stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון ברוקינגס

| --- | --- |
סמליל מכון ברוקינגס

בניין מכון ברוקינגס ליד כיכר דו פונט בוושינגטון די.סי.
 צוות חשיבה
 על שם:  רוברט ס. ברוקינגס 
 תקופת הפעילות:  1916–הווה (כ־108 שנים) 
 מייסדים:  רוברט ס. ברוקינגס 
 בעלי תפקידים
 מנהל:  ג'ון אלן (2017–2022) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  38°54′33″N 77°02′27″W﻿ / ﻿38.909166666667°N 77.040833333333°W﻿ / 38.909166666667; -77.040833333333
 www.brookings.edu
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) מכון ברוקינגס(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) מכון ברוקינגס
 
מכון ברוקינגס (באנגלית: Brookings Institution) הוא ארגון למחקר מדיניות חברתית הנמצא בוושינגטון די. סי. המכון הוא אחד מצוותי החשיבה הוותיקים ביותר בבירת ארצות הברית, המנהל פעילויות מחקר וחינוך בתחום מדעי החברה, במיוחד בשטח הכלכלה, מדיניות עירונית, שלטון, מדיניות חוץ וכן פיתוח וכלכלה עולמית. מטרותיו המוצהרות של מכון ברוקינגס הן "לספק המלצות יצירתיות ומעשיות המקדמות שלוש מטרות כלליות: חיזוק הדמוקרטיה האמריקאית; קידום רווחה כלכלית וחברתית, ביטחון והזדמנות לכל האמריקאים; והבטחת מערכת שיתוף פעולה בינלאומית שהיא פתוחה, בטוחה ומשגשגת יותר."
מכון ברוקינגס מצהיר כי החוקרים חברי המכון מייצגים קשת נרחבה של דעות ומתאר את עצמו כבלתי מזוהה מבחינה מפלגתית, בעוד שהתקשורת בת ימינו מתארת את עמדות המכון כנעות בין עמדות ליברליות לעמדות מרכז. נשיא המכון הנוכחי, סטרוב טלבוט, היה סגן מזכיר המדינה האמריקאי תחת הנשיא ביל קלינטון. במכון מכהנים חמישה סגני נשיא: קרלוס פסקואל (שגריר לשעבר של ארצות הברית לאוקראינה, אשר כיהן אף בסגל המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית), קמל דבריס (עמד בראש תוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות), ויליאם גייל (בכיר לשעבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית בעת כהונת הנשיא ג'ורג' בוש האב), ברוס כץ ודרל מ. וסט.
היסטוריה

