stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגדה השמאלית

ערך זה עוסק באזור בפריז. אם התכוונתם לאתר או למועדון, ראו .
מפת פריז מחולקת לעשרים רבעים. הגדה השמאלית מצויה באזור שמדרום לנהר הסן
הגדה השמאלית (בצרפתית: La Rive Gauche) הוא אזור בפריז הנמצא מדרום לנהר הסן החוצה את העיר (לפיכך, הכינוי "הגדה השמאלית" הוא מנקודת מבטו של אדם השט בנהר עם כיוון זרימתו מערבה).
מעבר לזיהוי הגאוגרפי, הכינוי "הגדה השמאלית" מתייחס למאפיינים התרבותיים והחברתיים של אזור זה, שהרובע הבולט בו הוא הרובע הלטיני. רחובות עיקריים בגדה השמאלית הם שדרות סן ז'רמן ושדרות סן מישל.
הרבעים של פריז בגדה השמאלית

שישה מתוך עשרים הרבעים של פריז מצויים בגדה השמאלית:
הרובע החמישי
הרובע השישי
הרובע השביעי
הרובע השלושה עשר
הרובע הארבעה עשר
הרובע החמישה עשר
ראו גם

הגדה הימנית
רובעי פריז
דייל אליס

| --- | --- |
 לידה:  6 באוגוסט 1960 (בן 64) מרייטה שבג'ורג'יה
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת טנסי‏ (1979–1983)
 דראפט:  בחירה תשיעית, 1983 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 1983–1986   1986–1991   1991–1992   1992–1994   1994–1997   1997–1999   1999–2000   2000:  דאלאס מאבריקס   סיאטל סופרסוניקס   מילווקי באקס   סן אנטוניו ספרס   דנוור נאגטס   סיאטל סופרסוניקס   מילווקי באקס   שארלוט הורנטס
 הישגים כשחקן
 השתתפות במשחק האולסטאר (1989)   החמישייה השלישית של העונה (1989)   השחקן המשתפר של העונה (1987)   אלוף תחרות השלשות (1989)
דייל אליס (באנגלית: Dale Ellis; נולד ב-6 באוגוסט 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 17 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע והסמול פורוורד. התבלט כאחד מקלעי השלשות המובילים של תקופתו, ואף זכה בתחרות השלשות של ה-NBA בעונת 1988/1989. ממוצעיו לאורך הקריירה עומדים על 15.7 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית

בשנת 1983, בסיום לימודיו האקדמיים באוניברסיטת טנסי, נרשם אליס לדראפט ה-NBA בו נבחר על ידי דאלאס מאבריקס בבחירה התשיעית. בשלוש עונותיו במאבריקס שימש כשחקן ספסל, וקלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפם של כוכבי הקבוצה רולנדו בלקמן ומארק אגוויר.
עונת הפריצה בקריירה של אליס נרשמה ב-1986/1987, לאחר שנשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לאל ווד. בסיאטל תופקד לראשונה כקלע הפותח של הקבוצה והוביל את קלעיה עם 24.9 נקודות למשחק, מה שזיכה אותו בתואר השחקן המשתפר של העונה. לצד טום צ'יימברס ואקסבייר מקדניאל, סחב אליס את הסופרסוניקס למקום השביעי במערב עם מאזן 39-43, ובפלייאוף עצמו גברה סיאטל הן על דאלאס מאבריקס (3-1) והן על יוסטון רוקטס (4-2), לפני שהפסידה בגמר המערב ללוס אנג'לס לייקרס (4-0). בעונה הבאה שיפר אליס את תפוקתו הממוצעת ל-25.8 נקודות, ובעונת 1988/1989 היה הקלעי השלישי בטיבו בליגת ה-NBA כשקלע 27.5 נקודות למשחק (אחרי מייקל ג'ורדן וקארל מלון). במסגרת סוף שבוע האולסטאר של אותה עונה נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר, וכן זכה בתחרות השלשות.
ברמה הקבוצתית כשלה סיאטל לשחזר את הישג ההעפלה לגמר האזורי, ובמהלך עונת 1990/1991 הועבר אליס למילווקי באקס בתמורה לקלע ריקי פירס. בעונה וחצי ששיחק במילווקי חזר אליס לעמדת השחקן השישי, וקלע 16.4 נקודות למשחק. לקראת עונת 1992/1993 נשלח אליס בטרייד לסן אנטוניו ספרס בתמורה לרוקי טרייסי מארי, ושיחק בקבוצה, כקלע הפותח, עד סוף עונת 1993/1994. בשלוש העונות הבאות שיחק עבור דנוור נאגטס, עדיין כשחקן חמישייה יציב ואפקטיבי, ותרם 14.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונות 1998 ו-1999 חזר לשחק בסיאטל, הפעם כמחליף של הרסי הוקינס, וקלע שלשות באחוזים הגבוהים ביותר ב-NBA בעונת 1997/1998 עם 46.4%. את עונת 1999/2000 העביר במילווקי ובשארלוט הורנטס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 40.
לאורך הקריירה שיחק אליס ב-1,209 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 15.7 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק, תוך שהוא קולע ב-47.9% מהשדה ו-40.3% מהשלוש. בעונת 1989/1990 קבע שיא NBA לדקות במשחק בודד, כששיחק 69 דקות (מתוך 73) במשחק של סיאטל מול מילווקי שכלל 5 הארכות. באותו משחק, בו ניצחה מילווקי בתוצאה 155-154, קבע אליס גם שיא קריירה של 53 נקודות. בעת פרישתו דורג שני בתולדות ה-NBA במספר שלשות בקריירה, עם 1,719 (אחרי רג'י מילר).
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של אליס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1983, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות הקריירה של אליס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  אליס מועבר בטרייד לסיאטל, באתר גוגל חדשות
↑  המובילים הסטטיסטיים של עונת 1988/1989 ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הזוכים בתחרות השלשות, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  אליס נשלח בטרייד למילווקי, באתר nbatrades.com
↑  המובילים הסטטיסטיים של עונת 1997/1998 ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  דוח המשחק בין סיאטל למילווקי, באתר basketball-reference.com
↑  טבלת מובילי השלשות בתולדות ה-NBA נכון לשנת 2000, באתר basketball-reference.com
הגדה האנגלית

