stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעל המים
רשימת השירים

| מעל המים> מס' | מעל המים> שם | מעל המים> מילים | מעל המים> לחן | מעל המים> משך | מעל המים>  | מעל המים>  | מעל המים>  | מעל המים>  | מעל המים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אנרגיה קוסמת  | דניאל ברקת | דניאל ברקת | 04:31 |  |  |  |  |  |
| 2. | 579  | לירון אטיה | לירון אטיה, מורן אטיה ואיתי סהר | 06:11 |  |  |  |  |  |
| 3. | שיר על הים  | לירון אטיה | לירון אטיה, יוחאי בן-יעקב | 06:11 |  |  |  |  |  |
| 4. | התנועה זורמת  | תומר אטיה | לירון אטיה ומורן אטיה | 04:00 |  |  |  |  |  |
| 5. | יסמין  | לירון אטיה ודניאל ברקת | לירון אטיה ודניאל ברקת | 04:29 |  |  |  |  |  |
| 6. | פסקול  | משה אטיה | לירון אטיה ומורן אטיה | 05:02 |  |  |  |  |  |
| 7. | אדון יאוש  | לירון אטיה | לירון אטיה | 04:43 |  |  |  |  |  |
| 8. | צעקות  | לירון אטיה | לירון אטיה, מורן אטיה וגדי מנור | 05:24 |  |  |  |  |  |
| 9. | סיפורים על עוד מעט (המלחין)  | לירון אטיה, דניאל ברקת ומורן אטיה | לירון אטיה, דניאל ברקת ומורן אטיה | 04:16 |  |  |  |  |  |
| 10. | תלוי  | לירון אטיה | לירון אטיה וגלעד לוי | 04:09 |  |  |  |  |  |
| 11. | מעל המים  | לירון אטיה | לירון אטיה | 01:38 |  |  |  |  |  |
| 12. | סנטיאגו  | לירון אטיה | לירון אטיה ומורן אטיה | 04:23 |  |  |  |  |  |
| 13. | כנס ברוח  | דניאל ברקת | דניאל ברקת | 04:27 |  |  |  |  |  |
| 14. | תהיה שמח  | לירון אטיה ודניאל ברקת | לירון אטיה ודניאל ברקת | 04:01 |  |  |  |  |  |
| 15. | לו רק  | תומר אטיה ולירון אטיה | לירון אטיה, מורן אטיה ועמרי מצרפי | 09:03 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 1:12:28 |  |  |  |  |  |
סינגלים מתוך האלבום

פסקול – (משה אטיה/מורן אטיה, לירון אטיה) – (5:03), 2009
סנטיאגו (גרסת רדיו) – (לירון אטיה/לירון אטיה, מורן אטיה) – (3:01), 2010
יסמין, בביצוע הפיל הכחול, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 4:30), 29 במרץ 2009
אדון יאוש, בביצוע הפיל הכחול, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 4:43), 21 באפריל 2010
שיר על הים, בביצוע הפיל הכחול, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 4:54), 13 ביוני 2010
התנועה זורמת, בביצוע הפיל הכחול, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 4:08), 10 באוגוסט 2010
איך שאתה רוצה

"איך שאתה רוצה" הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הישראלית, הפיל הכחול. האלבום יצא לאור בחודש מרץ 2018. את האלבום הוציאה הלהקה לאחר שגייסה את הכסף ליצירתו והפקתו בפרויקט הדסטארט, בנובמבר 2017. בתוך 3 ימים הגיע הגיוס ל-125% תמיכה.
שם האלבום "איך שאתה רוצה" נבחר כאשר אל מנהל השיווק של הלהקה פנה אדם שביקש לתמוך בתשורה של "שם האלבום החדש לבחירתך" בסך 32,420 שקלים, אך לא רצה לבחור את שם האלבום מאחר שכלל לא הכיר את הלהקה ורק רצה לתמוך במוזיקה, לכן ענה "תקרא לו איך שאתה רוצה". כאשר מנהל השיווק עדכן את לירון אטיה, סולן הפיל הכחול, על כך שנאמר לו לבחור שם איך שאתה רוצה, החליט לירון אטיה שזה יהיה שם האלבום החדש.
האלבום שוחרר 4 חודשים לאחר הצלחת גיוס ההמונים, במרץ 2018.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי לירון אטיה (למעט היכן שמצוין אחרת).
| איך שאתה רוצה> מס' | איך שאתה רוצה> שם | איך שאתה רוצה> מילים | איך שאתה רוצה> לחן | איך שאתה רוצה> משך | איך שאתה רוצה>  | איך שאתה רוצה>  | איך שאתה רוצה>  | איך שאתה רוצה>  | איך שאתה רוצה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | כוכבים  |   |   | 04:06 |  |  |  |  |  |
| 2. | מה עוד (דואט עם אניטה אידלמן)   |   |   | 04:05 |  |  |  |  |  |
| 3. | מישהו  |   |   | 03:50 |  |  |  |  |  |
| 4. | סכר  |   |   | 03:06 |  |  |  |  |  |
| 5. | פעמון  |   |   | 05:24 |  |  |  |  |  |
| 6. | הכל יהיה  |   |   | 03:32 |  |  |  |  |  |
| 7. | רוץ  |   |   | 04:23 |  |  |  |  |  |
| 8. | חצי עולם  | מורן אטיה ועומרי מצרפי | מורן אטיה, עומרי מצרפי ולירון אטיה | 03:04 |  |  |  |  |  |
| 9. | מתחת למים  |   |   | 03:22 |  |  |  |  |  |
| 10. | טיול  | לירון אטיה ומורן אטיה |   | 04:30 |  |  |  |  |  |
| 11. | לא נרדם  |   | לירון אטיה ועומרי מצרפי | 03:57 |  |  |  |  |  |
| 12. | רמזורים  | תומר אטיה ולירון אטיה |   | 03:48 |  |  |  |  |  |
| 13. | שיר  |   |   | 03:30 |  |  |  |  |  |
| 14. | עוד מעט  |   |   | 04:13 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 54:50 |  |  |  |  |  |
סינגלים מתוך האלבום

