stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסגת פרידמן
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובה הפסגה 1,531 מטרים מעל פני הים
| אתרים בהרי דרווין |
| --- | --- | --- |
| הרים | אליס • אש • פרידמן |  |
| רכסים ורמות | האסקל • טנטאקל • לינדסטרום • מידנייט • סמית' • קולוסיאום • קומיוניקיישן • קנט |  |
| גבעות | מטאוריט • ריצ'רדסון |  |
| מדרונות | אקסס |  |
| מצוקים | ג'אנקשן • דנקן • סלע טת'ר • קולוסאום |  |
| עמקים | אקסודוס • ארנת איילנד • גרנט • הייל • ולמן • מאצ'מור • מקקי • קוננט |  |
| מישורים | מישור ונטייג' |  |
| קרחונים | אוברטרן • אקסודוס • גרין • דרווין • הת'רטון • מקלירי |  |
| נונאטאקים | מייסון |  |
| מפלי קרח | סירקל • פרבל |  |
| קרקסים קרחוניים | קורל |  |
| אתרים בהרי אלזוורת' |
| --- | --- | --- |
| הרים | אוסבורן • אטקינסון • אייר • איצ'רה • אלן • אלפרינג • אנדרסון • סטולניק • פרידמן |  |
| אוכפים הרריים | אוכף קארנייר |  |
| רכסים ורמות | סנטינל |  |
| ספורט | מרתון הקרח באנטארקטיקה |  |
| קרחונים | זלצמן • מינסוטה |  |
| קרקס קרחוני | הרווי • מיסטהאונד |  |
| מקפא קרחוני | נווה דרווין |  |
פרח הסוד שלי

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  פדרו אלמודובר 
 הופק בידי:  אגוסטין אלמודובר, אסתר גרסיה
 תסריט:  פדרו אלמודובר 
 עריכה:  חוזה סלסדו 
 שחקנים ראשיים:  מריסה פארדס, חואן אצ'נובה, רוסי דה פלמה, צ'וס למפראבה
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס 
 צילום:  אפונסו ביאטו 
 מדינה:  ספרד, צרפת 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1995
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   flowerofmysecret
 תרגום לעברית:  ישראל אובל
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרח הסוד שלי (בספרדית: La flor de mi secreto) הוא סרט קולנוע משנת 1995 שכתב וביים פדרו אלמודובר. הסרט הוא מלודרמה המתמקדת בכמיהתה של אישה לבעלה המתרחק ממנה.
אלמודובר מתאר את הסרט ככזה שיש בו "קוצים במקום שושנים, דמעות שאינן מביאות הקלה אלא מצוקה – כאב במיטבו", ומוסיף שחרף הכאב שבו, אין בסרט "רעים" – כל הדמויות הן של "טובים".
שחקנים ראשיים

מריסה פארדס: ליאו מסיאס, סופרת ומבקרת ספרותית. פארדס הופיעה בסרטים נוספים של אלמודובר: "הרגלים מגונים" (1983), "עקבים גבוהים" (1991), ו"הכל אודות אמא" (1999)
חואן אצ'נובה: אנחל, עורך בעיתון "אל פאיס" המחזר אחר ליאו.
רוסי דה פלמה: רוסה, אחותה של ליאו. דה פלמה הופיעה באחדים מסרטיו של אלמודובר, ובהם "חוק התשוקה" (1987), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988) ו"קיקה" (1993).
צ'וס למפראבה: חסינתה, אמן של ליאו ורוסה. אלמודובר ציין שדמותה מבוססת על דמותה של אמו. למפראבה הופיעה בסרטים נוספים של אלמודובר: "הרגלים מגונים" (1983), "מה עשיתי שזה מגיע לי?" (1984), "נשים על סף התמוטטות עצבים" (1988),"דבר אליה" (2004) ו"לחזור" (2006).
אימנול אריאס: פאקו, קולונל פרנסיסקו ארקוס, בעלה של ליאו. אריאס הופיע בסרט נוסף של אלמודובר: "מבוך התשוקות" (1982).
מנואלה ורגס וחואקין קורטס: בלנקה, העוזרת של ליאו, ובנה אנטוניו. שני שחקנים אלה הם רקדני פלמנקו נודעים, וכישוריהם באים לידי ביטוי במופע פלמנקו הנכלל בסרט.
פרשנות > שם הסרט

מקורו של שם הסרט מתברר לצופה בדיאלוג בין ליאו לאנחל, כאשר היא מתעוררת בבוקר בביתו, לאחר שבייאושה השתכרה בפאב. "בטח שתיתי ודיברתי יותר מדי אתמול", אומרת ליאו. "כן", מגיב אנחל, "ובין היתר גילית לי את 'פרח הסוד שלך', כפי שאמנדה גריס הייתה אומרת".
פרשנות > הכפר והעיר

