stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבכי רונן
לקריאה נוספת

Brambilla, Mattia; Vitulano, Severino; Spina, Fernando; Bacetti, Nicola; Gargalllo, Gabriel; Fabbri, Elena; Guidali, Franca; Randi, Ettore (2008). "A molecular phylogeny of the Sylvia cantillans complex: Cryptic species within the Mediterranean basin". Molecular Phylogenetics and Evolution. 48 (2): 461–472. doi:10.1016/j.ympev.2008.05.013. PMID 18590968.
Svensson, Lars (2013). "A taxonomic revision of the Subalpine Warbler Sylvia cantillans" (PDF). Bulletin of the British Ornithologists' Club. 133: 240–248.
Svensson, Lars (2013). "Subalpine Warbler variation and taxonomy". British Birds. 106 (11): 651–668.
הערות שוליים

↑  סבכי רונן באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  סבכי רונן, באתר הצפרות הישראלי
↑  Mayr, Ernst; Cottrell, G. William, eds. (1986). Check-list of Birds of the World. Volume 11. Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology. p. 283.
↑  Sherborn, C. Davies (1905). "The new species of birds in Vroeg's catalogue, 1764". Smithsonian Miscellaneous Collections. 47: 332–341 [337 No. 177].
↑  Rookmaaker, L.C.; Pieters, F.F.J.M. (2000). "Birds in the sales catalogue of Adriaan Vroeg (1764) described by Pallas and Vosmaer". Contributions to Zoology. 69 (4): 271–277. doi:10.1163/18759866-06904005.
↑  Bechstein, Johann Matthäus (1802). Ornithologisches Taschenbuch von und für Deutschland, oder, Kurze Beschreibung aller Vögel Deutschlands für Liebhaber dieses Theils der Naturgeschichte (בגרמנית). Leipzig: Carl Friedrich Enoch Richter. p. 165.
↑  Mayr, Ernst; Cottrell, G. William, eds. (1986). Check-List of Birds of the World. Vol. 11. Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology. p. 270.
↑  Dickinson, E.C.; Christidis, L., eds. (2014). The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. Vol. 2: Passerines (4th ed.). Eastbourne, UK: Aves Press. p. 510. ISBN 978-0-9568611-2-2.
↑  Voelker, Gary; Light, Jessica E. (2011). "Palaeoclimatic events, dispersal and migratory losses along the Afro-European axis as drivers of biogeographic distribution in Sylvia warblers". BMC Evolutionary Biology. 11 (163): 163. doi:10.1186/1471-2148-11-163. PMC 3123607. PMID 21672229.
↑  Lepage, Denis. "Avibase - The World Bird Database". נבדק ב-17 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 89, 376. ISBN 978-1-4081-2501-4.
1 2  Phylogeny and biogeography of the genus Sylvia, pp. 24 – 30 in: Shirihai, Hadoram, Gabriel Gargallo and Andrea J. Helbig (2001) Sylvia warblers: Identification, taxonomy and phylogeny of the genus Sylvia Helm Identification Guides ISBN 0-7136-3984-9
↑  Jønsson, Knud A.; Fjeldså, Jon (2006). "A phylogenetic supertree of oscine passerine birds (Aves: Passeri)". Zool. Scripta. 35 (2): 149–186. doi:10.1111/j.1463-6409.2006.00221.x.
↑  "Split of Western and Eastern Subalpine Warbler". Magornitho. נבדק ב-8 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eastern Subalpine Warbler, Curruca cantillans (Pallas, 1764), observation.org
↑  Sylvia cantillans  (Pallas, 1764), Taxonomic Serial No.: 563187, Integrated Taxonomic Information System
↑  Duquet, Marc and Amine Flitti (2007) Éléments d'identification de la Fauvette passerinette orientale [Sylvia cantillans albistriata] Ornithos Vol. 14, no. 3, pages 164 – 171 (in French)
1 2  Eastern subalpine warbler, Curruca cantillans, Bird life Datazone
סלעית ערבות

| סלעית ערבות |
| --- | --- |
 סלעית ערבות, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית ערבות
שם מדעי
 Oenanthe isabellina ‏טמינק, 1829

