stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת חפירות
לקריאה נוספת

אביגדור המאירי, השגעון הגדול, דביר, 1989
ג'ון קיגן, פני הקרב, הוצאת מערכות, 1981
Paddy Griffith, Peter Dennis, Fortifications of the Western Front 1914-18, Osprey Publishing, 2004 ISBN 978-1841767604
Bidwell, Shelford, and Graham, Dominick, Fire-power — The British Army Weapons and Theory of War 1904–1945, Pen & Sword Books, 2004
Ellis, John, Eye-Deep in Hell — Life in the Trenches 1914–1918, Fontana, 1977
Griffith, Paddy, Battle Tactics of the Western Front — The British Army's Art of Attack 1916–18, Yale University Press, 1996. ISBN 0-300-06663-5
—, Fortifications of the Western Front 1914–18, Osprey, 2004. ISBN 9781841767604
Dupuy, Trevor N., Colonel, AUS (rtd), Evolution of Weapons and Warfare, Indianapolis, IN: Bobbs-Merrill, 1980
Gudmundsson, B.I., Stormtroop Tactics: Innovation in the German Army, 1914–1918, 1989
Haber, L. F., The Poisonous Cloud: Chemical Warfare in the First World War, 1986
Palazzo, A., Seeking Victory on the Western Front: The British Army and Chemical Warfare in World War I, 2000
Sheffield, G. D., Leadership in the Trenches: Officer-Man Relations, Morale and Discipline in the British Army in the Era of the First World War, 2000
Smith, L.V., Between Mutiny and Obedience. The Case of the French Fifth Infantry Division during World War I, 1994
הערות שוליים

↑  לדוגמה: "מלחמת החפירות של השופטת ביניש"; ספורט: "מלחמת החפירות מתחילה: סן אנטוניו נגד יוטה" וכיוצא בזה.
↑  הצפת שוחות במי תהום
↑  יומן גדוד מ-1915 המייצג את שגרת המלחמה
↑  כלבים במלחמה
↑  אביגדור המאירי, "השגעון הגדול", דביר, 1989.
↑  חיים בחפירות, באתר ה-BBC
↑  לוחמת החפירות
↑  סדר יום בחפירות
↑  Justina Hamilton Hill (1942). Silent Enemies: The Story of the Diseases of War and Their Control. G. P. Putnam's Sons
↑  סהר שלו ואייל דה-ליאו, מועדון הג'נטלמנים | גלגולו של מעיל, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2009
↑  הוראות טקטיות למפקד
↑  "הפילוסופיה של מלחמת החפירות"
↑  40 שנה למלחמת ההתשה; כן ראו רון מיברג, "המלחמה שנשכחה", מעריב 15 בספטמבר 1992, ט' תשרי תשס"ג: "[חיים] בר-לב והמטכ"ל שלו הסכימו לתנאיו של נאצר. נקטו ביוזמה דיפנסיבית ופאסיבית. נתנו יד למלחמת חפירות, שכל הרמת ראש בה מהשוחה האישית או יציאה לחצר המעוז, עלולה הייתה להסתיים באסון."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4157974-4  NKC: ph573134 
חיילים אוסטרלים עם קסדות ומסכות גז באיפר, 1917
חיילי אנז"ק בקרב גליפולי עושים שימוש ברובה עם כוונת-פריסקופ לירי מתוך שוחה, 1915
חיילים לומדים צרפתית בשעות הפנאי בחפירות
תחנת חבישה אוסטרלית בקרב איפר, 1917. החייל היושב משמאל נראה בוהה למרחק, תסמין נפוץ של הלם קרב (כונה בתקופה זו "הלם פגזים")
הסתערות חזיתית
סכין חפירות תקנית
ריצת מייל בפחות מארבע דקות

אנדרטת הנצחה לרגע שבירת השיא של בניסטר באוניברסיטת אוקספורד.
הישאם אל גרוז', שיאן העולם הנוכחי בריצת מייל
רוג'ר בניסטר
ריצת מייל היא תחרות ריצה מקצועית שבה רצים מרחק של מייל (התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מחשיבה את המייל בתחרות זו כ-1,609.32 מטר).
מקורה של תחרות זו באנגליה, שם הייתה נהוגה יחידת מידה במשך שנים רבות היוותה התחרות מטרה לריצת מייל בפחות מארבע דקות. שבירת מחסום ארבע הדקות למייל בוצעה לראשונה על ידי רוג'ר בניסטר ב-6 במאי 1954, ומאז נשבר המחסום פעמים רבות.
למירוץ זה נקשרו אלמנטים מיתולוגיים של "פריצת גבול היכולת האנושית" בהתאם למושגי אותה תקופה, והסברים על כוחה של "חשיבה חיובית". בשל העובדה שרופאים רבים הכריזו שריצה כזו היא בלתי אפשרית ואף מסוכנת – נתפס הישגו של בניסטר כהישג שהושג באמצעות אמונה עזה ביכולתו לפרוץ את המחסום, ובכך הפך את הישגו להישג עילאי והפריד אותו משאר רצי תקופתו.
ישנם המכנים את המירוץ בו שבר בניסטר את מחסום ארבע הדקות כ"הישג הספורטיבי המשמעותי ביותר אי פעם".
שיא העולם הנוכחי לגברים נקבע על ידי הישאם אל גרוז' ב-1999, והוא עומד על 3:43.13 דקות. שיא העולם לנשים שייך לסיפאן חסן, בתוצאה של 4:12.33 דקות, נקבע בתחרות ליגת היהלום במונקו ב-2019.
ג'ון לאנדי

