stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברין (מסע בין כוכבים)
הערות שוליים

1 2  Erdmann, Terry J.; Star Trek: Deep Space Nine Companion; Pocket Books; 2000; Page 277.
1 2  Erdmann; 2000; Pages 702-703.
↑  הפרק "In Purgatory's Shadow" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
↑  הפרק "Hero Worship" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", עונה 5, משנת 1992.
↑  הפרק "Indiscretion" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
↑  פרק זה משנת 1999 הוא הפרק ה-2י מבין 9 הפרקים האחרונים של הסדרה, אשר מתארים את סיומו של קו העלילה העיקרי של הסדרה.
↑  In the episode "In Purgatory's Shadow", the captive Breen's visor had these discreet lights, but the visor of Thot Gor, seen in the finale arc, glowed entirely green.
↑  Okuda, Michael; Okuda, Denise; The Star Trek Encyclopedia; 2nd Edition; 1997; Pages 54-55.
| מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | ריק ברמן • מייקל פילר • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | אייברי ברוקס • רנה אוברז'ונואה • מייקל דורן • טרי פארל • ניקול דה בור • סירוק לופטון • קולם מיני • ארמין שימרמן • אלכסנדר סידיג • נאנה ויזיטור |  |
| דמויות ראשיות | בנג'מין סיסקו • אודו • וורף • דקס (ג'דזיה דקס • אזרי דקס) • ג'ייק סיסקו • מיילס או'בריאן • קווארק • ג'וליאן באשיר • קירה נריס |  |
| דמויות משנה | וין אדאמי • גאורון • אילם גארק • דוקאט • ואיון • מרטוק • נוג • רום • תומאס רייקר • ויק פונטיין • אישקה |  |
| גזעי חייזרים | באג'ורנים • ברין • ג'מהדאר • בורג • וורטה • טריל • משתנים • פרנגי (אנ') • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | דיפאיינט • הדומיניון • הולודק • חור התולעת • חלל עמוק 9 • טרנספורטר • יקום המראה • מאקי • מדור 31 • מלחמת הפדרציה-דומיניון • משכפל • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| פרקים בולטים | Duet • The Visitor • Rejoined • Trials and Tribble-ations • Far Beyond the Stars • In the Pale Moonlight • It's Only a Paper Moon • Emissary |  |
| סרט תעודי | What We Left Behind: Looking Back at Deep Space Nine |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
בית המשפט לחוקה (טורקיה)

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  קאנקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  25 באפריל 1962 – הווה (62 שנים)
 שופטים
 מספר שופטים:  11
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  39°50′42″N 32°47′25″E﻿ / ﻿39.845°N 32.790277777778°E﻿ / 39.845; 32.790277777778
 www.anayasa.gov.tr
  (למפת אנקרה מוגדלת) בית המשפט לחוקה(למפת אנקרה רגילה) בית המשפט לחוקה
 
בית המשפט לחוקה של הרפובליקה הטורקית (טורקית Türkiye Cumhuriyeti Anayasa Mahkemesi) 
הוא הגוף המשפטי הגבוה ביותר בטורקיה לבחינתה של חוקת המדינה וחוקיות חקיקתה, ובתפקידו כבית המשפט העליון (Yüce Divan) משמש כערכאה הראשונה לשיפוטם הפלילי של ראשי המדינה על עבירות שעברו במסגרת תפקידם.
הקמתו של בית המשפט לחוקה

בית המשפט לחוקה קם ביום 25 באפריל 1962 מכוחה של חוקת טורקיה השלישית מ-1961, ועם קבלתה של החוקה הרביעית ב-1982 אושרו מעמדו ותפקידיו בסימן שתיים לפרק השלישי שבה. קודם לכן שרר במדינה עקרון לפיו הסמכות העליונה בה שייכת לאספה הלאומית. עם זאת, כאשר ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס החל לנגוס בעקרונותיה של החוקה הקיימת בסוף שנות השישים של המאה ה-20, התעורר הצורך בהקמת מערכת איזונים יעילה יותר אשר תפקח על פעולות האספה הלאומית והממשלה. לאחר ההפיכה הראשונה בטורקיה בשנת 1960 זכה צורך זה ליישום בחוקה בתמיכתם של מפלגת העם הרפובליקאית והחונטה הצבאית ששלטה במדינה בראשותו של ג'מל גירסל.
מבנהו ותפקידו של בית המשפט לחוקה > תפקידו של בית המשפט