הכל יהיה, בביצוע הפיל הכחול, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 3:28), 17 באוגוסט 2015
מישהו, בביצוע הפיל הכחול, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 3:48), 26 באפריל 2019
הערות שוליים

↑  באתר הדסטארט
האגודה הבין-לאומית למחקר קריפטוגרפי

| --- | --- |

 תחום:  קריפטוגרפיה 
 חברים:  1,702 (נכון ל־2013) 
 יושב ראש:  כריסטיאן קאצ'ין 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 www.iacr.org
 
האגודה הבין-לאומית למחקר קריפטוגרפי(באנגלית: International Association for Cryptologic Research; בראשי תיבות: IACR) הוקמה בשנת 1982 במטרה לקדם את המחקר בנושא הקריפטוגרפיה.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת האקדמי Journal of Cryptology, מפעילה את Cryptology ePrint Archive, ארכיון למאמרים בנושאי הצפנה. האגודה מקיימת כשלושה כנסים בשנה, את כנס CRYPTO (International Cryptology Conference) המתקיים משנת 1981 מדי שנה באוניברסיטת קליפורניה שבסנטה ברברה, את Eurocrypt, המתקיים באירופה ו-Asiacrypt באסיה.
האגודה בוחרת מדי שנה כארבעה-חמישה חברים לעמיתים בעבור הישגים יוצאי דופן או תרומה כבירה לתחום. כיום כ-45 עמיתים באגודה, בהם: מרטין הלמן, שפי גולדווסר, מוני נאור, עודד גולדרייך, מיכאל רבין, ז'יל ברסר, אנדרו יאו, עדי שמיר, רונלד ריבסט,ז'ק שטרן, אנטואן ז'ו, מוטי יונג, ויטפילד דיפי, אלי ביהם, מנואל בלום ודן בונה.
נחום הורביץ

נחום הורביץ
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קברו של נחום הורביץ בחלקת השומר בבית הקברות של כפר גלעדי
נחום הורביץ (2 בנובמבר 1892, קישינב, מולדובה - 13 בינואר 1989, כפר גלעדי, ישראל). עלה לארץ במסגרת העלייה השנייה. היה חבר בארגון השומר ועסק בשמירה ברחבי הארץ. שירת במשטרת המנדט ואחר כך הצטרף למחדשי קיבוץ כפר גלעדי. הוביל את שיקום חצר תל חי ואף ניהל את המקום. זכה להאריך ימים והיה השומר האחרון מבין הגברים שהובא לקבורה בחלקת השומרים בבית הקברות בכפר גלעדי (אשתו, יהודית, חברת השומר אף היא- נקברה לידו ב-1992).
קורות חייו

