stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרמניה
דמוגרפיה

בגרמניה חיים מעל 83 מיליון בני אדם, מהם כ-72 מיליון בעלי אזרחות גרמנית, ו-11.2 מיליון זרים. נתון זה מציב את גרמניה בראש המדינות המהוות יעד להגירה על פי ה-OECD.
גרמניה היא מדינה צפופה יחסית (מקום 56), עם צפיפות ממוצעת של 231 נפש לקמ"ר. כ-87% מהאוכלוסייה חיה בערים. עם זאת, קיימות רק ארבע ערים גרמניות עם אוכלוסייה העולה על מיליון נפש: ברלין (3.4 מיליון), המבורג (1.8 מיליון), מינכן (1.2 מיליון), וקלן (1.04 מיליון). ערים מרכזיות נוספות הן פרנקפורט אם מיין, שטוטגרט, דיסלדורף, ברמן והנובר. בגרמניה נמצא האזור העירוני הרביעי בגודלו באירופה (אחרי מוסקבה, לונדון ופריז) – חבל הרוהר; אוכלוסיית החבל עולה על 5.5 מיליון איש, ומתוך 50 עריה הגדולות של גרמניה, 10 שוכנות בחבל. עריו הגדולות הן דוֹרְטְמוּנד, אֶסֶן, דוּאיסבּוּרג ובּוֹכוּם. אוכלוסיית גרמניה נמצאת בירידה עקב שיעור ילודה נמוך (1.3 ילדים לאישה); אוכלוסייתה ירדה מ-84 מיליון נפשות ב-1999 ל-81.5 מיליון נפשות בינואר 2011.
כ-91% מאוכלוסיית גרמניה היא ממוצא אתני גרמאני (ראה שבטים גרמאניים). כשבעה מיליון תושבים זרים חיים בגרמניה, רובם ממוצא טורקי, אך ישנם גם איטלקים, יוגוסלבים ואירופים אחרים. גרמניה מהווה מוקד חשוב של הגירה, וכ-5% (כ-10 מיליון) מכלל המהגרים בעולם מגיעים אליה.
בשנת 2023 העריך מכון מחקר ממשלתי כי האוכלוסייה הפסיקה לגדול. מגל ההגירה של 2015 רק מחצית מצאו עבודה. לפי התחזית, בעשור הבא צפוי כוח העבודה לקטון ב-3 מיליון איש. לצד זה, ההתנגדות להגירה גוברת.
דמוגרפיה > דת

קתדרלת קלן (נצרות קתולית) – הגדולה בגרמניה.
המינסטר של אולם (נצרות לותרנית) – הגבוהה בעולם.
הנצרות הגיעה לאזור גרמניה המודרנית בשנת 300 לספירה וכלל תושביה החלו להתנצר בתקופת שלטונו של קרל הגדול במאות השמינית והתשיעית. לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית שהחל מרטין לותר בתחילת המאה ה-16, אנשים רבים עזבו את הכנסייה הקתולית והפכו לפרוטסטנטים, בעיקר לותרנים וקלוויניסטים.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בגרמניה בשנת 2011, הנצרות הייתה הדת הגדולה ביותר בגרמניה, כאשר 66.8% מהנשאלים הזדהו כנוצרים, מתוכם 3.8% לא היו חברים בכנסייה. 31.7% הצהירו על עצמם כפרוטסטנטים, כולל חברי הכנסייה הפרוטסטנטית בגרמניה (הכוללת איגודים לותרניים, רפורמיים ועוד) והכנסיות החופשיות; 31.2% הצהירו על עצמם כקתולים, והמאמינים בנצרות האורתודוקסית היוו 1.3%. על פי נתונים משנת 2016, הכנסייה הקתולית והכנסייה האוונגליסטית היוו 28.5% ו-27.5%, מהאוכלוסייה בהתאמה. האסלאם היא הדת השנייה בגודלה במדינה.
באותו המפקד, 1.9% מהנשאלים (1.52 מיליון איש) הגדירו עצמם כמוסלמים, אך נתון זה נחשב לא אמין מכיוון שסביר להניח שמספר לא פרופורציונלי של מוסלמים בחרו שלא לענות על השאלה. רוב המוסלמים בגרמניה הם סונים ואלווים מטורקיה, אך יש מספר קטן של שיעים, אחמדים וזרמים אחרים. דתות אחרות מהוות פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית גרמניה.
מחקר שנערך בשנת 2018 העריך כי כמעט 38% מאוכלוסיית גרמניה אינם חברים בשום ארגון או זרם דתי, אם כי עד שליש מהאוכלוסייה עדיין יכול להגדיר עצמו כדתי. אי-הדת בגרמניה היא הגבוהה ביותר בשטח מזרח גרמניה לשעבר, שבעבר הייתה פרוטסטנטית בעיקרה לפני אכיפת האתאיזם המדיני, ובאזורי מטרופולין מרכזיים.
דמוגרפיה > דת > יהדות גרמניה

