stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושוויינצ'ים
המוזיאון היהודי > פרויקטים להנצחת יהדות העיירה > אפליקציית "אושפיצין"

אפליקציית "אושפיצין" היא אפליקציה שנוצרה על ידי המוזיאון היהודי באושוויינצ'ים במטרה להנגיש את ההיסטוריה היהודית של העיירה גם לדור הצעיר.
האפליקציה מאפשרת למשתמש בה להתחקות אחרי האתרים היהודיים בעיירה, ובכלל זה : בית הכנסת הגדול, שאותו ניתן לראות בדגם תלת-ממד באמצעות סריקת קוד. בנוסף, ישנה מפה אינטראקטיבית המציגה את בתי הספר, החנויות, הרחוב היהודי ומוסדות הקהילה השונים בעיירה. האפליקציה מלווה בהסבר קולי על האתרים הללו, בנוסף לאפשרות של מציאות מדומה המציגה תמונות של האתרים מלפני תקופת מלחמת העולם השנייה.
האפליקציה זמינה בחינם בכל סוגי הטלפונים החכמים.
בית הכנסת

בית הכנסת "חברה לומדי משניות", הוא בית הכנסת היחיד שלא נהרס לחלוטין על ידי הנאצים. בית הכנסת נבנה בערך בשנת 1913 והיה פעיל עד הכיבוש הנאצי, כאשר בתקופה זו הגרמנים הפכו את בית הכנסת למחסן תחמושת.
לאחר השואה נפתח הבניין שוב כבית כנסת לשימושם של ניצולי השואה שהתפללו בו עד שעזבו את אושוויינצ'ים ופולין. עם עזיבת היהודים, בתחילת שנות השישים, השלטונות הקומוניסטים בפולין הלאימו את בית הכנסת והפכו אותו לחנות שטיחים. בשנת 1997, בית הכנסת היה הרכוש היהודי-הציבורי הראשון בפולין, שהושב לקהילה היהודית לאחר נפילת הקומוניזם. בית הכנסת הושב לקהילה היהודית בבילסקו-ביאלה (בירת המחוז) שתרמה את בניין המוזיאון היהודי באושוויינצ'ים. הבניין בשלמותו שוחזר למצבו שהיה לפני מלחמת העולם השנייה על ידי היסטוריונים לאומנות ועל פי עדויות וזיכרונות של ניצולים. לבסוף,
נפתח בית הכנסת לציבור בשנת 2000.
בית הכנסת מכיל בתוכו ספרייה גדולה ומכובדת של ספרי קודש, ובכללם סידורים, ספרי תלמוד וספרי תנ"ך ומתגאה בשני ספרי תורה כשרים, שנתרמו על ידי קהילות יהודיות בארצות הברית.
כיום, לבית הכנסת "חברה לומדי משניות" אין רב או קהילה מקומית, אבל כבית הכנסת היחיד בקרבת מחנה ההשמדה אושוויץ הוא זמין למבקרים המעוניינים לבקר בו, להתפלל ולחגוג בו בר/בת מצווה ושמחות אחרות.
בית הכנסת שופץ על ידי המרכז היהודי באושוויינצ'ים.
המרכז החינוכי

המוזיאון היהודי באושוויינצ'ים מוקדש לחינוך הציבור.
במרכז יש מגוון רחב של פעילויות, ובכללן: הרצאות, סמינרים, מפגשים ואירועי תרבות. המרכז מארגן סיורים מוזמנים מראש, בבית הכנסת, בתערוכות השונות, באתרים היהודיים בעיירה ובבית העלמין היהודי.
בכל תוכניות המרכז נלמד העושר בחיי היהודים בתקופה של לפני מלחמת העולם השנייה ומטופחת המודעות לסכנות של שנאת הזר ואנטישמיות.
ספריית המרכז

ספריית המרכז מכילה מעל לאלף ספרים הניתנים בהשאלה למשפחות, בתי-ספר וקבוצות מבוגרים.
הספרים זמינים באנגלית, גרמנית, עברית ופולנית.
מגוון הספרים המוצעים להשאלה הם בנושאים: יהדות, היסטוריה יהודית, ציונות, ישראל, ירושלים, הנאציזם ותוצאותיו, אומנות, היסטוריה, אושוויינצ'ים, אנטישמיות, דיאלוג בין-דתי, היסטוריות משפחתיות ועדויות.
הכרה מקומית ובינלאומית

2011 : מדליית העיר אושוויינצ'ים. "תודות למצוינות של הפרויקטים החינוכיים וקידום דיאלוג פולני-יהודי".
2011: קריסטל המלח. הפרס של אזור פולין קטן לשמירה על מורשת יהודית.
2012 : פרס זיכרון השואה של אוסטריה.
2013: אתר התיירות המצטיין של האזור מטעם אתר Tripadvisor
2013: ב-18 בנובמבר, ביקר מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, במוזיאון, במסגרת ביקורו הרשמי בפולין.
הערות שוליים

