stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסים המלכותיים של איראן

הנסים המלכותיים של איראן היו דגליהם הרשמיים של השאה, של הקיסרית ושל יורש העצר של איראן, החל משנת 1971.
הנס המלכותי של השאה היה בעל רקע תכלת, עם דגל איראן בפינה השמאלית העליונה ושלט האצולה של שושלת פהלווי במרכז. בראש שלט האצולה הופיע כתר שושלת פהלווי כדוגמת הכתר שנוצר להכתרתו של השאה רזא ח'אן בשנת 1926. המוטו של משפחת המלוכה האיראנית היה "Mara dad farmud va Khod Davar Ast" שמשמעו "הוא נתן לי את הכוח לשלוט, והוא זה השופט". הצבע הרשמי של משפחת המלוכה האיראנית היה תכלת.
הנסים המלכותיים היו בשימוש החל משנת 1971 ועד לשנת 1979, עת הודחה משפחת המלוכה האיראנית מהשלטון בעקבות המהפכה האיראנית. הנס המלכותי של השאה היה בשימוש רק בידי השאה מוחמד רזא שאה פהלווי, עד שזה הודח מתפקידו במהפכה. הנס המלכותי של אשת השאה, אשר נשאה בתואר "שאהבנו", שמשמעו "קיסרית", היה בשימוש רק בידי הקיסרית פארה דיבה. למעשה, התואר "קיסרית" נוצר בידי השאה עבור פארה דיבה והיא היחידה שהחזיקה בתואר זה לאורך כל שלטונה של משפחת המלוכה האיראנית. הנס המלכותי של יורש העצר היה בשימוש רק בידי רזא כורש עלי פהלווי, שמשפחתו הודחה מן השלטון בהיותו בן 19 ועל-כן לא זכה לרשת את אביו.
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979 ביטל השלטון האיראני את כלל התארים והזכויות של בני משפחת המלוכה האיראנית ובכלל זה את הנסים המלכותיים. עם זאת, ישנן מדינות רבות ובהן ארצות הברית, ישראל, דנמרק, ספרד וגרמניה, הממשיכות להכיר בתוארי האצולה של בני משפחת האצולה האיראנית. כך נוהגים אף תומכי משפחת המלוכה ומתנגדי המשטר באיראן, התומכים בהחזרת שלטון המלוכה.
ראו גם

דגל איראן
שושלת פהלווי
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוזה דילורו

רוזה לואיזה דילורו (באנגלית: Rosa Luisa DeLauro; נולדה ב-2 במרץ 1943) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קונטיקט, ברציפות מאז 1991. מחוז הקונגרס אותו היא מייצגת שוכן בלב העיר ניו הייבן, וכולל את רוב פרווריה. בקונגרס ה-117 של ארצות הברית הייתה החברה הוותיקה ביותר במשלחת קונטיקט לשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. בשנת 2020 נבחרה ליושבת ראש ועדת ההקצבות של בית הנבחרים, ולאחר פרישתה של ניטה לאווי הייתה לאישה השנייה בתפקיד זה.
ביוגרפיה > יחסה לישראל

