stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזבת, המלכה האם
המלכה האם (1952–2002) > שנות חייה המאוחרות

יום הולדתה המאה נחגג במצעד חגיגי לציון אירועים נבחרים מחייה.
בשנת 1993 נחנך בהייד פארק שער המלכה אליזבת נערך בהשתתפות בתה המלכה אליזבת השנייה שחנכה את השער כדי לחגוג את יום הולדתה ה-90 של אמה. עלות הבנייה הייתה 1.5 מיליון פאונד, שגויסו על ידי אנשים פרטיים ומימון ציבורי, בחסותו של הנסיך מייקל מקנט .
בדצמבר 2001 נפלה ושברה את האגן. למרות פציעתה התעקשה אליזבת לעמוד בעת השמעת ההמנון הלאומי בטקס האזכרה לבעלה ב-6 בפברואר. כעבור שלושה ימים נפטרה בתה הצעירה, הנסיכה מרגרט.
ב-13 בפברואר נפלה המלכה האם בבית סאנדרינגהאם ונחתכה בזרועה. על אף מצבה הגופני ביקשה אליזבת להשתתף בהלווית בתה בקפלת ג'ורג' הקדוש. בתה המלכה ובני משפחתה הביעו את חששם לבריאותה בעת מסע הלוויה, אך המלכה האם התעקשה על השתתפותה וביקשה לגונן עליה מפני צלמי העיתונות כדי שלא תצולם ישובה בכסא גלגלים.
פטירתה

המלכה האם נפטרה בשנתה ב-30 במרץ 2002, בנוכחות בתה המלכה לצד מיטתה. במותה, בגיל 101, הייתה המלכה האם המבוגרת ביותר במשפחת המלוכה הבריטית לאורך ההיסטוריה (מאוחר יותר "עקפה" אותה גיסתה, הנסיכה אליס, דוכסית גלוסטר, שנפטרה ב-2004 בגיל 102).
בכל מעונותיה גידלה המלכה האם פרחי קמליה. זר פרחים מגנה הפרטי הונח על גבי ארונה עטוף הדגל בעת העמדתו למשמר כבוד ומעבר הקהל בפניו. בשלושת הימים האלו עברו על פני הארון כ-200,000 איש והופקדו על משמרתו חיילי משמר המלכה. בהתאם לרצונם עמדו ארבעת נכדיה של המלכה האם (הנסיך צ'ארלס, הנסיך אנדרו, הנסיך אדוארד והרוזן לינלי, בנה של מרגרט) למשמר על ארונה.
ביום הלווייתה, 9 באפריל, יותר ממיליון איש עמדו בצדי הדרך בה עברה שיירת ארון הקבורה. טקס הקבורה נערך בכנסיית סנט ג'ורג' בטירת וינדזור. היא נטמנה לצד קבר בעלה, המלך ג'ורג' השישי, וקבר בתה הצעירה, הנסיכה מרגרט. על פי בקשתה המוקדמת של המלכה האם, זר הפרחים מארונה הונח על גבי קבר החייל האלמוני, כפי שנהגה ביום נישואיה.
מעמדה ואישיותה בעיני הציבור

