stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המודל השיקומי לניהול מקרה
תמיכה תאורטית ואמפירית

ניהול מקרה נתפס כחלק אינטגרלי משיקום פסיכיאטרי כבר משנת 1976, כאשר בארצות הברית ה'מרכז לשיקום פסיכיאטרי' קיבל מלגת תמיכה מ'המוסד הלאומי לבריאות הנפש' על מנת לפתח ולהריץ סדרת אימון של שיקום פסיכיאטרי. הרעיון שניהול מקרה הוא מרכיב יסודי בשיקום פסיכיאטרי התבסס על אותם נתונים אמפיריים שפיתחו את בסיס הידע של תחום השיקום הפסיכיאטרי כולו. הגישה לשיקום פסיכיאטרי הומשגה לראשונה, באופן מקיף בשנות ה-70 המאוחרות והתבססה על מחקרים שנערכו בשנות ה-60 וה-70 ולא על תאוריה זו או אחרת. הנתונים האמפיריים שהנחו את הפיתוח של הגישה לשיקום פסיכיאטרי נסקרו באופן מקיף ופורסמו על ידי אנטוני (Anthony) ושותפיו במחקרים שונים במהלך שנות ה-70. הנתונים האמפיריים שהתקבלו ממחקרים אלו הנחו את פיתוח הגישה לשיקום פסיכיאטרי והובילו למספר תמות מבוססות אמפירית שהיוו את הבסיס הקונספטואלי עליו נוסדה הגישה לשיקום פסיכיאטרי. להלן תיאור התמות:
אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית יכולים לרכוש מיומנויות. מחקר  שנערך בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 הוכיח שאנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית מסוגלים ללמוד מגוון של מיומנויות פיזיות, רגשיות ואינטלקטואליות, ככל הנראה ללא תלות בסימפטומים או באבחנה שלהם.
קיים קשר חיובי בין המיומנויות של אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית והתוצאה השיקומית. ככל שהאדם עם המוגבלות הפסיכיאטרית היה מיומן יותר, כך התוצאה השיקומית הייתה טובה יותר. מחקרים אלו הובילו גם לצמיחה של תחום ההערכה התפקודית.
התערבויות לפיתוח מיומנויות משפיעות על התוצאה של השיקום הפסיכיאטרי. המחקרים הללו בשילוב עם התמות לעייל הציעו שפיתוח מיומנויות לקוח צריך להיות מרכיב משמעותי של התערבות פסיכיאטרית שיקומית.
התערבויות פיתוח מערכות תמיכה משפיעות על התוצאה השיקומית. בגלל המחקרים הללו, שיקום פסיכיאטרי נתפס כמורכב משתי התערבויות עיקריות: פיתוח מיומנויות ופיתוח מערכות תמיכה.
התסמינים והדיאגנוזה של האדם עם מוגבלות פסיכיאטרית קשורים באופן רופף לתוצאה שיקומית. המחקרים הללו כיוונו לצורך במוקד התערבותי שונה מהמוקד הטיפולי או מהמוקד הסימפטומולוגי - אם רוצים להשפיע על התוצאה השיקומית.
המדידות של מיומנויות האדם והמדידות של הסימפטומים של האדם קשורות באופן רופף. מרכיב עיקרי בפרקטיקה של שיקום פסיכיאטרי הוא הערכה תפקודית. אבחון פסיכיאטרי קלאסי, הממוקד סימפטומים, לא מספק מידע שמספקת הערכה תפקודית.
היכולת של אדם מוגבל פסיכיאטרית לתפקד בסביבה אחת אינה יכולה לנבא את תפקודו של האדם בסביבה אחרת. המחקרים הללו הבטיחו שהגישה לשיקום פסיכיאטרי תתבונן במבט כולל על מטרות חיי המטופל - המטרות הלימודיות, התעסוקתיות והחברתיות של האדם, במקום להניח שתפקוד בתחום אחד קשור בהכרח לתפקוד בתחום אחר.
לסיכום, שיקום פסיכיאטרי שהמודל השיקומי לניהול מקרה טבוע בו, היא נגזרת אמפירית יותר מאשר נגזרת תאורטית. לא קיימת תאוריה שיקומית עיקרית שממנה הופקה הגישה לשיקום פסיכיאטרי וכך, המודל השיקומי לניהול מקרה, כמו שיקום פסיכיאטרי עצמו, מבוססים על אותה אחיזה אמפירית.
עקרונות המודל השיקומי לניהול מקרה

