stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריד אבו שקרה
לקריאה נוספת

"הצבר של עאסם אבו שקרה: על הצבר, הניכוס והאירוניה" (קטע), בתוך: ניר מן (עורך), עלי זית וחרב: מפנה האימפריות, כרך י"ט, בן-שמן: מודן, משרד הביטחון והמרכז לחקר כוח המגן מייסודו של ישראל גלילי, 2019, עמ' 323–324
הערות שוליים

↑  פריד אבו שקרה, זהות האמן הפלסטיני: בין מסורת, תרבות, מודרנה וגלובליזציה, הגלריה לאמנות אום-פחם: הגלריה לאמנות אום אל-פחם, 2015
↑  פתיחת תערוכת חתול חוזר הביתה לאמן פריד אבו שקרה, באתר shasha news, ‏2016
↑  שרה פלד, חתולי רחוב בגלריה לאמנות אום אל פחם, באתר מגפון, ‏2017
↑  מיקי הראל, בין היפה לפוצע בחיפוש אחר זהות ואמת פנימית, באתר לחם ושושנים, ‏2001
פירוגי רוסי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פאי, מנה 
 מוצא:  רוסיה 
 
פירוגי (ברוסית: Русские пироги; באוקראינית: Пиріг; בבלארוסית: піро́г; בצפון סמי: pirog; בלאטבית; pīrāgs, ברבים pīrāgi בשוודית: pirog) הוא תרמיל בצק אפוי עם מילוי מתוק או מלוח. המנה נפוצה במטבחי מזרח אירופה.
אמיטולוגיה

השם נגזר מהמילה הפרוטו-סלבית העתיקה "pir", שפירושה "משתה" או "חגיגה". אין לבלבל את לשון הרבים ברוסית, פירוגי-pirogi (עם ההדגשה על ההברה האחרונה), עם פירוגי (הדגשה על "רו", ההברה הלפני האחרונה, בפולנית ובאנגלית) במטבח הפולני, שהם כופתאות הדומות לפלמני של המטבח הרוסי או varenyky במטבח האוקראיני.
הצורה

פירוגי מגיעים בצורות ובעיצובים שונים. הם לרוב מוארכים עם קצוות מתחדדים, אך יכולים להיות גם עגולים או מלבניים. הם יכולים להיות סגורים או פתוחים ללא קרום מלמעלה.
הבצק

פירוגי עשוי בדרך כלל מבצק שמרים, מה שמבדיל אותם מפאי וממוצרי מגדנאות הנפוצים במטבחים אחרים. בעבר, הבצק לפירוגי הרוסי היה עשוי בעיקר מקמח שיפון. מאוחר יותר הוא עורבב עם קמח חיטה. כיום משתמשים בעיקר בקמח חיטה.
יש גם וריאנטים העשויים מבצק רך של קלתית, בצק פילו או בצק עלים. בשפות מזרח-סלאביות, פירוגי הוא מונח כללי המציין כמעט כל סוג של פאי, מאפה או עוגה. לפיכך, מאפה קרליאני (המכונה פירוג קרלי ברוסית), קניש היהודי או עוגת שארלוט נחשבים לסוגי פירוג במזרח אירופה.
המילוי

המילוי לפירוגי עשוי להיות מתוק ולהכיל גבינת קוטג' או קוטג', פירות כמו תפוחים, שזיפים או פירות יער שונים, כמו גם דבש, אגוזים או פרג. גרסאות מלוחות עשויות להיות מורכבות מבשר, דגים, פטריות, כרוב, אורז, גריסי כוסמת או תפוח אדמה. במטבחים האוקראיניים והרוסים, פירוגי (כמו גם הגרסאות הקטנות יותר שלהם הנקראות פירוז'ק) עם מילוי מלוח מוגשים באופן מסורתי כתוספת עם חמיצה צלולה, מרק או קונסומה.
סוגים

