stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטישמיות ברומניה
אנטישמיות על בסיס כלכלי

נוכחות היהודים באזורים המשויכים היום לרומניה קדמה להיווצרות האומה הרומנית, אך למרות זאת נמנעו מהם זכויות אזרח עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. היהודים לא היו זכאים לרכוש קרקע רומנית, לכן הם חכרו קרקעות מהבויארים והחכירו אותן חכירת משנה לאיכרים. מיקום היהודים בין הבויארים ובין האיכרים העניים הביא לכך שהאיכרים ראו ביהודים את המנצלים שלהם והיפנו כלפיהם את השנאה המעמדית. בשנת 1907 פרץ מרד האיכרים ברומניה, מרד אלים של איכרים עניים, מרד שהתחיל בסכסוך בין חוכר קרקעות יהודי ובין האיכרים שחששו מכך שהוא עומד לגרש אותם מהקרקעות שעיבדו. המרד דוכא באכזריות רבה, (ליון אנטונסקו היה תפקיד מרכזי בכך) ואלפי איכרים הרוגים נקברו בקברי אחים. רבים בציבור הרומני הפנו אצבע מאשימה כלפי היהודים.
הגילדות המקצועיות לא קיבלו חברים שאינם נוצרים לכן היהודים נדחקו למקצועות שהנוצרים בחלו בהם או למקצועות חדשים. יהודים רבים, בעיקר מבין היהודים העניים שהגיעו מגליציה, ניהלו בתי מרזח בתחום הכפרי. האיכר העני, שהלך להטביע את צרותיו בבית המרזח, השאיר שם את מעט כספו וכשהילדים שאלו את האם למה אין אוכל/בגדים/כל דבר אחר, ענתה האם שהיהודי גזל את כספו של האב וכך התחנכו הילדים לשנאת יהודים. הדת הנוצרית (כמו הדת היהודית) אסרה על רווחים מריבית, לכן הנוצרים לא עסקו בכך והיהודים כן ועיסוק זה, שכלל הפקעת רכוש החייבים שלא עמדו בתשלום חובם, היווה סיבה נוספת לשנאת היהודים ברומניה. מתוך 22 נתינים זרים, שעסקו בהלוואה בריבית במולדובה במחצית הראשונה של המאה ה-19, 20 היו יהודים. עם הזמן רבים מיהודים אלה הפכו לבנקאים מודרניים.
כניסת היהודים למקצועות החדשים (עריכת דין, רפואה, כלכלה, תעשייה, חינוך, עיתונות, תרבות ואומנות) ולעולם ההשכלה המתפתח הייתה הצלחה גדולה, גם משום שהיהודים ככלל היו משכילים יותר ויודעי שפות זרות. הצלחתם היתרה של היהודים הביאה לכך שבמקצועות אלה, שבמשך הזמן הפכו למקצועות מבוקשים מאוד, היוו היהודים אחוז גבוה בהרבה משיעורם היחסי באוכלוסייה הכללית. גם ההצלחה הזאת הביאה לשנאה מתוך קנאה, כשבין השונאים היו מתחרים לא מעטים.
דוגמה מובהקת הייתה המסחר בעלוקות, תחום חדש, שהתפתח במחצית הראשונה של המאה ה-19 ועסקו בו לא מעט יהודים. הביקוש הרב, שהגיע ממערב אירופה, אפשר רווחים גבוהים ויצר מחסור מקומי. השלטונות בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה התערבו, הסדירו את המסחר ואסרו אותו על היהודים.
ידיעה של שפות זרות וקשרי משפחה מחוץ לרומניה הקלו על היהודים עיסוק ביבוא וביצוא והם בלטו מאוד בתחומים אלה. בשנים 1824–1825, יבואני הסחורה מלייפציג למולדובה היו 111 משפחות ומתוכם 88 היו יהודים. יבואני הסחורות מווינה היו 15 משפחות ומתוכם 10 היו יהודים.
לפני מלחמת העולם השנייה היהודים ברומניה היוו פחות מ-4% מהאוכלוסייה, אך 31,14% מהמפעלים והעסקים היו בידיים יהודיות. מתוך 8,421 רופאים בכל רומניה, 2,089 (כ-25%) היו יהודים. היו גם יותר מ-2000 מהנדסים יהודים ויותר מ-3000 עורכי דין יהודים.
אנטישמיות גזענית

