stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניסיון הפיכת תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020
דצמבר 2020 > לחץ על משרד המשפטים

ב-14 בדצמבר הכריז ויליאם בר, התובע הכללי, על כוונתו להתפטר מהתפקיד החל מ-23 בדצמבר. כאשר ההתפטרות נכנסה לתוקף, החל ג'פרי רוזן את תפקידו כתובע הכללי בפועל בשבועות האחרונים לנשיאותו של דונלד טראמפ.
טראמפ הפעיל לחץ אדיר על רוזן, בהודעות דואר אלקטרוני ובפגישות פנים אל פנים, בהן דרש ממנו לפתוח בחקירה נגד "זיופי בחירות" במדינות המתנדנדות, בהן היה רוב של מצביעים שחורים, ללא בסיס כלשהו לחשדות. רוזן פירש זאת כבקשה להטות את תוצאת הבחירות, וסירב. ב-22 בינואר 2021 פורסם כי טראמפ שקל לפטר את רוזן ולהחליף אותו באדם מטעמו שיבטל את תוצאות הבחירות. הוא נמנע מלממש את התוכנית רק לאחר שכל בכירי מחלקת המשפטים הצהירו שהם יתפטרו אם יעשה זאת.
בסוף דצמבר, על פי הדיווחים, טראמפ התקשר לרוזן "כמעט כל יום" כדי לספר לו על טענות להונאת בוחרים או ספירת קולות לא נאותה. דונוהו רשם שיחת טלפון ב-27 בדצמבר 2020 בינו לבין רוזן וטראמפ. הוא אפיין את הנשיא באומרו, "רק תגיד שהבחירות היו מושחתות + השאר את השאר לי ולחברי הקונגרס הרפובליקנים".
למחרת פנה ג'פרי קלארק (אנ'), ממלא מקום התובע הכללי של החטיבה האזרחית, לרוזן ודונוהו עם טיוטת מכתב וביקש מהם לחתום עליו. המכתב הופנה לגורמים רשמיים במדינת ג'ורג'יה, ואמר כי למשרד המשפטים יש ראיות המעלות "חששות משמעותיים" לגבי תוצאות הבחירות לנשיאות, בניגוד למה שהודיע בר בפומבי שבועות קודם לכן, והציע כי בית המחוקקים של ג'ורג'יה " לכנס למושב מיוחד במטרה מוגבלת לדון בסוגיות הנוגעות למינוי אלקטורים לנשיאות". גם רוזן וגם דונוהו סירבו לחתום על המכתב, והוא מעולם לא נשלח.
דצמבר 2020 > תכנון להפיכת תוצאות הבחירות בקונגרס ב-6 בינואר

חבר הקונגרס מו ברוקס, היה חבר הקונגרס הראשון שהכריז שיתנגד לאישור של תוצאות מכללת הבחירות, ב-6 בינואר 2021 ב-21 בדצמבר, ארגן ברוקס שלוש פגישות בבית הלבן בין טראמפ, מחוקקים רפובליקנים, ואחרים. המשתתפים כללו את טראמפ, סגן הנשיא פנס, הנציגים ג'ודי הייס (R-Ga.), ג'ים ג'ורדן (R-Ohio), ואנדי ביגס (R-Ariz.), מרג'ורי טיילור גרין (R-Ga.), וכן חברי הצוות המשפטי של טראמפ. מטרת הפגישות הייתה לתכנן אסטרטגיה כיצד הקונגרס יוכל לבטל את תוצאות הבחירות ב-6 בינואר. ברוקס אישר לאחר אחת הפגישות שהיא עסקה ב"הלוך ושוב לגבי התכנון והאסטרטגיה של 6 בינואר".
בדצמבר 2022, אתר החדשות הליברלי Talking Points Memo(אנ') דיווח כי השיג 2,319 הודעות טקסט שמדוז סיפק לוועדה לחקר המתקפה על הקפיטול ב-6 בינואר (אנ'), כולל 450 התכתבויות עם 34 חברי קונגרס רפובליקנים הנוגעות לתוכניות להפיכת תוצאות הבחירות.
דצמבר 2020 > לחץ על סגן הנשיא פנס לדחות הצבעות של אלקטורים

