stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמכות שיפוט אוניברסלית
אכיפת סמכות שיפוט אוניברסלית ברחבי העולם > ספרד

החוק הספרדי מכיר בעקרון הסמכות האוניברסלית. סעיף 23.4 לחוק ארגון הכוח השיפוטי (LOPJ), שנחקק ב-1 ביולי 1985, קובע כי בתי משפט בספרד הם בעלי סמכות שיפוט על פשעים שבוצעו על ידי ספרדים או אזרחים זרים מחוץ לספרד, כאשר ניתן לתאר פשעים כאלה על פי החוק הפלילי בספרד כרצח עם, טרור או פשע אחר שעל פי אמנות או מוסכמות בינלאומיות ניתן להעמידו לדין בספרד. ב-25 ביולי 2009 העביר הקונגרס הספרדי חוק המגביל את יכולתו של בית המשפט העליון של ספרד (Audiencia Nacional) לפי סעיף 23.4 למקרים בהם ספרדים הם קורבנות, יש קשר רלוונטי לספרד, או שהחשודים לכאורה נמצאים בספרד.
בשנת 1999 פתחה כלת פרס נובל לשלום ריגוברטה מנצ'ו בהליכים להעמדתם לדין בספרד של חמישה קציני צבא גואטמלה, ובהם הנשיא לשעבר אפראין ריוס מונט, בגין עינויים, רצח עם ומעצרים בלתי חוקיים, בין השנים 1978–1982. בספטמבר 2005 פסק בית המשפט לחוקה בספרד כי בתי המשפט במדינה מוסמכים לדון בפשעים נגד האנושות אף אם לא בוצעו נגד אזרחים ספרדים, כי "עקרון הסמכות האוניברסלית גובר על קיומם של אינטרסים לאומיים". ביוני 2006 נסע השופט החוקר סנטיאגו פדראס לגואטמלה במטרה לחקור את החשודים, ואולם סדרה של ערעורים שהוגשו מנעה ממנו לחקור אותם. ב-7 ביולי הוציא פדראס צו מעצר בינלאומי נגד הנשיאים לשעבר ריוס מונט, מחייה ויקטורס ולוקאס גארסיה (שנפטר בינתיים בוונצואלה) ונגד שרים לשעבר, קציני צבא וקציני משטרה.
ביוני 2003 כלא השופט הספרדי בלטסר גארסון את ריקרדו מיגל קוואלו (אנ'), קצין חיל הים הארגנטינאי לשעבר, שהוסגר ממקסיקו לספרד עד למשפטו באשמת רצח עם וטרור הקשורים לשנות הדיקטטורה הצבאית של ארגנטינה. הוא הוסגר אחר כך לארגנטינה והועמד לדין.
ב-11 בינואר 2006, בית המשפט העליון בספרד הסכים לחקור מקרה בו נטען כי שבעה פוליטיקאים סינים לשעבר, בהם מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית לשעבר, ג'יאנג דזה-מין, וראש הממשלה לשעבר לי פנג, השתתפו ברצח עם בטיבט. סין אמרה כי החקירה היא התערבות בענייניה הפנימיים ודחתה את הטענות כ"המצאה מוחלטת". בנובמבר 2013, הוציאה ספרד צו מעצר נגד ג'יאנג דזה-מין בחשד למעורבות ברצח עם בטיבט.
בשנת 2009, הוגשו תלונות נגד הרמטכ"ל לשעבר דן חלוץ ועוד שישה בכירים ישראליים על ידי ארגונים פרו-פלסטינים, שביקשו להעמידם לדין בספרד על פי עקרון הסמכות האוניברסלית. ב-29 בינואר 2009, פרננדו אנדראו, שופט בית המשפט הלאומי, פתח בחקירות ראשוניות בנוגע לטענות כי החיסול ממוקד בשנת 2002 מצדיק את העמדתו לדין של חלוץ, של שר הביטחון לשעבר בנימין בן אליעזר, משה יעלון, וארבעה אחרים, בגין פשעים נגד האנושות. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, מתח ביקורת חריפה על ההחלטה, וגורמים ישראלים סירבו למסור מידע שביקש בית המשפט בספרד. בהתקפה נהרג מייסד הזרוע הצבאית של החמאס, סלאח שחאדה, אך בהתקפה נהרגו גם 14 אחרים (בהם אשתו ו-9 ילדיו). החקירה בתיק הופסקה ב-30 ביוני 2009 על ידי החלטה של הרכב של 18 שופטים של בית המשפט הלאומי (Audiencia Nacional). באפריל 2010 אישר בית המשפט העליון בספרד את החלטת בית המשפט לערעורים נגד ביצוע חקירה רשמית בנושא החיסול הממוקד של שחאדה.
בפברואר 2014, העלתה המפלגה העממית הימנית שמרנית הצעת חוק במסלול חקיקה מהיר, שהביא לסיומו של עקרון סמכות השיפוט האוניברסלית בחוק הספרדי, זאת בעקבות לחץ של סין, ישראל ופעילי ימין ספרדים.
אכיפת סמכות שיפוט אוניברסלית ברחבי העולם > צרפת