ישנם תשעה עקרונות יסוד של שיקום פסיכיאטרי, העקרונות האלו מעגנים את התהליך והכלים של המודל השיקומי לניהול מקרה, במערכת של אמונות וערכים ומציעים סוגים של מבחני תוצאה שיקומיים על מנת להעריך את המודל השיקומי של ניהול מקרה. העקרונות מופעלים באופן בלתי תלוי הן מהסביבה בה הם מיושמים והן מהדיסציפלינות המקצועיות שמשתמשים בהם.
העקרונות הם:
המטרה המרכזית של שיקום פסיכיאטרי היא שיפור היכולות והכישורים של אנשים עם מוגבלויות פסיכיאטריות.
התועלת של השיקום הפסיכיאטרי עבור הלקוחות שלו היא שיפר התנהגותי בסביבה הנצרכת על ידם.
שיקום פסיכיאטרי הוא אקלקטי בשימושו במגוון טכניקות.
מוקד עיקרי בשיקום פסיכיאטרי הוא שיפור הסטטוס התעסוקתי של אנשים עם מוגבלויות פסיכיאטריות - שיקום תעסוקתי.
תקווה היא רכיב חיוני בתהליך שיקומי.
הגידול המכוון בתלות הלקוח יכול להוביל בסופו של דבר לגידול בתפקודו העצמאי של הלקוח.
השתתפות פעילה ומעורבות של הלקוחות בתהליך השיקומי היא רצויה.
שתי התערבויות היסוד של שיקום פסיכיאטרי הם: פיתוח מיומנויות הלקוח ופיתוח מערכות תמיכה סביבתיות.
טיפול תרופתי ארוך טווח הוא לרב הכרחי אך לעיתים נדירות יהיה רכיב מספק להתערבות שיקומית.
כפי שהוזכר קודם לכן, בעיקרו של דבר, למודל השיקומי של ניהול מקרה ישנן שתי תוצאות שיקומיות: 1. סיוע ללקוחות בהשגת גישה לשירותים שהם רוצים או צריכים ו2. סיוע ללקוחות לתפקד בתפקיד הנבחר על ידם. את התוצאה השיקומית הראשונה ניתן להעריך על ידי מדידה ישירה של יזימת שירות ושימוש בו. כלומר, האם הלקוחות של שירותי המודל השיקומי לניהול מקרה קשורים לשירותים אותם הם רוצים או צריכים והאם הם משתתפים בהם? את התוצאה השיקומית השנייה ניתן להעריך על ידי מדידה ישירה של ביצועי תפקוד ומיומנויות. כלומר, האם הלקוחות של שירותי המודל השיקומי לניהול מקרה יכולים לתפקד בתפקידי החיים השונים שלהם (בבית, בעבודה, בלימודים וכדומה). העקרונות של השיקום הפסיכיאטרי, בייחוד העיקרון הראשון והעיקרון השני, מדגישים את התוצאה של תפקוד האדם בסביבה מסוימת. בניגוד למודלים טיפוליים אחרים, המודל מכוון לשיקום ותפקוד יותר מאשר שיכוך סימפטומים והרגעת אי-נוחות.
העיקרון השביעי של שיקום פסיכיאטרי, המדגיש את המעורבות הפעילה של הלקוחות בשיקום שלהם, מציע את המדד התהליכי העיקרי של המודל השיקומי לניהול מקרה, כלומר, האינדיקציה מהלקוחות שהם חשו שותפים ומעורבים בתהליך השיקומי מהווה מדד תהליכי. מעורבות הלקוח במודל השיקומי לניהול מקרה היא ההשתתפות הפעילה של הלקוח בכל שלבי התהליך. מן ההתחלה, התאוריה והכלים של השיקום הפסיכיאטרי ביקשו לשלב את הפרספקטיבה של הלקוח יחד עם הפרספקטיבה של המטפל. חלק בלתי נפרד ממעורבות הלקוח היא המחויבות של המטפל למטרה של מעורבות הלקוח והאמונה של המטפל ששיקום נעשה עם הלקוח ולא ללקוח. אנשים לא נהיים משוקמים, הם חייבים להיות שותפים פעילים ואמיצים בשיקום שלהם.
המודל השיקומי לניהול מקרה - תהליך > שלבים בתהליך השיקומי לניהול מקרה

