stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המבורג (כדוריד)
היסטוריה > הליגה הגרמנית בכדוריד

בעונתה הראשונה של הקבוצה, 2002/2003, הצליחה הקבוצה להגיע למקום השמיני בליגה. עונה לאחר מכן, בעונת 2003/2004, הצליחה הקבוצה להגיע למקום החמישי בליגה, ולהגיע לגמר הגביע. בעונת 2004/2005 אכזבה המבורג והגיעה רק למקום התשיעי. בעונת 2006, הקבוצה סיימה במקום העשירי, אבל זכתה בגביע הגרמני וגם בסופר קאפ. שנה לאחר מכן, ב-2007, זכתה בגביע המחזיקות האירופי והייתה סגנית הליגה הגרמנית ואף הגיעה לחצי גמר הגביע. ב-2008, הגיעה לגמר הגביע הגרמני וסיימה כסגנית. באותה עונה הגיעה הקבוצה לחצי גמר ליגת האלופות. ב-2009, סיימה הקבוצה את העונה שוב כסגניתה של קיל, ושוב הגיעה לחצי גמר ליגת האלופות. ב-2010, זכתה בגביע גרמניה ושוב סיימה במקום השני בליגה הגרמנית. אולם בעונת 2011, לקחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה את תואר האליפות, 3 ימים לפני המשחק האחרון בעונה.
בעונת 2010/2011 אנדראס רודולף, שהיה נשיא המועדון בשנים 2005–2011, התפטר. מחליפו היה מרטין שוואלב שמשמש כמנכ"ל וכנשיא הקבוצה. בעונת 2011/2012, מונה המאמן ג'נס האוסלר שהיה בעבר מאמן הנבחרת הצעירה בגרמניה, למאמן הקבוצה.
תארים

הליגה הגרמנית בכדוריד: 1
2011.
הגביע הגרמני: 2
2006, 2010.
גביע אירופה למחזיקות: 1
2007.
סופר קאפ גרמני: 4
2004, 2006, 2009, 2010.
נשיא הקבוצה לשעבר, אנדראס רודולף.
נשיא הקבוצה, מרטין שוואלב.
הארייט ביצ'ר סטואו

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1811 ליצ'פילד (Litchfield), קונטיקט, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 1896 (בגיל 85) הרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Elizabeth Harriet Beecher 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Phillips Academy Cemetery 
 מקום לימודים:  Hartford Female Seminary 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  מעשייה 
 יצירות בולטות:  אוהל הדוד תום
 בן או בת זוג:  Calvin Ellis Stowe (6 בינואר 1836–22 באוגוסט 1886) 
 צאצאים:  Charles Edward Stowe 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (1986)  היכל התהילה של נשות אוהיו (1999)  היכל התהילה של נשות קונטיקט (1994)  סדרת האמריקאים הדגולים (2007) 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
הארייט ביצ'ר סטואו בצעירותה.
הארייט ביצ'ר סטואו (באנגלית: Harriet Beecher Stowe;‏ 14 ביוני 1811 – 1 ביולי 1896) הייתה סופרת אמריקנית, שהתפרסמה בזכות ספרה "אוהל הדוד תום".
ביוגרפיה

ביצ'ר סטואו נולדה בקונטיקט. אביה היה כומר קלוויניסטי אדוק. הרייט הייתה אחת מאחד עשר ילדים, אשר הנודע שביניהם, למעט הארייט בעצמה, היה הנרי וורד ביצ'ר (אנ'), פעיל בולט לביטול העבדות. היא הייתה מורה למשך זמן מה. בגיל 21 עברה עם אביה לסינסינטי, שם היא פגשה בעבדים שחורים, ומאוחר יותר נטלה חלק בפעילות להברחת עבדים מהדרום. ב-1843 הוציאה את ספרה הראשון "המייפלאואר: רשימות, רישומים וטיפוסים מבין צאצאי החלוצים".
ביוגרפיה > אוהל הדוד תום