סעיף 689 של החוק הפלילי הצרפתי קובע את העבירות שניתן לשפוט בצרפת, כאשר הן בוצעו מחוץ לשטחי צרפת על ידי אזרחים צרפתים או זרים:
עינויים
טרור
הברחות של חומר גרעיני
שוד ימי
חטיפת מטוס
אכיפת סמכות שיפוט אוניברסלית ברחבי העולם > פינלנד

בית המשפט העליון בפינלנד גזר מאסר עולם בכלא על מטיף רואנדי בשנת 2010, על השתתפותו ברצח העם ברואנדה בשנת 1994. פרנסואה באזארמבה, בן 59, עבר בשנת 2003 לפינלנד וביקש מקלט. פינלנד מאפשרת העמדה לדין בגין פשעים נגד האנושות בכל מקום בו הם מבוצעים. בזמן רצח העם הוא היה כומר בכנסייה הבפטיסטית בניאקיזו שבדרום רואנדה. על פי העיתון הפיני הלסינגין סנומט, בית המשפט מצא אותו אשם בתיאום פיגועים קטלניים, ובארגון הצתת בתים של בני הטוטסי. בית המשפט אמר כי הוא הפיץ תעמולה נגד הטוטסי והסית נגדם. במהלך המשפט שמע בית המשפט 68 עדים שנסעו לרואנדה וטנזניה כדי לשמוע עדויות.
אכיפת סמכות שיפוט אוניברסלית ברחבי העולם > קנדה

כדי ליישם את אמנת רומא, קנדה העבירה את חוק הפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה. מייקל ביירס, פרופסור למשפטים באוניברסיטת קולומביה הבריטית, טען כי חוקים אלה הולכים רחוק יותר מאמנת רומא, ומספקים סמכות שיפוט לבתי משפט בקנדה בנוגע למעשים שקדמו להקמת בית הדין הפלילי הבינלאומי והתרחשו בשטחים מחוץ למדינות החברות בו; כתוצאה מכך, "כל מי שנמצא בקנדה ונטען כי ביצע רצח עם, עינויים ... בכל מקום ובכל זמן, יכול להעמיד לדין בקנדה".
סיירות המערכה מסדרת רינואון
בראשית > אוניות מערכה משופרות מסדרת רוונג'

התוכנית הימית לאוניות מערכה של 1914 כללה שלוש אוניות משופרות מסדרת רוונג', בשם רינואון, ריפאלס ורזיסטאנס, וואונייה נוספת מסדרת קווין אליזבת, בשם אז'נקור. רזיסטאנס ואז'נקור היו אמורות להיבנות במספנות מלכותיות, בעוד רינואון הוענקה לפיירפילד וריפאלס לפאלמרס. התכנון אושר ב-13 במאי 1914 והשיפורים ביחס לסדרת רוונג' כללו:
עובי עקבי של 1.5 אינץ' (38 מילימטרים) עבור מחיצות הכנפיים.
מגדל פיקוח על טורפדו מוגדל.
מגדל ניווט מוגדל עם שריון מסודר מחדש לגישה טובה יותר.
עמדת תצפית מוגנת בחרטום.
רוחב השדרית הוגדל כדי לספק מבנה קשיח יותר באמצע האונייה כדי לעמוד בלחץ בזמן העגינה.
אחסון הפגזים עבור התותחים הראשיים הוגדל מ-80 פגזים לכל תותח ל-100.
שינויים אלו לא היו משנות הרבה את גודל האוניות בהשוואה לקודמותיהן מלבד ירידה בשוקע ל 28 רגל 6 אינץ' (8.7 מטרים), 1 רגל 6 אינץ' (45.7 סנטימטרים) פחות מהאוניות הישנות. עם זאת, הם היו נהיות איטיות יותר ב-2 קשר (3.7 קמ"ש; 2.3 מייל לשעה) מאוניות הסדרה רוונג' כיוון שהן היו אמורות להיות מסופקות עם 31,000 shaft horsepower (23,000 קילוואט) בלבד במקום ה 40,000 shaft horsepower (30,000 קילוואט) של קודמותיהן.
העבודות על כל ארבע האוניות הופסקו בתחילת מלחמת העולם הראשונה ושתי האוניות שייבנו במספנות המלכותיות בוטלו ב-26 באוגוסט 1914, מכיוון שהאמינו שלא ניתן להשלים אותן לפני תום המלחמה. אדמירל לורד פישר, לאחר שחזר לתפקידו כלורד הים הראשון באוקטובר, החל ללחוץ על וינסטון צ'רצ'יל, אז הלורד הראשון של האדמירליות, לאפשר לו להמיר את החוזים המושהים עבור רינואון וריפאלס לסדרה חדשה של סיירות מערכה המסוגלות להגיע למהירות גבוהה של 32 קשר (59 קמ"ש; 37 מייל לשעה). צ'רצ'יל טען שהבנייה שלהם תפריע לתוכניות בנייה אחרות, תספוג משאבים רבים מדי ועדיין לא תוכל להסתיים בזמן. פישר התנגד בטענה שהוא יכול לצמצם את זמן הבנייה למינימום, כפי שעשה עם אה"מ דרדנוט, על ידי שימוש בחומר רב ככל האפשר שהוזמן עבור אוניות המערכה, כולל צריחי תותחים 15 אינץ' (381 מילימטרים). עם זאת, צ'רצ'יל לא התרגש עד שהחוויות של קרב מפרץ הלגולנד באוגוסט וקרב איי פוקלנד בדצמבר, הוכיחו שמהירות גבוהה וכוח נשק כבד הם שילוב חזק והצדיקו את אמונתו ארוכת השנים של פישר לגבי הכדאיות של סיירת המערכה. פעולות אלו, בתוספת לחץ מצד אדמירל ג'ליקו, מפקד הצי הגדול, ותת אדמירל ביטי, מפקד כוח סיירות המערכה, גרמו לצ'רצ'יל לקבל אישור מהקבינט לבנות שתי אוניות ב-28 בדצמבר.
בראשית > סיירות מערכה

