stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגביע האירופי (בייסבול)
מירב האליפויות

| קבוצה | מספר אליפויות | שנים |
| --- | --- | --- |
| איטליה פארמה |  13  | 1977, 1978, 1980, 1981, 1983, 1984, 1986, 1987, 1988, 1992, 1995, 1998, 1999 |
| הולנד נפטונוס |  10  | 1994, 1996, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2015, 2017, 2018 |
| הולנד נטונו |  7  | 1965, 1972, 1974, 1991, 1997, 2008, 2009 |
| איטליה בולוניה |  6  | 1973, 1985, 2010, 2012, 2013, 2019 |
| איטליה מילאנו |  3  | 1969, 1970, 1971 |
| איטליה רימיני |  3  | 1976, 1979, 1989 |
| הולנד הארלם ניקולס |  3  | 1966, 1975, 1990 |
| סן מרינו T&A סן מרינו |  3  | 2006, 2011, 2014 |
| ספרד פיראטס דה מדריד |  2  | 1964, 1967 |
| ספרד פיקאדרו ברצלונה |  2  | 1963, 1968 |
| הולנד ADO דן האג |  1  | 1993 |
| איטליה גרוסטו |  1  | 2005 |
| הולנד קינהיים |  1  | 2007 |
| הולנד L&D אמסטרדם |  1  | 2016 |
הערות שוליים

↑  "Baseball Europe". אורכב מ-המקור ב-2009-08-03. נבדק ב-2009-08-29.
דרום רוסיה

מפה כללית של רוסיה, המציגה את דרום רוסיה בצבע (המחוז הפדרלי הדרומי בכחול והמחוז הפדרלי של צפון קווקז באדום).
דרום רוסיה (ברוסית: Юг России) הוא החלק הגאוגרפי הדרומי ביותר בחלק של רוסיה שנמצא ביבשת אירופה, אשר כולל את המחוז הפדרלי הדרומי ואת המחוז הפדרלי של צפון קווקז.
היסטוריה

חבל הקווקז מיושב לאורך אלפי שנים. ישנן עדויות לכך ששבטים סלאביים שונים אכלסו את אזור דרום רוסיה עוד במאה ה-3. לאזור דרום רוסיה היה תפקיד חשוב בהשפעה של התרבות הביזנטית על רוסיה. התרבות הפרסית הייתה גם היא בעלת השפעה משמעותית על אזור דרום רוסיה. בתחילת האלף השני לספירה, בין הוולגה לדון, שבטים טורקים שונים הקימו באזור דרום רוסיה מדינות טטאריות. לפי מקורות היסטוריים, תושבים רבים באזור דרום רוסיה בחרו להתאסלם בעקבות הפלישות של המונגולים לאזור זה.
במהלך מלחמת האזרחים הרוסית (1917–1922), טריטוריה שזכתה לכינוי "דרום רוסיה" התקיימה לזמן קצר משנת 1919 עד שנת 1920, והיא השתרעה על החלקים הדרומיים ביותר של האימפריה הרוסית, כולל חלקים מאוקראינה. בהיסטוריוגרפיה הסובייטית, אזור זה כונה "אזור הדרום הלבן" - התייחסות לתנועה הלבנה שנלחמה באזור זה בבולשביקים יחד עם הכוחות המזוינים של דרום רוסיה וצבא המתנדבים.
ראו גם

ניבים דרום-רוסיים
ניבים צפון-רוסיים
מחוזות פדרליים של רוסיה
חלוקה מנהלית-טריטוריאלית של רוסיה
דרום קאלימנטן

דרום קאלימנטן (באינדונזית: Kalimantan Selatan) הוא אחד ממחוזות אינדונזיה, הממוקם בדרום האי בורנאו. המחוז מכיל כשתי ערים ו-11 נפות שונות. המחוז הוקם באוקטובר 1950. ברית המחוז היא העיר בנג'ארמסין.
היסטוריה

האירופאים הגיעו לאזור בתחילת המאה ה-16. במקביל הגיע האסלאם לאי ומרבית מתושביו התאסלמו. ההולנדים בנו בתחילה עמדת סחר באזור, אך גורשו על ידי הבריטים במהלך מלחמות נפוליאון. לאחר סיום המלחמותה, הבריטים החזירו את האזור להולנדים.
לאחר קרב איי הודו המזרחיים בשנת 1942 האי נכבש על ידי האימפריה היפנית. ב-17 בספטמבר 1945 נכנעו השלטונות היפניים המקומיים לצבא האוסטרלי. ב-1 ביולי 1946 החזירה אוסטרליה את השליטה לממשלה הקולוניאלית ההולנדית.
כלכלה

