stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי אלון
ביוגרפיה

נולד (עם אחיו התאום יונה אלון) ליעקב קז'ימירסקי (אלון) ורחל וסרמן, שהיו חברי קיבוץ עין שמר. הוא התחנך בחברת הילדים בקיבוץ, ואת לימודי התיכון השלים במוסד החינוכי מבואות עירון.
בצעירותו היה אלון חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר, ושימש כמדריך בתנועה. כאשר גדל הצטרף לתנועת מפ"ם, ובשנת 1992, כאשר פרשה מפ"ם מן המערך והתמזגה במרצ, חבר אלון לתנועה זו.
עבד שנים אחדות כרועה צאן בקיבוצו וכן כבמב"ח בקיבוצים אחרים. בין השנים 3–1960 שהה בפריס ולמד ספרות צרפתית, משם - לאחר נישואיו ויחד עם רעייתו יצאו כתרמיליאים הראשונים בשנת 1963 לסיבוב של שנה סביב העולם - וחזרו לקיבוץ עין שמר.
את שירותו הצבאי החל אלון בגדוד 13 של חטיבת גולני. לאחר מכן עבר קורס מ"כים, קורס קציני חיל רגלים וקורס קציני חרמ"ש. השתתף במלחמת סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה. ממלחמת יום כיפור שימש אלון כמפקד פלוגת הסריקות של יק"פ צפון (יחידת הקבורה הפיקודית של פיקוד צפון). בהתבטאו על תפקיד זה אמר אלון: "כאן נפגשתי עם מחיר המלחמות והאבל, יותר מאשר עם שמחת הניצחונות". ביחידה זו השתלם במנהגי היהדות ולמד שיעורים מפי רבנים והמורים ששירתו ביחידה. פרש משירות מילואים בצה"ל, בגיל 55 בדרגת רס"ן.
בשנת 1969 החל אלון בלימודי יהדות במסגרת השלוחה הישראלית של בית המדרש לרבנים באמריקה ("נווה שכטר" - ירושלים). בין השנים 1995 ו-2000 למד בבית המדרש שהקים יריב בן אהרון ב"מדרשה" באורנים. השתתף בעריכת "מחברת שדמות" וכן כתב יחד עם יריב מסכתות של מקורות על ביאליק, ברנר, אלתרמן קפקא ועוד.
כחבר הקיבוץ כיהן אלון כמזכירו, כרכז ועדת התרבות, שנים רבות כעורך עלון הקיבוץ, העיתון המקומי וכן כרועה הצאן של הקיבוץ. אלון היה פעיל במסגרת התנועה הקיבוצית ובין השאר שימש כעורכו של "השבוע בקבה"א" - השבועון של קיבוצי השומר הצעיר. במסגרת תפקידיו אלה, ובמיוחד כרועה צאן, התוודע עלי, לחיי הערבים בארץ והִרבה להיפגש איתם עוד משחר ילדותו.
ביוגרפיה > יחסו לממסד הדתי

לטעמו של עלי, דרכם של כל הדתות והממסדים היא להשתלט על עמים ולייחס מעשה זה, לצו אלוהי. ספריו האחרונים, "סיטרא אחרא" ו"קהלת של הצרצרים" מהווים ביקורת חריפה על מה שקרה לדתות המונותיאיסטיות - כולל, כמובן, היהדות. למרות ביקורתו זאת חוזר אלון ומדגיש את היופי והגאוניות שבספר התנ"ך ובתלמודים. אלון לא הסתיר את סלידתו מיחסו הכפייתי של הממסד הדתי בישראל, ובמיוחד מהפלג המתנחלי של הציונות הדתית העלול להביא את חורבן הבית השלישי. עם זאת, כמי שהיה מפקדם של אנשים דתיים וחרדים, במסגרת יחידת הקבורה הפיקודית, ציין אלון את אהבתו והערכתו לאנשי היחידה
כתיבה > שירה

