stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וריפון
הערות שוליים

↑  היולט פקרד הקימה יחידה לעסקי אינטרנט, באתר גלובס, 4 באפריל 1999
↑   רויטרס, ענקית נקודות המכירה וריפון נמכרת לחברת השקעות פרטיות ב-2.6 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2018
↑  אלה לוי-וינריב, ‏ליפמן נמכרת לחברת וריפון מארה"ב תמורת 793 מיליון דולר במזומן ומניות, באתר גלובס, 10 באפריל 2006
↑  TheMarker digital, וריפון רוכשת את ליפמן בעלות מוערכת של 793 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2006
↑  שי שלו, ‏עט להנפיק: וויזקום תגייס 50-40 מ' ד' בוולסטריט לפי שווי חברה של 200 מ' ד', באתר גלובס, 17 ביוני 1997
↑  ליפמן הנדסה הקימה סטרט אפ לפיתוח מוצרים לתחום הרפואה, באתר גלובס, 21 בדצמבר 1998
↑  ליפמן הנדסה אלקטרונית בע"מ  באתר מאיה
↑  ליפמן - חוזה של 3.5 מיליון דולר בתורכיה, באתר גלובס, 20 במאי 1998
ליפמן הנדסה תספק לבנק תורכי מסופי אשראי ב-1.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 28 ביוני 1999
ליפמן תספק מסופי תשלום בהיקף של כ- 2.5 מיליון דולר לבנקים גדולים בטורקיה, באתר גלובס, 11 בפברואר 2001
ירון פרידמן, ‏ליפמן מתבססת בטורקיה: קיבלה הזמנות המשך מ-5 בנקים גדולים ב-13 מיליון דולר, באתר גלובס, 13 ביולי 2004
↑  ליפמן זכתה בעסקה עם בנק ספרדי בהיקף של כ- 10 מליון שקל, באתר גלובס, 8 ביוני 2003
ירון פרידמן, ‏ליפמן מתפתחת באירופה: תספק מסופי סליקה לבנקים בספרד ב-8 מיליון דולר, באתר גלובס, 14 ביוני 2004
↑  ליפמן תבצע עיסקה בהיקף 9 מיליון שקל בסין, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2003
אמיר כידן, ‏קורא כרטיסי האשראי של ליפמן שימש בנק סיני להשקת יוזמת ה-EMV, באתר גלובס, 18 בינואר 2006
↑  ליפמן תספק מסופי אשראי ב-1.8 מיליון דולר לשוק הברזילאי, באתר גלובס, 7 ביוני 1999
↑  צביקה רובינס, ‏חוזה של 33 מיליון דולר לליפמן בארה"ב, באתר גלובס, 12 בדצמבר 1999
קובי ישעיהו, ‏ליפמן תספק לאקסוס האמריקאית עמדות תשלום בכ- 20 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2001
↑  סוכנויות הידיעות, ליפמן אלקטרוניקה תנסה להנפיק בנאסד"ק בשבוע הבא; תגייס כ-31 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2000
↑  עומרי כהן, לידר: "מיזוג וריפון וליפמן היה מהלך נכון", באתר הארץ, 15 בינואר 2007
↑  רון שטיינבלט ושירי חביב ולדהורן, ‏מטאלינק ו-וריפון מצטרפות למצעד המניות נמחקות בבורסה של תל אביב, באתר גלובס, 14 במרץ 2010
ז'קלין גרו

ז'קלין גרו (בצרפתית: Jacqueline Gareau; נולדה ב-10 במרץ 1953) היא רצה קנדית שזכתה במקום הראשון במרתון בוסטון שנערך ב-21 באפריל 1980. גרו הובילה את הנשים שהשתתפו במרוץ במשך רובו, רק כדי להיווכח שרצה אחרת, רוזי רואיז, הוכרזה כבר כמנצחת כאשר גרו חצתה את קו הסיום. מאוחר יותר נפסל הישגה של רואיז לאחר שהתברר כי היא לא רצה את המסלול לכל אורכו וגרו הוכרזה כמנצחת במסיבת עיתונאים מיוחדת שבוע לאחר מכן. הזמן שבו סיימה גרו את המרוץ ב-1980 היה 2:34:28 שעות, שיא ריצת המרתון של בוסטון לנשים באותה עת.
גרו ורואיז נפגשו שנתיים לאחר מכן במסגרת ההכנות לריצת 10,000 מטרים במיאמי, פלורידה. הפגישה הייתה קצרה ורואיז סירבה (כפי שהיא סירבה עד יומה האחרון) להודות בכך שהיא לא הייתה המנצחת במרתון של 1980.
בשנת 1984, השתתפה במרתון אולימפיאדת לוס אנג'לס אולם לא סיימה את המירוץ.
גרו שמשה כראש הטקס ("גראנד מרשל") במרתון בוסטון של שנת 2005. בטקס מיוחד שחזרה את סיום הריצה משנת 1980, ובזו הפעם התאפשר לה לקרוע בגופה את סרט הנייר (אותו קורע המנצח במרתון). היא נישאה למאמנה לשעבר, ז'יל לפיר, בנקאי ממונטריאול. בנה, יאניק לפיר, עוסק בסקי נורדי.
הערות שוליים

