stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנות נלבשת

אמנות נלבשת, הידועה גם בשם "Artwear" או "Art to wear", מתייחסת לבגד, תכשיט או אביזר כגון תיק, ייחודיים שנוצרו לרוב ביד, כיצירה אמנותית המביעה רעיון פוליטי, או כלכלי שאפשר ללבוש, או לענוד אותה על הגוף וגם להציגה בתערוכה. אמנות נלבשת אינה אופנה מייצור תעשייתי המוני, אין כוונה להחליף אותה כל עונה. היצירות עשויות להיות מוצגות או להימכר. ביצירת כל בגד או חפץ נלבש מערבים אסתטיקה, חשיבה על צורתו, על החומר ממנו יתפרו אותו, על צבעו וגם על היותו נוח ושימושי ללבישה אך לא חושבים להציגו בתערוכה. עם זאת במשך השנים היו שיתופי פעולה בין מעצבים לאמנים ידועים שיצרו יחד בגדים שהיו גם אמנות נלבשת וגם פריט אופנתי, כמו שיתוף הפעולה בין המעצב לואי ויטון והאמנים ג'ף קונס וטאקשי מורקאמי, בעוד אלזה שיאפארלי שיתפה יצירה עם סלבדור דאלי.
אמנות סיבים נלבשת

בין האמנים שיוצרים אמנות סיבים נלבשת יש המשתמשים בבדים מוכנים או חומרים אחרים כמו פסולת נייר כבלי חשמל ועוד שאותם הם הופכים לבגדים ייחודים במינם, יש כאלה שנוהגים לצבוע בדים, לצייר או לרקום יצירה ייחודית על בגד אחד. בניגוד למחשבה שאמנות היא מוצר יקר, כמה אמני לבוש הקימו בתי מלאכה מקומיים ליצירת אמנות נלבשת במחירים סבירים לכל אחד, במסגרת אמנות נלבשת נכללות גם חולצות טריקו שעליהן יש יצירה גרפית ייחודית.
כמו בענפי אמנות אחרים הכישרונות והיכולות של אמני האמנות הנלבשת הן שונות ומגוונות, היות שיצירה באופן זה דורשת ידיעות נרחבות של מלאכה וגם אמנות, אמן מלבושים צריך להתמחות, בצבעים, בכימיה, תפירה, עיצוב בגדים ובידע מחשבים, בתי הספר לעיצוב ואופנה ותוכניות לטיפוח אומנות מספקים לאמני הלבוש העתידיים כיתות במגוון ידע. למשל ב'תוכנית לאומנויות' שהייתה באוניברסיטת בוסטון בשנות ה-70 של המאה ה-20 היו מחלקות לקרמיקה, מתכת ומחלקה לסיבים שבה לימדו אריגה בנול, עיצוב תלת־ממדי בסיבים, מקרמה, רקימה ועבודה בחומרים מהחי והצומח. בהצהרת הכוונות של התוכנית נכתב "כאומנים אנו מעצבים את החומרים שאנו נוגעים בהם בידינו, מוחנו ורגשותינו לחפצים הנאים של תרבותנו, האיכויות של היצירות משפיעות על מוחנו ורגשותינו בחזרה ... מטרתנו היא לעודד את ההתפתחות והחיוניות של כל כשרון אישי".
האמנית מריה דה קונסאסיאו (Maria Da Conceicao) כותבת במבוא לספרה, "Wearable Art", כי "אמנות נלבשת מתארת בגד שאינו מוגדר לזמן מסוים, אמנותי וייחודי אבל אינו יקר מדי, כך שהוא בהישג יד לכל אחת. שלא כמו אופנה שמבטאת את ההעדפות החולפות של שוק עונתי, אמנות נלבשת יכולה להילבש בכל זמן ולהזדמנויות שונות, ונותנת ללובשת הרגשה שהיא מיוחדת למשך הרבה שנים ... לרוב האנשים כיום, ביגוד הוא אמצעי לביטוי עצמי דבר שביגוד תעשייתי אינו נותן". היא כותבת שלדעתה אין היום הצדקה ללבישת בגדים משעממים, מפת שולחן בלויה, חצאית ג'ינס, וילון בלוי כל דבר אפשר לשנות ולהפוך למשהו אחר. בראיון לוושינגטון פוסט בשנת 1977, היא מגדירה את בגדי האמנות הנלבשת שלה כ'קולאז מהלך', וטוענת שכאשר בגדיה אינם מקשטים רחובות כאשר לובשים אותם, צריך לקשט בהם קירות, ולא להחביאם בארונות.
אמנות נלבשת סרוגה או מצונרת

