stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלא יועץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אליעזר פאפו 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות המוסר 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990013295980205171
 
פלא יועץ, הוא ספר מוסר, המכיל עצות להנהגות בכל תחומי החיים, שנכתב על ידי רבי אליעזר פאפו, ונדפס לראשונה בקושטנדינא בשנת ה'תקפ"ד (1824), ולאחר מכן חזר והודפס בעוד 16 מהדורות. באחדות מן המהדורות ניכרת חתימת ידו של הצנזור, אשר הורה למחוק מהן קטעים מסוימים. הספר תורגם לערבית, ליידיש וללדינו. זה האחרון תורגם בידי בנו של המחבר.
המחבר היה אחת הדמויות הנערצות על יהודי האימפריה העות'מאנית וחבל הבלקן, והמשפיעות בהרבצת תורה ומוסר. פאפו שהיה רבה של סיליסטרה שבבולגריה, נלחם ללא חת בכל פרצה שנפרצה בחומת היהדות, אך עשה זאת בדרכי נועם, תוך שהוא משתמש בדברים היוצאים מן הלב, ונכנסים אל הלב. בסגנון זה השתמש גם בכותבו את הספר הנידון.
על כוונתו לפרסם את הספר "פלא יועץ", מודיע המחבר בהקדמתו לספרו "אורות אלים", שם הוא מתחייב כי כל ההכנסות ממכירת ספר זה, ישמשו להדפסת הספר החדש.
המחבר מבטיח בהקדמה שכל מי שילמד בספרו - הוא ישלם לו בעין טובה.
שמו של הספר ניתן לו על פי הפסוק בספר ישעיהו ”כִּי-יֶלֶד יֻלַּד-לָנוּ בֵּן נִתַּן-לָנוּ וַתְּהִי הַמִּשְׂרָה עַל-שִׁכְמוֹ וַיִּקְרָא שְׁמוֹ פֶּלֶא יוֹעֵץ אֵל גִּבּוֹר אֲבִי-עַד שַׂר-שָׁלוֹם”. יועץ - על שום שהספר גדוש בעצות טובות, ופלא - ראשי תיבות של שם המחבר אליעזר פאפו' מן הסוף להתחלה.
הספר כולל 2 חלקים. בראשון 196 ערכים שונים, המסודרים בסדר אלפביתי, ובשני 195 ערכים נוספים. בסוף הספר העתיק המחבר את הקונטרס "אלפא ביתא - אותיות מחכימות" מאת רבי צבי הירש מנדבורנה. תוך שהוא מבטיח כי מי שישקוד על הקונטרס לקוראו פעם בשבוע, או פעם בחודש, ימצא חיים.
הערות שוליים

↑  ”ואגיד לדור כי כל הנעשה דמים מקוטנריס זה, הרי הוא קודש לה' להדפיס קונטריסי הנחמד למראה אשר טיפחתי ורביתי בסיעייתא דשמייא במוסר ויראת ה', וקראתיו בשם פלא יועץ” (רבינו אליעזר פאפו, אורות אלים, מהדורת שאלוניקי, תקפ"ג, הקדמה, באתר היברובוקס).
↑  "ואם אזכה לחזות בנועם ה' ולבקר בהיכלו, אשלם במיטבא לכל מאן דלמטי לי מנה הנאה" (הקדמת הפלא יועץ)
↑  ספר ישעיה, פרק ט', פסוק ה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588437605171  VIAF: 30145911010927061428   WorldCat (עם VIAF): 30145911010927061428
פלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101 (מלחמת העולם השנייה)

| --- | --- |

סמל רגימנט 506 – ששה מצנחים וברק על כשברקע הר קוראהי (ששמו מופיע בכיתוב בתחתית הסמל)
 סוג היחידה:  פלוגת חיל רגלים מוצנח
 שייכות חיילית:  יחידת צנחנים
 מדינת מוצא:  ארצות הברית ארצות הברית
 מפקדים:  סרן הרברט סובל  סגן תומאס מיהן  סגן/סרן ריצ'רד וינטרס  סגן פרד הייליגר
 יחידת האם:  הדיוויזיה המוטסת ה-101
 תקופת הפעילות:  יולי 1942 – 30 בנובמבר 1945 (כ־3 שנים)
 עימות:  מלחמת העולם השנייה
 גזרת פעילות:  החזית המערבית במלחמת העולם השנייה
 קרבות:  הפלישה לנורמנדי  מבצע מרקט גארדן  הקרב על הבליטה
 לחם נגד:  צבא גרמניה הנאצית
 אבדות:  48 הרוגים ומעל 100 פצועים
פלוגה ה' (באנגלית: Easy Company), מגדוד 2, רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101, הייתה פלוגת חיל רגלים מוצנח בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. היא נטלה חלק בקרבות במערב ובמרכז אירופה במסגרת חיל המשלוח האמריקני בזירה זו. הפלוגה זכתה לפרסום רב בזכות הספר "אחים בקרב" (אנגלית: Band of Brothers), שכתב אודותיה ההיסטוריון הצבאי האמריקני סטיבן אמברוז, וסדרת הטלוויזיה בשם "אחים לנשק" שהופקה על פי ספר זה.
הקמה ואימונים

