stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הסרבית
טבלת אלופות של סרביה מכל הזמנים (החל מ-1923)

מפאת החשבתה של הליגה כיום כממשיכת דרכה הישירה של הליגה היוגוסלבית שממנה פרשו שאר הקבוצות ממדינות הבלקן, ולאחר מכן של הליגה של סרביה ומונטנגרו שמונטנגרו פרשה ממנה, נהוג לעיתים לשכלל את תוארי הקבוצות הסרביות מאז הקמת הליגה היוגוסלבית ב-1923 ועד גלגולה של הליגה כיום כסופרליגה הסרבית.
| קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| הכוכב האדום בלגרד | ‏35 | 24 | ‏1946, 1951, 1953, 1956, 1957, 1959, 1960, 1964, 1968, 1969, 1970, 1973, 1977, 1980, 1981, 1984, 1988, 1990, 1991, 1992, 1995, 2000, 2001, 2004, 2006, 2007, 2014, 2016, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 |
| פרטיזן בלגרד | 27 | ‏21 | ‏1947, 1949, 1961, 1962, 1963, 1965, 1976, 1978, 1983, 1986, 1987, 1993, 1994, 1996, 1997, 1999, 2002, 2003, 2005, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2017 |
| OFK בלגרד | 5 | 6 | ‏1931, 1933, 1935, 1936, 1939 |
| וויבודינה נובי סאד | 2 | 4 | ‏1966, 1989 |
| SK יוגוסלביה | 2 | 3 | ‏1924, 1925 |
| FK אוביליץ' | 1 | 1 | ‏1998 |
| רדניקי NIS | - | 3 |  |
| רדניקי בלגרד | - | 2 |  |
| TSC באצ'קה טופולה | - | 1 |  |
הערות שוליים

↑  1945/1946 הייתה ליגה בת עונה אחת תחת הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה לפני הצטרפות הסרביות לליגה היוגוסלבית.
| ליגות הכדורגל העליונות של אירופה (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | הפוטבול ליג (אנגליה) • ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
אודי מירון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בן 73 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת המדינה של קליבלנד  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  ענני פרמאונט 
 מספר צאצאים:  3 
 
אודי מירון (נולד ב-1951) הוא איש תקשורת וסופר ישראלי, מנהל שותף בקרן "Gazella- New Media Experience" ועד לאחרונה שימש כיושב ראש "ענני תקשורת".
ביוגרפיה

מירון נולד ביישוב משמר הים, 5 קילומטרים דרומית לעכו, יישוב שבמהלך שנות השבעים נעלם מעל פני האדמה (בקירוב לקיבוץ "אפק" היום). בשנת 1955 עברה משפחתו לקריית חיים בה גדל עד גיוסו לחטיבת הנח"ל המוצנח בשנת 1969. בשנת 1972 לאחר שהשתחרר מהשירות הקרבי, נסע מירון ללימודים בארצות הברית.
מירון הוא בוגר הנדסה תעשייה וניהול (B.Sc) מאוניברסיטת C.S.U באוהיו, ובוגר תקשורת (MA) מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.
בשנת 1979 חזר לישראל והחל את דרכו המקצועית כבמאי פרילנסר בערוץ 1. בשנת 1980 החל לעבוד בטלוויזיה החינוכית/לימודית במגוון תפקידי ניהול, ובמקביל למד לימודי מנהל עסקים (MBA) בפקולטה על שם רקנאטי באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1988 ייסד את חברת I.C.P – חברת ערוצי הטלוויזיה של חברות הכבלים בראשיתם, במסגרתה הקים את ערוצי הילדים, הספורט, הסרטים והמשפחה.
בשנת 1996 הקים את חברת 'נגה תקשורת' שסיפקה לחברת הכבלים והלוויין את ערוצי הילדים וערוץ 8.
בשנת 2000 הקים את חברת 'ענני תקשורת', בה הוא משמש כיושב ראש. ענני תקשורת מפיקה 12 ערוצים שונים (ניקולדיון, ניק ג'וניור, ערוץ החיים הטובים, ערוץ האוכל, ערוץ אגו ועוד) ולה 2 חברות הפקה - Nutz ושמיים.
בשנת 2004 כתב את ספרו הראשון "על החיים ועל המוות" אשר ראה אור בהוצאת כתר באותה שנה, ובשנת 2017 כתב את ספרו השני "סע הביתה ינקי".
בשנת 2017 ענקית המדיה ViacomCBS רכשה 20% מענני תקשורת שבבעלות מירון, ובמאי 2020 השלימה רכישה של 100% מהמניות.
היום, מירון משמש כיועץ חיצוני לחברת ענני תקשורת, ויחד עם ViacomCBS הקים חברת השקעות בשם "Gazella- New Media Experiance" המשקיעה בסטרטאפים ישראליים העוסקים בתחום הטכנולוגיה, חינוך ותוכן.
מירון נשוי ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  שי שלו, ‏אודי מירון צפוי למכור את ענני תקשורת בכ-150 מיליון שקל, באתר גלובס, 19 בינואר 2017
↑  רוני קורן-דינר, איש התקשורת אודי מירון מוציא ספר ביכורים: "על החיים ועל המוות", באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2004
↑  אביאור אבו, ויאקום האמריקאית רוכשת את קבוצת ענני תקשורת הישראלית, באתר כלכליסט, 6 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450529405171  LCCN: n81079517  VIAF: 15025223   WorldCat (עם VIAF): 15025223 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוריאל עקביא