הייצוא של דרום קאלימנטן הוא השביעי בגודלו מבין מחוזותיה של אינדונזיה. מקור התעסוקה הגדול ביותר הוא החקלאות סבה עובדים כ-38.2% מהתושבים. כ-20.59 אחוזים עובדים במסחר.
דניאל מקני

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1806 Fintry, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בינואר 1882 (בגיל 75) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית קברות דין 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 הושפע על ידי:  John Knox 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית של אדינבורו  Knight Bachelor 
 
דניאל מקני (באנגלית: Daniel Macnee;‏ 4 ביוני 1806 – 17 בינואר 1882), היה צייר דיוקנאות סקוטי, שכיהן כנשיא האקדמיה המלכותית הסקוטית (1876).
ביוגרפיה

הוא נולד בפינטרי בסטירלינגשייר. בגיל שלוש עשרה הוא התחנך לצד הורציו מקולוך ועיבד בצבעי מים, אצל אמן הנוף ג'ון נוקס. לאחר מכן הוא עבד שנה בתור ליטוגרף, והועסק בחברה בקאמנוק, איירשייר, כדי לצבוע את מכסי הנוי של קופסאות הרחה מעץ שלהם.
הוא למד באדינבורו באקדמיה לאמנות, שם פירנס את עצמו על ידי איור פרסומים עבור החרט ויליאם הום ליזרס. לאחר שעבר לגלאזגו, הוא ביסס את עצמו כצייר פורטרטים אופנתי. בשנת 1829 הוא התקבל כחבר באקדמיה הסקוטית המלכותית. הוא לא מופיע כבעל נכסים עצמאי עד 1840, כאשר הוא נרשם כצייר דיוקנאות המתגורר בגלאזגו.
עם מותו של סר ג'ורג' הארווי ב-1876 הוא נבחר לנשיא האקדמיה הסקוטית המלכותית. מאז ועד מותו הוא נשאר באדינבורו, שם, לפי האנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, "תכונותיו החברתיות הגאוניות וכוחותיו הבלתי ניתנים לחיקוי … הפכו אותו לפופולרי". הוא התגורר בווסט אנד האופנתי של אדינבורו.
הוא זכה לתואר אבירות על ידי המלכה ויקטוריה בשנת 1877. באותה שנה הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית של אדינבורו.
כמה מיצירותיו של מקני מוחזקות על ידי הגלריה הלאומית לפורטרטים בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו.
הוא היה נשוי לראשונה למרגרט (1810–1847) שלה היו לו לפחות שבעה ילדים, כולל הוראס מקני. היא קבורה בגלאזגו נקרופוליס. הוא היה נשוי שנית (בערך 1850), למרי ביוקנן מקני (1834–1931), הצעירה ממנו ב-28 שנים.
מקני נקבר בבית הקברות דין במערב אדינבורו עם אשתו מרי ביוקנן, וילדיו, קונסטנס ותומס ויסמן מקני.
גלריה

ליידי באפור
הנרי מרשל
לואיזה בלפור
ג'ון הוטון בלפור
הערות שוליים

↑  Waterston, Charles D; Macmillan Shearer, A (July 2006). Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783-2002: Biographical Index
↑  Bryan, Michael; Williamson, George C. (1904). "Macnee, Daniel, Sir". Bryan's dictionary of painters and engravers. Vol. 3, H–M. NY: Macmillan. p. 266.
1 2  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Macnee, Sir Daniel". Encyclopædia Britannica. Vol. 17 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 265.
↑  Biographical Index of Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783–2002 (PDF). The Royal Society of Edinburgh. July 2006. ISBN 0-902-198-84-X. Archived from the original
↑  "A Lady in Grey (The Artist's Daughter, Later Mrs Wiseman) - Art UK"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 3841  ISNI: 0000 0000 6791 7834  RKD: 51821  SNAC: w68g9hs2  ULAN: 500005662  VIAF: 95715394   WorldCat (עם VIAF): 95715394
המלאכיות של צ'רלי (סרט, 2000)