סיפור הספר "אוהל הדוד תום" התחיל את דרכו בהמשכים בעיתון "נשיונל אירה" (National Era, "העידן הלאומי" בתרגום חופשי), שפורסם מדי שבוע החל מיוני 1851. בתחילה תוכנן להיות סיפור קצר, אך לבסוף התפרש על פני ארבעים פרקים. המו"לים היו ספקניים לגבי הדפסתו בספר, אך בסופו של דבר יצא הספר במרץ 1852, כשמונה שנים לפני פרוץ מלחמת האזרחים. לאחר שפורסם הספר אזלו עותקיו מהשוק במהירות, ובתי הדפוס עמלו על הדפסת מהדורות חדשות שלו ללא הרף.
בספר מתוארים חייו וייסוריו של עבד שחור המשרת בנאמנות את בעליו, אדם טוב לב ונוח שמוקיר את נאמנותו. עקב שינוי נסיבות, העבד מועבר מיד ליד ומגיע בסופו של דבר להיות עבדו של אדון אכזר ורע לב. הוא לא מוחה ומקבל עליו את הדין למרות ההשפלות והמכות. לספר הייתה השפעה גדולה על דעת הקהל בארצות הברית נגד תופעת העבדות.
לאחר שפרסמה את הספר, יצאה סטואו למסע באירופה, שם קבלה את תשבחותיהם של מעריציה הרבים. ב-1853, בזמן שהייתה באנגליה, קבלה מהדוכסית של סאת'רלנד (אנ'), הארייט סאת'רלנד-לווסון-גוור (אנ'), מתנה: צמיד זהב שעשר חוליותיו עוצבו כהעתק של חוליות שרשרת של עבד. על גבי שלוש מהן היו חרוטים תאריכים חשובים במאבק העבדים לשחרור בהיסטוריה של אנגליה. בשנים מאוחרות יותר, הוסיפה סטואו לצמיד כיתובים משלה: חמישה תאריכים נוספים, החל מהצהרת האמנציפציה (1863) ועד העברת התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית (1868).
לאחר ביקורת שקיבלה מצד תומכי העבדות, לפיה הספר אינו מבוסס על עובדות, פרסמה ביצ'ר סטואו את "מפתח לאוהל הדוד תום" (A Key to Uncle Tom's Cabin), אשר הציג את הרקע העובדתי ליצירתה.
בשנת 1862, בעיצומה של מלחמת האזרחים, פגש אברהם לינקולן את הסופרת, ולפי אנקדוטה מפורסמת בירך אותה בבדיחות הדעת "אז את האשה הקטנה שכתבה את הספר שהתחיל את המלחמה הגדולה". במלחמה זו נפצע קשה בנה של ביצ'ר סטואו. פציעה זו מהווה רק חלק מן הטרגדיות שפקדו את משפחתה, שכן שלושה ילדים אחרים שלה (מתוך שבעה) מתו בנסיבות טראגיות.
הספר "חלף עם הרוח" נכתב כניסיון להתווכח עם התיאורים המובאים ב"אוהל הדוד תום".
ספריה

המֵיפְלַאוֶּר: רשימות, רישומים וטיפוסים מבין צאצאי החלוצים (1843)
בקתת הדוד תום או החיים בין דלי אדם (1852. תר' אברהם זינגר בשם אוהל תֹם או החיים בין עבדי עולם, ורשה 1896 (לסריקה של דפוס תרפ"ז); אשר ברש בשם אוהל הדוד תום, 1927; אליהו מייטוס בשם בקתתו של הדוד תום, 1952; שלמה סקולסקי, 1955; עדה צרפתי, 1969; רפאל אלגד, 1993; יעל רון-לרר, 2007) – תלאותיו של עבד שחור ירא-שמים, שעבר מרשותם של אדונים נדיבים לידי בעלים אכזריים, סבל ייסורים על לא עוול בכפו, ובבוא הישועה הוא גווע וסולח למעניו. הספר ודמויותיו נהפכו למיתוס לאומי (אם כי "הדוד תום" נהפך גם, בעיקר בפי השחורים, כינוי-גנאי לעבד המתרפס לפני אדוניו).
מפתח ל"בקתת הדוד תום" (1853) – מסמכים ועובדות ששימשו לסופרת רקע לספרה.
דְרֶד: סיפור מן הביצה הגדולה והמדכאת (1856)
השר חוזר (1859)
פנינת האי אור (1862) – חיי משפחה לחוף מיין.
אגנס בת סורנטו (1863)
שועלים קטנים (1866) – סיפורים קצרים.
צ'רלי שלנו ומה לעשות בו (1869)
אנשי העיר העתיקה (1869)
תלתלית-ערבה קטנה (1870) – ידידות בין ילדה כפרית לנערה עירונית.
ליידי ביירון זכאית (1870)
אשתי ואני (1871)
עריצות ורודה ולבנה (1871)
כפות תמרים (1873)
אנו ושכנינו או רשימות מרחוב בלתי-אופנתי (1875)
גיבורות התנ"ך (1878)
נשים מפורסמות (1884)
פעילויות נוספות

