stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השירות לביטחון התעופה
הערות שוליים

↑  http://www.aeromash.ru/info.html Учебный центр-АО Шереметьево
↑  https://business.dme.ru/ru/company/group/dt/uchebnyi-centr-dme/ Учебный центр Домодедово
↑  prk. "Обеспечение авиационной безопасности" (ברוסית). www.uvauga.ru. נבדק ב-2019-05-07.
ניידת של השירות מדגם UAZ-452.
ויטלו טונאטו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנת בקר, אנטיפסטי, מנה עיקרית, צלחת 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  עגל, יין לבן, tuna 
 
ויטלו טונאטו (באיטלקית: Vitello tonnato) היא מנה איטלקית ידועה של פרוסות בשר עגל מכוסות ברוטב שומני דמוי מיונז המכיל טונה.
מגישים אותה קרה או בטמפרטורת החדר, בדרך כלל בתקופת הקיץ, בתור המנה העיקרית בארוחה איטלקית או כאנטיפסטי. היא מוכנה לפחות יום אחד מראש, על ידי בישול נתחו האחורי של עגל החלב במים או בציר, עד שהוא מתרכך לגמרי. לאחר מכן חותכים את הבשר לפיסות דקיקות.
מכינים את הרוטב מבעוד מועד. הטונה צריכה להיות משומרת. מהטונה מכינים מחית במערבל חשמלי או במעבד מזון עם מיונז שנעשה מירקות או משמן זית, ומתבלים באנשובי, חלמון ביצה, פלפל קאיין ומיץ לימון. המחית החלקה והעבה מדוללת עם מעט מים ונוזל בישול מבשר העגל, ומוסיפים לה צלפים. שופכים חלק מהרוטב על המגש, מניחים את חתיכות העגל מעל ושופכים שוב מהרוטב מעל המנה. ניתן לקרר את המנה עד לחמישה ימים על-מנת שהיא תספוג את מלוא הטעמים.
מקור המאכל במטבח האיטלקי. הוא פופולרי מאוד גם בארגנטינה ובמדינה זו הוא נחשב לחלק חשוב בארוחת חג המולד.
וילהלם החמישי, דוכס בוואריה

וילהלם החמישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Wilhelm V von Bayern; 29 בספטמבר 1548 –  7 בפברואר 1626) היה דוכס בוואריה בין השנים 1579–1597.
ביוגרפיה

וילהלם החמישי נולד ב-29 בספטמבר 1548 לאלברכט החמישי, דוכס בוואריה ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואנה, נסיכת בוהמיה והונגריה. וילהלם התחנך על ידי הישועים, והקדיש את חייו לתפילות, אמונה, ושאר מצוות הדת.
ב-24 באוקטובר 1579 מת אביו אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ווילהלם עלה לשלטון במקומו. כאביו וסבו היה וילהלם קתולי מובהק, והתנגד בחריפות לרפורמציה. לאחר שגבהארד טרוכזס פון ואלדבורג ארכיבישוף קלן המיר את דתו ונשא אשה, פרצה מלחמת קלן, וב-18 החודשים הראשונים פיקד אחיו פרדיננד מבוואריה על הכוחות הקתולים. בסופו של דבר הצטרפו כוחות ספרדים בפיקודו של אלכסנדר פארנזה, דוכס פארמה וגרשו את פון ואלדנבורג, ומסרו את הארכיבישופות לאחיו של וילהלם ארנסט מבוואריה, ובמהלך ה-200 שנים הבאות הייתה הארכיבישופות בשליטת בית ויטלסבאך. במהלך שלטונו גורשו כל הפרוטסטנטים מהדוכסות, והוקמו בתי ספר קתולים חדשים.
ב-15 באוקטובר 1597 התפטר וילהלם מתפקידו, ובנו מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, וב-7 בפברואר 1626 מת וילהלם במינכן.
משפחתו

ב-22 בפברואר 1568 התחתן וילהלם עם רנאטה מלורן, בתם של פרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק, ממנה היו לו 10 ילדים, מהם 6 הגיעו לבגרות:
כריסטוף (1570)
כריסטינה (1571–1580)
מקסימיליאן (1573–1651)
מריה אנה (1574–1616)
פיליפ וילהלם (1576–1598)
פרדיננד (1577–1650)
אלאונורה מגדלנה (1578–1579)
קרל (1580–1587)
אלברכט (1584–1666)
מגדלנה (1587–1628)
הרהורים רעים