| --- | --- |

כרזת הסרט המלאכיות של צ'רלי
 מבוסס על:  המלאכיות של צ'רלי 
 בימוי:  ג'וזף מק'גינטי ניקול 
 הופק בידי:  דרו ברימור לאונרד גולדברג ננסי ג'ונבאן
 תסריט:  אד סלומון, ג'ון אוגוסט 
 עריכה:  ויין וורמן   פיטר טשנר
 שחקנים ראשיים:  קמרון דיאז דרו ברימור לוסי לו מאט לה-בלאנק ביל מארי סם רוקוול טים קארי קריספין גלובר
 מוזיקה:  אדוורד שארמור
 צילום:  ראסל קרפנטר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Flower Films, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בנובמבר 2000
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט חבר'ה נשי, סרט אמנויות לחימה 
 תקציב:  $75,000,000
 הכנסות:  $264,105,545
 הכנסות באתר מוג'ו:   charliesangels
 סרט הבא:  המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלאכיות של צ'רלי הוא סרט פעולה קומי משנת 2000, שבו משחקות קמרון דיאז, דרו ברימור ולוסי לו שלוש נשים שעובדות בשביל סוכנות חקירות פרטיות. הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה מסוף שנות השבעים, המלאכיות של צ'רלי.
הסרט הופק על ידי "Tall Trees Productions" ו"Flower Films" והופץ על ידי סרטי קולומביה. ביל מארי משחק בסרט את בוזלי, ובסרט משחקים גם טים קארי וסם רוקוול.
ב-2003 יצא סרט המשך לסרט, "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה".
עלילה

נטלי (דיאז), דילן (ברימור) ואלכס (לו) הן ה"מלאכיות", שלוש נשים מוכשרות מחוספסות ומושכות, שעובדות כחוקרות פרטיות בשביל מיליונר סמוי בשם צ'רלי (מדובב על ידי, ג'ון פורסיית', שדיבב את הדמות גם בסדרת הטלוויזיה). צ'רלי משתמש ברמקול כדי לתקשר עם המלאכיות ועם העוזר שלו, בוזלי (מאריי).
משימתן של המלאכיות היא למצוא את אריק נוקס (רוקוול), גאון שיצר מערכת מהפכנית לזיהוי קול ובעל חברה משלו, "Knox Enterprises", כי הוא "כביכול" נחטף על ידי רוג'ר קורווין (קארי), שמנהל חברת תקשורת לוויינים המכונה "Redstar". המלאכיות מסתננות למסיבה שארגן קורווין ומבחינות ב"איש הרזה והמפחיד" (גלובר), שנראה בקטעי הווידאו של החטיפה של נוקס.
לאחר שהמלאכיות מאחדות את נוקס עם השותפה העסקית שלו ויויאן ווד (קלי לינץ') צ'רלי מסביר להן שהן חייבות לקבוע אם האיש הרזה גנב את התוכנה של נוקס. המלאכיות חודרות למפקדת Redstar, עוברות את מערכת הביטחון, ומתקינות תוכנה במחשב הראשי, שתאפשר להן לחקור יותר טוב מה קורה בחברה. הן נותנות לבוזלי את המחשב הנייד שמותאם עם המחשב הראשי של החברה. דילן נענית בחיוב להצעה של נוקס לבלות איתו את הלילה, אך היא מגלה באותו ליל שהוא זייף את החטיפה בעזרת ויויאן והאיש הרזה.
נוקס יורה בדילן, ונראה כי הרג אותה, אך היא נמלטת ללא פגע. גם נטלי ואלכס מותקפות, והאיש הרזה רוצח את קורווין. המשרדים של צ'רלי מפוצצים, אך מקלט רדיו שורד בין שברי האבנים, והמלאכיות מאתרות את בוזלי לאחר שהוא מדבר איתם באמצעות משדר רדיו שמושתל בשיניו.
המלאכיות מחלצות את בוזלי ומביסות את ויויאן, את האיש הרזה ועוד כמה מאנשיהם. כשנוקס נמלט עם מסוק חמוש בטילים, בוזלי עוזר למלאכיות להגיע למסוק, ובסופו של דבר המלאכיות מצליחות לפוצץ את המסוק, ונוקס נהרג בזמן שהמלאכיות נוחתות בים. כשהן מבינות שבידן האפשרות לראות סוף סוף את צ'רלי פנים אל פנים, המלאכיות נכנסות לבית החוף של נוקס, אך צ'רלי כבר עזב. הוא מברך אותן מרחוק על עבודתן הטובה, ושולח אותן ואת בוזלי לחופשה. כשצ'רלי מדבר עם המלאכיות בטלפון, דילן חושדת שראתה אותו בזמן שדיבר אליהן בטלפון הנייד שלו.
המילטון הארטי