נחום הורביץ נולד בשנת 1892 לחסיה ואהרון הורוביץ בעיר קישינב שחבל בסרביה שהיה חלק מהאימפריה הרוסית.
ב-1904 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבו באחת המושבות שבמרכז הארץ. ב-1908 נפטרה אימו של נחום ואביו שלח אותו לבית היתומים "קריית ספר" ששכן בתחילה בשפיה ואחר כך עבר לבן-שמן. ב-1909 פגש את ישראל שוחט שגייס אותו לארגון השומר. במסגרת זו עבד בשמירה על היישוב היהודי בארץ (ראשון לציון, נס ציונה, מסחה, בית-גן, יבנאל, מצפה, מלחמיה, סג'רה, המושבה כנרת, תל עדשים ועוד).
ב-1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, התגייס נחום, כרוכב, למשטרת המנדט ועסק בשמירה על היישובים. ב-17 בדצמבר 1919 נשלח, בפקודת ישראל שוחט, עם עוד 4 רוכבים (אריה אברמזון, צבי ניסנוב, יוסף נחמני ופולסקי מאיילת-השחר) לתגבר את השמירה על היישובים בגליל העליון וליד תל חי נפצע מיריות של ערבים. ב-1921 עזב את המשטרה והשתתף, עם קבוצת אנשי השומר, בחידוש קיבוץ כפר גלעדי (לאחר שננטש ב-1920).
בשנות ה-50 של המאה ה-20 מונה מטעם קק"ל למנהל פרויקט ייבוש החולה (שכונה מפעל "זיכיון החולה").
לאחר הקמת המדינה פעל נחום לשיקום חצר תל-חי ובשנת 1953 נפתח במקום מוזיאון ואתר הנצחה ונחום מונה למנהל האתר. בהמשך הקים ליד החצר אכסניית נוער. מספר שנים לאחר מכן הקים את מוזיאון בית השומר בכפר-גלעדי לשימור תולדות "ארגון השומר" בארץ. בנוסף היה נחום שותף לקביעת הכיתוב שעל פסל האריה השואג שליד בית הקברות של כפר גלעדי. נחום נפטר ב-1989 והיה אחרון אנשי השומר שהלך לעולמו. נקבר בחלקת אנשי השומר בבית הקברות בתל-חי.
נחום נישא, בסג'רה, ליהודית רוזיצ'נסקי, שבישלה בסג'רה עבור אנשי השומר. לזוג 3 ילדים וביניהם אורי הורביץ (שניהל את אתר תל חי בין השנים 1987 ל-1995), אבינועם (אבו) הורביץ וישראל (שרוך) הורביץ.
הערות שוליים

↑  בהסכם בוקרשט משנת 1812, כל החלק של נסיכות מולדובה שממזרח לנהר פרוט סופח לאימפריה הרוסית וקיבל את השם בסרביה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009828060305171  VIAF: 6116162181255208290007   WorldCat (עם VIAF): 6116162181255208290007
מלאכות בונה וסותר

.
בנייה אסורה בשבת
מְלֶאכֶת הַבּוֹנֶה היא אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת, אשר מקורה במלאכת בניית המשכן המתוארת במקרא[דרוש מקור]. תולדותיה הן כל המלאכות אשר הן מעין בניה, חיבור, והרכבה של דבר מחדש.
מְלֶאכֶת הַסּוֹתֵר היא היפוכה; כל דבר שאסור לבנות מכיוון שנחשב לבניין אסור לסתור, ובלבד שתהיה בכך תועלת, וכגון כדי לאפשר לבנות.
הבנייה בכלים גם היא אסורה. המשנה קובעת כי הבונה "כל שהוא" בשבת חייב, וזאת דוגמת המשכן, שכאשר אחד מקרשי המשכן היה מתליע, היו סותמים אותו בעופרת, וכשם שבמשכן הייתה בנייה באופן זעיר, כך גם במלאכות שבת. גם העושה נקב בקרקע הבית חייב משום בונה, וכן המסייד או צובע. הגורר בסיד חייב משום סותר.
המלאכה

המלאכה היא בניית בניין קבוע העומד להתקיים ימים רבים, הנגרם על ידי צירוף חלק אל חלק המהווה את הבניין להיות אחד.
בבניין של אבנים ישנם שלושה חלקים: השורה התחתונה שאותה קובעים בקרקע ויש שסוברים שקביעתה בקרקע נחשבת כבנייה אף בלא טיט או משום מכה בפטיש לדברי הכול ולדיעות אחרות (הרמב"ן) - רק לפי דעת רבי יוסי בירושלמי, השורות האמצעיות שבהם חייב לפי כל הדעות רק אם חיברם על ידי טיט, והשורה העליונה שבקביעתה חייב גם ללא טיט.
בנייה וסתירה בכלים

קיים כלל האומר כי ”אין בנייה וסתירה בכלים”, כלומר בכלים שאינם מחוברים לקרקע. אבל הראשונים מוכיחים כי כלל זה קיים דווקא כאשר הבנייה איננה בנייה גמורה, כלומר הוא אינו מחדש או סותר כליל דבר של ממש, וכן התיקון אינו מצריך מעשה אומנות או לתקוע דבר חזק. לדוגמה, חבית של עץ שנשברה והדביק את שבריה בזפת, וגודלה גם אינה בשיעור חשוב של ארבעים סאה, מותר לשבור אותה בשבת. אבל אסור מן התורה לשבור חבית שלמה וראויה. כך גם אדם התוקע בפטיש את ידית העץ שבה אוחזים את הפטיש, הרי מעשה זה נחשב לבנייה גמורה שאסורה, וזאת למרות שהפטיש הוא רק כלי ולא בניין המחובר לקרקע. ברם יש הסוברים שגם בבנייה גמורה אין איסור בכלים אפילו לא מדרבנן הר"ן בשיטת הרי"ף וכן רש"י וכן פסק המהר"ל מפראג ולדעתם האיסור משום מכה בפטיש.
השוואת גומות

