stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים זיסוביץ
ביוגרפיה

נולד בפרדס חנה לדב ואסתר זיסוביץ, ניצולי השואה. אמו ניצולת אושוויץ ואביו ניצול מחנות עבודה. הוא למד בבית הספר היסודי "ישורון", והמשיך למדרשית נעם בפרדס חנה. ב-1969 התגייס לצה"ל, ושירת כחובש קרבי בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.
בתחילת דרכו זיסוביץ היה מדריך חברתי בפנימייה של מדרשית נעם בפרדס חנה, שבה לימד את מקצוע הלשון העברית. באותו זמן גם עבד כמסגר. ב-1977 הצטרף לקורס כתבים של "קול ישראל" ועבר להתגורר בירושלים. בסיום הקורס התקבל ככתב בקול ישראל, שם עבד 27 שנים בתפקידים שונים: כתב לענייני דתות, כתב לענייני חינוך, כתב לענייני ירושלים וככתב פרלמנטרי. הוא הגיש מספר תוכניות אקטואליה ברשת ב', כגון: הכל דיבורים ויומני חדשות. במקביל הגיש בערוץ הראשון מספר תוכניות אירוח על מסורת ודת. ביניהן "על רגל אחת" ו"צירופים". בתום תפקידו ככתב פרלמנטרי התמנה זיסוביץ למזכיר המערכת (מנהל החדשות) של רשת ב', ולאחר שלוש שנים פרש מתפקידו, אך המשיך להנחות יומני בוקר. באותה עת, הוא החל לעבוד כמנהל מכירות בחברת בנייה, ועבד בחברת "צפחה" ובחברת "מ. אביב".
ב-1995 נשלח מטעם רשות השידור לוושינגטון בירת ארצות הברית ככתב "קול ישראל". ב-1998 שב עם משפחתו ארצה, וחזר להגיש יומני חדשות ואקטואליה. ב-2004 פרש מרשות השידור ועד 2008 הגיש את תוכנית הטלוויזיה "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית במקום רזי ברקאי. במקביל הקים בעיר שדרות משרד ייעוץ תקשורתי לראשי יישובים בדרום. ב-2009 נאלץ לפרוש מהנחיית "תיק תקשורת", לאחר שבעיתון גלובס התפרסמה כתבה על עיסוקו כיועץ תקשורת בנוסף להנחיית "תיק תקשורת". זיסוביץ' הנחה שוב את התוכנית בשנים 2014–2015.
ב-2009 הצטרף זיסוביץ לאוניברסיטת בר-אילן כראש מערך דוברות והסברה, וב-2011 מונה גם לראש היחידה ללימודי תעודה בתקשורת, "ערוצים", שאליה גייס בעלי שם רבים מתחום התקשורת.
זיסוביץ לימד רדיו במספר מוסדות אקדמיים, כגון: מכללות נתניה, אחווה וכן במכללת ספיר, בה כיהן גם כראש מנהל תוכניות וראש מסלול רדיו. זיסוביץ גם הקים וניהל כמה תחנות רדיו חינוכיות בפסגות ובמכללת אחווה, ובנתיבות הוא הקים וניהל מרכז תקשורת. ב-2004 הוא הצטרף כיועץ לרדיו קול חי והקים את מערך החדשות.
אחד החידושים המזוהים עם זיסוביץ הוא פינת "פרשת השבוע" בכל פתיחת יומן הצהריים של רשת ב' בימי שישי, עליה זכה במהלך השנים לתגובות רבות מן המגזר החילוני והדתי. בפינה זו קישר זיסוביץ את פרשת השבוע לענייני אקטואליה. בהסבריו הוא העדיף לא להסתמך על פרשנים מסורתיים אלא להוסיף נקודות מבט משלו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ב-2019 שימש כדובר מפלגת מגן של גל הירש.
חיים אישיים

זיסוביץ נשוי לאילנה ואב לחמישה. מתגורר בבית חורון.
טום וורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1971 (בן 53) סוונסי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  לינקולן קולג'  דרגון סקול 
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
טום וורד (באנגלית: Tom Ward; נולד ב-11 בינואר 1971) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ולשי.
ביוגרפיה

טום וורד נולד בסוונסי שבוויילס. אביו, ג'ון פאוול וורד, הוא משורר ואיש אקדמיה, אמו, שרה וורד היא קצינה במסדר האימפריה הבריטית (OBE). אחיו, טריסטאן, הוא שותף במשרד עורכי הדין "מקפרלנס" שבסיטי של לונדון.
וורד למד בדרגון סקול בעיר אוקספורד וב"קינג'ס סקול" שבקנטרברי. בלינקולן קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד למד פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה. הוא הצטרף לאגודת התיאטרון ובעקבות שאת החליט להמשיך בקריירה של משחק.
וורד ידוע בעיקר בזכות תפקידו כד"ר הארי קנינגהם בסדרת הדרמה "עדות אילמת", דמות שגילם במשך עשר שנים.
עוד השתתף וורד בפרק "איש השלג", ספיישל חג המולד של "דוקטור הו", ובסדרה "Death in Paradise".
בדצמבר 2013 שיחק וורד בתפקיד קולונל פיצוויליאם במיני-סדרה של ה-BBC "תעלומה באחוזת פמברלי" עיבוד לרומן מאת פ.ד. ג'יימס.
חיים אישיים

