stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיביל ברג
הוראה

מאז שנת 2013 ברג מלמדת כתיבת מחזות באוניברסיטת ציריך לאומנות.
פרסים

2000: Marburg Literature prize for Amerika
2006/07: Stipendium Landis & Gyr Foundation
2008: Wolfgang Koeppen Prize
2012: City of Zurich prize
2014: Play of the year of the magazine Theater heutefor Es sagt mir nichts, das sogenannte Draußen (The So-Called Outside Means Nothing To Me)
2015: Friedrich Luft Prize for Und dann kam Mirna (And Then Came Mirna)
2016: 2016: Hörspielpreis der Kriegsblinden(War Blinded Audio Play Prize) for Und jetzt: Die Welt!(And Now: The World!)
2016: Audience Prize Plays. Mülheimer Theatertage NRW for Und dann kam Mirna (And Then Came Mirna) at the Maxim Gorki Theatre in Berlin
2016: Else-Lasker-Schüler-Dramatikerpreis (Else Lasker-Schüler Dramatists Prize)
2017: City of Zurich prize
2019: Kasseler Literaturpreis für grotesken Humor (Kassel Literature Prize for Grotesque Humour)
2019: Thüringer Literaturpreis
2019: Nestroypreis - The author prize for the best theater play
2019: Swiss Book Prize for GRM. Brainfuck
2020: Swiss Grand Prix Literatur Prize
2020: Bertolt Brecht Literature Prize
2020: Johann-Peter-Hebel-Preis (Presentation in May 2021)
2021: "Play of the Year" in Theater heute's critics' poll: And surely the world has disappeared with me
2022: Dreitannen Literaturpreis
כתבים בגרמנית > פרוזה

"A Few People Search For Happiness And Laugh Themselves To Death / Ein paar Leute suchen das Glück und lachen sich tot." ISBN 978-3-15-020410-8
"Sex II." ISBN 978-3-15-021665-1
"Amerika" ISBN 3-442-44848-4
"Gold" ISBN 3-462-03098-1.
" The unpleasant things first. Men's stories / Das Unerfreuliche zuerst. Herrengeschichten" ISBN 3-462-03037-X
"Ende gut / End Happy." ISBN 3-499-23858-6.
"Did I Ever Tell You... A Fairy Tale For Everyone / Habe ich dir eigentlich schon erzählt... Ein Märchen für alle" ISBN 3-462-03735-8
"The Journey / Die Fahrt" ISBN 978-3-499-24775-0
"The Man Sleeps / Der Mann schläft" ISBN 978-3-423-14002-7
"Thank You For This Life / Vielen Dank für das Leben" ISBN 978-3-423-14341-7
"How Am I Supposed To Stand All This? / Wie halte ich das nur alles aus? Fragen Sie Frau Sibylle" ISBN 978-3-423-14406-3
"The Day My Wife Found A Husband / Der Tag, als meine Frau einen Mann fand" ISBN 978-3-423-14534-3
"Wonderful years. When we were still traveling the world / Wunderbare Jahre. Als wir noch die Welt bereisten" ISBN 978-3-446-25408-4
"GRM Brainfuck" ISBN 978-3-462-05143-8
"Nerds retten die Welt" ISBN 3-462-05460-0
RCE. #RemoteCodeExecution. Kiepenheuer & Witsch, Köln 2022, ISBN 978-3-462-00164-8.
Mein ziemlich seltsamer Freund Walter. S. Fischer Verlage, Berlin 2024, ISBN 978-3-7373-7257-2.
Try Praying. Kiepenheuer & Witsch, Köln 2024, ISBN 978-3-462-00648-3.
כתבים בגרמנית > מחזות

