stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאיוש ונטיאנר

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1867 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  25 בנובמבר 1922 (בגיל 55) אויפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בבודפשט (1891) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
לאיוש ונטיאנר (בהונגרית: Venetianer Lajos; קצ'קמט, 19 במאי 1867 – אויפשט, 25 בנובמבר 1922) היה רב סופר והיסטוריון הונגרי.
ביוגרפיה

לאיוש ונטיאנר היה בין השנים 1881 – 1891 תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, בתקופה זו, במשך שנה, היה תלמיד גם בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בשנת 1890 קיבל תואר דוקטור במדעי הרוח בבודפשט ובשנת 1892 קיבל סמיכה לרבנות. לאחר מכן קיבל באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה תעודת הוראה לבתי ספר התיכוניים לשפות הונגרית וגרמנית ולימד את המקצועות הללו בגימנסיה של צ'ורגו בתקופת היותו רב ביישוב. בשנת 1893 הגיע לצ'ורגו (עיירה במחוז שומוג'), ב-1896 ללוגוז' ובשנת 1897 נבחר כרב הראשי של אויפשט. הוא היה סגן נשיא התאחדות הרבנים הלאומית ההונגרית, חבר בוועדת ההיגוי של המכון הלאומי להכשרת רבנים פרנץ יוזף משנת 1910 (שמו היום כאמור בית המדרש לרבנים בבודפשט), ומרצה לתאולוגיה בבית המדרש. בשנים הראשונות בבית המדרש הוא לימד באופן קבוע את הדת היהודית, את התנ"ך ואת ההיסטוריה היהודית, ובשנים המתקדמות של הלימודים בבית המדרש לימד את היחסים המשפטיים של הונגריה לקהילה היהודית ואת המתודולוגיה של החינוך הדתי. לאחר מותו של איגנץ (יהודה ישראל) גולציר לימד את הספרות של חכמי ישראל. הוא היה עובד נמרץ ופורה של מדעי היהדות וזכה להשגי הצטיינות רבים בעבודתו כהיסטוריון. ערך מיוחד יש למחקריו ההיסטוריים היהודים שמתייחסים למחצית השנייה של המאה ה-19. ונטיאנר השתתף בתרגום וכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
חייו הפרטיים

לאיוש ונטיאנר הוא אביה של השחקנית אילונה וייאי והיה חותנו של השחקן דז'ה קרטס. אביו היה אלברט ונטיאנר, ואמו רגינה שטרן. לאשתו קראו תרזיה פאסטור. הוא התגורר באויפשט, רחוב בניצקי 4, כאשר נפטר בשנת 1922.
רשימת עבודותיו שפרסם בעצמו

"ספר המעלות". עבודתו האתית בכתב יד של הרב שם טוב בן יוסף אבן פלקירה תוספת להיסטוריה של הפילוסופיה הערבית-יהודית במאה ה-13. סגד, 1890
ואהבת לרעך כמוך באתיקה היהודית, בודפשט, 1891
לאהוב בישראל, סובוטיצה, 1892
הברית האלוהית. נאום כניסה לתפקיד, צ'ורגו, 1892
פיוס עם חיים ועם מוות. צ'ורגו, 1893
תעלומות אליסיס בבית המקדש בירושלים. תוספת להיסטוריה של הדת היהודית, בודפשט, 1895
חגיגת המילניום שלנו. שלושה נאומים, בודפשט, 1896
15 במרץ 1898 נאום חגיגי, בודפשט, 1898
אליזבת. זיכרון ספטמבר 1898 בודפשט, 1898
בלשנות השוואתית עברית-הונגרית. תדפיס מיוחד משנתון 1898 של חברת IMIT, בודפשט, 1898
הספד שנשא בהלווייתו של ד"ר אלאיוש בוסקוביץ באויפשט, בודפשט, 1898
ארגון היהדות במדינות אירופה. ערך עטור פרסים, בודפשט, 1901
זר לבנון. נאום חגיגה. נערך - לרגל 100 שנה להולדתו של לאיוש קושוט, מרמורש, 1902
תורות ואידיאות ביהדות, בודפשט, 1904 (מהדורה שנייה: 1913, מהדורה שלישית: 1926)
היסטוריה מקראית וחפירות מודרניות, בודפשט, 1906
Ezekiels Vision und die salomonischen Wasserbecken, בודפשט, 1906.
מקור המדרשים הנבואיים. מחקר היסטורי של ליטורגיה השוואתית, בודפשט, 1908
תפילות, בודפשט, 1914.
Die Messiashoffnung des Judentums. Vortrag, Budapest, 1916
אסף הרופא, סופר הרפואה העברי העתיק ביותר. חלק 1 . בודפשט, 1916. (נספח לעלון בית המדרש לרבנים בבודפשט)
אסף הרופא, סופר הרפואה העברית העתיק ביותר. חלק 2 . בודפשט, 1916. (נספח לעלון בית המדרש לרבנים בבודפשט)
אסף הרופא סופר הרפואה העברית העתיק ביותר. חלק 3 . בודפשט, 1917. (נספח לעלון בית המדרש לרבנים בבודפשט)
מהי האמת? תשובה לעבודתו של פטר אגושטון (אנ'): "דרך היהודים", בודפשט, 1917
תולדות יהדות הונגריה מאז ההתיישבות המדיארים במרכז אירופה ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בודפשט, 1922
ונטיאנר היה גם אחד ממחברי כרך 10 של הסדרה הספרייה היהודית הפופולרית. כותרת ותוכן היצירה: פלוטארך יהודי. חלק 1. ונציאני לג'וס: לאו ליפוט. Gyula Fischer: Gábor Riesser. לאג'וס בלאו: ליפוט צונץ. (בודפשט, שנות העשרים של המאה העשרים)
הערות שוליים

