stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלוד ז'וזף ורנה
ביוגרפיה

נולד למשפחת ציירים בעיר אביניון שבחבל פרובאנס. כבר בהיותו בן ארבע עשרה עזר לאביו בציור דקורטיבי. ב-1734 נסע לאיטליה, ובדרכו צייר את נמל העיר מרסיי שבדרום צרפת. משהגיע לרומא נתקבל ללמוד בסטודיו של ברנרדינו פרג'וני, שעסק בציור נוף ימי. הוא עשה את דרכו המקצועית אט אט, עד שהפך לצייר נודע (בערך ב-1745). החל מ-1746 שלח את ציוריו לאקדמיה לציור ולפיסול בפריז, שהציגה אותם בתערוכותיה.
ורנה עבר לרומא בצעירותו היפה, שם למד אצל ברנרדינו פרגיוני ואדריאן מנגלארד. קלוד ז'וזף ורנה התגורר ברומא במשך כעשרים שנה, עד 1753, כאשר הוזמן על ידי המלך לואי החמישה עשר לשוב לצרפת כדי לצייר סדרת ערי נמל צרפתיות. סדרה זו מוצגת במוזיאון הלובר בפריז. משחזר לפריז, נבחר לחבר האקדמיה לציור ולפיסול, והציג את תמונותיו בתערוכותיה דרך קבע. במשך תשע שנים סייר ברחבי צרפת, ואחרי 1762 התיישב בפריז. לציוריו נודעה השפעה על ציירים רבים באירופה, באמריקה ובאוסטרליה.
קלוד ז'וזף ורנה נפטר בחדר עבודתו במוזיאון הלובר בפריז ב-1789.
מציוריו החשובים

נמל ים-תיכוני (1745)
סערה לחוף הים התיכון (1745)
ספינה נטרפת בים (1759)
הערות שוליים

↑  "Marina di Anzio". Accademia di San Luca. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vernet". Treccani. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Greater London Council, Joseph Vernet, Philip Conisbee (1976). Claude-Joseph Vernet, 1714-1789. The Council; University of Michigan. pp. 1728, 1739, 1747.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Silvia Maddalo (1982). Adrien Manglard (1695-1760). Multigrafica; University of Virginia. pp. 20–28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425324105171  PLWABN: 9810653182105606  AGSA: 2814  BIBSYS: 7043240  BNE: XX5000038  BnF: cb13962472t (data)  CiNii: DA09328986  GND: 118966928  ICCU: VEAV037389  ISNI: 0000 0000 8094 4503  KulturNav: a8e7ef54-80ff-4d17-a663-b9deb3780cf3  LCCN: n50070309  MusicBrainz: f0ecb0b7-c756-47e7-b209-a13a4b64d727  NGV: 6654  NKC: ola2002153903  NLA: 35717551  NSK: 000303565  NTA: 163579261  RERO: 02-A003938827  RKD: 80560  SELIBR: 254353  SNAC: w6q24kxp  SUDOC: 033858357  Trove: 1055936  ULAN: 500029638  VcBA: 495/9998  VIAF: 14965328   WorldCat (עם VIAF): 14965328 
הסערה, שמן על בד, מוזיאון הצי, פריז
ספינה נטרפת בים, 1759, שמן על בד, מוזיאון חרונינגה, ברוז'
קבוצת הקרב הצ'כית-סלובקית

| --- | --- |
סמל הקבוצה
סמל הקבוצה
 פרטים
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 שיוך:  קבוצת קרב (האיחוד האירופי) 
 סוג:  קבוצת קרב
 בסיס האם:  פוטסדאם, גרמניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 2009 – 31 בדצמבר 2009 (184 ימים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2,600 חיילים
 
קבוצת הקרב הצ'כית-סלובקית הייתה קבוצת קרב של האיחוד האירופי. קבוצת הקרב כללה חיילים מצ'כיה ומסלובקיה.
היסטוריה

ההחלטה להקים קבוצת קרב משותפת לצ'כיה ולסלובקיה, התקבלה ב-2005 בידי שתי המדינות, אולם המשא ומתן על פרטי התכנית נמשך עד 2008. לבסוף סוכם כי מרבית החיילים בקבוצה יהיו צ'כים, ובהתאם לכך צ'כיה תנהיג את הקבוצה. הקבוצה החלה להיערך בתחילת 2009, והיא כללה 2,200 חיילים צ'כים ו-400 חיילים סלובקים. מפקדת הקבוצה הייתה דווקא בפוטסדאם שבגרמניה. הקבוצה הייתה בכוננות קרבית במהלך המחצית השנייה של 2009.
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)
קטניס אוורדין

