stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנזר
מנזרים בדתות אחרות > מנזר בודהיסטי

מלבד בנצרות, המנזר הוא תופעה נפוצה גם בדת הבודהיזם, וניתן למצוא אותם בכל רחבי המזרח הרחוק (מזרח-אסיה), ואף בקהילות בודהיסטיות הפזורות במערב.
המנזר הבודהיסטי המפורסם ביותר בעולם הוא ככל הנראה מנזר השאולין שבסין.
תופעה נפוצה נוספת היא נזירות ג'ייניסטית (אנ'), ועל כן קיימים מנזרים רבים של מאמיני דת הג'ייניזם בהודו.
ראו גם

קוינוביון
נזיר
נזיר (נצרות)
נזירה (דת)
אב מנזר
מסדר צבאי נוצרי
תקנוני המנזרים
נזיר (יהדות)
נזירות בודהיסטית
מנזר המצלבה, ירושלים
מנזר סנט ג'ורג' בוואדי קלט (נחל פרת) שבאזור יהודה ושומרון
פסל הבודהה במנזר ליקיר בלדאק שבהודו
מסרור בארזאני

מסרור בארזאני (בכורדית: مه‌سروور بارزانی /Mesrûr Barzanî; נולד ב-2 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי כורדי המכהן כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית החל מיוני 2019. הוא גם קנצלר מועצת הביטחון של אזור כורדיסטן. הוא הושבע לתפקיד ראש הממשלה התשיעי של כורדיסטן העיראקית ב-10 ביוני 2019, לאחר שקיבל 87 קולות מתוך 97 מחוקקים בפרלמנט של כורדיסטן העיראקית.
ביוגרפיה

בארזאני, שנולד ב-1969 למסעוד בארזאני, לימים נשיא כורדיסטן העיראקית, הצטרף ללוחמי ההתנגדות הכורדית, המכונים פשמרגה, ב-1985 בגיל 16. הוא היה שותף פעיל בקרב חוואקורק נגד צבאו של סדאם חוסיין ב-1988. הוא גם השתתף במרד 1991 נגד סדאם חוסיין לאחר מלחמת המפרץ הראשונה.
למרות ילדות לא סדירה זו לאור האופי הסוער של ההתנגדות הכורדית, הצליח ברזאני להשלים את לימודיו התיכוניים באיראן. לאחר התבססות השקט בכורדיסטן העיראקית ב-1992, נסע בארזאני ללונדון לקורס בן שנה באנגלית. לאחר שסיים אותו בהצלחה, הוא המשיך לקבל תואר ראשון בהצטיינות בלימודים בינלאומיים באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די. סי..
במהלך שהותו בוושינגטון, בארזאני היה פעיל להגברת ההכרה במצב הכורדי באמריקה.
קריירה פוליטית

ב-1998 חזר בארזאני לכורדיסטן העיראקית ונבחר על ידי הקונגרס ה-12 של המפלגה הדמוקרטית הכורדית לוועד המרכזי. מאוחר יותר באותה שנה הוא הפך לחלק מהנהגת המפלגה הדמוקרטית הכורדית לפני שמונה למנהל הכללי של סוכנות ההגנה והמודיעין. בשנת 2010, הוא קיבל את הקולות הגבוהים ביותר של הקונגרס ה-13, נבחר מחדש למועצת המנהיגות ולאחר מכן נבחר לאחד מחברי הפוליטביורו של המפלגה. בשנת 2012, הוא מונה על ידי אביו, נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני, כקנצלר מועצת הביטחון של כורדיסטן העיראקית.
תחת הפיקוח שלו, ניתן לנשים להצטרף לשירותי הביטחון הכורדים. הוא היה מבקר קולני של רבות מההצעות שנמצאו ב-Iraq Study Group, וחיבר מאמר של הוושינגטון פוסט בנושא.
בראיון בינואר 2010 לקרן ג'יימסטאון, אמר בארזאני כי החוקה העיראקית הציגה פתרון ברור למעמדה של העיר כירכוכ ואזורים אחרים שנויים במחלוקת.
במאי 2016, פרסם ברזאני מאמר בוושינגטון פוסט בו קרא להיפרדות 'ידידותית' של כורדיסטן העיראקית מעיראק. הוא כינה את עיראק "כישלון רעיוני, שכופה עמים עם מעט במשותף לחלוק עתיד לא ברור", והכריז על פתיחת דיונים עם ממשלת עיראק לקראת משאל עם.
קריירה פוליטית > קרן הצדקה הבארזאנית (BCF)