האמן הבריטי, סיר יו קאסון, תיאר את המלכה אליזבת כך: "(היא כמו) גל המתנפץ על הסלעים, כיוון שלמרות היותה מתוקה ויפה ומקסימה, יש בה גם קווים בסיסיים של קשיחות ועקשנות....כאשר גל מתנפץ על סלע הוא מתיז ומרטיב את סביבתו בקצף ובטיפות מים, אך בבסיסו הוא פוגע בסלע הקשה והמוצק, וממוזג במקרה שלה בקווים מנחים חזקים, כוח סיבולת ותחושת שליחות".
השחקן פיטר יוסטינוב תיאר את המלכה בעת הפגנת סטודנטים בשנת 1968. בהפגנה זו החזיקו הסטודנטים גלילי נייר טואלט ופיזרו את הגליל ברוח, בעודם אוחזים בקצהו. המלכה האם עצרה והרימה את גלילי הנייר במטרה להשיבם לסטודנטים האוחזים בקצוותיהם. מעשיותה וחוסר התרשמותה ממעשה המחאה השתיקה באופן מיידי את ההמון. באופן דומה נהגה במקרים אחרים, תוך הבנה כיצד לנהוג כלפי הצד השני וללא התרעמות.
על אף היותה פופולרית במיוחד בקרב בני משפחת המלוכה ותפקידה המרכזי בייצוב האהדה כלפי המלוכה, המלכה האם הייתה נתונה לביקורת פעמים ספורות במהלך חייה. הביקורת החריפה ביותר הועברה על יחסם של אליזבת וג'ורג' השישי למדיניות הפייסנות שהנהיג ראש הממשלה נוויל צ'מברלין בשנות השלושים. עם חזרתו של צ'מברלין ממינכן בשנת 1938 הוא הוזמן אל הארמון ויחד עמם עמד על מרפסת הארמון לקול תרועות הקהל. הזדהות המלוכה עם מעשיו, שהיו שנויים במחלוקת, אם כי זכו לתמיכה גדולה, תוארה על ידי היסטוריונים כמעשה בלתי חוקתי". עם זאת, מנגד נטען כי המלך מחויב לשמוע להחלטות ממשלתו, ובשנת 1945 הוזמן צ'רצ'יל אל הארמון וזכה ליחס דומה בגין מדיניותו השונה.
בשנים 1939 ו-1948 נפגשה אליזבת עם אלינור רוזוולט, רעייתו של הנשיא האמריקני רוזוולט. לאחר פגישותיהן הביעה רוזוולט את התרשמותה שמשפחת המלוכה מנותקת מחיי העם. העיתונאית קיטי קלי טענה שהמלכה לא עמדה בתקנות התזונה שהונהגו בתקופת מלחמת העולם השנייה. טענה זו אינה נתמכת על ידי מסמכים רשמיים, ואף נשללה על ידי אלינור רוזוולט שביקרה באותה עת בארמון וציינה את הגבלות המזון והמים שחלו גם עליה.
קיטי קלי התריסה גם כלפי עמדותיה הגזעניות של המלכה אליזבת כלפי "שחורים". טענה זו נדחתה על ידי קצין בכיר הנשוי למזכירה בארמון, בת למשפחה מעורבת שעוררה טענות כנגד אפליה במשרדיו של הנסיך צ'ארלס. המלכה אליזבת לא העירה הערות גזעניות בפומבי, ובשיחות פרטיות אף צוין כי טענה שתושבי המושבות הבריטיות חביבים עליה במיוחד. עם זאת, אליזבת הביעה את סלידתה מהעם הגרמני ואף אמרה לפוליטיקאי בריטי "לעולם לא לסמוך עליהם". אם כי ייתכן והחזיקה בעמדה זו, נטען שדעות אלו היו נפוצות בקרב בני דורה שחוו את שתי מלחמות העולם והיו מצויים בלחימה כנגד הצבא הגרמני.
דעותיה הפוליטיות מעולם לא הובעו בפומבי, אם כי מכתב שכתבה בשנת 1947 תיאר את תוכניות הסוציאליסטיות של ראש הממשלה אטלי כחסרות סיכוי. בשיחה עם הדוכסית מגרפטון הביעה את אהבתה לקומוניסטים. לפרשן תקשורת בתחום הפוליטי הביעה את אהדתה למפלגת הלייבור "הישנה והטובה".
בכל הופעותיה הציבוריות שמרה אליזבת על הבעת פנים שלווה, מלבד פעם יחידה בעת סיור שערכה בדרום אפריקה בשנת 1947. במקרה זה הכתה עם מטרייתה תומך שהסתובב בסמוך לכרכרה בה ישבה והפגין סימנים נלהבים שפורשו על ידה כעוינות.
חוש ההומור השנון של אליזבת זכה גם כן להכרה ציבורית. בשומעה כי הרוזנת אדווינה מאונטבאטן (דודתו של הנסיך פיליפ) נקברה בים, אמרה: "אדווינה היקרה, היא תמיד אהבה לעשות גלים (קרי - לזכות בתשומת לב)". במאמר שהתפרסם לאחר מותה סופר על עצה שניתנה לה על ידי שר ממשלה שלא להעסיק הומוסקסואלים בארמון, ונענה על ידה בתגובה שלולא "הם" לא היו משרתים בנמצא.
תאריה

4 באוגוסט 1900 – 16 בפברואר 1904 אליזבת בווס-ליון הנכבדת
16 פברואר 1904 – 26 באפריל 1923 ליידי אליזבת בווס ליון
26 באפריל 1923 – 11 בדצמבר 1936 הוד מעלתה המלכותית הדוכסית מיורק
11 בדצמבר 1936 – 6 בפברואר 1952 הוד מלכותה המלכה (ובנוסח אחר, בעיקר בהודו הבריטית, הוד מלכותה המלכה הקיסרית)
6 בפברואר 1952 – 30 במרץ 2002 הוד מלכותה המלכה אליזבת, המלכה האם
לקריאה נוספת

Hogg, James (2002).  Mortimer, Michael (ed.). The Queen Mother Remembered. BBC Books. ISBN 0-563-36214-6.
Longford, Elizabeth (1981). The Queen Mother. Weidenfeld & Nicolson.
Vickers, Hugo (2006). Elizabeth: The Queen Mother. Arrow Books/Random House. ISBN 9780099476627.
Linux Standard Base