| --- | --- |

הגדה האנגלית. ברקע קתדרלת איסק הקדוש
 מידע כללי
 אורך:  1,260 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1763
 מיקום
 עיר:  סנקט פטרבורג 
 קואורדינטות:  59°56′03″N 30°17′36″E﻿ / ﻿59.9341°N 30.2932°E﻿ / 59.9341; 30.2932
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) הגדה האנגלית(למפת סנקט פטרבורג רגילה) הגדה האנגלית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הגדה האנגלית או המזח האנגלי (ברוסית: Англи́йская на́бережная - אנליסקיה נברז'ניה) הוא רחוב על גדת נהר הנבה במרכז סנקט פטרבורג שברוסיה.
הגדה האנגלית ממוקמת בין התעלה האדמירלית החדשה לבין כיכר הדצמבריסטים, בסמוך לגדת האדמירליות.
היסטוריה

בניית הבתים לאורך גדת נהר הנבה באזור התעלה האנגלית החלה בשנת 1763. הגדה קיבלה את שמה בשל מיקומה של השגרירות האנגלית ששכנה ברחוב זה עד שנת 1918, וכן בשל כנסייה אנגליקנית (במספר 48) שנבנתה בשנים 1814–1815 על ידי האדריכל ג'אקומו קוורנג'י.
השגרירות הבריטית עברה מאתר זה בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917 ועם העברת הבירה למוסקבה.
כיום ההו רחוב יוקרתי. מבני האצולה הולאמו בעקבות המהפיכה, ולאחר פירוק ברית המועצות הפכו בעיקר למבני משרדים.
בניין הסנאט והסינוד הממוקם בגדה משמש את בית המשפט החוקתי של רוסיה.
היסטוריה > "מפרשי הארגמן"

מדי שנה, ב-22 ביוני נערך משט "מפרשי הארגמן" - מסורת שהחלה לאחר תום מלחמת העולם השנייה במסגרת נחגג סיום שנת הלימודים בהפלגת פריגטה (ספינת מפרש תלת תרנית) עם מפרשי ארגמן, בהשראת הרומן "מפרשי הארגמן" מאת אלכסנדר גרין. האונייה מפליגה לאורך הגדה האנגלית, גדת האדמירליות וארמון החורף. הפלגה זו נערכת מדי שנה כחלק מפסטיבל הלילות הלבנים.
הגדה האנגלית בשלהי המאה ה-19.
הדוכסות הגדולה של פוזן