באחדים מסרטיו מציג אלמודובר צעירים שעברו מהכפר למדריד (צעד שאף הוא עצמו עשה), ואתם מתגוררת סבתא (אם של הצעיר שעבר אל העיר), הכמהה לחזור לכפר, ובסופו של דבר מגשימה כמיהה זו. מוטיב זה מופיע בסרט שלפנינו, שבו הסבתא חוזרת לכפר, ולזמן קצר גם בתהּ, ליאו, מצטרפת אליה ונהנית מהשלווה והפשטות של חיי הכפר. לאחר שובן לכפר מסבירה חסינתה לליאו:
מוטיב דומה מופיע בסרט "מה עשיתי שזה מגיע לי?", שם הסבתא חוזרת לכפר בסיומו של הסרט, ואליה מצטרף נכדהּ. בשני הסרטים מגלמת צ'וס למפראבה את הסבתא.
פרשנות > מסר פוליטי

"שום פוליטיקה", קובע החוזה של אמנדה גריס, שבו נכלל מפרט של הספרים שהתחייבה לכתוב בסדרה "אהבת אמת". תנאי זה אינו חל על אלמודובר, ששילב במלודרמה זו שני מסרים פוליטיים:
הפגנת הסטודנטים לרפואה נגד ממשלתו של פליפה גונסאלס, שבה הם שרים: "את מחלת הגריפה ירפא פליפה", משקפת הפגנות שהתרחשו במציאות.
מחאתה של ליאו על הצטרפותו של פאקו לכוח השלום של נאט"ו, אף שהיא מחאה אישית, על רקע הקשיים בחיי הנישואים שלהם, משקפת את הוויכוח הציבורי בספרד על הצטרפותה של ספרד לנאט"ו (בשנת 1982) ועל פעילותה במסגרת זו.
פרשנות > ציטוט סרטים

רבים מגיבוריו של אלמודובר נזכרים בסרטי קולנוע שבהם צפו, כהקבלה לחייהם. בסרט "פרח הסוד שלי" קורה הדבר שלוש פעמים:
אנחל מציע לליאו לבלות אתו, והיא מסרבת בנימוק שבעלה חוזר מחו"ל, ומוסיפה: "זה מזכיר לי את הסרט 'הדירה' של בילי ויילדר", ואנחל עונה: "כן, גם לי. בסרט הזה שירלי מקליין מתאהבת באיש שאינו האיש האמיתי שאותו היא אוהבת".
לאחר הצפייה ברסיטל הפלמנקו, ליאו ואנחל הולכים ברחוב, ואנחל שואל את ליאו: "זוכרת את "קזבלנקה", הפעם הראשונה שאינגריד ברגמן נכנסת לבית הקפה?". הוא ממשיך ומצטט את דבריו של האמפרי בוגארט בסרט: "זה היה בפריס. לעולם לא אשכח את היום הזה, היום שבו הגרמנים כבשו את פריס. הגרמנים היו לבושים באפור ואת בכחול".
בסצנת הסיום, כאשר ליאו ואנחל יושבים נינוחים אל מול האח בביתו, אומרת ליאו: "זה מזכיר לי את הסיום של עשירים ומפורסמים. שתי הידידות, שתיהן סופרות, שותות לבדן, הרחק מן העולם, לפני אח בוערת".
פרשנות > רמזים לסרטים עתידיים

הסרט "פרח הסוד שלי" רומז לשני סרטים עתידיים של אלמודובר:
התרגול בשכנוע לתרום איברים, המופיע בפתח הסרט, מופיע גם בפתח הסרט "הכל אודות אמא", ובהמשכו הופך לממשות, כאשר מנואלה, אם חד-הורית שגילמה את אשת הנפטר בתרגול, מתבקשת לתרום את איבריו של בנה בן ה-17, שנהרג בתאונת דרכים.
השלד של הרומן "חדר קירור", כפי שמתארת אותו אליסיה בשיחתה עם ליאו, הוא למעשה הגרעין של הסרט "לחזור", שהופק 11 שנה לאחר "פרח הסוד שלי".
לקריאה נוספת

Ernesto Acevedo-Muñoz, Pedro Almodóvar, British Film Institute, 2007, pp 153-169.
הערות שוליים

