stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שני העצים (שיר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ויליאם בטלר ייטס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  שירה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1887 
 
שני העצים (באנגלית: The Two Trees) הוא שיר שחיבר המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס ב-1887. ייטס פרסם את השיר באוספי השירים "הרוזנת קת'לין ושירים ואגדות שונים" (The Countess Kathleen and Various Legends and Lyrics, 1892) ו"השושן" (The Rose, 1893). ייטס כתב את השיר, אחד מני רבים בתקופה זו אשר נכללו במסגרת אוסף השירים "השושן",  עבור אהובתו באותם ימים, הפעילה הלאומנית האירית מוד גון. ייטס נפגש איתה לראשונה ב-1889, תוך שהוא מתוודע לאישה בת 23, יפה וגבוהה, שחקנית ופעילה מסורה למען מאבק הלאום האירי לעצמאותו מהבריטים. ייטס העריץ כמעט באופן אובססיבי את יופייה ואופן דיבורה של מוד ובמשך שלושה עשורים כמעט היא הייתה מושא לחיזוריו הבלתי פוסקים. לבסוף, ב-1917, כשהוא כמעט בן 52, לאחר שנואש מחיזוריו אחריה (ולאחר אכזבה נוספת שנחל עקב סירובה של בתה, איזולט להצעתו להינשא לה), הוא נשא לאישה את ג'ורג' הייד-ליס.
ניתוח

בבית הראשון, המשורר מבקש מאהובתו להבחין בעץ החיים אשר צומח בלבה. זהו עץ פורה, עלוותי ונושא פירות אשר יוצר הן יופי ותואם בנשמת הפרט וביקום.
בית שני מעלה באוב את רוחו של עץ אחר, עץ הדעת על דימוייו של עולם החומר. זהו עץ חורפי, שבור ועקר. הדימוי אשר עולה במוח הוא לא דימוי של נצחיות הנשמה כי אם של ניוון הגוף. כמו העצים אשר נמצאים בתקופת השלכת, הגוף חייב להיהרס. המחשבה המופשטת, המתקשרת לרוחות הרעות (שדים) ו'העורב', ציפור המוות, יאיצו את זמן ההזדקנות ויקרבו את הגוף לחשכת הליל.
פרשנות

ההקשר הישיר של השיר הוא התסכול שחש ייטס עקב מסירותה של מוד גון לפוליטיקה מאשר לאהבה. אולם, הדימוי של העצים מעביר את השיר למימד יותר רוחני. באופן בסיסי, אין שום אפשרות איזה משני העצים לבחור. זאת מפני ש'שני העצים' הם למעשה אחד והם מהווים את התמונה ההפוכה אחד של השני. הנשמה בחיים אלה איננה יכולה לברוח מכליאתה בתוך הגוף, שהוא למעשה טרף לשדי הזמן ו'עורבי הנפש חסרת המרגוע'. מבנה השיר משקף את תוכנו בכל בית, שניהם מכילים עשרים שורות, המספקות את הצד ההפוך של האחר. כאשר, הגוף נתפס כהשתקפות במראה של הנשמה העצמותית והחיה. כל מאפיין של יופייה של הנשמה מוצא את ההפכי לו בכיעור הגוף.
ראו גם

ויליאם בטלר ייטס
שמואל ברנבוים

| --- | --- |

ברנבוים (בשמאל) עם הרב ירוחם אולשין
 לידה:  1920 ה'תר"פ קנישין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  פברואר 2008  (בגיל 88 בערך) כ"ח בטבת ה'תשס"ח ברוקלין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 השכלה:  ישיבת מיר (בלארוס) 
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בינואר 2008 
 השתייכות:  יהדות חרדית
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
 
קברו של הרב ברנבוים בירושלים
הרב רפאל שמואל ברנבוים (אדר תר"פ, 1920 - כ"ח בטבת תשס"ח, 6 בינואר 2008) היה ראש ישיבת מיר בארצות הברית, וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית.
תולדותיו

נולד בקנישין שבפולין לגיטל ולרב אריה לייב ברנבוים שנספו בשואה יחד עם שני בניהם וארבע בנותיהם.
בצעירותו למד בישיבת אהל תורה בברנוביץ' שהייתה בראשות הרב אלחנן וסרמן, ואחר כך בישיבת מיר בעיר מיר עמה נדד בשנות מלחמת העולם השנייה לעיר וילנה שם המתינו לקבלת ויזות לקוראסאו שהייתה מדינת חסות הולנדית באיים הקריביים ולאחר קבלת הויזות קיבלו ויזת מעבר ביפן מהשגריר היפני בקובנה צ'יאונה סוגיהארה ואז יצאו למסע שארך חודשיים ברכבת הטרנס-סיבירית עד לוולדיווסטוק ומשם לעיר קובה שביפן שם התעכבו 7 חדשים נוספים עד שיושבו בהוראת הממשלה היפנית בעיר שאנגחאי שבסין.
לאחר המלחמה המשיך הרב ברנבוים יחד עם חלק מישיבת מיר לארצות הברית שם נשא לאשה את בתו של ראש הישיבה הרב אברהם קלמנוביץ והשתקע בברוקלין ניו יורק.
בשנת 1964 לאחר פטירת חמיו מונה יחד עם גיסו הרב שרגא משה קלמנוביץ לכהן כראש ישיבת מיר.
פטירתו

