stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Crisil
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1987 על ידי סטייט בנק אוף אינדיה וחברת הביטוח יונייטד הינדיה והייתה חברת דירוג האשראי הראשונה בהודו.
בשנת 2005, חברת S&P רכשה כ-66 אחוזים ממניות החברה.
בחודש פברואר 2020, רכשה את חברה Greenwich Associates תמורת כ-40 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  CRISIL | Company Overview | Credit Rating Agency India, web.archive.org, ‏2010-10-28
↑  Our Offices, CRISIL
↑  CRISIL Number of Employees, Stock Analysis (באנגלית)
↑  Dr Ramesh Singh, INDIAN ECONOMY EBOOK, McGraw Hill Education, 2017-07-20, ISBN 978-93-5260-676-4. (באנגלית)
↑  S&P gains control of Crisil
↑  CRISIL completes Greenwich acquisition, CRISIL
↑  CRISIL completes acquiring Greenwich Associates
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Crisil".
בני וירצברג

| --- | --- |

העיתונאי אריה אבנרי מראיין את בני וירצברג לרגל צאת ספרו, 1967 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 באוגוסט 1928 אלטונה, גרמניה
 התאבד:  4 באוגוסט 1968 (בגיל 39) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  באר שבע
 תאריך עלייה:  1945
 מקום מגורים:  באר שבע, ישראל
 ידוע בשל:  כתיבת האוטוביוגרפיה "מגיא ההריגה לשער הגיא"
 תקופת הפעילות:  1949–1968 (כ־19 שנים)
 עיסוק:  יערן
 מעסיק:  קרן קיימת לישראל
 בת זוג:  רחל וירצברג (לבית יששכר)
 צאצאים:  אילן וירצברג דליה וירצברג
בני וירְצְברג (12 באוגוסט 1928 – 4 באוגוסט 1968) היה יערן ישראלי וניצול השואה, פרסם ספר אוטוביוגרפי – מגיא ההריגה לשער הגיא – שנכתב בעקבות משפט אייכמן, והיה מהראשונים שעסקו בנושא בישראל.
ביוגרפיה

וירצברג נולד באלטונה, שבגרמניה, בן יחיד לגבריאל ורחל. ביולי 1939 גורשה משפחתו לרובע היהודי של סוסנוביץ בפולין. ב-1942 גורשו יהודי סוסנוביץ לגטו שרודולה (בפולנית: Środula). ב-23 ביוני 1943, וירצברג והוריו לצד יהודים נוספים, שנלכדו לילה קודם לכן בבונקר שבו הסתתרו, נשלחו לאושוויץ. אמו של וירצברג נרצחה מיד עם הגיעם למחנה. וירצברג שימש כנער שליח בבלוק המרכזי של בית החולים במחנה וכמשרת של ד"ר יוזף מנגלה. הרופא הגרמני שחרר את אביו מהסלקציה הראשונה. בסלקציה אחרת ב-1944, שבה אמור היה האב להישלח להשמדה, נעתר לתחנוני וירצברג מנהל המחנה החדש פרנץ הסלר, ומסלקציה נוספת הציל וירצברג את אביו בסיוע "המפלצת" של אושוויץ, איש האס.אס אוסוולד קאדוק (Oswald Kaduk).
בינואר 1945 השתתף וירצברג בצעדת מוות לצד אביו, שנורה לנגד עיניו בידי חייל אס אס. לאחר השחרור מהמחנה שהה בעיירת הדייגים סנטה מריה באיטליה עד העלייה לארץ ישראל בנובמבר 1945. במסגרת עליית הנוער נקלט וירצברג בקיבוץ גבעת השלושה, ובו למד ועבד ועבר הכשרה לקראת השירות בפלמ"ח. בנובמבר 1947 גויס לפלמ"ח והשתתף בקרבות מלחמת העצמאות. וירצברג שירת בגדוד החמישי, פלוגה א', "המסייעת", שצוידה במכונות ירייה. הוא השתתף בקרבות לשחרור ירושלים הנצורה במבצע הראל, בליווי שיירות משוריינים שהובילו אליה אספקה, ובקרבות בנגב, שבהם נפלו ארבעה מבני חבורתו.
לאחר שחרורו מהצבא נשא וירצברג לאישה לוחמת פלמ"ח ושמה רחל יששכר (שוכר), ילידת העיר רחובות ממוצא תימני. וירצברג עבד בקרן קיימת לישראל, ובסוף ימיו היה ממונה על מחלקת המחקר באגף הייעור של אזור הדרום. הוא המציא ופיתח את הלימנים בערבה בהשראת שיטות השקיה נבטיות.
ספרו שיצא לאור ב-1967 לא זכה להצלחה, ונבלע בגל הספרים שיצאו בעקבות מלחמת ששת הימים. בספר כתב את קורותיהם של תשעה מחבריו שחוו עמו את תקופת השואה, את תהליך הקליטה בארץ ואת חוויות הלחימה במלחמת השחרור.
עשרה ילדים יצאנו יחדיו משער המוות, נותרו שישה, 
אבל לא שישה ילדים יתומים, כי אם שישה לוחמים. 
לחמנו ונילחם בכל עת, על מנת שילדים יהודים, באשר הם, 
שוב לא יתייתמו כמונו לעולם.
ההיסטוריון אביהו רונן כתב על הספר: "קראתי את הספר בנשימה עצורה. זהו ספר מיוחד במינו שהקדים את זמנו, וכולל עדויות אותנטיות חשובות מאוד. לסיפורו של וירצברג יש ייחוד חשוב מאין כמותו במגוון העדויות והסיפורים על השואה. מבחינה אקדמית ספרו של וירצברג הוא נדבך בסיסי בהבנת חוויותיהם של ילדים בתקופת השואה, וקליטת הניצולים בישראל בשנים המעצבות של המדינה".
חוקרת השואה חנה יבלונקה כתבה על הספר: "'מגיא ההריגה לשער הגיא' הוא לדעתי הספר החשוב ביותר מסוגו שפורסם בישראל. היה זה ספר הזיכרונות הראשון שנכתב בידי ניצול שכמחצית ממנו עוסקת במפגש עם הארץ ועם אנשיה. וירצברג כתב סיפור עז-מבע על תהליך ההפיכה לארץ-ישראלי. הסיפור עטה נופך מצמרר לאחר שוירצברג שלח יד בנפשו זמן קצר לאחר פרסום הספר".
ב־4 באוגוסט 1968, כשבוע לפני שמלאו לו 40, התאבד וירצברג ביריית אקדח בבית משפחתו כתוצאה ממחלת הדיכאון שממנה סבל. הוא הותיר את אשתו רחל, את בנו, המוזיקאי אילן וירצברג, ואת בתו, דליה וירצברג. על קברו אמר הרב אליהו קושלבסקי, רבהּ הראשי של באר שבע, עיר מגוריו: "אייכמן רצח אותו לפני עשרים וחמש שנים. רק היום קיבלנו את גופתו".
הוצאת הספר

