stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמן באלק
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

באלק נולד ב-7 בדצמבר 1893 בדנציג שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. אביו, וילהלם באלק, היה גנרל לויטננט בצבא הפרוסי ומפקד דיוויזיה במלחמת העולם הראשונה, שקיבל את עיטור הפור לה מריט, סבו היה קצין בצבא הבריטי ברגימנט ארגייל וסאטרלנד, ואילו אב-סבו היה קצין בלגיון הגרמני של המלך ושירת תחת פיקוד הדוכס מוולינגטון. בשנת 1913 התגייס באלק לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד הרובאים ההנוברי ה-10. באלק לחם במלחמת העולם הראשונה בחזיתות השונות, והיה מועמד לקבלת עיטור הפור לה מריט, אך עקב סיום המלחמה לא קיבל את העיטור.
לאחר המלחמה נשאר באלק ברייכסווהר, וב-1922 הועבר לרגימנט הפרשים ה-18 ושירת בו במהלך 12 השנים הבאות. בשנת 1935 הוא מונה למפקד גדוד רוכבי האופניים ה-1 בטילזיט, אשר הפך בסתיו 1937 לגונדת רוכבי האופניים ה-1, וב-1 בפברואר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה שירת באלק כקצין מטה במפקדת המפקח הכללי על היחידות הממונעות, ובאוקטובר 1939 מונה למפקד רגימנט הרובאים הממונע ה-1, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-1, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת. על הצלחתו בקרבות קיבל באלק ב-3 ביוני את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-1 באוגוסט הועלה באלק לדרגת אוברסט, ובסוף 1940 מונה באלק למפקד רגימנט הפאנצר ה-3, ופיקד עליו במהלך המערכה על יוון. ב-15 במאי 1941 מונה באלק למפקד חטיבת הפאנצר ה-2 שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, וביולי 1941 מונה באלק לקצין במטה המפקח הכללי של כוחות השריון. במאי 1942 מונה באלק למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11 עימה לחם במהלך מתקפת הקיץ ב-1942. לאחר כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד הוכפף באלק והדיוויזיה שבפיקודו לקורפוס הפאנצר ה-48 ולחם עמו במבצע סערת חורף. על הצלחתו בקרבות קיבל ב-20 בדצמבר 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, וב-4 במרץ 1943 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות. ב-3 באפריל 1943 מונה באלק למפקד דיוויזיית גרוסדויטשלנד, וב-2 בספטמבר 1943 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-14 בחזית האיטלקית, ולחם עמו בקרב סלרנו. ב-1 בנובמבר 1943 הועלה באלק לדרגת גנרל חיל השריון, וב-15 בנובמבר חזר באלק לחזית המזרחית ומונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-48 עמו לחם בבלימת מתקפת החורף הסובייטית. ב-31 באוגוסט 1944 קיבל באלק את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים, ולמחרת מונה למפקד ארמיית הפאנצר הרביעית, והצליח להדוף עימה כמה מהמתקפות הסובייטיות. ב-21 בספטמבר 1944 מונה באלק למפקד קבוצת ארמיות G בחזית המערבית, אולם לאחר שהורה על נסיגת הארמייה ה-19 אל מעבר לנהר הריין הועבר מתפקידו, ומונה למפקד הארמייה השישית בהונגריה. במהלך הקרבות בבודפשט פיקד באלק על קבוצת הארמיות באלק שכללה בנוסף לארמייה השישית את הארמיות ההונגריות הראשונה והשלישית. לאחר קרבות עזים בהונגריה נסוג באלק לשטיריה שבאוסטריה, וב-8 במאי נכנע באלק בראש כוחותיו לגנרל הוראס מק'ברייד מפקד הקורפוס ה-20 האמריקאי, שהיה חלק מהארמייה האמריקנית השלישית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

באלק שוחרר מהשבי ב-1947. ב-1948 נשפט באלק על חלקו ברצח יוהאן שוטקה שהוצא להורג ללא משפט בתקופת פיקודו על קבוצת ארמיות G, לאחר שנמצא שיכור בשעת קרב ומשום כך לא סיפק ירי ארטילרי לסיוע. באלק נמצא אשם ונגזר עליו 3 שנות מאסר, שהופחתו לאחר מכן לשנה וחצי. לאחר שחרורו השתתף בכמה סמינריונים על המלחמה, וב-29 בנובמבר 1982 מת באלק באשפרג והוא בן 89 שנים.
פסק דין ריי נגד בלייר

