stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד קירק
ביוגרפיה > כמושל ניופאונדלנד

ההערכה היא כי קירק ביקר בעיירה פרילנד, כאשר פרסם דו"ח על האי ניופאונדלנד בשנת 1635. הוא התרשם משפע הדייג שבאי, ובשנת 1637 ביקש מהמלך צ'ארלס מענק של אדמה באי. בנובמבר 1637 קיבלו קירק ושותפיו אמנה מלכותית לבעלות משותפת על האי כולו.
חלק מניופאונדלנד, חצי האי אבאלון, הוענק כבר לג'ורג' קלברט, לורד בולטימור, אך הוא הואשם בכך שנטש את הקולוניה לפני מותו בשנת 1632, והאדמות הועברו לקירק. באמנת המענק החדש היו תנאים שנועדו לצמצם את הסכסוך עם דייגים נודדים: אסור היה להקים יישוב בטווח של עשרה ק"מ מהחוף, אסור היה לפתוח את אזורי הדייג לפני הגעתם של צוותי הקיץ, וצריך לגבות מס של חמישה אחוזים על כל מוצרי הדייג שנאספו על ידי זרים. קירק מונה כאחראי על אדמות המושבה והגיע בשנת 1638 עם מאה מתיישבים.
באותה העת, המושל של ניופאונלנד היה ויליהם היל. קירק תפס את אחוזת המושל. בינואר 1638 העניק המלך גם לקירק תואר אצולה. בשנת 1639, קירק שינה את שם המושבה. במהלך השנים הבאות, הוא בנה מבצרים בפרילנד, סנט ג'ון ומפרץ דה ורדה. הוא גבה מיסים מכל ספינות הדייג.
קירק קיבל את זכויות הדייג במושבה. באותה תקופה דגו בניופאונדלנד אוניות ממדינות רבות באירופה, והמס של קירק - 5 אחוז יצר יתרון לאנגלים. מספר סוחרים מהאזורים הדרום מערבים של אנגליה, שגשגו במסחר הדגים מניופאונלנד. קירק, שהיה מיוצג בלונדון על ידי אחיו ניצל את זכויותיו בסחר הדגים, בניגוד לתנאי אמנתו.
עד שנת 1638 כבר נוצרו קשרים חזקים בין העיירה פרילנד לדרטמות', דבון. קירק חיבר את כל רשת הסחר תחת שליטת אימפריה מסחרית משפחתית.
פעולות אלה עוררו איבה רבה מצד סוחרי הדגים האחרים. חברות הדייג והדייגים הנודדים. הם הסכימו שקירק שומר לעצמו ולחבריו את אזורי הדייג הטובים ביותר. בנוסף הואשם בפתיחת בתי מרזח, מה ששיבש את עבודת המתיישבים. אך לפני שניתן היה לחקור את האשמות הללו, בשנת 1642 פרצה מלחמת האזרחים האנגלית בין המלך לפרלמנט.
ביוגרפיה > מעצרו ומותו

מלחמת האזרחים הסתיימה בשנת 1651, והאחים קירק, כתומכי המלוכה היו בצד המפסיד. אף על פי שתלונותיהם של הסוחרים הוזנחו במהלך המלחמה, הן שבו להשמע בסופה, וקירק כבר לא היו מוגן על ידי הכתר.
בשנת 1651 צוות של שישה נציבים, בראשות סוחר ממרילנד ג'ון טרורגיי, נשלח לעיירה פרילנד כדי לתפוס את קירק ולהביא אותו לאנגליה לדין. אדמותיו הוחרמו על ידי חבר העמים הבריטי. בשנת 1653 רכש קירק מחדש את הבעלות על אדמותיו. אשתו, הגברת שרה קירק, חזרה לניופאונדלנד כדי לפקח על עסקיו ולקבל את רכושו, אך ססיל קלברט, לורד בולטימור, הציגו אישומים חדשים נגד קירק בעניין בעלות האדמות סביב פריילנד.
קיימת סברה כי קירק מת בכלא המקורי בסאות'ווארק, כבר בינואר 1654, בזמן שהמתין למשפט.
שרה קירק

