stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משל השאור
פרשנות

המשל הזה הוא חלק מצמד משלים ושהמשותף להם המשמעות של המשל שקדם לו, משל גרגר החרדל, כלומר עוצמת הצמיחה של מלכות האלוהים מהתחלות קטנות. התוצאה הסופית הבלתי נמנעת מרגע שתהליך הצמיחה הטבעי החל.
למרות שהשאור מסמל השפעות רעות במקומות אחרים בברית החדשה (כמו הלוקאס י"ב 1), בדרך כלל לא מפרשים אותו באופן זה בהקשר למשל הנוכחי עם זאת, ישנם פרשנים הרואים בשאור כמשקף השפעה משחיתה בעתיד בקהילה ובכנסייה.
משל זה, כמו במשל המטבע שאבד, הוא חלק מצמדי משלים, כאשר המשל הראשון מתאר את פועלו של ישו במונחים של פעילויות חקלאיות, והמשל השני בצמד במונחים של פועלה הביתי של אישה. יואל בי. גרין כותב כי ישו "מזמין אנשים, בין שמדובר בזכר או נקבה, בין שמדובר בעירוני או חקלאי, להיכנס למשק ביתה של עקרת הבית, בעת שהיא היא אופה לחם, בתקופת ראשית המאה הראשונה לספירה (או בתקופת בית המקדש הראשון), על מנת לרכוש תובנות על מהות מלכות אלוהים."
כמות הקמח הגדולה עשויה לרמז על אירוע חגיגי מתוכנן, שכן הלחם המיוצר ממנו יכול להאכיל מאה איש. שלוש סאים של קמח שמשו את שרה לאפות לחם כאשר היא ואברהם ארחו את שלושת המלאכים. וזו גם הכמות ששימשה לאפיית לחם הפנים בבית המקדש בישראל.
ראו גם

הבשורה על-פי מתי
ישו
הברית החדשה
משלי ישו
הערות שוליים

↑  I. Howard Marshall, The Gospel of Luke: A commentary on the Greek text, Eerdmans, 1978, ISBN 0-8028-3512-0, pp. 561–562.
↑  John Nolland, The Gospel of Matthew: A commentary on the Greek text, Eerdmans, 2005, ISBN 0-8028-2389-0, p. 553–554.
↑  Ben Witherington, Women in the Ministry of Jesus: A study of Jesus' attitudes to women and their roles as reflected in his earthly life, Cambridge University Press, 1987, ISBN 0-521-34781-5, p. 40–41.
↑  John Calvin, Commentary on Matthew, Mark, Luke - Volume 2.
↑  Daniel J. Harrington, The Gospel of Matthew, Liturgical Press, 1991, ISBN 0-8146-5803-2, p. 205.
↑  Herbert Lockyer, All the Parables of the Bible, Zondervan, 1988, ISBN 0-310-28111-3, p. 190.
↑  G. H. Pember, , Hodder and Stoughton, 1881, p. 253.
↑  Joel B. Green, The Gospel of Luke, Eerdmans, 1997, ISBN 0-8028-2315-7, p. 527.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546539005171  LCCN: sh90000625
ארמיית ההלם השנייה

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1946 (כ־5 שנים)
 מקים היחידה:  סטאבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית ההלם השנייה (ברוסית: ударная армия ‏я‏-2) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה בהתאם להחלטה מ-24 באוקטובר 1941. ההקמה החלה באזור מורדוביה/צ'ובשיה תחת השם "ארמיית עתודה ה-26". בדצמבר 1941 הארמייה הועברה לאזור מזרחית ללנינגרד ותוך זמן קצר החלו קרבות לפריצת המצור על לנינגרד. הקרבות נמשכו מספר חודשים ללא הצלחה יתרה. באפריל 1942 יחידות הארמייה כותרו על ידי הנאצים. ב-16 באפריל מפקד הארמייה נפצע והועבר לעורף. במקומו מונה אנדריי ולאסוב. הניסיונות לשחרר את היחידות המכותרות לא צלחו ובסופו של דבר בתוך הכיתור היו מעל ל-40 אלף חיילים. עד לאוגוסט 1942 כ-15 אלף חיילים הצליחו לצאת מהכיתור, בהתאם להודעת וורמאכט 30 אלף נפלו לשבי כולל מפקד הארמייה.
החל מאוקטובר 1942 ארמיית ההלם השנייה קיבלה תגבור בכח אדם וציוד. לקראת תחילת 1943 היא כללה 165 אלף חיילים וקצינים, 2206 תותחים ו-225 טנקים. ב-12 בינואר 1943 החלה מתקפה חדשה לפריצת המצור על לנינגרד. הפעם הסובייטים הצליחו לפרוץ את המצור.
ארמיית ההלם השנייה המשיכה להילחם באזור עד לשנת 1944. בקיץ 1944 היא השתתפה בשחרור נרבה ובהמשך טלין.
בינואר 1945 היא הועברה לאזור פולטוסק. בסוף ינואר היא שחררה את אזור טירת מאלבורק ועברה את נהר ויסלה. באביב 1945 ארמיית ההלם השנייה הועברה מערבה ולחמה באזור שצ'צ'ין.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה הייתה חלק מקבוצת הכוחות הסובייטים בגרמניה, אך בינואר 1946 פורקה הארמייה.
מפקדים

