stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סו ג'ונסון
ביוגרפיה

ג'ונסון סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת הול בשנת 1968, ובעלת תואר דוקטור בפסיכולוגיה וייעוץ מאוניברסיטת קולומביה הבריטית אותו קיבלה בשנת 1984.
עד יציאתה לגמלאות כיהנה כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אוטווה. יחד עם לס גרינברג, פיתחה ג'ונסון שיטה לטיפול זוגי ממוקד רגש (EFT), גישה פסיכותרפית לזוגות המבוססת על תאוריית היקשרות, תפיסה הערכתית, ופסיכולוגיה הומניסטית. היא הקימה את המרכז הבינלאומי למצוינות בטיפול ממוקד רגשי, המציע הכשרה ב-EFT לאנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש.
ג'ונסון חיברה מספר ספרים למטפלים (כולל מדריכי טיפול EFT) ולציבור הכללי.
בשנת 2016 זכתה ג'ונסון בתואר הפסיכולוג המשפחתי של השנה על ידי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה זוגית ומשפחתית.
בשנת 2017 מונתה לחברת מסדר קנדה.
עבודות נבחרות

Johnson, S.M. (2019) Attachment Theory in Practice: Emotionally Focused Therapy (EFT) With Individuals, Couples, and Families. New York: Guilford Press
Johnson, S.M.; Sanderfer, K. (2016) Created for Connection: The "Hold Me Tight" Guide for Christian Couples. New York: Little Brown
Johnson, S.M. (2013) Love Sense: The Revolutionary Science of Romantic Relationships. New York: Little Brown
Johnson, S.M. (2008) Hold Me Tight: Seven Conversations for a Lifetime of Love. New York: Little Brown
Johnson, S.M. (2007). Practica de la Terapia Matrimonial Concentrada Emocionalmente: Creando Conexiones New York: Routledge, Taylor & Francis Group – Spanish Edition.
Johnson, S.M., Bradley, B., Furrow, J., Lee, A., Palmer, G., Tilley, D. & Woolley, S.(2005) Becoming an Emotionally Focused Therapist: The Workbook. New York: Brunner /Routledge.
Johnson, S.M. (2002) Emotionally Focused Couple Therapy with Trauma Survivors: Strengthening Attachment Bonds. New York: Guilford Press.
Johnson, S.M. (1996) (2004 -2nd edition). Creating Connection: The Practice of Emotionally Focused Marital Therapy. New York: Brunner/Mazel (now Brunner /Routledge).
Saxe, B. J., Johnson, S.M. et al. (1994) From victim to survivor: A group treatment model for women survivors of incest. Government of Canada: Health Department. Distributed across Canada in French and English, pp. 1–188.
Greenberg, L. & Johnson, S.M. (1988) Emotionally Focused Therapy for Couples. New York: Guilford Press.
Johnson, S.M. (2008). "My, How Couples Therapy Has Changed!: Attachment, Love and Science."
הערות שוליים

1 2  Fisher, Helen (2014-02-07). "Love in the Time of Neuroscience". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-11-23.
↑  Pattee, Emma (2019-11-20). "How to Have Closer Friendships (and Why You Need Them)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-11-23.
↑  "Susan Johnson-Douglas". uOttawa. נבדק ב-2019-11-22.
1 2  "Susan Johnson, C.M., PH.D." The Governor General of Canada. נבדק ב-2019-11-22.
↑  Bielski, Zosia (2013-12-26). "The power of monogamy: 10 surprising claims regarding modern love". The Globe and Mail. נבדק ב-2019-11-22.
↑  "Dr Johnson's Books". International Centre for Excellence in Emotionally Focused Therapy. נבדק ב-2019-11-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432367605171  PLWABN: 9810648433005606  BIBSYS: 90858941  BnF: cb15550384f (data)  GND: 1052911811  ICCU: BVEV015884  ISNI: 0000 0000 7246 7460  LCCN: n88033516  MusicBrainz: eed9a388-1fe9-48f9-b903-be1e9b0e0346  NKC: xx0228027  NLK: KAC200611468  NTA: 251122174  SUDOC: 076939790  VIAF: 34767913   WorldCat (עם VIAF): 34767913
דאגרוטיפ של שדרות דו-טמפל

| --- | --- |
דאגרוטיפ של שדרות דו-טמפל, התצלום הראשון בהיסטוריה שבו מופיעה דמות אנוש (בצד שמאל למטה)
דאגרוטיפ של שדרות דו-טמפל, התצלום הראשון בהיסטוריה שבו מופיעה דמות אנוש (בצד שמאל למטה)
 מידע כללי
 צלם:  לואי ז'אק מנדה דאגר 
 תאריך יצירה:  1838 
 נתונים על היצירה
 קואורדינטות:  48°52′07″N 2°21′48″E﻿ / ﻿48.868638888889°N 2.36325°E﻿ / 48.868638888889; 2.36325
 