"A Few People Search For Happiness And Laugh Themselves To Death / Ein paar Leute suchen das Glück und lachen sich tot" (1999)
"Victor's Life / Helges Leben" (2000)
"Dog, Woman, Man / Hund, Frau, Mann" (2001)
"Herr Mautz" (2002)
"Eine Stunde Glück" (2003)
"Look, The Sun Is Going Down / Schau, da geht die Sonne unter" (2003)
"It'll Be Alright. Never Love Again! / Das wird schon. Nie mehr Lieben!" (2004)
"Make A Wish / Wünsch dir was. Ein Musical" (2006)
"Did I actually tell you...? / Habe ich dir eigentlich schon erzählt..." (2007)
"Of Those Who Will Survive /Von denen, die überleben" (2008)
"The Final Golden Years / Die goldenen letzten Jahre" (2009)
"Only At Night / Nur nachts" (2010)
"The Main Thing Is Work! / Hauptsache Arbeit!" (2010)
"Missions Of Beauty / Missionen der Schönheit" (2010)
"Don't Spoil The Surprise! / Lasst euch überraschen" (2010)
"The Ladies Are Waiting / Die Damen warten" (2012)
"Fear Travels With Us / Angst reist mit" (2013, Berg's debut as stage director)
"Es sagt mir nichts, das sogenannte Draußen" (2013)
"My Slightly Strange Friend Walter / Mein ziemlich seltsamer Freund Walter" (2014)
"Good Cooking / Viel gut essen, von Frau Berg" (2014)
"And Now: The World! / Und jetzt: Die Welt!" (2015)
"And Then Came Mirna / Und dann kam Mirna" (2015)
"How To Sell A Murder House" (2015)
"After us the universe or the inner team knows no break/ Nach uns das All oder Das innere Team kennt keine Pause" (2017)
"Wonderland Ave" (2018)
"Hate Triptych - Ways out of the crisis / Hass-Triptychon — Wege aus der Krise" (2019)
"In the gardens / In den Gärten" (2019)
"And surely the world disappeared with me / Und sicher ist mit mir die Welt verschwunden" (2020)
"GRM Brainfuck" (2021)
"It can only get better / Es kann doch nur noch besser werden" (2023)
"RCE #RemoteCodeExecution" (2024)
Toto or Thank You For This Life( based on the 2012 novel Thank You For This Life).  24 October 2024 premier at Burgtheater Wien. Director: Ersan Mondtag
כתבים בגרמנית > ספרי שמע, מחזות שמע

"Sex II" (1999)
"Amerika" (1999)
"Gold" (2000)
"Sex II" (2000)
"Ein paar Leute suchen das Glück und lachen sich tot" (2003)
"Ende gut" (2005)
"Das wird schon. Nie mehr lieben!" (2006)
"Hongkong Airport, 23.45 h." (2007)
"Der Mann schläft" (2010)
"Vielen Dank für das Leben" (2012)
"Und jetzt: die Welt! Oder: Es sagt mir nichts, das sogenannte Draußen" (2015)
"GRM Brainfuck" (2019)
לין מורלי מרטין

לין מורלי מרטין (באנגלית: Lynn Morley Martin; נולדה ב-26 בדצמבר 1939) היא אשת עסקים ופוליטיקאית לשעבר שכיהנה כמזכירת העבודה של ארצות הברית.
ביוגרפיה

לין מורלי מרטין נולדה ב-26 בדצמבר 1939 בעיר אוונסטון שבאילינוי. מורלי מרטין היא בוגרת אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
מורלי מרטין הייתה חברה בבית הנבחרים של אילינוי מטעם מחוז וינהבגו (1977-1979) וחברה בסנאט של אילינוי (1979–1980). ב-3 בינואר 1981 מורלי מרטין נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-16 של אילינוי. היא סיימה את כהונתה כחברה בבית הנבחרים האמריקאי ב-3 בינואר 1991 כאשר נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש בחר בה לתפקיד מזכירת העבודה של ארצות הברית.
מורלי מרטין נחשבה לנאמנה לממשלו של רונלד רייגן וסייעה לסגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, להיבחר שנית למועמדות סגן הנשיא בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984. בוש שיבח אותה ואמר כי ייתכן מצב שהיא תהיה המועמדת שלו לסגנות נשיאות ארצות הברית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, אך לבסוף בוש בחר בסנאטור מאינדיאנה דן קווייל.
ג'ורג' הרברט ווקר בוש בחר בה לתפקיד מזכירת העבודה של ארצות הברית בממשלתו כאשר אליזבת דול התפטרה מהתפקיד על מנת לכהן כנשיאת הצלב האדום האמריקאי. בשנת 1995, היא שקלה את האפשרות להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית, אך לבסוף היא החליטה שלא.
הערות שוליים

↑  Lynn Martin was labor secretary
↑  Lynn Martin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no94040000  NARA: 10573489  SNAC: w6g26r98  US Congress: M000195  VIAF: 73432349   WorldCat (עם VIAF): 73432349 
דיוקנה הרשמי של מורלי מרטין, 1991
סמואל בודמן

ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד עם בודמן, 2006
סמואל רייט בודמן השלישי (באנגלית: Samuel Wright Bodman III; ‏26 בנובמבר 1938 – 7 בספטמבר 2018) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית בקבינט של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. לפני שהיה מזכיר האנרגיה, בודמן היה סגן מזכיר המסחר של ארצות הברית וסגן מזכיר האוצר.
ביוגרפיה

