stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M2 בראונינג
הבראונינג 0.5 בצה"ל

ה-M2 בראונינג שירת בצה"ל מאז הקמתו ולקח חלק פעיל בכל מלחמות ישראל. ה-M2 מוגדר בצה"ל מק"כ – ראשי תיבות של "מקלע כבד" – ונקרא מק"כ 0.5 או מקלע 0.5 או פשוט אפס-חמש (המספר 0.5 מציין את הקליבר שלו באינצ'ים), ולעיתים גם בראונינג 0.5 או מק"כ M2. נהוג בטעות לפרש את ראשי התיבות מק"כ כמק"ח, ראשי תיבות של "מקלע קליבר חמישים" (שכן בארצות הברית נהוג לרשום את הקליבר שלו כ-.50) או "מקלע חטיבתי".
המק"כ בצה"ל משמש במגוון תפקידים:
נשק פלוגתי כבד הנישא על ידי לוחמי חיל הרגלים.
נשק המותקן על גבי נגמ"שים, ובפרט על נגמ"שים כבדים בצה"ל דוגמת הנמ"ר, האכזרית, הפומ"ה והנמר ההנדסי. על נגמ"שים כבדים המק"כ מותקן על גבי עמדות קטלנית ודרקונית הנשלטות מבטן הכלי.
נשק מדמה-תותח לאימוני חיל השריון: המקלע מותקן מעל התותח.
נשק לטנק לתמיכה בלחימה בעצימות נמוכה ולוחמה בשטח בנוי כנגד מטרות מחבלים וחי"ר מבוצר. מקלע זה מותקן אף הוא מעל התותח אך מופעל מתוך הצריח באמצעות סולנואידים (סלילים חשמליים). המק"כ מספק כוח אש חזק (אנרגיית לוע ויכולת חדירה) מזה של המאג (המקלע המקביל הסטנדרטי בטנקי המרכבה) אך פחות הרסני מזה של התותח, שנועד בעיקר נגד טנקים ויכול לגרום לנזק גדול מהדרוש, כאשר הוא מופעל בשטח עירוני צפוף.
נשק משני בספינות הטילים ונשק עיקרי בספינות הבט"ש (דבורים ושלדג) של חיל הים.
מקלע נגד מטוסים (בעיקר בשנותיו המוקדמות של צה"ל).
כיום נמצאים בצה"ל הדגמים M2HB ו-M2HQCB. דגם ה-M2HQCB (ראשי תיבות של Heavy Quick Change Barrel, מכונה בצה"ל גם "ערכת QCB"), שנקלט ב-2012 ומחליף בהדרגה את ה-M2HB, הוא מקלע M2HB בראונינג 0.5 משופר בעל קנה מעובה הניתן להחלפה מהירה ופשוטה יותר מבלי לאבד את התיאום ובכך משפר את מבצעיות הכלי וכן את אחזקתו.
הרמטכ"ל בני גנץ מבצע ירי במק"כ M2 מספינת טילים של חיל הים הישראלי
לוחם צה"ל יורה במק"כ M2
מק"כ על גבי מרכבה סימן 3 המשמש הן כמדמה תותח והן כנשק ללחימה בעצימות נמוכה
נמ"ר של חטיבת גולני חמוש בקטלנית עם מק"כ M2, ומאג במדף המפקד
מדריכת חי"ר בצה"ל מתפעלת מק"כ
מרכבה סימן 4מ עם מק"כ M2 מעל התותח
גלריה

לוחמי חיל הנחתים של ארצות הברית עם מקלעי בראונינג M2HB על גבי רכבי שטח ממוגנים
נגמ"ש M-113 אמריקאי עם M2 עליו כנשק ראשי
מק"כ M2 אחרי ירי כאשר התרמילים פזורים מסביבו.
M2 כפול בשירות חיל הים האמריקני
M2 בשירות הכוחות המזוינים של ארצות הברית
חייל מרינס טוען את ה-M2 במלחמת קוריאה
ירי בבראונינג 0.5 מספינת חיל הים האמריקאי "מונסון"
לקריאה נוספת

Gordon L. Rottman, Browning .50-caliber Machine Guns, אוספרי הוצאה לאור, 2010
הערות שוליים

