stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גספר דה קוליני השני
ביוגרפיה

דה קוליני נולד בשאטיון-סור-לואן (בחבל סאנטר-עמק הלואר שבצרפת) למשפחת אצולה עתיקה. אביו, גספר דה קוליני הראשון שירת במלחמות האיטלקיות (1495–1515), וב-1516 זכה בתואר "מרשל צרפת". אמו, לואיז דה מונמורנסי, הייתה אחותו של אן דה מונמורנסי - ממנהיגי הקתולים במלחמות הדת בצרפת.
ב-1541 דה קוליני הצעיר, שהתחנך כקתולי, הגיע לפריז והתיידד עם פרנסואה, דוכס גיז. הוא זכה לכבוד רב בחצר המלכות הצרפתי בזכות דודו המפורסם, אן דה מונמורנסי. ב-1544 שירת בהצטיינות באיטליה. ב-1547, כאשר אנרי השני עלה על כס המלוכה הצרפתי, דה קוליני נתמנה למפקד חיל הרגלים, וב- 1552 זכה בתואר "אדמירל של צרפת". ב-1557 ארגן את ההגנה על העיר סן-קנטן (בחבל פיקרדי שבצפון צרפת) שהושמה במצור על ידי צבאו של פליפה השני מלך ספרד. העיר נפלה בידי הספרדים (10 באוגוסט) ודה קוליני נלקח בשבי, אולם עמידתו האיתנה מנעה פלישה ספרדית לצרפת. הוא השתחרר תמורת כופר נפש של 50,000 כתרים.
ב-1559, אחרי מות אנרי השני, דה קוליני, שנלאה מתככי חצר המלכות, פרש לנחלותיו. הוא קרא ספרים ששינו את דעותיו והפך לפרוטסטנטי. תחת פיקודו של לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה, דה קוליני לחם בקרב דרה (19 בדצמבר 1562) שבו הפסיד לפרנסואה הדוכס מגיז, שהיה מנהיג הקתולים. ב-18 בפברואר 1563 האחרון נפצע באופן אנוש בידי מתנקש הוגנוטי ומת מפצעיו שישה ימים אחרי כן. משפחת גיז הטילה את האחריות לרצח על דה קוליני. יחד עם דודו, אן דה מונמורנסי שייצג את הקתולים, דה קוליני השתתף בשיחות שהובילו להסכם אמבואז (19 במרץ 1563), שהביא לסיומה של מלחמת הדת הראשונה.
ב-1564, בהשפעת הישועים, בוטלו הזכויות שניתנו להוגנוטים. קטרינה דה מדיצ'י, שניהלה את ענייני המדינה בשם בנה המלך שארל התשיעי, הזמינה לצרפת חיל שכירים שווייצרי. דה קונדה ודה קוליני שחששו לחייהם ניסו לתפוס את המלך ואת אמו, אך ללא הצלחה (ספטמבר 1567). הם הזמינו לצרפת חיל שכירים גרמני, השתלטו על הערים לה רושל ואורליאן והתקדמו לעבר פריז. התקדמותם נבלמה בקרב סנט דני (10 בנובמבר 1567) על ידי אן דה מונמורנסי, שנפל בקרב זה.
בז'רנאק (13 במרץ 1569), דה קונדה, שנכנע אחרי שהפסיד בקרב, נרצח על ידי הקתולים. דה קוליני הוביל את צבא ההוגנוטים לקרב מונקונטור (3 באוקטובר של אותה שנה), שבו שוב הייתה ידם של הקתולים על העליונה. אך ב-1570 הוא הוביל את ההוגנוטים להתקפה על פריז. קטרינה דה מדיצ'י הציעה לו הסכם שלום, ובנה המלך שארל התשיעי אישר הסכם זה (8 באוגוסט 1570). אולם האפיפיור פיוס החמישי ופליפה השני מלך ספרד הביעו את התנגדותם לוויתורים להוגנוטים.
ב-1571 דה קוליני שב לחצר המלכות, ונודעה לו השפעה רבה על המלך הצעיר שארל התשיעי. הוא הציע למלך לשלוח עזרה צבאית למורדים הפרוטסטנטים שלחמו נגד ספרד בארצות השפלה. קטרינה דה מדיצ'י התנגדה לתוכנית זו שנדחתה על ידי מועצת המדינה.
ב-22 באוגוסט 1572 דה קוליני נורה בהיותו ברחוב בפריז ונפצע באופן קל. המלך ביקר אותו בביתו, אך אם המלך מנעה מהם אפשרות לשוחח. כעבור יומיים הותקף דה קוליני ונרצח במיטתו, בידי עושי דברו של אנרי הראשון הדוכס מגיז, שראה בדה קוליני את האחראי לרצח אביו, פרנסואה הדוכס מגיז. גופתו של דה קוליני הושלכה מן החלון לעבר המון זועם שהתעלל בה. מאורע זה סימן את תחילת טבח ליל ברתולומאוס הקדוש שבו נרצחו אלפי הוגנוטים בפריז ובערי השדה.
מיקולאי "האדום" רדזיוויל