החל מסוף דצמבר, הופצו תיאוריות משפטיות כוזבות שטענו כי סגן הנשיא מייק פנס יוכל להפעיל את "הכרטיס של פנס" (The Pence card), פרצה משפטית כביכול, שתאפשר לו, בתפקידו כנשיא הסנאט, לדחות הצבעות של אלקטורים בעד ביידן ממדינות מתנדנדות, בטענה שהם הושגו על ידי אלקטורים שמונו במרמה. התאוריות הפכו לוויראליות בקרב תומכי טרמאפ ברשתות החברתיות.
מקורן של התיאוריות הללו הוא איבן רייקלין (Ivan Raiklin), עורך דין וחבר לשעבר בכוחות המיוחדים של ארצות הברית, שהיה חבר בקבוצה קטנה של יוצאי מודיעין צבאי הקשורים למייקל פלין, אשר סייעו בהפצת מידע כוזב לפיו הבחירות ב-2020 נגנבו מטראמפ. התיאוריה נובעת מקריאה שגויה של סעיף 12 בכותרת 3 (אנ') בקוד החוקים של ארצות הברית (אנ') העוסקת בתפקידי הנשיא, המנחה את סגן הנשיא לבקש אישורי הצבעה אלקטורליים מכל מדינה שטרם שלחה את ההצבעות הללו לארכיון הלאומי עד יום רביעי הרביעי במספר בדצמבר. על פי התיאוריה, לפנס הייתה סמכות חד-צדדית להכריז כי למעשה לא התקבלו תעודות מדינה ממדינות במחלוקת, וכי יש להנפיק תעודות חדשות (ככל הנראה התומכות בנשיא טראמפ).
ב-13 בדצמבר, בני ברית של טראמפ בבית הנבחרים פיתחו תוכנית הכוללת שלב בו פנס "משתמש בסיכום תוצאות הבחירות של הקונגרס ב-6 בינואר כדי להטות את הבחירות לנשיא טראמפ". עורך דין מניו יורק, קנת צ'סברו, שלח דוא"ל לרודי ג'וליאני ואחרים עם תוכנית בשם "אסטרטגיית נשיא הסנאט" לפי התוכנית, אם פנס יפטר את עצמו, הסנאטור הרפובליקני צ'אק גראסלי מאיווה יהיה אחראי על אישור הבחירות, ואם גרסלי ידחה לעשות זאת, זה ייתן לטראמפ יותר זמן לחזק את עמדתו בבית המשפט ובדעת הקהל.
ב-23 בדצמבר, טראמפ צייץ מחדש פוסט של רייקלין שקרא להפעיל את "כרטיס פנס" ביום המצוין בחוק, אך פנס לא נקט פעולה בהתאם לתיאוריה. בסוף דצמבר, התקשר פנס לשיחת ייעוץ עם סגן הנשיא לשעבר דן קווייל. לפי הכתבים בוב וודוורד ורוברט קוסטה, קוויל אמר לו: "מייק, אין לך גמישות בנושא הזה. אף אחד. אֶפֶס... אני יודע באיזו עמדה אתה נמצא. אני גם יודע מה החוק... אין לך כוח." למרות שיום רביעי הרביעי בחודש חלף, טראמפ עדיין האמין שלפנס יש סמכות לדחות קולות אלקטורליים, וביקש ממנו לעשות זאת שוב ושוב; במהלך ארוחת הצהריים ב-5 בינואר, הודיע פנס לטראמפ שהוא לא מאמין שיש לו סמכות כזו.
ב-2 בינואר 2021, טראמפ, ג'וליאני, איסטמן ואחרים ערכו שיחת ועידה עם 300 מחוקקים של מדינות מפתח כדי לספק להם ראיות לכאורה להונאת בחירות, וזאת כדי להצדיק קריאה לישיבות מיוחדות של בתי המחוקקים שלהם בניסיון לבטל את הבחירות שלהם. שלושה ימים לאחר מכן, עשרות מחוקקים מחמש מדינות מפתח כתבו לסגן הנשיא פנס, ובקשו ממנו לדחות בעשרה ימים את האישור הסופי של האלקטורים ב-6 בינואר, כדי לאפשר למחוקקים את ההזדמנות לשקול מחדש את האישורים של מדינותיהם.
בינואר 2022, כשהקונגרס החל לדון אם לתקן את חוק ספירת הקולות מ-1887 כדי להבהיר שלסגן הנשיא אין כוח לבטל בחירות, פרסם טראמפ הצהרה שטענה, באופן שקרי, שלפנס אכן יש כוח כזה: "למרבה הצער, הוא לא הפעיל את הכוח הזה, הוא יכול היה לבטל את הבחירות!" ו"עכשיו הם רוצים לקחת את זה ". מספר ימים לאחר מכן הגיב פנס לדברים בעת שפנה אגודה הפדרליסטית : "הנשיא טראמפ טועה... לפי החוקה, לא הייתה לי זכות לשנות את תוצאות הבחירות שלנו."
דצמבר 2020 > תזכירי אליס

