stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצבים
הערות שוליים

1 2  ראו: פוסק, אביגדור, "שפת הדימויים של תומרקין: מוטיב השור השחוט", בתוך: גינתון, אלן (עורכת), תומרקין: פסלים 1992-1957, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1992 (ללא מספרי עמודים)
↑  ראו: Tumarkin by Tumarkin 1957-1970, American Israel Paper Mills LTD., Hadera, 1970, p. 124
↑  ראו: I תומרקין, הוצאת מסדה, 1981, עמ' 115. בראיון משנת 1978 הסביר תומרקין את הצד הגאומטרי שהופיע בפסליו בשנים אלו כניסיון להרחקה ולהורדת ה"דרמה" שבפיסול. "חיפשתי איזו מין התרחקות מבחינה של נושא. ויש לזה גם השלכות מבחינה צורנית. הריחוק תורם לנקיון. אולי התלכלכתי יותר מדי בדברים לוקאליים, אז אני נסוג". (מצוטט בתוך: תומרקין, יגאל, "על נשים, דתות ואנרכיה: מתוך ראיון עם דן עומר", I תומרקין, הוצאת מסדה, 1981, עמ' 173)
↑  הרישום הופיע על ההזמנה לתערוכה "דיוקנו של האמן כקצב צעיר" (מבט, 1969) והודפסה שוב בספר: Tumarkin by Tumarkin 1957-1970, American Israel Paper Mills LTD., Hadera, 1970, p. 124
↑  ראו: צלילה אורגד, שתי גלריות חדשות ועוד אחת - לעיר תל-אביב, על המשמר, 8 באפריל 1969 (קישור PDF)
↑  כיום באוסף מוזיאון ישראל. ראו: מנדלסון, אמיתי, זה האיש: ישו באמנות הישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2016, עמ' 157
↑  טבת, שבתי, "האמן - בין הפקיד והגנגסטר (ראין עם יגאל תומרקין)", הארץ (?), 1968. גזיר עיתון ללא מקור, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  ראו: ברמן, ראובן, "צורה מושכת - ותוכן מרתיע", ידיעות אחרונות, 1969 (גזיר עיתון ללא תאריך, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים)
↑  ראו: מנדלסון, אמיתי, זה האיש: ישו באמנות הישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2016, עמ' 155
↑  לא ידוע אם פסל זה קיים או שוחזר. תיעוד שלו ניתן למצוא בספרו של תומרקין: ראו: Tumarkin by Tumarkin 1957-1970, American Israel Paper Mills LTD., Hadera, 1970, p. 141
| יגאל תומרקין |
| --- | --- | --- |
| פיסול | שעון בארוקי (1957) • דיוקן האמן כלוחם צעיר (1965) • דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר (1966) • אנדרטת השלום (1966) הכניסיני תחת כנפך (1966) • הוא הלך בשדות (1967) • סדרת האסטרונאוטים • מצפור ערד (1968) • קצבים (1969-1968) • עידן המדע (1969) • מלנכוליה (פסל) (1972) • גן שעוני השמש (1972) • התרחשויות (1972) • קיר רפלקטיבי (1978-1975) • השיר על האדמה (1978) • מחווה לרוברט קאפה (1985) • שבת של מכשפות (1988) • ?Macht Arbeit Frei ‏(1992) • שבעת עמודי החכמה שלי (1992) |  |
| ציור והדפס | פאניקה אודות מכנסיים (1961) • דיוקן עצמי 1975 (1975) • פייטה, פייר פאולו פאזוליני (1979) • קרב העיוורים והחזירה - להיינריך פון קלייסט (1979) • מחווה לקולנוע (1979) • שר היער - מחווה למישל טרונייה (1986-1985) • סוס העץ מיכאל (1987) |  |
| אנדרטאות | ביג צ'יף (1968) • אנדרטת הבקעה (1972) • אנדרטה לנופלים (אשקלון) (1972) • אנדרטה לשואה ולתקומה (1975) • אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת (1994) |  |
רמברנדט, גוויית שור (1655)
הזמנה לתערוכה "דיוקן האמן כקצב צעיר", גלריה מבט (1969)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קרב פורנטרוי

