stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילברט סטיוארט
ביוגרפיה > ראשית חייו

גילברט סטיוארט נולד ב־3 בדצמבר 1755 בסאונסטאון, כפר בצפון קינגסטאון במושבה של רוד איילנד. הוא היה ילדו השלישי של גילברט סטיוארט, מהגר סקוטי שהועסק בתעשיית ייצור הנחושת, ואליזבת אנתוני סטיוארט, בת למשפחה בולטת בעלת אדמות ממידלטאון, רוד איילנד. אביו של סטיוארט היה הבעלים של מפעל הטבק הראשון באמריקה, שנמצא במרתף בית האחוזה המשפחתי.
סטיוארט עבר לניופורט, רוד איילנד בגיל שש, שם אביו חיפש עבודה בתחום המסחר. בניופורט החל לראשונה להפגין כישרון ציור. בשנת 1770 הכיר את האמן הסקוטי קוסמו אלכסנדר, שביקר במושבות וצייר דיוקנאות של פטרונים מקומיים והפך למודל חיקוי לסטיוארט. בהנחייתו של אלכסנדר, סטיוארט צייר את הדיוקן של ד"ר האנטר כשהיה בן 14, שתלוי עדיין באחוזת האנטר האוס בניופורט.
בשנת 1771 עבר סטיוארט עם אלכסנדר לסקוטלנד כדי לסיים את לימודיו. עם זאת, אלכסנדר נפטר באדינבורו שנה לאחר מכן. סטיוארט ניסה להתפרנס ולהמשיך בקריירת הציור שלו, אך הדבר לא עלה בידו, והוא חזר לניופורט בשנת 1773.
ביוגרפיה > אנגליה ואירלנד

עתידו של סטיוארט כצייר דיוקנאות היה בסכנה בעקבות המהפכה האמריקאית ושיבושי החיים האזרחיים שהיא גרמה. למרות שהיה פטריוט, הוא נסע לאנגליה בשנת 1775 בעקבות הדוגמה שהתווה הצייר ג'ון סינגלטון קופלי. סגנון הציור שלו בתקופה זו החל להתפתח מעבר לסגנון הקשה והליניארי יחסית שלמד מאלכסנדר. תחילה לא הצליח, אך הוא הפך לבן טיפוחיו של בנג'מין וסט בשנת 1777 ולמד אצלו במשך שש השנים הבאות. היחסים היו טובים, וסטיוארט הציג לראשונה באקדמיה המלכותית באביב 1777.
בשנת 1782, סטיוארט זכה בהצלחה, בעיקר בעקבות ההוקרה על "הסקייטר (המחליק על הקרח)" - דיוקן של ויליאם גרנט, שופט בבית המשפט העליון שהיה גם שומר המגילות באנגליה. הציור היה הפעם הראשונה שבה צייר סטיוארט ציור של כל הגוף, והוא אמר עליו שהוא "זכה לפתע לתהילה על סמך תמונה יחידה".
בשלב מסוים היה מחירן של עבודותיו שני אך לעתודותיהם של האמנים האנגלים הנודעים ג'ושוע ריינולדס ותומאס גיינסבורו. עם זאת, למרות ההזמנות הרבות שזרמו אליו, הוא הזניח את ניהול הכספים, והיה בסכנה תמידית להישלח לכלא בגלל שלא יכול היה לפרוע את חובותיו. בשנת 1787 הוא ברח לדבלין, אירלנד, שם צייר וצבר חובות נוספים.
ביוגרפיה > ניו יורק ופילדלפיה