הרב ברנבוים נפטר בכ"ח בטבת ה'תשס"ח בביתו בברוקלין, ניו יורק. הלווייתו יצאה למחרת היום מישיבת מיר והשתתפו בה עשרות אלפים, לאחר מכן הוטס ארונו לארץ ישראל שם יצא מסע הלווייה מישיבת מיר בירושלים ונטמן בבית הקברות סנהדריה.
שיגרו באן

| --- | --- |

שיגרו באן, 2011
 לידה:  5 באוגוסט 1957 (בן 67) טוקיו, יפן
 מדינה:  יפן יפן
 השכלה:  קופר יוניון
 מקצוע:  אדריכל
 מעסיק:  Kyoto University of the Arts and Design 
 בת זוג:  מסאקו באן
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (2014)   פרמיום אימפריאלה (2024)
 http://www.shigerubanarchitects.com/
 
שיגרו באן (ביפנית: 坂 茂; נולד ב-5 באוגוסט 1957 בטוקיו, יפן) הוא אדריכל יפני בעל שם עולמי, הידוע בשימושו בחומרים לא קונבנציונליים, במיוחד בנייר, ובתרומתו התכנונית אחרי אסונות טבע, דוגמת רעידת האדמה בנפאל.
בשנת 2014 זכה בפרס פריצקר לאדריכלות, ובשנת 2024 זכה בפרס פרמיום אימפריאלה לאדריכלות.
ילדות והשכלה

שיגרו באן נולד בטוקיו, יפן. טוקיו, שידועה בסביבה העירונית הצפופה שלה, השפיעה כנראה על התעניינותו בהנדסה ובאדריכלות. באן למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 1984 סיים את לימודיו בבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת קופר יוניון בניו יורק תחת הדרכתו של האדריכל ג'ון היידוק. מלימודיו אצל היידוק, שהיה חלק מ"החמישייה של ניו יורק" (קבוצת אדריכלים נודעים), באן פיתח עניין ב"פואטיקה ארכיטקטונית" או ביצירת "שירה תלת-ממדית". השפעתו של היידוק, הנועז ביותר מבחינה ניסיונית מבין החמישייה של ניו יורק, על באן נמשכה זמן רב, ועבודתו משקפת חקירות מתמשכות של אלמנטים גאומטריים בסיסיים. החקר של באן את חומרי הבנייה הבסיסיים סייעו להובילו לפתרונות מבניים ייחודיים.
סגנון עיצובי

שיגרו באן ידוע בסגנון עיצובי ייחודי המתמקד בשימוש בחומרים זולים וזמינים, כמו נייר, קרטון ועץ, כדי ליצור מבנים עמידים וידידותיים לסביבה. עבודותיו מאופיינות בקווים נקיים ובתכנון מדויק, תוך שימת דגש על עקרונות הקיימות והשימוש החוזר בחומרים. באן פיתח שיטות חדשניות לבנייה בעזרת חומרים בלתי שגרתיים בבנייה, והצליח להוכיח את חוזקם ועמידותם גם בתנאים קשים.
עבור באן, אחד הנושאים החשובים ביותר בעבודתו הוא "המבנה הבלתי נראה", והימנעותו מלבטא יתר על המידה את האלמנטים המבניים שלו, אלא בוחר לשלב אותם בעיצוב. באן לא מתעניין בחומרים ובטכניקות החדשות ביותר, אלא בביטוי הקונספט מאחורי הבניין שלו. מאפיין נוסף הוא רעיון הקומה האוניברסלית, שפירושה המשכיות בין כל החדרים בבית, והכוונה היא לקומה ללא הפרשי גובה.
השימוש בנייר כחומר לבנייה

אחת התרומות המשמעותיות ביותר של שיגרו באן לאדריכלות המודרנית היא השימוש בנייר כחומר בנייה עיקרי. באן פיתח טכניקות לבניית מבנים זמניים ועמידים מנייר ממוחזר, שנקראים "צינורות נייר". טכניקה זו דרשה אישור מיוחד כדי שתעמוד בתקנות הבנייה ביפן, והוכיחה עצמה כמועילה במיוחד במקרים של אסונות טבע, אז יש צורך במבנים מהירים להקמה וזולים. לדוגמה, לאחר רעידת האדמה בקובה בשנת 1995, באן תכנן ובנה בתי מגורים זמניים ומבני ציבור מצינורות נייר, שסיפקו פתרון מהיר ויעיל לאנשים שאיבדו את בתיהם. מקלטי "עשה זאת בעצמך" שבאן תכנן שימשו בכל רחבי העולם אחרי רעידות אדמה, ומצטיינים בעלויות הנמוכות שלהם.
פרויקט נפאל

