stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בדרנית בחצות
תקציר העלילה

רוזה (תיקי דיין) ומרים (לבנה פינקלשטיין) שרדנה, שתי אחיות, עובדות כזבניות בבוטיק "אביב" של מר קלוצמן (יוסי גרבר). רוזה חולמת לעזוב את הבוטיק ולהיות זמרת ובדרנית מבוקשת. קלוצמן מטיל עליה להביא שמלת ערב לפנינה אייזן (רחל דיין), בתו של מר אייזן (אברהם רונאי).
אייזן הוא אלמן עשיר והוא עומד לעשות מסיבה לחוג הנוצץ. כשרוזה מגיעה להביא את השמלה לפנינה, מבקשת ממנה פנינה להצטרף למסיבה כדי שמספר המוזמנים יהיה מעל 13, מספר המביא מזל רע לדעתו של אביה. היא משאילה לה שמלת ערב, משנה את שמה לורדה שרון ובונה לה סיפור כיסוי עבור החוג הנוצץ.
למסיבה מגיע המפיק העשיר אהוד ברנע (דוד ברוך) עם אחיינו הזמר המפורסם יורם הראל (צביקה פיק) ובמאי המופעים הידוע יהודה בשן (מני פאר). יורם מבקש מרוזה לשיר והיא מבצעת את השירים "ספר לי את סודך" ו"אינתה עומרי" וכולם מתפעלים מכישרונה. ברנע והראל מתחילים לאחר מכן לעגוב אחרי רוזה אך היא מצליחה להתחמק מהם.
בהמשך לסיפור הכיסוי של רוזה שהיא מתגוררת בסביון היא מובילה את אהוד ויורם לאחת הווילות בסביון שם מתגורר דניאלי (רפאל קלצ'קין) עם אשתו אנצ'ה (ג'טה לוקה) והגנן התימני רחמים (יוסף באשי). קטטה מתפתחת והם לבסוף מוצאים את עצמם בתוך הבריכה.
לבסוף פנינה מגלה לאהוד ויורם את מצבה האמיתי של רוזה, והדבר לא משנה את יחסם כלפיה. הם מגיעים לביתה בשכונת התקווה ויהודה מתאהב במרים.
היחסים בין רוזה ויורם יודעים עליות ומורדות על אף כיכובם יחד במופע מוצלח. יורם נמשך בתחילה לפנינה אך היא מוצאת תייר אמריקאי עשיר.
לבסוף מחוסר ברירה מסכימה רוזה להתחתן עם אהוד המבוגר והעשיר אף על פי שגם אמה חומדת אותו, אך בסוף יורם אומר לרוזה שהוא אוהב אותה והיא מבטלת את הסכמתה לאהוד. חכם משיח (אריה אליאס) מכין את טקס החתונה בין רוזה ליורם ובין יהודה למרים. אהוד מאוכזב מרוזה שביטלה את הסכמתה בטענה שהוא "מבוגר מדי" בשבילה, אך לבסוף הוא מבקש את הסכמתה של גברת שרדנה (לילית נגר) אמן של רוזה ומרים והיא נענית ברצון.
לבסוף נערכת חתונה חגיגית לשלושת הזוגות וכולם שרים עם תזמורת מזרחית בליווי רקדנית בטן את "שיר החתונה".
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
תיקי דיין: רוזה שרדנה
צביקה פיק: יורם הראל
לבנה פינקלשטיין: מרים שרדנה
לילית נגר: גברת שרדנה
אריה אליאס: חכם משיח
דוד ברוך: אהוד ברנע
מני פאר: יהודה בשן
אברהם רונאי: מר אייזן
רחל דיין: פנינה אייזן
רפאל קלצ'קין: מר דניאלי
ג'טה לוקה: אנצ'ה דניאלי
יוסי גרבר: מר קלוצמן
יוסף באשי: רחמים
ויקטור עידה: נגן קאנון
משה איש כסית: מאוריצ'יו קסיציו
הערות שוליים

