stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיאתרמיה
סיכונים

כוויות עקב שימוש בדיאתרמיה נובעות בדרך כלל ממשטח הארקה פגום או מהתפרצות שרפה. דיאתרמיה כירורגית חד-קוטבית פועלת מכיוון שאנרגיית תדרי הרדיו מתרכזת בשטח הקטן של מכשיר הניתוח. המעגל החשמלי מושלם על ידי העברת הזרם בגוף המטופל לכיוון משטח מוליך המחובר למחולל תדרי הרדיו. מכיוון ששטח הפנים של המשטח גדול ביחס לקצה המכשיר, צפיפות האנרגיה על פני המשטח נמוכה מספיק כדי שלא תתרחש פגיעה ברקמות באתר המשטח. עם זאת, התחשמלויות וכוויות אפשריות אם המעגל נקטע או האנרגיה מרוכזת בדרך כלשהי. זה יכול לקרות אם שטח המשטח המוליך שבמגע עם גוף המטופל קטן, למשל אם הג'ל האלקטרוליטי שעל המשטח יבש, אם המשטח מנותק ממחולל תדרי הרדיו, או אם הזרם עובר דרך שתל מתכתי המושתל במטופל. מערכות אלקטרוקאוטריה מודרניות מצוידות בחיישנים לזיהוי התנגדות גבוהה במעגל המסייעים למנוע חלק מהפגיעות.
כמו בכל סוגי יישומי החום, יש לנקוט בזהירות כדי להימנע מכוויות במהלך הטיפולים, במיוחד בחולים עם רגישות מופחתת לחום וקור. בניתוחים המשתמשים בדיאתרמיה כירורגית דווחו מקרים של שריפות בחדר הניתוח הקשורות לייצור חום שהתנגש עם נקודות הבזק כימיות, במיוחד בנוכחות ריכוזי חמצן מוגברים הקשורים להרדמה.
בנוסף לכך, מספר ממצאים מדאיגים נמצאו בנוגע לרעילות העשן המופק על ידי דיאתרמיה בעת ניתוח. עשן זה מכיל כימיקלים העלולים לגרום נזק למטופלים, למנתחים או לצוותי חדר הניתוח.
שימוש צבאי

מכשירי דיאתרמיה רפואיים שימשו בידי בעלות הברית על מנת להפריע לקרני רדיו גרמניות בעת מלחמת העולם ה-2. קרני רדיו אלו שימשו למיקוד ההפצות הליליות של הגרמנים, בעיקר במהלך קרב הקרניים (Battle of the Beams) .
הערות שוליים

1 2  D.J. Rhees, Electricity - "The greatest of all doctors": An introduction to "High frequency oscillators for electro-therapeutic and other purposes", Proceedings of the IEEE 87, 1999-07, עמ' 1277–1281 doi: 10.1109/JPROC.1999.771078
1 2  Michel Gautherie, Methods of External Hyperthermic Heating, Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 1990, ISBN 978-3-642-74633-8
1 2  Franz Nagelschmidt, Lehrbuch der Diathermie: für Ärzte und Studierende, Springer-Verlag, 2013-03-07, ISBN 978-3-642-92050-9. (בגרמנית)
↑  Mark Dutton, Physical therapist assistant exam review guide, Sudbury, MA: Jones & Bartlett Learning, 2012, ISBN 978-0-7637-9757-7
↑  John Harvey Kellogg, Modern Medicine and Bacteriological Review, Modern Medicine Publishing Company, 1893. (באנגלית)
↑  Kovács, Richard (1945). Electrotherapy and Light Therapy, 5th Ed. Philadelphia: Lea and Febiger. pp. 187–188, 197–200.
↑  Bioelectrodynamics and biocommunication, Singapore: World Scientific, 1994, ISBN 981-02-1665-3
1 2  Harvey Cushing, William T Bovie, Electro-surgery as an aid to the removal of intracranial tumors, Surgery, gynecology and obstetrics, 6 47, Chicago : Surgical Pub. Co., 1928
↑  Kressin KA; Posner KL; Lee LA; Cheney FW; Domino KB (2004). "Burn injury in the OR: a closed claims analysis". Anesthesiology. 101: A1282.
↑  "Principles of Electrosurgery" (PDF). asit.org. Covidien AG. 2008. נבדק ב-16 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mundlinger, Gerhard; Rosen, Shai; Carson, Benjamin (208). "Case Report Full-Thickness Forehead Burn Over Indwelling Titanium Hardware Resulting From an Aberrant Intraoperative Electrocautery Circuit". ePlasty. 8: e1. PMC 2205998. PMID 18213397.
↑  Fitzgerald, J. Edward F.; Malik, Momin; Ahmed, Irfan (2011). "A single-blind controlled study of electrocautery and ultrasonic scalpel smoke plumes in laparoscopic surgery". Surgical Endoscopy. 26 (2): 337–42. doi:10.1007/s00464-011-1872-1. PMID 21898022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552920105171  BnF: cb15004495f (data)  LCCN: sh85037624  LNB: 000347385 
מכונת דיאתרמיה של גלים קצרים, 1933
ניסוי קליני של היפרתרמיה והקרנות בסרטן בפאטנה, הודו
שימוש במכשיר דיאתרמי בעת ניתוח להסרת ליפומה
יחזקאל נאג'י