| --- | --- |
דמותה של קטניס אוורדין בסרט משחקי הרעב
דמותה של קטניס אוורדין בסרט משחקי הרעב
 סוג:  דמות ראשית
 הוצאה לאור:  סוזן קולינס
 שם ספר:  טרילוגיית משחקי הרעב
 שם סרט:  משחקי הרעב
 הופעה ראשונה:  ספר: משחקי הרעב סרט: משחקי הרעב
 הופעה אחרונה:  ספר: משחקי הרעב - עורבני חקיין סרט: עורבני חקיין - פרק הסיום
 מספר הופעות:  3 ספרים ו-3 סרטים, כשהשלישי מחולק ל-2 חלקים
 יוצרים:  סוזן קולינס
 גילום הדמות:  ג'ניפר לורנס
 מידע
 שם אמיתי:  קטניס אוורדין
 כינויים:  "הנערה הלוהטת", "עורבני חקיין"
 סטטוס:  נשואה + ילדים
 גיל:  16–18
 תאריך לידה:  8 במאי
 מקום לידה:  מחוז 12 
 גזע:  בת אנוש
 מין:  נקבה
 מקצוע:  ציידת
 נטייה:  טוב
 מומחיות:  קליעה בחץ וקשת
 כלי נשק:  חץ וקשת
 סגנון לחימה:  קליעה בחץ וקשת
 אזרחות:  פאנם 
 דמויות קשורות
 משפחה:  גב' אוורדין (אמא) פרימרוז "פְּרִים" אוורדין (אחות) מר אוורדין (אבא)  פיטה מלארק (בעל) בת בעילום שם בן בעילום שם
 חברים:  פיטה מלארק גייל הות'ורן  פיניק אודייר ג'והאנה מייסון  מאדג' (בת ראש העיר של מחוז 12) ,סינה
 אויבים:  הנשיא סנואו הנשיאה קווין
 
קטניס אוורדין (באנגלית: Katniss Everdeen) היא הדמות הראשית בטרילוגיית משחקי הרעב שנכתבה על ידי הסופרת סוזן קולינס. קטניס היא גיבורת הספרים, והסיפור כולו מסופר מנקודת מבטה. בסדרת הסרטים דמותה מגולמת על ידי ג'ניפר לורנס.
קטניס היא נערה בת 16 שחיה במדינת "פאנם" במחוז 12. היא חיה עם אחותה הקטנה פרימרוז (פְּרִים), ואמה. אביה נהרג בפיצוץ במכרות הפחם כאשר הייתה בת 11, ובעקבות דיכאון ששיתק את אמהּ, היא כלכלה וניהלה את משפחתה.
על הדמות

קטניס חיה בשכונת עוני במחוז 12 הנקראת "התפר". היא מתוארת כמצטיינת בחץ וקשת, והיא צדה ביער האסור שמעבר מחוז 12 יחד עם חברה הטוב, גייל הות'ורן. היא נוהגת לעבור את הגדר באמצעות פרצה שנמצאת בה. היא סוחרת בשוק השחור שנקרא "הכירה" וכך מכלכלת את משפחתה. היא גם בקשר עם כל מיני סוחרים, כגון סיי 'שומן'.
קטניס מאוד אוהבת את אחותה הקטנה, פרימרוז, המכונה פרים. קטניס הייתה במחלוקת קשה עם אמהּ, לאחר מות אביה בזמן פיצוץ במכרה הפחם- שם עבד- אמהּ לא תפקדה בכלל וקטניס הייתה צריכה לנהל בעצמה את הבית כשהיא יתומה מאב, בת 11 בלבד. קטניס לא סלחה לאמהּ זמן רב על חוסר התפקוד הזה אך לבסוף הן ישרו את ההדורים, אך קטניס מעולם לא סלחה לה.
בספר קטניס מתוארת כנערה בעלת עור בצבע זית, עיניים אפורות, ושיער שחור חלק. קטניס אוהבת לקלוע את שיערה לצמה.
קטניס מעולם לא רצתה ילדים בגלל העולם שבו היא חיה, בגלל "משחקי הרעב" והפחד התמידי שילדיה ישלחו למשחקים. היא חברתה של מאדג', ביתו של ראש העיר, והיא גם זאת שנתנה לה את סיכת העורבני חקיין. על פי הספר, תאריך לידתה של קטניס הוא ה-8 במאי. בנוסף יש מלחמה קשה על ליבה של קטניס לבין שותפה למשחקים לבין ידידה הטוב ביותר.
משחקי הרעב