בהלכה, הרהורים רעים (גם הרהורי עבירה), הם מחשבות על תאווה מינית אסורה. ישנו איסור להביא את עצמו לידי מחשבות אלו. חז"ל אף אסרו לעשות מעשים או לראות דברים שונים שיכולים להביא לידי הרהור.
מקור ההלכה

האיסור מבוסס על שתי דרשות מפסוקי המקרא:
”'ולא תתורו אחרי לבבכם' - זו מינות, ...'ואחרי עיניכם' - זו זנות” (ספרי על במדבר טו לט) - על דרשה זו, המשמשת גם כמקור לאיסור הסתכלות בערווה, מבוסס איסור הרהור עבירה.
”'ונשמרת מכל דבר רע' מכאן אמר ר' פנחס בן יאיר אל יהרהר אדם ביום ויבא לידי טומאה בלילה” (כתובות מו א) - דרשה זו אוסרת הרהורים שעלולים לגרום הוצאת זרע לבטלה, אף ללא מחשבה על עבירה.
ישנה מחלוקת האם דרשה זו היא דרשה גמורה והאיסור דאורייתא או שהדרשה היא אסמכתא בלבד והאיסור דרבנן.
איסורים נלווים

מחשש זה של הרהור אסור, נובעים מגוון רחב של איסורים והנהגות בדיני צניעות, וכפי המופיע, לדוגמה, ברמב"ם:
”אסור לאדם שיקשה עצמו לדעת או יביא עצמו לידי הרהור... ולא יסתכל בבהמה ובחיה ועוף בשעה שמזדקקין זכר לנקבה... אסור לאדם להסתכל בנשים בשעה שהן עומדות על הכביסה אפילו להסתכל בבגדי צמר של אשה שהוא מכירה אסור שלא יבוא לידי הרהור... ואסור לאדם שאינו נשוי לשלוח ידו במבושיו שלא יבוא לידי הרהור ואפילו מתחת טיבורו לא יכניס ידו שמא יבוא לידי הרהור ואם השתין מים לא יאחוז באמה וישתין ואם היה נשוי מותר ובין נשוי ובין שאינו נשוי לא יושיט ידו לאמה כלל אלא בשעה שהוא צריך לנקביו.” (רמב"ם הלכות איסורי ביאה כא).
מחמת חשש זה של הרהורים, אף מחויב אדם לישא אישה אם יצרו מתגבר עליו, אף אם חשקה נפשו בתורה ביותר, ותורתו אומנתו, וכפי שכתב הרמב"ם:
”מי שחשקה נפשו בתורה תמיד ושוגה בה כבן עזאי ודבק בה כל ימיו ולא נשא אשה אין בידו עון. והוא שלא יהיה יצרו מתגבר עליו אבל אם היה יצרו מתגבר עליו חייב לישא אשה ואפילו היו לו בנים שמא יבוא לידי הרהור.” (רמב"ם הלכות אישות טו ג)
בתלמוד מובא שלאחר מלחמת מדין על אף שלא חטאו בבנות מדין, אמרו בני ישראל למשה שעליהם להקריב קורבן, בטענה ש"אם מידי עבירה יצאנו מידי הרהור לא יצאנו".
איסורים נלווים > קריאת ושמיעת דבר המביא לידי הרהור

בנוגע לקריאת טקסטים שגורמים להרהורים רעים כתב השו"ע "מליצות ומשלי של שיחת חולין ודברי חשק כגון ספר עימנואל וכן ספרי מלחמות אסור לקורא בהם בשבת, ואף בחול אסור משום מושב ליצים. ועובר משום לא תפנו אל האלילים – לא תפנו אל מדעתכם. ובדברי חשק איכא תו משום מגרה יצר הרע, ומי שחיברן ומי שהעתיקן ואין צריך לומר המדפיסן מחטיאים את הרבים". " וכתב שם במשנה הברורה "ובדברי חשק שהוא מגרה יצר הרע לכולי עלמא אסור אפילו בלשון הקודש, וכל שאסור לקרותו אסור אפילו לטלטלו". ולפיכך יש איסור לקרוא דברי חשק משום שעלולים להביא את האדם לידי הרהור.
איסורים נלווים > איסור שמיעת שירת נשים

