stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי-שיר נוואי
ילדות וצעירות

ניזאם-א-דין מיר עלי-שיר נולד ב-1441 במשפחתו של גיאת'-א-דין קיצ'קינה, פקיד בכיר של הממלכה הטימורית שכיהן זמן מה כמושל של סאבזאוואר. האם עבדה כאומנת  בארמון השליט.  המשפחה נהגה לארח בביתה פילוסופים ואמנים ידועי–שם של התקופה. האם באותן שנים עמד בראש הממלכה שאה-רוח' ח'אן, בנו של טימור לנג ובירת הממלכה, הראט, הייתה מרכז תרבות חשוב  בעולם האסלאמי. המשפחה השתייכה לאליטה הצ'גטאית והצטיינה בכותבים ואמנים רבים שהשפיעו על דרכו של עלי-שיר. דוד מצד האם, מיר סעיד היה משורר, דוד אחר, מוחמד עלי היה מוזיקאי וקליגרף וכתב שירים בשם העט "גריבי". בן דוד בשם סעיד-אקא חידר חיבר גם הוא שירים תחת שם העט "סבוחי". עלי-שיר דיקלם לראשונה בגיל שלוש או ארבע שיר מאת קאסים אל-אנוואר. חברי אביו העריכו את כישרונו בדיקלום השירים  וביקשו שישמיע להם עוד.
אביו של עלי-שיר מת כשהוא היה קטין. והמושל של ח'וראסאן, אבו ל-קאסים בבור-מרזה, שהיה נין של טימור לנג, פרש עליו את חסותו.
עלי-שיר למד בבית הספר (מדרסה) יחד עם חוסיין באיקרא שהיה לימים סולטאן של ח'וראסאן, משורר ופטרון האמנויות.
ב-1447 אחרי מות השליט שאה רוח פרץ במדינה משבר פוליטי ובנסיבות אלה ב-1449 נמלטה משפחתו של עלי-שיר מהראט אל העיר תָפְת (אנ').
ילדות וצעירות > המפגש עם שרף-א-דין עלי יאזדי

בטאפט  חי ההיסטוריון המפורסם טימור שיד. עלי שיר שהה בקרוואנסראי קרוב לביתו של שרף-א-דין. ביום מן הימים תוך כדי משחקים עם ילדים אחרים, הזדמן  עלי-שיר בחצר ביתו של שרף א-דין . בעל הבית קרא לו ובחן אותו עם שאלות בהיסטוריה ונדהם מתשובותיו הנבונות. הילד סיפר למלומד הקשיש שהוא לומד את הקראן והגיע לסורת תבארק . שרף א-דין שיבח אותו ונתן לו את ברכתו
ילדות וצעירות > עלי-שיר נוואי והסרבדרים

עלי-שיר התכתב עם המשורר אמיר שאהי (אמיר אע'א-מליק אבן ג'מאל-א-דין) שנמנה עם הסרבדרים מסבזוואר, חסידי תנועה עממית לרפורמות בשלטון.
עלי-שיר נכלל זמן מה בפמלייתו של באיסונקר מרזה, השליט של טרנסאוקסאניה.
ילדות וצעירות > לימודיו במדרסות

בשנות ה-1450 כשהוחזר הסדר על כנו בח'וראסאן הוא שב לשם עלי-שיר ומשפחתו. 
עוד לא מלאו לו חמש עשרה כשהתפרסם  כמשורר דו-לשוני שכתב היטב שירים בשתי שפות:פרסית ושפת האם שלו, צ'גטאית. עם מוריו נמנה  ארדשר סעיד חסן (1489-1418), משורר בשפה טורקית שחי בממלכה הטימורית . 
מילדותו גדל עלי-שיר עם ילדי האצולה הטימורית.  הוא 
ב-1456 עלי-שיר ובאיקרא נסעו למשהד יחד עם אבו ל-קאסים בבור מרזה. אולם בשנה הבאה אבו ל-קאסים מת ודרכיהם של שני החברים לכיתה נפרדו. בעוד שבאיקרא פנה לקריירה שלטונית, עלי-שיר המשיך בלימודים קודם במשהד, אחר כך בהראט וסמרקנד.
בשנים 1463-1457הוא למד במדרסה במשהד.אחד ממוריו שם היה ג'אמי, משורר והוגה דעות ייחודי.
הקריירה בהראט

אחרי מותו של אבו סעיד מרזה ב-1469 תפס חוסיין באיקרא את השלטון בהראט.  אז עזב עלי-שיר את סמרקנד כדי לשרת בחצר חברו. ב-1472 התמנה עלי-שיר כ"אמיר" של הדיוואן-י עלא (המועצה העליונה), מה שגרם לסכסוך בינו לבין הפקיד הבכיר הפרסי מג'ד א- דין מוחמד חוואפי שמדיניות הרפורמות הריכוזיות שלו ביקשה לפגוע בפריבילגיות של האליטה הצבאית הצ'גטאית שעלי-שיר השתייך אליה. עלי-שיר נהנה מאמונו של באיקרא ונשאר בשירותו עד יום מותו ב-3 בינואר 1501.
הוא הובא לקבורה בהראט. הסולטאן באיקרא נכח בלווייתו ויש אומרים ששמר שלושה ימי אבל לזכרו.
חייו הפרטיים