סַלְעִית עֲרָבוֹת (שם מדעי: Oenanthe isabellina) היא ציפור שיר בסוג סלעית, ששויך בעבר למשפחת הקיכליים, אך כיום מוגדר על ידי מרבית הטקסונומים במשפחת החטפיתיים. זהו מין נודד, בית הגידול שלו הוא ערבות ונוף כפרי פתוח. היא מתרבה בדרום רוסיה ובמרכז אסיה עד צפון פקיסטן וחורפת באפריקה ובצפון מערב הודו. היא מזדמנת נדירה מאוד במערב אירופה.
בישראל קיימות מספר אוכלוסיות: כחולפת היא מצויה בסתיו ובאביב בכל חלקי הארץ, בעיקר בחודשים אוגוסט וספטמבר, ומרץ - תחילת אפריל. בנוסף, היא דוגרת לא שכיחה בעיקר ברמות הנגב המערבי והמרכזי, וגם בבקעת הירדן וברמת הגולן, וחורפת במספרים קטנים, בעיקר בנגב, אך גם בערבה ובבקעת הירדן.
עד לסוף שנות השמונים היא הייתה שכיחה יותר וקיננה גם בצפון הנגב, רמת מדבר יהודה, בקעת הירדן ורמת הגולן. בשנים אלה הוערכה האוכלוסייה כמה מאות זוגות לפחות (Shirihai 1996). הערכה עדכנית יותר חסרה.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Oenanthe נגזר מהמילים ביוונית העתיקה oenos (οίνος), "יין" והמילה anthos (ανθός), "פרח". זה מתייחס לחזרתה של הסלעית האירופית ליוון באביב בדיוק בזמן פריחת הגפנים.
שם המין הספציפי isabellinus בא מהמילה הלטינית ל"צהוב-אפור", והוא ככל הנראה בהתייחסות לאיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה, שלפי הדיווחים הבטיחה לא להחליף תחתונים עד שספרד תשוחרר מהמורים.
מהשם המדעי נגזר גם שמה העממי באנגלית, Isabelline wheatear. המילה "wheatear" אינה נגזרת מ"חיטה" או כל מובן של "אוזן", אלא היא השחתה לשונית מהמאה ה-16 של "לבן" ו"עכוז", ומתייחסת לשת הלבן הבולט שנמצא ברוב המינים.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
תיאור

זוהי סלעית גדולה יחסית, עם אורך גוף של 15–16.5 ס"מ, מוטת כנפיים של 29.3–31.5 ס"מ, ומשקל ממוצע של 30 גרם. המין אינו מקיים דו-צורתיות זוויגית, כלומר הזכר והנקבה דומים במראם. החלקים העליונים בצבע חום חולי בהיר. דגם הזנב בצורת T שחור הפוך על רקע לבן האופייני לסלעיות, כשהקצה השחור רחב. יש לה פס - גבה לבן וסוככות האוזן חומות חיוורות. מתחת למקור ובגרון הצבע נהיה חיוור יותר. החזה חולי או צהבהב והבטן בגוון שמנת בהיר. התת-שת לבנבן ווהתת-כנף והשחי לבנים עם בסיסים כהים. נוצות הכנפיים בצבע חום-שחור, עם קצוות ושוליים בגוון קרמי. המקור והרגליים שחורות והקשתיות חומות.
בצבעיה היא מזכירה נקבת סלעית אירופית, אך היא גדולה יותר, זקופה יותר ועם צבע צהוב יותר, ויש לה יותר שחור בקצה הזנב. השחי וסוככות הכנף לבנים, ואילו אצל האירופית הם מוכתמים באפור. הגבה לבנה אך קצרה יותר, וקדמת העין שחורה או חומה כהה. המקור ארוך יותר, וסוככות האוזניים חיוורות יותר. המינים דומים מאוד במראם ועלולים לבלבל.
חילוף הנוצות מתרחש פעמיים בשנה, יש חילוף שלם בסוף הקיץ וחילוף חלקי של נוצות הגוף באמצע החורף.
תיאור > קולות

הקריאות הן ציוץ, ולפעמים מושמעת שריקה חזקה. השירה מתוארת לפעמים כדמוית-עפרוני ומורכבת משריקות חליליות הנקטעות על ידי קטעי קרקור צורמים וכוללת חיקויי קולות של ציפורים אחרות, ומושרת בתעופה ומהקרקע.
תפוצה ובית גידול

