stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטוריה פוצ'יני
ביוגרפיה

ויטוריה פוצ'יני נולדה בפירנצה. אביה היה פרופסור למשפטים באוניברסיטה. לאחר סיום בית הספר היא חשבה להיות משפטנית, אך כבר במהלך לימודים בשנת 2000 היא התחילה להצטלם בסרטים.
בשנת 2003 היא כיכבה בסדרת טלוויזיה "אליזה". על השתתפותה בסדרה זו היא זכתה בפרס Telegatti עבור שחקנית טובה ביותר. במהלך צילומי הסרט היא הכירה אלסנדרו פרציוזי, בן זוגה למשך תקופה ארוכה.
בשנת 2008 שיחקה לצד ריקרדו סקאמרצ'ו בדרמת המתח "Colpo d'occhio" של הבמאי סרג'ו רוביני.
בשנת 2013 פוצ'יני גילמה את התפקיד הראשי במיני-סדרה "אנה קארנינה" ששודר בערוץ RAI1 האיטלקי.
בשנת 2017 שיחקה בסרטו של פאולו ג'ינובזה, "המקום"; דרמת מתח לצד השחקן מארקו ג'אליני.
בשנת 2019 היא שיחקה בסדרה "כשאני לא הייתי" וגם שיחקה בסדרת הדרמה המשפטית "המשפט".
בשנת 2020 היא שיחקה בסרט הדרמה "18 מתנות" בבימויו של פרנצ'סקו אמאטו.
בשנים 2005, 2008 ו-2010 היא זכתה בפרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה.
וולף מנקוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1924 הממלכה המאוחדת לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  20 במאי 1998 (בגיל 73) אירלנד מחוז קורק, אירלנד
 שם לידה:  Cyril Wolf Mankowitz 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מקום לימודים:  דאונינג קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 מספר צאצאים:  4
 
סיריל וולף מנקוביץ (באנגלית: Cyril Wolf Mankowitz;‏ 7 בנובמבר 1924 – 20 במאי 1998) היה סופר, מחזאי ותסריטאי יהודי-אנגלי.
ביוגרפיה

אביו של מנקוביץ היה מוכר ספרים יהודי-רוסי שהיגר לאנגליה וגדל בלונדון. מנקוביץ החל ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1943 ולאחר מכן עבד בתחילה כסוחר עתיקות. מאוחר יותר עבר לעסוק בעיתונאות והחל לעבוד כמבקר ספרות ותיאטרון. הוא גם כתב כמה סיפורים קצרים ועד מהרה הפך למחבר של רומנים ומחזות.
ב-1954 החל את הקריירה הקולנועית שלו כתסריטאי, תחילה בעיבודים של יצירותיו הספרותיות. סרטו העלילתי הראשון משקף היטב את מוצאו היהודי והרוסי של מנקוביץ.
בשנת 1962 הציע מנקוביץ לחברו אלברט ברוקולי לפגוש את הארי זלצמן, בעל הזכויות על ספרי ג'יימס בונד, כאשר הראשון אמר שהוא רוצה להפוך את סדרת הספרים לפרויקט הקולנועי הבא שלו. ברוקולי וזלצמן הקימו אז את איון הפקות והחלו בהפקה משותפת של הסרט הראשון בסדרת הסרטים, "ד"ר נו", ומנקוביץ הושכר כאחד מתסריטאי הסרט, אך לבסוף פרש מתפקידו זה. מאוחר יותר היה אחד מתסריטאי הסרט "קזינו רויאל", שאינו הופק על ידי איון הפקות.
חיים אישיים

ב-1944 התחתן מנקוביץ עם אן זליגמן, פסיכואנליטיקאית; בני הזוג נפגשו באוניברסיטת קיימברידג'. נולדו להם ארבעה בנים; הבכור שבהם, גרד מנקוביץ (אנ'), הוא צלם.
מנקוביץ מת במחוז קורק שבאירלנד ממחלת הסרטן ב-1998.
במהלך אוגוסט 2010 נחשף כי במשך עשור לאחר מלחמת העולם השנייה נחשד מנקוביץ על ידי ה-MI5 כמרגל למען ברית המועצות. החקירה נגדו נסגרה לאחר שביטל ביקור בברית המועצות ב-1957.
הערות שוליים

