stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם רודריגז
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | NYPD Blue | שוטר | פרק: "Upstairs, Downstairs" |
| 1998–1997 | ברוקלין דרום | השוטר הקטור ווילנואבה | תפקיד ראשי; 19 פרקים |
| 1999 | Ryan Caulfield: Year One | אורח | פרק: "Pilot" |
| 1999 | חוק וסדר | צ'ינו | פרק: "Marathon" |
| 2000–1999 | פליסיטי | אריק קיד | 3 פרקים |
| 2001 | All Souls | פטריק פורטדו | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2002–2001 | Resurrection Blvd. | ג'ורג' | 4 פרקים |
| 2002–2001 | רוזוול | ג'סי אסטבן רמירז | תפקיד ראשי (עונה 3); 18 פרקים |
| 2002 | CSI | אריק דלקו | פרק: "Cross-Jurisdictions" |
| 2012–2002 | CSI: מיאמי | אריק דלקו | תפקיד ראשי (10 עונות); 221 פרקים גם ביים וכתב 2 פרקים |
| 2003 | Queens Supreme | הקטור מרטינז | פרק: "Pilot" |
| 2004 | עמוק באדמה | קני סימס | פרק: "The Black Forest" |
| 2005 | קים פוסיבול | בורן בורנאם | דיבוב; פרק: "Team Impossible" |
| 2005 | Category 7: The End of the World | ריטר | מיני-סדרה |
| 2007 | NCIS | גופה במונית | פרק: "Trojan Horse" |
| 2010–2009 | בטי | בובי טלרקיו | 11 פרקים |
| 2010 | בניחוש חוקר | טוני ניקס | פרק: "Shawn and Gus in Drag (Racing)" |
| 2011 | רחוב סומסום | הבלש אלפי בייטס | פרק: "Letter 'R' Mystery" |
| 2012 | קשיחות הכרחית | אדמונד "גונזו" גונזלס | פרק: "Slumpbuster" |
| 2013 | משחקי גודווין | איוון | 3 פרקים |
| 2014 | Reckless | פרסטון קרוז | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2015 | משמרת לילה | ד"ר ג'וזף "ג'ואי" צ'אבז | 6 פרקים |
| 2015 | Runner | טרוי | סרט טלוויזיה |
| 2015 | אימפריה | לז דלגדו | 5 פרקים |
| 2015 | צוות עקרב |   | במאי הפרק: "Dam Breakthrough" |
| 2015, 2018 | ג'יין הבתולה | ג'ונתן צ'אבז | 7 פרקים |
| 2020–2016 | מחשבות פליליות | לוק אלווז (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 15-12); 69 פרקים גם בימוי 2 פרקים |
| 2020 | פני דרדפול: עיר המלאכים | ראול וגה | 8 פרקים |
| 2020 | כל יום מחדש | דני | פרק: "Boundaries" |
| 2021 | פשוט ג'ו | בובי דיאז | 6 פרקים |
| 2021 | A Christmas Proposal | ג'וליאן | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2022–הווה | מחשבות פליליות: אבולוציה | לוק אלווז (אנ') | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
אדא ג'עפרי

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1924 בודאון, הודו 
 פטירה:  12 במרץ 2015 (בגיל 90) קראצ'י, פקיסטן 
 מדינה:  פקיסטן, הראג' הבריטי 
 שם עט:  Ada Jafri 
 שפות היצירה:  אורדו 
 פרסים והוקרה:  פרס ספרותי אדמג'י (1967)  פרס גאווה בהופעה  Member of the Order of Excellence 
 
אדה ג'עפרי (באורדו: ادا جعفری; 22 באוגוסט 1924 – 12 במרץ 2015) הייתה משוררת פקיסטנית, אשר מוכרת בתור משוררת האורדו המז'ורית הראשונה שפרסמה את שיריה. היא כונתה "הגברת הראשונה של שירת האורדו". היא הייתה גם סופרת ונחשבה לדמות בולטת בספרות האורדו העכשווית. היא זכתה בפרסים מטעם גילדת הסופרים של פקיסטן, ממשלת פקיסטן ומאגודות ספרותיות בצפון אמריקה ואירופה בהוקרה על עבודתה.
ביוגרפיה