עלי אלון פרסם את ספר שיריו הראשון לפני מלחמת ששת הימים, בשנת 1966, תחת שם העט א. עלי. לימים הפריד באופן ברור בין פרסומיו כעיתונאי ועורך, עליהם חתם עלי אלון, ובין שיריו וספרי שיריו, עליהם חתם א. עלי.
עלי אלון הוא מראשוני המשוררים של דור הבנים בתנועה הקיבוצית והקיבוץ, כתופעה אנושית וחברתית, עומד במרכז יצירתו. הוא פרסם כעשרה ספרי שירה ועוד כעשרה ספרי פרוזה, פרוזה-שירית, ספרי מדרשים וכן מאמרים, רשימות וראיונות בעיתונות הקיבוצית. ספרו רחב היריעה "איתקה" הוא אוטוביוגרפיה לפי האודיסיאה, המסכם את תולדות חייו - וחיי הקיבוץ בכלל.
את השקפת עולמו ושאיפתו לשלום, גיבש אלון כבר בצעירותו. מלחמת העצמאות ובעקבותיה הריסת הכפרים הערביים, ודחיקת תושביהם להרים שממזרח לעין שמר, גרמו לו לצאת בחריפות, כנגד מה שהוא רואה כעוול וקיפוח. בשירו "הזמנה לבכי", על שנים עשר המרגלים, אשר נכתב כאלגוריה על המצב הציוני בימינו, שואל אלון:
על פי פרשנותו של אלון, הסיבה לבכי, ולסירובו של העם להיכנס לארץ, אינם חולשה או חוסר ביטחון, אלא מרד וצו מוסרי כנגד הכיבוש. כמו כן השתתף בקובצי שירי-המחאה שהתפרסמו לאחר מלחמת לבנון הראשונה.
אלה תולדות יעקב, שירים, ספרית פועלים, 1966.
הר המנוחות, שירים, רישומי דפוס יחזקאל קמחי, ספרית פועלים, 1969.
מדרש הקרפדים, מעשה בר' טרפון, ספרית פועלים, 1978.
רקוויאם לברוש, ציורים יובל דניאלי, ספרית פועלים, 1978.
בדרך לארץ המובטחת, שירים, ספרית פועלים, 1989.
יחף, תהילי עין שמר, רישומים יצחק פלגי - איגנץ, ספרית פועלים, 1991.
הפוגה על השעה ארבע, שעת הילדים
רשימת כשל, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, 1995.
פרטיטות על קוץ, ספרית פועלים, תל אביב, 1999.
לפני החוק, פרנץ קפקא, עם פירוש הפרעושים, עם יגאל תומרקין, הקיבוץ המאוחד, 2000.
לב צעצוע, מדרשי אגדות ושירי זמר, צילומים דב אמיתי, 2003.
הערות שוליים על יציאת מצרים, מחזור שירים, עריכה - לאה שניר, בני ברק תשס'ה 2005.
בין עדן לקהלת, מבחר שירים-1966–2006, ספרית פועלים, 2008.
איתקה - אוטוביוגרפיה, ספריית פועלים, 2012.
גן-שמר - יחסי עין-שמר וגן-שמואל, שנה בקיבוץ, 2012.
סיטרא אחרא - השטן כותב את התנ"ך, ספרית פועלים, 2015.
קהלת של הצרצרים - מדרש ("מקורות" עין שמר)
כתיבה > חיים אישיים

בשנת 1963 נישא לשמחה יחזקאל (שעלתה בילדותה מבגדאד), ולזוג ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  רונן אחיטוב, חטא המרגלים במציאות ימינו, אתר נתיבות שלום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308070505171  BnF: cb155252555 (data)  ISNI: 0000 0000 6661 0566  LCCN: n89120143  VIAF: 22448446   WorldCat (עם VIAF): 22448446
התיכון הווירטואלי

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 2012 – הווה (12 שנים)
 מגמות:  מתמטיקה, פיזיקה, אנגלית ואזרחות.
 שכבות לימוד:  י'-י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  ד"ר דן (דני) שטייניץ
 תלמידים
 :  1157
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 http://www.vschool.cet.ac.il
התיכון הווירטואלי הוא בית ספר תיכון שהקימו משרד החינוך, קרן טראמפ ומט"ח ואשר נועד לאפשר לכל תלמיד המעוניין ללמוד מתמטיקה, פיזיקה, אנגלית או אזרחות לבגרות מורחבת (5 יחידות) – לעשות זאת באמצעות למידה סינכרונית בעזרת המחשב. אוכלוסיית היעד של התיכון היא בתי ספר שאינם יכולים להציע לתלמידיהם ללמוד בגרות מורחבת בשל היעדר מורה או מספר מצומצם של תלמידים שאינו מאפשר לפתוח כיתת מגמה. התיכון הווירטואלי החל לפעול בשנת הלימודים ה'תשע"ג (2012) כאשר את פעילותו בחמש השנים הראשונות ניהלה ד"ר דפנה רביב. בשנת 2017 נכנס ד"ר דני שטייניץ לתפקיד מנהל התיכון.
השיעורים בתיכון מתקיימים במערכת סינכרונית המאפשרת למידה וירטואלית מרחוק. כיתה סינכרונית מאפשרת לקיים מפגש בזמן אמת של מורה או חונך עם תלמידים. התנהלות בכיתה סינכרונית משולה להתנהלות בכיתה רגילה – המורה או החונך הם בעלי רשות ההנחיה והתלמידים יכולים להצביע, לשאול שאלות ולהגיב לאורך המפגש.
כמו כן, התלמידים משתתפים בתרגילים בקבוצות הנערכים באופן וירטואלי ומועברים על ידי סטודנטים למקצועות ריאליים כגון הנדסה או פיזיקה שמסייעים לתלמידים במענה על שאלות בשיעורי הבית שאותם התלמידים נדרשים להגיש באופן מקוון במערכת הממוחשבת.
תלמידים

