stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב במקסיקו
תנאי מחיה

במקסיקו קיימת סצנת להט"ב משגשגת בערים ובאתרי הנופש הגדולים במדינה. מוקד ידוע של חברי קהילת הלהט"ב המקסיקנית הוא בבירה מקסיקו סיטי בשכונת זונה רוסה (אנ') (באנגלית: Zona Rosa) שבה קיימים למעלה מ-50 ברים הומוסקסואלים ומועדוני להט"ב, לצד חיי לילה מפותחים ומרכזי קניות רבים. מסביב לבירת המדינה, נוכחת תרבות להט"ב משמעותית במדינת מקסיקו, אף על פי שישנם משקיפים שטוענים כי חיי להט"ב מקסיקנים מפותחים יותר בעיר השנייה בגודלה במקסיקו, גוודלחרה. מוקדים אחרים כוללים את עיר הגבול טיחואנה, צפון העיר מונטריי, הערים המרכזיות פואבלה ולאון, ועיר הנמל הגדולה וראקרוס. תיירות הלהט"ב הענפה במקסיקו (בדגש על הערים פוארטו ואיארטה וקנקון) מושכת את תשומת הלב הלאומית לנוכחות ההומוסקסואלית במדינה. בעקבות זאת, בקרב הטרוסקסואלים רבים, בילויים בפאבים ומועדונים הומוסקסואלים הפכו לפופולרים במשך השנים, אף על פי משיכתם המינית למין השני.
בשנת 1979 התקיים בבירה מקסיקו סיטי מצעד הגאווה הראשון במדינה בו השתתפו למעלה מ-1,000 מפגינים. מאז, המצעד נערך בכל חודש יוני עם הדגשת נושאים שונים בהם הבאת נראות למיעוטים מיניים, העלאת המודעות לגבי מאבק במחלת ה-איידס/HIV, הוקעת לסבופוביה, הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה ויצירת מדיניות ציבורית שכללה בין השנים קריאה להכרה משפטית באיחודים אזרחיים בין זוגות חד-מיניים, הכשרת נישואים חד-מיניים, אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים וסוגיות נוספות של זכויות להט"ב. על פי המארגנים, במהדורת המצעד בעיר בשנת 2009, השתתפו למעלה מ-350,000 איש (100,000 יותר מקודמו), ו-500,000 איש ב-2010. בשנת 2003, נערך בעיר מצעד גאווה שהוקדש עבור סוגיות לסביות בלבד. בגוודלחרה, נערכים מצעדי גאווה בכל חודש יוני מאז 1996. הערים: טיחואנה, פואבלה, וראקרוס, חלפה, קוארנבקה, טוסטלה גוטיירס, אקפולקו, צ'ילפנסינגו ומרידה ידועות גם כן בהיותן מארחות גדולות של פסטיבלי להט"ב מדי שנה.
תנאי מחיה > אלימות

אף על פי שהומוסקסואליות הפכה לחוקית במקסיקו עוד בשנת 1871, להט"ב מקסיקנים היוו מטרה להעמדות לדין במשך השנים על רקע זהותם באמצעות שימוש בקודים משפטיים שהסדירו מה הן "התקפות על מוסר ומנהגים טובים". מאז תחילת העשורים הראשונים של המאה ה-21, היו דיווחים על אלימות נגד להט"ב במדינה, שכללה מקרי רצח גלויים של הומוסקסואלים בבירה מקסיקו סיטי וטרנסג'נדרים במדינת צ'יאפס הדרומית. פעילי זכויות להט"ב מקומיים מאמינים שלעיתים קרובות אירועים אלו נותרים בלתי פתורים, ומאשימים את המשטרה בחוסר עניין בחקירתם ובהנחה שהומוסקסואלים "אחראים בצורה כל שהיא להתקפות נגדם".
בשנת 2007 הצהיר אמיליו אלוורז איקאזה לונגוריה שכיהן כיו"ר ועדת זכויות האדם של מקסיקו סיטי דאגה רבה מכך שלמקסיקו סיטי קיים את המעמד הגרוע ביותר של פשעי שנאה מרקע הומופובי במדינה, עם 137 פשעים כאלה שדווחו בין השנים 1995 ל-2005. העיתונאי והסופר פרננדו דל קולדו, מחבר הספר "הומופוביה, שנאה, פשע וצדק 1995–2005", הצהיר שבמהלך העשור שנסקר בספר שלו, בוצעו במקסיקו 387 פשעי שנאה ממניע של הומופוביה שמתוכם, 98 אחוזים נותרו ללא הגשת כתב אישום נגד הפושעים. דל קולדו הצהיר בנוסף כי לדברי ועדת האזרחים נגד פשעי שנאה בגלל הומופוביה (CCCOH), שלושה הומוסקסואלים מקסיקנים נרצחים מדי חודש במדינה. דל קולדו ציין שבין 1995 ל-2005 נרצחו 126 הומוסקסואלים במקסיקו סיטי. מתוכם, 75 אחוז מגופות הקורבנות זוהו על ידי משפחותיהם ונקברו על ידן, ב-10 אחוז מהמקרים המשפחות זיהו את הקורבן אך לא קיבלו את גופתו ו-5 האחוזים הנותרים של גופות הקורבנות לא זוהו מעולם. אלחנדרו בריטו למוס, מנהל העיתון "Letra S" טען בשנת 2007 שרק 4 אחוזים מההומוסקסואלים, הלסביות והטרנסקסואלים המקסיקנים שסובלים מאפליה מביאים את תלונותיהם בפני הרשויות, באומרו "למרות חומרת התוקפנות שסבלו, רוב ההומוסקסואלים, הלסביות והטרנסקסואלים מעדיפים לשתוק לגבי מה שקרה ולהישאר מבודדים מחשש שיתקפו אותם שוב על רקע זהותם".
תנאי מחיה > פוליטיקה