לוטננט גנרל גריגורי סוקולוה דצמבר 1941 - ינואר 1942
לוטננט גנרל ניקולאי קליקוב ינואר 1942 - אפריל 1942
לוטננט גנרל אנדריי ולאסוב אפריל 1942 - יולי 1942
לוטננט גנרל ניקולאי קליקוב יולי 1942 - דצמבר 1942
לוטננט גנרל ולדימיר רומנובסקי  דצמבר 1942 - דצמבר 1943
לוטננט גנרל איוואן פדיונינסקי דצמבר 1943 - אפריל 1946
רייצ'ל פילד

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1894 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במרץ 1942 (בגיל 47) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  סטוקברידג' 
 מקום לימודים:  מכללת רדקליף, אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1935)  מדליית ניוברי (1930) 
 
רייצ'ל פילד (באנגלית: Rachel Lyman Field) (19 בספטמבר 1894 - 15 במרץ 1942) הייתה סופרת אמריקאית, משוררת וסופרת-ילדים, פרסמה 25 ספרים.
סיפרה הידוע ביותר הוא "היטי, מאה שנותיה הראשונות" שזכה במדליית ניוברי. מבין ספריה תורגמו לעברית רק שניים: "הבלדה על מרגריט לדו" (תרגום: גליה הירש) ו-"הכלב לץ" (תרגום: ירדנה הדס).
קורות-חיים

רייצ'ל פילד נולדה וגדלה בסקוטברידג', מסצ'וסטס. אביה, דייוויד דודלי פילד, היה כומר וסופר. העבודה הראשונה שפרסמה הייתה חיבור בשם "הליכת חורף" שהתפרסם במגזין סנט. ניקולס בהיותה בת 16. היא למדה בבית הספר התיכון רדקליף שם לימד אותה כתיבה ג'ורג' פירס בייקר (אנגלית: Pierce Baker).
בשנת 1935 פילד נישאה לארתור ס. פרדסון, שהיה גם השותף שלה לכתיבת הספר "לראות את עצמנו" (אנגלית: To See Ourselves) שיצא בשנת 1937. בשנת 1938 עובד אחד ממחזותיה  לסרט בשם האוויר הלונדונדרי (אנגלית: The Londonderry Air). פילד גם הצליחה כסופרת מבוגרים ברבי המכר "יציאה מהדעת" (באנגלית: Out of Mind) שיצא לאור ב-1935, "כל זה וגן עדן גם" (באנגלית: All This and Heaven Too) שיצא לאור ב-1938 והספר "ועכשיו מחר" (באנגלית: And Now Tomorrow) שיצא לאור ב-1942. הם עובדו לסרטים בשנים 1947, 1940 ו-1944 (בהתאם). כתבה עבור הסרט פנטזיה (סרט) (באנגלית: Fantasia) מילים לגרסה של השיר "אווה מריה" מאת פרנץ שוברט. עברה להוליווד, שם התגוררה עם בעלה וביתה.
רייצ'ל פילד נפטרה ב-15 במרץ 1942 מדלקת ריאות לאחר ניתוח.
דוד שולמן

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1949 (בן 76) ווטרלו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת לונדון 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  בלשן, אנתרופולוג, משורר, פעיל שלום 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2016) עמיתי מקארתור (1987) פרס א.מ.ת. (2010) מלגת גוגנהיים פרס רוטשילד 
 
דוד שולמן (נולד ב-13 בינואר 1949) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה ללימודים הודיים וארמניים שבאוניברסיטה העברית בירושלים, זוכה פרס רוטשילד לשנת 2004, פרס א.מ.ת לשנת 2010 וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וזוכה פרס ישראל בתחום חקר מדעי הדתות וחקר הפילוסופיה לשנת 2016.
ביוגרפיה

