stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת קופנהגן
חוקרים ובוגרים נודעים

בין בוגרי האוניברסיטה נמנים אישים רבים שהתפרסמו בתחום עיסוקם או מחקרם. דוגמאות אחדות (לפי סדר כרונולוגי):
תומאס פינקה (1561–1656) מתמטיקאי ופיזיקאי דני, כתב את הספר Geometria rotundi
טיכו ברהה (1546–1601) אסטרונום דני נודע שאחראי לתיעוד המדעי הראשון של סופרנובות, היה מנטור של יוהאנס קפלר.
ניקולאוס סטנו (1638–1696), חוקר חלוץ בתחומי האנטומיה והגאולוגיה.
אולה רמר (1644–1710), אסטרונום, ערך את המדידה הכמותית הראשונה של מהירות האור.
לודוויג הולברג (1684–1754), סופר ומחזאי.
האנס אגדה (1686–1758), מיסיונר, שייסד בשנת 1721 את נוק בירת גרינלנד.
הנס כריסטיאן ארסטד (1777–1851), פיזיקאי וכימאי, מגלה תופעת האלקטרומגנטיות.
ניקולאי גרונטוויג (1783–1872), מורה, סופר, משורר, פילוסוף, היסטוריון וכומר.
סרן קירקגור (1813–1855), תאולוג ופילוסוף, הנחשב ל"אבי האקזיסטנציאליזם".
הנס כריסטיאן גראם (1853–1938), בקטריולוג וממציא צביעת גראם.
נילס ריברג פינסן (1860–1904), רופא וחוקר, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
ליז רובין יעקבסן (1862–1961), פילולוגית ובלשנית, האישה הראשונה בעלת תואר דוקטור בבלשנות נורדית.
נילס בוהר (1885–1962), פיזיקאי דני חתן פרס נובל לפיזיקה, מהמשפיעים ביותר במאה ה-20.
אינגה להמן (1888–1993), סייסמולוגית וגאופיזיקאית.
ג'ולי וינטר הנסן (1890–1960), אסטרונומית דנית, האישה הראשונה שקיבלה תפקיד באוניברסיטת קופנהגן.
הערות שוליים

↑  Academic Ranking of World Universities 2020
↑  CWTS Leiden Ranking 2020
↑  Times Higher Education 2021
↑  QS World University Rankings 2021
↑  UCPH, About, facts and figures, Rankings
| הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוטרכט • אוניברסיטת סורבון • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אמסטרדם • ברצלונה • דבלין • היידלברג • הלסינקי • ז'נבה • יוניברסיטי קולג' לונדון • לוון • לונד • ליידן • מילאנו • מינכן • פרייבורג • פריז-סאקלה • ציריך • קופנהגן • קיימברידג' • שטרסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308411605171  BnF: cb118703379 (data)  GND: 36485-X  ISNI: 0000 0001 0674 042X  LCCN: n78096079  NKC: kn20010711211  SUDOC: 026458748  S2AuthorId: 103126587  TePapa: 10482  VIAF: 136514983   WorldCat (עם VIAF): 136514983 
רודנטרן, מגדל עגול שקומתו העליונה שימשה את האוניברסיטה כמצפה כוכבים
פנים ספריית האוניברסיטה, סמוך לשנת 1920
הקמפוס הדרומי
אולה רמר, בוגר האוניברסיטה
אגנס אופרלי

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1874 וירג'יניה, אירלנד 
 פטירה:  5 בנובמבר 1951 (בגיל 77) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד, מדינת אירלנד החופשית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות דינס גריינג' 
 ידועה בשל:  פעילותה הלאומנית-תרבותית להחייאת השפה האירית
 השכלה:  האוניברסיטה המלכותית של אירלנד  קולז' דה פראנס 
 מקצוע:  אקדמאית, סופרת, משוררת
 מעסיק:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין 
 
אגנס ויניפרד אופרלי (באירית: Úna Ní Fhaircheallaigh; באנגלית: Agnes O'Farrelly; שם עט: אואן אולה (Uan Uladh)‏; 24 ביוני 1874 – 5 בנובמבר 1951), הייתה פרופסור לאירית בקולג' יוניברסיטי דבלין (UCD)
בדבלין, אירלנד. היא גם הייתה הסופרת (האישה) הראשונה בשפה האירית, חברה-מייסדת של קומן נה מאן, והנשיאה הרביעית של אגודת הקמוגי.
ראשית דרכה