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1911 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  22 בינואר 1997 (בגיל 85) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אוריאל עקביא (יעקבוביץ) (נכתב גם עקביה; 19 בדצמבר 1911 – 22 בינואר 1997) היה מחנך, פסיכולוג וסופר ישראלי. בנו של אברהם אריה עקביא.
ביוגרפיה

עקביא נולד בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בנו של הסופר, המתרגם וחוקר הלוח העברי אברהם אריה עקביא, ובתיה פייגה, בתו של שחקן התיאטרון היידי יעקב ציפיס.
התחנך בגן ילדים עברי באודסה ובגימנסיה עברית "אסכולה" בוורשה, וסיים את לימודיו בשנת 1928.
ב-1929 עלה לארץ ישראל, ובשנת 1933 סיים לימודי מוסמך במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1937 הוסמך להוראה והשתלם בפדגוגיה רפואית ובפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק, לצורך טיפול פרטני בילדים עם קשיי לימוד וחינוך.
בתקופת המרד הערבי הגדול כתב בעיתוני "הארץ" ו"דבר" וייסד "בית ספר עירוני לנוער" עבור נערים עובדים מטעם עיריית תל אביב.
בשנת 1940 נישא למרגלית, בתו של דב ספיר. בני הזוג היו הורים לשלושה ילדים: רוני, נעמן ועדן.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת במשך שלוש שנים, מהן מסוף שנת 1943 כקצין. במלחמת העצמאות עבד במכון הפסיכוטכני הצבאי ובהוראה למתנדבים שהגיעו מחו"ל. בסיום המלחמה יסד וניהל בית ספר עממי בלוד, ולאחר מכן נתמנה למורה וסגן מנהל בבית ספר בשכונת יד אליהו בתל אביב.
היה חבר הוועד הפועל של ארגון המורים הכלליים, מנהל שירותי הנוער בעיריית תל אביב וחבר בהנהלת בית המדרש למורים בתל אביב.
עקביא הרבה לכתוב מאמרים בעיתונות פדגוגית בנושאי חינוך, הוראה וטיפול אינדיבידואלי לתלמידים המתקשים בלמידה. בעבודתו התייחס לשימוש בציור כאמצעי טיפולי, בייחוד בעבודה עם ילדים, עבורם הוא מהווה קשר ראשוני שאינו מאיים ואינו מצריך הבעה מילולית של תחושותיהם. בנוסף, לדבריו, הציור מאפשר לגלות דברים שהמטופל אינו בהכרח מודע אליהם או אל חשיבותם.
הרצה בנושאי חינוך ופסיכולוגיה במוסדות בישראל ומחוצה לה. כתב ספרי שירה, סיפורת ותרגום משפות אירופיות ומיפנית. פרסם ספרי לימוד ומדריכים להורים במקצועות הפסיכולוגיה, החינוך וההוראה, ומקראות להוראת השפה העברית, גאוגרפיה והיסטוריה. בין ספריו, כתב מילון שימושי למונחים בפסיכולוגיה, "פרקים בפסיכולוגיה שימושית" (1953), וערך את כרך ד' באנציקלופדיה מעיין (1951).
כתחביב אסף קמעות ופסלונים, שהציג בדירתו שבצפון תל אביב.
עקביא נפטר ב-1997, בגיל 87. אלמנתו מרגלית נפטרה ב-2001 ונקברה לצדו בבית העלמין ירקון.
מיד לאחר שחרורו מהצבא הבריטי בשנת 1945 שימש כמחנך כיתה בבית-ספר לדוגמה בצפון תל אביב. תלמידיו אהבו את יכולתו לתקשר אתם כאחד מהם, אך שמרו על כבודו כמחנך מסור שראוי להישמע וללמוד ממנו. אחד מתלמידיו באותן שנים היה הסופר והאמן עמוס אריכא שעמד איתו בקשר חברי גם בבגרותו והעריך את סגולותיו כסופר מובהק לבני הנעורים.
פרסומיו