במלאכה בונה נכלל גם מי שחופר גומה לשימוש או שמשווה גומה, כלומר, סותם אותה ומשווה את פני הקרקע. כמו כן גם השופך חומר בחצר, שדרך בני אדם להשאיר אותו שם באופן שנחשב כחלק מהקרקע דינו כבונה. במקרה שכוונתו להכשיר את קרקע החצר הרי זה איסור מדאורייתא, אבל מדרבנן אסור הדבר על אף שאינו צריך את הגומה. בשולחן ערוך מובאת אזהרה, כאשר אדם לוקח חול שאינו מוקצה מונח בכלי, והוא רוצה לפזר את החול על קרקע הבית לנוי או לכסות רוק וצואה, עליו להזהר שכאשר הוא נוטל החול מהכלי, לא תיווצר גומה, למרות שהוא לא מתכוון כלל לעשות גומה, ואף אינו צריך לה. טעם האיסור הוא - דבר שאינו מתכוון - שאסור אם הוא "פסיק רישא".
כגזרה לשמירת איסור זה גזרו חז"ל, שלא להדיח את הקרקע במים, על אף שהיא מרוצפת, ועל אף שכל הבתים בעיר מרוצפים כבימינו. באופן דומה, אסור גם לשחק במשחקים שונים ובכדור על הקרקע, שמא יבוא להשוות גומות.
כך גם נטילת או החזרת דלתות הבית, ואפילו דלת של לול תרנגולים, המחוברת לקרקע, היא בכלל איסור מלאכת בונה לפי דעתו של רב, ולמרות שפתח זה אינו פתח חשוב, שכן הוא משמש בעיקר לכניסה ויציאה של עופות ולא של בני אדם, אך שמואל חלוק עליו בנושא, ולפי הכלל "הלכה כרב באיסורים", נפסק בשולחן ערוך שהדבר אסור.
האיסור הוא גם בכל דבר המחובר לקרקע ולבית שנבנה על הקרקע, כמו חלונות הבית, וגם אם החלונות כפולים כך שגם על ידי נטילת זגוגית החלון במקומה נותר חלון הבית סגור. אך כאשר מדובר בדלת שאינה מחוברת כליל לבית, אלא רק על ידי מנעול, אין הדלת נחשבת לחלק מהבית, ולכן נטילתה והחזרתה לבית אסורה רק באיסור מדרבנן. במסכת ביצה, הדנה בהלכות יום טוב, שבו מותר לאפות ולבשל לצורך אכילה, נחלקו בית שמאי ובית הלל באשר לתקנה מדרבנן, האומרת שבניגוד לאיסור לסלק ולהחזיר דלתות של בית למקומם אם הם לא מחוברות, משום שמחת יום טוב התירו חז"ל לפתוח את החנויות שבהם מוכרים מצרכים לצורך יום טוב, כדי שיוכלו להשתמש בהם לצורכי החג. חכמים אף התירו להחזיר את הדלתות למקומם, שכן לו היה אסור להחזיר את הדלתות למקומם, היו האנשים נמנעים מלפתוח את החנות ביום טוב, ושמחת יום טוב הייתה מתמעטת.
קליעת צמה

חכמים אסרו קליעת צמה בשיער אשה בשבת משום שדומה לבונה, והתרתה היא בכלל סותר מדרבנן. האיסור הוא רק כאשר הבנייה בגופו של האדם או מחובר לגופו, כגון שיער המחובר לגוף האדם, אך פאה נוכרית גם אם היא עשויה משיער טבעי, אינה בכלל האיסור כי היא תלוש, והאיסור הוא אחר - משום אורג.
מקור האיסור הוא במשנה "הגודלת, רבי אליעזר מחייב וחכמים אוסרין משום שבות". בברייתא אחר מחלק רבי שמעון בן אלעזר בדין זה: ”גודלת לעצמה פטורה, לחברתה חייבת”. הלכה למעשה נחלקו הראשונים, יש שפסקו כרבי אליעזר ויש שפסקו כדברי חכמים. השאלה היא, מה היא דעת רבי אליעזר וחכמים בחילוק בין לעצמה ובין לאשה אחרת, ולפי מי אמר רבי שמעון בן אלעזר את חילוקו זה. האליה רבה כותב כי החילוק הוא לפי דעת חכמים, וגם הם מודים שהגודלת לאחרת חייבת חטאת מהתורה, ואילו רבי אליעזר סובר תמיד שמדובר באיסור מהתורה. לעומת זאת המגן אברהם פוסק לפי הגישה המקילה, האומרת שדעתו של רבי שמעון בן אלעזר היא בשם רבי אליעזר (דעה שנמצאו לה סימוכין בתוספתא), ואילו לפי חכמים מדובר תמיד באיסור מדברי חכמים, וכן פסק המשנה ברורה.מכיוון שמדובר באיסור מדברי חכמים, אין למחות ביד אשה שסביר להניח שלא תשמע לקול הלכה זו.
קליעת צמה > סלסול פאות