בית המשפט לחוקה בוחן את חוקיותם של חוקים ותקנות בהיבט התוכני והפרוצדורלי ואת סדרי הדין של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה. תיקונים לחוקה עצמה נבחנים אך ורק בהיבט הפרוצדורלי. סמכותו של בית המשפט לחוקה אינה חלה על חיקוקים אשר חוקקו בעת מלחמה, משטר צבאי או בעת מצב חירום. בחינה פרוצדורלית של דברי חקיקה אפשרית אם הבקשה לכך הוגשה תוך עשרה ימים בלבד מיום קבלתו של החיקוק הרלוונטי.
בית המשפט לחוקה יושב בהרכב של 11 שופטים שאחד מהם הוא נשיאו, והחלטותיו מתקבלות ברוב מוחלט או ברוב של שלוש חמישיות במקרה של בחינת תיקונים לחוקה או בעניין פיזורן של מפלגות פוליטיות. בית המשפט אינו שומע עדויות למעט במקרים בהם הוא מכהן כבית משפט עליון, או בעניין פיזורה של מפלגה פוליטית, או אם ראה לנכון לעשות כן.
חשדות להיות חיקוק לא חוקתי מובאים בפני בית המשפט לחוקה על ידי כל ערכאה במדינה, בין בדרך של עצירת דיוניה של הערכאה הרלוונטית עד להכרעת בית המשפט לחוקה בסוגיה, ובין במסגרת בחינת פסק הדין המוגמר של הערכאה הנמוכה. הזכות להביא סוגיה בפני בית המשפט לחוקה שמורה גם לנשיא המדינה ולחברי האספה הלאומית בהתקיים התנאים הקבועים לכך בחוקה. בית המשפט לחוקה מוסר את הכרעתו בעניין תוך חמישה חודשים וחלה מניעות על הבאתו של החיקוק נשוא ההחלטה לדיון נוסף בפני בית המשפט לחוקה משך 10 שנים לפחות מיום פרסום החלטתו בעיתון הרשמי.
קביעתו של בית המשפט לחוקה היא סופית, ובמידה והיא כוללת החלטה לביטול של חיקוק בהיותו לא חוקתי, תהיה גם מנומקת. עם זאת, בית המשפט אינו מוסמך להעניק פירוש לחיקוק קיים. תוקפו של חיקוק שבוטל על ידי בית המשפט לחוקה פג עם פרסום החלטתו בעיתון הרשמי, או במועד שיקבע על ידי בית המשפט לחוקה, ובלבד שיחול בין יום פרסום החלטתו בעיתון הרשמי ועד שנה אחת לאחר מכן.
מבנהו ותפקידו של בית המשפט לחוקה > השופטים, מינויים וכהונתם

בבית המשפט לחוקה מכהנים 11 שופטים קבועים וארבעה חליפיים הממונים על ידי נשיא טורקיה. שני שופטים קבועים ושניים מהחליפיים מתמנים מקרב שופטי בית המשפט הגבוה לערעורים (Yargıtay), שני קבועים ואחד מהחליפיים מקרב שופטי בית המשפט הגבוה לצדק (Danıştay), שופט קבוע אחד מבית המשפט הצבאי הגבוה לערעורים (Askerî Yargıtay), אחד מבית המשפט המנהלי הצבאי הגבוה (Askerî Yüksek İdare Mahkemesi) ואחד מבית הדין של נציבות שירות המדינה (Sayıştay). שלושת השופטים הקבועים והשופט החליפי הנותרים מתמנים מקרב עורכי הדין פרטיים ועובדי מדינה בכירים, כשאחד מהם מוצע על ידי המועצה להשכלה גבוהה. שופטי בית המשפט לחוקה בוחרים מקרבם נשיא וסגן נשיא לתקופת כהונה של ארבע שנים. כהונת שופט בית המשפט לחוקה מסתיימת עם הגיעו לגיל 65, או במקרה שהורשע בפלילים, או מכוח הצבעה של רוב שופטי הבית נוכח אי יכולתו של שופט להמשיך בכהונתו בשל בריאותו הלקויה. הרשות לדון בעניין המשך כהונתו של שופט בית המשפט לחוקה נתונה לבית המשפט בלבד.
החלטות ידועות של בית המשפט לחוקה

