stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמע ישראל (פרשיה)
תוכן > ד'

הפרשיה נפתחת בקריאה של משה לעם ישראל שה' הוא האלוהים והוא יחיד:
שְׁמַע יִשְׂרָאֵל ה' אֱלֹהֵינוּ ה' אֶחָד דברים ו', ד'
תוכן > ה'-ט'

בהמשך הפרשיה מפרט משה את הפעולות המעשיות שישראל צוו עליהם; אהבת ה', לימוד תורה את הבנים, מצוות תפילין ומזוזה:
וְאָהַבְתָּ אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ.
וְהָיוּ הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם עַל לְבָבֶךָ.
וְשִׁנַּנְתָּם לְבָנֶיךָ וְדִבַּרְתָּ בָּם בְּשִׁבְתְּךָ בְּבֵיתֶךָ וּבְלֶכְתְּךָ בַדֶּרֶךְ וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ.
וּקְשַׁרְתָּם לְאוֹת עַל יָדֶךָ וְהָיוּ לְטֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ.
וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ. דברים ו', ה'-ט'
בקריאת שמע

"שמע ישראל" היא הפרשיה הראשונה משלוש הפרשיות של קריאת שמע:
שמע ישראל
והיה אם שמוע
פרשת ציצית
"פרשת שמע" היא הראשונה בקריאת שמע מפני שיש בה ייחוד ה', אחריה והיה אם שמוע שיש בה ציווי על זכירת שאר כל המצוות, ואחר כך פרשת ציצית. לדעת רבי אריה לייב גינצבורג, חובת קריאת שמע מדאורייתא כוללת רק את פרשיית שמע, ואילו פרשיות "והיה אם שמוע" ו"פרשת ציצית" צורפו לקריאת שמע מתקנת חכמים.
בקריאת שמע > בקריאת שמע על המיטה

בקריאת שמע על המיטה, בטרם השינה, מעיקר הדין יש צורך לקרוא רק את פרשית "שמע ישראל".
אולם, יש מן האחרונים הסבורים, בעקבות האר"י, שראוי לקרוא את קריאת שמע במלואה, לרבות הפרשיות האחרות, משום שבקריאת שמע במלואה (עם אמירת "אל מלך נאמן") יש 248 מילים, כנגד 248 איברי הגוף.
בתפילין

"שמע ישראל" היא אחת מארבע הפרשיות הנכתבות בתפילין, מאחר שהוזכרה בה מצוות תפילין:
"וּקְשַׁרְתָּם לְאוֹת עַל יָדֶךָ וְהָיוּ לְטֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ"
הפרשיות האחרות הן:
"קדש לי כל בכור" – ספר שמות, פרק י"ג, פסוקים א'–י'. בה נכתב: "וְהָיָה לְךָ לְאוֹת עַל-יָדְךָ וּלְזִכָּרוֹן בֵּין עֵינֶיךָ"
"והיה כי יביאך" – ספר שמות, פרק י"ג, פסוקים י"א–ט"ז. בה נכתב: "וְהָיָה לְאוֹת עַל-יָדְכָה וּלְטוֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ"
"והיה אם שמוע" – ספר דברים, פרק י"א, פסוקים י"ג–כ"א. בה נכתב: "וּקְשַׁרְתֶּם אֹתָם לְאוֹת עַל יֶדְכֶם וְהָיוּ לְטוֹטָפֹת בֵּין עֵינֵיכֶם"
במזוזה

המזוזה היא קלף עליו נכתבות בכתב סת"ם שתי פרשיות מהמקרא שבתוכנן נזכר הציווי על מצוות מזוזה:
שמע ישראל - בה נזכרים מצוות ייחוד השם, אהבת השם ומצוות מזוזה: "וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ" (דברים ו, ט').
והיה אם שמֹע - בה נזכרה מצוות מזוזה: "וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזוֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ" ועקרון הגמול בעקבות שמירת המצוות.
אמירה בעת מוות על קידוש השם

בתלמוד הבבלי מופיע סיפור מותו של רבי עקיבא, המדגים אמירת "שמע ישראל" בעת מוות על קידוש השם:
"בשעה שהוציאו את ר' עקיבא להריגה זמן קריאת שמע היה והיו סורקין את בשרו במסרקות של ברזל, והיה מקבל עליו עול מלכות שמיים. אמרו לו תלמידיו: רבינו, עד כאן? אמר להם: כל ימי הייתי מצטער על פסוק זה, "בכל נפשך", אפילו נוטל את נשמתך, אמרתי: מתי יבוא לידי ואקיימנו, ועכשיו שבא לידי ולא אקיימנו? היה מאריך באחד עד שיצתה נשמתו באחד. יצתה בת קול ואמרה: אשריך עקיבא שיצתה נשמתך באחד".
בתרבות

