stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטרישה הייסמית'
קורות חיים

הייסמית' נולדה בטקסס בינואר 1921 בשם "מרי פטרישה פלנגמן" (Mary Patricia Plangman) בסמוך לעיר פורט וורת'. אמה התגרשה מאביה הביולוגי זמן קצר לפני לידתה. בגיל 12 עברה לגור בבית סבתה למשך שנה, שהוגדרה על ידה בהמשך כ"שנה העצובה בחיי", ולאחר מכן שבה לגור עם אמה ואביה החורג. שני הוריה הביולוגיים, וכן אביה החורג (שממנו קבלה את שם המשפחה 'הייסמית'"), היו אמנים.
להייסמית' היו יחסי אהבה-שנאה מורכבים עם אמה. לדבריה, אמה סיפרה לה כי בעת שהייתה בהריון ניסתה לבצע הפלה באמצעות שתיית טרפנטין. נראה שסיפור ניסיון ההפלה רדף אותה בהמשך חייה, ואף הוביל לכתיבת סיפור קצר בשם "The Terrapin" ("צב הים") - משחק מלים עם Turpentine (טרפנטין) - בו היא מתארת ילד צעיר, בעל מאפיינים ביוגרפיים דומים לשלה (אם אמנית, אב נוטש, קריאה בגיל מוקדם של ספרות מקצועית פסיכולוגית), הדוקר את אמו למות.
סבתה של הייסמית' לימדה אותה לקרוא בגיל צעיר, וכבר בגיל 8 החלה לקרוא ספרי פסיכולוגיה, כאמור, ובהם ספרו של קרל מנינגר "המוח האנושי", הדן במחלות נפש (פירומניה וסכיזופרניה).
בשנת 1942 סיימה הייסמית' את לימודיה במכללת ברנרד, בה למדה ספרות אנגלית, כתיבת מחזות וסיפורים קצרים, ועברה לניו יורק, ולאחר מכן למקסיקו, שם התגוררה עד שנת 1948.
בין השנים האלה כתבה הייסמית' סיפורי קומיקס קצרים.
לאחר שעברה להתגורר במושבת הסופרים "יאדו" שבסרטוגה ספרינגס במדינת ניו יורק, שכתבה, על פי הצעתו של טרומן קפוטה, את הרומן הראשון שלה, "זרים ברכבת". הספר, שפורסם בשנת 1950, זכה להצלחה מועטה, אולם לאחר שאלפרד היצ'קוק עיבד את הרומן לסרט "זרים ברכבת" בשנת 1951 הפכה הייסמית' להצלחה.
ספרים רבים נוספים שכתבה עובדו לסרטים, ובהם: "The Blunderer" בשנת 1954, "This Sweet Sickness" בשנת 1960, "הכישרון של מר ריפלי" בשנת 1955 ו"המשחק של ריפלי" בשנת 1974.
הייסמית גילתה אהדה רבה להומוסקסואלים ולסביות וברבים מספריה מצויים סאבטקסטים של תמות הומוסקסואליות. בשניים מספריה הדבר מצוין מפורשות: "מחיר המלח" ו"Small g: a Summer Idyll". "מחיר המלח" נודע בסיום האופטימי שלו, והיה הספר ההומוסקסואלי הראשון עם סיום אופטימי. ספר זה פורסם תחת שם העט "קלייר מורגן" (Claire Morgan) בשנת 1953 וזכה להצלחה רבה. ב-2015 זכה הספר לגרסה קולנועית עתירת שבחים בבימויו של טוד היינס.
על פי הביוגרפיה שנכתבה אודותיה, "צל יפה" (Beautiful Shadow), הייסמית' הייתה אלכוהוליסטית, ולא הצליחה לקיים קשרים רומנטיים ארוכי טווח. מכריה חשבו שהיא מיזנתרופית (שונאת אדם), ראו בה אדם רע, ואמרו שהיא מעדיפה חברתן של חיות המחמד שלה על בני אדם. הייסמית' תמכה בעמדות פרו-פלסטיניות, אך בעצת המוציא לאור שלה צמצמה את התבטאויותיה בנושא. 
 יחד עם זאת סירבה כל חייה לכל פנייה לתרגום ספריה לעברית. רק ב-2016, לאחר מותה, תורגם ספרה "קרול". ב-2024 נכלל סיפורה הקצר "צב הים" בקובץ "16 סיפורים מאת סופרי המתח הגדולים בעולם", בתרגום שולמית לפיד ובעריכת דרור משעני.
הייסמית' הייתה ביסקסואלית שניהלה יחסים עם נשים ועם גברים ולא נישאה מעולם. מ-1949 ניהלה מערכת יחסים רומנטית עם הסופר מארק ברנדל ואחריו במשך שנתיים 1959-1961 ניהלה יחסים עם הסופרת מ. אי. קר.
הייסמית' נפטרה מסרטן הדם בשנת 1995 בלוקרנו שבשווייץ, בגיל 74. היא הורישה את כל רכושה למושבת הסופרים יאדו.
סגנון ספרותי

