stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב חסדאי
קורות חייו > שירותו הצבאי

בשנת 1956 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בגדוד 50 עבר חסדאי מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בצנחנים. הוא נטל חלק בפעולות תגמול ובמלחמת ששת הימים, פעלה חטיבת הצנחנים, בה שירת אז כסמג"ד 202 ולחם בכיבוש רצועת עזה וצפון סיני, זאת במסגרת אוגדה תחת פיקודו של האלוף ישראל טל. חסדאי נפצע פעמיים בקרבות בהם השתתף גדודו בכיבוש מוצב עלי אל-מונטאר, סמוך לעזה. חסדאי קיבל על כך את צל"ש הרמטכ"ל, שהומר לאחר קבלת חוק העיטורים לעיטור העוז, על חלקו ותפקודו כמפקד בקרבות אלה. לאחר המלחמה החליף את צבי בר ומונה למפקד גדוד 202 בדרגת סא"ל. כמג"ד, לחם חסדאי במרדפים ובמלחמת ההתשה, בה פיקד בין היתר על כוח מן הגדוד בפשיטה על האי שדואן.
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה מדריך בפו"ם ונשלח לפיקוד הדרום ומשם לחמ"ל באום חשיבה. שם קיבל תפקיד של קצין חי"ר במטה. במסגרת תפקידו תיאם הטסת כוחות וציוד לחזית.
כיוון שהיה מחסור בכוחות חי"ר הוא הרכיב כוח בחמ"ל מחיילים שהגיעו לשם למטרות שמירה ויצא בראש הכוח במסוקים לצד המערבי של התעלה וחבר לאחד הגדודים של אוגדה 162.
בהמשך, פיקד על פלוגת צנחנים בקרב על העיר סואץ, שבצדה המערבי של תעלת סואץ. הכוח שבפיקודו נפגע בלחימה, ואף הוא נפצע, והיה לכוד באחד המבנים במשך שעות. גם לאחר חילוץ רוב הכוח נותר חסדאי במקום, והתפנה עם הפצועים רגלית, תחת חיפוי ארטילרי.
חסדאי הוזמן לשמש כחוקר בוועדת אגרנט, שמונתה לחקור את אירועי מלחמת יום הכיפורים. בין האירועים אותם חקר נמנו קרבות בין 6 ל-8 באוקטובר בסיני, וקרב בין 6 ל-7 באוקטובר בגולן. ממצאי חקירותיו נזכרים לעיתים קרובות בדו"ח הצבאי של הוועדה.
לאחר מלחמת יום הכפורים הוענקה לו דרגת אל"ם. חסדאי הקים את בית-הספר למ"כים, שאיגד בתוכו את גדודי ההדרכה שבאו מחטיבות החי"ר השונות ופיקד עליו. בית ספר זה הפך מאוחר יותר לבית הספר למקצועות חי"ר (חטיבת ביסלמ"ח).
קורות חייו > לאחר השירות בצה"ל

לאחר שחרורו מצה"ל, השלים את לימודיו לתואר שלישי בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1985 הוענק לו תואר דוקטור מטעמה, על מחקרו בתחום תולדות יהודי פולין. לאחר מכן, המשיך ללמד בה בחוג להיסטוריה של עם ישראל במשך שש שנים. הוא אף הוסמך לעורך דין לאחר שסיים לימודי משפטים.
ב-1979 היה חסדאי ממקימי תנועת לאו"ר (ראשי תיבות של לב אחד ורוח חדשה), קבוצה רעיונית שביקשה לגבש תוכנית ליציאה מן המשבר שפקד את מדינת ישראל, אשר בא לידי ביטוי במלחמת יום הכיפורים. בבחירות לכנסת השתים עשרה ב-1988 התמודדה רשימה מטעם לאו"ר, שבראשה חסדאי, אך לא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 נרשמה התנועה כמפלגה בשם אחריות - לב אחד ורוח חדשה, ורשימה מטעמה, אף הפעם בראשות חסדאי, התמודדה בבחירות ללא הצלחה.
ב-1979 יעקב חסדאי גם הגה את "פרויקט חסדאי" / "מסלול עליית הנוער בצנחנים", והוביל אותו במשך 10 שנים. במהלך שירותו הצבאי, נוכח חסדאי לדעת שלוחמים מקרב בוגרי מוסדות עליית הנוער אינם מקודמים מספיק בדרגות הפיקוד, והוא יזם, באישור ובברכת הרמטכ"ל דאז, רפאל איתן (רפול), את הפרויקט. מטרת הפרויקט הייתה ליצור מסלול ייעודי לפיקוד עבור חיילים מרקע סוציו-אקונומי נמוך בעלי נתונים גבוהים ומוטיבציה לשירות משמעותי. זאת, על מנת להופכם למפקדים וקצינים אשר יחזרו לשרת בגדודים מהם צמחו וישתלבו בשרשרת הפיקוד. במסגרת הפרויקט, איתר חסדאי תלמידים בעלי נתונים גבוהים בפנימיות עליות הנוער והאגודה לקידום החינוך, והם נשלחו בטרם גיוסם לגיבוש צנחנים של כשבועיים. במהלך תקופה זו, עברו המועמדים מיונים שונים אשר כללו מסעות, מורשת קרב ומורשת ישראל וכן מבדקי קצונה. בוגרים אלו גויסו כקבוצה עם מחזורי אוגוסט, עברו שרשרת חיול מקוצרת והצטרפו לגיוסי מאי של שני גדודי הצנחנים. חסדאי השתתף באופן אישי במיון של כל אחד ואחד מן המועמדים, בליווי שלהם לאורך שירותם הצבאי - בטירונות, באימונים ובקורסים והיה שותף ביחד עם הסוכנות היהודית במעקב אחר אותם בוגרים גם לאחר שחרורם. רבים מבוגרי המסלול השתלבו בתפקידי פיקוד וקצונה בצבא ובתפקידי ניהול ועשייה משמעותית לאחר שחרורם, וחלקם אף שומרים על קשר עם חסדאי עד היום.
חסדאי חבר במכון לאסטרטגיה ציונית. כיום הוא גר ברובע היהודי, בירושלים.
קורות חייו > משנתו החברתית