הפסוק שמע ישראל הולחן ובוצע על ידי צביקה פיק בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1972 וזכה במקום השלישי. כעבור זמן קצר ביצע הזמר מרדכי בן-דוד לחן זה והכלילו באלבום הבכורה שלו שיצא בשנת 1973.
פרשית שמע ישראל, באתר הפיוט והתפילה
ראו גם

קריאת שמע
קריאת שמע על המיטה
לקריאה נוספת

שמע ישראל / פרשת אתחנן, הספרייה הלאומית
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ב', משנה ב'; משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות קריאת שמע, פרק א', הלכה ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילין ומזוזה וספר תורה, פרק א', הלכה א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילין ומזוזה וספר תורה, פרק א', הלכה ב'.
↑  שו"ת שאגת אריה, שאגת אריה סימן ב'.
↑  שו"ת שאגת אריה, שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד ב'; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רל"ט, סעיף א'
↑  משנה ברורה, סימן רל"ט, סעיף קטן א'
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| קריאת שמע |
| --- | --- | --- |
| פרשיות קריאת שמע | שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • והיה אם שמוע • פרשת ציצית |  |
| ברכות קריאת שמע | ברכות קריאת שמע • ברכת יוצר • ברכת מעריב • ברכת אהבה • ברכת הגאולה • ברכת השכיבנו |  |
| זמני קריאת שמע | תפילת שחרית • תפילת ערבית • תחילת זמן קריאת שמע • סוף זמן קריאת שמע • קריאת שמע על המיטה |  |
| שונות | אל מלך נאמן • ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד • ברכת ברוך ה' לעולם • המלאך הגואל • תפילת ותיקין • משיכיר • שעות זמניות |  |
| תפילין |
| --- | --- | --- |
| סוגי התפילין | תפילין של רש"י • תפילין של רבנו תם • תפילין דשימושא רבא |  |
| הנחת תפילין | תפילין של ראש • תפילין של יד • ברכת לשמור חוקיו |  |
| הפרשיות | קדש לי כל בכור • והיה כי יביאך • שמע ישראל • והיה אם שמוע |  |
| חלקי התפילין | קשר של תפילין • ארבע פרשיות (תפילין) • בית התפילין • רצועות התפילין |  |
| שונות | חינוך קטן לתפילין • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מבצע תפילין • חבש פאר • בדיקת תפילין |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
פרשית שמע כפי שהיא כתובה בסידור
צילום קלף מזוזה כתב האר"י בו כתובות שתי הפרשיות.
"שמע ישראל" בבול ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, 1962
הנס גודה

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1825 כריסטיאניה, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  17 באוגוסט 1903 (בגיל 78) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Hans Fredrik Gude 
 מקום קבורה:  Vår Frelsers gravlund 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף  האקדמיה לאומנויות של ברלין  האקדמיה הלאומית הנורווגית לתעשיית המלאכה והאמנות 
 הושפע על ידי:  אנדראס אכנבאך, וילהלם שירמר, Johannes Flintoe 
 יצירות ידועות:  The Sandvik Fiord 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  אות מסדר כוכב הקוטב  דרגה 3 במסדר העיט האדום 
 בן או בת זוג:  בטסי גודה (1850–17 באוגוסט 1903) 
 צאצאים:  נילס גודה, אריק אנקר גודה, אובה גודה, אגנס שרלוטה גודה 
 
הנס פרדריק גודה (בנורווגית: Hans Fredrik Gude‏; 13 במרץ 1825 – 17 באוגוסט 1903) היה צייר נורווגי, שעבד בגרמניה. הוא נחשב יחד עם יוהאן כריסטיאן דאהל לאחד מציירי הנוף החשובים ביותר של נורווגיה. הוא כונה עמוד התווך של הרומנטיקה הלאומית הנורווגית. הוא קשור לבתי הספר לציור בדיסלדורף, קרלסרוהה וברלין.
ראשית חייו

גודה נולד באוסלו בשנת 1825 כבן של אובה גודה, שופט ומארי אליזבת ברנדט.
גודה החל את הקריירה האמנותית שלו בשיעורים פרטיים אצל יוהנס פלינטו, ובשנת 1838 הוא השתתף בשיעורי הערב של פלינטו בבית הספר המלכותי לציור בכריסטיאניה (אוסלו). בסתיו 1841 הציעו לשלוח את גודה הצעיר לדיסלדורף להמשך לימודיו באמנויות.
האקדמיה בדיסלדורף

