stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע במלון סבוי
הפיגוע

המחבלים הפליגו בספינת אם קטנה שיצאה מלבנון. כאשר הגיעו לאזור שממערב לתל אביב ירדו מספינת האם בשתי סירות גומי והפליגו בהן לכיוון תל אביב. בשעה 23:15 בערך נחתה חוליית מחבלים בחוף תל אביב. סיור משטרה שגרתי שחלף במקום הבחין בדמויות המחבלים ופתח לעברם באש שגרמה לפיצוץ אחת הסירות שהייתה עמוסה באמצעי לחימה.
המחבלים רצו אל השטח הבנוי, בסמוך לקרן הרחובות הרברט סמואל-יונה הנביא תוך שהם משאירים בסירות חלק גדול מאמצעי הלחימה. המחבלים חצו את רחוב הרברט סמואל תוך ירי מנשק קל על כלי רכב חולפים והשליכו רימוני יד. לאחר שהגיעו לצידו המזרחי של הרחוב ניסו לפרוץ לתוך בית הקולנוע "סינמה 1" באמצעות ירי צרורות על הדלת. משלא הצליחו, המשיכו דרומה לאורך הרחוב כשהם תופסים בדרכם עוברי אורח כבני ערובה. המחבלים פנו מזרחה לרחוב גאולה ופרצו למלון סבוי הסמוך שהיה מבנה בן שלוש קומות. המחבלים הרגו את פקיד הקבלה של המלון, השליכו את בני הערובה שתפסו קודם לכן ואספו את אורחי המלון כבני ערובה והובילו אותם לקומה העליונה. טוראי משה דויטשמן, חייל גולני ששהה בחופשה בביתו, שמע את היריות מכיוון המלון ורץ אליו עם נשקו האישי. דויטשמן נתקל במחבלים שהתכוונו לצאת מהמלון ליעד אחר ונפצע בקרב היריות שהתפתח. מאוחר יותר מת מפצעיו ועל פעולתו הוענק לו עיטור המופת.
המחבלים התמקמו בקומה העליונה של המלון, ריכזו את עשרת בני הערובה בחדר אחד בסמוך אליהם ומלכדו את החדר. בשעה 01:00 בערך הגיע לאזור המלון כוח של סיירת מטכ"ל. המחבלים איימו להרוג את בני הערובה אם לא תשחרר ישראל 20 מחבלים ובהם הארכיבישוף הילריון קפוצ'י ותספק מטוס לשם כך בתוך ארבע שעות. את המשא ומתן עם כוחות הביטחון ניהלו המחבלים באמצעות כוכבה לוי, אחת מבנות הערובה ששימשה כמתווכת משום שידעה ערבית. במהלך התיווך, שנמשך מעל שעתיים וחצי, סיפקה לוי לכוחות הביטחון בצורה סמויה מידע מפורט על המחבלים ובני הערובה. בשלב מסוים, לבקשתה של כוכבה לוי, הסכימו המחבלים כמחוה להוציא אזרח גרמני בן 60 ששכב פצוע קשה וקטוע רגל בכניסת המלון. לוי התנדבה לגרור בעצמה את הפצוע הכבד, ובשעה 04:15 הוציאה אותו אל הרחוב ומסרה אותו לשני אזרחים, ובמקום לברוח בעצמה – בחרה לשוב בחזרה אל שאר בני הערובה, כפי שהבטיחה לחוטפים.
בשעה 05:15 לערך פרצו למלון ארבע חוליות מכוח סיירת מטכ"ל אל המלון, בפיקודם של עמירם לוין, נחמיה תמרי, עמר בר-לב ואלון ש'. עם הפריצה הפעילו המחבלים את חומר הנפץ בחדר שבו הוחזקו בני הערובה. מעוצמת הפיצוץ נהרס חלק מהקומה העליונה של המלון ונהרגו כל שבעת בני הערובה שהיו בחדר. בהשתלטות המחלצים נהרגו שבעה מהמחבלים ונתפס מחבל אחד. שלושה בני ערובה נותרו בחיים, בהם כוכבה לוי שלא הייתה בחדר הממולכד ועם הישמע הירייה הראשונה השתטחה מתחת למיטה והמתינה עד שוך האש. שניים מלוחמי הכוח הפורץ נהרגו, אל"ם עוזי יאירי, מח"ט הצנחנים לשעבר (וקודם לכן מפקד סיירת מטכ"ל) שהצטרף אל הכוח, וסמל איתמר בן-דוד, לוחם סיירת מטכ"ל.
הסירות הורדו במרחק רב מהחוף ולא התגלו על ידי תצפיות חיל הים. מפקדת חיל הים הוזעקה על ידי משטרת תל אביב בתחילת האירוע. סא"ל מיכה רם נשלח לחוף לבדוק את הסירות. לדרישת המפקד התורן הוזנק מטוס הרקולס עם קצין ימי כצופה, שגילה אונייה קטנה במרחק רב מהחוף. ספינות שייטת ספינות הטילים אח"י געש (סער 3) ואח"י מזנק (סער 2) בפיקוד אלי רהב שהיו באימון הופנו אל הנקודה ולכדו את האונייה שממנה הורדו סירות המחבלים, מספר שעות לאחר תחילת הפיגוע, כ-70 מייל מערבית לחדרה, וצוותה נאסר. שניים מאנשי הצוות שהיו מצרים, שוחררו, אחד נדון לעונש מאסר עולם ושלושה אחרים נדונו ל-5 עד 10 שנות מאסר.
מלון סבוי וסביבתו
נתיב משוחזר של ספינת האם
לאחר הפיגוע