אופרלי נולדה ב-24 ביוני ב-1874 בווירג'יניה שבמחוז קאוואן, אחת מחמש בנות ושלושה בנים של פיטר דומיניק פרלי ואן פרלי (לבית שרידן). העבודה הראשונה שלה שפורסמה הייתה סדרת מאמרים "דביקים" בכתב העת Anglo-Celt בין ינואר למרץ 1895, "Glimpses of Breffni and Meath", שלאחר מכן העורך, אדוארד אוהנלון עודד אותה ללמוד ספרות.
בפברואר 1887, היא הצטרפה ל-"Irish Fireside Club", טור חדש לילדים ב-"Weekly Freeman" שנערך על ידי רוז קאוונה, שהיה חלק מהרחבת תחום ספרות הילדים בסוף המאה ה-19. המועדון התפאר ביותר מ-60,000 ילדים חברים במהלך שיאו, ותרם להטמעת ערכי התנועה התרבותית-לאומנית לדור שלם של ילדים. אופרלי הייתה לקול הנשי החזק ביותר במסגרת המועדון, אשר בתורו עיצב את תפישותיה האוטופיות, פמיניסטיות ולאומניות שנשארו עמה במהלך חייה.
קריירה אקדמית

כשהכתיבה שלה אפשרה זאת כלכלית, אופרלי נרשמה ללימודים בסנט מרי קולג' בדבלין, ושכנעה את מנהל המכללה לגייס מרצה לשפה האירית בפעם הראשונה בהיסטוריית המוסד, כדי שהיא תוכל ללמוד את השפה במסגרת התואר שלה באמנויות. אוון מקניל, סגן הנשיא של הליגה הגאלית, הגוף הלאומני-תרבותי העיקרי שפעל באירלנד מאז 1893, גויס לצורך זה, ואופרלי (שהוסיפה לשם לידתה פרלי את הסימון האירי O) עודדה סטודנטיות ממגמות אחרות להצטרף לקורס. באמצעות יוזמה זו, נוצר גרעין לאומני-תרבותי של בנות המעמד הבינוני והמשכיל בעיר הבירה, אשר כלל את מורה אוקנדי (Máire Ní Chinnéide) ומרי א. ל. בטלר, אשר, בדומה לאופרלי, המשיכו בעתיד לתפקידים משמעותיים בהתפתחות הליגה הגאלית בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים, בתור דמויות ספרותיות, חינוכיות ופעילות למען השפה האירית.
היא סיימה תואר ראשון ושני באוניברסיטה המלכותית של אירלנד (ב-1899 ו-1900 בהתאמה), ואז למדה במשך סמסטר בפריז בהדרכתו של אנרי ד'ארבואה דה ז'ובנוויל, פרופסור של לקלטית בקולג' דה פראנס. היא הייתה האישה הראשונה שלמדה קלטית ברמה מתקדמת זו. אופרלי התמנה כמרצה לאירית בבתי הספר לבנות אלכסנדרה קולג' ולורטו קולג', וגם לימדה אירית בסניף המרכזי של הליגה הגאלית. היא שכנעה את מרי היידן להגיש בקשה למענק אקדמי מתקדם באוניברסיטה המלכותית, בניסיון לאתגר את התפישה שחוקרות אינן זכאיות למענקים אקדמיים. ב-1902, יחד עם היידן, היא עזרה להקים את איגוד הבוגרות והמועמדות לתואר, כדי לקדם שוויון הזדמנויות בהשכלה אוניברסיטאית. היא מסרה עדות לוועדות רוברטסון (1902) ופריי (1906) על לימודים באוניברסיטאות איריות, וטענה בהצלחה בעד לימודים מעורבים מגדרית ב-UCD.
ב-1909 היא התמנה כמרצה לאירית מודרנית ב-UCD, והייתה גם חברה במוסד המושל הראשון ב-UCD ובסנאט הסגל (1914-49). כאשר דאגלס הייד יצא לגמלאות בשנת 1932, היא מונתה כפרופסור לאירית מודרנית, משרה בה החזיקה עד שיצאה לגמלאות ב-1947.
הליגה הגאלית