יש גם אמנות נסרגת או מצונרת באפשרויות שונות. תנועת הסריגה וקרושה בסגנון חופשי התחילה בשנת 1977, כאשר שני האמנים היוצרים סילביה קוש וג'יימס וולטרס התחילו ליצור, ללמד ולהפיץ יחד את הרעיון שאפשר לסרוג וליצור במסרגה אחת גם יצירות שאינן עשויות מקשה אחידה של שורות ארוכות באותה הדוגמה, וכי אפשר לשבור את החוקים הישנים וליצור במגוון אופני עשייה. תלמידותיהם המשיכו להפיץ את בשורת היצירה החופשית ברחבי העולם, ביניהן האמניות פרודנס מאפסטון, ג'יני דאוד ועוד.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הפסל והצייר פרנק לינקולן וינר לימד את עצמו לסרוג קרושה והתחיל ליצור שכמיות, פונצ'ו, כובעים ותיקים ייחודיים שהוא קרא להם פיסול גוף.
בשנת 2006 פרודנס מאפסטון אספה פיסות סרוגות בנושא ים מ-64 אמניות חברות האגודה הבינלאומית ליצירה קרושה בסגנון חופשי וחיברה מהפיסות מעיל, גלימה ושמשיה, שהוצגו בכמה תערוכות והודפס גם קטלוג.
אמנות נלבשת ישראלית

בשנת 2001, במסגרת "הטריאנלה הבינלאומית השלישית לאריגה" בתערוכה The Matter of Fiber שבה הציגו אמניות ישראליות ופולניות. הציגה בתיה אייכנהולץ את יצירתה "למה כובע" המראה כובע טמבל רקום עם פרטים ביוגרפיים שלה. שולמית לוין הציגה את יצירתה "ואלה שמות", מעיל אחד מתוך סדרת המעילים המפוספסים "כתונת פסים". הסדרה מתייחסת לביוגרפיה שלה בזמן השואה.
בשנת 2002 עיצבה גלית לוי, לנציגת ישראל לתחרות מיס יוניברס, שמלה עם סימני זהות וגאווה לאומית, בחזית השמלה מודפסת מפת ישראל, כפי שהיא מופיעה באטלס לתלמידי בית הספר.
בשנת 2008 הוצגה במוזיאון ניוארק שבניו ג'רזי, התערוכה "סיפורי נשים: ארבע תכשיטניות ישראליות חשובות" שבה הוצגו תכשיטים שבחנו נושאים מחיי האשה הישראלית. התכשיטים שבתערוכה ייצגו נושאים כגון מלחמה, הגירה ויצירת קשר את המדינה. אף על פי שלכל אשה יש סגנון אישי ביחד התערוכה הציגה את פניה התוססים ואת המאבקים של המדינה. ביאנקה אשל גרשוני, הציגה "טילים קטנים" שיצרה באמצע מלחמת המפרץ הראשונה. ורד קמינסקי עצבה אבנים המאזכרות את אבני ירושלים, דגנית שטרן-שוקן עיצבה תכשיט המזכיר נופים עירוניים ואסתר קנובל בחנה בעיות של הגירה. כל תכשיט הוא יצירת אמנות שאשה יכולה לענוד על בגדיה או לתלות על צוארה.
באוקטובר 2020, בקשת 12 עלתה בישראל תוכנית ריאליטי בשם "הזמר במסכה". חבר השופטים צריך לגלות מי מסתתר בתוך התחפושת על פי שיר ורמזים. התחפושות שהזמרים לובשים הן אמנות נלבשת.
השפעת משבר האקלים על האמנות הנלבשת