סלעית ערבות היא מין נודד עם טווח רבייה פליארקטי מזרחי, המשתרע מדרום רוסיה, אזור הים הכספי, מדבר קיזילקום ומונגוליה ועד אפגניסטן, איראן, עיראק, ערב הסעודית, סוריה, ירדן וישראל. היא חורפת באפריקה ובצפון מערב הודו. היא משדמנת בקיץ ליוון, קפריסין, אלג'יריה ותוניסיה.
בעונת הקינון נמצאת הסלעית בשטחים פתוחים, שטחי אדמה עקרים, אזורים צחיחים, ערבות, רמות גבוהות ובמורדות התחתונים של גבעות. בשטחי החורף שלה היא תופסת בתי גידול דומים באזורים צחיחים למחצה, ארץ פתוחה עם שיחים דלילים וגבולות של אזורים מעובדים, ומחבבת במיוחד אדמות חוליות.
התנהגות

סלעית ערבות היא ציפור פעילה וחסרת מנוח, הנעה על פני הקרקע בקפיצות ארוכות, מתעופפת באוויר ומתיישבת על נקודות תצפית כמו שיחים קטנים. היציבה שלה זקופה למדי והיא פעלתנית ומקפצת, מרימה ומורידה את זנבה. לפעמים היא מרפרפת באוויר כדי לתפוס טרף, אבל בעיקר מחפשת מזון לאורך הקרקע, מנקרת באדמה במקורה. תזונתה כוללת נמלים, חגבים, עשים, זבובים, קרדיות, עכבישים וזחלי חרקים, ולעיתים היא אוכלת גם זרעים.
הן ציפורים בודדות בטריטוריות החורף שלהן ובמהלך הנדידה הן עשויות להתחבר עם מיני סלעיות אחרות. הן מקימות טריטוריות בהגיען לאזורי הקינון. הזכר מחזר אחר הנקבה על-ידי הורדה ופריסת כנפיו תוך כדי שירה, זינוק למרחקים קצרים באוויר, או טיסה לגובה של למעלה מחמישה עשר מטרים, ריחוף וביצוע פעלולים אוויריים, תוך שירה רציפה, עד הנחיתה שוב ליד הנקבה.
התנהגות > קינון

הקן הוא כוס רדודה ומגושמת של דשא יבש, שורשים ושיער, המרופד בשיער, צמר ונוצות. הוא נמצא בדרך כלל מתחת לקרקע, בדרך כלל במחילות ריקות של מכרסמים או יונקים קטנים כגון פיקה, מרמיטה או חולד, ולעיתים רחוקות יותר במחילה של שרקרק, או שהזוג אף עשוי לחפור מחילה חדשה. לעיתים הוא יהיה גם בחור או נקיק טבעי. התטולה מכילה ארבע עד שבע ביצים כחולות חיוורות, בדרך כלל ללא דוגמה אך לפעמים עם פיזור של כתמים אדמדמים. גודלן הממוצע של הביצים הוא 22.16 על 16.6 מ"מ. שני ההורים מאכילים את האפרוחים בזחלים קטנים וחרקים אחרים. לאחר עזיבת הקן, ההורים ממשיכים להאכיל את הגוזלים במשך כשבועיים אך לאחר מכן ההורים מגרשים אותם אל מחוץ לשטח. עונת הקינון מתרחשת מאמצע אפריל עד אמצע יולי בישראל, אפריל-מאי בירדן, מרץ-יוני בארמניה ובלוצ'יסטן ולפעמים כבר מאמצע פברואר בטורקמניסטן אך בדרך כלל סוף מרץ עד יולי בדרום רוסיה ומסוף אפריל עד אמצע יולי במונגוליה. נראה כי יש שני מחזורי קינון בחלקים הדרומיים של התפוצה.
זוג מביא טרף לפתח המחילה
פרחונים בפתח הקן
ביצים, מוזיאון האוסף ויסבאדן
סטטוס

לסלעית ערבות יש תפוצה נרחבת, המוערכת בכ-11.7 מיליון קמ"ר, ואוכלוסייה גדולה עם הערכה כוללת של 26 מיליון עד 378 מיליון פרטים. נראה שהאוכלוסייה יציבה, ועל-כן ה-IUCN סיווג את המין הזה ברשימה האדומה ברמת סיכון "ללא חשש".
סטטוס > בארץ