גיבורי ספריה הם לרוב דמויות בעלות פגמים מוסריים וזהות מינית מעורפלת, או דמויות שאין להן כל בעיה לפעול בניגוד לחוק ואף לבצע רצח.
הדמות הספרותית הידועה ביותר שיצרה, טום ריפלי, הוא דמות שנטייתה המינית אינה ברורה, אין לה כל מצפון, וביכולתה לבצע פעולות לא-מוסריות ואף רציחות בלא הנד עפעף.
ספריה > רומנים

זרים ברכבת - 1950
מחיר המלח (בשם העט קלייר מורגן) (1952) - פורסם מחדש ב-1990 בשם קרול בשמה האמיתי של הסופרת, ויצא גם  כסרט ב-2015. תורגם לעברית ב-2016 על ידי דנה זייברט טל בהוצאת דיונון.
The Blunderer‏ (1954)
הכישרון של מר ריפלי‏ (1955)
מים עמוקים (1957)
A Game for the Living‏ (1958)
This Sweet Sickness‏ (1960)
The Two Faces of January‏ (1961)
The Cry of the Owl‏ (1962)
The Glass Cell‏ (1964)
A Suspension of Mercy‏ (1965)
Those Who Walk Away‏ (1967)
The Tremor of Forgery‏ (1969)
ריפלי מסתתר (1970)
A Dog's Ransom‏ (1972)
המשחק של ריפלי (1974)
יומנה של אדית' (1977)
הילד בעקבות ריפלי (1980)
People Who Knock on the Door‏ (1983)
Found in the Street‏ (1987)
ריפלי מתחת המים (1991)
Small g: a Summer Idyll‏ (1995) - פורסם לאחר מותה של הייסמית'.
ספרי ילדים:
Miranda the Panda Is on the Veranda (בשיתוף פעולה עם דוריס סנדרס) (1958)
מדריך כתיבה:
Plotting and Writing Suspense Fiction‏ (1966)
ספריה > אוספי סיפורים

Eleven (1970), פורסם גם בשם The Snail-Watcher and Other Stories
Little Tales of Misogyny (1974)
The Animal Lover's Book of Beastly Murder (1975)
Slowly, Slowly in the Wind (1979)
The Black House (1981)
Mermaids on the Golf Course (1985)
Tales of Natural and Unnatural Catastrophes (1987)
אוספי סיפורים שפורסמו לאחר מותה של הייסמית':
Nothing That Meets the Eye: The Uncollected Stories (2002)
Man's Best Friend and Other Stories (2004)
פרסים ומועמדויות

1946 : פרס או. הנרי בשל סיפורה "הגיבורה ("The Heroine") במגזין הרפרס בזאר
1951 : פרס אדגר - מועמדות בשל הרומן "זרים ברכבת"
1956 : פרס אדגר בשל הרומן "הכישרון של מר ריפלי"
1957 : Grand Prix de Littérature Policière, עבור הכישרון של מר ריפלי
1963 : פרס אדגר מועמדות בקטגוריית הסיפור הקצר הטוב ביותר עבור "הטרפנטין"
1964 : פרס פגיון הכסף מאת אגודת סופרי סיפרי הפשע של הממלכה המאוחדת.
1990 : Chevalier dans l'Ordre des Arts et des Lettres (אבירת מסדר האמנות והספרות) מאת משרד התרבות הצרפתי
הערות שוליים

↑  Jane Jakeman, Beautiful Shadow: a life of Patricia HIghsmith by Andrew Wilson, the Independent, 13/6/2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477336505171  PLWABN: 9810577232305606  BIBSYS: 90057495  BNC: 000037884  BNE: XX896115  BnF: cb119075049 (data)  CANTIC: a10632566  CiNii: DA02683516  GND: 11855087X  ICCU: CFIV006585  ISNI: 0000 0001 2027 551X  LCCN: n79151196  LNB: 000026168  MusicBrainz: c9e938a6-8e4a-43da-850d-2f4bfc9bbe87  NDL: 00443293  NKC: jn19990003501  NLA: 35193865  NLG: 80603  NLK: KAC199612335  NSK: 000056015  NTA: 069046697  RKD: 343404  SELIBR: 229445  SNAC: w6988j75  SUDOC: 026921979  Trove: 859715  ULAN: 500376962  VIAF: 66468662   WorldCat (עם VIAF): 66468662
מרים מבורך