האופנה המהירה גרמה לכך שאנשים לובשים בגדים זולים וממהרים לזרוק אותם, החברות שמיצרות אותם זורקות בגדים שטרם נלבשו ולא נמכרו למטמוני האשפה כמו גם הרבה שאריות של המתפרות. הרבה אמני מלבוש ראו בפסולת הזו חומרים טובים ליצירת אמנות נלבשת בת קיימא.
באוקטובר 2019 נפתחה תערוכת "Smithsonian Craft2Wear Show" במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון שבה הציגו ארבעה עשר אמנים יצירות של אמנות נלבשת, שמחנכת את הציבור להתחשב בשינויי האקלים ולקחת אחריות על בעיות זיהום הסביבה. כמה מהאמנים משתמשים בחומרים שנזרקו כחומר גלם. למשל האמנית ג'אניס קיסינגר עושה מיחזור משביח לסארים ישנים, היא רוכשת אותם קרועים, מלוכלכים ולדבריה אהובים, היא מצינת שהיא אוהבת לפתור בעיות עיצוב של חומרים משומשים. יושיקו קומאטסו מצילה בדי סארי יפניים עתיקים. מרי יאגר לוקחת חולצות בלויות מחויטות של גברים והופכת אותן לחולצות ומקטורנים ייחודיים חסרי מגדר חדשים. לין ריינסטימה שמקדשת את המינימליזם מכריזה שפחי האשפה שלהם כמעט ריקים ושרון לונדון מסכימה עמה ומציעה חולצות עשויות בהתאמה ללקוח מחומרים ברי קיימא, המיוצרים בסדנה שבה יש אפס פסולת והיא פועלת על אנרגיה סולארית. האמנים מציעים לקהל לשוב ולחשוב על מה ואיך הוא צורך את בגדיו.
האמנית האמריקאית ג'ולייט ג'ונסטון מציירת על מכנסיים שהיא קונה בחנויות יד שנייה ואוספת ממקומות מיחזור. כל מכנס מקבל ציור ייחודי עם חתימתה, כיאה ליצירת אמנות. היא מרבה לצייר צמחים אבל מוצאת השראה גם מפוסטרים ישנים של קונצרטים. אביה היה גיטריסט של אלטון ג'ון מאז שנות ה-70 והיא סבורה שהיא הושפעה מכך שגדלה בסביבה מאוד צבעונית בה אנשים לבשו בגדי הופעה.
בשנת 2020 מיעטו בתי האופנה למכור בגלל מגפת הקורונה, שמחד האטה מכירות ומצד שני גרמה לנשים רבות שהיו סגורות כמו כולם בבתים, למחזר את בגדיהן, והחזירו לאופנה את הציורים על ג'ינס.
האמנית האוסטרלית ליז יוז יוצרת את האמנות הנלבשת שלה מפסולת שנזרקה. 'שמלת המכשפה הרעה' שלה עשויה משקי מזון וחבלים שנועדו לקשירת חבילות קש. היא אומרת שהחומרים מהם יצרה את השמלה אולי לא נראים לכל אחד כחומרים שמהם עושים שמלת ערב, אך זה גורם לאנשים לחשוב על בעיית הזבל הרב שנזרק בכל מקום. היא מכנה את יצירות האמנות הנלבשת שלה גם מעוררי המחשה על קיימות.
במילאנו איטליה האמנית ג'יודיטה טאנזי יוצרת אמנות נלבשת מבדים, בגדים ופריטים שהיא אוספת מפחי אשפה ומיחזור ומשווקי יד שנייה. היא לא צובעת אותם אלא משתמשת בהם כמות שהם אך כן חותכת ומחברת אותם חלקית.
ראו גם

מיחזור משביח לבגדים
תפירה
רקמה (מלאכת יד)
אמנות סיבים
בורו (טקסטיל)
קנטה (טקסטיל)
תחפושת
טקסטיל
סריגה וקרושה בסגנון חופשי
תפירה איטית
רוברט ריסקין

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1897 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בספטמבר 1955 (בגיל 58) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אינגלווד פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  פיי ריי (23 באוגוסט 1942–20 בספטמבר 1955) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1933) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט ריסקין (אנגלית: Robert Riskin‏; 30 במרץ 1897 - 20 בספטמבר 1955) היה תסריטאי ומחזאי אמריקני, זוכה פרס האוסקר, הידוע בעיקר בזכות שיתוף הפעולה בינו לבין הבמאי פרנק קפרה.
חייו

ריסקין, יליד ניו יורק, החל את הקריירה כמחזאי של תיאטראות מקומיים בניו יורק. שניים ממחזותיו זכו להצלחה כשהועלו על במות ברודוויי. הוא עבר להוליווד ב-1931 לאחר שאולפני "קולומביה" רכשו את הזכויות של כמה ממחזותיו. באותה שנה החל שיתוף הפעולה בינו לבין הבמאי פרנק קפרה, בקומדיה הרומנטית "בלונד פלטינה", בכיכובה של ג'ין הארלו, שבו כתב את הדיאלוגים בלבד.
ריסקין אמנם כתב תסריטים למגוון סרטים ב"קולומביה", אך הוא זכור בשל התסריטים שכתב לסרטיו של פרנק קפרה: "גברת ליום אחד" (1933), "זה קרה לילה אחד" (1934), "מר דידס הולך העירה" (1936), "הן לא תקחהו עמך" (1938) ו"קבלו את החתן!" (1951). על כל אחד מהסרטים הללו קיבל ריסקין מועמדות לפרס האוסקר, ועל "זה קרה לילה אחד" גם זכה בפרס. הוא הסתכסך עם קפרה במהלך עבודתם על הסרט "פגוש את ג'ון דו" (1941), ומאז לא עבדו יחד, מלבד בסרטים "Riding High" ו"קבלו את החתן!" מראשית שנות החמישים.
ב-1950 לקה באירוע מוחי שהחליש את גופו ומנע ממנו לכתוב תסריטים נוספים, ולבסוף נפטר בספטמבר 1955. לאחר מותו השתמש קפרה בתסריט ראשוני של ריסקין בסרט "גברת ליום אחד", שהיה סרטו האחרון של קפרה.
בין השנים 1942 - 1955 היה ריסקין נשוי לשחקנית פיי ריי. נולדו להם שני ילדים ובנוסף הם אימצו בת.
אנטון זלאטופולסקי