↑  Gerald Jacobs, Wolf Mankowitz - the man who did everything, The Jewish Chronicle, ‏14 בפברואר 2013
↑  Guardian staff reporter, Oh, James..., The Guardian, ‏13 בספטמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305836005171  BIBSYS: 90179004  BNE: XX1013969  BnF: cb127904567 (data)  CiNii: DA01998078  GND: 137653042  ISNI: 0000 0001 2141 0955  LCCN: n80112787  MusicBrainz: 9ac0c1c1-ddae-44db-b76c-e1ac8a278650  NDL: 00448688  NKC: xx0004057  NSK: 000178433  NTA: 069931283  RERO: 02-A003557078  SNAC: w6hj0d0z  SUDOC: 070356521  VIAF: 79130788   WorldCat (עם VIAF): 79130788
הראנט דינק

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1954 מלטיה, טורקיה 
 פטירה:  19 בינואר 2007 (בגיל 52) איסטנבול, טורקיה 
 מקום קבורה:  Balıklı Armenian Cemetery 
 מדינה:  טורקיה
 השכלה:  אוניברסיטת איסטנבול 
 עיסוק:  עיתונאי, עורך ובעל טור
 סוג כתב:  העורך הראשי בעיתון אגוס
 בן או בת זוג:  Rakel Dink (23 באפריל 1977–?) 
 צאצאים:  Arat Dink 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס ביירנסון (2006)  גיבורי חופש העיתונות העולמיים של מכון העיתונות הבין-לאומי (2007)  פרס הרמן קשטן (2007)  פרס איגוד הסופרים הבינלאומי/אוקספם נוביב (2006)  פרס הנרי ננן  פרס יוהאן פיליפ פאלם 
 
שלטים בטורקית, כורדית וארמנית שנישאו בהלווייתו של דינק. בתרגום לעברית: "כולנו ארמנים" ו"כולנו הראנט דינק"
הראנט דינק (בארמנית: Հրանդ Տինք)‏ (15 בספטמבר 1954 - 19 בינואר 2007) היה עורך, עיתונאי ובעל טור טורקי-ארמני.
כעורך הראשי של העיתון הדו-לשוני אגוס (Ակօս), ייצג דינק את המיעוט הארמני בטורקיה. דינק נודע בתמיכתו בפיוס בין המיעוט הארמני ושאר טורקיה, בזכויות אדם ובזכויות המיעוט; פעמים רבות הוא ביקר את מדיניות ההכחשה בה נוקטת טורקיה באשר לרצח העם הארמני ואת הקמפיין להכרה בינלאומית בתפוצת הארמנים. דינק הועמד לדין שלוש פעמים על התבטאויות נגד מדינתו, וקיבל איומים רבים על חייו מלאומנים טורקים.
בינואר 2007, התנקש בחייו לאומן טורקי בן 17 בשם אוגון סמאסט. את הרצח ביצע המתנקש ביריה, ביציאה ממשרד העיתון בו עבד דינק. ההתנקשות אירעה זמן מעט לאחר פרימיירת הסרט התיעודי "Screamers" שעסק בשואת הארמנים, בו התראיין דינק בנושא ההכחשה הטורקית ובנושא החקירה שנערכה נגדו. לאחר שנלקח סמאסט למעצר התפרסמו תמונות שלו בחברת איש משטרה ואיש הכוחות המזוינים, מול דגל טורקיה. התמונות יצרו סקנדל בטורקיה, וגרמו לגל תחקירים ולפיטורם של המעורבים.
בהלווייתו יצאו 200,000 אבלים לצעדה במחאה על ההתנקשות בקריאות "כולנו ארמנים" ו"כולנו הראנט דינק". הביקורת על סעיף 301 (בו נאסרת השמצת המדינה, מוסדותיה ואנשיה) גברה לאחר הירצחו, דבר שהוביל להצעה פרלמנטרית שדרשה את ביטול הסעיף. נובר אסלניאן, ארמני המתגורר בישראל כתב פואמה לזכרו.
וודסטוק (ניו יורק)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 מחוז:  מחוז אלסטר
 תאריך ייסוד:  1829 
 שטח:  174.28 קמ"ר
 גובה:  440 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,287 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  42°02′34″N 74°07′03″W﻿ / ﻿42.042778°N 74.1175°W﻿ / 42.042778; -74.1175 
 http://www.woodstockny.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וודסטוק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה וודסטוק(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהוודסטוק(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהוודסטוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וודסטוק (באנגלית: Woodstock) היא עיירה בהרי קטסקיל שבאפסטייט ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית. העיירה נודעה בסצנת האמנות והמוזיקה שהתפתחה בה וגם בשם פסטיבל וודסטוק, שלא התקיים בה למעשה, אך תוכנן להתקיים בה. האווירה הכפרית של העיירה והנגישות הקלה ממנה לעיר ניו יורק, הפכו אותה לאזור מועדף על אמנים ומוזיקאים שנים רבות לפני "פסטיבל וודסטוק".
היסטוריה