| צביקה פיק |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זוהי הדרך שלי • פיק • מה עכשיו? • אריך נגן מספר 4 • קליידוסקופ • מוסיקה • המראה • עכשיו • 15 שנים • צביקה פיק שר חוליו איגלסיאס • לעשות אהבה • הלילה הוא הלילה |  |
| פסקולים | בדרנית בחצות • שלאגר • שיער |  |
| אלבומי אוסף | 12 להיטי זהב • שירי משוררים • 24 להיטים • להיטי זהב 2 • להיטיו הגדולים • אוסף פרטי • להיטי זהב • הלהיטים הגדולים • האוסף המשולש • פיק Time • להיטים במקום ה-1 |  |
| אלבומי הופעה | מעלה מעלה • בקיסריה • Maria's Honor |  |
| אלבומי מחווה | כולם שרים פיק |  |
| סרטים וסדרות | בדרנית בחצות • שלאגר • תמיד אותו חלום |  |
| מחזמרים | שיער • מרי לו |  |
| משפחה | מירית שם אור (אישה, 1975–1995) • שרונה פיק (בת) • דניאלה פיק (בת) |  |
| צביקה פיק - שירים |
| --- | --- | --- |
| זוהי הדרך שלי | "אין מדינה לאהבה" • "שני תפוחים" • "זוהי הדרך שלי" • "אני הולך לאן שאן" |  |
| פיק | "סימנים" • "שושנת פלאים" • "הרקדן האוטומטי" • "בין האצבעות" • "שמע ישראל" |  |
| מה עכשיו? | "אני אוהב אותך לאה" • "רינה טיל" • "איתך ובלעדייך" |  |
| אריך נגן מספר 4 | "חנן ועליזה" • "פרפרה" |  |
| בדרנית בחצות | "טוב להתאהב" |  |
| קליידוסקופ | "אהבה בסוף הקיץ" • "משהו נשרף לי בלב" • "דמדומים" • "השנים שחלפו" |  |
| מוסיקה | "מוזיקה (מעלה מעלה)" • "שוב נתחיל מחדש" • "מרי לו" • "נאסף תשרי" • "לא אני" • "אהבה בסוף הקיץ" |  |
| המראה | "המראה" • "אין לי איש מלבדי" • "כוכבים בדו" • "ממש כמו בהתחלה" • "מסיבת יום ששי" • "על חטא" • "שיר הפריכה" |  |
| להיטיו הגדולים | "אלה סינדרלה" • "השתקפות" |  |
| עכשיו | "מישהו אחר" |  |
| אוסף פרטי | "יש לך" |  |
| לעשות אהבה | "עוד יום" |  |
| שירים אחרים | "זה קרה לי" • "כנטות היום" • "הסבון בכה מאוד" • "בגללך" • "עם ישראל חי בקושי" • "פאטה מורגנה" • "מי שלא רוקד עומד" • "סוף" • "זיקוקי דינור" |  |
המדרשיה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  טל בכר, יאיר אגמון, נתנאל ימין
 הופק בידי:  עמרי עוזרד, יואב זאבי, טל בכר, יאיר אגמון
 תסריט:  טל בכר, יאיר אגמון, נתנאל ימין ושרון אלוביק
 תחקיר:  רחלי וסרמן, אבידן ארנברג, נתנאל ימין
 עריכה:  שרון אלוביק
 מוזיקה:  אופיר לייבוביץ'
 צילום:  גל רומבק, יניב לינטון
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  יאללה פילמס וזאבי-עוזרד
 הקרנת בכורה:  11 במאי 2023 (דוקאביב 2023)
 משך הקרנה:  70 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי
 דף הסרט ב־IMDb
המדרשיה או היה היה בית ספר (באנגלית: Once Upon a School) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2023 מאת טל בכר, נתנאל ימין ויאיר אגמון. הסרט מספר את
ההיסטוריה של מדרשית נעם בפרדס חנה, מנקודת מבטו של בוגר המוסד ויוצר הסרט טל בכר. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת התחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב בשנת 2023. ב-24 ביוני 2023 שודר הסרט לראשונה בערוץ כאן 11.
הסרט עורר סערה תקשורתית, בעיקר בקרב הציבור הדתי לאומי בישראל, וזכה לביקורות מעורבות.
תקציר העלילה

מדרשית נעם הייתה ישיבה תיכונית נחשבת, שהוקמה בשנת 1945 בפרדס חנה, אשר שמה לה למטרה לגדל דור חדש של מנהיגים דתיים-לאומים, שישנו את פני החברה הישראלית. המדרשיה העמידה למעלה משבעת אלפים בוגרים המעורים בכל שדרות החברה הישראלית, בפיקוד בכיר בצה"ל, בחינוך, בעולם הישיבות, בעולם ההיי-טק והטכנולוגיה, בפוליטיקה ועוד.
אך מספינת הדגל של הציונות הדתית, הפכה המדרשיה בשנותיה האחרונות למוסד פרוע שנשלט על ידי תלמידיו. מוסד שבו תופעות כמו אלימות, התעללויות והשחתת רכוש, הלכו והתגברו. הסרט עוקב אחרי המאורעות ההיסטוריים שהובילו לגלגולה הסופי: הלך הרוח שהובילו הרב יגל וישראל סדן, מקימי המוסד, שהעדיפו לקדם גיבוש ומנהיגות על פני משמעת וסדר. זאת תוך קיום ראיונות עם בוגרים, מורים ומנהלי עבר של הישיבה. הסרט משלב גם קטעי ארכיון, סרטים ביתיים מקוריים של התלמידים, ושיחות טלפון של טל בכר עם בוגרים על רקע מבנה המדרשיה הנטוש.
ביקורות

