stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקוי בסילון קרח יבש
הערות שוליים

↑  Jet, Cold. "Dry Ice Blasting and Dry Ice Production Equipment by Cold Jet". www.coldjet.com. נבדק ב-2018-07-10.
↑  "Apex Dry Ice Blasting: Industrial Services - Akron, Ohio". www.apexdryiceblasting.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-11.
↑  How CO2 Blasting Works
↑  "High Density CO2". נבדק ב-2018-07-18.
↑  Callari, Jim. "Dry-Ice Cleaning Pays Off Big For High-Tech Molder". www.ptonline.com. נבדק ב-2018-07-10.
↑  Jet, Cold. "Dry Ice Blasting and Dry Ice Production Equipment by Cold Jet". www.coldjet.com. נבדק ב-2018-07-10.
↑  "Case Study: Bakery Implements Dry Ice Cleaning". Food Manufacturing (באנגלית). 2017-06-15. אורכב מ-המקור ב-2018-07-11. נבדק ב-2018-07-10.
↑  EPA- TECHNICAL FACT SHEET FOR 1,1,1-TRICHLOROETHANE (TCA) HAZARDS AND ALTERNATIVES
↑  "Applications | Go Green - Dry Ice Blasting". www.gogreendryiceblasting.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-10.
↑  Erickson, Mark St. John. "Speeding up the Monitor rescue". dailypress.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-10.
↑  "Preserving a treasure chest". Philly.com. נבדק ב-2018-07-10.
↑  "Dry Ice Cleaning in Medical Device Manufacturing". Medical Design Technology (באנגלית). 2017-05-11. אורכב מ-המקור ב-2018-07-11. נבדק ב-2018-07-10.
↑  "Cleaning automated weld lines with dry ice" (באנגלית). נבדק ב-2018-07-11.
↑  Sloan, Jeff. "Yes, you clean tooling board with dry ice". www.compositesworld.com. נבדק ב-2018-07-11.
↑  "Clean Printing Presses, Rollers, & Ink Trays with Dry Ice Blasting". www.continentalcarbonic.com (באנגלית). נבדק ב-2018-07-11.
↑  Jet, Cold. "Dry Ice Blasting and Dry Ice Production Equipment by Cold Jet". www.coldjet.com. נבדק ב-2018-07-11.
↑  "How dry ice can assist medical device manufacturers | Medical Design and Outsourcing". www.medicaldesignandoutsourcing.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-07-10.
↑  Friedman, Daniel. "Toxicity of Carbon Dioxide Gas Exposure, CO2 Poisoning Symptoms, Carbon Dioxide Exposure Limits, and Links to Toxic Gas Testing Procedures". InspectAPedia.
↑  Foster, Robert W. "Carbon Dioxide (Dry-Ice) Blasting" (PDF). old.coldjet.com. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-03-06. נבדק ב-24 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Method of removing meat from bone, 1960-01-21, נבדק ב-2018-09-24
↑  Method for the removal of unwanted portions of an article by spraying with high velocity dry ice particles, 1971-07-12, נבדק ב-2018-09-24
↑  "Lockheed Martin Dry Ice Blasting Patent US4038786A". נבדק ב-2018-07-18.
איור של ניקוי בסילון קרח יבש
סטיבן קובצביץ'

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1940 (בן 83) סן פדרו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  מרתה ארחריץ' 
 צאצאים:  סטפני ארחריץ', Matt Bishop 
 פרסים והוקרה:  מדליית ולטר וילסון קובלט (2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן קוֹבָצֶבִיץ' (באנגלית: Stephen Kovacevich; נולד ב-17 באוקטובר 1940), שעד 1975 היה ידוע בשם סטיבן בישופ ואחר סטיבן בישופ-קובצביץ', הוא פסנתרן ומנצח אמריקאי.
חייו