יישוב לא ילידי ראשון הוקם במקום ב-1787.
כבר במאה ה-19 נמשכו אמנים לאזור ומספר ציירים מאסכולת נהר הדסון התיישבו בה. וושינגטון אירווינג מיקם את עלילת סיפורו הנודע "ריפ ואן וינקל" באזור. בשנת 1902 הוקמה בעיירה מושבת אמני תנועת האמנויות והאומנויות בשם Byrdcliffe Colony. בשנת 1906 הוקם בעיירה בית ספר קיץ לציורי חוץ של בית הספר הניו יורקי לאמנות, Art Students League of New York. בית הספר קיים קורסים במקום מ-1906 ועד 1922 ושוב מ-1947 ועד 1979. ב-1916 הקים הרווי וייט (Hervey White) אולם קונצרטים מעץ בלב היער בשם Maverick Concert Hall. במקום התקיים פסטיבל מוזיקה קאמרית והוא משך לאזור מלחינים כג'ון קייג'.
בשנת 1964 רכשו האמרגן אלברט גרוסמן ורעייתו בית במקום. זמן קצר לאחר מכן רכשו גם שרה ובוב דילן בית במקום. ב-1966 הצטרפו לדילן חברי להקתו, רובי רוברטסון ולבון הלם, ששכרו בתים בוודסטוק ושלושת חברי הלהקה הנוספים, ששכרו את ה-Big Pink, בית כפרי גדול מחוץ לגבולות העיירה, בו הקליטו יחד עם דילן את The Basement Tapes ויצרו את Music from Big Pink. בעקבותיהם הגיעו לעיירה והתיישבו בה אמנים כג'וני קאש, ואן מוריסון, פול באטרפילד, דונלד פייגן, ג'ימי הנדריקס ועוד. עקב היותה מקום תוסס ופורה מבחינה מוזיקלית, התכוונו ב-1969 להקים במקום אולפן הקלטות לאמנים ובבעלות האמנים. על מנת לגייס כסף להקמת המיזם הוחלט לקיים את פסטיבל וודסטוק והוקמה חברה בשם Woodstock Ventures. אולם, כיוון שרוב תושבי העיירה התנגדו ל"פסטיבל היפי" בשטחם, נאלצו מארגני המופע לקיימו 67 ק"מ משם, בחווה של מקס יסגר, סמוך לעיירה בית-אל.
בשנות השבעים ושמונים פרחה בוודסטוק סצנת ג'אז ובעיירה התיישבו אמני ג'אז כצ'ארלס מינגוס, קרלה בליי, ג'ק דז'ונט, פט מתיני ועוד. בשנת 1981 אירחה העיירה את "פסטיבל הג'אז של וודסטוק".
בשנת 2000 ייסד לבון הלם בחוותו בוודסטוק ("The Barn"; "האסם") אולם מופעים וחברת תקליטים וגיבש שם סדרת מופעים בשם "The Midnight Ramble" בהשתתפות נגנים אורחים, שנמשכה לכל אורך העשור הראשון של המאה ה-21.
בעיירה נמצא גם בית קברות ייעודי לאמנים.
הערות שוליים

↑  הערכה, כמופיע ב-QuickFacts על העיירה וודסטוק, מחוז אלסטר, ניו יורק באתר לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Rip Van Winkle: The local and mythic roots of Irving’s timeless tale
| דגל ניו יורק מדינת ניו יורק |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אולבני |  |
| אזורים גאוגרפיים | אגמי האצבעות • פארק אדירונדק • הרי קטסקיל • לונג איילנד • אפסטייט ניו יורק • מערב מדינת ניו יורק • עמק ההדסון • עמק מוהוק • רכס שאוואנגונק • אזור הספר של ניאגרה • מטרופולין אולבני-סקנקטדי-טרוי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ניו יורק סיטי • באפלו • יונקרס • רוצ'סטר • סירקיוז • אולבני • ניו רושל • מאונט ורנון • סקנקטדי • יוטיקה • וייט פליינס • טרוי • ניאגרה פולס • בינגהמטון • רומא • לונג ביץ' • פוקיפסי • נורת' טונאוונדה • ג'יימסטאון • אית'קה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ניו יורק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564812705171  GND: 4235865-6  LCCN: n88080773  MusicBrainz: 1b3a8b3a-9c7a-41b7-8c46-8c15484d3b11  NKC: ge335891  VIAF: 140824579   WorldCat (עם VIAF): 140824579
וולף וס