קרב פורנטרוי היה מצור על העיירה פורנטרוי בשווייץ. העיירה הוחזקה על ידי האימפריה האוסטרית והותקפה על ידי חיילי ממלכת צרפת. האירוע התרחש ב-28 באפריל 1792 והביא לניצחון של הכוחות הצרפתיים. התנגשות הכוחות הזו סימנה את תחילתה של מלחמת הקואליציה הראשונה, ופתיחת מלחמות המהפכה הצרפתית.
המצור

ב-20 באפריל 1792 הכריזה צרפת מלחמה על האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שפרנץ השני, קיסרה, הציב ללואי ה-16, מלך צרפת, אולטימטום בנוגע לנסיכי אלזס חמישה ימים קודם לכן. כוחות הקואליציה היו היו שאננים ולא ניסו לתקוף את הצרפתים המתקרבים אליהם, מה שגרם לניקולה לוקנר (אנ'), המפקד הגרמני של הארמייה הצרפתית של הריין, לבחור במתקפה נגד מוצב פורנטרוי כדי למנוע פלישה מהצד האוסטרי. לוקנר הקצה למהלך 12,000 איש, בציפייה לקרב גדול ומצור ארוך. לוקנר הורה לאדם פיליפ, הרוזן דה קוסטין (אנ'), להוביל התקדמות לפורנטרוי, שהיה אז בסמכותו של הנסיך-בישוף של בזל. צעד זה נועד להגן על קטע הגבול הזה מפני פלישה. מלווה בקולונל שארל גרנג'יר דה לה פריירה, מפקד גדוד הרגלים ה-23, כמפקדו השני, הוביל קוסטין כוח קטן של 2,000 שכלל שלושה גדודי חי"ר, פלוגת ארטילריה וכ-300 דרגונים. הם צעדו לתוך המחוז ודרשו מהאוסטרים להיכנע. אף על פי שחיל המצב כלל 400 חיילים אוסטרים, בחר הנסיך-הבישוף שלא להתנגד למצור והסיג את אנשיו לביין. כתוצאה מכך כבש קוסטין את פורנטרוי מבלי להיתקל בהתנגדות והצליח לבצר את מעמדו על הר לאמונט, תוך שמירה אפקטיבית על העמקים של פריבור, ביין, בזל וזולתורן.
לקריאה נוספת

Victoires, conquêtes, désastres, revers et guerres civiles des Français, volume 7
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס ברונו קרייסקי

| --- | --- |
 תיאור:  עבור קידום זכויות אדם בעולם
 מדינה:  אוסטריה 
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 נקרא על שם:  ברונו קרייסקי 
 אתר רשמי
 
פרס ברונו קרייסקי (בגרמנית: Bruno Kreisky Preis für Verdienste um die Menschenrechte) הוא פרס דו-שנתי, שנוסד באוקטובר 1976, לרגל יום הולדתו ה-65 של ברונו קרייסקי. הפרס מוענק למקדמי זכויות האדם בעולם. את הפרס מעניקה הקרן לזכויות האדם על שם ברונו קרייסקי וערכו נע בין 7,000 ובין 30,000 יורו.
בשנת 1993 הוחלט לפצל את הפרס לשתי קטגוריות, האחת לזכויות אדם והשנייה עבור הישגים.
הזוכים בפרס לפי שנים > 1979

הקרדינל ראול סילבה הנריקז מצ'ילה
אריה אליאב מישראל
עיסאם סרטאווי יליד עכו
הארכיבישוף מיגל אובנדו בראבו מניקרגואה
הילדגארד גוס-מאיר מאוסטריה וז'אן גוס מצרפת פעילים נגד אלימות
Beyers Naudé, פעיל נגד אפרטהייד בדרום אפריקה
אמנסטי אינטרנשיונל
אמנסטי אינטרנשיונל קבוצה שנייה מאוסטריה
הוועד למען זכויות האדם, איגוד העובדים הבינלאומי באוסטריה
הזוכים בפרס לפי שנים > 1981

הסתדרות העובדים הכללית החדשה בישראל
נלסון מנדלה מדרום אפריקה
Domitila Chúngara מנהיגה פמיניסטית בבוליביה
אורלנדו פלס בורדה, הוגה דעות מקולומביה
קים דז'י חה, משורר ומחזאי בקוריאה הדרומית וקים דה-ג'ונג
פליקס אלמקורה ורוזה יוכמן, שניהם מאוסטריה
הזוכים בפרס לפי שנים > 1984

