דפוס גוטנברג
סדר

האותיות היצוקות מסודרות בתיבה או מגרה מיוחדת לדבר, שנקראת "מגרת הסדר". במגרה תאים רבים, תא עבור כל אות, ותא מיוחד עבור האותיות שאין להם תא. בבתי דפוס רבים שימש התא הנוסף גם או בעיקר לאותיות יווניות, והוא קיבל את השם "מגרת פאי", על שם האות היוונית π. לא ידוע איך גוטנברג סידר את האותיות. במהלך הזמן גובשו מספר דרכים סטנדרטיות לסדר את האותיות: האותיות הנפוצות בתאים גדולים יותר במרכז, והאותיות הנפוצות פחות, בתאים קטנים יותר בהיקף המגרה. באלפביתים הנפוצים באירופה, בהם נהוגות אותיות כתב ואותיות רישיות, הרישיות סודרו בתיבה שנייה, שהונחה מעל הראשונה, רחוק יותר מהסדר. מקור הכינוי upper-case לאותיות רישיות נובע מהסידור הזה: אותיות התיבה העליונה.
כל תיבה מחזיקה גופן מסוים בגודל מסוים. בבית דפוס שנדרש להדפיס במספר צורות אות, ובמספר גדלים מחזיק תיבה או מספר תיבות עבור כל אחד מהגופנים והגדלים השונים. ארונות או תיקיות אחסון לתיבות מחזיקות אותן כמגרות, שמחליקות החוצה לשימוש, ופנימה לאחסון. ארון כזה מחזיק כתריסר תיבות סדר, ובבית דפוס אפייני מספר ארונות, שמחזיקים כמה עשרות או מאות תיבות.
הסדר ניצב לפני התיבה, אך שלא כמו החזן, הוא אוחז בידו השמאלית מקל סדרים, וימינו אצה רצה ומביאה אותיות מתאיהן המתאימים. כל אות מונחת במקל במקום ובמיצוב הנכון, בעזרת בוהן שמאלו שמגששת את החריץ ומנחה אותה למקומה. כאשר השורה מתמלאת, כלומר אין במקל די מקום למילה הבאה, הסדר "מרווח" אותה, באופן שתמלא את כל רוחב הטור או העמוד, ומעשית, את כל רוחב המקל, שמכוון לרוחב הזה. לשם כך, מורחבים הרווחים שהונחו בשעת הסידור, על ידי הוספת כפיסי רווח דקים, או החלפתם ברווחים רחבים יותר.
פעולת הסידור מתבצעת בדומה לכתיבה עיוורת במכונת כתיבה: עיני הסדר קוראות את כתב היד אותו מדפיסים. לצורך היישור על הסדר להסיר עיניו מן הכתב, ולהתבונן במקל הסדרים שבידו, ותוך כך גם לאתר ולתקן טעויות. לטעויות מספר מקורות: אות שהונחה הפוך, אות שהובאה מהתא הלא נכון, ובמקרים רבים, אות שהייתה בתא לא נכון.
מקל הסדרים מכיל מספר שורות, בדרך כלל ארבע או חמש בגודל כתב רגיל ובשורות קצרות. כשהמקל "מתמלא", או כשמשקלו עולה, הסדר נוטל את השורות שסודרו ומניחן במגש הסדר.
לפני העימוד, יש לבצע הגהה: לצורך זה משתמשים ב:הליך מקוצר" של הדפוס עצמו: מושחים את האותיות המסודרות בדיו, מניחים עליו גיליון נייר, עליו מפעילים לחץ מלמעלה, ו"מקלפים" אותו חזרה. הגיליון שהודפס בדרך זו לא עומד באיכות המוצר הסופי, אך הוא טוב דיו למטרה אליה נועד: הסדר עצמו, או מגיה מקצועי, ופעמים רבות הסופר שכתב את הטקסט המודפס עוברים על ההגהות, מוצאים ומתקנים טעויות. הסדר שב אל המגש ומבצע את התיקונים - הסרת אות יתרה, הפיכת אות הפוכה, הוספת אות חסרה או החלפת אות שגויה, ולפעמים גם שגיאה בכתב היד עצמו. אחרי התיקונים הללו יש גם לבדוק את הריווח, ולהחזיר את כל השורות לרוחב שווה, על ידי הוספת או הסרת כפיסי רווח דקים.
פעולת הסידור אטית ומייגעת. סדר טוב מסדר בערך 700 "אמ" בשעה, כעשרים שורות בספר, או בערך עמוד אחד ביום, או קצת פחות מטור אחד בעיתון.
לסדר תפקיד נוסף: כאשר מסיימים להדפיס עמוד מסוים, המסגרת מפורקת, ויש למיין את ה"חומר" חזרה, לשימוש חוזר. את גוף הטקסט עצמו יש למיין חזרה למגרת הסדר. כל טעות בפעולה הזו, כלומר הנחת אות במגרה לא נכונה, תביא בהכרח לטעות סידור בעתיד.
בתי דפוס גדולים, ובפרט עיתונים, החזיקו מחלקות סדר ובהן עשרות רבות של סדרים. בסוף המאה ה-19 נערכו "תחרויות סידור", בהן אלופי הסדרים התחרו במהירות ובדיוק הסידור, בדומה לתחרויות כתיבה במכונה שהיו נפוצות חמישים או שבעים שנה מאוחר יותר. אלופי הסדרים הפגינו קצב סידור של 2,000 אמ בשעה ואף יותר - סדר שיכול לעבוד בקצב כזה יום שלם, יספיק לסדר ארבעה או חמישה עמודים ביום. להשוואה, כתבן מיומן במכונת כתיבה מקליד כמות טקסט כזו בשעה.
כדי להדפיס עיתון יומי בן ארבעה עמודים שחציים פרסומות, עם שמונה טורים בעמוד, יש להעסיק כ-30 או 40 סדרים.
מקצוע הסדר ואופן פעולתו כמעט לא השתנה מאז ימי גוטנברג עד העשורים האחרונים של המאה ה-19, עם מהפכת ה"מתכת החמה", אותה הובילו מכונות לינוטייפ ומונוטייפ, שהיו בין ההישגים המפוארים האחרונים של המהפכה התעשייתית, אחרי שזו שכללה את שאר המצאותיו של גוטנברג.