stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פינחס וולף

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1875 כ"ד באדר א' ה'תרל"ה קלן 
 פטירה:  27 באוגוסט 1968 (בגיל 93) ד' באלול ה'תשכ"ח פתח תקווה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  בית המדרש לרבנים בברלין 
 מקום פעילות:  קלן, פתח תקווה
 תקופת הפעילות:  ? – 27 באוגוסט 1968 
 השתייכות:  תורה עם דרך ארץ
 תחומי עיסוק:  פרשנות המקרא, הלכה, חינוך
 רבותיו:  הרב דוד צבי הופמן, הרב אביעזרי זליג אוירבך
 חיבוריו:  "דיוקים" על התורה ועל ספר משלי, בית פנחס, אבני כיס, נברשת הילנה
 אב:  ר' זאב וולף
 צאצאים:  יוסף אברהם וולף 
 
הרב ד"ר פינחס וולף (Pinchas Benedict Wolf; כ"ד באדר א' ה'תרל"ה, 1 במרץ 1875, קלן – ד' באלול ה'תשכ"ח, 28 באוגוסט 1968, פתח תקווה) היה רבם של קלן וחבל הריין, ולאחר מכן רב קהילת מקור חיים בפתח תקווה, מחבר פירוש ה"דיוקים" על התורה וספר משלי וספרים נוספים.
ביוגרפיה

נולד ב-1875 בעיר קלן בגרמניה לרב זאב וולף, מייסד הקהילה האורתודוקסית הנפרדת "תלמוד תורה" בקלן. בגיל 18 נשלח ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין אצל רבי דוד צבי הופמן, ובמקביל למד שפות שמיות באוניברסיטת ברלין. לאחר מכן למד מספר שנים אצל הרב אביעזרי זליג אוירבך בהלברשטאדט, שאף השיא לו מאוחר יותר את בתו הלנה (הינדלא). הוסמך להוראה בידי רד"צ הופמן, הרב הירש מהמבורג והרב זאב פיילכנפלד מפוזן. בשנת 1901, החליף את הרב נחמיה אנטון נובל, שמילא את מקום אביו כרב קהילת "תלמוד תורה" בקלן וכעת עבר לקניגסברג. עם הכנסו לתפקיד, הקים את "האיגוד למען האינטרסים היהודיים בחבל הריין", שסיפק את צורכי עשרות הקהילות הקטנות באזור. יחד עם הרב עמנואל קרליבך, ייסד את הגימנסיה היהודית יבנה, ואף לימד בה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל וקבע את מושבו בפתח תקווה, שם מונה לרבה של קהילת "מקור חיים" ליוצאי גרמניה. בתפקיד זה כיהן עד לפטירתו בשנת 1968. מילא את מקומו הרב אהרן בייפוס (נפטר בה'תשע"ג).
לכבוד הגיעו לגיל 90 הקימה קהילת מקור חיים ספרייה תורנית לכבודו והיא נחנכה בכ"ד באדר א' ה'תשכ"ה. הספרייה, המכילה אלפי ספרי קודש המקיפים את הספרות התורנית היסודית, נחשבת לאחת הספריות התורניות החשובות בפתח תקווה.
עיריית פתח תקווה קראה על שמו רחוב בשכונת כפר גנים.
חיבוריו

חיבוריו יצאו לאור בידי "הקרן להוצאת כתבי הרב וולף", שעברה לאחר מכן לחסות מכון הברמן למחקרי ספרות.
סדרת דיוקים על התורה ה"כ (ירושלים: הקרן להוצאת כתבי הרב וולף, תשי"ז–תשל"ח; מהדורה שנייה תשנ"ב). הכרכים על ספרי בראשית ושמות יצאו לאור בחייו, והשאר לאחר פטירתו. פירוש זה כולל הערות קצרות על התורה, שפעמים רבות מתמקדות בדיוק במילות התורה. שיטתו היא מזיגה של שיטת רש"ר הירש ושל שיטת המלבי"ם. כדרך רבני אשכנז, הרב וולף עושה שימוש רב בכללי פיסוק טעמי המקרא על מנת להגיע לפירוש הנכון בפסוקים, לדעתו, והוא ראה בכך כלי פרשני חשוב. (דיוקים על התורה - בראשית, (ירושלים: תשנ"ב), באתר היברובוקס; שמות, באתר היברובוקס; במדבר, באתר היברובוקס; דברים, באתר היברובוקס)
בית פנחס: חידושי הלכה (פתח תקווה: קהילת מקור חיים, תשכ"ט). נלקט ע"פ כתבי ידו בידי בנו לאחר פטירתו.
דיוקים על ספר משלי (לוד: הקרן להוצאת כתבי הרב וולף ומכון הברמן למחקרי ספרות, תשמ"ז)
אבני כיס (ירושלים, תשע"ג) – חידושים ומאמרים ממחברות שהכין וממקורות נוספים שהו"ל נכדו יצחק בן אביעזרי וולף. (אבני כיס, (ירושלים: הקרן להוצאת ספרי הרב פ. וולף, תשע"ג), באתר היברובוקס)
נברשת הילנה (ירושלים: התחיה, תשי"ח) – חוברת שהוציא לזכר אשתו, ובה מחקרים במקרא.
משפחתו