הלוגו של LSB
ה-Linux Standard Base‏ (LSB) הוא פרויקט משותף של מספר הפצות לינוקס הפועלות תחת קרן לינוקס ומטרתו לתקנן את מבנה המערכות בלינוקס, כולל את היררכיית מערכת הקבצים הנמצאת בשימוש במערכת ההפעלה גנו/לינוקס. ה-LSB מתבסס על תקינת POSIX,‏ SUS ותקנים פתוחים אחרים, אך מרחיב אותם במספר מקרים.
לפי ה-LSB:
המטרה של LSB היא לפתח ולקדם קבוצה של תקנים פתוחים שיגבירו את התאימות בין הפצות הלינוקס ויאפשרו לתוכנות לרוץ על כל מערכת הפעלה, אפילו בצורת קבצים בינאריים. בנוסף, ה-LSB יעזור לתאם מאמצים ולגייס את מפתחי התוכנה לניוד תוכנות וכתיבת מוצרים עבור מערכת ההפעלה Linux.
הסמכת תאימות לתקן ה-LSB יכולה להיות מוענקת למוצר מסוים על ידי תהליך הסמכה מתאים.
תקן ה-LSB מתקנן, לדוגמה: ספריות סטנדרטיות, מספר פקודות ויישומי עזר שמרחיבים את תקן POSIX, צורתה של היררכיית מערכת הקבצים, רמות ריצה (runlevels), מערכת ההדפסה ותוספות חיוניות נוספות למנהל החלונות X.
הפקודה lsb_release -a זמינה במערכות רבות על מנת לקבל פרטים על גרסת ה-LSB. במקרים אחרים, ניתן להפוך את הפקודה לזמינה על ידי התקנת החבילה lsb-release.
תחנת הרכבת באר יעקב

תחנת הרכבת באר יעקב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר באר יעקב. התחנה ממוקמת בקילומטר ה-3.751 של מסילת לוד - אשקלון.
היסטוריה

במסגרת הנחת מסילת הברזל חיפה-קנטרה של הרכבת המנדטורית, הונחה מסילה בין ראשון לציון ולוד דרך חוות שפון, היא "ביר סאלם" (بئر سالم). בתחילה הוקמה תחנה ליד חוות שפון, אולם לבקשת תושבי באר יעקב הועברה התחנה יותר קרוב למושבתם.
ב-2022 החלו להתבצע בתחנה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית וב-10 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בתחנה. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
תיאור התחנה

בתחנה קיימים שני רציפי צד, ושתי מסילות המשרתות אותם. התחנה היא תחנת ביניים והתנועה ממנה אפשרית לשני הכיוונים. הכניסה לתחנה והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
שירות הרכבת בתחנה

בתחנת עוצרת בשעות השפל רכבת אחת בשעה לכל כיוון בקו אשקלון - בנימינה. בשעות השיא בנוסף לרכבת זו מופעלת רכבת נוספת לכל כיוון מרחובות לבנימינה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת אשקלון — בנימינה   אשקלון • אשדוד – עד הלום • יבנה – מזרח • רחובות • באר יעקב • לוד • לוד – גני אביב • כפר חב"ד • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב – אוניברסיטה • הרצליה • בית יהושע • נתניה – ספיר • נתניה • חדרה – מערב • קיסריה – פרדס חנה • בנימינה |  |
קווי אוטובוס לתחנה

| קו | מפעילה | מסלול | הערות נוספות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | קווים | ראשון לציון, רכבת ראשונים - בית עלמין באר יעקב - רכבת באר יעקב - מרכז בריאות הנפש - כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי - ישיבת באר יעקב - מועצה מקומית - תלמי מנשה | ♿ |
| 2 | קווים | בית חולים שמואל הרופא - מרכז בריאות הנפש - רכבת באר יעקב - כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי - רמב"ם - נוה דורון | ♿ |
| 247 | קווים | ראשון לציון, תחנה מרכזית - מרכז הספורט - בנות חיל - הרצל - רכבת ראשונים - נס ציונה - בית עלמין באר יעקב - רכבת באר יעקב - מרכז בריאות הנפש - בית חולים שמואל הרופא - נוה דורון - רמלה, תיכון מקיף - אשכול - גיורא - משכנות - עירייה - תחנה מרכזית רמלה - בית סוהר נווה תרצה - כלא איילון - לוד, קניון לוד - החשמונאים - תחנה מרכזית לוד |  |
הערות שוליים

↑  ראשון לציון, הארץ, 1 בספטמבר 1920
↑  באר יעקב, דואר היום, 26 בפברואר 1922
↑  באר יעקב, הארץ, 27 במרץ 1922
↑  שבתשתיות - ביצוע פרויקטים בתחבורה, נסיעות מבחן חשמליות בין תחנת לוד לתחנת רחובות ובין רחובות לנתניה, באתר www.facebook.com, ‏10 בספטמבר 2022
צומת מסילתית עם השלוחה לכיוון תחנת הראשונים ליד תחנת הרכבת, אוגוסט 2020
תרשים התחנה
יואב כץ (ספורט)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1944 (בן 80) ירושלים
 עמדה:  סנטר, פאוור פורוורד
 גובה:  1.95 מטר
 קבוצות כשחקן
 1959 1962–1967:  מכבי חיפה הפועל חיפה
 