שיקום המלוכה בשנת 1660 פתח מחדש את הדיון על הבעלות על חצי האי אבאלון. הפעם, ססיל קלברט הצליח להשיג את האישור המלכותי על אבאלון, אך הוא מעולם לא התגורר במקום. אחיו של דייוויד קירק, סר לואיס קירק, דרש פיצוי בגין שיפורים שביצעו על ידי אחיו בעיירה פרילנד. ליידי קירק עתרה לצ'ארלס השני להפוך את אחיינו של לואיס, ג'ורג' קירק למושל ניופאונדלנד, אך המלך לא מינה מושל תושב.
ליידי קירק וילדיה היו עדיין בעיירה פרילנד בשנת 1673, כאשר צי הולנדי פלש ושרף את היישוב במהלך מלחמת הולנד–אנגליה השלישית. גברת שרה קירק ניהלה את איסוף מיסי הדייג בפרילנד לאורך כל התקופה הזו. בין שנת 1651 לפרישתה בשנת 1679, שרה ובניה פיתחו מספר חוות בפרילנד. בסוף שנת 1696 נותרו שלושה מבניו של סר דייוויד קירק: ג'ורג', דייוויד הצעיר ופיליפ, בחוף הדרומי של ניופאונדלנד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, ועדת קברי המלחמה הקיסרית באירופה ביקשה סמל על מנת לציין את קברי החיילים מניופאונדלנד. בשנת 1928 הם אימצו את סמל האצולה של דייוויד קירק כסמל הרשמי של ניופאונדלנד, וגם כיום ממשיכים להשתמש בו במחוזות ניופאונדלנד ולברדור.
הערות שוליים

↑  Herald's Visitation of the City of London dated 1 December 1631 (British Museum Add. MS 5533)
↑  Marquis, Thomas Guthrie, The Jesuit Missions: A Chronicle of the Cross in the Wilderness (Toronto: University of Toronto, 1964) p. 18
↑  Kirke, Henry (1908). The First English Conquest of Canada with some account of the earliest settlements in Nova Scotia and Newfoundland (Second ed.). London: Sampson Low, Marston & Co Ltd. Retrieved 2014-06-12.
↑  "David Kirke and His Brothers (1597–1654)" Archived 2014-01-02 at the Wayback Machine, Place Royal, Musée de la Civilisation
1 2 3  "KIRKE, SIR DAVID, adventurer, trader, colonizer, leader of the expedition that captured Quebec in 1629, and later governor of Newfoundland", Dictionary of Canadian Biography Online
1 2  "Sir David Kirke and the Newfoundland Plantation", Newfoundland and Labrador Heritage
↑  "The Arms, Seals, and Emblems of Newfoundland and Labrador" Archived 2015-03-04 at WebCite, Newfoundland and Labrador Heritage
1 2 3  "Sir David Kirke, Governor of Newfoundland, 1638-1651", Newfoundland and Labrador Heritage
1 2  "The Arms, Seals, and Emblems of Newfoundland and Labrador" Archived 2015-03-04 at WebCite, Newfoundland and Labrador Heritage
↑  "John Treworgie, Governor of Newfoundland, 1653-1660", Newfoundland and Labrador Heritage
1 2  "KIRKE, SIR DAVID, adventurer, trader, colonizer, leader of the expedition that captured Quebec in 1629, and later governor of Newfoundland", Dictionary of Canadian Biography Online
↑  Charlotte Gray, The Museum Called Canada: 25 Rooms of Wonder, Random House, 2004
↑  "The Arms, Seals, and Emblems of Newfoundland and Labrador" Archived 2015-03-04 at WebCite, Newfoundland and Labrador Heritag
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2022010769  VIAF: 4607164423005620530009   WorldCat (עם VIAF): 4607164423005620530009 
שמפליין בקוויבק, נכנע לאדמירל קירק, 20 ביולי 1629
שמפליין עוזב את קוויבק כאסיר על אוניתו של קירק, 1629
מפת האי ניופאונלנד. חצי האי אבאלון, נמצא בקצה הדרום מזרחי של האי
אונאת דברים

| --- | --- |
 מקרא:  ויקרא, כ"ה, י"ז
 משנה:  מסכת בבא מציעא, פרק ד', משנה י'
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא מציעא, דף נ"ח, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר קנין, הלכות מכירה, פרק י"ד
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן רכ"ח
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו רנ"א ספר החינוך, מצווה של"ח
 
אונאת דברים היא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות, האוסרת לגרום צער לאדם על ידי דיבור שיפגע בו או יבייש אותו.
דין זה בא בצמוד לדין אונאה הממוני ונלמד מאותם פסוקים, אך חז"ל הפליגו באיסורו ואמרו כי "גדולה אונאת דברים מאונאת ממון".
מקור הדין

בתורה נאמר: ”וְלֹא תוֹנוּ אִישׁ אֶת עֲמִיתוֹ וְיָרֵאתָ מֵאֱלֹהֶיךָ, כִּי אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם” (ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק י"ז).
פשוטו של הפסוק, על פי ההקשר, עוסק באונאה ממונית, אולם איסור אונאת ממון כבר נאמר לעיל בפסוק יד, ולכן חז"ל למדוהו כעוסק ב"אונאת דברים":
"לא תונו איש את עמיתו" – באונאת דברים הכתוב מדבר...

