stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכולוגיה אבולוציונית
ביקורת > ביקורות אקדמיות > דטרמיניזם

ביקורת נוספת שהועלתה נוגעת לשאלת הדטרמיניזם - אם התנהגותנו נקבעת על ידי האבולוציה בלבד, הרי שכולנו צועדים אל העתיד בשביל קבוע ובלתי ניתן לשינוי.
לגבי טענה זו חשוב להבין כי רוב החוקרים בתחום מאמינים כי הפסיכולוגיה האבולוציונית היא גורם אחד מני רבים בעיצוב התנהגות האדם - היא אינה הגורם היחיד ואולי, אף לא העיקרי שבהם.
ביקורת > ביקורות אקדמיות > אלטרואיזם ולמידה חברתית

אלטרואיזם ולמידה חברתית (בפשטות - למידה על ידי חיקוי), הם שני נושאים שהפסיכולוגיה האבולוציונית מתקשה להסביר.
לדוגמה - בכולנו טבועה היכולת הגנטית לרכוש שפה, אך עצם רכישת השפה המקומית היא תהליך נלמד, שאינו מוכתב ככל הנראה על ידי הגנים.
בכל הנוגע לאלטרואיזם, האקולוגיה ההתנהגותית והפסיכולוגיה האבולוציונית בכללה, מציגות הסברים חלופיים המראים כי התנהגות הנדמית כאלטרואיסטית טהורה, היא למעשה הרחבה של זולתנות ביולוגית. לדוגמה, בספר "הגן האנוכיי" מקדיש הביולוג-אבולוציוני ריצ'רד דוקינס פרקים נרחבים להסברת התופעה שאותה הוא מכנה "אלטרואיזם הדדי", ומראה כיצד במצבים מסוימים, בעיקר אצל בעלי חיים חברתיים, תכונות של עזרה ונכונות להקרבה למען הזולת, משפרות את סיכויי ההתרבות של הגנים הנושאים תכונות אלו (תכונות התנהגותיות אלו מאפשרות לבעל החיים הנושא אותן להגדיל את תפוצת הגנים שלו, הן על ידי שיפור היכולת של כלל הפרטים בקבוצה בה הוא חי לפעול בשיתוף פעולה לצורך השגת מזון, התגוננות וכיוצא בזה, דבר שמגדיל את שרידות כלל הפרטים בקבוצה; הן על ידי שיפור מעמדו החברתי של הפרט הנושא גנים כאלו בתוך קבוצה שבה הפרטים גומלים זה לזה בהתנהגות זולתנית; והן על ידי סיוע של הפרט לקרוביו לשרוד ולהתרבות וכך סיוע לקרובים אלה לחלוק את הגנים הדומים לשלו).
ביקורת > ביקורות אקדמיות > קושי מתודולוגי ניבויי

הקושי המרכזי ממנו סובלת הפסיכולוגיה האבולוציונית הוא קושי ניבויי - כיוון שהתהליכים האבולוציונים הם ארוכי שנים, לא ניתן לבדוק את נכונות הניבויים המוצעים על ידי התאוריה ועל כן לא ניתן להוכיחה אלא באמצעות מודלים מתמטיים - תחום הנמצא עדיין בחיתוליו.
ביקורת > ביקורות חוץ אקדמיות > אאוגניקה, נאציזם והשבחת הגזע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העובדה כי חלק מהתכונות האנושיות הן מולדות ונקבעות בהתליכים של ברירה טבעית וברירה זוויגית, גרמו לאידאולוגיות שונות לאמץ את רעיון האאוגניקה. אחד מהמשטרים שאימצו את רעיון זה, ואף סילפו את המדע בבסיסו לרוב, הוא הנאציזם. מדינות אחרות הנהיגו במאה העשרים עיקור כפוי, לרבות ארצות הברית, שוודיה ומדינות ארופאיות רבות.
הטענה היא כי לפסיכולוגיה האבולוציונית, ולתורת האבולוציה בכלל יש אשמה בנושא זה וכן ביתר נושאי האפליה הגזעית.
ביקורת > ביקורות חוץ אקדמיות > טיעוני המדע

מנגד לטענות אלו, טוענת הקהילה המדעית כי תפקידו של המדע הוא לתאר את העולם כפי שהוא ללא כחל ושרק.
שתי טענות נוספות ראויות לציון הן כנגד השימוש בחצאי אמיתות לצרכים אידאולוגיים ובעד שימוש במדע על מנת ללמוד ממנו לטובת האנושות.
הקביעה מהי טובת האנושות, גורסים המדענים, אינה מנת חלקו של המדע אלא של הפילוסופיה, מדע המדינה ותחומים קרובים.
ראו גם