סטיוארט סיים את שהותו בת 18 השנים בבריטניה ובאירלנד בשנת 1793, והותיר אחריו ציורים רבים לא גמורים. הוא חזר לארצות הברית כשהוא חדור מטרה לצייר דיוקן של ג'ורג' וושינגטון, להעתיק ולחרוט אותה, וכך להיות מסוגל לכלכל את משפחתו ממכירת התחריטים. הוא התיישב בעיר ניו יורק וחיפש אנשים מפורסמים לציור דיוקנותיהם, שבזכותם קיווה לזכות בתשומת ליבו של וושינגטון.
בשנת 1794 הוא צייר את המדינאי ג'ון ג'יי, ממנו קיבל מכתב המלצה לוושינגטון. בשנת 1795 עבר סטיוארט לג'רמנטאון, פילדלפיה, שם פתח סטודיו, וושינגטון הגיע אליו מאוחר יותר באותה שנה.
סטיוארט צייר את וושינגטון בסדרת דיוקנאות אייקוניים, שכל אחד מהם הוביל לדרישה לעותקים והעסיק אותו במשך שנים. המפורסם ביותר מכונה The Atheneeum והוא מוצג על שטר של דולר אמריקאי. סטיוארט צייר כ 75 רפרודוקציות של ציור.
עם זאת, הוא מעולם לא השלים את הגרסה המקורית; לאחר שסיים את פניו של וושינגטון, הוא שמר את הגרסה המקורית להכנת העותקים. הוא מכר כ־70 רפרודוקציות של הציור במחיר של 100 $ כל אחת, אך הדיוקן המקורי נותר לא גמור בזמן מותו בשנת 1828. הציור נרכש במשותף על ידי גלריית הפורטרטים הלאומית והמוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון בשנת 1980, והוא מוצג באופן קבוע בגלריית הפורטרטים הלאומית.
ציור מפורסם נוסף של וושינגטון הוא דיוקן Lansdowne, דיוקן גדול עם גרסה אחת התלויה בחדר המזרחי של הבית הלבן. ציור זה ניצל במהלך השריפות בוושינגטון במלחמת 1812 בזכות המאמצים של הגברת הראשונה דולי מדיסון ופול ג'נינגס, אחד מעבדיו של הנשיא ג'יימס מדיסון. ארבע גרסאות של הדיוקן מיוחסות לסטיוארט, ואמנים אחרים ציירו העתקים נוספים להצגה במבני ממשל אמריקאיים. בשנת 1803, סטיוארט פתח סדנא בוושינגטון.
ביוגרפיה > בוסטון, 1805–1828

סטיוארט עבר לרחוב דבונשייר בבוסטון בשנת 1805, והמשיך לקבל את שבחי המבקרים, כמו גם לצבור חובות. אמנים אחרים חיפשו אותו לקבל הדרכה ועצות כמו ג'ון טרומבול, תומאס סולי, וושינגטון אלסטון וג'ון ונדרלין. בבוסטון הוא היה מורהו של מתיו האריס ג'ואט.
חיים אישיים

גילברט סטיוארט סבל ממחלת נפש כל חייו, והצליח להסתיר אותה. הוא התחתן עם שרלוט קייטס בספטמבר 1786; היא הייתה צעירה ממנו ב-13 שנים. נולדו להם 12 ילדים, חמישה מהם נפטרו עד שנת 1815 ושניים אחרים נפטרו כשהיו צעירים. בתם ג'יין סטיוארט (1812-1888) הייתה גם היא ציירת דיוקנאות מפורסמת. היא מכרה רבים מציוריו ואת העותקים שלהם בסטודיו שלה בבוסטון ובניופורט, רוד איילנד. בשנת 2011 היא הוכנסה להיכל התהילה של מורשת רוד איילנד.
בשנת 1824 לקה סטיוארט בשבץ מוחי שהותיר אותו משותק חלקית, אך הוא עדיין המשיך לצייר במשך שנתיים עד מותו בבוסטון ב־9 ביולי 1828, בגיל 72. הוא נקבר באזור הקבורה הדרומי העתיק של בוסטון קומון, בקבר פשוט ולא מסומן, שכן משפחתו לא יכלה להרשות לעצמה הוצאות גדולות. משפחתו התאוששה כלכלית עשר שנים לאחר מכן, והם תכננו להעביר את גופתו לבית העלמין המשפחתי בניופורט. עם זאת, הם לא הצליחו לזכור את המיקום המדויק של הקבר. קיימת אנדרטה לזכר סטיוארט, אשתו וילדיהם בשטח הקבר המשותף בניופורט.
ספריית בוסטון ערכה תערוכה מיצירותיו של סטיוארט באוגוסט 1828, סמוך למותו, בניסיון להעניק סיוע כספי למשפחתו. יותר מ -250 דיוקנאות הושאלו לתערוכה שזכתה לשבחים רבים. זה גם סימן את התצוגה הציבורית הראשונה של דיוקן ראשו של Athenæum הבלתי גמור משנת 1796 של וושינגטון.
מורשת