מרים מבורך (נולדה ב-9 ביוני 1941) היא חוקרת בתחום הגיל הרך, פרופסור בגמלאות שכיהנה בין היתר כמנהלת מכללת לוינסקי לחינוך.
ביוגרפיה

מבורך נולדה בקרואטיה. החלה את דרכה כגננת. בעלת תואר דוקטור בחינוך מאוניברסיטת תל אביב (1994). בתחילת דרכה האקדמית שימשה מרצה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב, ובהמשך עברה לכהן במשרה מלאה כחברת סגל במכללת לוינסקי שם הייתה המרכזת האקדמית ומרכזת המסלול לגיל הרך. בשנת 2002 מונתה לעמוד בראש המכללה וכיהנה בתפקיד שמונה שנים (עד 2010). לאחר פרישתה לגמלאות ממכללת לוינסקי בשנת 2016 הצטרפה לסגל מכללת תלפיות שם היא מכהנת כיושבת ראש המועצה האקדמית.
תחומי מחקרה העיקריים של פרופסור מבורך הם קוגניציה של מורים וגננות, אינטליגנציה פרקטית של ילדים צעירים, תהליכי שינוי בהכשרת מורים ובמערכות חינוך בגיל הרך. פרופסור מבורך הייתה אחראית על הערכה ואישור של לומדות לגיל הרך במערכת החינוך בישראל, ועמדה בראש צוות לנושא הגיל הרך בוועדה המקצועית של ועדת דוברת לנושא הרצף החינוכי. ובוועדות היגוי שונות לגיל הרך באגף לחינוך קדם־יסודי של משרד החינוך. פיתחה תוכניות הכשרה לגיל הרך.
חיים אישיים

פרופ׳ מבורך מתגוררת בתל אביב. נשואה לאלכס, גמלאי של בנק דיסקונט. בתה היא פרופסור לילך שלו-מבורך מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
אלפא קאבה

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1996 (בן 28) בלואה, צרפת 
 עמדה:  פאוור פורוורד 
 גובה:  2.08 מטרים
 דראפט:  בחירה 60, 2017 אטלנטה הוקס
 קבוצות כשחקן
 2014–2015 2015–2017 2017–2019 2019–2020 2020–2021 2021–2022 2022–2023 2023–2024 2024:  פו אורטז מגה לקס אסוול ליון-וילרבאן בולזאק באסקט נאנטר גזיאנטפ בסקטבול בודוצ'נוסט פודגוריצה ג'יאנגסו דרגונס מכבי תל אביב
 הישגים כשחקן
 אליפות צרפת בכדורסל (2019)  הגביע הסרבי בכדורסל (2016)  הגביע הצרפתי בכדורסל (2019)  מלך הריבאונדים של הליגה האדריאטית (2017)  MVP של ליגת העל הטורקית בכדורסל (2022)  מלך הריבאונדים של הליגה הטורקית (2022)  אליפות מונטנגרו (2023)
 
אלפא קאבה (בצרפתית: Alpha Kaba; נולד ב-29 בינואר 1996) הוא כדורסלן צרפתי-גינאי המשחק בעמדת הסנטר בנבחרת גינאה בכדורסל.
קריירה

קאבה החל את דרכו בקבוצת הנוער של העיירה רומורנטין-לנתניי בה גדל. בין 2009 ל-2011 שיחק במדי בלואה לפני שהצטרף לשורות הנוער של פו אורטז. הוא ערך את הבכורה המקצועית שלו בליגת העל הצרפתית בכדורסל ב-26 בספטמבר 2014, ורשם שתי נקודות וארבעה ריבאונדים בתשע דקות מול אורליאן.
ביולי 2015 חתם קאבה במגה לקס הסרבית. בעונת 2016/2017 הוא סיים כמלך הריבאונדים של הליגה האדריאטית. הוא נרשם לדראפט ה-NBA ‏2016, אך הסיר את מועמדותו ביום האחרון. שנה לאחר מכן הוא נרשם לדראפט ה-NBA ‏2017, וב-22 ביוני 2017 נבחר בבחירה ה-60 והאחרונה על ידי אטלנטה הוקס.
ב-28 ביולי 2017 חתם קאבה לשלוש שנים באסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית והיורוקאפ.
ב-18 בספטמבר 2019 הוא חתם בבולזאק באסקט מליגת העל הצרפתית, במדיה העמיד ממוצעים של 8.8 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק. ב-3 ביולי 2020 הוא חתם בנאנטר, וב-21 בנובמבר נבחר לשחקן המחזור ביורוקאפ לאחר שרשם 21 נקודות ו-12 ריבאונדים בניצחון על אקילה באסקט טרנטו.
ב-28 ביולי 2021 חתם בגזיאנטפ בסקטבול מליגת העל הטורקית. הוא נבחר ל-MVP של העונה הסדירה לאחר שהוביל את גזיאנטפ למקום הרביעי והעמיד ממוצעי דאבל דאבל של 13.5 נקודות ו-10.5 ריבאונדים למשחק.
ב-4 באוגוסט 2022 חתם קאבה בבודוצ'נוסט פודגוריצה מליגת העל המונטנגרית בכדורסל, הליגה האדריאטית והיורוקאפ.
ביולי 2023 הועברו זכויות הדראפט שלו מאטלנטה ליוסטון רוקטס, ובספטמבר חתם בג'יאנגסו דרגונס מליגת ה-CBA הסינית.
ב-2 באפריל 2024 חתם בוולנסיה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג, אך ב-16 ביוני שוחרר מהקבוצה.
ב-27 בספטמבר 2024 חתם בחוזה זמני למשך חודש וחצי במכבי תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג, וב-1 בנובמבר שוחרר.
קריירה בנבחרת