פרט מתוך הדאגרוטיפ שדרות דו-טמפל, המראה את דמות האדם שאת נעליו מצחצחים
דאגרוטיפ של שדרות דו טמפל הוא תצלום של שדרות דו-טמפל (אנ') (Boulevard du Temple) שצילם לואי ז'אק מנדה דאגר, אחד מממציאי הצילום וממציא שיטת הדאגרוטיפ, מחלון הסטודיו שלו שבבניין הדיורמה בפריז בסביבות שנת 1838 (בניין הדיורמה נשרף זמן קצר לאחר מכן, ולאחר הבנייה מחדש של העיר על ידי הברון אוסמן, ניצבת שם כיום כיכר הרפובליקה). תצלום זה הוא הראשון בהיסטוריה שבו מופיעה דמות אדם - מצחצח נעליים והאדם שנעליו מצוחצחות.
צילום התמונה

דאגר, שבשלהי שנות ה-30 של המאה ה-19 עדיין שמר בסוד את שיטת הצילום שפיתח, עסק בניסויים במדיום החדש, ונהג לצלם סדרות של תמונות מאותו מקום בשעות שונות של היום, כנראה כדי לבחון את האופנים דרכם מוסר הצילום את שינויי הזמן. דאגרוטיפ זה צולם בצהרי-היום, כשלפניו צולמה קומפוזיציה זהה בשעות הבוקר, ועוד אחת בשעות אחר-הצהריים.
לשם השגת חשיפה נכונה של דאגרוטיפ נדרשו לפחות מספר דקות, משום שהחומר הצילומי לא היה רגיש דיו לאור. כתוצאה מכך, כל אובייקט שזז בעת החשיפה נעלם מהתצלום, משום שלא הותיר את רישומו על לוח הצילום. כפי שהעיר על דימוי זה המדען והאמן סמואל מורס, שהתוודע לדאגר ולהמצאתו בעת ביקורו בפריז:
אובייקטים נעים אינם נרשמים [בדאגרוטיפ]. השדרה, המלאה כל הזמן בהמון של הולכי-רגל ועגלות בתנועה, נראית ריקה לחלוטין, למעט אדם אחד שאת נעליו מצחצחים. רגליו היו חייבות, כמובן, להיות נייחות במשך זמן מה, כשהאחת מונחת על תיבת מצחצח הנעליים, והשנייה נעוצה בקרקע. כתוצאה מכך, נעליו ורגליו מוגדרות בבירור, אך הוא עצמו חסר גוף או ראש, משום שאלו היו בתנועה
שני אנשים אנונימיים אלו - אדם שבמקרה עצר לצחצח את נעליו מול חלון חדרו של דאגר באחד מימי 1838, ולא נע בעת שהממציא חשף את לוח הצילום שלו, ומצחצח הנעליים - הם שני האנשים הראשונים שצולמו בהיסטוריה.
תמונה זו, יחד עם מקבילתה שצולמה בבוקר, נשלחו מאוחר יותר למלך לודוויג מבוואריה, בתוספת כיתוב שנתן להם דאגר: "ניסוי ששימש כאישוש לגילוי הדאגרוטיפ, מוענק להוד מלכותו מלך בוואריה מעבדו העניו מאוד והצייתן מאוד, דאגר".
הערות שוליים

↑  Brandon Griggs, This may be the oldest surviving photo of a human, CNN, ‏6 בנובמבר 2014
↑  Samuel Morse, in a letter dated March 9, 1839, as quoted in Geoffrey Batchen, Burning With Desire: The Conception of Photography, p. 89
ג'וליאן בייקר

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1995 (בת 29) ג'רמנטאון, טנסי, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  Julien Rose Baker
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אמצע טנסי 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, אינדי פולק, אימו, סלוקור, אינדי רוק, פוסט רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  קול, גיטרה, קלידים, מנדולינה, בס, בנג'ו, תופים
 חברת תקליטים:  Matador
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  boygenius
 https://julienbaker.com/
 
