stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החנוכייה של משפחת פוזנר
קורות החנוכייה

משפחת פוזנר היגרה ביוני 1933 לבלגיה ומשם לירושלים ב-1934. החנוכייה והתצלום המקורי היו ברשות רחל פוזנר עד פטירתה ב-1982. את החנוכייה והתצלום קיבלה בתה של רחל, שולמית מנסבך. ממנה קיבל את החנוכייה בנה, שמתגורר בבית שמש, וממנו קיבל את החנוכיה בנו, נינם של רחל ועקיבא פוזנר. משפחת פוזנר העבירה את החנוכייה והתצלום בהשאלה ליד ושם. החנוכייה מוצגת במוזיאון יד ושם לתולדות השואה. כל שנה בחנוכה שבה החנוכייה למשפחת פוזנר, לשם הדלקת הנרות, ולאחר החג מוחזרת למוזיאון יד ושם.
בדצמבר 2022 שבה החנוכייה לעיר קיל באופן זמני והוצגה במוזיאון העירוני של קיל, אשר חוקר את החיים היהודיים בעיר ואת עליית הנאציזם דרך ההיסטוריה של משפחת פוזנר. לאחר 3 ימים במוזיאון הועברה החנוכייה לברלין ושם הודלקה לציון חג החנוכה, 91 שנים מאז התצלום המפורסם. לאחר החזרה מגרמניה לישראל, זכו חיילי חטיבת גולני להדליק בה את הנר הרביעי של החג.
בדצמבר 2023 הוטסה החנוכייה של משפחת פוזנר שוב לגרמניה לטקס הדלקת נרות כחלק מיוזמה של משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות בה הודלק נר ראשון של חנוכה במקביל ברחבי העולם ובשידור חי בהובלת משפחות החטופים של מלחמת חרבות ברזל ובחיבור לטקס הדלקת הנרות במעמד קנצלר גרמניה בחנוכייה הכי גבוהה באירופה. מייד לאחר מכן החנוכייה עשתה דרכה בחזרה לישראל ועברה ביחד עם חיילי צה"ל לתוך רצועת עזה, שם הודלקה על ידי אחד מצאצאי משפחת פוזנר.
קורות התצלום

עותקים של התצלום נמסרו לארכיון העיר קיל (שבשנות השבעים יצר נגטיב מהתצלום) ולארכיון הוויזואלי למורשת פרוסית בברלין (Stiftung Preußischer Kulturbesitz) (אנ'). הדפס גדול של התצלום הוצב במוזיאון העירוני של קיל (Warleberger Hof). הדפסות נוספות הופצו למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, למוזיאון היהודי של ניו יורק וליד ושם, בין היתר. מברלין הועברו עותקים למוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון, מכון שלום הרטמן בירושלים והמוזיאון היהודי בברלין. לקראת סוף המאה ה-20 הופצו עותקי התצלום עם שינוי של התאריך, למשל ל-1938 או לכל שנה אחרי 1933, כדי לייצג את כוח העמידה היהודי בגרמניה הנאצית, וזאת בהתעלם מאי הסבירות של העמדת סצנה כזו בגרמניה שלאחר עליית הנאצים לשלטון. שינוי התאריך גרר שימוש בתצלום כסמל לעמידה היהודית בתקופת השלטון הנאצי. התצלום הופיע בסרט האמריקאי "Into the Arms of Strangers: Stories of the Kindertransport" שעלה על האקרנים בשנת 2000 והוקרן בישראל תחת השם "בזרועות זרים", וכן ספר בעל השם "ילדים בזרועות זרים" שפורסם בעקבות הסרט. בספר המקביל שיצא בגרמנית הופיע התצלום עם תיארוך לסוף שנות השלושים. חברת ההפקה של הסרט, חברה בת של האחים וורנר, החזיקה בזכויות ההפצה של התצלום למשך עשר שנים. כך התגלגל התצלום לאינטרנט ללא ציון שנת הצילום, מקום הצילום וזהות הצלם.
לקראת פרסום האנתולוגיה "מנורה וצלב קרס: לתולדות יהודי שלזוויג-הולשטיין, ליבק ואלטונה, 1998-1918" (Menora und Hakenkreuz. Zur Geschichte der Juden in und aus Schleswig-Holstein, Lübeck und Altona. 1918-1998), בעריכת גרהרד פאול ומרים גיליס-קרליבך, שעל כריכתה מופיע התצלום, נעשה תחקיר מקיף באשר למוצא התצלום וזהות הצלם. בתחקיר נמצא מקור התצלום בארכיון העירוני בקיל, וכן נמצאה יוצרת התצלום בישראל. גרהרד מתח ביקורת על האופן שבו הפך התצלום מנכס היסטורי ל"סחורה", כדבריו ("Handelsware"). מדי פעם, כדי להעלות באופן מלאכותי את שוויו של התצלום, טושטשו סימני הזמן ונוצרו העתקים חדשים ומיופים, כדי ליצור מצג של מקוריות.
לקריאה נוספת

