stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יו סקינר
הערות שוליים

1 2  "20 Questions: Hugh Skinner". What's On Stage. 24 ביוני 2015. נבדק ב-16 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eastbournian Society". 5 בספטמבר 2016. נבדק ב-16 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Fishwick, Samuel (16 באפריל 2015). "Why W1A's Ophelia Lovibond and Hugh Skinner are fronting the next generation of British talent". London Evening Standard. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tess Of The D'Urbervilles press pack: cast and crew". BBC Press Office. 2 בספטמבר 2008. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fox, Killian (21 בנובמבר 2010). "Meet the rising stars of Any Human Heart". The Guardian. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Doctor Who' star Matt Smith for 'American Psycho' musical". 7 באוקטובר 2013. נבדק ב-16 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Billington, Michael (8 באוגוסט 2014). "Thérèse Raquin review – Pippa Nixon seems destined for stardom". The Guardian. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Cherry Orchard". Young Vic. 2014. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Trial". Young Vic. 2015. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Filming under way for Poldark series two". BBC. 10 בספטמבר 2015. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Frances (24 בדצמבר 2016). "Meet the cast of Channel 4's The Windsors". Radio Times. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Phoebe Waller-Bridge's Fleabag coming to BBC Three". BBC. 20 באפריל 2016. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bley Griffiths, Eleanor (18 במאי 2017). "Meet the cast of Harlots". Radio Times. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Cranswick, Amie (5 במרץ 2017). "First trailer for Hampstead starring Diane Keaton and Brendan Gleeson". Flickering Myth. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Principal Photography Begins for Film Sequel to Mamma Mia". Playbill. 2018. נבדק ב-16 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Steven Berkoff's Tell Tale Heart". Parkland Pictures. 2017. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "French Without Tears (2007) - cast". English Touring Theatre. 2007. אורכב מ-המקור ב-2017-09-17. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Tis Pity She's a Whore (Liverpool)". What's On Stage. 2010. נבדק ב-16 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017053398  MusicBrainz: a34fd76d-b020-43c2-8810-a11bedd62832  VIAF: 6386149368851285980002   WorldCat (עם VIAF): 6386149368851285980002
חגית לאלו

| --- | --- |

 לידה:  1931 פתח תקווה, פלשתינה המנדטורית 
 התאבדה:  10 במרץ 1961 (בגיל 30 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 
חגית לאלו (1931 – 10 במרץ 1961) הייתה ציירת ישראלית, שציירה בסגנון אקספרסיוניזם מופשט.
ביוגרפיה