בשנת 2015, לאחר רעידת האדמה הקשה בנפאל, באן תרם את כישוריו לפיתוח פרויקט מגורים זמניים בעזרת צינורות נייר. הפרויקט כלל בניית בתי מגורים ובתי ספר מהירים להקמה וזולים לאחזקה, שהוקמו באזורים שנפגעו בצורה הקשה ביותר. עבודתו בנפאל זכתה להערכה רבה על כך שסיפקה פתרון פרקטי וחדשני לסיוע לנפגעים.
דוגמאות לפרויקטים שביצע

בין הפרויקטים המפורסמים של שיגרו באן ניתן למנות את:
מרכז פומפידו–מץ – מוזיאון שהוקם בעיר מץ שבצרפת, נחשב לאחד הפרויקטים הגדולים והמרשימים של באן (
קתדרלת הקרטון – כנסייה בניו זילנד
כיפת הנייר - בניין כנסייה זמני בטאיוואן
מוזיאון האומנות אספן – מוזיאון באספן, קולורדו, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  נעמה ריבה, שיגרו באן הוא הזוכה בפרס פריצקר לאדריכלות 2014, באתר Xnet‏, 25 במרץ 2014
↑  Praemium Imperiale, Laureate, Shigeru Ban
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426369005171  PLWABN: 9810704277305606  BIBSYS: 97054748  BnF: cb13533634r (data)  CANTIC: a11264883  CiNii: DA11779944  GND: 120455455  ISNI: 0000 0001 2103 980X  LCCN: nr98002517  LNB: 000091763  NDL: 00710914  NKC: ntk2010606844  NLK: KAC200700731  NSK: 000151380  NTA: 262266652  RERO: 02-A013541005  RKD: 214447  SNAC: w6001sms  SUDOC: 076412903  ULAN: 500092299  VIAF: 116356739   WorldCat (עם VIAF): 116356739 
מרכז פומפידו–מץ
מוזיאון אספן לאומנות
קתדרלת הקרטון, ניו זילנד
כיפת הנייר, טאיוואן
שומר הדף

עמוד מדפוס ונציה של התלמוד הירושלמי (פרק א' של מסכת חלה) בו נשמטה שורה בתחילת עמוד נ"ח, ושומר הדף "בן לוי" נשאר
שומר הדף בכתב לטיני
שומר הדף (או מילות אחיזה) היא טכניקה לשמירת סדר הדפים בתוך קונטרס או סדר הקונטרסים בתוך הספר, (לאפשרות השנייה קוראים גם שומר הקונטרס), הטכניקה מיועדת בעיקר לזמן התקנת הספר וכריכתו אך גם להמשך. השמירה נעשית על ידי הכפלת מילות ראשית העמוד בתחתית העמוד שלפניו או בדרכים דומות. השיטה נהוגה מהמאה העשירית.
סוגי השמירה

מספור העמודים בספר ממלא, בין היתר, תפקיד דומה לטכניקה זו. אף על פי כן, המדפיסים לא נמנעו מלהשתמש בספריהם בשני האמצעים.
היסטוריה

השימוש העברי הקדום ביותר הידוע לנו הוא בכתב יד מפוסטאט בשנת 1006. קיימים כתבי יד נוספים, אך התיארוך שלהם לא ברור או שהם חסרים מאוד. לפי העדויות שבידינו, שימוש בטכניקה זו בטקסטים לטיניים גם הוא החל באותה תקופה.
קרה גם שכורך הספר טעה בסידור הדפים ושם דף שאינו קשור רק משום מילת הקישור המתאימה.
ראו גם

קודיקולוגיה
מצחף
לקריאה נוספת

מלאכי בית-אריה, קודיקולוגיה עברית, תשע"ד–2014, גרסת אינטרנט 0.3, עמ' 245–269
מנחם הרן, 'שורות קישור' בפאליאוגראפיה הקדומה ובאסופה המקראית, ארץ ישראל יח, תשמ"ה, עמ' 124–129
הערות שוליים

↑  בית-אריה, עמ' 246
↑  בית-אריה, עמוד 246, הערה 7
↑  דוגמה לכך מביא גרשם שלום ב"כתבי יד בקבלה", ירושלים: תר"צ, עמ' 56
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריקארדו פטרזה

ריקארדו גבריאל פטרזה (באיטלקית: Riccardo Gabriele Patrese, נולד ב-17 באפריל 1954) הוא נהג מרוצים איטלקי, שהתחרה באליפות הפורמולה 1 בין השנים 1977–1993. השתתף ב-257 מרוצים ובמשך 19 שנים החזיק בשיא ההשתתפויות לנהג. את עונת 1992 סיים במקום השני. פעמיים נוספות דורג במקום השלישי (1989, 1991).
קריירת מרוצים