במהלך הקריירה שלו, גילברט סטיוארט צייר יותר מאלף אישים מהפוליטיקה והחברה האמריקאית. הוא זכה לשבחים על חיוניותם וטבעיותם של דיוקנאותיו, והאנשים שצייר מצאו את חברתו נעימה. סטיוארט היה ידוע כמי שעבד ללא רישומים, אלא החל לעבוד ממש על הבד, דבר שהיה חריג בתקופתו. מאתר בראון היה תלמידו.
ג'ון אנרי אייזק בראואר כתב ביוגרפיה של סטיוארט בסביבות 1825.
בשנת 1940 הוציא משרד הדואר האמריקני סדרת בולים שנקראה "סדרת האמריקנים המפורסמים", המנציחה אמנים, סופרים, ממציאים, מדענים, משוררים, אנשי חינוך ומוזיקאים. גילברט סטיוארט הוא הראשון בקטגוריית האמנים, יחד עם ג'יימס מקניל ויסלר, אוגוסטוס סן-גאודנס, דניאל צ'סטר פרנץ' ופרדריק רמינגטון.
בעיר הולדתו של סטיוארט, סונדרסטאון, רוד איילנד, ביתו הפך למוזיאון של יצירותיו הפתוח לקהל משנת 1930. המוזיאון מורכב מהבית המקורי בו נולד, עם עותקים מציוריו שתלויים ברחבי הבית.
הערות שוליים

↑  "Gilbert Stuart (1775–1828)", www.worcesterart.org
↑  Gilbert Stuart Birthplace & Museum | North Kingstown, Rhode Island, Gilbert Stuart Birthplace & Museum | North Kingstown, Rhode Island (באנגלית)
↑  Gilbert Stuart, www.nndb.com
↑  Gilbert Stuart Birthplace (ארכיון)
↑  Newport Notables, web.archive.org, ‏2011-04-27
↑  National Gallery of Art
↑  The Skater (Portrait of William Grant
↑  Gilbert Stuart - Washington, www.americanrevolution.org
↑  George Washington Portrait by Gilbert Stuart, George Washington's Mount Vernon (באנגלית)
↑  Dorinda Evans, Gilbert Stuart and the Impact of Manic Depression, Ashgate Publishing, Ltd., 2013-01-01, ISBN 978-1-4094-4164-9. (באנגלית)
↑  Rhode Island Heritage Hall of Fame: Jane Stuart, Inducted 2011, www.riheritagehalloffame.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279743405171  PLWABN: 9810589820605606  BNE: XX6081616  BnF: cb131955753 (data)  GND: 11879924X  ISNI: 0000 0000 6634 9660  KulturNav: 73f98632-a2bc-464e-9f81-67fb0d2ded1c  LCCN: n50083265  LNB: 000200990  NKC: ola2003192350  NLA: 35149085  NTA: 07280405X  RKD: 75878  SELIBR: 248757  SNAC: w6hq4202  SUDOC: 035541245  Trove: 842624  ULAN: 500010392  VcBA: 495/141036  VIAF: 61689381   WorldCat (עם VIAF): 61689381 
גילברט סטיוארט, המחליק על הקרח – דיוקן של וילאם גרנט, 1782
גילברט סטיוארט, ג'ורג' וושינגטון עומד, 1796
גילברט סטיוארט, הדיוקן הלא גמור של וושינגטון, 1796
גילברט סטיוארט, הצייר ג'ון טרומבול, 1818
דוגית

ערך זה עוסק בהתנחלות ישראלית לשעבר. אם התכוונתם לסירת דייג קטנה, ראו .
| --- | --- |

מראה מן היישוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  1990
 סיבת נטישה:  תוכנית ההתנתקות
 תאריך נטישה:  17 באוגוסט 2005
 דת:  יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  68 (2004)
 קואורדינטות:  31°34′26″N 34°29′21″E﻿ / ﻿31.573888888889°N 34.489166666667°E﻿ / 31.573888888889; 34.489166666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) דוגית(למפת מערב הנגב רגילה) דוגית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דוגית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דוגית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שלט הכניסה ליישוב דוגית
דוגית הייתה התנחלות בעלת אופי קהילתי חילוני בצפון חבל עזה (בגוש התוחמת הצפונית), סמוך לאלי סיני, שפונתה בשנת 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.
אנדרטה לזכר חמישה חיילי גבעתי שנהרגו בשתי תקריות שונות באזור דוגית הוצבה בכניסה ליישוב והעותקה למתחם בסמוך לאנדרטת חץ שחור.
היסטוריה