בבחירות 1997 (אנ') לפרלמנט המקסיקני (אנ') (קונגרס האיחוד) פטריה חימנז הפכה לחברה הלסבית הגלויה הראשונה בבית הנבחרים (הבית התחתון) ובכך, הפכה לאדם ההומוסקסואל הראשון במקסיקו שנבחר לכהן בפרלמנט המדינה, ובאמריקה הלטינית בכלל. במשך השנים לאחר מכן, פעיל זכויות הלהט"ב דייוויד סאנצ'ז קמאצ'ו נבחר גם כן לכהן בבית הנבחרים בשנת 2006 לאחר שכיהן קודם לכן בקונגרס של מקסיקו סיטי (שהיה ידוע בשנים 1988–1993 כאספה המחוקקת של המחוז הפדרלי). בבחירות 2009 לפרלמנט המקסיקני, כ-38 מועמדים שהוגדרו כלהט"ב בגלוי התמודדו כנציגים ממגוון מפלגות פוליטיות שונות. עם זאת, רק המועמדת אנוה אורנגה הצליחה להיבחר, פוליטיקאית לסבית שבשנת 2000 קידמה את הליך ההכשרה של איחודים אזרחיים בקרב זוגות חד-מיניים בקונגרס של מקסיקו סיטי לאחר שהציעה הצעת חוק בנושא שעברה 6 שנים מאוחר יותר בפעם החמישית שבה הוצעה בקונגרס והתירה לזוגות חד-מיניים גישה לזכויות ירושה ופנסיה.
בגוודלחרה, העיר השנייה בגודלה במקסיקו, בשנת 2009 הפך מיגל גלאן לפוליטיקאי ההומוסקסואל הגלוי הראשון שהתמודד על ראשות העיר. במהלך מסע הבחירות שלו, גלאן היווה מטרה להערות הומופוביות שונות, בעיקר מצד יריבו ממפלגת השמאל-מרכז של הירוקים (אנ') גמליאל רמירז. רמירז כינה בנוסף מנהגים הומוסקסואלים כ-"חריגים" והצהיר שיש להוציא אותם מחוץ לחוק. עם זאת, יום למחרת רמירז פרסם התנצלות בכתב לאחר שמפלגתו גינתה את הצהרותיו. למרות ההפסד שלו בבחירות, גלאן קיבל כ-7,122 קולות.
תנאי מחיה > תיירות

במאי 2019, האגודה הלאומית למסחר ותיירות להט"ב של מקסיקו ("Cancotur") הצהירה כי תיירות להט"ב במקסיקו גדלה בהתמדה עד 8% מדי שנה, בעוד שהיעדים עם הדירוג הטוב ביותר עבור תיירי להט"ב במדינה כללו לדברי האגודה את: עיר הבירה מקסיקו סיטי, פוארטו ואיארטה, קנקון, ואחאקה, פואבלה, קואווילה ומורלוס.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1871)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (18):  (מאז 1871)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2003 בחוק, מאז 2011 באופן חוקתי)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 2003 בחוק, מאז 2011 באופן חוקתי)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה):  (מאז 2003 בחוק, מאז 2011 באופן חוקתי)
חוקים נגד אפליה הכוללים זהות מגדרית: / (קיימים ב-21 ישויות פדרליות בלבד)
נישואים חד-מיניים:  (מאז 2010 באזורים מסוימים, מאז 2022 בפריסה ארצית)
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור):  (מאז 2007 באזורים מסוימים, מאז 2022 בפריסה ארצית)
אימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים: / (קיימת הכרה ב-22 ישויות פדרליות בלבד)
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים: / (קיימת הכרה ב-22 ישויות פדרליות בלבד)
גישה להפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות: 
הכרה משפטית בשינוי מגדר: / (קיימת הכרה ב-21 ישויות פדרליות בלבד)
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא:  אין נתונים
הכרה במגדר שלישי במסמכי זהות רשמיים:  (מאז 2023)
איסור על ביצוע טיפול המרה בחוק: / (קיים ב-16 ישויות פדרליות בלבד, איסור בפריסה ארצית בהמתנה)
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:  (מאז 2012)
ראו גם