אקולוגיה התנהגותית
אתולוגיה
אבולוציה
הסתגלות אבולוציונית
ברירה טבעית
הגן האנוכיי
סוציוביולוגיה
פסיכולוגיה אבולוציונית מהיבט תרבותי
פסיכולוגיה התפתחותית אבולוציונית
לקריאה נוספת

ענת ברנע, גד פרי וכותבים נוספים, נושאים בהתנהגות בעלי חיים (שלושה כרכים), האוניברסיטה הפתוחה, 2003
מייקל פ' גיליירי, הצד האפל של הגבר, משרד הביטחון הוצאה לאור, 2001
סטיבן פינקר, כיצד פועל המוח, מטר, 1999
סטיבן פינקר, לוח החלק, מטר, 2005
עדה למפרט, האבולוציה של האהבה, האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון
עדה למפרט, נפש ערומה: מסע מדעי-אישי אל נפש האדם, ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824493
ריצ'רד דוקינס, תרגום: עמנואל לוטם, הגן האנוכיי, תל אביב: דביר, 1991, מסת"ב 0-19-286092-5
אמוץ ואבישג זהבי, טווסים, אלטרואיזם ועקרון ההכבדה, החברה להגנת הטבע, 1996
רוברט ווינסטון, האינסטינקט האנושי, אוניברסיטת תל אביב, 2005
ג´ו קווירק, זרעים הם מגברים ביציות הן מנשים, מודן, 2008
גרז רוטלוי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1889 רפובליקת פולין 
 פטירה:  דצמבר 1920 (בגיל 31) לודז', רפובליקת פולין 
 הישג בולט:  היה מס' 12 בעולם בשנת  1912
 מד כושר מרבי:  2679 (פברואר 1912)
 מקצוע נוסף:  תעשיין
 מדינה:  פולין
 הערות:  יהודי
 
גרז רוטלוי (בפולנית: Gersz (Georg, George, Gersh) Rotlewi (Rotlevi, Rotlevy)‎;‏ 18 באוגוסט 1889 – דצמבר 1920) היה שחמטאי יהודי-פולני.
קורותיו

נולד בוורשה, אולם עבר להתגורר בלוד'ז אולם וחי תקופה ארוכה בהמבורג. שהה תקופה מסוימת ב-1904 בניו יורק, שם התגורר גם דודו.
בשנת 1906 חלק רוטלוי מקום 5–6 בתחרות שהתקיימה בעיר לודז' (ניצח: עקיבא רובינשטיין. בשנת 1907 הגיע למקום השלישי בתחרות לודז' (ניצח עקיבא רובינשטיין ומקום שני דוד דניוסצבסקי).
רוטלוי הגיע למקום השישי באליפות רוסיה החמישית (ניצח: עקיבא רובינשטיין) ולמקום השני בתחרות אוסטנדה (ניצח: היילמן). בשנת 1908 הגיע למקום הרביעי בתחרות המשנית בפראג (ניצח: קארל טרייבל).
בשנת 1909 חלק רוטלוי מקום ראשון עם דוד דניוסצבסקי בתחרות לודז, והגיע למקום השני, לאחר אלכסנדר אלכין בתחרות סנקט פטרסבורג.
רוטלוי שיחק שני דו-קרבות נגד גרז סלווה; בשנת 1909 הפסיד +5 -8 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) ובשנת 1910 ניצח +3 -1 =6.
בשנת 1910 חלק מקום ראשון עם עקיבא רובינשטיין בתחרות ורשה, וניצג בתחרות המבורג דרג ב' ; ניצחון שזיכה אותו בתואר אמן ובזכות להתמודד בתחרות קרלסבאד 1911.
בשנת 1911 חלק מקום 2–4 בתחרות קלן (ניצח: משה לובצקי), הגיע למקום הרביעי בתחרות קרלסבאד 1911 (ניצח: ריצ'רד טייכמן) והגיע למקום השני בתחרות מינכן (ניצח: שמעון אלאפין).
בדצמבר 1911 השתתף בטורניר באמסטרדם, אולם לאחר כמה משחקים, עקב התפרצות מחלת עצבים קשה (Neuropathy) נאלץ לפרוש ממשחק ואושפז בסנטוריום. בעקבות המחלה סבל מהתקפי חרדה ודיכאונות.
הסופר הגרמני ארנסט יונגר היה מיודד עם רוטלוי (שהיה מבוגר ממנו בשש שנים) ומספר עליו בפסקה בספר שהופיע בגרמנית ב-1967.
גרז רוטלוי נפטר בשנת 1920 בלודז' ממחלת השחפת, בגיל 31.
ממשחקיו המפורסמים

