stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גריגור דימיטרוב

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1991 (בן 33) חאסקובו, בולגריה
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מקום מגורים:  מונטה קרלו, מונקו
 בן או בת זוג:  מריה שראפובה (2012–2015) ניקול שרזינגר (2015–2019) מדלינה דיאנה גניה (2023–?) 
 גובה:  1.91 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  29,042,453 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  280–178 (61.14%)
 דירוג שיא:  3 (20 בנובמבר 2017)
 זכיות בטורנירים:  8
 זוגות
 מאזן קריירה:  53-43 (44.79%)
 דירוג שיא:  66 (26 באוגוסט 2013)
 זכיות בטורנירים:  0
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי גמר (2017)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (2024
 וימבלדון:  חצי גמר (2014)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי גמר (2019
 תאריך עדכון 13 בנובמבר 2018
 
גריגור דימיטרוב דימיטרוב (בבולגרית: Григор Димитров; נולד ב-16 במאי 1991 בחאסקובו שבבולגריה) הוא טניסאי בולגרי מקצועני. דירוג השיא שלו היה המקום השלישי בעולם (נובמבר 2017) בדירוג סבב ה-ATP, ונכון לינואר 2024, מדורג במקום ה-13. הוא הטניסאי הבולגרי המצליח בכל הזמנים.
הישגי השיא של דימיטרוב הם זכייה באליפות סבב המאסטרס העולמי ב-2017 והגעה פעמיים לשלב חצי הגמר בטורנירי גראנד סלאם, באליפות וימבלדון 2014 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה 2017.
ביוגרפיה

דימיטרוב נולד וגדל בחאסקובו למשפחת ספורטאים. אביו, דימיטר, מאמן טניס, ואמו, מריה, מורה לחינוך גופני ושחקנית כדורעף. בגיל 5 הוא החל להתאמן בטניס מדי יום. בשנת 2007 הצטרף לאקדמיה לטניס של סנצז קסל בספרד. שנה לאחר מכן, הוא עזב לפריז להתאמן באקדמיה לטניס של פטריק מורטוגלו. שם התאמן במשך כ-4 עונות.
קריירה > 2006

בשנת 2006 זכה דימיטרוב בטורניר אוראנג'-בול לנוער עד גיל 16.
קריירה > 2007

בשנת 2007 הגיע דימיטרוב לגמר טורניר אוראנג'-בול לנוער עד גיל 18.
קריירה > 2008 > שני תוארי גראנד סלאם לנוער

בשנת 2008 זכה דימיטרוב באליפות וימבלדון לנוער ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער. ב-8 בספטמבר הוא דורג במקום ראשון בעולם לנוער.
קריירה > 2014

באליפות וימבלדון שנערכה ביולי 2014 הגיע דימיטרוב לשלב חצי הגמר. בתחילת הטורניר דורג במקום 11 בעולם. בשלב רבע הגמר ניצח את אנדי מארי מבריטניה (3 בעולם) ב-3 מערכות (1-6, 6-7, 2-6) ובשלב חצי הגמר הוא הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' מסרביה (1 בעולם) ב-4 מערכות (4-6, 6-3, 7-6, 7-6) שלבסוף אף זכה בתואר.
קריירה > 2017

באליפות בריזביין שנערכה בתחילת ינואר 2017 זכה דימיטרוב בתואר ראשון מאז 2014. בשלב רבע הגמר הוא ניצח את דומיניק תים מאוסטריה (8 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 6-4, 3-6), בשלב חצי גמר הוא ניצח את מילוש ראוניץ' מקנדה (3 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 2-6) ובגמר הוא ניצח את קיי נישיקורי מיפן (5 בעולם) ב-3 מערכות (2-6, 6-2, 3-6). שבועיים לאחר מכן, באליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הגיע לשלב חצי הגמר. בתחילת הטורניר הוא דורג במקום 15 בעולם. בסיבוב השלישי הוא ניצח את רישאר גאסקה מצרפת (18 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 4-6), בסיבוב הרביעי ניצח את דניס איסטומין ב-4 מערכות (6-2, 6-7, 2-6, 1-6) שהדיח את נובאק ג'וקוביץ' כבר בסיבוב השני, מה שנחשב להפתעת האליפות. בשלב רבע הגמר ניצח את דויד גופין מבלגיה (11 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 4-6), ובשלב חצי הגמר הפסיד לרפאל נדאל (9 בעולם) ב-5 מערכות (6-3, 5-7, 7-6, 6-7, 6-4) במשחק שערך כ-5 שעות.
קריירה > 2024

באפריל 2024 הפסיד בגמר המאסטרס במיאמי ליאניק סינר, בתוצאה 3:6, 1:6. עם הגעתו לגמר, עלה מהמקום ה-12 בעולם למקום התשיעי.
חייו האישיים