אם מנהל המקרה והלקוח מסכימים להתחייב לשיקום, מנהל המקרה מדריך את הלקוח דרך הליך השיקום. תהליך השיקום הפסיכיאטרי מורכב משלושה שלבים המעוצבים סביב הפיתוח של המיומנויות והתמיכה אותם הלקוח רוצה וצריך: השלב הדיאגנוסטי, השלב התכנוני ושלב ההתערבות.
השלב הדיאגנוסטי מערב את מנהל המקרה בסיוע ללקוח בהערכת היתרונות והחסרונות של מיומנויותיו והתמיכה שיש לו. בניגוד לאבחון הפסיכיאטרי המסורתי המתארת סימפטומים, האבחון השיקומי מפיק תיאור התנהגותי של תפקודי המיומנויות של הלקוח וכן תיאור של הרמה הנוכחית של התמיכה הסביבתית במקום המגורים, המקצועי, חברתי או החינוכי הנבחר. המידע הדיאגנוסטי מאפשר לאיש המקצוע השיקומי לעזור ללקוח לפתח תוכנית שיקומית בשלב התכנון. תוכנית שיקומית מפרטת איך לפתח מיומנויות או תמיכה של אדם כדי להשיג את מטרותיו השיקומיות. בשלב ההתערבות, תוכנית השיקום יוצאת לפועל כדי לפתח את מיומנויות האדם או הסביבה כדי שתהיה יותר תומכת בתפקודו של האדם.
בעבור לקוחות שבעי רצון ומתפקדים במידה מספקת בסביבה הנוכחית שלהם, שני התפקידים העיקריים של מנהל המקרה הם תכנון שירותים וקישור לשירותים. תכנון שירותים כולל: 1. עירוב הלקוח בחקירה מקיפה כדי לקבוע את פרספקטיבת הלקוח לגבי בעיות שהוא נפגש עמם והסיבות לבעיות אלו, 2. קביעת מטרות המתמקדות בסוג שירות אותם הלקוח צריך על מנת להשפיע על בעיות אלו באופן ישיר, 3. בחירת מספק שירות ספציפי 4. פיתוח דרך פעולה כתובה להשגת מטרת השירות. 
ברגע שמושג הסכם שירות בין הלקוח למספק השירות ולמנהל המקרה, בנוגע לתוצאות השירות ולציפיות המשותפות בזמן אספקת השירות, מנהל המקרה ממשיך לנטר את השימוש של הלקוח בשירות ולהתערב באופן ישיר מול הלקוח או מול מספק השירות כאשר בעיות מתעוררות.
הכלים העומדים לרשות מנהל המקרה

האבחון, התכנון וההתערבות בתהליך השיקום נעשים בעזרת מנהל מקרה אשר מומחה בכלים של שיקום פסיכיאטרי ובמודל התיווך הבסיסי של ניהול מקרה. הכלים יכולים להיות מוגדרים כיישום של ידע ספציפי לפתרון בעיות פרטיות או בעיות חברתיות, או השגת מטרות אינדיבידואליות או מטרות חברתיות. במודל השיקומי של ניהול מקרה המטרות קשורות להפחתה של הנכות והמוגבלות של אנשים עם בעיות פסיכיאטריות ארוכות טווח.
על מנת להדריך את הלקוח דרך השלבים של תהליך השיקום, מנהל המקרה צריך לדעת כיצד לקבוע מטרה ראשית, לבצע הערכה פונקציונלית, הערכת משאבים ותיאום משאבים, וללמד מיומנויות. הדרכת הלקוח בתהליך ניהול המקרה מצריך שיהיה למנהל המקרה מומחיות בהתחברות ללקוח, תכנון שירותים וקישור הלקוח לשירות המבוקש.
יתרונות המודל השיקומי

המטרה העיקרית של המודל השיקומי לניהול מקרה היא לעזור לאדם בעל מוגבלות פסיכיאטרית לקבוע לעצמו מטרות. התמחות במיומנויות ובידע מאפשרת למנהלי מקרה ליצור מגוון של תגובות לצרכים הייחודיים והרצונות של הלקוח אותו הם משרתים מעבר לשירותים הסטנדרטיים הניתנים.
גם בעלי מקצוע מומחים וגם בעלי מקצוע פונקציונלים (כמו אנשים ללא תעודות פורמליות המספקים פונקציות שבדרך כלל שמורות לאנשים בעלי סמכות) יכולים להיות מאומנים להשתמש במיומנויות באופן יעיל. אין צורך דווקא באנשים בעלי מקצוע מומחים כדי ליישם את המודל השיקומי לניהול מקרה.
המודל מסייע למטופלים לפתח את הכישורים שלהם כדי שיוכלו להיות עצמאיים ויוכלו לגדול ולהתפתח בדרכים פרודוקטיביות.
המטרה של המודל השיקומי לניהול מקרה היא אטרקטיבית לטווח רחב של אנשים וארגונים, הכוללים: חברי המשפחה, קבוצות תמיכה ועזרה עצמית, המכון הלאומי לבריאות נפשית, ניהול שירותי השיקום וסוכנויות רבות של בריאות הנפש במדינה.
למנהלי מקרה במודל השיקומי ישנה גמישות לספק את המיומנויות והתמיכה שהלקוחות צריכים כדי לתפקד בסביבה נבחרת באופן ישיר ולחבר אותם למספקי שירותים אחרים של שיקום, טיפול, תמיכה בסיסית, העשרה וזכויות שהם לעיתים חיוניים.
ביקורת על המודל השיקומי

