stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת הכתף הקפואה
סימנים ותסמינים

התסמינים כוללים כאבים בכתף והגבלה של טווח התנועה במפרק הכתף, אם כי תסמינים אלו שכיחים במחלות רבות נוספות בכתף. תסמין חשוב של כתף קפואה הוא דרגת הנוקשות הגבוהה במיוחד במפרק הכתף, שלעיתים קרובות כמעט ולא מאפשרת לבצע אף תנועות פשוטות. כאב הנובע מכתף קפואה בדרך כלל עמום כל עוד לא מזיזים את המפרק, ומחמיר בלילה.
התסמינים של כתף קפואה בשלביה הראשונים נחלקים לשלושה-ארבעה שלבים.
השלב הראשוני ביותר, בו מתפתחת התסמונת, יכול להמשך עד שלושה חודשים. בשלב זה מופיע כאב חד בסיום ביצוע תנועה בכתף, כאבים במנוחה והפרעות שינה.
שלב ראשון: השלב "המקפיא" או "השלב הכואב", עשוי להימשך בין שישה שבועות לתשעה חודשים, ובו מתחיל סבל מהכאב. ככל שהכאבים מחמירים, כך הכתף מאבדת תנועה.
שלב שני: השלב "הקפוא", מתאפיין בשיפור איטי בכאב אך בנוכחות של נוקשות בכתף. שלב זה נמשך בדרך כלל 4–9 חודשים.
שלב שלישי: "ההפשרה" או ההתאוששות, כאשר תנועת הכתף חוזרת בהדרגה למצב הרגיל. שלב זה נמשך בדרך כלל 5–26 חודשים.
גורמים

הסיבות לתסמונת הכתף הקפואה אינן מובנות לחלוטין, אולם ישנם מספר גורמים הקשורים לסיכון גבוה יותר. גורמי הסיכון כוללים פציעה או ניתוח המוביל לחוסר תנועה ממושך. גורמי סיכון נוספים כוללים מחלות מערכתיות רבות כמו סוכרת מסוג 1 ומסוג 2, שבץ מוחי, מחלות ריאה, מחלות בבלוטת התריס, מחלות לב, ומחלות אוטואימוניות.
ניתן לחלק את תסמונת הכתף הקפואה לשני סוגים הנובעים מהסיבה ממנה נגרמה:
תסמונת כתף קפואה מסוג ראשוני (המכונה גם כתף קפואה אידיופטית) מתרחשת ללא גורם ידוע, וסביר יותר שתתפתח בזרוע הלא דומיננטית.
תסמונת כתף קפואה מסוג שניוני, המתפתחת כתוצאה מפציעה או מניתוח בכתף.
פתופיזיולוגיה

המנגנון המחולל את התסמונת אינו מובן לחלוטין אך ידוע שיש בו מרכיבים דלקתיים ולייפתיים. התקשות קפסולת מפרק הכתף היא שלב משמעותי בהתפתחות התסמונת. התקשות זו היא זו תוצאה של רקמת צלקתית (הידבקויות) סביב קפסולת המפרק. כמו כן, עשויה להיות ירידה בכמות בנוזל הסינוביאלי במפרק, נוזל אשר מסייע למפרק לנוע בחופשיות. במפרק הכתף מדובר על התנועה שבין עצם הזרוע לבין עצם השכמה. ב"שלב הכואב" (שלב I) קיימות עדויות לציטוקינים דלקתיים (חומר המופרש מתאי דם לבנים) בנוזל המפרק. שלבים מאוחרים יותר מאופיינים ברקמה קולגנית צפופה בקפסולת המפרק.
אבחון

מכיוון שהתסמונת מאופיינת בהגבלה בתפקוד המפרק שלא ממקור מבני ישיר ידוע, ומחקרים לא מצאו בצורה עקבית שינויים ברקמות המפרק למעט שינויים דלקתיים כרוניים, האבחנה נעשית על ידי שלילת גורמים פתולוגים ידועים להפרעה בתנועה.
אבחון > בדיקה גופנית

מטרת הבדיקה היא לאמוד את מידת ההפרעה בתנועה, ולשלול פגיעה באחד מהמפרקים האחרים באזור חגורת הכתפיים: הסטרנוקלביקולרי והאקרומיוקלביקולרי, ובנוסף בעמוד השדרה הצווארי. טווחי התנועה הנבדקים הם:
זווית הרמה פעילה וסבילה של הזרוע
זווית הרחקה פעילה של הזרוע
סיבוב חיצוני פעיל וסביל של הזרוע
סיבוב פנימי פעיל וסביל של הזרוע, שנמדד לפי מספר החולה[דרושה הבהרה] הגבוה ביותר אליו החולה יכול להגיע עם האגודל של היד הפגועה.
בהתאם לשלב וחומרת המחלה נצפים שינויים בטווחי התנועה ברמות שונות, כאשר בשלבי הקפיאה והקיפאון, ההגבלות בתנועה והכאבים באים לידי ביטוי בפעולות יומיומיות, ובבדיקה הגופנית זוויות התנועה הפעילה דומות לזוויות התנועה הפסיבית, ובנוסף נצפה כאב חד בסוף התנועה. יתר על כן, גם בבדיקה בהרדמה טווח התנועה זהה לזה שבהכרה. בבדיקה גופנית ניתן גם לבדוק האם ישנה דלקת בגיד על ידי הפעלת השריר כנגד התנגדות.
אבחון > דימות