אדא ג'עפרי נולדה ב-22 באוגוסט 1924, בבדאון, בראג' הבריטי, באזור שהיום נקרא אוטר פרדש, בהודו. שם לידתה היה עזיז ג'אהאן (عزیز جہاں). אביה, מאולבי בדרול חסן, נפטר כשהיא הייתה בת שלוש. היא התחילה לכתוב שירה כשהיא הייתה בת שתים עשרה, בשם העט אדא בדאיוני. המוסכמות החברתיות של סביבת ילדותה לא התירו לבנות להתבטא באופן חופשי.
היא נישאה לנורול חסן ג'עפרי ב-29 בינואר 1947, בלאקנאו, הודו הבריטית. לאחר נישואיה, היא אמצה את שם העט אדה ג'עפרי. בעלה היה בכיר בשירות הממשלה הפדרלית של הודו. אדא ונורול חסן עברו לקראצ'י לאחר קבלת העצמאות של פקיסטן ב-1947. בעלה כתב טורים באנגלית ואורדו לעיתונים. הוא גם שימש כנשיא של האגודה לקידום שפת האורדו. הוא נפטר ב-3 בדצמבר 1995.
לאחר מותו, היא נסעה לעיתים קרובות לטורונטו, במסגרת פעילותה לקידום ספרות אורדו.
לג'אפרי שלושה ילדים, צביחה, עזמי ואמיר. צביחה ועזמי חיים עם משפחותיהם בארצות הברית. אמיר ג'עפרי נשאר בקראצ'י, ואדא התגוררה עמו ועם אשתו ובתם עד מותה.
ביוגרפיה > מותה

אדא ג'עפרי נפטרה בערב ה-12 במרץ 2015 בבית החולים בקראצ'י, בגיל 90. תגובות צער וזיכרון יצאו מפי דמויות מובילות בפקיסטן, ביניהן שר התקשורת הפקיסטני, פרבז ראשיד, מושל סינד, אישרטול עבד ח'אן, ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, ועוד. הם שיבחו את עבודתה והכירו במורשתה.
קריירה ספרותית

ג'עפרי גדלה בסביבה מסורתית, בה לא התירו לנשים וילדות מחשבה עצמאית, אך היא מצאה את קולה באמצעות השירה. ב-1950 היא כבר כונתה "הגברת הראשונה של שירת אורדו". אמה ובעלה עודדו אותה להמשיך בפעילותה הספרותית למרות הקשיים החברתיים. היא למדה מהמשוררים הגדולים של זמנה, כמו אכתאר שירני וג'אפר עלי ח'אן אסאר לח'נאבי, שהיו עוברים על יצירותיה ונותנים לה ביקורת.
קריירה ספרותית > סגנון

ג'עפרי היא חלק מתנועה הפמיניסטית בספרות אורדו. נשים אחרות בתנועה כוללות את עישרת אפרין, זוהרה ניגה, פהמידה ריאז, קישוואר נאהיד ופרווין שאקיר.
ג'עפרי כתבה בגופים נייטרליים מגדרית, אך כללה תמות פמיניסטיות ביצירותיה, ביניהן אפליה ודה-הומניזציה של נשים, והחפצתן המינית. חוקרי עבודתה מעירים שהיא עצמה כאילו נעדרת משיריה, שלא מספקים צוהר לאישיותה. היא כן כתבה על חוויותיה כרעיה וכאם, תוך שימוש בניב המסורתי, וכללה גם את חוסר ההגשמה העצמית שמלווה את מערכות היחסים הללו.
ג'עפרי כתבה בעיקר בז'אנר הע'זל, אך היא התנסתה גם עם סגנון הנאזם, כמו גם עם ההאיקו האורדו. היא כתבה גם מספר עבודות פרוזה.
קריירה ספרותית > עבודות

הע'זל הראשון של ג'עפרי פורסם במגזין של אכתאר שירני, "רומן" (رومان), ב-1945. האוסף הראשון שלה, "המשכתי לחפש את כלי הנגינה" (میں ساز ڈھونڈتی رہی) יצא ב-1950. "אימאם ע'זל" (غزل نما) אשר יצא ב-1987, כלל מאסות קצרות וביוגרפיות של משוררי אורדו, עם הערות על עבודתם. היא פרסמה בנוסף חמישה אוספים של שירה ("עיר הכאב", "ע'זל מוכר", "הרשה שסטאי", "מנוחה ממסע", ו"עונות" - شہر درد، غزالاں تم تو واقف ہو، حرف شناسائی، سفر باقی، اور موسم موسم), היא כתבה את האוטוביוגרפיה שלה, "הייתה זו רק בורות שנשארה" (جو رہی سو بےخبری رہی}), וכארבעים מאמרי מחקר. הע'זל שלה "שמות שפתיהן עלו על שפתיי" (ہونٹوں پہ کبھی ان کے میرا نام ہی آئے) הולחן והפך לשיר פופולרי בביצועו של אוסטד אמנאט עלי ח'אן.
פרסים