↑  Pedro Almodóvar, The Flower of My Secret - GENESIS
↑  דמות דומה, של סבתא המתגוררת אצל בתהּ במדריד וכמהה לחזור לכפר, אף היא בגילומה של צ'וס למפראבה, מופיעה בסרטו של אלמודובר "מה עשיתי שזה מגיע לי?".
↑  דמות דומה, של מחברת מצליחה של ספרי רומן רומנטי המסתתרת מאחורי שם עט, מופיעה בסרטו של אלמודובר "הרגלים מגונים".
↑  באתר האינטרנט שלו מציין אלמודובר שסצנה זו היא הגרעין שסביבו התפתח כל הסרט.
↑  באתר האינטרנט שלו מציין אלמודובר: ליאו זקוקה להריגת האהבה שהיא חשה כלפי פאקו, והדרך היחידה לעשות זאת היא הריגת עצמה, המכל הבלתי ניתן להפרדה של אהבה זו.
↑  פליפה הוא פליפה גונסאלס, ראש ממשלת ספרד באותה עת.
↑  Donald Lyons, The passion of Pedro, Interview, April 1996
פסגת פרגרינוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Petrus Peregrinus de Maricourt 
 גובה:  1,915 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°09′00″S 65°50′00″W﻿ / ﻿69.15°S 65.8333°W﻿ / -69.15; -65.8333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת פרגרינוס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת פרגרינוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת פרגרינוס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת פרגרינוס
 
פסגת פרגרינוס (באנגלית: Peregrinus Peak) היא פסגה באזור חוף פאלייר, של ארץ פאלמר, שבמרכז חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
פסגת פרגרינוס ממוקמת לאורך הגדה הצפונית של קרחון איירי;
פסגת פרגרינוס ממוקמת 6 קילומטרים דרום-מזרחית מהר טימוסתנס;
גובהה של הפסגה 1,915 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

פסגת פרגרינוס התגלתה ב-27 בנובמבר 1947 בצילום אוויר שבוצע על ידי משלחת רון לחקר אנטארקטיקה (Ronne Antarctic Research Expedition (בראשי תיבות: RARE);
אזור הפסגה מופה בדצמבר 1958, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (Falkland Islands Dependencies Survey (בראשי תיבות: FIDS)).
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה (The UK Antarctic Place-Names Committee (בראשי תיבות: UK-APC)).
הפסגה נקראת על שמו של פטרוס פרגרינוס (Petrus Peregrinus)- מתמטיקאי, פיזיקאי וחוקר מגנטיות צרפתי שחי ופעל בשנת 1269 לערך.
פרוויז משכאתיאן

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1955 נישאפור, איראן 
 פטירה:  21 בספטמבר 2009 (בגיל 54) טהראן, איראן 
 מוקד פעילות:  איראן איראן
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 עיסוק:  מרצה, מלחין
 סוגה:  מוזיקה פרסית מסורתית
 שפה מועדפת:  פרסית
 כלי נגינה:  סנטור, סטאר 
 https://www.idl
 
פרוויז משכאתיאן (בפרסית: پرويز مشكاتيان; 15 במאי 1955 – 21 בספטמבר 2009) היה מוזיקאי פרסי, מלחין, חוקר ומרצה.
משכאתיאן נולד בנישאפור. הוא הצטרף לאוניברסיטה לאומנות בטהראן, שם למד את תורת המוזיקה ולמד לנגן על "רדיף" (היצירות הפרסיות הקלאסיות). על ידי נור עלי בורומאנד, דריוש ספואט, מוחמד טאגי מסעודיה וממהדי ברקשלי.
משכאתיאן התמקד ב"רדיף" של ירזא עבדוללה לסטאר ולסנטור.
בשנת 1977 הקים משכאתיאן את ההרכב המוזיקלי עא'רף (בפרסית: گرده عارف) ביחד עם חוסיין עליזאדה ומוחמד רזא לוטפי.
משכאתיאן היה מסייר באופן קבוע באירופה ואסיה. באביב של שנת 1982 הוא הוציא לאור את הספר "עשרים החלקים של הסנטור" (באנגלית: Twenty Pieces for Santour) באותו הזמן, הוא המשיך לעבוד כמרצה וחוקר באוניברסיטת טהראן.
משכאתיאן הלך לעולמו ב-21 בספטמבר 2009 בטהראן מהתקף לב.
הערות שוליים

↑  Tehran center to celebrate Mohammadreza Lotfi’s 71st birthday, Tehran Times, ‏30 December 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14206336b (data)  GND: 13476790X  ISNI: 0000 0000 7138 8285  LCCN: no2001024001  MusicBrainz: 2c418d1b-7d4d-45a0-9c7f-705ef4f6d6a1  VIAF: 100316329   WorldCat (עם VIAF): 100316329
קון-זלמר