↑  "Seko Clocks A Boston Record". Pittsburgh Post-Gazette (Pittsburgh, Pennsylvania). AP. April 21, 1981. p. 19. Retrieved January 13, 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14352438  ISNI: 0000 0000 7496 4591  VIAF: 105921984   WorldCat (עם VIAF): 105921984
ורלאם ליפרטליאני

ורלאם ליפרטליאני (בגיאורגית: ვარლამ ლიპარტელიანი; נולד ב-27 בפברואר 1989) הוא ג'ודוקא גאורגי, אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, סגן האלוף האולימפי מריו 2016.
קריירה

ליפרטליאני התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2012, 2016 ו-2020. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב השני לאחר ניצחון על דיודון דולסם הקמרוני והפסד למארק אנת'וני האוסטרלי. בריו דה ז'ניירו 2016 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שניצח באיפון בחצי הגמר את גוואק דונג-האן הקוריאני והפסיד בגמר למשו בייקר היפני ובטוקיו 2020 הוא סיים במקום החמישי לאחר הפסד לניאז איליאסוב הרוסי בקרב על מדליית הארד.
ליפרטליאני מחזיק בשש מדליות מאליפויות העולם, שלוש מדליות כסף (2013, 2017 ו-2018) ושלוש מדליות ארד (2014, 2015 ו-2021). באליפויות אירופה הוא זכה בעשר מדליות; שלוש מדליות זהב (2012, 2014 ו-2016), שש מדליות כסף (2009, 2010, 2013, 2015, 2019 ו-2021) ומדליית ארד (2011).
במהלך הקריירה ליפרטליאני זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
חיים אישיים

ליפרטליאני החל להתאמן בג'ודו בגיל 11. מודלי החיקוי שלו היו קוסיי אינווה היפני וזוראב זביידאורי הגיאורגי. ליפרטליאני נשוי ויש לו שלושה בנים.
קצת לפני אולימפיאדת לונדון 2012, במהלך מחנה אימונים בבורג'ומי שבגאורגיה, ליפרטליאני היה מעורב בתאונת דרכים יחד עם חברו לנבחרת, אבטנדיל צ'ריקישווילי כאשר רכבם התנגש ברכב אחר ופצע קשה את נוסעיו, שבסופו של דבר שרדו.
זכיות בתחרויות מהסבב העולמי

| שנה | קטגוריה | עיר | מדינה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | גראנד פרי | אבו דאבי | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות |
| 2012 | גראנד פרי | דיסלדורף | גרמניה גרמניה |
| 2012 | גראנד סלאם | ריו דה ז'ניירו | ברזיל ברזיל |
| 2013 | גראנד סלאם | פריז | צרפת צרפת |
| 2013 | גראנד פרי | דיסלדורף | גרמניה גרמניה |
| 2014 | גראנד פרי | הוואנה | קובה קובה |
| 2015 | גראנד פרי | דיסלדורף | גרמניה גרמניה |
| 2015 | גראנד סלאם | פריז | צרפת צרפת |
| 2017 | מאסטרס | סנט פטרבורג | רוסיה רוסיה |
| 2018 | גראנד סלאם | דיסלדורף | גרמניה גרמניה |
| 2018 | מאסטרס | גואנגג'ואו | הרפובליקה העממית של סין סין |
| 2019 | גראנד סלאם | פריז | צרפת צרפת |
| 2021 | מאסטרס | דוחה | קטאר קטאר |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  ‏ "ROAD TO RIO: VARLAM LIPARTELIANI - FLIGHT NUMBER: GEO2014 – BR2016", ‏ 10 ביוני 2014, ‏ אתר איגוד הג'ודו האירופי
↑  ‏ "Varlam Liparteliani: Interview from number one in the world", ‏ 28 בדצמבר 2014, ‏ 'i am judo'
חברת דרום אפריקה הבריטית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית קולוניאלית בחסות האימפריה הבריטית
 מוטו:  צדק, מסחר, חופש
 מייסדים:  ססיל רודס
 תקופת הפעילות:  1889–1965 (כ־76 שנים)
 חברת אם:  Charterland and General Exploration and Finance 
 מיקום המטה:  לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 ענפי תעשייה:  מסחר, כרייה, קולוניאליזם 
 