בשנת 2013 אישר דימיטרוב את חברותו למריה שרפובה. ביולי 2015 הוא נפרד ממנה. ב-2016 החל לצאת עם הזמרת ניקול שרזינגר.
הערות שוליים

↑  "Rankings Singles". ATP Tour.
↑  יאניק סינר זכה בטורניר מיאמי - ועלה למקום השני בעולם, באתר ynet, 31 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018051626  VIAF: 20153651647255780973   WorldCat (עם VIAF): 20153651647255780973
הולגר רונה

| --- | --- |

רונה באליפות צרפת הפתוחה 2022
 לידה:  29 באפריל 2003 (בן 21) גנטופטה, דנמרק
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מקום מגורים:  שארלוטנלונד, דנמרק
 גובה:  1.88 מטרים
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  2020–הווה (כ־5 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  2,767,278 דולר אמריקאי
 יחידים
 מאזן קריירה:  52–39 (0.571)
 דירוג שיא:  4 (21 באוגוסט 2023)
 זכיות בטורנירים:  4
 זוגות
 מאזן קריירה:  7–3 (0.700)
 דירוג שיא:  174 (26 בספטמבר 2022)
 זכיות בטורנירים:  0
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב רביעי (2023)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (2022, 2023)
 וימבלדון:  רבע גמר (2023)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שלישי (2022)
 תאריך עדכון 20 בינואר 2023
הולגר ויטוס נודסקוב רונה (בדנית: Holger Vitus Nødskov Rune; נולד ב-29 באפריל 2003) הוא טניסאי דני מקצועני. נכון לינואר 2024 מדורג במקום השביעי בעולם בסבב ה-ATP. באוגוסט 2023 היה מדורג במקום הרביעי בעולם בסבב ה-ATP, דירוג השיא שלו. רונה הוא הטניסאי הדני בעל הדירוג הגבוה ביותר אי פעם.
הישג השיא של רונה, שלוש פעמים הגעה לשלב רבע גמר טורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (2022 ו-2023) ובאליפות וימבלדון (2023). הוא זכה בארבעה טורנירים בסבב ה-ATP ליחידים, כולל תואר מאסטרס 1000.
ראשית חייו

רונה נולד ב-29 באפריל 2003 בגנטופטה, דנמרק, לאנקה רונה ואנדרס נודסקוב. הוא החל לשחק טניס בגיל 6 כי אחותו שיחקה והתחילה לקחת את הספורט ברצינות. לאורך כל ילדותו אימן אותו לארס כריסטנסן, שעד היום נותר מאמנו. האלילים שלו כשגדל היו הטניסאים היריבים רפאל נדאל ורוג'ר פדרר.
קריירת ג'וניור

בשנת 2014, הוא הפך לאלוף דנמרק עד גיל 12 בזוגות מעורבים עם קלרה טאוסון.
הוא החל להתאמן באקדמיית מורטאגלואו בשנת 2016.
ב-2017 הוא זכה באליפות אירופה עד גיל 14 ליחידים.
בגיל 15 בלבד הוא הפך לאלוף דנמרק הצעיר ביותר לגברים, כשזכה בטורניר המקורה של 2019.
ב-8 ביוני 2019 ניצח רונה את טובי אלכס קודאט וזכה באליפות צרפת הפתוחה 2019.
הולגר קיבל כרטיס חופשי ואף ניצח במשחק אחד ב-ATP צ'לנג'ר בבלואה ביוני. אז הוא היה בן 16 וחודש. הולגר גם התחרה בצ'לנג'ר אמרספורט 2019 ביולי, שם זכה בניצחון השני שלו במשחק ATP צ'לנג'ר.
ב-28 באוקטובר 2019 הוא דורג לראשונה במקום הראשון בעולם בדירוג ITF, לאחר שניצח את הרולד מאיוט וזכה בגמר ה-ITF לג'וניורס.
רונה שימש כשותף לאימונים בגמר ה-ATP ב-2019.
קריירה מקצועית > 2020

רונה הפך רשמית למקצוען בשנת 2020, בגיל 16.
באליפות אוקלנד הפתוחה 2020 קיבל רונה כרטיס חופשי להגרלת המוקדמות, אבל הפסיד לוואסק פוספיסיל בשתי מערכות.
ביולי 2020 הפך רונה לשחקן הצעיר ביותר שהתחרה ב-Ultimate Tennis Showdown (UTS), שם הפסיד לצרפתי קורנטין מוט.
בספטמבר 2020 זכה רונה בתואר ה-ITF הראשון שלו, באירוע M25 בשווייץ. הוא יגיע לשלושה גמרים נוספים של סבב ה-ITF עד סוף 2020, ויזכה בשניים מתוך השלושה.
קריירה מקצועית > 2021