↑  "Familysearch.org". נבדק ב-2020-12-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269302505171  PLWABN: 9810540385605606  BnF: cb120861464 (data)  GND: 12954759X  ICCU: RMLV084106  ISNI: 0000 0001 0868 6471  LCCN: no93021495  NKC: zmp20231184060  NTA: 256242593  SUDOC: 029181070  VcBA: 495/275260  VIAF: 9873526   WorldCat (עם VIAF): 9873526
נפתלי הרץ טור-סיני

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 בנובמבר 1886 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1973 (בגיל 86) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  אוסטרו-הונגריה, גרמניה, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מוסדות:  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל למדעי היהדות בשנת תשט"ו
 תרומות עיקריות
 חקר מקרא ולשונות שמיות עתיקות, שימש נשיא האקדמיה ללשון העברית והשלים את עריכת מילון בן יהודה.
 
נפתלי הרץ טור-סיני (Tur-Sinai) (טוֹרְטְשִינֶר (Torczyner)‏) (13 בנובמבר 1886, למברג, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 17 באוקטובר 1973, ירושלים) היה פילולוג וחוקר מקרא ישראלי נודע, ובפרט של לשונות שמיות עתיקות. שימש נשיא האקדמיה ללשון העברית והשלים את עריכת מילון בן יהודה. חתן פרס ישראל למדעי היהדות ויקיר ירושלים.
קורות חיים

טור-סיני נולד בשם הארי טורטשינר (Harry Torczyner) בשנת 1886 בלמברג שבגליציה שתחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב שבאוקראינה), בנו של יצחק אייזיק טורטשינר, סוחר וסופר עברי מברודי. בגיל 6 עבר לבירת האימפריה, וינה. שם למד בבית הספר, ומ-1905 עד 1909 למד פילולוגיה באוניברסיטת וינה וסיים בתואר דוקטור. במקביל למד בבית המדרש לרבנים בווינה. לאחר ביקור אקדמי קצר בברלין, שבמהלכו למד אשורולוגיה. טור-סיני הגיע ב-1910 לארץ ישראל והשתתף בייסודן של הגימנסיות העבריות רחביה (בירושלים) והרצליה (בתל אביב), ולימד בהן.
בין 1912 ל-1919 כיהן כמרצה (Privatdozent) ללשונות שמיות באוניברסיטת וינה. משנת 1918 היה גם מנהל הסמינר העברי למורים בווינה (שהיה שותף בייסודו). ב-1919 עבר לברלין בירת גרמניה, ומאז ועד 1933 היה דוֹצֵנְט (Dozent) ללימודי המקרא ופילולוגיה שמית בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה עלה טורטשינר לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים ונמנה עם ראשוני המרצים בחוג ללשון עברית ובחוג לבלשנות שמית. באותה תקופה מונה גם לעמוד בראש הקתדרה לתנ"ך[דרוש מקור] של האוניברסיטה ולעורך כתב העת "לשוננו". תרגומו של התנ"ך לגרמנית הוא בין התרגומים הבודדים שהושלמו במלואם עד לתקופתו.
בשנת 1934 נבחר לשמש כנשיא ועד הלשון העברית, בראשו עמד עד לייסוד האקדמיה ללשון העברית והמשיך כנשיאה עד לפטירתו. בראש הוועד והאקדמיה ללשון עמד 39 שנים ולקח חלק מרכזי בחידוש השפה העברית. בעצתו קיבלה האקדמיה ללשון את ההחלטה על המשך עריכת מילונו של אליעזר בן-יהודה, אשר בחייו הספיק להוציא חמישה כרכים בלבד. בשנת 1959 השלימה המערכת את הכרך ה-16 וטור-סיני היה עורכם של הכרכים האחרונים.
עבודתו בפרשנות מילים מקראיות ספגה ביקורת רבה, ובשנת 1938 הביאה לדרישת שוחרי האוניברסיטה להדיחו מסגל האוניברסיטה.
היה נשוי למלכה זילברשטיין (נטמנה לצידו בהר המנוחות) ואב לשניים. בערוב ימיו נשא לאישה את פרומה לבית אלפר, שטיפלה בו במסירות.
אחיינו, ז'אק טורטשינר (Jacques Torczyner), היה ממנהיגי ציוני אמריקה.
הוקרה ופרסים