בשנת 2014 שיחק קאבה במדי נבחרת הנוער של צרפת בטורניר אלברט שווייצר בגרמניה ובאליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 בטורקיה, וב-2015 העפיל עם נבחרת צרפת בכדורסל עד גיל 20 לחצי גמר אליפות אירופה באיטליה.
בקריירת הבוגרים שלו עבר קאבה לשחק בנבחרת גינאה בכדורסל.
הערות שוליים

↑  "Alpha Kaba a bien grandi". לה נובל רפובליק. נבדק ב-2023-08-16.
↑  "Alpha Kaba n'a pas oublié l'ADA Blois". לה נובל רפובליק. נבדק ב-2023-08-15.
↑  "Hawks Select John Collins, Tyler Dorsey and Alpha Kaba In 2017 Draft". אטלנטה הוקס. 22 ביוני 2017. נבדק ב-2023-08-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Nanterre signs Alpha Kaba". ספורטנדו. 3 ביולי 2020. נבדק ב-2024-02-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alpha Kaba gets MVP of the Week award for EuroCup". Eurobasket. 21 בנובמבר 2020. נבדק ב-2024-02-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gaziantep announces 1-year deal with Alpha Kaba". ספורטנדו. 28 ביולי 2021. נבדק ב-2024-02-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ING Basketbol Süper Ligi'nde Sezonun En Değerli Oyuncusu Alpha Kaba Ödülünü Aldı". ליגת העל הטורקית בכדורסל (בטורקית). 16 במאי 2022. נבדק ב-2023-08-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MVP turskog šampionata potpisao za Budućnost". b92.net. נבדק ב-2023-08-16.
↑  Rockets Acquire Dillon Brooks as Part of Five-Team Trade, יוסטון רוקטס
↑  Alpha Kaba continue sa carrière en Chine, BeBasket, ‏20 בספטמבר 2023 (בצרפתית)
↑  Valencia sign new center Alpha Kaba, basketnews.com, ‏2 באפריל 2024
↑  משה ברדה, ‏רשמית: אלפא קאבה חתם במכבי תל אביב, באתר ONE‏, 27 בספטמבר 2024
ציפורה לוריא

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1948 קלוז'-נאפוקה, הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה
 פטירה:  7 בדצמבר 2008 (בגיל 60 בערך) עפרה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 
ציפורה (ציפי) לוריא (1948 - 7 בדצמבר 2008) הייתה אוצרת אמנות, מבקרת אמנות, פובליציסטית ומרצה ישראלית. פרצה דרך לאמנות נשים, בעיקר מן הציבור הדתי.
ביוגרפיה

ציפורה לוריא לבית טסלר נולדה בשנת 1948 בעיר קלוז' שברומניה, עלתה לישראל בגיל עשר והתיישבה בירושלים. היא למדה באולפנת "חורב" ובתום השירות הלאומי נישאה והחלה את לימודיה באוניברסיטה העברית בתולדות האמנות, ספרות אנגלית וספרות השוואתית. התמחתה בתיאטרון מודרני ובאמנות מודרנית. בד בבד למדה במדרשה בתל אביב אצל האמן רפי לביא. בשנים הראשונות לנישואיה לאיש ההתיישבות ישעיהו לוריא התגוררה בירושלים ואחר כך עברה ליישוב עפרה שבחבל בנימין.
לוריא כתבה ביקורות אמנות בעיתונים "דבר", עתון 77", "נקודה", "ארץ אחרת" ו"מקור ראשון". בשנים 1996-1995 הגישה תוכנית תרבות דו שבועית ברשת א' של קול ישראל.
הקימה כשותפה אוצרת עם אבנר בר חמא את "הגלריה האחרת" בתל אביב.
לימדה אמנות ותיאטרון במכללת אמונה ובמכללת תלפיות.
נפטרה ב-7 בדצמבר 2008 ממחלת הסרטן.
תערוכות שאצרה

