stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קואופרציה
הערות שוליים

↑  יפעת סולל, מחזון של שוויון ושיתופיות לכלי להצדקת אפליה אתנית:
תיקון 8 לפקודת האגודות השיתופיות – ועדות קבלה, אזרחות על תנאי, בעריכת שרה אוסצקי-לזר, יוסף ג'בארין, בהוצאת פרדס, 2016
↑  לפי
הדו"ח השנתי של הארגון ל-2006
↑  ישי גבריאלי, שיעור 16: הצלחת הקואופרטיב - וכישלונו, באתר ynet, 4 בפברואר 2007
↑  ראו למשל בכתבה מאת אלישיב רייכנר, תופרות ושורדות (מקור ראשון, 23.10.08) וברשימה מאת דוד גרינשפן להציל את המתפרה
↑  היו מספר קבוצות שנקראו "קבוצת הסתתים", כאן המדובר על קבוצה שהוקמה עוד טרם הקמת הקומונה בסג'רה, ראו - ניר הנרי, 1983. "איש ודגניה לו". קתדרה 29: 78-63
↑  עידו אפרתי, העסקים החברתיים החדשים בעקבות המחאה, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2012
↑  רועי ברק, ‏צדק חברתי: המחאה זירזה הקמה של קואופרטיבים חדשים, באתר גלובס, 28 באפריל 2012
↑  אביטל להב, שוב ביחד: הקואופרטיבים חוזרים, באתר ynet, 1 באפריל 2013
1 2  ניצן צבי כהן, ‏האנשים שמרדו בחוקי השוק - והקימו מיזם שיתופי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 באוקטובר 2016
↑  יובל דרור, הקואופרציה בישראל: "מצב התחום" 2021, קריאות ישראליות 1, ינואר 2022
ישראל ריטוב, יו"ר מרכז הקואופרציה במשך 35 שנים (1934 - 1969), נואם במועצה הארצית של מרכז הקואופרציה, 1950
פנקס חסכון של מפעל החסכון באגודות הצרכנים השיתופיות (1958) - מתוך דברי ההסבר על מפעל החסכון:

 • את הבולים יש לקבל בצרכניה הקבועה שלך. הקפד על תשלומים קבועים!

 • על חשבון כל יחידת חסכון ישלם החוסך 250 פר' לשבוע בתשלומים קבועים (ארבעה תשלומים לחודש), עד להשלמת הסך 48 ל"י

 • לכל חוסך יינתן פנקס חסכון. תמורת כל תשלום של 250 פר' יימסר לחוסך בול שיודבק בפנקס החסכון וישמש אשור לסכום ששולם.

 • סטיפנדיות ותשורות שונות תחולקנה בין החוסכים, לפי גורל, פעמים בשנה

 • נוסף על הסטיפנדיות ייהנו החוסכים מהשתתפות במפעלים תרבותיים שונים מטעם התנועה הצרכנית.

 • הקואופרציה הצרכנית הציבה לה מטרה עיקרית אחת – לסייע לחבריה בשיפור תנאי חייהם מבחינה חמרית ורוחנית, לשם קידום ענייניהם הכלכליים והמוסריים גם יחד.

 • פעולתה של הצרכניה מכוונת לטובת לקוחותיה, כי הם חבריה-בעליה. הצרכניה מקפידה על טיב מעולה של הסחורה, על משקלה הנכון ומחירה הוגן. כל תכליתה לשרת את חבריה.

 • לשם עבודתה זקוקה הצרכניה לחנות, למדפים, לכלים, להון חוזר, כלומר לכספים שבהם קונים מיצרכים ומשלמים שכר חנות, משכורת לעובדים ויתר ההוצאות.

 • מפעל החסכון שהתנועה הצרכנית מארגנת יגביר את כוחה של הקואופרציה הצרכנית שתשיג תנאים עוד יותר נוחים – לא לעצמה אלא לחבריה, שהרי כל הצלחתה היא לטובתם.

 • לחסכונך תתווסף רבית שבחלקה תצורף ליחידתך עם סיום ארבע השנים ולזכותך יהיה סך 50 ל"י במקום 48 שתשלם

 • כספך שיופקד באגודת הצרכנים שלך יפרה את אגודתך ויאפשר לה להגדיל תועלתך משירותה.

 • פיתוח הצרכנות השיתופית בישראל מגביר את מעמדו של ציבור העובדים בכפר ובעיר, מבצר את כוחה של המדינה ומסייע לה בקיבוץ גלויות, בפיתוח הארץ, בקליטת העולים ובהשרשתם בענפי המשק היצרניים.

 • מפעל החסכון חשוב לא לך בלבד. גם חבריך צריכים להצטרף למעגל החוסכים באגודות הצרכנים.
בקרל

ערך זה עוסק ביחידת מידה לרדיואקטיביות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בקרל (סמל היחידה Bq) הוא יחידת המידה לרדיואקטיביות  במערכת היחידות הבין-לאומית, והוא שווה לאקטיביות של כמות חומר רדיואקטיבי בו בכל שנייה מתפרק גרעין יחיד. במילים אחרות, בקרל אחד הוא אירוע התפרקות אחד בשנייה. 