נשא את הלנה (נפטרה בה'תשי"ח), בתו של הרב אביעזרי זליג אויערבך, ולהם שמונה ילדים:
זאב
אביעזרי זליג - מורה ומחנך, חיבר ספרי סיפורים לנוער (בנפתולי הימים, האש עצרה בפסוק), ערך ספרי לימוד (ילדותנו), תרגם את כתבי הרש"ר הירש
יוכבד - ניהלה בית ספר לילדים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית בירושלים
יוסף אברהם - מייסד סמינר הרב וולף בבני ברק
אהרן
לאה - נישאה לישראל פויכטונגר שתרגם את כתבי חמיו הרב וולף מגרמנית
ישראל מנחם (עמנואל)
צבי בנימין - מנהל בסמינר הרב וולף בבני ברק
לקריאה נוספת

נתן רפאל אויערבך, שמרי משמרת הקדש, פלדהיים תש"ע, עמ' 591–575.
גשרים נמתחים: על פני ים התקופה הסוער / אהרן וולף; כתבה נכדתו: מיכל אגסי. ירושלים, בהוצאת מיכל אגסי, תשס"ד.
הערות שוליים

↑  כך כתבו כמה מכותבי תולדותיו. עם זאת, על מצבתו מופיע התאריך כ"ד באדר ב'.
1 2  משה אויערבך, הרב ד"ר פנחס וולף שליט"א לגבורות, שערים, 18 במרץ 1955.
↑  דוד גורדון, "ספריות קהילת מקור חיים", שנות חיים - שנתון קהילת "מקור חיים" פתח תקווה, ה'תשס"ט, עמודים 47–53.
↑  סקירות על הסדרה: משה ארנד, "דיוקים על התורה – ספר דברים"; ושמחה בונים שטיין, "סיומה של תקופה", המעין לט [ד] (תמוז תשל"ט), עמ' 42–55.
↑  "דיוקים" לבראשית כ"ז, לו; יונה עמנואל, "טעמי המקרא במורשת אשכנז", המעין מב [ד] (תמוז תשס"ב).
↑  ישראל אידלמן, הרבנית הינדלא וולף ע"ה, שערים, 7 בנובמבר 1957, עמ' 3
↑  הספרייה הלאומית, תוצאות חיפוש בספרייה הלאומית - וולף, אביעזרי בן פינחס, 1908-2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475133605171  BnF: cb17063668c (data)  GND: 141640960  ISNI: 0000 0001 1052 7584  LCCN: nr91001737  NKC: zmp2017941459  NTA: 160256550  VIAF: 34309103   WorldCat (עם VIAF): 34309103 
מצבת הרב וולף בבית הקברות סגולה בפתח תקווה
הבקע הסורי-אפריקני

צילום לוויין של נאס"א שבו נראה חלקו הצפוני של הבקע הסורי-אפריקני. בתמונה: חצי האי סיני, ים המלח, עמק בקעת הירדן, והכנרת
מפת הבקע הסורי אפריקני. הקווים המקווקוים מסמנים את הבקע המזרח אפריקני שהוא בעל 2 ענפים: מזרחי ומערבי.
הבקע הסורי-אפריקני, השבר הסורי-אפריקני או מערכת השבירה הסורית-אפריקנית (באנגלית: the Great Rift Valley) הם השמות לסדרה של העתקים בקעים ורכסים שכיוונה צפון-דרום, ומשתרעת מדְרום טורקיה דרך סוריה ובקעת הלבנון בצפון, לאורך נהר הירדן, ים המלח, הערבה, מפרץ אילת וים סוף, דרך מפרץ עדן עד לטנזניה, שם הוא מתפצל לשניים ומגיע עד למוזמביק. אורכו של הבקע כ-6,000 ק"מ ורוחבו בין 7 ל-20 ק"מ, והוא החל להיווצר לפני כ-25 מיליון שנים בתהליך שנמשך עד היום של התרחקות לוחות היבשות אסיה ואפריקה זו מזו. הבקע הוא הגורם העיקרי לרעידות האדמה, ולעיתים (רחוקות) אף לצונאמי באזורים בהם הוא עובר.
לבקע שלושה חלקים עיקריים (מצפון לדרום): בקע ים המלח – מדרום טורקיה ועד לים סוף, בקע ים סוף – ממפרץ אילת לאורך ים סוף, ובקע מזרח-אפריקה – מאתיופיה בצפון ועד זימבבואה בדרום.
בפי גאולוגים מודרניים נקראת סדרת הבקעים ”מערכת ההעתקה הסורית-אפריקנית”.
מהות הבקע