סטואו נחשבת לאחת ממייסדות המגזין האמריקאי The Atlantic, הפעיל עד היום, ביחד עם כותבים אמריקאים מובילים כמו ראלף וולדו אמרסון והנרי וודסוורת' לונגפלו. לפי עורך המגזין מאז 2016, ג'פרי גולדברג, סטואו הייתה האשה היחידה שהוזמנה למפגש ההקמה ב-5 במאי 1857, והיא סרבה להשתתף בסעודה משום שהגישו בה משקאות חריפים.
לקריאה נוספת

אוריאל אופק, מרובינסון ועד לובנגולו, הוצאת מסדה, 1973
תמר ורטה-זהבי, האשה ששינתה את אמריקה: סיפור חייה של הרייט ביצ'ר סטואו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017
הארייט ביצ'ר סטואו – מתוך אנקעל־תָם (עברית: יוסף בריל), דחק, כרך יד', 2022.
הערות שוליים

↑  Harriet Beecher Stowe, Uncle Tom's Cabin, Signet Classic, Afterword by John William Ward, 1966, p.493
↑  פגישה זו אכן התרחשה ב-2 בדצמבר 1862, אבל אין תעוד כלשהו לדברי לינקולן, ונראה שמקורם בסיפורים של משפחת סטואו שנים לאחר הפגישה:

Danniel Vollaro (2009), Lincoln, Stowe, and the "Little Woman/Great War" Story: The Making, and Breaking, of a Great American Anecdote. Journal of the Abraham Lincoln Association, Vol 30, pp. 18-34, 
הפסיכולוג סטיבן פינקר הגדיר את הציטוט כ"אגדה", אבל השתמש בו כדי להמחיש את ההשפעה המיוחסת ל"אוהל הדוד תום":
המלאכים הטובים של טבענו, פרק 4.
↑  Tim A. Ryan (2008), Calls and Responses: the American Novel of Slavery since Gone With the Wind, Louisiana State University Press, p. 69. ISBN 978-0-8071-3322-4.
↑  ג'פרי גולדברג, How The Atlantic Began, מאי 5, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268545505171  PLWABN: 9810639717405606  BIBSYS: 90084778  BNC: 000037689  BNE: XX904185  BnF: cb119256275 (data)  CANTIC: a10477573  CiNii: DA01623734  GND: 118618784  ICCU: CFIV009871  ISNI: 0000 0001 2017 6335  KulturNav: 575c0f43-363b-43ec-8e5f-62b705202468  LCCN: n79093331  LNB: 000026417  MusicBrainz: e91673c0-35f5-4321-a7f3-1a5e27671dfd  NARA: 10580997  NDL: 00457872  NKC: jn19981002163  NLA: 36359218  NLG: 230627  NLK: KAC199636762  NSK: 000007067  NTA: 068729111  RERO: 02-A000156048  RSL: 000079491  SELIBR: 199387  SNAC: w63z8wtz  SUDOC: 02715002X  Trove: 1250767  VcBA: 495/41997  VIAF: 32003151   WorldCat (עם VIAF): 32003151
הגנת בוקס אנד וואן

הגנת בוקס אנד וואן (באנגלית: Box-and-one defense) היא טקטיקת הגנה בכדורסל, בה שחקן אחד שומר בהגנה אישית על השחקן הדומיננטי מהקבוצה היריבה, וארבעת השחקנים האחרים שומרים בהגנה אזורית.
תיאור הגנת בוקס אנד וואן