יחידת המידה הקודמת לרדיואקטיביות הייתה קירי (Ci).
Bq = ‎2.7×10-11‎Ci
יחידת המידה קרויה על שמו של הפיזיקאי אנרי בקרל, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1903, על גילויו בתחום הרדיואקטיביות. בקרל זכה בפרס זה יחד עם בני הזוג פייר ומארי קירי.
ראו גם

יחידות מידה על שם אישים
ניוטון (יחידת מידה)

ערך זה עוסק ביחידת מידה של כוח. אם התכוונתם ליחידת מידה של טמפרטורה, ראו .
ניוטון היא יחידת מידה המשמשת במערכת היחידות הבין-לאומית למדידת כוח, וסימנה  N. הניוטון נקרא על שמו של המדען האנגלי אייזק ניוטון. "ניוטון" מוגדר ככוח הנדרש על מנת להאיץ מסה של קילוגרם אחד בתאוצה של מטר לשנייה בריבוע. נוסחתה היא: 
 \mathrm {N=kg\cdot {\frac {m}{s^{2}}}} 
הניוטון היא גם יחידת משקל, כיוון שמשקל הוא הכוח הפועל בין שני גופים עקב כוח המשיכה. מסה של קילוגרם אחד בגובה פני הים משקלה בערך 9.81 ניוטונים, אם כי נתון זה משתנה בכמה עשיריות האחוז במקומות שונים על פני כדור הארץ וכן משתנה בהתאם על פני כוכבי לכת אחרים בחלל. ולהפך, חפץ שמסתו 102 גרם משקלו בערך ניוטון אחד.
היחידה המקבילה (שכמעט אינה בשימוש) למדידת כוח במערכת סנטימטר-גרם-שנייה (CGS) היא הדיין (dyne).
|  | ניוטון (N) (יחידות SI) | דיין (dyne) | קילוגרם-כוח (kgf) | ליברת-כוח (lbf) ‏ | Poundal (pdl) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 N | = 1 kg·m/s² | = ‎105 dyne‎ | ≈ 0.10197 kgf | ≈ 0.22481 lbf | ≈ 7.2330 pdl |
| 1 dyne | = ‎10-5 N‎ | = 1 g·cm/s² | ≈ ‎1.0197×10-6 kgf‎ | ≈ ‎2.2481×10-6 lbf‎ | ≈ ‎7.2330×10-5 pdl‎ |
| 1 kgf | = 9.80665 N | = 980665 dyne | = gn·(1 kg) | ≈ 2.2046 lbf | ≈ 70.932 pdl |
| 1 lbf | ≈ 4.448222 N | ≈ 444822 dyne | ≈ 0.45359 kgf | = gn·(1 lb) | ≈ 32.174 pdl |
| 1 pdl | ≈ 0.138255 N | ≈ 13825 dyne | ≈ 0.014098 kgf | ≈ 0.031081 lbf | = 1 lb·ft/s² |
gn בטבלה זו משמעותו תאוצת הכובד.
ראו גם

אייזק ניוטון
יחידות מידה על שם אישים
דיין
חוקי התנועה של ניוטון
ניוטון מטר
| מערכת היחידות הבין-לאומית |
| --- | --- | --- |
| יחידות בסיסיות | אמפר • מול • מטר • קילוגרם • קלווין • קנדלה • שנייה |  |
| יחידות משנה | אוהם •  בקרל •  ג'ול • גריי • הנרי • הרץ • ואט • ובר • וולט • סיוורט • טסלה • לוקס • ניוטון • לומן • סטרדיאן • סימנס • פאראד •  פסקל • קולון • קטל • רדיאן |  |
מלחמת הקוצרים

מלחמת הקוצרים (בקטלאנית: Guerra dels Segadors, בספרדית: Guerra de los Segadores, בצרפתית: Guerre des faucheurs), הידועה גם בשם המרד הקטלאני, הייתה עימות שהשפיע על חלק גדול מנסיכות קטלוניה בין השנים 1640–1659. הייתה לה השפעה על הסכם הפירנאים (1659), שבין השאר אישר את הוויתור על רוזנות רוסיון והחצי הצפוני של רוזנות סרדניה לצרפת (חלק שכונה מאז סרדניה הצרפתית (אנ')), תוך פיצול הטריטוריות הצפוניות של קטלוניה מנסיכות קטלוניה ומכתר אראגון. בכך נסוגה ספרד מגבולותיה המקוריים להרי הפירנאים.
רקע