שולמית אלוני
לואיז אינסיו דה סילבה
אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב באוסטריה
הזוכים בפרס לפי שנים > 1986

המכון היהודי ערבי בבית ברל
הזוכים בפרס לפי שנים > 1988

נווה שלום
בנזיר בהוטו
לטיף דורי
אגודת ידידי המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר באוסטריה
הזוכים בפרס לפי שנים > 1991

ג'לאל טאלבאני
יעל דיין
פייסל חוסייני
פליציה לנגר
הזוכים בפרס לפי שנים > 1993

אייבי נתן
האב הישועי גאורג ספורשיל
הזוכים בפרס לפי שנים > 1995

קן סארו-ויווה
הזוכים בפרס לפי שנים > 1997

אורי אבנרי
הזוכים בפרס לפי שנים > 2002

עמירה הס
הזוכים בפרס לפי שנים > 2007

קופי אנאן
הזוכים בפרס לפי שנים > 2011

דניאל בארנבוים
תזמורת דיוואן מזרח-מערב
קארדיף דווילס

קארדיף דווילס (בוולשית: Cythreuliaid Caerdydd) היא קבוצת הוקי קרח וולשית שמשחקת בליגת הוקי הקרח הבריטית. הקבוצה מארחת באייס ארנה ויילס שבמפרץ קארדיף. זו אחת מקבוצות ההוקי קרח המוצלחות בבריטניה עם 6 זכיות באליפויות בריטניה בהוקי קרח.
הדווילס הפסידו את תואר אליפות העונה הסדירה ביום האחרון של עונת 2018/19 לאחר שהפסידו 3–1 לקובנטרי בלייז ואיפשרו לבלפסט ג'איינטס לזכות בליגה. עם זאת, קארדיף הייתה לאלופת פלייאוף הליגה, כשזכתה בתואר השני שלה ברציפות לאחר שניצחה 2:1 את בלפסט עצמם בגמר פלייאוף 2019.
תארים

אליפויות הליגה
1989/90, 1992/93, 1993/94, 1996/97, 2016/17, 2017/18
אליפויות הפלייאוף
1989/90, 1992/93, 1993/94, 1998/99, 2017/18, 2018/19
גביעי הסתיו
1993/94
גביעי האתגר
2005/06, 2014/15, 2016/17
הערות שוליים

↑  "Arena Confirm New 5-year Naming Rights Partnership With Viola". Cardiff Devils.
↑  "Elite League play-off final: Cardiff Devils beat Belfast Giants 2–1". 14 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
גמר גביע האתגר בוויולה ארנה. שחקני קרדיף ושפילד סטילרס מתייצבים להמנון הלאומי בתחילת גמר גביע האתגר 2016/17. הדווילס ניצחו 3–2
קייסון וולאס

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 2003 (בן 20) ריצ'רדסון, טקסס, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.91 מטרים
 מספר:  22
 מכללה:  אוניברסיטת קנטקי (2022–2023)
 דראפט:  בחירה עשירית, 2023 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 2023–:  אוקלהומה סיטי ת'אנדר
 
קייסון וולאס (באנגלית: Cason Wallace; נולד ב-7 בנובמבר 2003) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע, בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
קריירה