Gerhard Paul: „... ‚Juda lebt ewig!‘ erwidert das Licht“. Die Geschichte eines Fotosund die seiner publizistisch-historischen Vermarktung. In: Gerhard Paul: Landunter. Schleswig-Holstein und dasHakenkreuz. Westfälisches Dampfboot, Münster 2001, ISBN 3-89691-507-X, S. 40–47
הערות שוליים

↑  שרון גל, מול צלב הקרס: החנוכייה שהפכה לסמל, באתר ynet, 23 בדצמבר 2014
↑  Gerhard Paul: Spuren. Fotografien zum jüdischen Leben in Schleswig-Holstein 1900–1950. In: Rainer Hering (Hrsg.): Die„Reichskristallnacht“ in Schleswig-Holstein. Der Novemberpogrom im historischen Kontext (=Veröffentlichungen des Landesarchivs Schleswig-HolsteinBand 109). Hamburg University Press, Hamburg 2016, ISBN 978-3-943423-30-3, S. 53–70, Digitalisat
↑  Gerhard Paul: „...‚Juda lebt ewig!‘ erwidert das Licht“. Die Geschichte eines Fotos und dieseiner publizistisch-historischen Vermarktung. In: Gerhard Paul: Landunter, S. 40–47
↑  בסוגריים התייחסה פוזנר ככל הנראה לשנה בה כתבה את הטקסט. התצלום צולם בדצמבר 1931, פוזנר שלחה את סרט הצילום למעבדת הפיתוח ואת הדפסת התצלום קיבלה ככל הנראה בינואר 1932, אז כתבה את הטקסט על גב התצלום
↑  Judith Neschma Klein: Als Lichterfest und Weihnacht zusammenfielen.In: faz.net, 26. Dezember 2017, abgerufen am26. Oktober 2020
↑  Anonym: Fest- und Fasttage im Jahre5692. In: Jahrbuch für die jüdischen Gemeinden Schleswig-Holsteinsund der Hansestädte und der Landesgemeinde Oldenburg, Jahrgang 5692(1931/1932), S. III, Digitalisat
↑  1. Gerhard Paul: Spuren. Fotografien zum jüdischen Leben inSchleswig-Holstein 1900–1950. In: Rainer Hering (Hrsg.): Die„Reichskristallnacht“ in Schleswig-Holstein. Der Novemberpogrom im historischenKontext (=Veröffentlichungen des Landesarchivs Schleswig-HolsteinBand 109). Hamburg University Press, Hamburg 2016, ISBN 978-3-943423-30-3, S. 53–70, Digitalisat
↑  1. Gerhard Paul: Die gegensätzlichen Symbole. In:Gerhard Paul: Landunter, S. 38–39
↑  Daniella J. Greenbaum: LightingHanukkah Candles Under the Swastika’s Shadow. In: The New York Times,12. Dezember 2017, abgerufen am 26. Oktober 2020
↑  התמונה המפורסמת של החנוכייה שהתריסה נגד הנאצים חוזרת הביתה, באתר בחדרי חרדים
↑  מענדי קורטס, מול הנאצים: החנוכיה המפורסמת בעו.., באתר כיכר השבת, ‏2022-12-22
↑  קורין אלבז אלוש, דניאל אדלסון, ניו-יורק; שמואל מוניץ, לירון נגלר-כהן ואיתמר אייכנר, מהחושך הנאצי לאור גדול: חיילי גולני הדליקו נרות בחנוכייה שהפכה לסמל, באתר ynet, 22 בדצמבר 2022
↑  כתבה פרסומית, ‏מאירים ביחד נר ראשון של חנוכה: משפחת אשר שבנותיה שבו מהשבי, נפגעי הטבח בפסטיבל נובה וחיילי צה"ל מבסיס ׳רעים׳ ידליקו נר ראשון של חנוכה באירוע הדלקת נרות גלובאלי עם יהדות התפוצות, באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2023
↑  חנוך דאום, Facebook, החנוכיה המפורסמת הזו הודלקה אמש בלב עזה על ידי אחד מצאצאי משפחת פוזנר., באתר www.facebook.com, ‏11/12/2023
↑  סיון רהב-מאיר, האור שלנו ממשיך, החלק היומי, 11 בדצמבר 2023
↑  Menora und Hakenkreuz : zur Geschichte der Juden in und aus Schleswig-Holstein, Lübeck und Altona (1918-1998) / Gerhard Paul, Miriam Gillis-Carlebach (Hrsg.).Neumünster : Wachholtz Verlag, 1998
כובע גרב

