עליית ביתא ישראל
עליות מוקדמות > מבצעי עלייה חשאיים (1979 - מרץ 1990)

לאחר "פליטת פה" של משה דיין בריאיון לעיתון בשווייץ, לפיה ישראל מספקת נשק למשטרו של מנגיסטו, הממשל האתיופי ניתק את קשריו עם ישראל, גירש את כל הישראלים והחל לרדוף פעילי עלייה וציונים, ובכך שימר את מערכת היחסים עם מדינות הליגה הערבית. תוך כדי כך החלה האליטה היהודית באתיופיה, ובראשה יונה בוגלה, לנטוש את המדינה. אלו שלא הצליחו לברוח, נתפסו ונשלחו למאסר. פרדה אקלום, אחד ממורי רשת אורט, ברח וחצה את הגבול לסודאן, משם שלח מכתבים לארגונים שונים. במקביל, "המוסד" החליט שיש לבחון את עליית היהודים דרך סודאן. סוכני המוסד הגיעו לסודאן ויחד עם אקלום תרו אחר יהודים אחרים שחצו הגבול.
ראשית, הוצאו מאתיופיה בני משפחתו של אקלום, על מנת שלא יירדפו בגלל פעילותו. שליח אשר הגיע למשפחתו הודיע על מצבו. שלושה מקרובי משפחתו של אקלום עשו את דרכם לח'רטום ומשם הוטסו, יחד עם 29 צעירים נוספים שאותרו, לאתונה ומשם לנמל התעופה בן-גוריון. אלו היו העולים הראשונים בדרך זו. עולים אלו שלחו גלויות למשפחותיהם והודיעו שהגיעו לישראל. המשפחות ובעיקר זו של אקלום, דחפו לצאת באופן רגלי כמו שעשו קרוביהם וכך היה. למשפחה זו הצטרפו שתי משפחות נוספות והן החלו לנוע לכיוון הגבול. הדרך הייתה ארוכה וקשה אך משפחות אלו הגיעו ליעדן. בו בזמן, המוסד דרש להפסיק את איתורם של יהודים בסודאן ולא ידע על ההסתננות של יהודים מאתיופיה לסודאן. הסוכן דני לימור ופרדה אקלום המשיכו בפעולות כגון זיוף מסמכים של יהודים שהיו לכאורה בסודאן, וזאת על מנת שלא לעצור את הפעילות למען העלייה. המשפחות שהגיעו לסודאן הוטסו לאתונה ומשם לישראל.
משפחות אלו שלחו גלויות למשפחותיהם שנותרו בחבש. השמועות וההצלחה של המשפחות שהלכו לסודאן התפשטה ביישוב היהודי בתיגראי ומשפחות רבות התארגנו למסע הרגלי לעבר הגבול. דרכם העיקרית של היהודים בטיגראי עברה דרך אזור וולקאיט ששם שכנה קהילה יהודית אשר קיבלה אותם בברכה. גם שם החלה השמועה להתפשט ויהודים אלו החלו גם הם להצטרף למסע. כך החלה דרכם של אלפי יהודים מתיגראי וולקאיט אשר הגיעו לגדריף, משם המוסד לקחם לח'רטום וכך הוטסו לישראל. אולם, עד מהרה התקשה המוסד להתמודד עם אלפי היהודים שהגיעו מתיגראי, והוחלט להכניס לפעולה את צה"ל. היהודים שהגיעו בהמוניהם הוטסו ישירות ממחנות הפליטים גדריף ואום רקובה על ידי חיל האוויר לישראל וחלקם נלקחו אל הים האדום ומשם בספינות חיל הים הגיעו לנמל אילת. המוסד ראה כי אין באפשרותו לעצור את גל העלייה והחל במבצע משה. עד לתחילת מבצע משה עלו לישראל כ-5,000 יהודים.