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1966 (בן 58) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 השכלה:  הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה 
 בן או בת זוג:  Darya Zlatopolskaya 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (4 בנובמבר 2010)  פרס הפדרציה הרוסית (9 ביוני 2014)  עיטור הידידות (רוסיה) (27 בנובמבר 2006)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (22 באפריל 2014)  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית 
 
אנטון אנדרייביץ' זלאטופולסקי (Анто́н Андре́евич Златопо́льский; נולד ב-12 בספטמבר 1966, מוסקבה) הוא מנהל תקשורת רוסי, מפיק קולנוע וטלוויזיה ואיש ציבור. המשנה למנכ"ל חברת הטלוויזיה והרדיו הממשלתית (VGTRK) (משנת 2000), מנכ"ל ערוץ הטלוויזיה רוסיה-1 (מאז 2002), העורך הראשי והמפיק של ערוץ הטלוויזיה לילדים "מולט" (מאז 2014), יו"ר דירקטוריון חברת TV Digital (מאז 2018); בעבר - מנכ"ל חברת הטלוויזיה הפרטית העצמאית ATV‏ (1991-1998). חבר האקדמיה הרוסית לטלוויזיה (מאז 2001). חתן פרס המדינה של הפדרציה הרוסית בתחום הספרות והאמנות בשנת 2013.
ביוגרפיה

בשנת 1988 סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 1988 עד 1991 למד בבית הספר לתואר שני באקדמיה למשפטים במוסקבה (MGLA).
בשנת 1993, באקדמיה למשפטים במוסקבה (MGLA) הוא הגן על עבודת דוקטורט לתואר ש שני נושא "זכויות וחירויות פוליטיות של אזרחים והמנגנון ליישומם בפדרציה הרוסית"
פעילות מקצועית

בשנת 1989 החל את הקריירה המקצועית שלו, כשהוא נכנס לתפקיד היועץ המשפטי בחברת הטלוויזיה פרטית "ATV" («Авторское телевидение»). הוא נשאר בתפקיד עד 1991.
בשנת 1991 מונה למנהל הכללי של חברת הטלוויזיה ATV.
מינואר 1994 ועד יולי 1998, הוא היה סגן נשיא ומנכ"ל חברת הטלוויזיה ATV והיה בעל מניות בחברה.
בשנת 1999 הוא עבר לערוץ הטלוויזיה הממלכתי RTR. כאן (עד אפריל 2000) הוא שילב את תפקידו כמשנה למנכ"ל ומנכ"ל.
באפריל 2000 מונה לתפקיד (לאחר עזיבתו של לסין) לתפקיד סגן יו"ר הראשון של חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתית הרוסית (VGTRK). הוא נשאר בתפקיד זה עד פברואר 2002.
במרץ 2002 מונה תחילה לסגן הראשון של יו"ר VGTRK ומנכ"ל ערוץ הטלוויזיה RTR (במקום אלכסנדר אקופונקטורה שעזב).
מאפריל ועד אוגוסט 2002 שימש במקביל כסגן יו"ר הראשון של ה-VGTRK ומנכ"ל ערוץ הטלוויזיה RTR.
בתקופתו הערוץ עבר מיתוג מחדש ושינה את שמו לערוץ "רוסיה".
ביוני 2014, החל לכהן שמקביל גם כעורך ומפיק ערוץ הטלוויזיה לילדים "מולט". כמנהל עצמאי, הוא חבר בדירקטוריון של חברת Rostelecom, מאז יוני 2018, הוא היה חבר ויו"ר דירקטוריון הטלוויזיה הדיגיטלית, חברת בת של VGTRK Holding ו-Rostelecom, המייצרת ומנהלת חבילה של ערוצי טלוויזיה דיגיטליים ברוסיה ומחוצה לה.
פילמוגרפיה