חגית לאלו נולדה ב-1931 בפתח תקווה. משפחתה הייתה רבת קשרים ואמידה. אמה, ברכה סלומון, הייתה נכדתו של יואל משה סלומון ממייסדי המושבה פתח תקווה ודור שביעי בארץ. אביה, ישעיהו שטרייט, עלה לישראל מגליציה ב-1905 עם הון כלכלי אשר אפשר לו לפתוח את סניף הבנק הראשון בפתח תקווה. אחיו הסופר והמחנך שלום שטרייט, בנה את הגימנסיה הראשונה במושבה וניהל אותה. חגית הייתה בת הזקונים ולה אח בכור ושתי אחיות נוספות. בית המשפחה רחב המידות היה ברחוב רוטשילד, פתח תקווה. את הבית בנו אביו ודודה של חגית. אלה היו תומכי נלהבים באנשי רוח. אחותה של חגית, צביה, מספרת שהבית היה מוקד עלייה לרגל לסופרים, כמו שלום עליכם, ביאליק, טשרניחובסקי, עגנון ואחד העם. כאשר חגית הייתה בת 16 נפטר אביה. אמה של חגית, ברכה, הייתה ממייסדות האגודה לשוויון זכויות נשים בארץ.
עם סיום בחינות הבגרות החלה חגית לימודי חינוך בסמינר לווינסקי. בתקופה זו הכירה את ג׳קי (יעקב לאלו) שהיה לבן זוגה ובמהרה לבעלה. הזוג נישאו כאשר חגית הייתה בת 19. לאחר החתונה החליטו הזוג לעבור לארצות הברית בעקבות מעבר אחותה צביה לקליפורניה. הזוג הגיעו בשנת 1951 וחגית נרשמה ללימודי חינוך והוראה באוניברסיטת ברקלי. עם זאת היה זה קורס באמנות ששבה את ליבה ומהר מאוד זנחה את למודי החינוך ועברה להתמקדות באמנות. חגית סיימה את לימודיה בהצטיינות. לאחר מכן היא קיבלה מלגת הצטיינות והמשיכה מיד ללימודים לתואר מוסמך. עם סיום לימודים אלה קיבלה חגית מלגת לימודים בבית הספר של הצייר הנס הופמן בפרובינסטאון, מסצ׳וסטס. בתקופה זו ציירה חגית כמויות נרחבות של ציורי שמן אבסטרקטיים והציגה במספר תערוכות קבוצתיות. עם סיום הלימודים הציעו לה להישאר כעוזרת הוראה אך חגית דחתה את ההצעה.
ב-1959 שבה חגית לישראל למה שתוכנן כביקור של שנתיים. לארץ היא הגיעה עם מזוודה קטנה והשאירה את חפצייה, כולל כלל ציוריה, בארה״ב. ראשית התגוררה בירושלים ועבדה בבית הנכות בצלאל. בתקופה זו התיידדה עם האוצר הצעיר יונה פישר ואת האמן יואב בראל. לארץ הגיעה חגית עם חוברת תצלומים של עבודותיה. אלה סייעו לה בארגון תערוכת היחיד הראשונה שלה בישראל בקיץ 1959. לקראת התערוכה בגלריה כ״ץ שברחוב דיזנגוף, תל אביב, דאגה להטיס את כל עבודותיה ארצה. התערוכה הייתה להצלחה וכל העבודות נמכרו. הביקורות על התערוכה היו חלוקות. בביקורת ב״ידיעות אחרונות״ נכתב כי בתמונותיה: ״ניכרות השפעות נציגיה הבולטים של האסכולה החדשה, כמו ג'קסון פולוק, הנס הופמן, דה קונינג, ג'יימס ברוקס ואחרים. עם זאת ניכר שהיא בעלת אישיות משלה ההולכת ומגבשת קליגרפיה ציורית עצמית... מפליאה מידת הבגרות בתמונותיה של ציירת צעירה זו. … לחגית לאלו יש כל הנתונים להמשיך ולהמשיך.” עם זאת, כך מספרת בת דודתה של חגית, הסופרת אסתר שטרייט-וורצל על דברי מבקר מפתיע: ״הנה הופיע הוד מעלתו חיים גמזו מנהל מוזיאון תל אביב, מי שנחשב באותם ימים לבעל הסמכות העליונה והאדם הקובע (בה' הידיעה) בענייני אמנות בארץ. … ... בתחילה גמזו שתק, הביט על הציורים של חגית במבט מתנשא וקר, ושתק. ופתאום פלט מפיו רק מלה אחת: 'קשקושים!' ובזה חרץ את גורלם.״
מאוחר יותר פנתה לאלו לקבוצת ״אופקים חדשים״ אך אלו סירבו לקבלה. במהרה התקבעה תחושת אי הקבלה אצל חגית. אחותה צביה מספרת שחגית נהגה לומר לה: ״באמריקה הלוא קיבלו אותי בזרועות פתוחות, ובמולדת שלי לא קיבלו אותי״. בנוסף, בשלב זה הייתה חגית כבר פרודה מבעלה ג׳קי. לא ברור מתי בני הזוג נפרדו אך הזוגיות עלתה על שרטון כבר בקליפורניה. כל זה העמיק את תחושת הדיכאון של חגית ובחודש מרץ 1961, בגיל 30, שמה קץ לחייה ונקברה בבית הקברות סגולה שבפתח תקווה.
עבודותיה