ב-1955,קרן המדארד בניו דלהי הכיר בג'עפרי בתור "המשוררת המצטיינת של המאה". מאוחר יותר, היא זכתה בפרס ספרותי אדמג'י, מטעם גילדת הסופרים של פקיסטן, ב-1967 עבור אוסף השירים השני שלה. בהכרה בעבודתה, ממשלת פקיסטן העניקה לה מדליית הצטיינות ב-1981. היא קיבלה את פרס באבא-א אורדו על שם ד"ר מאולבי עבדול האק מן האקדמיה לספרות של פקיסטן ב-1994, ואת פרס מוחמד עלי ג'ינה לספרות בשנת 1997. היא גם קבלה אות הצטיינות מטעם קרן המדארד של פקיסטן, וגם זכתה במגוון פרסים בינלאומיים מאגודות ספרותיות בצפון אמריקה ובאירופה.
ממשלת פקיסטן העניקה לה את פרס "גאווה בביצוע" לספרות לשנת 2003. היא זכתה בפרס קמאל-א פאן למפעל חיים בספרות של האקדמיה לספרות ב-2003. היא הייתה האישה הראשונה לקבל את הפרס מאז הקמת האקדמיה ב-1997.
הערות שוליים

↑  Natarajan, Nalini (1996). Handbook of Twentieth-century Literatures of India. Greenwood Publishing Group. p. 352. ISBN 9780313287787.
↑  Mahmood, Khwaja Tariq (2008). Selected Poetry of Women Writers (4 languages). Star Publications. p. 6. ISBN 9788176503105.
↑  Mittra, Sangh (2004). Encyclopaedia of Women in South Asia: Pakistan. Gyan Publishing House. p. 69. ISBN 9788178351872.
↑  "Biography of Ada Jafarey". PoemHunter.com.
↑  A. Khan, Rohail. "Ada Jafarey: The first lady of Urdu poetry". Saudi Gazette. אורכב מ-המקור ב-3 בדצמבר 2013. נבדק ב-29 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Āʾīnah-yi Urdū (lāzmī). 40, Urdu Bazaar, Lahore: Khalid Book Depot. 2009. p. 358.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  Jafarey, Ada. "Family". Personal website. Dr. Aamir Jafarey.
↑  "Poetess Ada Jafri passes away". ARY News.
↑  "Poet Ada Jafri is no more". Dawn.
↑  "Poetess Ada Jafri passes away". Pakistan Today.
↑  "Death of the first lady". The News.
↑  "Poetess Ada Jafarey passes away". The Nation.
↑  Jabri, Pervez. "Pervaiz Rashid condoles over demise of Ada Jafri". Business Recorder.
↑  Imaduddin. "Ebad grieved over poetess Ada Jafri's death". Business Recorder.
↑  Jabri, Pervez. "PM saddened over demise of Ada Jafri". Business Recorder.
↑  "Ada Jafri's death termed a colossal loss to Urdu literature". Daily Times. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ada Jafri's demise a great loss: PAL chief". The News.
↑  George, K. M. Modern Indian Literature, an Anthology: Plays and prose. Sahitya Akademi. p. 440. ISBN 9788172013240.
↑  Samiuddin, Abida (2007). Encyclopaedic Dictionary of Urdu Literature. Global Vision Publishing House. p. 223. ISBN 9788182201910.
↑  "'Honto pay kbhi un k mery naam hi aeay' fame poetess Ada Jafri passes away". The News Teller.(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8014403  GND: 1145617387  ISNI: 0000 0003 8277 4482  LCCN: n88276685  SUDOC: 092240003  VIAF: 266350875   WorldCat (עם VIAF): 266350875
אוולין דה מורגן

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1855 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 במאי 1919 (בגיל 63) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברוקווד 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 יצירות ידועות:  The Love Potion, Aurora Triumphans, Helen of Troy 
 בן או בת זוג:  William De Morgan 
 
אוולין דה מורגן (באנגלית: Evelyn De Morgan‏; 30 באוגוסט 1855 – 2 במאי 1919) הייתה ציירת אנגליה מתקופת האחווה הפרה-רפאליטית.
ביוגרפיה