דוד שולמן נולד בווטרלו שבאיווה, שם גדל. ב-1967 סיים לימודיו בבית ספר תיכון בווטרלו ועלה לישראל. גמר את חוק לימודיו לתואר הראשון בהצטיינות בהיסטוריה אסלאמית ובשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית. למד לדוקטורט בספרות טמילית בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) שבאוניברסיטת לונדון, תחת הנחייתו של חוקר טמיל והמוזיקולוג ג'ון ר. מאר. הלימודים כללו עבודת שדה בטאמיל נאדו בשנים 1976-1975. קיבל את הדוקטורט ב-1976, על עבודה בנושא המיתולוגיה של המקדשים של האל שיווה באזור טאמיל נאדו שבדרום הודו. ב-1976 החל לעבוד כמרצה בחוג ללימודים הודיים ומדע הדתות באוניברסיטה העברית וב-1985 קודם לפרופסור מן המניין. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ב-1988. שימש כראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה ואחר כך כראש המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית. שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת ויסקונסין, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ואוניברסיטת פנסילבניה. ב-1987 זכה במלגת מקארתור.
ספרו הראשון היה ספר שירה בשם המקדש והמים שהתפרסם ב-1974 וזכה בפרס ניומן עבור ספר ראשון בשירה. הוא פעיל בארגון הישראלי-פלסטיני תעאיוש וב-2007 יצא לאור ספרו "תקווה מרה: מיומנו של פעיל תעאיוש, 2006-2002". בשנת 2010 הוא יזם תוכנית עמיתי מרטין בובר במדעי הרוח והחברה.
שולמן נשוי לאיילין לבית לנדמן והוא אב לשלושה.
מחקריו > תיאור מחקריו

שולמן עוסק כפילולוג בשפות, בספרויות ובתרבויות של הודו הדרומית, עם הדגש על ימי הביניים. מחקריו נסובים על תולדות דתות, פואטיקה, היסטוריה, היסטוריוגרפיה ופילולוגיה.
שולמן החל את מחקרו בשפה הטמילית, המשיך לסנסקריט, והחל משנת 1995 עסק במחקר בשפת טלוגו. במאה ה-21 התרכז בספרות הקלאסית בטלוגו ובנושאים הקשורים להיסטוריה והיסטוריוגרפיה בטלוגו. שולמן עורך גם עבודת שדה באנדרה-פרדש בשיתוף פעולה עם פרופסור ולצ'רו נראייאנה מאוניברסיטת ויסקונסין.
מחקריו > ספריו > Tamil Temple Myths: Sacrifice and Divine Marriage in the South Indian Saiva Tradition

ספר זה עובד מתוך עבודת הדוקטורט של שולמן וראה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון בשנת 1980. הספר מקבץ מסורות, הכוללות מסורות בעל פה ומסורות בטקסטים המכונים פוראנות, ומנהגים של מאות מקדשים עתיקים בטאמיל נאדו, ומנסה למצוא תכנים אחידים, נושאים החוזרים על עצמם, ותכונות המיוחדות למסורות הטמיליות הדרום-הודיות. בין השאר נדונות עמדות המסורות השונות בשאלות מאין הגיעו האלים, מה מייחד את ההתגלות שלהם במקום, איך האל התחתן עם האלה, אילו יצורים מיתולוגיים או עתיקים היו שם, מה המערך הפולחני, וכיצד האל גילה את המקדש.
מחקריו > ספריו > The King and the Clown in South Indian Myth and Poetry

ספרו זה של שולמן יצא לאור ב-1985 בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. הוא עוסק במלוכה בפרט ובתחום הפוליטי בכלל בדרום הודו של ימי הביניים. הספר מציג טענה שונה מהמקובל במערב על הבניית התחום הפוליטי. כתוצאה מריכוז כוח במרכזים אימפריאליים גדולים. הספר שואל את השאלה מאיפה נובע כוח פוליטי, מהו כוח זה וכיצד הוא מעוצב.
מחקריו > ספריו > God Inside Out: Siva's Game of Dice