הדוכסות הגדולה של פוזן (בגרמנית: Großherzogtum Posen; בפולנית: Wielkie Księstwo Poznańskie) הייתה חלק מממלכת פרוסיה, שהוקמה משטחים שסופחו על ידי פרוסיה לאחר חלוקת פולין, והוקמה רשמית בעקבות מלחמות נפוליאון ב-1815. לפי הסכמים שנחתמו בקונגרס וינה, היא הייתה צריכה להיות קצת אוטונומית. אולם למעשה היא הוכפפה לפרוסיה והזכויות המוצהרות לנתינים פולנים לא יושמו במלואן. השם שימש באופן לא רשמי לאחר מכן לציון הטריטוריה, במיוחד על ידי פולנים, וכיום משמש היסטוריונים מודרניים להתייחסות לישויות פוליטיות שונות עד 1918. בירתה הייתה פוזן.
הדוכסות הגדולה הוחלפה רשמית בפרובינציית פוזן בחוקה הפרוסית מ-5 בדצמבר 1848.
היסטוריה > רקע

האזור היה במקור חלק מממלכת פולין, אזור זה חפף במידה רבה עם פולין הגדולה. החלקים המזרחיים של השטח נכבשו על ידי ממלכת פרוסיה במהלך חלוקת פולין; במהלך החלוקה הראשונה (1772), כבשה פרוסיה רק את מחוז נצה, החלק שלאורך נהר הנצה. פרוסיה הוסיפה את השאר במהלך החלוקה השנייה ב-1793. פרוסיה איבדה לזמן קצר את השליטה במהלך מרד קושצ'יושקו ב-1794.
האזור נוהל בתחילה כמחוז פרוסיה הדרומית. הפולנים היו בעלי בריתו העיקריים של נפוליאון בונפרטה במרכז אירופה, השתתפו במרד פולין רבתי של 1806 וסיפקו חיילים למסעותיו. לאחר תבוסת פרוסיה על ידי צרפת הנפוליאונית, דוכסות ורשה הוקמה על ידי הסכם טילזיט ב-1807.
היסטוריה > 1815–1830

על פי קונגרס וינה, שהתכנס לאחר נפילת נפוליאון ב-1815, הועברו חלקים מהשטח הפרוסי שחולק מפולין לרוסיה. מהשאר הייתה אמורה להיווצר הדוכסות הגדולה של פוזן, שהייתה אמורה להיות פרובינציה אוטונומית נומינלית תחת שלטון הוהנצולרן עם זכויות "פיתוח חופשי של האומה, התרבות והשפה הפולנית", והייתה מחוץ לקונפדרציה הגרמנית. במקור הדוכסות הגדולה הייתה אמורה לכלול את חלמנו וטורון. אולם פרוסיה התעלמה מהבטחה זו שניתנה בקונגרס וינה. בתקופה זו העיר פוזן הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי ומקום מושבו של הסטאדהאודר "הנסיך אנטוני הנריק רדזיוויל מפוזן". למעשה, את הסמכות המנהלית על האזור העניקה פרוסיה לנשיא המחוז העליון יוזף זרבוני די ספוסטי, שהיה פרוסי ממוצא גרמני.
בתחילת ההשתלטות הפרוסית על שטחי פולין, האפליה והדיכוי של הפולנים כללו צמצום הגישה שלהם לחינוך ולמערכת המשפט. פקידים פרוסים זיהו את הגרמניזציה כהתקדמות של תרבות גבוהה יותר על תרבות נמוכה יותר. כתוצאה מכך, המינהל המקומי הפלה לרעה את הפולנים. לאחר 1824 גברו ניסיונות הגרמניזציה של מערכת בתי הספר והממשלה סירבה להקים אוניברסיטה פולנית בפוזן. פוליטיקאים פולנים פרסמו הפגנות נגד המדיניות הפרוסית, ונוסד ארגון פולני סודי ופטריוטי בשם "Towarzystwo Kosynierów" (חברת חרמשים). פעילות ההתנגדות של הפולנים הביאה לתגובה מברלין, שם נערך משפט בקשר לקשרים בין פולנים מהדוכסות הגדולה עם פולנים מפולין הקונגרסאית הנשלטת על ידי רוסיה.
היסטוריה > 1830–1840