מכון ברוקינגס נוסד בשנת 1916 בשם המכון למחקר ממשלתי (באנגלית: Institute for Government Research) ולטענת המכון הוא היה הארגון הפרטי הראשון אשר נועד לניתוח נושאי מדיניות ציבורית ברמה הלאומית. מייסד המכון, הנדבן רוברט ס. ברוקינגס (1850-1932), מימן בתחילה שלושה ארגונים נפרדים: מכון המחקר הממשלתי, המכון לכלכלה ובית הספר ללימודים מתקדמים ע"ש רוברט ברוקינגס. שלושת הארגונים אוחדו ליצירת מכון ברוקינגס בשנת 1927.
בתקופת השפל הגדול פתחו כלכלני מכון ברוקינגס במחקר בקנה מידה נרחב אשר מומן על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, כדי להבין את הגורמים לשפל הכלכלי. מאוחר יותר הובילו נשיאו הראשון של המכון, הרולד מולטון, וחוקרים נוספים מצוות המכון, קולות המתנגדים ליוזמת הניו דיל כיוון שלדעתם היוזמה תעצור התאוששות כלכלית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייסו חוקרי המכון לסייע לממשל האמריקאי בסדרת מחקרים על נושא הגיוס.
בשנת 1948 נתבקש מכון ברוקינגס להגיש לממשל תוכנית לניהול שיקומה של אירופה. התוכנית הבטיחה את ניהולה הזהיר של תוכנית מרשל על יסודות מנהל עסקים תקין. בשנת 1952 החליף רוברט קלקינס את מולטון בתפקיד נשיא המכון. הנשיא החדש הצליח לגייס מימון למחקרי המכון מקרנות פורד ורוקפלר דבר שהבטיח את עתידו הכלכלי של המכון. הנשיא החדש ארגן מחדש את המכון ומיקדו במחקרים כלכליים, מחקרי מדינות הממשל ותוכניות מדיניות חוץ. בשנת 1957 הועתק מיקומו של המכון לבניין חדש הסמוך לכיכר דופונט, בלב הרובע ההיסטורי של בירת ארצות הברית.
בשנת 1967 התמנה לנשיא המכון קרמיט גורדון. בשנת 1969 יזם גורדון סדרת מחקרים העוסקים בבחירה בין תוכניות ממשלתיות מתוך התקציב הלאומי של ארצות הברית, בכותרת "קביעת סדר עדיפויות לאומי". גורדון אף חיזק את תוכנית מחקרי מדיניות החוץ של המכון והרחבה לתחומי מדיניות ביטחון לאומי והגנה. לאחר בחירתו של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית התדרדרו היחסים בין המכון לממשל, למרות זאת במהלך שנות ה-70 הוצעו למכון יותר חוזי מחקר עבור הממשל האמריקאי משהיו אנשי צוותו מסוגלים לבצע.
בסוף 1975 חיברו קבוצת דיפלומטים ואקדמאים מהמכון דו"ח בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי, בדו"ח נקבע כי פתרון הסכסוך צריך להיות מבוסס על נסיגת ישראל לגבולות ה-4 ביוני 1967 והגדרה עצמית לפלסטינים בכפוף להכרתם בריבונות ישראל. עקרונות הדו"ח אומצו על ידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ימי קרטר ושימשו בסיס למדיניות החוץ שלו במזרח התיכון.
בשנות ה-80 התמקדו מחקרי המכון באתגר של הפחתת הגרעון הלאומי האמריקאי וכן מחקרים בזיהוי בעיות בביטחון הלאומי ובחוסר היעילות של המנגנון הממשלתי. נשיאו הרביעי של המכון, ברוס מקלארי, יסד את המרכז לחינוך מדיניות ציבורית לצורך פיתוח סדנאות וכנסים ציבוריים כדי להרחיב את ציבור הלומדים מתוכניות המחקר. בשנת 1995, עם מינויו של הנשיא החמישי למכון, מייקל ארמקוסט, מיקד המכון את מאמציו במיקוד משימותיו לקראת המאה ה-21. המכון יצר מספר מרכזי מחקר בינתחומיים, כגון מרכז למדיניות אורבנית ומטרופוליטנית, אשר התמקד במצבן העגום של הערים ומרכז למחקרי מדיניות בצפון מזרח אסיה, אשר כינס מומחים ממדיניות אסייתיות שונות כדי לבחון את בעיותיהן האזוריות.
בשנת 2002 מונה סטרוב טלבוט לנשיאו של המכון. זמן קצר אחר כך נפתח במכון מרכז סבן למדיניות המזרח התיכון וכן מרכז ג'ון ל. טורטון. באוקטובר 2006 הכריז המכון על פתיחת מרכז מחקר בבייג'ינג. בחודש יולי 2007 הכריז המכון על פתיחת מרכז מחקר לרפורמה בתחום הרפואה, ובאוקטובר 2007 הוכרז על יסוד מרכז מחקר בדוחה, בירת קטר.
הערות שוליים

↑  Quality. Independence. Impact
↑  Brookings Institution History
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259127705171  PLWABN: 9811987494105606  BnF: cb12297989d (data)  CiNii: DA00310256  GND: 8576-5  ISNI: 0000 0001 2149 970X  LCCN: n81067841  LNB: 000007297  NDL: 00418129  NKC: mzk2005280422  NLA: 35022455  SUDOC: 059058668  Trove: 796509  VcBA: 494/10699  VIAF: 143076482   WorldCat (עם VIAF): 143076482
מזטארקאן

מזטארקאן (בהונגרית: Mezőtárkány) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם במזטארקאן מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,600 תושבים ובשנת 2021 רק 1,563 תושבים.
האזור מיושב מהמאה ה-13, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1279 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יהודי מזטארקאן

