stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמי מור
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | Choices | קורי |  |
| 1982 | Parasite | פטרישיה וולס |  |
| 1982 | Young Doctors in Love | מתמחה רפואית חדשה | ללא קרדיט |
| 1984 | בגידות בריו | ניקול "ניקי" הוליס |  |
| 1984 | הנערה שבתמונה | לורה ויקטור |  |
| 1985 | חברים | ג'ולס ג'ייקובי |  |
| 1986 | הרומן של אתמול בלילה (אנ') | דבי |  |
| 1986 | קיץ מטורף | קסנדרה אלדרידג' |  |
| 1986 | מעבר לחוק | קארן סימונס |  |
| 1988 | הסימן השביעי | אבי קווין |  |
| 1989 | אנחנו לא מלאכים | מולי |  |
| 1990 | רוח רפאים | מולי ג'נסן | זוכת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר (1991) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1991) |
| 1991 | צרות על גבי צרות | דיאנה |  |
| 1991 | מחשבות קטלניות | סינת'יה קילוג | גם מפיקה-שותפה |
| 1991 | אשת הקצב | מרינה למקה |  |
| 1992 | בחורים טובים | ג'ואן גלוואי |  |
| 1993 | הצעה מגונה | דיאנה מרפי |  |
| 1994 | חשיפה | מרדית' ג'ונסון |  |
| 1995 | אות קלון (אנ') | הסטר פרין (אנ') |  |
| 1995 | אז ועכשיו | סמנת'ה אלברטסונס | גם מפיקה |
| 1996 | המושבעת (אנ') | אנני לירד |  |
| 1996 | הגיבן מנוטרדאם | אזמרלדה (אנ') | דיבוב |
| 1996 | סטריפטיז | ארין גרנט |  |
| 1996 | ביווס ובאטהד דו אמריקה | דאלאס גריימס | דיבוב |
| 1997 | אוסטין פאוורס: מרגל עם סגנון | — | מפיקה |
| 1997 | ג'י איי ג'יין | ג'ורדן אוניל | גם מפיקה |
| 1997 | לפרק את הארי | הלן |  |
| 1997 | Destination Anywhere | ג'ייני |  |
| 1999 | אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי | — | מפיקה |
| 2000 | בין חלום למציאות | מרת'ה |  |
| 2002 | אוסטין פאוורס - גולדממבר | — | מפיקה |
| 2002 | הגיבן מנוטרדאם 2: סוד הפעמון | אזמרלדה (אנ') | דיבוב |
| 2003 | המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה | מדיסון לי |  |
| 2006 | Half Light | רייצ'ל קרלסון |  |
| 2006 | בובי | וירג'יניה פאלון |  |
| 2007 | מיסטר ברוקס | הבלשית טרייסי אטווד |  |
| 2007 | השוד המלוטש | לורה קווין |  |
| 2008 | Streak | — | סרט קצר; במאית |
| 2009 | Happy Tears | לורה |  |
| 2009 | משפחת ג'ונס | קייט ג'ונס |  |
| 2010 | בונראקו | אלכסנדרה |  |
| 2011 | התמוטטות | שרה רוברטסון |  |
| 2011 | עוד יום שמח | פטי |  |
| 2012 | LOL | אן |  |
| 2013 | בחורות טובות | קייט פילדס |  |
| 2015 | Forsaken | מארי-אליס ווטסון |  |
| 2016 | לחגוג את החיים | קריסטל |  |
| 2016 | Blind | סוזן דאצ'מן |  |
| 2017 | לילה קשוח | ליאה |  |
| 2018 | Love Sonia | סלמה |  |
| 2019 | Corporate Animals | לוסי |  |
| 2020 | אפקט החסינות | פייפר גריפין |  |
| 2022 | Please Baby Please | מורין |  |
| 2022 | משקלו הבלתי נסבל של כישרון ענק | אוליביה קייג' |  |
| 2024 | יופי מסוכן | אליזבת' ספרקל |  זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי  זוכת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע  זוכת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - קומדיה או מוזיקלי  זוכת פרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר בסרט (2025) מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט להופעה הראשית הטובה ביותר (אנ') (2025) |
| יפורסם בהמשך | I Love Boosters | יפורסם בהמשך |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982–1984 | ג'נרל הוספיטל (אנ') | ג'קי טמפלטון | 84 פרקים |
| 1984 | The Master | הולי | פרק: "Max" |
| 1984 | Bedrooms | ננסי | סרט טלוויזיה |
| 1989 | בלשים בלילה | אישה במעלית | פרק: "When Girls Collide" |
| 1990 | אגדות מעולם המסתורין | קאת'י מארנו | פרק: "Dead Right" |
| 1996 | אם הקירות האלה היו יכולים לדבר | קלייר דונלי | סרט טלוויזיה של HBO גם מפיקה בפועל מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לסרט טלוויזיה יוצא מן הכלל (1997, בתור מפיקה) |
| 1997 | אלן | אשת המדגם | פרק: "The Puppy Episode" |
| 2003 | ויל וגרייס | סיסי פאלמר גינזבורג | פרק: "Women and Children First" |
| 2011 | חמש |   | סרט טלוויזיה של Lifetime במאית הקטע "Charlotte" |
| 2017–2018 | אימפריה | קלודיה | 7 פרקים |
| 2018 | אנימלס | גנרלית | דיבוב; 5 פרקים |
| 2020 | עולם חדש מופלא | לינדה | 3 פרקים |
| 2020 | Dirty Diana | דיאנה | פוקאסט; 6 פרקים גם מפיקה בפועל |
| 2024 | אויבות: קפוטה נגד הנשים | אן וודוורד (אנ') | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024–2025 | לנדמן (אנ') | קאמי מילר | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
הערות שוליים