זכויות להט"ב
זכויות להט"ב באמריקה
איגור גוברמן

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1936 (בן 88) חרקיב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 שם לידה:  Игорь Миронович Губерман 
 מדינה:  ישראל, ברית המועצות, רוסיה 
 לאום:  יהודים 
 אירועים משמעותיים:  כליאה המונית emigration from the Eastern Bloc 
 שם עט:  Абрам Хайям, Abram Khayyam 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הממלכתית לתחבורה  במוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 תחום כתיבה:  משורר,זיכרונות, קולנוע תיעודי
 סוגה:  הומור, יומנים ביוגרפים
 פרסים והוקרה:  Golden Calf (1990) 
 חתימה:   
 
איגור מירונוביץ' גוברמן (ברוסית: И́горь Миро́нович Губерма́н, נולד ב-7 ביולי 1936) הוא סופר ומשורר ישראלי, הכותב בשפה הרוסית. רוב יצירותיו הם שירי דקלום מרובעים סטיריים בסגנון אפוריזם, המכונים על שמו "גאריק". כמו כן חיבר כמה ספרי פרוזה. הספרים של גוברמן תורגמו לשש שפות, כולל לעברית.
קורות חייו ויצירתו

איגור גוברמן נולד בחרקוב שבאוקראינה. באותה השנה משפחתו עברה למוסקבה. לאחר סיום בית הספר התיכון איגור למד באוניברסיטה הממלכתית לתחבורה (רו') במוסקבה, אותה סיים בשנת 1958 עם תואר בהנדסת חשמל.
נשוי לטטיאנה, אב לבן ובת. הוריה של אשתו לידיה ליבדינסקי (רו') ואורי ליבדינסקי (רו') היו סופרים מפורסמים שכתבו ברוסית. אחיו הבכור, דוד גוברמן (רו'), הוא גאולוג וחבר באקדמיה הרוסית למדעי הטבע (רו').
במשך מספר שנים איגור עבד במקצועו כמהנדס חשמל, במקביל לעיסוקו בספרות. הוא כתב ספרי עיון לילדים, אבל נודע יותר כמשורר "מסורב עלייה". בכתיבתו בתקופה זו השתמש בשמות בדויים, לדוגמה, א. מירונוב, אברם כיאם.
בשנת 1979 גוברמן נעצר במוסקבה לאחר שסירב להעיד נגד עורך המגזין "יהודים בברית המועצות", ויקטור בריילובסקי, ונידון לחמש שנות מאסר והגליה. גוברמן הורשע בהאשמות שווא תחת סעיף פלילי של רכישת סמלים גנובים. בבית הכלא, ולאחר מכן במחנה העבודה, גוברמן כתב יומנים. בשנת 1980 בתקופת ההגליה, על בסיס יומנים אלה, הוא כתב את הספר "הולך מסביב לצריף" (ברוסית: Прогулки вокруг барака). הספר יצא לאור בישראל בשנת 1988.
בתקופת הימצאותו במחנה, יצא לאור בארצות הברית ספר השירים שלו - "בומרנג" (1982), עם איורים מאת האמן - מסורב עליה דוד מירצקי; ובצרפת יצא לאור מאמר אודותיו.
לימים, נזכר גוברמן:
"לאורך כל השנים המשכתי לכתוב, גם בגולאג ובבית הסוהר. הקדשתי לתקופה זו כמה ספרים, וזה מספיק לדעתי. היצירות הטובות שכתבתי אי פעם הן אלה שנכתבו בבית הסוהר. ברגע שאתה שופך משהו על הנייר, הדיבור על זה הופך להרבה פחות מעניין"
בשנת 1984 איגור ואשתו חזרו מסיביר ובמשך כמה שנים נדדו בברית המועצות.
בהמשך נאלץ לפרסם את יצירותיו תחת שמות בדויים, מה גם קוואטרנות אז לא זכו כלל לפרסום בכתבי עת או בתור ספר - יצירותיו עברו מפה לאוזן, או הודפסו במכונות כתיבה ביתיות במוסקבה של תחילת שנות השמונים, ועברו בחשאי מיד ליד. לאוהדיו התברר שהשהייה בכלא לא הקהתה את עטו, אלא דווקא חידדה אותו, והוסיפה פנים חדשות ליצירותיו.
בשנת 1988 איגור גוברמן עלה עם משפחתו ארצה. הוא מתגורר כיום בירושלים .
קורות חייו ויצירתו > חייו בישראל