חברת דרום אפריקה הבריטית (באנגלית: British South Africa Company או בקיצור BSA או BSAC או BSACo) הייתה חברה פרטית קולוניאלית, אשר פעלה בחסות האימפריה הבריטית בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. החברה הוקמה באוקטובר 1889 בהתאם לדגם של חברת הודו המזרחית הבריטית, ומטרתה הייתה לנצל את עושרם של חבלי הארץ הריקים משלטון ממשי אשר השתרעו במרכז אפריקה הדרומית, חבלי ארץ אשר יכונו לימים רודזיה.
היסטוריה

החברה הוקמה ממיזוג של שתי חברות בריטיות שונות: חברת "איגוד החיפוש המרכזי" (באנגלית: Central Search Association) בראשות המדינאי הבריטי ססיל רודס וחברה שמרכזה בלונדון "חברת מחקר בע"מ" (באנגלית: London-based Exploring Company Ltd). חברות אלו התחרו בפעילות קולוניאלית באפריקה הדרומית מזה כמה שנים טרם מיזוגן לחברה אחת. עם הקמתה קיבלה החברה צ'ארטר מלכותי מממשלת בריטניה אשר הקנה לה מעמד מיוחד בשליטה על הסחר באפריקה הדרומית. חברי הדירקטוריון שלה בתחילה היו בין השאר את מייסדה העיקרי, ססיל רודס, כמו גם איל הזהב והיהלומים הבריטי אלפרד ביית והדיפלומט הבריטי ג'יימס המילטון. רודז קיווה כי חברת דרום אפריקה הבריטית תממש את חלומו ותוכניתו המדינית להשלמת רצף טריטוריאלי בריטי לאורכה של אפריקה בין קייפטאון בדרום שבמושבת הכף לקהיר הבריטית שבצפון. באופן זה שאף רודז לחזק את עוצמתו שלו ואת זו של האימפריה הבריטית על רקע שנותיו הסוערות של המירוץ לאפריקה. באותה התקופה נשלטה כבר כמעט כל יבשת אפריקה על ידי שלטון קולוניאלי אירופאי, אך לא כך היה במרחבים של סביב נהר הזמבזי ובשטחי הרפובליקות האפריקאנריות של הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית. חברת דרום אפריקה הבריטית שאפה לפרק שתי רפובליקות אלו ולצרפם למושבת הכף שבדרום, לבסס מושבה בריטית חזקה סביב נהר הזמבזי, וכן להכשיר את השטח לסיפוח בריטי של מוזמביק הפורטוגזית (סיפוח אשר יהפוך את רובן ככולן של חופיה המזרחיים של אפריקה לכאלו הנמצאים בשליטה בריטית. רודז סבר שיחד עם שליטתה של האימפריה הבריטית בתת-היבשת ההודית, דרום חצי האי ערב, מלאיה ואוסטרליה, יהפוך האוקיינוס ההודי ל"ים בריטי" בו ללונדון שליטה אסטרטגית כמעט מוחלטת).
בצד מה שתואר לא פעם כהצלחותיה היה ביסוס שליטה בריטית ברודזיה תחת צ'ארטר מלכותי מקומי בחסות החברה, ופירוק הרפובליקות האפריקאנריות אשר סופחו לבסוף לאחר מלחמת הבורים השנייה לידי ישות בריטית דרום אפריקאית מאוחדת. בנוסף, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הפיכתה מזרח אפריקה הגרמנית למנדט בריטי, התממש נדבך מרכזי משאיפותיה של החברה - יצירת רצף טריטוריאלי בריטי לאורכה של אפריקה. למרות נקודות חיוביות אלו, בסופו של דבר נראה שמייסדי החברה התאכזבו ממה שנתפס לא פעם במערב ככישלונה. הניסיונות להפיק ברודזיה כמויות מינרלים משמעותיות אשר יפיקו רווח כלכלי נאה נכשלו. בנוסף, לא הצליחה החברה להביא את בריטניה לדחוק את רגליה של פורטוגל ממוזמביק, וגם ניסיון מאוחר לנצל את משאבי הטבע בדרום מזרח אגן נהר הקונגו נכשל, עקב השתלטות האימפריה הבלגית על המקום תחת מדינת קונגו החופשית.
השליטה של חברת דרום אפריקה הבריטית ברודזיה, תביעת החותם הבולטת העיקרית שלה, הגיעה לקיצה בשנים 1923 ו-1924. בשנים אלו הקימה ממשלת בריטניה באזור את המושבה רודזיה הדרומית ואת הפרוטקטורט רודזיה הצפונית. בשנים שלאחר תום שליטת החברה באפריקה, היא המשיכה לשחק תפקיד חשוב בעסקי תעשיית הכרייה ברודזיה הצפונית, שם פעילותה הגיעה לשיא בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. ערב פירוק רודזיה הצפוניות בשנת 1964 והקמתה של זמביה העצמאית, כאשר היא מאוימת בהלאמה של עסקיה על ידי הממשלה החדשה, החברה מכרה לממשלה זאת את רוב עסקיה. בשנת 1965, על רקע ההליך המואץ של תום הקולוניאליזם הבריטי באפריקה, פורקה החברה.
ראו גם

