stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסקר מינגסה

אוסקר מִינְגֶסָה גרסיה (בספרדית: Óscar Mingueza García; נולד ב-13 במאי 1999 בסנטה פרפטואה דה מוגודה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סלטה ויגו מהלה ליגה ובנבחרת ספרד. יכול גם לשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

מינגסה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ושיחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון. ב-24 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על דינמו קייב במסגרת שלב הבתים של עונת 2020/2021 בליגת האלופות. ב-29 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי ברצלונה, בניצחון 0–4 על אוססונה במסגרת המחזור ה-11 לעונת 2020/2021. ב-15 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–4 על וסקה, במסגרת המחזור ה-27 בלה ליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים, והוסיף חמש הופעות בליגת האלופות.
ב-30 ביולי 2022 חתם לארבע שנים בסלטה ויגו.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2021 ערך מינגסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בניצחון 0–4 על נבחרת ליטא במשחק ידידות.
ישע

ערך זה עוסק בישוב בנגב. אם התכוונתם לאזור יש"ע, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎118 מטר
תאריך ייסוד: 1957
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 658 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 434 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) ישע(למפת מערב הנגב רגילה) ישע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישע31°14′51″N 34°24′09″E﻿ / ﻿31.2474939671409°N 34.4025256344172°E﻿ / 31.2474939671409; 34.4025256344172  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול באדום - ישע בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

יֵשַׁע הוא מושב בדרום חבל אשכול המשתייך לתנועת המושבים.
שם המושב

שמו של המושב היה בתחילה "מבטחים ג'", כשם המושב הסמוך, ואולם בהמשך נקבע שמו הרשמי יֵשַׁע, אולי על פי הפסוק "עַתָּה יָדַעְתִּי כִּי הוֹשִׁיעַ ה' מְשִׁיחוֹ, יַעֲנֵהוּ מִשְּׁמֵי קׇדְשׁוֹ בִּגְבֻרוֹת יֶשַׁע יְמִינוֹ" (תהלים כ, ז) ואולי על פי הפסוק "יָצָאתָ לְיֵשַׁע עַמֶּךָ לְיֵשַׁע אֶת מְשִׁיחֶךָ" (חבקוק ג, יג).
יֵשַׁע (או יֶשַׁע) פירושו יְשׁוּעָה, ואומנם מילים מן השורש יש"ע הן היסודיות ביותר במקרא להבעת הציפייה להצלה מצרה ומצוקה – מידי אדם או בעזרת האל, למן המעשה היום־יומי ועד הגאולה העתידה לבוא. יעידו על כך ריבוי המילים הכלליות: ישע, ישועה, תשועה, מוֹשָׁעָה, והשמות הפרטיים: יהושע, הושע, ישעיהו, יִשְׁעִי, יֵשׁוּעַ, הושעיה ומֵישָׁע. חלקם אומצו כשמות יישובים בימינו: ישע, ישעי והושעיה, וכן כפר יהושע, בית יהושע וגבעת ישעיהו.
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1957 על ידי קבוצת יהודים ממצרים שגורשו לישראל אחרי מבצע קדש. ברבות השנים, עזבו רובם את המושב ותושבים אחרים באו במקומם. השטחים החקלאיים של המושב הם בגודל של כ-2,000 דונם.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
מתקפת הפתע בשבעה באוקטובר 2023