בשנת תשט"ו זכה טור-סיני בפרס ישראל למדעי היהדות. זכייתו לצד יגאל ידין, אשר כיהן כרמטכ"ל, והקדיש למחקריו ארבע שנים בלבד לאחר סיום תפקידו, גררה קולות מחאה מטעמו.
ב-1940 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
ב-1959 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 1967 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת קריית היובל בירושלים.
כתביו

הלשון והספר: בעיות יסוד במדע הלשון ובמקורותיה בספרות. כרך הלשון. ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק. תש"ח.
הלשון והספר: בעיות יסוד במדע הלשון ובמקורותיה בספרות. כרך הספר. ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק. תשי"א.
הלשון והספר: בעיות יסוד במדע הלשון ובמקורותיה בספרות. כרך האמונות והדעות. ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק. תשט"ז.
תעודות לכיש, מכתבים מימי ירמיהו הנביא, ירושלים ת"ש.
פשוטו של מקרא: פירוש לסתומות שבכתבי הקודש לפי סדר הכתובים במסורת, חמישה כרכים, קריית ספר, ירושלים תשכ"ז.
The Book of Job a New Commentary, 1957, 1965, Kiryat Sepher, Jerusalem.
ספר איוב, עם פירוש חדש, מאת נ. ה. טור סיני, מהדורה חדשה ומנופה, הוצאת ראובן מס, תשל"ב (1972).
משלי שלמה, הוצאת יבנה, 1946
לקריאה נוספת