↑  M2 .50 Caliber Machine Gun
1 2 3 4 5 6  מקלע בראונינג M-2, באתר FAS
↑  "Report: Profiling the Small Arms Industry - World Policy Institute - Research Project". World Policy Institute. בנובמבר 2000. אורכב מ-המקור ב-2017-10-11. נבדק ב-2011-10-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  זה הטווח המקסימלי אליו מגיע הקליע.
↑  "Aircraft Gunnery .50 Cal". browningmgs.com. אורכב מ-המקור ב-2013-01-10. נבדק ב-8 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  6-6 Cavalry aircrews field new Kiowa Warrior weapons system. US Army.
1 2  ליאור צרור, "במחנה", הכירו את כלי הנשק החדשים של זרוע היבשה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 26 בינואר 2012.
↑  Jones, Richard D. Jane's Infantry Weapons 2009/2010. Jane's Information Group; 35 edition (January 27, 2009). ISBN 978-0-7106-2869-5.
↑  "Manroy Website". Manroy.co.uk. אורכב מ-המקור ב-2008-10-12. נבדק ב-2008-09-08.
↑  mod.co.uk defence news accessed 26 Sept 2010
↑  http://www.diesigns.com/down/HHK_CH-53.pdf
↑   שי פוגלמן, חיי הנצח של מכונת ההרג בראונינג אם-2, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2016.
|  נשק קל עכשווי של צה"ל |
| --- | --- | --- |
| נשק אישי/רובה סער | רובה M16 • רובה M16A1 מקוצר • CAR-15‏ • רובה M4A1 • מיקרו-תבור X-95 ו-X-95L • תבור X-95 פלאט-טופ • IWI ערד |      |
| מקלעים | נגב 5.56 מ"מ • נגב קומנדו • נגב NG7‏ • מאג 7.62 מ"מ • בראונינג 0.3 • M2 בראונינג (מק"כ 0.5) |      |
| רובי צלפים | חיל הרגלים: רמינגטון M24‏ • SR-25 Mk 11 • ברק (H-S Precision HTR 2000)‏ • בארט M82A1   יחידות מיוחדות: רמינגטון M24 • מאוזר 86SR‏ • בארט MRAD‏ • בארט REC10‏ • SR-25 Mk 11‏ • רובה צלפים דרגונוב • מקמילן TAC-338 • מקמילן TAC-50 |      |
| רימונים | רימון יד מדגם רימון רסס 26 • מטול רימונים M203 • מטול רימונים M320 |      |
| רקטות כתף | M72 לאו "זרזיר מתכלה" • RPG-7‏ • מטאדור "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל" |      |
| כלי נשק נוספים | תת-מקלע מיקרו-עוזי • קלשניקוב AK-47 • רוגר SR-22 • אקדחי גלוק 17 וגלוק 19 • אקדח זיג זאואר SIG P228 |      |
| ראו גם | נשק קל של צה"ל • אמצעי הלחימה של צה"ל • נשק קל • חיל הרגלים • צבא הגנה לישראל |      |
| כלי נשק מבית חברת FN |
| --- | --- | --- |
| אקדחים | M1900 • M1903 • M1905 • M1910 • HP-DA • HP • Five-seveN • Forty-Nine • FNP • FNX • Barracuda |  |
| שוטגאנים | P12 • SLP • TPS |  |
| תת-מקלעים | P90 |  |
| רובי סער | FN FAL • CAL • FNC • F2000 • SCAR • SAFN 49 • M1949 • M1950 • PBR • TSR |  |
| רובי צלפים | FNAR • SPR • Model 30-11 |  |
| מקלעים/מכונות ירייה | Mle 1930 • MAG • BRG-15 • M2 • Minimi |  |
קטגוריה:כלי נשק של חברת FN Herstal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph651759 
מקלעי בראונינג 0.5 על מפציץ אמריקאי מדגם B-25 מיטשל.
מקלען גרמני יורה ב-M3M בראונינג שמותקן על מסוק CH-53GS.
איור של דגם M2E2 עם קנה וערכת QCB להחלפה מהירה
מקלע M2HB של צה"ל בתצוגת יום העצמאות ה-66
מק"כ 0.5 על מרכבה סימן 4מ מופעל מתוך הצריח באמצעות סולנואיד (סלילים חשמליים).
מק"כ 0.5 על מרכבה סימן 4מ מופעל מתוך הצריח באמצעות סולנואיד (סלילים חשמליים).
מק"כ 0.5 על עמדת קטלנית המותקנת על גבי רכב קרבי משוריין של צה"ל ומשמשת כחימוש העיקרי של נגמ"שים כבדים בצה"ל.
כדורניים

| כדורניים |
| --- | --- |
 האלמנה Latrodectus mactans
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: ארנומורפיה
משפחה:: כדורניים
מינים
 יותר מ-2000 בכ-100 סוגים
שם מדעי
 Theridiidae ‏סונדוואל, 1833
תחום תפוצה