נולדה בשם מרי אוולין פיקרינג בשנת 1855 בלונדון למשפחה מן המעמד הגבוה. מצד אביה כללה המשפחה פוליטיקאים ובעלי אדמות, מצד אימה, הייתה מקורבת לאמן הפרה-רפאליטי ג'ון רודם ספנסר סטנהופ.
בזכות מעמדה המשפחתי זכתה אוולין לרכוש השכלה בתחום האמנות מה שהיה לא שגרתי לנשים באותה עת. אוולין קיבלה חינוך ביתי על ידי מורים פרטיים, בהתאם למסורת חינוך ילדים במשפחות מן המעמד הגבוה והבינוני בתקופה. היא התחנכה יחד עם אחיה וכך זכתה לקבל שיעורים בשפות שונות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, לצד שיעורים בספרות קלאסית, מדעים ומיתולוגיה שלא היו נגישים לילדות ונערות באותן שנים. כמו כן, החינוך שקיבלה כלל שיעורי דת שהועברו על ידי כמרים.
אף על פי שאמה גדלה במשפחת אמנים, היא עצמה החזיקה בדעות שמרניות לגבי האפשרות שבתה תרכוש השכלה באמנות. אחותה הצעירה של אוולין, וילהלמינה סטירלינג, כתבה כי הוריה התנגדו לרצונה של אוולין להיות אמנית, וכן כי אימן ביקשה מן המורים הפרטיים לאמנות שלימדו את אוולין לומר לה כי אינה מוכשרת, מתוך תקווה שכך תוותר הילדה על חלומה לעסוק באמנות.
בשנת 1872 למדה במשך מספר חודשים בבית הספר של דרום קנזינגטון ללימודי אמנות. עם זאת, שאיפותיה היצירתיות לא תאמו להשקפות המסורתיות של בית הספר ולהשקפות המוסד החינוכי אודות מקומה של האישה בעולם האמנות. בשנה שלאחר מכן נרשמה ללימודים בבית הספר סלייד, והייתה לאחת הנשים הראשונות שנרשמו לבית הספר. היא הצטיינה בלימודיה בבית הספר סלייד וזכתה במספר פרסים על ציוריה, וכן זכתה במלגה בגובה 50 פאונד לשנה.
בתקופה זו החלה להשתמש בשמה האמצעי, אוולין, ולא בשמה הראשון, מרי, מכיוון שהשם אוולין נחשב באותה עת שם יוניסקס, החלה אוולין לחתום על יצירותיה בשם זה כדי להבטיח שהביקורת שתקבל עליהן תתבסס על איכות היצירה ולא על שיקולים מגדריים.
יצירתה

