ג'ון לוק
השפעה וביקורת > ליברליזם, ליברטריאניזם וסוציאליזם

הכתבים הפוליטיים של לוק נחשבים בעיני רבים לטקסטים מכוננים בהיסטוריה של הגישה הליברלית. עם זאת, לוק השפיע על גישות ליברליות שונות זו מזו וכן על התפתחותן של גישות מתחרות.
הוגים סוציאליסטים מוקדמים באנגליה ובצרפת התייחסו למחשבה הפוליטית של לוק כבסיס למחשבה הפילוסופית שלהם. כך, בשנים 1760–1850, שתי המסכתות על ממשל מדיני היו הבסיס הרעיוני המאחד של גישות שונות אשר ניתן לתארן כחברתיות ואנטי-קפיטליסטיות, ואשר היוו את הבסיס לתנועה הצ'רטיסטית באנגליה. הוגים אלה הדגישו את הטענה של לוק שקניין משותף הוא המצב הטבעי, את הטענה שהעבודה היא הבסיס לקניין ואת הטענה שהטבע נמשל על ידי חוקים רציונליים. במאה ה-19, קרל מרקס זיהה אצל לוק התחלה של דיון על "ערך עודף", וניסוח ראשוני של תאוריית הערך של העבודה – שני מושגים חשובים לתאוריה הכלכלית של מרקס עצמו. עם זאת, בניגוד להוגים סוציאליסטים מוקדמים יותר, מרקס לא פירש את התאוריה של לוק כבסיס לתאוריה סוציאליסטית, אלא כ"ביטוי הקלאסי של רעיונות החברה הבורגנית לגבי זכויות כנגד החברה הפאודלית". לוק אמנם הבין (לפי מרקס) שהעבודה נותנת לטובין כמעט את כל ערכם וביקש לעגן מגבלות על כמות הרכוש שאדם יכול לנכס, אך בסופו של דבר לוק מראה כיצד בני אדם מתגברים על המגבלות באמצעות השימוש בכסף. לפי מרקס, הפילוסופיה של לוק "שימשה אחריו כבסיס לכל הרעיונות האנגלים לגבי כלכלה פוליטית". במאה ה-20, סי. בי. מקפירסון הציע ביקורת דומה על כתביו הפוליטיים של לוק, לפיה לוק קידם והצדיק בתאוריה הפוליטית והכלכלית שלו את רעיון "האינדיבידואליזם הרכושני". פרשנות זו מעוררת מחלוקת, ופרשנים כגון ג'יימס טולי וג'ון דאן טענו שלוק לא ביקש לקדם אינדיבידואליזם או רכושנות.
הוגים ליברלים הדגישו רעיונות שונים בתאוריה של לוק על מנת לתמוך בגרסאות שונות של ליברליזם, ביניהם התמיכה של לוק בסובלנות, הרעיון שקיימות זכויות פרט טבעיות ובלתי ניתנות לניכור, זכות הקניין, השוויון בין בני אדם, המגבלות על התערבות המדינה בחיי האזרחים ובכלכלה, רעיון האמנה החברתית כבסיס ללגיטימציה של השלטון המדיני, ורעיון הפרדת הרשויות. דוגמה בולטת לפרשנות ליברטריאנית של לוק היא התאוריה של רוברט נוזיק. נוזיק כתב בספרו "אנרכיה, מדינה ואוטופיה" שנקודת המוצא שלו היא תיאור של "אינדיבידואלים באופן דומה מספיק לאלה שלוק מתאר במצב הטבע". לאינדיבידואל קיימות זכויות טבעיות, הכוללות את הזכות לקניין. נוזיק מסיק מתוך הנחות מוצא אלה, שהמדינה הלגיטימית היחידה היא מדינה מינימליסטית שאינה עוסקת בצדק חלוקתי מכל סוג שהוא, שכן כל ניסיון להתערב בחלוקה של הקניין מהווה פגיעה לא לגיטימית בזכויות הפרט. נוזיק מכיר במגבלות שלוק מציב לניכוס קניין (the Lockean proviso), ובמיוחד בתנאי שניכוס הוא מוצדק רק אם כתוצאה ממנו אחרים לא נמצאים במצב רע יותר משהיו לפני כן. אולם, הוא מפרש את המגבלה ככזו שנוגעת למונופולים בלבד, וטוען שהפעולה של השוק החופשי לא סותרת את המגבלה שלוק הציב. הפרשנות של נוזיק ללוק והאופן בו הוא משתמש בה ספגו ביקורת רבה.
דוגמה בולטת להשפעה של לוק על הוגים ליברליים שתומכים בצדק חלוקתי ומתנגדים לליברטריאניזם ניתן למצוא בתאוריה של צדק של ג'ון רולס. בעוד שהתאוריה של רולס היא קאנטיאנית יותר מאשר לוקיאנית, רולס מזכיר את לוק כהוגה בעל השפעה על רעיון האמנה החברתית ורעיון ההסכמה כבסיס לממשל לגיטימי. לפי רולס, "התפקיד של שוויון זכויות בתאוריה של לוק הוא להבטיח שהסטיות המותרות היחידות ממצב הטבע הן אלה שמכבדות את הזכויות האלה ומשרתות את האינטרס הציבורי". אצל לוק, לפי רולס, כל הסטיות הלגיטימיות ממצב הטבע הן כאלה שפרטים רציונליים המעוניינים לקדם את תכליותיהם היו יכולים להסכים להן במצב של שוויון. פרשנות זו מקרבת את רעיון ההסכמה החברתית של לוק לרעיון מסך הבערות של רולס עצמו. עם זאת, ב"הרצאות על ההיסטוריה של הפילוסופיה הפוליטית" רולס מכיר בכך שמתהליך ההסכמה הראשונית כפי שלוק מתאר אותו עלולים להיווצר מוסדות פוליטיים שאינם הוגנים, ואכן לוק חשב שהדוקטרינה של האמנה החברתית תומכת ביצירה של מדינה בה רק אנשים בעלי אמצעים יכולים להצביע. הבעיה, לפי רולס, נוצרת כיוון שבמצב הראשוני קיים שוויון מסוג מסוים בין הצדדים, אך הצדדים נבדלים זה מזה באמצעים העומדים לרשותם, במטרותיהם ובאינטרסים שלהם, כך שהתוצאה משקפת גם את ההבדלים האלה. לדברי רולס תאוריית הצדק שלו (תאוריית "צדק כהוגנות") פותרת את הבעיה הזו על ידי הדרישה שהצדדים במצב הראשוני ההיפותטי יהיו תחת מסך הבערות; כלומר, לא יהיה להם מידע על הפרטים של מצבם ביחס לאחרים ולגבי האינטרסים והמטרות הקונקרטיות שלהם. בהרצאות, טוען רולס כנגד הפרשנות הליברטריאנית של נוזיק, שעבור לוק העידן שבו הפרטים מצויים תחת ממשלה שהוקמה באמנה חברתית נבדל מהותית ממצב הטבע. בעידן זה הקניין מבוסס על מוסכמות פוליטיות, והוא נתון לרגולציה באמצעות חוקים פוזיטיביים. חוקים לגיטימיים מכבדים את המגבלות על הקניין במצב הטבע ואת העיקרון שהממשל לא יכול לקחת קניין פרטי מאדם ללא הסכמתו או הסכמת נציגיו. רולס טוען שתפיסה זו לא סותרת מדינת רווחה ליברלית-סוציאלית.