יהודים חיו במזטארקאן במאה ה-18 ובמאה ה-19, משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לרבנות אגר ומשנת 1930 לרבנות פיזשאבון. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 52 | 2,669 |
| 1910 | 52 |  |
| 1920 | 50 |  |
| 1930 | 33 |  |
| 1941 | 43 | 2,997 |
לקריאה נוספת

מזטארקאן, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 205. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי מזטארקאן שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת פיזשאבון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פיזשאבון • אלדברה • בשנייטלק • דורמאנד • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה |  |
מילוטין ג'ורוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוגוסט 1967  (בן 57) ביילו פולה, יוגוסלביה יוגוסלביה
 השתייכות:   צבא מונטנגרו
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 דרגה:   בריגדיר גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 
מילוטין ג'ורוביץ' (במונטנגרית: Милутин Ђуровић;‏ נולד ב-3 באוגוסט 1967) הוא בריגדיר גנרל מונטנגרי המשמש כראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של מונטנגרו.
ביוגרפיה

ג'ורוביץ' נולד בביילו פולה ב-3 באוגוסט 1967. הוא למד בבית ספר תיכון במויקובץ ולאחר מכן באקדמיה של צבא יוגוסלביה בבלגרד. ב-1997 הוא סיים את לימודיו באקדמיה והוצב כמפקד מחלקה בבריגדה הממונעת ה-83. בין 2004–2011 הוא שרת בבריגדה הממונעת ה-5. בין 2011–2015 הוא שירת כמפקד גדוד, ובין 2015–2017 שימש כמפקד רגימנט. לאחר מכן שימש כראש מרכז המבצעים עד 2018. ב-2018 החל למלא תפקידים בכירים במטה הכללי של מונטנגרו, וב-16 באפריל 2021 מונה לראש המטה הכללי.
מוקדמות מונדיאל 1958

55 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1958, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר. שוודיה, המארחת, וגרמניה המערבית, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 14 מקומות ל-53 הנבחרות האחרות.
טורנירי המוקדמות של המונדיאלים הקודמים היו לא מסודרים, עם חוקים שנויים במחלוקת ופרישות של נבחרות רבות. החל מהטורניר הזה החליטה פיפ"א לחלק את הנבחרות לאזורים יבשתיים אחדים, והקצתה מראש מספר מקומות קבוע בטורניר הגמר לכל אזור, והאצילה את סמכויות ארגון טורניר המוקדמות לקונפדרציות שלה: אופ"א (אירופה), CONMEBOL (דרום אמריקה), NAFC (צפון אמריקה), CCCF (אמריקה התיכונה והאיים הקריביים), CAF (אפריקה) ו-AFC (אסיה), ולאחר מכן גם ל-OFC עבור אוקיאניה כשזו הוקמה בשלב מאוחר יותר. דבר זה הוביל לתהליך מוקדמות מאורגן ובעל חוקים ברורים יותר, אך עדיין לא מנע פרישת נבחרות.
16 המקומות במונדיאל 1958 חולקו לאזורים היבשתיים כמפורט להלן:
אירופה (אופ"א): 11 מקומות, מתוכם 2 אוטומטיים למארחת שוודיה והאלופה גרמניה המערבית, ועל 9 המקומות הנותרים התחרו 27 נבחרות.
דרום אמריקה (CONMEBOL)‏: 3 מקומות, עליהם התחרו 9 נבחרות.
צפון, מרכז אמריקה והאיים הקריביים (NAFC/CCCF)‏: מקום אחד, עליו התחרו 6 נבחרות.
אפריקה (CAF) ואסיה (AFC): מקום אחד, עליו התחרו 12 נבחרות (כולל ישראל, קפריסין וטורקיה).
בנוסף לכך קבעה פיפ"א כלל חדש ולפיו כל נבחרת, למעט המארחת והאלופה המכהנת, לא תעפיל למונדיאל אם לא שיחקה לכל הפחות משחק אחד, מאחר שבמונדיאלים הקודמים אירעו מקרים שבהם נבחרות העפילו בלי לשחק בעקבות פרישת יריבותיהן. כיוון שישראל זכתה בטורניר של אזור אפריקה ואסיה בנסיבות הללו, דרשה ממנה פיפ"א לשחק בפלייאוף נגד נציגה מאירופה שלא הייתה אמורה לעלות, וכי המנצחת בפלייאוף זה תעפיל למונדיאל. לפיכך, בסופו של דבר הוקצו לאירופה 11.5 מקומות ולאזור אפריקה ואסיה הוקצה חצי מקום.
בפעם הראשונה (ונכון למונדיאל 2014 גם האחרונה) העפילו כל ארבע הנבחרות של הממלכה המאוחדת (אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד). ויילס הייתה לנבחרת היחידה שמעפילה לאחר שהייתה אמורה להיות מודחת במוקדמות. הייתה זו גם הפעם השנייה שאיטליה לא מעפילה למונדיאל. יחלפו עוד 60 שנה עד שאיטליה תרשום נקודת שפל נוספת על ידי אי העפלה למונדיאל 2018 ברוסיה.
46 נבחרות שיחקו לכל הפחות משחק אחד. בסך הכל נערכו 89 משחקים, בהם הובקעו 341 שערים (ממוצע של 3.38 שערים למשחק).
דרום אמריקה