המחבל היחיד שנתפס חי, מוסא ג'ומעא, הועמד לדין בבית משפט צבאי ונדון למוות, גזר דין שהומתק לאחר מכן למאסר עולם.
אחד מאורחי המלון שנהרגו היה מהנדס גרמני בשם יוהאנס גסאן, מומחה לעיבוד שבבי שלקח חלק בפיתוח טנק המרכבה. מותו פגע בקצב הפיתוח של הטנק.
לאחר הפיגוע נהרס המלון ובמקומו נבנה מלון חדש באותו שם שנפתח בשנת 1987. בחזיתו נקבע שלט זיכרון שעליו הוטבעו שמות הנרצחים.
ב-31 במאי 2012 הועברו גופות המחבלים על ידי ישראל לרשות הפלסטינית. בעקבות החזרת הגופות, עיריית רמאללה החליטה להקים אתר הנצחה למחבלים.
בשנת 2022 נוצר הסרט התיעודי "סבוי" בבימויה של זהר וגנר, ששודר בערוץ כאן 11, המציג את הפיגוע ואת גבורתה של כוכבה לוי, אותה מגלמת בסרט השחקנית דאנה איבגי.
פינוי בני הערובה וההריסות לאחר ההשתלטות על המחבלים
לאחר הפיגוע
מלון סבוי רחוב גאולה
מלון סבוי שלושה ימים לאחר הפיגוע
לוחית זיכרון בכניסה למלון סבוי החדש ברחוב גאולה 5 בתל אביב
הערות שוליים

↑  האזרחים החללים במלון סבוי, באתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  עיטור המופת שהוענק למשה דויטשמן, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
↑  כרמית גיא, בר-לב ביוגרפיה, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1998, עמוד 355.
1 2  המחבל מסבוי מערער על עונש המוות, דבר, 30 בדצמבר 1976
↑  אל"ם פרס תפיסת אניית המחבלים בפיגוע סבוי באתר משמר המורשת הימית.
↑  יוסף ארגמן, מלחמת הצללים: 25 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמודים 415–417
↑   שני ליטמן, "סבוי": דוקו מסחרר על פריצת חוליית פתח למלון בתל אביב, באתר הארץ, 27 ביולי 2022
↑  אבנר שביט‏, היא גילתה גבורה מדהימה בזמן פיגוע. במקום לבנות לה אנדרטה, קראו לה "שרמוטה", באתר וואלה, 11 באוגוסט 2022
↑  שחר טפיארו, ‏הסרט "סבוי" עושה צדק עם גיבורת הפיגוע משנת 1975, כוכבה לוי, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2022
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
כוכבה לוי עוזבת את מלון סבוי לאחר הפיגוע, מלווה בקציני צבא שניהלו את ההתקפה על המחבלים. 6 במרץ 1975
הספינה שהביאה את סירת המחבלים שחדרה למלון סבוי נתפסה והובאה לנמל
הר ואייט ארפ

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,370 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  77°34′00″S 86°25′00″W﻿ / ﻿77.56666667°S 86.41666667°W﻿ / -77.56666667; -86.41666667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ואייט ארפ(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ואייט ארפ
 