וולף וס כאדם צעיר
וולף וס (באנגלית:  Woolf Wess). ידוע גם כוויליאם וס או ויליאם וסט (William Wess, William West) 1861 -‏23 במאי 1946 היה אנרכיסט יהודי אנגלי ופעיל באיגודים מקצועיים. היה עורך עיתון הידוע בשל מעורבותו ב International Working Men's Educational Club וב- Freedom Press.
לפני לונדון

וס נולד ב-1861 באוקמרגה באימפריה הרוסית, היום ליטא למשפחה חסידית. בגיל שתים עשרה היה שוליה של סנדלר. הוא עבד גם כמכונאי בבית חרושת בדווינסק. ב-1881 היגר וס לאנגליה כדאי להימנע משירות צבאי.
פעילויות בלונדון

אחרי שהגיע ללונדון הצטרף וס לסניף האקני של הליגה הסוציאליסטית והיה אחד ממייסדי International Working Men's Educational Club (המועדון הבינלאומי לחינוך פועלים). לאחר מכן נעשה המפקח בבית הדפוס שם. ב-1888 הוא היה העד הראשון שנקרא בקשר למותה של אליזבת סטרייד, הקרבן הראשון של ג'ק המרטש.
וס היה מאוד מעורב בתנועות העבודה המקומיות ו"שיחק תפקיד חשוב בתנועת האיגודים המקצועיים היהודים בבריטניה. הוא עזר להקים כמעט את כל האיגודים היהודיים בשנות ה-80 וה- 90. במקרה אחד הוא היה מזכיר ועדת השביתה של קבוצת חייטים באיסט לונדון במהלך שביתתם מה-27 באוגוסט עד 2 באוקטובר. כמזכיר הוא וידא שלמשפחות השובתים יש כל מה שנחוץ למחיה כשהוא משיג תרומות מנדבנים ואיגודים מקצועיים אחרים, כולל ₤100 מאיגוד הסוורים. בשנה שאחרי כן היה וס המזכיר המייסד של איגודי הפועלים באיסט לונדון ומאוחר יותר מזכיר של איגוד העובדים הבינלאומי של החייטים, המכונאים והמגהצים והתאגדות חייטי בגדי נשים. כמו כן, עזר להקים קואופרטיב יהודי של אופים.
באותה שנה החל לעזור לסדר בדפוס בעיתון Freedom – עיתון אנרכיסטי שהחל לצאת ב-1886. הוא התמנה למנהל בית הדפוס Freedom ב-1891 ויצא למסעות הרצאות יחד עם פיוטר קרופוטקין, אריקו מלטסטה, לואיז מישל ושאול ינובסקי. כשינובסקי עזב לארצות הברית הוא הוחלף לפרק זמן קצר על ידי יעקב קפלן כעורך ארבעטער פריינד. (חברו של הפועל) – שבועון אנרכיסטי ביידיש. אבל וס המנוסה יותר החליף אחרי זמן קצר את קפלן ב-1895.
עם תחילת המאה העשרים הפחית וס את השתתפותו בתנועת איגודי העובדים. הוא התחיל לעבוד כמנהל חשבונות בבית חרושת לטבק הוא נשאר עם טום קיל (Tom Keell) המלחין והמנהל החדש של Freedom. ביוני 1906 הוא השתתף עם רוקר בוועידה נוספת של חייטים ששבתו.
בשנים 1928–1929 עסק וס בבניית קבוצת החירות הלונדונית (London Freedom Group) אבל היא נסגרה ב-1931. בסוף שנות ה-30 הוא הקים אותה מחדש ונעשה מעורב בפעילות סולידריות עם המהפכה הספרדית של 1936 יחד עם אמה גולדמן. ב-1946 הוא עוד היה פעיל כנואם בחוגים יהודים רדיקליים בלונדון כשהוא נושא נאום לציון יובל 55 לפרסום הראשון של פרייע ארבעטער שטימע (קול הפועלים החופשיים). הוא נפטר ב-23 במאי באותה שנה בגיל 84 וגופתו נשרפה בקרמטוריום של גולדרס גייט.
הערות שוליים

1 2  Heath, Nick (8 בינואר 2008). "Wess, Woolf, 1861-1946". נבדק ב-21 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Cores, George (באוגוסט 1946). "William (Woolf) Wess Obituary: Death of Anarchist Veteran". Direct Action. Anarchist Federation of Britain. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Inquest: Elizabeth Stride". Daily Telegraph. 2 באוקטובר 1888. p. 3. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Heath, Nick (19 ביוני 2009). "Kaplan, Iacov aka Jacob Caplan, 18??-1933". נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
הראנד נזריאנץ

| --- | --- |

נזריאנץ (משמאל)
 לידה:  8 בינואר 1886 קונסטנטינופול 
 פטירה:  25 בינואר 1962 (בגיל 76) קסמסימה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה, האימפריה העות'מאנית 
 לאום:  ארמני
 מקום קבורה:  בארי 
 מקום לימודים:  Berberian School, סורבון 
 שפות היצירה:  ארמנית מערבית 
 חתימה:   
 
