stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה לשבילי ישראל
סימוני שבילים בישראל

סימון השבילים נעשה בידי צוותי הסימון של הוועדה לשבילי ישראל. השבילים המסומנים פרוסים על פני כל הארץ, ומכיוון שלוועדה אין בעלות חוקית על שטחים במדינה, כל שביל שהוועדה מסמנת דורש אישור של הגורם האחראי על השטח. האזורים בהם אנשי הוועדה מסמנים חלקם באחריות קק"ל, חלקם באחריות רשות הטבע והגנים, ישנם שטחי מנהל, שטחים באחריות מוניציפלית, שטחים חקלאיים, שטחים פרטיים וכן שטחי אש באחריות צה"ל.
סימון השביל מתייחס לתוואי ולא כולל שלטי הסבר לאתרים, שלטי אזהרה בטיחותיים או אזהרות מפני כניסה לשטחים סגורים. הצבתם של אמצעים אלה מתבצע על ידי הבעלים או האחראים על השטח.
סימון השבילים בתוך שמורה, יער קק"ל או גן לאומי הוא בנוסף ובנפרד מסימון השביל על ידי קק"ל (סימונים על גבי שלטי עץ) או על ידי רשות שמורות הטבע והגנים (סימונים באמצעות שלטי כנף וכדומה) כיוון שתחומי האחריות של הגופים השונים חופפים באזורים אלו.
הסימון נעשה באמצעות מלבן סימון באורך 20 ס"מ וברוחב 15 ס"מ. המלבן מורכב משלוש עמודות שכל אחת ברוחב 5 סנטימטר. הצבע בעמודה המרכזית הוא צבע השביל (כחול, ירוק, אדום או שחור) ובצבע זה השביל מסומן במפה, הצבע בעמודות הצדדיות הוא לרוב לבן, שמטרתו להבליט את הצבע האמצעי. לצבעי סימון השבילים אין משמעות נוספות מלבד להוות אינדיקציה לזיהוי השביל עליו נמצאים.
חידוש סימון השבילים מתבצע, לכל הפחות, אחת לשלוש שנים. השינויים מתעדכנים באתר הוועדה ועם הפקת מפה חדשה העדכון בא לידי ביטוי גם במפות.
בשטח, סימון השביל מבוצע כך שניתן לראות מסימון אחד את הסימון הבא אחריו על מנת למנוע את איבודו, ובדרך כלל נראה הסימון משני כיווני ההליכה.
ככלל, סימון שבילים מבוצע תוך מחשבה על המסלול הברור, היפה והבטוח ביותר למטיילים, ועל כן הוועדה ממליצה שלא לסטות מהשביל המסומן בעת טיול.
סימוני שבילים בישראל > שבילים ארוכים

שביל ארוך היינו חיבור בין שבילים קיימים לכדי שביל אחד רצוף.
שבילים ארוכים עם צבעים ייחודיים: שביל ישראל, שביל הגולן ושביל סובב כנרת.
שבילים ארוכים אזוריים מסומנים בצבעים סגול או כתום:
שבילים ארוכים המסומנים בצבע סגול: מסע מים אל ים, שביל הר הנגב, שביל סובב מכתש רמון, שביל גליל תחתון ושביל חוף אשקלון.
שבילים ארוכים המסומנים בצבע כתום: שביל ישו, שביל רמות מנשה, שביל השרון, שביל עמק המעיינות ושביל יזרעאל.
סימוני שבילים בישראל > שבילים ארוכים > טבלת סוגי סימון השבילים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| סוג | סימון | הסבר |
| שביל הליכה רגיל |  | שביל הליכה שאורכו עד כ-10 ק"מ.  סימונו מופיע לאורך כל המסלול. מופיע בצבעים אדום, כחול, ירוק או שחור. (אין משמעות לצבעים מלבד להבדיל בין השבילים השונים באותו אזור). |
| שבילי הליכה ארוכים |  ........... | שבילי הליכה שאורכם בין 60 עד 100 ק"מ.  שביל ארוך אחד המחבר בין שבילים קיימים. נועד להכיר למטייל את האזור ולאפשר לו לטייל במשך כמה ימים במרחב גאוגרפי גדול. השביל מסומן בסגול או בכתום, וכאשר השביל עובר בתוואי של שביל הליכה רגיל, הוא מסומן בנקודה כתומה או סגולה שנוספת לסימון הרגיל (בדוגמה מופיע שביל שחור בו עובר שביל הליכה ארוך המסומן בנקודה כתומה או סגולה) שבילים אזוריים קיימים: שביל הר הנגב, שביל סובב רמון, שביל ישו, עמק המעיינות, שביל עמק יזרעאל, שביל רמות מנשה, שביל גליל תחתון ושביל השרון. השבילים הארוכים הראשונים סומנו בצבעים ייחודיים: שביל הגולן שסימונו לבן-כחול-ירוק ובמפה מופיע בצבע תכלת. ושביל סובב כנרת שסימונו לבן-סגול-כחול ובמפה מופיע בצבע סגול. |
| שביל ישראל | ................. | השביל הארוך במדינה, מדן ועד אילת, אורכו יותר מ-1000 ק"מ. צבעיו מסמלים את השלג בחרמון, את הים ואת המדבר.  הסימון מופיע בצורה מדורגת כאשר הצבע העליון מצביע על כיוון ההליכה. הצועדים דרומה יעקבו אחרי הסימון בו הצבע הכתום מדורג כלפי מעלה (לכיוון המדבר), והצועדים צפונה יעקבו אחרי הסימון בו הצבע הלבן מדורג כלפי מעלה (לכיוון החרמון). במפה, שביל ישראל מופיע בצבע ורוד. |
| סימון כניסה לשביל | ............... | הסימון הראשון המופיע בתחילתו של המסלול |
| פנייה | ................. |  |
| צומת שבילים | ............ | מפגש צומת T או צומת מרובעת של שני שבילים.  בדוגמה מפגש של שביל אדום עם שביל שחור |
| סימון סוף שביל | ................ | מופיע לעיתים נדירות כדי להוביל אותנו למפל או לתצפית על שפת מצוק, ומשם חזרה. |
| שביל שקוף | ............. | שביל המפנה לאתר בעל עניין שאינו נמצא על השביל, אך במרחק לא גדול ממנו (עד 150 מטר מהשביל).  סימון זה מופיע בשטח, אך אינו מופיע במפה, בגלל מגבלות קנה מידה. מסומן כשני פסים לבנים ללא צבע ביניהם. סימון הסתעפות המורה על תחילת שביל שקוף היוצא משביל ירוק. סימון סוף השביל השקוף והגעה לנקודת העניין אליה הוביל. |
קריטריונים לסימון שבילי טיול