הא כיצד? אם היה בעל תשובה, אל יאמר לו: זכור מעשיך הראשונים. אם היה בן גרים, אל יאמר לו: זכור מעשה אבותיך. אם היה גר ובא ללמוד תורה, אל יאמר לו: פה שאכל נבילות וטריפות שקצים ורמשים בא ללמוד תורה שנאמרה מפי הגבורה?! אם היו יסורין באין עליו, אם היו חלאים באין עליו, או שהיה מקבר את בניו, אל יאמר לו כדרך שאמרו לו חביריו לאיוב: "הלא יראתך כסלתך תקותך ותום דרכיך, זכר נא מי הוא נקי אבד". אם היו חַמָּרים מבקשין תבואה ממנו, לא יאמר להם: לכו אצל פלוני שהוא מוכר תבואה, ויודע בו שלא מכר מעולם.

רבי יהודה אומר: אף לא יתלה עיניו על המקח בשעה שאין לו דמים...
המדרש מביא שני פסוקים, שבשניהם אוסרת התורה על אונאה. כיוון שבפסוק אחד מפורש העיסוק במקח וממכר, מסיק המדרש כי בפסוק השני קיים חיוב נוסף ואותו הוא מגדיר כאונאת דברים. בהמשך הגמרא מובאים מאמרים רבים העוסקים בחומרת האיסור למשל: "כל המלבין פני חברו ברבים כאילו שופך דמים". הגמרא מדגימה בדוגמאות רבות איסור זה והן עוסקות בהזכרת עבר של אדם ששינה דרכיו כמו בעל תשובה או גר, בחוסר כבוד לאדם אחר כמו יחס בין בני זוג וכן בגרימת צער בענייני מסחר.
בסופה של הגמרא מובא הסיפור "תנורו של עכנאי" ששב ומעמיד את הקורא על הנזקים היכולים להיגרם מאונאת דברים.
דיני האיסור

הפוסקים מביאים את דברי הגמרא כהגדרת האיסור, והיינו שאסור לצער בצורה הדומה למקרים שהובאו בגמרא. השולחן ערוך מצרף לכך גם את האיסור לכנות שם לחברו, אם כוונתו לביישו בכינוי זה, ואף על פי שהוא רגיל בכך.
בעל ספר החינוך מסכם וכותב:
מדיני המצווה, כמה אזהרות וכמה זירוזין שהזהירונו זכרונם לברכה בעניין זה שלא להכאיב הבריות בשום דבר ולא לביישם, והפליגו בדבר עד שאמרו שלא יתלה עיניו על המקח בשעה שאין לו דמים. 

וראוי להזהר שאפילו ברמז דבריו לא יהי נשמע חירוף לבני אדם, כי התורה הקפידה הרבה באונאת הדברים, לפי שהוא דבר קשה מאוד ללב הבריות, והרבה מבני אדם יקפידו עליהן יותר מן הממון, וכמו שאמרו זכרונם לברכה 'גדולה אונאת דברים מאונאת ממון, שבאונאת דברים הוא אומר ויראת מאלהיך וגו' '. 

ולא יהיה באפשר לכתוב פרט כל הדברים שיש בהן צער לבריות, אבל כל אחד צריך להזהר כפי מה שיראה, כי השם ברוך הוא הוא יודע כל פסיעותיו וכל רמיזותיו, כי האדם יראה לעיניים והוא יראה ללבב. וכמה מעשים כתבו לנו זכרונם לברכה במדרשים ללמד על זה מוסר.
חלות האיסור > שומר תורה ומצוות

בתלמוד הבבלי מדייקים מהמילים "איש את עמיתו" שהאיסור חל רק על שומרי מצוות: ”אמר רב חנינא בריה דרב אידי: מאי דכתיב (=מהו שכתוב) "ולא תונו איש את עמיתו"? עם שאתך בתורה ובמצות, אל תונהו”, וכן פסק ר' אליעזר ממיץ, בעל ספר יראים, והנימוקי יוסף (וכן כתב הרמ"א). אמנם, הרמב"ם והשולחן ערוך לא פסקו זאת להלכה, והריטב"א הסביר את דברי הגמרא כמתייחסים לאיסור מיוחד לאדם לצער את אשתו, כמבואר בהמשך הגמרא: ”אמר רב: לעולם יהא אדם זהיר באונאת אשתו, שמתוך שדמעתה מצויה – אונאתה קרובה”.
כאמור, בנוגע לגר האיסור חמור יותר, שכן התורה הזהירה על כך בשני מקומות נוספים; זאת, עקב מעמדו הפגיע חברתית של הגר.
ספר החינוך מוסיף שאיסור זה נוהג בכל אדם, ואפילו בילדים קטנים.
חלות האיסור > להשיב למי שציער אותו