לאנדי נולד באוסטרליה למשפחה מבוססת. בנעוריו אהב ספורט, אך נהג לרוץ רק כתמיכה לאימוניו בפוטבול אוסטרלי. רק בגיל 21, בשנת 1951, תוך כדי לימודי חקלאות, התחיל להתנסות בריצה תחרותית. מאמנו היה פרסי צ'רוטי, ובתוך שנה שיפר לאנדי את תוצאותיו מ-4:43 דקות למייל ל-4:17 דקות, ונטש את הפוטבול על מנת להתמקד בריצה. צ'רוטי אמר על חניכו: "כרץ, הבחור הזה פשוט נפלא. יש לו אומץ ורצון להצטיין, כמעט מבלי להראות מאמץ, בוודאי שלא סבל". כשלאנדי שיפר את שיאו ל-4:11 דקות, הוא הצטרף לנבחרת האוסטרלית לאולימפיאדת הלסינקי (1952). בלונדון, לפני המשחקים, שיפר את שיאו ל-4:10 דקות, אך במוקדמות משחקי האולימפיאדה אכזב וקבע זמן של 4:14 דקות, שלא הספיק בשבילו לעלות לגמר.
אומנם, שם רכש לאנדי את שיטת האינטרוולים מהרץ אמיל זאטופק, ובה השתמש מאז.
כשחזר לאוסטרליה חל שיפור ניכר בתוצאותיו, וכבר בדצמבר 1952 קבע שיא אישי של 4:02.1 דקות. שיא זה גרם גם לקצר בינו לבין מאמנו צ'רוטי, כשהמאמן טען שלאנדי לא השקיע מספיק עבור הנבחרת, כשבתחרות הגיע לתוצאה של 4:14 דקות בלבד, 12 שניות יותר משיאו הנוכחי. לאנדי עבר להתאמן לבדו ורץ שש פעמים בין 4:02.0 ל-4:02.8 דקות. לימים סיפר כי לא חשב שניתן לרוץ מייל בפחות מארבע דקות, ומטרתו הייתה רק לשפר את שיא העולם של האג.
רוג'ר בניסטר

בניסטר התחיל לרוץ כבר בגיל 12, אך לא בצורה מקצועית. בגיל 17 בערך צפה בניסטר בתחרות בין ארנה אנדרסון השוודי לסידני וודרסון האנגלי, והתחרות עוררה בו מוטיבציה לחזור לחלום ילדותו ולהפוך לרץ. בניסטר החל להתאמן בשנתו הראשונה באוניברסיטת אוקספורד, וקבע תוצאה של 4:53 דקות למייל. הוא השתפר בהדרגה וב-1948 קבע זמן של 4:17 דקות. בניסטר העדיף לא להתחרות במשחקים האולימפיים בלונדון, מאחר שהרגיש שעדיין אינו מוכן, אך סימן כמטרה את המשחקים האולימפיים בהלסינקי 1952.
בשנת 1949 ניצח במירוץ המייל בתוצאה של 4:11.6 דקות, במפגש בו התחרו נבחרות אוקספורד וקיימברידג' נגד נבחרת משולבת של האוניברסיטאות האמריקאיות ייל, הרווארד, פרינסטון וקורנל.
בשנים הבאות הוסיף בניסטר להתקדם בהדרגה, וב-1950 סיים שלישי באליפות אירופה במקצה 800 מטר, כשסיים בתוצאה 1:50.8, 2 עשיריות השנייה אחרי המנצח במקום הראשון. שיאו לריצת מייל באותה תקופה עמד על 4:08 דקות למייל. במשחקים בהלסינקי הסתבך בניסטר לאחר שהוסיפו עוד סיבוב ריצה למוקדמות (שלוש ריצות בשלושה ימים), ובריצת הגמר היה שני 200 מטרים לסיום, אך נחלש וסיים במקום הרביעי בלבד.
בשלב זה התלבט בניסטר האם להמשיך בריצה או להתמקד בלמודי הרפואה, במקביל לעבודתו בבית החולים סיינט מארי. הוא החליט להקדיש לריצה שנתיים נוספות, עד לאחר אליפות אירופה ומשחקי האימפריה של שנת 1954. תוך שימוש בשיטת האינטרוולים, שיפר בניסטר את שיאו ל-4:03.6 דקות ובהמשך ל-4:02.0 דקות. בתקופה זו השתלב באימוניהם של הרצים כריס בראשר וכריס צ'טאוויי תחת הדרכתו של המאמן האוסטרי פרנץ סטמפפל.
שיטת אימוניהם של לאנדי ובניסטר לקראת שבירת השיא > בניסטר

