stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רג' סאבאד
קורות חיים

ג'רג' סאבאד נולד במשפחה יהודית ואת בחינות הבגרות בשנת 1942 סיים כבר כשטרנסילבניה הצפונית חזרה שוב לשלטון הונגריה. בקשותיו להתקבל לאוניברסיטה נדחו בשל יהדותו, בגלל חוק הנומרוס קלאוזוס, כך שהוא הפך לשוליית גנן עד 1944. אז נקרא לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא הצליח לברוח ב-15 במרץ 1944. כעבור שנה במרץ 1945 הוא ברח כעבור שבועיים גם מעבודות הכפייה של הצבא האדום שנכנס לאזור. בשנת 1945 התקבל ללימודים למחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת בודפשט (שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד משנת 1951), שם בשנת 1950 סיים כמורה להיסטוריה וכארכיונאי. הוא עבד למחיתו בחקלאות בשנות לימודיו באוניברסיטה ובשנת 1949 הפך למתמחה בארכיון הלאומי ההונגרי ומאוחר יותר הפך לארכיונאי שלו. לאחר סיום לימודיו היה סטודנט לתואר שני באוניברסיטה שלו עד שנת 1954, אז מונה למרצה בכיר במחלקה להיסטוריה הונגרית מודרנית באוניברסיטת אטווש לוראנד. הוא מונה לפרופסור חבר בשנת 1956 וכפרופסור מן המניין בשנת 1970. בשנת 1994 הוענק לו התואר פרופסור אמריטוס.
בשנת 1955 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בהיסטוריה ובשנת 1969 דוקטורט בפילוסופיה. הוא הפך לחבר בוועדת ההיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1982 נבחר לחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים, ובשנת 1998 הפך לחבר מן המניין. בין 1985 לבין 1990 הוא הפך לחבר ויו"ר בוועד המשותף ההיסטורי ההונגרי-פולני.
בנוסף לעבודתו המדעית, לקח על עצמו תפקיד גם בחיים הציבוריים: בשנים 1945–1946 היה חבר במפלגה הקטנה העצמאית, החקלאית והאזרחית (FKgP). במהלך המרד ההונגרי בשנת 1956 נבחר לחבר בוועדה המהפכנית של הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת אטווש לוראנד. הוא הוטרד לאחר תבוסת המרד, אך לא ננקטו נגדו הליכים. לאחר מכן חזר לחיים הפוליטיים רק בשנת 1987, כאשר השתתף בישיבת לקיטלק. באותה תקופה הוא הפך לחבר מייסד בפורום הדמוקרטי ההונגרי (MDF). הוא נבחר גם לנשיאות המפלגה בשנת 1989, בה השתתף עד 1994.
בבחירות לפרלמנט ב-1990 זכה במושב ברשימה האזורית של מפלגתו בבודפשט. ב-2 במאי 1990 נבחר לסגן נשיא האספה הלאומית ההונגרית, יחד עם הנשיא בפועל. כעבור שלושה חודשים הוא קיבל לידיו את נשיאות האספה הלאומית בה החזיק עד סוף הקדנציה. בבחירות לפרלמנט בשנת 1994 הוא זכה במושב ברשימה הלאומית של ה-MDF. כשהמפלגה התפצלה בשנת 1996, סאבאד הצטרף למפלגת העם הדמוקרטית ההונגרית (MDNP), שהתפצלה מה-MDF. בשנת 1997 נבחר לאחד מסגני מנהיגי סיעת ה-MDNP, תפקיד אותו מילא עד תום הקדנציה. הוא התמודד בבחירות לפרלמנט ב-1998 אך לא זכה במושב. הוא לא היה פעיל במפלגה משנת 1999 ואז עזב בשנת 2001.
פעילותו המדעית

תחום המחקר שלו היה היסטוריה כלכלית וחברתית הונגרית לפני שנת 1956 ולאחריה חקר את הלאומיות והדמוקרטיה שבאו לידי ביטוי בעידן המהפך האזרחי ההונגרי בשנת 1989. הוא עסק בסוגיות ההיסטוריות של מדינה עצמאית והסכסוכים שבין שלטון החוק על בסיס מערכת שלטון פרלמנטרי ושאיפות של מונרכיה אבסולוטית.
משפחתו

הוא התחתן פעמיים ומאשתו השנייה יש לו בת.
פרסים והוקרה

פרס האקדמיה (1965, 1973)
פרס מריטו פרו של מועצת אירופה (1991)
הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (2000)
פרס סצ'ני (2006)
פרסומיו העיקריים