חברות בהכשרת הפלמ"ח בעין גב חבושות כובעי גרב.
דה אדג'
כּוֹבַע גֶּרֶב הוא כיסוי ראש סרוג מצמר הנחבש על הראש. כיום מיוצר הכובע מצמר או מפליס בדוגמה מעוגלת או בדוגמת "שודד" בה שולי הכובע ארוכים ומקיפים את הראש מהקודקוד ועד הצוואר ובאמצע אחת הדפנות מצוי פתח עגול עבור הפנים.
הכובע התפרסם בישראל כמאפיין של אנשי הפלמ"ח. כובע הגרב של הפלמ"ח היה בעל שני קצוות מחודדים וללא חור במרכזו ונחבש תוך קיפול השוליים. גם לאחר קום המדינה, ה"דודות" של הוועד למען החייל היו סורגות כובעים אלה ומחלקות אותם לחיילים והוא היה פופולרי עד מלחמת ששת הימים. במהלך השנים חלו בו שינויים.
הכובעים הראשונים היו עשויים מצמר דק בסריגה צפופה. עם כניסת סיבי האקרילן לשוק החלו לסרוג כובעים אלו מאקרילן היות שהאקרילן מגרד פחות ומתייבש מהר יותר.
הכובעים הראשונים מסוג זה, היו מעין גרב מלבני ללא חורים שנלבש תוך כדי קיפול ובמהלך השנים השתנה הכובע למעוגל עם חור במרכזו הנלבש על כל הפנים ומכסה חלקית את הצוואר.
היסטוריה

מלחמת קרים, 1854–1856  הייתה המלחמה הראשונה שבה אנשים סרגו בבית עבור חיילי מדינתם שבצבא. אין אזכור בעיתוני התקופה על כך אבל העלמה ריגו (Mlle Rigo) הוסיפה דף כותרת בספר 'Winter book for 1854' בשם ה'נחמות של קרים' (The comforts of Crimea) ושם היא מוסיפה מכתב שנכתב בעיתון The Times ב-5 בדצמבר 1854 שמופנה לנשות אנגליה ולנשות יורקשייר שתסרוגנה גרביים חמות בצבע חום וכפפות בקרושה לחיילים. שלושה ביטויי סריגה מיוחסים למלחמת קרים מ-1880. המושג 'קסדת בלקלאווה ' (balaclava helmet) קסדה סרוגה שכיסתה את הראש האוזניים, הצוואר ועם פתח לפנים. כיסוי הראש הזה היה קיים עוד לפני מלחמת קרים ואף יש פטנט עליו שרשם ג'יימס מרטין מואלוורז ( James Martin of Walworth ) ורשם אותו תחת השם 'המגן '(The Protector). העלמה ריגו לא הדפיסה הוראות ולא קראה לזה בלקלאווה . הפעם הראשונה שהשם הזה מופיע בדפוס הוא ב-1881 שבע עשרה שנים אחרי הקרב על בלקלאווה ב-25 באוקטובר 1864. שני הביטויים הנוספים הקשורים בסריגה, שמקורם במלחמת קרים הם קרדיגן, ורגלן.
בתרבות > בישראל

כובע הגרב מזוהה עם לוחמי הפלמ"ח ומופיע ביצירות רבות של דור זה.
רוב הציורים והרישומים שתיארו את אנשי הפלמ"ח הציגו בלוריות שיער, זיפי זקן, כובעי גרב ומדים המונחים במעין רישול מכוון. דמות הפלמ"חניק הופיעה ברישומיהם של אמנים כגון אריה נבון, נחום גוטמן, יוסי שטרן ויוסף בס
אריה נבון צייר קריקטורה בשם "הקסטל בידנו" בו הראה את ההר חבוש כובע גרב, כסמל להיותו בשליטת לוחמי הפלמ"ח.
הערות שוליים

↑  Richard Rutt, The Crimean War, A History of HAND KNITTING, 1989, Loveland USA: INTERWEAVE, 1987, עמ' 134-5, ISBN 0-934026-35-1. (באנגלית)
↑  אלי אשד, "הרב נבון"
לירן כהן

לירן כהן (נולד ב-14 בפברואר 1983) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת מ.כ תל אביב טומי מליגה ג'.
קריירה

כהן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובעונת 2001/2002 הוביל את קבוצת הנוער של המועדון לזכייה בדאבל, ותוך זמן קצר השתלב כשחקן לגיטימי בקבוצה הבוגרת. במדי הנבחרת הצעירה של ישראל רשם כהן 11 הופעות וכבש שער אחד.
בעונת 2004/2005 כהן כבש שני שערים חשובים במוקדמות ליגת האלופות שסייעו לקבוצה להעפיל לשלב הבתים, בו שיחק בחמישה משחקים. עם זאת בתחילת עונת 2006/2007 חלה ירידה ביכולתו, והוא ישב רבות על ספסל הקבוצה ומיעט לשחק. בינואר 2007 חתם במכבי פתח תקווה.
באוגוסט 2009 עבר כהן לבני יהודה בהעברה חופשית וב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה מול מכבי תל אביב, מועדון נעוריו. לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה, בינואר 2010 עבר לקבוצת בני סכנין.
את עונת 2011/2012 פתח במדי בני סכנין ושיחק בשורותיה בשני מחזורי הליגה הראשונים. לאחר מכן, ב-31 באוגוסט 2011, היום האחרון של מועד ההעברות הבינלאומי, עבר בהשאלה לקבוצת פודבסקידזי ביילסקו-ביאלה מהליגה הפולנית הבכירה.
ב-8 בינואר 2013 חזר כהן לישראל וחתם על חוזה לשנה וחצי בהפועל חיפה. ב-17 בנובמבר 2014 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-20 ביולי 2017 חתם כהן בעירוני רמת השרון, ולאחר חצי עונה עבר להפועל כפר שלם.
לקראת עונת 2019/2020 עבר להפועל קריית אונו מליגה ב' דרום.
בשנת 2022 הקים קבוצה חדשה בליגה ג' ביחד עם זוהר ומשה חוגג בשם מ.כ תל אביב טומי.
הערות שוליים

