stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורה פראנצטיץ'
קורות חייו

פראנצטיץ' נולד ב-1912 בעיירה אוטוצ'אץ שבאזור קרואטיה. הוא למד משפטים באוניברסיטת זאגרב. במהלך לימודיו הצטרף לתנועת האוסטאשה, ועל רקע זה עזב את לימודיו. בשל פעילותו בתנועה היה מבוקש על ידי השלטונות ונאלץ לגלות לאיטליה. בהמשך, שהה באוסטריה ובהונגריה. ב-1937 שב ליוגוסלביה, נעצר ושוחרר מספר פעמים, ובראשית 1941 נמלט לגרמניה הנאצית.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה, שב פראנצטיץ' ליוגוסלביה ומונה לקומיסר האוסטאשה לאזורי בוסניה והרצגובינה. הוא הגיע לסרייבו בלוויית סלאבקו קווטרניק ו-1,100 שוטרים ואנשי מיליציה אוסטאשים ועד מהרה הפך לדמות הדומיננטית בשלטון האוסטאשה בעיר. עם הגיעו ובהנחייתו הוחל ברדיפת יהודים וסרבים. באוגוסט 1941 מונה למפקד מיליציית "הלגיון השחור".
באוגוסט הוחל באקציות בכל רחבי בוסניה ובראשית ספטמבר בסרייבו עצמה. ב-4 בספטמבר 1941 לפנות בוקר נעצרו 500 מיהודי העיר וגורשו למחנה הריכוז קרושצ'יצה. משם הועברו הגברים ליאסנובאץ, והילדים והנשים למחנה לובורגראד. יורה פראנצטיץ' פיקד על האקציה שביצעה מיליציית "הלגיון השחור". בהמשך, ביצע "הלגיון השחור" שתחת פיקודו מעשי טבח באוכלוסייה הסרבית ברחבי בוסניה ותקף את מעוזי הפרטיזנים.
פראנצטיץ' נחשב בן טיפוחיו של אנטה פאבליץ' ואחד המועמדים לרשת אותו. בספטמבר 1942 סיים את תפקידו כקומיסר לאזורי בוסניה והרצגובינה. ב-27 בדצמבר 1942 הופל מטוסו מעל מוצ'ילה. פראנצטיץ' נפצע קשה בהתרסקות, נלקח בשבי על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ומאוחר יותר מת מפצעיו.
הערות שוליים

↑  מנחם שלח, שואת יהודי יוגוסלביה - הקהילות בסרביה וקרואטיה, באתר יד יצחק בן-צבי, אוחזר ב-16 באוקטובר 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1021402826  ISNI: 0000 0003 6656 2017  LCCN: nb2016001128  NKC: jx20120321001  VIAF: 233193944   WorldCat (עם VIAF): 233193944
ניסן כהן הב-רון

| --- | --- |

ניסן כהן הב-רון מנגן באקורדיון לחיילי צה"ל ליד תעלת סואץ בזמן מלחמת ההתשה (ספטמבר 1969)
 לידה:  15 ביוני 1937 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  20 באוקטובר 2019 (בגיל 82) ישראל 
 מקום קבורה:  ירקונה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר יק"א פיק"א 
 סוגה:  זמר עברי 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
ניסן כהן הב-רון (15 ביוני 1937 – 20 באוקטובר 2019) היה מלחין, מעבד מוזיקלי, פזמונאי, מורה למוזיקה ומנחה שירה בציבור ישראלי.
ביוגרפיה

ניסן כהן נולד בפתח תקווה, בן לאביתר ומרים כהן, שהיו איכרים. סבו, שלום כהן, היה ממקימי היישוב עין חי וממייסדי התאחדות האיכרים.
למד בבית הספר יק"א פיק"א בפתח תקווה. היה סולן מקהלת בית הספר בניצוחו של המורה למוזיקה והמנצח שלמה קפלן.
ליווה בנעוריו באקורדיון את ערבי הזמר של המלחין עמנואל זמיר. שירת בצה"ל כנגן אקורדיון בתזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך. למד במדרשה למורים למוזיקה.
כתב ללהקת פיקוד המרכז ועבד עם להקה זו. הלחין לפסוק משיר השירים את השיר "היושבת בגנים", שבוצע בסוף שנות ה-50 על ידי להקת פיקוד המרכז, ובהמשך בוצע על ידי  הארי בלפונטה. כתב והלחין מספר שירים לצמד "הפרברים" - ניסים מנחם ויוסי חורי, והנחה וליווה אותם בתחילת דרכם. בשנת 1967 הלחין למענם את שירו של חיים נחמן ביאליק "תרזה יפה", שאותו ביצעו בפסטיבל הזמר והפזמון. עבד גם עם צמד "הדודאים" - בני אמדורסקי וישראל גוריון. כתב פסקולים לשני סרטים תיעודיים של הבמאי הצרפתי פרנסואה רייכנבך (François Reichenbach).
היה מורה למוזיקה וארגן ערבי זמר עברי ושירה בציבור.
שינה את שם משפחתו לכהן-הב-רון, לשם הבחנה ברורה בינו ובין המלחין ניסן כהן-מלמד. ב-1964 נשא לאישה את ניצה צוקרמן, מורה לספרות, ומאז התגוררו במושב ירקונה.
נפטר ב-20 באוקטובר 2019 ונטמן בבית הקברות של מושב ירקונה.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל קולנוע, אירוע שנתי 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  ברלין 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  6 ביוני 1951 – הווה (73 שנים) 
 קואורדינטות:  52°31′N 13°23′E﻿ / ﻿52.52°N 13.38°E﻿ / 52.52; 13.38
 www.berlinale.de
 he
 