סטיבן קובצביץ' נולד בלוס אנג'לס לאב קרואטי ולאם אמריקאית. כשאמו נישאה בשנית, שונה שמו לסטיבן בישופ, השם שבו הופיע בראשית הקריירה. בהמשך התברר לו, שלעיתים קרובות מבלבלים בינו לבין הזמר והגיטריסט סטיבן בישופ. כדי למנוע בלבול, החל להופיע בשם סטיבן בישופ-קובצביץ' ואחר פשוט כסטיבן קובצביץ'.
הוא הופיע לראשונה בקונצרט בגיל 11; בגיל 18 עבר ללונדון ללמוד במלגה אצל מיירה הס ומאז הוא תושב לונדון, המתגורר בהמפסטד. ב-1961 הגיש הופעת בכורה אירופאית סנסציונית בויגמור הול, הנגינת סונאטה לפסנתר של אלבן ברג, שלושה פרלודים ופוגות של באך וווריאציות דיאבלי של בטהובן. הוא יצא גם למסע קונצרטים בבריטניה עם ז'קלין די פרה.
משנת 1961 עד 1967 היה קובצביץ' נשוי לסופרת והפסיכותרפיסטית ברנרדין בישופ, לשעבר וול, שמתה בשנת 2013. נולדו להם שני בנים, מאט בישופ (מנהל בצוות פורמולה 1 של מקלארן ופוף בישופ, (כבאי).
ב-1967 הופיע קובצביץ' לראשונה בניו יורק ומאז סייר באירופה, ארצות הברית, המזרח הרחוק, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אמריקה.
כסולן ומנצח, הוא מרבה לבצע ולהקליט יצירות מאת מוצרט, בטהובן, שוברט, ברהמס, בארטוק ואחרים. הוא מופיע גם בנגינת מוזיקה קאמרית, ובין שותפיו לנגינה היו ז'קלין די פרה, מרתה ארחריץ', סטיבן איסרליס, נייג'ל קנדי, לין הארל, שרה צ'אנג, גוטייה קאפוסון, רנו קאפוסון ועמנואל פאהוד.
במשך שנים רבות הגיש כיתות אמן בקורס הקיץ הבינלאומי בדארטינגטון.
סטיבן קובצביץ' היה בעלה השלישי של מרתה ארחריץ'; בתם, סטפאני ארחריץ', היא צלמת מקצועית.
הערות שוליים

↑  "Brahms brings balm" המפסטד והייגייט אקספרס, מה במנוזיקה: "ברהמס מביא מרפא" 2013
↑  הגרדיאן, הספד לברנרדין בישופ, 5 ביולי 2013
↑  "Martha Argerich speaks to Stephen Kovacevich with Jeremy Nicholas" גרמופון, מאמר מערכת: "מרתה ארחריץ' מדברת אל סטיבן קובצביץ' עם ג'רמי ניקולס נובמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426888605171  PLWABN: 9810543778105606  BNE: XX1288189  BnF: cb138915353 (data)  CiNii: DA0851484X  GND: 134329961  ISNI: 0000 0001 1027 5014  LCCN: n81015308  LNB: 000154199  MusicBrainz: 93ac8db5-86d0-47c7-b7fe-df05a421f07b  NKC: js20031124002  NTA: 072777834  SNAC: w69k4z3x  SUDOC: 059620943  Trove: 1038038  VIAF: 57828470   WorldCat (עם VIAF): 57828470
עדווה

| --- | --- |

 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מחוז:  תיגראי
 נפה:  תיגראי המרכזית
 חבל ארץ:  תיגראי
 גובה:  1,907 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  42,672 (2005)
 קואורדינטות:  14°10′00″N 38°54′00″E﻿ / ﻿14.166666666667°N 38.9°E﻿ / 14.166666666667; 38.9 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.adwa.gov.et/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיעדווה(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיעדווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
עדווה (באמהרית: ዓድዋ) היא עיירת שוק בצפון אתיופיה, הידועה בעיקר הודות לקרב עדווה שהתרחש בה ושהיה הקרב האחרון והמכריע של המלחמה האיטלקית אתיופית הראשונה שנסתיים בניצחון אתיופי מוחץ, ובכך הייתה אתיופיה היחידה באפריקה (יחד עם ליבריה שבהשפעה אמריקאית) ששמרה על עצמאותה בתקופת המירוץ לאפריקה.
העיירה ממוקמת במחוז תיגראי בנפת תיגראי המרכזית (מאכלאווי זון) ומשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של הנפה. רובם המכריע של תושבי העיירה הם תגרים.
עדווה מכילה כמה כנסיות שנבנו על ידי מושלי המחוז בעבר, כמו כן בקרבתה ממוקם מנזר אבא גרימה שנוסד במאה ה-6 על ידי אחד מתשעת הקדושים, והכפר פרמונה שהיה בסיס המיסיונרים הישועים מהמאה ה-16 שמטרתם הייתה הכנסת הכנסייה האורתודוקסית האתיופית לקתוליות.
היסטוריה