שיטתו של בניסטר נקראה – אימוני איכות ספציפיים, כלומר – שיטה שאינה דורשת אימונים המשפרים את הפיזיולוגיה של הגוף, אלא אימונים הנותנים לך משוב למה מסוגל גופך.
בניסטר התאמן מעט מאוד ביחס למושגים של ימינו – לא יותר מ-30–45 דקות ביום בדרך כלל (במהלך הפסקת הצהריים היומית שלו מלימודי הרפואה). האימונים שלו היו פשוטים מאוד וחסרו בהם אלמנטים רבים שנחשבים היום לנחוצים.
בניסטר כתב שעד לשנת 1952 הוא לא נהג בכלל לרוץ עם שעון. לעומת זאת, בשנה שקדמה לריצה ההיסטורית, התאמן בניסטר בשיטה שמטרתה ברורה מאוד: לפתח באמצעות אינטרוולים (באימון אינטרוולים מגדיר האצן פרק זמן או מרחק ורץ אותם בקצב גבוה. בין ריצה מהירה בתוך האינטרוול לריצה הבאה מפריד פרק זמן מוגדר שבו יורדת רמת הדופק אבל לא מגיעה לרמה נמוכה מאוד. לאחר מספר אינטרוולים נשאר הדופק בעצימות גבוהה וכך מתאמן האצן על טכניקה מהירה, סיבולת של המערכת הקרדיו-וסקולרית ועל המשך ריצה ברמת חומצת חלב גבוהה) ומבחני זמן (תוך שיפור הדרגתי) את היכולת לרוץ את קצב המטרה הנדרש במרוץ, בשונה מרצים אחרים כמו גרשלר (שמטרתו הייתה פעולה פיזיולוגית לשיפור תפוקת הלב) ואמיל זטופק (עומסים כבדים המשלבים עבודה על סיבולת ומהירות).
שיגרת האימון שלו ב-1954 התבססה על ביצוע אימונים מהירים מדי יום שכללו בראש ובראשונה את האימון המפורסם: 10*400 עם שתי דקות בין כל חזרה, חזרות למרחקים של 200 ו-800 מטר ומבחני זמן בריצות מהירות מאוד למרחק חצי ושלושת-רבעי מייל. בדרך זו סיגל בניסטר לעצמו את האפשרות לרוץ בקצב הנדרש תוך קבלת משוב אופטימלי ורלוונטי לגבי היכולת שלו. אימוני ה-400 מטר התחילו ב-66 שניות לחזרה בדצמבר אותה שנה, והתקדמו באפריל עד 59 שניות לחזרה. כשמבחני הזמן לשלושת-רבעי מייל הגיעו ל-2:59 דקות – ידע בניסטר שהוא מוכן. כמו כן נמנע בניסטר לחלוטין מריצה בחמשת הימים שלפני ריצת השיא, בהבינו את החשיבות בנתינת מנוחה לגוף.
ישנם רבים המציינים כי ריצות ה-10*400 שלו באו גם כדי לחזק לו את הביטחון ביכולתו לרוץ מייל בפחות מארבע דקות, והיוו תגובת נגד למחסום הפסיכולוגי שטען שבן-אנוש לא מסוגל למהירות שכזו.
שיטת אימוניהם של לאנדי ובניסטר לקראת שבירת השיא > לאנדי