שורשיה של המלחמה היו במתיחות שנוצרה בחברה הקטלונית עקב נוכחות הצבא המלכותי הספרדי (שהורכב ברובו משכירי חרב בני לאומים שונים) במהלך מלחמת צרפת–ספרד במסגרת מלחמת שלושים השנים.
גספר דה גוסמאן, הרוזן-דוכס של אוליברס (אנ'), השר הראשי של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ניסה לחלק בצורה שווה יותר את הנטל הכלכלי והצבאי העצום של האימפריה הספרדית. הצעתו, שכונתה "איחוד הצבאות" (ספ'), עוררה התנגדות ומחאה בכל רחבי מדינות המלוכה של ספרד. ההתנגדות בקטלוניה הייתה חזקה במיוחד; הקורטס קטלאנס (אנ') (סוג של פרלמנט אזורי) של 1626 ו-1632 מעולם לא הגיעו להסכמה, עקב התנגדות המקומית נגד הצעדים הכלכליים והצבאיים של אוליברס, שרבים מהם הפרו את החוקות הקטלוניות (אנ').
בשנת 1638, הקאנון של לה סאו ד'אורז'ל (אנ'), פאו קלריס (אנ'), שהיה ידוע בהתנגדותו לבישופים שאינם קטלאנים ששיתפו פעולה עם הכתר, נבחר על ידי האחוזה הכנסייתית לנשיא של ז'נרליטט דה קטלוניה, הגוף השליט של קטלוניה. באותו אירוע נבחר פרנססק דה טמריט (אנ') לחבר הז'נרליטט. בסביבות 1639, שני הגורמים התקרבו וההזדהות והסולידריות של האיכרים התחברה לגישה של חוסר אמון פוליטי לשלטונות. כך נוצרה הדוקטרינה הפוליטית והאידאולוגיה העממית של המרד.
איכרים קטלונים, שנאלצו למגר את הצבא המלכותי ודיווחו על אירועים כמו חילול הקודש, נזק והרס לרכוש אישי ואונס של נשים על ידי החיילים, הגיבו בשורה של מרידות מקומיות נגד נוכחותם.
המרד הלך וגבר, עד חג הלחם והיין הקדושים במאי 1640 בברצלונה, עם התקוממות המכונה "חג הדמים" (בקטלאנית: Corpus de Sang), תחת הסיסמאות "תחי אמונת ישו!", "המלך אדוננו", הכריז עלינו מלחמה!" "תחי הארץ, מוות לשלטון הרע" ו"קצור את השלשלאות שלנו". כשהבישוף של ברצלונה, לאחר שבירך את הקהל הזועם, שאל אותם: "מי הקפטן שלכם? מה הדגל שלכם?" הם הרימו פסל גדול של ישו על הצלב מכוסה לגמרי בבד שחור וצעקו "הנה הקפטן שלנו, זה הדגל שלנו!". "חג הדמים" הזה שהתחיל במותו של קוצר (בקטלאנית: segador),[דרוש מקור] והוביל להתנקשות על ידי מורדים קטאלונים של המשנה למלך הספרדי של קטלוניה, דלמאו דה קרלט, הרוזן השני של סנטה קולומה, אירועים שסימנו את תחילת הסכסוך. המיליציה הבלתי סדירה המעורבת הייתה ידועה בשם "מיקלטס" (אנ'). המצב הפתיע את אוליברס, כאשר רוב הצבא הספרדי נלחם בחזיתות אחרות הרחק מקטלוניה. מועצת אראגון (אנ') דרשה נוכחות צבאית מתוגברת בברצלונה כדרך היחידה להחזיר את הסדר על כנו.
מלחמה