↑   ניו יורק טיימס, דמי מור: "האלימות האמיתית היתה מה שעשיתי לעצמי", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2024
↑  ethnic, Demi Moore, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2010-05-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  עומר דניאל, דמי מור: "אמא שלי מכרה אותי לגבר עבור 500 דולר", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 24 בספטמבר 2019
1 2  "Demi Moore reveals she was raped aged 15". The Guardian (באנגלית בריטית). 2019-09-24. ISSN 0261-3077.
↑  עומר דניאל, דמי מור: "אמא שלי מכרה אותי לגבר עבור 500 דולר", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 24 בספטמבר 2019
1 2  Justin Kroll, Keke Palmer, Demi Moore, LaKeith Stanfield And Naomi Ackie To Star In Boots Riley’s Next Movie ‘I Love Boosters’ At Neon, Deadline, ‏2024-10-08 (באנגלית אמריקאית)
↑   אורון שמיר, זה הסרט הכי קיצוני ודוחה לצפייה שראיתי שנים. נהניתי מכל רגע, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2024
↑  איתי יעקב, ותודה לדמי מור, שלא שמרה בבטן, באתר Xnet‏, 10 באוגוסט 2011
איתי יעקב, מדמי ועד בר: שערי ההיריון המוצלחים ביותר בחצי יובל, באתר Xnet‏
↑  אשטון קוצ'ר ודמי מור מתגרשים, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2011
↑  Samantha Chang, Demi Moore Slays NYC Premiere: Vegan Diet and Yoga Workout Tips, The New York Independent, June 13 2017
↑  Lisa Respers France, See who won at the Golden Globe Awards, CNN, ‏2025-01-06 (באנגלית)
↑  I. P. A. Admin, IPA Reveals Winners for the 29th Satellite Awards | International Press Academy (באנגלית אמריקאית)
↑  Matt Neglia, The 2024 Saturn Award Winners, Next Best Picture, ‏2025-02-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583973405171  PLWABN: 9810538120205606  BIBSYS: 97039766  BNE: XX1264946  BnF: cb139443164 (data)  CANTIC: a10581303  CiNii: DA10058244  GND: 119527898  ICCU: RAVV097282  ISNI: 0000 0001 1472 2301  LCCN: no92009167  LNB: 000272690  MusicBrainz: 34ee9e81-e8e5-4e5a-91cb-815e7e36ad02  NDL: 00724362  NKC: xx0011593  NLA: 42351438  NLK: KAC201914228  NSK: 000202458  NTA: 094488762  RERO: 02-A012035196  SNAC: w6gt5txc  SUDOC: 058940251  Trove: 1457640  VIAF: 49413175   WorldCat (עם VIAF): 49413175 
מור בטקס פרסי האוסקר, 1989
אלישה ויר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 2009 (בת 15) אירלנדדבלין
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 פרופיל ב-IMDb
 
אלישה ויר (באנגלית: Alisha Weir; נולדה ב-26 בספטמבר 2009) היא זמרת ושחקנית אירית. היא עשתה את הופעתה הבכורה בסרט "מטילדה" משנת 2022, כשגילמה את מטילדה וורמווד.
ביוגרפיה

ויר נולדה בדבלין, אירלנד, ב-26 בספטמבר 2009, וגדלה בפרבר נוקליון שבדרום דבלין. שתי אחיותיה למדו בשיעורי דרמה, ולאחר מכן, ויר הצטרפה אליהן; ויר היא האחות הצעירה מבין השלוש.
קריירה

