stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טייסת 105
הערות שוליים

↑  זהר נייגר, ‏מאפס למאה: האימון המיוחד של טייסת 105, באתר חיל האוויר הישראלי, 7 באפריל 2022
↑  יואב זיתון, אחרי 63 שנה - הטייסת המיתולוגית חזרה הביתה | תיעוד מיוחד, באתר ynet, 22 באוקטובר 2021
↑  מאגר סיפורי מורשת - עודד שגיא
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509613905171 
סופר מיסטר B2
מטוס F-16D ברק חוזר מגיחת הפצצה במבצע שומר החומות, 2021
מטוס ברק 2020-F-16D של טייסת 'העקרבים' בחיל האוויר הישראלי
יוסף אבן אביתור

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10? מרידה, ח'ליפות קורדובה 
 פטירה:  1025? דמשק, הח'ליפות הפאטמית 
 מדינה:  אל-אנדלוס 
 תקופת הפעילות:  ?–1025 
 
רב יוסף בן יצחק בן שטנאת בן אביתור היה חכם ומשורר יהודי-ספרדי, מראשוני משוררי יהדות ספרד שחי ופעל במאה ה-10 בספרד במצרים ובסוריה.
קורות חיים

נולד במרידה שבאל-אנדלוס למשפחה מיוחסת, אביו היה הרב יצחק בן שטנאת בן אביתור.
אבן אביתור היה מתלמידיו של רבנו משה בן חנוך בישיבת קורדובה, כשנפטר רבו התמנה בנו רבנו חנוך בן משה לראשות הישיבה, ומינויו זכה לגיבוי ולחסות מצד חסדאי אבן שפרוט. אולם לאחר פטירתו של אבן שפרוט, ערער רב יוסף אבן אביתור על הכתרתו לראשות הישיבה המקומית, כי לדבריו הייתה לו זכות קדימה למשרה זו בשל היותו יליד ספרד. בשלב מסוים של המחלוקת נידה רבנו חנוך את אבן אביתור והוא עזב את העיר. הוא נסע לרבי שמואל הכהן בן יאשיהו על מנת שיקבל אותו למרות הנידוי. רבי שמואל שקיבל את החרם דחה אותו. בשל כך נוצר סכסוך בין השניים, אך לבסוף השלימו זה עם זה. לאחר נדודים, בין היתר במצרים בה שהה תקופה ממושכת, התיישב בדמשק. בסוף ימיו השלים רב יוסף בן אביתור עם רבנו חנוך, ואף כאשר נקרתה לידיו הזדמנות להדיחו ממשרתו ולשמש בעצמו כראש ישיבת קורדובה, ויתר עליה ושלח לתומכיו מבני העיר מכתב תמיכה ברבנו חנוך, הוא נשאר בדמשק ונפטר בה.
יצירותיו התקבלו בקרב קהילות ישראל וחלקן משובץ בסידורי התפילה של עדות שונות. מבין פיוטיו, ידועים בייחוד פיוטי ההושענות שלו (הנאמרים על ידי הספרדים), ופיוט אחד "ובכן מה נהדר", ב"סדר העבודה" בתפילת יום הכיפורים בו חתם את שמו "אני יוסף בר יצחק". כמה מפיוטיו שהגיעו לאשכנז ונתקבלו בנוסח אשכנז יוחסו שם בטעות לפייטן הצרפתי רבי יוסף טוב עלם. כך לדוגמה בנוגע לסליחה לעשרה בטבת "אזכרה מצוק", וליוצר לשבת הגדול "אאמיר מסתתר".
בגניזת קהיר נתגלה פיוט שלו ליום הכיפורים המתחיל בשורות ”נורא עלילה/ המצא לנו מחילה / בשעת נעילה” משערים כי פיוט זה שימש כבסיס לפיוט המפורסם של משה אבן עזרא אל נורא עלילה.
מלבד פיוטיו, מיוחסת לו גם כתיבת תרגום לערבית של התלמוד הבבלי עבור "מלך ישמעאל", הוא ככל הנראה הח'ליפה הפאטמי אל-חאכם, אליו היה מקורב בעת שהותו במצרים. חלק מתשובותיו בהלכה נדפסו בספרות תשובות הגאונים, וישנן מסורות הלכתיות שנמסרו בשמו.
היו שייחסו לו כתיבת חיבורים קבליים: מאמר בשם "סוד דרכי האותיות והנקודות" מצטט שלושה מאמרים מ"קבלת אבן אביתור", וספר קבלי בשם "ספר הנעלם" מצטט מ"פירוש לספר יצירה לר' יוסף אבן אביתור. אך יש מפקפקים בייחוס המאמרים המוזכרים אליו.
הוא כתב אזהרות לחג השבועות, לפי תרי"ג מצוות; חלקן השתמרו; לדעת עזרא פליישר פחות ממחציתן.
מפיוטיו