בהגנת בוקס אנד וואן ארבעה שחקנים משחקים בהגנה אזורית מסתדרים במגרש במבנה קופסה השומר על הסל כאשר בדרך כלל שני השחקנים הגבוהים בקבוצה (הקו הקדמי) שומרים מתחת לסל ושני השחקנים הנמוכים (הקו האחורי) שומרים ליד קו העונשין. שחקן ההגנה החמישי, שהוא לרוב השומר הטוב ביותר בקבוצה ישמור את שחקן ההתקפה הטוב ביותר בקבוצה השנייה בהגנה אישית.
בדרך כלל נעשה שימוש בהגנת בוקס אנד וואן נגד קבוצות עם שחקן דומיננטי במיוחד. הרעיון הוא לנסות לסגור את השחקן הדומיננטי על ידי אילוצו לשחק מול שומר חזק, גבוה ומהיר. שחקנים כמו אלן אייברסון וריי אלן התמודדו לעיתים קרובות עם הגנת בוקס אנד וואן בזמן ששיחקו באוניברסיטאות.
וריאציה נוספת היא "Diamond-and-one defense", שבה ארבעת השחקנים בהגנה מסודרים בתבנית יהלום (אחד מתחת לסל, שניים בין הסל לקו העונשין, והרביעי בקו העונשין). וריאציה נוספת היא שבה שלושה מגנים משחקים בהגנה אזורית ואילו השניים הנותרים משחקים בהגנה אישית. החולשה הגדולה ביותר של הגנת בוקס אנד וואן היא הפגיעות שלה למסירה לאמצע ה"קופסה". מכיוון שאין שחקן הגנה שאחראי לאזור זה של המגרש, קבוצות התקפיות מסוגלות לנצל את הפער. מסירה לאמצע הקופסה או לחלק העליון של הקופסה תניב בדרך כלל זריקה מחצי מרחק. לחלופין, זה "ישבור" את הקופסה ויגרום לארבעת מגיני האזור ליפול בתוך המפתח ובמסירה שנייה ייתן מבט פתוח ובלתי מעורער מההיקף. מסיבה זו, הגנת בוקס אנד וואן לא נראית לעיתים קרובות בליגות המקצועניות.
תיאור הגנת בוקס אנד וואן > NBA

הגנת הבוקס אנד וואן שימשה בעיקר בסדרת הגמר של שנת 2019 ב-nba בין הקבוצות גולדן סטיט לטורונטו ראפטורס. בסוף משחק 2 בסדרה, הראפטורס השתמשו בהגנת בוקס אנד וואן על מנת לסגור את סטפן קרי מלקבל את הכדור, מכיוון שהוא היה האיום העיקרי בקבוצה לאחר שקליי תומפסון נפצע. הטקטיקה הזו מנעה מגולדן סטייט ווריורס לעשות סל במשך יותר מחמש דקות. מה שהביא את הראפטורס לעשות ריצת 18–0. במשחק 4, הראפטורס שוב השתמשו באותה הגנה בניצחון 105–92 כדי לעלות ליתרון 3–1 בסדרה.
הראפטורס שוב השתמשו בהגנה זו בפלייאוף ה-NBA 2020 במהלך חצי גמר המזרח נגד בוסטון סלטיקס. לאורך הסדרה, הראפטורס השתמשו שוב בהגנה נגד ג'ייסון טייטום במשחק 4 בסדרה, וקמבה ווקר במשחק 6 בסדרה, וניצחו בשני המשחקים. במשחק 7 בסדרה שיחקו שוב בהגנת בוקס אנד וואן, אבל הראפטורס הפסידו בסופו של דבר במשחק המכריע.
ראו גם

הגנה אישית
הגנה אזורית
הערות שוליים

↑  אדם לאוב, מילון הNBA – הגנות, התקפות ומה שבינהן, באתר Orangeball, ‏10 בדצמבר 2023
↑  אריה מליניאק, איך עושים את זה נכון / אריה מליניאק, באתר ynet, 18 ביוני 2019
האקו איצ'יו

שטר 10 ין מלפני המלחמה, המציג את מונומנט האקו אצ'יו במיזאקי
האקו איצ'יו (ביפנית: 八紘一宇, מילולית: "שמונה כיוונים, גג אחד", כלומר, "כל העולם תחת גג אחד") הייתה סיסמה פוליטית יפנית שזכתה לפופולריות במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.
מקור

המונח נטבע בראשית המאה ה-20 על ידי הפעיל הבודהיסטי הלאומני צ'יגאקו טנאקה. הוא שאל אותו מטקסט המופיע בכרוניקה ניהון שוקי, המיוחס לג'ימו, הקיסר הראשון, בעת הכתרתו. הצהרתו השלמה של גימ'ו היא "אכסה את שמונת הכיוונים, ואעשה אותם לביתי."
טנאקה פירש את דבריו של ג'ימו, צאצא מיתולוגי של אלת השמש אמטראסו, לאמור יעודו של השלטון הקיסרי הוא שליטה על העולם כולו. בעוד שטנאקה טען שהתוצאה הסופית נובעת ממנהיגותו הערכית של הקיסר, עבור רבים, קיבלה הסיסמה נופך לאומני יותר.
התפשטות