יחזקאל עזרא נאג'י יהודה יוסף שיך ששון (בערבית: حسقيل ناجي חסקל נאג'י; 1846–1932) היה עורך דין, רב ושופט חוקר יהודי-עיראקי, יליד בגדאד. היה מראשוני הפרקליטים היהודים שהוסמכו על ידי השלטונות העות'ומאנים בעיראק במאה ה-19.
ביוגרפיה

יחזקאל נאג'י קיבל את חינוכו בישיבת מדרש בית זלכה בבגדאד.
בגיל 14 החל ללמוד את הקוראן והיה בין היהודים היחידים שהכירו את הפיקה האסלאמי (מילולית: הבנה עמוקה. מדע העוסק בהלכות ובמשפט המוסלמי) ויסודותיו. בגיל 17 החל ללמוד את דיני השריעה המוסלמית אצל ראשי החוק והדת המוסלמית בבגדאד והתמחה בדיני המג'לה ובמיוחד בנושאים הקשורים לדיני אישות ולחוק הקרקעות העות'מאני. בהסכמתם של הרבנים למד משפטים והוסמך כעורך-דין בציון "מעולה" באמצעות צו מיוחד של המכללה למשפטים באיסטנבול כבר בהיותו בן 20. המשיך ללמוד בישיבה ובשנת 1920 הוסמך לרב.
ב-1870 והוא בן 24, נתמנה על ידי השלטונות העות'מאנים כשופט חוקר ותובע מחוזי באזור הדרומי של עיראק בערים חילה, דיואניה, שאמיה וכדומה.
בשנת 1898 פרש מהשירות הממלכתי והקים משרד עורכי דין פרטי, הוסמך בפירמאן סולטאני להופיע בפני בתי הדין השרעי המוסלמי ובתי הדין הרבני היהודי. הוא עסק בעיקר, בין היתר באמצעות מאבקים ציבוריים, בנושאי המלחמה לזכויות האשה והדרישה לביטול המוהר.
היה היועץ המשפטי לוועד הקהילה היהודית בבגדד, חבר בוועד הגשמי שלה והופיע בפני השלטונות העיראקיים כבא כוחה של הקהילה היהודית.
עם הכרזת עצמאותה של עיראק היה ממייסדי בית הספר למשפטים ומראשוני מוריו. הוא לימד בו את המג'לה.
משפחתו וצאצאיו

יחזקאל נאג'י הוא נצר למשפחת ששון - נכדו של יוסף ששון, בנו של שיך ששון (ששון בן צלאח, 1750–1830) הנחשב לפטריארך המשפחה ואחיו של דוד ששון.
אחיו, אהרון יהודה שיך ששון, הוא סבו של המשורר אנואר שאול.
ליחזקאל נאג'י שני בנים ושתי בנות מאשתו הראשונה ושלושה בנים ושלוש בנות מאשתו השנייה.
בין ילדיו שעלו לארץ ישראל בשנות ה-50 ניתן לציין את מר נעמת יחזקאל, מנהל המעבדה האנדוקרינולוגית בקופת חולים; ד"ר כאמל נאג'י, מרצה בכיר ברפואת שיניים ומראשי רופאי השיניים בקופת חולים; צבי יחזקאל, אגרונום מוסמך מהאוניברסיטה העברית ומנהל בית הספר החקלאי רמה בגליל; מונירה, אחות ומיילדת מוסמכת שהייתה האחות המיילדת הרשמית בחצר בית המלוכה העיראקי וג'ולייט כלכלנית ומהעובדות הבכירות באלעל.
נכדו, טופיק היה חבר בסניף בצרה של המחתרת הציונית בעיראק עד לעלייתו ארצה במסגרת מבצע עזרא ונחמיה בשנת 1951. הוא קיבל תעודת הערכה על פועלו במחתרת מידי מרדכי בן-פורת. היה מודד מוסמך וניהל את מחלקת המדידות הטופוגרפיות בתכנון המים לישראל.
ראו גם