כשהגיע האסיף, התקופה בה בוחרים את המיועדים למשחקי הרעב, קטניס חתמה על עשרים אסימונים (קצבה של דגן ושמן תמורת הכנסת שמך פעמים רבות יותר להגרלת המיועדים), ודאגה שפרים לא תחתום על אף אסימון. למרות זאת, פרים נבחרת, אך קטניס מתנדבת להחליף את מקומה. בעקבות כך, במקום להריע, האנשים הרימו את ידם בתנועת המחווה של מחוז 12- הנפת 3 האצבעות המרכזיות. המיועד הנוסף מהמחוז שלה שנשלח ביחד איתה הוא פיטה מלארק, בן האופים שהציל בעבר את חייה, בכך שזרק לה לחם והציל אותה ואת משפחתה מרעב. לפני שקטניס ופיטה נשלחים, היא מקבלת ממאדג', בתו של ראש העיר וחברה טובה שלה, את סיכת העורבני-החקיין. לאחר מכן גם מתגלה שהיא הייתה שייכת לחברתה של אמהּ של מאדג', שמתה לפני שנים במשחקי הרעב. לאחר מכן, אחרי עוד כמה פגישות קצרות, היא נשלחת אל הקפיטול, עיר הבירה של פאנם, שם עיצבו אותה מחדש, ואימנו אותה למשחקי הרעב. באימונים, לראשונה בהיסטורית משחקי הרעב, היא מקבלת את הציון 11 מתוך 12 שנחשב כגבוה מאוד. היא התיידדה מאוד עם הסטייליסט שלה, סינָה, ששונה מאוד מהסטייליסטים של הקפיטול ומבין אותה תמיד.
במהלך הראיונות שהתרחשו לפני הכניסה לזירה, פיטה התוודה על אהבתו לקטניס, ועל כן פיטה וקטניס כונו "הנאהבים חסרי המזל".
לפני תחילת המשחקים, פיטה וקטניס התיידדו והפכו לידידים טובים, למרות שקטניס לא הייתה בטוחה מה היא מרגישה כלפיו, ובהמשך קטניס שיתפה פעולה עם אהבתו, על אף שלא אהבה אותו באמת.
בתחילת המשחקים, קטניס לקחה מקרן השפע תרמיל בצבע כתום זרחני, בניגוד להנחיותיו של היימיטץ', המדריך שלהם. קטניס ברחה ממרחץ הדמים, ישנה על עץ, ולאחר זמן מה, שבו כמעט התייבשה- מצאה גם מים.
בהמשך, קטניס התחברה עם רו, המיועדת ממחוז 11, וכרתה איתה ברית. הן החליטו ביחד לפוצץ את מקור המזון של הקרייריסטים. במהלך המבצע, רו נהרגה, וקטניס קישטה את גופתה בפרחים ושרה לה עד שמתה. לאחר ההכרזה של קברניטי המשחק שיוכלו להיות שני מנצחים, קטניס מוצאת את פיטה הפצוע ומטפלת בו עד שהבריא. כדי להשיג את התרופה לטיפול בפצעיו, קטניס הרדימה את פיטה בעזרת תרופה מרדימה שנשלחה לה על ידי מפעיל החסות שלה בקפיטול, והגיעה אל המשתה שהתרחש בקרן השפע שם התחולל קרב בו כמעט נהרגה אך ניצלה ברגע האחרון. לקראת הסוף, מתגלים מוטציות של זאבים, בעלי העיניים של המיועדים שמתו. קטניס ופיטה צופים בקייטו גוסס מפצעיו בשל נשיכות הזאבים עד שקטניס מרחמת עליו ושמה קץ לסבלו ומבצעת בו המתת חסד בעזרת ירית חץ בראש. אך לבסוף, הוכרז, שבניגוד להחלטה הקודמת, יוכל להיות רק מנצח אחד בלבד. קטניס מוציאה גרגרי יער הקטלניים, ואומרת לפיטה לאכול אותם, כדי שאף אחד מהם לא יצטרך להרוג את האחר וכביוש לקפיטול שבעצם ייכשל ולא יהיה מנצח במשחקים. רגע לפני שהם בולעים את הגרגרים, קברניטי המשחק אפשרו שיהיו שני מנצחים. מהלך זה שהובילה קטניס בעזרת גרגירי היער נחשב למרד בעיני נשיא הקפיטול וגרם להתפתחות מרד שיתואר בספר השני והשלישי בסוף הספר הראשון, קטניס התוודתה בפני פיטה בלבד והודתה שאהבתה אליו הייתה מזויפת והייתה רק אסטרטגיה לניצחון במשחק.
התלקחות

