stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Caution World Tour
תאריכי הופעות

| תאריך> צפון אמריקה | עיר> צפון אמריקה | מדינה> צפון אמריקה | מיקום> צפון אמריקה | מופע חימום> צפון אמריקה | נוכחות> צפון אמריקה | הכנסות> צפון אמריקה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 בפברואר 2019 | אירווינג | ארצות הברית | Toyota Music Factory | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 1 במרץ 2019 | שוגרלנד | ארצות הברית | Smart Financial Centre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 2 במרץ 2019 | בילוקסי | ארצות הברית | Beau Rivage Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 5 במרץ 2019 | אטלנטה | ארצות הברית | Fox Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 6 במרץ 2019 | לואיוויל | ארצות הברית | The Louisville Palace | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 8 במרץ 2019 | דטרויט | ארצות הברית | Fox Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 9 במרץ 2019 | אינדיאנפוליס | ארצות הברית | Murat Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 11 במרץ 2019 | שיקגו | ארצות הברית | תיאטרון שיקגו | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 13 במרץ 2019 | מיניאפוליס | ארצות הברית | State Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 15 במרץ 2019 | מילווקי | ארצות הברית | Miller High Life Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 16 במרץ 2019 | סנט לואיס | ארצות הברית | Stifel Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 18 במרץ 2019 | פיטסבורג | ארצות הברית | Benedum Center | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 20 במרץ 2019 | טורונטו | קנדה | Sony Centre for the Performing Arts | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 21 במרץ 2019 | ראמה | קנדה | Casino Rama Entertainment Centre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 23 במרץ 2019 | באפלו | ארצות הברית | Shea's Performing Arts Center | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 25 במרץ 2019 | ניו יורק | ארצות הברית | אולם המוזיקה רדיו סיטי | דיג'יי סוס וואן | 5,943 / 5,943 | $941,320 |
| 30 במרץ 2019 | אטלנטיק סיטי | ארצות הברית | Hard Rock Live | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 31 במרץ 2019 | אוקסון היל | ארצות הברית | The Theater at MGM | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 2 באפריל 2019 | בוסטון | ארצות הברית | Wang Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 3 באפריל 2019 | פילדלפיה | ארצות הברית | Metropolitan Opera House | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 5 באפריל 2019 | ולינגפורד | ארצות הברית | Toyota Oakdale Theatre | דיג'יי סוס וואן | — | — |
| 6 באפריל 2019 | בית לחם | ארצות הברית | Sands Bethlehem Event Center | דיג'יי סוס וואן | — | — |
אירופה
| 22 במאי 2019 | דבלין | אירלנד | 3Arena | — | — | — |
| 25 במאי 2019 | לונדון | בריטניה | אלברט הול | — | — | — |
| 26 במאי 2019 | לונדון | בריטניה | אלברט הול | — | — | — |
| 27 במאי 2019 | לונדון | בריטניה | אלברט הול | — | — | — |
| 1 ביוני 2019 | פריז | צרפת | Palais des congrès de Paris | — | — | — |
| 2 ביוני 2019 | המבורג | גרמניה | Barclaycard Arena | — | — | — |
| 4 ביוני 2019 | אולבורג | דנמרק | Aalborghallen | — | — | — |
| 10 ביוני 2019 | ברצלונה | ספרד | Palau Reial de Pedralbes | — | — | — |
| 11 ביוני 2019 | בורדו | צרפת | Arkéa Arena | — | — | — |
| 13 ביוני 2019 | אמסטרדם | הולנד | Ziggo Dome | — | — | — |
צפון אמריקה
| 11 ביולי 2019 | קוויבק סיטי | קנדה | Plains of Abraham | N/A | — | — |
| 31 באוגוסט 2019 | וילמסטאד | קוראסאו | World Trade Center Piscadera Bay | N/A | — | — |
| סך הכול | סך הכול | סך הכול | סך הכול | סך הכול | 12,586 / 12,715 (99%) | $1,733,314 |
תאריכי הופעות > הופעות שבוטלו

| תאריך | עיר | מדינה | מיקום | סיבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 ביוני 2019 | פירנצה | איטליה | אצטדיון ארטמיו פרנקי | בעיות בהפקה |
אספניול

מועדון הספורט המלכותי אספניול מברצלונה (בקטלאנית: Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona), הידועה בקיצור כאספניול, היא קבוצת כדורגל מהעיר ברצלונה שבקטלוניה, אשר משחקת בלה ליגה, הליגה הבכירה בספרד. הקבוצה נוסדה בשנת 1900.
תארים והישגים

