עוזי שרון
ביוגרפיה > שירות בפלי"ם ובצה"ל

בגיל 17 גויס שרון לחוליה לחבלה ימית של הפלי"ם. כבר בגיל צעיר זה התבלט ביכולת ההמצאה והאלתור שלו בפיתוח ובניית הטורפדו הימי המונחה "כריש", אשר היה בסיס לפיתוח נשק מונחה בצה"ל. שרון היה החלוץ בפיתוח כלי נשק ממונעים לשימוש בזירה הימית, וכבר בשנת 1947 התבקש לפתח טורפדו, שנועד להטביע אוניות גירוש בריטיות.
"...הוחלט להציב את מערכת הניווט על סירה ולנסות אותה בבריכת הדגים של קיבוץ מעוז חיים. הניסוי הצליח בחלקו, ואפשר היה לנווט את הסירה בעזרת כבל חשמלי. עד מהרה התברר כי בים הפתוח בקיסריה הסירה מתהפכת ואינה ניתנת לשליטה... עוזי התחיל לתכנן טיל, שהוא קרא לו "כריש". תוך חודשיים הושלמה בניית שני "כרישים"..."
"...עוזי לבדו הכניס את שקיות חומרי-הנפץ לתוך התא הקדמי. החומר היה מסוכן, ועוזי הרחיק את כל האנשים מהשטח. הטיפול הממושך בחומר-הנפץ גרם כאבי-ראש קשים ובעיות בריאות, ועוזי לקה בהרעלת-כבד ונאלץ להתאשפז בבית חולים למשך שבועיים..."
"...כתגובה על תפיסת אניית המעפילים "אקסודוס", תוכננה פעולת חבלה שנועדה לפגוע במשחתת בריטית. בלילה המיועד הוטענו שני "כרישים" על הסירה והיו מוכנים לפעולה. כל המי-ומי בפיקוד הפלמ"ח הגיעו לצפות במחזה. בעוד אנו ממתינים לפקודת ביצוע, הופיע רץ רכוב על אופנוע ובידו מסר מאת דוד בן-גוריון לבטל את הפעולה, מחשש שיהיו לה תוצאות חמורות של קונפליקט בין המדינה-שבדרך לבין בריטניה..."
לאחר ביטול הפעלת הכריש, שרון הצטרף ליחידת הסירות וקיבל לרשותו מעבדה קטנה. הוא טיפל בנושא איתור הלוחמים במים באמצעות מתקני אינפרה-אדום שבנה על קסדות. השימוש במתקני אינפרה-אדום היה פריצת דרך בכל תחום האמצעים המיוחדים, שרון עסק גם בנושאי חבלה: מוקשי פרופלור שמופעלים רק לאחר שהאנייה עוזבת את הנמל, מוקשי קרן בעלי ארבע קרניים המתפוצצים ברגע שאונייה נוגעת בהן, פצצות עומק ומצופי עשן. יחידת הפיתוח עסקה גם בתכנון כלי ימי מונחה מרחוק, שהיה המשך לפיתוח הכריש. בתקופת פיתוחו של "כריש 2", החלו גם קשריו של עוזי שרון וצוותו עם חמ"ד שעסק בפיתוח "כלב" יבשתי. [המתקן] נועד לשמש "פצצה על גלגלים" נגד עמדות הערבים, שהתבצרו בעיר התחתית בחיפה. חיפה שוחררה באפריל 1948, בטרם הגיע "כלב" לכלל שימוש מבצעי. עם הקמת המדינה המשיך עוזי שרון לשכלל את "הכרישים". בשלב הבא (1948–1953) נוצר "כלב ים 1" וסירות "ג 11", שהפכו בשנת 1955 לסירות מבצעיות עבור חיל הים. טילי "שפריר", שפותחו במסגרת רפא"ל בסוף שנות ה-50, היו תולדות של פיתוח "כלב ים 1".
"...רוח האדם לא הייתה הדבר היחידי שניצח בקרב. ניצחו בה אמצעי הלוחמה האלקטרונית (ל"א) שחלקם פותחו בישראל, וניצח בה הטיל גבריאל, שגם הוא לא צמח יש מאין. תחילתו בשנת 1948 במיודענו הכריש, שתוכנן ויוצר על ידי עוזי שרון ולא הגיע לכלל הפעלה מבצעית. עוזי המשיך ופיתח את הדגם הראשון של הסירה המונחית מרחק, שקיבלה את שם הצופן ג-11. השלב הבא היה סירה בעלת הנחיה עצמית של מכ"ם, שנקראה ג-12. בשלב מסוים החליטו עוזי וחבריו ביחידת הפיתוח לתכנן ולבנות טיל אוויר-קרקע. הם בנו מין כריש אווירי שנקרא ג-25. היה זה מעין דאון שתוכנן להיות מוצנח ממטוס דקוטה, לפגוע במים ולשוט לעבר מטרתו הימית. השלב הבא בפיתוח היה הטיל לוז, שתוכנן כטיל גלישה אווירי נגד מטרות ים – וממנו התפתח ה"גבריאל", שניצח בלטקיה..."
עוזי שרון הקים את ענף בקרה וטילים בחיל החימוש. במהלך כהונתו היה אחראי לפיתוח אמצעי ראיית לילה ועסק בפיתוחי לייזר למערכות נשק. שרון הצטרף למפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) ב-1960 וכיהן כראש ענף מחקר. ב-1961 מינה המטכ"ל ועדה בין-חיילית-זרועית להחליט בדבר ייעודו של הטיל "לוז" שפותח ברפא"ל. חברי הוועדה מטעם חיל החימוש היו: רס"ן עוזי שרון וסרן אריה לביא (לימים המדען הראשי במשרד התמ"ס). הוועדה הצליחה לפתח את ה"לוז" לטיל "ים-ים" שנודע בשם "גבריאל". בהיעדר צוות מהנדסים וטכנאים בחיל החימוש, הנדרשים לפיתוח מסוג זה, הוחלט שהמשך הפיתוח והייצור יועברו לתע"א ולתע"ש. עם ביצוע הרפורמה של 1966, ענף מחקר במקחש"ר בוטל . שרון השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.