ישנו דיון בפוסקים בנוגע לאיסור שמיעת שירת נשים ומובא שאף הפוסקים שהקלו בשמיעת שירת אישה דרך הרדיו, במידה והשירה מביאה את הגבר לאיסור הרהור אז יהיה אסור לו לשמוע את שירת האישה.
הרהור עבירה

הרהור עבירה הוא מונח של חז"ל, שמשמעותו מחשבת זנות וניאוף. המונח מופיע בין היתר בדרשת הפסוק: "ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם", ודרשו חכמים: "אחרי עיניכם" - זה הרהור עבירה.
הרהור עבירה > הרהורי עבירה קשים מעבירה

המונח הרהורי עבירה, מוזכר במימרה תלמודית מפורסמת: "”הרהורי עבירה - קשים מעבירה” (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף כ"ט, עמוד א').
בטעם הדבר נחלקו הראשונים. רש"י מפרש: "תאוות נשים קשה להכחיש את בשרו יותר מגופו של מעשה", כלומר מפרש קושי כנזק רפואי. ואילו הרמב"ם מפרש: "מפני שהחוטא בהרהור חוטא בשכל, במבחר מדותיו, ואינו דומה מרי של עבד פחות למרי של שר גדול".
רבי חסדאי קרשקש מפרש בספרו אור ה' במאמר על הבחירה שב"הרהור עבירה" הכוונה להחלטה לעשות עבירה.
ראו גם

איסור הסתכלות בערווה
דרכא אחרינא
הערות שוליים

↑  למשל בתוספות עבודה זרה כ ב: "האי קרא דרשה גמורה היא ולא אסמכתא". על פי המופיע במתיבתא כתובות חלק ג' ילקוט ביאורים עמוד קלז זאת גם דעת רמב"ן ור"ן בחולין לז:, סמ"ג (ל"ת קכו), סמ"ק מצווה כד, יונה גירונדי (שערי תשובה ג מ, איגרת התשובה יא), ושמואל מפיורדא (בפירוש בית שמואל כא ב)
↑  כך מובא במתיבתא שם בשם חיים עוזר גרודזנסקי בשו"ת אחיעזר חלק ג סימן כד אות ה בדעת הרמב"ם והשולחן ערוך. והוסיפו שם שכן משמע מדברי אליעזר ממיץ: "הזהירונו רבותינו שלא להסתכל בעריות ואסמכוה אקרא דונשמרת מכל דבר רע" (ספר יראים מצווה מה)
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ד, עמוד א'
↑  אורח חיים, סימן שז, סעיף טז
↑  שם בס"ק סב
↑  את צנועים חכמה חלק ב' עמ' תפז
↑  ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוק ל"ט
↑  כך בברייתא המובאת בברכות יב ב לעומת זאת בספרי על במדבר טו לט הנוסח הוא: "ואחרי עיניכם זו זנות"
↑  מורה נבוכים חלק שלישי פרק ח
הרהורים על שירת אלתרמן

העמוד הראשון של המאמר ב"עכשיו"
הרהורים על שירת אלתרמן הוא מאמר ביקורתי חריף מאת נתן זך על שירת נתן אלתרמן בפרט ודור משוררי חבורת "יחדיו" (בהם לאה גולדברג ואברהם שלונסקי) בכלל. מתוך ניסוח הכשלים לדעתו בשירת אלתרמן ניסח זך מניפסט עבור חבורת לקראת (דוד אבידן, יהודה עמיחי ועוד) שזך היה לדוברה ועבור השירה העברית הצעירה בכלל. זך תקף את שירת אלתרמן בשלושה מישורים: הנושאים ה"גדולים מהחיים", בעלי הנופך המיתי והבלתי-קונקרטיים, השפה הגבוהה, העשירה והמליצית מדי, העמוסה סימבוליזם ודימויים מוזרים ומעל הכל המוזיקליות, הכתיבה בחריזה וקצב הנשען על משקל, המשעבדת אליה את התוכן ומעניקה לקורא הנאה אסתטית ריקה במקום חומר להרהור. כל אלו, טען זך, מקנים לשירת אלתרמן תחושה מלאכותית וחוסר רגש. המאמר נוסח בלשון עוקצנית ותוך מרידה בדמות האב הבלתי-מעורערת של השירה העברית באותה תקופה וכלל למשל את המשפט "פתטיות רגשנית זו מזכירה לנו את העובדה, שאלתרמן יודע לנסח הרבה יותר משהוא מסוגל להרגיש". במקום אלתרמן ביקש זך להעמיד כדגם דמות-אב לשירה העברית משורר שהיה נשכח-כמעט באותה עת, דוד פוגל. המאמר התפרסם לראשונה בחוברת 3–4 של כתב העת "עכשיו" באביב 1959. זך עיבד את המאמר, ניסח אותו באופן פחות פוגעני כלפי אלתרמן ופרסמו כמסה "זמן וריתמוס אצל ברגסון ובשירה המודרנית", שראה אור בשנת 1966.
רקע