הקריירה האמנותית של דה מורגן נמשכה כ-44 שנים, במהלכן השלימה מעל 100 ציורים וכן מספר פסלים ורישומים.
יצירתה של דה מורגן מתאפיינת בצבעוניות עשירה, שימוש באלגוריות ונוכחות של דמויות נשיות דומיננטיות. בדומה לאמנים אחרים בתנועה הפרה רפאליטית, ברבות מיצירותיה של דה מורגן קיים שימוש באלמנטים מן הספרות ומתוך מיתוסים ואגדות עם. היא נהגה לעשות שימוש בדמויות נשים כדי לבטא מושגים כגון אהבה ותקווה. בעבודתה של דה מורגן ניכרת אמירה אודות תפקידי מגדר ומעמד האישה. גוף האישה בציורים מביע אפשרות למהפכה חברתית ורוחנית דרך יציאה לחופשי מן הכבלים המגבילים אותה.
בתחילת דרכה המקצועית התכתבה יצירתה עם ערכי התנועה האסתטית, שהדגישה את חשיבות היופי על פני הנרטיב ביצירה והרעיון של 'אמנות לשם אמנות'. בחירה זו תרמה להצלחתה המסחרית של דה מורגן.
הציור הראשון אותו הציגה בתערוכה היה "הקדושה קתרין מאלכסנדריה", בשנת 1876 בגלריית דאדלי. בשנת 1877, כשהיא בת 21 בלבד, היא הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה בגלריית גרוסבנור בלונדון, שם הציגה ומכרה את היצירה "אריאדנה בנקסוס". היא המשיכה להציג בגלריה זו עד שנת 1888.
מרבית ציוריה הוצגו בחדרים הגדולים והיוקרתיים יותר של הגלריה, וזאת לעומת ציורי צבעי המים של אמניות אחרות שהתקבלו לגלריה, שבדרך כלל הוצגו בחדרים הצדדיים יותר. ציוריה של דה מורגן נבדלו ממרבית יצירותיהן של הנשים בגלריית גרוסבנור בהיותן ציורי שמן ולא ציורי מים (שנחשבו מדיום 'מתאים יותר' לנשים בתקופה).
יצירותיה בתחילת דרכה הוצגו גם בגלריות נוספות ובהן גלריית ווקר לאמנות בליברפול, במכון המלכותי לציירים בצבעי מים בלונדון והמכון לציירים בצבעי שמן.
דה מורגן זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי אמנות בתקופתה אם כי, בדומה לנשים אמניות אחרות באותה עת, מבקרים רבים התייחסו אליה כאל חקיינית של אמנים פרה רפאליטים אחרים, או כמושפעת מיצירותיהם באופן חסר מקוריות.
היא הצליחה להתפרנס מיצירתה, בין היתר דרך מכירת ציורים לפטרונים, חברי פרלמנט ואנשי תעשייה. הצלחתה הכלכלית של דה מורגן תרמה גם לחירות היצירתית שלה ולאפשרות שלה לבחור את נושאי יצירתה ולבטא את עצמה בחופשיות רבה יחסית ליוצרות אחרות בנות תקופתה.
בחירתה לצייר דמויות נשים חזקות מן המיתולוגיה נבעה בין היתר מתפיסותיה הפמיניסטיות והאנטי מלחמתיות, לצד העניין שלה בספיריטואליזם. הנשים בציוריה מתמודדות לא אחת עם מכשולים וחסמים פיזיים ומתגברות עליהם בכוחותיהן הרוחניים. בציוריה היא מבטאת גם את הרעיות הספיריטואליסטי של התפתחות רוחנית לאחר המוות. המוות ומושג המרטיר מוצגים ביצירה ככלים לאמניסיפציה של הנשים, כאשר הישרדות הרוח מבטאת את חוזקן והתגברותן על מכשולים ומצוקות.
יצירותיה מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הבורים מביאות לידי ביטוי ערכים פציפיסטיים שבהם האמינה דה מורגן.
הערות שוליים

↑  Delia Gaze (ע), Concise Dictionary of Women Artists, Routledge, 2001
1 2 3  Evelyn De Morgan (1855 – 1919), De Morgan Collection
1 2  Evelyn De Morgan, Watts Gallery
1 2 3 4  Elise Lawton Smith, Evelyn Pickering De Morgan and the Allegorical Body, Fairleigh Dickinson University Press, 2002
1 2  Lois Jane Drawmer, The impact of science and spiritualism on the works of Evelyn De Morgan 1870-1919, Buckinghamshire Chiltems University College
1 2 3  Evelyn De Morgan, Pre Raphaelite Sisterhood
↑  Evelyn De Morgan (1855-1919), Christies, ‏2020
↑  Kathryn Hughes, More than tragic muses: female pre-Raphaelite artists finally take flight, The Guardian
↑  Mary Evelyn Pickering De Morgan, Hickory Museum of Art, ‏2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425013705171  GND: 123511941  ISNI: 0000 0001 0992 3491  LCCN: n90695518  MusicBrainz: 6a2b2c16-b497-4258-bb3e-3ac4acad7bfa  NLG: 258026  RKD: 57713  SNAC: w6kw7kb7  SUDOC: 075775328  ULAN: 500115470  VIAF: 79482643   WorldCat (עם VIAF): 79482643
אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 aafca.com
 
אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים (באנגלית: African-American Film Critics Association; AAFCA) היא קבוצה של מבקרי קולנוע אפריקאים-אמריקאים אשר מעניקה פרסים שונים עבור מצוינות בתחום הקולנוע פעם בשנה.
היסטוריה

האגודה נוסדה בשנת 2003 על ידי גיל ל. רוברטסון IV ושון אדוארדס. הם נפגשו בניו יורק לאחר מסיבת עיתונאים והיו שניהם מוטרדים מהיעדר סיפורים בתעשיית הקולנוע מהתפוצה האפריקאית. בתוך מספר שבועות, תוו השניים, בלוס אנג'לס, תוכנית ראשונית להקמת אגודה של מבקרי קולנוע שחורים . בדצמבר 2003, אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאים-אמריקאים הודיעה באופן רשמית על תחילת פעילות, והוציאה רשימת "טופ טן".
מטרה