↑  בזמן שבית"ר נלחמת על חייה: מקורב של משה חוגג מתכנן להקים קבוצת כדורגל, באתר mynetjerusalem, ‏2022-07-04
↑  יונתן גינזבורג, ‏לירן כהן פותח קבוצה בליגה ג': מ.כ. טומי ת"א, באתר ONE‏, 5 ביולי 2022
דני גוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1965 (בן 59) מונטווידאו, אורוגוואי 
 עמדה:  גארד / פורוורד
 גובה:  1.94 מטר
 קבוצות כשחקן
 1984–1988 1988–1989 1989–1992 1992–1994 1994–1996 1996–1998 1998–1999 1999–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2003:  הפועל גן שמואל אליצור נתניה מכבי חיפה הפועל ירושלים מכבי ראשון לציון אליצור גבעת שמואל הפועל ירושלים הפועל חולון מכבי חדרה אליצור חולון הפועל פרדסיה
 קבוצות כמאמן
 2004–2005  2005–2006  2006–2009   2006–2007   2007–2008   2009   2010–2011   2011–2012   2015–2016   2016–2017   2017–2020   2020–2022   2023–2024   2023–   2024–:  דינמו מוסקבה (עוזר מאמן) בי.סי. קייב (עוזר מאמן) נבחרת רוסיה (עוזר מאמן)  מכבי תל אביב (עוזר מאמן) אפס פילזן (עוזר מאמן)  עירוני רמת גן   אליצור אשקלון (עוזר מאמן)  עירוני רמת גן נבחרת הקדטים נבחרת הנוער  מכבי אשדוד (עוזר מאמן)  בנות הרצליה אליצור רמלה  נבחרת הולנד (עוזר מאמן)   הפועל אילת
 הישגים כמאמן
 אליפות אירופה בכדורסל 2007 (עוזר): 2007 אליפות ישראל: 2024
 
דני (דניאל) גוט (נולד ב-31 ביולי 1965) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמן כדורסל המאמן את קבוצת עירוני אילת מהליגה הלאומית.
ביוגרפיה

דני גוט נולד במונטווידאו בירת אורוגוואי.
ביוגרפיה > קריירת משחק

גוט שגובהו 1.94 מטר, שיחק בעמדות הגארד והפורוורד. בעונת 1984/5 החל לשחק בהפועל גן שמואל. בעונת 1988/9 שיחק באליצור נתניה. לאחר מכן שיחק שלוש עונות במכבי חיפה ושתי עונות בהפועל ירושלים ושתי עונות במכבי ראשון לציון. גוט שיחק גם באליצור גבעת שמואל, עונה נוספת בהפועל ירושלים ועונה אחת בהפועל חולון.
לאחר שסיים לשחק בליגת העל, שיחק בליגות הכדורסל הנמוכות בישראל: במכבי חדרה מן הליגה השנייה, אליצור חולון והפועל פרדסיה.
גוט היה חבר בנבחרת הנוער ובנבחרת העתודה.
ביוגרפיה > קריירת אימון

