stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאבו (פולינזיה)

הטַאבּו או טאפו הוא מושג משותף לכל העמים הפולינזיים שמשמעותו היא איסור חברתי ומקור המונח הסוציולוגי: טאבו. תוצאה מיידית של הטלתו היא איסור מגע עם אדם או שימוש בחפץ עליו הוא הוטל. לפי הדת המאורית כל מי שירים ידו על אדם או חפץ שהוכרז טאבו יוענש בידי האל בעונש מוות, ואם האלוהים ישהה את ביצוע הנקמה, הרי העם יוכל לבצע אותה במו ידיו.
הטאבו מופעל למטרות אישיות, כלכליות ומדיניות. טאבו של ימים אחדים מוטל על יליד שגזז את שער ראשו או צייר כתובת קעקע על בשרו, כן על סביבתו של האדם במקרה של מחלה חשוכת מרפא או מוות. כאשר מנהיג נקבר במקום מסוים, האזור מסביב לקבר הוא טאבו לתקופה נתונה. אם קיימת סכנה כי הדגה תיעלם מנהר מסוים או שנוטלים יבול כאשר הוא עדיין בוסר, השלטון יכול להכריז על המקום בתור טאבו ולא יכול לגשת אליו אדם. סוחר אירופאי שמעורר מורת רוח עלול להיות מושא לטאבו.
בחברה המאורית לטאבו יש תוקף של חוק.
ראו גם

טאבו (סוציולוגיה)
חואן לינדו

חואן לינדו (בספרדית: Juan Nepomuceno Fernández Lindo y Zelaya‏; 16 במאי 1790 – 23 באפריל 1857) היה נשיא של שתי מדינות שונות באמריקה התיכונה, אל סלוודור במשך כשנה (7 בינואר 1841 – 1 בפברואר 1842) והונדורס במשך כחמש שנים (12 בפברואר 1847 – 1 בפברואר 1852). הנשיא הראשון בשתי מדינות אלה, שהיה ממוצא יהודי, ובאל סלוודור היה גם הנשיא היחידי עד כה שמוצאו יהודי.
קורות חיים

חואן לינדו נולד ב-1790 בטגוסיגלפה, לימים בירת הונדורס, למשפחה עשירה של בעלי אחוזות. אביו, חואקין פרננדס לינדו היה יהודי ממוצא ספרדי, אף כי לינדו עצמו גדל כקתולי. לינדו למד משפטים באוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה וב-1814 סיים את לימודיו והחל לעבוד כעורך דין, באדמיניסטרציה הספרדית ששלטה בכל אמריקה התיכונה באותה עת. בספטמבר 1821, עם הכרזת העצמאות של הונדורס מספרד (יחד עם גואטמלה ומדינות אמריקה התיכונה הספרדית האחרות) מונה לינדו על ידי הממשלה העצמאית החדשה, למושל מחוז קומאיגואה, בו שכנה בין השאר גם העיר קומאיגואה שנקבעה תחילה כבירתה של המדינה החדשה (ולאחר מכן הוחלפה בטגוסיגלפה, הלוך וחזור במשך מספר שנים, עד שהבירה נקבעה סופית בטגוסיגלפה).
עצמאותה של הונדורס, ככזו, הייתה קצרה ביותר - כשנה בלבד. לינדו היה בין השמרנים שתמכו בהצטרפותה למקסיקו, שהפכה אף היא לעצמאית באותה שנה, וב-1822 אכן הצטרפה המדינה החדשה לפדרציה המקסיקנית, בראשות אגוסטין דה איטורבידה, שכינה את עצמו "אגוסטין הראשון קיסר מקסיקו". גם הצטרפות זו נעשתה לזמן קצר בלבד - שוב כשנה. איטורבידה התפטר במרץ 1823 וביולי אותה שנה, עם הקמת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה הייתה הונדורס, יחד עם גואטמלה, אל סלוודור, ניקרגואה וקוסטה ריקה, לחלק מ"ארצות הברית של מרכז אמריקה" כפי שהמדינה החדשה כונתה. ב-1826 נבחר לינדו לראשונה לפרלמנט של הונדורס, במסגרת הפדרציה החדשה הזו, מטעם המפלגה השמרנית, שהתנגדה לעצם קיום הפדרציה וראתה בה משום שליטה של גואטמלה באמריקה התיכונה כולה. כשהחלה הפדרציה להתפרק, ב-1838, בין השאר בלחץ השמרנים של הונדורס ולינדו, הוא השתתף באספה המכוננת של הונדורס העצמאית.
נשיא אל סלוודור