ספר זה כתב שולמן בצוותא עם האנתרופולוג פרופסור דון הנדלמן מהאוניברסיטה העברית והוא ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ב-1997. הספר הוא אודות האל שיווה שמבלה את זמנו במשחק בקוביה. שולמן והנדלמן מנסים להבין למה הכוונה שהאל משחק בקוביה עם עצמו ועם העולם. הוא משחק בקובייה עם אשתו, החלק הנקבי שלו ומפסיד לה באופן עקבי. החוקרים מתארים תהליך של שינויים פנימיים המתחוללים בקרבו של האל. האל עובר תהליך של החצנה, לקיחת חלקים מתוכו והפיכתם למשהו חיצוני, עם ההחצנה באה אובייקטיפיקציה, כלומר אלוהים נמצא בתהליך מתמשך של המחשת חלקים של עצמו והחצנתם בצורה של אובייקטים וכך נברא העולם. משחק הקוביה הוא תיאור של הבריאה, שהיה פנימי לאל מלכתחילה ונפלט החוצה כחלק מהמשחק. האל משחק בקוביה ומכפיף עצמו לכללי המשחק ככל שחקן אחר. הוא מפסיד לאשתו, אותו חלק אחר שלו, שהוא הפן היצירתי שלו. חלקים שלמים שלו, האטריבוטים שלו, עוברים אליה, מהמרחב הפנים-אלוהי אל החלק של העולם הנברא.
ניתן לתאר את האל כמי שמבקש להשיב לעצמו את החלקים שהתמצקו והתגבשו והפכו להיות חיצוניים לעצמו, הוא מנסה להפוך אותם למשהו נזיל יותר ולהחזירם לעצמו.
מחקריו > ספריו > Siva in the Forest of Pines. An Essay on Sorcery and Self-Knowledge

זהו ספר המשך לספר God Inside Out, שאף אותו חיבר דוד שולמן עם דון הנדלמן והוא יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2004. זהו מחקר על אחד הסיפורים המרכזיים על האל שיווה. האל נכנס ליער של אורנים וביער הזה נמצאים סגפנים יוגיים שעסוקים בתרגולות ובואו של שיווה מבלבל אותם. הוא מופיע יחד עם האל וישנה, וישנה לובש צורה של אישה מפתה והוא מפתה את הסגפנים היוגיים, בעוד שיווה מפתה את נשותיהם. בגרסאות הדרום הודיות זהו מקור הריקוד, מכיוון שתוך כדי כך האל שיווה מתחיל לרקוד. שולמן והנדלמן ניסו לספק לכך הסבר, זהו המשך של התמטיקה אליה הגיעו לגבי הקוביה, וסיפור העוסק בתודעה כסוג של כישוף. הם סוברים כי האל נכנס ליער הזה מכיוון שהוא מחפש חלקים מעצמו שהוקשחו, מחפש דרך להמיס אותם ולהחזיר אותם לעצמו.
מחקריו > ספריו > Textures of Time, Writing History in South India

ספר זה כתב שולמן עם ולצ'רו נאראינה ראו ועם סנג'איי סוברהמניאם. זהו ספר על ההיסטוריוגרפיה בדרום הודו מ-1500 עד 1800. המחברים גילו ספרות היסטוריוגרפית ועשירה בטמילית, טלוגו, סנסקריט, במראטי, ובפרסית שנכתבה בדרום הודו. התזה של הספר היא שקיימת ספרות היסטוריוגרפית גדולה ועשירה בדרום הודו, במתכונת קצת אחרת מזו המוכרת לנו במערב. הדעה הרווחת במחקר על הודו היא שהיסטוריה היא סוגה שלא חדרה להודו עד בואם של האנגלים.
מחקריו > האסלאם הטמילי

שולמן חקר את האסלאם הטמילי הדרום-הודי ופרסם מספר מאמרים על הספרות האסלאמית בטמילית. בטמילית ישנה ספרות מוסלמית גדולה וענפה שהתחברה החל מהמאה ה-15 ואילך.
מחקריו > תרגומים

שולמן תרגם ספרות קלאסית בטמילית ובטלוגו. למשל ספר קאנוני מהקורפוס המקודש לאל שיווה בטמילית, הטיוואראם של המשורר סונדרה מוטי ניינאר מהמאה התשיעית שראה אור באנגלית (Songs of the Harsh Devotee: The Tevaram of Cuntaramurttinayanar). תרגם אנתולוגיה של הספרות הקלאסית בטלוגו מתחילתה ועד תחילת המאה העשרים (Classical Telugu Poetry: An Anthology) וכן תרגום של שני רומנים בטלוגו מהמאה ה-16 של מחבר בשם סורנה, וכן מבחר שיריו של אנמיה שהוקדשו לאל במקדש טירופטי, המקדש הפופולרי ביותר בהודו, נמצא בגבול בין טמיל נאדו לאנדרה פרדש (God on the Hill. Telugu Songs by Annamayya). ספרו "פרקים בשירה הודית" שראה אור בעברית (משרד הביטחון –ההוצאה לאור, הוצאת האוניברסיטה המשודרת, תל אביב, 1986) הוא סקירה של הספרות ההודית ובו תרגומים לעברית.
מפעלו העכשווי