בעל ספר החינוך מבהיר, כי אף שאיסור חמור לצער אדם מישראל, אך כאשר האחר מבייש ומחרף אותו אין צורך להימנע מלהשיב לו, ראשית מפני שהוא מעל היכולות האנושית "שאי אפשר להיות האדם כאבן שאין לה הופכין", וכן מפני שאם ישתוק - יראה הדבר כאילו מודה לדברי חבירו. וכל האיסור הוא רק על מי שמתחיל בכך.
אמנם בסיום דבריו כותב שישנם חסידים כאלה שאף כהשני מחרף אותם, הם שותקים ושומעים חרפתם ואינם משיבים, ועליהם אמרו חז"ל נאמר הפסוק (שופטים, ה', ל"א) "ואוהביו כצאת השמש בגבורתו".
בדומה לכך, פוסק הרמ"א שאדם המאנה ומצער עצמו, מותר לצער אותו.
אונאת דברים בתרבות

באוקטובר 2006 הועלתה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר הצגה מאת אביגיל גרץ בשם "אונאת דברים", העוסקת בלימודו של נושא זה ומנסה להעביר אותו לקהל שאינו מכיר את המושג ואת משמעותו המוסרית-הלכתית.
ראו גם

אונאה
איסור לשון הרע
הערות שוליים

↑  ספר איוב, פרק ד', פסוק ו'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף נ"ט, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ח, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רכ"ח, סעיף א'
↑  מרב יודילוביץ', נלחמת להיות יהודיה, באתר ynet, 9 באוקטובר 2006
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שוקי סלומון

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1980 (בן 43) ז' בכסלו ה'תשמ"א
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  הישיבה לצעירים רחובות, ישיבת עטרת ישראל
 עיסוק:  איש נדל"ן, מגיש, מוזיקאי וזמר
 זרם:  חרדי מודרני
 סוגה:  מוזיקה יהודית מקורית, פופ חסידי
 שפה מועדפת:  עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  בני פרידמן, חיים ישראל, שלומי שבת, דודו פישר
 בת זוג:  תמר גויטיין
 צאצאים:  3
 
יהושוע (שוקי) סלומון (נולד ב-15 בנובמבר 1980,  ז' בכסלו ה'תשמ"א) הוא יזם, איש נדל"ן, יוצר, זמר, ומגיש חרדי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לישראל ומלכה, גדל בעיר בני ברק, למד בישיבה לצעירים ברחובות, ולאחר מכן בישיבת "עטרת ישראל" בירושלים.
קריירה > קריירה עסקית

בשנת 2008 ייסד את חברת "סלומון נכסים והשקעות" וחברת "הדסים" יחד עם שותפו שמואל הלפרין, והיו מחלוצי התחום במגזר החרדי. החברה החלה את פעילותה בבני ברק, ולאחר מכן התרחבה לפרויקטים שונים ברחבי הארץ.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 2011 גילם איש מכירות בתחום הנדל"ן בסרט "הזכייה הגדולה" של יהודה גרובייס.
בשנת 2018 השתתף במחזמר "שירים ונפלאות" באצטדיון רמת גן במהלך חג החנוכה.
באפריל 2022 לוהק לסרטו של יהודה גרובייס - "רשב"י".
בשנת 2023 השתתף בתוכנית "החברים של ישי" בערוץ הידברות.
קריירה > כמגיש ומנחה

בשנת 2019 שימש כמנחה משנה בעונתה השנייה של תוכנית הריאלטי "הקול הבא" ששודרה ברדיו קול חי.
בשנת 2021 החל להגיש באתר כיכר השבת את התוכנית תוכנית "שובר מסך" העוסקת בבעיות שונות במגזר החרדי, לצד הרב חיים הורביץ. התוכנית שודרה למשך 2 עונות.
בשנת 2022 הגיש עם קובי סלע וחברת אל-על סדרת סרטונים "שוקי וקובי עושים את העולם" באיטליה, יוון ואירלנד ונבחר כפרזנטור של חברת אל על למגזר החרדי.
נכון ליולי 2023, מגיש את פרשת השבוע בערוץ ערכים יחד עם הרב ישי וליס, מגיש ומשתתף בתוכניות שונות בכיכר השבת, ערוץ הידברות וערוצים אחרים במגזר.
קריירה > קריירה מוזילית

במקביל לעבודתו בתחום הנדל"ן החל ליצור סרטונים ויראליים ברשתות החברתיות והקליט שירים פרי עטו שהופצו בישראל ובעולם, בהם: "אהבת חינם" (שכתב ליונתן שינפלד), "מזמור לתודה", "אח שלי יהודי" (עם אריק דביר), "שיר השמחה" (עם ישי לפידות), "שירת הבקשות" (עם חיים ישראל), "שיר הצדקה" (עם בני פרידמן), "שיר החתונות" (עם ניסים בלאק), "שירת הנשמה" (עם דוד טויב ורולי דיקמן), "עד דלא ידע" (עם אריק דביר), "שיר הרפואה" (עם שלומי שבת), "שיר הביטחון" (עם עמירן דביר), "שיר האחדות", עם 24 אמנים בז'אנר המוזיקה היהודית, "שיר האמונה" (עם קובי ברומר וישי לפידות), "שיר הניצחון" (עם פיני איינהורן), "שיר הרחמים" (עם אבי מן), ו״שירת השבת״ (עם אריק דביר אבריימי רוט ומקהלת ׳נשמה׳)
באוקטובר 2023, זכה במקום שני בקטגוריית "זמר השנה" במצעד השנה של האתר כיכר השבת.
קריירה > פעילות ציבורית