הפוסקים נחלקו האם יש בסלסול פיאות הראש משום איסור מהתורה או מדרבנן של מלאכת בונה, שאלה הנפוצה בעיקר בציבור החסידי בו רבים מהעדות נוהגים לסלסל את הפאות במשך השבוע. יש האוסרים לסלסל את הפאות בשבת כרגיל משום שהדבר דומה לבנין. ויש המקילים אבל הפוסקים באו להסכמה, שאם מסלסל את הפאות שנים ושלושה סלסולים שאינם בדרך בנין - מותר.
בניית אוהל ומחיצות

בניית אוהל קבע בשבת, נחשבת ל"תולדה" של מלאכת בונה. אחת הדוגמאות לכך, היא פריסת מחצלת או סדינים לאוהל, למרות שאין זה בנין ממש, הרי זה תולדת בונה, והסותרו חייב משום סותר אם מדובר באוהל שעשוי בצורה קבועה כדי שיתקיים. ואפילו אם עושה את הגג לבד או רק את המחיצות יותר מגובה טפח, וכן אם הוסיף עליהם כל שהוא. מדרבנן אסרו בתנאים מסוימים אף לעשות אוהל ארעי, גזירה שמא יבוא לעשות אוהל קבע. רוב הפוסקים רואים בנשיאת מטרייה בשבת עשיית אוהל ארעי ולכן אוסרים זאת.
יש איסור לעשות מחיצה ארעית, אם היא נעשית במטרה להתיר דבר כל שהוא, כמו לעשות רשות היחיד בתוך רשות הרבים ובכך להתיר לטלטל שם, ומחיצה זו נקראת "מחיצה המתרת". אך אם אין מטרתה כדי להתיר דבר מה, ויש בו צורך אחר וכגון לפרטיות, או להסתיר אור המפריע לישון, מותר לעשותה בשבת לכתחילה.
הדלקת חשמל בשבת

לפי דעתו של החזון איש השימוש בחשמל בשבת אסור משום שסגירת מעגלי חשמל נחשבת לבונה, ויש בה אף חשש של איסור מתקן מנא. אמנם הרבה חלקו על דבריו, ואסרו את החשמל מטעמים אחרים.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה תלמודית, בונה, כרך ג' עמ' ב' - ח'
הערות שוליים

↑  ראו תוספות מסכת שבת דף קב עמוד ב דבור המתחיל האי; וברמב"ם משנה תורה הלכות שבת פרק י הלכה יג
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ב, עמוד ב'.
↑  רמב"ם פ"י הי"ח וראה עוד באנציקלופדיה תלמודית בערך "בונה"
↑  שבת פרק ז' הלכה ב'
↑  תוס' שבת קב, ב ד"ה האי
↑  ולפי הרשב"א (מובא בביאור הלכה), מותר לשבור אותה גם אם יש בה ארבעים סאה, מכיוון שגם אז אין מעשה זה נחשב לסתירה, כיון שהחבית רעועה כל כך.
↑  מסכת שבת שם. ומובא בשולחן ערוך סימן שי"ד סעיף ט' במשנה ברורה.
↑  סימן של"ז סעיף ג'.
↑  שולחן ערוך אורח חיים סימן ש"ח סעיף ט'.
↑  הרב שמואל בורשטיין, מנחת שבת.
↑  אם כי אסור למכור ולקנות ביום טוב דרך מקח וממכר באופן הרגיל, אלא מותר לקחת מצרכים שאין להם מחיר נקוב בהשאלה מבלי לנקוב במחיר כאשר התשלום יתבצע אחר השבת[דרוש מקור].
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף צ"ה, עמוד א'.
↑  סימן ש"ג סעיף קטן פ"ב, וביאור הלכה "משום צובע".
↑  משנה ברורה ס"ק פ"ב, שער הציון ס"ק ע'.
↑  שמירת שבת כהלכתה.
↑  הגאון רבי נפתלי הירצקא פרנקל מחברי העדה החרדית, ועוד.
↑  סימן שט"ו.
↑  אורח חיים סימן נ' אות ט'
| הלכות ואיסורי שבת |
| --- | --- | --- |
| כללים | מזיד עם התראה • מזיד • שוגג • דבר שאינו מתכוון • פסיק רישא • מלאכה שאינה צריכה לגופה • מלאכת מחשבת • שניים שעשאוה • שינוי • גרמא בשבת • מקלקל • מתעסק • חצי שיעור • מסייע אין בו ממש • פיקוח נפש דוחה שבת. |  |
| מוקצה | מוקצה מחמת גופו • מוקצה מחמת איסור • מוקצה מחמת חסרון כיס • מוקצה מחמת מיאוס • מוקצה מחמת מצווה • כלי שמלאכתו לאיסור • ביטול כלי מהיכנו • בסיס לדבר האסור • נולד • טלטול על ידי דבר אחר • מיגו דאתקצאי • גרף של רעי |  |
| שבות | שבות דשבות • אמירה לנוכרי • עובדין דחול • מראית עין • ממצוא חפצך • ודבר דבר • הכנה משבת לחול • טרחא יתירה • מקח וממכר בשבת • שכר שבת • שטרי הדיוטות • מוליד • רחיצה בשבת • רדיית הפת • גזירת סנדל המסומר |  |
| עונשים | סקילה • כרת • קורבן חטאת • מלקות • מעשה שבת |  |
| שונות | מחמר • תחום שבת • שביתת כלים • שביתת בהמתו |  |
| מלאכות שבת | מלאכות שבת |  |
| צביעת יריעות המשכן | זורע • חורש • קוצר • מעמר • דש • זורה • בורר • טוחן • מרקד • לש • מבשל |  |
| הכנת היריעות | גוזז • מלבן • מנפץ • צובע • טווה • מיסך • שתי בתי נירין • אורג • פוצע • קושר • מתיר • תופר • קורע |  |
| הכנת כיסויי עורות | צד • שוחט • מפשיט • מעבד • ממחק • משרטט • מחתך |  |
| הקמת המשכן | כותב • מוחק • בונה • סותר • מכבה • מבעיר • מכה בפטיש • הוצאה מרשות לרשות |  |
| תולדות מלאכות שבת | מפרק • השקיה • הגבנה • חליבה בשבת |  |
| הלכות עירובין | הלכות עירובין |  |
| רשויות השבת | רשות הרבים • רשות היחיד • כרמלית • מקום פטור • (מדרבנן: קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה) |  |
| המלאכה והאיסורים | עקירה והנחה • הוצאה מרשות לרשות • טלטול ארבע אמות ברשות הרבים • איסור טלטול בין רשויות היחיד • איסור טלטול בין רשויות היחיד |  |
| תיקוני החצר והמבוי | עירוב (על ידי צורת הפתח, לחי או קורה) • תיקון חצרות ומבואות • עירוב חצירות • שיתוף מבואות • פסי ביראות • ביטול רשות • חילוק רשויות |  |
למרות שאין בנייה וסתירה בכלים, בנייה גמורה, כמו הכנסת ידית של עץ לפטיש כדי לאחוז בה, נחשבת לבניה גמורה, האסורה בכלים מהתורה.
השוואת גומות
קליעת השיער לצמה, כמו גם סלסול פיאות השיער, נחשבים לבנייה
ז'ראר פיליפ