ארצות ועמים: ספר קריאה ועבודה בכתיבת-הארץ, תל אביב: יזרעאל, 1939–1952.
משחקי למוד, יחד עם מרגלית עקביא, תל אביב: יזרעאל, 1949.
ספר הפרפראות: שאלות, משחקים, חידות, בדיחות ומהתלות, תל אביב: י' שרברק, תש"י 1950.
פרקים בפסיכולוגיה שימושית, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית, תשי"ג 1953.
איך מצליחים בלמודים?: שיטות הלמידה היעילות ביותר ... מדריך להורים ומורים ... לתלמידי בתי הספר התיכוניים והגבוהים, תל אביב: י' שרברק, תשט"ו 1955.
מדריך חנוכי: להורים ומורים, תל אביב: י' שרברק, 1956.
סמלים: שירים, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ב 1962.
ליצן הקיסר: ספור היסטורי, תל אביב: י' צ'צ'יק, תשכ"ג 1963.
חרב היונה: ספור היסטורי מימי הבית השני, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ה 1965.
איך בוחנים תלמידים: ומעריכים את הישגיהם בלימודים: דפי הדרכה למורים, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ז 1966.
הלכות בפסיכולוגיה: ממצאי מחקרים בפסיכולוגיה חדישה על פי מקורות שונים, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ז 1966.
הכלב הצוחק: פרשת חייו וחכמתו של דיוגנס הכלבי, סיפור היסטורי, תל אביב: ישרעאל, תשכ"ו 1966.
למד כיצד ללמוד: הרקע הפסיכולוגי והיסודות החינוכיים של למידה יעילה, תל אביב: י' שרברק, תשכ"ו 1966.
מדוע אתה מתנהג ככה?: מיכניזמים חיוביים ושליליים של הסתגלות והתגוננות פסיכולוגיות, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ז 1966.
איזה טיפוס אתה?: בצירוף שאלונים פסיכולוגיים, תורות טיפוסים למיניהן, תל אביב: יזרעאל, תשכ"ח 1968.
דע את עצמך: מחקרים בפסיכולוגיה המודרנית, תל אביב: יזרעאל, 1970.
מצאי הלומד: שאלון אבחני לזהוי סיבות של פיגור בלימודים ולהכרת טיפוסי לומדים, למניעיהם הפריטים נקלטו ממקורות שונים, תל אביב: חמו"ל, תש"ל 1970.
שחק בעברית: משחקים ללימוד העברית ללא קריאה וללא כתיבה, יחד עם מרגלית עקביא, תל אביב: יזרעאל, תשל"ב 1972.
פסיכולוגיה תעזר לך!: פרשיות בפסיכולוגיה שימושית, תל אביב: יזרעאל, תשל"ג 1973.
חידושים בפסיכולוגיה, תל אביב: יזרעאל, תשל"ה 1974.
עיר הגמדים: ספורי קסמים, תל אביב: יזרעאל, תשל"ו 1976.
צחוק זה לא צחוק: הפסיכולוגיה של ההומור, תל אביב: יזרעאל, תשל"ח 1978.
פרסומיו > תרגומיו

כרש ברדי, הכובשים הראשונים: ספור מימי יהושע בן נון, תל אביב: יזרעאל, 1937.
כרש ברדי, שמש בגבעון דום: ספור מימי יהושע בן נון, תל אביב: יזרעאל, 1938. (ההמשך של "הכובשים הראשונים")
זמורת דֻבדבנים: אנתולוגיה של שירים יפניים קלסיים, תל אביב: אוצר המורה, תשכ"א 1960.
עולם הטללים: אנתולוגיה, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ב 1962.
שירי אהבה יפניים: אנתולוגיה של שירים יפניים קלסיים, תל אביב: מחברות לספרות בשיתוף עם א’ לוין-אפשטין, 1972.
סנריו: שירים יפניים, תל אביב: חמו"ל, תשל"ה 1975.
סקורא: אנתולוגיה יפנית, תל אביב: יזרעאל, תשל"ט 1978.
פרסומיו > ספרים בעריכתו

