stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה בן תימא
קברו

לפי מסורת רווחת מראשית המאה ה-13 קברו המסורתי שכן סמוך למושב עלמה. התיעוד הראשון, לכאורה, נמצא בחיבור "מסע דפלסטינא" מאת שמואל ב"ר שמשון (1210). משה טננבוים (1924) בספרו "מסעות משה" טוען כי גם תלמידיו נקברו בסביבתו. 
תיאור אחר הוא של חיים בן עטר המציין את קברו של יהודה בן תימא בעלמה אך ב"ד' אמותיו" של אלעזר בן ערך.
בשנים האחרונות קברו סומן באזור מושב דלתון. אך בשנת 2007, עקב מחקר מקיף התגלה המקום המדויק אותו תיארו עולי הרגל:
כל המסעות מציינים את יהודה בן תימא לצפון עלמה, בגל אבנים, ולידו מערות רבות לתלמידיו, והוא באמצע עליית ההר, בסמוך לתלמידיו. תיאורים אלו מדויקים להפליא למקום שצוין על ידינו (הציון כיום ליד דלתון מוטעה שכן הוא לדרום עלמה, וגם אינו קשור לעלמה אלא לדלתון).
ציון ההר שסומן בטעות בדלתון
הציון שסומן בטעות בדלתון
בתרבות

ב-2013 הוציא הרב שמואל שפירו את השיר "יהודה בן תימא" כחלק מאלבום הבכורה שלו "שאו מרום".
לקריאה נוספת

"ר' יהודה בן תימא", האנציקלופדיה העברית (כרך יט), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ח, עמ' 179
זכריה פרנקל, דרכי המשנה, (עמ' 202)
הפרדה מגדרית

הפרדה בין גברים לנשים בעת שמחת בית השואבה בשכונת מאה שערים. בתלמוד מתוארת ההפרדה שנערכה בין גברים לנשים בזמן חגיגות שמחת בית השואבה כ"תיקון גדול".
הפרדה מגדרית היא הפרדה בין גברים לנשים המתקיימת בתרבויות שונות. בנסיבות מסוימות, כמו בתי שימוש ומלתחות, הפרדה מגדרית אינה מהווה אפליה בלתי-חוקית. בנסיבות אחרות, הפרדה מגדרית יכולה להיות שנויה במחלוקת, ובמקרים מסוימים יש הרואים בה אפליית נשים, הפרה של זכויות האדם והגבלה בלתי-סבירה על גישה למשאבים. מצד שני, חלק מתומכי ההפרדה המגדרית טוענים שזו חיונית מטעמי דת ומסורת.
סוגי הפרדה מגדרית

הפרדה מינית יכולה להתרחש בהקשרים ציבוריים ובהקשרים פרטיים, ולהיות מסווגת בדרכים רבות. חוקר משפט ומגדר דייוויד ס. כהן מציע סיווג הפרדה מינית כמחייבת, מנהלית, מותרת או רצונית. הפרדה מינית מחייבת ומנהלית נדרשת ונאכפת על ידי ממשלות בסביבות ציבוריות, בעוד הפרדה מינית מותרת ורצונית הן עמדות שנבחרו על ידי מוסדות ציבוריים או פרטיים, אך בגבולות החוק.
הפרדה מגדרית מחייבת: הפרדה מינית חובה נדרשת ונאכפת על פי חוק. דוגמאות כוללות הפרדה של גברים ונשים בבתי סוהר, ברשויות אכיפת חוק, בשירות צבאי, בשירותים ציבוריים ועוד. לכללים המחייבים הללו יש וריאציות שונות, למשל בשירות צבאי, שבו לעיתים קרובות מפרידים בין המינים, בגיוס, במגורים ובתפקידים המוצעים. הפרדה מינית חובה כוללת גם מקרים פחות ברורים של הפרדה, למשל בחיפוש גופני. הפרדה מינית חובה יכולה להכתיב תעסוקה במרחבים מופרדים בין המינים, לרבות בהקשרי עבודה רפואית וטיפולית.
הפרדה מגדרית מנהלית: הפרדה מינית מנהלית נעשית במוסדות ממשלתיים וציבוריים המפרידים לפי מין בפעולתם, ולא כתוצאה ממנדט רשמי. דוגמאות להפרדה מינית מנהלית כוללות הפרדה מינית במחקר רפואי בחסות ממשלתית, בליגות ספורט, בבתי חולים ציבוריים, ובמתקני חינוך ציבוריים. הפרדה מגדרית מנהלית יכולה להתרחש בסביבות אלה כאשר אין דרישות משפטיות מפורשות להימנע מכך.
הפרדה מגדרית מותרת: הפרדה מינית מותרת היא הפרדה המותרת במפורש על פי חוק, אך לא בהכרח נדרשת או מעודדת על פי חוק. הפרדה מינית מתירנית פוטרת פעולות מסוימות מחוקים נגד אפליה מינית, ולעיתים קרובות מאפשרת, בין היתר, הפרדה בבתי ספר, מועדוני בריאות, קבוצות ספורט, מקהלות, תנועות נוער ומלגות למגדר מסוים.
הפרדה מגדרית רצונית: הפרדה מינית רצונית היא כזו שאינה מחויבת על פי חוק או על פי הוראה מנהלית, ואינה מותרת במפורש בחוק. היא אינה מעידה בהכרח על הבחירה החופשית של המופרדים, והיא עשויה להיות כפויה על ידי נורמות חברתיות ותרבותיות. הפרדה מינית מרצון מתקיימת במועדונים שונים, מתקני פנאי פרטיים, מוסדות דת, אומנויות הבמה ועוד.
הפרדה מגדרית בפעילויות שונות > בתי שימוש ומלתחות