9 הנבחרות חולקו ל-3 בתים בני 3 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הראשונה בכל בית העפילה.
דרום אמריקה > בית 1

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברזיל ברזיל | 3 | 2 | 1 | 1 | 0 | 2 | 1 | 1  |
| פרו פרו | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 2 | -1  |
| ונצואלה ונצואלה | - | - | - | - | - | - | - | -  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 באפריל 1957 |  פרו | 1 - 1 |  ברזיל |  |
13 באפריל 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 באפריל 1957 |  ברזיל | 1 - 0 |  פרו |  |
21 באפריל 1957: 
ברזיל העפילה.
דרום אמריקה > בית 2

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארגנטינה ארגנטינה | 6 | 4 | 3 | 0 | 1 | 10 | 2 | 8  |
| בוליביה בוליביה | 4 | 4 | 2 | 0 | 2 | 6 | 6 | 0  |
| צ'ילה צ'ילה | 2 | 4 | 1 | 0 | 3 | 2 | 10 | -8  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 בספטמבר 1957 |  צ'ילה | 2 - 1 |  בוליביה |  |
22 בספטמבר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 בספטמבר 1957 |  בוליביה | 3 - 0 |  צ'ילה |  |
29 בספטמבר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 באוקטובר 1957 |  בוליביה | 2 - 0 |  ארגנטינה |  |
6 באוקטובר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 באוקטובר 1957 |  צ'ילה | 0 - 2 |  ארגנטינה |  |
13 באוקטובר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 באוקטובר 1957 |  ארגנטינה | 4 - 0 |  צ'ילה |  |
20 באוקטובר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 באוקטובר 1957 |  ארגנטינה | 4 - 0 |  בוליביה |  |
27 באוקטובר 1957: 
ארגנטינה העפילה.
דרום אמריקה > בית 3

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרגוואי פרגוואי | 6 | 4 | 3 | 0 | 1 | 11 | 4 | 7  |
| אורוגוואי אורוגוואי | 5 | 4 | 2 | 1 | 1 | 4 | 6 | -2  |
| קולומביה קולומביה | 1 | 4 | 0 | 1 | 3 | 3 | 8 | -5  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 ביוני 1957 |  קולומביה | 1 - 1 |  אורוגוואי |  |
16 ביוני 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 ביוני 1957 |  קולומביה | 2 - 3 |  פרגוואי |  |
2 ביוני 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 ביוני 1957 |  אורוגוואי | 1 - 0 |  קולומביה |  |
30 ביוני 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 ביולי 1957 |  פרגוואי | 3 - 0 |  קולומביה |  |
7 ביולי 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 ביולי 1957 |  פרגוואי | 5 - 0 |  אורוגוואי |  |
14 ביולי 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 ביולי 1957 |  אורוגוואי | 2 - 0 |  פרגוואי |  |
28 ביולי 1957: 
פרגוואי העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והאיים הקריביים

באזור זה נערכו שני סבבי מוקדמות:
בסיבוב הראשון חולקו 6 הנבחרות ל-2 בתים בני 3 נבחרות כל אחד (בית 1 עם נבחרות מצפון אמריקה ובית 2 עם נבחרות ממרכז אמריקה והאיים הקריביים). הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה לסיבוב השני ואחרון.
בסיבוב השני והאחרון שיחקו שתי הנבחרות שהעפילו בשיטת בית וחוץ. המנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה למונדיאל.
צפון, מרכז אמריקה והאיים הקריביים > סיבוב ראשון > בית 1