הפלוגה הוקמה בארצות הברית בחודש יולי 1942 במסגרת הרגימנט ה-506, שהוקם כרגימנט נסיוני של צנחנים. הפלוגה הוקמה במחנה טוקואה (Toccoa) ליד הר קוראהי (Currahee) שבמדינת ג'ורג'יה, כ-120 קילומטר מצפון מזרח לעיר אטלנטה. מפקדה הראשון היה סרן הרברט סובל (Herbert Sobel), אשר נודע בסגנון הפיקוד הקפדני (ואף הטרחני) שלו. שמה של הפלוגה ניתן לה בהיותה הפלוגה החמישית ברגימנט (E היא האות החמישית באלף-בית האנגלי), וכיון שהיה מקובל בצבא ארצות הברית לבטא במילה את האות שציינה כל פלוגה (כך לדוגמה, פלוגה D בחטיבות השונות נקראה בדרך כלל Dog Company)‏.
האימון הבסיסי (טירונות) של הפלוגה התקיים כולו במחנה טוקואה, וריצות האימון הגופני התכופות של החיילים אל פסגת הר קוראהי ובמורדו ("שלושה מייל למעלה, שלושה למטה") הפכו לסמלה של תקופת הטירונות. בדצמבר 1942 יצא רגימנט 506 לאימוני צניחה ואימונים נוספים בבסיסים אחדים בדרום ארצות הברית, ובהם פורט בראג. בחודש ספטמבר 1943 הפליגה הדיוויזיה ה-101 כולה לבריטניה.
בבריטניה שוכנה הפלוגה בכפר אולדבורן (Aldbourne), כ-100 קילומטר ממערב ללונדון. אימוניה נמשכו בבריטניה, וכללו גם השתתפות בתרגיל להדמיית הנחיתה בצרפת שנערך בחופי מחוז דבון בדרום אנגליה ובחזרה כללית של הצניחה, שנערכו בחודשים אפריל ומאי 1944. בעת השהות בבריטניה הועבר סרן סובל לתפקיד אחר בדיוויזיה ה-101 ובמקומו מונה כמפקד הפלוגה סגן תומאס מיהן (Thomas Meehan).
הפלישה לצרפת

ב-6 ביוני 1944 לפנות בוקר צנחה הדיוויזיה ה-101 בנורמנדי שבצרפת, במסגרת פלישת בעלות הברית ליבשת. משימת הדיוויזיה ה-101 הייתה לצנוח באגף המערבי של חזית הפלישה ולתפוס שם שורה של יעדים, תוך השמדת כוחות גרמניים, כסיוע לקראת הנחיתות מן הים בחוף יוטה. חיילי הפלוגה – כמו הדיוויזיה כולה - התפזרו בצניחתם על פני שטח נרחב – עד ל-20 קילומטר מקצה לקצה - והתקשו להתכנס לפעולה במהירות.
מפקד הפלוגה סגן מיהן נעדר, ובהמשך התברר שהוא וחיילים נוספים מכיתת המפקדה של הפלוגה נהרגו בהתרסקות מטוס התובלה ממנו עמדו לצנוח. על כן מונה למפקד הפלוגה סגן ריצ'רד וינטרס (Richard Winters).
עד הבוקר טרם הגיעו מרבית חיילי הפלוגה לנקודת הכינוס שלהם. למרות זאת הטיל מפקד הגדוד בשעות הבוקר על הפלוגה לתקוף ולכבוש מוצב גרמני מוגן באחוזת ברקור (Brécourt Manor), כקילומטר מצפון לכפר סנט מארי דו-מון (Sainte Marie-du-Mont) וכחמישה קילומטר ממערב לחוף יוטה. במוצב היו מוצבים מספר תותחים בינוניים, שאיימו על החיילים הנוחתים בחוף, והגנו עליו כ-60 לוחמים גרמנים. 13 לוחמים בפיקודו של וינטרס ועוד 10 לוחמים מפלוגה ד' ביצעו את המשימה בהצלחה ושיתקו את התותחים. פעולה זו נחשבת לפעולה התקפית קלאסית על מוצב מבוצר, שעדיין נלמדת באקדמיה הצבאית האמריקנית בוסט פוינט.
מפקד רגימנט 506 המליץ להעניק לסגן וינטרס את מדליית הכבוד של הקונגרס על פעולתו בקרב אחוזת ברקור, אך הוא קיבל בסופו של דבר את צלב השירות המצוין. ארבעה ממשתתפי הקרב קיבלו את עיטור כוכב הכסף, ושמונה נוספים קיבלו את עיטור כוכב הארד.
ב-7 ביוני החלה הדיוויזיה ה-101 לתקוף דרומה, לכיוונה של העיירה קרנטן (Carentan), אשר כיבושה נדרש על מנת לאפשר לכוחות הנוחתים להרחיב את ראש החוף דרומה ומערבה. ב-12 ביוני לפנות בוקר הגיעה הפלוגה במסע לילי למבואות הדרומיים של קרנטן. היא תקפה עם שחר מול אש גרמנית כבדה והשתתפה בכיבושה של העיירה. לאחר מכן התייצבה הפלוגה בהגנה מדרום מערב לעיירה וב-13 ביוני עמדה שם בהצלחה בפני התקפת נגד גרמנית חזקה. הפלוגה החזיקה בקו הגנה זה עד 29 ביוני ואז הועברה עם הדיוויזיה כולה לאזור כינוס ליד חוף יוטה. ב-11 ביולי חזרה הפלוגה בדרך הים לבריטניה ושבה לבסיסה באולדבורן להתארגנות.
בטיסה לנורמנדי ובקרבות בה נפלו שמונה עשר מאנשי הפלוגה ו-47 נפצעו.
מבצע מרקט גארדן ואחריו

