stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נישואיה של מריה בראון
עלילת הסרט > חלק ראשון - מריה נותרת לבדה

המלחמה הסתיימה וגרמניה הרוסה. המצב הכלכלי ירוד ומריה לא מצליחה למכור את שמלת הכלולות שלה. בעלה הרמן שנשלח לחזית לא שב עדיין. היא מביטה בתמונתו התלויה על הקיר בבית בו היא מתגוררת עם אימה וסבה ונשברת. ברקע הרדיו מקריא את שמות הנעדרים המחפשים את משפחותיהם.
שלט עם תמונתו ושמו של הרמן מונח על גבה של מריה כאשר היא מסתובבת בתחנת הרכבת ממנה מגיעים החיילים מהחזית. בזמן המנוחה מריה נכנסת לאכול מרק בקפיטריה של תחנת הרכבת. חייל הזורק שארית של סיגריה גורם לקבוצה שלמה של חיילים לקפוץ על הרצפה על מנת להשיג עוד שאיפה מהסיגריה. נראה שהתמונה הזו משעשעת מעט את מריה. אחד החיילים האמריקאים מעיר הערה מינית בקול רם וגורם למריה להתעמת איתו. כך אנחנו נחשפים לראשונה ללשונה החריפה של מריה וביטחונה העצמי. ביטחון זה מזכה אותה בחבילה שלמה של סיגריות מאותו חייל אמריקאי והופך למעשה לאירוע המכונן שיזניק את המסע של מריה אל עבר הרווחה הכלכלית אך גם אל הסוף הטראגי. את חבילת הסיגריות היא נותנת לאימה בתמורה לסיכה משובצת באבנים. בהמשך מסתובבת מריה עם חברתה המחפשת גם היא את בעלה. בסוף היום הן עוזרות אחת לשנייה לשים איפור כבד על מנת למצוא עבודה שתוכל לפרנס אותן. יש ספק ביניהן האם הבעלים שלהם יאשרו את העבודה החדשה שהן עומדות למצוא. ביום שלאחר מכן נפגשת מריה עם סוחר ברחוב (אותו מגלם פאסבינדר בעצמו). היא מקבלת ממנו בתמורה לסיכה היוקרתית של אימה, שמלת ערב ובקבוק וודקה.
עלילת הסרט > חלק שני - מריה מתחילה לעבוד כמלצרית בבר

אימה של מריה מקצרת למענה את השמלה שרכשה והופכת אותה לחושפנית יותר. ביום למחרת הולכת מריה לנסות להתקבל לעבודה בבר אשר נפתח לחיילים האמריקאים. היא מגיעה אל הבר לבושה באותה שמלה ומפגינה ביטחון רב מול בעל המקום. כצפוי היא מתקבלת ומתחילה לעבוד. מריה הולכת אל רופא הילדות שלה על מנת לקבל אישור רפואי לעבודה. הרופא סובל מהתמכרות למורפיום ונראה על סף התמוטטות. בצורה מרומזת אך ברורה ניתן להבין כי הרופא יודע כי האישור הרפואי נועד על מנת שמריה תוכל לעסוק בזנות. מריה דוחה רמיזות אלו בטענה שהיא עובדת בתור מלצרית בלבד. בבוקר לאחר מכן חוזרת מריה אל תחנת הרכבת לחפש את הרמן שוב, אך כשאינה מוצאת אותו היא מתייאשת ומניחה את השלט עם שמו ופרטיו על המסילה.
במהלך עבודתה בבר נראה שמריה נמנעת מליצור קשרים אינטימיים עם החיילים, אך לאחר שכנוע של חברתה לשנות גישתה נוצר קשר בין מריה לבין ביל, חייל אמריקאי שחור וגדול ממדים. מריה מזמינה את ביל לרקוד איתו. הקשר ביניהם מתחזק כאשר הם יוצאים לטיול יחד בפארק וביל מלמד את מריה אנגלית.
בטי חברתה של מריה זוכה לקבל את בעלה וילי בחזרה מהחזית. אלא שווילי מספר על מותו של הרמן. מריה על סף שבירה מוצאת נחמה בקשר האינטימי המתחזק עם ביל. תוך זמן קצר מריה מגלה שהיא בהריון ומחליטה להשאיר את הילד ולגדל אותו. בעוד היא וביל חוגגים את ההכרזה שלה על לידתו הצפויה של ילדם המשותף, מריה מפשיטה את ביל ומתפשטת בעצמה. תוך כדי ולמרבה האירוניה נכנס הרמן בשקט אל החדר ומתבונן בשניהם בלי להגיד דבר. כאשר ביל ערום לגמרי הוא מבחין מבוהל בהרמן. מריה ההמומה אינה יודעת כיצד לנהוג. היא מחייכת באושר אך עם זאת אינה יוצאת מגדרה. היא קופצת על הרמן בחיבוק אך הוא משיב לה בסטירה המפילה אותה על הרצפה. ביל נזעק להגן על מריה ובין הרמן לביל מתפתח מאבק. מריה מטיחה בראשו של ביל אגרטל והורגת אותו במקום. במשפט הנערך על ידי כוחות הכיבוש האמריקאים לוקח על עצמו הרמן את האשמה על הרצח ונשלח למאסר במקומה של מריה. מריה מתחייבת לחכות לבעלה עד שישוב ולדאוג בינתיים לבנות את חייהם המשותפים.
עלילת הסרט > חלק שלישי - הקריירה של מריה ממריאה

