stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקרר
אופן פעולה

הקירור נעשה על ידי ניצול התופעה הפיזיקלית שמתוארת במשוואת הגזים, לפיה ככל שגז נמצא בלחץ גבוה יותר כך הטמפרטורה שלו גבוהה יותר, ולהפך:
P
V
=
n
R
T


{\textstyle PV=nRT}

, כאשר P הוא הלחץ ו-T הטמפרטורה.
נוזל קירור מוזרם בצינורות בתוך המקרר במעגל סגור, ועובר ארבע תחנות:
המדחס - המדחס יונק את נוזל הקירור במצב גז ודוחס אותו לנפח קטן יותר בלחץ גבוה, וכתוצאה מכך טמפרטורה גבוהה. מהמדחס הגז החם עובר למעבה.
המעבה - הוא רשת של צינורות בגב המקרר, שחשופים לטמפרטורת החדר. הגז המגיע מהמדחס נמצא בלחץ גבוה ולכן טמפרטורת הרתיחה שלו (שהיא גם טמפרטורת העיבוי) גבוהה יותר מטמפרטורת החדר. לכן במעבר בצינורות המעבה הגז הופך בהדרגה לנוזל. מהמעבה יוצאת תערובת של נוזל וגז אל הצינור הנימי.
הצינור הנימי (capillary tube) - צינור דק וארוך שמגולגל לסליל, ותפקידיו:
להאט ולווסת את זרימת הנוזל.
להקטין את לחץ נוזל הקירור
לקרר את הנוזל.
המאייד - נוזל הקירור הקר עובר מהצינור הנימי למאייד, שהוא רשת צינורות בתא המקרר. נוזל הקירור נמצא בטמפרטורה נמוכה ורובו במצב של גז. פנים המקרר הוא בטמפרטורה גבוהה יותר, וחום עובר מהמזון שבמקרר אל המאייד. נוזלים שנותרו במאייד מתאדים.
במקרר No Frost, מאווררים מפזרים את הטמפרטורה לתאים השונים. במקרר רגיל, האוויר הקר זורם באופן טבעי מתא ההקפאה למטה לתא הקירור. כשהטמפרטורה במקרר עולה מעבר לסף שנקבע, התרמוסטט מפעיל שוב את המדחס ומתחיל פעולת קירור.
קררים הם גזים שטמפרטורת העיבוי שלהם בלחץ אטמוספירי 1 היא נמוכה. לאחר הירידה בשימוש בפריאונים היה נוזל הקירור הנפוץ במקררים ביתיים (R-134a), שטמפרטורת הרתיחה שלו היא מינוס26.3° מעלות צלזיוס. כיום משימוש באיזובוטאן או פרופאן שההשפעה שלהם על אפקט החממה נמוך מאוד בהשוואה לפריאונים ול-R-134a.
היבטים אנרגטיים

המקרר פועל באופן קבוע, אך במשטרי עבודה שונים (כגון: קירור והפשרה). הספקו הנקוב של המקרר הביתי משתנה בהתאם לאופן פעולתו וניפחו. ככלל הספקם הנקוב של מקררי "No Frost" גדול יותר מהספקם של מקררים רגילים ולמשטרי העבודה השונים השלכה על צריכת החשמל של המקרר.
יעילות צריכת האנרגיה של המקררים מדורגת בין A (חסכוני) ל-G (בזבזני). מקרר רגיל פועל בהספק שנע בין 70 ל-270 ואט וצורך בין 0.18 ל-2.67 קילוואט-שעה במשך יממה. במהלך קירור פועל מקרר "No Frost" בהספק שנע בין 145 ל-420 ואט, במהלך הפשרה בהספק שנע בין 310 ל-775 ואט וצורך בין 0.55 ל-4.1 קילוואט-שעה במשך יממה. צריכת החשמל של המקרר בזמן הפשרה, נובעת משימוש בגוף חימום למטרה זו. מקררי No Frost ישנים, לא הכילו גוף חימום להפשרה, והיו פשוט מפסיקים את פעולתם למשך זמן רב.
עלות צריכת החשמל ליממה בתעריף ביתי למקרר רגיל" עשויה להגיע לשקל ו-40 אגורות ובמקרר No Frost לכדי שני שקלים. לרמת האיטום של המקרר ולמיקומו בבית במקום מוצל או חשוף לאור השמש, השלכה על יעילות עבודתו וכפועל יוצא מכך על עלות צריכת החשמל.
יצרני מקררים בולטים