ספרו של וירצברג היה יוצא דופן בתקופתו. היה זה ספר העדוּת הראשון שכלל גם מפגש עם הארץ ועם אנשיה. הניצולים האחרים - גם אלה שעסקו כל חייהם בכתיבה – בחרו לחכות. שאול פרידלנדר פרסם את "עם בוא הזיכרון" בשנת 1980 וספרו של שלמה ברזניץ "בשדות הזיכרון" פורסם בשנת 1993.
וירצברג החליט לחשוף את עברו כפליט עקור חרף בחירתו המודעת בזהות ישראלית חדשה ובמחיקת שרידי הזהות הגלותית; לעדותו גרמה לו הכתיבה קשיים רגשיים גדולים. בספרו הוא מתאר את החיים באושוויץ מנקודת מבטו של קטין, ומספק עדות לא שכיחה על ד"ר יוזף מנגלה ועל ניסוייו הרפואיים.
הנרטיב של וירצברג מערער על הנרטיב המקובל שבו הניצול כ"אבק אדם" מקבל בפסיביות את חסותם של המצילים הארצישראלים, אך הוא מערער גם על הנרטיבים החדשים יותר הרואים את הכפייה שבתהליך הקליטה. וירצברג, לעומת זאת, בחר מרצונו להיות "יהודי חדש". הוא ביקש קבלה לא רק כלוחם וכ"יהודי חדש", אלא גם כמי שמזדהה כ"יהודי ישן". וירצברג ביקש להפריך בספרו את הדעה שרווחה אז כי היהודים הלכו כצאן לטבח. בפתח דבר לספרו כתב:
בעיקר ריחפה לפני עיני כל הזמן הנוסחה, המזעזעת אותי כל אימת שאשמענה, על אודות הליכתנו 'כצאן לטבח יובל' – נוסחת סלף המוכיחה מדי-פעם מחדש כי הבריות מתעלמים לחלוטין מן ההשמדה הנפשית שקדמה במחשבה תחילה ובתכנון שיטתי להשמדה הפיזית ואפשרה אותה.
עמוס עוז כתב בספרו "סיפור על אהבה וחושך" כי: "אנשי היישוב הוותיקים התייחסו לאודים המוצלים ברחמים ובסלידה". הוא גם פירט את הנימוקים לקביעה זו. וירצברג חתר לתיקון ההתייחסות הזאת מצד אנשי הארץ. רבקה גורפיין מיטיבה לתאר את המחיצה שניצבה אז בין הניצולים לבין לשאר העם:
 "רצה הגורל המכבד נועזים ומגן על אמיצי לבב, כי אלה שהשלימו עם מותם והלכו לקראתו אלפי פעמים - נותרו כדגל מתנוסס על חורבות, כנושאי אגדה גדולה. מה רב הצער כי לא תמה דרכם הקשה גם כיום, אחרי שהעפילו למקור כוחם למגדלורם, אשר לאורו נמשכו מכל המעמקים; שזורים בדמיהם זכרונות והדים שיהוו בשבילם גם מעמסה וגם נכס. דרוש מאמץ רב, גם שלנו וגם שלהם, על מנת להפיל את המחיצה שהצמיח העבר, עברם המיוחד, אשר לנו אין חלק בו." באמצעות ספרו ניסה וירצברג להסיר את ה"מחיצה", אך הדבר לא עלה בידו.
הספר שיצא לאור בהוצאת מסדה ושנערך על ידי אידוב כהן לא זכה להצלחה. שמחת הניצחון בעקבות מלחמת ששת הימים הותירה אותו הרחק מתשומת לב הציבור. וירצברג, שכתב בהקדמה לספרו כי הוא רואה בספרו המשך לאחרון הצדיקים מאת אנדרה שוורץ-בארט, חווה מפח נפש וצלל אל העבר שהחיה בספרו. הכתיבה שלא השיגה את מטרתה הפכה לאיום קיומי בדמות התקף דיכאון עמוק. בדילמה של "הכתיבה או החיים" שניסח לימים חורחה סמפרון, ניצול מחנה בוכנוואלד, הכריעה הכתיבה את הכף.
בדצמבר 2008 הוציאה לאור בתו דליה וירצברג-רופא מהדורה חדשה של הספר, הכוללת מבוא, אחרית דבר ותמונות בהוצאת כרמל.
באוגוסט 2017 יצאה לאור בהוצאת יד ושם מהדורה באנגלית, FROM DEATH TO BATTLE Auschwitz Survivor and Palmach Fighter.‏ ב-18 במרץ 2019 הושקה מהדורה זו במוסד יד ושם בהשתתפות חנה יבלונקה ועמיה ליבליך. מוטי אשכנזי נשא ברכה, ובתו דליה וירצברג נשאה את דבר המשפחה. בטקס נכחו גם בנו, המוזיקאי אילן וירצברג, והנכד אורן וירצברג, מ"פ בטכני בחיפה, שבא מלווה ב-15 מפקודיו.
ראו גם