לאחר המשחקים, קטניס הייתה שמחה שחזרה ליער, ולמחוז 12. גייל מתעלם ממנה בגלל הרומן שלה עם פיטה, ולא היו לו הזדמנויות רבות לראותה, משום שהחל לעבוד במכרות. כך גם פיטה, כי הוא גילה שהתנהגותה במהלך המשחקים הייתה מזויפת. כשהנשיא סנואו הגיע לביתה ואיים עליה ועל האנשים הקרובים אליה - היא הייתה מסוגלת לעשות הכל כדי לשמור עליהם בחיים - לכן פיטה הציע לה נישואים בשידור חי, בקפיטול. כשהכריזו על משחקי הרעב ה-75 - הגמול הרבעוני ה-3, הוחלט שהמיועדים יהיו מנצחים ממשחקים קודמים. למחוז 12 יש שני מנצחים זכרים (היימיטץ' ופיטה), ונקבה אחת, שזו היא. היא גם ידעה שלא משנה מי ייבחר, גם אם היימיטץ', פיטה יתנדב להחליף את מקומו. אחרי ההכרזה על הגמול, קטניס כרתה ברית עם היימיטץ' כדי להגן על חייו של פיטה תמורת חייה שלה, אבל פיטה החליט את אותה החלטה בדיוק, רק ההפך. קטניס הייתה צריכה לחזור עם פיטה לזירה, יחד עם מנצחים נוספים מן המחוזות האחרים. לכן, בשביל שהיא תזכה בכמה שיותר נותני חסות, פיטה סיפר בראיון שלו שהם התחתנו בסתר, ובכלל שהיא בהריון ממנו. במשחקים היא פוגשת כמה אנשים שהפכו לבני ברית שלה ושל פיטה. אחד האנשים, ביטי, הוא גאון מחשבים. יש לו תוכנית שתמוטט את שדה הכוח בזירה. במשחקים קטניס מתוודעת לאהבתה כלפי פיטה, ומבינה סוף-סוף כמה חשוב הוא לה. קטניס יורה חץ בשדה הכוח, וממוטטת אותו. המנצחים שנשארו בחיים ברחו, ופיטה נלקח לקפיטול. במהלך הסיפור היא פוגשת שתי נשים ממחוז 8 בשם בוני וטוויל, והן מספרות לה שהשידורים של מחוז 13 מזויפים. הן יודעות זאת לפי כנף העורבני החקיין, כנף שמופיעה כול פעם מחדש בקצה המסך, כל שנה. הן מאמינות שמחוז 13 קיים איכשהו, ובעצם חלק מהייצור שלו היה פיתוח אטומי, ולכן הם מסתירים את המחוז ואומרים שהוא נחרב עד היסוד. הן מאמינות שאולי גם נשארה קהילה, והם חיים מתחת לקרקע. קטניס מגלה שהן צודקות, ובזירה אוספת אותה רחפת אל מחוז 13. ברחפת, קטניס מגלה את היימיטץ', פיניק וקברינט המשחק, ומגלה מהיימיטץ' שפיטה נלקח לקפיטול.
היא פוגשת בגייל, והוא מספר לה שמחוז 12 הושמד.
עורבני חקיין

מחוז 13 דוחק בקטניס להפוך ל'עורבני חקיין', סמל המרד של המחוזות. לאחר המון שכנועים, קטניס הסכימה להיות העורבני חקיין בכמה תנאים, לדוגמה חנינה לפיטה ולעוד מיועדים, אם ינצחו במרד. חלק ממחוז 12 הצליח להימלט ולהיאסף את מחוז 13 בזכות גייל. במחוז מקעקעים את תוכנית היום על היד, וקטניס מוגדרת כ'מבולבלת נפשית'. היא ומשפחתה, ששרדו, מקבלים בית מיוחד, עם חלון, עשרים סנטימטר מעל פני האדמה, כדי שנורי- החתול של פרים יכול לצאת לטייל החוצה דרכו. זה גם חלק מעסקת העורבני-החקיין. לאחר מספר אירועים, פיטה מגיע למחוז 13, והם מגלים שהוא עבר "ציִד" - באמצעות 'צרעות ציד', הקפיטול עיוותו לו זכרונות, וגרמו לו לחשוב שקטניס הרגה את משפחתו, השמידה את מחוז 12, ושהיא האויב והוא צריך להרוג אותה. כאשר היא רואה אותו, פיטה חונק אותה אבל קטניס שורדת. ניתן לראות שקטניס חסרת אונים וכאובה מאוד, אך לאט לאט פיטה מתחיל לחזור לעצמו, אך לא לגמרי. לעיתים הוא נוהג לשאול שאלות של "אמיתי או דמיוני". פרימרוז, אחותה הצעירה, מתה בקרב הגדול בקפיטול כשהיא ניסתה להציל כמה ילדים שנפצעו שם, מהפגזה שביצע מחוז 13. המחוזות ניצחו במרד, אך עם זאת מסופר בספר שקטניס לא דיברה במשך זמן רב (הגדירו אותה כ"אווקס נפשית") - עד ליום ההוצאה להורג של הנשיא סנואו. יש לה חץ יחיד, והיא הורגת את קווין, הנשיאה של מחוז 13. בעקבות המעשה, מוצאים את הגופה של הנשיא סנואו ואף פעם לא ידעו אם הוא נחנק מצחוק או שההמון רמס אותו. מצד שני, לאף אחד לא היה אכפת. מסופר גם, שבאסיפה, שבה השתתפו כל המנצחים שנשארו בחיים (קטניס, פיטה, היימיטץ', ג'והאנה, אנני, ביטי ואנובאריה) הציעו שיתקיים עוד משחק רעב אחרון. אך בו, בניגוד לשאר, יישלחו ילדים אך ורק מהקפיטול, ביניהם נכדתו של הנשיא סנואו. ההצעה מתקבלת ברוב של 4 על 3, אך מעולם לא התקיימה. לאחר המשפט קטניס נשלחת בחזרה למחוז 12 ומנסה להקים את חייה מחדש.
גייל נשלח לעבודה, משרה מכובדת במחוז 2. היא כועסת עליו, ומדמיינת שיהיה בזרועותיה של נערה אחרת, ועל כך שהיא מעולם לא נזקקה לאש שלו. יש לה מספיק אש משל עצמה. בסוף מתואר שפיטה שואל אותה, "את אוהבת אותי, אמיתי או דמיוני?" והיא עונה לו שזה אמיתי.
לאחר מכן, מתוארים חייהם אחרי הכול, הם מכינים ספר, כמו הספר של מר אוורדין, זירות משחקי הרעב נהרסו, ונבנו אנדרטאות זיכרון. אחרי חמש עשרה שנה של שכנועים מצד פיטה, ובחשש ופחד רב, היא יולדת לו ילדה, בעלת שיער כהה וכחולת עיניים, ולאחר מכן גם ילד, בעל שיער בלונדיני מתולתל ועיניים אפורות. סיוטיה של קטניס לעולם לא נעלמים, אך פיטה נמצא כדי להרגיע אותה, ואומר לה שאין לה ממה לחשוש, ויש להם אחד את השנייה.
ראו גם