באוקטובר 1840 הוזמן לינדו על ידי גנרל פרנסיסקו מלספין, מפקד חיל המצב של סן סלוודור בירת אל סלוודור ושליטה בפועל של אותה מדינה, להצטרף לממשלת אל סלוודור, בתור שר חוץ. באותה עת הייתה אל סלוודור, באופן פורמלי, עדיין חלק מהפרובינציות המאוחדות, או ארצות הברית של מרכז אמריקה, אף שהפדרציה הזו כבר כללה בפועל רק את אל סלוודור עצמה, בעוד שאר ארבע השותפות לאותה פדרציה הכריזו על עצמאותן מזה שנה - שנתיים. ב-7 בינואר 1841 הדיח מלספין את נשיא אל סלוודור מטעמו נורברטו רמירז ומינה במקומו את לינדו, לנשיא ה-14 של אל סלוודור. כחודש וחצי לאחר מכן, ב-22 בפברואר 1841 הכריזה אל סלוודור באופן פורמלי על פרישתה מהפדרציה המרכז אמריקאית הבלתי קיימת עוד ולינדו הפך לנשיא בלתי עצמאי של מדינה עצמאית. ב-1 בפברואר 1842 החליף אותו מלספין, בנשיא אחר מטעמו, חוזה אסקולסטיקו מארין ולינדו חזר להונדורס מולדתו.
למרות תקופת כהונתו הקצרה באל סלוודור השאיר לינדו חותם משמעותי במדינה זו, בעיקר בתחום החינוך. הוא ייסד את אוניברסיטת אל סלוודור והקים שורת בתי ספר בכל רחבי המדינה, תוך איום בקנסות על כל כפר, שבו יש יותר ממאה וחמישים תושבים, שלא יקים בתחומו בית ספר משלו, או לא ידאג שאכן ילמדו בו.
נשיא הונדורס

בפברואר 1842 חזר לינדו לקומאיגואה בירתה דאז של הונדורס והמחוז בו כיהן בעבר כמושל. כעבור כחמש שנים, ב-12 בפברואר 1847 מינה אותו בית המחוקקים לנשיאה של הונדורס, במקומו של הגנרל פרנסיסקו פררה, איש המפלגה השמרנית אף הוא, שנבחר, אך ויתר בסופו של דבר על כהונה (נוספת). לינדו כיהן במישרה זו במשך שתי קדנציות, כחמש שנים סך הכל, עד 1 בפברואר 1852.
בתקופת נשיאותו הטביע לינדו את חותמו בשיפור מערכת החינוך של הונדורס, בדומה למה שעשה באל סלוודור, ובין השאר הוא הקים מערכת חינוך ריכוזית ויעילה, עם בית ספר בכל כפר ואת אוניברסיטת הונדורס. הוא כונן חוקה ונאלץ גם להיאבק בניסיונות קשר צבאיים ובגנרלים שניסו להדיחו, לרבות אותו גנרל פררה, שבסירובו להיכנס לכהונת הנשיא ב-1847 איפשר ללינדו להיבחר לנשיא. לינדו עשה כל זאת בהצלחה ובמקביל הוא גם יזם ברית עם אל סלוודור, כנגד גואטמלה, בה ראה אויב זה מכבר. הוא אף יצא במסגרת ברית זו למלחמה קצרה כנגד גואטמלה ב-1851, אך צבאות הונדורס ואל סלוודור הפסידו.
עם סיום תקופת כהונתו על פי החוקה שלו עצמו, פרש לינדו לעיר גראסיאס שבמחוז למפירה ושם נפטר כעבור כחמש שנים נוספות, באפריל 1857.
ראו גם

אמריקה המרכזית
הערות שוליים

↑  מרדכי ארבל, The world's other Jewish president
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1165345811  ISNI: 0000 0000 4999 4182  LCCN: nr95024597  VIAF: 71281925   WorldCat (עם VIAF): 71281925 
חואן לינדו
טובי דונובן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביוני 2002 (בן 22) באת', אנגליה
 מדינה:  אנגליה אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-2022
 עיסוק:  שחקן
 מקום לימודים:  Ralph Allen School 
 פרופיל ב-IMDb
 
טובי דונובן (באנגלית: Tobie Donovan; נולד ב-11 ביוני 2002) הוא שחקן ובלוגר אנגלי. הוא ידוע בתפקידו כאייזק הנדרסון בסדרת הטלוויזיה "עוצר נשימה" המשודרת בנטפליקס.
ביוגרפיה