ריי נגד בלייר היה פסק דין שניתן בידי בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1952. במוקד פסק הדין עמדה שאלת האלקטור הסורר. האם יש זכות למפלגה הדמוקרטית באלבמה לדרוש מכל מי שמעוניין להתמודד על תפקיד אלקטור בחבר האלקטורים להתחייב להצביע לכל מועמד שהמפלגה הדמוקרטית תציב. רוב השופטים השיבו על השאלה בחיוב. הם אמנם לא הכריעו שניתן להטיל סנקציות על האלקטור אם יפר התחייבותו (דבר שחוקיותו אושרה רק בפסק דין צ'יאפאלו נגד וושינגטון, פסק דין מאוחר בהרבה מ-2020). אבל הם קבעו שהמבנה המפלגתי שלבשה הפוליטיקה האמריקנית אחרי כינון החוקה והעובדה ששמות האלקטורים כבר מוסרים מפתקי ההצבעה תואמים למצב שבו האלקטור יהיה נטול שיקול דעת.
בדעת המיעוט קבע השופט רוברט ה. ג'קסון בהסכמת השופט דאגלס, שהחוקה מאפשרת לאלקטורים חופש הצבעה. אף שקיים מנהג שהאלקטור מצביע לפי מפלגתו אין ביכולת המנהג לבטל חוקה. הוא השווה את מצב חבר האלקטורים בעקבות הפסיקה לצפידת מוות. השופט הביע אהדתו לרעיון שלפיו חבר האלקטורים כולו יבוטל והנשיא ייבחר בבחירה ישירה. ברקע העתירה עמדה הגישה הגזענית של מועמדים לאלקטורים שלא רצו להצביע בעד מועמד ארצי שהמפלגה תכתיר ושיהיה אוהד לזכויות השחורים. אף על פי כן הטעים השופט ג׳קסון שבטווח הארוך ובנסיבות העתיד המשתנות אין זה פרוגרסיבי או ליברלי לאפשר למנגנון המפלגה הארצי לכפות רצונו על אלקטורים מדינתיים וליטול מהם את שיקול הדעת.
הערות שוליים

↑  https://supreme.justia.com/cases/federal/us/343/214/
טירידאטס הראשון, מלך ארמניה

טירידאטס הראשון או טרדאט הראשון (בארמנית: Տրդատ Ա – "טרדאט אראג'ין" ("דרתאד" בארמנית המערבית, בפרתית: 𐭕𐭉𐭓𐭉𐭃𐭕, ביוונית: Τιριδάτης A ', בלטינית: Tiridates I' ,‏ המאה ה-1 לפנה"ס) היה מלך ממלכת ארמניה העתיקה. התאריכים של לידתו ומותו אינם ידועים. שלט בשנים 50–52 או אולי 56–59 ושוב בשנים 62–82 לספירה. טרידאטס היה בן לשושלת הארשקית הפרתית ומייסד הענף שלה ששלט בארמניה עד שנת 428.
היה בנו הקטן של המלך הפרתי וונונס השני ואחיו של המלך וולוגאסס הראשון. בשנת 66 לספירה הוכתר ברומא כמלך ארמניה על ידי הקיסר הרומי נרו, במסגרת הניסיון להביא להסכמה בין שני הצדים היריבים – האימפריה הרומית והאימפריה הפרתית. נקבע שמלך ארמניה יהיה נסיך פארתי אך מצד שני, שמינויו יאושר על ידי הרומאים. למרות שארמניה הפכה ל"מדינה קליינטית" של רומא, בפועל הייתה לחלק מהאימפריה הפרתית.
בנוסף להיותו מלך, היה טרדאט הראשון גם כהן דת זורואסטרי ובפמלייתו ברומא בשנת 66 השתתפו כמה אמגושים. לפי החוקר פראנץ קימון טרידאטס קידם את התפתחות פולחנו של מיתרה שהיה לדידו גרסה בהשפעה רומית של הזורואסטריזם.
בימי שלטונו החל טרדאט להנהיג רפורמות במנגנון המנהלי של הממלכה הארמנית, ומגמה זו הומשכה על ידי יורשיו לשלטון. במסגרת זו אימצה הממלכה הארמנית מנהגים ונוהלים ממקור איראני.
השם

השם טרדאט הוא צורה מקוצרת של השם הפרתי טירידאט, כלומר "מתנת טיר". טיר היה האל הפרתי והארמני של הספרות, המדע והאמנות. דמותו של אל זה התבססה על האל טישטריה שבספר "אווסטה" וזוהתה והתמזגה בתקופה ההלניסטית עם האל היווני אפולו.
ביוגרפיה > עלייתו