עלי שיר נוואי ניהל חיים סגפניים: לא התחתן, לא היו לו פלגשים ולא הוליד צאצאים.
השפעתו של עלי-שיר נוואי

השפעת יצירתו של נוואי הרחיקה עד להודו במזרח ולאימפריה העות'מאנית במערב. ניתן למצוא אותה במרכז אסיה של ימינו, בטורקיה המודרנית, בטטרסטן האוטונומי שברוסיה, באזור שינג'יאנג שבסין ובעוד אזורים המיושבים על ידי עמים דוברי טורקית.
המפקד, המשורר והסופר באבור, מייסד האימפריה המוגולית שבהודו, ומחבר "באבורנאמה" הושפע מאוד על ידי כתיבת נוואי. הוא העריך אותה מאוד ואף וניסה להתכתב עם המלומד הדגול.
גם הטורקים העות'מאנים היו מודעים לערכה של מורשת נוואי:סולימאן המפואר החזיק בספרייתו האישית את "דיוואן-י נוואי", את "חמסה" ואת "מוחכמאת"
סגנונו של המשורר האזרבייג'ני פוזולי שכתב בחסותם של הספווים ושל העות'מאנים, הושפע גם כן מסגנונו של נוואי.
הנצחה

עלי-שיר נוואי אומץ על ידי אוזבקיסטן כמשורר הלאומי שלה.
עיר ומחוז באוזבקיסטן נקראים לכבודו - העיר אלישר נבואי ומחוז נבואי.
גם שדה תעופה בינלאומי של העיר אלישר נבואי נקרא על שמו.
שדרות ורחובות רבים ברחבי אוזבקיסטן נקראים על שמו, כמו כן תחנת מטרו בעיר טשקנט.
נוואי הפך למקור השראה של סופרים ומשוררים אוזבקים רבים
ספרייה ציבורית בטשקנט (שנוסדה ב-1870) נקראה החל מ-1948 עלשמו של עלי-שיר נוואי. ב-12 באפריל 2002 היא הפכה לספרייה הלאומית על שם עלי-שיר נוואי.
בערים סמרקנד, טשקנט ודושנבה הוקמו פסלים לזכרו.
תחת השלטון הסובייטי, נקראו לפי שמו שדרה בקייב, רחוב בלבוב וכן בדונצק, פולטבה ואוז'גורוד
התיאטרון לאופרה ולמחול בטשקנט נקרא לזכרו  על שם אלישר נבואי
מורשתו

נוואי הוא אחד האהובים שבמשוררי העמים הטורקיים במרכז אסיה. בדרך כלל נחשב לגדול הנציגים של הספרות בשפת צ'אגאטאי.
. שליטתו בשפת צ'אגאטאי הייתה כה מושלמת ששפה זו נודעה כ"שפת נוואי".
אף על פי שכל האתנומימים העכשוויים של מרכז אסיה הם אנאכרוניסטיים, המקורות הסובייטיים והאוזבקים רואים בנבואי אישיות אוזבקית. מריה סובטלני סברה שהוא היה אולי צאצא של הלבלרים ה"בחשים"', מה שגרם לכמה מקורות לשייך אותו לאויגורים
עם זאת, חוקרים כמו קאזויוקי קובו חולקים על טענה זו.
לקריאה נוספת

Lisa Golombek. Timurid Art and Culture: Iran and Central Asia in the Fifteenth Century. Middle East Studies Association of North America Meeting. Brill.1992 p. 47.
Kabo, Kazuyuki . "ミール・アリー・シールの学芸保護について" Mir 'Ali Shir's Patronage of Science and Art . 西南アジア研究 1990 : 22–24.
Mustafa Kutlu -Türk Dili ve Edebiyatı Ansiklopedisi: Devirler, İsimler, Eserler, Terimler, Dergâh Yayınları 1977 vol.7 37,
Robert McHenry, ed.. "Navā'ī, (Mir) 'Alī Shīr". Encyclopædia Britannica. 8 (15th ed.). Chicago: Encyclopædia Britannica, Inc 1993. p. 563.
H.B.Paksoy Central Asia Reader: The Rediscovery of History, M.E. Sharpe
ISBN 978-1-56324-202-1 1994
Maria Eva Subtelny -'Alī Shīr Navā'ī: Bakhshī and Beg. Eucharisterion: Essays presented to Omeljan Pritsak on his Sixtieth Birthday by his Colleagues and Students, Harvard Ukrainian Studies 1979-1980, vol.3/4, p. 799
, Maria Eva Subtelny . "Mīr 'Alī Shīr Nawā'ī". In C. E. Bosworth; E. Van Donzel; W. P. Heinrichs; Ch. Pellat (eds.). The Encyclopedia of Islam. VII. Leiden—New York: E. J. Brill 1993 .
A. A Valitova, . "Alisher Navoi". In A. M. Prokhorov (ed.). Great Soviet Encyclopedia. XVII. Moscow: Soviet Encyclopedia 1974 .
הערות שוליים