גוט היה לעוזרו של המאמן צביקה שרף בעונת 2004/05, בדינמו מוסקבה הרוסית. בעונה שאחרי שימש כעוזר מאמן בי.סי. קייב האוקראינית, בה שימש רני כהנא כמנהל המקצועי. בהמשך שימש גוט במשך מספר שנים בתפקיד הסקאוט במכבי תל אביב. בקיץ 2006 מונה כאחד משני עוזריו של מאמן נבחרת רוסיה דייוויד בלאט וכסקאוט של הנבחרת. עימה הוא זכה באליפות אירופה לשנת 2007.
בעונת 2006/07 היה עוזר המאמן של נבן ספאחיה במכבי תל אביב. בקיץ 2007 מונה לתפקיד המנהל המקצועי של הפועל חולון. אך כבר בתחילת העונה עזב לתפקיד של עוזר המאמן דייוויד בלאט באפס פילזן. בטרם הסתיימה העונה עזבו גוט ומאמן הקבוצה את המועדון.
בשנת 2008 מונה לתפקיד מנהל מחלקת הסקאוט במכבי תל אביב, אך פוטר מתפקידו כעבור חצי שנה. בעונת 2009/10 החל לאמן בעירוני רמת גן מליגת העל, אך פוטר לאחר 12 משחקים. בעונה שאחרי היה לעוזר המאמן אלי רבי באליצור אשקלון, ובאוקטובר 2011 שב לאמן בעירוני רמת גן, ששיחקה בעונה זו בליגה השנייה. משנת 2012 שימש כמאמן באקדמיה לכדורסל של איגוד הכדורסל במכון וינגייט.
בסוף שנת 2015 מונה למאמן נבחרת הקדטים. באוקטובר 2016 מונה לתפקיד מאמן נבחרת הנוער שהשתתפה באליפות אירופה.
משנת 2017 משמש גוט כעוזר המאמן בראד גרינברג במכבי אשדוד.
בעונת 2020/21 חתם גוט בבנות הרצליה.
ב-19 במאי 2023 חתם גוט באלופת המדינה בכדורסל נשים אליצור רמלה כמאמן ראשי, תחתיו הדריך את בתו ירדן אשר שיחקה בקבוצה. גוט הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המדינה בעונת 2023/2024.
ב- 23 במאי 2023 מונה גוט להיות עוזר מאמן של אריק שיבק בנבחרת הולנד.
ב-3 ביולי 2024, חתם גוט כמאמן בהפועל אילת מהליגה הלאומית.
ביוגרפיה > מחוץ לכדורסל

גוט בעלים של חברת Scouting4U העוסקת בניתוח מידע סטטיסטי על שחקני כדורסל. את החברה הקים בשנת 2010 בשותפות עם מיקי גורקה.
משפחתו

דני גוט נישא לכדורסלנית העבר פנינה גוט והוא אביו של הכדורסלן גולן גוט ושל הכדורסלנית ירדן גוט. הוא אחיו של אוסקר גוט ששיחק עונה אחת בליגה הלאומית הראשונה במדי הפועל גבת ובליגות נמוכות.
דני גוט הוא גיסו של דייוויד בלאט, ודודו של תמיר בלאט.
הערות שוליים

↑  איתי שנקמן, לאומית: מכבי פ"ת הביסה את הפועל חולון, באתר ynet, 16 בדצמבר 2003
↑  מרדכי רוזנבלום, מהר יותר, חזק יותר, בעיתון מעריב, 19 באפריל 1984
↑  ברוריה ביגמן, נבחרת הכדורסל תתמודד נגד נבחרת העתודה בעין יהב, בעיתון מעריב, 10 בפברואר 1989
↑  חגי סגל, דניאל גוט יהיה עוזרו של דייוויד בלאט בנבחרת רוסיה, באתר nrg‏, 27 ביוני 2006
↑  בלאט: התמודדנו מול החיה והיכינו אותה ארצה, באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2009
↑  חגי סגל, דניאל גוט עוזב את חולון ומצטרף לבלאט בפילזן, באתר nrg‏, 10 בספטמבר 2007
↑  אור שקדי‏, דייוויד בלאט עזב את פילזן, באתר וואלה, 6 באפריל 2008
↑  ‏דן שמיר צפוי להמשיך כמאמן נבחרת העתודה, באתר ספורט1, 1 בדצמבר 2015
↑  דני גוט יאמן את נבחרת הנוער באליפות אירופה, באתר ONE‏, 9 באוקטובר 2016
↑  אור שקדי‏, מכבי אשדוד: דני גוט מונה לעוזרו של בראד גרינברג, באתר וואלה, 11 ביולי 2017
↑  רענן וייס, "אין מצב שיהיו פרוטקציות": האבא שמאמן את בתו בליגת העל, באתר ynet, 19 בנובמבר 2021
↑  רענן וייס, דני גוט מונה למאמנה החדש של אליצור רמלה, באתר ynet, 19 במאי 2023
↑  ynet ספורט, בפעם השלישית ברציפות: אליצור רמלה אלופת הנשים, באתר ynet, 15 באפריל 2024
אגם ואנקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ניו זילנד
 סוג:  אגם
 מידות
 שטח:  192 קמ"ר
 גובה:  300 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  42 ק"מ
 רוחב מרבי:  10 ק"מ
 רוחב ממוצע:  10 ק"מ 
 ‏עומק ממוצע:  300 (מוערך) מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Makarora River, Matukituki River, Craigie Burn 
 מקור לנהר:  כלותה 
 מדינות באגן הניקוז:  ניו זילנד ניו זילנד
 קואורדינטות:  44°30′0″S 169°8′0″E﻿ / ﻿44.50000°S 169.13333°E﻿ / -44.50000; 169.13333
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןאגם ואנקה(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןאגם ואנקה
 