דונובן נולד ב-11 ביוני 2002 בעיר באת', אנגליה ולמד בבית ספר ראלף אלן. הוא החל להתעניין במשחק בילדותו ולמד בתיאטרון באקדמיית באת'.
במקור התכוון להופיע בתיאטרון לפני המעבר לקולנוע וטלוויזיה. הוא נבחן לסדרה "עוצר נשימה" ששודרה בנטפליקס באמצעות שיחת ליהוק פתוחה. דונובן לוהק לתפקיד אייזק הנדרסון שגילה שהוא א-מיני בעונה השנייה. במהלך הפקת העונה הראשונה, דונובן החזיק ולוג מאחורי הקלעים ביוטיוב. בשנת 2022, קיבל כפתור יוטיוב כסוף לאחר שהגיע ל-100,000 מנויים. חברו קיט קונור (ששיחק לצידו ב"עוצר נשימה") נתן לדונובן מצלמה כדי לעזור לו להמשיך לצלם את הוולוגים. בעונה השנייה של "עוצר נשימה", דמותו חולקת סצנות רבות עם השחקן בראדלי רישס (שגילם את ג'יימס מק'יואן בסדרה).
בין צילומי העונה הראשונה לשנייה של "עוצר נשימה", דונובן שיחק ב-"Paper Cut" בתיאטרון הפארק.
הערות שוליים

1 2  "Tobie Donovan". TresA (באנגלית). 2022-07-05. נבדק ב-2023-08-13.
↑  "RAS Alumni lands his first professional acting part". Ralph Allen School. 21 במאי 2021. נבדק ב-23 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Tobie Donovan Talks Heartstopper Season 2". Wonderland (באנגלית בריטית). 2023-08-07. נבדק ב-2023-08-12.
↑  Iftikhar, Asyia (2023-08-05). "How Heartstopper breaks boundaries with Isaac's asexuality storyline". PinkNews (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-08-13.
↑  "Interview: Tobie Donovan on Playing Isaac in Netflix's Heartsopper & His Popular Vlog". Popternative. 16 ביוני 2022. נבדק ב-2023-08-12. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Cramer, Jude (13 ביולי 2022). "Heartstopper's Tobie Donovan On Creating His Beloved Behind-The-Scenes Vlogs". INTO. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James, Alastair (2023-08-11). "Heartstopper's Tobie Donovan 'was not ready' for Bradley Riches to cry in one scene". Attitude (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-08-13.
חומץ אורז

| --- | --- |

חומץ אורז סיני אדום
 
 מאכלים
 סוג:  חומץ 
 מרכיבים עיקריים:  אורז 
 
חומץ אורז
חומץ אורז סיני שחור
חומץ אורז הוא חומץ העשוי מאורז מותסס או יין אורז, שימושו נפוץ במזרח הרחוק, בייחוד ביפן בה הוא מהווה מרכיב חשוב בהכנת הסושי.
סין

חומץ אורז סיני, חזק יותר בטעמו מחומץ יפני ומגיע בטווח גוונים של החל משקוף ועד לאדום וחום.
החומצים היפנים והסינים עדינים ומתוקים יותר מהחומצים המערביים המזוקקים והחומציים.
"חומץ אורז לבן" מגיע בגוון צהוב בהיר עד שקוף. מכיל כמות חומץ גבוהה, ודומה יותר לחומץ מערבי, אך הוא פחות חומצי ממנו וטעמו עדין יותר.
"חומץ אורז שחור" עשוי מאורז שחור דביק (נקרא גם "אורז מתוק"), אולם לעיתים דוחן ודורה משמשים כתחליף, הוא כהה ובעל טעם עמוק ומעושן מעט. החומץ פופולרי במיוחד בדרום סין, מקורו בעיר "ז'אן ג'יאנג" שבמזרח חופה המערבי של ג'יאנגסו, אך הוא מיוצר גם בהונג קונג.
"חומץ אורז אדום" כהה יותר מחומץ אורז לבן, ובהיר מחומץ אורז שחור. צבעו אדום בוהק המגיע מאורז מותסס אדום שצבעו וטעמו הייחודים מגיעים מהעובש האדום בעזרתו הוא מותסס.
בספרי בישול סיניים, כף וחצי של חומץ יין לבן מזוקק מערבי שווה בחוזקה לכף אחת של חומץ אורז שחור. ובמתכונים הדורשים 4 כפיות של חומץ אורז אדום, ניתן להחליפם ב-3 כפות של חומץ אורז לבן.
יפן

חומץ אורז יפני (米酢 קומזו, "חומץ אורז" או 酢 סו, "חומץ") הוא חומץ מעודן (בעל בערך 5% חומצה אצטית, הרבה פחות מחומצים מערביים) הנע בין גוני שקוף ועד צהוב בהיר. הוא מיוצר מאורז או מ שמרים שעברו תהליך התססה.
החומץ היפני משמש בהכנת מנות שהוא מרכיב בולט בהן. בהחמצת מלפפונים ובמרינדות המשמשות להקטנת ריחם העז של דגים ובשרים.
חומץ אורז מתובל (ביפנית:合わせ酢 "אווסזו"), מיוצר על ידי הוספת סאקה, מלח וסוכר לחומץ. בנוסף, לעיתים נדירות משתמשים במירין לתיבולו. ניתן לייצר את חומץ האורז המתובל באמצעים ביתיים או לרכוש אותו מוכן. משתמשים בו לתיבול אורז מבושל, בהכנת סושי, וברוטב לסלט.
ביפן מייצרים צורה עדינה יותר של חומץ אורז שחור (ביפנית:黒酢 "קארוזו"). הוא נחשב למשקה בריאות, וחברות המייצרות אותו טוענות שהוא מכיל אחוז גבוה של חומצת אמינו ואף מחקרים מדעיים אחרונים גילו בו תכונות נוגדות סרטן. במחקר אין ויוו על חולדות, ובמבחנה במחקר אין ויטרו על תאים סרטניים אנושיים.
קוריאה