כַּדּוּרָנִיִּים (שם מדעי: Theridiidae) היא אחת ממשפחות העכבישים הגדולות בעולם, צורת הבטן שלהם כדורית לרוב, ומכאן שמם. לכולם שלוש ציפורניים בקצות הרגליים, ולרבים מהם מסרק זיפים מיוחד לאורך קצות הרגליים האחוריות. למרביתם כמעט אין שינון בכליצרות.
במשפחה זו ישנם מינים הטווים את הקורים בגובה כדי שיתפסו מינים מעופפים כשאחרים משתמשים בקורים כדי להימתח לקרקע ולתפוס חרקים שוני קרקע כמו נמלים. ברגע שהם נוגעים בקור הם נתפסים בו והוא עולה אל הרשת המרכזית שם הטרף נתפס.
רשימה חלקית של סוגים בישראל

לסתנית (Enoplognatha)
כדורית (Steatoda)
כדורן (Theridion)
אלמנה (Latrodectus)
לקריאה נוספת

איתי אופטובסקי, איריס מוסלי, פיליס ויינטראוב ויעל לובין, 'לאן הולכים האויבים הטבעיים של המזיקים כשהחיטה נקצרת? בתי גידול חלופיים–עונתיים לעכבישים בסביבה החקלאית של צפון הנגב', כתב העת 'אקולוגיה וסביבה', פברואר 2013.
"כַּדּוּרָנִיִּים" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 2 – "חסרי חוליות יבשתיים", בעריכת גרשום לוי, הוצאת משרד הביטחון, 1985, עמ' 47-45
פיליפ החמישי, מלך צרפת

פיליפ החמישי, מלך צרפת "הגבוה" (בצרפתית: Philippe V le Long; ‏1293 – 3 בינואר 1322) היה מלך צרפת מ־1317 עד 1322. בן לשושלת הקפטיאנית.
חייו

פיליפ היה בנם השני של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה. פיליפ היה לעוצר בזמן מלוכת אחיינו הפעוט ז'אן הראשון, לאחר מות הפעוט ביום החמישי לחייו, הוא הכריז על עצמו כמלך. ישנן השערות כי פיליפ גרם למות הפעוט כדי לרשת את המלוכה.
ב-1307 הוא נישא לז'אן מבורגונדיה (בתו ויורשת העצר של אודו הרביעי, רוזן בורגנדיה). לזוג היו חמש בנות ושני בנים, שמתו בצעירותם. בתו, מרגריט, נישאה ב-1320 ללואי הראשון, רוזן פלנדריה.
ב-1320 הצליח פיליפ החמישי להרחיב את ממלכתו על חשבון פלנדריה כתוצאה ממלחמה. בענייני פנים ניסה פיליפ להכניס רפורמות לממשל, נוסף על כך הוא גם פעל על מנת ליצור מידות סטנדרטיות.
פיליפ החמישי מת בלונגשאן, פריז ונקבר בבזיליקת סן-דני.
לפיליפ לא היה בן בשעת מותו ולכן אחיו הצעיר, שארל הרביעי ירש את הממלכה.
מריאנו רמפולה

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1843 פוליצי ג'נרוזה, סיציליה, ממלכת שתי הסיציליות  
 פטירה:  16 בדצמבר 1913 (בגיל 70) רומא, ממלכת איטליה ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה 
 השכלה:  האקדמיה הכנסייתית האפיפיורית  האוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית 
 תפקיד:  ארכיבישוף קתולי (8 בדצמבר 1882)  apostolic Nuncio to Spain (25 באוקטובר 1882–14 במרץ 1887)  Archpriest of St. Peter's Basilica, Vatican City (21 במרץ 1894–16 בדצמבר 1913)  titular archbishop (1 בדצמבר 1882)  חשמן (14 במרץ 1887)  Camerlengo of the Sacred College of Cardinals (1893–1894)  הקרדינל מזכיר המדינה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
סמלו
צילום של הקרדינל רמפולה, 1913
מריאנו רמפולה דל טינדרו (באיטלקית: Mariano Rampolla del Tindaro; ‏ 17 באוגוסט 1843 – 17 בדצמבר 1913) היה קרדינל, מזכיר המדינה של מדינת האפיפיור ופפאביל (מועמד לאפיפיורות) ב-1903, בחירתו על ידי הקונקלווה נדחתה באמצעות וטו אפיפיורי (Jus exclusivae) של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
תולדות חייו