פטרזה נולד בפדובה והחל להתחרות בקארטינג בגיל 9. הוא גדל באזור הרי האלפים ובנערותו היה חלק מהנבחרת הלאומית של איטליה בסקי והתחרה גם בשחייה. בשנת 1974 זכה באליפות העולם בקארטינג. הוא קיבלת הצעה להתחרות בפורמולה איטליה שנה לאחר מכן וסיים במקום השני. בשנת 1976 עבר להתחרות בפורמולה 3 וזכה באליפות איטליה ובאליפות אירופה. בשנת 1977 החל להתחרות בפורמולה 2 ובמהלך העונה עבר לפורמולה 1.
קריירת מרוצים > פורמולה 1 > Shadow ו-Arrows

מרוץ הבכורה באליפות היה בגרנד פרי מונקו בעונת 1977 בו החליף את רנזו צורצי בקבוצת Shadow, שנתמכה על ידי פרנקו אמברוזיו. את הנקודות הראשונות צבר בגרנד פרי יפן באותה עונה. אמברוזיו עזב את הקבוצה ועבר לתמוך בקבוצת Arrows. פטרזה וחברו לקבוצה, אלן ג'ונס קיבלו הצעה להצטרף לקבוצת ויליאמס בעונת 1978. ג'ונס הצטרף לקבוצה, בעוד פטרזה חבר לאמברוזיו ב-Arrows.
בגרנד פרי דרום אפריקה, המרוץ השני של הקבוצה, הוביל לאורך מרבית המרוץ, אך נאלץ לפרוש 15 הקפות לסיום בשל בעיה במנוע. בגרנד פרי שוודיה הגיע לראשונה לפודיום, לאחר שסיים במקום השני אחרי ניקי לאודה. סגנון הנהיגה שלו הוגדר על ידי כמה מהנהגים הוותיקים דוגמת רוני פיטרסון וג'יימס האנט, כאגרסיבי מאד. אגרסיביות זאת הובילה לתאונה הקטלנית בתחילת גרנד פרי איטליה, בה מצא את מותו פיטרסון. פטרזה ניסה לעקוף את האנט מימין. האנט פנה שמאלה על מנת לחמוק מפגיעה ופגע ברכבו של פיטרסון. במירוץ הבא, גרנד פרי ארצות הברית, חמישה נהגים מובילים - האנט, לאודה, מריו אנדרטי, אמרסון פיטיפלדי וג'ודי שכטר, הצהירו כי אם פטרזה לא יושעה מהמרוץ הם לא ייקחו בו חלק. מארגני המירוץ הסכימו לכך. אף על פי שפטרזה הצהיר מאוחר יותר כי השיג פסק דין משופט מקומי בווטקינס גלן לפיו האיסור מהווה פגיעה בחופש העיסוק שלו, החליטה הקבוצה לגרוע אותו מהמרוץ בשל לחץ מצד המארגנים וה FIA. הוא חזר לתחרות במרוץ הבא, הגרנד פרי הקנדי, בו סיים רביעי.
במשך שנים לאחר התאונה האנט (יחד עם נהגים אחרים) האשים את פטרזה בכך שהוא גרם לתאונה, בעוד האיטלקי טען שהוא כבר היה הרבה לפני פיטרסון והאנט לפני שהאירוע התרחש. פטרזה, יחד עם מנהל המרוץ ג'אני רסטילי, עמדו לדין בבית המשפט הפלילי באיטליה באשמת הריגה בגין מותו של פיטרסון. שניהם נוקו מאשמה ב־28 באוקטובר 1981.
שתיים מההופעות הבולטות ביותר של פטרזה במהלך שנותיו בקבוצת Arrows היו בגרנד פרי מערב ארצות הברית בלונג ביץ', אותו סיים במקום השני בשנת 1980 וזינק מהפול פוזישן עונה לאחר מכן. הוא הוביל את המירוץ לפני שנאלץ לפרוש בשל סתימה במסנן הדלק.
קריירת מרוצים > פורמולה 1 > ברבהאם

בשנת 1982 עבר פטרזה לקבוצת ברבהאם. בגרנד פרי מונקו השיג את ניצחון הבכורה באליפות. אלן פרוסט הוביל את המרוץ מההקפה ה-14. שתי הקפות לסיום התרסק פרוסט ופטרזה לקח את ההובלה, רק בשביל לאבד ליטה להסתחרר על המסלול ולרדת למקום השלישי בהקפה הבאה אחרי דידייה פירוני ואנדראה דה סזריס. פירוני נעצר בהקפה האחרונה בשל תקלה חשמלית וזה סזריס נותר ללא דלק. בהמשך העונה הוביל גם בגרנד פרי אוסטריה, אך נאלץ לפרוש בשל בעיה במנוע. את העונה סיים במקום העשירי, כשהוא מקדים את נלסון פיקה, חברו לקבוצה.
העונה השנייה בקבוצה התגלה כעונה קשה עבורו. הוא התרסק בשלב מאוחר של גרנד פרי סן מרינו אותו הוביל, לקול צהלות השמחה של הטיפוסי שראו את פטריק טאמבי, נהגה של קבוצת פרארי מנצח את המרוץ. בגרנד פרי איטליה זינק מהפול פוזישן, אך נאלץ לפרוש לאחר שהמנוע ברכבו התפוצץ בשלבים מוקדמים של המרוץ. למרות שסיים את העונה עם ניצחון בגרנד פרי דרום אפריקה הוא דורג רק במקום התשיעי, בעוד פיקה זכה באליפות בפעם השנייה. יעברו שבע שנים נוספות עד יגיע שוב למדרגה הגבוהה בפודיום.
קריירת מרוצים > פורמולה 1 > אלפא רומיאו