הפרדה מגדרית בהיקף נרחב, חוצה תרבויות, מתקיימת במתקנים ציבוריים שבהם נחשפים חלקים מוצנעים של הגוף. הפרדה מסוג זה מקובלת בבתי שימוש ציבוריים, שבהם יש תאים נפרדים לנשים ולגברים, במלתחות, בסאונות וכדומה. בשנים האחרונות גובר תהליך לספק בנוסף שירותים נייטרליים מגדרית – כדי לענות באופן מותאם יותר לטרנסג'נדרים.
הפרדה מגדרית בפעילויות שונות > חופי רחצה

בחופי רחצה בבריטניה נהגה במאה ה-19 הפרדה מגדרית – גברים ונשים הופרדו לחופים נפרדים על מנת שלא יוכלו להסתכל אלה על אלה בעודם בחליפות הרחצה שלהם, אף על פי שבמושגים של ימינו היו החליפות נחשבות צנועות עד מאוד. להקפדה יתרה שמשו קרונות רחצה. החוקים שקבעו כי תהיה הפרדה מגדרית בחופים בוטלו בבריטניה בשנת 1901.
הפרדה מגדרית בפעילויות שונות > בחינוך

הפרדה בין בנים לבנות מקובלת במערכות חינוך רבות. ההפרדה מתבטאת לעיתים בבתי ספר נפרדים, כך שבתחומי בית הספר אין כל הזדמנות לפגוש את בן המין השני, ולעיתים היא מתבטאת בכיתות נפרדות, כך שבמהלך ההפסקות או בפעילות של כלל בית הספר נוצרים מפגשים בין שני המינים. גישה זו שלטה עד אמצע המאה העשרים, בפרט בבתי ספר תיכוניים ובמוסדות להשכלה גבוהה, ובתרבויות רבות היא מתקיימת גם כיום. כיום היא מתקיימת בעיקר בחברות דתיות, אך לא רק בהן; רבים מבתי-הספר היוקרתיים ביותר בבריטניה, דוגמת איטון קולג', הם מוסדות לבנים בלבד או לבנות בלבד.
הפרדה מגדרית בפעילויות שונות > בספורט

בספורט תחרותי מתקיימת הפרדה מגדרית: פועלות בנפרד קבוצות נשים וקבוצות גברים, והתחרויות מתקיימות במסלולים נפרדים לנשים ולגברים. כך, למשל, פועלת ליגת כדורגל לגברים ובנפרד ממנה – ליגת כדורגל לנשים. גם אליפויות למיניהן, כגון אליפות העולם באתלטיקה, מקיימות מסלולים נפרדים לגברים ולנשים. ההבדל הפיזיולוגי בין גברים לנשים הוא המניע להפרדה זו. בענפי ספורט מעטים, ובהם קרוקט, מרוץ סוסים ומרוץ מכוניות מתחרים גברים לצד נשים.
בטניס מקובלות תחרויות נפרדות לגברים ולנשים, ובנוסף נהוגות תחרויות לזוגות מעורבים, הנכללות גם במשחקים האולימפיים. תחרויות זוגות מעורבים התקיימו באולימפיאדת פריז (1900), ובין 1912 ל-1924, והוחזרו לתוכנית המשחקים באולימפיאדת לונדון (2012).
יש המותחים ביקורת על ההפרזה, לטעמם, בהפרדה המגדרית בספורט, למשל בענף כמו ירי אולימפי.
לקראת המכביה העשרים נעשה ניסיון לכלול נערה בנבחרת הנוער בקריקט של ישראל, שיתר חבריה הם נערים. הנהלת המכביה לא אישרה זאת, בנימוק שהדבר מנוגד לתקנון הבינלאומי.
הפרדה מגדרית בפעילויות שונות > בתחבורה ציבורית

בערים אחדות מתקיימת הפרדה מגדרית שנועדה להגן על נשים מפני הטרדה בעת נסיעה בתחבורה ציבורית. תחבורה ציבורית המיועדת לנשים בלבד נהוגה כיום במקסיקו סיטי. הפרלמנט בריו דה ז'ניירו שבברזיל חוקק חוק המחייב את חברת "מטרו", המפעילה את מערכת הרכבות העילית והתחתית בעיר, להקצות קרונות נפרדים לנשים במהלך שעות העומס שבאמצע השבוע. כך גם בטוקיו – בשעות העומס מופעלים קרונות רכבת מיוחדים לנשים בלבד.
הפרדה מגדרית בדתות > ביהדות