בעולם ישנם יצרנים רבים, לדוגמה:
אמנה - ארצות הברית.
סמסונג - קוריאה הדרומית.
LG אלקטרוניקה - קוריאה הדרומית.
בישראל ישנם שלושה יצרנים גדולים של מקררים:
"קריסטל" - ממוקם באזור התעשייה בעפולה. מייצר מקררים תחת השמות "אמקור" ו"תדיראן".
"קירור בני" בבאר שבע - מקררים תעשייתיים.
"הארגז" באזור התעשייה ברמלה - מקררים תעשייתיים.
בעבר היה מקובל בעברית (כברומנית, אנגלית, צרפתית וסרבו-קרואטית) השימוש במונח "פריג'ידר" (אנ'), שמה של חברת מוצרי חשמל ביתיים אמריקנית, כשם גנרי המהווה מילה נרדפת למקרר.
המקרר בישראל

המקרר החשמלי החל לחדור באופן משמעותי לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. באביב החם של שנת 1935 נרכשו בחודשיים כ-2000 מקררים חשמליים, דבר שהעלה תקוות להתבססות תעשיית ייצור המקררים החשמליים שהיה בחיתוליו. כניסת המקררים החשמליים גם היווה איום על תעשיית הקרח והכריח את מוכרי הקרח להוריד מחירים, אך המקרר החשמלי עדיין נותר מוצר לאמידים. במפקד שנערך בתל אביב בשנת 1946 נמצאו מקררים חשמליים בכ-10% מהבתים. מחסור בקרח בתקופות חמות הוביל לעיתים לעימותים אלימים בהם נדרשה התערבות משטרתית.
המקרר החשמלי הפך נפוץ בישראל בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בשנת 1956 היו ל-37% מהמשפחות היהודיות של שכירים בישראל ובשנת 1960 עלה השיעור ל-54%.
בשנת 2010 היה מקרר ב-99.8% ממשקי הבית בישראל.
המקרר בישראל > בטיחות

כיום למקררים בעלי תו תקן ישראלי, הדלת ניתנת לפתיחה מבפנים, זאת כלקח ממקרים בהם ילדים נלכדו במקררים שהושלכו ונחנקו למוות. מכיוון שבמקררים ישנים לא ניתן לפתוח את הדלת מבפנים, על פי סעיף 3 לחוק למניעת מפגעים (בטיחות מקררים), תשכ"ה-1965 לא יפקיר אדם מקרר, ולא יזניחנו, אלא לאחר שהוריד דלתו של המקרר.
ראו גם

המקרר של איינשטיין
מזגן
הערות שוליים

↑  מקרר באתר "השפה-העברית"
↑  שנתון סטטיסטי לישראל 2010 - מספר 61 ,בעלות על מוצרים בני-קיימה בעשירונים של משקי בית(הקישור אינו פעיל, 19.3.2019)
↑  James Hardy, Who Invented the Refrigerator? The History of the Refrigerator from Ancient Times to Today | History Cooperative, ‏2023-10-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Rachel Ross published, Who Invented the Refrigerator?, livescience.com, ‏2017-02-08 (באנגלית)
↑  History Of Refrigeration
↑  יעילות מחייבת, באתר חברת החשמל.
↑  המטבח החשמל, באתר חברת החשמל, עמוד 14 .
↑  תעריפי צריכת החשמל בישראל, באתר חברת החשמל לישראל, אוחזר ב-8 בספטמבר 2011.
↑  חשמל בראש טוב, באתר חברת החשמל, עמודים 12-13.
↑  לקראת תעשייה חדשה בארץ, דבר, 28 ביוני 1935
↑  בסימן יריד, דבר, 27 במאי 1934
↑  הפקעת מחירי הקרח בירושלים, דבר, 18 ביולי 1936
↑  חיפה - האין קץ להפקעת מחיר הקרח, דבר, 8 ביוני 1939
↑  40 אלף צרכני קרח בתל אביב, המשקיף, 10 ביוני 1946
↑  מאות עלו לרגל בליל החג לאמירת תיקון על קבר דוד בהר ציון, הצופה, 11 ביוני 1951
↑  יוסף כנען, הפריג'ידר של משפחת רחמים, דבר, 11 באוגוסט 1961
↑  הלמ"ס - סקר הוצאות בית 2010, עמוד 24(הקישור אינו פעיל, 19.3.2019)
↑  "הכניסה למקררים עזובים בחצרות בתים או במגרשים מסוכנת ביותר, שכן הנכנס למקרר אינו יכול לפתוח את הדלת מבפנים, ועלול להימצא בסכנת מוות עדכון לחוזר מנכ"ל משרד החינוך בנושא פעילויות קיץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529450305171  GND: 4133461-9  LCCN: sh85112294  NDL: 00569362  NKC: ph119178 
מקרר בו תא המקפיא נמצא בתוך יחידת המקרר הגדולה
מקררים מודרניים
מקרר ג'נרל אלקטריק 1942, מדחס חיצוני עליון. צולם בבית הנשיא חיים ויצמן, מכון ויצמן, רחובות 2013
יבגני לטישונוק