בערב השנה החדשה, ראש סגל הבית הלבן, מארק מדוז, שלח מזכר שנוסח על ידי עורכת הדין של טראמפ, ג'נה אליס (אנ') לעוזר בכיר של סגן הנשיא, מייק פנס. המכתב כלל תוכנית מפורטת להפיכת תוצאות הבחירות. התוכנית הייתה שב-6 בינואר, פנס יחזיר את תוצאות הבחירות לשש מדינות מתנדנדות עם תאריך יעד ב-15 בינואר, שבו על המדינות לקיים בחירות חדשות. אם מדינה מסוימת לא תחזיר את תוצאות הבחירות שלה עד לתאריך זה, לא טראמפ ולא ביידן יחזיקו ברוב, ולכן הבחירות יועברו לבית הנבחרים להצבעה כדי לקבוע את המנצח. לפי חוקת ארצות הברית, בתרחיש כזה ההצבעה תתבצע על בסיס שליטת המפלגה בבתי המחוקקים של המדינה, כאשר הרפובליקנים יחזיקו ב-26 מתוך 50, ככל הנראה יעניקו לטראמפ את הניצחון.
ב-5 בינואר אליס ניסחה תזכיר שני, אותו שיתפה עם עורך הדין האישי של טראמפ, ג'יי סקולוב (אנ'). בתזכיר נטען כי הוראות מסוימות של חוק ספירת הקולות, שהגבילו את סמכותו של מייק פנס לקבל או לדחות אלקטורים נבחרים, אינן חוקתיות. אליס הציעה שכאשר פנס יגיע לאריזונה לפי סדר האלפביתי במהלך הסמכת הנשיא, הוא יוכל להכריז על תוצאות המדינה כ"שנויות במחלוקת" וישלח את כל האלקטורים בחזרה למדינות "כדי להשלים את הבירור הסופי של האלקטורים לפני המשך". סקולוב לא הסכים לטענה כי לפנס יש סמכות כזו.
ינואר 2021

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התפתחויות לאחר מכן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התפתחויות לאחר מכן > ועדת חקירה של בית הנבחרים

יושבת הראש של בית הנבחרים, ננסי פלוסי מינתה ועדה של חברי הבית לחקר הנושא. הוועדה הורכבה מ-7 חברי בית דמוקרטים ו-2 רפובליקנים, מאחר שרוב הרפובליקנים החרימו את הוועדה. ב-10 ביוני 2022, ועדת החקירה החלה להציג את ממצאיה. הוועדה האשימה את טראמפ בביצוע ניסיון הפיכה. החוקרים טענו כי המתקפה על הקפיטול נבעה מהאשמות שהשמיע טרמאפ בדבר הונאה לכאורה בבחירות לנשיאות. יו"ר הוועדה, בני תומפסון אמר: "ה-6 בינואר היה השיא של ניסיון ההפיכה – ניסיון חצוף. האלימות לא הייתה מקרית. הדמוקרטיה נותרה בסכנה. הקנוניה לסכל את רצון העם לא הסתיימה. יש כאלה שצמאים לכוח במדינה הזאת אבל אין להם אהבה או כבוד למה שהופך את אמריקה לגדולה". ליז צ'ייני, סגנית יושב ראש הוועדה, אמרה לעמיתיה הרפובליקאים, התומכים בטראמפ: "יום אחד דונלד טראמפ כבר לא יהיה כאן, אבל אתם תישאו את חרפתכם".
לפי הוועדה, סירוב של טראמפ להכיר בתבוסתו בבחירות לבש ממדים של קונספירציה. למרות שבתי המשפט בכל הערכאות סירבו לקבל את טיעוניו, ניסה טרמאפ לחתור תחת החלטותיהם. וכן כי הוא תכנן להחליף את צמרת משרד המשפטים בשבועות האחרונים של נשיאותו, לאחר שבכירי המשרד, חזרו והעמידוהו על טעותו, ודחו את בקשתו החוזרת להכריז שהבחירות זויפו.
הוועדה הציגה קטעי וידאו קצרים מראיונות ארוכים שהיא עשתה עם אישים הקשורים בפרשה. שר המשפטים האחרון של טראמפ, ויליאם באר, גילה כי אמר לטראמפ שהאשמותיו על זיוף הן "בולשיט", ושאין בהן כל ממש. בתו של טראמפ, איבאנקה, שכיהנה כיועצת בכירה בבית הלבן, אמרה לוועדה שהיא השתכנעה מדברי באר.
התפתחויות לאחר מכן > הליכים משפטיים נגד אישים שעזרו לטראמפ