וורד הוא סיף שייצג את בריטניה. הוא מנגן בסקסופון שר ורוקד. הוא שומר על כושר ברכיבה על סוסים, והשתמש ביכולת זו בתפקידים אחדים בטלוויזיה.
ב-2005 זכה בתחרות "מקבילית המוחות" לידוענים, תחום המומחיות שלו היה המשורר פיליפ לארקין.
ב-2001 התחתן וורד עם העיתונאית אמילי הולר. לבני הזוג שלושה ילדים, ג'ק נולד ב-2002, טביתה נולדה ב-2004, וג'ימי נולד ב-2006. הם מתגוררים באוקספורדשייר.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 |  | Lethal Justice | ברטל |  |
| 1991 | סיפורי עמים | The Storyteller: Greek Myths | איש אתונה | סדרת טלוויזיה בפרק "Theseus & the Minotaur" |
| 1995 | גאווה ודעה קדומה | Pride and Prejudice | לוטננט צ'מברלין | סדרת טלוויזיה; פרק אחד |
| 1996 |  | Island | דומיניק | סדרת טלוויזיה |
| 1996 | אויבי הציבור | Public Enemies | פיימסטר |  |
| 1996 | מול פלנדרס | The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders | למואל | סרט טלוויזיה |
| 1998 | יריד ההבלים | Vanity Fair | ג'ורג' אוסבורן | מיני-סדרה |
| 1999 |  | Plunkett & Macleane | חבר פרלמנט |  |
| 1999 | לוחמים | Warriors | קפטן ריצ'רד גורני | סדרת טלוויזיה |
| 2000 | אנה קארנינה | Anna Karenina | ישבין |  |
| 2000 | עט הסקנדל | Quills | הפרש |  |
| 2001 |  | Love in a Cold Climate | אלפרד | מיני-סדרה |
| 2001 | עולמו של ה. ג'. ולס | The Infinite Worlds of H. G. Wells | הרברט ג'ורג' ולס | מיני-סדרה |
| 2001 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | טריסטאן גודפלו | סדרת טלוויזיה בפרק: "Destroying Angel" |
| 2001 | העולם שאבד | The Lost World | לורד ג'ון פיליפ רוקסטון | סרט טלוויזיה |
| 2001 | כובע אדום | Red Cap | קפטן דומיניק ריילטון |  |
| 2002 | לב חצוי | The Heart of Me | ג'ק |  |
| 2002–2012 | עדות אילמת | Silent Witness | ד"ר הארי קנינגהם | סדרת טלוויזיה |
| 2003 | תודיע כשאתה מוכן, מר מק'גיל | Ready When You Are, Mr. McGill | רולנד | סרט טלוויזיה |
| 2004 | הוקינג | Hawking | רוג'ר פנרוז | סרט טלוויזיה |
| 2007 | אינסטינקט | Instinct | איאן סטנפורד | סרט טלוויזיה |
| 2010 | גברת מארפל | Marple: The Pale Horse | קפטן קוטם | סרט טלוויזיה |
| 2012 | דוקטור הו | Doctor Who | קפטן לטימר | ספיישל חג המולד 2012 בפרק "איש השלג" |
| 2013 |  | Death in Paradise | אלכס סימור | פרק אחד |
| 2013 | תעלומה באחוזת פמברלי | Death Comes to Pemberley | קולונל פיצוויליאם |  |
| 2015–2017 | תולדות פרנקנשטיין | The Frankenstein Chronicles | רוברט פיל | סדרת טלוויזיה; 2 עונות |
הערות שוליים

↑  "Dead end: Silent Witness star Tom Ward quits as hunk Harry after 10 years", Mirror, 6 August 2012.
↑    Gerard O Donovan, ‏Death Comes to Pemberley: episode 2, BBC One, review, The Telegraph, 27 December 2013
↑  Dragon School, Oxford: Eminent Dragons
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810631370005606  BIBSYS: 8040176  CANTIC: a11147805  ISNI: 0000 0001 1933 2644  LCCN: nr2003032100  SUDOC: 061414824  VIAF: 29479530   WorldCat (עם VIAF): 29479530
חן חגי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1968 (בן 56)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
חן חגי (נולד ב-6 במרץ 1968) הוא שחקן, מנחה, מרצה ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