התקופה הישראלית של גוברמן פורייה מאוד. תחילה בישראל, ואחר כך ברוסיה, החלו להופיע ספרי זיכרונותיו וגאריקים. התחום השני של עבודתו הוא סרטים דוקומנטריים. ב-1993 הוא הופיע לראשונה בסדרה בת חמישה חלקים: "שעתיים בארץ הקודש עם איגור גוברמן". בשנת 1996 הופיע הסרט "ירושלים" המתעד את השתתפותו בחיי הקהילה החרדית בעיר. בסרטים אלה הוא מדגיש שישראל הפכה למולדתו החדשה, ומתוודה על אהבתו:
אני פה בבית. אני כאן בביטחון מוחלט. אני מרגיש גאווה ודאגה לישראל, בושה וכאב לרוסיה
בשנת 2002 גוברמן צילם סדרה טלוויזיונית בת חמישה פרקים על חייהם של יהודים בברית המועצות ועל חייו שלו שם: "גאריקים ואנשים".
בישראל, חברו, אמן הסירוב, אלכסנדר אוקון, הופך להיות עמיתו הקבוע בפרויקטים שונים. יחד איתו משדר גוברמן בערוץ 9 של הטלוויזיה הישראלית "לשלושה"(רוס') וכותב ספר "מדריך לישראל עם איגור גוברמן ואלכסנדר אוקון", שבו שני מחברים מדברים על הארץ בהומור הייחודי. גוברמן החל לנסוע באופן קבוע לכל המדינות שבהן מתגוררת הפזורה הדוברת רוסית. למפגשים עמו מתאסף קהל של 500 - 2000 אנשים בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, גרמניה וישראל. הוא מתראיין הרבה בתוכניות טלוויזיה ועיתונים ותמיד הנושא המרכזי - הוא ישראל. אחד הראיונות הבולטים שערך היה עם דמיטרי ביקוב. ביקוב (רו') (לפי האב - זילברטרוד) הוא אחד הפובליציסטים המפורסמים ביותר ברוסיה המודרנית. במהלך הראיון נשאל גוברמן אם הוא חושב שישראל היא ניסוי לא מוצלח. על כך השיב:
עצם העובדה שמדברים על כך מרגע הקמת המדינה, זה כבר סימן טוב. אם יפסיקו להגיד שגורלנו נחרץ, זו תהיה סיבה לדאגה. היהודים הם מאחז הציביליזציה במזרח. רק יהודים - עם החומרה שלהם, הביטחון העצמי, וניסיון רב בהתמודדות עם כל דבר בעולם – יכולים להצליח במשימה זו. היהודים אשר חיים כאן הם מיוחדים, שונים משאר היהודים בעולם. ולכן צריך להתייחס אליהם כאל משמר הגבול, אל המאחז. מלחמה מחמירה את אופי של בן האדם ולכן אופיים של יהודי הארץ הוא גרוע יותר מאופיים של שאר היהודים. עצבני יותר. החיים על הגבול הם די מעצבנים. אבל השאר יכול להרגיש רגוע
ניתוח ספרותי ותרגומים

איגור גוברמן הוא כיום המחבר של כ־60 ספרים. ספריו נמצאים בספריות הגדולות בעולם, כולל בספריית הקונגרס, בשתי הספריות המרכזיות של סין, בספרייה הלאומית של צרפת, בספרייה הלאומית הרוסית. בספריה הלאומית בישראל ניתן למצוא ספרים ברוסית ובעברית.
הסמל המסחרי שלו הוא שירים קצרים בעלי 4 שורות בלבד. הוא קורא להם "גאריקים" ("גאריק" הוא שם חיבה הנגזר מ"איגור"). ה"גאריקים" כבשו מיליונים בשל שפתם הפשוטה והקולחת, החרוזים המבריקים והקליטים, ההומור השנון והאנין, המסרים החדים, הפרדוקסאליות וה"פאנצ' ליין" - השורה הרביעית המפתיעה. מגוון הנושאים בהם עוסקים הגאריקים הוא רחב: זקנה, יחסים עם אלהים, נשים, משפחה, און, יהודים ויהדות ועוד.
ניתוח ספרותי ותרגומים > גאריקים לדוגמה