במהלך הקיץ של 1898, בשנתה השנייה בלימודי התואר, אוון מקניל סידר לה לבקר באיניש מיין, האי האמצעי בארן האיים, כדי לשפר את האירית שלה. היא המשיכה לבלות שם במשך חמשת הקיצים הבאים, ופיתחה אירית רהוטה. באוגוסט 1899 היא הקימה את סניף הנשים של הליגה הגאלית, שנה אחרי שקמו סניפי גברים באיניש מור וגם באיניש מיין. הפעילות בארגון היווה את הפעם הראשונה שנשות האי הקדישו זמן באופן מכוון לפעילות פנאי.
כשחזרה אופרלי לדבלין בסתיו 1898, היא נרשמה לסניף המרכזי של הליגה הגאלית, ועד מהרה הייתה לחברה בוועד המנהל והאישה המשפיעה ביותר בליגה, עד 1915. לאורך כל התקופה המוקדמת של המעורבות שלה בליגה הגאלית, אופרלי קידמה את סדר היום שלה למען נשים בקרב עמיתיה הגברים. דבר זה דווקא הוסיף לפופולריות שלה, על סקרי חברים שנערו בשנים 1903 ו-1904. היא הייתה אחד האנשים הכי פעילים למען השפה האירית בתקופה זו.
בשנת 1907, אופרלי הייתה ליו"ר ועד החינוך של הליגה הגאלית. התפקיד העיקרי שלה היה לתווך בין הדעות הסותרות על מדיניות חינוך בתוך הליגה, ולפייס בין אלמנטים של הכמורה (אשר לימדו לטינית) תוך כדי המשך בקמפיין הקידום של אירית בתוך מערכת החינוך. על פי רוג'ר קייסמנט, הייתה זו אופרלי ששכנעה את הממונה על החינוך הלאומי, ד"ר סטארקי, לגבי היתרונות של תוכנית לימודים דו-לשונית לאומית בבתי ספר, תוכנית אשר הוצעה לפועל בשנת 1904 ב-27 בתי ספר.
פעילות פוליטית

אופרלי ניהלה את ישיבת הפתיחה של קומן נה מאן ב-1914, והביעה תמיכה ברעיון שלארגון יהיה תפקיד משני ביחס למתנדבים האירים, וכפוף לו. הרעיון הזה לא התקבל. היא עזבה את הארגון זמן קצר לאחר מכן.תבנית:Why ב-1916, יחד עם מוריס מור היא אספה חתימות לעצומה למען ביטול גזר דין המוות של חברה הקרוב רוג'ר קייסמנט, ללא הצלחה. היא הייתה חברה בוועדת נשים אשר ניהלה משא ומתן ללא הצלחה עם מנהיגי ה-IRA, כדי למנוע את מלחמת האזרחים בשנת 1922. היא הובסה, כמועמדת עצמאית, בבחירות הכלליות לדאל אירן ב-1923 וביוני 1927.
נשיאת אגודת הקמוגי

קמוגי הוא ספורט נשים הכמעט זהה לספורט הגברים הרלינג. התרומה העיקרית של אופרלי למורשת הקמוגי היא ייסוד גביע אשבורן. כחבר מייסדת ב-1914 ונשיאה (1914-51) של מועדון הקמוגי ב-UCD, הייתה זו אופרלי ששכנעה את ויליאם גיבסון, (לורד אשבורן), לתרום גביע לתחרות בין-מכללות, החל משנת 1915. היא מונתה כנשיא לשם כבוד הראשונה של איגוד הקמוגי אלסטר, ואז של האיגוד הארצי בשנת 1934, לצד מורה גיל, שהמשיכה כיו"ר המועצה המרכזית וקונגרס הקמוגי. ב-42–1941 היא הפכה גם ליו"ר.
פעילות למען אקדמאיות

אופרלי הייתה גם הנשיאה של פדרציית נשות האוניברסיטה (1937-39) ושל האגודה הלאומית של בוגרות האוניברסיטאות (1943-47). בשנת 1937 היא הייתה מעורבת באופן אקטיבי בקמפיין בוגרות האוניברסיטה נגד אימוץ החוקה, אשר כללה סעיפים מפלים נגד נשים. אופרלי גם הייתה בין מייסדות מועדון הסורופטימיסטית (מלטינית - לטובת נשים) בדבלין בדצמבר 1938, ואף הייתה לנשיאתו.
קולג'ים אירים ועוד

היא הייתה חברה מייסדת, ולאחר מכן גם מנהלת במשך שנים רבות, של אלסטר קולג' לאירית, במחוז דניגול, וגם הייתה מעורבת בקולג'ים לנסטר וקונאט, והייתה ליו"ר הפדרציה לתוכניות קיץ לשפה האירית. היא גם הייתה נשיאת האגודה האירית לפיתוח תעשייתי ואגודת התעשייה הביתית, ומנהלת בקרן ג'ון קונור מאגי לפיתוח התעשייה הגיילטאכט. היא ייצגה את האיחוד הגאלי של אלסטר בקונגרס הקלטי בשנים 1920 ו-1930.
הקונגרס הקלטי