| --- | --- |
בשנת 1954 בוורשה בתפקיד רודריגו ב"סיד" מאת פייר קורניי
בשנת 1954 בוורשה בתפקיד רודריגו ב"סיד" מאת פייר קורניי
 לידה:  4 בדצמבר 1922 קאן, האלפים הימיים, צרפת 
 פטירה:  25 בנובמבר 1959 (בגיל 36) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  Cemetery of Ramatuelle 
 שם לידה:  Gérard Albert Philip 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1944–1959 (כ־15 שנים) 
 מקום לימודים:  Cours Simon  Stanislas Institute  הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה 
 בן או בת זוג:  Anne Philipe (1951–1959)   María Casares (1947–?) 
 צאצאים:  Anne-Marie Philipe 
 פרסים והוקרה:  פרס סזאר של כבוד (1990) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ראר פיליפ (בצרפתית: Gérard Philipe, שמו המקורי Gérard Albert Philip;‏ 4 בדצמבר 1922, קאן – 25 בנובמבר 1959, פריז) היה שחקן תיאטרון וקולנוע צרפתי, שזכה לפופולריות בינלאומית בשנות ה-50. הוא התפרסם בזכות יופיו ואיכות המשחק בסרטיו, וזכה לכינוי "נסיך האמנות השביעית". תפקידיו במחזות "קליגולה" מאת אלבר קאמי, "סיד" מאת קורניי, ובסרטים "פאנפאן לה טוליפ", "השטן בכבודו ובעצמו" ו"יפהיפיות הלילה", הותירו חותמן בתרבות המערב.
משפחתו ושנות לימודיו הראשונות