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקסיקו מקסיקו | 8 | 4 | 4 | 0 | 0 | 18 | 2 | 16  |
| קנדה קנדה | 4 | 4 | 2 | 0 | 2 | 8 | 8 | 0  |
| ארצות הברית ארצות הברית | 0 | 4 | 0 | 0 | 4 | 5 | 21 | -16  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 באפריל 1957 |  מקסיקו | 6 - 0 |  ארצות הברית |  |
7 באפריל 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 באפריל 1957 |  ארצות הברית | 2 - 7 |  מקסיקו |  |
28 באפריל 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני 1957 |  קנדה | 5 - 1 |  ארצות הברית |  |
22 ביוני 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 ביוני 1957 |  מקסיקו | 3 - 0 |  קנדה |  |
30 ביוני 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 ביולי 1957 |  מקסיקו | 2 - 0 |  קנדה |  |
3 ביולי 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 ביולי 1957 |  ארצות הברית | 2 - 3 |  קנדה |  |
6 ביולי 1957: 
מקסיקו העפילה לסיבוב השני.
צפון, מרכז אמריקה והאיים הקריביים > סיבוב ראשון > בית 2

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | 8 | 4 | 4 | 0 | 0 | 15 | 4 | 11  |
| האנטילים ההולנדיים האנטילים ההולנדיים | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 7 | -3  |
| גואטמלה גואטמלה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 4 | 9 | -5  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 בפברואר 1957 |  גואטמלה | 2 - 6 |  קוסטה ריקה |  |
10 בפברואר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בפברואר 1957 |  קוסטה ריקה | 3 - 1 |  גואטמלה |  |
17 בפברואר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 במרץ 1957 |  קוסטה ריקה | 4 - 0 |  האנטילים ההולנדיים |  |
3 במרץ 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14 במרץ 1957 |  גואטמלה | 1 - 3 |  האנטילים ההולנדיים |  |
14 במרץ 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 באוגוסט 1957 |  קוסטה ריקה | 1 - 2 |  האנטילים ההולנדיים |  |
4 באוגוסט 1957: 
קוסטה ריקה העפילה לסיבוב השני. המשחק השני בין האנטילים ההולנדיים לגואטמלה לא התקיים מאחר שהשחקנים הגואטמלים לא הורשו לנסוע לאנטילים ההולנדיים. אולם, הדבר לא שינה מאחר שלשתי הנבחרות לא היה סיכוי להעפיל לסיבוב השני גם אם היו מנצחות.
צפון, מרכז אמריקה והאיים הקריביים > סיבוב שני

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקסיקו מקסיקו | 3 | 2 | 1 | 1 | 0 | 3 | 1 | 2  |
| קוסטה ריקה קוסטה ריקה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 3 | -2  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 באוקטובר 1957 |  מקסיקו | 2 - 0 |  קוסטה ריקה |  |
20 באוקטובר 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 באוקטובר 1957 |  קוסטה ריקה | 1 - 1 |  מקסיקו |  |
27 באוקטובר 1957: 
מקסיקו העפילה.
אפריקה ואסיה

פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של אתיופיה וקוריאה הדרומית. 10 הנבחרות הנותרות שיחקו בטורניר נוקאאוט בשיטת בית-חוץ. מנצחת הטורניר העפילה למונדיאל.
אפריקה ואסיה > סיבוב מקדים

בסיבוב המקדים היו אמורות להתמודד אינדונזיה והרפובליקה הסינית, אך אינדונזיה העפילה אוטומטית לשלב הבא בעקבות פרישת יריבתה.
אפריקה ואסיה > סיבוב ראשון > בית 1