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1909–הווה (כ־115 שנים) 
 חברת אם:  Steinway Musical Instruments 
 מיקום המטה:  אלקהארט 
 ענפי תעשייה:  חברה לייצור כלי נגינה, כלי נגינה 
 מוצרים עיקריים:  כלי נשיפה ממתכת, כלי הקשה, כלי נשיפה מעץ 
  
 www.conn-selmer.com
 
קון-זלמר (Conn-Selmer) היא חברה אמריקנית לייצור כלי נגינה הנמצאת בבעלות חברת Steinway Musical Instruments. כיום מייצרת החברה חצוצרות, קלרינטים ועוד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשלהי המאה ה-19 ייסדו האחים אלכסנדרי והנרי זלמר, נכדים של יוהנס יעקבוס זלמר אשר כיהן כראש המוזיקה של הצבא הצרפתי, את חברת Henri Selmer & Cie בפריז.  כעבור כמה שנים היגר אלכסנדרי לארצות הברית, ופתח בניו יורק חנות לייצור ומכירה של כלי נגינה.
כיום מייצרת החברה בכעשרה מפעלים בארצות הברית, צרפת ואנגליה.
צעד תימני

צעד תימני הוא ריקוד צעד (אנ') שנמצא בשימוש נרחב בריקודים יהודיים (אנ') ובריקודי עם בישראל. מקורו בריקודים של יהודי תימן, שהוא כנראה וריאציה על הריקוד הערבי התימני.
תיאור

צעד תימני הוא ריקוד פופולרי המבוצע על ידי יהודים במהלך חתונות ואירועים יהודיים אחרים. הצעד הבסיסי של צעד תימני הוא תנועת נדנוד המשנה את כיוון התנועה של הרקדן. בדרך כלל מדובר בתנועה הצידה, אך ניתן לעשות זאת בתנועה אחורה וקדימה (או להפך). הוא מורכב משלושה שלבים, עם הפסקה קצרה בשלב האחרון לקצב "מהיר, מהיר, איטי".
הווריאציות הנפוצות ביותר ידועות "ימין תימני", ו"שמאל תימני". כל אחד מהשמות הללו מציין גם את כיוון התנועה הראשונה, וגם את כף הרגל שבה מתחילה (ומסתיימת) התנועה.
שלבי הריקוד:
משקל ברגל שמאל, צעד הצידה ימינה. המשקל נע ימינה, על רגל ימין.
העבר משקל שמאלה, על רגל שמאל, שעשויה להישאר במקומה או לנוע מעט אחורה.
חוצים רגל ימין לפני ומעט מעבר לרגל שמאל, ודורכים על רגל ימין. המשקל נע שמאלה, על רגל ימין.
המשקל נשאר על רגל ימין. רגל שמאל נשארת מאחור ומעט ימינה, עם הבוהן על הקרקע לאיזון.
ראו גם

ריקודי עם בישראל
מחול בישראל
הערות שוליים

↑  צפו: כך נראה צעד תימני אמיתי ומכל הלב, באתר הידברות, ‏24 בינואר 2022
↑  חוגי מחול - ריקוד תימני - 8 עובדות חשובות על ריקוד תימני, באתר חוגחוג
↑  הריקוד התימני, באתר האגודה לטיפוח חברה ותרבות - מורשת יהודי תימן, ‏2020-04-26
↑  ניצן פנקו, לאה אברהם: "צעד תימני הוא כמו טאי צ'י", באתר כלכליסט, 29 בינואר 2019
פרנסואה מז'נדי

| --- | --- |
ציור משנת 1822, מאת אמן לא ידוע
ציור משנת 1822, מאת אמן לא ידוע
 לידה:  6 באוקטובר 1783 בורדו, צרפת 
 פטירה:  7 באוקטובר 1855 (בגיל 72) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 לימודי רפואה:  הפקולטה לרפואה של פריז 
 תפקידים:  פיזיולוג, רופא, פרופסור, נוירולוג 
 
פרנסואה מז'נדי (בצרפתית: François Magendie, ‏ 6 באוקטובר 1783 בורדו - 7 באוקטובר או 8 באוקטובר 1855 סנואה, על יד פריז) היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג צרפתי, הוא עבד בבתי החולים אוטל-דייה וסלפטרייר בפריז וכיהן כפרופסור בקתדרה הראשונה לפיזיולוגיה ניסיונית בקולז' דה פראנס. מז'נדי היה אחד הפיזיולוגים החשובים במחצית הראשונה של המאה ה-19, חלוץ של הרפואה הניסיונית.
שנותיו המוקדמות