| --- | --- |

 לידה:  1512 קייב, הדוכסות הגדולה של ליטא 
 פטירה:  27 באפריל 1584 (בגיל 72 בערך) וילנה, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מדינה:  הדוכסות הגדולה של ליטא, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  Dubingiai Castle 
 תפקיד:  הטמאן גדול של ליטא (1553–פברואר 1566)  סגן נושא גביע של ליטא (1544–מאי 1551)  הקנצלר הגדול של ליטא (פברואר 1566–אוקטובר 1579)  סטארוסטה של לידא (1547–1579)  הטמאן גדול של ליטא (1576–27 באפריל 1584)  וויבודיה של וילנה (פברואר 1566–27 באפריל 1584)  וויבוד טרקאי (דצמבר 1550–פברואר 1566)  Polish elector  בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 השקפה דתית:  קלוויניזם 
 בן או בת זוג:  קטרזינה טומיצקה (1542–?) 
 
מִיקוֹלַי רַדְזִיוִיל (בפולנית: Mikołaj Radziwiłł; 1512 –  27 באפריל 1584) המכונה האדום (בפולנית: Rudy, בליטאית: Radvila Rudasis), הידוע גם כ"מיקולאי רדזיוויל השישי" היה אציל פולני-ליטאי, וויבוד וילנה, הקנצלר הגדול של ליטא (אנ') (מאז 1566), והטמאן גדול של ליטא (אנ') (1553–1566 ומאז 1576) בדוכסות הגדולה של ליטא ואחר כך באיחוד הפולני-ליטאי. יחד עם בן דודו מיקולאי "השחור" רדזיוויל ומשפחת רדזיוויל קיבלו תואר ותפקיד כנסיך של האימפריה הרומית הקדושה (אנ') (Reichsfürst - רייכספירסט ("נסיך קיסרי").
אביו היה יז'י רדזיוויל, שנקרא "הרקולס", הטמאן ליטאי. אמו הייתה ברברה קולנקה, בתו של וויבוד מחוז פודוליה פאבל קולה, נציגה של משפחת מלופולסקה העשירה. אחיותיו היו אנה וברברה (אנ'), לימים אשתו של המלך הפולני זיגמונט השני אוגוסט.
מיקולאי רדזיוויל קיבל חינוך ביתי, לא הטוב ביותר. שפתו הראשונה הייתה פולנית, בה השתמש על בסיס יומי. הוא ידע גם רותנית מערבית, השפה הרשמית בדוכסות הגדולה של ליטא. הוא קרא וכתב הן בפולנית והן ברותנית, אם כי מכתביו בכתב ידו כתובים בכתב יד בלתי קריא ורשלני, דבר המעיד על רמת הקליגרפיה הנמוכה שלו. הוא לא ידע לטינית, או ידע אותה ברמה בסיסית לחלוטין. החינוך הושלם בשירות בחצר המלוכה בקרקוב. רדזיוויל עצמו לא העריך מאוד את החינוך האוניברסיטאי, ולא שלח את בניו לאוניברסיטה, והגביל את הכשרתם לחינוך ביתי.
בשנת 1532 היה מיקולאי מאורס לבתו של קנצלר הכתר הגדול (אנ') קשישטוף שידלוביצקי (אנ'), אנה. הנישואים מעולם לא מומשו, שכן הכלה מתה בשנת 1536 לפני שהגיעה לגיל נישואין. השתתפותו הראשונה של מיקולאי בחיים הציבוריים הייתה במלחמת ליטא-מוסקבה של 1534 לצד אביו.
מיקולאי רדזיוויל היה במשך שנים רבות מפקד צבאי. אחד מניצחונותיו הבולטים הושג בראש צבא הדוכסות הגדולה של ליטא במהלך קרב אולה (אנ') של 1564 כאשר כוחותיו הביסו את כוחותיו הגדולים בהרבה של איוואן האיום. תחת המלך סטפאן באטורי, הוא הצליח למדי בהגנה על הגבולות המזרחיים של הדוכסות הגדולה של ליטא נגד רוסיה הצארית.
הקריירה הפוליטית שלו התאפיינה בברית שלו עם בן דודו מיקולאי "השחור" רדזיוויל, יחד איתו התעמת עם שאר המשפחות הליטאיות הבולטות ביריבות על המעמד הדומיננטי בדוכסות הגדולה. הברית סימנה את היווצרותו של שיתוף פעולה שושלתי בין בני משפחת רדזיוויל והראתה כיצד אינטרסים משפחתיים יכולים להשפיע על יחסי מגנאטים בתוך האיחוד הפולני-ליטאי.
מיקולאי רדזיוויל הפך לתומך בריבונות ליטא ולפיכך למתנגד קולני של האיחוד הפולני-ליטאי הפוליטי בלובלין בשנת 1569. בניגוד לשאר המגנאטים, הוא סירב לחתום על החוק כמזיק לאינטרסים של הדוכסות הגדולה של ליטא.
הוא היה אחד המומרים הבולטים ותומכי הפרוטסטנטיות בחבר העמים הפולני-ליטאי וצאצאיו הפכו לחברים ומגינים מסורים של הכנסייה הרפורמית האוונגליסטית הליטאית (אנ') עד להיכחדותה.
הוא הונצח בשיר האפי רדיוויליאס (אנ') (1592).
הערות שוליים