הסרט זכה לסיקור נרחב בכלי תקשורת רבים, המייצגים חלקים שונים במפה הפוליטית. ולצד מחמאות וביקורות חיוביות רבות, הופנו כלפי יוצרי הסרט גם טענות רבות, הנוגעות בעיקר לאופן בו מסגרו את השיח בסרט, וכיצד הציגו וערכו את הדברים בצורה סובייקטיבית שלא מספרת את סיפורו של המוסד החינוכי כראוי.
ביקורות בעיתונים הארץ וכלכליסט טענו שהיוצרים לא הלכו עד הסוף, ולא שאלו את השאלות הקשות על הקשר בין התנהלות המדרשיה לבין הביקורת שמופנית כלפי התנהלות הציונות הדתית כיום. אתר הביקורות עין הדג טוען שהסרט לא מנסה לספר סיפור קוהרנטי על המקום, אלא מתמקד במיתוס של המדרשיה, ומנסה לעמוד על המתח בלי לצבוע את הסרט בשחור או לבן.
כלי תקשורת כמו אתר סרוגים, ערוץ 7 ומקור ראשון השמיעו בעיקר ביקורות הפוכות, וטענו שהסרט מגמתי ומציג את הציונות הדתית בכלל ואת בית הספר המפואר בפרט באור שלילי בעקבות תופעות שקרו בחמש שנותיה האחרונות של המדרשייה. בין השאר כתבו שהסרט מדגיש בעיקר היבטים של אלימות ואנרכיה, ולא מתאר באופן הוגן מסורות מפוארות וראויות לשבח או את הצדדים החיוביים הרבים שהיו ללימודים שם.
תגובות הקהל

יוצרי הסרט משתפים שמאז הפצתו הם מקבלים תגובות רבות ומעורבות גם מהקהל. באופן אישי וגם ברשתות החברתיות. טל בכר מספר בראיון לערוץ 7: ”לטלפון האישי שלי מגיעות הרבה מאוד תגובות אוהדות שהסרט עוצמתי ומפתח מחשבה, ומגיעות גם תגובות שליליות עד כדי גידופים ומאוד כואב לי להכאיב או להכעיס אנשים”. בפוסט שפרסם יאיר אגמון בפייסבוק נכתב: ”ידעתי שהסרט שלנו יעורר זעם ויפגע באנשים שלמדו במוסד בשנותיו היפות, אבל לא שיערתי לאיזה דציבלים הכעס הזה יגיע. כתבתי את זה כבר, ואני כותב את זה שוב. זכינו, זכינו ממש! שהסרט שלנו מעורר כאלה הדים, ומייצר כאלה דיוני עומק, בתקשורת, ברשתות החברתיות, ובקבוצות הוואטסאפ הגועשות”.
הערות שוליים

↑  המדרשיה באתר דוקאביב
↑   שני ליטמן, "המדרשיה": אתוס דתי־לאומי של כאוס, פראות וסכנה, באתר הארץ, 12 במאי 2023
↑  רותה קופפר, ונדליזם בליגת הקיסוס, גרסת הציונות הדתית, באתר כלכליסט, 25 ביוני 2023
↑  יהונתן צרויה, ביקורת: המדרשיה, אתר עין הדג, 27 ביוני 2023
↑  צבי שיימן, ‏יצאתי מהסרט על המדרשיה, עם תחושה של הלוויה, באתר "סרוגים", 15 במאי 2023
↑  ידידיה שלמן, משה הררי בוגר המדרשיה: הייתי חוזר לעוד ארבע שנים, גאה במקום, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2023
↑    ריקי רט, ‏"נעשה כאן עוול. זה לא סרט על המדרשייה, אלא סרט על אנרכיה", בעיתון מקור ראשון, 6 ביולי 2023
↑  עוזי ברוך, במאי הסרט "המדרשיה" לערוץ 7: לא מתחרט, חשוב ללמוד ממה שהיה, באתר ערוץ 7, 27 ביוני 2023
↑  יאיר אגמון, פוסט באתר פייסבוק
עיר האוהלים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אריה להולה
 הופק בידי:  ברוך דינר
 תסריט:  ברוך דינר
 שחקנים ראשיים:  אורנה פורת
 מוזיקה:  הנס מאי, ידידיה אדמון
 צילום:  יעקב יונילוביץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1951
 משך הקרנה:  32 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיר האוהלים (Tent City) הוא סרט קולנוע ישראלי קצר מסוגת דוקו-דרמה בבימויו של אריה להולה לפי תסריט של ברוך דינר שגם הפיק אותו.
הפקה והפצה

