stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספריית זלוסקי

| --- | --- |

הספרייה בזלוסקי
 מיקום:  ורשה, פולין
 סוג:  ספרייה לאומית
 תאריך ייסוד:  1747
 קואורדינטות:  52°14′44″N 21°00′35″E﻿ / ﻿52.245555555556°N 21.009722222222°E﻿ / 52.245555555556; 21.009722222222
  (למפת ורשה מוגדלת) ספריית זלוסקי(למפת ורשה רגילה) ספריית זלוסקי
 
ספריית זלוסקי (בפולנית: Biblioteka Załuskich) הייתה הספרייה הציבורית הפולנית הראשונה ואחת מהספריות הציבוריות הראשונות באירופה. נוסדה בוורשה בשנים 1747–1759 על ידי שני הבישופים הקתולים האחים יוזף אנדז'יי זלוסקי ואנדז'יי סטניסלב זלוסקי.
לאחר מרד קושצ'ושקו (1794) חיילים רוסים, שפעלו לפי פקודות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, העבירו אוספי זלוסקי לאוסף פרטי של הקיסרית בסנקט פטרבורג. שנה לאחר מכן הם היוו את אבן הפינה של הספרייה הציבורית הקיסרית.
בשנת 1920 הממשלה של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החזירה חלק מהאוספים לרפובליקה הפולנית השנייה הודות להסכם ריגה. חלק מהאוספים נהרסו בכוונה על ידי חיילים גרמנים, במשך דיכוי מרד ורשה בשנת 1944.
היסטוריה

הספרייה הייתה הספרייה הציבורית הפולנית הראשונה ואחת מהספריות הגדולות בעולם. בכל אירופה היו רק ספריות בודדות שמנו אוסף כה גדול. הספרייה החזיקה בהתחלה כ-200,000 פריטים, אשר גדלו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-18 לכ-400,000 פריטים מודפסים, מפות וכתבי יד. היא גם החזיקה אוספי אמנות, כלים מדעיים, דגימות צמחים ובעלי חיים.
הספרייה ביקשה מתומכיה להיות שקטים בעת השהות בספרייה ולהתפלל בעד מטרתם של האחים זלוסקי. היה אסור להוציא את הספרים מחוץ לספרייה, שכן גנבת הספרים הייתה בעיה הולכת וגוברת, עד כדי כך שהפטרונים של הבישופים החליטו לבקש מהאפיפיור עזרה. בתגובה לבקשתם, ב-1752 האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר פרסם בולה אפיפיורית המאפשרת להכריז נידוי של אנשים שלוקחים את הספרים מהספרייה, אבל אפילו האיום הזה לא חיסל את הבעיה.
לאחר מותם של האחים, ועדת החינוך הלאומי לקחה את ניהול הספרייה על עצמה, ושינתה הספרייה שם ל"ספרייה של הרפובליקה של האחים זלוסקי".
עשרים שנה מאוחר יותר, בשנת 1794, בעקבות החלוקה השנייה של פולין ומרד קושצ'ושקו, אוסף זלוסקי הוחרם על ידי כוחות של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ונשלח לסנקט פטרבורג. הספרים הפכו לחלק האוספים של הספרייה הציבורית הקיסרית. חלקי האוסף ניזוקו, נהרסו ואפילו נגנבו במהלך ההובלה לרוסיה.
חלקי האוסף זלוסקי חזרו לפולין בשני תאריכים נפרדים במאה התשע-עשרה: 1842 ו-1863. בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית והסכם ריגה, ממשלת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית החזירה כ-50,000 פריטים מהאוסף לפולין. בשנת 1944 האוספים המיוחדים נשרפו על ידי הנאצים כחלק מדיכוי מרד ורשה. רק 1,800 כתבי יד ו-30,000 חומרים מודפסים מהספרייה המקורית שרדו את המלחמה.
היום הספרייה הלאומית של פולין (ביבליוטקה נארודובה), שנוסדה בשנת 1928, נחשבת לצאצאית של ספריית זלוסקי.
ראו גם

הספרייה הלאומית של פולין
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת ברצלונה

צ'אק דיילי, מאמן הנבחרת.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992), או בכינויה ה"דרים טים" (באנגלית: "The Dream Team"; "קבוצת החלומות"), הייתה הנבחרת האולימפית של ארצות הברית בכדורסל, שלראשונה כללה שחקנים פעילים מליגת ה-NBA. הנבחרת זכתה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ברצלונה (1992), לאחר שניצחה בכל שמונת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-44 נקודות, ולא סיימה אף משחק בהפרש נמוך מ-32 נקודות. נחשבת בידי רבים כ"קבוצת הכדורסל הטובה אי פעם".
בשנת 2010 הוצגה הנבחרת כולה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 2017 הייתה לקבוצה הראשונה שמוצגת בהיכל התהילה של פיב"א.
הרכבת סגל הקבוצה