נולד בסיציליה, למד באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ולאחר סיום לימודיו כיהן במספר תפקידים מנהליים בקוריה הרומאית. בדצמבר 1882 מונה לנונציו לספרד. במרץ 1887 הועלה למעלת קרדינל ולכומר כנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה, ושלושה חודשים מאוחר יותר מונה למזכיר המדינה. מזכירו האישי עוד מימיו כנונציו היה ג'קומו דלה צ'זה, לימים האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר.
עם מותו של לאו השלושה עשר ב-20 ביולי 1903, שררה תמימות-דעים שרמפולה ייבחר כאפיפיור. אולם, לאחר שבחירתו נראתה מובטחת, הגיש הקרדינל-הנסיך של קרקוב, בשם קיסר אוסטריה פרנץ יוזף למזכיר הקונקלווה צו וטו שסיכל את הבחירה. הקרדינלים שבחרו ברמפולה העבירו את בחירתם לקרדינל סארטו, שנבחר לאפיפיור פיוס העשירי. אחת הפעולות הראשונות שביצע פיוס העשירי הייתה ביטול זכות ה-Jus exclusivae.
סיבת הווטו לא ברורה לגמרי וסביבה נפוצו השערות שונות לפיהן חשש פרנץ יוזף מנטייתו של רמפולה, שהתנגד לברית המשולשת, לצרפת; שסייע לעצור מנהיג כנסייתי ליברלי ומודרניסט או שהקיסר פעל בשירות ממשלת ממלכת איטליה ואף תאוריית קונספירציה לפיה לידי המודיעין של הקיסרות האוסטרית הגיעו ידיעות לפיהן רמפולה היה בעל קשרים עם הבונים החופשיים או אפילו בונה חופשי בעצמו.
עד מותו כיהן רמפולה כממונה על בזיליקת סן פייטרו, כן היה ראש המועצה לדוקטרינה של האמונה בקוריה הרומאית, ספרן ראשי של ספריית הוותיקן וארכיבר ראשי של הארכיונים הסודיים של הוותיקן.
הערות שוליים

↑  Did a Freemason Almost Become Pope?
↑  Papacy and Freemasonry — A Speech made by the late Monseigneur Jouin on December 8, 1930
↑  רישומי לשכת הבונים החופשיים בנושא, 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810598296205606  BNE: XX1410463  BnF: cb10709670c (data)  GND: 119038811  ICCU: RAVV054458  ISNI: 0000 0001 0856 8328  LCCN: n85028077  NKC: xx0114912  NTA: 120231964  SNAC: w6p011tk  SUDOC: 152242473  VcBA: 495/36483  VIAF: 41831104   WorldCat (עם VIAF): 41831104
מיכלאנג'לו אנטוניוני

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1912 פרארה שבאיטליה
 פטירה:  30 ביולי 2007 (בגיל 94) רומא שבאיטליה
 מקום קבורה:  Certosa of Ferrara 
 סוגה מועדפת:  שירה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  1950–2007 (כ־57 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בולוניה (1935)  בית הספר הניסיוני לקולנוע של רומא (1942) 
 בן או בת זוג:  Enrica Antonioni (1986–2007)   מוניקה ויטי 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר
 http://www.michelangeloantonioni.it/
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכלאנג'לו אנטוניוני (באיטלקית: Michelangelo Antonioni;‏ 29 בספטמבר 1912 – 30 ביולי 2007) היה במאי קולנוע, סופר וצייר איטלקי. נחשב לאחד מבמאי הקולנוע הגדולים בכל הזמנים.
ביוגרפיה