אניה ותאניה (גנזי שעכטער ח"ג, ניו יורק תרפ"ח, עמ' 320)
מפיוטי רב יוסף בן אביתור (גנזי קדם, ח"ו, ירושלים תש"ד, עמ' 25–26)
נשמת לחג השבועות (נשמת ישורון מטיף. בעיקר במחזורי ספרד)
כאחלמה קבועה בעטרת
הנצחה

על שמו רחוב ברמת גן.
לקריאה נוספת

עזרא פליישר, יצירתו של יוסף אבן אביתור, עבודה לשם קבלת תואר ד"ר לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשכ"ח
יעקב מאן, "יוסף אבן אביתור", אנציקלופדיה יודאיקה
Angel Sáenz-Badillos; Judit Targarona Borrás: Yosef ibn Yiṣḥaq ibn Abitur. בתוך: Diccionario de autores judios (Sefarad. Siglos X-XV). El Almendro, Córdoba 1988 (Estudios de Cultura Hebrea, Band 10), S. 180-181. ISBN 84-86077-69-9. (בספרדית)
יהושע גרנט, אזכרה מזמור, מזמורי תהילים בפיוטי יוסף אבן אביתור, מכון בן-צבי, ירושלים תשפ"א
יוסף יהלום ונאויה קצומטה, אבן אלשנטאש: יוצרות לר' יוסף בן יצחק ספרדי המכונה אבן אביתור, הוצאת כרמל, ירושלים תשפ"ד
הערות שוליים

↑  לעיתים: שטנאש. במכתבו לרב שמואל הכהן גאון, גאון ישיבת ארץ ישראל, כתב אבן אביתור הסבר למקור השם ובו הוא מתאר את סבו כמי ש"הייתה ידו תקיפה בספרד, ולהגיד מעלותיו בין בתורה בין בדבר אחר בל נוכל, והוא קיים ד' מיתות באספמיא, מה שלא ייתכן לזולתו בחוץ לארץ, ולשום שהיה שוט להלקאת הרשעים קראוהו שוט אנש, ודבר זה לשבח היה בפני צור ויצור".
↑  אברהם פרנקל, אזכרה מצוק – גלגולה של סליחה לי' בטבת, מתוך אתר 'שיתופיוט', בארכיון האינטרנט; אבי שמידמן, "סליחות לעשרה בטבת מפרי עטו של יוסף אבן אביתור", קבץ על יד כג (תשע"ה), עמ' 4–5.
↑  שולמית אליצור, "בין יוסף ליוסף: לזהות מחברו של יוצר קדום", תרביץ עא [א–ב] (תשרי–אדר תשס"ב), עמ' 67–86, באתר אוצר החכמה.
↑  עמרי לבנת, "גילויים מקהילת קונסטנטין: פיוטים חדשים מאת ר' יוסף אבן אביתור ועדויות לקליטת פיוטים ארץ ישראליים במחזור ספרדי", תרביץ פז [ב] (טבת תש"ף), עמ' 227–236.
↑  ראו למשל: תשובות הגאונים שערי צדק, ד' ב' סימן כ"ט. שם הצריך חליצה ממומר
↑  כמו רבים מחידושי ההלכה שנכתבו בתקופת הגאונים, התגלו במאה ה-20 וה-21 קטעים חדשים משלו. ראו למשל: סיני, תשנ"ב, עמ' קכ"ז: ”ובדבר הנץ החמה שאלו בעניינו לבן שטנאש (הוא רב יוסף אבן אביתור) ואמר הנץ החמה כאשר רואים אדום בשמים”.
↑  גרשם שלום, קבלות ר' יעקב ור' יצחק בני ר' יעקב הכהן (מקורות לתולדות הקבלה לפני התגלות הזוהר) בתוך: מדעי היהדות, ירושלים תרפ"ז, עמ' 192 [ל], הערה 4. וראו שם בסוף דבריו שצונץ מצטט שמות מלאכים מתוך פיוטיו המוכרים של אבן אביתור, ולכן קיימת סבירות שהיה לו מגע עם חכמת הקבלה.
↑  להלן "לקריאה נוספת", עמ' 305.
↑  ראו על פיוט זה: יונה פרנקל, מחזור לשבועות ע"פ שיטת ד"ר דניאל גולדשמידט, הוצאת קורן ירושלים תש"ס, עמ' י"ח ונ"ח. הפיוט עצמו נדפס שם בעמ' 91 ואילך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258066105171  CANTIC: a19930513  ISNI: 0000 0000 7026 984X  LCCN: no2003019842  VIAF: 8170158792859339040007   WorldCat (עם VIAF): 8170158792859339040007
יהדות לאילשי