ג'וליאן רוז בייקר (באנגלית: Julien Rose Baker; נולדה ב-29 בספטמבר 1995) היא זמרת וגיטריסטית אינדי רוק אמריקאית. המוזיקה שלה מאופיינת בסגנון וידויי ועגמומי, והתייחסותה לסוגיות כגון נצרות, התמכרות, מחלות נפש וטבע האדם.
בייקר, שנולדה וגדלה בפרבר ממפיס, טנסי, הוציאה את אלבום הבכורה שלה Sprained Ankle יצא בשנת 2015 בזמן שהייתה סטודנטית באוניברסיטת Middle Tennessee State . האלבום זכה לשבחי המבקרים והופיע במספר רשימות סוף שנה של 2015. לאחר מכן, בייקר חתמה בחברת ההקלטות מטאדור והוציאה את אלבום האולפן השני שלה Turn Out the Lights ב-2017, שזכה גם הוא לשבחים מהמבקרים. אלבומה השלישי, Little Oblivions יצא ב-2021. האלבום השתמש בלהקה מלאה והפך לאלבום הראשון של בייקר שהתברג ל-40 האלבומים הראשונים במצעד ה-Billboard 200.
בנוסף לעבודת הסולו שלה, בייקר חברה בסופרגרופ האינדי boygenius, לצד פיבי ברידג'רס ולוסי דייקוס. הלהקה הוציאה מיני אלבום בכורה ב-2018. בינואר 2023, הכריזו בייקר, דייקוס וברידג'רס על איחוד הלהקה ואלבום האולפן הראשון שלהם The Record יצא במרץ של אותה שנה.
ראשית חייה

בייקר נולד ב-29 בספטמבר 1995 בג'רמנטאון, וגדל בפרבר של ממפיס בשם ברטלט. שני הוריה עבדו בתחום הפיזיותרפיה. בייקר שאבה השראה מאביה, שהקדיש את חייו לייצור גפיים תותבות ניסיוניות לאחר תאונה שחווה בשנות העשרים לחייו גרמה לכריתת רגלו. הוריה של בייקר נפרדו בזמן שהיא הייתה בבית הספר היסודי.
בייקר גדלה במשפחה נוצרית בפטיסטית אדוקה, והחשיפה הראשונית שלה למוזיקה כללה נגינה בכנסייה שלה. אחרי שראתה את גרין דיי בטלוויזיה, בייקר החליטה לחקור את תחום המוזיקה אלטרנטיבית והחלה להאזין ללהקות כמו My Chemical Romance ו-Death Cab for Cutie. לאחר מכן התאהבה בסצנות הפאנק, ההארדקור, המטאלקור והסקרימו. היא נאבקה בהתמכרות לסמים כנערה צעירה, אך מצאה תמיכה בקהילת ההופעות הביתיות בממפיס, וקיבלה השראה מתת-תרבות הפאנק הסטרייט אדג'ית. בזמן לימודיה בתיכון בשנת 2010, בייקר הקימה את הלהקה The Star Killers, שלאחר מכן שינו את שמם לפוריסטר בשנת 2015.
בייקר למדה בבית הספר התיכון ארלינגטון ולאחר מכן באוניברסיטת Middle Tennessee State, שם עבדה בקמפוס במחלקה למופע אור קולי ובתחילה למדה טכנאות קול, לפני שהחליפה קורס לספרות וחינוך תיכוני. לבסוף היא נשרה מהקולג' על מנת לעבוד כמוזיקאית במשרה מלאה לאחר שחרורו של Sprained Ankle, ולערוך את סיבוב ההופעות שלו, אך חזרה לקמפוס בסתיו 2019 כדי להשלים את התואר בספרות.
קריירה > 2015–2017: הצלחה מוקדמת