שיטתו של לאנדי נקראת – בניה הדרגתית, כלומר – שיטה הדורשת פיזיות ומתבססת על רצף מסודר של אימונים בשיטה של בניית בסיס-מעבר-אינטרוולים ספציפיים-חידוד ותחרות. ככל שתהיה מוכן ותתאמן יותר – תצליח יותר.
לאנדי בעצמו סיכם את עיקרי שיטתו באומרו: "לדעתי, האתגר שמציבה ריצת המייל מחייב בפשטות לשלב בין סיבולת למהירות. את הסיבולת ניתן להשיג על ידי ריצה איטית למרחקים ארוכים, בה לא חייבים להביט
בשעון, ומהירות משיגים על ידי 'ספרינטים' מהירים הרבה יותר מקצב התחרות למרחקים קצרים הרבה יותר".
לאנדי החל את אימוניו בריצה לא מהירה שנועדה לצבור סיבולת, כך שרץ 80–100 ק"מ בשבוע והוסיף לכך גם הליכות ארוכות טווח. לאחר מכן המשיך לריצות מעבר שכללו ריצות רצופות ומהירות יותר עם אמוני חזרות ארוכות, כמו – למשל – ריצת 7 מייל ב-39 דקות, וכדומה. בשלב הבא עבר לבצע אימוני חזרות 10*600 מטר, כשהאימונים הקשים מבוצעים אחת ליומיים-שלושה ובימים שביניהם ביצע רק ריצות קלות של 30 דקות. אט-אט קיצר את החזרות ל-400 מטר בקצב מהיר יותר, עד שהגיע למהירות של 4:02 דקות למייל. אומנם, לאנדי כמעט ולא ייחס חשיבות לצד המנטלי וטען כי לא חשב שייתכן לרוץ מייל בפחות מארבע דקות.
שבירת המחסום

בשנת 1953 ניסה בניסטר בפעם הראשונה לרוץ מייל בפומבי בפחות מארבע דקות, אך נכשל בניסיונו זה.
ב-6 במאי 1954, ניגש רו'גר בניסטר למסלול "LFFLEY ROAD" באוקספורד, יחד עם ידידיו בראשר וצ'טאוויי, אשר נטלו על עצמם את משימת הובלת הקצב עד ל-300 המטרים האחרונים. מזג האוויר הסגרירי, סופות הברקים והרוח החזקה שנשבה לכיוון הנגדי כמעט הביאו לביטול הריצה, אך בניסטר היה חייב לעשות זאת היום, משום שלמחרת התעתד יריבו האמריקאי, ווס סנטי, להתחרות בריצת מייל ובניסטר פחד שווס יקדים אותו בשבירת השיא.
בערך בשעה שש רפתה מעט הרוח ובניסטר וחבריו ניגשו אל קו הזינוק. התכנון היה שבראשר יוביל במחצית המייל הראשונה, במחצית השנייה יטול את ההובלה צ'טאוויי ואז יגביר בניסטר את המהירות, יחלוף על פניו וידהר אל קו הסיום.
יריית המזניק נשמעה. בראשר פסל בזינוק הראשון ובזינוק השני הם יצאו לדרך. בראשר הוביל כמתוכנן, אך לבניסטר הקצב היה נראה איטי מדי, והוא צעק למאמנו: "יותר מהר?". "הרגע", השיב לו המאמן והם נותרו באותו קצב.
את הסיבוב הראשון הם רצו ב-57.5 שניות, אך בסיבוב השני חלה האטה מסוימת ואת קו מחצית המייל הם חצו בתוך 1:58 שניות. בשלב זה ירד בראשר את הדשא וצ'טאוויי נטל את ההובלה. את הסיבוב השלישי הם חצו בתוך 3:00.4 דקות, והקהל החל לשאוג, כשהוא מריח את שבירת השיא המתקרבת.
כשנותרו מאתיים מטרים לסיום, בניסטר, שחש רענן מאוד, פתח מבערים ועקף את צ'טאוויי. אבל דווקא כאן, חמישים מטרים לקו הסיום, בגדו בו כוחותיו. "גופי שרף את כל האנרגיה שלו", סיפר לימים, "אבל רץ עדיין אותו דבר. התשישות הפיזית באה מעודף כח רצון. היה זה רגע קריטי ורגליי היו עדיין חזקות דיין כדי לשאת אותי על פני המטרים הספורים שנותרו... סרט הסיום נראה כאילו הוא מתרחק ממני. האם אגיע אליו אי-פעם?".
במאמץ אדיר, הצליח בניסטר לעבור את המטרים האחרונים והתמוטט על קו הסיום כשהוא קרוב לאיבוד הכרה, מקדים בארבעים מטרים את צ'טאוויי. הלוח הראה על 3:59.4 דקות. ברגע זה שבר סוף סוף בניסטר את מחסום ארבע הדקות למייל, תוך שהוא עובר גם מרחק של 1,500 מטרים תוך 3:43.0 דקות, זמן השווה לשיא העולמי במרחק זה. צ'אטוויי, אגב, סיים בזמן של 4:07.2 דקות.
לאחר המשחק אמר בניסטר כי "אנו רצים לא משום שאנו חושבים שזה מועיל לנו, אלא משום שאנו נהנים מכך ומשום שאיננו יכולים להימנע מכך. ככל שהחברה וסביבת העבודה מגבילות יותר, כך גם נחוץ יותר למצוא פורקן לאותה הכמיהה אל החופש. איש אינו יכול לומר "אסור לך לרוץ מהר יותר או לקפוץ גבוה יותר". הרוח האנושית היא בלתי מנוצחת". כמו כן אמר: "זה כאילו שכל גפיי נלכדו במלחציים שממשיכים להתכווץ. התקיימתי רק במצב פיזי פסיבי מבלי שאהיה בהכרה".
אומנם, מיד לאחר מכן אמר בניסטר כי גבול המהירות האנושית הוא 3:50 דקות למייל, וטען כי מהירות כזו בלתי ניתנת להשגה.
ב-21 ביוני 1954, שישה שבועות בלבד אחר השיא של בניסטר, רץ ג'ון לאנדי בטורקו שבפינלנד מייל ב-3:58.0 דקות. שיאו זה של לאנדי החזיק מעמד שלוש שנים. לאחר מרוץ זה אמר לאנדי כי "אם אתה לא יכול לנצח – תגרום לבחור שלפניך לשבור את השיא. לריצת המייל יש סימטרייה קלאסית. היא מחזה בארבע מערכות".
אומנם, שיא זה של בניסטר שבר את המחסום הפסיכולוגי שטען שאי-אפשר לרוץ מייל בפחות מארבע דקות, ומאז ספורטאים רבים רצו מייל בפחות מארבע דקות.
המחסום הפסיכולוגי והמיתוס שמאחוריו