הר ואייט ארפ (באנגלית: Mount Wyatt Earp) הוא הר מכוסה שלג, בחלקו הצפוני של רכס סנטינל בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ניצב 6 קילומטרים צפונית מערבית מהר אלמר.
אוכף סקאמני מקשר בין הר ואייט ארפ לרכס מץ'.
גובהו של ההר 2,370 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם הספינת הצי המלכותי האוסטרלי אהמ"א ואייט ארפ, אשר שימשה את אלזוורת' בארבעת מסעות החקר שלו לאנטארקטיקה בין השנים 1933–1939.
לקריאה נוספת

•  M.J. Hambrey, P.F. Barker, P.J. Barrett, V. Bowman, B. Davies, J.L. Smellie, M. Tranter, editors, , PP 89-90
•  David J. Cantrill, Imogen Poole, , PP 38-39
•  International Symposium on Antarctic Earth Sciences (1987), , Cambridge, England, PP 195-197
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
הפטריוט (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  רולנד אמריך 
 הופק בידי:  דין דוולין, מארק גורדון, גארי לוינסון 
 תסריט:  רוברט רודט 
 עריכה:  דיוויד ברנר 
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון  ג'ואלי ריצ'רדסון  הית' לדג'ר  ג'ייסון אייזקס
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  כלב דשנל 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 באוגוסט 2000 
 משך הקרנה:  175 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט פעולה, סרט היסטורי, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   patriot
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפטריוט (באנגלית: The Patriot) הוא סרט מלחמה היסטורי אפי משנת 2000 שנכתב על ידי רוברט רודאט, בבימויו של רולנד אמריך ובכיכובם של מל גיבסון, כריס קופר, הית' לדג'ר וג'ייסון אייזקס. הסיפור מתרחש בעיקר במחוז ברקלי הכפרי שבדרום קרולינה ומתאר את בנג'מין מרטין (גיבסון). מרטין הוא מתיישב אמריקאי המתנגד ליציאה למלחמה כנגד האימפריה הבריטית, שיחד עם בנו הבוגר (לדג'ר) נסחף להשתתפות אקטיבית במלחמת העצמאות. זאת לאחר שאחד מבניו נרצח על ידי קצין בריטי אכזר (אייזקס). התסריטאי רודאט טען שדמותו של מרטין התבססה על ארבעה דמויות היסטוריות ובהם הקצין דניאל מורגן.
רוב אירועי הסרט מתרחשים בחזית הדרומית במלחמה. למרות שהסרט קיבל ביקורות חיוביות מרוב המבקרים, הסרט עורר סערה בקרב מבקרים והיסטוריונים בריטים. זאת בשל רגשות אנטי-בריטיים לכאורה, הדמויות הבריטיות הבדיוניות שביצעו מעשי זוועה הכוללים הרג אכזרי של ילדים, אזרחים, חיילים פצועים ואסירי מלחמה. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט טען כי לסרט אין כל קשר למציאות ההיסטורית של מלחמת העצמאות.
עלילה

במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית בשנת 1776, קפטן בנג'מין מרטין הוא וטרן ממלחמת הצרפתים והאינדיאנים ואלמן עם שבעה ילדים. הוא נקרא לצ'ארלסטון כדי להצביע באספה הכללית של דרום קרוליינה על היטל התומך בצבא הקונטיננטלי. מחשש למלחמה נגד ממלכת בריטניה הגדולה, מרטין נמנע. למרות זאת ההצבעה עברה. בניגוד לרצונו של מרטין, בנו הבכור גבריאל מתגייס לצבא.
שנתיים לאחר מכן, העיר צ'ארלסטון נופלת בידי הבריטים וגבריאל הפצוע חוזר לביתו. במקביל, בני הזוג מרטין מטפלים בפצועים בריטים ואמריקאים. במקום מתפתח עימות עם חיילים בריטיים ובסופו תומאס (בנו של מרטין) נהרג על ידי הבריטים וגבריאל נעצר על ידם. לאחר התקרית הבריטים מציתים את בית המשפחה והורגים את כל האמריקנים הפצועים. לאחר עזיבת הבריטים, בנג'מין ושני בניו אורבים לשיירת הבריטית. הם הורגים מספר חיילים בריטים ומשחררים את גבריאל. בסופו של דבר גבריאל חוזר לצבא ובנג'מין הופך ללוחם גרילה.
המיליציה של בנג'מין מבצעת מארבים אכזריים על סיורים בריטים ושיירות אספקה, ואפילו לוכדת כמה מהחפצים האישיים של הגנרל הבריטי קורנווליס. בנוסף על כך, המיליציה שורפת את הגשרים והמעבורות הדרושים לקורנווליס ולכוחות הבריטיים. כנקמה, הכוחות הבריטיים מכנסים את כל תושבי העיירה של מרטין בכנסייה ומציתים אותה. לאחר מכן גבריאל נהרג בעימות עם הבריטים.
בקרב האחרון טווינגטון ומרטין מתעמתים באופן אישי. שניהם נפצעים במהלך הקרב ובסופו של דבר מרטין הורג את טווינגטון. בקרב זה האמריקאים מנצחים והבריטים נסוגים.
בסוף הסרט והמלחמה בנג'מין חוזר למשפחתו, ובונה את עירו ומשפחתו מחדש.
שחקנים