סמואל בודמן נולד ב-26 בנובמבר 1938 בפרוורי שיקגו שבאילינוי.
בודמן השלים את לימודיו הגבוהים בשנת 1961 לאחר שקיבל תואר ראשון בהנדסת כימיה מאוניברסיטת קורנל. בשנת 1965, הוא השלים את הדוקטורט שלו במדעים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. במשך שש שנים הוא שימש כפרופסור להנדסת כימיה. הוא המנהל לשעבר של בית הספר להנדסה כימית ב-M.I.T. וחבר לשעבר במועצת ההנהלה של M.I.T. הוא גם כיהן כחבר ההנהלה בוועדות ההשקעה ב-M.I.T., חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וכן הנאמן של מוזיאון איזבלה סטוארט גרדנר (אנ') ושל האקווריום של ניו אינגלנד (אנ'). כמו כן הוא גם היה חבר בדירקטוריון של דופונט.
בינואר 2001 מונה בודמן לתפקיד תת-מזכיר המסחר של ארצות הברית. בנובמבר 2003 נבחר על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לתפקיד תת-מזכיר האוצר של ארצות הברית ג'ון ויליאם סנו, ונכנס לתפקיד בדצמבר אותה שנה.
ב-10 בדצמבר 2004, בודמן היה מועמדו של הנשיא בוש להחליף את מזכיר האנרגיה של ארצות הברית ספנסר אברהם. מועמדותו אושרה פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-31 בינואר 2005, שנכנס יום למחרת לתפקיד באופן רשמי.
הוא הוביל את מחלקת האנרגיה של ארצות הברית עם תקציב של מעל 23 מיליארד דולר ולמעלה מ-100,000 קבלנים פדרליים. בחודש פברואר 2007, בודמן העיד בפני ועדת המשנה לכוחות המזוינים של ארצות הברית בנוגע לבעיות אבטחה במעבדה הלאומית לוס אלמוס. הוא הצהיר כי "לב הבעיה היא בעיה תרבותית בלוס אלמוס." הוא קבע "כי בעיות האבטחה נובעות מהיהירות של כימאים, פיזיקאים ומהנדסים שעובדים בלוס אלמוס וחושבים שהם מעל כל זה."
בודמן נישא לדיאן בודמן. ולזוג שלושה ילדים ביולוגיים, שני ילדים חורגים ושמונה נכדים הוא נפטר ב-7 בספטמבר 2018.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, מינויים בכירים במשרד האוצר של ארה"ב: סמואל בודמן ימונה לסגנו של ג'ון סנואו, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2003
↑  ביוגרפיה רשמית באתר מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007347314305171  ISNI: 0000 0000 4505 4986  LCCN: no2004054519  NTA: 34541540X  VIAF: 78490578   WorldCat (עם VIAF): 78490578
יום ירושלים

ערך זה עוסק בחג ישראלי המציין את שחרור ירושלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

צעדת ריקוד דגלים בכניסה לשער שכם לכבוד יום ירושלים תשע"ו
 שמות נוספים:  יום חירות ירושלים, יום שחרור ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  חג לאומי
 סיבה:  איחוד ירושלים תחת ריבונות ישראלית בעקבות מלחמת ששת הימים
 חגיגות:  ריקוד דגלים
 מתקשר עם:  יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום העצמאות, יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל
 מועד
 תאריך:  כ"ח באייר השנה:  ה'תשפ"ה  יום שני 26 במאי 2025
העצרת הממלכתית לציון יום ירושלים יוני 2024
יום ירושלים הוא יום חג לאומי הנחגג בישראל בכ"ח באייר לציון איחוד העיר ירושלים תחת ריבונות ישראלית בכ"ח באייר ה'תשכ"ז, לאחר הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. היום נקבע על ידי הכנסת ב"חוק יום ירושלים". בנוסף לשמו הרשמי, יש המכנים אותו יום שחרור ירושלים, יום חרות ירושלים או יום איחוד ירושלים, מתוך תפיסה הרואה בכינון הריבונות הישראלית בעיר העתיקה ובמזרח ירושלים שחרור מעול כיבוש זר. השקפה זו קיבלה רוח גבית בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל.
ביום ירושלים נערכים טקסים חגיגיים בירושלים ומחוצה לה. האירוע הבולט ביותר הוא מצעד "ריקוד דגלים" המתקיים ברחובות ירושלים, סביב חומות העיר העתיקה ובתוכה, ומסתיים ברחבת הכותל המערבי בעצרת תפילה חגיגית. במקביל נערכים טקסי זיכרון ממלכתיים לחללים שנלחמו בירושלים במלחמת ששת הימים.
באותו יום מצוין גם יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, בשל מסירות הנפש שהפגינו בכיסופיהם לציון.
תהליך מיסוד החג