בשנת 1959 היה נתן זך בן ה-29 משורר צעיר שאך-זה פרסם את ספרו הראשון, "שירים ראשונים" ושקד על פרסום ספרו השני "שירים שונים". עם זאת, היה זך אדם משכיל באופן יוצא דופן, בוגר לימודי פילוסופיה באוניברסיטה העברית ובקיא בהגות, בשירה ובספרות העדכנית של צרפת וגרמניה.
אלתרמן היה באותה עת בן 49 ובשיא הכרתו הציבורית כמשורר לאומי. מאחוריו היו ארבעה ספרי שירה לירית ("כוכבים בחוץ", "שירי מכות מצרים", "שמחת עניים" ו"עיר היונה"), תרגומי מופת לתיאטרון (פדרה של ז'אן רסין, נשי וינדזור העליזות של שייקספיר וקומדיות מאת מולייר), הוא היה בעל טור פובליציסטי פופולרי ונחשב ("הטור השביעי") שאף ניסח באופן פואטי את המעשה הציוני והיה בעל נוכחות בפזמונאות ובבמה הקלה ("לי לה לו" למשל). בין מעריציו נמנו פועלים וקיבוצניקים כמו גם אנשי תרבות וראשי המדינה והצבא. יעקב אורלנד תיאר את מעמדו של אלתרמן ערב כתיבת מאמרו של זך במילים: "שכן ראוי לזכור: נתן אז - מלך על כיסאו, כולו רפוד אהבה/ נושא הצינה הולך לפניו ושישים גיבורים גודדים לו סביב/ נחלתו שקטה יושבת בטח, וזה מקרוב מלאו עשרים למלכותו". בניגוד לזך, היה אלתרמן, על אף בקיאותו בצרפתית ובאנגלית יליד שטעטל בתחום המושב והשכלתו הפורמלית הסתכמה בתעודת בגרות מגימנסיה הרצליה ולימודי אגרונומיה בצרפת.
שנתיים קודם לכן פרסם אלתרמן את ספרו "עיר היונה", שהיה אמור להיות מיתולוגיה של המעשה הציוני. הספר התקבל, גם על ידי אוהביו של אלתרמן, בקרירות. אולם, זך לא הקל על עצמו ולא תקף במאמרו כלל את "עיר היונה", הוא פנה אל לב שירתו הלירית המופתית של אלתרמן, אל שירי "כוכבים בחוץ", שקריאתם הראשונה עוררה בזך, לדבריו, "רתיעה אינסטינקטיבית כמעט".
תוכן המאמר