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1879 הילסבורו, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בפברואר 1941 (בגיל 61) הוב, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Saint Malachy Church of Ireland Churchyard 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 עיסוק:  מוזיקאי, מנצח, מלחין, מלווה
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויולה, פסנתר, עוגב
 בן או בת זוג:  Agnes Nicholls (1904–1941) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1934)  Knight Bachelor 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר הרברט המילטון הארטי (אנגלית: Herbert Hamilton Harty‏; 4 בדצמבר 1879 - 19 בפברואר 1941) היה מוזיקאי, מנצח, מלחין ומלווה אירי.
הארטי נולד בהילסבורו, אירלנד הצפונית. נודע בעיקר בצליל האירי של רבים מחיבוריו המוזיקליים, נחשב למלווה הראשון במעלה בלונדון בשעתו וזכה להערכה ולכבוד כמנצח.
המילטון, בן לנגן עוגב בכנסייה (ויליאם הארטי), ניגן בילדותו בויולה, פסנתר ועוגב. בראשית דרכו הלך בעקבות אביו ועבד כנגן עוגב כנסייתי מגיל 12. הוא עבר ללונדון בשנת 1901 כדי לבסס לו קריירה מוזיקלית כמלווה וליווה בפסנתר רשימה מרשימה של סולנים, ביניהם ג'ון מקורמק, יוזף סיגטי, פריץ קרייזלר והסופרן אגנס ניקולס, שנשא לאישה בשנת 1904.
הארטי חיבר את רוב יצירותיו בין 1901 ל-1920, ביניהן "סימפוניה אירית", הפואמה הסימפונית "עם אווזי הבר", קונצ'רטו לכינור ומוזיקה לשיר "אודה לזמיר" לסופרן ותזמורת, שניקולס שרה בביצוע הבכורה.
אחרי שפרש מניצוח בשנת 1936, השלים עוד פואמה סימפונית, "ילדי ליר", בשנת 1938.
אחרי עבודה קצרה עם התזמורת הסימפונית של לונדון ותזמורות אחרות באנגליה, התמנה הארטי למנצח קבוע של תזמורת האלה בשנת 1920, משרה שהתמיד בה עד 1933. תחת שרביטו הייתה התזמורת לאחת התזמורות הראשונות במעלה באנגליה. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1925. בין השנים 1931 ל-1936 סייר הארטי בארצות הברית ובארצות אחרות והופיע בבוסטון, שיקגו, קליבלנד, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו ורוצ'סטר, כמו גם בסידני, אוסטרליה. נפל קורבן לסרטן המוח בשנת 1936 בעיצומה של קריירה משגשגת ומת בשנת 1941 בהוב (אנגליה).
המלאך של פרנקפורט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל, אנדרטת אזהרה, מקום להט"בי היסטורי, אנדרטת זיכרון לשואה 
 על שם:  רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית 
 מיקום:  פרנקפורט 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 11 בדצמבר 1994
 תאריך פתיחה רשמי:  11 בדצמבר 1994 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  רוזמרי טרוקל
 קואורדינטות:  50°07′00″N 8°41′07″E﻿ / ﻿50.1168°N 8.68525°E﻿ / 50.1168; 8.68525
  (למפת פרנקפורט מוגדלת) המלאך של פרנקפורט(למפת פרנקפורט רגילה) המלאך של פרנקפורט he
 
המלאך של פרנקפורט (בגרמנית: Frankfurter Engel) היא אנדרטה בפרנקפורט, גרמניה אשר מוקדשת להומוסקסואלים שנרדפו תחת גרמניה הנאצית וגרמניה של שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. אנדרטה זו היא האנדרטה הראשונה שנבנתה בגרמניה שהתייחסה לרדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית.
האנדרטה עוצבה על ידי האמנית רוזמרי טרוקל (אנ') ונפתחה לציבור ב-11 בדצמבר 1994.
היסטוריה

לאחר שקבוצה להט"בית קיימה אירוע זיכרון ללא הודעה מוקדמת ב-Alte Oper ב-1 בדצמבר 1990 ותקעה צלבי עץ עם שמות הנפטרים באדמה, נוצרה אנדרטת זיכרון זמנית ראשונה בפרנקפורט לזכר הרדיפה.
ב-1990 החל הפרויקט להקים אנדרטה קבועה בפרנקפורט לזכר הרדיפה, כאשר הקמתו אושרה לבסוף על ידי מועצת העיר רק ב-1992, אך ללא כל תמיכה כספית.
ב-20 ביולי 1992 הוכרז על תחרות לעיצוב האנדרטה, כאשר בסופו של דבר ב-25 בינואר 1993 הוכרז כי הפסל, בעיצובה של רוזמי טרוקל, יהיה האנדרטה הקבועה לזכר הרדיפה. העלויות של הפסל מוערכות בכ-361,000 מארק גרמני.
לקריאה נוספת

