stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכרות הזהב של האי סאדו
מבנים שהשתמרו

האלמנטים שנשמרו כוללים:
אזורי כרייה עם שרידים של כרייה פתוחה ומערכות מנהרות
תעלות מים ומאגרים לסינון זהב
שרידי יישובים ומבני מנהל
אתרים ארכאולוגיים כמו משרד שופט השלום (בפועל שליט האי) בסאדו
רוב השרידים הם ארכאולוגיים בטבעם, הן מעל ומתחת לאדמה. כמה מבנים משלב הכרייה המאוחר יותר של המאות ה-19 וה-20 שרדו אף הם.
הערות שוליים

↑  Decision 46 COM 8B.18 Sado Island Gold Mines (Japan)
↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS), page 109
↑  Nomination Text, Pages 2
1 2 3 4 5 6 7  Advisory Body Evaluation (ICOMOS), pages 108-110
ברטיואויפאלו

בֶּרֶטְיוֹאוּיְפַאלוּ (בהונגרית: Berettyóújfalu) היא עיר במחוז היידו-ביהר בנפת ברטיואויפאלו בהונגריה.
מיקום

היישוב ממוקם באמצע החלק המזרחי של המישור ההונגרי הגדול, על גדות נהר ברטיו, 40 ק"מ מדברצן וכ-35 ק"מ מאוראדיה. שכני היישוב: מהצפון דרצ'קה וטפה ממזרח סנטפטרסג, בעצם מכל כיוון יש יישובים רבים וקרובים.
מיקום > תחבורה > בכביש

הכביש הראשי מספר 42 עובר דרך העיר, בערך בכיוון מערב-מזרח ובכיוון צפון-דרום נמצא את הכביש הראשי 47 שחוצה את העיר גם הוא, מהם יש גישה קלה לכיוון בודפשט – סולנוק – וכן לדברצן ולכיוון סגד – בקשצ'אבה; החיבור לכיוון דברצן הוא גם באמצעות הכביש המהיר M35.
מיקום > תחבורה > ברכבת

בין קווי רכבת המקומיים, הקו 101 עובר דרך היישוב, שהוא גם קו מעבר בינלאומי לרומניה. תחנת הרכבת של ברטיואויפאלו ממוקמת בקצה הדרומי של מרכז העיר, אליה מגיעים דרך כביש 42 ומהכביש הראשי 47 הוא נגיש בכביש צדדי מס' 312 (Vasút utca).
היסטוריה

האזור היה מיושב עוד מימי קדם ומאז תקופת הברונזה המאוחרת. בתקופת הברזל האזור נכבש על ידי הסקיתים, הסרמטים, אחר כך הקלטים, ולבסוף על ידי ההונים. לאחר פלישת שבטי המדיארים והתיישבות המדיארים במרכז אירופה היו באזור כמה יישובים קטנים יותר, שם התקיימה חקלאות נוודית למחצה.
בשנת 1481 העניק מתיאש הראשון, מלך הונגריה, נקודת איסוף מכס וכספים שהוקמו ביישוב וניתנה לו גם הזכות לערוך ירידים. אוכלוסיית הכפר המוערכת לא עלתה אז על שלוש מאות. חשיבותו הוגברה על ידי המנזר בסגנון רומנסקי שנבנה במאה ה-12 עם צמד מגדלים מערביים בעלי שלוש תעלות. הכפר והמנזר נהרסו פעמיים. במהלך החפירות הארכאולוגיות של שנות ה-70 וה-80, היסודות שוחזרו חלקית וניתן לראותם יחד עם המגדל.
באמצע המאה ה-19 החלה הרגולציה של נהר הברטיו, דימוי הנוף השתנה משמעותית: "עולם המים" הישן נעלם, והביצה נסוגה לאט לאט. בין השנים 1920–1940 ו-1945–1950, היישוב היה מקום מושבו של מחוז ביהר, כאשר אוראדיה עברה לרומניה במסגרת חוזה טריאנון. היישוב קיבל מעמד של עיר בשנת 1978.
במהלך הסדרת המחוזות בשנת 1950, מחוז ביהר התמזג למחוז היידו-ביהר שהוקם אז, וכך גם תפקידו של מושב מחוז ביישוב נפסק.
קהילה יהודית > לפני השואה