בשנת 1989 קבע בית המשפט כי לבישת כיסוי ראש על ידי נשים באוניברסיטאות מנוגדת לחוקה. בשנת 1994 הורה בית המשפט על פיזורה של המפלגה הדמוקרטית הכורדית (Demokrasi Partisi, DEP) וכך גם ב-1998 עת הורה על פיזורה של מפלגת הרווחה ברשות נג'מטין ארבקן (Refah Partisi, RP) אשר שלטה במדינה עד 30 ביוני 1997. ב-2001 פסק בית המשפט לחוקה כי חלקים מחוק החנינה אינם חוקתיים והביא לצמצום הוראות החוק. לאחרונה, בעת המשבר הפוליטי אשר פקד את טורקיה סביב סוגיית מינויו של עבדוללה גול לנשיאה, פסק בית המשפט לחוקה כי נדרש רוב של שני שלישים מקרב חברי האספה הלאומית גם בסבב ההצבעה השני לבחירת הנשיא, אם זה מתקיים בעקבות כישלונו של סבב קודם. קביעה זו כמו גם המחאה הציבורית שהתעוררה בטורקיה בעניין והצהרתו של ראש המטות המשולבים של טורקיה כי לא יהסס להתערב בשלטון אם יסבור שהדבר נחוץ לשמירת אופייה של המדינה, הביאו להתפטרותו של ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן ולהקדמת הבחירות. ב-30 ביולי 2008 קיבל בית המשפט העליון את טענתו של התובע הכללי עבדורחמן ילצ'ינקאיה שמפלגת השלטון - מפלגת הצדק והפיתוח מהווה מוקד של פעילות אנטי-חילונית, אולם רק 6 מתוך 11 השופטים הצביעו בעד סגירתה, בעוד שנדרש רוב מיוחס של שני שלישים. לבסוף החליט ביהמ"ש, ברוב של 10 שופטים מתוך 11, לקצץ ב-50% את המימון הניתן למפלגה. ב-11 בדצמבר 2009 הורה בית המשפט על איסור קיומה של מפלגת החברה הדמוקרטית הכורדית בנימוק שהיא הפכה למוקד של פעילות כנגד האחדות הבלתי ניתנת לחלוקה של המדינה, הארץ והאומה.
ראו גם

חוקת טורקיה
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
ג'ון קרין

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1964 (בן 59) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  תיכון ג'ריקו 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון קרין (באנגלית: Jon Carin, נולד ב-21 באוקטובר 1964 בניו יורק) הוא מוזיקאי, מפיק, טכנאי קול, תמלילן ומתכנת. הוא שר, ומנגן על קלידים, גיטרה, גיטרה בס, ותופים.
קרין ניגן במספר אלבומים והופעות חיות, בעיקר של פינק פלויד ו-The Who.
כיום מלווה את רוג'ר ווטרס ודייוויד גילמור בהופעות בתור קלידן.
ג'יימס מלוויל

| --- | --- |
 לידה:  1535 Collessie, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1617 (בגיל 82 בערך) 
 מדינה:  סקוטלנד, אנגליה
 מקום קבורה:  Collessie 
 תקופת הפעילות:  עד ל-1603
 בת זוג:  כריטינה בוסוול
 צאצאים:  אליזבת מלוויל
 מספר צאצאים:  3
 
ג'יימס מלוויל (באנגלית:Sir James Melville, ‏ 1535–1617) היה דיפלומט וסופר סקוטי.
ביוגרפיה

ג'יימס מלוויל נולד בשנת 1535 והיה הבן השלישי של ג'ון מלוויל ליירד מריית'. הוא הואשם בבגידה והוצא להורג בשנת 1548. ג'יימס הצעיר בשנת 1549 עבר לצרפת והיה המשרת האישי של מרי סטיוארט. בשנת 1557 הוא השתתף בקרב כחלק של כוחות צרפת ונפצע. כמו כן הוא ביצע מספר שליחויות דיפלומטיות עבוד אנרי השני, מלך צרפת.
בשנת 1561 ביחד עם מרי סטיוארט מלוויל חזר לסקוטלנד. הוא קיבל ממנה מלגה והמשיך לבצע עבורה שליחויות שונות. בין היתר הוא היה השליח המיוחד לאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה בעניינים הקשורים לחתונה של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי.
ביוני 1566 הוא ביקר את מרי באדינבורו ולאחר לידת בנה ג'יימס נסע ללונדון עם הבשורות. בשנת 1567 בעקבות רצח של לורד דרנלי, מלוויל הזהיר את מרי סטיוארט על הסכנות הצפויות. בהמשך הוא ביצע מספר שליחויות שקיבלו הכרה מג'יימס כאשר הוא הגיע לשלטון.
ביום הכתרת אן, נסיכת דנמרק בשנת 1590 ג'יימס מלוויל קיבל תואר אצולה ומתנה מיוחדת מהמלך. מלוויל היה בצוות ששירת את המלכה, אך כאשר בשנת 1593 מונה צוות יועצים חדש הוא לא נכלל בו.
ג'יימס מלוויל קיבל אחוזה כירושה ובשנת 1603 פרש מהשרות. זאת אף על פי שג'יימס הראשון ביקש ממנו לעבוד ללונדון ולהמשיך בשרות הממלכתי. בהיותו באחוזה הוא כתב ספר זיכרונות על פעילותו. הספר התגלה רק בשנת 1660 ופורסם בשנת 1683.
ג'יימס מלוויל נפטר באחוזתו ב-13 בנובמבר 1617.
ג'יימס מלוויל היה נשוי לכריטינה בוסוול. לזוג נולד בן ושתי בנות. המשוררת אליזבת מלוויל היא ביתו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274064805171  CiNii: DA05139314  GND: 122535731  ISNI: 0000 0001 1060 3348  LCCN: n85144355  NLA: 35346322  NLG: 152836  NTA: 284852104  Trove: 920189  VIAF: 45185695   WorldCat (עם VIAF): 45185695
בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים

| --- | --- |

בית הקברות כיום. מראה כללי, ברקע: "צלב ההקרבה" ומבנה הקפלה
 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  דצמבר 1947 
 מספר קבורים:  2,537 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  31°47′54″N 35°14′23″E﻿ / ﻿31.79831944°N 35.239775°E﻿ / 31.79831944; 35.239775
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים(למפת ירושלים רגילה) בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הקברות הצבאי הבריטי בירושלים
 
בית הקברות בצילום מימי המנדט הבריטי
צילום אוויר של בית הקברות
מבט על הקפלה
בית הקברות הבריטי בירושלים (באנגלית: Jerusalem War Cemetery) הוא בית קברות צבאי לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. בית הקברות ממוקם בהר הצופים בירושלים.
בבית הקברות נטמנו 2,515 חללים, מהם 2,449 חללי מלחמה, מתוכם 2,218 חללים מבריטניה. מהסך הכולל, 100 חללים לא זוהו.
עוד הוצבה בבית הקברות מצבת זיכרון  ל-3,300 חללים שלא נודע מקום קבורתם שנהרגו בארץ ישראל ובמצרים. בסך הכל, הונצח בבית הקברות הצבאי בירושלים זכרם של 5,815 חללי מלחמת העולם הראשונה. אין בבית הקברות חללים שנהרגו לאחר מלחמה זו.
רקע - הקבורה הצבאית הבריטית

ציון אישי על קברו של חלל מלחמה ו/או הנצחת שמות חללים על מצבת זיכרון הן תופעות בנות פחות ממאה שנה. עד למאה ה-19 לא יוחסה חשיבות לקבורה אישית ומכאן שלא היה ציון אישי על קברי חללי מלחמות ולכן לא היה להם ביטוי מוחשי או גאוגרפי. בראשית מלחמת העולם הראשונה נתקבע הנוהג, כאשר תנאי הקרב אפשרו, לייחד קבר אישי לכל חלל, ומעליו ציון אישי.
ההקרבה הנוראית שדרשה מלחמה זו עוררה את ההכרה באחריותה המוסרית של המדינה לקבורתם של חייליה ולהנצחתם. 13 מיליון נהרגו במלחמת העולם הראשונה - לשם השוואה, במלחמתו של נפוליאון ברוסיה נהרגו 400 אלף "בלבד". החדרת ההבנה כי יש צורך בהיערכות מתאימה לקבורת החללים נזקפת לזכותו של פביאן וייר, פעיל בצלב האדום הבריטי.
ב-1917 הוקם גוף כללי הממונה על קבורת החללים והקמת בתי הקברות - הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה (כיום: ועדת חבר העמים לקברי מלחמה). הוועדה הייתה אחראית על הקמת בתי קברות צבאיים לחללי בריטניה וחבר העמים הבריטי ב-140 מדינות. הבריטים החליטו לקבור את חללי האימפריה במקום נפילתם. בתי קברות אלו נקראו war cemeteries והם נתפסו כאנדרטאות זיכרון למלחמת העולם הראשונה. מספר החללים של צבאות האימפריה עמד על כ-1.1 מיליון איש, והבריטים לא יכלו לעמוד בהוצאות של הבאת כל החללים הביתה. יתר על כן, קבורת החללים בבית הקברות שהקימה הוועדה הייתה חובה, ונאסרה החזרת גופות החללים למולדתם.
בארץ ישראל הועברה האחריות לניהול בתי הקברות הבריטיים מידי הצבא לוועדה האימפריאלית בשנת 1920. סימון הקברים בזמן המלחמה בארץ נעשה באמצעות צלבי עץ זמניים. המקבצים הגדולים ביותר של הקברים היו סמוך לאזורי הלחימה העיקריים באתרים מסודרים יחסית, ולאחר שקיבלה הוועדה האימפריאלית את האחריות לאתרי הקבורה בארץ היא הפכה את הריכוזים לבתי קברות. חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה נטמנו ב-17 בתי קברות. בית הקברות בירושלים היה האחרון שהושלם, ב-1927.
מבנה בית הקברות