סוגים מסוימים של פירוגי ידועים בשמות שונים:
קולביאקה, פירוגי רוסי בגודל בינוני בעל צורה מוארכת עם מילוי מורכב.
קורניק ("פירוגי עוף"), הידוע גם בשם פירוג חתונה או צאר פירוג, ההם פירוגי רוסי מלוחים בצורת כיפה, בדרך כלל במילוי עוף, ביצים, בצל, קאשה או אורז ורכיבים אופציונליים אחרים.
גליל זרעי פרג וגליל אגוזים, הפופולריים בכל מרכז ומזרח אירופה, נחשבים לסוגי פירוגי במזרח אירופה;
פירוז'ק (ברוסית בצורת הקטנה, מילולית "פירוגי קטן") או pyrizhky (אוקראינית), לחמניות בגודל אישי שניתן לאכול ביד אחת.
ראסטגאי ("פירוג לא מכופתרת"), סוג של פירוג רוסי עם חור בחלק העליו.
שאנגה, פירוג מלוח ועגול קטן או בינוני בגודלו הפתוח אנדמי ונפוץ באוראל ובסיביר. "שנגה הוא מוצר מאפה העשוי מבצק ללא או עם שמרים, חיטה, שיפון או חיטה ושיפון. המנה היא ממוצא פינו-אוגרי, מפוזרת מקארליה ועד האוב, כולל הצפון הרוסי.
ואטרושקה, פירוג קטן ומתוק, פופולרי בכל המטבחים הסלאביים המזרחיים, נוצר כטבעת בצק עם גבינת קווארק באמצע.
למאפים הסלאביים מערביים דומים כמו קולאץ' צ'כי וסלובקי, והקולאץ' הפולני, יש בדרך כלל מילויים מתוקים.
קולביאקה
מאפה קרליאני
קורניק
גלילי פרג ואגוזים
פירוז'קי
ראסטגאי
שאנגי
ואטרושקה
לקריאה נוספת

בורק
ביארוק או רונזה
מאפה קורניש
רשימת מנות רוסיות
חצ'פורי
אוכל מנחם
הערות שוליים

↑  Max Vasmer. Russisches etymologisches Wörterbuch. Winter. Heidelberg, 1953–1958 (in German); Пирог (in Russian)
↑  Darra Goldstein. A Taste of Russia: A Cookbook of Russian Hospitality, "Russian pies", p.54. Russian Information Service, 1999, מסת"ב 978-1880100677
↑  Madison Books; Andrews McMeel Publishing (1 בנובמבר 2007). 1,001 Foods to Die For. Andrews McMeel Publishing. p. 280. ISBN 978-0-7407-7043-2. נבדק ב-8 בפברואר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Леонид Зданович. Кулинарный словарь, Курник. Москва: Вече, 2001, מסת"ב 5-7838-0923-3 (Leonid Zdanovich. Culinary dictionary, "Kurnik". Moscow: Veche, 2001; in Russian)
↑  Леонид Зданович. Кулинарный словарь, Расстегай. Москва: Вече, 2001, מסת"ב 5-7838-0923-3 (Leonid Zdanovich. Culinary dictionary, "Rasstegai". Moscow: Veche, 2001; in Russian)
↑  Max Vasmer. Russisches etymologisches Wörterbuch. Winter. Heidelberg, 1953–1958 (in German); Шаньга (in Russian)
↑  Ekaterina and Lludmila Bylinka (2011). Home Cooking From Russia: A Collection of Traditional, Yet Contemporary Recipes. Authorhouse. p. 94. ISBN 9781467041362.
↑  Леонид Зданович. Кулинарный словарь, Ватрушка. Москва: Вече, 2001, מסת"ב 5-7838-0923-3 (Leonid Zdanovich. Culinary dictionary, "Vatrushka". Moscow: Veche, 2001; in Russian)
פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
 תקופת הפרס:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 israelfilmacademy.co.il
 
פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1990 בגין הופעה של שחקן בתפקיד ראשי, והוא מייצג את ההכרה שהשחקן הופיע בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
שיאי גיל

| שיא | שחקן | סרט | גיל (בשנים) | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הזוכה המבוגר ביותר | אריה אליאס | מסעות ג'יימס בארץ הקודש | 82 |  |
| המועמד המבוגר ביותר | אריה אליאס | מסעות ג'יימס בארץ הקודש | 82 |  |
| הזוכה הצעיר ביותר | מיכאל מושונוב | איים אבודים | 22 |  |
| המועמד הצעיר ביותר | יואב רוטמן | מבול | 15 |  |
צאריצה (נהר)

| --- | --- |
הנהר בתחומי העיר
הנהר בתחומי העיר
 מידע כללי
 אורך:  16.5 ק"מ
 מוצא:  אזוד כפר גורקובסקי במחוז וולגוגרד
 גובה מוצא הנהר:  135 מטרים
 שפך:  יובל של וולגה
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה
 
 תוואי הנהר במפת וולגוגרד
נהר צאריצה (ברוסית: Царица) הוא נהר בדרום רוסיה, היובל הימני של וולגה. הנהר עובר בחלק המרכזי של וולגוגרד.
מקור השם ככל הנראה ממילה טורקית "סארי-סו" שפירושה "המים הצהובים" או מהמילה "סארי-סין" שפירושה "האי הצהוב".
שמו של הנהר הוא המקור לשם "צאריצין", שמה המקורי של העיר וולגוגרד. העיר הייתה מחולקת לשני חלקים: האזור הצפוני "אזור צאריצה" והאזור הדרומי "מעבר לצאריצה". בתקופה הסובייטית שמו של הנהר שונה ל"פיונרקה", אך לאחר התפרקות ברית המועצות הוחזר השם המקורי.
מוצא הנהר בסביבת הכפר גורקובסקי והוא זורם כשני קילומטר לכיוון וולגוגרד. בתוך העיר הנהר זורם בעמק רחב עם גדות גבוהות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 בחלק התחתון נבנתה מערכת צינורות והנהר הוכנס בתוכן.
פראן אדריה