האדם בתבל, כרך ד' בתוך אנציקלופדיה מעין, תל אביב: י’ שרברק, תש"ט-1959. בעריכתו של זלמן אריאל
מקראה פדגוגית ספרותית: למכינות הפדגוגיות, יחד עם מיכאל הנדל, תל אביב: אוצר המורה, תשכ"א 1961.
לך בהצלחה: אמרות חכמים להצלחה בחיים, תל אביב?: ספר לכל, 1995.
הערות שוליים

↑  מצבתו של אוריאל עקביא
↑  אוריאל עקביא באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  מינוי קצינים בגדודים הארצישראליים, דבר, 15 בדצמבר 1943.
↑  סמדר שיר, ציורי ילדים מאלפים ומטעים, מעריב, 27 בינואר 1978.
↑  רימונה מייזלס-שיף, קמיעות מכל העולם, מעריב, 16 ביולי 1979.
↑  מרגלית עקביא באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  סקירה: איך מצליחים בלמודים, דבר, 1 במרץ 1955.
↑  ביקורת: מ. ניב, כיצד ללמוד: מורה-דרך למחנכים ולתלמידים, מעריב, 20 במאי 1966.
↑  סקירה: שירת הצרצר – מיפאן, מעריב, 24 בנובמבר 1978.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299623305171  ISNI: 0000 0000 6696 919X  LCCN: n85030081  SUDOC: 244391823  VIAF: 70350413   WorldCat (עם VIAF): 70350413
מנחם סבידור

.
מנחם סָבִידוֹר (חודורובסקי) (20 באוגוסט 1917 – 2 בנובמבר 1988, ט' באלול ה'תרע"ח – כ"ב בחשוון ה'תשמ"ט) היה חבר הכנסת, יושב ראש הכנסת ומנכ"ל רכבת ישראל בשנים 1954–1964.
ביוגרפיה

סבידור נולד בבאחמוט שברוסיה (כיום באוקראינה), ובשנת 1922 עבר עם הוריו אנה (לבית רקובסקי) ודב לעיר ביאליסטוק שבמדינה הפולנית הצעירה. שנתיים לאחר מעבר המשפחה יצא אביו, פרופ' דב חודורובסקי, בסיוע בני משפחתו (חרל"פ) לארצות הברית והצטרף לסגל אוניברסיטת פנסילבניה כמרצה לשפות. בגיל 44 נפטר אביו מדום לב כשהוא מותיר אחריו אלמנה וחמישה ילדים בפולין. זמן מה לאחר מות האב, נפל אחיו הצעיר מחלון הבית ונהרג. סבידור למד בבית הספר התיכון בזמברוב שבפולין, ולאחר מכן למד באוניברסיטת וילנה. עם עליית הנאצים חזה את הנולד ועשה מאמצים ניכרים לשכנע את אחיו ואמו לעזוב את פולין. מאמציו לא צלחו והנותרים נספו בשואה. בסיוע הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם, צ'יאונה סוגיהארה קיבל אשרת כניסה ליפן ודרכה, כשהוא בראש קבוצת יהודים צעירים שנמלטו מאירופה עשו דרכם לארץ ישראל כשהם שוהים בדרכם בסין ובהודו. בשנת 1941 הגיע לארץ ישראל.
ביוגרפיה > שירות צבאי