בנבואת המספד בירושלים מתואר כיצד המספד ייערך בהפרדה בין משפחות ובהפרדה מגדרית:
וְסָפְדָה הָאָרֶץ מִשְׁפָּחוֹת מִשְׁפָּחוֹת לְבָד מִשְׁפַּחַת בֵּית דָּוִיד לְבָד וּנְשֵׁיהֶם לְבָד מִשְׁפַּחַת בֵּית נָתָן לְבָד וּנְשֵׁיהֶם לְבָד. מִשְׁפַּחַת בֵּית לֵוִי לְבָד וּנְשֵׁיהֶם לְבָד מִשְׁפַּחַת הַשִּׁמְעִי לְבָד וּנְשֵׁיהֶם לְבָד. כֹּל הַמִּשְׁפָּחוֹת הַנִּשְׁאָרוֹת מִשְׁפָּחֹת מִשְׁפָּחֹת לְבָד וּנְשֵׁיהֶם לְבָד
במשנה במסכת סוכה מתוארת תקנה זו בתור ”תיקון גדול” שנעשה בבית המקדש שעניינו הפרדה בין המינים כדי למנוע "קלות ראש" ביניהם. בתלמוד הבבלי מבואר שהצורך בתיקון זה נלמד בקל וחומר מההפרדה המתוארת בספר זכריה:
”תנו רבנן: בראשונה היו נשים מבפנים ואנשים מבחוץ, והיו באים לידי קלות ראש. התקינו שיהו נשים יושבות מבחוץ ואנשים מבפנים, ועדיין היו באין לידי קלות ראש. התקינו שיהו נשים יושבות מלמעלה ואנשים מלמטה... אמרו: והלא דברים קל וחומר. ומה לעתיד לבא - שעוסקין בהספד ואין יצר הרע שולט בהם - אמרה תורה אנשים לבד ונשים לבד, עכשיו שעסוקין בשמחה ויצר הרע שולט בהם - על אחת כמה וכמה.”.
בציבור החרדי ובחלק מהציבור הדתי מקפידים על הפרדה מגדרית לא רק בבתי הכנסת, אלא גם באולמות אירועים, על ידי מחיצות המפרידות בין הגברים לנשים. בציבור החרדי קיימת הפרדה מלאה בין בנים לבנות בבתי הספר החל מגילאי הגן, ומסגרות החינוך במגזר הן נפרדות לחלוטין. החינוך הממלכתי-דתי בישראל מעורב בחלקו, אולם ישנה מגמה לכיוון הפרדה.
הפרדה מגדרית בדתות > ביהדות > בתנועות נוער

בתנועות נוער חרדיות קיימת הפרדה מגדרית כדבר מובן מאליו, כמקובל בחברה החרדית. באחדות מתנועות הנוער הדתיות (אריאל)מתקיית הפרדה מגדרית, לעומת זאת ב"בני עקיבא", מתקיים פולמוס בסוגיה זו מאז הקמתן.
הפרדה מגדרית בדתות > באסלאם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקוראן אינו מצווה במפורש על הפרדה מגדרית, חדית' מפי עבדאללה בן עומר בן אל-ח'טאב אף קוראת לגברים לאפשר לנשותיהן ללכת למסגד (בו מתפללים גם גברים). עם זאת, המסורת בחברות מוסלמיות רבות שוללת אינטראקציה חברתית בין גברים ונשים שאינם קרובי משפחה, ובמיוחד בין גברים ונשים לא נשואים. הפרדה מגדרית נאכפת בקפדנות בחלק מהמדינות האסלאמיות ומגובה בפתוות האוסרות על מגע חברתי בין נשים לגברים.
במספר מדינות אסלאמיות פועלים בנקים לנשים בלבד.
הפרדה מגדרית בדתות > בנצרות

בקהילות רבות של הנצרות מזרחית קתולית והנצרות האורתודוקסית, מקובלת הפרדה מגדרית. הפרדה זו, מקובלת יותר בעולם הישן ופחות במדינות העולם החדש.
הפרדה מגדרית בישראל

הפרדה מגדרית מוסדרת באופן רשמי בישראל במתקנים ציבוריים שבהם נחשפים חלקים מוצנעים של הגוף (בתי שימוש ציבוריים, מלתחות, סאונות וכדומה), במערכת החינוך ובאקדמיה. באוכלוסייה הדתית, ובפרט באוכלוסייה החרדית, נהוגה הפרדה מגדרית נרחבת יותר. הרחבת ההפרדה המגדרית לתחומים נוספים נמצאת במחלוקת ציבורית.
ראו גם