שבירת מחסום ארבע הדקות למייל על ידי בניסטר הפכה למיתוס, ויש כאלו המכנים את הריצה הזו כהישג הספורטיבי המשמעותי בהיסטוריה.
במשך שנים רבות מאוד ניסו ספורטאים רבים לפרוץ את מחסום ארבע הדקות למייל. אומנם המהירות הנדרשת לא הייתה גבוהה מאוד – 24 קמ"ש לערך – אך בשל המרחק הגדול, רבים מהרופאים והפיזיולוגים באותה תקופה האמינו שהריצה הזו לא אפשרית ואף מסוכנת.
שלושה שימושים נפוצים קיימים למיתוס זה: 1. המומחים טענו שריצה כזו בלתי אפשרית. 2. בזכות אמונתו הצליח בניסטר להתגבר על מכשול בלתי סביר, ובכך הפריד את עצמו משאר רצי התקופה והפך את הישגו להישג עילאי, כניצחון הרוח על החומר. 3. מרגע פריצת המחסום הפכה המשימה לקלה הרבה יותר, ותוך שישה שבועות נשבר שיאו של בניסטר, ותוך שנים ספורות הצטרפו רצים רבים ורצו מייל בפחות
מארבע דקות.
אומנם, ישנם רבים הטוענים כי המיתוס ניתן להפרכה בקלות, משום ש: 1. כבר בשנת 1944 קבע גונדר האג תוצאה של 4:01 דקות, ועל פי הצפי המחסום היה אמור להישבר הרבה לפני 1954, אך לטענת רבים דבר זה לא קרה בשל מלחמת העולם השנייה, שבזמנה כמעט ולא התקיימו תחרויות אתלטיקה. בשל כך – טוענים הם – קשה להניח שבאותה תקופה היה בסיס רציונלי לטענה שמדובר במחסום בלתי עביר. 2. לא רק האמונה שלו אפשרה לו לשבור את המחסום, אלא משטר אימונים מסודר בעל תהליך מתמיד של ניסוי וטעייה. 3. עד שנת 1957 כבר היו 16 רצים שרצו מייל בפחות מ-4 דקות. אומנם אין ספק כי הריצה השפיעה על רצים רבים להתאים את עצמם לסטנדרט השונה שקבעה, אך סטטיסטית זה היה אמור לקרות, משום שהתפתחות זו היא סבירה במונחי ההתפתחות של השיא.
משחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים 1954