ציוריה של לאלו התאפיינו באקספרסיביות מופשטת. על גבי נייר או קנבס מופעים כתמי שמן אפורמים, משיכות מכחול, עפרון או פסטל המדמים גופים הרחוקים מהדימוי הפיגורטיבי. לאחר תערוכת היחיד הראשונה של חגית בגלריה כ״ץ התנוססה הכותרת: ״ציירת המתחילה מהסוף״ בכתבת הביקורת ב״ידיעות אחרונות״. הכותרת היא ציטוט מדבריה של לאלו. מטרתה הייתה לשים את הדעת על כך שהאמנית מעולם לא עברה מציור פיגורטיבי למופשט כנהוג, אלא החלה לצייר היישר ״מהסוף״. תערוכה מקיפה של עבודותיה של לאלו הוקמה ב-2015 במוזיאון תל אביב. שם התערוכה הועתק מכותבת הכתבה בידיעות אחרונות, ״חגית לאלו, ציירת המתחילה מהסוף״.
לאלו החלה להתעסק באמנות בצורה רצינית רק עם מעברה לארצות הברית. את השכלתה האמנותית רכשה שם. על כן מידת ההשפעה של אמנות האבסטרקטית מופשטת אינה מפתיעה. כך נכתב על תערוכתה בגלריה כ״ץ, עיתון הארץ, 1959: ״אצל חגית לאלו אנו מוצאים את רקע החיפושים האמריקניים בשנים האחרונות. כאן הכול נראה מבוסס, ועם זאת קיימת אצלה התפתחות שאפשר לחוש בה אפילו בעבודות אלה ]…[ תערוכתה של חגית לאלו משכנעת אותנו ביכולתה הטכנית הרבה, אך גם בבהירות המחשבה ובניקיון הביטוי שבציוריה.״
יצירותיה של לאלו היו שונות בנוף האמנות הישראלי. באותה עת מכתיבי הדעה בשדה האמנות היו אנשי ״אופקים חדשים״ אשר, כאמור, דחו קבלת לאלו לקבוצתם. אלה נטו לצייר בסגנון המושפע מהמופשט הפריזאי. כלומר, רוב אמניה לא הגיעו למופשט ה״טהור״ ובמקום נטו להפשטה המתאפיינת בליריות. לאלו, מנגד, הושפעה בצורה ישירה מאמני ״אסכולת ניו יורק״. אלה ציירו מופשט טהור המצטייר כרדיקלי ועשיר. על כן יצירותיה של לאלו היו מבשרות של תנועה או סגנון אשר טרם פרץ בישראל.
תערוכות נבחרות

1956-1952 - תערוכות קבוצתיות בתקופת הלימודים, אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי
1958 - תצוגת רישומים במסגרת פסטיבל אמנות בברקלי
1959 - תערוכת אמנים צעירים בחסות אגודת הציירים והפסלים, תל אביב
1959 - ״חגית לאלו״ (תערוכת יחיד), גלריה לאמנות כ״ץ, תל אביב
1960 - ״תערוכת הסתיו 1960״, גלריה רינה, ירושלים
1960 - תערוכת יחיד, גלריה רינה, ירושלים
1961 - ״תערוכת האביב״, גלריה רינה, ירושלים
1962 - ״צורה היום: מיצירות אמנים צעירים בישראל״, בית הנכות בצלאל, ירושלים
1973 - ״האמן כאיש נשכח״, בית האמנים, תל אביב
1983 - ״אמנים באדום״, אמנות לעם, בחסות משרד התרבות והקרן לתרבות אמריקה-ישראל
1985 - ״הכח והעדנה״ (תערוכת יחיד), מוזיאון חיפה לאמנות
1986 - תערוכת יחיד באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
1986 - ״מחווה לחברינו שאינם: תערוכת זיכרון להנצחת חברי אגודת הציירים והפסלים״, בית האמנים, חיפה
2008 - חדר תצוגה אישי במסגרת תערוכת העשור: ״60 שנות אמנות בישראל, העשור הראשון, 1958-1948: הגמוניה וריבוי״, המשכן לאמנות ע״ש חיים אתר, עין חרוד. אוצרים: גליה בר אור וגדעון אפרת (קטלוג)
2014 - ״נשכחות״, מוזיאון פתח תקווה לאמנות. אוצרת: סיגל קהת קרינסקי (דפדפת)
2015 - ״המוזיאון מציג את עצמו 2״, עבודה בתצוגת הקבע של אוסף המחלקה לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת: אלן גינתון (קטלוג)
2015 - ״חגית לאלו: ציירת המתחילה מהסוף״ (תערוכת יחיד), מוזיאון תל אביב לאמנות. אוצרת: נועה רוזנברג (קטלוג)
2015 - תערוכה ב״אולם חגית״ במסגרת תצוגת הקבע של אוסף המחלקה לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑   שני ליטמן, חייה ומותה של חגית לאלו, הציירת שלא הספיקה לפרוץ דרך בשדה האמנות הישראלי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2015
↑  נועה רוזנברג, חגית לאלו, ציירת המתחילה מהסוף (קטלוג תערוכה), תל אביב: מוזיאון תל אביב, 2015, עמ' 27
↑   שני ליטמן, חייה ומותה של חגית לאלו, הציירת שלא הספיקה לפרוץ דרך בשדה האמנות הישראלי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2015
↑  נועה רוזנברג, חגית לאלו, ציירת המתחילה מהסוף (קטלוג תערוכה), תל אביב: מוזיאון תל אביב, 2015, עמ' 29
↑  חגית לאלו באתר GRAVEZ
↑  נועה רוזנברג, חגית לאלו, ציירת המתחילה מהסוף (קטלוג תערוכה), תל אביב: מוזיאון תל אביב, 2015, עמ' 11
↑  נועה רוזנברג, חגית לאלו, ציירת המתחילה מהסוף (קטלוג תערוכה), תל אביב: מוזיאון תל אביב, 2015, עמ' 32
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280334  NLI: 987007500710705171  LCCN: no2016079968  VIAF: 308269834   WorldCat (עם VIAF): 308269834
בלו איינג'לס

