stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהומות אלכסנדריה (38)
הערות שוליים

↑  Philo, Flaccus III.9
↑  Philo, Flaccus V.26–28
↑  Philo, Flaccus  V.29.
↑  Philo, Flaccus VI.43
↑  Philo of Alexandria, Flaccus VI-X, XIII, XVIII, XXI.
1 2  Josephus, Book XVIII
1 2  Philo, On the Embassy to Gaius XXX.201.
↑  Philo, On the Embassy to Gaius XXX.203.
1 2  Philo, On the Embassy to Gaius  XVI.115.
↑  Gambetti, p13
1 2  Gambetti, Sandra, The Alexandrian Riots of 38 C.E. and the Persecution of the Jews: A Historical Reconstruction, pages 11-12
↑  Sandra Gambetti
↑  Runia, D.T.; Keizer, H.M. (2000). Philo of Alexandria: An Annotated Bibliography, 1987-1996 : with Addenda for 1937-1986. Brill. p. 331. ISBN 9789004116825.
↑  Runia, D.T.; Keizer, H.M. (2000). Philo of Alexandria: An Annotated Bibliography, 1987-1996 : with Addenda for 1937-1986. Brill. p. 117. ISBN 9789004116825.
הפרלמנט של אירלנד

ערך זה עוסק בפרלמנט שהתקיים באירלנד בין השנים 1800-1297. אם התכוונתם לפרלמנט של אירלנד המודרנית, ראו .
סמל הפרלמנט
בית הפרלמנט האירי
הפרלמנט של אירלנד (באירית: Parlaimint na hÉireann) היה בית מחוקקים שהתקיים בדבלין משנת 1297 עד שנת 1800. בזמן ימי הביניים בתקופת הדוכסות של אירלנד היה מורכב משניים או שלושה תאים: בית הנבחרים, הנבחרים על ידי זכות בחירה מוגבלת מאוד, בית הלורדים המיוצג על ידי הלורדים מבני האצולה של אירלנד והלורדים הרוחניים (הכמורה הגבוהה) כאשר במשך תקופה הודרו קתולים ממנו, ובכפוף לגוף שלישי, בית המשגיחים, שהיה מורכב מנציגי הכמורה הנמוכה, שלעיתים נדמה שנחשב כבית נפרד, ובזמנים אחרים, כחלק מבית הנבחרים.
מטרתו העיקרית של הפרלמנט הייתה לאשר מיסים שייגבו על ידי האצולה של אירלנד. מי שישלם את חלק הארי של המיסים, אנשי הדת, הסוחרים ובעלי הקרקעות, הרכיבו באופן טבעי את חברי הפרלמנט. בשנת 1541 הצביע הפרלמנט כדי ליצור את ממלכת אירלנד. הפרלמנט בוטל יחד עם הממלכה בשנת 1801.
במשך מאות השנים, הפרלמנט האירי נפגש במספר מקומות בתוך ומחוץ לדבלין - המקום הראשון שנקבע היה קסטלדרמוט, במחוז קילדייר ב-18 ביוני 1264, כמה חודשים מוקדם יותר מהפרלמנט האנגלי הראשון המכיל נבחרים. בין מקומות המפגש המפורסמים ביותר היה טירת דבלין, בית ספר בלוקוט, ובית צ'יצ'סטר, בית הקבע הסופי שלו, בית הפרלמנט האירי בקולג' גרין.
היסטוריה > ימי הביניים