כמפיק כללי, מפיק משותף או מפיק בפועל, הוא היה שותף ביצירת הסרטים העלילתיים הבאים:
2005 — האמן ומרגריטה
2006 — בחוג ראשון
2006 — הרפתקאותיו של לונטיק וחבריו
2007 — לקבור לנצח
2008 — ללא אשמים
2009 — טאראס בולבה
2010 — The Weather Station
2011 — פיוטר הראשון: צוואה
2011 — בני ברבוסקין
2012 — הגווארדיה הלבנה
2012 — חיים וגורל
2013 — מראה
2013 — אגדה מספר 17
2013 — סטלינגרד
2014 — שדים
2014 — יקטרינה
2015 — לוחם
2015 — דון השקט
2016 — הטיסה
2016 — החוקר טיכונוב
2017 — משיכה
2017 — אנה קארנינה: סיפורו של ורונסקי
2017 — אורפין ג'יוס וחיילי העץ שלו
2017 — האופטימיסטים
2017 — בולשוי
2017 — סאליוט-7
2017 — שד המהפכה
2017 — ריכטר
2017 — מתקדמים למעלה
2018 — המאמן
2018 — גודונוב
2018 — על הקרח
2018 — מזג אוויר סגרירי
2019 — T-34
2020 — פלישה
2020 — על הקרח 2
2020 — סטרלצוב
2020 — שוער הגלקסיה
2020 — סוסון גבנונון
2020 — שוער הגלקסיה
2021 — יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'
2023 — צ'בורשקה
ויליאם גולדמן

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1931 היילנד פארק, אילינוי, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בנובמבר 2018 (בגיל 87) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, אוברלין קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה, ספרות ילדים 
 יצירות בולטות:  הנסיכה הקסומה 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 צאצאים:  Jenny Rebecca Goldman, Susanna Goldman 
 פרסים והוקרה:  פרס הוגו להצגה הדרמטית (1988)  פרס אדגר (1967)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1975)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (1968)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 
ויליאם גולדמן (באנגלית: William Goldman;‏ 12 באוגוסט 1931 – 16 בנובמבר 2018) היה תסריטאי, סופר ומחזאי יהודי-אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר.
ביוגרפיה

גולדמן גדל במשפחה יהודית בפרבר ליד שיקגו, אביו שהיה איש עסקים אך סבל מאלכוהוליזם, התאבד בזמן שגולדמן היה עדיין בתיכון. היה זה גולדמן בן 15 שגילה את גופתו. אמו הייתה חירשת, מה שיצר לחץ נוסף בבית. הוא קיבל תואר ראשון באוברלין קולג' ב-1952 ותואר שני באוניברסיטת קולומביה ב-1956. בתחילת הקריירה שיתף גולדמן פעולה עם אחיו, המחזאי ג'יימס גולדמן, שנפטר ב-1998.
גולדמן פרסם חמישה רומנים והפיק שלושה מחזות בברודוויי לפני שהחל לכתוב תסריטים. בכמה מהרומנים שלו השתמש יותר מאוחר כבסיס לתסריטים שכתב. בין השאר כתב ב-1975 את התסריט לסרט "וולדו פפר הגדול" ביחד עם הבמאי ג'ורג' רוי היל ולסרט "נשות סטפפורד". ב-1976 לסרט שבור הקופות "כל אנשי הנשיא", על שני העיתונאים שחקרו את פרשת ווטרגייט מטעם הוושינגטון פוסט, בכיכובם של רוברט רדפורד ודסטין הופמן. ובאותה שנה את התסריט לסרט "איש המרתון" (על פ ספר שפרסם שנתיים קודם) שוב בכיכובו של הופמן. ב-1977 כתב את התסריט לסרט המלחמה "גשר אחד רחוק מדי".
בשנות השמונים כתב סדרה של זיכרונות שהתייחסו לתקופת עבודתו המקצועית בברודוויי ובהוליווד, בו ביקר בחריפות את הדרך בה נבחרים תסריטים להפקה. ב-1987 עיבד את ספרו "הנסיכה הקסומה" לסרט באותו השם, דבר שסימן את חזרתו לכתיבת תסריטים. הוא הוזמן לעיתים קרובות לשפר עבור אולפני הסרטים תסריטים בעייתיים.
גולדמן זכה בשני פרסי אוסקר עבור התסריטים ל"קיד וקאסידי" ו"כל אנשי הנשיא" ובשלושה פרסים נוספים על מפעל חיים. כמו כן זכה בשני פרסי אדגר על התסריט הטוב ביותר לסרט "הרפר" ב-1967 ולסרט "קסם" (שעובד מהרומן שלו) ב-1979.
ב-1992 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "צ'פלין". ב-1994 כתב את התסריט לסרט מאבריק בכיכובו של מל גיבסון.
ב-1997 כתב את התסריט של הסרט כוח להשחית בכיכבו של קלינט איסטווד.
ב-2003 עיבד את הספר "לוכד החלומות"  מאת סטיבן קינג לסרט באותו השם.
גולדמן עיבד למחזה את הרומן "מיזרי" מאת סטיבן קינג. המחזה הועלה ב-2015 בברודוויי, וב-2019 הועלה נוסח עברי של המחזה בתיאטרון הקאמרי בישראל.
גולדמן היה נשוי לאלינוי ג'ונס עד גירושיהם ב-1991. לשניים נולדו שתי בנות.
נפטר בניו יורק ב-16 בנובמבר 2018.
אנדריי קשקר