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הפסקה מביאה עמדות כקביעות ואינה מייחסת אותן לדוברים ספציפיים.
טיילות (חינוכית ופנאי) היא רכיב חיוני בחינוך לאהבת הארץ ולידיעת הארץ. עם השנים הותוותה בישראל מערכת של שבילי טיול מסומנים המשרתים את ציבור המטיילים ההולך ומתרחב. שבילי הטיול מתאפיינים במגוון רחב, הן בדרגות הקושי, הן באופיים (שבילי אורך שבראשם שביל ישראל ושבילי טיול קצרים), והן בקהלי היעד אותם הם משרתים (הולכי רגל, אופניים, רכבי שטח).
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] ניכרת מגמה ברוכה של התרחבות השימוש בשבילים מסומנים, ובעקבותיה עולות יוזמות של גורמים שונים, כגון רשויות מקומיות, עמותות ואנשים פרטיים להתוויית שביל ייעודי, שבחלק מהמקרים יוצא מתחום הטיילות וגולש אל תחומים של חברה וסטטוס, מבטא קונספט או משמש כמטרה למימוש אידאולוגיות פרטיות. בין היתר הותוו שבילים אזוריים (כגון שביל הגולן) שבילים המקיפים רשות מקומית (כגון שביל סובב באר שבע), קודמו יוזמות לשבילי נושא (כגון שביל הים) וכן יוזמות לשבילי הנצחה.
בחלק מן המקרים, במקטע אחד עוברים מספר שבילי טיול מקבילים, על סימוניהם השונים, דבר היוצר בלבול בקרב המטיילים ומהווה מפגע אסתטי הפוגם בחוויית הטיול בטבע. בנוסף, עולה בעיה לגבי תחזוק רשת השבילים, והעלתה על גבי מפות מתאימות. הוועדה החלה להגביל יוזמות אלה, ובשל חוסר מעמד סטטוטורי החלו להופיע ברחבי הארץ סימוני שבילים פרטיזנים (כגון שביל גולני ושביל הבנים). מציאות זו מעלה את הצורך בגיבוש מדיניות ברורה באשר לשאלות האם, היכן וכיצד לסמן שבילי טיול חדשים. לכך פורטו מספר קווים מנחים למדיניות בנושא סימון שבילי טיול, אשר מנחים את הוועדה לסימון שבילים ואת הגופים החברים בה, בבואם לדון ביוזמות להתוויית שבילים חדשים במסגרת הרשת הארצית.
שביל הטיול נועד לנתב את המטיילים לאתרי טבע ונוף, אתרים בעלי ערך היסטורי, ארכאולוגי ואתרי מורשת. טיילות היא אמצעי ראשון במעלה ליצור חיבור בין אדם לטבע, לחזק את הזיקה לשמירת הטבע ולאהבת הארץ, ולחנך לידיעת הארץ ולאהבתה. השביל נותן מענה גם לצרכים תיירותיים לפי ערך ועניין שהוא מציע למטיילים עליו.
קריטריונים לסימון שבילי טיול > קווים מנחים להתוויית שבילים