האנטישמיות העממית ברומניה לא הייתה גזענית, אך בשנות השלושים של המאה העשרים, בהשפעת תורת הגזע הנאצית, התחילו גם ברומניה פרסומים ותאוריות העוסקות ביהודים מבחינה גזעית.
החקיקה האנטישמית נגד אזרחים רומנים יהודים התחילה ב-1934 עם החוק להפעלת סגל רומני במפעלים (Legea pentru folosirea personalului romanesc in intreprinderi). חוק זה, שהופעל לראשונה ב-23 בינואר 1935, פעל ברוח חוקי נירנברג והבדיל לראשונה בין שלושה סוגי תושבים ברומניה, "אזרחים רומנים אתניים", "אזרחים רומנים שאינם רומנים אתניים" ו"זרים" - כך הופרדו היהודים מהרומנים האתניים. חוק זה פגע גם במיעוטים אחרים, אך לא באותה מידה כמו ביהודים, המיעוטים האחרים, בדרך כלל, התגוררו באזורים חקלאיים ועסקו במקצועות מסורתיים, כך שהחוק לא השפיע עליהם, אך היהודים, שהתגוררו בערים, הושפעו חזק. לאחר חקיקת החוק החלו כל מיני ארגונים מקצועיים לפעול להרחקת היהודים, כך עשו לשכות עורכי הדין, ארגוני המהנדסים וארגונים אחרים, שהכריזו עצמם כארגונים נוצרים, כדי לא לקבל יהודים.
ב-8 באוגוסט 1940 האנטישמיות הרומנית היורידית הגיעה לשיא מסוים, כאשר קרול השני, מלך רומניה, יון ג'יגורטו, ראש ממשלת רומניה ויון גרויה, שר המשפטים של רומניה, חתמו על הצו-חוק מספר 2,560, שקבע את הסטטוס החדש של היהודים ברומניה על פי עקרונות דין הדם, סטטוס שמבחינות מסוימות היה גרוע מהחקיקה הנאצית. באותו יום נחתם צו-חוק נוסף, מספר 2,651, שאסר נישואים מעורבים בין רומנים על פי ה"דם" ובין יהודים.
תנועות וארגונים אנטישמיים > התנועה הסטודנטיאלית ברומניה

בסיום מלחמת העולם הראשונה השתנו גבולות רומניה, השתנה הרכב אוכלוסייתה וגדל מאוד החלק היחסי של המיעוטים. שטחה של רומניה גדל מ-130,177 קילומטרים רבועים ב-1913 ל-295,049 קילומטרים רבועים ב-1919. האוכלוסייה, למרות האבדות הכבדות במהלך המלחמה, גדלה מכ-7,160,000 תושבים ב-1912 לכ-15,541,000 ב-1920. ב-1912 המיעוטים היוו 8% מאוכלוסיית רומניה, אך ברומניה הגדולה המיעוטים הגיעו ל-30% מהאוכלוסייה וחלקם לפחות היו בעלי שאיפות אירידנטיות הרואות בהסתפחות למדינות שכנות הגשמה של רצון לאומי. בנסיבות אלה הייתה התעוררות חזקה במיוחד של הלאומנות הרומנית וחשדנות מוגברת כלפי בני מיעוטים.
במהלך שנות המלחמה הושבתו הלימודים באוניברסיטאות ולאחר המלחמה באו אליהן ללמוד הסטודנטים, שלימודיהם נפסקו בגלל המלחמה, השנתונים של המלחמה וגם השנתון השוטף. חלק נכבד מהסטודנטים היו מגויסים, לחמו בחזית, נפצעו ואפילו התנסו בשבי. הם באו מהאווירה האלימה של המלחמה, חלקם היו בוגרים ונשאו דרגות קצונה - כל זה השפיע על התנהגותם ועל נכונותם או אי נכונותם לקבל מרות.
מתן זכויות אזרח שוות ליהודים פתח את שערי אוניברסיטאות רומניה להמוני יהודים שואפי השכלה, שרבים מהם התגוררו בערים, לכן הייתה להם נגישות גדולה יותר לאוניברסיטאות. הסטודנטים הרומנים נרתעו מפני התחרות הזאת, תחרות שבישרה על תחרות עתידית בפרנסות. הסטודנטים הרומנים העלו תביעה לנומרוס קלאוזוס בקבלת יהודים לאוניברסיטה, כדי להגביל את מספר הסטודנטים היהודים, בדומה למה שנעשה בהונגריה.
תנועות וארגונים אנטישמיים > המאבק על הכוח בין המלך ובין התנועה הלגיונרית

