stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ססקואנה (נהר)
הערות שוליים

1 2  The Susquehanna River, Susquehanna River Valley
↑  Susquehanna Watershed, PACD
↑  The Voyages of Captain John Smith, Captain John Smith Chesapeake
↑  Susquehanna John Smith History, NOAA - National Oceanic and Atmospheric Administration - Chesapeake Bay Interpretive Buoy System
1 2  Susquehanna River Basin Facts, SRBC- Susquehanna River Basin Commission, October 2016
↑  Susquehanna River Water Trail West Branch, Outer Spatial.
↑  Summary Report - West Branch Susquehanna River, U.S. Geological Survey, 2/8/1979
↑  Historic Light Station Information - Maryland, U.S. Coast Guard Historian’s Office
↑  Ten Fun Facts About the Middle Susquehanna River, Middle Susquehanna River Keeper
↑  Appalachian Orogenic Belt, Britannica Encyclopedia
1 2  Hatcher, Robert D. Jr,, Tracking Lower-to-Mid-to-Upper Crustal Deformation Processes through Time and Space through Three Paleozoic Orogenies in the Southern Appalachians Using Dated Metamorphic Assemblages and Faults, 2008 Joint Meeting of The Geological Society of America, by WayBack Machine
↑  Manassas: Nature & SCcience - Geologic Activity - Geology of the park, National Park Service
↑  מיפער מים - Water gap, באתר מונחי האקדמיה ללשון העברית
↑  Stuart O. Reese, Susquehanna Water Gaps, Dauphin and Perry Counties, Pensylvanya Dep. of Conservation and Natural Resources, 2016 - Trail of Geology
16–103.0
↑  Susquehanna River Trail, Pennsylvania Water Trail
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551012705171  GND: 4313167-0  LCCN: sh85130903  NARA: 10046805  NDL: 00628530  VIAF: 240955712   WorldCat (עם VIAF): 240955712 
נתיב הזרימה של הענף המערבי של נהר הססקואנה ואגן הניקוז שלו. לתשומת הלב המקומות שנזכרים בטקסט לאורך הנתיב.
דוגמה למפער מים (מכיוון שאין עדיין תמונה חופשית של אחד ממפערי המים של נהר ססקואנה, מובאת כאן דוגמה להמחשה, ממפער מים שיצר נהר קולומביה במדינת וושינגטון).
ראובן פנטון

ראובן איטון פנטון (באנגלית: Reuben Eaton Fenton‏; 4 ביולי 1819 – 25 באוגוסט 1885) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי מניו יורק. באמצע המאה ה-19 כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, סנאטור אמריקאי וכמושל ניו יורק.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פנטון נולד ליד פרוסברג, במחוז צ'אטוקווה, ניו יורק, ב-4 ביולי 1819. הוא היה בנו של איכר ומורה בית ספר, ג'ורג' וושינגטון פנטון (1783–1860) ואלזי (לבית אוון) פנטון (1790–1875). היו לו ארבעה אחים: רוזוול אוון פנטון, ג'ורג' וושינגטון פנטון הבן, ויליאם ה. ה. פנטון וג'ון פרימן פנטון.
סבו וסבתו מצד אביו היו רוזוול פנטון ודבורה (לבית פרימן) פנטון וסבו מצד אמו היה ג'ון אוון מקרול, ניו יורק. דודתו מצד אביו, האנה פנטון הייתה אשתו של למברט ואן בורן מקינדרהוק, ניו יורק.
הוא התחנך בבית הספר המחוזי, האקדמיה של קארי ליד סינסינטי, אוהיו, ואקדמיית פרדוניה.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1840, הוא מונה למפקד רגימנט חיל הרגלים ה-162 של המיליציה הניו יורקית בדרגת קולונל. הוא הפך לסוחר עצים, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1841. פנטון נכנס לפוליטיקה בתור דמוקרט. הוא היה המפקח העירוני של קרול מ-1843 עד 1850.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית

הוא נבחר כדמוקרט לקונגרס ה-33 של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1853 עד 3 במרץ 1855. בקדנציה הראשונה שלו בקונגרס, פנטון התנגד נחרצות לחוק קנזס-נברסקה משנת 1854 וללא הצלחה ניסה לשכנע את הנשיא פרנקלין פירס ושר החוץ האמריקני ויליאם ל. מרסי להתנגד להצעת החוק. הוא הובס בניסיון להיבחר מחדש באותה שנה. הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית כדי לסייע בארגון המפלגה הרפובליקנית, ולאחר מכן נבחר, כרפובליקני, לקונגרסים ה-35, ה-36, ה-37 וה-38, וכיהן בין השנים 1857 ל-1865. במהלך הקונגרס ה-36 כיהן בוועדה לפנסיות נכים ובקונגרס ה-37 כיהן בוועדת התביעות. הוא כיהן בסך הכל חמש קדנציות כחבר קונגרס.
ביוגרפיה > מושל ניו יורק