הבקע מפריד בין הלוח האפריקאי ותת הלוח ישראל-סיני ללוח הערבי, כאשר הלוח הערבי הועתק בהדרגה למרחק של 105 ק"מ צפונית ללוח האפריקאי בקטע שמדרום לכנרת (כך, למשל, המקום המקביל לבקעת תמנע מצדו המזרחי של השבר הסורי־אפריקני מצוי 100 קילומטר צפונית לו בפונון שבירדן), ו-40 ק"מ בקטע שמצפון לכנרת. שני הלוחות נעים צפונה, אולם הלוח הערבי, ממזרח לבקע, נע במהירות רבה יותר. מהירות התנועה היחסית בין הלוחות היא כ-4 מילימטרים לשנה בממוצע גס ורב שנתי (לעומת מהירות של כ-4 סנטימטרים לשנה בהעתק סן אנדראס).
במקומות בהם הקו המפריד בין הלוחות נמצא בזווית חיובית (נגד כיוון השעון) יחסית לכיוון התנועה היחסית ביניהם, הלוחות מתרחקים זה מזה, ונוצר בקע הולך ומתרחב. כך קורה בבקע ים סוף, בו מתרחשת התפשטות קרקעית הים, ולכן הוא נחשב מבחינה גאולוגית לאוקיינוס צעיר. לעומת זאת, באזורים בהם הזווית הזו היא שלילית, הלוחות נלחצים זה לזה, ונוצרים רכסי הרים, כגון רכס הרי הלבנון, ורכס הרי מול הלבנון (כולל הר החרמון).
הבקע בארץ ישראל

הבקעים העיקריים לאורך הבקע בארץ ישראל הם עמק החולה, בקעת כנרות, בקעת הירדן ובקעת ים המלח. כמו כן, תהליך היווצרות הבקע גורם לקימוט שמגביה את רכס החרמון (הרכס נוצר לפני הביקוע, במקביל להיווצרות הקשת הסורית). אילולא הבקע, הרי הגלעד והגולן בעבר הירדן המזרחי, והרי יהודה ושומרון והגליל היו למעשה גוש הררי אחד, כפי שהיו עד להיווצרותו. עדות לכך היא שכבת בזלת הכיסוי, המכסה את הגולן וחלקים מהגליל המזרחי (ואף נמצאת מתחת לפני השטח בכנרת ובעמק החולה). דבר זה מסביר גם את גודלם של חלק מהנחלים בארץ ישראל המערבית (למשל נחל שורק), שעל-פי שטח אגן הניקוז הנוכחי שלהם היו אמורים להיות קטנים הרבה יותר.
בדרום בקע ים המלח נמצא החלק הנמוך ביותר של הבקע והחלק היבשתי היחיד בו המצוי מתחת לגובה פני הים. בנוסף להפרדת הרי הגלעד מהרי יהודה ושומרון גרם הבקע הסורי-אפריקני להעתקי משנה נוספים האנכיים לו, ופיצל את השומרון מהגליל באמצעות בקעת עמק יזרעאל ומערך הבקעות הצפוניות לה: בקעת כסולות, בקעת תרען, בקעת בית נטופה ובקעת סח'נין. כמו כן, מפרידה בקעת באר שבע בין יהודה ושומרון לבין הר הנגב.
הבקע באפריקה

חלקו האפריקני של הבקע הסורי-אפריקני גבוה בהרבה מבקע ים המלח, אולם הוא עדיין נמוך בהרבה מהאזורים המקיפים אותו. השבר מפריד בין שני חלקיו של הלוח האפריקאי - הלוח הנובי והלוח הסומאלי.
רעידות אדמה

בתחום הבקע הסורי-אפריקני התרחשו בתחילת המאה ה-21 רעידות אדמה קלות-בינוניות. הגאולוגים סבורים כי הן משחררות את האנרגיה המצטברת בנקודות החיכוך של הלוחות הטקטוניים, ומונעות בכך למעשה הצטברות רבה מדי של אנרגיה, מצב העלול לגרום לרעידת אדמה עזה, כפי שאכן אירע באזור בעבר.
ב-6 בפברואר 2023 התרחשה בקצהו הצפוני של הבקע, בדרום טורקיה, רעידת אדמה בעוצמה 7.8 בסולם ריכטר, שגרמה למעל ל-59 אלף הרוגים בטורקיה ובסוריה. רעידה זו הורגשה גם בישראל, בצפון ובמרכז הארץ. באותו היום התרחשה, לא רחוק מהמקום בו אירעה רעידת האדמה הראשונה, רעידת אדמה נוספת בעוצמה 7.5 בסולם ריכטר, שגם הורגשה בסוריה ובצפון ישראל.
ראו גם

