stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנאלפביתיות

אנאלפביתיות היא אי ידיעת קרוא וכתוב. מצב זה נחשב להיעדר אוריינות.
אנאלפביתיות תפקודית היא מצב בו אדם רוכש מיומנויות ראשוניות כלשהן של קריאה וכתיבה, אך הן אינן מספיקות לצורך שימוש יעיל בחיי היום יום.
השלכות והשפעות תרבותיות

אנאלפביתיות נחשבת לצורת הבערות הקיצונית ביותר משום שחלק ניכר מהידע האנושי, בפרט בתקופה שקדמה ליצירת התקשורת האלקטרונית לסוגיה, מועבר בכתב.
עם זאת, המיומנויות האורייניות הדרושות לאדם על מנת להשתלב בחברה משתנות בהתאם לתרבות ולתקופה בה הוא חי. בהתאם לכך, אנשים רבים במדינות המתפתחות אינם רואים טעם בלימוד הקריאה, מכיוון שהם מסוגלים להתקיים בצורה מוצלחת מאוד גם בלי לדעת לקרוא.
אנשים אשר אינם יודעים קרוא וכתוב יכולים להסתייע בשרותיו של הלבלר, אשר לרוב ניתנים בעבור שכר כלשהו.
שכיחות האנאלפביתיות בעולם

תופעת האנאלפביתיות נפוצה יותר בארצות המתפתחות מאשר בארצות מפותחות. רבים מודאגים בעניין תופעת האנאלפביתיות באוכלוסיית העולם, למרות העובדה ששיעורי האנאלפביתיות ירדו באופן קבוע בעשורים האחרונים, במיוחד במדינות המתפתחות. בין המדינות המתפתחות נצפו הירידות המשמעותיות ביותר ברמת האנאלפביתיות בסין, בווייטנאם, בהודו, בקובה ובדרום אפריקה.
נתוני שנת 1998 מראים כי 16% מאוכלוסיית העולם, לפי הגדרת האו"ם, סובלת מאנאלפביתיות. בארצות הברית לבדה, כ־5% מהאוכלוסייה אנאלפביתית לפי הגדרת ממשלת ארצות הברית, לפי מפקד 1990. 7 מיליון מאזרחי בריטניה הם אנאלפביתים לפי הנתונים של הממשלה. במדינות ערביות, למעלה מ־25% מהגברים וכ־50% מהנשים היו אנאלפביתים בשנת 2000.
לפי אתר האו"ם, עומד שיעור האנאלפביתיות במדינת ישראל על 2.7% בקרב הגברים ו-6.6% בקרב הנשים.
על פי נתוני משרד החינוך, רמת האוריינות בישראל היא 97.6%, כלומר ש-2.4% מהישראלים לא יודעים לקרוא ולכתוב. ל-10% מהישראלים יש רק שמונה שנות לימוד ול-20% השכלה של פחות מעשר שנות לימוד - כלומר לחמישית מהישראלים אין השכלה תיכונית.
מדובר בעיקר במבוגרים, 10% מהאוכלוסייה המבוגרת בישראל, כשמספר האנאלפביתים הגברים נמוך יותר ממספר הנשים. הנתונים גבוהים יותר ממדינות אחרות בעולם המערבי, שם רמות האוריינות גבוהות יותר.
ראו גם

רשימת מדינות על-פי אחוזי אוריינות
השכלה
חוק לימוד חובה
לקריאה נוספת

מאיר בר-אילן, רישומה של אי ידיעת הקריאה על הילכות קריאת מגילה והלל,
(Proceedings of the American Academy for Jewish Research, 54 (1987, חלק עברי, עמ' 1–12
הערות שוליים

↑  אינדיקטורים על אנאלפביתיות, באתר United Nations Statistics Division, ‏2000–2004 (באנגלית)
1 2  דפנה ליאל, ‏כמה אנאלפביתים יש בישראל?, באתר ‏מאקו‏, 20 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX524910  BnF: cb11930885w (data)  GND: 4001863-5  LNB: 000321889 
ידיעת קרוא וכתוב בעולם
מרצדס-בנץ EQS

