stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופנה בת קיימא
סוגיות חברתיות בתעשיית האופנה > אופנה בת־קיימא בישראל

בענף הטקסטילים ובעיקר האופנה המהירה שהוא אחד המזהמים ביותר את הסביבה, הפתרונות שכבר מבוצעים על יד ציבור הולך ומתרחב תיקוני בגדים, דבר שפעם נעשה בכל משק בית, מיחזור משביח של הביגוד, או קניית בגדים מיד שנייה. בישראל התפתחה בשנים האחרונות פעילות ענפה בנושא.
בספטמבר 2016, הוקם הפורום לאופנה בת קיימא, על ידי אילנה לייזין ונועה שרון. הפורום הגוף הראשון והמקצועי בישראל. הפורום הוא פלטפורמה עצמאית הפועלת בהתנדבות להעלת מודעות להשלכות הסביבתיות והחברתיות של תעשיית האופנה מתוך מטרה להוביל שינוי תפיסתי ותרבותי. הפורום יוצר מקום לשיתוף ידע ועשייה, לקדם רגולציה ושיתופי פעולה, ולהיות הגוף המוביל בישראל והבית לתחומי אופנה בת קיימא. הפורום הוא הקהילה לאנשי מקצוע, יזמים, אקדמאים ומתעניינים באופנה בת קיימא ועוסק בתרבות, אופנות, מגדר, זכויות אדם וחיות, טכנולוגיה ומחקר אקדמאי סביב הנושא.
בשנת 2019 פתחו מיכל לסטר ומיטל פלג מזרחי קבוצת פייסבוק בשם 'מתלבשות על נובמבר' הפועלת להעלאת המודעות לנזקי תעשיית האופנה והשפעתם על הסביבה, החברה וצרכני האופנה בישראל. זאת, לצד הצגת אפשרויות לצריכת אופנה הוגנת ובת קיימא. כעבור שנה הצטרפה אליהן אירית דרמון.
התכנים בהם עוסקת הקבוצה: העלאת המודעות לפגיעה של תעשיית האופנה בסביבה, עידוד צמצום רכישת בגדים, העלאת המודעות לאפשרויות נוספות לרכישה / קבלה של בגדים:קנייה בחנויות יד שנייה, החלפת בגדים צריכה אלטרנטיביים ומינימליזם בתחום האופנה והעלאת מודעות לתנאי העבדות המודרנית בהם מועסקים חלק גדול מעובדי המפעלים של תעשיית האופנה.
ראו גם

מיחזור משביח לבגדים
מלתחת קפסולה
איה מצויצת

| איה מצויצת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: איה
מין:: איה מצויצת
שם מדעי
 Pernis ptilorhyncus ‏טמינק, 1821

איה מצויצת (שם מדעי: Pernis ptilorhyncus), או איה מזרחית (Oriental honey buzzard), היא עוף דורס בגודל בינוני, מסוג איה.
תחום תפוצתה של האיה המצויצת כולל את אסיה, ממרכז סיביר ועד מזרח יפן. בקיץ נודד העוף לסיביר וחורף בדרום-מזרח אסיה. בשאר מקומות תפוצתו העוף יציב בדרך כלל.
המין שוכן באזורים מיוערים, בעיקר של עצים רחבי עלים. תפוצתו הרבה משתנה מיערות טרופיים ליערות טייגה. הוא יימצא גם באזורים פתוחים, שפלות, גבעות ומורדות הרים.
בישראל נחשבה בעבר למזדמנת נדירה, ותועדה לראשונה רק ב-1994 באילת; אך ככל הנראה נדירות תצפיותיה נבעה מהקושי בזיהויה. כיום התצפיות בה נפוצות יותר והיא חולפת קבועה במספרים נמוכים, לרוב יחד עם להקות של איות צרעים בעונות הנדידה. בנוסף, פרטים בודדים נצפו חורפים בדרום הערבה ואילת.
מאפיינים