טרדאט היה בנם של מלך וונונס השני של הפרתים ושל פילגש יווניה והאח הקטן של מלכי הפרתים לעתיד וולוגאסס הראשון, פקורוס ואולי גם של אוסרואס הראשון. אין פרטים על שנות ילדותו ונעוריו. ידוע רק כי שהה שנים רבות בצפון מדי-אטרופטנה, במחיצת אביו שכיהן שם כמושל מטעם המלך הפרתי גוטארזס השני.
בשנת 51 פשט הפרומגיסטראט הרומי של קפדוקיה, יוליוס פאיליגנוס, לארמניה והחריב אותה. באותן שנים ארמניה נשלטה על ידי רדמיסטסוס מאיבריה. האחרון רצח את דודו וחמיו, המלך מיטרידאטס, ואת משפחתו, אחרי שהצליח למשוך לצידו באמצעות שוחד את חיל המצב הרומאי שהגן על המלך במבצר גרני (גורנאה) וגרם למיטרידאטס, להסגיר את עצמו לידיו. מבלי לקבל הוראות, פאיליגנוס הכיר ברדמיסטוס כמלך חדש של ארמניה. המושל הרומי בסיריה, אומידיוס קוואדרטוס שילח לארמניה לגיון בפיקודו של הלווידיוס פריסקוס כדי לתקן את הטעות אבל בסופו של דבר ויתר על המבצע על מנת להימנע ממלחמה עם הפרתים.
בשנת 52 המלך הפרתי וולוגאסס הראשון שלא ראה בעין יפה את ההפיכה בארמניה, החליט להתערב. הוא פלש לארמניה, כבש את הבירה ארתאשאט (ארטקסאטה) והמליך בה את אחיו הצעיר טירידאטס או טרדאט.. היה בכך הפרה של הסכם בין הקיסר אוגוסטוס לפרתים, לפיו היו קיסרי רומא זכאים למנות את מלכי ארמניה ולהכתירם. אך וולוגאסס טען כי כס המלכות הארמני שייך לאבותיו ושנתפס שלא בצדק על ידי טוען לכתר שרצח את המלך החוקי. בגלל מחסור ומגפה בימי החורף ובעקבות מהומות בארצו – מרד בנו ורדנס – נאלץ וולגאסס לסגת, מה שאיפשר לרדמיסטוס לשוב ולנקום במתנגדיו המקומיים. אולם אלו מרדו והדיחו אותו בשנית ובתחילת שנת 55 החזירו לשלטון את טירידאטס.
רדמיסטוס נמלט יחד עם אשתו ההרה, זנוביה, בזמן הבריחה אפסו כוחותיה והיא ביקשה ממנו לדקור אותה למוות כי העדיפה למות מאשר ליפול בשבי. רדמיסטוס עשה כבקשתה והשליך אותה למי הנהר אראס. הסתבר כי זנוביה לא מתה. היא נמשתה מהנהר על ידי רועי צאן שהביאו אותה בפני המלך טרדאט. המלך קיבל אותה בכבוד בתור בת המשפחה המלכותית. רדמיסטוס הצליח להגיע לאיבריה, אך כעבור זמן קצר הוא נרצח שם.
ביוגרפיה > המלחמה עם רומא והדחתו

טרדאט השליט בארמניה את הגמוניית הפרתים, מה שנגד את מדיניות הרומאים שהביעו את אי שביעות רצונם מהשפעתם הגוברת של הפרתים בשערי האימפריה. בשנת 58 שיגר הקיסר נרו לארמניה את הגנרל גנאיוס דומיטיוס קורבולו, בראש צבא גדול, על מנת להחזיר לשלטון מלך שהיה "קליינט" – בן חסות של רומא.
את ארמניה הקטנה (ניקופוליס שבפונטוס וסאטאלה) העניקו הרומאים לאריסטובולוס מחלקיס, צאצא לבית החשמונאים ולהורדוס הגדול, בעוד סוהאימוס מאמסה (חומס) קיבל את ארמניה סופנה (עד שנת 60 או אולי עד הסכם ראנדאיה ב-63 כשהיא חזרה לארמניה).
באביב 58 חדר קורבולו מקפדוקיה לארמניה הגדולה ובקיץ התקרב דרך טארון אל עיר הבירה ארטאשאט. בטארון כמה מהמפקדים הרומאים נהרגו במארב. בו זמנית נתקפה ארמניה מצפון על ידי פרסמאנס הראשון, מלך איבריה, ומדרום-מערב על ידי אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה.
בעזרת אחיו, שלח טירידאטס, יחידות זריזות במטרה להתיש את הרומאים באמצעות פשיטות מהירות. קורבולו הגיב באותו מטבע ושלח את בני המושקים לשדוד את אזורי הספר של ארמניה. טירידאטס נאלץ לנטוש את הבירה. העיר נכבשה על ידי קורבולו והוצתה באש. טיגרנוקרט הסגירה את עצמה ללא קרב. ברגע זה הסכימו רוב הארמנים להפסיק את ההתנגדות ולקבל את השליט שיוצע על ידי רומא.
ביוגרפיה > החלפתו בטיגראנס השישי