באקדמיה לאמנות בדיסלדורף גודה למד אצל יוהאן וילהלם שירמר - פרופסור לציור נוף - שיעץ לו לוותר על שאיפותיו להיות צייר ולחזור ללימודיו הסדירים לפני שיהיה מאוחר מדי. גודה נדחה על ידי האקדמיה, אך משך את תשומת ליבו של אנדראס אכנבאך שסיפק לו שיעורים פרטיים. גודה התקבל לבסוף לאקדמיה בסתיו 1842 והצטרף לשיעור ציור הנוף של שירמר שם התקדם במהירות.
שיעור ציורי הנוף באקדמיה היה חדש באותה תקופה, שכן נוסד רק בשנת 1839 כמקבילה לשיעור ציור הדיוקנאות הוותיק יותר. באותה תקופה ציור דמות נחשב לז'אנר יוקרתי יותר מציור נוף מכיוון שחשבו שרק באמצעות הציור ניתן לבטא את גוף האדם ביופי אמיתי.
בזמן שגודה היה סטודנט, באקדמיה התפתחו שתי מגמות שונות: מגמה רומנטית ומגמה קלאסית. הרומנטיקנים תיארו שממות פראיות ולא מתורבתות עם יערות אפלים, פסגות הרים ומים גועשים כדי להדגים את ההיבטים המפחידים והכוחניים של הטבע. הם השתמשו בצבעים עשירים ורוויים עם ניגודיות חזקה של אור וצל. הקלאסיקאים היו מעוניינים יותר לשחזר נופים מהעבר ההרואי או המיתי ולעיתים קרובות הציבו את הנוף דרך אירועים דתיים או היסטוריים. הקלאסיקנים התמקדו בקווים ובצבעים בהירים בציורים שלהם. באמצעות אכנבאך - המורה הראשון של גודה בדיסלדורף - הוא נחשף למסורת הרומנטיקנית, ואילו דרך שיעוריו של שירמר הוא נחשף למסורות הקלאסיות.
בשנת 1827 הקימו שירמר וקרל פרידריך לסינג אגודה לציורי נוף שנפגשה כמה פעמים בשנה בביתו של שירמר, שם שירמר היה מציע ייעוץ בנוגע לציורי נוף. חמש עשרה שנה לאחר מכן, נכנס גודה הצעיר והשתתף בפגישות האלה, שם חלק על דעתו של שירמר.
בדיסלדורף פגש גודה את קרל פרידריך ליסינג, שנהיה חברו ועמיתו של גודה. מערכת היחסים ביניהם הייתה קרובה כל כך שבסופו של דבר בתו הבכורה של גודה התחתנה עם אחד מבניו של ליסינג. שני האמנים נבדלו זה מזה בסגנון, כאשר ליסינג צייר עבודות היסטוריות דרמטיות, בעוד שגודה מעולם לא הציג אירועים היסטוריים בציוריו.
גודה שימש כמורה לסטודנטים באקדמיה עד 1844, לפני שעזב להתגורר באוסלו.
ב־25 ביולי 1850 נישאה גודה לבטסי שרלוט אנקר (1830–1912), בתו של הגנרל אריק אנקר, בכריסטיאניה (אוסלו).
האקדמיה בדיסלדורף > פרופסור בדיסלדורף

בשנת 1854 מונה גודה לפרופסור לציור נוף באקדמיה במקומו של מורו לשעבר שירמר. גודה היה בן עשרים ותשע כשהתמנה, והיה הפרופסור הצעיר ביותר באקדמיה. מינויו היה פוליטי בחלקו - בסכסוך בין ריינלנד לאינטרסים הפרוסים, גודה נתפס כמועמד נייטרלי מאחר ששורשיו היו נורווגיים. גודה הומלץ לתפקיד על ידי מנהל האקדמיה וילהלם פון שדו, אך רק לאחר שאנדראס אכנבאך, אוסוולד אכנבאך ולסינג סירבו לתפקיד בגלל שכר נמוך.
במהלך כהונתו היו לגודה תלמידים פרטיים בנוסף לשיעורים הרגילים שלו. בשנת 1857 מסר גודה את התפטרותו, וציין רשמית את השיקולים המשפחתיים ומצבו הבריאותי כסיבות להתפטרות.
גודה זכה ליחס טוב יותר מהאקדמיה לאחר שסיים את תפקידו, ולקח לו חמש שנים תמימות לעזוב את דיסלדורף סופית. אף על פי שפרופסורים באקדמיה התלוננו כי תורתם מונעת מהם לבצע עבודות משתלמות יותר, גודה הצליח למכור מספיק עבודות כדי להרשות לעצמן בית צנוע בדיסלדורף.
ויילס