יבגני איגורביץ' לטישונוק (ברוסית: Евгений Игоревич Латышонок; נולד ב-21 ביוני 1998 בגיאגינסקאיה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער בקבוצת זניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.
קריירת מועדונים

לטישונוק גדל במחלקת הנוער של קרסנודאר, ובשנת 2016 החל לשחק בקבוצות המילואים של המועדון, קרסנודאר-2 וקרסנודאר-3.
ב-23 ביולי 2019 חתם לטישונוק בבלטיקה קלינינגרד מהליגה הרוסית הראשונה, ובתום עונת 2022/2023 העפיל עם המועדון לליגת העל הרוסית. ב-23 ביולי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית, בהפסד 2-0 לסוצ'י במסגרת המחזור הראשון לעונת 2023/2024. הוא ערך 26 הופעות ליגה בעונה זו, בסופה ירדה בלטיקה קלינינגרד בחזרה לליגה הרוסית הראשונה.
ב-14 ביוני 2024 חתם לטישונוק על חוזה לארבע שנים בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית. ב-13 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-2 על קרסנודאר במסגרת הסופר קאפ הרוסי. ב-20 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 4-0 על קריליה סובייטוב סמרה במסגרת המחזור הראשון לעונת 2024/2025.
קריירה בינלאומית

ב-5 בספטמבר 2024 ערך לטישונוק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רוסיה, בניצחון 3-0 על נבחרת וייטנאם במשחק ידידות.
תארים

הסופר קאפ הרוסי (1): 2024
הערות שוליים

↑  Латышонок Евгений, news.sportbox.ru (ברוסית)
↑  Евгений Латышонок переходит в «Балтику», Официальный сайт ФК «Краснодар» (ברוסית)
↑  FC Sochi 2 – 0 Baltika (Russian Premier Liga 2023/2024, 1 тур), eng.premierliga.ru (ברוסית)
↑  Sochi vs. Baltika - 23 July 2023 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Евгений Латышонок — игрок «Зенита»! - новости на официальном сайте ФК Зенит, fc-zenit.ru (ב־)
↑  Zenit vs. Krasnodar - 13 July 2024 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Krylya Sovetov vs. Zenit - 20 July 2024 - Soccerway, int.soccerway.com
↑  Матч: Вьетнам 0:3 Россия, Российский футбольный союз (ב־)
↑  Vietnam vs. Russia - 5 September 2024 - Soccerway, int.soccerway.com
סוהייל אל-הינדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בן 61 בערך) עזה, הכיבוש המצרי של רצועת עזה
 השכלה:  אוניברסיטת קהיר
 
סוהייל אחמד חסן אל-הינדי (בערבית سهيل الهندي; 1964, עזה) הוא חבר הלשכה המדינית של חמאס החל משנת 2017.
ביוגרפיה