מעבר לאלפא רומיאו בעונת 1984 הביא את פטרזה לשתי עונות חלשות במהלכן צבר שמונה נקודות בלבד וביקור יחיד בפודיום בגרנד פרי איטליה. מכונית האלפא רומיאו 184T הייתה מהירה במקצי הדירוג, אך צריכת הדלק הגבוהה הייתה גבוהה ממגבלות האליפות (220 ליטר למכונית) ופגעה בתוצאות במרוצים עצמם. במספר מרוצים האלפא היו במקום טוב, המזכה בנקודות, אך נותרו ללא דלק שתיים או שלוש הקפות לסיום ונאלצו לפרוש. המקום השלישי של פטרזה במונזה ב-1984 הושג בזכות העובדה שצ'יבר, שהיה בדרך לפודיום, נותר ללא דלק שש הקפות לסיום המרוץ.
מכונית האלפא רומיאו 185T ששימשה את הקבוצה בעונה הבאה התבררה כטובה עוד פחות. במהלך העונה החליפה הקבוצה את מכונית וחזרה להחרות עם דגם מעודכן של המכונית מהעונה הקודמת (184TB), אך התוצאות לא השתפרו. בראיון בשנת 2000 תיאר פטרזה את ה-185T כ"מכונית הגרוכה ביותר בה נהגתי אי פעם".
קריירת מרוצים > פורמולה 1 > החזרה לברבהאם

בעונת 1986 חזר לקבוצת ברבהאם לצד אליו דה אנגליס. למרות שמנועי המכונית מתוצרת ב.מ.וו נחשבו לחזקים בגריד, בשתי העונות בהן התחרה בקבוצה לא הצליח להגיע להישגים ומיעט לצבור נקודות.
קריירת מרוצים > פורמולה 1 > ויליאמס

לקראת סוף עונת 1987 קיבל הזדמנות להחיות את הקריירה המקצועית, שנראה שהייתה בדעיכה. נייג'ל מנסל נפצע במהלך האימון לקראת גרנד פרי יפן. בסיועו של הבעלים של קבוצת ברבהאם, ברני אקלסטון, ערך נסיעת מבחן עבור קבוצת ויליאמס במסלול באימולה. במבחן קבע זמן שהיה מהיר בחצי שנייה מהזמן שהעניק לאיירטון סנה את הפול פוזישן באותו מסלול מוקדם יותר בעונה. בעקבות המבחן נבחר להחליף את מנסל במרוץ סיום העונה, שהקתיים באוסטרליה.
נלסון פיקה עזב את ויליאמס בסוף העונה ופטרזה הוחתם כמחליפו בעונת 1988. פתיחת העונה מצאה את צמד נהגי ויליאמס נאבקים עם מכונית לא תחרותית. בגרנד פרי בריטניה, מרוץ אמצע העונה, הוחלפה המכונית ובמחצית השנייה הצליח לצבור שבע מתוך שמונה הנקודות שצבר בכל העונה. בגרנד פרי ספרד נקנס פטרזה ב-10,000 דולר לאחר שבלם בפתאומיות במהלך מקצה הדירוג, בלימה שגרמה למכוניתו של ג'וליאן ביילי, נהגה הצעיר של קבוצת טיירל, להתרומם עם שני גלגלים באוויר.
מנועי ה-V10 של רנו שהגיעו בעונת 1989 איפשרו לויליאמס להיות שוב תחרותית. במרוץ בפתיחת העונה בברזיל הוביל את המרוץ (הפעם הראשונה שהוא הוביל מרוץ מאז 1983) וקבע שיא הקפה מהירה במסלול לפני שנאלץ לפרוש בשל תקלה במנוע. העונה הייתה העונה הטובה ביותר שלו מאז עונת 1983 ובסיומה דורג במקום השלישי. למרות שלא ניצח אף מרוץ, הגיע שש פעמים לפודיום, כולל ארבע פעמים במקום השני. בגרנד פרי הונגריה זינק מהפול פוזישן והוביל לאורך 54 הקפות, למרות לחץ חזק מצד סנה, עד לשבסוף נאלץ לפרוש בשל בעיה ברדיאטור.
הניצחון השלישי בקריירה הושג בגרנד פרי סן מרינו בעונת 1990. התחרותיות של ה-FW13B עם מנועי רנו ירדה במחצית השנייה של העונה כאשר מקלארן, פרארי ובנטון הצליחו לשפר את מנועיהם. את העונה סיים פטרזה רק במקום השביעי.
מנסל חזר לקבוצה אחרי שתי עונות בפרארי ויחד עם פטרזה ויליאמס הפכה למתמודדת חזקה הן באליפות הנהגים והן באליפות היצרנים. שני ניצחונות בגרנד פרי מקסיקו ופורטוגל העניקו לפטרזה את העונה התחרותית שלו באליפות עד אותו השלב. את העונה סיים במקום השלישי אחרי מנסל וסנה.
ויליאמס הייתה דומיננטית בעונת 1992 ופטרזה המשיך את תפקידו כנהג שני לצידו נייג'ל מנסל. בגרנד פרי צרפת הוביל את המרוץ, אך בשל הוראות קבוצתיות, פינה לו את הדרך לניצחון והסתפק במקום השני. במהלך העונה הגיע שמונה פעמים לפודיום, כולל ניצחון בגרנד פרי יפן. לאחר פרישתו טען כי למנסל היה יתרון עליו באותה עונה בגלל חוזק פלג גופו העליון הגדול יותר של מנסל, מכיוון שההגה של המכונית היה כבד בשל כוח ההצמדה שיצר בשילוב עם היעדרו של הגה כוח.
אלן פרוסט, איירטון סנה ונייג'ל מנסל ביקשו לחתום בויליאמס, ונראה היה כי מקומו של פטרזה בסכנה. הוא העדיף לחתום בקבוצת בנטון עוד לפני סוף העונה. חברו לקבוצה בעונת 1993 יהיה הנהג הגרמני הצעיר מיכאל שומאכר. למרבה האירוניה, רק פרוסט הצליח להגיע להסכמה עם ויליאמס על חוזה לעונת 1993 (מנסל המשיך במרוץ בסדרת צ'אמפ קאר האמריקאית ואילו לפרוסט היה סעיף בחוזהו, שנחתם בתחילת 1992, שמנע מסנה להיות חברו לקבוצה). אף על פי שוויליאמס הציע לפטרזה את ההזדמנות להישאר בקבוצה לאחר שמנסל הודיע על פרישתו מהאליפות בגרנד פרי האיטלקי, הוא הרגיש שהוא לא יכול לחזור בו מהחתימה עם בנטון.
קריירת מרוצים > פורמולה 1 > בנטון