Rüdiger Lautmann. Nationalsozialistischer Terror gegen Homosexuelle. Verdrängt und ungesühnt. (together with Burkhard Jellonnek): Paderborn: Schöningh. 2002. ISBN 3-506-74204-3
הלל ברזל

| --- | --- |

הלל ברזל, 2009
 לידה:  9 במאי 1925 צפָת, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  9 בפברואר 2022 (בגיל 96) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ברוך קורצווייל 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת אינדיאנה  האוניברסיטה העממית בתל אביב  עיריית תל אביב-יפו 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1985) 
 בן או בת זוג:  בינה ברזל 
 
הלל ברזל (9 במאי 1925 – 9 בפברואר 2022) היה חוקר ספרות ישראלי, פרופסור לספרות עם ישראל ולספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

הלל ברזל נולד בצפת בשנת 1925. הוא למד בבית הספר העירוני של המזרחי ביל"ו בתל אביב, וכבר אז הפגין כישורי נאום. הוא למד באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבל תואר שני. בשנת 1951 היה ראש שבט הצופים בתל אביב. בשנים 1952–1959, עבד כמנהל לשכת הנוער של מחלקת החינוך בעיריית תל אביב יפו. בתחילת 1960 קודם להיות סגן מנהל מחלקת החינוך ומנהל משנה של מחלקת נוער וספורט.
בסוף 1963 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "היסוד האנטי-תנ"כי בשירתנו החדשה", בהדרכתו של פרופ' ברוך קורצווייל. הענקת התואר, שהיה תואר הדוקטור הראשון שהוענק על ידי אוניברסיטת בר-אילן, הרגיזה את המועצה להשכלה גבוהה, שהכריזה על התואר כבטל. בהמשך יושרו ההדורים וברזל נותר עם תוארו. בשנת 1969 מונה למנהל האוניברסיטה העממית בתל אביב.
בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן. הלל ברזל כיהן כפרופסור לספרות עברית, ספרות משווה, ספרות ותנ"ך באוניברסיטת אינדיאנה. לימד גם באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה ובטכניון.
בשנים 1970–1971 כיהן בוועדת השופטים של פרס ביאליק.
בשנת 1985 הוענק לו פרס ביאליק לחוכמת ישראל. בשנת 1998 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
בשנת 2014 הוענק לו פרס רמת גן לספרות למפעל חיים.
ברזל היה נשוי לעיתונאית ידיעות אחרונות בינה ברזל עד מותה בנובמבר 2020. בתו שרי נשואה למיכה אילן, פרופסור לביולוגיה ימית באוניברסיטת תל אביב.
נפטר ב-9 בפברואר 2022.
ספריו