להק אויבינו ושונאינו

(וחבל שצעירה הצוותא),

בתשוקה שורפים דגלי ארצנו,

כי לשרוף אותנו - אין מצב כבר

⁂

ביתר שאת יקום משיח

יבוא הרגע הנשגב

שלל צדיקים אליו יגיח

וידרסני ברגליו

⁂

גברות רבות ביתר שאת

לחשו מילות פתיחה:

"כן, יקרי, אך לא כעת

לא כאן ולא אתך!"
חוקרי ה'גאריקים' מצביעים על תופעה מעניינת: אף על פי שגוברמן מעולם לא למד באופן מסודר מתוך מקורות יהודיים, מוצאים אצלו שירים שכביכול נכתבו בהשראת התנ"ך ודברי חז"ל. חיבור זה מצוין בעבודה "גוברמן והתלמוד". התרגומים הראשונים של גאריקים ניתנו שם על ידי אריה זפרנסקי (לעברית) ובוריס מש'ריאקוב ויבגני לוביצקי (לאנגלית)
ספרים של גוברמן תורגמו לאנגלית, צרפתית, יוונית, עברית, פולנית, אוקראינית ואסטונית. רוב התרגומים הם "גאריקים". הסדרה "יומני כלא", הכוללת גם פרוזה, תורגמה בשנת 2019 לראשונה לצרפתית.
מיכאל ריסקין אשר מתרגם את יצירותיו של גוברמן לעברית רואה בעבודתו שליחות - להכיר לקורא הישראלי את שיריו של גוברמן:
גוברמן בדרך מחשבתו וטיב ההומור העמוק והאירוני שלו הוא סופר יהודי משכמו ומעלה. איגור גוברמן הוא משורר ישראלי, לא רק משום שהוא מתגורר בירושלים, אוהב את הארץ, אלא בעיקר מפני שגם על פי הצורה וגם על פי התוכן הוא משורר עברי. בשירו אפשר לחוות תפיסת עולם פרקטית ומציאותית, הומור אנין, עמוק, חם ומיוחד שאופייני ליהודי
מיכאל ריסקין חוקר כימיה וזמר אופרה מקצועי, בוגר הטכניון והאקדמיה למוזיקה בירושלים. ריסקין ליקט ותרגם לעברית את שלושת ספריו של גוברמן שיצאו לאור בישראל. הספר הראשון - "קרפיון בתוך ביוב" יצא לאור בשנת 2007; הספר השני - "גאריקים מירושלים" הכולל 350 גאריקים יצא לאור בשנת 2012; הספר השלישי - "גאריקים מירושלים ולא רק", הכולל 500 גאריקים יצא בשנת 2018. ספרים אלו הם מהדורה דו לשונית קלאסית: מימין טקסט ברוסית, משמאל - בעברית.
לקריאה נוספת

לאחרונה פורסמו מספר יצירות ספרותיות המוקדשות לתופעת ההומור של גוברמן.
Сальмон Л. “Смех над отчаяньем своим”. О “гариках” И. Губермана и юмористической стилизации тоски // Kesarevo Kesarju. Scritti in onore di Cesare G. De Michelis / a cura di Marina Ciccarini, Nicoletta Marcialis, Giorgio Ziffer. — Firenze: Firenze University Press, 2014. — P. 365—375. — (Biblioteca di Studi slavistici ; 23
Hazanov, Alex, Porous Empire: Foreign visitors and the Post-Stalin Soviet State Doctoral dissertation, Pennsylvania, 2016, 181-183 p.
Greta N. Slobin, Igor Guberman: An Exile’s Art of Punning //Bilingual games: some literary investigations (2003),Doris Sommer, editor
הערות שוליים

↑  גוברמן איגור, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
↑  Igorʹ Guberman, Bumerang, Ann Arbor, MI, USA: Ėrmitazh, 1982
↑  Votre recherche - Gouberman Igor : 1 résultats - Gallica, gallica.bnf.fr
↑  יורי מור, איגרות גוברמן - מירושלים לכל העולם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בנובמבר 2018
↑  Irina Prokop (2015-09-13), Два часа на святой земле, נבדק ב-2019-05-08
↑  fimaku (2008-01-25), Игорь Губерман. Отрывок из фильма .Иерусалим, נבדק ב-2019-05-08
↑  Zain Zion (2014-05-03), Гарики и человеки. Фильм первый. Серия 1, נבדק ב-2019-04-13
↑  הסופר שאתם לא מכירים: איגור גוברמן כתב יותר מ-35 ספרים, באתר https://www.maariv.co.il/LearnFsu/Article-519339, ‏27/12/2015
↑  שאלות פרדוקסאליות – לחיות חיים טובים – מאמרים לקריאה
↑  Губерман и Талмуд, גוברמן ותלמוד, Иерусалимский журнал, 2008, N26
↑  A Selection of Gariki (Humorous Quatrains) by Igor Guberman (translated into English by Boris Meshcheryakov), www.florentine-society.ru
↑  Σεργκέι Σμιρνόφ, pegas1.eu
↑  Riskin Michael (2015-09-19), Yiddishe Mame Arena Jerusalem November 2014, נבדק ב-2019-04-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304886805171  PLWABN: 9810596099205606  BIBSYS: 90563291  BnF: cb14651434f (data)  GND: 118893718  ISNI: 0000 0001 1584 6170  LCCN: n82206903  LNB: 000116992  NKC: jo2004213701  NTA: 117357715  SELIBR: 342204  SUDOC: 069648077  VIAF: 271137   WorldCat (עם VIAF): 271137 
איגור גוברמן ואלכסנדר אוקון
יהודית המנדינגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוקטובר 1923 באד הומבורג, המדינה החופשית פרוסיה, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  24 במרץ 2024  (בגיל 100) ט"ו באדר ב' ה'תשפ"ד
 שם לידה:  Judith Feist 
 מדינה:  ישראל, צרפת, הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי 
 
