stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוליוס רודל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1921 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  26 ביוני 2014 (בגיל 93) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית ספר מאנס למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 פרסים והוקרה:  פרס דיטסון לניצוח 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוליוס רודל (באנגלית: Julius Rudel;‏ 6 במרץ 1921 - 26 ביוני 2014) היה מנצח יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה

רודל נולד בווינה שבאוסטריה, והתחיל את לימודיו באקדמיה למוזיקה שם, אבל עזב את אוסטריה בשנת 1938, בגיל 17, אחרי הסיפוח לגרמניה הנאצית והיגר לארצות הברית ללמוד בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק.
אחרי סיום לימודיו הצטרף לאופרה של ניו יורק בשנת 1944 ונשאר שם למשך 35 שנים, עד 1979. אחרי שהתמנה למנצח ראשי ולמנהל כללי, יצר שותפות עם בוורלי סילס, שהייתה לסופרן הראשונה במעלה באופרה של ניו יורק. והיה מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של באפאלו. ב-1978 ניצח לראשונה על המטרופוליטן אופרה, על "ורתר".
יוליוס רודל ניצח על תזמורות ולהקות אופרה חשובות ברחבי העולם. ב-1979 הסכים למינוי של מנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של באפאלו, כמחליפו של מייקל טילסון תומאס. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של בוסטון בעונת 1985 והיה המנהל המוזיקלי הראשון הן של מרכז קנדי בוושינגטון והן של "פסטיבל מלכודת הזאבים".
נפטר במנהטן, ניו יורק, ב-26 ביוני 2014, בגיל 93.
רשימת הקלטות חלקית

קרלייל פלויד: "עובר האורח" ו"מולי סינקלר" (פטרישה ניוויי, טרייגל, 1963) (הקלטה חיה) VAI
הנדל: "יוליוס קיסר" (סילס, וולף, פורסטר, טרייגל; 1967) RCA
חינסטרה: "בומארצו" (נובואה; 1967) CBS
מאסנה; "מנון" (סילס, גדה, סוזאי, באקייר; 1970) וסטמינסטר
אופנבך: "סיפורי הופמן" (סילס, מארסי, ברואוס, טרייגל; 1972) וסטמינסטר
דוניצטי: "אנה בולנה" (סילס, ורט, ברואוס, פלישקה; 1972) וסטמינסטר
בליני: "הפוריטנים" (סילס, גדה, ל. קיליקו, פלישקה; 1973) וסטמינסטר
בויטו: "מפיסטופלה" (קאבאייה, דומינגו, טרייגל; 1973) EMI
מאסנה: "תאיס" (אנה מופו, קאררס, באקייר, דיאס; 1974) EMI
שרפנטייה: "לואיז" (סילס, גדה, ון דאם; 1977) EMI
להאר: "האלמנה העליזה": קטעים (סילס, ה. פרייס, טיטוס; 1978) EMI
מאסנה: "סנדרילון" (ולטינג, פון שטאדה, גדה; 1978) CBS
ורדי: "ריגולטו" (סילס, קראוס, מילנז, ראמי; 1978) EMI
וייל: "ים הכסף" (גריי; 1980) נונסאץ'
רשימת וידאו חלקית

דוניצטי: "רוברטו דוורו" (סילס, מארסי, ג'. אלכסנדר, פרדריקס; קאפוביאנקו, 1975) (חי) VAI
ורדי: לה טרוויאטה (סילס, ה. פרייס, פרדריקס; הבמאי טיטו קאפוביאנקו, 1976) (חי) VAI
מאסנה: "מנון" (סילס, ה. פרייס, פרדריקס, ראמי; קאפוביאנקו, 1977) (חי) פאראמונט
סן-סנס: "שמשון ודלילה" (ורט, דומינגו, ברנדל; ג'ואל, 1981) (חי) קולטור
ג'ורדאנו: "אנדראה שנייה" (טומובה-סינטוב, דומינגו, זאנקאנארו; האמפה, 1985) (חי) קולטור
יחסי דרום סודאן – סין

| יחסי דרום סודאן – סין |
| --- | --- |
דרום סודאן: הרפובליקה העממית של סין


דרום סודאן: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
644,329: 9,596,967.75
אוכלוסייה
12,004,788: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,998: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
999: 12,545
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה עממית

יחסי דרום סודאן–סין הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של דרום סודאן. סין הכירה בעצמאותה של דרום סודאן ב-9 ביולי 2011.
סקירה כללית