אדמירל לורד פישר הציג לראשונה את דרישותיו עבור האוניות החדשות ל-DNC ב-18 בדצמבר, עוד לפני שהם אושרו. הוא רצה חרטום ארוך, גבוה ומתרחב, כמו בפרה-דרדנוט אה"מ רינואון, אך גבוה יותר, ארבעה תותחי 15 אינץ' בשני צריחים תאומים, חימוש נגד טרפדת של עשרים תותחי 4 אינץ' (102 מילימטרים) מותקנים גבוה ומוגנים במגני תותחים בלבד, מהירות של 32 קשר באמצעות דלק נפט, ושריון בקנה מידה של סיירת המערכה אינדפטיגבל. אולם תוך מספר ימים, פישר הגדיל את מספר התותחים לשישה והוסיף שני צינורות טורפדו. שינויים קלים באומדן הראשוני בוצעו עד 26 בדצמבר ותכנון ראשוני הושלם ב-30 בדצמבר.
במהלך השבוע שלאחר מכן מחלקת ה-DNC בחנה את החומר שנמסר עבור שתי סיירות המערכה והחליטה במה ניתן להשתמש בעיצוב החדש והחוזה עבור ריפאלס הועבר מפאלמרס לג'ון בראון ושות', מכיוון שלראשונה היה חסר משטח ארוך מספיק כדי להשתמש בו עבור האונייה החדשה. החומר השמיש הועבר לג'ון בראון ושני הבנאים, שקיבלו מספיק מידע מהמחלקה של ה-DNC כדי להניח את שדרית שתי האוניות ב-25 בינואר 1915, הרבה לפני השלמת החוזים המשתנים ב-10 במרץ.
תיאור > מאפיינים כלליים

אוניות הסדרה היו באורך כולל של 794 רגל 1.5 אינץ' (242.0 מטרים), רוחב של 90 רגל 1.75 אינץ' (27.5 מטרים), ושוקע של 30 רגל 2 אינץ' (9.2 מטרים) במעמס מלא. הדחק האוניות היה 27,320 טונות ארוכות (27,760 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-32,220 טונות ארוכות (32,740 טונה מטרית) במעמס מלא. בעוד הם היו ארוכות ב-90 רגל (27.4 מטרים) יותר מקודמתן, טייגר, ההדחק שלהן היה 2,780 טונות ארוכות (2,820 טונה מטרית) פחות מהאונייה הישנה יותר במעמס מלא.
האוניות התגלו כסירות ים טובות, אך היה צורך לתחזק אותן תוך כדי בנייה עם הקשחה נוספת ועמודים מתחת לסיפון החזוי כדי לרפא כמה בעיות מבניות קלות קדימה. היה להם גובה מטאצנטרי של 6.2 רגל (1.9 מטרים) במעמס מלא וכן תחתית כפולה שלמה.
תיאור > הנעה