אורך הגוף 68-50 ס"מ. מוטת כנפיים 150-135 ס"מ. משקל 1500-750 גרם. פולימורפי, צבע הניצוי משתנה בהתאם לתת-המינים ולאזורים הגאוגרפים. מזכירה איית צרעים, אך גדולה יותר, ציצית עורף בולטת, לעיתים נראה סימן כהה בצורת פרסה על בליטת הזפק.
תזונתה מתבססת בעיקר על צרעות ודבורים, ובעיקר תצורת הלרווה שלהם. היא ניזונה אף מיערת דבש ומדבש נוזלי, מתוך כוורות תלויות או בתוך כוכי עצים. בנוסף יכולה להזון מחרקים אחרים, וחולייתנים קטנים כלטאות, צפרדעים, יונקים ועופות קטנים.
העוף מוזכר מספר פעמים בתנ"ך:
”וְאֶת הַדָּאָה וְאֶת הָאַיָּה לְמִינָהּ” (ויקרא יא יד)
”וְהָרָאָה וְאֶת הָאַיָּה וְהַדַּיָּה לְמִינָהּ” (דברים יד יג)
”נָתִיב לֹא יְדָעוֹ עָיִט וְלֹא שְׁזָפַתּוּ עֵין אַיָּה” (איוב כח ז)
תפוצת תת-המינים

Pernis ptilorhyncus orientalis - מסיביר עד סחלין, דרום עד מנצ'וריה, יפן וקוריאה. חורף בדרום-מזרח אסיה- אינדונזיה והפיליפינים.
P. p. ruficollis - הודו, סרי לנקה, מיאנמר עד סין.
P. p. philippensis - הפיליפינים.
P. p. palawanensis - באיי פלאוואן שבפיליפינים.
P. p. torquatus - סומטרה ובורנאו
P. p. ptilorhyncus - האי ג'אווה.
הערות שוליים

↑  איה מצויצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
אות מלחמת הקוממיות

| --- | --- |
 
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוג:  אות מערכה
 זכאות:  חיילים ואזרחים אשר שירתו בין 1 בפברואר 1948 עד 10 במרץ 1949
 נוסד:  1951
 הענקות
 הוענק לראשונה:  1951
 הענקות קבוצתיות:  98 יישובים
 היררכיה
 הבא:  אות מלחמת סיני
 
אות מלחמת הקוממיות הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במלחמת העצמאות, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים. חלוקת האות החלה בשבוע של יום העצמאות בשנת 1951. בשנת 1955 הוענק האות למספר יישובים  שכותרו או הותקפו במהלך המלחמה.
הזכאים לאות

האות ניתן לחיילים ששירתו בין 1 בפברואר 1948 ל-10 במרץ 1949 במשך 4 חודשים ברציפות לפחות. האות ניתן גם למי שהשתתף בפועל בקרבות, גם אם לא עמד בתנאים שלעיל, למי שהיה מרותק 120 ימים ליישוב ספר וכן לשליחי רכש והעפלה.
על אות זה נענדו על ידי הזכאים לכך ארבעה סמלים: זכאי עיטור לוחמי המדינה (שחולק החל מ-1968) והיו עדיין במדים, ענדו גרסה מוקטנת של העיטור על גבי אות מלחמת הקוממיות. בנוסף, נהגו יוצאי פלמ"ח לענוד על האות גרסה מוקטנת של סמל הפלמ"ח (סמל זה היה אות עצמאי בטרם בוטל), נהגו יוצאי הבריגדה היהודית לענוד על האות גרסה מוקטנת של סמל הבריגדה וזכאי אות מגן ירושלים (אות שניתן, בטרם בוטל, למי ששירת באזור ירושלים, בין 1 באפריל ו-10 ביוני 1948) נהגו לענוד גרסה מוקטנת של אות זה. ניתן היה לצרף לאות מספר סמלים במקביל ואחדים ענדו שלושה סמלים במקביל.
הועלתה הצעה לעצב לאות מדליה, בדומה לאותות המערכה של הצבא הבריטי. נעשתה עבודת מטה בצה"ל בקשר להנפקתה ובנובמבר 1951 הוכרז על תחרות לעיצוב המדליה. אולם המדליה לא הונפקה בסופו של דבר.
חלוקת האות

חלוקת האות החלה בשבוע של יום העצמאות בשנת 1951. ההודעה על חלוקת האות הביאה לתרעומת מצד חברי ההגנה על שאות הקוממיות חולק לפני אות ההגנה. לאבות חללי מלחמת השחרור הוענק אות הקוממיות אותו הם היו רשאים לענוד ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום העצמאות ויום נפילת הבן. בעת הדיון על חוק העיטורים בכנסת, הודיע שר הביטחון פנחס לבון שאות הקוממיות יוענק ביום העצמאות של 1955 לאזרחים ששיתפו פעולה במישרין עם צה"ל וליישובים שהצטיינו בלחימה. ביום העצמאות 1955 הוענק האות ל-98 יישובים ישראליים שכותרו או הותקפו במהלך המלחמה, ביחד עם נס, שנקרא נס הקוממיות.
גלריה