1 2 3 4  "Mikalojus Radvila Rudasis". vle.lt.
↑  "Ulos mūšis". vle.lt.
↑  Radivilias, sive De vita, et rebus praeclarissime gestis immortalis memoriae
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810608776205606  BnF: cb15655363v (data)  GND: 128843136  ISNI: 0000 0001 0955 8922  LCCN: n84121744  SUDOC: 190135557  VIAF: 13372344   WorldCat (עם VIAF): 13372344 
טקס הקבורה מחדש של רדזיוויל האדום, בין היתר, בדובינגיאי (אנ') בליטא
עובדיה הגר

| --- | --- |
 לידה:  1073? אופידו לוקאנו, רוזנות אפוליה וקלבריה 
 פטירה:  1150? (בגיל 77 בערך) ‏צוֹר‎, השושלת הפאטמית 
 תקופת הפעילות:  ?–1150 
 
 חתימה:   
 
עובדיה הגר (1070, אופידו לוקאנו (אנ'), ממלכת סיציליה הנורמנית – 1150, צור (משוער), הח'ליפות הפאטמית) היה כומר ממוצא נורמני שהפך לגר צדק בתחילת המאה ה-12. כתבים המיוחסים לו נמצאו בין קטעי הגניזה הקהירית במהלך המאה ה-20, וביניהם מגילה אוטוביוגרפית, קטעים מתוך סידור וספר הפטרה שכתב לעצמו, ומספר פיוטים – ביניהם הפיוט "מי על הר חורב" – ותווי נגינה קדומים הנחשבים למנגינה היהודית הכתובה הקדומה ביותר.
משפחתו, ילדותו ונסיבות גיורו