תולדותיה של יהדות גרמניה, ראשיתן בהגירת יהודים מעטים באלף הראשון לספירה. ב-1910, התגוררו בגרמניה כ-600,000 יהודים. עליית הנאצים לשלטון הביאה לחיסול כמעט מוחלט של יהדות גרמניה. כמחצית מיהודי גרמניה היגרו ממנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, והמחצית השנייה נספתה ברובה הגדול בשואה. בשנות ה־90 של המאה ה־20, לאחר קריסת חומת ברלין, כ-90 אלף יהודים מחבר המדינות התיישבו בגרמניה. כיום, חיים בגרמניה כמאתיים אלף יהודים שמהווים 0.3% מהאוכלוסייה.
גרמניה היא ערש מנהגי יהדות אשכנז (שמה של גרמניה אצל היהודים), ויוצאי גרמניה מכונים יקים. גרמניה הייתה מרכז רוחני יהודי תקופות ארוכות, וכיהנו בה רבנים בולטים בהיסטוריה היהודית – כמו המהרי"ל הנחשב ל"אבי מנהגי אשכנז", רבי יהונתן אייבשיץ והרב שמשון רפאל הירש.
הקהילה היהודית בגרמניה תרמה לחיי הדת, התרבות, האומנות, הרוח והמדע של העולם המערבי בכלל והיהדות בפרט. בשנות ה-30 של המאה ה-20 תרמו בני קהילה זו שעלו לארץ ישראל להתפתחות המעמד הבורגני בארץ ולהתפתחות התעשייה והמסחר.
ראו גם :
יהודי גרמניה הנאצית
יהדות גרמניה המזרחית
אנטישמיות בגרמניה
דמוגרפיה > שפות

גרמנית היא השפה הרשמית והמדוברת בעיקר בגרמניה. זוהי אחת מ-24 השפות הרשמיות של האיחוד האירופי, ואחת משלוש השפות הפרוצדורליות של הנציבות האירופית. גרמנית היא השפה המדוברת ביותר באיחוד האירופי, עם כ-100 מיליון המדברים אותה כשפת אם.
שפות מיעוטים מוכרות בגרמניה הן דנית, גרמנית תחתית, סורבית, רומאני ועוד. שפות המהגרים הנפוצות ביותר הן טורקית, ערבית, כורדית, פולנית, איטלקית, יוונית, ספרדית, סרבו-קרואטית, בולגרית, רוסית ועוד. גרמנים הם בדרך כלל רב-לשוניים: 67% מהגרמנים טוענים שהם מסוגלים לתקשר בשפה זרה אחת לפחות ו-27% בשתיים לפחות.
דמוגרפיה > חינוך

האחריות לפיקוח חינוכי בגרמניה מאורגנת בעיקר בתוך המדינות האינדיבידואליות. חינוך גן ילדים אופציונלי מסופק לכל הילדים בין שלוש לשש שנים, לאחר מכן נוכחות בבית הספר היא חובה לפחות תשע שנים בהתאם למדינה. החינוך היסודי נמשך בדרך כלל ארבע עד שש שנים. לימודים משניים מחולקים למסלולים בהתאם לכך אם התלמידים רוצים חינוך אקדמי או מקצועי. מערכת התמחות הנקראת Duale Ausbildung מובילה להכשרה מיומנת שהיא כמעט ניתנת להשוואה לתואר אקדמי. היא מאפשרת לתלמידים בהכשרה מקצועית ללמוד בחברה וכן בבית ספר מקצועי המנוהל על ידי המדינה. מודל זה מוערך מאוד ומורכב ברחבי העולם.
רוב האוניברסיטאות הגרמניות הן מוסדות ציבוריים, והסטודנטים לומדים באופן מסורתי ללא תשלום שכר לימוד. הדרישה הכללית ללימודים באוניברסיטה היא ה-Abitur. על פי דו"ח ה-OECD משנת 2014, גרמניה היא היעד השלישי המוביל בעולם ללימודים בינלאומיים. האוניברסיטאות המבוססות בגרמניה כוללות כמה מהעתיקות ביותר בעולם, כאשר אוניברסיטת היידלברג (הוקמה בשנת 1386), אוניברסיטת לייפציג (הוקמה בשנת 1409) ואוניברסיטת רוסטוק (הוקמה בשנת 1419) הן העתיקות ביותר. אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, שהוקמה בשנת 1810 על ידי הרפורמטור החינוכי הליברלי וילהלם פון הומבולדט, הפכה לדגם האקדמי עבור אוניברסיטאות רבות במערב. בעידן העכשווי גרמניה פיתחה אחת עשרה אוניברסיטאות מצוינות.
דמוגרפיה > בריאות