יהודים התיישבו לראשונה בעיירה בתחילת המאה ה-19, לאחר שעברו להתגורר בעיקר בז'אקה השכנה. מספרם נע בין 125 (2.5% מהאוכלוסייה) בשנת 1840, עד 1,083 (9.9%) בשנת 1930. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1941, האחרון לפני השואה, אוכלוסיית העיירה הייתה 982, שהיוו 8.3% מכלל האוכלוסייה שהייתה סה"כ 11,781. הקהילה הקימה חברה קדישא כבר בשנת 1807, בנתה את בית הכנסת הראשון שלה בשנת 1840 ומקווה בשנת 1866. לאחר הקרע ביהדות הונגריה בין השנים 1868–1869, הקהילה זיהתה עצמה כאורתודוקסית. בשנת 1876 הקימה הקהילה בית ספר יסודי יהודי. בשנת 1885 כמה קהילות היהודיות הקטנות בכפרים הסמוכים, כולל זו של צ'קמה, הצטרפו לקהילה הגדולה יותר של ברטיואויפאלו. עד 1920 העיר התהדרה גם בקהילה חסידית. בין הרבנים ששירתו את הקהילה היו עמרם בלום (1883–1907), מרדכי פרידמן (1912–1930), מרדכי הופמן, ובלה בנציון בלום, בנו של עמרם (1930–1944). הרב בלה בלום נספה בגטו בודפשט.
קהילה יהודית > בשואה

במהלך מלחמת העולם השנייה הוטלו על היהודים צעדים מפלים דרסטיים, ורבים מהגברים היהודים גויסו לשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי). זמן קצר לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה במרץ 1944, רוכזו היהודים תחילה בגטו מקומי. בגטו נכללו גם יהודים מהכפרים הסמוכים מכל המחוז, כולל אלה של בקונסג, צ'קמה, הנצידה, ואנצ'וד וז'אקה (Bakonszeg, Csökmö, Hencida, Váncsod, and Zsáka). ב-7 ביוני הועברה לראשונה אוכלוסיית הגטו לחצר הלבנים המקומית, וכעבור יום לגטו נאג'ווארד (אוראדיה), משם גורשו לאושוויץ כעבור כמה ימים.
קהילה יהודית > אחרי

לאחר המלחמה חזרו 150 ניצולים, רבים מהם ניצלו דרך שרותם בשרות העבודה. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1949, היו בעיירה 221 יהודים. אלה המשיכו לקיים קהילה עד שנת 1956. בית הכנסת נמכר בשנת 1964. רוב היהודים עברו למקומות אחרים או היגרו. בשנת 1968 התגוררו בעיירה כ-20 יהודים; בסוף המאה שניים בלבד.
אתרים בעלי חשיבות

בריכת שחייה, חוף וספא
שרידי המגדל הקטום של הרפאי, מנזר שנבנה במאה ה-12 בסגנון רומנסקי של היישוב מהעבר שנקרא אז הרפאי.
מוזיאון מחוז ביהר
טירת הרפאי
העוגב של פרנץ ליסט, שנמצא בכנסייה הקלוויניסטית.
פסל טורול
נולדן כאן

יוטקה מיקלוש (1884 – 1976) משוררת וצלמת יהודייה-הונגרייה.
פטר טרדוש (1924–1984) היה עיתונאי, קומיקאי, פזמונאי יהודי-הונגרי.
תושבים מפורסמים

אנדרה קאבוש
ג'רג' קונרד
בלה שאלאמון
מרדכי הופמן
הערות שוליים

↑  Berettyóújfalu története a KSH helységnévtárában
↑  ספר זיכרון ליהודי ברטיואויפאלו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552776605171  LCCN: n81025867  MusicBrainz: b1abc7b2-bfbb-45f1-b14e-8b0480111c2f  NKC: ge1100954  VIAF: 137213324   WorldCat (עם VIAF): 137213324 
המגדל הקטום בהרפאלי
היה שלום, מר צ'יפס (סרט, 1939)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של ג'יימס הילטון
 בימוי:  סם ווד 
 הופק בידי:  ויקטור סאביל
 תסריט:  ר.ס. שריף, קלודין ווסט, אריק משביץ
 עריכה:  צ'ארלס פרנד 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דונאט גריר גרסון פאול הנרייד
 מוזיקה:  ריצ'רד אדינסל 
 צילום:  פרדי יאנג 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, Denham Film Studios 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 1939
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה רומנטית
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 תקציב:  1,051,000‏$
 הכנסות:  3,252,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (רוברט דונאט)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הֱיֵה שלום, מר צ'יפס (באנגלית: Goodbye, Mr. Chips) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1939 בבימויו של סאם ווד עם רוברט דונאט וגריר גרסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רב המכר "היה שלום, מר צ'יפס" מאת הסופר והתסריטאי הבריטי ג'יימס הילטון שיצא לאור ב-1934 ותורגם לשפות רבות כולל עברית.
העלילה עוסקת במורה מר צ'יפינג המכונה צ'יפס, המקדיש את חייו לחינוך והוראה בפנימייה באנגליה במשך 63 שנים, עד למותו באותו המקום.
רוברט דונאט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בנוסף לכך היה הסרט מועמד לשישה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (גריר גרסון), התסריט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, הקלטת הפסקול הטובה ביותר והבמאי הטוב ביותר.
ב-1969 הופק מחזמר המתבסס על העלילה הזאת עם פיטר או'טול ופטולה קלארק בתפקידים הראשיים. המחזמר הועלה על הבמה ב-1982. כן הפיק ה-BBC סדרת טלוויזיה ב-1984 וסרט טלוויזיה ב-2002 המבוססים על אותו ספר.
את המוזיקה חיבר המלחין הבריטי ריצ'רד אדינסל שחיבר גם את המנון בית הספר המופיע בסרט בשירה ובנגינה.
ב-1999 היה הסרט במקום ה-72 ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הגדולים של המאה ה-20 בסקר של מכון הסרטים הבריטי.
תקציר העלילה