יהדות בבל
אברהם בן-יעקב (חוקר)
משפחת ששון
מבצע עזרא ונחמיה
הערות שוליים

↑  אברהם בן-יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו (הוצאת מכון בן צבי, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה, "קריית הספר", ירושלים תשל"ט), עמודים 24, 113, 157
↑  חמדי עבד אל סלאם, היהודים בעיראק, בערבית (اليهود فى العراق, غادة حمدى عبد السلام), עמוד 159
↑  הקהילה היהודית בבגדד, מוזיאון העם היהודי, בית התפוצות
↑  עץ משפחת ששון, Prepared by British genealogist Lydia Collins, The Scribe magazine, pages 48-49
↑  מותו של הטייקון דוד ששון,Haaretz: This Day in Jewish History 1864: Global Trade Tycoon David Sassoon Dies
↑  ששון סומך, בגדאד, אתמול: על שני יהודים שהתגלגלו מווינה לבגדאד במאה הי"ט, באתר הארץ, 25 בפברואר 2003
↑  תכנון המים לישראל, חמישים השנים הראשונות, זאב שלו, עמודים 93-95
אנתוני בורדיין

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1956 ניו יורק, ארצות הברית 
 התאבד:  8 ביוני 2018 (בגיל 61) קייזרסברג-ויז'נובל, צרפת 
 שם לידה:  Anthony Michael Bourdain 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מנהטן 
 השכלה:  מכללת ואסר  The Culinary Institute of America at Hyde Park  בית הספר דווייט-אנגלווד 
 תקופת הפעילות:  2002–2018 (כ־16 שנים) 
 מעסיק:  בראסרי לה האל 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  Nancy Putkoski  Ottavia Busia   אסיה ארג'נטו (2017–2018) 
 מספר צאצאים:  1 
 אתר רשמי
 
אנתוני מייקל "טוני" בורדיין (באנגלית: Anthony Michael "Tony" Bourdain; ‏25 ביוני 1956 – 8 ביוני 2018) היה שף, סופר ואישיות טלוויזיונית אמריקאי ממוצא יהודי. נודע בשל ספרו "סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה" (התפרסם באנגלית ב-2000, התפרסם בעברית ב-2003) והוא הנחה את התוכניות "Anthony Bourdain: No Reservations" בערוץ הנסיעות, העוסקת בהרפתקאות קולינריות ותרבותיות, ו"Anthony Bourdain: Parts Unknown" זוכת פרס אמי.
ב-1978 הוא סיים את לימודיו במכון הקולינרי של אמריקה (The Culinary Institute of America) והוא בישל במסעדות שנים רבות, בורדיין היה השף האחראי של בראסרי לה האל, ניו יורק, שם כיהן כשף בפועל במשך שנים רבות.
שנותיו הראשונות ומשפחתו

אנתוני בורדיין נולד בניו יורק לפייר (נפטר ב-1987) וגלאדיס בורדיין, וגדל בליאוניה, ניו ג'רזי. בורדיין הוא נצר לשושלת צרפתית-קתולית מצד אביו, סבו מצד אביו היגר לניו יורק מצרפת אחרי מלחמת העולם הראשונה. משפחת אימו יהודית. בורדיין למד בבית הספר דווייט-אינגלווד וסיים את לימודיו ב-1973. הוא למד בוואסאר קולג', אבל נשר ממנו כעבור שנתיים. הוא סיים את לימודיו ב-Culinary Institute of America ב-1978.
בורדיין נישא לחברתו מבית הספר התיכון, ננסי פוטקוסקי, בשנות השמונים, הם היו נשואים במשך שני עשורים לפני שהתגרשו; בשנותיו האחרונות חי עם אשתו השנייה, אוטביה בוסיה. יש להם בת משותפת, אריאן, נולדה ב-9 באפריל 2007; הזוג נישא ב-20 באפריל 2007. בוסיה הופיעה במספר פרקים של תוכניתו No Reservations.
לימודיו הקולינריים והקריירה שלו

בספר "סודות מחיי המטבח", מתאר בורדיין כיצד ניצתה אהבתו לאוכל בצרפת כשטעם את האויסטר הראשון שלו בסירת דיג אויסטרים כשהיה נער בעת חופשה משפחתית. לימים, כשלמד בוואסאר קולג', הוא עבד במסעדות פירות ים בפרובינסטאון מסצ'וסטס, שם החליט לבחור בבישול כקריירה. בורדיין סיים את לימודיו בCulinary Institute of America ב-1978, ועבר לבשל במספר מסעדות בעיר ניו יורק – בכללן Supper Club, One Fifth Avenue וSullivan's והגיע עד לדרגה של שף ראשי בבראסרי לה האל ב-1998. בראסרי לה האל ממוקמת במנהטן, ולה סניפים נוספים במיאמי ובאותה עת היו לה גם סניפים בוושינגטון די. סי., וטוקיו, יפן. בורדיין אמר שהוא אינו מתגעגע לעבודה במטבח ומאמין שזהו מקצוע עבור צעירים וגמישים – בראש, גוף ורגש."
הקריירה התקשורתית > כתיבה