הצעה למדליית מלחמת הקוממיות
אות מלחמת הקוממיות שהוענק לקיבוץ גת
הערות שוליים

↑  התחרות על צורת "אות הקוממיות", דבר, 25 בנובמבר 1951
↑  התחרות על תוכן עטרת הקוממיות, דבר, 27 בנובמבר 1951
↑  אות הקוממיות יחולק בשבוע העצמאות, דבר, 2 באפריל 1951
↑  השרות בהגנה קדם לשרות בצה"ל, דבר, 16 במאי 1951
↑  א. ישר-אל, מה נעשה ביום הזיכרון?, דבר, 17 באפריל 1953
↑  אות הקוממיות ליישובים ואזרחים, דבר, 21 בדצמבר 1954
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אין | אות מלחמת הקוממיות  1 בפברואר 1948 - 10 במרץ 1949 | הבא: אות מלחמת סיני |
אופל דיפלומט

| --- | --- |

Opel Diplomat, דור ראשון
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אופל
 שנות ייצור:  1964–1977
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  Opel Kapitän
 מודל אחריו:  אופל סנטור
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,949 מ"מ (דור ראשון) 4,920-5,070 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,902 מ"מ (דור ראשון) 1,852 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,445 מ"מ (דור ראשון) 1,450 מ"מ (דור שני)
 משקל:  1,380-1,630 ק"ג (דור ראשון) 1,530-1,720 מ"מ (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,845 מ"מ (דור ראשון) 2,845-2,995 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,600 סמ"ק (דור ראשון)  6 צילינדרים, 2,800 סמ"ק, המפיק 148 כ"ס (דור ראשון)  V8 צילינדרים, 4,600 סמ"ק, המפיק 190 כ"ס (דור ראשון) (מנוע שברולט מסוג "Chevrolet V8")  V8 צילינדרים, 5,400 סמ"ק, המפיק 230 כ"ס (דור ראשון) (מנוע שברולט מסוג "Chevrolet V8")  6 צילינדרים, 2,800 סמ"ק, המפיק 163 כ"ס (דור שני)  V8 צילינדרים, 5,400 סמ"ק, המפיק 227 כ"ס (דור שני)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 2 מהירויות (דור ראשון) (תמסורת ג'נרל מוטורס מסוג "Powerglide") תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דור שני) תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (דור שני) תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות  מסוג "Turbo-Hydramatic" (דור שני, למנועי V8)
אופל דיפלומט (בגרמנית: Opel Diplomat) היא מכונית סלון מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בשנים 1964–1977.
סך הכול יוצרו 27,537 יחידות.
גרסאות "אופל דיפלומט"

סלון - 4 דלתות
קופה - 2 דלתות (דור ראשון)
דורות "אופל דיפלומט"

דור ראשון (יוצר בין השנים 1964–1968)
דור שני (יוצר בין השנים 1969-1977)
תמונות

"אופל דיפלומט", 2 דלתות - דור ראשון, קופה
"אופל דיפלומט", 2 דלתות - דור ראשון, קופה
"אופל דיפלומט" - דור ראשון
"אופל דיפלומט" - דור ראשון
"אופל דיפלומט", דור ראשון - מבט לתא הנהג
"אופל דיפלומט" - דור ראשון, קופה
"אופל דיפלומט", שנת 1975 - דור שני
"אופל דיפלומט", שנת 1975 - דור שני
"אופל דיפלומט", - דור שני
"אופל דיפלומט", שנת 1970 - דור שני
"אופל דיפלומט", - דור שני
"אופל דיפלומט", - דור שני
ראו גם

אופל
לקריאה נוספת

אופל דיפלומט - תמונות, wheelsage.org
חמישים שנה לאופל קפיטן, אופל אדמירל, ואופל דיפלומט, media.opel.com
הערות שוליים