כרגע[דרושה הבהרה] כותב שולמן ספר על ההיסטוריה של הדמיון בדרום הודו, עם הדגש על המאות ה-15 וה-16 ושוקד על תרגומם של מספר טקסטים ספרותיים.
פעילות פוליטית וחברתית

בנוסף לפעילותו האקדמית, דוד שולמן הוא פעיל שמאל שנמנה עם מייסדי תנועת "תעאיוש" ובמיוחד הוא פעיל בסיוע לתושבים פלסטינים באזור דרום הר חברון בזריעה ובקציר בשדותיהם. במהלך פעולות אלה תקף שולמן מספר פעמים מתנחלים.
שולמן נוהג לפרסם דיווחים מפורטים על פעילותו בשטחים, וכולל בהם לעיתים קרובות התייחסות לדת ולתרבות של הודו. עם זכייתו בפרס ישראל הודיע שיתרום את כספי הפרס ל"תעאיוש".
ספרים שכתב

יגאל ברונר ודוד שולמן. 2019. עין להודו, מאגנס: האוניברסיטה העברית.
תקווה מרה: מיומנו של פעיל תעאויש, 2006-2002/ דוד שולמן. תרגום מאנגלית: טל הרן. תל אביב: עם עובד, תשס"ז, 2007
להיות חופשי - רשימות מדרום הר חברון. 2020, תרגם מאנגלית: עודד פלד הוצאת כרמל.
Siva in the Forest of pines. An essay on sorcery and self-knowledge/ Don Handelman and David Shulman;. Delhi: Oxford University Press, 2004
A lover's guide to warrangal. The kridbhiramamu of Vallabharava. New Delhi: Permanent Black, 2002
The wisdom of poets: studies in Tamil, Telgu, and Sanskrit/ David Shulman. New Delhi: New York: Oxford University Press, 2001
Textures of time: writing history in Southn India 1600-1800/ Velcheru Narayana Rao, David Shulman, Sanjay Subrahmanyam. Delhi: Permanent Black, 2001
סנסקריט: מבוא לשפת האלים/ דוד שולמן ופרייה הרט; איורים: דגנית גרייר. ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשנ"ח, 1997.
God inside out: Siva's Game of Dice/ Don Handelman and David Shulman; photographs by Carmel Berkson. New York: Oxford University Press, 1997
The hungry god: Hindu tales of filicide and devotion/ David Shulman. Chicago: University of Chicago Press, 1993
Symbols of substance: court and state in Nayaka Period Tamilnadu/ Velcheru Narayana Rao, David Shulman, Sanjay Subrahmanyam. Delhi: Oxford University Press, 1992
Songs of the harsh devotee: The tevaram of cuntaramurttinayanar. Philadelphia: University of Pennsylvanya, 1990
פרקים בשירה ההודית/ דוד שולמן. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשמ"ו, 1986.
The king and the clown in South Indian myth poetry/ David Dean Shulman. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1985
Tamil temple myths: sacrifice and divine Marriange in the South Indian Saiva tradition/ David Dean Shulman. Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1980
Freedom and Despair, Notes From the South Hebron Hills, University of Chicago Press, 2018
המקדש והחיים (ספר שירה). תל אביב: הוצאת ניומן, 1974.
ספרים שערך ותרגם

יריעות, ו, דקדוק האהבה: שירה טמילית עתיקה, תרגם דוד שולמן, ירושלים, הוצאת ארנה הס, 2012.
Language, Ritual and Poetics in Ancient India and Iran: Studies in Honor of Shaul Migron/ edited by David Shulman. Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 2010
with Velcheru Narayana Rao. God on the Hill. Telugu Songs by Annamayya. New York: Oxford University Press, 2006.
The Sound of the kiss, or, The story that must never be told/ Pingali Suranna's Kalapurnodayamu; translated from Telgu by Velcheru Narayana Rao and David Shulman. New Delhi: Oxford University Press, 2003
Classical telgu poetry: an anthology/ edited and translated by Velcheru Narayana Rao and David Shulman. New Delhi: Oxford University Press, 2002
Self and self-transformation in the history of religious/ edited by David Shulman and Guy G. Stroumsa. Oxford; New York: Oxford University Press, 2002
Dream cultures: explorations in the comparative history of dreaming/ edited by David Shulman and Guy G. Stroumsa. New York: Oxford University Press, 1999
A Poem at the Right Moment: Remembered Verses from Premodern South India. Berkeley: University of California Press, 1998
Untying the knot: on riddles and other enigmatic modes/ edited by Galit-Rokem and Hasan-Rokem and David Shulman. New York: Oxford University Press, 1996
Syllables of sky: studies in South Indian civilization in honour of Velcheru Narayana Rao/ edited by David Shulman. Delhi: Oxford University Press, 1995
When God is a customer: Telugu courtesan songs/ by Kserayya and others; edited and translated by A.K. Ramanujan, Velcheru Narayana Rao, and David Shulman. Berkeley, California: University of California Press, 1994
Gilgul: essays on transformation, revolution, and performance in the history of religious, dedicated to R.J. Zwi Werblowsky/ edited by S. Shaked, D. Shulman, G.G. Stroumsa. Leiden: E.J. Brill, 1987
Orthodoxy, heterodoxy, and dissent in India/ edited by S.N. Eisenstadt, Reuven Kahane, and David Shulman. Berlin; New York: Mouton, 1984
הערות שוליים