כשהמחזמר "Once" חזר לתיאטרון אולימפה בדבלין, ויר גילמה את אחת הדמויות שם. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט המותחן "Don't Leave Home" בשנת 2018, וגם הופיעה בדרמת פשע "Darklands" ב-2019. בנסוף, ויר הופיעה גם במחזחמר "אוליבר!" ו"הקוסם מארץ עוץ" באולם הקונצרטים הלאומי.
כשהייתה בת אחת-עשרה, ויר לוהקה לסרט בעיבוד הקולנועי "מטילדה" משנת 2022, וגילמה את מטילדה וורמווד.
פילומוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Don't Leave Home |  |  |
| 2018 | Day Out | רייצ'ל |  |
| 2019 | Darklands | לורה | פרק 5 |
| 2020 | Two by Two: Overboard! | פרימרוז | דיבוב |
| 2022 | מטילדה | מטילדה וורמווד |  |
| 2022 | Fia's Fairies |  | דיבוב |
| 2023 | מכתבים קטנים ומרושעים (אנ') | ננסי גודינג |  |
| 2024 | מתוקה רצח | אביגייל |  מועמדת פרס סאטורן לשחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותר בסרט (2025) |
פילומוגרפיה > מחזות

| שנה | מחזה | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Once |  | דבלין, תיאטרון אולימפה |
| 2017 | Annie | מולי |  |
| 2018 | הקוסם מארץ עוץ |  |  |
| 2019 | אוליבר! |  |  |
הערות שוליים

↑  Britt, Tabitha (22 December 2022).
"All About 'Matilda the Musical' Actress Alisha Weir". People. Retrieved 2 March 2022.
↑  "Matilda Movie Premiere". Our Lady's School. 17 October 2022. Retrieved 10 March 2023.
↑  McCarthy, Ester N (19 November 2022).
"Alisha Weir on being Matilda: 'I burst into tears because I just couldn't believe it'". Irish Examiner. Retrieved 10 March 2023.
↑  "Dublin teen poised for stardom after a lead role in Netflix's 'Matilda the Musical'". IrishCentral. 3 January 2023. Retrieved 2 March 2023.
↑  Coyle, Colin (17 January 2021). "Dublin actress Alisha Weir, 11, lands lead role in Netflix Matilda". The Sunday Times. Retrieved 10 March 2023.(subscription required)
↑  Matt Neglia, The 2024 Saturn Award Winners, Next Best Picture, ‏2025-02-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb180667199 (data)  ISNI: 0000 0005 1085 2095  VIAF: 7675167867564523060003   WorldCat (עם VIAF): 7675167867564523060003
יצחק חיים פרץ

.
הרב יצחק חיים פרץ (נולד בכ"ג באדר ב' ה'תרצ"ח, 26 במרץ 1938) הוא רבה לשעבר של רעננה וחבר מועצת הרבנות הראשית. כיהן כיו"ר מפלגת ש"ס, וחבר הכנסת מטעמה ושר בממשלות ישראל.
התבטאויות

בשנת 1985, בעקבות אסון הבונים, קישר הרב פרץ, שכיהן אז כשר הפנים, בין האסון, שהרוגיו היו תלמידי בית ספר בפתח תקווה, ובין חילולי השבת הקשורים בפרשת קולנוע היכל בעיר. דבריו עוררו סערה והועלו גם מאוחר יותר כדוגמה מפורסמת לניסיון לקשר בין אסונות לסיבתם.
בשנות ה-90, כשהחלו גלי העלייה הגדולים ממדינות ברית המועצות לשעבר, הכריז הרב פרץ כשר הקליטה כי בדק ומצא שרוב העולים ממדינות אלו הם גויים. דבריו עוררו סערה וראש הממשלה יצחק שמיר דרש שיחזור בו מדבריו, אך הוא סירב.
ביולי 2012, כרב הראשי של רעננה, על רקע אירוע הגאווה שהתקיים בעיר, פרסם מכתב לבתי הכנסת בעיר נגד חברי הקהילה הגאה, בו כתב שהם "פוגעים במעשיהם במוסר", ו"מרעילים את הציבור".
הערות שוליים