↑  אופל דיפלומט car.info/en-se/opel/diplomat/diplomat-475317
↑  Werner Oswald: Deutsche Autos 1945-1975. Stuttgart: Motorbuch Verlag, 1975. ISBN 3-87943-391-7.
↑  אופל דיפלומט independent.co.uk/life-style/motoring/features/the-opel-diplomat
↑  אופל דיפלומט  - דור שני car.info/en-se/opel/diplomat/diplomat-b
אוקובה

| אוקובה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: Garryales
משפחה:: Garryaceae
סוג:: אוקובה
שם מדעי
 Aucuba ‏תונברג

אוֹקוּבָּה (שם מדעי: Aucuba) היא סוג צמח בעל פרחים ממשפחת ה-Garryaceae. זהו שיח, או עץ נמוך, ירוק-עד, שמקורו במזרח אסיה, ותפוצתו ממזרח ההימלאיה ועד ליפן.
מקור השם אוקובה הוא משיבוש שמו של הצמח ביפנית アオキ (אָאוֹקִי, מילולית עץ כחול-ירוק), ביטוי להיותה שיח ירוק-עד. הסוג כולל 3–10 מינים, ובעבר סווג תחת משפחת הקרניתיים.
גובה האוקובה נע בין שני מטרים ל-13 מטר, ויש לה מראה המזכיר את עצי הער, עד כדי כך שהאוקובה היפנית נקראת גם באופן עממי דפנה מנוקדת. העלים רחבים ואזמליים, ערוכים בצורה נגדית, כשאורכם 8–25 ס"מ ורוחבם 2–7 ס"מ. בשולי העלה, קרוב לקצהו, ישנן מספר שיניים גדולות. הצמח הוא דו־ביתי, ופרחיו קטנים בקוטר 4–8 מ"מ, עם עלי כותרת בצבע ארגמני–חום, ערוכים בדלילות בתפרחת בת 10–30 פרחים. הפרי הוא בית גלעין אדום בקוטר של סנטימטר אחד.
שלושת המינים המסורתיים שנכללו בסוג זה הם: אוקובה יפנית, אוקובה סינית ואוקובה הימלאית.
הערות שוליים

↑  אוקובה, באתר מילון קולינס
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אוקובה".
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוקו קאמו

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1946 (בן 78) הלסינקי, פינלנד 
 שם לידה:  Okko Tapani Kamu 
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 מקום לימודים:  אקדמיית סיבליוס 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  Marjatta Meritähti Arja Nieminen 
 צאצאים:  Ona Kamu 
 פרסים והוקרה:  מדליית פרו פינלנדיה (6 בדצמבר 1999)  אביר גדול במסדר הבז (11 באפריל 1984) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוקו קאמו (בפינית: Okko Kamu;‏ נולד בשנת 1946) הוא מנצח וכנר פיני.
ביוגרפיה

אוקו קאמו נולד בהלסינקי למשפחה של מוזיקאים. אביו ניגן בקונטרבס בתזמורת הפילהרמונית של הלסינקי. כבר כילד הוא החל לנגן בכינור ובגיל שש התקבל לאקדמיית סיבליוס.
בשנת 1964 הקים רביעיית מיתרים משלו, שלה קרא "סוהונן", וניגן בה כינור ראשון במשך שנים אחדות. בגיל עשרים התמנה לכנר ראשי באופרה הלאומית של פינלנד. במשרה זו נשאר עד 1968, כאשר ניתנה לו לבסוף ההזדמנות לנצח על תזמורת האופרה.
בשנת 1969 התמנה למנצח אורח ראשי של האופרה המלכותית השוודית ובאותה שנה גם זכה בתחרות הניצוח הראשונה על שם הרברט פון קאראיין בברלין. הישג זה סלל לפניו את הדרך לקריירה בינלאומית.
אוקו קאמו ניצח על התזמורות הראשונות במעלה בעולם והיה מנהל מוזיקלי של תזמורת רדיו פינלנד תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, הפילהרמונית של הלסינקי, הפילהרמונית של אוסלו ושל הסינפונייטה של סטוקהולם. כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם ושל הפילהרמונית של קופנהגן. הוא היה המנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית הפינית ושל תזמורת הלסינגבורג, וכן מנצח אורח קבוע של התזמורת הקאמרית של לוזאן.
נכון ל-2007 אוקו קאמו הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת סינגפור. בשנות עבודתו הופיע עם סולנים רבים, ביניהם הכנר הישראלי חגי שחם, הפסנתרן סטיבן אוסבורן, הצ'לן יאן פולגר והטרומבוניסט כריסטיאן לינדברג.
אוקו קאמו הקליט יותר מ-100 תקליטורים לחברות שונות, בין השאר את ארבע הסימפוניות של פרנץ ברוואלד ואת הקונצ'רטו שלו לפסנתר; את מכלול המוזיקה לתזמורת כלי קשת של אאוליס סאלינן; קונצ'רטי לחליל משל פנדרצקי, טאקמיצו וסאלינן ואלבום של יצירות שוודיות נבחרות לתזמורת.
שני התקליטורים שהקליטה חברת נאקסוס מיצירות ברוואלד בניצוח קאמו קיבלו את פרס "קולן הזהב" (Diapason d'Or).
איום הסטריאוטיפ