לאחר ששהתה באנגליה במהלך החודשים יולי ואוגוסט צנחה פלוגה ה' עם הדיוויזיה ה-101 בדרום הולנד ב-17 בספטמבר 1944. הצניחה נערכה במסגרת מבצע מרקט גארדן, שהיה ניסיון של בעלות הברית לאגף מצפון את קו זיגפריד המוגן על ידי הגרמנים, לצלוח את נהר הריין ולהשתלט על חבל הרוהר, לבה התעשייתי של גרמניה. על הדיוויזיה ה-101 ושתי דיוויזיות מוטסות נוספות הוטל לתפוס שורה של גשרים על נהרות ונתיבי מים בהולנד, מהעיר איינדהובן ועד לערים ניימכן וארנהם, כדי לסלול נתיב לכוחות הקרקע של בעלות הברית.
פלוגה ה' צנחה מצפון לאיינדהובן והשתתפה בהתקפת הגדוד שלה על גשר ליד הכפר סון (Son), אך הוא פוצץ לפני שהשתלטו עליו. למחרת הגיעה הפלוגה לאיינדהובן ונערכה להגנה ממזרח לה. ב-19 בספטמבר התקדמה הפלוגה מזרחה מאיינדהובן, אך שם נעצרה התקדמותה עקב התקפת נגד גרמנית משוריינת. בהמשך השתתפה הפלוגה בהגנת הערים איינדהובן, וחל (Veghel) ואודן (Uden) בפני התקפות גרמניות, אשר נועדו לנתק את הנתיב צפונה עד לניימכן שכבשו הצנחנים במבצע. ב-24 בספטמבר השתתפה הפלוגה בהתקפת רגימנט 506 נגד כוחות גרמניים, שהצליחו לנתק את הנתיב בין איינדהובן לווחל. החסימה הגרמנית סולקה בהמשך, אך מבצע מרקט גארדן הסתיים בכישלון, לאחר שבעלות הברית לא הצליחו לשמור על אחיזתם בגשר הצפוני ביותר שנועד להיכבש, בארנהם.
לאחר סיום המבצע נותרה הדיוויזיה ה-101 בהולנד עד שלהי נובמבר 1944. היא פעלה שם במסגרת הכוחות שהוקצו להגנת השטח שנכבש במבצע מצפון לניימכן ומדרום לעיר ארנהם.
ב-5 באוקטובר השתתפה מחלקה מן הפלוגה בפיקודו של וינטרס בקרב בגדתו הדרומית של נהר הריין, נגד יחידה גרמנית, שצלחה את הנהר מצפון, כעשרים קילומטר ממערב לארנהם. כיון שהכוח נקלע למצב טקטי נחות מול הגרמנים לא ראה וינטרס ברירה אלא לצאת להתקפה. 35 חיילים מן הפלוגה הסתערו על הגרמנים (שאחר כך התברר שמנו כ-300 איש) והצליחו להניסם תוך גרימת אבדות כבדות; אחד מחיילי הפלוגה נהרג וכעשרים נפצעו. התקפה זו גם סייעה בהדיפת התקפה גרמנית גדולה בהרבה על רגימנט 506.
זמן קצר לאחר הקרב קודם סגן וינטרס לתפקיד סגן מפקד גדוד 2, ובהמשך הוא מונה למפקד הגדוד. לתפקיד מפקד הפלוגה מונה קצין אחר, שהוחלף תוך זמן קצר, ובמקומו מונה סגן פרד (שנודע בכינוי "מוס") הייליגר (Frederick Heiliger).
ב-23 באוקטובר לפנות בוקר צלחה כיתת חיילים מהפלוגה (20 חיילים וקצינים) את הריין אל גדתו הצפונית, והביאה ממנה בהצלחה כ-120 צנחנים בריטיים מהדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה, אשר הסתתרו שם מאז סיומו של קרב ארנהם.
ב-31 באוקטובר נפצע מפקד הפלוגה הייליגר כאשר חייל מהפלוגה ירה בו בשוגג. במקומו מונה סגן נורמן דייק (Norman Dyke).
ב-25 בנובמבר עזבה פלוגה ה' את קווי ההגנה מדרום לארנהם והועברה להתארגנות במחנה מורמלון (Mourmelon) בצפון צרפת, כ-30 קילומטר מדרום מזרח לעיר ריימס.
בקרבות בהולנד נפלו שישה מחיילי הפלוגה ונפצעו 49.
הקרב על הבליטה