בראש חודש סיון ה'תשכ"ז, יומיים לאחר סיום הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, החליטה מועצת הרבנות הראשית לקיים בשבת הסמוכה תפילת הודיה חגיגית, ולדון בקרוב ב”קביעת יום חג לדורות”. בי"א בכסלו ה'תשכ"ח (13 בדצמבר 1967), בכינוס רבני הפועל המזרחי, קראו הרבנים לרבנות הראשית לקבוע את כ"ח באייר כחג הודיה על שחרור ירושלים. בח' בטבת החליטה המועצה: ”לקבוע את יום כ"ח אייר כיום הודיה להקב"ה על הנסים שקרו, ושבאותו היום גם שוחררה ירושלים”.
בתחילת מרץ 1968 כינסה הרבנות הראשית כנס רבנים כדי לדון בצורה של יום ההודיה ובתפילה הראויה בו. הרב שלמה יוסף זוין הציע לומר הלל בלי ברכה; הרב טכורש והרב שאול ישראלי הציעו לומר הלל בברכה. בכינוס דנו הרבנים גם בתאריך החגיגות. כמה רבנים ציינו ששני ימי חג בחודש אייר הם עומס גדול מדי, והרב משה לוין הציע להעביר את יום העצמאות לכ"ח באייר.
ב-12 במאי 1968 קבעה הממשלה את כ"ח באייר כיום חגה של ירושלים. באותה שנה ביקשו צעירי המפד"ל לערוך לכבוד יום ירושלים הראשון עצרת גדולה ברחבת הכותל המערבי, אך נתקלו בהתנגדות של הממשלה. בסופו של דבר העצרת התקיימה בסמוך לעיר העתיקה, בהשתתפות הרב הראשי לישראל, איסר יהודה אונטרמן, ומשתתפים רבים.
השם "יום ירושלים" שאול ממזמור תהילים קל"ז ("על נהרות בבל"), שם הוא מופיע בהקשר הפוך, ככינוי ליום שבו חרבה העיר: ”זְכֹר ה' לִבְנֵי אֱדוֹם אֵת יוֹם יְרוּשָׁלָ‍ִִם, הָאֹמְרִים: עָרוּ, עָרוּ עַד הַיְסוֹד בָּהּ” (תהילים, קל"ז, ז').
תהליך מיסוד החג > חוק יום ירושלים

בשנת 1998 העניקה הכנסת למועד זה מעמד בחקיקה, באמצעות חוק יום ירושלים, ה`תשנ"ח-1998, שנחקק על פי הצעת החוק של חבר הכנסת חנן פורת (מפד"ל). בדברי ההסבר להצעה נאמר:
עם מלאת 30 שנה לשחרורה ואיחודה מחדש של ירושלים בירת ישראל, יש מקום לציין זאת באופן ממלכתי כיום חג לאומי. את מהות ירושלים, רום התקוות ופסגת השאיפות, שאותה אנו מעלים על ראש שמחתנו, יש לציין ולייחד ביום המסמל את מרכזיותה בחיי עם ישראל אשר שב לארצו, הקים את מדינתו והכריז על ירושלים כבירתו הנצחית. יום מיוחד זה, יחזור וידגיש את אחדות כל העם והמדינה סביב ירושלים
רעיון דומה של קביעת היום בחוק העלה כבר בשנת 1979 עו"ד שמואל להיס, מנכ"ל הסוכנות היהודית, בפני ההנהלה הציונית.
אירועי החג