נרו, הקיסר הרומי החדש, העניק את כתר ארמניה לנסיך ארמני שהתחנך ברומא, צאצא האחרון של מלכי קפדוקיה, הנכד של גלפירה, שהייתה בתם של ארכלאוס, מלך קפדוקיה ושל אלכסנדר מיהודה, בנו של הורדוס הגדול, מלך יהודה. הנסיך שנבחר, אימץ לעצמו את השם הארמני טיגראנס השישי, היות שדודו היה טיגראנס החמישי
נרו זכה בתהילה עקב ניצחון ראשון זה וההמון הריע לו. כגמול, התמנה קורבולו למושל סוריה..
ליד טיגראנס השישי השאירו הרומאים אלף לגינורים ושלוש קוהורטות נספחות ושני אגפי פרשים, על מנת להגן על השלטון החדש. בני ברית שסייעו לקורבולו, כמן מלך פונטוס, פולמון הראשון, פאסמאן מאיבריה, אריסטובופולוס ואנטיוכוס, קיבלו כמתנה שטחי ספר מתוך ארמניה.
המלך הפרתי וולוגאסס נזעם על כי זר תפס את כס המלכות הארמני אך היסס לפעול להחזרת אחיו לשלטון כל עוד היה עסוק בסכסוך עם המרד בהורקניה.
בשנת 61 ניסה טיגראנס השישי לכבוש את צפון האזור אדיאבן שבאימפריה הפרתית. המלך מונבז השני של אדיאבנה, שהיה מבחינה פורמלית בן חסות של ארמניה, אך למעשה עצמאי, ביקש את עזרת הפרתים, וולגאסס, שראה בפלישה לאדיאבנה מעשה תוקפנות מצד רומא, יצא למלחמה כדי להחזיר את כתר ארמניה לטירידאטס. הוא גייס כוח צבאי ממושמע של קטפרקטרים ועוד לוחמים מאדיאבנה, ובפיקוד הספאחבוד מונסס שלח אותם לגרש את טיגראנס השישי מארמניה. אחרי שדיכא את המרד ההורקני, כינס וולגאסס את צבאו ופנה בעצמו לארמניה.
בקבלתו את הידיעה, העביר קורבולו שני לגיונות בפיקודם של ורולנאנוס סוורוס ווטוס בולאנוס לארמניה כדי להושיט עזרה לטיגרנס. באותו זמן שלח קורבולו מסר לנרו וביקש תגבורת כדי שיוכל להגן על ארמניה ועל סוריה כאחד.
ביוגרפיה > חזרתו לשלטון בפשרה עם רומא

הכוח הרומאי הובס על ידי וולוגאסס הראשון. קורבולו העמיד את שאר כוחותיו על גדות הפרת וחימש כוחות בלתי סדירים באזורים הסמוכים. מכיוון שהאזור היה דל במקורות מים הוא הקים ביצורים על המעיינות ומילא את הנחלות בחול.
מונסס עלה על טיגרנקרט אך לא הצליח לשבור את הגנות העיר, כשצבאו לא היה מצויד דיו בשביל מצור ארוך. קורבולו ניסה אז את מזלו ושלח קנטוריון בשם קספריוס למחנה של וולוגאסס בנציבין, 60 ק"מ מטיגרנקרט כדי לבקש את הפסקת המצור. נוכח סופת ארבה וחוסר מזון לסוסיו, הסכים וולגאסס לבקשה אך ביקש את ארמניה כערבות לשלום יציב. ביתר דיוק הוא דרש שהכוחות הרומאים והפרתים ייסוגו, שטיגרנוס השישי יודח ויוחלף במלך הקודם, אחיו, טירידאטס. רומא דחתה את ההצעה ושלחה את מושל קפדוקיה, לוקיוס קאיסניוס פאיטוס Lucius Caesennius Paetus), במטרה שישתלט על ארמניה ולהעמיד אותה תחת שלטון רומאי ישיר..
פאיטוס התגלה כמפקד כושל והובס תבוסה משפילה בזמן שחנה עם צבאו בראנדיה בחורף של שנת 62, תוך אובדן לגיונותיו – הלגיון השנים עשר פולמינטה שבפיקוד קלביסיוס סבינוס ו IV סקיתיקה בפיקוד פוניסולנוס וטוניאנוס.
בנסיבות אלה פיקוד הצבא עבר לידי קורבולו עצמו שהוביל בשנת 63 כוחות חזקים למליטנה ומשם לארמניה, תוך סילוקם של כל המושלים המקומיים החשודים כתומכים בפרתים.
מכיוון שבינתיים טיגרנוס השישי מת, קורבולו וטירידאטס נפגשו בראנדיה והתחילו במשא ומתן כדי להגיע לפשרה לגבי מינוי מלך חדש והשכנת שלום. בהגיעו למחנה הרומאי הוריד טירידאטס את עטרתו המלכותית והניח אותה על האדמה, ליד פסלו של נרו והצהיר שלא ייקח אותה בחזרה אלא מידי הקיסר ברומא.
אז לפי בקשת הרומאים עצמם טירידאטס הוכר כמלך ארמניה בחסות רומא וחיל מצב רומאי הוצב באופן קבוע במדינה, בסופנה. הבירה ארטאשאט הייתה עתידה להיבנות מחדש. קורבולו שלח את חתנו, אניו ויניקיאנוס ללוות את טירידאטס לרומא ולאשר פעם נוספת את נאמנותו לנרו.
ארמניה הפכה שוב למדינת חסות של רומא, אך רק למראית עין, כי בפועל הייתה תלויה בשליטים הפרתים
ביוגרפיה > השלום עם רומא