התוכנית המקורית עבור אוניות אלו הייתה להשתמש במכונות קלות משקל המפיקות סך של 110,000 shaft horsepower (82,000 קילוואט), אבל זה היה דורש זמן לא מבוטל כדי להשלים את התכנון שלהם. במקום להסתכן בעיכוב השלמת האוניות, המכונות של אה"מ טייגר שוכפלו עם תוספת של שלושה דוודים נוספים כדי לספק את הכוח הנדרש למהירות הנוספת. לכל אונייה היו שני סטים זוגיים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של בראון-קרטיס, ששכנו בחדרי מנועים נפרדים. כל קבוצה כללה טורבינות בלחץ גבוה מקדימה ומאחורה המניעות צילינדר חיצוני וטורבינות בלחץ נמוך מקדימה ומאחורה, השוכנות באותו מעטפת, המניעות צילינדר פנימי. המדחפים התלת-להבים שלהם היו בקוטר 13 רגל 6 אינץ' (4.11 מטרים). הטורבינות הונעו על ידי 42 דוודי צינור מים של Babcock &amp; Wilcox בשישה חדרי דוודים בלחץ עבודה של 235 pounds per square inch (1,620 קילוpascal; 17 kilograms-force per square centimetre). הם תוכננו להפיק סך של 112,000 shaft horsepower (84,000 קילוואט), אך השיגו יותר מ-126,000 shaft horsepower (93,958 קילוואט) במהלך הניסויים של רינואון, כשהיא הגיעה למהירות של 32.58 קשר (60.34 קמ"ש; 37.49 מייל לשעה). הן היו אוניות הראשה המהירות ביותר שקיימות עד כניסתה לשירות של הוד ב-1920.
הם תוכננו לשאת בדרך כלל 1,000 טונות ארוכות (1,016 טונות) של מזוט, אך היו בעלות קיבולת מקסימלית של 4,289 טונות ארוכות (4,358 טונות). בתפוקה מלאה, אוניות הסדרה יכלו להפליג במהירות של 18 קשר (33 קמ"ש; 21 מייל לשעה) לטווח של 4,000 מיל ימי (7,410 קילומטרים; 4,600 מיל). לאוניות היו שני מחוללי חשמל על בסיס קיטור שהפיקו 200 קילוואט (270 כ"ס), מחולל חשמל מונע בנפט 150 קילוואט (200 כ"ס), ואחד שמונע על בסיס טורבינה שהפיק 200 קילוואט (270 כ"ס) שסיפק את הטבעת המשותפת ב-220 וולט.
תיאור > חימוש

אוניות הסרה הרכיבו שישה תותחי BL 15 אינץ' Mk I / קליבר 42 בשלושה צריחי תותחים תאומים בעלי מנוע הידראולי, שסומנו "A", "B" ו-"Y" מלפנים לאחור. ניתן היה להנמיך את התותחים ל-3° ולהגביה ל-20°; ניתן היה לטעון אותם בכל זווית עד 20°, אם כי טעינה בזוויות גבוהות נטתה להאט את חזרתו של התותח לעמדת הירי. האוניות נשאו 120 פגזים לכל תותח. הם ירו פגזים במשקל 1,910 ליברות (866 קילוגרם) במהירות לוע של 2,575 רגל לשנייה (785 מטר לשנייה); זה העניק להם טווח מקסימלי של 23,734 יארד (21,702 מטרים) עם פגזים חודרי שריון.
האוניות תוכננו עם שבעה עשר תותחי BL 4 אינץ' Mark IX / קליבר 45, בחמישה צריחים משולשים ושני צריחים בודדים. אלה היו מונעים ידנית ומסורבלים למדי בשימוש, שכן הם דרשו צוות של שלושים ושניים אנשים כדי להעמיס ולסובב את צריחי התותחים המשולשים. קצב האש של התותחים היה רק 10 עד 12 פגזים לדקה, כאשר המעמיסים המשיכו להפריע זה לזה. היה להם הנמכה מקסימלית של -10° והגבהה מקסימלית של 30°. הם ירו פגזים סופר-נפיצים במשקל 31 ליברות (14 קילוגרם) במהירות לוע של 2,625 רגל לשנייה (800 מטר לשנייה). בהגבהה המקסימלית לתותחים היה להם טווח מרבי של 13,500 יארד (12,344 מטרים). האוניות נשאו 200 פגזים לכל תותח.
כל אונייה הרכיבה זוג תותחי QF 3 אינץ' 20 cwt נגד מטוסים על צריחים יחידים בזווית גבוהה. אלה הותקנו על סיפון המקלט לצד הארובה האחורית. לתותחים היה הנמכה מרבית של 10° והגבהה מרבית של 90°. הם ירו פגזים במשקל 12.5 ליברות (5.7 קילוגרם) במהירות לוע של 2,500 רגל לשנייה (760 מטר לשנייה) בקצב אש של 12–14 פגזים לדקה. הייתה להם תקרה אפקטיבית מקסימלית של 23,500 רגל (7,200 מטרים). שתי האוניות נשאו עשר טורפדות ושתי צינורות טורפדו שקועים בקוטר <span about="#mwt125" data-cx="[{&quot;adapted&quot;:true,&quot;partial&quot;:false,&quot;targetExists&quot;:true,&quot;mandatoryTargetParams&quot;:[],&quot;optionalTargetParams&quot;:[]}]" data-mw="{&quot;parts&quot;:[{&quot;template&quot;:{&quot;target&quot;:{&quot;wt&quot;:&quot;יחידות&quot;,&quot;href&quot;:&quot;./תבנית:יחידות&quot;},&quot;params&quot;:{&quot;1&quot;:{&quot;wt&quot;:&quot;21&quot;},&quot;2&quot;:{&quot;wt&quot;:&quot;in&quot;},&quot;3&quot;:{&quot;wt&quot;:&quot;0&quot;}},&quot;i&quot;:0}}]}" data-ve-no-generated-contents="true" id="mw_A" typeof="mw:Transclusion">21-inch (533</span><span about="#mwt125" data-ve-ignore="true" typeof="mw:Entity">&nbsp;</span><span about="#mwt125" data-ve-ignore="true">מ"מ)</span> שהותקנו ממש לפני הברבטה "A".
תיאור > בקרת אש