מל גיבסון כקפטן/קולונל בנג'מין מרטין – וטרן ממלחמת הצרפתים והאינדיאנים. אלמן ואב לשבעה ילדים.
ג'ואלי ריצ'רדסון – שרלוט סלטון – גיסתו של בנג'מין ואחר כך אשתו. היא הבעלים של מטע שנשרף על ידי הבריטים. היא דואגת לילדיהם בזמן המלחמה. בסוף הסרט היא בהריון מבנג'מין.
הית' לדג'ר – רב"ט גבריאל אדוארד מרטין – ילדו הבכור של בנג'מין, ובעלה של אן הווארד. הוא מחליט להצטרף לצבא הקונטיננטלי בניגוד לרצונו של אביו.
ליסה ברנר (אנ') – אן פטרישיה הווארד. חברת ילדות ומושא אהבתו של גבריאל. מתאפיינת באומץ לב וכריזמה כשהיא עוזרת לגבריאל לגייס לוחמים בכנסייה.
גרגורי סמית' – תומאס מרטין. בנו השני של בנג'מין. בדומה לגבריאל, גם הוא להוט להילחם במלחמה, אך אביו רוצה שיחכה בגלל גילו. הוא נורה ונהרג על ידי טווינגטון כאשר הוא מוחה כנגד מעצרו של גבריאל.
טרוור מורגן – ניית'ן מרטין. הבן השלישי של בנג'מין, העוזר בחווה.
בריאן צ'אפין – סמואל מרטין. הבן הרביעי של בנג'מין, העוזר בחווה.
מיקה בורם – מרגרט "מג" מרטין. בתו הבכורה של בנג'מין, היא נראית לעיתים קרובות מטפלת באחיה הצעירים.
לוגאן לרמן – וויליאם מרטין, בנו החמישי והצעיר של בנג'מין.
סקיי מקול ברטוסיאק – סוזן מרטין. הצעירה מבין שבעת ילדיו של בנג'מין. כמעט ולא מדברת.
ג'ייסון אייזקס – קולונל וויליאם טווינגטון. קולונל בריטי המתואר כמפקד אכזרי ופסיכופתי. הדמות מבוססת באופן חלקי על בנסטר טרלטון.
כריס קופר – קולונל/בריגדיר גנרל הארי בורוול. אחד מהמפקדים של בנג'מין במלחמת הצרפתים והאינדיאנים וקולונל של הצבא הקונטיננטלי. הוא לחם ב-1775 בקרב גבעת בנקר. הוא מבוסס על לוטננט קולונל הנרי לי.
צ'קי קריו בתפקיד מייג'ור ז'אן וילנב. קצין צרפתי שמאמן את המיליציה של מרטין. הוא נוטר טינה למרטין על חלקו במלחמה הצרפתית-אינדיאנית. למרות זאת, הם הופכים לידידים קרובים עד סוף המלחמה. הוא משמש כמפקדו השני של מרטין.
רנה אוברז'ונואה – הכומר אוליב המתנדב להילחם עם המיליציה.
טום וילקינסון – לוטננט גנרל צ'ארלס קורנווליס, הרוזן השני של קורנווליס. גנרל בצבא הבריטי.
פיטר וודוורד – הבריגדיר גנרל צ'ארלס אוהרה. מפקד תחת קורנווליס.
אדם בולדווין – קפטן ג'יימס ווילקינס. קצין במיליציה הלויאליסטית.
טרי ליימן – הגנרל ג'ורג' וושינגטון.
אנדי סטאל – גנרל נתנאל גרין.
הפקה