ריצ'רד פאנקהארסט סבור שהשם עדווה ניגזר מצמד המילים בתיגרינית "עדי" ו"ווה/וואה" שפירושו "המקום/הכפר של וואה/ווה". ה"אווה" היא קבוצה אתנית המוזכרת במונומנטום אדוליטנום.
פרנסיסקו אלווראז רשם שמשלחת דיפלומטית, פורטוגזית, עברה דרך עדווה באוגוסט 1520 שאותה הוא מכנה "בית הקדוש מיכאל".
העיר השיגה חשיבות רק עם כינונה של גונדר כבירת אתיופיה בשנת 1635, וזאת מפני ששכנה על הדרך שבין גונדר והים האדום כפי שהעיר ג'יימס ברוס[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  Richard K.P. Pankhurst, History of Ethiopian Towns: From the Middle Ages to the Early Nineteenth Century (Wiesbaden: Franz Steiner Verlag, 1982), vol. 1 p. 192.
↑  ‎"Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website (accessed 12 December 2007)‎
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535502305171  LCCN: n96900643  SUDOC: 162218729  VIAF: 132697170   WorldCat (עם VIAF): 132697170
עונת 1998/1999 בליגה הלאומית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  22 באוגוסט 1998 – 28 במאי 1999 (280 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  הפועל חיפה
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  745 (3.1 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  פולין אנדז'יי קוביקה (21 שערים)
 השחקן המצטיין:  קרואטיה ג'ובאני רוסו
 → 1997/19981999/2000 ←
 
עונת 1998/1999 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-43 והאחרונה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל לפני שינוי שמה ל"ליגת העל".
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 16 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסך הכל. העולות החדשות שהצטרפו לליגה הבכירה לקראת עונה זו היו מכבי יפו והפועל צפרירים חולון. העונה החלה ב-22 באוגוסט 1998 והסתיימה ב-29 במאי 1999 עם זכייתה של הפועל חיפה באליפות, בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. קשרה הקרואטי של הקבוצה, ג'ובאני רוסו, זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל, בפעם הראשונה שתואר זה ניתן לשחקן זר. המבקיע המצטיין של העונה היה אנדז'יי קוביקה הפולני ממכבי תל אביב עם 21 שערים. הייתה זו גם הפעם הראשונה ששחקן זר היה מלך השערים של הליגה הבכירה בישראל. לרגל הזכייה של חיפה באליפות נכתב השיר "אדום עולה עולה".
לקראת השינוי במערך הליגות, שבמסגרתו שונה שמה של הליגה העליונה ל"ליגת העל", של ליגת המשנה ל"ליגה הלאומית" ושל הליגה השלישית ל"ליגה הארצית", ובמטרה להקטין את הליגה הבכירה בשלב ראשון לליגה בת 14 קבוצות ובהמשך לליגה בת 12 קבוצות לשם הגדלת התחרותיות, בסיום העונה נשרו לליגת המשנה הפועל צפרירים חולון הפועל בית שאן ומכבי יפו ורק קבוצה אחת עלתה לליגה הבכירה, מכבי נתניה. רעיון נוסף שעלה אך גווע במהירות היה להקים את "ליגת השש" שבה יתחרו במשך ארבעה סיבובים 6 הקבוצות הבכירות בכדורגל הישראלי באותן שנים: מכבי והפועל תל אביב, מכבי והפועל חיפה, בית"ר ירושלים והפועל פתח תקווה.
לאחר שהתאושש הכדורגל הישראלי מפרשת "משחק השרוכים" מהעונה שעברה, על עונה זו העיבה פרשת האפדרין שהתגלתה לאחר משחק האליפות בין הפועל חיפה למכבי תל אביב ובמסגרתה נתפס הכדורגלן כפיר אדרי משתמש בסם אימרוץ.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל חיפה | 30 | 22 | 5 | 3 | 66 | 23 | 43 | 71 | העפילה לשלב מוקדמות ליגת האלופות |
| 2 | מכבי תל אביב | 30 | 20 | 3 | 7 | 77 | 32 | 45 | 63 | העפילה לשלב מוקדמות גביע אופ"א |
| 3 | מכבי חיפה | 30 | 19 | 3 | 8 | 62 | 24 | 38 | 60 | העפילה לגביע האינטרטוטו |
| 4 | בית"ר ירושלים | 30 | 17 | 6 | 7 | 67 | 33 | 34 | 57 |  |
| 5 | הפועל תל אביב | 30 | 15 | 7 | 8 | 45 | 26 | 19 | 52 | העפילה לשלב מוקדמות גביע אופ"א  |
| 6 | הפועל פתח תקווה | 30 | 13 | 7 | 10 | 54 | 47 | 7 | 46 |  |
| 7 | עירוני ראשון לציון | 30 | 12 | 6 | 12 | 58 | 61 | 3- | 42 |  |
| 8 | הפועל כפר סבא | 30 | 11 | 6 | 13 | 47 | 66 | 19- | 39 |  |
| 9 | הפועל ירושלים | 30 | 11 | 5 | 14 | 35 | 52 | 17- | 38 |  |
| 10 | מכבי פתח תקווה | 30 | 10 | 7 | 13 | 45 | 45 | 0 | 37 |  |
| 11 | בני יהודה תל אביב | 30 | 10 | 6 | 14 | 43 | 51 | 8- | 36 |  |
| 12 | מכבי עירוני אשדוד | 30 | 9 | 9 | 12 | 40 | 49 | 9- | 36 |  |
| 13 | מכבי הרצליה | 30 | 10 | 5 | 15 | 31 | 42 | 11- | 35 |  |
| 14 | צפרירים חולון | 30 | 8 | 10 | 12 | 35 | 38 | 3- | 34 | ירדו ליגה |
| 15 | הפועל בית שאן | 30 | 5 | 3 | 22 | 25 | 83 | 58- | 18 | ירדו ליגה |
| 16 | מכבי יפו | 30 | 2 | 4 | 24 | 15 | 73 | 58- | 10 | ירדו ליגה |
↑  הקבוצה זכתה בגביע מדינה
ספרינגפילד (אילינוי)