מזלית חצרוני טביב, "קול מקום" בגלריה האחרת, מכללת תלפיות תל אביב, 2002
"קיץ - קטיף" (יחד עם אבנר בר חמא), נווה דקלים, גוש קטיף, 2005
"הוי ארצי מולדתי", בית האמנים, 2007
"יו"ש-עו"ש", הגלריה האחרת, 2008.
הערות שוליים

↑  נופים וקווים, דבר, 25 בספטמבר 1981
אמנות נאיבית, דבר, 30 באוקטובר 1981
תל אביב בירושלים, דבר, 22 בינואר 1982
נופים אורבניים, דבר, 19 בפברואר 1982
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281075  NLI: 987007524927405171  VIAF: 308269265   WorldCat (עם VIAF): 308269265
פאליווד

פאליווד (באנגלית: Pallywood) הוא הלחם בסיסים של המילים "פלסטינים" ו"הוליווד". המונח משמש גורמים פרו-ישראליים כדי לתאר הטיות פוליטיות בתקשורת, עיוות עובדות וזיוף, הנעשים על ידי פלסטינים וערבים אחרים במסגרת מלחמתם התעמולתית בישראל ויחסי הציבור שהם מנהלים נגדה כדי ליצור תדמית שלילית, לה ולחיילי צה"ל.
את המושג הזה טבע פרופסור ריצ'רד לנדס, חבר סגל אוניברסיטת בוסטון, ככותרת הסרט שהפיק: "על פי מקורות פלסטיניים". הסרט מראה אירועים שכאלה ומתאר כיצד מתבצעת הטעיית התקשורת הזו, על ידי הערבים בכלל ועל ידי הפלסטינים בפרט. בשנים שלאחר הפקת הסרט החל המושג להשתרש ונעשה בו שימוש גם בהקשרים רחבים יותר.
פאליווד: על פי מקורות פלסטיניים

סרטו של פרופסור ריצ'רד לנדס, פאליווד: על פי מקורות פלסטיניים הוא סרט אינטרנט בן 18 דקות. לנדס ואחרים טוענים בו שממשלת ישראל איננה נחרצת דיה במאבקה נגד הדיווחים הפלסטיניים הכוזבים על אירועים שונים בסכסוך.
לנדס מראה בסרט שורת צילומים, שנעשו בעיקר על ידי צלמים עצמאיים פלסטינים ושהיו בגדר זיוף, עיוות עובדות או ביומן. הוא טוען שההטעיה העקבית של התקשורת (שהוא מכנה "פאליווד") הייתה קיימת כבר במלחמת לבנון הראשונה, ושעורכי החדשות אינם בודקים די את אמינות הצילומים הפלסטיניים.
במסגרת זו, לנדס מתמקד בין השאר גם במקרהו של מוחמד א-דורה. בשעתו נטען שהילד הפלסטיני הזה נהרג על ידי צה"ל בתחילת האינתיפאדה השנייה, והטענה קיבלה כביכול גיבוי בסרט מצולם של האירועים. הצילום של מות הילד כביכול שימש כחומר תבערה מובהק לאירועי האינתפאדה בשנים שלאחר מכן.
לנדס קובע בהקשר זה בסרטו שדובר בצילומים מבוימים, ובעקבות תביעת דיבה שהוגשה נגדו עקב כך, קבע בית משפט בצרפת שקביעתו זו איננה בגדר הוצאת דיבה, וזאת על בסיס עדות מומחה שהעיד באותו בית משפט צרפתי. על פי אותה חוות דעת מומחה, יש חשד סביר שהאירוע של מות הילד כביכול בוים, ושאם א-דורה בכל זאת כן נהרג, אזי זה יכול היה לקרות אך ורק מאש פלסטינית ולא מאש ישראלית. עם זאת בשנת 2013, בעקבות קביעה של ערכאה משפטית גבוהה יותר בצרפת, הרשיע בית משפט צרפתי בשנת 2013 את פיליפ קרסנטי בהוצאת דיבה, על הטענה כי הצילומים מבוימים, והשית עליו קנס של 7,000 אירו.
לנדס מסיק בסרטו ש"צלמים פלסטינים, במיוחד כאשר אין זרים בסביבה, עוסקים בביום עקבי של תמונות אירועים".
שימוש רחב יותר במושג