הפרלמנט האירי נוסד באופן רשמי ב-1297 על ידי השופט העליון, סר ג'ון דה וגן, כדי לייצג את האוכלוסייה האנגלו-נורמנית באירלנד בנסיכות של אירלנד. ב-1292 הרכבה פחות רשמית של אצילים וסוחרים בלתי נבחרים גייסה 10,000£, המכונים "הסבסוד הפרטי". מס זה היה 1/15 מההון העצמי של מטלטלי האזרחים העשירים; העניים והכנסייה היו פטורים.
הפרלמנט כונס מאזרחי הנסיכות של אירלנד, ומבוססים על חוקים ומנהגים אנגליים-נורמניים. המגנה כרטה הורחבה בשנת 1217 באמנה הגדולה של אירלנד. החברות הייתה מבוססת על נאמנות למלך, ושמירה על שלומו של המלך, כך שמספר של מלכים גאליים-איריים אוטונומיים היו מחוץ למערכת, והיו להם הסדרים מקומיים משלהם לחוק המיסוי. כינוס הפרלמנט המוקדם ביותר אשר היה ידוע כונס בטירת קילקה ליד קאסלדרמוט, מחוז קילדייר ב-18 ביוני 1264.
במאות ה-14 וה-15 התכווץ מספרם של הנאמנים לכתר האנגלי, כוחן הגובר של אצולת הקרקע וחוסר היכולת הגובר לבצע פסיקות שיפוטיות, שהפחיתו את נוכחותו של הכתר באירלנד. רבים מהאצולה האנגלית העתיקה ההיברנו-נורמנית הצטרפו לאצילים הגאליים העצמאיים בהצהרת עצמאותם הפיאודלית. בסופו של דבר כוחו של הכתר התכווץ למובלעת מבוצרת קטנה מסביב לדבלין הידועה בשם התחום. לאחר מכן הפרלמנט הפך למעשה לפורום של הקהילה בשטח התחום עד המאה ה-16.
כשהם לא יכלו ליישם ולהפעיל את סמכות הפרלמנט או שלטון הכתר מחוץ לסביבה זו, ויותר ויותר סובלים מפשיטות של האירים הגאליים והאצילים ההיברנו-נורמנים העצמאיים, עודדו אנשי התחום עצמם את מלכי אנגליה לנקוט במוערבות עמוקה יותר בענייני אירלנד. המרחק הגאוגרפי, חוסר תשומת הלב של הכתר בגלל מלחמת מאה השנים ומלחמות השושנים, והכוח הגדול יותר של הפלגים הגאליים, הפחיתו את האפקטיביות של הפרלמנט האירי. לפיכך, מודאג יותר ויותר מכך שהפרלמנט האירי נפגע בעיקרו על ידי משפחות נחלות חזקות באירלנד כמו באמצעות העברת חוקים שממשיכים את סדר היום של הפלגים השושלתיים השונים במדינה, עודד הפרלמנט את העברת חוק פונינגס שהכפיף את הפרלמנט האירי לזה האנגלי בשנת 1494.
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, 750th anniversary of 1st 'Irish parliament' marked, 2014-06-18
↑  Colm Lennon, Sixteenth Century Ireland - The Incomplete Conquest (1994), p113, 140
↑  Lennon pp. 183, 206
↑  Election Day – 1613 – The Irish Story (באנגלית בריטית)
↑  John, July 5- Miller, James II, [Yale edition, revised edition], New Haven, 2000, עמ' 226-227, ISBN 978-0-300-14341-6
↑  Tim Harris, Revolution : the great crisis of the British monarchy, 1685-1720, London: Allen Lane, 2006, עמ' 440, ISBN 0-7139-9759-1
↑  Tim Harris, Revolution : the great crisis of the British monarchy, 1685-1720, London: Penguin, 2007, עמ' 437, ISBN 978-1-4101-6523-7
↑  Tim Harris, Revolution : the great crisis of the British monarchy, 1685-1720, London: Penguin, 2007, עמ' 444, ISBN 978-1-4101-6523-7
↑  Davis, Thomas Osborne (1843). The Irish Parliament of James II. University College Cork, עמ' 54
↑  The Road to Northern Ireland, 1167 to 1921, www.bbc.co.uk (ב־)
↑  Penal Laws in Ireland - Illustrated History of Ireland, www.libraryireland.com
↑  Multitext - Politics and Administration in Ireland, 1770-1815., web.archive.org, ‏2012-01-27
↑  Grattan's Parliament - History of Ireland and Her People, www.libraryireland.com
↑  Act of Union | United Kingdom [1801 | Britannica], www.britannica.com (באנגלית)
↑  Morley, Vincent (2002), Irish opinion and the American Revolution, 1760–1783 Cambridge: Cambridge University Press, p. 4, retrieved 20 January 2012
איסלנד במשחקים האולימפיים

אולפור סטפנסון, קפטן נבחרת איסלנד בכדוריד שזכתה במדליית הכסף באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
איסלנד משתתפת במשחקים האולימפיים מאז האולימפיאדה בברלין בשנת 1936. עוד קודם לכן, השתתפו ספורטאים איסלנדים באולימפיאדת סטוקהולם (1912), כחלק מהמשלחת הדנית, מאחר שהייתה עדיין תחת שלטון דנמרק, ורק ב-1918 שודרג המעמד האוטונומי שלה. אף שהיו חלק מהמשלחת הדנית, כיום מקובל לשייך לאיסלנד את הישגיהם של הספורטאים האיסלנדים באולימפיאדת סטוקהולם.
במשחקי החורף משתתפת איסלנד מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט אולימפיאדת סאפורו (1972) ממנה נעדרה. אף ספורטאי איסלנדי לא זכה במדליה אולימפית במשחקי החורף, והישגיהם היו בדרך כלל נמוכים מאוד.
היסטוריה