התותחים העיקריים של אוניות הסדרה יכלו להיות נשלטים מכל אחד משני מנהלי בקרת האש. המנהל הראשי היה רכוב מעל מגדל הניווט בתא משוריין והשני היה בחלק הקדמי על התורן הקדמי. נתונים מממד טווח בתא המשוריין הוכנסו לשולחן בקרת אש Mk IV* Dreyer שנמצא בתחנת השידור (TS) שם הומר לנתוני טווח והיסט לשימוש התותחים. נתוני המטרה גם תועדו בצורה גרפית על טבלת התווייה כדי לסייע לקצין התותחנים לחזות את תנועת המטרה. החימוש המשני נשלט על ידי מנהלים שהורכבו על במות בכל תורן. כל צריח סופק עם מד טווח של 15 רגל (4.6 מ') בתא משוריין על גג הצריח.
במהלך המלחמה גדל מספרם וגודלם של מדי הטווח. עד 1918 נשאה רינואון שני מדי טווח 30 רגל (9.1 מטרים), האחד על צריח "Y" והשני בתא המשוריין מעל מגדל הניווט. מדי טווח של 15 רגל הותקנו על צריחי "A" ו-"B", מגדל הפיקוח על הטורפדו מאחורי התורן הראשי, והתא המשוריין. החלק הקדמי היה מצויד במד טווח 12 רגל (3.7 מטרים) ותותחי הנ"מ נשלטו על ידי מד טווח פשוט 6 רגל 6 אינץ' (1.98 מטרים) מותקן על המבנה האחורי. שני מדי טווח 9 רגל (2.7 מטרים) הותקנו על הגשר.
תיאור > שריון

הגנת השריון של אוניות הסדרה הייתה דומה לזו של אינדפטיגבל; חגורת השריון בקו המים של האוניות של שריון מוצק קרופ הייתה בעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) באמצע האונייה. הוא נמשך מנקודת האמצע של ברבטה "A" לנקודת האמצע של ברבטה "Y", והיה באורך של 462 רגל (140.8 מטרים) ובגובה 9 רגל (2.7 מטרים). רצועות של שריון בעובי 3 אינץ' מאחור ושריון בעובי 4 אינץ' מקדימה המשיכו את החגורה לעבר קצות האונייה, אם כי אף אחת מהן לא הגיעה לחרטום או לירכתיים. הרצועות היו מוקפות במחיצות רוחביות באותו עובי. בחלק גדול מאורכה של החגורה הראשית הייתה חגורה עליונה מפלדה בעלת מתיחה גבוהה בעובי 1.5 אינץ' (38 מילימטרים), מיועדת להגנה מפני רסיסים.
צריחי התותחים היו עם שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) בחזית ומהצדדים הקדמיים, 7 אינץ' (178 מילימטרים) על לוחות הצד האחוריים בעוד הגגות שלהם היו בעובי 4.25 אינץ' (108 מילימטרים). הברבטות היו מוגנות על ידי שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים) מעל הסיפון העליון, אך הוא הצטמצם ל-4–5 אינץ' (102–127 מילימטרים) מתחת לסיפון. הצדדים של מגדל הניווט היו בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים) והיה לו גג בעובי 3 אינץ'. קירות צינור התקשורת היו בעובי 3 אינץ'. למגדל הפיקוח על הטורפדו היו קירות בעובי 3 אינץ' וגג פלדה יצוק בעובי 1.5 אינץ'.
כפי שתוכנן, סיפוני הפלדה בעלי מתיחה גבוהה נעו בין 0.75–1.5 אינץ' (19–38 מילימטרים) בעובי. לאחר קרב יוטלנד בשנת 1916, בזמן שהאוניות עדיין הושלמו, נוסף אינץ' נוסף של פלדה בעלת מתיחה גבוהה על הסיפון הראשי מעל מחסני התחמושת. למרות תוספות אלו, האוניות עדיין נחשבו כפגיעות מדי לאש צוללת ולכל אונייה נוסף ברוזית' בשנים 1916–1917 שריון אופקי נוסף, במשקל של כ-504 טונות ארוכות (512 טונות), שהתווספו לסיפונים מעל מחסני התחמושת ומעל מנגנון ההיגוי.
באוניות הסדרה הותקנה בליטת אנטי-טורפדו רדודה המשולבת בגוף האונייה, שנועדה לפוצץ את הטורפדו לפני שהוא פוגע בגוף האונייה ולשחרר את הפיצוץ התת-מימי אל פני השטח ולא לתוך האונייה. עם זאת, בדיקות מאוחרות יותר הוכיחו כי הוא אינו עמוק מספיק כדי לבצע את משימתו מכיוון שחסרו לו שכבות של תאים ריקים ומלאים שהיו נחוצים כדי לספוג את עוצמת הפיצוץ.
אוניות הסדרה