בשנת 2005 הקים באראזני את קרן הצדקה הברזאנית, (Barzani Charity Foundation-BCF), ארגון צדקה ללא מטרות רווח המספק סיוע לעקורים פנימיים, לפליטים כמו גם למקומיים פגיעים, ומתבססת על חייו, מאבקו ועקרונותיו של סבו מוסטפא בארזאני.
קריירה פוליטית > במאבק נגד דאעש

בארזאני, כראש מועצת הביטחון של כורדיסטן העיראקית, היה דמות בולטת בקואליציה הבינלאומית נגד דאעש. מועצת הביטחון שלו, והכוחות המיוחדים המובחרים שלה, מסופחים למחלקת הלוחמה בטרור (CTD), שהובילה תקיפות אוויריות ממוקדות נגד בכירי דאעש בעיראק ובסוריה, ומשימות חילוץ של בני ערובה.
קריירה פוליטית > האוניברסיטה האמריקאית של כורדיסטן (AUK)

בארזאני מכהן כיו"ר מועצת הנאמנים של האוניברסיטה האמריקאית של כורדיסטן (AUK). הוא הניח את אבן הפינה של הפרויקט במהלך טקס במחוז דהוכ בדצמבר 2013.
קריירה פוליטית > כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית

לאחר ישיבת הנהגת המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית ב-3 בדצמבר 2018, מינה דובר המפלגה, מחמוד מוחמד, את בארזאני לתפקיד ראש הממשלה. ביוני 2019, מסור ברזאני נבחר רשמית לראש ממשלת כורדיסטן העיראקית.
הערות שוליים

↑  "Birth Place of Masrour Barzani". www.rudaw.net (בכורדית כורמנג׳ית). אורכב מ-המקור ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iraqi Kurdistan profile". BBC. 25 באפריל 2018. נבדק ב-4 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ali, Sangar (11 ביוני 2019). "Parliament names Masrour Barzani as new Prime Minister of Kurdistan". Kurdistan 24. נבדק ב-24 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Parliament confirms Masrour Barzani as new KRG prime minister". Rudaw.
↑  Veracity
↑  "President Barzani Inaugurates the Security Council of the Kurdistan Region". KRP.org. 7 באוגוסט 2012. נבדק ב-21 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Masrour Barzani - For Iraqis, A Promise Is in Peril". Washington Post. 20 בדצמבר 2006. נבדק ב-21 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Roger McDermott. "Iraq's Security is Kurdistan's Security: An Interview with KRG Intelligence Chief Masrour Barzani from". Jamestown. נבדק ב-21 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Masrour Barzani - Kurdistan deserves an amicable divorce from Baghdad". Washington Post. 5 במאי 2016. נבדק ב-15 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Giglio, Mike. "Inside The Real US Ground War On ISIS". BuzzFeed News (באנגלית).
↑  "Leading the Fight Against the Islamic State: The Battle for Iraq". Vice News (באנגלית).
↑  "Letter From HE Masrour Barzani, the Chairman of the Board of Trustees". AUK.us. 21 באוקטובר 2014. נבדק ב-21 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Laying the cornerstone of AUK". AUK.US. 8 בדצמבר 2013. נבדק ב-25 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "KDP nominates Masrour Barzani for Prime Minister of Kurdistan Region". kurdistan24.net. 3 בדצמבר 2018. נבדק ב-3 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Masrour Barzani elected prime minister of Kurdistan Region". www.rudaw.net. נבדק ב-2022-05-30.
↑  "Iraq: Masrour Barzani confirmed as KRG prime minister". www.aa.com.tr. נבדק ב-2022-05-30.
בארזאני (משמאל) עם גנרל צבא ארצות הברית סטיבן טאונסנד ב-2016
מעולם לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך

"מעולם לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך" (באנגלית: Never was so much owed by so many to so few) הוא נאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה, בפני בית הנבחרים של הפרלמנט הבריטי ב-20 באוגוסט 1940, במהלך הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.
בנאומו התייחס צ'רצ'יל לצוותי חיל האוויר המלכותי, "המעטים", שלחמו באותו זמן נגד הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, ואמר בין היתר:
מעולם בהיסטוריה האנושית, לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך
לנאום זה קדמו נאומיו המפורסמים של צ'רצ'יל "דם, עמל, דמעות ויזע" מ-13 במאי, "נילחם בחופים" מ-4 ביוני ו"הייתה זו שעתם היפה ביותר" מ-18 ביוני, אשר נאמרו במהלך המערכה על צרפת.
נאום זה נאמר במהלך השלב השני של הקרב על בריטניה, בזמן שעיקר מאמצי הלופטוואפה הופנו מתעלת למאנש לאי הבריטי עצמו, ובפרט לשדות התעופה של בריטניה. במהלך הנאום ציין צ'רצ'יל את הסיכומים הדיפלומטיים עם ארצות הברית על תמיכתה בבריטניה, ועל כוונתה להקים בסיסים צבאיים באי הבריטי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מלחמת העולם השנייה ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מספר באריוני