מעבר של אחוזת אסטרהאזי בטאטה ובדסטש ממערכת רובוטית לחקלאות קפיטליסטית (1957)
בצומת המהפכה וההסכמה 1860–1861 (1967)
Kossuth on the Political System of the United States of America (1975)
פרנץ דיאק ודיון סצ'ני - קושוט בעידן הרפורמה (1976)
מגמות פוליטיות הונגריות בין המהפכה להסכמה 1849–1867 (1977)
הקריירה הפוליטית של קושוט. לאור הצהרותיו הידועות והלא ידועות ; Kossuth - Magyar Helikon, Bp., 1977
עידן הדיקטטורה 1849–1867 (1979, 1987)
שאלת השלטון העצמי החוקתי של באטאני והונגריה באביב 1848 (1982)
מדוע נפטר לאסלו טלקי? (1985)
שאלת הממלכתיות העצמאית של הונגריה בעידן השינוי האזרחי (1986)
דרך ההפיכה הבורגנית. מחקרים על ריבוד החברה ההונגרית בעידן הטרנספורמציה האזרחית ; עורך ג'רג' סאבאד; הוצאת ספרי לימוד, 1990
מסרים של לאיוש קושוט ; 1994
תמונות מחייו של לאיוש קושוט ; 1994
וושלני וקלצ'אי (דברצן, 1997)
נושא האחריות הפרלמנטרית של הממשלה (1998)
הפרלמנט ההונגרי בשנת 1848/49 ; 1998
ניסיונות לשלוט בהובלת עצים בנהר (Cluj-Napoca, 1999)
"מטרת כל התשלומים ... להיות אושר האומה" (1999)
הרעיון של הפדרציה הדנובית (1999)
הקמה, הגנה וסיכון של המערכת הממשלתית הפרלמנטרית בהונגריה 1848–1867 (2000)
המהפך האזרחי של הונגריה ברפורמציה ו-1848–49 (2001)
ון אנדראה; תשובה, Bp., 2002 (פרסום אנגלית-הונגרית)
התוכנית הממשלתית של יוז'ף אנטאל (2006)
לזכרו של זולטאן טוט (2007)
יאנוש ורגה (1927–2008) (2008)
מארד לפרלמנט. ראיון של מיקלוש פבלוביץ עם ג'רג' סאבאד 2017, ISBN 9789631435108
מהקתדרלה לדוכן. מבחר מעבודות ההיסטוריה הפוליטית של ג'רג'י סאבאד ;2019 ( ספרי כיכר האומה המרכזית )
ראו גם

Dénes–Gergely–Pajkossy: A magyar polgári átalakulás kérdései Tanulmányok Sz. Gy. 60. születésnapjára (1984)
Orosz István–Pölöskei Ferenc: Nemzeti és társadalmi átalakulás a XIX. században Magyarországon Tanulmányok Sz. Gy. 70. születésnapjára (1994)
A polgári átalakulásért. Emlékkötet Szabad György tiszteletére; szerk. Gerő András; Közép- és Kelet-európai Történelem és Társadalom Kutatásáért Közalapítvány, Bp., 2016
Aradtól az Országgyűlésig. Pavlovits Miklós interjúja Szabad Györggyel (Magvető, 2017)
Kitörés a kánonból. Szabad György történetírói munkássága. szerk. Dénes Iván Zoltán (Ráció, 2018)
לקריאה נוספת

רשימת חברי האקדמיה הונגרית למדעים. כרך 3. 1825–2002
מיהו מי? 2009, סוכנות הידיעות ההונגרית, בודפשט, 2008, עמ' 1017, ISSN 1787-288X
דף נתונים באתר האקדמיה ההונגרית למדעים
ביוגרפיה של ג'רג' סאבאד בעמוד הארכיון של הפרלמנט
דף מידע פרלמנטרי
הערות שוליים

↑  https://index.hu/belfold/2015/07/03/elhunyt_szabad_gyorgy/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352599905171  PLWABN: 9810650081105606  BnF: cb12816073p (data)  CiNii: DA08137064  GND: 1141837692  ISNI: 0000 0001 0883 7567  LCCN: n80102020  NTA: 067722598  RERO: 02-A006418061  SUDOC: 130483362  VcBA: 495/276607  VIAF: 29660305   WorldCat (עם VIAF): 29660305
גומפוטריה

| גומפוטריה |
| --- | --- |

תקופה
סוף מיוקן 7.2–5.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: ניבתניים
סוג:: גומפוטריה
מין:: Gomphotaria pugnax
שם מדעי
 Gomphotaria ‏בארנס, 1991