הוא היה מושל ניו יורק מ-1865 עד 1868, ונבחר ב-1864 וב-1866. "במהלך כהונתו נוסדה אוניברסיטת קורנל; נפתחה מערכת בתי ספר ציבוריים בחינם; ובוצעו סנקציות של אמצעי סיוע שהועיל לוותיקים". לאחר שכיהן בשתי קדנציות כמושל, הפסיד פנטון בבחירות בנובמבר 1868 לג'ון ט. הופמן, דמוקרט שנתמך על ידי טמאני הול. בשנת 1868, הוא היה בין המועמדים להיות סגן הנשיא, אך המועמדות הועברה בסופו של דבר לסקיילר קולפקס, אשר פנטון היה בעבר בברית עמו בדיון על "התסיסה הציבורית הגוברת" על חוסר הפעילות של הגנרל ג'ורג' ב. מק'קלן עם הנשיא אברהם לינקולן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה > סנאטור אמריקאי

בינואר 1869, הוא נבחר לסנאטור אמריקאי מניו יורק, החליף את אדווין ד. מורגן וכיהן בין השנים 1869 ל-1875 כאשר פרנסיס קרנן החליף אותו. בזמן שהותו בסנאט, הוא כיהן כיו"ר הוועדה לביקורת ובקרה על ההוצאות המותנות במהלך הקונגרס ה-42, תוך שהוא כיהן בוועדה לייצור ובוועדה לשטחים.
ביולי 1870, הנשיא גרנט מינה את תומאס מרפי להיות גובה המכס בניו יורק, תפקיד עשיר בפטרונות. פנטון התנגד למועמדות, אך לא הצליח כאשר הסנאטור רוסקו קונקלינג נשא נאום שבו הוכיח שפנטון גנב 12,000 דולר כאדם צעיר במקום להעביר אותם כקורייר. פנטון טען שהוא נשדד. פנטון, לאחר שראה את המסמכים שהופקו על ידי קונקלינג, צנח מעל שולחנו בתבוסה על פי הסופר רון צ'רנוב. פעולותיו של קונקלינג הבטיחו את מקומו כמנהיג קבלנות הקולות הרפובליקנית בניו יורק והפחיתו מאוד את כוחו של פנטון.
בשנת 1872, הוא היה בין הרפובליקנים המתנגדים לנשיא יוליסס ס. גרנט שהצטרף למפלגה הרפובליקנית הליברלית קצרת הימים.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בשנת 1878, פנטון ייצג את ארצות הברית בוועידה המוניטרית הבינלאומית בפריז. הוא נודע כ"ידיד החיילים" בשל מאמציו לסייע לוותיקי מלחמת האזרחים שחזרו. הוא פעל להסרת שכר הלימוד לחינוך ציבורי, עזר להקים שישה בתי ספר להכשרת מורים, וחתם על האמנה של אוניברסיטת קורנל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1840, פנטון התחתן עם ג'יין וו. פרו (1821–1842), בתו של ג'ון פרו. הייתה להם בת אחת, ג'יין פרו פנטון. לאחר מות אשתו הראשונה ב-1842 ג'יין הלכה לגור עם סבה וסבתה מצד אמה. ראובן התחתן בשנית ב-12 ביוני 1844 עם אליזבת סקאדר (1824–1901). יחד, הם היו ההורים של:
ג'וזפין פנטון (1845–1928), שנישאה לפרנק אדוארד גיפורד (1845–1934).
ג'נט פנטון (1849–1924), שנישאה לאלברט גילברט (1851–1912).
ראובן ארל פנטון (1865–1895), שנישא לליליאן מאי היידן, בתו של צ'ארלס ה. היידן ב-1890.
פנטון מת ב-25 באוגוסט 1885 בג'יימסטאון, ונקבר בבית הקברות לייק ויו.
מורשת

העיירה פנטון במחוז ברום, ניו יורק, נקראת על שם ראובן פנטון.
בית משפחתו של פנטון היה בית בסגנון וילה איטלקי שנבנה ב-1863. הוא ומשפחתו חיו שם עד לפטירתה של אשתו של פנטון. לאחר פטירתה הבית ננטש לפני שהפך לבעלות העיר ב-1919. הוא משמש כבית למרכז ההיסטוריה של פנטון מאז 1964 והוא משמש כמוזיאון המוקדש להיסטוריה המקומית של מחוז צ'אוטוקווה. הוא נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1972.
לאחר מותו, נקרא בניין באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרדוניה, פנטון הול, לכבודו מכיוון שלמד בגלגול הקודם של בית הספר, Fredonia Academy.
שדרת פנטון בברונקס, ניו יורק, נקראת על שמו.
הערות שוליים