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אינדונזיה אינדונזיה | 2 | 2 | 1 | 0 | 1 | 5 | 4 | 1  |
| הרפובליקה העממית של סין סין | 2 | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 5 | -1  |
| הונג קונג (1959–1997) הונג קונג | - | - | - | - | - | - | - | -  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 במאי 1957 |  אינדונזיה | 2 - 0 |  סין |  |
12 במאי 1957: 
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 ביוני 1957 |  סין | 4 - 3 |  אינדונזיה |  |
2 ביוני 1957: 
בעקבות השוויון בנקודות הוחלט לערוך משחק מכריע במיקום נייטרלי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 ביוני 1957 |  אינדונזיה | 0 - 0 |  סין | יאנגון, בורמה |
| 23 ביוני 1957 |  |  |  | יאנגון, בורמה |
אינדונזיה העפילה לסיבוב השני בזכות ממוצע שערים עדיף.
אפריקה ואסיה > סיבוב ראשון > בית 2

ישראל העפילה אוטומטית לסיבוב השני בעקבות פרישת טורקיה, שסירבה לשחק על אדמת ישראל.
אפריקה ואסיה > סיבוב ראשון > בית 3

מצרים העפילה אוטומטית לאחר פרישת קפריסין.
אפריקה ואסיה > סיבוב ראשון > בית 4

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סודאן (1956) סודאן | 3 | 2 | 1 | 1 | 0 | 2 | 1 | 1  |
| הרפובליקה הסורית השנייה סוריה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 2 | -1  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 במרץ 1957 | סודאן 1956 סודאן | 1 - 0 | הרפובליקה הסורית השנייה סוריה |  |
| 8 במרץ 1957 |   |  |   |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 במאי 1957 | הרפובליקה הסורית השנייה סוריה | 1 - 1 | סודאן 1956 סודאן |  |
| 24 במאי 1957 |   |  |   |  |
סודאן העפילה לסיבוב השני.
אפריקה ואסיה > סיבוב שני

אינדונזיה פרשה לאחר שפיפ"א דחתה את בקשתה לשחק מול ישראל במיקום נייטרלי. ישראל העפילה לסיבוב האחרון אוטומטית, ובעקבות פרישת מצרים - גם סודאן העפילה אוטומטית.
אפריקה ואסיה > סיבוב אחרון

סודאן סירבה לשחק נגד ישראל, כך שמבחינה טכנית ישראל הייתה אמורה להעפיל אוטומטית. אולם, לפני תחילת טורניר המוקדמות קבעה פיפ"א שנבחרת לא תוכל להעפיל אם לא שיחקה לכל הפחות משחק אחד (למעט האלופה המכהנת והמארחת), ולפיכך ישראל הייתה צריכה להשתתף במשחק אחד לפחות.
אפריקה ואסיה > פלייאוף אירופה-אסיה

פיפ"א החליטה לקיים פלייאוף מיוחד בין ישראל לאחת מסגניות הבתים של אירופה (אופ"א), בהם שיחקו הנבחרות בשיטת בית-חוץ כשהנבחרת הראשונה מעפילה. בהגרלה שנערכה במשרדי פיפ"א בציריך שבשווייץ עלה שמה של ויילס, סגנית בית 4.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 בינואר 1958 |  ישראל | 0 - 2 |  ויילס | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 55,000 |
| 15 בינואר 1958 |  | (סיקור) | אייוור אולצ'רץ'  38' דייב בואן  63' | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 55,000 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 בפברואר 1958 |  ויילס | 2 - 0 |  ישראל | ניניאן פארק, קארדיף צופים: 38,000 |
| 5 בפברואר 1958 | אייוור אולצ'רץ'  76' קליף ג'ונס  80' | (סיקור) |  | ניניאן פארק, קארדיף צופים: 38,000 |
ויילס העפילה.
הנבחרות שהעפילו

| נבחרת | הופעות במונדיאלים | רצף | הופעה אחרונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 3 | 1 | 1934 |
|  אוסטריה | 3 | 2 | 1954 |
|  ברזיל | 6 | 6 | 1954 |
|  צ'כוסלובקיה | 4 | 2 | 1954 |
|  אנגליה | 3 | 3 | 1954 |
|  צרפת | 5 | 2 | 1954 |
|  הונגריה | 4 | 2 | 1954 |
|  מקסיקו | 4 | 3 | 1954 |
|  צפון אירלנד | 1 | 1 | – |
|  פרגוואי | 3 | 1 | 1950 |
|  סקוטלנד | 2 | 2 | 1954 |
|  שוודיה (מארחת) | 4 | 1 | 1950 |
|  ברית המועצות | 1 | 1 | – |
|  ויילס | 1 | 1 | – |
|  גרמניה המערבית (אלופה) | 4 | 2 | 1954 |
|  יוגוסלביה | 4 | 3 | 1954 |
המשחק ברמת גן
המדינות שהעפילו והישגיהן
מיכאל כהן