↑  Subtelny, Maria E., “ʿAlī Shīr Navāʾī”, in: Encyclopaedia of Islam, THREE.
↑  Maria E. Subtelny, Timurids in transition. Turko-Persian politics and acculturation in medieval Iran, Leiden 2007, 79–99
↑  J.M. Rogers, R.M.Ward Suleyman the Magnificent  1988 p.93-99
↑  Edward A. Allworth The Modern Uzbeks:From the Dourteenth Century to the Present: A Cultural History, Hoover Institution Press, Stanford University 1990 pp.229-230
↑  McHenry 1993
1 2  1993 עמ' 90–93 M.Subtelny
↑  McHenry
↑  H.B.Paksoy 1994 עמ' 22
↑  Mustafa Kutlu 1977 עמ' 37
↑  L.Golombek 1992 עמ' 47
↑  Kazuyuki Kubo 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265814705171  PLWABN: 9810664703105606  BNE: XX5618779  BnF: cb12253145s (data)  CiNii: DA03960597  GND: 119228939  ISNI: 0000 0001 0878 029X  LCCN: n85019117  LNB: 000217030  NDL: 001200161  NKC: xx0067719  NLG: 171158  NTA: 068926782  RERO: 02-A024714753  RKD: 442707  SELIBR: 104614  SUDOC: 050623664  TDVİA: ali-sir-nevai  ULAN: 500116613  VcBA: 495/39470  VIAF: 22198747   WorldCat (עם VIAF): 22198747
פיק"א

אנשי פיק"א בביצות כבארה בשנות ה-20. מימין לשמאל: יואל (ז'ול) רוזנהק, מנכ"ל; שמואל גולדמן, מהנדס; צבי הנרי פרנק, דירקטור; משה גינזבורג, גזבר כללי; ועמרם חזנוב, אגרונום
פִּיקָ"א (ביידיש: פאלעסטינע יידישע קאלאניזאציע אסאסיאציע; PICA, ראשי תיבות באנגלית: Palestine Jewish Colonization Association – חברה להתיישבות יהודית בארץ־ישראל) הייתה חברה להתיישבות יהודית בארץ ישראל שהוקמה על ידי הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
היסטוריה

ב-1 בינואר 1900 משך הברון את מעורבותו ותמיכתו במושבות והעביר את ניהולן ליק"א (מיסודו של הברון הירש), אולם לאור כיבוש ארץ ישראל על ידי בריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ביקש הברון אדמונד דה רוטשילד להגביר את מאמצי ההתיישבות היהודית בארץ ישראל ולצורך כך ביקש להחליף את השותפות עם יק"א, שסייעה ליהודים במקומות שונים ברחבי העולם, בחברה שתטפל אך ורק בהתיישבות בארץ ישראל. בשנת 1919 חידש הברון אדמונד דה רוטשילד את חוזהו עם יק"א, אך קבע בה שינויים לכיוון אותו ביקש. בין השאר הורחבה הוועדה הארצישראלית של יק"א ל-9 חברים וניתנה לה עצמאות רבה מצד הנהלת יק"א. כן נקבע שהוועדה הארצישראלית תכין תוכנית להקמת חברה עצמאית ותעביר אליה את פעילותה של יק"א בארץ ישראל. בשנת 1924 הוקמה פיק"א ובראש החברה העמיד הברון רוטשילד את בנו ג'יימס דה רוטשילד. החברה קיבלה לידיה את כל הנכסים של הוועדה הארצישראלית של יק"א שהועברו ליק"א על ידי רוטשילד. כן קיבלה פיק"א לניהולה, אך לא לבעלותה, את המושבות משמר הירדן, חדרה ונס ציונה שנתמכו על ידי יק"א אך לא היו במקור מושבות חסות של הברון רוטשילד. היקף האדמות שהועברו לידי פיק"א עם ייסודה היה כ-350,000 דונם.
פיק"א רכשה אדמות בארץ והקימה עליהן יישובים, בהם משמר השלושה, מעיין צבי ובית קשת. על אדמותיה ליד הכנרת היא התכוונה להקים יישוב לבני מעמד הביניים, אך בגלל המרד הערבי הגדול היא יישבה על האדמה בינתיים את חברי גרעין גינוסר, אשר לא הסכימו להתפנות ממנה. החברה עסקה גם בייבוש ביצות באזורי כבארה, פתח תקווה וחדרה והשתתפה בהקמת מפעלים, בהם תחנת הכוח בנהריים מייסודו של פנחס רוטנברג, בית החרושת למלט נשר ומפעל המלח בעתלית.
פיק"א גם עסקה בנטיעת יערות על קרקעותיה. מתוך כ-80,000 דונם יערות שנטעו במהלך המנדט הבריטי, כ-12,000 דונם נטעו על ידי חברת פיק"א.
עם קום המדינה העבירה פיק"א את רוב נכסיה למוסדות המיישבים ולמדינה. בשנת 1957 פורקה החברה ויתרת נכסיה הועברה לבעלות מדינת ישראל. במקומה הקימה משפחת רוטשילד את קרן אדמונד דה רוטשילד.
בנין משרדים גדול של החברה היה ממוקם בחיפה במרכז הכרמל בשדרות הנשיא מספר 144 (בית הכט היום) והוכרז כבנין לשימור.
הערות שוליים