הראנד נזריאנץ (בארמנית: Հրանտ Նազարեանց; ‏8 בינואר 1886 - 25 בינואר 1962) היה משורר ועיתונאי ארמני, שפעל באימפריה העות'מאנית ובאירופה.
ביוגרפיה

הראנד נזריאנץ נולד בקונסטנטינופול למשפחת איש עסקים ארמני. הוא למד בבית הספר הארמני בעיר, אך סולק ממנה כאשר ביקש להתחתן עם בת של בעל המקום. בשנת 1902 הוא נסע ללונדון להמשך לימודיו. בשנת 1905 הראנד נזריאנץ התחיל ללמוד באוניברסיטת פריז והחל להשתתף בתנועת החרות הארמנית. בשנת 1907 בעקבות מחלת אביו הראנד נזריאנץ חזר לקונסטנטינופול והחל לטפל בעסקי המשפחה בה עבדו כאלפיים איש. במקביל הוא התחיל להיות מעורב בעיתונות וספרות ארמנית.
בשנת 1908 הוא התחיל לפרסם עיתון Surhantag ("המוסר") ובשנת 1909 הקים שבועון Nor Hosank ("הגל החדש"). הוא היה בין הדמויות המובילות בספרות ועיתונות ארמנית בעיר. הראנד נזריאנץ הצטרף לתנועת הפוטוריזם, היה בהתכתבות עם פיליפו תומאזו מארינטי ותרגם לארמנית את היצירות של טורקוואטו טאסו. במקביל הוא גייס לטובת הנושא הארמני את ג'ובאני ורגה ולואיג'י פיראנדלו.
בשנת 1913 הוא פרסם ספר שירים של הרנוש ארשגיאן.
בשנת 1913 הראנד נזריאנץ נשפט בבית המשפט בהיעדרו. בעקבות פסק דין מוות הוא נמלט לקונסוליה האיטלקית, התחתן עם אזרחית איטליה והוגלה לבארי ב-10 בפברואר 1913.
בהיותו בממלכת איטליה הראנד נזריאנץ המשיך בפעילות ספרותית. בשנת 1924 במילאנו פורסם ספר שירים שלו בתרגום לאיטלקית. באותה שנה הוא הקים בסביבות בארי כפר לגולים ארמנים.
בשנת 1953 מספר סופרים איטלקים הגישו מועמדות של הראנד נזריאנץ לזכייה בפרס נובל בספרות, אך הוא לא זכה.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 מצבו הכלכלי של הראנד נזריאנץ היה בעייתי זאת בנוסף למעמדו כאיש ללא אזרחות. בשנת 1960 הוא ואשתו השנייה עברו לקסמסינה בה הוא נפטר בשנת 1962.
הרולד איקס

הרולד לה קלייר אִיקֶס (באנגלית: Harold LeClair Ickes;‏ 15 במרץ 1874 –  3 בפברואר 1952) היה איש ממשל ופוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית במשך כמעט 13 שנים מ-1933–1946, האדם שמשך כהונתו בתפקיד זה היא הארוכה ביותר אי פעם, והשני באורך כהונתו מכל חברי הקבינטים של ארצות הברית לאחר ג'יימס וילסון (מזכיר החקלאות בשנים 1897–1913). איקס ופרנסס פרקינס, מזכירת העבודה בקבינט של רוזוולט, היו שני חברי הקבינט היחידים בממשלו שכיהנו לאורך כל תקופת נשיאותו.
איקס היה האחראי על יישום רבים מצעדי מדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. הוא היה אחראי על תוכנית הרווחה הכללית, "מינהל קידום העבודות" (Public Works Administration), ועל הפעולות הסביבתיות של הממשל הפדרלי.
בזמנו הוא נחשב לדובר ליברלי בולט, נואם מוכשר ותומך בולט של רבים ממטרותיהם של האפרו-אמריקאים, אם כי באותה עת הוא נכנע לכדאיות הפוליטית שעל פיה הונהגה ההפרדה הגזעית ברמת המדינות. לפני הקריירה הפוליטית שלו ברמה הארצית, שבה הוא ביטל האת ההפרדה הגזעית בתחומים שהיו בשליטתו הישירה, היה איקס נשיא הסניף של שיקגו של NAACP. רובר ויוור, שב-1966 היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן במשרה בקבינט של ארצות הברית (כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני הראשון של ארצות הברית), היה חבר ב"קבינט מטבחון השחורים" של איקס, שהיו יועציו בסוגיות הקשורות ליחסים גזעיים.
איקס היה אביו של הרולד מקאוון איקיז, שהיה סגן ראש סגל הבית הלבן בממשלו של הנשיא ביל קלינטון.
ראשית חייו