ספרינגפילד (באנגלית: Springfield) היא עיר הבירה של מדינת אילינוי שבארצות הברית, וכן מושב המחוז של מחוז סאנגמון.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1819 והפכה לבירת מחוז בשנת 1823. שמה המקורי של העיר היה "קלהון", על שמו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ון קלהון. ההחלטה על שינוי השם נעשתה בשנת 1832. בשנותיה הראשונות של העיר, הגיעה אליה מהגרים מקנטקי, וירג'יניה וקרוליינה הצפונית. בשנת 1837 הוכרזה העיר כבירת מדינת אילינוי, ובית המחוקקים של המדינה התכנס בה לראשונה בשנת 1839. בשנים אלו העיר התאפיינה בתעשייה נרחבת ובשגשוג כלכלי גדול.
הנשיא אברהם לינקולן החל את הקריירה הפוליטית שלו בעיר ובה נמצאת אחוזת הקבר שלו. לינקולן עבר לעיר בשנת 1831, וגר בה למשך מרבית חייו עד לתחילת כהונתו כנשיא ארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה ספרינגפילד למקום מרכזי מאוד. גדודים רבים הוכשרו בעיר, והתעשייה העירונית התחזקה מאוד על מנת לתרום למאמץ המלחמתי. בסיום המלחמה (1865), הפכה העיר למקום מרכזי במערכת הרכבות הארצית והתחזקה מאוד גם בזכות החקלאות, הפוליטיקה וכריית הפחם שבה.
בשנת 1909 נוסדה בעיר ה-NAACP, קואליציה של שחורים ולבנים נגד גזענות, בעקבות מהומות על רקע גזעי שאירעו בעיר ב-1908. במהומות אלו, אשר פרצו על ידי חשד לאונס נערה לבנה על ידי אדם שחור, נהרגו כמספר אנשים.
בשנת 2007, נשיא ארצות הברית ה-44, ברק אובמה הכריז בעיר על התמודדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
השכלה

בעיר נמצאת הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת דרום אילינוי (Southern Illinois University) וכן אוניברסיטת אילינוי, שבה כ-5,000 סטודנטים.
גאוגרפיה

שטחה של העיר 156.2 קמ"ר מתוכם 139.9 קמ"ר שטחי יבשה ו-16.3 קמ"ר שטחי מים (10.46%).
אוכלוסין

נכון לשנת 2010 מתגוררים בעיר 117,000 תושבים. בעיר 48,621 משקי בית ו-27,957 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 796.9 נפשות לקילומטר מרובע.
ערים תאומות