מערכת בתי החולים של גרמניה, הנקראת קראקנהאוזר (Krankenhäuser), מתוארכת לימי הביניים, והיום, גרמניה היא בעלת מערכת הבריאות האוניברסלית העתיקה ביותר בעולם, המתוארכת לחקיקה החברתית של ביסמרק משנות ה-1880. מאז שנות ה-1880, רפורמות והסדרים הבטיחו מערכת בריאות מאוזנת. האוכלוסייה מכוסה על ידי תוכנית ביטוח בריאות המסופקת על ידי חוק, עם קריטריונים המאפשרים לקבוצות מסוימות לבחור בחוזה ביטוח בריאות פרטי. על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO), מערכת הבריאות של גרמניה הייתה במימון ממשלתי של 77% ומימון פרטי של 23% נכון לשנת 2013. בשנת 2014, גרמניה הוציאה 11.3% מהתמ"ג שלה על שירותי בריאות.
גרמניה דורגה במקום ה-21 בעולם בשנת 2019 בתוחלת חיים עם 78.7 שנים לגברים ו-84.8 שנים לנשים על פי ה-WHO, והיה לה שיעור תמותת תינוקות נמוך מאוד (4 לכל 1,000 לידות). בשנת 2019, הסיבה העיקרית למוות הייתה מחלות לב וכלי דם, בשיעור של 37%. השמנת יתר בגרמניה הוזכרה יותר ויותר כבעיה בריאותית מרכזית. מחקר מ-2014 הראה כי 52 אחוזים מהאוכלוסייה הבוגרת הגרמנית היו בעלי משקל עודף.
תרבות

התרבות במדינות גרמניה עוצבה על ידי זרמים אינטלקטואלים ופופולריים מרכזיים באירופה, דתיים וחילוניים כאחד, והמדענים, הסופרים והפילוסופים שלה מילאו תפקיד משמעותי בהתפתחות הפילוסופיה המערבית. סקר דעת קהל עולמי עבור ה-BBC חשף כי גרמניה היא בעלת ההשפעה החיובית ביותר בעולם בשנים 2013 ו-2014.
גרמניה ידועה במסורות של פסטיבלים עממיים כמו טקס האוקטוברפסט ופסטיבלי חג המולד. נכון לשנת 2023, רשם אונסק"ו 52 אתרי מורשת עולמית בגרמניה. ישנם מספר חגים בגרמניה הנקבעים על ידי כל מדינה; 3 באוקטובר הוא החג הלאומי של גרמניה מאז 1990, הנחגג כיום האחדות הגרמנית.
גרמניה תרמה רבות למורשת התרבותית העולמית. לעיתים קרובות היא מכונה "ארץ המשוררים וההוגים" (das Land der Dichter und Denker). גרמניה היא מולדתם של מלחינים כבטהובן, באך, ברהמס, וואגנר; משוררים כגתה, שילר והיינה; פילוסופים כליבניץ, קאנט, הגל, מרקס, אנגלס, רוזנצווייג, שופנהאואר, ניטשה מנדלסון והיידגר; תאולוגים כמו לותר; סופרים כמו אריך קסטנר, הסה, מאן, בל וגראס; מדענים כמו קפלר, הקל, איינשטיין, בורן, פלאנק, הייזנברג, הרץ ובונזן; וממציאים ומהנדסים כמו גוטנברג, אוטו, סימנס, בראון, דיימלר, בנץ, דיזל ולינדה. אמנים מפורסמים כוללים את אמן הרנסאנס דירר, הסוריאליסט ארנסט, האקספרסיוניסט מרק ועוד.
הגוף הממלכתי לייצוג השפה והתרבות הגרמנית ברחבי העולם והפצתם קרוי "מכון גתה" (Goethe-Institut). בגרמניה קיימים שישה־עשר סניפים, ובשאר העולם – בכ־90 מדינות – 136 נוספים.
תרבות > מטבח