השנה 1870, צ'ארלס צ'יפינג הוא גבר צעיר שזה עתה סיים לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' מגיע לתחנת הרכבת, נפגש עם תלמידים הנוסעים ביחד איתו לפנימיית ברוקפילד (שם פיקטיבי), במזרח אנגליה, שם קבל משרה כמורה ללטינית. בין הנוסעים מופצת הידיעה על מלחמת צרפת–פרוסיה.
צ'יפינג, הנקרא בבית הספר בקיצור-צ'יפס הוא אדם ביישן ומופנם ואינו יודע להשתלט על תלמידיו. באחד המקרים מגיע המנהל בעת שצ'יפס נאבק עם התלמידים שחטפו את כובעו. המנהל מזמין את צ'יפס ואומר לו כי אין זה מספיק להיות בוגר אוניברסיטה וכי אם אין ביכולתו להשתלט על התלמידים עליו לחשוב על מקצוע אחר. צ'יפס מחליט להישאר ועם השנים הוא לומד להיות פחות קפדן ויותר פתוח לדרישות התלמידים.
חולפות 18 שנים וצ'יפס הוא המורה הוותיק ושואף לקידום. מתפנה משרה של מנהל הפנימייה (Housemaster) אבל מנהל בית הספר מעדיף אחר על פניו. צ'יפס מקבל את ההחלטה בשקט ושוקע בדיכאון. עמיתו, המורה לגרמנית מקס סטפל (פאול הנרייד) מארגן לשניהם טיול באוסטריה. בשוטטות על הר בטירול פוגש צ'יפס בצעירה אנגלית יפהפייה בשם קתרין (קייטי) (גריר גרסון) המטיילת עם חברתה באוסטריה. בווינה היא מכריחה אותו לרקוד אתה ואלס והאהבה פורחת למרות הבדלי האופי והגיל. הם מתחתנים וחוזרים לברוקפילד. המורים ובעיקר התלמידים רוצים לדעת עם מי התחתן הרופא המבוגר והביישן. קייטי מקסימה את כולם, מזמינה את התלמידים לביתם, והזוג מתחבב על כולם.
צ'יפס מתמנה לבסוף למנהל הפנימייה, קייטי נכנסת להריון והעתיד נראה ורוד, אבל היא מתה בלידה ביחד עם הוולד, וצ'יפס נשאר בודד, אך ממשיך בתפקידו.
המנהל מבקש מצ'יפס לפרוש אך צ'יפס טוען שעדיין הוא יכול להמשיך, והמורים והתלמידים תומכים בו. לבסוף הוא פורש, אך נשאר להתגורר במוסד.
במלחמת העולם הראשונה מתגייסים רבים מהבוגרים ורבים מהם נופלים. אחד מהם הוא פיטר קולי (ג'ון מילס) שצ'יפס לימד את אביו. לפני צאתו לקרב הוא מבקש מצ'יפס שיבקר את אשתו וילדו הקטן ויעודד אותם. גם הוא נופל בקרב.
במלחמה מתפנה מקומו של מנהל בית הספר המגויס למלחמה, וצ'יפס מתבקש להיות מנהל בית הספר (Headmaster).
בסוף הסרט רואים את צ'יפס בן ה-83, שוכב על ערש דווי ועיניו עצומות. הוא שומע אנשים מלחשים ואומרים כי חבל שלא היו לו ילדים. הוא לוחש בשקט: "היו לי אלפי ילדים". עיניו נעצמות ובחלומו הוא רואה את תלמידיו לשעבר חולפים על פניו, מזדהים בשמם, והאחרון, בנו של פיטר קולי, אומר לו: "היה שלום מר צ'יפס".
קנדז'ז'ין-קוז'לה