האגודה מבקרת קולנוע באופן כללי, אך מדגישה סרטים על החוויה האפריקאית-אמריקאית. AAFCA מעלה מודעות לסרטים בעלי עניין לקהילה השחורה ומדגישה את החשיבות של סרטים שהופקו, נכתבו, בוימו, ואשר בכיכובם של אנשים ממוצא אפריקאי. חברי האגודה גם משתתפים בפעילות קידום ותמיכה לסטודנטים שחורים המעוניינים בתחומי הקולנוע, העיתונות וביקורת תרבות.
הארגון מעניק פרסים עבור מגוון רחב של קטגוריות. ביניהם: הסרט הטוב ביותר, הסרט התיעודי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, השחקן הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, הסרט הזר הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשיר המקורי הטוב ביותר. AAFCA גם נותנת פרס על הישג מיוחד, אשר בין זוכיו מנויים ג'יימי פוקס, ג'ון סינגלטון, וספייק לי.
חברות באגודה

חברי AAFCA באים בעיקר מעולם העיתונות, ממגוון רחב של מקומות, והם מסקרים מגוון מדיומים כגון קולנוע, טלוויזיה, רדיו, אינטרנט ודפוס. חברות ב-AAFCA היא על פי הזמנה בלבד, ובאישור חבר הנאמנים.
ישנם שלושה סיווגים לחברות AAFCA; חבר פעיל, חבר עמית, וסטודנט. חבר פעיל הוא מי שכותב ביקורת קולנוע באופן קבוע במדיום בעל תפוצה רחבה, והמבוסס בארצות הברית. חבר עמית הוא מי שכותב ביקורת קולנוע באופן קבוע, ובעל קשר רשמי עם מדיום תקשורתי מוכר. נדרשים לפחות 12 ביקורות קיימות כדי להישקל לחברות. חבר סטודנט הוא מי שלומד תקשורת או עיתונות באוניברסיטה או מכללה.
סקנדל

בשנת 2009, הזוכה הגדול בפרסי אגודת מבקרי הקולנוע האפריקאית-אמריקאית היה הסרט יקר: מבוסס על הספר "תלחצי" מאת ספייר. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, ושחקנית המשנה הטובה ביותר. אך כוכבת הסרט, Gabourey Sidibe, לא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, בו זכתה ניקול בהארי עבר תפקידה בסרט  American Violet. אחרי הטקס, רוג'ר פרידמן מ"הוליווד ריפורטר" דיווח שספירת הקולות עברה מניפולציה מצד נשיא האגודה, גיל רוברטסון. פרידמן טען שרוברטסון היה אמור לקבל שוחד בצורה של תרומה ממפיקים המזוהים עם הסרט American Violet.
הסוגיה עוררה מריבות פנימיות בקבוצה אשר הובילו להתפצלות הארגון. שלושה חברים מייסדים של AAFCA—שון אדוארדס מ-FOX-TV, וילסון מוראלס מ-Blackfilm.com/AOL Blackvoices, ומייק סרג'נט מ-WBAI-FM/Tor.com—פרשו ויצרו קבוצה חדשה, מעגל מבקרי הקולנוע השחורים. הקבוצה החדשה כוללת חמישה חברים-לשעבר נוספים מ-AAFCA, והתחילה פעילותה באופן רשמי בפברואר 2010. בהודעת הקמתה, הקבוצה הצהירה כי "ישמור על יושרה אמיתית כראוי לארגון מבקרים אמיתי". בהצהרה שפורסמה בסוף 2009, עליה חתומים חמישה עשר חברי אגודה, רוברטסון הכחיש את כל האשמות ואיחל הצלחה לכל קבוצה שרוצה לקדם הערכה לקולנוע שחור. ההתייחסות היחידה לסוגיה באתר האינטרנט של האגודה הייתה הודעה על החלפת האחריות לספירת ההצבעות לפסים לידי משרד רואי חשבון בבוורלי הילס.
צוות ההנהלה

גיל לץ רוברטסון IV – נשיא
דריל לוקהארט – סגן נשיא, החוף המזרחי
קאתי ויליאמסון סגן נשיא, החוף המערבי
ועדה מייעצת