↑  פרויקט אינטראקטיבי על אושוויינצ'ים היהודית (באנגלית)
↑  אתר האינטרנט של תערוכת "חיים חדשים" והסרט (באנגלית, פולנית ועברית) (ארכיון)
↑  סרטון על הפרויקט
↑  אתר אפליקציית "אושפיצין" (באנגלית ופולנית)
↑  קבלת הפרס (באנגלית)
↑  הכתבה בעיתון The Washington Post (באנגלית)
טקס הנצחת 67 שנים לגירוש יהודי העיר
תערוכת "חיים חדשים"
אפליקציית "אושפיצין"
פנים בית הכנסת "חברה לומדי משניות"
שלט זיכרון שהוצב על ידי המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושוויינצ'ים במקום בו היה בית הכנסת הגדול של העיירה
רחוב או'קונל

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  דניאל או'קונל 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1808
 מיקום
 עיר:  דבלין 
 
 קואורדינטות:  53°20′58″N 6°15′37″W﻿ / ﻿53.349444444444°N 6.2602777777778°W﻿ / 53.349444444444; -6.2602777777778
 he
 
תצפית מעמוד נלסון בשנת 1964 לכיוון דרום
חלקו הצפוני של רחוב או'קונול ושדרת העצים ב-1964 מתצפית עמודו של נלסון לכיוון צפון. 'הגרדינר'ס מול' המקורי, בחלקו הצפוני של הרחוב נשתל עם עצי דולב לונדונים החל מ-1903 ועד אמצע המאה. כולם נכרתו בתהליך שיפור המראה שהרחוב עבר.
רחוב או'קונל (באירית: Sráid Uí Chonaill, באנגלית: O'Connell Street) הוא הרחוב הראשי של העיר דבלין. זהו אחד הרחובות הרחבים ביותר באירופה, 49 מטר רוחבו בחלקו הדרומי, ו-46 מטר בחלקו הצפוני. אורכו כ-500 מטר.
שמו של הרחוב עד 1924 היה 'רחוב סקוויל'. מועצת העיר שינתה את שמו של הרחוב ככבוד לדניאל או'קונל, מנהיג לאומי אירי מהמאה ה-19 אשר פסלו מוצב בסופו של הרחוב, צופה על גשר או'קונל.
הרחוב ממוקם בליבה של העיר דבלין, והוא חלק משדרה רחבה של רחובות אשר נוצרה בשלהי המאה ה-18 ועוברת לאורכה של הבירה. שדרה זו כוללת גם את גשר קרלייל (כיום נקרא גשר או'קונל), רחוב וסטמורלנד, רחוב קולג' גרין, רחוב דיים, ומסתיימת בבניין העירייה וטירת דבלין. הרחוב עצמו שוכן צפונית לנהר הליפי. השמש אשר זורחת ממזרח לרחוב ושוקעת במערבו מאירה את הצדדים הנגדיים של הרחוב לאורך שעות היממה, כאשר רובו מואר מכיוון דרום. דבר אשר גורם לרחוב להיות חמים יותר ב-2 עד 3 מעלות מאשר בגשר או'קונל ומזחי העיר.
הרחוב הוא אחד המרשימים ביותר בין רחובותיה המסחריים של העיר, ובו בניינים היסטוריים רבים, אשר חלקם הגדול נבנה מחדש החל משנות העשרים של המאה ה-20 בעקבות הרס משמעותי שנגרם במהלך המאבק על העצמאות האירית ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה. לרחוב סגנון של שדרה משנות ה-20 עם חותם של בניינים נאו-קלאסיים כדוגמת חנות הכלבו קלריס, מלון גרשם, ובנקים.
חלקו הצפוני של הרחוב נשמר בסגנונו המקורי מהמאה ה-18.
המדרכה של הרחוב רחבה בכל צד המשרתת את החנויות הפרוסות לאורכו וכביש בעל שני נתיבים לכל כיוון (במקור היו שלושה נתיבים). מדרכה ארוכה נוספת עוברת לאורכו של הרחוב בין הכבישים ובה נמצאים פסלים ואנדרטות של מנהיגים פוליטיים איריים.
מראה אמצע הרחוב נשלט על ידי בית הדואר המרכזי משנת 1818 והחוד של דבלין, פסל בגובה 120 מטר (393 רגל), צורת מחט עשויה פלדת אל חלד אשר נוצר ב-2003. שני המבנים בעלי רחבה גדולה.
בית הדואר המרכזי
החוד של דבלין
היסטוריה