הבחנה בין שני סוגי שבילים ושמירה על אופיים השונה
שבילים יומיים: שבילים קצרים יחסית, המאפשרים להשלימם ביום הליכה לכל היותר, ומאפשרים ככל הניתן תוואי הליכה מעגלי. מסומן בצבעים שחור, אדום, כחול או ירוק.
שבילים ארוכים: תוואי הליכה רציף, רב יומי, המתבסס על חיבור של כמה שבילים קצרים, עם אפשרות לינה לאורך השביל (מסודרת או לינת שטח). כדי להימנע מסימון כפול, קטעי השביל הכפולים יסומנו בנקודה סגולה או כתומה בצד הסימון הקיים.
היבטים מנהליים בהתוויית שבילי טיול
הוועדה לסימון שבילים הוקמה כוועדה מתאמת, בה חברים כל הגורמים הרלוונטיים לעניין סימון ושימוש בשבילי טיול. כדי לשמור על אופייה של רשת השבילים הארצית, למנוע פגיעה בטבע, ולמנוע בלבול בקרב המטיילים, יש חשיבות בקידום מתואם של שבילים חדשים באמצעות הוועדה, ובהתאם לקווים המנחים לעיל.
בקשות לסימון שבילים ארוכים ידונו ב"וועדה לשבילי ישראל" ויסומנו לאחר הסכמת כל חברי הוועדה.
סימון השביל ייעשה אך ורק לאחר קבלת אישורים מבעלי הקרקע והמחזיקים בה.
מפות טיולים וסימון שבילים ופעילויות אחרות

הוועדה לשבילי ישראל מוציאה לאור מפות טיולים וסימון שבילים המיועדות לציבור המטיילים וחובבי הטבע. ישנן 19 מפות טופוגרפיות ביחס של 1:50,000, המכסות את כל שטח המדינה, ובנוסף "מפת ישראל" ביחס של 1:250,000 המציגה את תוואי שביל ישראל.
ההכנסות ממכירת המפות, בנוסף לתרומות, הן שמממנות את פעילות הוועדה.
בשנת 2018 החלה הוועדה להוציא את סדרת מפות הטיולים וסימון השבילים בפורמט חדש ונח יותר לקיפול, עמידות יותר ומותאמות לנשיאה. גודל הגיליון התעדכן לגודל סטנדרטי של 100*70 ס"מ והדפסת המפות מתבצעת משני הצדדים ומגדילה את תחום הכיסוי בכל גיליון. הסדרה החדשה כוללת חלוקה שונה של שטחי הארץ ל-17 מפות, כך שתיחום הגבולות במפות השתנה (תוך שמירה, עד כמה שאפשר, על חפיפה לגבולות המוכרים מהמפות הישנות). ביחס למפות הקודמות שינוי זה איפשר לכלול אזורים נרחבים יותר, ומציג את השבילים המופיעים במפה במלואם, ללא צורך להצטייד במפות נוספות. המפות החדשות מקופלות בקיפול "אקורדיון" בפורמט מוארך המתקפל לגודל 12.5*22 ס"מ שנכנס לכיס מכנסי "דגמ"ח". בחלקן קיפול החלק הקדמי וחיבורו לצד האחורי יוצר המשכיות של שטח הכיסוי ורצף בסימון השבילים מבלי הצורך להפוך את המפה. המעבר לסדרה החדשה המלאה צפוי להסתיים עד סוף 2019.
בתחילת שנת 2018 העלתה הוועדה למרשתת מפות טיול של שביל ישראל המחולק ל-52 מקטעים בפורמט המותאם להדפסה במדפסת ביתית (גודל דף A4) להורדה בחינם באתר החברה להגנת הטבע.
בנוסף לסימון השבילים והפקת המפות, מעבירה הוועדה תדרוכים עבור מטיילים המתכוננים לצעוד בשביל ישראל.
הערות שוליים