יואב כץ (נולד ב-28 במרץ 1944) הוא איש עסקים ישראלי בעל אזרחות אמריקאית ובעליו של מועדון הכדורגל הפועל חיפה. כדורסלן הפועל חיפה בעבר.
ביוגרפיה

כץ נולד בירושלים. בנם של משה ודבורה כץ, האח האמצעי מבין שלושה אחים. בצעירותו שיחק כדורסל במכבי ובהפועל חיפה. בשנות העשרים לחייו עבר לארצות הברית והחל לעסוק בנדל"ן.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן כדורסל > מכבי חיפה

בעונת 1958/1959, בהיותו בן 15 וחצי, החל כץ את קריירת המשחק שלו בקבוצת מכבי חיפה בליגה הראשונה. בעונה זו שיחק ב-10 משחקים וקלע 82 נק' (8.2 נק' בממוצע למשחק) ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בליגה הראשונה בישראל. קבוצתו סיימה אחרונה בליגה וירדה לליגה השנייה.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן כדורסל > הפועל חיפה

בעונת 1961/1962 שיחק בקבוצת הפועל חיפה איתה סיים במקום השני בליגה אחרי קבוצת מכבי תל אביב. בעונה זו שיחק ב-18 משחקים וקלע 215 נק' (11.9 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1962/1963 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-15 משחקים וקלע 99 נק' (6.6 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1963/1964 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-21 משחקים וקלע 217 נק' (10.3 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1964/1965 קבוצתו סיימה במקום שני, אחרי הפועל תל אביב. בעונה זו שיחק ב-24 משחקים וקלע 312 נק' (13.0 נק' בממוצע למשחק).
בעונת 1965/1966 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-25 משחקים וקלע 393 נק' (15.7 נק' בממוצע למשחק).
ב1966/1967 קבוצתו סיימה במקום שלישי. בעונה זו שיחק ב-18 משחקים וקלע 302 נק' (16.8 נק' בממוצע למשחק).
בסך הכל שיחק ב-131 משחקים וקלע 1620 נק' (12.4 נק' בממוצע למשחק). מדורג במקום 255 ברשימת קלעי כל הזמנים. במדי הפועל חיפה, שיחק ב-121 משחקים וקלע 1538 נק' (12.7 נק' בממוצע למשחק), באותה העת דורג במקום 4 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה וכיום מדורג במקום 11 בכל הזמנים של שחקני הפועל חיפה.
ביוגרפיה > קריירה כשחקן כדורסל > אוניברסיטת פייס

בגיל 23 עבר לארצות הברית ולמד ושיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פייס במשך כשנתיים ובכך היה לשחק הישראלי הראשון ששיחק במכללות.
ביוגרפיה > בעלים של קבוצת הפועל חיפה בכדורגל

בשנת 2004 לקח כץ ללא תשלום את מועדון הכדורגל הפועל חיפה לאחר שזה נקלע לקשיים כלכליים ואף היה בהליך בפירוק לאחר התאבדותו של בעליו הקודמים רובי שפירא. המועדון עבר לבעלותו של כץ בתקופה שבה הקבוצה נעה ונדה בין ליגת העל לליגה הלאומית.
תחת ידיו של כץ הפועל חיפה זכתה בגביע המדינה (2018) בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1974, בגביע הטוטו (2013), בגביע אלוף האלופים (2018) לראשונה בתולדות המועדון וסיימה שלוש עונות בפליי אוף העליון: 17/18: מקום רביעי, 19/20: מקום שישי ו-23/24: מסיימת בין 4 המובילות.
דמותו הופיעה בתוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה".
כץ מתגורר בבת'סדה, שם מרוכזת עיקר פעילותו העסקית.
הערות שוליים

↑  ערן שור, יואב כץ: "אתמוך גם בקבוצת הכדורסל", באתר nrg‏, 13 ביוני 2012
↑  אביתר לנג, "אין לי אינטרס כלכלי להיות הבעלים של הפועל חיפה", באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2008
↑  הפועל חיפה, עונה סדירה - קלעי כל הזמנים, באתר איגוד הכדורסל בישראל
↑  משה לוי, הפועל חיפה הועברה לידי יואב כץ, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2004
הטפה אל היוונים