גביע ספרדי :
זכייה (4): 1928/1929, 1939/1940, 1999/2000, 2005/2006
סגנות (5): 1910/1911, 1914/1915, 1940/1941, 1946/1947, 1956/1957
הליגה הספרדית השנייה :
זכייה (2): 1993/1994, 2020/2021
גביע אופ"א :
סגנות (2): 1987/1988, 2006/2007
סגל הקבוצה ב-2022
Tour Anfibio

Tour Anfibio (באנגלית: Amphibious Tour) הוא סיבוב ההופעות השני של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, אשר נועד לקדם את אלבומה הרביעי, ?Dónde Están los Ladrones. סיבוב ההופעות החל ב-21 במרץ 2000, בפרו והסתיים ב-12 במאי 2000 בארגנטינה.
תרגום שמו של סיבוב ההופעות הוא "דו-חי", וזה שמו מכיוון שעל פי שאקירה סיבוב ההופעות הוא: גלובלי, מסתגל בקלות ומוכן לעבור מטמורפוזה. סיבוב ההופעות היה בחסותה של חברת האלקטרוניקה נוקיה, בחלקו הדרום אמריקאי.
רקע

סיבוב ההופעות כלל בעיקר שירים מאלבומה השלישי, Pies Descalzos והרביעי, Dónde Están los Ladrones?. הביקורות על המופע היו ברובן פושרות בשל עיכובם רבים, זמן המופע שהיה קצר מדי והאשמות על שימוש בפלייבק, בדומה למה שהיה בסיבוב ההופעות הקודם שלה, "Tour Pies Descalzos".
למרות הביקורות המעורבות, נמכרו כל הכרטיסים במהרה, ואף התווספו לסיבוב תאריכים נוספים. את ההופעות שקיימה שאקירה בבואנוס איירס ובמקסיקו, צילמו ושידרו בטלוויזיה המקומית, בחסות רשות השידור של אותו מקום.
עם כל אחד מתוך חמשת השירים "Ojos Así" ,"Si Te Vas" ,"No Creo" ,"Estoy Aquí", ו-"Ciega, Sordomuda", הופיעה שאקירה 12 פעמים במהלך כל הסיבוב.
תאריכי הופעות

| תאריך | עיר | מדינה | מיקום |
| --- | --- | --- | --- |
דרום אמריקה
| 21 במרץ 2000 | לימה | פרו | אצטדיון מונטריקו |
| 23 במרץ 2000 | מונטווידאו | אורוגוואי | וודודרום העירוני של מונטווידאו |
| 24 במרץ 2000 | בואנוס איירס | ארגנטינה | לונה פארק |
| 25 במרץ 2000 | בואנוס איירס | ארגנטינה | לונה פארק |
| 26 במרץ 2000 | בואנוס איירס | ארגנטינה | לונה פארק |
| 27 במרץ 2000 | בואנוס איירס | ארגנטינה | לונה פארק |
| 29 במרץ 2000 | סנטיאגו | צ'ילה | האצטדיון הלאומי של צ'ילה |
| 1 באפריל 2000 | קראקס | ונצואלה | פוליאתרון של קראקס |
| 2 באפריל 2000 | ולנסיה | ונצואלה | פורום דה ולנסיה |
| 4 באפריל 2000 | מרקאיבו | ונצואלה | פאלאציו דה אוונטוס דה ונצואלה |
| 6 באפריל 2000 | בוגוטה | קולומביה | אצטדיון אל קמפין |
צפון אמריקה, הים הקריבי ומרכז אמריקה
| 8 באפריל 2000 | סן חואן | פוארטו ריקו | אצטדיון חירם ביטורן |
| 11 באפריל 2000 | מקסיקו סיטי | מקסיקו | האודיטוריום הלאומי |
| 12 באפריל 2000 | מקסיקו סיטי | מקסיקו | האודיטוריום הלאומי |
| 16 באפריל 2000 | גואטמלה סיטי | גואטמלה | אסטדיו דל אגרסיטו |
| 18 באפריל 2000 | סן דייגו | ארצות הברית | סן דייגו ספורט ארנה |
| 19 באפריל 2000 | אנהיים | ארצות הברית | הונדה סנטר |
| 21 באפריל 2000 | מיאמי | ארצות הברית | אמריקן איירליינס ארנה |
| 5 במאי 2000 | סנטו דומינגו | הרפובליקה הדומיניקנית | מבצר אוסאמה |
| 8 במאי 2000 | פנמה סיטי | פנמה | אצטדיון היפודרומה |
דרום אמריקה
| 12 במאי 2000 | בואנוס איירס | ארגנטינה | קמפו ארחנטינו דה פולו |
אקיבאסטוז