זך פותח את המאמר בתקיפה על מיתוס ה"חדשנות" שבשירת אלתרמן (ושלונסקי) והרעננות-כביכול שהכניסו לשירה העברית תוך שימושם במילים יומיומיות ומדגים מתוך שירים של דוד פוגל, אורי צבי גרינברג ואפילו חיים נחמן ביאליק (ה"אב" השירי נגדו מרדו שלונסקי ואלתרמן), ש"הדיבורים על החידוש שבלשונו החיה, היומיומית, המדוברת של אלתרמן... הינם, איפוא, לפחות מוגזמים". לשונו של אלתרמן, קובע זך, היא ארכאית ורחוקה מלשון הדיבור באופן קיצוני. בפרק הראשון של ספרו "זמן וריתמוס אצל ברגסון ובשירה המודרנית" מסביר זך שהדבר בא בניגוד לרוח המודרניזם, המבקשת לדבר באורח המציאותי, הקונקרטי והפרוזאי ביותר.
החלק השני, הרטורי, של המאמר בא לענות על השאלה מדוע עוררו שירי "כוכבים בחוץ" רתיעה כה גדולה בזך. זך עונה לשאלה בסדרת משפטים המתחילים כולם במילים "אינני אוהב", מציינים פגם שירי ומדגימים אותו בחרוז או דימוי משירי "כוכבים בחוץ". זך איננו אוהב את שפע האמצעים להשגת אווירה "פיוטית". בפרט הוא איננו אוהב את התיאטרליות ה"דקורטיבית" (נחש על התל צווארו לה שילח/ נשא כינורו הישן וייקוד), הוא איננו אוהב את ההכרזות הכמו-מנוסות ("הנה, בת שלי, אחותנו האבן/ הזו שאיננה בוכה לעולם), הוא איננו אוהב דימויים מלאכותיים, אוריינטלים ובלתי-אנושיים וכאלו שאיבדו קשר עם מושאיהם החושיים, הוא איננו אוהב פאתוס, הוא איננו אוהב את "הסנטימנטליות המוקיונית" המחפה על חוסר רגש, הוא איננו אוהב את השימוש המופרז באוקסימורונים (רועם ושוקע השקט, דומייה שורקת) ומעל הכל הוא איננו אוהב את "הבית השקול והמוברח, הגורר אחריו עוד בית שקול ומוברח... ועוד בית... [ה]מבריח אותי מן השיר".
זך מאריך בהסברו מדוע הוא מסתייג כל-כך מאותה "מוזיקליות" אלתרמנית, אותה העלו על נס אוהביו של אלתרמן ואיננו חוסך במילים קשות. לדבריו "ההנאה מן המשקל בטהרתו הסכמטית, היא ההנאה הפרימיטיבית ביותר, המיידית ביותר, אולם גם הדלה ביותר, שרק אדם חסר-כישרון מינימלי להנות מדקויות וגוני-הביטוי של הריתמוס האנושיים יותר יכול ליפול לה לקרבן". בתור דוגמה להנאה ריקה כזו הוא מביא למשל את ההיקסמות משירו של אדגר אלן פו "העורב". לדברי זך, ההקפדה המדויקת על המשקל איננה "דוגמה לכישרונו המוזיקלי הבלתי-רגיל של אלתרמן, כפי שנוהגות מצוות-האנשים - המלומדות לומר. אדרבא, הן עדות למחסור ריתמי המבקש לו מפלט בדלות הרבה עוד יותר, אולם הבטוחה, של המידה המדויקת". יתרה מזו, הקצב איננו מגיע מפנימיות השיר אלא מוכתב מבחוץ, דבר היוצר מלאכותיות, חוסר-כנות, חוסר הומאניות ותחושה של קברט. כך למשל השורות "מי יבין אי צופה לו שעת הפקודה/ אם הרחק או אם פתח הבית?/ מי ימות, בני אמי, ויפול אפרקדן/ מי ימית ויפול אפיים" מציגות ריתמוס קופצני וילדותי שאיננו מתאים לתוכן וגורר את הקורא להמשיך ולדהור בטקסט במקום להשתהות, להרהר, להסס ולהבחין בפרט אותנטי, החסר כל-כך אצל אלתרמן, לפי זך. בהמשך משווה זך את חוסר-היכולת של אלתרמן עם שורות משירי דוד פוגל ומצביע על המופת השירי של פוגל כדגם רצוי.
זך מסכם בציינו שלאלתרמן, שהוא אכן "רב-מג של מילים" (כלומר קוסם) יש פגם יסודי כמשורר והוא - חוסר רגש וחוסר רגישות פתוחה לעולם ולאדם האינדיבידואלי - "פגומה אצלו היכולת להיות אדם משתתף בעולם ולתת ביטוי לכך". חוסר הרגש מוביל לחוסר אפשרות לצייר רגע מסוים בעולם ולהחליפו בסמלים ערטילאיים ופשטניים. גם שמות פרטיים הופכים לשמות עצם סמליים (מיכל מיכאל מ"עיר היונה" שאינם אלא הנערה והנער מ"מגש הכסף" שאינם אלא ייצוג של דור תש"ח, "החמוטל" כשם כללי לכל-אשה). זך מדגים למשל שציורי השוק והרחוב בשירי אלתרמן, פרט לכך שכלל אינם מכאן-ועכשיו, אלא מאיזו אירופה אגדית-למחצה, הם סכמטיים, סמליים, כלליים ולא-אישיים.
ה"הן" מתוך ה"לאו" - "הרהורים על שירת אלתרמן" כמניפסט לשירה הצעירה