על אף העובדה שמריה מבטיחה לגדל את הילד ולנהוג בו כבנם המשותף שלה ושל הרמן, היא עושה הפלה. בעקבות מאסרו של הרמן מחליטה מריה להתמקד ברווחתה הכלכלית. תושייתה של מריה עוזרת לה שוב כאשר בנסיעת רכבת היא מחליטה לעבור למחלקה הראשונה. שם, לנוכח הבנתה את שפתו הוולגרית של חייל אמריקאי הפונה אליה באנגלית, היא מעוררת רושם רב על קרל אוסוולד, תעשיין צרפתי-גרמני. אוסוולד שב לגרמניה להתחיל את העסק שלו מחדש לאחר שנטש בימי המלחמה הקשים. במהלך הנסיעה ובזכות יכולותיה הפתייניות של מריה, אוסוולד ומריה מתוודעים אחד לשנייה. במהלך נסיעה ברכב מאוחר יותר יחד עם סגנו ורואה החשבון, סנקנברג, מציע לה אוסוולד משרה בתור מתורגמנית ועוזרת אישית. מריה מחליטה לעזוב את בית אימה על מנת להתחיל ולבנות את חייה העתידיים עם הרמן.
באחד מתפקידיה הראשונים בחברה של אוסוולד משמשת מריה כמתורגמנית ליצואן אמריקאי הרוצה למכור לאוסוולד מכונות טקסטיל חדישות. תוך כדי ויכוח בין אוסוולד לסנקנברג על היכולות של החברה לבצע את הרכישה מציעה מריה להישאר עם האמריקאי למשך שלושים דקות. בסצנה הבאה מברך אוסוולד את מריה על הצלחתה לתרום להתפתחותה של החברה. אוסוולד מבקר את סנקנברג על חוסר הדמיון שלו והאמונה העסקית שלו אך מריה נחלצת להגנתו. בין מריה לאוסוולד מתפתח רומן והיא הופכת למאהבת שלו. מריה מסתירה מאוסוולד את העובדה שהיא נשואה ומבקרת מדי פעם את הרמן בכלא. באחת הפעמים אוסוולד מזמין את מריה לסוף שבוע בכפר אך היא מסרבת בטענה שעליה לבקר מישהו. כאשר אוסוולד מנסה להבין במה מדובר היא מסיטה את נושא השיחה לגובה המשכורת שלה. כאשר מריה מבקרת את הרמן בכלא היא מספרת לו על העובדה שהיא שוכבת עם אוסוולד מרצון. כשהיא שבה מהכלא היא מוצאת את אוסוולד המחכה לה מצהיר שהתכוון להציע לה נישואין. מריה עונה לו שלעולם לא תינשא לו אך היא מוכנה להיות המאהבת שלו.
אוסוולד מבקר את הרמן בכלא וכורת איתו הסכם סודי שבו הרמן מתחייב להתרחק ממריה עד היום שבו אוסוולד ימות. אוסוולד מבטיח לו שבתמורה עם מותו יקבלו שניהם את החברה. ביום שחרורו של הרמן מריה מגלה שהוא נעלם לאוסטרליה או קנדה. בהתאם להסכם בינו לבין אוסוולד הוא ישאיר למריה בכל חודש ורדים שיזכירו לה את קיומו. מריה בהדרגה מאבדת את המטרה עליה עבדה כל השנים- חייה המשותפים עם הרמן. היא הופכת לאשה מרירה, פזרנית ותוקפנית אשר העבודה ממלאת את כל חייה. באחת הסצנות מריה נכנסת הביתה ומניחה את התיק שלה בתוך האגרטל במקום את הפרחים. טעות זו מהווה רמז לסוף המתקרב.
עלילת הסרט > סיום - הרמן חוזר

עם מותו של אוסוולד מופיע הרמן בביתה של מריה כאשר ברקע בוקע מהרדיו שידור גמר גביע העולם בכדורגל בו שיחקה גרמניה נגד הונגריה. מריה ניראית מרוחקת ועדיין מרירה בעוד הרמן מעיר בפניה את העובדה שכלל לא נישקה אותו. היא אומרת להרמן שהשתנתה במשך השנים ושייתן לה זמן להרגיש שהוא בעלה. בעוד מריה לובשת כותונת חושפנית והרמן מחכה לה על המיטה, מגיע סנקנברג עם נציגת הבנק להקריא את צוואתו של אוסוולד. מריה מגלה כי אוסוולד הותיר לה את כל רכושו למעט מה שהבטיח להרמן. כך היא מתוודעת להסכם הנסתר בין אוסוולד להרמן. מריה מדליקה סיגריה עם הגז במטבח אך מכבה את הלהבה בנשיפה במקום לסגור את הגז. היא נכנסת אל המקלחת ומזרימה מים על ורידי היד. כשהיא יוצאת היא הולכת שוב אל המטבח להדליק סיגריה, אלא שאז נגרם פיצוץ שהורג את מריה. על רקע קולו של שדרן הרדיו שמכריז על ניצחונה של גרמניה במשחק חוזה סנקנברג בגופתה של מריה. קולו של השדרן ממשיך אל תוך כתוביות הסיום, שבו נראות תמונות של קנצלרים גרמניים, כגון קונראד אדנאואר, בנגטיב.
אלמנטים ייצוגיים בסרט