1 2 3  אריה דיין, ⁨ופרצת ופרצת , כותרת ראשית, 1 באוגוסט 1984
↑  מ. בוסתנאי, התעוררות דתית ברעננה, הצופה, 22 בספטמבר 1968
↑  אורית ענבר, אחרי 60 שנה הרב פרץ פורש מתפקיד הרב הראשי של רעננה, צומת השרון רעננה, 16 בינואר 2023.
↑  אריה דיין, מורה נבוכים, כותרת ראשית, 11 ביולי 1984
↑  שני יצחק פרץ, מעריב, 2 באוגוסט 1984
↑  אמנון לוי, ד"ר בורג ירד למרתף, חדשות, 26 בדצמבר 1984
↑  תום שגב, סר המפרי מקבל את הרב פרץ, כותרת ראשית, 26 בדצמבר 1984
↑  האוניברסיטה המורמונית האם תופסק הבנייה, כותרת ראשית, 12 במרץ 1986
יהושע ביצור, ד"ר בורג: בענין המורמונים טיפסנו על עץ גבוה מדי, מעריב, 3 בינואר 1986
↑  משה הורביץ, מי יציל את יצחק פרץ משושנה מילר, כותרת ראשית, 31 בדצמבר 1986
↑  בג"ץ 230/86 שושנה (סוזן) מילר נ' שר הפנים, פ"ד מ(4) 436
↑  משה הורביץ, הגרים של פרץ, כותרת ראשית, 2 ביולי 1986
↑  משה הורביץ, בג"ץ: שר־פנים לשעבר פרץ נגד משרד־הפנים, כותרת ראשית, 23 באפריל 1987
↑  אמנון לוי, פרץ במלכוד עם רישום הגיורת, חדשות, 31 בדצמבר 1986
↑  אמנון לוי, אילן כפיר, שמיר יחליט היום אם סעיף הלאום יימחק, חדשות, 4 בינואר 1987
↑  פאר-לי שחר, מערך־ש״ס: מגעים למחיקת סעיף הלאום, חדשות, 16 בינואר 1987
↑  יוסף צוריאל, "חכמי התורה" יכריעו על עתידה של ש"ס בקואולציה, מעריב, 5 בינואר 1987
אמנון לוי, אילן כפיר, התפטרות הרב פרץ תיכנס מחר לתוקפה -  מאמץ אחרון למנוע פרישה, חדשות, 5 בינואר 1987
↑  אמנון לוי, פרץ חוזר לממשלה. יהיה שר בלי תיק, חדשות, 18 במאי 1987
מנחם רהט, פרץ לא יפרוש מהממשלה וש"ס תאמר: לפחות נלחמנו בשביל חוק בתיה"ד, מעריב, 24 ביולי 1987
↑  לא רוצה להפקיד את המשרד לחילונים, כותרת ראשית, 20 ביולי 1988
↑  משה הורוביץ, מעשה דרעי בפרץ, כותרת ראשית, 27 ביולי 1988
↑  אריה בנדר, שר הקליטה: הירידה הצטמצמה, מעריב, 23 בפברואר 1989
↑  דורון מאיר, פרץ: לא חייב את המנדט שלי לאיש, חדשות, 21 במרץ 1990
מנחם רהט, לחצים על הרב יצחק פרץ לחזור לש"ס, מעריב, 18 ביוני 1990
↑  יעקב ריבלין, בקהילה, חבול ומרוט: ככה זה כשרב הופך לפוליטיקאי, באתר בחדרי חרדים, ‏23 באוקטובר, 2016 (סיקור היסטורי)
↑  תמי גיל, הרבנות הראשית: הרב אליטוב במקום הראשון, באתר בחדרי חרדים
↑  ארי קלמן, פרסום ראשון: הרב יצחק פרץ ימשיך בתפקידו כרב העיר רעננה, באתר בחדרי חרדים, 22 במאי 2018
↑  מנחם רהט, 'ותיק רבני העיר בישראל פורש מרבנות העיר רעננה', מצב הרוח גיליון 701, כ' באלול התשפ"ב, עמ' 16
↑  אמנון לוי, תאונה זו, על שום מה?, חדשות, 30 ביוני 1985
↑  אמנון לוי, עתי"ם, "אם האסון יהיה פעמון אזעקה-הוא קורבן בוכה", חדשות, 27 ביוני 1985
↑  אנשיל פפר, מקבלים את האסונות בהבנה ומתפלאים כשהם לא קורים, באתר הארץ, 3 במרץ 2002
↑  רויטל חובל, הרב הראשי של רעננה נגד ההומואים: "מרעילים את הציבור", באתר הארץ, 8 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309212705171  ISNI: 0000 0000 6936 0232  VIAF: 97265074   WorldCat (עם VIAF): 97265074
לינור אברג'יל

| --- | --- |

לינור אברג'יל, 2022
 לידה:  17 בפברואר 1980 (בת 45) נתניה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  מיס עולם, מיס ישראל (1998)
 השכלה:  בית צבי (משחק),  המכללה האקדמית נתניה (משפטים)
 מקצוע:  דוגמנית, שחקנית תיאטרון
 השקפה דתית:  יהדות אורתודוקסית
 בן זוג:  שארונאס יאסיקביצ'יוס (2006 - 2008, גירושין)  אורון כלפון (מ-2010)
 פרסים והוקרה:  מלכת היופי של ישראל (1998)  מיס עולם (1998)
לינור אברג'יל (נולדה ב-17 בפברואר 1980 בנתניה) היא דוגמנית, שחקנית תיאטרון, עורכת דין ואשת עסקים ישראלית. מלכת היופי ומיס עולם לשנת 1998 (אנ').
ביוגרפיה