לרוב התמיכה הניתנת למטופלים אינה פסיכותרפיה אלא ייעוץ תמיכתי בלבד, כתוצאה מכך ייתכן והשימוש במודל זה אפשרי רק בניהול מקרים קלים עד בינוניים של שיקום פסיכיאטרי.
עובדי שירות העוסקים בתחום זה צריכים לבצע פעילויות רבות שתוכניות להכשרה מקצועית לא הכינו אותם ושיש להם עניין מועט בהם. המודל השיקומי עלול להיות פטרנליסטי.
המודל השיקומי עלול ליצור תלות במנהל המקרה.
למודל השיקומי אין מדריך המפרט את המודל והשיטה ועל כן קשה ליישם אותה.
הערות שוליים

↑  Anthony, 1977; 1979; Anthony, Buell, Sharratt & Althoff, 1972; Anthony, Cohen & Vitalo, 1978; Anthony & Margules, 1974
↑  Anthony, 1980
↑  ראו מחקר לדוגמה - Cohen & Anthony, 1984
↑  ראו מחקר לדוגמה - Anthony & Nemec, 1984
↑  ראו מחקר לדוגמה - Anthony, Cohen & Cohen, 1984
↑  ראו מחקר לדוגמה - Anthony, Cohen & Farkas, 1990
↑  ראו מחקר לדוגמה - Anthony, cohen & Farkas, 1990
↑  ראו מחקר לדוגמה - Anthony & Farkas, 1982
הסתדרות ציונית חדשה

.
סמל הצ"ח
הסתדרות ציונית חדשה (בראשי תיבות: הצ"ח) היא הסתדרות ציונית שהוקמה על ידי הציונים הרוויזיוניסטים ופעלה בין השנים 1935–1946.
הרקע להקמת הצ"ח

התמיכה שהתעוררה כלפי זאב ז'בוטינסקי כמנהיג ציוני וההזדהות עם המשנה הרעיונית שפיתח עם השנים התבטאה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביצירתן של תנועות רעיוניות. הבולטות בהן היו בית"ר, תנועת הצעירים, שדגלה בחינוך ציוני לאומי והכשרה צבאית לקראת עלייה לארץ ישראל, והתנועה "ברית הציונים הרוויזיוניסטים" (הצה"ר), שהייתה הזרוע המדינית של הציונות הרויזיוניסטית והמפלגה אשר יצגה אותה בהסתדרות הציונית העולמית (כסיעה בקונגרס הציוני). באותם ימים הייתה הסתדרות זו הגוף אשר קבע את מדיניות התנועה הציונית כולה, על סניפיה במדינות השונות ומאות אלפי חבריה ותומכיה אשר התפקדו לשורותיה על ידי כך ש"שקלו את השקל" (כלומר שילמו דמי חבר).
חילוקי דעות, שזרעם נטמן עוד בשנים שלפני כן, בין ז'בוטינסקי לבין אנשי מחנה הפועלים והמנהיגות הציונית (תחת שיטתה של הציונות המדינית) דאז החלו מעמיקים בצורה חריפה.
הרוויזיוניסטים דרשו מן ההסתדרות הציונית והנהגתה הגדרה מפורשת כי מטרתה הסופית של הציונות היא הקמת מדינה עברית בארץ ישראל ונקיטת צעדים מפורשים נגד בריטניה בשל המדיניות האנטי ציונית שנקט המנדט הבריטי בדמות פרסומי הספרים הלבנים והגבלות העלייה וההתיישבות. לשיטתם, לא נקטה הנהגת ההסתדרות צעדים משמעותיים ובכך הביאה להחלשה ועמעום בהגשמת המטרות הציוניות וחולשה של היישוב היהודי בארץ בפני הבריטים אל מול דרישות ערביי ארץ ישראל.
ב-1933 נרצח חיים ארלוזורוב והעוינות בין המחנות השונים הגיעה לסיפה של מלחמת אחים. הקונגרס הציוני ה-18 באותה שנה ביטא עוינות קשה של תנועות העבודה כלפי הרוויזיוניסטים. המתיחות הרבה גם הורגשה ביישוב וקרה שהתפרצו מעשי אלימות. ב-1934 יזמה הצה"ר פעולה מדינית עצמאית, מפעל הקובלנה הלאומית, היא "תנועת פטיציה", במסגרתה שאפו הרוויזיוניסטים להחתים שני מיליון יהודים מכל רחבי העולם, על מכתב קובלנה שיוגש למלך אנגליה, לפרלמנט הבריטי, לממשלות שונות באירופה ולחבר-הלאומים. תוכן הפטיציה: "הפרת המנדט הבינלאומי על ארץ-ישראל, תביעת עלייה חופשית, רפורמה אגררית, ביטחון והגנה ליישוב, עבר-הירדן המזרחי חלק מתחום ההתיישבות היהודית, משטר התיישבותי בארץ-ישראל". תאריך תחילת המבצע נקבע ל-1 בינואר 1934, והפעולה נערכה מספר חודשים. בסופה נאספו 600,000 חתימות. ההסתדרות הציונית החרימה את פעולת הפטיציה. ב-24 במרץ 1935 החליטו חברי ההסתדרות לדחות את הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי, מהלך אשר היווה גורם מרכזי להקמת הצ"ח. אולם רק כאשר החליטה ההסתדרות הציונית כי כל חבריה מחויבים שלא יפעלו תחת עצמאות פוליטית ("סעיף המשמעת"), החליטה הנהלת הצה"ר על פרישתה באפריל 1935 ועל הקמת ההסתדרות הציונית החדשה ב-25 באותו חודש. רק מיעוט של רוויזיוניסטים נשאר חבר בהסתדרות הציונית, בדמות מפלגת המדינה העברית של מאיר גרוסמן.
פועלה של הצ"ח