הפרדה מגדרית בישראל
הדרה חברתית
אפליית נשים
אפליית גברים
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"א, עמוד ב'
↑  World Development Report 2012: Gender Equality and Development, הבנק העולמי, ‏2012 (באנגלית), עמ' 83 ומקומות נוספים.
↑  David S. Cohen, The Stubborn Persistence of Sex Segregation, Columbia Journal of Gender and Law, 2010
↑  לי סיביליה‏, חודש הגאווה: איך הופכים מקום עבודה למכיל ורגיש כלפי טרנסג'נדרים?, באתר וואלה, 26 ביוני 2022
↑  Eileen McDonagh and Laura Pappano, Playing With the Boys: Why Separate is Not Equal in Sports, Oxford University Press, 2007
 Adrienne N. Milner and Jomills Henry Braddock II, Sex Segregation in Sports: Why Separate Is Not Equal, Praeger, 2016
↑  מיקי שורץ, ביהמ"ש קבע: נעמי איתן לא תשתתף במכביה, באתר ynet, 2 ביולי 2017
↑  משנה, מסכת סוכה, פרק ה', משנה ב'
↑  Dickemann M (1997).  Murray SO, Roscoe W (ed.). The Balkin Sworn Virgin: A Cross-Gendered Female Role In: Islamic homosexualities: culture, history, and literature. New York: New York University Press. pp. 197–203.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4195106-2 
בתי שימוש נפרדים לנשים ולגברים, באצטדיון הגביע העולמי בסיאול
שלט בשרותי הגברים בשדה התעופה אדינבורו, המזהיר כי בפנים עובדת מנקה
חנייה לנשים (אנ') באיטליה. מקומות חנייה לנשים בלבד מקובלים גם בגרמניה, סין, דרום קוריאה ואינדונזיה, על בסיס התנדבותי או מתוקף רגולציה. מיקומם מיועד להפחתת הסיכון לתקיפת החונות בהן, ובחלק מהמקרים הם רחבים יותר על מנת להקל את התמרון לחנייה.
מתחם לעלייתן של נשים לקרון רכבת המיועד לנשים בלבד, באוסקה שביפן
מחיצה בין גברים ונשים בכותל המערבי
אלמוג כהן (חבר הכנסת)

אלמוג כהן (נולד ב-12 בינואר 1988, כ"ב בטבת ה'תשמ"ח) הוא פוליטיקאי ישראלי חבר הכנסת מטעם מפלגת עוצמה יהודית. בעבר היה לוחם יס"מ ופעיל חברתי וניהל והיה הבעלים של מסעדת בית הפנקייק בבאר שבע.
ביוגרפיה

כהן נולד בבאר שבע לאב ממוצא פרסי, ולאם ממוצא תוניסאי. אמו היא בתו של הרב אליהו חדד, רב קהילת יוצאי תוניסיה באופקים. כהן גדל באופקים ולמד בישיבת בני עקיבא "אפיקי ארץ". שירת בסדיר ביחידת מודיעין מטרות. לאחר שירותו התגייס למשטרה ושירת כ־11 שנים, בין השאר ביס"מ וכסוכן סמוי. בשנים 2018–2021 היה בעלים של מסעדת "בית הפנקייק המקורי" בבאר שבע.
חיים אישיים

בראיון בשנת 2022 הגדיר את עצמו "מסורתי עם כיפה בלב". נשוי לגלי ולהם שלושה ילדים. הזוג מתגורר באופקים.
מניפסט ברצלונה

מניפסט ברצלונה הוא מנשר שהוציא מיגל פרימו דה ריברה ב-23 בספטמבר 1923 בו הכריז על נטילת השלטון בספרד לידי הצבא שבראשותו, הסביר את הסיבות לכך ודרש מהאזרחים ציות.
במניפסט ברצלונה טען דה ריברה שהוא נאלץ ליטול את השלטון בידיו, למרות שאין לו שאיפות, בגלל שחיתות הפוליטיקאים, אנדרלמוסיה שמתבטאת ברציחות ומעשי שוד שכיחים, תעמולה ללא הפרעה של גורמים קומוניסטים ומהפכניים אחרים וקריאות של גורמים מתבדלים להתנתק מספרד. ריברה מציין מעשה חיובי אחד של הפוליטיקאים, מאבק בהימורים, אך מציין שהפעילות בתחום זה אינה מספיקה.
במניפסט מכריז ריברה שבכל אזור במדינה יתפוס את השלטון המושל הצבאי של האזור והוא יתפוס שליטה בנקודות מרכזיות ובמרכזים של מהפכנים קומוניסטים ואחרים. המניפסט מציין שלא יינתן שימוש בטלפון ובאמצעי תקשורת אחרים לפקידים אשר לא ישרתו את השלטון החדש. רבירה קורא להימנע משפיכות דמים ומדגיש שלא יהסס לנקוט אמצעים כלפי מי שיפעל נגד שלטונו.
פתיחת המנשר וסיומו מדגישים את הלאומיות הספרדית בהתאם לסיסמה: "תחי ספרד, יחי המלך". ריברה מדגיש שהוא זוכה לתמיכה רחבה בעם, שמכל המעמדות בעם וכל דרגי הצבא תמכו בו גם אם לא דיברו איתם לפני כן. המניפסט מסתיים באמירה שאת המהלך שעשה ישפטו העם וההיסטוריה.
רקע > התערבות גוברת של הצבא בחיים הפוליטיים

לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד התגברה מעורבות הצבא בחיים הפוליטיים של ספרד. הצבא ראה בעצמו מי שמבטא את "רצון העם" ומגן על "האינטרס הלאומי", מעבר לאינטרסים מפלגתיים או חלקיים. שני אירועים מרכזיים ששיקפו את הפראטוריאניזם הזה היו אירועי Cu-Cut! ב-1905 - תקיפה של קצינים ממשמר ברצלונה את משרדי המערכת והדפוס של העיתון הסאטירי הלאומני הקטלוני ¡Cu-Cut!, וכן את העיתון La Veu de Catalunya, בעקבות קריקטורה שביקרה את הצבא - שהובילה לחקיקת חוק השיפוט ב-1906; והמשבר הגדול יותר, משבר ספרד של 1917, שבו חונטות ההגנה - גופים שהורכבו מחיילים בלבד והכריזו על עצמאותם - מילאו תפקיד משמעותי.
חוסה לואיס גומס-נבארו הדגיש כי "מאז תחילת המאה ה-20, ובמיוחד לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפשטו בצבא הספרדי תחושות של אנטי-פרלמנטריזם ודחייה של הפוליטיקה המפלגתית. הצבא שם דגש על ערכים כמו סדר, היררכיה, משמעת וסמכות, שהיו חלק בלתי נפרד מהמקצועיות הצבאית, אך חשיבותם גברה על רקע המשברים. במקביל, הצבא התחזק כמי ששומר על יסודות הסדר החברתי ועל המלוכה, שהייתה המוסד המרכזי שהבטיח את המשכיות המערכת החברתית והפוליטית".
רקע > "שלוש השנים הבולשביקיות" באנדלוסיה ו"מלחמה חברתית" בקטלוניה (1918–1923)

לאחר משבר ספרד של 1917, התפתח משבר חברתי חריף בקטלוניה ובאזורי הכפר של אנדלוסיה. בקטלוניה התחוללה "מלחמה חברתית" של ממש, שכללה התקפות של אנרכיסטים מצד אחד ושל שכירי חרב מטעם המעסיקים מצד שני. באנדלוסיה, השפעות המהפכה הרוסית עוררו התקוממות של פועלי יום במשך שלוש שנים. אף ששני ארגוני העובדים הגדולים בספרד, CNT ו-PSOE-UGT, לא הצטרפו לתנועה הקומוניסטית, המהפכה הרוסית הפכה למיתוס רב-עוצמה שהלהיב את מעמד הפועלים, השפיע על מנהיגיו והלהיט את ההמונים שאותם ניסו לארגן.
באנדלוסיה, בין 1918 ל-1920, התחזקו ההתקוממויות שזכו לכינוי "שלוש השנים הבולשביקיות". פועלי יום שובתים התעמתו עם תגובות קשות מצד בעלי האדמות והרשויות. במהלך השביתות הם השתלטו על חוות, אך פונו מהן בכוח על ידי המשמר האזרחי והצבא, תוך דיווחים על חבלות והתקפות.
בקטלוניה, הסכסוך פרץ בפברואר 1919 עם שביתת לה קנדנסה, שביתה בחברת החשמל Barcelona Traction, Light and Power (המכונה "לה קנדנסה"), שהותירה את ברצלונה ללא חשמל, מים וחשמליות. ממשלתו הליברלית של הרוזן רומנונס ניסתה לפתור את המשבר במשא ומתן, תוך אישור צו לשמונה שעות עבודה ומערכת ביטוח חברתי חדשה, אך נכנעה ללחץ המעסיקים שדרשו דיכוי נוקשה. תמיכה לכך הגיעה מהקפטן הכללי של קטלוניה, חואקין מילאנס דל בוש, ומהמלך אלפונסו השלושה-עשר. כתוצאה מכך, המאבק של העובדים הקטלונים הפך ל"מלחמה חברתית" שבמרכזה ברצלונה, שבה התנגשו אלימות של שכירי חרב מטעם המעסיקים עם פעולות טרור של קבוצות אנרכיסטיות.
ממשלתו השמרנית של אדוארדו דאטו מינתה את הגנרל סבריאנו מרטינס אנידו למושל אזרחי, והוא החריף את הדיכוי נגד ה-CNT. הוא הנהיג מדיניות טרור שכללה שימוש באיגודים "חופשיים", רדיפת מנהיגי CNT ויישום חוק הבריחות – הוצאה להורג של עצורים תחת תירוץ שניסו לברוח. בין 1920 ל-1923 התגברה האלימות ברחובות בין אנרכיסטים לכוחות "חופשיים" ופרה-משטרתיים. גל האלימות פגע גם בדאטו עצמו, שנרצח במדריד ב-8 במרץ 1921 על ידי שלושה אנרכיסטים. ב-1923 נרצחו גם סלבדור סגוי, מנהיג CNT שתמך בדרכים לא אלימות, והארכיבישוף של סרגוסה, חואן סולדבילה.
הערות שוליים

↑  Modern Spain: A Documentary History Jon Cowans, pages 126-128
↑  Alía Miranda 2023, p. 23-24.
↑  Gómez-Navarro 2003, p. 345-346.
↑  González Calleja 2005, p. 18-19.
↑  Gómez-Navarro 2003, p. 345; 365.
↑  Juliá 1999, p. 60.
↑  Moreno Luzón 2009, p. 457-458.
↑  Barrio 2004, p. 41-42.
↑  Moreno Luzón 2009, p. 459-460.
↑  Moreno Luzón 2009, p. 466.
1 2  Moreno Luzón 2023, p. 378.
↑  Barrio 2004, p. 43-44.
↑  Barrio 2004, p. 48-49.
1 2  Moreno Luzón 2023, p. 382.
↑  Barrio 2004, p. 52-53.
↑  Moreno Luzón 2023, p. 377.
↑  Barrio 2004, p. 53.
↑  Moreno Luzón 2009, p. 464.
דיוקן של אלפונסו השלושה-עשר במדי מסדר קלטרווה, 1917.
חלקו האחורי של רכבו של אדוארדו דאטו לאחר רציחתו, עם חורי קליעים נראים לעין.
לסלי גרובס
ראשית חייו