דילורו שייכת לאגף השמאלי במפלגה הדמוקרטית, וביקרה לא פעם את פעולות השלטון הישראלי, אך היא נוטה לפרו-ישראליות.
בזמן מבצע שומר החומות והמהומות האלימות בערים המעורבות פרסמה דילורו הצהרה בה גינתה את האלימות ההדדית וירי הרקטות לעבר ישראל, אך הוסיפה כי הדיווחים על פינוי משפחות פלסטיניות מבתיהן תרמו לעליית מפלס האלימות.
בחודש יוני 2021, דילורו הודיעה כי תתנגד להצעת חוק (HR 2407) לפיה סיוע אמריקאי צבאי לישראל יותנה בשינוי מדיניות כלפי הפלסטינים, ואמרה כי "אנחנו לא יכולים לתמוך במדיניות שמתעלמת מזכויות הפלסטינים... אני לא מאמינה שהתניית הסיוע הביטחוני שלנו לבעלי בריתנו העיקריים, כמו ישראל, משרתת את הביטחון הלאומי שלנו".
בחודש נובמבר 2021 ביקרה דילורו בישראל יחד עם משלחת חברי קונגרס דמוקרטים נוספים כמו ברברה לי, מארק פוקאן, ונדיר ג'ונס, מלאני סטנסברי, ג'מאל באומן, וג'רמי בן-עמי, מנכ"ל ג'יי סטריט בחסותה אורגן הביקור. המשלחת הגיעה לביקור בן 5 ימים, וביקרה בכנסת וביד ושם, סיירה בעוטף עזה נפגשה עם נשיא המדינה יצחק הרצוג, ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט עם שר החוץ יאיר לפיד, ועם שרות התחבורה והגנת הסביבה מרב מיכאלי ותמר זנדברג (בהתאמה). בנוסף, ביקרה המשלחת בחברון, ונפגשה עם ראש הממשלה הפלסטיני מוחמד אשתייה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דלאורו נשואה לסטן גרינברג, יועץ אסטרטגיה. דלאורו שורדת סרטן השחלות. היא תומכת במחקר ביו-רפואי, כולל מאמצים לפיתוח בדיקת סקר אמינה לסרטן השחלות. היא חברת מועצת כבוד של הארגון הלאומי של נשים איטלקיות אמריקאיות. היא מנהיגה בקבוצת הדמוקרטים הקתולים.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  ניק ראבו, In New Haven, 2 Opposites Wage Shrill Fight for Congress, באתר הניו יורק טיימס, 1 בנובמבר 1990 (באנגלית)
↑  לין פרנק, Cuomo Shares Optimism of His Area's Democrats, באתר הניו יורק טיימס, 25 ביולי 1988 (באנגלית)
↑  סוזן דייוויס, Shaiken Emerges as Top Candidate for Labor Secretary, באתר וול סטריט ג'ורנל, 17 בדצמבר 2008 (באנגלית)
↑  אן ק. קורנבלט, Obama to Announce Final Cabinet Picks, באתר וושינגטון פוסט, 19 בדצמבר 2008 (באנגלית)
↑  טום קנוורת'י, Abortion and the House Whip's Race; Bonior's Stand on Sensitive Issue Plays Role in Democratic Contest, באתר וושינגטון פוסט, 3 ביולי 1991 (באנגלית)
↑  אמנדה פינטו, DeLauro tours storm-ravaged Connecticut district; defends her trip to Italy (video), באתר New Haven Register‏, 3 בספטמבר 2011 (באנגלית)
↑  קייטלין אמה, House Democrats elect DeLauro as next House Appropriations chair, באתר פוליטיקו, 3 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  DeLauro Statement on Rising Israeli-Palestinian Tensions, Congresswoman Rosa DeLauro, ‏2021-05-12 (באנגלית)
↑  Protesters Slam DeLauro On Israel Aid, New Haven Independent (באנגלית)
↑  DSA chapters call for action against Jamaal Bowman over J Street Israel trip, Iron Dome vote, Mondoweiss, ‏2021-11-18 (באנגלית אמריקאית)
1 2  T. O. I. staff, PM meets with US lawmakers, including some on J Street-sponsored trip, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  T. O. I. staff, Lapid meets with congressional Democrats, ending Israel’s long snub of J Street, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
↑  https://mobile.twitter.com/rosadelauro/status/1477332313243455494, Twitter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3164 5275  LCCN: n94079890  SNAC: w6650f9t  US Congress: D000216  VIAF: 58311955   WorldCat (עם VIAF): 58311955
עקרבאים

.
| עקרבאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עקרבאים
שם מדעי
 Scorpiones ‏קוך, 1837
תחום תפוצה

העקרב Hadrurus arizonensis ממדבריות ארצות הברית
נקבת Compsobuthus shmidecnechti עם צאצאים על הגב
עקרב מהמין Heterometrus swammerdami - העקרב הגדול ביותר כיום
עקצן צהוב, עקרב מהמין Leiurus hebraeus, שנפוץ בישראל, הוא אחד העקרבים הארסיים והקטלניים ביותר בעולם
נבו יריחו, העקרב הלאומי של ישראל.
עַקְרַבָּאִים היא סדרה של בעלי חיים חסרי חוליות המשתייכים למחלקת העכבישנים ובעלי "זנב" ארוך עם עוקץ וצבתות. בעברית תקנית המילה "עקרב" נהגית בבי"ת רפה, ואילו בנטייה היא נדגשת: עַקְרַבִּים, עַקְרַבֵּי־. לפי חפירות ארכאולוגיות נמצאים העקרבים על כדור הארץ למעלה מ-437 מיליון שנים. העקרבים הם טורפים מובהקים ארסיים, בעיקר של חסרי חוליות אחרים והצבתות והארס נועדו לעזור להם לשתק ולהרוג את טרפם. השימוש בעוקץ להגנה הוא משני (למעט אצל המינים Parabuthus schlechteri‏, Parabuthus transvaalicus ו-Parabuthus villosus היכולים לירות את ארסם מזנבם) ומתרחש כשהעקרב מפוחד. למרות שרק 30 מיני עקרבים מסוכנים לאדם, השכיחות היחסית שלהם גורמת לעקיצות רבות בכל שנה.
מיון