הקמת היישוב אושרה על ידי ועדת השרים להתיישבות ב-22 ביולי 1984, יום לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה יחד עם שישה יישובים נוספים, אך לא יצאה אל הפועל.
החלטה נוספת על הקמת היישוב התקבלה בשנת 1989 בימי ממשלת האחדות הלאומית. במקור, אמור היה היישוב לקום על החוף במרחק שני קילומטרים ממחנה שאטי, אך יצחק רבין, שר הביטחון דאז, החליט בסופו של דבר על המיקום הסופי, צפונית מזרחית משם, דבר שעיכב את הקמת היישוב.
הכשרת הקרקע להבאת קראוונים נעשתה באפריל 1990 ובמאי 1990 עלה הגרעין הראשוני, שמנה 3 משפחות, לקרקע סמוך לחוף הים בצפון רצועת עזה. היישוב הוקם ככפר דייגים במסגרת אמנה ושמו סימל את עיסוקם העיקרי של תושביו - חקלאות ימית, שירותי הצלה, בריכות דגים, תיירות, מסעדות דגים, דיג ועוד. במשך כ־10 שנים התגוררו התושבים בקראוונים עד שקיבלו אישורי בנייה והקימו בתי קבע ביישוב.
היישוב מנה כ-30 משפחות והיה בתחילת דרכו להתפתחות נוספת לאחר הפשרת שטחים נוספים לבניית בית במסגרת "בנה ביתך" ובניה תקציבית של כ-15 יחידות דיור שהחלה בשנת 2002 והסתיימה בשנת 2004. בדוגית היו פעוטונים וצהרון, ילדי הגן היו נוסעים לאלי סיני ואילו ילדי בית הספר הגיעו בהסעה מאורגנת לבית הספר באשקלון.
בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, דוגית, כמו יתר ההתנחלויות בצפון הרצועה, לא הייתה יישוב יהודי המוקף באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה ובהן דוגית הקיפה אף מספר אישים מרכזיים במחנה השמאל הישראלי כמו עמי אילון ועמרם מצנע.
אף על פי כן פונתה דוגית במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בין 15 ל-17 באוגוסט 2005. התושבים לא גילו התנגדות פעילה לפינוי כביישובים אחרים ורובם עברו ליישוב בוסתן הגליל שבצפון.
הערות שוליים

↑  דוגית, באתר www.myesha.org.il
↑  אילן בכר, יובל נאמן ואלי תבין אישרו 7 ישובים חדשים, מעריב, 23 ביולי 1984
↑  נחום ברנע, דוגית לא תזוז, 21 בינואר 1994, ידיעות אחרונות
↑  מיכל קדם, התנחלות דוגית מוקם בעזרת חוק מנדטורי, חדשות, 17 באפריל 1990
↑  עזרא ינוב, האהזות דוגית להילוך גבוה: טרקטורים מטרטרים, קאראוונים ראשונים בדרך, מעריב, 19 באפריל 1990
↑  אבי פרחן, דרישה הגיונית וצפויה, באתר ynet, 5 ביולי 2005
| ההתנחלויות שפונו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| גוש קטיף | נוה דקלים • נצר חזני • פאת שדה • קטיף • רפיח ים • שירת הים • שליו • תל קטיפא • בדולח • בני עצמון • גדיד • גן אור • גני טל • כפר ים • כרם עצמונה • מורג • דהנייה |  |
| התוחמת הצפונית | אלי סיני • דוגית • ניסנית |  |
| מרכז רצועת עזה | כפר דרום • נצרים |  |
| צפון השומרון | גנים • כדים • חומש • שא-נור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602448905171
גיליאן (יצרן שוקולד)

| --- | --- |

פירות ים משוקולד של גיליאן
 
 מאכלים
 תאריך יצירה:  1960 
 
גיליאן (בצרפתית: Guylian) הוא מותג ויצרן שוקולד בלגי הידוע בעיקר בזכות הפרלינים שלו בצורת צדפים וסוסוני ים. החברה נוסדה בשנת 1958 ב-Sint-Niklaas, בלגיה על ידי גיא פובר וכיום היא בבעלות החברה הדרום קוריאנית Lotte Confectionery.
מאפיינים