לסלי ריצ'רד גרובס ג'וניור נולד באולבני שבמדינת ניו יורק ב-17 באוגוסט 1896, השלישי מבין ארבעת ילדיהם של הכומר לסלי ריצ'רד גרובס האב ושל אשתו גוון לבית גריפית'. הוא היה ממוצא חצי ולשי וחצי אנגלי. כמה מאבותיו היו הוגנוטים צרפתיים שהגיעו לארצות הברית במאה ה-17. אביו סיים את תפקידו ככומר של הכנסייה הפרסביטריאנית השישית באולבני בדצמבר 1896, ועבר לשרת ככומר בצבא ארצות הברית.
לאחר פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 נשלח אביו לקובה. לאחר מכן השתתף במלחמת ארצות הברית–הפיליפינים ובמרד הבוקסרים. ב-1901 עבר עם משפחתו מוונקובר לפורט סנלינג (אנ') שבמינסוטה. לאחר מכן עברה המשפחה לפורט האנקוק שבניו ג'רזי, וחזרה לוונקובר ב-1905. האב, הכומר גרובס, אושפז בפורט בייארד לאחר שחלה בשחפת בשנת 1905, ובהמשך החליט להתיישב בדרום קליפורניה, ורכש שם בית באלטדנה (אנ').
ב-1913 החל גרובס את לימודיו התיכוניים בבית הספר קווין אן (אנ'), אותם סיים ב-1914. בד בבד נרשם לקורסים באוניברסיטת וושינגטון בתקווה להתקבל לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הוא זכה לתמיכה מהנשיא וודרו וילסון, שאפשרה לו להתחרות על כניסה לאקדמיה בווסט פוינט, אך הציון שקיבל בבחינת הקבלה לא היה גבוה מספיק, והוא לא התקבל. במקום זאת נרשם גרובס למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ותכנן לגשת מחדש למבחן הקבלה של האקדמיה בווסט פוינט. בשנת 1916 נבחן שוב, השיג ציון עובר והתקבל. לימים סיפר כי "הקבלה לווסט פוינט הגשימה את שאיפתי הגדולה ביותר. חונכתי בצבא, ובעיקר חייתי על פי ערכיו כל חיי".
כיתתו של גרובס החלה את לימודיה ב-15 ביוני 1916. הכרזת המלחמה של ארצות הברית על גרמניה במלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, הובילה לשינוי בתוכנית הלימודים, והכיתה עברה קורס חירום מלחמתי (WEC), שהסתיים ב-1 בנובמבר 1918, כך שמשך הלימודים קוצר בכשנה וחצי. גרובס הצטיין בלימודיו, סיים רביעי בכיתתו, ובכך גויס לשירות צבאי בדרגת לויטננט משנה בחיל ההנדסה. שירות כזה הוא, בדרך כלל, בחירתם המועדפת של מרבית השוחרים שהגיעו למקומות גבוהים בציוניהם, לרבות גרובס.
בין שתי מלחמות העולם