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מרצדס בנץ
 שנות ייצור:  2021–הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 סיווג:  מכונית מנהלים קומפקטית
 מרכב:  סדאן עם ארבע דלתות
 פלטפורמה:  מרצדס בנץ MEA
 אורך:  5,216 מ"מ
 רוחב:  1,926 מ"מ
 גובה:  1,512 מ"מ
 משקל:  2,480–2,585 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,210 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  EQS 450: מנוע חשמלי אחורי בהספק של 330 כוחות סוס EQS 580: מנוע חשמלי אחורי בהספק של 520 כוחות סוס
 מהירות מרבית:  210 קילומטרים לשעה
 תאוצה:  6.2 שניות או 4.3 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 90 קוט"ש או 108 קוט"ש
 טווח נסיעה:  562 קילומטרים או 770 קילומטרים
 קשר:  מרצדס-בנץ S-קלאס
מרצדס-בנץ EQS (באנגלית: Mercedes-Benz EQS) היא מכונית חשמלית במרכב סדאן בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי מרצדס בנץ משנת 2021. היא נחשפה ב-16 באפריל 2021, והגיעה לישראל ב-14 בנובמבר 2021. בשנת 2019 הציגה מרצדס דגם קונספט מקדים בשם מרצדס-בנץ ויז'ן EQS.
ה-EQS היא הרביעית במשפחת מרצדס-בנץ EQ.
מרצדס מתכננת נסיעה אוטונומית כמו שיש במרצדס-בנץ S-קלאס שה-EQS מבוססת עליו.
ב-19 באפריל 2022 חשפה מרצדס גרסת קרוסאובר ל-EQS הנקראת מרצדס-בנץ EQS SUV.
היא נבחרה למכונית החשמלית הבטוחה ביותר לשנת 2021 על ידי ארגון יורו NCAP לאחר שקיבלה ציון של 96% הגנה על נוסעים בוגרים, 91% על ילדים במושבי בטיחות ועל תפקוד כמעט משולם של מערכות הבטיחות המתקדמות הנבחנות במגוון תרחישים במקביל נבחרה גם למכונית הבטוחה ביותר בקטגוריית מכוניות המנהלים/יוקרה.
בשנת 2024 נחשף עדכון לספינת הדגל  והשינוי המהותי ביותר נוגע להגדלת קיבולת הסוללה ל-118 קוט"ש (כ-10 קוט"ש יותר) והוספת כ-80 ק"מ עם 822 ק"מ בין טעינות ל-EQS450. הגדלת טווח הנסיעה מגיע גם הודות לצריכת חשמל נמוכה יותר המושג בזכות מערכת בלימה רגנרטיבית בעוצמה גבוה יותר (עד 3 מטר לשנייה).
צפי ההגעה לישראל על פי מרצדס הוא בשנת 2025.
עיצוב

חיצונית הרכב מזכיר את המרצדס-בנץ S-קלאס בפנים העיצוב ממש מפואר מרצדס עיצבה אותו כנאה לרכב מנהלים, שלושה מסכי מגע במושבים האחוריים ומסך מגע אחד ענק הנמצא על כל אורך הדשבורד. צפויה גם אפשרות משנת 2022 ללא המסך מגע הענק.
מפרט > מנועים

ה-EQS כוללת שני סוגי מנועים עם שמות שונים.
EQS 450: הכולל סוללה בקיבולת 90 קילוואט שעה ומנוע חשמלי אחורי בהספק של 330 כוחות סוס. תאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.2 שניות ומהירות מרבית של 210 קילומטרים לשעה. טווח נסיעה חשמלי של 562 קילומטרים.
EQS 580: הכולל סוללה בקיבולת 108 קילוואט שעה ומנוע חשמלי אחורי בהספק של 520 כוחות סוס. תאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.3 שניות ומהירות מרבית של 210 קילומטרים לשעה. טווח נסיעה חשמלי של 770 קילומטרים.
מפרט > טעינה

מרצדס לא בחרה בסוללה במתח של 800 וואט שהייתה מאפשרת טעינה אולטרה מהירה 350 קילוואט כמו במקרה של פורשה טייקאן או קיה EV6, אך היא עדיין מציעה טעינה מהירה בהספק של עד 200 קילוואט, טעינה בהספק כזה מאפשרת להוסיף טווח של 300 קילומטרים בזמן של 15 דקות. הדגם מצויד במטען פנימי המאפשר טעינה ביתית או ציבורית (AC) בהספק של עד 11 קילוואט, רוכשים במדינות עם תשתית חשמל מתאימה יוכלו לשדרג למטען פנימי בהספק של 22 קילוואט שיקצר בכ-50 אחוז את זמן הטעינה הביתי, מדובר בהפרש של כ-5 שעות בין המטענים.
מפרט > בטיחות