רחוב או'קונל מקורו ברחוב בשם דרוהדה מהמאה ה-17. נבנה על ידי הנרי מור, רוזן דרוהדה, היה כשליש מרוחבו כיום, ממוקם בדרך הכרכרות וממשיך מרחוב פרנל אל צומת עם רחוב אביי. בשנות 1740, בנקאי עשיר וסוחר נכסים בשם לוק גרדינר רכש את חלקו הצפוני של הרחוב הממשיך אל רחוב הנרי כחלק מעסקת נדל"ן גדולה יותר. הוא הרס את חלקו המערבי של הרחוב, בנה רובע מגורים יוקרתי, ובכך הרחיב את מידת הרחוב ל-46 מטר (150 רגל), כפי שנשאר על היום.
צידו המערבי של הרחוב אופיין במבנים המיועדים למסחר וצידו המזרחי יועד למגורים ומלונות, כאשר הגדול מכולם היה בית דרוהדה אשר נשכר על ידי צ'ארלס מור, המרקיז הראשון של דרוהדה.
גרדינר בנה גם מרכז קניות בחלקו האמצעי של הרחוב, עם קירות גרניט  נמוכות ואובליסקים עם מנורות שמן. ברחוב נשתלו עצים מספר שנים לאחר מכן. הוא העניק לרחוב את השם 'רחוב סקוויל' על שם ליונל סקוויל, הדוכס מדורסט.
בית החולים רוטונדה נבנה גם כן בסמוך לרובע פרנל על ידי משפחתו של גרדינר.
מטרתו של גרדינר הייתה להמשיך את הרחוב עד לנהר. משימה זו לא הושלמה על ידו עקב מותו ב-1755. בנו צ'ארלס גרדינר השלים את המשימה.
רק בשנת 1977 התקבל אישור לביצוע התוכנית על ידי הוועדה להרחבת רחובות אשר השיגה אישור תקציבי לשינוי מהפרלמנט. במהלך עשר השנים שלאחר מכן נהרסה כמות נכבדת של בניינים כדי ליצור את תוואי הרחוב הקיים כיום. התוכנית הושלמה בין השנים 1785-90.
הרחוב הפך להצלחה מסחרית לאחר השלמתו של גשר קרלייל, שתוכנן על ידי ג'יימס גנדון, ב-1793 עבור הולכי רגל וב-1795 לכל סוגי כלי הרכב.
עמוד נלסון, פוצץ על ידי רפובליקאים אירים ב-1966
חנות הכלבו קלריס, נבנתה מחדש ב-1922
פסלו של דניאל או'קונל, על שמו קרוי הרחוב, נוצר על ידי ג'ון הנרי פולי וניצב ברחוב
מעמול

ערך זה עוסק בעוגייה ממולאת. אם התכוונתם לסדרה בשם זה, ראו .
| --- | --- |
עוגיות מעמול
עוגיות מעמול
 
 מאכלים
 סוג:  קינוח, מזון 
 מטבח:  המטבח הערבי 
 
מַעֲמוּל (בערבית : معمول, שפירושו "עשוי") הן עוגיות מבצק פריך הממולאות בתמרים, אגוזים, פיסטוקים, שקדים או תאנים. הן פופולריות בעיקר במטבח הלבנטיני, במדינות המפרץ ובצפון אפריקה. הן עשויות להיות בצורת כדורים או כיפות שטוחות. חלקן מעוטרות ביד או באמצעות תבניות עץ או סיליקון שבעזרתן לוחצים את בצק המעמול וכך נוצרת דוגמה מחורצת. לעיתים במקום כדורים מרדדים את בצק המעמול לעלה דק, מורחים מילוי ומגלגלים לרולדה, מסמנים חריצים וחותכים את המעמול ליחידות בודדות לאחר אפייתו.
עוגיות מעמול עם מילוי תמרים ואגוזים
על אף שנוהגים להכינן בכל ימות השנה, הן משמשות בעיקר בחגים דתיים. מוסלמים נוהגים לאכול אותן בלילה במהלך חודש הרמדאן וגם בחגים הגדולים עיד אל פיטר וחג הקורבן, נוצרים דוברי ערבית אוכלים אותן בימים לפני התענית, בחג הפסחא ובחג ההתגלות כשהן ספוגות בשמן, ובקהילות יהודיות הן נאכלות בחג הפורים כשהן ממולאות בתמרים ואגוזים, וכן בראש השנה ובחנוכה.
הגרסה היהודית נבדלת מהגרסאות האחרות בכך שהבצק עשוי רק מקמח לבן ואין בו סולת. קיימות גרסאות בהן הכדורים מגולגלים לעוגיות מוארכות, ובחלק מהמתכונים נוהגים להוסיף לבצק מי ורדים או מי זהר.
ראו גם