מז'נדי נולד בשנת כבנו של הכירורג אנטואן מז'נדי מבורדו ושל ניקול דה פרה דה לונה (Nicole de Perey de Launay). הוא התייתם מאמו בגיל 9. כחסיד תורתו החינוכית של ז'אן-ז'אק רוסו, הותיר האב את הילד להתפתח חופשית ללא משמעת וללא לימודים מסודרים. משום כך ידע מז'נדי לקרוא רק אחרי גיל 10. לעומת זאת הוא אימץ מילדותו סגנון חיים אנרגטי, מלווה בשיפוט עצמאי ובזלזול במוסכמות שבלטו במהלך עבודתו המדעית.
לימודיו הפורמליים בעיר הולדתו הופסקו בגלל אירועי המהפכה הצרפתית ותהחדשו שוב עם מעבר המשפחה לפריז. אביו ייעד אותו ללימודי רפואה ולקח אותו במקומות שבהם עבד - בבתי חולים ולאמפיתיאטרונים של הפקולטה לרפואה בפריז.
לימודיו ותחילת הקריירה המדעית

תקופת הלימודים של מז'נדי עמדה תחת סימן הרפורמות, לפעמים כאוטיות, בהוראת הרפואה, מזמן שלטונו של נפוליאון בונפרטה, מז'נדי למד אנטומיה ונתיחת גופות אצל אלקסיס דה בואייה, כירורג בבית החולים "הוטל-דייה". ב-17 בפלוריאל של "שנת XI", כלומר 27 באפריל 1803, בגיל 20 ,התקבל כסטז'ר (interne) של בתי החולים העירוניים בפריז ועבד בעיקר בבית החולים "סן לואי". השתלם באנטומיה ובמקביל גם בספרות, בעיקר לטינית. אולם מצא עניין רב בחקר התופעות הביולוגיות ובחר במהרה להתמחות בפיזיולוגיה, תחום מדעי שהיה בחיתוליו. בשנת 1807 התמנה למדריך באנטומיה בבית הספר לרפואה והתחיל ללמד קורסים לאנטומיה ופיזיולוגיה. ב-24 במרץ 1808 סיים בחינת הגמר לתואר רופא (MD) עם עבודה בנושא "מסה אודות החך הרך עם כמה הצעות בנוגע לשברים של סחוסי הצלעות".
בשנות לימודיו הושפע מאוד מהאנטומיסט הדגול פרנסואה בישא, שנפטר בגיל 31.
המשך פעילותו האקדמית

בשנים 1813 -1811 היה מז'נדי "פרוסקטור" (מנתח גופות) בפקולטה לרפואה ומדריך בכיר לאנטומיה ולכירורגיה. ה חל משנת 1813 עבד כרופא פרטי וגם לימד קורסים פרטיים לפיזיולגיה. בשנת 1818 קיבל משרה ב"משרד המרכזי של בתי החולים בפריז" ללא משרה רשמית בבית חולים כלשהו עד שנת 1826.
רק בגיל 50, בשנת 1831 השיג משרה של מנהל מחלקת נשים בבית החולים "אוטל-דייה" בפריז (Hôtel-Dieu de Paris) וב-4 באפריל 1831 התמנה לראש החוג לפיזיולוגיה ולפתולוגיה כללית בקולז' דה פראנס במקומו של ז'.ס.א. רקאמיה.
ב-1845 פרש מתפקידו בבית החולים אוטל-דייה ובשנת 1847 מהקתדרה ב"קולז' דה פראנס".
בשנת 1848 התמנה לראש "הוועד המייעץ לתברואה ציבורית".
מחקריו המדעיים