בית הקברות היה מחוץ לגבול המוניציפלי של ירושלים הבריטית ומהמבנים הראשונים במרחב של הר הצופים. מיקום בית הקברות בירושלים נבחר בתחילה משיקולים פרגמטיים כגון ריכוז של קברים ארעיים וקרבה למפקדה, אך ערך מוסף ניתן על ידי הנוף שנשקף מהר הצופים אשר נתן ביטוי מוחשי לקונוטציות היסטוריות ודתיות של ירושלים, המקרינה מקדושתה על בית הקברות.
שער הכניסה לאתר הוא למעשה מצבת זיכרון ליחידות חיל המשלוח המצרי, אשר תגיהן מסותתים באבן מצדי השער. מעליו יש כתובת הקדשה באנגלית, עברית וערבית. בעברית חקוק: "חלקת השדה שעליה הוקם בית הקברות הלזה נתנה במתנת עם מאת בני פלשתינה (א"י) להיות מקום מנוחת עולמים לחיילי ההסכמה אשר נהרגו במלחמה 1914-1918 יהי זכרם לברכה".
מול השער עומדת מצבת זיכרון לחללים האוסטרליים שנהרגו בקרבות על ארץ ישראל. 
בשדרה המרכזית ניצבים צלב ההקרבה ואבן הזיכרון, שני מונומנטים סמליים הקבועים בכל בתי העלמין הצבאיים הבריטיים. צלב ההקרבה מורכב על פי ביטויו של רודיארד קיפלינג מ"חרב שלופה הנחה בחיקו של הצלב" והוא סימל את ההקרבה בקרב. אבן הזיכרון מעוצבת כמזבח ועליה חקוק פסוק שהציע קיפלינג, שהיה חבר בוועדה האימפריאלית ושכל את בנו היחיד במלחמה: "Their Name Liveth for Evermore" ("שמם יחיה לדור ודור"), הלקוחה מספר בן סירא, פרק מ"ד, פסוק י"ג. בקצה השדרה עומדת קפלת זיכרון ל-3,300 הלוחמים שנהרגו במצרים ובארץ ישראל בקרבות מלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם לא נודע. שמות החללים חקוקים לאורך קירות הקפלה.
מעל לקפלה פסלו של סנט ג'ורג' נלחם בדרקון. סנט ג'ורג', הפטרון הקדוש של אנגליה, שהוצא להורג בלוד, היה לוחם באימפריה הרומית במאות השלישית-רביעית. כאשר דיוקלטיאנוס הוציא צו לרדיפת הנוצרים סנט ג'ורג' צידד בנוצרים על כן ערפו את ראשו. ב"מקראת הזהב" מסופר על עיר שבקרבתה התגורר דרקון שהקריבו לו קורבנות אדם וביום בו היו אמורים להקריב לו את נסיכה הופיע סנט ג'ורג', הרג את הדרקון והציל את הנסיכה. הפירוש התאולוגי רואה בדרקון את השטן ובנסיכה את הכנסייה.
הציר המרכזי של בית הקברות פונה לעיר העתיקה ולמקומות הקדושים, ועל ציר זה עומדים האלמנטים הארכיטקטוניים: לפני השער יש מרפסת עגולה שממנה אפשר לצפות אל הנוף, ממול ניצבת הקפלה ובחזיתה אבן הזיכרון. ציר הרוחב חוצה את ציר האורך באופן שיוצר צלב, ובנקודת הצטלבות השבילים ניצב צלב ההקרבה.
בית הקברות ירוק, צבע ההולם את סביבתו הטבעית אנגליה המשופעת במשקעים ולא את האקלים המקומי השחון. טבע פסטוראלי מרמז על בריטניה הפוסט-תעשייתית, והקישור עם הטבע מסמל את העל-זמניות.
בית הקברות מוקף חומה. מחשש לוונדליזם דתי הציע הארכיטקט הראשי לעצב את בתי הקברות כגנים סגורים בחומה, להצניע את הצלבים ולהימנע מהקמת צלב ההקרבה המונומנטלי. למרות זאת, הקימו בירושלים את צלב ההקרבה. הארכיטקט שלכאורה ביקש להצניע את הצלב עשה את ההפך והטיל על ירושלים צלב ענק בצורת השבילים החוצים את בית הקברות. 
בבית הקברות קבורים 2,515 חללים. אבני המצבה אחידות: בראשן חקוק תג היחידה של הנופל, שמו, מספרו האישי, גילו ותאריך נפילתו. על גבי מצבות רבות חקוק סמל דתו של החייל, ומתחתיו רשאית המשפחה לנסח כתובת אישית קצרה. במערב בית הקברות מצויות עשרים וארבע מצבות לחיילים יהודיים (מגן דוד), 5 מצבות של חיילים איטלקים, 3 מצבות של חיילים טורקים ו16 מצבות של חיילים גרמנים (המצבות בעלות קצה גלי הן מצבות של מוסלמים, בעלות קצה מחודד- של גרמנים).
הצלב, האבן בצורת מזבח, ופסלו של סנט ג'ורג' מקשרים את בית הקברות לדת הנוצרית ומרמזים על הקשר בין הנופלים לבין ההקרבה הנוצרית על תקוות תחיית המתים הגלומה בה.
אנדרטות זיכרון נוספות בירושלים