בורדיין זכה לפופולריות מיידית החל מפרסום ספרו "סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה" שהיה רב-מכר של הניו יורק טיימס וצמח מתוך מאמרו שהפך כיום למפורסם בכתב העת ניו יורקר שנקרא "אל תאכל לפני שתקרא את זה."
אחר-כך כתב בורדיין שני ספרים רבי-מכר נוספים ברשימת הניו יורק טיימס A Cook's Tour A Cook's Tour ‏(2001), תיאור אקזוטי של האוכל שלו ומסעותיו ברחבי תבל, שנכתבו ביחד עם סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו, The Nasty Bits ‏(2006), זהו אוסף נוסף של אנקדוטות ומאמרים אקזוטיים, פרובוקטיביים והומוריסטיים המתמקדים בעיקר באוכל. ספריו הנוספים של בורדיין כוללים Anthony Bourdain's Les Halles Cookbook; ספר המסתורין הקולינרי Bone in the Throat and Gone Bamboo; חקירה היסטורית היפותטית Typhoid Mary: An Urban Historical והספר No Reservations: Around the World on an Empty Stomach. ספרו האחרון, Medium Raw: A Bloody Valentine to the World of Food and the People Who Cook הוא המשך לספרו "סודות מחיי המטבח" ויצא לאור בשנת 2010.
כתבותיו ומאמריו של בורדיין ראו אור באכסניות רבות, בכללן ניו יורקר, הניו יורק טיימס, טיים מגזין, לוס אנג'לס טיימס, האובזרבר, Gourmet,  מקסים, אסקווייר (בריטניה), Scotland on Sunday, The Face, Food Arts, Limb by Limb, BlackBook, אינדפנדנט, Best Life , Financial Times u- Town & Country. באינטרנט, הבלוג של בורדיין עבור העונה השלישית של התוכנית Top Chef היה מועמד לפרס וובי כבלוג הטוב ביותר בתחומי התרבות/אישי ב-2008.
מבקר אחד כותב שבורדיין "כותב כפי שהוא מדבר, אלא שהכתיבה מתובלת במילת ה"ז'" ומונחים טכניים דומים שכפי הנראה משתמשים בהם במטבחים של מסעדות. הדפים מלאים בדרך של זרם התודעה שמותיר בנו את הרושם שהסופר כמעט מוכרח לבטא את מחשבותיו ולרוקנן מראשו לעמוד על מנת שהוא יוכל להמשיך הלאה להרפתקה נוספת, שנראה שממנה הוא מתפרנס בערוץ הנסיעות."
הקריירה התקשורתית > טלוויזיה

השבחים שזכה להם ספר הזכרונות העסיסי של בורדיין "סודות מחיי המטבח", הוביל להצעה שקיבל מרשת האוכל להגיש תוכנית משלו על אוכל ומסעות בעולם, בשם A Cook's Tour ששודרה לראשונה ב-8 בינואר 2002. ביולי 2005, שודרה לראשונה סדרת טלוויזיה חדשה, דומה מעט לקודמתה, Anthony Bourdain: No Reservations ,בערוץ הנסיעות, כתוצאה נוספת של הפופולריות העצומה לה זכה "סודות מחיי המטבח" שידרה  פוקס את הסיטקום "סודות מחיי המטבח" ששודרה ב-2005, בה הדמות "ג'ייק בורדיין" מבוססת בחופשיות על הביוגרפיה של אישיותו של אנתוני בורדיין.
ביולי 2006, בורדיין היה בביירות וצילם פרק לתוכנית No Reservations כשפרצה מלחמת לבנון השנייה. בורדיין וצוותו פונו ביחד עם אזרחים אמריקאים נוספים בבוקר של ה-20 ביולי בידי חיל הנחתים האמריקני. בגלל המלחמה הבלתי צפויה צולמו רק שעות בודדות מהמסעדה הראשונה אותה תכננו לצלם. המפיקים של בורדיין הכניסו את הסצנה בביירות לתוך הפרק של No Reservations ששודר ב-21 באוגוסט 2006. באופן לא אופייני, הפרק כולל קטעי סרט בהם נראים גם בורדיין וגם צוות ההפקה, וכוללים לא רק את ניסיונותיהם הראשונים לצלם את הפרק, אלא גם מפגשיהם עם תומכי החזבאללה, הימים שבהם חיכו לחדשות ביחד עם מערביים אחרים במלון בביירות, ובריחתם הסופית בעזרת מנקה (שאינו נראה בקטע הסרט), שאותו בורדיין מדבב כ"מר וולף" בעקבות הדמות שגילם הרווי קייטל בספרות זולה. הפרק היה מועמד לפרס אמי ב-2007.
בורדיין הופיע חמש פעמים כשופט אורח בתוכנית המציאות של תחרות הבישול Top Chef בערוץ בראבו. הוא גם היה אחד השופטים הראשיים בעונה השמינית של התוכנית Top Chef All-Stars ב-2010. הוא הופיע בפרק בתוכנית המציאות קעקועים בע"מ, של רשת TLC. הוא הופיע כאורח בפרק של התוכנית Bizarre Foods with Andrew Zimmern ב-2007. הוא השתתף בהופעת קמאו בסרט הקולנוע Far Cry בשנת 2008, ובסרט מכונת הכסף משנת 2015.
ב-2010 הופיע בורדיין בתוכנית הטלוויזיה יו גאבה גאבה! כד"ר טוני. בורדיין שימש כיועץ ותסריטאי לסדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO.
מאז 2013 הנחה את תוכנית האוכל והתיירות "Anthony Bourdain: Parts Unknown" במשך 11 עונות, ברשת CNN שזכתה בפרס אמי.
הקריירה התקשורתית > קומיקס