| --- | --- |
סמל אקיבאסטוזסמל אקיבאסטוז

צילום אוויר של העיר בחורף, ינואר 2010
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  פבלודר
 ראש העיר:  בייסקין איאן אואחיטוביץ'
 תאריך ייסוד:  1898
 שטח:  18,870 קמ"ר
 גובה:  347 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  145,509 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  7.711 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  51°43′47″N 75°19′36″E﻿ / ﻿51.729777777778°N 75.326583333333°E﻿ / 51.729777777778; 75.326583333333 
 אזור זמן:  UTC +5
 https://ekibastuz.kz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אקיבאסטוז(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אקיבאסטוז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אקיבאסטוז (בקזחית: Екібастұз; ברוסית: Экибастуз) היא עיר במחוז פבלודר שבצפון-מזרח קזחסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בעיר 145,509 בני אדם.
היסטוריה

ההיסטוריה של אקיבאסטוז מתחילה במאה ה-19, כאשר החלו לחפש משאבי מינרלים באזור. הניצול המסחרי של משאבי האזור החל זמן קצר לאחר מכן. השדה נמכר לאחר מכן לאיש עסקים בריטי, לסלי אורקהארט. הכפר עצמו הוקם בשנת 1899, על שם האגם הסמוך באותו השם.
המהפכה באימפריה הרוסית ושתי מלחמות עולם פגעו בפיתוח המינרלים וגרמו לנטישת הכפר, אך הוא שוקם באופן הדרגתי בסוף שנות ה-40. בדצמבר 1954 סחר הפחם מאזור אקיבאסטוז חודש. בשנת 1955 הופק הטון המיליון של הפחם. בקיץ 1958, גאורגי מלנקוב ואשתו הוגלו לאקיבאסטוז, שם הוחזקו במעקב צמוד. מעמד העיירה ניתן לאקיבסטוז ב-12 ביולי 1957 בצו של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית. באותה תקופה אוכלוסיית אקיבאסטוז עמדה על כ-25,000 איש.
הערות שוליים

↑  "Назначен новый аким Экибастуза". www.zakon.kz. 2022-08-16. ארכיון מ-2022-08-16. נבדק ב-2022-08-16.
↑  Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Ekibastuz travel guide | Caravanistan, caravanistan.com
↑  E.M. Pospelov, Geograficheskie nazvaniya mira (Moscow, 1998), p. 479.
↑  William Taubman, Khrushchev
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559765405171  LCCN: n81121124  VIAF: 126682727   WorldCat (עם VIAF): 126682727 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיגועי התאבדות בישראל