"הרהורים של שירת אלתרמן" וניסוחו המורחב "זמן וריתמוס אצל ברגסון ובשירה המודרנית" הגדירו למעשה את הדרך הראויה לכתוב שירה מודרנית עבור דור שלם. האידיאל הוצב ככתיבת שירה אותנטית, קונקרטית, המתייחסת לאדם ספציפי כאן-ועכשיו. הדרך להשגת האידיאל הובן כהיפוך של מה שזך מצא כפגימה אצל אלתרמן: כתיבה בלשון פשוטה ויומיומית, שימוש מדויק בדימויים מתוך עולם החוויה והרגש של המשורר ולא בסמלים כלליים, בריחה מתיאטרליות ופאתוס ומעל הכול שימוש בריתמוס פנימי חופשי הנובע מתוך השיר, לא במקצבים ומסגרות משקליות מלאכותיות וללא חריזה.
במשך כחמישה עשורים כיוון המאמר את כותבי השירה בעברית. משוררים עבריים לא כתבו כמעט בחרוז ובמשקל. בשנת 2005 התפרסם בראש גיליונו הראשון של כתב העת הו! מניפסט שירי (או "מאמר פרוגרמטי") מאת דורי מנור שבא להחזיר את החרוז והמשקל לשירה ולשחרר אותה מעולו של זך. אנשי חבורת "הו!" הותקפו קשות על האנכרוניזם והשטחיות שלהם ועל קוצר הבנתם הן את שירת אלתרמן והן את ביקורתו של זך אך גם פתחו, לראשונה, דיון פורה ופולמוסי במאמרו של זך כלפיד שלאורו יש ליצור שירה.
תגובות למאמר > התגובה האישית של אלתרמן ומקורביו

המאמר הכה בהלם את ציבור הקוראים, חובבי אלתרמן והקהילה הספרותית שהוא היה מרכזה. רבים לא ראו במאמר אלא תקיפה של משורר השואף להתפרסם על ידי בעיטה בדמות האב, ובשל כך ראו בזך דמות נלעגת ובזויה. לפי ספר שירים שכתב יעקב אורלנד על אלתרמן, אלתרמן עצמו ביקש מאורלנד להיות עד לפגישה אישית בינו ובין זך בקפה "כסית". הפגישה בין השניים התנהלה בנימה שקטה. בפנותו לזך שאל אלתרמן, שנפגע אישית, "עד כדי כך אלתרמן כלום? כלום כלום כלום? שום נקודת זכות?". על פי התיאור השירי של אורלנד ותיאור נוסף, של לאור, במהלך השיחה נכנס לבית הקפה זאב יוסיפון, ידידו ומעריצו של אלתרמן. לאחר זמן מה הבין יוסיפון עם מי יושב ידידו הנערץ. יוסיפון זינק ממקומו בזעם ופנה באופן מאיים אל זך, תוך שהוא זועק לעברו: "אתה אידיוט!" בתגובה, היסה אותו אלתרמן במילים שקטות "הלוואי זה היה אידיוט", בהמשך התנהלו בין שני המשוררים יחסים מיוחדים במינם. אלתרמן לא סלח לזך וזך ידע עד כמה נפגע אלתרמן וגילה כלפיו במפגשים חברתיים יחס רחום ומעולם לא התבטא כנגדו בפומבי.
להתקפה על שירתו של אלתרמן נודעה חשיבות בהמשך דרכו היצירתית. בשנים שלאחר מכן העדיף אלתרמן לפתח את תחום המחזאות, על-פני השירה הלירית, וחיבר את "פונדק הרוחות" ואת "כנרת כנרת".
זך לא חזר בו מתוכן המאמר אולם שב וחזר לפגיעה האישית שפגע באלתרמן האיש. בשנת 2002 הופיעה הפואמה של זך "עם נתן אלתרמן בחולות", בה הוא שב ודן עם המשורר המת ביחסיהם האישיים וכותב, תוך התייחסות ישירה למפגש ב"כסית": "הֲרֵי זוֹ הִזְדַמְּנוּת לוֹמַר לְָך, אֵין בְּלִבִּי/ עָליך, מִחוּץ לְמַה שֶּׁיֵש. כְּבָר דִּבַּרְנוּ עַל כְָּך./ תִּשְׁאַל אֶת אוֹרְלַנְד. הוּא עֹוד חי?". בשנת 2013 כתב בשירו "לנתן א." מן הספר "מן המקום שבו לא היינו אל המקום שבו לא נהיה": "אִם חָלילה פגעתי בךָ/.../ ואתה עוד כואב, חלילה, אָחִי,/ דע, רק כתבתי על אחד התאומים/ וגם לָזֶה לא אִחַלתי אלא נִחוּמים/ כי קראתי את שירךָ על האֵם, האֲסוּפִי והנֵר./ אנא מְחַק מדבָרַי כל מִלָה ומִלָה/ שבהן צִעַרתִיךָ ואולי גם את עצמי./ כי המדֻבָּר, אחרֵי הכל, בַּאֲסוּפים/ וגם אִם איש מרעֶיךָ או רֵעַי לא יבין/ מֻבְטְחַני כי שנינו, איש וּכְאֵבו, מְבינים".
תגובות למאמר > התייחסויות פרשניות ומאוחרות