העמוד הראשון של החיבור "הטפה אל היוונים", מקודקס ארתס (אנ') (פריז, grec 451). הכתב הוא מינוסקול יווני (אנ').
ההטפה אל היוונים או הטפה אל הגויים (ביוונית עתיקה: Λόγος παραινέτικος πρὸς Ἕλληνας; בלטינית: Cohortatio ad Graecos או Cohortatio ad Gentiles) הוא טקסט יווני נוצרי פראינטי או פרוטרפטי (אנ') עתיק בן 38 פרקים.
מחבר ותאריך

אף על פי שהחיבור אנונימי, הוא יוחס בטעות ליוסטינוס מרטיר (המאה ה-2 לספירה) ונכלל באוספים של חיבוריו. "פסאודו-יוסטינוס" הפך לשם הנוכחי כאשר הוכר כי למחבר זה וליוסטינוס מרטיר היו סגנונות כתיבה שונים זה מזה באופן ברור. הבדל נוסף הוא שמחבר ה"הטפה אל היוונים", על אף שהוא משתמש בסופרים מהתקופה ההלניסטית, דוחה את המחשבה היוונית, בעוד יוסטינוס מרטיר קיבל את אותם ההיבטים של הפילוסופיה היוונית שלדעתו לא היו מנוגדים לבשורות של הברית החדשה.
כריסטוף רידווג טוען כי יש לזהות את פסאודו-יוסטינוס עם מרקלוס מאנקירה (אנ'). בקרב הפרשנים הקודמים לא הייתה הסכמה לגבי התארוך המדויק, אולם שרקנברג (Schreckenberg), בויטנוורף (Buitenwerf) והרדוויק (Hardwick) הסכימו כי החיבור נכתב ככל הנראה במאה ה-4, מה שתואם את הנתונים הביוגרפיים של מרקלוס מאנקירה. אין לבלבל את החיבור הזה עם חיבורו של פסאודו-יוסטינוס, "נאום אל היוונים" (Oratio ad Graecos או Oratio ad Gentiles), שגם הוא הועבר בטעות תחת שמו של יוסטינוס מרטיר.
תוכן

פסאודו-יוסטינוס מזהה את הומרוס כמקור העיקרי להשקפות התאולוגיות של פגנים, השקפות אותן הוא מבקר. המחבר טוען כי התיאוריות של ההוגים היוונים הפגניים שותפות במורשת ההומרית הכוזבת הזו. פסאודו-יוסטינוס מציע במקום זאת את משה כמקור להשקפות תאולוגיות ראויות. הוא טוען שמשה היה עתיק יותר - ולכן סמכותי יותר - מאשר הומרוס או כל סופר פגני אחר. הוא גם טוען שרבים מרעיונותיהם הטובים של פילוסופים פגניים נלקחו ממשה, ובכלל זה הטענה כי אפלטון קרא את כתבי משה והנביאים. בעוד שאוגוסטינוס וסופרים עתיקים אחרים אימצו תיאוריות כאלו הנוגעות לאפלטון, השקפה כזו נתפסת כיום כמגוחכת.
פסאודו-יוסטינוס מתחיל את ניתוח הוגי הדעות הפגניים בהתבוננות בתורתה של האסכולה המילטית, כולל תאלס, אנכסימנדרוס ואנכסימנס ממילטוס. לצד המילטים הוא מוסיף את הרקליטוס, היפאסוס, אנכסגורס וארכלאוס. הוא מזכיר בקצרה את התיאוריות השונות שלהם על "עקרונות" או "גורמים ראשונים" (ראו: הראשית); למשל, התיאוריה של תאלס שכל החומר נובע ממים. לאחר מכן הוא מזכיר את התיאוריות של פיתגורס, אפיקורוס ואמפדוקלס. הוא מסכם שכל הפילוסופים הקדם-סוקרטיים ואפיקורוס (שלא היה קדם-סוקרטי) לא יכלו להסכים, וכי חוסר ההסכמה הזה מראה את חולשתה של הפילוסופיה שלהם כולה. הרקליטוס נזכר כמגיע מאותה עיר כמו היפאסוס - מטפונטיון (אנ') - אף על פי שהוא למעשה בא מאפסוס.
בשלב הבא פסאודו-יוסטינוס עוסק באפלטון ובאריסטו. אף על פי ששני אלה היו המוערכים ביותר מבין הפילוסופים הפגניים, הוא מסכם באופן דומה כמו קודם: הם אינם מסכימים זה עם זה ולכן יש לבקר אותם באותה מידה. לדוגמה, הוא אומר כי אפלטון מלמד שלנפש האדם יש שלושה חלקים (תאוריית הנפש של אפלטון (אנ')), ואילו אריסטו מלמד שלנפש האדם יש רק היבט אחד, של תבונה (על הנפש (אנ')). הוא גם טוען שהם סותרים את עצמם. לדוגמה, הוא טוען כי אפלטון אומר במקום אחד כי יש שלושה גורמים ראשונים, אך במקום אחר אומר שיש ארבע. שוב, הוא טוען כי אפלטון אומר שהחומר לא נברא, אך אחר כך סותר את עצמו ואומר שהוא כן נברא. ההשקפות המדעיות המודרניות על הקשר שבין הפילוסופיות של אפלטון לאריסטו הן מגוונות ומורכבות.
בניגוד למחלוקות בין כל הפילוסופים הפגניים, פסאודו-יוסטינוס משבח את המורים הנוצרים, שלדבריו לא "סתרו או התווכחו זה עם זה. במקום זאת, בלי מריבה, הם העבירו אלינו את הידע שקיבלו מאלוהים". הוא מחשיב את משה כמורה הנוצרי הקדום ביותר. חוקרים רבים זיהו את הטקסט כיהודי במהותו, על סמך החוב העז של פסאודו-יוסטינוס למחשבה היהודית. תיאוריה אחרת היא שמדובר בחיבור מחדש שטחי במיוחד של חומר יהודי למטרות נוצריות (ראו על פיצול הנצרות הקדומה והיהדות).
פסאודו-יוסטינוס גם מצטט ודן בכמה מחזיונות הסיבילות. הוא כותב שחלק מהאורקלים הללו מלמדים את הדת האמיתית, כולל מונותאיזם. ציטוטיו של פסאודו-יוסטינוס הם מקור טקסטואלי חשוב לאורקלים אלה.
מהדורות