קנדז'ז'ין-קוז'לה (בפולנית: Kędzierzyn-Koźle, ‏האזנהקובץ:Kedzierzyn Kozle pronounciation.ogg‏Ⓘ‏; שמה לשעבר בגרמנית: קנדרזין-קוזל, Kandrzin-Cosel) היא עיר הנמצאת בדרום פולין על גדות הנהר אודר. אוכלוסיית העיר נכון לשנת 2018 מונה 56,478 תושבים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית

יהודים החלו להתיישב בקוז'לה לפני שנת 1373.
במלחמת העולם השנייה הנצים הקימו רשת של למעלה מ־40 מחנות עבודה בכפייה באזור קנדז'ז'ין. בשנת 1944 חיל האוויר האמריקני, שפעל מבסיסים באיטליה, ביצע הפצצת שטיח על מחנות העבודה ומפעלי התעשייה המקומיים.
ב־21 בינואר 1945 חיסלו הגרמנים את מחנות העבודה בכפייה ופינו כ־56 אלף אסירים מהם. כ־1,000 אסירים מתו במהלך "צעדת המוות". המחנות שוחררו על ידי הצבא הסובייטי ב־26 בינואר 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בקוז'לה לא הצליחה להיבנות מחדש. יהודי קנדז'ז'ין-קוז'לה מיוצגים על ידי רבנות קהילת יהודי ורוצלב, שבראשה נכון לשנת 2019 עומד הרב דוד בסוק .
ערים תאומות

פולין רטיבור, פולין
צרפת אריקור (אנ'), צרפת
ליטא יאנובה, ליטא
אוקראינה קאלוש, אוקראינה
צרפת גראן-שרמון (אנ'), צרפת
צ'כיה פז'רוב, צ'כיה
הערות שוליים

↑  Historia społeczności | Wirtualny Sztetl, sztetl.org.pl
↑  kk24, W Koźlu upamiętniono przedwojennych żydowskich mieszkańców oraz spaloną synagogę. ZDJĘCIA, KK24.pl Serwis informacyjny Kędzierzyna-Koźla. Portal Kędzierzyn-Koźle. Wiadomości, zdjęcia, filmy, ‏2019-11-12 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562462205171  GND: 4286225-5  LCCN: n85339813  MusicBrainz: 5cd418a4-893e-44f2-b4a6-7ff26ba289e7  NKC: ge242679  VIAF: 157181329   WorldCat (עם VIAF): 157181329 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שגרירות ארצות הברית בברזיליה

| --- | --- |


 מידע כללי
 כתובת:  SES 801, Lot 03, Setor de Embaixadas Sul – Asa Sul
 עיר:  ברזיליה
 קואורדינטות:  15°48′16″S 47°52′22″W﻿ / ﻿15.80453°S 47.87283°W﻿ / -15.80453; -47.87283
 תאריך פתיחה:  1972
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–ברזיל
 כפופה ל:   מחלקת המדינה
 שטח האמנה:  ברזיל ברזיל
 מדינה מיוצגת:  ארצות הברית ארצות הברית
 
 br.usembassy.gov
  (למפת ברזיליה מוגדלת) שגרירות ארצות הברית בברזיליה(למפת ברזיליה רגילה) שגרירות ארצות הברית בברזיליה he
 
שגרירות ארצות הברית בברזיליה (באנגלית: Embassy of the United States, Brasilia) היא הנציגות הדיפלומטית הרשמית של ארצות הברית בברזיל. השגרירות ממוקמת בבירת ברזיל, ברזיליה, ותפקידה לחזק את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. השגרירות הייתה השגרירות הראשונה שנבנתה בעיר הבירה החדשה של ברזיל, ברזיליה.
היסטוריה

ממשלת ברזיל תרמה את שטח השגרירות, והוא נבחר רשמית על ידי מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון פוסטר דאלס בשנת 1958, בליווי נשיא ברזיל ז'וסלינו קוביצ'ק.
בשנת 1960 הוצב באתר מבנה מגורים זמני, וב-23 בפברואר אותה שנה הניח נשיא ארצות הברית דוויט אייזנהאואר את אבן הפינה הסמלית של מבנה השגרירות. השגרירות החלה לפעול במלון Brasília Palace Hotel בראשית 1960 ועברה למבנה הקבוע הראשון במרץ 1961. המבנה המקורי תוכנן על ידי חברת האדריכלות האמריקאית McLeod and Ferrera ונחנך רשמית באפריל 1961.
בשנת 1972 החלה בניית מבנה הצ'נסרי החדש והמורחב. המבנה, שתוכנן על ידי משרד האדריכלות Henningson, Durham, and Richardson, מאופיין בקווים מודרניים ופשוטים, עם חזית עשויה שיש לבן מוורמונט. תכנון הגנים הפנימיים והחיצוניים של השגרירות נעשה על ידי האדריכל הברזילאי רוברטו בורלה מרקס.
פעילות דיפלומטית ושירותים קונסולריים