לעיר ספרינגפילד 5 ערים תאומות:
איראן אסתאנה אשרפיה (אנ'), איראן
אוסטריה פילאך, אוסטריה
אירלנד קילרני, אירלנד
מקסיקו סן פדרו (אנ'), מקסיקו
יפן אשיקגה (אנ'), יפן
בית הקפיטול הישן של אילינוי
סטיבן פרספילד

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1943 (בן 81) פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו
 מדינה:  טרינידד וטובגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דיוק 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  היסטוריה בדיונית 
 יצירות בולטות:  האגדה של באגר ואנס, שערי האש, מלחמת האמנות 
 www.stevenpressfield.com
 
סטיבן פרספילד (באנגלית: Steven Pressfield; נולד ב-1 בספטמבר 1943) הוא סופר יהודי אמריקאי, מחבר "שערי האש", "להרוג את רומל", "אחי לנשק" ו"שער האריות".
תולדות חייו ויצירתו

פרספילד נולד בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, שעה שאביו, קצין בצי ארצות הברית היה מוצב שם. בשנת 1965 השלים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת דיוק. שנה לאחר מכן התגייס לחיל הנחתים, עבר הכשרה כלוחם חי"ר ושירת שירות מלא. לאחר שחרורו עבד כקופירייטר במשרד פרסום, כטרקטוריסט, כמורה, כברמן ועוד מגוון עבודות. בשנת 1995 יצא ספרו הראשון, "האגדה של באגר ואנס" (שאף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מאט דיימון וויל סמית). ספרו השני, "שערי האש", אודות לחימת הספרטנים בקרב תרמופילי, היה לרב–מכר ואף נכלל ברשימת הספרים המומלצים של מפקד חיל הנחתים. הספר שימש השראה למפקדים שונים בצבא הבריטי כמו גם בצה"ל, שם הוא ניתן כשי למפקדים ולוחמים בחיל הרגלים והיחידות המובחרות.
בשנת 2012 השיקו פרספילד והסוכן שלו, שון קווין, את חנות הספרים "ספרים איריים שחורים", המיועדת לסופרים ואמנים.
הערות שוליים

↑  סטיבן פרספילד, "שער האריות", ידיעות ספרים, 2017,עמוד 13.
↑  ספרים חדשים, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2009.
↑  הארץ, ספרים חדשים 24.10.2012, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2012.
↑  איציק בירן, שיח לוחמים, באתר ynet, 9 במרץ 2017.
↑  סטיבן פרספילד, "שער האריות", ידיעות ספרים, 2017,עמוד 17.
↑  אורית הראל, ומי לא בא? בן לאדן, באתר nrg‏, 9 בנובמבר 2001.
↑  גל פרל, "מוֹלוֹן לאבֶּה", הבלוג על הכוונת, ‏ 21 בינואר 2024.
↑  אמיר ברעם, "מעטים מול רבים", במחנה, ‏ נובמבר 2004.
↑  Writing Wednesdays: Announcing “Turning Pro”, ‏2012-06-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  blackirishbooks
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520452405171  PLWABN: 9810596150005606  BIBSYS: 8001487  BNE: XX1152722  BnF: cb141297759 (data)  CiNii: DA18051216  GND: 122637119  ISNI: 0000 0001 0859 1464  LCCN: n94077375  LNB: 000174912  MusicBrainz: bacf9aa5-f1b0-45f1-a302-a736ea9962e0  NDL: 00453292  NKC: mzk2002160580  NLG: 135374  NLK: KAC200100510  NSK: 000571200  NTA: 169393143  RERO: 02-A003711031  SUDOC: 080826318  Trove: 819340  VIAF: 89801579   WorldCat (עם VIAF): 89801579
עונת 1998/1999 בסרייה א'

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  13 בספטמבר 1998 – 23 במאי 1999 (253 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  מילאן
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  845 (2.76 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  22 - מרסיו אמורוזו (ברזיל ברזיל), אודינזה
 → 1997/19981999/2000 ←
 