לבן: גרז רוטלוי    שחור:    עקיבא רובינשטיין לודז' 1907
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Lodz"]
[Site "Lodz RUE"]
[Date "1907.12.26"]
[Round "6"]
[White "Georg Rotlewi"]
[Black "Akiba Rubinstein"]
[Result "0-1"]
[ECO "D32"]
[PlyCount "50"]
[EventDate "1907.??.??"]
1. d4 d5 2. Nf3 e6 3. e3 c5 4. c4 Nc6 5. Nc3 Nf6 6. dxc5 Bxc5 7. a3 a6 8. b4
Bd6 9. Bb2 O-O 10. Qd2 {עדיף 10. ג:ד5 ה:ד5 11. רה2 ובמסע הבא הצרחה}
Qe7 11. Bd3 dxc4 12. Bxc4 b5 13. Bd3 Rd8 14. Qe2 Bb7 15.
O-O Ne5 16. Nxe5 Bxe5 {השחור מאיים לזכות ברגלי ר:ח2+, ולאחר מכן מהד6+. על הלבן לשחק 17. צוד1}
17. f4 Bc7 18. e4 Rac8 19. e5 Bb6+ 20. Kh1 Ng4 {סביר להניח שבשלב זה שחור כבר חישב את המשחק עד סופו, בכל מקרה נראה שבכל חלופה הלבן אבוד}
21. Be4
Qh4 {התחבולה של השחור יפה, אך גם המסע הפשוט פ:ח2 זוכה }
22. g3 {אם הלבן היה משחק 22. ח3 השחור היה זוכה בדרך הבאה: 22..צ:ג3 23. ר:ג3 ר:ה4 24. מה:ז4 מה:ז4 25. ח:ז4 צד3 ומאיים מט צח3 26. מח2 צ:ג3}
Rxc3 23. gxh4 Rd2 24. Qxd2 Bxe4+ 25. Qg2 Rh3 0-1
Grigory Helbach vs Gersz Rotlewi, Sankt Petersburg 1909, All Russian Amateur, Scandinavian Defense, Mieses Variation, B01, 0-1
Gersz Salwe vs Gersz Rotlewi, Carlsbad 1911, French Defense, Rubinstein Variation, Blackburne Defense, C10, 0-1
Gersz Rotlewi vs Frank James Marshall, Carlsbad 1911, Queen's Gambit Declined, Cambridge Springs Variation, D52, 1-0
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1907

גרז רוטלוי מול עקיבא רובינשטיין, 26.12.1907, "Rubinstein's Immortal Game"   When Sacrificing the QUEEN isn't Enough!
הערות שוליים

↑  h[ttps://de.chessbase.com/post/akiba-rubinstein-georg-rotlewi-und-ernst-juenger]
↑
↑  Georg Rotlewi vs Akiba Rubinstein (1907) Rubinstein's Immortal, www.chessgames.com
↑  "Rubinstein's Immortal Game" || When Sacrificing the QUEEN isn't Enough!, נבדק ב-2023-09-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2249153834742864450003   WorldCat (עם VIAF): 2249153834742864450003
סייג'י אוזאווה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1935 שן-יאנג, מנצ'וקוו 
 פטירה:  6 בפברואר 2024 (בגיל 88) סטגיאה, יפן 
 מוקד פעילות:  האימפריה היפנית, יפן 
 תקופת הפעילות:  1959–2024 (כ־65 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר למוזיקה טוהו גאוקן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  יפנית, אנגלית, מנדרינית תקנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 בן או בת זוג:  Miki Irie (1968–6 בפברואר 2024) 
 צאצאים:  Seira Ozawa, יוקיושי אוזווה 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Global Citizen Awards (2013)  פרס גראמי להקלטת אופרה (2016)  פרס אשאסי (1985)  International Besançon Competition for Young Conductors (1959)  Österreichischer Musiktheaterpreis (2022)  קצין בלגיון הכבוד (2008)  פרס ההצטיינות בתרבות (2001)  פרס קיקוצ'י קאן (1999)  מסדר התרבות (2008)  פרימיום אימפריאל (2011)  פרס מרכז קנדי  מדליית הנס פון בילוב  עיטור הידידות (רוסיה)  פרס אמי  אביר בלגיון הכבוד 
 www.ozawa-festival.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סייג'י אוזאווה (יפנית: 小澤 征爾;‏ 1 בספטמבר 1935 – 6 בפברואר 2024) היה מנצח יפני. בלט במיוחד בפרשנותו ליצירות רחבות יריעה משלהי התקופה הרומנטית.
ביוגרפיה