רונה הגיע לשלושה גמרים נוספים ב-ITF בתחילת 2021, וזכה באחד.
במרץ 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסבב ה-ATP, כשקיבל כרטיס חופשי לאליפות ארגנטינה הפתוחה. הוא הפסיד בסיבוב הראשון לאלברט ראמוס ויניולה המדורג חמישי בשלוש מערכות. באליפות צ'ילה הפתוחה, שנערכה בשבוע שלאחר מכן, העפיל רונה להגרלת המוקדמות. הוא המשיך ניצח בסיבוב המוקדמות ורשם ניצחון ראשון במשחק ATP מול סבסטיאן באז בשתי מערכות. לאחר מכן הגיע הניצחון הראשון שלו על שחקן טופ 30, על בנואה פאר, והוא הגיע לרבע גמר ה-ATP הראשון שלו, שם הפסיד לפדריקו דלבוניס. בגיל 17 הוא הפך לשחקן הכי צעיר שמגיע לרבע גמר סבב ה-ATP מאז 2014.
ביוני 2021 זכה רונה בתואר הצ'לנג'ר הראשון שלו בביאלה. הזכייה שלו הייתה בצל השמצות הומופוביות שהשמיע במהלך משחק חצי הגמר. מעשיו נחקרו על ידי ה-ATP, והוא נקנס על ההתפרצות ההומפובית שלו.
ביולי 2021 קיבל רונה גל נוסף של כרטיסים חופשיים למספר אירועים על מגרש החימר במהלך עונת הקיץ: אליפות שוודיה הפתוחה, קרואטיה הפתוחה וקיצביל הפתוחה. הוא השיג עוד כמה ניצחונות במשחקים בטורנירים אלו, מה שהקפיץ את הדירוג שלו לשיא קריירה של 145 ב-23 באוגוסט 2021 לאחר הזכייה באליפות סן מרינו הפתוחה ובצ'לנג'ר ורונה, מה שהפך אותו לשחקן הגבר השני הצעיר בטופ 150.
רונה נכנס למוקדמות אליפות ארצות הברית הפתוחה 2021 בתור המדורג 24. הוא ניצח בכל שלושת משחקי המוקדמות שלו והעפיל לאליפות עצמה, הופעת הבכורה שלו בגראנד סלאם. הוא שיחק נגד נובאק ג'וקוביץ' המדורג 1 בעולם בסיבוב הראשון, שם הפסיד במערכה הראשונה וניצח במערכה השנייה בשובר שוויון, אך לבסוף הפסיד במשחק.
רונה הגיע לרבע גמר השני שלו בסבב ה-ATP באליפות מוסל הפתוחה, לאחר שהעפיל להגרלה הראשית. הוא ניצח את ברנבה זפאטה מיראלס בבייגל כפול בסיבוב הראשון, ולאחר מכן הפתיע את המדורג החמישי לורנצו סונגו בסיבוב השני בשלוש מערכות כדי להגיע לרבע הגמר. הוא הפסיד ברבע הגמר למדורג השני, פבלו קרניו בוסטה, בשלוש מערכות.
ב-4 בנובמבר 2021 העפיל רונה לגמר ה-ATP הדור הבא 2021. הוא סיים את השנה במקום 103 בדירוג ה-ATP.
קריירה מקצועית > 2023

באליפות מקסיקו הפתוחה הוא הגיע לשלב חצי הגמר ועלה בדירוג למקום שמיני בעולם.
בתחרות מונטה-קרלו מאסטרס הוא הפסיד בשלב הגמר לאנדריי רובליוב ב-3 מערכות (5-7, 6-2, 7-5). בשלב רבע הגמר ניצח את דנייל מדבדב (3 בטורניר) (6-3, 6-4) ובשלב חצי הגמר ניצח את יאניק סינר (1-6, 7-5, 7-5). בסיום הטורניר עלה למקום שביעי בעולם.
ב-BMW open הוא זכה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על בוטיק ואן דה זאנדסחולפ ב-3 מערכות (6-4, 1-6, 7-6).
באליפות רומא הפתוחה הוא הפסיד במשחק הגמר לדנייל מדבדב בשתי מערכות (7-5, 7-5). בדרך אל הגמר הוא ניצח את המדורג הראשון בעולם נובאק ג'וקוביץ' בפעם השנייה בקריירה שלו ואת המדורג רביעי קספר רוד. בסיום הטורניר עלה למקום 6 בעולם.
באליפות צרפת הפתוחה הוא הפסיד בשלב רבע הגמר לקספר רוד ב-4 מערכות (6-1, 6-2, 3-6, 6-3), לאחר שניצח את פרנסיסקו סרונדולו מארגנטינה ב-5 מערכות (7-6, 3-6, 6-4, 1-6, 7-6).
ברכת יעקב

יעקב מברך את בני יוסף ציור מאת רמברנדט, 1656. בתמונה נראים גם יוסף ואשתו אסנת בת פוטיפרע.
ברכת יעקב לבניו היא סיפור מקראי המובא בפרשת ויחי שבסוף ספר בראשית (פרק מ"ט), ובה יעקב מוסר לבניו אסופת אמירות אישיות כאשר חש שמותו קרב.
עוד בטרם מברך יעקב את בניו, הוא קורא ליוסף ולשני בניו מנשה ואפרים, קובע שבני יוסף הם כראובן ושמעון, כלומר: שבטי ישראל, ומברך אותם.
הברכות