הסרט "נישואיה של מריה בראון" מספר את סיפורה של מריה מהתקופה שלאחר המלחמה ועד ל-1954 בה היא מוצאת את מותה. אך זהו למעשה ייצוג לסיפורה של גרמניה המערבית כולה דרך עיניה של מריה. משיקום ההריסות לאחר המלחמה ועד הנס הכלכלי שמגיע לשיאו עם זכייתה של גרמניה בגביע העולם בכדורגל אשר ייצג כלפי העולם את חזרתה של גרמניה אל משפחת העמים. נישואיהם של מריה והרמן אינם מגיעים לידי מימוש לעולם ומהווים בכך את הסיפור הטראגי של גרמניה החדשה המבקשת לפתוח דף חדש אך נאלצת בו בזמן להתמודד עם עברה. הרמן החייל אשר נשלח לחזית, נותר מאחור כפנטזיה לעתיד שלא יקרה לעולם. מריה המבקשת לבנות את חייה מחדש לא יכולה לעולם להתמסר לגמרי לחיים חדשים משום העבר המשותף שהיא נושאת יחד עם הרמן. הסרט משלב בתוכו אלמנטים ריאליסטים המשקפים את החיים בגרמניה שלאחר המלחמה כמו חיפושיה של מריה אחר הרמן בתחנת הרכבת, כמו גם עשרות האנשים העוסקים באיסוף לבנים מהריסות הבתים. הכמיהה לסיגריה מבליטה את העוני והמחסור במותרות. אך בסרט משולבות גם סצנות אשר חורגות מהריאליזם ומציגות תמונה כמעט ברכטיאנית. כך ניתן לראות השטחותם על הרצפה של החיילים הקפיטריה בניסיון לתפוס את סופה של סיגריה, או את העמדתם של הרוקדים בבר סביב מריה וביל כאשר הם רוקדים יחד.
אלמנטים ייצוגיים בסרט > דימויים חשובים

תמונתו של היטלר הפותחת את הסרט אל מול תמונתו של קונראד אדנאואר המסיימת אותו - סיפורם של הרמן ומריה נפתח למעשה עם התרסקותו של היטלר והרייך השלישי שביקש להעצים ושוזר בתוכו את סיפור השיקום. האדם שהוביל את גרמניה מההריסות אל עבר הנס הכלכלי היה הקנצלר אדנאואר. נאומיו של אדנאואר נשזרים במהלך הסרט כאשר הוא טוען לזכותה של גרמניה להתחמש מחדש ולבנות את צבאה. בחירתו של הקאנצלר לקחת חלק פעיל במאבק הבין גושי בין המערב לקומוניזם הביא לסיום מצב הכיבוש של גרמניה על ידי כוחות הברית והתחלת הבנייה מחדש. כך במהלך העלילה הכניס פאסבינדר את השינויים הפוליטיים שגרמניה חוותה בין תקופתו של היטלר לתקופתו של אדאנוואר.
אלמנטים ייצוגיים בסרט > דימויים חשובים > הבר בו עובדת מריה

הבר המיועד לחיילים האמריקאים בלבד ממוקם בתוך אולם הספורט בו נהגה מריה להתאמן בילדותה. זוהי אינה בחירה מקרית של פאסבינדר. הספורט ופיתוח הגוף היו אחד האלמנטים החשובים של החינוך הנאצי אשר שאף לשלמות הגוף וניצחון הרוח. כשמריה נכנסת אל האולם ניתן לראות דגל אמריקאי גדול תלוי על הקיר. השאיפה הגרמנית לטוהר הגוף הארי מסתיימת בסופו של דבר במקום מפגש זול בין החיילים האמריקאים לנערות הגרמניות. הזיווג הנוצר בין מריה לביל השחור רק מעצים הניגוד בין התפיסה והשאיפה הנאצית לבין התוצאה הסופית.
אלמנטים ייצוגיים בסרט > דימויים חשובים > הרופא

הרופא אליו מגיעה מריה סובל מהתמכרות למורפיום ובקושי מצליח לתפקד. הוא מדבר על הרצון לשכוח ולהשאיר את העבר מאחור. הרופאים בגרמניה הנאצית היו הארגון האקדמי הגדול ביותר שלקח חלק בפעילותה של המפלגה. תפקידם היה להוציא לפועל וליצור את תפיסת הרפואה המסווגת בני אדם לפי סוגי גזע איכותיים יותר או פחות. הרופא מתקשה למצוא את מקומו בגרמניה החדשה ונאלץ להדחיק את העבר דרך ההתמכרות לסמים משככי כאב.
אלמנטים ייצוגיים בסרט > דימויים חשובים > קרל אוסוולד