רבים מעמיתיו של גודה עברו מהאקדמיה בדיסלדורף למכוני אמנות אחרים, אך גודה החליט לחפש קשר ישיר יותר עם הטבע. גודה הכניס דריסת רגל בשוק האמנות הבריטי בשנות ה -50 של המאה ה-19 לאחר שעבודותיו התקבלו לגלריות של פרנסיס אגרטון. בסתיו 1862 יצא גודה לויילס, מקום שנודע בנופים הציוריים שלו, כבר הייתה בו של מושבה של אמנים בריטיים. גודה היה אחד האמנים הנורווגים הראשונים שחיו בצורה כזו. גודה שכר בית המשקיף על נהר לדר ושם צייר את אחד הגשרים הרומיים העתיקים שהיה פופולרי בקרב אמנים המושבה.
גאודה מדווח כי ציירי הנוף הבריטים והוולשים בזו לאמנים מהיבשת, וכי הם השתמשו בסגנון ציור שונה מאוד מהאמנים הגרמנים. בעוד שגודה ועמיתיו היו יוצאים לטבע ועורכים רישומים כדי שישמשו טיוטות ליצירות באולפן, הציירים הבריטים והוולשים הקימו את כן הציור שלהם בשטח ועבדו על ציוריהם שנושאיהם לפניהם. גודה ניסה לשפר את המוניטין שלו בקרב הציירים המקומיים באמצעות תערוכות. בתערוכות האביב של האקדמיה המלכותית בלונדון ב־1863 וב־1864, אך בשניהם זכה להצלחה מעטה.
בדצמבר 1863 הוצע לגודה וקיבל תואר פרופסור בבית הספר לאמנויות בקרלסרוהה שם היה שוב ירש את שירמר ולכן עזב את ויילס. גודה היסס לקבל את התפקיד כיוון שהוא חש שעלולה לפרוץ מלחמה בין נורווגיה לגרמניה, אך הוא לא היה מסוגל לפרנס את עצמו בנורווגיה בגלל היעדר בית ספר לאמנות.
קרלסרוהה

כשגודה קיבל את התפקיד בקרלסרוהה פנה זרם הציירים הנורווגים מהאקדמיה של דיסלדורף לקרלסרוהה, שתייצר רבים מהציירים הנורווגיים של שנות ה -60 וה -1870, ביניהם פרדריק קולט, יוהאן מרטין נילסן, ניקולאי אולפסטן, איליף פטרסון, גרטרוד שטאט, מרקוס גרונולד, אוטו סינדינג, כריסטיאן קרוהג.
בקרלסרוהה המשיך גודה לשחזר בנאמנות את הנופים שראה, סגנון שהעביר לתלמידיו על ידי לקיחתם לנוף כדי לצייר באזור. גודה גם התעניין באופן בו האור משתקף במים בעת שהותו בקרלסרוהה, וכן הרחיב את המחקר שלו על הדמות האנושית. אף על פי שלעיתים קרובות גודה תיאר בני אדם והחל לאכלס את ציוריו בדמויות, לפעמים הן לא היו מדויקים מבחינה אנטומית.
בית הספר בקרלסרוהה הוקם על ידי הדוכס הגדול של באדן. הדוכס מימן את גודה, שקיבל שכר טוב יותר מאשר באקדמיה של דיסלדורף, היה בעל מקום מגורים מרווח וקיבל חופשות נדיבות שאיפשרו לו לנסוע בקיץ כדי לערוך מחקרים לציורים עתידיים. גודה שימש כמנהל קרלסרוהה בין השנים 1866–1868 ושוב בין השנים 1869–1870, שם הציג כמה מעקרונותיו החינוכיים שלו שנועדו לפתח את כישרונו האישי של התלמיד.
עם זאת גודה שאף להגיע לאקדמיה לאמנות בברלין בחיפוש אחר תנאים טובים יותר. בגלל ביקוריו של גודה בברלין, יחסו עם הדוכס הגדול הפכו למתוחים. גודה נשאר בקרלסרוהה במשך שש שנים נוספות לאחר ביקוריו הראשונים באקדמיה לאמנות בברלין, אך בשנת 1880 החליט לפרוש מבית הספר קרלסרוהה לתפקיד בברלין.
האקדמיה לאמנות בברלין