ב-14 באוגוסט 2023, חבר מושבעים גדול במחוז פולטון, ג'ורג'יה הגיש כתבי אישום נגד 19 אנשים כולל טראמפ וחלק מעוזריו. הם הואשמו בידי התביעה בקשר לבחירות לנשיאות ארצות הברית בג'ורג'יה ב-2020, בגין השתתפות לכאורה בפעילות פלילית לקידום מאמציו של דונלד טראמפ לבטל את תוצאות הבחירות לנשיאות, עברירות על חוק RICO ועל כ-40 חוקים נוספים.
ב-24 באוקטובר 2023, במסגרת הסדר טיעון הודתה ג'נה אליס באשמת עבירות פליליות של סיוע להצהרות וכתבים כוזבים, בנוגע לכך שעזרה לג'וליאני ולעורך הדין ריי סמית "במודע, בכוונה ולא חוקית" להצהיר הצהרות כוזבות במהלך שימוע חקיקה בג'ורג'יה בדצמבר 2020. ההצהרות הכוזבות כללו טענות לפיהן הבחירות לנשיאות ב-2020 בג'ורג'יה כללו קולות בלתי חוקיים של למעלה מ-10,000 מתים, למעלה מ-2,500 עבריינים ולמעלה מ-2,400 אנשים לא רשומים. אליס אמרה לבית המשפט כי ב"ניסיון להעלות אתגרים לבחירות בכמה מדינות... לא הצלחתי לעשות את בדיקת הנאותות שלי", שכן היא לא "וידאה שהעובדות שעורכי הדין האחרים טענו כי הן נכונות היו, למעשה, נכונות." על פי תנאי הודאתה באשמה, אליס נידונה לחמש שנות מאסר על תנאי, תשלום פיצויים בסך 5,000 דולר ו-100 שעות של עבודות שירות. היא גם כתבה מכתב התנצלות לאזרחי ג'ורג'יה, והיא הסכימה לשתף פעולה באופן מלא עם התובעים נגד הנאשמים האחרים.
התפתחויות לאחר מכן > פסיקת בית המשפט העליון בקולרדו נגד טראמפ

ב-20 בדצמבר 2023, בית המשפט העליון של מדינת קולורדו פסל את טראמפ מריצה לנשיאות במדינה. לפי הפסיקה, טראמפ לא כשיר לרוץ לנשיאות עקב מעורבותו בהסתערות על הקפיטול, בנימוק לפיו סעיף 3 של התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית אוסר על מי שהיה מעורב במרידה להחזיק בתפקיד ציבורי.
, יישום הפסיקה יעוכב עד 4 בינואר כדי לאפשר לטראמפ להגיש ערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית. החלטה בעניין צריכה להתקבל עד 5 בינואר, היום האחרון שבו ניתן לקבוע במדינה את רשימת המועמדים בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית.
פוליטיקאים ועיתונאים רבים בימין ראו בפסיקה "מזימה שמאלנית" כנגד טראמפ. לעומת זאת יריבו של טרמאפ בפריימריז הרפובלקנים רון דינסטיס טוען כי הפסיקה היא חלק מקוניה של השמאל בניסיון התערבות לטובת טרמאפ, באופן שיקל על הדמוקרטים להביס אותו. קיימים גם תומכים ומתנגדים שאינם חופפים את שני המחנות. רות מרקוס, הפרשנית המשפטית הבכירה של עיתון הוושינגטון פוסט, שהיא מבקרת של טראמפ, כתבה טור נגד פסיקת השופטים בטענה כי רק הקלפי הוא מקור סמכות לפסול את טראמפ. מנגד מי שהגישו את העתירה לבית המשפט היו רפובליקנים והעצמאיים מהזרם האוריג'נליסטי (אנ') שטוען שצריך לפרש את החוקה לפי הכוונות המקוריות של המחוקקים. אלו הסתמכו על מאמרם של שני מרצים שמרנים, הפרופסורים וילאם בוד(אנ') ומייקל סטוקס פולסן (אנ') שטענו שסעיף 3 פוסל את טרמאפ בגלל ניסיונו לבטל את תוצאת הבחירות ומעורבותו בהסתערות על הקפיטול. השופט בדימוס ג'י מייקל לוטויג(אנ') כתב על המאמר שלהם באטלנטיק ותמך בדעתם.
אוניות המערכה מסדרת סנט וינסנט

| --- | --- |
אה"מ סנט וינסנט עוגנת
אה"מ סנט וינסנט עוגנת
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת בלרופון
 סדרה עוקבת:  אה"מ נפטון
 אוניות בסדרה:  אה"מ סנט וינסנט, אה"מ קולינגווד, אה"מ ואנגארד
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי דבונפורט 
 תחילת הבנייה:  1907
 הושקה:  1908–1909
 תקופת הפעילות:  1910–1922 (כ־12 שנים)
 אחריתה:  1 התפוצצה וטבעה, 2 נגרטו
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 19,700 טון
 אורך:  163.4 מטר
 רוחב:  25.7 מטר
 שוקע:  8.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  755–835
 טווח שיוט:  12,700 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  18 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 24,500 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 203–254 מ"מ   שריון סיפון – 19–76 מ"מ   צריחי תותחים – 279 מ"מ   ברבטות – 127–254 מ"מ   מגדל הניווט – 203–279 מ"מ   מחיצות – 203–279 מ"מ
 חימוש:  10 תותחי Mk XI BL‏ 12 אינץ' (305 מ"מ)/50 קליבר   20 תותחי Mk VII‏ 4 אינץ' (102 מ"מ)   3 צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ)
 