אגם ואנקה (באנגלית: Wanaka) הוא אגם בחבל אוטגו שבאי הדרומי של ניו זילנד, הרביעי בגודלו במדינה. שטח האגם 192 קמ"ר, עומקו מוערך בכ-300 מטרים, ופני האגם בגובה 300 מטר מעל פני הים. מקור שמו במאורית. משמעות השם – "המקום של אנקה", על שם אחד מהשבטים המקומיים. האגם תועד לראשונה על ידי אירופאי בשם נתנאל צ'למרס בשנת 1853.
מקורות האגם הם שני נהרות, המאטוקיטוקי והמקרורה, הזורמים באי, הראשון מדרומו והשני מצפונו של האגם. האגם הוא מקורו של נהר קלות'ה הזורם מדרומו של האגם. האגם סמוך מאוד לאגם האווּה, השוכן בנקודה הקרובה ביותר רק כקילומטר אחד מן האגם.
באגם מספר איים קטנים, המשמשים בתי גידול לציפורים חסרות תעופה האנדמיות לאי. האגם כולו מוגן בחוק מיוחד האוסר את הרס חופיו, ודואג לשימורו בצורתו הטבעית.
בסמיכות לאגם נמצאות העיירה ואנקה, הקרויה על שם האגם, והעיר קווינסטאון.
בתרבות הפופולרית

הזמרת קרן פלס הוציאה בשנת 2012 סינגל בשם "לייק וואנקה".
האגם גם נזכר בסרטון "משפחת שווץ פרק 3 - דוכן מיצים"
הערות שוליים

↑  הקליפ "לייק וואנקה" של קרן פלס
דציבל

דציבל (באנגלית: Decibel) היא יחידת מידה חסרת ממדים המשמשת להשוואה בין שני משתנים פיזיקליים, בדרך כלל רמות הספק חשמלי. שם היחידה נגזר מהתחילית "דצי" (מ-decimus, בלטינית: עשירית) ו"בל", על שם אלכסנדר גרהם בל. את הדציבל מסמנים באותיות dB. יחידה הזו משמשת לביטוי יחס, והיא משווה שתי רמות הספק בסקאלה לוגריתמית לפי בסיס 10, כלומר, מודדת את הלוגריתם לפי בסיס 10 של היחס בין שני הספקים. גידול של בל אחד פירושו לפיכך גידול של פי 10 בהספק. בנוסחה מבטאים זאת  R=\log _{10}(P_{1}/P_{2})\ {\mbox{B}}, כאשר  P_{1} ו- P_{2} הן רמות הספק ו-R הוא היחס ביניהן ביחידות בל.
בל היא יחידת מידה גדולה למדי לרוב השימושים, ולכן מקובל יותר השימוש בדציבל, השווה לעשירית בל:  R=10\log _{10}(P_{1}/P_{2})\ {\mbox{dB}}. עלייה של 10 דציבל (בל אחד) שקולה לגידול של פי 10 בהספק. עלייה של 20 דציבל משמעה הגברת ההספק פי 100, של 30 דציבל פי 1,000 וכן הלאה.
עלייה בדציבל אחד משקפת גידול פי  {\sqrt[{10}]{10}}\approx 1.259 בהספק. עלייה של  \ 10\log _{10}(2)\approx 3.01 דציבל משקפת גידול פי שניים בהספק.
היחידה הוגדרה במעבדות בל בשנת 1923 או 1924, ושמה נקבע לכבוד מייסד המעבדות וחלוץ התקשורת, אלכסנדר גרהם בל.
שימושים > אקוסטיקה

השימוש העיקרי בדציבל בחיי היומיום הוא למדידת עוצמת הקול, שהוא הלחץ הדינמי של האוויר. באקוסטיקה מודדים את הלחץ בהשוואה ללחץ של 20 מיקרופסקל, שנחשב לסף השמיעה. ללחץ זה מקובל לקרוא רמת לחץ הקול (Sound Pressure Level), ובראשי תיבות: SPL. עוצמת הקול הנמדדת ביחס ללחץ זה נמדדת ב-dBSPL, אך מקובל לכתוב רק "דציבל" או dB. לפי הגדרה זו, לחץ דינמי של פסקל אחד הוא רמת קול של 94 דציבל.
טווח השמיעה של האדם הוא החל מ-0 דציבל ועד ל-140 דציבל (סף הכאב).
עוצמות קול אופייניות הן:
0 דציבל – עוצמת הקול הנמוכה ביותר בה אדם יכול להבחין, מוגדר ככמעט שקט מוחלט
10 דציבל – נשימה נורמלית
30 דציבל – לחישה
60 דציבל – שיחה רגילה
90 דציבל – רכבת תחתית
110 דציבל – בכי תינוק, צעקה חזקה, מוזיקה רועשת
140 דציבל – מנוע מטוס סילון ממרחק 30 מטר
165 דציבל – רובה ציד (ממרחק 0)
170 דציבל – רימון הלם
197 דציבל – רעש הפיצוץ המוערך של אירוע טונגוסקה במרחק שלושה מייל (כ-4.6 קילומטר)
204 דציבל – שיגור טיל סטורן 5
310 דציבל – רעש הפיצוץ המוערך של ההתפרצות השלישית של הר הגעש קרקטואה ב-27 באוגוסט 1883, באזור הפיצוץ
רמת קול של 0 דציבל מוגדרת לפי סף השמיעה של אדם אופייני. בנוסף מוגדרים סף התחושה וסף הכאב. סף התחושה מוגדר בעוצמה של כ-125 דציבל; בעוצמה זו מתחילים להרגיש צרימה או אי נעימות כלשהי באוזניים, אשר עלולה לגרום לכאבי ראש ולכאבי אוזניים. סף הכאב הוא בעוצמה של כ-140 דציבל; בעוצמה זו חש השומע כאב רב באוזניו, והשמיעה מתחילה להיפגם.
החוק הישראלי מתיר חשיפה מקסימלית של 8 שעות לרעש בעוצמה של 85 דציבל. במקומות עבודה חל איסור להעסיק עובדים ברעש שהוא למעלה מ־85 דציבל ללא אמצעי הגנה ראויים.
החוק הישראלי למניעת מפגעי רעש בבתי מגורים:
בשעות הלילה, הרעש המקסימלי המותר עד 30 דקות הוא 45 דציבל, ולפרק זמן מעל 30 דקות 40 דציבל.
בשעות היום, הרעש המקסימלי המותר עד 2 דקות הוא 80 דציבל, ולפרק זמן עד 3 שעות 60 דציבל.
שימושים > שימושים אחרים