אגמי הבקע הסורי-אפריקני
מצד עתרת
ביאורים

↑  מחקר המתבסס על אסופת מחקרים רלוונטיים, מעריך את עוצמת התנועה היחסית ב-2,000 השנים האחרונות ב-1-2 מילימטרים בשנה בממוצע. אם זה נכון, הרי שהולך ונוצר פער סייסמי משמעותי ביחס לחישוב הממוצע באלפי השנים האחרונות (שהוא כ- 3.5-4 מ"מ בממוצע בשנה) ולממוצע הרב שנתי בעשרות אלפי השנים האחרונות שעומד על בין 3–6 מ"מ בממוצע בשנה. סימוכין לנתונים כאן, עמ' 48.
הערות שוליים

↑  כתבי ynet, רעידת אדמה עזה נוספת בטורקיה, הפעם בעוצמה 7.7. גם היא הורגשה בישראל, באתר ynet, 6 בפברואר 2023
| טקטוניקת הלוחות |
| --- | --- | --- |
| לוחות | הלוח הערבי • הלוח האפריקאי • הלוח האירואסייתי • הלוח הלבנטיני • הלוח האנטולי • הלוח ההודי • הלוח האוסטרלי • הלוח האנטארקטי • הלוח הצפון-אמריקאי • הלוח הדרום-אמריקאי • הלוח הפסיפי • הלוח הקריבי • לוח סקוטיה • לוח נסקה • לוח קוקוס  • לוח גורדה • לוח חואן דה פוקה • הלוח הפיליפיני • הלוח האדריאטי • לוח אוחוצק • לוח אוקינאווה • הלוח האמורי • לוח יאנגצה |  |
| העתקים ובקעים | הבקע הסורי-אפריקני • העתק סן אנדראס • העתק המלכה שארלוט • ההעתק הצפון אנטולי • ההעתק המזרח אנטולי  • משולש עפר • הרכס המרכז-אטלנטי |  |
| שקעים אוקייניים | שקע טונגה • שקע מריאנה • שקע קוריל-קמצ'טקה • שקע יפן • שקע ננקאי • שקע אוקינאווה • שקע ריוקיו |  |
| אזורים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| רמת הגולן וסביבתה | הר חרמון • טרכון • חורן • הבשן • רמת הגולן |  |
| הגליל והעמקים | הגליל העליון • אצבע הגליל • הגליל המערבי • הגליל התחתון • עמק יזרעאל • עמק חרוד • בקעת בית שאן |  |
| מישור החוף | מישור החוף הצפוני • הכרמל • חוף הכרמל • השרון • מישור חוף יהודה • גוש דן • מישור החוף הדרומי |  |
| הבקע הסורי-אפריקני | בקעת הירדן • עמק החולה • ארץ כינרות • עמק הירדן • הערבה • בקעת ים המלח |  |
| מרכז שדרת ההר המערבית | הגלבוע • השומרון • הרי בנימין • הרי ירושלים • גוש עציון • השפלה • יהודה • מדבר יהודה • הר חברון |  |
| שאר עבר הירדן | הגלעד • ארץ המישור • עמון • מואב • הרי אדום |  |
| הנגב | הנגב הצפוני • חבל אשכול (חבל הבשור) • בקעת באר שבע • מכתשים בנגב • הר הנגב • מדבר פארן • הרי אילת |  |
| גאולוגיה של ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | הבקע הסורי-אפריקני • הלוח הלבנטיני • הקשת הסורית • אגם עובדיה • ימת הלשון • מצוק ההעתקים |  |
| צפון | גאולוגיה של הכרמל • גאולוגיה של הגולן • שדה א-שמה • שקע הבזלת של דלתון • אקוויפר החרמון • הר הגלבוע • קרן עין גב • מחצבות חפציבה • פארק הסלעים |  |
| מרכז | אקוויפר ההר • אקוויפר החוף • בורג' אל-מלח • חמאם אל-מליח  • מדבר יהודה |  |
| דרום | מכתשים בנגב • קיר האמוניטים • קניון באר שבע-עזה • בקעת תמנע • הקניון האדום • הרי אילת • השילד הערבו-נובי • לשון ים המלח |  |
לערכים נוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540906605171  BnF: cb16643472j (data)  GND: 4520884-0  SUDOC: 168650029  VIAF: 242583128   WorldCat (עם VIAF): 242583128
מוזיאון ידידי ישראל

| --- | --- |

חזית מוזיאון ידידי ישראל
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מייק אוונס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2015
 תאריך פתיחה רשמי:  2015 
 
 קואורדינטות:  31°46′48″N 35°13′14″E﻿ / ﻿31.780083333333°N 35.2205°E﻿ / 31.780083333333; 35.2205
 www.fozmuseum.com
  (למפת ירושלים מוגדלת) מוזיאון ידידי ישראל(למפת ירושלים רגילה) מוזיאון ידידי ישראל(למפת הרי ירושלים רגילה) מוזיאון ידידי ישראל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מוזיאון ידידי ישראל
 