המושב ישע היה נתון למתקפה יחד עם שארית יישובי חבל צוחר, בקרב שזכור כ"קרב מבטחים", כחלק מטבח שבעה באוקטובר.
עם הגעת המחבלים לאזור המושב נערכה כיתת הכוננות של המושב להיאבק בהם, כאשר רק שלושה מחברי כיתת הכוננות היו חמושים.
תחילה הוקפצו חברי כיתת הכוננות לצומת שליד המושב בעקבות דיווח על ירי של מחבלים על אזרחים במקום, שכלל גם ירי מרובי סער ומטולי RPG. לאחר מכן שבו חברי כיתת הכוננות למושב וערכו קרב יריות מול שמונה מחבלים ועוד מספר צלפים על הגגות. אל חברי כיתת הכוננות של המושב חברו גם שלושה לוחמים מכיתת הכוננות של מושב ישע. במהלך הקרב נהרגו חמישה מחברי כיתת הכוננות של שני המושבים. בשעה 14:00 הגיע כוח מיוחד ראשון למושב.
נוסף על כך, ממושב ישע נחטפו 5 עובדים זרים מתאילנד ששבו לישראל בעסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס (2023)[דרוש מקור] ובעסקת שחרור החטופים ישראל–חמאס (2025).
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מקום בלב (משמעויות שמות ישובים בקווי העימות), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
↑  אלדה נתנאל, דן אסולין הרבשצ הגיבור של מושב מבטחים נהרג בהתקלות עם מחבלים, באתר יישובניק נט, ‏13 באוקטובר 2023
↑  ברק רביד, אורי סלע‏, 5 חטופים תאילנדים צפויים להשתחרר מחר, באתר וואלה, 29 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590412005171
מחנה הריכוז נוינגמה

| --- | --- |

תצלום אוויר של המחנה, נערך על ידי חיל האוויר המלכותי ב-16 באפריל 1945
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז, מחנה עבודה
 מדינה:  גרמניה
 מחוז:  המבורג 
 תאריכים
 תאריך הקמה:  12 בדצמבר 1938
 תאריך סגירה:  24 במרץ 1945
 תאריך שחרור:  4 במאי 1945
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  ולטר אייספלד, מרטין גוטפריד וייס, מקס פאולי
 צבא משחרר:  הצבא הבריטי במסגרת בעלות הברית
 השתייכות האסירים:  יהודים, פולנים, בלגים, הולנדים, רוסים, גרמנים מתנגדי המשטר הנאצי: קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים ואחרים
 נתונים
 מספר הנספים:  כ-55.000
 מספר קרמטוריומים:  לפחות אחד
 קואורדינטות:  53°25′39″N 10°13′35″E﻿ / ﻿53.427413°N 10.226254°E﻿ / 53.427413; 10.226254
  (למפת המבורג מוגדלת) מחנה הריכוז נוינגמה(למפת המבורג רגילה) מחנה הריכוז נוינגמה
 אתר רשמי
 
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה (לחצו להגדלה)
מחנה הריכוז נוֹיֶנְגָמֶה (בגרמנית: Konzentrationslager Neuengamme) היה אחד מרשת מחנות הריכוז שהופעלו בגרמניה הנאצית. הוא הוקם ברובע נוינגמה בעיר המבורג שבגרמניה, כ-15 קילומטר מדרום-מזרח למרכז העיר. המתקן החל לפעול ב-1938 כמחנה חוץ של מחנה זקסנהאוזן והפך לעצמאי ב-1940. הוא פונה על ידי האס אס באפריל 1945, ערב השחרור על ידי בעלות הברית.
במהלך שנות הפעילות של המחנה היו כלואים בו 87,500 גברים ו-13,500 נשים, בסך הכל 101,000 איש (ועוד 5,000 אסירים באופן לא רשמי). כ-52 אחוזים מהם (כ-55,000 איש) לא שרדו את תלאות המחנה ונספו.
היסטוריה