מרד נובמבר 1830 בתוך פולין הקונגרסאית נגד האימפריה הרוסית נתמך באופן משמעותי על ידי פולנים מהדוכסות הגדולה. לאחר מכן, הממשל הפרוסי בפיקודו של אוברפרזידנט אדוארד פלוטוול הידוע באנטי- פולוניזם שלו הנהיג מערכת דיכוי מחמירה יותר נגד הפולנים. השלטונות הפרוסיים ניסו לגרש פולנים מהממשל כדי להחליש את האצולה הפולנית על ידי רכישת אדמותיה, ולאחר 1832, תפקידה של השפה הפולנית בחינוך נדחק באופן משמעותי. בוטל השלטון העצמי המקומי באחוזות האדמות של בעלי הקרקע, שנשלטה על ידי האצולה הפולנית, ובמקום זאת המדינה הפרוסית מינתה נציבים, מנזרים ונכסיהם הוחרמו על ידי פרוסיה. בוטלה כהונתו של המושל (Statthalter). יושמה גרמניזציה של מוסדות, חינוך וכן באמצעות קולוניזציה.
לפני שנת 1848 התגברו הדיכויים בדוכסות הגדולה, התחזקה הצנזורה, הובאו מתיישבים ממוצא גרמני. הפגנות פטריוטיות גדולות נערכו לזכרו של אנטוני באבינסקי, חבר בחברה הדמוקרטית הפולנית. הוא נפצע מירי, כאשר הז'נדרם הפרוסי שניסה לעצור אותו, נלחם עמו. לאחר מכן נתפס באבינסקי, נידון למוות והוצא להורג בפוזן. הוצאתו להורג הפומבית בפברואר 1847 לוותה באבל ציבורי. בד ספוג בדמו ושרידים אחרים חולקו כשרידים לאומיים. תפילות גדולות נערכו לזכרו, לעיתים קרובות בניגוד לפקודות פרוסיה. חברי התכנסויות כאלה נרדפו על ידי המשטרה. במקביל גדלה המודעות העצמית הלאומית בקרב האוכלוסייה הכפרית ממוצא פולני וגרמני כאחד. בעוד ששני שלישים מאוכלוסיית הדוכסות הגדולה זוהו כפולנים אתנים (בעיקר במרכז, בדרום ובמזרח), שליש ראה את עצמם כבני אתניות גרמנית. הסנטימנט האנטי-פרוסי גדל כתגובה למדיניות הגרמניזציה והדיכוי מצד השלטונות הפרוסיים וארגון הקונספירציה שנקרא Związek Plebejuszy מצא קרקע חזקה. הובילו אותו מוכר הספרים ולנטי סטפנסקי, המשורר רישארד ברווינסקי ועורך הדין יאקוב קראוטהופר-קרוטובסקי.
היסטוריה > האספה הלאומית של פרנקפורט 1848 והדוכסות

במהלך המהפכות של 1848 ניסתה האספה הלאומית של פרנקפורט לחלק את הדוכסות הגדולה לשני חלקים: מחוז פוזן, שהיה אמור להיות מסופח לגרמניה המאוחדת שעתידה להיווצר, ומחוז גנייזנו, שהיה נשאר מחוץ לגרמניה, אך בגלל מחאת חברי הפרלמנט הפולנים נכשלו התוכניות הללו ושלמותה של הדוכסות הגדולה נשמרה. עם זאת, ב-9 בפברואר 1849, לאחר סדרה של הבטחות שבירות, המינהל הפרוסי שינה את שמה של הדוכסות הגדולה לפרובינציית פוזן. אף על פי כן, השטח נותר רשמית מחוץ לגרמניה עד לפירוק הקונפדרציה הגרמנית והקמת הקונפדרציה הצפון-גרמנית כבר ב-1866, בעוד שהמלכים הפרוסים עד וילהלם השני, קיסר גרמניה עדיין החזיקו בתואר "הדוכס הגדול מפוזן" עד 1918.
הערות שוליים

1 2 3  Historia. Encyklopedia Szkolna. Warszawa 1993. Page 670
↑  "Lands of Partitioned Poland 1795–1918"Piotr Stefan
Wandycz Washington University Press 1974
↑  Historia 1789–1871 Page 255. Anna Radziwiłł and Wojciech Roszkowski.
1 2 3  Historia 1789–1871 Page 278. Anna Radziwiłł and Wojciech Roszkowski.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810599847805606 
המחוז הפרוסי של פוזן. צבע צהוב: אזורים דוברי פולנית לפי הרשויות הגרמניות, נכון ל-1905
דמבוביצה