משלחת אמריקאית בראשות מזכיר המדינה מייק פומפאו ושגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן מבקרת במוזיאון, נובמבר 2020 (בעת מגפת הקורונה בישראל)
מוזיאון ידידי ישראל (באנגלית: Friends Of Zion) הוא מרכז מבקרים פרטי השוכן במרכז העיר ירושלים ברחוב ריבלין. המוזיאון מוקדש להוקרת העם היהודי ואלה שעמדו לצידו ותמכו ברעיון הציוני והקמת מדינת ישראל.
שלט המורה אל מוזיאון ידידי ישראל ברחוב בירושלים
פעילות

המוזיאון פתח את שעריו לציבור בספטמבר 2015 והוא מוזיאון אינטראקטיבי, ראשון מסוגו בארץ. המוזיאון מציג ב-16 שפות. מאחורי הקמת המוזיאון עומד ארגון נוצרי אמריקאי בהנהגתו של הסופר והפעיל האוונגליסט ד"ר מייק אוונס. מימון המוזיאון מגיע מכ-7,000 תורמים ברחבי העולם.
המוזיאון מספר את סיפורי גבורת ידידי ישראל הלא יהודים לדורותיהם שסייעו ליהודים ותמכו בציונות ועמדו לצד היהודים לאורך ההיסטוריה עד הקמת מדינת ישראל למשל צ'רצ'יל, הארי טרומן, ג'ורג' בוש הכומר וחוקר התנ"ך.
המוזיאון משתרע על ארבע קומות, כאשר כל קומה מציגה תצוגה אחרת על ידידי ישראל לאורך ההיסטוריה, החל מהמאה ה-19, בימי המנדט הבריטי, השואה והקמת מדינת ישראל.
היו"ר הבינלאומי של המוזיאון היה נשיאה לשעבר של מדינת ישראל שמעון פרס. כראש חבר הנאמנים מכהן יוסי פלד, והוא מורכב ממספר חברים, בהם דן חלוץ, קובי אשרת ועוד.
תערוכות

במוזיאון מיצגים המשלבים אלמנטים טכנולוגיים ייחודיים כגון תלת מימד, מסכי מגע, ומערכות אור קוליות. בעבודה על המיצגים השונים השתתפו למעלה מ-150 אמנים ישראלים.
במוזיאון מספר תערוכות, המרכיבות את המיצג הכולל הקרוי "הנני". במוזיאון ישנם שבעה מיצגים הרצים על פני תקופות שונות בהיסטוריה, החל מתקופת התנ"ך ועד הקמת מדינת ישראל. כל מיצג מציג מספר דמויות שונות שתמכו ביהודים והיו שותפים לחזון של בנימין זאב הרצל למדינת היהודים ואשר הניח את היסודות להקמת מדינת ישראל.
ככלל, מתארים מיצגי המוזיאון את תרומתם של ידידי ישראל דוגמת: נשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן, ראש ממשלת בריטניה לשעבר וינסטון צ'רצ'יל, אורד וינגייט, וכן חסידי אומות העולם דוגמת אוסקר שינדלר, ראול ולנברג ומשפחת טן בום, אשר סיכנו את חייהם וחיי משפחותיהם, למען הצלת יהודים שנרדפו ברחבי העולם.
פרס ידידי ישראל

המוזיאון מעניק מדי שנה את פרס ידידי ישראל לאלו שעמדו לצד העם היהודי ותמכו בהם לאורך השנים. מקבלי הפרס לפי שנים:
2015 – נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש.
2016 – אלבר השני, נסיך מונקו
2017 – נשיאה לשעבר של בולגריה, רוסן פלבנלייב.
2018 – נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ.
2020:
מלך בחריין, חמד בן עיסא אאל ח'ליפה.
מלך מרוקו, מוחמד השישי.
ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות, שייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום
נסיך הכתר של ערב הסעודית, מוחמד בן סלמאן
נשיא סרביה, אלכסנדר וויצ'יץ'
נשיא רומניה, קלאוס יוהאניס
נשיא פרגוואי, מריו אבדו בניטס
נשיא צ'כיה, מילוש זמאן
נשיא אוגנדה, יוורי מוסווני
נשיא מלאווי, לזרוס צ'אקוורה
2023 - נשיא ליבריה, ג'ורג' ואה
בנוסף, בשנת 2016 פרסם מייסד המוזיאון, ד"ר מייק אוונס יחד עם האפיפיור פרנציסקוס הצהרה משותפת בגנות האלימות.
הערות שוליים

1 2  קובי פינקלר, מוזיאון ידידי ישראל בירושלים, באתר ערוץ 7, 16 בספטמבר 2016
1 2 3   ניר גונטז', על הקו עם אילן שקולניק, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2016
1 2  אורי משגב, שמעון פרס מכהן כיו"ר הבינלאומי של מוזיאון "ידידי ציון" בירושלים, שהקים האוונגליסט מייק אוונס, באתר הארץ, 17 במאי 2015
↑  ארז לין, טראמפ הוא כורש המודרני, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372819505171  VIAF: 3895150943148426760009   WorldCat (עם VIAF): 3895150943148426760009
נעמי בריקמן

| --- | --- |

 לידה:  1944 (בת 81 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 www.nomibruckmann.com
 