שטח המחנה נרכש מעיריית המבורג על ידי החברה "עבודות עפר ואבן גרמניות" של האס אס ב-1938. במקום הייתה מלבנת לבנים ומחצבת חרסית, שתיהן מושבתות. לנוינגמה הובאו מאה אסירים מזקסנהאוזן, לו שימש האתר מחנה-חוץ, וארבעים שומרי אס אס. החוזה עם העירייה קבע כי היא תממן את המיזם תמורת אספקת עשרים מיליון לבנים בשנה. נוינגמה החל לפעול ב-12 בדצמבר 1938. באפריל 1940 הפך האתר למחנה עצמאי, ובסוף אותה שנה היו במקום כבר 2,900 אסירים. בשלב זה מתו בו כבר 430 איש מתת-תנאים ואכזריות רצחנית.
העבודה העיקרית במחנה העיקרי הייתה ייצור לבנים. היא כללה בנייה של תעלה לשם הובלת הלבנים אל האתר וממנו. האסירים אולצו לחפור באדמה הקשה ללא כלים מתאימים וללא התחשבות בתנאי מזג האוויר או במצבם הבריאותי. מפקדו הראשון של המתקן, עד מרץ 1940, היה שטורמבאנפיהרר ולטר אייספלד. הוא הוחלף על ידי מרטין גוטפריד וייס, והלה פינה את מקומו באוגוסט 1942 לשטנדרטנפיהרר מקס פאולי, שתפקד עד סוף המלחמה.
ב-1941 הועברו למקום פולנים, בלגים, הולנדים ואנשי שמאל גרמנים, קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים. בסוף אותה שנה הובא גם משלוח של 1,000 שבויי מלחמה סובייטים, ששוכנו בנפרד. באביב 1942 נערכו לראשונה סלקציות כדי לאתר את האסירים שלא היו כשירים לעבודה, והם נרצחו בזריקות פנול. בסוף הקיץ, בהוראה מגבוה להנמיך את שיעורי התמותה, שופרה התזונה. באוקטובר הומר הבונקר במקום לתא גזים, ובחודש הבא הומתו בו כ-450 שבויים סובייטים בציקלון בי. במחנה הוקם קרמטוריום לשריפת גופות של אסירים שנפטרו מטיפוס וממחלות נוספות. בסוף השנה היו בנוינגמה 10,000 אסירים.
בשנתיים הבאות הוקמה באזור תשלובת מפעלי תעשייה שניצלה את כוח העבודה של יושבי המחנה, ונערכו גירושים למחנות ההשמדה אושוויץ ומיידנק של מי שנמצא לא-כשיר. בסוף שנת 1943, ככל הנראה בנובמבר, הובאו למחנה לראשונה נשים אסירות.
בקיץ 1944 הגיע משלוח של אסירות מאושוויץ וכן ממחנות אחרים במזרח. כל הנשים הועברו לבסוף לאחד מ-24 תתי-המחנות של מחנה האם. מספר השוהים עלה חדות במהלך 1944; יותר מ-28,000 איש מכל אירופה גורשו אליו במהלכה, והוא הכיל כ-49,000 אסירים, מתוכם 10,000 נשים. הוקמו לו 86 מחנות-חוץ.
פינוי המחנה החל ב-24 במרץ 1945. ב-26 באפריל העביר האס אס כ-10,000 אסירים מהמחנה באוניית הנוסעים קאפ ארקונה אל מפרץ ליבק. ב-3 במאי 1945 טובעו אונייה זו ושתי אוניות נוספות על ידי חיל האוויר המלכותי. בין 6,400 ל-7,000 מהנוסעים טבעו.
לאורך שנות פעילותו שהו במחנה כ-100,000 אסירים. האסירים במחנה היו מ-28 לאומים שונים, ונכלאו בו גם יהודים, קומוניסטים, הומוסקסואלים, זונות, צוענים, עדי יהוה, שבויי מלחמה.
הקבוצה הלאומית הגדולה ביותר הייתה הסובייטים, שמנו 34,500 איש.
כ-26,800 אסירים נספו עקב התנאים הבלתי אנושיים ששררו במחנה, ובהם עבודת פרך, מזון מועט, תנאים לא היגייניים ואלימות רבה מצד השומרים. עוד כ-17,000 מתו במהלך ולאחר הפינוי במצעדי המוות, בספינות שטבעו, ומרעב וחשיפה על הרכבות.
הצבא הבריטי שחרר את המחנה ב-4 במאי 1945, כשהוא כבר ריק לגמרי. אחרוני האסירים שפונו ממנו שוחררו ב-10 במאי במובלעת פלנסבורג, עם כניעת גרמניה.
התפלגות האסירים לפי לאום