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין (בגרמנית: Internationale Filmfestspiele Berlin או בקיצור: Berlinale) הוא פסטיבל סרטים המתקיים בברלין מדי שנה בחודש פברואר, ונחשב לאחד מפסטיבלי הסרטים החשובים בעולם.
פסטיבל הסרטים בברלין מושך את קהל הצופים הרחב בעולם ובין הוותיקים שבו, כאשר הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 1951 (אז זכה בו הסרט "ארבעה בג'יפ") והתקיים באופן רציף מאותה שנה. הפסטיבל מציג סרטים מכל רחבי העולם, כאשר בשנים רבות זוכים סרטים שאינם דוברי אנגלית או גרמנית.
היסטוריה

במהלך שיא המלחמה הקרה בשנת 1950, הציע אוסקר מרטאי, קצין סרטים בסניף שירות המידע של נציב האמריקני בגרמניה שהוצב בברלין, את הרעיון של פסטיבל קולנוע בברלין. ההצעה הועברה באמצעות ועדה שכללה חברי הסנאט של ברלין ואנשים מתעשיית הקולנוע הגרמנית ב-9 באוקטובר 1950. באמצעות מאמציו והשפעתו, שוכנע הממשל הצבאי האמריקני לסייע ולתת הלוואות לשנים הראשונות של פסטיבל הקולנוע הבין-לאומי בברלין.
הפסטיבל הראשון התקיים בין התאריכים 6–17 ביוני 1951, בטיטיאנה-פאלאסט בשטגליץ.
הסרט "רבקה" של אלפרד היצ'קוק פתח את הפסטיבל הראשון ב-6 ביוני. 
היסטוריון הקולנוע ד"ר אלפרד באואר היה המנהל הראשון שלו, תפקיד אותו מילא עד 1976.
פרסים

הפרסים הניתנים בפסטיבל הם פרס דוב הזהב (Goldener Bär) כפרס הסרט הטוב ביותר ולמפעל חיים ופרס דוב הכסף (Silberne Bär) לבמאי הטוב ביותר, לשחקן, לשחקנית, למוזיקה ופרסים נוספים.
בשנת 2017, זכה סרטו של הבמאי הפלסטיני ראאד אנדוני, ״ללכוד רוחות רפאים״ (״اصطياد أشباح״ מתורגם גם כ"ציד הרוחות") בפרס לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל.
בשנת 2019, זכה הסרט "מילים נרדפות" של נדב לפיד בפרס דוב הזהב. סרטים ישראליים נוספים שהיו מועמדים לפרס דוב הזהב כוללים את "אורח בעונה מתה", "מציצים", "אסקימו לימון", "החיים על פי אגפא", "לנגד עיניים מערביות", "שחור", "בופור" ו"רוק בקסבה". יוסי סידר זכה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר על הסרט "בופור".
בשנת 2020, בוטל פרס דוב הכסף באופן זמני, לאחר שנחשף אלפרד באואר, שהיווה לו השראה, היה נאצי איש אס־אה בדרגה בכירה שלקח חלק במערך התעמולה של גבלס.
גלריית תמונות