חומץ אורז קוריאני או מיצ'ו (הנגולית:미초), עשוי מתערובת של אורז, אורז עשיר בגלוטן או אורז חום.
הוא מעורבב עם "נוקוד" (הנגולית:누룩) המשמש כחומר המתחיל את התסיסה.
הערות שוליים

↑  Congee, Rice Noodles, Noodles, and Rice, by Mrs Lee Tsang Pang Chin, Publications (Holdings) Limited, Hong Kong, 1989.
↑  Shimoji, Yumi; Kohno, Hiroyuki; Nanda, Kumiko; Nishikawa, Yasushi; Ohigashi, Hajime; Uenakai, Kazuo; Tanaka, Takuji (2004). "Extract of Kurosu, a Vinegar from Unpolished Rice, Inhibits Azoxymethane-Induced Colon Carcinogenesis in Male F344 Rats". Nutrition and Cancer. 49 (2): 170–3. doi:10.1207/s15327914nc4902_8. PMID 15489210.
↑  Fukuyama, N; Jujo, S; Ito, I; Shizuma, T; Myojin, K; Ishiwata, K; Nagano, M; Nakazawa, H; Mori, H (2007). "Kurozu moromimatsu inhibits tumor growth of Lovo cells in a mouse model in vivo". Nutrition. 23 (1): 81–6. doi:10.1016/j.nut.2006.10.004. PMID 17189090.
↑  Nanda, K; Miyoshi, N; Nakamura, Y; Shimoji, Y; Tamura, Y; Nishikawa, Y; Uenakai, K; Kohno, H; Tanaka, T (2004). "Extract of vinegar 'Kurosu' from unpolished rice inhibits the proliferation of human cancer cells". Journal of experimental & clinical cancer research. 23 (1): 69–75. PMID 15149153.
↑  Dr. Kim, Gyeong-hwan (김경환) (2006-10-08). "Sikcho's effect (식초의 효과)" (בקוריאנית). Jeolla Ilbo.
חומץ אורז קוריאני (מיצ'ו)
זכויות נשים באיראן

זכויות הנשים באיראן הם בין הנושאים החברתיים שנמצאים במחלוקת בשיח האיראני. החוק האיראני מבחין בין זכויותיהם של הגברים וזכויותיהן של הנשים, באופן אשר מעניק לגבר זכויות רבות שאינן מוענקות לנשים בתחומים רבים דוגמת תעסוקה, משפחה, מעמד חברתי או קוד לבוש. החוק האיראני מגדיר את מעמדן של הנשים במקרים רבים באופן כזה, בו הנשים תלויות בגבר למימוש חלק מזכויותיהן.
על אף שבמהלך המאה ה־20 החלה התעוררות למען חיזוק זכויות הנשים באיראן, שהיו מוגבלות מזה שנים רבות, לאחר המהפכה האיראנית ועלייתו של ח'ומייני לשלטון נפגעו משמעותית זכויות הנשים. לאחר מותו של ח'ומייני החל בהדרגה להשתפר מצב זכויות הנשים, אם כי זכויותיהן עדיין מוגבלות מאוד בהשוואה לזכויות הנשים במדינות מערביות, וכן בהשוואה לזכויותיהם של הגברים האיראנים.
הופעתן של הרשתות החברתיות הגבירה את ההתייחסות לזכויות הנשים האיראניות בשיח האיראני והעולמי, והגבירה את הופעתם של ארגונים הפועלים למען זכויות הנשים באיראן.
היסטוריה > עד לתחילת המאה ה-20