ברית המועצות ברית המועצות: 28,450 גברים ו-5,900 נשים, סך הכל 34,350 איש.
פולין פולין: 13,000 גברים ו-3,900 נשים, סך הכל 16,900 איש.
צרפת צרפת: 11,000 גברים ו-500 נשים, סך הכל 11,500 איש.
גרמניה גרמניה: 8,800 גברים ו-400 נשים, סך הכל 9,200 איש.
הולנד הולנד: 6,650 גברים ו-300 נשים, סך הכל: 6,950.
בלגיה בלגיה: 4,500 גברים ו-300 נשים, סך הכל 4,800 איש.
דנמרק דנמרק: 4,800 גברים.
הונגריה הונגריה: 1,400 גברים ו-1,200 נשים, סך הכל 2,600 איש.
נורווגיה נורווגיה: 2,200 גברים.
יוגוסלביה יוגוסלביה: 1,400 גברים ו-100 נשים, סך הכל 1,500 איש.
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה: 800 גברים ו-580 נשים, סך הכל 1,380 איש.
יוון יוון: 1,250 גברים.
איטליה איטליה: 850 גברים.
ספרד ספרד: 750 גברים.
אוסטריה אוסטריה: 300 גברים, 20 נשים, סך הכל 320 איש.
לוקסמבורג לוקסמבורג: 50 גברים.
קבוצות אחרות (יהודים, צוענים, הומוסקסואלים): גברים 1,300, נשים 300, סך הכל 1,600 איש.
לא הופיעו ברשומות: 5,000 איש.
לאחר המלחמה

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, החל ממרץ 1946, התנהל משפט נוינגמה, ובו הועמדו לדין קציני ואחראי המחנה. 11 פושעי מלחמה שניהלו את המחנה וביצעו בו פשעים נגד האנושות נתלו למוות בכלא בהמלין ב-8 באוקטובר 1946, בהם מפקד המחנה מקס פאולי ומפקח המחנה אנטון טומאן.
שלושה מבין תתי-המחנות משמשים כאתרי זיכרון ציבוריים:
אתר זיכרון לרצח של עשרים ילדים יהודים ממחנה הריכוז אושוויץ שנלקחו להמבורג. נערכו בהם ניסויים רפואיים כדי למצוא חיסון לשחפת: הם הודבקו במחלה ונלקחו מהן דגימות ביופסיה. ב-20 באפריל 1945, שבועות ספורים לפני שהסתיימה מלחמת העולם השנייה, הם נרצחו כדי לטשטש את עקבות הפשע.
אתר המשמש להנצחת הנשים היהודיות מגטו לודז' שאולצו לבצע עבודות בנייה.
מגדל השמירה של כלא המחנה. חלקים מאזור זה שימשו כאתר ריכוז לקומוניסטים, מתנגדים למשטר ועוד הרבה קבוצות אחרות. כ-450 אסירים נרצחו שם.
ראו גם

וובלין (מחנה ריכוז) - אחד ממחנות המשנה של נוינגמה
הערות שוליים

↑  תלייני ס.ס. בדין, הצופה, 29 במרץ 1946
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף • מחנה הריכוז בלכהמר |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו • בורגו סן דלמאצו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • מונופול • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309857705171  BnF: cb17078100s (data)  CANTIC: a11164888  GND: 4129673-4  ISNI: 0000 0001 0061 7906  LCCN: no97079767  NKC: ko2015893942  NLA: 49287913  SUDOC: 027497186  VIAF: 122000427   WorldCat (עם VIAF): 122000427 
גדר המחנה בתקופת המלחמה
פסל "האסיר המת" של הפסלת פרנסואז סלמון באתר הזיכרון במחנה הריכוז נוינגמה
אנדרטת הזיכרון במחנה הריכוז נוינגמה
ורדוהי ורדניאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1976 ירוואן, ארמניה 
 פטירה:  15 באוקטובר 2006 (בגיל 30) סוואן, ארמניה 
 מוקד פעילות:  ארמניה, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1994–2006 (כ־12 שנים) 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון קומיטאס של ירוואן, Yerevan Brusov State University of Languages and Social Sciences 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  ארמנית 
 www.varduhivardanyan.am
 