פרשת הברכות מתחילה כך:
וַיִקְרָא יַעַקֹב אֶל בָּנָיו וַיֹאמֶר הֵאָסְפוּ וְאַגִּידָה לָכֶם אֵת אֲשֶׁר יִקְרָא אֶתְכֶם בְּאַחֲרִית הַיָּמִים; הִקָּבְצוּ וְשִׁמְעוּ בְּנֵי יַעֲקֹב וְשִׁמְעוּ אֶל־יִשְׂרָאֵל אֲבִיכֶם;
הברכות > ראובן

יעקב מתייחס בביקורת לראובן שחטא במעשה בלהה, וקובע שכתוצאה מכך הוא איבד את היתרונות שהיו ראויים לו כבכור:
”רְאוּבֵן בְּכֹרִי אַתָּה כֹּחִי וְרֵאשִׁית אוֹנִי יֶתֶר שְׂאֵת, וְיֶתֶר עָז; פַּחַז כַּמַּיִם אַל־תּוֹתַר, כִּי עָלִיתָ מִשְׁכְּבֵי אָבִיךָ אָז חִלַּלְתָּ יְצוּעִי עָלָה;”.
ברש"י מוסבר שיעקב ברך את ראובן ולא נמצא מקום שבו זה הופיע.
הברכות > שמעון ולוי

הוא מבקר בחריפות את שמעון ולוי שחטאו במעשה שכם (אחרי אונס דינה), ושרצו להרוג את יוסף, וקובע שהם יתפזרו בנחלות ישראל ולא יקבלו נחלה נפרדת: ”שִׁמְעוֹן וְלֵוִי אַחִים, כְּלֵי חָמָס מְכֵרֹתֵיהֶם; בְּסֹדָם אַל־תָּבֹא נַפְשִׁי, בִּקְהָלָם אַל־תֵּחַד כְּבֹדִי: כִּי בְאַפָּם הָרְגוּ אִישׁ וּבִרְצֹנָם עִקְּרוּ־שׁוֹר; אָרוּר אַפָּם כִּי עָז וְעֶבְרָתָם כִּי קָשָׁתָה; אֲחַלְּקֵם בְּיַעֲקֹב וַאֲפִיצֵם בְּיִשְׂרָאֵל;”.
את הפסוק "כִּי בְאַפָּם הָרְגוּ אִישׁ וּבִרְצֹנָם עִקְּרוּ־שׁוֹר" מפרשים על הריגת אנשי שכם, אך לדעת יעקב כדורי היא מביעה ביקורת כללית על מזגם של האחים שכאשר הם כועסים ("בְאַפָּם") הם מסוגלים גם לרצוח, ואפילו כשהם במצב רוח טוב ("בִרְצֹנָם") - הם מעקרים שור.
אבל הוא ברך את שמעון שבניו יהיו סופרים, ואת לוי שבניו יהיו כהנים
הברכות > יהודה

אחר כך הוא מברך את יהודה, ומברך אותו בגבורה תוך שימוש בדימוי של אריה, במנהיגות,ושהוא יהיה המלך ושממנו יצא המשיח, ובנחלה שתתברך ביין.
”יְהוּדָה אַתָּה יוֹדוּךָ אַחֶיךָ, יָדְךָ בְּעֹרֶף אֹיְבֶיךָ, יִשְׁתַּחֲווּ לְךָ בְּנֵי אָבִיךָ; גּוּר אַרְיֵה יְהוּדָה מִטֶּרֶף בְּנִי עָלִיתָ, כָּרַע רָבַץ כְּאַרְיֵה וּכְלָבִיא מִי יְקִימֶנּוּ; לֹא־יָסוּר שֵׁבֶט מִיהוּדָה וּמְחֹקֵק מִבֵּין רַגְלָיו עַד כִּי־יָבֹא שִׁילֹה וְלוֹ יִקְּהַת עַמִּים; אֹסְרִי לַגֶּפֶן עִירֹה וְלַשֹּׂרֵקָה בְּנִי אֲתֹנוֹ, כִּבֵּס בַּיַּיִן לְבֻשׁוֹ וּבְדַם־עֲנָבִים סוּתֹה; חַכְלִילִי עֵינַיִם מִיָּיִן, וּלְבֶן־שִׁנַּיִם מֵחָלָב;”
הברכות > זבולון

זבולון מקבל ברכה של קרבה לים ומסחר ימי עם מדינות שכנות. ושיצא ממנו הנביא יונה
”זְבוּלֻן לְחוֹף יַמִּים יִשְׁכֹּן וְהוּא לְחוֹף אֳנִיֹּת וְיַרְכָתוֹ עַל־צִידֹן;”
הברכות > יששכר