ערך זה עוסק בנהר ברומניה. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |
נהר דמבוביצה בבוקרשט
נהר דמבוביצה בבוקרשט
 מידע כללי
 אורך:  237 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  19.1 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  2,837 קמ"ר
 מוצא:  הרי פגראש, רומניה
 גובה מוצא הנהר:  2,100 מטרים
 יובלים:  Bădeni River, Răchita River, Râul Căciulelor, Pârâul lui Coman, Stoeneasca River, Valea Chiliilor River, Valea Cheii River, Valea Comisului River, Păsărica River, Căciulata River, Ilfov River, Izvorul Hotarului River, Oncioaia River, Dâmbovicioara River, Muscel River, Luțele Mari River, Izvorul Foișorului River, Valea Dragoslăvenilor River, Valea Jocii River, Valea lui Stanciu River, Valea lui Aron River, Valea lui Aron River, Valea Turcilor River, Cuza River, Sântinica River, Valea Jugii River, Valea Vladului River, Valea Speriatei River, Valea Largă River, Valea Vlazilor River, Valea Largă River, Valea Runcului River, Valea Nemțoaicelor River, Pârâul Larg, Grui River, Dracsin River, Valea Grecului River, Valea Luncii River, Valea Orățiilor River, Frasinu River, Valea Ulmului River, Colții lui Andrei River, Valea Barbului River, Valea Gruiului River, Valea Seacă River, Valea Hotarului River, Colentina River, Câlnău River, Bucureștioara River, Cheia River, Valea Arșiței River, Ghimbav River, Clăbucet River, Bălțatul River, Aninoasa River, Valea Șaului River, Valea Satului River, Berevoescu River, Cascue River, Berila River, Boarcășu River, Valea lui Ivan River, Valea Pleșei River, Râușorul, Tămașul River, Valea Măgurii River, Râul Alb, Valea Caselor River, Luțele Mici River 
 שפך:  ארג'ש 
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה
 נהר דמבוביצה מסומן באדום כחלק מאגן הניקוז של נהר הדנובה ברומניה
 
דמבוביצה (ברומנית: Dâmboviţa) הוא נהר הנובע מהרי פגראש, ברומניה. הנהר זורם דרך בירת רומניה, בוקרשט ונשפך לתוך הארג'ש ליד העיירה בודשט. נהר דמבוביצה הוא חלק מאגן הניקוז של הדנובה.
אורך הנהר 237 קילומטרים, חלק ממהלך הנהר עובר דרך המחוז הנושא את שמו, מחוז דמבוביצה.
גרנטה

ערך זה עוסק במגזין ספרות בריטי. אם התכוונתם להמהדורה הבינלאומית העברית של מגזין הספרות גרנטה, ראו .
| --- | --- |

 מו"ל:  סיגריד ראוסינג 
 תאריכי הופעה:  1889–הווה (כ־135 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  0017-3231, 2515-2661
 granta.com
 
גרנטה (אנגלית: Granta) הוא כתב עת ספרותי וכן חברת הוצאה לאור בבריטניה, אשר מגדיר את העיקרון המנחה אותו כ"אמונה בכוחם ובדחיפותם של סיפורים, הן בבדיון והן בכתיבה עיונית, וביכולתם העילאית של סיפורים לתאר, להאיר, ולהמחיש." בשנת 2007, תואר כתב העת כך ברשימה ב"האובזרבר": "במזגו יחד ממוארים וצילום עיתונות, ובהאדרתו את הסיפורת הריאליסטית העכשווית, 'גרנטה' מצמיד את פניו בחוזקה אל החלון, נחוש לצפות בעולם".
העשורים הראשונים

"גרנטה" נוסד בשנת 1889 על ידי סטודנטים באוניברסיטת קיימברידג' בשם "הגרנטה" (The Granta), בעריכת רודולף צ'יימברז לימן (R. C. Lehmann, לימים משתתף עיקרי בכתב העת הסאטירי פאנץ', וכן פוליטיקאי וחבר פרלמנט). תחילה נועד להיות כתב עת לפוליטיקה סטודנטיאלית, הומור, וביכורים ספרותיים. שם כתב העת לקוח משמו של אחד מיובלי הנהר קאם (הנהר העובר בעיר קיימברידג'). עורך מוקדם נוסף של כתב העת היה ריצ'רד פרסקוט קגווין (R. P. Keigwin), חוקר תרבות דנמרק ושחקן קריקט ידוע בשעתו. בשנת 1912–1913 ערך את כתב העת אדוורד שאנקס, סופר, מבקר, ומשורר, שלימים נמנה עם משוררי מלחמת העולם הראשונה בבריטניה. עוד בין עורכי העיתון אוליבר לוקר-למפסון ואדווין מונטגיו.
בצורתו זו התקיים כתב העת במשך עשורים, וזכה לפרסם כתבי נעורים (ג'ובניליה) של כמה סטודנטים שהתפרסמו מאוחר יותר כיוצרים, ובהם: ג'פרי גורר, ויליאם אמפסון מייקל פריין, טד יוז, א. א. מילן סילביה פלאת', ברטרם פלטשר רובינסון, ג'ון סימפסון (שגם ערך את גרנטה בשעתו), וסטיבי סמית'.
מתכונת חדשה