לקראת כינוס היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה עשה ז'בוטינסקי לילות כימים במסעות שכנוע וגיוס תמיכה לטובת ארגון חדש זה. רבים מיהדות אירופה, אשר ז'בוטינסקי היה מנהיג ציוני פופולרי בעיניהם, ובייחוד בקרב צעירים, נענו לקריאתו. לקראת כינוס היסוד
שהתקיים ב-7 בספטמבר בווינה התפקדו לתוך שורותיה של הצ"ח כ-713,000 חברים מ-32 מדינות (לשם ההשוואה- 635,000 איש שקלו את השקל של ההסתדרות הציונית לקראת הקונגרס ה-19 באותה שנה)[דרוש מקור]. באותו מעמד נבחר ז'בוטינסקי לנשיא ההסתדרות הציונית החדשה. בו בזמן של תחילת פעילותה של הצ"ח פרשו אנשי המחנה הרוויזיוניסטי מהסתדרות העובדים הכללית והצטרפו אל הסתדרות העובדים הלאומית שהשתייכה לתנועתם, וכן בדומה הצטרפו אל קופת החולים הלאומית שהוקמה כמקבילה לקופת חולים כללית שהייתה משויכת למחנה הסוציאליסטי.
הצ"ח קיימה קשרים מדיניים עם ממשלות וגורמי השפעה שונים לצורך קידום רעיונותיה. במסגרתה של הצ"ח היו הרוויזיוניסטים חופשיים לפעול באופן עצמאי למען קידום דרישותיהם לפתיחת שערי הארץ בפני עלייה יהודית לצורך השגת רוב יהודי בארץ ישראל, הקמתו של כוח צבאי יהודי, החייאת התרבות והלשון העברית והקמת מדינה עברית משתי גדות הירדן. בין היתר עבר ז'בוטינסקי בבירות אירופה, ואנשי הצ"ח נפגשו עם מנהיגי קהילות יהודיות וניסו לרתום אותם לטובת רעיון ה"אבקואציה" של ז'בוטינסקי - תוכנית של פינוי המוני יהודים מאירופה ויישובם בארץ ישראל. עם זאת תוכניתם ליישוב מיליון וחצי יהודים בתוך עשר שנים לא זכתה לתמיכה רבה.
סוף פועלה

פטירתו של ז'בוטינסקי ב-1940 היוותה מכה לפעילות המדינית של הרוויזיוניסטים. פעילות מדינית דווקא נתקיימה ביוזמת האצ"ל, לדוגמה בדמות ועדים שונים שפעלו בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה בארצות הברית.
בקונגרס הציוני ה-22 שהתקיים בבזל בשנת 1946, חזרו חברי ההסתדרות הציונית החדשה אל שורות ההסתדרות הציונית העולמית, כסיעה של הצה"ר, לאחר שזו הצהירה כי מטרת הציונות המיידית היא הקמת מדינה עברית, בין היתר על ידי קבלת תוכנית בילטמור ב-1942.
ראו גם