למכונית כמה אפשרויות למערכות מתקדמות הכוללת: מערכת סיוע אוטונומי בחניה (חניה אוטונומית ללא נהג), החלפת נתיב אוטומטית, בקרת שיוט אדפטיבית, בלימת חירום אוטומטית, מערכת זיהוי תמרורים.
מרצדס-בנץ EQS AMG 53

בתערוכת הרכב הבינלאומית של גרמניה במינכן הציגה חטיבת AMG של מרצדס את גרסת הביצועים לגרסה הבסיסית, זו כוללת שני מנועים חשמליים המספקים יחד 650 כ"ס ומומנט מרבי של 96.8 קג"מ או עם חבילת "AMG דינמיק פלוס" המעלה את ההספק ל-751 כ"ס ואת המומנט המרבי ל-104 קג"מ, התאוצה אורכת 3.8 או 3.4 שניות והמהירות עומדת על 220 או 250 קמ"ש. הסוללה בקיבולת 107.8 קוט"ש המאפשרת טווח חשמלי של בין 526 ל-580 ק"מ.
גלריה

דגם הקונספט
מבט לצד
גרסת ה-AMG
הערות שוליים

↑  אוהד אסטון, מרצדס חשפה את ה-EQS החשמלית, באתר מגזין רכב חשמלי, ‏16 באפריל 2021
↑  מרצדס EQS החשמלית 2021 נחשפת - השנה בישראל, באתר קארטיוב, ‏16 באפריל 2021
↑  cartube, מרצדס EQS החשמלית 2022 בישראל - מחיר החל מ-890,000 שקל - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  S קלאס של העתיד: מרצדס EQS החשמלית, באתר קארטיוב, ‏10 בספטמבר 2019
↑  cartube, מרצדס EQS SUV החשמלי 2022 נחשף, באתר cartube
↑  cartube, Euro NCAP מציג את הרכבים הבטוחים ביותר לשנת 2021, באתר cartube
↑  מרצדס חושפת את תא הנוסעים של מרצדס EQS, באתר קארטיוב, ‏28 במרץ 2021
↑  מרצדס MBUX Hyperscreen - מסך מקצה לקצה ב-EQS החשמלית, באתר קארטיוב, ‏7 בינואר 2021
↑  זאק פאלמר, 2022 Mercedes-Benz EQS shows its standard interior without the giant Hyperscreen, באתר אוטובלוג, ‏29 במרץ 2021
↑  רונאן גלון, Mercedes-Benz announces the electric EQS will offer over 435 miles of range, באתר אוטובלוג, ‏20 ביולי 2020
↑  עד 770 קילומטר: מרצדס חושפת את המפרט הטכני של ה-EQS החשמלית, באתר קארטיוב, ‏03 באפריל 2021
↑  טווח נסיעה חשמלי של 700 קילומטר למרצדס EQS, באתר קארטיוב, ‏21 ביולי 2020
↑  cartube, גרסת ביצועים: 2022 מרצדס EQS 53 החשמלית - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  2022 Mercedes-AMG EQS Debuts, Delivers Up To 751 HP And 752 LB-FT, Motor1.com (באנגלית)
ריידר הסג'דל

אריק ריידר הסג'דל (באנגלית: Eric Ryder Hesjedal;‏ נולד ב-9 בדצמבר 1980) הוא לשעבר רוכב אופני כביש ואופני שטח קנדי. הוא מדליסט הכסף באליפות העולם עד גיל 19, באליפות העולם באופני הרים (קרוס קאנטרי) ב-1998 עד גיל 23 ב-2001, ובמקצה העלית ב-2003. למרות זאת, ההישג הזכור ביותר שלו הוא הניצחון שלו בג'ירו ד'איטליה 2012, בו רכב עבור קבוצת גרמין–סליפסטרים. עם ניצחונו הפך לקנדי הראשון שמנצח במרוץ ולקנדי הראשון שמנצח בגרנד טור.
קריירה > השנים הראשונות