וולאס נולד וגדל בריצ'רדסון, פרבר של דאלאס, טקסס. הוא למד לנגן על סקסופון ופסנתר, אך בחר להתמקד בכדורסל בעקבות אחיו, קיטון, ושיחק כדורסל בתיכון מקומי. בעונתו האחרונה בתיכון העמיד ממוצעים של 19.9 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-6.1 אסיסטים למשחק, זכה במספר פרסים ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן וב-"Jordan Brand Classic". לאחר שסיים תיכון, הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנטקי. ב-15 בנובמבר 2022 רשם 14 נקודות, 5 ריבאונדים, 5 אסיסטים, 8 חטיפות וחסימה אחת בהפסד קבוצתו 77–86 לאוניברסיטת המדינה של מישיגן. ב-21 בדצמבר רשם שיא קריירה של 27 נקודות, אליהן הוסיף 2 ריבאונדים, 9 אסיסטים ו-4 חטיפות בניצחון קבוצתו 88–68 על פלורידה A&M. בכל עונת 2022/2023 העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים ו-2 חטיפות ב-32.2 דקות למשחק.
ב-1 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. הוא נבחר בבחירה ה-10 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023/2024 | אוקלהומה סיטי | 82 | 13 | 20.6 | 0.491 | 0.419 | 0.784 | 2.3 | 1.5 | 0.9 | 0.5 | 6.8 |
| קריירה | קריירה | 82 | 13 | 20.6 | 0.491 | 0.419 | 0.784 | 2.3 | 1.5 | 0.9 | 0.5 | 6.8 |
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023/2024 | אוקלהומה סיטי | 10 | 0 | 19.8 | 0.390 | 0.321 | 0.500 | 1.3 | 1.0 | 0.9 | 0.2 | 4.2 |
| קריירה | קריירה | 10 | 0 | 19.8 | 0.390 | 0.321 | 0.500 | 1.3 | 1.0 | 0.9 | 0.2 | 4.2 |
הערות שוליים

↑  Cason Wallace, UK Athletics, ‏2022-08-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Meet Cason Wallace parents - All You Need Is Sports, ‏2023-05-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Richardson’s Cason Wallace is named Gatorade Texas Boys Basketball Player of the Year, Dallas News, ‏2022-03-17 (באנגלית)
↑  The Dallas Morning News’ 2021-22 boys basketball Player of the Year: Richardson’s Cason Wallace, Dallas News, ‏2022-03-24 (באנגלית)
↑  Can offensive game match Kentucky basketball freshman Cason Wallace's defensive work?, The Courier-Journal (באנגלית אמריקאית)
↑  Top-10 recruit Wallace chooses 'dream school' UK, ESPN.com, ‏2021-11-08 (באנגלית)
↑  Sam Vecenie and Kyle Tucker, Kentucky's Cason Wallace declares for NBA Draft, The Athletic (באנגלית)
צופן ארנולד

תקשורת מקודדת. כתב יד מאת פגי שיפן בתקשורת מקודדת בכתב ידו של ארנולד.
צופן ארנולד היה צופן ספרים ששימש את ג'ון אנדרה ובנדיקט ארנולד במהלך המשא ומתן שהביא לניסיון הכושל של ארנולד למסור את וסט פוינט לבריטים בשנת 1780.
רקע

במאי 1779 יזם אלוף הצבא הקונטיננטלי בנדיקט ארנולד את מה שהפך לסדרת תקשורות עם רס"ן הצבא הבריטי ג'ון אנדרה, הסגן ומפקד הריגול של סר הנרי קלינטון, מפקד הכוחות הבריטיים בצפון אמריקה. בתקשורות אלה, שתווכו בתחילה על ידי ג'וזף סטנסברי, סוחר מפילדלפיה, הציע ארנולד את שירותיו לבריטים. אנדרה השיב להצעה זו במכתב מיום 10 במאי 1779, בו תיאר את סוגי השירותים שארנולד עשוי לספק ותיאר צופן בו עליהם להשתמש כדי לטשטש את התקשורת שלהם.
הספר ששימש כמפתח להצפנה היה פירושים לחוקי אנגליה (Commentaries on the Laws of England) מאת ויליאם בלקסטון או מילון נתן ביילי. הצופן כלל סדרה של שלושה מספרים המופרדים ברווחים. מספרים אלה ייצגו מספר עמוד בספר המוסכם, מספר שורה באותו עמוד ומספר מילים באותה שורה. ארנולד הוסיף אותיות חסרות או סיומות שבהם לא הצליח למצוא התאמה באחד הספרים. לדוגמה, 120.9.7 יתייחס לעמוד 120, השורה התשיעית באותו עמוד והמילה השביעית באותה שורה.
התקשורת בפועל הוסוותה לעיתים קרובות תוך הטמעתה במכתב שכתבה פגי אשתו של ארנולד, שם הצופן היה כתוב בדיו בלתי נראה, אך ייתכן והיה גם מוסווה למה שנראה כתקשורת עסקית שגרתית.
דוגמה מקודדת