אל-הינדי נולד בעזה. בשנת 1981, בעת לימודיו ברמאללה, הצטרף לתנועת האחים המוסלמים. לאורך השנים נעצר מספר פעמים על ידי רשויות החוק בישראל.
החל משנת 2012 ועד 2017 שימש ראש ועד העובדים של אונר"א ברצועת עזה, עת הייתה בשליטת חמאס. בשנים 2015 ו-2016 עמד בראש הפגנות נגד ארגון אונר"א בשל כוונת הארגון לקצץ בפעילויותיו ברצועת עזה בגלל קשיי תקציב. בחודש דצמבר 2016 הגיע הארגון להסכמות עם ועד העובדים, אשר סיימו את גל המחאות.
בנוסף לתפקידו כראש ועד העובדים באונר"א, שימש אל-הינדי אף כמנהל בית ספר יסודי לבנים של ארגון אונר"א, המיועד לילדי פליטים.
בחודש פברואר 2017 הופיע שמו בעיתונות הפלסטינית כחלק מרשימת החברים החדשים שנבחרו ללשכה המדינית של חמאס. אל-הינדי הכחיש את דבר בחירתו ללשכה ואף איים כי יתבע לדין את מפרסמי הידיעה. ב-22 באפריל 2017 הודיע אל-הינדי על יציאתו לפרישה מוקדמת מאונר"א. אל-הינדי נאלץ לסיים עבודתו בארגון לאחר גל של תגובות חריפות לנוכח הידיעה על בחירתו ללשכה המדינית של חמאס, אולם לא פוטר לאור התנגדות עזה של ארגון חמאס לפיטורים. בהודעה שפרסם ועד העובדים של אונר"א לאחר פרישת אל-הינדי, נמסר כי עבד בארגון במשך 27 שנים ובין יתר הישגיו נכתב כי הפחית את מספר התלמידים הממוצע בכיתה מ-50, כדרישת אונר"א, ל-39, הוא דאג ל-400 משרות מורים חדשות וכן לשיפור תנאי עבודתם. עוד נכתב כי בין הישגיו התנגד להכללת תוכני לימוד על השואה בספרי הלימוד, להוצאת מפת פלסטין מספרי הלימוד ולמחיקת הזהות הלאומית.
בשנים 2018–2019 שימש יושב ראש צעדת השיבה ברצועת עזה.
בחודש ינואר 2020 הוציא הודעה לתקשורת בשם ארגון חמאס, ולפיה: ”חמאס וההתנגדות הפלסטינית מתעקשים כי ברגותי יהיה בראש עסקת חילופי האסירים, כמו גם אחמד סעדאת, מזכ"ל החזית העממית ומנהיגים אחרים.”
ב-9 בדצמבר 2022 חנך אל-הינדי תערוכת נשק, מתוצרת החמאס, במחנה הפליטים ג'באליה, זאת בנוכחות אזרחים ובהם ילדים רבים.
בשנת 2022 היה מופקד על ניהול אוצרות הטבע מטעם שלטון חמאס ברצועת עזה ופעל לקידום פיתוח שדות הגז מול הרצועה.
אל-הינדי בעל תואר דוקטור לפילוסופיה בחינוך מאוניברסיטת קהיר. בעבודת הדוקטורט חקר את "שיפור מצבם של מורים פלסטינים תחת כיבוש ישראלי". מאמרו, בנושא מנהל חינוכי בבתי ספר יסודיים ברצועת עזה, יתפרסם בכתב עת אקדמי בשנת 2024.
הערות שוליים

1 2 3  Suhail al-Hindi, Mapping Palestinian Politics
1 2 3 4  Dr. Suhail al-Hindi, Chairman of the UNRWA Staff Union in the Gaza Strip and Boys’ Elementary School Principal, Is Elected to Hamas’ New Gaza Political Bureau, The Meir Amit Intelligence and Terrorism Information Center, February 23, 2017
1 2  Resignation of Suhail al-Hindi, chairman of the UNRWA staff union in the Gaza Strip, after exposure of his election to Hamas’ new Gazan political bureau, The Meir Amit Intelligence and Terrorism Information Center, April 24, 2017
↑  יאסר עוקבי, ‏בכיר חמאס: "אם ייערכו חילופי אסירים עם ישראל - נדרוש את שחרור ברגותי", באתר מעריב אונליין, 14 בינואר 2020
↑  ילדים מבקרים בתערוכת נשק של חמאס ברצועת עזה המציגה רקטות, מל"טים, מטעני חבלה ופצצות מרגמה; "היערכות למערכה מכרעת" נגד ישראל, ממרי, 14 בדצמבר 2022
↑  https://www.france24.com/en/live-news/20221014-egypt-mediates-talks-to-develop-gaza-offshore-gas, France24, October 14, 2022
↑  Suhail Al Hindi, The practice of preparatory school principals in Gaza governorate in the areas of organizational integrity in their schools from the point of view of their teachers, Educational Research & Innovation Journal, 2024;4:202-226
פרנצ'סקו מורוזיני

מדליה שהוצאה לרגל ניצחונותיו הצבאיים של פרנצ'סקו מורוזיני.
פרנצ'סקו מוֹרוֹזיני (באיטלקית: Francesco Morosini; ‏ 1619–1694) היה הדוכס ה-108 של ונציה. מורוזיני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו בקיץ 1688 ועד פטירתו.
קורות חיים