↑  מוטי קפלן, תוכנית מתאר ארצית ליער ולייעור, תמ"א 22, מסמך מדיניות, עמ' 20.
↑  צוואת ג'יימס דה רוטשילד, דברי ימי הכנסת, כ"ג בתמוז תשי"ז.
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : דוד בן-גוריון
| ציונות ישראל |
| --- | --- | --- |
| נושאים ומושגים מרכזיים | התנועה הציונית • התקווה • ארץ ישראל • אוטואמנציפציה • תוכנית בזל • תוכנית אוגנדה • תוכנית בילטמור • "אלטנוילנד" ו"מדינת היהודים" • עלייה לארץ ישראל, ההעפלה וחוק השבות • תחיית הלשון העברית • עבודה עברית וכיבוש העבודה • חלוציות • קיבוץ • מחתרות עבריות בארץ ישראל • כוח המגן העברי • כרונולוגיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בעת החדשה • אנטישמיות • טריטוריאליזם יהודי • הצהרת בלפור, הספר הלבן הראשון ותוכנית החלוקה • הכרזת העצמאות ומלחמת העצמאות • דגל ישראל • הסכסוך הישראלי-פלסטיני • פוסט-ציונות ואנטי-ציונות • החלטת האו"ם 3379 • החלטת האו"ם 4686 |  |
| זרמים בציונות | ציונות מדינית • ציונות מעשית • ציונות סינתטית • ציונות רוחנית • הציונים הכלליים וציונות כללית • ציונות סוציאליסטית • ציונות רוויזיוניסטית • ציונות דתית • ארץ ישראל השלמה • ציונות נוצרית • ניטשה והציונות |  |
| ארגונים ציוניים | קונגרס פוקשאן והוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה • ההסתדרות הציונית העולמית • הקונגרס הציוני העולמי • הוועד הפועל הציוני וההנהלה הציונית • הסוכנות היהודית • קרן קיימת לישראל • קרן היסוד • מינהל מקרקעי ישראל • המשרד הארצישראלי • המוסדות הלאומיים • הכשרת הישוב • אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה • פיק"א • הגדודים העבריים • ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל • הסתדרות העובדים הכללית החדשה • סולל בונה • הארכיון הציוני המרכזי • ארכיון התצלומים של קק"ל |  |
| תנועות ציוניות | ביל"ו • חובבי ציון • ציוני ציון • פועלי ציון • ההתיישבות העובדת • התנועה הקיבוצית • עליית הנוער • תנועת המזרחי • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • ציונות ברוסיה • ציונות בלוב |  |
| מחתרות עבריות | בר-גיורא • השומר • הרועה • הגדעונים • ארגון המגן • ניל"י • הקיבוץ • ההגנה • פלמ"ח • אצ"ל • לח"י • תנועת המרי העברי |  |
| ראשוני הציונות | מבשרי הציונות • יהודה לייב פינסקר • בנימין זאב הרצל • נתן בירנבוים • מקס נורדאו • אחד העם • ליאו מוצקין • דב בר בורוכוב • משה הס • נפתלי הרץ אימבר • דוד וולפסון • חיים ויצמן • משה לייב ליליינבלום • נחום סוקולוב • נחמן סירקין • יוסף לוריא • מקס בודנהיימר • אדמונד ג'יימס דה רוטשילד • יצחק יעקב ריינס • אוטו ורבורג • נחום גולדמן • יחיאל צ'לנוב • אבא הלל סילבר • צבי הירש קלישר • שמואל מוהליבר |  |
| אישים ציונים נוספים ואנשי היישוב | אהרן דוד גורדון • מרטין בובר • רחל המשוררת • שמואל הוגו ברגמן • הנרייטה סאלד • זאב ז'בוטינסקי • מאיר בר-אילן • חיים ארלוזורוב • זלמן שזר • אברהם יצחק הכהן קוק • ארתור רופין • דוד בן-גוריון • מנחם אוסישקין • אב"א אחימאיר • חיים בוגר (בוגרשוב) • ברל כצנלסון • אלכסנדר זייד • יוסף שפרינצק • ישראל שוחט • שמריהו לוין • יוסף טרומפלדור • מיכאל הלפרן • גרשם שלום • יהודה לייב מאגנס • יצחק טבנקין • יצחק בן-צבי • מנחם בגין • אברהם שטרן (יאיר) • ציונים לא יהודים |  |
ראו גם 100 מושגי יסוד • פורטל ישראל • פורטל היישוב • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266676605171  LCCN: n99022410  VIAF: 125672139   WorldCat (עם VIAF): 125672139
פדור בוגאטירצ'וק