סלומון הוא ממובילי המיזם החברתי "אהבת-חינם" ו-"לשון הרע לא מדבר אליי".
חיים אישיים

ב-2001 נישא לתמר (לבית גויטיין). לזוג שלוש בנות והם מתגוררים בגבעת שמואל.
הערות שוליים

↑  שוקי סלומון | מנכ"ל ובעלים סלומון נכסים והשקעות | כרטיס ביקור דיגיטלי, באתר Buzzit
↑  דותן לוי, בני ברק בלי השגחה: אם תרצי שאקנה לך את העיר בשחור, באתר כלכליסט, 26 בנובמבר 2016
↑  Nesanel Gantz, Shuki Salomon // Salomon Real Estate | Ami Magazine, ‏2021-10-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  שאול כהנא, והרי התוצאות: נבחרו אנשי הנדל"ן בפרויקט מקיף שנערך ע"י אתר 'ביזנעס', באתר ביזנעס, ‏2018-01-08
↑  שובר מסך, באתר כיכר השבת
↑  שוקי סלומון - כיכר השבת, באתר www.kikar.co.il
↑  כיכר השבת, ‏משתה הפורים של 'כיכר השבת' | משדר מיוחד על חביות היין עם שוקי סלומון, זמרים, תחפושות ומשחקים משעשעים שידליקו לכם את שמחת החג • צפו והתבשמו, באתר כיכר השבת, 7 במרץ 2023
↑  קליפ יעודי: כוכבי הסטורי׳ז אריק ושוקי - "אח שלי יהודי" - רדיו גאולה, באתר רדיו גאולה FM, ‏19 במאי 2020
↑  צפו: שיר השמחה של שוקי סלומון וישי לפידות - רדיו גאולה, באתר רדיו גאולה FM, ‏8 באוגוסט 2020
↑  שוקי סלומון וחיים ישראל שרים בדובאי: 'שירת הבקשות' - רדיו גאולה, ‏2020-11-21
↑  הלהיט של פורים שוקי סלומון ואריק דביר בסינגל קליפ ״עד לא ידע״, באתר חדשות כל העולם, ‏2022-03-08
↑  יצחק טסלר, שוקי סלומון: "חלמתי ששלומי שבת שר שיר שלי. סיפרתי לו, והקלטנו את השיר", באתר ynet, 12 בינואר 2023
↑  רחלי פלנט רוזן, ‏מרגש: שלומי שבת מבצע את השיר שנכתב לרפואתו, באתר "סרוגים", 18 בספטמבר 2022
↑  שוקי סלומון & עמירן דביר - שיר הביטחון | המחדש, באתר hm-news.co.il, ‏2023-02-19
↑  נתנאל לייפר, ‏הצבעתם וקבעתם: אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"ג | המצעד של 'כיכר השבת', באתר כיכר השבת, 1 באוקטובר 2023
↑  קוביס, הקליפ החדש: לשון הרע לא מדבר אליי, באתר ערוץ 7, 31 ביולי 2018
↑  מוטי רובינשטיין, שוקי סלומון שלא הכרתם קבלו את ה’סטורי’ האמיתי, ללא מסכות ובלי פילטרים, באתר פאשקעוויל, 15 במאי 2020
↑  האחוזה החדשה של איל הנדל"ן בגבעת שמואל • בקליינע, באתר אקטואליק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007608843005171  MusicBrainz: cb10a429-5e78-4eef-939d-66288686fe56  VIAF: 484157523241527030475   WorldCat (עם VIAF): 484157523241527030475
תעודת עיוור

תעודת עיוור לצמיתות במדינת ישראל
תעודת עיוור היא תעודה הניתנת לאנשים עיוורים או לקויי ראייה לפי קרטריוני זכאות.
היסטוריה

בשנת 1969 בוצע ניסיון ראשון במדינת ישראל להנפקת תעודות עיוור ממשלתיות עבור 7,000 זכאים, מטעם משרד הסעד.
תנאי זכאות