אנטוניוני, נולד בפרארה שבצפון איטליה להוריו - איסמעיל ואליזבטה. הוא תיאר את ילדותו כילדות מאושרת והביע הערכה להוריו שהעניקו לו את כל מה שהיה צריך. הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת בולוניה ועבר לרומא בשנת 1940, שם למד ב"צ'נטרו ספרימנטאלה די צ'ינמטוגרפיה" ופגש חלק מהאמנים איתם שיתף פעולה בהמשך דרכו, בהם רוברטו רוסליני. הוא החל את דרכו בסרטי תעודה ברוח הנאו-ריאליזם האיטלקי, אך החל לעסוק במעמד הביניים ולא במעמד הפועלים עוד בסרטו העלילתי הראשון – סיפורה של אהבה (1950). הוא המשיך בהתעמקות לנעשה בתוך נפשן של הדמויות מאשר בחיי היום יום שלהן כפי שמודגש בסרטו ההרפתקה (1960), ובכך רחק לחלוטין מהזרם.
אנטוניוני תיאר את עצמו כאינטלקטואל מרקסיסטי, אך כותבים מסוימים מטילים ספק במחויבותו לאידאולוגיה המוצהרת שלו. בניגוד לסרטיו של בן זמנו פדריקו פליני, העוסקים בעיקר בחיי מעמד הפועלים והחריגים שבשולי החברה, עוסקים רוב סרטיו של אנטוניוני באליטה ובבורגנות העירונית.
אנטוניוני נחשב בעיני רבים כאחד מהבמאים הדגולים ביותר בתולדות הקולנוע, שביים כמה מיצירות המופת הגדולות של המדיום.
סרטים אותם ביים

Gente del Po (People of the Po, 1943)
Nettezza urbana (Dustmen, 1948)
Oltre L'oblio (1948)
Roma-Montevideo (1948)
L'Amorosa menzogna (1949)
Sette cani e un vestito (1949)
Bomarzo (1949)
Ragazze in Bianco (1949)
Superstizione (1949)
La villa dei mostri, 1950)
יומן אהבה (1950) Cronaca di un amore
La Funivia del Faloria (1950)
I vinti, 1952)
אישה ללא עתיד (1953) La signora senza camelie
Tentato Suicido פרק בתוך Amore in Citta, 1953)
הידידות (1955) Le amiche
הזעקה (1957) Il grido
אוונטורה (1960) L'avventura
הלילה (1961) La notte
ליקוי חמה (1962) L'eclisse
המדבר האדום (1964) Il deserto rosso
שלוש פנים (1965) Prefazione - episode in I tre volti
יצרים (1966) Blow-Up
נקודת זבריצקי (1970) Zabriskie Point
Chung Kuo (1970)
זהות גנובה (1975) Professione Reporter
המסתורין של אוברוולד (1980) Il Mistero di Oberwald
זהותה של אישה (1982) Identificazione di una donna
Volcanoes and Carnival (1992)
מעבר לעננים (1995) Al di là delle nuvole (ביחד עם וים ונדרס)
לקריאה נוספת

זאב רב נוף, מסך גדול. הוצאת כתר 1982.
פרסי ה-BET

| --- | --- |
 תיאור:  הישגים יוצאי דופן בתעשיית הבידור
 מיקום הטקס:  ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  Black Entertainment Television
 תקופת הפרס:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 אתר רשמי
 
פרסי ה-BET הוקמו בשנת 2001 על ידי רשת Black Entertainment Television (בידור טלוויזיה שחור) על מנת לכבד אפרו-אמריקאים ומיעוטים אחרים במוזיקה, משחק, ספורט ובתחומים אחרים של בידור בשנה החולפת. הפרסים ניתנים מדי שנה, ומועברים בשידור חי ב-BET. הטקס השנתי כולל הופעות של אמנים, וחלק מהפרסים בעלי עניין פופולרי יותר מוצגים בטקס טלוויזיוני.
קטגוריות הפרס > מוזיקה

קליפ השנה (מאז 2001)
בחירת הצופה של קוקה קולה (מאז 2001)
זמרת ההיפ-הופ הטובה ביותר (2001–2006, 2008 ואילך)
זמר ההיפ-הופ הטוב ביותר (מאז 2001)
זמרת הרית'ם אנד בלוז הטובה ביותר (מאז 2001)
זמר הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר (מאז 2001)
הלהקה הטובה ביותר (מאז 2001)
האמן החדש הטוב ביותר (מאז 2001)
שיתוף הפעולה הטוב ביותר (מאז 2003)
אלבום השנה (מאז 2017)
קטגוריות הפרס > קולנוע