התסריטאי רוברט רודאט כתב שבע עשרה טיוטות של התסריט לפני ההפקה.
האריסון פורד דחה את התפקיד הראשי של בנג'מין מרטין כי חשב שהסרט "אלים מדי", וש"צימצם את המהפכה האמריקאית לבחור אחד שרוצה נקמה". בסופו של דבר, גיבסון גויס לתפקיד וקיבל שכר שיא של 25 מיליון דולר. ג'ושוע ג'קסון, אלייז'ה ווד, וג'ייק ג'ילנהול הוצעו לגלם את גבריאל מרטין. המפיקים והבמאי צמצמו את הבחירות שלהם לתפקיד גבריאל לראיין פיליפה והית' לדג'ר, כשהאחרון נבחר בסופו של דבר.
הסרט צולם כולו במקום העלילה שבדרום קרוליינה וכלל את צ'ארלסטון ורוק היל. הצילומים עצמם נערכו באמצע 1999. המפיק דין דוולין ומעצבי התלבושות של הסרט בחנו את מדי מלחמת העצמאות במכון סמית'סוניאן טרם הצילומים.
הפצה וביקורות

הסרט הרוויח 22,413,710 דולר בסוף השבוע הראשון שלו, ונפל מעט מהציפיות (התחזיות היו שהסרט ירויח בתקופה זו כ-25 מיליון דולר). ב-16 באוקטובר 2000 הסרט כבר הרוויח 113,330,342 דולר מקומי, שבקושי כיסה את תקציבו שעמד על כ-110 מיליון דולר. הסרט הכניס 101,964,000 דולר מחוץ לארצות הברית. בסך הכל הסרט הרוויח כ-215,294,342 דולרים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: הצילום, המוזיקה המקורית והסאונד הטוב ביותר.
אותנטיות היסטורית

במהלך הפיתוח, אמריך וצוותו התייעצו עם מומחים ממכון הסמית'סוניאן על התפאורה, האביזרים והתלבושות. בנוסף על כך, התסריטאי רוברט רודאט קרא בכתבי עת רבים ומכתבים של מתיישבים כחלק מהכנת התסריט.
המפיק מארק גורדון טען כי אכן העלילה הייתה בדיונית אך הרקע ההיסטורי נכון לחלוטין. התסריטאי רודאט הסביר כי הגנרל ויליאם טווינגטון מבוסס באופן רופף על הקולונל בנסטר טרלטון, שהיה ידוע במיוחד במעשיו האכזריים.
הערות שוליים

↑  Ebert, Roger. "The Patriot". נבדק ב-12 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  The Patriot (DVD). Columbia Pictures. 2000. ISBN 0-7678-5846-8. Special features – True Patriots featurette
↑    Harrison Ford: his life and career, The Telegraph, 6 March 2015
↑  "The Enduring Appeal Of Harrison Ford". PEOPLE.com.
↑   https://www.mansfieldplantation.com/news_popup07.html
↑   https://www.sciway.net/movies/sc-movie-patriot.html
↑  "The Patriot on TNT". TNT (TV network). 2009. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2009. נבדק ב-28 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Patriot (2000)". Box Office Mojo. 16 באוקטובר 2000. נבדק ב-10 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 73rd Academy Awards (2001) Nominees and Winners". oscars.org. נבדק ב-19 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Malanowski, Jamie (2 ביולי 2000). "Film: The Revolutionary War is Lost on Hollywood". The New York Times. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
הפטריארכיה הלטינית של ירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פטריארכיה קתולית 
 כתובת:  פינת רחוב הפטריארכיה הלטינית ורחוב סנט פטר 
 מיקום:  הרובע הנוצרי 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1099
 תאריך פתיחה רשמי:  1099 
 קואורדינטות:  31°46′40″N 35°13′38″E﻿ / ﻿31.77778°N 35.22709°E﻿ / 31.77778; 35.22709
 www.lpj.org
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) הפטריארכיה הלטינית של ירושלים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) הפטריארכיה הלטינית של ירושלים(למפת ירושלים רגילה) הפטריארכיה הלטינית של ירושלים(למפת ירושלים מוגדלת) הפטריארכיה הלטינית של ירושלים
 
גגות בנייני הפטריארכיה ברובע הנוצרי
בניין הפטריארכיה ברובע הנוצרי
שלט בכניסה למבנה
הכנסייה של הפטריארכיה