1 2 3  "FENTON, Reuben Eaton – Biographical Information". bioguide.congress.gov. Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-5 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reuben Eaton Fenton Papers, 1854–1887 (finding aid)". New York State Library web site. New York State Library. נבדק ב-25 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reuben Eaton Fenton". nga.org. National Governors Association. נבדק ב-5 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Downs, John P.; Hedley, Fenwick Y. (1921). HISTORY CHAUTAUQUA COUNTY NEW YORK AND ITS PEOPLE, Vol. II (PDF). American Historical Society, Inc. נבדק ב-5 בדצמבר 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Death of Ex-Gov. Fenton; He Dies Suddenly from Heart Disease. Jamestown in Mourning for the Loss of Its Leading Citizen—His Long and Useful Career" (PDF). The New York Times. 26 באוגוסט 1885. נבדק ב-5 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ex-Gov. Fenton Buried.; Laid at Rest in Lakeview Cemetery After Solemn Funeral Services" (PDF). The New York Times. 30 באוגוסט 1885. נבדק ב-5 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lynn Beebe Weaver (במרץ 1972). "National Register of Historic Places Registration: Fenton, Gov. Reuben, Mansion". New York State Office of Parks, Recreation and Historic Preservation. נבדק ב-2009-06-14. {{cite web}}:  (עזרה)See also: "Accompanying two photos".
1 2  Lindquist, Joan (2019). "Remembering Brooklyn Square: Govenor [sic] Reuben E. Fenton". Jamestown Gazette. Jamestown, NY.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282787705171  GND: 1188478982  ISNI: 0000 0000 5088 7587  LCCN: nr91044065  SNAC: w61c1vrh  US Congress: F000077  VIAF: 22001845   WorldCat (עם VIAF): 22001845 
דיוקן מושל של מושל ניו יורק ראובן א. פנטון.
פנטון (במרכז) הוא בין הרפובליקנים הליברלים הקונספירטיביים בקריקטורה הזו של הארפר'ס ויקלי מ-16 במרץ 1872.
ביתו של פנטון בג'יימסטאון.
גבול ארצות הברית – מקסיקו

גבול ארצות הברית – מקסיקו (באנגלית: Mexico–United States border, בספרדית: Frontera entre México y Estados Unidos) הוא הגבול הבינלאומי שבין ארצות הברית לבין מקסיקו והוא משתרע בין האוקיינוס השקט במערב, לבין מפרץ מקסיקו במזרח. הגבול חוצה מגוון של צורות נוף, החל מאזורים עירוניים ועד למדבריות. גבול ארצות הברית – מקסיקו הוא הגבול הנחצה ביותר בעולם, עם כ-350 מיליון חציות מתועדות מדי שנה. זהו הגבול העשירי באורכו בין שתי ארצות בכל העולם.
אורכו הכולל של החלק היבשתי של הגבול הוא 1,954 מילים (3,145 ק"מ). ממפרץ מקסיקו עובר הגבול לאורך התוואי של ריו גראנדה עד למעבר הגבול בין סיודאד חוארס, שבמדינת צ'יוואווה שבמקסיקו לבין אל פאסו שבמדינת טקסס שבארצות הברית. משם הוא חוצה את השטחים העצומים של מדבריות צ'יוואווה וסונורה עד לדלתה של הקולורדו. משם הוא נמשך מערבה ועובר בין הערים סן דייגו וטיחואנה, עד הגיעו לחוף האוקיינוס השקט.
תוואי הגבול