אוטובוס בחיפה אחרי פיגוע ההתאבדות בקו 37 של אגד ב-5 במרץ 2003
פיגועי התאבדות בישראל הם פיגועים המבוצעים על ידי ארגוני טרור פלסטינים במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. פיגועים אלו מכוונים בעיקר כנגד אזרחים ישראלים, ומיעוט קטן מהם מכוון למטרות צבאיות.
טקטיקה זו החלה להתפשט בשנות ה-90 והגיעה לשיאה במהלך האינתיפאדה השנייה (2000–2005) עם פיגועים במקומות שונים, כולל מרכזי קניות, אוטובוסים ציבוריים, מועדוני לילה ומסעדות, שהביאו למותם של מאות ישראלים.
רוב פיגועי ההתאבדות הפלסטינים נגד ישראלים בוצעו על ידי ארגוני טרור שלעיתים קרובות מגייסות מחבלים פוטנציאליים מחוץ לשורותיהם, במקום להסתמך על חברים קיימים.  בתחילת שנות ה-90 ארגוני טרור איסלאמיסטיים כמו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אימצו את האסטרטגיה הזו כתגובה להסכמי אוסלו. במהלך האינתיפאדה השנייה התגברו פיגועי ההתאבדות נגד ישראל וזכו לתמיכה של אזרחים ומנהיגים פלסטינים, מה שהוביל ל"קידוש השהיד" בחברה הפלסטינית. בנוסף, פיגועים אלו הובילו לאימוץ השיטה גם על ידי ארגוני טרור נוספים כמו גדודי חללי אל-אקצא והתנזים של פת"ח, שהשתמשו בפיגועי ההתאבדות כדי לשפר את מעמדם בדעת הקהל הפלסטינית.
בחברה הפלסטינית, פיגועי התאבדות מכונים בדרך כלל "מבצעי מות קדושים". עבור מחבלים מתאבדים פלסטינים רבים, מות קדושים הוא מילוי חובה דתית, המונעת על ידי פרשנות איסלאמיסטית של הג'יהאד המחשיבה את מות הקדושים למצווה דתית. פרספקטיבה זו, בשילוב עם איבה כלפי יהודים ותגובה להשפלה לאומית לתפיסתם, הופכת את "מות הקדושים" לפעולה הגיונית לתפיסתם. המחבלים מונעים גם על ידי רצון לנקמה, גאווה אישית וכבוד, והבטחה לתגמולים רוחניים וחומריים בחיים שלאחר המוות. תמיכה ציבורית במחבלים מתאבדים באה לידי ביטוי בפרקטיקות תרבותיות כמו הלוויות המוניות, קריאת שמות של מרחבים ציבוריים על שם מחבלים, וקידום באמצעות מדיה חברתית, תקשורת כתובה, חינוך ותוכניות ילדים.
פיגועי התאבדות בשנות ה-90 וה-2000 השפיעו באופן משמעותי גם על החברה הישראלית, והקשיחו את היחס לפלסטינים כשותפי שלום פוטנציאליים לפתרון שתי המדינות. בנוסף, תרמו הפיגועים להחלטת ראש ממשלת ישראל אריאל שרון להקים את מכשול גדר ההפרדה ביהודה ושומרון ובסביבתה.
מארגני הפיגועים והמחבלים

הרוב המכריע של פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים אורגנו על ידי קבוצות פלסטיניות קיצוניות. ארגונים אלה נוטים לגייס מפציצים פוטנציאליים מחוץ לשורותיהם במקום להסתמך על חברים פנימיים.
מארגני הפיגועים והמחבלים > חמאס

חמאס, באמצעות הזרוע הצבאית שלו גדודי עז א-דין אל-קסאם, אחראית לפיגועי התאבדות רבים מאז 1993. הארגון ביצע יותר פיגועי התאבדות וגרמה ליותר נפגעים ישראלים מכל ארגון פלסטיני אחר.
חמאס מציגים בגלוי את הנזק וההרתעה שהפיגועים הללו גורמים לחברה הישראלית. מבחינה דוקטרינית, הם מהללים את מות הקדושים כפסגת הג'יהאד והאמונה האסלאמית. אמנת חמאס מבטאת את מטרת הארגון, וקובעת: "ישראל תתקיים ותמשיך להתקיים עד שהאסלאם ימחק אותה, בדיוק כפי שחיסל אחרים לפניה". בנוסף, סעיף 7 לאמנה מכריז, "זמן [של הגאולה] לא יגיע עד שהמוסלמים ילחמו ביהודים ויהרגו אותם, ועד שהיהודים יתחבאו מאחורי סלעים ועצים כשהקריאה תועלה: 'הו מוסלמי, הנה. יהודי מסתתר בוא והרוג אותו.'" עוד טוענת חמאס כי פיגועי התאבדות מבססים "מאזן של פחד" (תוואזון רב) נגד ישראל על ידי גרימת אבדות משמעותיות ומצוקה פסיכולוגית לישראלים, למרות הצבא הישראלי החזק. בנוסף, חמאס מסגר את ההתקפות הללו כעדות ל"גאונות חדשנית פלסטינית" ('אבקריית אל-עבדה' אל-פלסטיני), ומציג את היצירתיות הנתפסת וכושר ההמצאה האסטרטגי שלהם בסכסוך המתמשך.
הפיגוע הגדול הראשון של חמאס אירע ב-13 באפריל 1994 בפיגוע ההתאבדות בתחנת האוטובוסים בחדרה, בו נהרגו חמישה ישראלים. חיסולו של המחבל יחיא עיאש בינואר 1996 הוביל לזינוק בכמות פיגועי חמאס עד סוף 1997. במהלך 21 החודשים הראשונים של האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 עד יוני 2002), חמאס היה אחראי לכ-43% מכלל פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים, והוא הרג 161 ישראלים ופצע למעלה מ-1,100. משנת 2000 עד 2005, חמאס ניהל 92 מתוך 155 פיגועים בסך הכול. פיגועי חמאס היו מאופיינים בקטלניות גבוהה ולעיתים קרובות גרם ליותר נפגעים מאשר קבוצות פלסטיניות אחרות.
מארגני הפיגועים והמחבלים > גא"פ

הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ) החל לבצע פיגועי התאבדות בין השנים 1994 ו-1997. ההתקפות של הגא"פ כוונו בעיקר לאזרחים בתוך ישראל.
פתחי שיקאקי, מייסד שותף של הג'האד האסלאמי בפלסטין, דגל ברעיון שהג'יהאד הוא חובה אישית. מנהיג הג'האד האסלאמי הטרוריסט רמדאן שלח, הביע את הסתמכותו של הארגון על הג'האד כטקטיקה, וקבע, "אין לנו שום דבר כדי להדוף את ההרג והבריונים נגדנו מלבד נשק הקדושים. זה קל ועולה לנו רק בחיינו [... לא ניתן להביס פצצות אנושיות, אפילו לא על ידי פצצות גרעיניות".
המתקפה הבולטת הראשונה של הגא"פ התרחשה ב-11 בנובמבר 1994, כאשר מחבל של הארגון השתמש בפצצת אופניים כדי להרוג שלושה ישראלים. ב-22 בינואר 1995, ביצע הארגון את אחד הפיגועים הקטלניים ביותר בתולדות ישראל עם פיגוע כפול בצומת בית ליד, שהביא ל-19 הרוגים. במהלך 21 החודשים הראשונים של האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 עד יוני 2002), הג'האד האסלאמי הפלסטיני היה אחראי לכ-20% מכלל פיגועי ההתאבדות, והרג לפחות 28 ישראלים ופצע 213. מספר התקיפות של ההגא"פ גדל עם הזמן, והגיע לשיא עם הפיגוע בצומת מגידו ביוני 2002, שבו נהרגו 17 ישראלים.
מארגני הפיגועים והמחבלים > פת"ח, תנזים וגדודי חללי אל-אקצא

במהלך האינתיפאדה השנייה, הפת"ח, הפלג העיקרי של הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) בראשותו של יאסר ערפאת, היה שחקן מרכזי בשימוש בטרור מתאבדים. במהלך 21 החודשים הראשונים של האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 עד יוני 2002), הפת"ח היה אחראי לכמעט שליש מכלל פיגועי ההתאבדות והפך לארגון הפעיל ביותר מבחינת מספר ההתקפות על ישראלים. האסטרטגיה של הארגון כללה הפעלת התנזים וחטיבות חללי אל-אקצא כדי לספק אלטרנטיבה חילונית לקבוצות איסלאמיסטיות כמו חמאס וגא"פ.
התנזים, הזרוע החמושה של הפת"ח, היו מעורבים בפיגועים משמעותיים, במיוחד לאחר ביקורו של אריאל שרון בהר הבית. פיגוע ההתאבדות הגדול הראשון של התנזים אירע ב-17 בינואר 2002 בחדרה, בו נהרגו שישה בני אדם ונפצעו 33 בחגיגת בת מצווה.
גדודי חללי אל-אקצא, פלג בתוך הפת"ח שהוקם לאחר ספטמבר 2000, צמח במהלך האינתיפאדה השנייה כארגון מוביל בביצוע פיגועי התאבדות. בחודשים הראשונים של 2002, הארגון היה אחראי ליותר ממחצית מפיגועי ההתאבדות, מה שגרם למשרד החוץ האמריקאי להגדיר אותה כארגון טרור זר במרץ 2002. רבים מחברי הארגון היו גם חלק מכוחות הביטחון הרשמיים של הרשות הפלסטינית.
מארגני הפיגועים והמחבלים > החזית העממית לשחרור פלסטין

החזית העממית לשחרור פלסטין, פלג מרקסיסטי-לניסטי חילוני שמקורו באש"ף, ביצע מספר מצומצם של פיגועי התאבדות במהלך האינתיפאדה השנייה. הארגון פעל תחת הנהגתו של ג'ורג' חבש. בהובלת אחמד סעדאת, החזית העממית הייתה אחראית למספר אירועים בולטים, כולל רצח שר התיירות הישראלי רחבעם זאבי. ב-16 בפברואר 2002, החזית העממית ביצעה פיגוע התאבדות בקניון בקרני שומרון, שהביא ל-2 הרוגים ישראלים ול-29 פצועים. כשלושה שבועות לאחר מכן ביצעה החזית העממית פיגוע התאבדות נוסף באריאל, בו פצעו 15 אנשים.
מניעים אישיים