בעשור הרביעי של המאה ה-20 ברומניה התנהל, בפוליטיקה הרומנית, מאבק על הכוח בין שני אישים בולטים, המלך קרול השני וה"קפטן" של התנועה הלגיונרית, קורנליו זליה קודריאנו. שני האישים ניסו לצבור את מרב הכוח, פעלו בדרכים פוליטיות וגם בדרכים אחרות, דורסים בדרכם מפלגות ואישים אחרים ולעיתים גם מביאים למותם. בתחרות על הפופולריות בקרב בני העם הרומני, הפעילו השניים אמצעי שונים ומשונים - אחד מהם היה תחרות בטיפוח האנטישמיות ברומניה ורדיפת היהודים, תוך גזילת זכויות והדרה.
אנטי ציונות ואנטי ישראליות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המאבק של יהודי רומניה נגד האנטישמיות

יהודי רומניה ניסו להיאבק נגד האנטישמיות המקומית ואף לקחו חלק במאבק נגד האנטישמיות במקומות אחרים.
ב-3 באוגוסט 1934, בטימישוארה, יזמו היהודים חרם נגד מוצרים גרמנים בתגובה למדיניות האנטישמית של גרמניה הנאצית.
החקיקה הרומנית נגד האנטישמיות

לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוטלה ברומניה החקיקה האנטישמית ובהמשך חוקקו חוקים שאסרו את האנטישמיות.
לאחר המהפכה הרומנית (1989), ששמה קץ למשטר הקומוניסטי ברומניה, רומנים, חסידי תנועות שדוכאו על ידי המשטר הקומוניסטי, התחילו לעשות נפשות לרעיונותיהם ולנסות להקים מחדש מפלגות ותנועות בעלות אופי פשיסטי ואנטישמי.
ב-28 במרץ 2002 פרסמה ממשלת רומניה צו דחוף בנוגע לאיסור הארגונים והסמלים בעלי אופי פשיסטי, גזעני או קסנופובי וקידום הערצת האישים האשמים בביצוע מעשים נגד השלום והאנושות. הצו חוקק לעצירת ניסיונות הרהביליטציה (אנ') של יון אנטונסקו ופושעי מלחמה נוספים. צו זה לא כיסה במידה ראויה את תחיית התנועה הלגיונרית, לכן הפרלמנט הרומני חוקק את חוק 217/2015, שנכנס לתוקפו ב-30 ביולי 2015 ולשונו הייתה מפורטת יותר וכללה גם ציון מפורש של איסור הסמלים והאופי הלגיונרי.
ב-7 ביולי 2018 נכנס לתוקפו החוק הרומני 157/2018 למניעת ומאבק באנטישמיות. החוק מפרט מה הן תופעות אנטישמיות וקובע עונשי מאסר לפי חומרת העבירות. החוק התקבל בתמיכת כל המפלגות ובהצבעה כמעט פה אחד - רק חבר אחד בבית הנבחרים נמנע.
ראו גם

אנטישמיות באירופה
פולמוס גופות היהודים בפקולטות לרפואה ברומניה
פרעות הסטודנטים באורדיה
הטבח בגאלאץ
לקריאה נוספת

Andrei Oişteanu, Imaginea evreului în cultura română (אנדריי אוישטאנו, דימוי היהודי בתרבות הרומנית), הוצאת HUMANITAS, בוקרשט.
Lucian Nastasă, Antisemitismul universitar în România(1919–1939) (ברומנית)
הערות שוליים