בורדיין כתב מספר רומנים גרפיים, ביניהם "!Get Jiro" שעמד בראש רשימת 100 רבי המכר של מגזין הניו יורק טיימס, ועוסק בשף סושי צעיר בשם ג'ירו בעולם דיסטופי בו שולטים שפים כמו אצולה ומוצא את עצמו לכוד בקרב עקוב מדם בין ה"בינלאומיים" שמנסים לבסס את שליטתם באמצעות יצירת מטבח עולמי ורשתות מזון מהיר בפריסה גלובלית, לבין ה"חוואים" שאינם מבשלים דבר פרט לאוכל אורגני, צמחוני, בגידול מקומי ויקר מעבר להישג ידיו של הסועד הממוצע. הקומיקס משלב בתוכו הומור, אלימות, וביקורת נוקבת על תעשיית המזון האמריקאית. לרומן זה יצא מאוחר יותר רומן המשך החוקר את מקורותיו של ג'ירו הנקרא "Blood and Sushi".
פטירתו

ב-8 ביוני 2018 נמצא ללא רוח חיים בחדר בבית מלון בצרפת, לאחר שככל הנראה שם קץ לחייו.
פרסים ומועמדויות

בורדיין נבחר לסופר האוכל של השנה בשנת 2001 בידי כתב העת Bon Appétit עבור ספרו " סודות מחיי המטבח".
ספרו A Cook's Tour נבחר כספר האוכל של שנת 2010 בידי הגילדה הבריטית של כותבי האוכל.
הפרק בביירות של הסדרה Anthony Bourdain: No Reservations, שתיעד את חוויותיהם של בורדיין וצוותו במהלך מלחמת לבנון השנייה, היה מועמד לפרס אמי כתוכנית המידע הטובה ביותר לשנת 2007.
הבלוג של בורדיין עבור תחרות המציאות Top Chef היה מועמד לפרס וובי כבלוג הטוב ביותר בקטגוריית תרבות/אישיות ב-2008.
ב-2008 בורדיין נכלל ב"מי ומי של האוכל והמשקה באמריקה" של קרן ג'יימס בירד.
ב-2009 התוכנית Anthony Bourdain: No Reservations הייתה מועמדת לפרס אמי לכתיבה לא-בדויה.
ספריו

ספרות תעודית
Bourdain, Anthony (2000). Kitchen Confidential. New York: Bloomsbury. ISBN 158234082X.
תורגם לעברית בשם: סודות מחיי המטבח: הרפתקאות בבטן הרכה של הקולינריה, מאנגלית - עדי יותם, אור יהודה: הוצאת כנרת, תשס"ד 2003.
Bourdain, Anthony (2001). A Cook's Tour. New York: Bloomsbury. ISBN 1582341400.
Bourdain, Anthony (2001). Typhoid Mary: An Urban Historical. New York: Bloomsbury. ISBN 1582341338.
Bourdain, Anthony (2004). Anthony Bourdain's Les Halles Cookbook. Bloomsbury. ISBN 9781582341804.
Bourdain, Anthony (2006). The Nasty Bits. New York: Bloomsbury. ISBN 978-1596913608.
Bourdain, Anthony (2007). No Reservations. New York: Bloomsbury. ISBN 9781596914476.
Bourdain, Anthony (2010). Medium Raw: A Bloody Valentine to the World of Food and the People Who Cook. Ecco/HarperCollins. ISBN 0061718947.
ספרות בדויה
Bourdain, Anthony (1995). Bone in the Throat. New York: Villard Books. ISBN 0679435522.
Bourdain, Anthony (1997). Gone Bamboo. New York: Villard Books. ISBN 0679448802.
Bourdain, Anthony (2001). Bobby Gold. Edinburgh: Canongate Crime. ISBN 1841951455.
הערות שוליים