מות קדושים (ג'האד) בקרב מחבלים מתאבדים פלסטינים מונע לעיתים קרובות על ידי שילוב של אמונות דתיות, סנטימנט לאומני ותמריצים אישיים.   המניעים האישיים להפוך למחבל מתאבד עשויים לנבוע מגורמים שונים, כולל הרצון להשיג תגמולים צפויים בחיים שלאחר המוות, דחף לחפש נקמה על מותו או פציעתו של אדם אהוב.  מעורבותן של קבוצות חילוניות כמו הפת"ח בארגון פיגועי התאבדות מעידה על כך שהלהט הדתי אינו הדבר היחיד שמניע את פיגועי ההתאבדות.
מניעים אישיים > מניעים דתיים

מניעים דתיים הם בעלי משמעות רבה בקרב מחבלים מתאבדים פלסטינים. השפעתם ניכרת בתהליכי הגיוס של קבוצות כמו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (PIJ), שמחפשות אנשים דתיים ביותר. המניע הדתי המרכזי של חלק מהפלסטינים להשתתף במשימות התאבדות הוא הפרשנות האסלאמית של ג'יהאד. הג'יהאד כולל שני מושגים עיקריים: ג'יהאד אל-נפס, המאבק הפנימי לשליטה עצמית, וג'יהאד בי אל-סייף, המאבק המזוין או "מלחמת הקודש". האסלאמיסטים דוחים את המושג הראשון ככפירה ומדגישים את השני כ"ג'יהאד הגדול" האמיתי, תוך שימוש בפסוקי הקוראן התומכים בכך ומכילים זיקה בין מלחמה לבין חובתם הדתית של המוסלמים. חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שניהם טוענים שהג'יהאד בפלסטין הוא חובה אישית (פַרְד עַיְן) ולא חובה קהילתית (פַרְד כִּפַאיָה). קבוצות אסלאמיסטיות רדיקליות משתמשות במונחים כמו "שהיד" לתיאור מחבלים מתאבדים, בניגוד להתאבדות רגילה האסורה באסלאם. המונח נובע מהמילה הערבית "שהדה", שמשמעותה "להעיד", ומתייחס לשהיד שמת תוך כדי עדות לאמונתו או עקרונותיו. חמאס, בפרט, רואה את השהידיות כחלק חיוני מזהות פלסטינית וגיוס המונים, ומתארת אותה כמעשה העליון של ג'יהאד ומסירות לאסלאם.
בנוסף, ארגונים איסלאמיסטיים תופסים לעיתים קרובות את ישראל ואת המערב כאיום משמעותי על ערכי האסלאם, מה שמוביל אותם לבצע מעשי אלימות, לרבות פיגועי התאבדות, כ"ג'יהאד הגנתי" נגד הכובשים. הרטוריקה הזו הסלימה לקריאות לאלימות נגד יהודים באופן רחב יותר. במהלך האינתיפאדה השנייה, הרטוריקה של השייח' איברהים מאדהי הדגימה את התפיסה הרדיקלית הזו. בדרשה באוגוסט 2001 במסגד שייח' איג'לין בעיר עזה, הכריז שייח' מאדהי כי הקוראן מזהה את היהודים כ"האויבים הגדולים ביותר של האומה האסלאמית ", וטען כי "שום דבר לא ירתיע אותם חוץ מזה שאנו מרצון נפוצץ את עצמנו בתוכם".
מאז תחילת שנות ה-90, ובמיוחד עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, הג'יהאד הפך לנשגב בקרב הפלסטינים, והוא מונע על ידי מסורות באסלאם ומועצם על ידי מנהיגים איסלאמיסטיים מודרניים. מגמה זו נמצאת בעלייה. המוטיבציה לג'יהאד מוזנת עוד יותר על ידי נרטיב איסלאמיסטי שמתאר את המערב, כולל ישראלים, כמושחתים מבחינה מוסרית ופחדנים בשל חוסר הרצון שלהם להקריב את חייהם.
בשנת 2001, בתקופת האינתיפאדה השנייה, אמר המופתי של ירושלים, עכרמה צברי: "המוסלמי מחבק את המוות. [...] תראה את החברה של הישראלים. זו חברה אנוכית שאוהבת את החיים... היהודים יעזבו את הארץ הזו במקום למות, אבל המוסלמי שמח למות". השקפה זו מובילה דמויות איסלאמיסטיות לבקש להוכיח את גבורתם על ידי התמודדות מרצון עם המוות, תוך ניגוד בין אומץ לבם הנתפס לפחדנות לכאורה של אויביהם. מנהיג חמאס איסמעיל הנייה הדהד את הסנטימנט הזה במרץ 2002, כשצוטט כאומר ש"יהודים אוהבים את החיים יותר מכל עם אחר, והם מעדיפים לא למות".
מניעים אישיים > מניעים לאומיים