לאחר סיום לימודיו בווסט פוינט, הועלה ב-1 במאי 1919 לדרגת לויטננט ראשון. ביוני נשלח לצרפת לסיור לימודי בשדות הקרב האירופיים של מלחמת העולם הראשונה. לאחר שחזר מאירופה מונה לקצין סטודנט בבית הספר למהנדסים במחנה האמפריז. בסיום לימודיו הוצב בגדוד המהנדסים השביעי בג'ורג'יה כמפקד פלוגה.
בפברואר 1921 חזר למחנה האמפריז לקורס קצינים בסיסי. עם סיום לימודיו, באוגוסט 1921, הוצב בגדוד המהנדסים הרביעי בוושינגטון, ולאחר מכן בפורט וורדן, ופיקד על מחלקת מדידות. ב-10 בפברואר 1922 נישא לגרייס וילסון, גננת שגרה בסיאטל, סמוך למקום שירותו בפורט וורדן. לזוג נולדו שני ילדים, בן, ריצ'רד הולברט, יליד 1923, ובת, גוון, ילידת 1928.
בנובמבר 1922 קיבל את תפקידו הראשון מעבר לים, מפקד פלוגה בגדוד המהנדסים השלישי בהוואי. הוא זכה לציון לשבח על עבודתו שם, שכללה, בין היתר, בניית שביל מקאהוקו (אנ') לפופוקיאה (אנ'). בנובמבר 1925 הוצב בגלווסטון, טקסס (אנ'), כעוזר למהנדס המחוז, מייג'ור ג'וליאן לרקום סליי. תפקידיו של גרובס כללו את פתיחת התעלה בפורט איזבל ופיקוח על פעולות חפירה במפרץ גלווסטון. ב-1927 מונה למפקד פלוגה D בגדוד המהנדסים הראשון בדלאוור.
במהלך השיטפון בניו אינגלנד בנובמבר 1927, נשלח לוורמונט כדי לסייע לגדוד המהנדסים הראשון. גשר שהקימו הוצף ונסחף במי השיטפונות, וגרובס הואשם ברשלנות. חודש לאחר מכן נפצעו גרובס וכמה מאנשיו, אחד מהם באורח קשה, כאשר חומר נפץ התפוצץ בקרבתם בטרם עת. הממונה על גרובס כתב עליו דו"ח ביקורתי, אך המהנדס הראשי של חיל ההנדסה התערב, והטיל את עיקר האחריות לתקלה על מפקדיו של גרובס. לאחר מכן חזר גרובס לפורט דופונט בדלאוור.
בשנת 1929 יצא לניקרגואה בראש פלוגה של גדוד המהנדסים הראשון במסגרת משלחת שמטרתה הייתה לסקור את השטח עבור תעלת ניקרגואה. בעקבות רעידת האדמה בניקרגואה ב-1931, קיבל גרובס את האחריות על מערכת אספקת המים של מנגואה, ועל כך הוענק לו אות ההצטיינות הנשיאותית של ניקרגואה. גרובס הועלה לדרגת קפטן ב-20 באוקטובר 1934. הוא למד במכללה לפיקוד ומטה בפורט לוונוורת' שבקנזס בשנים 1935 ו-1936, ולאחר מכן הוצב בקנזס סיטי שבמיזורי כעוזר למפקד דיוויזיית נהר מיזורי (אנ'). בשנים 1938 ו-1939 למד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. ב-1 ביולי 1939 הוצב במטה הכללי של מחלקת המלחמה בוושינגטון.
חטיבת הבנייה במלחמת העולם השנייה

גרובס הועלה לדרגת מייג'ור ב-1 ביולי 1940. שלושה שבועות לאחר מכן מונה לעוזר מיוחד לבנייה לקצין האספקה הראשי במטה הצבא, מייג'ור גנרל אדמונד גרגורי (אנ'), והיה אחראי על בדיקת אתרי בנייה ועל התקדמות הבנייה בהם. השניים הכירו זה את זה זמן רב, שכן אביו של גרובס היה חבר קרוב של גרגורי. משימתה של חטיבת הבנייה של חיל האספקה הייתה לבצע התאמות ולהקים מתקני אימונים הדרושים לצבא המתרחב. תוכנית הבנייה הגדולה לוותה בצווארי בקבוק, מחסורים, עיכובים, עלויות גבוהות ותנאי חיים גרועים באתרי הבנייה. בעיתונות החלה להתפרסם ביקורת על חוסר מיומנותה של חטיבת הבנייה ועל יעילותה הנמוכה. גרובס היה אחד ממספר מהנדסים קצינים שהובאו כדי לשפר ולייעל את פעילות החטיבה, והוטל עליו לבדוק אתרי בנייה ולפקח על התקדמות בנייתם.
ב-12 בנובמבר 1940 ביקש גרגורי מגרובס לקחת לידיו את הפיקוד על ענף הקוסט פלוס של החטיבה מייד עם העלאתו לדרגת קולונל. הוא קיבל את דרגתו ואת תפקידיו החדשים ב-14 בנובמבר.
גרובס הנהיג שורת רפורמות: התקין קווי טלפון למפקחי הבנייה, דרש דיווחי התקדמות שבועיים, הורה לטפל בשוברי החזר תוך שבוע, ושלח מפקחי אספקה שידאגו להעברה יעילה של ציוד וחומרים לאתרים שדיווחו על מחסור. הוא הורה לקבלניו לשכור כל ציוד מיוחד שהם צריכים, ובמידת הצורך אף לשלם מחיר גבוה עבורם כדי להבטיח את אספקתם המהירה. במקום לאפשר בניית מחנות בדרכים שהמתכננים ראו לנכון, הציג גרובס סדר עדיפויות מובנה להשלמת מתקני המחנות, על מנת לאפשר לחיילים להתיישב במחנות עוד לפני שהושלמה בנייתם.
עד אמצע דצמבר נפתר עיקר המשברים בפעילות החטיבה. למעלה מחצי מיליון גברים גויסו, ובניית מתקני הלינה ומתקנים חיוניים לשני מיליון חיילים הושלמה ברובה. בין 1 ביולי 1940 ל-10 בדצמבר 1941 התחייבה חטיבת הבנייה לחוזים בשווי 1,676,293,000 דולר, מתוכם 1,347,991,000 דולר היו חוזי קוסט פלוס.
חטיבת הבנייה במלחמת העולם השנייה > בניין הפנטגון