ממצאי דימות לא נדרשים בשביל להגיע לאבחנה, אך יכולים לשמש כדי לשלול גורמים אחרים לכאב. צילומי הרנטגן של החולים לרוב תקינים, אך סריקות אולטרה סאונד או הדמיה בתהודה מגנטית (MRI) יכולות להראות תסמינים אופייניים. בסריקות אלו, סימנים אבחנתיים טובים הם רוחב של הרצועה הקורקו-הומרלית שעולה על 3 מ"מ (ברגישות של 60% וסגוליות של 95%) ורוחב הקופסית והרקמה הסינוביאלית העולה על 4 מ"מ. יתרה מכך, בבדיקות הדמיה בתהודה מגנטית ספציפיות ניתן לראות את התעבות הכיס התחתון של קופסית המפרק ותהליך של לַיֶּפֶת[דרושה הבהרה] באות שחור בתמונה בשכלול T1 ועם בצקת ודלקת בתמונה בשכלול T2.
טיפול

הטיפול בתסמונת הוא בדרך כלל שמרני, מתמקד בהחזרת תנועת המפרק והפחתת הכאב, וכולל טיפול תרופתי, פיזיותרפיה, או במקרים מסוימים ניתוח. שלב ההחלמה יכול לארוך מספר חודשים, ואין עדויות חזקות לטובת הגישות הניתוחיות. תרופות מסוג נוגדי דלקת שאינם סטרואידים יכולות לעזור בהפחתת הכאב. גם קורטיקוסטרואידים יכולים לסייע במקרים מסוימים דרך הזרקה מקומית או בצורה סיסטמית. הסטרואידים בבליעה יכולים לסייע לטווח קצר בהרחבת טווח התנועה ולהפחית כאב, אך עלולים לגרום לתופעות לוואי לטווח הארוך, כמו היפרגליקמיה. נראה גם שזריקות הסטרואידים מועילות בטווח הקצר, ובהשוואה לפיזיותרפיה נמצאו דומות ביעילותן בהפחתת הכאב ושיפור תנועת המפרק. מחקרים לא הראו יתרון של זריקות מונחות אולטרה סאונד על פני זריקות אנטומיות ללא הדמיה.
התפקיד של פיזיותרפיה בתסמונת הכתף הקפואה עדיין לא הוכרע. פיזיותרפיה משמשת כטיפול התחלתי, עם שימוש בתרגילי טווח תנועה ובפיזיותרפיה ידנית שמטרתם להחזיר את הכתף לשימוש נורמטיבי ולשפר את תנועת המפרק. ניכר שהטיפול הפיזיותרפי עוזר בשלבי הקיפאון וההפשרה, אך לא בשלב הכאב המוקדם או בשלב הקפיאה שלאחריו. במטופלים אשר סובלים מהתסמונת במשך פחות משישה חודשים, מתן תרגילי בית בשילוב עם זריקות קורטיקוסטרואידים במינון נמוך יכול להיות יעיל. יכולה להיות הטבה מסוימת עם פיזיותרפיה ידנית ומתיחות כחלק מתוכנית ההחלמה והשיקום, אך עקב הזמן הממושך הדרוש, יש לשקול בזהירות תוכנית כזו. פיזיותרפיסטים יכולים להשתמש בטכניקה טיפולית של הנעת המפרק (Joint mobilization) ישירות על המפרק הגלנוהומרלי כדי להפחית כאב, לשפר תפקוד, ולהרחיב את טווח התנועה. מחקרים מסוימים הראו שגם מתיחות פסיביות אינטנסיביות יכולות לקדם החלמה. בחלק מהמחקרים תועדו התערבויות נוספות שכוללות אולטרה סאונד, תרפיה בגלים אלקטרומגנטיים בתדר גבוה(אנ'), טיפולי לייזר וגירוי חשמלי, שנמצאו יעילות במקרים של הסתיידות רצועות הכתף, אך לא גרמו לשיפור אצל חולים בכתף קפואה. טכניקה אוסטאופתית נוספת בשם טכניקת ספנסר תועדה בשימוש אצל פיזיותרפיסטים, אך אין ראיות חזקות ששיטה כזו ושיטות מובליזציה אוסטאופתיות נוספות יכולות לשנות את מהלך המחלה.
אם האמצעים שהוזכרו לא צלחו, ישנן התערבויות אגרסיביות יותר כמו ניתוח שניתן לנסות. לעיתים משתמשים בהזזת הכתף בזמן הרדמה מלאה כדי לפרק הידבקויות. קיימת גם טכניקת הרחבה ארתוגרפית[דרושה הבהרה], אשר שנויה במחלוקת לפי חלק מהמחקרים, אך יש עדויות שהיא יכולה להיטיב עם החולים. ניתוח שבו חותכים את ההידבקויות הוזכר כטיפול במקרים חמורים וממושכים, ובדרך כלל מבוצע באמצעות ארתרוסקופיה. לעיתים יש גם צורך בהערכה כירורגית של בעיות אחרות בכתף, כגון קרע ברצועה. מקרים קשים יכולים גם להגיב לניתוח פתוח של חיתוך ההידבקויות. ניתוח כזה נותן למנתח את האפשרות לגלות את הבעיה שגורמת לקשיחות המפרק ולתקן אותה. שימוש בפיזיותרפיה בשיקום שאחרי הניתוח יכול לשפר את תוצאות הטיפול.
פרוגנוזה