הסרט צולם במעברת בית ליד בסוף שנת 1950 בהפקת חברת "אולפני הסרטה בישראל" (אולפני הרצליה). את הרעיון לסרט קיבל ברוך דינר לאחר ביקור במעברת בית ליד. המוזיקה נכתבה בידי המלחין היהודי הנס מאי (אנ') ששילב בפסקול לחנים של ידידיה אדמון. עלילה הסרט מסופרת בעברית בקולו של הילד משה שעלה עם סבו מעיראק. עריכת הסרט נעשתה בלונדון, שם גם נערכה הקרנת הבכורה שלו, במרץ 1951, לפני הסגל הדיפלומטי בעיר.
ביולי 1951 נערכה הקרנה של הסרט בניו יורק לפני משלחות האו"ם של מספר מדינות.
בספטמבר 1951 הוצג הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה לביקורות חיוביות.
ביוני 1952 זכה הסרט בפרס ראשון בפסטיבל סרטים בבוסטון.
הסרט שמור בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג ובספריית סינמטק תל אביב.
תקציר העלילה

עולים חדשים ממדינות שונות מגיעים למחנה העולים בבית ליד. מחנה גדול המורכב משורות רבות של אוהלים. הם מקבלים ציוד אישי והמדריך יצחק מחלק אותם לאוהלים. לאוהל מס' 175 נכנסת משפחת ליכטנשטיין, הורים ובנם אגון. הם פליטי שואה מגרמניה. יצחק מכניס לאותו אוהל גם זוג פליטים מעיראק, את הילד היתום משה טביב וסבו נסים.
המרחק בין המשפחות רב - תרבות שונה, שפה שונה, הרגלים ומנהגים שונים. הגרמנים מביטים על העיראקים בבוז ובהתנשאות. משה מנגן בחליל ואגון חוטף אותו מידו. מתחילה ריצה והתגוששות לבסוף מחלל משה ואגון מתרצה ומתחילה ידידות בין שניהם שעוברת עד מהרה גם למבוגרים.
המורה מבקשה מהילדים לצייר, משה מצייר אוהלים ויעל מציירת גדר תיל עם צלבי קרס.
עם ההתקרבות בין המשפחות הם עורכים קבלת שבת וגב' ליכטנשטיין (אורנה פורת) מדליקה חמישה נרות שבת לכבוד כולם.
לבסוף מתחילים לבנות בתי שיכון בסמוך לעיר האוהלים עד שנופל האוהל האחרון ומתגלה השיכון. בסוף הסרט מתקין הסבא נסים מזוזות במשקופים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אורנה פורת: גב' ליכטנשטיין
ולטר בך: מר ליכטנשטיין
אורי אדלמן: אגון ליכטנשטיין
נסים חביב: נסים טביב
אפרים פנחס: משה טביב
מרים פלוטקין: מורה
יצחק גרוסקליק: המדריך יצחק
הערות שוליים

1 2 3  ב. דוד, <<עיר האוהלים>> - סרט ישראלי סוציאלי, דבר, 22 בדצמבר 1950
↑  סרט ישראלי מוצג לפני הסגל הדיפלומטי, הארץ, 19 במרץ 1951
↑  סרטים ישראלים - הצגה לפני נציגי האו"ם, דבר, 13 ביולי 1951
משלחות או"ם נכחו בהצגת סרטים ישראליים, דבר, 9 ביולי 1951
↑  ב. דוד, הצלחה גדולה לסרט הישראלי "עיר האוהלים", דבר, 14 בספטמבר 1951
הצלחה ל"עיר האוהלים" בפסטיבאל הסרטים בוונציה, על המשמר, 9 בספטמבר 1951
↑  פרס ראשון בפסטיבל בוסטון לסרט הישראלי "עיר האוהלים", דבר, 13 ביוני 1952
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599018505171
בן-גוריון, אפילוג