בפיזיקת חלקיקים, מספר באריוני הוא מספר קוונטי משתמר של מערכת נתונה ברוב התהליכים, והוא מוגדר על-ידי 

 B={\frac {1}{3}}\left(n_{\text{q}}-n_{\bar {\text{q}}}\right), כאשר  n_{\text{q}} הוא מספר הקווארקים ו- n_{\bar {\text{q}}} הוא מספר האנטי-קווארקים, כלומר אנטי חלקיקים של הקווארקים.
לדוגמה, לפרוטון, המורכב מ-3 קווארקים, יש מספר באריוני של 1.
המספר הבאריוני הוגדר זמן רב לפני שמודל הקווארקים היה מקובל. מאוחר יותר, במקום לשנות את ההגדרות הקיימות, פשוט הגדירו לקווארקים מספר באריוני של שליש. מדויק יותר לדבר על שימור "מספר קווארקי", אך לרוב, בשל המוסכמה, ממשיכים להשתמש במושג "מספר באריוני".
הסבר למספר באריוני שלם

קווארקים נושאים לא רק מטען חשמלי, אלא גם מטענים פיזיקליים נוספים, כגון מטען צבע ואיזוספין חלש. עקב תופעה הנקראת "כליאה", האדרון לא יכול להיות בעל מטען צבע כולל השונה מאפס. כלומר, סך מטען הצבע של כל החלקיקים המרכיבים האדרון חייב להתאפס (צבע "לבן"). קווארק יכול לקבל אחד משלושה צבעים - "אדום", "ירוק" או "כחול".
עבור האדרונים נורמליים, צבע לבן יכול להתקבל באחת משלוש דרכים:
קווארק בעל צבע מסוים עם אנטי-קווארק בעל אנטי-צבע מתאים. התוצאה היא מזון עם מספר באריוני כולל 0.
שלושה קווארקים בעלי צבעים שונים - באריון, עם מספר באריוני (1+).
שלושה אנטי-קווארקים - אנטי-באריון, ומספר באריוני (1-).
האדרונים אקזוטיים (טטראקווארקים או פנטאקווארקים) גם מסווגים כבאריונים או מזונים, לפי המספר הבאריוני שלהם. באופן תאורטי, חלקיקים אלה יכולים להיווצר על ידי הוספת זוג קווארק ואנטי-קווארק, כך שכל זוג מכיל צבע ואנטי-צבע מתאים. לדוגמה, הפנטאקווארק, המורכב מארבעה קווארקים ואנטי-קווארק יחיד, יכיל את הצבעים אדום, ירוק, כחול, כחול ואנטי-כחול.
התוצאה של כללים אלה היא שעבור החלקיקים המוכרים כיום, מספר באריוני יכול לקבל רק אחד משלושת הערכים השלמים 1-, 0, 1+.
חלקיקים עם מספר באריוני אפס

מלבד מזונים, ישנם חלקיקים נוספים בעלי מספר באריוני אפס. אלו הם החלקיקים שאינם מורכבים מקווארקים כלל, כגון הלפטונים השונים, הפוטון, וגם בוזוני W ו-Z. כמו כן, גם הגרביטון, שקיומו טרם הוכח, הוא בעל מספר באריוני 0, מכיוון שלפי התאוריות המקובלות אינו מורכב מקוורקים.
שימור ושבירת שימור

המספר הבאריוני משתמר כמעט בכל האינטראקציות של המודל הסטנדרטי. כלומר, סכום המספרים הבאריוניים של כל החלקיקים בתחילת האינטראקציה זהה לסכום זה עבור החלקיקים בסופה.
יוצאת מן הכלל היא האנומליה הכיראלית, בה נשבר שימור של מספר באריוני. עם זאת, ספלרונים (פתרונות קבועים של משוואות השדה האלקטרו-חלש במסגרת המודל הסטנדרטי) הם נדירים ויכולים לשנות את המספר הבאריוני רק בקפיצות של 3.
התאוריה המאוחדת הגדולה מאפשרת הפיכה של באריון למספר לפטונים, אינטראקציה המהווה הפרה של שימור המספרים הבאריוני והלפטוני. דעיכת פרוטון יכולה להיות דוגמה של תהליך כזה.
מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה

מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Marie Josepha Amalia, Prinzessin von Sachsen;‏ 6 בדצמבר 1803 – 18 במאי 1829), הייתה אחותם של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ויוהאן, מלך סקסוניה, ואשתו של פרננדו השביעי, מלך ספרד.
ביוגרפיה