תנועת הנוער: קורותיה בעמים ובישראל (המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, תשכ"ג)
בין עגנון לקפקא: מחקר משוה (בר אוריין, 1972)
משוררים על שירה (עקד, 1970)
השיר החדש: סגירות ופתיחות (עקד, 1976)
השיר החדש: משגב להתול (עקד, 1979)
סיפורי אהבה של שמואל יוסף עגנון – עיוני מחקר (אוניברסיטת בר-אילן, 1975)
משוררים בגדולתם: מסות מחקר על משוררים עבריים (יחדיו, 1979)
מספרים בייחודם: א"ב יהושע, אהרן אפלפלד, דוד שחר, יצחק בן נר, יורם קניוק, נסים אלוני, יצחק אורפז, עמוס עוז, חיים באר: סיפורת ההווה - עיונים בדרך ההשוואה (יחדיו, 1981)
משוררי בשורה (יחדיו, 1983). המשכו של "משוררים בגדולתם"
אמיר גלבע: מונוגרפיה (ספרית פועלים, 1984)
חיים נחמן ביאליק, שמואל יוסף עגנון: מחקר ופירוש (יחדיו, 1986)
חזון וחזיון: פרנץ קאפקא, גרשון שופמן, חיים הזז, נתן אלתרמן, אהרן אפלפלד, א' ב' יהושע (יחדיו, 1987)
שירה ופואטיקה: מביאליק ועד שירת ההוה: מסות מחקר (יחדיו, 1990)
דרכים בפרשנות החדשה: מתאוריה למתודה (אוניברסיטת בר-אילן, 1990)
גבהות הכיסופים: שירה מתקנת עולם (אגודת הסופרים העבריים בישראל, תשנ"ג)
דראמה של מצבים קיצוניים: מלחמה ושואה (ספרית פועלים, תשנ"ה)
מן הסתום אל המפורש: "שמחת עניים" לנתן אלתרמן: רמיזות לתנ"ך ורמזים לשקספיר (עקד, 1997)
סדרת תולדות השירה העברית מחיבת ציון עד ימינו:
שירת חיבת ציון (ספרית פועלים, 1987)
שירת התחייה: חיים נחמן ביאליק (ספרית פועלים, 1990)
שירת התחייה: שאול טשרניחובסקי (ספרית פועלים, 1992)
שירת התחייה – אמני הז'אנר (ספרית פועלים, 1997)
שירת ארץ-ישראל: אברהם שלונסקי, נתן אלתרמן, לאה גולדברג (ספרית פועלים, 2001)
שירת ארץ-ישראל – אקספרסיוניזם נבואי: אורי צבי גרינברג, יצחק למדן, מתתיהו שוהם (ספרית פועלים, 2004)
שירת ארץ-ישראל – רומנטיקה, אידאולוגיה, מיתולוגיה: רחל בלובשטיין-סלע, אלכסנדר פן, אביגדור המאירי, יונתן רטוש (ספרית פועלים, 2006)
שירת ארץ-ישראל – מהפכות צורניות: אסתר ראב, אבות ישורון, אמיר גלבע, יהודה עמיחי (ספרית פועלים, 2007)
שירת ארץ-ישראל – מיסטיקה וסימבוליקה: ש. שלום, זלדה מישקובסקי, אבא קובנר  (ספרית פועלים, 2008)
שירת ארץ-ישראל – ליריקה: יוכבד בת־מרים, נתן יהונתן, דליה רביקוביץ (ספרית פועלים, 2014)
שירת ישראל – מהפכים פואטיים: דוד אבידן, יונה וולך (ספרית פועלים, 2018)
שירת ישראל – מהפך פואטי: נתן זך (ספרית פועלים, 2018)
תוספות: מורשה ותמורה (ספרית פועלים, 2018)
תוספות: חדשנות ומהפכנות (ספרית פועלים, 2019)
תוספות: מסד וטפחות – פרקים בפואטיקה משווה: מקראית, חדשה, עכשווית (ספרית פועלים, 2020)
סדרת המאה החצויה – ממודרניזם לפוסט-מודרניזם: הספרות ורוח התקופה – תמורות בצורות יסוד:
מיטא-ריאליזם וריאליזם (ספרית פועלים, 2011)
מוניזם ופלורליזם (ספרית פועלים, 2013)
נאו-ריאליזם והיפר-ריאליזם (ספרית פועלים, 2015)
ספריו > מעריכותיו

אהרן אפלפלד, א"ב יהושע, עמליה כהנא-כרמון, עמוס עוז, יהודה עמיחי, דוד שחר, שישה מספרים : ט"ז ספורים, איורים - נעמי סמילנסקי, עריכה ומבוא - הלל ברזל, הוצאת משרד החינוך והתרבות בשיתוף יחדיו, תל אביב, תשל"ב, 1972.
אלישבע, סמטאות: רומן, מסת הסבר, הערות, עריכה - הלל ברזל, הוצאת הדר, תל אביב, 1977.
הערות שוליים