ספר התורה של לאילשי, המאה ה-10
בית הכנסת של לאילשי
יהודי לאילשי היא קהילה של יהודים בכפר לאילשי (ლაილაში) שבנפת צאגרי לצ'חומי, גאורגיה. תחילת היישוב בכפר אינו ברור דיו. ידוע כי נוסע יהודי שעבר במקום בשנת 1870 ציין ברישומיו כי קיים בית כנסת במצב טוב.
בנין בית הכנסת נבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19 והוא פעל עד ראשית 1953.
בשנת 1976 התגוררו בלאילשי 50 משפחות.
ספר התורה של יהודי לאילשי

מעמד מיוחד היה לספר התורה של יהודי לאילשי, שהאמינו כי הספר מגן עליהם וקשרו בו אגדות רבות. זהו ספר התורה הקדום ביותר שהיה קיים בגאורגיה. הספר נשמר בבית הכנסת של הכפר עד לשנת 1939. האופן שספר התורה הופיע בכפר לא ברור דיו עד היום, אם כי ברור כי מדובר בספר עתיק מאוד.
הספר נקרא "לאילַשיס בּיבּליא" ("ლაილაშის ბიბლია", "ספר התורה של לאילשי") או "סוואנוּרי בּיבּליא" ("სვანური ბიბლია", "ספר התורה הסוואני") על שום הטענה כי מקורו בסוואנתי.
הערות שוליים

↑  מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1941-1964, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, מסת"ב 9789652272256
↑  ליל באאזובה, יהודי גאורגיה בתקופת השלטון הסובייטי, עמ' 105
| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- | --- | --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה* • גגרה |  |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי  • מצחתה* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני* • וליסציחה* • בריתי* • תמראשני* |  |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי* • אחלציחה • אחלכלכי*  * יישובים בעבר של יהודים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חמשת חוקי הספרנות

חמשת חוקי הספרנות היא תאוריה שהוצעה על ידי ס. ר. רנגנאדן ב-1931 העוסקת בעקרונות של הפעלת מערכת של ספרייה. ספרנים רבים, ברחבי העולם מקבלים חוקים אלה כבסיס הפילוסופיה שלהם.
החוקים

ספרים הם לשימוש
לכל קורא הספר שלו
לכל ספר הקורא שלו
שמור על זמנו של הקורא
הספרייה היא אורגניזם מתפתח
סקירה כללית > החוק הראשון: ספרים הם לשימוש

החוק הראשון מהווה את הבסיס לשירותי הספרייה. ד"ר רנגנאדן שם לב שספרים ננעלו על ידי שלְשׁלאות כדי למנוע את הוצאתם וכי הדגש היה על אחסון ושימור במקום על שימוש. הוא לא דחה את הרעיון ששימור ואחסון הם חשובים אבל הוא טען שמטרת פעילויות אלו היא לקדם את השימוש. בלי גישה של המשתמש לחומרים יש לפריטים אלה ערך מועט מאוד. בהדגשת השימוש מיקד ד"ר רנגנאדן מחדש את תשומת הלב של הספרנים לנושאים הקרובים להנגשה כמו מיקום הספרייה, מדיניות ההשאלה, שעות וימי הפעלת הספרייה וכן איכות הצוות ונושאים גשמיים כמו ריהוט הספרייה, שליטה בטמפרטורה ותאורה.
החוק הראשון של הספרנות "ספרים הם לשימוש" – משמעותו היא שספרים בספריות לא אמורים להיות סגורים בפני המשתמשים.
סקירה כללית > החוק השני: לכל קורא הספר שלו/שלה

חוק זה מציע שכל חבר בקהילה יוכל לקבל את החומרים הדרושים לו. ד"ר רנגנאדן חש שכל אדם, מכל הסביבות החברתיות, זכאי ליהנות משירותי הספרייה, וכי הבסיס של שימוש בספרייה הוא חינוך, שלו כולם זכאים. לבעל זכויות אלה יש גם חובות חשובים, הן לספרייה והן ללקוחות הספרייה. לספריות צריך שיהיה מידע ממקור ראשון על האנשים אותם הן משרתות. האוספים צריכים לענות לתחומי העניין המיוחדים של הקהילה, וספריות צריכות לקדם ולפרסם את שירותיהן בצורה נרחבת, כדי למשוך מגוון רחב של קוראים.
החוק השני של הספרנות "לכל קורא הספר שלו/שלה" – משמעותו שספרנים משרתים מגוון רחב של לקוחות, רוכשים ספרות כדי להתאים אוסף גדול לצרכיהם, לא שופטים מה לקוחות מסוימים בוחרים לקרוא. לכל אחד יש טעם שונה וספרנים צריכים לכבד את זה.
סקירה כללית > החוק השלישי: לכל ספר הקורא שלו