הסג'דל נולד ב-9 בדצמבר 1980, בויקטוריה (קולומביה הבריטית).
הוא החל להתחרות כרוכב אופני הרים, הסג'דל זכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 19 בקרוס קאנטרי, ושיחזר את ההישג ב-2001 בקטגוריית עד גיל 23, וב-2003 בקטגוריית העלית.
בתחום אופני הכביש, הסג'דל החל לרכוב בשנת 2002 בקבוצת הפיתוח של רבובנק.
קריירה > קבוצת רשות הדואר האמריקאית (2004–2005)

הסג'דל הצטרף לקבוצה המקצוענית הראשונה שלו, קבוצת רשות הדואר האמריקאית, בשנת 2004.
ב-2005, הסג'דל ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כשנבחר לג'ירו ד'איטליה, אך נטש את המרוץ בקטע ה-13 ובעקבות כך פרש. הוא סיים במקום השלישי באליפות קנדה בנגד השעון, ובמקום הרביעי במרוץ הכביש.
קריירה > פונאק (2006)

ב-2006, רכב הסג'דל עבור קבוצת "פונאק הירינג סיסטמס". הוא סיים שני באליפות קנדה בנגד השעון וערך את הופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה, אך פרש מהמרוץ בקטע ה-17.
קריירה > הילת' נט–מקסיס (2007)

ב-2007, רכב הסג'דל עבור קבוצת הילת' נט–מקסיס וניצח את אליפות קנדה בנגד השעון, כשהוא מקדים את סווין טאפט ואת זאק בל.
קריירה > קבוצת סליפסטרים–צ'יפוטלי (2008–2015)

הסג'דל חתם בקבוצת קבוצת סליפסטרים צ'יפוטלי האמריקאית. הוא סיים במקום ה-10 במונטה פאשי ארויקה ונבחר לראשונה לטור דה פראנס, בו סיים במקום ה-46, כשהוא עוזר לכריסטיאן ואנדה ולדה לסיים חמישי. הסג'דל נבחר גם לסגל קנדה לאולימפיאדת בייג'ינג, הוא סיים במקום ה-56 במרוץ הכביש ובמקום ה-16 בנגד השעון.
ב-2009, פתח הסג'דל את העונה עם מקום 11 בטור דאון אנדר. הוא שיחזר את הישגו משנה שעברה וסיים 10 במונטה פאשי ארויקה. הסג'דל רשם את אחד מההישגים הבולטים הראשונים שלו במרוצי קטעים, כשסיים שמיני בטירנו - אדריאטיקו. הוא סיים 11 בלייז'–בסטון–לייז' ונבחר שוב לטור דה פראנס, הסג'דל סיים במקום ה-47, כשהוא מסייע לבראדלי ויגינס לסיים במקום השלישי. הוא סיים רביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן והשתתף שוב בוואלטה אספנייה, וגם רשם באותו מרוץ את הניצחון הראשון שלו בקטע בגרנד טור, כשניצח במרוץ את הקטע ה-16.
ב-2010 רשם הסג'דל התקדמות ואת העונה הטובה ביותר בקריירה שלו עד לשנה זו, הוא סיים חמישי במונטה פאשי ארויקה ושישי בוולטה אה קטלוניה. הוא סיים במקום ה-11 בוואלטה אל פאייס ואסקו. וגם רשם את ההישג הגדול הבולט שלו בקלאסיקות האביב, כשסיים שני במרוץ אמסטל גולד. 2 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח. הסג'דל המשיך בכושר הטוב בקלאסיקות, עם מקום 9 בלה פלש ואלון ומקום 12 בלייז'–בסטון–לייז'. הסג'דל השתתף גם בטור של קליפורניה, ניצח את הקטע ה-8 וסיים במקום ה-5 הכללי. בעקבות יכולותיו, הסג'דל נבחר לטור דה פראנס ושימש כרוכב הדירוג הכללי של קבוצתו, כשהוא מסיים במקום ה-5. תוצאותיו הטובות ביותר בקטעים, היו מקום 3 בקטע ה-17 ומקום 4 בקטע ה-3. הסג'דל סיים שישי בקלאסיקה סן סבסטיאן ובקופה אגוסטוני. בצמד המרוצים הקנדיים, גרנד פרי קוויבק וגרנד פרי מונטריאול, סיים הסג'דל רביעי בראשון ושלישי בשני.
את עונת 2011 פתח הסג'דל בספרד, הוא סיים שישי במרוץ טרופאו אינקה-אינקה ושביעי במרוץ טרופאו-דייה. הוא סיים שביעי במרוץ קריטריום אינטרנשיונל ורביעי בגראן פרמיו מיגל אינדוראין. הסג'דל סיים שביעי בוואלטה אל פאייס ואסקו ועשירי בטור של קליפורניה. בטור דה פראנס, סיים רק במקום ה-17, במקום השני מבין בני קבוצתו.
קריירה > קבוצת סליפסטרים–צ'יפוטלי (2008–2015) > הניצחון ההיסטורי בג'ירו ד'איטליה