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יריב מוזר
 הופק בידי:  יריב מוזר יעל פרלוב פטריק וינוקר ג'ולייט גוז'ון
 תסריט:  יריב מוזר
 עריכה:  יעל פרלוב
 שחקנים ראשיים:  דוד בן-גוריון קלינטון ביילי
 מוזיקה:  ג'ון קלטוניק
 צילום:  דניאל גל
 מדינה:  ישראל ישראל צרפת צרפת
 הקרנת בכורה:  13 ביולי 2016 (פסטיבל הקולנוע ירושלים)
 משך הקרנה:  70 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי
 פרסים:  זוכה פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
בן-גוריון, אפילוג הוא סרט תיעודי ישראלי-צרפתי משנת 2016 אותו כתב וביים יריב מוזר וערכה יעל פרלוב. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-13 ביולי 2016 במסגרת תחרות הסרט התיעודי של פסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2017.
אודות הסרט

בשנת 1968 נערך ריאיון מצולם עם דוד בן-גוריון, בביתו שבשדה בוקר. בזמן הריאיון בן-גוריון היה בן 82. הראיון התקיים מספר חודשים לאחר מותה של פולה, רעייתו של בן-גוריון, חמש שנים אחרי שפרש מהפוליטיקה הישראלית וחמש שנים לפני מותו, ב-1 בדצמבר 1973. את הריאיון, שצולם במשך שש שעות ושמעולם לא הוקרן, ניהל העיתונאי הבריטי קלינטון ביילי, והוא התקיים בשפה האנגלית.
חומרי הגלם המצולמים של הריאיון, על גבי גלגלי פילם 35 מ"מ נמצאו על ידי הבמאי יריב מוזר והעורכת יעל פרלוב בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג, אך ללא סלילי הסאונד. מוזר ופרלוב החלו בניסיונות לאתר את סלילי הסאונד, ובסופו של דבר מצאו אותם בארכיון בן-גוריון שבמכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, ופעלו לשיחזור הריאיון המקורי, תוך כדי שהם מתעדים את עבודתם. הסרט נוצר בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
על בסיס הראיון המשוחזר, תוך שילוב סרטי תעודה נוספים (בהם "The Old Young Man" בבימויו של שלמה סוריאנו וכן "הכנסת" בבימויו של נתן גרוס) יצרו מוזר ופרלוב את "בן-גוריון, אפילוג". סרט תיעודי זה מציג את בן-גוריון עורך חשבון נפש עם חייו, עברו הפוליטי ומעמדו בהיסטוריה המודרנית של עם ישראל.
משתתפים

דוד בן-גוריון
קלינטון ביילי
פולה בן-גוריון
יריב מוזר
יעל פרלוב
ביקורות

שמוליק דובדבני, מבקר קולנוע עבור ynet, כתב כי מדובר ב-"סרט תיעודי מרגש למדי" וכי אף פעם לא מאוחר מדי "לשמוע את דברי התוכחה של המנהיג, עתה מובס, מריר ופורש, ולהבין עד כמה הפניות הלא נכונות שנטלו כמה מהבאים אחריו הביאו את המדינה הזו למצבה הנוכחי".
בביקורת טלוויזיה שפורסמה באתר וואלה! NEWS, כתב איימן סיכסק כי מדובר ב-"דיוקן אינטימי, ערוך להפליא".
הערות שוליים

↑   The Spielberg Jewish Film Archive - The Old Young Man, סרטון  באתר יוטיוב
↑  שמוליק דובדבני, "בן גוריון: אפילוג": הזקן חוזר ונותן על הראש, באתר ynet, 1 במרץ 2017
↑  איימן סיכסק‏, פגז מהעבר: "בן גוריון, אפילוג" הוא מסמך נבואי על ישראל המודרנית, באתר וואלה, 21 ביוני 2017
| פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שאנן שיא (1991) • שנת 66' הייתה טובה לתיירות (1992)  • סנג'ין (1993)  • אל תגעו לי בשואה (1994)  • באבא לובה (1995)  • בית שאן: סרט מלחמה (1996)  • האולימפיאדה הראשונה של אמא (1997)  • יומן ראש הממשלה (1998) • הקומדיאנטים (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | רשימת אהבה (2000) • תומר והשרוטים (2001) • מייק ברנט - לס מואה ט'מה (2002) • ההרוג ה-17 (2003) • את שאהבה נפשי (2004) • 18 קילו אהבה (2005) • סובנירים (2006) • מרגל השמפניה (2007) • ילדי השמש (2008) • שיטת השקשוקה (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | חיים יקרים (2010) • הדירה (2011) • הצלמניה (2012) • שומרי הסף (2013)  • הנסיך הירוק (2014) • שיח לוחמים. הסלילים הגנוזים (2015) • פרינסס שואו (2016) • בן-גוריון, אפילוג (2017) • ארץ זרה (2018) • יונתן אגסי הציל את חיי (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה העשרים ואחת | לאה צמל, עורכת דין (2020) • שפר בדרך להוליווד (2021) • מחברות שחורות (2022) • אם זה נגמר - ענבל פרלמוטר (2023) • הדונם של סבתא (2024) |  |
מלח ים (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  איתי לב
 הופק בידי:  איתי לב, עודד רז
 תסריט:  איתי לב
 עריכה:  רוני בן-גל, אביגיל דהן
 שחקנים ראשיים:  יעל רייך ליאת גליק איתי לב יפתח קליין עומר ברנע
 מוזיקה:  חיים לרוז
 צילום:  רומן לינצקי ודריה דנציג
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  13 ביולי 2012
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט עצמאי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלח ים הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי עצמאי מסוגת הדרמה הקומית. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2012 והוא פרי עטו, בבימויו ובהפקתו של איתי לב.
עלילה