אוזאווה נולד בהוטן (שניאנג), מנצ'וריה. למד בבית הספר למוזיקה טוהו בטוקיו ולאחר סיום לימודיו בשנת 1959 יצא לאירופה להמשיך שם בהשתלמות. שארל מינש לקח את אוזאווה לארצות הברית לשיעורים במרכז המוזיקה בברקשייר (כיום טנגלווד). הוא זכה במלגת לימודים אצל הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין, ובשנת 1961 מינה אותו ליאונרד ברנשטיין לעוזר מנצח בפילהרמונית של ניו יורק.
בין השנים 1965 ו-1970 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו, משנת 1969 עד שנת 1976 של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומ-1973 עד 2002 של בתזמורת הסימפונית של בוסטון.
אוזאווה היה גם מליץ יושר למוזיקה של המאה העשרים וניצח על השמעות בכורה של כמה וכמה יצירות, ביניהן סימפוניית סן פרנסיסקו של גיאורגי ליגטי בשנת 1975 והאופרה פרנציסקוס הקדוש מאסיזי של אוליבייה מסייאן ב-1983.
בין השנים 2002–2010 אוזאווה כיהן כמנהל המוזיקלי של האופרה של וינה. ב-1 בפברואר 2006 הודיעה האופרה כי אוזאווה ביטל את כל התחייבויותיו כמנצח לשנת 2006 עקב מחלה, שפגעה כנראה גם בראייתו. הוא חזר לדוכן המנצחים בטנגלווד ב-7 באוגוסט 2006.
ב-6 בפברואר 2024 סייג'י אוזאווה הלך לעולמו.
ביבליוגרפיה

"Seiji: An Intimate Portrait of Seiji Ozawa" (Hardcover) by Lincoln Russell (Illustrator), Caroline Smedvig (Editor) ISBN 0-395-93943-7
גאורג מופאט

| --- | --- |
 לידה:  1 ביוני 1653 מז'ב, צרפת 
 פטירה:  23 בפברואר 1704 (בגיל 50) פסאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  לטינית, צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 צאצאים:  Gottlieb Muffat 
 
גאורג מופאט (בגרמנית: Georg Muffat;‏ 1 ביוני 1653 – 23 בפברואר 1704) היה מלחין מתקופת הבארוק.
ביוגרפיה

מופאט נולד בדוכסות סבויה (כיום בצרפת) להורים ממוצא סקוטי. הוא למד בפריז אצל ז'אן-בטיסט לולי בין 1663 ל-1669 ואחר כך התמנה לנגן עוגב במולצהיים ובזלשטאט שבחבל אלזס. בצל מאורעות מלחמת הולנד-צרפת נאלץ לעזוב את אלזס, בהמשך למד משפטים באינגולשטאדט, ועבר בווינה ובפראג אך לא הצליח לקבל מינוי רשמי. ב-1678 הגיע לזלצבורג, שם עבד בשירות הארכיבישוף. במהלך שירותו בזלצבורג יצא לאיטליה, שם למד נגינה בעוגב אצל ברנרדו פאסקוויני, חסיד מסורת הנגינה של ג'ירולאמו פרסקובלדי. מופאט גם פגש את ארכאנג'לו קורלי, שיצירותיו עוררו בו התפעלות רבה.
משנת 1690 ועד מותו שימש קאפלמייסטר אצל הבישוף של פאסאו.
רוב יצירותיו התפרסמו בדפוס, וההקדמות הנרחבות שצירף ליצירותיו מספקות מידע רב על האופן בו בוצעה מוזיקה באותה העת, ובעיקר אילו כלים השתתפו בביצוע מוזיקה תזמורתית, וכיצד להוסיף קישוטים וסלסולים.
בנו, גוטליב תיאופיל מופאט, היה גם הוא מלחין מצליח.
יצירותיו

במוזיקה של מופאט ניכרת השפעה חזקה של מלחינים צרפתים ואיטלקים כאחד.
5 סונאטות לכלים שונים (ארמוניקו טריבוטו 1682)
15 סוויטות תזמורתיות (פלורילגיום ראשון 1695 ושני 1698)
12 קונצ'רטי גרוסי (מוזיקה אינסטרומנטלית מובחרת 1701), חלקם עיבודים לפרקים מתוך ארמוניקו טריבוטו.
12 טוקטות לעוגב וקטעים אחרים: פאסאקאליה, שאקון, שיר עם וריאציות (אפאראטוס מוזיקו-אורגניסטיקוס 1690)
כמה פרטיטות לצ'מבלו, נשמרו בכתב-יד.
אי אילו יצירות דת (שלוש מיסות, "סלבה רגינה" וכו') שמהן השתמרה רק "מיסה אין לאבורה רקוויאס" לעשרים וארבעה קולות.
3 אופרות (אבדו)
מופאט, כמוהו כיוהאן יאקוב פרוברגר חלפניו וגאורג פרידריך הנדל אחריו, היה מלחין קוסמופוליטי, שמילא תפקיד חשוב בחילופים בין מסורות המוזיקה האירופאיות. ספרי המוזיקה שלו מכילים הוראות שימושיות לביצוע מוזיקה בתקופת חייו.
הקלטות