קיימים כ-2400 מינים מוכרים של עקרבים בעולם, שמוינו ל-13 משפחות שונות. כולם ארסיים אך רק כ-25 מינים נחשבים כמסוכנים לאדם.
סדרה עקרבאים (Scorpiones)
תת-סדרה Orthosterni
אינפרא-סדרה Pseudochactida
על-משפחה Pseudochactoidea
משפחה Pseudochactidae
אינפרא-סדרה Buthida
על-משפחה Buthoidea
משפחה עקצניים (Buthidae)
משפחה Microcharmidae
אינפרא-סדרה Chaerilida
על-משפחה Chaeriloidea
משפחה Chaerilidae
אינפרא-סדרה Iurida
על-משפחה Chactoidea
משפחה Chactidae
משפחה Euscorpiidae
משפחה Superstitioniidae
משפחה Vaejovidae
על-משפחה Iuroidea
משפחה Caraboctonidae
משפחה Iuridae
על-משפחה Scorpionoidea
משפחה Bothriuridae
משפחה Hemiscorpiidae
משפחה עבידיים (Scorpionidae)
משפחה נבואיים (Diplocentridae)
תיאור

העקרבאים מתאפיינים בזוג רגלבחנינים נושאי צבתות זקורות, 4 זוגות רגליים, יחידת ראש-חזה, ובטן אחורית צרה ומאורכת (שנקראת בטעות "זנב") מפולחת ולעיתים קרובות נישאת באופן עקום ואופייני קדימה מעל הגב, ובסופה פתח מעי ועוקץ בעל ארס. טווח הגודל של עקרבים הוא 9 מילימטר עד 23 סנטימטר.
כמו כל פרוקי-הרגליים גופם מחולק לפרקים והם מכוסים בשלד חיצוני קשיח מכיטין. כאשר הם גדלים הם חייבים להשיל את עורם מדי פעם על מנת לאפשר לשלד החיצוני החדש להכיל בתוכו את הגוף הגדול יותר.
תיאור > מקום הימצאם

העקרב נוהג להסתתר מתחת לאבנים, בחולות, במחילות ובסדקי סלעים.
אקולוגיה

העקרבים הם טורפים מובהקים הצדים והורגים באופן אקטיבי את טרפם. הם אוכלים בעיקר פרוקי-רגליים כגון נמלים, צרצרים, תיקנים וזחלים וכן עכבישניים אחרים או רבי רגליים כשהמינים הגדולים יכולים להרוג גם חולייתנים קטנים כגון לטאות או עכברים. העקרבים אינם בוחלים בקניבליות ויאכלו אף את אחיהם או את צאצאיהם.
הציד מתבצע לרוב בלילות, כשהעקרב משתמש בחיישני תנועה כדי לאתר את טרפו. הוא מנצל את צבתותיו כדי לאחוז בטרף ולהזריק לו ארס בעזרת עוקצו. המינים הגדולים בעלי צבתות חזקות מספיק כדי למחוץ את טרפם ולאכול אותו בחיים והם בעלי ארס חלש יותר.
למרות שעקרבים רבים ארסיים ישנן חיות שיצודו אותם, ביניהן עכבישים כמו אלמנה שחורה, עקרבים אחרים, נדלים, מספר חרקים כמו נמלי אש ונמלי גדוד, חולייתנים שונים כמו עופות, לטאות וכמה זעמניים, קיפודיים, חדפיים, עטלפים וטורפים קטנים כמו הפנק, גירית הדבש או הסוריקטה. חלק מטורפים אלה הם בעלי חסינות לארס העקרבים.
רביית העקרב

כשמגיעה תקופת הרבייה (בישראל: מחודש מאי עד חודש ספטמבר) העקרב הזכר יוצא לציד לילי ונע לאט בצבתות פשוטות כדי לתפוס כל יצור שנע בקרבתו. בגלל מסלול ההליכה שלו, הכולל תנועה במעגלים סביב מקום מגוריו, אם ישנה נקבת עקרב בוגרת באזור הוא יתקל בה. בשלב ההזדהות העקרב הזכר יזדהה על ידי רעידות גוף קצובות. יש מינים שמשמיעים קולות ויש שסובבים את הנקבה מספר רב של פעמים. הנקבה נענית לחיזוריו של הזכר בכך שהיא אינה נעה. תנועה קלה תגרום לזכר להפסיק את החיזור ולהתרחק ממנה. אחרי כן מגיע שלב בו הזכר נוגע ברגליה ובצבתותיה של הנקבה. הנקבה עדיין שומרת על חוסר תנועה. בתום הליך זה, העקרבים יוצאים למעין טיול האורך בין כמה דקות למספר שעות. בשלב זה העקרבים מבצעים מין ריקוד. מטרת טקס הריקוד היא מציאת מקום מתאים לביצוע השלב הבא של תהליך הרבייה, שהוא העברת שק הזרע. אם הנקבה מאבדת עניין, הטקס נפסק.
לאחר הטיול, בני הזוג עוצרים על משטח אבן והזכר מנקה אותו. הזכר צועד מעט אחורה ומרים את צבתות הנקבה ושניהם מתרוממים קמעה. בשלב זה נפתחים מכסי המין ומפתח המין של הזכר נשלף ספרמטופור - נרתיק זרע דק וגלילי (מ"מ על 10 מ"מ). בסיס הנרתיק נדבק לאבן ומזדקף מהתייבשות מהירה. לאחר זאת העקרב מדריך את הנקבה לכיון הנרתיק ומושך את הנקבה כדי שהנרתיק ינעץ לתוך פתח המין שלה. בתום הנעיצה העקרב הזכר עוזב את המקום. לאחר כחודשיים מתרחשת ההשרצה לתוך מחילה קטנה והעקרבים הקטנים מטפסים על גב האם.
התבגרות העקרב