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1962 (בן 62) הוספיטלט דה לוברגאט, ספרד 
 פרסים והוקרה:  צלב סנט ז'ורדי (2002)  honorary Royal Designer for Industry (2018)  Gold Medal for Tourism Merit (2002)  טיים 100 (2004)  Lucky Strike Designer Award (2006)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (2009)  Catalan of the year Award (2003)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (2007)  פרס אקארט ויציקמן (2005)  רסטורנט  מדריך מישלן האדום 
 
פראן אדריה אקוסטה (בספרדית: Ferran Adrià Acosta; נולד ב-14 במאי 1962), הוא שף ספרדי.
חייו

נולד ב-14 במאי 1962 בסנטה יולאליה שבקטלוניה, ספרד. החל עבודתו כשוטף כלים במלון Playafels שבאיביזה. ב-1981 עבד במועדון Cala Lena באיביזה, ב-1982 החל את שירותו הצבאי בצי בקרטחנה כחלק מצוות במטבח ספינה. ב-1983 הצטרף למסעדת אל בולי ב-Cala Montjoi שב-Roses בצפון ספרד כשף דה פארטי. מ-1984 כיהן כשף הראשי ביחד עם Christian Lutaud. החל מ-1986 היה השף הראשי לבדו. ב-1986 השתתף בסדנת בישול שהעביר השף ז'אק מקסימין וכשמישהו שאלו מהי יצירתיות עבורו הוא ענה "אל תעתיק מאחרים". משפט זה היווה נקודת מפנה בקריירה של אדריה והפיכת מוסדו הגסטרונומי לסדנת ניסוי עבור טכניקות חדשות. ב-1990 קיבל שני כוכבים במדריך מישלן וב-1998 קיבל שלושה כוכבים, בהם הוא מחזיק עד עצם היום הזה. אדריה הקים את מסעדת "אל בולי" בו היה השף והבעלים יחד עם שותפו Juli Soler. המסעדה הייתה ממוקמת בקוסטה בראבה בין ברצלונה לגבול צרפת, בחוף ים מבודד.
ביולי 2011 נסגרה המסעדה.
ב-2011 פתח את מסעדת "41 מעלות" בברצלונה.
משנתו

אדריה הוא שף אוטודידקט הקורא כל שמשגת ידו על בישול. סדנת עבודתו כוללת ספרייה גדולה וענפה אודות גסטרונומיה, והוא נוהג לטייל בעולם ולחוות מאכלים שונים שמעוררים את יצירתיותו. אדריה אומר כי: "בעידן שלהם, תבשילים קלאסיים היו מודרניים. המטרה כיום היא ליצור מנות בנות זמננו שייהפכו להיות קלאסיות לאלו שיבואו אחרינו." אדריה מעיד על עצמו כי הוא זוכר אלפי טעמים.
פרסים והישגים

פראן אדריה הוא השף המשפיע ביותר בעולם כיום [דרוש מקור] . הוא נחשב לאחד מאבותיה של הגסטרונומיה המולקולרית ובנוסף נבחר על ידי מגזין הטיים כאחד מהממציאים הגדולים ביותר של המאה.
מסעדתו של פראן אדריה,"אל בולי" שבצפון ספרד, קיבלה תשע עשרה נקודות וארבעה כובעי שפים אדומים על ידי הגו מיו. המדריך הספרדי Campsa העניק לה ארבעה כוכבים. המדריך הספרדי Gourmetour העניק לה תשע וחצי מתוך עשר נקודות. היא נכללה במדריך השולחנות הגדולים בעולם. זכה ב"פרס הגסטרונומיה הספרדי הלאומי" וקיבל ב-1994 את ה"European Culinary Grand Prix"
אל בולי זכתה ב-2002, ב-2006, 2007, ב-2008 וב-2009 להיבחר כמסעדה הטובה בעולם על ידי המגזין רסטורנט (restaurant). בשנים 2003 עד 2005 ובשנת 2010 הייתה בין שלוש הראשונות לפי המגזין.
מה אמרו עליו עמיתיו