עם עלייתו לארץ ישראל התגייס סבידור לצבא הבריטי, ושירת בו עד 1946. את מרבית שירותו בצבא הבריטי עשה סבידור במדבר סהרה כלוחם בהנדסה קרבית והתמחה בפירוק מוקשים. לאחר מכן הצטרף לכוחות הבריטיים שליוו את גנרל וויר, מפקד הצבא הבריטי באוסטריה[דרושה הבהרה] והיה לראש מטהו.
לאחר סיום שירותו, למד סבידור בצרפת ובארצות הברית והתמחה במינהל ציבורי, בכלכלה ובמינהל וכלכלת תחבורה.
עם קום המדינה התגייס לצה"ל, ושירת בו עד שנת 1953. במסגרת שירותו בצבא שימש סבידור כמייסדו ומפקדו הראשון של בית-הספר הצבאי לארגון וניהול וכראש ענף משטר ומשמעת, והשתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1951 נשא סבידור לאישה את רעיה לבית קרוקס בתו של ד"ר יצחק קרוקס מרופאיה הראשונים של תל אביב.
לאחר פרישתו מצה"ל החל לשמש כחבר מפלגת הציונים הכלליים וחבר המפלגה הליברלית. הוא כיהן במשך כשנה כסמנכ”ל משרד התחבורה (1953), ולאחר מכן שימש למעלה מעשור (1954–1964) כמנכ"ל רכבת ישראל. ביולי 1961 הגיש את התפטרותו, אולם זו נדחתה בידי שר התחבורה דאז יצחק בן-אהרן. בהמשך כהונתו, ארעה ב-26 בדצמבר 1963 תאונת הרכבת בבית יהושע. כחצי שנה לאחר התאונה התפטר מתפקידו, לאחר שננזף על ידי מנכ"ל משרד התחבורה. סבידור טען שלא היה מקום לנזוף בהנהלת הרכבת ולחלופין שהנזיפה הייתה צריכה להיות בהנהלת החטיבה הטכנית.
בשנת 1965 זכה באות לגיון הכבוד.
בין השנים 1964–1977 כיהן סבידור כמנכ"ל חברות ציבוריות, תחילה כמנכ"ל "ערד" (חברה בת של רסקו) (בין השנים 1964–1967), ולאחר מכן משך כעשור כמנכ"ל המועצה לייצוא מוצרי פרי הדר (1968–1977). ב-1965 זכה בעיטור אות לגיון הכבוד הצרפתי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

במקביל נכנס לפעילות פוליטית. בשנת 1969 התמודד על ראשות עיריית תל אביב מול יהושע רבינוביץ, שכיהן באותה העת כראש העירייה; גח"ל בראשות סבידור זכתה ב-12 מנדטים לעומת 13 של רבינוביץ. לאחר הבחירות נחתם הסכם קואליציוני עם המפד"ל ורשימת עמ, ונדמה היה שסבידור יתמנה לראש עירייה, אלא שההסכם לא החזיק מעמד ובוטל בלחץ מפא"י, ורבינוביץ המשיך לכהן כראש העירייה. משנת 1969 כיהן סבידור כחבר מועצת עיריית תל אביב-יפו וראש סיעת גח"ל במועצה (בין השנים 1969–1974), וכסגן יו"ר המרכז של המפלגה הליברלית ויו"ר צוות החשיבה המדינית של המפלגה (1976).
בין השנים 1968–1977 שימש סבידור יו"ר מכבי ישראל ולאחר מכן נשיא תנועת מכבי.
סבידור נבחר לראשונה לכנסת התשיעית בשנת 1977 כנציג הליברלים ברשימת הליכוד, ובכנסת זו כיהן כחבר בוועדות רבות של הכנסת. בשנת 1981 נבחר לשמש כיושב ראש הכנסת העשירית, ושימש בתפקיד עד תום ימי הכנסת העשירית, בקיץ 1984.
במרץ 1984, כשנה לאחר מותו של יו"ר המפלגה הליברלית חבר הכנסת ושר החקלאות שמחה ארליך, החליט סבידור להתמודד לתפקיד לאחר שלא אוייש מאז מותו של ארליך. בעת שהאופוזיציה העלתה להצבעה חוק לפיזור הכנסת בתחילת אפריל אותה השנה, ביקשה הממשלה שההצבעה תהיה חשאית בעוד האופוזיציה ביקשה הצבעה גלויה. סבידור הכריע שההצבעה תהיה גלויה בניגוד לקו של מפלגתו, וייתכן כי בעקבות זאת נדחק החוצה מרשימת הליברלים (בסיעת הליכוד) לכנסת הבאה – בבחירות לראשות המפלגה הליברלית שנערכו בסוף אפריל הוא הפסיד ליצחק מודעי, והודח מרשימת המועמדים של המפלגה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית נוספת

לאחר פרישתו מהכנסת, כיהן סבידור כיו”ר הוועד הציבורי להבראת המשק (בשנים 1985–1986) וכיו”ר קרן לב"י עד יומו האחרון (1987–1988).
מנחם סבידור נפטר ב-2 בנובמבר 1988 ונקבר בחלקת גדולי האומה לצד אשתו - רעיה שנפטרה שלושה חודשים לפניו. במותו הותיר אחריו בת, ענת סבידור גולדנצווייג – בעברה, פרקליטה בכירה בשירות המדינה והמשנה לפרקליט מחוז המרכז; ובן – דב – פעיל ציבור ויו"ר הוועד המקומי במושב עין ורד.
הנצחתו

על שמו נקראת תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז. מספר רחובות בישראל נקראים על שמו, ובכלל זאת בנתניה, בחיפה, בבאר שבע ובמזכרת בתיה.
הערות שוליים