מאמר הפרשנות המרכזי שנועד להיות תשובה לביקורתו של זך היה מאמרו של דן מירון "נקודת המוצא". במאמרו זה מראה מירון שאלתרמן היה מודע לחלוטין לשירה המודרנית האירופאית ולתאוריות המודרניסטיות, ושכתיבתו הסימבולית, לשונו ה"אנכרוניסטית" והמקצב הלכאורה-מלאכותי בו נקט הם ביטוי פנימי אמיתי ואותנטי לעולמו של המשורר. מירון טוען שכל שירתו של אלתרמן היא "ניגון" שצריך להתפרש באמצעות השיר הראשון של "כוכבים בחוץ", שהוא המפתח והמוצא לכל שירת אלתרמן, עוד חוזר הניגון. לפי מירון, הזרות, האדישות הצורנית והמילים ה"נוכריות" והבלתי-רגילות אינן שלילה של רגש אלא מבטאים את תחושתו של הדובר בשיר האלתרמני (שהוא לעולם ה"הלך") כלפי הטבע והעולם החיצוני.
אריאל הירשפלד מטעים שביקורתו של זך איננה מודרניסטית אלא באה מתוך הרומנטיקה וככזו מחייבת שיקוף של התוכן בצורה, בעוד שאלתרמן מדגיש דווקא את הניכור והזרות בין התוכן לצורה. אלתרמן, לפי הירשפלד ומירון, מודע היטב לפער בין תוכן נסער וצורה מוקפדת ושקולה ומבקש ליצור מהם שפע חווייתי ורעיוני. הירשפלד עומד על כך שהמשקל בשירי "כוכבים בחוץ" דווקא איננו מדויק, אלא מכיל חוסרים קטנים אך רבי משמעות (למשל בשורות מתוך "הנה העצים": "הנה העצים במלמול עליהם. / הנה האוויר הסחרחר מגובה. / אינני רוצה / לכתוב אליהם. / רוצה בלבם לנגוע." יש חוסר או הפרעה במשקל היוצרת עלייה וציפייה לקראת המילה "לנגוע").
ביקורת עכשווית אודות המאמר של נתן זך הובעה בספרו של גידי רשף משנת 2014 "בחזרה לזמן וריתמוס". בספר זה, נבחנו הטיעונים של זך כנגד אלתרמן ואף נאמר בו בצורה קיצונית, "עלינו לוותר על הרעיון שזך אמר אי פעם דבר משמעותי על שירת אלתרמן". רשף טען שהכתיבה הביקורתית של זך לא עוברת את הסף המינימלי הדרוש לכתיבה עיונית תקינה - שכמות הסילופים העובדתיים והניסוחים המטושטשים חורגת מכל נורמה ראויה - וזאת בנוסף לליקויים תאורטיים חמורים - ולכן, לפי רשף, כתיבה כזאת אינה ראויה לשמש בסיס תאורטי למהפכת הריתמוס החופשי, או מודל לכתיבה ביקורתית בכלל.
לקריאה נוספת