ספרי יובל:
יוסף קלוזנר (עורך), ספר טורטשינר: למלאת שישים שנה לפרופיסור ... נ"ה טורטשינר: מוגש על ידי חבורת מוקיריו ומעריציו, ירושלים: ועד הלשון העברית בארץ ישראל, תש"ז 1947.
לשוננו: כתב-עת לחקר הלשון העברית, כא,ג–ד (ניסן–תמוז תשי"ז): דברי ספרות ומחקר: קובץ מאמרים כתובים בידי חברי האקדמיה ללשון העברית לכבוד נשיא האקדמיה פרופ' נ"ה טור-סיני למלאות לו שבעים שנה, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית בסיוע מוסד ביאליק, תשי"ז 1957.
מנחם הרן וב"צ לוריא (עורכים), ספר טור סיני: מאמרים בחקר התנ"ך, מוגש לכבוד נ"ה טור סיני למלאת לו שבעים שנה, ירושלים: קריית ספר, תש"ך 1960.
לאחר מותו:
זאב בן-חיים, 'על פרופ' נ"ה טור-סיני ומפעליו בוועד הלשון ובאקדמיה ללשון העברית', זיכרונות האקדמיה ללשון העברית יד (תשכ"ז), 23–21.
זאב בן-חיים, 'נ"ה טור-סיני ז"ל', לשוננו לח (תשל"ד), 3–10.
עלי איתן, 'פרופסור נפתלי הרץ טור סיני ז"ל', לשוננו לעם כה (תשל"ד), 35–40.
משה אונגרפלד, 'משנתו של הפרופ' נ. ה. טור סיני ז"ל', הדאר נג (תשל"ד), 52–53.
על פרופ' נ"ה טור-סיני: דברים שנאמרו לזכרו / על ידי ז' בן-חיים, מ' גושן-גוטשטיין, ג' שלום בעצרת זיכרון שהתקיימה מטעם האקדמיה הלאומית למדעים ... ביום כ"ג בכסלו תשל"ד 18 בדצמבר 1973, ירושלים: המכון למדעי היהדות – האוניברסיטה העברית, תשל"ה 1975. (חוברת)
יגאל ינאי (עורך), זיכרון לנ"ה טור-סיני, ירושלים: ר"ח הכהן, תשנ"א 1991. (לקט מאמרים לזכר טור-סיני וענייני לשון.)
Mayer Irwin Gruber, 'Tur-Sinai’s Job in the Jewish liturgy,' Review of Rabbinic Judaism 6,1 (2003), 87-100.
ביבליוגרפיה:
כתבי פרופ' נפתלי הרץ טורטשינר: רשימה ביבליוגרפית / ערוכה בידי ז' בן חיים וב' שוחטמן, בתוך ספר טורטשינר (תש"ז), עמ' 10–26.
כתבי פרופ' נ"ה טור-סיני (תשיז-תשיט), בתוך: ספר טור-סיני (תש"ך), עמ' א–ד.
כתבי פרופ’ נפתלי הרץ טור-סיני: רשימה ביבליוגרפית, ירושלים: האקדמיה ללשון העברית, תשכ"ה 1965.
כתבי פרופ' נפתלי הרץ טור-סיני: רשימה ביבליוגרפית, בתוך: זיכרון לנ"ה טור-סיני (תשנ"א), עמ' 175–202.
הערות שוליים

↑  ראו על כך בכתבה הבאה: נתן אפרתי, טור סיני מוחה על העלבון שעלבה בו האקדמיה וגרשם שלום מנסה לפייסו, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2007
↑  על פרומה טור-סיני - בספר זיכרון לנ"ה טור-סיני, ירושלים 1991, עמ' 168, 170
| נשיאי ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית |
| --- | --- | --- |
| ועד הלשון העברית | אליעזר בן-יהודה • דוד ילין • אהרן מאיר מזי"א • חיים נחמן ביאליק • נפתלי הרץ טור-סיני • יוסף קלוזנר |  |
| האקדמיה ללשון העברית | נפתלי הרץ טור-סיני • זאב בן-חיים • יהושע בלאו • משה בר-אשר • אהרן ממן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282821005171  PLWABN: 9810642570505606  BnF: cb12205488b (data)  CANTIC: a19141336  CiNii: DA10564170  GND: 104268786  ICCU: LIGV012164  ISNI: 0000 0001 1767 8377  LCCN: n88119173  NKC: jo2011555909  NLA: 35142168  NTA: 071914692  RERO: 02-A011560285  SELIBR: 97943  SNAC: w6nw0wnz  SUDOC: 093555768  Trove: 840424  VcBA: 495/40026  VIAF: 66514943   WorldCat (עם VIAF): 66514943
פרל ביילי

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1918 ניופורט ניוז, ארצות הברית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1990 (בגיל 72) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  William Penn High School 
 בן או בת זוג:  לואי בלסון (1952–1990) 
 פרסים והוקרה:  Coretta Scott King Award (1976)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים  פרס אמי לבידור בשעות היום  מדליית החירות הנשיאותית 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרל מיי ביילי (באנגלית: Pearl Mae Bailey; ‏29 במרץ 1918 – 17 באוגוסט 1990) הייתה שחקנית וזמרת אפריקאית-אמריקאית. לאחר הופעות בוודוויל, היא הופיעה לראשונה בברודוויי במחזמר St. Louis Woman בשנת 1946. היא זכתה בפרס הטוני על תפקיד הכותרת בהפקה הכולה-שחורה של Hello, Dolly!  ב-1968. ב-1986, היא זכתה בפרס אמי על תפקידה בתור הפיה הסנדקית, בספיישל ABC Cindy Eller: A Modern Fairy Tale.
הביצוע שלה לשיר "Takes Two to Tango" היה להיט בעשירייה הפותחת במצעדים בשנת 1952. היא קיבלה את פרס מפעל החיים של גילדת שחקני המסך ב-1976, ואת מדליית החירות הנשיאותית ב-17 באוקטובר 1988.
ביוגרפיה