השחקנית הטובה ביותר (מאז 2001)
השחקן הטוב ביותר (מאז 2001)
הסרט הטוב ביותר (מאז 2010)
קטגוריות הפרס > ספורט

ספורטאית השנה (מאז 2001)
ספורטאי השנה (מאז 2001)
קטגוריות הפרס > פרס מפעל חיים

פרס BET למפעל חיים מוענק לאמן או קבוצה ותיקים שתרמו במיוחד לתעשיית המוזיקה. לאחר הוקרת הפרס, הזמרים מבצעים את השירים המוכרים ביותר שלהם.
הזוכים
2001: ויטני יוסטון
2002: Earth, Wind & Fire
2003: ג'יימס בראון
2004: האחים איסלי
2005: גלאדיס נייט
2006: צ'אקה קאן
2007: דיאנה רוס
2008: אל גרין
2009: The O'Jays
2010: פרינס
2011: פטי לבל
2012: מייז
2013: צ'ארלי וילסון
2014: ליונל ריצ'י
2015: סמוקי רובינסון
2016: סמואל ל. ג'קסון
2017: New Edition
2018: אניטה בייקר
2019: מרי ג'יי בלייג'
2021: קווין לטיפה
2022: שון קומבס
2023: באסטה ריימס
קטגוריות הפרס > פרס הומניטרי

בשנת 2002, בטקס פרסי ה-BET השני, נוצרה הקטגוריה פרס BET לפעילות הומניטרית. הפרס ההומניטרי ניתן לסלבריטאי-פילנתרופ התורם את זמנו וכספו למטרות צדקה.
הזוכים
2002: מוחמד עלי
2003: מג'יק ג'ונסון
2004: דני גלובר
2005: דנזל וושינגטון
2006: הארי בלפונטה
2007: דון צ'ידל
2008: קווינסי ג'ונס
2009: אלישה קיז ווייקליף ז'אן
2010: ג'ון לג'נד
2011: סטיב הארווי
2012: אל שרפטון
2013: דוויין וייד
2014: מירלי אוורס-ויליאמס
2015: טום ג'וינר
2016: ג'סי ויליאמס
2017: צ'אנס הראפר
2018: נעמי וודלר, נתוני בורג'ס, מאמודו גסאמה, שון קינג וג'יימס שו ג'וניור
2019: ניפסי האסל
2020: ביונסה
רשימת טקסים

| שנה | תאריך | מיקום | צופים (במיליונים) | מנחה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | 19 ביוני 2001 | Paris Las Vegas – לאס וגאס | 5.20 | סטיב הארווי וסדריק הבדרן |
| 2002 | 29 ביוני 2002 | Kodak Theatre – לוס אנג'לס | 4.40 | סטיב הארווי וסדריק הבדרן |
| 2003 | 24 ביוני 2003 | Kodak Theatre – לוס אנג'לס | 5.50 | מוניק |
| 2004 | 29 ביוני 2004 | Kodak Theatre – לוס אנג'לס | 5.60 | מוניק |
| 2005 | 28 ביוני 2005 | Kodak Theatre – לוס אנג'לס | 6.58 | ויל סמית' וג'יידה פינקט סמית' |
| 2006 | 27 ביוני 2006 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 6.60 | דיימון וויאנס |
| 2007 | 26 ביוני 2007 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 6.39 | מוניק |
| 2008 | 24 ביוני 2008 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 5.85 | דריל לין יולי |
| 2009 | 28 ביוני 2009 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 10.65 | ג'יימי פוקס |
| 2010 | 27 ביוני 2010 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 7.40 | קווין לטיפה |
| 2011 | 26 ביוני 2011 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 7.71 | קווין הארט |
| 2012 | 1 ביולי 2012 | Shrine Auditorium – לוס אנג'לס | 7.42 | סמואל ל. ג'קסון |
| 2013 | 30 ביוני 2013 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 7.77 | כריס טאקר |
| 2014 | 29 ביוני 2014 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 7.50 | כריס רוק |
| 2015 | 28 ביוני 2015 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 6.27 | אנתוני אנדרסון וטרייסי אליס רוס |
| 2016 | 26 ביוני 2016 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 4.50 | אנתוני אנדרסון וטרייסי אליס רוס |
| 2017 | 25 ביוני 2017 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 3.83 | לזלי ג'ונס |
| 2018 | 24 ביוני 2018 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 2.87 | ג'יימי פוקס |
| 2019 | 23 ביוני 2019 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 2.43 | רג'ינה הול |
| 2020 | 28 ביוני 2020 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס | 1.6 | אמנדה סילס |
| 2021 | 27 ביוני 2021 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס |  | טראג'י פ. הנסון |
| 2022 | 26 ביוני 2022 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס |  | טראג'י פ. הנסון |
| 2023 | 25 ביוני 2023 | Microsoft Theatre – לוס אנג'לס |  |  |
אמנים בעלי המספר הרב של מועמדויות וזכיות