אוניות המערכה מסדרת סנט וינסנט (אנגלית: St. Vincent-class dreadnought battleship) היו קבוצה של שלוש אוניות מערכה דרדנוט שנבנו עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20. האוניות האחיות בילו את כל הקריירה שלהן בצי הבית והצי הגדול. מלבד השתתפותם בקרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הלא חד משמעית ב-19 באוגוסט מספר חודשים לאחר מכן, שירותם במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שוטפים ואימונים בים הצפוני. ואנגארד הושמדה בשנת 1917 על ידי פיצוץ מחסן תחמושת עם אובדן כמעט מוחלט של הצוות שלה. שתי האוניות שנותרו היו מיושנות עד סוף המלחמה ב-1918, ובילו את זמנם שנותר בעתודה או כספינות אימונים לפני שנמכרו לגרוטאות בתחילת שנות ה-20.
השרידים של ואנגארד נוצלו בהרחבה לפני שהוכרזה כקבר מלחמה. מאז 2002, האזור סומן כאתר מוגן על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986 והצלילה על שרידי האונייה אסורה בדרך כלל.
רקע ותיאור

טיוטת תוכנית הבנייה של האדמירליות משנת 1905 קראה לארבע אוניות ראשה בתוכנית הימית של 1907–1908, אך הממשלה הליברלית החדשה ביטלה אחת מהאוניות הללו באמצע 1906 ודחתה אחרת לתוכנית הימית של 1908–1909, עד לסיום אמנת השלום המתמשכת של האג. כישלונם של הגרמנים להסכים לכל סוג של פיקוח על נשק ימי גרם לממשלה להחזיר את האונייה השלישית. האדמירליות החליטה עד 12 ביוני 1907 שלא לבנות אחת מהן כסיירת מערכה, לטובת שייטת של ארבע אוניות מערכה הומוגניות. שלוש מהם יהיו חלק מסדרת סנט וינסנט, בעוד שאוניית המערכה היחידה שתוכננה לתוכנית הימית של 1908–1909 אושרה מאוחר יותר כאה"מ נפטון.
העיצוב של סדרת סנט וינסנט נגזר מסדרת בלרופון, עם תותחים חזקים יותר וגידול קל בגודל ובשריון. האוניות היו באורך כולל של 536 רגל (163.4 מטרים), רוחב של 84 רגל 2 אינץ' (25.7 מטרים), ושוקע של 28 רגל (8.5 מטרים) בתפוסה סטנדרטית. הדחק האוניות היה 19,700 טונות ארוכות (20,000 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-22,800 טונות ארוכות (23,200 טונות) במעמס מלא. בהשוואה לסדרת בלרופון, ההדחק של סדרת סנט וינסנט גדלה ב-650 טונות ארוכות (660 טונות), האורך ב-10 רגל (3 מטרים) והרוחב ב-18 אינץ' (46 סנטימטרים); הצוותים שלהם מנו כ-755 קצינים ומלחים עם השלמתם ו-835 במהלך המלחמה.
אוניות הסדרה הונעו על ידי שני סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן שוכנה בחדר מכונות נפרד. צירי המדחף החיצוניים חוברו לטורבינות בלחץ גבוה ואלה הוצאו לטורבינות בלחץ נמוך שהניעו את הצילינדרים הפנימיים. לכל צילינדר סופקו טורבינות שיוט נפרדות. הטורבינות השתמשו בקיטור משמונה עשר דוודי צינור מים בלחץ עבודה של 235 PSI ‏(1,620 קילו-פסקל, 17 קילוגרם-כוח לסמ"ר). הם דורגו ב-24,500 כוחות סוס (18,300 קילוואט) ונועדו להעניק לאוניות מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש). במהלך ניסויי הים שלהם, אוניות הסדרה עלו ביעילות על המהירות וכוחות הסוס שתוכננו, והגיעו ל-21.7 קשרים (40.2 קמ"ש) מ-28,128 כוחות סוס (20,975 קילוואט). הם נשאו 2,700 טונות ארוכות (2,743 טונות) של פחם ועוד 850 טונות ארוכות (864 טונות) של מזוט שרוססו על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. זה העניק להם טווח של 6,900 מיילים ימיים (12,800 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש).
רקע ותיאור > חימוש