בדציבל משתמשים במגוון תחומים נוספים במדע ובטכנולוגיה, לרוב ביישומים שבהם נדרש תחום דינמי רחב. כאשר גודל מסוים נמדד באופן לוגריתמי (יחסית לגודל מוסכם), כלומר בדציבל, מקובל להצמיד את התחילית dB לפני האות המייצגת את הגודל הנמדד. כך למשל, dBV משמשת במדידת מתח חשמלי. במיוחד במתחים נמוכים מאוד מקובל למדוד בדציבל של וולט במקום בוולט. מכיוון שהדציבל הוא לוגריתם של יחס הספקים, וההספק החשמלי פרופורציוני לריבוע המתח, הנוסחה בה משתמשים במקרה זה היא  \ {\mbox{dBV}}=10\log _{10}(P_{1}/P_{2})=20\log _{10}(V_{1}/V_{2}). התוצאה היא ביחס להספק שיוצר מתח של וולט אחד.
שימוש נפוץ בדציבל הוא במדידות של הספקים בתחומי הנדסת רדיו, מיקרוגל, או רשתות סיב-אופטיות, להצגה נוחה בתחום ערכים רחב. בדרך כלל משתמשים ביחידה dBm, שמוגדרת כדציבל בהשוואה לאות ייחוס שהספקו מיליוואט (mW) אחד:  P_{\mathrm {(dBm)} }=10\log _{10}{\frac {P_{\mathrm {(mW)} }}{1\,\mathrm {mW} }}. השימוש בדציבל מאפשר לבטא גם ערכים מאוד גבוהים וגם ערכים מאוד נמוכים בצורה יעילה, וכן להשתמש בחיבור במקום בכפל בחישובי הספק בהם מעורבים הגברה, ניחות, שבח אנטנה, וגורמים דומים, תוך שימוש בסקאלה לוגריתמית. כאמור, הערך 10 דציבל מבטא יחס של 1 ל-10, ולכן ‎ 10 dBm שקולים להספק של ‎ 10 mW, ו-‎-10 dBm שקולים להספק של ‎ 0.1 mW. שימוש דומה הוא בתחומי אפנון משרעת ובמדידות איכות של מעגלים ואותות חשמליים, בהם היחידה dBc מבטאת הספק בתדר מסוים בהשוואה להספק ידוע של הגל הנושא.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
הערות שוליים

↑  https://science.howstuffworks.com/question124.htm
1 2  Boddy, Jessica (3 בפברואר 2020). "Ranked: the loudest sounds ever measured". Popular Science. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  קיימות הערכות שונות לעוצמת הפיצוץ במרחקים שונים. ראו הערה, וכן Justin M. Oliveira, Sabrina  Vedo, Michael D. Campbell, Joseph P. Atkinson. KSC VAB Aeroacoustic Hazard Assessment.{{cite conference}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4214989-7  LNB: 000084842  NDL: 00561486
היועץ הכספי לרמטכ"ל

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  תת-אלוף גיל פנחס
 תאריך כניסה לתפקיד:  יולי 2021
 תחום שיפוט:  ישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 ייסוד המשרה:  7 בדצמבר 1948
 איוש ראשון:  רס"ן כתריאל שלמון
 