רודזיה תחת שלטון חברת דרום אפריקה הבריטית
איחוד דרום אפריקה
אפריקה הדרומית
רודזיה (חבל ארץ)
המירוץ לאפריקה
הערות שוליים

1 2  "British South Africa Company (BSAC, BSACO, or BSA Company)", Encyclopædia Britannica
↑  J S Galbraith, (1974). Crown and Charter: The early Years of the British South Africa Company, pp. 88, 90.
↑  J S Galbraith, (1974). Crown and Charter: The early Years of the British South Africa Company, pp. 87, 202–3.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526387305171  BnF: cb11980908r (data)  GND: 121843-8  ISNI: 0000 0001 0672 3582  LCCN: n50052521  SUDOC: 027857042  VIAF: 150886636   WorldCat (עם VIAF): 150886636 
ססיל רודס, מייסד החברה
וסילי צ'רנישב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במרץ 1896 פלך ריאזאן, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 בספטמבר 1952 (בגיל 56) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה
 עיטור הדגל האדום  עיטור הדגל האדום של העמל  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור קוטוזוב, דרגה 1  עיטור לנין  עיטור הכוכב האדום  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
וסילי וסילייביץ' צ'רנישב (ברוסית: Василий Васильевич Чернышёв;‏ 24 במרץ 1896 – 12 בספטמבר 1952) היה איש שירותי הביטחון הסובייטים, המשנה לשר הפנים של ברית המועצות וציר הסובייט העליון של ברית המועצות.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1896 בכפר ויסלקי, פלך ריאזאן. הוא סיים את לימודיו בשנת 1908. מאז 1908 הוא עבד במזנון בתחנת הרכבת בוגויאוולנסק, משנת 1909 עבד כמכונאי וכעוזר חשמלאי בקולנוע בעיר קירסנוב.
שירת בצבא הקיסרי הרוסי מיולי 1915. הוא שירת בגדוד 79 ואחר כך נשלח ללמוד ובאפריל 1916 סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים במוסקבה. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה מאז 1916, נלחם כראש צוות הסיור ומפקד פלוגה 412. על גבורה בחזית הוענקו לו עיטורים צבאיים. הוא השתתף פעיל באירועים המהפכניים בשנת 1917, ונבחר לחבר פלוגה. באוגוסט 1917 שוחרר מהצבא.
הוא הגיע לריאזאן. מאז ספטמבר 1917 - שימש כסגן יו"ר הוועד המנהל המחוזי של ריאזן, היה ממארגני המשטר הסובייטי בריאזאן בשנת 1917. כמארגן האחראי של הוועדה המחוזית של ריאזאן מטעם המפלגה הבולשביקית, הוא היה אחראי על הקמת גדודי כוחות מיוחדים.
בשירות הצ'קה מאז 1920. בשנת 1920 היה ראש הביטחון וההגנה על הרכבות הצפוניות, אז ראש המחלקה ה-31 של הכוחות הפנימיים של הרפובליקה וראש החטיבה ה-34. בפברואר 1921 מונה למפקד סניף הצ'קה של טורקסטן ובמקביל מונה למנהל ההגנה על התקשורת של טורקסטן וחבר המועצה הצבאית המהפכנית. השתתף באופן פעיל בפעולות צבאיות נגד מתנגדי המשטר במרכז אסיה. מאז דצמבר 1922 - ראש המטה של כוחות גפא"ו של המחוז הצבאי של הוולגה. מיולי 1924, הוא היה ראש אגף משמר הגבול של בקזחסטן. באותה העת משנת 1925 עד מרץ 1927 הוא היה מפקח בכיר בכוחות ביטחון הפנים של קזחסטן.
החל מ-15 במרץ 1927 הוא היה עוזר של ראש אגף משמר הגבול של אוגפא"ו במזרח הרחוק. מאז 10 ביולי 1934 כיהן כראש אגף משמר הגבול וביטחון הפנים של מנהלת הנ.ק.ו.ד. במזרח הרחוק.
החל מ-7 באוגוסט 1937 היה סגנו של קומיסר הפנים יז'וב, ובמקביל מ-7 באוגוסט 1937 עד 18 בפברואר 1939 היה ראש המשטרה הסובייטית. צ'רנישב היה הסגן של יז'וב, היחיד לאחר מעצרו שלא הודח והוצא להורג, בשל הרקע הצבאי רכש את אמון המשטר ומ-18 בפברואר 1939 ועד 25 בפברואר 1941 הוא היה ראש מערך הגולאג של ברית המועצות, בעודו נשאר סגן השר לענייני פנים של ברית המועצות.
הוא היה סגן שר הפנים עד מותו, בשנת 1952. במהלך תקופה זו, שיתף פעולה עם הוועדה המיוחדת ופרויקט הגרעין הסובייטי ופיקח על העבודה של חטיבות בנייה וייצור כמו הגולאג, משרד הלוגיסטיקה, ניהול מסחרי, אגף רכבת ותחבורה ומפעלים שונים.
הערות שוליים