גומפוטריה (שם מדעי: Gomphotaria; משמעות שמו: "אריה ים-ניבתני לוחמני") הוא סוג נכחד של טורף ימי ממשפחת הניבתניים שחי במימי האוקיינוס השקט לחופי אמריקה הצפונית. הוא חי בתקופת המיוקן, לפני 7.2 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו.
יונק זה התגלה לחופי קליפורניה, סמוך לחופי לוס אנג'לס והורכבו ממספר עצמות. הוא הוגדר בשנת 1991 בידי החוקרים בארנס וראשקי (Barnes & Rashke). סוג זה הוא מונוטיפי ובו מין בודד: Gomphotaria pugnax. מאובניו מוצגים בימינו במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס.
הגומפוטריה היה יונק שוכן ימים גדול הדומה לניבתן והיה מאבותיו. כמותו היה בעל ארבעה ניבים בשתי הלסתות, אשר שימשו לעקירת צדפות ושאר רכיכות לאכילה לאורך החופים של קליפורניה, בהם התגלו ממצאיו. עם זאת, בניגוד לניבתן המודרני היו ניביו קצרים יותר ופחות דומים לחטים. למעשה, דמה יותר הגומפוטריה במבנה גופו וגולגולתו לאריה ים מאשר לניבתן. עם זאת, פעולות האכילה שלו גרמו לשחיקה מתמשכת של השיניים, מה שאולי גרם לגדילתם אצל הניבתן המודרני.
הגומפוטריה היה גדול יותר מרוב אריות הים, אך קטן מהניבתן המודרני, וייתכן שחי בלהקות לאורך החופים.
ג'ורג' מדורו

ג'ורג' ג'ון ליונל מָדוּרוֹ (George John Lionel Maduro; ‏15 ביולי 1916 – 9 בפברואר 1945) היה איש צבא ולוחם מחתרת הולנדי ממוצא יהודי, שזכה בעיטור הגבורה הגבוה ביותר של הולנד על לחימתו במהלך הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940. לזכרו הוקם פארק המיניאטורות מדורודם בעיר האג.
קורות חייו

מדורו נולד במושבה ההולנדית קורסאו שבים הקריבי למשפחה יהודית אמידה ממוצא ספרדי. בבגרותו יצא להולנד ללמוד משפטים באוניברסיטת ליידן. בנובמבר 1939 התמנה לקצין זוטר בחיל המילואים של צבא הולנד. כשהחלה פלישת גרמניה להולנד ב-10 במאי 1940 הוא הוצב בעיר האג. הוא הצטיין שם בקרב שבו הוביל כמפקד מחלקה הסתערות תחת אש על מבנה שבו החזיקו צנחנים גרמנים. הגרמנים שבמבנה נחלו מפלה בקרב זה ונפלו בשבי.
לאחר כניעת הולנד ב-15 במאי נאסר מדורו על ידי הגרמנים והוחזק במעצר בהאג במשך חצי שנה. כיהודי היה עליו לשאת טלאי צהוב, אך הוא סירב לעשות זאת. הוא פעל במסגרת המחתרת ההולנדית ועסק בהברחת טייסי בעלות הברית שהופלו בהולנד אל מקום מבטחים. הוא נתפס וברח מכלאו, אך ב-1943 הוסגר לגרמנים על ידי משתף פעולה בלגי ונאסר שוב. הוא הוחזק בסארברוקן שבגרמניה ובנובמבר 1944 הועבר למחנה הריכוז דכאו. ב-9 בפברואר 1945 הוא מת שם ממחלת הטיפוס.
הנצחה

בשנת 1946 הוענק למדורו לאחר מותו עיטור גבורה על לחימתו ב-1940. היה זה עיטור אביר המסדר הצבאי של ויליאם (Militaire Willems-Orde), העיטור הצבאי ההולנדי הגבוה ביותר. הוא ההולנדי היחיד מן האנטילים ההולנדיים שעוטר בעיטור זה.
לאחר מלחמת העולם השנייה יזמו הוריו של מדורו את הקמת פארק המיניאטורות מדורודם בהאג לזכר בנם ותרמו את הממון לשם כך. הפארק נפתח בשנת 1952. בכניסה לפארק ניצב דגם של בית ילדותו של מדורו בקורסאו. על שמו של מדורו נקראת גם הכיכר שבפתח הפארק.
בשנת 2001 הופק סרט תיעודי על חייו של מדורו.
דגם בית ילדותו של מדורו, המוצג במדורודם, ולידו גלעד לזכרו
גיא סמט

גיא סמט (נולד ב-20 בדצמבר 1972) הוא איש ציבור ישראלי. לשעבר מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.
ביוגרפיה