היועץ הכספי לרמטכ"ל (בראשי תיבות: יועכ"ל) אחראי על ייעוץ לרמטכ"ל בתחום התקציבי, הנחיית גופי התקציב, בקרת התקציב ויישום חוק יסודות התקציב בצה"ל. הוא משמש גם כראש אגף התקציבים במשרד הביטחון. בתפקידו זה מנהל את כלל תקציב הביטחון. היועץ הכספי לרמטכ"ל הוא גם ראש המערך הכלכלי בצה"ל.
ייעוד

היועץ הכספי לרמטכ"ל הוא הגוף שמנהל את המגעים עם האוצר בתקופת הכנת התקציב וגם במהלך השנה, כשעולות דרישות שונות. בנוסף, תפקיד היחידה לגשר בין משרד הביטחון לצבא בכל הקשור לתקציב הביטחון.
בנוסף, בשנים האחרונות פועלת ביחידה מערכת הדרכה כלל צבאית ומשרדית להכשרה והכרת נושאי התקציבים.
מטעם משרד הביטחון אחראי אגף התקציבים על גיוס המקורות לתקציב הביטחון, דרך האוצר או בעזרת כספי סיוע מארצות הברית וממקורות נוספים כמו הפרטה ושיווק בסיסים. לאחר סיכום התקציב (בסביבות אוגוסט בשנה הקודמת לתקציב המסוכם), תפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל, יחד עם אגף התכנון בחלק מהנושאים, הוא לחלק את התקציב של צה"ל בין הגופים והזרועות השונים בצבא.
היועכ"ל עומד בראש המערך הכלכלי שמורכב מקציני התקציבים המפוזרים במפקדות למיניהן וממלאים תפקידים בתחומים כלכליים, תקציביים ותכנון.
היועצים לדורותיהם

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|        היועץ הכספי לרמטכ"ל | תקופת כהונה | הערות |
| רס"ן כתריאל שלמון | 7 בדצמבר 1948 – 12 בינואר 1949 | בעל דרגת הייצוג אלוף-משנה עקב שירותו כנספח צה"ל ברחבי העולם |
| צבי שריב (שרייבר) | 12 בינואר 1949 – 30 בדצמבר 1949 |  |
| אל"ם איסר פן | 1 באוקטובר 1950 – 1 במאי 1953 |  |
| סא"ל יהודה אריה רוזן | 1 במאי 1953 – 4 בנובמבר 1953 |  |
| אל"ם משה קשתי | 4 בנובמבר 1953 – 5 בנובמבר 1958 | לימים מנכ"ל משרד הביטחון |
| אל"ם ראובן כארי | 15 בנובמבר 1958 – 15 במרץ 1961 |  |
| אל"ם יהודה ניצן | 15 במרץ 1961 – 15 באוגוסט 1964 |  |
| תא"ל יעקב חפץ | 15 באוגוסט 1964 – 15 ביוני 1969 |  |
| תא"ל נחמיה קין | 15 ביוני 1969 – 2 ביולי 1972 | לימים אלוף, מפקד אגף האפסנאות |
| תא"ל יצחק אלרון | 2 ביולי 1972 – 17 בדצמבר 1975 |  |
| תא"ל יוחנן גור | 17 בדצמבר 1975 – 1 ביוני 1978 | לימים אלוף, מפקד אגף האפסנאות |
| תא"ל צבי שור | 27 באוקטובר 1978 – 31 בינואר 1982 | צמח ביחידה לאחר שהגיע כסרן מחיל הים |
| תא"ל ראובן הרשקו | 1 בפברואר 1983 – 31 במרץ 1989 | צמח ביחידה מדרגת טוראי ועד דרגת תת-אלוף |
| תא"ל מיכאל נבון | 31 באוגוסט 1989 – 8 בנובמבר 1997 | הגיע מחיל האוויר |
| תא"ל מוטי בסר | 9 בנובמבר 1997 – 26 בנובמבר 2000 | הגיע ממפא"ת |
| תא"ל ד"ר שמואל בן צבי | 27 בנובמבר 2000 – אוגוסט 2004 | הגיע ליחידה כעתודאי |
| תא"ל משה ליפל | אוגוסט 2004 – אוגוסט 2007 | התקדם ביחידה מדרגת סגן לתא"ל |
| תא"ל מהרן פרוזנפר | אוגוסט 2007 – ספטמבר 2011 | שירת בלשכת סגן רמטכ"ל, זרוע היבשה ופיקוד העורף בטרם חזר ליחידה.  הקים לראשונה את המערך הכלכלי של צה"ל.  הקים את  בית הספר לתקציב וכלכלה.  |
| תא"ל ראם עמינח | ספטמבר 2011 – נובמבר 2014 | לראשונה בתולדות היחידה, גויס מחוץ לצבא כדי לפקד על היחידה |
| תא"ל ד"ר ששון חדד | נובמבר 2014 – ספטמבר 2017 |  |
| תא"ל אריאלה לזרוביץ' | ספטמבר 2017 – יולי 2021 | האישה הראשונה שמילאה את התפקיד |
| תא"ל ד"ר גיל פנחס | יולי 2021 ואילך |  |