שני ספורטאים איסלנדים התחרו במסגרת המשלחת הדנית באולימפיאדת סטוקהולם. הבכיר שבהם, המתאבק סיגוריון פטורסון, דורג במקום השישי. באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה כמשלחת עצמאית, מאז ברלין 1936, רשמו הספורטאים האיסלנדים הישגים סמליים בלבד.
במדליה הראשונה עבור איסלנד זכה האתלט ויליאלמור איינרסון בתחרות הקפיצה משולשת באולימפיאדת מלבורן (1956). איינרסון קבע שיא אולימפי חדש כשקפץ למרחק של 16.26 מטרים, אך הפסיד את מדליית הזהב כאשר שיאן העולם הברזילאי אדהמר דה סילבה קפץ אחריו למרחק של 16.35 מטרים. באולימפיאדת רומא (1960) לא הצליח איינרסון לשחזר את הישגו, וסיים במקום החמישי.
הפעם הבאה בה זכה ספורטאי איסלנדי במדליה אולימפית הייתה רק באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אז זכה הג'ודוקא ביירני פרידריקסון במדליית ארד. מטיל הכידון איינר ויליאלמסון העפיל לגמר ודורג שישי, ונבחרת הכדוריד דורגה אף היא במקום השישי במשחקים אלה. באולימפיאדת סיאול (1988) דורגה נבחרת הכדוריד במקום השמיני.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) נבחרת הכדוריד כלל לא הייתה אמורה להשתתף, אך בעקבות החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי לאסור על השתתפותה של יוגוסלביה במשחקים אלה, כחלק מהסנקציות שהוטלו עליה, הוזמנה נבחרת איסלנד לטורניר במקומה, ורשמה את הדירוג הגבוה ביותר שלה עד אז - המקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת המשלחת המאוחדת ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת צרפת. בנוסף, בלט מטיל הכידון סיגורדור איינרסון, שדורג במקום החמישי.
באולימפיאדת סידני (2000) הייתה האתלטית ואלה פלוסאדוטיר לאישה האיסלנדית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, עם זכייתה במדליית הארד בתחרות הקפיצה במוט. אתלטית נוספת, גונדרון ארנרדוטיר, סיימה במקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות. השחיין ארן ארנרסון העפיל אף הוא למקצה גמר, במשחה ל-200 מטר גב, וסיים במקום הרביעי. באולימפיאדת אתונה (2004) בלטו שני ספורטאים איסלנדים: האתלטית ת'וריי אדה אליסדוטיר סיימה במקום החמישי בקפיצה במוט והמתעמל רונאר אלכסנדרסון דורג במקום השביעי בתרגיל על סוס הסמוכות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נרשם הישג השיא של איסלנד בספורט כאשר נבחרת הכדוריד שלה זכתה במקום השני ובמדליית כסף לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת ספרד, והפסידה בגמר לנבחרת צרפת 23–28. במשחקים אלו הייתה איסלנד המדינה בעלת שיעור האוכלוסין הנמוך ביותר שזוכה במדליה כלשהי. באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה נבחרת הכדוריד את שלב הבתים ללא הפסד, אך הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת הונגריה, לאחר שתי הארכות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא השיגה משלחת איסלנד מדליות. ההישגים הטובים ביותר נרשמו על ידי השחייניות רפנהילדור לות'רסדוטיר שסיימה שישית בגמר משחה 100 מטר חזה ואיגלו אוסק גוסטפסדוטיר שסיימה שמינית בגמר 200 מטר גב וקבעה שיא לאומי חדש.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת סטוקהולם (1912): 0
1920–1932: לא השתתפה
אולימפיאדת ברלין (1936): 0
אולימפיאדת לונדון (1948): 0
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
| אולימפיאדת מלבורן (1956) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת רומא (1960): 0
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 0 | 0 |
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 0 | 2 | 2 | 4 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  כדוריד | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  ג'ודו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 2 | 2 | 4 |
ראו גם

איסלנד במשחקים הפאראלימפיים
איסלנד במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  36 facts about the Olympic medal count, אתר yahoo, ‏24 באוגוסט 2008
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
דינה קטן בן-ציון