נעמי בריקמן (נולדה ב-1944) היא ציירת פיגורטיבית ישראלית שחיה ופועלת בירושלים.
ביוגרפיה

בריקמן נולדה בירושלים לפרידה וד"ר גד (גרהרד) בריקמן, שניהם ילידי גרמניה. אמה הגיעה לארץ ישראל ב-1936 והייתה מזכירתה הראשונה של התזמורת הפילהרמונית. אביה, היה פעיל בתנועת הנוער הציונית בלאו-וייס, ד"ר לכימיה ולאחר הגעתו ארצה היה אחד ממקימי המחלקה לפרמקולוגיה באוניברסיטה העברית. בזמן מלחמת העצמאות השתתף בכיבוש קטמון והמושבה הגרמנית, ואחרי-כן שימש כמפקד שכונת מקור חיים, ונהרג בעלותו על מוקש בשטח שבין מקור חיים לבית צפאפא. במשפחה היו שתי בנות. אחותה רחל הייתה המבוגרת. לאחר מות האב נמסרה בריקמן לזמן קצר לגידול במשפחה אומנה. בנעוריה עסקה בהתעמלות מכשירים בנבחרת ישראל בהדרכת אגנס קלטי. בשנות ה-60 של המאה ה-20 למדה לימודי תולדות האמנות באוניברסיטה העברית, אולם פרשה מהלימודים לאחר שנה ונסעה לפריז לארבע שנים. בשנים 1967-1969 למדה שם בבית הספר הגבוה לאמנות מודרנית (Ecole Superieure des Arts Modernes).
אחר כך נסעה לניו יורק למשך תשע שנים ושם גם פגשה את בעלה (ב-1972).
בשנים 1971-1975 למדה בבית הספר לאמנות של מוזיאון ברוקלין (Brooklyn Museum Art School).
בשנים 1970-1972 למדה בניו יורק בבית הספר לאמנויות חזותיות (School of Visual Arts).
עם חזרתה לארץ השתקעה עם בעלה בירושלים.
בשנת 1997 למדה בסטודיו הירושלמי לציור ורישום.
בשנת 1999 למדה תקופה קצרה ב-Maryland Institute of Art בבולטימור.
בשנת 2008 למדה בסדנת ההדפס ירושלים.
במשך השנים בריקמן גם לימדה בבית הספר לאמנות של מוזיאון ברוקלין (1974–1975) ובאגף הנוער של מוזיאון ישראל (מאז שנת 1979).
חיים אישיים

הייתה נשואה לצייר פסח סלבוסקי, אתו חייתה 47 שנים, עד מותו בשנת 2019. בשנת 2022, לאחר מותו של סלבוסקי, הוציאה בריקמן ספר לזכרו. אם לשניים, המוזיקאי והמפיק דניאל סלבוסקי והאמן יושי סלבוסקי, שעוסק גם בתחומים מגוונים וביניהם: ריקודי אש, מוזיקה מוקלטת, בישול ועיצוב.
מתגוררת במושבה הגרמנית בירושלים.
עבודתה האמנותית

עבודתה המוקדמת של בריקמן התבססה על דיוקנאות דמיוניים בעלי גוון סוריאליסטי. עבודותיה המאוחרות כוללות ציור בשמן מהתבוננות וכן רישומי נוף ודיוקנאות דמיוניים. ברבים מהם עשתה בריקמן שימוש במצע רווי טקסטורות, שהדגישו את מצבי רוחה של האמנית.
מאז חזרתה לארץ מארצות הברית ועד שנת 1993 מיעטה בריקמן לצייר. באמצע שנות ה-90, חזרה בריקמן לצייר, הציגה במשך השנים כ-15 תערוכות יחיד והשתתפה בעשרות תערוכות קבוצתיות.
השופטים שהעניקו לבריקמן את פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום כתבו בנימוקיהם להענקת הפרס:
"עולמה של האמנית נעמי בריקמן נע בין דל"ת אמות הסטודיו שלה; בין החפצים והזיכרונות העוטפים אותה, בעלי החיים והדיוקנאות הרבים של חברים, של אהובים ובעיקר – שלה עצמה. הדיוקן העצמי הוא אחד הנושאים העיקריים, שהיא שבה וחוקרת לאורך הקריירה הארוכה שלה. על אינספור דפים ובדים במגוון טכניקות רישום וציור מופיעים תווי פניה של האמנית, הנבחנים ונרשמים ללא פשרות וללא אידיאליזציה. פעולה רפלקסיבית זו, שאליה חוזרת האמנית שוב ושוב, מתאפיינת באומץ ובעמידה איתנה אל מול הזמן העובר, החורט את סימניו על פניה. נאמנה למסורת העתיקה של הדיוקן העצמי ולרעיון הבסיסי של האמנות כעדות לנוכחות, כהטבעה של רגע חולף, מנסה בריקמן לגעת במהותו החמקמקה של הדיוקן ואף לחדור אל מתחת לפני השטח, אל מתחת לעור, וללכוד את נבכי הנפש, המתווים את רישומם על הפנים המשתנות".
פרסים שקיבלה