↑  История МВД (אורכב 13.04.2014 בארכיון Wayback Machine)
וריאן פריי

| --- | --- |

צילום  בניו יורק, ב-1944, מאת פיליפ הלסמן  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 באוקטובר 1907 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בספטמבר 1967 (בגיל 59) רדינג, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת 
 מקצוע:  עיתונאי, פובליציסט, סופר, עורך דין לזכויות אדם 
 בן או בת זוג:  Eileen Fry 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (21 ביולי 1994)  מדליית הרזיסטנס  אביר בלגיון הכבוד 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  וריאן פריי
 
שלט רחוב וריאן פריי בברלין
העץ שניטע ביד ושם לכבוד וריאן פריי
וריאן פריי (באנגלית: Varian Fry;‏ 15 באוקטובר 1907 – 13 בספטמבר 1967) היה עיתונאי אמריקאי, חסיד אומות העולם.
ביוגרפיה

וריאן מקי פריי נולד ב-1907 בניו יורק וגדל ברידג'ווד, ניו ג'רזי, אחרי שמשפחתו עברה לשם ב-1910. אביו, ארתור פריי, ניהל את חברת "קרלייל&מליק" מוול סטריט. אמו הייתה ליליאן לבית מקי. פריי התחנך ברוח של נצרות הקווייקרים. הוא למד בבתי ספר יוקרתיים והשלים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד.ב-1927, עוד בהיותו סטודנט, יסד ביחד עם לינקולן קרסטיין מגזין ספרותי נודע: "Hound & Horn". הוא נישא לעיתונאית איילין אוורי יוז אותה הכיר באמצעות אחותו של קרסטיין, מינה. 
לאחר עליית הנאצים בגרמניה, פריי עזר לגייס כספים עבור תנועות אנטי נאציות באירופה.
לאחר כיבוש צרפת וכניעתה לגרמניה באפריל 1940, נודע בארצות הברית שסעיף 19 בהסכם הכניעה של צרפת חייב את צרפת למסור לגרמנים את כל מי שמוגדר ברישומי הנאצים כמתנגד למשטר הנאצי.
עקב כך, הוקמה בארצות הברית ועדת חירום בשם הוועד לסיוע לשעת חירום, Emergency Rescue Committee"(ERC)", בה הוא פעל לצד פריץ היינה. תפקיד הוועדה היה לאתר מתוך רשימות אלו 200 אינטלקטואלים העומדים בסכנה, להעניק להם אשרות ולעזור להם להגר לארצות הברית.
וריאן פריי התנדב להיות נציג הוועד לסיוע לשעת חירום (ERC) בצרפת. הוא קיבל 200 שמות מראש, ונאמר לו להגיע למרסיי עם 3,000 דולר, שם יחכו האנשים להם עליו להעניק את אשרות היציאה.
כשהגיע פריי למרסיי, באוגוסט 1940, הוא הופתע לגלות מאות רבות של פליטים שבאו לבקש את עזרתו, רובם יהודים. פריי לא נרתע והחליט לעזור בכל דרך לכמה שיותר מהם, כולל בדרכים לא חוקיות. הוא שכר משרד וצוות קטן, ובמקביל לפעילות המקורית לשמה הגיע, הם זייפו מסמכים והבריחו פליטים רבים, רובם יהודים, בדרך הים והיבשה. פעילות זו התבצעה מבלי לדווח דבר לוועדה או לשגרירות ארצות הברית - בצרפת של שלטון וישי.
בדצמבר 1940 נחשפה פעילותו הבלתי חוקית של פריי, הוא נעצר על ידי המשטרה הצרפתית ושוחרר בתנאים מגבילים. הוא החליט להישאר בצרפת והמשיך לפעול, גם לאחר שפג תוקף דרכונו והוא הפך לשוהה בלתי חוקי. הוא נעצר שוב, כנראה עקב הלשנה של השגרירות האמריקנית, וגורש סופית במאי 1941 מצרפת.
לפי הערכת פריי עצמו, משרדו טיפל ב-15,000 פליטים יהודים, מתוכם כ-1,000 הוברחו מתוך צרפת וכ-3,000 קיבלו סיוע אחר. בין היהודים שהוברחו היו מרק שאגאל, חנה ארנדט, ליון פויכטוונגר, זיגפריד קרקאואר וז'ק ליפשיץ.
לאחר חזרתו לארצות הברית, הפך פריי לדובר נלהב ועיקש כנגד מדיניות ההגירה האמריקאית המפלה יהודים.
ב-1945 הוא פרסם ספר בשם "Surrender on Demand" בו תוארו חוויותיו בזמן שהותו בצרפת.
ב-1967 זכה פריי לאות לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
ב-1996 הפך לאמריקאי הראשון שזוכה בתואר חסיד אומות העולם של יד ושם.
כשנשאל באשר למניעיו, פריי סיפר שכבר ב-1935, כשביקר בברלין וראה נאצים מתעללים ביהודים, הוא החליט לא להישאר אדיש ולנקוט בפעילות-נגד כמיטב יכולתו.
הנצחה