יששכר מקבל ברכה תוך שימוש בדימוי של חמור:
”יִשָּׂשכָר חֲמֹר גָּרֶם רֹבֵץ, בֵּין הַמִּשְׁפְּתָיִם; וַיַּרְא מְנֻחָה כִּי טוֹב וְאֶת־הָאָרֶץ כִּי נָעֵמָה וַיֵּט שִׁכְמוֹ לִסְבֹּל וַיְהִי לְמַס־עֹבֵד;”
הברכות > דן

דן מקבל ברכה שהוא ידין את עמו, תוך שימוש בדימוי של נחש אשר מסוגל להכות סוס ולהפיל את רוכבו, ושיצא ממנו שמשון:
”דָּן יָדִין עַמּוֹ כְּאַחַד, שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל; יְהִי־דָן נָחָשׁ עֲלֵי־דֶרֶךְ שְׁפִיפֹן עֲלֵי־אֹרַח הַנֹּשֵׁךְ עִקְּבֵי־סוּס וַיִּפֹּל רֹכְבוֹ אָחוֹר; לִישׁוּעָתְךָ קִוִּיתִי ה';”
הברכות > גד

גד מקבל ברכה לניצחון בגדודי מלחמה, ושיצא ממנו אליהו הנביא:
”גָּד גְּדוּד יְגוּדֶנּוּ וְהוּא יָגֻד עָקֵב;”
הברכות > אשר

אשר מקבל ברכה על נחלה שופעת ומבורכת:
”מֵאָשֵׁר שְׁמֵנָה לַחְמוֹ וְהוּא יִתֵּן מַעֲדַנֵּי־מֶלֶךְ;”
הברכות > נפתלי

נפתלי מקבל ברכה תוך שימוש בדימוי של איילה, ושיצא ממנו דבורה הנביאה וברק:
”נַפְתָּלִי אַיָּלָה שְׁלֻחָה הַנֹּתֵן אִמְרֵי־שָׁפֶר;”
הברכות > יוסף

יוסף מקבל ברכה ארוכה ומפורטת אשר מתייחסת לייחודו של יוסף, לתלאות שעברו עליו ולקשר המיוחד שלו אל ישראל אביו. הוא מקבל ברכות אשר מזכירות את ברכות יצחק ליעקב:
”בֵּן פֹּרָת יוֹסֵף, בֵּן פֹּרָת עֲלֵי־עָיִן, בָּנוֹת צָעֲדָה עֲלֵי־שׁוּר; וַיְמָרְרֻהוּ וָרֹבּוּ וַיִּשְׂטְמֻהוּ בַּעֲלֵי חִצִּים; וַתֵּשֶׁב בְּאֵיתָן קַשְׁתּוֹ וַיָּפֹזּוּ זְרֹעֵי יָדָיו, מִידֵי אֲבִיר יַעֲקֹב, מִשָּׁם רֹעֶה אֶבֶן יִשְׂרָאֵל; מֵאֵל אָבִיךָ וְיַעְזְרֶךָּ וְאֵת שַׁדַּי וִיבָרְכֶךָּ בִּרְכֹת שָׁמַיִם מֵעָל, בִּרְכֹת תְּהוֹם רֹבֶצֶת תָּחַת, בִּרְכֹת שָׁדַיִם וָרָחַם; בִּרְכֹת אָבִיךָ גָּבְרוּ עַל־בִּרְכֹת הוֹרַי עַד־תַּאֲוַת גִּבְעֹת עוֹלָם, תִּהְיֶיןָ לְרֹאשׁ יוֹסֵף וּלְקָדְקֹד נְזִיר אֶחָיו;”
הברכות > בנימין

הברכה האחרונה היא לבנימין תוך שימוש בדימוי של זאב, שיזכה במזבח בבית המקדש:
”בִּנְיָמִין זְאֵב יִטְרָף, בַּבֹּקֶר יֹאכַל עַד וְלָעֶרֶב יְחַלֵּק שָׁלָל;”
בסוף פרשת הברכות נכתב:
כָּל־אֵלֶּה שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל שְׁנֵים עָשָׂר וְזֹאת אֲשֶׁר־דִּבֶּר לָהֶם אֲבִיהֶם וַיְבָרֶךְ אוֹתָם אִישׁ אֲשֶׁר כְּבִרְכָתוֹ בֵּרַךְ אֹתָם;
מהות דברי יעקב לבניו - דעות שונות