עונת 1998/1999 בסרייה א' הייתה העונה ה-97 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-13 בספטמבר 1998 והסתיימו ב-23 במאי 1999.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
סלרניטנה, ונציה, קליארי ופרוג'ה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות הליגה בפעם ה-16 בתולדות המועדון.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 1999 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן הפסידה 1:2 לפארמה שזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו סלרניטנה, סמפדוריה, ויצ'נצה ואמפולי. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ורונה, טורינו, לצ'ה ורג'אנה.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1 | מילאן | 34 | 20 | 10 | 4 | 59 | 34 | 25 | 70 | זכייה בליגה   העפלה לליגת האלופות |
| 2 | לאציו | 34 | 20 | 9 | 5 | 65 | 31 | 34 | 69 | העפלה לליגת האלופות |
| 3 | פיורנטינה | 34 | 16 | 8 | 10 | 55 | 41 | 14 | 56 | העפלה לליגת האלופות |
| 4 | פארמה | 34 | 15 | 10 | 9 | 55 | 36 | 19 | 55 | זכייה בגביע איטליה  העפלה לליגת האלופות |
| 5 | רומא | 34 | 15 | 9 | 10 | 69 | 49 | 20 | 54 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6 | יובנטוס | 34 | 15 | 9 | 10 | 42 | 36 | 6 | 54 | העפלה לגביע אופ"א |
| 7 | אודינזה | 34 | 16 | 6 | 12 | 52 | 52 | 0 | 54 | העפלה לגביע אינטרטוטו |
| 8 | אינטר | 34 | 13 | 7 | 14 | 59 | 54 | 5 | 46 |  |
| 9 | בולוניה | 34 | 11 | 11 | 12 | 44 | 47 | 3- | 44 | העפלה לגביע אופ"א |
| 10 | בארי | 34 | 9 | 15 | 10 | 39 | 44 | 5- | 42 |  |
| 11 | ונציה | 34 | 11 | 9 | 14 | 38 | 45 | 7- | 42 |  |
| 12 | קליארי | 34 | 11 | 8 | 15 | 49 | 50 | 1- | 41 |  |
| 13 | פיאצ'נצה | 34 | 11 | 8 | 15 | 48 | 49 | 1- | 41 |  |
| 14 | פרוג'ה | 34 | 11 | 6 | 17 | 43 | 61 | 18- | 39 | העפלה לגביע אינטרטוטו |
| 15 | סלרניטנה | 34 | 10 | 8 | 16 | 37 | 51 | 14- | 38 | ירדה ליגה |
| 16 | סמפדוריה | 34 | 9 | 10 | 15 | 38 | 55 | 17- | 37 | ירדה ליגה |
| 17 | ויצ'נצה | 34 | 8 | 9 | 17 | 27 | 47 | 20- | 33 | ירדה ליגה |
| 18 | אמפולי | 34 | 4 | 10 | 20 | 26 | 63 | 37- | 20  | ירדה ליגה |
↑  העפילה לאינטרטוטו לאחר שהקבוצות האחרות לא היו מעוניינות
↑  תוך הורדת נקודות
כדורגלנים מצטיינים

מרסיו אמורוזו (גרמניה גרמניה) שחקנה של אודינזה כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
כדורגלן השנה - כריסטיאן ויירי, לאציו
כדורגלן זר של השנה - גבריאל בטיסטוטה (ארגנטינה ארגנטינה), פיורנטינה
כדורגלן איטלקי של השנה - כריסטיאן ויירי, לאציו
שוער השנה - ג'אנלואיג'י בופון, פארמה
סטיבן פרירס

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1941 (בן 83) לסטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  בית ספר גרשם 
 בן או בת זוג:  Mary-Kay Wilmers (1968–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2011)  פרס גויה  פרס המצלמה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרירס בביקור בשוודיה ב-1989
סטיבן ארתור פרירס (באנגלית: Stephen Arthur Frears; נולד ב-20 ביוני 1941) הוא במאי קולנוע יהודי-בריטי, המביים חלק מסרטיו גם בהוליווד.
ביוגרפיה