המבקרים נוטים להשוות את מנותיו לציוריו של סלבדור דאלי, בשל הסוריאליזם שלהן וחדשנותן. אל בולי נמצאת בכפר השוכן חצי שעת נסיעה מהכפר של דאלי.
פול בוקיז אמר כי הוא השף הטוב בעולם. ז'ואל רובישון אמר כי הוא השף הטוב בעולם ואחר כך חזר בו ואמר כי הוא רק השף היצירתי ביותר בעולם.
המסעדה

אל בולי בה ביקרו שמונת אלפים סועדים בשנה קיבלה שלוש מאות אלף פניות מדי שנה להזמין בה מקום. היא מנתה חמישים מקומות ישיבה וארבעים ושמונה אנשי צוות.
המסעדה הייתה פתוחה חצי מהשנה ויתר השנה אדריה שקד במעבדה שהקים ב-1997 על המצאתם של מאכלים חדשים ביחד עם צוות קטן, הם עשו ניסויים וליטשו מטעמים אשר הופיעו בתפריטים הבאים של אל בולי. במסעדה הגישו ארוחת טעימות המונה למעלה משלושים מנות קטנות המתחלפות תדיר בעלות של מאתיים שישים וחמישה דולרים.
לאדריה מסעדה נוספת בכפר ליד סביליה, המגישה אוכל עממי ברמה גבוהה.
ביוני 2023 מסעדת אל בולי נפתחה מחדש כמוזיאון.
תבשיליו

אדריה המציא טכניקות בישול ומאכלים רבים, שהועתקו על ידי מסעדות בכל רחבי תבל. אין תבשיל המופיע דרך קבע בתפריט, וכל שנה הוא יוצר מאה ושישים מנות חדשות. בין הטכניקות שיצר היא טעם משתנה של המנה לפי טמפרטורה שונה: תבשיל שבחלק אחד שלו חם וחלק אחר קר, קצף אוורירי, ביטול ההפרדה בין מתוק למלוח בתפריט: קינוחים מלוחים, הסועדים מתבקשים על ידי המלצרים לאכול באופן מסוים על מנת שיחוו את טעמיה ומגעה של המנה באופן אופטימלי: באיטיות או במהירות, בנגיסה אחת או בנגיסות אחדות, למהול ביחד את חלקיו השונים של התבשילים שיבואו לידי ביטוי בצורה מיטבית בפה או לאכול כל אחד בנפרד.
ספריו

Ferran Adria and Juli Soler. El Bulli 1983-1993. Rba Libros, February 2005.
Ferran Adria and Juli Soler. El bulli 1994-1997. Ecco, October 2006.
Ferran Adria and Juli Soler. El Bulli 1998-2002. Ecco; Book&Guide Edition, 2005 August.
Ferran Adria, Albert Adrià and Juli Soler. El Bulli 2003-2004. Rba Libros, November 2006.
Albert Adrià. Modern Gastronomy: A to Z. CRC Press, 2009
Ferran Adria, Albert Adrià and Juli Soler. A Day at elBulli. Phaidon Press, 2010.
לקריאה נוספת

Colman Andrews. Ferran: The Inside Story of El Bulli and the Man Who Reinvented Food. Gotham, October 2010. ביוגרפיה
Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 7, 10, 59-60, 64, 82, 98, 162, 177, 191, 219-220.
אביטל ענבר, אווז בנוסח אשכנז - זכרונות מאלזאס, הוצאת המחבר, 2011, עמ' 185, 186, 188, 189, 191.(הספר בקטלוג ULI)
נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 463-462, 464, 465.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  שגיא כהן, התענוג מתחיל מבפנים, באתר הארץ, 20 במאי 2011
↑  רותם מימון, מסעדת אל בולי פותחת מחדש את שעריה. הפעם, כמוזיאון, באתר הארץ, 19 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384821205171  BIBSYS: 5075299  BNE: XX820584  BnF: cb14636420j (data)  CANTIC: a10586350  CiNii: DA16934432  GND: 13350672X  ISNI: 0000 0001 1475 2076  LCCN: no98036440  LNB: 000261112  NDL: 00804923  NLK: KAC201417779  NTA: 303714670  RKD: 364646  SELIBR: 358778  SUDOC: 112282172  VIAF: 75043995   WorldCat (עם VIAF): 75043995 
זית נוזלי, אחד מהמתאבנים של אדריה
קויאר תה ירוק
מסעדת אל בולי, 2006
המטבח באל בולי בזמן עבודה
פוקר קהילתי