השגרירות האמריקאית בברזיליה, יחד עם הקונסוליות הפזורות בערים שונות בברזיל, אחראית לקידום האינטרסים של ארצות הברית במדינה ולחיזוק היחסים בין שתי המדינות. הדיפלומטים המוצבים בברזיל פועלים במגוון תחומים, כולל מדיניות, כלכלה ומדע, תוך עבודה משותפת עם ממשלת ברזיל. כמו כן, נספחי הסחר והחקלאות של ארצות הברית מספקים תמיכה למאות חברות אמריקאיות הפועלות בברזיל, מספקים מידע על רגולציה מסחרית, ומנהלים תוכניות לקידום עסקים אמריקאיים במדינה.
המחלקה הקונסולרית בשגרירות מספקת שירותים לאזרחי ארצות הברית השוהים בברזיל, כולל שירותי חירום, הנפקת דרכונים, מידע בנוגע לדיווחי מס, וסיוע בהשתתפות בבחירות בארצות הברית בזמן שהותם מחוץ למדינה.
הערות שוליים

↑  U.S. Embassy Brasilia, U.S. Embassy & Consulates in Brazil (באנגלית אמריקאית)
↑  U.S. Embassy Brasilia, U.S. Embassy & Consulates in Brazil (באנגלית אמריקאית)
מזכיר המדינה מייק פומפיאו ומאבטחים של חיל הנחתים בשגרירות בברזיליה, 2018
שגרירות ארצות הברית בקנברה

| --- | --- |


 מידע כללי
 כתובת:  Yarralumla, Canberra, Australian Capital Territory, Australia
 עיר:  קנברה
 קואורדינטות:  35°18′26″S 149°07′01″E﻿ / ﻿35.3072°S 149.117°E﻿ / -35.3072; 149.117
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–אוסטרליה
 כפופה ל:   מחלקת המדינה
 שטח האמנה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה מיוצגת:  ארצות הברית ארצות הברית
 
 au.usembassy.gov
  (למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית מוגדלת) שגרירות ארצות הברית בקנברה(למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית רגילה) שגרירות ארצות הברית בקנברה he
 
שגרירות ארצות הברית בקנברה (באנגלית: Embassy of the United States, Canberra) היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ארצות הברית באוסטרליה.
בניין השגרירות

בעת תכנון השגרירות בקנברה, ביקשה ארצות הברית להציג אדריכלות אמריקאית מובהקת, שתשתלב היטב עם האווירה של קנברה. הסגנון הנבחר היה ג'ורג'יאני מותאם, אשר היה נפוץ בדרום ארצות הברית בתקופה הקולוניאלית של המאות ה-17 וה-18. מבני השגרירות בהשראת האדריכלות של וירג'יניה משקפים את הסגנון האדריכלי של זמנם של ג'ורג' וושינגטון ותומאס ג'פרסון. תכנון המבנים נשען על הסגנון של כריסטופר רן, אשר השפיע על עיצוב העיר הקולוניאלית ויליאמסבורג, ששימשה בירת וירג'יניה בין 1699 ל-1779.
האדריכלות מעניקה לשגרירות מראה המזכיר את ויליאמסבורג הקולוניאלית, אשר שיקפה את רוח הרפובליקה האמריקאית החדשה ונחשבה למרכז תרבותי, חברתי ופוליטי לצד בוסטון, פילדלפיה וצ'ארלסטון. השגרירות משלבת חומרים מקומיים אוסטרליים עם אדריכלות אמריקאית: הכניסה הראשית והמסדרונות רוצפו בשיש אוסטרלי לבן שנחצב בחוף הדרומי של ניו סאות' ויילס ובאזורים נוספים, החדרים פנימיים רוצפו בעץ טאלו אוסטרלי, מרבית הלבנים נשרפו בקנברה אך במהלך הרחבת בניין הצ'נסרי בשנת 1959 לא ניתן היה למצוא התאמה מדויקת ללבנים המקוריות באוסטרליה לפיכך הובאו לבנים מאזור ויליאמסבורג בארצות הברית כתוצאה מכך מבנה השגרירות מהווה שילוב ייחודי של חומרים ומיומנויות בנייה אמריקאיות ואוסטרליות המשקף את הקשרים ההדוקים בין המדינות.
מעון השגריר