מריה יוזפה אמליה נולדה ב-6 בדצמבר 1803 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, למקסימיליאן, נסיך סקסוניה ולקרולינה, נסיכת פארמה, בתם של פרדיננדו, דוכס פארמה ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה. בהיותה תינוקת קטנה מתה אמה, ובעבקות כך שלח אותה אביה למנזר, מה שגרם לה להיות דתית אדוקה כל חייה.
ב-20 באוקטובר 1819 התחתנה מריה יוזפה אמליה במדריד עם פרננדו השביעי, מלך ספרד, שכבר היה נשוי פעמיים, אולם עוד לא היו לו ילדים, וקיווה שנסיכה סקסונית, אשר משפחתה הייתה ידועה בפוריותה תלד לו יורש. בשל אדיקותה הדתית היא סירבה לקיים יחסי מין עם בעלה, והאפיפיור פיוס השביעי שלח לה מכתב מיוחד, על מנת לשכנעה שזה לא נוגד את הדת הקתולית. ב-18 במאי 1829 מתה מריה יוזפה אמליה בארנחואס כתוצאה מקדחת ללא ילדים, ולאחר מותה התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, ממנה נולדו לו שתי בנות.
מלכוד 67

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  מיכה גודמן 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  עיון 
 נושא:  הסכסוך הישראלי-פלסטיני 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 מקום הוצאה:  חבל מודיעין
 תאריך הוצאה:  2017 
 מספר עמודים:  222 
 סדרה
 הספר הבא:  חזרה בלי תשובה
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-566-418-8
 הספרייה הלאומית:  004052773
 
מִלְכּוּד 67 – הרעיונות מאחורי המחלוקת שקורעת את ישראל הוא ספר עיון מאת ד"ר מיכה גודמן. הספר בוחן את הרעיונות והזהויות שמאחורי סוגיית השטחים שפרצה לשיח הציבורי לאחר מלחמת ששת הימים, ומנסה לשקם את השיח הישראלי בנושא. הספר יצא לאור ב-2017 בהוצאת דביר.
חלקי הספר

בחלק הראשון פורס גודמן בפני הקורא את הרעיונות ואת הפילוסופיה שמאחורי הזרמים הפוליטיים בישראל. בחלק השני דן המחבר במשברים שאותם זרמים ספגו בשתי האינתיפאדות. ובחלק השלישי והאחרון מציג גודמן שני הסדרים חלקיים להסדרת הסכסוך.
שורשיו ההיסטוריים של המילכוד

השלטון הישראלי בשטחים, שהחל ביוני 1967 עם מלחמת ששת הימים, פיצל את החברה הישראלית לשתי תפיסות עולם מנוגדות. מחד השמאל המדיני הדוגל בפתרון המבוסס על הסדר מדיני תחת העיקרון של שטחים תמורת שלום, כלומר החזרת השטחים לישות ערבית (ממלכת ירדן או מדינה פלסטינית) בתמורה להסכם שלום סופי וארוך טווח ומאידך, הימין, המאמין שניתן עקרונית לשלוט בשטחים ולהתיישב בהם לנצח. הגישה של הימין-מרכז הישראלי, לפיה השליטה בשטחים היא בסך הכל פרויקט מוצלח, שניתן לקיימו ללא מפריע, התנפצה עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987. ההתפרצות המפתיעה של ההתקוממות הוכיחה לרבים שהשליטה השקטה ביהודה, שומרון ועזה היא אשליה ושעל המדינה להשקיע כוחות רבים על מנת לבצע שיטור ושליטה כוחנית באוכלוסייה אזרחית שאיננה מעוניינת בשלטון הישראלי ומוכנה ללחום כנגדו. הגישה של השמאל-מרכז, לפיה יש לחתור להסכם מדיני ושלום עם הפלסטינים אפשרי, התנפצה עם פרוץ האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000. לא היו אלה רק היקפי האלימות והרצחנות חסרי התקדים באינתיפאדה זו, אלא בעיקר העיתוי בו פרצה, זמן קצר לאחר שראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, הציע למעשה לפלסטינים בועידת קמפ דייוויד, את ההצעה המדינית הישראלית מרחיקת הלכת ביותר על מנת לסיים את הסכסוך. התשובה הפלסטינית למה שנתפס בציבוריות הישראלית לצעד הנדיב ביותר האפשרי היווה מכה ניצחת לשמאל, ממנו, לדברי גודמן, לא הצליח להתאושש גם שנים רבות לאחר מכן.
לפיכך, טוען גודמן, בעשור השני של המאה ה-21 מצוי מרכז המערכת הפוליטית והאידאולוגית הישראלית ללא פתרון סביר לבעיית השליטה בשטחים, לא משמאל ולא מימין.
טענה מרכזית