הישגו הראשון של הסג'דל בעונת 2012 היה מקום תשיעי בלייז'–בסטון–לייז'. הוא זינק לג'ירו ד'איטליה ואחרי שלושת השלבים הראשונים התמקם הסג'דל במקום ה-20. 29 שניות אחרי טיילור פיני (אנ') שהוביל את המרוץ. בקטע הרביעי, קבוצתו של הסג'דל ניצחה את קטע נגד השעון הקבוצתי, בעקבות כך עלה למקום הרביעי הכללי. בקטע ה-7, שאותו ניצח פאולו טיראלונגו (אנ') סיים הסג'דל חמישי, בעקבות כך עלה למקום הראשון הכללי ולבש את החולצה הוורודה. הסג'דל איבד את ההובלה הכללית לז'ואקים רודריגז בקטע 10, שגם ניצח את השלב. בקטע 14 הסג'דל חזר להוביל, לאחר שרודריגז סיים בפער של 26 שניות ממנו. אך בקטע ה-15 היוצרות התהפכו שוב, שרודריגז סיים שני, בפער של 39 שניות לטובתו מהסג'דל שסיים במקום ה-12. רודריגז המשיך לשמור על ההובלה, אך בקטע 19 הסג'דל צמצם את הפער מרודריגז ל-17 שניות בלבד, כשהוא מסיים במקום השלישי בקטע והסג'דל במקום השני. בקטע ה-20, בו ניצח תומאס דה חנט, רודריגז סיים 4, 3:22 דקות אחרי דה חנט, הסג'דל סיים שישי, 3:36 אחרי דה חנט. בעקבות כך, הפער הכללי של הסג'דל מרודריגז גדל שוב, ל-31 שניות. הקטע ה-21 והאחרון היה נגד השעון, 28.2 ק"מ במילאנו. הסג'דל סיים במקום השישי, 1:09 ממרקו פינוטי (אנ') שניצח את הקטע. הסג'דל הגיע למהירות ממוצעת של 49.401 קמ"ש. אך רודריגז סיים במקום ה-26, 1:56 דקות מפינוטי המנצח, ובמהירות של 48.297 קמ"ש ובפער של 47 שניות מהסג'דל. בעקבות כך הסג'דל עבר להוביל את המרוץ וניצח את הג'ירו ד'איטליה, 16 שניות מז'ואקים רודריגז במקום השני ו-1:39 מתומאס דה חנט שסוגר את הפודיום במקום השלישי. עם ניצחונו הפך הסג'דל לרוכב הקנדי הראשון שמנצח את הג'ירו, ובכללי, הרוכב הקנדי הראשון שמנצח גרנד טור, הוא סיים שלישי בקטגוריית הספרינט ושמיני בקטגוריית מלך ההר.
בהמשך עונת 2012, הסג'דל השתתף גם בטור דה פראנס אך לא זינק לקטע השביעי ובכך פרש. הוא נבחר לסגל קנדה לאולימפיאדת לונדון וסיים במקום ה-63 במרוץ הכביש ובמקום ה-28 בנגד השעון. הסג'דל סיים שישי בג'ירו די לומברדיה.
ב-2013, הוא סיים שמיני בלייז'–בסטון–לייז', הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה אך פרש לפני הקטע ה-13. הוא נבחר גם לטור דה פראנס ולבסוף סיים במקום ה-70. בגרנד פרי מונטריאול, הסג'דל סיים שלישי. ב-2014, הוא סיים שישי בגראן פרמיו מיגל אינדוראין, לאחר הניצחון שנתיים קודם, הסג'דל סיים במקום התשיעי בג'ירו ד'איטליה, 13:35 דקות מנאירו קינטנה המנצח. כשההישג הגדול שלו במרוץ היה מקום 2 בקטע ה-16. הסג'דל השתתף גם בוואלטה אספנייה ורשם ניצחון שני בקטע במרוץ (קטע 14), לאחר הניצחון הראשון בקטע ב-2009.
בעונת 2015, הסג'דל סיים חמישי בג'ירו ד'איטליה, 9:52 דקות אחרי אלברטו קונטדור המנצח. הסג'דל סיים שני קטעים במקום השני. הוא השתתף בטור דה פראנס, הוא סיים במקום ה-40 הכללי, והתוצאה הטובה ביותר שלו בקטע, הייתה בקטע ה-20, כשסיים שלישי.
קריירה > טרק-סגפרדו (2016)