אוסוולד הוא תעשיין בחציו צרפתי ובחציו גרמני. שורשי המאבק בין גרמניה לצרפת היו מהגורמים העיקריים לפריצתן של שתי מלחמות העולם באירופה, כל זאת כביכול סביב המאבק על השליטה בחבלי אלזס ולוריין אשר הכילו אוכלוסיות משני הלאומים. דמותו של אוסוולד מייצגת את ההצלחה הכלכלית הנובעת משיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות. שיתוף פעולה זה היה תובנה של שתי המדינות מתוצאות מלחמת העולם והייתה מהגורמים המכריעים ביצירתה של קהילת הפחם והפלדה האירופית שהייתה למעשה הבסיס הראשון ליצירתו של האיחוד האירופי כפי שהוא היום. מול אוסוולד ניצבת דמותו של סנקנברג אשר אינו מאמין בעתיד הכלכלי הצפוי ומעדיף להצמד לשיטות הישנות בהם נהגו.
אלמנטים ייצוגיים בסרט > דימויים חשובים > שידורי הרדיו

כמו שידורי נאומיו של אדאנאוור כך גם שידור גמר גביע העולם על רקע סיום הסרט מספר את שיאו של הנס הכלכלי בגרמניה. המשחק ההירואי של הנבחרת הגרמנית גרם לאומה שלמה להצמד למקלטי הרדיו ולחוש לראשונה גאווה לאומית לאחר שנים בהם תחושת הלאומיות הגרמנית עוררה בושה ורצון לשכוח. אך העובדה כי מריה מוצאת את מותה על רקע זה מעצימה את האירוניה שפאסבינדר ביקש להעביר לגבי עתידה של גרמניה ויכולתה להשאיר את העבר מאחור. אולי רצה לומר שרק דור חדש לגמרי יוכל לבנות את גרמניה החדשה לאחר שדור המלחמה יסיים את חייו.
הפקת הסרט > כתיבה

את המקורות שהובילו ליצירת הסרט ניתן למצוא בשיתוף הפעולה בין פאסבינדר לאלכסנדר קלוגה בפרויקט שלא מומש מעולם- נישואיהם של הורינו. פרויקט זה פותח בעקבות הצלחתה של אנתולוגיית גרמניה בסתיו. את הדראפט הראשון כתב פאסבינדר יחד עם קלאוס דיטר לאנג וקורט ראב. ב-1977 הציגו את הדראפט לפיטר מארטסשיינר, שעבד באותה העת באולפני באווריה. באוגוסט 1977 קיבל מארטסשיינר יחד עם פיה פרונליך את האישור לעבד את הדראפט לתסריט מוגמר. על אף שהיה זה תסריטם הראשון של השניים, הכרותם העמוקה עם עבודתו של פאסבינדר איפשרה להם ליצור חיבור לסגנון הקולנועי של פאסבינדר. פאסבינדר שינה רק מעט מהדיאלוגים שהגישו השניים ואת סיומו של הסרט. במקור מותה של מריה נבע מהתאבדותה בזמן נהיגה ברכב. פאסבינדר הותיר את מותה מפיצוץ הגז כתעלומה בין התאבדות לתאונה.
הפקת הסרט > הפקה

הסרט הופק על ידי מייקל פנגלר מאולפני אלבטרוס. פנגלר תכנן את צילומי הסרט למחצית הראשונה של 1978, כאשר הפרויקט הבא של פאסבינדר תוכנן ליוני 1978. במקור תכננו השניים להעניק את תפקיד מריה לשחקנית רומי שניידר. בעקבות התמכרותה של שניידר לאלכוהול הוחלט לתת את התפקיד לחנה שיגולה. על אף שפאסבינדר ופנגלר חשקו באיב מונטאן בתפקיד התעשיין אוסוולד, מונטאן עצמו הביע עניין לשחק את תפקיד הרמן, בעלה של מריה . אך תפקיד זה הובטח לקלאוס לוויטש ובסופו של דבר לא קיבל מונטאן תפקיד בסרט.
הצילומים החלו בינואר 1978 בעיירה קובורג. פאסבינדר צילם את הסרט ביום, ובלילות עבד על התסריט לפרויקט ברלין אלכסנדפלאץ. על מנת לעמוד בעומס צרך פאסבינדר כמויות גדולות של קוקאין אשר סופק לו על ידי מנהל ההפקה הארי באייר והשחקן פיטר ברלינג. לפי ברלינג כמות הקוקאין הגדולה הייתה אחת הסיבות לחריגתו של הסרט מהתקציב שנקבע מראש.
במהלך ההפקה נותר סכסוך בין פאסבינדר לפנגלר על אחוזי הזכויות של פאסבינדר על הסרט. תקציב הסרט שהיה מלכתחילה לא מבוסס ומנופח חרג בהרבה לקראת סופו והגיע ל-1.7 מיליון מארקים כאשר הסצנות היקרות ביותר עדיין לא צולמו. פאסבינדר הוציא צו מניעה נגד פנגלר ושותפו אנקלמאפ ופיטר את מרבית צוות ההפקה. פאסבינדר העביר את הצילומים לברלין שם צילם את שתי הסצנות האחרונות. בעקבות הסכסוך לא עבדו עוד פנגלר ופאסבינדר יחד. זהו גם היה סרטו האחרון שצילם מייקל באלהאוס לפאסבינדר, לאחר שצילם לפני כן אחד עשר מסרטיו.
הפקת הסרט > יציאת הסרט לאקרנים