מעון השגריר של ארצות הברית באוסטרליה נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה. אבן הפינה הונחה ב-4 ביולי 1942 על ידי ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון קרטין, הסנאטור קולינגס, ונציג ארצות הברית באוסטרליה, נלסון ט. ג'ונסון. בשל מחסור בחומרי בנייה בתקופת המלחמה, השלמת המבנה התעכבה, אך עד חג המולד 1943, הוא אוכלס באופן רשמי. המעון ממוקם בנקודה גבוהה עם נוף פנורמי לעיר ולהרים שמסביב. מבנה הצ'נסרי, השוכן בחלקו הנמוך של השטח, אינו חוסם את קו הרקיע הנשקף מהמעון.
הערות שוליים

1 2  U.S. Embassy Canberra, U.S. Embassy & Consulates in Australia (באנגלית אמריקאית)
↑  U. S. Embassy in Canberra, Ambassador’s Residence, U.S. Embassy & Consulates in Australia, ‏2022-01-15 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 6128242-X  ISNI: 0000 0004 0380 918X  VIAF: 125066402   WorldCat (עם VIAF): 125066402 
מעון שגריר ארצות הברית באוסטרליה
שגרירות ארצות הברית באוטווה

| --- | --- |


 מידע כללי
 עיר:  אוטווה
 קואורדינטות:  45°25′40″N 75°41′45″W﻿ / ﻿45.427858333333°N 75.695869444444°W﻿ / 45.427858333333; -75.695869444444
 תאריך פתיחה:  8 באוקטובר 1999
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–קנדה
 כפופה ל:   מחלקת המדינה
 שטח האמנה:  קנדה קנדה
 מדינה מיוצגת:  ארצות הברית ארצות הברית
 
 ca.usembassy.gov
  (למפת אוטווה מוגדלת) שגרירות ארצות הברית באוטווה(למפת אוטווה רגילה) שגרירות ארצות הברית באוטווה he
 
שגרירות ארצות הברית באוטווה (באנגלית: Embassy of the United States, Ottawa) היא הנציגות הדיפלומטית הרשמית של ארצות הברית בקנדה. השגרירות ממוקמת בבירת קנדה, אוטווה, ותפקידה לחזק את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בניין השגרירות

הנוכחות הדיפלומטית של ארצות הברית בקנדה החלה בשנת 1827. לפני הקמת המבנה הנוכחי, שכנה השגרירות בכתובת 100 Wellington Street, בניין שנבנה בשנת 1932 לאכלוס 17 עובדים. בשנת 1969 החלו התוכניות להקמת בניין חדש ומודרני, וכיום השגרירות מאחדת למעלה מ-10 משרדים ומכילה יותר מ-200 עובדים.
מבנה השגרירות, שתוכנן על ידי משרד האדריכלות Skidmore, Owings & Merrill, משלב אלמנטים מודרניים ומותאם להקשר האורבני של סביבתו. הוא ממוקם בסמוך לאתרים חשובים כגון רובע Byward Market ממזרח, אנדרטת שומרי השלום והגלריה הלאומית של קנדה מצפון, מבני הפרלמנט ופארק Major’s Hill ממערב, ומדרגות יורק מדרום. המבנה נחשב לסמל לשותפות ולברית בין ארצות הברית לקנדה.
השגרירות כוללת יצירות אמנות מגוונות, המשקפות את העושר התרבותי של ארצות הברית. למעלה מ-60 יצירות של אמנים אמריקאים מוצגות בשגרירות, במטרה לחזק את הקשרים התרבותיים ולשמש גשר בין עמים, תרבויות וערכים.
מעון הלורנדו