במאות הראשונות לספירה נשים באזור איראן המודרנית מילאו תפקיד מרכזי בחברה. בתקופה הטרום־איסלאמית, בימי האימפריה הסאסאנית הגיעו נשים לדרגות פיקוד גבוהות, ובתקופה קצרה אף הונהגה האימפריה על ידי נשים. בתקופה זו נשות אצולה קיבלו מעמד עם זכויות דומות, בדרך כלל, לאלו של האצילים הגברים.
עם כיבושה של איראן בידי האימפריה המוסלמית, החלה באיראן תקופה בה שלטו באיראן חוקי האסלאם, ששמו יתר דגש על חברה פטריארכלית. בתקופה זו עוגנו חלק מזכויות הנשים באופן ספציפי בחוק. הגישה המסורתית המקובלת בחקר האסלאם הייתה שעיגון החוקים האלו היטיב עם הנשים, ושיפר חלק מזכויותיהם בהשוואה למסורות קדומות יותר, אולם בד בבד זכויות הנשים גם נפגעו והתקבעו בעמדת נחיתות מול זכויות הגברים. מצב זה השתמר, באופן כללי, עד למאה ה־20, בה החלו באיראן תהליכי מודרניזציה, והתעורר קונפליקט בין תנועות חברתיות ששאפו לקדם זכויות נשים, לבין הממסד השמרני. תהליכים אלו באו לידי ביטוי בחוקה שכוננה באיראן בשנת 1906, בה נוצרה מסגרת משפטית חילונית המתחשבת במידה מסוימת בחירויות אזרח, אולם מסגרת זו הוגבלה היטב על ידי ריכוז הכוח בידי השלטון. בשלב זה עדיין תפקידן של הנשים בחברה היה שולי, אולם החלו התארגנויות של תנועות חברתיות ממוסדות לקידום נושאים ספציפיים כמו חינוך לנשים או זכות בחירה לנשים.
היסטוריה > מעמד האישה טרום המהפכה האיראנית

החל משנת 1925 שלטה באיראן שושלת פהלווי, בה המלך השולט על איראן כונה "שאה".
בתקופתו של רזא שאה פהלווי חוותה איראן תהליכי מודרניזציה שונים, שהובילו בשלב מסוים גם לצמיחה כלכלית שיצרה תמריצים למעורבות עמוקה יותר של הנשים בכלכלה ובחברה. בתקופה זו, בשנים 1936–1941 קמה באיראן תנועת התעוררות הנשים שקראה להחליש את אחיזתו של האסלאם באיראן, ולאפשר ליותר נשים להיות חלק מהחברה והכלכלה במדינה. התנועה נתקלה בהתנגדות מטעם הממסד הדתי, שמנע התארגנות פוליטית פמיניסטית. עם זאת, הממשל כן שיתף פעולה עם ארגוני נשים במאבקים ספציפיים ופעל להפחתת נישואי ילדים, פוליגמיה, הדרה מהחברה הציבורית והפרדה בחינוך.
תקופת השגשוג הכלכלי, שהכינה חלק מהקרקע לקידום זכויות נשים, לא החזיקה מעמד זמן רב. השגשוג הגיע רק לחלקים קטנים של האוכלוסייה, וככל שהחמיר המצב הכלכלי החלו רבים להתנגד לשלטון, שפעל פעמים רבות בדיכוי. התדרדרות כלכלית בשנות ה־70 הגבירה את ההתנגדות לשלטון לשפל חדש.
בשנת 1979 התאחדו להפלת ממשל השאה קבוצות שונות, שכל אחת הייתה בעלת אג'נדה שונה. באותה שנה היו באיראן גם קבוצות בעלות אג'נדה פמיניסטית וליברלית שחברו לאנשי ח'ומייני התאוקרטים מתוך הנחה ש"יותר גרוע מהשאה לא יכול להיות". על אף שיתוף הפעולה בהדחת השאה, כאשר הושלמה המהפכה האיראנית והחל השלטון החדש של ח'ומייני, התבררו הפערים בגישות לניהול המדינה בין הקבוצות השונות שסייעו למהפכה: אם הקבוצות הפמיניסטיות טענו שאין מספיק זכויות נשים באיראן, הרי שהקבוצות השמרניות שהגיעו לשלטון טענו בנושא זה בדיוק להפך – שממשל השאה הרחיק לכת במעריבזציה, ויש לבטל את המהלכים שכבר בוצעו לטובת זכויות הנשים.
היסטוריה > מעמד האישה בימי ח'ומייני