חגי התחיל את לימודיו במכללה האקדמית תל אביב-יפו שם סיים תואר ראשון במדעי ההתנהגות. אחר כך למד בבית הספר למשחק "בית צבי" שם סיים את לימודיו בשנת 1993. כמו כן, חגי המשיך את לימודיו במסגרת תואר שני בפסיכולוגיה קלינית וסיים כפסיכולוג מורשה.
בשנת 1994 הופיע בסרט הקולנוע "שירת הסירנה" שם גילם את דוני וב-1995 בסרט "ילדי קניון הזהב" ובסרט "שחקנים". כמו כן הוא הופיע כמנחה בתוכניות הילדים בערוץ הופ! החידון של הופ! יחד עם הבובות אליק ובליק, בתוכנית הקייטנה של הופ! (בקיץ ובחג הפסח) יחד עם דנה פרנס, בתוכנית "חנוכה בהופ!", בתוכנית "המרחב המוגן של הופ!", בתוכנית "פסח מי יודע?" ובתוכנית "המגילה החדשה של הופ!", ב-1996 שיחק במחזמר המבוסס על הסיפור "הגיבן מנוטרדם", ב-1999 וב-2005 שיחק במחזמר המבוסס על הסיפור "בילבי", והשתתף בהצגת הילדים "דפנה ודודידו".
חגי דיבב בסרטי וסדרות אנימציה רבים כמו: "במבי" (טמפר), "אצבעונית" (הנסיך), "טום וג'רי: הסרט" (טום), "טאז-מאניה" (ווילי וומבט), "היה היה - ממציאים" (הגמד), "גופי: הסרט" (צ'אד), "גופי הולך לקולג'" (בראד), "קיטי קט וחומי" (קט), "הגרגולים" (לקסינגטון), "בת הים הקטנה" (שרימפ), "טוק טוקאן", "באג לייף", "טרזן", "שלגיה ושבעת הגמדים", "טימון ופומבה" (אד), "אדון וגברת בשינוי אדרת" (מר דקיק, מר קפיץ, מר קפדן, מר הפוך, דמויות שונות), "דיג'ימון" (טאי) "החרב הקסומה" (מקור חד) "הזוכים המאושרים"(הארנב מהסרטון "הצב והארנב"), "נווה עצלנות" (סטינג'י), "תשאלו את ויקטור" (מקס).
כמו כן חגי היה חלק מאנסמבל תיאטרון תמונע ושיחק בין היתר בהצגות "רביזור", "השיטה" ועוד.
משמש כחבר סגל במכללה האקדמית תל אביב יפו ומנחה סדנאות בדינמיקה קבוצתית. חבר הוועדה האמנותית בתיאטרון הפרינג` ב.צ.א וחבר הוועדה האמנותית של תיאטרון תמונע.
חומט נקוד

חומט נקוד (שם מדעי: Ophiomorus latastii) הוא מין של חומט חסר רגליים. הוא אנדמי לישראל, ירדן וסוריה. ייתכן והוא קיים גם בלבנון. הוא חי במישורים ויערות עם אקלים ים תיכוני. תפוצתו בישראל מקוטעת מצפון הארץ ועד אזור באר שבע. הוא מאוים על ידי איבוד השטחים שבהם חי, ובישראל הוא מוגדר כמצוי בסכנת הכחדה חמורה.
מאפיינים

החומט הנקוד חי בתוך הקרקע מתחת לאבנים וגם (לעיתים רחוקות) בצוקים תלולים מה שמקטין את סכנת הטריפה. באביב הוא נוהג להסתתר תחת אבנים, אך ככל שהקרקע מתחממת הוא מוצא מסתור עמוק יותר באדמה.
החומט הנקוד אוכל מיני פרוקי-רגליים שונים ביניהם חיפושיות, פרפרים ועשים, עכבישים, ושבלולים (לא פרוקי רגלים).
אורך הגוף הוא עד 21 סנטימטרים ו־10.5 סנטימטרים לא כולל הזנב. צבעו הוא בדרך כלל צהבהב עם פסים שחורים-חומים. ראשו קטן ודומה בצורתו ליתד, הלסת העליונה מכסה את הלסת התחתונה. על אף היותו לטאה, מאחר שהוא חסר רגליים הוא מזוהה לעיתים בטעות כנחש קטן.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 126-127
הערות שוליים

↑  חומט נקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  החברה להגנת הטבע - חֹמֶט נָקֹד, באתר www.teva.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנוך יעקבי

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1909 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  13 בדצמבר 1990 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין
 עיסוק:  מלחין, ויולן
 כלי נגינה:  ויולה 
 
חנוך (היינריך) יעקבי (Jacoby;‏ 2 במרץ 1909 – 13 בדצמבר 1990) היה מלחין וויולן ישראלי.
קורות חיים