אברג'יל נולדה כבת בכורה לעליזה וג'קי אברג'יל, במשפחה חילונית-מסורתית יוצאת מרוקו, וגדלה בנתניה.
בשנת 2004 סיימה אברג'יל לימודי משחק ב"בית צבי". אברג'יל השלימה תואר ראשון במשפטים במכללה האקדמית נתניה, ובשנת 2013 הוסמכה כעורכת דין.
קריירת דוגמנות ויופי

אברג'יל החלה את דרכה בעולם הדוגמנות בשנת 1996 בגיל 16, כאשר יוצגה על ידי סוכנות "לוק". בשנת 1997 זכתה במקום השני בתחרות "תגלית השנה" ובשנת 1998 זכתה במקום הראשון בתחרות מלכת היופי.
קריירת דוגמנות ויופי > מיס עולם

בנובמבר 1998, בגיל 18, זכתה אברג'יל בתואר "מיס עולם". היא הישראלית הראשונה שזכתה בתואר זה והשנייה שזכתה בתואר עולמי דומה לאחר זכייתה של רינה מור בתואר מיס תבל בשנת 1976.
לאחר זכייתה בתואר "מיס עולם", עבדה כדוגמנית והשתתפה בתצוגות אופנה בישראל ובעולם. בשנת 2009, עם חזרתה בתשובה, אברג'יל הפסיקה לדגמן. בשנת 2017, לאחר הפסקה של 8 שנים, חזרה למסלול הדוגמנות בשבוע האופנה לכבוד אירוע התרמה למען עמותת "רוח נשית".
קריירת דוגמנות ויופי > פרשת האונס

באוקטובר 1998 מספר ימים לפני תחרות מיס עולם, נחשף בעיתונות העולמית כי חודשיים קודם לכן, נאנסה אברג'יל באיטליה על ידי נור שלמה, תושב גבעת זאב, אזרח מצרים לשעבר שהתגייר ונישא לישראלית. נור, סוכן נסיעות במקצועו, התבקש על ידי אברג'יל לסייע לה בהקדמת טיסתה לישראל. הוא לקח אותה ברכבו ממילאנו לרומא בנימוק שמשם יקל עליה לעלות על מטוס לישראל, באמצע הדרך הוא פנה לדרך עפר ושם כבל אותה ואנס אותה באיומי סכין. אברג'יל סיפרה כי היא נזהרה לא לבכות ואמרה לו ש"הכל בסדר" ו"בוא נתייחס לזה כסטוץ חד פעמי" כדי שלא יהרוג אותה. מיד כשהגיעה לתחנת הרכבת ברומא סיפרה את שאירע לעוברת אורח שסייעה לה, התקשרה להוריה והגישה תלונה במשטרה באיטליה ובישראל. דבר התלונה נאסר לפרסום בישראל, ונור שלא ידע עליה, הגיע לבקר את ילדיו בישראל ונעצר בשדה התעופה. במשפט הורשע נור בחטיפה ואינוס ונידון ל-16 שנות מאסר. אברג'יל פעלה למניעת שחרורו המוקדם, והוא ריצה את מלוא עונשו.
קריירת דוגמנות ויופי > הסרט "מיס עולם האמיצה"

בשנת 2008 יזמה אברג'יל יחד עם המפיק מוטי רייף את צילומי הסרט התיעודי "מיס עולם האמיצה". הסרט מתרכז באונס של אברג'יל ואופן ההתמודדות שלה איתו, לצד שיחות עם נשים נוספות שחוו תקיפה מינית, בהן השחקניות פראן דרשר וג'ואן קולינס. את הסרט ביימה ססיליה פק, במאית אמריקאית, בתו של השחקן גרגורי פק שהפיקה יחד עם מוטי רייף וענבל לסנר שגם ערכה את הסרט. במהלך הסרט מבקרת אברג'יל במדינות רבות ברחבי העולם להיפגש ולחזק נשים נפגעות אונס ואלימות. היא מרצה בכנסים בארצות הברית ובדרום אפריקה, וקוראת לנשים לדבר ואף לצעוק על המאורע הטראומטי שחוו. בסופו של הסרט משחזרת אברג'יל את הדרך שעשתה ביום האונס, ונפגשת שוב בתחנת הרכבת עם האישה שקיבלה את פניה אז, טיפלה בה, ועודדה אותה להתלונן במשטרה. בינואר 2014 שודר הסרט בערוץ 2 ועורר תגובות חיוביות.
הסרט היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית סרטים דוקומנטריים.
קריירת משחק