ברית הציונים הרוויזיוניסטים
ההסתדרות הציונית העולמית
לקריאה נוספת

זאב ז'בוטינסקי, הרוויזיוניזם הציוני במאבקיו (1930 - 1931), הוצאת מכון ז'בוטינסקי, 1986.
הערות שוליים

↑  יוסי גולדשטיין, גולדה: ביוגרפיה, עמ' 110.
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288657305171  PLWABN: 9810594488005606  GND: 10025894-3  LCCN: nr89001388  NKC: zmp20201076957  SUDOC: 176762167  VIAF: 138135585   WorldCat (עם VIAF): 138135585 
ז'בוטינסקי נואם בכנס היסוד של הצ"ח.
המנזר הפרנציסקני (נצרת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 מיקום:  נצרת 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1620
 תאריך פתיחה רשמי:  1620 
 קואורדינטות:  32°42′12″N 35°17′55″E﻿ / ﻿32.7033°N 35.2986°E﻿ / 32.7033; 35.2986
  (למפת הכרמל מוגדלת) המנזר הפרנציסקני(למפת הכרמל רגילה) המנזר הפרנציסקני(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המנזר הפרנציסקני(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המנזר הפרנציסקני
 
מתחם בזיליקת הבשורה - המנזר הפרנציסקני הוא המבנה הגדול במרכז
חפירות ובנייה במתחם הפרנציסקני נצרת, צולם על ידי שניטלנדר ב-1929.
המנזר הפרנציסקני הוא מבנה השוכן במתחם בזיליקת הבשורה בנצרת, ביו הבזיליקה שמדרום לו לכנסיית יוסף הקדוש שמצפון לו.
היסטוריה

המנזר הוקם על ידי הפרנציסקנים בשנת 1620 באישורו של פחר א-דין השני. המקום שימש גם כאכסניה עבור צליינים עד הקמת האכסניה החדשה במאה ה-19 (ראו להלן), וגם נפוליאון שהה בו לאחר שכבש את עמק יזרעאל. המבנה נהרס ב-1930 ובמקומו הוקם המבנה הנוכחי, המשכן גם את בית הדין הדתי של העדה הקתולית בעיר, את בית הספר "טרה סנטה" ואת המוזיאון הקטן בקומת המרתף, העוסק בתולדות הבזיליקה הסמוכה ובנצרת הקדומה. במנזר עצמו מתגוררים בין 20 ל-30 נזירים. אורכו של המבנה כמעט מאה מטרים, יש בו שלוש קומות והוא נושא גג רעפים אדום. במרכז חזיתו המזרחית אגף נוסף המשווה לו את צורת האות T.
סמוך ממערב למנזר ולבזיליקה שוכן בניין האכסניה הפרנציסקנית, המכונה "קאזה נובה" (בית חדש). המבנה הוקם בראשית מאה ה-19 ושימש כאכסניית צליינים במקום מבנה המנזר. הוא חרב ברעידת האדמה שפקדה את הגליל ב-1 בינואר 1837, אך הוקם מחדש באותה שנה.
בשנת 1929המבנה שופץ על ידי בלה שניטלנדר שהתבקש לתכנן שיפוצים. אחיו של בלה לואיס, שהיה אף הוא מהנדס וחי בברלין באותו זמן, בא לארץ ישראל לסייע לו בפרויקט.
המבנה שופץ מספר פעמים והוא ממשיך ופועל כאכסניה.
מבנה המנזר במרכז התמונה
המנזר הכחול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 מיקום:  טביליסי 
 מדינה:  גאורגיה 
 קואורדינטות:  41°25′22″N 44°28′19″E﻿ / ﻿41.4228°N 44.472°E﻿ / 41.4228; 44.472
  (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור המנזר הכחול(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור המנזר הכחול
 
המנזר הכחול (בגאורגית: ლურჯი მონასტერი, לוּרג'י מוֹנָסטֶריָה) הוא מנזר על הגדה הימנית של נהר הקורה בטביליסי גאורגיה. שם המנזר ניתן לו בעקבות גגותיו הכחולים.
היסטוריה