↑  הביוגרפיה של אנתוני בורדיין, travelchannel.com
↑  עמוד הבית של בראסרי לה האל
↑  פטרישיה מאק, "הטבח, הגנב...", The Record‏, 25 באוקטובר 2000(הקישור אינו פעיל, 12.06.2018)
↑  מתוך סדרת הטלוויזיה No Reservations, עונה 4, פרק 55 ‏"Uruguay"
↑  בקצרה על אנתוני בורדיין, Nndb.com.
↑  יואן פרגוסון, "חרטות ? יש לו מעט...", האובזרבר, 30 באפריל 2006
↑  לינדסיי סול, "חדשות הידוענים של השבוע", ew.com‏, 4 במאי 2007
1 2  דאג פרנץ', "קפיטליזם נא בעולם המסעדנות", mises.org‏, 2 בפברואר 2011
↑  הספר Secret Ingredients: The New Yorker Book of Food and Drink
↑  "המועמדים לפרס וובי", webbyawards.com(הקישור אינו פעיל, 12.06.2018)
↑  ‏CNN לארי קינג בשידור חי‏, cnn.com‏, 23 ביולי 2006
1 2  "המועמדים לפרסי אמי ב-32 קטגוריות", emmyonline.org‏, 17 ביולי 2007(הקישור אינו פעיל, 12.06.2018)
↑  הסרט Far Cry ‏(2008) בIMDb
↑  ארכנה ראם, "מנותיו של אנתוני בורדיין בכתיבת Treme, ‏insidetv.ew.com‏, 1 במרץ 2011
↑  "כתב העת Bon Appétit נקב בשמות הזוכים", Nation's Restaurant News‏, 24 בספטמבר 2001
↑  "פרסי גילדת כתבי האוכל", gfw.co.uk(הקישור אינו פעיל, 12.06.2018)
↑  "המועמדים לפרס וובי", webbyawards.com (הקישור אינו פעיל, 12.06.2018)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428457005171  PLWABN: 9810665078405606  BIBSYS: 2127999  BNE: XX1533118  BnF: cb137722577 (data)  CANTIC: a1145443x  CiNii: DA12456827  GND: 124232108  ICCU: TO0V453902  ISNI: 0000 0001 0988 5579  LCCN: n94116084  LNB: 000225558  MusicBrainz: 8101a9d9-5caa-42bf-9d9d-593e97e7f324  NDL: 00656081  NKC: xx0001772  NLA: 35413479  NLK: KAC200302064  NSK: 000450713  NTA: 216750059  RERO: 02-A008642774  SUDOC: 067308287  VIAF: 74779959   WorldCat (עם VIAF): 74779959 
אנתוני בורדיין, 2007
טריומף (מצעד ניצחון)

טריומף שהונצח בשער טיטוס שבו נישאים כלי המקדש, לאחר דיכוי המרד הגדול והחרבת ירושלים
טריומף או טריומפוס (triumphus) היה טקס מדיני דתי ברומא העתיקה, שבמהלכו ערכו מצביא וצבאו תהלוכת ניצחון ברחובות העיר רומא. טקס זה התנהל באופן מסורתי ומתוך הקפדה על אופן ביצוע הטקס. מצביא שניהל מסע כיבוש מוצלח נאלץ לפנות לסנאט על מנת לבקש את הענקת הטריומף. במסורת הרפובליקנית, רק הסנאט רשאי להעניק את הטריומף. מטרת הטריומף הייתה להעניק אות הוקרה למצביא שהצליח לכבוש שטחים לטובת האימפריה. מטרה נוספת הייתה להעלות את המורל בקרב הנתינים של האימפריה.
אות הטריומף

אות הטריומף (ornamenta triumphalia) היה העיטור הצבאי הגבוה ביותר שהסנאט הרומאי היה יכול להעניק למפקד צבאי מאז תקופת אוגוסטוס. אוגוסטוס קבע שהזכות לערוך הטריומף תהיה של הקיסר לבדו, והמצביא המנצח יקבל אות כבוד בלבד.
הענקת הטריומף הותנתה בקיום מספר תנאים. הוא ניתן רק במקרה, שהמצביא המנצח היה המפקד בפועל של כל כוחות הצבא הרומי שהשתתפו במערכה, שהאויב שהובס במסגרתה היה יריב משמעותי/בעל משקל, שהמלחמה הוכרזה כמלחמה צודקת ושבמהלכה נהרגו לפחות 5,000 מחיילי האויב.
טראיאנוס נתן למפקדיו את אות הטריומף על ניצחונותיהם על הדאקים, סיפוח ערביה ועל המלחמות הפרתיות.
אותות הטריומף האחרונים הוענקו בתקופת אדריאנוס, אולם מאחר שרק אימפרטור היה יכול להעניק אות טריומף ומאחר שאחרי ניצחונות על מרידות קודמות בדאקיה, פאנוניה, מאוריטניה, ובריטניה לא קיבל אדריאנוס את התואר בשנית, הוא קיבל את תואר האימפרטור פעם נוספת (imperator II) בשנת 136.
שלושת מקבלי האות בתקופת אדריאנוס קשורים לדיכוי מרד בר כוכבא: יוליוס סוורוס, מושל בריטניה שהובא ליהודה כדי לדכא את המרד, גאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל סוריה שבא ליהודה לדכא את המרד, והטריוס נפוס, מושל ערביה.
אחרי יום הטריומף היה מקבל האות מקשט בו את ביתו.
השפעות