תנאי הזכאות במדינת ישראל נקבעו לפי סטנדרטים בינלאומיים המשותפים למדינות רבות במערב אירופה וזאת לפי הגדרת "עיוורון לפי חוק" (Legally Blind).
הזכאות לתעודה לפי הקרטריונים הבאים:
היעדר ראייה מוחלט (NLP - no light perception).
חדות ראייה שאינה עולה על 3/60 בעין הטובה יותר. (בארצות הברית 20/200).
שדה ראייה שאינו עולה על 20 מעלות בעין הטובה יותר.
תהליך קביעת הזכאות

בדיקה של רופא עיניים בקהילה היא התחנה הראשונה עבור המבקש לבדוק את זכאותו לתעודת עיוור. רופא העיניים ממלא טופס בקשה לתעודת עיוור ובו קרטריונים המופיעים בתקנה לפי תוצאות של בדיקת העיניים (חדות ראייה, שדות ראייה).
העברת הטופס למחלקה לשירותים חברתיים/עמותת על"ה בצירוף תמונת פספורט וצילום תעודת זהות.
לאחר מכן מתקיימת בדיקה על ידי רופא אמון שהוא רופא עיניים מומחה שקיבל הסמכה מיוחדת מהמדינה לאשר (או לשלול) זכאות לתעודת עיוור. בסוף התהליך אישור פרוצדורלי של הנהלת שירות ראייה, שמיעה וטכנולוגיה - רש"ט (לשעבר השירות לעיוור).
לוקים בראייתם שהגישו בקשה להנפקת תעודת עיוור / לקוי ראיה וזכאותם לקבלת תעודה נדחתה, זכאים להגיש בקשה לעיון מחדש של הרשות.
זכויות

במדינת ישראל התעודה מעניקה למחזיקים בה שירותים וזכויות שונות בהן: פטור ממס הכנסה, הנחה בארנונה, שיקום מקצועי, נסיעה חופשית בתחבורה ציבורית, כניסה עם מלווה למקומות מסוימים ללא עלות ופטור מתור.
ביטוח לאומי מעניק 100% נכות לבעלי תעודת עיוור.
מאפייני אוכלוסייה

במדינת ישראל (נכון ל-2023) חיים כ-23,115 נושאי תעודת עיוור.
התפלגות גיל הזכאים לתעודת עיוור:
7% ילדים
29% בוגרים 18–67
64% מבוגרים בגילאי 68 ומעלה.
הערות שוליים

↑  ⁨אורים לעיוורים⁩ | ⁨דבר⁩ | 19 נובמבר 1969 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  הגדרת עיוור, באתר כל זכות
↑  The criteria for certification, RNIB (באנגלית)
1 2  גם לאחר פעולות לתיקון הראייה.
↑  Legal blindness in America, www.aoa.org
↑  בקשה להנפקת תעודת עיוור / לקוי ראייה, באתר משרד הרווחה
↑  ניר ארדינסט, תהליך קביעת הזכאות לקבלת תעודת עיוור, באתר www.eyes.org.il
↑  הגשת בקשה לעיון מחדש בהחלטה על זכאות לתעודת עיוור / לקוי ראייה ולדמי ליווי, באתר משרד הרווחה
↑  הנחה בארנונה לעיוורים ולקויי ראייה, באתר כל זכות
↑  פטור מתור ניתן בפועל על ידי תעודת נכה שמצוין בה הזכות לפטור מתור וכניסה ללא עלות למלווה. לכל בעל תעודת עיוור יש באופן אוטומטי תעודת נכה עם זכויות אלו.
↑  תעודת עיוור / לקוי ראייה, באתר כל זכות
↑  תקנות הביטוח הלאומי (קביעת דרגת נכות), סעיף 52 (2,1)
↑  יום ההזדהות עם עיוורים ולקויי ראייה בישראל, באתר משרד הרווחה והביטחון החברתי, ‏27 בנובמבר 2023
הקורפוס הראשון (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 America's Corps 
 פרטים
 כינוי:  Eye Corps 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  הבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918–קיים
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה  המלחמה הקרה  מלחמת עיראק
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  מתיו מקפרלן
 
הקורפוס הראשון (באנגלית: I Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, המלחמה הקרה ובמלחמת עיראק, ובסיסו ממוקם בבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