רוב המקרים של כתף קפואה מוגדרים כמקרים שעוברים מעצמם ללא טיפול, כעבור תקופה שבין שנה לשלוש שנים. עם זאת, ב-20%–50% מהמקרים סובלים החולים מכאב ותחושת קשיחות במפרק לטווח ארוך.
תפוצה

שכיחות התסמונת נעה בין 2% ל-5% באוכלוסייה בריאה, אך שכיחותה בקרב חולי הסוכרת גבוהה יותר, ועומדת על 10%–35%. בנוסף, סיבוכים ידועים של ניתוחי חזה כוללים פגיעה בטווח התנועה של מפרק הכתף ותנועתיות מופחתת של היד שמאפיינת את המחלה. השכיחות קטנה מאוד בקרב ילדים ובקרב מבוגרים מתחת לגיל 40, והגבוהה ביותר בין הגילאים 40–70. כתף קפואה נפוצה יותר בקרב נשים מאשר גברים (70% מהחולים הן נשים בגילאים 40–60). חולים שלוקים בסוכרת, מחלות ריאה, מחלות לב, דלקת מפרקים שיגרונית, ושבץ הם בעלי סיכון גדול יותר לחלות. התסמינים בקרב חולי הסוכרת עלולים להיות ממושכים יותר מאשר בשאר האוכלוסייה.
אנדרוקלס

"אנדרוקלס והאריה" מאת בלדסרה פרוצי
אנדרוקלס (ביוונית: Ἀνδροκλῆς) או אנדרוקלוס הוא גיבורה של מעשייה מפורסמת המכונה "אנדרוקלס והאריה". האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 156 בסיווג ארנה-תומפסון. האגדה נזכרת לראשונה אצל אולוס גליוס (המצטט אותה בשם אפיון). בימי הביניים כונתה האגדה "הרועה והאריה" ומאוחר יותר יוחסה לאיזופוס. אצל איזופוס אכן מופיעה אגדה דומה - האריה והעכבר, המגמה הכללית של שתי האגדות היא הצגת יחסי גומלין בין בני אדם ובעלי חיים, והכרת תודה של בעלי חיים.
העלילה המקורית

הסיפור נזכר לראשונה בחיבורו של אולוס גליוס "לילות אטיקה", שמצטט אותה מתוך הספר החמישי בחיבורו האבוד של אפיון "פלאות מצרים" ("Aegyptiacorum"). בגרסה זו הוא מכונה "אנדרוקלוס".
אפיון מספר שנכח בעצמו בקירקוס מקסימוס ברומא, בעת הצגה גדולה של קרב חיות פרא ענקיות, שבה משך את תשומת הלב גודלו העצום של אחד האריות. אחד הנידונים לקרב עם החיות היה אנדרוקלס, עבד של קונסול לשעבר. כאשר ראה האריה את אנדרוקלס, ניגש אל האיש לאט ובשקט, כאילו הוא מזהה אותו ותוך שהוא מכשכש בזנבו כמו כלב, החל ללקק את רגליו וידיו של אנדרוקלס הרועד מפחד. העבד העז להביט אז באריה ושניהם החלו להחליף מחוות שמחה כאילו הם מזהים זה את זה. לנוכח המראה המדהים, פצח הקהל בצעקות רמות והקיסר (שמו אינו מצוין, אולם סביר להניח שמדובר בקליגולה או קלאודיוס) זימן אליו את אנדרוקלס ושאלו מדוע חס האריה על חייו שלו דווקא. העבד סיפר שבעליו היה מושל אפריקה בדרגת פרוקונסול ובזמן ששהה איתו שם, נמלט מהלקאותיו היומיות ומצא מסתור במישורים מדבריים מבודדים. כדי למצוא מחסה מהשמש היוקדת בצהרי היום, נכנס למערה וזמן לא רב אחר כך, נכנס גם האריה הזה צולע על רגל אחת שותתת דם וגונח מכאבים. האריה מצא אותו המום מפחד במאורתו, ניגש אליו בעדינות והרים את רגלו כדי להראות לו אותה וכאילו לבקש עזרה. אנדרוקלס שלף שבב עץ ענקי מכף רגלו, סחט החוצה את המוגלה וניקה את הפצע. האריה הניח את רגלו על ידו של אנדרוקלס ונשכב לישון. הם חיו ביחד שלוש שנים במערה כשהם חולקים גם אותו מזון כאשר האריה היה מביא לאנדרוקלס את החלקים הנבחרים של הטרף שצד, אותם היה מייבש בשמש כי לא הייתה לו אפשרות להבעיר אש. כאשר נמאס לו מחיי הטבע, עזב אנדרוקלס את המערה בזמן שהאריה יצא לציד ולאחר שלושה ימים נתפס ונלקח לבעליו ברומא, שדן אותו למוות בקרב עם חיות פרא.
אפיון מספר שסיפורו של אנדרוקלס נכתב במלואו על לוח שנישא סביב הקירקוס ולבקשת כולם העבד זוכה ושוחרר, ומוסיף:
”לאחר מכן היינו רואים את אנדרוקלוס עם האריה קשור ברצועה דקיקה, כשהם סובבים את חנויות העיר. אנדרוקלוס היה מקבל כסף ועל האריה היו מפזרים פרחים וכל מי שראה אותם קרא: "זה האריה שהיה חברו של אדם, זה האדם שהיה רופאו של אריה".”
הסיפור מופיע שוב בחיבורו (המאוחר בכמאה שנים) של קלאודיוס איליאנוס "על טבעם של בעלי החיים".
מקבילות מהעת העתיקה