הרולד איקס נולד בהולידייסבורג, פנסילבניה למשפחה ממוצא סקוטי וגרמני. הוריו היו מטילדה (לבית מק'קון) וג'סי בון ויליאמס איקס. בגיל 16, בשל מותה של אמו, הוא עבר לשיקגו, שם הוא התחנך בבית הספר התיכון אינגלווד, בו הוא היה נשיא כיתתו. לאחר סיום בית הספר התיכון הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת שיקגו, שם הוא סיים תואר בוגר אוניברסיטה ב-1897. בשיקגו היה איקס חבר בסניף שנוסד מחדש של אחוות פי-דלתא-טתא.
עבודתו הראשונה הייתה ככתב בעיתון The Chicago Record, ולאחר מכן ככתב בעיתון שיקגו טריביון. ב-1907 הוא קיבל תואר J.D. מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, אך כמעט ולא עסק במקצוע. אחד התיקים הבולטים שבהם הוא עסק היה פרשת הריגתו של לזרוס אוורבוך (אנ'), שנורה ב-1908 על ידי מפקד משטרת שיקגו על רקע החשש שהיה באותה תקופה מפני האנרכיסטים לאחר מעורבותם באירועי היימרקט ב-1886. כבר אז היה איקס פעיל בפוליטיקה.
פעילות פוליטית

בתחילת דרכו היה איקס חבר במפלגה הרפובליקנית בשיקגו, אך מעולם לא היה חלק מהמנגנון המפלגתי. הוא חש חוסר שביעות רצון מהמדיניות הרפובליקנית והצטרף ב-1912 למפלגה הפרוגרסיבית בראשותו של תאודור רוזוולט. לאחר ששב למפלגה הרפובליקנית, הוא השתתף במסעות הבחירות של הרפובליקנים הפרוגרסיבים צ'ארלס אוונס יוז בבחירות לנשיאות של 1916, ובאלו של היירם ג'ונסון בבחירות לנשיאות של 1920 ובאלו של 1924.
הוא נאבק קשות באיל ההון משיקגו סמואל אינסול, בראש העיר ויליאם הייל תומפסון, ובבעלי השיקגו טריביון, רוברט מקורמיק. מאוחר יותר היה לו מאבק במועמד לנשיאות תומאס דיואי.
אף על פי שהיה איקס פעיל בפוליטיקה של שיקגו, עד ל-1933 הוא לא היה מוכר ברמה הארצית. כחלק ממעורבותו בפוליטיקה, הוא היה מעורב בחיים הפוליטיים והחברתיים של העיר. בין פעילויותיו הבולטות הייתה עבודתו עבור הארגון "המועדון העירוני של שיקגו" (City Club of Chicago).
לאחר שנבחר פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ב-1932, הוא החל לקבץ את חברי הקבינט שלו. יועציו סברו שכנשיא דמוקרטי, הוא יזדקק לרפובליקני פרוגרסיבי כדי למשוך אליו את המתלבטים בקרב קהל המצביעים. הוא ביקש למנות לתפקיד בממשלו את היירם ג'ונסון, סנאטור רפובליקני, שבאותה תקופה תמך במערכת הבחירות של רוזוולט, אך הוא לא היה מעוניין. עם זאת, המליץ ג'ונסון על בעל בריתו משכבר הימים, איקס.
מזכיר הפנים של ארצות הברית > הפרדה גזעית וזכויות האזרח