פאו קלריס קרא לפוליטיקאים מכל הנסיכות כדי להקים גוף מייעץ בשם "ז'ונטה דה ברסוס" (אנ'). הקריאה התבררה כמוצלחת, והנוכחות של ערי מלכות וכפרים פיאודליים הייתה גדולה במיוחד. אספה זו, שעבדה בהצבעה פרטנית, החלה ליצור וליישם אמצעים מהפכניים שונים, כגון הקמת מועצת הגנה של הנסיכות ומס מיוחד לאצולה (הבטליו), תוך כדי התעצמות המתח עם המלוכה.
במקביל, קיים הז'נרליטט מגעים עם צרפת, במטרה לכרות ברית בין נסיכות קטלוניה למדינה זו. בהסכם של סרט (Ceret, סרה (אנ') בצרפת המודרנית), צרפת הבטיחה לעזור לנסיכות. בדרך זו, ב-17 בינואר 1641, הכריז הגוף בראשות פאו קלריס על הרפובליקה הקטלאנית (אנ') בחסות המלוכה הצרפתית, שנמשכה שבוע עד ל-21 בינואר 1641, אז הכריזו על מלך צרפת לואי ה-13 כרוזן ברצלונה (אנ').
האיום של האויב הצרפתי להקים בסיס רב עוצמה מדרום לפירנאים גרם לתגובה מיידית של המלוכה ההבסבורגית. הממשלה ההבסבורגית שלחה צבא גדול של 26,000 איש תחת פדרו פחרדו (אנ') כדי לדכא את המרד הקטלוני. בדרכו לברצלונה, הצבא הספרדי כבש מחדש כמה ערים, והוציא להורג מאות אסירים, וצבא מורדים של הרפובליקה הקטלאנית הובס במרטורל (אנ'), ליד ברצלונה, ב-23 בינואר. בתגובה הקטלונים חיזקו את מאמציהם והצבאות הצרפתיים-קטלאנים השיגו ניצחון צבאי חשוב על הצבא הספרדי בקרב מונז'ואיק (26 בינואר 1641).
למרות הצלחה זו, מרד האיכרים הפך לבלתי נשלט במקומות מסוימים, והתמקד בהדרגה באצולה הקטלונית ובז'נרליטט עצמו. למעשה, הסכסוך היה גם מלחמת מעמדות, כאשר האיכרים התקוממו הן נגד המלוכה ההבסבורגית והן נגד המעמדות השליטים שלהם, שפנו לתמיכת צרפת. במשך העשור הבא נלחמו הקטלונים תחת הווסאל הצרפתי, ונטלו יוזמה לאחר קרב מונז'ואיק. בינתיים, הגברת השליטה הצרפתית בעניינים פוליטיים ומנהליים (נמלים ימיים, מיסים, תפקידי מפתח בירוקרטיים וכו') והתמקדות צבאית איתנה בממלכות הספרדיות השכנות של ולנסיה ואראגון, בהתאם למלחמתו של רישלייה נגד ספרד, ערערו בהדרגה את ההתלהבות הקטאלונית לצרפתים.
צבא צרפתי-קטלאני בפיקודו של פיליפ דה לה-מוט-אודנקור (אנ') נע דרומה והשיג מספר ניצחונות נגד הספרדים, אך המצורים על טרגונה (1644), ליידה (אנ') וטורטוסה נכשלו לבסוף ובעלות הברית נאלצו לסגת.
ברוסיון שבצפון קטלוניה הם הצליחו יותר. פרפיניאן נלקחה מהספרדים לאחר מצור של 10 חודשים (אנ'), וכל רוזנות רוסיון עברה לשליטה צרפתית. זמן קצר לאחר מכן, צבאות סיוע ספרדיים הובסו בקרב מונמלו (אנ') ובקרב ברצלונה (אנ').
בשנת 1652, מתקפה ספרדית כבשה את ברצלונה והביאה שוב את הבירה הקטלונית להיות תחת שליטה ספרדית. התנגדות לא סדירה נמשכה מספר שנים לאחר מכן, קרבות מעטים התרחשו מצפון לפירנאים אך ההרים נשארו, מכאן ואילך, הגבול הממשי בין שטחי ספרד וצרפת.
המלחמה התרחשה במקביל למלחמת האראוקו בצ'ילה (אנ') שבה נלחמו הספרדים בקואליציה של ילידים מפוצ'ים. עם היותה של מלחמת האראוקו סכסוך ממושך ויקר, הורה הכתר הספרדי לשלטונותיו בצ'ילה לחתום על הסכם שלום (אנ') עם המפוצ'ה על מנת לרכז את משאבי האימפריה בלחימה בקטלונים. כך השיג המאפוצ'ה הסכם שלום והכרה מטעם הכתר במקרה ייחודי לכל קבוצה ילידית ביבשת אמריקה.
סיום

הסכסוך התרחב מעבר לשלום וסטפאליה, שסיים את מלחמת 30 השנים ב-1648 אך לא פתר חלק ממלחמת צרפת-ספרד (1635–1659) עם העימות בין שני ריבונים ושני ז'נרליטטים, אחד שבסיסו בברצלונה, בשליטה של ספרד והשני בפרפיניה (פרפיניאן), תחת כיבוש צרפת. ב-1652 ויתרו השלטונות הצרפתיים על קטלוניה, אך החזיקו בשליטה ברוסיון, ובכך הובילו לחתימת הסכם הפירנאים ב-1659.
חוסר בכוחות ספרדים, שהיו עסוקים בקטלוניה, היה לעזר במידה ניכרת לפורטוגל, בצד השני של חצי האי האיברי, להתנער בהצלחה מהשלטון הספרדי ולנצח בו זמנית במלחמת השבת הכתר הפורטוגזי.[דרוש מקור]
ראו גם

פרונד – מרידות צרפתיות בין 1648 ל-1653 שנתמכו על ידי ספרד
לקריאה נוספת

J. Sanabre. La acción de Francia en Cataluña en la pugna por la hegemonía de Europa (1640-1659). Barcelona, 1956. Still indispensable for its detailed coverage of the events from 1640/41 and later.
J.H. Elliott. The Revolt of the Catalans: a Study in the Decline of Spain (1598-1640). Cambridge, 1963.
Serra, Eva. La guerra dels segadors. Ed. Bruguera (Barcelona, 1966)
הערות שוליים