בשנת 1880 קיבל גודה תפקיד מרכזי בציור נוף באקדמיה לאמנות בברלין, תפקיד שנתן לו מקום בסנאט של האקדמיה. הסנאט היה אחראי על שמירת "כל האינטרסים האמנותיים של המדינה" והחברות הייתה סימן להכרה הרשמית הגבוהה ביותר בעבודתו של גודה.
בשנת 1895 האגודה לאמנות באוסלו ארגנה רטרוספקטיבה מקיפה של עבודותיו של גודה, כולל ציוריו, בצבעי שמן, צבעי מים, רישומים ותחריטים. [3] עד לתערוכה זנח גודה את סגנון הציור הקודם שלו של קומפוזיציות רחבות היקף המבוססות על מחקרים ועבד במדיומים שאינם שמן.
בברלין החל גודה לעבוד ביתר שאת בגואש ובצבעי מים במטרה לשמר את הרעננו' של אמנותו.
גודה היה מבלה כמה שבועות בכל קיץ ליד החוף הבלטי שם הכין רישומים לציורים רבים של אלבק ורוגן. אף על פי שגודה מילא את הציורים שלו בדמויות רבות יותר מיצירותיו הקודמות, התמקד עדיין בציור של הנוף.
עם סיום המאה ה-19, האקדמיות לאמנות, התמודדו עם תנועות הזצסיון הברלינאי. גודה התגייס עם חברו אנטון פון ורנר בהגנה על האקדמיות, והרחיק לכת כדי ללעוג לתנועת הסימבוליזם. ככל שגודה התקרב לסוף חייו הוא הרגיש יותר שהוא לא מסוגל לעמוד בקצב השינויים בעולם האמנות.
בשנת 1880 למדו אצל גודה בין חמישה לשמונה תלמידים, אך מספר זה הצטמצם לשניים או שלושה עד שנת 1890. בחלקם צמצום תלמידים זה נבע מחוסר עניין באקדמיה בברלין, אמנים צעירים רבים התעניינו יותר באמנות הצרפתית מאשר בגרמנית. אלכסנדר קירכר היה בין תלמידיו בתקופה זו.
גודה פרש מהאקדמיה בברלין בשנת 1901.
הוא נפטר שנתיים לאחר מכן בברלין בשנת 1903.
גלריה

נוף מוואגה
מפלים
פיורד
מתחת לאלון
חוף סורלנד
מנוחה
דייגים מריגן
דייגים
הרים בנורווגיה
הערות שוליים

↑  Haverkamp, Frode; Gude, Hans Fredrik (January 1992), Hans Gude (in Norwegian), Oslo: Aschehoug ,p. 59
↑  John Denison Champlin, Charles Callahan Perkins, Cyclopedia of Painters and Paintings, C. Scribner's sons, 1887. (באנגלית)
↑  Gunnarsson, Torsten (1998) [1998], Nordic Landscape Painting in the Nineteenth Century, trans. Nancy Adler, New Haven, Connecticut: Yale University Press,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90408938  BnF: cb145299688 (data)  GND: 116908629  ISNI: 0000 0000 6678 8321  KulturNav: ca4042ce-d885-4fbb-9fdb-5a579e2dc4ec  LCCN: n91102499  NGV: 992  RKD: 34438  SELIBR: 188817  SUDOC: 182081060  ULAN: 500004718  VIAF: 74615628   WorldCat (עם VIAF): 74615628 
הנס גודה, שייט בתוך הפיורד
הנס גודה, בריזה בחוף נורווגיה
הנס גודה, דייגים
תסמונת השיגעון מטראמפ

דונלד טראמפ בשנת 2022
תסמונת השיגעון מטראמפ (באנגלית: Trump Derangement Syndrome, בראשי תיבות: TDS) הוא מונח המשמש בדרך כלל לתיאור ולגינוי ביקורות או תגובות שליליות כלפי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. הרעיון העומד בבסיס המונח הוא כי אותן ביקורות הן לא-רציונליות ואינן מתייחסות באופן ענייני למדיניותו או לצעדי ממשלו של טראמפ. המונח נפוץ בעיקר בקרב תומכי טראמפ, המשתמשים בו כדי להפחית מערכן של ביקורות כלפיו, מתוך הטענה שמתנגדיו אינם מסוגלים לזהות את המציאות באופן מאוזן. עם זאת, מספר עיתונאים אימצו את המונח על מנת לקרוא לריסון עצמי בביקורת המופנית כלפי הצהרותיו ומעשיו של טראמפ.
מקור המונח