המוטיב של אהבת אדם ובעלי חיים, היה נפוץ מאוד בעת העתיקה. אולוס גליוס מצטט סיפור נוסף מפי אפיון, העוסק באהבת דולפין וילד. וסיפור דומה מופיע אצל פליניוס הזקן. איליאנוס מספר על אהבת נחש ונערה. אתנאיוס מביא שלל סיפורים בסגנון.
המוטיב של אדם העוזר לבעל חיים בלי לדעת שלאחר מכן הוא עצמו יזדקק לאותה עזרה, מופיע באגדת "שלמה המלך והדבורה" וכן באגדה המפורסמת של איזופוס "האריה והעכבר".
גרסאות מאוחרות יותר

בימי הביניים החל להופיע הסיפור תחת השם "הרועה והאריה", והוא יוחס לאיזופוס. במהלך המאה ה-12 כתב כרטיאן מטרואה את הסיפור "איוון, האביר של האריה" (Yvain ou le Chevalier au Lion). אביר בשם איוון רואה אריה המותקף בידי נחש, הוא נתקף רחמים ועוזר לאריה. האריה הופך להיות חברו ומסייע לו במהלך הרפתקאותיו. מאה שנים לאחר מכן, בתוך "מקראת הזהב" של יעקובוס דה וורג'ינה, מופיע סיפור בו הירונימוס הקדוש שולף קוץ מכפו של אריה.
הסיפור מופיע גם באוסף הסיפורים "מעשי הרומאים" (Gesta Romanorum), שהופיע באנגליה בשנת 1330. העלילה מאופיינת שם בתיאורים מימי הביניים, וגם שם הגיבור הוא אביר. בתרגום לאנגלית של משלי איזופוס מאת ויליאם קקסטון, נכלל גם הסיפור, וגם שם הגיבור הוא רועה. המשורר האנגלי וינסנט בורן כתב בשנת 1716–1717 שיר בלטינית בשם "Mutua Benevoletia primaria lex naturae est" המבוסס על תיאוריו של אולוס גליוס.
במחזהו של ג'ורג' ברנרד שו משנת 1912 "אנדרוקלס והאריה" (Androcles and the Lion), אנדרוקלס מופיע כחייט. שו גם שילב במחזה אמונות נוצריות.
ייצוגים באומנות

בהדפסים מתקופת הרנסאנס, מופיע הסיפור הקלאסי פעמים רבות. בשנת 1516–1517 צייר אוגוסטינו ונציאנו את הקיסר משחרר את אנדרוקלס. הציור נמצא כיום באוסף LACMA. בלדסרה פרוצי צייר באזור שנת 1530 את אנדרוקלס הולך עם האריה הקשור ברצועה, בעוד אנשים מביטים בו בהשתאות (התמונה נמצאת בראש הערך). הציור מוצג כיום במוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג שברוסיה. אמנים מאוחרים יותר העדיפו לצייר את אנדרוקלס שולף את הקוץ מכפו של האריה, למשל ברנהרד רודה.
ז'אן-לאון ז'רום צייר את אנדרוקלס כעבד צעיר במערה אפלה שולף קוץ מכפו של האריה הזועק מכאב (למעלה). בריטון ריבייר צייר ציוד דומה, רק שבגרסה שלו הדמויות קרובות יותר, ואנדרוקלס נראה מבוגר יותר. הציור מוצג כיום בגלריית אוקלנד לאומנות. הצייר הסיני שו ביילונג צייר את אנדרוקלס המבועת כשהוא ראה את האריה נכנס למערה.
הערות שוליים

↑  .Aulus Gellius, Noctes Atticae, V, 14
↑  .Aelianus, De Natura Animalium, Book VII.xlviii
↑  Aulus Gellius, Noctes Atticae, VI, 8
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, ספר 9, 9.
↑  .Aelianus, De Natura Animalium, VI, 17
↑  Athenaeus, Deipnosophistae, XIII, 85, p. 606 C -D
↑  נוסח הסיפור (באנגלית)
↑  הרומנסה בתרגום לאנגלית.
↑  אתר lacma.org
↑  אתר arthermitage.org
↑  אתר aucklandartgallery.com
↑  אתר sgallery.net
אנדרוקלס שולף את הקוץ מכפו של האריה. ציור מאת ז'אן-לאון ז'רום.
כרזת פרסומת למחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "אנדרוקלס והאריה".
פסל של האריה עם הקוץ בכפו
שמואל ברוזה