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:  צי ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית 
 בסיס האם:  בסיס הצי פנסקולה, שדה התעופה של הצי אל סנטרו 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 באפריל 1946 – הווה (78 שנים) 
 
מבנה של הטייסת
אלברט השמן - כינוי של מטוס הפעלולים הענק של הטייסת
המלאכים הכחולים (באנגלית: Blue Angels) היא טייסת ראווה השייכת לצי האמריקאי ויעודה הוא ביצוע מצעדים ומופעים בהם מוצגים כישורי האווירובטיקה של הטייסים.
הטייסת הוקמה בשנת 1946 כטייסת ראווה להרמת המורל של אנשי הצי. בשנת 1949 קיימה הטייסת מופע ציבורי ראשון, עד אז מופעי הטייסת היו פתוחים לאנשי הצי הימי בלבד. בסיס הקבע של הטייסת מצוי באריזונה.
הטייסת נוהגת להופיע ב-4 ביולי במגוון מקומות בארצות הברית, כולל ניו יורק, לוס אנג'לס ווושינגטון ומשמשת כפותחת אירועי יום העצמאות האמריקאי. פרט לכך מבצעת הטייסת 70 מופעים בשנה ב-34 בסיסים צבאיים שונים בארצות הברית. כל המופעים פתוחים לקהל הרחב ועלותם היא 5$ לכל צופה מעל גיל 15.
מטוסי הטייסת

F/A-18 הורנט
צוות: F/A-18C: 1, F/A-18D: 2
אורך: 17.1 מטר (56 רגל)
מטוסים בטייסת: 12
מוטת כנפיים: 12.3 מטר (40 רגל)
גובה: 4.7 מטר (15 רגל 4 אינץ')
שטח כנף: 30 מטר² (400 רגל²)
משקל המראה מרבי: 23,500  ק"ג (51,900 ליברות)
הנעה: 2 × General Electric F404-GE-402 turbofans
ביצועים
מהירות מרבית: 1.8 מאך
מהירות שיוט: 890 קמ"ש
טווח: 2,000 ק"מ
קצב טיפוס: 50,000 רגל/דקה
C-130 הרקולס
צוות: 3
מטוסים בטייסת: 1 מדגם רגיל ו2 מדגם הרקולס c130j
אורך:29.79 מטר
מטוסים בטייסת: 12
מוטת כנפיים: 40.41 מטר
גובה: 11.66 מטר
שטח כנף: 162.12 מ"ר
משקל המראה מרבי:  20,500  ק"ג
הF9F פאנת'ר, המטוס הראשון של הBlue Angels.הנעה: ארבעה מנועי טורבו-פרופ, מתוצרת אליסון או רולס-רויס, בעלי הספק של כ-4,508 כ"ס כל אחד
אסקיאל בוז'אודה

אסקיאל אדוארדו בוז'אודה (בספרדית: Ezequiel Eduardo Bullaude; נולד ב-26 באוקטובר 2000 במאיפו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית בהשאלה מפיינורד.
קריירת מועדונים

בוז'אודה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת גודוי קרוס מליגת העל הארגנטינאית. הוא ערך 77 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-30 באוגוסט 2022 חתם בוז'אודה על חוזה לחמש שנים בפיינורד מליגת העל ההולנדית. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 על ספרטה רוטרדם במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2022/2023. את שער הבכור שלו במועדון כבש ב-9 במרץ 2023 כשכבש את שער השוויון בתיקו 1–1 נגד שחטאר דונצק במשחק הראשון של שמינית גמר הליגה האירופית.
ב-14 באוגוסט 2023 הושאל בוז'ואדה לעונה אחת לבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית.
ב-2 בספטמבר 2024 הושאל בוז'ואדה לפורטונה סיטארד מליגת העל ההולנדית.
תארים

פיינורד
אליפות הולנד: 2022/2023
הערות שוליים

↑  Feyenoord versterkt zich met Ezequiel Bullaude באתר הרשמי של פיינורד, 30 באוגוסט 2022 (בהולנדית)
↑  feyenoord-verhuurt-bullaude-aan-boca-juniors-140823, האתר הרשמי של פיינורד, ‏14 באוגוסט 2023
אברהם לוינהרץ

| --- | --- |

 לידה:  1890 ברנדנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1961 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  הגימנסיון העברי במריאמפולה, בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 תפקיד:  מנהל בית ספר 
 