ההשפעות הכלכליות של השפל הגדול הביאו לעלייה בלאומנות ביפן בשנות ה-30 של המאה ה-20. הקיסר הירוהיטו נקשר עם עיקרון ההאקו איצ'יו, כסיבה להתפשטות הטריטוריאלית. ההגבלות על החימוש הימי, שבאו לידי ביטוי באמנת וושינגטון ובאמנת לונדון, השפיעו על הלך הרוח הפוליטי הפנימי ביפן בכך שסיפקו בידי גורמים צבאיים שתמכו בהתפשטות טריטוריאלית תחמושת כנגד הממשלה האזרחית, שבחתימתה על האמנות למעשה דנו את יפן לנחיתות אל מול מעצמות המערב. כך הפנה ניסיון המעצמות לריסון מרוץ החימוש את דעת הקהל היפנית נגדן, וסייע לגורמים קיצוניים להשליט במדינה מצב חירום שהגביל את האזרחים ושאר גורמים ליברלים.
המושג האקו איצ'יו לא היה ידוע במיוחד בקרב הציבור היפני עד 1940, אז פרסמה ממשלתו של פומימרו קונואה ספר לבן שכותרתו "מדיניות לאומית בסיסית" (基本国策要綱), שנפתח במושג ובו הכריז קונואה שמטרתה המרכזית של יפן היא כינון שלום עולמי בעל בסיס הרוח היפנית, רעיון שלאחר מכן קיבל את השם מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. מכיוון שמרחב זה יכנס את כל תושבי אסיה תחת השגחתו האבהית של הקיסר, ישנה הצדקה לשימוש בכוח כנגד כל המתנגדים.
מלחמת העולם השנייה

ככל שהתארכה מלחמת סין–יפן השנייה, פנתה ממשלת יפן לרגשות הציבור בחיפוש אחר תמיכה. כינוי המלחמה "מלחמת קודש," וקשירתה להולדתה המיתולוגית של האומה, הפכו לנפוצים יותר ויותר בתקשורת היפנית באותה תקופה. ארגון הטאיסיי יוקוסאנקאי נוסד ב-1940 על מנת לספק תמיכה פוליטית למלחמה בסין.
תפוצת המושג האקו איצ'יו, שטמן בחובו את הרעיון לפיו מוצאה האלוהי של יפן הוא הסיבה להתפשטות הטריטוריאלית, התגברה ככל שקרבו חגיגות 2,600 השנים לעלייתו של ג'ימו לכס החרצית, שלפי הכרונולוגיה המסורתית יצאו ב-1940.
מלחמת העולם השנייה > תעמולה

חלק מהתעמולה היפנית כללה ססמאות כגון "אסיה לאסייתים!" והדגישה את הצורך בשחרור תושבי אסיה מעול המעצמות האימפריאליות. האשמה בהתארכות הלחימה בסין הוטלה על ניצולן של הממלכה המאוחדת ושל ארצות הברית את מושבותיהן בדרום-מזרח אסיה.
התרגום הרשמי של האקו איצ'יו היה "אחווה אוניברסלית". עם זאת, הכוונה הייתה שהיפנים שווי ערך למערביים, אך עליהם להוות מנהיגים לשאר עמי אסיה, כלומר הסיסמה עודדה הרמוניה בין העמים, ולאו דווקא שוויון.
לאחר ההתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941, הפיקו בעלות הברית סרטי תעמולה אנטי-יפניים, בהם הביאו את המושג כסימן לרצונם של היפנים להשתלט על העולם.
שכתוב ההיסטוריה

היסטוריונים המזוהים עם ארגוני ימין ביפן מביאים את פעולותיו של צ'יאונה סוגיהארה, סובלנותם של היפנים כלפי יהדות סין ועיקרון האקו איצ'יו, המסמל הרמוניה בין-גזעית, כדוגמאות להתנהגות היפנים במלחמה. זהו ניסיון לשכתוב ההיסטוריה, במטרה להמעיט בערכם של אירועים כגון טבח ננקינג ופשעי מלחמה אחרים.
ראו גם

מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי
מרחב מחיה
לקריאה נוספת

Goodman, David G. and Masanori Miyazawa. Jews in the Japanese Mind: The History and Uses of a Cultural Stereotype. Lexington Books, 2000. ISBN 9780739101674.
Morison, Samuel E. History of United States Naval Operations in World War II: The rising sun in the Pacific, 1931-April 1942. University of Illinois Press, 2001. ISBN 9780252069734.
הערות שוליים