בשל העובדה שלקח ללאנדי שישה שבועות בלבד לשבור את שיאו של בניסטר ב-1.4 שניות, ציפו כולם לעימות ישיר בין בניסטר ללאנדי, והוא אכן קרה במשחקי האימפריה שנערכו בוונקובר שבקנדה ב-7 באוגוסט 1954.
הציפייה לתחרות הייתה עצומה והיא זכתה לכינויים כמו: "ה-MIRACLE MILE" וה-"MILE OF THE CENTURY". היא שודרה בשידור ישיר בטלוויזיה לכ-10 מיליון בתי אב בצפון אמריקה.
התחרות הייתה גם עימות בין סגנונות. בניסטר היה צנום וגבוה, בעל צעד ארוך וטקטיקה ברורה שהייתה לרוץ במהירות בינונית כשהוא אינו מוביל ועם יכולת סיום עדיפה. לאנדי, לעומתו, היה שרירי וחזק, והיה תמיד נוטל מראש את ההובלה.
יריית הפתיחה נורתה. לאנדי נטל בקלות את ההובלה, ובניסטר התנהל מאחור, כמתוכנן. בהקפה השנייה פתח לאנדי יתרון של למעלה מעשרה מטרים והכריח את בניסטר לוותר על הטקטיקה שלו ולהיצמד שוב ללאנדי. את ההקפה השלישית סיים לאנדי תוך 2:58.4 דקות ובניסטר תוך 2:59.0.
במטרים האחרונים לסיום סובב לאנדי את ראשו אחורה, כדי לראות את הפער בינו לבין בניסטר. את הרגע הזה בדיוק ניצל בניסטר, פרץ קדימה, עקף את לאנדי וסיים בתוצאה הטובה בחייו, 3:58.8 דקות. לאנדי סיים אחריו ב-3:59.6 דקות. לימים התלוצץ לאנדי ואמר כי אומנם אשת לוט סובבה אחורה את ראשה והפכה לנציב מלח, אך הוא הראשון שהסתובב אחורה והפך לברונזה. לאחר המשחק סיכם בניסטר ואמר על לאנדי: "הוא סוג של רץ שאני לא הייתי מסוגל להיות, ועל כך אני מעריץ אותו. לפני וונקובר הוא השיג שיא של ריצות סולו למייל שלעולם לא הייתי מצליח להשוות. בוונקובר היה לו את האומץ להוביל באותה מהירות במירוץ צמוד, והנועזות שלו הכריחה אותי לזנוח את תוכנית חלוקת הקצב שלי ולאבד את עצמי לחלוטין במאבק עצמו".
לאנדי סיכם ואמר: "ניסיתי לקבוע קצב מהיר מההתחלה. עשיתי בדיוק מה שרציתי, אבל נוצחתי על ידי איש שטוב ממני היום".
ריצה זו הייתה הפעם הראשונה בה יותר ממתמודד אחד רץ מייל בפחות מארבע דקות.
פרישתם של בניסטר ולאנדי

מיד לאחר הניצחון על לאנדי במשחקי האימפריה הכריז בניסטר כי הוא מסופק מביצועיו עד כה, וכך, בשיא כוחו, הכריז על פרישה מריצה תחרותית והקדיש את זמנו ומאמציו לקריירה רפואית.
לאנדי, לעומתו, טען כי באם היה מנצח את התחרות במשחקי האימפריה היה פורש, אך ההפסד המריץ אותו להמשיך וב-1955 ו-1956 קבע מספר פעמים נוספות תוצאה של 3:58.6 דקות.
לקראת פרישתו, אירע האירוע שלדעת רבים מתמצת את דמות הספורטאי המיוחד שהיה לאנדי: רץ צעיר בשם רון קלארק הסתבך ברגליו של לאנדי ונפל אל המסלול. לאנדי נעצר וחזר לאחור כדי לעזור לקלארק לקום, תוך שיריביו פותחים עליו פער של 40 מטרים. לאנדי חזר לרוץ וקבע תוצאה של 4:04 דקות, כשנותר רק לדמיין מה הייתה התוצאה אם לא היה עוצר.
בהמשך רץ לאנדי פעמיים נוספות מתחת לארבע דקות, אך נפצע ופגע בסיכוייו לנצח במשחקים האולימפיים במלבורן. בריצת הגמר האולימפית זנח את טקטיקת ההובלה, רץ בדבוקה ולאחר ספרינט מרשים, אותו התחיל מאוחר מדי, סיים במקום השלישי, זכה במדליית הארד ופרש מריצה תחרותית. לימים נבחר למושל מדינת ויקטוריה.
לאחר שבירת השיא

ב-1955, בשנה שלאחר שבירת השיא של בניסטר ולאנדי, הצטרפו גם הרצים לסלו טאבורי ההונגרי, וחבריו לאימונים של בניסטר – כריס צ'טאוויי ובריאן היוסון, למועדון הרצים מייל בפחות מארבע דקות, כשעשו זאת יחדיו בריצה אחת.
לאחר שלוש שנים שבר הרץ הבריטי דרק איבוטסון את שיאו של לאנדי במספר עשיריות השנייה, ואז קיזזו ממנו ברצף הרצים הרב אליוט מאוסטרליה, פיטר סנל מניו זילנד, מישל ז'אזי מצרפת, ג'ים ראיין האמריקאי והטנזני פילברט באיי.
רק ב-1975 נשבר לראשונה מחסום ה-3:50 דקות שהעמיד בניסטר, כשהניו זילנדי ג'ון ווקר רץ מייל ב-3:49.4 דקות.
ביולי 1979 שבר הבריטי סבסטיאן קו את שיאו בן שלוש השנים של ווקר וקבע תוצאה של 3:48.95. שנה מאוחר יותר הפחית יריבו סטיב אובט את השיא והעמיד אותו על 3:48.8. ב-19 באוגוסט 1981 קבע קו תוצאה של 3:48.53 דקות, שבוע אחר כך החזיר אובט עם 3:48.4 דקות ויומיים בלבד אחר כך חזר השיא לקו שקבע 3:47.33 דקות. ב-1985 קבע הבריטי סטיב קראם תוצאה של 3:46.2 דקות.
ב-1993 קבע האלג'יראי נורדין מורסלי תוצאה של 3:44.93 דקות, וב-7 ביולי 1999 נקבע שיא העולם הנוכחי, 3:43.13 דקות למייל על ידי הישאם אל גארוז׳.
ראו גם