עיקרון זה קשור קשר הדוק לחוק השני, אך הוא מתמקד בפריט עצמו, דבר המצביע על כך שלכל פריט בספריה יש אדם או אנשים שימצאו את הפריט שימושי. ד"ר רנגנאדן טען כי הספרייה יכולה לתכנן שיטות רבות כדי להבטיח שכל פריט ימצא את הקורא המתאים לו. שיטה אחת כללה את הכללים הבסיסיים לגישה לאוסף, ובראשם הצורך במדפים פתוחים.
החוק השלישי של הספרנות "לכל ספר הקורא שלו" – משמעותו שלספרים יש מקום בספרייה גם אם מספר קטן יותר של אנשים יכול לבחור לקרוא אותם.
סקירה כללית > החוק הרביעי: שמור על זמנו של הקורא

חוק זה הוא הכרה בכך שחלק מהצטיינות שירותי הספרייה היא היכולת שלה לענות על הצרכים של משתמש הספרייה ביעילות. לשם כך המליץ ד"ר רנגנאדן על שימוש בשיטות עסקיות מתאימות לשיפור ניהול הספרייה. הוא שם לב שריכוז אוסף הספרייה במקום אחד סיפק יתרונות ברורים. הוא גם ציין גם כי צוות מעולה יכלול לא רק את אלה שיש להם מיומנויות יעץ טובות, אלא גם מיומנויות טכניות טובות בקיטלוג, הזמנות, רכש והשאלת חומרים.
החוק הרביעי של הספרנות "שמור על זמנו של המשתמש" – משמעותו כי כל הלקוחות צריכים להיות מסוגלים לאתר בקלות את החומרים שהם זקוקים להם במהירות וביעילות.
סקירה כללית > החוק החמישי: הספרייה היא אורגניזם מתפתח

חוק זה התמקד יותר בצורך בשינוי פנימי מאשר בשינויים בסביבה עצמה. ד"ר רנגנאדן טען כי ארגוני הספריות צריכים להסתגל לגידול בצוות העובדים, באוסף הפיזי ובשימוש של הקוראים. דבר זה כולל גידול במבנה הפיזי, בשטחי הקריאה, בשטחי המדף ובשטח המיועד לקטלוג.
החוק החמישי של הספרנות "הספרייה היא אורגניזם מתפתח" – משמעותו כי ספרייה צריכה להיות ארגון המשתנה ללא הרף, לעולם לא להיות סטטי בתפיסתו. ספרים, שיטות, והספרייה הפיזית צריכים להיות מעודכנים לאורך זמן.
גרסאות שונות