סמט נולד ב־1972. בשנת 2000, עם סיום לימודיו בהנדסת סביבה בטכניון, חיפש עבודה בתחום ופנה לפרופסורים שלימדו אותו ושאל לעצתם. אחד מהפרופסורים, יעקב ממן, אמר שמחפשים עובד במשרד להגנת הסביבה בתחום איכות אוויר במחוז מרכז. במקביל הייתה לו עוד הצעה ממשרד תכנון אבל סמט החליט ללכת לעבוד במשרד ממשלתי.
התפקיד הראשון של סמט במשרד להגנת הסביבה היה ראש ענף איכות אוויר במחוז מרכז. לאחר כשנתיים מונה לעוזר מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, שמואל הרשקוביץ, בתקופה בה צחי הנגבי כיהן כשר להגנת הסביבה. לאחר מכן המשיך בתפקיד עוזר המנכ"ל תחת מנכ"לית המשרד ד"ר מיקי הרן, וגם תחת המנכ"ל שי אביטל.
בשנת 2008 מונה סמט לסמנכ"ל מינהל שאחראי בין השאר על נושאי תקציב, כוח אדם ומנהלה במשרד. 3 שנים לאחר מכן מונה למנהל מחוז דרום ובאפריל 2016 מונה סמט לתפקיד סמנכ"ל שלטון מקומי במשרד להגנת הסביבה, בו הוביל את הבנייה ותחילת היישום של תוכנית אסטרטגית חדשה לענף הפסולת בישראל.
ב-1 בינואר 2019 עם התפטרותו של המנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ישראל דנציגר מונה על ידי השר זאב אלקין למנכ"ל בפועל, למשך תקופה של שנה וחצי. במקביל שימש גם כסמנכ"ל בכיר לשלטון מקומי במשרד. הוא הוחלף בתפקיד על ידי דוד יהלומי ביוני 2020.
מינואר 2021 עד ספטמבר 2022 שימש מִנהל אוצרות טבע במשרד האנרגיה.
מינואר 2022 עד אוגוסט 2022 שימש מנהל חטיבת אנרגיה מתחדשת ואוצרות טבע (משנה למנכ"ל).
ב-16 בינואר 2023 נבחר על ידי השרה להגנת הסביבה עידית סילמן לתפקיד מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, וב-22 בינואר אושר מינויו בממשלה. ב-30 ביוני 2024 סיים את תפקידו כמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ועתיד לפרוש מהשירות הציבורי לאחר כ-23 שנים.
סמט הוא בעל תואר בהנדסה סביבתית מטעם הטכניון. ומתגורר במושב צופית.
הערות שוליים

1 2  גיא סמט מונה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, באתר infospot, ‏31 בדצמבר 2018
↑  שני אשכנזי, ‏מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה לשעבר, מונה לממונה על הנפט במשרד האנרגיה, באתר גלובס, 13 בינואר 2021
↑  מערכת אייס, עידית סילמן בחרה: זה המועמד שלה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, באתר אייס, 16 בינואר 2023
גביע דייוויס 2018

| --- | --- |

 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  2 בפברואר 2018 – 25 בנובמבר 2018 (297 ימים)
 מספר תחרות:  107 
 מספר מתמודדים:  127
 מדינה מארחת:  ליל, צרפת (משחק הגמר)
 אצטדיון:  אצטדיון פייר מורואה
 זוכה:  קרואטיה קרואטיה (2)
 → 2017 2019 ← 
 
גביע דייוויס 2018 היא התחרות ה-107 במניין מאז ייסוד התחרות.
בתחרות השתתפו מעל ל-100 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת BNP פריבה.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
משחק הגמר > העברות לקראת משחקי 2019

בעקבות פלייאוף הבית העליון – המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים – ובעקבות שינוי פורמט הבית העליון של גביע דייוויס לטורניר גמר מרוכז בן 18 נבחרות ב-2019, עלו אוטומטית לטורניר הבית העליון של 2019 ארבע הנבחרות שעלו לחצי הגמר ב-2018:  צרפת,  קרואטיה,  ספרד,  ארצות הברית.
שתי נבחרות נוספות קיבלו כרטיס חופשי ("ויילד קארד") על פי בחירת המארגנים:  ארגנטינה,  בריטניה.
עוד 12 משתתפות בטורניר הבית העליון תקבענה בסיבוב אחד של משחקים מוקדמים בין 12 נבחרות מדורגות ל-12 שאינן מדורגות. 8 מנצחות פלייאוף הבית העליון ו-4 המפסידות ברבע גמר הבית עליון של 2018 נקבעו בתחילה כמדורגות, אך כיוון שארגנטינה ובריטניה זכו לכרטיס חופשי, קודמו נבחרות רוסיה ואוסטרליה אל 12 המדורגות במקומן.
12 המדורגות למשחקי המוקדמות הן:  רוסיה,  בלגיה,  אוסטרליה,  סרביה,  איטליה,  גרמניה,  קזחסטן,  צ'כיה,  שוודיה,  אוסטריה,  קנדה,  יפן.
12 הנבחרות שאינן מדורגות למשחקי המוקדמות הן:  סין,  הודו,  אוזבקיסטן,  קולומביה,  צ'ילה,  ברזיל,  שווייץ,  הונגריה,  הולנד,  בוסניה והרצגובינה,  פורטוגל, ו סלובקיה.
ישראל בגביע דייוויס