עובדיה הגר נולד כיוהנס דרו (Johannes son of Dreux) בעיר אופידום (אופידו לוקאנו בימינו) שבדרום איטליה, סביב שנת 1070.
הוא היה נצר למשפחת אצולה נמוכה ממוצא נורמאני, שהשתתפה בכיבוש דרום איטליה והשתקעה בשטח לוקאניה, בקרבת העיר בארי. הוריו היו דרוכס (Dreux, או: דרו) ומריה (Maria, או: מארי), ואחיו התאום היה רוגריוס (Rogerius, או: רוג'ר); ככל הנראה, כנהוג בקרב בני האצולה, היה רוגריוס אחיו הבכור עתיד לרשת את תואר האבירות של אביהם ואת נחלתו, ואילו יוהנס יועד לכמורה.
יוהנס, ככומר קתולי, החל לקרוא בתנ"ך, ולבסוף החליט לקראו בשפה העברית; יוהנס מספר בכתביו כי בין היתר השפיע על החלטתו זו חלום שחלם, ובו הוא מכהן בכנסייה בעירו אופידום ומשה רבנו נגלה אליו. תוכן החלום מעט מעורפל, אך לדבריו, היה זה החלום שגרם לו לפקפק באמינותה של הפרשנות הנוצרית לכתבי הקודש, והיווה את המניע לרצונו ללמוד את הכתבים בשפתם המקורית – שפת הקודש, העברית. ככלל נראה שהיה זה מאורע מעצב בחייו של יוהנס. מתוך קריאת התנ"ך הגיע יוהנס להבנה כי הנבואות הצופות גאולה אינן מתייחסות לישו ולנוצרים, הרואים עצמם "ישראל האמיתי", אלא ליהודים (המכונים "ישראל לפי הבשר"), ונתן פרשנות מקורית לפסוקים מספר יואל, פרקים ג'-ד'. פרשנות זו, בשילוב מסעי הצלב הנרקמים שרמזו בעיני רבים על התקרבותו של יום הדין וגאולת ישראל, הובילו את יוהנס להאמין כי עליו להצטרף ל"עם ישראל האמיתי" ולחזור לחיק היהדות כדי להיוושע.
מאורע מכונן נוסף שהשפיע ככל הנראה על התקרבותו של יוהנס ליהדות היה התגיירותו של הארכיבישוף של בארי, אנדריאס, שכשהיה יוהנס נער צעיר פשטה שמועה על הארכיבישוף כי "נתן האלהים א[ה]בת תורת משה בלבבו" ועל כן החליט להתגייר ולברוח למצרים. הידיעה על גיורו של הארכיבישוף הביאה לכך שרבים הלכו בעקבותיו והתגיירו, דבר שהותיר חותם גם בנפשו של יוהנס הצעיר; יוהנס החל לשמור את המנהגים והמצוות היהודיים, ולבסוף החליט כי למרות הכל ברצונו להימנות על העם היהודי והתגייר. מכתביו עולה כי הוא התגייר בחודש אלול בשנת ד'תתס"ב (1102), זמן קצר לאחר תחילת מסעי הצלב לעבר ירושלים שהובילו פרעות ורדיפות המוניות כנגד היהודים באירופה ובארץ ישראל.
כמו גרים נוצריים רבים, בחר לעצמו יוהנס את השם העברי "עובדיה", בעקבות דברי חז"ל המספרים כי הנביא עובדיה היה גר אדומי (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ט, עמוד ב'), (אדום מזוהה ביהדות פעמים רבות עם הנצרות).
לאחר גיורו נדד עובדיה אל קונסטנטינופול, שם העמיק בלימודי היהדות וכתב כתבים פולמוסיים כנגד הנצרות; משם המשיך לכיוון ארץ ישראל, ושהה תקופה בארצות ערב, בין היתר בבגדאד ומשם נדד אל חאלב. בחאלב כתב לו ר' ברוך ב"ר יצחק איש חאלב איגרת המלצה המכירה בכשרות גירותו ומעודדת את יהודי קהילות האזור לסייע לו. באיגרת ההמלצה משבח ר' ברוך את עובדיה על כך שבחר להתגייר ולהצטרף לעם היהודי דווקא בתקופה בה "ישראל דוויים ודחופים ו[משועבדים]", ומזהיר את היהודים לנהוג בו כראוי. במסעותיו המשיך עובדיה והגיע אל בניאס שלמרגלות הר חרמון, משם עלה אל דמשק וצור ובנדודיו ביקר אף בקהיר; למרות הצרות שעברו רבים מיהודי הקהילות הללו באותם הימים מידי הנוצרים, התקבל עובדיה בכבוד. באוטוביוגרפיה שלו תיאר את חיי הקהילות היהודיות בכל המקומות בארץ ישראל ומחוצה לה בהם ביקר, סיפר על הרדיפות שעברו הקהילות בישראל בצל מסעי הצלב, והוסיף תובנות אישיות משלו על המאורעות הגדולים שהתרחשו אז.
כתביו > מגילת עובדיה וקטע מתוך סידורו

מגילת עובדיה היא אוסף של קטעים אוטוביוגרפיים המיוחסים לעובדיה הגר הנורמאני, המגוללים את קורותיו ואת סיפור חייו החל מילדותו באיטליה, עובר דרך תהליך גיורו והסיבות לתהליך וכלה בנדודיו מזרחה לעבר ארץ ישראל. הקטעים נמצאו בזמנים שונים ועל ידי חוקרים שונים, אך לאור המחקר המדוקדק שנעשה, ניתן להניח ברמת ודאות סבירה כי הם אכן שייכים כולם לאותו המחבר ונכתבו לאחר שנת 1122.
הקטע הראשון מתוך המגילה התגלה על ידי ההיסטוריון ואספן כתבי-היד הבריטי אלקן נתן אדלר בתחילת המאה ה-20, בין קטעי הגניזה שהיו ברשותו. קטע זה עוסק ביציאתו של עובדיה מדמשק לדן, שם הוא פוגש אדם בשם שלמה הכהן שטען שהוא המשיח ומנבא שבתוך חודשיים וחצי יעלו כל ישראל ממצרים לארץ ישראל. בשנת 1924, מצא החוקר יעקב מאן קטע נוסף, קולופון מתוך סידורו של עובדיה הגר לליל שבת. ממצא זה כולל את דגימת כתב היד הראשונה שנמצאה של עובדיה וממנו נלמד תאריך גיורו של עובדיה – אלול ד'תתס"ב (1102). מעט לאחר מכן מצא מאן שני קטעים נוספים מהמגילה מתוך אוסף הגניזה באוניברסיטת קיימברידג': האחד עוסק במשיחי שקר, והשני מגולל את קורות עובדיה הגר בחאלב. בשנת 1953 פרסם ההיסטוריון שלמה דב גויטיין שני דפים נוספים מתוך המגילה: הדף הראשון מתייחס לחייו המוקדמים של עובדיה כיוהנס, והדף השני עוסק בהשפעת מסעי הצלב עליו ועל רצונו להתקרב אל חיק היהדות. בסמוך לגילויו של גויטיין, מצא אלכסנדר שייבר, חוקר יהדות ובן הקהילה היהודית בהונגריה, שני דפים נוספים בין קטעי הגניזה בספריית קויפמן בבודפשט. דפים אלו כוללים את סיפור לידתו של יוהנס למשפחה נוצרית בדרום איטליה, חלום שחלם וסיפור שהותו של עובדיה בבגדד, שמשלימים את תמונת חייו הידועה לנו עד כה.
כתביו > פיוטים המלווים בתווי נגינה קדומים