לורנדו (Lornado) היא המעון הרשמי של שגריר ארצות הברית בקנדה. המעון ממוקם בנקודה גבוהה ומשקיפה על מפגש הנהרות אוטווה וגטינו, בכפר רוקליף שבאוטווה, אונטריו.
הבית נבנה בשנת 1908 על ידי וורן י. סופר (Warren Y. Soper), תעשיין מאוטווה, שהיה ממייסדי מערכת התחבורה הציבורית הראשונה בעיר – הרכבת החשמלית של אוטווה (Ottawa Electric Railway). תחנות הרכבת המקושטות הנמצאות מתחת ללורנדו ולאורך Rockcliffe Park Driveway מעידות על קו החשמליות שפעל בעבר במסלול זה.
הבית נבנה על שטח שבו ניצאה בקתת הקיץ של משפחת סופר. בהשראת אחד מהרומנים האהובים עליו, Lorna Doone, העניק סופר לנכס את השם לורנדו, שם שנותר עמו עד היום.
בשנת 1935 רכשה ממשלת ארצות הברית את הנכס ממשפחת סופר. בשנים 1935–1938 עברה האחוזה התאמות קלות על ידי מחלקת המדינה האמריקאית, אך שמרה על רבים מהמאפיינים האדריכליים בסגנון האדוארדיאני. חרף מודרניזציה ושיפוצים שבוצעו לאורך השנים, פנים הבית שמר על אופיו המקורי, תוך שימוש בריהוט עתיק ויצירות אמנות מקוריות בהשאלה מאמנים אמריקאים.
האחוזה, הבנויה מאבן גיר, משתרעת על פני שתי קומות וחצי וכוללת 32 חדרים. היא ניצבת במרכז שטח נרחב של 10 אקרים, הכולל חממה, מבני תחזוקה ובית שער. הדרך אל הבית מתחילה בשער ברזל מרשים ב־Lisgar Road, עוברת בנתיב מתפתל ומובילה אל המדשאות המטופחות, הגנים המעוצבים והאחוזה המרשימה.
לורנדו ממוקמת ברובע רוקליף פארק, שכונת מגורים היסטורית הנמצאת במרחק הליכה מאחוזת רידו, המעון הרשמי של המושל הכללי של קנדה. ארצות הברית הייתה המדינה הראשונה שהקימה מעון דיפלומטי ברוקליף פארק, וכיום שוכנים באזור זה מספר רב של מעונות דיפלומטיים, כולל זה של קריית הוותיקן.
לאורך השנים אירח לורנדו דמויות בכירות רבות מארצות הברית ומקנדה, כולל נשיאים אמריקאים וראשי ממשלת קנדה מאז 1935. בין אורחיו נמנו סטודנטים, משלחות מסחריות, קציני צבא, מושלים, חברי קונגרס, דיפלומטים, אנשי עסקים, בנקאים, אמנים, תעשיינים, אנשי אקדמיה, מחנכים ובכירים בממשלות שתי המדינות.
לורנדו משמש גם כמקום האירוח לחגיגת יום העצמאות האמריקאי המתקיימת מדי שנה ב-4 ביולי. באירוע זה נהנים האורחים מהשטחים המרשימים, מסעדות יוקרה, מנגינת ההמנונים של שתי המדינות ומהופעת משמר הנחתים של ארצות הברית בטקס Presentation of the Colors.
עבור משפחות השגרירים, המגורים בלורנדו נתפסים ככבוד וזכות, כשהם רואים עצמם כאפוטרופוסים זמניים לנכס ההיסטורי והמשמעותי הזה.
הערות שוליים

↑  U. S. Mission to Canada, U.S. Embassy Ottawa, U.S. Embassy & Consulates in Canada, ‏2020-08-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  U. S. Mission to Canada, U.S. Embassy Ottawa, U.S. Embassy & Consulates in Canada, ‏2020-08-19 (באנגלית אמריקאית)
ה"הלורנדו"- מעון שגריר ארצות הברית בקנדה
מצפן הזהב