בשנת 1917, אדוארד תומאס ג'ון, לאומן וולשי וחבר פרלמנט מטעם Anglesey, נסה להחיות את האגודה הקלטית לשעבר בארגון חדש ששמו הקונגרס הקלטי, ובכך התחיל את הגל השני של יחסים אינטר-קלטיקיים. אופרלי וחברה הטוב דאגלס הייד, מיד התעניינו ביוזמה, מכיוון שלקונגרס היה הרבה מן המשותף עם הליגה הגאלית, בה הם היו מעורבים מזה זמן רב, אבל בפרישה רחבה יותר. מרי היידן, אוסבורן ברגין, אוון מקניל ורובין פלאוור היו בין המעורבים בזרוע האירית של הקונגרס הקלטי. כשג'ון נפטר בתחילת שנת 1931, אופרלי לקחה על עצמה תפקיד ניהולי יותר גדול בקונגרס, ותועדו עדויות על פיהם היא הפיחה בתנועה רוח חדשה.
סוף חייה

כשפרשה אופרלי מ-UCD ב-1947, היא קיבלה פורטרט שמן מאת שון קיטינג מידי אגודת בוגרות האוניברסיטה. היא נפטרה ב-5 בנובמבר 1951. הטישך והנשיא השתתפו בהלווייתה בבית הקברות דינס גריינג'.
כתיבתה

אופרלי כתבה באירית ובאנגלית, לעיתים קרובות תחת שם העט 'Uan Uladh'. עבודות פרוזה כוללים אתThe Reign of Humbug (1900), Leabhar an Athar Eoghan (1903), Filidheacht Sheagháin Uí Neachtain (1911, והרומנים Grádh agus Crádh (1901), An Cneamhaire (1902) וכן יומני המסע Smaointe ar Árainn (1902). עבודות שירה כוללים את Poetry includes Out of the depths (1921) ו-Áille an Domhain (1927).
אופרלי תיעדה את חוויותיה באיניש מיין, אשר מאוחר יותר היוו את הבסיס ליומן המסע "Smaointe Ar Árainn". החשיבות של עבודה זו היא פחות בפן הלשוני, ויותר כיוון שזו אחת העבודות היחידות אשר מספקות תמונה של חיי נשים וילדים באי. הוא גם מסמך אשר מציע תובנות משמעותיות לגבי המטרות והשאיפות של אופרלי עצמה, ושל הליגה הגאלית האהובה עליה: שבעיניה של אופרלי, הליגה משמשת קרש קפיצה לשוויון עבור נשים; תיאורים של דרכי הפעולה של הליגה בקידום האידאולוגיה שלה באישיש מיין; והוא חושף את האופן שבו עקרונות של הליגה (שבאו תחת הכותרת "אירלנד-אירית") הוטמעו בקרב יושבי האי.
Out of the Depths (1921) הוא אוסף של שירה פוליטית, שחיברה אופרלי בתגובה למלחמת העצמאות האירית, והוא מראה כיצד הצליחה אופרלי להשלים עם אירלנד שרחוקה מהאידיאל שלה. הוא מתאר את הטבע הדיסטופי של השלטון האנגלי, כפי שאופרלי רואה אותו, המוצג אל מול האור, הרוחניות, הטוהר, האמת, התקווה, והאחדות של אירלנד, אשר יכולים להביא לגאולתה בעתיד. באוסף זה, אופרלי ביקשה להציע תקווה לאירים המיואשים. ב-Áille. Domhain (1927), שהיא כתבה באקלים של יציבות יחסית, אופרלי מגלה רומנטיקה אוטופית, אשר חוגגת את החזרה לקצב חיים הרמוני, ללא הפרעה של מלחמה.
הערות שוליים