| שם האונייה | המספנה | הונחה | הושקה | כניסתה לשירות | גורל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רינואון | פיירפילד, גובן | 25 בינואר 1915 | 4 במרץ 1916 | 20 בספטמבר 1916 | נגרטה בפסלנה, 1948 |
| ריפאלס | ג'ון בראון, קליידבנק | 25 בינואר 1915 | 8 בינואר 1916 | 18 באוגוסט 1916 | טבעה בתקיפה אווירית ליד קואנטן, 10 בדצמבר 1941 |
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

שתי האוניות בילו חלק ניכר מסוף 1916 ותחילת 1917 במספנות ששיפרו את השריון שלהן וערכו סיורים שגרתיים בים הצפוני. הן שובצו בשייטת סיירות המערכה הראשונה (BCS) למשך המלחמה. ריפאלס החליפה את לאיון כספינת הדגל של השייטת.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ הלגולנד השני

במהלך 1917 האדמירליות הפכה מודאגת יותר מהמאמצים הגרמניים בים הצפוני לטהר נתיבים דרך שדות המוקשים שהונחו על ידי בריטניה שנועדו להגביל את פעולות צי הים הפתוח והצוללות הגרמניות. פשיטה ראשונית על כוחות שליית מוקשים גרמניים ב-31 באוקטובר על ידי כוחות קלים השמידה עשר ספינות קטנות והאדמירליות החליטה על מבצע גדול יותר להשמדת שולות המוקשים והסיירות הקלות המלוות שלהם. בהתבסס על דיווחים מודיעיניים החליטה האדמירליות ב-17 בנובמבר 1917 להקצות למבצע שתי שייטות סיירות קלות, שייטת הסיירות הראשונה בחיפוי של שייטת סיירות המערכה הראשונה המחוזקת (למעט רינואון) ורחוק יותר, אוניות המערכה של שייטת אוניות המערכה הראשונה.
האוניות הגרמניות, ארבע סיירות קלות של כוח הסיור II, שמונה משחתות, שלוש פלגות של שולות מוקשים, שמונה פורצות נתיבים (מכמורות מלאות שעם, המשמשות לפוצץ מוקשים מבלי לשקוע) ושתי מכמורות לסימון הנתיב הסוחף, זוהו בשעה 7:30 בבוקר, בצללית השמש העולה. סיירת המערכה הקלה קורייג'וס והסיירת הקלה קארדיף פתחו באש בתותחים הקדמיים שלהם שבע דקות מאוחר יותר. הגרמנים הגיבו בהנחת מסך עשן יעיל. הבריטים המשיכו במרדף, אך איבדו את עקבותיהם של רוב הספינות הקטנות יותר בעשן וריכזו אש על הסיירות הקלות ככל שההזדמנות אפשרה. ריפאלס ניתקה זמן לא רב לאחר מכן ודהרה קדימה במלוא המהירות כדי לירות לעבר ספינות האויב. היא פתחה באש בערך בשעה 9:00, השיגה פגיעה בודדת בסיירת הקלה SMS קניגסברג במהלך הקרב. כאשר אוניות המערכה הגרמניות SMS קייזר ו-SMS קייזרין נצפו בסביבות השעה 9:50 הבריטים הפסיקו את המרדף וריפאלס חיפתה על נסיגתם, בסיוע ערפל כבד שירד בסביבות השעה 10:40. האונייה ירתה בסך הכל 54 פגזי 15 אינץ' במהלך הקרב והשיגה פגיעה אחת בסיירת הקלה קניגסברג שהפחיתה את מהירותה באופן זמני.
בספטמבר 1917 הפכה ריפאלס לאוניית הראשה הראשונה שהצטיידה בסיפוני טיסה של מטוסים על צריחיה. סופווית' פאפ המריא בהצלחה מהסיפון שהותקן על צריח "B" ב-1 באוקטובר וחזר על הישגו ב-9 באוקטובר מצריח "Y". רינואון קיבלה את הסיפונים שלה בתחילת 1918.
ב-12 בדצמבר 1917 יצאה רינואון לים עם גורמים אחרים בצי בניסיון לא מוצלח ליירט את מחצית שייטת המשחתות השלישית הגרמנית שהשמידו שיירה סקנדינבית ואת רוב מלוותיה מול חופי נורווגיה. במשך שארית המלחמה סיירו הספינות בים הצפוני ללא תקלות. גם רינואון וגם ריפאלס נכחו בכניעת צי הים הפתוח בסקפה פלו ב-21 בנובמבר 1918.
עקרון לה שטלייה