בשנות ה-70 של המאה ה-20 נקלע כתב העת לקשיים כספיים וסבל מאדישות מצד הסטודנטים. קבוצה של תלמידים לתארים מתקדמים הצילה אותו מסגירה, ובשנת 1979 נולד כתב העת מחדש ככתב עת ל"כתיבה חדשה", ופנה אל קהל כותבים וקוראים מחוץ לאוניברסיטת קיימברידג'. העורך הראשון במתכונת החדשה היה ביל ביופורד (סופר אמריקאי שלמד בקיימברידג', שאת ספרו "בין בריונים" (Among the Thugs) כתב במקור עבור כתב העת), וכהונתו נמשכה 16 שנה. אחריו ערך את כתב העת איאן ג'ק, מ-1995 עד 2007.
באפריל 2007 מונה ג'ייסון קאולי, שהיה עורך ירחון הספורט של "האובזרבר", לערוך את גרנטה. קאולי שינה את עיצוב כתב העת ופתח אתר אינטרנט חדש עבורו. בספטמבר 2008 עזב את המשרה משקיבל לידיו את עריכת הניו סטייטסמן.
אלכס קלארק, לשעבר סגנית העורך הספרותי ב"האובזרבר", החליפה את קאולי, והייתה לאשה הראשונה שכיהנה בעריכת גרנטה. בסוף מאי 2009 עזבה קלארק את המשרה, ועורך אמריקאי בשם ג'ון פרימן נטל לידיו את התפקיד.
גרנטה יוצא עתה כרבעון, ומפרסם תמהיל של סיפורת, זכרונות, כתבות שטח, עיתונות חוקרת, וצילום עיתונות.
בעלות

בשנת 1994 רכש ריי הדרמן, אשר בבעלותו גם The New York Review of Books, שליטה בכתב העת.  באוקטובר 2005 עברה השליטה לידי הנדבנית השוודית סיגריד ראוסינג.
הוצאת הספרים Granta Books

בשנת 1989, הקים העורך דאז, ביל ביופורד, הוצאת ספרים ליד כתב העת. ההוצאה ביקשה להוציא 6 ספרים בשנה, ופעלה בשותפות עם הוצאת ספרי פינגווין, אשר טיפלה בשיווק ובהפצה. המטרה המוצהרת של הוצאת הספרים היא לפרסם יצירות אשר "מגרות, מעוררות השראה, עוסקות בשאלות קשות, ובוחנות תקופות היסטוריות מרתקות."
בעלת כתב העת, ראוסינג, הצהירה שתעמוד מאחורי השאיפות הללו, הן עבור כתב העת והן עבור הוצאת הספרים. בריאיון לפייננשל טיימס אמרה:
"[הוצאת] גרנטה לא תפרסם ספרים שלא היינו מפרסמים מתוכם בכתב העת. כתב העת הוא קנה המידה שלנו עבור הספרים. [...] אין אנו מתכוונים לתת את הדעת יותר לשיקולי מכירות, משום שנראה לי שעמדנו לאבד את המקוריות שלנו לגבי מה שרצינו לעשות."
בין הסופרים שפרסמו ספרים בהוצאת גרנטה נמנים מרטין איימיס,ג'וליאן בארנס, סול בלו, ביל ברייסון, פיטר קארי, ריימונד קארבר, ברוס צ'טווין, דון דלילו, ג'יימס פנטון, ריצ'רד פורד, נדין גורדימר, סטיבן קינג, מילן קונדרה, דוריס לסינג, איאן מקיואן, גבריאל גארסיה מארקס, אליס מונרו, ארונדהטי רוי, סלמאן רושדי, זיידי סמית', ג'ורג' סטיינר, פול ת'רו, מריו ורגס יוסה, ג'נט וינטרסון, ובעת האחרונה גם סופר המתח מייקל קולינס, המחזאי סיימון גריי, הסופרת האוסטרלית אנה פאנדר (מחברת "שטאזילנד"), והסופרת האמריקאית החירשת לואיז סטרן, והסופרת הפולנית אולגה טוקרצ'וק.
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה

בשנת 1983 פרסם גרנטה (גיליון 7 של המתכונת החדשה) רשימה של 20 סופרים בריטיים צעירים שאותם הגדיר "מבטיחים". עשור לאחר מכן, ב-1993, שב כתב העת ופרסם רשימה של סופרים מבטיחים (גיליון 43), ושוב ב-2003 (גיליון 81).
בשנת 1996 (גיליון 54) פרסם כתב העת רשימה של סופרים אמריקאים מבטיחים, ושוב בשנת 2007 (גיליון 97). בשנת 2010 הוקדש גיליון 113 לסופרים מבטיחים בשפה הספרדית.
לפחות תריסר מן הסופרים הללו זכו או היו מועמדים סופיים לזכות בפרסים ספרותיים חשובים בהמשך הדרך, ובהם פרס מאן בוקר ופרס וויטברד.
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה > רשימת הסופרים הצעירים הטובים ביותר (חבר העמים הבריטי) > 1983