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1937 סרייבו, ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  21 ביוני 2023 (בגיל 86) קריית אונו, ישראל 
 שם לידה:  Dina Katan 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  משוררת, מתרגמת וחוקרת
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית רחביה, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית, סרבו-קרואטית 
 פרסים והוקרה:  פרס עקביהו (2021)  פרס היצירה לסופרים עבריים (2015)  פרס פן לשירה מתורגמת (1994) 
 
דינה קטן בן-ציון (15 במרץ 1937 – 21 ביוני 2023) הייתה משוררת, מתרגמת וחוקרת ישראלית.
קורות חיים

דינה קטן נולדה בסרייבו שבממלכת יוגוסלביה בשנת 1937. באפריל 1941 נמלטה בזהות בדויה עם אמהּ לדוברובניק ובפברואר 1942 עברה לספליט. בספטמבר 1942 הוגלתה לאי בראץ' (Brač) שבקרואטיה. במאי 1943 נכלאה במחנה ריכוז באי ראב שבקרואטיה, ושוחררה בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה. עברה לבארי שבאיטליה.
ב-1945 עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. התחנכה בקיבוץ מרחביה. חזרה לסרייבו לפי בקשת הוריה, ובשנת 1948 עלתה שוב יחד עם הוריה. המשיכה בלימודים בגימנסיה העברית ירושלים. בעלת תואר ראשון באנגלית ובספרות עברית ותואר שני בהיסטוריה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. עבודת המוסמך שלה נושאת את הכותרת "המיעוט היהודי ביוגוסלביה 1945–1987: דינמיקה של ארגון וירושת רעיון הנודד: עיון היסטורי-ספרותי בתודעת זהותו של מיעוט". בשנת 2011 קיבלה תואר דוקטור בספרות משווה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "המסע הנשי בספרות יהודי יוגוסלביה לשעבר", שנעשתה בהנחיית פרופ' טובה כהן ופרופ' סנדרה סטאו.
פרסמה ספרי שירה אחדים ועסקה גם בתרגום מסרבו-קרואטית ומאנגלית. חקרה והרצתה על המורשת הרעיונית ביצירות סופרים ממדינות יוגוסלביה לשעבר.
ב-1990 זכתה בפרס לתרגום מן השפות הסלאביות מטעם שר החינוך והתרבות, וב-1994 זכתה בפרס מטעם איגוד "PEN" של סרביה. בשנת 1994 ובשנת 2015 זכתה בפרס היצירה למתרגמים מטעם משרד החינוך והתרבות. בשנת 2021 זכתה בפרס עקביהו מטעם המחלקה לספרות עם ישראל של אוניברסיטת בר-אילן.
התגוררה בקריית אונו, והייתה נשואה ואם לשניים. הלכה לעולמה ב-21 ביוני 2023. ארכיונה מופקד במכון גנזים של אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
ספריה > שירה

יריעה ברוח: שירים הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985
מלים מפליגות: שירים, ספרית פועלים, 1989
זמנים בתוכנו: שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1993
שפה: שירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997
נשימה הוצאת כרמל, 2003
נפש, מסע: קטעי התבוננות, הוצאת כרמל, 2008
ספריה > עיון

יהודי יוגוסלביה, מרכז ההסברה, שירות הפרסומים, 1986
נוכחות והיעלמות: יהודים ויהדות ביוגוסלביה לשעבר בראי הספרות הוצאת מאגנס, 2002.
המיתולוגיה הסרבית, הוצאת מפה, 2005
נשים כותבות עולם: סופרות יהודיות ביוגוסלביה לשעבר: פרקי עיון ומבחר תרגומים, הוצאת כרמל, 2013
על בית ומלים: מהלך חיים, הוצאת כרמל, 2017 - אוטוביוגרפיה.
ספריה > מתרגומיה

אייריס מרדוק, הבריחה מן הקוסם, בוסתן, 1977
אלכסנדר טישמה, השימוש באדם ספרית פועלים, 1987
איוו אנדריץ', אהבה בקסבה, ספרית פועלים, 1990
דנילו קיש, אנציקלופדיה של המתים, זמורה-ביתן, 1992
דובראבקה אוגרשיץ', מוזיאון הכניעה ללא תנאי, עם עובד, 2009
הערות שוליים