משחקי הרעב
התלקחות
עורבני חקיין
סוזן קולינס
פיטה מלארק
משחקי הרעב (סרט)
קולט בסו

קולט בסו-נוגה (בצרפתית: Colette Besson-Noguès; ‏ 7 באפריל 1946 – 9 באוגוסט 2005) הייתה אתלטית צרפתיה, אלופה אולימפית ממקסיקו סיטי 1968 ושיאנית עולם בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה

בסו נולדה בסן-ז'ורז'-דה-דידון שבמחוז שראנט מריטים. היא עבדה כמורה לחינוך גופני בבורדו.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה בסו במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 52.0 שניות, לפני ליליאן בורד מבריטניה (52.1 שניות) ונטליה פצ'ונקינה מברית המועצות (52.2 שניות).
ביוגרפיה > שיאנית עולם

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכתה בסו בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש כמו בת ארצה ניקול דוקלו, לשתיהן נקבע זמן זהה של 51.7 שניות, אך באמצעות הפוטו פיניש הוכתרה דוקלו כמנצחת (51.72 שניות) לפני בסו (51.74 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בשיא עולם חדש נוסף, זהה למנצחות מבריטניה (3:30.8 שניות), שוב לפי החלטת הפוטו פיניש ניצחה בריטניה 3:30.82 שניות לפני צרפת 3:30.85 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1970 זכתה בסו במדליית ארד בריצת 400 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1971 סיימה בסו במקום שביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.7 שניות. במשחקי הים התיכון שנערכו באיזמיר, טורקיה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה בסו במקום 20 בלבד בריצת 400 מטר בתוצאה של 53.39 שניות, ולא הצליחה להגן על תוארה. נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.52 דקות, את ריצת ה-400 מטר שלה היא עברה בתוצאה בלתי רשמית של 52.1 שניות.
בסו פרשה מספורט תחרותי בשנת 1977.
ב-9 באוגוסט 2005 נפטרה בסו בלה רושל ממחלת הסרטן בה לקתה שנתיים לפני כן. היא הותירה אחריה בעל ושתי בנות.
שיאים אישיים

ריצת 200 מטר: 23.4 שניות (1969)
ריצת 400 מטר: 51.74 שניות (1969)
ריצת 800 מטר: 2:03.3 דקות (1971)
קלוד ללוש

| --- | --- |

ללוש בפסטיבל הסרטים של קאן, 2016
 לידה:  30 באוקטובר 1937 (בן 86) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Claude Barruck Joseph Lelouch 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1957
 עיסוק:  במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן
 מקום לימודים:  קולז' סנט-בארב  אוניברסיטת סורבון נוול 
 יצירות בולטות:  גבר ואישה (1966)
 בן או בת זוג:  Christine Lelouch (1967–1986)   Évelyne Bouix (1980–1985) 
 צאצאים:  שרה ללוש, סלומה ללוש, סימון ללוש 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (1965)  פרס דקל הזהב (1967)  קצין בלגיון הכבוד (13 ביולי 2018)  מפקד של מסדר הכתר הבלגי (2016)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (28 במאי 1997)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (2 ביוני 2023)  Jean-Le-Duc award 
 https://www.lesfilms13.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
קלוד ללוש (בצרפתית: Claude Lelouch; נולד ב-30 באוקטובר 1937) הוא במאי ותסריטאי יהודי-צרפתי.
קורות חיים