בתחרות שנת 2018, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה-1. במשחקה הראשון היא שובצה נגד פורטוגל והפסידה.
| דרום אפריקה   דרום אפריקה   2 | דרום אפריקה   דרום אפריקה   2 | צנטוריון, דרום אפריקה    2–3 בפברואר 2018  משטח חימר | צנטוריון, דרום אפריקה    2–3 בפברואר 2018  משטח חימר | ישראל   ישראל   3 | ישראל   ישראל   3 | ישראל   ישראל   3 | ישראל   ישראל   3 | ישראל   ישראל   3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | דרום אפריקה | לויד הריס |  | 7  | 6 |  |  |  |
| 1 | ישראל | עידן לשם |  | 5 | 4 |  |  |  |
| 2 | דרום אפריקה | ניקולס שטולץ |  | 1 | 7 | 5 |  |  |
| 2 | ישראל | דודי סלע  |  | 6  | 6 | 7  |  |  |
| 3 | דרום אפריקה | ראוון קלאסן/רואן רואלופס |  | 5 | 6  | 6 |  |  |
| 3 | ישראל | דודי סלע/יונתן ארליך |  | 7 | 4 | 4 |  |  |
| 4 | דרום אפריקה | לויד הריס |  | 6 | 1 |  |  |  |
| 4 | ישראל | דודי סלע  |  | 7  | 6 |  |  |  |
| 5 | דרום אפריקה | ניקולס שטולץ |  | 3 | 5 |  |  |  |
| 5 | ישראל | עידן לשם |  | 6   | 7 |  |  |  |
בעקבות ניצחון זה הנבחרת נפגשה עם נבחרת צ'כיה על הזכות להתמודד על העלייה לבית העליון.
| צ'כיה   צ'כיה   4 | צ'כיה   צ'כיה   4 | אוסטרבה, צ'כיה    6–7 באפריל 2018  משטח חימר | אוסטרבה, צ'כיה    6–7 באפריל 2018  משטח חימר | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 | ישראל   ישראל   1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | צ'כיה | ייז'י וסלי |  | 6  | 6 |  |  |  |
| 1 | ישראל | עידן לשם |  | 0 | 1 |  |  |  |
| 2 | צ'כיה | אדם פבלסק  |  | 3 | 6 | 6 |  |  |
| 2 | ישראל | דודי סלע |  | 6  | 3 | 1 |  |  |
| 3 | צ'כיה | אדם פבלסק/ייז'י וסלי |  | 6   | 3 | 6 |  |  |
| 3 | ישראל | ישי עוליאל/יונתן ארליך |  | 2 | 6 | 3 |  |  |
| 4 | צ'כיה | וצלב ספרנק |  | 5 | 3 |  |  |  |
| 4 | ישראל | ישי עוליאל  |  | 7  | 6 |  |  |  |
| 5 | צ'כיה | אדם פבלסק |  |  |  |  |  |  |
| 5 | ישראל | עידן לשם |  |  |  |  |  |  |
בעקבות הפסד זה הנבחרת נותרה בבית אירופה-1.
ג'ו היידקר

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1916 נירנברג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  17 במרץ 1997 (בגיל 81) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
ג'ו יוליוס איסאק פיליפ היידקר (בגרמנית: Joe Julius Isaak Philipp Heydecker‏; 13 בפברואר 1916, נירנברג – 17 במרץ 1997, וינה) היה צלם, עיתונאי וסופר גרמני. משנת 1960 היה גם מוציא לאור ומוכר ספרים בברזיל. הוא צילם בסתר בגטו ורשה והיה אחד הכתבים הגרמנים הבודדים במשפטי נירנברג.
ביוגרפיה > נעוריו