ורדוהי ורדניאן (בארמנית: Վարդուհի Վարդանյան;‏ 26 ביוני 1976 – 15 באוקטובר 2006) הייתה זמרת ארמנית. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות רבות בהן זכתה בפרסים. היא זכתה בפרס הזמרת הטובה ביותר של ארמניה. היא נהרגה בתאונת דרכים ב-15 באוקטובר 2006. לאחר מותה, הוקדשו לה מספר תוכניות טלוויזיה.
תחילת דרכה

ורדניאן נולדה ב-26 ביוני 1976, בירוואן, ארמניה. היא הייתה אחת מתוך שלושה ילדים במשפחה.
היא גילתה את תשוקתה לשירה בגיל צעיר. כשהקימו מקהלה בבית ספרה, כשהייתה בת 8, היא התחילה ללמוד שירה באופן רשמי.
ב-1986 ורדיניאן החלה להופיע עם קבוצה ווקאלית, ואחר כך למדה בבית הספר למוזיקה על שם אלכסנדר ספנדריאן, וסיימה את לימודיה ב-1993.
ב-1993 היא התחילה ללמוד אנגלית ומדעי המדינה באוניברסיטה. במהלך לימודיה, הצטרפה לתיאטרון המוזיקלי הלאומי. עם סיום לימודיה, התחילה ללמד אנגלית. היא חזרה ללימודי המוזיקה בקונסרבטוריון הלאומי בירוואן, וסיימה ב-2003.
קריירה

ב-1994, יחד עם ההרכב שלה "ג'אז-פופ", השתתפה ורדיניאן בתחרות בינלאומית שנערכה ביקטרינבורג וזכתה בגראן פרי. החל מ-1995 היא עבדה בתיאטרון המוזיקלי הלאומי. ב-1996 היא השתתפה בתחרות לזמרים צעירים "יאלטה - מוסקבה", בה זכתה בפרס עבור ההופעה הטובה ביותר.
ב-1999 זכתה ורדיניאן בתואר הזמרת הטובה ביותר של ארמניה.
בשנת 2000, היא השתתפה בתחרות "תגלית" שנערכה בבולגריה, ולקחה את פרס בחירת הקהל בנוסף לגראן פרי, ושוב זכתה בגראן פרי בתחרות במקדוניה באותה השנה. בפסטיבל הבינלאומי לאמנויות "סלאביאנסקי בזאר", היא זכתה במקום שני.
בשנת 2001 היא השתתפה בפסטיבל הבינלאומי "Море друзей" ביאלטה וזכתה במקום השני.
מותה

ורדיניאן נהרגה בתאונת דרכים שאירעה בכביש המהיר בסבאן-מרטוני, ב-15 באוקטובר 2006. היא נקברה בבית הקברות טוקמאח.
משפחה

ורדיניאן הייתה נשואה לאראם אבויאן, והיה להם בן אחד, רובן, אשר נולד בשנת 1998.
דיסקוגרפיה

Խառնաշփոթ, 2007 (בלגן)
Только ты, 2007 (רק את)
Իմն ես, 2011 (אתה שלי)
אלבום מחווה, 13 שירים לוורדוהי ורדיניאן
הערות שוליים

↑  http://avproduction.am/?ln=am&page=person&id=301
↑  "Varduhi Vardanyan's official website".
↑  "Varduhi Vardanyan's official website".
↑  Hush.am cemetery record for Varduhi Vardanyan
↑  Baghdasaryan, Grigor. "Varduhi Vardanayn's official website". Varduhi Vardanayn's official website. WebStar Design!. אורכב מ-המקור ב-2018-11-25. נבדק ב-2020-05-31.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ורדוהי ורדניאן".
לואיס גיירמו סוליס