ללוש נולד בצרפת. אביו היה בן למשפחה יהודית מאלג'יריה, ואמו התגיירה. הוא נחשב לבמאי מוביל ומוערך בקולנוע הצרפתי. במהלך הקריירה הקולנועית שלו יצר ללוש למעלה מארבעים סרטים, שרבים מתוכם זכו להצלחה בינלאומית.
סרטו גבר ואישה מ-1966 זכה בשני פרסי אוסקר ובפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
מסרטיו

זכות הגבר (1960)
אהבה על תנאי (1963)
נשות הלילה (1964)
ילדה ורובים (1965)
גבר ואישה (1966)
לחיות למען החיים (1967)
רחוק מווייטנאם (1967)
13 יום בצרפת (1968)
האהבה, החיים והמוות (1969)
הנבל (1970)
סמיק סמאק סמוק (1971)
הרפתקה היא הרפתקה (1972)
השנה הטובה (1973)
כל החיים (1974)
נישואין (1975)
חתול ועכבר (1975)
הטובים והרעים (1976)
לחיות מחדש (1976)
גבר אחר חיים אחרים (1977)
רובר רובר (1978)
לחיי שנינו (1979)
אלה והאחרים (1981)
אהבתה של אדית פיאף (1982)
יחי החיים (1983)
לעזוב ולחזור (1985)
אהבה בצל הסכנה (1985)
גבר ואשה – עשרים שנה אחרי (1986)
משחק לעשרים (1989)
עלובי החיים (1995)
גבירותיי ורבותיי (2002)
הצטלבות (2007)
הוא+היא (2015)
החיים שלנו (2017)
שנות חיינו היפות (2019)
הערות שוליים

↑  זאב רב-נוף, אל תירא, אנחנו איתך!, דבר, 24 בספטמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264471405171  PLWABN: 9810588055905606  BIBSYS: 90852274  BNE: XX1060417  BnF: cb11912312c (data)  CANTIC: a11152667  CiNii: DA03695419  GND: 12012002X  ICCU: CFIV061444  ISNI: 0000 0001 2131 8294  LCCN: n80014953  LNB: 000072077  MusicBrainz: 043bf0be-9438-4f6c-85d6-33d2573cd754  NDL: 00447321  NKC: js20060414034  NLK: KAC199635007  NTA: 070102945  SNAC: w6g762s0  SUDOC: 027558711  VIAF: 49228121   WorldCat (עם VIAF): 49228121 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קומיי, קיסר יפן

קומֶיי, קיסר יפן (ביפנית: 孝明天皇;‏ 22 ביולי 1831 – 30 בינואר 1867) היה הקיסר ה-121 בסדרת הקיסרים היפנים. בתקופת שלטונו הארץ עוד נשלטה בידי שוגונות טוקוגאווה והגיעה המשלחת האמריקאית הראשונה של מת'יו פרי אל יפן והורתה על תחילת סחר וסיום תקופת סאקוקו הבדלנית במדינה.
ביוגרפיה > קיסר יפן

הוא הפך לנסיך הכתר בשנת 1840 וצלח לירושת המלוכה לאחר מותו של אביו, הקיסר נינקו בשנת 1846. הקיסר הצעיר נודע באהבתו לקריאה וללמידה, קומיי לקח את צוואת אביו והקים את מרכז הלמידה של אצילי החצר, גאקושוין בקיוטו.
ביוגרפיה > קיסר יפן > מאבק השפעת חוץ