Armonico Tributo by Les Muffatti (Ramée RAM0502)
12 Concerti Grossi 1701 Musica Aeterna Bratislava (Naxos Records 8.555096, 8.555743)
מיכאל סלע

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1924 טומשוב מזובייצקי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  27 במאי 2022 (בגיל 98) רחובות, ישראל
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ז'נבה 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2006)  פרס וולף לרפואה (1998)  InBev-Baillet Latour Health Prize (1997)  מדליית הארנק (1996)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1986)  קצין בלגיון הכבוד  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1980)  פרס אמיל פון בהרינג (1972)  מדליית אוטו ורבורג (1968)  פרס רוטשילד (1967)  פרס ישראל (1959) 
 הערות:  הנשיא השישי של מכון ויצמן למדע
 תרומות עיקריות
 היה שותף לגילוי תרופת הקופקסון לטיפול בטרשת נפוצה ותרופת ארביטוקס לטיפול בסרטן גרורתי של המעי הגס ובסרטן ראש צוואר
 
אודיטוריום מיכאל סלע, מאי 2022
דגלי המדינה ומכון ויצמן למדע בחצי התורן, מספר ימים לאחר פטירתו של מיכאל סלע, יוני 2022
מיכאל (מיצ'י) סלע (2 במרץ 1924 – 27 במאי 2022) היה ביוכימאי, פרופסור לאימונולוגיה ונשיאו השישי של מכון ויצמן למדע. היה שותף לגילוי תרופת הקופקסון לטיפול בטרשת נפוצה ותרופת ארביטוקס לטיפול בסרטן גרורתי של המעי הגס ובסרטן ראש צוואר. חתן פרס ישראל בתחום מדעי החיים לשנת 1959 (ה'תשי"ט). בנוסף לעיסוקיו המדעיים והציבוריים היה שוחר תרבות מובהק שפעל לקידום המוזיקה הקלאסית, האופרה והמחול בישראל.
קורות חיים

סלע נולד בשם מייצ'יסלב סלמונוביץ בטומשוב מזובייצקי שבפולין. בשנת 1935 עבר עם משפחתו לבוקרשט שברומניה, ממנה עלה לארץ ישראל בשנת 1941. באותה שנה החל בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודי התואר השני, בשנת 1946, למד באוניברסיטת ז'נבה במשך כשנה ועבד בשירות ההעפלה באיטליה. בשנים 1948–1950 עבד כנספח מסחרי בצירות ישראל בצ'כוסלובקיה, ולאחר מכן שב לישראל והצטרף למכון ויצמן למדע.
סלע היה חבר סגל במחלקה לביופיזיקה בין השנים 1950–1963, לצד סיום עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופ' אפרים קצ'לסקי (1954). בשנים 1956–1957, ובשנית בין 1960–1961, שהה לצורכי מחקר במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית. בשנת 1960 הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1963 לפרופסור מן המניין וראש החוג לכימיה אימונולוגית.
בשנת 1968, לאחר שובו משנת שבתון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מונה לראש המחלקה לאימונולוגיה. במקביל כיהן גם כדיקן הפקולטה לביולוגיה (1970–1973) וסגן נשיא המכון (1970–1971). בשנת 1975 נבחר לנשיא השישי של מכון ויצמן למדע. הוא כיהן בתפקיד במשך עשר שנים, עד נובמבר 1985, ולאחריו כיהן כסגן יושב ראש מועצת המנהלים של המכון (1986–1994).
פעילות