קוד זה נוצר על ידי ארנולד לצורך הודעה לאנדרה מיום 12 ביולי 1780:
דוגמה מפוענחת

כך פענח ג'ונתן אודל, עוזרו של אנדרה, את ההודעה:
הערות שוליים

↑  "Secret Methods and Techniques". Clements Library, University of Michigan. אורכב מ-המקור ב-2010-06-11. נבדק ב-2010-03-12.
↑  "July 12, 1780 -- Benedict Arnold to John André (Code)". Clements Library, University of Michigan. אורכב מ-המקור ב-8 ביוני 2010. נבדק ב-2010-03-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "July 12, 1780 -- Benedict Arnold to John André (Decoded)". Clements Library, University of Michigan. אורכב מ-המקור ב-11 ביוני 2010. נבדק ב-2010-03-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "André to Stansbury, May 10, 1779". Clements Library, University of Michigan. אורכב מ-המקור ב-8 ביוני 2010. נבדק ב-2010-03-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  André to Stansbury, May 10, 1779
↑  Secret Methods and Techniques
↑  Arnold to André, July 12, 1780 (Code)
↑  Arnold to André, July 12, 1780 (Decoded)
קרב פיליפי

קרב פיליפי היה קרב שנערך בין הכוחות הרפובליקאים בהנהגת הליברטורים, מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס ליורשיו של יוליוס קיסר, חברי הטריומווירט השני, מרקוס אנטוניוס ואוקטבינוס.
הקרבות התקיימו בשני תאריכים, הראשון ב-3 באוקטובר, והשני ב-23 באוקטובר, בשנת 42 לפנה"ס, בפיליפי, מקדוניה.
תבוסת הליברטורים סימנה את קצה של הרפובליקה הרומית המסורתית וביסוסו הסופי של משטר אוטוקרטי ברומא.
רקע

סיומה של מלחמת האזרחים בין פומפיוס ליוליוס קיסר בשנת 44 לפנה"ס הביאה את קיסר לשיאי כוחו הפוליטי, בכוח זה הוא השתמש כדי לבצר את שלטונו האוטוקרטי. קיסר מינה את עצמו לדיקטטור לכל ימי חייו ובעצם היה מלך לכל דבר מלבד השם.
התנהגות זאת הייתה לצנינים בעיני האצולה הוותיקה שעדיין האמינה במוסדות הרפובליקה המסורתית. אף על פי שאין ביטחון מתי היא התחילה בסופו של דבר נוצר קשר לרציחת קיסר בראשות גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס, הקושרים פעלו באידו של מרס 44 לפנה"ס וקיסר חוסל.
רציחתו של קיסר הכניסה את רומא למערבולת פוליטית שבסופה חולק שטח בין שני היריבים - הליברטורים השתלטו על הפרובינקיות המזרחיות בעוד שהטריומווירט השני שלט באיטליה והפרובינקיות המערביות (למעט סיקיליה שנשלטה על ידי סקסטוס פומפיוס). שני הצדדים הכינו עצמם לקראת הקרב על ההגמוניה ברומא.
בשנת 42 לפנה"ס הטריומווירט החל בהנעת מכונת המלחמה ליוון לשם חיסולם של הליברטורים, דקידוס סקסה ונורבנוס פלקוס נשלחו בראש כוח החלוץ בשעה שהצבא העיקרי הונהג על ידי אוקטביוס ומרקוס אנטוניוס. ברוטוס וקסיוס חצו את ההלספונטוס (כיום הדרדנלים שבטורקיה) והצליחו לגרש את כוח החלוץ של הטריומווירט. הרפובליקאים התקדמו לתוך מוקדון והקימו את בסיסם ממערב לעיר פיליפי במיקום נוח להגנה מכיוון שהיה מוקף בהרים מימינו וביצות משמאלו ועם גישה לנמל של ניאפוליס שממנו יכלו להביא אספקה מכיוון שציים שלט בים האגאי.
הקרב הראשון