↑  Arredondo, María Soledad (2008). Transmitir y proclamar la religión: una cuestión de propaganda en las crisis de 1635 y 1640. "La transmisión de una convicción o un saber religioso". Criticón. pp. 94–98.
↑  Minguez Cornelles, Victor (2004). El Imperio sublevado. Monarquia y naciones en Espana e Hispanoamerica (in Spanish). Consejo Superior de Investigaciones Cientificas. p. 22. ISBN 8400082478.
↑  García Cárcel, Ricardo. "Dalmau de Queralt y Codina". Real Academia de la Historia. Madrid. Retrieved 31 March 2019.
↑  Corteguera, Luis R. (2002). For the Common Good: Popular Politics in Barcelona, 1580-1640. Cornell University Press. p. 188. ISBN 0801437806. Retrieved 27 April 2018.
↑  L'impost del Batalló
↑  Grau, Jaume. Pau Claris. Una vida amb misteris (in Catalan). Sàpiens [Barcelona], núm. 121, octubre 2012, p.54-57. ISSN 1695-2014
↑  Gelderen, Martin van; Skinner, Quentin (2002). Republicanism: Volume 1, Republicanism and Constitutionalism in Early Modern Europe: A Shared European Heritage. Cambridge University Press. p. 284. ISBN 9781139439619
↑  "Catalonia, Revolt of (1640–1652) - Dictionary definition of Catalonia, Revolt of (1640–1652) - Encyclopedia.com: FREE online dictionary". www.encyclopedia.com. Retrieved 2017-11-04.
↑  Bengoa, José (October 4, 2017). "Columna de José Bengoa: Catalanes, Autonomías y Mapuche (s)". The Clinic (in Spanish). Retrieved October 21, 2017.
↑  J. P. Cooper (20 December 1979). The New Cambridge Modern History: Volume 4, The Decline of Spain and the Thirty Years War, 1609-48/49. CUP Archive. p. 428. ISBN 978-0-521-29713-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284859205171  LCCN: sh85020929 
"חג הדמים" (7 ביוני 1640)
פאו קלריס, נשיא הז'נרליטט במהלך הצעדים הראשונים של המלחמה.
אלגוריה על היפרדות קטלוניה והשתלבותה בצרפת.
מפת קטלוניה עם החלוקה שהתקבלה.
שיטות רישום בשחמט

כרטיס שחמט המציג סימון אלגברי ותווי ICCF
שיטות רישום בשחמט משמשות לתיעוד המהלכים שבוצעו או למצב הכלים במשחק השחמט. המערכות הראשונות של רישום השתמשו בנרטיבים ארוכים לתיאור כל מהלך; מערכות אלו התפתחו בהדרגה למערכות רישום תמציתיות יותר. כיום, הסימון האלגברי הוא הסטנדרט הבינלאומי המקובל, עם מספר גרסאות שונות. שיטת הרישום התיאורית הייתה בשימוש בספרות בשפה האנגלית והספרדית עד סוף המאה ה-20, אך כיום היא כמעט ולא בשימוש. פורמט טקסטי כמו Portable Game Notation (PGN), המבוסס על הרישום האלגברי באנגלית, הוא פורמט טקסט שניתן לעיבוד על ידי רוב תוכנות השחמט. מערכות רישום נוספות כוללות את הרישום הנומרי של ICCF, המשמש בשחמט בהתכתבות בין-לאומית, ומערכות להעברה באמצעות קוד מורס בטלגרף או ברדיו. השיטה הסטנדרטית לרישום עמדות שחמט היא רישום פורסת'-אדוארדס (FEN).
שיטות רישום

בתחרויות מאורגנות, שני השחקנים נדרשים לשמור על רישום המהלכים שבוצעו בטופס ניקוד. אם יש צורך, ניתן להשתמש בטפסים אלו כדי לפתור מחלוקות, למשל בנוגע לשאלה האם בוצע מהלך לא חוקי או האם התרחש מצב של שלושה מסעים חוזרים. בנוסף, אם בקרת הזמן מחייבת את השחקנים להשלים מספר מהלכים מסוים בזמן קצוב, יש לשמור על רישום מדויק של המהלכים.
הרישום האלגברי הוא השיטה הנפוצה ביותר לרישום מהלכים. הוא מבוסס על מערכת קואורדינטות (a–h לעמודות, 1–8 לשורות) שמזהה כל משבצת באופן ייחודי. הרישום האלגברי קיים בצורתו המוקדמת בספר של פיליפ סטמה משנת 1737, "Essai sur le jeu des echecs". הוא אומץ לאחר מכן (בצורתו המלאה) על ידי הספר "Handbuch des Schachspiels" והפך לסטנדרט בפרסומים גרמניים. הוא קומפקטי יותר ופחות נוטה לטעויות מאשר השיטה התיאורית האנגלית. הרישום האלגברי הוא הרישום הרשמי של פיד"ה; אם שחקן רושם את המשחק בשיטה אחרת, טופס הניקוד שלו לא יוכל לשמש כראיה במקרה של מחלוקת. הפדרציה האמריקאית לשחמט (USCF) מעדיפה את השימוש ברישום אלגברי אך עדיין מתירה את השימוש ברישום תיאורי.
שיטות רישום > גרסאות שונות של רישום אלגברי