↑  האנטישמיות האוניברסיטאית ברומניה 1919 - 1939, עמוד 26 (ברומנית)
↑  Situaţia evreilor în primele luni ale Statului Naţional-Legionar, עמוד 3 (ברומנית)
↑  Mihai Eminescu şi chestiunea evreiască, עמוד 236 (ברומנית)
↑  מדובר בתקופה בה השתמשו בנרות ובמנורות לא חשמליות
↑  אוישטאנו מציין בספרו שבשנת 1840 עגנו בגאלאץ 926 ספינות ומתוכן 410 היו ספינות יווניות.
↑  Nene Preussische Kreuzzei-tung, Berlin, nr. 124, 1853; cf. 327, p. 54 כפי שצוין בספר של אוישטאנו
↑  Dan Berindei, Evreii din Moldova în ultimile decenii din secolul al XV-lea și din prima jumătate a secolului al XIX-lea עמוד 26 בקובץ  Permanențe și rupturi în istoria evreilor din România (ברומנית)
↑  Dan Berindei, Evreii din Moldova în ultimile decenii din secolul al XV-lea și din prima jumătate a secolului al XIX-lea עמוד 23 בקובץ  Permanențe și rupturi în istoria evreilor din România (ברומנית)
↑  Sfera Politicii, Sabin Drăgulin, Originile rasismului românesc. O istorie a ideilor (ברומנית)
1 2  Carol IANCU, O lectie a istoriei (II) (ברומנית)
↑  Planul ocuparii Romaniei de catre evrei? "תוכנית הכיבוש של רומניה על ידי יהודים?" בבלוג של יון קוז'ה (ברומנית)
↑  Constantin Ardeleanu, THE DANUBIAN LEECH TRADE IN THE 19TH CENTURY. THE GLOBAL MARKET OF A TINY PRODUCT, עמוד 187 (באנגלית)
↑  Dan Berindei, Evreii din Moldova în ultimile decenii din secolul al XV-lea și din prima jumătate a secolului al XIX-lea עמודים 30 - 31 בקובץ  Permanențe și rupturi în istoria evreilor din România (ברומנית)
↑  Carol Iancu, Luptele marelui rabin Alexandru Șafran înainte de expulzarea sa din România בקובץ Permanențe și rupturi în istoria evreilor din România עמודים 402 - 403 (ברומנית)
↑  [ עמוד 8 http://ro.scribd.com/doc/88874318/Antisemitismul-Universitar-in-Romania-1919-1939 Lucian Nastasă, Antisemitismul universitar în România(1919–1939)] (ברומנית)
↑  עם ספר ונבוט - התנועה הסטודנטיאלית האנטישמית בתקופה שבין מלחמות העולם (ברומנית)
↑  Carol II și Mișcarea Legionară (ברומנית)
↑  האנטישמיות האוניברסיטאית ברומניה 1919 - 1939, עמוד 11 (ברומנית)
↑  Ordonanţa de urgenţă a Guvernului nr. 31/2002 (ברומנית)
↑  Legea nr. 217/2015 pentru modificarea şi completarea Ordonanţei de urgenţă a Guvernului nr. 31/2002 (ברומנית)
↑  Legea nr. 157/2018 privind unele măsuri pentru prevenirea și combaterea antisemitismului (ברומנית)
↑  Legea care pedepsește antisemitismul cu închisoarea a fost adoptată, în timp record și unanimitate de Camera Deputaților. Doar un singur parlamentar s-a abținut (ברומנית)
נמל גאלאץ בשנת 1826
יהודי עם אווז ברומניה, ציור של ניקולאה גריגורסקו
יון ברטיאנו, פרנויה לאומית
בית הכנסת הספרדי קהל גראנדה ברחוב נגרו וודה, בוקרשט, לאחר שנבזז ונשרף על ידי הלגיונרים והאספסוף
אלן מרי רופ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1855 Blaxhall, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1934 (בגיל 79 בערך) Blaxhall, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 תקופת הפעילות:  1875–1934 (כ־59 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 
אלן מרי רופ (באנגלית: Ellen Mary Rope;‏ 1855–1934) הייתה פסלת בריטית. יצירתה בולטת במגוונה ובסגנון שלה, מהקלאסי ועד לפופולרי. היא יצרה בעיקר תבליטים, באבן, מתכת יצוקה או טיח.
ביוגרפיה

רופ, נולדה כילדם השביעי של ג'ורג' ואן רופ מבלקסהול, סאפוק, גילתה נטיות אמנותיות כבר בילדותה, אולי בהשפעת אחיה הבכור, ג'ורג' תומס רופ, צייר נוף וחוקר טבע. כדי לטפח את כישוריה, היא נשלחה ללונדון בשנת 1870 כדי ללמוד בבית הספר נוטינגהאם פלייס במרילבון, שם לימדה אותה ציור אוקטביה היל.
מאוחר יותר היא חזרה לכפר הולדתה ולמדה בבית הספר לאמנות איפסוויץ'. עבודותיה הראשונות שהוצגו היו ציורים ורישומים של נושאים כפריים דומים ליצירות אחיה, שהציג לצדה. היא חזרה ללונדון לבית הספר סלייד לאמנות ב-1877, המשיכה ללמוד רישום וציור, אבל ב-1880, פרופסור אלפונס לגרוס חשף אותה בקורס לפיסול, שרופ הצטיינה בו, מה שהשפיעה על כיוון האמנות שלה.
אמנותה התפתחה בקווים קלאסיים תוך שימת דגש על מעורבות האמן לאורך תהליך היצירה וייצור ידני לא ממוכן. רופ התבססה בלונדון במשך רוב הקריירה המקצועית שלה, לאחר מכן בדאודר רואד, פוטני, שם חלקה מגורים וסטודיו עם האחיינית העוזרת שלה דורותי אן אולדריך רופ. באותו אזור היה הסטודיו לזכוכית צבעונית של אחיינית אחרת מ. אלדריך רופ.
רופ פרשה לבית המשפחה בחוות גרוב בבלקסהול זמן קצר לפני מותה ב-1934 בגיל 79.
ביוגרפיה > יצירה