ב-2004 השתתפה בהצגה "ועידת פסגה". בשנת 2006 השתתפה בהצגה של תיאטרון בית ליסין "החדר הכחול" מאת דייוויד הר, לצד ליאור אשכנזי. בשנת 2008 השתתפה בהצגה "מקווה" של בית ליסין.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בהצגת חנוכה "גיבורי האור" ובשנת 2018 שיחקה תפקיד משני בהצגת חנוכה "עולם האגדות" כמלכה שהרעילה את שלגיה. שתי ההצגות הופקו על ידי רמי לוי שיווק השקמה.
בשנים 2020 - 2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שנות ה-80" בתפקיד הרבנית רבקה קורקוס. אברג'יל ממשיכה בתפקיד זה גם בסדרת ההמשך "שנות ה-90", שעלתה ב-2022. באותה השנה, שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בעונה השנייה של סדרת-המתח "המדובב".
בשנת 2023 השתתפה בסדרה אבא מטפלת בתפקיד עצמה בתור האקסית של עייל חברו של אייל, כמו כן שיחקה בסרט "ההילולה" בתפקיד הרבנית קורקוס אותו גילמה בסדרות "שנות ה-80" ו"שנות ה-90".
בשנת 2024 שיחקה בסדרה "פטריק", בכיכובו של שלום אסייג.
יזמות עסקית

בשנת 2017 השיקה עם חברתה ואשת העסקים יפית אטיאס את LYA ("ליה", ראשי התיבות של שמותיהן), מותג לאופנת נשים צנועה. אברג'יל הצטלמה לקמפיין הקולקציה עם פאה במראה טבעי כדי להדגיש שהבגדים אינם מיועדים רק למגזר הדתי.
הנחיית טקס הדלקת המשואות

ביום העצמאות 2019 הנחתה אברג'יל את טקס הדלקת המשואות לצד השחקן אביב אלוש. במהלך הנחייתה חבשה כיסוי ראש. פוסט שפרסם ברשת פייסבוק נשיא בית משפט השלום בבאר שבע לשעבר, עודד אל-יגון, ובו כינה את כיסוי הראש של אברג'יל "תרבוש רב קומות" והתייחס באופן סקסיסטי ללבושה וקימורי גופה, חולל סערת רשת גדולה וגרר גינויים מקיר לקיר. אל-יגון סירב להתנצל. חברת הכנסת שרן השכל הודיעה כי תחבוש כיסוי ראש במשך שבוע לאות הזדהות עם אברג'יל. גם שרת המשפטים איילת שקד גינתה את דברי השופט לשעבר וכתבה ”היום מועמד כמו השופט אליגון לא היה נכנס בשערי הוועדה לבחירת שופטים”, הצטרפה ל"מחאת השביס" ופרסמה תמונה שלה עם כיסוי ראש.
פעילות ציבורית > פעילות חברתית

אברג'יל פעילה חברתית במספר תחומים. בעבר השתתפה במיזם "די לפרוות" נגד תעשיית הפרוות באופנה.
בראיון לשלום אסייג, בזמן מלחמת חרבות ברזל, סיפרה כי פנתה לנשים מפורסמות מחוץ לישראל להבעת תמיכה והעלאת מודעות לפשעים בכלל ולפגיעה בנשים בפרט, ולא קיבלה תגובה
בדצמבר 2023, נאמה אברג'יל באו"ם, בכנס אותו יזמה ישראל בנושא האלימות המינית שהפעיל חמאס ביום הטבח. בנאום ביקרה אברג'יל את התנהלות ארגוני הנשים הבינלאומיים על כך שאינם משמיעים את קולם, וכן שמנסים להתחמק מהראיות לאלימות.
חיים אישיים

ב-6 ביולי 2006 נישאה אברג'יל לכדורסלן הליטאי, שארונאס יאסיקביצ'יוס. בשנת 2008 הזוג התגרש. באותה השנה, החלה בתהליך חזרה בתשובה עם בן זוגה, מנהל האמנים אורון כלפון, לו נישאה בשנית באוגוסט 2010. לבני הזוג ארבעה ילדים, והם מתגוררים בנתניה.
מחנות העקורים