עם הזמן הגיע מז'נדי להתנגד לתפיסה הוויטליסטית של מורו, בישא, לפיה קיים "כוח חיות" או "כוח ויטלי" הגורם ל"חוסר יציבות" מיוחדת בכל תופעות החי, להבדיל מהתופעות הפיזיות שהן "אחידות להפליא".
הוא התחיל להאמין ש"חוסר היציבות" לכאורה שבחי היא תוצאה של הבורות בתחום.
לכן הוא הקדיש את זמנו ומרצו למחקרים אנטומיים בהקשר פיזיולוגי, תוך כדי עריכת ניסויים פרמקולוגיים ופיזיולוגיים. בשנת 1821 הוא הקים את ה"ז'ורנל דה פיזיולוז'י אקספרימנטל" (Journal de physiologie et pathologie expérimentale).
מז'נדי היה לאחד החלוצים של הרפואה הניסויית. מחקרים התבססו כריתת איברים, הפסקת מסלולים עצביים, הזרקת חומרים פרמקולוגיים ותצפיות על האיברים הפנימיים. מז'נדי נמנה עם הראשונים שפיתחו טכניקות של ויויסקציה משוכללות. יחד עם תלמידו פואזני (Poisenille) המציא מתקן ניסויי שאיפשר את ההסתכלות בנשימה ובמחזור הדם. האכזריות שהייתה כרוכה בניהול המחקרים עשתה עם זאת, שירות דב לתדמית המדע בקרב הציבור ועוררה החרפת המאבק נגד הניסויים המדעיים בחיות.
בהתחלה התעניין מז'נדי במיוחד במערכת העיכול וחקר את הספיגה, הבליעה וההקאה.
כרופא מטפל ניסה ליישם את מסקנות מחקריו בימי מגפת הטיפוס שפרצה בשנת 1814. כקלינאי המליץ לפעמים על גישה שמרנית של "המתנה" בהחלטות טיפוליות, והתנגד בחריפות לטיפול בהקזת דם. במאבקו להצלת חיי החולים בימי המגפות של טיפוס וכולרה גילה אומץ ודאגה. אמנם מפני ששרד הסיק בטעות את המסקנה השגויה שכולרה אינה מחלה מידבקת.
הוא ניסה בשלב מסוים לטפל בהידרופוביה על ידי הזרקות מסיביות של מים בווריד, שיטה שהסתברה ככושלת.
השיטה הניסויית של מז'נדי בפיזיולוגיה של מערכת העצבים הובילה לממצאים חשובים מאוד אותם פרסם בשנת 1822 ב"Journal de physiologie et pathologie expérimentale" ותרמה להתחלת הנוירופיזיולוגיה
הצטיינו במיוחד מחקריו להוכחת תפקידם של החלק האחורי והקדמי של חוט השדרה, על סמך מחקרים אלה נוסחו החוקים הידועים כחוקי בל או בל-מז'נדי.
מז'נדי הבחין לראשונה בדרך ניסויית בין עצבים מוטוריים ועצבים סנסיטיביים. בעקבותי צ'ארלס בל הוא הבחין בין השורשים המוטוריים לשורשים הסנזיטיביים של העצבים הספינליים. באמצעות קטיעת השורשים הקדמיים והאחוריים של העצבים היוצאים ממח השדרה מז'נדי מצא שאם קוטעים את השורשים האחוריים המחברים לגפיים, בעלי החיים מאבדים את התחושה בחלקי הגוף האלה, בעוד שאם קוטעים את השורשים הקדמיים, מופיעים שיתוקים של הגפיים ללא אובדן התחושה. הוא ערך ניסויים כאלה במינים שונים של בעלי חיים והסיק כי השורשים האחוריים נועדו לתחושה והקדמיים - לתנועה.
מז'נדי תיאר את החור הנקרא על שמו, והנמצא מאחורי המוחון, והמהווה הדרך היחידה שבין החללים האפנדימריים ובין החללים התת-עכבישיים.
לאחר מכן חקר את הפונקציות של המוחון. בנושא זה נכנס לוויכוח עם ז'אן-פייר פלורנס.
תלמידו המפורסם ביותר היה קלוד ברנאר שעורר כמוהו בקורת רבה בגלל השימוש בוויוויסקציה. ברנאר התחיל יחד עם מז'נדי את המחקרים על הפונקציה הגליקוגנית של הכבד.
בניסוייו מז'נדי לא השתמש מספיק בקבוצות בקורת והיה לא סובלני לבקורת של עמיתים. כך עמד בתוקף על התנגדותו לשימוש באתר כחומר מרדים בהתערבויות טיפוליות.
פרסים ואותות כבוד

1819- חבר באקדמיה הצרפתית לרפואה
1821 - חבר באקדמיה הצרפתית למדעים
1836 - סגן יושב ראש האקדמיה הצרפתית למדעים
הנצחה

בית ספר בסאנואה ובית ספר תיכון בבורדו נושאים את שמו
מכון למדעי המוח קיבל את שמו
רחוב בעיר בורדו נקרא לזכרו.
ציטוטים

להביע סברה, להאמין,  זה  פשוט להיות בור
מבחר מאמרים וספרים

1809: Quelques idées générales sur les phénomènes particuliers aux corps vivants. Bulletin des sciences médicales 4: 145-170
(כמה רעיונות כלליים אודות התופעות האופייניות לאורגניזמים חיים)
1809: Examen de l'action de quelques végétaux sur la moelle épinière. Nouveau bulletin scientifique de la Société philomatique 1: 368-405
(בדיקת פעולתם של צמחים אחדים על חוט השדרה)
1813: Mémoire sur le vomissement. Paris
{תזכיר על ההקאה)
1816–1817: - Précis Élémentaire de Physiologie (סינופסיס של יסודות הפיזיולוגיה) - הספר הראשון לימוד לפיזיולוגיה מודרנית, בשני כרכים
{ספר לימוד יסודי לפיזיולוגיה)
1816: Mémoire sur les propriétés nutritives des substances qui ne contiennent pas d'azote. Bulletin de la Société philomatique 4: 137
(תזכיר על התכונות התזונתיות של חומרים שאינם מכילים חנקן)
לקריאה נוספת