הצבאות היריבים היו שווים בגודלם ובכוחם אף על פי שלליברטורים היה יתרון באספקה. כל כוח התחלק לשני מחנות שהיו כל אחד תחת פיקודו של מצביא שונה. מבין ארבעת המצביאים אנטוניוס היה הטוב שבהם, אוקטביוס היה צעיר בלתי מנוסה ומשותק חלקית כתוצאה ממחלה, קסיוס היה בעל ניסיון צבאי עשיר והשליט משמעת ברזל בצבאו וברוטוס אף על פי שהראה מרץ בפעולותיו הצבאיות הקודמות חסר היה כישרון צבאי וניסיון אמיתי.
בגלל החורף ומצב האספקה של צבא הטריומווירט, החליט אנטוניוס לתקוף ראשון. תוכניתו של אנטוניוס הייתה לתקוף את מחנהו של קסיוס על ידי מעבר דרך הביצות ואיגופו ובכך לקטוע את הקשר בין שני המחנות של הליברטורים, אולם ההתקפה שלו נתקלה בהתנגדות גדולה יותר משהוא קיווה מצד צבאו של קסיוס.
בינתיים התקפתו של אנטוניוס עוררה את ברוטוס לפעול. אף על פי שלגיונותיו תקפו באופן חסר סדר וחסר משמעת, הם הצליחו להביס את כוחות אוקטביוס ולכבוש את מחנהו. הניצחון של הליברטורים היה חלקי בלבד מכיוון שאנטוניוס הצליח להביס את קסיוס במתקפת בזק.
שני הצבאות של הליברטורים לא היו מודעים לתוצאות הקרב אצל חבריהם, ברוטוס הניח שקסיוס ניצח את אנטוניוס ולכן איחר להגיש לו סיוע, וקסיוס, באמונה שברוטוס הובס והקרב אבוד, נטל את חייו.
הקרב השני

למרות התאבדותו של קסיוס, שברוטוס הספיד אותו כ"אחרון הרומאים", עדיין היה סיכוי לליברטורים לנצח בקרב וברוטוס לקח את הפיקוד על צבאו של קסיוס. לליברטורים הייתה עדיפות באספקה ומיקום אסטרטגי אולם העובדה שקסיוס מת גרמה להתרופפות המשמעת בצבאו, שלא היה מרוצה מהתמנותו של ברוטוס למפקדם החדש. תוכניתו של ברוטוס הייתה לדחות את ההתקפה וכך לנצח את האויב שבשלב הזה סבל ממחסור באספקה וממזג האוויר החורפי, אולם קציניו דחקו בו לתקוף, ולבסוף ברוטוס נאלץ להיכנע לדרישותיהם.
אוקטביוס פרס את צבאו מכיוון הביצות אל מול ברוטוס בעוד שאנטוניוס היה משמאלו, ברוטוס תקף ולמרות הצלחות ראשוניות הצליחו כוחותיו של אוקטביוס, תוך קרב קשה, להדוף את צבאו של ברוטוס. תחילה הייתה נסיגתו איטית אולם ככל שצבאו של אוקטביוס המשיך ללחוץ עליהם כך המשמעת בצבאו של ברוטוס התחילה להתפורר ונסיגתו האיטית הפכה לבריחה עד שאוקטביוס כבש את מחנהו של ברוטוס.
עתה המצביאים המנצחים עסקו בחיסול השרידים של צבא הליברטורים, אוקטביוס לקח על עצמו את טיהור המחנה הראשי של ברוטוס בעוד אנטוניוס טיפל בחיילים שנמלטו מהמחנה או באלו שעדיין החזיקו מעמד בסביבה. ברוטוס עצמו הצליח לברוח ולאחר שהבין שהכול אבוד טרף את נפשו בכפו.
תבוסת הליברטורים בפיליפי מסמלת את מותה הסופי של התקווה להשיב לתחייה את הרפובליקה המסורתית, מעתה ישלטו ברומא שליטים אוטוקרטיים ושני המנצחים של הקרב בסופו של דבר ילחמו אחד בשני בקרב אקטיום שממנו אוקטביאנוס יצא כמנצח וכשליט יחיד על כל העולם הרומאי.
הקרב הראשון
הקרב השני
צזאר סולודר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 באוגוסט 1909 (יוליאני) ויניצה, פלך פודוליה, אוקראינה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1992 (בגיל 83) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הכלכלית הלאומית של קייב ע"ש ואדים הטמן 
 שפות היצירה:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור אות הכבוד  פרס לנין קומסומול  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  עיטור הידידות בין העמים  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הכוכב האדום  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 
 