וולט קרופורד והספרן מייקל גורמן (לשעבר נשיא איגוד הספריות האמריקאי, 2006-2005) המליצו על החוקים הבאים בנוסף לחמישה של רנגנאדן בספרם "ספריות עתידיות: חלומות, טירוף ומציאות" (Future Libraries: Dreams, Madness, and Realities) [American Library Association, 1995], עמ' 8). גורמן חזר עליהם מאוחר יותר בספרו הקטן, " Our Singular Strengths " (American Library Association, 1998). ב. שדרש (B. Shadrach) "( Indian Public Library Movement, 2015) הציע אלטרנטיבה לחמשת חוקי רנגנאדן בכנס הספריות הציבוריות ההודי, 2015 בניו דלהי.
ספריות משרתות את האנושות
כבד את כל הצורות בהן מועבר ידע
השתמש בטכנולוגיה בצורה אינטליגנטית כדי להרחיב את השירות
הגן על גישה פתוחה לידע
כבד את העבר וצור את העתיד.
ב -2004 המליץ הספרן אלירזה נורוזי ליישם את חוקי רנגנאדן לאינטרנט במאמרו, "יישום חוקי רנגנאדן באינטרנט":
משאבי האינטרנט הם לשימוש
לכל משתמש המשאב שלו/שלה
לכל משאב אינטרנטי המשתמש שלו
הרשת היא אורגניזם מתפתח.
ב- 2008, המליצה הספרנית קרול סימפסון לערוך את החוק של רנגנאדן בשל עושרה של התקשורת. אלה הצעותיה:
תקשורת היא לשימוש
לכל לקוח המידע שלו
לכל אמצעי המשתמש שלו
שמור על זמנו של הלקוח
הספרייה היא אורגניזם מתפתח.
ב- 2015 הציע ב. שדרש מערכת חוקים חליפית שעובדה מדברי ד"ר ס. ר. רנגנאדן:
ידע הוא לשימוש ב"כל" הצורות
לכל אזרח יש זכות לגשת ל"כל" הידע ב"כל" הצורות
יש לתת גישה לכל פיסת ידע ל"כולם" בלי אפליה מכל סוג שהוא
שמור על זמנם של "כל" מחפשי הידע
ספרייה או מערכת ידע היא כזו שמתפתחת עם הזמן על מנת להשיג את כל החוקים דלעיל
ב- 2016 המליץ ד"ר אכלה מוניגל (Achala Munigal) לערוך את חוקי רנגנאדן בשל הכנסת כלים של מדיה חברתית לספריות.
מדיה חברתית היא לשימוש גדל והולך בספריות על ידי ספרנים.
לכל משתמש הכלי החברתי שלו/שלה
כל כלי חברתי למשתמש שלו
שמור על זמנו של המשתמש על ידי אספקת מידע שהוא/היא מחפשים בשימוש בכלי החברתי שהוא/היא מכירים
מדיה חברתית היא אורגניזם מתפתח. עם כלים שונים ואפליקציות שמופיעות כל יום. ספריות הן לא רק לבנים ואבן יותר. הם משרתות חברים רשומים בספרייה וכאלה שלא באותה מידה במונחים של שירותי ספרייה לא מסורתיים; ללא קשר למרחב ולזמן
הערות שוליים

↑  Koehler, Wallace, Jitka Hurych, Wanda Dole, and Joanna Wall. "Ethical Values of Information and Library Professionals – An Expanded Analysis." International Information & Library Review 32 (3/4) 2000: 485–506.
1 2 3 4 5 6  Rubin, Richard E. Foundations of Library and Information Science. 2nd ed. New York: Neal-Schuman Publishers. 2004.
↑  "Five Laws of Library Science". University of Southern California. אורכב מ-המקור ב-2017-11-17. נבדק ב-22 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Noruzi, Alireza (2004). "Application of Ranganathan's Laws to the Web." Webology, 1(2), Article 8. Available at: http://www.webology.org/2004/v1n2/a8.html
↑  Simpson, Carol. "Five Laws". Library Media Connection 26 no7 6 Ap/My 2008. Available at: http://www.carolsimpson.com/5laws.pdf
↑  Munigal, Achala (באוגוסט 2016).  Ravi, Sharada (ed.). "124th Jayanthi Sandharbanga: Grandhalaya Tapsvi Ranganathanku Niwali". Granthalaya Sarvasvam (בטלוגו). Vijayawada: Andhra Pradesh Library Association: 4–7. ISSN 0972-8104. {{cite journal}}:  (עזרה)
יוסף אבידר

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1906 ווהלין, האימפריה הרוסית
 פטירה:  13 בספטמבר 1995 (בגיל 89) ישראל 
 תאריך עלייה:  1925
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1926 - 1948 (ההגנה) 1948 – 1955 (צה"ל)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 סגן רמטכ"ל ההגנה  ראש אג"א  מפקד פיקוד הצפון  מפקד פיקוד המרכז  ראש אגף המבצעים
 פעולות ומבצעים
 מאורעות תרפ"ט  המרד הערבי הגדול   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 שגריר ישראל בברית המועצות וארגנטינה, מנכ"ל משרד העבודה, מנהל רשות החברות הממשלתיות, מבקר ההסתדרות
 
אבידר בשנת 1960 עת התמנה לשגריר ישראל בארגנטינה
לוחית זיכרון על ביתם של ימימה טשרנוביץ -אבידר ויוסף אבידר, ברח' פרוג 22 בתל אביב
יוסף אבידר (רוכל) (י"ח באייר תרס"ו, 7 במאי 1906 – 13 בספטמבר 1995) היה מראשי "ההגנה" ומאלופי צה"ל הראשונים; סגן רמטכ"ל "ההגנה", ראש אגף אפסנאות (אג"א), מפקד פיקוד הצפון, מפקד פיקוד המרכז, ראש אגף המבצעים, שגריר ישראל בברית המועצות וארגנטינה, מנכ"ל משרד העבודה.
קורות חייו