ז'ראר פיליפ נולד בשנת 1922 בעיר קאן במחוז האלפים הימיים, בן שני למשפחה מבוססת. אביו, מרסל פיליפ (1893–1973), היה גבר יפה מראה, עורך דין במקצועו ועסק בבנקאות, ביטוח ומלונאות. לימים היה בעל בית המלון "פארק פאלאס" בעירו גראס. אמו, מרי לבית וייאֶט, הייתה אשה נאה, אלגנטית ופנטזיונרית, שוחרת טארוט ועיסוקים אזוטריים אחרים. סבו מצד אביו, ד"ר פיליפ, היה ראש העיר גראס. סבו מצד האם היה חקלאי מן הכפר לה קורדה בחבל בוס בצפון צרפת, וסבתו מצד האם, וילהלמינה אליזה לבית זליגר, הייתה גרמניה מאזור צ'כיה
שם אחיו הבכור של ז'ראר היה ז'אן-מארי.
ז'ראר פיליפ גדל בעיר גראס ולמד בהמשך בפנימיה הדתית "סטניסלס" של האחיות המריאניסטיות בקאן. בימי בית הספר התגלה כבעל חלומות ואוהב קריאה, היה פעיל במקהלה הכנסייתית ובכיתה י"א זכה בפרס הראשון לדיקלום.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה סיים ז'ראר את בחינות הבגרות. בניגוד לשאיפות אביו שייעד אותו לקריירה משפטית, ז'ראר בחר להיות שחקן תיאטרון, במיוחד לאחר שבחוף הריביירה פגש שחקנים רבים
שנמלטו לשם מפני מוראות המלחמה והכיבוש הגרמני. אמו עודדה אותו בשאיפותיו. הוא הוסיף לשם המשפחה את אות e על מנת שמספר האותיות המרכיבות של השם Gérard Philipe יהיה שלושה-עשר, שהיה לדעת אמו מספר המביא מזל.
שנות המלחמה וצעדיו הראשונים באמנות המשחק

בשנת 1941 לאחר אודישן אצל הבמאי מארק אלגרה יחד עם חברתו
דניאל דלורם, נשלח לקורסים למשחק אצל ז'אן ואל וז'אן הואה בקאן.
בשנת 1942 השחקן קלוד דוֹפן גייס אותו לליהוק המחזה של אנדרה רוסן, "בחורה גדולה ופשוטה" על במת הקזינו העירוני של ניס.
(Une grande fille toute simple) על במת
ב 1942 בהמלצתו של מארק אלגרה, משחק לראשונה בסרט קולנוע בתפקיד קטן -ב"קופסת החלומות" של אחיו של מארק, איב אלגרה.
בנובמבר 1942 האזור ה"חופשי" של צרפת נכבש על ידי הצבא הגרמני והאיטלקי, כשזה האחרון פרס כוחותיו באזור הריביירה עד שנת 1943 כשמקומו נלקח על ידי הגרמנים.
ב-1943 משפחת פיליפ עברה לגור בפריז ברחוב די פאראדי (rue du Paradis) אשר ברובע העשירי. ז'ראר נרשם הפעם לקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות המשחק, בכיתה של דני ד'אינס ואחר כך אצל ז'ורז' לה רואה וזכה לפרס השני למשחק.
בימי הכיבוש המשפחה פיליפ הייתה חצויה מבחינה פוליטית. אביו היה בעל השקפות ימניות קיצוניות עוד משנות ה-1930 כשחבר ל"ברית צלבי האש" ולאחר מכן נעשה פעיל במפלגה העממית הצרפתית הפרו-נאצית של ז'אק דוריו ולראש הסניף המחוזי שלה באלפים הימיים. בית המלון "פארק פאלאס" שניהל בגראס הפך למושב מפקדתו של הכוחות של מוסוליני באזור ומקום מועדף על הקצונה הנאצית.

בעוד שז'ראר עצמו השתתף בשנת 1944 בשחרורה של פריז במסגרת כוחות הרזיסטאנס.
אחרי השחרור, באוקטובר 1944 העו"ד מרסל פיליפ נעצר והוחזק במאסר בסן דני ובגראס. הוא הצליח להימלט מהמאסר וב 24 בדצמבר 1945 נידון למוות בהיעדרות על ידי בית המשפט המקומי. האם שנשארה לבד התגוררה בגפה לסירוגין בקאן, בפריז ובבית הקיט של ד"ר פיליפ המנוח בטוראנק. בני המשפחה, כולל ז'ראר, שמרו על קשר עם האב, בקרו אצלו בספרד, אך נמנעו מלדבר על הפרשה. ביולי 1968 קיבל מרסל פיליפ חנינה ויכול לחזור לצרפת.
את הצלחתו הראשונה והמהדהדת השיג פיליפ בגיל 20, בשנת 1943, בעיצומן של שנות המלחמה, בתפקיד המלאך במחזה של ז'אן ז'ירודו, "סדום ועמורה" בתיאטרון של ז'אן וילאר.
ז'ראר פיליפ נפטר בגיל 36 בלבד מסרטן הכבד, בעיצומה של עבודה קדחתנית על פרויקטים חדשים.
הובא לקבורה בבית העלמין של היישוב ראמאטיאל (Ramatuelle), על יד סן טרופה, כשהולבש לפי בקשתו האחרונה, בבגדי ה"סיד" דון רודריגו מהמחזה של קורניי.
האשה שאיתו