סלעית הערבות מוגדרת כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה הקטן של אוכלוסייתה בארץ (פחות מ-1,000 פרטים בוגרים), וכן בשל קצב הירידה במספר הזוגות המקננים, המוערך ביותר מ-10% במשך שלושה דורות (12.3 שנה). במהדורת 2002 של הספר האדום הוגדרה סלעית הערבות כמין שאינו בסיכון (LC). השינוי במעמד המין משקף החמרה במצב האוכלוסייה ונסיגה שלה מחלקים גדולים של תחום תפוצתה הקודם, בעיקר בחבל הערבתי (דוגמת בקעת הירדן ודרום הגולן).
לקריאה נוספת

Corso, A (1997). Variability of identification characters of isabelline wheatear (19). Dutch Birding. pp. 153–165.
הערות שוליים

↑  סלעית ערבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, סלעית ערבות Oenanthe isabellina, באתר הצפרות הישראלי
1 2  סלעית ערבות Oenanthe isabellina, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל של רט"ג
1 2  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 207, 280. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  מעבדת קורנל לאורניתולוגיה, Isabelline Wheatear, Oenanthe isabellina (Temminck, 1829), Birds of the World
1 2 3 4 5 6 7  Witherby, H. F., ed. (1943). Handbook of British Birds, Volume 2: Warblers to Owls. H. F. and G. Witherby Ltd. pp. 163–165.
↑  Coward, T. A. (1941). The Birds of the British Isles and their Eggs. Frederick Warne. pp. 229–230.
1 2  "Isabelline wheatear (Oenanthe isabellina)". ARKive. אורכב מ-המקור ב-2013-10-02. נבדק ב-2013-08-01.
↑  Isabelline Wheatear Oenanthe isabellina, BirdLife Data Zone
↑  Butchart, S.; Symes, A. "Isabelline wheatear Oenanthe isabellina". Species factsheet. BirdLife International. נבדק ב-2013-08-08.
פרט מגילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
צעיר, אגם טודורגה, סיוואס, טורקיה
פורשת את כנפיה, פקיסטן
סבכי ערבות

| סבכי ערבות |
| --- | --- |
 סבכי ערבות זכר מהתת-מין C.c.conspicillata, בריסל, בלגיה   נקבה מהתת-מין האטלנטי C.c.orbitalis, לאס פאלמאס, האיים הקנריים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סבכיים
סוג:: Curruca
מין:: סבכי ערבות
שם מדעי
 Curruca conspicillata ‏טמינק, 1820

סִבְּכִי עֲרָבוֹת (שם מדעי: Curruca conspicillata) הוא מין של ציפור שיר מהסוג Curruca, לשעבר תחת הסוג סבכי (Sylvia).
בישראל הוא יציב שכיח אך מקומי ביותר בשטחי בתה וגריגה באזור החבל הים-תיכוני, בספר המדבר דרומה עד צפון ומערב הנגב, ובחרמון. מחוץ לעונת הקינון נודד לאזורים נמוכים יותר, בעיקר לערבה ולבקעת הירדן.
טקסונומיה ואטימולוגיה

הסוג Curruca הוצג בידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן מתאוס בכשטיין בשנת 1802. המין הטיפוסי בסוג (Curruca curruca) הוחלט להיות סבכי טוחנים. שם הסוג Curruca מגיע ממילה לטינית שמשמעותה "ציפור קטנה בלתי מזוהה" שטבע המשורר הרומאי יובנאליס. הסוג Curruca פוצל מהסוג Sylvia ב-2014 בעקבות מחקר פילוגנטי שפורסם ב-2011, והפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות.
שם המין הספציפי conspicillata הוא מלטינית conspicillum - מקום להסתכל ממנו, משמעות שוות ערך ל"משקפיים", בדומה גם לשם העממי באנגלית שלו, "סבכי ממושקף" (Spectacled warbler).
יחסיו הפילוגנטיים המדויקים של מין זה לא נקבעו בוודאות. נראה שמראה הביניים שלו, מלבד טבעת העין הלבנה האוטפומורפית (תכונה נגזרת הייחודית לטקסון), מעיד על מיקומו בצורה סבירה. נקבע כי לכל הפחות, זהו לא קרוב-משפחתו החי הקרוב ביותר של סבכי טריסטמי.
טקסונומיה ואטימולוגיה > תת-מינים