סין החלה בחילופי ידידות עם דרום סודאן בשנות ה-70, כאשר סין שלחה צוותים רפואיים ומומחים חקלאיים לספק סיוע לאנשים שם. בינואר 2005 הייתה סין אחת העדות להסכם השלום המקיף שנחתם בין צפון ודרום סודאן, שסיים את מלחמת האזרחים בת 38 השנים והכריז על הקמת הממשלה האוטונומית של דרום סודאן. בהמשך, סין החלה בחילופי ידידות רשמיים עם דרום סודאן ושיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחומים שונים גדל בהדרגה.
בפברואר 2007, נשיא סין חו ג'ינטאו ערך את ביקורו הראשון בסודאן ונפגש בח'רטום עם סגן הנשיא הראשון סאלווה קיר מאיארדיט שהיה גם נשיא הממשלה האוטונומית הדרומית. לאחר מכן קיר ביקר בסין פעמיים במרץ 2005 וביולי 2007.
בספטמבר 2008 פתחה סין את הקונסוליה הכללית בג'ובה. בפברואר 2011 הודיעה ממשלת סין על הכרה בתוצאות משאל העם בדרום סודאן וסין הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם שהכירו בתוצאות. ב-9 ביולי 2011, כאשר הוקמה הרפובליקה של דרום סודאן, הוזמן שר השיכון והפיתוח העירוני-כפרי של סין, ג'יאנג וישין, כשליח מיוחד של חו להשתתף בחגיגות העצמאות. בשם ממשלת סין, חתם ג'יאנג על ההודעה המשותפת על כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות עם שר החוץ של דרום סודאן, דנג אלאור קול, כלומר ביום הקמת דרום סודאן, סין כוננה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם המדינה החדשה והפכה לאחת המדינות הראשונות שיצרו איתה קשר כזה.
ממשלת דרום סודאן מציינת בהודעה המשותפת שיש רק סין אחת בעולם, ממשלת הרפובליקה העממית של סין היא הממשלה הלגיטימית היחידה שמייצגת את סין וטאיוואן היא חלק מסין. באותו יום, שגריר סין בדרום סודאן פתח את השגרירות. בין ה-23 ל-26 באפריל 2012, נשיא דרום סודאן קיר ערך ביקור ממלכתי בסין בהזמנתו של חו. במהלך הביקור, חו קיים שיחות עם קיר, מנהיגים סינים אחרים, כולל יו"ר הוועדה המתמדת של הקונגרס העממי הלאומי וו בנגגו וסגן ראש הממשלה, חבר הוועדה המתמדת של הלשכה המדינית של הוועד המרכזי של ה-CPC, לי קצ'יאנג נפגשו גם הם עם קיר.
זכויות אדם

ביוני 2020, דרום סודאן הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
מימון פיתוח סיני לדרום סודאן

עד 2011, היו כחמישה פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיניים שזוהו בדרום סודאן לפי דיווחים שונים בתקשורת. פרויקטים אלו נעים בין סיוע בבניית בית חולים בבנטיו בשנת 2011, ועד למענק של 200 מיליון CNY לפרויקטים של חקלאות, חינוך, בריאות ואספקת מים בדרום סודאן.
יוליוס קלינגר

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1876 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1942 (בגיל 65 בערך) גטו מינסק, בלארוס 
 
יוליוס קלינגר (בגרמנית: Julius Klinger ‏: 22 במאי 1876–1942) היה צייר, שרטט, מאייר, גרפיקאי מסחרי, טיפוגרף וסופר אוסטרי.
ראשית דרכו

קלינגר נולד בדורנבאך ליד וינה. בשנת 1895 הוא מצא את עבודתו הראשונה במגזין האופנה של וינה "וינר מוד". כאן הכיר את קולומן מוזר, שלימים יהיה המורה שלו .
בשנת 1896 הוא עבר למינכן, שם עבד כמאייר עבור מגנדורפר-בלאטרים ואחרים.
בשנת 1897 עבר להתגורר בברלין, שם עבד כגרפיקאי מסחרי עד 1915. יחד עם בית הדפוס הולברבאום ושמידט, פיתח צורה חדשה של עיצוב כרזות שזכתה במהרה למוניטין בינלאומי.
בשנת 1912 עיצב את הכרזה לתערוכת האוויר בברלין, וכן תרם איורים וציורים גם למגזינים שונים.
בשנת 1918 תכנן קלינגר קמפיין מקיף לקידום מכירת נייר גלגול הסיגריות "טאבו" אשר פורסם בווינה. קלינגר תכנן את אסטרטגיית קידום המכירות, בפרסומות בעיתונים קטנים אך גם בשלטי חוצות ועל פני גדרות אתרי בנייה ועוד.
הערכה