במהלך השנה הראשונה שלה באוניברסיטה, בייקר החלה לכתוב שירים בעצמה, ולעיתים קרובות השתמשה בחדרי התרגול של האוניברסיטה שנשארו פתוחים מאוחר בלילה. היא כתבה את השירים שהפכו ל-Sprained Ankle בחדר המעונות שלה והקליטה אותם בזמן אולפן חינמי שחברה שלה קיבלה מהתמחות שעשתה בו. היא הצהירה שהיא מעולם לא חשבה שהמיני אלבום יישמע על ידי קהל רחב ושהיא העלתה אותו לאתר Bandcamp כדי שחבריה יוכלו להאזין לו.
הוא התגלה על ידי חברת התקליטים 6131 רקורדס שקנתה את הזכויות עליו והפך לאלבום האולפן Sprained Ankle שיצא באוקטובר 2015. Sprained Ankle הגיע לראש רשימות רבות של האלבומים הטובים לשנת 2015, והצלחתו הובילה לכתבות ב"הניו יורקר" וב"ניו יורק טיימס", כאשר מבקרים שונים כינו אותו "שובר לב", "מהפנט" ו"בולט". במרץ 2016, בייקר הקליטה הופעה עבור NPR Tiny Desk, שהייתה הראשונה מבין ארבע. באותה השנה היא הופיעה גם בפסטיבלים South by Southwest ו-Newport Folk . הופעותיה מתקופה זו כונו "אירועים שקטים ונכבדים", כשהקהל נותר לרוב שקט ומרוגש. ב-2017 היא חתמה על חוזה עם מטאדור, והוציאה סינגל בגודל 7 אינץ' המורכב מהשירים "Funeral Pyre" (שנקרא בעבר "Sad Song 11") ו-"Distant Solar Systems".
אלבומה השני, Turn Out the Lights, הוקלט עם טכנאי הסאונד והמפיק קלווין לאובר באולפני Ardent בממפיס, ויצא ב-27 באוקטובר 2017 לשבחים נוספים. היא בילתה את השנה שלאחר מכן בסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית ובעולם, והופיעה לצד אמנים כולל דה נשיונל, האב ג'ון מיסטי, ולוסי דייקוס, והופיעה בתוכנית הבוקר של רשת CBS וב"לייט שואו עם סטיבן קולבר".
בייקר עשתה מופעי חימום או ושיתפה פעולה עם מגוון רחב של אמנים, כולל Death Cab for Cutie, קונור אוברסט וברייט אייז, פארמור והיילי ויליאמס, דה נשיונל, הדצמבריסיסטז, הפרונט בוטומס, בל וסבסטיאן ומנצ'סטר אורכסטרה. בנוסך, היא הוציאה קאברים של אמנים שונים כגון אליוט סמית', רדיוהד וסאונדגארדן.
קריירה > 2018–הווה: Boygenius ו-Little Oblivions

בשנת 2018, בייקר הקימה את סופרגרופ האינדי רוק Boygenius עם פיבי ברידג'רס ולוסי דייקוס. שתיהן הופיעו איתה בעבר. הלהקה הוציאה שלושה שירים באוגוסט של אותה שנה ולאחר מכן הכריזה על מיני אלבום בשם הלהקה, שיצא ב-26 באוקטובר 2018 וזכה לשבחים ביקורתיים רבים. הלהקה בילתה את חודש נובמבר בסיבוב הופעות בארצות הברית, וביצעה את שירן "Me & My Dog" בלייט נייט עם סת' מאיירס. השלישייה המשיכה לשתף פעולה זה בעבודות הסולו זו שלהן מאז יציאת המיני אלבום שלהם. הן שרו קולות רקע בשני שירים באלבום המועמד לפרס גראמי של ברידג'רס, Punisher, בשיר "Please Stay" מהאלבום Home Video של דייקוס ובשיר "Favor" מ-Little Oblivions, כמו גם בשיר "Roses/Lotus/Violet/Iris" מאלבום הבכורה של היילי ויליאמס, Petals for Armor.
בשנת 2019, בייקר הוציאה שני סינגלים בגודל 7 אינץ' . הראשון, שיצא ביוני, כלל את השירים "Red Door" ו-"Conversation Piece", והשני, שיצא באוקטובר כלל את השירים "Tokyo" ו-"Sucker Punch" כחלק מסדרת סינגלים עם חברת התקליטים Sub Pop. לארבעת השירים היה צליל מעט יותר מופק מהאלבומים הקודמים שלה והם התקבלו בצורה חיובית מאוד.
ב-21 באוקטובר 2020 הכריזה בייקר על אלבום האולפן השלישי שלה, Little Oblivions, בליווי הסינגל המוביל "Faith Healer" ומאמר מאת המשורר חניף עבדוראקיב. Little Oblivions יצא ב-26 בפברואר 2021, וקדמו לו הסינגלים "Hardline" ו-"Favor". הוא נכתב ברובו במהלך 2019, שנה קשה ומכוננת עבור בייקר, שכן היא נאלצה לבטל תאריכי הופעות שונים, נאבקה בפיכחון ובבריאות הנפש שלה, ובסופו של דבר חזרה לאוניברסיטה על מנת להשלים את התואר שלה. בינואר, היא הופיעה ב"לייט שואו עם סטיבן קולבר", וביצעה את השיר "Faith Healer". בשנת 2022, הוציאה בייקר מיני אלבום של B-Sides ל-Little Oblivions ושיתפה את הסינגל "Guthrie".
יצירה