בשנת הלימודים ה'תשע"ח למדו בתיכון כ-1,157 לומדים בשכבות י' – י"ב שהגיעו מכ- 140 בתי ספר ברחבי הארץ כ-50% מהתלמידים מהחינוך הממלכתי דתי, כ-20% מהמגזר הערבי (כמחצית מהם מהמגזר הבדואי), 17% מהמגזר החרדי, והשאר – מבתי הספר הממלכתיים.
מקצועות

התיכון מגיש תלמידים לבגרות מורחבת במתמטיקה, פיזיקה, אנגלית ואזרחות. החל משנת 2017 התיכון מפעיל גם כיתת אולפן עברית לעולים חדשים.
הערות שוליים

↑  התיכון הוירטואלי, באתר אגף חינוך על יסודי במשרד החינוך
1 2 3  "אודות התיכון הווירטואלי - התיכון הווירטואלי". התיכון הווירטואלי. נבדק ב-2017-12-28.
↑   ענבל אורפז, תלמידים מאילת ועד קרית שמונה: הכירו את התיכון הווירטואלי, באתר TheMarker‏, 2 בספטמבר 2015
↑  הערכת פעילות התיכון הווירטואלי שפרסם המינהל הפדגוגי במשרד החינוך, 2016
↑  "קריאת הכיוון של הלמידה הווירטואלית צריכה להתפשט הלאה", באתר מקור ראשון, ‏2020
↑  הצלצול הוא בשביל הרובוט, באתר ישראל היום, ‏2017
אפי בייקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1880 גולדסבורו, אוסטרליה 
 פטירה:  2 בינואר 1968 (בגיל 87) וייברלי, אוסטרליה 
 מקום לימודים:  קולג' גרנוויל 
 תחום יצירה:  צילום 
 
יופימיה "אפי" אלינור בייקר (באנגלית: Euphemia Eleanor "Effie" Baker;‏ 25 במרץ 1880 - 2 בינואר 1968) הייתה צלמת אוסטרלית, שהפכה בשנת 1922 לאישה הבהאאית הראשונה באוסטרליה. היא צילמה אתרים בהאיים באוסטרליה, ניו זילנד, עיראק ופרס; חלק מהתמונות נכללו בתרגומו של שוגי אפנדי לספר מפציעי השחר.
ילדות והשכלה

יופימיה אלינור בייקר, נולדה בגולדסבורו, ויקטוריה שבאוסטרליה. אפי היא בתם של ג'ון בייקר ומרגרט, והגדולה מבין אחד-עשר אחים. אביה של אפי למד במכללת ווסלי במלבורן בין השנים 1868–1869, אך קטע את לימודיו וחזר לגולדסבורו עקב ענייני משפחה. בהמשך עבד ג'ון בייקר כמנהל עבודה במכרות בגולדסבורו. הוא התחתן עם מרגרט בדצמבר 1879 ובשנת 1880 נולדה אפי. בשנת 1886, אפי, בהיותה בת שש, עברה לגור אצל סבא וסבתא בבלרט. סבה, קפטן הנרי אוונס בייקר, עבד כמפקח הראשון במצפה הכוכבים בלאראט, והשפיע על העניין שגילתה בכלים מדעיים, חשיבה יצירתית ואבולוציה. אף על פי שנפטר רק ארבע שנים לאחר המעבר של אפי אל ביתם, בשנת 1890, בעוד אפי הייתה עדיין ילדה צעירה. בבלרט, אפי למדה בבית ספר קלרנדון, בית הספר למאונט פלאזנט ולאחר מכן במכללת גרנוויל לאומנויות, מה שהוביל אותה להתעניין באמנות מגיל צעיר. היא למדה מוזיקה בהנחיית הפסנתרן הידוע אדגר ניקולה, וכבר בשנת 1892, בגיל שתים עשרה, היא זכתה בפרסים בעקבות מופעי פסנתר ב-"Royal South Street Eisteddfod". בהמשך, אפי למדה ציור בבית הספר הישן לאמנות בבלרט מזרח ולאחר מכן בבית הספר לאמנות על שם קארו-סמית'. היא גם למדה במכללת "ביולי".
עיסוק בצילום

לאחר שאפי למדה את יסודות האמנות ובפרט, ציור ומלאכה, החלה להתעניין במדע הצילום החדש ומלאכות עץ מסורתיות. בתחילת דרכה, אפי השתמשה במצלמה שהביאה לה דודתה פמה, אחותו של אביה. אפי הכינה עבור הוריה אלבומי תמונות ומילאה אותם עם הצילומים שצילמה, פיתחה והדפיסה בעצמה. בעזרת תמיכת משפחתה קיבלה אפי את החינוך הטוב ביותר שהיה זמין עבור ילדה כפרית בתקופה הוויקטוריאנית .
בשנת 1900, אפי עברה לבלאק רוק, מלבורן, לדודתה אופייה, שהייתה מנהלת שעצמאותה והצלחתה המקצועית היוו לה השראה. אפי התעניינה בצילום של פרחי בר, שגדלו באזור בשפע. בשנת 1914, פרסמה חוברת של פרחי בר אוסטרלים שהכילה שבעה צילומים שצבעה בעצמה. כותרת החוברת הייתה "Australian Wild Flowers". בעקבות ההצלחה הרבה של חוברת זו, היא פורסמה מחדש מספר פעמים בשנים 1917, 1921 ו-1922. בנוסף, אפי יצרה ומכרה צעצועי עץ משובחים והכינה בתי בובות למטרות צדקה.
כניסתה לדת הבהאאית