גבול ארצות הברית – מקסיקו משתרע לאורך 3,145 ק"מ, בנוסף ל-19 ק"מ בתוך מימי האוקיינוס השקט ו-19 ק"מ במימי מפרץ מקסיקו.
קצהו המערבי של הגבול הוא בנקודה הנמצאת שלושה מילים ימיים (כ-5.5 ק"מ) מדרום לנקודה הדרומית ביותר של מפרץ סן דייגו. משם הגבול משתרע לאורך 227 ק"מ בקו ישר מזרחה אל מפגש נהר הקולורדו עם נהר חילה. משם ממשיך הגבול 39 ק"מ דרומה לאורך תוואי נהר הקולורדו, עד להגיעו לנקודה הנמצאת 32 ק"מ בקו אווירי ממפגש שני הנהרות. משם ממשיך הגבול בסדרה של קווים בכוונים שונים שאורכם הכולל הוא 859 ק"מ. בתחילה הוא נמשך בקו ישר מנהר הקולורדו עד לנקודת הציון 31°20′N 111°00′W﻿ / ﻿31.333°N 111.000°W﻿ / 31.333; -111.000. משם הוא ממשיך מזרחה לאורך קו הרוחב 31°20′ צפון עד לקו האורך הנמצא 161 ק"מ ממערב לנקודה בה ריו גראנדה חוצה את קו הרוחב 31°47′ צפון. מנקודה זו ממשיך הגבול צפונה לאורך קו אורך זה עד לקו רוחב 31°47′ צפון ופונה מזרחה וממשיך לאורך קו רוחב זה עד למפגשו עם ריו גראנדה.
על פי ועדת הגבול הבינלאומי והמים (International Boundary and Water Commission), ממשיך הגבול מנקודה זו לאורך ערוצו של הריו גראנדה, זאת על פי הסכם גואדלופה אידלגו שנחתם ב-1848 בין שתי הארצות, ובו נאמר "לאורך הערוץ הנמוך ביותר" (דרך העמק), במרחק של 2,020 ק"מ עד לשפך הנהר אל מפרץ מקסיקו. הריו גראנדה מתפתל לאורך הגבול בין טקסס לבין מקסיקו. כתוצאה מכך חתומות ארצות הברית ומקסיקו על חוזה בו נקבע שהנהר הוא הגבול, תוך כדי שנפתולים ואיים מועברים בין הארצות על פי הצורך. הסכם הגבול של 1970 (אנ') יישב את סכסוכי הגבולות הבולטים ואת מקרי אי-הוודאות שהיו קשורים לגבול שלאורך הריו גראנדה.
מדינות ארצות הברית השוכנות לאורך הגבול הן, ממערב למזרח: קליפורניה, אריזונה, ניו מקסיקו וטקסס. מדינות מקסיקו השוכנות לאורך הגבול הן: באחה קליפורניה, סונורה, צ'יוואווה, קואווילה, נואבו לאון וטמאוליפס. מבין מדינות ארצות הברית הגובלות במקסיקו, מקטע הגבול הארוך ביותר הוא של טקסס, והקצר ביותר הוא זה של קליפורניה. מבין מדינות מקסיקו, מקטע הגבול של צ'יוואווה הוא הארוך ביותר וזה של נואבו לאון הוא הקצר ביותר. לאורך הגבול משתרעים 23 מחוזות אמריקאים ו-39 מועצות אזוריות מקסיקניות.
סירת סיור של משמר הגבול של ארצות הברית על ריו גראנדה
הגבול בין נוגלס, סונורה, מקסיקו (מימין), לבין נוגלס, אריזונה, ארצות הברית
קצהו המערבי של גבול ארצות הברית – מקסיקו. מימין: ארצות הברית, משמאל: מקסיקו
היסטוריה > לפני מלחמת ארצות הברית-מקסיקו

באמצע המאה ה-16, לאחר גילוי הכסף, החלו מתיישבים ממגוון ארצות להגיע לאזור. תקופה זו של התיישבות דלילה כללה מתיישבים מסוגי רקע שונים. האזור היה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה. בראשית המאה ה-19 רכשה ארצות הברית מצרפת את השטחים שנודעו כרכישת לואיזיאנה והחלה להתרחב בהתמדה בדרכים צבאיות מתוך דבקות בייעוד הגלוי.
לאחר רכישת לואיזיאנה ב-1803, לא היה הגבול בין ארצות הברית לבין ספרד החדשה מוגדר בצורה ברורה. הגבול נוצר ב-1819 בהסכם אדמס-אוניס שנחתם אז בין ארצות הברית לבין ספרד ופירט את תוואי הגבול באזורים שבקרבת הקצה המערבי של קו פרשת המים של נהר המיסיסיפי. מקסיקו השיגה את עצמאותה וב-1828 אושר תוואי הגבול פעם נוספת בהסכם הגבולות (Treaty of Limits).
מקסיקו ניסתה ליצור אזור חיץ על הגבול כדי למנוע פלישה אפשרית מהצפון. ממשלת מקסיקו עודדה אלפים מאזרחיה להתיישב באזור קואווילה וטחאס (חלקו כיום מהווה את שטחה של טקסס) ואף הציעה אדמות במחיר זול למתיישבים מארצות הברית בתמורה ליישוב האזור. שטף האנשים לא יצר את ההגנה שמקסיקו קיוותה לה ותחת זאת הכריזה טקסס על עצמאותה ב-1836 והיא התקיימה כרפובליקת טקסס העצמאית עד לסיפוחה על ידי ארצות הברית ב-1845.
היסטוריה > ביסוסו של קו הגבול הנוכחי