ביילי נולדה בניופורט ניוז שבווירג'יניה, לאיש הדת ג'וזף ג'יימס ואלה מיי ריקס ביילי. היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר על שם בוקר טי וושינגטון בנורפוק, וירג'יניה, העיר הראשונה באזור להציע חינוך גבוה עבור תלמידים שחורים.
היא שרה לראשונה על במה כשהייתה בת 15. אחיה ביל ביילי היה בתחילת הקריירה שלו בתור רקדן סטפס, והציע לה להשתתף בתחרות חובבנית בתיאטרון פרל בפילדלפיה. ביילי זכתה בתחרות, ונחתמה להופיע בתיאטרון בשכר של 35$ לשבוע, למשך שבועיים. עם זאת, התיאטרון נסגר במהלך השבועיים, ולא שילמו לה את שכרה. מאוחר יותר היא זכתה בתחרות דומה בתיאטרון אפולו שבהארלם, והחליטה להמשיך לפתח קריירה בתחום הבידור.
קריירה

ביילי התחילה את הקריירה שלה בשירה וריקודים במועדונים השחורים של פילדלפיה בשנות ה-1930, ועד מהרה החלה להופיע גם באזורים אחרים של החוף המזרחי. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, ביילי תיירה ברחבי ארצות הברית עם מופע של האגודה למען החייל. לאחר סיבוב ההופעות, היא התיישבה בניו יורק. ההצלחות שלה כמופע סולו במועדונים הובילו לשיתופי פעולה עם גדולי הבדרנים של התקופה, כגון קאב קלוואיי ודיוק אלינגטון. בשנת 1946, ביילי הופיעה בבכורתה בברודוויי במחזמר St. Louis Woman. עבור הופעתה זו, היא זכתה בפרס דונלדסון לכוכבת ברודוויי החדשה. בין הופעותיה על הבמה והמסך הגדול, ביילי המשיכה להקליט תקליטים ולצאת לסיבובי הופעות. בימים המוקדמים של הטלוויזיה, ביילי התארחה בתוכנית של רשת CBS, Faye Emerson's Wonderful Town. מאוחר יותר, היא ארחה מופע בידור משלה ברשת ABC, The Pearl Bailey Show (ינואר–מאי 1971).
ב-1967, ביילי וקאב קאלוויי כיכבו בהפקה הכולה-שחורה של "הלו, דולי!". סיבוב ההופעות של ההפקה היה כל כך מוצלח, שהמפיק דייוויד מריק העלה את המופע בברודוויי, שם הוא היה ללהיט ענק. ביילי זכתה בפרס טוני מיוחד על תפקידה ו-RCA ויקטור הוציאה אלבום פסקול של המופע.
בעקבות סדרת הבידור שלה בטלוויזיה בשנת 1971, היא סיפקה קולות עבור אנימציות כגון Tubby the Tuba ‏(1976) ו"השועל והכלבלב" של דיסני (1981). היא חזרה על תפקידה בתור "דולי" בברודוויי בשנת 1975. הלו, דולי! בשנת 1985, בגיל 67, היא השלימה את התואר שלה בתאולוגיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון הבירה.
ביילי כתבה מספר ספרים: The Raw Pearl ‏(1968), Talking to Myself ‏(1971), Pearl's Kitchen ‏(1973), ו-Hurry Up America and Spit ‏(1976). בשנת 1975 היא מונתה כשגרירה מיוחדת לאו"ם על ידי הנשיא ג'רלד פורד. הספר האחרון שלה, Between You and Me (1989), מספר על חוויותיה במסגרת ההשכלה הגבוהה. ב-19 בינואר 1985, היא הופיעה בשידור טלוויזיוני בינלאומי של חגיגות הגאלה ה-50 להשבעת נשיא ארצות הברית, לכבוד מינויו השני של רונלד רייגן. ב-1988 העניק רייגן לביילי את מדליית החירות הנשיאותית.
חיים אישיים