הטענה המרכזית של הספר היא שהסכסוך הישראלי-פלסטיני אינו ניתן לפתרון משום שכל פתרון מוצע טומן בחובו בעיה קיומית לישראל. הפתרון הרווח בשמאל שלפיו יש לסגת מהשטחים טומן בחובו סיכון ביטחוני אדיר לישראל, בפרט בצל שלטון החמאס ברצועת עזה והחשש מעלייתו ביהודה ושומרון; ומנגד הפתרון הימני שלפיו יש לספח את השטחים טומן בחובו סכנה דמוגרפית. כך או כך, לטעמו של גודמן, ישראל עלולה לנקוט בצעד מסוכן. לכן, לפי המחבר, אין לשאוף לפתור את הסכסוך על ידי הסכם שלום ולא על ידי סיפוח השטחים, ששניהם עלולים לסכן את המדינה, אלא יש לשאוף לניהולו וצמצומו – דרך הסדרים חלקיים, שיהיו מקובלים על האוכלוסיות והמנהיגים המתונים והפרגמטיים משני הצדדים (למשל, הרחבת האוטונומיה הפלסטינית והקטנת החיכוך בין האוכלוסיות).
גודמן מתבונן במלכוד גם מנקודת מבט אמונית-יהודית. לדבריו, הנושא העיקרי של המקרא הוא ארץ ישראל ואין יותר ארץ ישראל מחברון, בית לחם ושכם. מאידך, הנשוא העיקרי של החוק המקראי, השב וחוזר פעמים רבות יותר מכל נושא אחר הוא הדאגה לגר, במובן של דאגה מוסרית של הרוב למיעוט. כעת, לדבריו, אין דבר שיותר נוגד את הדאגה לגר, במובנה המקראי כפי שהוא מתפרש על ידי גודמן, משלטון על עם אחר במשך 50 שנה ויותר. באופן כזה מוסב המלכוד למישור הלכתי פנים-יהודי, ולא רק כקיים בספרה הפוליטית או כוויכוח שבין ישראל לעמים.
נקודה נוספת שמעלה גודמן היא ההסתמכות של שני הצדדים על משענת אידאולוגית. כך נסמך הימין הדתי על האמונה – לא ייתכן שהאל יניח למדינת ישראל להתרסק ובפרט בגלל מעשה כמו ההתיישבות בחבלי מולדתה, היונק מיסודות אמוניים לפי הדתיים לאומיים. ולעומת זאת – הסתמכותו של השמאל על הקהילה הבינלאומית ועל ערבויותיה, כמי שלא תאפשר למדינת ישראל להתמוטט בשל מענה לדרישה מוסרית.
הסדרים מוצעים

ההסדרים המוצעים בספר הם כדלהלן:
הסדר חלקי שלפיו תינתן לפלסטינים אוטונומיה ויכולת תנועה רציפה ברוב שטחי יהודה שומרון, עם שמירה על בקעת הירדן כגבולה המזרחי של ישראל, מפאת חשיבותה האסטרטגית.
שמירה על השליטה הישראלית בשטחים תוך הפחתה משמעותית של החיכוך בין האוכלוסייה הפלסטינית לבין צה"ל, ועם מתן יכולת התבטאות לאומית לפלסטינים.
ביקורת

במאמר ביקורת על הספר שפורסם במוסף "ספרים" של הארץ במאי 2017, טען אהוד ברק שספרו של גודמן מנציח הטיית מחשבה ימנית. לפי ברק, ההנחה המובאת בספר כאמת אמפירית ולפיה נסיגה מהשטחים היא נטילת סיכון ביטחוני אינה אלא אימוץ טענה אידאולוגית בלתי מוכחת של הימין. לפי ברק, כל מומחי הביטחון תמימי דעים שלאחזקת השטחים אין כל יתרון ביטחוני. ברק מבקר גם את טענתו של גודמן שלפיה השמאל נשען על אמון בהסדרים בינלאומיים ועל כוחה של הקהילה הבינלאומית לערוב לביטחונה של ישראל במקרה של נסיגה. לדבריו, רוב השמאל הציוני נשען על כוחה הצבאי והכלכלי של מדינת ישראל כערובה לביטחונה בהווה ובעתיד, ואינו מטיל את יהבו על הקהילה הבינלאומית. ברק מוסיף לטעון כי המהלך של גודמן, שבו הוא מציב את טיעוני השמאל והימין זה מול זה כשווים על המאזניים, כמוהו כמי שמאזן את טיעוני תומכי תורת האבולוציה, המוכחת בשלל הוכחות אמפיריות עם טיעוני השוללים אותה, המסתמכים על אידאולוגיה ולפיכך עצם הצבתם כשווי ערך היא גישה מוטית אנטי-אבולוציונית.
שבוע לאחר מכן התייחס גודמן למאמר הביקורת של ברק. לדברי גודמן, ביקורתו של ברק נגעה רק לטיעון הביטחוני, וגם שם לא סיפק נתונים אלא דעות, גם אם הן דעות של מומחי ביטחון. לדברי גודמן, "כשם שיהודים חרדים מכניעים את שיקול הדעת ההלכתי שלהם מול הדמות הרבנית, כך הוא [ברק] מצפה מהישראלים שיכניעו את שיקול הדעת האסטרטגי שלהם מול הדמות הביטחונית... [אולם] בקרב רבים מהישראלים הנטייה לצייתנות נמוכה ואילו איכות הזיכרון – גבוהה. האירועים שבהם נסיגות משטחים יצרו איומים אסטרטגיים על ישראל נחרטו היטב בזיכרון הקולקטיבי הישראלי. האירועים שיצרו את החששות הרווחים כל כך מנסיגה חזקים יותר מסמכותן של דמויות ביטחוניות הטוענות שאין סכנה אסטרטגית בנסיגה".
מאידך, דיווח גודמן שלאחר ראיון שנערך עמו ב"מקור ראשון" קיבל לתיבת הדואר האלקטרוני שלו "מבול של הודעות... בין היתר גם מרבנים מובילים ואישי ציבור, שהאשימו אותי בכך שאני אידאולוג שמאלני שמסווה את עצמו בתדמית של פילוסוף וחוקר רעיונות".
ההסכת "מפלגת המחשבות"