חבורת אנשי קולנוע נוסעים למלון בים המלח, בו נערכת הצגת הבכורה של הסרט "דמדומי זריחה". בוקובזה (איתי לב), הוא במאי הסרט. דני (יעל רייך), היא כוכבת הסרט וזוגתו של במאי הפרסומות (ליאור מילר). בזמן הסופשבוע פוגשת דני את תמרה (ליאת גליק) מאהבתה מהעבר ששבה מברלין, שהייתה בעבר מאהבתו של בן-זוגה. ליאור (יפתח קליין) הוא מנהל המלון.
את הסרט מקריינת מריה, נערת התסריט הרוסיה, שכמעט ולא רואים אותה בסרט עצמו.
אודות ההפקה

בשנת 2005 הכריז הבמאי איתי לב על סדרה בת חמישה סרטים שכל אחד מהם יצולם במהלך סופשבוע אחד באתר אחר. מלח ים הוא הסרט הראשון בסדרה. הסרט השני בסדרה, "צ'ה צ'ה צ'ה", המתרחש בצפת, כבר צולם,
הסרט צמח מתוך עבודה משותפת של קבוצת חברים שהכירו במועדון הברקפסט קלאב התל אביבי. יעל רייך המשחקת בסרט בתפקיד השחקנית הראשית, היא דוגמנית בינלאומית בעברה, חסרת ניסיון במשחק. יניב המאירי, בן זוגה של רייך, הוא מבעליו של הברקפסט קלאב.
שלושה שבועות לפני התחלת הצילומים, ליאור אשכנזי, הכוכב הראשי שייעד איתי לב לסרט, לא ענה ולא החזיר טלפונים. אשכנזי גם החזיק בעותק היחיד של התסריט. בגלל שאשכנזי נעדר, החליט לפרוש מהסרט גם אדם הורוביץ, שהיה אמור לגלם את דמותו של במאי הסרט. לב פנה לעומר ברנע כדי שיחליף את אשכנזי. לתפקיד הבמאי ליהק לב את עצמו. זמן קצר לפני הנסיעה לים המלח טלפן לב לזבולון מושיאשווילי והציע לו לגלם את דמותו של מפיק הסרט, מושיאשווילי הסכים מייד.
לב קיבל מקרן הקולנוע הישראלי 10,000 דולר לפיתוח התסריט (בתום הצילומים זכה הסרט להשלמת הפקה בגובה 25 אלף דולר). הוא החליט להפוך סכום זה לתקציב הכולל של ההפקה. עודד רז היה מפיק שותף ביחד עם איתי לב. מכיוון שלרשות ההפקה עמדו 50,000 שקלים בלבד, בנה רז תוכנית עסקית לסרט דל תקציב. הם החליטו שאת כל הדרוש לסרט יקבלו בחינם או בהשאלה תמורת חסויות. איריס טובול הייתה אחראית על כך. כל הצוות הטכני והשחקנים עבדו ללא תשלום, תמורת חמישה אחוזים מהרווחים העתידיים, אם יהיו.
בסיור לחיפוש אתר צילומים בים המלח, נפגשו עם מנהל מלון שרתון ים המלח. הוא נתן להם בחינם סוויטה למשך שבוע, בתמורה לפרסומת, למלון שלו. בסיור נוסף בחוף 'ביאנקיני' בים המלח, הסבירו שבכוונתם לצלם שם סצנת מסיבה, וקיבלו בחינם לינה ואוכל למשך כל השבוע. הם השכירו מחברת אלדן רכב בחינם. קיבלו ציוד צילום בעלות מאוד נמוכה. חבר של איתי לב עבד בחברת שליחויות, אחד מאנשי הצוות נהג במשאית, שהעבירה ציוד מתל אביב בשישי והחזירו אותה במוצאי שבת. הם גם קיבלו תקליטן תמורת חסות.