מקרוד
פיליפ שרידן

פִילִיפּ הֶנְרִי שֶׂרִידָן (באנגלית: Philip Henry Sheridan;‏ 6 במרץ 1831 – 5 באוגוסט 1888) היה מפקד ומחשובי הגנרלים בצבא ארצות הברית (צבא האיחוד) בעת מלחמת האזרחים האמריקנית.
בעת הזירה המערבית במלחמת האזרחים האמריקנית נודע בקרבתו לגנרל יוליסס ס. גרנט שמינה אותו מגנרל חיל רגלים למפקד חיל הפרשים של ארמיית הפוטומק בתוך הזירה המזרחית במלחמת האזרחים האמריקנית. בשנת 1864 חסם את פעולת ההתקפה של צבא הקונפדרציה בראשות ג'ובאל ארלי בתוך עמק שאנאנדואה, בעת חסימת המתקפה פיליפ השתמש בטקטיקת אדמה חרוכה להרס התעשייה והמפעלים באזור העמק, מעשה זה שנודע בידי בני המקום בתור "השריפה" החליש את כוח הייצור התעשייתי של הקונפדרציה.
בהמשך כוחות הפרשים של פיליפ היו שנעו לעבר כוחותיו הנסוגים של גנרל רוברט אדוארד לי עד לכניעת הקונפדרציה.
מאוחר יותר המשיך שרידן בקריירה הצבאית ופיקד במלחמות האינדיאנים על גבי המישורים הגדולים. גם כחייל וגם כאזרח פרטי פיליפ פעל לפיתוח, גידול ושימור הפארק הלאומי ילוסטון. בשנת 1883 הפך פיליפ לגנרל המפקד של צבא ארצות הברית ובשנת 1888 תחת תקופת נשיאותו של גרובר קליבלנד הועלה לדרגת גנרל הצבא של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

פיליפ נולד ב-6 במרץ 1831 באולבני, בירת מדינת ניו יורק כבנם של מהגרים אירים קתולים. בצעירותו המשפחה עברה למדינת אוהיו, שם התחנך וגדל. בשיא גובהו היה רק 1.65 מטר, עובדה זו זיכתה אותו בכינוי "פיל הקטן". אברהם לינקולן צוטט בעודו מציג את דמותו של פיליפ כך:
"קטן עם שיער חום, שמנמן, עם גוף ארוך, רגליים קצרות, אין מספיק צוואר כדי לתלות אותו וזרועות ארוכות כל כך שאם קרסוליו מגרדים הוא יכול לשרוט אותם בלי להתכופף."
פיליפ עבר מעבודה לעבודה, משומר ספרייה למוכר בחנות מוצרים יבשים (מבין הקונים הקבועים שלו היה חבר הקונגרס תומאס ריטצ'י). לבסוף בשנת 1848 התיישב על מסלול חייו בעת נרשם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הלימודים היו קשים בשבילו, הוא נכשל פעמים רבות במבחנים, על מבחן במתמטיקה נאמר כי נכשל עקב "גישה שלילית" ובשנת הלימודים השלישית שלו הוא הושעה למשך שנה על כך שהחל קטטה עם חבר כיתה. רק לאחר 5 שנות לימודים בשנת 1853 קיבל תעודה בעודו במקום ה-34 מתוך כיתה של 52 צוערים.
פיליפ נשלח בתור סגן-משנה לארמיית חיל הרגלים הראשונה בדונקק, טקסס, לשמור על הגבול עם מקסיקו. מאוחר יותר מוקם בארמייה הרביעית במדינת קליפורניה. בעת מוקם מחדש בשנת 1855 בטריטוריית אורגון, הארמייה נכנסה לתוך אחת ממיני מלחמות האינדיאנים ובתוך המאבק פיליפ הרוויח את ניסיון המלחמה הראשוני שלו. באותה עת התחבר עם נערה אינדיאנית שוטה בת צ'יף. הוא הועלה לאחר המאבק לדרגת לויטננט וזמן קצר לאחר קרב פורט סאמטר ותחילת מלחמת האזרחים עם הכרזת העצמאות של קונפדרציית המדינות של אמריקה, קודם לדרגת קפטן.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > החזית המערבית

בסתיו 1861 עם תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית ניתנה לפיליפ הוראה לעבור לצריף ג'פרסון ליד סנט לואיס במדינת מיזורי כקצין בארמיית חיל רגלים ה-13. בדצמבר הפך פיליפ לראש הנציבות הראשית של צבא דרום-מערב מיזורי ומאוחר יותר שכנע את הממונים עליו למנות אותו לגנרל פיקוד רובע המדינה. בינואר 1862, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל סמואל קורטיס לחם פיליפ בקרב פיה רידגא על גבול מיזורי-ארקנסו. בזמן קצר התברר לפיליפ כי קצינים למעשה בוזזים רכוש כחפצים אישיים וסוסים מהאנשים בשטחים הכבושים. אחר כך, בעת פיליפ סירב לשלם לקצינים על הרכוש שגנבו, הגנרל קורטיס הורה עליו לקנות מהם, על כך הגיב פיליפ: "אין כל סמכות המסוגלת להכריח אותי לבזות או לגנוב". קורטיס רצה לעצור את פיליפ על אי ציות אך הממונה על המערכה המדינית, הנרי האלק הורה להמשיך בתפעול רגיל. מכאן והאלה פיליפ עבד דה פקטו תחת הוראותיו של האלק ולא קורטיס. באפריל השתתף במצור על קורינת' ותמך במחלקת הנדסה טופוגרפית.
ב-1 ביולי החל פיליפ במערכה לבלימת חיל הפרשים של גנרל הקונפדרציה ג'יימס ר. צ'למרס. הוא עצר מתקפות צדדיות והעביר מיידית מידע קריטי. בנקודה זו פועלו הרשים אף גנרלים כויליאם רוזקרנס ולבסוף הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. הקידום אושר בספטמבר אך החל להשפיע כבר מיולי. הוא קיבל מחבריו סוסת מלחמה בשם ראיזי עליה רכב עד סוף מלחמת האזרחים.
ב-31 בדצמבר, תחילת קרב סלעי הנהר, פיליפ ציפה לתקיפה של צבא הקונפדרציה על מרכזי הפיקוד והכין מגננה להתקפה. לבסוף הכל הלך כמתוכנן בעת כוחותיו של פיליפ עצרו את התקדמות הקונפדרציה. על פיקודו הועלה שוב, הפעם לדרגת מייג'ור גנרל. בעת מערכת טולהומה פיליפ היה ראש כוח מרכזי שלאורך המתקפה הקייצית כבש שטחים נרחבים ולבסוף הביס את כוחות הקונפדרציה בקרב המכריע על צ'יקאמוגה. בעת מערכת צ'אטנוגה, כוחותיו של פיליפ עברו את קו האש של הקונפדרציה עם תקיפה לילית שעבדה כציפיותיו של גנרל יוליסס ס. גרנט.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > החזית המזרחית