↑  Morison, עמ' 9 - 10
↑  Goodman and Miyazawa, עמ' 282
טייסים יפנים נאספים תחת דגל האקו איצ'יו במהלך המערכה באוקיינוס השקט
היינריך לוסואו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במרץ 1843 מינכן, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  19 במאי 1897 (בגיל 54) אוברשלייסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1863–1897 (כ־34 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 הושפע על ידי:  קארל פון פילוטי 
 
בוריאס ואוריתיה, איור של היינריך לוסואו משנת 1880
היינריך לוסואו (בגרמנית: Heinrich Lossow;‏ 10 במאי 1843 במינכן, ממלכת בוואריה – 19 במאי 1897 בשליסהיים, אוסטרו-הונגריה) היה צייר ומאייר ז'אנר גרמני, ויוצר פורנוגרפיה פורה בזמנו הפנוי.
ביוגרפיה

אביו של היינריך לוסואו היה ארנולד הרמן לוסואו, פסל מעיר המדינה ברמן. הוא עבר למינכן בשנת 1820 כדי ללמוד אמנות על ידי הפסל ארנסט מאייר, ושם התחתן והוליד שלושה ילדים - קרל לוסואו ב-1835, פרידריך לוסואו ב-1837, והיינריך לוסואו ב-1843. לשלושת הבנים הייתה זיקה לאמנות. קארל הפך לצייר היסטוריה, ואילו פרידריך הפך לצייר חיות בר. היינריך עקף את שני אחיו בחשיבותו האמנותית.
הוא למד אומנות תחילה מאביו, ובהמשך מקארל פון פילוטי באקדמיה לאמנויות במינכן. לאחר מכן הוא נסע דרך צרפת ואיטליה כדי לשפר את כישורי האמנות שלו.
לוסואו אייר עבור מו"לים רבים, כולל עבור אחת המהדורות של יצירתו של ויליאם שייקספיר - נשות וינדזור העליזות.
מאוחר יותר בחייו הוא שימש כאוצר בארמון שלייסהיים שבמינכן.
הערות שוליים

1 2  The Jade Sphinx: The Enchantress by Heinrich Lossow
↑  Cultura Inquieta - Heinrich Lossow
↑  Heinrich Lossow 1843-1897 painter's biography. Paintings and graphics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169274671 (data)  GND: 117221678  ISNI: 0000 0000 1389 637X  RKD: 225908  SUDOC: 241628970  ULAN: 500154485  VIAF: 40150134   WorldCat (עם VIAF): 40150134
הושיעה את עמך

| --- | --- |
 שיר
 סוגה:  ניגוני חב"ד 
 שפה:  עברית מקראית 
 לחן:  אברהם טברסקי 
 
הושיעה את עמך הוא ניגון שהולחן על ידי הרב ד"ר אברהם טברסקי. הניגון הפך במשך השנים לאחד מהניגונים המזוהים עם חסידות חב"ד.
אודות הניגון

קצב שירת הניגון הוא שמח. מילות הניגון הם מפרק כ"ח בתהילים, בו מתפלל דוד המלך לאל שיושיע ויגאל את עמו, וירומם אותם "עד העולם" – לנצח.
הוֹשִׁיעָה אֶת עַמֶּךָ וּבָרֵךְ אֶת נַחֲלָתֶךָ וּרְעֵם וְנַשְּׂאֵם עַד הָעוֹלָם
בשנת 1960 הלחין הרב טברסקי את המילים בתהילים. שבוע לאחר מכן שר את הלחן לראשונה בציבור, בחתונה של אחיו הצעיר.
במהלך התוועדות שמחת תורה תשכ"ב ביקש הרבי מהאורחים שבאו לחודש תשרי שישירו שיר מארץ ישראל, ר' אברהם לידר החל לשיר 'הושיעה את עמך'. במהלך התוועדות ערב ראש השנה תשכ"ג, אמר הרבי שנמצא בהתוועדות "בעל ה'הושיעה את עמך' מכפר חב"ד, אז שינגן לנו ניגון מזמרת הארץ"- ניגון מארץ ישראל, לידר החל לנגן ניגון אחר, אך הרבי ביקש שישיר את הניגון שלימד, והחל לנגן הושיעה את עמך. מאז החל להתנגן הניגון במרכז חב"ד העולמי - 770 כשפעמים רבות הרבי בעצמו היה מתחיל את הניגון בהתוועדויות, לרוב זה היה כשהרבי דיבר על יהודי רוסיה, ובחלוקת כוס של ברכה לקהל במוצאי החגים.
באותה תקופה יצא האלבום השלישי 'ניגוני חב"ד' של ניח"ח ושם ביצוע לשיר, על עטיפת האלבום נכתב כי אמנם ניגון זה מקורו לא בחב"ד, אך תלמידי ליובאוויטש אימצו את המנגינה הזו והיא מושרת לעיתים קרובות בכינוסים ובהתוועדויות של הרבי.
בסוף התוועדות פורים תשכ"ד החל הרבי לנגן את הניגון ובמקום המילים "וברך את נחלתך" שינה ל"ורחם על נחלתך".
עיבודים מוזקליים