רוג'ר בניסטר
ג'ון לאנדי
ריצת מייל
הערות שוליים

1 2  "רוג'ר בניסטר - מחסום ה-4 דקות!!: תפוז בלוגים". תפוז אנשים. נבדק ב-2017-12-05.
↑  "4 דקות למייל – 60 שנה". Debuzzer.com. נבדק ב-2017-12-02.
1 2  מיתוס ריצת הארבע דקות למייל – על אמונה ומה שמעבר לה/ נחשון שוחט | מועדון ארוחת הבוקר, באתר bc-running.com
↑  "להצליח בארבע דקות". GoFree. נבדק ב-2017-12-05.
↑  "מחסום ארבע הדקות". פשוט לי. נבדק ב-2017-12-05.
↑  פחות מארבע דקות, באתר www.aplaton.co.il
↑  מחסום פסיכולוגי | אלי שחף- הרגלים מנצחים, באתר elishahaf.com (ארכיון)
↑  "4 דקות – רוג'ר באניסטר וג'ון לנדי". Debuzzer.com. נבדק ב-2017-12-05.
↑  מחסום מדומה | The Coach, באתר mikebendavid.com (באנגלית)
↑   אמיר ענבר, יקוב אינגבריגסטן, עוד לא בן 17 וכבר עושה היסטוריה בעולם האתלטיקה, באתר הארץ, 20 ביוני 2017
↑  מחסום פסיכולוגי וריצת ה-4 דקות למייל, באתר sport-psychology.blogspot.co.il
↑  4 דקות – רוג'ר באניסטר וג'ון לנדי | מועדון ארוחת הבוקר, באתר bc-running.com
מסלול ה"lffley road" באוקספורד, בו שבר בניסטר את השיא
כדור ספוג

כדור ספוג הוא אמצעי לפיזור הפגנות באמצעות ירי קליע עשוי ספוג לעבר המפגינים. נועד לנטרל זמנית את הנפגע באמצעות חבטה קהה. כדורי ספוג מוגדרים מבחינת חומרת פגיעתם כגבול העליון על רצף אמצעי נשק אל הרג, ובטווח ירי של עד 10 מטרים פגיעתם עשויה להיות קטלנית.
שוטרים חמושים בכדורי ספוג לפיזור הפגנה בחורה, נובמבר 2013
קליע הספוג

כוחות הביטחון בישראל מצוידים בשני דגמים של כדורי ספוג בקוטר 40 מילימטר:
קליע כחול מדגם 632 (או M1006)
קליע שחור מדגם 4557, קשיח יותר מהכחול
הקליע נורה ממטול רימונים. משקל הקליע הכחול כ-28 גרם והשחור כ-60 גרם. הקליע מורכב מגוף עשוי פלסטיק קשיח אליו מחובר ראש ספוג. הקליע מסתובב (לייצוב המעוף) ונדחף באמצעות אבק שרפה נטול עשן. מהירות הלוע של כדור הספוג הכחול (הרך יותר) כ-100 מטר בשנייה ומהירותו במרחק 50 מטר כ-60 מטר לשנייה; הטווח האפקטיבי שלו הוא כ-35 מטר. מהירותו של הקליע השחור (הקשיח יותר) 73–79 מטר לשנייה והטווח האפקטיבי שלו עד 45 מטרים. מחקר שבחן את מאפייני הקליע השחור בטווח של 23 מטר כשהוא נורה בידי קלע מנוסה מצא פיזור של כ-25 סנטימטרים (קוטר המעגל הקטן ביותר המכיל 5 פגיעות במטרה) ותנע מועבר של כ-5.7 ניוטון*שנייה.
מחירו של כדור ספוג (על פי נתוני צבא ארצות הברית משנת 2003) 23 דולרים.
כדור הספוג השחור, שפגיעתו קשה יותר, הוכנס לשימוש במשטרת ישראל בשנת 2014 והוא בשימוש בעיקר במזרח ירושלים. בשנת 2013 ירתה המשטרה כ-7,000 כדורי ספוג כחולים. ב-2014 כ-36,000 כדורי ספוג כמחציתם כחולים ומחציתם שחורים. ב-2015 נורו כ-20,500 כדורי ספוג שחורים וכ-1,000 כחולים. מאז המעבר לכדורים השחורים חלה עלייה במספר הפציעות הקשות מכדורי ספוג: כ-30 פצועים מהם 9 ילדים והרוג אחד בשנים 2014–2015.
הנחיות שימוש