ישנה מהדורה מאת מירוסלב מרקוביץ' (Miroslav Marcovich) הכוללת את הטקסט המקורי ביוונית, וסיכום והערות באנגלית, שפורסמה על ידי ולטר דה גרויטר בשנת 1990. מהדורה חדשה יותר מאת כריסטוף רידווג (Christoph Riedweg) כוללת את הטקסט היווני יחד עם אפראט מדעי, ומחקר על היצירה בגרמנית, בהוצאת פרידריך ריינהרט פרלג (Friedrich Reinhardt Verlag) בשנת 1994. המהדורה של רידווג מייצגת את הניסיון הראשון לפתח טקסט מדעי מעודכן. תרגום לאנגלית מאת תומאס ב. פולס (Thomas B. Falls) נכלל בכרך 6 של סדרת "אבות הכנסייה" (The Fathers of the Church: A New Translation) בהוצאת האוניברסיטה הקתולית של אמריקה (אנ'), שפורסם לראשונה בשנת 1948 ונדפס לאחרונה בשנת 2008.
לקריאה נוספת

M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III (1984), X. References to Moses by Ancient Geek Authors, as quoted in the Cohortatio ad Gentiles, pp. 38-42
הערות שוליים

↑  על פי מנחם שטרן (M. Stern, GLAJJ, Vol. III, p. 38), ההערכה בסוף המאה ה-19 (A. Puech, 1898) ובתחילת המאה ה-20 (A. Harnack, 1904), הייתה כי החיבור נכתב במאה ה-3 לספירה, ככל הנראה במחצית השנייה שלה.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 2.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 9.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 26.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 3.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 4.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 6.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 7.
↑  הטפה אל היוונים, פרק 8.
↑  הטפה אל היוונים, פרקים 16, 37.
שרון רג'יניאנו

| --- | --- |

רג'יניאנו (משמאל) כמפיש בסדרה "חצי המנשה"
 לידה:  12 בדצמבר 1967 (בן 57)
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרון שלום רג'יניאנו (נולד ב-12 בדצמבר 1967 בחולון) הוא שחקן ישראלי, שהופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה

ב-1992 סיים 3 שנות לימוד בבית הספר למשחק "בית צבי" לצד שרית וינו-אלעד, יוסף סיקוראל, שרה פון שוורצה, אייל נחמיאס, יורם חטב ונורמן עיסא.
ביוגרפיה > תיאטרון

ב-1996 שיחק בהצגת יחיד ״שבי אמא״ שכתב. ב-1998 השתתף לצד מיכאל וייגל, אלי גלפרין ויוסי עיני בהצגה שכתב וביים אילן רונן, "מלחמת אחים", המשווה את הקוטביות הפוליטית של עם ישראל בימי בית שני לתקופתנו. ב-1999 גילם עובד אדמה, חייל, משרת בארמון, סמל, אורח בחתונה, יוסוף, מספר ואת שליח המלך במחזה שביים אילן רונן "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט. ב-1999 גילם לצד רמי הויברגר את צ'יף ברומדן בהצגה שכתב דייל ורסמן וביים אילן רונן "קן הקוקייה". ב-2000 שיחק בהצגת היחיד ״בסוף מערב". ב-2001 גילם את אוברון בהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים יבגני אריה.
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