לארי בירד ומג'יק ג'ונסון, הקפטנים של הנבחרת.
מאז טורניר הכדורסל האולימפי הראשון באולימפיאדת ברלין (1936) לא הורשו כדורסלנים מקצוענים להשתתף במשחקים האולימפיים, וסגלי נבחרת ארצות הברית הורכבו לרוב משחקני מכללות מצטיינים לצד כדורסלנים חובבנים. ברבות השנים הורשו שחקנים מקצוענים מרחבי העולם להשתתף בתחרויות בינלאומיות, מלבד שחקני ליגת ה-NBA, מה שיצר יתרון מובנה לנבחרות המתחרות עם ארצות הברית והחליש את הדומיננטיות של הנבחרת האמריקאית משנותיה הראשונות, והביא לכך שלראשונה זכתה נבחרת ארצות הברית בכדורסל לאולימפיאדה רק במדליית הארד באולימפיאדת סיאול (1988). בשנת 1989 החליטה פיב"א על שינוי החוקה, ואפשרה לראשונה לשחקני NBA להשתתף בתחרויות כדורסל בינלאומיות, החל מאולימפיאדת ברצלונה (1992). בפברואר 1991, לאחר שראשי ליגת ה-NBA אישרו את השתתפות שחקני הליגה באולימפיאדת ברצלונה, פרסם המגזין ספורטס אילוסטרייטד בעמוד השער שלו תמונה של חמישה משחקני הנבחרת החדשה לצד הכיתוב "Dream Team", ובכך למעשה טבע את הכינוי.
לקראת אולימפיאדת ברצלונה מונה לתפקיד מאמן הנבחרת צ'אק דיילי, מאמן קבוצת דטרויט פיסטונס ב-9 העונות הקודמות, אשר זכה עמה באליפות ה-NBA בעונות 1989 ו-1990. שלושת עוזריו באולימפיאדה היו לני וילקינס (מאמן קליבלנד קאבלירס), מייק ששבסקי (מאמן קבוצת אוניברסיטת דיוק) ופי. ג'יי. קרליסימו (מאמן קבוצת אוניברסיטת סיטון הול). בספטמבר 1991 פורסם כי נבחרו עשרה מתוך 12 שחקני הנבחרת: מייקל ג'ורדן וסקוטי פיפן משיקגו בולס, קארל מלון וג'ון סטוקטון מיוטה ג'אז, מג'יק ג'ונסון מלוס אנג'לס לייקרס, לארי בירד מבוסטון סלטיקס, פטריק יואינג מניו יורק ניקס, דייוויד רובינסון מסן אנטוניו ספרס, צ'ארלס בארקלי מפילדלפיה 76' וכריס מאלין מגולדן סטייט ווריורס. בנובמבר 1991, כחודשיים לאחר ההכרזה על השתתפותו באולימפיאדה, הודיע מג'יק ג'ונסון כי הוא נשא את נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, והודיע על פרישתו המיידית ממשחק. על אף פרישתו ממשחק פעיל החליט ג'ונסון להשתתף במשחקי הנבחרת, מה שעורר בקרב שחקני הנבחרות היריבות את החשש כי ג'ונסון ידביק אותם בנגיף.
כהוקרה לנבחרות ארצות הברית הקודמות, החליטו ראשי הנבחרת לשמור מקום אחד בסגל הקבוצה לשחקן מליגת המכללות האמריקאית. המועמדים העיקריים היו כריסטיאן לייטנר מאוניברסיטת דיוק, שאקיל אוניל מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, אלונזו מורנינג מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, ג'ים ג'קסון מאוניברסיטת המדינה של אוהיו והרולד מיינר מאוניברסיטת דרום קליפורניה. אוניל אמנם היה השחקן המבטיח ביותר מביניהם, אך בסופו של דבר נבחר לייטנר בשל הישגיו המרשימים, שכללו זכייה בפרס נייסמית' (1992) ושתי זכיות באליפות המכללות (1991 ו-1992). המועמדים הבולטים להשלמת המקום הנוסף בסגל הקבוצה היו אייזיאה תומאס מדטרויט פיסטונס וקלייד דרקסלר מפורטלנד טרייל בלייזרס. בהצבעה שנערכה בין ראשי הנבחרת נקבע כי דרקסלר הוא שיימלא את המקום האחרון על חשבונו של תומאס, בין היתר בשל חיכוכים של תומאס עם ג'ורדן.
בכך הושלמה הרכבת הסגל, אשר למעט לייטנר הצעיר ובירד שסבל מכאבים בגבו, כלל שחקנים בשיא הקריירה המקצועית שלהם, בטווח הגילאים 26–32. לאחר שג'ורדן דחה את הצעתו של דיילי לשמש כקפטן הקבוצה, נבחרו בירד וג'ונסון כצמד הקפטנים.
סגל הנבחרת