צזאר סמוילוביץ' סולודר (ברוסית: Цезарь Самойлович Солодарь,‏ 27 באוגוסט 1909 ויניצה – 15 בנובמבר 1992 מוסקבה) היה סופר, פזמונאי, משורר, מחזאי ועיתונאי רוסי, יהודי יליד אוקראינה. מחבר מילות השיר "הקוזקים בברלין" על לחן של האחים פוקראס. נודע גם כמבקר חריף של הציונות ועל ידי התגייסותו הנלהבת לתעמולה האנטיציונית של המשטר הסובייטי.
קורות חיים

בן למשפחה יהודית מוויניצה, פלך פודוליה, בגיל 16 התחיל לכתוב בעיתונים. בשנת 1930 סיים לימודי משפטים במכון לכלכלה לאומית בקייב.
התחיל פעילותו ככתב צבאי בימי המלחמה הפינית-סובייטית ב-1939–1940 והמשיך בימי מלחמת העולם השנייה.היה כתב צבאי של כמה עיתונים סובייטים חשובים. סולודר שלח את הכתבה הראשונה gל כניעת גרמניה הנאצית בפני הצבא הסובייטי. אמו נרצחה על ידי הנאצים.
כתב במהלך השנים ב"סובייטסקי ספורט" ("הספורט הסובייטי"), בכתב העת "אוגוניוק" וכו'.
את הקריירה הספרותית התחיל על ידי פרסום שירים ראשונים בשנת 1936. פרט לשירה, כתב קומדיות, וודווילים, סיפורים, וכתבות ומאמרים עיתונאיים. כתב גם לבריות ליצירות של המלחין דמיטרי קבלבסקי.
בשנת 1930 יחד עם המשורר דוד הופשטיין כתב סולודר תסריט לסרט האמנותי "ארץ המבטחים" שהיה אמור להיות מוקדש להתיישבות החקלאית היהודית בקרים. לבסוף הסרט לא הופק מפני שהשלטונות התחילו לעודד ההתיישבות דווקא בבירוביג'ן.

סולודר התקבל למפלגה הקומוניסטית בשנת 1943. היה חבר באיגוד הסופרים מברית המועצות.
שופר למדיניות הסובייטית כלפי הציונות, היהודים וישראל

בשנים 1970–1980 בשנות המלחמה הקרה, העלייה ההמונית הראשונה לישראל מברית המועצות שלאחרי מלחמת העולם השנייה, וחידוש המלחמות בזירת המזרח התיכון, פרסם סולודר בעיתונות הסובייטית שורה של מאמרים בגנות הציונות. הם נקבצו בכמה כרכים:Бывшие
("הלשעברים" - תיעוד על גורל האזרחים הסובייטיים לשעבר בישראל" (1975), "Дикая полынь" ("הלענה הפראית") (1977),
"Темная завеса" (המסך האפל) (1979),"Лицемеры" (הצבועים) (1980) ו"Ложь" (השקר) (1981). בהם הציג את היהודים שרוצים לעזוב את ברית המועצות כבוגדים ואת ישראל כבובה של האימפריאליזם האמריקאי.
סולודר הופיע בטלוויזיה בתור מומחה בתחום, ב"ישיבות עיתונאים" בהשתתפות אזרחים יהודים סובייטים, וזכה עקב פעילותו זו בעיטור "הידידות בין העמים".
בשנת 1983 הצטרף עם הקמתו לועד האנטיציוני של הציבור הסובייטי.
אחרי היווסדות הוועד התאפשר לסולודר לבקר שוב בכמה ארצות במערב, בהן ביקש להיפגש עם פעילים יהודים למען יהדות ברית המועצות. בלונדון התקבל אצל הרב הראשי של בריטניה וביקר במשרדי העיתונים היהודים. במאמריו באותם הימים הוא הציג את המאבק לעלייה ולזכויות האדם של יהודי ברית המועצות כפרובוקציות אנטיסובייטיות במימון סוכנויות הביון המערביות ו"הציונות הבינלאומית".
במותו ב-1992 בגיל 83 הובא לקבורה במוסקבה בבית הקברות קונצבסקי.
ספרים