הקרנת הבכורה של הסרט נעשתה בפסטיבל ברלין בפברואר 1979 ובמרץ יצא הסרט להקרנה מסחרית רחבה. חנה שיגולה זכתה בדוב הזהב על תפקיד השחקנית הטובה ביותר, אך הסרט עצמו לא זכה בפרס הגדול. עם זאת זכה הסרט לתגובות חמות מצד מבקרי הקולנוע ששיבחו את איכויותיו האומנותיות, יחד עם יכולתו להיות מובן ונגיש לקהל הרחב.
הצלחת הסרט בקרב המבקרים באה בהלימה יחד עם הצלחתו המסחרית של הסרט. יותר מ-400 אלף כרטיסים נמכרו ברחבי גרמניה בתקופה שבין יצירת הסרט ועד אוקטובר 1979. בגרמניה לבדה גרף הסרט יותר מ-400 מיליון מארק. בששת השבועות הראשונים להקרנתו בארצות הברית גרף הסרט כ-1.8 מיליון דולר. ב-1981 היה זה הסרט הראשון של פאסבינדר שהוקרן במזרח גרמניה.
יצחק מוריץ

| --- | --- |

 לידה:  אוגוסט 1926 הנאו, גרמניה גרמניה
 פטירה:  23 בנובמבר 1988 (בגיל 62)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון, אנגליה
 תקופת כהונה:  ?–1988 
 תקופת הפעילות:  ?–1988 
 תפקידים בולטים:  • מבעלי חברת הברוקרים מוריץ את טוכלר • שותף מייסד בפירמת עורכי הדין מוריץ • מרגוליס ושות' (לימים מוריץ, ויסגלס, אלמגור ושות') • חבר מועצת עיריית תל אביב • יו"ר ועדת האתיקה בלשכת עורכי הדין בישראל • ייצוג ראש הממשלה יצחק רבין • מועמד לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה • מועמד לתפקיד נגיד בנק ישראל
 
יצחק מוריץ (באנגלית: Jitzhak Moritz;‏ אוגוסט 1926 – 23 בנובמבר 1988) היה משפטן ובנקאי ישראלי יליד גרמניה, מבעלי בית ההשקעות "מוריץ את טוכלר" וממייסדי משרד עורכי הדין "מוריץ את מרגוליס" (לימים משרד "מוריץ וייסגלס אלמגור ושות'"), שנחשב מאז היווסדו לאחד המשרדים המובילים בישראל בתחום המשפט המסחרי.
קורות חיים > ראשית דרכו

נולד בהנאו (בסמוך לעיר פרנקפורט) בגרמניה באוגוסט 1926 למשפחת משפטנים ובנקאים גרמנית. אביו, מקס מוריץ, היה מהבנקאים המובילים בקרב יהדות גרמניה באותה תקופה ועורך דין, בוגר אוניברסיטת היידלברג. המשפחה עלתה לישראל ב-1933, בימי העלייה החמישית, והאב הקים אז חברת השקעות אשר עם הצטרפותו של קורט טוכלר ב-1936 הפכה לחברת ההשקעות הידועה "מוריץ את טוכלר".
יצחק מוריץ היה תלמיד מצטיין בתיכון ובגיל 18, כשנה לפני תום מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית. לאחר המלחמה למד משפטים בקינגס קולג' לונדון ולאחר סיום לימודיו התמחה בבנק ורבורג. בשנת 1954 הוסמך כעורך דין בישראל.
בראשית שנות הששים הוא הקים יחד עם הנריק מרגוליס את משרד עורכי הדין מוריץ את מרגוליס, אשר נחשב מאז היווסדו כמשרד מוביל בישראל בתחומי עיסוקו. עורכי הדין דב ויסגלס ועמיר אלמגור, אשר החלו את עבודתם במשרד מוריץ את מרגוליס כשכירים בשנות ה-70 הפכו בהמשך לשותפים והמשרד שינה את שמו, תחילה למוריץ, ויסגלס, אלמגור ושות' וכיום ויסגלס אלמגור ושות'. המוניטין של משרד עורכי הדין מוריץ, מרגוליס ושות' יוחס במידה רבה לשותף המייסד עו"ד יצחק מוריץ. מוריץ היה עורך דין של חברות בינלאומיות רבות, חברות תעשייה, שגרירויות, חברות תעופה, חברות ביטוח, משרד הביטחון, פוליטיקאים בכירים, ועוד רבים משמנה וסולתה של המשק הישראלי.
קורות חיים > חברת הברוקרים