בייקר ידועה בכתיבת השירים האישית והוידויית שלה, והמוזיקה שלה סווגה כשילוב של אינדי רוק, אינדי פולק, אלטרנטיבי ואימו . העיבודים הדלילים באלבום הבכורה שלה, Sprained Ankle, כוללים רק את הקול והגיטרה שלה, והופעותיה, במשך שנים רבות כללו רק אותה, תוך שימוש בלופר. ב-Turn Out the Lights משנת 2017 נוספו מדי פעם כינור, כמו גם עוגבים ו"הפקה שנשמעת כאילו שהוקלטה במערה". בייקר התנסתה בסאונד של להקה מלאה יותר עבור אלבומה משנת 2021, Little Oblivions, והתייחסה להרגשת מוגבלות מהציפיות שתדבוק בסגנון הקודם שלה. אלבום זה כלל תופים, בס, קלידים, מנדולינה ובנג'ו. בייקר ניגנה בכל הכלים האלו בעצמה במהלך הקלטת האלבום. בסיבוב ההופעות לאחר יציאתו, היא ניגנה עם להקה מלאה והופיעה לראשונה בעיבודים חדשים, מרובי כלים, של יצירתה הקודמת, ותיארה את הסאונד של הלהקה כ"פוסט-רוק".
כתיבתה של בייקר משלבת נושאים דתיים, ומאופיינת בדימויים ויזואליים אלימים. נושאים חוזרים בעבודתה של בייקר כוללים תקווה, גאולה, אהבה, התמכרות, בושה, שנאה עצמית ופניות ישירות לאלוהים. המוזיקה שלה מציגה לעיתים קרובות יחס כנה לנושאים כמו התמכרות ופיכחון, והיא הייתה פתוחה לדיון על חוויותיה עם שימוש בסמים ומחלות נפש.
חיים אישיים

בייקר היא לסבית, וחוויותיה עם הנצרות משפיעות על יצירתה. היא יצאה מהארון להוריה בגיל 17, אחרי שנים שבהן הייתה בארון וצפתה בחברייה נשלחים לטיפולי המרה או מנודים מבתיהם ומשפחותיהם. עם זאת, היא גילתה שמשפחתה "מקבלת באופן קיצוני". בעבר היא התייחסה לעצמה כסוציאליסטית נוצרית, אך דיברה על כך שההצמדה של התווית כ"נוצרייה קווירית בגמילה" בתחילת הקריירה שלה הזיקה להבנתה העצמית של זהותה, והובילה לתהייה ולהערכה מחדש של היבטים בסיסיים רבים בחייה. מאז היא דנה באופי המשתנה של מערכת היחסים שלה עם הדת והאמונה, ואמרה שהיא כבר לא מעוניינת לתייג את אמונותיה בצורה כל כך נוקשה ושהיא מנסה לאמץ תפיסת עולם פחות דיכוטומית מזו שגדלה איתה, וקראה לתובנה זו "משחררת."
בייקר מתגוררת בנאשוויל, טנסי. היא בזוגיות עם מריה שניידר, גיטריסטית להקת Slider, מאז 2019.
דיסקוגרפיה > סולו

2015: Sprained Ankle
2017: Turn Out the Lights
2021: Little Oblivions
דיסקוגרפיה > עם boygenius

2018: boygenius (מיני אלבום)
2020: boygenius demos (מיני אלבום)
2023: the record
2023: the rest (מיני אלבום)
דיסקוגרפיה > עם פורסטר

2013: American Blues (כ-"The Star Killers")
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | פרס ליברה |  | Sprained Ankle | מועמדות |  |
| 2021 | פרסי AIM |  | Hardline | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום השנה | The Record (בתור פזמונאית) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | שיר הרוק הטוב ביותר | "Not Strong Enough" (בתור פזמונאית) | זכייה |  |
ג'ני גרייבס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1941 (בת 82) אדלייד, אוסטרליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדלייד (1967)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1971) 
 מוסדות:  אוניברסיטת לה-טרובה (2011)  האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה 
 תלמידי דוקטורט:  Neil Gemmell 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר של אוסטרליה (26 בינואר 2010)  מדליית והרצאת מקפרלן בורנט (2006)  חבר במסדר אוסטרליה (26 בינואר 2022)  Ruby Payne-Scott Medal and Lecture (2023)  עמיתת האקדמיה האוסטרלית למדעים (1999)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2006)  Prime Minister's Prizes for Science (18 באוקטובר 2017)  מדליית יובל המאה האוסטרלית (1 בינואר 2001)  Fellow of the Royal Society of Victoria (2020) 
 אתר רשמי
 