בין הקטעים שנמצאו בגניזת קהיר והועברו לאוסף של אדלר בלונדון, נמצא כתב יד ובו פיוט הפותח בשורות "מי על הר חורב", ובין המילים שזורים תווי נגינה קדומים. תווים אלו, המכונים נוימות, שמשו את הכנסייה הרומית במאה ה-13, וקיומם לצד פיוט עברי ממצב אותם כתיעוד הכתוב הקדום ביותר של מנגינה יהודית. כתב-יד זה, אותו מצא אלכסנדר שייבר, זוהה על-ידו ככתב-היד של עובדיה הגר הנורמאני, כפי שעולה מהשוואתו לקולופון שעל סידורו שנמצא עשרות שנים קודם לכן.
אזכור גר בשם עובדיה בכתבי הרמב"ם

בכתבי הרמב"ם יש תשובה לעובדיה הגר המכונה על ידו גם עובדיה המשכיל, העוסקת במספר שאלות שהפנה אליו הגר. ביניהן מצויה השאלה האם יכול גר לומר את נוסח הברכה "אלוהינו ואלוהי אבותינו" ובכך להימנע מבושת פנים ולא להסגיר בפומבי את העובדה שהוא גר. הרמב"ם משיב לו בתוך הדברים:
"יש לך לומר הכל כתקנם, ואל תשנה דבר, אלא כמו שיתפלל ויברך כל אזרח מישראל כך ראוי לך לברך ולהתפלל...; [משום ש]אברהם אבינו אב לזרעו הכשרים ההולכים בדרכיו ואב לתלמידיו, והם כל גר שיתגייר. ... לפיכך יש לך לומר 'אלוקינו ואלוקי אבותינו', שאברהם עליו השלום הוא אביך! ויש לך לומר 'שהנחלת את אבותינו', שלאברהם ניתנה הארץ."
יש שמזהים את עובדיה הגר הנורמאני עם עובדיה גר הצדק עמו מתכתב הרמב"ם. זיהוי זה הוא ככל הנראה שגוי, בשל הבדלים בכתבי היד, זיהוי של עובדיה גר הצדק כאדם ממוצא ערבי הנמצא בארץ ישראל, ופערים כרונולוגיים.
לקריאה נוספת

איגרות הרמב"ם, הוצאת שילת – מעלה אדומים, עמ' רל"א-רמ"א.
הערות שוליים

↑  צבי מלאכי, סוגיות בספרות העברית של ימי הביניים, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1971, עמ' 76, 95.
↑  יהושע פראוור, "האוטוביוגראפיה של עובדיה הגר הנורמאני", תרביץ מה, ירושלים: י"ל מאגנס, 1970, עמ' 274.
↑  יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2000, עמ' 28.
↑  יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2000, עמ' 29-28.
↑  יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2000, עמ' 30.
↑  נחום גולב, "מגילת עובדיה הגר", מחקרי עדות וגניזה, בעריכת שלמה מורג ויששכר-בן עמי, י"ל מאגנס: ירושלים, 1981, עמ' 95-96 (מבוסס על קטע בודפשט, כתב-יד קויפמן).
↑  בדיקת פרטי הסיפור והצלבתם עם מקורות נוספים מעלה פערי מהימנות מסוימים, לקריאה נוספת ראו: יהושע פראוור, "האוטוביוגראפיה של עובדיה הגר הנורמאני", תרביץ מה, ירושלים: י"ל מאגנס, 1970, עמ' 279-278.
↑  נחום גולב, "מגילת עובדיה הגר", מחקרי עדות וגניזה, בעריכת שלמה מורג ויששכר-בן עמי, י"ל מאגנס: ירושלים, 1981, עמ' 106.
↑  נחום גולב, "מגילת עובדיה הגר", מחקרי עדות וגניזה, בעריכת שלמה מורג ויששכר-בן עמי, י"ל מאגנס: ירושלים, 1981, עמ' 105.
↑  צבי מלאכי, סוגיות בספרות העברית של ימי הביניים, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1971, עמ' 82-80.
↑  צבי מלאכי, סוגיות בספרות העברית של ימי הביניים, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1971, עמ' 80-77.
↑  אלכסנדר שייבר, "עובדיה הגר הנורמנדי הרושם הראשון של מנגינה יהודית", תרביץ לד, י"ל מאגנס: ירושלים, 1965, עמ' 366-371.
↑  הגיע אלינו שאלות מרנא ורבנא, עובדיה המשכיל המבין גר הצדק, ישלם ה' פעלו, ותהי משכרתו שלימה מעם ה' אלקי ישראל, אשר בא לחסות תחת כנפיו (שו"ת הרמב"ם, סימן רצג)
↑  צבי מלאכי, סוגיות בספרות העברית של ימי הביניים, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1971, עמ' 88.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312998505171  GND: 131494201  ISNI: 0000 0000 8905 1285  LCCN: n2008031695  MusicBrainz: 42d45793-0e6e-4e57-bb8b-8a2d43fb0448  SUDOC: 104493232  VIAF: 129632811   WorldCat (עם VIAF): 129632811
לאמין ימאל