באותה שנה 1943 פגש לראשונה את אשתו לעתיד, ניקול פורקאד, אתנולוגית וסופרת, אשתו של הדיפלומט פרנסואה פורקאד. שמה מהבית היה אן נאבו. בשנת 1946 השניים התאהבו זה בזה ואחר שהיא התגרשה מבעלה, התחתנו ב 19 בנובמבר 1951 בעיריית ניי-סיר-סן באווירה אינטימית.
לפי בקשתו היא חזרה להיקרא אן, אן, שם שנראה לו שירי יותר.
לז'ראר ואן פיליפ נולדו שני ילדים: אן מארי, ילידת 21 בדצמבר 1954, שהייתה לסופרת ושחקנית בעצמה, ואליבייה פיליפ, יליד פברואר 1957.
הזוג פיליפ התגורר בהתחלה בשדרות אנקרמן (Blv.Inkerman) בניי, אחר כך ברחוב די טורנון (rue de Tournon) בפריז.
לאחר המלחמה

הצלחותיו התיאטרון הגיעו לשיא עם הופעותיו במחזה "קליגולה" מאת אלבר קאמי בשנת 1945. גם משחקו לצידה של מישלין פרל בסרט "השטן הכבודו ובעצמו" של אוטאן לארה (1947) היה מעין ציון דרך נוסף בקריירה שלו בזירת עולם הקולנוע הצרפתי.
בשנת 1951 התקבל פיליפ ללהקה של "התיאטרון הלאומי העממי" של ז'אן וילאר. מעל במה זאת ובפסטיבל באווייניון זכה בהצלחות רבות בשחקו את התפקידים הראשיים ב"הנסיך מהומבורג", "סיד", "ריצ'רד השני" מאת שייקספיר.
כמו כן ביים בעצמו כמה ממחזותיו של אלפרד דה מיסה או של מחזאים בני זמנו כמו אנרי פישט (Henri Pichette) וז'אן ווטייה (Jean Vauthier). ב-1953 היה ז'ראר פיליפ זה שבחן וקיבל ללהקה את השחקן הצעיר פיליפ נוארה, שיהפוך גם הוא לכוכב של התיאטרון.
בשנת 1952 פיליפ משחק, לצידה של ג'ינה לולובריג'ידה, בתפקידו של פאנפאן בסרט הגלימה והסיף של קריסטיאן ז'אק, "פאנפאן לה טוליפ". תפקיד זה הפך אותו ל"אליל של הנוער" ברחבי העולם.
דמותו הצעירה והכריסמטית יוצאת הדופן, בסרטים של במאים כמו כריסטיאן ז'אק, רנה קלר, קלוד אוטאן לארה, רנה קלמאן ואחרים, הביאו לו תהילה ברמה בינלאומית.
בשנת 1958 כיכב בסרט "מונפרנס 19", על חייו של הצייר אמדאו מודיליאני.
המעורבות הפוליטית והחברתית

ז'ראר פיליפ ואשתו, אן, אהדו בשנות ה-1950 את האידאולוגיה השמאלית. פיליפ חשש מפני השלכות המלחמה הקרה הזדהה עם התנועות לשלום ונגד החימוש הגרעיני שהיו מקורבות לברית המועצות והמפלגה הקומוניסטית. משום כך חתם על מנשר סטוקהולם נגד החימוש הגרעיני משנת 1950 והיה בקשר עם מועצת השלום שבהנהגתו של הפיזיקאי והפעיל הקומוניסטי פרדריק ז'וליו-קירי.
בדומה לאינטלקטואלים רבים, בשנת 1959 תלה תקוות רבות במהפכה שהתרחשה בקובה תחת הנהגתו של פידל קסטרו, ביקר בארץ זו ופגש את פידל עצמו.
מצד שני התאכזב מהמצב הסוציו אקונומי בפולין הקומוניסטית כפי שמצא בביקור שם בשנת 1954 והזדעזע מדיכוי המרד ההונגרי בשנת 1956, על ידי הצבא הסובייטי. במאי 1958 מתוך חששות לעתיד הדמוקרטיה לקח חלק בהפגנת מחאה נגד אופן החזרתו לשלטון של הגנרל דה גול.

בשנתיים האחרונות לחייו נבחר לראש האיגוד המקצועי של השחקנים והאמנים המבצעים ועמד בראש מאבקם לשיפור תנאי עבודתם ופרנסתם.

מצד שני, לא נמנע מלבקר באופן סדיר בכלא קלרבו את חברו לרעיונות ולמפלגה של אביו, פול מריון, שנידון למאסר בגלל פעילותו בשרות הנאצים כשר התעמולה של ממשלת וישי. פול מריון היה חולה ומת ממחלה שנה לאחר שחרורו מהמאסר מסיבות רפואיות, בשנת 1954.
מותו

ב-25 בנובמבר 1959 בשיא פעילותו ותהילתו, זמן קצר אחרי שסיים את הצילומים לסרט "הקדחת עולה לאל פאו" בבימויו של בבוניואל. ז'ראר פיליפ הוכנע לפתע, בגיל 36, על ידי מחלה קטלנית -סרטן הכבד. בהתחלה בכלי התקשורת סברו שלקה בהתקף לב.
הנצחה

כל שנה מתקיים ברמאטיאל פסטיבל סרטים לזכרו.
תיאטרון בפריז נושא את שמו.