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1892 קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1984 (בגיל 91) אוטווה, קנדה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי
 השכלה:  אוניברסיטת קייב 
 מקצוע נוסף:  רופא
 מדינה:  ברית המועצות, קנדה
 
פדור בוגאטירצ'וק (ברוסית: Фёдор Парфеньевич Богатырчук)‏ (14 בנובמבר 1892 קייב, אוקראינה – 4 בספטמבר 1984 אוטווה, קנדה) היה שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי סובייטי-קנדי ממוצא אוקראיני. בוגאטירצ'וק היה גם אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות, סופר שחמט, רופא ופעיל פוליטי.
שחמט סובייטי ורוסי

כנער נסע בוגאטירצ'וק לתחרויות שחמט בחברת השחמטאי הדגול מיכאל צ'יגורין שבזמנו התמודד והפסיד בדו-קרב על אליפות העולם מול וילהלם שטייניץ. צ'יגורין (1850–1908), אימן את השחקן הצעיר, והשפיע על סגנונו ועל מבחר הפתיחות בהן השתמש.
בשנת 1911 בוגאטירצ'וק זכה בתחרות קייב. אחריו הגיעו איזבינצקי, יפים בוגוליובוב ועוד. בחודש פברואר 1914 הפסיד בוגאטירצ'וק משחק ראווה מול חוסה ראול קפבלנקה בקייב. ב-1914 הגיע למקום השלישי בתחרות קייב. ביולי-אוגוסט 1914 חלק מקום 6–10 בתחרות מנהיים. בוגאטירצ'וק ביחד עם עשרה שחקנים רוסים נוספים שהשתתפו בתחרות מנהיים, נכלאו בגרמניה לאחר הכרזת המלחמה נגד רוסיה, שלמעשה התחילה את מלחמת העולם הראשונה. בחודש ספטמבר 1914 שלושה מהשחמטאים (אלכסנדר אלכין, בוגאטירצ'וק וסאבורוב) שוחררו והורשו לחזור לביתם.
בוגאטירצ'וק שיחק בשש אליפויות ברית המועצות: 1923, 1924, 1927, 1931, 1933, 1934. ביולי 1923 חלק מקום 3–5 בלנינגרד באליפות ברית המועצות השנייה.
בשנת 1924 הגיע למקום השני, אחרי וילנר, בקייב (אליפות אוקראינה הראשונה). באוגוסט-ספטמבר 1924 חלק מקום 3–4 במוסקבה, באליפות ברית המועצות השלישית.
בתחרות מוסקבה בשנת 1925 סיים בוגאטירצ'וק במקום ה-11 מתוך 21. בתחרות זו ניצח בוגוליובוב ולאחריו אלוף העולם השני בשחמט עמנואל לסקר, אלוף העולם המכהן קפבלנקה, פרנק מרשל ועוד. הייתה זו התחרות הראשונה שמומנה על ידי הממשלה הסובייטית והשתתפו בה 11 מ-16 השחמטאים החזקים בעולם, על פי נתוני דירוג של אתר chessmetrics.com. בתחרות זו עמדו ביצועיו של בוגאטירצ'וק על רמה של 2628.
בשנת 1926 בוגאטירצ'וק כתב את ספר השחמט הראשון באוקראינית. ב-1927 הוא ניצח בתחרות קייב. באוקטובר 1927 הוא חלק מקום 1–2 עם פטר רומנובסקי באליפות ברית המועצות בשחמט. קישור לטבלת התחרות:
לשיא מבחינת מד הכושר הגיע באוקטובר 1927 עם 2629, המקום ה-15 בעולם. בשנת 1929 זכה שוב בתחרות קייב.
באליפות ברית המועצות השביעית שהתקיימה במוסקבה בנובמבר 1931 חלק בוגאטירצ'וק מקום 3–6 עם 10/17. (ניצח: מיכאל בוטביניק).
בשנת 1933 הוא ניצח בתחרות מוסקבה עם 4.5/6, באותה שנה סיים במקום ה-8 באליפות ברית המועצות השמינית שהתקיימה בלנינגרד עם 10.5/19. (ניצח: בוטביניק).
באליפות ברית המועצות התשיעית שהתקיימה בדצמבר 1934 עד ינואר 1935 בלנינגרד סיים במקום 3–4 עם 11.5/19, מחצית הנקודה אחרי המנצחים גריגורי לבנפיש ואיליה רבינוביץ.
במרץ 1935 חלק בוגאטירצ'וק מקום 16–17 במוסקבה עם 8/19. בתחרות זו, בה השתתפו 8 מ-18 השחמטאים המובילים בעולם, ניצחו בוטביניק וסאלו פלור אך במשחק בין בוטביניק ובוגאטירצ'וק ניצח זה האחרון. לאחר משחק זה, כך דווח, אחד מראשי איגוד השחמט הסובייטי, שר המשפטים ניקולאי קרילנקו ניגש לבוגאטירצ'וק ואמר לו "אתה לעולם לא תנצח שוב את בוטביניק!" וכך אמנם היה. בוגאטירצ'וק לא נפגש יותר עם בוטביניק, וכך נשאר עם מאזן מעולה של שלושה ניצחונות ושני תיקו, ללא הפסד מול אלוף העולם לעתיד.
במרץ 1936 הגיע למקום השלישי בקייב עם 11.5/17. ביולי 1937 ניצח בתחרות קייב (האליפות התשיעית של אוקראינה) עם 12.5/17, בשנת 1938 הגיע למקום השני בקייב (חצי גמר אליפות ברית המועצות) עם 11/17 אחרי וסילי פאנוב אך לא הורשה לשחק בגמר אליפות ברית המועצות בשנת 1939.
קריירה רפואית ופעילות במלחמת העולם השנייה