מאמן ראשי: צ'אק דיילי (דטרויט פיסטונס)
עוזרי מאמן:
לני וילקינס (קליבלנד קאבלירס)
מייק ששבסקי (אוניברסיטת דיוק)
פי. ג'יי. קרליסימו (אוניברסיטת סיטון הול)
| # | שחקן | גיל | גובה | עמדה | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 | כריסטיאן לייטנר | 22 | 2.11 | פאוור פורוורד | אוניברסיטת דיוק |
| 5 | דייוויד רובינסון | 26 | 2.16 | סנטר | סן אנטוניו ספרס |
| 6 | פטריק יואינג | 29 | 2.13 | סנטר | ניו יורק ניקס |
| 7 | לארי בירד | 35 | 2.06 | סמול פורוורד | בוסטון סלטיקס |
| 8 | סקוטי פיפן | 26 | 2.01 | סמול פורוורד | שיקגו בולס |
| 9 | מייקל ג'ורדן | 29 | 1.98 | קלע | שיקגו בולס |
| 10 | קלייד דרקסלר | 30 | 2.01 | קלע | פורטלנד טרייל בלייזרס |
| 11 | קארל מלון | 28 | 2.06 | פאוור פורוורד | יוטה ג'אז |
| 12 | ג'ון סטוקטון | 30 | 1.85 | רכז | יוטה ג'אז |
| 13 | כריס מאלין | 28 | 2.01 | סמול פורוורד | גולדן סטייט ווריורס |
| 14 | צ'ארלס בארקלי | 29 | 1.98 | פאוור פורוורד | פיניקס סאנס |
| 15 | מג'יק ג'ונסון | 32 | 2.06 | רכז | ללא קבוצה |
משחקי ההכנה וההעפלה לאולימפיאדה

שחקני הנבחרת קארל מלון וג'ון סטוקטון, אשר שיחקו יחד ביוטה ג'אז.
משחקי ההכנה וההעפלה לאולימפיאדה > משחקי ההכנה

כהכנה לקראת משחקי אולימפיאדת ברצלונה, ערכה הנבחרת צמד משחקי אימון מול קבוצת שחקני מכללות מצטיינים, אשר כללה את שחקני ה-NBA לעתיד גרנט היל, פני הארדוויי, אלן יוסטון, כריס ובר, ג'מאל משבורן, רודני רוג'רס, בובי הרלי ואריק מונטרוס. ב-24 ביוני 1992 נערך בקליפורניה המשחק הראשון בין הקבוצות, בו הפתיעו שחקני המכללות את נבחרת ארצות הברית כשניצחו בתוצאה 62–54; בשנת 2012 הודה עוזר המאמן מייק ששבסקי כי דיילי הפסיד במשחק בכוונה, במטרה להראות לשחקניו כי הם לא בלתי-מנוצחים. ביום שלמחרת התמודדו שוב שתי הקבוצות, במשחק בו הביסה נבחרת ארצות הברית את שחקני המכללות.
משחקי ההכנה וההעפלה לאולימפיאדה > אליפות האמריקות

ב-28 ביוני 1992 התמודדה נבחרת ארצות הברית בטורניר אליפות האמריקות, שנערך בפורטלנד, בו נקבעו הנבחרות שיעפילו לאולימפיאדת ברצלונה. במשחק הרשמי הראשון של "נבחרת החלומות", מול נבחרת קובה, ניצחה ארצות הברית בתוצאה 136–57, ובסיומו הודה מאמן קובה כי "אי אפשר לכסות את השמש עם אצבע". גם את חמשת המשחקים הבאים בטורניר ניצחה ארצות הברית בקלות, כולל משחק הגמר בו גברה על נבחרת ונצואלה בתוצאה 127–80. בסיום ואף במהלך המשחקים ביקשו שחקני הנבחרות היריבות להצטלם עם שחקני ארצות הברית המוערצים עליהם, ולקבל מהם "מזכרות" כגון גופיית משחק או נעליים.
משחקי ההכנה וההעפלה לאולימפיאדה > אליפות האמריקות > תוצאות המשחקים באליפות האמריקות

| משחק | שלב | יריבה | תוצאה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בתים | קובה | 136–57 | 79 |
| 2 | בתים | קנדה | 105–61 | 44 |
| 3 | בתים | פנמה | 112–52 | 60 |
| 4 | בתים | ארגנטינה | 128–87 | 41 |
| 5 | חצי גמר | פוארטו ריקו | 119–81 | 38 |
| 6 | גמר | ונצואלה | 127–80 | 47 |

| ממוצע | – | – | 121–70 | 51 |
אולימפיאדת ברצלונה > מחנה האימונים וההמולה סביב הנבחרת