אנדריי קשקר וסיגלית תמיר, בהצגה "הגבול והשיבה", תיאטרון נוצר, 2000
אנדריי קשקר (ברוסית: Андрей Анатольевич Кашкер, ביידיש: אַנדריי קאַשקער, נולד ב-19 במאי 1958 במינסק) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי, יליד בלארוס, המשחק בשפות יידיש, רוסית ועברית. החל משנת 1996 משחק בתיאטרון יידישפיל בתל אביב.
קורות חיים

אנדריי קשקר הוא בנו של השחקן היהודי-בלארוסי אנטולי קשקר.
מילדותו השתתף בתוכניות רדיו וטלוויזיה ברשות השידור הבלארוסית.
הוא סיים בשנת 1980 לימודי משחק במכון לאמנויות התיאטרון הבלארוסי במינסק.
בתום לימודיו התקבל בלהקת התיאטרון הרוסי על שם מקסים גורקי במינסק ושיחק במסגרתה עד שנת 1992 כשעלה לישראל.
החל משנת 1996 היה לחבר בלהקת התיאטרון יידישפיל.
קשקר המשיך להופיע בסרטים, בטלוויזיה בתוכניות בשפה הרוסית ודיבב בסרטים בשפה זו.
בהפקה הקולנועית הישראלית-צרפתית "קדמה" גילם אנדריי קשקר תפקיד ראשי של העולה מפולין, יאנוש, הסרט זכה בפרסים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים (הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרט היהודי בלואיוויל, פרס המבקרים בפסטיבל סן פאולו, היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, והמונולוג בביצועו של קשקר בסיום הסרט הוכנס לתוכנית הלימודים של כמה בתי ספר לקולנוע באירופה.
במינסק הצטיין קשקר בין השאר בהצגה "חבל מעל נייגרה" לפי המחזה El cruce sobre el Niágara של אלגריה אלונסו, יחד עם השחקן יורי סידורוב.
בשנת 2009 שיחק בתפקיד שטאלמייסטר במחזמר " מי הוא מי?" בתיאטרון "יידישפיל".
אנדריי קשקר נשוי לשחקנית והבמאית טטיאנה סובול ובשנת 2009 הזוג אימץ ילד מהמזרח הרחוק הרוסי, דניאל.
פרסים ואותות הוקרה

1988 - פרס "השחקן המתחיל הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע הסובייטי בבאקו - על התפקיד צ'סטר בסרט המדע הבדיוני הבלארוסי-אוסטרי-גרמני Отступник ("הבוגד").
1988 תעודת שחקן בכיר בתחום הקולנוע, הטלוויזיה ותוכניות הרדיו של משרד התרבות של ברית המועצות
1980 פרס התחרות הבלארוסית למשחק
פילמוגרפיה

1987 - Отступник (הבוגד) -סרט מדע בדיוני בבימויו של ו. רובינצ'יק, לפי הספר של פ. בגריאק "חמשת הנשיאים", התפקיד צ'סטר
1989 - Его батальон (הפלוגה שלו) - (סרט מלחמה בלארוסי לפי סיפור מאת וסיל ביקוב) בימוי:א. קרפוב - התפקיד ליובה גוטמן
1990 - Плач перепёлки (בכיית השליו) - סרט מלחמה בלארוסי בבימוי א. דוברוליובוב, לפי רומן מאת איוואן צ'יגרינוב (שכתב את התסריט), תפקיד הבן של חנא סירקין
1990 - Франка - жена Хама (פרנקה - אשת חם), מלודרמה לפי הסיפור "חם" מאת אליזה אוז'שקו, בתפקיד שולי
1991 - Красный остров (האי האדום) בבימוי אלכסנדר פנקו, בהשראת הסיפור והמחזה "אי הארגמן" של מיכאיל בולגקוב בתפקידים פיוטר ומשרתו של מולייר, ז'אן-ז'אק בוטון
1992 -Солнечный день в конце лета (יום שטוף שמש בסוף הקיץ) סרט תיעודי בבימוי ס. ארטימוביץ'
1996 - Deadly Outbreak, סרט פעולה אמריקאי בבימויו של הפעלולן לשעבר ריק אוורי, התפקיד של ד"ר פקלובסקי
1996- !Хрусталёв, машину, סרט בבימויו של א. גרמן, דרמה היסטורית, תפקיד שולי
1997- סרט "קשר העיר" – במאי יונתן סגל – תפקיד אין
2002 - קדמה- סרט דרמה היסטורית ישראלי-איטלקי-צרפתי בבימויו של עמוס גיתאי, התפקיד הראשי - העולה החדש יאנוש מפולין
2015 - צילי - סרט דרמה בבימויו של עמוס גתאי, בתפקיד פליט
בטלוויזיה