ישנם שני תת-מינים מוכרים:
C. c. conspicillata (טמינק, 1820) - מקייץ בדרום-מערב עד דרום אירופה, צפון-מערב אפריקה, וטורקיה עד ירדן; חורף במערב הסהרה ומצרים.
C. c. orbitalis (כולל כיום את C. c. Bella. וולברג, 1854) - בעיקר באיים האטלנטיים: מדיירה (קבוצת מערב מדיירה), כל האיים הקנריים הראשיים וכל האיים הראשיים של כף ורדה. (מלבד סאל; צפון-מרכז לדרום מקרונזיה, צפון אפריקה).
תפוצה ובית גידול

הוא מתרבה בצפון-מערב אפריקה, דרום-מערב אירופה מאיבריה ועד איטליה, ומזרחה יותר באיי הים התיכון ובאזורי החוף המזרחיים. הוא יציב בעיקר באפריקה, אך אוכלוסיות אחרות נודדות לחורף בטווח נרחב יותר בצפון ומערב אפריקה ובמצרים. הוא מזדמן נדיר לצפון ומערב אירופה.
מין זה מצוי גם בחלק מהאיים האטלנטיים. הוצע כי האוכלוסייה של איי כף ורדה שייכת לתת-המין C. c. orbitalis. התת-מין המשוער של הסבכים ממדיירה, C. c. bella, נכלל היום בדרך כלל בטקסון זה, וכך גם האוכלוסייה של האיים הקנריים, שם המין נפוץ למדי (למעט באל איירו), ומוכר בשם "zarzalero y ratonero".
סבכי ערבות נמצא לעיתים קרובות באזורי שיחים נמוכים מאוד באזורים ים תיכוניים חמים יבשים בעיקר. הוא מעדיף את האזורים מכוסי השיחים הנמוכים והדלילים יותר האופייניים לגריגה פחות מפותחת, שטחי מלח ואזורים סמי-מדבריים. הוא מאכלס את השלבים הראשונים של רצף שלאחר שריפה, ויכול ליישב מחדש בית גידול שנה לאחר שריפה. באיים האטלנטיים, הגזע C. c. orbitalis תופס מגוון רחב יותר של בתי גידול, מאזורים שיחיים ועד אזורים מעובדים או מעובדים למחצה.
תפוצה ובית גידול > קינון

עונת הקינון נמשכת מפברואר עד יוני על פני רוב תחום תפוצתו; אולם התת-מין C. c. orbitalis מתרבה ברוב החודשים למעט יוני ויולי. הזכר בונה לפעמים "קיני חיזור", אך שני הזוויגים בונים את קן הרבייה, שהוא בצורת גביע עמוק הבנוי בצורה רופפת מעשבים, גבעולים ועלים, ומרופד בפלומת צמחים רכים, שורשים דקים וקצת שיער. הוא ממוקם בשיח נמוך, בדרך כלל מגובה פני הקרקע ועד כ-60 ס"מ מעליה. בתטולה שלוש עד חמש ביצים בהירות ומנוקדות בכבדות.
תפוצה ובית גידול > בישראל

הוא יציב בארץ בשטחי בתה בחבל הערבתי והמדברי, עם פיזור אוכלוסייה כתמי; כלומר הוא שכיח מאוד באזורים מסוימים ונעדר לגמרי מאחרים. הוא נודד מקומית מחוץ לעונת הקינון לאזורים נמוכים יותר, בעיקר לאזורי הערבה ובקעת הירדן. בחרמון הוא מצוי בחגורה הכר-קוצית עד לרום 2,100 מטר. באזור יהודה ושומרון הוא מוגבל לכיסי בתה המאופיינים בשיחי סירה קוצנית מפותחת וצפופה, בעיקר בגב-ההר וממזרח לקו פרשת המים. באזור הנגב הוא מקנן בצפיפות נמוכה, בעיקר באזור ירוחם–דימונה, רביבים–ניצנה וחולות מערב הנגב. תפוצתו אינה רציפה בשל קיטוע בתי הגידול על ידי שטחים נרחבים שאינם מתאימים לקינון.
בעבר, בתחילת המאה העשרים, עברה ככל הנראה אוכלוסיית סבכי הערבות תהליך של התפשטות צפונה ומערבה, לאזורים של בתות סירה קוצנית שנוצרו לאחר כריתת החורשים שהתרחשה בתקופה זו. בשנות השבעים נבלמה התפשטות זו והחלה מגמת נסיגה כתוצאה מפיתוח וייעור. במהלך שנות השבעים והשמונים חלה ירידה משמעותית עד כדי היעלמות אוכלוסיות מאזורים נרחבים בדרום הר חברון, השומרון, הכרמל, מזרח הגליל ודרום הגולן. בשל כך מוגדר סבכי ערבות כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בהסתמך על מגמת הירידה באוכלוסייה והצמצום בשטחי המחיה של המין, במיוחד בחבל הערבתי ובספר המדבר.
תיאור