נתן זך, הרהורים על שירת אלתרמן . עכשיו, חוב' 3–4 (אביב תשי"ט 1959), עמ' 109–122
חזר ונדפס בספר נתן זך, השירה שמעבר למלים: תיאוריה וביקורת 1954–1973, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א 2011, עמ' 43–64, כולל תוספת מאוחרת משנת 2010
נתן זך, זמן וריתמוס אצל ברגסון ובשירה המודרנית, הוצאת אל"ף, 1966 באתר "סימניה"
דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013, עמ' 558–566
דן מירון
נקודת המוצא בתוך: ארבע פנים בספרות העברית בת ימינו, הוצאת שוקן 1975 עמ' 13–30
הערות לוויכוח על שירת אלתרמן, שם עמ' 125–149
אריאל הירשפלד, כל כולה בסודנו תבוא: משקל, צורה ומשמעות בשירת אלתרמן בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת: מחקרים בספרות העברית והיידיש לכבוד דן מירון עמ' 905–920
נילי כרמל יונתן, "עמוד השחר קם", מאזניים כרך ס"ח גיליון 6, 1994 עמ' 3–8
גידי רשף, בחזרה לזמן וריתמוס, הוצאת פרדס, 2014
הערות שוליים

↑  "עכשיו" 3-4 אביב 1959, עמ' 121
↑  דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013 עמ' 556
↑  יעקב אורלנד, כ"ז שירים עמ' 72
↑  עמ' 111
↑  עמ' 110
↑  וכל "שמחת עניים" שאיננה אלא "ג'סטות מלודרמטיות", עמ' 121
↑  עמ' 111-112
↑  עמ' 114
↑  עמ' 116
↑  עמ' 120
↑  רונן סוניס, פולמוס "הו!" עד כה – חלק ראשון
1 2  אריאל הירשפלד, נרקיס כדחליל, באתר הארץ, 16 בפברואר 2005
↑  מיכאל גלוזמן, התרפקות נוסטלגית על צורות עבר לא תועיל ללשון העברית, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2005
↑  זיוה שמיר, והלם נהיה יהלום, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2005
↑  דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013, עמ' 4–563, 565
↑  יעקב אורלנד "מפגש ב"כסית" בתוך: כז שירים: נתן היה אומר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1985 עמ' 71-74
↑  כך לפי לאור. אורלנד טוען שיוסיפון רק סינן בזעם "הייתי משבר את עצמותיו" והוא ויעקב הורוביץ הניאוהו מלקום בפועל
↑  דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013, עמ' 564-565
↑  דן לאור אלתרמן, עם עובד 2013, עמ' 566-565
↑  דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013, עמ' 595
↑  חיה שחם, "בּרית בּתרים בּין השּׁוּרוֹת": דמות אלתרמן ביצירות משוררים – בין מיתיזציה לניפוץ עמ' 19
↑   אמיר בקר, אחרי יותר מחצי מאה, נתן זך מתנצל בפני אלתרמן, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2013
↑  על פי אריאל הירשפלד, כל כולה בסודנו תבוא: משקל, צורה ומשמעות בשירת אלתרמן בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת: מחקרים בספרות העברית והיידיש לכבוד דן מירון עמ' 906
↑  דן מירון, נקודת המוצא, ארבע פנים בספרות העברית בת ימינו, הוצאת שוקן 1962 עמ' 37-83
↑  אריאל הירשפלד, כל כולה בסודנו תבוא: משקל, צורה ומשמעות בשירת אלתרמן בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת: מחקרים בספרות העברית והיידיש לכבוד דן מירון עמ' 907
↑  אריאל הירשפלד, כל כולה בסודנו תבוא: משקל, צורה ומשמעות בשירת אלתרמן בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת: מחקרים בספרות העברית והיידיש לכבוד דן מירון עמ' 909
↑  גידי רשף, בחזרה לזמן וריתמוס, הוצאת פרדס, 2014
הנחמה היחידה

"הנחמה היחידה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית בהשתתפות הצמד המוזיקלי הדודאים. את השיר הוציאה באוקטובר 1986 לאור חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
על השיר

"הנחמה היחידה" נכתב והולחן על ידי אסתר ניצב ויאיר רוזנבלום, שגם הפיק אותו. זהו אחד משיתופי הפעולה הבודדים של אילנית בקריירה המוזיקלית שלה לאחר תקופת אילן ואילנית. הוא זכה להצלחה גבוהה במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', כשבשיאו דורג במקום העשירי. כמו כן, במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר בשיאו למקום ה-18.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 18 |  |
הערות שוליים

↑  הנחמה היחידה באתר סטריאו ומונו
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8d8384e9-c40e-4fce-ac71-3fbc81a7c544