אחד הויטראז'ים ובו נראה ישו קם לתחייה מהקבר הריק
הפטריארכיה הלטינית היא מקום מושבו של הפטריארך הממונה מטעם האפיפיור על הקהילה הנוצרית-קתולית בישראל, ברשות הפלסטינית, בירדן ובקפריסין. הפטריארכיה שוכנת במבנה ענק ברובע הנוצרי בירושלים, הכולל משרדים וקתדרלה מפוארת. בקריפטה של הקתדרלה קבורים כל הפטריארכים הלטינים של ירושלים, למעט הפטריארך פיליפו קאמסיי, שמת ברומא.
תולדות הפטריארכיה הלטינית בארץ ישראל

פטריארכיה לטינית הייתה קיימת בירושלים בתקופת שלטונם של הצלבנים בארץ ישראל. הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים היה איטלקי בשם דגובארט (Dagobert), ששימש קודם לכן כבישוף של העיר פיזה שבאיטליה. במשך כל התקופה הצלבנית היה מעונו של הפטריארך סמוך לכנסיית הקבר. לאחר כיבושה מחדש של ירושלים בידי המוסלמים בשנת 1187 עברה הפטריארכיה לעכו. כשנכבשה גם עכו בידי המוסלמים בשנת 1291, בטלה הפטריארכיה הלטינית בארץ ישראל.
כיוון שהפטריארכיה הלטינית חדלה להתקיים, נמסרה בשנת 1342 השמירה והאחריות על האתרים הנוצריים בארץ ישראל לידי משמורת ארץ הקודש של המסדר הפרנציסקני על ידי האפיפיור קלמנס השישי. עקב כך, פועלים כיום, בארץ ישראל - שני גופים המהווים את נציגיו הישירים של הוותיקן בארץ - הפטריארכיה הלטינית ומשמורת ארץ הקודש של המסדר הפרנציסקני.
חידוש הפטריארכיה בירושלים

בשנת 1843 פתחה צרפת, שראתה את עצמה כמגינת הקתולים במזרח התיכון, קונסוליה בירושלים, וב-23 ביולי 1847 פרסם האפיפיור פיוס התשיעי את הבולה "Nulla celebrior" [אין פולחן כנחוג (בירושלים)], ובה כונן מחדש את הפטריארכיה הלטינית בירושלים, לאחר הפסקה של 556 שנה. האפיפיור פיוס התשיעי שלח לירושלים את מונסיניור ג'וזפה ולרגה לשמש כפטריארך הלטיני של ירושלים. ולארגה היה איטלקי וכך היו גם הפטריארכים הלטינים שבאו אחריו. הפטריארך הלטיני הראשון שאיננו ממוצא איטלקי היה מישל סבאח, שהוא ממוצא פלסטיני. הוא מונה לתפקידו בשנת 1987, ומינוי זה מסמל את תהליכי הפלסטיניזציה של הפטריארכיה הלטינית ומעבר מניהול על ידי כמרים איטלקים להנהגה וניהול של הפטריארכיה על ידי כמרים ערבים ממוצא פלסטיני. ההערכה היא שתחת הפטריארכיה הלטינית מאוגדים כשבעים אלף נוצרים בארבעת המחוזות שהוזכרו לעיל. הפטריארכיה מפעילה גם סמינר תאולוגי, הפועל בעיירה בית ג'אלא, דרומית לירושלים.
לפטריארכיה שייכת כנסיית גבירתנו של הבשורה בעמאן.
מבנה הפטריארכיה

את הקמת הבניין יזם הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים, ג'וזפה ולרגה. הוא רכש את חלקת האדמה עליה הוקמו מבני הפטריארכיה מהכנסייה היוונית אורתודוקסית בשנת 1860. בניית בניין הכנסייה החלה בשנת 1862 ונמשכה כעשר שנים, עד לשנת 1872. בראשית המאה ה-20, הבניין עוד לא כלל את הצריח, שיש לו כיום.
רעידת האדמה שפגעה בארץ ישראל ב-11 ביולי, 1927 גם פגעה קשות בבניין הכנסייה של הפטריארכיה והוא נזקק לשיפוצים. גם הקרבות סביב העיר העתיקה פגעו קשה בכנסייה והחלונות הצבעוניים של הכנסייה נהרסו. ב-1984 תכנן אדריכל גרמני בשם ארנולד וולף תוכנית שיפוץ הכנסייה לבקשת הפטריארך בלטריטי. הכנסייה עברה את השיפוץ המתוכנן בין השנים 1986–1987.
רשימת הפטריארכים הלטינים של ירושלים מאז שנת 1847