עם השנים, הצטרף מוריץ ולימים גם אשתו יעל מוריץ (לבית אלמן), לחברת ההשקעות "מוריץ את טוכלר", שהייתה לאחד הגופים הפיננסים המובילים בישראל וניהלה מיליארדי שקלים של לקוחות פרטיים ומוסדיים והייתה לחבר הבורסה לניירות ערך בתל אביב. יעל מוריץ הייתה למנהלת בפועל של בית ההשקעות, בעוד בעלה היה פעיל ציבור ועורך דין. במהלך שנות ה-80 הועמדו בני הזוג מוריץ לדין בשני משפטים שונים על מרמה והפרת אמונים. במשפט הראשון זיכה השופט אורי שטרוזמן את בני הזוג לאחר שלב ההוכחות, מבלי שנדרשו הנאשמים להגיב להאשמה, תוך שהוא מותח ביקורת על הפרקליטות. בתחילת 1987 עיכב היועץ המשפטי לממשלה את ההליכים נגד בני הזוג מוריץ. לבסוף הורשעה יעל מוריץ בבית המשפט המחוזי ונדונה לקנס ומאסר. בערעור לבית המשפט העליון הושגה הסכמה על ביטול עונש המאסר.
בתחילת שנות ה-2000 נמכרה חברת ההשקעות לחברת ביטוח ישיר.
קורות חיים > פטירתו

לאחר מותו נערכו לזכרו של מוריץ מספר אירועים וטקסים, לרבות במתחם מוזיאון תל אביב לאמנות.
יצחק מוריץ הותיר אחריו את אשתו, יעל מוריץ לבית אלמן, ושלושה ילדים, מיכל, תמר ודוד.
פעילות ציבורית

יצחק מוריץ היה מעורב בחיים הציבוריים ומילא שורה של תפקידים ציבוריים. פוליטיקאים ומנהיגים רבים היו יוצאים ובאים במשרד כדרך קבע, בהם שמחה ארליך, מנהיג המפלגה הליברלית, שמואל תמיר, יצחק מודעי.
בראשית שנות השמונים ייצג מוריץ יחד עם שותפו דב וייסגלס את יצחק רבין במשפט דיבה נגד השבועון הצרפתי `ל`אקספרס`, לאחר שזה פרסם ידיעה שבה נטען כי חוקרי מס הכנסה גילו כביכול שבצלאל מזרחי, מי שנחשב אז לאחד מראשי הפשע המאורגן, שילם את הקנס שהוטל על לאה רבין בעקבות חשיפת חשבון הדולרים בארצות הברית.
מוריץ היה פעיל מאוד בלשכת עורכי הדין בישראל. היה חבר ויו"ר ועדת האתיקה בלשכת עורכי הדין בשנים 1960 עד 1972, חבר ועד מחוז תל אביב בשנים 1965 עד 1972, יו"ר בית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין בשנים 1972–1979 וחבר מועצת לשכת עורכי הדין בישראל בשנים 1978 עד 1983.
מוריץ היה חבר מועצת העיר תל אביב-יפו בשנים 1974 עד 1983, כמומלץ של שלמה להט. מוריץ כיהן כיועץ ראש העירייה לענייני כספים והתמודד עם הגירעונות הגדולים של עיריית תל אביב. מוריץ טען שמעל 40% מעובדי העירייה מיותרים ושוועדת הפנסיה והפיצויים העניקה פיצויים מוגזמים ובזבזה כספים.
היה מועמד מוביל לתפקיד יו"ר הרשות לניירות ערך, אך הסיר את מועמדתו בעקבות עתירה לבג"ץ שנשענה על הטענה שבהיותו שותף בחברת ברוקרים מינויו נגוע בניגוד עניינים. בנוסף, שימש כיו"ר חברת הביטוח מגדל, יו"ר מועצת המנהלים של טפחות, יו"ר מועצת המנהלים של חברת הפחם, חברת ועדת משק לשעת חירום ונמנה עם מייסדי האוניברסיטה הפתוחה.
הערות שוליים