יעקובי נולד ב-1909 בקניגסברג שבגרמניה, שם למד נגינה בויולה. בשנים 1927-30 למד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. מורו להלחנה שם היה פאול הינדמית. ניגן בתזמורת הקאמרית של מיכאל טאובה בברלין ומשנת 1930 בתזמורת הרדיו של פרנקפורט. ב-1933 פוטר בעקבות חוקי נירנברג. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל כוויולן ברביעייה הירושלמית שהקים אמיל האוזר. היה ממקימי הקונסרבטוריון בירושלים ובהמשך לימד כינור, ויולה, תאוריה וקומפוזיציה באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים, אותה גם ניהל בשנים 1958-1954.
באותן שנים היה ויולן ראשי בתזמורת רשות השידור ואף ניצח עליה לעיתים קרובות. משנת 1958 ניגן בוויולה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, שאף ביצעה מיצירותיו, עד לצאתו לגמלאות בשנת 1974. בשנה זו היה אמן אורח של הטכניון בחיפה.
אחרי צאתו לגמלאות המשיך יעקבי ללמד, לנגן ולהנחות הרכבים קאמריים שונים.
חנוך יעקבי נפטר בתל אביב בדצמבר 1990.
יעקבי היה נשוי לאליס יעקבי לבית קנל, שהלכה לעולמה, ואב לארבעה: חוה ניר שנפטרה, אילנה יערי, רפי יעקבי, מיכל פרמינגר (אשתו של פרופ' ענר פרמינגר). בין 9 נכדיו (2012): המוזיקאי נורי יעקבי והרקדנית והכוריאוגרפית נימה יעקבי.
יצירתו

כל יצירותיו של יעקבי, פרט לקונצ'רטו לכלי קשת שכתב לפני בואו לארץ, בשנת 1932, חוברו בישראל. נושאיה של רביעיית מיתרים שחיבר בשנת 1938, השנייה במספר, לקוחים מן השיר "שעה רצינית", אחד משלושה שירים למצו-סופרן, ויולה ופסנתר על פי שיר של רילקה, המהווה יסוד רגשי ורוחני לרביעייה.
יעקבי הרבה לעבד שירים לברכה צפירה, הן שירים שאספה במשך השנים והן שירים שחיברה בעצמה. הליווי האינסטרומנטלי לשירים אלה היה מגוון, בחלקם השתמש בהרכב קאמרי, באחרים בהרכבים אחרים, לעיתים בחצוצרה בלבד. ב"שירים בליווי פסנתר" השתמש במודוסים גרגוריאניים כבסיס לפולקלור ישראלי. חנן אייזנשטדט הזמין אצל יעקבי קנטטה, "עוד יבוא יום" ("בן אדם: עוד יבוא יום"), למילותיו של אהרן דוד גורדון. בהמשך הוסיף יעקבי לקנטטה שני פרקים והשתמש בה כחומר לסוויטה לכלי מיתר (1946). יצירה זו עובדה גם לתזמורת מלאה ובגרסה זו היא מכונה "סוויטה זעירה". היצירה זיכתה את יעקבי בפרס אנגל לשנת תשי"ג (1952).
בין יצירותיו התזמורתיות של יעקבי שלוש סימפוניות, שהראשונה בהן חוברה ב-1944, השנייה ב-1955 והשלישית ב-1960. ביצוע הבכורה של הסימפוניה הראשונה היה בתזמורת הפילהרמונית, בניצוח יעקבי עצמו, בשנת 1946. הסימפוניה השנייה נוגנה לראשונה בווינה ואת השלישית ניגנה בביצוע בכורה תזמורת קול ישראל בניצוח היינץ פרוידנטל. סינפונייטה שנכתבה בהזמנת התזמורת הפילהרמונית (1960) כוללת את כל ארבעת פרקיה של סימפוניה מסורתית בפרק סונאטה יחיד. בדצמבר 1948 הושמעה בירושלים בביצוע בכורה פתיחה על הנושא של מעוז צור, בנגינת הרכב מתוך תזמורת קול ישראל.
לכבוד הכרזת המדינה כתב יעקבי את "כינור היה לדוד", נושא ווריאציות, שנכתב בתחילה לוויולה ופסנתר אך עובד כעבור זמן קצר לתזמורת. בשנת 1978 כתב יעקבי עוד גרסה ליצירה, הפעם לוויולה ותזמורת כלי קשת. הווריאציות שביצירה מתייחסות לאירועים שונים בתולדות עם ישראל, בניסיון של יעקבי למצוא סגנון לאומי חדש.
ביצירתו "סריו ג'וקוזו" ביקש יעקבי לבטא מחאה על הניכור שחש במוזיקה של דורו:
בעולם שבו מרבים לעשות מוזיקה מכאנית ואלקטרונית, כלומר מוזיקה של תקופת החלל, ושבו החיבור המוזיקלי לובש צורה של עבודה אינטלקטואלית או של אילתור בלתי-מבוקר בחסד עליון, נראה לי חשוב להפגין באמצעות כותרת זו, שעדיין אני מחפש באמנות את הביטוי של תחושות אנוש.
בשנת 1975, כשהיה אמן אורח בטכניון, חיבר יעקבי את "מוטאציו" (במובן הן של "שינוי" והן של "הדדיות"), כעימות בין שני נוסחים מסורתיים לתפילת ראש השנה, האחד כורדי בבסולם מז'ור דיאטוני והשני בגדאדי, בסולם מינורי-כרומטי. בכתיבת היצירה חתר יעקבי להגיע למקור הקדום המשותף לשני הנוסחים. ב-1977 כתב נוסח שני ליצירה זו בעיבוד לתשעה סולנים.
מקור

יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל: מוזיקה ומוזיקאים בישראל, תל אביב: עם עובד (ספרי מוזיקה), תש"ן 1990, עמ' 130-32.
הערות שוליים

↑  בן-חיים, יעקבי ודאוס חתני פרס-אנגל, מעריב, 22 בינואר 1953; "פרס אנגל" חולק בת"א, דבר, 23 בינואר 1953; משה גורלי, חלוקת פרס אנגל, דבר, 30 בינואר 1953.
↑  יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל, עמ' 132.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263348405171  CiNii: DA16175502  GND: 1146702493  ISNI: 0000 0001 1495 4460  LCCN: n85230040  NTA: 140960031  VIAF: 94030658   WorldCat (עם VIAF): 94030658
חיים זלוטיקמן

| --- | --- |

חיים זלוטיקמן משמאל באירוע של הפועל חיפה
 לידה:  17 במרץ 1957 (בן 67) חיפה, ישראל 
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.90 מטר
 קבוצות כשחקן
 1974–1985 1985–1986 1987–1988 1988–1989 1989–1990 1990–1992 1992–1993 1993–1995:  הפועל חיפה  הפועל חולון  הפועל תל אביב   מכבי ראשון לציון   הפועל חיפה   מכבי ראשון לציון   הפועל תל אביב   הפועל גבעתיים
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה בכדורסל (1993) קלעי כל הזמנים מקום 11
 
חיים זלוטיקמן (נולד ב-17 במרץ 1957) הוא כדורסלן עבר ישראלי. גובהו 1.90 מטרים, שיחק בעמדת הקלע.
ביוגרפיה

זלוטיקמן נולד לאב יליד פולין, ולאם ילידת ישראל, וגדל והתחנך בעיר חיפה. עוד מגיל צעיר גדל בהפועל חיפה וכבר הפך לכוכב הקבוצה אותה הצעיד לצמרת הליגה הלאומית בסוף שנות ה-70. אף על פי שהקבוצה התדרדרה למרכז ותחתית הטבלה בעשור העוקב, זלוטיקמן לא עזב את הקבוצה והפך לסמל הבלתי מעורער שלה.
בגיל 28 עבר לקבוצת הפועל חולון עימה הגיע לגמר גביע המדינה בו הפסידה למכבי תל אביב בהיכל הספורט יד אליהו 90:86. זלוטיקמן הצטיין במשחק עם 17 נקודות.
בעונת 1986/87 עבר זלוטיקמן להפועל תל אביב עד עונת 1990/91 ומשם עבר לקבוצת מכבי ראשון לציון, שנתיים לאחר מכן חזר להפועל תל אביב וזכה עימה בתואר היחיד שלו בגביע המדינה בעונת 1992/93.
בעונה הבאה עבר להפועל תל אביב ויחד עם מייק לארגי, לבן מרסר ואחרים העתיד נראה מבטיח, אולם פציעה קשה מאוד בברך סיימה לזלוטיקמן את העונה עוד לפני תחילתה.
זלוטיקמן, שהיה לפני הפציעה שחקן אתלטי מאוד שסיים התקפות רבות בחדירות לסל ואף בהטבעה, נאלץ אחרי הפציעה לשנות מסגנונו ולהסתפק בזריקות מבחוץ וכן בחדירות לסל שבמקום לסיימן בליי אפ קליל, היה מזנק לצד הנגדי ומסיים בזריקה עם הלוח שבדרך כלל נכנסה.
עונת 1987/88 נחשבת לעונה הטובה ביותר בקריירה של זלוטיקמן. אחרי שהתאושש מפציעתו הוביל את הפועל תל אביב לעונה חלומית בה איימה באופן מוחשי על תואר האליפות. זלוטיקמן שהצטיין לאורך כל העונה, הגדיל לעשות במשחק גמר הפלייאוף השני בדרבי בין הפועל למכבי באוסישקין, משחק שאותו הייתה חייבת הפועל לנצח, במצב של פיגור 1-0 בסדרה. זלוטיקמן קלע 30 נקודות, 10 מהן בהארכה כולל את סל הניצחון המפורסם ביותר בקריירה שלו, שהוביל לניצחון הפועל במשחק בתוצאה 96:95. משחק זה קרוי בפי כל היום "הדרבי של זלוטיקמן". למרות הניצחון הדרמטי, לא השכילה הפועל לנצח במשחק השלישי בסדרה, ועקב בעיות כלכליות שהתעוררו בקבוצה בקיץ עזב זלוטיקמן את הקבוצה בקיץ והצטרף לעולה החדשה לליגה מכבי ראשון לציון.
זלוטיקמן עבר לשתף פעולה במכבי ראשון לציון עם שני כוכבים ותיקים נוספים-מיקי ברקוביץ' ומוטי ארואסטי. השלושה הובילו את הקבוצה לגמר הפלייאוף בעונת 1990/91 שבה הפסידה הקבוצה למכבי 3:1, ולגמר הגביע שנה לאחר מכן בעונת 1991/92 שאותו הפסידה לגליל עליון.
עונה לאחר מכן חזר זלוטיקמן להפועל תל אביב, אולם עקב סכסוכים בתוך הקבוצה, בעיקר עם היוגוסלבי רדנקו דובראש וחילוקי דעות עם המאמן רלף קליין הוא לא היה דומיננטי כמו בקדנציה הקודמת שלו בקבוצה. אף על פי כן בעונה זו זכה בתואר היחיד בקריירה שלו, בגיל 36 – גביע המדינה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל גבעתיים.
בשתי העונות הבאות שיחק בהפועל גבעתיים, בה סיים את הקריירה בגיל 38.
סך הכול שיחק זלוטיקמן 373 משחקי ליגה סדירה ב-19 עונות בליגה הראשונה בהם קלע 5,607 נקודות והוא במקום ה-11 בקלעי כל הזמנים בישראל.
נבחרת ישראל