שלא כמו רוב החיות ממחלקת העכבישנים, עקרבים הם מסוג "viviparous" – כלומר, מולידים ולדות חיים ולא ביצים. העקרבים נולדים אחד אחד והאם נושאת אותם על גבה, עד שיעברו השלה ראשונה של עור הגוף (מתחתיו יש עור רך שמתקשה עם הזמן). עד לפרק זמן זה העקרבים הצעירים לא יכולים לשרוד ללא אמם, המגנה עליהם ושומרת על הלחות שלהם.
בסוגים שונים של עקרבים הקשר עם האם יכול להימשך זמן רב, במיוחד בסוגי העקרבים היותר מפותחים במישור החברתי (כגון עקרב ה"Pandinus"). מספר הוולדות משתנה מסוג לסוג ונע בין שלושה למאה.
העקרב הצעיר דומה לעקרב מבוגר, והוא גדל כל פעם דרך תהליך ההשלה. בעת תהליך זה חיי העקרב נמצאים בסכנה.
בין השלה להשלה העקרב חייב לנוע באופן תמידי כדי לוודא שיוכל לזוז כשהעור יתקשה. תהליך התקשות העור נקרא "Sclerotization".
אורך חייו של העקרב משתנה מסוג לסוג. לא ידוע מהו אורך חייהם של רוב סוגי העקרבים אך הטווח הוא בין 4 שנים ל-25.
עקרבים בארץ ישראל

בארץ ישראל חיים כ-21 מיני עקרבאים, מגוון גדול יחסית לשטחה הקטן. 21 מינים אלו שייכים לשלוש משפחות שונות, והם נפוצים בכל בתי הגידול היבשתיים, מהר חרמון ועד אילת, כשמחצית מהם חיים במדבר. הצבעים הבולטים ביותר אצל עקרבים אלו הם שחור, חום וצהוב, ככל הנראה עקב ההתאמה לסביבה בה הם חיים.
העקרב בתנ"ך

"ואתה בן אדם אל תירא מהם ומדבריהם אל תירא כי סרבים וסלונים אותך ואל עקרבים אתה יושב מדבריהם אל תירא ומפניהם אל תחת כי בית מרי המה"
לקריאה נוספת

פנחס אמִתי, זהירות עקרבים, סדרת חצב; חי וצומח בישראל, הוצאת מסדה, 1980 / הוצאת מודן 1996. (98 עמודים)
אהוד יהלומי, יורם צביק, אסף צוער ואפרת גביש-רגב, מדריך שדה לעקרבי ישראל, רשות הטבע והגנים, 2018.
המהדורה‏, מכת עקרבים: מה עושים כשנעקצים?, באתר וואלה, 21 ביולי 2013
אוניברסיטת בן גוריון, ‏חוקרי אוניברסיטת בן-גוריון הראו שהעקרבים הם אדריכלים מומחים, באתר "הידען", 6 ביולי 2014
הערות שוליים

↑  נעה פישר, מראם ועד עטלף: בעלי חיים שהוזכרו בתנ"ך, באתר ynet, 15 באפריל 2022
↑  אורן אוסטר, הכירו את עקרבי ישראל, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏2018-09-14
↑  העקרב - המראה אמנם מאיים, אבל הוא חשוב לנו מאוד, באתר רשות הטבע והגנים, ‏16 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563096105171  BnF: cb12369842h (data)  GND: 4335222-4  LCCN: sh85118793  LNB: 000303566  NDL: 00576840  NKC: ph116835 
אנטומיה של עקרב:

1 = ראשחזה או פרוסומה (אנ');

 2 = בטן קדמית או מזוסומה (אנ');

 3 = בטן אחורית (זנב) או מטאסומה (אנ');

 4 = רגלבחנין (פדיפלפי);

 5 = רגל;