פרשן המקרא רבי אברהם בן מאיר אֶבּן עזרא סבור, כי דברי יעקב אינם רק ברכות שכן חסרות ברכות ראובן, שמעון ולוי. לדבריו, ייתכן כי הברכות לכל שבט ושבט נאמרו בנפרד וכמו שכתוב בסוף דבריו: "כָּל־אֵלֶּה שִׁבְטֵי יִשְׂרָאֵל שְׁנֵים עָשָׂר וְזֹאת אֲשֶׁר־דִּבֶּר לָהֶם אֲבִיהֶם (עד כאן, ומעתה) וַיְבָרֶךְ אוֹתָם אִישׁ אֲשֶׁר כְּבִרְכָתוֹ בֵּרַךְ אֹתָם;". לעומת ה"אבן עזרא", רבי עובדיה ספורנו מציג בדרך שונה את מטרת דברי יעקב לבניו: "קַבְּלוּ אֶת הַדֶּרֶךְ שֶׁהורָה לָכֶם כָּל יָמָיו, אֲשֶׁר בָּהּ תִּהְיוּ בְּנֵי "יִשְׂרָאֵל" וְהוּא אֲבִיכֶם, כִּי תִּשְׂתָּרְרוּ עִם אֱלהִים וַאֲנָשִׁים, וְלא יאבַד מִכֶּם הַטּוב הֶעָתִיד לָבוא." כלומר, אמירות אלה היוו עצות של האב לבניו לגבי המשך הדרך כאשר ימות.
דון יצחק אברבנאל מציג מטרה אחרת לברכות יעקב. לדבריו מדובר בקביעה ברורה מי ינהיג את עם ישראל בעתיד. יעקב ביקש לקבוע לפני מותו מאיזה מבניו יצא מלכות ישראל, שכן הוא ניבא כי בשלב מסוים עם ישראל, שיתפתח משנים-עשר האחים, יבקש להמליך מלך ולכן כדאי כי מראש ייקבע מי יהיה הראוי לתפקיד כדי שתימנע קטטה. ובלשונו: "ובעבור זה עשה חיפוש וחקירה בכל אחד מבניו כפי טבעו ותכונתו מי הוא הראוי למלכות כי טבע הבנים אשר יולדו להם ראה שיהיה נוטה לטבע האבות". כלומר, הוא ביצע סקירה של תכונות הבנים, ולמטרת: "לא לתכלית הברכה ולא לתכלית התוכחה ולא להגיד עתידות ולא לספר מעלתם בארץ כי אם להודיע אם הם ראוי למלכות ולשררה אם לא."
לקריאה נוספת

מרדכי ברויאר, פרקי בראשית, הוצאת תבונות, תשנ"ט, הפרק "ברכת יעקב ליוסף ולבניו", עמ' 705–715.
משה דוד קאסוטו, "ברכה, ברכה וקללה, אנציקלופדיה מקראית ב', ירושלים, תשל"ג, עמ' 354–358.
Bruce Vawter, The Canaanite Background of Genesis 49, The Catholic Biblical Quarterly 17, 1955, עמ' 1–18
Isaiah Sonne, Genesis 49:25-26, Journal of Biblical Literature 65, 1946, עמ' 303–306 doi: 10.2307/3262668
Richard C. Steiner, Four Inner-Biblical Interpretations of Genesis 49:10: On the Lexical and Syntactic Ambiguities of עַד as Reflected in the Prophecies of Nathan, Ahijah, Ezekiel, and Zechariah, Journal of Biblical Literature 132, 2013, עמ' 33–60 doi: 10.2307/23488236
Bruce Vawter, A Note on "the Waters Beneath the Earth", The Catholic Biblical Quarterly 22, 1960, עמ' 71–73
הערות שוליים

↑  רש"י על בראשית מט כח – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  כדורי, שירת המקרא - הא כיצד?, בתוך: ספרות המקרא - מבואות ומחקרים, יד בן צבי, עמ' 297
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
מאיר אביזוהר

מאיר אביזוהר (אביזֹהר) (27 בספטמבר 1923 – 31 באוגוסט 2008) היה חבר הכנסת מטעם הרשימה הממלכתית בכנסת ה-7, חוקר מורשת בן-גוריון ומחבר ספרים בנושאי מדע המדינה והיסטוריה ארצישראלית.
חייו