ג'וזפה ולרגה - 1847–1872
וינסנט ברקו - 1872–1889
לואיג'י פיאבי - 1889–1905
פיליפו קאמסיי - 1907–1919
לואיג'י ברלסינה - 1920–1947
אלברטו גורי - 1949–1970
ג'יאקמו ג'וזפה בלטריטי - 1970–1987
מישל סבאח - 1987–2008
פואד טוואל - 2008–2016
ללא מינוי, פיירבטיסטה פיצבאלה ממלא מקום 2016–2020
פיירבטיסטה פיצבאלה - 2020 - עדיין מכהן.
בין השנים 1905 עד 1907 ובין 1947 עד 1949 לא כיהן פטריארך.
ב 16 אוקטובר 2023, הציע הפטריארך הלטיני בירושלים, הקרדינל פיירבטיסטה פיצאבאלה, למסור את עצמו בתמורה להשבת החטופים הישראלים המוחזקים בעזה בידי חמאס.
ראו גם

נציגות יעקב הצדיק
סטטוס קוו (המקומות הקדושים)
לקריאה נוספת

עוזי אלידע, פרשת "חילול השם": הפטריארכיה הלטינית והעיתונות הערבית נגד "דואר-היום", קשר, גיליון 48. חורף 2016, עמ' 21–33
הערות שוליים

↑  Nulla celebrior
↑  הפטריארך הלטיני של ירושלים פואד טוואל פורש, האב פיצבלה ממונה למנהל מטעם האפיפיור, באתר רדיו ותיקן - קול האפיפיור והכנסיה בשיח עם העולם
↑  Pope appoints Archbishop Pizzaballa Patriarch of Jerusalem - Vatican News, www.vaticannews.va, ‏2020-10-24 (באנגלית)
↑  רייצ'ל, הפטריארך הלטיני בירושלים מציע להחליף את עצמו בתמורה לחטופים, באתר אפוק - מגזין מרחיב דעת, מעורר מחשבה, ‏2023-10-18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb144898651 (data)  GND: 1161811621
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו

לוגו GNU
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו (באנגלית: GNU Free Documentation License, ובקיצור GNU FDL או GFDL) הוא רישיון מבית היוצר של גנו, המגן על זכויות היוצרים של יצירה כלשהי בצורה שונה ו"חופשית" יותר מזכויות היוצרים הסטנדרטיות, ובכך למעשה מסומנת יצירה זו כ"תוכן חופשי". מטרת הרישיון היא להגדיר מדריך, ספר או מסמך תפקודי ושימושי כלשהו כחופשי, כלומר: להבטיח לכל אחד את החופש לשכפל ולהפיץ את המסמך, עם או בלי שינויים, למטרות רווח או שלא למטרות רווח (אך תוך עמידה בתנאי הרישיון). מטרה נוספת של רישיון זה היא לשמור על זכותם של הכותבים והמוציא לאור לקבל הכרה והערכה בעבודה שעשו, מבלי להטיל עליהם את האחריות לשינויים שנעשו על ידי אחרים.
GNU FDL הוא מקרה פרטי של copyleft.
בשנות ה-2000 נודע הרישיון בשל השימוש בו על ידי קרן ויקימדיה ברוב מיזמיה (ובכללם ויקיפדיה); כל תרומה לוויקיפדיה (מלבד חלק מהתמונות) שוחררה תחת רישיון זה עד ליום 15 ביוני 2009. החל מיום זה חלק מהתרומות זמינות תחת רישיון GFDL ואילו הרוב מפורסם תחת רישיון של Creative Commons.
ב-2018 הוחלט שהחל מ-14 באוקטובר אותה שנה, לא ניתן יהיה להעלות למיזם "ויקישיתוף" קבצים המוגדרים כבעלי רישיון זה בלבד (ניתן יהיה להעלות קבצים ברישיון GFDL בתנאי שלצידו יוצג רישיון נוסף הקביל במיזם). זאת למעט טקסטים, סמלילים וצילומי מסך, שמקורם בתוכנות ברישיון GFDL.
ראו גם

הרישיון הציבורי הכללי של גנו
הפרעה לאור שמש

בדיני נזיקין, עוולת ההפרעה לאור השמש מגדירה את זכותו של בעל מקרקעין או של המחזיק בו להנאה מאור השמש בהטילה אחריות נזיקית על אדם אשר מפר זכות זו שלא כדין.
בניגוד להפרעות אחרות להנאת אדם מזכויותיו במקרקעין אשר חוסות תחת הסעיף הכללי של מטרד ליחיד, בפקודת הנזיקין הוגדרה עוולת ההפרעה לאור השמש כעוולה עצמאית בפרק המטרדים שבפקודה.
משטר האחריות