משנתו החברתית עוסקת בעיקר בשאלות יסוד של חברה, זהות יהודית ולאומית במדינת ישראל, וביחס ביניהם. הוא מזהה משבר הולך ומעמיק בחברה הישראלית, וקורא לחשבון נפש ולביקורת עצמית ללא מורא ('על סף היובל').
ספריו הראשונים, 'אמת בצל המלחמה' ו'בעט ברזל', הם מעין קבצים של הרצאות שנתן לחייליו, מכתבים וכתבים ראשונים שלו, עוד בעת שירותו בצה"ל. הם משקפים את דעתו ואת תפיסותיו בסוגיות הנוגעות לצבא,
כמו דמות הצבא וערכיו, וכן דרך החינוך הצבאית. רובם של כתביו הביקורתיים נעשו שנויים במחלוקת עם כתיבתם, ולא תמיד אושר לו לפרסם בפומבי את דעותיו. המאמר שפותח את הספר הראשון ('סדקים ביסודות'), מתחיל במכתב שכתב אל שמעון פרס, שר הביטחון באותה עת, מיד לאחר שסיים את עבודתו במסגרת ועדת אגרנט, בו הוא מפרט מסקנות אישיות שלו ביחס למה שראה ולמד במהלך מלחמת יום הכיפורים ולאחריה. מכתב זה נמסר על ידי שר הביטחון לפרסום בקובץ פנימי של מערכות, שיועד לקצונה הבכירה של צה"ל בלבד, באותה עת. מכתב נוסף, שעסק בלקחים מקצועיים מאותה מלחמה, לא הותר לפרסום. פרסומים אלה ואחרים הפכו אותו לאיש ריבו של הממסד הצבאי, דבר שכנראה גם לא תרם לקידומו הלאה בפיקוד הבכיר בצה"ל. המאמרים שברשימה החלקית שלהלן, שחלקם גם פורסם בשני ספרים אלה, עוסקים בסוגיות ובהיבטים שחסדאי מעלה, ומאפשרים לבחון אותם מזוויות לא שגרתיות.
חסדאי טוען במספר מקומות כי הכשל של מלחמת יום הכיפורים לא היה נקודתי כפי שהחברה הישראלית והמערכת הצבאית והפוליטית ביקשה לראותו. לדבריו, לא ניתן לתחמו לגבולות שאלת ההפתעה ואחריות אמ"ן לה, כפי שלא ניתן לפתור אותו בהדחת הקצינים שנתפסו שאחראים לכשל. במלחמה, לדידו, התגלתה בעיה רחבה הרבה יותר ביחס לחברה הישראלית, שבמובנים רבים טרם נפתרה.
כתביו > ספרים

אמת בצל המלחמה, זמורה, ביתן, מודן (תל אביב), תשל"ט (1978).
בעט ברזל, קבוצת לאו"ר (ירושלים), תשמ"ג (1983).
על סף היובל, הד ארצי (אור יהודה), תשנ"ח (1998).
כתביו > ספרים > מאמרים (רשימה חלקית)

הקצונה בצה"ל - בין מיתוס למציאות, מערכות 265 (ספטמבר 1978).
עמוד והילחם!, ידיעות אחרונות, כ"ז טבת תשל"ט (26.1.79).
הסכם השלום: חזון הנביאים או עסקת סוחרים?, דבר השבוע, כ"ו שבט תשל"ט (23.2.79).
תשובה לקצין בכיר, מעריב, ג' אב תשל"ט (27.7.79).
מלחמת יום הכיפורים: הפתעה? ניצחון?, מערכות 275, אוגוסט 1980 .
העם והאמת, ידיעות אחרונות, ז' חשון תשמ"א (17.10.80).
אל הקברנים, מעריב, י"ב טבת תשמ"א (19.12.80).
אל הבנים, מעריב, י"ט טבת תשמ"א (26.12.80).
חיים של אחריות ובחירה, פורסם כחוברת, הוצאת [[קבוצת לאו"ר]], ניסן תשמ"ב.
ביצועיסט ואידאולוג - הכהן והנביא של צה"ל, מערכות 279–280 (מאי 1981).
הגינות בדרך לכפר סאלד, על המשמר, ט"ז אדר א' תשמ"א (20.2.82).
במלוא הקיטור - אחורה, ידיעות אחרונות, ג' אדר תשמ"ב (26.2.82).
ביירות - פסגה או תהום?, ידיעות אחרונות, ג' אב תשמ"ב (23.7.82).
המח"ט שפרש - מחאה מקצועית או ביקורת פוליטית?, ידיעות אחרונות, ו' אב תשמ"ב (30.7.82).
לקריאה נוספת