העימותים הבלתי פוסקים באזור טקסס באמצע המאה ה-19 הובילו בסופו של דבר לפריצתה של מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, שהחלה ב-1846 והסתיימה ב-1848 עם חתימת הסכם גואדלופה אידלגו. במונחים של הסכם השלום, איבדה מקסיקו יותר מ-2.5 מיליון קמ"ר, 55% משטחה. שטח זה כלל את שטחי מדינות ארצות הברית של היום, קליפורניה, אריזונה, ניו מקסיקו, יוטה ונבדה וחלקים של קולורדו, ויומינג, קנזס ואוקלהומה. בנוסף, כל הסכסוכים בנוגע לטקסס והשטחים שבמחלקות שבין ריו גראנדה לבין נהר נואסס (אנ') נפתרו.
חמש שנים לאחר מכן, השלימה רכישת גדסדן את תוואי הגבול הנוכחי בין ארצות הברית לבין מקסיקו. מטרת רכישה זו הייתה מלכתחילה ליצור שטח עבור סלילת מסילת ברזל טרנס-יבשתית. רכישה זו הותירה כ-300,000 איש שחיו בשטחים במחלוקת לשעבר, רבים מהם בעלי אזרחות מקסיקנית. בעקבות ייצובו של הגבול הנוכחי, פרחו מספר ערים לאורך גבול זה ולאזרחים מקסיקנים רבים הוענקה קרקע בחינם באזורים הצפונים של מקסיקו בתמורה לשובם וליישוב האזור.
היסטוריה > לפני המהפכה המקסיקנית

הסכם גואדלופה אידלגו והסכם נוסף שנחתם ב-1884 היו ההסכמים שהסדירו את תוואי הגבול, ובשניהם הותנה שמרכזו של ערוץ הריו גראנדה הוא קו הגבול, ללא קשר לשינויים בערוץ הנהר או בגדותיו. בשנים 1852–1868 סטה נתיבו של הנהר דרומה, כשהסטייה המשמעותית ביותר הייתה בעקבות שיטפון שאירע ב-1864. עד 1873 גרמה תזוזת הנהר למקסיקו לאובדן של כ-2.4 קמ"ר משטחה באזור אל פאסו - סיודאד חוארס, שעברו לשליטתה של ארצות הברית. בהסכם שנחתם ב-1963 הושב רובו של שטח זה למקסיקו במסגרת מה שנודע כמחלוקת צ'מיזל (Chamizal dispute) ובתמורה העבירה מקסיקו לארצות הברית שטח של 1.07 קמ"ר במקום אחר. הסכמי הגבול מנוהלים במשותף על ידי ועדת הגבול הבינלאומי והמים (International Boundary and Water Commission), שהוקמה ב-1889 כדי לתחזק את הגבול, לנהל את הקצאת מימי הנהרות בין שתי הארצות, ולטפל במימי השיטפונות ובתברואת המים. כגוף שבעבר נחשב לדוגמה לשיתוף פעולה בינלאומי, בעשורים האחרונים נמתחה ביקורת על המועצה כגוף אנכרוניסטי, שנמנע מלעסוק בסוגיות החברתיות, הסביבתיות והפוליטיות המודרניות. באופן מיוחד, סוגיות משפטיות הנוגעות לזכויות מים בעמק הריו גראנדה המשיכו לגרום למתחים בין חוואים לאורך הגבול.
פיתוחו הכלכלי של אזור הגבול בצד המקסיקני היה תלוי בעיקר בקרבה לארצות הברית, זאת בשל ריחוקו מהמרכזים הכלכליים של מקסיקו. במהלך שנות נשיאותו של פורפיריו דיאס בשנים 1876–1910, שגשגו הקהילות הסמוכות לגבול בשל קשריהן ההדוקים עם ארצות הברית ותמיכתה של ממשלת מקסיקו בהשקעות פיננסיות מארצות הברית. מסילות הברזל שנסללו קישרו את המדינות הצפוניות של מקסיקו אל ארצות הברית יותר מאשר למקסיקו עצמה והאוכלוסייה שם גדלה בשיעור ניכר. תעשיית המכרות התפתחה גם היא לאור שליטתה של ארצות הברית בה. בראשית המאה ה-20 שלטו חברות אמריקניות ב-81% מתעשיית המכרות המקסיקנית והיקף ההשקעות האמריקניות בכלכלה המקסיקנית הגיע ל-500 מיליון דולר, רבע מהן באזורי הגבול.
בחוק ההגירה של ארצות הברית משנת 1891 נקבעה הקמתן של נקודות ביקורת גבול לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו ולאורך גבול ארצות הברית–קנדה. בחוק ההגירה של 1917 נדרשו מקסיקנים שביקשו להיכנס לארצות הברית באופן חוקי להוכיח ידיעת קרוא וכתוב ולשלם מס. עם זאת, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר היה מחסור בידיים עובדות, הושעה יישומם של כללים אלו. בעקבות חקיקתו של חוק ההגירה של 1924 הוקם משמר הגבול של ארצות הברית.
היסטוריה > המהפכה המקסיקנית