איקס היה תומך נלהב של זכויות האזרח. הוא היה נשיא הסניף בשיקגו של "האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים" (NAACP), ותמך בזמרת הקונטרה אלט האפרו-אמריקאית מריאן אנדרסון כאשר ב-1939 אסרו עליה בנות המהפכה האמריקאית (אנ') להופיע בקונטיטושן הול (Constitution Hall) בוושינגטון הבירה. איקס היה המארגן ומנהל האירוע בקונצרט של אנדרסון שנערך לאחר מכן באנדרטת לינקולן.
ב-1933 שם איקס קץ להפרדה הגזעית בקפיטריה ובחדרי השירותים של מחלקת הפנים, כולל בפארקים הלאומיים ברחבי ארצות הברית. הוא עודד קבלנים פרטיים שעבדו עם מינהל קידום העבודות להעסיק אפרו-אמריקאים הן כעובדים מקצועיים והן כעובדים מקצועיים. רוברט ויוור, שב-1966 היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן בחבר בקבינט, היה אחד מיועציו בסוגיות שנגעו ליחסים בין-גזעיים, קבוצה שנודעה בכינוי "קבינט מטבחון השחורים" (Black Kitchen Cabinet). ביחסם של הלבנים כלפי השחורים חל שינוי איטי מאוד במהלך שנות ה-30, ואיקס לא ניסה להאיץ את השינוי, בטענה קיים קודם כל צורך לבצע הקלה דחופה ושדרוג של מיומנויותיהם של השחורים.
ב-1937, כאשר האשים הסנאטור הדמוקרטי מקרוליינה הצפונית ג'וזאיה ביילי את איקס על כך שהוא מפר את חוקי ההפרדה הגזעית, כתב לו איקס שהוא פעל לטובת השוויון וצפה שהוא יתרחש, אך לא בזבז אנרגיה על ההפרדה הגזעית ברמת המדינות:
אני סבור שזהו עניינן של המדינות לפתור את בעיותיהן החברתיות ככל האפשר, ובעוד שתמיד הייתי מעוניין לראות שהשחורים זוכים לעסקה הגונה, מעולם לא בזבזתי את כוחותיי אל מול חומת האבנים של ההפרדה הגזעית. אני מאמין שהחומה תתפורר כאשר השחורים יגיעו למעמד חינוכי וכלכלי גבוה. ...יותר מכך, בה בשעה שבצפון לא קיימים חוקי ההפרדה הגזעית, ההפרדה הגזעית אכן קיימת ואנחנו צריכים להכיר בכך.
ב-1941 סלל איקס את הדרך לכך ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית יבטל את ההפרדה הגזעית במתקניו בבירה לאחר שקבוצה של שחורים הגיעה כדי לשחק מיני גולף במסלול הגולף של פארק הפוטומק המזרחי והוטרדה מילולית על ידי מנהלי המתקן הלבנים. הוא עשה כן יום לאחר האירוע וכמעט 14 שנים לפני פסק דין בראון נגד מועצת החינוך.
ב-1942 כתב איקס ביומנו על התנגדותו לכליאת היפנים בארצות הברית, אך לא נתן פומבי למחשבותיו. חודשים ספורים לאחר מכן הוא ניהל התכתבות עם רוזוולט על העניין.
כנציג רשמי לוועידת היסוד של האומות המאוחדות בסן פרנסיסקו, שבראשה ישב המזכיר הכללי בפועל אלג'ר היס, קידם איקס דעות להשגת שלטון עצמי ובסופו של דבר עצמאות של המושבות ברחבי העולם.
מזכיר הפנים של ארצות הברית > ההצעה ליישוב הפליטים היהודים באלסקה

במסיבת עיתונאים שהתקיימה ערב חג ההודיה של 1938, הציע איקס את אלסקה כ"גן עדן עבור פליטים יהודים מגרמניה הנאצית ומאזורים אחרים באירופה בהם יהודים נתונים להגבלות מעיקות". ההצעה נועדה לעקוף את מכסות ההגירה, שכן אלסקה לא הייתה אז עדיין מדינה. איקס סייר באותו קיץ באלסקה, נפגש עם פקידי ממשל כדי לדון עמם כיצד למשוך אליה פיתוח בקנה מידה רחב יותר, הן מסיבות כלכליות והן כדי לחזק את הביטחון באזור שהיה קרוב ליפן ולברית המועצות ולפתח תוכנית למשוך בעלי מקצוע ברמה עולמית, כולל יהודים אירופאים. במסיבת עיתונאים זו, ציין איקס שמאתיים משפחות עברו מאגן האבק לעמק מטנוסקה-סוסיטנה שבאלסקה.
מחלקת הפנים הכינה דוח שפירט את יתרונות התוכנית, שהוגשה בתוך הצעת חוק על ידי הסנאטור מיוטה ויליאם ה. קינג ועל ידי חבר בית הנבחרים מקליפורניה פרנק ר. הוונר. התוכנית זכתה לתמיכה מצומצמת בקרב יהדות ארצות הברית, למעט איגוד ציונות העבודה. רוב היהודים הסכימו עם הרב סטיבן שמואל וייז מהקונגרס היהודי האמריקאי שהתוכנית, אם תיושם, תיצור "רושם מוטעה וכואב ...שהיהודים משתלטים על חלק כלשהו של הארץ לצורך התיישבות".
המהלומה הסופית שספגה התוכנית התרחשה כאשר הנשיא רוזוולט הציע מכסה של 10,000 מהגרים לשנה למשך חמש שנים, שמתוכם לא יותר מעשרה אחוזים יהיו יהודים. בהמשך הוא הפחית את המספר עוד יותר והתוכנית לא הוזכרה שוב בפומבי.
מזכיר הפנים של ארצות הברית > התפטרותו