באותה תקופה שלט השלום באימפריה ונרו נעל מחדש את שערי המקדש של יאנוס, סימן לשלום עולמי. בשובו למולדת, לקח טירידאטס איתו מספר רב של אדריכלים ובעלי מלאכה כדי להשתתף בבנייה מחדש של בירת ארמניה, ארטאשאת, אותה כינה טרידאטס מחדש "נרוניה",לכבוד הקיסר. הוא ייפה גם את הבית המלכותי בגרני באמצעות קולונדות ואנדרטאות ומקדש חדש.
בימי שלטונו צמח המסחר וארמניה התחזקה והבטיחה את עצמאותה בפועל כלפי רומא. רומא ראתה בארמניה בת ברית נאמנה, גם אחרי מותו של נרו ובימי שלטונו של וספסיאנוס במזרח.
השגת השלום היה בשביל נרו ניצחון מדיני. הפרתים עצמם הכירו בסמכות רומא תוך כדי שמירת כס המלכות בארמניה בידי שושלת הארשקים. בנסיבות אלה יכלה רומא לעסוק בבעיות ההולכות וגדלות ביהודה, שבה פרצה בסופו של דבר המלחמה היהודית-רומית הראשונה שנה בלבד אחרי הכתרת טירידאטס. מספר לגיונות הועברו מסוריה ליהודה.
הקיסר נרו הפך לפופולרי מאוד בפורבינקיות המזרחיות ובקרב הארמנים והפרתים. שמו של הלגיון השנים העשר "פולמינאטה" שנמצא חרוט על כתובת משנת 89 על הר בגובוסטן, באזרבייג'ן של ימינו, מעיד על נוכחותם של חיילים רומאים על חוף הים הכספי, במקום המזרחי ביותר מכל כתובת רומית קודמת.
השלום החזיק בסך הכל חמישים שנה עד שב-114 פלש הקיסר טראיאנוס לארמניה.
המלחמה נגד האלאנים. מותו

בסוף שלטונו נאלץ טרדאט הראשון לעמוד מול איום חדש: בשנת 72 יצאו האלאנים – פרשים נוודים המקורבים לסרמטים ולסקיתים, לסעות שוד במדי אטרופאטנה ובכמה מחוזות של צפון ארמניה. טרדאט ואחיו, מלך מדי אטרופאטנה, פאקורוס, התייצבו נגדם בכמה קרבות. באחד מהם כמעט נלקח טרדאט בשבי, כשבעזרת חרבו הצליח לחמוק מהפלצור שתפס אותו. האלאנים נסוגו משני האזורים עם שלל רב.
מלך איבריה, מיטרדט הראשון ביקש עזרה נגד האלאנים מהקיסר הרומי וספסיאנוס. הרומאים סייעו לו בביצור המבצר ארמאזי שעל יד עיר הבירה האיברית מצחטה, בקרבת טביליסי של ימינו.
כתובת בארמית בטביליסי מראה שבשנים האחרונות למלוכתו, ניהל טרדאט הראשון גם מלחמה נגד איבריה. התאריך המדויק של מותו אינו ידוע. מקורות שונים מציינים כי יורשו נקרא סאנאטרוקס או סנטרוק הראשון. במקורות הארמנים זוהה סנטרוק עם הקדוש יהודה תדאוס. לפי נינה גרסויאן אין עדויות מפורשות כי אכן סאנאטרוקס היה יורשו של טרדאט בשלטון.
לעומת זאת ידוע כי אחיינו של טרדאט, אקסידארס, (ייתכן בנו של פקורוס השני) הוכתר כמלך ארמניה בשנת 110.
מורשתו