איום הסטריאוטיפ (באנגלית: Stereotype threat) הוא תופעה בתחום הפסיכולוגיה החברתית, שלפיה אנשים חשים בסיכון להשפט על פי הקבוצה הסטריאוטיפית שהם משתייכים אליה. לפי התיאוריה, תופעה זו תורמת לפערים בין-גזעיים ומגדריים ארוכי שנים בביצועים אקדמיים. מאז כניסתו לספרות האקדמית, איום הסטריאוטיפ הפך לאחד הנושאים הנחקרים ביותר בתחום הפסיכולוגיה החברתית.
גורמים המגבירים את השפעת איום הסטריאוטיפ יכולים לכלול את רמת הקושי של המשימה, האמונה שהמשימה מודדת את יכולותיהם ואת הרלוונטיות של הסטריאוטיפ למשימה. אנשים מפגינים דרגות גבוהות יותר של השפעת איום הסטריאוטיפ במשימות שבהן הם רוצים להצליח וכאשר הם מזדהים מאוד עם הקבוצה הסטריאוטיפית. השפעות אלו מתגברות גם כאשר הם מצפים לאפליה בשל השתייכותם לקבוצה בעלת סטריאוטיפים שליליים. חוויות חוזרות ונשנות של איום סטריאוטיפי עלולות להוביל למעגל קסמים של ירידה בביטחון העצמי, ביצועים גרועים ואובדן עניין בתחום ההישג הרלוונטי. נטען כי איום הסטריאוטיפ מראה ירידה בביצועים של אנשים המשתייכים לקבוצות סטריאוטיפיות שליליות.
על פי התיאוריה, אם קיימים סטריאוטיפים שליליים לגבי קבוצה ספציפית, הדבר יכול לעורר בקרב חברי הקבוצה חרדה לגבי הביצועים שלהם, דבר שעלול להפריע ליכולתם לממש את מלוא הפוטנציאל שלהם. חשוב לציין, הפרט אינו צריך תואם לסטריאוטיפ כדי שהוא יופעל. ההשערה היא שהמנגנון שדרכו חרדה (הנגרמת על ידי הפעלת הסטריאוטיפ) מפחיתה את הביצועים הוא על ידי דלדול זיכרון העבודה.
ההפך מאיום סטריאוטיפ הוא הגברת הסטריאוטיפ, כלומר כאשר אנשים מתפקדים טוב יותר ממה שהם היו עושים אחרת, בגלל חשיפה לסטריאוטיפים חיוביים לגבי הקבוצה החברתית שלהם. גרסה של הגברת הסטריאוטיפ היא הרמת הסטריאוטיפ, כלומר אנשים משיגים ביצועים טובים יותר בגלל חשיפה לסטריאוטיפים שליליים לגבי קבוצות חברתיות אחרות.
ישנם חוקרים שהציעו שאין לפרש את איום הסטריאוטיפ כגורם לפערים בביצועים בחיים האמיתיים, והעלו את האפשרות של הטיית פרסום. מבקרים אחרים התמקדו בתיקון מה שהם טוענים שהם תפיסות שגויות של מחקרים מוקדמים המראים השפעה גדולה. עם זאת, מטא-אנליזות וסקירות שיטתיות הראו עדויות משמעותיות להשפעות של איום הסטריאוטיפ.
מחקרים ראשונים