מקורו הרעיוני של המונח בצ'ארלס קראוטהמר, בעל טור פוליטי שמרני, פרשן ופסיכיאטר בהכשרתו. בשנת 2003 טבע קראוטהמר את הביטוי "תסמונת השיגעון מבוש" (Bush Derangement Syndrome), שהוגדר כ"הופעה חדה של פרנויה בקרב אנשים נורמליים בעקבות מדיניותו או עצם קיומו של הנשיא ג'ורג' וו. בוש". השימוש הראשון במונח "תסמונת השיגעון מטראמפ" יוחס לאסתר גולדברג, שכתבה במאמר דעה באמריקן ספקטיטור (אנ') באוגוסט 2015 כי "רפובליקנים ממעמד השליטים" מסתייגים מטראמפ בבוז. קראוטהמר הרחיב מאוחר יותר על המונח בציינו כי מדובר ב"חוסר יכולת להבחין בין הבדלי מדיניות לגיטימיים לבין סימנים של פתולוגיה נפשית" ביחס לטראמפ.
הגדרה

העיתונאי פאריד זכריה הגדיר את התסמונת כ"השנאה לנשיא טראמפ העזה כל-כך, עד כדי כך שהיא מעוותת את שיקול דעתם של אנשים". כריס צ'יליזה(אנ'), עורך בכיר ב-CNN, תיאר את "תסמונת השיגעון מטראמפ" כמונח מועדף על תומכי טראמפ, הרואים במתנגדיו אנשים הלוקים בשנאה עיוורת, אף שהם עצמם מטיפים לסובלנות וחופש ביטוי. צ'יליזה קשר בין המונח לבין תסמונות נשיאותיות קודמות דוגמת "תסמונת השיגעון מבוש" ו"תסמונת השיגעון מאובמה", והסביר כי עליה זו היא פונקציה של הקיטוב ההולך וגובר בחברה האמריקאית.
הפובליציסט ברט סטיבנס טען כי המונח משמש בעיקר גורמים שמרניים לצורך ביטול כל ביקורת על טראמפ, ללא קשר לשיוך הפוליטי של המבקרים.
הפרשן הפוליטי של CNN, ג'ון אבלון, הרחיב את השימוש במונח, כך שיחול גם על תומכי טראמפ. הגדרתו החדשה מציגה "תסמונת השיגעון מטראמפ" ככזו המתבטאת גם בהכחשת הפסדו של טראמפ בבחירות 2020. כלומר, מעבר לביקורות לא-רציונליות נגד טראמפ, התסמונת כוללת גם חוסר יכולת של חלק מתומכיו לקבל את עובדת תבוסתו. פרשנות זו צברה תאוצה במקומות נוספים, בטענה כי תומכים מסוימים לוקים בהטיה קיצונית לטובת טראמפ, העלולה להתפרש כ"נאמנות כתית".
ג'ון האריס(אנ'), ממייסדי פוליטיקו, ציין כי הביטוי קשור במידה מסוימת גם למונח גזלייטינג – מונח פסיכולוגי נוסף שפופולרי בעידן טראמפ, המייצג מניפולציה רגשית ושכלית באדם אחר כדי לגרום לו לפקפק בתפיסת המציאות שלו.
מחקר משנת 2021 לא מצא ראיות ל"תסמונת השיגעון מטראמפ" בקרב מתנגדי טראמפ מהצד השמאלי של המפה הפוליטית, אך כן איתר הטיות ניכרות בקרב תומכיו. המחקר הציע כי בעוד צד אחד אינו מגלה נטייה גורפת להתייחסות לא-רציונלית לטראמפ, צד התומכים לוקה לעיתים בקיבעון שלילי או חיובי קיצוני כלפיו.
שימוש

בראיון משותף לFox News עם דונלד טראמפ, טען אילון מאסק ש"קוראים לזה “תסמונת השגעון מטראמפ” ואתה לא מבין עד כמה זה אמיתי. הייתי במסיבת יום הולדת של חבר בלוס אנג׳לס. זו הייתה ארוחה שקטה ונחמדה. הזכרתי במקרה את שמו של הנשיא - וזה היה כאילו ירו בהם חץ לצוואר שהכיל מת׳ וכלבת." בהמשך העיתונאי ינון מגל, צייץ מחדש את הציוץ הנ"ל, והשווה את זה לתופעת הרל"ב.
מוזיאון סטלין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה
 על שם:  יוסיף סטלין 
 כתובת:  גורי 
 מיקום:  גורי 
 מדינה:  גאורגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1957
 תאריך פתיחה רשמי:  1957 
 
 קואורדינטות:  41°59′14″N 44°06′49″E﻿ / ﻿41.987276°N 44.113703°E﻿ / 41.987276; 44.113703
 אתר רשמי
 he
 