רישום אלגברי ארוך: כולל את הקואורדינטות של המשבצת שממנה הכלי יצא.
רישום אלגברי קצר: משמיט את הקואורדינטות של המשבצת שממנה הכלי יצא, אלא אם כן יש צורך להבהיר את המהלך.
רישום אלגברי מינימלי: דומה לרישום האלגברי הקצר, אך משמיט סימנים למהלכי תפיסה ("x"), לכידת דרך אגב ("e.p."), שח ("+") ושחמט ("#").
רישום אלגברי סמלי: מחליף את האות המייצגת כלי בסמלו, למשל ♞c6 במקום Nc6 או ♖xg4 במקום Rxg4. שיטה זו נפוצה בספרות שחמט כדי לאפשר קריאה ללא תלות בשפה.
רישום אלגברי הפיך: מבוסס על רישום אלגברי ארוך, אך מוסיף אות עבור הכלי שנלכד, אם היה כזה. המהלך יכול להיות הפוך על ידי החזרת הכלי למשבצת המקורית שלו ושחזור הכלי שנלכד.
רישום אלגברי הפיך תמציתי: דומה לרישום אלגברי הפיך, אך משמיט את העמודה או השורה אם אין צורך להבהיר את המהלך.
שיטות רישום > שיטות רישום נוספות כוללות

רישום תיאורי: היה נפוץ במדינות דוברות אנגלית עד סוף שנות ה-70. בשיטה זו, העמודות נקראות על שם הכלי שמתחיל בשורה האחורית, וכל משבצת מקבלת שני שמות בהתאם לזווית המבט – של הלבן או השחור.
רישום נומרי ICCF: בשחמט בהתכתבות בינלאומית משתמשים ברישום זה כדי למנוע בלבול שנובע מהשמות השונים לכלים בשפות שונות.
רישום סמית: שיטת רישום פשוטה שמיועדת להיות הפיכה ולתאר כל מהלך ללא עמימות.
רישום קואורדינטות: דומה לרישום אלגברי אך ללא סימון הכלי. כוללת תמיד את המשבצת ממנה יצא הכלי ואת יעדו.
סימון אלגברי הוא השיטה המקובלת לרישום ותיאור מהלכים במשחק שחמט. הוא מבוסס על מערכת קואורדינטות לזיהוי ייחודי של כל ערוגה על לוח השחמט (כנראה לעיל). הוא משמש את רוב הספרים, המגזינים והעיתונים המקצועיים הקשורים לשחמט. במדינות דוברות אנגלית, השיטה המקבילה, סימון תיאורי, שימשה בדרך כלל בפרסומי שחמט עד שנות ה-80. כמה שחקנים עדיין משתמשים בסימון תיאורי, אבל זה כבר לא מוכר על ידי FIDE, גוף השחמט הבינלאומי.
המונח "סימן אלגברי" עשוי להיחשב ככינוי לא מדויק, מכיוון שהמערכת אינה קשורה לאלגברה.
שיטות רישום > מתן שמות לערוגות

כל ערוגה של לוח השחמט מזוהה על ידי זוג קואורדינטות ייחודי – אות ומספר – מנקודת מבטו של לבן. העמודות האנכיות של ערוגות, הנקראות "טורים", מסומנות מ-a עד h משמאלו של לבן (הצד של המלכה) לימין (הצד של המלך). השורות האופקיות של הערוגות, הנקראות שורות, ממוספרות 1 עד 8 החל מהצד של הלבן של הלוח. לפיכך לכל ערוגה יש זיהוי ייחודי של אות הטור ואחריה מספר השורה. לדוגמה, הערוגה הראשוני של המלך של לבן מוגדר כ-"e1".
שיטות רישום > מתן שמות לכלים

כל סוג כלי (מלבד רגלי) מזוהה באות גדולה, המתאימה לו. שחקנים דוברי אנגלית משתמשים באותיות K עבור מלך, Q עבור מלכה, R עבור צריח, B עבור בישוף (רץ) ו-N עבור אביר (פרש).
אותיות ראשוניות שונות משמשות בשפות אחרות. בספרות השחמט, במיוחד זו המיועדת לקהל בינלאומי, האותיות הספציפיות לשפה מוחלפות לעיתים קרובות בסמלי כלים אוניברסליים; לדוגמה, ♞c6 במקום Nc6. סגנון זה ידוע בשם צלמית אלגברית (FAN). ערכת הסמלים של Unicode כוללת את כל הסמלים הדרושים ל-FAN.
גם בתווי אלגברי סטנדרטי וגם בשיטת FAN, הרגלים אינם מזוהים על ידי אות או סמל, אלא על ידי היעדר אחד.
שיטות רישום > סימון עבור מהלכים