בשנת 1995, קלוד סטיל (אנ') וג'ושוע ארונסון (אנ') ביצעו את הניסויים הראשונים שהוכיחו כי איום הסטריאוטיפ יכול לערער את הביצועים האינטלקטואליים. סטיל וארונסון מדדו זאת באמצעות משימת השלמת מילים. הם ביקשו מסטודנטים אפרו-אמריקאים ואירופאים-אמריקאים להבחן בחלק המילולי הקשה של מבחני SAT. כפי שניתן היה לצפות בהתבסס על ממוצעים ארציים, הסטודנטים האפרו-אמריקאים לא הצליחו באותה המידה במבחן. סטיל וארונסון חילקו את התלמידים לשלוש קבוצות:
קבוצת איום הסטריאוטיפ, שבה הבדיקה תוארה כ"אבחון של יכולת אינטלקטואלית"
קבוצת איום לא סטריאוטיפי, שבה הבדיקה תוארה כ"משימה לפתרון בעיות במעבדה שהייתה ללא אבחון של יכולת"
קבוצה שלישית, בה הבדיקה תוארה שוב כלא מאבחנת יכולת, אך המשתתפים התבקשו לראות במבחן הקשה אתגר
כל שלוש הקבוצות קיבלו את אותו מבחן.
סטיל וארונסון הגיעו למסקנה ששינוי ההוראות במבחן יכול להפחית את הדאגה של סטודנטים אפרו-אמריקאים לגבי אישור סטריאוטיפ שלילי לגבי הקבוצה שלהם. בתמיכה במסקנה זו, הם גילו שלסטודנטים אפרו-אמריקאים שהתייחסו למבחן כמדד לאינטליגנציה, היו מחשבות רבות יותר הקשורות לסטריאוטיפים שליליים של הקבוצה שלהם. בנוסף, הם גילו כי אפרו-אמריקאים שחשבו שהמבחן מודד אינטליגנציה, נטו יותר להשלים קטעי מילים באמצעות מילים הקשורות לסטריאוטיפים שליליים רלוונטיים.
ראו גם

פסיכולוגיה חברתית
תאוריית האישור העצמי
נבואה המגשימה את עצמה
הערות שוליים

1 2  קלוד סטיל וג'ושוע ארונסון, Stereotype threat and the intellectual test performance of African Americans, נובמבר 1995
↑  Beilock SL, Rydell RJ, McConnell AR, Stereotype threat and working memory: mechanisms, alleviation, and spillover, Journal of Experimental Psychology. General 136, מאי 2007, עמ' 256–76
↑  Stoet G, Geary DC, Can stereotype threat explain the gender gap in mathematics performance and achievement?, Review of General Psychology, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575246305171  LCCN: sh2020005540
אלברט מוספיה

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1936 ה' באדר ה'תרצ"ו בלגרד, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  3 בספטמבר 2007 (בגיל 71) כ' באלול ה'תשס"ז רעננה, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 ראש אגף המבצעים  סגן מפקד משמר הגבול  מפקד המחוז הצפוני
 תפקידים אזרחיים
 נציב קבילות שוטרים וסוהרים
 
אלברט מוספיה (בסרבו-קרואטית: Albert Musafia‏; 28 בפברואר 1936, בלגרד ממלכת יוגוסלביה – 3 בספטמבר 2007, רעננה, ישראל) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

מוספיה נולד בבלגרד אשר בממלכת יוגוסלביה, למשפחה שמקורה בסקופיה וסרייבו. בתקופת השואה נמסר אלברט לדודתו שהייתה נשואה בנישואי תערובת לנוצרי. דודתו מילטה אותו מבלגרד והוא מצא מסתור במרתפו של מנזר. אמו נרצחה כאשר הייתה בחודש התשיעי להריונה. לאחר כינון מדינת ישראל, עלה לישראל בשלהי 1948 במסגרת עליית הנוער ביחד עם אביו, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ. את שירותו הצבאי החל בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבר למשמר הגבול ולמשטרת ישראל.
שירותו בכוחות המשטרה החל בשנת 1956 במשמר הגבול. בין השאר הוא פיקד על בסיסי הדרכה של משמר הגבול ועל יחידות שפעלו ביהודה, שומרון וחבל עזה. בשנת 1976 מונה למפקד תחנת המשטרה בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1980 מונה למפקד מרחב יפו. לאחר מכן היה עוזר ראש אגף המבצעים במטה הארצי, ובנובמבר 1983 מונה לסגן מפקד משמר הגבול. בתפקידו זה היה חבר בוועדת החקירה שחקרה את אסון צור השני.
בהמשך היה מפקד המחוז הצפוני (1989–1993). לאחר פרישתו מונה על ידי השר לביטחון פנים משה שחל לנציב קבילות שוטרים וסוהרים (1995–1999).
בשנת 2007 נפטר, בגיל 71, לאחר תקופה ממושכת של מחלת אלצהיימר ומחלת הנפילה. מוספיה נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הערות שוליים