מחבלים מתאבדים פלסטינים רבים מונעים על ידי רגשות לאומניים, ומצטרפים לקבוצות כמו חמאס, הג'האד האסלאמי בפלסטין ופת"ח כדי להילחם בעוולות הנתפסות ולהגן על אדמתם מפני מה שהם רואים כהתערבות של "הישות הציונית ". תחושת העוול הזו הקשורה למלחמת העצמאות ולכיבוש הישראלי, מניעה את נכונותם למות למען מטרתם. המשמעות של אדמה ובית בתרבות הפלסטינית, בשילוב עם תחושת ההשפלה והתסכול, מלבה את נחישותם. הלהט הלאומי קשור גם למושג "ג'יהאד לאומי", שמטרתו לחזק את הזהות והגאווה הפלסטינית באמצעות "התנגדות". פיגועי התאבדות נתפסים כטקטיקה חזקה בלוחמה א-סימטרית, שנועדה להחדיר פחד בחברה הישראלית ולהפגין נחישות פלסטינית.
דוברי חמאס טענו כי פיגועי התאבדות מטילים פחד משמעותי בקרב "הכובשים הציונים". הם חגגו את התפיסה שהחיים בישראל הפכו דומים ל"גיהנום" וטענו כי התקפות אלו מערערות את המטרה הציונית של מקלט בטוח ליהודים, והובילו לספקות לגבי עתידה של ישראל וכן להגירה משמעותית אליה. איש הדת יוסוף אל-קרדאווי הצהיר כי "הפלסטיני שמפוצץ את עצמו הוא אדם שמגן על מולדתו. כשהוא תוקף אויב כובש, הוא תוקף מטרה לגיטימית". מנהיג ארגון הטרור חמאס לשעבר עבד אל-עזיז אל-רנטיסי, בתגובה לטבח בדולפינריום ב-2001, הצהיר ברשת התקשורת תומכת הטרור אל ג'זירה כי הפלסטינים "לעולם לא יאשרו את כיבוש המולדת [שלהם]".
מניעים אישיים > מניעים אישיים