לקראת פתיחת המשחקים האולימפיים ערכה נבחרת ארצות הברית "מחנה אימונים" בנסיכות מונקו. באחד ממשחקי האימון הפנימיים חילק דיילי את שחקניו לשתי קבוצות, והורה להם לשחק באינטנסיביות כפי שהיו עושים במשחק רשמי. הנבחרת "הכחולה" כללה את ג'ונסון, מאלין, לייטנר, בארקלי ורובינסון, והנבחרת "הלבנה" כללה את ג'ורדן, פיפן, בירד, מלון ויואינג (סטוקטון ודרקסלר הפצועים לא השתתפו). משחק זה, בו ניצחה הנבחרת הלבנה בתוצאה 40–36, כונה על ידי ספורטס אילוסטרייטד "המשחק הטוב ביותר בו איש לא צפה מעולם", לאחר שג'ורדן עצמו התייחס אליו כ"משחק הטוב ביותר בו השתתפתי אי פעם".
בשעות הפנאי במונקו בילו השחקנים בחופי נודיסטים ובבתי קזינו, וסעדו בין היתר עם נסיך מונקו רנייה ועם בנו ויורשו אלבר.
בברצלונה התארחו השחקנים האמריקאים בבית מלון יוקרתי ולא בכפר האולימפי ככל יתר הספורטאים באולימפיאדה, בשל חששות ביטחוניים מארגוני טרור. צ'ארלס בארקלי טען כי שחקני הקבוצה קיבלו איומים ברצח, וסיפר כי בריכת בית המלון הייתה מוקפת מאבטחים חמושים ברובי עוזי. לאורך הטורניר התאספו מחוץ לבית המלון מעריצים רבים של השחקנים, בתקווה לפגוש אותם. צ'אק דיילי תיאר כי ההמולה סביב הנבחרת בברצלונה הייתה "כאילו היינו אלביס פרסלי והביטלס גם יחד". מלבד אוהדי הקבוצות ותושבי ברצלונה, גם ספורטאים רבים מהמשלחות האולימפיות ניגשו לשחקני ארצות הברית לבקש את חתימתם או להצטלם עמם.
אולימפיאדת ברצלונה > הטורניר האולימפי

במשחק הראשון של נבחרת ארצות הברית באולימפיאדה היא ניצחה את נבחרת אנגולה בתוצאה החד-צדדית 116–48, וגם בהמשך שלב הבתים ניצחה את כל יריבותיה ללא קושי. בשלב רבע הגמר גברה נבחרת החלומות על נבחרת פוארטו ריקו בתוצאה 115–77, ובחצי הגמר גברה על נבחרת ליטא בתוצאה 127–76.
המשחק הצמוד ביותר של ארצות הברית היה בשלב הגמר, בו התמודדה מול נבחרת קרואטיה. בשלב מסוים במחצית הראשונה הובילו הקרואטים 25–23, אך משם יצאו האמריקאים לריצת 94–60, וניצחו בתוצאה הסופית 117–85. הקלעים הבולטים של ארצות הברית במשחק היו מייקל ג'ורדן (22 נקודות), צ'ארלס בארקלי (17 נקודות) ופטריק יואינג (15 נקודות), ואת הקרואטים הובילו דראז'ן פטרוביץ' (24 נקודות), דינו ראדג'ה (23 נקודות) וטוני קוקוץ' (16 נקודות).
את כלל משחקיה בטורניר ניצחה נבחרת ארצות הברית בהפרש ממוצע של כ-44 נקודות, כאשר ההפרש הכי נמוך שבו היא ניצחה היה במשחק הגמר, 32 נקודות. מייקל ג'ורדן היה השחקן היחיד אשר פתח בחמישייה בכל שמונת המשחקים, ומלבדו היו תשעה שחקנים נוספים אשר פתחו במשחק אחד לפחות. השחקנים היחידים שהשתתפו רק בחלק ממשחקי הנבחרת הם מג'יק ג'ונסון, אשר החמיץ שני משחקים בשל פציעה בברכו, וג'ון סטוקטון אשר שותף בארבעה משחקים. הקלעים המובילים של האמריקאים לאורך הטורניר היו צ'ארלס בארקלי (18.0 נקודות בממוצע למשחק), מייקל ג'ורדן (14.9), קארל מלון (13.0) וכריס מאלין (12.9).
אולימפיאדת ברצלונה > הטורניר האולימפי > תוצאות המשחקים באולימפיאדת ברצלונה

| משחק | שלב | יריבה | תוצאה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בתים | אנגולה | 116–48 | 68 |
| 2 | בתים | קרואטיה | 103–70 | 33 |
| 3 | בתים | גרמניה | 111–68 | 43 |
| 4 | בתים | ברזיל | 127–83 | 44 |
| 5 | בתים | ספרד | 122–81 | 41 |
| 6 | רבע גמר | פוארטו ריקו | 115–77 | 38 |
| 7 | חצי גמר | ליטא | 127–76 | 51 |
| 8 | גמר | קרואטיה | 117–85 | 32 |