↑  אתר משרד עורכי הדין ויסגלס אלמגור ושות
↑  אתר "נשמה"
↑  הוסמכו 63 עורכי דין חדשים, חרות, 23 במרץ 1954
↑  איה אורנשטיין, תיק מוריץ טוכלר הועבר לפרקליטות, מעריב, 30 באפריל 1984
↑  איה אורנשטיין, יעל מוריץ: עברתי גיהנם, מעריב, 17 בפברואר 1986
↑  איה אורנשטיין, חריש עיכב ההליכים המשפטיים, מעריב, 15 בינואר 1987
↑  ע"פ 392/89 - יעל מוריץ נ' מדינת ישראל, אתר תקדין
↑  יהודה שרוני, נא להכיר: היועצת החדשה של בנק ישראל - ברוקרית שהורשעה בפלילים, באתר nrg‏, 12 בספטמבר 2006
↑  שי שלו, ‏גם לשניידמן יש חברת ברוקרים: ביטוח ישיר רכשה את מוריץ טוכלר ב-23 מ' ש', באתר גלובס, 19 ביוני 2003
↑  עקיבא אלדר, מוועדת קהאן עד יציאת עזה, 3 באוקטובר 2005
↑  אנשי פרס ורבין החלו לחזר, מעריב, 27 בנובמבר 1980
↑  הליברלים וחרות בראש מוסדות עורכי הדין, מעריב, 5 במרץ 1964
↑  נבחר ועד מחוזי לעורכי הדין בת"א, מעריב, 11 באפריל 1962
↑  משבר גלוי בין להט לבין הליברלים בת"א, דבר, 23 בספטמבר 1973
↑  דנקה הרניש, בזבוז כספי משלם המיסים, דבר, 20 באוקטובר 1975
↑  ועדת הפיצויים בעת"א פועלת בשיטת שמור לי ואשמור לך, דבר, 21 באוקטובר 1975
תובעים לכנס ועדת הפנסיה והפיצויים בעת"א, דבר, 26 באוקטובר 1975
נורית דברת, ראש העירייה עסוק וטרם התפנה לדו"ח, מעריב, 23 באוקטובר 1981
↑  טאוב הורחק מתפקיד יו"ר הרשות לניירות ערך, דבר, 20 במרץ 1979
↑  מירשם להרס המנגנון, דבר, 27 במרץ 1979
↑  בטפחות לא נבחרה מועצת מנהלים חדשה, דבר, 7 בספטמבר 1979
↑  עודד שורר, המטרה להפוך מוצר שחור לכסף טוב, מעריב, 19 באוקטובר 1982
יהודי בלמונטה

מיקומה של בלמונטה במפת פורטוגל
יהודי בלמונטה הם קהילה של תושבים ממוצא יהודי בעיירה בלמונטה שבצפון פורטוגל ויישובים נוספים באזור זה, בעמק זזרה (Zêzere) למרגלות רכס ההרים דה-אסטרלה. הקהילה היהודית באזור ידועה בכך שמהמאה ה-15 ולאורך מאות שנים שמרה על יהדותה בסתר, עד שהתגלתה ב-1917.
ב-1917 ביקר בעיירה שמואל שוורץ (אנ'), מהנדס יהודי מפולין, ומצא בו משפחות אשר שומרות על מנהגים יהודיים וסבורות שהן ממוצא האנוסים. הוא הביא מידע זה לידיעת העולם. בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 קיימה הרבנות הראשית לישראל מבצע "השבה ליהדות", בו גויירו תושבים שנחשבו לאנוסים באזור בלמונטה. כיום קיימת במקום קהילה יהודית, רובה של נשים, העוסקות בעיקר במסחר בבגדים משומשים - עיסוק מקובל בקרב היהודים בעבר. ב-17 אפריל 2005 הוקם בעיירה מוזיאון יהודי (Museu Judaico de Belmonte) המתאר את ההיסטוריה היהודית במקום.
האנוסים באזור פעלו בעבר כ"קהילה" סמויה. ללא ידיעה של שכניהם, הם שמרו על מנהגים יהודיים ונמנעו מנישואים עם תושבי העיירה הגויים במשך מאות שנים. עם זאת, אנטונייטה גארסיה כתבה בספרה על הקהילה כי לדעתה אין מידע מוסמך היכן היו יהודי העיירה בתקופה מאז שחויבו להמיר את דתם ועד העת החדשה. הם נחבאו, כפי שהיה מקובל אצל האנוסים החוששים לחייהם, בגלל סכנת ההלשנה
לאינקוויזיציה. היא סבורה כי ייתכן שהגיעו לעיירה המרכזית בלמונטה מכפרים שכנים או ממקומות רחוקים רק במאות האחרונות. אין הוכחות לשרידותם בחמש מאות שנה דווקא בעיירה. יחד עם זאת, אין גם עדויות השוללות את הגעתם לבלמונטה רק בתקופה מאוחרת יותר.
מתוך 35 משפחות שידוע שחזרו ליהדות, קיימים צאצאים של שלוש משפחות מקוריות: מנדש, הנריקש ואוליביירה. קריאת התורה היא בשפה הפורטוגזית וסידורי תפילה כתובים באותיות לטיניות.
בעיירה מוצב שלט בו נכתב: ”כאן בבתי הכפר קיימו בסתר את מצוות היהדות במשך 500 שנה, מ-1492 עד 1992. הם העבירו את המסורת בעל פה מדור לדור, קיימו בחשאי את השבת ואת ימי ראשון קיימו לעיני השכנים מסביב, נזהרים שלא למעוד בין מנהגי היהדות והנצרות, מחשש ליפול לידי האינקוויזציה ומרתפיה (...) כאן הנשמה היהודית לא הלכה לאיבוד, כאן הנשמה היהודית נשארת לעולם. ומתוך העבר יקום העתיד.”
הערות שוליים