ערך זה עוסק בהיסטוריון ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1940 (בן 84) הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ישראל, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
מיכאל יוסף כהן (נולד בשנת 1940, באנגליה) הוא היסטוריון ופרופסור אמריטוס להיסטוריה מאוניברסיטת בר-אילן, שם הופקד על הקתדרה על-שם לזרוס פיליפס(אנ').
ביוגרפיה

כהן למד לתואר ראשון באוניברסיטת לונדון בהיסטוריה אותו סיים בהצטיינות ב-1969. סיים את לימודי הדוקטורט בית הספר לכלכלה של לונדון בהנחיית פרופסור אלי כדורי ב-1971. עבודתו לדוקטורט הייתה בנושא "מדיניות בריטית ופוליטיקה בארץ ישראל 1939-1936". הוא שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת דיוק, באוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת בריטיש קולומביה, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ובבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1998 שהה כעמית מחקר במכון למחקר מתקדם.
תחומי מחקרו הם ההיסטוריה של המנדט הבריטי, הקמת המדינה ומאבק המעצמות במזרח התיכון בזמן המלחמה הקרה, מדיניות המעצמות כלפי ארץ-ישראל, מדינת ישראל והמזרח התיכון במאה ה-20, יחסם של טרומן וצ'רצ'יל ליהודים ולציונות, ההיסטוריה המודרנית של אנגליה, התהוות הפרלמנט האנגלי והמהפכה התעשייתית.
על פי מחקריו, שלושה גורמים עיקריים השפיעו על הבריטים לעזוב את ארץ ישראל: לחץ אמריקאי, ערעור השלטון בארץ ישראל עצמה, והתגברות ההעפלה.
ספרו "תוכניות המגירה למלחמת עולם שלישית" בהוצאת משרד הביטחון, מתאר את תוכניות-המגירה של בעלות-הברית לזירת המזרח-התיכון למקרה של עימות עם ברית-המועצות בעשור שלאחר מלחמת-העולם השנייה.
מספריו

תוכניות המגירה למלחמת עולם שלישית \ הוצאת משרד הביטחון
Strategy and politics in the Middle East, 1954-1960: defending the northern tier Routledge, 2005
Churchill and the Jews. Routledge, 1985, 2003
Demise of the British empire in the Middle East: Britain's responses to nationalist movements, 1943-55. Routledge, 1998
Fighting World War Three from the Middle East: Allied Contingency Plans, 1945-1954,. , Routledge, 1997. ISBN 0714647209
Britain and the Middle East in the 1930s: security problems, 1935-39, Part 2. Macmillan in association with King's College, London, 1992
Truman and Israel, University of California Press 1990
The Origins and Evolution of the Arab-Zionist Conflict
Palestine to Israel: From Mandate to Independence. Routledge, 1988. ISBN 0714633127
The Anglo-American Committee on Palestine, 1945-1946. Garland Pub., 1987
The Zionist political program, 1940-1947/ Garland Pub., 1987
Palestine and the Great Powers, 1945-1948. Princeton University Press, 1982
Palestine, retreat from the Mandate: the making of British policy, 1936-45. Holmes & Meier, 1978
הערות שוליים

↑  סוגיות ואנקדוטות היסטוריות: ספר חדש של חומר שברובו כבר הוגש, באתר "אימגו מאמרים - מגזין תרבות ותוכן", ‏25 ביולי 2017 (ארכיון).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259862205171  PLWABN: 9810605906405606  BIBSYS: 90087996  BNE: XX927151  BnF: cb11991756h (data)  CiNii: DA02479495  GND: 1049652479  ISNI: 0000 0001 0906 8288  LCCN: n78001068  NLA: 35792868  NTA: 069884560  RERO: 02-A003114502  SELIBR: 181969  SUDOC: 027992268  Trove: 1090066  VIAF: 61514755   WorldCat (עם VIAF): 61514755