 6 = כליצרות (גפי פה) (אנ');

 7 = צבת (אנ');

 8 = צבת נעה;

 9 = צבת קבועה;

 10 = עוקץ;

 11 = טלסון (אנ') (פי הטבעת בפרק הקודם);

 12 = ריאות ספר (אנ')
נבו יריחו - העקרב הלאומי של ישראל והגדול בעקרבי ישראל
אושר אקספרס

"אושר אקספרס" הוא האלבום ה-24 של הזמר היוצר, המלחין והמוזיקאי שלמה ארצי שיצא ב-19 במרץ 2012.
על האלבום

האלבום כולל 12 שירים שנכתבו והולחנו על ידי שלמה ארצי. מרבית שירי האלבום עובדו על ידי בן ארצי. האלבום הופק על ידי פטריק סבג.
האלבום כולל מספר דואטים של שלמה עם אברהם טל, דודו טסה, ואריק איינשטיין.
בנוסף השתתף הזמר אמיר דדון במספר שירים כזמר ליווי. האמנית מאיה גולד עיצבה את עטיפת האלבום ואת ציורי החוברת המצורפת לאלבום (שמן על בד) במשך מספר חודשים בהשראת שירי האלבום והדו-שיח המשותף עם ארצי.
הסינגל הראשון "חוזרים הביתה" יצא בפברואר 2012 בדואט עם אריק איינשטיין. הקליפ של השיר נצפה מעל לחמישה מיליון פעמים באתר יוטיוב (נכון לינואר 2022), וכבש את מצעדי הפזמונים של גלגלצ ורשת ג' ואת מצעד ההשמעות הארצי.
במרץ יצא הסינגל השני "כל יום", והפך גם הוא במהירות ללהיט. הוא כבש את מצעד ההשמעות הארצי ואת המקום הראשון במצעדי הפזמונים של גלגלצ ורשת ג'.
עם יציאתו ב-19 במרץ, נחל האלבום הצלחה במכירות, ובתוך חודש הגיע למעמד של אלבום פלטינה עם מכירת למעלה מ-70 אלף עותקים. עד יולי הגיע למעמד פלטינה כפולה משמכר מעל 80 אלף עותקים, ועד נובמבר הגיע למעל מאה אלף עותקים. בחלוף ארבע שנים הגיע למכירות בגובה 150 אלף עותקים.
במאי 2012 יצא הסינגל השלישי "אלוהיי", דואט עם הזמר אברהם טל. הסינגל זכה להצלחה גדולה במצעד ההשמעות, בו כיכב למעלה מחודש, ובמצעדי הפזמונים בארץ. במיוחד בלט במצעד של רשת ג', בו החזיק 5 שבועות במקום הראשון, יותר מכל שיר אחר באותה השנה.
ב-1 ביולי, לרגל הופעה של ארצי בקיסריה, הוא הוציא לאור את הסינגל הרביעי הנקרא "לתת ולקחת", דואט עם הזמר דודו טסה, שהיה גם אחראי על העיבוד והפקת השיר. הסינגל זכה להצלחה רבה ולהשמעות מרובות בכל תחנות הרדיו בישראל.
באוקטובר 2012 ארצי הוציא לאור את הסינגל החמישי מתוך האלבום, "שלא ייעלמו הדברים היפים", לרגל סיום מופע הקיץ. בנובמבר יצא הקליפ שלו. הסינגל זכה להשמעות רבות בגלגלצ.
במרץ 2013 יצא לאור הסינגל השישי מתוך האלבום, "נדבר מהלב". השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל.
השיר "קיץ בארץ לו" נכתב על מחאת האוהלים שבה ארצי תמך ואף הופיע בעצרת שהתקיימה בתל אביב. כמו כן, השיר "פלורידה" היה התייחסות ראשונה של ארצי בשיריו להומואים ולסביות.
האלבום זכה להיכנס לרשימת עשרת הנמכרים ביותר בישראל בשנת 2012. בנוסף, מספר שירים נחלו הצלחה גם במצעדי הסיכום השנתיים ברדיו בספטמבר 2012. "חוזרים הביתה" הגיע למקום ה-20 במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-12 במצעד השנתי של גלגלצ. "כל יום" הגיע למקום ה-29 בשנתי של רשת ג' ולמקום 14 בשנתי של גלגלצ. "אלוהיי" הצליח אף יותר, והגיע למקום ה-3 ברשת ג' ולמקום ה-6 בגלגלצ. "לתת ולקחת" הצליח גם הוא, והגיע למקום ה-9 בשנתי של גלגלצ.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלמה ארצי.
| אושר אקספרס> מס' | אושר אקספרס> שם | אושר אקספרס> משך | אושר אקספרס>  | אושר אקספרס>  | אושר אקספרס>  | אושר אקספרס>  | אושר אקספרס>  | אושר אקספרס>  | אושר אקספרס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | חוזרים הביתה (דואט עם אריק איינשטיין)   | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | כל יום  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | לתת ולקחת (דואט עם דודו טסה)   | 3:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | נדבר מהלב  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אלוהיי (דואט עם אברהם טל)   | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | לא מוותר על החלום שלי  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | אומץ  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | פלורידה  | 5:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | מת להגיד לך  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | קיץ בארץ לו  | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אושר אקספרס  | 4:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | שלא ייעלמו הדברים היפים  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 49:48 |  |  |  |  |  |  |  |
קליפים