העיתונאית רות בלום, שכתבה ב"ג'רוזלם פוסט", מתארת את "פאליווד" כמושג שנטבע על ידי ריצ'רד לנדס בהתייחס ל"הפקות שבוימו על ידי הפלסטינים לפני (ולעיתים תוך שיתוף פעולה של) צוותי רשתות טלוויזיה מערביות, במטרה לקדם תעמולה אנטי-ישראלית מוסווית כחדשות". לנדס עצמו מתאר מושג זה כ"מושג שטבעתי לתיאור חומר מבוים המוסווה כחדשות". בנוסף למקרה א-דורה, לנדס מספר גם על מקרים רבים אחרים, אותם הוא מתאר כמקרים של פאליווד. על פי בלום, טענותיו הקשות של לנדס יצרו לו מוניטין, בחוגים מסוימים, כ"ימני", ה"תומך בתאוריות קונספירציה".
כנגד מכפישיו של לנדס הועלו על ידי רבים אחרים, לרבות מספר תחקירני תקשורת, טענות דומות לאלה שהוא עצמו העלה, במיוחד לאחר שכמה אירועי הטעיית התקשורת הוכחו במהלך מלחמת לבנון השנייה. ידועה בהקשר זה למשל, פרשת תצלומי עדנאן חאג'.
מכון מקינזי, קבוצת חשיבה ביטחונית קנדית, טען כי "לאחר היסטוריה ארוכה של הצגות לפני המצלמות, המונח הציני "פאליווד", לשירותי החדשות של הפלסטינים, הופך למובן".
לאחר מקרה א-דורה הזכירו פרסומים רבים את המושג פאליווד. היו שכינו פרסומים אלה, בשל כך, פרסומים ימניים. אכן, במושג פאליווד השתמשו גם כמה פרשנים שמרנים כמו דייוויד פרום ומישל מלכין.
פול שניידרייט הקנדי כתב: "ראינו מקרים בהם הרוגים פלסטינים, הנישאים על אלונקות, נופלים, ואז, בכוחות עצמם, מטפסים עליהן. ראינו דו"חות על טבח, כמו בג'נין ב-2002, שהתבררו, לאחר חקירה עצמאית, כהגזמה פראית. אין צורך לומר שמקרים שכאלה אינם יוצרים אמון כלפי טענות פלסטיניות נוספות, לפחות עד שיתבררו כאמיתיות".
אחרי הקרב בג'נין ב-2002, תיעד מזל"ט של צה"ל הלוויה מבוימת, בה נראו פלסטינים סוחבים על אלונקה אדם שהתחזה למת. במהלך ה"הלוויה" הפילו הפלסטינים בטעות את האלונקה וה"מת" קם על רגליו וטיפס שוב על האלונקה.
בנוסף נטען שצילומים רבים שהוצגו בזמן ממלחמת לבנון השנייה בוימו על ידי חזבאללה, תופעה שכונתה לעיתים, על אותו משקל, "חזבוליווד".
הסרטונים בכיכובם של משפחת תמימי, ובפרט עהד תמימי, תוארו כפאליווד. על-פי ח"כ מיכאל אורן ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון אף ערכה בדיקה לגבי האם ילדי משפחת תמימי, שהם בהירי עור ולבושים בלבוש אמריקאי, הם שחקנים מלוהקים, בדיקה שלא הולידה תוצאת חד משמעיות, אך על-פי אורן אין ספק שמדובר בפאליווד ללא קשר לייחוס המשפחתי.
במהלך העימותים בגבול ישראל-עזה בשנת 2018 תועדו הפלסטינים מביימים פציעות ונפגעים.
ראו גם

הטיות פוליטיות בתקשורת
פרשת מוחמד א-דורה
המחלוקת על הקרב בג'נין 2002
הערות שוליים

↑  http://www.m-r.fr/balistique.pdf
↑   פרשת א-דורה: הצרפתי שטען שהסרט בויים הורשע בהוצאת דיבה, באתר הארץ, 26 ביוני 2013
↑  הלוויה מבוימת/מפוברקת בג'נין, באתר Strategy Page
↑  www.israelinsider.com / server maintenance
↑  Eglash, Ruth (19 בדצמבר 2017). "Israelis call her 'Shirley Temper.' Palestinians call her a hero". The Washington Post. ארכיון מ-28 בדצמבר 2017. נבדק ב-30 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אריק בנדר, ‏ח"כ אורן: "נבדק אם משפחת תמימי היא אמיתית", באתר מעריב אונליין, 24 בינואר 2018
↑   יותם ברגר, ח"כ אורן: בעלי ניסיון בפברוק תמונות פלסטיניות בדקו את אמיתות משפ' תמימי, באתר הארץ, 25 בינואר 2018
↑   יותם ברגר, ח"כ מייקל אורן יזם דיון בכנסת: האם משפחת תמימי אמיתית או שמדובר בשחקנים, באתר הארץ, 24 בינואר 2018
↑   יואב זיתון, צפו: חמאס מביים פציעות בעימותים בגבול עזה, באתר ynet, 5 במאי 2018.
תיאור פרשת מוחמד א-דורה
שארל ג'ושיה שפלן