השפעת השואה על גיבוש הזהות הישראלית
לקריאה נוספת

מגיא ההריגה לשער הגיא, הוצאת כרמל, 2008.
מגיא ההריגה לשער הגיא, הוצאת מסדה, 1967.
דב גולדשטיין, כאלה הם היו ("הכדור האחרון של בני"), הוצאת אחיאסף, 1974, עמ' 183–197.
בלה גוטרמן, חנה יבלונקה, אבנר שלו (עורכים), אנחנו פה - ניצולי השואה במדינת ישראל, הוצאת יד ושם, 2008, עמ' 36, 40, 100, 116, 178, 240
אביהו רונן, נידונה לחיים - יומניה וחייה של חייקה קלינגר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וידיעות ספרים, 2011, עמ' 176–177, 318, 320
הערות שוליים

↑  הלימנים בנגב, מסמך מדיניות של קק"ל, עמ' 4
↑  הבן שר את השיר שכתב והלחין לזכר האב - "מה שנשאר".
↑  ראו ספרו של דב גולדשטיין לעיל.
↑  "לאט לאט, עם חלוף הזמן ועם גבור מאוויינו להיות דומים בכול לצברים, ניסינו גם להתכחש לעברנו: אלא שהפריעה לנו כתובת קעקע זעירה על הזרוע – המספר שאינו ניתן להימחק ממחנה ההשמדה", "מגיא ההריגה לשער הגיא", עמ' 155
↑  "[...] ובעיקר ניתנת תודתי לרעייתי, שהייתה המאזינה והמבקרת הראשונה של כל המסופר כאן ועודדה אותי בעתות משבר, מתח וזעזועים אשר תקפוני בשנייה בעת הכתיבה", בני וירצברג מתוך 'הבעת תודה' בפתח ספרו.
↑  הדברים נכתבו ב-1965.
↑  "הלוחמת שהייתה לספר", מתוך רוז'קה: לחימתה, הגותה, דמותה, ילקוט מורשת ע"ש מרדכי אנילביץ', 1988.
↑  דף הספר בהוצאת יד ושם
↑  דליה נושאת את דבר המשפחה בהשקת המהדורה באנגלית של ספרו של אביה. 3 דקות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282290105171  BnF: cb161319862 (data)  GND: 1139723510  ISNI: 0000 0000 7123 3611  LCCN: no00042701  VIAF: 100347187   WorldCat (עם VIAF): 100347187 
עטיפת הספר בהוצאתו המקורית
עטיפת הספר בהוצאתו המחודשת
עטיפת הספר במהדורה האנגלית בהוצאת יד ושם, 2017
מטה התקשורת הממשלתית