מבצעי העלייה:
מבצע אחים 1979 – 1983 - בהיעדר יחסים דיפלומטיים מלאים עם אתיופיה נוצר באמצעות המוסד קשר עם בכירים בסודאן, הסמוכה לאתיופיה. אלפי יהודים מאתיופיה הגיעו בהליכה רגלית עד לגבול סודאן, בעודם הופכים לפליטים אתיופיים ממלחמת האזרחים, והמתינו שם במחנות זמניים עד להובלתם לישראל. רוב חברי ביתא ישראל שעלו לישראל עד לסוף 1983 היו מתיגראי, ולקאית - אזורים שהיו בשליטת החזית העממית לשחרור תיגראי.
דרך הים (18 בנובמבר 1981 - 16 באפריל 1982) - פעילי המוסד ועלייה הובילו את הפליטים היהודים ממחנות הפליטים לעיירת הנופש ארוס, השוכנת ליד עיר הנמל פורט סודאן, שם הועלו הפליטים על סירות גומי שלקחו אותם לספינה בת גלים שהפליגה עמם לישראל.
ההטסות הליליות - החל מ-16 במרץ 1981 ובמשך 25 חודשים נערכו תשעה מבצעי הטסה ליליים. מטוסי קרנף נחתו בקרבת מחנות הפליטים, שבמקביל פעילי המוסד ועלייה הובילו יהודים מתוך המחנות, העלו אותם למטוסים ואלו הוטסו לישראל.
מבצע אליהו (1979 - 1982) - מבצע חילוץ שערכה האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה במחנות הפליטים במקביל לפעילות "המוסד" ובו חילצה 216 יהודים.
נהירת יהודי גונדר למחנות - ב-1983 הודח מתפקידו מושל מחוז גונדר, תפרה מלכו, ומחליפו בתפקיד הסיר את ההגבלות שהיו קיימות עד אז על יציאה של התושבים מתחום המחוז. בעקבות כך גברה באופן משמעותי ההגירה החשאית של יהודי גונדר למחנות הפליטים בסודאן. אף על פי כן המוסד לא הצליח להטיס לישראל את אלפי הממתינים לעלייה. בעקבות התנאים הירודים במחנות הפליטים נספו רבים מביתא ישראל ומספרם מוערך בפחות מ-5,000.
מבצע גור אריה יהודה/משה (22 בנובמבר 1984 - 5 בינואר 1985) - לנוכח מותם של פליטים רבים בכלל ושל היהודים בפרט במחנות הפליטים, הוחלט על העלאה מואצת במבצע פינוי מיוחד. ממשלת סודאן, בעקבות התערבותה של ארצות הברית, אפשרה לישראל לפעול להעלאתם של הפליטים בטיסות מסחריות של חברת התעופה הבלגית טרנס יורופיאן איירוואי (אנ') לאירופה ומשם לישראל. המבצע כלל 35 טיסות והסתיים בטרם עת, בעקבות הדלפה לעיתונות. במבצע משה עלו לישראל 6,364 נפש.
מבצע שבא/יהושע (28 במרץ 1985) - עקב התערבות ולחץ מצד ארצות הברית, ערך חיל האוויר האמריקאי ביוזמת ג'ורג' בוש האב מבצע הטסה, אשר במסגרתו הועלו ברכבת אווירית מסודאן לישראל 494 יהודים שאותרו במחנות. בעקבות חשיפת המבצעים שנשמרה עד אז בסוד, השתנתה המפה הפוליטית באזור. שליט סודאן ג'עפר נומירי הודח משלטונו, והיחסים בין ישראל לסודאן עלו על שרטון.
29 במרץ 1985 - 29 במרץ 1990 - פעילי המוסד ועלייה המשיכו לפעול בסודאן בחשאיות כדי לאתר יהודים שנותרו במחנות, עד אשר פעילות המוסד נחשפה במרץ 1990 ופעילי עלייה יוצאי אתיופיה נכלאו. הפעילים שוחררו ב-29 במרץ 1990 רק לאחר התערבותו של איש העסקים הבריטי טייני רולנד (אנ'), שהיה מקורב לממשלה הסודאנית. במקביל, ממשלת סודאן גירשה בחזרה לאתיופיה את הפליטים היהודים שאיתרה.