↑  Ríona Nic Congáil, Úna Ní Fhaircheallaigh agus an Fhís Útóipeach Ghaelach (2010) Úna Ní Fhaircheallaigh agus an Fhís Útóipeach Ghaelach (in Irish)
↑  Moran, Mary (2011). A Game of Our Own: The History of Camogie. Dublin, Ireland: Cumann Camógaíochta. p. 460.
↑  Ríona Nic Congáil, "Fiction, Amusement, Instruction": The Irish Fireside Club and the Educational Ideology of the Gaelic League, Éire-Ireland – Volume 44:1&2, Earrach/Samhradh / Spring/Summer 2009, pp. 91–117
↑  Agnes O'Farrelly, Smaointe ar Árainn/Thoughts on Aran, ed. Ríona Nic Congáil (2010), p 15 (in Irish)
↑  Proinsias MacAonghusa: Ar son na Gaeilge (1993) (in Irish)
↑  Michael Tierney (ed.): Struggle with fortune (1954), pp142–65
↑  Mary M Macken: Women in the university and the college: a struggle within a struggle
↑  James Meenan: Centenary history of the Literary & Historical Society (1955)
↑  Thomas J. Morrissey, Towards a national university (1983)
↑  TIMOTHY G. MCMAHON, 'All Creeds and All Classes?? Just Who Made Up the Gaelic League?' Eire-Ireland 37 no3/4 118–68 Fall/Wint 2002
↑  Janet Egleson Dunleavy and Gareth W Dunleavy: Unmanageable revolutionaries (1989)
↑  Ríona Nic Congáil "'Looking on for centuries from the side-line': Gaelic Feminism and the rise of Camogie", Éire-Ireland (Spring / Summer 2013): 168–192.Gaelic Feminism and the rise of Camogie
↑  Patrick Meenan: St Patrick's blue and saffron (1997)
↑  Irish Independent 25 February 1934
↑  Mary J Hogan: University College Dublin Women Graduates' Association, 1902–1982 (1982)
↑  Beathaisnéis a hAon (1986); Margaret Ward
↑  Agnes O'Farrelly, Smaointe ar Árainn/ Thoughts on Aran, ed. Ríona Nic Congáil, (2010), pp 20–24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb164856157 (data)  GND: 1019820209  ISNI: 0000 0003 6629 4649  LCCN: no98072254  SUDOC: 159007941  VcBA: 495/66197  VIAF: 232444194   WorldCat (עם VIAF): 232444194
אליס אלדרדג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בפברואר 1949 (בת 75) דנוור, קולורדו
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  מחקר של שלג ימי
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס  אוניברסיטת קרלטון 
 מקצוע:  ביולוגית ימית, אוקיינוגרפית
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה 
 בן זוג:  ג'יימס מ. קינג
 פרסים והוקרה:  מדליית הנרי בריאנט ביגלו באוקיינוגרפיה (1992)  G. Evelyn Hutchinson Award (2008)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע  עמית האיגוד הגאופיזי האמריקאי 
 
אליס אלדרדג' (באנגלית: Alice Alldredge; נולדה ב-1 בפברואר 1949) היא ביולוגית ימית ואוקיינוגרפית אמריקאית שמחקרה עוסק בשלג ימי, פלנקטון, חלקיקי הג'ל TEP במי ים, ובמחזור הפחמן. מחקרה נערך במעבדתה באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה ובשיתוף עם רשת LTER (Long-Term Ecological Research) (אנ') בפולינזיה הצרפתית.
ביוגרפיה

אליס לואיס אלדרדג' נולדה ב־1949 בדנוור, קולורדו, ארה''ב. בזמן שאביה, שהיה מהנדס כימי, הכניס אותה למדע, אלדרדג' מספרת שאמה הספרנית הייתה המודל לחיקוי האמיתי, שלימדה אותה שאישה יכולה לעשות כל מה שתרצה. לאחר שהשלימה תואר ראשון בביולוגיה בקארלטון קולג' בשנת 1971, היא המשיכה לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה-דייוויס ב־1975. לאחר קבלת הדוקטורט המשיכה ישירות למחקר פוסט-דוקטורנט במכון האוסטרלי למדעי הים אותו השלימה בין השנים 1975-1976
בשנת 1976, אלדרדג' הצטרפה לפקולטה של אוניברסיטת קליפרוניה, סנטה ברברה. שם ביצעה מחקרים על שלג ימי הנוצר מאצות, חיידקים, חומרי צואה ופסולת. השלג יכול לקחת שבועות לשקוע לקרקעית האוקיינוס, שם הוא מהווה מקור מזון עיקרי לפלנקטון. היא מצאה ששלג ימי שוקע במהירות המספיקה לספק כמויות משמעותיות של פחמן אורגני לאוקיינוס. מחקרים אלה וגילויה של חלקיקי הג'ל TEP (Transparent Exopolymer Particles) שקריטיים להיווצרות שלג ימי תרמו להבנת מאפייניו, המשמעות האקולוגית שלו וקידמו באופן משמעותי את התחום.
מחוץ לעולם המדעי, אליס אלדרדג' מתעסקת במדיטציה מעל ל-25 שנים. היא מובילה קבוצת מדיטציה בסנטה ברברה, קליפורניה וקבוצת ישיבה באוניברסיטת קליפורניה, בהן היא מלמדת מדיטצית מיינדפולנס.
אליס אלדרדג' נבחרה להיות עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (אנ') (AAAS) ב־1990 ובאיחוד הגיאופיזי האמריקאי (אנ') (AGU) ב-1998. היא חלקה את מדליית הזהב של פרס הנרי בריאנט ביגלו עם דוקטור מארי ווילקוקס סילבר (אנ') ב־1992. ב־1996, היא קיבלה את פרס ההוראה במדע מאוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה ומקארלטון קולג' ב־2011 המכירים במצוינותה בהוראה. אלדרדג' זכתה בפרס ג. אוולין האצ'ינסון מהחברה האמריקאית של אוקיינוגרפיה ולימינולוגיה (אנ') (ASLO) ב־2008, אשר מכיר במצוינות בתחומים אלה.
אלדרדג' הייתה אחראית התכנית לתואר שני במדע ימי באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה בין השנים 1995–2004, ואחראית מחלקת האקולוגיה, אבולוציה, ומדע ימי משנת 2004. מאז שנת 2005, אליס אלדרדג' חוקרת ב־LTER (Long Term Ecological Research) שנערך במוריאה (אנ'), פולינזיה הצרפתית העוקב בין השאר אחרי איכות המים, קצב גדילת פלנקטון, רמות הבקטריה במים, ומהירות שקיעת חלקיקים במים.
הערות שוליים