המטבח הגרמני מגוון ועשיר במאכלי בשר, בפרט בשר חזיר, ודגים; כמו גם בלחם ומאפים אחרים ובמאכלי תפוחי אדמה. המאכלים הטיפוסיים לגרמניה כוללים גם נקניקיות וכרוב כבוש, והמשקה הלאומי הוא בירה. צריכת הבירה השנתית (2020) עומדת על כ-10.5 ליטר לאדם, מהם כ-55% בירה.
התפריט הגרמני מושפע הן מתנאי האקלים (המכתיבים מטבח "כבד", עם הרבה מנות חמות ומעט ירקות טריים) והן מתנאים היסטוריים-חברתיים. בשנים האחרונות התפתח בגרמניה מטבח המושפע מן הגלובליזציה וההגירה לגרמניה, ובערים הגדולות בגרמניה ניתן למצוא מסעדות אתניות של קבוצות מאזורים רבים בעולם. במיוחד אהוד הדונר-קבב הטורקי, שעבר התאמה לחיך הגרמני.
תרבות > מוזיקה

| יוהאן סבסטיאן באך טוקטה ופוגה ברה מינור | לודוויג ואן בטהובן הסימפוניה החמישית | ריכרד וגנר דהרת הוולקירות |
| --- | --- | --- |

המוזיקה בשפה הגרמנית כוללת מגוון רחב של סגנונות, הכוללים זרמים ו"גלים חדשים" שהתפתחו עם השפה. מוזיקה קלאסית גרמנית כוללת יצירות של כמה מהמלחינים הגרמניים הידועים בעולם: דיטריך בוקסטהודה, יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פרידריך הנדל היו מלחינים משפיעים בתקופת הבארוק. לודוויג ואן בטהובן היה דמות מכרעת במעבר בין התקופה הקלאסית לרומנטית. קרל מריה פון ובר, פליקס מנדלסון, רוברט שומאן ויוהנס ברהמס היו מלחינים משמעותיים בתקופה הרומנטית. ריכרד וגנר היה ידוע באופרות שלו. ריכרד שטראוס היה מלחין מוביל בסוף התקופה הרומנטית ובתחילת התקופה המודרנית. קרלהיינץ שטוקהאוזן ווולפגנג ריהם נחשבים למלחינים חשובים במהלך המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. וולפגנג אמדאוס מוצרט, שנולד בזלצבורג (כיום אוסטריה) היה בקרב מלחיני אופרה רבים שיצרו את האופרה הגרמנית.
את ההתחלה של מה שנחשב כיום מוזיקה גרמנית, ניתן לייחס לקומפוזיציות של המאה ה-12 של המלחינה והמשוררת הילדגרד מבינגן שכתבה מגוון של מזמורים וסוגים שונים של מוזיקה נוצרית.
נכון ל-2013, גרמניה הייתה שוק המוזיקה השני בגודלו באירופה והרביעי בגודלו בעולם. המוזיקה הפופולרית הגרמנית של המאות ה-20 וה-21 כוללת פופ, הבי מטאל/רוק, פאנק רוק, פופ רוק, אינדי רוק, שלאגר, היפ הופ ועוד. המוזיקה האלקטרונית הגרמנית זכתה להשפעה עולמית, כאשר קרפטוורק ושטוקהאוזן היו חלוצים בז'אנר זה, וסללו את הדרך לפופולריזציה שהתרחשה בשנות ה-90 של המאה ה-20, במיוחד בסגנונות הטכנו והטראנס. תקליטנים ואמני מוזיקות טכנו והאוס גרמניים הפכו לידועים (למשל פול ואן דייק, פליקס ין רובין שולץ וסקוטר).
תרבות > אמנות, עיצוב ואדריכלות