↑  ירון יהודה (יד ושם), תקציר הרצאה בנושא: תרומתם של ניצולי השואה מיוגוסלביה למדינת ישראל, בתוך: חוברת לטקס יום השואה 2019, התאחדות עולי יוגוסלביה (לשעבר), עמוד 26.
↑  הורביץ: אפשר לפתור בעיות נמל התעופה בעזרת הון פרטי, דבר, 11 באוגוסט 1977
↑  ברוך מאירי, מינויים חדשים במשטרה, מעריב, 10 במרץ 1980
↑  מפקד וסגן חדשים למשטרת מרחב יפו, מעריב, 18 באפריל 1980
↑  ישונו סדרי הבטחון בעקבות האסון, דבר, 6 בנובמבר 1983
↑  כך פעלה ועדת החקירה, דבר, 19 בדצמבר 1983
↑  מצבתו של אלברט מוספיה באתר Billiongraves
איומי טאנימוטו

איומי טאנימוטו (ביפנית: 谷本歩実; באנגלית: Ayumi Tanimoto;‏ נולדה ב-4 באוגוסט 1981) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג, האלופה האולימפית מאתונה 2004 ובייג'ינג 2008.
ביוגרפיה וקריירה

טאנימוטו התחרתה פעמיים במשחקים האולימפיים בשנים 2004 ו-2008. באתונה 2004 היא זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה באיפון את סעידה דחארי התוניסאית ובשלבי שמינית ורבע הגמר ניצחה שוב באיפון יריבות מאקוודור וקנדה כאשר הצליחה להפיל אותן בעזרת תרגילי אוצ'י-מטה. בחצי הגמר היא התמודדה מול דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית ולאחר שעלתה ליתרון של יוקו, כדקה וחצי בתוך הקרב, הצליחה טאנימוטו להוריד לריתוק את קרוקובר, שנפגעה במהלך התרגיל במרפק, ונאלצה להיכנע. בגמר טאנימוטו ניצחה את קלאודיה הייל האוסטרית כאשר 54 שניות מפתיחת הקרב הצליחה להטיל את האוסטרית על גבה וקיבלה ניקוד ווזארי, משם המשיכה לריתוק שזיכה אותה באיפון וניצחון.
בבייג'ינג 2008 טאנימוטו זכתה שוב במדליית הזהב לאחר שניצחה את כל ארבעת קרבותיה באיפון. בקרב הראשון, בשלב שמינית הגמר, ניצחה טאנימוטו את איסיס בארטו מוונצואלה בעזרת תרגיל בשם יוקו-שיהו-גטאמה. ברבע הגמר היא ניצחה את קונג ג'ה-יאנג הדרום-קוריאנית ובחצי הגמר היא ניצחה את דריאוליס גונזאלס הקובנית שוב לאחר תרגיל יוקו-שיהו-גטאמה. בגמר טאנימוטו התמודדה מול לוסי דקוס הצרפתייה ודקה ו-26 שניות מהפתיחה, ניצחה טאנימוטו בעזרת תרגיל אוצ'י-מטה.
טאנימוטו מחזיקה בשלוש מדליות מאליפויות העולם, מדליית כסף (2005) ושתי מדליות ארד (2001 ו-2007). במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2002) ומדליית ארד (2006) ובאליפויות אסיה היא זכתה בשתי מדליות זהב (2001 ו-2004).
במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
בספטמבר 2010 טאנימוטו פרשה מג'ודו תחרותי. לאחר פרישתה החלה לאמן והייתה מאמנת נבחרת הנשים של יפן באולימפיאדת ריו 2016. בנוסף, טאנימוטו היא חברה במועצת ההנהלה של הוועדה המארגנת של אולימפיאדת טוקיו 2020.
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | A-Tournament Budapest Bank Cup | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2001 | World Masters Munich | 3 | עד 63 ק"ג |
| 2001 | Grand Prix Sevilla | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2001 | Fukuoka tournament Japan | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2002 | Fukuoka tournament Japan | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2003 | German World Open Hamburg | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2003 | Fukuoka tournament Japan | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Hamburg | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2006 | Super World Cup Hamburg | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2007 | Super World Cup Tournoi de Paris | 3 | עד 63 ק"ג |
| 2007 | Jigoro Kano Cup Tokyo | 2 | עד 63 ק"ג |
| 2009 | World Cup Prague | 1 | עד 63 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  ‏ "Ayumi Tanimoto Retiring from Judo Competition", ‏ 21 בספטמבר 2010, 'www.komatsu.com'
↑  מסאקי קאמדה, ‏ "Tokyo Olympic organizing committee gets 28 new members, including seven women", ‏ 17 במרץ 2014, The Japan Times
|  אלופות אולימפיות בג'ודו – משקל חצי בינוני (נשים) |
| --- | --- | --- |
| עד 61 ק"ג | 1992: צרפת קתרין פלורי   •   1996: יפן יוקו אמוטו |  |
| עד 63 ק"ג | 2000: צרפת סברין ונדניינדו   •   2004: יפן איומי טאנימוטו   •   2008: יפן איומי טאנימוטו   •   2012: סלובניה אורשקה ז'ולניר   •   2016: סלובניה טינה טרסטניאק   •   2020: צרפת קלריס אגבניינו   •   2024: סלובניה אנדריאה לסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA17646477  VIAF: 367146997387818892462   WorldCat (עם VIAF): 367146997387818892462
איה קאמיקאווה