לאמין ימאל נסראווייד אבאנה (בספרדית: Lamine Yamal Nasraouid Ebana; נולד ב-13 ביולי 2007) הוא כדורגלן ספרדי-קטלוני המשחק בעמדת הקיצוני בברצלונה מלה ליגה, ובנבחרת ספרד בכדורגל.
ביוגרפיה

ימאל נולד באספוייֶס דה לובריגאט (Esplugues de Llobregat), וגדל בשכונת רוקפונדה שבמטארו (Mataró), שתיהן שוכנות במחוז ברצלונה שבקטלוניה, ספרד, כבן לזוג מהגרים. אביו, מוניר אל-נסראווי, עובד כצבע והוא נולד בעיר הנמל לאראש שבמרוקו; ואמו, שילה אבאנה, שהועסקה כמלצרית בעברה, היא ילידת עיר הנמל באטה שבגינאה המשוונית. ימאל, המגיע ממשפחה מוסלמית אדוקה, סיפר כי הוריו התגרשו כשהיה בן 3, ומאז הוא גדל בחיק אביו ואמו בנפרד.
כשהיה בגיל 7 הוא חתם בלה מאסיה, האקדמיה הנודעת לילדים ונוער של מועדון הכדורגל ברצלונה והעביר את רוב שנות ילדותו בעיר ברצלונה. ימאל נחשב במהרה כאחד המוכשרים ביותר באקדמיה לנערים.
קריירת מועדונים

לאחר שימאל צורף לקבוצת נוער א' (עד גיל 19) לעונת 2022/23 כשהיה בן 14 בלבד של ברצלונה, הוא נבחר על ידי מאמן הקבוצה הבוגרת צ'אבי להתאמן עם הבוגרים בתחילת ספטמבר 2022. עוד בטרם חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו במועדון, ימאל נחשב לאחד הכישרונות המוערכים ביותר באקדמיה לדעתו של המאמן הספרדי.
ב-22 באפריל 2023 זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, למשחק נגד אתלטיקו מדריד למחרת, במסגרת עונת 2022/2023 בלה ליגה. והפך לשחקן הצעיר ביותר בסגל בהיסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה. בהמשך קבע שורה ארוכה של הישגים בהם השחקן הצעיר ביותר של ברצלונה ששותף במשחק ליגה, שעלה בהרכב הפותח של הקבוצה, המבשל והמבקיע הצעיר בתולדות הליגה. הישגים דומים היו לו גם במסגרת ליגת האלופות, בה היה לשחקן הצעיר בתולדות הקבוצה שמשחק במפעל והשחקן הצעיר בתולדות המפעל שעולה בהרכב. בהמשך היה לכובש הצעיר בתולדות הסופר קאפ הספרדי והקלאסיקו.
ב-2 באוקטובר האריך את חוזהו בברצלונה עד שנת 2026, עם סעיף שחרור שנקבע על סך מיליארד יורו.
בטקס כדור הזהב 2024 זכה ימאל בפרס קופה, המוענק על ידי "פראנס פוטבול" לכדורגלן המצטיין עד גיל 21, והפך לצעיר ביותר שזוכה בתואר. בנוסף הוא דורג במקום השמיני בכדור הזהב.
קריירה בינלאומית

ימאל חבר בנבחרות הנוער של ספרד. ב-2021 הוא שיחק ארבעה משחקים וכבש שער אחד לזכות נבחרת נערים של ספרד עד גיל 16.
ב-2022 שיחק גם בנבחרות עד גיל 15, 17 ו-19, ובמאי 2023 הוביל את ספרד לחצי גמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17, בו הפסידה 1–3 לצרפת. את שערה היחיד של הנבחרת במשחק זה כבש ימאל.
ב-1 בספטמבר 2023 זומן על-ידי מאמן נבחרת ספרד הבוגרת, לואיס דה לה פואנטה, לסגל הנבחרת למשחקי מוקדמות יורו 2024. ב-8 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ה"לה רוחה", ואף כבש בניצחון 7–1 על גאורגיה. בכך, הפך בגיל 16 ו-57 ימים לשחקן ולכובש הצעיר ביותר בהיסטוריה של נבחרת ספרד ושבר את שני השיאים של עמיתו לקבוצה, גאבי. בנוסף, הוא עקף את גארת' בייל והפך לכובש הצעיר ביותר במוקדמות אליפות אירופה. ב-12 בספטמבר הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שפתח בהרכב נבחרת ספרד, בניצחון 6–0 על קפריסין.
הוא זומן לסגל נבחרת ספרד ליורו 2024, וכבר במשחק הראשון בטורניר, ניצחון 0–3 על קרואטיה ב-15 ביוני, הפך לשחקן הצעיר ביותר שמופיע ומבשל באליפות אירופה בכדורגל, בגיל 16 ו-338 ימים. ב-9 ביולי הפך לכובש הצעיר ביותר בהיסטוריה של הטורניר, כשכבש בניצחון 2–1 על צרפת בחצי הגמר, וב-14 ביולי הפך לצעיר ביותר שזוכה בטורניר הבוגרים של היורו, בגיל 17 ויום. הוא נבחר לשחקן הצעיר של הטורניר ושערו נגד צרפת זכה בפרס שער הטורניר.
חיים אישיים