לאורך השנים כיהן סלע בתפקידים מקצועיים וציבוריים רבים ובהם: נשיא האגודה הישראלית לביוכימיה (1964–1966), יושב ראש האגודה הישראלית לאימונולוגיה (1968–1972), חבר המועצה להשכלה גבוהה, יו"ר הקרן על שם עמוס דה-שליט (1976–1987), המדען הראשי של המרכז הרפואי של ניו אינגלנד במסצ'וסטס (1986–1987), נשיא המועצה המשותפת של מכון פסטר בפריז ומכון ויצמן (1989–1995), וכן כיועץ מקצועי לארגון הבריאות העולמי, לאונסק"ו ולארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית.
חלקו של סלע בגילוי תרופת הקופקסון לטיפול בטרשת נפוצה, יחד עם רות ארנון ודבורה טייטלבאום, הביא לזכייתו בפרס ישראל למדעי החיים (1959), בפרס רוטשילד לכימיה (1968) ובפרס וולף (1998) . בשנת 1971 נבחר כחבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ובשנת 1976 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. החל משנת 1991 הוא חבר כבוד באקדמיה הרומנית. נוסף לכך היה חבר כבוד בארגונים בישראל ובעולם בתחומי המדעים והרפואה. במהלך השנים התפרסמו מטעמו למעלה מ-700 מאמרים בתחומי האימונולוגיה, הביוכימיה והביולוגיה המולקולרית.
בבחירות לכנסת ה-17 מוקם סלע במקום ה-120 הסמלי ברשימת מפלגת קדימה לכנסת. פעילותו בישראל הייתה נרחבת גם בתחומי התרבות והוא נמנה עם תומכיה הראשונים של להקת המחול "בת שבע". עמד גם בראש נשיאות התנועה למען איכות השלטון בישראל.
בשנת 2009 הוענק לסלע תואר לשם כבוד מהמסלול האקדמי המכללה למינהל. ב-2011 זכה בתואר מפקד בלגיון הכבוד הצרפתי. במכון ויצמן למדע קראו אודיטוריום על שמו של סלע (שנקרא קודם לכן אולם ויקס).
סלע היה נשוי עד לפטירתו לשרה, דיילת לשעבר, ולהם בת משותפת ולו עוד שתי בנות מנישואיו הראשונים למרגלית, ובנוסף יש לו בן חורג מנישואיה הראשונים של שרה, המשמש טייס בחיל האוויר.
סלע נפטר ב-27 במאי 2022 בגיל 98, והובא למנוחות בבית העלמין ברחובות.
לקריאה נוספת

יוסי גולדשטיין, מיכאל סלע: פרקי חיים, הוצאת שוקן, 2013.
הערות שוליים

↑  פרופ' מיכאל סלע נשיא מכון־וייצמן, דבר, 24 ביוני 1975
↑  אברהם פלג, מכון ויצמן בחר נשיא חדש, מעריב, 6 בנובמבר 1985
↑  אברהם פלג, במכון וייצמן הושגו תוצאות חשובות בטיפול בטרשת נפוצה, מעריב, 14 באוגוסט 1987
↑  פרס וולף ברפואה תשנ'ח - 1998
↑  AAAS, MD, Michael Sela.
↑  ANS, MD, Michael Sela.
↑  רשימת חברי הכבוד באקדמיה הרומנית
↑  השגריר העניק את אות לגיון הכבוד לפרופסור מיכאל סלע, אתר שגרירות צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267694905171  BIBSYS: 90334564  BnF: cb15055488f (data)  CiNii: DA02177601  GND: 1041896123  ISNI: 0000 0001 0859 5131  LCCN: n79041867  LNB: 000059331  NKC: xx0162850  NLA: 35488477  NTA: 068626584  RERO: 02-A003819763  SNAC: w65p01mr  SUDOC: 09198923X  VcBA: 495/87171  VIAF: 98200498   WorldCat (עם VIAF): 98200498
בית ישראל (גאנה)

בית ישראל היא קהילה בגאנה, אשר חבריה טוענים כי הם יהודים, צאצאיהם של עשרת השבטים האבודים של ישראל.
הקהילה אינה מוכרת על ידי הזרם המרכזי של היהדות כקהילה יהודית.
היסטוריה

חברי בית ישראל מייחסים את הגעתם לגאנה בהגירה יהודית שחצתה את מדבר סהרה למאלי. במאלי תועדה קהילה יהודית בטימבקטו אשר המשיכה להגר לחוף השנהב ולגאנה. המהגרים נקראו ספווים והיו לשבט בספווי אשר צאצאיו הם חברי הקהילה כיום.
הקהילה חיה כאלפיים שנה על פי מנהגי היהדות[דרוש מקור] אך רק בשנת 1977, החלו לקשר בין המנהגים של הקהילה לבין היהדות. באותה שנה נתגלה לאדם בשם אהרון טואקייראפה חיזיון אשר גרם לו להאמין כי הספוויים הם צאצאי השבטים האבודים של ישראל. הוא הוביל משלחת מחקר של חברי הכפר לחוף השנהב, שם עלו על עקבותיהם של אבותיהם הספוויים.
בעקבות הגילויים הללו אנשי הכפר ספווי סואי וכפר נוסף בשם אדיאמברה החלו ללמוד את המנהגים והאמונות היהודיות ולהטיף לחזרה ליהדות. התנהגות זו התקבלה באופן שלילי בקרב הנוצרים באזור אשר הכו וכלאו רבים מחברי הקהילה.
אהרון טואקייראפה מת מדקירה ב-1991 בחוף השנהב. עם מותו הפך שכנו דוד אהנקורה למנהיג הקהילה, שהעביר אותה לשטח חדש בסמוך לעיר ספווי וויאוסו. מקומם החדש נקרא "אדיאמברה החדשה" וכיום עומד בו בית הכנסת הראשי של הקהילה.
זיקה ליהדות מנהגים ואמונות