↑  Antonieta Garcia, Os Judeus de Belmonte - Os caminhos da Memoria, , Instituto de Sociologia e Etnologia das Religiões, Universidade Nova de Lisboa: A presença de Judeus em Belmonte, 1993
↑  דוב פנדה, פורום למטייל.
↑  עירית רוזנבלום, קו ישיר לפורטוגל, באתר הארץ, 23 במאי 2005
| יהדות ספרד |
| --- | --- | --- |
| קהילות יהודיות בספרד ובפורטוגל (טרם האיחוד הנוצרי ברקונקיסטה) | יהדות אנדלוסיה • יהדות אסטוריאס • יהודי בלמונטה • יהדות טולדו • יהדות מדריד • יהדות סרדיניה • יהדות פורטוגל • יהדות קטלוניה |  |
| יהודים ספרדים מתקופת הראשונים | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • ר"י מיגאש • רבי יהודה הברצלוני • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רבי יונה גירונדי • רבי יהודה בן הרא"ש • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| בית המדרש הקדום בספרד המוסלמית | רבי שמואל הנגיד • רי"צ אבן גיאת |  |
| בית המדרש של יהדות צפון אפריקה שנדד לספרד | רבנו נסים בן יעקב • רבנו חננאל • רי"ף מעבר לספרד • ר"י מיגאש • רמב"ם מעבר לצפון אפריקה |  |
| בית המדרש בעיר טולדו | רמ"ה • רבי יצחק מאיר אבן מיגאש (בנו של הר"י מיגאש) • (ראב"ן הירחי) • רבנו יונה |  |
| בית מדרשו של הרמב"ן בצפון ספרד הנוצרית | הרמב"ן • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • ר"ן • רבי פרץ הכהן • הריב"ש מעבר לצפון אפריקה • רשב"ץ • רבי יצחק קנפנטון • רבי יצחק אבוהב (גאון קסטיליה) • רבי יעקב בירב מעבר לצפון אפריקה בגירוש ספרד |  |
| מדענים ואנשי ממשל יהודים ספרדים | אברהם בר חייא • שלמה בן אדרת • אבן עזרא • שלמה אבן גבירול • בנימין מטודלה • אפרים אנקווה • אברהם זכות • יהודה אבן תיבון • יהודה הלוי • יהודה אברבנאל • יצחק אברבנאל • בנבנידה אברבנאל |  |
| אישים בולטים לאחר גירושי ספרד ופורטוגל | שלמה מולכו • יוסף יעבץ • יוסף קארו • יוסף טאיטאצאק • אברהם זכות • דונה גרציה נשיא • משה זכות דון יוסף נשיא • שלמה בן יעיש • אוריאל אקוסטה • שלמה די אוליוירה • אליהו מונטאלטו • יהודה ביבאס • יהודה אלקלעי • אמה לזרוס • בנימין זאב הרצל • משה מונטיפיורי |  |
| אירועים ופוגרומים | גירוש ספרד במאה השביעית • תור הזהב בספרד • ויכוח ברצלונה • ויכוח טורטוסה • פרעות קנ"א • גירוש ספרד • גירוש פורטוגל • יהודי ספרד בהודו |  |
| קהילות לא-יהודיות שמוצאן מיהודי ספרד | אנוסים • לנסאדוס • נאופיטי • צ'ואטה |  |
לינק אנד קו 03

| --- | --- |

לינק אנד קו 03
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לינק אנד קו
 שנות ייצור:  2018 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 פלטפורמה:  CMA platform  (פלטפורמה של דגם Volvo XC40)
 אורך:  4,657 מ"מ
 רוחב:  1,840 מ"מ
 גובה:  1,460 מ"מ
 משקל:  1,454-1,522 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,730 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.5 ליטר (1,477 סמ"ק) המפיק 165 כ"ס ב-5,000 סל"ד (מגדש טורבו)  4 צילינדרים, 1.5 ליטר (1,477 סמ"ק) המפיק 180 כ"ס ב-5,500 סל"ד (מגדש טורבו)  4 צילינדרים, 2.0 ליטר (1,969 סמ"ק המפיק 190 כ"ס ב-4,700 סל"ד (מגדש טורבו)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 7 מהירויות מסוג "Dual-clutch transmission" (אנ') (DCT)
 מהירות מרבית:  205 קמ"ש (מנועי 1.5 ליטר מגדש טורבו)
 צריכת דלק:  5.5 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1.5 ליטר המפיק 165 כ"ס)  5.9-6.2 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1.5 ליטר המפיק 180 כ"ס)  6.5 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 2.0 ליטר המפיק 190 כ"ס)
 קשר:  וולוו
לינק אנד קו 03 (בסינית: 领克03) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית-שוודית לינק אנד קו חברת בת של ג'ילי וזיקר אשר מיוצרת משנת 2018 ועד היום בסין.
לינק אנד קו 03

דגמי לינק אנד קו 03 משווקים בסין מאוקטובר 2018.
4 דלתות.
5 נוסעים.
פלטפורמה משותפת עם דגם ולוו XC40 (אנ').
מנוע קדמי.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
קיבולת מכל דלק: 50 ליטר.
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 8.5 שניות (מנוע 1.5 ליטר המפיק 165 כ"ס, מגדש טורבו).
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 7.9 שניות (מנוע 1.5 ליטר המפיק 180 כ"ס, מגדש טורבו).
מחיר היחידה נע בין 116,800 - 151,800 רנמינבי (שנת 2018, בסין).