Kino International
Cubix Kino
Delphi Filmpalast
שרון סטון
ראו גם

פרס טדי
הערות שוליים

↑  פסטיבל הקולנוע בברלין ייפתח בסרטו של הבמאי הגרמני טום טיקוור, "Heaven", באתר הארץ, 3 בנובמבר 2001
↑  גדי אלגזי, לזמן את רוחות הרפאים של הכיבוש, באתר "העוקץ", 22 בספטמבר 2017
ענת מטר, אומה שלמה בטראומה: האם באמת אפשר להשתחרר מהכלא הישראלי?, באתר "שיחה מקומית", 2 במרץ 2017
↑  שמוליק דובדבני, הישג קולנועי: סרטו של נדב לפיד זכה בפרס דב הזהב, באתר ynet, 16 בפברואר 2019
↑  גרדיאן, נירית אנדרמן, בוטל פרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין. הבמאי שהיווה לו השראה נחשף כנאצי, באתר הארץ, 1 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263131505171  BIBSYS: 90206613  BnF: cb123458993 (data)  GND: 1020224-9  ISNI: 0000 0001 0657 9349  LCCN: n81061682  NKC: ko2006341700  NLA: 36562396  SUDOC: 152054871  VIAF: 126512760   WorldCat (עם VIAF): 126512760
קוצב וגאלי

| --- | --- |
 שיוך:  electrotherapy 
 מזהים
 קוד MeSH:  E02.331.900 
 מזהה MeSH:  D055536 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C2350432 
 
קוצב וגאלי (באנגלית: Vagus nerve stimulation- VNS) הוא טיפול משלים לסוגים מסוימים של אפילפסיה עקשנית ולדיכאון עמיד לטיפול. במסגרת הטיפול מושתל התקן, המייצר פולסים חשמליים, ואלקטרודות.
ההתקן ממוקם תחת עצם הבריח השמאלית, והאלקטרודות ממוקמות כשהן מונחות על עצב הוואגוס השמאלי. באופן זה, הפולסים החשמליים ששולח ההתקן מגיעים לעצב הוואגוס וגורמים לגירויו (ייצור פוטנציאל פעולה).
גירוי חשמלי של העצב התועה
מכניזם הפעולה

העצב התועה (Nervus vagus) הוא העצב הגולגולתי העשירי יוצא מהמוח המוארך, ונושא עמו סיבים המובילים כלפי פנים וכלפי חוץ. הסיבים הוואגליים המובילים פנימה מתחברים עם גרעין הסיבים הסוליטאריים שבתורם שולחים קשרים לאתרים אחרים במערכת העצבים המרכזית. מעט מאוד מובן על הדרך בה מווסת הקוצב את מצב הרוח ואת השליטה בהתקפים. הסברים שהועלו כוללים שינוי של שחרור של נוראדרנלין, רמות גבוהות יותר של GABA הקרוב לגירוי וגאלי ודיכוי של פעילות חריגה בקליפת המוח.
היסטוריה

כבר ב-1886 תועד שימוש בגירוי עצב הוואגוס לצורך הקלה בפרכוסים, אך רק בסוף שנות השמונים החלו לחקור את הנושא באופן מסודר. ב-1988 הושתל ההתקן הראשון לגירוי עצב הוואגוס בארבעה מטופלים חולי אפילפסיה העמידה לתרופות. התוצאות כללו שליטה מלאה בפרכוסים בשניים מהמטופלים, הפחתה של 40% בתדירות הפרכוסים אצל מטופל נוסף ועבור המטופל האחרון לא נצפה כל שינוי. לאחר עבודת מחקר נוספת ובחינה ארוכת טווח של השפעות השתלת ההתקן, ב-1997 אושר ההתקן על ידי ה-FDA לטיפול באפילפסיה.
ב-2000, נחקרה לראשונה השפעת גירוי עצב הוואגוס על דיכאון. הרעיון לחקור את הקשר בין השניים עלה עקב תיעוד שיפור מצב הרוח בקרב מושתלי התקן לאחר השתלתו. כמו כן, העובדה כי נעשה שימוש בתרופות נוגדות פרכוסים כטיפול להפרעות מצב רוח חיזקה את הצורך במחקר מסוג זה. תוצאות המחקר הראו שיפור במצבם של לוקים בדיכאון, מה שהוביל לעריכת מחקרים נוספים אשר תמכו בממצא זה. ב-2005, אושר באופן רשמי השתלת התקן לטיפול בדיכאון עמיד לתרופות.
מחקרים הראו כי לגירוי עצב הוואגוס השפעות אנטי-דלקתיות ועל כן השימוש בו נחקר עבור טיפול במחלות נוספות כמו סוכרת, דלקת מפרקים שיגרונית, כשל לבבי או ריאתי ועוד. ככל הנראה, השפעת גירוי עצב הוואגוס על מערכת החיסון מתבצעת באמצעות שינוי רמות ההפרשה של הציטוקינים השונים.
אישור והסכמה