משק ברוזה, 1912
שמואל ברוזה וחנות ממכר היינות במשק מוצא
שמואל ברוזה, לודוויג בלום 1934
שמואל חיים בְּרוֹזָה (1869 - י"ב בחשון תש"ה 29 באוקטובר 1944) היה איכר וחלוץ ציוני שעלה ארצה במסגרת העלייה הראשונה. מראשוני המושבה מוצא ובעל אדמות רבות באזור.
תולדות חייו

ברוזה נולד ב-1869 בעיר ביחוב אשר בפלך מוהילב ברוסיה לאביו אברהם שהיה סוחר עצים. ברוזה קיבל חינוך יהודי מסורתי ולמד בחדר. ב-1891 עלה ברוזה ארצה במסגרת העלייה הראשונה. עם הגיעו עבד כפועל חקלאי במושבות במרכז (פתח תקווה, רחובות וראשון לציון) וכן במחסן העצים של האחים ליטווינסקי.
לאחר כשנתיים עבודה הלך, עם חברים, לבקר בירושלים ובדרך עצר ללון בכפר קאלוניה. בכפר זה נעשה ניסיון ב-1860 לייסד ישוב עברי חקלאי אולם הניסיון נכשל ובסופו של דבר עברו הקרקעות לבעלות מסדר בני ברית. ב-1894 החליט הארגון ליישב אדמות אלו ושמואל ברוזה היה בין ארבעת המתנחלים הראשונים שעלו באותה שנה על הקרקע. במשך כחמש שנים חי ברוזה בנחלתו כשהוא גר במגדל שמירה שהוקם על ידי בעלי הקרקע הקודמים. בהמשך הצטרפו עוד מספר משפחות, בהן משפחת מקלף (הורי מרדכי מקלף), שבנו את ביתם בסמוך. במהלך שנים אלה עבד את האדמה, צבר רכוש ורכש קרקעות, תוך ניצול יחסיו הטובים עם מוכתר הכפר קאלוניה וראשי הכפר אבו גוש.
ברוזה השקיע את כל מרצו בהקמת בוסתנים של גפנים ועצי פרי כשאת מקור הידע (והזנים המשובחים) רכש במנזרים שבסביבה. בשנת 1944 נפטר ממחלה קשה.
בית ברוזה

בשנת 1897 החל להקים את אחוזת "בית ברוזה", מבנה אבן בן שלוש קומות ו-15 חדרים, שמרתפו חצוב בסלע ובו בור מים ומחסן לאחסון חביות יין. בבית זה נולדו שמונת ילדיו של ברוזה. בבית התקיים גם מפעל קטן לייבוש ושימור פירות. מרפסת עיטרה את הבית מכל צדדיו, אליה הוביל גרם מדרגות מפואר. ליד הבית הוקמו רפת ומחלבה לייצור חמאה, שמנת וגבינות. כמו כן הוקמו לול, שובך יונים, בית בד לייצור שמן זית ויקב לייצור יין, קוניאק וליקרים שונים.
בפרעות תרפ"ט, ב-24 באוגוסט 1929, יצא המון מוסת מהכפר קאלוניה ועלה על מוצא. ברוזה הגן על ביתו וירה ממנו יריות אזהרה אל הפורעים, שפנו לבית משפחת מקלף, ובו רצחו שמונה מבני המשפחה. למחרת נטשו בני משפחת ברוזה את הבית, שנבזז ונשרף. לאחר שוך הפרעות שבו אליו. בימי המרד הערבי הגדול שוב נאלצו לברוח מביתם, שנשרף בשנית. הבית היה הבית היחיד במוצא עם מכשיר טלפון, ובכך נודעה לו חשיבות ביטחונית ליישוב הקטן והמבודד.
הבית נמכר בשנות השישים של המאה העשרים למשפחה חרדית, המגדלת בשטחו עצי ערבה להושענא רבה. היקב נמכר למשפחת טפרברג, שהפעילה במקום את יקבי אפרת עד שהיקב הועבר לצרעה באמצע שנות ה-90. בשנת 2010 נפתח באתר מפעל תכשיטים (YVEL).
יחסיו עם ראשי היישוב

בעת ביקורו של הרצל בארץ ישראל, ב-1898, הזמינו ברוזה לביקור במוצא. הרצל התרשם מן המקום "יפה הנוף", נטע ברוש (בלשון הימים ההם "ארז") בחלקת אדמה שהייתה שייכת לברוזה והמליץ להקים במקום בית מרגוע לפועלים. המלצתו יושמה כאשר הוקם במקום בית ההבראה "ארזה", על שם העץ אותו נטע הרצל. העץ נעקר במאורעות תרפ"ט.
הזמנת אישי ציבור לסור לבית ברוזה בדרכם העולה לירושלים הפכה למנהג קבוע. ברוזה אירח בביתו וכיבד ביינו ובמרקחות הפירות שלו את אדמונד דה רוטשילד, חיים ויצמן, דוד בן-גוריון, המושל הצבאי סר רונלד סטורס וכמעט את כל הנציבים העליונים, הרבנים הראשיים יצחק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל ועוד. חלק מן המבקרים אף נטעו עץ על אדמתו של ברוזה.
ביקורים אלה הונצחו בצילומים ואף בציורים פרי עטו של הצייר לודוויג בלום.
ראו גם