↑  פרס עקביהו למשוררת דינה קטן-בן ציון, באתר אוניברסיטת בר-אילן, ‏30 ביוני 2021, כ' בתמוז תשפ"א
↑  אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל אבלה על פטירתה של ד"ר דינה קטן בן ציון ז"ל, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל, ‏22 ביוני 2023
↑  מיכאל דק, מעט תקווה ומעט משמעות, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2011
↑   רמי סערי, "על בית ומלים" של דינה קטן בן-ציון: כפל הכפילות, באתר הארץ, 12 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462955705171  PLWABN: 9811293952805606  BnF: cb144788407 (data)  GND: 1045499218  ISNI: 0000 0000 6657 2811  LCCN: no92019580  SUDOC: 181789353  VIAF: 29759220   WorldCat (עם VIAF): 29759220 
עטיפת ספר השירים "שפה"
דניאל ואן דה דונק

דניאל ואן דה דונק (בהולנדית: Daniëlle van de Donk; נולדה ב-5 באוגוסט 1991 בהולנד) היא כדורגלנית הולנדית, המשחקת בעמדת החלוצה או הקשרית באולימפיק ליון שבליגה הצרפתית הראשונה ובנבחרת הולנד.
ביוגרפיה

ואן דה דונק נולדה בוולקנסווארד שבהולנד, ובגיל צעיר החלה לשחק כדורגל עם בנים. בגיל ארבע כבר הצטרפה למועדון הכדורגל המקומי ומאוחר יותר עברה לקבוצת אונה.
קריירה

בגיל 17 הצטרפה לקבוצת וילם מהליגה ההולנדית הראשונה ושיחקה בה במשך שלוש עונות. בעונה השנייה בקבוצה סבלה מקרע ברצועה הצולבת ונעדרה במשך מספר חודשים עד שחזרה לאיתנה. בעונת 2011/2012 עברה לקבוצת ונלו והגיעה איתה עד גמר הגביע ההולנדי. לאחר עונה אחת עברה לאיינדהובן ושיחקה בה שלוש עונות כשגם איתה הצליחה להגיע ב-2014 עד גמר הגביע ההולנדי.
באמצע 2015 הועברה לגוטנבורג מליגת העל השוודית אך כבר בסוף אותה שנה חתמה על חוזה בארסנל שבסופר ליג האנגלית. בעונה זו זכתה עם הקבוצה בגביע האנגלי. במהלך שש העונות בהן שיחקה בארסנל הפכה לשחקנית משמעותית בקבוצה והובילה אותה לזכייה באליפות בעונת 2018/2019. במהלך השנים זכתה לכינוי די וי די (DVD) שהוא קיצור של שמה וכך חתמה במכתב הפרידה שפרסמה לאוהדי הקבוצה.
ב-2021 חתמה על חוזה לשנתיים באולימפיק ליון שבליגה הצרפתית הראשונה, וכבר בעונת 2021/2022 זכתה איתה בדאבל מקומי וכן בליגת האלופות לנשים. ב-27 בנובמבר 2021 קרעה את גיד האכילס ונעדרה ממרבית העונה.
נבחרת הולנד

ואן דה דונק שיחקה בנבחרות הצעירות של הולנד ורשמה בהן 14 הופעות בהן כבשה שער אחד.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה בגיל 19 ב-15 בדצמבר 2010 במשחק מול מקסיקו. היא לקחה חלק בביורו 2013 וגם במונדיאל 2015 אך ללא הישגים משמעותיים לנבחרת הולנד.
ואן דה דונק הייתה שותפה משמעותית לזכייתה של הולנד ביורו 2017 שנערך על אדמתה וגם להגעה לגמר במונדיאל 2019, בו הפסידה לארצות הברית 2–0.
ב-8 באוקטובר 2021 ערכה את הופעתה ה-100 בנבחרת ואף כבשה שער נגד נבחרת רוסיה.
ואן דה דונק זומנה לסגל נבחרת הולנד ליורו 2022 ואף כבשה את שער הניצחון במשחק בשלב הבתים נגד פורטוגל.
חיים אישיים

כאשר שיחקה בארסנל הייתה במערכת יחסים עם חברתה לקבוצה בת' מיד ואף גרה בדירתה בתקופת הקורונה.
כיום במערכת יחסים עם שחקנית קבוצתה ליון - אלי קרפנטנר.
תארים