ימאל חוגג את שעריו בהצגת המספר 304, שלוש הספרות האחרונות במספר המיקוד של שכונת ילדותו רוקפונדה.
ב-14 באוגוסט 2024 נדקר אביו של ימאל, מוניר נסראווי, בחניון בעיר מטארו. בעקבות אירוע הדקירה, דווח כי המשטרה בספרד עצרה ארבעה גברים שנחשדו כמעורבים בתקיפה. ב-17 באוגוסט שוחרר נסראווי מבית החולים במצב יציב.
יאמל דובר ספרדית, קטלאנית וערבית.
יאמל הוא מוסלמי. במהלך חודש הרמדאן הותאמה לו תוכנית אימונים ותזונה מיוחדת המתחשבת בצום, כפי שנעשה בעבר לעוסמאן דמבלה ולאנסו פאטי. בימים של משחק הוא אינו צם, לאחר שקיבל היתר דתי לכך.
תארים > קבוצתיים

אליפות ספרד: 2022/2023
הסופר קאפ הספרדי: 2025
אליפות אירופה: 2024
תארים > אישיים

השחקן הצעיר של טורניר יורו 2024
פרס קופה: 2024
פרס נער הזהב: 2024
מדליין אולברייט

מדליין ג'אנה קורבל אולברייט (באנגלית: Madeleine Jana Korbel Albright;‏ 15 במאי 1937 – 23 במרץ 2022) הייתה דיפלומטית אמריקאית ממוצא יהודי (בת ליהודים שהמירו דתם לנצרות) שכיהנה כמזכירת המדינה ה-64 של ארצות הברית.
אולברייט הוכרזה כמועמדת לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ב-5 בדצמבר 1996. לאחר שאושרה בידי הסנאט של ארצות הברית, היא הושבעה לתפקיד ב-23 בינואר 1997. אולברייט הייתה האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד, והאישה בעלת הדרג הבכיר ביותר בהיסטוריה של הממשל האמריקאי עד אותה עת.
היא כיהנה כפרופסור ליחסים בין-לאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. היא החזיקה בתואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה ובמספר תוארי כבוד. כמו כן כיהנה כיושבת ראש הדירקטוריון של המועצה לענייני חוץ בארצות הברית. במאי 2012 הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית מידי הנשיא ברק אובמה.
היא שלטה בשפות אנגלית, צרפתית, רוסית וצ'כית. כמו כן דיברה פולנית וסרבו-קרואטית, והייתה מסוגלת לקרוא בשפות אלו.
נעוריה ותחילת דרכה

נולדה בשם מאריֶה יאנה קורבֶּלוֹבה (בצ'כית: Marie Jana Korbelová) בפראג שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה) לאב הדיפלומט הצ'כי יוזף קורבל ולאמה אנה (שפיגלובה). היא גדלה כנוצרייה קתולית על ידי הוריה שהמירו את דתם מיהדות לנצרות, במטרה לברוח מרדיפות אנטישמיות. בחייה הייתה נוצרייה אפיסקופלית. "מדליין" היה גרסה צרפתית ל"מדלנקה", כינוי צ'כי שסבתה נתנה לה. אולברייט אימצה את השם החדש כשלמדה בבית ספר שווייצרי.
בשנים 1936–1939 היה אביה בשליחות דיפלומטית מטעם צ'כוסלובקיה בבלגרד, יוגוסלביה. בעקבות החלטת ועידת מינכן על חלוקת צ'כוסלובקיה במרץ 1938, ובשל קשריו של אביה עם הנשיא אדווארד בנש, מצאה משפחתה מקלט בלונדון. רבים מקרוביה היהודים בצ'כוסלובקיה נספו בשואה, ביניהם שלושה שנרצחו באושוויץ. למרות זאת היא אמרה שנודע לה על מוצאה היהודי רק בבגרותה.
לאחר המלחמה משפחתה חזרה לצ'כוסלובקיה, אולם הם עברו לארצות הברית ב-1948, לאחר שהקומוניסטים השתלטו על המדינה, והתיישבו בדנוור. אביה לימד באוניברסיטת דנוור ויסד את בית הספר ללימודים בין-לאומיים שם. בין תלמידותיו הייתה קונדוליזה רייס, לימים מזכירת המדינה. אולברייט הפכה לאזרחית ארצות הברית ב-1957. היא למדה מדעי המדינה במכללת וולסלי ובסיום לימודיה במאי 1959 התחתנה עם העיתונאי ג'וזף מדיל פטרסון אולברייט. לזוג נולדו שלוש בנות. הם התגרשו ב-1982. אולברייט למדה וקבלה תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה.
קריירה ציבורית