ב-15 בינואר 1918 הוקם הקורפוס כחלק מחיל המשלוח האמריקני, והועמד תחת פיקוד האנטר ליגט. במאי תקפו יחידות מהקורפוס בפיקודו של רוברט בולארד את הגרמנים בקרב קנטיני, שהיה המתקפה האמריקנית הגדולה הראשונה במלחמה. המתקפה נחשבת להצלחה, כי היא הרחיבה את החזית האמריקנית כקילומטר וחצי. בין יולי לאוגוסט הקורפוס לחם במהלך הקרב השני על המארן כחלק מהארמייה השישית, ובספטמבר לחם בקרב סן-מייל. בספטמבר הצטרף הקורפוס לארמייה הראשונה, ולחם תחת פיקודה במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הופעל מחדש ב-1 בנובמבר 1940 ונשלח לאוסטרליה ביולי 1942. כאשר איום הפלישה היפנית לאוסטרליה לא התממש, הקורפוס פתח במתקפה נגדית עם יחידות אוסטרליות שנוספו לו. ב-17 באוקטובר 1942 החלה מתקפה גדולה נגד הפלישה היפנית לדרום מערב האוקיינוס השקט מרוקמפטון. עם הדיוויזיות ה-32 וה-41, הקורפוס תחת פיקודו של רוברט אייכלברגר נשלח לסייע לחיילים האוסטרלים בהגנת גינאה החדשה. הקורפוס, שתוגבר במהרה עם הדיוויזיה האוסטרלית ה-7, פתח במתקפה בהרי אוון סטנלי. במהלך קרב בונה-גונה התקדמו החיילים באיטיות צפונה בתנאי שטח קשים. למרות שהכוחות היפנים החלשים יותר היו מוקפים, הם המשיכו להילחם בעקשנות. בונה, בחוף הצפוני של גינאה החדשה, נפלה לידי בעלות הברית ב-22 בינואר 1943. לאחר מערכה זו חזר הקורפוס לרוקמפטון, שם הוטל עליו הכשרת כוחות בעלות הברית החדשים.
מפברואר 1943 עד מרץ 1944 התכונן הקורפוס למבצע הבא, מבצע גלגל הקרטון, שבו היה אמור הקורפוס לכבוש את החוף בהולוניה (ג'ייאפורה) בחוף הצפוני של גינאה החדשה ההולנדית. במהלך הנחיתה האמפיבית (מבצע ללא פגע) ב-19 באפריל 1944, הדיוויזיה ה-24 נחתה במפרץ טאנחמארה והדיוויזיה ה-41 נחתה במפרץ האמבולדט, ובכך ניתקו את הארמייה היפנית ה-18 מבסיסה. הגנרל אינדה היפני החליט למשוך את כוחותיו שלו לסרמי כ-400 ק"מ מערבה. לאחר קרבות ג'ונגל וביצה ממושכים, האזור פונה עד ה-6 ביוני. לאחר מערכה זו הוביל הקורפוס את כיבוש האי ביאק, שהושלם ב-24 ביוני. ב-20 באוגוסט 1944 מונה איניס פ. סוויפט למפקד הקורפוס, במקום רוברט אייכלברגר שמונה למפקד הארמייה השמינית.
ב-9 בינואר 1945 השתתף הקורפוס הראשון בנחיתה במפרץ לינגאין כחלק מהארמייה השישית. בתוך 34 יום חצו כוחות הקורפוס את לוזון המרכזית והפרידו את הכוחות היפניים לשני חלקים. לאחר פעולה זו הגיע הקורפוס למנדנאו והחל להתקדם לעמק קגאיאן, ובהמשך מנילה נכבשה מחדש לאחר לחימה קשה. לאחר שחרור הפיליפינים, האמריקנים התכוננו לפלישה ליפן היבשתית, שבה היה אמור ליטול חלק הקורפוס ה-1 כחלק מהארמייה השישית, אולם יפן נכנעה לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי. ב-19 בספטמבר 1945 נשלח הקורפוס ליפן, שם נחת ב-25 בספטמבר באי הונשו כחלק מכוחות הכיבוש האמריקניים ביפן. הקורפוס נשאר ביפן עד 1948, וב-28 במרץ 1950 הושבת הקורפוס.
היסטוריה > מלחמת קוריאה

עם פרוץ מלחמת קוריאה נשלח הקורפוס לקוריאה שם לחם כחלק מהארמייה השמינית בהחזקת קו ההגנה של מתחם פוסאן ובמתקפת כוחות האו"ם, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953.
היסטוריה > המלחמה הקרה

לאחר מכן נותר הקורפוס בקוריאה הדרומית עד לשנת 1981, אז עבר הקורפוס להתמקם בפורט לואיס, וושינגטון. במהלך מלחמת המפרץ נותר הקורפוס בארצות הברית, אולם חלק מיחידותיו נשלחו לעיראק.
היסטוריה > המלחמה בטרור

כוחות הקורפוס הופעלו הן בעיראק לאחר מלחמת עיראק, והן באפגניסטן במהלך מלחמת אפגניסטן, שם הם פעלו במספר סבבים. בשנת 2012 הועברה מפקדת הקורפוס לבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון, משם היא מופקדת על פעולות צבא ארצות הברית ברחבי הזירה הפסיפית.
ארגון