ב-16 בדצמבר 1944 פתח צבא גרמניה בהתקפה גדולה על כוחות בעלות הברית בחבל הארדנים (Ardennes) בדרום מזרח בלגיה ובלוקסמבורג. מטרת ההתקפה הגרמנית הייתה פיצול חזית בעלות הברית לשניים, כיבוש מחדש של נמל אנטוורפן (Antwerpen) וכיתור כל כוחות בעלות הברית שנמצאו מצפון לנתיב ההתקפה.
מפקדת חיל המשלוח של בעלות הברית החליטה להפעיל לצורך המגננה בין השאר את הדיוויזיה המוטסת ה-101. הדיוויזיה נשלחה בדרך היבשה ממחנה מורמלון להקים מתחם הגנה בעיר בסטון (Bastogne), שהייתה צומת דרכים חשוב בחבל הארדנים. זמן קצר לאחר שהדיוויזיה תפסה את העיר היא כותרה על ידי כוחות גרמניים עדיפים ממנה בהרבה. הכיתור הוסר רק ב-26 בדצמבר, כאשר התקפת הארמייה השלישית (של הגנרל פטון) מדרום לעיר פתחה אליה נתיב אספקה.
פלוגה ה' הוצבה ב-19 בדצמבר בעמדת הגנה בשטח פתוח דרומית לכפר פואה (Foy), כ-4 קילומטר מצפון למרכזה של בסטון. היא שהתה שם במשך 12 ימים, כשהיא סופגת הפגזות והתקפות גרמניות ומתמודדת עם תנאי מזג אוויר חורפי קיצוניים ללא לבוש חורף, ועם מחסור בתחמושת ובמזון. במהלך ימים אלו נהרגו שבעה מחייליה. מה-1 בינואר 1945 השתתפה הפלוגה בהתקפת רגימנט 506 צפונה מהעיר, ובמהלכה ספגה את ההפגזות העזות ביותר שחוותה במלחמה כולה. לפחות שניים מחייליה נהרגו בהן ואחרים נפצעו.
ב-10 בינואר נשלחה הפלוגה לכבוש את הכפר פואה. בעיצומו של קרב זה העביר מפקד הגדוד וינטרס את מפקד הפלוגה סגן דייק מתפקידו ומינה במקומו את סגן רונלד ספירס. ספירס היה למפקד הפלוגה עד לפירוקה. ב-15 בינואר כבש גדוד 2 ובכללו הפלוגה את הכפר נוביל (Novile). יומיים אחר כך הוחלפה הדיוויזיה ה-101 בקו מצפון לבסטון.
הפלוגה יצאה לבלגיה בכוח של 121 קצינים וחיילים וקלטה שם כ-25 מחליפים; בקרבות שם נהרגו 11 מחייליה ונפצעו כ-70.
קרבות בצרפת ובגרמניה