פרנצ'סקו מורוזיני נולד בוונציה למשפחת אצולה עשירה ומפורסמת, אשר רבים מבניה כיהנו כדוג'ים וכראשי צבא לה סרניסימה.
מורוזיני החל את הקריירה הציבורית שלו בצי הרפובליקה, עשה חיל במעשיו והגיע לדרגת המפקד הכללי של כוחות הצי בכרתים במהלך המצור על קנדיה על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר שנכנע לטורקים, שב לוונציה ובה הועמד למשפט בגין פחדנותו ובאשמת בגידה, אולם זוכה לאחר משפט קצר.
בשנת 1685, עם פרוץ מלחמת מוראה בין הרפובליקה לבין הטורקים, יצא מורוזיני בראש הצי הוונציאני ובזז את קורוני. במהלך השנים הבאות כבש את מרבית מוראה וזכה לכינוי "פלופונזיאקוס" (Peloponnesiacus). בשל ניצחונותיו היה הוונציאני הראשון שזכה לכך שפסל ברונזה שלו יוצב עוד בחייו בארמון הדוג'ה. תחת הפסל נכתב:
Francisco Morosini Peloponnesiaco, adhuc vivendi, Senatus
הרס הפרתנון

במהלך המצור על אתונה בשנת 1687 הורה מורוזיני על הפגזה ארטילרית על אזור האקרופוליס והרס את הבניין שעד אותה עת עמד על תילו. מורוזיני אף פיקח על הביזה של פסלי הפרתנון. הגנרל השוודי אוטו וילהלם אשר שירת תחת מורוזיני כתב שמורוזיני "הצטער על הרס המקדש היפהפה שעמד שלושת אלפי שנים על תילו" אולם בדו"ח של מורוזיני עצמו הוא קורא לפגיעה "יריה בת מזל". מורוזיני אף ניסה לבזוז את פסלי הסוסים שהוקדשו לאתנה, אולם אלה נפלו ממרומי צוק האקרופוליס והתרסקו, ולימים השלטון העות'מאני מכר את שרידי הפסלים שנותרו מהביזה לתושבים אנגלים וצרפתיים (ומרביתם מוצגים כיום במוזיאון הבריטי).
כהונתו כדוג'ה

בקיץ 1688 מונה מורוזיני לתפקיד הדוג'ה, ולאחר מינויו תקף את אביה אולם לא הצליח לכבוש את האי. לבסוף מורוזיני נסוג בשל מגפה שפרצה בין חייליו.
בשנת 1693 יצא מורוזיני במסע מלחמה נוסף וניסה לכבוש את נגרופונט שבאביה, בלא הצלחה.
לאחר מותו הוצבה, בשנת 1694, קשת שיש לזכרו בארמון הדוג'ה. חתול המחמד שלו פוחלץ והועבר למוזיאון קורר.
על שמו של מורוזיני נקרא בית הספר של הצי האיטלקי (Scuola Navale Militare Francesco Morosini) וכן ספינת של הצי האיטלקי שהושקה ב-30 ביולי 1885.
ראו גם

הפרתנון
שיש אלגין
אסלאם שיעי

| --- | --- |
לוגו שיעי המראה את מוחמד מרים את ידו של עלי
לוגו שיעי המראה את מוחמד מרים את ידו של עלי
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  אסלאם
 זרם:  אסלאם 
 מקור השם:  עלי בן אבי טאלב 
 דמויות מרכזיות:  מוחמד, עלי בן אבי טאלב, חוסיין בן עלי, מוחמד אל-מהדי
 ארגונים ופעילות
 מוסדות:  התריסריים, איסמאעיליה, זיידים, ע'לאת 
 