בירושלים מספר אתרים נוספים המנציחים את חללי האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
האחת היא האנדרטה לדיוויזיה השישים שהוקמה באזור רוממה (במקום הקרוי ככר אלנבי, מאחורי התחנה המרכזית של "אגד"), אתר שהוצע על ידי פטריק גדס בקרבת המקום בו פגשו נציגי העיר ב-1917 שני סמלים בריטים מהדיוויזיה השישים והודיעו להם על כניעת ירושלים. האנדרטה הוקמה ביזמתה של הדיוויזיה השישים, כנראה כבר בשנת 1920 או 1921. בכתובת על אתר ההנצחה כתוב: 
Near this spot the Holy City was surrendered to the Sixtieth London Division, 9 Dec. 1917 (ליד מקום זה נכנעה עיר הקודש לדיוויזיה השישים, 9 בדצמבר 1917).
יוזמה אחרת נועדה להנציח את הדיוויזיה החמישים ושתים הסקוטית. לשם כך נבנתה הכנסייה הסקוטית, כנסיית סנט אנדרוז ליד מתחם הרכבת.
בתי קברות נוספים בעיר

בית הקברות ההודי בתלפיות השוכן בלב שכונת תלפיות שימש את השלטון הבריטי לקבורת חיילים הודים ומוסלמים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה בסביבות ירושלים, ובו קברי 79 חללי מלחמה הודים ועוד 290 חיילים טורקיים, שהיו שבויי מלחמה שמתו בשבי הבריטי. עוד 273 חללי מלחמה בעלי נתינות בריטית נקברו בבית הקברות המוסלמי "באב סתנא מרים", 4 חללי מלחמה ועוד 36 חללים אחרים, בסך הכל 40 חללים, נקברו בבית העלמין הפרוטסטנטי של העיר בהר ציון, וחלל אחד בבית הקברות הלטיני.
גלריה

שר המושבות וינסטון צ'רצ'יל והבישוף האנגליקני רנה מק אינס בבית הקברות הצבאי ב-1921
שער הכניסה
הכתובת בעברית בשער הכניסה
מילותיו האחרונות: לא עוד מלחמה עבורי
מצבות של חיילים יהודיים
בית הקברות ביחס לעיר
מצבה של חייל בשם ויליאם שייקספיר
ראו גם

חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה - הטמונים ב-17 בתי קברות.
לקריאה נוספת

ג'ורג' מוסה, הנופלים בקרב, עם עובד, ת"א, 1994
ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, ירושלים
בריכת אידוי למלח

בריכות אידוי למלח באיל דה רה, צרפת
בריכות אידוי למלח במפרץ סן פרנסיסקו. הצבעים השונים, הנגרמים מאצות הגדלות במים, מצביעים על ההבדלים בריכוזי המלחים בבריכות
בריכת אידוי למלח היא בריכת אידוי רדודה אשר נבנתה להפקת מלחים ממי ים או מתמלחת אחרת. המים העשירים במלח מומס מוזרמים אל בריכה רחבה בה מתאדים המים באופן טבעי ובדרך זו מתאפשרת הפקת המלח. בדרך כלל מופרדות בריכות אידוי זו מזו באמצעות סוללות.
הרכב המים בבריכות אידוי למלח יוצר קרקע מזון פורייה להתרבות אצות מיקרוסקופיות, חלקן בעלות צבעים עזים. גוני צבע האצות המתרבות בבריכה עשוי להצביע על ריכוז המלחים במים כיוון שמיקרואורגניזמים אלה רגישים לריכוז זה. בבריכות שבהן ריכוז מלחים נמוך עד בינוני, הצבע השולט באצות הוא ירקרק. בבריכות בעלות ריכוזי מלחים ברמה בינונית עד גבוהה נפוצה האצה החד-תאית דונליאלה סלינה(אנ') בצבע ורוד. אצה זו משגשגת גם בים המלח הודות לריכוזי המלחים בו. התרבות סרטני ארטמיה זעירים בבריכות אידוי עם ריכוז מלחים בינוני עשויה ליצור גוון כתום למי הבריכה.
בריכות מלח מספקות גם מקום מנוחה ואכילה למינים רבים של עופות מים.
בן נלסון