פובר ואשתו גיבשו את מתכון השוקולד המקורי ו"גיליאן" נוצר כהלחם בסיסים מהשמות הפרטיים של גאי וליליאן פובר. בעוד שגיליאן מתמחים בפרלינים אגוזי לוז קלויים הם מייצרים מגוון רחב של מוצרים כולל חתיכות פרי מצופות שוקולד וטראפלס שוקולד.
מטה החברה נשאר ב-Sint-Niklaas יחד עם מפעל הייצור שלהם, אך כעת גיליאן מייצאת בינלאומית לכ-120 מדינות. בשנת 2003 נפתח בית הקפה השוקולד הבלגי הראשון של גיליאן באנטוורפן, בלגיה. יש לחברה כעת 9 זיכיונות במקומות שונים ברחבי העולם.
גיליאן תורמת ועובדת ב-Project Seahorse כדי לעזור בשימור חיות בר ימיות ולהגביר את המודעות לארגון הצדקה. הם עבדו גם עם קרן Cocoa Horizons על פרויקט קקאו, מקור בר-קיימא של קקאו ומטרתם הייתה להפחית את ההשפעות הסביבתיות השליליות של הייצור. על עבודה זו קיבלו פרסי אחריות תאגידית יחד עם פרסים רבים אחרים של חדשנות והשוקולדים שלהם.
היסטוריה

פובר נולד ב-1938 בסינט-ניקלאס, שם 20 שנה מאוחר יותר, הקים את החברה. אביו היה אופה ובעוד פובר היה עוד בבית הספר, החל למכור טראפלס בעבודת יד בשווקים מקומיים תוך שימוש במיומנויות שנלמדו בבית הספר לקונדיטוריה ופטיסרי באנטוורפן. ב-1958, פובר התחתן ושכלל את המתכון שלו, ואז החל לייצר את קונכיות השוקולד שלו בקנה מידה גדול יותר ובשנת 1960 הקים את שם המותג Guylian. משילוב שמותיהם של פובר ואשתו ליליאן כדי לסמן את ה"אהבה והתשוקה" שלהם כזוג גם באומנות העסקית שלהם. מפעל חדש נבנה בשנת 1988 בסינט-ניקלאס כדי לנהל את צמיחת החברה ולהגדיל את הייצור.
בשנת 2003 התרחבה גיליאן לתעשיית הקפה עם פתיחתו של Guylian Chocolate Café באנטוורפן, בלגיה. בשנים 2008–2011 נפתחו שלושה בתי קפה בסידני, אוסטרליה. לוטה היא יצרנית ממתקים דרום קוריאנית והבעלים הנוכחי של גיליאן. קונדיטוריית לוטה רכשה את גיליאן ביוני 2008 תמורת 105 מיליון אירו כדי להיכנס לשוק שוקולד הפרימיום האירופי.
שיא גינס

שיא גינס לפסל ביצי הפסחא הגדול ביותר בשוקולד הוענק לגיליאן במרץ 2005. לרגל חגיגות מסורות חג הפסחא והשיפוץ של כיכר השוק של סנט-ניקלאס, הביצה שוברת השיאים נבנתה בתמיכת מפיגומי מתכת ולוחות עץ. 26 שוקולטיירים של גיליאן בנו את הביצה במשך שמונה ימים תוך שימוש בכ-50,000 חטיפי צדפים של שוקולד גיליאן במשקל כולל של 950 ק"ג. הפסל הגיע ל-8.3 מטר גובה ול-6.39 מטר רוחב והחזיק בשיא עד 2011 כאשר ביצה בגובה 10 מטרים נבנתה באיטליה.
מוצרים

המוצר העיקרי של גיליאן הוא מגוון של שוקולדים פרלינים בצורת צדפים וסוסוני ים.
הערות שוליים