אלוהיי
חוזרים הביתה
לתת ולקחת
שלא ייעלמו הדברים היפים
משתתפים באלבום

(בסדר אלפביתי)
בן ארצי - קלידים, עיבודים
גיא בוקאטי - עיבוד השיר "חוזרים הביתה"
אמיר דדון - קולות רקע
דודו טסה - עיבוד והפקת השיר ״לתת ולקחת״. גיטרה, שירה
קרן טננבאום - כינור, עיבודים לכינור
ניר מימון - עיבוד והפקת השיר ״לתת ולקחת״ בס, פסנתר
פטריק סבג - הפקה מוזיקלית, עיבודים, שירה ברקע
אבי סינגולדה - גיטרה אקוסטית, עיבודים
אשר פדי - תופים ״לתת ולקחת״
הדס קליינמן - צ'לו
פיטר רוט - גיטרה בס
הערות שוליים

↑  "צפו: שלמה ארצי ודודו טסה מנגנים יחד". נענע10. אורכב מ-המקור ב-2018-01-22. נבדק ב-2018-01-22.
↑    רביב גולן, בנימין טוביאס, רועי פודים ועינב שיף, טעם העונה, באתר "ידיעות אחרונות", 8 במרץ 2016
| שלמה ארצי (דיסקוגרפיה) |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | שלמה ארצי (1970) • על אנשים (1971) • פתאום אחר ימים רבים (1972) • אומרים ישנה ארץ (1973) • לכל החברים מהמסע מים אל ים (1974) • את ואני (1975) • משחקי 26 (1975) • עת שערי רצון להפתח (1975) • יש לי אישה, ילדה ולמברטה ואני גר בתל אביב (1976) • רומנסה ופיוט (1977) • גבר הולך לאיבוד (1978) • דרכים (1979) • חצות (1981) • מקום (1982) • תרקוד (1984) • לילה לא שקט (1986) • חום יולי אוגוסט (1988) • כרטיס ללונה פארק (1990) • ירח (1992) • שניים (1996) • אהבתיהם (2000) • צימאון (2002) שפויים (2007) • אושר אקספרס (2012) • קצפת (2016) |  |
| אלבומי ילדים | הטיול לארץ התווים (1972) • שלמה ארצי שר ומספר לילדים על יאן הגמד (1976) • סיפורי התנ"ך לילדים (1982) |  |
| מיני-אלבומים | פתאום עכשיו פתאום היום (1970) • את ואני (1975) • ציונות בלי מירכאות • מממ-נננ\פנדל • חיוכו של ילד • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • Ich kann mich nicht ändern / Ich sah ein Lächeln • אחרי שנואיבה נגמרה (1977) • אהבתיה (1994) • גבר הולך לאיבוד (1995) • אנחנו לא צריכים (1999) |  |
| אלבומי הופעה | שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא (1983)  • ההופעה 97 (1997) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • עונת ההופעות (2010) |  |
| אוספים ומארזים | אוסף שירים מתורגמים לגרמנית (1975)  • שלמה ארצי השירים היפים (1976) • השירים 1 (1990) • השירים 2 (1990) • שירים 3 (1991) • האוסף המשולש (1993) • שירי אהבה שלי (2003) • השנים הראשונות (2008) • תתארו לכם (2013) • אלבומי המופת (2013) • אוסף השירים שהסתתרו (2016) • פעם תורי, פעם תורך (2017) • אתמול היה טוב (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: acd27d8c-3bab-4b55-821d-ed8c27ddf10d
ברני סנדרס