| --- | --- |


מבט מהאוויר על בסיס מטה התקשורת הממשלתי - המכונה "הסופגנייה", בשל צורתו.
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  בריטניה בריטניה
 משרד אחראי:  מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים
 סוכנות בת:  National Cyber Security Centre 
 תאריך הקמה:  1946
 סוכנות קודמת:  MI1 
 מנהל:  ג'רמי פלמינג
 מטה מרכזי:  צ'לטנהאם, גלוסטרשייר, אנגליה
 עובדים:  5,806 (2016)
 www.gchq.gov.uk
 
לוגו הארגון הישן
מטה התקשורת הממשלתי ‏(באנגלית: Government Communications Headquarters, הידוע בראשי התיבות: GCHQ) הוא סוכנות ביון בריטית האחראית לספק מודיעין ואבטחת מידע לממשלת בריטניה ולכוחות החמושים שלה באמצעות מודיעין אותות בדומה ל-NSA האמריקאי וליחידה 8200 הישראלית. הארגון הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה, ומצוי תחת אחריותו של מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים.
פעילות הסוכנות

GCHQ היא אחת משלוש סוכנויות המודיעין הלאומי של בריטניה. היא פועלת בשיתוף עם שירות הביטחון (הידוע בשם ה-MI5) ועם המודיעין של שירות הביון (הידוע בשם MI6), בהגנה על האינטרסים הלאומיים של בריטניה. פעולות הסוכנות הן במסגרת החוק, ונעשות בכפוף לחקיקה המגדירה את תפקידי הארגון ופעולותיו, למניעתו או גילויו של פשע חמור, וכן בנושאי רווחה כלכלית.
מטה ה-GCHQ נמצא בעיר צ'לטנהם שבמחוז גלוסטרשייר באנגליה. בנוסף למטה פועלים עוד שני מרכזים, קטנים יותר, בקורנוול וביורקשייר. רוב המועסקים בארגון, 5,500 במספר, עובדים בצ'לטנהם. מנהל ה-GCHQ מדווח ישירות למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. השותפים העיקריים לעבודת הארגון הם משרד הביטחון, המשרד לענייני חבר העמים הבריטי ורשויות אכיפת החוק, וכן מגוון רחב של מחלקות ממשלתיות אחרות.
היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה היו הצבא הבריטי והצי הימי נפרדים מסוכנויות המודיעין, MI1b ו-NID25 (שהיה ידוע בתחילה כ"חדר 40"). בשנת 1919 המליץ הקבינט של ועדת השירות החשאי בראשות לורד קרזון כי בעתות שלום יש להקים סוכנות לפענוח קודים וסודות מיוחדים, משימה שהוטלה אז על מנהל מודיעין הצי הימי, יו סינקלייר (Sinclair). סינקלייר מיזג צוותים שונים מ-NID25 ומ-MI1b לתוך הארגון החדש, שכלל בתחילה כ-25–30 קצינים וכן מספר דומה של אנשי הצוות הפקידותי, והשם שניתן לארגון: "בית הספר הממשלתי לקודים וצפנים" (Government Code and Cypher School), או בשמו המקוצר GC&CS.
עד מלחמת העולם השנייה היה ה-GC&CS ארגון קטן יחסית, ואולם בשנת 1920 הוא זכה להצלחה גדולה כשהצליח לפענח את הקודים והצפנים של האיחוד הסובייטי, לימים ברית המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה התמקדה עבודת ה-GC&CS במידה רבה בפענוח האניגמה, מכונת ההצפנה הגרמנית. בשנת 1945 הורחב ארגון ה-GC&CS בצורה משמעותית, כלקח מן המאמץ המלחמתי, וב-1946 שונה השם לשמו דהיום: "מטה התקשורת הממשלתי" (Government Communications Headquarters - GCHQ). הסוכנות הוא בין הלקוחות העיקריים של מערכת Skynet.
הסוכנות מפעלה תוכנות ריגול שונות. בהתאם למידע שפורסם על ידי אדוארד סנודן קיימת רמת תאום גבוהה ושיתוף פעולה של הארגון עם ארגונים מקבילים בארצות הברית. בנוסף לכך היא אחראית על אבטחת מידע ואבטחת תקשורות במשרדים ממשלתיים. לצורך כך שולבה תוכנה של Aquilia שבמהך נרכשה על ידי Egress Software.
מנהלי GCHQ