ב-19 באוגוסט 1941 זומן גרובס לפגישה עם ראש אגף הבנייה, בריגדיר גנרל ברהון סומרוול. בפגישה נכחו גם קפטן קלרנס רנשאו, אחד מעוזריו של גרובס, מייג'ור יו ג'ון קייסי, ראש אגף התכנון וההנדסה של חטיבת הבנייה, וג'ורג' ברגסטרום (אנ'), שכיהן בעבר כנשיא המכון האמריקאי לאדריכלים. קייסי וברגסטרום תכננו קומפלקס משרדים ענק עבור 40,000 עובדי מחלקת המלחמה של ארצות הברית, כולם יחדיו במבנה אחד בן חמש קומות וחמישה צדדים, שהפך בסופו של דבר לבניין הפנטגון.
בעת בנייתו היה שטחו הכולל של הפנטגון 470,000 מ"ר – פי שלושה מזה של בניין אמפייר סטייט – מה שהפך אותו לבניין המשרדים הגדול בעולם. תחזית עלות הבנייה הייתה 35 מיליון דולר. ברגסטרום הפך לאדריכל-מהנדס של הבניין, ורנשאו היה לאחראי על בנייתו ודיווח ישירות לגרובס. בשיאו, הועסקו בפרויקט הבנייה כ-13,000 עובדים. עד סוף אפריל עברו העובדים הראשונים לבניין, ועד סוף מאי היה מוכן שטח של 93,000 מ"ר. בסופו של דבר הייתה עלות הפרויקט כ-63 מיליון דולר.
גרובס התגבר בנחישות על כל המשברים, תוך התמודדות עם שביתות, מחסורים, סדרי עדיפויות מתחרים ומהנדסים שלא עמדו במשימותיהם. הוא עבד שישה ימים בשבוע במשרדו בוושינגטון די. סי.. במהלך השבוע קבע איזה פרויקט זקוק לתשומת לב אישית וממוקדת יותר, ונקבע כי יבקר בו ביום ראשון. מאוחר יותר אמר גרובס שהוא "קיווה להגיע לזירה כדי שאוכל למצוא מעט שלווה."
פרויקט מנהטן > מינוי

"מחוז הנדסי מנהטן" (MED) הוקם רשמית על ידי מייג'ור גנרל יוג'ין רייבולד ב-16 באוגוסט 1942. השם נבחר על ידי גרובס ומהנדס המחוז, קולונל ג'יימס מרשל. כמו מחוזות אחרים, הוא נקרא על שם המקום בו שכנה מפקדתו, ברובע מנהטן בניו יורק, ברחוב ברודוויי 270. בניגוד למחוזות הנדסיים אחרים, לא נקבעו לפרויקט גבולות גאוגרפיים, אלא רק משימה: לפתח פצצת אטום.
וניבר בוש לא היה מרוצה מהתקדמות הפרויקט. הוא חש שנדרשת מנהיגות נחושה ואפקטיבית יותר והציע למנות קצין בכיר כמנהל כללי לפרויקט. סומרוול, אז ראש כוחות השירות של צבא ארצות הברית (אנ'), המליץ על גרובס. סומרוול פגש את גרובס מחוץ לחדר הדיונים שבו העיד גרובס בפני ועדת הקונגרס של ארצות הברית בנושא דיור צבאי. הוא הודיע לו כי מזכיר המלחמה בחר בו למשימה חשובה מאוד, והנשיא אישר את הבחירה. גרובס התאכזב מכך שלא קיבל תפקיד קרבי: "אוי, הדבר הזה", השיב.
גרובס נפגש עם מייג'ור גנרל וילהלם סטייר בלשכתו בפנטגון כדי לדון בפרטים. הם הסכימו שכדי לשמור על סודיות הפרויקט ולמנוע חשד, ימשיך גרובס לפקח על פרויקט בניית הפנטגון. הוא יקודם לדרגה זמנית של בריגדיר גנרל, מכיוון שהורגש שהתואר "גנרל" יתקבל בכבוד רב יותר בקרב המדענים שעבדו בפרויקט מנהטן ויקנה לו סמכות גדולה יותר בעיניהם. מסיבה זו המתין גרובס עד שאושר קידומו, ב-23 בספטמבר 1942, ורק אז קיבל את תפקידו החדש. הוא הוצב ישירות תחת סומרוול ולא תחת רייבולד; מרשל היה כעת תחת אחריותו של גרובס. הפקודה הרשמית שקיבל מסומרוול הטילה עליו "לקחת אחריות מלאה על כלל פרויקט מחוז מנהטן" וכן "לשרטט את התוכניות לארגון, בנייה, אופני הפעולה והביטחון של הפרויקט, ולאחר אישור, לנקוט בצעדים הנדרשים על מנת ליישמן".
מרשל היה תחת הרושם, על בסיס שיחה בעל פה עם סטייר, שלמחוז יש סמכות מלאה לחתום על חוזים. כשהחליף אותו קנת ניקולס כמהנדס המחוז, באוגוסט 1943, התברר לו שסמכותו הרשמית מוגבלת בהרבה ושהוא ייאלץ לבקש רשות מהמהנדס הראשי על חוזים גדולים. ב-1944, כשעבדו גרובס וניקולס על חוזה גדול עם תאגיד דו פונט, ביקש גרובס לשנות מצב זה. ב-17 באפריל 1944 האציל תת-מזכיר המלחמה רוברט פטרסון לגרובס את הסמכות המלאה לחתום על חוזים, והוא קבע רטרואקטיבית את תאריך האצלת הסמכות הזו ל-1 בספטמבר 1942.