בשנת 1997 נעשה על פריי סרט תיעודי על ידי במאי אירי, בשם "וריאן פריי: שינדלר האמריקאי" (Varian Fry: The America's Schindler).
בשנת 2001 הופק סרט טלוויזיה בשם Varian's War שהושפע מסיפור גבורתו יוצא הדופן של פריי.
בשנת 2023 הפיקה נטפליקס את המיני סדרה אל מעבר האוקיינוס המגוללת את סיפורו. קורי מייקל סמית' מגלם את דמותו בסדרה.
אחד הרחובות ברובע מיטה בברלין נקרא על שמו של וריאן פריי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299667305171  PLWABN: 9810655143505606  BIBSYS: 9005545  BnF: cb12813853j (data)  CANTIC: a11115646  CiNii: DA0203245X  GND: 116843373  ISNI: 0000 0000 8399 9673  LCCN: n80060607  NKC: zmp2016911005  NTA: 072425881  RERO: 02-A003267418  RKD: 365112  SNAC: w6sx6v54  SUDOC: 050503731  VIAF: 91499080   WorldCat (עם VIAF): 91499080
ז'ורז' ברנאנוס

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1888 הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 פטירה:  5 ביולי 1948 (בגיל 60) ניי-סיר-סן, צרפת 
 שם לידה:  Louis-Émile-Clément-Georges Bernanos 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière de Pellevoisin 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  Joy, Mouchette, The Diary of a Country Priest 
 הושפע מ:  תרזה הקדושה מליזייה 
 בן או בת זוג:  Jehanne Bernanos 
 צאצאים:  Michel Bernanos, Yves Bernanos, Jean-Loup Bernanos 
 פרסים והוקרה:  פרס פמינה (1929)  הפרס לרומן של האקדמיה הצרפתית (1936) 
 חתימה:   
 