בסיס האחריות של כל עוולות המטרד הוא מעורב קנייני-נזיקי. הרעיון הבסיסי שעמד ביסוד עוולות אלה היה שיש לפצות את הניזוק על הפגיעה בזכויותיו הקנייניות במקרקעין וההנאה מהם. עיקר עוולת המטרד ליחיד טמון בטיב ההפרעה הנגרמת ולא בטיב הפעילות או ההתנהגות המהווה את הבסיס לאחריות.
חפיפה עם עילות תביעה אחרות

היבט נוסף הנוגע לשתי העוולות והנגזר מהיותן חלק מעוולות הנזיקין הוא כי הן אינן סוגרות את הדלת בפני הנפגע לתבוע במקביל בעילות נזיקיות אחרות.
כך למשל יכול מי שנמנעה ממקרקעיו תמיכה בשל בנייה שלא כדין מצד בעל מקרקעין שכנים, לתבוע את שכנו הן בעילה של מניעת תמיכה לפי סעיף 48א בפקודת הנזיקין והן בעילה של [עוולת הפרת חובת חקוקה] לפי סעיף 63 בפקודת הנזיקין.
הכלל הרחב בדיני נזיקין הוא אם כן שהעוולות הן "רשתות ולא איים" וכי הנפגע יכול להטיל את רשתו ולהעלות עוולות מספר. אולם, סעיף 44ב לפקודת הנזיקין מוציא במפורש את ההגנה על אור השמש מגדרי עוולת מטרד ליחיד.
בנוסף לחפיפות האפשריות בתוך פקודת הנזיקין, ישנן חפיפות מסוימות בין הוראות בפקודת הנזיקין לבין הוראות בחוק המקרקעין. סעיף 17 לחוק המקרקעין מגדיר את זכותו של בעל מקרקעין מפני הפרעה לשימושו במקרקעין. הפרשנות המקובלת לסעיף זה היא כי הוא אינו מוסיף הוראות מהותיות על העוולות המוגדרות בפרק המטרדים שבפקודת המקרקעין, וכי לא נתן לעקוף באמצעותו מגבלות המוגדרות בפקודת הנזיקין ביחס לתביעה.
התיישנות

על אף ההיבט הקנייני של הזכויות הנדונות, נראה כי לאור מיקומן בפקודת הנזיקין, תקופת ההתיישנות שתחול על תובענות לגבי הפרתן תהיה התקופה החלה על תובענות בגין עוולות שאינן במקרקעין, כלומר: תקופה של שבע שנים. בהתאם לדיני ההתיישנות בנזיקין, עילת התביעה נולדת רק ביום בו נגרם הנזק הלכה למעשה, היינו שעה שהתמעט או נחסם אור השמש (במקרה של הפרעה לאור שמש) או שעה שאדמתו של הניזוק והמבנים שעליה החלו לשקוע או שנוצרו בהם בקיעים (במקרה של מניעת תמיכה) (למשל, פס"ד פרג' חאיק נ' ראיק סלימאן). כמו כן נראה כי אין תקופת ההתיישנות נמדדת בטרם גילוי הנזק.
סעדים

בדומה לסעדים הניתנים במקרה של מטרד ליחיד, הסעדים הניתנים על ידי בית המשפט במקרה של מניעת תמיכה והפרעה לאור השמש הם פיצויים בגין הנזק שנגרם או צו מניעה. הפיצויים ניתנים על סמך נזקים מפורטים ומוכחים. גם אם בית המשפט התרשם באופן כללי כי אכן נגרם נזק לא ייפסקו פיצויים ללא פירוט מספק והנחת תשתית ראייתית להוכחתם.
צו המניעה השכיח במקרה של מניעת תמיכה הוא צו לבניית קיר תמך המיועד למנוע נזקים עתידיים או החמרה של נזקים קיימים (למשל, פס"ד ארפה אנואר אבוספר נ' אחמד עלי קרעין), ואילו במקרה של הפרעה לאור השמש מדובר בצו הריסה לחלק שבנייתו חוסמת את האור (למשל, פס"ד האשם עלי אלנבולסי נ' עארף עבדלעזיז אבו חמדה).