לאחר הקרבות בבלגיה הועברה הדיוויזיה ה-101 כולה דרומה משם, להחזיק בקו הגנה בחבל אלזס (Alsace) בצרפת. פעולה זו נדרשה על מנת לסייע לכוחות האמריקניים שם, שמספרם הצטמצם כאשר נדרשה הארמייה האמריקנית השלישית לפנות צפונה כדי להשתתף בקרב על הבליטה. רגימנט 506 הוצב ב-5 בפברואר 1945 בקו החזית שהשתרע בתוך העיר אגנו, כ-28 קילומטר מצפון לשטרסבורג. פלוגה ה' שהתה שם עד ה-20 בפברואר, ובתקופה זו השתתפה שם בפטרול מחטף לשון שנע לתוך השטח הגרמני לשם לכידת שבויים, ובו איבדה את אחד מחייליה. ב-25 בפברואר יצאה הדיוויזיה ה-101 בחזרה למחנה מורמלון שבצרפת ושהתה בו עד תחילת חודש אפריל.
הדיוויזיה ה-101 ציפתה להשתתף במבצע מוצנח נוסף בתוך גרמניה, אך התברר שלא היה בה צורך לשם כך. לאחר שצבאות בעלות הברית פרצו לתוך גרמניה וצלחו את נהר הריין בראשית אפריל, קיבלה הדיוויזיה הוראה להצטרף למסע לתוך גרמניה. ב-2 באפריל הגיעה פלוגה ה' בדרך היבשה אל גדתו המערבית של נהר הריין והוצבה שם בעמדה מול העיר דיסלדורף, במסגרת קו הגנה סביב כיס גדול של כוחות גרמניים (כיס הרוהר), שכותר ממזרח לנהר על ידי כוחות צבא ארצות הברית. לאחר כניעת הגרמנים בכיס הרוהר ב-18 באפריל יצאה הדיוויזיה כולה בנסיעה אל חבל בוואריה בגזרת דרום גרמניה, והתקדמה משם אל הרי האלפים, נוכח צבא גרמני שהיה כעת במצב של התפוררות והעמיד רק התנגדות מעטה.
ב-29 באפריל חזו חיילי הפלוגה במראהו של מחנה עבודת כפייה גרמני בבוכלו (Buchloe), כ-50 קילומטר ממערב למינכן. מחנה זה היה חלק ממכלול מחנות קאופרינג שהיו מחנות הלוויין של דכאו, והפלוגה מצאה בו מאות גופות של אסירים ואלפי אסירים חיים מזי רעב. ריצ'רד וינטרס כתב על חוויה זו כך:
הזיכרון של אותם גברים מורעבים והמומים... מעורר רגשות שאין לתארם במילים – רגשות שלא יישכחו לעולם. הרושם שעשה עלי המראה של אותם אנשים מאחורי הגדר גרם לי לומר, רק לעצמי: "עכשיו אני יודע מדוע אני כאן!
בראשית חודש מאי התקדמה הפלוגה אל העיר ברכטסגאדן (Berchtesgaden) והשתלטה על בית האחוזה שהחזיק שם אדולף היטלר. שם הגיעה אליה ב-7 במאי הידיעה על כניעת גרמניה וסיום המלחמה באירופה.
קיץ וסתיו 1945

לאחר כניעת גרמניה עברה הפלוגה לתוך תחומי אוסטריה והוצבה בעיירה צל-אם-זה (Zell-am-See). בחודשים שלאחר מכן היא מילאה שם תפקיד של אחזקת שטח כבוש. במהלכו היא איבדה אחד מחייליה בתאונה ואחר נפצע קשה מירייה שירה חייל אמריקני שיכור.
הפלוגה הייתה אמורה לעבור עם הדיוויזיה כולה לזירת האוקיינוס השקט כדי להשתתף שם בהתקפה על יפן עצמה, אך כניעת יפן ב-15 באוגוסט 1945 ביטלה את הצורך בכך.
ב-30 בנובמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה ה-101 מפעילות ופלוגה ה' חדלה להתקיים.
אמברוז טוען בספרו, שבתקופה שבה הגיעה פלוגה ה' לשיא יעילותה הקרבית היא הייתה פלוגת הרגלים הטובה ביותר בעולם. טענתו זו נשענת על המחקר שערך על הפלוגה בלבד, ולא על מחקר משווה על פלוגות אחרות כלשהן שלחמו באותה תקופה. על כן יש להתייחס אליה בספקנות רבה.
לאחר המלחמה