↑  ⁨סבידור הגיש התפטרותו ⁩ | ⁨חרות⁩ | 18 יולי 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ראובן בן צבי, מנהל הרכבת התפטר מתפקידו, מעריב, 16 ביוני 1964; המשך
↑  ראובן בן צבי, ממלא המקום קיבל ... קביעות, מעריב, 22 במרץ 1965
↑  ⁨סבידור רוצה להיות ירו הליברלים⁩ | ⁨חדשות⁩ | 20 מרץ 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  חוק התפזרות הכנסת העשירית, התשמ"ד-1984, באתר main.knesset.gov.il
↑  דני קורן ובועז שפירא, קואליציות, זמורה ביתן מוציאים לאור 1998, עמ' 93
↑  מודעי הפתיע את שריר | ⁨מעריב⁩ | 27 אפריל 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨פרשת סבידור ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 11 מאי 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  עין ורד, באתר www.lev-hasharon.com
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336593205171  GND: 1128355442  VIAF: 3922149068576265730006   WorldCat (עם VIAF): 3922149068576265730006 
קברם של מנחם ורעיה סבידור בחלקת גדולי האומה בהר הרצל
ג'מירוקוואי

| --- | --- |

ג'יי קיי, סולן ג'מירוקוואי בהופעה
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  אנגליה, הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  אסיד ג'אז, רוק, פופ, מוזיקה אלקטרונית
 חברת תקליטים:  Sony Music Entertainment אסיד ג'אז
 http://www.jamiroquai.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ייסון קיי Sola Akingbola Matt Johnson Rob Harris Paul Turner Derrick McKenzie Glenn Nightingale Howard Whiddett 
 חברים לשעבר
 Simon Katz Nick Fyffe Wallis Buchanan Simon Bartholomew Nick Van Gelder Toby Smith Stuart Zender 
 
ג'מירוקוואי (באנגלית: Jamiroquai) היא להקת ג'אז פאנק, אסיד ג'אז ורוק ג'אז בריטית. הלהקה נחשבת למובילה בסצנת האסיד ג'אז הלונדונית בתחילת שנות התשעים, לצד להקות נוספות כגון אינקוגניטו, רביעיית ג'יימס טיילור, ה-ברנד ניו האוויס, גליאנו וקורדרוי. בהמשך פנתה הלהקה לכיוונים נוספים כרוק, פופ ומוזיקה אלקטרונית.
במהלך השנים מכרה ג'מירוקוואי למעלה מ-25 מיליון אלבומים.
היסטוריה > הקמת הלהקה

מקור השם ג'מירוקוואי הוא הלחם של המילים ג'אם, ושמו של השבט האינדיאני, האירוקוי (Iroquois). חברי הלהקה המקוריים, מקימיה והיוצרים של האלבום הראשון שלה היו ג'יי קיי (שירה), טובי סמית' (קלידים), סטיוארט זנדר (גיטרה בס) ניק ואן-גלדר (תופים) ויליאם ביוקנן (דידג'רידו). מאוחר יותר, הרכב הלהקה השתנה מספר פעמים, אך הסולן, כותב השירים העיקרי ומקים הלהקה ג'ייסון "ג'יי" קיי נותר בה. חבר ותיק אחר בלהקה הוא המתופף דריק מקנזי שהצטרף ללהקה בשנת 1994 ועדיין פעיל בה. במשך השנים ניסה הסולן ג׳יי קיי להציג את ג'אמירוקוואי כלהקה, אך התבלטותו ביחס לאחרים, הסגנון שאימץ לעצמו והדרך שבה הציג את הלהקה לקהל, הביאו לכך שתשומת הלב של אמצעי התקשורת הייתה נתונה אליו כמעט באופן בלעדי. ג'מירוקוואי היו בתחילה אחד ההרכבים החשובים בתנועת האסיד-ג'אז, שהתבססה בלונדון בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20, יחד עם רביעיית ג'יימס טיילור, הברנד ניו הביז, גאליאנו וקורדיורוי. בהמשך התפתחה הלהקה לכיוונים מוזיקליים אחרים, כגון פופ, רוק ואלקטרוניקה. ג'מירוקוואי מכרו יותר מ-25 מיליון אלבומים ברחבי העולם וזכו בפרס גראמי בשנת 1997.
היסטוריה > התבססות והצלחה