בוגאטירצ'וק סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1912 והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת קייב באותה שנה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הועסק על ידי בית חולים צבאי והיה מורה לאנטומיה במוסד לחינוך גופני בקייב.
כרדיולוג וכרופא בשנת 1940 הועבר בוגאטירצ'וק באופן זמני לתפקיד מחקרי במרכז רפואי גרמני כאשר קייב נפלה לידי הגרמנים בספטמבר 1941. במהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש הצלב האדום האוקראיני והמכון לרפואה ניסויית. כאשר הצבא הסובייטי דחק את הגרמנים מקייב, בוגאטירצ'וק ומשפחתו היגרו לקרקוב ולאחר מכן לפראג, בשנת 1944. שם הצטרף לוועדה למען חופש העממים ברוסיה, ארגון אנטי-סטליניסטי חצי צבאי שבראשו עמד הגנרל הרוסי אנדריי ולאסוב. בוגאטירצ'וק היה גם המנהיג של המועצה הלאומית האוקראינית. כתוצאה מפעילויות אלו הפך בוגאטירצ'וק לאישיות בלתי רצויה (פֶּרְסוֹנָה נוֹן-גְּרָטָה) מספר אחת בשחמט הסובייטי עד לעריקתו של ויקטור קורצ'נוי. הסובייטים אף השמיטו חלק גדול ממשחקיו בפרסומים הרשמיים, הגם שאת חלקם הצליחו לשחזר ממקורות זרים.
שחמט במערב אירופה

בפברואר 1944 הגיע בוגאטירצ'וק למקום השני, אחרי בוגוליובוב בתחרות ראדום. באביב 1944 סיים בתיקו 2-2 דו-קרב עם סטפן פופל. במאי 1944 שיחק בוגאטירצ'וק שמונה משחקים נגד שחקנים מקומיים בפראג (בהם רב אמן לודק פאכמן, פודגורני, קוטנאואר, פרוכה ועוד) וזכה בשבעה משחקים וסיים אחד בתיקו.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, נדד בוגאטירצ'וק בין מספר ערים כולל ברלין ופוטסדאם ולבסוף השתקע במאי 1945 בעיר שנשלטה על ידי האמריקנים ביירוית. זמן מה חי במינכן ושיחק באירועי שחמט גרמניים בשם בדוי "בוגנקו" כדי להימנע מלהישלח בחזרה לברית המועצות. בשנת 1946 הוא ניצח בתחרות רגנסבורג עם 7/9, לפני אלמרס זמגאליס, וולפגאנג אוניצקר ואחרים. בפברואר 1947 הגיע למקום השלישי בתחרות קירשהיים טאק. בספטמבר 1947 הגיע רביעי בתחרות שטוטגרט.
הגירה לקנדה