קספר דויד פרידריך, הטייל מעל לים הערפילים (1818)
פרנץ מארק, צבי ביער (1914)
ציירים גרמנים השפיעו על האמנות המערבית. אלברכט דירר, האנס הולביין הצעיר, מתיאס גרינוואלד ולוקאס קראנאך האב היו אמנים גרמנים חשובים בתקופת הרנסאנס, יוהאן באפטיסט צימרמן, קספר דויד פרידריך, קרל שפיצווג, מקס ליברמן של האימפרסיוניזם ומקס ארנסט של הסוריאליזם. מספר קבוצות אמנות גרמניות הוקמו במאה ה-20; Die Brücke (הגשר) ו-Der Blaue Reiter (הרוכב הכחול) השפיעו על התפתחות האקספרסיוניזם במינכן וברלין. האובייקטיביות החדשה התעוררה בתגובה לאקספרסיוניזם במהלך התקיימותה של רפובליקת ויימאר. לאחר מלחמת העולם השנייה, מגמות רחבות באמנות הגרמנית כוללות את הנאו-אקספרסיוניזם ואת בית הספר החדש של לייפציג.
מעצבים גרמנים הפכו למנהיגים מוקדמים של עיצוב מוצרים מודרני. שבוע האופנה של ברלין ותערוכת האופנה Bread & Butter מתקיימים פעמיים בשנה.
תרומות אדריכליות מגרמניה כוללות את הסגנונות הקרולינגי והאוטוני, שהיו קודמים לרומנסקי. הגותיקה היא סגנון ייחודי מימי הביניים שהתפתח בגרמניה. גם באמנות הרנסאנס והבארוק, התפתחו אלמנטים אזוריים וטיפוסיים גרמניים (למשל, רנסאנס וזר). אדריכלות עממית בגרמניה מזוהה לעיתים קרובות עם מסורות הבנייה שלה (Fachwerk) ומגוונת בין אזורים ובין סגנונות נגרות. כאשר התעשייה התפשטה ברחבי אירופה, התפתחו בגרמניה הקלאסיציזם וסגנון ייחודי של היסטוריציזם, המכונה לפעמים סגנון Gründerzeit. האדריכלות האקספרסיוניסטית התפתחה בשנות ה-1910 בגרמניה והשפיעה על הארט דקו וסגנונות מודרניים אחרים. גרמניה הייתה חשובה במיוחד בתנועה המודרנית המוקדמת: היא ביתו של Werkbund, שהוקם על ידי הרמן מוטיוס (אובייקטיביות חדשה), ושל תנועת הבאוהאוס שהוקמה על ידי ולטר גרופיוס. לודוויג מיס ואן דר רוהה הפך לאחד האדריכלים המפורסמים ביותר בעולם במחצית השנייה של המאה ה-20; הוא תכנן את גורד השחקים בעל חזית הזכוכית. אדריכלים עכשוויים ידועים כוללים את זוכי פרס פריצקר גוטפריד בוהם ופריי אוטו.
תרבות > ספורט

ספורט מהווה חלק בלתי נפרד מתרבות החיים הגרמנית. עשרים ושבעה מיליוני גרמנים חברים בקבוצות ספורט ושנים עשר מיליון אחרים מתמידים בביצוע פעילויות ספורט באופן אינדיבידואלי. כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בגרמניה. התאחדות הכדורגל הגרמנית (Deutscher Fußball-Bund), הכוללת למעלה מ־6.3 מיליון חברים רשמיים, היא ארגון הספורט הגדול ביותר בעולם מסוגו. ליגת הכדורגל הבכירה ביותר בגרמניה, בונדסליגה, מושכת את הנוכחות הממוצעת השנייה הגבוהה ביותר, יותר מכל ליגת ספורט מקצועית אחרת בעולם כולו. נבחרת גרמניה בכדורגל זכתה ארבע פעמים בגביע העולם בכדורגל (1954, 1974, 1990, ו-2014) ובשלוש אליפויות של אליפות אירופה בכדורגל (1972, 1980 ו־1996). גרמניה אירחה את טורנירי המונדיאל בשנים 1974 ו־2006, ואת אליפות אירופה בכדורגל ב־1988. גם ענף הכדוריד, שהומצא בגרמניה, הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים במדינה, והכדוריד הגרמני נחשב לאחד הטובים בעולם.
תרבות > ספרות

ספרות גרמנית היא סך כל היצירות הספרותיות שנכתבו בשפה הגרמנית לשלביה בגרמניה, אך גם יצירות ספרותיות שנכתבו בשפה הגרמנית באוסטריה, בשווייץ או בצ'כיה עשויות להימנות עליה.
תרבות > קולנוע

לקולנוע הגרמני תרומה אמנותית וטכנית מרכזית בהיסטוריה של הקולנוע, במיוחד בימי רפובליקת ויימאר בה צמח זרם הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, שהנפיק במאים היסטוריים כדוגמת פרידריך וילהלם מורנאו. הבמאי האוסטרי פריץ לאנג, שקיבל אזרחות גרמנית ב־1926, ושהקריירה שלו פרחה בטרום מלחמת העולם השנייה, היה בעל השפעה ניכרת במיוחד על תעשיית הקולנוע האמריקאית. הסרט האילם שביים, מטרופוליס (1927) נחשב ללידת סרטי המדע הבדיוני המודרניים. במהלך שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20 במאים גרמנים מהקולנוע הגרמני החדש, כמו ורנר הרצוג, וים ונדרס וריינר ורנר פאסבינדר, החזירו את הקולנוע המערב גרמני לקדמת הבמה הבינלאומית.
בשנים האחרונות, סרטים כמו "להתראות לנין!", "הנפילה", "חיים של אחרים" ועוד רבים, זכו להצלחה בינלאומית. פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שמתקיים מדי שנה מ־1951, הוא אחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים ביותר בעולם.
תרבות > חברה