ב-1997 אישר FDA את השימוש בקוצב הווגאלי כטיפול משלים לאפילפסיה מסוג פרכוס חלקי. ב-2005 אישר FDA את הקוצב כטיפול בדיכאון.
אף על פי שהשימוש בקוצב וגאלי נתמך על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה כטיפול בדיכאון עקשן נותר האישור של FDA לטפל בקוצב בדיכאון עקשן במחלוקת. על פי ד"ר א. ג'ון ראש במחקר ניסיוני נמצא שלפחות 40% מן החולים שטופלו הראו שיפור של כ-50% או יותר במצבם. על פי סולם מדידת הדיכאון של המילטון. מחקרים רבים אחרים מסכימים שהקוצב הווגאלי הוא אכן יעיל בטיפול בדיכאון. עם זאת ממצאים אלה לא לוקחים בחשבון שיפור לאורך זמן אצל החולים גם ללא המתקן. בניסוי המבוקר האקראי היחיד לא הצליח הקוצב לפעול טוב יותר כשהוא מופעל מאשר אצל חולים בהם היה אותו מתקן כבוי.
מערכת ה-NCP

טכנולוגיית ההתקן מבוססת רבות על טכנולוגיית קוצבי הלב. ההתקן המקורי שנועד לגירוי עצב הוואגוס יוצר על ידי חברת .Cyberonics Inc, ונקרא בשם Neurocybernetic prosthesis system או בקיצור NCP.
מערכת ה-NCP מורכבת מארבעה מרכיבים עיקריים:
מחולל פולסים חשמליים המושתל בחזה המטופל.
אלקטרודות המוליכות את הסיגנל מהמחולל לעצב הוואגוס.
"שרביט" תכנות המעביר שינויים בפרמטרים שונים למחולל.
תכנה המאפשרת לבצע שינויים בפרמטרים שונים.
ההתקן מופעל באמצעות סוללה, גודלו כמטבע של חצי שקל בממוצע, ומשקלו כ-65 גרם (כיום יש מגוון דגמים בשוק, החדשים בעלי ממדים קטנים יותר).
מערכת ה-NCP עושה שימוש במעגלי CMOS (Complementary Metal Oxide Semiconductor), טכנולוגיה ליצירת מעגלים משולבים (מעגלים חשמליים בגודל מזערי), וכוללת מיקרו-מעבד. בתוך ההתקן ישנה גם אנטנה המאפשרת לשדר ולקלוט מידע מ"שרביט" התכנות.
עצמת הפולס היא פונקציה של רוחב פולס (משך הפולס) והזרם היוצא.
בין הפרמטרים בהם ניתן לשלוט: עצמת הזרם היוצא, תדירות הסיגנל, זמן התחלת וסיום הסיגנל ועוד.
מרגע תכנות ההתקן על פי פרמטרים מסוימים, ההתקן ימשיך לפעול על פי פרמטרים אלה עד שיתוכנת מחדש. עם זאת, ניתן להפעיל את הסיגנל החשמלי ידנית כאשר המטופל בשלב ה"אאורה" (aura – תחושה מקדימה לפני פרכוס) באמצעות מגנט (יפורט בהמשך).
פרמטרים "יבשים" על המערכת:
משך הסיגנל יכול לנוע בין 30 שניות ועד ל-4.5 דקות ומשך הזמן בין סיגנל לסיגנל יכול לנוע בין 5 דקות ל-3 שעות.
עצמת הזרם נעה בין 0 ל-20 מיליאמפר.
תדירות – 1–143 הרץ.
מערכת ה-NCP > מנגנוני בטיחות

הגירוי גובר במהלך 2 השניות הראשונות על מנת להימנע מפרץ חד של זרם חשמלי שעשוי לגרור תופעות לוואי לא רצויות.
ההתקן מכיל מעגל מרתק המאפשר מתח מקסימלי של 14 וולט (Clamping Circuit – מעגל המסיט את הסיגנל על מנת שיעמוד בטווח מסוים הנקבע מראש).
המטופל מקבל מגנט המאפשר לו להפעיל עצמאית את ההתקן או לכבות אותו.
ההתקן אינו מושפע ממגלי מיקרו או מערכות אבטחה כמו אלה המצויות בשדות תעופה.
שדות אלקטרומגנטיים חזקים עשויים להפעיל את ההתקן באותו אופן שבו השימוש במגנט ישפיע על פעילותו של ההתקן.
בתרשים משמאל ניתן לראות באופן כללי את הרכב המערכת.
מערכת ה-NCP > רכיבי המערכת

Battery – הסוללה.
Voltage Regulator – מפקח על המתח שיוצא מהסוללה ומועבר להמשך המעגל.
Crystal oscillator – "שעון המעגל", הקוצב.
Logic and Control – מרכז הבקרה שמקבל מידע מהאנטנה, מעבד אותו ומשנה על פיו פרמטרים של הסיגנל היוצא.
אנטנה – לתקשורת עם התוכנה החיצונית.
Lead Electrodes - האלקטרודות שיוצאות מההתקן לכיוון עצב הוואגוס ומוליכות את הסיגנל החשמלי אליו.
Reed Switch – מתג שנשלט באופן חיצוני על ידי המגנט או התוכנה החיצונית. המתג מושפע מנוכחותו של שדה מגנטי כך שבמצבו הטבעי הוא פתוח וכאשר הוא מצוי בקרבה לשדה מגנטי (למשל מהמגנט לשליטה ידנית של המטופל) הוא נסגר. ניתן לראות שיש שתי אפשרויות לסגירת המתג, היינו - ליצירת מעגלים חשמליים שונים.
Output – מכאן יוצא הזרם, הסיגנל החשמלי.
מערכת ה-NCP > פעילותו של המגנט