ג'ניפר אן מרשל גרייבס (באנגלית: Jennifer Ann Marshall Graves; נולדה ב-24 בנובמבר 1941) היא גנטיקאית אוסטרלית. היא פרופסור במכון לה טרוב למדע מולקולרי באוניברסיטת לה טרוב (La Trobe) שבאוסטרליה ופרופסור אמריטוס באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
ראשית חייה וחינוכה

גרייבס נולדה באדלייד שבדרום אוסטרליה ב-1941. היא למדה בבית הספר היסודי הייגייט, אז מכללה פרסביטריאנית לבנות (כיום קולג' סיימור), שניהם באדלייד.
היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת אדלייד ב-1964, ותואר שני ב-1967 על עבודתה על השתקה אפיגנטית של כרומוזום X אחד בחיות כיס ממין נקבה. היא קיבלה דוקטורט בשנת 1971 על עבודתה על שליטה בסינתזת DNA באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קריירה

ב-1971 גרייבס חזרה לאוסטרליה והרצתה על גנטיקה באוניברסיטת לה טרוב, שם הפכה לפרופסור ב-1991. כמורה, היא דוגלת ברעיון שכל נושא הביולוגיה מאוחד על ידי האבולוציה ותומכת בקביעתו של תאודוסיוס דובז'נסקי לפיה "אין היגיון לשום דבר בביולוגיה אלא לאור תאוריית האבולוציה".
גרייבס פרסמה מאמרים רבים בעלי השפעה ותרמה תרומה מכוננת להבנת הארגון, האבולוציה, התפקוד והשימור של הגנום של היונקים. היא ערכה מחקרים על המגוון הגנטי של בעלי חיים אוסטרליים, במיוחד קנגורו, פלטיפוס, שד טסמני ולטאת הדרקון. עבודתה הובילה לתיאוריות על המקור והאבולוציה של כרומוזומי המין האנושיים וקביעת המין, כולל התחזית השנויה במחלוקת שכרומוזום ה-Y האנושי הולך ונעלם. היא גילתה שההשתקה האפיגנטית של כרומוזומי X של יונקים מתרחשת על ידי עיכוב שעתוק, ושעיכוב זה מתווך על ידי מתילציה של DNA. באמצע שנות ה-80, גרייבס השתלבה בפרויקטים בין-לאומיים של מיפוי וריצוף השוואתי של גנים, פעלה להכללת מינים בדרגת קרבה רחוקה בניתוח גנומי השוואתי ויזמה פרויקטים לרצף הגנום של חיות הכיס האוסטרליות והפלטיפוס. בשנת 2001 מונתה לראש היחידה לחקר גנומיקה השוואתית ולמנהלת מרכז ARC למצוינות בגנומיקת קנגורו, שבסיסה בבית הספר למחקר מדעי הביולוגיה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. בתקופה זו עבדה רבות עם פרופסור ג'נין דיקין.
בשנת 1999 נבחרה גרייבס כעמיתת האקדמיה האוסטרלית למדע. מאז הייתה תחילה מזכירת החוץ, ולאחר מכן מזכירת החינוך, שם הייתה אחראית על פרויקטי החינוך המדעי של האקדמיה. היא זוכת פרס לוריאל-אונסקו לשנת 2006, וקיבלה פרסים רבים על עבודתה, כולל מדליית מקפרליין ברנט (MacFarlane Burnet) למחקר בביולוגיה ואות מסדר אוסטרליה.
בשנת 2011 חזרה גרייבס למלבורן כפרופסור באוניברסיטת לה טרוב, אך עדיין בעלת תפקידי כבוד באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה (פרופסור אמריטוס), אוניברסיטת קנברה (הוגה-אורח, Thinker-in-Residence) ואוניברסיטת מלבורן (פרופסור עמית).
בשנת 2017 הוענק לה פרס ראש ממשלת אוסטרליה למדע על "חקירותיה החלוציות של הגנטיקה של המין".
קריירה > קביעת מין