| --- | --- |

 מבוסס על:  המצפן הזהוב 
 בימוי:  כריס וייץ 
 הופק בידי:  דבורה פורטה 
 תסריט:  כריס וייץ 
 עריכה:  אן קוטס 
 שחקנים ראשיים:  ניקול קידמן (Marisa Coulter) דניאל קרייג (Lord Asriel) טום קורטני (Farder Coram) דקוטה בלו ריצ'רדס (Lyra Belacqua) סם אליוט (Lee Scoresby) אווה גרין (Serafina Pekkala) סיימון מקברני (Fra Pavel) כריסטופר לי 
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 צילום:  הנרי ברהם 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה, עומק שדה, תאגיד סקולסטיק, Ingenious Media, Rhythm and Hues Studios 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בדצמבר 2007 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הכנסות באתר מוג'ו:   goldencompass
 פרסים:  פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר (Michael L. Fink, Bill Westenhofer, Ben Morris, Trevor Wood) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מצפן הזהב (באנגלית: The Golden Compass) הוא סרט פנטזיה משנת 2007, המבוסס על הספר הראשון בטרילוגיית "חומריו האפלים" מאת פיליפ פולמן. הסרט, בבימויו של כריס וייץ ובכיכובם של דקוטה בלו ריצ'רדס, ניקול קידמן ודניאל קרייג, מתאר את מסעה של ילדה צעירה בעולם מקביל, במטרה לחשוף סוד אפל ולהציל את חבריה.
פיתוח הסרט הוכרז לראשונה בפברואר 2002, אך קשיים במהלך כתיבת התסריט ובחירת הבמאי (כולל וייץ שעזב וחזר) גרמו לעיכובים משמעותיים. ריצ'רדס לוהק לתפקיד ליירה ביוני 2006, כאשר קידמן וקרייג הצטרפו זמן קצר לאחר מכן. הצילומים העיקריים החלו באותו ספטמבר ונמשכו מספר חודשים, עם אתרי צילום כולל אולפני שפרטון וגם בלוקיישן ברחבי אנגליה, שווייץ ונורווגיה. עם תקציב הפקה של 180 מיליון דולר, זהו אחד הסרטים היקרים ביותר של ניו ליין סינמה, ולפני יציאתו לאקרנים, הסרט נתקל בביקורת מצד ארגונים חילוניים ודתיים בשל הנושאים האנטי-דתיים בגירסאת המקור אשר גרמו למספר שינויים בסרט בפוסט-פרודקשן.
מצפן הזהב זכה בפרס האוסקר לאפקטים הטובים ביותר היה מועמד בפרסי הקולנוע הלאומי לשנת 2008 בקטגוריית משפחה.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש בעולם מקביל שבו נשמותיהם של בני האדם מתקיימות מחוץ לגופם כדמויות בעלות חיים, המכונות "דיימונים". ליירה בלאקווה (דקוטה בלו ריצ'רדס) היא יתומה צעירה המתגוררת באוקספורד ומגלה סוד אפל הקשור לחומר מסתורי בשם "אבק". כאשר חברה רוג'ר (בן ווקר) נחטף על ידי ארגון מסתורי, ליירה יוצאת למסע להציל אותו ולהבין את משמעות האבק. היא מקבלת את ה"אלתיומטר", מצפן הזהב, שמוביל אותה אל האמת ולמסע מסוכן שיעמיד את אומץ ליבה במבחן. במהלך המסע היא פוגשת בדמויות שונות, בהן מריסה קולטר (ניקול קידמן), אישה מרשימה עם מניעים אפלים, ולורד אסריאל (דניאל קרייג), מדען שמבקש לחשוף את סוד האבק.
צוות השחקנים הראשי

דקוטה בלו ריצ'רדס בתפקיד ליירה בלאקווה - גיבורת הסיפור, ילדה אמיצה ונחושה המגלה את הסוד האפל מאחורי "האבק" ויוצאת להציל את חבריה.
ניקול קידמן בתפקיד מריסה קולטר - אישה מסתורית ומניפולטיבית, שמסתירה את כוונותיה האמיתיות מאחורי חזות מרשימה.
דניאל קרייג בתפקיד לורד אסריאל - מדען שמוביל את המחקר על האבק ומבקש לחשוף את האמת, גם אם זה יעלה במחיר גבוה.
סם אליוט בתפקיד לי סקורסבי - בלון אוויר חופשי שמצטרף למסעה של ליירה ועוזר לה במסע שלה.
איאן מקלן (בקולו) בתפקיד יורק בירנסון - דוב משוריין, אחד מבעלי הברית החזקים ביותר של ליירה.
ביקורות

הסרט "מצפן הזהב" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. חלקם שיבחו את האפקטים המיוחדים, התפאורה והעולם המורכב שהסרט מציג, בעוד אחרים הביעו אכזבה מהשינויים שנעשו ביחס לספר ומהאופן שבו העלילה עובדה למסך הגדול. הסרט קיבל ציון של 42% באתר Rotten Tomatoes וציון של 51 מתוך 100 באתר Metacritic. למרות הביקורות המעורבות, הסרט זכה בפרס אוסקר על האפקטים החזותיים.
הערות שוליים

↑  Josh Tyler (22 ביולי 2009). "Comic Con: Chris Weitz Calls Golden Compass A Terrible Experience". Cinema Blend. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2019. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb164610841 (data)  GND: 7588094-5  NKC: unn2008444345  SUDOC: 183356438  VIAF: 211750967   WorldCat (עם VIAF): 211750967
נורת'איסט יונייטד

נורת'איסט יונייטד (בהינדי: नॉर्थईस्ट यूनाइटेड फुटबॉल क्लब) הוא מועדון כדורגל הודי שבסיסו בגוואהטי, אסאם, שמשחק בליגת העל ההודית, הליגה הבכירה של הכדורגל ההודי. המועדון נוסד ב-13 באפריל 2014, במהלך העונה הראשונה של ליגת העל ההודית. נורת'איסט יונייטד מייצגת את 8 המדינות של צפון-מזרח הודו: אסאם, נאגאלנד, מניפור, מגהלאיה, סיקים, ארונאצ'ל פרדש, טריפורה ו-מיזוראם.