בעבר, יום או יומיים לפני החג התקיימה מדי שנה צעדה גדולה תחת הכותרת "ההתיישבות מצדיעה לירושלים" ובה השתתפו אלפי צועדים, רובם אנשי ההתיישבות העובדת והחינוך ההתיישבותי.
ביום ירושלים מתקיימת מדי שנה עצרת הודיה גדולה בישיבת מרכז הרב, בהשתתפות רבנים רבים מחוגי הציבור הדתי לאומי ואישי ציבור. פעמים רבות מגיעים הרבנים הראשיים לישראל, נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים, ראש עיריית ירושלים, חברי כנסת והרמטכ"ל לעצרת זו. בעבר התקיימה עצרת זו בליל יום ירושלים ולאחר חצות הלילה התקיימה צעדה מהישיבה אל הכותל המערבי. כיום, העצרת מתקיימת ביום ירושלים אחר הצהריים, העצרת מתחילה סמוך לשקיעה ונמשכת אל תוך הלילה. בשנים בהם יום ירושלים חל ביום שישי, העצרת מתקיימת בליל יום ירושלים, כבעבר.
החל משנת 2011 מתקיימת תפילת שחרית בכותל המערבי בהשתתפות אלפים רבים מבחורי הישיבות הגבוהות, ישיבות ההסדר, ישיבות קטנות וישיבות תיכוניות מהציונות הדתית. את התפילה יזם וארגן הרב אלישע אבינר. בדרך כלל משתתפים גם רבים מרבני הציונות הדתית והרבנים הראשיים לישראל.
האירוע המרכזי של היום הוא ריקוד דגלים, שמתקיים בשעות אחר הצהריים. במהלך אירוע זה, מגיעים לירושלים עשרות אלפי אנשים, רובם בני נוער מן הציונות הדתית. החוגגים מקיימים תהלוכה גדולה מלווה בשירים, ריקודים ודגלים. התהלוכה יוצאת ממרכז העיר (גן סאקר וגן העצמאות), נכנסת אל העיר העתיקה משעריה ומסתיימת בכותל המערבי לתפילה המונית.
אירועי היום כוללים טקס ממלכתי בגבעת התחמושת, שהייתה מאתרי הלחימה הקשים בקרבות בירושלים. עיריית ירושלים עורכת ביום זה את טקס חלוקת אותות יקיר ירושלים. עוד מתקיימים בבירה סיורים, הופעות ותערוכות.
האגודה החרדית "קדושת ציון" מקיימת ביום זה או בסמוך לו את הוועידה השנתית שלה, שבו היא עוסקת בחזונה ובתכנון פעילותה. באירוע משתתפים מאות חרדים, בהם רבנים ואישי ציבור.
מנהגים דתיים

בבתי הכנסת הדתיים לאומיים נחגג היום באמירת הלל. בקרב היהדות החרדית היו דעות שונות בעניין. כיום היום אינו מצוין ברוב הקהילות החרדיות.
בישיבות מועצת הרבנות הראשית מי"ז באדר תשכ"ח (17 במרץ 1968) הוחלט לקבל את הצעתו של הרב איסר יהודה אונטרמן שבה נאמר:
כאשר חל כ"ח באייר ביום שישי, מוקדמים הטקסים ליום חמישי, כ"ז באייר, כדי להימנע מחילול שבת, אבל החלק הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) ממשיך להיערך ביום שישי, כ"ח באייר. כמו כן, לפי החלטת הרבנות הראשית משנת 2012 (ה'תשע"ב), כאשר כ"ח באייר חל ביום ראשון נדחים האירועים ממוצאי שבת למחרת היום.
נכתבו גרסאות מיוחדות לתפילת על הנסים עבור יום זה, אך אף אחת מהן לא התקבלה בציבור הרחב.
תמיכה והתנגדות פוליטית

ביום ירושלים ה'תשנ"ב (1992) נחתמה אמנת ירושלים, הצהרת אמונים של מדינת ישראל לעיר, במשכן הנשיא.
ביום ירושלים ה'תשנ"ה (1995) בטקס בגבעת התחמושת, ראש הממשלה יצחק רבין, הרמטכ"ל במלחמת ששת הימים, הביע אמונים לירושלים מאוחדת, בהצהרה שבאה כתגובה לטענות הימין על כך שתוכנית אוסלו תביא לחלוקת ירושלים ושסלילת כביש 1 בחלקו הטבעתי לאורך קו התפר ובין מזרח העיר למערבה, היא למעשה הצהרת כוונות של הממשלה לקבוע שם את הגבול.
חלק מהשמאל ומהציבור הערבי במדינת ישראל רואים ביום ירושלים יום המציין את כיבושם של יהודה והשומרון וחבל עזה, על הכוחנות הכרוכה בכך לדעתם. בשנת 2014 הגישה סיעת מרצ הצעת חוק לביטול חוק יום ירושלים. כמו כן ישנה התנגדות לריקוד הדגלים עקב גילויי אלימות וגזענות במצעד, וקיימת מחלוקת על עצם קיומו ועל נתיב מסלולו.
ביום ירושלים ה'תשפ"א (10 במאי 2021) במהלך ריקוד הדגלים, שיגר ארגון הטרור חמאס כעשר רקטות לאזור ירושלים מרצועת עזה. הדבר הוביל לפתיחת מבצע שומר החומות, וכן לדחיית חגיגות צעדת הדגלים בעיר העתיקה ליום ה-15 ביוני 2021-ה' בתמוז ה'תשפ"א יום השלישי בשבוע, שאכן נחגג בשנית בתהלוכה גדולה.
הציבור העיקרי החוגג את יום ירושלים הוא בני הציונות הדתית. רבים מהם אומרים הלל ביום זה, בדומה ליום העצמאות.
מחוות ומתנות לכבוד יום ירושלים