על אף הדומיננטיות שלו בליגה, בנבחרת ישראל לא היה זלוטיקמן גורם בעל משמעות מכרעת. שני כוכבי מכבי תל אביב, מיקי ברקוביץ' ודורון ג'מצ'י הועדפו לרוב על ידי המאמנים בחמישיית הנבחרת.
בהתבטאות מפורסמת שלו בנושא זה אמר: "גם אם הייתי מייקל ג'ורדן לא הייתי נכנס לחמישייה בנבחרת".
סך הכול שיחק 97 משחקים במדי הנבחרת בהם קלע 864 נקודות.
כיום מנהל זלוטיקמן סוכנות ביטוח בשותפות עם חברו כדורסלן העבר פנחס חוזז.
אחייניתו, שירי זלוטיקמן, היא שחקנית טניס לשעבר, וכיום נשואה לשחקן הטניס אנדי רם.
חוף התכלת (הרצליה)

תוכנית הר/2200/א - חוף התכלת הרצליה (הר-2200 א, הר2200א) היא תוכנית מתאר, על-פי חוק התכנון והבניה, לדרום מערב העיר הרצליה. שטח התוכנית כ־2,000 דונם, והיא מהווה שטח קרקעי של כ-10% מהעיר הרצליה. התוכנית גובלת ברחוב אבא אבן מצד צפון, גבול השיפוט של תל אביב בצד דרום, כביש מס' 2 וגבול השיפוט של רמת השרון בצד מזרח וקו מצוקי הכורכר לאורך חוף הים, בצד מערב. מכוחה של התוכנית לא ניתן יהיה להוציא היתרי בניה, למעט היתרים להקמת תשתיות, פיתוח השטחים הציבוריים וסלילת דרכים.
כללי

התוכנית יוצרת מסגרת תכנונית להקמת רובע עירוני הכולל 12,500 יח"ד, שטחים למבני ציבור מקומיים וכלל עירוניים, שטחי תעסוקה ומסחר, שטחי מלונאות, שטחים ציבוריים פתוחים, פארק חופי, פארק ארכאולוגי-אקולוגי בתל מיכל ומערך שבילים להולכי רגל ורוכבי אופניים המאפשר את נגישותו של הרובע אל טיילת החוף וחוף הים.
התוכנית כוללת שלושה מתחמי איחוד וחלוקה (המסומנים 1–3), כאשר כל מתחם מהווה יחידת תכנון עצמאית. התנאי להוצאת היתרי בניה הוא הכנת תוכנית מתאר מפורטת לכל מתחם בשלמותו שתכלול תוכנית איחוד וחלוקה וטבלת הקצאה ואיזון.
עקרונות התכנון מתבססים על שלד המורכב מגריד עירוני לאורכו של תוואי הקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן המתוכנן להפוך למבנן עירוני התחום בשטחי ציבור ורחובות ראשיים. התוכנית מציעה אזור תעסוקה לאורך כביש מספר 2 ובניה למגורים המאופיינת על ידי בניה מרקמית מדורגת בגבהים משתנים מכיוון מערב למזרח ( 8-6 קומות) בשילוב בניה מגדלית עד 30 קומות בחלק המזרחי של התוכנית. התוכנית כוללת מגוון שטחים ציבוריים פתוחים וביניהם פארק חופי ופארק ארכאולוגי "תל מיכל".
אירועים בהליכי אישור התוכנית