אביזוהר נולד בירושלים. אביו, יהושע אביזֹהר (1882–1967), היה איש העלייה השנייה, ממניחי התשתית ללימודי הכימיה בארץ ישראל והבוטניקה של צמחי הארץ ומחבר ספרי הלימוד מהראשונים בעברית בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים. אמו, לאה בת דב לוין, הייתה מראשוני שכונת הפועלים. דודו, אחי אביו, ד"ר אהרון סינגאלובסקי, היה ממייסדי אורט העולמי ומקים רשת אורט ישראל.
אביזוהר למד בבית הספר היסודי והתיכון "בית הכרם" שבבית הכרם ובאוניברסיטה העברית. בנעוריו היה חבר תנועת "המחנות העולים" והצטרף למפא"י ב-1940, בגיל 17. ב-1942 הצטרף למחדשי ההתיישבות בקיבוץ חמדיה ונישא לאסתר קלוגר.
בשנת 1947 עזב עם משפחתו את הקיבוץ והחל ללמוד חקלאות באוניברסיטה העברית. במלחמת העצמאות השתתף בקרבות גדוד "מוריה" בירושלים ואחריה היה קצין תרבות והסברה. שימש כעורך "במחנה" בשתי תקופות 1949–1950, 1954–1957).
אביזוהר נטל חלק בשח"ל, מפעל ציוני ליישוב הנגב והערבה ונמנה עם הגרעין המייסד של העיר אילת ב-1951. נמנה עם "צעירי מפא"י" בתקופת בן-גוריון וכיהן תקופה מסוימת כדובר מפא"י. בשנים 1952–1953 עמד בראש האגף לפיתוח הנגב והערבה במשרד הפיתוח. חזר לשרת צה"ל בדרגת רב-סרן כעורך ראשי של "במחנה". ב-1958 חזר לאוניברסיטה ללמוד היסטוריה. בין השנים 1961–1965 הוא היה חבר מערכת "דבר" ועד 1963 חבר מערכת "הפועל הצעיר".
בשנת 1965 פרש אביזוהר עם בן-גוריון ממפא"י והיה בין מקימי רפ"י. היה העורך הראשון של ביטאון רפ"י, "מבט חדש" והתמודד מטעם המפלגה על מזכירות מועצת הפועלים בספטמבר 1965. ב-1969 היה בין מקימי הרשימה הממלכתית בראשות בן-גוריון וכיהן כחבר הכנסת מטעמה בכנסת השביעית. בנובמבר 1970 התפטר אביזוהר מראשות הסיעה בכנסת, ולאחר מכן עמד בראש קבוצת המיעוט ברשימה הממלכתית, שפרשה מהרשימה בינואר 1972 בעקבות התנתקות בן-גוריון מהרשימה הממלכתית והצטרפה למפלגת העבודה ב-1973. הוא עצמו נשאר במעמד סיעת יחיד אך תמך בקואליציה שבהנהגת העבודה ובתום הקדנציה פרש מפעילות פוליטית. ביולי 1973 הודיע על התמזגות סיעתו עם המערך, במהלך כהונתו בכנסת היה חבר בוועדת החינוך והתרבות, בוועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדת העבודה.
אביזוהר קיבל תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון. החל בשנת 1970 שימש מרצה בחוג ללימודי עבודה אוניברסיטת תל אביב וב-1979 עבר לאוניברסיטת בן-גוריון, שבה כיהן כפרופסור. אביזוהר היה ראש המכון למורשת בן-גוריון בשדה בוקר ועמד בראש המפעל של פרסום יומני בן-גוריון ומחקרים אודות האיש ותקופתו. הוא עצמו ערך וכתב מבואות והערות לכרכי היומנים מהשנים שלפני הכרזת העצמאות.
היה נשוי לאסתר (לבית קלוגר, נפטרה ב-2004). השאיר אחריו בן ובת.
ספריו

אקדמאים, פוליטיקאים וביטחון סוציאלי, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1975
כסף לכל - התפתחות הביטחון הסוציאלי בישראל, הוצאת יריב, תל אביב, 1978
הציונות הלוחמת - מבוא ליומן בן-גוריון ולזיכרונותיו (1939), הוצאת מוסד ביאליק והמרכז למורשת בן-גוריון, תל אביב, 1985
בראי סדוק: אידיאלים חברתיים ולאומיים והשתקפותם בעולמה של מפא"י, הוצאת עם עובד והמרכז למורשת בן-גוריון, תל אביב, תש"ן - 1990, 447 עמ'
גולדה - צמיחתה של מנהיגה (1956-1921), הוצאת עם עובד, 1994
מוריה בירושלים בתש"ח, גדוד החי"ש הראשון בקרבות ירושלים, הוצאת מחברות לספרות, 2002
ספרים בעריכתו
מאיר אביזוהר, ישעיהו פרידמן (עורכים), עיונים בתוכנית החלוקה 1947-1937, אוניברסיטת בן-גוריון, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, קריית שדה בוקר, 1984
הערות שוליים

↑  רק ארבע רשימות תתמודדנה בבהירות להסתדרות ברעננה, מעריב, 7 בספטמבר 1965
↑  מ. שמריהו, אביזוהר התפטר מראשות סיעת ע"מ בכנסת, מעריב, 15 בנובמבר 1970
↑  מ. שמריהו, ח'כ אביזוהר וכמה עסקנים פרשו מהרשימה הממלכתית, מעריב, 3 בינואר 1972
↑  יהושע ביצור, ח"כ אביזוהר מצטרף למערך, מעריב, 5 ביולי 1973
↑  ביקורת: יחיעם ויץ, ‏נפש מפלגה, קתדרה 59, מרץ 1991, עמ' 170-165
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304708305171  BnF: cb155379386 (data)  GND: 103219889  ISNI: 0000 0000 6664 4109  LCCN: n85280893  VIAF: 78785918   WorldCat (עם VIAF): 78785918
אברהם טמיר