בשנת 1948 בוגאטירצ'וק היגר לקנדה, וקיבל משרת פרופסור באוניברסיטת אוטווה. הוא חיבר מחקרים מדעיים רבים וכמו כן ספרי זיכרון רבים. בקונגרס של האוקראינים התומכים בפדרליזם במפלי הניאגרה בשנת 1952 הוא נבחר ליושב ראש של איגוד האוקראינים התומכים בפדרליזם והעורך הראשי של הביטאונים שלהם. הוא גם מחבר מאמרים עיתונאיים רבים בנושא ההיסטוריה של תנועת השחרור של עממי רוסיה וספרים כגון "דרך החיים שלי עם ולאסוב" ו"מניפסטו של פראג" שיצאו לאור בשנת 1978.
בנוסף שיחק בוגאטירצ'וק בשלוש אליפויות קנדה לשחמט. בשנת 1949 הגיע למקום השני עם 7/9 (ניצח: מוריס פוקס), לפני דניאל ינובסקי, פרנק אנדרסון ופובילאס ואיטוניס. בשנת 1951 חלק מקום 3–4 עם 8.5/12 בוונקובר (ניצח: ואיטוניס). בשנת 1955 חלק מקום 3–5 באוטווה (ניצח: אנדרסון ואחריו ינובסקי).
בוגאטירצ'וק ייצג את קנדה באולימפיאדת השחמט ה-11 שהתקיימה באמסטרדם בשנת 1953. הוא שיחק בלוח הרביעי וסיים עם שבעה ניצחונות, חמישה הפסדים ושלוש תוצאות תיקו.
בשנת 1954 קיבל דרגת פיד"ה של אמן בינלאומי לשחמט.
תוצאותיו המוקדמות, במיוחד אלו שהשיג באליפויות ברית המועצות היו מספיקות לקבלת דרגת רב אמן אך הרוסים חסמו זאת מסיבות פוליטיות. בשנות השבעים שלו החל בוגאטירצ'וק לשחק שחמט בהתכתבות וזכה פעמיים באליפות קנדה לשחמט בכתב, בשנים 1963 ו-1964. כמו כן שיחק בלוח הראשון של נבחרתה האולימפית של קנדה באולימפיאדת השחמט בכתב בין השנים 1962–1965. בשנת 1976 קיבל את דרגת ICCF של אמן בינלאומי לשחמט בכתב. בוגאטירצ'וק המשיך להיות פעיל בשחמט המקומי באוטווה עוד בשנות השמונים שלו והמשיך לשחק שחמט בכתב עד גיל 85.
בתקופה שחי באוטווה סייע בוגאטירצ'וק לאמן את לורנס דיי הצעיר (יליד 1949) שבעצמו קיבל דרגת פיד"ה של אמן בינלאומי לשחמט בשנת 1972, ושייצג את קנדה מספר שיא של 13 פעמים באולימפיאדות השחמט. סגנון המשחק של דיי הושפע בצורה משמעותית על ידי בוגאטירצ'וק.
בבסיסי הנתונים השונים קיימים משחקים של בוגאטירצ'וק משנת 1923 ועד 1977. משחקים רבים שלו משנים קודמות חסרים.
משחקי שחמט חשובים של בוגאטירצ'וק

Alexander Ilyin-Zhenevsky vs Fedor Bogatirchuk, Moscow 1924, 3rd USSR ch, Ruy Lopez, Old Steinitz Defense, C62, 0-1
Fedor Bogatirchuk vs Mikhail Botvinnik, Moscow 1927, 5th USSR ch, French Defense, Winawer Advance Variation, C17, 1-0
Fedor Bogatirchuk vs Mikhail Botvinnik, Leningrad 1933, 8th USSR ch, Sicilian, Dragon, B72, 1-0
Vsevolod Rauzer vs Fedor Bogatirchuk, Leningrad 1934, 9th USSR ch, Ruy Lopez, Modern Steinitz Defense, Fianchetto Variation, C76, 0-1
Fedor Bogatirchuk vs Mikhail Botvinnik, Moscow 1935, 2nd it, Four Knights, C49, 1-0
Ludek Pachman vs Fedor Bogatirchuk, Prague 1944, Sicilian Defense, B95, 0-1
Elmars Zemgalis vs Fedor Bogatirchuk, Regensburg 1946, Klaus Junge Memorial, English, A21, 0-1
Povilas Vaitonis vs Fedor Bogatirchuk, Arvida 1949, CAN-ch, Grünfeld Defense, D93, 0-1
Fedor Bogatirchuk vs Frank Ross Anderson, Vancouver 1951, CAN-ch, Bird's Opening, A03, 1-0
Fedor Bogatirchuk vs Federico Norcia, Amsterdam 1954, 11th Olympiad, Ruy Lopez, Classical, C64, 1-0
הערות שוליים

↑  IM Fedor Bohatirchuk, MD., באתר correspondencechess.com
↑  Bohatirchuk, Fedor, באתר OlimpBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17901909h (data)  GND: 1140813463  ISNI: 0000 0000 6720 8827  LCCN: n80135027  NKC: ola2017953757  NLA: 36195578  NTA: 127520805  SUDOC: 220595313  VIAF: 291207094   WorldCat (עם VIAF): 291207094
פומביות הדיון