| ממוצע | – | – | 117–73 | 44 |
סטטיסטיקות שחקני הנבחרת

| שחקן | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צ'ארלס בארקלי | 8 | 4 | 18.6 | 71.1 | 87.5 | 73.1 | 4.1 | 2.4 | 2.6 | 0.1 | 18.0 |
| מייקל ג'ורדן | 8 | 8 | 23.1 | 45.1 | 21.1 | 68.4 | 2.4 | 4.8 | 4.1 | 0.5 | 14.9 |
| קארל מלון | 8 | 4 | 17.3 | 64.5 | – | 75.0 | 5.3 | 1.1 | 1.5 | 0.6 | 13.0 |
| כריס מאלין | 8 | 2 | 21.6 | 61.9 | 53.8 | 78.6 | 1.6 | 3.6 | 1.8 | 0.3 | 12.9 |
| קלייד דרקסלר | 8 | 3 | 20.9 | 57.8 | 28.6 | 40.0 | 3.0 | 3.6 | 2.5 | 0.3 | 10.5 |
| פטריק יואינג | 8 | 4 | 17.6 | 62.3 | – | 62.5 | 5.3 | 0.4 | 0.9 | 1.9 | 9.5 |
| דייוויד רובינסון | 8 | 4 | 16.8 | 57.4 | – | 69.2 | 4.1 | 0.9 | 1.8 | 1.5 | 9.0 |
| סקוטי פיפן | 8 | 3 | 21.4 | 59.6 | 38.5 | 73.3 | 2.1 | 5.9 | 3.0 | 0.1 | 9.0 |
| לארי בירד | 8 | 3 | 18.0 | 52.1 | 33.3 | 80.0 | 3.8 | 1.8 | 1.8 | 0.3 | 8.4 |
| מג'יק ג'ונסון | 6 | 5 | 18.0 | 56.7 | 46.2 | 80.0 | 2.3 | 5.5 | 1.3 | 0.0 | 8.0 |
| כריסטיאן לייטנר | 8 | 0 | 7.6 | 45.0 | 33.3 | 90.0 | 2.5 | 0.4 | 1.0 | 0.4 | 4.8 |
| ג'ון סטוקטון | 4 | 0 | 7.3 | 50.0 | 50.0 | 66.7 | 0.3 | 2.0 | 0.0 | 0.0 | 2.8 |
מורשת

עם סיומה של האולימפיאדה הודה נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי דאז, חואן אנטוניו סמראנש, כי "האספקט החשוב ביותר באולימפיאדה היה ההצלחה המסחררת של טורניר הכדורסל". אחד הגורמים לסיקור התקשורתי הנרחב ולהמולה סביב הנבחרת, היה האפשרות כי מדובר במשחקיהם האחרונים בקריירה של מג'יק ג'ונסון ולארי בירד, שניים מהשחקנים הבולטים והאהובים בתולדות ה-NBA; ג'ונסון פרש ממשחק פעיל בנובמבר 1991, כחצי שנה לפני הטורניר, ובירד הודיע על פרישה באוגוסט 1992, מיד בסיום האולימפיאדה.
כתב "ספורטס אילוסטרייטד", ג'ק מקאלום, קרא לדרים טים "הקבוצה הדומיננטית ביותר אי פעם, בכל ענפי הספורט", והשווה את הופעתם בברצלונה לאלה של "ג'וני קאש בכלא פולסום, להקת האחים אולמן בפילמור איסט, וסנטנה בפסטיבל וודסטוק". מג'יק ג'ונסון עצמו, אשר זכה לאורך הקריירה ב-5 אליפויות NBA, התייחס לטורניר האולימפי כאל "הרגע הגדול ביותר בחיים שלי ככדורסלן, בפער גדול". מאמן הנבחרת צ'אק דיילי סיכם את הצלחת הקבוצה באמרו כי "יהיו עוד נבחרות עם שחקנים מקצוענים באולימפיאדה, אך הן לא יהיו כמו הנבחרת הזאת. לקבוצה הזאת, עם לארי בירד ומג'יק ג'ונסון ומייקל ג'ורדן, יש קסם וכישרון מיוחדים שנבנו במשך 15 שנים".
בשנת 2010 הונצחה הנבחרת בשלמותה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, כשהוצגה בו לצד נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת רומא (1960). בשנת 2017 הוצגה הנבחרת בהיכל התהילה של פיב"א, ובכך הייתה לקבוצה הראשונה שמוצגת בה בשלמותה. נכון לשנת 2018, 11 מתוך 12 חברי הסגל (כולם מלבד לייטנר) הוצגו בהיכל התהילה גם ככדורסלנים, ושלושה מתוך ארבעת חברי צוות האימון (כולם מלבד קרליסימו) הוצגו בו כמאמנים. כמו כן עשרה משחקני הקבוצה (כולם מלבד לייטנר ומאלין) נכללו ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA שפורסמה בשנת 1996.
לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) התעוררו השוואות בין ה"דרים טים" לבין סגל נבחרת ארצות הברית 2012, אשר כלל שחקנים כגון קובי בראיינט, לברון ג'יימס וקווין דוראנט. בעוד בראיינט וג'יימס טענו כי בהתמודדות היפותטית בין השתיים, נבחרתם הייתה גוברת על זו של שנת 1992, חברי נבחרת החלומות צ'ארלס בארקלי ומייקל ג'ורדן ביטלו את הדברים בטענה כי "הם אלה שלמדו מאיתנו, ולא להפך".
ביאורים