ז'ורז' ברנאנוס (בצרפתית: Georges Bernanos;‏ 20 בפברואר 1888 - 5 ביולי 1948), סופר צרפתי.
ברנאנוס נולד בפריז לאב שהיה דקורטור ולאם שהייתה קתולית אדוקה, וקיבל את חינוכו ברוח הקתוליות והמונרכיזם. בילה את ילדותו ונעוריו בכפר פרסאן (כיום במחוז פה- דה קאלה שבצפון צרפת) שבו הייתה לאביו נחלה משפחתית. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הצרפתי ונפצע בקרב מספר פעמים. ב-1917 נשא לאישה את ז'אן טאלברט ד'ארק (שהייתה קרובה רחוקה של ז'אן ד'ארק) שילדה לו שלושה בנים ושלוש בנות. עבד בחברת ביטוח על מנת לפרנס את משפחתו הגדולה, אך ב-1924 עקר לנחלת אביו בכפר פרסאן ושם החל לכתוב את הרומנים שלו.
ב-1926, בעקבות פרסום ספרו הראשון "תחת שמש השטן" שזכה להצלחה, החליט לפנות לקריירה ספרותית. ב-1936 פרסם את "יומנו של כומר כפרי" שזכה בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית לכתיבת רומנים. ב-1938, בהשפעת מלחמת האזרחים בספרד, פרסם את "בתי העלמין הגדולים תחת הירח". מפני עברו האנטי דמוקרטי ונטייתו לתנועת הפעולה הצרפתית (שהייתה מלוכנית מעיקרה), שמהם השתחרר ב- 1932, הוא ראה את הסכנה הנשקפת לעולם מן הפאשיזם והנאציזם וכינה אותם: "מפלצתיות מתועבת". הוא התאכזב מן הגישה הפייסנית של אנגליה ושל צרפת כלפי היטלר, שבאה על ביטויה בהסכמי מינכן. ב-1938 עקר לדרום אמריקה, חי בעיקר בברזיל וניסה להקים שם משק חקלאי, אך ללא הצלחה.
הוא לא יכול היה לשרת בצבא משום שהיה נכה מלחמת העולם הראשונה, אך שלושת בניו חזרו לצרפת והתגיסו לצבא הצרפתי. הוא פרסם מאמרים שבהם תקף את ממשלת וישי ותמך בצרפת החופשית בהנהגתו של שארל דה גול. אחרי המלחמה דה גול קרא לו לחזור לצרפת ולשמש כחבר ממשלתו. הוא חזר אך התרחק מן הפוליטיקה.
ז'ורז' ברנאנוס נפטר בפרבר של פריז ניי-סיר-סן ב-1948.
התעמלות מכשירים במשחקים האולימפיים

המתעמל הגרמני-יהודי אלפרד פלאטו, האלוף האולימפי הראשון בתרגיל מקבילים, באולימפיאדת אתונה (1896)
נבחרת הולנד בהתעמלות נשים לאולימפיאדת אמסטרדם, 1928, זכתה במדליית זהב, בפעם הראשונה שתחרות זו נערכה באולימפיאדה
המתעמלת הצ'כוסלובקית ורה צ'סלבסקה, שזכתה ב-11 מדליות אולימפיות, מהן 7 מדליות זהב, בין 1960 ל-1968
זוכות המדליות בקרב-רב באולימפיאדת מינכן (1972). מימין: זוכת מדליית הארד, הסובייטית תמרה לזקוביץ', זוכת מדליית הזהב, הסובייטית לודמילה טורישצ'בה וזוכת מדליית הכסף, המזרח-גרמנייה קארין יאנץ
המתעמלת הרומנייה נדיה קומנץ', שזכתה ב-9 מדליות אולימפיות, מהן 5 מדליות זהב, באולימפיאדת מונטריאול (1976) ובאולימפיאדת מוסקבה (1980), והייתה למתעמלת הראשונה בהיסטוריה שקיבלה ציון מושלם (10), על ביצועה בתרגיל המקבילים המדורגים
המתעמלת הסובייטית נלי קים, שחלקה עם נדיה קומנץ' את מדליית הזהב על תרגיל הקרקע באולימפיאדת מוסקבה (1980), מבצעת את התרגיל הקרקע שלה במהלך המשחקים
זוכי המדליות בתרגיל הקפיצות באולימפיאדת לונדון (2012). מימין: האוקראיני איגור רדיבילוב, הדרום קוריאני יאנג האק-סון והרוסי דניס אבליאזין
התעמלות מכשירים היא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896). הוא נחשב לאחד משלושת הענפים היוקרתיים במשחקים, לצד האתלטיקה והשחייה.
היסטוריה