היצירה הראשונה שלה באקדמיה המלכותית לאמנויות הייתה פאנל טרקוטה: "דווד מנגן לפני שאול" (1885). מאותו תאריך היו לה עבודות בתערוכות באקדמיה המלכותית ברוב השנים עד 1918.
עד 1893 היא הייתה ידועה מספיק כדי לקבל הזמנה לספק ארבע דמויות תבליט גבס לבניין האישה בתערוכה העולמית של קולומביה בשיקגו.כל דמות הייתה בגובה של כמעט מטר וחצי, וייצג אמונה, תקווה, צדקה וחוכמה שמימית.
בנוסף לתצוגת יצירות בתערוכות, היה לה גם עסק מסחרי, והיא הפכה למעצבת מובילה של כלי החרס של דלה רוביה משנת 1896 ועד לסגירתו ב-1906. היא גם יצרה עבודות ביתיות פופולריות יותר כמו דמויות ילדים, פרחים וים. היא יצרה ומכרה תבניות יציקה של דמויות לילדים. עם זאת, העבודות האדריכליות הגדולות נמשכו, כולל דמויות גדולות של אמונה, תקווה וצדקה עבור בית העירייה של לידס, פאנל גדול עבור בניין העירייה של רותרהיט (שנהרס בהפצצות בזמן מלחמה), ואנדרטה ממלט בסנט מרי, בולטון און סוואל.
לוח הזיכרון של רופ משיש משנת 1902 תלוי בקתדרלת סולסברי.
הערות שוליים

1 2  Chapter3:"The Poet Sculptor" by Rope, A.". Blaxhall's Creative Past. Blaxhall. pp. 71–106.
↑  "The Art of E.M.Rope" by Maclean, F.J., in The Expert, July 13, 1907, pp. 251–2
↑  Magazine of Art: "The Art Movement: The Work of Miss Ellen M. Rope" by "A.F."". 1900. p. 324.
↑  Ellen Mary Rope: The Poet Sculptor by Barnes,J., Fagence, S., Heywood, L., & Levy, M. published by H. Blairman & Sons. London. 1997. p. 4.
↑  "Miss Ellen Rope, Sculptor" by Kendall, B., in The Artist, December 1899, pp. 206–212
↑  Nichols, K. L. "Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893"
↑  Article". The Builder: 508. 3 December 1898.
↑  Pauline Rose (23 November 2020). "A look at Britain's neglected professional women sculptors". Art UK.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129421839  ISNI: 0000 0000 5251 3511  LCCN: n98021691  RKD: 425184  VIAF: 18302364   WorldCat (עם VIAF): 18302364 
תבליט עם ילדים
אמילי מורי פטרסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1855 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1934 (בגיל 79 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית קברות דין 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 
אמילי מורי פטרסון (באנגלית: Emily Murray Paterson;‏ 1855–1934) הייתה אמנית סקוטית, הקשורה לאסכולת גלאזגו וחברה באגודת האמניות.
חיים ועבודה

אמילי פטרסון נולדה באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1855. אביה, דנקאן וויקי פטרסון (1827–1911) היה עורך דין מאיירשייר.  הוא היה שותף של לינדזי ופטרסון באדינבורו.  אמה הייתה אן פלמינג סטיבן (1827–1909).
אמילי למדה במכללת אדינבורו לאמנות וכן בפריז והתגוררה באלבין פלייס, אדינבורו לפני שעברה ללונדון ב-1917.
היא נסעה רבות בין 1909 ל-1934. זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, היא ביקרה בשדות הקרב לשעבר בעיר איפר שבבלגיה. ציורי צבעי המים שלה של כנסיות הרוסות ומבנים הרוסים בעיר, כולל נופים של אולם המופעים של איפר, הוצגו בלונדון בשנת 1919.
פטרסון גם ביקרה בהולנד ובאיטליה במספר הזדמנויות והייתה גם חובבת טיולים אלפיניים, ולעיתים קרובות ערכה טיולי ציור הן בטירול והן באלפים השווייצרים והציגה את העבודות שנוצרו במועדון האלפיני בלונדון.  הנושאים המועדפים עליה היו נופים, אדריכלות ובוטניקה.
היא נבחרה לחברה באגודה המלכותית לצבעי מים הסקוטית, אגודת האמנים הסקוטית והאגודה לאמניות נשים.
פטרסון מתה בלונדון ב-23 ביולי 1934 - תערוכת זיכרון נערכה בגלריה ווקר, לונדון מאוחר יותר באותה שנה.
היא הוחזרה לאדינבורו לקבורה עם הוריה בבית הקברות דין.
גלריה