לפני מלחמת העולם הראשונה היה קלינגר אחד האמנים המשפיעים ביותר ביצירת הכרזות הגרמנית ואחרי 1916 אחד המחדשים החשובים באמנות הכרזות האוסטרית. יוליוס קלינגר מצא שפה עצמאית מאוד בפרסום.
הוא היה בעל כושר המצאה, יצירתי והיה בעל משמעת אמנותית. הוא קרא למודרניזציה של האמנויות - על הצייר להגדיר את עצמו כ"משרת של רפרודוקציה פוטו-מכנית", הוא ראה בגורדי שחקים, ספינות ים ואוויר נושאים לאמנות טהורה של זמנו.
בתחילת המאה העשרים הכרזה הייתה צורת אמנות צעירה שבניגוד לסוגי אמנות חזותית אחרות, לא יכלה להביט לאחור וללמוד מהעבר. לכן קלינגר ראה צורך שהאמנים עצמם ישתתפו באופן פעיל בשיח התאורטי האמנותי. הוא עשה זאת באמצעות הרצאות ופרסומים רבים, בהן קרא להפרדה ברורה בין כרזה לציור.
רדיפת הנאצים

בהיותו יהודי, סבל מהטרדות נאציות. על פי רישומי המשטרה בווינה, הוא נרשם כמי שגורש לגטו מינסק ב-2 ביוני 1942, וכנראה מת באותה שנה.
הערות שוליים

↑  Julius Klinger (Wien 22. 5. 1976-1942?) (ארכיון)
↑  Plakat: Julius Klinger: Tabu, 1919
↑  David Ciarlo (January 2011). Advertising Empire. Harvard University Press. p. 292
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499280205171  BnF: cb13181397p (data)  GND: 119494566  ISNI: 0000 0001 2128 4434  KulturNav: 1e72ec0c-52d0-4914-8819-19c601560886  LCCN: n84042490  NKC: xx0080993  NTA: 074050605  RKD: 298738  SNAC: w6vd8w0h  SUDOC: 098831879  ULAN: 500150092  VIAF: 37191605   WorldCat (עם VIAF): 37191605 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוליוס קלינגר".
יורם ירוחמי

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמר, בנקאי
 סוגה:  רוק, פופ
 שפה מועדפת:  עברית
 שיתופי פעולה בולטים:  הנשמות הטהורות
 
יורם ירוחמי הוא זמר עבר ישראלי, אשר ידוע בעיקר בשל חברותו בשלישיית "הנשמות הטהורות".
ירוחמי שירת בצוות הווי הנדסה קרבית, שם שירת עם נתן כהן. השניים צירפו את נאוה ברוכין לשלישייה, שהוציאה אלבום אחד ב-1974. לפני כן, גויסה הלהקה למילואים בתקופת מלחמת יום הכיפורים. שירות מילואים ממושך זה יצר מתיחויות בין חברי הלהקה, ובסופו של דבר, ירוחמי לא השתתף בהקלטת אחד השירים המפורסמים ביותר של הלהקה, "ברחוב הנשמות הטהורות", מכיוון שהיה חולה באותו יום ואת מקומו מילא מתי כספי.
לאחר פרישתו מעולם הבמה, למד והצטרף לבנק ישראל שבו עבד עד שנת 2012. בתחילה כיהן במחלקת המלוות. בשנים האחרונות של עבודתו בבנק כיהן ירוחמי כמנהל יחידת הביקורת של הפיקוח על הבנקים בתחום איסור הלבנת הון.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏50 שנה לאלבום הקלאסי: שלישיית הנשמות הטהורות חוזרת לשיאי ההצלחה, באתר מעריב אונליין, 24 ביוני 2023
↑  יעקב בר-און, ‏אלימות וטיפוסים מוזרים: נחשף הסוד מאחורי "ברחוב הנשמות הטהורות", באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2bb20931-be9b-4d98-9a6f-aefe3874db81 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יקטרינה הגדולה (סרט, 1995)