בראשית שנות העשרים, תוצאות מלחמת העולם הראשונה הובילו אנשים לחפש פתרונות למצוקות שנוצרו, ורבים ערערו על תפקידה של הכנסייה. באותה תקופה אפי גרה בביומריס, והחלה, יחד עם חברתה רובי ביבר לקחת חלק בהרצאותיה של ד"ר ג'וליה סיטון סורס. במסגרת הרצאות אלו, הן שמעו את קלרה והייד דאן מספרים על הדת הבהאית, אשר הדגישו את הצורך באחדות עולמית על בסיס שוויון גזעי, הבנה בין דתית, ובשוויון בין המינים. זו הייתה הפעם הראשונה שאפי נחשפה אל הדת הבהאאית, ומייד הכריזה על עצמה כבהאית, עוד באותה השנה. כך הפכה לאישה הבהאאית האוסטרלית הראשונה.
תרומתה לקהילה הבהאאית

כצלמת, אפי שירתה את דתה על ידי צילומי המקומות הקדושים לדת הבהאית, הן בישראל והן באיראן.
הבריאות של אפי התדרדרה והיא החליטה לנסוע כדי לנוח. בשנת 1923, נסעה אפי לטסמניה וניו זילנד יחד עם מרתה רוט, מורה לדת הבהאית ואספרנטו על אף מצבה הרפואי, בינואר 1925, החליטה אפי לעלות לרגל למקדש בחיפה, פלשתינה, בתקווה שההפלגה תרפא אותה. לאחר העלייה לרגל, התגוררה באנגליה במשך שישה חודשים. לאחר מכן, קיבלה הזמנה משוגי אפנדי, השומר הדת הבהאית, לגור בחיפה ולעבוד כמארחת באכסניה חדשה המיועדת לעולי הרגל הבהאים מארצות המערב.
שוגי אפנדי העריך את כישרונותיה של אפי ובייחוד את עבודות הצילום שלה. כך לדוגמה, בספר השנה הבהאית כלל אפנדי את צילומיה של גני האנדרטה הבהאית בהר הכרמל. בנוסף, אפי יצרה שרטוטי נופים כחלק מתכנון חלקים חדשים בגנים הבהאיים.
בשנת 1930, אפי קיבלה משימה לנסוע לאיראן על מנת לצלם את שורשי הדת הבהאית. אפי סיכנה את ביטחונה בנסיעתה, מעצם היותה אישה ובהאית. במסע זה, אפי צילמה אלף תמונות של מקומות ומונומנטים הקשורים להיסטוריה של הדת הבהאית, בעקבות מחסור בחומרי צילום ופיתוח רק כ; 400 מתמונות אלה פורסמו. היא פיתחה את הסרטים לאור ירח. לאחר מסע זה, חזרה לחיפה. אפנדי כלל כמה מצילומים הללו בספרו, "שובר שוברים" (1932), שהיה תרגום לספרו של נביל-אני-עזאם על מקורות הדת.
בשנת 1963, עברה אפי לדירה במטה הלאומי הבהאי בסידני, ועבדה שוב כמארחת. אף על פי ששיתפה עם חבריה הדפסים צילומים ויצירות אמנות שונות אחרות, היא התנערה מהפרסום: הישגיה לא היו ידועים מעבר למעגל הקרובים שלה.
אפי נפטרה ב־2 בינואר 1968 בווברלי. נערך טקס הלוויה בהאית והיא נקברה בבית העלמין "מונה וייל". מאות אנשים הגיעו להלוויה, ובניהם אנשי הדת הבהאית.
בין השנים 1981 ל-1982, עבודותיה היו חלק מהתערוכה הלאומית של צלמות אוסטרליות "Australian Women Photographers 1890-1950".
לקריאה נוספת

To follow a dreamtime: "Father" and "Mother" Dunn, the spiritual conquerors of a continent, issued by the National Spiritual Assembly of the Baha'is of Australia, Paddington, N.S.W.: The Assembly, 1970.
B. Hall and J. Mather, Australian Women Photographers 1840-1960 (Melb, 1986)
Herald of the South, 7, Apr 1986.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Bahá News", Bahai.works, 1986
1 2  "Faith in the stars: Baha'is roots in Ballarat", The Concier, 2014
↑  "Ambassador at the Court: The Life and Photography of Effie Baker", Hassall Graham, 1999
1 2 3 4  "Australian Dictionary of Biography", Hassall Graham, 1993
↑  "Messages to the Antipodes", Bahai.works
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: baker-euphemia-eleanor-effie-9408  Trove: 1469226
מליקרג'ון קהרג