ברנרד "ברני" סנדרס (באנגלית: Bernard "Bernie" Sanders; נולד ב-8 בספטמבר 1941) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, המכהן כסנאטור מטעם מדינת ורמונט מאז 2007. סנדרס הוא החבר העצמאי שכיהן בקונגרס לאורך התקופה הממושכת ביותר בהיסטוריה האמריקאית. סנדרס ניסה ללא הצלחה להיות המועמד הנשיאותי של המפלגה הדמוקרטית ב-2016 וב-2020 עד לפרישתו מהמרוץ לנשיאות.
בתור דמו-סוציאליסט, סנדרס ידוע בהתנגדות שלו לאי-שוויון כלכלי. במדיניות פנים, הוא תומך באופן כללי בזכויות עובדים ומקדם ביטוח בריאות אוניברסלי, חופשת לידה בתשלום, השכלה גבוהה ללא שכר לימוד, ותוכנית כלכלית שאפתנית שמטרתה ליצור עבודות שמתמודדות עם התחממות עולמית. במדיניות חוץ, סנדרס תומך בכלליות בהפחתת התקציב הצבאי וחיפוש פתרונות יותר דיפלומטיים ושיתופיים. בנוסף, הוא מאמין כי צריך לשים דגש גדול יותר על זכויות עובדים ודאגות סביבתיות כשמנהלים משא ומתן על הסכמי סחר בינלאומיים. פרשנים רבים הצביעו על ההשפעה הרבה של תפיסות העולם שלו על הפוליטיקה במפלגה הדמוקרטית מאז הקמפיין שלו לנשיאות 2016.
סנדרס נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו-יורק. בעודו סטודנט, הוא היה מארגן מחאות אקטיבי בזמן התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. אחרי שעבר לגור בוורמונט, הוא נבחר להיות ראש העיר של ברלינגטון ב-1981 בפער של עשרה קולות ונבחר מחדש שלוש פעמים. ב-1990 הוא ניצח בבחירות שהפכו אותו לחבר היחיד של בית הנבחרים של ארצות הברית מוורמונט. סנדרס שירת בבית הנבחרים במשך 16 שנים לפני שנבחר לסנאט של ארצות הברית ב-2006; הוא נבחר מחדש ב-2012 וב-2018.
באפריל 2015 הכריז סנדרס על התמודדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-2016. למרות ציפיות התחלתיות נמוכות, סנדרס זכה בתמיכה של 23 מדינות ובערך 43% מהקולות, לעומת ה-55% שזכתה בהם הילרי קלינטון. הקמפיין שלו זכה לתשומת לב על ההתלהבות של התומכים שלו, וכמו כן הדחייה של תרומה כספית גדולה מתאגידים, התעשייה הפיננסית וכל Super PAC (אנ') שהוא. ביולי 2016, הוא רשמית תמך בקלינטון כנגד הרפובליקני דונלד טראמפ, בעודו מעודד את התומכים שלו להמשיך את "המהפכה הפוליטית" שהקמפיין שלו התחיל. בפברואר 2019, סנדרס הודיע על כך שינסה שנית לזכות במועמדות הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
ב-8 באפריל 2020 הודיע סנדרס על פרישתו מהמרוץ לנשיאות.
ראשית חייו

סנדרס נולד בברוקלין, ניו יורק. אביו, אליאס סנדר-גוטמן, נולד ב-19 בספטמבר 1904 בעיירה סוופניצה (Słopnice) בגליציה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בפולין) למשפחה יהודית, וב-1921, בגיל 17, היגר לארצות הברית ושינה את שם משפחתו לסנדרס. אמו, דורותי לבית גלסברג, נולדה בניו יורק ב-2 באוקטובר 1912 לזוג מהגרים יהודים מפולין (אביה נולד ברדזין פודלסקי) ורוסיה. כל בני משפחת אביו נרצחו במהלך השואה בפולין. המשפחה הייתה בת למעמד בינוני-נמוך והדאגה לפרנסה הייתה דבר שבשגרה. סנדרס טען כי כך ניטעה בו תודעה מעמדית חזקה, שהובילה אותו לסוציאליזם. אחיו של סנדרס, לארי סנדרס, הוא כיום פוליטיקאי החבר במפלגת "הירוקים" של אנגליה וויילס, במחוז אוקספורדשייר באנגליה. בנו של לארי, אחיינו של סנדרס, ג'ייקוב, הוא חבר לשעבר במועצת העיר של אוקספורד מטעם הירוקים.
הוא למד בבית הספר התיכון על שם ג'יימס מדיסון (אנ') בברוקלין, שבו למדו גם שני סנאטורים יהודים נוספים שמכהנים או שכיהנו עמו בסנאט האמריקאי; צ'אק שומר (דמוקרט ממדינת ניו יורק) ונורם קולמן (רפובליקני ממינסוטה). שנה לאחר סיום לימודיו בתיכון נפטרה אמו, בגיל 46, ושלוש שנים לאחר מכן נפטר אביו.
סנדרס סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת שיקגו ב-1964, שם הצטרף ל"איחוד החופשי", גוף שפעל נגד מלחמת וייטנאם והפרדה גזעית של אפרו-אמריקאים בקמפוסים. ומיד עם סיום לימודיו, נסע לישראל ובמשך מספר חודשים התנדב בקיבוץ שער העמקים. הוא חזר לארצות הברית והשתקע עם אשתו הראשונה, דברה שילינג, במדינת ורמונט. עבד לפרנסתו במקצועות שונים, ובכללם גם כנגר וכעיתונאי עצמאי.
קריירה פוליטית מוקדמת