אליפות אנגליה: 2018/19
הגביע האנגלי: 2015/2016
גביע הליגה האנגלי: 2017/18
אולימפיק ליון (נשים)
אליפות צרפת: 2021/22
הגביע הצרפתי: 2021/22
ליגת האלופות לנשים: 2021/22
אליפות אירופה: 2017
סגנית גביע העולם: 2019
גביע אלגארבה: 2018
הערות שוליים

↑  Netherlands - D. van de Donk - Profile with news, career statistics and history - Soccerway, int.soccerway.com
↑  An open letter from Danielle van de Donk, An open letter from Danielle van de Donk (באנגלית)
↑  UEFA.com, Women's EURO 2022: Daniëlle van de Donk on the injury setbacks that have been the making of her, UEFA.com, ‏2022-07-08 (באנגלית)
↑  England’s Euro 2017 dream ends at hands of Van de Donk inspired Holland, the Guardian, ‏2017-08-03 (באנגלית)
↑  VAVEL.com, Daniëlle van de Donk: A look at her past after 100 national team appearances, VAVEL, ‏2022-06-08 (באנגלית)
1 2  G. S. N. Contributor, Meet the 41 out gay and bi soccer stars in the Women's World Cup 2019, Gay Star News, ‏2019-06-26 (באנגלית בריטית)
↑  Andrew McLean, Beth Mead partner: Is England star dating anyone after famous split with ex-Arsenal ace?, Express.co.uk, ‏2022-07-31 (באנגלית)
ואן דה דונק במהלך משחק של ארסנל ב-2020
ואן דה דונק במדי נבחרת הולנד ביורו 2013
ואן דה דונק (מחזיקה את הפרס) עם ארסנל בחגיגות האליפות
יוסף יעבץ

| --- | --- |
 מדינה:  ספרד 
 פטירה:  1507 ח' באדר רס"ח 
 תקופת הפעילות:  ?–1507 
 רבותיו:  יוסף חיון 
 צאצאים:  יצחק יעבץ 
 
ערך זה עוסק ברב ממגורשי ספרד. אם התכוונתם לחכם ובלשן פולני, ראו .
הרב יוסף יעבץ הידוע בכינויו החסיד יעבץ (בסביבות ה'ר' 1440 – ח' באדר רס"ח 1508) היה אחד מגדולי הרבנים בתקופת גירוש ספרד, מחבר הספר "אור החיים" על ענייני האמונה.
ביוגרפיה

החסיד יעבץ נולד לר' חיים בסביבות שנת ה'ר' בעיר ליסבון שבפורטוגל. שם למד אצל כמה מגדולי הרבנים באותה תקופה, רבי יוסף בן אברהם חיון, דון יצחק אברבנאל ועוד.
כעבור מספר שנים נשא לאישה את אחותו של הרב יצחק עראמה (מחבר הספר עקידת יצחק).
לאחר גירוש ספרד בשנת ה'רנ"ב הוא התחיל במסע נדודים עם בנו: תחילה נסע לעיר נאפולי שבאיטליה ומשם, לצפון איטליה, לעיר פירארה. כעבור שנה נסע לעיר מנטובה שם כתב את ספרו "חסדי ה'". במשך נדודיו וגם בהמשך חייו עסק הרבה בסיוע למגורשים מספרד גם מבחינה פיזית אך בעיקר מבחינה נפשית – דרשותיו עסקו באמונה ובהשגחת ה' בעולם, וכך היה מפיח תקווה בלבם של הפליטים.
בנו הוא רבי יצחק יעבץ.
החסיד יעבץ נפטר בח' באדר ה'רס"ח.
מדברי תורתו

באופן כללי התנגד ללימודי פילוסופיה, וחוכמות חיצוניות בכלל, לדעתו זוהי הסיבה לכך נענשו בגירוש ספרד, בספריו מאריך לדחות את דברי הרמב"ם הסבור כי "מעשה בראשית" היא חכמת הטבע.
אמרתו המפורסמת היא שבגירוש ספרד עמדו בניסיון דווקא פשוטי העם שהאמינו אמונה פשוטה ואילו החכמים שחקרו באמונה לא עמדו בניסיונות והתנצרו. אמרה זו אומצה על ידי כמה ממנהיגי תנועת החסידות, וחדרה אף למיינסטרים החרדי הליטאי, הרב שך השתמש באמרה זו כהסבר לתמיכתו במפלגות הימין ולא בשמאל.
חיבוריו