אסלאם שיעי (בערבית: شيعة; תעתיק מדויק: שיעה) הוא הזרם השני בגודלו באסלאם, המונה כ-15% מהמוסלמים בעולם (הזרם הגדול, הסונה, מונה כ-80% מהמוסלמים). השיעים רואים בעלי בן אבי טאלב, בן דודו של מוחמד ובעלה של פאטמה בתו (שקיבל עליו את האסלאם ראשון או שני אחריו), הח'ליף הרביעי, את יורשו הבלעדי של מוחמד. הם אינם מכירים בשלושת הח'ליפים הראשונים אבו בכר, עומר ועות'מאן.
ייסוד הזרם השיעי מיוחס לבנו של עלי, חוסין, שהוא ו-70 מבני משפחתו נרצחו בעיר כרבלא שבעיראק בשנת 680 על ידי צבא סוני. לזכר הירצחו מציינים השיעים את חג העשוראא ובתוכו את טקס התעזיה בו הם מכים את עצמם עד זוב דם לזכר ייסוריו. בשל ההיסטוריה של רדיפת השיעים בידי הסונים, השקפת העולם השיעית ככלל קודרת ופסימית. משמעות המילה "שיעה" מלשון "סיעה", "פלג", "קבוצה".
לשיעים עמוד אמונה שישי, הוולאיה, על החמישה המקובלים באסלאם, והוא האמונה שמנהיג האסלאם (אימאם) חייב להיות מזרע עלי בלבד ולו סמכות בלעדית בקדושה וחולין. השיעים גם מאמינים שבכל דור ודור, ישנו מנהיג שמתווך בין אלוהים לבין המאמינים, ובדור הנוכחי הוא נסתר ועדיין לא התגלה.
לשיעים מספר ערים קדושות בנוסף על מכה ואל-מדינה המקודשות גם אצל הסונים, והחשובות שבהן הן כרבלא ונג'ף שבעיראק ומשהד וקום שבאיראן. בתוך השיעה ישנם זרמים שונים, שמאמינים בשושלות שונות של אימאמים. מאמיני זרם ה-"את'נא עשריה" (או "התריסרים") מצפים לשובו של האימאם ה-12 (שנעלם במאה ה-9) שישוב בתור מהדי באחרית הימים.
התאולוגיה השיעית

התאולוגיה של המוסלמים השיעים, מכילה חמישה עקרונות יסוד אשר עליהם בנויה אמונתם:
ייחוד האל (בערבית: توحيد): הוא המאפיין הראשי של המונותאיזם, והוא מסמל דבר אשר הוא אחד ויחיד. אצל המוסלמים השיעים, המושג מייצג את העובדה שהאל הוא אחד ויחיד, ושאין עוד כמוהו, ושאין עוד אחד אשר ראוי לעבוד אותו מלבדו.
הצדק (אלעדל): המוסלמים השיעים מאמינים בכך שקיימים דברים שהם טובים ודברים שהם רעים, ושאללה מצווה על בני האדם לעשות את הדברים הטובים ואוסר עליהם את הדברים הרעים.
הנבואה: יסוד זה גורס כי אללה מינה ושלח שליחים ונביאים כדי שיעבירו אל האנושות את המסר שהוא, אללה, רוצה שהם יכירו. וכמו כן, שמוחמד הוא הנביא האחרון.
מנהיגות (אימאמה): על פי תפיסת התאולוגים המוסלמים השיעים, אללה בחר ומינה מנהיגים מסוימים להוביל, להנהיג ולהדריך את האנושות, ומאמינים גם בכך שהנביא מוחמד מינה למעשה את יורשיו הרוחניים לפני מותו.
יום התחייה: השיעים מאמינים ביום שבו היקום כולו יגיעו אל הקץ שלו, ולאחר מכן אללה יקים את כל האנושות לתחייה
שלושת יסודות השיעה

בראאה משמעה בערבית "שלילת המתנגדים", השיעים מחלקים את העולם לשלוש:
מאמינים (שיעים)
מוסלמים שאינם שיעים
כופרים (כופרים הם עובדי אלילים או כאלה שהם אויבי האסלאם. על פי הקוראן, הנוצרים והיהודים מוגדרים כדתות מונותאיסטיות "עמי הספר" ורשאים לקיים את אמונתם)
ביסוד הבראאה עומדת שלילה מוחלטת של זכויות הכופרים, והגדרתם כטמאים. הבראאה באה לידי ביטוי גם בכך שהשיעים אוסרים על נישואין עם סונים.
תקייה משמעה בערבית "חובת הזהירות", התקייה באה לידי ביטוי בנכונות להסתיר את הזהות השיעית כדי לשרוד תחת שלטון עוין. השיעים נזקקו לתקיה, שכן בדרך כלל היו מיעוט תחת שלטון סוני. עקרון דומה קיים גם בדת הדרוזית.
תעזרייה משמעה חסינות מטעויות של האימאם. לאימאמים לבית עלי יש השראה אלוהית מולדת הנקראת בערבית נץ. הסגולה הכריזמטית הזאת מחסנת אותם מטעויות ומאפשרת להם להנהיג את האומה המוסלמית בדרך הרצויה לפני אללה. עם זאת, השיעים ברובם נאמנים לתפיסה שמוחמד הוא חותם הנביאים ולכן לא יהיה נביא אחריו.
תפוצת השיעה בעולם