ד"ר אברהם לוינהרץ (1890–1961) היה מתמטיקאי ופיזיקאי ישראלי, שלימד בבתי ספר ובסמינר למורים ונמנה עם הצוות שתכנן את הקמת הטכניון. הוא ייסד ביחד עם ד"ר מקס מאיר את הגימנסיון העברי במריאמפול שבליטא. ד"ר לוינהרץ היה מנהלו השני של הגימנסיון וניהל אותו בשנים 1921 עד 1926. ד"ר לוינהרץ, יהודי גרמני, שבנוסף להשכלתו בפיזיקה ובמתמטיקה, סיים בהצטיינות דוקטורט בפילוסופיה על שם עמנואל קאנט.
קורות חיים

לוינהרץ נולד בעיירה ברנדנבורג שבגרמניה בשנת 1890.
הוא היה קצין בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. על תפקודו במלחמה קיבל צלב הצטיינות מהקיסר הגרמני.
בשנת 1913 צורף על ידי שמריהו לוין ועל ידי אחד העם לחבר המורים, שהתעתד להקים בחיפה את הטכניון. באותה תקופה שימש כמורה למתמטיקה בבית המדרש למורים בירושלים שניהל דוד ילין. בשנת 1914 גויס לצבא הגרמני וחזר לגרמניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, היה שותף ליסוד הגימנסיון העברי במריאמפול בו לימד במשך עשר שנים וניהל את בית הספר בשנים 1921 עד 1926.
בשנת 1930 עבר לגרמניה וניהל בית ספר תיכון.
בשנת 1935 עלה לישראל ולימד בבית הספר הריאלי בחיפה. הוא העדיף להקים בתי ספר נוספים במתכונת דומה לבית הספר הריאלי, תוך שמירה על קשר פדגוגי איתו. הוא הקים בית ספר תיכון בטבריה וניהל את בית ספר היסודי אחדות בקריית מוצקין. במקביל עסק בהקמת בית ספר תיכון. על פועלו קיבל בשנת 1959 אות של יקיר קריית מוצקין.
לאחר שפרש לגמלאות, היה יושב ראש המורים לפיזיקה וארגן תוכנית השתלמויות עבור מורים בתחום זה. ביחד עם מכון ויצמן הקים מערכת השתלמויות למורים לפיזיקה.
משנתו החינוכית

לוינהרץ לימד בעיקר מתמטיקה ופיזיקה אבל לא ויתר על הקניית ערכים בתחומים הומניסטים. באותה תקופה, טרם הסתיים תהליך של תחיית הלשון העברית. יש שהטילו ספק ביכולת ללמד מדעים בעברית. לוינהרץ היה תומך מובהק של לימוד בעברית. במלחמת השפות, שדחתה את הקמת הטכניון, היה מראשי המצדדים בלימוד בעברית ולא בגרמנית. בהיעדר ספרים בעברית בתקופה בה לימד בגימנסיון העברי במרימפול, כתב בכתב יד ספרים בפיזיקה, שמילאו את החסר.
משנתו החינוכית כללה גם חינוך לאומי וציוני.
ראו גם

מקס מאיר
נח שפירא (כימאי ומחנך)
לקריאה נוספת

אברהם תורי, מרימפול ליטא, לתולדותיו של בית הספר העברי הראשון בליטא ובתפוצות, ועד ספר מרימפול, 1983
שולמית לבארי-גלר, מרימפול ליטא, ד"ר אברהם לוינהרץ - חלוץ של החינוך, ועד ספר מרימפול, 1983
הערות שוליים

↑  אברהם תורי, מרימפול ליטא, לתולדותיו של בית הספר העברי הראשון בליטא ובתפוצות, ועד ספר מרימפול, 1983, עמודים 29-28
1 2 3  שולמית לבארי-גלר, מרימפול ליטא, ד"ר אברהם לוינהרץ - חלוץ של החינוך, ועד ספר מרימפול, 1983 עמודים 39-38
↑  יקירי העיר באתר עיריית קריית מוצקין
יהושע מצא

יהושע מצא (8 באוגוסט 1931 – 30 בדצמבר 2020) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד ושר הבריאות בממשלת ישראל. בהמשך כיהן כנשיא ארגון הבונדס וכיושב ראש קרן מרכז מורשת מנחם בגין.
ביוגרפיה