מניע משמעותי למחבלים מתאבדים הוא המעמד המוגבר שהם משיגים לאחר המוות. בחברה הפלסטינית, שבה כבוד הוא מוטיב מרכזי, ההפיכה לקדוש מעונה נתפסת כצורת הכבוד הגבוהה ביותר. עליית מעמד זה מתחזק על ידי הנצחת ה"קדושים" באמצעות פוסטרים, עלונים ועצרות גדולות. עבור צעירים פלסטינים רבים, האדרה זו והתהילה הנלווית לכך עשויים לגרום למות קדושים (ג'יהאד) להיראות כדרך להשיג מעמד חברתי משמעותי והכרה.
מניע נוסף למחבלים מתאבדים הוא ההבטחה לתגמולים בחיים שלאחר המוות, כפי שמתואר בתורה האיסלאמית, כולל חדית'ים שונים.   תגמולים אלה כוללים סליחה על חטאים, הגנה מהגיהנום, כתר תהילה, נישואים לשבעים ושתיים בתולות ("בתולות גן העדן") והיכולת להרחיב את ההרשאות הללו לשבעים קרובי משפחה.  הבטחות אלו יוצרות תמריץ חזק למחבלים לבצע התאבדות, ורואים בכך דרך להחליף את רכושם הארצי המוגבל תמורת התגמולים היוקרתיים שהובטחו בגן עדן. הצהרות של אנשים ודיווחים מצביעים על כך שרבים משוכנעים בתגמולים שהובטחו אלה, אשר משפיעים באופן משמעותי על נכונותם לבצע מות קדושים. כמה מחבלים מתאבדים אפילו נקטו בצעדים, כמו לעטוף נייר טואלט סביב איבר המין שלהם, כדי לשמר את יכולתם ליהנות מתגמולים אלה. התקשורת הפלסטינית הגדירה את מות הקדושים במונחים של נישואים לבתולות, ובכך חיזקה עוד יותר את הציפייה הזו.
מניע משמעותי נוסף למחבלים מתאבדים הוא התמיכה הכספית והחברתית שניתנה למשפחותיהם בעקבות הפיגוע. משפחות מחבלים מתאבדים מקבלים לעיתים קרובות תשלומים נכבדים, הנעים בין 1,000 דולר במזומן לכמה אלפי דולרים, מארגונים כמו חמאס או הג'האד האסלאמי בפלסטין, ולעיתים אף מתומכים חיצוניים. בשנת 2002, דווח כי נשיא עיראק סדאם חוסיין הציע עד 25,000 דולר למשפחות של מחבלים מתאבדים פלסטינים. תמיכה כלכלית זו, בשילוב עם המעמד החברתי המוגבר המוענק למשפחה עקב מות הקדושים של אחד מבניהם, מביאים לשיפור משמעותי בתנאי החיים ובמעמדם הציבורי של המועמדים להתאבדות.
עם זאת, על פי מחקרים, בעוד שקושי כלכלי יכול לגרום לפלסטינים מסוימים לחפש מות קדושים, הוא לבדו אינו מסביר את התופעה במלואה, ובמהלך השנים היו מחבלים מתאבדים רבים שהגיעו ממשפחות אמידות. מכון ראנד מצא שכמעט 60% מהמחבלים המתאבדים שגויסו על ידי חמאס והג'יהאד האסלאמי היו בעלי השכלה מעבר לתיכונית, בעוד שפחות מ-15% מכלל האוכלוסייה הפלסטינית הבוגרת. בנוסף, הסיכוי של מפציצים אלה להגיע מרקע עני היה נמוך משמעותית בהשוואה לחבריהם.
מניע מרכזי נוסף למחבלים מתאבדים הוא הרצון לנקום. באזור המושפע מאוד מסכסוך, פלסטינים רבים מונעים מאובדנים אישיים ומבקשים לנקום את מותם או הפציעה של חברים קרובים או בני משפחה. נקמה היא מניע רב עוצמה, הנשמע לעיתים קרובות במהלך תהלוכות לוויה של פלסטינים ומשתקף בעדויות אישיות של מחבלים המודים כי נקמת יקיריהן שנפלו הייתה הסיבה העיקרית למעשיהם. מראיונות שנערכו עם משפחות וחברים של מחבלים מתאבדים פלסטינים עולה כי אנשים אלו אינם מפגינים רמות גבוהות יותר של דיכאון ממה שנצפה בדרך כלל באוכלוסייה הכללית.
מחקר מזהה מספר פרופילים של מחבלים מתאבדים פלסטינים. ביניהן "המחבל המתאבד המנוצל", המונע ממשברים אישיים או רצון לכפר על חטאים הנתפסים כמו מערכות יחסים מחוץ לנישואין, הומוסקסואליות או שיתוף פעולה עם ישראל. פרופיל נוסף הוא המחבל "מבקש גמול על סבל".
גיוס, הדרכה ותכנון > גיוס

גיוס למשימות התאבדות על ידי ארגוני הטרור הפלסטינים כולל בדרך כלל תהליך סלקטיבי שבו מועמדים פוטנציאליים נבחרים על סמך מחויבותם הדתית, נאמנותם ויכולתם לשמור על סודיות. קבוצות פלסטיניות מעדיפות לזהות ולפנות לאנשים שכבר הפגינו התאמה אידאולוגית חזקה. מגייסים מכוונים לרוב לסטודנטים וצעירים במסגדים, באוניברסיטאות, בפעילויות חברתיות ובבתי כלא בישראל. המועמדים נבחנים על יכולתם להתמודד עם לחץ פסיכולוגי, וכן בדיקה של הרקע האישי והמשפחתי שלהם, ולעיתים אף רישומם הפלילי.
ההכשרה למחבלים מתאבדים נמשכת בדרך כלל בין מספר שבועות עד חודשים ונועד להכין את המועמדים באופן מעשי, נפשי ורוחני. היא מתחילה בשיעורים על תורות ספציפיות של הקוראן והחדית' על הגיהאד והחיים שלאחר המוות, כמו גם חשיפה לתעמולה אנטי-ישראלית. המועמדים גם עוברים טיהור רוחני באמצעות צום, תפילה וסליחה על חטאי העבר. ההכשרה המעשית כוללת פירוק והרכבה של מטעני חבלה, ביצוע פיצוץ ותרגול נתיבי מילוט, לרוב באמצעות משימות מדומה כדי להבטיח היכרות עם נהלים וציוד.