הודעה על הכנת התוכנית על פי סעיף 77 לחוק התכנון והבניה, פורסמה לראשונה בילקוט הפרסומים מס' 5676 מתאריך 5 ביוני 2007
התוכנית הומלצה להפקדה על ידי הוועדה המקומית בישיבתה מתאריך 25 בינואר 2017
התוכנית הוגשה לוועדה המחוזית בתאריך 29 באוגוסט 2019
התוכנית נדונה בוועדה המחוזית בתאריך 25 במאי 2020
החלטה על הפקדת התוכנית התקבלה על ידי הוועדה המחוזית בישיבתה מיום 3 באוגוסט 2020
היסטוריה

חטיבת הקרקע הנכללת בתחום תוכנית הר/2200/א' הייתה ידועה בתקופת המנדט כחלק מאדמות הכפר 'ג'ליל אל קבליה' בנפת יפו, מחוז לוד. השטח הנ"ל הוגדר אזור גלילי, שכן הוא לא היה משויך באותה עת לתחום מוניציפלי כלשהו.
רק ביום 18 באוגוסט 1955 פורסם ב"רשומות" (ק"ת 541, התשט"ו, עמ' 1331) צו בדבר עדכון גבול שטח תכנון עיר הרצליה, בו לראשונה הוכלל מתחם 'חוף התכלת' בתחום גבולות התכנון של העיר הרצליה.
בתקופת המנדט הבריטי אנשים פרטיים וחברות רכשו חטיבות קרקע גדולות של מאות דונמים, מבעליהם הערבים, ובהתאם לפקודת בנין ערים ערכו ואישרו אצל גופי התכנון של ממשלת המנדט תוכניות 'פרצלציה' (חלוקה) שהוגשו לרישום בפנקסי המקרקעין. לדוגמה ניתן לציין את תוכנית 'הפרצלציה' של חלקה היסטורית מס' 3 בגוש 6608, בשטח של 115.615 דונם, שהייתה בבעלות האחים אלברט דוד מטלון ואושרה לרישום בפנקסי המקרקעין בתאריך 21 במרץ 1946; וכן את תוכנית הפרצלציה הידועה כ'תב"ע R/99' בשטח כולל של 491.961 דונם, בגושים 6605, 6606 ו-6608, בבעלות משה קרסו ומשה מטלון, ופורסמה לתוקף בעיתון הרשמי בתאריך 27 בינואר 1944.
מתווה הגושים והחלקות הרשום היום בטאבו הוא תוצר של תוכניות 'פרצלציה', שהתבססו על תוכנית מתאר R/77, המשתרעת על חלק מאדמות הכפר ג'ליל. חלק מה-'פרצלציות' במתחם חוף התכלת אושרו אף לפני מועד אישורה של תוכנית R/77 ומתוך התאמה אליה.
תוכניות הפרצלציה יצרו מתווה שכונתי שכלל מגרשי בניה לצד דרכים ושטחי ציבור שנרשמו על שם הנציב העליון בנאמנות עבור הציבור.
לאחר הקמת המדינה, הועבר רישום הבעלות מהנציב העליון על שם מדינת ישראל. בעלי קרקע רבים במתחם זה הם בני הדור השני או השלישי של אותם בעלי קרקע היסטוריים שרכשו את החלקות הנ"ל לראשונה לאחר שתוכנית הפרצלציה נרשמה בפנקסי המקרקעין.
הערות שוליים

↑  מידע תכנוני - רקע כללי באתר "חוף התכלת - זירת המידע", שהוקם על ידי שמאי המקרקעין יוסף רייטן
↑  מידע שימושי - רקע היסטורי, באתר "חוף התכלת - זירת המידע", שהוקם על ידי שמאי המקרקעין יוסף רייטן
זניט סנקט פטרבורג (כדוריד)

הלוגו הישן
מועדון הכדוריד זניט סנקט פטרבורג (ברוסית: Гандбольный клуб "Зенит" Санкт-Петербург) הוא מועדון כדוריד רוסי מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג המתמודד בליגת העל הרוסית בכדוריד.
המועדון התמודד בליגת האלופות בכדוריד בעונות 2010—2014. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הקבוצה נושלה מהשתתפות במפעלים האירופיים. במשך שנים רבות היוותה קבוצת הכדוריד הבכירה בעיר ונתמכה על ידי העירייה. בשנת 2022 נרכשה על ידי גזפרום והפכה למועדון זניט, כאשר הבעלים החדשים הצהירו על כוונתם להשקיע במועדון ולהפוך אותו לאלטרנטיבה ראויה למועדון הדובים מצ'כוב, שזכה ב-22 אליפויות רצופות מאז 2000.
שמות הקבוצה