ב-1962 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 3" של ניח"ח, ב־1969 הופיע באלבום "לכו נרננה" של נירה רבינוביץ' ושלמה ניצן, ב-2011 הופיע באלבום "לחיים טיש" - חב"ד,
ב-2021 הופיע בביצוע של שלומי שבת באלבום צמאה 6‏.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי שלמה כץ, מנדי ג'רופי, אברהם פריד, יוני שלמה, חיים ישראל, ישי ריבו, בני פרידמן, יצחק מאיר ועוד.
הערות שוליים

↑  הרבי שר עם שינוי לשון דקה 27:12 באתר חבד אורג
↑  הושיעה את עמך באתר בית חב"ד
↑  הושיעה את עמך ביוטיוב
↑  הושיעה את עמך ביוטיוב
↑   הושיעה, בביצוע שלומי שבת, וידאו קליפ של השיר בערוץ "צמאה", באתר יוטיוב (אורך: 3:05), 16  במרץ, 2021.
↑  ביוטיוב
↑  יצחק מאיר - הושיעה את עמך (מתוך הלל ראש-חודש סיון בשדרות) ביוטיוב
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
הגנת בנוני

הגנת בנוני (באנגלית: Benoni Defense) היא קבוצה של פתיחות שחמט שמאופיינות במהלכי הפתיחה 1.ד4 ג5 2.ד5 למרות שמסע השחור ...ג5 ותשובת הלבן ד5 לעיתים קרובות מעוכבות.
רצף המהלכים הנפוץ ביותר להגנת בנוני הוא 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 3.ד5 כאשר שחור יכול להקריב רגלי במסע 3...ב5 (מוביל לגמביט בנקו). אם שחור בוחר לא להקריב אזי 3...ה6 הוא המהלך הנפוץ ביותר, למרות ש3...ד6 או 3...ז6 משוחקים גם כן, ומובילים לרוב לקווים עיקריים.
מקור השם בנוני הוא מהמושג "בן אוני" בעברית, ההגנה כונתה כך עקב החולשה הנתפסת של הרגלי האחורי בד6.
בנוני הישנה

בנוני הישנה מופיעה לרוב בקו 1.ד4 ג5 2.ד5 ה5 3.ה4 ד6. בנוני הישנה יכולה להופיע כטרנספוזיציה של בנוני הצ'כית, אבל יש גם כמה וריאציות ייחודיות. הקו הזה לא קיבל עניין רב משחקנים ברמה גבוהה, אף על פי שאלכסנדר אלכין הביס איתו את יפים בוגוליובוב במשחק אחד מתוך התמודדותם השנייה, בשנת 1934.
בנוני הצ'כית

בבנוני הצ'כית שקרויה לעיתים גם בנוני הרומאדקה, על שם קארל הרומאדקה, שחור משחק 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 3.ד5 ה5. בנוני הצ'כית הרבה יותר יציבה מבנוני המודרנית, אבל היא גם יותר פסיבית. משחקי האמצע העולים מקו זה מאופיינים בתמרונים רבים, כשהלבן ברוב הקווים ישחק כדי להשיג מרחב במרכז ובצד המלך, בעוד שהשחור מחפש לפרוץ עם ...ב7-ב5 או ...ו7-ו5 לאחר הכנה הולמת.
הושה

ערך זה עוסק בכפר ערבי חרב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

קבר השייח 'נבי הושאן', בבית הקברות המוסלמי במקום
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  חיפה חיפה
 נפה:  חיפה חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  המאה ה-19
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  16 באפריל 1948
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  202 (1931)
 קואורדינטות:  32°47′33″N 35°08′36″E﻿ / ﻿32.79256944°N 35.14347222°E﻿ / 32.79256944; 35.14347222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הושה(למפת הגליל המערבי רגילה) הושה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הושה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הושה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הושה (בערבית: هوشة) היה כפר ערבי ששכן בגבעות אלונים בקצה הדרומי של הגליל התחתון המערבי, סמוך לשפרעם. במהלך מלחמת העצמאות נכבש הכפר, התרוקן מתושביו ונהרס.
היסטוריה