מצא נולד ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים למשפחה שעלתה לישראל מיואנינה, יוון. בגיל 14 הצטרף למחתרת לח"י בהשפעת משפחתו, ובמסגרת חברותו בה חילק עלונים אנטי-בריטיים וסייע בהחבאת נשק. במהלך מלחמת העצמאות השתתף במבצע קדם, פעולה שמטרתה הייתה לאפשר ללוחמי הלח"י לפרוץ לעיר העתיקה בירושלים באמצעות הנחת פצצה מחוץ לשער החדש, אך הפעולה נכשלה בשל תקלה בפצצה.
מצא שירת בצה"ל בחיל התותחנים והיה קצין בדרגת סרן. לאחר גמר שירותו למד חשבונאות והחל לעבוד כמבקר חשבונות. מצא היה פעיל בכדורגל הירושלמי מטעם בית"ר.
בשנת 1971 מונה מצא ליו"ר הנהלת בית"ר ירושלים לאחר ראובן ריבלין.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1965 מצא נבחר למועצת העיר ירושלים מטעם מפלגת חרות. הוא כיהן כחבר מועצת העיר במשך 20 שנה. בתחילה היה יו"ר ועדת השיכון.
לאחר מלחמת ששת הימים ניהל מאבקים מתוקשרים נגד הצהרות פוליטיות של ראש העיר טדי קולק, בין השאר כאלו שהשתמע מהן כוונה לחלק את ירושלים.
לאחר הבחירות בשנת 1969, גבר בהתמודדות פנים סניפית על י. ל. רבינוביץ ומונה לסגן ראש העיר תחת טדי קולק מטעם גח"ל. בתפקיד זה כיהן עד שנת 1979 ופעל להקמת גנים ופארקים ציבוריים.
בשנת 1978 הפסיד בהתמודדות על ראשות העירייה מול טדי קולק (באותה שנה החלו בפעם הראשונה לבחור לראשות העירייה בבחירות ישירות).
מצא התמודד תחת הסיסמה "מצא מוצא חן בעיניי".
מצא נבחר לראשונה לכנסת ה-11 בשנת 1984 מטעם מפלגת הליכוד. במהלך כהונתן של הכנסות ה-12 וה-13 כיהן כיושב ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה. בשלהי 1996 מינה אותו בנימין נתניהו לתפקיד שר הבריאות, במקום צחי הנגבי שמונה לשר המשפטים, והוא מילא את התפקיד עד לסיום כהונתה של הממשלה ב-1999.
בכנסת ה-15 יזם מצא תיקון לחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, ולפיו יש צורך ברוב מוחלט על מנת לשנות את הסעיפים הנוגעים לשטח תחום ירושלים ולאיסור העברת סמכויות השלטון עליה.
אף שהיה מתומכיו הנאמנים של אריאל שרון, שרון לא מינה את מצא לשר בממשלה העשרים ותשע, עם הקמתה ב-2001.
ביוגרפיה > ארגון הבונדס

בשנת 2002 מונה מצא לנשיא ארגון הבונדס, העוסק במכירת איגרות חוב של ממשלת ישראל ליהודי התפוצות. לשם כך התפטר מצא מן הכנסת באותה שנה (ואת מקומו שם תפס אלי כהן). בשנתו הראשונה כנשיא גייס הארגון סכום שיא של כספים, מעל 1.3 מיליארד דולר אמריקאי. בשנת 2011, סיים את תפקידו כנשיא הארגון והוחלף על ידי ישראל תפוחי.
מצא נפטר ב-30 בדצמבר 2020 בגיל 89.
הערות שוליים