↑  אבן פינה לבית ספר ביל"ו בת"א, הצופה, 6 באוגוסט 1937
↑  מסיבת עונג השבת בבי"ס בילו, הצופה, 9 בפברואר 1940
↑  יום הצופה, על המשמר, 29 במאי 1951
↑  בית תרבות לנוער בחסן בק, חרות, 20 במרץ 1952
נחנך מועדון שחמט לנוער, דבר, 19 במאי 1953
↑  פרסי ייעול ל-80 עובדים בעירית ת"א, דבר, 18 במרץ 1959
↑  מ. שמריהו, סכסוך לבנון - נמיר, מעריב, 18 בפברואר 1960
↑  תפקידם של מרכזי נוער שכונתיים - בכינוס לחינוך משלים, דבר, 21 ביוני 1960
↑  92 תארים מדעיים תעניק אוניברסיטת בר אילן, מעריב, 10 בדצמבר 1963
↑  יבדקו הענקת התארים באוניברסיטת בר אילן, מעריב, 18 בדצמבר 1963
↑  אליקים פדרמן, פרופ' קורצוייל: המועצה להשכלה גבוהה, חרות, 28 בינואר 1964
↑  המועצה להשכלה גבוהה, מעריב, 4 בפברואר 1964
↑  נפתחה ההרשמה ללימודים באוניברסיטה העממית בת"א, מעריב, 31 במרץ 1969
↑  מינויים והעלאות באוני' בר אילן, דבר, 8 באוגוסט 1971
↑  הזז ונחמיה אלוני חתני פרס ביאליק, דבר, 9 בנובמבר 1970
↑  חלוקת פרס ביאליק, דבר, 29 בדצמבר 1971
↑  דבר ראש העיר: זוכי פרס רמת-גן לספרות, תשע"ד 2014
↑  אגודת הסופרים אבלה על פטירתו של פרופסור הלל ברזל, הנהלת אגודת הסופרים, 10 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258245105171  BnF: cb12546521x (data)  GND: 1021043915  ISNI: 0000 0000 6648 466X  LCCN: n82010560  NLA: 35814087  NTA: 073011215  SUDOC: 087247526  VIAF: 7502107   WorldCat (עם VIAF): 7502107
הדרבי של המזרח הרחוק הרוסי

הדרבי של המזרח הרחוק הרוסי (ברוסית: Дальневосточное дерби) הוא כינוי ליריבות ספורטיבית רבת שנים בין הערים ולדיווסטוק וחברובסק.
מועדונים

| מועדונים> עיר | מועדונים> כדורגל | מועדונים> הוקי קרח | מועדונים> כדורסל |
| --- | --- | --- | --- |
| חברובסק | סק"א | אמור |  |
| ולדיווסטוק | דינמו | אדמירל | ספרטק פרימוריה |
בכדורגל

בענף הכדורגל הייתה יריבות מרה בין קבוצות הכדורגל לוץ' ולדיווסטוק וסק"א חברובסק, יריבות אשר מכונה בשם "הדרבי של המזרח הרחוק" (Дальневосточное дерби)‏, אף שזהו לא משחק דרבי במשמעות המילולית של יריבות בין מועדוני כדורגל של אותה עיר, זוהי יריבות אזורית שהייתה לאחת היריבויות המתוחות ביותר בכדורגל ברוסיה.
הקבוצות נפגשו ביניהן לראשונה ב-24 ביוני 1958 במשחק שהסתיים בניצחון סק"א בתוצאה 2:1. המשחק האחרון ביניהן נערך ב-15 באוקטובר 2016 והסתיים בניצחונה של לוצ'-אנרגיה בתוצאה 1:0. התוצאה הגדולה ביותר נרשמה במשחק, שנערך ב-6 בספטמבר 2011 כשלוצ'-אנרגיה גברה על סק"א בתוצאה 5:0.
הן נפגשו גם במסגרת שלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי, ב-22 באוגוסט 2018, שבו חברובסק גברה על ולדיווסטוק בתוצאה 0–2. ברם במשחק שבוע לאחר מכן במסגרת ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, הן נפרדו בשוויון מאופס.
לאחר פירוקה של לוץ', ב־2021, הוקמה קבוצת דינמו, אך זו טרם התמודדה מול סק"א.
בכדורגל > השוואת הישגי שיא

|  | סק"א | לוץ' | דינמו |
| --- | --- | --- | --- |
| אליפות רוסיה | מקום 16 | מקום 7 | — |
| גביע רוסיה | שמינית גמר | חצי גמר | 64 האחרונות |
בהוקי קרח

היריבות המתוחה בין העיר חברובסק לולדיווסטוק קיימת גם בענף ההוקי קרח, שם נפגשות קבוצות ההוקי אדמירל ולדיווסטוק ואמור חברובסק במסגרת ליגת ההוקי הקונטיננטלית. מאז 2013 הן נפגשו 27 פעמים.
בהוקי קרח > השוואת הישגי שיא

|  | אדמירל | אמור |
| --- | --- | --- |
| KHL | העפילה לשמינית גמר הפלייאוף 3 פעמים | העפילה לשמינית גמר הפלייאוף פעם אחת |
הערות שוליים