אביו של ג'ו היידקר, יוליוס היידקר, ואמו מריאן ראת (Rath) היו שחקנים ולימים אנשי עסקים בעלי השקפה בורגנית-ליברלית. היידקר למד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן למד בבית ספר חקלאי במשך שנתיים. משנת 1931 עבר תקופת חניכה בתור צלם אצל סטפן רוזנבאואר (אנ') בפרנקפורט. בשנת 1933 יצא ספרו הראשון Coup - רומן בהוצאת ליפסיה (Lipsia) בלייפציג בשם ג'ו היידקר. ביולי 1933 נסע היידקר ללוצרן לחו"ל ועבד כעיתונאי בעיתון היומי "לוצרן". בסתיו 1933 עבר להוריו בפראג ועבד בחברה המשפחתית.
ביוגרפיה > בגרמניה הנאצית

בשנת 1938 עבד היידקר בווינה, בסטודיו לצילומים של אלבין קובה (Albin Kobé). לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נקרא ג'ו היידקר לבדיקה לקראת גיוס בגרמניה, וגויס ביום הראשון למלחמת העולם השנייה באירופה, בספטמבר 1939 השתתף במערכה על כיבוש פולין. במאי 1940 השתתף בקרב על צרפת. בשנת 1941 התחתן עם העיתונאית מריאן סטבר (Marianne Steber) במינכן. באותה שנה קיבל קידום למש"ק. הוא הועבר לוורשה כטכנאי מעבדות צילום ביחידת תעמולה. שם צילם בסתר תמונות בגטו ורשה. התמונות פותחו בסתר ופורסמו רק בשנת 1981. תצלומיו הם עדות לזוועות הנאציות ולתנאי החיים הלא אנושיים בגטו. בשנת 1944 הצטווה לעבור ליחידת פנצרייגר. הוא צילם את חורבות ורשה הריקות לאחר מרד ורשה.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה היה היידקר כתב בעיתונים גרמניים שונים, כולל "הקורייר" (אנ') בברלין וה"אבנדצייטונג" (אנ') במינכן. הוא דיווח על משפטי פשעי המלחמה בנירנברג ועל מה שראה בגטו ורשה. בשנת 1950 התגרש וכעבור ארבע שנים התחתן עם שרלוט אנגרמאיר (Charlotte Angermeir). היידקר הפך לעורך הטקסט של השבועון מינכנר אילוסטריירטה (אנ'). בשנת 1955 נסע לשטוטגרט, שם הפך לסגן העורך הראשי של דויטשה אילוסטריירטה (Deutsche Illustrierte). בשנת 1956 נולדה בשטוטגרט בתו טיטה, לימים ציירת.
ביוגרפיה > בברזיל

בשנת 1960 היגר היידקר לברזיל, שם הקים את "סטודיו צילום 61" בסאו פאולו עם אשתו. הוא צילם עבור השבועונים "די צייט", "קוויק" (אנ') ו"שטרן" ונסע ברחבי דרום אמריקה. בתו השנייה נולדה בשנת 1967 ואובחנה כלוקה בתסמונת דאון. בשנת 1969 הקימו היידקר ואשתו חנות ספרים ואת ההוצאה לאור "אטלנטיס ליברוס" (Atlantis Livros). הוא פרסם שבועון ביבליוגרפי עבור אוניברסיטאות. בשנת 1982 עבר ניתוח מסתם לב ביוסטון. אשתו שרלוט נפרדה ממנו וחזרה לגרמניה. בשנת 1985 מכר היידקר את חברת "אטלנטיס ליברוס", שקיימת עד היום בסאו פאולו.
ביוגרפיה > בווינה

בשנת 1986 עבר ליישב בווינה עם בת זוגו מארה קראוס (גר'), ניצולת שואה. הוא עבד על כתיבת האוטוביוגרפיה שלו ובשנת 1997 נפטר מאי ספיקת לב. הוא קבור בבית הקברות של פויירהאלה צימרינג (אנ').
אוספיו

אוסף תצלומיו נמצא בארכיון הפדרלי הגרמני. ארכיונו, ובו למעלה מ-25,000 תשלילים, נמצא בארכיון התמונות של הספרייה הלאומית של אוסטריה.
גומצן (בות'רופס)

ערך זה עוסק בסוג . אם התכוונתם לסוג אחר של נחש שנקרא בעברית גומצן, ראו .
| גומצן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
תת־משפחה:: צפעוני גומה
סוג:: גומצן
שם מדעי
 Bothrops ‏ואגלר, 1824