1 2 3 4  Chocolaterie Guylian NV MarketLine Company Profile. (2017.). MarketLine, a Progressive Digital Media business.
1 2  Kim, Yeon-hee; Park, Ju-min (2008-06-23). "S.Korea Lotte buys Belgium's Guylian for $164 mln". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2023-12-26.
1 2  "Guylian | Visit Sint-Niklaas". www.ontdeksintniklaas.be (באנגלית). נבדק ב-2020-05-23.
↑  Newhouse, Doug (2017-03-30). "Guylian unveils its new lines for the upcoming TFAP 2017". TRBusiness (באנגלית). נבדק ב-2023-12-26.
↑  Whitehead, Matt (2019-09-30). "Guylian to expand in the UAE". Retail & Leisure International (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-05-23.
↑  "Belgian chocolate giant to expand cafe portfolio in the UAE". ArabianBusiness.com (באנגלית). נבדק ב-2020-05-27.
↑  "Guylian wins the "Corporate Social Responsibility Award" during 2019 TFWA in Cannes for its 20 years dedicated support to Project Seahorse". Project Seahorse (באנגלית). 2019-10-04. נבדק ב-2023-12-26.
↑  Rozario, Kevin (2015-03-24). "Guylian wins innovation and CSR awards". TRBusiness (באנגלית). נבדק ב-2023-12-26.
↑  Bates, J. (2017, October). Fabulous Fifty. Duty-Free News International, p. 59.
↑  "Guylian celebrates 50th with Master's Selection launch". www.candyindustry.com (באנגלית). נבדק ב-2020-05-27.
↑  Evans, Simon (2015-06-23). "Guylian plots sweet revenge with aggressive cafe and retail expansion". The Sydney Morning Herald (באנגלית). נבדק ב-2020-05-23.
↑  "Lotte subsidiary acquires Guylian in landmark chocolate industry deal – 23/06/08". The Moodie Davitt Report (באנגלית). 2008-06-22. נבדק ב-2020-05-27.
↑  "World's Largest Chocolate Easter Egg Sculpture Created by Guylian; Guinness World Record Feat Celebrates Market Square Renovation in Sint-Niklaas, Belgium". www.businesswire.com (באנגלית). 2005-03-23. נבדק ב-2020-05-24.
↑  "Guylian celebrates eggstra large Easter record – 24/03/05". The Moodie Davitt Report (באנגלית). 2005-03-24. נבדק ב-2020-05-23.
↑  "Largest chocolate Easter egg". Guinness World Records (באנגלית). נבדק ב-2020-05-23.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גיליאן (יצרן שוקולד)".
הכנת חטיפי שוקולד Guylian praliné
ד'קנ"ט

ד'קנ"ט (4159)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-30 באוגוסט 398 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 16 בספטמבר 399. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
דבר שאינו מתפרש במקומו ומתפרש במקום אחר

המידה דבר שאינו מתפרש במקומו ומתפרש במקום אחר (או סתום מן המפורש) היא מידה ה-17 בל"ב המידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי.
לפיה, יש מקומות במקרא שהכתוב אינו מפרש במה מדובר במקום אלא "סותם" את העניין, ואילו במקום אחר במקרא הכתוב מרחיב את הדיבור וכך ייוצר "פירוש" והרחבה לסתימת הכתוב שבמקום אחר.
דוגמאות

”ויטע ה' אלהים גן בעדן..” (בראשית), לא כתוב בספר בראשית שהקדוש ברוך הוא נטע גם "חופות של זהב ואבנים טובות ומרגליות" בתוך הגן עדן. ואילו בספר יחזקאל המקרא מפרש שאמנם כן עשה השם "בעדן גן אלהים היית כל אבן יקרה מסוכתך".
כמו כן לפי מידה זו דורשים כי המצריים לקו עשר מכות על ים סוף, על פי ההרחבה של ביטוי הפלשתים בספר שמואל "אלה הם האלהים המכים את מצרים בכל מכה במדבר (שמואל א, ד ח)" -חז"ל פירשו שמדובר במכות במדבר ים סוף.
הערות שוליים

↑  מדרש הגדול שמות ז כה (על סמך כי ראיית המצריים על הים הייתה פעם האחרונה לראייתם בכלל)
| מידות שהתורה נדרשת בהן |
| --- | --- | --- |
| שבע מידות של הלל הזקן | קל וחומר • גזרה שווה • בניין אב מכתוב אחד • בניין אב משני כתובים • כלל ופרט • כיוצא בו במקום אחר • דבר הלמד מעניינו |  |
| שלש עשרה מידות של רבי ישמעאל | קל וחומר • גזרה שווה • בניין אב מכתוב אחד • בניין אב משני כתובים • כלל ופרט • פרט וכלל • כלל ופרט וכלל • כלל שהוא צריך לפרט • פרט שהוא צריך לכלל • דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד • דבר שהיה בכלל ויצא לטעון טעון אחר שהוא כעניינו • יצא לדון בדבר חדש • דבר הלמד מעניינו • דבר הלמד מסופו • שני כתובים המכחישים זה את זה |  |
| שלשים ושתים מידות של רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי | ריבוי • מיעוט • ריבוי אחר ריבוי • מיעוט אחר מיעוט • קל וחומר מפורש • קל וחומר סתום • גזרה שווה • בניין אב • דרך קצרה • דבר שהוא שנוי • מחבור שנחלק • דבר שבא ללמד ונמצא למד • דבר שאחריו מעשה והוא פרטו של ראשון • דבר גדול שנתלה בקטן הימנו • שני כתובים המכחישים זה את זה • דבר שהוא מיוחד במקומו • דבר שאינו מתפרש במקומו ומתפרש במקום אחר • דבר שנאמר במקצת והוא נוהג בכל • דבר שנאמר בזה והוא הדין בחברו • דבר שנאמר בזה ואינו עניין לו אבל הוא עניין לחברו • דבר שהוקש לשתי מידות • דבר שחברו מוכיח עליו • דבר שהוא מוכיח על חברו • דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד על עצמו • דבר שהיה בכלל ויצא מן הכלל ללמד על חברו • משל • לשון נופל על לשון • נגד • גימטריה • נוטריקון • מוקדם שהוא מאוחר בעניין • מוקדם שהוא מאוחר בפרשיות |  |
גבריאלה קלמנס