| # | מנהל | דיוקן | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אלסטר דניסטון |  | 1921–1942 |
| 2 | אדוורד טראוויס |  | 1942–1952 |
| 3 | אריק מלקולם ג'ונס |  | 1952–1960 |
| 4 | קלייב לויניס |  | 1960–1964 |
| 5 | לאונרד ג'יימס הופר |  | 1965–1973 |
| 6 | ארתור בונסול |  | 1973–1978 |
| 7 | בריאן טובי |  | 1978–1983 |
| 8 | פיטר מריצ'רץ' |  | 1983–1989 |
| 9 | ג'ון אדי |  | 1989–1996 |
| 10 | דייוויד אומנד |  | 1996–1997 |
| 11 | קווין טביט |  | 1998 |
| 12 | פרנסיס ריצ'רדס |  | 1998–2003 |
| 13 | דייוויד פפר |  | 2003–2008 |
| 14 | איאן לובן |  | 2008–2014 |
| 15 | רוברט הניגן |  | 2014–2017 |
| 16 | ג'רמי פלמינג |  | 2017–הווה |
הערות שוליים

↑  Intelligence and Security Committee of Parliament "Annual Report 2016–2017", page 84. House of Commons (20.12.2017)
↑  GCHQ – Welcome to GCHQ, ממשלת בריטניה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261909205171  GND: 7721218-6  ISNI: 0000 0004 0387 6147  LCCN: n84095473  NKC: kn20141124001  VIAF: 124871673   WorldCat (עם VIAF): 124871673
אבו אל-ופא בוזג'אני

| --- | --- |
דיוקן דמיוני מאוחר
דיוקן דמיוני מאוחר
 לידה:  10 ביוני 940 בוזג'ן,  באזור נישאפור בחוראסאן רבתי, כיום באיראן, אז בחליפות העבאסית 
 פטירה:  15 ביולי 998 (בגיל 58) בגדאד, עיראק, באמירות הבויהית בח'ליפות העבאסית 
 שם לידה:  ابوالوفا محمد بن محمد بن یحیی بن اسماعیل بن العباس
 ענף מדעי:  מתמטיקה, טריגונומטריה, אסטרונומיה, אריתמטיקה 
 מקום מגורים:  בגדאד 
 הערות:  כונה "אל-מוהנדס" ("הגאומטריקאי")
 
אבו אל-ופא מוחמד אבן מוחמד אבן יחיא אבן אסמאעיל אבן אל-עבאס אל בוזג'אני או אבו אל-ופא בוזג'אני (בערבית: الوفا بوزجانی או בשמו המלא - أَبُو اَلْوَفَاءْ مُحَمَّدْ بْنْ مُحَمَّدْ بِنْ يَحْيَى بْنْ إِسْمَاعِيلْ بْنْ اَلْعَبَّاسْ اَلْبُوزْجَانِي בפרסית: الوفا بوژگانی, ‏ 10 ביוני 940 – 15 ביולי 998) היה מתמטיקאי ואסטרונום פרסי שכתב בערבית והשתייך לאסכולה המתמטית של בגדד. הוא שילב תצפיות מדעיות עם פירושים לכתבי מתמטיקאים קלאסיים כמו אאוקלידס ודיופנטוס. .נודע, בין היתר, בתרומותיו הרבות להתפתחות הטריגונומטריה, בעיקר הטריגונומטריה הספירית. ספרו על האריתמטיקה שנועד לאנשי עסקים כלל את הדוגמה הראשונה לשימוש במספרים שליליים. מיחסים לאבו אל-ופא גם את חיבורן של טבלאות סינוסים וטנגנסים.
אבו אל-ופא הנהיג גם את הפונקציות טריגונומטריות סקאנס וקוסקאנס, כמו כן חקר את יחסי הגומלין בין ששה קווים טריגונומטריים הקשורים לקשת אחת.
ספרו "אלמגסט" (בעקבות תלמי) העוסק בעיקר בטריגונומטריה נקרא מאות שנה אחרי מותו על ידי המדענים מארצות האסלאם. חלק מספריו לא שרדו.
קורות חייו