בזמן לימודיו באוניברסיטת שיקגו, הצטרף סנדרס לליגה הסוציאליסטית הצעירה (Young People's Socialist League), ארגון הצעירים של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, ונטל חלק במאבק התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית כמארגן סטודנטים במסגרת "הקונגרס לשוויון גזעי" ("Congress of Racial Equality") ו"ועדת התיאום הסטודנטיאלית הלא אלימה" ("Student Nonviolent Coordinating Committee"). תחת ראשותו התאחדו סניפי אוניברסיטת שיקגו של שתי התנועות לתנועה משותפת אחת. בינואר 1962 הוביל סנדרס מצעד לבניין ההנהלה של אוניברסיטת שיקגו כדי למחות על מדיניותו של נשיא האוניברסיטה ג'ורג' וולס בידל של הפרדה גזעית במעונות הסטודנטיאליים. "אנו מרגישים שזהו מצב בלתי נסבל כאשר סטודנטים שחורים ולבנים של האוניברסיטה לא יכולים לחיות יחדיו בדירות בבעלות האוניברסיטה", אמר סנדרס בהפגנה. לאחר מכן, נכנסו סנדרס ועוד 32 סטודנטים נוספים לבניין ההנהלה וחנו מחוץ ללשכת הנשיא, במה שהיה לשְׁבִיתַת השֶׁבֶת הראשונה של התנועה לזכויות האזרח בהיסטוריה של שיקגו. אחרי שבועות של שְׁבִיתות שֶׁבֶת, הקימו בידל והאוניברסיטה ועדה לחקר האפליה הגזעית באוניברסיטה.
ג'ון מאהוני, אז חבר ב"קונגרס לשווין גזעי", תיאר את סנדרס ב-2016 כ"אחלה גבר, יהודי טוב מברוקלין, אבל הוא לא היה יותר מדי כריזמטי. אחת החוזקות שלו אבל הייתה היכולת לעבוד עם קהל רחב של אנשים, על אף שהוא לא מסכים עם זה". ב-1963 השתתף סנדרס במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, בו נשא מרטין לותר קינג את נאומו ההיסטורי "יש לי חלום". באותו קיץ הורשע בהתנגדות למעצר במהלך הפגנה נגד הפרדה גזעית בבתי הספר הציבוריים של שיקגו, ונקנס ב-25 דולרים (מקביל ל-209$ ב-2019).
הקריירה הפוליטית של סנדרס החלה ב-1971, כשהצטרף למפלגת "Liberty Union", שהתנגדה למלחמת וייטנאם. הוא ניסה להיבחר מטעמה מספר פעמים לסנאטור ומושל ורמונט, ללא הצלחה ובעקבות זאת עזב אותה ב-1979.
שנתיים לאחר מכן רץ לראשונה כעצמאי, הנתמך על ידי ראשוני "המפלגה הפרוגרסיבית" של ורמונט, לראשות עיריית ברלינגטון וניצח ברוב של 12 קולות בלבד את ראש העירייה, שכיהן שש כהונות. סנדרס שב ונבחר לאחר מכן עוד שלוש פעמים, כנגד מועמדי המפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית כאחד, וכיהן בסך הכל שמונה שנים כראש העיר. הקואליציה הפרוגרסיבית שלו מעולם לא זכתה ברוב במועצת העיר, אבל היו לו מספיק תומכים במועצה, לצורך ניהול העיר למול האופוזיציה של שתי המפלגות הגדולות.
בשנת 1988 החליט סנדרס שלא לרוץ בפעם החמישית לראשות העיר, אלא למושב היחיד של ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא הפסיד במרוץ זה למועמד הרפובליקני, ותלה את הפסדו בשל עמדותיו הקשוחות יחסית כלפי פיקוח על כלי נשק, במדינה כפרית ללא חוקי נשק כלל. עם זאת, כעבור שנתיים בנובמבר 1990 ניצח סנדרס את אותו מועמד, ובינואר 1991 החל לכהן כחבר בית הנבחרים האמריקאי. הוא היה בכך לחבר העצמאי הראשון בבית הנבחרים של ארצות הברית, מאז 1950, והראשון מזה ששים שנה, שהכריז על עצמו כסוציאליסט. במשך השנתיים שבין סיום כהונתו כראש עיריית ברלינגטון לכניסתו לבית הנבחרים כיהן כמרצה למדע המדינה באוניברסיטת הרווארד ובקולג' האמילטון.