פוקר קהילתי (באנגלית: Community card poker) הוא תת-משפחה של סגנונות פוקר, בהם היד של השחקן מורכבת מקלפים קהילתיים, שחשופים בפני כולם, וקלפים מוסתרים אשר רק השחקן רואה. המשחקים הנפוצים בתת-משפחה זו הם טקסס הולדם ואומהה הולדם.
המשחקים משוחקים לרוב עם חבילת קלפים סטנדרטית של 52 קלפים, אך קיימים גם משחקים המשתמשים בחלק מהקלפים בלבד. מספר הקלפים הקהילתיים והמוסתרים משתנה בין משחקים.
סוגי הקלפים

קלפי קהילה – קלפים החשופים לכלל השחקנים, אשר נפתחים בשלבים שונים בהתאם לווריאציית המשחק המשוחק.
קלפי השחקן – קלפים המוסתרים בפני כלל השחקנים, וכל שחקן רשאי לצפות בקלפיו בלבד. לרוב מחולקים בתחילת המשחק, לפני חלוקת קלפי הקהילה.
כל שחקן מרכיב את ידו בעזרת קלפי הקהילה וקלפיו המוסתרים. מספר הקלפים בהם ניתן להשתמש משתנה בין וריאציות.
מהלך המשחק

בתחילת המשחק מחולקים לכל שחקן מספר קלפים מוסתרים (Hole cards) אשר הם קלפי השחקן ורק לאותו השחקן ניתנת האפשרות לצפות בהם. לאחר סבב ההימורים הראשוני נפתחים שלושה קלפי קהילה (Flop) ואחריהם מתקיים סבב הימורים נוסף. בתום סבב ההימורים נפתח קלף קהילה נוסף (Turn) שאחריו מתקיים סבב הימורים נוסף. בתום סבב ההימורים נפתח קלף קהילה חמישי (River), ואחריו מתקיים סבב הימורים אחרון שבסופו נקבע המנצח.
מספר סבבי המשחק וכמות הקלפים הנפתחים עשויים להשתנות בווריאציות שונות. למשל, ב-"Double Board" נפתחים מספר כפול של קלפים, ב-"No River" לא נפתח הקלף החמישי, וב-"Ocean" ישנו סבב הימורים נוסף לאחר פתיחת קלף שישי.
סוגי משחק נפוצים

טקסס הולדם – כל שחקן מקבל שני קלפים מוסתרים, ובמהלך המשחק נפתחים חמישה קלפי קהילה. כל שחקן מרכיב את ידו בעזרת קלפיו המוסתרים וקלפי הקהילה, כאשר השחקן יכול לבחור האם להשתמש בשלושה, ארבעה או כל חמשת קלפי הקהילה, ובהתאמה להשתמש בשניים, אחד או לא להשתמש בקלפיו המוסתרים בכלל.
אומהה הולדם – כל שחקן מקבל ארבעה קלפים מוסתרים, ובמהלך המשחק נפתחים חמישה קלפי קהילה. כל שחקן מרכיב את ידו בעזרת קלפיו המוסתרים וקלפי הקהילה, כאשר השחקן חייב להשתמש בשלושה קלפי קהילה ובשניים מתוך ארבעת קלפיו.
הערות שוליים

↑  Six Plus Hold'em | How to Play, באתר PokerNews (באנגלית)
↑  How To Play | Omaha Rules, באתר אליפות העולם בפוקר
פרנקי ואן דר אלסט

פרנקי ואן דר אלסט (בהולנדית: Franky Van Der Elst; נולד ב-30 באפריל 1960) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הקשר אחורי, וכיום מאמן כדורגל.
את רוב הקריירה שלו שיחק ואן דר אלסט בקבוצת קלאב ברוז'. הוא שיחק בארבעה מונדיאלים עם נבחרת בלגיה: מונדיאל 1986, מונדיאל 1990, מונדיאל 1994 ומונדיאל 1998. לזכותו בסך הכל 86 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שער אחד.
ב-4 במרץ 2004 נבחר ואן דר אלסט על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
פרוטוקול הדגל

שורת דגלי הלאום בחזיתו של בניין המזכירות במתחם בניין האומות המאוחדת בניו יורק
פרוטוקול הדגל הוא אוסף הכללים הנוגעים להנפה, הורדה, הצגה ואופן השימוש בדגל. הכללים זהים ברובם בין המדינות השונות, אך במדינות מסוימות הכללים מעוגנים בחוק בעוד במדינות אחרות הפרוטוקול משמש כקו מנחה.
חוקים מקובלים

חוקים אלו מקובלים ברוב מדינות העולם ועוסקים בדגל הלאום. בכל מדינה, דגל הלאום שלה יזכה תמיד לעמדת הכבוד.
חוקים מקובלים > בהנפה על תורן