לכבוד יום ירושלים ה-50 (ה'תשע"ז, 2017) הכיר הפרלמנט הצ'כי בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.
לקראת יום ירושלים ה-51 (ה'תשע"ח, 2018) נשיא פרגוואי הוראסיו קארטס הודיע שבכוונתו להעביר את שגרירות פרגוואי לירושלים עד סוף כהונת ממשלתו. הנשיא ופמלייתו הגיעו לישראל לטקס חנוכת השגרירות בירושלים ואז התקיים הטקס הרשמי לקביעת השגרירות בעיר.
ב-25 במאי 2018 כ"ח באייר ה'תשע"ח אישרה כנסת ישראל, ביוזמת שר התיירות יריב לוין את פרויקט הרכבל בירושלים, שמתעתד להיות הרכבל לכותל ועתיד לעבור בחלקיה התיירותים של ירושלים.
לקראת יום ירושלים ה-56 (ה'תשפ"ג, 2023) ב-31 במאי 2023 הוחלט בפרלמנט הקנדי של קנדה לרגל חגיגות יום השנה ה-56 לאיחודה מחדש של ירושלים, שארגון בעלות הברית של ישראל בפרלמנט הקנדי (CPIAC) יארח את אירוע יום ירושלים לראשונה בתולדות קנדה באמריקה. חברי הפרלמנט, המגיעים ממגוון מפלגות פוליטיות, צורפו למנהיגים יהודים ונוצרים בפרלמנט וציינו ביום ירושלים את אירוע מיוחד זה, בהשתתפות השר עמיחי שיקלי שהצטרף לשדולת בעלות הברית של ישראל בפרלמנט הקנדי לרגל החגיגה בהכרתם והכרזתם; כי ״ירושלים היא בירת ישראל, מזה 3000 שנה״.
תכנים נוספים ביום ירושלים > חג ששת הימים

יש הטוענים שחובה לחגוג, לספר את סיפורי הניצחונות ולהודות לה' בכל ששת ימי המלחמה. חגי בן ארצי, מהוגי הרעיון, ייחד את ספרו "מגילת מלחמת ששת הימים" לקריאה בששת ימי החג. הוא מחלק את סיפור המלחמה, כך שבכל יום מימי החג קוראים על קרבות באזור אחר (האזור שכיבושו הושלם באותו היום):
ביום הראשון (כ"ו באייר) - חבל עזה (באותו יום קוראים גם את סיפור מבצע מוקד).
ביום השני (כ"ז באייר) - השומרון.
ביום השלישי (כ"ח באייר) - ירושלים.
ביום הרביעי (כ"ט באייר) - הרי חברון.
ביום החמישי (א' בסיון) - סיני.
ביום השישי (ב' בסיון) - הגולן.
תכנים נוספים ביום ירושלים > יום שעלבים

בזמן מלחמת ששת הימים נכנס היישוב שעלבים המשתייך למועצה אזורית גזר לכוננות עליונה בשל סמיכותו לגבול עם ירדן. עם פרוץ המלחמה החלו הירדנים להפגיז את הקיבוץ באש תותחים. מגיני הקיבוץ השיבו באש מקלעים ומרגמות לעבר הירדנים במשך מספר שעות. בהמשך, לטרון נכבשה בזמן קצר על ידי כוחות צה"ל, והאיום הירדני הוסר. בתום המלחמה מסר דובר צה"ל כי במפקדת החטיבה ההאשמית הירדנית ליד רמאללה נמצאו תוכניות מבצעיות לפשיטות על יישובים ישראליים ובהם שעלבים. באחת הפקודות, מאפריל 1967, נכתב: ”מטרת מפקדת החזית המערבית לבצע התקפה על היישוב שעלבים במגמה להרוס, להרוג כל מי שישנו בו ולחסל את היחידה הנמצאת בו”. בעקבות פרסום הידיעה, הייתה תחושה של נס גדול בקיבוץ ובישיבה הסמוכה לו. אנשי היישוב נוהגים לציין את יום ירושלים, כ"ח באייר, גם כ"יום שעלבים", בו מודים לאלוהי ישראל כל שנה על נס ההצלה.
תכנים נוספים ביום ירושלים > יום הזיכרון לנספים בעליית יהודי אתיופיה