בית הכנסת העתיק מוצא
לקריאה נוספת

משה חננאל, הירושלמים - מסע בספר הטלפון המנדטורי 1946, ירושלים: 2007, עמ' 81.
שמואל אביצור, 'שמואל ברוזה - המתנחל בהר', בספרו: ממציאים ומאמצים: מחוללי המהפיכה בדרכי הייצור בארץ; ערכו והביאו לדפוס: רחבעם זאבי, גניה דורון, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ו 1986, עמ' 82–88.
אהרון אבן חן, "האגסים היפים של ברוזה", בתוך: חתונה בצידון, הוצאת מסדה, 1972
מאיר ברוזה וצרי ברוזה, מוצא: ספור ארץ-ישראלי ,כנה הוצאה לאור, ירושלים  1994.
הערות שוליים

↑  לדברי המשפחה היה חיים ויצמן בין תלמידי אותו חדר
↑  מובילי הקמת היישוב היו יהושע ילין וגיסו יחזקאל יהודה
↑  ניסיון הרכישה נכשל מאחר שהסכמי הרכישה לא היו כשרים במלואם
↑  היה זה יחיאל מיכל פינס שהמליץ על ברוזה בפני בני ברית
↑  עדותו של שמואל ברוזה במשפט הנאשמים ברצח משפחת מקלף, דבר, 25 בדצמבר 1929
טאקט

טאקט פירושו התנהגות הולמת המבוססת על התחשבות מאוזנת במצב החברתי ובסביבה שבהן נמצא אדם ברגע נתון במודעות. מקור המילה במילה היוונית τακτ, שמשמעותה מגע או תחושה (בדומה למילה האנגלית touch).
לדוגמה, ביחסים בין-אישיים, טאקט פירושו התנהגות הנעשית תוך התחשבות ברגשות הזולת ובערכי המוסר שאותם הזולת מוקיר, על מנת ליצור אווירה נוחה ומערכת יחסים הרמונית, ולהפחית את הסיכון לעימותים ועלבון.
חוסר טאקט פירושו התנהגות בחוסר התחשבות בזולת.
טאקט הוא צורה של דיפלומטיה בין-אישית: היכולת להשפיע או להעביר מסר טעון מבלי לפגוע, וזאת באמצעות התחשבות, חמלה, נדיבות והיגיון, ולעומתו, חוסר-טאקט הוא התנהגות פוגענית, מעליבה וחסרת התחשבות מבלי שהאדם מודע לכך.
בתרבות > במקורות

בספר משלי משלים רבים המזהירים מפני תוצאותיהם ההרסניות של הלעג, הזלזול והביזוי, לפוגע עצמו, שכן בסופו של דבר, החברה מתרחקת ממנו.
דוגמה לאדם בעל חוסר רגישות למצב, נמצא בסיפור אלישע והאשה השונמית, כאשר גיחזי דוחף את האשה שבעבר סייעה לאלישע, ועתה מתחננת לרגליו. גיחזי לא שם לב לצערה או לילד המת שבזרועותיה. בהמשך הוא אינו מבין את ההשלכות שיש לבקשת תמורה מנעמן שר צבא ארם, ונענש על כך.
בתרבות > בתרבות בת ימינו

הספר "הפיל שבחדר" מאת אביתר זרובבל, דן בתופעת ההשתקה וההכחשה, גם במקרים שרואים אלימות כלפי נשים וילדים בבתי השכנים, שנובעת מהרצון להיראות בעלי טאקט ורגישות חברתית ולא "לתחוב את האף לעניינים לא לנו".
בשנת 2001 שודר פרק בסדרת הטלוויזיה ויל וגרייס בשם "צעירים חסרי טאקט".
בנג'מין דיזראלי כתב: בהיעדר טאקט - אינך יכול ללמוד דבר.
ד"ר סוס (תאודור זאוס גייזל) חרז חרוזים סביב המילה באנגלית.
אייזק ניוטון הגדיר טאקט כ"אמנות הבעת דבר בלי ליצור אויבים".
וינסטון צ'רצ'יל צוטט אומר: טאקט הוא האמנות לומר לאדם "לך לעזאזל" באופן כזה שהוא יצפה וייחל כבר לצאת לדרך.
בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המופע של קתרין טיית'" הייתה דמות אשה חסרת טאקט בשם 'עלי', אותה שיחקה טיית'. היא פוגשת אדם חירש ומנסה לנחש מהי הפנטומימה, פורצת לתוך דברי אדם מגמגם וקוטעת אותם, ומדברת באופן מפורש על פגם מלידה ניכר במצחו של מישהו כאילו מדובר במשהו שיש לרחוץ אותו. טיית' סיפרה למראיינים באחד העיתונים שהדמות מבוססת עליה עצמה ומקצינה מצבים מביכים אליהם נקלעה היא בהזדמנויות שונות.
בסרטון קצר של ריזון טיוי - הסדרה דאלאס הוצגה כוולגרית, פוגענית וחסרת טאקט, אך כזו שגרמה להפלת משטר ניקולאה צ'אושסקו ברומניה, כשאזרחי ארץ זו צפו בכל מה שניתן לקבל תחת הקפיטליזם, ושנמנע מהם תחת הקומוניזם או הסוציאליזם הנשלט ביד קשה בידי שליט יחיד.
ראו גם