נהוג כי דגל לאום על תורן יונף בשעות האור בלבד, וזהו נוהג מקובל בבסיסי צבא. עם זאת, מקובל גם להשאיר את הדגל בראש התורן בלילה, אך יש להאירו.
בעת שהדגל מונף על תורן, דגל המדינה יונף במיקום מרכזי ובולט. כאשר מונפים מספר דגלי לאומים, דגל המדינה המארחת יונף לשמאלו של הצופה. מותר להניף דגל נוסף בימין השדרה, אך אין חובה. שאר הדגלים יסודרו לפי סדר אלפביתי של המדינות. כל דגלי הלאומים יונפו באותו גובה, וכל הדגלים יהיו באותו גודל בקירוב (הדגלים אינם יכולים להיות זהים בגודלם לחלוטין, מכיוון שיש הבדל ביחס בין האורך לרוחב בין דגלים שונים).
בעת הנפה על תורן, דגל הלאום יונף ראשון ויורד אחרון.
דגל בחצי התורן הוא סימן מקובל לאבל. כאשר מניפים דגל על מנת להציגו בחצי התורן, יש להניפו בתחילה עד לראש התורן ולאחר מכן להורידו לחצי התורן.
הנפת הדגל כשהוא הפוך מסמנת ברוב המקרים מצוקה, אך לעיתים זוהי דרך להבעת מחאה. דגל הפיליפינים מונף הפוך בעת מלחמה.
אסור להניף שני דגלי לאום על גבי אותו התורן. כאשר יש סדר היררכי ברור, ניתן להניף שני דגלים על אותו התורן. בארצות הברית למשל, יונף דגל הלאום בראש התורן ודגל המדינה תחתיו.יש לציין כי במדינת ישראל אסור להניף אף דגל יחד עם דגל המדינה על אותו התורן
חוקים מקובלים > בעת שהדגל תלוי

כאשר הדגל תלוי שלא על תורן, יש להאירו אם הוא מוצג בלילה. בדגלים בהם יש קנטון, הקנטון יונף בצד הקרוב לתורן ובחלק העליון, גם אם יש צורך לשקף או להפוך את הדגל.
בחלק ממדינות העולם, בעת אבל יתווסף סרט שחור לדגל.
חוקים מקובלים > מקרים נוספים

כאשר מציגים דגלים על מעמד, עמדת הכבוד היא העמדה המרכזית.
כאשר שני דגלים מונפים בהצלבה, יונף דגל הלאום במקום השמאלי מנקודת מבטו של הצופה, כלומר בתורן שתחתיתו בימין.
כאשר מוצג דגל על רכב, יוצג הדגל בקדמת הרכב, ועמדת הכבוד היא בצד כיוון התנועה. כאשר מנהיגים חולקים רכב, דגלה של המדינה המארחת יהיה בעמדת הכבוד והדגל השני יונף בצד השני.
יש להתאים את גודל התורן לממדי הדגל.
טיפול בדגלים בלויים

על מנת שלא לבזות את הדגל, דגלים בלויים לרוב נקברים או נשרפים בצורה מסודרת.
במדינות שונות

מדינות שונות מוציאות קובץ חוקים ותקנות על מנת לאפשר לאזרחים להניף דגלים באופן הנכון.
במדינות שונות > דגל ארצות הברית

דגל ארצות הברית נושא עמו כמות גדולה של חוקים וטקסים:
כאשר הדגל בלוי, נהוג לגזור את שדה הכוכבים (הקנטון) ולהפרידו משדה הפסים, ולשרוף אותם יחדיו.
אופן קיפול הדגל, בסופו מתקבל משולש. לכל קיפול יש משמעות .
הדגל יונף בחצי התורן רק כאשר קיים צו נשיאותי בנושא, או יום הזיכרון או ביום הציון המתקפה על פרל הארבור
כאשר הדגל מונף עם דגל של מדינה בתוך ארצות הברית על אותו תורן, הדגל יונף מעל דגל המדינה. אין אמת בסיפורים לפיהם דגל טקסס או דגל הוואי, בהיותם דגלים של מדינות שהיו עצמאיות טרם הצטרפותן לארצות הברית, מותר להניפם בסדר שונה או לתת להם את עמדת הכבוד.
במדינות שונות > ישראל

בישראל, חל איסור לשרוף את הדגל כמחאה. כאשר מציגים מספר דגלי לאום, נהוג להשתמש בסדר האלפביתי הלטיני.
במדינות שונות > ערב הסעודית

דגל ערב הסעודית נושא עליו את השהאדה ולכן לא יונף בחצי התורן לעולם ולא יודפס על פריטים העשויים לחלל את קדושתה לאסלאם.
במדינות שונות > אוסטרליה