הסינגל הראשון של ג'מירוקוואי, "When You Gonna Learn" ("מתי תלמד"), יצא לאור ב-1992 בלייבל "אסיד ג'אז". בעקבות הצלחתו חתם קיי על חוזה הקלטות עבור שמונה אלבומים עם "סוני BMG מוזיקה ובידור". האלבום הראשון בחברת סוני, Emergency on Planet Earth (מצב חירום על פני כדור הארץ) יצא ב-1993. אלבום זו לווה על ידי האלבום The Return of the Space Cowboy ("שובו של קאובוי החלל"), שיצא ב-1994. הסינגל Space Cowboy ("קאובוי חלל") זכה לתשומת לב במצעדים ובמועדונים.
בעוד שבבריטניה ובמערב אירופה זכתה ג'מירוקוואי לפופולריות גוברת, בארצות הברית ובשווקים נוספים היא נותרה אלמונית למדי. הפריצה הבינלאומית של הלהקה הגיעה עם צאתו של האלבום השלישי, Travelling Without Moving ("לטייל מבלי לנוע"), ב-1996, שנקבע בספר השיאים של גינס כאלבום הפאנק (Funk) הנמכר ביותר בכל הזמנים; האלבום הוליד שני להיטים גדולים, Virtual Insanity ("אי שפיות וירטואלית") ו־Cosmic Girl ("נערה קוסמית"). ההצלחה של Virtual Insanity נעוצה בחלקה בקליפ שבוים על ידי ג'ונתן גלייזר, שכלל את תנועות הריקוד של קיי יחד עם צילומים מאתגרים-פיזית. בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV זכה הקליפ בארבעה פרסים - הקליפ הטוב ביותר, הפעלולים המיוחדים הטובים ביותר, הסינמטוגרפיה הטובה ביותר וקליפ הפריצה. אחרי ההצלחה הזאת זומנה הלהקה לבצע את שיר הנושא מהסרט גודזילה מ-1998.
אלבומה הרביעי של הלהקה Synkronized ("מסונכרן") יצא לאור ב-1999. האלבום סימן נקודת מפנה בסגנונה המוזיקלי של הלהקה, כשלצד האסיד ג'אז וההשפעות האתניות מאלבומיה הקודמים, ניכרו באלבום גם מאפיינים של מוזיקת פאנק ודיסקו, תוצאה של העניין הגובר שהביע ג'יי קיי בסגנונות אלו. עד להוצאת אלבומם החמישי, A Funk Odyssey ("אודיסיאת פאנק") ב-2001, סגנונה של הלהקה השתנה באופן כה דרסטי, עד שמבקרים מסוימים העידו שהלהקה איבדה את "הצליל של ג'מירוקוואי". עם עזיבתם של יותר ויותר מחברי הלהקה המקוריים, בהם וואליס ביוקנן והדיג'רידו שלו, הפכה ג'מירוקוואי ללהקה מאוד שונה מזו של 1992. למרות השינויים, הסינגל הראשון מהאלבום החמישי, Little L ("אות L קטנה"), הגיע למקום הראשון במצעדים רבים ברחבי העולם.
ב-2003 ג'מירוקוואי ליקטה וערכה אלבום מיקס עבור סדרת Late Night Tales ("מעשיות שעת לילה מאוחרת") של תקליטי אזולי. בחירת השירים מעידה על השפעות הפאנק, סול והדיסקו של הלהקה. האלבום כלל שירים של האחיות פוינטר, הקומודורס, ג'וני "האמונד" סמית' וג'וני "גיטרה" ווטסון.
ב-2 במאי 2018 הופיעה הלהקה בישראל בלייב פארק בראשון לציון.
בנובמבר 2024, הכריזה הלהקה על סיבוב ההופעות הראשון של הלהקה מזה שש שנים. ההופעות יתקיימו ברחבי אירופה ובריטניה בין נובמבר לדצמבר 2025.
דיסקוגרפיה

Emergency on Planet Earth - 1993
The Return of the Space Cowboy - 1994
1996 - Travelling Without Moving
Synkronized - 1999
2001 - A Funk Odyssey
2005 - Dynamite
2006 - High Times: Singles 1992-2006
2010 - Rock Dust Light Star
2017 - Automaton
הערות שוליים