להלן הדירוג הנוכחי עבור רוב הזכיות (גבר ואישה):
אמנים בעלי המספר הרב של מועמדויות וזכיות > שיאני זכיות

| מקום | ראשון | שני | שלישי | רביעי | חמישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אמן | ביונסה | כריס בראון | דרייק | סרינה ויליאמס וניקי מינאז' | ליל ויין |
| סך הכול זכיות | 33 (גם עם דסטיניז צ'יילד ו־The Carters) | 18 | 15 | 12 | 11 |
אמנים בעלי המספר הרב של מועמדויות וזכיות > שיאני מועמדויות

זוהי רשימה של אמנים, ספורטאים ושחקנים עם 10 מועמדויות בקריירה ומעלה. ביונסה היא כרגע האמנית עם מספר המועמדויות הרב ביותר עם 77 מועמדויות, סולו ועם דסטיניז צ'יילד.
77 מועמדויות: ביונסה 68 לבד; 8 עם דסטיניז צ'יילד
55 מועמדויות: דרייק 46 לבד; 5 עם יאנג מאני
53 מועמדויות: כריס בראון
37 מועמדויות: ניקי מינאז' 32 לבד; 5 בהשתתפות
35 מועמדויות: ג'יי זי 30 לבד; 5 עם Watch The Throne
34 מועמדויות: קניה וסט 26 לבד; 5 עם Watch The Throne
33 מועמדויות: ליל ויין 28 לבד; 5 עם יאנג מאני
24 מועמדויות: קנדריק לאמאר
23 מועמדויות: ריהאנה
19 מועמדויות: אשר
18 מועמדויות: מיסי אליוט
ראו גם

פרסי ההיפ הופ של ה-BET
אאולוס פוסטומיוס אלבינוס מגנוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 לפנה״ס רומא העתיקה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 צאצאים:  אולוס פוסטומיוס אלבינוס, פוסטומיה, פוסטומיה 
 דרגה:  לגאטוס 
 פעולות ומבצעים
 קרב סותול  מלחמת יוגורתה 
 
אָאוּלוּס פּוֹסְטוּמְיוּס אַלְבִּינוּס מַגְנוּס (בלטינית: Aulus Postumius Albinus Magnus; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא רומאי שפיקד על הכוחות הרומאיים בקרב סותול.
ביוגרפיה

אאולוס היה ככל הנראה בנו של ספוריוס פוסטומיוס אלבינוס מגנוס. אחיו היה ספוריוס פוסטומיוס אלבינוס.
אחיו שימש קונסול בשנת 110 לפנה"ס, בתחילת מלחמת יוגורתה. ספוריוס רצה לשים קץ למלחמה במהירות האפשרית, ועל כן גייס צבא והפליג לנומידיה. אולם יוגורתה, מלך נומידיה, בכוונה תחילה נמנע מעימות חזיתי והמלחמה התארכה מעבר לצפוי. ספוריוס היה מוכרח לחזור לרומא אם היה ברצונו להיבחר כקונסול גם בשנה הבאה, ועל כן מינה את אאולוס כמפקד והפליג חזרה לאיטליה. אאולוס שרצה לעשות את מה שאחיו נכשל בו, גייס בינואר של אותה שנה את הצבא והחל לנוע לכיוון העיר סותול, שם היה האוצר המלכותי של יוגורתה. מקום העיר כיום לא ידוע. פאולוס אורוסיוס מספר שאאולוס תקף בהזדמנות זו גם את העיר קאלאמה.
סותול הייתה מבוצרת היטב, ואאולוס הטיל עליה מצור. יוגורתה העמיד פנים שברצונו בשלום, וכך הצליח להסיח את תשומת לבו של אאולוס. יוגורתה כיתר בחשאי את המחנה הרומאי, ותקף אותו בקרב סותול. הקרב היה קצר ובסופו הובסו הרומאים. אאולוס נלקח בשבי. יוגורתה הסכים לשחרר אותו בתנאי שייכרת עמו חוזה שלום. אאולוס נאלץ לעבור טקס משפיל במהלכו ננעצו בקרקע שני רומחים, ורומח נוסף מעליהם, והוא וכל אחד מחייליו נאלצו לעבור תחתיהם. אאולוס צווה לעזוב את אפריקה תוך עשרה ימים, וכך אכן עשה. הוא חזר לרמא והתקבל שם בזעם. מכאן ואילך לא ידוע עליו כמעט כלום.
לקריאה נוספת

גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. קאטילינה, יוגורתא, קטעים מדברי הימים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ח (1968).
הערות שוליים

↑  סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 36.
↑  סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 37.
↑  ישראל שצמן, הערות לתרגומה של שרה דבורצקי לסאלוסטיוס, עמ' 93, הערה 60.
↑  אורוסיוס, ספר חמישי, 15.
↑  סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 38.
↑  ישראל שצמן, הערות לתרגומה של שרה דבורצקי לסאלוסטיוס, עמ' 94, הערה 64.
↑  סאלוסטיוס, "מלחמת יוגורתה", 39.
מונטה אלבאן

מונטה אלבאן (בספרדית: Monte Albán) הוא אתר ארכאולוגי של עיר מהתקופה הפרה-קולומביאנית בשטח השיפוט של העיר סנטה קרוס חוחוקוטלאן (אנ') במדינת ואחאקה שבדרום מקסיקו. האתר ממוקם על רכס הררי נמוך המתנשא מעל למישור בקטע המרכזי של עמק ואחאקה (אנ'). ואחאקה, בירת המדינה של ימינו, שוכנת כ-9 קילומטרים מזרחית למונטה אלבאן.
המרכז הטקסי האזרחי של אתר מונטה אלבאן, שנחפר בחלקו, ממוקם על גבי רכס מפולס באופן מלאכותי. גובהו כ-1,940 מטרים מעל גובה פני הים, והוא מתנשא כ-400 מטרים מקרקעית העמק, במיקום קל להגנה. בנוסף לגרעין המונומנטלי, האתר מאופיין בכמה מאות טרסות מלאכותיות, ובתריסר מקבצים של תלים המכסים את כל קו הרכס והאגפים שמסביב. גם החורבות הארכאולוגיות על גבעות אצומפה (Atzompa) ואל גאיו (El Gallo) הסמוכות מצפון נחשבות באופן מסורתי לחלק בלתי נפרד מהעיר העתיקה.
מלבד היותה אחת הערים המוקדמות ביותר במסו-אמריקה, הייתה מונטה אלבאן חשובה במשך כמעט אלף שנים כמרכז החברתי-פוליטי והכלכלי של התרבות הזפוטקית. מונטה אלבאן נוסדה לקראת סוף שלב העיצוב (אנ') התיכון בסביבות 500 לפני הספירה. בהגיע שלב העיצוב המאוחר (בערך 100 לפנה"ס עד 200 לספירה) הפכה מונטה אלבאן לבירת ישות בעלת שאיפות התפשטות רחבות היקף, ששלטה בחלק ניכר מרמות ואחאקה וקיימה יחסי גומלין עם מדינות אזוריות אחרות במסו-אמריקה, כמו טאוטיווקאן מצפון. העיר איבדה את הבכורה הפוליטית שלה עד סוף השלב הקלאסי (אנ') המאוחר (בערך 500–750 לספירה), וזמן קצר לאחר מכן ננטשה ברובה. התיישבות מחודשת בקנה מידה קטן, שימוש חוזר אופורטוניסטי במבנים ובקברים קדומים יותר וביקורים פולחניים אפיינו את ההיסטוריה הארכאולוגית של האתר עד לתקופה הקולוניאלית.
האטימולוגיה של שמו של האתר כיום אינה ברורה. הצעות לגבי מקורו נעות מעיוות משוער של שם ילידי זפוטקי ועד להתייחסות מהתקופה הקולוניאלית לחייל ספרדי בשם מונטאלבאן (Montalbán) או לגבעות אלבאן (אנ') באיטליה. שמה הזפוטקי העתיק של העיר אינו ידוע, שכן הנטישה של העיר התרחשה מאות שנים לפני כתיבת המקורות האתנו-היסטוריים (אנ') המוקדמים ביותר הזמינים.