| --- | --- |
אלן דיי הייל, דיוקן של גבריאלה קלמנס, 1883
אלן דיי הייל, דיוקן של גבריאלה קלמנס, 1883
 לידה:  11 בספטמבר 1858 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  26 במרץ 1948 (בגיל 89) כף אן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 פרסים והוקרה:  פרס מרי סמית 
 
גבריאלה דה וו קלמנס (באנגלית: Gabrielle de Veaux Clements;‏ 11 בספטמבר 1858 - 26 במרץ 1948) הייתה ציירת, מדפיסה אמריקאית. קלמנס גם למדה מדעים באוניברסיטת קורנל וסיימה תואר ראשון במדע. היא יצרה ציורי קיר, ציירה דיוקנאות ועשתה תחריטים. בת זוגה לחיים הייתה עמיתה האמנית אלן דיי הייל.
ראשית חייה

גבריאלה קלמנס נולדה בפילדלפיה בשנת 1858. הוריה היו ד"ר ריצ'רד קלמנס וגבריאלה דה-וו. אמה הייתה מדרום קרוליינה. קלמנס למדה בבית הספר של לונגסטרת' בפילדלפיה ופיתחה עניין באמנות כנערה.
חינוך

בשנת 1875 למדה קלמנס בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה אצל צ'ארלס פייג', איתו למדה ליתוגרפיה. לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת קורנל באיתקה, ניו יורק משנת 1876 עד 1880, שם למדה מדעים, עשתה רישומים מדעיים וקיבלה את התואר הראשון במדעים. התזה הסופית שלה הייתה מחקר של שני ציירים גרמנים באמנות ימי הביניים, דירר והולביין. לאחר שסיימה את לימודיה בקורנל, קלמנס חזרה לפילדלפיה ולמדה באקדמיה לאמנויות פנסילבניה בשנים 1881 - 1882, אצל תומאס אייקינס. היא זכתה בפרס של בית הספר. סטיבן פאריש לימד אותה להיות תחריטאית בשנת 1883. היא הפיקה מספר ליתוגרפיות ורישומים מדעיים בשנות לימודיה.
בשנת 1883 היא פגשה את מי שתהפוך לחברתה לכל החיים שלה, האימפרסיוניסטית האמריקאית אלן דיי הייל. בערך בשנת 1884 היא למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז. קלמנס למדה אצל ויליאם אדולף בוגרו וטוני רוברט-פלורי. הייל הגיעה לפריז והייתה איתה. ] בשנת 1885 הציגה קלמנס בסלון בפריז וכשהנשים טיילו בצרפת, לימדה קלמנס את הייל לחרוט.
קריירה