צה"ל בחילו - אנציקלופדיה לצבא וביטחון, כרך 4 (צנחנים (חי"ר מוצנח)), רביבים וספריית מעריב, 1981.
הערות שוליים

↑  רב סרן יעקב חיסדאי, מעריב, 30 באוקטובר 1967
↑  גל פרל, מי שלא מעז, מערכות, 21 בפברואר 2023
↑  יעקב חסדאי, "מלחמת יום הכיפורים - מבט אחרי 30 שנה", בתוך הספר "מלחמת יום הכיפורים ולקחיה" בעריכת פנחס יחזקאל, עמ' 64.
↑  אליה שיר, הקרב על העיר סואץ במלחמת יום הכיפורים, באתר הגבורה (במקור, מתוך פורום ערוץ ההיסטוריה באתר תפוז אנשים
↑  האוניברסיטה העברית בירושלים - רשימת המסיימים תשמ"ה, מעריב, 22 באוגוסט 1985
↑  למשל במאמרו "מלחמת יום הכיפורים: הפתעה? ניצחון?", מערכות 275 (אוגוסט 1980)
↑  תגובתו של משה דיין למאמר זה, שהיה אז שר הביטחון, פורסמה בידיעות אחרונות, י"ד תשרי תשמ"א (24.9.80), תחת הכותרת "הערות שוליים בעקבות מלחמת יום הכיפורים".
↑  באותו גיליון פורסמה גם תשובתו של משה דיין למאמר זה, תחת הכותרת "האמת על 'מי ניצח' - או מטרה להחליף את 'המימסד'".
| מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| חזית הדרום | שמואל אורן • ז'ק אלימלך • אהוד אלעד (נ) • יצחק דותן • ישראל הוברמן • חיים שטיין • עזרא וישניא • ישראל זולברג (נ) • יעקב חסדאי • יוסף טמיר • אורי ישראלי (נ) • מאיר כהן (נ) • יצחק לוי • שמואל ליבנוירט • רפאל כץ (נ) • אריה מאיר (נ) • אברהם מוניץ • זאב נתיב • דוד פלץ (נ) • חיים פניכל (נ) • שמאי קפלן (נ) |  |
| ירושלים והשומרון | זרח אפשטיין • שלמה אפשטיין (נ) • יגאל ארד • שלום דוד • אשר דר • יעקב חץ • צבי סדן • גיורא צחור • חיים רוסק (נ) • ישראל שינדלר |  |
| חזית הצפון | אפרים יצחקיאן (נ) |  |
| חיל האוויר | אריה בן-אור (נ) • אמנון גלעד • כוכב הס • בן-ציון זהר • יעקב מורגן • יהודה פרי |  |
| חיל הים | אברהם דרור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262470805171  ISNI: 0000 0000 3095 4674  LCCN: n88288884  NTA: 161826423  VIAF: 33568223   WorldCat (עם VIAF): 33568223
בני אהרון

ערך זה עוסק בקצין בצה"ל. אם התכוונתם לבְּנֵי אַהֲרוֹן, כינוי לכהנים צאצאי אהרון הכהן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1982 (בן 42) אילת, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 198   מפקד גדוד 75   מפקד גדוד 196   סגן מפקד חטיבה 188   מפקד חטיבה 8   מפקד חטיבה 401
 פעולות ומבצעים
 מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
בֶּנִי אַהֲרוֹן (נולד ב-14 בנובמבר 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבה 401 במהלך מלחמת חרבות ברזל ופיקד על צק"ח 401 במלחמה.
ביוגרפיה

בני אהרון נולד באילת לראובן ונורית אהרון, ראשון מבין ארבעה אחים. למד בפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה, מחזור מ"ו. עם סיום לימודיו התגייס בשנת 2001 לחטיבה 188 ופיקד על יחידות במספר תפקידים מבצעיים והדרכתיים, בהם מפקד פלוגת מחץ בגדוד 71 מפקד פלוגת קורס מפקדי טנקים בגדוד 196. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד גדוד 53. בשנים 2012–2014 היה ראש לשכת אלוף פיקוד הדרום, טל רוסו, בין השאר במהלך מבצע עמוד ענן, ובהמשך תחת סמי תורג'מן במהלך מבצע צוק איתן.
לאחר שהועלה לדרגת סגן אלוף מונה בשנת 2015 למפקד גדוד 198 וכיהן בתפקיד עד שנת 2016, בשנים 2016–2017 פיקד על גדוד 75 ובהמשך מונה למפקד גדוד 196. בשנים 2019–2020 שירת כסגן מפקד חטיבה 188. ב-16 ביולי 2020 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה. במקביל משמש כמפקד צוות במכללה לפיקוד ומטה "אלון". במאי 2022 מונה למפקד חטיבה 401.
ביוגרפיה > מלחמת חרבות ברזל