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1825 לז אנדלי, צרפת 
 פטירה:  30 בינואר 1891 (בגיל 65) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Charles Joshua Chaplin 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 הושפע על ידי:  Michel Martin Drolling 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 צאצאים:  Arthur Chaplin 
 
שארל ג'ושיה שפלן (בצרפתית: Charles Joshua Chaplin; ‏  8 ביוני 1825 – 30 בינואר 1891) היה צייר ודפס צרפתי שצייר נופים ופורטרטים כאחד. הוא עבד בטכניקות רבות: פסטל, ליתוגרפיה, צבעי מים, גיר, ציור שמן ותחריט. הוא נודע בעיקר בזכות דיוקנאותיו האלגנטיים של נשים צעירות.
ביוגרפיה

שארל ג'ושיה שפלן נולד ב-8 ביוני 1825 בצרפת. אמו, אולימפיה אדל מויסי, הייתה צרפתייה, ואילו אביו, ג'ון צ'פלין, היה מתווך אמנות מאנגליה. שארל שפלן בילה את כל חייו בצרפת, והפך לאזרח ב-1886. הוא למד באקול דה בו-ארט בפריז משנת 1840, ולקח שיעורים פרטיים בסטודיו של מישל מרטין דרולינג, שתלמידיו כללו את פול בודרי, ז'ול ברטון וז'אן ז'אק הנר. מאוחר יותר הוא לימד גם בבית הספר לאמנויות יפות.
בשנת 1845, הוא נכנס לסלון פריז, תערוכת האמנות הרשמית של האקדמיה לאמנויות יפות, כצייר דיוקן ונוף עם הציור דיוקן אמו של האמן. שפלן העביר שיעורי אמנות במיוחד לנשים בסטודיו שלו, כולל מארי ג'וספין ניקולס. האמנית האמריקאית מרי קאסאט, האמנית הצרפתייה לואיז אבמה והאמניות האנגליות לואיז ג'ופלינג וסופיה ביל היו בין תלמידיו של שפלין. גם בנו ארתור שפלין שהיה צייר.
שפלן מת ב-30 בינואר 1891, בגיל 65, בפריז כאדם עשיר ונקבר בבית הקברות פר לשז.
קריירה > עבודה מוקדמת

שפלן ערך את הופעת הבכורה שלו בסלון עם דיוקנאות, אבל הוא גם צייר נופים, במיוחד את האזור הכפרי של אוברן. יצירותיו המוקדמות, מ-1848 עד 1851, צוירו בסגנון ריאליזם, שהתפתח ברפובליקה הצרפתית השנייה, בעל המוטו "חירות, שוויון, אחווה", ונשלט במשך שלוש שנים על ידי הממשלה הרפובליקנית. של צרפת מהמהפכה של 1848 ועד להפיכה של לואי-נפוליאון בונפרטה ב-1851. ריאליזם הייתה תנועה אמנותית שהחלה בצרפת בשנות ה-50 של המאה ה-19, לאחר מהפכת 1848. מסוף המאה ה-18, התנועה הרומנטית שלטה באמנות ובספרות הצרפתית אך נדחתה על ידי ריאליסטים, אשר התקוממו נגד הפגנת הרגשות של התנועה הרומנטית, שביקשה לתאר אינדיבידואלים ומצבים עכשוויים אמיתיים ואופייניים בדייקנות.
שפלן צייר יצירות רבות בימיו הראשונים, כולל פרחים שהוצגו בסלון דה לה פלורס. מאוחר יותר, בסוף שנות ה-50, הוא נטש את הנטורליזם, סגנונו הקודם, והחליף אותו בטכניקה חיננית יותר, אלגנטית וגמישה יותר שהביאה לו פרסום בצרפת בתקופתו כצייר פורטרטים; ככזה הוא אימץ את הסגנון האידילי והחושני והאופנתי של הצייר הצרפתי הבולט, פרנסואה בושה (1703–1770).
הוא גם אימץ את המסורת של גדולי הפורטרטים האנגלים. הוא פיתח סגנון ציור משלו אך קיבל השראה מהציירים הבריטים ג'ושוע ריינולדס ותומאס גיינסבורו. הוא נהג לחרוט את יצירותיו של האמן ההולנדי פטר פול רובנס וזכה להשפעה נוספת מעבודתו.
קריירה > תקופה מאוחרת