לואיס גיירמו סוליס (בספרדית: Luis Guillermo Solís, נולד ב-25 באפריל 1958) הוא פוליטיקאי מקוסטה ריקה, שכיהן כנשיא המדינה ממאי 2014 ועד מאי 2018. הוא נבחר לתפקיד כשהוביל את מפלגת הפעולה האזרחית (PAC), והוא הנשיא הראשון מטעם מפלגה זו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

סוליס נולד בשנת 1959 בבירת קוסטה ריקה סן חוסה. אמו הייתה מחנכת ואביו היה סנדלר. משפחתו היא ממוצא אפרו-לטיני וסיני שהיגרה למדינה בתחילת המאה ה-20. למד בתיכון מתודיסטי. בשנת 1979 סיים בהצטיינות תואר בהיסטוריה באוניברסיטת קוסטה ריקה. לאחר מכן קיבל תואר שני בלימודי אמריקה הלטינית באוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, ארצות הברית. בשנים 1981–1987 סוליס עבד באוניברסיטת קוסטה ריקה ובשנים 1983–1985 עבד גם באוניברסיטת מישיגן במסגרת תוכנית פולברייט. בנוסף על כך, סוליס פרסם מאמרים וספרים רבים במדע המדינה וביחסים בינלאומיים.
ביוגרפיה > פוליטיקה והבחירות לנשיאות

בתקופתו באקדמיה, סוליס התמנה ליועץ לנשיא אוסקר אריאס שזכה מאוחר יותר בפרס נובל לשלום. בשנת 2009 הצטרף ל-PAC. סוליס הכריז על מועמדותו לנשיאות המדינה ב-27 בנובמבר 2012. בפריימריז סוליס ניצח בהפרש מועט של כ-110 קולות על פני המועמדים האחרים. המצע של סוליס בבחירות כלל מלחמה בשחיתות, חיזוק מערכות הרווחה והבריאות הציבוריות ושיפור התשתיות. בנוסף על כך, סוליס הכריז על תמיכה ביזמות סביבתית ויגביל את הסכמי הסחר החופשי. מועמדותו של סוליס זכתה לתמיכה רבה מצד האיגודים המקצועיים.
בבחירות שנערכו ב-2 בפברואר 2014 סוליס הוביל עם כ-30.95% מהקולות, כאחוז יותר מן המועמד הדומיננטי השני ג'וני אראיה ממפלגת PLN. מרבית מהתמיכה בסוליס הגיעה ממחוזות סן חוסה, אלחואלה, קרטגו וארדיה. מכיוון ששום מועמד לא הצליח לקבל 40%, תוכנן להתקיים סיבוב שני ב-6 באפריל. אראיה (שקיבל תוצאות רעות בסקרים) פרש מן הבחירות אשר היו חייבות להתקיים על פי חוק. בבחירות אלו סוליס זכה בכ-77%. סוליס זכה בברכות רבות ממנהיגים בעולם, בהם מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי, נשיא אקוודור רפאל קוראה, נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו, מנהיג ונצואלה ניקולאס מדורו ונשיא בוליביה אוו מוראלס.
ביוגרפיה > נשיאות ועמדות אישיות

כשבוע לאחר כניסתו לתפקיד במאי 2014, סוליס הכריז על ממשלתו, שהורכבה בעיקר מחברי PAC ואזרחים חסרי שיוך מפלגתי. בהשבעתו נכחו כ-80 מנהיגים מכל העולם ובהם פליפה השישי, מלך ספרד, רפאל קוראה ואוו מוראלס. עם כניסתו, סוליס הגדיל את ההוצאות הממשלתיות ואת הגירעון הציבורי.
כמו מרבית מחוגי השמאל במדינה, סוליס מציג עצמו כדוגל בפרוגרסיביזם, צמיחה כלילית, צמצום אי השוויון והתנגדות לשחיתות ולנאו-ליברליזם אשר לטענת סוליס פוגע בעם. בנוסף על כך, סוליס תומך בקיימות ובזכויות להט"ב.
חיים אישיים