ויליאמס המשיכה להיות הקבוצה הדומיננטית באליפות גם בעונת 1993. פטרזה התקשה להסתדר עם פלאביו בריאטורה, מנהל הקבוצה, וחש שהקבוצה מתמקדת בעיקר בשומאכר. פטרזה יתאר גם את בנטון B193 עם מנוע פורד V8 כנחותה בהשוואה למכוניות ויליאמס המשוכללות בהן נהג בחמש השנים הקודמות. לאחר שהשיג 56 נקודות וסיים במקום השני באליפות העולם בשנת 1992, הצליח להשיג רק 20 נקודות וסיים את העונה במקום החמישי שנה לאחר מכן. לקראת סיום העונה הודיע לו בריאטורהכי הוא "חופשי לחפש נסיעה חלופית". ליז'ייה הציעה לפטרזה חוזה לשנת 1994, אך הוא ראה בכך צעד לאחור בקריירה שלו ודחה את ההצעה.
קריירת מרוצים > פרישה

כל המקומות בקבוצות המובילות היו תפוסים לקראת עונת 1994 ופטרזה החליט לפרוש מהאליפות. לאחר מותו של סנה הוצע לו למלא את מקומו בקבוצת ויליאמס, אך הוא החליט לדחות את ההצעה. במחצית השנייה של עונת 1996 הוזמן על ידי ויליאמס לבחון את המכונית FW18 במסלול בסילברסטון. על פי הדיווחים בנסיעת המבחן קבע זמן שהיה מציב אותו בשורה השנייה בזינוק לגרנד פרי הבריטי של אותה השנה.
בשנת 1997 התחרה במרוץ 24 השעות של לה מאן הוא נהג בניסאן R390 GT1 עבור קבוצת היצרן. המכונית קבעה את הזמן השלישי בטיבו במקצה הדירוג, אך נאלצה לפרוש עקב בעיות בתיבת ההילוכים. לאחר הפרישה מהמרוצים החל להשתתף בתחרויות קפיצות ראווה, ספורט בו התחרו בנותיו בתחרויות בינלאומיות. הוא זכה באליפות איטליה לחובבים לפני שפרש מהתחרויות ב-2014.
בשנת 2005 חזר להתחרות בעונת הבכורה של תחרות הגרנד פרי מאסטרס שנועדה לנהגי עבר באליפות הפורמולה 1. במרוץ היחיד שהתקיים בקילמאי, דרום אפריקה, סיים במקום השלישי אחרי נייג'ל מנסל ואמרסון פיטיפלדי. בעונה השנייה הצליח פחות וסיים במקום העשירי בקטר ובמקום השישי בסילברסטון.
השיא שקבע פטרזה, השתתפות ב-257 מרוצי גרנד פרי, החזיק מעמד במשך 15 שנים עד שנשבר על ידי רובנס באריקלו שהשתתף במרוץ ה-258 בקריירה בגרנד פרי טורקיה בעונת 2008. שובו של מיכאל שומאכר מהפרישה סייעה לגרמני להיות הנהג השני שעובר את ההישג של פטרזה.
בשנת 2018 לקח חלק במרוץ 24 השעות של ספא בקטגוריית ה-Pro-AM וסיים במקום ה-32 בדירוג הכללי.
הערות שוליים