אבו אל-ופא נולד בבוזג'ן, כיום טורבט א-ג'אם באזור נישאפור או קוהיסטאן שבח'וראסאן רבתי, בשטח איראן של ימינו. הוא למד מתמטיקה מדודיו. בגיל 19, ב-959 הוא נסע לבגדד, בה נשאר עד מותו ב-998.
הוא נהנה מחסותו של האמיר הבויהידי עד'ד א-דוולה (993-949) ואחר כך של בנו, שאראף א-דוולה. היה בן זמנם של המדענים הידועים אבו סאהל אל-קוחי ו-אל סיג'זי שחיו אז בבגדד, כמו כן היה בן זמנם של אבו נאצר מנצור, אבו מוחמד ח'וג'נדי, קושיאר גילני ואל-בירוני. בבגדד נהנה מחסות החצר השושלת הבויהית.
אבו ל-ופא עבד במצפה האסרטונומי בבגדד ובאמיר שאראף א-דוולה הזמין אותו לבנות יחד עם האסטרונום אל-קוהי, מצפה חדש עם רביע של שלושה מטרים וסקסטנט של שמונה עשר מטרים
אסטרונומיה

אבו אל-ופא עבד בעיקר במצפה האסטרונומי שהוקם בשנת 988 בגני הארמון המלכותי בבגדד, בפקודת האמיר הבוהידי שאראף א-דוולה. ושנועד בעיקר ליצירת טבלאות של עמדות הגופים השמיימיים.
אבו אל-ופא היה הראשון שבנה רביע קיר על מנת לחקור את השמיים.
ייתכן שהושפע מעבודותיו של אל בטאני שתיאר רביע בספרו "כיתאב א-זיג'". השימוש שעשה במונח "טנגנס" עזר לאבו אל-ופא לפתור שאלות בנוגע למשולשים הספיריים בעלי זווית ישרה. הוא פיתח שיטה חדשה לחישוב טבלאות הסינוסים ובנה טבלאות יותר מדויקות מקודמיו.
בזמן ליקוי הירח ב-28 במאי 997 השתתף אבו אל-ופא יחד עם אל-בירוני בניסוי שנועד לקבוע את ההפרש בין הזמן המקומי בעירו, בגדד, לזמן בעירו של אל בירוני, כאת', בח'ווארזם כיום בירוני בקאראקלפאקסטן באוזבקיסטן.
התוצאה הייתה קרובה מאוד לחישובים של המאה ה-20 והראתה הפרש של שעה בלבד בין שני קווי האורך.
ידוע שאבו אל-ופא עבד יחד עם אבו סהל אל-קוהי שהיה מייצר מפורסם של כלים אסטרונומיים. אם מבחינה תאורטית בתחום האסטרונומי לא נמצאו בכתביו חידושים, הנתונים מתצפיותיו שימשו לאסטרונומים אחריו, כולל לאל-בירוני.
אסטרונומיה > אלמגסט

שרדה רק אחת משבע מסכתות של ספרו המפורסם "כיתאב אל-מג'יסטי" או "אלמגסט" שחובר בעקבות הספר המפורסם באותו שם של תלמי. הספר מכסה נושאים רבים בתחום הטריגונומטריה של המישור והטריגונומטריה הספירית, תאוריית כוכבי הלכת, ופתרונות לקביעת הקיבלה
מתמטיקה

אבו אל-ופא הגדיר את פונקציית טנגנס וקבע זהויות טריגונומטריות בצורתן המודרנית, להבדיל מהמתמטיקאים מיוון העתיקה שביטאו זהויות שוות ערך במונחים של "מיתרים".
הוא הנהיג את הזהויות הטריגונומטריות הבאות:
הוא פיתח גם חוק של הסינוסים עבור המשולשים הספיריים, אם כי מיחסים זאת גם לאחרים כמו, למשל, אבו מחמוד ח'וג'נדי.
כאשרC,B,A הם צלעי המשולש (הנמדדים ברדיאנים ליחידת ספירה) ו־c,b,a הן הזוויות המנוגדות.
מקורות אחדים טוענים שאבו אל-ופא היה זה שהנהיג את פונקציית טנגנס, אם כי לדעת אחרים זה היה חידוש של אל מרוואזי.
מתמטיקה > מבנים הנדסיים

בספרו על אותם המבנים ההנדסיים הנחוצים לבעל המלאכה בבנייה הציג אבו אל-ופא שאלות יסודיות שניתן לפתור אותן באופן מדויק בעזרת מחוגה וסרגל. הוא עסק גם בבניית מבנים פחות מדויקים כמו מצולעים סדירים בעלי שבע או תשע צלעות.
הוא בדק שיטות מכניות לשילוש הזווית ולהכפלת הקובייה.
אבו אל ופא פתר 15 שאלות בעזרת מחוגה בעלת מפתח קבוע.
בעלי המלאכה היו מעוניינים להיעזר בשיטה זזאת כדי לבנות היקפי מעגלים בעלי רדיוס נתון.
ספרים