אוניות אלו היו הראשונות שנשאו את תותחי ה-12 אינץ' (305 מ"מ) Mark XI‏/ 50 קליבר, שהיה ארוך יותר ב-5 קליבר ובעל מהירות לוע של כ-75 רגל לשנייה (23 מטר לשנייה) גבוהה יותר מתותח Mark X/‏ 45 קליבר ששימש באוניות המערכה הקודמות. היה להם מוניטין של צניחת הלוע, אשר האמינו שיש לה השפעה שלילית בטווחים ארוכים, אך בדיקות בים הראו כי צניחת הלוע היא סטנדרטית והדיוק בטווח ארוך משביע רצון. מהירות הלוע המוגברת של תותח Mark XI העניקה לו טווח ארוך יותר על פני תותח Mark X, כמו גם הגדלת המרחק שבו הוא יכול לחדור 12 אינץ' של שריון מ-7,600–9,300 יארד (6,949–8,504 מטרים) באמצעות אותם פגזים. המהירות הגבוהה יותר הפחיתה את חיי השירות שלו על ידי הגדלת הבלאי בקנה.
אוניות הסדרה צוידו בעשרה תותחי BL Mark XI בחמישה צריחים תאומים בעלי הנעה הידראולית, שלושה לאורך קו המרכז והשניים הנותרים כצריחי כנפיים. הצריחים בקו המרכז נקראו 'A'‏, 'X' ו-'Y' מלפנים לאחור, וצריחי הכנף הימני והשמאלי היו 'P' ו-'Q' בהתאמה. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של +20° מה שהעניק להם טווח של 21,200 יארד (19,385 מטרים). הם ירו פגזים במשקל 850 ליברות (386 קילוגרם) במהירות לוע של 2,825 רגל לשנייה (861 מטר לשנייה) בקצב של שני פגזים לדקה. האוניות נשאו בין 80 ל-100 פגזים לכל תותח.
החימוש המשני של אוניות הסדרה כלל עשרים תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ) BL Mark VII/ 50 קליבר. זוגות של תותחים אלו הותקנו בצריחים לא ממוגנים על גגות צריחי 'A', 'P', 'Q' ו-'Y', ותריסר האחרים הוצבו בצריחים בודדים בגובה סיפון התצפית במבנה העילי. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלי של +15° מה שהעניק להם טווח של 11,400 יארד (10,424 מטרים). הם ירו פגזים במשקל 31 ליברות (14.1 קילוגרם) במהירות לוע של 2,821 רגל לשנייה (860 מטר לשנייה). הם סופקו עם 150 פגזים לכל תותח; הקצבה בזמן מלחמה לכל תותח הייתה 200 פגזים. האוניות נשאו גם ארבעה תותחי הצדעה 3 פאונד 47 מילימטרים (1.9 אינץ'). האוניות היו מצוידות בשלוש צינורות טורפדו שקועים בקוטר 18 אינץ' (450 מ"מ), אחד בכל צד רוחב ואחר בירכתיים, עבורם סופקו תשעה טורפדות.
רקע ותיאור > בקרת אש

עמדות השליטה על החימוש הראשי היו ממוקמות בצמרות הזיהוי בראש החזית והתרנים הראשיים. נתונים ממד טווח צירוף מקרים 9 רגל (2.7 מטרים) של Barr ו-Stroud הממוקם בכל עמדת שליטה, יחד עם מידע המהירות והמסלול של המטרה, הוכנס למחשב מכני Dumaresq והועבר חשמלית לשעוני טווח Vickers שנמצאים בתחנת השידור הממוקמת מתחת לכל עמדה על הסיפון הראשי. מהירות הרוח וכיוונה נקראו למטה לתחנת השידור באמצעות צינור קול או טלפון המופעל באמצעות קול. שעון הטווח שילב את כל הנתונים והמיר אותם לנתוני גובה והסטה לשימוש התותחים. נתוני המטרה גם תועדו בצורה גרפית על טבלת התווייה כדי לסייע לקצין התותחנות לחזות את תנועת המטרה. ניתן היה לחבר את הצריחים, תחנות השידור ועמדות הבקרה כמעט בכל שילוב. כגיבוי, שני צריחים בכל אונייה ('A' ו-'Y' בסנט וינסנט) יכולים היו להשתלט במידת הצורך.
בשנים 1910–1911, תותחי הארבעה אינץ' על גג הצריח הקדמי של ואנגארד הוחלפו במד טווח 9 או 12 (2.7 או 3.7 מטר). הוא הוסר כשנה לאחר מכן, בערך באותו זמן כאשר תותחי הגג הוסרו מהצריחים הקדמיים של שתי האוניות האחרות. בסוף 1914, התותחים הנותרים על הגג הוחלפו בשלוש האוניות האחיות במדדי טווח של 9 רגל המוגנים על ידי חיפויים משוריינים.
טכנולוגיית בקרת האש התקדמה במהירות במהלך השנים שבין כניסת האוניות לשירות לתחילת מלחמת העולם הראשונה והפיתוח החשוב ביותר היה מערכת הירי של מנהל בקרת האש, אשר היה מוצב בחלק העליון של האונייה, וסיפק נתונים חשמליים לצריחים באמצעות מצביע על חוגה, שאנשי צוות הצריח היו צריכים לעקוב אחריהם. בקרת המנהל תזמנה את ירי התותחים בו זמנית, מה שסייע באיתור נתזי הפגזים ומזער את השפעות הסבסוב על פיזור הפגזים. בעוד שתאריכי ההתקנה המדויקים אינם ידועים, סנט וינסנט צוידה במנהל בקרת אש עד דצמבר 1915 והאחרים עד מאי 1916. באוניות הותקנו טבלאות בקרת אש של Mark I Dreyer בתחנות השידור עד תחילת 1916, ששילבו את הפונקציות של הדומארסק ושעון הטווח.
רקע ותיאור > שריון

לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בקו המים של שריון מוצק של קרופ בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים) בין הברבטות הקדמיות והאחוריות שהצטמצם ל-2 אינץ' (51 מילימטרים) לפני שהגיע לקצה האוניות. הוא כיסה את צד הגוף מהסיפון האמצעי ועד 4 רגל 11 אינץ' (1.5 מטרים) מתחת לקו המים שבו הוא הצטמצם ל-8 אינץ' (203 מילימטרים) באמצע האונייה. מעל זה הייתה רצועה של שריון בעובי 8 אינץ'. מחיצות רוחביות בעובי 5–8 אינץ' (127–203 מילימטרים) חיברו את החלקים העבים ביותר של קו המים וחגורות השריון העליונות אל החלקים החיצוניים של הברבטות הקיצוניות ביותר. שלושת הברבטות בקו המרכז היו מוגנות על ידי שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) מעל הסיפון הראשי שהצטמצם ל-5 אינץ' (127 מילימטרים) מתחתיו. ברבטות הכנפיים היו דומות פרט לכך שהיה להן מגני חזית בעובי 10 אינץ'. לצריחי התותחים היו מגני חזית ודפנות 11 אינץ' (279 מילימטרים) עם גגות בעובי 3 אינץ'.
עובי שלושת הסיפונים המשוריינים נע בין 0.75–3 אינץ' (19–76 מילימטרים) עם העובי הגדול ביותר מחוץ למצודת השריון המרכזית. החזית והצדדים של מגדל הניווט הקדמי היו מוגנים על ידי לוחות בעובי 11 אינץ', אם כי הדופן האחורית והגג היו בעובי 8 אינץ' ו-3 אינץ' בהתאמה. למגדל הניווט האחורי היו דפנות בעובי 8 אינץ' וגג בעובי 3 אינץ'. לאוניות הסדרה היו שני מחיצות נגד-טורפדו בעובי 1–3 אינץ' (25–76 מילימטרים) שנמשכו מהקצה הקדמי של ברבטה 'A' עד לקצה של מחסן התחמושת של צריח 'Y'. בסביבת חדרי הדוודים שימשו התאים שביניהם כמחסני פחם.
רקע ותיאור > שינויים

התותחים על גג הצריח הקדמי הוחלפו בשנים 1910–1911 על ידי מד טווח על ואנגארד, ועל אחיותיה בשנים 1911–1912. כשנתיים לאחר מכן הותקנו מגני תותחים לרוב התותחים במבנה העילי ומבנה הגשר הוגדל סביב בסיס תורן החצובה הקדמי. במהלך השנה הראשונה של המלחמה, נבנה מחדש בסיס המבנה הקדמי כדי להכיל שמונה תותחי 4 אינץ' והוסרו תותחי הצריח, מה שהפחית את החימוש המשני שלהם לארבעה עשר תותחים בסך הכל; כמו כן, נוספו זוג תותחי נ"מ 3 אינץ' (76 מ"מ)). בערך 50 טונות ארוכות (51 טונות) של שריון סיפון נוסף נוספו לאחר קרב יוטלנד במאי 1916. עד אפריל 1917, האחיות הרכיבו 13 תותחי סירות 4 אינץ' נגד טורפדו וכן תותחי נ"מ בודדים בקוטר 4 אינץ' ו-3 אינץ'. צינור הטורפדו בירכתיים הוסר בשנים 1917–1918 וסנט וינסנט צוידה להפעיל בלונים פורחים. בשנת 1918, מד טווח זווית גבוהה הותקן בחלק העליון של האוניות ששרדו, וסיפוני טיסה הותקנו על גגות הצריחים הקדמיים והאחוריים של קולינגווד.
אוניות הסדרה