שיחק בסדרות "המקום", "חדר מלחמה", "החצר"
בתיאטרון > בתיאטרון הלאומי האקדמי "מקסים גורקי" במינסק

אוצ'קריק ב- А поутру они проснулись...(ובבוקר התעורר...) - לפי וסילי שוקשין
יאנק ב- פרשת מקרופולוס מאת קארל צ'אפק
שורטי ב - כאן גרים אנשים (People are living here z) מאת את'ול פיוגארד
איוואן וסילייביץ' לומוב ב"הצעה" מאת אנטון צ'כוב
אלכסיי דוסטיגאייב ב"יגור בולצ'וב ואחרים" מאת מקסים גורקי
איוואן וסילייביץ' לומוב
רוג'ר ב"הכל שבגן") (או "הכל בגן) מאת אדוארד אולבי
אדמונד ב-מסע ארוך אל תוך הלילה מאת יוג'ין או'ניל
בתיאטרון > בתיאטרון "יידישפיל"

זיין נאָמען גייט פאָראויס - ("שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון)
די הילצערנע שיסל ("קערת העץ") מאת אדמונד מוריס
"דאָס גרויסע געווינסז" ("הזכייה הגדולה") מאת שלום עליכם
"אמא יהודייה ב-10 שיעורים" מאת פול פוקס,
"געבירטיג", מחזה מוזיקלי מאת יהושע סובול לפי שירי מרדכי געבירטיג
"ווער איז ווער" ("מי הוא מי") מחזה מוזיקלי, עיבוד מאת יאן שורמיי על פי המחזה "יעקב וכריסטיאן" מאת סמי גרונמן,
די מגילה ("המגילה"), קומדיה מוזיקלית מאת איציק מנגר, מוזיקה מאת דובי זלצר
"ליכטיק ווי די שטערן" (כוכבים נוצצים") מאת אבי קורן, לפי רעיון מאת שמואל עצמון-וירצר
הערות שוליים

↑  באתר קינו טיטר. לא מצוין ב-IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428635405171  VIAF: 494149066486365600712   WorldCat (עם VIAF): 494149066486365600712
אמנדה שיירס

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1982 (בת 42) לאבק, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  אמנדה שיירס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  תיכון לאבק 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת
 סוגה:  אמריקנה • עממי • קאנטרי אלטרנטיבי • קאנטרי פולק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קול, כינור, יוקולילי, גיטרת טנור
 בן זוג:  ג'ייסון איזבל
 פרסים והוקרה:  פרסים ומועמדויות
 http://amandashiresmusic.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנדה שיירס (באנגלית: Amanda Shires; נולדה ב-5 במרץ 1982) היא זמרת-יוצרת אמריקאית, שידועה כאחת מחברות להקת הבנות The Highwomen. שיירס הוציאה שישה אלבומי סולו, תוך שהאחרון מביניהם יצא לאור בשנת 2018, To the Sunset. בשנת 2019 הקימה את הסופרגרופ The Highwomen, לצד ברנדי קרלייל, מארן מוריס ונטלי המבי.
בשנת 2017, הוציאה את The Nashville Sound, ביחד עם ג'ייסון איזבל. האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום האמריקנה הטוב ביותר".
ביוגרפיה

בעקבות גירושי הוריה, ילדותה של שיירס הייתה בערים לאבק ומינרל וולס בטקסס. אמה היא אחות מוסמכת בדימוס. בנוסף, היא עסקה בתחום הרודיאו. אביה הוא הבעלים של משתלה סיטונאית במינרל וולס והוא עוסק גם בכריית זהב באלסקה. יש לה קשר רחוק לצלמת הנודעת אריקה שירס, שהפיקה את הקליפ לשיר "Swimmer".
בגיל 10 היא במקרה הייתה אצל אביה בזמן שהוא חיפש ציוד ציד בחנות משכונות במינרל וולס. היא ראתה כינור זול מתוצרת סינית למכירה ואביה הסכים לקנות אותו עבורה בתנאי שהיא תלמד לנגן בו באופן תדיר. לקח לה זמן לנגן בצורה טובה, עד שלבסוף הצליחה. כשהייתה בת 12 החלה ללמוד שיעורי כינור מקצועיים.
קריירה