אנרי לה שטלייה, 1850-1936
עקרון לה שטלייה (בצרפתית: Le principe de Le Chatelier), הקרוי על שמו של הכימאי הצרפתי אנרי לה שטלייה, עוסק בשיווי משקל כימי ותמציתו:
"כאשר מפעילים עקה (סטרס) על מערכת המצויה בשיווי משקל דינמי, שיווי המשקל נוטה להשתנות בדרך הממזערת את השפעת העקה"
כלומר, המערכת תשאף למזער את השפעתן של עקות המופעלות עליה על ידי ביצוע שינויים פנימיים שמטרתם לחזור לשיווי משקל.
עקות שכיחות במערכות כימיות הן שינויי ריכוז, טמפרטורה או לחץ.
לדוגמה, אם מחממים מערכת בשיווי משקל היא תקרר את עצמה, אם מקררים אותה היא תנסה לחמם את עצמה וכן הלאה. עקרון לה שטלייה חשוב מאוד בתחום התעשייה, שכן אם מורידים את ריכוז התוצר במערכת בשיווי משקל (מוציאים אותו ממכל התגובה למשל), המערכת תתאזן על ידי הגדלת כמות התוצר. לדוגמה: בתגובת מתילציה עם מתיל-יודיד השקעת יון היודיד החופשי עם יון כסף (כלוריד, למשל) תחזיר את התגובה.
חוק איכותי זה מאפשר לחזות את שינוי שיווי המשקל של תגובה כימית. למשל: שינוי בריכוז בתגובת שיווי משקל של דו־תחמוצת הגופרית וחמצן שהופכת לגופרית תלת חמצנית.
אם נגדיל את הלחץ של דו־תחמוצת הגופרית אז התגובה תיטה כדי להוריד את הלחץ שלה.
דוגמה נוספת: ביצור של חומצה גופרתית, השלב השני הוא תגובה הפיכה.
כאשר הטמפרטורה עולה, כאשר במקרה זה התגובה כלפי התוצרים היא אקסותרמית והתגובה ההפוכה היא אנדותרמית, המצב החדש יצור העדפה של התגובה ההפוכה כאשר היא משתמשת באנרגיית החום, וכך נשמר שיווי המשקל על ידי הורדת החום.
פופ פסיכדלי

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  פופ • פסיכדלי
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, ארצות הברית וההמלכה המאוחדת
 מוצא:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 נגזרות:  נאו-פסיכדליה
 
פופ פסיכדלי (באנגלית: Psychedelic pop) או אסיד פופ (באנגלית: Acid pop) היא מוזיקת פופ המכילה מאפיינים מוזיקליים הקשורים למוזיקה פסיכדלית.
המאפיינים שהתפתחו בסוף שנות ה-60 כללו תכונות "טריפיות" (אנ') כמו גיטרות מעוותות, פעולה מחוכמת באמצעות קלטות, הקלטה לאחור, סיטארים והרמוניות בסגנון להקת הבנים האמריקאית הביץ' בויז, ששולבו לשירים מלודיים עם מבנים אדוקים.
היסטוריה

הסגנון נמשך עד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. בהמשך לכך, החלו אמני נאו-פסיכדליה להשתמש בסוגה הזו בשיריהם וביצירותיהם, כנגזרת של מוזיקת הפופ הפסיכדלית.
אמני ולהקות פופ פסיכדלי

להלן לקט של אמני ולהקות פופ פסיכדלי שפעלו במרוצת השנים:
הביץ' בויז
הביטלס
דונובן
בי ג'יז
מרמלדה
פינק פלויד
טראפיק
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Psychedelic Pop Music Genre Overview, AllMusic (באנגלית)
עוצבת שלהבת

| --- | --- |
תג היחידה
תג היחידה
 פרטים
 כינוי:  עוצבת שלהבת
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  אגד ארטילרי במילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  ינואר 1974 – פברואר 2016 (כ־42 שנים) 
 מקים היחידה:  יעקב ארז
 מלחמות:    מלחמת לבנון
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  רוכב/דוהר/דורס פרא-תמוז
 פיקוד
 יחידת אם:  עוצבת עידן עוצבת עידן
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי האגד
גדוד 9305 באימון
מפקדת האגד בפריסה
חיילי גדוד 413 באימון
עוצבת שלהבת (או אגד ארטילרי 632, לשעבר אגד 449) היה אגד ארטילרי מילואים בצה"ל.
תולדות האגד