↑  עזריה, עת לסמן את שבילי המדבר, למרחב, 10 בפברואר 1956
1 2  איתן מור, יוחל בסימון שבילי מדבר יהודה, למרחב, 11 בדצמבר 1961
↑  למטיילים בשבילי הנגב, דבר, 1 בפברואר 1959
↑  שבילים בצבעים שונים ימנעו תעייה מטיילים העולים למצדה, הארץ, 14 באפריל 1959
החל מבצע סימון נתיבי המטיילים במדבר יהודה, מעריב, 15 באפריל 1959
1 2  יהודה אריאל, סימני דרד למטיילים מוצבים באילת, הארץ, 27 באפריל 1962
↑  מ. סייר, "המשוגעים" סימנו שבילים במדבר, מעריב, 31 בדצמבר 1961
↑  שבילים במדבר־יהודה, למרחב, 28 בנובמבר 1962
שלמה גבעון, מצב הכן במדבר יהודה, מעריב, 10 בדצמבר 1962
↑  מיבצע לסימון שבילים לטיילים במדבר יהודה, על המשמר, 18 באוגוסט 1964
↑  מבצע מיוחד לסימון שבילים באזורי הטיולים בנגב, על המשמר, 10 במרץ 1966
נסתיים מבצע סימון שבילים במדבר יהודה, הארץ, 14 במרץ 1966
↑  מיבצע סימון שבילים בסביבות אילת, הארץ, 3 באפריל 1962
↑  יעקב ארז, החל מבצע סימון שבילים בהרי אילת, מעריב, 26 באוגוסט 1963
נסתיים מבצע סימון שבילים, למרחב, 1 בספטמבר 1963
↑  סומנו שבילי הערבה, הארץ, 22 בדצמבר 1965
↑  הושלם מפעל סימון שבילים באזור אילת, הארץ, 20 במרץ 1967
↑  במסגרת סימון שבילים, הארץ, 1 בספטמבר 1964
↑  יהודה אריאל, הוחל בסימון שבילים בגליל, הארץ, 25 בספטמבר 1964
↑  פיקוד הצפון מכשיר את רמת־הגולן לטיולים, מעריב, 29 במרץ 1973
צבי אילן, דרכי מטיילים חדשות בגולן, דבר, 25 בספטמבר 1973
↑  שבילי מדבר יהודה במפה חדשה, קול העם, 7 ביוני 1963
↑  סימון שבילים, דבר, 4 במאי 1966
↑  מפת שבילים באזור אילת, היום, 19 באפריל 1967
↑  צבי אילן, מפרץ אילת לא אדמה חרוכה, דבר, 8 באוקטובר 1976
↑  מפת סימון שבילים הר מירון, מעריב, 29 ביוני 1979
↑  כל השבילים מובילים במדבר יהודה, מעריב, 27 באוקטובר 1982
↑  נילי פרינדלנדר, מפה, מעריב, 28 במרץ 1984
↑  לשוט בארץ, מעריב, 26 בדצמבר 1986
↑  שבילים בישראל - המדינה המסומנת בעולם - מזרח-תיכון, באתר מסע אחר
↑  עדכונים מהשטח, שבילים חדשים - החברה להגנת הטבע, באתר www.teva.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525154205171
עם חוקים

| --- | --- |
 בימוי:  דובר קוסאשווילי 
 שחקנים ראשיים:  אלון אבוטבול 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1997 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עם חוקים הוא סרט סטודנטים עטור פרסים, שביים דובר קוסאשווילי והפיק צבי פרידמן (שניהם מהחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב) בשנת 1997. הסרט עוסק במשפחה ישראלית ממוצא גאורגי ובהווי העדה, בהשוואה להווי חברת הילדים הישראלית הכללית. הסרט מוצג מנקודת מבטו של ילד. בסרט ניכרים כמה יסודות עלילתיים, המשותפים לו ולסרטיו הבאים של קוסאשווילי, "חתונה מאוחרת" (2001) ו"מתנה משמיים" (2003). עלילת הסרט מתרחשת בשנות השבעים, והדיאלוגים בו מתנהלים בעברית ובגאורגית יהודית.
את הילד מגלם אלירן קוסאשווילי ואת אביו מגלם אלון אבוטבול. למעט רבקה מיכאלי ואבוטבול, שאר השחקנים בסרט אינם מפורסמים. בהתחשב בעובדה שמיכאלי דוברת יהודית גאורגית מבית הוריה, נראה כי רק אבוטבול למד יהודית גאורגית לצורך הסרט (עיון ברשימת הקרדיטים של הסרט מראה, כי לרוב המכריע של השחקנים הלא-מפורסמים שדיברו בגאורגית יהודית בסרט, יש שם משפחה גאורגי יהודי טיפוסי). לשם השוואה, לצורך הפקת שני סרטיו הבאים של דובר קוסאשווילי, שחקנים מפורסמים רבים למדו את השפה, אך גם בסרטים אלו, השפה עדיין גרמה לאילוצי ליהוק ואחת השחקניות ב"חתונה מאוחרת" היא לילי קוסאשווילי – אמו של הבמאי.
הסרט השתתף וזכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים, וכמו כן זכה במקום השני בפרס מיוחד בפסטיבל קאן בצרפתIM HUKIM - Festival de Cannes, www.festival-cannes.com (באנגלית), בפרס בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בניהול החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובפרס מוגרבי. למרות זכייתו הבינלאומית, לא זכה קוסאשווילי להערכה ולחשיפה מלאה בישראל.
עלילה