ארל בנג'מין נלסון (באנגלית: Earl Benjamin Nelson; נולד ב-17 במאי 1941) הוא פוליטיקאי לשעבר אמריקאי, שכיהן כמושל נברסקה ה-37 בשנים 1991–1999, ולאחר מכן היה נציגהּ בסנאט של ארצות הברית. כיאה לחבר המפלגה הדמוקרטית ממדינה אדומה, היה נלסון מהשמרנים בקרב הסנאטורים הדמוקרטים, ופעמים תכופות אף הצביע נגד מדיניות מפלגתו.
ביוגרפיה

ארל בנג'מין נלסון נולד בעיר מקוק (McCook) השוכנת בדרום-מערב נברסקה. הוא בנם היחיד של בירדלה ובנג'מין ארל נלסון. בשנת 1963 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת נברסקה – לינקולן, כעבור שנתיים קיבל תואר שני במנהל עסקים וב-1970 השלים לימודי תואר שני במשפטים – כולם באותה האוניברסיטה. אחרי שתמו לימודיו הגבוהים בבית הספר למשפטים בלינקולן, החל לעבוד כעוזר ליועץ המשפטי של קבוצת "ביטוח לאומי מרכזי" (Central National Insurance) באומהה. לאחר שנים אחדות בעסק, ב-1975 מונה בידי מושל נברסקה למנהל ביטוח המדינה. לאחר שהממשל התחלף, שב נלסון לעבודתו בקבוצת "ביטוח לאומי מרכזי" כסגן נשיא החברה ובסופו של דבר כנשיא.
כאשר פתח בקריירה פוליטית, נלסון הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית. ב-1986 היה יושב ראש מסע הבחירות לתפקיד המושל של ראשת עיריית לינקולן הלן בוסאליס. עם זאת, בבחירות הכלליות הפסידה בוסאליס למועמדת הרפובליקנית קיי אור. בשנת 1990 התמודד נלסון לראשונה לתפקיד ציבורי. בבחירות לתפקיד מושל נברסקה, גבר על המושלת הרפובליקנית המכהנת קיי אור בפער בן 4,030. הוא נבחר מחדש ב-1994 עם 74% מקולות הבוחרים, פער הניצחון הגדול ביותר עבור מושל בנברסקה בחצי המאה שחלפה, חרף המהפכה הרפובליקנית שהתחוללה באותן בחירות אמצע.
בתקופת כהונתו קיצר נלסון את ההוצאות הממשלתיות ב-64% יחסית לממשלהּ של קיי אור, הציג רפורמה לריסון הפשע דרך "חוק הרחובות הבטוחים" ו"חוק הפשע הקטיני" ותמך במיסוד חקיקות למען משפחות בעלות הכנסה-נמוכה. הוא גם הפחית מסים עבור למעלה מ-400 אלף משפחות עם הכנסה בינונית בנברסקה. כמושל, נקט נלסון במספר עמדות שמרניות כיאה להיותה של נברסקה מדינה הנוטה לימין הפוליטי. לראיה, הוא דחף לכינון רפורמה במערכת הרווחה של נברסקה לפני שנעשתה ברמה הלאומית, והתנגד למאמצי ממשל הנשיא ביל קלינטון לרפורמה במערכת הבריאות הפדרלית. ב-1996 התמודד לסנאט של ארצות הברית עם פרישתו של ג'. ג'יימס אקסון. הוא הפסיד לצ'אק הייגל.
בשנת 1998 נלסון לא היה רשאי להתמודד לתקופת כהונה שלישית לאור הגבולת כהונה הקבועות בחוק של נברסקה. מחליפו היה מייק ג'והנס. נכון להווה, הוא הדמוקרט האחרון שכיהן כמושל נברסקה. בשנת 2000 היה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית מנברסקה, אחרי שהסנאטור הדמוקרטי המכהן בוב קרי הכריז על פרישתו. בבחירות הכלליות הוא ניצב מול התובע הכללי של נברסקה דון סטנברג, אותו ניצח בפער זעום בן כ-51%, אחרי שהוציא כמיליון דולר אמריקני על מסע הבחירות שלו. למרות התחייבותם הראשונית לעבוד יחדיו, נלסון ועמיתו צ'אק הייגל ניהלו מערכת יחסים עכורה. ב-2006 נבחר לתקופת כהונה נוספת בת שש שנים.
אף על פי שהיה איש המפלגה הדמוקרטית, נלסון הפגין לא פעם עמדות שמרניות. הוא התנגד להפלות, ובמסע הבחירות שלו לסנאט ב-2006 נתמך בידי הארגון "Nebraska Right to Life". עם זאת, בחלוף הזמן איבד את תמיכת הארגון לאור הצבעתו של נלסון בעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה שתמך בזכות להפלה מלאכותית. באותה השנה דירג אותו כתב העת "National Journal" מימין לסנאטורים רפובליקנים אחדים בהם אולימפיה סנואו, לינקולן צ'ייפי, ארלן ספקטר וסוזן קולינס. ב-5 באוגוסט 2010 היה הדמוקרטי היחיד שהצביע נגד אשרור מינוייה של אלנה קגן לבית המשפט העליון של ארצות הברית. עם זאת, הוא הצביע בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר.
ב-27 בדצמבר 2011 הכריז על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת הבחירות ב-2012. בינואר 2013, עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, עזב את הסנאט. ב-24 באפריל 2020 הביע תמיכה במועמדותו של סגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ניק וינג, Ben Nelson Is Senate Democrat Most Likely To Vote Against His Party: Analysis, באתר הפינגטון פוסט, 25 במאי 2011 (באנגלית)
↑  ג'. כריסטופר היין, Nelson's past motivates crusade for Senate seat, באתר Lincoln Journal Star‏, 1 באוקטובר 2000 (באנגלית)
↑  ג'ייק תומפסון, Hagel says Ricketts win vital to GOP hold on Congress, בארכיון Wayback Machine‏, 23 באוקטובר 2006 (באנגלית)
↑  דייוויד ג'קסון, Senate confirms Elena Kagan to Supreme Court, באתר USA Today‏, 5 באוגוסט 2010 (באנגלית)
↑  ג'ון ברסנהאן, Ben Nelson: 'It's time to move on', באתר פוליטיקו, 27 בדצמבר 2011 (באנגלית)
↑  Former Nebraska Sen. Nelson endorses Joe Biden for president, באתר AP‏, 24 באפריל 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177732548  LCCN: n2007002830  SNAC: w6ns2q8p  US Congress: N000180  VIAF: 46206051   WorldCat (עם VIAF): 46206051
בית עקד ספרים (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חיים דב פרידברג
 נושא:  ביבליוגרפיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1931 
 