הקבוצה האחרונה בקריירה שלו הייתה טרק-סגפרדו, הוא לא רשם במדיה הישגים בולטים ופרש בתום העונה, כשהוא בן 36.
פרשיות סמים

בעקבות קטע בספר של מיכאל רסמוסן, הודה הסג'דל בשימוש בחומרי אמרוץ בשלב החובבני בקריירה שלו ותיאר זאת כחלק האפל בקריירה שלו.
הערות שוליים

↑  Ryder Hesjedal - 2008 Season, ProCyclingStats.com
↑  במקור לאנס ארמסטרונג סיים שלישי, אך תוצאה זאת היא אחת מאלו שנשללו ממנו
↑  במקור סיים הסג'דל שביעי, אך לאחר פסילת אלברטו קונטדור ודניס מנצ'וב, הוקפץ שני מקומות
↑  Giro d'italia 2012 - Stage 21, ProCyclingStats.com
↑  Hesjedal makes history with Giro win, VeloNews.com
↑  Report: Rasmussen claims he taught Hesjedal how to take EPO, cyclingnews.com
הסג'דל במהלך טור דה פראנס 2011
הסג'דל עם גביע הג'ירו, לאחר הניצחון במהדורה של 2012
הסג'דל במהלך טור דה פראנס 2015
מרדכי אליפנט

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1930 ד' בתמוז ה'תר"צ ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בנובמבר 2009 (בגיל 79) כ"א בחשוון ה'תש"ע ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת לייקווד 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 בנובמבר 2009 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 רבותיו:  הרב אהרן קוטלר   הרב אריה לייב מאלין   הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק
 חיבוריו:  זהב מרדכי
 
הרב מרדכי אליפנט (ד' בתמוז ה'תר"צ, 30 ביוני 1930 - כ"א בחשון תש"ע, 8 בנובמבר 2009) היה מייסד וראש ישיבת איתרי ומקים מוסדות תורה וחינוך בישראל ובחוץ לארץ.
שנותיו הראשונות ועלייתו לישראל

נולד בשנת 1930 בעיר ניו יורק למאיר וחיה מאטיל אליפנט, יהודים שמוצאם מהונגריה. בילדותו למד תורה בישיבה לצעירים שעל יד ישיבת תורה ודעת, ובנוסף למד לימודים כלליים בבית הספר בשכונתו. לאחר פגישה עם רבו לעתיד, הרב אריה לייב מאלין, החליט להקדיש את עצמו ללימודים תורניים בלבד, ועבר ללמוד בישיבת לייקווד, בראשותו של הרב אהרן קוטלר. היה חבר חדר של הרב שלמה קרליבך.לפני לייקווד הוא למד בישיבת נר ישראל בבולטימור. בשנת 1951 נישא לבלה גולדה הרמן, נכדתו של הרב יעקב יוסף הרמן. לאחר נישואיו למד מספר שנים בכולל בית התלמוד בראשותו של הרב מאלין. באותן שנים למד עם הרב מאלין בחברותא והפך לאחד מתלמידיו המובהקים.
בשנת 1956 עלה לישראל והתגורר תקופה קצרה בבני ברק, שם התקרב לרבנים יחזקאל לוינשטיין ואלעזר מנחם מן שך. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים על מנת להגשים את המטרה העיקרית שלשמה עלה ארצה, להסתופף בצלו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, אצלו למד עד לפטירתו בשנת תש"ך (1959).
הקמת המוסדות