ר' יוסף יעבץ, נודע בעיקר בזכות חיבורו אור החיים שנדפס יותר מעשרים פעמים.
בין ספריו האחרים:
מאמר חסדי יי’ - קושטאנטינה, רצ"ג.
יסוד האמונה - פיררא, שי"ד.
מאמר האחדות - פיררא, שי"ד.
פירוש מסכת אבות - אדריאנופולי, שט"ו.
פירוש תהלים - שאלוניקי, של"א.
הערות שוליים

↑  כמופיע בספרו אור החיים, פרק יב.
↑  אור החיים, הפרק השלישי
↑  יוסף יעבץ, אור החיים, באתר היברובוקס
↑  ישראל נתנאל רובין, מה שאלוהים לא יכול עמוד 406
↑  אבישי בן חיים, איש ההשקפה, עמודים 151-149
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304961505171  GND: 1022491016  LCCN: nr92002009  VIAF: 256108385   WorldCat (עם VIAF): 256108385 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבי גורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 תל אביב-יפו, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  15 ביולי 2020 (בגיל 77 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  תיכון א' לאמנויות תל אביב 
 תקופת הפעילות:  1965–2020 (כ־55 שנים) 
 מעסיק:  רשות השידור גלי צה"ל על המשמר
 צאצאים:  בירנית גורן
 מספר צאצאים:  1
 
צבי "צבה" גורן (22 בספטמבר 1943–15 ביולי 2020) היה עיתונאי ישראלי, מילא שורה של תפקידים ברשות השידור, בהם כתב, מפיק, במאי, שליח לממלכה המאוחדת וראש מחלקת החדשות. אחר כך שימש כמבקר תיאטרון.
ביוגרפיה

גורן נולד וגדל בתל אביב, בנם של שבתאי וזהבה גורן. למד בתיכון עירוני א'. מגיל צעיר נמשך לתיאטרון וכבר בגיל 17 החל לשמש מדריך בחוג "הבימה" לתיאטרון.
במחצית הראשונה של שנות ה-60 שיחק במספר הצגות, בהן: "הפיזיקאים" מאת פרידריך דירנמאט בתיאטרון "הבימה" ב-1963, ובתיאטרון "אהל" שיחק במחזה "עמך", על פי סיפור מאת שלום עליכם ב-1964, ובמחזה "האידיוטית", לצד גילה אלמגור, זאב רווח וניקו ניתאי ב-1965.
בהמשך עבר לירושלים ולמד באוניברסיטה העברית לימודים רוסיים, ספרות כללית והיסטוריה. במסגרת לימודיו שיחק בתיאטרון הסטודנטים של האוניברסיטה במחזה "משפט הסופרים", המבוסס על מכתביהם של אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל.
בסוף שנות ה-60 הצטרף לצוות קול ישראל ושם עבד ככתב, עורך ומפיק. בין השאר ככתב תוכנית החדשות "היום הזה - יומן ערב". אחר כך הצטרף לטלוויזיה הישראלית שהייתה אז בראשיתה, ונמנה עם ראשוני העיתונאים במחלקת החדשות. התחומים שבהם התמקד בעבודתו בטלוויזיה היו לרוב נושאי תרבות ואמנות. כמו-כן, הפיק ערך וביים, לעיתים בשיתוף אחרים, שורה ארוכה של כתבות וסרטי תעודה ששודרו בטלוויזיה הישראלית לאורך השנים. בין השאר, ערך כתבת מורחבת על התחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש ארתור רובינשטיין, וסרט תיעודי על להקת "בנזין".
ב-1976 זכה המשדר שהפיק "וזרח השמש ובא השמש", בבימויו של פול סלינג'ר, בפרס רשות השידור. בינואר 1979 נמנה גורן עם צוות ההפקה מטעם רשות השידור של האירוויזיון שנערך בבנייני האומה בירושלים בהנחיית רבקה מיכאלי.
בשנים 1979–1982 שימש גורן שליח רשות השידור במשך שלוש שנים בלונדון.
ב-1983 עבר גורן מהטלוויזיה הישראלית לגלי צה"ל, שם שימש כעורך ותוכניות ומשדרים ומנהל מחלקת החדשות של גלי צה"ל במשך כשנה וחצי. אחר כך שב לטלוויזיה הישראלית ושימש כעורך במחלקת החדשות, כתב, מפיק ובמאי תוכניות תעודה.
בשנים 1985–1986 הנחה והפיק את תוכנית האמנות "גלריה". אחר כך מונה לעורך וכתב חדשות החוץ במסגרת תוכנית חדשות ליל שישי - "יומן".
בסוף 1987 היה דובר מטה השביתה ברשות השידור. בסוף 1988 עזב את רשות השידור ולקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה ביים את תשדירי הבחירות של מפלגת העבודה. בנובמבר 1988 השתתף בהפגנה מול בית סוקולוב בתל אביב, בעת שראש הממשלה יצחק שמיר היה במפגש של ועדת העורכים, נגד פסילה צנזורה והתערבות פוליטית בכתבות של עיתונאי רשות השידור.
בינואר 1989 החל לעבוד בעיתון "על המשמר", בתפקיד עורך חדשות החוץ.
בשנת 2003 נעשה למבקר אמנויות הבמה של אתר האינטרנט "הבמה", במסגרתו סיקר מאות מופעי תיאטרון, מחול ואופרה כמעט שני עשורים.
משפחתו