במנזר מספר מבנים. כנסיית יוחנן כותב הבשורה היא הקדומה שבהם, ועל פי האגדה היא נוסדה במאה ה-7. כנסיית אנדריה הקדוש נוסדה על ידי הארכ-אפיסקופ הקודם בזיל בשנת 1180. כנסייה זו נהרסה בידי הפרסים במאה ה-16 ושוחזרה מאוחר יותר. לאחר סיפוח גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1801 ניזוק המנזר קשות, בעקבות הפיכתו למחסן נשק. בעקבות כך בוטלו הטקסים הדתיים במנזר.
בשנת 1858 הוחלט להטיל על הארכי-כומר, גריגול צ'רלאשווילי והמהנדס-טכנולוג, פון ביהולד, לבדוק מה נדרש לעשות כדי להביא לחידוש הטקסים הדתיים במנזר. בשנת 1860 הם הגישו את מסקנותיהם וציינו שדרושים תיקונים קטנים בלבד כדי לחדש את הטקסים במנזר. אולם רק בשנת 1871 פינה הצבא את מתחם המנזר, והעבודות לחידוש המנזר החלו זמן קצר לאחר מכן בהנהגת הארכיבישוף יואנה בסחרוב ועל פי תכנונו של ארכיטקט האיפרכיה, אל צ'יז'וב. גגות המנזר נבנו בסגנון אדריכלי של בצל המאפיין את הסגנון האדריכלי שבו בנויות הכנסיות הרוסיות, שלא התאימה לסגנון האדריכלי הגאורגי וחייבה שינוי מוחלט של פני המנזר. בשנת 1873 חודשו הטקסים הדתיים במנזר.
בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה, בשנות ה-50 של המאה ה-20, נפתחה מנסרה במנזר, ומאוחר יותר מוזיאון להיסטוריה של הרפואה. בשנת 1990 שופץ המנזר שוב והגגות בסגנון הבצל הוחלפו בגגות בצורת אוהל.
הערות שוליים

↑  ארכי-כומר (Archpriest) - תואר בכנסייה המזרחית שהוחלף בתואר ויקאר.
גורדי שחקים מוקדמים
רקע: 1850–1879 > מניעים חברתיים וכלכליים

גורדי השחקים בארצות הברית החלו להופיע כתוצאה מצמיחה כלכלית, שינוי במבנה הארגון הפיננסי של עסקים אמריקאים והתחלת השימוש המוגבר בקרקע העירונית, שהותרה בה בנייה לגובה על ידי הרשויות. בניו יורק, שהייתה עיר נמל ימי חשובה במזרח ארצות הברית, החל להתפתח באי מנהטן אחד ממרכזי גורדי השחקים הראשונים בעולם. כתוצאה מההיסטוריה הקולוניאלית שלה, פוצלה תוכנית בניין העיר של ניו יורק ברובה למגרשים קטנים וחלקות גדולות מעטות. במשך המחצית הראשונה של המאה ה-19 הפכה ניו יורק למרכז המימון הכלכלי הלאומי של ארצות הברית, והבנקים בוול סטריט ברובע הפיננסי של מנהטן, התחרו עם מוסדות הבנקאות האנגליים על ההשפעה הבינלאומית.
שורשי המניעים החברתיים והכלכליים נעוצים בתקופה שלאחר השרפה הגדולה של שנת 1835 בניו יורק. האש כילתה בלהבות את רובם של המבנים שהשתייכו לחברות הפיננסיים בעיר ובמקומם נבנה מגוון רחב של בניינים חדשים שהוקמו ונהרסו ברצף מהיר במהלך שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19. רוב המבנים החדשים הללו תכנונו בסגנון הפלאצו האיטלקי, שהיה נפוץ גם באנגליה, ונבנו בגובה של חמש עד שש קומות בדרך כלל. בתקופה זו לא הייתה הגבלת גובה בעיר אך למעשה, נורמת הבנייה בעיר נשמרה עד שנת 1865 - בה נבנו כנסיות גבוהות. בין השנים 1840–1870, אוכלוסיית ניו יורק שילשה עצמה ובין השנים 1860–1875, ערך הסחורות זינק ב-90 אחוזים.
במקביל, החלה תנופת פיתוח בשיקגו. בניגוד לניו יורק, שיקגו התפתחה למטרופולין רק באמצע המאה ה-19. היא צמחה מעיירה של 50 תושבים בשנת 1830 לעיר בעלת 30,000 תושבים בשנת 1850 ו-300,000 תושבים בשנת 1870. שיקגו הפכה לצומת הרכבות המערבי של ארצות הברית ועיר מסחר ראשית לסביבתה, שהחלה להתפתח באותה תקופה באופן מואץ. היא ראתה עצמה שונה מערי החוף המזרחי והתגאתה מאוד בהיותה מרכז תוסס ההולך וגדל ואף התפרסמה בזכות התרבות המסחרית שבה.
בשנות השבעים של המאה ה-19, הפכה שיקגו למרכז הפיננסי הראשי במערב ארצות הברית אולם, באוקטובר 1871 כילתה השרפה הגדולה של שיקגו את מבני העץ בליבה. לאחר האירוע החלה העיר להיבנות מחדש על חלקות גדולות יחסית שהגדירו את רשת הרחובות החדשה והוחל חוק שאסר על בניית מבני עץ בשטחה. גורמים חדשים אלו עודדו רעיונות תכנוניים חדשניים ובהם הבנייה לגובה. כמו ניו יורק, גם שיקגו ראתה בבניינים הגבוהים כביתם של מגוון רחב של עסקים ושירותים הנמצאים בתוך בניינים בודדים המספקים את כל צורכיהם.
הבנייה לגובה, שהחלה בשנות השבעים של המאה ה-19, נעצרה עם פרוץ המשבר הפיננסי של 1873 והשפל הכלכלי שבא בעקבותיו, שנמשך עד שנת 1879. בניין עיריית פילדלפיה, שנבנה בשנת 1871 לגובה 167 מטרים, הוא דוגמה בולטת מבין המבנים שנבנו בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19. עם סיום בנייתו היה מבנה הלבנים השני בגובהו בעולם. החל משנת 1953, בה התמוטט בסיס החרוט של בניין מולה אנטונליאנה, הפך רשמית לבניין הלבנים הגבוה ביותר בעולם. משנת 1873, קצב הבנייה חווה האטה וערך הנדל"ן צנח. עם זאת, בשנת 1880 החלה צמיחה כלכלית, שהביאה לבנייה מחודשת של גורדי שחקים, זהה ברמתה לזו של שנת 1871.
הופעתם של גורדי השחקים הראשונים: 1880–1899 > גורד השחקים הראשון