↑  Vic Cox, It's no snow job, Sea Frontiers; Miami Vol. 40, Iss. 2, 1994
1 2  Dana C. Wright, Roger Levesque, https://d31kydh6n6r5j5.cloudfront.net/uploads/sites/618/2021/02/Reunion_Convo_2011.pdf, Carleton College, 2011, עמ' 12
↑  Helen Schneider Lemay, G. EVELYN HUTCHINSON AWARD TO ALICE ALlDREDGE, ASLO, ‏March 2008
↑  Alice Alldredge, New York Insight Meditation Center
↑  LTER network / UC Santa Barbara, Alice Alldredge - Publications, Mo'orea Coral Reef LTER
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7213 5505  ORCID: 0000-0002-6993-8991 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליס אלדרדג'".
אלי יופה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1934 שאנגחאי, הרפובליקה הסינית 
 פטירה:  27 בינואר 2010 (בגיל 75) ירושלים 
 ענף מדעי:  סינולוגיה, יחסים בין־לאומיים 
 מקום קבורה:  בית עולם חורשים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אלי יופה (9 ביוני 1934 – 2010) היה פרופסור להיסטוריה של הצבא הסיני באוניברסיטה העברית בירושלים. ממייסדי תחום לימודי מזרח אסיה בישראל וחבר החוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית מיום הקמתו.
ביוגרפיה

יופה נולד בשאנגחאי למשפחה יהודית וחי בה עד עלייתו לישראל בסוף שנות ה-40, כשהיה בן 15. למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו לתואר השני סיים באוניברסיטת הונג קונג, שם שהה בסוף שנות ה-50, ואת הדוקטורט השלים באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בהנחייתו של ההיסטוריון והסינולוג ג'ון ק. פיירבנק (אנ').
יופה היה נשוי למיכל, ואב לשתי בנות. הוא התגורר בשכונת קריית שמואל בירושלים.
נפטר בשנת 2010, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ חורשים.
מחקריו

מחקריו של יופה התמקדו בצבא סין. את ראשית צעדיו בתחום עשה בעבודת דוקטורט פורצת דרך אשר התמקדה ביחסי צבא-מפלגה בסין. העבודה, שהתפרסמה כספר "Party and army: professionalism and political control in the Chinese officer corps, 1949–1964", הפכה לקלאסיקה בכל הקשור להתפתחות צבא סין וקשריו עם הדרג הפוליטי. מאז כתב יופה מאמרים רבים על הקשר בין הצבא והמפלגה הקומוניסטית.
ספריו

אלי יופה, הצבא הסיני ממאו ועד ימינו, מוסד ביאליק, ירושלים, 2011
Ellis Joffe, Party and Army: Professionalism and Political Control in the Chinese Officer Corps, 1949–1964, Cambridge: East Asian Research Center, Harvard University, 1965
Ellis Joffe, The Chinese Army After Mao, London: Weidenfeld and Nicolson, 1987
אילנה טננבאום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בת 70 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  אוצרת
 מעסיק:  האוניברסיטה הפתוחה 
 