כאמור, הספוויים קיימו מנהגים יהודיים במשך אלפי שנים ובהם:
הקפדה על שמירת יום השבת וענישה כבדה כנגד אלו שאינם שומרים אותו.
קיום ברית מילה לילדי הקהילה.
איסור על אכילת חזיר.
הקפדת על קיום מצוות ואיסורי הנידה.
הקהילה כיום

כיום הקהילה מתגוררת בשני אזורים עיקריים - ספווי סואי ואדיאמברה החדשה בספווי וויסאוסו.
ראו גם

ארץ ישראל בעת העתיקה
ביתא ישראל
יהדות מערב אפריקה
ממלכת ישראל
הערות שוליים

↑   Gone to Ghana
1 2  The House of Israel Community of Ghana (הקישור אינו פעיל, 9 בספטמבר 2019)
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה •גאנה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו •  מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
רדיו פיראטי

ספינה ששימשה לשידורי רדיו פיראטי בים הצפוני בשנות ה-70 של המאה ה-20
המונח רדיו פיראטי מתייחס לשימוש בתדר רדיו לצורך שידורי רדיו, מבלי לקבל רישיון לכך על ידי הרשות האחראית על מתן רישיונות לכך. מעבר לרצון של הממשלה להסדיר את שידורי הרדיו, שהם אמצעי תקשורת חשוב, נובע הצורך ברישיון ממספרם המוגבל של התדרים לשידור. בנוסף לגזילתם של אלה, השידור הפיראטי מסכן לעיתים את התעופה, שכן אף על פי שאינו פועל במכוון בתדרים התעופתיים, הוא עלול להפריע לקשר בין מטוסים ומגדלי הפיקוח. דבר זה נמנע במערך הרדיו החוקי על ידי אמצעים טכניים מתאימים.
הלוגיקה שעומדת מאחורי האיסור על שידורי רדיו לא מורשים מסתמכת על אספקטים ערכיים ומעשיים. מבחינה ערכית גלי הרדיו שעל גבם מועברים שידורי הרדיו מוכרים ברוב מדינות המערב כמשאב ציבורי מוגבל. השימוש במשאב מוגבל זה ללא אישור מהווה גנבה מהציבור.
מבחינה מעשית תחנות הרדיו הפיראטיות פועלות באופן שאינו כפוף לאף גורם מפקח וממתן, בכך פעילותן "דורסת" תדרים של תחנות רדיו אחרות ולעיתים אף פוגעות בפעולות קשר של הצבא ושל שדות תעופה. בעיה נוספת בתחנות הפיראטיות היא שפעילותם לרוב עוברות על חוקי זכויות יוצרים, על תקנות המס בגין הפרסומות המשודרות בערוצים אלו ועוד.
לפיכך מוטל בכל מדינה על אחד המשרדים הממשלתיים תפקיד רישוי ופיקוח מטעם המדינה על השימוש בגלי רדיו. בישראל ניתן פיקוח זה למשרד התקשורת.
הרדיו הפיראטי כמחאה

פעמים רבות הבחירה לעבוד באופן פיראטי נובעת מהרצון לשדר תכנים שאינם עולים בקנה אחד עם חוקי המדינה ושאר המסגרות המחייבות את תחנות הרדיו, שכן הרדיו הפיראטי אינו כפוף לצנזורה.
לדוגמה: המחתרות העבריות בארץ ישראל הפעילו את תחנות "קול ישראל (ההגנה)", "קול ציון הלוחמת" ו"קול המחתרת העברית". גם לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה החלו לשדר תחנות רדיו פיראטיות השייכות לאופוזיציה.
רדיו פיראטי בישראל > קול השלום וערוץ 7