בשנת 1993 גילם את בוננזה בסרט הקולנוע "זהר" שביים ערן ריקליס וכתבו אמיר בן-דוד ומשה זונדר.ב-1993 שיחק בסרט "שלג באוגוסט". בשנת 1994 גילם את אלביס בסרטם של אורי ענבר ודורון צברי "האח של דריקס". בשנת 1995 שיחק בסרט "זיכרון דברים" שביים עמוס גיתאי.
בשנת 1996 גילם את מפיש, החייל הפלישתי הטיפש, בקומדיית המצבים התנ"כית "חצי המנשה" ששודרה בערוץ 23, והשתתף בסרטו של אייל חלפון "האיטלקים באים", ובסרט "כלבים לא נובחים בירוק" שביימו אורנה רביב ויוחנן רביב. וכן באותה שנה השתתף בסדרת פרסומות למותג תפוזינה. בשנת 1997 גילם את גולן אוחיון בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק", והשתתף בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י", המבוססת על סדרת הספרים המצליחה בעלת אותו השם. ב-1998 גילם את יהויקים לונדון, רופא שיניים אכזרי בסדרת הטלוויזיה "שמש" בערוץ הילדים, ושיחק בסרטו של ארנון צדוק "צדק מוחלט" בתפקיד אליהו. בשנת 1999 גילם את צ'ופצ'יק בסדרת הקומיקס "זבנג!" בערוץ 2, ושיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "אגוז" שיצרו אבי טולדנו ואורי ברבש ומבוססת על ספינת המעפילים באותו שם.
בשנת 2001 גילם את ג'ורג בסרטו של בני תורתי "כיכר החלומות"; וגילם את "מלך" בסדרת הטלוויזיה של אורי ובני ברבש "טירונות", וכן שיחק בסרט ההליוודי "סודות המסדר" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם.
בשנת 2002 גילם את המפקד בסרטו של איתן פוקס "יוסי וג'אגר". ב-2003 השתתף בסרט "סיפורי בית קפה". לקראת סוף שנת 2004 הקים את תיאטרון "המקום", שמטרתו להפיק ולהפיץ מחזות בעלי תכנים יהודיים.
בשנת 2005 גילם קצין בסרט "קרוב לבית" שביימו וידי בילו ודליה הגר, ושיחק בדרמת הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" בכיכובו של ויטלי פרידלנד. באותה השנה גם השתתף בקליפ לשיר "מלכת היופי שלי" בביצוע אייל גולן.
בשנת 2006 גילם סוכן מוסד בסדרה הקומית "החברים של נאור" בכיכובו של נאור ציון, ושיחק בסדרת הדרמה "פרשת השבוע" שביים רני בלייר.
בשנת 2007 גילם את דדי, מאהבה לשעבר של ריבי (ציון ברוך) בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "הישראלים".
בשנת 2008 גילם את אלי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הפיג'מות", וגילם את אלונזו בלייק בסדרת הטלוויזיה לנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים. באותה שנה גילם במאי כושל בשם לוי רוזנוולד בסרט הוליוודי בשם "העִסקה" (במקור: The Deal) לצד מג ראיין.
בשנת 2010 גילם את עודדי בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים" לצופי Yes. בשנת 2011 גילם חוקר מוסד בכיר בחקירת אדם נטול זהות שחדר למתקן סודי של המוסד בסרט "המשימה x".
בראיון שערך בשנת 2012 סיפר רג'יניאנו שבעקבות חזרתו בתשובה הוא הפסיק לשחק בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. עם זאת, הוא מקיים חוגי בית, שיעורים בבתי כלא וכנסים, שבהם הוא מעלה הצגה הקשורה בשינוי האישי שעבר עליו. באותה השנה שיחק בסרט ״שמור על ילדתי״.
בשנת 2013 השתתף בסרט ״רימון הזהב״ גילם את אחמד.
חיים אישיים

ב-2004 החל רג'יניאנו תהליך של חזרה בתשובה. הוא מתגורר בחשמונאים ולו ארבעה ילדים.[דרוש מקור]
עיסוקו כיום

כיום מלמד ומעביר קורסים בתיאטרון. מעביר קורס "תיאטרון קודש" בישיבת סנהדרין רחובות ובבתי ספר דתיים. בקורסים שהוא מעביר, התלמידים יוצרים תיאטרון שהוא מתאים לערכים היהודים, בעתיד יפרסמו את הפרויקטים שלהם ביוטיוב.
בנוסף, מלמד רג'יניאנו תיאטרון בכפר הנוער "זוהרים", כחלק מפרויקט שיקום נפגעי סמים. במהלך השנים, שימש כמדריך נוער במס' מרכזים בארץ, ועסק בפיתוח ילדים ונוער ביישוב בו מתגורר. רג'יניאנו משמש גם כאברך והקים כולל בביתו, בו מתקיימת, בין השאר, פעילות למען משפחות נזקקות.
הערות שוליים