אלו הם סבכים קטנים מאוד וביישנים. לזכרים צבעים עזים יחסית לסבכיים, עם ניצוי בגוונים שבין סבכי קוצים לסבכי טריסטרמי. הם חומים מלמעלה עם גוון צהבהב-חום עד ורוד בהיר מלמטה, אברות הכנף חלודיות וגרון לבן. לזכרים בוגרים יש ראש אפור-תכלכל וטבעת עין לבנה, הנותנת למין את שמו המדעי והאנגלי. מבנה הגוף צר ועדין, עם זנב ארוך וכנפיים קצרות ומעוגלות. הנקבה והצעירים בעלי ראש אפור וחלקים תחתונים לבנים וגם להם כתם כנף חלודי. ניתן לבלבל בין האחרונים ומקביליהם הן אצל סבכי קוצים והן אצל סבכי רונן, והזיהוי ביניהם קשה בשטח.
בשדה הוא נוהג לדלג בזריזות משיח לשיח, תוך זקירות של הזנב מעלה מדי פעם. קריאתו היא טרטור צורם החושפת בדרך כלל את הימצאותו בשטח. השירה היא פטפוט גבוה ומהיר.
התזונה מורכבת בעיקר מפרוקי-רגליים קטנים, זחלי חרקים וביצים; אך הוא גם מלקט פירות גרגיריים ולעיתים אף צוף, בעיקר מחוץ לעונת הקינון.
סטטוס

מגמות השינוי באוכלוסייה העולמית לא ידועות, אך מוערכות כיציבות, ובנוסף תפוצתו נרחבת. בשל כך, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את רמת הסיכון של המין כ"ללא חשש".
באירופה מעריכים שהאוכלוסייה המקננת מונה 166,000–450,000 זוגות, מה שמתרגם ל-332,000–901,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-35% הטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה ראשונית ביותר של גודלה של כלל האוכלוסייה העולמית עומדת על כ-948,000–2,575,000 פרטים בוגרים.
גלריה

זכר בוגר, C. c. orbitalis, לאס פאלמאס, האיים הקנריים
זכר בשירה, C. c. conspicillata, אווילה, ספרד
נקבה, C. c. orbitalis, לאס פאלמאס, האיים הקנריים
ביצי סבכי ערבות שנאספו באלג'יריה, אוסף מוזיאון טולוז
הערות שוליים

↑  סבכי ערבות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  דותן יושע, סבכי ערבות, באתר הצפרות הישראלי
↑  Bechstein, Johann Matthäus (1802). Ornithologisches Taschenbuch von und für Deutschland, oder, Kurze Beschreibung aller Vögel Deutschlands für Liebhaber dieses Theils der Naturgeschichte (בגרמנית). Leipzig: Carl Friedrich Enoch Richter. p. 165.
↑  Mayr, Ernst; Cottrell, G. William, eds. (1986). Check-List of Birds of the World. Vol. 11. Cambridge, Massachusetts: Museum of Comparative Zoology. p. 270.
↑  Dickinson, E.C.; Christidis, L., eds. (2014). The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. Vol. 2: Passerines (4th ed.). Eastbourne, UK: Aves Press. p. 510. ISBN 978-0-9568611-2-2.
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 125. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Voelker, Gary; Light, Jessica E. (2011). "Palaeoclimatic events, dispersal and migratory losses along the Afro-European axis as drivers of biogeographic distribution in Sylvia warblers". BMC Evolutionary Biology. 11 (163): 163. doi:10.1186/1471-2148-11-163. PMC 3123607. PMID 21672229.
↑  Lepage, Denis. "Avibase - The World Bird Database". נבדק ב-17 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 117, 376. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Helbig, A. J. (2001): Phylogeny and biogeography of the genus Sylvia.
↑  Jønsson, Knud A. and Fjeldså, Jon (2006): A phylogenetic supertree of oscine passerine birds (Aves: Passeri).
↑  Spectacled Warbler, Curruca conspicillata (Temminck, 1820), observation.org
↑  Sylvia conspicillata Temminck, 1820, Taxonomic Serial No.: 563189, Integrated Taxonomic Information System
↑  Álamo Tavío, Manuel (1975): "Aves de Fuerteventura en peligro de extinción(הקישור אינו פעיל, May 2018)".
1 2 3  Spectacled warbler, Curruca conspicillata, Bird life Datazone
↑  אסף מירוז, אבנר רינות, יואב פרלמן, עזרא חדד, יוסף כיאט, טוביה קאהן, ליאור כסלו, רעי סגלי, אייל שוחט, עדו צורים, נעם וייס, סבכי ערבות מתוך הרשימה האדומה, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל, רט"ג
קטה גדולה

