Herbs, מוזיאון הרצליה, 2004
״צי יום כיפור״ 2001, קרני איילים, מוטות אלומיניום, חוט דנטלי
הערות שוליים

↑  אורי ניר זכה בפרס ע"ש לנדאו של מפעל הפיס לשנת 2019 - חדשה - בצלאל, באתר www.bezalel.ac.il, ‏26.11.2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275225  NLI: 987007382998305171  GND: 1053312156  ISNI: 0000 0004 3553 3122  LCCN: no2019068008  SUDOC: 24136115X  VIAF: 309623657   WorldCat (עם VIAF): 309623657
רייצ'ל רוברטס

| --- | --- |

רייצ'ל רוברטס ב"מופע של טוני רנדל", 1976
 לידה:  20 בספטמבר 1927 לנלי, ויילס, הממלכה המאוחדת 
 התאבדה:  26 בנובמבר 1980 (בגיל 53) הוליווד, לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Chapel of the Pines Crematory 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1953 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1950)  אוניברסיטת ויילס  אוניברסיטת אבריסווית' 
 בן או בת זוג:  רקס הריסון (1962–1971)  אלן דובי (1955–1961)  רקס הריסון (22 במרץ 1962–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1980)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (1964)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (1961)  Evening Standard Theatre Award for Best Actress 
 פרופיל ב-IMDb
 
רייצ'ל רוברטס (באנגלית: Rachel Roberts; ‏20 בספטמבר 1927 - 26 בנובמבר 1980) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ולשית זוכת שלושה פרסי באפט"א ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1963 על הופעתה בסרט "מחירו של גבר".
ביוגרפיה

רוברטס נולדה בעיירה ללנלי שבמערב ויילס.
למדה באוניברסיטת ויילס ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-50 של המאה ה-20 בסרטים קטנים בקולנוע הבריטי.
התפרסמה בפעם הראשונה בשנת 1960 בהפקתם של טוני ריצ'רדסון וקארל רייז "מוצאי שבת ובוקר יום א'" בתפקיד ברנדה לצידו של אלברט פיני.
רוברטס זכתה על הופעתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 1963 הועמדה רוברטס לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "מחירו של גבר" בתור גברת מרגרט האמונד, תפקיד שזיכה אותה בפרס באפט"א שני.
באמצע שנות ה-70 שיחקה רוברטס בסרטו של פיטר ויר "פיקניק בצל ההר" בתפקיד גברת אפליארד
בקומדיה המוזיקלית "בר מזל" לצידם של מלקולם מקדואל ורלף ריצ'רדסון ובמותחן הפשע של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס" בתפקיד החשודה הגרמנייה הילגרד שמידט. 
ב-1978 הופיעה במותחן הקומי "תרגיל לבלשית מתחילה" בתור גרדה קאסוול, העוזרת של הארכיבישוף.
ב-1979 זכתה רוברטס בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדרמה הצבאית "ינקים", הופעה זו בנוסף לסרט האימה "כשזר קורא" בו השתתפה היו האחרונות בהן התפרסמה רוברטס.
רוברטס התגרשה פעמיים במהלך חייה מהשחקן האנגלי אלן דובי ומכוכב הקולנוע רקס הריסון.
לאחר גירושיה מהריסון שקעה רוברטס בדיכאון עמוק והתמכרה לאלכוהול.
רוברטס התאבדה ב-26 בנובמבר 1980 בגיל 53 בביתה שבלוס אנג'לס לאחר שנטלה כמות רבה של משככי כאבים ביחד עם אלכוהול.
גופתה נשרפה בטקס שהתבצע ב"בית הקברות צ'אפל אוף דה פיינס".
פילמוגרפיה נבחרת

מוצאי שבת ובוקר יום א' (1960)
מחירו של גבר (1963)
בר מזל (1967)
נשות הרופאים (1970)
שודדי הפרא (1971)
בר מזל (1973)
רצח באוריינט אקספרס (1974)
תקוות גדולות (1974)
פיקניק בצל ההר (1975)
תרגיל לבלשית מתחילה (1978)
ינקים (1979)
כשזר קורא (1979)
יצחק אחדותי

יצחק אחדותי
יצחק אַחְדוּתי (1895 – 1 במאי 1912) היה ממייסדי עיתון "האחדות". נפטר בגיל 17 כתוצאה מתאונת עבודה בשעה שעבד כפועל במרחביה.