מפאנה מליקרג'ון קהרג (בקאנדה: ಮಾಪಣ್ಣ ಮಲ್ಲಿಕಾರ್ಜುನ್ ಖರ್ಗೆ; נולד ב-21 ביולי 1942) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כנשיא הקונגרס הלאומי ההודי מ-2022 ויו"ר האופוזיציה ברג'יה סבהה מ-2021.
ביוגרפיה

מפאנה מליקרג'ון קהרג נולד ב-21 ביולי 1942 בורוואטי שבמדינת היידראבאד בהודו הבריטית (היום בקרנאטקה, הודו).
למד במכללה הממשלתית לאומנות ומדעים בגולבראג' (אנ'), והיה נשיא התאחדות הסטונדטים במכללה בין 1964 ל-1965. ב-1966 עבר ללמוד במכללה למשפטים בעיר, והי סגן נשיא התאחדות הסטודנטים בה. ב-1969 נבחר לנשיא ועדת הקונגרס הלאומי ההודי בעיר.
ב-1972 נבחר לראשונה לאספה המחוקקת של קרנאטקה, ושב ונבחר במשך תשע פעמים נוספות, עד ל-2009. היה חבר בממשלות קרנאטקה שהוקמו על ידי הקונגרס בתפקידים שונים.
בבחירות ללוק סבהה ב-2009 נבחר לראשונה לפרלמנט ההודי. שימש כשר העבודה והתעסוקה בממשלת מאנמוהאן סינג השנייה מ-2009 עד יולי 2013, כשעבר לשמש כשר הרכבות ושר הצדק החברתי וההעצמה עד לאחר הבחירות ללוק סבהה ב-2014, בהם הובסה הקונגרס. קהרג עצמו היה אחד מ-44 מועמדי הקונגרס שהצליחו להיבחר ללוק סבהה.
קהרג הובס בבחירות ללוק סבהה ב-2019 ואיבד את מושבו. ביולי 2020 נבחר לחבר ברג'יה סבהה. ב-16 בפברואר 2021 מונה על הקונגרס למנהיג האופוזיציה ברג'יה סבהה.
בבחירות לנשיאות הקונגרס שנערכו באוקטובר 2022, נבחר קהרג לנשיא המפלגה.
חיים אישיים

במאי 1968 נישא לרידאבהאי קהרג, ולהם שלושה בנים ושתי בנות.
הערות שוליים

1 2  Member's Bio-Profile, Shri Mallikarjun Kharge, Rajia Sabha
↑  Team Manmohan finally in place,59 ministers take oath, The Indian Express, ‏28 במאי 2009
↑  Eight new faces inducted in UPA council of ministers, NDTV, ‏17 ביוני 2013
↑  Mallikarjun Kharge, the sixth Railway Minister in four years, New18, ‏18 ביוני 2013
↑  Mallikarjun Kharge suffers first electoral defeat in his career, The Economic Times, ‏23 במאי 2019
↑  45 newly-elected Rajya Sabha members take oath, Mint, ‏22 ביולי 2020
↑  Tirtho Banerjee, Kharge, who started as labour leader, becomes new Congress chief by beating Tharoor who speaks fine English, India Today, ‏19 באוקטובר 2022
ACT UP

| --- | --- |


 פעילות:  מאבק במגפת האיידס
 מדינה:  ארצות הברית, ניו יורק
 מייסדים:  לארי קרמר
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 actup.org
 
אקט אפ - קואליציית איידס לשחרור כוח (AIDS Coalition to Unleash Power - ACT UP), היא קבוצת פעולה ישירה לשיפור תנאי חייהם של נשאי איידס, ולמאבק במגפת האיידס על ידי חקיקה, מחקר וטיפול רפואי, במטרה לייצר מדיניות שתביא לבסוף להכחדת הנגיף ולהפסקת המוות ממנו.
אקט אפ נוסדה באופן רשמי בשנת 1987. מרכז שרותי הקהילה ההומו-לסבית בניו יורק. לארי קרמר התבקש לדבר במסגרת כנס נואמים, והרצאתו מרובת המשתתפים עסקה בפעולה הנדרשת למאבק באיידס. קרמר דיבר כנגד ארגון "משבר הבריאות של הגברים הגאים", ארגון שאותו הקים אך פרש ממועצת המנהלים שלו ב-1983 אותו הוא הציג כחסר יכולות פוליטיות. לפי דאגלס קרימפ, הציג קרמר את השאלה הבאה בפני שומעיו : "האם אנו רוצים להקים ארגון חדש שיוקדש לפעילות פוליטית?" בתשובה נענה מן הקהל ב"כן!" מהדהד. כ-300 אנשים נפגשו ימים מספר לאחר מכן להקמת הארגון.
פעולות > וול סטריט