המגנט יכול לשמש להפעלת ההתקן או להפסקת פעילותו באופן ידני.
לצורך הפעלת ההתקן – יש להניח או להעביר את המגנט על ההתקן לשתי שניות לכל היותר.
לצורך הפסקת פעילות של ההתקן – יש להניח את המגנט במיקומו של ההתקן מעל לדקה.
פעולות אלה יגרמו לשינוי במצב ה-Reed Switch, אשר סגירתו תוביל לסגירת מעגלים חשמליים באופנים שונים ובעקבות זאת לפעילות שונה של ההתקן.
אופן פעולה

עצב הוואגוס הוא זוג מס' 10 של עצבי הגולגולת, שמהווה חלק ממערכת העצבים הפאראסימפתטית (חלק ממערכת העצבים האוטונומית), כלומר אחראי לתנועות בלתי רצוניות. העצב מורכב ברובו (80%–90%) משלוחות סנסוריות וכן משלוחות מוטוריות. תפקידיו רבים ומגוונים וכללים שליטה על קצב הלב, על התנועה הפריסטלטית במעי, הזעה ועוד.
במסגרת הטיפול, הפולסים החשמליים שנשלחים מההתקן ודרך האלקטרודות לעצב הוואגוס גורמים לדה-פולריזציה של הנוירונים וליצירת פוטנציאל פעולה. בעקבות פעילותו הרבה של עצב זה, קשה לדעת מדוע גירויו גורם להפחתת הפרכוסים ולשיפור במצב הרוח. עם זאת, ישנן מספר תאוריות:
הגירוי גורם להיטל עצבי של הוואגוס האפרנטי (Afferent – מגיעים אל המוח) דרך הגרעין הפרה-ברכיאלי (Parabrachial nucleus) והתלמוס לאזורים מייצרי פרכוסים במוח הקדמי הבזאלי ובאינסולה.
הגירוי גורם להשפעה על הלוקוס קרולאוס (locus ceruleus), המקבל סיגנלים וגאליים אפרנטיים (Afferent) מה-Solitary Nucleus.
הגירוי גרום לדה-סינכרוניזציה או היפר-סינכרוניזציה של פעילות קורטיקלית כתלות בתדירות הגירוי ובעצמת הזרם החשמלי.
הגירוי גורם לעיכוב קורטיקלי משני לשחרור נוירוטרנסמיטרים מעכבים כמו גאבא (GABA).
הגירוי גורם לעלייה בזרימת הדם והפעילות הנוירונלית בתלמוס, במערכת הלימבית ובמספר אזורים קורטיקליים נוספים.
אוכלוסיית יעד

טיפול באפילפסיה באמצעות גירוי עצב הוואגוס אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי לחולים העונים לכלל הקריטריונים הבאים:
מי שמלאו לו ארבע שנים ומעלה.
מי שלוקה בהתקפים חלקיים (הנובעים ממקור ספציפי במוח).
מי שאינו מגיב לטיפול תרופתי במחלה (הטיפול כמוצא אחרון).
מי שאינו מיועד לעבור ניתוח נוירולוגי.
מי שאינו חולה במחלות רקע העלולות להיות מושפעות מהשתלת ההתקן, כמו דום נשימה חסימתי בשינה (Sleep apnea).
טיפול בדיכאון באמצעות גירוי עצב הוואגוס אושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי לחולים העונים לכלל הקריטריונים הבאים:
מי שמלאו לו שמונה עשרה שנים ומעלה.
מי שלוקה בדיכאון כרוני קשה.
מי שלא חל שיפור במצבו הנפשי לאחר טיפול תרופתי של נוגדי דיכאון או טיפול בשוק חשמלי (ECT) מארבעה סוגים שונים או יותר.
מי שלא חל שיפור במצבו הנפשי עקב ייעוץ פסיכולוגי או טיפול פסיכיאטרי.
מי שמתחייב להמשיך לקבל טיפול סטנדרטי בדיכאון בנוסף לטיפול באמצעות גירוי עצב הוואגוס.
טיפול באמצעות גירוי עצב הוואגוס נחקר כיום כטיפול פוטנציאלי למגוון בעיות בריאותיות, ביניהן: מיגרנות, דלקות פרקים, מחלות מעי דלקתיות, הפרעה דו־קוטבית, השמנת יתר ואלצהיימר.
מחקרים פרוספקטיביים ארוכי טווח (כ-3 שנים) שבדקו את יעילות ההתקן לטיפול באפילפסיה הראו הפחתה מהותית בפרכוסים. בנוסף, הראו המחקרים כי השיפור אינו מיידי והוא גובר לאורך תקופה של כ־18–24 חודשים.
רוב המחקרים מתמקדים במידת ההפחתה בפרכוסים אצל מושתלי ההתקן, זאת כיוון שרק חלק קטן מהמושתלים הופכים נטולי פרכוסים לחלוטין.
ניתוח ההשתלה