ב-19 בנובמבר 1952, נישאה ביילי למתופף הג'אז לואי בלסון בלונדון.
מאוחר יותר, באמצע שנות ה-1950, הם אימצו בן, טוני. באפריל 1960 נולדה בתם, די די ג'יי בלסון. טוני בלסון נפטר בשנת 2004. דידי בלסון נפטרה ב-4 ביולי 2009, בגיל 49, חמישה חודשים לאחר שנפטר אביה.
ביילי, שהייתה רפובליקנית, מונתה על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון כ"שגרירת האהבה" של ארצות הברית ב-1970. מאוחר יותר, היא הופיעה בקמפיין הבחירות של הנשיא ג'רלד פורד ב-1976 הבחירות.
היא קיבלה את מדליית הארד ב-1968, אות הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים על ידי העיר ניו יורק.
ביילי הייתה חברה טוב של השחקנית ג'ואן קרופורד. ב-1969, קרופורד וביילי הצטרפו לעמיתתן ג'יפסי רוז לי בקבלת פרס מטעם USO (ארגון התמיכה בחיילים). באותה השנה, ביילי הוכרה בתור "אשת השנה" של ה-USO. כשנפטרה קרופורד במאי 1977, ביילי הספידה אותה ושרה בלוויה שלה.
מותה

פרל ביילי נפטרה בבית החולים האוניברסיטאי על שם תומאס ג'פרסון בפילדלפיה ב-17 באוגוסט 1990, בעקבות סתימת עורקים. ביילי נקברה בפארק הזיכרון רולינג גרין בווסט צ'סטר, פנסילבניה.
הופעות בתיאטרון

| שנה | מופע | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1946 | St. Louis Woman | ברודוויי |
| 1950 | Arms and the Girl | ברודוויי |
| 1950 | Bless You All | ברודוויי |
| 1954 | House of Flowers | ברודוויי |
| 1962 | Les Poupées de Paris | אוף-ברודוויי, קול בלבד |
| 1966 | Call Me Madam | Melodyland Christian Center |
| 1967 | הלו, דולי! | ברודוויי וסיבוב הופעות ארצי |
| 1975 | הלו, דולי! | ברודוויי |
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1947 | Variety Girl | זמרת |
| 1948 | Isn't It Romantic? | Addie |
| 1954 | Carmen Jones | Frankie |
| 1956 | That Certain Feeling | Augusta aka Gussie |
| 1958 | St. Louis Blues | Aunt Hagar |
| 1959 | Porgy and Bess | Maria |
| 1960 | All the Fine Young Cannibals | Ruby |
| 1970 | The Landlord | Marge |
| 1975 | Tubby the Tuba | Mrs. Elephant (דיבוב) |
| 1976 | Norman... Is That You? | Beatrice Chambers |
| 1970 | השועל והכלבלב | Big Mama – Owl (דיבוב) |
| שנה | תוכנית | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| ? | Faye Emerson's Wonderful Town |  |
| 1949 | The Ed Sullivan Show | עצמה |
| ?-195 | The Pat Boone Chevy Showroom | עצמה |
| 1961 | The Ed Sullivan Show | עצמה |
| 1966 | ABC Stage 67 |  |
| 1968 | Mike and Pearl | עצמה |
| 1969 | Carol Channing and Pearl Bailey: On Broadway | עצמה |
| 1971 | The Pearl Bailey Show | עצמה (מארחת) |
| 1972 | The Carol Burnett Show | עצמה (כוכבת אורחת) |
| 1973 | Love, American Style |  |
| 1974 | One More Time | עצמה (ספיישל קומדיה מוזיקלית) |
| 1977 | The Love Boat | Millie Washington |
| 1979 | All-Star Salute to Pearl Bailey | עצמה |
| 1979 | החבובות | עצמה |
| 1982 | The Member of the Wedding | Bernice Sadie Brown |
| 1982 | As the World Turns | עצמה, כחברת הקאסט |
| 1984-1985 | Silver Spoons | Lulu Baker |
| 1985 | Cindy Eller: A Modern Fairy Tale | Martha Dermody |
| 1988 | In Performance at the White House: A Salute to Broadway | עצמה |
| 1989 | Peter Gunn | Mother |
דיסקוגרפיה