ראסל ויליאמס – זוכה פרס אוסקר; פרופסור באוניברסיטה האמריקאית
דארל מילר – Fox, Rothschilds, LLP
לטניה ריצ'רדסון – שחקנית, פילנתרופית
ו. סטיבן טמפל – נשיא Business Affairs Mgmt., Inc
אווה דוברני – יוצרת סרטים; נשיאת DVA Media & Marketing
ויקנג'לו בולוק – נשיא NAACP – בוורלי הילס/הוליווד
אסאנטה ברדפורד –Georgia Film, Music, & Digital Entertainment
זוכי פרס הסרט הטוב ביותר של האגודה

| שנה | זוכה | מועמדים אחרים |
| --- | --- | --- |
| 2003 | שר הטבעות: שיבת המלך |  עיר האלוהים  Dirty Pretty Things  למצוא את נמו  In America  הג'וב האיטלקי  הסמוראי האחרון  Lost in Translation  Mystic River  Tupac: Resurrection |
| 2004 | ריי |  הטייס  Baadasssss!  Brother to Brother  Collateral  Finding Neverland  מלון רואנדה  מיליון דולר בייבי  Sideways  Woman Thou Art Loosed |
| 2005 | Crash |  באטמן מתחיל  הר ברוקבק  קפוטה  הגנן המסור  Good Night, and Good Luck  Hustle & Flow  ארץ קרה  Syriana  Walk the Line |
| 2006 | נערות החלומות |  Akeelah and the Bee  Bobby  Catch a Fire  The Departed  השטן לובשת פראדה  Idlewild  Inside Man  המלך האחרון של סקוטלנד  The Pursuit of Happyness |
| 2007 | The Great Debaters |  American Gangster  Gone Baby Gone  ג'ונו  Michael Clayton  No Country for Old Men  Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street  Talk to Me  There Will Be Blood  Things We Lost in the Fire |
| 2008 | האביר האפל |  Cadillac Records  The Curious Case of Benjamin Button  Doubt  Iron Man  Milk  Miracle at St. Anna  The Secret Life of Bees  Seven Pounds  Slumdog Millionaire |
| 2009 | פרשס |  American Violet  Goodbye Solo  Good Hair  The Hurt Locker  Medicine for Melancholy  Michael Jackson's This Is It  The Princess and the Frog  Up  Up in the Air |
| 2010 | הרשת החברתית |  ברבור שחור  Blood Done Sign My Name  The Fighter  For Colored Girls  Frankie and Alice  Get Low  Inception  The King's Speech  Night Catches Us |
| 2011 | The Tree of Life |  A Better Life  The Descendants  Drive  העזרה  Moneyball  My Week with Marilyn  Pariah  Rampart  Shame |
| 2012 | Zero Dark Thirty |  Argo  Beasts of the Southern Wild  דג'נגו משוחרר  Les Misérables  חיי פיי  Lincoln  Middle of Nowhere  Moonrise Kingdom  Think Like a Man |
| 2013 | 12 שנים של עבדות |  42  American Hustle  Dallas Buyers Club  Fruitvale Station  Gravity  Lee Daniels' The Butler  Mandela: Long Walk to Freedom  Out of the Furnace  Saving Mr. Banks |
| 2014 | Selma |  The Imitation Game  Theory of Everything  Birdman  Belle  Top Five  Unbroken  Dear White People  Get On Up  Black or White |
| 2015 | Straight Outta Compton |  Creed  Mad Max: Fury Road  Beasts of No Nation  The Martian  3 1/2 Minutes and Dope  Chi-Raq  Carol  The Big Short  הנערה הדנית |
| 2016 | Moonlight |  Fences  Hidden Figures  Lion  La La Land  The Birth of a Nation  Loving  Manchester by the Sea  Hell or High Water  Queen of Katwe |
| 2017 | Get Out |  Three Billboards Outside Ebbing, Missouri  Coco  Girls Trip  Detroit  Call Me by Your Name  The Shape of Water  Gook  Crown Heights  Marshall |
הערות שוליים

↑  "African-American Film Critic Association". אורכב מ-המקור ב-2012-07-18. נבדק ב-2018-10-06.
↑  "African-American Film Critic Association". אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2018-10-06.
↑  Barboza (2009), p. 183
↑  "African-American Film Critic Association". אורכב מ-המקור ב-2012-07-17. נבדק ב-2018-10-06.
↑  Showbiz411 (אורכב 28.12.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Black Film Critics Circle".
↑  Ryzik, Melena (2010-01-08). "Dissension Splinters African-American Critics Group". The New York Times.
אדם כהן

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1972 (בן 52) מונטריאול, קנדה
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית, צרפתית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת, פסנתר, גיטרה, תוף 
 www.adamcohen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם כהן (באנגלית: Adam Cohen; נולד ב-18 בספטמבר 1972) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר קנדי ממוצא יהודי. בין האלבומים שהוציא, שלושה מהם באנגלית ואחד בצרפתית. מתגורר כיום בלוס אנג'לס. הוא חלק מהרכב פופ-רוק שנקרא Low Millions מקליפורניה.
כהן הוא בנו של לאונרד כהן, ונציג מטעם משפחת כהן המשמש כשגריר בכל הקשור להצגת עבודותיו של אביו בתערוכות אמנות (ציורים ורישומים). היה שותף להפקת אלבומו האחרון של אביו שיצא לאור לפני מותו ב־2016.
שנים מוקדמות