המושג של מצעד ניצחון לא התקיים רק ברומא העתיקה. עד לימינו ניתן לראות תהלוכות ניצחון שאירעו לאחר הניצחונות במלחמות גדולות. אולם, בעידן המודרני, תהלוכות הניצחון לובשות בדרך כלל בצורה של חגיגת ניצחון לאומי, ולא אישי. דוגמאות למצעד ניצחון מודרני זה מצעד הניצחון הבריטי בברלין 1945. דוגמה נוספת היא מצעד הניצחון במוסקבה לאחר הניצחון על גרמניה הנאצית. מצעדים מסוג זה הונהגו בכל העולם ואף בישראל. בשנת 1967 הניצחון במלחמת ששת הימים הביא לאופוריה גדולה במדינה וקיימו מצעד צבאי ענק.
מצעד זה היה גדול במיוחד בהיקפו וכלל 4,500 חיילים, 400 כלי רכב צבאיים ו-400 מטוסים, ובנוסף, הוצג בו שלל רב שנלקח במלחמה. "זה מצעד שרומם את הרוח", אומר נפתלי תמיר. "אותו מצעד נעשה כדי לומר תודה לצה"ל למעשה. לראות את העוצמה, את הכוח של צבא ההגנה לישראל".
מצעדי הניצחון לא הונהגו רק לאחר מלחמות או כיבושים צבאיים אלא גם לאחר ניצחונות בעולם הספורט. למשל מצעד ניצחונות שנתי לחגוג את הזוכה בליגת העל בכדורגל ובכדורסל.
ראו גם

יוגורתה
ורקינגטוריקס
לקריאה נוספת

Beard, Mary. The Roman Triumph. Cambridge, Mass: Harvard University Press, 2009.
Aline Abaecherli Boyce, 'The Origin of ornamenta triumphalia', Classical Philology, Vol. 37, No. 2 (Apr., 1942), pp. 130-141.
הערות שוליים

↑  The Triumphal Way of Constantinople and the Golden Gate
↑  רומא: אימפריאליזם והאימפריה
↑  מלחמת היהודים
↑  מלחמת היהודים ברומאים
1 2 3  The Roman Triumph
1 2  The Wars of Justinian
↑  כך ראינו: המצעד הצבאי הענק אחרי מלחמת ששת הימים, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5302983
יער ראשוני

יער ראשוני בפארק הלאומי ביוגרדסקה גורה במונטנגרו
יער ראשוני, או יער בתולי, הוא יער עתיק שמפגין מאפיינים אקולוגיים ייחודיים ושבו התפתח קלימקס מסוים. בדרך כלל מוגדר יער ראשוני כיער שלא הושפע מפעילות האדם ושבו לא התפתח קיטוע בתי גידול, אבל כיום ידוע כי קיימת השפעה של בני-האדם גם על כ-10% מיערות העד באזור האמזונאס, שנחשבים ל"יערות ראשוניים", וכן במקרים רבים אחרים. עם זאת, קיים הבדל בין "יער ראשוני" ל"יער עתיק", שהוא יער שהושפע מפעילות האדם (ולעיתים אף ניטע בתקופות קדומות על ידי בני אדם).
העצים המתים באופן טבעי ביער ראשוני יוצרים פערים בחופה שנוצרת על ידי העצים החיים; בכך הם מאפשרים חדירת קרני השמש ופוטוסינתזה בצמחיית השכבה העליונה. בגלל פעילות אנושית, שטחי יער ראשוני ברחבי העולם הפכו לנדירים.
יער משני הוא יער שמושפע מתהליכים כמו בינוי, דילול מכוון, אקופרקמינג או דילול בשיטת "חתוך ושרוף".
הערות שוליים