ב-24 במרץ 1987 250 פעילי אקט אפ הפגינו מול וול סטריט וברודוויי, בדרישה לנגישות גבוהה יותר לתרופות נסיוניות לאיידס ולמדיניות ברורה יותר למאבק במחלה. מאמר מאת לארי קרמר המפרט חלק מדרישות המוחים פורסם ביום שלפני כן בניו יורק טיימס. 17 מחברי הארגון נעצרו במהלך ההפגנות.
ב-24 במרץ 1988 נערכה הפגנה גדולה יותר בוול סטריט במהלכה נעצרו כ-100 מחברי הארגון.
ב-14 בספטמבר 1989 שבעה פעילי אקט אפ הצליחו לחדור לבורסאת המניות בוול סטריט וכבלו עצמם למרפסת ה-VIP, במחאה על העלות הגבוהה של התרופה היחידה שאושרה באותה התקופה להתמודדות עם מחלת האיידס - "AZT". הקבוצה הניפה שלט עליו נכתב "SELL WELLCOME" שהתייחס לספונסר התרופות של AZT ברוס וולקם (Burroughs Wellcome) שקבע מחיר של 10,000$ לשנת טיפול בתרופה עבור כל חולה, מחיר אשר לא היה בהישג ידם של הרוב המוחלט מבין נשאי האיידס. מספר ימים לאחר אותה ההפגנה הוריד וולקם את מחיר התרופה ל-6,400$ לשנת טיפול.
פעולות > FDA

ב -11 באוקטובר 1988 ביצעה אקט אפ את אחת מהפגנותיה הגדולות והמתוקשרות כאשר הוא סגרה בהצלחה את מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) ליום אחד. התקשורת דיווחה כי הייתה זו ההפגנה הגדולה ביותר מאז ההפגנות נגד מלחמת וייטנאם.
פעולות > משרד הדואר הכללי בניו יורק

בליל ה-15 באפריל 1987, הפגינו פעילי אקט אפ מול משרד הדואר הכללי, מול קהל "שבוי" של אנשים שבאו למלא טופסי החזר מס ברגע האחרון. הפגנה זו הייתה גם ראשית שיתוף הפעולה בין ארגון אקט אפ לפרויקט "שתיקה =מוות" אשר יצרו את הפוסטר המפורסם המכיל משולש ורוד שקודקודו כלפי מעלה (המתכתב עם המשולש הוורוד ההפוך ששימש במחנות הנאציים לתיוג הומוסקסואלים), על רקע שחור עם הכיתוב "שתיקה = מוות". העובדה שהתקשורת הטלוויזיונית נוהגת לסקר תמיד את הנהירה למשרדי הדואר ל"החזרי מס של הרגע האחרון" הבטיחה לארגון אקט אפ סיקור תקשורתי להפגנתם זו.
פעולות > מגזין קוסמופוליטן

בינואר 1988, פרסם מגזין קוסמופוליטן מאמר מאת רוברט אי גוולד (Robert E. Gould), פסיכיאטר, שכותרתו "חדשות מעודדות אודות איידס: רופא אומר למה את\ה כנראה לא בסיכון". הטענה המרכזית במאמר הייתה שביחסי מין וגינאליים לא מוגנים בין גבר לאישה, כשלשניהם "איברי מין בריאים", הסיכון להידבקות באיידס הוא זניח, גם אם בן הזוג הגברי נשא. קבוצת נשים פעילות אקט אפ נפגשה עם גוולד באופן אישי ושאלה אותו לגבי מספר עובדות מטעות שפורסמו במאמר (למשל, שהדבקה בחדירה של פין לנרתיק היא בלתי אפשרית, לדבריו), ולגבי חלק משיטותיו העיתונאיות שנראו מפוקפקות (היעדר ביקורת עמיתים, היעדר מידע ביבליוגרפי והעובדה שלא מסר "גילוי נאות" על היותו פסיכיאטר ולא רופא מתחום הרפואה הפנימית). הקבוצה דרשה מגוולד לפרסם חזרה מדבריו והתנצלות. משסרב, החליטה הקבוצה לצאת למאבק כנגד הקוסמופוליטן. הייתה זו הפעולה הראשונה שהתגבשה על ידי נשים בארגון, אשר התארגנו בנפרד מהגוף המרכזי. ההכנות לפעולה והפעולה עצמה תועדו בסרטון תחת הכותרת "דוקטור, שקרים ונשים: אקטיביסטיות נגד איידס נאבקות בקוסמופוליטן". הפעולה עצמה כללה 150 נשים שהפגינו מול בניין הרסט (חברה האם של קוסמופוליטן) בקריאות "אימרו לא ל'קוסמו'" ו-"כן, נערת קוסמו יכולה להדבק באיידס!". למרות שהפעולה לא כללה מעצרים היא זכתה לתשומת לב תקשורתית וטלוויזיונית ויצרה מחלוקת סביב המאמר של גוולד. תוכניות האירוח "Nightline" ו"אנשים מדברים" אירחו דיונים על המאמר, כאשר באחרונה חתך המנחה את אחת הדוברות מאקט אפ שטענה כי נשים הטרוסקסואליות מצויות גם כן בסיכון מאיידס. קטעים מכל ההופעות בתקשורת שולבו גם כן בסרטון התיעוד של הפעולה.
פעולות > "עצרו את הכנסייה"