| --- | --- |

 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 בימוי:  מרווין גיי. חומסקי 
 שחקנים:  קתרין זיטה-ג'ונס (יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה)  ז'אן מורו (יליזבטה, קיסרית רוסיה)  ורוניקה פרס (Elizaveta Vorontsova)  סטיבן מקגאן (אלכסיי אורלוב)  עומאר שאריף (אלכסיי רזומובסקי)  קארל ג'ונסון  ורנון דובטשף (Alexander Lvovich Naryshkin)  מל פרר  טים מקינרני  Mark McGann (גריגורי אורלוב)  האנס יאניקה (פיוטר השלישי, קיסר רוסיה)  איאן ריצ'רדסון (מיכאיל אילריונוביץ' וורונצוב)  פול מקגאן (גריגורי פוטיומקין)  Agnès Soral (Praskovya Bruce)  בריאן בלסד (אלכסיי בסטוז'ב-ריומין)  Craig McLachlan (סרגיי סלטיקוב)  ג'ון ריס-דייוויס (ימליאן פוגצ'וב)  Horst Frank 
 ארץ מקור:  גרמניה 
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  2 
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 צלמים:  אלמר רגלי 
 מוזיקה:  לורנס רוזנטל 
 אורך פרק:  180 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  ארטה (ערוץ טלוויזיה) 
 תקופת שידור מקורית:  28 באפריל 1996 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
יקטרינה הגדולה (באנגלית: Catherine the Great ) - סרט טלוויזיה שהוקרן בשנת 1995. צולמו 2 פרקים באורך כולל של 180 דקות.
הצילומים החלו בקיץ 1994 והתקיימו באולפני הסרטים בבלסברג, בגני הארמון של סנסוצ'י ובטירת קרוזנשטיין באוסטריה תחתית. כמה סצנות צולמו באתרים היסטוריים בסנט פטרסבורג ומוסקבה.
הסרט הוקרן בבכורה ב-11 בפברואר 1995 בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו. בגרמניה הסדרה בת שני חלקים הייתה אמורה להיות משודרת בטלוויזיה לראשונה בחג הפסחא 1995. עם זאת, תאריך השידור נדחה שוב ושוב, כך שהקרנה בערוץ ארטה נערכה ב-28 באפריל 1996.
הסרט זכה בפרס Romy Gala באוסטריה על ההפקה.
בשנת 2001 הופץ DVD.
עלילה

נסיכה גרמנית צעירה שמגולמת על ידי קתרין זיטה-ג'ונס התחתנה עם נסיך שעתיד להיות פיוטר השלישי, קיסר רוסיה (האנס יאניקה). היא הופכת להיות פוליטיקאית מוצלחת והגיע לשלטון תוך הפיכה צבאית נגד בעלה.
בתפקידים נוספים הצטלמו ז'אן מורו, עומר שריף, איאן ריצ'רדסון, בריאן בלסד וג'ון ריס-דייוויס. בסך הכול בצילומים השתתפו כ-3,000 שחקנים והוכנו 2,000 סטים של בגדים בהתאם לאופנה של התקופה.
יחסי דרום סודאן – ספרד

| יחסי דרום סודאן – ספרד |
| --- | --- |
דרום סודאן: ספרד


דרום סודאן: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
644,329: 505,370
אוכלוסייה
12,004,788: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,998: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
999: 32,996
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי דרום סודאן–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין דרום סודאן וספרד.
יחסים דיפלומטיים

ספרד הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות דרום סודאן. היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בח'רטום, סודאן, ומחזיקה משרד דיפלומטי בג'ובה. מאז משבר יולי, המשרד בג'ובה נסגר באופן זמני.
שיתוף פעולה

התגובה ההומניטארית של משרד הפעולה ההומניטרית (OAH) למשבר בדרום סודאן מבוססת על קריטריונים הומניטריים בלבד ומתמקדת בכיסוי הצרכים הבסיסיים של האוכלוסייה, תוך התמקדות בתחום המזון וביטחון תזונתי, בריאות, כמו גם הגנה על עקורים, יחד עם שותפיו העיקריים WFP‏, ANUR‏, UNICEF, OCHA‏, ICRC, WHO‏, FAO.
מאז 2011, מימון ה-OAH לדרום סודאן מסתכם ב-11,345,500 אירו. אם נוסיף לכך את המימון של ה-CAP הישן והפעלת הסכמי חירום, סכום ה-AECID הכולל המיועד לפעולות הומניטריות מגיע ל-13,733,232 אירו.
נציגויות דיפלומטיות