ממחנה העקורים באוסטריה
מחנות העקורים (1956-1945) היו מחנות שהקימו בעלות הברית כדי לעזור לכ-10 מיליון עקורים אחרי מלחמת העולם השנייה. רוב העקורים היו רוסים, פולנים, צ'כים, צרפתים ובני אומות אחרות, אותם לקחו הגרמנים הנאצים בשבי. המחנות הוקמו בגרמניה, באוסטריה ובאיטליה, ובהם שוכנו שבויים שהשתחררו ממחנות ריכוז או ממחנות עבודה וכפיה, ושבויי עבודה אחרים. כרבע מיליון איש מהעקורים במחנות, שהיוו כ-3% מכלל השוהים בהם, היו יהודים ניצולי השואה. רובם הגיעו ממזרח אירופה במסגרת תנועת הבריחה.
רקע

עם סיום המלחמה הקימו כל אחד משלות הכוחות הכובשים – ארצות הברית, בריטניה וצרפת – מרכזי קליטה לעקורים. הרוסים התעלמו מהעקורים בשטח השליטה שלהם. המטרה של מחנות העקורים הייתה לסייע לעקורים לחזור למולדתם, לביתם ולמשפחתם. המטה העליון של חיילות המשלוח של בעלות הברית, שא"פ (Supreme Headquarters, Allied Expeditionary Force – SHAEF) ואונרר"א, גוף של האו"ם, חתמו על הסכמים הקובעים את האחריות של כל אחד מהם. אונרר"א התחייב לנהל את ענייני המחנות והצבא התחייב לספק לפליטים מזון, מקלט ביגוד וציוד רפואי. המחנות פעלו היטב ותוך כארבעה חודשים מעל לשישה מיליון עקורים חזרו לארצותיהם ולבתיהם. במחנות נשארו פליטים שלא רצו לחזור לארצות המוצא שלהם, יהודים שורדי שואה ואחרים, בעיקר רוסים ואוקראינים. במחנות היו כרבע מיליון שורדי השואה, יהודים שלא הייתה להם ארץ או בית לחזור אליהם. ארץ ישראל, אליה רובם רצו להגיע, הייתה סגורה בפניהם בגלל המדיניות הבריטית של "הספר הלבן" שהגבילה מאוד את העלייה לארץ ישראל. ההצעה שהבריטים נתנו לשורדי השואה הייתה:
"הפתרון שבריטניה יכולה להציע להמוני הפליטים היהודים באירופה הוא בראש ובראשונה שיבה לארץ מוצאם"
חלק מהמחנות, כגון ברגן-בלזן, הוקמו ליד אתר של מחנה ריכוז בשם זהה. אחרים, כגון לנדסברג, הוקמו במחנות הריכוז עצמם, במבני מחנות הריכוז לשעבר, שהוסבו לשימוש אזרחי. בתחילת קיומם של מחנות העקורים, הם היו מוקפים גדרות תיל ונשמרו על ידי יחידות צבא אמריקאיות ובריטיות. בתחילה לא הייתה הפרדה בין יהודים ללא יהודים. היהודים שהגיעו למחנות העקורים בגרמניה, אוסטריה ואיטליה היו ניצולי שואה שהגיעו למרכז אירופה במסגרת תנועת הבריחה. מספר היהודים במחנות העקורים הגיע לכרבע מיליון. התנאים במחנות היו קשים מאוד בייחוד בעת הקמתם. היה מחסור במזון ובלבוש, הייתה צפיפות גדולה ונוצרו בעיות סניטציה קשות. רבים משורדי השואה היו חולים, בעיקר בטיפוס והיה מחסור בתרופות ובטיפול רפואי. היו גם הגבלות בתנועה. בתחילה מנות המזון בחלק מהמחנות הכילו 1,200 קלוריות ליום. בהמשך, וכתלות במפקד המחנה, המנות עלו ל-2,000 ול-2,500 קלוריות ליום.
בין מחנות העקורים הגדולים היו: מחנה העקורים ברגן-בלזן, בבסיס הצבא הגרמני לשעבר אשר שכן כקילומטר מאתר מחנה הריכוז ברגן-בלזן שהועלה באש אחרי שחרורו; מנזר סנט אוטיליין, לא רחוק ממינכן, שהפך לבית חולים לניצולים בראשות ד"ר זלמן גרינברג; מחנה העקורים לנדסברג שהוקם ליד מינכן, בקסרקטין בלנדסברג, והפך למחנה עקורים למשוחררי דכאו; מחנה העקורים פלדאפינג, מחנה שבתקופת המשטר הנאצי שימש את ההיטלריוגנד ולאחר המלחמה הפך למחנה שקלט ניצולי צעדת מוות שהשתחררו בסמוך; ציילסהיים ליד פרנקפורט; וכן מחנות פרנוואלד, לייפהיים, אשווגה, אולם, ליד העיר אולם ועוד.
היהודים במחנות – אנטישמיות ופעילות מדינית