בסרט "עם חוקים" הנער זאזא (אותו שם כמו של גיבור "חתונה מאוחרת") גונב כספים ממשפחתו כדי לקנות קלפים נדירים לאלבום הקלפים שהוא ממלא, בדומה לחבריו. בו-זמנית, דודו מנסה להגיע לשיחה עם סבו, שגר בבית הורי הנער. הדוד רוצה ללוות כספים מהסב (הסב קרוי "אוטרי", כמו הסב בסרט "מתנה משמיים"). בינתיים, מכיוון שזאזא העלים את הכסף הקטן מהבית, המשפחה לווה מעט כסף מהשכנה כדי לקנות כיבוד עבור הדוד.
הדוד מתנהג בפזרנות וקונה מתנות לילדים ואביו של זאזא מדובב את הדוד ומברר אצלו כמה כסף הלווה לו הסב. אמו של זאזא אינה מרוצה מכך שהיא מפרנסת את אביה ואילו אביה מעניק כספים לאחיה. בינתיים, אביו של זאזא נסער לגלות שזאזא גנב כספים. הוא מנסה לברר אצל בניו מי הגנב, למרות שהוא יודע את התשובה ובמהלך ה"חקירה" מתחיל לגלח את שיער ראשו של אחיו הצעיר של זאזא. האח נשבר ומודה בגנבה, שלא הוא ביצע.
זאזא מחזיר את הכספים ומנסה לפצות את אחיו, וגם האב נרגע ומתקן לבנו הצעיר את התספורת.
הערות שוליים

↑  אלירן קוסאשווילי אינו קרוב משפחה מדרגה ראשונה של דובר קוסאשווילי
היסטוריה של הבינה המלאכותית

מורכבות הבינה המלאכותית
ההיסטוריה של הבינה המלאכותית עוסקת בחקר ובתיעוד התפתחות הידע והטכנולוגיה בנושא הבינה המלאכותית במהלך השנים.
בינה מלאכותית היא שם כולל לדרכי שימוש במידע ובמערכות מחשב, המאפשרות להציג התנהגות שנראית אינטליגנטית, או ליצור ידע ותובנות שלא היו קיימים קודם לכן. לפי כך, אבי וחלוץ חזון הבינה המלאכותית ג’ון מקארתי הגדיר את הבינה המלאכותית כ"מדע התכנון והפיתוח של מכונות ומערכות ממחושבות המדמות את יכולות החשיבה האנושית והמסוגלות לבצע משימות שונות".
זהו תחום חשוב ופורץ דרך משום שבפעם הראשונה בהיסטוריה, מערכות מחשב מפגינות יכולות שנחשבו באופן מסורתי לאנושיות בלבד כגון הבנה, הנמקה, תפיסה או תקשורת, ומבצעות ביעילות, במהירות ובדייקנות משימות מגוונות ללא התערבות אנושית.
למרות שהרעיון של יצירת מכונה בעלת חשיבה עצמאית ויכולות אנושיות העסיק את הדמיון האנושי זה כבר אלפי שנים, וסיפורים ומיתוסים בנושא הופיעו כבר מראשיתן של הציוויליזציות העתיקות, תפיסת הבינה המלאכותית ויישומה כפי שהם מוכרים לנו התפתו רק במאה השנים האחרונות. מימוש חלומות אלה דרש שנים רבות של פיתוח חומרה ותוכנה, מיפוי שיטתי של תהליכי החשיבה וקבלת ההחלטות והגדרת אבני היסוד של השפה הטבעית.
המכונות "החכמות" > מיתוסים וסיפורי עם (אגדות)

במיתולוגיה היוונית, מתואר ענק בנוי מברונזה בשם טאלוס ששימש כשומר של האי כרתים. הוא היה זורק סלעים על ספינות הפולשים והיה מקיף כול יום את האי שלוש פעמים.
הומרוס, בספריו איליאדה ואודיסיאה מתאר כיצד הפייסטוס, אל האומנים, הנפחים והרי הגעש במיתולוגיה היוונית, יצר בובות עשויות זהב בדמות משרתות שתמכו בו בהליכה, ואריות וכלבים עשויים זהב וכסף, אשר לא הזדקנו ולא מתו, ששמרו על הכניסה לארמונו של אלקינוס.
אגדה עממית יהודית המספרת על הגולם מפראג, בובת אדם בנויה מבוץ, שנוצר בידי רבי יהודה ליווא, המהר"ל מפראג, בן המאה ה-16. הגולם תיפקד ככל האדם - ראה, שמע והבין - אך לדבר לא יכול היה. מהר"ל בלבד הפעיל את הגולם, באמצעות פיסת קלף שהניח מתחת לשונו ועליה שם ה'. מדי לילה היה הגולם יוצא לרחובות פראג וחושף עלילות ומזימות כנגד יהודי העיר. הוא עשה זאת בהתמדה, במצוות הרבי, תוך הצלת יהודים רבים.
היוונים טבעו את המונח אוטומט (ביוונית αὐτόματον) שפירושו פועל על פי רצונו, לתיאור בובות מכניות או התקנים מכניים בעלי יכולת תנועה וביצוע משימות פשוטות קבועות מראש. המתקנים הופעלו על ידי לחץ אוויר, קיטור או מים. השליטה בסדר התנועות הושגה באמצעות גלגלי שיניים, ושילוב של חבלים קשורים לתוף עליו הוטבעו זיזים.
המכונות "החכמות" > הופעתם והתפתחותם של ההתקנים האוטומטיים