גומצן ברזילי
גומצן (שם מדעי: Bothrops) הוא סוג של נחשים ארסיים החיים רק בדרום ובמרכז אמריקה. הם חיים ביערות לחים וצבעם מסווה ומתאים לרקע של קרקע היער. הם בעלי גומות ליד עינם, בעזרתם הם מבחינים באופן מטושטש בחיות בעלי דם חם וכך מזהים אותם גם באפלה מוחלטת. הם ארסיים ותוקפים את קורבנם בעזרת שיני ארס גדולות היכולות לנוע במהירות לעבר טרפם. הם צדים את טרפם ממארב בין העלים של קרקע היער.
מינים רבים של גומצן הם קטלניים לאדם, שהידוע ביניהם זכה לשם גומצן אימתן.
מיון

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| * גומצן (Bothrops) Bothrops alcatraz  גומצן אורוטו (Bothrops alternatus)  Bothrops ammodytoides  גומצן חניתי (Bothrops asper)  גומצן אימתן (Bothrops atrox)  Bothrops ayerbei  Bothrops barnetti  Bothrops bilineata  גומצן ברזילי (Bothrops brazili)  Bothrops caribbaeus  Bothrops chloromelas  Bothrops cotiara  Bothrops diporus  Bothrops erythromelas |  Bothrops fonsecai  גומצן אינסולאריס (Bothrops insularis)  Bothrops itapetiningae  גומצן יאררקה (Bothrops jararaca)  Bothrops jararacussu  Bothrops jonathani  Bothrops lanceolatus  Bothrops leucurus  Bothrops lojanus  Bothrops lutzi  Bothrops marajoensis  Bothrops marmoratus  Bothrops matogrossensis  Bothrops medusa  Bothrops moojeni |  Bothrops muriciensis  Bothrops neuwiedi  Bothrops oligolepis  Bothrops osbornei  Bothrops otavioi  Bothrops pauloensis  Bothrops pictus  Bothrops pirajai  Bothrops pubescens  Bothrops pulchra  Bothrops punctatus  Bothrops rhombeatus  Bothrops sanctaecrucis  Bothrops taeniata  Bothrops venezuelensis |  |
ג'קסון (מיסיסיפי)

ג'קסון (באנגלית: Jackson) היא עיר הבירה של מדינת מיסיסיפי בארצות הברית, ומשמשת גם כעיר הממשל של מחוז הינדס, לצד העיר ריימונד. ג'קסון היא גם העיר הגדולה ביותר במדינה בכמות תושביה. במפקד האוכלוסין של שנת 2010, מנתה האוכלוסייה בעיר 173,514 נפש. בשנת 2013 הוערכה האוכלוסייה בכ-172,638. חמישה מחוזות מרכיבים את האזור המטרופוליטני של העיר, והם מונים יחדיו מעל חצי מיליון נפש (מבחינה מנהלית מצורפת לעיר גם העיר יאזו הסמוכה, וסך האוכלוסין מגיע ל-557,385 נפש). הסלוגן הנוכחי של העיר הוא "ג'קסון - עיר עם נשמה".
העיר נקראת על שמו של אנדרו ג'קסון, נשיאה ה-7 של ארצות הברית.
היסטוריה