שער הספר בית עקד ספרים
בית עקד ספרים - לקסיקון ביבליוגרפי לספרות העברית הוא ספרו המפורסם ביותר של חיים דב פרידברג, שיצא לאור בשנת 1931. כפי שמשתמע משמו, הספר הוא לקסיקון של הספרים הכתובים בעברית.
היסטוריה

את המהדורה הראשונה פרידברג הוציא לאור באנטוורפן, בשני כרכים, בשנים 1928 ו-1931 (844 עמודים). מהדורה זו מכילה רשימה ביבליוגרפית של רוב הספרים שנדפסו באותיות עבריות ומהדורותיהם, החל משנת רל"ד ועד תרצ"א. מהדורה שנייה מתוקנת, בת ארבעה כרכים, יצאה לאור בין השנים תשי"א-תשט"ז וכללה ספרים עד שנת תש"י. בשנות השישים יצאה מהדורת צילום מוקטנת של הספר, וכן בשנים 1970-1971.
פרידברג הסתמך בעיקר על ספרו המפורסם של יצחק אייזיק בן יעקב, אוצר הספרים (נדפס לראשונה בווילנא, תר"מ-1880), המכיל רשימות של 17,000 ספרים בדפוס ובכתב יד. מלבד ספרו של בן יעקב, ציין פרידברג כי הסתמך על כל ספרי הביבליוגרפיה שקדמו לו, "כי מן הנמנע הוא לאיש אחד לראות במו עיניו כל הספרים העבריים המפוזרים ומפורדים בכל ארצות תבל". המהדורה השנייה של הספר המשיכה את רשימות הספרים ומהדורותיהם עד שנת תש"י וכללה הוספות ותיקונים למהדורה הראשונה. לפי עדות המחבר כללה המהדורה הראשונה כעשרים וחמישה אלף ספרים והמהדורה השנייה כחמישים אלף. יחד עם זאת, במהדורה השנייה לא נכללה כל הספרות המודרנית שהתפרסמה ברבעון הביבליוגרפי של בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, קריית ספר, וכן נעשה רישום חלקי בלבד של ספרי הלימוד והחנוך שנדפסו בארצות הברית, שנרשמו כבר על ידי אליעזר רפאל מלאכי, בספר היובל.