אבו אל-ופא כתב 22 ספרים, מתוכם שרדו רק שמונה.
כיתאב אל-מג'יסטי (كتاب المجسطي) או "אלמגסט"
זיג' אל-ואדיך (زيج الواضح)- ספר לאסטרונומיה, לא שרד
ספר על אותם המבנים ההנדסיים הנחוצים לבעל המלאכה
(כיתאב פי מא יחתאז' אלאיה אל-סאני מן אל-עמאל אל הנדסייה
- كتاب في ما یحتاج إليه الصانع من الأعمال الهندسية)
הטקסט כולל מעל מאה מבנים הנדסיים, כולל עבור הפטגון סדיר.
השפעת הטקסט הזה באירופה הלטינית היא עדיין נושא לדיונים.
976-961 הספר על מה שנחוץ ממדע האריתמטיקה עבור פקידים ואנשי עסקים
כיתאב פי מא יחתאג' איליה אל-כותאב ואל-עומאל מן עלם אל-חיסאב
(كتاب في ما يحتاج إليه الكتاب والعمال من علم الحساب)
זהו הספר הראשון בספרות המדעית המוסלמית בימי הביניים המשתמש במספרים שליליים.
אבו אל-ופא כתב גם תרגומים ופירושים לספרי האלגברה של דיופנטוס ואל ח'ווארזמי ול"יסודות" מאת אאוקלידס
תלמידים

אבו נאסר מנצור
הנצחה

מכתש בירח נקרא על שמו.
ב-10 ביוני 2015 - גוגל שינה את הלוגו שלו לזכרו
הדואר של ספרד הנפיק בול עם דיוקנו.
לקריאה נוספת

Behnaz Hashemipour - Al Buzjani in Thomas Hockey et al - The Biographical Encyclopedia of Astronomers, Springer, New York 2007 pp.188-189
Reza Sarhangi Illustrating Abu al-Wafa Buzjani Flat Images Spheral Constructions, Iranian Studies, vol.41, nr.4, sept 2008,
R.Arnaldez, L.Massignon, A.P.Yuschkevitsch Știința arabă în René Taton (ed) Istoria generală a științei - Știința antică și medievală de la origini la 1450, Editura Științifică, București 1970 (תרגום מצרפתית לרומנית מאת ד. ניאגו, ג. טנססקו, ק. וילט לפי René Taton (ed) Histoire Générale des Sciences, PUF 1966
- Adolf Pavlovich Yuschkewitsch Al Buzjani in Dictionary of Scientific Biografy ed Ch Couston Gillespierre - Abu' l Wafa NY, Scribner's Sons, New York 1970, pp.39-43
הערות שוליים

1 2  R.Sarhangi 2008
↑  R.Arnaldez et al.1970 עמ' 475
↑  Yuschkevitch
↑  1970 R.Arnaldez et al עמ' 482
↑  R.Arnaldez et al 1970  עמ' 494
↑  Stowasser, Barbara Freyer  The Day Begins at Sunset: Perceptions of Time in the Islamic World. Bloomsbury Publishing. p. 83. ISBN 978-0-85772-536-3
↑  R.Arnaldez et al  1970 עמי 488
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372504405171  BnF: cb165594485 (data)  CiNii: DA14526719  GND: 102419213  ICCU: VEAV466002  ISNI: 0000 0000 8454 3125  LCCN: n89120201  NTA: 090837932  RERO: 02-A027484739  SUDOC: 118702882  VIAF: 90065177   WorldCat (עם VIAF): 90065177
מרגרט הולצר

מרגרט ג'וזפין הולצר (באנגלית: Margaret Josephine Hoelzer; נולדה ב-30 במרץ 1983) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא סגנית אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008), אלופת עולם (מלבורן 2007), פעמיים ברציפות אלופת עולם לבריכת 25 מטר (אינדיאנפוליס 2004 ושנגחאי 2006) ואלופת הפאן פסיפיק (יוקוהמה 2002).
ביוגרפיה

הולצר נולדה בהאנטסוויל, אלבמה. היא למדה באוניברסיטת אובורן באלבמה והתאמנה בהדרכתו של דייוויד מארש.
ביוגרפיה > 2002

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה הולצר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.00 דקות.
ביוגרפיה > 2003 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה הולצר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.24 דקות, אחרי קאטי סקסטון מבריטניה (2:08.74 דקות) ולפני סטניסלאבה קומארובה מרוסיה (2:10.17 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.73 שניות.
ביוגרפיה > 2004