חוק הדגלים 1953 (אנגלית: Flags Act 1953) הוא חוק של הפרלמנט האוסטרלי אשר מגדיר את הדגל הרשמי של אוסטרליה. החוק עבר בפרלמנט בדצמבר 1953 ואושרר סופית על ידי המלכה אליזבת השנייה ב-14 בפברואר 1954 לאחר פתיחת מושב הפרלמנט של חבר העמים של אוסטרליה במהלך הביקור המלכותי של המלכה באוסטרליה בשנת 1954. חוק זה היה הראשון במספר חוקים אוסטרליים אשר זכו לאישור המונרך.
הערות שוליים

↑  תקנות הדגל והסמל (השימוש בדגל המדינה) תשי"ג 1953, תקנה 3 סעיף (א)(1)
↑  טבלה המתאימה את גודל התורן לגודל הדגל, הנתונים באינצ'ים.
↑  פרוטוקול הדגל בבריטניה.
↑  פרוטוקול הדגל בקנדה.
↑  דוגמה לפרוטוקול האמריקאי (לא מסמך רשמי).
↑  הטיפול בדגל ארצות הברית כשהוא בלוי.
↑  משמעות כל קיפול הדגל האמריקאי .
פרס דוב הכסף

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין 
 תקופת הפרס:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 
פרס דוב הכסף (בגרמנית: Silberner Bär; לשעבר פרס דוב הכסף של ברלין, Silberner Berliner Bär) הוא פרס שמוענק על ידי חבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין מאז 1956, בנוסף לפרס הראשי (דוב הזהב). פסל דוב הכסף נוצר בשנת 1932 על ידי הפסלת הגרמנייה רנה זינטניס בשם "הדוב הברלינאי". חבר השופטים מעניק את פרס דוב הכסף בשבע קטגוריות, שאחד מהם הוא "הפרס הגדול של חבר השופטים" (Großer Preis der Jury). הקטגוריות האחרות הן הבמאי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, השחקן הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר. ניתן פרס נוסף על הישג אמנותי יוצא מן הכלל. חבר השופטים הבינלאומי לסרטים קצרים מעניק בנפרד את פרס דוב הכסף להפקה השנייה בטיבה בתחרות הסרטים הקצרים.
בשנת 2010 זכה רומן פולנסקי בפרס על סרטו "סופר הצללים", אך נעדר מהטקס בשל שהותו במעצר בית.
בפברואר 2020, הודיע פסטיבל ברלין כי לא יחלק באופן זמני את פרס דוב הכסף. זאת, לאחר שהתגלה כי הבמאי אלפרד באואר, שעל שמו נקרא הפרס, היה נאצי בדרגה בכירה שלקח חלק במערך התעמולה של יוזף גבלס.
זוכים ישראלים

בשנת 1989 זכה הסרט "הקיץ של אביה" בפרס דוב הכסף בקטגוריית "ההישג האמנותי המצטיין".
בשנת 2007, זכה יוסף סידר בפרס לבמאי הטוב ביותר על סרטו "בופור".
בשנת 2010, זכה הסרט "הירידה", בבימוי שי מיז'ינסקי,  בפרס דב הכסף על הסרט הקצר הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  The woman behind the Bär, Exberliner, ‏2018
↑  עכבר העיר, פסטיבל ברלין: פולנסקי זכה בדב הכסף אבל נותר במעצר, באתר הארץ, 20 בפברואר 2010
↑  הגרדיאן ונירית אנדרמן, בוטל פרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין. הבמאי שהיווה לו השראה נחשף כנאצי, באתר הארץ, 1 בפברואר 2020
↑  עדנה פיינרו (ברלין), רונן טל, פרס "דב הכסף" ל"קיץ של אביה", חדשות, 22 בפברואר 1989
↑  אסף אוני, פרס הבימוי בברלין ליוסף סידר, באתר הארץ, 17 בפברואר 2007
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר, הסרט הישראלי "הירידה" זכה בפרס דב הכסף בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 17 בפברואר 2010
פריד א-דין עטאר

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1145 נישאפור, האימפריה הסלג'וקית 
 פטירה:  26 באפריל 1221 (בגיל 76) נישאפור, האימפריה המונגולית 
 מדינה:  איראן 
 מקום קבורה:  המאוזוליאום של פריד א-דין עטאר 
 שפות היצירה:  פרסית 
 יצירות בולטות:  הרצאת הציפורים, מוח'תאר נאמה, תד'כירת אל-אווליא, אסראר נאמה 
 
פריד א-דין עטאר (בפרסית: فَریدالدّین ابوحامِد محمّد عطّار نِیشابوری, פריד א-דין אבו חאמד מוחמד עטאר נישאבורי; 1142–1221) הוא משורר סופי פרסי מנישאפור באזור ח'וראסאן שם נמצא קברו.
קברו של פריד א-דין עטאר, בעיר נישאפור, באיראן
"הרצאת הציפורים" ציור מאת חביב אללה
ביוגרפיה