בעת גנרל גרנט הועלה לראש המטה הכללי של צבא האיחוד, הוא הזמין את פיליפ להשתתף איתו בזירה המזרחית במלחמת האזרחים האמריקנית בתור מפקד חיל הפרשים של ארמיית הפוטומק. פיליפ היה כעת חלק מהמערכה מול גנרל רוברט אדוארד לי. הגנרל הממונה ג'ורג' מיד הרבה לעצור את תוכניות ההתקפה של פיליפ משום שלא באו בקנה אחד עם טקטיקות הלוחמה שלו שפעלו לסריקה וסיור.
בעת קרב הערבה היער הסבוך עצר כל אפשרות לתקיפה ממשית של חיל הפרשים ופיליפ לא פגש בפעולה מרכזית אף על פי שניסה. לאחר הקרב מיד נזף בפיליפ על שלא פעל לסריקה וסיור ובמקום זה ניסה להיכנס לתוך היערות ולהילחם ישירות. מיד שלח לגנרל גרנט דו"ח על השיח עם פיליפ וגרנט בתגובה כתב כך: "ובכן, בדרך כלל הוא יודע על מה הוא מדבר. תן לו להתחיל ולעשות את זה." (כוונתו להתקדם לפי הטקטיקות של פיליפ עצמו). חיל הפרשים של פיליפ סבל פציעות קשות בקרב על האו שופ (28 במאי). בעת הקרב על קולד הרבור חיל הפרשים, כעת בנקודת נחיתות, החזיק את קו האש למשך זמן רב עד הגעת התגבורת של חיל רגלים. גרנט הורה לפיליפ לפנות צפון מערב בשביל לפרק את קו הקשר של דרך מרכז וירג'יניה. הייתה זאת המערכה הארטילרית הגדולה ביותר במלחמה ובמסגרתה פיליפ צלח והשיג עליונות צבאית עוד על היום הראשון של הקרבות.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים > סוף המלחמה

לאחר המערכה בעמק שהנאנדוהא (המפורסמת ביותר ממערכות המלחמה של פיליפ) בה פעל עצמאית והורה על טקטיקת אדמה חרוכה, פיליפ נקרא לחזור למערכה המרכזית. ריצ'מונד, בירת הקונפדרציה נפלה, ג'פרסון דייוויס ברח וכוחות האיחוד נעו אחרי גנרל לי. נגד הוראותיו של גרנט פיליפ פנה במרץ 1865 למערכה בעבר קרוליינה הצפונית. שיא הקריירה הצבאית של פיליפ הגיעה בעת חיל הפרשים תחתיו רדף אחר כוחותיו של לי הנסוג לאורך מערכת אפומאטוקס. בדרך לפטרסבורג, ב-2 במרץ כוחותיו של פיליפ נפגשו עם שארית צבאו של לי והכניעו 1,500 חיילי קונפדרציה. ב-2 באפריל הוא קטע את קו האספקה של לי בקרב חמשת המזלגות ובכך קבע את גורלו של האחרון.
פועלו הקיצוני והאגרסיבי של פיליפ בקרב סיילור קריק ב-6 באפריל הביא לתפיסת 20 אחוזים מכלל כוחותיו. ב-7 באפריל הנשיא לינקולן שלח טלגרם לגרנט בו נאמר: "גנרל שרידן טוען 'אם נמשיך ללחוץ [על כוחות הקונפדרציה] אני חושב שלי ייכנע'. תן לו ללחוץ על האויב." ב-9 באפריל פיליפ כיתר את צבאו של לי שלמחרת נכנע. גרנט שיבח את פיליפ ואמר עליו: "אני מאמין כי לגנרל שרידן אין אשר יוכל להחליף כלל וכלל, חי או מת."
ביוגרפיה > שיקום הדרום