במשחקים האולימפיים הראשונים התחרו רק מתעמלים גברים. באתונה התחרו המתעמלים בטבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וטיפוס על חבל, וכן בתחרויות קבוצתיות במקבילים ובמתח.
באולימפיאדת פריז (1900) לא נערכה אף אחת מהתחרויות שנערכו באתונה, והתחרות היחידה שהתקיימה היא קרב רב ליחידים. בניגוד למקובל כיום, קרב-רב באותם ימים שילב, לצד התעמלות מכשירים, גם מקצועות באתלטיקה קלה, כגון קפיצה לרוחק, קפיצה לגובה וקפיצה במוט, ואף הרמת משקולות.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) שבו ונערכו כל תחרויות היחידים שנערכו באתונה, בנוסף לקרב-רב, ועליהם התווספו עוד מספר תחרויות יחידים: להטוטנות, טריאתלון ותחרות משולבת (תחרות שדומה למעשה יותר לקרב-רב המודרני, והתבססה על ארבעה מכשירים). בנוסף, נערכה תחרות קרב-רב קבוצתית, בה השתתפו 13 מועדונים אמריקאיים. המשלחת הגרמנית, שקיבלה את הציון הגבוה ביות בקרב-רב הקבוצתית, נפסלה לאחר שהתברר כי חבריה היו ממועדונים שונים.
באולימפיאדת לונדון (1908) שוב הצטמצם מספר התחרויות, ונערכו רק תחרויות קרב-רב ליחידים ולקבוצות. בניגוד למשחקים הקודמים, הקרב-רב כלל מקצועות התעמלות מכשירים בלבד, כפי שנהוג כיום. בנוסף, בתחרות הקרב-רב הקבוצתית, התחרו נבחרות של מדינות, ולא מועדונים. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) נוספו לשתי תחרויות אלה שתי תחרויות נוספות: תחרות קבוצתית עם בחירה חופשית של תרגיל ומכשיר, ותחרות קבוצתית בשיטה שוודית. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נערכו תחרויות במתכונת זהה.
באולימפיאדת פריז (1924) הוחזרו כל תחרויות היחידים שנערכו במשחקים הראשונים באתונה (טבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וטיפוס על חבל), וכן נערכה בפעם היחידה בהיסטוריה גם תחרות על סוס קפיצות צדי. התחרויות הקבוצתיות שנוספו בלונדון בוטלו, והתחרות הקבוצתית היחידה שנערכה הייתה קרב-רב.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) הייתה הראשונה בה השתתפו גם מתעמלות. לנשים נערכה רק תחרות אחת, קרב-רב קבוצתי. תחרויות הגברים לא כללו הפעם טיפוס על חבל. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שוב לא נערכו תחרויות לנשים. לתחרויות הגברים הושב הטיפוס על חבל (בפעם האחרונה), וכן נוספו להטוטנות, טאמבלינג (סדרת קפיצות שנערכת על מסלול מאורך) ולראשונה בהיסטוריה גם תרגיל קרקע.
באולימפיאדת ברלין (1936) הוחזר הקרב-רב לנשים, והוא נערך מאז ברציפות. תחרויות הגברים כללו קרב-רב קבוצתי, קרב-רב ליחידים ותרגילי טבעות, מקבילים, מתח, סוס סמוכות, סוס קפיצות וקרקע. מתכונת זו של תחרויות הגברים לא השתנתה מאז ועד היום.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) החלו גם תחרויות למתעמלות יחידות. ארבעת המקצועות בהן התחרו הנשים הם מקבילים מדורגים, סוס קפיצות, קורה וקרקע, ובנוסף נערכה גם תחרות קרב-רב. שינוי נוסף בתחרויות הנשים היה הוספה של תחרות קבוצתית עם מתקן נייד (הדומה במהותה לתרגילי ההתעמלות האומנותית של ימינו. תחרות זו נערכה גם באולימפיאדת מלבורן (1956), ולא נכללה באולימפיאדת רומא (1960). מאז אולימפיאדת רומא לא חל שינוי במתכונת התחרויות לנשים.
שיטת התחרויות

שלב המוקדמות של כל התחרויות נערך במקביל. למעשה, המתעמלים השונים מתחרים במסגרת של קרב-רב, והתוצאה שהשיגו בכל מכשיר בנפרד משמשת גם לדירוג שלהם לגבי המכשיר עצמו. עבור מדינות שמיוצגות על ידי חמישה מתעמלים, המוקדמות מהוות גם מוקדמות לקרב-רב הקבוצתי. בכל אחד מהמכשירים מתחרים ארבעה מתוך החמישה, והציון המצטבר של כל המתעמלים של מדינה מסוימת בכל המכשירים, מהווה את הניקוד הכולל של הנבחרת.
לשלב הגמר בכל מכשיר מעפילים 8 המתעמלים שהשיגו את הציון הגבוה ביותר בשלב המוקדמות ורק שניים מכל מדינה. שלושת המתעמלים שדורגו במקומות 9 עד 11 מהווים רזרבה. לשלב הגמר בקרב-רב ליחידים מעפילים 24 המתעמלים שסכום הציונים שלהם בכלל המכשירים היה הגבוה ביותר, ורק שניים מכל מדינה. ארבעה נוספים הם רזרבה. לגמר הקרב-רב הקבוצתי מעפילות 8 הנבחרות שהשיגו את הציון הגבוה ביותר בשלב המוקדמות. בגמר הקרב-רב הקבוצתי מתחרים שלושה מתעמלים מכל נבחרת בכל תרגיל מתוך חמישה מתעמלים.