הקרדינל ג'ון ג'וזף אוקונור הארכיבישוף של ניו יורק מטעם הכנסייה הרומית-קתולית, הביע עמדות פומביות כנגד הפלות, הומוסקסואליות וכנגד חינוך למין בטוח בבתי הספר הציבוריים בעיר והפצה של קונדומים. ארגון אקט אפ פתח במחאה כנגד הכנסייה ב-10 בדצמבר 1989 ברחוב הקטדרלה של סנט פטריק בניו יורק. כ-4500 מפגינים שגויסו על ידי אקט אפ ועל ידי ארגון "WHAM!" (ארגון הפעולה למען בריאות האישה בניו יורק) התאספו סביב לכנסייה. כמה עשרות פעילים פרצו אל תוך הכנסייה תוך שהם מפריעים למיסה, צועקים סיסמאות מחאה ואחדים מהם נשכבים במעברים. מפגין אחד לקח "לחם קודש" שבר אותו והשליך אותו על הרצפה. בהפגנה זו נעצרו 111 מפגינים. הוגשו מספר תביעות מינוריות, רובן הסתכמו בעונשי עבודות שירות. מספר פעילים שסירבו לקבל את הדין נעצרו אולם לא ריצו זמן מאסר.
הפעולה בכנסיית סנט פטריק גונתה על ידי מספר אמצעי תקשורת, וכן על ידי ראש העיר אדוארד קוך כפעולה מיליטנטית וחסרת כבוד. תגובת הארגון הייתה כי "אמצעי התקשורת בוחרים להתמקד, תוך כדי עיוות, במעשה המחאה האישי של מפגין קתולי בודד בו היה מעורב לחם קודש". אף על פי כן גם ארגוני להט"ב נוספים גינו את הפעולה כמטופשת, ואחד ממנהיגי הארגון אף גרס כי פעולה זו הייתה "כישלון מוחץ, אנוכי ומונע מאגו".
האירוע הושווה מאוחר יותר למחאתן של חברות להקת "פוסי ריוט" הרוסיות שנעצרו לאחר שביצעו הופעת מחאה מתוקשרת כנגד הפטריארך של מוסקבה וקשריו עם שלטון פוטין בקתדרת "ישוע המושיע" במוסקבה. ברשתות הרדיו "חירות" ו"אירופה החופשית" השוו את מעשיהן למאמץ של פעילי המאבק באיידס בשנות ה-90 בארצות הברית.
פעולות > המכונים הלאומיים לבריאות

בחודש מאי 1990, ACT UP ארגן הפגנה גדולה ומתוכננת בקמפוס המכונים הלאומיים לבריאות (NIH). לדברי קרמר, זו הייתה ההפגנה הטובה ביותר שלהם, אבל היא זכתה להתעלמות כמעט מוחלטת בתקשורת בגלל שרפה גדולה בוושינגטון הבירה באותו היום. בהפגנה זו נשאו המוחים את עפרם של חבריהם שנפטרו מהמחלה.
פעולות > יום הייאוש

ב-22 בינואר 1991 במהלך מלחמת המפרץ, ג'ון וויר (John Weir) ועוד שני פעילי אקט אפ פרצו לאולפני חדשות הערב של רשת CBS בתחילת השידור. הם צעקו "איידס הוא חדשות. הלחמו באיידס, לא בערבים!". הפעיל ג'ון וויר הגיע עד למגיש דן רת'ר לפני שחדר הבקרה הספיק לחתוך את השידור לפרסומות. באותו ערב הפגינו פעילי אקט אפ מול אולפני החדשות של חברת מקניל\לרר. ביום למחרת הוצגו שלטים בתחנת גרנד סנטרל עליהם נכתב "כסף לאיידס, לא למלחמה" - כרזה זו חוברה לבלונים שהרימו אותה אל תקרת התחנה הגבוהה, ו-"מוות אחד מאיידס כל 8 דקות" - כרזה זו נתלתה על גבי לוח הזמנים של הרכבת. פעולות אלו היו חלק ממחאהנ מתואמת שכונתה "יום הייאוש".
פעולות > בתי ספר בסיאטל

בדצמבר 1991 פעילי סניף סיאטל של אקט אפ חילקו מעל 500 ערכות "מין בטוח" מחוץ לבתי ספר תיכוניים בעיר. הערכות הכילו בין השאר חוברת שכותרתה "כיצד לזיין בטוח", אשר הייתה מאוירת, בין השאר באיור של מין אוראלי בין גברים. בעקבות כך חוקק בית המחוקקים של וושינגטון את חוק ה"מזיק לקטינים" האוסר חלוקת חומרים בעלי אופי מיני לקטינים.
פעולות > בוסטון וניו אינגלנד