Pearl Bailey Entertains (1950)
Birth of the Blues (1952)
Cultured Pearl (1952)
I'm with You (1953)
Say Si Si (1953)
Around the World with Me (1954)
Carmelina (1955)
The Intoxicating Pearl Bailey (1956)
The One and Only Pearl Bailey Sings (1956)
Gems by Pearl Bailey (1958)
Porgy & Bess, original motion picture soundtrack (1959) (Grammy Award winner)
Pearl Bailey A-Broad (1959)
Pearl Bailey Sings for Adults Only (1959)
Pearl Bailey Plus Margie Anderson Singing the Blues (1960?)
More Songs for Adults Only (1960)
For Adult Listening (1960)
Naughty but Nice (1960)
Songs of the Bad Old Days (1960)
Pearl Bailey Sings the Songs of Harold Arlen (1961)
Come On, Let's Play with Pearlie Mae (1962)
Happy Sounds (1962)
All About Good Little Girls and Bad Little Boys (1963)
C'est La Vie (1963)
Les Poupées de Paris (1964)
Songs By James Van Heusen (1964)
The Risque World of Pearl Bailey (1964)
For Women Only (1965)
The Jazz Singer (1965)
Hello, Dolly! (1967 Broadway cast)
After Hours (1969)
Pearl's Pearls (1971)
ביבליוגרפיה

The Raw Pearl (1968) (autobiography)
Talking to Myself (1971) (autobiography)
Pearl's Kitchen: An Extraordinary Cookbook (1973)
Duey's Tale (1975) (Photos and Design by Arnold Skolnick)
Hurry Up America and Spit (1976)
Between You and Me: A Heartfelt Memoir on Learning, Loving, and Living (1989)
הערות שוליים

↑  Kenrick, John. Musicals 101.com Who's Who in Musicals:Sa-Sm.. Retrieved March 18, 2007.
↑  Pennsylvania Biographical Dictionary. North American Book Dist LLC. 1 בינואר 1999. p. 56. ISBN 978-0-403-09950-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Lynne Carter, Impersonator," New York Times (January 14, 1985), p. A16.
↑  Ford campaign ad
↑  "The Evening News – Google News Archive Search". news.google.com.
↑  "USO Award". Spoke Daily Chronicle. 25 באוקטובר 1969. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The Afro American - Google News Archive Search". news.google.com.
↑  Bret, David (2009-04-01). Joan Crawford: Hollywood Martyr (באנגלית). Da Capo Press. ISBN 0786732369.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303424105171  PLWABN: 9810701679705606  BNE: XX1108823  BnF: cb13930113c (data)  CiNii: DA16795609  GND: 131656929  ISNI: 0000 0000 7732 3773  LCCN: n50016101  MusicBrainz: 312f7705-d15e-478d-aa13-0a5c05113c31  NARA: 10581425  NKC: xx0154865  NTA: 071289771  SNAC: w6kp8ch9  SUDOC: 083051651  VIAF: 91241649   WorldCat (עם VIAF): 91241649 
ביילי, מאחורי הקלעים, מקשיבה למחיאות הכפיים בעקבות הופעתה עם השיר "It's A Woman's Prerogative", ב-5 ביולי 1946. בשל מחיאות הכפיים הסוערות היא נדרשה לצאת לקידה נוספת.
ביילי בתוכנית "למופע של אד סאליבן", מבצעת את "Before the Parade Passes By" במחזמר "הלו, דולי!" בברודוויי (1968)
פרל ביילי ו נאנט פאבריי במחזמר הברודוויי Arms and the Girl ‏(1950)
פרי קומו ופרל ביילי (1971)
עם קרול צ'נינג בספיישל הטלוויזיה One More Time (1974)
אלפרד וצלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1918 טרנבה, סלובקיה 
 פטירה:  8 בפברואר 1988 (בגיל 69) ברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 ידוע בשל:  כתיבת "דו"ח ורבה-וצלר" ("דו"ח אושוויץ")
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה 
 פרסים והוקרה:  מסדר ליודוביט שטור דרגה שנייה (2 בספטמבר 1997)  Milan Rastislav Štefánik Cross, First Class (1 בינואר 2007) 
 
טלגרם פנימי של האס אס על בריחת השניים מאושוויץ
אלפרד וצלר (בסלובקית: Alfréd Wetzler‏; 10 במאי 1918 - 8 בפברואר 1988), אשר מאוחר יותר כתב תחת השם יוסף לאניק, היה יהודי סלובקי ואחד מהמעטים עליהם ידוע כי הצליחו לברוח ממחנה הריכוז אושוויץ במהלך השואה.
קורות חיים