לאחר כניעת לי בווירג'יניה וכניעת ג'וזף א' ג'ונסטון בקרוליינה הצפונית נותרו רק כוחות הקונפדרציה של אדמונד קירבי סמית' בטקסס שהמשיכו את הקרבות והלחימה. לאחר שפיקד בראש מצעד ניצחון אדיר, נקרא פיליפ למערכה הסופית נגד סמית'. בסופו של דבר סמית' נכנע לפני שפיליפ הספיק להגיע אל ניו אורלינס.
גרנט היה מודאג מההתערבות של 40,000 חיילים צרפתים תחת נפוליאון השלישי במקסיקו במטרה להשליט את מלכותו של הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן הראשון כקיסר בובה של מקסיקו, דבר שהתחיל את המלחמה הפרנקו-מקסיקנית. גרנט נתן לפיליפ את הרשות להגדיל כוחות ברחבי טקסס הכבושה, תוך זמן קצר פיליפ עם 50,000 חיילים לקח שליטה מלאה על החופים ומרכזי העיור של טקסס ולאחר מכן נע לעבר היבשה והתכונן לכל תרחיש של צורך בתקיפה על גדר הגבול. לאחר תמיכה אמריקאית במקסיקנים, לחץ פוליטי והתנגדות של בניטו חוארס נפוליאון הורה על שיבת הכוחות ממקסיקו. עד יוני 1867 מקסיקו סיטי הייתה בידי הרפובליקנים ועד שנת 1870 נגמרה ההתערבות הצרפתית במקסיקו.
ב-30 ביולי 1867 בעת פיליפ היה בטקסס, פרץ מרד של בעלי עבדים לשעבר בניו אורלינס ונהרגו 34 אפרו-אמריקאים. בעת חקר את הפרשייה פיליפ כתב לגרנט: "ככל שאני מקבל יותר מידע על פרשת השלושים [ההרוגים] בעיר זו, היא הופכת לסערה גדולה יותר. זו לא הייתה מהומה; זה היה טבח מוחלט." פיליפ התייחס באיבה לנשיא אנדרו ג'ונסון לאחר שהאחרון התמקח איתו מספר פעמים בנוגע לתוכניות השיקום של הדרום. חודש לאחר מהומה של אירוע טבח שני, ג'ונסון פיטר את פיליפ. כאשר גרנט שמע על כך הוא כעס ודרש הסבר לפיטור, על כך נענה בידי הנשיא: "שלטונו [של פיליפ] היה למעשה של רודנות מוחלטת, ללא התייחסות לעקרונות ממשלתנו או לאופי המוסדות החופשיים שלנו."
ביוגרפיה > מוות וקבורה

בשנת 1888 פיליפ סבל מסדרה של התקפי לב כחודשיים מאז שפרסם את ספר הזיכרונות שלו. אף על פי שהיה רזה בצעירותו, בגיל 57 היה פיליפ במשקל של כ-90 קילוגרם. לאחר התקף הלב הראשון ביוני הקונגרס העלה אותו לדרגת גנרל, הוא קיבל את ההודעה על קידומו בשמחה, למרות הכאב של ההתקף.
המשפחה עברה מהבירה וושינגטון די. סי. אל עבר מסצ'וסטס, שם נפטר ב-5 באוגוסט לאחר כשל בפעולת הלב. גופתו הוחזרה לוושינגטון והוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. אלמנתו אירן מעולם לא התחתנה שוב במטרה לשמור את כבוד בעלה המנוח.
הטנק M551 שרידן נקרא על שמו של שרידן.
קליפטון ברקינרידג'

קליפטון רודס ברקינרידג' (באנגלית: Clifton Rodes Breckinridge;‏ 22 בנובמבר 1846 – 3 בדצמבר 1932) היה יו"ר דמוקרטי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, דיפלומט, איש עסקים ותיק בצבא ובצי הקונפדרציה. הוא היה בן למשפחת ברקינרידג' הבולטת, בנו של סגן נשיא ארצות הברית וגנרל הקונפדרציה ג'ון ק. ברקינרידג', ונינו של הסנאטור והתובע הכללי של ארצות הברית ג'ון ברקינרידג'.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברקינרידג' נולד ב-22 בנובמבר 1846 ליד לקסינגטון, קנטקי, בנם של ג'ון קייבל ומרי סייריני בארץ' ברקינרידג', והוא' למד בבתי ספר כפריים בעיר הולדתו בילדותו. משפחת ברקינרידג' כבר התבססה באותה תקופה כשושלת פוליטית. סבו של קליפטון, ג'ון ברקינרידג', היה התובע הכללי של הנשיא תומאס ג'פרסון, בעוד שאביו של קליפטון מילא במשך השנים כמה תפקידים ממשלתיים רמי דרג, כולל סגן נשיא ארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת האזרחים, קליפטון בן ה-15 נכנס לצבא הקונפדרציה עם אביו והיה מאוחר יותר פרח קצונה בצי הקונפדרציה.
לאחר המלחמה, הוא למד בקולג' וושינגטון בלקסינגטון, וירג'יניה, במשך שלוש שנים, שם נשיא בית הספר, גנרל הקונפדרציה רוברט אי לי, עודד את רצונו בקריירה של שירות ציבורי. לאחר מכן, הוא הצטרף לאחיו הגדול במטע כותנה ליד פיין בלאף, ארקנסו, ועסק בנטיעת כותנה ובעסקי עמלות במשך שלוש עשרה שנים. ב-1876 נישא ברקינרידג' לקתרין קרסון, בת למשפחה אמידה במיסיסיפי, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
ביוגרפיה > פוליטיקה