עדת ביתא ישראל מעולי אתיופיה נוהגים לקיים ביום ירושלים טקס לזכרם של יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לארץ ישראל וזאת בשל הסיסמה שלוותה את עלייתם ל"ירושלים". בשנת 2004 החליטה ממשלת ישראל להפוך טקס זה לטקס ממלכתי המתקיים באתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל בהר הרצל.
מאז הפיכת הטקס לממלכתי, שותפו אף יהודי הפלשמורה, שעלו אחרי מבצע שלמה והתגיירו, אף על פי שכקבוצה אינם משתתפים בחג הסיגד הנחוג בערב ראש חודש כסלו בטיילת ארמון הנציב מול הר הבית.
לקריאה נוספת

פרופ' נחום רקובר, הלכות יום העצמאות ויום ירושלים, ירושלים תשמ"ה.
הרב אורי בצלאל פישר, הלכות יום העצמאות ויום ירושלים: מעבדות לחירות, ממוות לחיים, מחושך לאור גדול, ראשון לציון תשס"ח.
ד"ר חגי בן ארצי, מגילת ששת הימים: ליום ירושלים ולששת ימי הישועה, ירושלים תשע"ד.
מרכז רוקפלר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קומפלקס מבנים, רב-קומות, עירוב שימושים, מרכז קניות, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  ג'ון ד. רוקפלר, הבן 
 כתובת:  מידטאון מנהטן 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  מיצובישי נכסים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2023
 תאריך פתיחה רשמי:  1939 
 אדריכל:  ריימונד הוד, וולאס הריסון 
 סגנון אדריכלי:  אר דקו, אדריכלות מודרנית 
 
 קואורדינטות:  40°45′31″N 73°58′45″W﻿ / ﻿40.758611111111°N 73.979194444444°W﻿ / 40.758611111111; -73.979194444444
 www.rockefellercenter.com
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימרכז רוקפלר(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימרכז רוקפלר
 
פסל פרומתאוס במרכז רוקפלר
הכיכר הראשית של מרכז רוקפלר בחורף שמשמשת כאתר החלקה על הקרח, ומעליה עץ חג המולד ופסל פרומתאוס
גינות על גג מרכז רוקפלר
מרכז רוקפלר (באנגלית: Rockefeller Center) הוא מרכז עסקים בעיר ניו יורק, הכולל 19 מבני מסחר. המרכז ממוקם בין רחוב 48 לרחוב 51, בין השדרה החמישית לשדרת האמריקות במרכז מנהטן, ניו יורק. כיום, כולל המרכז שני קומפלקסים – האחד נבנה בסגנון אר דקו בשנות ה-20, והשני כולל ארבעה מבנים מודרניים שנבנו בשנות ה-60 וה-70.
המרכז נקרא על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן אשר חכר את השטח מאוניברסיטת קולומביה ב-1928, והחל לבנות בו ולפתח אותו בין השנים 1929–1940.
אחד מדייריו הראשונים של המרכז היה איגוד הרדיו של אמריקה, ולכן נקרא המרכז בראשית דרכו "Radio City" – "עיר הרדיו". במרכז נמצא אולם המוזיקה רדיו סיטי.
מרכז רוקפלר נרכש על ידי חברת הנדל"ן מיצובישי נכסים מקבוצת מיצובישי, בשנות ה-80 של המאה ה-20.
אתרים

פסלו המוזהב של פול מנשיפ – פרומתאוס מביא האש לאנושות – צופה על הכיכר המרכזית של מרכז רוקפלר, הנמוכה מפני הרחוב. הכיכר משמשת בחורף כאתר החלקה על הקרח, ובה נמצא עץ חג המולד המרכזי של העיר ניו יורק.
פסל אטלס הנושא על גבו את כדור הארץ ופונה לכיוון השדרה החמישית.
ליד מרכז רוקפלר נמצאת קתדרלת פטריק הקדוש.
בניין GE
אולם המוזיקה רדיו סיטי
בנין אקסון
Top of the Rock, אתר תצפית תיירותי מהבניין המרכזי ממנו ניתן להשקיף על כל מנהטן.
פרנקלין ליין

פרנקלין נייט ליין (באנגלית: Franklin Knight Lane;‏ 15 ביולי 1864 – 18 במאי 1921) היה מדינאי אמריקאי פרוגרסיבי ודמוקרטי ממדינת קליפורניה, שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1913–1920. הוא שימש גם כנציב של ועדת המסחר הבין-מדינתי (Interstate Commerce Commission), והיה מועמד המפלגה הדמוקרטית למושל קליפורניה ב-1902, אך הפסיד את הבחירות הצרות הללו מהיות המדינה רפובליקנית כבדה.
הערות שוליים