רוחאללה ח'ומייני עלה לשלטון לאחר ההפיכה מול השאה בשנת 1979, ושלט שלטון יחיד באיראן עד פטירתו בשנת 1989. תקופת שלטונו השפיעה משמעותית על זכויות הנשים במדינה.
בתקופה שלפני 1979 כללו זכויות הנשים באיראן את הזכויות המגיעות לנשים על פי הקוראן, על פי פרשנות שהייתה מקובלת. לאחר המהפכה, השתנתה הפרשנות השולטת וחלק מהזכויות שניתנו קודם לכן לנשים על פי הקוראן, לא הוכרו בפרשנות העדכנית, ונפגעו למעשה זכויות הנשים במדינה. אנשי חוק שהחזיקו בפרשנויות שונות באופן משמעותי מזו של ח'ומייני, לא יכלו להמשיך בתפקידם. ח'ומייני אף פיטר את כל הנשים שעבדו במערכת המשפט האיראנית.
לאחר שעלה לשלטון, פרסם ח'ומייני את פרשנותו העדכנית לגבי נשים בספר בשם "תוזיהול מסאיל", על פיו השתנו בהדרגה פסיקות בבתי המשפט, והחליפו את החוקים האזרחיים הישנים שנתנו הגנה מסוימת לנשים. על פי תפיסתו, שהפכה לשלטת לאחר המהפכה, המשפחה היא "היחידה הבסיסית של החברה האסלאמית", בה תפקידן של הנשים הוא "גידול גברים אמיצים ונאורים ונשים חלושות ומאוחדות". בספרו מתאר ח'ומייני את האישה כנחותה מהגבר פיזית, פסיכולוגית, מוסרית ואינטלקטואלית.
עת עלייתו של ח'ומייני לשלטון, בוטלו כמה מהזכויות שהיו קבועות בחוק קודם לכן. על פי כלליו החדשים של ח'ומייני, לאישה אסור לסרב לקיים מגע מיני עם בעלה, אלא אם כי היא בתקופת וסת. אישה צריכה להיות מכוסה בכל גופה פרט לעיניה, ולא להביט בעיניו של אף גבר שאינו בעלה. ח'ומייני גם ביטל את הצורך בהסכמת האישה, כאשר הבעל רוצה לשאת נשים נוספות, ואף קבע כי אסור לאישה לעזוב את ביתה בלי אישור מבעלה.
ח'ומייני הגביל את יכולתן של נשים לעבוד ולצבור הון. נשים הועסקו בחצי משרה בלבד, ונאסר להעסיק נשים הרות או מניקות. נקבע כי אישה לא יכולה לרשת אדמות ולהיות בעלים של אדמות.
לגבי גירושים, בוטלו כמה מהזכויות המסורתיות של נשים. על פי הכללים החדשים יכול הגבר לגרש את אשתו כרצונו ולחזור בו בכל שלב, אפילו מיידית, ולשאתה שוב, בתנאי שטרם החזירה לו האישה את מלא סכום המוהר. אם זוג מתגרש, על האישה לחכות בבית בעלה שלושה חודשים בטרם תוכל לעזוב, כדי לוודא שאין היא הרה. בנוסף, בוטלה גם זכותה של האם לאפוטרופסות על ילדיה אחרי הגירושים. על פי החוקים החדשים מותר להרוג אישה שבגדה בבעלה, זאת כאשר הריגת בעל שבגד נחשבת לרצח.
ח'ומייני השיב נוהג ישן המוזכר בקוראן בשם "נישואין זמניים", בו יכול גבר לתבוע מאישה לקיים איתו מגע מיני, מבלי שיש לו חובות כלשהן כלפיה, ומבלי שמצב זה מקנה לה זכויות כלשהן. החלת סטטוס "נישואין זמניים" נפוץ בעיקר בקרב אסירות.
לפני ההפיכה, גיל הנישואין המינימלי לנשים היה 16. לאחר עלייתו לשלטון ביטל ח'ומייני את הגבלת הגיל, והתיר לאב המשפחה להשיא את בנותיו בכל גיל שיחפוץ.
אף על פי שח'ומייני צמצם מאוד את זכויות הנשים גם בהשוואה לראשית שלטון שושלת פהלווי, הליברליזציה היחסית באמצע המאה ה־20 השאירה את חותמה על הנשים באיראן, וכמות גבוהה יחסית של נשים, בהשוואה לדורות קודמים יותר, המשיכה לדרוש יותר זכויות ומעמד. כבר כחודש לאחר עלייתו של ח'ומייני לשלטון, עצרת נשים הייתה אירוע המחאה ההמוני הראשון מול ח'ומייני. במהלך העשור הראשון לשלטונו של ח'ומייני, השלטונות כלאו והוציאו להורג אלפים שהתנגדו לשלטון, אולם התנגדותן של תנועות לקידום זכויות הנשים המשיכה חרף זאת. התנגדותן הפעילה לחץ במקרים שונים, סביב רצונם של המושלים במדינה לבטל חוקים נוספים שהנוגעים לזכויות נשים – דוגמת זכות הבחירה, שלא בוטלה – ויש חוקרים התולים בהתנגדות של תנועות הנשים את הסיבה למניעת התדרדרות נוספת בפגיעה בזכויות נשים.
היסטוריה > לאחר ימי ח'ומייני

בעשורים שלאחר תקופת ח'ומייני, בעקבות שינויים דמוגרפיים וחברתיים, השתנתה בהדרגה דעת הקהל והתפתחה התנועה לקידום זכויות הנשים באיראן. הלחצים שמופעלים לשיפור מעמד האישה האיראנית, עומדים מנגד ללחצים המופעלים מצד גורמים שמרניים, ואף על פי שחל שיפור בזכויותיהן של הנשים באיראן, עדיין ישנם פערים משמעותיים בהשוואה לזכויותיהם של הגברים במדינה.
מעמד חברתי