אינדיאנים התיישבו בסביבת העיר במשך אלפי שנים לפני הגעת האירופאים. האזור סופח לידי ארצות הברית בשנת 1820 ובאותה השנה מתיישבים לבנים החלו להתיישב גם הם בסביבה, ובשנים שלאחר מכן האינדיאנים עברו מאדמותיהם. האזור נחשב באותן השנים למרכז סחר.
בשנת 1821 האספה הכללית של מיסיסיפי החליטה על הצורך בבניית בירה חדשה למדינה. לאחר חיפושים רבים, סביבת ג'קסון נמצאה מתאימה להקמתה של העיר, ובניית העיר הוכרזה ב-28 בנובמבר 1821. הוחלט לקרוא לעיר על שמו של אנדרו ג'קסון, אשר לחם בסביבת מיסיסיפי במלחמת 1812. ג'קסון נבחר כמספר שנים מאוחר יותר לנשיא ארצות הברית.
בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית, ג'קסון הפכה למרכז תעשייתי אסטרטגי עבור קונפדרציית המדינות של אמריקה, זאת למרות אוכלוסייתה הקטנה. בשנת 1863 נכבשה העיר על ידי צבא האיחוד. גם אחרי המלחמה נמשכה המתיחות הגזעית הרבה בין הלבנים לאפרו-אמריקאים, אשר המשיכו להיות מופלים לרעה על ידי החוק המקומי עד שנות ה-60 של המאה ה-20. ההתאוששות מהמלחמה הייתה אטית מאוד ונמשכה עד תחילת המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-20, חלה צמיחה משמעותית בעיר ונפתחו בה קווי רכבת רבים. בשנות ה-30 נתגלו בסביבת העיר שדות גז טבעי, דבר שתרם לפיתוח העיר. בתקופת חוק היובש פרחו בעיר בתי הקזינו הבלתי- חוקיים.
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח הייתה פעילה בעיר למשך עשרות שנים, ופעילותה התגברה בשנת 1960, עם הפגנות רבות. באותה השנה האוכלוסייה האפרו- אמריקאית היוותה יותר מ-35% מאוכלוסיית העיר, וחוקי ג'ים קרואו המפלים אותה לרעה היו בתוקף. ב-24 במאי התקיים אירוע מחאה גדול, כאשר למעלה מ-300 אפרו-אמריקאים הפרו את חוקי ההפרדה באוטובוסים. מטרתם של המפגינים הייתה להגיע באוטובוסים מוושינגטון די. סי. ועד לניו אורלינס, לואיזיאנה, אך הם נעצרו באלימות בג'קסון. מעצרם האלים הוביל לחשיפה תקשורתית רבה ברמה ארצית. לאחר מכן החלו גם חרמות על בתי עסק המפלים לרעה שחורים. ב-12 ביוני 1963 נרצח בעיר פעיל זכויות האדם מדגר אוורס על ידי פעיל קו קלוקס קלאן, דבר שהוביל למהומות ציבוריות עזות. התנועה דעכה לאחר אישורם של חוק זכויות האזרח בשנת 1964 וחוק זכות ההצבעה בשנת 1965, אשר ביטלו למעשה את כלל החוקים המפלים.
חוץ מהמתחים הגזעיים, קרו עוד כמספר תהליכים ואירועים בג'קסון במהלך שנות ה-60. ביוני 1963 התבצעה בעיר השתלת הריאה המוצלחת הראשונה בהיסטוריה. המטופל עבר את הניתוח, אך נפטר 18 יום לאחר מכן מאי-ספיקת כליות. בשנת 1968 הפכה ג'קסון למרכז הקלטות למוזיקת גוספל, בלוז ומוזיקת נשמה. מבין האמנים הרבים שהקליטו בה אפשר למנות את פול סיימון.
שנת 1970 התאפיינה במחאות אלימות רבות כנגד מלחמת וייטנאם. ב-15 במאי שני סטודנטים נהרגו ו-12 נפצעו על ידי המשטרה בהפגנה כנגד המלחמה. זאת כ-18 יום לאחר שארבעה סטודנטים נהרגו במהומות דומות באוהיו. מהומות אלו היו חלק מהתסיסה החברתית הלאומית.
דמוגרפיה

במהלך רוב המאה ה-19 ג'קסון הייתה עיירה קטנה, למרות היותה עיר בירה. בשנת 1850 גרו בה פחות מ-1,900 תושבים. בתחילת המאה ה-20 חלה בה צמיחה רבה מאוד. השיא בכמות התושבים היה בשנת 1980, כאשר גרו בה למעלה מ-200,000 תושבים. מאז חלו תהליכי פרוור שהקטינו את כמות התושבים. הירידה הואטה בתחילת המאה ה-21.
נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-173,000 תושבים.
דמוגרפיה > חלוקה גזעית

אפרו-אמריקאים- 79.4%
לבנים- 18% (לעומת 60% בשנת 1970)
היספנים- 1.6%
אסייתים- 0.4%
אינדיאנים- 0.1%
שני גזעים או יותר- 0.9%
דמוגרפיה > יהדות העיר

בספטמבר 1967 ארגון ה-KKK הפציץ את בית הכנסת הרפורמי "בית ישראל" וכחודשיים לאחר מכן הופצץ ביתו של רב הקהילה. הרב וקהילתו תמכו בזכויות האזרח של האפרו-אמריקאים. לא היו נפגעים. מאז סוף המאה ה-20 ג'קסון היא המרכז היהודי הגדול במדינה, לאחר שמשכה אליה אנשי מקצוע יהודים רבים.
בספרות

הרומן העזרה מאת קתרין סטוקט מתרחש בעיר ג'קסון בתחילת שנות השישים של המאה ה-20. הסופרת יודורה ולטי נולדה וחיה בעיר. היא כתבה רבות על סביבת העיר, ואף זכתה בפרס פוליצר על כתיבתה בשנת 1973. ביתה בעיר הפך למוזיאון. סופר נוסף שהתגורר בעיר היה הסופר האפרו-אמריקאי ריצ'רד רייט אשר גר בה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, וכתב רבות על היחסים הגזעיים בדרום ארצות הברית.