במאה הראשונה לספירה, הרון מאלכסנדריה המציא את מכונת הממכר הראשונה. המכונה מזגה כמות קבוע של מים קדושים כאשר הוכנס מטבע לחריץ. הוא המציא גם את התיאטרון היווני האוטומטי - מחזה בן עשר דקות בו השתתפו בובות שהופעלו על ידי תוכנית קבועה מראש המבוססת על סיבובו תוף עלין הוטבעו זיזים.
במאה השנייה לספירה נבנה ביוון ה"אנטיקיתרה", מנגנון דמוי אצטרולב ששימש לחישוב מיקומים אסטרונומיים של גרמי שמיים, ליקויי חמה ולבנה, ואירועים נוספים הקשורים בלוח השנה.
במאה ה-9 לספירה בבגדאד, האחים ממוצא פרסי בנו מוסא תיארו בספרם "כתאב אל-חִייל" (בערבית كتاب الحيل ; מילולית: ספר הטריקים) מאה המצאות, מתוכן עשרים וחמש בעלות שימוש מעשי, שהיו מבוססות על שסתומים אוטומטיים, זכרונות מכניים, אביזרים שפעלו על בסיס משוב ומנגנוני השהייה.
בימי הביניים, בשנת 1206, איסמעיל אל-ג'זארי פרסם את החיבור "ספר הידע של התקנים מכניים גאוניים" (בערבית: الجامع بين العلم والعمل النافع في صناعة الحيل) שבו תיאר חמישים התקנים מכניים מסוגים שונים, יחד עם הוראות כיצד לבנות אותם, ביניהם תזמורת מופעלת בכוח המים שיכלה לשוט על אגם ולנגן במסיבות. התזמורת הייתה מורכבת מנגן חליל, שני מתופפים ונגן נבל. הצלילים הופקו באמצעות תוף מסתובב עליו הותקנו יתדות שהפעילו פטישים שהפיקו צלילים שונים. את התוף אפשר היה להחליף כדי להפיק שירים שונים. היו שכינו המצאה זאת "המחשב הראשון הניתן לתכנות".
בשנת 1642, בלז פסקל המציא מכונת חישוב, שהייתה מסוגלת לבצע חיבור וחיסור בלבד (הפסקלין). בשנת 1672, גוטפריד וילהלם לייבניץ שיפר את מכונת החישוב של בלז פסקל והוסיף לה פונקציות של כפל וחילוק.
לאונדרו דה וינצ'י תכנן התקנים אוטומטיים רבים, ביניהם אדם מלאכותי בצורת אביר גרמני. בעזרת ארכובה, חבלים וגלגלות אפשר היה לגרום לו לשבת, לעמוד, לסובב את הראש ואף להרים את מגן הפנים. בשנת 2002 מארק רושהיים מנאס"א הצליח לבנות גרסה מתפקדת על פי התוכניות שנמצאו.
בשנת 1800, ז'וזף מארי ז'אקארד יצר נול ניתן לתכנות, הנול של ז'אקאר, המבוסס על המצאות מוקדמות יותר. נול זה איפשר שליטה ברצף הפעולות בתהליך האריגה באמצעות כרטיסים מנוקבים. לכל דגם אריג היו כרטיסים מנוקבים ייחודיים.
במהלך מאה השנים הבאות טכנולוגית כרטיסי הניקוב הפכה לכלי רב משמעות בתחום עיבוד הנתונים. השימוש בכרטיסים מנוקבים היה נפוץ בתעשייה, בממשלה, באוניברסיטאות, ובמוסדות רבים שעסקו בביצוע חישובים מורכבים.
מחשבים ושפות תכנות