↑  השחקנים הם מייקל ג'ורדן, מג'יק ג'ונסון, צ'ארלס בארקלי, קארל מלון ופטריק יואינג.
↑  ביוני 1991, לאחר ההכרזה על סגל הנבחרת ולפני המשחקים האולימפיים, עבר בארקלי לפיניקס סאנס.
↑  ג'ונסון השתתף במשחקים האולימפיים על אף שפרש ממשחק פעיל בנובמבר 1991.
↑  בדיעבד לא היו אלה משחקיו האחרונים של ג'ונסון, שכן הוא חזר מפרישתו בעונת 1995/1996.
הערות שוליים

↑  הדרים טים המקורית, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  הדרים טים: קבוצת הכדורסל הטובה אי פעם, באתר bleacherreport.com,‏ 14 באוגוסט 2010
↑  לפעמים חלומות מתגשמים: 22 שנה לנבחרת החלומות הגדולה, באתר וואלה, 25 ביולי 2014
↑  רועי שילינג, ‏‏היחידה שבצדק כונתה "דרים טים", באתר ספורט1, 6 באוגוסט 2016
1 2  עמוד הנבחרת באתר היכל התהילה
1 2  ה"דרים טים" מוצגת בהיכל התהילה של פיב"א, באתר הרשמי, 23 באוגוסט 2017
↑  מדוע ספורטאים מקצוענים יכולים להשתתף בתחרויות בינלאומיות, באתר USA Basketball
↑  הדרים טים מוצגת לראשונה, באתר theundefeated.com,‏ 21 בספטמבר 2016
↑  גיליון "אולימפיאדת הקיץ 1991", באתר ספורטס אילוסטרייטד, 18 בפברואר 1991
↑  רופא מזהיר ספורטאים מהסיכון מקרבה למג'יק ג'ונסון, באתר upi.com,‏ 24 בינואר 1992
↑  שרון דוידוביץ', חלום שהיה באמת: הסיפור של "דרים טים 92", באתר ynet, 23 ביולי 2016
↑  גרנט היל נזכר במשחק האימון מול הדרים טים, באתר CBS,‏ 13 בפברואר 2015
↑  היום הגרוע של הדרים טים, באתר הניו יורק טיימס, 9 במאי 2012
1 2 3 4  ההיסטוריה של הדרים טים, באתר GQ.com,‏ 11 ביוני 2012
1 2  המשחק הטוב ביותר בו איש לא צפה, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 24 ביולי 2012
↑  צ'ארלס בארקלי משחזר את ימי הדרים טים, באתר ESPN,‏ 13 באוגוסט 2010
1 2  נבחרת החלומות הסתיימה, אך המורשת שלה תימשך, באתר הניו יורק טיימס, 10 באוגוסט 1992
↑  הדרים טים זוכה באולימפיאדת ברצלונה, באתר themidfield.com,‏ 13 באוגוסט 2017
↑  ג'ורדן: "נבחרת החלומות טובה יותר", באתר ESPN,‏ 13 ביולי 2012
| נבחרת ארצות הברית – האלופה האולימפית - ברצלונה (1992) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 כריסטיאן לייטנר •  5 דייוויד רובינסון •  6 פטריק יואינג •  7 לארי בירד •  8 סקוטי פיפן •  9 מייקל ג'ורדן •  10 קלייד דרקסלר •   11 קארל מלון •  12 ג'ון סטוקטון • 13 כריס מאלין •  14 צ'ארלס בארקלי • 15 מג'יק ג'ונסון • מאמן: צ'אק דיילי |  1  •  2  •  3  •  4 כריסטיאן לייטנר •  5 דייוויד רובינסון •  6 פטריק יואינג •  7 לארי בירד •  8 סקוטי פיפן •  9 מייקל ג'ורדן •  10 קלייד דרקסלר •   11 קארל מלון •  12 ג'ון סטוקטון • 13 כריס מאלין •  14 צ'ארלס בארקלי • 15 מג'יק ג'ונסון • מאמן: צ'אק דיילי | ארצות הברית |
דייוויד רובינסון במשחק רבע הגמר מול נבחרת פוארטו ריקו.
מייקל ג'ורדן באחד ממשחקי הנבחרת באולימפיאדה.
צ'ארלס בארקלי, הקלע המוביל של הנבחרת.
כריסטיאן לייטנר, השחקן היחיד מהנבחרת שאינו חבר היכל התהילה של הכדורסל.
עבודה במשמרות

עבודה במשמרות הוא צורת ארגון של יום העבודה שבה העבודה מתבצעת בכל שעות היממה (או בחלק ניכר מהן). לשם כך מחולק יום העבודה למשמרות (בדרך כלל שלוש משמרות), שכל אחת מהן מאוישת על ידי עובדים אחרים.
מאפיינים