אף על פי שאיקס המשיך לכהן כמזכיר הפנים בממשלו של הנשיא הארי טרומן לאחר מותו של רוזוולט באפריל 1945, שנה לאחר מכן הוא התפטר מתפקידו. בפברואר 1946 הציג טרומן את מועמדותו של אדווין ו. פאולי לתפקיד מזכיר הצי. פאולי שימש קודם לכן כגזבר הארצי של המפלגה הדמוקרטית. בעבר הוא הציע לאיקס סכום של 300,000 דולר בגיוס כספים למסע הבחירות אם הוא יוותר על מאבקו נגד זיכיון לקידוחי נפט רווחיים בים. במהלך השימוע על מינויו של פאולי כמזכיר הצי בסנאט, העיד על כך איקס. צעדו זה הוביל לעימות קשה עם הנשיא טרומן, שרמז שזכרונו של איקס השתבש.
איקס כתב מכתב התפטרות באורך של 2,000 מילים, שבו נכתב בין השאר: "אין אני מעוניין להישאר בממשל בו מצופה ממני לשאת שבועת שקר לטובתה של המפלגה... המוניטין שלי לא מאפשר לי להתמודד בפזיזות עם האמת". טרומן קיבל את ההתפטרות ונתן לאיקס שלושה ימים לסיים את תפקידו. זמן קצר לאחר מכן ויתר פאולי על המינוי.
התנצחויות פוליטיות

ב-1937 רכש איקס את חוות הדווטרס ליד אולני, מרילנד. רעייתו ג'יין ניהלה את החווה ואיקס גידל פרחים כתחביב. הנשיא רוזוולט בילה שם לעיתים את סופי השבוע לפני שהוקם מעון הנופש הנשיאותי בקמפ דייוויד.
לאחר התפטרותו ב-1946 פרש איקס לחוותו, אך נותר פעיל בזירה הפוליטית, וכתב טור בעיתון. בדצמבר 1945 הוא קיבל משרה כיושב הראש של ועדת האזרחים העצמאיים לאומנויות, מדעים ומקצועות (Independent Citizens Committee of the Arts, Sciences and Professions), שאך נוסדה, והייתה קבוצה שמתחה ביקורת על חוסר הנאמנות של טרומן לעקרונותיו של רוזוולט. אלף איש נכחו בסעודה שנערכה במלון לכבוד מינויו. בפברואר 1946 הוא התפטר מתפקידו זה מתוך חוסר שביעות רצון מהכשל של הארגון לשלם לו את השכר שהוסכם עליו וחוסר רצונו לתמוך בארגון בהקמת מפלגה פוליטית חדשה שתתמוך במרוץ לנשיאות של הנרי וולאס.
איקס נודע בשל שנינות לשונו החריפה והנאתו מקרבות מילוליים. אך הוא גם ספג השפלות מילוליות בעצמו. לדוגמה, רוזוולט בחר באיקס למסור את התגובה למועמדותו של ונדל וילקי לנשיאות. בתגובה לתגובתו של איקס, כינה אותו הסנאטור סטיילס ברידג'ס "איש מדנים נפוח ממשרתו הרמה". חברת בית הנבחרים הרפובליקנית העירה פעם הערה מפורסמת שלאיקס היה "נפש של קומיסר ונשמה של גרזנאי".
בספטמבר 1944 הבטיח המועמד הרפובליקני לנשיאות תומאס דיואי לפטר את איקס אם הוא ייבחר. איקס כתב לדיואי מכתב התפטרות שהודפס בהרחבה בעיתונות, ובו הוא כתב בין השאר: ”לפיכך, אני מתפטר בזאת מתפקידי כמזכיר הפנים, בהנחה שיתרחש הדבר הבלתי יאמן ואתה תבחר כנשיא ארצות הברית. עם זאת, כמועמד לתפקיד זה עליך לדעת את עובדת בית הספר הבסיסית שהקבינט של הנשיא היוצא מסיים את תפקידו יחד עם העומד בראשו”.