המחשבים הראשונים המיועדים לביצוע חישובים מורכבים תוכננו על ידי המתמטיקאי צ'ארלס בבג' בין השנים 1822 – 1871. המחשבים לא נבנו באותן שנים בגלל היעדר מימון, אך נבנו מאה שנה לאחר מכן והוצבו במוזיאון המדע בלונדון. הראשונים ביניהם היו שתי גרסאות של מנוע ההפרשים, מחשבון מכני ספרתי המיועד לפתור משוואות פולינומיות. השלישי היה המנוע האנליטי, מתקן מכני, שמונע על ידי מנוע קיטור, והיה בנוי מגלגלי שיניים, גלי זיזים ומתקנים מכניים נוספים. ההוראות והנתונים להפעלתו הוזנו באמצעות כרטיסים מנוקבים, ותוצאות החישוב הודפסו במדפסת.
המתמטיקאית האנגליה, עדה לאבלייס שכונתה המתכנתת הראשונה, שהייתה בקשר הדוק עם צ'ארלס בבג' כתבה עבור המנוע האנליטי אלגוריתם לחישוב מספרי ברנולי, בצורת פקודות שמתבצעות בזו אחר זו בדומה לקוד מחשב מודרני.
בשנת 1936, הציע אלן טיורינג מודל של מכונה אוטומטית אוניברסלית – מכונת טיורינג – שיכולה לבצע כל פעולה חישובית בעזרת פקודות מקודדות שהיא מקבלת מסרט אינסופי המשמש גם כקלט וגם כפלט. מכונה זו הייתה המודל התאורטי לפיתוח המחשב הספרתי הראשון בארצות הברית באמצע המאה העשרים.
המהנדס הגרמני קונרד צוזה בנה בשנת 1941 מחשב הניתן לתכנות באמצעים אלקטרומכניים. זאת הייתה הגרסה השלישית של מחשבי ה-Z עליהם הוא עבד החל משנת 1938.
המחשבים שנבנו לפני שנת 1949 יכלו לבצע פקודות אך היו חסרים את היכולת לאחסן את הפקודות. במילים אחרות, לא יכלו לזכור מה עשו לכן לא היו מתאימים לפיתוח יישומי בינה מלאכותית.
אלן טיורינג האמין שיהיה אפשר להשתמש במחשבים לצורך חיקוי פעולתו של המוח האנושי. בשנת 1950 הוא פרסם מאמר מכונן בשם "מכונות חישוב ואינטליגנציה" העוסק בכך בהרחבה. הוא הציע גם מבחן, המכונה מבחן טיורינג, שעל פיו אפשר יהיה לקבוע אם מכונה מסוימת "מתנהגת בצורה אינטליגנטית".
התקופה שבין 1940 - 1960 התאפיינה בהתפתחות מהירה של הטכנולוגיה, בהשפעת מלחמת העולם השנייה, והרצון לשלב בין פעילותן של מכונות ושל יצורים חיים.
הרברט א. סיימון, קליף שו ואלן ניואל כתבו בשנת 1956 את התוכנה Logic Theorist (אנ') הנחשבת לתוכנת הבינה המלאכותית הראשונה שהייתה מסוגלת להפעיל שיקול דעת ולפתור בעיות באופן אוטומטי. היא הוכיחה 38 מתוך 52 המשפטים הראשונים ב-Principia Mathematica של ברטראנד ראסל ואלברט נורת' וייטהד, ומצאה הוכחות חדשות ואלגנטיות יותר עבור חלקם. לצורך כתיבת התוכנה הזאת ולאחר מכן, בשנת 1957, את "פותר הבעיות הכללי" (General Problem Solver) (אנ') הם פיתחו את שפת התיכנות העילית IPL (אנ').
החשיבה הפורמלית

התבונה האנושית והתרבות האנושית פיתחו מערכת חשיבה פורמלית לזיהוי תבניות, לסיווגן ולניצולן לצורך פיתוח מנגנון חשיבה לוגי. הבינה המלאכותית מבוססת על ההנחה שניתן למפות את שלבי תהליך חשיבה האנושית ולתרגם אותו לתוכנית מחשב.
גוטפריד וילהלם פון לייבניץ,(1646 – 1716) מתמטיקאי, פילוסוף, פיזיקאי ואיש אשכולות גרמני הגה את רעיון ה"אלף-בית של החשיבה האנושית" (אנ') שהציע דרך אוניברסלית לייצוג וניתוח רעיונות וקשרים באמצעות פירוקם למרכיביהם הבסיסיים. לדעתו כל הרעיונות מורכבים ממספר קטן מאוד של רעיונות פשוטים אותם ניתן לייצג באמצעות תו ייחודי.
עבודתו התבססה על רעיונות שפותחו קודם לכן על ידי הפילוסוף והמתמטיקאי צרפתי רנה דקרט (1596 – 1640) ועל ידי רמון ליול (1232 – 1315), מדען, מיסטיקן, פילוסוף ומיסיונר נוצרי מן האיים הבלאריים.
הרברט סיימון ואלן ניואל (אנ') סברו שמחשבים ספרתיים הם סוג של מערכת סמלים פיזיקליים (אנ'), דהיינו מערכת המגדירה קבוצה של סמלים, שאותם אפשר לחבר לביטויים, שעליהם אפשר להפעיל מניפולציות שונות כדי לייצר מהם, בצורה לוגית ועקבית, ביטויים חדשים. לפיכך, מבחינה תאורטית תוכנה המותקנת במחשבים ספרתיים יכולה לחקות את דרך הפעולה של החשיבה האנושית, שגם היא פועלת בדרך דומה. השערה זאת שכונתה היפותזת ה־PSSH סללה את הדרך לבניית מערכות המומחה.
הבינה המלאכותית

המונח "בינה מלאכותית" הוצג רשמית על ידי ג'ון מקארתי בשנת 1956 במהלך סדנת דארטמות', אירוע שסימן את הכרתה הרשמית של הבינה המלאכותית כדיסציפלינה אקדמית. מטרתה של סדנה זו הייתה להניע את המחקר והפיתוח בתחום, כדי לאפשר יצירת מכונות המסוגלות לדמות אינטליגנציה אנושית.
הרובוטים, ובכלל זה כל יישומי הבינה המלאכותית, נבדלים מהמכונות ה"חכמות" בכך שהם מסוגלים לשפר את ביצועיהם בתגובה למשוב שמתקבל מהסביבה. במילים אחרות, מערכות הבינה המלאכותית מסוגלות ללמוד ולהפיק לקחים מתוך נתוני העבר, לקבל באופן עצמאי החלטות, לבצע תחזיות ולשפר ולייעל את ביצועיהן מבלי שתוכנתו לכך מראש. יכולת זאת נסמכת על רשתות עצביות מלאכותיות ועל האלגוריתמים של למידת מכונה.
הבינה המלאכותית > רשתות עצביות מלאכותיות