ספרד מיוצגת בדרום סודאן באמצעות שגרירותה בח'רטום, סודאן.
דרום סודאן מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת.
יחסי סין–רומניה

| יחסי סין–רומניה |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של סין: רומניה


סין: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,596,967.75: 238,391
אוכלוסייה
1,418,507,662: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,794,782: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,545: 18,485
משטר
רפובליקה עממית: רפובליקה

יחסי סין–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה

היחסים בין ממלכת רומניה לבין הרפובליקה הסינית כוננו ב-5 ביולי 1939.
בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון בשנת 1947, הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה הכירה ברפובליקה העממית של סין ב-5 באוקטובר 1949, כסמכות החוקית בסין, ושתי המדינות החליפו שגרירים בפעם הראשונה במרץ 1950.
סין מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה כללית בקונסטנצה. מאידך, רומניה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-2 קונסוליות כלליות בהונג קונג ושאנגחאי. טאיוואן, לעומת זאת, לא מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם רומניה, אף על פי שרומניה מיוצגת שם על ידי הונגריה באמצעות משרד הסחר ההונגרי בטייפה, ואילו טאיוואן מיוצגת על ידי המשרד הכלכלי והתרבותי בבודפשט.
ב-2015, רומניה חתמה על הסכם עם קבוצת האנרגיה הגרעינית הכללית בסין לקבלת סיוע בבניית תחנות כוח גרעיניות אזרחיות.
יורם יונגרמן

אין תמונה חופשית
יורם יונגרמן הוא מוזיקאי, כנר וויולן ישראלי.
קריירה

נולד וגדל בבאר שבע, בשנת 2018 יורם ניהל את המכון למוזיקה ישראלית ואת פסטיבל חג המוזיקה הישראלית, ואף הקים מחדש בקונסרבטוריון באר שבע, עיר הולדתו, את תזמורת כלי הקשת הצעירה, ולצידה תוכנית מוזיקה קאמרית.
יורם מרבה להופיע כנגן מוזיקה קאמרית כסולן ומנצח. כחבר לשעבר ברביעיית אמרנט הופיע במאות קונצרטים ברחבי ארצות הברית, קנדה, מקסיקו ואירופה. בנוסף הופיע עם מוזיקאים והרכבים קאמריים מן השורה הראשונה, ביניהם רביעיית טוקיו, רביעיית יינג, רביעיית ציומפי וחברים מרביעיית קליבלנד. כסולן הופיע בין היתר עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי תחת שרביטו של אלן גילברט ועם התזמורת הפילהרמונית הצעירה של סין בבייג'ינג.
בארצות הברית לימד במהלך כשני עשורים באוניברסיטאות שונות. בין היתר, לימד כינור, ויולה ומוזיקה קאמרית באוניברסיטאות סינסינטי, צפון קנטקי, וצפון קרולינה. כמרצה אורח הוזמן ללמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים (2008) ובאוניברסיטת דיוק (2011 – 2012).
התוכנית שהקים וניהל בקרוליינה הצפונית במוזיקה קאמרית לנגנים צעירים זכתה לשבחים רבים. מאז פתיחתה בשנת 2005 ועד היום הניבה התוכנית MYCO @ UNC (כיום במסגרת אוניברסיטת צפון קרולינה, צ'פל היל) בוגרים שיצאו לקריירה מקצועית בתזמורות מובילות ובהרכבים קאמריים בארצות הברית. ביניהם תלמידים שזכו לפרסים והצטיינויות בתחרויות המוזיקה הקאמרית החשובות, כולל תחרות פישוף (Fischoff) המפורסמת. משנת 2005 הוא משמש גם כמנצח תזמורת פסטיבל סאמיט בניו יורק (Summit Music Festival).
בין השנים 2019 - 2024 היה המנכ"ל של הקאמרטה הישראלית ירושלים.
יוליוס קיסר (סרט, 1953)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "יוליוס קיסר" של ויליאם שייקספיר
 בימוי:  ג'וזף ל. מנקייביץ'
 הופק בידי:  ג'ון האוסמן
 תסריט:  ג'וזף ל. מנקייביץ' 
 עריכה:  ג'ון דאנינג
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו (מרקוס אנטוניוס) מורגן פרלי לורנס דובקין טום פאוורס (Tillius Cimber) Paul Guilfoyle Richard Hale Lumsden Hare ויליאם פיפס מיכאל טולן Preston Hanson דייטון לומיס (מרקוס ולריוס מסאלה קורבינוס) ג'ון דוסט Jack Raine (Gaius Trebonius) Douglass Watson (אוגוסטוס קיסר) ג'ון לופטון מייקל אנסרה ריס ויליאמס אדמונד או'בראיין (פובליוס סרוויליוס קסקה) גריר גרסון (כלפורניה) דברה קר (פורקיה קאטוניס) לואיס קלהרן (יוליוס קיסר) ג'יימס מייסון (מרקוס יוניוס ברוטוס) ג'ון גילגוד (גאיוס קסיוס לונגינוס) דגלאס דמבריל (מרקוס איימיליוס לפידוס) איאן וולף (Quintus Ligarius) Ann Tyrrell מייקל פייט (Lucius Caesetius Flavus) John Hoyt (דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס) אדמונד פורדום אלן נפייר (מרקוס טוליוס קיקרו) ג'ורג' מקרדי (Gaius Epidius Marullus) ג'ון אלדרסון Booth Colman רוברט פולר נד גלאס 
 מוזיקה:  מיקלוש רוז'ה
 צילום:  ג'וזף רוטנברג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 ביוני 1953
 משך הקרנה:  121 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט דרמה 
 תקציב:  $2,070,000
 הכנסות:  $3,920,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   juliuscaesar
 פרסים:  פרס אוסקר לארטדיירקשן הטוב ביותר, שחור-לבן (סדריק גיבונס, אדוארד קרפגנו, אדווין בי ויליס, יו האנט)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרלון ברדנו ביוליוס קיסר (1953)
יוליוס קיסר (Julius Caesar) הוא עיבוד קולנועי אמריקאי משנת 1953 למחזה יוליוס קיסר של ויליאם שייקספיר בבימויו של ג'וזף ל. מנקייביץ', עם מרלון ברנדו, ג'יימס מייסון, ג'ון גילגוד, לואיס קלהרן, אדמונד או'בראיין, דברה קר וגריר גרסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נאמן באופן כללי למחזה. קרב פיליפי שמתואר במחזה על ידי שליח מוחלף בצילום סצנת הקרב כראוי לסרט קולנוע.
המחזה זכה לעיבודים קולנועיים רבים. זה נחשב לעיבוד הקולנועי הקלאסי המוערך ביותר של המחזה למסך הגדול. משחקו של מרלון ברנדו הצעיר בתפקיד מרק אנטוני, הצליח להעביר לצופה את האנרגיה הרבה שאפיינה שחקן זה בתחילת דרכו ההוליוודית.
תקציר העלילה