בסימון אלגברי סטנדרטי (נקרא גם סימון אלגברי קצר) (SAN), כל מהלך של כלי מסומן על ידי האות הגדולה של הכלי, בנוסף למיקומו של ערוגת היעד. לדוגמה, Be5 (בישוף עובר ל-e5), Nf3 (אביר עובר ל-f3). עבור מהלכי רגלי, מצוין רק ערוגת היעד. לדוגמה, c5 (הרגלי עובר ל-c5).
המהלכים נרשמים תוך-כדי משחק, מהלך אחר מהלך, בלשון מקוצרת. נהוג לרשום את מספר המהלך, אחריו מהלכו של הלבן ואז את מהלכו של השחור.
למשל: 8. ר-ד3+? ג:ד3. בתחרויות, חובת הרישום היא בסימון האלגברי הבינלאומי.
מהלכי הרגלים: מהלכי הרגלים מצוינים על-פי ערוגת היעד, ללא ציון שם הכלי (להבדיל משאר הכלים). אם למשל, נע רגלי מערוגה הנמצאת בשורה השנייה (זו המסומנת ב-2) ובעמודה הרביעית (זו המסומנת ב-ד' או ב-D), לערוגה הנמצאת בשורה השלישית ובעמודה הרביעית, יש לסמן זאת כך: ד3.
מהלכי שאר הכלים: באופן דומה, יצוינו מהלכי הכלים האחרים, אלא שעבורם יצוין גם שם הכלי, בקיצור. מלך מסמנים ב-'מ', מלכה מסמנים ב-"מה", צריח ב-'צ', רץ ב-'ר' ופרש ב-'פ'. ניתן להוסיף מקף בין סימן הכלי לערוגת היעד. לדוגמה: אם פרש נע מערוגה הנמצאת בשורה השלישית ובעמודה השנייה (ב3), לערוגה הנמצאת בשורה החמישית ובעמודה השלישית (ג5), יש לרשום: פ-ג5 או פג5 (ערוגת המקור הושמטה).
במקרים בהם התיאור הנ"ל אינו חד-משמעי, יצוין הטור של ערוגת המקור. למשל: אם ישנו פרש נוסף ב-ה6, נרשום את המסע הנ"ל כך: פב-ג5.
אם הטור אינו מוסיף מידע, תצוין במקומו השורה. למשל: אם ישנו פרש נוסף ב-ב-7, יירשם המסע כך: פ3-ג5.
פעולות:
שיטות רישום > הכאה

כאשר כלי מבצע הכאה (אכילה של כלי), שמים את האות "x" לפני ערוגת היעד. לדוגמה, Bxe5 (הרץ אוכל את הכלי ב-e5). כאשר רגלי מבצע הכאה, הטור ממנו יצא הרגלי משמש לזיהוי הרגלי. לדוגמה, cxd5 (רגלי שהיה על טור ג אוכל את הכלי שהיה ב-d5). בפרסומים גרמניים, רוסים או איטלקיים ישנים יותר, לעיתים משתמשים בנקודתיים (:) במקום "x". ישנו מחלוקת היכן לשים את הנקודתיים, באותו מקום (B:e5) או בסוף (Be5:).
הכאה דרך הילוכו מסומן על ידי ציון טור היציאה של הרגלי האוכל, ציון ההכאה ("x"), ערוגת היעד (ולא הערוגה של הרגלי שהוכה). לפעמים מוסיפים את הסיומת "ep", המציינת שהכאה הייתה דרך הילוכו (en passant). לדוגמה, exd6 ep.
חלק מהטקסטים, כמו "אנציקלופדיית פתיחות שחמט" (ECO), לא מסמנים הכאה. (לדוגמה, Be5 במקום ed6 ; Bxe5 במקום exd6 או exd6 ep) כאשר זה אין אפשרות לבלבול, לכידת רגלי מתוארת על ידי ציון הטורים המעורבים בלבד (exd או אפילו ed). צורות מקוצרות אלו נקראות לפעמים "סימון אלגברי מקוצר" ותווי "אלגברי מינימלי".
O-O – הצרחה קטנה (הצרחה באגף המלך).
O-O-O – הצרחה גדולה (הצרחה באגף המלכה).
+ – הכרזת שח. למשל, פ-ב3+, כלומר, במהלך זה נע הפרש לערוגה ב3 – ועכשיו הפרש (או כלי אחר) מאיים על המלך.
++ – שח כפול
X, # או ++ – מט.
! – מסע טוב. למשל, מה-ד1!, כלומר, במהלך זה נעה המלכה לערוגה ד1 – והיה זה מהלך טוב.
!! – מסע מבריק.
? – שגיאה.
?! – מסע מעניין (נראה כגרוע אבל מפתיע לטובה).
!? – מסע מפוקפק (נראה כטוב אבל מפיל למלכודת או לא יעיל).
?? – שגיאה גסה.
□ – מסע כפוי (שאי אפשר לבצע במקומו שום מסע אחר).
= – תיקו. סימן השוויון. משמש גם לרישום הכתרת רגלי, המתבצע על ידי רישום הערוגה אליה זז הרגלי, סימן שוויון וסימן הכלי אליו הוכתר. לדוגמה, אם רגלי שחור התקדם מהערוגה ח2 ל-ח1 והפך למלכה, נרשום זאת כך: ח1=מה.
כעת ניתן לפרש את הדוגמה שהוצגה בתחילת הקטע כך: במהלך השמיני הניע הלבן את הרץ לערוגה ד3 ואיים בשח. מסע זה אינו מוצלח, כי השחור, מצדו, הכה את הרץ באמצעות הרגלי של טור ג' (שהיה קודם לכן ב-ג4, מן הסתם).
שיטת הרישום המוזכרת כאן היא השיטה המקובלת בעברית. שיטות רישום אחרות מקובלות במספר מקומות.
שיטות רישום > השיטה באותיות לטיניות