השיעים מהווים כ-15% מהעולם המוסלמי, ואוכלוסייתם הוערכה ב-2009 בכ-200 מיליון בני אדם. האוכלוסייה השיעית הגדולה ביותר נמצאת באיראן, בה כ-90% מהאוכלוסייה ולמעלה מ-65 מיליון בני אדם הם שיעים. שיעים מהווים רוב גם בעיראק (65%), בבחריין (70%) ובאזרבייג'ן (85%). אוכלוסיות שיעיות גדולות קיימות בפקיסטן (כ-10% מהאוכלוסייה, כ-20 מיליון איש), בהודו (כ-20 מיליון), בתימן (35%, כ-9 מיליון), בטורקיה (10-15%: 7-11 מיליון) ובאינדונזיה (5 מיליון).
גם בלבנון הזרם הגדול ביותר הוא השיעה (35%), ואוכלוסייה גדולה קיימת גם בכווית (30%), בסוריה (15%, כמחציתם עלווים), באפגניסטן (10%-15%), בערב הסעודית (10%-15%), באיחוד האמירויות הערביות (10%), בטג'יקיסטן (7%) וקבוצות קטנות יותר במדינות המפרץ הפרסי ובארצות אפריקאיות כגון ניגריה וטנזניה.
הבדלים בין השיעה והסונה > הרקע לקרע בין השיעה והסונה, לפי השיעה

השיעים טוענים, כי ירושת ההנהגה הייתה צריכה ללכת לקרוב המשפחה הקרוב ביותר משפחתית למוחמד, שכן גם לפני מותו הנביא מוחמד הכריז על עלי כמנהיג הבא שנבחר בידי האל. אך לאחר מותו של הנביא ב-632, יתר מאמיניו לא כיבדו זאת והחל מאבק על הירושה. קבוצה אחת, חסידיו של עלי, קיבלה את דבר מוחמד, אך אנשים אחרים בעלי השפעה לא קיבלו אותו (ביניהם אבו בכר, עומר אבן אל-ח'טאב, אבו עוביידה בן אל-ג'ראח וקבוצת "אנסאר") והחליטו לבחור מנהיג מביניהם ללא התייעצות עם יתר המוסלמים כולל עלי (סוג של בחירה פרלמנטרית, במקום ירושה לפי משפחה או מונרכיה). לדעת השיעים, הם הכריחו את המוסלמים האחרים לקבל את בחירתם באבו בכר. במאבק זה נהרגה בתו של מוחמד, פאטמה (אשתו של עלי) כשעומר אבן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני, התקיף את ביתה על מנת להכניע את עלי. מנקודה זו החל הדיכוי של משפחת הנביא וחסידיהם (כלומר, השיעים), נמשך לאורך השנים במדינות הסוניות, ונמשך אף היום. השיעי מאמין כי דיכוי זה, יחד עם שחיתותו של העולם, יסתיים כאשר יופיע האימאם השנים עשר, מוחמד אל-מהדי.
סוגים שונים של שיעה

יש מחלוקות בקרב השיעה לגבי הירושה לאחר מותו של הנביא מוחמד, אבל הם מסכימים כי שלטונם של האימאמים נלקח מהם שלא כראוי.
השיעים השביעיים: האיסמעילים הם הזרם הגדול ביותר מקרב השיעים השביעיים.
השיעים החמישיים או הזיידים: זרם שנמצא בעיקר בתימן, שמאמין בארבעת הח'ליפים של האסלאם כמו הסונים, ולאחר מכן בחוסיין ובעלי, ואחר כך בזייד בן עלי. זיידים גם דוחים את הרעיון של אימאמים שממונים משמים.
שני הזרמים הגדולים של השיעה מאמינים כי האימאם האחרון (השביעי או השנים עשר) הוסתר בידי האל. יש אמונות שונות ביחס לחזרתו של האימאם האחרון, המכונה "אל מהדי" - מילולית, "המודרך" או "המדריך"
סוגים שונים של שיעה > שיעת השנים עשר