הניתוח אורך כשעה וניתן לבצעו תחת הרדמה כללית או מקומית. בניתוח מבצעים חתכים בשני מוקדים: חיתוך באזור הצוואר המהווה נקודת גישה לעצב הוואגוס, וחיתוך באזור החזה (בבית השחי או תחת עצם הבריח). ההתקן מושתל באזור החזה, ובאמצעות צינורית פלסטית מועברות האלקטרודות מהחתך הצווארי אליו. בשלב האחרון, כורכים את קצוות הסיליקון של האלקטרודות סביב עצב הוואגוס השמאלי.
ההתקן עצמו אמור להוות שתל קבוע אך ניתן להחליפו במידת הצורך.
ברוב המקרים, הפעלת ההתקן ותכנותו בצורה שתתאים למטופל מתרחשים מספר שבועות לאחר הניתוח במסגרת ביקור אצל הרופא/ה.
תגובה לטיפול

תגובה לטיפול ההשתלה בקרב חולי אפילפסיה
לא ניתן לצפות טרם הטיפול את יעילותו עבור החולה. מבדיקות סטטיסטיות שנעשו על חולי אפילפסיה שטופלו באמצעות גירוי עצב הוואגוס, עולה כי כשליש מהמטופלים דיווחו על שיפור משמעותי בשליטתם בהתקפים, כשליש דיווחו על שיפור מסוים וכשליש דיווחו על היעדר שינוי כלשהו במצבם.
טיפול באפילפסיה באמצעות גירוי עצב הוואגוס יוגדר כמוצלח אם יקטין את תדירות ההתקפים ואת משכם. הטיפול עשוי להוביל לירידה של עד 50% בכמות ההתקפים, וכן להקל על חומרתם. נדיר שהטיפול יגרום להפסקה מוחלטת בהתקפים. בדרך כלל, שיפור במצב המטופל עקב הטיפול יהיה איטי והדרגתי. ייתכן ויעברו חודשים, ואף שנים, עד שהמטופל יחוש ירידה בתדירות ההתקפים.
באופן מפתיע ומסיבות שטרם התבררו, רבים מבין החולים המטופלים באמצעות גירוי עצב הוואגוס לאפילפסיה, מדווחים על שיפור בהרגשתם הכללית, ללא קשר לשינוי בתדירות ואורך ההתקפים. שיפור כללי זה כולל הקלה בתופעות הלוואי הפוסט-התקפיות, שיפור כללי במצב רוחם, ערנות גבוהה יותר, חידוד הזיכרון וירידה בתדירות האשפוזים בבית חולים.
תגובה לטיפול ההשתלה בקרב הסובלים מדיכאון עמיד
החוקרים עדיין חלוקים בדעותיהם על יעילות הטיפול של ההתקן בדיכאון.
ישנם מחקרים המצביעים על שיפור בסימפטומי הדיכאון רק לאחר תקופת טיפול של מספר חודשים לפחות. קיימת הסכמה כי הטיפול עלול להמצא לא יעיל כלל ואינו מחליף טיפולים מקובלים.
תגובה לטיפול ההשתלה בקרב חולים נוספים
המחקר על טיפול באמצעות גירוי עצב הוואגוס כטיפול במחלות נוספות נמצא בראשיתו. על כן, קשה להסיק מסקנות בנוגע ליעילותו כטיפול במחלות נוספות.
שימושים אחרים

משום שהקוצב הווגאלי קשור לכל כך הרבה תפקודים ואזורים במוח מתבצע מחקר כדי לקבוע את כדאיות השימוש בו בטיפול במחלות אחרות, כולל סוגי הפרעות חרדה, מחלת אלצהיימר, מיגרנות, דאבת השרירים וטיניטוס.
תופעות לוואי > דום נשימה