מוזיאון סטלין
מוזיאון יוסיף סטלין (בגאורגית: იოსებ სტალინის სახელმწიფო მუზეუმი) בגורי שבגאורגיה מוקדש לבנה המפורסם ביותר של העיר, יוסיף סטלין, שהיה מנהיג ברית המועצות.
מבנה המוזיאון

המוזיאון מחולק לשלושה חלקים הממוקמים בכיכר המרכזית של העיר. החלק המרכזי של המוזיאון הוא מבנה מפואר בסגנון קלסיציזם סטליניסטי שנוסד בשנת 1951, לכאורה כמוזיאון מקומי להיסטוריה, אולם היה ברור כי הוא מיועד להפוך למוזיאון הנצחה לסטלין. המבנה תוכנן בידיי האדריכל הגיאורגי ארצ'יל קורדאיני (Archil Kurdiani). סטלין נפטר בשנת 1953 וב-1957 הפכה ההנצחה רשמית, אם כי חלק מהמוזיאון פעל עוד בימיי חייו.
המוזיאון עצמו מכיל בתוכו חפצים רבים שהשתייכו לסטלין בפועל או לכאורה. בכלל זה, חלק מרהיטיו במשרד, חפציו האישיים ומתנות שניתנו לו במשך השנים. המוזיאון כולל גם המחשות רבות לחייו המתבטאת בתיעוד, תמונות ומאמרים מעיתונים. תצוגת הראווה כוללת את אחת משתים עשרה מסיכות המוות (תבליט פני המת) של סטלין שנלקחה זמן קצר לאחר מותו. מוצגות גם מתנות שקיבל סטלין, לרבות מעיל פרווה יקר ערך, שהוא מעולם לא לבש.
במוזיאון נמצאים גם שני קירות הנצחה ותיעוד, כשעל אחד מהם יש תמונות מהמלחמה באוגוסט 2008, כשהצבא הרוסי השתלט על חלקים מגאורגיה וביניהם העיר גורי. ועל הקיר שמולו תמונות מהמהפכה הבולשביקית.
בחזית המבנה הראשי נמצא בית הולדתו של סטלין, בו התגורר עד גיל ארבע. חלק זה של המוזיאון שוחזר בהרחבה ונמצא תחת חופת אבנים. בית הולדתו של סטלין בקומה הראשונה שמעל לקומת הקרקע, הייתה ממוקמת דירת המשפחה עצמה. בקומת המרתף הייתה ממוקמת הסנדלריה של האבא של סטלין, בסריון ג'ורג'אשווילי.
בצידו האחד של המוזיאון נמצא קרון הרכבת האישי של סטלין. הקרון, שמצופה שריון ושוקל 83 טון, היה בבעלותו ובשימושו של סטלין משנת 1941, וסטלין הופיע איתו בועידת יאלטה וועידת טהראן. הקרון נשלח למוזיאון לאחר ששוחזר, בשנת 1985, במגרש הקרונות של רוסטוב על הדון.
בתקופת המלחמה בדרום אוסטיה, באוגוסט 2008, כשהצבא הרוסי השתלט על העיר גורי החליט צוות המוזיאון להעביר את פריטי המוזיאון לבירה טביליסי. כשהכוחות הרוסיים עזבו את העיר ב-22 באוגוסט, תוצאות הלחימה פגעו במבנים רבים ורבים נהרסו והופצצו, אך המוזיאון לא נפגע.
ביקורת

רבים סבורים, כי התצוגה וההסברים הרשמיים הכתובים שמוצבים לפני המוצגים במוזיאון סטלין מחניפים,  ומציגים את סטלין באור חיובי מדי, ואינם מזכירים ולו ברמז את הצדדים השליליים במעשיו ובאופיו.
גלריית תמונות

שחזור חדר חקירות של הקגב במוזיאון סטלין בגורי
תמונה נוספת של שחזור חדר החקירות של הקג"ב
קרון הרכבת של סטלין בחצר המוזיאון
שחזור משרדו של סטלין
פינת השותפות של סטלין ולנין.
מסיכת המוות של סטלין.
משרד וחדר ישיבות של סטלין, משוחזר במוזיאון.
חזית מוזיאון סטלין בגורי.
תמונת סטלין במוזיאון, באומנות עץ.
הערות שוליים