המהפכה המקסיקנית, שפרצה בין השאר בשל איבה כלפי בעלות זרה על נכסים כלכליים במקסיקו, החלה ב-1910. המהפכה הגבירה את חוסר היציבות הפוליטית במקסיקו אך לא האטה באופן משמעותי את קצב ההשקעות האמריקאיות. היא גרמה לצמצום הפיתוח הכלכלי במקסיקו עצמה, ותהליך זה השתקף גם באזורי הגבול. בעוד שהתשתיות של היישובים בארצות הברית המשיכו להתפתח, החל הצד המקסיקני לסבול מהאטה משמעותית בקצב הבנייה והתחזוקה של מערכות התחבורה החשובות לפיתוח עירוני.
בנוסף לכך שהמהפכה המקסיקנית גרמה לחוסר ביטחון במקסיקו, היא גם גרמה למתחים ביחסיה עם ארצות הברית. המהפכה שנמשכה עשר שנים והסתיימה ב-1920 ומלחמת העולם הראשונה שנמשכה בין השנים 1914–1918, הובילו לקיטוב בין שתי המדינות. קרבות ופלישות לאורך הגבול גרמו לרשויות למתחים בנוגע לאבטחתו. מברק צימרמן, שדר דיפלומטי גרמני שיורט ופוענח על ידי המודיעין הבריטי, נועד לצרף את מקסיקו למלחמה נגד ארצות הברית תוך הבטחה לכבוש מחדש את השטחים שנלקחו ממנה במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. גילויו של מברק זה השפיע על ה-FBI לנטר פעילויות חשובות ומעשי אלימות פוטנציאליים באזור הגבול. תוך עשור הובילו מעשי התגרות להפיכתם של יישובי הגבול לשדות קרב, להגבלות בנוהלי חציית הגבול, לשליחת חיילים לסיורים על הגבול ולבנייתם של גדרות ומחסומים בין יישובי הגבול. כאשר הסתיימו מעשי האיבה, מותנו המגבלות על מעבר הגבול ורוב החיילים פונו. עם זאת, הגדרות נשארו כתזכורת פיזית לפיצול בין שתי הארצות. עם חלוף השנים, גדרות ומחסומים גבוהים יותר הוקמו, שכן תשומת הלב התמקדה בעיבויו של הגבול בין ארצות הברית לבין מקסיקו.
היסטוריה > לאחר המהפכה המקסיקנית

הגשר הראשון שחצה את הגבול, הגשר הבינלאומי בראונסוויל ומטמורוס (אנ'), נבנה ב-1910. מחסום הגבול הראשון שנבנה על ידי ארצות הברית נבנה בשנים 1909–1911 בקליפורניה, וב-1918 נבנה המחסום הראשון על ידי מקסיקו. המחסומים הורחבו בשנות ה-20 ובשנות ה-40 של המאה ה-20.
בוועידת הגדות (Banco Convention) שהתקיימה ב-1905 סוכם בין שתי הארצות שבמקרה של שינויים פתאומיים בתוואי הריו גראנדה כתוצאה משיטפונות, יוסט הגבול בהתאם לשינוי תוואי הנהר. השינויים התכופים בתוואי הנהר גרמו ליצירת ימות נפתול שהתייבשו והיו שטחי קרקע שנותקו למעשה משטחי הארץ שאליה הם היו שייכים, במיוחד בחלקו התחתון של עמק הריו גראנדה. כאשר נוצרו שטחים אלו, קיימה ועדת הגבול הבינלאומי והמים חקירה כדי לבדוק לאיזה צד הם אמורים היו להשתייך. בכל המקרים בהם בוצעו שינויים כאלו על פי החלטות הוועידה, 37 מקרים שונים בשנים 1910–1976, שטחי האדמה שהועברו היו קטנים יחסית, בין אקר אחד (כ-4000 מ"ר) ל-646 אקרים (כ-2.5 קמ"ר), ובלתי מיושבים.
הסכם התיקונים של ריו גראנדה מ-1933 סידר וייצב את קו הגבול דרך עמק אל פאסו - סיודאד חוארס המפותח. קטעי קרקע רבים הועברו בין שתי הארצות במהלך תקופת בנייה שבוצעה בשנים 1935–1938. בסופו של תהליך זה הסתכמו השטחים שהעבירו כל אחת מהארצות זו לזו באופן שווה.
בהסכם הגבול של 1970 (אנ') הועבר שטח ליד פרסידיו (אנ') והידלגו (אנ') שבטקסס ממקסיקו לארצות הברית לצורך כריית תעלות לוויסות השיטפונות. בתמורה העבירה ארצות הברית למקסיקו שטחי אדמה אחרים, כולל חמישה שטחי קרקע ליד פרסידיו, אזור אורקון (אנ') והאי ביבר שליד העיר רומא (אנ') שבטקסס. ב-24 בנובמבר 2009 העבירה ארצות הברית לידי מקסיקו שישה איים בערוץ הריו גראנדה. באותה עת העבירה מקסיקו לארצות הברית שלושה איים ושני איי נפתול מיובשים. העברה זו, שהדיונים עליה נמשכו עשרים שנה, הייתה היישום הראשון של סעיף 3 של הסכם הגבול של 1970.
מעברי גבול