↑  Patrese: more sinned against than sinning?, MotorSport Magazine, November 2007, p.98–101
↑  Lunch with... Riccardo Patrese, MotorSport Magazine, May 2010, p.84–90
1 2  "Monza Defendants Cleared in Fatal Crash", The Tampa Tribune. 29 October 1981
↑  Murray's Memories: Monaco Grand Prix 1982 - 'Craziest race ever', BBC, 21 May 2013
↑  1983 South African Grand Prix race report, MotorSport Magazine
↑  Out With a Wimper, MtorSpoort Magazine, February 2000, P.44
↑  Ex-F1 racer Riccardo Patrese explains Spa 24 Hours comeback, Autosport, 27 July 2018
↑  Rubens Barrichello slams former team Ferrari, The Mirror, 11 May 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb142692032 (data)  ISNI: 0000 0001 1967 0889  LCCN: no2019019414  VIAF: 170611381   WorldCat (עם VIAF): 170611381 
פטרזה במכונית האלפא רומיאו במהלך גרנד פרי גרמניה (1985)
פטרזה במהלך גרנד פרי מונקו (1991
רוג (נהר)

| --- | --- |
נהר הרוג יוצא מצינור לבה מתחת לגשר טבעי
נהר הרוג יוצא מצינור לבה מתחת לגשר טבעי
 מידע כללי
 אורך:  346 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  188 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  13,350 קמ"ר
 מוצא:  מעיינות באונדרי (Boundary Springs) בפארק הלאומי קרייטר לייק
 גובה מוצא הנהר:  1,622 מטרים
 יובלים:  Illinois River, South Fork Rogue River, Union Creek, Grave Creek (Oregon), Little Butte Creek, Bear Creek, Big Butte Creek, Applegate River, Elk Creek, Evans Creek 
 שפך:  האוקיינוס השקט בעיירה גולד ביץ'
 מדינות באגן הניקוז:  אורגון וקליפורניה בארצות הברית
 אגן הניקוז של הנהר רוג
 
הנהר רוג (באנגלית: Rogue River) זורם מערבה לאורך 346 קילומטרים מרכס קסקייד עד לאוקיינוס השקט בדרום-מערב מדינת אורגון בארצות הברית. הנהר נודע בנופו הפראי, בנדידת הסלמון במעלה הנהר בעונת הרבייה, ובספורט הרפטינג במים סוערים, ולכן היה בין שמונה הנהרות הראשונים שנכללו בחוק הנהרות הפראיים והנופיים של 1968. מקורות הנהר מצויים בסמוך לקרייטר לייק, אגם השוכן בקלדרה שנוצרה לאחר ההתפרצות הגעשית של הר הגעש מזאמה. הנהר זורם ממקורותיו מערבה דרך הרי הקסקייד הגבוהים, הצעירים מבחינה גאולוגית, והרי הקסקייד המערביים, העתיקים יותר. מערבה משם, הנהר עובר דרך הרי קלאמת העתיקים יותר. באוטר פוינט (Otter Point), בסמוך לשפך הנהר לאוקיינוס השקט, נמצאו שרידי המאובנים היחידים של דינוזאורים שנתגלו באורגון.
אנשים חיו לאורך נהר רוג ויובליו לפחות 8,500 שנים. חוקרי ארצות אירופאים יצרו קשר לראשונה עם הילידים האינדיאנים לקראת סוף המאה ה-18 והחלו בציד בונים ופעילויות אחרות באזור. עימותים, לעיתים קטלניים, התרחשו בין הילידים וציידי הפרוות ומאוחר יותר בין הילידים לכורים ולמתיישבים האירופאים. עימותים אלו הגיעו לשיאם במלחמות הנהר רוג בשנים 1855–1856, והובילו לפינוים בכוח של מרבית התושבים הילידים לשמורות מחוץ לאגן הניקוז של הנהר. עם סיום המלחמה התפשטו המתיישבים לאזורים המרוחקים של אגן הניקוז והקימו חוות קטנות לאורך הנהר בין גרייב קריק (Grave Creek) לבין הנקודה בה נשפך הנהר אילינוי (Illinois River) לנהר רוג. חוות אלו היו מבודדות יחסית מהעולם החיצוני עד שנת 1895, כאשר מחלקת הדואר של ארצות הברית הוסיפה שירות של ספינת דואר לאורך חלקו התחתון של הנהר. נכון ל-2010, הנהר רוג הוא אחד מבין שני נהרות בכל ארצות הברית שבו עדיין פועל שירות של ספינת דואר.
בניית סכרים והסרתם לאורך הנהר גרמה למחלוקת שנמשכה מעל למאה שנים. סכר מוקדם שמנע מדגי הסלמון לעלות בנהר, סכר אמנט (Ament), אחד הסכרים הראשונים בנהר, פוצץ על ידי תושבים שלקחו את החוק לידיהם, בעיקר דייגי סלמון מתוסכלים. עד 2009 הוסרו כל הסכרים למעט סכר אחד, שהוא חלק ממבנה גדול שנועד להתמודד עם שיטפונות, 253 קילומטרים מהשפך. לסלמון אורבות סכנות נוספות מלבד הסכרים, כולל טמפרטורת מים גבוהה. אף שלעיתים המים חמים מדי לסלמוניים, המים בענף העיקרי של נהר הרוג טהורים יחסית, כשהם מקבלים דירוג בין 85 ל-97 (בסולם של 100) במדד איכות המים של אורגון (Oregon Water Quality Index).
אף על פי שעמק רוג בסמוך למדפורד הוא עירוני בחלקו, צפיפות האוכלוסייה של אגן הניקוז של רוג היא רק 12 תושבים לקילומטר רבוע. כמה גשרים היסטוריים חוצים את הנהר בסמוך לאזורים המאוכלסים יותר. פארקים ציבוריים, שבילי טיולים וקמפינגים בסמוך לנהר, הזורם בעיקר דרך יערות כולל יערות לאומיים. המגוון הביולוגי בחלקים רבים של האגן הוא גדול. היער המחטני הממוזג קלאמת-סיסקיו, המתפרש לתוך החלק הדרום מערבי של אגן הניקוז, הוא בין ארבעת היערות המגוונים ביותר מסוגם בעולם.
מסלול