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה הולצר במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב תוצאה של 2:10.70 דקות.
ביוגרפיה > 2004 > אלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה באוקטובר אותה שנה, זכתה הולצר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.84 דקות.
ביוגרפיה > 2005 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה הולצר במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.94 דקות, אחרי חברתה לנבחרת השחייה באוניברסיטת אובורן קירסטי קובנטרי מזימבבואה (2:08.52 דקות) ולפני רייקו נאקאמורה מיפן (2:10.41 דקות).
ביוגרפיה > 2007 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה הולצר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אליפות ובשיא לאומי חדש של 2:07.16 דקות, לפני קירסטי קובנטרי (2:07.54 דקות) ורייקו נאקאמורה (2:08.54 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.94 שניות.
ביוגרפיה > 2008 > שיאנית עולם וסגנית אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג שנערכו באומהה נברסקה ב-5 ביולי 2008 קבעה הולצר במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:06.09 דקות, שיפור לשיא העולם בן החמישה חודשים של קירסטי קובנטרי (2:06.39 דקות). במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.23 דקות, אחרי קירסטי קובנטרי ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:05.24 דקות, ולפני רייקו נאקאמורה שקבעה שיא אסיה חדש של (2:07.13 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 59.29 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב 59.34 שניות, אחרי בת ארצה נטלי קוגלין (58.96 שניות) וקירסטי קובנטרי (59.19 שניות).
משפחתה

סבא שלה, הלמוט הולצר, היה מדען גרמני בצוות שפיתח את טיל ה-V-2, במהלך מבצע פייפרקליפ. הוא ידוע במיוחד בשל תכנון ובנייה של סימולטור אלקטרוני למערכת הבקרה של טיל ה-V-2.
חייה האישיים

הולצר פרסמה שהיא עברה התעללות מינית בילדותה והסיבה שהיא שיתפה את הציבור במקרה האישי שלה, על מנת לנסות ולמנוע תקריות דומות של התעללות מינית בעתיד. היא עובדת כדוברת של המרכז להגנת הילד בארצות הברית, וזכתה בפרס "הקול של האומץ" מטעם עמותת "מחושך לאור".
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
אוטופגיה

אוטופגיה (או אוטופאגוציטוזיס) היא המנגנון הטבעי שגורם להרס ופירוק של מרכיבים תאיים לא מתפקדים או לא נחוצים, בתהליך מבוקר.
אוטופגיה מאפשרת דגרדציה (הפחתה) מסודרת ומִחזור של מרכיבים תאיים. במהלך תהליך זה, מרכיבים ציטופלזמטיים מבודדים משאר התא בתוך וזיקולה שעשויה מממברנה דו-שכבתית שנקראת אוטופאגוזום. לאחר מכן, האוטופאגוזום עובר איחוי עם ליזוזום ותוכנו עובר פירוק ומחזור. ישנן שלוש צורות שונות של אוטופגיה – מקרואוטופגיה, מיקרואוטופגיה ואוטופגיה מתווכת חלבון סוכך. בהקשר של מחלות, אוטופגיה נראית כתגובה נרכשת ללחץ שמעודדת שרידות, בעוד במקרים אחרים התהליך מעודד מוות תאי. במקרה הקיצוני של רעב, פירוק מרכיבים תאיים מעודד הישרדות של התאים על ידי שמירה על רמות אנרגיית התא.
השם "אוטופגיה" נטבע על ידי הביוכימאי הבלגי, כריסטיאן דה דוב בשנת 1963. אחת מפריצות הדרך הגדולות בתחום זה נעשתה על ידי יושינורי אושומי. הוא גילה את המנגנון שעומד מאחורי התהליך באמצעות שימוש בשמרים.
תהליכים ומסלולים

ישנם שלושה מסלולי אוטופגיה והם מתווכים בעזרת גנים קשורי-אוטופגיה ואנזימים.
מקרואוטופגיה היא המסלול הראשי, שמשמש בעיקר לחיסול אברונים פגומים בתאים, וחלבונים שאינם בשימוש. מסלול זה כולל יצירה של אוטופגוזום, העשוי מממברנה כפולה, בקרבת האברון שסומן להרס. לאחר מכן, האוטופגוזום נע בציטופלזמת התא לעבר ליזוזום ושני אלה עוברים איחוי. בתוך הליזוזום תכולת הפאגוזום עוברת פירוק על ידי הידרולאזות ליזוזומאליות חומציות.
מסלול המיקרואוטופגיה כולל בליעה ישירה של חומר ציטופלזמטי לתוך הליזוזום. התהליך מתרחש על ידי שקיעה פנימה של ממברנת הליזוזום או התבלטות ממברנת התא.
אוטופגיה מתווכת חלבון סוכך היא מסלול ספציפי, שכולל הכרה על ידי קומפלקס חלבונים מיוחד. במסלול זה החלבון המועמד לפירוק חייב להכיל אתר הכרה לקומפלקס זה כדי שיוכל להיקשר אליו.