| קטה גדולה |
| --- | --- |
 קטה גדולה, סבזוואר, איראן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קטאים
משפחה:: קטיים
סוג:: קטה
מין:: קטה גדולה
שם מדעי
 Pterocles orientalis ‏לינאוס, 1758

קָטָה גְּדוֹלָה (שם מדעי: Pterocles orientalis) היא עוף בינוני-גדול ממשפחת הקטיים. זהו מין נודד באופן חלקי, כאשר אוכלוסיות ממרכז אסיה נעות לפקיסטן ולצפון הודו בחורף.
בישראל היא יציבה בדרום השפלה, צפון הנגב, הר הנגב ומדבר יהודה. היא מזדמנת בנוסף גם לגולן ולבקעת הירדן. בניגוד לשאר מיני הקטות היא מעדיפה את אזורי ספר המדבר ולאו דווקא מדבר צחיח.
טקסונומיה ואטימולוגיה

הקטה הגדולה תוארה רשמית על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של Systema Naturae שלו. הוא הציב אותה עם כל שאר העופות דמויי השכווים בסוג Tetra וטבע את השם המדעי Tetra orientalis. הקטה הגדולה ממוקמת כעת עם 13 מינים אחרים בסוג קטה, שהוצג בשנת 1815 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק. שם הסוג משלב את המילה pteron מיוונית עתיקה שפירושה "כנף" ו-klēs שמשמעותו "בולט" או "מפואר".
לקטה גדולה נמצאו והוכרו שני תת-מינים:
P. o. orientalis (קארולוס ליניאוס, 1758) - תת-המין הטיפוסי, מצוי בצפון אפריקה ממרוקו ומזרחה עד מערב איראן, טורקיה, קפריסין האיים הקנריים, וחצי האי האיברי.
P. o. arenarius (פטר סימון פאלאס, 1775) - תת-המין המזרחי, מצוי מקזחסטן עד דרום איראן, פקיסטן ואפגניסטן, מזרחה עד לצפון-מערב סין.
תיאור

הקטה הגדולה כשמה כן היא.  באורך של 33–39 ס"מ, מוטת כנפיים של כ-70 ס"מ ומשקל של 300–615 גרם היא, ככל הנראה, המין הגדול ביותר במשפחת הקטות. לזכר יש ראש, צוואר וחזה אפורים. החלקים התחתונים שחורים והחלקים העליונים בצבעי חום-זהוב עם סימנים כהים יותר. יש גבול שחור דק מסביב לחזה התחתון, וכתם גרון ערמוני. לקטה הזו יש ראש וצוואר קטן דמוי-יונה, אבל עם גוף קומפקטי וחסון. יש לה כנפיים מחודדות ארוכות ותעופה ישירה ומהירה. הכנפיים הלבנות והבטן השחורה הופכים את המין הזה לקל לזיהוי בזמן מעוף. להקות נוהגות לפקוד בורות השקיה עם עלות השחר.
תפוצה ובית גידול

המין החברתי הזה מקנן במישורים פתוחים יבשים ובבתי גידול דומים, אך בניגוד לקטה חדת-זנב, הוא נמנע מאזורים חסרי צמחייה לחלוטין. הוא מאכלס מישורים צחיחים למחצה עם צמחיית ערבות עד מדברית למחצה, כולל שטחי שיחים פסטורליים, גידולי דגנים יבשים ואדמות בור.
תפוצה ובית גידול > קינון