במלחמת העולם השנייה נהרגו 48 מחיילי הפלוגה. יותר ממאה מהם נפצעו – חלקם פעמיים ושלוש פעמים, אחד – ארבע פעמים. רבים מחיילי הפלוגה סבלו מתסמונת פוסט-טראומטית.
אנשי הפלוגה ששרדו לאחר המלחמה יצאו לחיים האזרחיים. קשרי החברות והסיוע ביניהם נמשכו לאחר פירוק הפלוגה והם מתקיימים עד היום. כתב על כך ההיסטוריון סטיבן אמברוז:
חשתי בקירבה בין ארבעת החיילים הוותיקים [ארבעה מאנשי הפלוגה, שביקרו בביתו לראיון על הקרבות שעברו]...שאם לא הייתה מיוחדת במינה במהלך עשרים וחמש שנות ראיונות שעשיתי עם יוצאי המלחמה, הרי ודאי שלא הייתה שגרתית. כאשר דיברו על חיילים אחרים בפלוגה, על מפגשים שונים שהתקיימו במשך עשרות שנים, לא היה כל ספק שהם ממשיכים להיות אחים לנשק. חרף העובדה שהיו פזורים בכל רחבי יבשת צפון אמריקה ומעבר לים, הם הכירו את נשותיהם של חבריהם, את ילדיהם, נכדיהם, את כל הבעיות וההצלחות שהיו מנת חלקם. הם ביקרו אלה את אלה באופן סדיר, שמרו על קשר הדוק אם בהתכתבות ואם באמצעות הטלפון. הם סייעו איש לרעהו במצבי חירום או בשעת מצוקה.
בפברואר 2010 היו חיים עדיין 37 מתוך 114 הקצינים והחיילים ששירתו במסגרת הפלוגה ונותרו בחיים לאחר המלחמה.
האחרון מאנשי הפלוגה, ברדפורד פרימן (Bradford Clark Freeman), מת ב-3 ביולי 2022, בגיל 97.
ספרות על פלוגה זו

ב-1990 יזם ההיסטוריון סטיבן אמברוז את כתיבתו של ספר אודות הפלוגה. היה זה לאחר שהוא פגש את ותיקי הפלוגה לראיונות במסגרת כתיבת ספרו על יום הנחיתה בנורמנדי. לצורך כתיבת הספר ראיין אמברוז עשרות מוותיקי הפלוגה, התכתב כמעט עם כל מי מהם שהיה אז בחיים וקיבל חומר תיעודי מהם ומקרובים של חיילי הפלוגה שכבר הלכו לעולמם. הוא השתתף בשני ביקורים בזירות הקרב באירופה עם חיילים לשעבר מהפלוגה. הספר יצא לאור ב-1992 בשם Band of Brothers ותורגם לעברית (בשם אחים בקרב) ב-2005.
במאי 2009 פרסמו עשרים מוותיקי הפלוגה ספר זכרונות על תולדותיה בשם We Who Are Alive and Remain: Untold Stories from the Band of Brothers. הספר חובר על ידי העיתונאי מרקוס בראת'רטון (Marcus Brotherton)
סדרת הטלוויזיה "אחים לנשק"

בשנת 2001, כנראה בעקבות עבודתם המשותפת במסגרת סרט הקולנוע להציל את טוראי ראיין, הפיקו הבמאי סטיבן ספילברג והשחקן טום הנקס במשותף את סדרת הטלוויזיה Band of Brothers (בעברית כונתה הסדרה אחים לנשק), שהתסריט לה היה מבוסס על ספרו של אמברוז. הסדרה זכתה בפרסים רבים ובהם פרס אמי (2002, על הסדרה עצמה, הבימוי, הליהוק, הצילום, עריכת קול ומיקס קול) ופרס גלובוס הזהב (2002, על הסדרה כולה).
הערות שוליים

↑  גל פרל, "המצב נורמלי – אנחנו מכותרים", הבלוג על הכוונת, ‏ 6 ביוני 2024.
↑  הפלוגות בחטיבת רגלים אמריקנית היו מאורגנות אז כך: פלוגות א'-ד' השתייכו לגדוד 1, פלוגות ה'-ח' – לגדוד 2, ופלוגות ט'-יב' – לגדוד 3.
↑  גל פרל פינקל, האדומה הגדולה הראשונה, מקור ראשון, ‏ 11.04.2018.
↑  סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת זמורה ביתן, 2002, עמודים 267-268.
↑  טקסט בסדרת הטלוויזיה "אחים לנשק", פרק 2.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמודים 81-101.
↑  גל פרל פינקל, "יחידה שתוכל להתגנב אל האויב ולהמם אותו בהלם ובהפתעה", מערכות, 25 באוגוסט 2021.
↑  גל פרל פינקל, מלחמות שקורות בחורף, מקור ראשון, ‏ 28.07.2017.
↑  הדיוויזיה הופעלה מחדש ב-1954 והיא פעילה עד היום.
↑  אמברוז, עמ' 13-14.
↑  ראו List of Easy Company (506 PIR) veterans בוויקיפדיה באנגלית.
↑  ‏
Bradford Freeman, Last of the ‘Band of Brothers,’ Dies at 97  , באתר ניו יורק טיימס, 6 ביולי 2022.
↑  ספר זה יצא לאור בעברית ב-2002 בשם "יום הפלישה".
↑  ראו We Who Are Alive and Remain בוויקיפדיה באנגלית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603709205171  LCCN: n91129575  VIAF: 156078294   WorldCat (עם VIAF): 156078294 
מבצע מרקט גארדן בגזרת העיר איינדהובן.
אנדרטה לפלוגה ה' בכפר פואה בבלגיה.
פינג'אן