שרידי טנקים באיפר
רחוב באיפר
חורבות הכנסייה באיפר
אגרטל פרחי יולי
טבע דומם
הערות שוליים

↑  R. Desmond & C. Ellwood. Dictionary f British and Irish Botanists and Horticulturists. CRC Press
↑  Dunford, P. A Biographical Dictionary of Women Artists in Europe and America Since 1850 (Published by Harvester Wheatsheaf, 1990)
↑  Edinburgh and Leith Post Office Directory 1857-58
↑  Catalogue of the Exhibition of Scottish Art: 1939 (Published by Royal Academy of Arts, 1939)
↑  Paul Harris & Julian Halsby (1990). The Dictionary of Scottish Painters 1600 to the Present. Canongate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 2256  RKD: 62066  TePapa: 1781  ULAN: 500008289  VIAF: 95731657   WorldCat (עם VIAF): 95731657
אדוארד סטוט

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1855 רוצ'דייל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 במרץ 1918 (בגיל 62) Amberley, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 
אדוארד סטוט (באנגלית: Edward Stott;‏ 24 באפריל 1855 – 19 במרץ 1918) היה צייר אנגלי בסוף התקופה הוויקטוריאנית עד תחילת המאה העשרים. באמצע שנות ה-80 הוא התיישב בסאסקס הכפרית שם היה הדמות המרכזית במושבה האמנותית. התפרסם בציור סצנות של חיי הכפר והעבודה והנופים שמסביב.
ביוגרפיה

ויליאם אדוארד סטוט נולד בוורדלוורת', בלנקשייר לסמואל וג'יין סטוט (לבית פילינג). אביו היה איש עסקים מצליח ובעלים של מפעל כותנה ברוצ'דייל, ושימש כראש העירייה הליברלי ב-1864–1866. אלו היו שנים קשות עבור תעשיית הכותנה בלנקשייר, שכן השפעות ייצור היתר בסוף שנות החמישים החריפו ב-1861 עקב הפרעה גדולה באספקת הכותנה שנגרמה בעקבות תחילת מלחמת האזרחים האמריקאית. התוצאה הייתה אבטלה ורעב בעיירות של לנקשייר.
גם סמואל סטוט הושפע כלכלית מהמשבר, וידוע שהוא עבר לעסקי מכרות פחם, בכל זאת הוא הצליח לספק לאדוארד סטוט הצעיר השכלה פרטית, תחילה בבית הספר של רוצ'דייל ולאחר מכן בבית ספר פרטי. נראה שאדוארד היה בחור קפדן, רגיש ומלנכולי אם לשפוט לפי דיוקן עצמי מוקדם שצייר. התברר שהוא לא התאים להשתלב בעסק המשפחתי, למרות רצונו הברור של אביו. אחרי חמש שנים שעבד בעבודות שונות במשרדו של אביו במנצ'סטר, השתתף בשיעורי אמנות באקדמיה של מנצ'סטר, ובחר בשינוי קריירה.
בשנת 1880 סטוט נחוש היה להפוך לאמן במשרה מלאה ובתמיכתו של נדיב לא ידוע הוא עבר לפריז ולסטודיו של קרולוס-דוראן. הסטודיו הזה, שימש סטודנטים לאמנות בריטים ואיריים באותה תקופה. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפריז, אצל אלכסנדר קבנל. אף שקבנל צייר בדרך כלל נושאים קלאסיים ודתיים בסגנון אקדמי. סטוט היה צייר דיוקנאות בעל ידע רב באמנות צרפתית. של המאה התשע-עשרה.
הוא נחשף להשפעות כמו הריאליזם, האימפרסיוניסטים, וההשפעות המוקדמות יותר של אסכולת ברביזון. ומהם שילב סטוט כמה מהמאפיינים הבולטים בשימוש בצבע וברכות של צורה ובאיכויות טונאליות. במהלך תקופת הכשרתו בפריז, סטוט הציג ארבעה ציורים בסלון פריז מה שהתגלה בשלב מוקדם בהתפתחותו של סטוט הייתה העדפתו לנושאים כפריים ונטייה לתיאור חיי הכפר ושל ילדים. השימוש בירוק בגוונים שונים דומיננטי. מרכיב הכרחי בניסיון של סטודנט לאמנות בפריז היה לבלות במושבת אמנים הרחק מהעיר בסביבה שבה נדונו רעיונות ונכרתו בריתות. אדוארד סטוט בחר ב-Auvers-sur-Oise, מצפון-מזרח לפריז, כפר בו ביקרו בעבר אמנים רבים כולל ואן גוך שציירו באזור.
חזרה לאנגליה