בתחילת טבח שבעה באוקטובר הגיע לאזור קיבוץ נחל עוז, חבר לטנק שהיה בשטח ונסע לאזור קיבוץ רעים כשבדרכו דרס טנדרים של מחבלים. הוא המשיך בטנק אחר בלחימה בבארי, ובהמשך השתמש בטנק שלישי לשם פגיעה בתחנת המשטרה בשדרות, שבה התבצרו מחבלים.
בראשית הכניסה הקרקעית לרצועה פיקד אהרון על כוח החוד של עוצבת הפלדה, שכלל צוות קרב משולב של חטיבה 401, חטיבת גבעתי וגדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית, שפרץ לצפון הרצועה. כוחות החטיבה בפיקודו של אהרון התקדמו על ציר החוף מצפון הרצועה לעבר העיר עזה עצמה, תוך שהם מחסלים חוליות מחבלים ותשתיות טרור. אהרון קבע לעצמו חפ"ק חטיבתי על שפת הים, ובאמצע נובמבר חברו כוחות חטיבה 401 של אוגדה 162 עם כוחות עוצבת געש שנעו מכיוון מרכז הרצועה צפונה. הכוחות התחברו במחנה הפליטים א-שאטי וסגרו על הנמל של העיר עזה. צק"ח 401 השתתף במבצע ניתוח מקומי שבו כוחות צה"ל חיסלו 200 מחבלים ועצרו מאות מחבלים שהסתתרו בבית החולים שיפא וניצלו את בית החולים כמגן אנושי. המבצע נחשב להצלחה גדולה.
אהרון הוביל גם את אוגדה 162 בקרב רפיח (2024) וכיבוש ציר פילדלפי על מנת לטהרם מתשתיות טרור, מנהרות הברחה למצרים ומשגרי רקטות מוטמנים.
ב-25 ביוני 2024 סיים אהרון את תפקידו כמח"ט 401, לקראת יציאה מתוכננת ללימודים, והוחלף על ידי אחסאן דקסה.
חיים אישיים

אהרון נשוי בשנית ואב לשלושה.
בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד, המכללה לפיקוד טקטי, אוניברסיטת חיפה, המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הערות שוליים

↑  בני אהרון, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑   מיכאל אוריה, מבצע "עיר חצויה", באתר צה"ל, 14 במרץ 2017
↑   כך השמידו לוחמי השריון עמדת חמאס בגבול עזה, באתר צה"ל, 21 בפברואר 2017
↑  מנחם, אש ותמרות עשן: כך נראת תקיפת צה"ל ברצועת עזה (וידאו), באתר אקטואליק, ‏14 בפברואר 2017
↑  ניר דבורי, ‏כך נראתה התקיפה מהקרקע בעזה, באתר ‏מאקו‏, 14 בפברואר 2017
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  עמית מלמד, הצצה מקרוב לסדרת הקרב המשולבת שמכינה את קציני המחר לשדה הקרב, באתר צה"ל, 23 באוקטובר 2018
↑  עמית מלמד, GAME ON! כך נראה תרגיל ה"פורטנייט" הצה"לי הראשון, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2018
↑  'כולם ב-20' יום ה' 12.7.18 – התכנית המלאה, באתר חדשות 20 (ארכיון)
↑  Info Buzzer, www.ifat.com
↑  שי לוי, ‏סמח"ט 188: "אין דבר במזרח התיכון שיעצור גדוד עם טנק מרכבה סימן 4", באתר ‏מאקו‏, 20 בספטמבר 2019
↑   עינב גרינברג כהן, חטיבת השריון הראשונה בצה"ל חוזרת לטנק האהוב והמוכר, באתר צה"ל, 29 בדצמבר 2020
↑  Yaakov Lappin, Israeli military simulates combat theaters to keep up with modern high-tech warfare, JNS.org, ‏3 במרץ 2021 (באנגלית)
↑   אודם כץ, ב-401 מסכמים את 22' - וכבר מתגלגלים קדימה, באתר צה"ל, 8 בדצמבר 2022
↑  יואב זיתון, המח"ט שהפגיז בשדרות, המג"ד שחילץ חטופה צרפתייה: תיעוד מגבורת הקצינים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
↑  יהודית וינברגר אילנה דיין, ‏מח"ט 401: "אני רוצה שידעו שם למעלה שאנחנו לא מוכנים לצאת מפה עד שזה גמור", באתר ‏מאקו‏, 9 בנובמבר 2023
↑  לילך שובל, לקראת השלמת כיתור צפון הרצועה: צה"ל שולט במחנה הפליטים שאטי, באתר ישראל היום, 14 בנובמבר 2023
↑  טל לב רם, ‏חופר מנהרות חמאס שנעצר חושף: חפרתי בעיניים קשורות 1.5 ק"מ ל"רנתיסי", באתר מעריב אונליין, 2 בינואר 2024
↑   מערכת את"צ, אל"ם אחסאן דקסה נכנס לתפקידו כמח"ט 401, באתר צה"ל, 26 ביוני 2024
מהר"ל מפראג