הודגמה ירידה לסירוגין בשטף הנשימה בזמן שינה אצל חולים עם קוצבים וגאליים. נראה שהגורם לכך הוא עלייה בטונוס הווגאלי. יש לעצב הוואגוס שליטה מסוימת על דופק הלב. תוארו הפרעות נשימה קליניות משמעותיות בשינה בילדים ובמבוגרים. חלק קטן מהחולים מפתח הפרעות שינה חמורות הקשורות בדום נשימה בשל הקוצב. ניתן להקל על הפרעות אלה על ידי הפחתת התדירות והעוצמה של הגירוי הווגאלי או על ידי שינה לא במצב אפרקדן.
סימפטומים כמו נחירה רמה או הפסקת נשימה המתרחשת לסירוגין בלילה או סימפטומים הבאים לידי ביטוי ביום - כמו שינוי התנהגותי, עייפות וישנוניות צריכה להסב את תשומת הלב של החולה או ההורה לקיומו של דום נשימה בזמן שינה. אבל בדרך כלל יש צורך במעבדת שינה כדי לאבחן את קיומו של דום נשימה בזמן שינה. העובדה שרבים מן החולים הם ילדים וייתכן שיש להם הפרעות קשב גורמת לקושי גדול יותר באבחון הבעיה.
תופעות לוואי > אחר

הקוצב הווגאלי מגרה את העצב העליון ואת העצב הגרוני החוזר והוא קשור בבעיות הנעות משינוי של הקול (66%), שיעול (45), דלקת גרון (35%) וכאב גרון (28%) וצרידות (מאוד נפוץ) ועוויתות של מיתרי הקול וחסימה של מעבר האוויר העליון (נדיר). לעצב הוואגוס השמאלי יש, באופן יחסי, פחות סיבים הפונים אל הלב והנחת הקוצב בצד זה מגבילה, בפוטנציה, את האפשרות להפרעת קצב של הגירוי הווגאלי, אבל תוארו מקרים של האטת קצב הפיכה הקשורה בגירוי העצב הווגאלי. תופעות לוואי אפשריות אחרות הן: כאב ראש, בחילה, הקאה, דיספסיה ונימול.
פעילויות אנטי-דלקתיות של גירוי עצב הוואגוס

גילויו של קווין ג' טרייסי (Kevin J. Tracey) שגירוי עצב הוואגוס מעכב דלקת על ידי דיכוי ייצור ציטוקין הוביל להתעניינות בשימוש האפשרי של גישה זו לטיפול במחלקות דלקתיות הנעות מדלקת פרקים עד דלקת המעי הגס, איסכמיה ואי ספיקת לב.
שיטות הגירוי > גירוי פולשני של עצב הוואגוס

זוהי כרגע השיטה הנפוצה היחידה של טיפול בקוצב וגאלי. היא דורשת השתלה בניתוח של מתקן הגורם לגירוי.
המתקן מורכב ממחולל הנמצא בקופסת טיטניום בגודל של שעון יד עם סוללת ליתיום המתדלקת את המחולל, מערכת סלילים עם אלקטרודות ומעגן הקושר את הסלילים לעצב הוואגוס. אורך החיים של הסוללה הוא בין שנה ל-16 שנים תלוי בהגדרות, כלומר חוזק האות הנשלח והזמן בו המכשיר מגרה את העצב בכל פעם וכן בתדירות בה המכשיר מגרה את העצב.
ההשתלה של הקוצב נעשית, בדרך כלל במרפאת חוץ. התהליך הוא כדלקמן: נעשה חתך בצד השמאלי העליון של החזה והמחולל מושתל ל"כיס" קטן מתחת לעצם הבריח. חתך שני נעשה בצוואר כדי שלמנתח תהיה גישה לעצב הוואגוס. המנתח מלפף את הסלילים סביב הענף השמאלי של עצב הוואגוס ומחבר את האלקטרודות למחולל. כשהוא מושתל בהצלחה שולח המחולל פולסים חשמליים לעצב הוואגוס במרווחים קבועים.
ישנן כיום שיטת טיפול שאינן פולשניות ושלא מצריכות ניתוח, המחוללת את הפולסים החשמליים לעצב הוואגוס דרך אוזניה ייעודית ייחודית.
משה זטלנד

משה זטלנד (2 בנובמבר 1892 - 4 באוקטובר 1960) היה ממייסדי תנועת "החלוץ" וממיסדי המושב ירקונה והיה ראש המועצה האזורית הירקון בין השנים 1952 ו-1957.
קורות חייו