J.M.D. Olmsted François Magendie.Pioneer in Experimental Physiology and Scientific Medicine in XIX Century France with preface by John Fulton, Schuman's New York 1945
הערות שוליים

↑  Stefano Canali עמוד 3
↑  Stefano Canali עמוד 3
↑  Stefano Canali עמוד 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279102005171  PLWABN: 9810669913805606  BNE: XX1682781  BnF: cb11913883h (data)  GND: 117518603  ISNI: 0000 0001 1585 7769  LCCN: n80145791  Léonore: 241282  NKC: nlk20000089991  NLG: 213533  NTA: 070526419  SNAC: w6wm2dps  SUDOC: 027001229  VcBA: 495/92660  VIAF: 2473817   WorldCat (עם VIAF): 2473817
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה

מתקן גארום
גארום, ציר דגים, היה הרוטב המרכזי בו השתמשו מימי יוון העתיקה ועד למאה ה-11 לספירה. גם במצדה התגלו ממצאים המעידים על שימוש בו במהלך תקופתו של הורדוס.
הרוטב הופק בערי חוף ברחבי הים התיכון מדגים מיובשים שהונחו במתקני המלחה דמויי בורות כאשר הם חשופים לשמש ועברו תהליכים שונים. הנוזלים שירדו מהם נאספו וחולקו לפי האיכות. השמן המזוקק יותר לעשירים והשאריות ומה שירד לתחתית מתקן האיסוף, לעניים. בתהליך הייצור, הוסיפו לדגים תבלינים, שמנים ואפילו דבש לקבלת טעמים שונים. בישראל מוזכר הגארום בתלמוד הירושלמי ואצל רש"י.
רקע > סוגי הרטבים הרומיים

הרומאים צרכו שלושה סוגי רוטבי דגים עיקריים. הגארום (Garum), מוריה (Muria) ואלק (Allec) ולמעשה, רטבים אלו היו בשימוש כאלף שנים. חשיבותם הייתה כמוסיפי טעם לאוכל תפל, שימור רכיבי בשר דגים מזינים לתקופה ארוכה ובנוסף הם שימשו כחומר משמר לדגים, בשר, ירקות ועוד. מקור תוצרתם היה בחופי אגן הים התיכון, חופי ספרד, פורטוגל וצפון אפריקה, עקב סמיכותם למקומות דיג עשירים בדגים ובריכות אידוי להפקת מלח. ניתן למצוא אזכורים לרוטבי דגים בספר המתכונים "אפיקיוס" (אנ').
גארום - מוצר העיקרי והאיכותי מבין השלושה. הגארום הופק מדגים קטנים טריים בשלמותם שהונחו בשמש לתקופה שנעה בין חודש לשלושה חודשים בכלי חרס סגורים. הדגים עורבבו בכמויות גדולות של מלח למניעת ריקבון. לאחר תהליך איכול פנימי שעבר על הדגים, הופרד נוזל משאריות הבשר ועבר סינון. לאחר מכן החומר המזוקק שימש לתיבול בשרים, ירקות ועוד. איכות הרוטב תלויה בסוג הדגים וגודלם. רוטב איכותי הופק לרוב מסוג אחד כמו שנכתב על אחת האמפורות "garum Scombri". רוטב פשוט יותר הכיל ערבוב של סוגי דגים, שאריות או דגים חסרי ערך בשוק. כמו כן, ניתן למצוא לפעמים חסרי חוליות אחרים בתוך הרוטב הזול.
מוריה - מוצר דומה לגארום אך מאיכות ירודה. שימש בעיקר לשימור פירות, ירקות, זיתים ובשר ולא כרוטב בפני עצמו.
אלק - אלה בעצם השאריות של בשר הדגים, עצמות ושאר חלקי הדגים שירדו לתחתית מתקן ייצור הגארום וניתן לשכבות העניות. קיים גם אזכור אצל קאטו הזקן שהמליץ לתת אלק לעבדים. אומנם עם הזמן היה גם שימוש באלק איכותי יותר שהוכן מדגים קטנים ושמנים שהפך למוצר בפני עצמו. איכותו גם נקבעה כנראה מכיוון שלא היו בו עצמות דגים גדולות לא ניתנות לבליעה.
לפי שאריות חלקי הדגים הקטנים ושייכים למין אחד בחרסי מצדה, ניתן להסיק שכנראה אלק איכותי הוא הרוטב שיובא למצדה בנוסף לגארום. איכותם הייתה שווה את ההוצאה על ייבואם מרחוק.
שרידי ציר הדגים מהתקופה הרומית במצדה > שאריות דגים