מעמדן החברתי של הנשים נמוך באופן בולט מול זה של הגברים, כאשר לגברים זכויות רבות שאין לנשים, ועל פי המקובל בחוק האיראני אישה נשואה אמורה לשמוע בקול בעלה. לצד המגבלות הוטלות על הנשים בחיי משפחה, אין מגבלות על הבעל, כך שאלימות מצד הגבר כלפי אשתו אינה מנוגדת לחוק. נוסף על כך, ההחלטה האם להתגרש מצויה בידי הבעל, וכן ישנה העדפה לטובת הגברים מבחינת משמורת על הילדים.
בחוק האיראני העדכני לשנת 2023 על האישה האיראנית מוטלות מגוון מגבלות תנועה, בהשוואה לגברים. נשים אינן חופשיות לנוע במרחב הציבורי בדומה לגברים, נתקלות בבירוקרטיה והגבלות רבות יותר במעמד הוצאת דרכון, וכן אסור לאישה נשואה לנסוע לחו"ל בלי אישור של בעלה. חוק איסור הנסיעה לחו"ל קיבל תשומת לב בינלאומית ועורר מחאה מקומית, כאשר ספורטאית איראנית בינלאומית נעדרה ממשחקי אליפות אסיה בקטרגל מכיוון שלא קיבלה אישור מבעלה לעלות על המטוס.
על פי הקוראן עדותן של שתי נשים שווה לעדותו של גבר אחד. נוסף על כך, חוקי השריעה מצדיקים אלימות מצד השלטון נגד נשים. סיירת ההדרכה של איראן מסיירת ברחובות כדי לוודא שנשים לא מפרות את הקודים החברתיים, ולעיתים נוקטת באלימות נגדן.
פערים כלכליים

על פי הנתונים העדכניים לשנת 2017, שיעור האבטלה בקרב נשים איראניות בגילאי 15–29 יותר מכפול מזה של הגברים: 42% לעומת 20.3%. מבחינת השתלבות בשוק התעסוקה הפערים גבוהים עוד יותר: 15.2% מהנשים האיראניות משתלבות בשוק העבודה, לעומת 64% מהגברים. אפליה בקבלה למשרה מסוימת אינה אסורה בחוק באיראן. נוסף על כך, החוק לא מתייחס לסיטואציות של ניצול יחסי מרות והטרדות מיניות במקום העבודה.
עם זאת, יותר נשים בדור הצעיר פונות להשיג השכלה, כאשר נכון לשנת 2017 כ־60% מכלל הסטודנטים באיראן הם נשים.
בהקשר של פתיחת עסק עצמאי, החוק אינו מבחין בין גבר לאישה במרבית הנושאים, כך שמרבית הזכויות לגבר אפשריות גם לאישה, זאת למעט מספר סוגיות, למשל, אפליה בקבלת הלוואה בהשוואה לגברים.
בין זכויות התעסוקה שכן יוחדו לנשים ישנה חופשת לידה מותרת בחוק של 180 ימים, אך לצד זאת החוק אינו אוסר פיטורים של נשים בהריון.
חוקי הירושה האיראנים מפלים נשים לעומת גברים.
ייצוג נשים במגזר הציבורי

נכון לשנת 2017 נשים לא מחזיקות בתפקידים בכירים בממשלה, אולם כן נמצאות בפרלמנט ומחזיקות בשלטון בכמה רשויות מקומיות. שינויים חברתיים ודמוגרפיים הפכו בהדרגה את ייצוג הנשים ברשויות המקומיים לנושא מקובל יחסית בציבור הרחב, גם בקרב גברים, אולם נכון לשנת 2017 שיעור ייצוג הנשים בכל סוגי התפקידים עדיין נמוך ביותר, בהשוואה לחלקן באוכלוסייה.
לאחר שבימי ח'ומייני הפעיל השלטון מדיניות מוצהרת של צמצום יכולתן של נשים לעבוד במגזר הציבורי, מעורבותן של נשים בפוליטיקה הארצית עדיין מעוררת התנגדות מצד גורמים רבים בשלטון, אולם שבשנת 2017 הצהיר הנשיא חסן רוחאני שיש לפעול להגברת הייצוג של נשים בממשלה. בתקופה זו היה נושא ייצוג הנשים בפוליטיקה על סדר היום, וזרמים רפורמיסטים ופעילי זכויות נשים הפעילו לחץ על השלטון למנות שרות, ובסופו של דבר הוחלט למנות שתי סגניות שר. בתקופה זו החל השלטון להפעיל ברשויות מקומיות ברמות סוציואקונומיות חלשות מדיניות מוצהרת לשילוב נשים בשלטון המקומי.
נכון לשנת 2017 שמונה נשים באיראן מכהנות בראשות עיר או רשות מקומית. אף אישה לא מכהנת בראש הערים הגדולות ביותר, אולם ברשויות רבות, כולל אלו של הערים הגדולות, מכהנות נשים במועצת העיר.
פעמיים לאחר מהפכת 1979 ניסתה חברת הפרלמנט עזאם טלגהאני להציע עצמה כמועמדת לנשיאות איראן, אולם מועמדותה נפסלה על ידי מועצת שומרי החוקה.
אחד התחומים בהם נשים החלו להגיע לייצוג גבוה יחסית, הוא בתפקידים באוניברסיטאות.
תנועות ומחאות לזכויות נשים באיראן