במרץ 2021 הופק הסכת מטעם בית אבי חי בשם "מפלגת המחשבות: הרעיונות הגדולים שמאחורי הפוליטיקה הישראלית" בהשתתפותם של מיכה גודמן ואפרת שפירא-רוזנברג, שעונתו השנייה, "מסוכסכים", מבוססת על הספר. במהלך עשרות פרקים השניים דנים בנושאים שגודמן מעלה בספר ומציגים את תוכן הספר כדיון ושיחה של שניהם.
הערות שוליים

↑   אהוד ברק, ההבדל בין שמאל לימין – כמו בין מאמצי האבולוציה למכחישיה, באתר הארץ, 12 במאי 2017
1 2   מיכה גודמן, מיכה גודמן משיב לביקורת של אהוד ברק, באתר הארץ, 18 במאי 2017
↑  https://www.bac.org.il/podcasts/?seriesID=9 ההסכת "מפלגת המחשבות" באתר בית אבי חי
מרכוס קמבי

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1974 (בן 50) הרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד/סנטר
 גובה:  2.11 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת מסצ'וסטס
 דראפט:  בחירה מספר 2, 1996 טורונטו ראפטורס
 קבוצות כשחקן
 1996–1998   1998–2002   2002–2008   2008–2010   2010–2012   2012   2012–2013:  טורונטו ראפטורס   ניו יורק ניקס   דנוור נאגטס   לוס אנג'לס קליפרס   פורטלנד טרייל בלייזרס   יוסטון רוקטס   ניו יורק ניקס
 הישגים כשחקן
 שחקן ההגנה של העונה (2007)   חמישיית ההגנה הראשונה (2007, 2008)   חמישיית ההגנה השנייה (2005, 2006)   חמישיית הרוקיז הראשונה (1997)   זכייה בפרס נייסמית' (1996)   זכייה בפרס ג'ון אר. וודן (1996)
מרכוס דיון קמבי (באנגלית: Marcus Dion Camby; ‏נולד ב-22 במרץ 1974 בהרטפורד, קונטיקט) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. גובהו 2.11 מטר.
קריירה

קמבי שיחק באוניברסיטת מסצ'וסטס לפני שהצטרף לליגת ה-NBA. שיחק בעמדת הסנטר. נבחר במקום השני בדראפט 1996 על ידי טורונטו ראפטורס והקדים שחקנים כמו קובי בראיינט, סטיב נאש וג'רמיין אוניל.
קמבי התחיל את קריירת ה-NBA שלו בטורונטו ראפטורס, ולאחר שתי עונות במדי הקבוצה עבר לניו יורק ניקס, שם שיחק ארבע שנים עד שעבר בעונת 2002/2003 לדנוור נאגטס, לקראת עונת 2008/2009 עבר לקליפרס.
קמבי נבחר לשחקן ההגנה של העונה ב-NBA לעונת 2006/2007, לחמישייה ההגנתית בעונת 2007/2008, וכן זכה ארבע פעמים בתואר "מלך החסימות של ה-NBA", לאחר שהוביל את הליגה בממוצע חסימות למשחק. שלוש מהפעמים ברציפות: בעונת 1997/1998, עונתו השנייה, חסם 3.7 פעמים למשחק ב-31.8 דקות למשחק ב-58 משחקים, ב-2005/2006 השיג 3.3 חסימות למשחק ב-33.2 דקות למשחק ב-56 משחקים, ב-2006/2007 חסם 3.3 פעמים ב-33.8 דקות למשחק ב-70 משחקים, וב-2007/2008 חסם 3.6 פעמים ב-34.9 דקות למשחק ב-79 משחקים. בשתי האחרונות אף היה "מלך החסימות" במספר החסימות בעונה (231 ו-285 חסימות) וכך גם ב-2004/2005, כשחסם 199 פעמים (ממוצע של 3 חסימות למשחק).
ב-24 ביולי 2012 חתם קמבי בניקס לעונה אחת.
מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה

מריה ולריה מתילדה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Erzherzogin Marie Valerie Mathilde Amalie von Österreich; 22 באפריל 1868 - 6 בספטמבר 1924) הייתה בתם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").
ביוגרפיה > תחילת דרכה

מריה ולריה נולדה ב-22 באפריל 1868 בבודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה היה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה אליזבת, נסיכת בוואריה אשר נודעה בכינוי "סיסי". הבת הראשונה של הזוג סופיה, נפטרה ממחלה בגיל שנתיים ואמו של הקיסר, סופי, נסיכת בוואריה האשימה את סיסי במותה והפקיעה מסיסי את בתה השנייה גיזלה ואת בנה רודולף. סיסי עצמה איבדה עניין בהם.
את מריה ולריה, שנולדה כעשר שנים לאחר מכן, בעת שמעמדה של אימה בחצר המלוכה היה כבר איתן, הותר לסיסי לגדל בעצמה, ולפיכך היא הייתה קשורה אליה במיוחד. אם הקיסר כתבה לאחותה, לודוביקה אשר הייתה אמה של סיסי: "סיסי שקועה לגמרי באהבתה ובטיפולה במלאכית הקטנה שאין לעמוד בפניה". בשל כך, מריה ולריה כונתה על ידי החצרנים: "הילדה היחידה". כינוי נוסף שהוצמד לה היה "הילדה ההונגריה", בשל העובדה שהיא נולדה בהונגריה זמן קצר לאחר שהפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 הפכה את האימפריה האוסטרית לאימפריה האוסטרו-הונגרית. מריה ולריה עצמה אהבה מאוד את אמה, אולם הייתה נבוכה משפע תשומת הלב שהורעפה עליה, בייחוד בשל כך שלה עצמה היה אופי צנוע ומעשי. בניגוד לכך, הערצתה לאביה לא ידעה גבול.
סיסי נודעה בהערצתה לכל דבר הונגרי, ובחרה במכוון את בודפשט כמקום לידתה של מריה ולריה. היא הקפידה לדבר עם מריה ולריה בהונגרית בלבד, אולם מריה ולריה תיעבה שפה זו והעדיפה לדבר גרמנית. פרט לכך היא למדה גם אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
בילדותה, נפוצו שמועות על פיהן אביה האמיתי של מריה ולריה הוא ראש ממשלת הונגריה דיולה אנדראשי, אשר היה ידיד קרוב של סיסי. שמועות אלו רדפו את מריה ולריה לאורך כל שנות ילדותה, ובשל כך היא פתחה תיעוב כלפי הונגריה. עם זאת, ככל שהיא התבגרה, התברר שהיא דומה פיזית לקיסר פרנץ יוזף יותר מכל אחיה, והשמועות נגוזו. מריה ולריה כתבה שירים ומחזות וביקרה באופן קבוע בבורגתיאטר. היא הייתה גם אמנית מוכשרת ואהבה לצייר פרחים.
ביוגרפיה > נישואים