ברקינרידג' החל את הקריירה הפוליטית שלו כשנבחר לראשות מועצת העיר פיין בלוף.
ביוגרפיה > פוליטיקה > קונגרס

מאוחר יותר הוא נבחר כדמוקרט לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1882, ונכנס לתפקידו ב-1883. ג'ון גריפין קרלייל, יושב ראש בית הנבחרים החדש וידיד בני הזוג ברקינרידג', דאג שחבר הקונגרס החדש יקבל מקום בוועדת הדרכים והאמצעים. הוא נבחר מחדש ב-1884 וב-1886.
ביוגרפיה > פוליטיקה > פרשת קלייטון

הקריירה הפוליטית של ברקינרידג' נכנסה לסכנה גדולה לאחר הבחירות של 1888. הדמוקרטים של ארקנסו נמצאו אשמים בהונאת הצבעה בבחירות למחוז הקונגרס השני של ארקנסו לאחר שהתגלה כי במחוז קונווי, ארקנסו, ארבעה גברים לבנים רעולי פנים וחמושים הסתערו למתחם הצבעה שחור ברובו ובאיומי אקדח, גנבו את הקלפי אשר הכילה רוב גדול של הקולות ליריבו הרפובליקני, ג'ון מ. קלייטון, אחיו של מושל ארקנסו לשעבר והסנאטור פאוול קלייטון. בנסיבות אלה, קלייטון התמודד בבחירות ונסע לפלומרוויל, ארקנסו, כדי להתחיל בחקירה בנושא. עם זאת, בערב ה-29 בינואר 1889, תוקף אלמוני ירה דרך החלון אל החדר בו שהה בפנסיון מקומי והרג אותו מיד. לאחר חקירה של הקונגרס, קלייטון הוכרז כמנצח, ובכך הדיח את ברקינרידג'; עם זאת, בשל מותו של קלייטון, המושב הוכרז פנוי. ברקינרידג' לא נמצא אשם בשום עוול בבחירות המזויפות או בהתנקשות של קלייטון ונבחר למלא את המושב הפנוי ב-1890.
ביוגרפיה > פוליטיקה > עבודה בקונגרס

ברקינרידג' נבחר שוב לבית הנבחרים ב-1890 וב-1892. הוא היה אחד ממחברי החקיקה לביטול חוק רכישת הכסף של שרמן ואימץ את חוק התעריפים של וילסון-גורמן. הוא נבחר מחדש לאחר מה שנקרא "פרשת קלייטון" וזכה לכבוד רב כחבר קונגרס. מאמר מפורסם ב-Harper's Weekly תיאר אותו כ"אחד האנשים הראשונים בבית הנבחרים". במהלך הפאניקה של 1893–1894, ברקינרידג' תמך בתוקף בהגנתו של הנשיא גרובר קליבלנד על תקן הזהב. חקלאי ארקנסו, שרובם תמכו בכסף חופשי, סירבו לתמוך במועמד המכהן לבחירה מחדש וברקינרידג' הפסיד בפריימריז הדמוקרטי לג'ון ס. ליטל שזכה בבחירות.
ביוגרפיה > דיפלומט > שגריר לרוסיה

ברקינרידג' התפטר מבית הנבחרים ב-1894 לפני תום כהונתו האחרונה כדי לקבל את מינויו של הנשיא קליבלנד כשגריר לרוסיה, שם כיהן עד 1897. כשגריר, הוא הוכיח שהוא מסוגל לשלוח דיווחים על מטרות רוסיה בחזרה לוושינגטון הבירה אזהרותיו על סיום יחסי הידידות בין רוסיה לסין עקב התרחבותה של רוסיה לסין לא השפיעו על כל שינוי במדיניות החוץ של ארצות הברית בשל הבידוד הרווח אז. בשל כך, ברקינרידג' התמודד במידה רבה עם בעיות שגרתיות של מסחר והגירה. הוא הצליח פחות בטיפול בהיבטים הטקסיים והחברתיים של הדיפלומטיה בסנקט פטרבורג, שכן הוצאות האירוח בתוך הפאר של הבירה הרוסית האריסטוקרטית היו מעבר ליכולתו. זה היה נכון במיוחד במהלך החגיגות העשירות שסימנו את הכתרתם של הצאר ניקולאי השני והקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה ב-1896. לצערו, בעת ההכתרה, ברקינרידג' נאלץ ללבוש מכנסי ברך טקסיים הנדרשים לפי הפרוטוקול. ברקינרידג' חשש שבוחריו לשעבר בארקנסו לעולם לא יבינו את הלבוש המוזר שלו.
ביוגרפיה > דיפלומט > ועדת דוז