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1922 נווה צדק, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  20 בדצמבר 2010 (בגיל 88)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אברשה
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   ההגנה   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת הנגב  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  ראש מחלקת מבצעים במטכ"ל  סגן מפקד אוגדה  ראש אגף התכנון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 יועץ לביטחון לאומי לראש הממשלה, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנכ"ל משרד החוץ
 
אברהם טמיר ניצב (מימין, בשלישייה שבסמוך לדלת) בעת פגישת מנחם בגין עם אנואר סאדאת במהלך שיחות קמפ דייוויד, ספטמבר 1978
טמיר (משמאל) בפגישה בין ראש הממשלה יצחק שמיר למזכיר ההגנה של ארצות הברית, קספר ויינברגר בפנטגון, אוקטובר 1982
אברהם (אַבְּרָשָה) טמיר (16 בספטמבר 1922 – 20 בדצמבר 2010) היה אלוף בצה"ל, עובד ציבור בכיר ויועץ לפוליטיקאים בנושאי ביטחון ומדיניות.
ביוגרפיה

טמיר נולד בנווה צדק בשם אברהם טריינין, אחיו הצעיר הוא אבנר טריינין. טמיר גדל יחד עם בן דודו עמוס חורב, כשהיה בן 14 עבר לירושלים, וכנער עזב את לימודיו והחל לעבוד במפעלי ים המלח. בגיל 17 התנדב לבריגדה היהודית ונלחם באיטליה במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן שירת ב"הגנה", ועשה בה קורס מ"מים. במלחמת העצמאות שירת כמפקד פלוגה ב' בגדוד מכמש וכסגן מפקד גוש עציון, במהלך הקרב נפצע בגבו ובידו מקליעים וצלעותיו רוסקו מפגיעת פגז. הוא נפל בשבי הירדני ושוחרר ב-1949, לאחר 11 חודשים.
לאחר תקופת שיקום, בה שקד על כתיבת ספרו, יצא למחזור השלישי של קורס מג"דים. שירת כקצין המבצעים של פיקוד המרכז, מפקד גדוד 52 בשנים 1951–1952 וראש ענף מודיעין קרבי באגף המודיעין. היה ממקימי המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם) ב-1954 והדריך בה שני מחזורים, ולאחר מכן שימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז בסמוך למלחמת סיני. היה ראש ענף מבצעים וראש מחלקת מבצעים באג"ם במטכ"ל, עוזר ראש מחלקת ההדרכה לתורת הלחימה, מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בשנים 1962 עד 1965, מפקד חטיבת רגלים מס' 99 (הנקראת היום חטיבת הנגב), וסגן מפקד אוגדה. עד מלחמת יום הכיפורים כיהן כעוזר ראש אג"ם לתכנון, בדרגת תת-אלוף.
במהלך מלחמת יום הכיפורים שירת כראש החפ"ק של אריאל שרון. לאחר המלחמה הועלה לדרגת אלוף, הקים את אגף התכנון בצה"ל, על בסיס מחלקת תכנון באג"ם, והיה מפקדו הראשון. בתחילת 1979 מונה ליועץ שר הביטחון וראש האגף לתכנון לאומי במשרד הביטחון.
במסגרת שירותו הצבאי היה ראש המשלחת הצבאית לשיחות השלום עם מצרים. בין היתר, הוא נחשב ל"אדריכל" ההסכמים הצבאיים על פירוז סיני, כחלק מהסכם השלום עם מצרים. טמיר היה מעורב מאוחר יותר, בתפקידיו בשירות המדינה, בשיחות השלום בטאבה ובקמפ דייוויד.
ב-1978 הקים את היחידה לביטחון לאומי (יל"ל) תחת שר הביטחון עזר ויצמן (שהוחלף לאחר התפטרותו על ידי ראש הממשלה מנחם בגין). יל"ל עסקה בתחום התכנון הלאומי-ביטחוני בעוד אגף התכנון בצה"ל נותר עם תחום התכנון הצבאי בלבד. ב-1981 הרחיב השר אריאל שרון את יל"ל והטיל עליה תפקידים נוספים. היחידה פעלה במשרד הביטחון עד לפירוקה על ידי משה ארנס ב-1983. בין השנים 1984–1986 שימש מנכ"ל משרד ראש הממשלה תחת שמעון פרס, ויועץ לביטחון לאומי. ב-1986 מונה למנכ"ל משרד החוץ על ידי שמעון פרס.
משנת 1990 שימש כיועץ מיוחד לנשיא עזר ויצמן. שימש גם כיועץ לבנימין נתניהו בתקופת כהונתו הראשונה כראש ממשלה. נחשב למקורב לראשי הממשלה לשעבר אריאל שרון ושמעון פרס.
בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.
בוגר אוניברסיטת תל אביב.