שנת 44 לפני הספירה המוני רומא ממתינים ליוליוס קיסר החוזר מניצחונו על פומפיוס. שני הטריבונים, פלביוס ומרולוס צועקים לעבר ההמון הנבער כי מקודם הריעו לפומפיוס וכעת הם מריעים ליוליוס קיסר שינהיג שלטון עריצות. הם נעצרים וההמון מתפזר.
מגיע יוליוס קיסר (לואיס קלהרן) ומתקבל בתשואות שמחה חוץ ממגיד עתידות שאומר לו כי ייזהר מאידו של מארס. הסנאטור קסיוס (ג'ון גילגוד) מדבר על ליבו של הסנאטור ברוטוס ( ג'יימס מייסון). יוליוס עומד להכתיר עצמו לקיסר ויש למנוע זאת. קסיוס מצליח לגייס גם את קסקה (אדמונד או'בראיין וסנאטורים נוספים אבל ברוטוס מלא ספקות עד שהוא מחליט "שזה חייב להסתיים במותו". אשתו פורשיה (דברה קר) מבחינה בהתנהגותו השונה של ברוטוס ומבקשת ממנו לגלות לה את סודו אך הוא מסרב. הסנאטורים מגיעים בליל סופה לברוטוס ומחליטים לרצוח ביחד את יוליוס קיסר.
גם שנתו של קיסר נודדת. אשתו קלפורניה (גריר גרסון) אומרת לו שלא ילך לסנאט כי חלמה חלום בו מופיע פסלו של קיסר טבול בדם. קיסר בתחילה שומע בקול אשתו אך כשהסנטורים ומרק אנטוני מגיעים הוא משנה את דעתו וצועד אתם לסנאט. בדרך הוא חולף על פני מגיד העתידות ואומר לו כי אידו של מרס הגיע וההוא משיב "אך עדיין לא חלף".
בסנאט עוומד קיסר מוקף בסנאטורים. קסקה שולף ראשון ודוקר אותו בגבו ואחריו שאר הסנטורים. קיסר מתקרב שטוף דם לעבר ברוטוס בתקווה לעזרה אך ברוטוס נועץ בו את חרבו. קיסר הנדהם קורא "הגם אתה, ברוטוס?" ונופל מת.
בניגוד לעצת קסיוס, מרשה ברוטוס לאנטוני לנאום בפני הקהל בתנאי שלא ידבר נגד הקושרים. בתחילה נואם ברוטוס ומסביר להמונים כי לא שנא את קיסר אבל הוא אוהב את רומא. הקהל שואג לכבוד ברוטוס. כעת מגיע אנטוני כשהוא נושא את גופת קיסר ומשכנע את ההמונים כי קיסר היה טוב להם ולא היו לו כל שאיפות פרט להיטיב עם העם וכי ציווה בצוואתו לחלק את רכושו לעם. ההמון מריע לאנטוני.
ברוטוס וקסיוס מתכוננים לקרב נגד הטריומווירט של מרק אנטוני, אוקטביוס ולפידוס. ברוטוס רואה את רוחו של קיסר שאומר לו כי ייפגשו בקרוב בפיליפי.
הקרב מסתיים בתבוסת ברוטוס וקסיוס שבוחרים להתאבד בחרב. לבסוף רואים את גופת ברוטוס שלידה אנטוני שאומר עליו כי הוא האדם הישר היחיד בכל חבורת הקושרים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרלון ברנדו | מרק אנטוני |  |
| ג'יימס מייסון | ברוטוס |  |
| ג'ון גילגוד | קסיוס |  |
| לואיס קלהרן | יוליוס קיסר |  |
| אדמונד או'בראיין | קסקה |  |
| גריר גרסון | קלפורניה | אשתו של יוליוס קיסר |
| דברה קר | פורשיה | אשתו של ברוטוס |
| אלן נאפייר | ציצרו |  |
| דאגלס ווטסון | אוקטביאנוס |  |
| דייטון לומיס | מסאלה | סנאטור |
| ריצ'רד הייל | מגיד עתידות |  |
| דאגלס דמבריל | לפידוס |  |
פרסים

פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - מרלון ברנדו
מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר שחור-לבן
מועמדות לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - מיקלוש רוז'ה
מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - ג'ון האוסמן
פרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר בתפקיד ראשי - ג'ון גילגוד
פרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר בתפקיד ראשי - מרלון ברנדו
יחסי איי שלמה – הממלכה המאוחדת

| יחסי איי שלמה – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
איי שלמה: הממלכה המאוחדת


איי שלמה: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
28,896: 243,610
אוכלוסייה
824,057: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,631: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,980: 48,237
משטר
מונרכיה חוקתית פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי איי שלמה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הבילטרליים בין איי שלמה לממלכה המאוחדת. איי שלמה הייתה אחת המושבות האחרונות של בריטניה. לאיים ניתן שלטון עצמי בשנת 1976 וכשנתיים לאחר מכן האיים הפכו למדינה עצמאית לגמרי. עם מתן העצמאות שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים. למעשה, צ'ארלס השלישי הוא גם המלך של איי שלמה, אך ללא תלות בתפקידו כמלך בריטניה. כתוצאה מכך, לבריטניה עצמה אין סמכות שיפוט באיי שלמה.
באמצעות משרד החוץ וחבר העמים בריטניה מעניקה סיוע רב לאיי סלומון המתמקד בשינויי אקלים והעצמת נשים. 15% מהסיוע האירופי באיים מגיע מבריטניה.
בריטניה היא אחת משש מדינות בלבד המפעילות שגרירות בהוניארה שבאיי שלמה. המשלחת מאיי שלמה לנציבות האירופית שבבריסל, בלגיה אחראית גם על היחסים עם בריטניה.
יקטרינה זלנקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1916 Koroshchino, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 פטירה:  12 בספטמבר 1941 (בגיל 24) Romny Raion, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של אוקראינה, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  קורסק 
 פרסים והוקרה:  גיבור ברית המועצות  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום 
 