גרמניה היא ארץ מודרנית, קוסמופוליטית ויצירתית, שעוצבה מסגנונות מחייה רב־גוניים והבדלים אזוריים. רוב האנשים – צעירים ומבוגרים כאחד נהנים מאורח חיים גבוה, וכן בעלי חירות מספקת כדי לתכנן את חייהם כפי שהם עצמם רואים לנכון. המדינה מבססת רמה גבוהה של שוויון מגדרי, מקדמת זכויות לבעלי מוגבלויות והיא סובלנית מבחינה חברתית ומשפטית כלפי להט"בים, שרשאים לאמץ את ילדו הביולוגי של בן/בת זוגם, ונישואים חד-מיניים מותרים בחוק מאז שאושרו בבונדסטאג ב-20 ביוני 2017; זאת לאחר שאיחודים אזרחיים היו מותרים ברפובליקה הגרמנית מ-2001 ועד החלפתם בנישואים חד-מיניים. פוליטיקאים בכירים כגון גידו וסטרוולה וקלאוס ווברייט.
בעשור האחרון של המאה ה-20 שינתה גרמניה את יחסה כלפי מהגרים. עד אמצע שנות ה-90 הדעה הרווחת הייתה כי גרמניה אינה מדינה של הגירה, אף על פי שכ-20 אחוזים מאוכלוסייתה היו ממוצאים שאינם גרמניים (ראו גם: מישלינג). היום, הממשלה ומרבית החברה הגרמנית הגיעו להכרה שמהגרים מרקעים של מגוון תרבויות אתניות אחרות הם חלק מהתרבות הגרמנית, ושהגירה מבוקרת צריכה להיות ביוזמתם בהתבסס על תקנים הגבלתיים.
משאירחה גרמניה את גביע העולם בכדורגל ב-2006, ההערכה הפנימית והחיצונית כלפי תמונתה הלאומית השתנתה. בשאלון הסקרים הגלובלי הנערך מדי שנה בשם "Nation Brands Index" גרמניה מדורגת בשיטתיות במקומות גבוהים יותר באופן משמעותי מאז הטורניר. אנשים בכ-20 מדינות שונות מעריכים שהמוניטין של גרמניה עלה מבחינת התרבות, הפוליטיקה, הייצוא, אנשיה וכוח משיכתם כלפי תיירים, מהגרים והשקעות.
מבצע רבות הדרכים

מבצע רבות הדרכים הוא פעולת קומנדו של יחידת שלדג בגיבוי חיל האוויר הישראלי על מרכז סרס ומפעל תת-קרקעי לייצור טילים מדויקים של משמרות המהפכה של איראן ליד העיר מסיאף שבסוריה, שנערכה בלילה שבין 8 ל-9 בספטמבר 2024. במהלך ההתקפה נהרגו מספר אנשי מיליציות פרו-איראניות ומספר חיילים סורים, ונגרם נזק כבד למטרות. מספר טילי יירוט סוריים כשלו, נפלו על בתים סוריים, וגרמו למותם של ארבעה אזרחים.
בזמן שלוחמי יחידת שלדג פשטו על המפעל התת-קרקעי, תוך שימוש בטקטיקות הפתעה וחבלה, ביצעו מטוסי חיל האוויר הישראלי סדרת תקיפות מדויקות, שנטרלו את יכולת התגובה של הצבא הסורי.
רקע

לצד המערכה העיקרית ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל, מתקיימת לחימה מול חזבאללה בלבנון, שכוללת תקיפות של חיל האוויר הישראלי בסוריה במטרה לסכל את ניסיונות איראן לספק נשק לחזבאללה, ולפגוע במיליציות פרו-איראניות בסוריה ששיגרו רקטות וכלי טיס בלתי מאוישים לעבר ישראל.
רקע > יעד הפשיטה