עבודת משמרות נהוגה בשני מקרים:
אופי השירות הניתן במפעל מחייב הפעלה רצופה שלו (24/7). דוגמה לכך הם בתי חולים, בתי מלון ותחנות משטרה, שחלק ניכר מפעילותם נדרש במשך כל שעות היממה.
אופי המפעל מצדיק הפעלה שלו ביותר ממשמרת אחת, לשם ניצול יעיל יותר של ההשקעה בו. במקרה זה עבודת המשמרות אינה בהכרח בכל שעות היממה, והיקפה נקבע בהתאם לשיקולי עלות: החיסכון המושג בניצול הטוב יותר של הציוד, לעומת עלות העבודה הגבוהה יותר במשמרות השנייה והשלישית.
חלוקה נפוצה של היממה היא לשלוש משמרות:
משמרת ראשונה או משמרת בוקר - בשעות הבוקר והצהריים.
משמרת שנייה או משמרת ערב - בשעות אחר הצהריים והערב.
משמרת שלישית או משמרת לילה - בשעות הלילה.
תיתכן גם חלוקה אחרת, למשל חלוקת היממה לשתי משמרות של 12 שעות.
מבנה שבוע העבודה בעבודת משמרות נקבע על-פי מאפיינים אחדים:
סוגי המשמרות: משמרת בוקר, משמרת לילה וכו';
תחילתה ואורכה של כל משמרת;
אופן הקצאת המשמרות וימי המנוחה לכל עובד או לכל צוות. דוגמה: מחזור ובו עבודה של חמישה ימים רצופים במשמרת בוקר, שני ימי מנוחה, עבודה של חמישה ימים במשמרת צהריים, שני ימי מנוחה, עבודה של חמישה ימים במשמרת לילה ושני ימי מנוחה.
סוגי המשמרות, וכן תחילתה ואורכה של כל משמרת, נקבעים בדרך-כלל בהסכם העבודה. שיבוץ העובדים למשמרות אינו קבוע, אלא משתנה בהתאם לצרכים התפעוליים. חוק שעות עבודה ומנוחה אוסר העבדת עובד בעבודת לילה יותר משבוע אחד בתוך שני שבועות.
שכר משמרות

עבודה במשמרות חורגת מסדר היום המקובל ומחלוקתו בין שעות עבודה ושעות פנאי, ולכן פוגעת בתפקודו של עובד המשמרות במסגרת המשפחתית והחברתית. כפיצוי על כך וכתמריץ לעבודה במשמרות נהוג לשלם לעובד בעד עבודה במשמרת שנייה או שלישית תמורה גבוהה מאשר בעד עבודה במשמרת ראשונה. התמורה הנוספת ניתנת כשילוב של ההטבות הבאות (או חלקן):
בנוסף לשכר הרגיל מקבל העובד תוספת משמרות. דוגמה: צו הרחבה בענף תעשיית המתכת, החשמל והאלקטרוניקה משנת 2004 קובע תוספת של 22.5% לשכר בעד משמרת שנייה, ותוספת של 42.5% לשכר בעד משמרת שלישית.
מספר השעות הנחשבות למשרה מלאה קטן במשמרת שלישית, ולעיתים גם במשמרת שנייה, מאשר במשמרת הראשונה. למשל, משרה מלאה במשמרת ראשונה היא שמונה שעות עבודה, בעוד שבמשמרת שלישית תיחשב עבודת שבע שעות למשרה מלאה, ובעד שעה שמינית במשמרת זו יקבל העובד גמול שעות נוספות. חוק שעות עבודה ומנוחה מגביל את אורך משמרת ששתי שעות מתוכה הן בין השעה 22:00 לשעה 6:00 לשבע שעות בלבד.
לעובד משמרות ניתנת מכסת חופשה מוגדלת.
כדי לעודד עובדי ייצור לעבודה במשמרות ובכך להגיע לניצול טוב יותר של ההשקעה בציוד, ניתן זיכוי ממס הכנסה לעובדי ייצור במפעל תעשייתי, על השכר המשולם להם בגין עבודה במשמרת שנייה ושלישית.
שיקולי בריאות

מחקרים רבים הצביעו על הסיכון הבריאותי שבעבודת משמרות. לדוגמה, ב-2007 מחקר שביצעה הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן מיסודו של ארגון הבריאות העולמי, הצביע על קשר בין עבודת משמרות לתחלואה בסרטן. מחקרים אחרים דיווחו שלעובדי לילה סיכון גבוה ללקות בסוכרת מסוג 2, במחלות לב, הפרעות במערכת העיכול והפרעות במחזור החודשי. היות שדיאגנוזה רשמית לתסמונת עבודת המשמרות לא בוצעה במחקרים אלה, לא ברור האם על קבוצת הסיכון נמנים עובדי משמרות שעונים על הגדרות תסמונת עבודת המשמרות או שכל עובדי המשמרות נמנים עם קבוצת הסיכון.[דרוש מקור]
תסמונת עבודת המשמרות היא הפרעה במחזור השינה המתבטאת בנדודי שינה וישנוניות יתר. ההפרעות משתנות ותלויות באופי העבודה, בזמני המשמרות ובמחזוריותן.
הערות שוליים