יהודית המנדינגר (בגרמנית: Judith Hemmendinger;‏ 2 באוקטובר 1923 – 24 במרץ 2024) הייתה סופרת, עובדת סוציאלית, בעלת אות לגיון הכבוד. במהלך מלחמת העולם השנייה עבדה כעובדת סוציאלית וייעצה בנושא פליטים לארגון אוז"ה. בשנים 1945–1947 ניהלה את בית היתומים היהודי לניצולי מחנה הריכוז בוכנוואלד בצרפת.
המנדינגר כתבה מאמרים וספרים על חוויית השואה וחייהם המאוחרים של ילדים ניצולי שואה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

נולדה כיהודית פייסט בבאד הומבורג שבפרברי פרנקפורט, לפיליפ (יהושע) פייסט, יליד פרנקפורט שעבד כמהנדס מכרות ולחנה אייזנמן, בעלת תואר דוקטור בזואולוגיה. המשפחה הייתה אמידה, משכילה ויהודית אורתודוקסית. פיליפ היה בנו של מייסד אגודת ישראל וראש הקהל בפרנקפורט, לואיס יהודה פייסט, שעמד בראש חברת המתכת "בר וזונדהיימר"[דרוש מקור]. אחותה הגדולה של יהודית הייתה שולמית-סלמה, שנישאה מאוחר יותר למשה קטן[דרוש מקור]. כשיהודית הייתה בת שש אביה מצא עבודה באובון (Eaubonne), פרבר פריזאי, והמשפחה עברה לצרפת. חמשת ילדי משפחת פייסט למדו בבית ספר ציבורי ולמדו צרפתית ומקצועות חול, אך בבית דיברו גרמנית וקיבלו שיעורים פרטיים בעברית ותנ"ך. כששולמית, אחותה הבכירה של יהודית, הגיעה לגיל תיכון, המשפחה עברה לפריז על מנת שהילדים יקבלו חינוך טוב יותר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1939, משפחת פייסט שהתה בחופשה השנתית במגב (Megève) שבדרום מזרח צרפת. פיליפ פייסט נעצר וגורש למחנה מעצר בנורמנדי יחד עם נציגים ויועצים מהשגרירות הגרמנית. ביוני 1940 הוא שוחרר ונסע לפריז בעצתם של הגרמנים ששהו איתו במעצר ואילו המשפחה עברה לרואן (Roanne). הוא עזב את פריז לבקשת הרב שניאורסון להקים בית ספר יהודי בוויראון (Voiron). בדרכו לשם הוא נעצר ונשלח למחנות עד שבספטמבר 1943 הוא גורש לאושוויץ שם נרצח.
בקיץ 1942 החלה המנדינגר לעבוד בבית מחסה לילדים אשר הוחבאו מטעם ארגון USSAC. בינואר 1943 נסעה תחת זהות בדויה (Jacqueline Fournier) לטלוירז (Taluyers) שבמזרח צרפת והצטרפה להכשרה שכללה 22 צעירים יהודיים שכולם נשאו מסמכים מזויפים ופעלו תחת זהות בדויה. שם פגשה את בן זוגה, קלוד המנדינגר. בספטמבר 1943 נקראה על ידי אמה לסייע למשפחה לברוח לשווייץ לאור מעצרו וגירושו של אביה. המנדינגר ומשפחתה חצו את האלפים ברגל בסיועו של מדריך, אך נעצרו לאחר שחצו את הגבול לשווייץ והוחזקו במעצר בז'נבה. לאחר שחרורם ממעצר נשלחה משפחת פייסט למחנה פליטים שם עבדה המנדינגר כמורה. במחנה, שמעה שהאוז"ה מכשיר עובדים סוציאליים להתמודד עם מצבים שלאחר המלחמה ונרשמה להכשרה והתקבלה. היא רצתה מאוד לעזוב את המחנה וכחלק מעבודתה ראיינה ילדים פליטים שנסעו עם מסמכים מזויפים במטרה לגלות את זהותם האמיתית ולאחדם עם משפחותיהם.
ביוגרפיה > אחרי המלחמה

במאי 1945 המנדינגר נענתה לקריאה של אוז"ה להתגייס למאמץ לדאוג לילדים ניצולי מחנה בוכנוואלד. היא הגיעה לבית היתומים בשאטו דה אמבלוי (Chateau d'Ambloy) והחליפה את המנהל שהתקשה להתמודד עם הנערים. מיוני 1945 ועד מאי 1947 ניהלה את בית היתומים היהודי של פליטי מחנה הריכוז בוכנוואלד, ובהמשך בטאוורני שליד פריס. עם ילדי בוכנוואלד שבהם טיפלה נמנים אלי ויזל והרב ישראל מאיר לאו. היא נשארה בבית היתומים עד ספטמבר 1947 כשלאחרון הילדים נמצא סידור קבוע.
אחרי המלחמה חודש הקשר בינה לבין מי שיהיה בעלה לעתיד קלוד המנדינגר, הם התחתנו ועברו לגור בישראל.
ביוגרפיה > השכלה ומחקר

ב-1981 קבלה תואר דוקטור במדעי הרוח באוניברסיטת שטרסבורג.
בספרה "ילדי בוכנוואלד", שיצא לאור בעברית, אנגלית וצרפתית, חזרה המנדינגר אל הילדים בהם טיפלה אחרי המלחמה.
חיים אישיים

המנדינגר התגוררה בירושלים יחד עם בעלה קלוד. נולדו להם שלושה ילדים, נכדים ועשרות נינים. נפטרה ב-24 במרץ 2024, בגיל מאה.
ספריה

היבטים על ניצולי השואה מתוך גישה פסיכולוגית, תל אביב: המכון לחקר עמנו, 1984
ילדי בוכנוואלד : ניצולים וקורותיהם, ירושלים: ר' מס, 1990
תולדותיה של יהודיה נודדת, ירושלים : 2008
La vie d'une Juive errante: de Bad-Homburg vor der Höhe à Jérusalem [The Life of a Wandering Jew: From Bad-Homburg vor der Höhe to Jerusalem] (בצרפתית). Harmattan. 2008. ISBN 978-2296067967.
Les enfants de Buchenwald [The Children of Buchenwald] (בצרפתית). L'Harmattan. 2002. ISBN 978-2747516426.
Revenus du néant: cinquante ans après, l'impossible oubli : 23 témoignages [Revenge of the Nothing: Fifty years later, the impossible forgetting: 23 testimonies] (בצרפתית). Harmattan. 2002. ISBN 978-2747523257.
The Children of Buchenwald: Child Survivors of the Holocaust and Their Post-war Lives. Gefen Publishing House Ltd. 2000. ISBN 978-9652292469. (with Dr. Robert Krell)
Survivors: Children of the Holocaust. Bethesda, Md: National Press. 1986. ISBN 978-0-915765-24-9.
Les enfants de Buchenwald: que sont devenus les 1000 enfants juifs sauvés en 1945? [The Children of Buchenwald: What became of the 1,000 Jewish children rescued in 1945?] (בצרפתית). P. M. Favre. 1984. ISBN 978-2828901431. (with Elie Wiesel)
הערות שוליים

1 2  דביר עמר, הלכה לעולמה יהודית המנדינגר, באתר www.inn.co.il, ‏2024-03-27
1 2 3 4 5  Photo Archives, digitalassets.ushmm.org
1 2  Judith Hemmendinger, Robert Krell, The Children of Buchenwald: Child Survivors of the Holocaust and Their Post-war Lives, Gefen Publishing House Ltd, 2000-01-01
↑  JewishPost.com - The Children of Buchenwald, www.jewishpost.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262410405171  BnF: cb12662650d (data)  GND: 1015966810  ISNI: 0000 0000 6652 8239  LCCN: n85296714  NLA: 35162456  NTA: 070872562  SUDOC: 085705039  VIAF: 91644152   WorldCat (עם VIAF): 91644152
אבי שגיא-שורץ

ערך זה עוסק בחוקר פסיכולוגיה התפתחותית. אם התכוונתם לפרופסור בבר-אילן, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1947 (בן 77) נווה שאנן, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
אברהם (אבי) שגיא-שְורץ
(נולד ב-30 באוקטובר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה והתפתחות הילד, ראש המרכז לחקר התפתחות הילד וראש התוכנית הבינלאומית ללימודי תואר שני בהתפתחות הילד באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

אמו, אסתר שְורץ (לבית שטרן), ילידת אנטוורפן, בלגיה; בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטה מבלגיה עם הכיבוש הנאצי ובמהלך המלחמה התחבאה עם משפחתה במסתור במקומות שונים ברחבי צרפת. מקום המסתור האחרון היה בעיר נים אצל משפחת בלדי שבעקבות כך זכו למעמד של חסידי אומות עולם;

כאשר המסתור כבר לא הועיל, הוריה הכניסו אותה ואת אחותה יהודית למנזר (בעיירה גראס, בדרום צרפת), ואת אחיה אלכס במקום מסתור אחר לנערים. במנזר התגוררה במשך שנתיים. הוריה אטלקה ואברהם לייב שטרן נספו בשואה.
אביו, יצחק שְורץ, יליד פולין, שעלה ארצה כילד בשנות ה-30 של המאה ה-20, היה ממקימי הקואופרטיב "אגד".
נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה, וממשיך להיות מאז תושב העיר. אבי שגיא-שְורץ נשוי לרותי, בעבר מורה לחינוך גופני וכיום עוסקת כסוכנת נסיעות, להם שלוש בנות.
אבי שגיא-שְורץ הוא בוגר תואר ראשון מבית הספר לעבודה סוציאלית במכון האוניברסיטאי של חיפה (אז שלוחה של האוניברסיטה העברית) (1972). במקביל ללימודיו עבד כנהג באגד. נסע לארצות הברית ללימודים מתקדמים. הוא בעל תואר שני בעבודה סוציאלית ופסיכולוגיה (1975) ודוקטורט בפסיכולוגיה ועבודה סוציאלית (1976) מאוניברסיטת מישיגן, אן ארבור. מייד בתום לימודיו שב לישראל והחל ללמד באוניברסיטת חיפה, בה הוא לימד עד יציאתו לגמלאות בשנת 2015.
ב-1976 התמנה שגיא-שְורץ למרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית, ב-1981 למרצה בכיר וב-1987 לפרופסור חבר בבית הספר לעבודה סוציאלית. ב-1990 הצטרף כחבר סגל בחוג לפסיכולוגיה, וב-1993 התמנה לפרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה, לימד גם בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה כפרופסור נלווה.
במסגרת שירות המילואים שירת במשך 22 שנים כקצין בריאות הנפש ובשנות השרות האחרונות שימש בעיקר בנושאי הדרכה של קציני בריאות נפש ומפקדים במחלקת הדרכה, מחלקת בריאות הנפש.
החל משנת 1996 שגיא-שְורץ מנהל את המרכז לחקר התפתחות הילד אותו הקים.

יזם את הקמתה של התוכנית הבינתחומית לתואר שני בהתפתחות הילד שהחלה את פעילותה בשנת 2009.

יזם את הקמתה של התוכנית הבינלאומית לתואר שני בהתפתחות הילד לארצות מתפתחות והחל משנת 2014 עומד בראשה. התוכנית היא פרי שיתוף פעולה עם תורמים, משרד החוץ, הבנק העולמי ויוניסף. עם סיום שנת הלימודים של המחזור הראשון בחודש אוגוסט 2015 הוסמכו בתואר השני בהתפתחות הילד תלמידים מאתיופיה, בורמה, גאנה, דרום אפריקה, ניגריה, ליבריה, נפאל, סין, צ'ילה, קמרון, וקניה.
כיהן כראש האקדמי של מכללת תל חי באוניברסיטת חיפה, בטרם זו נהפכה למכללה עצמאית (1991-1989).
שגיא-שְורץ כיהן כדיקן לימודים מתקדמים (1999-1996) וכדיקן הפקולטה למדעי החברה (2013-2009) באוניברסיטת חיפה.
שימש כפרופסור אורח ועמית מחקר בכיר באוניברסיטאות ליידן (הולנד), רגנסבורג (גרמניה), יוטה, קולומביה, ניו סקול ומרילנד (ארצות הברית), ובמכונים הלאומיים לבריאות (ארצות הברית).
שגיא-שְורץ כיהן בין השנים 2006-2016 כאחד מהעורכים של כתב העת Early Childhood Research Quarterly שהוא הרבעון המדעי של ה-National Association for the Education of Young Children ‏(NAEYC).
שגיא-שְורץ חנך מעל 80 תלמידי מחקר ברמת המ"א, דוקטורט, ובתר-דוקטורט. שבעה עשר מהם הפכו עם השנים להיות אנשי אקדמיה ומחקר המחזיקים במשרות סגל אקדמי בכיר במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.