"מלח ים" צולם בים המלח במרץ 2005, ב-7 ימים רצופים, וב-18 שעות צילום כל יום. מתוכם חמישה ימי צילום במלון שרתון ויומיים נוספים בחוף ביאנקיני. שלושים השחקנים ואנשי הצוות התגוררו בסוויטה בת חמשת החדרים במלון, שם גם אוחסן הציוד וצולם רוב הסרט.
במהלך הצילומים איתי לב שיכתב את התסריט ואילתר את הסצנות בשיתוף השחקנים. חלק מהסצנות קרו באמת, במהלך שהותו של הצוות במקום והבמאי ניצל את ההזדמנות, צילם אותן והכניס אותן לסרט. חן יאני, ששיחקה בסרט, שרה את שיר הנושא שלו, גרסת כיסוי לשיר "אף פעם לא תדעי", שכתב והלחין שלמה ארצי.
הסרט צולם במצלמת JVC, שהייתה חדשה אז, בפורמט של 24 פריים לשנייה. בדיעבד התברר להם שכמעט שאין אף תוכנת עריכה בארץ ובעולם שניתן לערוך בעזרתה את הפורמט הזה. עריכת הסרט התעכבה בשנה עד שהגיעו תוכנות המרה מתאימות. בשלב העריכה החליף איתי לב מספר עורכים ולבסוף ערך את הסרט בעצמו.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2010, בו התחרה על פרס וולג'ין, הסרט נערך שוב, בפעם הרביעית ועלה בסינמטק תל אביב ב-13 ביולי 2012 והוקרן בו עד ל-26 באוגוסט 2012.
השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
יעל רייך: דני
ליאת גליק: תמרה
יפתח קליין: ליאור
איתי לב: בוקובזה, במאי הסרט
ליאור מילר: במאי פרסומות, בן זוגה של דני
חן יאני: הדס
זבולון מושיאשווילי: מפיק הסרט
עג'מי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ירון שני סכנדר קובטי
 הופק בידי:  מוש דנון טליה קליינהנדלר
 תסריט:  ירון שני סכנדר קובטי
 עריכה:  ירון שני סכנדר קובטי
 שחקנים ראשיים:  פואד חבש איברהים פריג' סכנדר קובטי שאהיר כבהא ערן נעים
 מוזיקה:  רביע בוכרי
 צילום:  בועז יהונתן יעקב
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 חברה מפיצה:  רשת
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במאי 2009 (פסטיבל קאן)
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  ערבית ישראלית עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  עג'מי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   ajami
 פרסים:  5 פרסי אופיר, בהם בפרס הסרט הטוב ביותר; מועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר
 www.kino.com/ajami/
 דף הסרט ב־IMDb
 