2003 - פרס ליצירה אמנותית ע"ש שושנה איש-שלום
2025 - פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום
תערוכותיה > תערוכות יחיד

1995 – קיבוץ לוחמי הגטאות
1996 – "חצר ציפור בובה" – בית האמנים בירושלים
2002 – "התקופה החומה" – הגלריה האחרת מכללת תלפיות, תל אביב
2005 – "עלים וקפלים" – גלריה ארטספייס, ירושלים
2005 – "כשכובע נפוליאון משתולל" – גלריות קיבוץ לוחמי הגטאות וראש הנקרה
2008 – "סבר פנים" – מרכז אמנות, ירושלים
2008 – "אישון לילה" – גלריה ונטה, ירושלים – 2008
2008 – "חיריק חיריק וו פתוח" – גלריה בארי בקיבוץ בארי
2012 – "הציפור של אבא" – בית האמנים תל אביב
2013 – "עם הלילה הזה, עם הברוש הכהה, עם האור חיוור" – גלריה רוטשילד, תל אביב
2013 – "אשמורת" – גלריה ברבור, ירושלים
2015 – "דמדומים" – גלריה בקיבוץ מחניים
2018 – "מקור חיים" – בית טיכו מוזיאון ישראל, ירושלים
2018 – "חדר אמן" – המפעל, ירושלים
2018 – "מקור חיים" – הגלריה בקיבוץ לוחמי הגטאות
תערוכותיה > תערוכה זוגית

2000 – מרכז ההנצחה, קריית טבעון (עם פסח סלבוסקי)
תערוכותיה > מבחר מתערוכותיה הקבוצתיות

במשך השנים השתתפה בריקמן בכ-60 תערוכות קבוצתיות. להלן כמה מהן:
1993 – גלריה מרי פאוזי, יפו
1996 – "מראות" – מוזיאון ישראל, ירושלים
2005 – "תודה לך פמלה" – גלריה אנטיאה, ירושלים
2008 – "אנטיאה דרום" – מכללת קיי, באר שבע
2011 – "קליפות אדומות" – סדנת ההדפס ירושלים
2016 – "מחנה ציור פעילים" – מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע
2020 – "דיוקן עצמי: רק את עצמי לצייר ידעתי" – גלריה עירונית, כפר סבא
ספרים שאיירה

עוזי צמח, מבראשית עד נח: סיפורי התורה, ירושלים, הוצאה עצמית, 1980
רבקה מרים, מעבר לגבעות האחרונות, תל אביב, ספרית פועלים, 1991, הוצאה מחודשת: הוצאת אבן חושן, 2008.
רבקה מרים, וגם סיפור על מיטה שהתאהבה בכיסא: סיפורים, תל אביב, אבן חושן, 2008
רבקה מרים, שילוח וכל מיני: סיפורים, תל אביב, אבן חושן, 2016
דוד אמיר, עבודות 1974–2022 (איור הטקסט), 2023
Colette Aboulkher-Muscat, Alone With The One, ACMI Press, New York,1995
הערות שוליים

↑  באנגלית: Nomi Bruckmann
↑  קורות החיים של גד (גרהרד) בריקמן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  נעמי בריקמן, "הוא היה איש חשוב כזה?": פסח סלבוסקי, האיש והאמן, ירושלים: הוצאת מפעל הפיס, 2022
↑  שופטי פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום, פרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום מוענק לאמנית נעמי בריקמן, באתר בית האמנים ירושלים, ‏2 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272113  NLI: 987007528126105171  BnF: cb17162676x (data)  GND: 1189351250  ISNI: 0000 0001 3938 9074  LCCN: n2011078557  ULAN: 500481399  VIAF: 190465706   WorldCat (עם VIAF): 190465706
העתק