קפה טורקי בפינג'אן
פינג'אן
פִינְגָ'אן (בטורקית: Fincan) היא כוס המיועדת לשתיית קפה. בעברית קיים בלבול בין ג'זווה, שהוא כלי להכנת קפה לבין פינג'אן.
מקור הטעות

כבר במאה החמש עשרה ישנן עדויות לכך שהפינג'אן שימש במצרים ככוס לשתיית קפה. נהגו לפזר את אבקת הקפה הטחון על גבי המים שניצוקו לכוס. נטען כי מקור הטעות המשייכת את הפינג'אן עם הכלי שבו נהוג להכין קפה, הוא מלפני קום מדינת ישראל, כשהיו זקני היישוב הערבי מזמינים את שכניהם היהודים לשתות קפה, היו אומרים להם "תעאל תשרב פינג'אן קהווה", כלומר: בוא תשתה כוס קפה. היהודים חשבו בטעות שפינג'אן הוא שם הכלי בו מבשלים את הקפה ואימצו את המילה.
הפינג'אן בתרבות

הפינג'אן נזכר בשיר "הפינג'אן" שנכתב על ידי חיים חפר בשנת 1945 ומתאר את הווי הפלמ"ח.
הערות שוליים

↑  בשו"ת גינת ורדים אורח חיים כלל ג' סימנים ג', ז', וח', מובא שהפינג'אן הוא כלי שני, כלומר כוס לשתייה ולא קנקן לבישול.
↑  מירי צל דונטי, על כוס קפה, באתר ynet, 10 בדצמבר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פורשה טייקאן

| --- | --- |

פורשה טייקאן בהטענה, וינה, אוסטריה
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורשה
 שנות ייצור:  2019 - הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מכונית מנהלים, מכונית ספורט
 מרכב:  מרכב סדאן בעלת ארבעה דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MSB J1
 אורך:  4,960 מ"מ
 רוחב:  1,970 מ"מ
 גובה:  1,380 מ"מ
 משקל:  2,295 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,900 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  טייקאן 4S: שני מנועים חשמליים המספקים כ-435 כ"ס או 490 כ"ס ומומנט מרבי של 65.2 קג"מ או לפרק זמן קצוב או בעת שימוש בבקרת יציאה המנועים מספקים כ-530 כ"ס  טייקאן טורבו: שני מנועים חשמליים המספקים כ-625 או 680 כ"ס ומומנט מרבי של 86.7 קג"מ  טייקאן טורבו S: שני מנועים חשמליים המספקים כ-761 כ"ס ומומנט מרבי של 107 קג"מ  טייקאן 4S הנעה אחורית (4X2): מנוע חשמלי המספק כ-326 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שתי הילוכים
 מהירות מרבית:  260 קמ"ש (טורבו, טורבו S) 230 קמ"ש (4S הנעה אחורית) 250 קמ"ש (4S)
 תאוצה:  4.0 שניות (4S) 3.2 שניות (טורבו) 2.8 שניות (טורבו S) 5.4 שניות (4S הנעה אחורית)
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש (4S, טורבו, טורבו S ו-4S הנעה אחורית) סוללת ליתיום-יון בקיבולת 93.4 קוט"ש (פרפורמנס בטריה פלוס)
 טווח נסיעה:  407 ק"מ (4S) 450 ק"מ (טורבו) 412 ק"מ (טורבו S) 430 ק"מ (4S הנעה אחורית) 463 ק"מ (4S פרפורמנס) 484 ק"מ (4S הנעה אחורית פרפורמנס)
 קשר:  פורשה פאנאמרה, אאודי אי-טרון GT
 מעצב:  מיכאל מאוור
פורשה טייקאן (באנגלית: Porsche Taycan) היא מכונית מנהלים חשמלית וספורטיבית במרכב סדאן, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פורשה משנת 2020. היא נחשפה ב-4 בספטמבר 2019, והגיעה לישראל ביוני 2020. בשנת 2015 הציגה פורשה את דגם הקונספט המקדים בשם פורשה מישן אי. זו המכונית החשמלית הראשונה שתוכננה ומיוצרת על ידי פורשה.
עיצוב

העיצוב החיצוני יוקרתי וספורטיבי ומבוסס על הפורשה פאנאמרה, תא הנוסעים קלאסי ויוקרתי בעיקר, כמעט ושאין כפתורים בתא הנוסעים את הכל הפכה פורשה למשטחי מגע יוקרתיים, מול הנהג יש לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר של 16.5 אינץ', לאורך הדשבורד והקונסולייה המרכזית יש שלושה מסכי מגע אחד לנהג והשני לנוסע בקונסוליה המסך שולט על בקרת האקלים ומראה את מצב הסוללה.
הטייקאן עשויה בעיקר מפלדה ואלומיניום. כל לוחות המרכב, למעט הפגושים הקדמיים והאחוריים, עשויים גם הם מאלומיניום להפחתת משקל. כ-37% מהמכונית היא אלומיניום.
מפרט טכני