גבול ארצות הברית–מקסיקו הוא הגבול בו מספר החציות הוא הגבוה בעולם, עם כ-350 מיליון חציות חוקיות מדי שנה. לאורך הגבול פועלים 48 מעברי גבול, בתוכם 330 שערי מעבר. בשערי מעבר אלו מתבצעת בדיקת המטלטלים של העוברים בהם. מעברי הגבול הם למעבר כלי רכב, הולכי רגל, רכבות ומעבורות. אוכלוסיית מחוזות ארצות הברית והמועצות האזוריות של מקסיקו הצמודים לגבול מסתכמת בכ-12 מיליון איש.
מעברי גבול > מעבר הגבול טיחואנה סן יסידרו

מעבר הגבול סן יסידרו (San Ysidro Port of Entry) פועל בין פרבר סן יסידרו (אנ') של סן דייגו, קליפורניה, לבין טיחואנה, באחה קליפורניה. כ-50,000 כלי רכב וכ-25,000 הולכי רגל עוברים במעבר מדי יום. מעבר גבול זה הוא הקצה של כביש בין-מדינתי 5. ב-2018 עברו במעבר גבול זה 9.43 מיליון הולכי רגל, 14.5 מיליון כלי רכב פרטיים ו-32,058 אוטובוסים. בין אלו הנכנסים לארצות הברית דרך מעבר הגבול כלולים אזרחים אמריקאים שמתגוררים במקסיקו ולומדים בבתי ספר בארצות הברית.
לאורך החוף של באחה קליפורניה קיימות שכונות של אמריקאים שמתגוררים בטיחואנה, ברוסריטו ביץ' (אנ') ובאנסנדה, ושנוסעים מדי יום למקום עבודתם בארצות הברית. נוסף אליהם נכנסים מדי יום לארצות הברית דרך המעבר אזרחים מקסיקנים רבים שעובדים בארצות הברית.
זמן ההמתנה הממוצע לחציית הגבול הוא כשעה. אלפי כלי הרכב שעוברים במעבר הגבול מדי יום גורמים לזיהום אוויר בסן יסידרו ובטיחואנה. פליטת פחמן חד-חמצני ושאר מזהמים הנפלטים ממכוניות נקשרו לסיבוכי בריאות כמו מחלות לב, סרטן הריאה, מומי לידה, מוות מוקדם, אסתמה ומחלות נשימה אחרות. שיעור תאונות הדרכים הגבוה וזמני ההמתנה הארוכים משפיעים על בריאות הנפש, רמות הלחץ וההתנהגות התוקפנית של אנשים שעוברים במעבר הגבול לעיתים תכופות. על מעבר הגבול קיימת שמירה הדוקה, הוא מופרד על ידי שלוש חומות, צוותי משמר הגבול וסוכני אכיפת מכס והגירה.
מעברי גבול > יוזמת הנסיעות של חצי הכדור המערבי

בסוף 2006 הודיעה המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית על כלל הנוגע לדרישות זיהוי חדשות לאזרחים אמריקאים ולזרים הנכנסים לארצות הברית שיישומו החל מ-23 בינואר 2007. נוהל זה היה השלב הראשון ב"יוזמת הנסיעות של חצי הכדור המערבי" (Western Hemisphere Travel Initiative) והוא הגדיר תשעה סוגים של אמצעי זיהוי:
דרכון בתוקף נדרש לכל כניסה לארצות הברית בדרך האוויר.
כרטיס דרכון של ארצות הברית (United States Passport Card).
רישיון נהיגה משופר (Enhanced driver's license) שהוצא על ידי המדינות - מונפק על ידי מדינות ארצות הברית מישיגן, מינסוטה, ניו יורק, ורמונט ווושינגטון.
כרטיס נסיעה של התוכניות NEXUS, FAST, או SENTRI.
תעודה מזהה משופרת של שבטי האינדיאנים.
תעודה מזהה עם תמונה של שבטי האינדיאנים.
כרטיס זיהוי של שבטי האינדיאנים (טופס I-872).
תעודת איש צוות ימי בתוקף, לשימוש בעת נסיעה בתפקיד.
תעודה מזהה של אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, לשימוש בעת נסיעה בתפקיד.
באוגוסט 2015 החלה מקסיקו ליישם נוהל על פיו כל האזרחים הזרים המתכננים להישאר במקסיקו למשך זמן של יותר משבוע או נוסעים בענייני עסקים, יציגו דרכון בכניסתם למדינה וישלמו אגרה של 330 פסו (21 דולר).
ביטחון > רקע