מרטין איימיס
ויליאם בויד
מגי ג'י
קזואו אישיגורו
אדם מארס-ג'ונז
סלמאן רושדי
ג'וליאן בארנס
אורסולה בנטלי
פאט בארקר
בוצ'י אמצ'טה
איאן מקיואן
שיווה נאיפול
גראהם סוויפט
רוז טרמיין
קלייב סינקלר
אלן ג'אד
פיליפ נורמן
אנדרו נורמן וילסון
כריסטופר פריסט
ליסה סיינט אובין דה טראן
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה > רשימת הסופרים הצעירים הטובים ביותר (חבר העמים הבריטי) > 1993

קזואו אישיגורו
חניף קוריישי
בן אוקרי
אסתר פרויד
קאריל פיליפס
ויל סלף
איאן בנקס
אדם לייבלי
הלן סימפסון
טיבור פישר
ניקולס שייקספיר
פיליפ קר
לורנס נורפוק
לואי דה ברנייר
אליסון לואיז קנדי
אלן הולינגהרסט
קנדיה מקוויליאם
אן בילסון
אדם מארס-ג'ונז
ג'נט וינטרסון
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה > רשימת הסופרים הצעירים הטובים ביותר (חבר העמים הבריטי) > 2003

מוניקה עלי
ניקולה בארקר
רייצ'ל קאסק
פיטר הו דייוויס
סוזן אלדרקין
פיליפ הנשר
אליסון לואיז קנדי
הארי קונזרו
טובי ליט
דייוויד מיצ'ל
אנדרו אוהייגן
דייוויד פיס
דן רודז
בן רייס
רייצ'ל זייפרט
זיידי סמית'
אדם ת'רלוול
אלן וורנר
שרה ווטרס
רוברט מקליאם וילסון
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה > רשימת הסופרים הצעירים הטובים ביותר (חבר העמים הבריטי) > 2013

נעמי אלדרמן
תמימה ענאם
נד בומן
ג'ני פייגן
אדם פולדס
שיאולו גואו
שרה הול
סטיבן הול
ג'ואנה קאבנה
בנג'מין מארקוביץ
נדיפה מוחמד
הלן אויימי
רוס רייזין
סאנג'יב סהוטה
טאייה סלאסי
קמילה שמסי
זיידי סמית'
דייוויד סאליי
אדם ת'רלוול
איווי ויילד
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה > רשימת הסופרים הצעירים הטובים ביותר (ארצות הברית) > 1996

שרמן אלקסי
מדיסון סמארט בל
איתן קיינין
אדוויג' דאנטיקט
טום דרורי
טוני ארלי
ג'פרי יוג'נידיס
ג'ונתן פרנזן
דייוויד גוטרסון
דייוויד היינז
אלן קורצווייל
אליזבת מקראקן
לורי מור
פיי מיין נג
רוברט אוקונור
כריס אופט
סטוארט אונאן
מונה סימפסון
מלני ריי תון
קייט וילר
רשימות הסופרים הצעירים הטובים ביותר של גרנטה > רשימת הסופרים הצעירים הטובים ביותר (ארצות הברית) > 2007

דניאל אלרקון
קווין ברוקמייר
ג'ודי בודניץ
כריסטופר קוק
אנתוני דור
ג'ונתן ספרן פויר
נל פרוידנברגר
אולגה גרושין
דארה הורן
גייב האדסון
אוזודינמה איוואלה
ניקול קראוס
ראטאווט לפצ'רואנספ
ייון לי
מייל מלוי
ז"ז פאקר
ג'ס רו
קארן ראסל
אקהיל שארמה
גארי שטיינגרט
ג'ון ריי
הערות שוליים