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1968 (בת 56) טוקיו, יפן 
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  אוניברסיטת הוסיי 
 ah-yeah.com
 
איה קאמיקאווה (ביפנית: 上川 あや; ‏ נולדה ב-25 בינואר 1968) היא פוליטיקאית יפנית טרנסג'נדרית.
ביוגרפיה

איה נולדה בשנת 1968 בטוקיו שביפן. בשנת 1990 קיבלה תואר במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת Hosei ובשנת 1995 יצאה מהארון כאישה טרנסג'נדרית והחלה תהליך שינוי מגדרי וטיפול הורמונלי. מינואר 2001 ועד מאי 2003 כיהנה איה כחברת ועד בארגון Trans-net ביפן, שמתמקד בהעלאת המודעות בקרב הציבור היפני לזכויות טרנסג'נדרים.
קריירה פוליטית

בשנת 2003 התמודדה כמתמודדת עצמאית למועצת העיר טוקיו ובמסמכי המועמדות שהגישה השאירה את סעיף המין ריק. במהלך מסע הבחירות משכה תשומת לב תקשורתית רבה. בתחילה הוחלט להתייחס אליה כגבר לכל דבר, אך לאחר התעקשותה ומאבקה להתמודד כאשה, ועדת הבחירות פנתה לשלטונות הפדרליים ביפן על מנת שיפסקו בסוגיה. השלטונות הפדרליים פסקו כי תוכל להתמודד כאישה לכל דבר ועניין, אבל המסמכים הרשמיים הנוגעים לנושא יתייחסו אליה כאל גבר.
מצע הבחירות שלה התמקד בפעילות למען נשים, ילדים, זקנים, נכים ולמען קהילת הלהט"ב, ובאפריל 2003 נבחרה לכהונה של ארבע שנים במקום השישי מבין 72 מתמודדים ומתמודדות שהתמודדו על 52 מושבים במועצת העיר והייתה לטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה שכיהנה בתפקיד ציבורי ביפן. בשנת 2007 נבחרה למושב שני, הפעם במקום השני מתוך 71 מתמודדים ומתמודדות.
איה הייתה הפוליטיקאית הטרנסג'נדרית המוצהרת היחידה ביפן עד לשנת 2017, עם הצטרפותו של טומויה אוסודה לפוליטיקה.
ראו גם

זכויות להט"ב ביפן
הערות שוליים

↑  פרופיל אישי באתר הרשמי של איה קאמיקאווה
↑  יאיר פרי, ‏הקול הוורוד: מי הפוליטיקאים הכי גאים בעולם?, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2012
↑  טוקיו: גבר לשעבר יתמודד על ראשות העיר כאשה, באתר ynet, 16 באפריל 2003
↑  Japan becomes first country in the world to elect transgender man to a public office, The Independent, ‏2017-03-18 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA15772517  GND: 1217037977  ISNI: 0000 0003 7867 4200  NDL: 01080811  NLK: KAC201633158  VIAF: 257060873   WorldCat (עם VIAF): 257060873