השימוש מוגדר לצורכי הרתעה או מעצר מפגין בודד לאחר הזהרה של המפגינים, ממצב נייח ובטווח מינימלי של 5 מטר עבור קליע מדגם 632 (כחול) או 10 מטר עבור דגם 4557 (שחור). על פי ההנחיות מותר להשתמש בכדורי גומי רק בהפרות סדר המלוות באלימות כלפי שוטרים או ציבור, רק במידה סבירה להתמודד עם הפגיעה ורק לאחר שנעשה שימוש באמצעים פחותים בחומרתם.
על פי הנחיות היצרן רצוי לכוון את כדור הספוג לקבוצות השרירים הגדולות – ישבן, ירך או ברך כך שייגרם כאב עז אך לא פציעה מסכנת חיים, הטווח היעיל (לדגם 632) הוא כ-35 מטר אך היצרן מציין כי ניתן להשתמש בכדור הספוג גם עד למרחק של כ-50 מטרים.
ביקורת

במזרח ירושלים ובשטחים תועדו מספר פציעות קשות מירי כדורי ספוג. באוגוסט 2014 נפצע נער בן 16 משועפאט אנושות מפגיעת כדור ספוג בראשו שירו בו שוטרים ומת מפצעיו כמה ימים אחר כך. לפי דו"ח הנתיחה שלאחר המוות, הירייה גרמה לשבר בגולגולת ושטף דם במוח, שהביאו למותו. באפריל 2015 איבד נער בן 13 עין בנסיבות דומות. דו"ח של ארגון בצלם מדווח על ירי נגד אנשים שלא היו מעורבים בעימותים, כולל אישה שהייתה בגבה לשוטר, וכן על אדם שעמד מחוץ לחנותו ותיעד נוכחות של שוטרי מג"ב ברחוב; בנוסף, תועד ירי על ילדים ועל אנשים שהתווכחו עם שוטרים, וכן ירי מטווח קרוב ביותר ולעבר פלג הגוף העליון בניגוד להוראות. ביולי 2015, בעקבות פציעה מפגיעת כדור ספוג בפניו של אדם חירש אילם בתוך חנות מכולת, דרשה האגודה לזכויות האזרח לבחון מחדש את השימוש בכדורי ספוג בנימוק ש ”מאז שכדורי הספוג החדשים נכנסו לשימוש המשטרה עלו מקרי הפציעות הקשות, השברים ואיבודי העיניים”. בספטמבר 2015 נפגע ילד בן 5 מעיסאוויה שישב בפתח ביתו כשהחלו מהומות ברחוב מכדור ספוג ברגלו. בינואר 2016 נפצע קשה ילד בן 12 באותה שכונה מפגיעה בראשו. בעקבות הפציעה דיווחה האגודה לזכויות האזרח כי בשנה וחצי של שימוש בכדורי ספוג נפצעו קשה 25 פלסטינים ואחד נהרג. אף אחד מהפצועים לא הואשם בהפרת סדר ורובם המכריע אף לא נחקרו. ביולי 2016 דיווח ארגון בצלם כי ילד בן 10 משכונת א-ראם נהרג מפגיעת כדור ספוג שחור בחזהו שנורה מטווח של כ-30 מטרים. בדצמבר 2017 הוכר נער בן 14 מעיסאוויה כנפגע פעולת איבה, שנתיים אחרי שנפצע קשה בראשו מכדור ספוג שחור שנורה בידי שוטרים. ביום שבת ה-15 בפברואר 2020 נפגע הילד מאלכ עיסא בן התשע בפניו מפגיעה ישירה של כדור ספוג ונפצע קשה. מאלכ עיסא פונה לבית החולים כשהוא חסר הכרה וסובל משברים מרובים בפנים. כתוצאה מהפגיעה עיסא איבד את הראייה בעין אחת ועבר מספר ניתוחים. מח"ש סגרה את התיק נגד שני השוטרים המעורבים בתקרית בטענה שייתכן כי עיסא נפגע מאבן, זאת למרות שבחקירה אחד השוטרים הפליל את חברו ואמר שירה כנגד הנהלים, וחרף כך שלמרות שבשעת הירי היו עימותים בעיסאוויה, בצילומי האבטחה לא נראה כל יידוי אבן במקום בו היו השוטרים, למרות טענתם. המשטרה נמנעה מגביית עדויות מעדים מרכזיים, ושניים מאלו שמסרו גרסתם קשרו בין הירי לפגיעה בעיסא.