1972 -Кассиль и о Кассиле - קאסיל ועל קאסיל
1976 -Двойные ("כפולים")-  בסדרת סיפורים ב"ספריית כתב העת "אוגוניוק")
1977-Дикая полынь- (הלענה הפראית) פורסמה ב-3 מהדורות בין 200,000 - 500,000 עותקים.
ספר מוקדש ל"חשיפת הציונות הבינלאומית", המוצגת כאחד הכוחות האנטי-קומוניסטים העיקריים, לצד שליטי ארצות הברית וישראל. הספר עושה קשר בין הציונות, הגזענות, הנאציזם ומתייחס ל"פשעי הצבא הישראלי" נגד הפלסטינים ובלבנון.
המחבר מביא זיכרונות ילדות מעירו ויניצה בשנת 1919, כששמע נואם ציוני מטיף בפני יהודים את תפיסת העם היהודי כ"עם נבחר" וקרא לכל יהודי בכל הפזורה בעולם שירים את החרב תחת הדגל תכלת לבן. במקום אחר בספר מזכיר סולודר איך ראיין ארבעה חברי אס.אס גרמנים שנפלו בשבי ב-1941 וססמאותיהם על היותם הגרמנים "גזע מובחר" האמור לחסל את כל מי שמקלקל את טוהרו, הזכירו לו את ססמאות הציונים. הוא מציין דוגמאות מבעבר שלדעתו מצביעות על שיתוף פעולה בין הציונים ובין הנאצים.
הספר מצא הדים רבים בעיתונות הרשמית שלן ברית המועצות - ב"אוגוניוק" ("הציונות ללא מסיכה"), ב"ליטרטורניה גזטה" ("הציונות על דוכן הנאשמים"), "קומסומולסקאיה פראבדה" (מר הוא לחמה של הארץ המובטחת"), ו"סובייטסקאיה קולטורה" ("הציונות כפי שהיא"). העיתון האחרון כותב שהספר מבליט את "הרשימה ההולכת וגדלה של פשעי הציונות, על בריתותיה חסרות העקרונות לאורך עשרות השנים עם סוכנים שונים של הריאקציה העולמית - מפטליורה ועד לגולי המשמרות הלבנים, מהיטלר ועד למערך הצבאי-תעשייתי האמריקאי".
הספר תורגם לאנגלית בהוצאה לאור הסובייטית "פרוגרס" בשנת 1980.
בהמשך במאמרו "סחורה" - שפורסם ב"אוגוניוק" ב-21 במאי וב-28 במאי 1977 - "חשף" סולודר פשע נוסף שהוא מיחס ל"בוסים ציונים" דהינו, הבאתן לישראל של צעירות עולות חדשות והפיכתן לזונות.
1980 -Лицемеры (הצבועים)
1981- "Ложь" - (השקר)
1984 -Ситцевий бал  (נשף חג השילוש)
1985 - Укрыватели   (המתחבאים)
1987 - Крах - (קריסת הבנקים)
1982 -Темная завеса(מסך אפל) - ספר, שפורסם בהוצאת "מולודאיה גווארדיה" ("המשמרת הצעירה") החושף את "השיטות הנהוגות על ידי הארגונים הציוניים" "כדי להשתלט על מוחות הצעירים", מוקיע את ה"מזימות" של ה"ציונות "נגד ברית המועצות" ו"נגד עמי ערב", בשיתוף פעולה עם "האימפריאליזם האמריקאי" וכו' הספר מצטט, בין היתר מנאום של ליאוניד ברז'נייב נגד הסכמי קמפ דייוויד - מהדורה ראשונה של הספר זכה בפרס הקומסומול הלניניסטי
מחזות

1950 - "Летний день" (יום של קיץ)
1954 -В сиреневом саду (בגן הלילך)
1957 - Любовь, директор и квартира (האהבה, המנהל והדירה)
1959 -  Серебряная свадьба (חתונת הכסף)
1964 -День в ресторане (יום במסעדה)
1984 - המאזניים - המתאר את מצוקות המשפחות שעלו מברית המועצות בישראל (המחזה הוצג בתיאטרון העממי היהודי בבירוביג'ן
לבריות ומילים ליצירות של קבלבסקי

" - לאופרה В огне (באש) מאת דמיטרי קבלבסקי ‏ (1943)
- לאופרטה Весна поёт (האביב מזמר) (1957)
טקסט לקנטטה Песня утра, весны и мира (שיר על הבוקר, האביב והשלום) (1958)