זטלנד נולד בצ'רניגוב, פלך קיוב, באוקראינה, שהייתה בתחומי האימפריה הרוסית. אביו, חיים, היה סוחר עץ. אמו הייתה דבוסיה לבית פוטפובסקי. זטלנד למד בחדר מתוקן ובבית ספר חילוני בצ'רניגוב.
זלטנד היגר לארצות הברית ב-1910. שם גר תחילה במילווקי. הוא היה פעיל שם בתנועת "פועלי ציון". משם עבר לוושינגטון די. סי., בה סייע לדוד בן-גוריון וליצחק בן צבי בפעילות ציונית, בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בין השאר, סייע בהקמת תנועת "החלוץ" באמריקה. בשנת 1917 זטלנד עבר ללוס אנג'לס, ולמד בה חקלאות.
ב-1918 עלה לארץ ישראל עם הגדוד העברי, ושירת בו בארץ עד 1920. משה זטלנד נישא לשרה בת אברהם ירמיצקי, ב-1921. לזוג נולד בן.
ב-1923 הם עברו לתל אביב. זטלנד עבד בנגריה, נבחר כחבר למועצת פועלי תל אביב-יפו ולמזכיר אגודת פועלי העץ. ב-1928 ניהל את התעבורה בהקמת מפעל-רוטנברג בנהרים.
בשנת 1932–1933 היה ממייסדי המושב ירקונה. הקבוצה החלה להתארגן לעלייה לקרקע משנת 1925, אך היה קושי במציאת קרקע עבורם. הקבוצה לא הייתה שייכת לשום התארגנות מיישבת גדולה, ולכן גם סבלה מתקציבים נמוכים. חבריה גרו בצריפים זולים עד שנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-1933 יסד את הקואופרטיב לתובלה "המרץ" ומ-1935 ניהל את המשלוחים במרכז "תנובה" בתל אביב. זטלנד היה חבר בארגון המחתרת, "ההגנה".
זטלנד היה ראש המועצה האזורית הירקון בין השנים 1952 ו-1957. בשטח המועצה מצוי המושב "ירקונה", שבו הוא גר.
זטלנד נפטר ב-7 באוקטובר 1960 ונקבר בבית העלמין ירקונה־גני עם.
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה בילקוט הפרסומים
↑  אתר המועצה האזורית
↑  בין דוד בן-גוריון ליצחק בן-צבי: על מיקבץ אחד של מכתבי בן-גוריון בגלות אמריקה (1915 -1916) מתתיהו מינץ
↑  תמונות המייסדים באתר תנועת המושבים
↑  משה זטלנד, באתר BillionGraves
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב כהן (שחקן)

| --- | --- |
יעקב כהן ב-2022
יעקב כהן ב-2022
 לידה:  27 בספטמבר 1958 מקנס, מרוקו 
 פטירה:  2 בנובמבר 2024 (בגיל 66) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול
 תאריך עלייה:  1964
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1984–2024 (כ־40 שנה)
 עיסוק:  סטנדאפיסט, מדבב, שחקן
 מקום לימודים:  בית צבי (1984) 
 מספר צאצאים:  2 
 https://yaacovcohen.co.il/
 פרופיל ב-IMDb
 
יעקב כהן, 2006
יעקב כהן (27 בספטמבר 1958 – 2 בנובמבר 2024) היה שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט, מנחה טלוויזיה ומדבב ישראלי, מהאמנים הבולטים בתיאטרון ובבידור הישראלי.
ביוגרפיה

כהן נולד ב-1958 במקנס שבמרוקו למשפחה בת אחת עשרה נפשות. בשנת 1964, כאשר היה בן שש, עלה לישראל יחד עם משפחתו. הוא גדל בעיר מגדל העמק. בשנת 1977 סיים את לימודיו בבית הספר אורט רוגוזין אשר במגדל העמק.
בשנת 1984 סיים את לימודיו במחזור כ"ב של בית הספר למשחק בית צבי במחזור שכלל בין היתר את אודיה קורן, עידית טפרסון, וענת וקסמן.
ביוגרפיה > בתיאטרון

קריירת התיאטרון הענפה של יעקב כהן כוללת הצגות בתיאטראות ובפסטיבלים ישראלים רבים וכמו גם בז'אנרים שונים לאורך ארבעה עשורים.
ביוגרפיה > בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ההצגה הראשונה של כהן בתיאטרון הקאמרי הייתה ב-1986 בהצגה "חוות החיות" בבימויו של גדי רול, אשר הייתה עיבוד לנובלה של ג'ורג' אורוול. באותה השנה הוא שיחק גם בהצגה "אני לא רפופורט" מאת הרב גרדנר, ובבימויו של היי קיילוס. כמו כן, באותה השנה הוא גם גילם קברן ומשרת בהצגה "יאקיש ופופצ'ה" שכתב וביים חנוך לוין, ושיחק בהצגה "החילוני האחרון" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-1988 גילם משרת בהצגה "נכנע ומנוצח" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1990 גילם את ללקו בהצגה "המתלבט" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1996 גילם את אחד מהתאומים דרומיו בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. באותה שנה גילם את חפץ בהצגה "חפץ" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן.