stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברת חינוך נערים

| --- | --- |
סמל המוסד, מתוך המקראה של פרידלנדר, 1779סמל המוסד, מתוך המקראה של פרידלנדר, 1779
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1778–1825 (כ־47 שנים) 
 מייסדים:  דוד פרידלנדר, דניאל איציג, נפתלי הרץ וייזל 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  דוד פרידלנדר 
 מיקום
 מדינה:  פרוסיה פרוסיה
 
חברת חינוך נערים (בטייטש: יידישע פרייאשולע, בגרמנית: Jüdische Freyschule; "בית-הספר היהודי העצמאי" וגם "החינמי") הייתה מוסד חינוכי שהוקם בקהילה היהודית בברלין ב-1778 ושנועד להעניק הוראה חופשית לילדי עניים. "חינוך נערים", שהושפע מרעיונות הנאורות וגם מאלו של תנועת ההשכלה בפרט, היה בית-הספר היהודי המודרני הראשון והמסגרת הראשונה בתולדות יהדות אשכנז שנלמדו בה נושאי חול. הוא התקיים עד 1825. לצד בית הספר פעל גם בית דפוס בשם זה.
רקע

במאה ה-18 הסתמן שינוי זוחל באופיים של יהודי גרמניה. עלייתה האיטית של המדינה המודרנית בדמות שלטון שדגל באבסולוטיזם נאור, לצד השפעת מחשבת הנאורות, כרסמו במסורת הקהילה. המגמות החדשות חדרו בעיקר דרך יהודי החצר העשירים. אלה נטו לשכור לילדיהם מורים פרטיים, אמנם לצרכים פרגמטיים כמו ידיעת שפות וחשבון, אך אלה אפשרו גם גישה לרעיונות התקופה. החינוך היהודי הממוסד נותר מוגבל לתלמודי התורה לילדים ולישיבות; מי שרכש חכמות חיצוניות, כמו רבנים או הסטודנטים המעטים, עשה זאת כאוטודידקט ומחוץ למסגרת הרשמית. המגידים הוקיעו את העשירים: בעל "קב הישר" התאונן כבר ב-1706 על ”חדשים מקרוב באו שמרגילים הקטנים לדבר בלשון צרפת... עושין לשון לועז עיקר ולימוד התורה עראי.” מבקרים חברתיים, כמו הסוחר יצחק וצלר, התריעו מהפער שנבקע בין הדור הצעיר לערכים הישנים ומסחף אפשרי. המלמדים יוצאי פולין ששימשו בחדרים (לימוד התורה בגרמניה היה בשקיעה שנים רבות, ולא היה יכול להעמיד די מורים משלו) גונו על ידם כבורים אחוזי אמונות תפלות, שהתקשו לתקשר עם הילדים בשל המבטא היידי השונה. הפתרון שהציעו היה אימוץ הדגם הספרדי, שכלל לימודי חול בהיקף ניכר ודגש על דקדוק ושליטה טובה בעברית – שהייתה מוזנחת מאוד בקרב האשכנזים – כפי שנהג למשל בישיבת "עץ חיים" באמסטרדם. בהדרגה, התוודעו היהודים המעורים גם להצלחה של הפילנתרופיניזם, תנועת הרפורמה החינוכית ששללה ענישה גופנית, והטיפה לטיפוח החשיבה העצמאית של התלמידים ברוח הנאורות.
ב-1761 חברו פייטל היינה אפרים ודניאל איציג, שניים מהעשירים הבולטים בקהילת ברלין, ועתרו לשלטונות בבקשה להקים בית-מחסה לילדים יהודים עניים. הם נימקו את מניעיהם לא באידיאלים של תנועת ההשכלה, שטרם הניצה, אלא במושגים של שילוב הילדים כנתינים מועילים בממלכה, ברוח האבסולוטיזם הנאור. הרשויות נענו בחיוב, אך היינה ואיציג נטשו את היוזמה מסיבותיהם שלהם. ב-1775 הקים בנו של היינה, בנימין, בית-חינוך לילדים שעבדו בבית-הטווייה שלו, נוצרים ויהודים כאחד. ניתנה להם השכלה בסיסית ביותר, קריאה וכתיבה ותו לאו. גם מוסד זה התבסס על רעיונות הנאורות והקדמה החברתית הכלליים, ללא נגיעה יהודית ספציפית.
התנהלות ושקיעה

ב-1784 עבר 'חינוך נערים' שינוי מקיף, ייתכן שעקב לחציו של אב"ד ברלין הרב צבי הירש לוין. אין על כך ידיעות מהימנות, מלבד עדויות בעיתונות. חבר הנאמנים פרסם מודעה בה הצהיר על נכונותו למרכיב יהודי גדול בהרבה בתוכנית הלימודים, כולל גמרא ופוסקים. מהמלצה פומבית ששיגר המשכיל האיטלקי אליהו מורפורגו, נראה שבית-הספר היה אמור עתה לספק הוראה לאורך כל שעות היום, ולאמץ את החזון המשכילי ברוח 'דברי שלום ואמת' של וייזל: להכליל דקדוק עברי רב, הבנת התפילה וספרות מוסר ופילוסופיה כמו הכוזרי ו"חובת הלבבות". בהתאם לשיטת וייזל, לימודי הגמרא נועדו להינתן רק מעל גיל בר-מצווה, ורק למוכשרים והמעוניינים בכך. פרידלנדר הרדיקל התאכזב מהשינוי ועזב את ניהול בית-הספר. ב-1791 חדל 'חינוך נערים' מלהיות המוסד היחיד מסוגו. בסיוע הממשל קם בברסלאו 'בית-הספר הווילהלמיני המלכותי' ליהודים, שהיה, בניגוד לקודמו, נאמן לרוח ההשכלה ונוהל על ידי נציגיה המובהקים, יואל ברי"ל ואהרן האלה-וולפסון.
התמורה שנערכה בבית-הספר בברלין לא החזיקה מעמד אלא שנים מעטות, ובמהלך העשור האחרון של המאה ה-18 ידוע שפעל שוב כפי שהיה בהתחלה, עם דגש על חינוך כללי והתמקצעות במסחר. ב-1800 לא הוקדשו אלא חמש שעות שבועיות לכל נושאי היהדות, כששלום הכהן מועסק כמורה המופקד על כך. איציג, שנותר מנהלו היחיד, כתב בדיווחיו שהיו בו 72 תלמידים בלבד ב-1804, בעת שרבים פנו למסגרות אחרות, ורובם נאלצו לעבוד לפרנסתם.
איציג מת ב-1806 והוחלף על ידי המשכיל הרדיקלי אלעזר בן-דוד, שהשקפתו הייתה זהה כמעט לזו של פרידלנדר. הוא ראה את תפקידו כטיפוח נתינים מועילים למלך פרוסיה, והציע לצמצם את הדת למעט יותר מאשר דאיזם. הוא צירף תלמידים נוצרים וערך תפילות משותפות ברוח אוניברסלית. את שיעורי היהדות הגביל מאוד, אף כי הוסיף שעתיים של לימוד עברי-טייטש (גם לנוצרים), כדי להקנות את היכולת לתקשר עם יהודי פולין לצורכי מסחר. השם העברי 'חברת חינוך נערים' חדל מלהיות מוזכר, והדו"חות של המנהל התנהלו רק בגרמנית ורק בציון השם Freyschule, מגמה שחפפה לדעיכת ההשכלה בפרוסיה בכלל. ב-1810 חזר המוסד להורות מתוך הביאור המנדלסוני, אך במשורה. תקוותיו של בן-דוד לאמנציפציה ליהודים התגשמו ב-1812, אך לאחר תבוסת נפוליאון והריאקציה שבעקבותיה, הורו הרשויות להוציא את כל התלמידים הנוצרים. מספר התלמידים ירד עד עשרים בשנים מסוימות, והמסגרת נקלעה לקשיים כספיים ניכרים. ב-1825 הסכימו פרנסי הקהילה ליטול על עצמם ישירות את התמיכה בבית הספר החופשי, והוא נסגר ומוזג במוסדות החינוך הקיימים.
לקריאה נוספת

Ingrid Lohmann, Chevrat Chinuch Nearim, Waxmann Verlag, 2000.
הערות שוליים

↑  קב הישר, פרק פ"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263462705171  GND: 510975-9  ISNI: 0000 0001 0398 1287  LCCN: no2008064335  NKC: olak20221169207  VIAF: 155429707   WorldCat (עם VIAF): 155429707
לונדון רבתי

לונדון רבתי (באנגלית: Greater London) הוא אזור בממלכה המאוחדת הכולל את 32 רובעי לונדון וכן את הסיטי של לונדון. אזור אדמיניסטרטיבי זה הוקם בשנת 1965.
שטחו של האזור 1,579 קמ"ר ומתגוררים בו 7,512,400 תושבים. האזור גובל במחוזות אסקס והרטפורדשייר שבמזרח אנגליה, ובמחוזות בקינגהאמשייר, ברקשייר, סארי וקנט שבדרום-מזרח אנגליה.
מעמד חוקי

לונדון רבתי אינה עיר בעלת מעמד רשמי של עיר (מעמד שניתן בעבר לעיר על ידי בית המלוכה). לאחד מרובעיה של לונדון - הסיטי של וסטמינסטר - מעמד רשמי של עיר, וכן קיים מעמד מיוחד לסיטי של לונדון.
יחד עם זאת ללונדון רבתי מאפיינים רבים של עיר (מתמנה לעיר הלורד המושל של לונדון רבתי (הלורד לוטננט של לונדון רבתי) מטעם הכתר, המושל בעיר למעט באזור הסיטי), וכן השטח מוגדר כמחוז מסורתי.
המונח "לונדון" מתאר לרוב את שטח לונדון רבתי, ואינו מיוחס דווקא לסיטי של לונדון (המכונה "הסיטי" או "המיל המרובע").
לצרכים אדמיניסטרטיביים שונים מחולק אזור לונדון ללונדון הפנימית ולונדון החיצונית.
היסטוריה > הקמת אזור לונדון רבתי

מועצת לונדון רבתי הוקמה בשנת 1889 על ידי הרשות המנהלת את אזור מחוז לונדון. באותה עת היה שטח המחוז קטן מהשטח הבנוי של העיר לונדון, ולא כלל את אזורי הוסט האם והאיסט האם של לונדון.
בתום מלחמת העולם הראשונה הפעילה המועצה לחץ רב על הממשלה להגדיל את גבולות המחוז, שכן באותה עת נוהל השטח הבנוי של העיר לונדון על ידי 122 רשויות בנייה שונות. מועצת לונדון הציעה איחוד אזורים רבים לשטח העיר - ואלה (בעיקר וינדזור ואיטון שבמחוז ברקשייר התנגדו להצעת האיחוד.
ב-1923 ועדה פרלמנטרית שהוקמה דחתה את הצעת מועצת לונדון רבתי, והציעה הקמת מועצת תחבורה לאזור לונדון רבתי, ובעקבות ההצעות נחקק חוק התעבורה בלונדון 1924.
אזור לונדון רבתי הוקם רשמית ב-1 באפריל 1965 עם כניסתו לתוקף של חוק השלטון בלונדון 1963. החוק איחד את המחוזות לונדון ומידלסקס, הוסיף לשטח העיר את הסיטי, וכן אזורים ממחוזות קנט, סארי, אסקס והרטפורדשייר.
היסטוריה > מועצת לונדון רבתי

מאז שנת 1965 ועד שנת 1986 היה הממשל המקומי של לונדון מורכב משתי רמות ממשל - ברמה העליונה מועצת לונדון רבתי (GLC), וברמה התחתונה - מועצות 32 הרבעים השונים והאיגוד של לונדון המנהל את הסיטי של לונדון. בשנת 1986, בעקבות חקיקת חוק השלטון המקומי 1985 בוטלה מועצת לונדון רבתי, וכל סמכויותיה הועברו בחלקן למועצות הרבעים ולאיגוד, ובחלקן לממשלת בריטניה.
היסטוריה > רשות לונדון רבתי

בשנת 1998 נערך משאל עם בו הוחלט להקים רשות אזורית לאזור לונדון רבתי. בעקבות המשאל הוקמה רשות לונדון רבתי, אספת לונדון ומוסד ראש העיר של לונדון - הנבחר בבחירות ישירות. בבחירות שנערכו בשנת 2000 וכן בבחירות שנערכו בשנת 2004 נבחר קן ליווינגסטון לרשות העיר.
ממשל מקומי > ממשל אזורי מקומי

אזור לונדון רבתי הוא היחיד מבין אזורי אנגליה לו ממשלה מקומית הנבחרת בבחירות ישירות. רשות לונדון רבתי (ה-GLA) כוללת את האספה האזורית (אספת לונדון) כגוף מחוקק ומבקר, ואת ראש העיר של לונדון - כגוף מבצע.
אספת לונדון מבקרת את התקציב שנקבע על ידי ראש העיר, ויכול לתקנו (ברוב של שני שלישים מחברי המועצה), אולם אין לאספה סמכות לבטל את החלטות ראש העיר.
האזור מנוהל מבניין עיריית לונדון שנמצא ברובע סאת'ק.
ממשל מקומי > רובעי לונדון

אזור לונדון רבתי מחולק ל-32 רבעים, שכל אחד ואחד מהם מנוהל על ידי מועצת רובע נבחרת, וכן לאזור הסיטי של לונדון בעלת שיטת מנהל ייחודית שמקורה במאה ה-12 ומוגנת מכוח המגנה כרטא. בתוך שטחי הסיטי ישנם שני אזורים בעלי מעמד חופשי מיוחד - מידל טמפל ואינר טמפל.
ממשל מקומי > אספת לונדון

אזור לונדון רבתי מחולק ל-15 אזורי בחירה בהם נבחרים נציגי האספה של העיר. כל אזור בחירה כולל שניים או שלושה רבעים, בהתאם לגבולות הרבעים.
ממשל מקומי > בחירות לפרלמנט הבריטי

לונדון רבתי מחולקת ל-74 אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי. גבולות אזורי בחירה אלה נקבעים בהתאם לאזורי הבחירה המקומיים ברבעים השונים בהם הם נמצאים (כל אזור בחירה לפרלמנט הבריטי מכיל כמה אזורי בחירה מקומיים למועצת הרובע (ward)).
אוכלוסין

מאז ראשיתה של המהפכה התעשייתית החלה לונדון לגדול בקצב מהיר. בשנת 1925 הייתה העיר לונדון ופרווריה העיר הגדולה בעולם מבחינת מספר תושביה. בשנת 1939 הגיע מספר תושביה של לונדון לשיא של 8,615,245 תושבים. נכון לשנת 2006 מתגוררים בעיר לונדון כ-7,512,400 תושבים, ומספר התושבים המתגוררים בפרוורים שסביב אזור לונדון רבתי הוא כ-9,332,000 תושבים, ובמטרופולין הכוללת את הערים הסובבים את לונדון רבתי מתגוררים כ-14 מיליון תושבים. מטרופולין לונדון היא המטרופולין הגדולה ביותר באירופה מבחינת מספר תושביה (המטרופולין ה-17 במספר תושביה בעולם, והעיר ה-25 במספר תושביה בעולם).
שטחה של לונדון רבתי 1,579 קמ"ר וצפיפות האוכלוסין בה 4,761 תושבים לקמ"ר.
אוכלוסין > גידול האוכלוסין

בשנת 1801 התגוררו באזור לונדון רבתי של ימינו כ-1.1 מיליון תושבים (כאשר 850,000 מהם התגוררו במטרופולין של לונדון, והיתרה בערים וכפרים שהיו באזור ולא היוו חלק ממטרופולין לונדון). מספר התושבים גדל במהירות בשל תיעוש האזור והתפתחות קווי תחבורת ההמונים לכ-8.6 מיליון תושבים בשנת 1939, אך ירד לכ-6.7 מיליון תושבים ב-1988. בסוף שנות ה-80 החל גידול באוכלוסיית העיר, ונכון לשנת 2006 בעיר מספר התושבים שהיו בה בראשית שנות ה-70 (שהוא מספר התושבים שהיה בעיר בשנות ה-20 של המאה ה-20).
נתוני האוכלוסין על פי משרד הסטטיסטיקות הלאומי הבריטי
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1891 | 5,572,012 |  |
| 1901 | 6,506,954 |  |
| 1911 | 7,160,525 |  |
| 1921 | 7,386,848 |  |
| 1931 | 8,110,480 |  |
| 1939 | 8,615,245 |  |
| 1951 | 8,196,978 |  |
| 1961 | 7,992,616 |  |
1965: הקמת אזור לונדון רבתי
| 1971 | 7,452,520 |  |
| 1981 | 6,805,000 |  |
| 1988 | 6,729,300 |  |
| 1991 | 6,829,300 |  |
| 2001 | 7,322,400 |  |
| 2002 | 7,361,600 |  |
| 2003 | 7,364,100 |  |
| 2004 | 7,389,100 |  |
| 2005 | 7,456,100 |  |
| 2006 | 7,512,400 |  |
אוכלוסין > קבוצות אתניות

על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, 71.15% מתושבי לונדון רבתי הגדירו עצמם כלבנים, מתוכם 59.79% הגדירו עצמם כלבנים ממוצא בריטי, 3.07% הגדירו עצמם כלבנים ממוצא אירי, ו-8.29% לבנים ממוצא אחר (מרביתם פולנים, יוונים קפריסאים, איטלקים וצרפתים); 12.09% הגדירו עצמם כאסייתים (ממוצא הודי, פקיסטני ובנגלדשי); 10.91% הגדירו עצמם כשחורים (מהם 7% הגדירו עצמם כשחורים ממוצא אפריקאי, 4.79% ממוצא קריבי, ו-0.84% ממוצא אחר); 3.15% הגדירו עצמם ממוצא מעורב; 1.12% ממוצא סיני; 1.58% ממוצא אסייתי אחר (פיליפיני, יפני, קוריאני ווייטנאמי).
21.8% מתושבי לונדון רבתי נולדו מחוץ לשטחי האיחוד האירופי.
סקר שנערך בשנת 2005 קבע כי באזור לונדון רבתי מדברים למעלה מ-300 שפות שונות.
אוכלוסיית לונדון לפי ארץ לידה (מדגם 2001):
| ארץ מוצא | אוכלוסייה |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: 5,230,155
הודו: 172,162
אירלנד: 157,285
בנגלדש: 84,565
ג'מייקה: 80,319
ניגריה: 68,907
פקיסטן: 66,658
קניה: 66,311
סרי לנקה: 49,932
גאנה: 46,513
קפריסין: 45,888
דרום אפריקה: 45,506
ארצות הברית: 44,622
אוסטרליה: 41,488
גרמניה: 39,818
טורקיה: 39,128
איטליה: 38,694
צרפת: 38,130
סומליה: 33,831
אוגנדה: 32,082
ניו זילנד: 27,494
אוכלוסין > דת

על פי מדגם שנערך בשנת 2001, מרבית תושבי לונדון רבתי (58.2%) מגדירים עצמם כנוצרים; 15.8% מגדירים עצמם חסרי דת; 8.2% מגדירים עצמם כמוסלמים; 4.1% הינדים; 2.1% יהודים ו-1.5% סיקים.
לאור ההיסטוריה הייתה לונדון עיר נוצרית בעיקרה. כנסיית רבות מצויות ברחבי העיר וכן שלוש קתדרלות פרוטסטנטיות: קתדרלת סנט פול, קתדרלת סאת'ק וקתדרלת פטרוס הקדוש שבמנזר וסטמינסטר. ארמון למבת' שברובע למבת' הוא מקום מגוריו הרשמי של הארכיבישוף מקנטרברי ראש הכנסייה האנגליקנית. כמו כן ממוקמת ברובע וסטמינסטר קתדרלת וסטמינסטר הקתולית.
האוכלוסייה המוסלמית של לונדון רבתי מתגוררת בעיקרי ברבעים טאוור האמלטס וניוהאם. המסגדים העיקריים של לונדון רבתי הם מסגד מזרח לונדון שבוייטצ'אפל והמסגד המרכזי של לונדון בריג'נטס פארק.
האוכלוסייה ההינדית של לונדון מתגוררת בעיקר בצפון-מערב העיר, ברבעים הארו וברנט בו נמצא מקדש ניסדן - אחד המקדשים ההינדים הגדולים באירופה.
האוכלוסייה היהודית של העיר מתרכזת בעיקר באזור סטמפורד היל, סנט ג'ונס ווד, גולדרס גרין ואג'וור שבצפון לונדון.
כלכלה

תל"ג של אזור לונדון הפנימית במיליוני ליש"ט:
| שנה | תל"ג אזורי | חקלאות | תעשייה | שירותים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 64,616 | 7 | 8,147 | 56,461 |
| 2000 | 92,330 | 6 | 10,094 | 82,229 |
| 2003 | 112,090 | 12 | 10,154 | 101,924 |
תל"ג של אזור לונדון החיצונית:
| שנה | תל"ג אזורי | חקלאות | תעשייה | שירותים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 44,160 | 51 | 10,801 | 33,307 |
| 2000 | 60,304 | 43 | 12,529 | 47,732 |
| 2003 | 67,582 | 39 | 13,081 | 54,462 |
השכלה

מאז שנת 1990 מערכת החינוך הציבורי בלונדון מחולקת ל-33 רשויות חינוך נפרדות (אחת לכל אחד מהרבעים, ואחת בסיטי), וזאת בעקבות חוק הרפורמה בחינוך 1988. בין השנים 1965–1990 פעלה באזור לונדון הפנימית (הכוללת 12 רבעים ואת הסיטי) מערכת חינוך מאוחדת שנקראה רשות החינוך של לונדון הפנימית (Inner London Education Authority).
הערות שוליים

↑  מעמד הסיטי של וסטמינסטר באתר הרשמי
↑  נתוני המשרד לסטטיסטיקות לאומיות (עמ' 240 - 253). (PDF)
1 2  (נתונים מעוגלים)
1 2  לרבות ציד ויערנות
1 2  לרבות תחום האנרגיה והבנייה
1 2  לרבות שירותים פיננסיים
| לונדון רבתי • לונדון • הסיטי של לונדון |
| --- | --- | --- |
| רובעי לונדון | איזלינגטון • אילינג • אנפילד • בארנט • בארקינג ודאגנהאם • בקסלי • ברומלי • ברנט • גריניץ' • האונסלו • האמרסמית' ופולהאם • האקני • הארו • הארינגיי • הברינג • הילינגדון • וולת'אם פורסט • וונדסוורת' • וסטמינסטר • טאוור האמלטס • לואישהאם • למבת' • מרטון • ניוהאם • סאטון • סאת'ק • קינגסטון שעל התמזה • קמדן • קנזינגטון וצ'לסי • קרוידון • רדברידג' • ריצ'מונד שעל התמזה |  |
| שטח בעל מעמד נפרד | הסיטי של לונדון |  |
| שטחים מסוגרים | אינר טמפל • מידל טמפל |  |
| ראו גם | רשות לונדון רבתי • אספת לונדון • מועצת לונדון רבתי • ראש עיריית לונדון • הלורד ראש העיר של לונדון • האיגוד של לונדון |  |
| הממלכה המאוחדת  |
| --- | --- | --- |
| אומות הממלכה המאוחדת | אנגליה אנגליה • ויילס ויילס • סקוטלנד סקוטלנד • צפון אירלנד צפון אירלנד |  |
| אזורי אנגליה | מזרח אנגליה • מזרח המידלנדס • לונדון • צפון-מזרח • צפון-מערב • דרום-מזרח • דרום-מערב • מערב המידלנדס • יורקשייר והאמבר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4074335-4 
אוכלוסיית לונדון רבתי
פורמולה 3

| --- | --- |

 ענף:  מרוץ מכוניות
 ארגון מפעיל:  FIA
 יבשת:  אירופה, אסיה, צפון אמריקה, אוסטרליה
 מפעל גבוה יותר:  פורמולה 2
 
פורמולה 3 (באנגלית: Formula Three/F3) הוא סבב מרוצי מכוניות חד מושביות בסדרת מרוצי הפורמולה. תחרויות הפורמולה 3 מתקיימות במספר סבבי אליפויות וליגות ברחבי העולם. בנוסף, ישנם כמה "מרוצים מיוחדים" אשר מתקיימים מחוץ לאליפויות. פורמולה 3 מהווה את השלב השני של נהגי מרוץ השואפים להתקדם לשלבים הבאים בסבבי הפורמולה המתקדמים, או בייחוד בסבב היוקרתי פורמולה 1. ליגות המרוצים מרוכזות באירופה, בצפון אמריקה, אוסטרליה ואסיה. הצלחה במרוצי פורמולה 3 עשויה להוביל להשתתפות במרוצים היוקרתיים יותר- באליפות הפורמולה 2 ובמקרים מסוימים בפורמולה 1.
היסטוריה

פורמולה 3 התפתחה ממכונית בעל מושב יחיד, הפורמולה ג'וניור, המכונית הושקה ב-1957 על ידי הנהג והעיתונאי האיטלקי ג'יובאני לוראני. ב־1964 פורמולה ג'וניור הוחלפה במכונית בעלת מושב יחיד עם מנוע 1,000 סמ"ק שנקראה פורמולה 3 על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ויוצאה לכל אירופה. המותגים המצליחים ביותר לאותה המכונית היו הלוטוס, ברבהאם וקופר. בנוסף, המכונית שקדמה לפורמולה ג'וניור ובעזרתה פותחה הפורמולה 3 היא המכונית בעלת מנוע 500 סמ"ק. מכונית זו פותחה לראשונה ב-1946 על ידי צ'ארלס וג'ון קופר בבריסטול שבאנגליה. המכוניות הללו, פורמולה 3, פורמולה ג'וניור וה-500 סמ"ק פותחו כדי להתחרות בהוצאה כספית נמוכה למכוניות מרוץ, עם זאת הגיעו להישגים לא מבוטלים. כיום קיימות כמה חברות אשר מייצרות ומספקות את המכוניות, החברה העיקרית היא חברת דאלארה (Dallara), החברה מייצרת את רוב המכוניות כיום, ולצידה פועלות החברות: מיגאל (Mygale), לולה (Lola), ארט-טק (Arttech) וSLC. מכונית הפורמולה 3 היא סוג מכונית פורמולה (הגה פתוח) מושב יחיד אשר משתמשת בצמיגים חלקים (slick tyres).
אליפויות וסדרות מרוצים

האליפויות של פורמולה 3 מתרחשות ביבשות שונות ובמדינות שונות אבל אינן אליפויות עולמיות. במהלך העשור של 1970 ובתחילת העשור של 1980 האליפות האירופאית והבריטית בפרט היו מאוד פופולריות, מפני שבאותה תקופה נהגים רבים יוצאו לנהיגה לפורמולה אחד. אף על פי שהאליפות הגרמנית, האיטלקית והצרפתית נחשבו אז לאליפויות חשובות, הן התעסקו באליפות של פורמולה 3 פנים ארצית של תחת חברות לאומיות במקום לפתוח את האליפות לשאר העולם. כתוצאה מזה האליפויות הלאומיות של גרמניה, צרפת ואיטליה בפורמולה 3 נשאו שמות אחרים בהשוואה לאליפויות האירופאיות והבריטית. למשל, האליפות הצרפתית נקראה פורמולה רנו, האליפות הגרמנית נקראה פורמולה סופר ויי. בסופו של דבר שלוש האליפויות של מדינות אלו שינו את שמם לפורמולה 3. באליפויות האיטלקיות היה נהוג שנהגים שהתחרו בקרטינג יעברו ישירות לפורמולה 3. לעומת זאת, במדינות אחרות נהגים לא עברו ישירות מקרטינג לפורמולה 3 אלה עברו לנהיגה במכוניות אחרות עד שאושרו לנהוג בפורמולה 3. באליפות הברזילאית "סודאם" (SudAm) משתמשים כרגע במנוע החזק ביותר מכל האליפויות האחרות בעולם. בנוסף, הליגה ידועה גם בשל הנהגים הטובים שיוצאים ממנה, שרובם חידדו את המיומנות שלהם באליפות הבריטית לפורמולה שלוש. ייתכן שהאליפות האול יפנית הייתה המעניינת ביותר, אך כמה נהגים שהו שם זמן משמעותי כגון נהגי העבר ראלף שומאכר וז'אק וילנוב אשר ניצחו שם באליפות. אליפות אסייתית נוסדה ב-2001 ופותחה כדי להביא נהגים לדרגה ראשונה בשביל אינדונזיה ואוסטרליה. ב-1975 FIA יזמה את התחרות האירופאית של פורמולה 3 בפעם הראשונה, סדרת מרוצים זו נמשכה עד 1984. בשנת 1985 אליפות אירופה נפתחה לנהגים מכל העולם ולא רק לנהגים מאירופה, האליפות הוגדרה כהצלחה ומאז נערכה כאירוע שנתי עד 2004, למעט הפסקה של תשע שנים בין 1991–1998. משנת 2005 התחרות האירופאית של ה-FIA של פורמולה 3 נמשכה כאליפות רגילה והיא אחת מהתחרויות המוכרות ביותר מבין אליפויות הפורמולה 3 ברחבי העולם. בשנת 2003 האליפויות הצרפתית והגרמנית סבלו ממיעוט משתתפים באליפויות לאומיות וכתוצאה מכך התמזגו ויצרו את האליפות האירופאית החדשה של פורמולה 3.
נתונים טכניים של כלי הרכב במירוץ

מנוע הפורמולה 3 הוא מנוע 2 ליטרים, 4 צילינדרים רגיל. המנועים חייבים להיות בנויים מתוך הבלוק של מודל הייצור, ואף מסופקים על ידי הליגה\מרוץ בו משתתפים ומכך כוונונים פרטיים לא יכולים להתבצע, מה שאומר שכוח המנוע שווה. ישנם הרבה חברות שמייצרות  את המנועים, הפופולריות שבהן הם: הונדה, פולקסווגן, אלפא רומיאו, רנו ומרצדס.
נתונים טכניים של כלי הרכב במירוץ > גוף המכונית

תיבת הילוכים: חצי אוטומטית, שישה הילוכים מקסימום.
צמיגים: רוחב - 240 מ"מ, קוטר - 330 מ"מ מקסימום.
קיבולת דלק: 45 ליטרים.
רוחב: 1,850 מ"מ מקסימום.
משקל: 550 קילוגרם מינימום (כולל נהג)
מערכות: מתלים אוטומטים, בקרת יציבות וטלמטריה אסורים.
הנעה: מנוע אחיד (מסופק על ידי אותה חברה לכולם) בנפח 2000 סמ"ק, הנעה אחורית.
הספק מנוע: 200 כוח סוס, מהירות מנוע נעה בין 5,000 ל-7400, סל"ד.
בלמים: בלמי ברזל לא מחורץ
המרחק בין הסרן הקדמי והאחורי של כלי הרכב: 2000 מ"מ (2 מטרים) מקסימום.
המרחק בין שני הגלגלים הקדמיים: 1200 מ"מ (1.2 מטר) מקסימום.
מערכת ההגה של שני גלגלים בלבד.
מערכת הנעה של שני גלגלים בלבד.
רשימת נתונים טכניים מלאה: (fia.com" (PDF). (1213 kiB")
מרוצים מיוחדים

בנוסף לכל האליפויות וסדרות המרוצים, פורמולה 3 ידוע גם בזכות המרוצים החד יומיים המתרחשים ברחבי העולם בלי קשר לשאר האליפויות. רוב המרוצים המיוחדים אינם מתרחשים כל שנה ברציפות אלא כל כמה שנים. כיום ישנם רק שני מרוצים חד יומיים המתרחשים בקביעות כל שנה והם המרוצים "מסטרס הפורמולה 3" ו "מקאו גראנד פרי פורמולה 3". מרוצים אלה התחילו בשנת 1983 שבה התרחש המרוץ החד יומי הראשון במקאו. "מקאו גראנד פרי פורמולה 3" הוא הידוע ביותר מבין המרוצים החד יומיים ובו זכו הנהגים המפורסמים איירטון סנה, מיכאל שומאכר, דייוויד קולטרד וראלף שומאכר. המירוץ מסמן בדרך כלל את סיום עונת הפורמולה 3 ומשתתפים בו נהגים מאליפויות בכל רחבי העולם. בנוסף ישנם גם כמה מרוצים המתרחשים במקומות שונים בעולם, בעיקר במקומות בהם לא מתקיימות אליפויות וסדרות המרוצים המרכזיות, כדי לאפשר לקהלים נוספים לצפות במרוצים. אחד המרוצים החד יומיים המפורסמים ביותר היה ה"מונקו גראנד פרי" אשר התרחש עד שנת 1997 והתרחש מאז רק עוד פעם אחת בשנת 2005, ומאז עבר להיות חלק מאליפות פורמולה 3 האירופאית.
רשימת אליפויות וסדרות מרוצים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שמות סדרות המרוצים והאליפויות | אזורים/מדינות | שנות פעילות |
| FIA European Formula Three Championship | אירופה | 1975–1984, ו-2012 והלאה |
| All-Japan Formula Three Championship | יפן | 1979 והלאה |
| Euroformula Open Championship | אירופה | 2009 והלאה |
| Australian Formula 3 Championship | אוסטרליה | 2001 והלאה |
| Fórmula 3 Brasil | ברזיל | 1989-1995, ו-2014 והלאה |
| Austria Formula 3 Cup | אוסטריה | 1982, 1984–והלאה |
| Swiss Formula Three Championship | שווייץ | 1978–2008, 2014 והלאה |
| MotorSport Vision Formula Three Cup | בריטניה | 2011 והלאה |
| BRDC British Formula 3 Championship | בריטניה | 2016 והלאה |
| German Formula Three Championship | גרמניה | 1950–1953, ו-1971–2014 |
| British Formula Three Championship | בריטניה | 1951–1961, ו-1964–2014 |
| Italian Formula Three Championship | איטליה | 1958–1966, 1968–2012 |
| Formula 3 Euro Series | אירופה | 2003–2012 |
| FIA Formula 3 International Trophy | כלל עולמי | 2011 |
| Spanish Formula Three Championship | ספרד | 2001–2008 |
| Formula Three Sudamericana | דרום אמריקה | 1987–2013 |
| French Formula Three Championship | צרפת | 1964–1973, 1978–2002 |
| Belgian Formula Three Championship | בלגיה | 1964–1967 |
| Swedish Formula 3 Championship | שוודיה | 1964–1994, 1997–2000 |
| Danish Formula 3 Championship | דנמרק | 1949–1966, 1976–1977 |
| Norwegian Formula 3 Championship | נורווגיה | 1999–2000 |
| Scandinavian & Nordic Formula Three Championship | סקנדינביה | 1984–1985, 1992–2001 |
| Finnish Formula Three Championship | פינלנד | 1958–1960, 1984–1986, 2000–2010 |
| North European Zone Formula 3 Cup | צפון אירופה | 2008–2009 |
| Russian Formula Three Championship | רוסיה | 1997–2002, 2008 |
| Greece Formula 3 Championship | יוון | 1990–2002 |
| Turkish Formula Three Championship | טורקיה | 1994–2006 |
| Center-European Zone Formula 3 Cup | מרכז אירופה | 1994–2005 |
| DDR Formula Three Championship | מזרח גרמניה | 1950–1958, 1964–1972 |
| Asian Formula Three Championship | אסיה | 2001–2008 |
| United States Formula Three Championship | ארצות הברית | 2000–2001 |
| Mexican Formula Three Championship | מקסיקו | 1990–2002 |
| Mexican Formula Three International Championship | מקסיקו | 1990–2003 |
| Chilean Formula Three Championship | צ'ילה | 1972–2012 |
| BRSCC ARP Formula Three Championship | בריטניה | 1990–2005 |
ראו גם: אליפויות וסדרות מרוצים
הערות שוליים

1 2  "History of Formula 3 - FIA-F3". FIA Formula 3 European Championship (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-28. נבדק ב-2018-02-07.
↑  Federation Internationale de l'Automobile, Federation Internationale de l'Automobile (באנגלית)
1 2  Wolfgang Neumayer, formel 3 guide - Saison 1948-2016, www.formel3guide.com (בגרמנית)
1 2  "History of Formula 3 - FIA-F3". FIA Formula 3 European Championship (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-28. נבדק ב-2018-02-07.
↑  תקנות הרכב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4775565-9 
מכונית בעל מנוע 500 סמ"ק שצולמה בשנת 1978.
מכוניות הפורמולה שלוש יורו-קאפ
מנוע הפורמולה 3 מתוצרת דלארה
מרוץ פורמולה שלוש בברזיל 2006
שילה אדלר

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1979  (בן 45)
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  עלי 
 פעילות בולטת:  משנה למנכ"ל וסמנכ"ל תשתיות במשרד התחבורה  מנכ"ל גרעין תורני  מנהל אתר עיר דוד  חבר מליאת המועצה האזורית מטה בנימין
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תפקיד:  מנכ"ל מועצת יש"ע  יו"ר הנהלת עמותת "בני דוד" בעלי  מפקד חטיבת דניאל (במיל')
 
שילה אדלר (נולד ב-8 ביולי 1979) הוא איש ניהול ישראלי, המכהן כמנכ"ל חברת פסגות ירושלים. לפני כן שימש כראש מינהל ההתיישבות במשרד הבינוי והשיכון, משנה למנכ"ל משרד התחבורה, מנכ"ל מועצת יש"ע ויו"ר הנהלת המכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי. מפקד חטיבת דניאל במילואים.