↑  Arwa Haider. Acid jazz turns 25: The story of a scene. metro.co.uk, 29 November 2012.
↑  Tom Horan. Acid Jazz at 25: 'Everyone said we were mad to set up in Hoxton'. The Guardian, 1 November 2012.
1 2  Craig McLean. Jamiroquai Goes Back to Basics on 'Rock Dust Light Star'. billboard website, October 23, 2010.
↑  באתר הרשמי של הלהקה.
↑  על פי אתר הגארמי, אוחזר ב-26.7.2014.
↑  Leonie Cooper, Whisper it, Jamiroquai are cool again… here's why, NME, ‏2017-01-18 (באנגלית בריטית)
↑  מיכל פיטובסקי‏, בוגי וונדרלנד: ג'מירוקוואי הניעו אלפי ישבנים בלייב פארק ראשון לציון, באתר וואלה, 3 במאי 2018
↑  Liberty Dunworth, Jamiroquai announce huge UK and European tour for 2025, NME, ‏2024-11-18 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406595705171  BIBSYS: 3076491  BnF: cb162087366 (data)  GND: 3053150-0  ISNI: 0000 0001 1504 1196  LCCN: no97070733  MusicBrainz: f4857fb9-e255-4dc6-bd01-e4ca7cc68544  NKC: ko2003164177  SUDOC: 159688191  VIAF: 136986910   WorldCat (עם VIAF): 136986910
פיגוע הדריסה בברלין

| --- | --- |

כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם, שלידה בוצע הפיגוע
 תאריך:  19 בדצמבר 2016
 מקום:  כיכר ברייטשייד, ברלין, גרמניה
 מטרה:  שוק חג המולד בברלין
 קואורדינטות:  52°30′19″N 13°20′04″E﻿ / ﻿52.505277777778°N 13.334444444444°E﻿ / 52.505277777778; 13.334444444444
 סוג:  פיגוע דריסה
 נשק:  משאית סמי-טריילר מתוצרת סקאניה
 הרוגים:  12
 פצועים:  56
 מבצע:  אניס עמרי המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 מספר מפגעים:  1
  (למפת ברלין מוגדלת) כיכר ברייטשייד  (למפת ברלין רגילה) כיכר ברייטשייד  
 
פיגוע הדריסה בברלין היה פיגוע דריסה שבוצע ב-19 בדצמבר 2016 בשוק חג המולד בברלין, בירת גרמניה על ידי אניס עמרי, מבקש מקלט מוסלמי ממוצא תוניסאי. 12 בני אדם נרצחו בפיגוע ו-49 נפצעו. בין הנרצחים הייתה ישראלית. המחבל, שנהג במשאית הדורסת, נמלט מהזירה לאחר הפיגוע, וכעבור ימים אחדים נורה למוות במילאנו שבאיטליה. ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ב-19 בדצמבר 2016, בשעה 20:14, דהרה משאית סמי טריילר גנובה עמוסה בפלדה לתוך הקהל בשוק חג המולד בכיכר ברייטשייד, סמוך לכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם שבמערב ברלין, בירת גרמניה. המשאית נסעה במהירות של כ-65 קמ"ש, ונעצרה כחמישים מטרים לאחר הכניסה לשוק. 12 בני אדם נהרגו בפיגוע ו-48 נפצעו, בהם כמה במצב קשה. הנהג הפוגע נמלט מהזירה. במשאית נמצאה גופתו של לוקאש אורבן, הנהג הפולני שנרצח ביריות וממנו נשדדה המשאית.
חקירת הפיגוע

מיד לאחר הפיגוע נעצר בפשיטה משטרתית חשוד בפיגוע אך שוחרר לאחר מכן כשהוברר שאינו קשור לאירוע.
בעל חברת המשאיות סיפר כי בן דודו יצא עם המשאית מאיטליה לברלין בצהרי אותו היום, ותכנן להעביר את הלילה בעיר. משעות הצהריים אבד הקשר עם נהג המשאית. בעל המשאית הוסיף כי לא בן דודו הוא שביצע את הפיגוע, וכי המשאית "נחטפה". גורם במשטרה סיפר כי המשאית הייתה בברלין בארבע השעות שלפני הפיגוע.
כעבור שלושה ימים נפתח השוק לציבור.
אחר המחבל הנמלט התנהל מצוד. ב-23 בדצמבר הוא נעצר לבדיקה מקרית בפרוורי מילאנו שבאיטליה, אליה הגיע בנסיעה ברכבת דרך צרפת. הוא צעק "אללה אכבר" ולאחר מכן פתח בירי על שני השוטרים שבדקו אותו, השוטרים השיבו בירי והמחבל נורה למוות.
ראו גם

פיגוע הדריסה בניס
פיגוע הירי בשטרסבורג (2018)
פעולות טרור באירופה