בתו היא העיתונאית בירנית גורן, ששימשה כעורכת הראשית של אתר החדשות "nrg" בשנים 2007–2009, ומאז מאי 2019 משמשת כעורכת הראשית של אתר החדשות "זמן ישראל".
הערות שוליים

↑  מת צבי גורן מראשוני הטלוויזיה הישראלית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 ביולי 2020
↑  חוג הבימה לנוער בשבת, קול העם, 20 במאי 1960
חוג "הבימח לנוער" - רח', פרוג 25 ת"א. בשבת, ירצה צבי גורן, על המשמר, 18 בדצמבר 1964
↑  "עמך" לשלום עליכם יועלה על־ידי "אוהל" ב־26 באפריל, דבר, 14 באפריל 1964
↑  אריאלה הראל, "משפט הסופרים", למרחב, 17 במרץ 1967
צבי לביא, משפט הסופרים, מעריב, 24 בפברואר 1967
↑  י. גלילי:  מעשה נפשע, בהשיבו אמש לשאלת כתב "היום הזה" בת"א,  צבי גורן, על המשמר, 10 באוקטובר 1968
↑  עדית זרטל, מבט שלישי - כתבה ללא עמוד שדרה, דבר, 22 באפריל 1977
1 2  יעקב גלעד, אמיר בן-דוד ובירנית גורן, 24 שעות. 40 שנה, באתר זמן ישראל, 1 באוגוסט 2022
↑  משה ב"ש, המסך האחרון של במאי הטלוויזיה - עם  מותו של פול סאלינג'ר, מעריב, 19 ביולי 1978
↑  מרדכי רוזנבלום, עדנה פאר הגישה מכתב התפטרות מגל"ץ לרמטכ'ל, מעריב, 20 באוגוסט 1984
↑  דורון רוזנבלום, שידורים - קוביזם, כותרת ראשית, 19 בספטמבר 1985
דורון רוזנבלום, שידורים - דיסונאנסים והרמוניות, כותרת ראשית, 30 באוקטובר 1985
↑  דוד טרטקובר, טלוויזיה -  ולמה היפות  לא קמו?, חדשות, 8 במרץ 1987
↑  מיכאל דק, לקחו לך את הטלוויזיה, כותרת ראשית, 14 באוקטובר 1987
רונית אנטלר, תביעות עיתונאי רשות השידור נידחו בבוררות, חדשות, 28 במרץ 1988
↑  יוסי ורטר, המערך סגר עם קובי ניב. מו״מ עם אפרים סידון, חדשות, 9 באוגוסט 1988
↑  אירית ורד, רונית אנטלר, העיתונאים הפגינו בשתיקה "כדי לזעוק על הכתבות שנפסלו וצונזרו", חדשות, 30 בנובמבר 1988
↑  אפי לנדאו, שינויים בצמרת "על המשמר", חדשות, 1 בינואר 1989
↑  אתר הבמה נפרד מצבי גורן
↑  יעל ולצר, יוסי גולד הוא המנכ"ל החדש של NRG; בירנית גורן - העורכת הראשית, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2007
נועה פרג, ‏בירנית גורן, עורכת nrg ומנכ"לית האתר, פורשת מתפקידה, באתר גלובס, 22 ביוני 2009
↑  בירנית גורן, דבר העורכת // למען האמת, באתר זמן ישראל, 1 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012289072605171  VIAF: 6145168049048238410004   WorldCat (עם VIAF): 6145168049048238410004
הונג קונג הבריטית

הונג קונג הבריטית (בסינית מסורתית: 英屬香港) הוא כינוי המתייחס לתקופת השליטה הבריטית על האי הונג קונג משנת 1841 ועד 1941, ומשנת 1945 ועד 1997.