↑  פעילי "תאעיוש", שתיעדו הפרות זכויות של פלסטינים, הותקפו ליד הכפר סוסיא. אחד הוכה בקת של רובה ואחר הותקף בראשו עם מקל
↑  ניר חסון,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'זוכה פרס ישראל יתרום את כל כספי הפרס לארגון השמאל "תעאיוש", באתר הארץ, 11 במאי 2016
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'ישי רוזן-צבי,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פסוקי האיליאדה נשמעים בג'יפ הצבאי המוביל לתחנת המשטרה בקרית ארבע, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267995405171  BnF: cb121200946 (data)  GND: 173377963  ISNI: 0000 0001 2283 9657  LCCN: n79080839  NKC: jx20071207015  NLG: 181168  NTA: 068565534  ORCID: 0000-0003-4731-6806  SELIBR: 336289  SUDOC: 029611474  VIAF: 108489147   WorldCat (עם VIAF): 108489147 
דוד שולמן
משל הבנאי החכם והבנאי הבער

משל זה משווה בין אדם הבונה את חייו על הלימוד ועל המופת שנתן ישו בבשורתו לבין בית מוצק העומד על צוק איתן, עמיד בכל תנאי מזג האוויר לרבות שיטפונות.
משל הבנאי החכם והבנאי הבער (ידוע גם בתור משל הבית על הסלע), הוא אחד ממשלי ישו המופיע בבשורת מתי פרק ז' פסוקים 24–27, ובשורת לוקס פרק ו' פסוקים 46–49.
המשל מדגיש את החשיבות שעל המאמין לבנות את חייו תוך ציות ללימוד ולמופת של ישו.
סיפור המשל

בבשורת מתי, מופיע המשל מופיע כחלק מהדרשה על ההר כדלקמן:
24 לָכֵן כָּל־הַשֹׁמֵעַ אֶת־דְבָרַי אֵלֶּה וְעָשָׂה אֹתָם אֲדַמֵּהוּ לְאִישׁ חָכָם אֲשֶׁר־בָּנָה אֶת־בֵּיתוֹ עַל־הַצּוּר׃ 25 וַיֵּרֶד הַגֶּשֶׁם וַיִּשְׁטְפוּ הַנְּחָלִים וַיְנַשְׁבוּ הָרוּחוֹת וַיִּגְּעוּ בַּבַּיִת הַהוּא וְלֹא נָפָל כִּי יֻסַּד עַל־הַצּוּר׃ 26וְכָל־הַשֹׁמֵעַ אֶת־דְּבָרַי אֵלֶּה וְלֹא יַעֲשֶׂה אֹתָם יִדְמֶה לְאִישׁ בַּעַר אֲשֶׁר־בָּנָה אֶת־בֵּיתוֹ עַל־הַחוֹל׃ 27 וַיֵּרֶד הַגֶּשֶׁם וַיִּשְׁטְפוּ הַנְּחָלִים וַיְנַשְׁבוּ הָרוּחוֹת וַיִּפְגְּעוּ בַּבַּית הַהוּא וַיִפֹּל וַתְּהִי מַפַּלְתּוֹ גְדוֹלָה׃
- בשורת מתי ז' 24–27, הברית החדשה, תרגום דליטש
בבשורת לוקס הוא מופיע כך:
47 כָּל־הַבָּא אֵלַי וְשׁוֹמֵעַ אֶת־דְּבָרַי וְעֹשֶׂה אֹתָם אַגִּיד לָכֶם לְמִי הוּא דוֹמֶה׃ 48 דּוֹמֶה הוּא לְאִישׁ בֹּנֶה־בַּיִת אֲשֶׁר הֶעְמִיק לַחְפֹּר וַיְיַסְּדוֹ עַל־הַצּוּר וּכְבוֹא הַשֵּׁטֶף פָּרַץ הַנַּחַל בַּבַּיִת הַהוּא וְלֹא יָכֹל לַהֲנִיעוֹ כִּי־טוֹב מִבְנֵהוּ׃ 49 וַאֲשֶׁר שָׁמַע וְלֹא עָשָׂה דּוֹמֶה לְאִישׁ אֲשֶׁר בָּנָה בַיִת עַל־הַקַּרְקַע וְאֵין לוֹ יְסוֹד וַיִּפְרָץ־בּוֹ הַנַּחַל וַיִּפֹּל פִּתְאֹם וַיִּגְדַּל שֶׁבֶר הַבַּיִת הַהוּא׃
- בשורת לוקס ו' 46–49 הברית החדשה, תרגום דליטש.
פרשנות