בשובו של סטוט לאנגליה הוא חיפש סביבה כפרית מתאימה בה יוכל לרשום ולצייר. סטוט התלהב מהתפיסה שרבים מהוויקטוריאנים המאוחרים חשו, כי הערכים האמיתיים של אנגליה נמצאים באידיליה כפרית. המציאות הייתה שהכלכלה הכפרית הייתה במצב בעייתי בסוף המאה התשע-עשרה והשתנתה באופן בלתי הפיך, כאשר אלפים רבים של עובדים חקלאיים בשכר גרוע עזבו את האדמה לעיירות ולערים. קצב יציאתם הלכך וגבר, ומקצועות ומיומנויות כפריות רבות נעלמו לעד. הצופה בציוריו של סטוט מקבל מושג מועט על מציאות החיים באזור הכפרי האנגלי, שעבור בריטים רבים נותרו קשים.
בתחילה ביקר סטוט את פיליפ וילסון סטיר בסאפוק. שניהם היו חסידי ציור בנוף הפתוח, כשיטת ציור נוף, בזכותו של פייר-אנרי דה ולנסיין (1750–1819), שהטיף לפיתוח המושג 'דיוקן נוף' שבאמצעותו האמן מצייר ישירות על קנבס באתר. השיטה אפשרה לאמן לפתח מיומנות לתאר את הפרטים והאור המשתנים. זו הייתה תיאוריה שהשפיעה על ידי דורות מאוחרים יותר של אמנים צרפתים, כולל אסכולת ברביזון. באסכולה זו היא יושמה על ידי אמנים שכללו: שארל פרנסואה דאוביני, תאודור רוסו וז'אן פרנסואה מילה, שיצרו תיאור מדויק יותר של מקומות בחוץ בתנאי אור ומזג אוויר שונים. סטוט תמיד נמשך לצייר את הכפר בזמנים שונים של היום שבהם הוא יכול היה להגיב לאור המשתנה ולשינויים הטונאליים של הצבע.
בהיותו בוולברסוויק, סטוט יצר מערכת יחסים מתמשכת עם צייר אירי וולטר אוסבורן (1859–1903) שאיתו חלק את התשוקה שלו לנוף הכפרי. עבודתו של סטוט בשלב זה כללה מספר סקיצות פסטל כולל ״כבשים בנוף סאפולק״ (1884) דוגמה מוקדמת לנושא שסטוט היה חוזר בו לעיתים קרובות. סטוט גם שלח שלוש תמונות למכון המלכותי של ציירי שמן, אגודה שנוסדה באותה תקופה. בשנת 1884 הוא שלח את הציור "חובבים" (1884) ו"ירח הקציר" (1886). הציור "חובבים" עורר את זעמו של מבקר אחד שתיאר אותה כ'צרפתית', ו-"כישלון בהכנסת ערכים אנגליים כלשהם, וסירב לחלוטין להכיר בקיומו של כל עניין מלבד הצבע". זו הייתה ביקורת קשה שהרגיזה את סטוט אך היא מאשרת שהייצוג האימפרסיוניסטי של האמנות, נותר שנוי במחלוקת ורדיקלי בעיני מבקרי אמנות רבים של התקופה.
באופן כללי, לא הייתה תגובה חיובית לאמנים הצעירים שעברו הכשרה צרפתית, אם לשפוט לפי מבחר הודעות ביקורתיות שנשלחו לממסד האמנות של אותה תקופה.
שנים אחרונות בסאסקס