מאז שמתיו פרי הגיע ליפן עם כוחות צי ארצות הברית ודרש לפתוח את יפן למסחר עם ארצות הברית בשנת 1853, לקיסר היה קול רב השפעה בפוליטיקה, הוא איבד אמון עם השר העליון של שוגונות טוקוגאווה לאחר שהאחרון יצר הסכמי סחר עם מדינות אירופאיות ואמריקאיות על דעת עצמו. הייתה אף פעם אחת שבה הקיסר הביע את רצונו להוציא את כל הזרים מיפן.
לאחר הוצאת צו אימפריאלי נגד הזרים במדינה, התרחשה בקיושו התנגשות כוחות בין שבט סצומה לבין אוניות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי לאחר תקרית נממוגי. ההתנגשות אשר נגמרה בהפגזת קגושימה רק האדירה את הרצון ביפן להישאר ללא כל השפעה מחוץ, אירופאית או אמריקאית.
הקיסר קומיי הפך למאמין חזק בבדלנות של יפן, הוא נתן לאחותו הצעירה הנסיכה הקיסרית קזונומיה צ'יקאקו להתחתן עם סיי סיישוגון, גנרל סמוראי אשר פעל נגד דריסת הרגל המערבית ביפן, אותה כינו היפנים כ"ברברית". נוסף על כך הקיסר עודד תנועות לאיחוד כלל יפן כמדינה ריכוזית.
חצר המלוכה של השוגון באדו וחצר המלוכה של הקיסר בקיוטו עשו כל שביכולתם למנוע את המשך ההשפעה המערבית על המדינה. כאשר השוגון אימוצ'י טוקוגאווה הגיע לקיוטו, הוא הלך למקדש השינטו קאמו-ג'ינג'ה ולמקדש איוואמימיו האכימאן-גו כדי להתפלל לעתיד מזהיר של מדיניות עצמאית ובדלנית לאומתו.
ביוגרפיה > קיסר יפן > הסדר

נאמר שהשוגון סמך במיוחד על המושל הצבאי של קיוטו, קטאמורי מאטסודיירה לכל מקרה אפשרי של מלחמה. עם זאת, בשנת 1865 הגיעה לבסוף הפעולה המערבית בכל הכוח, ספינות מלחמה של מדינות מערביות החלו להגיע דרך ים הפיליפינים, הן עברו את מפרץ אוסקה ודרשו במידית את שיתוף הפעולה של יפן עם דרישות המסחר שלהם, היה זה באותה העת שהקיסר קומיי הבין את חומרת המצב ואת כוחם כמו גם נחישותם של הכוחות המערביים.
בהבנת ההכרח הקיסר נתן ידו לתחילת הסחר עם המערב. עדיין הייתה תנועה שמרנית אשר טבעה את האיסור ללמוד רפואה אירופאית, אם כי תנועה כזו חוזקה בתוך הארמון הקיסרי לא הייתה הכחשה גמורה לתרבות המערבית, הקיסר עצמו ענד שעון יד ברוב שעות היום.
ב-25 בדצמבר 1866, שנה שלאחר הסכם הסחר, נפטר הקיסר לאחר 21 שנות שלטונו, לפי המקורבים אליו, הקיסר ככל הנראה נפטר עקב אבעבועות שחורות. היו אשר טענו כי הקיסר נרצח, אך למעשה, המסתורין הסובב את מותו של הקיסר קומיי ממשיך להתקיים עד לימינו.
קבוצת הקרב הנורדית

| --- | --- |
סמל הקבוצה
סמל הקבוצה
 מוכנים לכל דבר
 פרטים
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 בסיס האם:  אנשפינג, שוודיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2,500
קבוצת הקרב הנורדית היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. קבוצת הקרב כוללת חיילים משבע מדינות בהובלת שוודיה.
היסטוריה

קבוצת הקרב הוקמה ב-2008, על בסיס הגדוד ה-41 של צבא שוודיה. בהמשך הצטרפו לקבוצה חיילים ממדינות נוספות, אולם שוודיה נותרה המדינה המובילה בקבוצה, ובהתאם לכך מפקדי הקבוצה נבחרים מקרב הצבא השוודי ומפקדת הקבוצה נמצאת באנשפינג שבשוודיה. הקבוצה כוללת 2,500 חיילים, אשר מתוכם 1,900 שוודים. שאר המדינות המשתפות בקבוצה הן:
פינלנד פינלנד – 60 חיילים
אירלנד אירלנד – 170 חיילים
אסטוניה אסטוניה – 50 חיילים
לטביה לטביה – 150 חיילים
ליטא ליטא – 50 חיילים
נורווגיה נורווגיה – 50 חיילים
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)
קבוצת הקרב הבלקנית

| --- | --- |
סמל הקבוצה
סמל הקבוצה
 פרטים
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 שיוך:  קבוצת קרב (האיחוד האירופי) 
 סוג:  קבוצת קרב
 בסיס האם:  לאריסה, יוון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 
קבוצת הקרב הבלקנית היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. קבוצת הקרב כוללת חיילים משש מדינות בהובלת יוון.
היסטוריה