שקר לבן
דיפלומטיה
תקינות פוליטית
הערות שוליים

↑  משלי ועץ החיים האפריקאי - הרכבת משלי המקרא על גבי משלי גאנה העממיים דורותי ביא אקוטו-אבוטיאטי (אתר ספרי גוגל, (באנגלית))
↑  האשה השונמית, ספר מלכים (הסיפור מופיע כדוגמה ללימוד הטאקט הנדרש מהמאמינים או המסיונרים במספר כתות נוצריות בארצות הברית, לדוגמה חשיבות הטאקט למסיונירים (אתר ארגון ישו) וכן לימוד אמנות הטאקט (אתר 'מגדל הפיקוח',(באנגלית))
↑  מסע אל האחווה אסופת מאמרים בעריכת ידידיה צ' שטרן ובנימין פורת (המכון הישראלי לדמוקרטיה)
↑  הפיל שבחדר על שתיקה והכחשה בחיי היומיום, אביתר זרובבל, עמוד 32 הוצאת אוקספורד, 2006. מסת"ב: 9780-19533260-5 (באנגלית) (אתר ספרי גוגל)
↑  על הפרק "צעירים חסרי טאקט" בסדרה ויל וגרייס (אתר הסרטים IMDb)
↑  בנג'מין דיזראלי בספרו אינדמיון, 1880, פרק 16, על פי ויקיציטוט האנגלי
↑  אתר הציטוטים ברייני-קווט (באנגלית)
↑  תמונת ציטוטו של צ'רצ'יל באתר הציטוטים המצולמים קְווֹטסגראם (באנגלית)
↑  ריאיון עם קתרין טיית' בערוץ הטלוויזיה הלאומי של ניו זילנד
↑  איך סדרת הטלוויזיה דאלאס הפילה את המשטר הרומני (אתר יוטיוב)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4184369-1 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקנטונים של שווייץ

עשרים ושישה הקנטונים של שווייץ הם המדינות המרכיבות את הקונפדרציה של שווייץ. במשך ההיסטוריה ועד אמצע המאה ה-19, היה כל קנטון מדינה ריבונית עם גבולות, עם צבא ועם מטבע משלה, עד שהמבנה הנוכחי אומץ ב-1848.
היסטוריה

במאה ה-16 הכיל האיחוד השווייצרי שלוש עשרה מדינות שונות. מדינות אלו נקראו "קנטונים". הם התחלקו לשני סוגים: שישה קנטונים כפריים (או "קנטוני יער") ושבעה עירוניים. הגם שרשמית היו הקנטונים חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, אך הם הפכו לכמעט עצמאיים כשהשווייצרים הביסו את הקיסר מקסימיליאן ב-1499.
ששת הקנטונים הכפריים היו רפובליקות דמוקרטיות, ואילו שבעת הקנטונים העירוניים הונהגו בידי מועצות עירוניות. מועצות אלו נשלטו על ידי אוליגרכים. בין הקנטונים העירוניים ניתן למנות את ציריך, ברן ובזל.
היסטוריה > סדר הצטרפות הקנטונים לברית השווייצרית

1291 –  אורי,  שוויץ,  אונטרוולדן (המחולקת כיום ל- אובוולדן ו- נידוולדן)
1332 –  לוצרן
1351 –  ציריך
1352 –  גלרוס,  צוג
1353 –  ברן
1481 –  פריבור,  זולותורן
1501 –  בזל-שטאדט,  בזל-לנדשאפט,  שפהאוזן
1513 –  אפנצל אוסר-רודן,  אפנצל אינר-רודן
1803 –  סנט גאלן,  גראובינדן,  ארגאו,  תורגאו,  טיצ'ינו,  וו
1815 –  ואלה,  נשאטל,  ז'נבה
1979 –  ז'ורה (פרשה מקנטון ברן)
תפקוד וסמכויות