אחיה ואחותה הגדולים של מריה ולריה הושאו בנישואים פוליטיים לבני שושלות מלוכה מרחבי אירופה. רבים ציפו שמריה ולריה תינשא גם כן לנסיך כתר כלשהו, ובין השמות שהועלו נמנו הנסיך פרידריך אוגוסט מסקסוניה, והאינפנטה קרלוש מפורטוגל. עם זאת, סיסי הכריזה שמריה ולריה תתחתן מאהבה בלבד, ואפילו למטאטא ארובות. ב-1886 היא נפגשה בפרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, אשר היה בן דוד מדרגה שנייה שלה, ובן לענף הטוסקני הקטן של בית הבסבורג. השניים התאהבו, אולם מריה ולריה חיכתה כמה שנים כדי לוודא שרגשותיה כלפיו חזקים דיים, לפני שהודיעה על רצונה להינשא לו. הם נישאו בבאד אישל ב-31 ביולי 1890. בתחילה התגוררו בני הזוג בארמון ליכטנג, וב-1895 רכשו טירה ליד נהר הדנובה. טקס המעבר לטירה החדשה נחגג ברוב עם ב-1897, כיוון שמריה ולריה הייתה פופולרית מאוד. ב-1895 נקרא על שמה גשר מריה ולריה אשר מחבר בין שני צידי הדנובה בהונגריה ובסלובקיה.
ב-1889 התאבד אחיה הנסיך רודולף, וב-1898 נרצחה אמה סיסי בידי לאומן איטלקי. שני האירועים השפיעו על מריה ולריה בצורה קשה, והיא ואחותה גיזלה הרבו לתמוך באביהן הבודד. גם נישואיה חדלו עד מהרה להיות מאושרים, בשל הרומן שניהל בעלה עם הנסיכה שטפני פון הוהנלוהה. הוהנלוהה ילדה לו בן אחד, אשר פרנץ סלבטור הכיר בו בעוד מריה ולריה חיה. מריה ולריה שתקה, וחשפה את צפונות לבה רק ביומנה.
ב-1900 הפכה מריה ולריה לפטרונית הצלב האדום באוסטריה, וגייסה עבורו סכומי כסף גדולים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא הקימה צריפים לפצועי מלחמה בטירה שלה. עם תום המלחמה וביטול המונרכיה באוסטריה, חתמה מריה ולריה על מסמך אשר בו התנערה מכל זכויותיה התורשתיות וויתרה על תוארי האצולה שלה. בשל כך, היא הורשתה לשמור על ביתה ונכסיה.
מריה ולריה נפטרה ב-6 בספטמבר 1924 בגיל 56. היא נקברה בקריפטה מאחורי המזבח הגבוה בכנסיית הקהילה בעיירה סינדלבורג. כמה אלפי אזרחים השתתפו בהלווייתה.
משפחתה

מנישואיה לפרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, ילדה מריה ולריה 10 ילדים:
אליזבת פרנציסקה (1892–1930)
פרנץ קרל סלבטור (1893–1918)
הוברט סלבטור (1894–1971)
הדוויג (1896–1970)
תאודור סלבטור (1899–1978)
גרטרוד (1900–1962)
מריה אליזבת (1901–1936)
קלמנס סלבטור (1904–1974)
מתילדה (1906–1991)
אגנס (26 ביוני 1911)
מעוינון

מעוינון
בגאומטריה של המרחב, מעוינון (קרוי גם רומבוהדרון) הוא פאון תלת-ממדי בן שש פאות, שכולן מעוינים. זהו מקבילון שכל צלעותיו באותו אורך, והוא דומה לקובייה מעוותת.
שש הפאות במעוינון מסודרות, כמו בכל מקבילון, בשלושה זוגות מקבילים, והפאות בכל זוג חופפות זו לזו. לעומת זאת, פאות הנפגשות בצלע אינן בהכרח חופפות: הזוויות המישוריות הנפגשות בכל קודקוד עשויות להיות שונות זו מזו. כאשר כל הזויות ישרות, מתקבלת קובייה.
| מצולעים ופאונים |
| --- | --- | --- |
| מושגים | מצולע • פאון • קודקוד • צלע • מקצוע • פאה • זווית חיצונית • אלכסון |  |
| מצולעים | מצולעים |  |
| לפי מספר צלעות | משולש • מרובע • מחומש • משושה • משובע • מתומן |  |
| משולשים | משולש ישר-זווית • משולש שווה-שוקיים • משולש שווה-צלעות |  |
| מרובעים | מקבילית • טרפז • טרפז שווה-שוקיים • מרובע ציקלי • דלתון • דלתון ריצוף • מעוין • מלבן • ריבוע |  |
| כוכבים | פנטגרם • מגן דוד • אניאגרם |  |
| תכונות | מצולע משוכלל • מצולע שווה-צלעות • מצולע קמור • כוכב |  |
| פאונים | פאונים |  |
| פאונים משוכללים | ארבעון • קובייה • תמניון • תריסרון • עשרימון |  |
| פאונים ארכימדיים | ארבעון קטום • קובוקטהדרון • קובייה קטומה • תמניון קטום • רומביקובוקטהדרון • קובוקטהדרון קטום • קובייה מסותתת • איקוסידודקהדרון • דודקהדרון קטום • איקוסהדרון קטום • רומביקוסידודקהדרון • איקוסידודקהדרון קטום • דודקהדרון מסותת |  |
| פאונים אחרים | פירמידה • מנסרה • אנטי-מנסרה • מקבילון • מעוינון • תיבה • איקוסיטטרהדרון |  |
| תכונות | פאון משוכלל • פאון משוכלל למחצה • פאון ארכימדי |  |
| הכללות | הכללות |  |
| הכללות | סימפלקס • היפרקובייה • טסרקט |  |