לפי ההיסטוריון פרנץ קימון (Cumont) בספרו Les Réligions Orientales dans le Paganisme Romain (הדתות המזרחיות בפגניות הרומית) תרם טרדט הראשון להתפתחות פולחן האל מיתרה ברומא והוא הפך עם הזמן לדת הרומית הנפוצה ביותר באימפריה.
יש משערים כי ביקורו של טירידאטס הראשון ברומא, אירוע שהרשים מאוד את בני התקופה, השפיע על הסיפור הנוצרי של סגידת שלושת האמגושים לישו התינוק. את מקומו של טירידטרס לקח בסיפור הנוצרי מלך גונדופרס (אנ'), הידוע גם כקאספר, ושעל קשריו עם הנצרות מסופר בספר החיצוני "מעשי תומאס הקדוש".
טירידאטס בתרבות

טירידאטס הראשון הוא אחד מגיבורי האופרות "נרו" (1705) ו"רדמיסטו" (1720) של גאורג פרידריך הנדל, של האופרה "אוקטביה" (1705) מאת ריינהרדט קייזר וכן
של 25 אופרות שהולחנו על בסיס הליברית של פייטרו מטאסטאזיו, "זנוביה".
מלך צרפת לואי הארבעה עשר הציב בגן של ארמון ורסאי פסל מאת אנטואן אנדרה, המייצג, לפי ההשערות, את טירידאטס הראשון (לפי סברות אחרות זהו פסלו של שבוי ברברי).
הערות שוליים

↑  במקרה שאמם של שלושת האחים - וולגאסס הראשון, פאקורוס וטירידאטס היא אותה אישה
↑  Vologases-I אנציקלופדיה בריטניקה/
↑  טקיטוס Annales 12,46
↑  טקיטוס Annales 12.50,1-2
↑  טקיטוס Annales ,13.7
↑  טקיטוס,12,51 Annales
↑  טקיטוס, Annales 13,41
↑  טקיטוס - Annales XIV, 26
↑  טקיטוס Annales 15,1-6
↑  דיו קאסיוס "היסטוריה רומאית" 62,20
↑  דיו קאסיוס - היסטוריה הרומאית 63, 1,2
↑  דיו קאסיוס, היסטוריה רומאית 63, 5,2
↑  סואטוניוס - חיי תריסר הקיסרים, 6,13
↑  פליניוס הזקן היסטוריה נטורליה, 30, 6,17
↑  טקיטוס
↑  דיו קאסיוס 68, 17,2-3 היסטוריה רומאית
↑  יוסף בן מתתיהו "מלחמת היהודים" 7.7.4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118974033  VIAF: 62348650   WorldCat (עם VIAF): 62348650 
ארמניה הארשקית מאה שנים מאוחר יותר, בשנת 150
גנאיוס דומיטיוס קורבולו, פסל במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא
המלחמה בין פרתיה לרומא בשנים 61–63. התגרויותיו של טיגרנוס השישי נגד פרתיה הביא את הפלישה של המלך וולוגאסס לארמניה
נרו, פסל דיוקן בגליפטותקה במינכן
כתובת ביוונית מימי המלך טירידאטס הראשון על סלע בזלת על גבעת המבצר בגארני
המקדש ההלניסטי בגארני. ייתכן כי נבנה בימי טירידאטס הראשון והוקדש למיחר או מיתרה, אל השמש
מטבעות משנת 66 בימי הקיסר נרו, שבו נראים שערי מקדש יאנוס נעולים בסימן שלום עולמי
פסל במוזיאון לובר שזוהה כשל טירידאטס הראשון, בציור מאת פאנוס טרלמזיאן. הפסל הוזמן ככל הנראה בשנת 66 על ידי הקיסר נרו לכבוד אורחו
פדריקו דימרקו

פדריקו דימרקו (באיטלקית: Federico Dimarco; נולד ב-10 בנובמבר 1997) הוא כדורגלן איטלקי המשחק כמגן במועדון אינטר מילאנו מהסרייה א' הליגה הבכירה באיטליה, ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים > אינטר מילאנו

דימרקו גדל במחלקת הנוער של אינטר מילאנו, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-11 בדצמבר 2014, בגיל 17, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בתיקו מול קרבאך האזרית. במסגרת המחזור האחרון של שלב הבתים בליגה האירופית.   ב-1 בפברואר 2015 הוא זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת למשחק במסגרת הסרייה א' נגד ססואולו אך הוא ישב על הספסל ולא זכה לדקות  את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך דימרקו ב-31 במאי 2015, בניצחון 4–3 על אמפולי במחזור האחרון של העונה כשעלה כמחליף בדקה ה-89 של המשחק.
קריירת מועדונים > אינטר מילאנו > השאלה לאסקולי

בינואר 2016 לאחר שלא זכה לדקות בכלל, הוא הושאל לאסקולי מהסרייה ב' עד לתום העונה. ב-6 בפברואר, ערך דימרקו ערך את הופעת הבכורה שלו באסקולי בתיקו 0–0 ביתי מול לטינה.  ואת תקופת ההשאלה שלו באסקולי הוא סיים עם 15 הופעות ו-4 בישולים.
קריירת מועדונים > אינטר מילאנו > השאלה לאמפולי