סטוט עבר לסטודיו חדש ב־1910. תקופה של הערכה חדשה והרהור בעבודתו בשנים האחרונות לחייו. הוא בחר לחזור לאמנות ימיו כסטודנט בפריז, כאשר למד את ציורי המאסטרים הישנים. הוא יצר סדרה של תמונות דתיות ומקראיות שהציב אותם בנוף סאסקס. היו שלושה ציורים עם הנושא של "אם האלוהים והמשיח" בתקופה 1907 עד 1917 הוא מתאר אם עם שני ילדים. היא אוחזת בכבש, מוטיב שכיח לדמות האל.
מבקר האמנות פול ג'ורג' קונודי היה מלא בשבחים שכינה את הדימוי 'מדונה מודרניסטית באחו'. ב-1910, לאחר שהשלים סקיצות הכנה רבות, שלח סטוט את אחד מציוריו הפופולריים ביותר "השומרוני הטוב" לאקדמיה המלכותית. מבקר האמנות של ה"טיימס" תיאר את זה כ"ציור עדין ומקסים, עם דמיון לרגש של רמברנדט". בעוד ש-Art Journal כתב על "המסתורין וה"אמת" של הציור. עם זאת, הציור לא היה טיפוסי לרוב התמונות שנתלו ב-1910, כאשר דיוקנאות שלטו בתערוכה.
מספר ציורים אלגוריים מודרניסטיים אחרים של נושאים תנ"כיים בוצעו גם בעשור האחרון לחייו, כולל ה-"בריחה למצריים" בגוון כהה (1909). הציור התקבל היטב על ידי מבקר ה"גרדיאן" כשהוצג באקדמיה המלכותית. סטוט הפיק שלוש תמונות לתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית ב-1916 ששיקפו את הנושאים המועדפים עליו. הוא המשיך את סדרת ציורי המקרא שלו, "נער רועה" (1916) היה נסיגה לנושא הכפרי של סוף שנות התשעים ו-"ירח קיץ" (1916/1917).
תמונתו האחרונה הלא גמורה מתארת את אורפיאוס הצעיר, הוצגה לאחר מותו בתערוכת הקיץ ב-1918.
אדוארד סטוט נפטר בביתו באמברלי ב-19 במרץ 1918.
גלריה

המעבורת, 1887
ורדים אדומות
השומרוני הטוב
האכלת הברווזים
מנוחה במרעה
השער הישן
הערות שוליים

↑  Szabolcsi, (1970) The Decline of Romanticism: End of the Century, Turn of the Century-Introductory Sketch of an Essay, Studia Musicologica Academiae Scientiarum Hungaricae.
↑  D. A. Little (1979), The English Cotton Industry and the World Market 1815–1896, Clarendon Press.
1 2  Valerie Webb (2018), Edward Stott (1855 – 1918):A Master of Colour and Atmosphere, Sansom & Company, Bristol, England.
↑  Collectif, (2003), Carolus Duran 1837-1917, RMN Arts Du 19E Expositions, (in French)
↑  James Harding, 1979. Artistes pompiers: French academic art in the 19th century, New York: Rizzoli,
↑  Andreas Bluhm, (2011) Alexandre Cabanel: The Tradition of Beauty, Hirmer Verlag, Munich, Germany.
↑  Hugh Honour and J.A. Fleming,(2009) A World History of Art. 7th edn. London: Laurence King Publishing,.
↑  Alun Howkins (1991). Reshaping Rural England. A Social History 1850-1925. Harper Collins Academic
↑  Joshua Taylor (1989), Nineteenth Century Theories of Art, pages 246-7, University of California Press, USA.
↑  Auricchio, Laura (2004). "The Transformation of Landscape Painting in France, Heilbrunn Timeline of Art History"
↑  Véronique Bouruet Aubertot (2017), Impressionism: The Movement that Transformed Western Art, AVA Publishing SA,
↑  Coleen Denney (2000). At the Temple of Art: the Grosvenor Gallery, 1877–1890. Page 188. Madison, NJ: Fairleigh Dickinson University Press
↑  P.G. Konody, ‘A Critical Survey’ Observer 2 May 1909
↑  The Royal Academy”, The Times, Saturday 30 April 1910
↑  A.C.R. Carter, “The Royal Academy: A General Survey”, The Art-Journal, June 1910, 163/164
↑  Laurence Housman, The Guardian, 11 May 1906
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 3134  ISNI: 0000 0000 6706 5512  LCCN: nr93001044  NGV: 1256  RKD: 75565  TePapa: 2169  ULAN: 500012869  VIAF: 46630879   WorldCat (עם VIAF): 46630879 
אדוארד סטוט, בשדה בכפר בצרפת, 1882
אדוארד סטוט, יום כביסה
GoDaddy

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  נאסד"ק (GDDY)  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (GDDY) 
 מייסדים:  בוב פרסונס
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים)
 מיקום המטה:  סקוטסדייל 
 משרד ראשי:  סקוטסדייל, אריזונה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אחסון אתרי אינטרנט 
 מוצרים עיקריים:  אחסון אתרי אינטרנט, רישום דומיינים.
 הכנסות:  2.23 מיליארד דולר (2017)
 רווח:  139.8 מיליון דולר
 מנכ"ל:  בלייק אירווינג
 עובדים:  3500 (2012)
  
 godaddy.com
 
GoDaddy היא חברה ציבורית אשר מתמחה בעיקר ביצירת שמות תחום אינטרנטיים ואחסון אתרי אינטרנט.