↑  About Granta Magazine.
↑  Simon Garfield, "From student rag to literary riches", The Observer, 30 December 2007.
↑  "Top 50 Literary Magazine". EWR. נבדק ב-17 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Haffenden, Oxford Dictionary of National Biography
↑  J. P. C. Roach, 'The University of Cambridge: The modern university (1882-1939)', A History of the County of Cambridge and the Isle of Ely: Volume 3: The City and University of Cambridge (1959), pp. 266-306.
↑  Elise Blanchard. "London-Based Lit Mags". The Review Review. אורכב מ-המקור ב-2016-03-05. נבדק ב-4 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stephen Brook "Granta names Alex Clark as first female editor", The Guardian, 28 May 2008
↑  Oliver Luft, "Alex Clark steps down as Granta editor", The Guardian, 29 May 2009
↑  Isabel Berwick, "Lunch with the FT: Sigrid Rausing", The Financial Times, 6 November 2009.
דייל וולף

דייל אדוארד וולף (באנגלית: Dale Edward Wolf;‏ 6 בספטמבר 1924 –  20 במרץ 2021) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הרפובליקנית שכיהן כסגן מושל דלאוור ה-22 בשנים 1989–1992, וכמושל דלאוור ה-70 במשך שלושה שבועות מדצמבר 1992 ועד ינואר 1993.
ראשית חייו

דייל וולף נולד בעיר קרני שבנברסקה, כבנם של הארי ואירן וולף. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נברסקה–לינקולן עם תואר בחקלאות. ב-מלחמת העולם השנייה הוא לחם כלוטננט ראשון בצבא ארצות הברית, ועוטר בכוכב הארד ובלב הארגמן בקרב אוקינאווה. ב-1945 נשא וולף לאישה את קלריס איליין מרשל, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
קריירה מקצועית ופוליטית

לאחר המלחמה קיבל וולף תואר דוקטור לפילוסופיה בחקלאות מאוניברסיטת ראטגרס, ועד מהרה החל לעבוד בחטיבת המחקר החקלאי של חברת דופונט. הוא היה ליושב ראש מועצת המנהלים לעסקי תרופות של דופונט וסגן נשיא הקבוצה לעסקי חקלאות. בינתיים, הוא היה בזמנים שונים יושב ראש של איגוד החקלאיות הכימית הלאומית, יושב ראש של איגוד החקלאות הכימית הבינלאומית, וחבר המועצה של אגודת הייצור הפרמצבטי. ב-1987 הוא פרש מדופונט כדי לקבל מינוי ממושל דלאוור מייק קאסל כמנהל הפיתוח המדינתי, אחראי על תקצוב ההון, שיכון לעניים, תיירות ופיתוח כלכלי.
סגן מושל ומושל דלאוור

ב-1988 היה וולף בחירתו של מושל דלאוור המכהן מייק קאסל לתפקיד סגן המושל, ונבחר לתפקיד בבחירות לאחר שהביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית קארי א. הינדס. הוא כיהן בתפקיד תקופת כהונה אחת מ-20 בינואר 1989 ועד 31 בדצמבר 1992. בשנת סיום כהונתו הוא בחר שלא להתמודד על משרת המושל מול מועמד הדמוקרטים טום קרפר. אך כאשר המושל קאסל התפטר כדי לאייש מושב שנבחר אליו בבית הנבחרים של ארצות הברית, הושבע וולף כממלא מקומו למשך 20 הימים הנותרים לתקופת כהונתו המתוכננת של קאסל.
שנותיו האחרונות

בהמשך שימש וולף כיושב ראש דיינל אינטרנשיונל, קבוצת ייעוץ שמסייעת לחבורת שמתעניינות בקשרים עסקיים עם סין. ב-1995 הוא התגורר בגואנגג'ואו, בה הוא הקים משרד עבור חברת עורכי הדין "מזולו-מקקנדיש", שבה הוא היה יועץ בינלאומי בכיר. הוא היה סגן יושב ראש מועצת המנהלים של תאגיד הביו-חקלאות אמרלד, חברת חקלאות ביו-טכנולוגית בלאנסינג, מישיגן, והחל מ-1998 סגן יושב הראש של התאגיד הפיננסי WSFS. הוא ישב בראש המועצה המתאמת הראשונה של דלאוור לפגיעות סמים ואלכוהול, והיה יושב הראש של SURJ (תמוך במה שצודק ונכון), ארגון המקדיש עצמו לשיפור מערכת המשפט הפלילי בדלאוור.
דייל וולף נפטר בווילמינגטון ב-20 במרץ 2021.
דלברט מאן

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1920 לורנס, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בנובמבר 2007 (בגיל 87) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Delbert Martin Mann 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ואנדרבילט  בית הספר לדרמה של ייל  תיכון יום-פוג 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1955)  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
דלברט מאן (אנגלית: Delbert Mann; ‏30 בינואר 1920 - 11 בנובמבר 2007) היה במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקני, זוכה פרס האוסקר על הסרט "מרטי".