| --- | --- |

קברו של המהר"ל בבית הקברות היהודי העתיק בפראג. בין היתר כתוב על המצבה: "כל פרד"ס נכנס שלום ועבר, ויחכם מכל דגמר וסבר, ולא הניח דבר..."
 לידה:  1522 בערך ה'רפ"ב בערך פוזנן, ממלכת פולין
 פטירה:  ספטמבר 1609 י"ח באלול ה'שס"ט פראג 
 כינוי:  המהר"ל מפראג
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בפראג 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בספטמבר 1609 
 תחומי עיסוק:  אמונה, עם ישראל, הלכה, מדרשים, פילוסופיה יהודית ומדעים
 תלמידיו:  הרב יום-טוב ליפמן הלר  הרב דוד גנז הרב אליהו לואנץ הרב שלמה אפרים מלונטשיץ (בעל הכלי יקר)
 חיבוריו:  תפארת ישראל, נצח ישראל, נתיבות עולם, גור אריה, גבורות ה', באר הגולה, דרך חיים, אור חדש, נר מצווה ועוד.
 צאצאים:  בצלאל בן יהודה 
 
 תפקידים נוספים:  רב מדינה, רב ראשי 
 
רבי יהודה ליווא בן בצלאל (נולד בסביבות 1522, ה'רפ"ב – ספטמבר 1609, י"ח באלול ה'שס"ט), המוכר בכינויו מהר"ל (מורנו הגדול רבי ליווא) מפראג (בספרות הגרמנית כונה "רבי לֵב הגבוה"), היה רב, פוסק הלכה, פילוסוף והוגה דעות, מגדולי ישראל הבולטים בתחילת העת החדשה.
המהר"ל נחשב כמי שיצר גשר בין הגות ימי הביניים להגות הרנסאנס, בתקופה שבה פרחה הקבלה בארץ ישראל. שימש כאב בית הדין וכראש ישיבה בערים פוזנן שבפולין, ניקלשבורג (ניקולסבורג; כיום מיקוּלוב) שבמוראביה ופראג שבבוהמיה (שתי האחרונות חלק מכתר בוהמיה, ומצויות בצ'כיה של ימינו).
המהר"ל נודע בבקיאותו הרבה בתלמוד, בספרות האגדה המדרשית ובקבלה. היה בקי גם בפילוסופיה (בפרט זו האריסטוטלית), וכן באסטרונומיה ובשאר המדעים של תקופתו. כמו כן, היה מנהיג רוחני-פוליטי, ובעל מהלכים אצל רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
תורתו השפיעה רבות על תנועת החסידות, שקמה למעלה ממאה וחמישים שנים לאחר מותו. ספריו (תפארת ישראל, נצח ישראל) נחשבים כבסיס שמקנה הסתכלות תורנית נכונה על עולם התורה וקניית אמונה. ספרו נתיבות עולם, פותח צוהר להבנת מידות נפש האדם. אישיותו המיוחדת, אשר בה רב הנסתר על הגלוי, שימשה כר פורה לסיפורים ואגדות על פועלו למען יהודי פראג, כגון זו על הגולם שיצר.
פעולותיו