נתונים מהדוח השנתי של משמר הגבול של ארצות הברית משנת 2010 מראים שמבין החציות הבלתי רשמיות של הגבול אל ארצות הברית, 90% מהם היו ממקסיקו עצמה. בארצות הברית מתגוררים 6 מיליון בעלי אזרחות מקסיקנית שלא מתועדים באופן רשמי. מדי שנה נחצה הגבול באופן רשמי ובאופן בלתי רשמי בשיעור גבוה מאוד. לאור שיעור גבוה זה השקיעה ארצות הברית בכמה אמצעי ביטחון.
ב-2010 חתם הנשיא ברק אובמה על חוק שעל פיו הועברו לסוכנות המכס והגנת הגבולות, בעיקר לצורכי הגנת הגבולות, סכום של 600 מיליון דולר לצורך יישום ושיפור הביטחון. ממשלת ארצות הברית השקיעה סכומים ניכרים באבטחת הגבולות, אף על פי שצעדים אלו לא בלמו את החציות הבלתי רשמיות. ביוני 2018, הודיעה ממשלת ארצות הברית על התקנת מערכת זיהוי תווי פנים לצורך ניטור מעבר הגבולות.
ביטחון > מחסום הגבול

ב-2006, בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש, תכנן הממשל האמריקאי להקים מחסום גבול לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו. ההצעה השנויה במחלוקת כללה הקמת קטעי גדר רבים. כמעט 966 ק"מ של גדר נבנו, כשכל אחד מקטעי הגדר היה עשוי מפלדה ומבטון. בין קטעי הגדרות הללו הוצבו מצלמות תת-אדום וחיישנים, כוחות של המשמר הלאומי, וצוותי SWAT, וכך נוצר המושג "גדר וירטואלית". בניית המחסום החלה ב-2006 ועלותו של כל מייל הגיעה ל-2.8 מיליון דולר. ב-2010 הופסקה התוכנית בשל עלויותיה, לאחר שהושלמה בניית 1,030 ק"מ של גדרות או מחסומי כלי רכב, חדשים או כאלו שנבנו על גבי גדרות ישנות שהיו במצב גרוע. מערכות ה-SBI (Secure Border Initiative) מתוצרת בואינג, שבהן נעשה שימוש במכ"ם, מגדלי שמירה וחיישנים (ללא פרישת גדר פיזית) הוצאו מן השימוש בשל היותן יקרות, בשל התקלות הרבות שנתגלו בהן ובשל אי עמידתן בלוח הזמנים.
ביטחון > מחלוקות על הצורך במשאבים נוספים

התומכים בהגדלת ההוצאה על אמצעי ההגנה על הגבול טוענים שיש צורך להמשיך את בניית הכוח בשל האלימות הגוברת והגידול בהמשך הברחת הסמים ממקסיקו אל ארצות הברית. לעומתם, גורמים כמו משרד וושינגטון לאמריקה הלטינית (Washington Office on Latin America) טוענים שירידת מספר חציות הגבול יכולה להיות מיוחסת רק בחלקה לאמצעי הביטחון שארצות הברית נקטה. גורמים בלתי מכוונים, כמו החלשת הכלכלה האמריקאית בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 2008 ומלחמת הסמים במקסיקו הפכו את הניסיונות לחצות את הגבול באופן בלתי חוקי למסוכנים יותר בהשוואה לרווח שבצידם.
ב-2019 התחולל משבר הומניטרי על הגבול בשל מחסור במשאבים. המשבר השפיע בעיקר על ילדי המהגרים. חברי בית הנבחרים מהמפלגה הדמוקרטית הגישו הצעת חוק לסיוע הומניטרי למשבר באמצעות מתן 4.5 מיליארד דולר כהוצאת חירום, עם מימון משמעותי לנושאים בעלי סידר עדיפות כמו סיוע משפטי, מזון, מים, עזרה רפואית, שירותי סיוע לילדים, מתן חלופות למעצר ושירותי רווחה.