פרירס נולד בלסטר שבאנגליה. אמו, רות (לבית דנציגר), הייתה עובדת סוציאלית, ואביו, ראסל פרירס, היה רופא ורואה חשבון. פרירס גדל וחונך כאנגליקני, ולא גילה שאמו יהודיה עד שהיה בסוף שנות ה-20 לחייו.
בשנים 1954–1959, פרירס התחנך בפנימייה פרטית לבנים בעיירת השוק הולט שבמחוז נורפוק. לאחר מכן למד בטריניטי קולג', שבאוניברסיטת קיימברידג', שם הוא קיבל תואר ראשון במשפטים.
באוניברסיטת קיימברידג' הוא היה עוזר מנהל הבמה של מופע רביו בשנת 1963, שבו כיכב בין השאר ג'ון קליז. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, עבד בתור עוזר במאי במספר סרטים בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא בילה את רוב קריירת הבימוי המוקדמת שלו בטלוויזיה, בעיקר עבור ה-BBC.
הוא ביים את סרטו הראשון ב-1971. פרסומו בא לו מאוחר יותר, באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 עם הסרטים: "מכבסה יפהפיה שלי", "זקוף ת'אוזן" ו"סמי ורוזי עושים את זה" (אנ'). סרטים אלו הובילו אותו לסרטו ההוליוודי הראשון, "יחסים מסוכנים", שהתבסס על העיבוד הבימתי של כריסטופר המפטון לספר בשם זה של פייר שודרלו דה לאקלו. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר ובפרס סזאר. הצלחתו הגדולה של הסרט אפשרה לפרירס לעבור לביים בהוליווד, אך הוא המשיך לביים במקביל בבריטניה.
בשנת 1992 ביים את הסרט "גיבור מזדמן", דרמה קומית בכיכובם של דסטין הופמן, ג'ינה דייוויס ואנדי גרסיה. ב-1998 ביים את הסרט "ארץ קטנה גדולה" בכיכובו של וודי הרלסון. בשנת 2000 ביים לרשת הטלוויזיה CBS את סרט המלחמה הטלוויזיוני "אזעקת שווא", על המלחמה הקרה.
בשנת 2005 ביים את הסרט "גברת הנדרסון גאה להציג", המתרחש על רקע הבליץ במלחמת העולם השנייה.
בשנת 2006 ביים את הסרט "המלכה", סרט דרמה אודות המלכה אליזבת השנייה (הלן מירן) המתמודדת עם מותה של הנסיכה דיאנה ועם הביקורת התקשורתית על ניכורה מן העם. בסרט משחקים גם מייקל שין כטוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה, וג'יימס קרומוול כפיליפ, הדוכס אדינבורו. הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לשישה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה של מירן.
בשנת 2009 ביים את הסרט "שרי", דרמה קומית-רומנטית על פי תסריט מאת כריסטופר המפטון, המבוסס על הרומן משנת 1920 באותו שם מאת הסופרת הצרפתייה קולט. מככבים בו מישל פייפר ורופרט פרנד.
בשנת 2010 ביים את הסרט "תמרה דרו", שפתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. ב-2013 את "פילומנה".
בשנת 2015 ביים את הסרט "התוכנית", על רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג. הסרט, בכיכובו של בן פוסטר, מספר על התמודדותו של ארמסטרונג עם מחלת הסרטן, זכייתו שבע פעמים בטור דה פראנס ושלילת תאריו לאחר שהתברר כי השתמש בסמים. הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 2016 ביים את הסרט "פלורנס פוסטר ג'נקינס" בכיכובה של מריל סטריפ. בשנת 2017 את "להעיר את המלכה".
בשנת 2017 ביים את הסרט "להעיר את המלכה", על הידידות בין המלכה ויקטוריה למשרת ההודי שלה.
בשנת 2019 יצר, ביים והפיק את סדרת הטלוויזיה "State of the Union" לרשת הטלוויזיה האמריקאית Sundance TV. ב-14 בפברואר 2022 עלתה העונה השנייה של הסדרה.
בשנת 2020 ביים את סדרת הדרמה "השעשועון", שמבוססת על שערורייה בריטית מ–2001, ומגוללת סיפור מבוסס מציאות על בני זוג שהואשמו בהונאת ענק שהפכה אותם למנצחים בשעשועון הטלוויזיה "מי רוצה להיות מיליונר" ולזוכים בפרס הגדול.
בשנת 2022 ביים את הסרט "המלך האבוד", דרמה קומית תקופתית, בהשראת איתור שאריות גופת המלך ריצ'רד השלישי במגרש חנייה בעיר לסטר שבאנגליה.
בשנת 2024 ביים עבור רשת HBO את המיני-סדרה "המשטר" (אנ'), דרמה-פוליטית בכיכובה של קייט וינסלט.
הערות שוליים