רוב השיעים נחשבים כחלק מ"שיעת השנים עשר", והם נקראים כך על מנת להבדיל בינם לבין סוגים אחרים של שיעים. שיעים אלה מאמינים במנהיגותם של שנים-עשר אימאמים לאחר מותו של מוחמד, אותם נמנה להלן. כל אימאם היה בנו של האימאם שלפניו, חוץ מחוסיין שהיה אחיו של חסן אבן עלי. לפי השיעה, האימאם לא נבחר בשל מוצאו, אלא נתמנה על ידי האל בשל מעלותיו.
| שנים עשר האימאמים> מספר | שנים עשר האימאמים> שם האימאם | שנים עשר האימאמים> שנותיו כאימאם |
| --- | --- | --- |
| 1 | עלי בן אבי טאלב | 632–661 |
| 2 | חסן בן עלי | 661–669 |
| 3 | חוסיין בן עלי | 669–680 |
| 4 | עלי אבן חוסיין | 680–713 |
| 5 | מוחמד אל-באקר | 713–743 |
| 6 | ג'עפר א-צאדק | 743–765 |
| 7 | מוסא אל-כאט'ם | 765–799 |
| 8 | עלי א-רידא | 799–818 |
| 9 | מוחמד א-תקי | 818–835 |
| 10 | עלי אל-האדי | 835–868 |
| 11 | חסן אל-עסכרי | 868–874 |
| 12 | מוחמד (אל-מהדי) | 874– |
מוסלמים שיעים מאמינים כי עלי, חתנו של הנביא מוחמד, היה הראשון מבין שנים-עשר האימאמים, ומונה בידי מוחמד (ולפיכך בידי האל) לרשת את הנביא כמנהיגה של הקהילה המוסלמית. לפיכך, השיעים מחשיבים את שלושת הח'ליפים שירשו אותו כמנהיגים בלתי לגיטימיים, שקיבלו את השלטון כנגד רצונו וציווייו של האל ושל מוחמד. הסונים מחשיבים את שלטונם של שלושת הח'ליפים שלפני עלי (אבו בכר, עומר בן אל-ח'טאב ועות'מאן בן עפאן) כלגיטימיים לחלוטין, מכיוון שהם היו מבוססים על הקונצנזוס של הקהילה המוסלמית.
השיעים מאמינים כי לאימאמים שלאחר הנביא מוחמד יש מעמד מיוחד. הם נחשבים כיורשים ישירים (בכל המובנים) של מוחמד, והם חסינים מטעות, מושלמים, נבחרו על ידי האל ומוסרים את דברו.
סוגים שונים של שיעה > עדת המַתַאוִילה בלבנון וייחודה

בלבנון קיים פלג שיעי הנקרא בשם מַתַ֫אוִילה (יחיד: מוּתַוַ֫אלִי) אשר מקורו ומקור שמו הם תעלומות. אף אדם אינו יודע בוודאות את מקור מוצאו, אך ככל תעלומה ההשערות רבות. דעה רווחת כיום היא שבמקור אנשי העדה הם כורדים שישבו באיראן והועברו בתקופתו של צלאח א-דין לסוריה ומשם עברו אל סביבות הלבנון. ישנה הנחה הקובעת כי משמעות השם היא: "חסיד נאמן", כלומר חסיד נאמן לתורת עלי ויש אחרים הגורסים כי מקור השם במילה "ואליה" – נאמנות לבית עלי, אך מכל מקום אין ספק כי מקור השם הוא ורסיה זו או אחרת של השם "עלי".
המתואלים מתבדלים מן הזרם השיעי, גם בשלטונם הפנימי. רוב האוכלוסייה המתואלית מאוגדת במסגרות שבטיות שבראשן עומדים מנהיגים חילוניים "כמו-פאודלים" הנקראים "זעמאא" (מנהיגים בערבית). הזעמאא שולטים ביד רמה באדמות שבטיהם וגובים מיסים פנימיים. נגד המנהיגים החילוניים עומדים המנהיגים הדתיים, ה"עולמא", חכמי הדת. חלק מן העולמא מוסמכים כקאדים במדינות שיעיות מובהקות. האחדות הלאומיות של המתואלים כה חזקה עד כי מעולם לא התלונן מתואלי בבית דין סוני על פסק דין שנקבע בבית דין מתואלי. אך העולמא הם חסרי יכולת ההשפעה חברתית. חוסר יכולת ההשפעה החברתית שלהם יצרה בעבר נוהג שאין העולמא מתבטאים כלל בענייני פנים, אלא רק בענייני חוץ. מצב זה כמו שהוא, היה תקף עד אחרי עלייתו של האימאם השנוי במחלוקת, מוסא אל-צאדר לשלטון בעדה. עם עלייתו של אל-צאדר לשלטון בעדה ועם ההגירה לביירות, התערער המבנה החברתי המסורתי וכוחם של ה"עולמא" התחזק. אך למרות הטלטלות, נשמר עדיין מאזן הכוחות הפנימי בתוך החברה המתואלית.