מטה הקורפוס ממוקם בבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון, וכפופים לו היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-7
הדיוויזיה ה-25
הדיוויזיה המוטסת ה-11 (לשעבר כוחות צבא ארצות הברית באלסקה)
כוחות צבא ארצות הברית, יפן
מוצא האדם (ספר)

| --- | --- |

עמוד השער של הספר
 מידע כללי
 מאת:  צ'ארלס דרווין
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספרי עיון
 נושא:  ברירה זוויגית, אבולוציה של האדם 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ג'ון מאריי 
 תאריך הוצאה:  24 בפברואר 1871 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003140205
 
"מוצא האדם" (The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex) הוא ספרו של צ'ארלס דרווין, בו הרחיב את הרעיון שהציג בספרו הראשון "מוצא המינים" וטען כי גם האדם לא נוצר כמו שהוא, אלא נוצר, תוך התפתחות הדרגתית, מיצור שנכחד, אשר היה אב קדמון לאדם ולקופי האדם. הספר הוא אחד החיבורים הראשונים בתולדות חקר מוצא האדם וממניחי היסודות לאבולוציה של האדם. הספר חזה נכונה שיימצאו מאובני מעבר או "חוליות חסרות" המהוות צורות ביניים בין אב קדמון המשותף לקופי-האדם ולאדם, לבין מיני האדם. הוא אף טען שיש לחפש את שלבי המעבר ביבשת אפריקה. זאת בשל הערכתו שקופי האדם האפריקנים, השימפנזה והגורילה, דומים לאדם יותר מקופי האדם האסייתיים, הגיבון והאורנגאוטן, ואילו באירופה ואמריקה אין קופי-אדם כלל. תחזיות אלו התבררו שנים רבות לאחר מכן כמדויקות.
הספר יצא לאור בהוצאת ג'ון מאריי בשנת 1871 - 12 שנה לאחר שיצא לאור באותה הוצאה ספרו הנודע יותר של דרווין, "מוצא המינים" - ועורר פולמוס חריף הנמשך עד עצם היום הזה. מצדדי גישתו של דרווין רואים בה תאוריה מדעית המסבירה היטב את המציאות, ומגובה בעדויות הן מן המאובנים והן מהשוואת DNA בין בני אדם לקופים, ואילו מתנגדיה, המונעים לרוב ממניעים דתיים, מוצאים בה דברים לא הגיוניים, וסתירה של כתבי הקודש.
תוכן > חלק 1 - אבולוציה של האדם > אבולוציה של תכונות פיזיות

בהקדמה לספר, דרווין מפרט את מטרת הטקסט שלו:
"המטרה היחידה של עבודה זו היא לשקול, ראשית, האם האדם, כמו כל מין אחר, הוא צאצא מאיזו צורה קיימת מראש; שנית, אופן התפתחותו; ושלישית, ערכם של ההבדלים בין מה שמכנים גזעי האדם."
הגישה של דרווין להצדקת הטענה לאבולוציה של בני אדם היא לשרטט עד כמה בני אדם דומים לבעלי חיים אחרים. הוא מתחיל בשימוש בקווי דמיון אנטומיים, תוך התמקדות במבנה הגוף, באמבריולוגיה וב"איברים ראשוניים" שככל הנראה היו שימושיים באחת הצורות ה"קיימות" של האדם. לאחר מכן הוא עובר לטעון לדמיון של מאפיינים נפשיים.
תוכן > חלק 1 - אבולוציה של האדם > אבולוציה של תכונות נפשיות

בהתבסס על עבודתו של בן דודו, פרנסיס גולטון, טען דרווין שתכונות אופי ומאפיינים נפשיים אנושיים עוברים בתורשה בדומה למאפיינים פיזיים, וטוען נגד ההבחנה בין הנפש לגוף למטרות התיאוריה האבולוציונית. מכאן מספק דרווין עדויות לכוחות ומאפיינים נפשיים דומים אצל בעלי חיים מסוימים, תוך התמקדות מיוחדת בהומינואידים, קופים וכלבים על האנלוגיות שלו לאהבה, פיקחות, דת, טוב לב ואלטרואיזם. הוא מסכם בנקודה זו כי "אף על פי כן ההבדל בנפשו בין האדם לבין החיות הגבוהות, גדול ככל שיהיה, בהחלט הוא בעל דרגות ואינו יחיד מסוגו."  בנוסף הוא פונה להתנהגותם של "פראים" כדי להראות מספר היבטים של החברה הוויקטוריאנית של אנגליה אפשר לראות בחברות פרימיטיביות יותר.
תוכן > חלק 1 - אבולוציה של האדם > ברירה טבעית וחברה מתורבתת

בחלק זה של הספר, דרווין פונה גם לשאלות של מה שלאחר מותו ייקרא דרוויניזם חברתי ואאוגניקה. דרווין מציין שכפי שדנו על ידי אלפרד ראסל  וגלטון, נראה שהברירה הטבעית כבר לא פעלה על בני אדם בקהילות מתורבתות כפי שפעלה על בעלי חיים אחרים.