יעד הפשיטה היה מפעל טילים תת-קרקעי אשר מוקם באתר של המרכז למחקרים מדעיים סרס הסורי (SSRC) בסמוך לעיר מסיאף שבצפון מערב סוריה ובסמוך לגבול סוריה-לבנון. המתקן, שנחפר בעומק 70–130 מטר בתוך צלע הר, היה המתקן היחיד בסוריה לייצור טילי קרקע-קרקע מדויקים, והתוכנית הייתה לייצר בו 100–300 טילים בליסטיים בשנה בטווח של 70–300 ק"מ. בניית המתקן החלה ב-2017 עם עבודות חפירה שנמשכו עד 2021. לאחר סיום החפירות, הותקנו מכונות ייצור מתקדמות שסופקו על ידי איראן. המפעל החל בייצור ניסיוני באוגוסט 2024, חודש לפני הפעולה נגדו. המתקן תוכנן לבצע את כל שלבי ייצור הטילים במקום אחד. במהלך תקופת ההקמה, המתקן הותקף ארבע פעמים, דבר שגרם לעיכובים ושיבושים בהקמתו. בשל מיקומו העמוק בתוך ההר, הוגדר המתקן בישראל כ"אתר חסין". על פי דיווחים, המפעל נועד להיות שחקן משמעותי בחימוש חזבאללה, והטילים שתוכננו לייצור בו יועדו להישלח לארגון בלבנון.
קהילת המודיעין הישראלית זיהתה את הפרויקט הסודי ועקבה אחריו באופן צמוד במשך תקופה ארוכה תחת שם הקוד "רובד עמוק", ויחידה 8200 השיגה תוכניות מפורטות של המבנה באמצעות פריצות למחשבים. המתקן זוהה כיעד מורכב במיוחד. אנשי מקצוע צבאיים העריכו כי השמדתו תדרוש פעולה מורכבת במיוחד ותלויה בתנאים ספציפיים בשטח, דבר שהוביל לשקילת מספר אפשרויות מבצעיות, כאשר נשללה האופציה האווירית ונבחנה הקרקעית. גורמי המודיעין הבינו כי האתר עומד בפני השמשה ובקרוב יחלו לייצר בו טילים מתקדמים. ההבנה הייתה שעם הפיכתו של המקום לתעשיית ייצור פעילה, הוא יהפוך לאתר הרבה יותר שמור ומאובטח – וכמויות השומרים והאבטחה שהסורים והאיראנים יציבו בו, תגדל. ההכנות למבצע החלו חודשיים קודם לכן, ביולי 2024. כעבור חודש, כבר החל ייצור מנועים באתר. בצה״ל אומרים: "אם היינו מחכים עוד קצת עם הביצוע – יכול להיות שכבר היה מאוחר מדי, או שכל המבצע היה צריך להיראות אחרת לגמרי".
רקע > ההכנות לפשיטה

קודם למבצע, המבצע הוצג על-ידי מפקד שלדג, סא"ל ב', באופן אישי לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר הביטחון יואב גלנט, ואושר על-ידם לאחר שעבר את הרמטכ"ל רא"ל הרצי הלוי ואת מפקד חיל האוויר אלוף תומר בר. לפי ברק רביד, ישראל עדכנה את ממשל ביידן מראש על המבצע, וארצות הברית לא התנגדה לו. על פי תחקיר ישראל היום, האמריקאים חששו באותו הזמן מהצתת מלחמה אזורית בין ישראל לאיראן ולכן במערכת המדינית והצבאית התלבטו אם לעדכנם מבלי שיתנגדו וינסו לסכל את המבצע. לצורך כך העדכון נעשה דרך הרמטכ"ל הלוי למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית, מייקל קורילה תוך ניצול הקשר החברי ביניהם.
בחיל האוויר המתינו שבועות ארוכים לחלון הנכון של מזג האוויר, שכן לא היה ניתן להתעכב בגלל עננות נמוכה ולו דקה אחת בלבד: השמיים היו חייבים להיות נקיים, מאחר שאיומים אחרים ארבו בהם. אזור מסיאף הוא המרחב שבו צבא אסד פרס את ההגנה האווירית המתקדמת והצפופה ביותר בסוריה אחרי הבירה דמשק, עם סוללת SA-22 המתקדמת והקטלנית ביותר מתוצרת רוסיה, וכן יכולות נ"מ כטילי כתף ונ"ט להפלה קלה יחסית של מסוקים.
לכן, המסוקים טסו נמוך מאוד, בנתיבים שנבחרו בקפידה, עם הטעיות ואבטחה צמודה של שני מסוקי קרב מסוג אפאצ'י, באופן שאפשר להם לחמוק ממכ"מי הגילוי הסוריים שנפרסו באזור כדי להגן על האתר.
ראו גם

הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה
החזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