אילנה טננבאום (נולדה בחיפה ב-1955) היא אוצרת עצמאית, כלת פרס האוצר מטעם משרד התרבות לשנת 2007.
ביוגרפיה

לטננבאום תואר ראשון באמנות חזותית מהקולג' לאמנות של סידני, אוניברסיטת סידני, אוסטרליה; ותואר שני בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת דרכה הייתה אמנית מיצגים. היא הגיעה לעסוק באוצרות בעקבות עבודה כאסיסטנטית בסטודיו בורוכוב ובמוזיאון ישראל.. בין התערוכות הראשונות שהיא אצרה הייתה תערוכת צילומי תמרה מסל.
בין השנים 1995–2014 עבדה כאוצרת במוזיאון חיפה לאמנות: ב-1995–2004 הייתה אוצרת אמנות עכשווית ואוצרת המחלקה לווידאו, צילום ומדיה חדשה במוזיאון זה, ובשנים 2004–2011 הייתה אוצרת ומנהלת המרכז למדיה חדשה. ב-2013–2014 הייתה אוצרת מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית, וב-2014–2015 כיהנה כאוצרת הגלריה העירונית כפר סבא.
ב-2007 קיבלה את פרס האוצר של משרד התרבות, בעקבות סדרת התערוכות "וידאוסטוריה" שעוסקת בתולדות הדימוי המוקרן באמנות הישראלית ובהקשרו הבינלאומי. מנימוקי השופטים לזכייה: "התערוכה חשובה במיוחד לאור העובדה שדווקא חקר ההיסטוריה הקרובה של שנות ה-60 וה-70 הוא חוליה חלשה יחסית בהיסטוריוגרפיה של התרבות הישראלית".
טננבאום אצרה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, השתתפה בוועדות שיפוט חשובות, הרצתה באוניברסיטאות, ופרסומים רבים שלה הופיעו בעיתונות, בכתבי עת לאמנות, בקטלוגים, בספרים ובדפי תערוכה רבים.
עסקה גם בהוראה: בשנים 2005–2006 לימדה בבצלאל, אקדמיה לאמנות ולעיצוב, ביחידה להיסטוריה ותאוריה. ב-2008–2009 לימדה במסלול אוצרות לתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון, ובשנים 2011-2014 לימדה במסלול אוצרות לתואר שני באוניברסיטת חיפה. לימדה גם באוניברסיטה הפתוחה ובקמרה אובסקורה.
תערוכות נבחרות

זימון מחדש: דגנית ברסט, תמר גטר, נורית דוד ומיכל נאמן, 2014, הגלריה העירונית, כפר סבא
גלריה חיה או מתה, תערוכה קבוצתית, 2013, הגלריה העירונית, הגלריה העירונית
Double Vision: אמנות עכשווית, 2012, מוזיאון טיקוטין ומוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
שירה וציבור, תערוכה קבוצתית, 2011, המרכז למדיה חדשה, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
יאיר גרבוז: הסרטים, תערוכת יחיד, 2010, המרכז למדיה חדשה, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
לקלקל את הכלכלה, תערוכה קבוצתית, 2010, המרכז למדיה חדשה, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
מול ארון הספרים, תמיר להב-רדלמסר, 1993, גלריה בורוכוב, תל אביב
פרסומים נבחרים

שירה וציבור: בין האני הפוליטי לגוף החברתי, ינואר, 2011, מוזיאון חיפה לאמנות
לקלקל את הכלכלה: איסוף כפרקטיקה מושגית, פברואר 2010, מוזיאון חיפה לאמנות
צ'ק-פוסט: שנות השמונים באמנות ישראל, יולי 2008, מוזיאון חיפה לאמנות
מלאכת מחשב, עבודות נט-ארט מאוסף דורון גולן, דצמבר 2007, מוזיאון חיפה לאמנות
מרוץ שליחות, ארבעה דורות של אמנות פמיניסטית בישראל, 2007 (בשיתוף עם עינת עמיר), מוזיאון חיפה לאמנות
להמשיך את מחוותיו של המת: על עבודותיו של ארז ישראלי, 2007, מוזיאון חיפה לאמנות
כתוב בגוף – פעולה בשידור חי, יולי 2006, מוזיאון חיפה לאמנות
איסורים ומיתות משונות: על מיצב הווידאו של עפרי כנעני, 2006, מוזיאון חיפה לאמנות
וידאו ZERO – בדרך לקולנוע, דצמבר 2004, מוזיאון חיפה לאמנות
רגעים אחרונים, יוני 2004, מוזיאון חיפה לאמנות
דרוקסלנד, יוני 2004, מוזיאון חיפה לאמנות
גניאולוגיה אפשרית מס' 1, פברואר 2004, מוזיאון חיפה לאמנות
וידאו ZERO – הפרעות בתקשורת, מרץ 2003, מוזיאון חיפה לאמנות
וידאו ONE – גוף, מסך, דיגיטליה, פברואר 2001, מוזיאון חיפה לאמנות
יכול למבטם של מיליונים, רסקול, עשרים חוליגנים חדשים, סיפור רצח ומשחקים: על עבודותיה של 1999, תמר גטר, מוזיאון חיפה לאמנות
הערות שוליים