↑  פרנקלין ליין, במכון ללימודים ממשלתיים, 2009 (באנגלית)
↑  The American Year Book, D. Appleton & Co., 1914, p. 163, retrieved 2009-01-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280815505171  GND: 1058640216  ISNI: 0000 0000 8431 2802  LCCN: n86081467  NARA: 10572355  NTA: 073125806  SNAC: w6ws9cg2  SUDOC: 168623455  S2AuthorId: 95950107  VIAF: 18703397   WorldCat (עם VIAF): 18703397
ירון דן

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1939 י"ז בטבת ה'תרצ"ט
 פטירה:  20 באפריל 1984 (בגיל 45) י"ח בניסן ה'תשמ"ד
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
ירון דן (8 בינואר 1939 – 20 באפריל 1984) היה חוקר ישראלי של ארץ ישראל בעת העתיקה. נולד ברחובות להורים שעלו מליטא. שירת בנח"ל מוצנח והיה חבר הכשרה במנרה. ב-1960 החל ללמוד היסטוריה של עם ישראל, ארכאולוגיה ותולדות יוון ורומא באוניברסיטה העברית. דן נפטר ב-20 באפריל 1984.
עבודתו המחקרית

תחום התמחותו היה תקופת בית שני על רקע ההיסטוריה ההלניסטית והרומית. ועד סוף ימיו לימד בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית. כבר לקראת עבודת הדוקטורט שלו החליט לקבוע את מוקד התעניינותו בשלהי הזמן העתיק, במאות הרביעית-השביעית לספירה. מאות שנים אלו זכו בדרך כלל להתעניינות פחותה ממאות השנים שקדמו להן.
דן הכין את עצמו לקראת עבודה בחקר התקופה הזאת על ידי לימוד הלשונות העתיקות (יוונית, לטינית, סורית) ולשונות המחקר החדישות, וגם תלמוד. כמו כן, השתלט גם על מקצועות עזר מגוונים שהיו נחוצים למטרה זאת.
פרסומיו

פרסם מחקרים העוסקים בהיבטים שונים של תולדות ישראל וארץ-ישראל בסוף הזמן העתיק, וכן פרקים של סינתזה בספרי סיכום היסטוריים. גולת הכותרת ביצירתו המדעית היא ספרו "חיי העיר בארץ-ישראל בשלהי העת העתיקה", שאותו השלים על ערש דוויי, וראה אור לאחר מותו. ספר זה משרטט בצורה מרתקת פרקי חיים בתחומים השונים של העיר הארץ-ישראלית בתקופה הביזנטית. הספר הוא מונוגרפיה יסודית על בעיה מרכזית בתולדות התקופה ומכיל דיון ממצה על העיר בארץ-ישראל, צורתה הפיזית, ריבודה החברתי, הנהגתה, יחסיה אל השלטונות, בעלי המקצועות החופשיים שבה, המסחר וחיי הכלכלה שלה. גם חיי היום-יום מתוארים בכללותם. פרקי הספר דנים במאות החמישית, השישית והשביעית לספירה. כלומר, עד כיבושי האסלאם (640 לספירת הנוצרים).
פרסומיו > עיונים בתולדות ארץ-ישראל בתקופה הרומית-ביזאנטית

"עיונים בתולדות ארץ-ישראל בתקופה הרומית-ביזאנטית" הוא אסופה של שלושה-עשר ממאמריו שיצאה לאחר מותו. המאמרים שופכים אור חדש על היבטים רבים של ההיסטוריה העדתית, הכלכלית והיישובית של ארץ-ישראל בתקופה הרומית-ביזנטית.
פרסומיו > פרסומים נוספים

שניים ממחקריו של ירון דן "סחר פנים וסחר חוץ בארץ-ישראל בימי הבית השני" ו"החיים הכלכליים בארץ-ישראל בתקופה הביזאנטית" פורסמו בקובץ המחקרים "פרקים בתולדות המסחר בארץ ישראל" בעריכת ב"ז קדר, טרודה דותן ושמואל ספראי.
מחקרים נוספים של ירון דן על התקופה הביזנטית בארץ-ישראל פורסמו במסגרת הכרך החמישי של "ההיסטוריה של ארץ ישראל" בהוצאת כתר ויד יצחק בן-צבי. כרך זה בעריכת משה דוד הר עוסק בתקופה הרומית-ביזנטית.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני (עורכים: ישעיהו גפני, משה דוד הר, משה עמית), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"א-1991, חלק ז: דברי זיכרון, ירון דן, עמ' 642–644.