עונת הקינון מתרחשת בין מרץ לאוגוסט בתזמון תלוי בקו הרוחב, בדרך כלל באפריל באיים הקנריים ובעיקר ביוני בספרד ובברית המועצות לשעבר עם מחזורים נוספים עד ספטמבר. הקן הוא גומה בקרקע באזורים חשופים וסלעיים כמו אלו המצויים בשולי שדות חרושים. בקן מוטלות שלוש ביצים ירקרקות עם סימונים מנוקדים. שני הזוויגים דוגרים, אבל רק הזכר מביא מים.
תפוצה ובית גידול > תזונה

לעיתים קרובות היא ניזונה מזרעים קטנים או קטנים מאוד, וככל הנראה מעדיפה את הקטניות, כמו גם דגניים וקטניות תרבותיות.
תפוצה ובית גידול > בישראל

אוכלוסיית הקטות הגדולות בארץ נמצאת במגמת ירידה, אם כי חסרים נתונים מדויקים. הערכות שונות מצביעות על אוכלוסייה של כ-2,500 זוגות אך דרושה בדיקה מעמיקה.
בארץ זוהו שלוש אוכלוסיות נפרדות: אוכלוסייה יציבה בצפון ומזרח הנגב, אוכלוסייה נודדת מקומית אשר מקורה בצפון סיני ומערב הנגב ומגיעה לשתות בעיקר באזור ניצנה, ואוכלוסייה נודדת, אשר מקורה כנראה באסיה הקטנה וחורפת בנגב ולעיתים אף בצפון הארץ.
איומים

בתוך אירופה האיום העיקרי על מין זה הוא התעצמות החקלאות. חריש, מרעה, והשקיה צמצמו את בית הגידול הזמין בעוד שהסרת אזורי שוליים של צמחייה טבעית למחצה והשימוש המוגבר של כימיקלים חקלאיים הפחיתו את זמינות המזון, ושיטות העבודה הללו היו כנראה אחראיות להכחדת המין מאזורים מסוימים. בשטחי העשב הנותרים, רעיית יתר משפיעה על הרכב ומבנה הצמחייה, ומפחיתה הן את זמינות המזון והן את המכסה לקינון. לעומת זאת, נטישת קרקע היא גם איום גדול, שכן בית הגידול הערבתי הפתוח וחסר העצים הולך לאיבוד במהירות בעת נטישת המרעה.
ציד, שעודנו חוקי בטורקיה בעונת הקינון, עשוי להוות איום משמעותי בחלקים מהתפוצה. ההרגל של המין להתרכז במספרים גדולים באתרי שתייה מסורתיים לאורך השנה פירושו שהוא מהווה מטרה אטרקטיבית וקלה יחסית. במרוקו עדין נותרה קטה זו הקטה הנפוצה ביותר, אך יש ירידה מקומית עקב לחץ הציד. בתוניסיה הציד נותר חוקי בעונת הקינון, ואובדן שטחי ביצות הוביל לכך שהציפורים נעשות מרוכזות יותר במקום שבו נותרו מים ומכאן פגיעות יותר ללחץ ציד.
סטטוס

למין זה יש תחום תפוצה גדול, ואוכלוסייה עולמית גדולה מאוד, אולם על-פי החשד האוכלוסייה נמצאת במגמת ירידה עקב הרס מתמשך של בתי גידול ולחץ ציד. באירופה הירידות שנסקרו היו מהירות מאוד, אולם זה מייצג רק כ-15% מטווח התפוצה הגלובלי וקשה יותר לקבוע מגמות באסיה ובצפון אפריקה. בשל כך נשאר מין זה מסווג כ"ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN),  כיוון ששיעור הירידה הכולל עדיין לא נחשב מהיר במידה המאיימת  על המין. אולם מידע טוב יותר מכל תחום התפוצה עלול להוביל להעלאת המין לקטגוריית איום גבוהה יותר בעתיד הקרוב.
סטטוס > אומדני אוכלוסייה

האוכלוסייה האירופית מוערכת ב-10,400–19,100 זוגות, מה שמשתווה ל-20,800–38,200 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-15% מהטווח העולמי, כך שהערכה ראשונית מאוד של גודל האוכלוסייה העולמית היא כ-138,000–255,000 פרטים בוגרים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
סטטוס > מגמות שינוי

על פי החשד, האוכלוסייה נמצאת בירידה עקב הרס מתמשך של בתי גידול ולחץ ציד. באירופה מוערכת מגמת ירידה באוכלוסייה של 50–79 אחוז תוך 16.8 שנים (שלושה דורות). קשה לקבוע את קצב הירידה הגלובלי, אך כיום אינו נחשב למהיר.