קבוצת הקרב הוקמה ב-2007, עם חיילים מיוון, קפריסין, רומניה ובולגריה. בשל כך, קבוצת הקרב נודעה בשנותיה הראשונות בכינוי "HELBROC" - ראשי התיבות של המדינות החברות בה. יוון היא המדינה המובילה בקבוצה. מטה הקבוצה ממוקם בלאריסה. ב-2011 שלחה אוקראינה לקבוצה 10 קציני מטה, יחידת נחתים, כלי רכב משוריינים ומטוס איליושין Il-76. בהצהרת ריגה מ-22 במאי 2015, שיבחו מדינות מזרח אירופה החברות באיחוד האירופי, את החלטתה של אוקראינה לסייע לאיחוד אף על פי שהיא איננה חברה בו, ולמרות המלחמה בדונבאס. החל מ-2016 שולחת סרביה חיילים לקבוצה.
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)
קלוד לורן

| --- | --- |

 לידה:  1600 שומון, צרפת 
 פטירה:  23 בנובמבר 1682 (בגיל 82 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  סן לואיג'י דיי פראנצ'זי 
 זרם באמנות:  קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  Agostino Tassi, Goffredo Wals, Claude Deruet 
 יצירות ידועות:  נמל ימי ברקע שקיעה, חגיגה בכפר, Landscape with the Finding of Moses, Seaport with the Embarkation of Saint Ursula, Liber Veritatis 
 חתימה:   
 
קלוד לורן (בצרפתית: Claude Lorrain;‏ 1600 – 23 בנובמבר 1682) היה צייר צרפתי שפעל ברומא. נחשב כאחד הגדולים שבציירי הבארוק וכמייצג הגדול (לצדו של ניקולא פוסן) של הקלאסיציזם בתקופה זו. זכה לפרסום עצום בשעתו עד שנודע (וכך מופיע לעיתים בספרות המקצועית עד היום) בשמו הפרטי, קלוד, כבוד המוענק רק לגדולים מכולם.
לקריאה נוספת

Marcel Roethlisberger, Claude Lorrain - The Paintings, Yale University Press, 1961
Marcel Roethlisberger, Claude Lorrain - The Drawings, University of California Press, 1968
H. Diane Russel, Claude Lorrain 1600-1682, National Gallery of Art, Washington, 1982
Helen Langdon, Claude Lorrain, Guild Publishing, London, 1989
הערות שוליים

↑  Langdon, לעיל, עמ' 19.
↑  שתיהן כיום באוסף מוזיאון הלובר.
↑  Roethlisberger, The Drawings, לעיל, עמ' ix.
↑  Langdon, לעיל, עמ' 33, 42-3.
↑  Roethlisberger' The Paintings, לעיל.
↑  ארנסט גומבריך, קורות האמנות, עם עובד, 1972, עמ' 278.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264613605171  PLWABN: 9810546470305606  AAG: 671  AGSA: 2512  BNE: XX890632  BnF: cb119360258 (data)  CANTIC: a10114877  CiNii: DA01200286  GND: 118574450  ICCU: RAVV025652  ISNI: 0000 0001 2133 426X  KulturNav: 38cf394e-1f05-425e-8fef-0a35709b3269  LCCN: n50036071  LNB: 000250538  MusicBrainz: 5f811364-dcc1-405b-a231-497fef9c3b7e  NDL: 00723051  NGV: 3626  NKC: xx0011841  NLA: 36514622  NLG: 191307  NLK: KAC2020M8350  NTA: 067621112  RKD: 30816  SNAC: w6ww7hb6  SUDOC: 027284883  TePapa: 1395  Trove: 1266017  ULAN: 500115366  VcBA: 495/199036  VIAF: 54156251   WorldCat (עם VIAF): 54156251 
"עיר נמל עם שקיעת החמה"
"אמן לומד מהטבע"
קבוצת הקרב ויימאר

| --- | --- |
סמל הקבוצה
סמל הקבוצה
 פרטים
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 סוג:  קבוצת קרב
 בסיס האם:  ורשה, פולין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2013 – 30 ביוני 2013 (181 ימים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2,100
קבוצת הקרב ויימאר הייתה קבוצת קרב של האיחוד האירופי. קבוצת הקרב כללה חיילים ממשולש ויימאר בהובלת פולין.
היסטוריה

ב-2006 הודיעו מנהיגי גרמניה, צרפת ופולין על רצונם בהקמת קבוצת קרב משותפת לשלוש המדינות. עם זאת, המשא ומתן על הקמת הקבוצה החל רק ב-2009 והסתיים רק ב-2011. סוכם שפולין תהיה המדינה המובילה בקבוצה, ולפיכך היא זו שתמנה את המפקדים. תחם הלוגיסטיקה יהיה באחריותה של גרמניה, ותחום הרפואה באחריותה של צרפת. סוכם שהקבוצה תתקיים במהלך חצי השנה הראשונה של 2013, אולם היא הורכבה ועברה אימונים במהלך 2012. ב-1 בינואר 2013 הוקמה הקבוצה באופן רשמי ונכנסה לכוננות עד 30 ביוני של אותה שנה.
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)