בתקופת המהר"ל התעורר באזורו גל של עלילות דם כנגד היהודים, שהעמיד אותם בפני סכנת גירוש. המהר"ל התייצב מול גל זה והתווכח עם כמרים על שקריות ההאשמות. לא ברור אם נערך ויכוח בכתב עם שלוש מאות כמרים כפי שמתאר הספר נפלאות המהר"ל, אבל הדים של הוויכוח נשתמרו בכתביו של המהר"ל עצמו. בסופו של דבר קיבל הקיסר את דעתו, ושלל את הטענה שיהודים מכינים את מצות הפסח שלהם מדם אנושי.
למהר"ל יוחסו כוחות מיסטיים. האגדה מספרת שיצר את הגולם בעל הכוחות העל-אנושיים, שנועד להגן על הקהילה היהודית מרדיפות. סביב מיתוס זה נכתבו ספרים, צולמו סרטים, וקמה תעשיית תיירות משגשגת בעיר פראג. יש המוצאים סימוכין לכך בכתבי החסידות. כך האדמו"ר החסידי צבי אלימלך שפירא מדינוב ("בני יששכר") כתב על המהר"ל: "שהיה ידוע כעוסק בספר יצירה, וזוכה לרוח הקודש". עם זאת היו שביקרו מיתוס זה שאין לו כל זכר בכתביו של המהר"ל ושל תלמידיו. כך למשל שי"ר, מאנשי תנועת ההשכלה, טען ש"לא בגולם הראה המהר"ל את חכמתו אלא בתלמידו הגדול בעל "התוספות יום טוב" (יום-טוב ליפמן הלר), אשר הלך בכל דרכיו, ולא מש מנתיבותיו, ביושר שכל נפלא בהלכות המשנה והתלמוד וכן בלמוד חכמות שונות ומוסר השכל...". ככל הידוע, בספרות היהודית-גרמנית מופיע מוטיב הגולם, כשהוא מקושר למהר"ל מפראג, לראשונה בשנת 1834, אחר כך ב-1836 ברשימה בכתב-עת מאת לודוויג אוגוסט פרנקל, ואחר כך ברומן "שפינוזה" (1837) של הסופר היהודי-גרמני ברתולד אוארבך.
כינויו היה "ליווא" או "ליוואי" שמשמעותו בגרמנית אריה. על פי המסורת היהודית האשכנזית, לשמות עבריים רבים הוצמד כינוי בלשון הדיבור (בדרך כלל גרמנית או יידיש). לעיתים כינוי זה היה פשוט תרגום של השם המקורי, ולעיתים הכינוי הגרמני נבחר בדרכים אחרות. יהודה מתואר בברכת יעקב בספר בראשית כ"גור אריה", ולכן הכינוי שהוצמד לשם יהודה היה על פי רוב "ליווא" או "לייב", כסמל שבט יהודה שהיה אריה. כך כונה גם המהר"ל "ליווא", ולרוב הוא מוכר בכינוי זה יותר מאשר בשמו המקורי. מאותה סיבה מעטרת את מצבתו צורת אריה.
פעולותיו > מוכיח בשער

המהר"ל היה מבקר חברתי חריף, שלא היסס לומר את ביקורתו החריפה לפני המנהיגים התקיפים של הקהילות, במיוחד זו של פראג, אף שהדבר גרם לו להיות לא אהוד אצלם ולא לקבל תפקידי רבנות. ביקורתו, שהייתה שנונה ואף מלווה בדימויים רבים מהמקורות שלעיתים שזורה בהן נימה אירונית, כוונה בראש ובראשונה אל המנהיגים והרבנים.
כנגד מנהיגים שמשתררים ומתייהרים על הקהילה טען שכל הצלחתו של המנהיג היא בשביל הכלל ולכן אין לו להבדל מהכלל, ולכן "אין ממנים פרנס על הצבור, אלא אם כן, קופה של שרצים תלויה מאחוריו", כדי שלא יוכל להגיע ליוהרה ולהתנשא על הכלל. תלמידי החכמים לעומת זאת, כן צריכים להיות בבחינה מסוימת נבדלים מהכלל ושתהיה בהם "שמינית שבשמינית של גאווה", להיות במובן מסוים "השכל של הגוף" ולא להתנהל בצורה החומרית בה ההמון מתנהל, ועל ידי התנהגות זו להעלות את ההמון כלפי מעלה אל מקומם. על מינוי ראשי קהל בורים ושאינם ראויים, שמשפילים תלמידי חכמים, וממנים לתפקידי משפט בורים כמותם שמעוותים דין ואינם מושיעים עשוקים, יתומים ואלמנות, אמר שהם כמו הצבת מצבות לאלה אשרה ליד מזבח השם.
כנגד מסמיכי תלמידים לא ראויים שלא הגיעו כלל להוראה לרבנות, טען שהם בכלל מגדלי בהמה דקה שעליה נאמר במשנה שאסור לגדלה בארץ ישראל, דבר שגורם לשפל במעמד החכמים. בדומה על דרשנים שדורשים דרשות הבל, אמר שגדול כוחם מכוח דוד המלך, שאומרים דברים שלא שמעתם אוזן וגם לא תשמע עוד לעולם.
על רבנים חמדנים ותאבי בצע שמקבלים מהציבור הטבות חומריות, אמר שאינם מתנהגים באופן נאות לפי דרכו של הרוחני שמהותו להשפיע לאחר ולא לקבל ולאגור לעצמו. הוא ביקר עשירים שאינם משתתפים בסולידריות חברתית לתמוך בבני עניים "שאין להם מאסף", ואמר שגורמים לתורה שתסתלק מישראל. עוד קונן רבות בלב מורתח, על עיוות סדרי לימוד התורה, שלא לומדים את הדברים היסודיים והבסיסיים תחילה, לא לומדים באופן מודרג, ולא מבצעים חזרות לריענון הזיכרון, אלא "רוצים לעלות בסולם השמימה והם נשארים מטה מטה". יעד נוסף לביקורתו היו מנהגי חסידות של בורים ועמי הארצות. על המנהג לשיר את שיר היחוד (שמושר רק בשבת) בכל יום, טען "שאין לסתור דברי חכמים בדמיונות בעלי בתים שיחשבו כי בזה מגיעים עד השער הפנימי". בדומה כיוון חיציו כלפי בורים שמברכים לבטלה ברכת הגומל - שאמורה להאמר רק בשל הצלה מסכנת נפשות - על אבן שסתם שנזרקה לעברם.
הגותו

למהר"ל היה ידע נרחב בפילוסופיה ובמדעים. על פי הראי"ה קוק ורבים אחרים, הוא ניצל ידע זה כדי ליצוק את תוכני הקבלה לתוך מסגרת פילוסופית-מדעית, מסגרת שמבחינה צורנית היא בעלת מאפיינים אריסטוטליים ומבחינה מהותית היא תורת ההתגלות וההיסטוריה של עם ישראל, ובכך הוא "גאל" את תוכני הקבלה ממסתוריהם והביאם אל הציבור הרחב. הגותו משלבת בין הפילוסופיה של ימי הביניים שהחלה כבר לשקוע באותה עת, לבין תורת הקבלה, שזכתה באותה תקופה לפריחה גדולה. כתביו, שהם מעין הכלאה בין שכלתנות למיסטיקה, מכילים טרמינולוגיה קבלית חדשה, המתמקדת במהות הפנימית של הדברים ולא בסימבולים מקובלים, שנטען על ידי הרב עדין אבן ישראל שהיא הגורמת לתורתו להיות קשה להבנה. נטען כי סגנונו המסורבל והקשה להבנה נובע מניסיונו להביע רעיונות מורכבים באמצעות העברית הדלה, שבתקופתו שימשה לתפילות וללימוד תורה. עם זאת, כמעט לא ניתן למצוא אצלו את יסודות הקבלה באופן גלוי ומפורש (למעט זעיר פה וזעיר שם), עד שהיו שסברו (בתקופת ההשכלה הרב שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) ובתקופתנו פרופסור שלום רוזנברג וד"ר יורם יעקבסון) כי המהר"ל לא עסק בחכמה זו. על פי הרב משה צוריאל, המהר"ל ניסה לטשטש את עקבות הקבלה בכתביו באופן מכוון.
הגותו > חז"ל

המהר"ל התייחס להגות חז"ל בכבוד גדול ואף בהערצה והשתמש בה כבסיס לכל הגותו. הוא מיעט לפרש את המקרא באופן ישיר והרבה לפרש את כתבי חז"ל. מאפיין קבוע של כתביו הוא הפתיחה בדברי חז"ל הרלוונטיים לעניין שהוא דן בו, מהתלמודים או מהמדרשים, והבאת הסבר רוחני-פילוסופי. בדרך זו ניסה המהר"ל להראות שחז"ל התייחסו להרבה סוגיות פילוסופיות, כאשר הם עושים זאת באופן אלגורי, באמצעות משל שיש בו גרעין פילוסופי. מספר פעמים רב הכתיר המהר"ל את דברי חז"ל כ"דברי חכמה עמוקים שלא נאמרו באומד וסברא", ואף באחת הפעמים הוא שאל "כי איך אפשר לחמורים כמונו, לעמוד בסוד קדושים?" הוא אף קבע שרק חז"ל הבינו את התורה לאשורה ולא אף אחד אחר והתריע לא לסור מהם. לעיתים הוא ביקר ואף נזף בפרשנים מן המעלה הראשונה שהביעו תפיסות הנוגדות לתפיסות חז"ליות. המהר"ל עשה תיקון גדול לתורת האגדה התלמודית והמדרשית שהייתה מוזנחת ומיעטו לעסוק בה באותה רצינות שעסקו בפן ההלכתי לפניו ואחריו. בניגוד לפרשנים אחרים שנתנו הסברים מקומיים על אגדות חז"ל, הוא נתן להגותם הסבר עקבי ושיטתי במספר רב של ספרים בתחומים רבים. הרב משה צוריאל מביע תפיסה מקובלת "שמהר"ל משמש כסמכות ראשונה במעלה לכל דברי הגות, אמונות ודעות של חז"ל בש"ס ובמדרשים".
הגותו > דואליזם

השקפתו רואה את כל מערכת הבריאה מורכבת משתי קטגוריות מנוגדות: חומר וצורה, גשם ושכל, גוף ונפש, קצוות ויושר, העדר ושלמות, טבע ונבדל, גבר ואישה, ישראל והאומות. כל קיים מורכב משתי מהויות: מהחומר שהוא מוגבל ומוגדר בגבולות של זמן ומקום ולכן הוא בר חלוף, ומהצורה שהיא מהות הנבדלת מגוף וחסרת גבולות, ולכן היא קשורה אל ההויה, הנצחיות והאלוהות. הרע והחטא קשור בדרך כלל אל החומר, מפני שהוא לרוב החוליה החלשה בעניין ואליו קשורים הפחיתות וההעדר, אך יכול להיות גם קשור לצורה, כאשר קיימת צורה גרועה שדוחפת לכיוונים שליליים. ככלל, ככל שהדבר הוא אלוהי ורוחני כך הוא איתן, מציאותי, יציב, שלם ונצחי וככל שהדבר טבעי וחומרי, כך הוא יותר חלש, זמני ובר כיליון.
הגותו > דואליזם > חומר וצורה