שיטה זו מצויה בעיקר בתוכנות שחמט. סימון הערוגות הוא באותיות לטיניות במקום עבריות, סימון הכלים הוא לפי ראשי תיבות של השם האנגלי שלהם.
רגלי – PAWN
צריח – ROOK
רץ – BISHOP
פרש – KNIGHT
מלכה – QUEEN
מלך – KING
הכאה – X
מט – #
שיטות רישום > מהלכים מעורפלים

כאשר שני כלים זהים (או יותר) יכולים לעבור לאותו ערוגה, הכלי הנע מזוהה על ידי ציון האות של הכלי, ואחריו (בסדר העדפה יורד):
טור היציאה (אם הם שונים)
שורת היציאה (אם הטורים זהים אך השורה שונה)
אם לא טור ולא שורה בלבד מספיקים כדי לזהות את הכלי האוכל, אזי שניהם מצוינים.
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "?"]
[Site "?"]
[Date "????.??.??"]
[Round "?"]
[White "New game"]
[Black "?"]
[Result "*"]
[SetUp "1"]
[FEN "4r2r/2k5/8/8/R3Q2Q/1R6/R2Q4/3QnQK1 w - - 0 1"]
[PlyCount "1"]
1. Qexe1 *
בתרשים, שני הצריחים השחורים יכולים לעבור באופן חוקי ל-f8, כך שהמעבר של הצריח אינו ברור כ-Rdf8. עבור הצריחים הלבנים בטור a שיכולים שניהם לעבור ל-a3, יש צורך לספק את השורה של החלק הנע, כלומר, R1a3.
במקרה של המלכה הלבנה ב-h4 שעוברת ל-e1, לא השורה ולא הטור לבדם מספיקים כדי להבדיל משאר המלכות הלבנות. ככזה, מהלך זה כתוב Qh4e1.
כמו לעיל, ניתן להוסיף "x" כדי לציין הכאה; לדוגמה, אם המקרה הסופי היה הכאה, הוא ייכתב כ-Qh4xe1.
שיטות רישום > שיטה נוספת

שיטה נוספת המופיעה במספר רב של ספרים היא שיטה מעט יותר מסובכת. ראשית, מספר השורה נקבע באופן יחסי לשחקן המשחק ולא בהכרח ביחס לשחקן הלבן. כמו כן, העמודה מסומנת לפי הכלי שהיה בה בתחילת המשחק (למשל ז5 בלבן תסומן בלבן N5 ובשחור N4 כי היה בה בתחילת המשחק פרש). אם ישנן מספר אפשרויות (למשל רץ יכול לנוע לו4 והרץ השני לג4) אז מציינים את הערוגה לפי תוספת Q לסימון אגף המלכה ו-K לסימון אגף המלך.
שיטות רישום > קידום רגלי

כאשר רגלי מקודם, הכלי שאליו מקודם מצוין בסוף סימון המהלך, למשל: e8Q (קידום למלכה). בתווי FIDE סטנדרטי, אין שימוש בסימני פיסוק; בסימון משחק נייד (PGN) ובפרסומים רבים, קידום חייל מסומן על ידי סימן השוויון (e8=Q). ניסוחים אחרים המשמשים בספרות השחמט כוללים סוגריים (למשל e8(Q)) ולוכסן קדימה (למשל e8/Q).
שיטות רישום > הצעת תיקו

FIDE מציין הצעות תיקו שיירשמו בסימן שוויון עם סוגריים "(=)" לאחר המהלך בדף הרישום. זה לא נכלל בדרך כלל בתוצאות המשחק שפורסמו.
שיטות רישום > הַצרָחָה

הצרחה מסומנת על ידי 0-0 (כאשר מדובר בצריח מהצד של המלך) ו-0-0-0 (כאשר מדובר בצריח מהצד של המלכה). בעוד שתיאור ה-FIDE של סימון אלגברי משתמש בספרה אפס (0-0 ו-0-0-0), PGN משתמש באות "O" גדולה (OO ו-OOO). שתי הצורות נפוצות בספרות השחמט.
שיטות רישום > שח

למהלך שמציב את המלך של היריב בשח בדרך כלל מצורף הסמל "+". לחלופין, לפעמים משתמשים בפגיון (†) או בקיצור "ch". פרסומים מסוימים מציינים שח עם קיצור כמו "dis ch", או עם סמל ספציפי. שח כפול מסומנת בדרך כלל כמו שח רגיל, אך לפעמים מיוצגת באופן ספציפי כ"dbl ch" או "++", במיוחד בספרות שחמט ישנה יותר. פרסומים מסוימים כגון "ECO" משמיטים כל אינדיקציה לבדיקה.
שיטות רישום > מַט

מט מיוצג על ידי הסמל "#" בסימון FIDE סטנדרטי וב-PGN. מדי פעם נעשה שימוש בפגיון כפול (‡) או סימן פלוס כפול (++), אם כי סימן הפלוס הכפול משמש גם לייצג "שח כפול" (כנראה לעיל). שח-מט מיוצג על ידי "≠" (סימן לא שווה) באפליקציית השחמט של macOS. בפרסומים ברוסית ובפרסומים לשעבר של ברית המועצות, שבהם הכאות מסומנות ב-":", מט יכול להיות מיוצג גם ב-"X" או "x".