לא הרבה ידוע על חייו של עטאר. הוא מוזכר בספריהם של בני דורו טוּסי ועוופי, אך זכה לפרסום רב יותר לאחר מותו. במאה ה-15 גם החלו להרקם סביבו סיפורים ואגדות, בעיקר בנוגע למעמדו כסופי. עטאר היה רוקח מבוסס היטב, דבר שאפשר לו להיות עצמאי ובלתי תלוי בחסדי פטרונים.
עטאר עזב חנות רווחית והחל ללמוד את תורת הסופיזם. די מהר נעשה דרוויש והיה למיסטיקן.
בשנת 1221, נהרג עטאר במהלך פלישת המונגולים לנישאפור והטבח שביצעו שם.
יצירתו

עטאר כתב שירי מוסר ומיסטיקה רבים, והידועים מביניהם:
מנטק א-טיר או "הרצאת הציפורים", הוא סיפור מסע פילוסופי דתי.. הספר מתאר בשירה מחורזת את מסע הציפורים בחיפוש אחר מלך אמיתי שינהיג אותן וימלוך עליהן, שליט המסוגל להביא שלום ואחווה לעולם מלא צרות ופחד.
תד'כרת אל-אווליא או "חיי הקדושים" הוא חיבורו היחיד של עטאר בפרוזה. החיבור הוא אסופת ביוגרפיות של סופים מפורסמים, החל באמאם ג'עפר א-צאדק וכלה בחלאג'.
אלאהי נאמה או "הספר [אל] האלוהי" הוא חיבור שמטרתו "לפתוח את דלת האוצר האלוהי".
פנד נאמה, או "ספר העצות". אף כי החיבור שויך לעטאר, חוקרים רבים סבורים כי למעשה לא כך הוא. התוכן היבש והסגנון הדקדוקי הפשוט אינם מתאימים לסגנונו העשיר והמפותח של עטאר, למעט מספר השורות החותמות את החיבור.
לקריאה נוספת

"הרצאת הציפורים" עיבוד לתיאטרון מאת ז'אן-קלוד קרייר, בימוי פיטר ברוק בתיאטרון בוף דה נור בפריז 1979. המחזה תורגם לעברית על ידי אוריאל זוהר.
הערות שוליים

↑  B. Reinert, AṬṬĀR, FARĪD-AL-DĪN, Encyclopædia Iranica, s.v.
↑  הספר פורסם בפרסית בידי יוסף הליודור גארסין (Joseph Héliodore Garcin). גארסין כתב ניתוח על הספר, בספרו "שירה פילוסופית אצל הפרסים" (Poésie philosophique chez les Persans) בהוצאת אלבין מישל 1966 (Éditions Albin Michel) ואזל. יצא לאור שוב בהוצאת סוי 2010 (Éditions du Seuil) בפריז
↑  R.P. Masani, The Conference of the Birds: A Sufi Allegory, Being an Abridged Version of Farid-ud-din Attar’s Mantiqut-Tayr, London, 1924; C.S. Nott, The Conference of the Birds, London, 1954 and 1961.
↑  R.A. Nicholson, with introd. by M. Qazvīnī, Taḏkerat al-awlīāʾ, 2 vols., London and Leiden, 1905-07; A. J. Arberry, Muslim Saints and Mystics, London, 1966, 1973.
↑  J.A. Boyle, The Ilāhī-nāma or Book of God, Manchester, 1976 (Persian Heritage Series, 29).
↑  יצא לאור בצרפתית: Le Livre des conseils, par Antoine-Isaac Silvestre de Sacy, תרגום מאת אנטואן-איזק סילבסטר דה סאקי 1819.
↑  B. Reinert, AṬṬĀR, FARĪD-AL-DĪN, Encyclopædia Iranica, s.v.
↑  Ritter, “Philologika XVI,”  Oriens 13 (1961), pp. 228f.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258080005171  PLWABN: 9812647525105606  BIBSYS: 90215778  BNE: XX955848  BnF: cb11889361j (data)  GND: 118504924  ICCU: CFIV105624  ISNI: 0000 0001 2149 1783  LCCN: n81059703  MusicBrainz: ffa4bb4b-7783-4019-a1c1-09956e76bae7  NDL: 00686674  NKC: kup20030000003097  NLA: 35009956  NLG: 87698  NLK: KAC201945270  NSK: 000314228  NTA: 068912080  RERO: 02-A022606529  SELIBR: 104700  SUDOC: 026694166  TDVİA: attar-feriduddin  Trove: 788634  VcBA: 495/3525  VIAF: 120724759   WorldCat (עם VIAF): 120724759