↑  טלי כהן גרבוז, מאה ושמונים מעלות, באתר ynet, 9 ביולי 2008
↑  אילנה טננבאום, באתר "TheArtLab"
↑  דנה גילרמן, אילנה טננבאום וד"ר ג'ון וסטנהול זכו בפרס האוצר מטעם משרד התרבות, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268811005171  ISNI: 0000 0000 6695 1141  LCCN: nr2003038639  VIAF: 63943601   WorldCat (עם VIAF): 63943601
אילנה אלקד-להמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1950 ורשה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  ינואר 2024 (בגיל 73) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אילנה אֶלְקד-לֶהמַן (3 בספטמבר 1950 – ינואר 2024) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, פרופסור חבר להוראת ספרות, מרצה בכירה במכללת לוינסקי לחינוך ומנחה בקבוצות העניין במחקר איכותני במכון מופ"ת.
ביוגרפיה

אילנה אלקד-להמן נולדה בוורשה, בירת פולין, ובשנת 1957 עלתה לישראל עם הוריה, קלמן ולונה אלקד (וייס), ואחיה הצעיר דוד. אביה היה מראשוני מערך המחשוב בצה"ל, ושירת כמפקד יחידת יענ"א של אגף האפסנאות, בדרגת סגן-אלוף.
אלקד-להמן הייתה בעלת תואר ראשון בספרות ובספרות משווה, ותואר שני ושלישי בספרות עברית, כולם מאוניברסיטת בר-אילן.
עבודת התיזה שלה עסקה בשירתו של מרדכי טמקין, ועבודת המחקר לתואר השלישי בחנה תמורות פואטיות בשירתו של ישראל אפרת.
נפטרה בינואר 2024. הותירה אחריה בעל, יורם להמן, ושלוש בנות.
תחומי מחקרה

מחקריה התמקדו בהוראת ספרות בהקשר מרובה תרבויות ולשונות, פיתוח חשיבה בהוראת ספרות, הוראת ספרות זיכרון, פרשנות (במחקר נרטיבי ובמחקר ספרות),
קריאה אינטרטקסטואלית ומולטימדית, מועדוני קריאה ותהליכי שינוי והתפתחות פרופסיונלית של מורים.
אלקד-להמן הייתה פעילה בוועדות ובארגונים בישראל ובעולם שמטרתם טיפוח מחקר והוראה של ספרות ושפה.
הייתה חברה בוועד המנהל של האיגוד הבינלאומי למחקר ולהוראה של חינוך לשוני, ספרויות ואוריינויות
(ARLE International Association for Research in L1 Education (languages, literatures, literacies.
מכתביה > ספרים

אלקד-להמן, א' ופויס, י' (עורכות) (2022). ספרות מבעד לקירות הכיתה – הוראה ולמידה של ספרות בישראל. מופ"ת.
גרינספלד, ח' ואלקד-להמן, א' (2008). בשבילים, בדרכים, בצמתים - סיפורים על תהליכי התפתחות מקצועית ועל שינוי תפיסתי. תל אביב: מכון מופ"ת. 314 עמ'.
אלקד, א' ואלקד, ק' (2008). סיפור חיים: קלמן גרוסמן / וייס / אלקד. ראשון לציון: הוצאה עצמית, 284 עמ'.
אלקד-להמן, א' (2007). הקסם שבקשר – אינטרטקסט, קריאה ופיתוח חשיבה. תל אביב: מכון מופ"ת. 375 עמ'.
אלקד-להמן, א' (2006). לבדה היא אורגת – קריאה ביצירותיה של נורית זרחי. ירושלים: כרמל, 225 עמ'.
אלקד-להמן, א' (עורכת) (2008). זהויות ישראליות בין זר למוכר – קריאה ביצירות חמישה יוצרים בספרות ההווה. ירושלים: כרמל, 213 עמ'.