↑   צפריר רינת, הפיתוח האנושי הותיר רק שני יערות ראשוניים בעולם, באתר הארץ, 30 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545920105171  BnF: cb12303646n (data)  LCCN: sh85094544  NKC: ph165190 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'אנג-אה 1

| --- | --- |

איור של צ'אנג-אה 1
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  CNSA
 מפעיל:  מינהל החלל הסיני 
 תאריך שיגור:  24 באוקטובר 2007, 10:05:04 UTC
 משגר:  צ'אנגג'נג 3A
 אתר שיגור:  LP-3, מרכז שיגורי הלוויינים צ'יטאנג
 משימה
 סוג משימה:  מקפת, אימפקטור
 לוויין של:  הירח
 תאריך כניסה למסלול:  5 בנובמבר 2007
 מסלול:  מסלול קוטבי
 נטייה:  ~64°
 אפואפסיד:  ~200 ק"מ
 פריאפסיד:  ~200 ק"מ
 זמן הקפה:  ~127 דקות
 אתר נחיתה:  1°30′S 52°22′E﻿ / ﻿1.50°S 52.36°E﻿ / -1.50; 52.36 (התרסקות)
 תאריך נחיתה:  1 במרץ 2009 (התרסקות)
 משך המשימה הכולל:  24 באוקטובר 2007 – הווה (17 שנים) 
 משך המשימה:  בתכנון: שנה אחת.   בפועל: שנה, 4 חודשים, 4 ימים,   22 שעות ו-7 דקות
 מידע טכני
 משקל:  2,350 ק"ג
 משקל מטע"ד:  123 ק"ג
 אורך:  2 מטרים
 רוחב:  1.7 מטרים
 גובה:  2.2 מטרים
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  32273
 מאגר המידע הלאומי:  2007-051A
 
צ'אנג-אה 1 (בסינית: 嫦娥一号, באנגלית: Chang'e 1. מבוטא בערך chang-uh) הייתה גשושית בלתי מאוישת ששוגרה על ידי סוכנות החלל הסינית על מנת לחקור את הירח ממסלול סביבו, כחלק מהשלב הראשון בתוכנית הסינית לחקר הירח. הגשושית נקראה על שמה של פיה בשם צ'אנג שלפי אגדה סינית חיה על הירח (משמעות ה-אה בשם החללית הוא "אלקטרוני").
צ'אנג'-אה 1 שוגרה ב-24 באוקטובר 2007, בשעה 10:05:04 UTC, ממרכז שיגורי הלוויינים צ'יטאנג על גבי משגר צ'אנגג'נג 3A. הגשושית עזבה את מסלול כדור הארץ אל עבר הירח ב-31 באוקטובר 2007 ונכנסה למסלול סביבו ב-5 בנובמבר 2007. הצילום הראשון של הירח נשלח מהגשושית ב-20 בנובמבר 2007. ב-12 בנובמבר 2008 שוחררה מפה של כל הירח שנוצרה מתצלומי צ'אנג-אה 1 שצולמו בין נובמבר 2007 ליולי 2008.
המשימה תוכננה לפעול שנה אחת אך הורחבה והגשושית פעלה עד ל-1 במרץ 2009 אז הוצאה ממסלולה. היא התרסקה על קרקע הירח באותו יום בשעה 08:13 UTC. התצלומים שנשלחו מצ'אנג-אה 1 איפשרו ליצור מפה תלת־ממדית של הירח ברזולוציה הגבוהה ביותר מכל מפה אחרת של הירח. משימת המשך של הגשושית, צ'אנג-אה 2, שוגרה ב-1 באוקטובר 2010. משימה נוספת, צ'אנג-אה 3, שוגרה ב-1 בדצמבר 2013 וכוללת רכב מחקר (רובר) שנחת על פני הירח ב-14 בדצמבר 2013.
מטרות המשימה

למשימת צ'אנג-אה 1 היו 4 מטרות מרכזיות:
השגת תצלומים תלת-ממדיים של מבנה הקרקע של הירח על מנת להפיק ממנו מידע שיסייע לתכנון נחיתות עתידיות על הירח. מסלול הגשושית נבחר כך שהיא תוכל לצלם את כל אזורי הירח כולל אזורים הסמוכים לקטבים שלא צולמו במשימות קודמות.
ניתוח ומיפוי תפוצת יסודות כימיים שונים על פני הירח על מנת להעריך את הפוטנציאל למציאת משאבים על הירח.
חקירת תכונות הקרקע של הירח והערכת עומקה, וכן מדידת כמות ההליום-3 (³He).
חקירת החלל הנמצא במרחק של 40,000 עד 400,000 ק"מ מכדור הארץ על ידי מדידת רוח השמש וחקירת ההשפעה של רוח זו על כדור הארץ והירח.
בנוסף למטרות אלו, המערכות ההנדסיות שנבנו ונבחנו במהלך המשימה (הגשושית, המשגר, אתר השיגור ומערכות הבקרה בגשושית ובקרקע) השיגו 5 מטרות:
תכנון, פיתוח ובניית הגשושית הירחית הראשונה של סין.
השגת הטכנולוגיה הבסיסית הנדרשת להכנסת חללית למסלול סביב הירח.
ביצוע המחקרים הראשונים של סין על הירח.
פיתוח מערכות חדשות שנדרשו לבניית הגשושית ולביצוע המחקרים.
צבירת ניסיון המשמש (וישמש) את התוכנית לחקר הירח של סין.