בינואר 1974 הוקם אגד ארטילרי "שלהבת 449" במסגרת אוגדה 880 (לימים עוצבת עידן 340) וזאת בעקבות יישום חילות השריון, התותחנים וצה"ל את לקחי מלחמת יום הכיפורים. הוגבר השיתוף הבין זרועי, נמשך תהליך ההתעצמות האיכותית בו נקלטו תומ"תים מסוג
M-109. 
האגד החדש הוקם בהרכב הבא:
גדוד רוכב 8140
גדוד רוכב 554
גדוד מכמ"ת (מרגמות כבדות מתנייעות) 316
גדוד איכון 5259
מפקדת האגד 449
מפקדה הראשון – אל"ם יעקב ארז הקים את האגד תוך התגברות על מכשולים רבים בעיקר של כוח אדם. היה צורך בהסבת חיילים מזרועות ויחידות צה"ל השונות וכן הסבה מתומ"ת לרוכב M-109 החדיש ולשאר מקצועות התותחנות ושיבוצם הקרבי להשלמת התקנים.
האימונים התמקדו באימוני צוות, פלגה, סוללה וגדוד. בהמשך נערכו תרגילי אגד ותרגילים אוגדתיים בשטחי שבטה, צאלים ובסיני על מנת להפוך ליחידת תותחים בעלת כשירות מבצעית בטבלת היחידות של הצבא.
בשנות השבעים, עם היות הגדודים והאגד מבצעי, הם נכנסו לסבב תעסוקות מבצעיות ואימונים אשר שיפרו את היכולת והכשירות המבצעית.
בשנת 1980 הוקם גדוד רוכב 689 על בסיס גדוד שפורק מאגד 205 והצטרף לסד"כ האגד.
במלחמת לבנון הראשונה, יצא צה"ל לפגוע במרכזי המחבלים שבלבנון. האוגדה המטכ"לית 880 גויסה במטרה להכריע את האויב.
ואכן ב-8 ביוני 1982, יומיים לאחר פריצת כוחות צה"ל ללבנון גויס האגד והצטרף לכוחות האוגדה שפעלו בגזרה המזרחית תוך לחימה בכוחות סוריים ובסיוע למשימה האוגדתית בחילוץ גדוד 362 מאוגדה 90 שנקלע למארב נ"ט תוך שהוא יורה בשני ימי הלחימה בהם השתתף כ-17,000 פגזים וסייע בחילוץ הגדוד ופגיעה בכוחות הסוריים שבמרחב.
לאחר חמישה שבועות של פעילות מבצעית, השתחררו חיילי האגד משרות המילואים בצו 8, כשהם משאירים את הכלים לחיילי אגד אחר שהחליף אותם במשימתם.
גדוד המכמ"ת (מרגמה כבדה מתנייעת) עבר לסיוע ארטילרי של יחידות צה"ל בגזרת ביירות ואחר מספר שבועות חזר למחנה ומספר שנים מאוחר יותר עבר לאגד 216 במחנה לוז ופורק.
בהמשך שנות השמונים, האגד תרם את חלקו במהלך שהיית צה"ל בלבנון, עת ביצע שירות מילואים פעיל על כל יחידותיו בכל הגזרות במניעת חדירת מחבלים בניסיונותיהם לפגוע בכוחות צה"ל עד ליציאה מלבנון.
בשנות השמונים שיפר ושידרג האגד את הכלים מרוכב לדוהר ודורס.
בשנת 1986 שונה שם האגד מאגד 449 ל"עוצבת שלהבת" 632
בשנת 1998 התבצע שינוי שמות ומספרי הגדודים לפי הפירוט הבא:
גדוד 8140 השתנה ל–7042.
גדוד 8196 השתנה ל–9305.
גדוד 554 השתנה ל–443.
גדוד 689 השתנה ל–413.
בשנת 1988 פורק גדוד האיכון 5259, ובשנת 1991 פורק גדוד המכמ"ת 316 וירד מסד"כ האגד.
בשנת 1992 הוקם גדוד המעוף (שהיה סודי ביותר באותה תקופה) הכולל חימוש מונחה מדויק וטילים מסוג "תמוז" ואמצעים טכנולוגיים נוספים, אשר הקנו לו יכולות מבצעיות ללא תקדים ששינו בצורה דרמטית את יכולות האגד.
באפריל–מאי 2002 השתתף הסגל הסדיר ומפקדי האגד בסיוע ליחידות האוגדה בלחימה כנגד ארגוני החבלה ביהודה ושומרון במבצע חומת מגן.
בשנת 2004 בעקבות פירוק אוגדה 252 ואגד 286, עבר גדוד 9305 בשלמותו לאגד 632 במקום גדוד 8196 שהוקם ב-1974.
בשנת 2006 עבר האגד ממחנה הקבע בחסה למחנה החדיש בנחשונים. בשנת 2014 פורק גדוד 413 וירד מסד"כ האגד, וכן הועבר גדוד 443 לאוגדה 98.
בפברואר 2016, בעקבות השינויים האסטרטגיים והקיצוצים בתקציב הביטחון, החליטו בצה"ל על סגירת האגד, וגדודיו הועברו ליחידות אחרות.
ב-23 בפברואר 2016, התקיים בבית התותחן טקס סגירת האגד.