לאחר שוויליאם מקינלי, עמיתו לשעבר מוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים, נכנס לתפקידו כנשיא בשנת 1897, מקינלי החליף את ברקינרידג' באית'ן היצ'קוק הרפובליקני והוא חזר לפיין בלאף, ארקנסו. עם זאת, בשנת 1900, מקינלי מינה אותו לתפקיד בוועדת דוז לחמשת השבטים המתורבתים בטריטוריה האינדיאנית. בהינתן האחריות לחלוקת הקצאות בודדות של אדמות שבטיות לצ'רוקי, ברקינרידג' ונציבים אחרים הואשמו ברכישת אדמות אינדיאניות במרמה בשנת 1903. חקירה שטופלה על ידי משרד המשפטים ניקתה את ברקינרידג' מפעולות בלתי חוקיות והוא עזב את הוועדה ב-1905.
ביוגרפיה > אחרית חייו ומותו

לאחר שהתפטר מוועדת דוז, ברקינרידג' הקים את חברת ארקנסו ואלי נאמנות בפורט סמית', ארקנסו, שבה כיהן כנשיא עד 1914. הוא היה ציר לוועידה החוקתית של ארקנסו בין השנים 1917 ל-1918, שם שכנע את חברי הנציגים לאשר בית מחוקקים חד-ביתי, אולם ההוראה בוטלה מאוחר יותר. הוא התאלמן ב-1921 וחי בפורט סמית' עד 1925, אז עבר להייידן, קנטקי כדי לגור עם בתו, מרי ברקינרידג', מייסדת שירות האחיות Frontier Nursing. בהתחלה הם גרו במרפאת המיילדות הראשונה עם האחיות בזמן שהבקתה הגדולה נבנתה בוונדובר. קליפטון טיפל בסוסים עבור האחיות הראשונות.
הוא נפטר בוונדובר ב-3 בדצמבר 1932, בגיל 86. הוא נקבר בבית הקברות לקסינגטון בין כמה מבני משפחתו כולל אשתו וילדיו. ביתו בפורט סמית' רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
הערות שוליים

1 2 3  James Willis. "Biography of Clifton Rodes Breckinridge". Encyclopedia of Arkansas.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 134017455  ISNI: 0000 0000 4634 4176  LCCN: n96107617  SNAC: w6s20cjc  US Congress: B000784  VIAF: 38123626   WorldCat (עם VIAF): 38123626 
השגריר האמריקאי קליפטון ר' ברקינרידג' בהכתרתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ב-1896 לבוש במכנסי ברך של בהם חש לא בנוח.
רגל הפיל (צ'רנוביל)

רגל הפיל, צילום של ארתור קורנייב, 1996
רגל הפיל הוא הכינוי שניתן לגוש מסה של קוריום (Corium), תערובת חומרים שנוצרה בהתכת ליבת הכור במהלך אסון צ'רנוביל באפריל 1986. גוש המסה נמצא כיום במסדרון אשר שימש להעברת קיטור, מתחת לשרידי הכור. הוא התגלה בדצמבר 1986, ובעת גילויו הוא נחשב לאובייקט רדיואקטיבי קטלני ביותר; מידת הסכנה ממנו ירדה עם הזמן, עקב דעיכה של החומרים הרדיואקטיביים שבו. ועדיין, חשיפה של דקות אחדות עשויה לגרום למוות.
מקור

"רגל הפיל" הוא גוש שחור גדול של קוריום (אין קשר ליסוד קוריום Curium) המכיל הרבה שכבות, הדומות לקליפת עץ וזכוכית. הוא נוצר במהלך אסון צ'רנוביל באפריל 1986 כשהתערובת המותכת יצאה מהכור ונשפכה דרך הצינורות למסדרון, והתגלה בדצמבר 1986. הגוש נקרא כך מפני שמראהו דומה לרגליו של פיל. הוא נמצא מתחת לכור מספר 4 בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל, מתחת לחדר 217.
הרכב

"רגל הפיל" מורכב בעיקר מתערובת של צורן דו-חמצני, עם עקבות של אורניום. המסה היא אחידה במידה רבה, אם כי היא מכילה גרגרי קריסטל מזירקון. הרדיואקטיביות של המסה מחולקת באופן שווה. המסה צפופה למדי ולא ניתנת לקדיחה. ביוני 1998 החלו השכבות החיצוניות להפוך לאבק והמסה החלה להיסדק.