1964—1973 — "בולשביק"
1973—2001 — "נייבה"
2001—2006 — "סטפן ראזין-נייבה"
2007—2022 — "אוניברסיטט לסגאפט-נייבה"
2022—ואילך — "זניט"
היסטוריה > בולשביק, נייבה

הקבוצה הוקמה בדצמבר 1964 כקבוצת הכדוריד "בולשביק" על שם מפעל באותו השם שפרס את חסותו על המועדון. בשנת 1973 הקבוצה הפכה לקבוצת הכדוריד "נייבה" (על שם נהר הנייבה) ובשנת 1979 שינתה שמה ל"אוניברסיטט לסגאפטא-נייבה לנינגרד".
בשנת 1993 הקבוצה זכתה לראשונה באליפות המדינה והייתה לאלופה הראשונה של אליפות רוסיה בכדוריד, אך לאורך כל שנות ה-90 לא הצליחה לשחזר את ההצלחה. בשנת 2001 הקבוצה נשאה את השם "סטפן ראזין נייבה" ובהדרכת המאמן יורי באבנקו סיימה את עונת 2004/05 במקום השלישי בליגה.
בשל קשיים פיננסיים שונים הקבוצה הודחה לליגות הנמוכות יותר ואיבדה את בעל החסות העיקרי שלה והייתה לקבוצת הכדוריד של האוניברסיטה הלנינגרדית לספורט ונשאה את השם "אוניברסיטט-נייבה". הקבוצה חזרה לליגת העל והחל מעונת 2009/10 הצליחו במשך 5 פעמים רצופות לסיים כסגנית אלופת המדינה, בהדרכת המאמן דמיטרי טורגובאנוב, כשרק קבוצת הדובים מצ'כוב מקדימה אותה.
בשנת 2016 הקבוצה השתתפה בטורניר הסופרקאפ הרוסי בכדוריד גברים אך הפסידה לאלופה המוסקבאית "הדובים מצ'כוב". בעונת 2019, הקבוצה סיימה במקום השלישי בטבלת הליגה.
בעונת 2018/2019 הקבוצה סיימה במקום השלישי בגביע האתגר האירופי בכדוריד, אחרי שגברה על א.א.ק. אתונה במשחק על המקום השלישי. עונה לאחר מכן, סיימה בשלב 16 האחרונות באותו טורניר.
היסטוריה > זניט

בעונת 2016, הנהלת הקבוצה, בשיתוף פעולה עם איגוד הכדוריד הרוסי החלה במגעים עם קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג וחברת גזפרום להפיכת מועדון הכדוריד לחטיבת הכדוריד של זניט. אך המגעים הראשוניים לא הבשילו לכדי החלטה ממשית באותה עת. לקראת עונת 2018/2019 שוב החלו מגעים בין תאגיד גזפרום להנהלת הקבוצה להפיכת המועדון לקבוצת זניט אך גם אלה לא נשאו פרי.
לבסוף לקראת עונת 2022/2023, הנהלת הקבוצה הגיעה להסכמה עם איגוד הכדוריד ותאגיד גזפרום והקבוצה עברה מיתוג מחדש והפכה למחלקת הכדוריד של מועדון זניט.
בעונת 2023/2024 הקבוצה סיימה במקום השלישי בעונה הסדירה והעפילה לחצי גמר הפלייאוף.
תארים והישגים > בולשביק, נייבה

ליגת העל בכדוריד:
זכייה (1): 1992/1993
סגנות (6): 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017
מקום שלישי (5): 2004/05, 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2021/22
גביע הכדוריד:
גמר (2): 2013/14, 2015/16
סופר קאפ הכדוריד:
גמר (1): 2016
גביע האתגר האירופי בכדוריד:
חצי גמר (1): 2018/19
הערות שוליים

↑  "Нева" в медалях. Десятый сезон подряд!
↑  Президент Федерации гандбола России Сергей Шишкарев: Очень ждем, чтобы «Нева» стала «Зенитом»
↑  Почему экспансия «Зенита» — это правильно
↑  Сергей Шишкарев: Надеюсь, гандбольный «Зенит» начнет выступать в предстоящем сезоне
↑  Одним «Зенитом» меньше. «Нева» не получит поддержки от Газпром
↑  https://m.sportsdaily.ru/articles/v-peterburge-poyavilsya-novyy-zenit-poka-traditsiyam-ili-privet-chempionstvu