לכל קנטון חוקה, פרלמנט, ממשלה ובתי משפט. גודלם של הפרלמנטים נע בין חמישים ושמונה למאתיים מושבים. ממשלות הקנטונים כוללות חמישה או שבעה חברים, מספר שמשתנה מקנטון לקנטון.
כל הנושאים שאינם בסמכותה הבלעדית של הממשלה הפדרלית של האיחוד השווייצרי לפי החוקה תלויים בהחלטת הקנטון. גודלי הקנטונים שונים זה מזה בצורה קיצונית, בין 37 ל-7,105 קמ"ר, ובין 14,900 ל-1,244,400 נפש.
דמוקרטיה ישירה מונהגת כיום בשני קנטונים, אפנצל אינר-רודן וגלרוס. בקנטונים אלה מתקבלות ההחלטות באספה כללית של התושבים, אשר נערכת פעם בשנה בכיכר המרכזית של עיר הבירה. אירוע זה נקרא בגרמנית "לנדסגמיינדה".
בכל שאר הקנטונים מונהגת דמוקרטיה פרלמנטרית. מאז יצירת הקנטון ז'ורה ב-1979 לא הוגדרו קנטונים חדשים. לפי חוקת 1999, מספרם הרשמי של הקנטונים הוא עשרים ושישה, אך מספר המדינות הרלוונטי לבחירות לפרלמנט הוא עשרים ושלושה. הקנטונים אונטרוולדן, אפנצל ובזל מחולקים לשני חצאי קנטונים. אונטרוולדן מחולק לאובוולדן ונידוולדן, אפנצל מחולק לאפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן ובזל מחולק לבזל-שטאדט ובזל-לנדשאפט.
רשימת הקנטונים

בטבלה נמנים כל הקנטונים לפי שנת יצירתם בסדר יורד. (בתחתית הטבלה, נתוני המדינה בכללות)
| דגל | סימון | קנטון | צורף | עיר בירה | אוכלוסייה (2023) | שטח (קמ"ר) | צפיפות (לק"מ) | מס' רשויות | שפה רשמית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | UR | אורי | 1291 | אלטדורף | 37,931 | 1,077 | 33 | 20 | גרמנית |
|  | SZ | שוויץ | 1291 | שוויץ | 167,403 | 908 | 143 | 30 | גרמנית |
|  | OW | אובוולדן | 1291 | סרנן | 39,272 | 491 | 66 | 7 | גרמנית |
|  | NW | נידוולדן | 1291 | סטאנס | 45,016 | 276 | 138 | 11 | גרמנית |
|  | LU | לוצרן | 1332 | לוצרן | 432,734 | 1,493 | 233 | 107 | גרמנית |
|  | ZH | ציריך | 1351 | ציריך | 1,605,508 | 1,729 | 701 | 171 | גרמנית |
|  | GL | גלרוס | 1352 | גלרוס | 42,056 | 685 | 51 | 28 | גרמנית |
|  | ZG | צוג | 1352 | צוג | 132,556 | 239 | 416 | 11 | גרמנית |
|  | BE | ברן | 1353 | ברן | 1,063,533 | 5,959 | 158 | 399 | גרמנית |
|  | FR | פריבור (פרייבורג) | 1481 | פריבור | 341,537 | 1,671 | 141 | 242 | צרפתית, גרמנית |
|  | SO | זולותורן | 1481 | זולותורן | 286,844 | 791 | 308 | 126 | גרמנית |
|  | BS | בזל-שטאדט | 1501 | בזל | 298,837 | 37 | 5,072 | 3 | גרמנית |
|  | BL | בזל-לנדשאפט | 1501 | ליאשטל | 200,031 | 518 | 502 | 86 | גרמנית |
|  | SH | שפהאוזן | 1501 | שפהאוזן | 87,111 | 298 | 246 | 34 | גרמנית |
|  | AR | אפנצל אוסר-רודן | 1513 | הריזאו | 56,495 | 243 | 220 | 20 | גרמנית |
|  | AI | אפנצל אינר-רודן | 1513 | אפנצל | 16,585 | 173 | 87 | 6 | גרמנית |
|  | SG | סנט גאלן | 1803 | סנט גאלן | 535,114 | 2,026 | 222 | 90 | גרמנית |
|  | GR | גראובינדן (גרישון, גריג'וני) | 1803 | כור | 204,888 | 7,105 | 26 | 211 | גרמנית, רומאנש |
|  | AG | ארגאו | 1803 | אראו | 726,894 | 1,404 | 388 | 232 | גרמנית |
|  | TG | תורגאו | 1803 | פראונפלד | 295,220 | 991 | 229 | 80 | גרמנית |
|  | TI | טיצ'ינו | 1803 | בלינצונה | 357,720 | 2,812 | 110 | 244 | איטלקית |
|  | VD | וו (ווד) | 1803 | לוזאן | 845,870 | 3,212 | 188 | 382 | צרפתית |
|  | VS | ואלה (ואליס) | 1815 | סיון | 365,844 | 5,224 | 53 | 160 | צרפתית, גרמנית |
|  | NE | נשאטל (נוישאטל, נויבורג) | 1815 | נשאטל | 178,292 | 803 | 206 | 62 | צרפתית |
|  | GE | ז'נבה (הרפובליקה וקנטון ז'נבה) | 1815 | ז'נבה | 524,410 | 282 | 1,442 | 45 | צרפתית |
|  | JU | ז'ורה (יורה) | 1979 | דלמון | 74,548 | 838 | 82 | 83 | צרפתית |
|  | CH | שווייץ |  | ברן | 8,962,258 | 41,285 | 174 | 2,890 | גרמנית, צרפתית, איטלקית, רומאנש |
ראו גם

דגלי הקנטונים של שווייץ