↑    ישראל שמאי, ‏ערוץ טלוויזיה סורי: צה"ל לקח בשבי איראנים בפעולה קרקעית בסוריה, בעיתון מקור ראשון, 12 בספטמבר 2024
↑  ליאור בן ארי, 18 הרוגים בגל תקיפות חריג בסוריה. דיווח: טילי יירוט פגעו בבתים, באתר ynet, 9 בספטמבר 2024
1 2 3  Helene Cooper, Julian E. Barnes, Ronen Bergman, Israel’s New Campaign Against Hezbollah Started With Raid in Syria, The New York Times, ‏27 בספטמבר 2024
↑  איתי אילנאי, יחסים מסוכנים: רגע לפני המבצע הדרמטי של צה"ל בסוריה - מה קרה ברכבת ההרים שבין ישראל לארה"ב, באתר ישראל היום, 15 בינואר 2025
↑  Barak Ravid, Israel destroyed reported Iranian underground missile factory in Syria ground raid, Axios, ‏12/9/2024
↑  ברק רביד‏, דיווח: כל הפרטים על המבצע הנועז והמסוכן ביותר שצה"ל ביצע נגד מטרות איראניות בסוריה, באתר וואלה, 12 בספטמבר 2024
1 2  יואב זיתון, לוחמי שלדג קיבלו תדריך מהרמטכ"ל - וחדרו תוך 50 דקות לבטן ההר בסוריה, באתר ynet, 2 בינואר 2025
↑  ניר דבורי, ‏מבצע "רבות הדרכים": כ-100 לוחמי שלדג השתתפו בפעולה הנועזת - 240 ק"מ מהגבול הצפוני | תיעוד, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2025
↑  יואב זיתון, צה"ל חשף את סודות פשיטת הקומנדו בסוריה: "האדמה רעדה" | התיעודים הדרמטיים, באתר ynet, 2 בינואר 2025
↑  ניר דבורי, ‏מבצע "רבות הדרכים": כ-100 לוחמי שלדג השתתפו בפעולה הנועזת - 240 ק"מ מהגבול הצפוני | תיעוד, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2025
↑  מבט לטרור: חזבאללה לבנון וסוריה (16–9 בספטמבר), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 16 בספטמבר 2024
↑  יואב זיתון, "מהפעולות המסוכנות שבוצעו": הפרטים שהותרו לפרסום על פשיטת שלדג בסוריה, באתר ynet, 1 בינואר 2025
הרמטכ"ל רב-אלוף הרצי הלוי בתא השליטה של חיל האוויר בעיצומו של המבצע
לוחמי יחידת שלדג לאחר המבצע, ספטמבר 2024
לוחמי יחידת שלדג יורדים מהמסוקים עם סיום מבצע רבות הדרכים, ספטמבר 2024
קאסר אל-משאתא

| --- | --- |

חזית הארמון, מוזיאון פרגמון ברלין
 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 מיקום:  עמאן
 מדינה:  ירדן
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אומיית
 
 קואורדינטות:  31°44′15″N 36°0′37″E﻿ / ﻿31.73750°N 36.01028°E﻿ / 31.73750; 36.01028
 he
 
קאסר אל-משאתא (בערבית: قصر المشتى)  הוא חורבה של ארמון חורף אומיי, אשר ככל הנראה נבנה על ידי הח'ליף אל-וואליד השני בתקופת שלטונו הקצר (743-744). ההריסות ממוקמות בערך 30 ק"מ דרומית לעמאן, ירדן, צפונית לנמל התעופה הבין-לאומי עמאן-המלכה עאליה. הארמון הוא חלק משרשרת  של מצודות מדבר, ארמונות וחאנים הפרוסים באזור דרום הלבנט, ירדן, סוריה וישראל. למרות שמרבית ההריסות עדיין נמצאות באתר, המאפיין הבולט ביותר של הארמון, החזית שלו, חזית ארמון משאתא, הוסר ומוצג במוזיאון פרגמון בברלין.
אדריכלות

קאסר משאתא מורכב ממתחם מרובע, מוקף בחומה חיצונית הכוללת 25 צריחים. החלל הפנימי מחולק לשלוש רצועות אורך שוות, שרק המרכזית שלהן הושלמה במידה מסוימת. רצועה מרכזית זו מכילה שלושה אלמנטים עיקריים: בצדה הדרומי נמצא מה שההיסטריון קפל ארצ'יבלד קרסוול כינה "גוש השער", ואחריו החצר המרכזית הגדולה, המובילה צפונה לאגף אולם הקבלה. בין החדרים ממוקם מסגד קטן, מזוהה על ידי המחראב הקעור שעל הקיר הדרומי שלו, הפונה למכה.
האלמנט המפורסם ביותר של קאסר משאתא הוא האפריז המגולף אשר עיטר חלק מהחזית הדרומית, משני צידי שער הכניסה. לא את כל החזית עיטר האפריז, אלא רק השליש המרכזי שלו, שהתאים לעצם רצועת המתחם ששמורה ככל הנראה לח'ליף. לאפריז חשיבות רבה בשל השילוב המקורי שלו בין אלמנטים דקורטיביים קלאסיים וסאסאניים, ובכך הוא מהווה דוגמה מוקדמת לסינתזת מזרח-מערב שהובילה להתפתחות האמנות האסלאמית.