וצלר נולד בטרנבה למשפחת פועלים יהודית. בין השנים 1936-1940 עבד כפועל בטרנבה. הוא נעצר בגין חבלה ב-1941 ונכלא לארבעה חודשים בברטיסלאבה. לאחר מכן נשלח למחנה הריכוז סרד, ממנו נשלח ב-13 באפריל 1942 לאושוויץ-בירקנאו. שם שימש כמוביל גופות ונשלח לקבוצת עבודה שעסקה בעבודות עפר מחוץ למחנה. בערב פסח, 7 באפריל 1944, נכנסו וצלר וחברו רודולף ורבה (אסיר מספר 44070) למקום מסתור, שהיה למעשה חלל בערימת עצים. ורבה ווצלר נכנסו לחלל כששני אסירים פולנים סוגרים מעליהם את מקום המסתור בקורות עצים. ורבה הניח בחריצים שבין קורות העץ טבק רוסי שנטבל בנפט, פתרון נגד כלבי הגישוש של הנאצים בהם נעזרו בחיפושיהם אחר הנמלטים. ורבה וחברו ידעו כי הנאצים מחפשים את הנעדרים כשלושה ימים בתחום המחנה, ולאחר מכן מעבירים את האחריות לרשויות שמחוץ למחנה, ואכן לאחר שלושה ימים, ב-10 באפריל, יצאו השניים ממקום מחבואם בשעות הערב ונמלטו אל החופש.
כעבור שבועיים של נדודים הגיעו השניים לעיירה הסלובקית ז'ילינה (Zillina).
וצלר נודע בזכות "דו"ח ורבה-וצלר" (מוכר גם כ"דו"ח אושוויץ") שחיברו השניים אודות המתרחש במחנה.
הדו"ח מונה כ-32 עמודים, והיה המסמך המפורט הראשון אודות אושוויץ אשר הגיע לידי בעלות הברית והוכתר כאמין.
הדו"ח נכלל גם ב"הפרוטוקולים של אושוויץ".
בשנת 1945 פרסם בקושיצה תחת שם העט "יוסף לאניק" את קורותיו במחנה תחת השם "אושוויץ, בית קברות לארבעה מיליון אנשים".
בשנים 1945-1950 עבד כעורך, בשנים 1950-1955 היה פועל בברטיסלבה, בשנים 1955-1970 עבד במחלקת המסחר.
בשנת 1964 פרסם תחת אותו שם עט תיאור ספרותי בשם "מה טחו עיניו של דנטה מראות".
אלפרד וצלר נפטר בברטיסלבה בשנת 1988, שם הוא גם קבור.
לקריאה נוספת

אלפרד וצלר, בריחה מן הגיהנום - מאושוויץ אל החופש: סיפור של הצלה ושליחות , הוצאת יד ושם, 2013.
Linn, R.(2004). Escaping Auschwitz: A Culture of Forgetting. Ithaca, New York: Cornell University Press.
הערות שוליים

↑  Jozef Lánik, Čo Dante nevidel. Bratislava, 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264251705171  PLWABN: 9810588963105606  BnF: cb155700334 (data)  GND: 107553694  ISNI: 0000 0001 0885 6100  LCCN: n2006046921  NKC: ola2002151829  RERO: 02-A013353803  SUDOC: 125233310  VIAF: 32313450   WorldCat (עם VIAF): 32313450 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם ולד

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1902 קלוז' (קולוז'וואר), טרנסילבניה, ממלכת הונגריה  (טרנסלייטניה), האימפריה האוסטרו-הונגרית ( כיום ברומניה) 
 פטירה:  13 בדצמבר 1950 (בגיל 48) הרי נילגירי, הודו 
 ענף מדעי:  אנליזה פונקציונלית, סטטיסטיקה, מתמטיקה 
 מקום מגורים:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, רומניה, אוסטריה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  "King Ferdinand I" University (1927)  אוניברסיטת וינה (1931) 
 מנחה לדוקטורט:  קרל מנגר (מתמטיקאי)
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה (1941–1950)  מכון קרנגי למדע (1938–1941) 
 תלמידי דוקטורט:  Charles Stein, Milton Sobel, Herman Chernoff, Meyer Abraham Girshick 
 פרסים והוקרה:  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1940)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה  עמית החברה האקונומטרית (1939) 
 צאצאים:  רובי וולד 
 
אברהם ולד (בהונגרית: Wald Ábrahám‏; 31 באוקטובר 1902 – 13 בדצמבר 1950) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי. הוא תרם בתחומים של קבלת החלטות, גאומטריה ואקונומטריקה. ולד הוא מייסד התחום של ניתוח סטטיסטי סדרתי (באנגלית: Sequential analysis). בסטטיסטיקה הייתה לו תרומה משמעותית בתחום של תורת ההחלטות.