סוליס הוא קתולי. יש לו עשרה ילדים מנישואיו הקודמים לאשתו הראשונה. כיום הוא נמצא בזוגיות שאינה ממוסדת, אך למרות זאת בת זוגו נחשבת ל"גברת הראשונה של קוסטה ריקה". מזוגיות זו (אשר החלה בשנת 2006) יש לסוליס בת אחת.
ג'קי ויבר

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1947 (בת 77) סידני, אוסטרליה 
 שם לידה:  Jacqueline Ruth Weaver 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מקום לימודים:  תיכון הורנסבי לבנות 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר של אוסטרליה (26 בינואר 2014) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'קי ויבר, 2012
ז'קלין רות' "ג'קי" ויבר (באנגלית: Jacqueline Ruth "Jacki" Weaver; נולדה ב-25 במאי 1947) היא שחקנית קולנוע אוסטרלית. התפרסמה בזכות הופעתיה בסרטים "ממלכת החיות" ו"אופטימיות היא שם המשחק", הופעות שהקנו לוויבר שתי מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנים 2010 ו-2012.
ביוגרפיה

וויבר נולדה בסידני לאב מקומי ולאם ממוצא אנגלי. החל משנות ה-60 וה-70 שיחקה במספר הצגות תיאטרון וסדרות טלוויזיה באוסטרליה.
בתחילת דרכה בקולנוע האוסטרלי זכתה ויבר בשני פרסי האקדמיה האוסטרלית, על תפקידיה בסרטים "חסידה" (1971) ו"קאדי" (1976).
נחשפה לראשונה בסרטו השני של הבמאי האוסטרלי המצליח פיטר ויר "פיקניק בצל ההר" (1975).
ב-1996 שיחקה לצידם של טוני קולט ודייוויד ונהם בקומדיה המוזיקלית "קוסי", שהצליחה באוסטרליה.
ויבר פרצה בגיל מאוחר יחסית, בשנת 2010, כאשר הופיעה בדרמת הפשע "ממלכת החיות" בתפקיד ג'ני "סמארף", הסבתא הדומיננטית של משפחת הפשע האוסטרלית קודי. עבור הופעתה זכתה וויבר במספר פרסי מבקרים בארצות הברית ובפרס האקדמיה האוסטרלית השלישי שלה; גולת הכותרת מבחינתה הייתה המועמדויות שקיבלה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתה.
בשנת 2012 הופיעה ויבר בדרמה הקומית המצליחה "אופטימיות היא שם המשחק" בתפקיד דולורס אמו של פאט סוליטנו (בראדלי קופר) והועמדה בשנית לפרס אוסקר לשחקנית המשנה. באותה שנה שיחקה בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", שביים, הפיק ושיחק בו בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו.
חיים אישיים

לוויבר בן אחד.
פילמוגרפיה נבחרת

חסידה (1971)
אלווין פורפל (1973)
פטרסון (1974)
פיקניק בצל ההר (1975)
קאדי (1976)
קוסי (1996)
קסם מעשי (1998)
ממלכת החיות (2010)
אופטימיות היא שם המשחק (2012)
עד החתונה זה יעבור (2012)
סטוקר (2013)
פארקלנד (2013)
Reclaim‏ (2014)
שווים (2016)
גולדסטון (אנ') (2016)
חי בסרט (2017)
פשעים קטנים (2017)
אלמנות (אנ') (2018)
אין לך תחליף (2018)
מלך הפולקה (2018)
Out of Blue‏ (2018)
האמא של המסיבות (2018)
מעודדות הזהב (2019)
זירוויל (2019)
הטינה (2020)
Stage Mother‏ (2020)
לומדת לעוף (2020)
הביתה! (2021) – דיבוב
האב סטו (2022)
לגדול עם ההורים (2022)
זכרונות של חילזון (2024) - דיבוב
American Murderer‏ (TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