גרייבס, בשיתוף עם הדוקטורנט שלה אנדרו סינקלייר, סייעו בהשגת ראיות לכך שהגן ZFY, שהוצע בזמנו כגורם הקובע את קיום האשכים, לא נדרש לקביעת מין ביונקים. קביעת מין ביונקי שליה (כולל חיות כיס) נובעת מגן הקובע אשכים על כרומוזום Y. באמצעות גנומיקה השוואתית, גרייבס וסינקלייר הראו ש-ZFY נמצא על כרומוזום 5 בקנגורו וכרומוזום 3 בחיית הכיס דמוית העכבר דונארט שמן-זנב (fat-tailed dunnart) ולא בכרומוזום Y, ולכן לא יכול להיות מעורב בקביעת המין. מאוחר יותר הראה סינקלייר ש-SRY הוא הגן האחראי לקביעת מין אצל יונקים.
בעקבות זאת גילתה גרייבס שכרומוזומי המין אצל הפלטיפוסים הם הומולוגיים למבנה הכרומוזומים של הציפור, ZW, ולא נשמרו עם מבנה הכרומוזומים של היונק, XY. הודות לעבודה זו, הופעת כרומוזומי מין של יונקים מתוארכת למועד שלפני 160 עד 190 מיליון שנים, בין תקופת ההתמיינות של יונקים מתת המחלקה תריה מיונקי הביב, וכן בין ההתבדלות של חיות כיס מקבוצת האאותריה.
עבודתה של גרייבס על קביעת מין הובילה לגילוי שהזוחל האוסטרלי לטאת הדרקון מפגין קביעת מין גנטית ותלויה בטמפרטורה כאחד. בטמפרטורות נורמליות, מין הצאצא נקבע באמצעות גורמים גנטיים (זכר ZZ, נקבה ZY) שכן נדרשים שני עותקים של גן תלוי-Z זה (ZZ) כדי לגרום להיווצרות אשכים. עם זאת, בטמפרטורות גבוהות יותר, כל האבקועים הם נקבות. ייתכן שזה מתרחש עקב אי-אקטיבציה (אי-הפעלה, השתקה רצסיבית) בחום של גן תלוי-Z רגיש לטמפרטורה, וכתוצאה מכך היווצרות כרומוזום ZZ עם תוצר לא מספיק לשינוי מין. בשל מינון מופחת זה, דגמי ZZ מתפתחים לנקבות שעברו שינוי מין. עבודה זו סתרה את ההשערה הרווחת באותה תקופה, לפיה מערכת קביעת מין גנטיות שונה מהותית ממערכת קביעת מין תלוית טמפרטורה.
אותות כבוד

1999 – עמיתה באקדמיה האוסטרלית למדעים.
2001 – מדליית המאה "עבור שירות לחברה ולמדע האוסטרלי בתחום גנטיקה וגנומיקה של יונקים".
2006 – מדליית מקפרליין ברנט (Macfarlane Burnet) והרצאת האקדמיה האוסטרלית למדע.
2010 – קצין מסדר אוסטרליה (AO) ביום אותות הכבוד האוסטרלי, 2010 "על שירות למחקר המדעי בתחום הגנטיקה, במיוחד של חיות כיס ויונקי ביב אוסטרליים והרלוונטיות שלהם להבנה בין-לאומית של האבולוציה האנושית".
2017 – פרס ראש הממשלה למדע, על חקירותיה החלוציות של הגנטיקה של המין.
2019 – שותף זר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
2022 – העלאה לדרגה של מלווה מסדר אוסטרליה (AC) בתחרות יום אוסטרליה 2022, עבור "שירות מובהק למדע, במיוחד באמצעות מנהיגות ומחקר בגנטיקה אבולוציונית, לאגודות מקצועיות בין-לאומיות ולאומיות, לחינוך מדעי בבתי ספר, וכמנטור ומודל לחיקוי לנשים".
יקיר אהרונוב

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1932 (בן 92) חיפה, ישראל
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בריסטול (1960)  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מנחה לדוקטורט:  דייוויד בוהם 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1967)  ישיבה יוניברסיטי (1961)  אוניברסיטת ג'ורג' מייסון (2006–2008)  אוניברסיטת צ'פמן (2008)  אוניברסיטת ברנדייס (1960–1961)  אוניברסיטת דרום קרולינה 
 תלמידי דוקטורט:  אבשלום אליצור, סנדו פופסקו, אבי מרחבקה 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס וולף, פרס ישראל ופרס א.מ.ת
 תרומות עיקריות
 גילוי אפקט אהרונוב-בוהם ומחקריו במכניקת הקוונטים
 
יקיר אהרונוב (נולד ב-28 באוגוסט 1932) הוא פיזיקאי ישראלי, שעיסוקיו ותחומי המחקר שלו הם יסודות מכניקת הקוונטים ובייחוד "בעיית המדידה". חתן פרס וולף וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים. בשנת 2024 נבחר לכהן בחברה המלכותית הבריטית.
קורות חיים