בשנים 1976 עד 1978 הייתה עוזרת של הסנאטור אדמונד מאסקי ומ-1978 עד 1981 הייתה חברת צוות בבית הלבן ובמועצה לביטחון לאומי בממשלו של ג'ימי קרטר, והייתה אחראית לחקיקה הקשורה למדיניות חוץ.
בשנים 1981 ו-1982 שירתה כחברה במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים במחלקה לפרשות סובייטיות ומזרח אירופיות וסיפקה מחקר בנושא התפתחות בברית המועצות ומזרח אירופה. ב-1982 מונתה כפרופסור ליחסים בין-לאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. היא נבחרה כמרצה מצטיינת ארבע פעמים.
במערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1984 שימשה כיועצת לענייני חוץ עבור ג'רלדין פררו וב-1988 עבור מייקל דוקאקיס. שני המועמדים הפסידו במירוץ, אך הדבר חיזק את מעמדה הציבורי כמומחית בנושאי חוץ.
קריירה ציבורית > שגרירה באו"ם

אולברייט מונתה לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות, על ידי ביל קלינטון, זמן קצר לאחר בחירתו כנשיא. היה זה תפקידה הדיפלומטי הראשון. היא הגישה את כתב האמנה שלה ב-9 בפברואר 1993. בזמן שרותה באו"ם הייתה לה מערכת יחסים רעועה עם מזכ"ל האו"ם בוטרוס בוטרוס ראלי. אולברייט ספגה ביקורת על ריאיון שהעניקה לתוכנית "60 דקות" של רשת CBS. היא נשאלה על ידי המראיינת על השפעת סנקציות על עיראק: "שמענו שיותר מחצי מיליון ילדים מתו. אני מתכוונת, אלה יותר ילדים מאלה שמתו בהירושימה. ואת יודעת, האם המחיר היה שווה את זה?", אולברייט ענתה: "אני חושבת שזו בחירה קשה, אבל המחיר – אנחנו חושבים שהמחיר היה שווה את זה". כשנשאלה על הריאיון ב-2005 אמרה: "בשום אופן לא הייתי צריכה לומר זאת, זה היה טיפשי", אבל בכל זאת תמכה בסנקציות.
קריירה ציבורית > מזכירת המדינה

לאחר בחירתו לתקופת כהונה שנייה כנשיא של ביל קלינטון מונתה למזכירת המדינה, האישה הראשונה בתפקיד. אולברייט הייתה אחראית לשינוי עמדת ארצות הברית בסוגיות הקשורות ליוגוסלביה (לשעבר), אזור אותו הכירה היטב. בזמנה התחוללה מלחמת קוסובו, במסגרתה ניסו כוחות נאט"ו לאלץ את הממשלה הסרבית להביא לקץ מלחמת האזרחים בקוסובו בין הצבא של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וכוחות פרה-צבאיים סרביים לבין צבא שחרור קוסובו. המבצע היה כרוך בהפצצות רחבות היקף על יוגוסלביה. סרבים רבים ראו באולברייט כבעלת עמדות עוינות לסרביה.
בתקופת כהונתה כמזכירת מדינה עסקה אולברייט בקידום הסכמי השלום במזרח התיכון. בין השאר, השתתפה בשיחות השלום בין ישראל לאש"ף שהובילו להסכם וואי ובשיחות בין ישראל לסוריה בועידת שפרדסטאון.
בשנת 2000 אולברייט הייתה לאחד הפוליטיקאים המערביים הבכירים שפגשו את קים ג'ונג-איל, מנהיג קוריאה הצפונית.
קריירה ציבורית > לאחר כהונתה

אולברייט שימשה פרופסור לדיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-25 באוקטובר 2005 הופיעה ככוכבת אורחת בסדרת הטלוויזיה "בנות גילמור". היא הופיעה בחלום של רורי כאמה. כמו כן, בשנת 2015 הופיעה בתפקיד אורח, בתפקיד עצמה, בסדרה "מזכירת המדינה".
נפטרה ממחלת הסרטן ב-23 במרץ 2022.