שיירס הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה, Being Brave (האינסטרומנטלי ברובו), בשנת 2005. ארבע שנים לאחר מכן, לאחר שעברה להתגורר בנאשוויל, היא הוציאה את West Cross Timbers ובאותה השנה הוציאה את Sew Your Heart with Wires; שיתוף פעולה עם רוד פיקוט. אלבום הסולו הבא שלה, Carrying Lightning יצא בשנת 2011, ואחריו Down Fell The Doves באוגוסט 2013, ו-My Piece of Land בספטמבר 2016. האחרון היה לאלבום הפריצה שלה וזכה במועמדות במהלך Americana Music Association.
היא הופיעה פעמים רבות עם פיקוט משנת 2006. היא גם הופיעה והקליטה שירים עם ג'ייסון איזבל ויחידת 400, דבוצ'קה, כריס אייזק, Thrift Store Cowboys, טוד סניידר וג'סטין טאונס ארל. בשנת 2011 הופיעה בסרט "Country Strong", לצד גווינת' פלטרו. באותה השנה, החלה שיירס ללמוד בסואני: אוניברסיטת הדרום, אוניברסיטה קטנה לאומנויות ליברליות בסואני, טנסי. היא סיימה תואר שני באמנויות שירה בשנת 2017. בשנת 2012, שיירס נבחר לאמנית השנה על ידי המגזין טקסס מיוזיק והופיע על שער הגיליון.
שיירס זכתה בפרס "האמן העולה של השנה" במהלך טקס Americana Music Honors & Awards. בשנת 2017, היא הופיעה לצד ג'ון פרין בסיבוב ההופעות שלו. שיירס הודיעה כי היא עובדת על אלבום חדש, To The Sunset שיצא לאור ב-3 באוגוסט 2018, שבדומה ל-My Piece of Land, הופק על ידי דייב קוב. בהמשך, הוציאה את The Nashville Sound, ביחד עם ג'ייסון איזבל. האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום האמריקנה הטוב ביותר".
בשנת 2019 הקימה שיירס את הסופרגרופ The Highwomen, ביחד עם ברנדי קרלייל, נטלי המבי ומארן מוריס. "Redesigning Women" היה לסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה The Highwomen, שיצא לאור ב-6 בספטמבר 2019.
סגנון מוזיקלי

דייוויד מנקוני ממגזין ספין אמר כי שיירס "שרה [...] כמו אמילו האריס", והיכולות הקוליות שלה הושוו לאלה של דולי פרטון. צורת כתיבת השירים שלה הושוותה לזו של טום וייטס. למרות שהכלי העיקרי שהיא מנגנת בו הוא הכינור, היא גם מנגנת ביוקולילי.
חיים אישיים

שיירס החלה לצאת עם המוזיקאי ג'ייסון איזבל בשנת 2011. הם נישאו ב-23 בפברואר 2013, וילדם הראשון נולד ב-1 בספטמבר 2015.
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Americana Music Honors & Awards | האמן העולה של השנה | אמנדה שיירס | זכייה |
| 2018 | פרסי גראמי | אלבום האמריקנה הטוב ביותר | The Nashville Sound | זכייה |
| 2018 | UK Americana Awards | האלבום הבינלאומי של השנה | The Nashville Sound | זכייה |
| 2018 | Americana Music Honors & Awards | הרכב/צמד הטוב ביותר | ג'ייסון איזבל ויחידת 400 | זכייה |
| 2019 | Americana Music Honors & Awards | אלבום השנה | To the Sunset | מועמדות |
| 2020 | פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי | קבוצת השנה | The Highwomen | מועמדות |
| 2020 | CMT Awards | הקליפ הקבוצתי של השנה | "Crowded Table" | בהמתנה |
השיר "When You Need a Train It Never Comes" מ-Carrying Lightning דורג על ידי American Songwriter כשיר החמישי הטוב ביותר בשנת 2011.
דיסקוגרפיה > כאמנית סולו

2005: Being Brave
2009: West Cross Timbers
2009: Sew Your Heart with Wires (ביחד עם רוד פיקוט)
2011: Carrying Lightning
2013: Down Fell the Doves
2015: Sea Songs - Single (ביחד עם ג'ייסון איזבל)
2016: My Piece of Land
2018: To the Sunset
דיסקוגרפיה > כחלק מ-The Highwomen

2019: The Highwomen
דיסקוגרפיה > ביחד עם ג'ייסון איזבל או ג'ייסון איזבל ויחידת 400

2011: Here We Rest
2013: Southeastern
2015: Something More Than Free
2017: The Nashville Sound
2020: Reunions
טד טלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1952 (בן 72) קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה של ייל  תיכון גרימסלי  קולג' ייל  טרומבול קולג' 
 פרסים והוקרה:  פרס אדגר (1992)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1990)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה  מלגת גוגנהיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
טד טלי (באנגלית: Ted Tally, נולד ב-9 באפריל 1952) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי עטור פרסים.