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא לא כרונולוגי.
תחנת ערוץ 7 החלה את שידוריה בשנת 1988 מאוניית "ארץ הצבי" שעגנה מול חופי ישראל ושידרה לתחומי ישראל בפריסה הולכת וגדלה. התחנה הוקמה כמענה "ימני" לתחנת קול השלום שהחלה את שידוריה כ-15 שנה קודם לכן. שתי התחנות התבססו על דגם תחנות הרדיו הפיראטיות שהיה נפוץ במערב אירופה בשנות השישים, של שידורים המתבצעים מספינה הרשומה כשייכת לחברה ממדינה זרה ועוגנת מחוץ למים הטריטוריאליים שאליה היא משדרת.
בעוד שבאירופה תוקנו החוקים כדי למנוע שידורים מספינות פיראטיות, בישראל לא נעשה דבר לתקן את הפרצה בחוקי המדינה בנושא. פקודת הטלגרף האלחוטי קובעת כי "לא יקים אדם, ולא יקיים תחנת טלגרף אלחוטי, ולא יתקין ולא יפעיל ולא יקיים מכשיר לטלגרף אלחוטי, בכל מקום בישראל או בכלי שיט או בכלי טיס הרשומים בישראל, אלא לפי רישיון מאת הממשלה.
עלייתן לאוויר של קול השלום וערוץ 7 הוצג על ידי שתי התחנות כצורך תרבותי ועממי לבנות אלטרנטיבה תקשורתית מול המונופול הממשלתי שסיפקו תחנות "גלי צה"ל" ו"קול ישראל". "קול השלום" פנתה לתרבות הליברלית המערבית הקוראת לשלום במזרח התיכון והשמיעה בעיקר מוזיקת פופ ורוק עדכני לאורך שנות פעילותה. ערוץ 7 שידרה תכנים בעלי אוריינטציה דתית ולאומית ימנית, ומוזיקה עברית וחסידית.
סוגיית ערוץ 7 הוכרעה לבסוף בדצמבר 2003 בבית המשפט, לאחר שנמצאו עדויות מכריעות כי התחנה שידרה במהלך 1995–1998 מתחום המים הטריטוריאליים של ישראל וכי משדרים שלה הוצבו בבית-אל. מפעילי התחנה הורשעו בעבירות נגד חוקי הבזק, הטלגרף והרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. למרות זאת, רק אדם אחד מכלל המורשעים קיבל עונש מאסר של שלושה חודשים, לאחר שהורשע גם במתן עדות שקר. שאר הנאשמים נקנסו ב-25,000 ₪ ומספר חודשי מאסר על תנאי, לכל היותר, שהומרו ברובם בעבודות שירות.
ערוץ 7 הפסיק את שידוריו על גלי הרדיו בארץ בעקבות ההרשעה, אך שידוריו ברשת האינטרנט נמשכו. במקביל הפעילו מפעילי התחנה לחצים על נשיא המדינה משה קצב לחון אותם מעונשם כדי להתמודד במכרז הקרוב של הרשות השנייה להקמת רדיו אזורי. באוקטובר 2005 המליץ הנשיא קצב על חנינתם וב־29 במאי 2006 אישר שר המשפטים חיים רמון, בניגוד להמלצות משרדו, את החנינה ובכך הוא איפשר למפעילי התחנה לגשת למכרז.
רדיו פיראטי בישראל > הגל המזרחי

בתחילת שנות ה-90 החלה תחנת הרדיו הפיראטי "רדיו חוף" לשדר מאונייה בלב ים ולאחריו החל גל של תחנות רדיו פיראטיות חלקן בקשו להשמיע מוזיקה בסגנון פופ ערבי בביצוע יוצרים ישראלים לצד מוזיקה עם השפעה ים תיכונית מקומית שלא הושמעה בתחנות אחרות.
רדיו פיראטי בישראל > תחרות בין הרדיו הפיראטי לרשתות החוקיות

המהפך התרבותי שהביאו עימן שתי התחנות עם הקמתן בא לידי ביטוי גם בקרב תחנות הרדיו החוקיות בארץ.
בשנת 1976 הוקמה רשת ג' על ידי קול ישראל, כרשת המכוונת לצעירים ומשדרת בעיקר מוזיקת פופ ורוק, והיוותה מענה לדרישה למוזיקה זו תוך תחרות ממושכת עם תחנת "קול השלום" על קהל המאזינים הצעירים בישראל.
ב־1988 בד בבד עם עלייתה של ערוץ 7 לאוויר, החלה רשת ג' לשים דגש על מוזיקה עברית ישראלית במקביל לשידורי פופ ורוק מחו"ל. ביום העצמאות של אותה שנה אף ערכה הרשת את "מצעד המצעדים" העברי על מנת לייצב את כוחה כתחנת המוזיקה המובילה בשידורי הרדיו בישראל.
ב־1997, כחמש שנים לאחר סגירתה של "קול השלום" ועקב שינויים דמוגרפיים-חברתיים שחלו במדינת ישראל, עברה רשת ג' לשדר מוזיקה עברית בעיקר.