| שם האונייה | המספנה | מחיר (כולל חימוש) | הונחה | הושקה | כניסה לשירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סנט וינסנט | HM Dockyard, פורטסמות' | £1,721,970 או £1,754,615 | 30 בדצמבר 1907 | 10 בספטמבר 1908 | 3 במאי 1910 |
| קולינגווד | HM Dockyard, Devonport | £1,680,888 או £1,731,640 | 3 בפברואר 1908 | 7 בנובמבר 1908 | 19 באפריל 1910 |
| ואנגארד | ויקרס ארמסטרונג, בארו-אין-פורנס | £1,464,030 או £1,607,780 | 2 באפריל 1908 | 22 בפברואר 1909 | 1 במרץ 1910 |
היסטוריית שירות

עם כניסתן לשירות, כל שלוש האוניות הוקצו לפלגה הראשונה של צי הבית וסנט וינסנט הפכה לספינת הדגל של סגן מפקד הפלגה. ביולי הם נכחו כאשר המלך ג'ורג' החמישי ביקר את הצי בטורביי והשתתף בסקירת צי ההכתרה שלו בספיטהד ב-24 ביוני 1911. פחות משנה לאחר מכן, שונה שם הפלגה הראשונה לשייטת אוניות המערכה הראשונה (BS) ב-1 במאי 1912. קולינגווד הפכה לספינת הדגל של השייטת ב-22 ביוני וחזרה לספינה פרטית שוב כעבור שנתיים. כל אחת מהאחיות עברה שיפוץ ממושך לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה באמצע 1914.
בין 17 ל-20 ביולי 1914, האחיות לקחו חלק בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. לאחר מכן, הם נצטוו להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע אפשרית של הצי הקיסרי הגרמני. לאחר הכרזת המלחמה הבריטית על גרמניה ב-4 באוגוסט, צי הבית אורגן מחדש כצי הגדול, והוצב בפיקודו של אדמירל ג'ון ג'ליקו. על פי הדוקטרינה שלפני המלחמה, תפקידו של הצי הגדול היה להילחם בקרב מכריע נגד צי הים הפתוח הגרמני. אולם הקרב הגדול הזה לא התרחש בגלל חוסר הרצון של הגרמנים לשלוח את אוניות המערכה שלהם נגד הכוח הבריטי העדיף. כתוצאה מכך, הצי הגדול בילה את זמנו באימונים בים הצפוני, עם משימה מדי פעם ליירט פשיטה גרמנית או גיחת צי גדולה. באפריל 1916, ואנגארד הועברה לשייטת אוניות המערכה הרביעית בעוד אחיותיה נשארו בשייטת אוניות המערכה הראשונה.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח.
לאחר שאוניותיו של ג'ליקו נפגשו עם שייטת אוניות המערכה השנייה, שהגיעו מקרומארטי, סקוטלנד, בבוקר 31 במאי, הוא ארגן את הגוף הראשי של הצי הגדול בטורים מקבילים של פלגות של ארבע דרדנוטים כל אחת. שתי הפלגות של שייטת אוניות המערכה השנייה היו משמאלו (מזרח), שייטת אוניות המערכה הרביעית הייתה במרכז ושייטת אוניות המערכה הראשונה מימין. כאשר ג'ליקו הורה לצי הגדול להתפרס שמאלה וליצור מערך אחורי בציפייה להיתקל בצי הים הפתוח, זה מיקם באופן טבעי את שייטות אוניות המערכה הרביעית והראשונה במרכז ובחלקו האחורי של מערך הקרב, בהתאמה, מה שאומר שהאחיות היו בחלק האחורי הצי הגדול לאחר שסיים את פריסתו. זה הגביל את יכולתם להעסיק את הספינות הגרמניות בנראות הרעה. כל שלוש האוניות ירו לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן, אולי פגעו בה כמה פגזים, אבל רק סנט וינסנט וקולינגווד הצליחו להילחם באחת מאוניות הראשה הגרמניות. הראשונה פגע בסיירת המערכה SMS מולטקה פעמיים, תוך גרימת נזק קל בלבד, בעוד קולינגווד פגעה בסיירת המערכה SMS דרפלינגר פעם אחת, גם עם מעט השפעה. ואנגארד וקולינגווד גם ירו לעבר משחתות גרמניות, אך לא הצליחו להשיג פגיעה כלשהי. אף אחת מהאחיות לא ירתה יותר מ-98 פגזים מהתותחים העיקריים שלהן במהלך הקרב.