שביעות רצון (2009)
גרייספוינט (2014)
בלאנק טוק (2015–2016)
ערים תאומות (2016) – סרט טלוויזיה
עיר סודית (2016–2019)
חסד נצחי בע"מ (אנ') (2019)
בלום (2019–2020)
שלום, מחר! (אנ') (2023)
גולדה (רשת גלידריות)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  האחים ניר ועדי אביטל
 תקופת הפעילות:  2012, ישראל ישראל – הווה
 מיקום המטה:  כפר ויתקין
 בעלות:  משפחת אביטל
 ענפי תעשייה:  רשת גלידריות
  
 www.goldaglida.co.il
 
גולדה (גולדה גלידה) היא רשת גלידריות ישראלית שנוסדה בשנת 2012 כחברת בת של רשת הגלידריות ANITA (Anita Gelato) (אנ'). הרשת בבעלותם של האחים ניר ועדי אביטל ולה כ-130 סניפים ברחבי ישראל (נכון לינואר 2024).
היסטוריה

בשנות ה-90, הקימו אניטה אביטל ובנה הצעיר ניר עסק למכירת גלידה - אתה גלידות הכינו במטבח הביתי בדירתם בנתניה, ומכרו בשוקי אוכל בעיר.
בשנת 2002 הקימו האחים ניר ואחיו עדי אביטל חנות גלידה בשכונת נווה צדק בתל אביב, שנקראה על שם אימם - גלידריית ״אניטה״, ולאחר מכן הקימו סניפים נוספים בתל אביב, באוסטרליה, בארצות הברית, ובאירופה.
בשנת 2012, הקימו את המותג "גולדה" שנועד לשוק המקומי. נכון לינואר 2024, היא מונה כ-130 סניפים ברחבי הארץ, ופועלת בשיטת הזכיינות, כאשר הכנסות החברה מגיעות מייצור ואספקת חומרי גלם לזכיינים שלה, כאשר הגלידה עצמה מיוצרת בסניפים. בשנת 2021 עבר מפעל הייצור מרעננה לכפר ויתקין.
בשנת 2021 דורגה הרשת במקום הראשון בקטגוריית בתי קפה, מסעדות, מזון מהיר ושירותי משלוח, בדירוג 100 המותגים של גלובס.
הערות שוליים

↑  ערן גפן, ‏הסיפור של גלידה גולדה נבנה 20 שנה, ואז הגיעה הפריצה, באתר גלובס, 12 במרץ 2021
↑  גדעון אוקו, ‏הגברת הראשונה של הגלידה - הסיפור המופלא מאחורי רשת "גולדה" ו"אניטה", באתר ‏מאקו‏, 7 באוגוסט 2020
1 2  מיכל רז-חיימוביץ', ‏כך הפכה גולדה למותג נוצץ שמוכר גלידות ב-600 מיליון שקל בשנה, באתר גלובס, 23 ביולי 2021
↑  אילנה שטוטלנד, ‏הפיצוי הלאומי: שוק הגלידות מכוון הקיץ לשיאים חדשים, באתר מעריב אונליין, 5 ביוני 2021
↑  שני מוזס, ‏איך דווקא בימי הקורונה מייסדי רשת גולדה משיקים רשת נוספת חדשה, באתר גלובס, 17 בינואר 2021
כריסטינה מילר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1899 קואטברידג', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  16 ביולי 2001  (בגיל 101) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האריוט-ואט  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  מדליית קית' (1927)  עמית החברה המלכותית של אדינבורו 
 
כריסטינה קרויקשנק מילר (29 באוגוסט 1899 –  16 ביולי 2001) הייתה כימאית שהצליחה לייצר את הדגימה הראשונה של זרחן טריאוקסיד טהור בשנת 1928. היא הצליחה להוכיח שאין אור נפלט מן החומר הטהור, לכן זרחן טריאוקסיד טהור אינו גורם לפליטת הזוהר שיוצא מהזרחן. בשנת 1920 זכתה בהצטיינות מיוחדת, ובמלגת Vans Dunlop שאפשרה לה לבצע מחקר עבור הדוקטורט שלה. בשנת 1924 סיימה את מחקר הדוקטורט שלה, שעבורו זכתה במדליית קית מהחברה המלכותית של אדינבורו ובפרס הדוקטור למדע (DSc).