עג'מי (בערבית: عجمي) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2009 מאת ירון שני וסכנדר קובטי, שעלילתו מתרחשת בשכונה היפואית עג'מי. כל שחקני הסרט, שחלקם תושבי שכונת עג'מי במציאות (כולל הבמאי-שחקן סכנדר קובטי), הם חסרי ניסיון קודם במשחק. עלילת הסרט מבוססת על אירועים שהתרחשו במציאות. הסרט זכה ב-5 פרסי אופיר, בהם בפרס הסרט הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אך לא זכה. שני וקובטי הכירו במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים שם עשו פרויקט קצר משותף על שכונת עג'מי, בעקבותיו עבדו יחד יותר משבע שנים על כתיבת התסריט ובימוי הסרט, כולל סדנאות משחק והכנה לצוות השחקנים הלא מקצועיים.
עלילה

עלילת הסרט בנויה מחמישה פרקים ושוזרת באופן מורכב מספר סיפורים מקבילים, שמקום התרחשותם המרכזי הוא שכונת עג'מי שביפו. הגיבורים הם ברובם צעירים מוסלמים ונוצרים. בסרט יש הצצה על החברה הערבית רוויית הפשיעה האכזריות והשקרים.
בני השכונה שקועים עד צוואר במעגלי פשעים אלימים, סחר בסמים ונקמת דם.
קו העלילה העיקרי מתאר את סיפורו של עומר, צעיר יפואי מוסלמי שבן משפחתו פצע בן למשפחת פשע מהדרום בעת שהאחרון פרץ למסעדתו, ודרש דמי חסות, והפך אותו לצמח. כתוצאה מכך נקלעת משפחתו למעגל דמים עם המשפחה הבדואית על רקע נקמת דם, ונדרשת לשלם כופר כדי להינצל. הוא בוחר לממן את הכופר על ידי ביצוע עסקת סמים. עומר מאוהב בבתו של מסעדן נוצרי עשיר, אבו אליאס, בעל מהלכים בעולם הפשע. מסיפור זה מתפצלים קווי עלילה מקבילים שגיבוריהם הם מאלֶכּ, נער פלסטיני תושב השטחים, שעובד במסעדתו של אבו אליאס, ונזקק לסכום כסף גדול לצורכי טיפול באמו החולה; דנדו, קצין משטרה יהודי הנאבק בפשיעה ביפו, ובמקביל מתמודד עם היעלמותו של אחיו החייל; ובינג' (בגילומו של הבמאי סכנדר קובטי), טבח המבקש לעזוב את השכונה ולעבור לנווה צדק עם חברתו היהודייה, אך מסתבך גם הוא בפרשות סמים ורצח.
חלקים מן הסרט מובאים מנקודת המבט של נסרי, אחיו הצעיר של עומר, כעלילת-קומיקס מצוירת (אשר צוירה על ידי אמן הקומיקס מיש רוזנוב) שבהם מתועדות הדמויות הראשיות ברגעי מפתח בעלילה.
סיפורי הדמויות שזורים זה בזה, ומובאים בדילוגים קדימה ואחורה בזמן, שבאמצעותם מתגלים דברים מפתיעים וסצנות שכבר נצפו (אך הן מאוחרות יותר בזמן העלילה) מוארות באור חדש. האווירה בסרט טעונה במתח ובאלימות, אך גם בחסד אנושי ואמפתיה בלתי רגילים.
תגובות

"עג'מי" התקבל באהדה רבה מצד מבקרי הקולנוע בישראל. מאיר שניצר הגדירוֹ כ"הישג מופלא ומפתיע" ושיבח את כל מרכיביו: התסריט, הבימוי, הדיאלוגים והצילום. שניצר, וכמוהו גם המבקר שמוליק דובדבני (ynet), השוו את הסרט לסרטיו המוקדמים של פייר פאולו פזוליני שהתרחשו אף הם באזורי מצוקה, ושיחקו בהם שחקנים לא מקצועיים. הסרט הושווה גם לסרטי הפשע "עיר האלוהים" ו"גומורה" על רקע עיסוקו בנושא הסחר בסמים ביפו.
זהו הסרט דובר הערבית הראשון שנשלח מטעם ישראל להתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר מאז "אוונטי פופולו". זהו גם הסרט השני שהועמד לזכייה בפרס שהשפה העיקרית בו היא ערבית, כאשר הראשון היה "גן עדן עכשיו" שייצג את הרשות הפלסטינית.
הסרט זכה להצלחה מסחרית, ובמהלך הקרנתו בבתי הקולנוע בישראל צפו בו כ-165,000 צופים. בכך הפך לשני ברשימת הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בשנת 2009, אחרי "סיפור גדול".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | הסרט העלילתי הטוב ביותר | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | הבמאי הטוב ביותר | ירון שני וסכנדר קובטי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | תסריט המקורי הטוב ביותר | ירון שני וסכנדר קובטי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | העריכה הטובה ביותר | ירון שני וסכנדר קובטי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | רונה דורון | מועמדות | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | הפסקול הטוב ביותר | איתי אלוהב, ארז עיני | מועמדות | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | רביע בוכארי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | העיצוב האמנותי הטוב ביותר | יואב סיני | מועמדות | ‏ |
| 2009 | פרס אופיר לשנת 2009 | הצילום הטוב ביותר | בועז יהונתן יעקב | מועמדות | ‏ |
| 2009 | פסטיבל הקולנוע בקאן | פרס מצלמת הזהב | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל הקולנוע ירושלים | פרס וולג'ין | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל הסרטים של לונדון | סרט הביכורים הטוב ביותר | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | מכון הסרטים האמריקאי | ציון לשבח | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל ולנסיה | פרס השני | עג'ימי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל ולנסיה | הבימוי הטוב ביותר | ירון שני וסכנדר קובטי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל סלוניקי | הסרט הטוב ביותר | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל סלוניקי | התסריט הטוב ביותר | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל סלוניקי | חביב הקהל | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה | הסרט הזר הטוב ביותר | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פסטיבל הקולנוע של טאלין | הסרט הטוב ביותר | עג'מי | זכייה | ‏ |
| 2009 | פרס האקדמיה האירופית לקולנוע | סרט הביכורים הטוב ביותר | עג'מי | מועמדות | ‏ |
| 2010 | פרס אוסקר | פרס הסרט הזר הטוב ביותר | עג'מי | מועמדות | ‏ |