↑  גם לכפר מנחת יש קב' כדורגל, מעריב, 5 במאי 1960
↑  התמרמרות י-ם בענין היו"ר, דבר, 5 באוגוסט 1971
↑  מועצת העירייה אישרה את הרכב הועדות, מעריב, 15 בדצמבר 1965
↑  יחיאל לימור, קולק קיבל שנים מתנאי גח"ל, מעריב, 9 בנובמבר 1969
↑  עיריית ירושלים תדון מחר, מעריב, 29 בספטמבר 1969
↑  סניף גח"ל בבירה יקבע הערב המועמד לסגנות, מעריב, 24 בנובמבר 1969
י. מצא מועמד גח"ל לסגן ראש עירית ירושלים, מעריב, 25 בנובמבר 1969
↑  מערכת וואלה!, המינויים בליכוד: לבנת - חינוך; שיטרית - משפטים, אתר וואלה!
↑  מיכל דניאל, כך הצליח נשיא הבונדס לקבוע שיא בגיוס כספים, באתר ynet, 15 באפריל 2003
↑  לילך ויסמן, ‏נשיא הבונדס החדש: איזי תפוחי; יחליף את יהושע מצא, באתר גלובס, 2 במאי 2011
↑  איתמר אייכנר, מורן אזולאי, השר לשעבר יהושע מצא הלך לעולמו בגיל 89, באתר ynet, 30 בדצמבר 2020
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת הפנים (1949–1974): | בנימין מינץ • יוסף ספיר • נחום חת • יעקב ריפתין • מרדכי סורקיס |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה (1974–2006): | יוסף תמיר • יורם ארידור • שלמה הלל • שושנה ארבלי-אלמוזלינו • דב שילנסקי • יהושע מצא • סאלח טריף • מיכה גולדמן • דוד אזולאי • משה גפני • יורי שטרן • ראלב מג'אדלה |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה (מ־2006): | ראלב מג'אדלה • אופיר פינס-פז • דוד אזולאי • אמנון כהן • מירי רגב • דודי אמסלם • יואב קיש • מיקי חיימוביץ' • סעיד אלחרומי • וליד טאהא • יעקב אשר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517343605171  ISNI: 0000 0004 3436 1883  LCCN: no2014098282  VIAF: 308698970   WorldCat (עם VIAF): 308698970 
יהושע מצא (משמאל) עם ראש הממשלה יצחק שמיר בשוק סוכות; בשכונת גאולה בירושלים, 1988
פורטונה סיטארד

פורטונה סיטארד (בהולנדית: Fortuna Sittard,בלימבורגית: Zittert-Gelaen) היא קבוצת כדורגל הולנדית מהעיר סיטרד-חליין, המשחקת בליגת העל ההולנדית.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1968 כאיחוד של שתי קבוצות: פורטונה 54 ו-פ.צ סיטארד בשל קשיים כלכלים. קודם לכן פורטונה 54 הייתה לאחת מהקבוצות הטובות בלגיה ואף זכתה פעמים בגביע ההולנדי ושיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע. פ.צ סיטארד לעומת זאת בילתה את מרבית שנותייה בליגות המשנה. הקבוצות נפגשו 14 פעמים בלבד, בשעה שהאחרונה שיחקה בליגה הבכירה.
עונת 1967/68 הייתה האחרונה בה שיחקו שתי הקבוצות בנפרד. בסיום עונה זו סיימו הקבוצות במקומות ה-17 (פורטונה 54) ו-18 (פ.צ סיטארד) המובילים לליגת המשנה והקבוצות אוחדו. למרות זאת נשארה הקבוצה בליגה הבכירה לאחר שקסרקסס רוטרדם התפרקה.
סגל הקבוצה

נכון ל-15 בספטמבר 2024
הישגים

הגביע ההולנדי
מחזיקת הגביע: 1956/57, 1963/64
סיבוב ראשון בגביע אירופה למחזיקות גביע: 1964/65
רבע הגמר האינטרטוטו: 1965/66
הגביע ההולנדי
סגנית: 1983/84, 1998/99
רבע הגמר גביע אירופה למחזיקות גביע: 1984/85
חצי גמר האינטרטוטו: 1998/99
לו שו'ן

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1881 שאושינג, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  19 באוקטובר 1936 (בגיל 55) שאנגחאי, הרפובליקה הסינית 
 שם לידה:  周樹人 
 מדינה:  שושלת צ'ינג, הרפובליקה הסינית 
 מקום מגורים:  שאנגחאי 
 שם עט:  Lu Xun, 豫山, 豫才, 豫亭 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוהוקו, Kobun Institute, Sendai Medical College 
 שפות היצירה:  יפנית, אספרנטו, סינית קלאסית, written vernacular Chinese, רוסית, אנגלית, גרמנית, סינית 
 סוגה:  מסה, סיפור קצר 
 זרם ספרותי:  התנועה לתרבות חדשה 
 יצירות בולטות:  סיפורו האמיתי של אה קיו, Picking the morning flower in the evening, Panghuang, A Madman's Diary, Call to Arms, A new version of the story, Kong Yiji, A Madman's Diary, Panghuang 
 בן או בת זוג:  Zhu An (1906–19 באוקטובר 1936)  Xu Guangping   Xu Guangping (1927–19 באוקטובר 1936) 
 צאצאים:  Zhou Haiying 
 פרסים והוקרה:  100 heroes and model figures who have made outstanding contributions to the founding of New China 
 חתימה:   
 