↑  דודו כהן, ריאיון עם שרון רג'יניאנו בתוכנית "בכיוון אחר" באתר ערוץ הידברות, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500935105171  LCCN: no2006011902  VIAF: 26810343   WorldCat (עם VIAF): 26810343
אמא פולנייה

מערכון שלוש הפולניות בתוכנית זהו זה! במלחמת המפרץ, מימין לשמאל: גידי גוב, מוני מושונוב ואבי קושניר
אמא פולנייה (המונח ידוע בתרבויות אחרות כאמא יהודייה) היא דמות סטריאוטיפית, אשר השימוש בה נפוץ במיוחד בקרב קומיקאים וסופרים ממוצא יהודי כאשר הם נוהגים לתאר את מערכות היחסים שלהם עם אמהותיהם, בין אם הדמות המוקצנת אותה הם מתארים אמיתית ובין אם היא בדיונית. מדובר באחד מהסטריאוטיפים היהודיים המוכרים ביותר.
הסטריאוטיפ הוא בדרך כלל של אם מגוננת, דאגנית, מניפולטיבית, שתלטנית, אשר מתעקשת להתערב בחיי ילדיה גם זמן רב לאחר שהתבגרו.
התכונות המיוחסות בסטריאוטיפ העברי לאמא פולנייה מיוחסות באנגלית ובצרפתית לאם היהודייה, בלי קשר לעדתה.
תכונות אופי עיקריות

וַתֹּאמֶר רִבְקָה אֶל יִצְחָק קַצְתִּי בְחַיַּי מִפְּנֵי בְּנוֹת חֵת אִם לֹקֵחַ יַעֲקֹב אִשָּׁה מִבְּנוֹת חֵת כָּאֵלֶּה מִבְּנוֹת הָאָרֶץ לָמָּה לִּי חַיִּים.
תכונות אופי המיוחסות לדמות האמא הפולנייה הסטריאוטיפית:
מודאגת באופן קבוע מגורל ילדיה ומעצימה את ה"סכנות" שבחייהם ("שלא תשתה לי שם חשיש" - אמא של בנצי בסרט "ספיחס")
מודאגת שילדיה ייצאו החוצה ללא סוודר, מעיל, כובע וכו'.
מודאגת שילדיה אינם אוכלים מספיק, וגם מקפידה שלא ישאירו פירור בצלחתם. ("אולי תאכלי פיצ'קלה של גרגלה?" סבתא של אלכס ללולה בסרט "אלכס חולה אהבה").
גאווה מוגזמת בהישגי ילדיה.
אף על פי כן, היא תמשיך להתלונן כאשר ילדיה לא קצרו הישגים בתחום האקדמי, הפיננסי, ובעיקר אם לא מצאו בן/בת זוג ראוי והקימו משפחה.
נוהגת להתערב בחיי ילדיה, גם זמן רב לאחר שבגרו.
משתמשת ברגש אשמה על מנת לתמרן את ילדיה. ("אני כבר אנוח בקבר" - אמרה עממית)
מקטרת שילדיה אינם באים לבקר/ מתקשרים בתדירות מספקת.
מבטלת לכאורה את צרכיה האישים מול צורכי ילדיה ("אני אשב לי לבד בחושך" - אמרה עממית)
אזכורים בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחלק גדול מסרטי הקומדיה של וודי אלן נוהג אלן לשלב בסצנות שלמות או להזכיר את דמות "האם הפולנייה". בסרט "סיפורי ניו יורק", בו אלן מגלם את הדמות הראשית, מופיעה במהלך הסרט דמותה של אמו של הדמות הראשית מבין העננים כאשר היא ממשיכה למעשה לפקח ללא הרף על מעשיו של בנה.
דמותה של שילה ברופלובסקי, אמו של קייל בסדרה המצוירת סאות' פארק, היא דוגמה לשימוש בדמות סטריאוטיפית מוקצנת של האמא הפולנייה.
ממא, אמו של גיבור הקומיקס בבא משמשת כ"אמא הפולנייה" בתקופת בית המקדש השני.
אסטל קוסטנזה אמא של ג'ורג' קוסטנזה מסדרת הסיטקום סיינפלד.
גברת וולוויץ, אמו של הווארד וולוויץ מהמפץ הגדול.
אמא של בנצי (דבורה קידר), מסדרת סרטי אסקימו לימון.
קלרה קופרובסקי (חנה רוט), אמא של אלכס בסרט אלכס חולה אהבה.
רוזה גרינברג (דפנה רכטר), אשתו של מנחם גרינברג בסרט מעבר לים.
חווה ירקון, אמו של אפרים ירקון בסדרה ייסורי אפריים.
ריקי רוזן (סנדרה שדה), אם המשפחה האשכנזית בסדרה סברי מרנן.
ראו גם

הומור בתרבות היהודית
א יידישע מאמע