אהרונוב נולד בקריית חיים בשנת 1932, כבן בכור להלל ולדולה אהרונוב. הוא למד בבית ספר תיכון בקריית חיים, ובנעוריו למד נגינה בכינור והיה שחמטאי נלהב. שירת בצה"ל בחיל התותחנים, וסיים את שירותו בדרגת סגן-משנה.
ב-1952 החל ללמוד לתואר ראשון בטכניון. תחילה למד מתמטיקה, ועם פתיחת הפקולטה למדעים עבר ללמוד פיזיקה. בטכניון פגש לראשונה את פרופ' דייוויד בוהם, שהגיע לטכניון בשנת 1955 וכיהן במשך שנתיים כפרופסור אורח. בהמשך היה פרופ' בוהם מנחה הדוקטורט שלו, אותו עשה אהרונוב באוניברסיטת בריסטול באנגליה וסיימו ב-1960. במסגרת הדוקטורט גילה אהרונוב, בשנת 1959, תופעה במכניקת הקוונטים, לפיה חלקיק טעון מושפע משדות אלקטרומגנטיים באזורים אליהם החלקיק אינו מגיע כלל. תוצא זה נקרא כיום על שמם - "אפקט אהרונוב-בוהם". ג'ון מדוקס, העורך של כתב העת Nature, כתב במאמר מערכת כי לאהרונוב מגיע פרס נובל לפיזיקה על תגליתו.
עם סיום לימודיו היה עמית מחקר באוניברסיטת ברנדייס, ולאחר מכן היה במשך שש שנים חבר הסגל האקדמי בישיבה יוניברסיטי.
משנת 1973 עד שנת 2000 היה פרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב ומופקד הקתדרה לפיזיקה תאורטית על שם אלכס מגוי ובמקביל באוניברסיטת דרום קרוליינה. בהמשך הפך לפרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2009 הופקד על קתדרה של מבקרים במכון פרימטר לפיזיקה תאורטית שבקנדה, ובשנים 2006–2008 היה חבר סגל אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בווירג'יניה. בשנת 2008 הצטרף לסגל אוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה.
אהרונוב חקר עם פרופסור לב ויידמן מערכות קוונטיות המתפתחות באופן סימטרי בזמן (גם לעבר וגם לעתיד) ובמדידות חלשות (מדידות שלא אמורות להרוס את המצב הקוונטי ובכך לעקוף את בעיית הקריסה של פונקציית הגל), תאוריה המכונה "הפורמליזם הדו-וקטורי".
עם תלמידיו הבולטים נמנים פרופסור דייוויד אלברט (אנ') מאוניברסיטת קולומביה, פרופסור לב ויידמן מאוניברסיטת תל אביב ואבשלום אליצור.
נוסף על אפקט אהרונוב-בוהם נקראו על שמו אפקט אהרונוב–כשר (1984) והפאזה הגאומטרית של אהרונוב-אננדן (1987). יחד עם דניאל רורליך כתב את הספר Quantum Paradoxes: Quantum Theory for the Perplexed.
נשוי לנילי, פסיכולוגית חינוכית, ואב ל-2. אחיו, דב אהרונוב, הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למתמטיקה בטכניון, ואחייניתו, דורית אהרונוב, היא פרופסור בבית הספר להנדסה ולמדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
אהרונוב קיבל פרסים רבים על עבודתו, בהם פרס ישראל ופרס וולף. בנובמבר 2010 קיבל את המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית, אות הוקרה המוענק למדענים אזרחי המדינה או תושביה הקבועים. בנובמבר 2022, לרגל הגיעו לגיל 90, ערכה לכבודו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ערב עיון. בשנת 2024 הודיעה החברה המלכותית של לונדון על בחירתו של אהרונוב לכהן כעמית בחברה.
פרסים והוקרה

1981 - נבחר כחבר החברה הפיזיקאית האמריקאית
1983 - פרס רוטשילד בפיזיקה
1984 - פרס ויצמן בפיזיקה
1989-1988 - פרס מילר מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
1989 - פרס ישראל בפיזיקה
1990 - נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
1991 - מדליית אליוט קרסון
1992 - דוקטור לשם כבוד מהטכניון
1993 - נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1993 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ארצות הברית
1995 - פרס היולט-פקארד בפיזיקה
1997 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בריסטול, אנגליה
1998 - פרס וולף בפיזיקה
1999 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בואנוס איירס, ארגנטינה
2000 - נשא את ההרצאה על שם ואן ולק באוניברסיטת מינסוטה
2006 - פרס א.מ.ת במדעים מדויקים
2010 - המדליה הלאומית למדעים
2024 - עמית בחברה המלכותית של לונדון
לקריאה נוספת

לב ויידמן, הערכים: "אהרונוב-בוהם אפקט", "יקיר אהרונוב", האנציקלופדיה העברית, כרך מילואים ג', עמ' 12–13.