בשנת 1883 החלה קלמנס לעבוד במקצועיות, להדפיס הדפסים ולהציג את עבודותיה. היא יצרה מראה תלת מימד בחריטת הכנסייה והטירה, מון-סן-מישל (1885). בשנת 1888 הציגה קלמנס 20 מיצירותיה בתערוכה The Work of Women Etchers of America שהתקיימה על ידי ה- Union League of New York, בראשות סילבסטר קוהלר. זו הוצגה במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, והייתה הראשונה שהתקיימה במוזיאון ליצירות אמנות של נשים. תחריטיה התבססו על טכניקות צרפתיות מודרניות, והושפעו מהדפסת וודבלוק ביפן ומיצירותיו של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר.
גבריאלה קלמנס יצרה דיוקן של אדמונדו דה אמיסיס, שהודפס בכרך נוסף של תחריטים ותצלומים לספרו "ספרד והספרדים" משנת 1888. היא איירה ספר פסוקים שכותרתו "שיר הפסחא" מאת שרלוט פנדלטון שיצא לאור בשנת 1892.
קלמנס ציירה נופים של מקומות בארצות הברית, כמו קייפ אן, מסצ'וסטס ובולטימור, מרילנד ומקומות אחרים לאורך החוף המזרחי האמריקאי. היא גם ביקרה ביעדים זרים, כמו ארץ ישראל, אלג'יר וצרפת. במהלך הקריירה שלה, עבודותיה הוצגו במספר מקומות, חלקן המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, האקדמיה הלאומית לעיצוב, אגודת האומנים בפילדלפיה, המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית ומועדון התחריט של ניו יורק. תחריטי קלמנס הוצגו בתערוכות בינלאומיות לצד עבודותיהם של פרנסיס סימור האדן וג'יימס אבוט מקניל ויסלר. קלמנס הציגה את עבודותיה בבניין האישה ובבניין מדינת פנסילבניה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. היא גם הציגה בתערוכה של לואיזיאנה ב -1904, ובתערוכה בשנת 1926.
קלמנטס ציירה חמישה ציורי קיר בוושינגטון הבירה, בבלטימור בדטרויט ועוד. חלקם היו ציורים עם נושאים דתיים. חלק מהציורים צוירות על בדים ענקיים שהוצמדו לקירות.
מחנכת

היא לימדה אומנות בבית הספר בבולטימור משנת 1895 עד 1908. שם היא לימדה טכניקות חדשות, כמו תחריט צבע, היא לימדה אמנות בפילדלפיה. קלמנס לימדה יצירה, תחריט וציור לדפוס בצ'ארלסטון בדרום קרוליינה עם הייל במהלך החורפים בזמן מלחמת העולם הראשונה או ליתר דיוק, משנת 1916 עד 1920. הם סייעו בהקמת מועדון החריטה של צ'ארלסטון והשפיעו על הרנסאנס של צ'ארלסטון.
חיים אישיים

החל משנת 1880 סייעה קלמנס לאליזה ספראט טרנר ופלורנס קלי בהקמת הגילדה החדשה של פילדלפיה, שהציעה שיעורים חינוכיים ותוכניות לנשים עובדות.
הייל וקלמנס נפשו וציירו ביחד במהלך הקיץ בבית שקנו, במושבת אמנים בפולי קוב בקייפ אן, מסצ'וסטס. קלמנס והייל נסעו באירופה בחודשי החורף, בנוסף למגוריהן בצ'ארלסטון.
מרגרט לסלי בוש-בראון, הייתה אחת מתלמידותיה של קלמנס, ססיליה בו וליליאן ווסטקוט הייל, גיסתה של אלן דיי הייל היו חברותיהן.
מוות

היא נפטרה בשנת 1948 ברוקפורט, מסצ'וסטס ב־26 במרץ 1948.
הערות שוליים

1 2  Gabrielle de Veaux Clements | Artist Profile, NMWA
1 2  More Information | A Finding Aid to the Gabrielle de Veaux Clements papers, 1860-1948, www.aaa.si.edu (באנגלית)
↑  "Clements, Gabrielle DeVaux (1858–1948), Painters, Printmakers", Oxford Academic (באנגלית)
↑  Kirsten Swinth, Painting Professionals: Women Artists & the Development of Modern American Art, 1870-1930, UNC Press Books, 2001, ISBN 978-0-8078-4971-2. (באנגלית)
↑  Lois Fichner-Rathus, Foundations of Art and Design, Cengage Learning, 2014-06-02, ISBN 978-1-305-17682-9. (באנגלית)
↑  The Charleston Renaissance; article by Martha R. Severens, web.archive.org, ‏2010-01-13
↑  Kirsten Swinth, Painting Professionals: Women Artists & the Development of Modern American Art, 1870-1930, UNC Press Books, 2001, ISBN 978-0-8078-4971-2. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5197 2513  LCCN: nr2005022876  VIAF: 76273343   WorldCat (עם VIAF): 76273343 
גבריאלה קלמנס, מון סן מישל, 1885
גבריאלה קלמנס, אסיף, ציור לתערוכה הקולומביאנית, 1893
גבריאלה קלמנס, ג'ורג' ויליאם בראון - דיוקן, 1901