אנטישמיות הייתה בעיה קשה במחנות. בהתחלה רובם של העקורים היהודים היו שורדי מחנות ריכוז חולים, חלשים בגוף ובנפש ופגיעים. בני עמים שונים, בעיקר פולנים ואוקראינים, הציקו לפליטים היהודים ופגעו בהם באופן חמור. עקב האנטישמיות במחנות פרצו מהומות בין יהודים ולא יהודים. חלק מהחיילים האמריקאים ששמרו על מחנות העקורים לחמו לפני כן במשך כשנה (החל מהפלישה לנורמנדי ביוני 1944) בקרבות קשים, ולא היו פנויים נפשית להבין את מצוקותיה של האוכלוסייה היהודית הפגיעה. הם לא הבינו שמאחורי גדרות תיל נמצאים ניצולי הנאצים ולא פושעים, ועל כן מילאו את משימות השמירה בקשיחות. בנוסף, חלקם היו בעצמם אנטישמים. מידע על המתרחש במחנות העקורים הגיע לארצות הברית, בין היתר באמצעות הרבנים היהודיים בצבא ארצות הברית שפגשו את שורדי השואה במחנות.
הנשיא טרומן החליט לשלוח את ארל האריסון לבדוק את מצב העקורים היהודים והלא יהודים במחנות העקורים.
היהודים במחנות – אנטישמיות ופעילות מדינית > דו"ח האריסון

בקיץ 1945 כתב ארל הריסון, שליחו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן, דו"ח על מצבם הקשה היהודים במחנות העקורים. בין הדברים שכתב היה המשפט הבא:
"אנחנו [האמריקאים שומרי מחנות העקורים] מתייחסים ליהודים כפי שהנאצים התייחסו אליהם, פרט לכך שאינו משמידים אותם." (זאב מנקוביץ, בין זיכרון לתקווה, ע' 73)
דו"ח הריסון, שהוגש לנשיא הארי טרומן, סקר את המצב במחנות העקורים ותיאר אותו כקשה ועגום מאוד. אחת ההמלצות בדו"ח הייתה להפריד במחנות את הפליטים היהודים מאלה שאינם יהודים. טרומן קיבל המלצה זו ובשלב מוקדם, חודשים ספורים בלבד לאחר שחרור מחנות הריכוז, הורה להקים מחנות נפרדים לעקורים היהודים. במחנות אלה החלו הפליטים היהודים לנהל היבטים רבים בחייהם באופן עצמאי. כמו כן תנאי החיים שופרו עקב כניסתם של ארגוני סעד יהודיים ופעילים מארץ ישראל שהחלו לפעול במחנות.
המלצה נוספת של ועדת האריסון הייתה מתן 100,000 אשרות כניסה לפלשתינה-א"י לשורדים היהודים במחנות מיד. הבריטים לא קיבלו להמלצה זו.
היהודים במחנות – אנטישמיות ופעילות מדינית > הוועדה האנגלו-אמריקאית

בשנת 1946, כדי לא להגיע לעימות עם טרומן, מינה אטלי, ראש ממשלת בריטניה, את הוועדה האנגלו-אמריקאית ובה שישה חברים אנגלים ושישה אמריקאים. בראש הוועדה עמד ג'ון סינגלטון – שופט אנגלי. תפקיד הוועדה היה להמליץ על פתרונות לבעיית היהודים במחנות. הוועדה ביקרה במחנות העקורים, שמעה עדויות ושמעה שרובם המוחלט של העקורים אכן מבקשים לעלות לארץ ישראל. התקבלה החלטה להמליץ על מתן 100,000 אשרות כניסה לפלשתינה א"י לפליטים מיד. חברי הוועדה התרשמו כי האנטישמיות באירופה עדיין קיימת גם לאחר מלחמת העולם השנייה, וכי היא מונעת את קליטת העקורים הן במקומות מושבם והן במקומות מוצאם. ממשלת בריטניה הופתעה מההמלצה, אך לא שינתה את החלטתה בעניין "הספר הלבן"
היהודים במחנות – אנטישמיות ופעילות מדינית > ועדת אונסקו"פ

במאי 1947 האו"ם החליט להקים ועדת חקירה שלו לבחון את שאלת ארץ ישראל ולחוות דעה בנושא פתרון בעיית העקורים היהודים באירופה. ועדת אונסקו"פ הייתה מורכבת מנציגים ממדינות שאינן קשורות לנושא ארץ ישראל, ולמאבק של העקורים היהודים להגיע אליה ולנושא המנדט. היו בה חברים משוודיה, אוסטרליה, אורוגוואי, פרו ועוד. הוועדה שמעה עדויות רבות, גם במחנות העקורים והמלצתה הייתה תוכנית החלוקה של ארץ-ישראל ופתיחת שערי הארץ לשורדי השואה.