פומביות הדיון היא עקרון יסוד במערכת המשפט בישראל המגלם את אחת מהזכויות החוקתיות הבסיסיות במשטר דמוקרטי, היא זכות הציבור לדעת, ואשר מהווה את אחת הערובות העיקריות לתקינותו של ההליך המשפטי. ככלל, בית המשפט ידון בפומבי, אלא אם כן נקבע אחרת בחוק או אם בית המשפט הורה אחרת (בהתבסס על הוראת חוק מסוימת).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ועדה בראשות צביקה דולינגר המליצה לשדר דיונים מבתי המשפט. לאורך השנים התקיימו מספר פיילוטים במטרה לבחון שידור אודיו ווידאו מדיוני בתי המשפט, בין אם באופן ישיר ובין אם בהשהייה.
ב-16 באפריל, דיון בתקנות שעת חירום העוסקות בשימוש ביכולות שב"כ לצורך מאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל צפוי להיות הדיון הראשון שישודר לצפייה, ביוזמת השופט חנן מלצר.
המסגרת החוקית

לפי סעיף 3 לחוק יסוד: השפיטה וסעיף 68(א) לחוק בתי המשפט, ברירת המחדל היא כי בית המשפט ינהל את הדיון באופן פומבי ויאפשר למי שחפץ בכך להיחשף לפרטיו ואף להיכנס אל אולם בית המשפט ולצפות בהליך. עיקרון פומביות הדיון נועד להבטיח כי המידע אודות ההתרחשויות באולם בית המשפט ועל אודות פעולותיה של הרשות השופטת יהיה גלוי לציבור ויאפשר שקיפות, פתיחות וביקורת ציבורית.
מספר עקרונות עומדים ביסודו של עיקרון פומביות הדיון:
ההכרה בזכות הציבור לדעת, המבוססת על חופש הביטוי וחופש העיתונות, המאפשרת לציבור לקבל מידע על פעולתן של הרשויות כמו גם לתרום לעיצוב השקפותיו ודעותיו של הפרט בחברה דמוקרטית.
תרומתה של פומביות הדיון לשיפור איכות ההחלטה הניתנת בסיום ההליך המשפטי על ידי חשיפתו של ההליך המשפטי לעיני הציבור.
חשיבותו של עיקרון פומביות הדיון ביצירת אמון הציבור ברשויות הציבור בכלל ובבתי המשפט בפרט, בתרומתו ליצירתה של מראית פני הליך עשיית הצדק באופן המקדם אמון זה.
חריגה מעיקרון פומביות הדיון

על אף חשיבותו הרבה של עיקרון פומביות הדיון, עיקרון זה אינו מוחלט ולעיתים יש לאזנו אל מול עקרונות ואינטרסים מתחרים.
יחסיותו של עקרון פומביות הדיון מוצאת ביטוי, בין היתר, בהגבלות שונות על הפומביות הקבועות בהוראות חוק בתי המשפט ובחוקים שונים אחרים.
חריגה מעיקרון פומביות הדיון > דיון בדלתיים סגורות

לפי סעיף 68(ב) לחוק בתי המשפט, בית המשפט יהיה רשאי לדון בעניין מסוים (כולו או מקצתו) בדלתיים סגורות לשם השגת אחת (או יותר) מהמטרות הבאות:
לשם שמירה על ביטחון המדינה
לשם מניעת פגיעה ביחסי החוץ של המדינה
לשם הגנה על המוסר
לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע או הגנה על אדם עם מוגבלות שכלית/נפשית
לשם הגנה על עניינו של מתלונן או נאשם בעבירת מין או בעבירה על פי החוק למניעת הטרדה מינית
הדיון הפומבי עלול להרתיע עד מלהעיד עדות חופשית או מלהעיד בכלל
לשם הגנה על סוד מסחרי
לשם הגנה על עניינו של מתלונן או ניזוק בעבירה לפי סעיף 377א לחוק העונשין
לשם הגנה על עד מוגן או על מידע חסוי בעניין עד מוגן, תוכנית הגנה, הרשות להגנה על עדים, או עד מאוים, כמשמעותם בחוק להגנה על עדים
לשם הגנה על עניינו של נפגע עבירה או של עבריין מין, בהליך לפי חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין
לשם הגנה על עניינו של חשוד בדיון בבקשה לאסור את פרסום שמו לפי סעיף 70(ה1) לחוק בתי המשפט
לשם הגנה על עניינו של מתלונן או נאשם בעבירת אלימות כלפי בן משפחה כהגדרתו בחוק למניעת אלימות במשפחה
בבקשות לצווי ביניים, לצווים זמניים ולהחלטות ביניים אחרות (סעיף 68(ג) לחוק בתי המשפט)
גם אם קבע בית המשפט כי הדיון יתנהל בדלתיים סגורות, רשאי הוא להרשות לאדם מסוים (או מספר אנשים) להיות נוכחים בדיון (או בחלקו).