בהדרגה לאחר תקופתו של ח'ומייני, וביתר שאת בעשור השני של המאה, החלו התארגנויות ממוסדות יותר לטובת זכויות הנשים האיראניות. ההתארגנויות צברו תאוצה ברשתות חברתיות בסיוע איראניות החיות מחוץ למדינה, והתמקדו בעיקר במעמדן החוקי של הנשים, זכויותיהן בתחום הנישואין והגירושין, תעסוקתן ואכיפת קוד הלבוש האסלאמי. ההתארגנות שהחלה בעיקר על ידי נשים, עודדה בשלב מסוים השתתפות של גברים במחאה, במטרה להראות שהנושא נמצא במיינסטרים של החברה ומשותף גם לנשים וגם לגברים.
אחד הנושאים שנמצאים במחלוקת עקבית בשיח הציבורי באיראן הוא החוק לפיו נשים איראניות חייבות ללבוש חג'אב במרחב הציבורי. נושא זה עורר מספר גלים של מחאות נשים, שהחלו כבר עם כינון החוק לאחר ההפיכה של 1979, והתחזקו בשנת 2017.
בשנת 2018 ועדת האו"ם לזכויות אדם אישרה רשמית קריאה לאיראן לחדול בין היתר מהשימוש הנרחב בפרקטיקה של מעצר שרירותי של פעילי זכויות נשים, וכן מהשימוש התדיר בעונש מוות.
ראו גם

תנועת זכויות האישה באיראן
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Poupak Tafreshi, The struggle for freedom, justice, and equality, Washington University in St. Louis, ‏1.1.2010
1 2 3 4 5 6 7 8  רז צימט, מאבק אזרחי לשינוי החקיקה המפלה נשים באיראן | הפורום לחשיבה אזורית, באתר הפורום לחשיבה אזורית, ‏5 באוקטובר 2015
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  רז צימט, גבירתי, ראשת העיר האיראנית | הפורום לחשיבה אזורית, באתר הפורום לחשיבה אזורית, ‏2 באוגוסט 2017
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18   ד"ר אמירה גלבלום, מאחורי הרעלה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
1 2 3 4  Iran, Women, Business and the Law, הבנק העולמי, ‏2023
↑  קפטנית איראן תיעדר כי בעלה לקח את דרכונה, באתר ערוץ הספורט, 16 בספטמבר 2015
↑  UN committee criticizes Iran for Human Rights Violations, HRM - אירופה והמזרח התיכון (אנ'), ‏November 16, 2018
חואן לואיס ויוס

| --- | --- |
Latin: Ioannes Lodovicus Vives
Latin: Ioannes Lodovicus Vives
 לידה:  6 במרץ 1492 ולנסיה, ספרד 
 פטירה:  6 במאי 1540 (בגיל 48) ברוז', צרפת 
 מקום קבורה:  St. Donatian's Cathedral 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 מקום לימודים:  סורבון, אוניברסיטת ולנסיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 זרם:  אריסטוטליאניזם (אנ'), יצא נגד סכולסטיקה
 תחומי עניין:  פסיכולוגיה, פדגוגיה
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, Renaissance humanist, איש חינוך, מורה 
 הושפע מ:  אריסטו, אוגוסטינוס
 השפיע על:  יוחנן עמוס קומניוס, איגנטיוס מלויולה, מישל דה מונטן,חואן חוארטה דה סאן חואן
 מדינה:  מלכות ולנסיה, מלכות צרפת, בית טיודור באנגליה, פלנדריה
 בן או בת זוג:  Margarita Valldaura 
 חתימה:   
 
חואן לואיס ויוס (בספרדית: Juan Luis Vives בקטלאנית: Joan Lluís Vives i March; בלטינית: Ioannes Lodovicus Vives; ‏6 במרץ 1492, מלכות ולנסיה - 6 במאי 1540, ברוז') היה הומניסט, פילוסוף ופדגוג יהודי-ספרדי. היה אחד היהודים הבודדים המתועדים שהתגוררו בעיר ברוז' שבבלגיה.