לקראת עונת 2016/2017 השאילה אינטר את דימרקו לאמפולי מהסרייה א' בחוזה לעונה אחת. ב-28 באוגוסט 2016 ערך דימרקו את הופעת הבכורה שלו באמפולי בסרייה א' בהפסד 0–2 בחוץ מול אודינזה.  דימרקו ערך בסך הכל 13 הופעות במדי אמפולי שירדה בסיום העונה לסרייה ב'.
קריירת מועדונים > סיון

ב-30 ביוני 2017, נמכר דימרקו ל- פ.צ. סיון השווייצרית תמורת 3.91 מיליון אירו עם סעיף של רכישה חזרה ב-7 מיליון אירו. ב-23 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בסיון בליגת העל השווייצרית בניצחון החוץ 1–0 על תון, אך הוא הוחלף בדקה ה-41 בגלל שבר בכף הרגל. וסיים את העונה עם 9 הופעות בלבד.
קריירת מועדונים > חזרה לאינטר מילאנו

ב-5 ביולי 2018, מימשה אינטר את סעיף הרכישה שלה והחזירה את דימרקו לשורותיה.
קריירת מועדונים > חזרה לאינטר מילאנו > השאלה לפארמה

ב-7 באוגוסט 2018 הושאל דימרקו לפארמה עם אופציה לרכישה.  הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפארמה ב-12 באוגוסט בסיבוב השלישי של הקופה איטליה, בהפסד 0–1 לפיזה .  ב-16 בספטמבר, הוא הבקיע את שערו הראשון בסרייה א' בניצחון 1–0 מול קבוצת האם שלו אינטר בסן סירו.  ואת עונת ההשאלה שלו בפארמה הוא סיים עם 14 הופעות ושער אחד בכל המסגרות.
קריירת מועדונים > חזרה לאינטר מילאנו > חזרה לאינטר והשאלה לורונה

בסיום העונה חזר דימרקו לאינטר, ופתח איתה את העונה כשעד לפגרת החורף זכה ל-3 הופעות בליגה ולהופעה אחת בגביע, וב-31 בינואר 2020, הושאל דימרקו להלאס ורונה עד תום העונה עם אופציה לרכישה כשאת חצי עונת ההשאלה שלו הוא סיים עם 13 הופעות.  ב-9 בספטמבר 2020, השאלתו הוארכה לעונה נוספת, בעונה זו הפך דימרקו לבורג משמעותי בורונה עם 35 הופעות בליגה מתוכן 29 בהרכב כשהוא כובש 5 שערים.
קריירת מועדונים > חזרה לאינטר מילאנו > אינטר מילאנו

לאור ההצלחה של דימרקו בורונה החליטה אינטר להחזיר אותו לשורותיה ובעונת 2021/2022 הפך דימרקו לשחקן משמעותי בקבוצה. הוא שותף ב-32 משחקי ליגה מתוכם 13 בהרכב אליהם הוסיף 7 משחקים בליגת האלופות ובסך הכל סיים את העונה עם 42 הופעות בכל המסגרות ו-2 שערים. בעונת 2022/2023 הפך דימרקו לשחקן הרכב, בליגה הוא פתחב 26 משחקים מתוך 33 בהם שותף וגם כבש 4 שערים. בליגת האלופות הוא הופיע 11 פעמים הוסיף 5 בישולים בעונה בה הגיעה אינטר עד לגמר. בסיום העונה נבחר דימרקו לנבחרת העונה בליגת האלופות. ובסך הכל סיים דימרקו את העונה עם 50 הופעות ו-6 שערים בכל המסגרות. בעונת 2023/2024 המשיך דימרקו להיות חלק משמעותי באינטר, וזכה עימה באליפות ראשונה עבורו כשהופיע ב-30 משחקים בליגה וכבש 5 שערים. ובסך הכל כבש 6 שערים ב-40 הופעות בכל המסגרות.
קריירה בינלאומית