↑  Unlimited Stalin Museum: State Stalin Museum in Gori, www.stalinmuseum.ge
↑  מסע אחר, מטיילים גיליון 33, תל-אביב: גיל אל-עמי, אוגוסט 2006, עמ' 30, 40.
↑  Segal, David (2019-06-30). "A Monster to History, Stalin Is a Tourist Magnet in His Hometown". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-06-12.
↑  Stalin Memorial House-Museum, Gori, www.advantour.com
1 2  סדרת העולם - Lonely Planetb, גיאורגיה, ארמניה ואזרביג'אן, נתניה: שטיינהרט - קציר, 2009, עמ' 80-81
↑  Stalin Museum Stalin Museum• Georgia sights and destinations, Geotrend (באנגלית אמריקאית)
חשמלן פסיפי

| חשמלן פסיפי |
| --- | --- |
 חשמלן פסיפי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: חשמלנאים
משפחה:: חשמלניים
סוג:: חשמלן
מין:: חשמלן פסיפי
שם מדעי
 Torpedo californica ‏איירס, 1855
תחום תפוצה


חשמלן שוחה לצד אדם בחופי קליפורניה
חשמלן פסיפי (שם מדעי: Torpedo californica) הוא מין של בטאי גדול ממשפחת החשמלניים החי בחופי מערב האוקיינוס השקט מקולומביה הבריטית עד באחה קליפורניה.
מאפיינים

החשמלן הפסיפי חי לאורך חופים חוליים, שוניות סלעיות ויערות קלפ קרירים, אך יכול להימצא גם באוקיינוס הפתוח בעומק של מתחת ל-420 מטרים. הוא שוחה בצורה יותר מפותחת מרוב הבטאים.
יצור זה מגיע לאורך של 90 סנטימטרים בזכרים ו-140 סנטימטרים בנקבות. המשקל המקסימלי שלו מגיע ל-41 קילוגרם. הוא בעל גוף שטוח עם סנפירי חזה רחבים מאוד, זוג סנפירים קטן יותר מאחוריהם, 2 סנפירים בקצה הגב וזנב בעל 2 אונות העוזר בשחייה מהירה. צבעו אפור כהה, חום ולעיתים לבן מנומר בכתמים שחורים. העיניים קטנות והפה נמצא מתחת לגוף ובו שיניים קטנות וחזקות. לאורך הגוף ישנם תאים המייצרים שדה חשמלי במתח עד 45 וולט.
יצור זה ניזון מדגים קטנים יותר וסרטנים במארב והוא יוצא לצוד בלילות. הוא הורג את טרפו בעזרת תאי החשמל החזקים שלו, והוא יכול גם להתגונן באותה שיטה. בשל גודלו וצורת ההתגוננות שלו הוא כמעט חסר טורפים, למעט טורף אחד המצליח להרוג אותו - האורקה.
מנורת נפט

מנורת נפט
מנורת נפט היא מנורה או מכשיר תאורה אחר אשר משתמש בקרוסין ("נפט") כחומר בעירה. רוב המנורות מוחזקות בתא זכוכית; ניתן להשתמש במנורות על שולחן, או להשתמש במנורות כמו פנסים ידניים לתאורה ניידת. בדומה למנורות שמן, הן שימושיות לאזורים ללא חשמל, באתרי מחנאות ובמהלך הפסקות חשמל. מנורות נפט (שנקראו לוקס) היו בשימוש נרחב בארץ עד לשנות ה-30. בעקבות התרחבות השימוש בחשמל הלך ופחת השימוש במנורות אלו.
מנורות נפט נמצאות בשימוש רב באזורים כפריים באפריקה ובאסיה, במקומות האלו למרבית האוכלוסייה אין גישה לחשמל והדבר יקר מדי בשבילם. מנורות נפט צורכות כ-77 מיליארד ליטר דלק בשנה (בערך 1.3 מיליון חביות נפט ליום), לשם השוואה דלק סילוני אמריקאי נצרך בכמות של כ-76 מיליארד ליטרים בשנה.
היסטוריה

התיעוד הראשון של מנורה שמשתמשת בשמן גולמי ועל פיו ממציא מנורת השמן הגולמי היה האלכימאי הפרסי "אל ראזי" שחי במאה ה-9, אל ראזי התייחס להמצאתו בספרו "אל אסאר" (בתרגום לעברית: ספר הסודות).
בשנת 1846 המציא הממציא הפולני אברהם פינאו גסנר תחליף לשמן (ובפרט לשמן הלוויתן שהיה נפוץ במהלך המאה ה-19) כדלק לתאורה והשתמש בנפט ובשנת 1853 איגנצי לוקשביץ' בנה מנורה ראשונה. עם חלוף השנים תפסה המצאתו תאוצה והפכה לאחד מגופי התאורה הנפוצים ביותר לפני המצאת החשמל ופריסתו ברחבי העולם.
במאי 1857 הותקנה בבוקרשט תאורה ציבורית בעזרת נפט מזוקק ובכך הייתה בוקרשט העיר הראשונה שהשתמשה במנורות נפט לצורך תאורה.