הטייקאן כוללת ארבעה סוגי מנועים עם שמות שונים. לכול סוגי המנועים למעט אחד הנעה כפולה (4X4). לכל הדגמים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שתי הילוכים.
טייקאן 4S: שני מנועים חשמליים המספקים כ-435 כ"ס ומומנט מרבי של 65.2 קג"מ או לפרק זמן קצוב או בעת שימוש בבקרת יציאה המנועים מספקים כ-530 כ"ס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 4.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 407 ק"מ בתקן WLTP. ישנה אפשרות בחבילת "פרפורמנס בטריה פלוס" לסוללה בקיבולת 93.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 463 ק"מ בתקן WLTP ו-490 כ"ס ומומנט של 66.3 קג"מ.
טייקאן טורבו: שני מנועים חשמליים המספקים כ-625 כ"ס או 680 כ"ס במצב "אוברבוסט" ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 450 ק"מ בתקן WLTP.
טייקאן טורבו S: שני מנועים חשמליים המספקים כ-761 כ"ס ומומנט מרבי של 107 קג"מ. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.8 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 412 ק"מ בתקן WLTP.
טייקאן 4S הנעה אחורית (4X2): מנוע חשמלי המספק כ-326 כ"ס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 5.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 230 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 79.2 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 430 ק"מ בתקן WLTP. ישנה אפשרות בחבילת "פרפורמנס בטריה פלוס" לסוללה בקיבולת 93.4 קוט"ש ו-380 כ"ס וטווח נסיעה חשמלי של 484 ק"מ בתקן WLTP.
פורשה טייקאן קרוס טוריסמו

ב-4 במרץ 2020 הציגה פורשה את גרסת השטוניג ברייק (סטיישן-ספורט). גרסה זו בעלת מרכב גבוהה יותר ב-30 ס"מ המעניק לדגם יכולת שטח של קרוסאובר אך המרכב עצמו סטיישן. היא משווקת עם מנוע חשמלי המספק 375 כ"ס או 469 כ"ס.
פורשה טייקאן GTS וטייקאן GTS ספורט טוריסמו

ב-17 בנובמבר 2021 חשפה פורשה שתי גרסאות קצה לטייקאן. העיצוב החיצוני והפנימי הפך לספורטיבי יותר ומעוצב בסגנון מכונית ספורט המיועדת למסלול. רוב החלקים הפנימיים של הדגם עשויים מסיבי פחמן להורדת המשקל. שני הדגמים משווקים עם שני מנועים חשמליים המספקים 598 כ"ס. נתון התאוצה עומד על 3.7 שניות ומהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 93.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 504 ק"מ בתקן WLTP. טעינת הסוללה עם מטען מהיר בקיבולת 270 קילוואט תאפשר טעינה מ-5% עד 80% בתוך 22.5 דקות.
שבירת השיא בנורבורגרינג לרכב חשמלי

ב-10 באוגוסט 2022 קבעה פורשה עם הטייקאן טורבו S שיא חדש לרכב חשמלי בנורבורגרינג ובכך עקפה את טסלה שקבעה את השיא הקודם עם הטסלה מודל S פלייד, הטייקאן הקיפה את המסלול בתוך 7:33 (7 דקות ו-33 שניות) והמודל S פלייד בתוך 7:35 (7 דקות ו-35 שניות). פורשה הצילחה לשבור את השיא עם חבילת שיפורים מיוחדת לטייקאן טורבו S, חבילת הביצועים הזאת תשווק החל מתחילת 2023.
מכירות

בסביבות 4,480 יחידות נמסרו במחצית הראשונה של 2020, שנת המכירה הראשונה שלה. בחודשים ינואר עד ספטמבר 2021 מכרה פורשה 28,640 יחידות מהטייקאן ובכך עקפה את הפורשה 911 בנתוני המכירות אשר כ-27,972 יחידות נמכרו ממנה. הטייקאן היא הדגם השלישי הנמכר ביותר של הפורשה ונמצאת רק מתחת למאקאן עם 61,944 יחידות והקאיין עם 62,451 יחידות.
| שנה | ארצות הברית | אירופה | ישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 130 | 746 | - |
| 2020 | 4,414 | 12,332 | 13 |
| 2021 | 9,419 | 16,250 | 46 |
ראו גם

מרצדס-בנץ EQS
טסלה מודל S
אאודי אי-טרון GT