המשל מדגיש את הצורך ליישם ולהטמיע את בשורתו של ישו לחייו של המאמין הלכה למעשה. המשל מדבר על "שני סוגי בני אדם שאמונתם מתגלה מתוך מעשיהם."
בגרסת המשל המופיעה בבשורת מתי מתקיים "מבנה בסיפור המשל המורכב יותר" מאשר בבשורת לוקס, ככל שהגרסה מזכירה גשמים, רוחות, כמו גם שיטפונות. כוחות טבע אלה הם בדרך כלל מתפרשים מבחינה אתית מוסרית, כמו ניסיונות במהלך החיים המושתתים על חיים באמונה בדרך המשקפת את תורתו של ישו. אך ניתן גם לפרש אותם בדרך אסכטולוגית (של אחרית הימים - eschatologically).
הפרשנות המקובלת מיוחסת ליוחנן כריסוסטומוס (347-407 לספירה), אשר כתב את "הומילי" (Homily - פרשנות העוקבת אחר קריאה בכתבי הקודש, מקובלת בכנסיות הקתוליות, לותרניות, אנגליקניות ופרבוסלביות) שלו על בשורת מתי פרק כ"ד:
על ידי תיאורי ה"גשמים", ה"שיטפונות" וה - "סערות", הוא מבטא באופן מטפורי את האסונות, הייסורים שעלולים להיות מנת חלקם של בני אדם הנופלים קרבן להאשמות שווא, לקשירת קשר נגדם, לעוני, לאבל, למוות, לאבדנם של חברים, לרשעים חורשי רע כנגדם, וכן כל המחלות שניתן למנות בחיינו. אולם אף לא אחד מאלה", הוא אומר, "לא תכשיל את הנשמה; כאשר היא מיוסדת על הסלע האיתן." הוא קורא לעמידה האיתנה על תורתו שהיא כצוק איתן; כיוון שלמען האמת מצוותיו ותורתו חזקות מכל צור וסלע, מעמידים את המאמין המציית מעל לכל משבר בהוויה האנושית. שכן, עבור כל מי ששומר אותן בקפדנות, לא רק שיהיה לו יתרון על פני אנשים חורשי רע, אלא גם על השדים עצמם הזוממים כנגדו. דברים אלה אינם בגדר התפארות שווא, איוב הוא העד שלנו, הוא אשר עמד יציב כנגד כל מתקפות השטן, וגם השליחים הם העדים שלנו, כאשר משברי העולם כולו הכו בהם, גם עמים וגם שליטים, גם אויבים מקרב בני עמם וגם מבין הנכרים, גם הרוחות הרעות וגם השטן בכבודו ובעצמו. כאשר כל אלה איימו לתקוף, הם עמדו איתן יותר מסלע, ומסמסו הכל.
מזמורים

המשל הזה היווה השראה למזמורי דת רבים, כגון בנוי על הסלע" (נ. פ. ס. גרונדטויג, 1837), תקוותי בנויה על דבר שאינו פחות (אדוארד מוט, סי. 1834), אשר מתחיל כך (בתרגום חופשי):
תקוותי מיוסדת על דבר שאינו פחות

מדמו של ישוע וצדקתו

לא אבטח במתק שפתיים

אך בשם ישוע אבטח



אני עומד על הסלע האיתן ישוע

כל קרקע אחרת היא חול טובעני

כל קרקע אחרת היא חול טובעני
ראו גם

חייו של ישוע בברית החדשה
ישו
הברית החדשה
משלי ישו
לקריאה נוספת

Blomberg, C.L. (2012). Interpreting the Parables. InterVarsity Press. ISBN 978-0-8308-6677-9.
הערות שוליים