נולד כיוסף רוכל בקרמניץ שבפלך ווהלין שבמערב האימפריה הרוסית (כיום במערב אוקראינה). גדל בבית ציוני רווי עברית. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והתגייס בירושלים לארגון ההגנה שנה לאחר מכן, התקדם בו והפך לאחד מראשיו. היה פעיל בזמן המנדט הבריטי בהברחה וייצור של נשק בלתי-לגאלי לארגון "ההגנה". ב-1929 (מאורעות תרפ"ט) היה מפקד העיר העתיקה, ובהמשך מונה לסגן מפקד העיר ירושלים. ב-1931, במהלך אימון חניכים בשימוש ברימונים, איבד בתאונה את כף יד ימין.
בשנת 1931, בעת ששהה בווינה למטרות ריפוי, פגש את ימימה טשרנוביץ, לימים הסופרת ימימה אבידר-טשרנוביץ, ונשא אותה. לזוג נולדו שתי בנות: רמה זוטא (1933) ודנה אבידר-פלר (1939). בווינה למד במכון לבקטריולוגיה. בשובו לארץ ישראל עבד במועצת פועלי תל אביב ושימש מנהל לשכת העבודה. באותה תקופה היה חבר מרכז ההגנה ומונה כמפקד פלוגות הפועל.
אבידר היה ממקימי מכון איילון – מפעל מחתרתי תת-קרקעי לייצור כדורים מתחת לאפם של הבריטים. מלבד זאת, אבידר פיקד על קורסים שונים (קורסי מ"מים לקצינים, קורסי מפקדות) וארגן את "גדוד משמר הרכבות" של הנוטרים (שמטרתו הייתה להבטיח תנועת רכבות סדירה בזמן המרד הערבי הגדול) ואף פיקד עליו (1938). אבידר היה גם מפקד העליות של חומה ומגדל.
תפקידיו הנוספים בהגנה היו מפקד קורסים ארציים, מפקח כללי, מפקד גליל הצפון (1941–1943), ראש לשכת ההדרכה (לה"ד) במטה הכללי של ההגנה (1944), מפקד בית הספר לקצינים, ומנהל התעשייה הצבאית (1945–1946). בהמשך היה סגן רמטכ"ל ההגנה (1946–1947) ובמסגרת זאת פיקד על מבצע העלאת 11 הנקודות בנגב. בתפקידו זה נעצר על ידי הבריטים והוחזק בכלא עזה במשך כמה ימים עד ששוחרר. מיולי 1947 ובמהלך מלחמת העצמאות היה ראש אגף אפסנאות (אג"א). בתפקידו זה היה אחראי לריכוז נשק מחזיתות אחרות לצורך מבצע נחשון.
ב-10 במאי 1948 נחטף יחד עם מנחם ברבש ושני אנשי הגנה נוספים, על ידי אנשי לח"י. החטיפה בוצעה על ידי אנשי לח"י שביקשו לשחרר את ראשי לח"י בחיפה שנעצרו שלושה ימים קודם לכן על ידי ההגנה שביקשה למנוע פעילות של לח"י נגד הבריטים. אבידר וחבריו הוחזקו במלונת שומרים בכרם ליד זכרון יעקב ואבידר קשר קשרים עם שומריו במטרה לתכנן בריחה. לאחר מספר ימים הושג הסכם בתיווך לוי אשכול לשחרור הדדי של חטופי ההגנה ולח"י עם התחייבות של לח"י שלא לפעול נגד הבריטים ואבידר שוחרר. לאחר השחרור התבטא אבידר על אנשי לח"י שיש להם "שנאה זואולוגית לבריטים", אמירה שצוטטה רבות במהלך השנים.
עם קום המדינה, היה אבידר מראשוני אלופי צה"ל. באוקטובר 1949 מונה למפקד פיקוד הצפון וביוני 1952 למפקד פיקוד המרכז. בשנת 1953 יצא להשתלמות לקצינים בכירים באנגליה. לאחר תפקידו האחרון (1953–1955) כראש אגף מטה כללי (אג"ם) השתחרר מצה"ל.
קורות חייו > באזרחות

אבידר כיהן כשגריר בברית המועצות (1955–1958), שימש מנכ"ל משרד העבודה (1958–1960) וכיהן כשגריר ישראל בארגנטינה (1961–1965); עם סיום תפקידו זכה לעיטור על שם המשחרר חוסה דה סן מרטין, העיטור הגבוה ביותר בארגנטינה. מתפקידו האחרון התפטר עם כניסתו לפעילות במפא"י. התמנה ב-1966 למנהל רשות החברות הממשלתיות.
במאי 1968 נבחר למבקר הראשון של הסתדרות העובדים הכללית והחליף בכך את המוסד לביקורת.