הכפר הושה נבנה על חורבות היישוב היהודי העתיק אושא.
במחצית השנייה של המאה ה-19, יושב המקום על ידי פליטים אלג'יראים שהגיעו לביירות וקיבלו אישור להתיישב בסוריה (לבנון וצפונה של ארץ ישראל נחשבו אז כחלק מסוריה). הפליטים הגיעו בעקבות כישלון המרד של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי נגד הכובשים הצרפתיים באלג'יריה ויישובם מחדש היה במסגרת המאמץ של השלטון הטורקי לשיקום הפליטים במקומות שונים בגליל, בעיקר מצפון לצפת וגם בח'רבת הושה היא אושא. היישוב החדש נקרא "הושה" (Hawsha), שם המשמר את שם היישוב הקדום.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 התגוררו בהושה ובחִ'רבּת אלכַּסַאיר הסמוכה 202 תושבים ב-53 בתים.
לכפר היה יחסי שכנות טובה עם היישובים היהודים שהוקמו בסביבתו, והיו אף נערכים ביקורים הדדיים בין התושבים.
לפי תוכנית החלוקה, הושה נועדה להיות בתחומי המדינה היהודית. במלחמת העצמאות היה הכפר לבסיסו של גדוד דרוזי מצבא ההצלה של קאוקג'י שתקף את רמת יוחנן וחסם את הציר העוקף שעבר דרך כפר אתא וחיבר בין חיפה לעמק יזרעאל. ב-16 באפריל 1948, במהלך קרבות רמת יוחנן הכפר נכבש בידי חטיבת כרמלי ותושביו נמלטו לשפרעם. לאחר כיבושו הרסו כוחות צה"ל את מבני הכפר פרט למבנה למקאם של נבי הושאן (النبي هوشان) בלב בית קברות מוסלמי.
גן לאומי

הושה הוא חלק מגן לאומי גוש אלונים אושא וחלק מיער קריית אתא. במקום נשארו שרידים מהיישוב היהודי העתיק. וכן יש במקום קבר שייח' ולידו מספר עצים בגודל מרשים.
במקום תוכננה הקמת יישוב בשם 'חרוב' אולם התוכנית הוקפאה לאחר התנגדויות מצד גורמים שונים, בראשם הארגונים הירוקים.
הערות שוליים

↑  ביחד עם הכפר הסמוך אל-כסאייר
↑  דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 1994, עמ' 88.
↑  זאב וילנאי, הערך:, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 1841.
↑  לחידוש יחסי שכנים, דבר, 5 בדצמבר 1940
הגנת היעדר שליטה

הגנת היעדר שליטה (בכתיב חסר: הגנת העדר שליטה) היא הגנה במשפט הפלילי המשמשת סייג לאחריות פלילית.
בחוק הישראלי

חוק העונשין פוטר אדם שביצע עבירה ללא שליטה על תנועותיו הגופניות:
לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה ולא היה בידו לבחור בין עשייתו לבין ההימנעות ממנו מחמת העדר שליטה על תנועותיו הגופניות, לענין אותו מעשה, כמו מעשה שנעשה עקב כפייה גופנית שהעושה לא יכול להתגבר עליה, תוך תגובה רפלקטורית או עוויתית, בשעת שינה, או במצב של אוטומטיזם או של היפנוזה
בפסיקה

בפסיקה נעשתה הבחנה בין אוטומטיזם בלתי-שפוי (INSANE AUTOMATISM), שמקורו במחלה נפשית ואשר יכול שיצדיק הגנה של אי שפיות הדעת, לבין אוטומטיזם שפוי (SANE AUTOMATISM), שמקורו בגורם חיצוני אשר אין רואים אותו באור של מחלה נפשית. בפסק דין חמיס קבע נשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט כי טענת האוטומטיזם מתקיימת רק אם הנאשם מצליח להוכיח כי חוסר השליטה נבע מאיבוד מודעות לגבי הנעשה סביבו:
המכנה המשותף, המאפיין אוטומטיזם שפוי, ואשר בגללו מקובל היום על הפוסקים וסופרי המשפט לראות מצב זה כעשוי לפטור מאחריות פלילית, הוא, כי בשעת האירוע הנדון היה הנאשם נטול הכרה (או מודעות) על הנעשה אתו ומסביבו ועקב כך, לא שלט על תנועותיו