המהר"ל לקח את המושג האריסטוטלי של חומר וצורה והראה בו פנים חדשות, תוך שהוא מרחיב את המושג להיסטוריה האנושית כדי להביע באמצעותו את משנתו היהודית. כל דבר בעולם מורכב מחומר וצורה. החומר שמורכב מהיסודות השונים והצורה שהיא המהות הרוחנית המגדירה את יעודו ומטרתו של הדבר והיא "אמיתת עצמו של כל דבר". הצורה איננה בהכרח צורתו החיצונית של הדבר אלא הציביון והנשמה של הדבר, שלעיתים היא גם יכולה להפציע ולהקרין כלפי חוץ, והחומר איננו חומר בהכרח אלא הוא בסיס ומצע לצורה, ולעיתים דבר שמוגדר כצורה יכול להוות חומר לצורה עליונה וכללית יותר. הצורה איננה גלומה בחומר מלכתחילה אלא היא הויה נוספת. אך לא כל הצורות שוות, יש צורות שהן בטלות לגבי החומר והן משועבדות לו, יש צורות שליליות שמדרבנות את החומר כלפי רוע, ויש צורות רוחניות שהן נבדלות מהחומר ומובילות לדרך טובה. כללו של דבר, כל דבר שהוא נשמה לדבר אחר, הנשמה קרויה צורה והמצע לה קרוי חומר, אף שיכול להיות שהוא בעצמו יהיה מורכב מחומר וצורה - למשל ישראל הם צורה לעולם, התורה היא צורתם של ישראל, ואלוהים הוא הצורה האחרונה של העולם. גם את הזוגיות שבין גבר לאישה ראה כשלמות של התמזגות חומר וצורה, ששמו של הקב"ה מקיים אותה.
הגותו > היקום

על-פי המהר״ל היקום מתחלק לשלושה ״עולמות״. ככל שמטפסים מעולם נמוך לעולם עליון יותר, מתרחקים מהמורכבות ופונים אל הפשטות:
העולם התחתון - עולם ההרכבה, עולם החומר הגס שנקרא בשפתו "עולם ההויה" על שהוא מתהווה, ושהוא בעל הרכבה ושינוי. עולם זה מורכב מהחומר של ארבעת היסודות ומצורות שונות, ואיכות הדברים הקיימים בעולם תגזר מאיכות צורתם.
העולם האמצעי - עולם הגלגלים והכוכבים, שהוא עולם החומר הזך, שנקרא בפיו "עולם השלום" על שבתנועתם הם אינם מפריעים אחד לשני. עולם זה מורכב מהיסוד החמישי - חומר שהוא זך ומאיר. המהר"ל דחה את ההשקפה הפילוסופית שרווחה בימי הביניים (שהד לה בדברי הרמב"ם בהלכות יסודי התורה) שיש לכוכבים מודעות ותבונה.
העולם העליון - עולם הצורות והשכלים הנבדלים, עולם ללא חומר - עולם המלאכים - שהוא עולם רוחני מטפיזי שנקרא בפיו "עולם האמת", על שבו שוררת האמת. עולם זה מורכב רק מצורות "טהורות" ללא כל חומר. ויש בו אחדות מכיוון שאין בו הרכבות. עולם זה איננו נתון תחת מגבלות הזמן מפני שהזמן שייך לדברים פיזיים.
בפשטות נראה שחלוקתו המשולשת שונה מהחלוקה המרובעת של העולמות בקבלה. אך אם מוסיפים את האלוהות בשיטתו, מקבלים גם חלוקה מרובעת, אבל גם אז שני העולמות האמצעיים עדיין שונים.
בניגוד לתפיסות שמבטלות את העולם הזה, מתייחסות אליו כ"עלמא דשקרא" (עולם השקר) ומבקשות להפריש את האדם מהעולם, הוא טען שתפיסה זו אין בה כבוד שמים, ולכן "מי שיש עליו רוח הקדש אין מחשיב העולם כל כך בשפלות". בניגוד לתפיסות שמעודדות דכדוך, עצבות ופחד, סבר כי "השחוק והשמחה מצד עצמו טוב - שהוא מורה על השלימות", וכי הדאגה מפורעניות היא מידה מגונה, שהאדם צריך להימלט ממנה. יחסו לעולם הזה בא לידי ביטוי בעידוד של מלאכה "כי הוא דבר גדול שתולה בו עיקר גדול...ואל יחשוב כי המלאכה אינה כבודו, אדרבא המלאכה נותנת לאדם כבוד", וכך גם הסביר כי הממון נותן חוזק וקיום לאדם, ולכן שכלו נמשך אחריו. ומאלף הסברו על הפתגם "עני חשוב כמת": "לפי שאין לו חיות מצד עצמו, שכל החיים יש להם קיום מצד עצמם בלבד, ואינם צריכים לזולתם, והעני אין לו חיות מצד עצמו אלא מצד אחרים".