↑  צו הרחבה בענף תעשיית המתכת החשמל והאלקטרוניקה, ילקוט הפרסומים 5332, 27 בספטמבר 2004
↑  זיכוי ממס הכנסה לעובדים במשמרות בתעשייה, באתר כל זכות
↑  Yong, Gan (2014). "Shift work and diabetes mellitus: a meta-analysis of observational studies". Occupational and Environmental Medicine. 72 (1): 72–78. doi:10.1136/oemed-2014-102150. PMID 25030030. נבדק ב-11 באוגוסט 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Stock, D.; Hankinson, S. E.; Rosner, B.; Eliassen, A. H.; Willett, W.; Strohmaier, S.; Cotterchio, M.; Raboud, J.; Knight, J. A.; Schernhammer, E. (2019-03-01). "Rotating night shift work and menopausal age". Human Reproduction (באנגלית). 34 (3): 539–548. doi:10.1093/humrep/dey390. ISSN 0268-1161. PMC 7210710. PMID 30753548.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538859705171  GND: 4052309-3  LCCN: sh85121411
ספריית ומוזיאון כוח הצוללות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון ימי 
 כתובת:  גרוטון 
 מיקום:  קונטיקט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  צי ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  150,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1955
 תאריך פתיחה רשמי:  1955 
 קואורדינטות:  41°23′23″N 72°05′21″W﻿ / ﻿41.3897°N 72.0892°W﻿ / 41.3897; -72.0892
 www.ussnautilus.org
  (למפת קונטיקט מוגדלת) הרטפורד ברידג'פורט סטמפורד ניו הייבן ניו לונדון דנברי ווטרברי רוד אייל.  מסצ'וסטס ניו יורק  האוקיינוס האטלנטי ספריית ומוזיאון כוח הצוללות(למפת קונטיקט רגילה) הרטפורד ברידג'פורט סטמפורד ניו הייבן ניו לונדון דנברי ווטרברי רוד אייל.  מסצ'וסטס ניו יורק  האוקיינוס האטלנטי ספריית ומוזיאון כוח הצוללות
 
הצוללת נאוטילוס בתצוגה במוזיאון
ספריית ומוזיאון כוח הצוללות הם מוזיאון צבאי וספרייה המוקדשים לתולדות כוח הצוללות של צי ארצות הברית. הם ממוקמים בעיר גרוטון שבמדינת קונטיקט. במוזיאון מבקרים מאות אלפי אנשים מדי שנה.
המוזיאון והספרייה

ראשיתם של המוזיאון והספרייה בספרייה הוקמה בשנת 1955 על ידי חברת Electric Boat, יצרנית צוללות חשובה עבור צי ארצות הברית. החברה תרמה את הספרייה לצי, שהעביר אותה למקומה הנוכחי בחוף נהר התמזה בקונטיקט, בסמוך לבסיס הצוללות שלו שם. המוסד קיבל את שמו הנוכחי ב-1969. בשנת 1986 נחנך בו אגף חדש, שנבנה בכספי תרומות פרטיות וסיוע ממלכתי. בשנת 2000 הסתיימה בנייתו של אגף נוסף.
המוזיאון והספרייה > אוסף המוזיאון והספרייה

אוסף המוזיאון כולל 33,000 פריטים. בספרייה מוחזקים 6,000 ספרים, 20,000 מסמכים ו-30,000 תצלומים, אשר עיסוקם הוא ההיסטוריה של כוח הצוללות של צי ארצות הברית.
הפריט הגדול והמשמעותי ביותר באוסף המוזיאון הוא הצוללת נאוטילוס, הצוללת בעלת הנעה גרעינית הראשונה בעולם, שהייתה גם הצוללת הראשונה לחלוף תחת הקוטב הצפוני. היא מוצגת במוזיאון משנת 1986 כשהיא עוגנת בנהר לחוף האתר. היא פתוחה לסיורי מבקרים במדוריה הקדמיים, אך לא האחוריים, וזאת מסיבות של סודיות ובטיחות.
במוזיאון מוצג גם דגם של הצוללת צב, הצוללת הצבאית הראשונה, שנבנתה בשנת 1775. מוצגות בו גם צוללות כיס ממלחמת העולם השנייה, חלקים מהצוללת החשאית NR-1 (אנ') וציוד צוללות נוסף.
המוזיאון מנוהל על ידי פיקוד ההיסטוריה והמורשת של צי ארצות הברית.
דגם הצוללת צב
צוללת כיס יפנית ממלחמת העולם השנייה
צריח צוללת הטילים הבליסטיים הגרעינית ג'ורג' וושינגטון
נעלי פוינט

רקדנית בנעלי פוינט.
נעלי פוינט (באנגלית: Pointe shoes) הן נעלי בלט אשר עוזרות לרקדני ורקדניות בלט לרקוד על קצות האצבעות, ריקוד היוצר תחושה של ריחוף וקלילות.