הדו"ח הראשון של אבידר כמבקר נגע לקרן הפנסיה קרן הגמלאות המרכזית, אשר לא נערכו לו תחזיות אקטואריות מעודכנות. הדו"ח פורסם ברעש גדול בעיתונות ועורר את ראשי הקרן לפרסם תגובות שטענו שהדו"ח אינו נכון. לימים, הייתה הקרן בין אלו שהולאמו במסגרת הטיפול במשבר קרנות הפנסיה הגרעוניות. הדו"ח השני של אבידר נגע למפעלי המשביר לתעשייה אשר עוד טרם פרסום הדו"ח פורק בגלל כישלונו. דו"חות הביקורת, ובמיוחד פרסומם ועלות משרד המבקר, עוררו תרעומת רבה בקרב ראשי ההסתדרות, שהקימו בסוף 1970 את ועדת ירוחם משל שהמליצה על שינויים בסמכויות המבקר, באופן שאבידר ראה כמצר את צעדיו. אבידר ניסה למנוע את קבלת המלצות ועדת משל, ובין השאר הגיש באפריל 1971 מכתב התפטרות שיכנס לתוקף אם ישונו סמכויותיו. בסוף מאי 1971, עם קבלת התיקונים במועצת ההסתדרות, התפטר אבידר מתפקיד המבקר.
לאחר התפטרותו מתפקיד מבקר ההסתדרות, הלך ללמוד סובייטולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנת תשל"ט (1979) סיים דוקטורט בסובייטולוגיה, עם עבודה שכותרתה "היחסים בין המפלגה לבין הצבא בברית המועצות: 1953 עד 1964", ואשר בהמשך התפרסמה כספר באנגלית בשם "The party and the army in the Soviet Union" (תחילה ב-1983 בהוצאת מאגנס, ואחר-כך ב-1985 בהוצאת Pennsylvania State University Press).
בשנת 1983 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
בירושלים בשכונת גבעת משואה קרוי רחוב על שמו.
ספריו

יוסף אבידר, בדרך לצה"ל: זכרונות אלוף אבידר, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 1970 - זיכרונות.
Los precursores de la Haganá: la autodefensa judia en Eretz Israel / traducción del hebreo por Paúl Warszawski, Buenos Aires: Congreso Judio Latinoamericano, [1971]. (בספרדית)
La Haganá entre las dos guerras mundiales (1918-1939) / Traducción del hebreo por Perla Haydée B. de Felman, Buenos Aires: Congreso Judio Latinoamericano, [1973]. (בספרדית)
La Haganá, sendero hacia el Tzahal: desde la Segunda Guerra Mundial hasta la lucha por la independencia (1939-1948) / Yosef Avidar; traducción del hebreo por Isidoro Niborski, Buenos Aires: Congreso Judio Latinoamericano, 1974. (בספרדית)
The party and the army in the Soviet Union / by Yosef Avidar (translated into English by Dafna Allon), Jerusalem: Magnes Press, 1983. (באנגלית)
הערכים על לוגיסטיקה ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
הערות שוליים