ערך זה עוסק במונח גאולוגי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
העתק סן אנדראס בקליפורניה, ארצות הברית
הֶעְתֵּק (קרוי גם שבר) הוא מונח בגאולוגיה מבנית, המתאר סדק שנוצר בסלעים של קרום כדור הארץ עקב לחצים הגורמים בין השאר לתזוזה בגושי הסלע שמשני צדי הסדק, זה לעומת זה. אורך הסדק – המכונה מישור השבירה – יכול לנוע בין מספר סנטימטרים לכמה מאות קילומטרים, ובאופן מקביל גם התזוזה בין גושי הסלע משני צדי הסדק יכולה להיות בין מספר סנטימטרים לכמה מאות קילומטרים.
תזוזה כזו יכולה להתרחש כזחילה רציפה, או כסדרה של קפיצות עוויתיות של כמה מטרים כל פעם במשך מספר שניות. ההפסקה הארוכה שיש בין קפיצה לקפיצה נובעת מהחיכוך שבין גושי הסלע העוצר את התזוזה, עד שהלחץ שגרם לתזוזה הולך וגדל ולבסוף מתגבר על החיכוך וגורם לקפיצה נוספת. הסיבה לכך שברגע שיש קפיצה היא גדולה, היא שחיכוך סטטי יותר חזק מחיכוך קינטי, כלומר – כל עוד העתק לא זז ההתנגדות גבוהה, ברגע שהוא מתחיל לזוז ההתנגדות יורדת, והוא יכול לזוז יותר. רוב רעידות האדמה מתרחשות עקב תופעה זו.
לעיתים יוצרים הלחצים אזור העתק המורכב ממספר רב של סדקים בחגורה שרוחבה כמה מאות מטרים. פיזור ההעתקים על פני כדור הארץ אינו אחיד. בשטחים נרחבים אין בכלל שברים בעוד שבאזורים אחרים יש מספר רב מאוד של שברים. לפעמים יכולה שכבת קרקע עבה להסתיר את העובדה שמתחתיה מצוי העתק.
תהליך התזוזה יכול לגרום להחלקת הפנים של מישור השבירה או לריסוק של גושי הסלע בנקודת השבר, תהליך היוצר חומר דק־גרגיר במקרה אחד, או גושי סלע הקרויים ברקצייה של שבר (העתק).
כיוון התזוזה

מישור השבירה יכול להיות מאונך, מאוזן או נטוי בזווית מסוימת. אף שזווית של מישור שבירה מסוים נוטה להיות אחידה, היא יכולה להשתנות בצורה משמעותית במקומות שונים לאורך הסדק. נוהגים למדוד את נטיית מישור השבירה בצורה דומה למדידת נטיית שכבות גאולוגיות, כלומר בעזרת כיוון המישור (strike, קו החיתוך האופקי בין מישור השבירה למישור אופקי דמיוני) ונטיית המישור (dip, זווית הנטייה של מישור השבירה יחסית למישור האופקי).
גושי הסלע שמשני צדי הסדק יכולים לזוז לאורך מישור השבירה בכיוונים מרחביים שונים. נוהגים להבחין בין תנועה קווית – גושי הסלע נעים זה כלפי זה אנכית, אופקית או אלכסונית, אבל מבלי לשנות את הזווית ביניהם לתנועה סיבובית שבה בנוסף משתנה גם הזווית המרחבית שבין הגושים, תנועה היוצרת תופעה הקרויה "שברי מספריים".
את גושי הסלע משני צדי השבר נוהגים לכנות על פי מקומם יחסית אחד לשני. הגוש העילי מכונה גוש תלוי (hanging wall או headwall) והגוש התחתי מכונה גוש בסיס (footwall). מקור כינויים אלו בשפתם של הכורים שכן פירי מכרות רבים נחפרו לאורך מישורי השבירה וכינויים אלו ציינו לכורה את הסלע שמעליו ואת הסלע שעליו הוא דורך.
פסקה זו נמצאת בשלבי עבודה: כדי למנוע התנגשויות עריכה ועבודה כפולה, אתם מתבקשים שלא לערוך פסקה זו בטרם תוסר ההודעה הזו. אם הפסקה לא נערכה במשך שבוע ניתן להסיר את התבנית ולערוך את הפסקה, אך לפני כן רצוי להזכיר את התבנית למשתמש שהניח אותה, באמצעות הודעה בדף שיחת המשתמש.
מיון העתקים

השיטה המקובלת למיון שברים (העתקים) מתבססת על המכניזם הגאולוגי שלהם, קרי: על זווית הנטייה ותנועתם היחסית של הגושים האחד כלפי השני. מבחינים בין העתק הסטה אנכית, אופקית ואלכסונית:
מיון העתקים > העתק הסטה אנכית

בהעתק אנכי תנועת הגושים היא אנכית, כלומר כלפי מעלה או מטה ביחס לגוש המקביל.
העתק נורמלי (normal or gravity fault) – בסוג שבר זה ירד הגוש התלוי כלפי גוש הבסיס בזווית נטייה הגדולה בדרך כלל מ-45°. שבר מסוג זה קורה בשל מתיחה כשקרום כדור הארץ מתארך. העתקים מסוג זה נפוצים מאוד, לדוגמה, רוב השברים הגדולים בגליל.
העתק הפוך (reverse fault) – בסוג שבר זה הגוש התלוי עלה יחסית לגוש הבסיס. העתק הפוך שבו זווית הנטייה קטנה מ-45° קרוי העתק דחיקה (thrust fault); העתק הפוך שזווית הנטייה שלו קטנה מאוד ותזוזת הגושים מצדדיו גדולה מאוד קרוי לרוב באנגלית overthrust. שבר הפוך נוצר עקב לחיצה בקרום כדור הארץ הדוחפת את הגוש התלוי כלפי מעלה ומעל לגוש הבסיס. דוגמה לשבר הפוך הוא השבר הגדול בדרום מכתש רמון. העתק מסוג זה הוא מרכיב חשוב באורוגנזה (תהליך יצירת הרים).