לוּ שׂוּ'ן (בסינית מפושטת: 鲁迅, בסינית מסורתית: 魯迅, בפין-יין: Lǔ Xùn; מתועתק גם כלו סוּן; 25 בספטמבר 1881 – 19 באוקטובר 1936) היה שם העט של ג'ואו שורן (בסינית מפושטת 周树人, בסינית מסורתית 周樹人, בפין-יין Zhōu Shùrén), מחשובי הסופרים הסינים של המאה ה-20, הנחשב על ידי רבים כמייסד הספרות הסינית המודרנית. הוא השפיע באופן משמעותי על סופרים סינים מודרניים כגון מו יאן וסו טונג. לוּ שוּ'ן היה גם עורך, מתרגם, מסאי ומשורר. עם סיפוריו נמנים "סיפורו האמיתי של אה-Q"‏ (阿Q正传) ו"יומנו של המשוגע" (狂人日记). בשנות ה-30 ייסד לוּ שוּ'ן את ליגת הסופרים השמאלנים בשאנגחאי. עבודותיו זכו לשבחים רבים על ידי המשטר הקומוניסטי שעלה לשלטון בסין בשנת 1949, לאחר מלחמת האזרחים הסינית, בשל קשריו של לוּ שוּ'ן עם תנועת הארבעה במאי. מאו דזה-דונג עצמו היה מעריץ של כתביו של לוּ שוּ'ן, ואמר עליו כי היה "המפקד הראשי של המהפכה התרבותית של סין".
מהלך חייו

לו שו'ן נולד ב-1881 בשאושינג המצויה במחוז ג'ג'יאנג למשפחה אשר ברובה הייתה של משכילים ונושאי משרות, נושאי הגלימות הארוכות, אשר איבדה את רוב רכושה. את השכלתו הבסיסית רכש בסין, בבתי ספר אשר לא דרשו תשלום עבור הלימודים בהם. אחר כך הגיע ליפן והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת סנדאי, אך כעבור זמן קצר ויתר על לימודי הרפואה למען עיסוק בספרות. הוא החל לעסוק בתרגום, בעיקר של ספרות רוסית. בסיפוריו של לו שו'ן אכן נראים בבירור השפעות של סופרים רוסים כדוגמת ניקולאי גוגול ומיכאיל לרמונטוב ונטייה להזדהות עם עמים המדוכאים פוליטית וכלכלית. בשנת 1909 בעקבות כישלונו לייסד בטוקיו את כתב העת "החיים החדשים" שב לו שו'ן לסין ועסק בהוראה בעיר הולדתו שאוסינג, בשנת 1912 החל לעבוד במשרד החינוך הסיני, באותה תקופה הוא גם לימד ספרות באוניברסיטת פקין ועסק במחקר אודות כתבים קלאסיים סיניים, הוא כתב את ספר המחקר "תולדות הסיפורת הסינית". בין השנים 1912 ל-1918 לא עסק הסופר בפעילות פוליטית ואת כל מרצו הקדיש לפעילות אקדמית. רק בשנת 1918 נפסקה שתיקתו והוא כתב עבור כתב העת: "הנוער החדש" את סיפורו הראשון "יומנו של משוגע".
לו שו'ן היה חלק מקבוצה גדולה של משכילים סינים אשר קראה למהפכה תרבותית, וביקרה את הממשלה הרפובליקנית הסינית גם משום שאותה ממשלה אימצה את החלטות ועידת ורסאי. קובץ הסיפורים "קריאות קרב" נכתב בין השנים 1918 ל-1922 במטרה לעורר את העם הסיני לפעילות מהפכנית. במאבק בין המפלגה הקומוניסטית של סין למפלגה הלאומנית הסינית, תמך לו שו'ן במפלגה הקומוניסטית ולמעשה היה מאנשי הרוח הבולטים שבה. הוא היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת סון יאט-סן בגואנגדונג, הוא התפטר בעקבות הוצאתם להורג של שני סטודנטים אשר הואשמו במהפכנות. החל משנת 1926 ועד יום מותו ב-1936 התגורר לו שו'ן בשאנגחאי.
לו שו'ן נפטר בשנת 1936 כתוצאה ממחלת השחפת, בה נדבק בשנת 1933.
תרגומים לעברית

קריאות קרב: סיפורים, תרגמה מסינית והוסיפה אחרית-דבר והערות: אמירה כץ, תל אביב: עם עובד, 1992.
יומנו של מטורף, תרגם מרדכי אבי-שאול, בתוך: פרוזה, גיליון 58-59 (1982), עמ' 13–15.
אופרה כפרית, תרגם אהרן אמיר, בתוך: קשת, שנה שלישית, חוב' ג (יא) (אביב 1961), עמ' 140–149.
יומנו של משוגע, תרגמה אמירה כץ, הוצאת תשע נשמות, 2022.