בהדרגה הצבעים הבוציים ששפלן השתמש בו הפכו לצבעים לבן, אפור וורוד, ותארו את דמויותיו בגוון אופאלי, על ידי יישום פלטה עדינה של גוני ורודים ואפורים בהירים. לאחר שצייר פורטרטים החל שפלן בציור ז'אנר בשנות ה-50 של המאה ה-19. הנושאים האהובים עליו הם החן הנשי בחיי היומיום של אישה צעירה. הוא צייר נשים בכמה תנוחות: מנוחה; טיפוח; שִׁירָה; וקריאה. הוא לכד אותן בקלילות ובחוסר זהירות והדגיש את האלמנטים הדקורטיביים של הקומפוזיציה.
הקיסרית אז'יני, אשתו של נפוליאון השלישי ומעריצת "סגנון פומפדור", הושפעה מהקסם של יצירות הנאו-רוקוקו של הצייר. שפלן היה בין אמני החצר האהובים על נפוליאון השלישי והקיסרית. בשנת 1859, כאשר דיוקנו של אורורה נאסר על ידי שופטי הסלון כ"מרמז יותר מדי ארוטיות", נפוליאון השלישי הגן על שפלן וביטל את צו הפסילה. הוא הוערך באופן דומה בעיצוב פנים ומונה לשפץ את החדרים של הקיסרית אז'יני.
דיוקנאותיו החושניים של נשים ונערות צעירות, לעיתים קרובות עם דוגמניות שהצטלמו בצורה אירוטית בסביבה מעורפלת ולעיתים קרובות לובשות בגדים שקופים, משכו את העניין של החברה הגבוהה והאצולה של פריז במהלך הרפובליקה הצרפתית השלישית (1870–1940) והבטיחו את הצלחתו ועושרו. הוא היה אחד הציירים הפופולריים ביותר בתקופתו, אך בהווה עבודתו אינה ידועה כמעט, למרות העובדה שעבודותיו תלויות במוזיאונים מרכזיים רבים ברחבי העולם.
הוא השתמש בסגנון הרוקוקו שלו עבור הסצנות המיתולוגיות שלו וציורי סצנות הז'אנר שלו. תמונות הז'אנר שלו היוו חלק נכבד מיצירתו. בשנת 1861, עבד כצייר דקורטיבי. שפלין צייר את הדלתות וכמה לוחות זכוכית בארמון טווילרי. הארמון נהרס בשריפה ב-1871 והריסותיו נהרסו במהירות.
קריירה > כבוד ופרסים

כחבר באקדמיה המלכותית לציור ופיסול, שפלן הציג את ציוריו בסלון פריז, מקום התצוגה הרשמי של עבודות החברים. הוא החל להציג את ציוריו בסלון האמנים הצרפתי בשנת 1845 והיה מיוצג שם בדרך כלל מדי שנה. תערוכות אלו הפכו אותו לאחד מאומני הדיוקנאות המפורסמים ביותר בצרפת. החל ב-1847, עבודותיו הוצגו בקביעות באקדמיה המלכותית בלונדון.
במהלך חייו זכה לשבחים על כישרונותיו האמנותיים בהענקת מספר מדליות: מדליה מדרגה שלישית ב-1851; מדליה מחלקה שנייה בשנה שלאחר מכן; ומדליית כבוד בשנת 1865. הוא הוכרז אביר לגיון הכבוד בשנת 1879, שפלן הועלה לדרגת קצין ב-1881.
הכישרון האמנותי של שפלן זכה להערצה על ידי סופרים, ציירים ומבקרים ידועים כמו ארסן הוסי, אמיל זולא ותאופיל גוטייה. אדואר מאנה הרגיש ששפלן מכיר את "חיוכה של אישה". דיוקנאותיו של נשים צעירות היו אלה שזכו להצלחה מיוחדת.
ניתן לצפות בעבודותיו במוזיאונים הצרפתיים של בורדו, באיון, בורז', מילוז, פריז, ריימס, רואן, סנט, ובמסד האמנות הגרפית של מוזיאון הלובר. מחוץ לצרפת ניתן למצוא את יצירותיו במוזיאון ארמיטאז', סנקט פטרבורג, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, במוזיאוני האמנות של הרווארד במסצ'וסטס ובמוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות באינדיאנה. לשפלן יש כמה ציורים באוסף ציבורי בבריטניה במוזיאון בווס.
אחד מציוריו של שפלן נמכר במכירה פומבית בפריז ב-5 ביוני 1922. תואר על ידי המכרז כציור נוף של שארל שפלן, הוא השיג מחיר גבוה באופן בלתי צפוי עבור אמן שנחשב כ"נפל לשכחה". רוב המציעים האמינו בטעות שמדובר ביצירת אמנות של הקומיקאי והשחקן צ'רלי צ'פלין וחשבו שהם ירכשו ממצא יוצא דופן. ה"ניו יורק טיימס" דיווח על כך וקבע: "ניתן לדמיין את האכזבה של הקונה האולטימטיבי כאשר התגלה שהתמונה הייתה של אמן כמעט נשכח."
גלריה

יונה ונערה
אחרי הנשף
בועות
הכלב האהוב