מחפירות שנערכו במצדה בין השנים 65-63 של המאה ה-20 על ידי משלחתו של יגאל ידין, סווגו שני ממצאים. עצמות דגים וממצאי שאריות חלקי דגים בתחתית שברי קנקנים.
עצמות: - 649 עצמות דגים נמצאו ברחבי המצודה שמתוכם זוהו 327. 97% שויכו למשפחת הקולייסיים כגון דגי המקרל והטונה שמהם השתמרו לטובה חוליות. ממצא דגים ממשפחה זאת לא אופייני לישראל מכיוון שנמצאו רק בעוד 6 אתרים נוספים מתוך 50 בכמויות הרבה יותר קטנות. ככל הנראה הדבר מראה על דגים מלוחים שיובאו למצדה באמפורות.
ממצאים מתוך בסיסי חרסים: - לאחר בדיקה תחת מיקרוסקופ לדוגמת חומר שנלקח מבסיסי קנקנים - נמצאו קשקשי דגים, עצמות, חוליות צלעות ועוד 1494 עצמות אחרות במצב השתמרות טוב. כ 60% מהם זוהו. רוב העצמות השתייכו לדגים ממשפחת ה-Clupeidae כגון סרדינים אך היו עוד מינים כמו האנשובי. המינים הנ"ל נפוצים באגן הים התיכון ורובם חיים בלהקות גדולות באזור החופים ומשחקים תפקיד חשוב אצל הדייגים.
שרידי ציר הדגים מהתקופה הרומית במצדה > חרס

כתובות על חרסים: ממצא נוסף הוא שברי חרסים של אמפורה מיובאת שעליהם התנוססה כתובת בשתי שפות (יוונית ולטינית) "גארום" ו"של המלך". על הכתובות נעשתה בדיקת FTIR כדי לבדוק האם הכתובת הדו לשונית נכתבה על ידי אותו אדם אך התוצאות אינן חד משמעיות. דוגמה נוספת של דו לשוניות נמצאה על שברי בקבוקי יין. שם היין בלטינית, אחריו תאריך ביוונית ובצד השני של הכלי שוב בלטינית Cae מה שכנראה חלק מ Caesare.
החרסים במצדה והכתובות

הכלי בו נמצאו שאריות הדגים הוא כלי אחסון דמוי שק מוארך בעל תחתית מעוגלת שהיה מאוד נפוץ החל מתקופה הלניסטית עד תקופות מאוחרות יותר. לפי שברי החרס, הכלי הוא מייצור מקומי והוא נמצא באחד החדרים הסמוכים לחומה. מבדיקה פטרוגרפית עולה כי החומר מקומי אבל לא ממצדה עצמה בגלל אלמנטים של אבן נארי אך מצוי באזורי שומרון ויהודה. הכלי נצרף בטמפרטורה גבוהה של 800 מעלות. בנוסף לשאריות הדגים, הכיל הכלי חומרים אורגניים אחרים וסדימנט גבישי גבס, חול ושיסט שלא אופייני לאזור ישראל. החומרים האורגניים כנראה נוספו במהלך הייצור של הרוטב כחומרי טעם וריח. ההבדל בין כלי מקומי וחול זר מרמזים על כך שרוטב הדגים ייובא לישראל בכלי אחר שלא אותר והתכולה הועברה לכלי שנמצא במצדה. ייתכן שהמצאות החול בתוך הרוטב, מרמזת על ייצור לא מסוג א'.
ממצא נוסף הם חלקי צוואר, כתף וחלק תחתון של ידית אמפורה מיובאת. הסוג תואם אמפורות שיובאו מדרום ספרד ששימשו להעברת מוצרי דגים שונים במאות הראשונה והשנייה לספירה. על צוואר האמפורה, התנוססה כתובת בשתי שפות (יוונית ולטינית) "גארום" ו"של המלך". קשה להגיד מה נכתב לאחר "של המלך" אבל אפשר להניח ששמו של הורדוס היה בהמשך כמו שהתגלה על בקבוקי יין במצדה. על הבקבוקים היו רושמים מי הלקוח לו מיועד המשלוח. אמפורה ממקור זר, כתובת בלטינית וחוסר מקומות ייצור גארום בישראל מחזקים את הטענה שהגארום ייובא. צורת האמפורה, החומרים ממנה עשויה והציפוי מזוהים עם סוג שמקורו בחופיה הדרומיים של ספרד אשר שימש לשינוע מוצרי דגים בסוף המאה הראשונה ותחילת השנייה לספירה.