רשת עצבית מלאכותית היא מודל מתמטי חישובי שפותח בהשראת תהליכים מוחיים או קוגניטיביים המתרחשים ברשת עצבית טבעית.
רשתות עצביות מלאכותיות משמשות ליצירת מודלים לניבוי התנהגות עתידית, לבקרה מסתגלת ולפתרון בעיות בבינה מלאכותית, מאחר שהן מסוגלות ללמוד מהניסיון ולהסיק מסקנות מתוך קבוצה מגוונת של פרטי מידע שנראים לכאורה לא קשורים זה לזה. הלמידה מתבצעת על ידי ניתוח מספר רב של דוגמאות שתויגו מראש על ידי המתכנתים. מרבית הרשתות העצביות מאורגנות בצורת שכבות של צמתים דרכם המידע זורם קדימה בכיוון אחד בלבד, אך ישנן גם רשתות בעלות זרימה דו כיוונית ורשתות בהן קיימת זרימה לאחור.
הסוג הפשוט של רשת עצבית מלאכותית הוא הרשת הליניארית. קרל פרידריך גאוס (1795) ואדריאן-מארי לֶזַ'נדְר (1805) השתמשו בה לצורך ניבוי תנועת הכוכבים.
בשנת 1944 וורן מק'קולוך (אנ') יחד עם וולטר פיטס (אנ') מאוניברסיטת שיקגו הציגו את התיאור המתמטי הראשון של רשת עצבית מלאכותית בעבודתם A Logical Calculus of the Ideas Immanent in Nervous Activity. לרשת היו ספים ומשקלים אבל הם לא סודרו בשכבות ולא הוצע עבורה מנגנון אימון. כוונת החוקרים הייתה להראות שאפשר לדמות את מוח האדם למחשב. רשתות עצביות התפתחו כתחום מחקר במדעי המוח ובמדעי המחשב עד שנת 1969.
הרשת העצבית הראשונה הניתנת לאימון הייתה הפרספטרון שהוצג בשנת 1957 על ידי הפסיכולוג האמריקאי פרנק רוזנבלט (אנ'). בשנת 1959 מרווין מינסקי וסימור פאפרט הראו בספרם Perceptrons: an introduction to computational geometry (אנ') שהשימוש בפרספטרונים לצורך ביצוע חישובים יהיה לא מעשי ולא יעיל.
שיפור משמעותי בביצועי הרשתות העצביות הושג לאחר התבססות פיתוח אלגוריתמים של "זרימה לאחור" (backpropagation).
כריס קראפט, (הנרי ג' קלי) בשנת 1960 ולאחר מכן פרנק רוזנבלט בשנת 1962, הגו את רעיון תיקון שגיאות החישוב של רשת עצבית על ידי ניתוח הטעויות שבוצעו בשלבים קודמים של התהליך. אלגוריתם המיטוב זכה לשם "הזרמה לאחור" (backpropagation) (אנ') והוא מתבסס על כלל השרשרת שנוסח על ידי לייבניץ בשנת 1673.
בשנת 1970, המתמטיקאי הפיני ספו ליננאינמה (אנ'), תיאר בעבודתו לתואר שני את השימוש בשיטת ההזרמה לאחור בחישוב נגזרת של פונקציה.
בשנת 1974,פול ורבוס (אנ') תיאר בעבודת הדוקטורט שלו שיטה לאימון רשתות עצביות מלאכותיות תוך שימוש בתהליך ההזרמה לאחור. תהליך זה הוצג שוב בשנת 1986 על ידי הפסיכולוג האמריקאי דוד רומלהרט (אנ') בעבודתו Learning representations by back-propagating errors.
בין השנים 1969 – 1980 בתקופה שכונתה "החורף של הבינה המלאכותית" (אנ') חלה האטה משמעותית בהתעניינות הציבורית ביישומי בינה מלאכותית ובמימון מחקרים בתחום. חוקרים מעטים בלבד המשיכו לחקור ולנסות לפתח אלגוריתמים ותפיסות יעילים יותר עבור רשתות עצביות מלאכותיות.
פיתוח המוליכים למחצה מסוג MOS ו-CMOS יחד עם פיתוח טכנולוגיית VLSI ופיתוח המעבדים הגרפיים יצרו את תשתית החומרה הנחוצה לבניית רשתות עצביות מהירות ויעילות. ההתקדמות בתחום החומרה יחד עם פיתוח אלגוריתמים יעילים עבור רשתות מרובות שכבות הובילו להתקדמות משמעותית בתחום.