↑  במקור שמו הוא יוסף רוכל; "אבידר" משמעותו אבי דנה ורמה, שתי בנותיו. עם גיוסו לצה"ל החליף את שמו מרוכל לאבידר.
↑  דוד תדהר (עורך), "יוסף אבידר (רוכל)", אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2259.
↑  ד. דיוקנאי, מן העיר העתיקה למוסקבה, מעריב, 27 בינואר 1955
↑  היישוב הכי דרומי, מעריב, 7 בספטמבר 1960
↑  עזה - אגדה ומציאות, מעריב, 4 בנובמבר 1956
↑  סולחה בין אלופים (מיל) בצה"ל, מעריב, 13 במאי 1970
↑  אורי דרומי, מחטופי הלח"י וממחסלי "התליין מריגה", באתר הארץ, 18 באוקטובר 2006
↑  יהודה לפידות, חזרה לחטיפות, אתר דעת
↑  יוסף איזר, בדרך לצה"ל, עמ' 303
↑  יוסף הלר, ‏לח"י בין ימין לשמאל – הערות לבקורת, קתדרה 71, מארס 1994, עמ' 96
↑  חלופי הגברי במטה צה"ל, מעריב, 27 במאי 1952
↑  דיין ביצע שינויים במטכ"ל, מעריב, 29 בדצמבר 1953
↑  עיטור ארגנטיני הוענק לאלוף יוסף אבידר, דבר, 31 באוגוסט 1965
↑  אושר מינויו של אלוף אבידר למבקר ההסתדרות, מעריב, 23 באפריל 1968
ביקורת ההסתדרות לדפוסים חדשים, דבר, 16 במאי 1968
אלוף יוסף אבידר נבחר, מעריב, 17 במאי 1968
↑  אלוף אבידר לתפקיד מבקר ההסתדרות - באוגוסט, דבר, 28 ביוני 1968
↑  ישעיהו אביעם, מבקר ההסתדרות ממליץ למזג, מעריב, 26 בפברואר 1970
↑  יוסף כנען, משבר בקרן הגמלאות, דבר, 4 במרץ 1970
↑  דוד ליפקין, אשר ידלין שולל שיטת עבודת הביקורת בהסתדרות, דבר, 2 בדצמבר 1970
יוסף כנען, שם הביקורת לשווא, דבר, 25 בדצמבר 1970
↑  יוסף כנען, יותר מדי מבקרים, דבר, 8 בדצמבר 1970
דויד מושיוב, ועדת משל השלימה הצעות לשינויים, דבר, 24 במרץ 1971
↑  מבקר ההסתדרות מתנגד לתיקונים בחוקת הביקורת, דבר, 30 בנובמבר 1970
↑  הסתייגות מפעילותו של אבידר, דבר, 23 במאי 1971
↑  י. אבידר שינה את נוסח מכתב ההתפטרות, דבר, 8 באפריל 1971
↑  אבידר התפטר מתפקיד מבקר ההסתדרות, דבר, 27 במאי 1971
אושרו השינויים בחוקת ההסתדרות, דבר, 27 במאי 1971
↑  נורית ברצקי, סטודנטים בני שבעים, מעריב, 21 ביוני 1974; המשך
↑   יום העצמאות | 1983, באתר כאן ארכיון, 17 באפריל 1983
| ראשי אגף המטה הכללי (אג"ם) ואגף המבצעים (אמ"ץ) |
| --- | --- | --- |
| ראשי אג"ם | יגאל ידין • מרדכי מקלף • משה דיין • יוסף אבידר • מאיר עמית • חיים לסקוב • צבי צור • מאיר זורע • יצחק רבין • חיים בר-לב • עזר ויצמן • דוד אלעזר • ישראל טל • רחבעם זאבי • יצחק חופי • הרצל שפיר • יקותיאל אדם • רפאל איתן • משה לוי • דוד עברי • דן שומרון • אמיר דרורי • אהוד ברק • אמנון ליפקין-שחק • מתן וילנאי • שאול מופז • עוזי דיין |  |
| ראשי אמ"ץ | דני חלוץ • גיורא איילנד • דן הראל • ישראל זיו • גדי איזנקוט • טל רוסו • יעקב אייש • יואב הר אבן • ניצן אלון • אהרון חליוה • עודד בסיוק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258179405171  BIBSYS: 90054930  BnF: cb14627221c (data)  CiNii: DA06764518  ISNI: 0000 0000 8402 9556  LCCN: n83312839  NTA: 070943761  RERO: 02-A002953946  VIAF: 97637646   WorldCat (עם VIAF): 97637646
יאן סלויטרס

| --- | --- |

יאן סלויטרס בסטודיו שלו
 לידה:  17 בדצמבר 1881 דן בוס, הולנד 
 פטירה:  8 במאי 1957 (בגיל 75) אמסטרדם, הולנד 
 מקום לימודים:  אקדמיה המלכותית לאמנות 
 תקופת הפעילות:  1893–1957 (כ־64 שנים) 
 תחום יצירה:  ספרות נוער 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  ניקולאס ואן דר ואי, אוגוסט אלבה 
 יצירות ידועות:  Portrait of miss J. van der Vuurst de Vries-Godin 
 פרסים והוקרה:  Royal Prize for Painting (1904)  Royal medal made available by queen Wilhelmina (1939)  פרס רומא 
 צאצאים:  Jan Sluijters 
 
יוהנס קרולוס ברנרדוס (יאן) סלויטרס (בהולנדית: Johannes Carolus Bernardus (Jan) Sluijters;‏ 17 בדצמבר 1881 – 8 במאי 1957) היה צייר הולנדי ומייסד שותף של החוג לאמנות מודרנית Moderne Kunstkring (אנ').
סלויטרס היה חלוץ של תנועות פוסט-אימפרסיוניסטיות שונות בהולנד. הוא התנסה במספר סגנונות, כולל פוביזם וקוביזם, ולבסוף התמקד באקספרסיוניזם צבעוני. ציוריו כוללים עירום, פורטרטים, נופים וטבע דומם. עבודתו הייתה חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
מורשת

מספר רחובות נקראים על שמו בהולנד, כולל אחד בשכונת הרחובות על שם ציירים הולנדים מהמאה ה-19 וה-20 באוברטומסה ולד-נורד, אמסטרדם.