בינואר 1988, פעילי אקט-אפ ערכו את ההפגנה הראשונה מול משרדי מחלקת שירותי הבריאות והאנוש של בוסטון, בתגובה לעיכובים והבירוקרטיה שמנעו את ההיתרים לשימוש בתרופות לטיפול באיידס.
היעדים של אקט-אפ בבוסטון כללו דרישות לפוליסה לאומית מקיפה, פרויקט למקרי-חירום לאומיים בנוגע למחלה, ניסויים נרחבים בתרופות, במחקר, בטיפול, והקמת תוכנית חינוכית בהיקף מלא שתהיה פתוחה לכל.
הקבוצה ארגנה מחאות פרובוקטיביות והפגנות לא אלימות, סיפקה הדרכה לסטודנטים צעירים לרפואה באוניברסיטת הרווארד, ערכה פגישות משא-ומתן מוצלחות עם תאגידים רפואיים, השפיעה על פוליסות בריאות על איידס במדינת בוסטון וברחבי ארצות הברית, הפעילה לחץ על חברות ביטוח לספק כיסוי רפואי לחולי איידס, השפיעה על דרך החשיבה של חלק מהחוקרים הבולטים באומה, שירתה בוועדת מסצ'וסטס אשר יצרה את מאגר הרישום הרשתי הראשון עבור מבדקים קליניים לטיפולים במחלה, הפיצה מידע חיוני ואמצעי מניעה לקהילה הדתית בטקסים הדתיים של קרדינל-סן-פרנסיס (בקתדרלת הצלב-הקדוש בבוסטון), ועשתה את תרסיס הפנטמידין (תרופה לדלקות אצל חולי איידס) לתרופה בת השגה בניו אינגלנד.
מבנה הארגון

אקט אפ היה בנוי בתחילה כארגון פעולה אנרכיסטי ללא מנהיגות מובהקת. הדבר היה מכוון מצידו של מייסד הארגון לארי קרמר. הארגון היה מורכב מוועדות, כאשר כל ועדה הייתה מדווחת ל"וועדה המתאמת" אחת לשבוע. הצעות ופעולות הובאו בדרך כלל לדיון בוועדה המתאמת ולאחר מכן להצבעה, אולם גם כל וועדה בנפרד יכלה להצביע עליהן בכל זמן. גרג ברודווייץ' (Gregg Bordowitz), פעיל בארגון בתחילת דרכו תיאר את התהליך: ""כך פועלת עבודה פוליטית עממית ודמוקרטית. במידה מסוימת, זה איך שפוליטיקה דמוקרטית אמורה לעבוד באופן כללי. אתה משכנע אנשים בתוקפם של הרעיונות שלך. אתה צריך לצאת לשם ולשכנע אנשים". על אף השאיפה למבנה אנרכי ודמוקרטי, נותרו אנשים מסוימים בארגון בעלי יכולת גבוהה יותר להציג את דעותיהם ולגונן עליהן. לארי קרמר "תוייג" פעמים רבות כ"מנהיג" הראשון של הארגון. ככל שהארגון התבגר, כך קמו בתוכו יותר קבוצות קטנות שדחפו להצגת הרעיונות שלהן, ו"ההנהגה" התחלפה באופן תדיר ולעיתים בפתאומיות.
חלק מהוועדות היו לפי דברי פעילים:
ועדת פעולה
ועדת כספים
ועדת יישוג
ועדת טיפול ומידע
ועדת מדיה
ועדת גרפיקה
ועדת שיכון
(אולם לאור ההתנהלות האנרכית והבלתי רשמית של הארגון, חלק מהוועדות כונו ביותר משם אחד.)
מלבד הוועדות פעלו בארגון גם "קבוצות זיקה" בלתי פורמליות, שפעמים רבות התכנסו סביב נושאים ספציפיים או על בסיס קשרים אישיים, לעיתים בתוך הוועדות. קבוצות אלו סיפקו לחברים בהן סולידריות באירועים פוליטיים גדולים יותר מורכבים באמצעות ערבות הדדית, וכן ארגנו פעולות פוליטיות קטנות יותר כחלק מפעולות רחבות. כך למשל קבוצת "החלפת המחטים" הציגה במסגרת "יום הייאוש" אלפי מחטים רפואיות משומשות שאספה לפקידי משרד הבריאות בניו יורק.
מבנה הארגון > עצמאות מוסדית

בשלבים המוקדמים של אקט אפ היה דיון בשאלה האם לרשום את הארגון באופן רשמי כ"ארגון ללא מטרות רווח" על מנת לאפשר תרומות פטורות ממס. בסופו של דבר הוכרע כנגד רישום הארגון כיוון שכפי שמריה מגנטי (Maria Maggenti) אמרה: "הם לא רצו שום קשר עם הממשלה". סוג זה של אתוס בלתי מתפשר אפיין את הקבוצה בשלביה המוקדמים; בסופו של דבר זה הוביל לפילוג בין אלו בקבוצה שרצו להישאר עצמאיים לחלוטין ומי שראה הזדמנויות לפשרה ולהתקדמות על ידי "השתלבות בתוך (הממסד נגדו הם לחמו)".