1 2  Akin Ojumu, Reel-life hero, The Guardian, ‏8 Dec 2002
↑  Evening Standard, 'I hope you find it vulgar', Evening Standard, ‏2 במרץ 2012
↑  יובל לוי, סמי ורוזי עושים את זה/ בריטניה 1987 / במאי: סטיפן פריירס/ 95 דקות/ פורום פילם, חדשות, 5 באוקטובר 1989
↑  תמר גלבץ, גיהוק נעים של שביעות רצון - "יחסים מסוכנים" - במאי: סטפן פרירס; תסריט (עפ״י מחזהו): כריסטופר האמפטון, חדשות, 28 במרץ 1989
↑  רונית הבר, הטוב, הרע והנערה -  סאטירה מבולבלת על החיבור שבין החיים והמדיה  - 'גיבור מזדמן׳, חדשות, 26 במרץ 1993
↑  אורי קליין, רק רצינו להעלות את המוראל הלאומי, באתר הארץ, 2 בפברואר 2006
ישי קיצ'לס, עכבר העיר, תל אביב, בחורות ערומים זה חולירע, באתר הארץ, 5 בפברואר 2006
↑  תמר גלזרמן, ‏המלכה אליזבת בפסטיבל הקולנוע הבריטי, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2006
↑  יוני אשפר ולונדון, אליזבת יקירתי, באתר הארץ, 16 בינואר 2007
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, המלכה שולתתת!!!1, באתר הארץ, 30 בינואר 2007
↑  גבי לוין, הסרט "שרי" לפי קולט: רקדנית עירום, ברונית, סופרת, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2009
אורי קליין, "שרי": לא ממריא מעבר לבסיס הנרטיבי, באתר הארץ, 10 בינואר 2010
↑  אורי קליין, "תמרה דרו": הנאה קולנועית לא מחייבת, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2010
↑  נירית אנדרמן, הסרט "תמרה דרו" יפתח את פסטיבל חיפה, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2010
↑   אורי קליין, "פילומנה": יצירה צנועה של דרמה קורעת לב, באתר הארץ, 20 במרץ 2014
אורון שמיר, עכבר העיר, "פילומנה": להתרגש בלי להתנצל, באתר הארץ, 20 במרץ 2014
↑  איתי שטרן, סרט עלילתי על לאנס ארמסטרונג יפתח את פסטיבל חיפה, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2015
↑   אורי קליין, סטיבן פרירס מזייף עם פלורנס פוסטר ג'נקינס, באתר הארץ, 2 ביוני 2016
↑  ארז דבורה, ביקורת סרט: "להעיר את המלכה" - שמרני ומנומס מדי, באתר ynet, 7 באוקטובר 2017
↑   חן חדד, "השעשועון": הזוג הזה היה מוכן לעשות הכל כדי לזכות במיליונים, באתר הארץ, 15 בפברואר 2022
↑  אמיר בוגן, טורונטו, מפגן עוצמה בטורונטו כהכנה ראשונה לעונת האוסקר, באתר ynet, 8 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439547105171  PLWABN: 9810647919405606  BIBSYS: 90957425  BNE: XX1725623  BnF: cb122208383 (data)  CiNii: DA11239222  GND: 119287161  ISNI: 0000 0001 0918 8597  LCCN: no91010542  LNB: 000253006  NDL: 01084820  NKC: xx0014203  NLK: KAC201203639  NTA: 071154493  RERO: 02-A003261403  SELIBR: 277650  SNAC: w6r223qr  SUDOC: 030881234  ULAN: 500474560  VIAF: 79079875   WorldCat (עם VIAF): 79079875
עונת 1998/1999 בליגת כדורגל נשים

| --- | --- |

 מספר משתתפות:  12
 הזוכה:  מכבי חיפה
 מספר משחקים:  132
 מלכת השערים:  ישראל סילבי ז'אן (68 שערים)
 1999/2000 ←
עונת 1998/1999 בליגת כדורגל נשים הייתה העונה הראשונה של ליגת כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל.
הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 11 מחזורים כל אחד - 22 מחזורים בסך הכל.
מכבי חיפה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה ובתולדות התחרות. אחריה בדירוג היו הפועל תל אביב, אס"א תל אביב ומכבי תל אביב.
הקבוצות שלקחו חלק בעונה הראשונה של ליגת הנשים

מכבי חיפה
הפועל תל אביב
אס"א תל אביב
מכבי תל אביב
מכבי אחי נצרת
בנות רמלה
הפועל אשקלון
בית"ר ירושלים
הפועל ירושלים
הפועל מרמורק
הפועל עירוני פתח תקווה
מכבי נתניה
שחקניות העונה

לשחקניות העונה נבחרו סילבי ז'אן מהפועל תל אביב ונתי חג'ג' ממכבי חיפה.