↑  מאזן המפגשים בתקופת ברית המועצות
↑  מאזן המפגשים מאז 1991
↑  Во Владивостоке дальневосточное дерби закончилось вничью
↑  «Дальневосточное дерби»!
↑  В очередном туре состоится дальневосточное дерби: «Луч-Энергия» (Владивосток) - «СКА-Энергия» (Хабаровск)
↑  "«Дальневосточное дерби»! | Приморский футбол". primfootball.com.
↑  ФНЛ. Дальневосточное дерби, или самый важный матч в сезоне // הדרבי של המזרח הרחוק, או המשחק החשוב ביותר העונה, כתבת תסקיר (ברוסית)
↑  Дальневосточное дерби за Хабаровском
↑  "Футбол. «Луч» дожал СКА в дальневосточном дерби".
↑  מאזן המפגשים באתר wildice.ru
↑  Дальневосточное дерби: хабаровский «Амур» обыграл «Адмирал»
↑  Статистика встреч Адмирал (Владивосток) – Амур (Хабаровск)
| כדורגל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד כדורגל רוסי • הפרמייר ליג הרוסי בכדורגל • ליגת הכדורגל הלאומית • התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות • מבנה מערך הליגות |  |
| תחרויות ליגה | ליגת העל • הליגה הראשונה • הליגה השנייה • הליגה החובבנית • הליגה האזורית |  |
| תחרויות ליגה נוספות | ליגת הנוער • ליגת הצעירים • ליגת הנשים • ליגת הנערות בכדורגל |  |
| תחרויות גביע | הגביע הלאומי • הסופר קאפ •  הגביע בכדורגל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (היסטוריה) • הנבחרת הצעירה • עד גיל 19 • עד גיל 17 • נבחרת רוסיה בכדורגל נשים |  |
| תחרויות עבר | אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל • אליפות רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע רוסיה הסובייטית בכדורגל • גביע הליגה הרוסית • גביע ליגת הכדורגל המקצוענית • גביע ליגת הכדורגל הלאומית |  |
| משחקי דרבי מרכזיים | דרבי ערי הבירה (זניט-ספרטק • זניט-צסק"א • זניט-לוקומוטיב) • זניט-קרסנודאר • הדרבי של מוסקבה (הדרבי הוותיק • ספרטק-צסק"א • לוקומוטיב-ספרטק) • דרבי המזרח הרחוק • הדרבי של סנקט פטרבורג • הדרבי של קרסנודאר • הדרבי של רוסטוב |  |
| רוסיה במפעלים האירופיים | אלניה • אנז'י • דינמו • זניט • טורפדו • לוקומוטיב • ספרטק • צסק"א • רובין • קרסנודאר • רוטור • רוסטוב |  |
| ראו גם | כדורגל נשים ברוסיה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל רוסי ובנושא ספורט ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל מקליז

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1806 קורק, אירלנד 
 פטירה:  25 באפריל 1870 (בגיל 64) צ'לסי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 מקום לימודים:  מכון קורק לטכנולוגיה 
 תחום יצירה:  ציור היסטורי 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 יצירות ידועות:  מות נלסון 
 
דניאל מקליז (באנגלית: Daniel Maclise‏; 25 בינואר 1806 – 25 באפריל 1870) היה צייר ומאייר אירי שעבד רוב חייו בלונדון, אנגליה.
ביוגרפיה

מקליז נולד בקורק, אירלנד, בנו של אלכסנדר מקליז, עובד בעורות או סנדלר, שהיה בעבר חייל ביחידה ההרית הסקוטית. השכלתו של דניאל הייתה צנועה, אך הוא היה להוט לדעת על תרבות, אהב לקרוא ודאג להפוך לאמן. אביו, לעומת זאת, העביר אותו לעבוד בשנת 1820 בבנק של נינהאם, שם שהה שנתיים, לפני שעזב כדי ללמוד בבית הספר לאמנות בקורק.
בשנת 1825 נודע לו שסר וולטר סקוט נסע לאירלנד, ומקליז הצעיר, שראה אותו בחנות ספרים, הכין רישום בחשאי של האיש הגדול, אותו הפך לתחריט מאוחר יותר. ההדפס הזה הפך לפופולרי מאוד והוביל להזמנות רבות של דיוקנאות שאותם ביצע מקליז בעפרון.
חברים משפיעים שונים זיהו את היכולות והכשרון של מקליז, ודאגו לספק לו את האמצעים ללימודים בלונדון; אך הוא סירב לכל סיוע כספי, וחסך את הכסף בעצמו והגיע ללונדון ב־18 ביולי 1827. שם הוא הכין סקיצה של צ'ארלס ג'ון קין, השחקן, וכמו בדיוקנו של סקוט, הוא נוצר בליטוגרפיה ופורסם וקליז קיבל סכום כסף נכבד. הוא נכנס לבית הספר המלכותי באקדמיה בשנת 1828, ושם הוענקו לו הפרסים הגבוהים ביותר.