כהן נולד ב-18 בספטמבר 1972 במונטריאול, קנדה. לאחר פרידת הוריו בילה כהן שנים רבות מילדותו עם אימו האמריקאית סוזן אלרוד בפריז ובדרום צרפת. בנוסף, בילה כהן חלק מילדותו באי היווני הידרה, בגריניץ' וילג' ובלוס אנג'לס.
למרות המקומות הרבים בהם התגורר, מחשיב כהן את יוון כביתו. הוא לימד את עצמו לנגן בגיטרה, תופים ופסנתר עד גיל 12. הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק וניגן בלהקות בניו יורק סיטי. ב-1996 עבר ללוס אנג'לס במטרה לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו.
כהן חתום בקולומביה רקורדס, אותה חברת תקליטים בה חתום אביו.
קריירה

כהן הוחתם על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בשנת 1997. הוא השיג פרסום והצלחה בתור כותב שירים עבור אמנים אחרים.
הוא היה שותף לכתיבה של השיר Lullaby in Blue. בט מידלר הקליטה את השיר לאלבומה Bathhouse Betty ותיארה את השיר כאחד מהמועדפים עליה מהאלבום.
השיר Cry Ophelia מאלבום הבכורה שלו ב-1998 הפך ללהיט ברדיו הקנדי, אך האלבום ככלל לא זכה להצלחה רבה. כהן בחר להתמקד בחומרים בשפה הצרפתית והוחתם על ידי קפיטול רקורדס קנדה.
בהמשך נסע כהן לניו יורק, ושם לאחר 15 דקות של הופעה אקוסטית הוחתם על ידי מנהטן רקורדס. העסקה הובילה לפרויקט Low Millions. ההרכב הוציא שני להיטים שזכו להצלחה - Eleanor ו-Statue.
ב-2009 הקליט כהן גרסת כיסוי לשירו של אביו Take This Waltz.
בשנת 2014 יצא האלבום: We Go Home .
ב-22 בנובמבר 2019 יצא לאור האלבום Thanks for the Dance, עליו התחיל לעבוד יחד עם אביו, לפני מותו.
קריירה > הופעה בארץ

כהן הגיע לארץ להופעה בבארבי במסגרת סיבוב הופעות של אלבומו Like A Man.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

| שנה | אלבום |
| --- | --- |
1998: Adam Cohen
2004: Mélancolista
2012: Like a Man
2014: We Go Home
דיסקוגרפיה > ביחד עם Low Millions

Ex-Girlfriends, 2004, מנהטן רקורדס
הערות שוליים

↑  Kelly, Brendan (2004-05-26). "Adam Cohen following in famous father's footsteps". CanWest News Service. p. 1.
↑  BBC Radio 4, Midweek, 28 January 2015, interviewed by Libby Purves
↑  Newman, Melinda (1998-09-05). "Midler makes Warner Bros. debut with 'Bathhouse Betty'". Billboard 110 (36): 15–16.
↑  Holden, Stephen (1998-11-27). "New pop music for middle age". The New York Times. p. E1. Retrieved 2008-04-10.
↑  Hochman, Steve (2004-08-01). "Pop eye: Adam Cohen's 'divide and conquer' strategy". Los Angeles Times. p. E46.
↑  אילת יגיל, Ynet, אדם כהן בהופעה: יותר מדי כמו אבא, באתר ynet, 14 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14011779c (data)  GND: 135062837  ISNI: 0000 0000 7839 8902  LCCN: no99032283  MusicBrainz: 32812b1f-c62e-4625-be28-812c190e5219  NKC: osa2015855938  SUDOC: 083049819  VIAF: 106578083   WorldCat (עם VIAF): 106578083
אולג דוברודייב

אולג בוריסוביץ' דוברודייב (ברוסית: Оле́г Бори́сович Доброде́ев; נולד ב-28 באוקטובר 1959, מוסקבה) הוא עיתונאי ומנהל תקשורת רוסי, מנכ"ל החברה הרוסית הממשלתית לשידורי רדיו וטלוויזיה (VGTRK) מאז ינואר 2000.