יקטרינה איבנובנה זלנקו (באוקראינית: Зеленко Катерина Іванівна) (14 בספטמבר 1916, קורושצ'ין, מחוז ווהלין, האימפריה הרוסית - 12 בספטמבר 1941, מחוז סומי, ברית המועצות) הייתה טייסת קרב אוקראינית בצבא ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. היא האישה היחידה בעולם שביצעה נגיחה אווירית.
בול רוסי משנת 2014 שמנציח את זלנקו ואת הנגיחה האווירית שביצעה
קורות חיים

זלנקו התחנכה בקורסק, ולאחר מכן עקרה עם אימה לוורונז'. שם למדה בבית ספר תיכון לטיסה. באוקטובר 1933 סיימה הכשרה במועדון הטיסה של וורונז' ונשלחה לבית הספר הצבאי לטיסה מספר 3 באורנבורג, על שם קלימנט וורושילוב. לאחר מכן הוצבה בחטיבת המפציצים הקלים ה-19 בחרקיב. במהלך מלחמת החורף הייתה זלנקו הטייסת היחידה ממין נקבה בשירות פעיל. על תפקודה במהלך המלחמה עוטרה בעיטור הדגל האדום
ערב הפלישה הגרמנית לברית המועצות השתתפה זלנקו בהכשרה מחדש של סגל אוויר בכיר בשבע אוגדות הטיס, להטסת סוחוי Su-2. לאחר תחילת הפלישה, ביצעה זלנקו ארבעים גיחות (לרבות גיחות לילה) והשתתפה בשנים עשר קרבות אוויר עם מטוסי אויב. ב-12 בספטמבר 1941 הותקף מטוס הסוחוי 2 של זלנקו על ידי שבעה מטוסי מסרשמיט מדגם Bf-109. לאחר שאזלה לזלנקו התחמושת, ביצעה נגיחה אווירית מלמעלה, ופילחה מסרשמיט לשניים באמצעות המדחף הקדמי. אולם כתוצאה מכך התפוצץ מטוס הסוחוי שלה, והיא הועפה מתא הטייס. עדי ראייה שצפו בקרב האווירי זיהו את גופתה.
ב-5 במאי 1990 הוענק לזלנקו עיטור גיבור ברית המועצות. כוכב לכת מינורי, 1900 קטיושה, נקרא על שמה. בעלה של זלנקו, פאבל איגנטנקו, נהרג אף הוא בקרב אוויר, בשנת 1943.
הערות שוליים

↑  אזכור הנגיחה האווירית (אנגלית) באתר חברת סוחוי.
יורם יפה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) חרות, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדס"ר נח"ל  מפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים  רמ"ח במערך המבצעים המיוחדים
 תפקידים אזרחיים
 מנהל בית הספר כרמים בנימינה גבעת עדה
 
יורם יפה (נולד בשנת 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. פיקד על גדס"ר נח"ל ועל מפקדת כוחות אוויר מיוחדים. מכהן כמנהל בית הספר כרמים בנימינה גבעת עדה.
ביוגרפיה

יפה גדל במושב חרות, בנם של רינה ויוסי יפה. התגייס לצה"ל בשנת 1986 ושירת כלוחם וכקצין בסיירת מטכ"ל. היה מפקד צוות, מפקד פלגה ייעודית וסגן מפקד היחידה. בין היתר השתתף במבצע הצגת תכלית ובמבצע עלם חמודות.
בשנים 2004–2005 פיקד על גדס"ר נח"ל. לאחר מכן פיקד על מפקדת כוחות האוויר המיוחדים במלחמת לבנון השנייה ושימש ראש מחלקה במערך המבצעים המיוחדים.
יפה הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. לאחר פרישתו מהצבא פנה לתחום החינוך הוא בעל תעודת הוראה ובוגר קורס מנהלי בתי ספר של מכון “אבני ראשה”. הוא שימש מחנך, רכז ומורה לפיזיקה בבית הספר רמות ים. ב-2019 מונה למנהל קריית החינוך אורט בנימינה, תחת ניהולו עבר בית הספר מרשת אורט לרשת עתיד.
הערות שוליים

↑  שבתאי בנדט‏, האיש שמעולם לא אמר "אחריי" - אלא קם והוביל, באתר וואלה, 5 במאי 2014.
↑  אליעזר שקדי, "למה מי זה מייקל?!", ידיעות ספרים, 2021, עמ' 200.
↑  מנהל חדש לבית ספר אורט, אתר מועצה מקומית בנימינה-גבעת עדה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461982905171  LCCN: n82115117  VIAF: 33347644   WorldCat (עם VIAF): 33347644 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.