הנהר רוג מתחיל בגובה 1,622 מטרים במעיינות באונדרי (Boundary Springs) על הגבול שבין המחוזות קלאמת ודאגלס בסמוך לקצה הצפוני של הפארק הלאומי קרייטר לייק. אף שהוא משנה את מסלולו פעמים רבות, הוא זורם בכיוון כללי מערבה למשך 346 קילומטרים מרכס קסקייד דרך היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו והרי קלאמת עד שנשפך לאוקיינוס השקט בעיירה גולד ביץ' (Gold Beach). בדרכו עובר הנהר בכמה יישובים דוגמת יוניון קריק, פרוספקט, וודרברן, גרנטס פאס ואגנס. יובלים משמעותיים כוללים את סאות פורק רוג (South Fork Rogue River), אלק קריק (Elk Creek), בר קריק (Bear Creek), אפלגייט (Applegate River) ואילינוי (Illinois River).
הנהר היה בין שמונה הנהרות הראשונים שנכללו בחוק הנהרות הלאומיים הפראיים והנופיים (National Wild and Scenic Rivers Act) של 1968, ספציפית קטע בן 135 קילומטרים שהתחיל 11 קילומטרים מערבית לגרנטס פאס (Grants Pass) ועד 18 קילומטרים מזרחית לשפך הנהר בגולד ביץ'. ב-1988 נוספו לשמורה 64 קילומטרים של הנהר בין הפארק הלאומי קרייטר לייק ליישוב פרוספקט. מתוך האורך בן 346 הקילומטרים של הנהר כ-58% מוגנים תחת החוק. הנהר רוג הוא אחד מתוך שלושה נהרות בלבד שמוצאם בחלק המזרחי של רכס קסקייד והזורמים לאוקיינוס השקט. שני האחרים הם אומפקווה וקלאמת. שלושת נהרות אלו הזורמים בדרום אורגון מנקזים את ההרים דרומית לעמק וילאמט. הנהר וילאמט ויובליו מנקזים את החלק צפונית לעמק ונשפכים לנהר קולומביה.
מסלול > ספיקה

סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS) מפעילה חמש תחנות למדידת ספיקה לאורך הנהר. בין 1960 ל-2007 הייתה הספיקה הממוצעת כפי שנמדדה בתחנת המדידה באגנס (Agness)‏, 47.8 קילומטרים משפך הנהר, 188 מטרים מעוקבים בשנייה. הספיקה המקסימלית במשך תקופה זו הייתה 8,200 מ"ק בשנייה (ב-23 בדצמבר 1964) והספיקה המינימלית הייתה 17 מ"ק לשנייה (ב-9 ביולי 1968). תחנת מדידה זו מודדת ספיקה של אגן ניקוז בשטח של 10,202 קמ"ר, או כ-76% מכלל אגן הניקוז. הספיקה המקסימלית התרחשה בין דצמבר 1964 לינואר 1965 במהלך שיטפון חג המולד של 1964, שדורג על ידי שירות מזג האוויר הלאומי כאחד מעשרת אירועי השיא של מזג האוויר במאה ה-20.