המונח "גורד שחקים" נטבע לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-18 כדי לתאר סוס גבוה במיוחד, מאוחר יותר שימש המונח כדי לתאר את המפרש בחלקו העליון של התורן, לאחר מכן מגבעות גבוהות, גברים גבוהים וכדור שנזרק גבוה לאוויר. רק בשנות השמונים של המאה ה-19 שימש כדי לתאר מבנים גבוהים. תחילה, בשנת 1883, תיאר מונומנטים ציבוריים ובשנת 1888 הודבק כתווית לבנייני משרדים גבוהים. כעשור לאחר מכן היה למונח נפוץ ושגור בפיו של הציבור הרחב.
קיימת אי הסכמה אקדמאית לגבי זהותו של "גורד השחקים הראשון בעולם" ומועמדים שונים קיימים בהתאם לקריטריונים מסוימים. בניין אקוויטבל לייף בניו יורק, שתכנן המהנדס ג'ורג' בראון פוסט בשנת 1870, נחשב ל"גורד השחקים הראשון בעולם" בזכות העובדה שהיה בניין המשרדים הראשון שהותקנה בו מעלית. בניין Produce Exchange בניו יורק, שתוכנן בשנת 1884 גם הוא על ידי ג'ורג' בראון פוסט, נחשב כמי שהשיג התקדמות בתכנון יעיל של צורת השלד המתכתי. למרות זאת, בניין ביטוח הבית בשיקגו, שנפתח בשנת 1884, נחשב על פי רוב ל"גורד השחקים הראשון בעולם" בזכות פריצת הדרך בשילוב פלדה לשלד הברזל המסורתי עד אז.
בניין ביטוח הבית התנשא לגובה של 42 מטרים והיה בעל 10 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל ויליאם לה ברון ג'ני, שהוכשר גם כמהנדס בצרפת ופעל רבות בשיקגו. התכנון של ג'ני נחשב ליוצא דופן באותה תקופה בזכות שילוב פלדה לתוך מסגרת המתכת הפנימית של הבניין לצד הברזל המסורתי. שלד זה נשא את תקרות הבניין וסייע ליציבות הקירות החיצוניים. כמו כן, שלד הפלדה היווה צעד חשוב לקראת יצירת קירות המסך, שהותקנו בגורדי שחקים שנים מאוחר יותר. העיצוב לא היה מושלם - חלק ממשקל הבניין עדיין נישא על ידי קירות האבן החיצוניים ומסגרת המתכת הייתה מחוזקת בברגים ולא במסמרות, עם זאת, היה ברור שהושגה התקדמות משמעותית בבניית גורד שחקים.