בשנת 2013, היה דימרקו חלק מנבחרת איטליה עד גיל 17 שסיימה כסגנית אלופת אירופה באליפות אירופה עד גיל 17 והודחה בסיבוב השני של גביע העולם עד גיל 17. ב-2016 היה חלק מסגל נבחרת איטליה עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19, שם הפיסדה איטליה בגמר. הוא כבש ארבעה שערים בטורניר, כולל שלושה פנדלים ובעיטה חופשית אחת.
ב-2017 היה דימרקו חלק מסגל נבחרת איטליה לגביע העולם עד גיל 20, בו סיימה איטליה במקום השלישי.
ב-22 במרץ 2018, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עם נבחרת איטליה עד גיל 21 במשחק ידידות מול נורווגיה. הוא כבש את שערו הראשון עבור נבחרת איטליה עד גיל 21 ב-11 בספטמבר במשחק ידידות מול אלבניה.
ב-4 באוקטובר 2021 זומן דימרקו לראשונה על ידי המאמן רוברטו מנצ'יני לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת צמד משחקי גמר ליגת האומות 2020/2021. שם סיימה איטליה במקום השלישי אך דימרקו לא שותף. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ערך דימרקו ב-4 ביוני 2022 כשעלה כמחליף במשחק נגד גרמניה במסגרת שלב הבתים של ליגת האומות.  ב-26 בספטמבר 2022 כבש דימרקו את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון על נבחרת הונגריה גם כן במסגרת שלב הבתים של ליגת האומות. נכלל בסגל נבחרת איטליה ליורו 2024.
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

מעודכן ל-26 במאי 2024
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אינטר מילאנו | 2014/2015 | סרייה א' | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | – | – | 2 | 0 |
| אינטר מילאנו | סה"כ | סה"כ | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | – | – | 2 | 0 |
| אסקולי (השאלה) | 2015/2016 | סרייה ב' | 12 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | 12 | 0 |
| אסקולי (השאלה) | סה"כ | סה"כ | 12 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | 12 | 0 |
| אמפולי (השאלה) | 2016/2017 | סרייה א' | 15 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 16 | 0 |
| אמפולי (השאלה) | סה"כ | סה"כ | 15 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 16 | 0 |
| פ.צ. סיון | 2017/2018 | ליגת העל השווייצרית | 9 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | 9 | 0 |
| פ.צ. סיון | סה"כ | סה"כ | 9 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – | – | 9 | 0 |
| פארמה (השאלה) | 2018/2019 | סרייה א' | 13 | 1 | 1 | 0 | – | – | – | – | 14 | 1 |
| פארמה (השאלה) | סה"כ | סה"כ | 13 | 1 | 1 | 0 | – | – | – | – | 14 | 1 |
| הלאס ורונה (השאלה) | 2019/2020 | סרייה א' | 13 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | 13 | 0 |
| הלאס ורונה (השאלה) | 2020/2021 | סרייה א' | 35 | 5 | 2 | 0 | – | – | – | – | 37 | 5 |
| הלאס ורונה (השאלה) | סה"כ | סה"כ | 48 | 5 | 2 | 0 | – | – | – | – | 50 | 5 |
| אינטר מילאנו | 2019/2020 | סרייה א' | 3 | 0 | 1 | 0 | – | – | – | – | 4 | 0 |
| אינטר מילאנו | 2021/2022 | סרייה א' | 32 | 2 | 2 | 0 | 7 | 0 | 1 | 0 | 42 | 2 |
| אינטר מילאנו | 2022/2023 | סרייה א' | 33 | 4 | 5 | 1 | 11 | 0 | 1 | 1 | 50 | 6 |
| אינטר מילאנו | 2023/2024 | סרייה א' | 30 | 5 | 1 | 0 | 7 | 1 | 2 | 0 | 40 | 6 |
| אינטר מילאנו | סה"כ | סה"כ | 98 | 11 | 9 | 1 | 25 | 1 | 4 | 1 | 136 | 14 |
| סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | 196 | 17 | 13 | 1 | 26 | 1 | 4 | 1 | 239 | 20 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

מעודכן ל-24 במרץ 2024
| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| איטליה | 2022 | 8 | 1 |
| איטליה | 2023 | 8 | 1 |
| איטליה | 2024 | 1 | 0 |
| סה"כ | סה"כ | 17 | 2 |
תארים > קבוצתיים > אינטר מילאנו

קופה איטליה (2): 2021/2022, 2022/2023
הסופר קאפ האיטלקי (2): 2021, 2022
סרייה א': 2023/2024
תארים > אישיים

נבחרת העונה בליגת האלופות: 2022/2023
בנג'מין בריטן

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1913 לואוסטופט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 בדצמבר 1976 (בגיל 63) אלדבורו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Edward Benjamin Britten 
 מקום קבורה:  St Peter and St Paul's Church, Aldeburgh 
 מוקד פעילות:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה, בית ספר גרשם, Old Buckenham Hall School 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  פיטר פירס 
 פרסים והוקרה:  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1968)  Johann-Heinrich-Merck-Ehrung (1972)  עמית כבוד (1953)  פרס ארנסט פון סימנס (1974)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1964)  פרס סיבליוס (1965)  מסדר ההצטיינות (1965) 
 www.brittenpears.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אדוורד בנג'מין בריטן (באנגלית: Edward Benjamin Britten‏; 22 בנובמבר 1913 – 4 בדצמבר 1976) היה מלחין, פסנתרן ומנצח אנגלי.