↑  Joel B. Green, The Gospel of Luke, Eerdmans, 1997, ISBN 0-8028-2315-7, pp. 277,281.
↑  Richard N. Longenecker, The Challenge of Jesus' Parables, Eerdmans, 2000, ISBN 0-8028-4638-6, pp. 287–289.
↑  Chrysostom's Homily 24 on Matthew at NewAdvent.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529381705171  LCCN: sh85062537
אובוד

| --- | --- |

נהר צרנוייביץ' קרוב לשפך שלו לאגם שקודרה. היישוב אובוד שכן על גדות הנהר
 מדינה:  מונטנגרו מונטנגרו
 קואורדינטות:  42°18′16″N 19°09′19″E﻿ / ﻿42.304473°N 19.155172°E﻿ / 42.304473; 19.155172 
 he
אובּוד (בסרבית: Обод), אשר כונה גם ריצ'קי גראד (Риjчки град) או צרנוייביצ'ה גראד (Црнојевића град), היה בימי הביניים יישוב מבוצר עם מבצר ומנזר במונטנגרו, על הגדה הימנית של הנהר אובוד, לימים נהר צרנוייביץ'. הוא שכן מעל הכפר בן ימינו רייקה צרנוייביץ', לא רחוק משפך הנהר צ'רנוייביץ' לאגם שקודרה, ואינו קיים עוד.
היסטוריה

אובוד הוקם בסביבות שנת 1475 על ידי נסיך זטה איוואן צרנוייביץ', אחרי שהוא נטש את מושבו הקודם בז'בליאק בלחץ העות'מאנים. אובוד שימש בירתו של איוואן צרנוייביץ' למשך שש שנים בערך. ג'וראג' צרנוייביץ' הקים ככל הנראה באובוד בית דפוס באותיות קיריליות, הראשון בדרום-מזרח אירופה אולי בית דפוס ממלכתי ראשון בעולם, שהועבר בהמשך לצטיניה.
אחרי שנסיך זטה העביר את מושבו לעיר החדשה צטיניה, אובוד ננטש.
בבית הדפוס שהקים צרנוייביץ' הודפסו הספרים הראשונים באותיות קיריליות באזור הבלקן. הם נכתבו בגרסה הסרבית של השפה הסלבונית. האינקונבולה הנ"ל כוללים ספר תהילים (פסלטריון) מלווה בספר "חיי סטפאן דצ'אנסקי" מאת גריגורי צמבלק, "אוקטואיך (אוקטואכוס) פרבוגלסניק" (4 בינואר 1494), אאוכולוגיון – מוליטבניק או טרבניק, "אוקטואיך פטוגלסניק".
יש משערים כי את ה"אוקטואיך פרבוגלסניק" הדפיסו באובוד ואת האחרים בצטיניה. העבודה נעשתה תחת השגחתו של הנזיר הבכיר מקאריה ובברכת המיטרופוליט של מונטנגרו, ואווילה.
אובוד במדיה האומנותית

האגדות טוענות שאיוואן צרנוייביץ' לא מת אלא הסתתר במערה על יד אובוד.
אובוד מוזכר בפואמה של דנילו נייגוש "עטרת ההרים"
הנצחה

ב-1952 ההוצאה לאור הממלכתית של מונטנגרו נקראה "אובוד" לזכר בית הדפוס הקירילי הראשון באובוד מ-1494
לקריאה נוספת

Armin Ganser art. Lake Scutari in  Yugoslavia from A to Z
1983 Baedeker's Yugoslavia The Complete Illustrated Travel Guide, עמוד 187.(באנגלית)
Obodska štamparija, בודימיר אלקסיץ' – בית הדפוס באובוד, ב"היסטוריה של מונטנגרו ברשת" באתר "מונטנגרו – אדמה סרבית – נייגוש", 1993 (בסרבית)
הערות שוליים

↑  באתר של ההוצאה לאור אובוד במונטנגרו
↑  1983 A.Ganser עמ' 187
↑  אתר ההוצאה לאור הממלכתית אובוד ברשת
איירבוס A330neo

איירבוס A330neo הוא מטוס נוסעים רחב-גוף שמיוצר על ידי חברת איירבוס.
המטוס הוא הגרסה המתקדמת של איירבוס A330. השינויים במטוס מה-A330 המקורי הם מנועים חדשים וחסכוניים יותר בדלק וכנפונים חדשים שגם הם מסייעים בהפחתת צריכת הדלק.
המטוס מורכב משני דגמים: האיירבוס A330-800 הוא המחליף של האיירבוס A330-200.
האיירבוס A330-900 שהוא המחליף של האיירבוס A330-300, טיסתו הראשונה נערכה ב-19 באוקטובר 2017, ולקוח ההשקה היא טאפ אייר פורטוגל שקיבלה את המטוס ב-26 בנובמבר 2018.