בתחילת שנות השישים הקים הרב אליפנט כולל ללימוד תורה בישיבת קמניץ בירושלים, שבו עסקו בעיקר בסדר קדשים. הכולל פעל מספר שנים והלימוד בו התקיים לאורך רוב שעות היממה. לאחר מכן הקים את ישיבת "איתרי", ראשי תיבות באנגלית של Israel Torah Research Institute, "המכון הישראלי לחקר התורה". בתחילת דרכה שכנה הישיבה בשכונת רוממה בירושלים, ותלמידיה הגיעו בחלקם מחו"ל. עוד הקים הרב אליפנט בתקופה זו מפעל לתרגום כתביו הרפואיים של הרמב"ם לאנגלית.
באמצע שנות ה-60 יזם הרב אליפנט הקמת שכונה עבור עולים מארצות הברית בשם קריית איתרי, ליד קריית מטרסדורף. קבוצה ראשונה של עולים הגיעה בשנת 1968 והשתכנה באופן זמני באוריינט האוס. לאחר מכן השיג הרב אליפנט, תוך שימוש בקשריו עם שר הביטחון דאז משה דיין ועם ראש עיריית ירושלים טדי קולק, שטח אדמה נרחב בדרום מזרח העיר ליד הכפר בית צפפה, שבו שכן עד לפני המלחמה בית חולים בריטי, שם השתכנו העולים, משפחות וצעירים רווקים, עד המעבר לקריית איתרי. המקום שימש לעולים כמרכז קליטה וכמקום לימודים. מתחילת שנות ה-70 פועל המקום כישיבה.
בשנות השבעים הביא הרב אליפנט לכהן תחתיו כמה רבנים כראשי ישיבה, בהם הרב שמואל אוירבך והרב שלמה פישר, שמונה על ידו בתש"ס כראש ישיבה לצדו. בשיאה מנתה הישיבה מאות תלמידים. הרב אליפנט הקים מוסדות תורניים נוספים – ישיבת "איתרי" חדרה, ישיבה לצעירים "איתרי" ירושלים, רשת תלמודי תורה "איתרי" בירושלים (בשכונות רוממה, רמות והר-נוף), מכון ללימודים תורניים לסטודנטים אמריקאיים ע"ש דויד שפל ("ישיבת דרכי נועם") בשכונת בית הכרם ומכללה מקבילה לנשים ע"ש פלה שפל ("מדרשת רחל וחיה"), ישיבת "נווה יהושע" לצעירים אמריקאיים על יד המושב בית יהושע, ישיבות לבני עדות המזרח בשכונת בקעה בירושלים, בבית שמש ובנתניה, ישיבות לבעלי תשובה מקרב עולי ברית המועצות, ישיבת "שער התורה" ברובע קווינס שבניו יורק ועוד. בנוסף הקים גני ילדים, מרכז קהילתי לנוער בעיר יפו ומבני מגורים במחירים מוזלים, וייסד קרנות לצורך הלוואה ללא ריבית. חלק מהמוסדות שהקים נעשו עם הזמן למוסדות עצמאיים.
בסוף שנת 1979 נכנסו מוסדות איתרי לקשיים כלכליים ובתחילת 1980 קיבלו סיוע מיוחד מהמדינה.
בשנת תשמ"ה 1985 ביקש הרב אליפנט למנות את הרב אלעזר מנחם מן שך כראש מוסדות איתרי ולמסור לידיו את בעלותו הרוחנית עליהם, אולם לבסוף לא יצא הדבר לפועל.
בעשור האחרון לחייו סבל מבעיות בריאותיות שהביאו בהדרגה לצמצום פעילויותיו. בכ"א בחשוון תש"ע, (8 בנובמבר 2009), נפטר בבית החולים שערי צדק בירושלים, ונטמן בבית הקברות בהר המנוחות.
לאחר פטירתו שונה שמה של ישיבת איתרי ונקראה על שמו "ישיבת זהב מרדכי - איתרי".
הקמת המוסדות > עם מנהיגים ואישי ציבור

הרב אליפנט נודע בשנות ה-70 כמקורב לראשי השלטון בישראל. הוא הרבה לעשות שימוש בקשרים שהיו לו עם אישי ציבור, בהם דוד בן-גוריון, משה דיין, פנחס ספיר, יצחק רבין ועזר ויצמן. על אישי הציבור מארצות הברית שהכיר נמנים הארי טרומן, ג'רלד פורד וסגן הנשיא יוברט האמפרי. כמו כן נפגש עם הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' בוש האב, עם ראשי ממשלת דרום אפריקה, עם מנהיג לוב מועמר קדאפי ועם האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
במסגרת יחסים אלו שימש הרב אליפנט פעמים רבות כמתווך במגעים דיפלומטיים, וכן בעסקאות שונות מהן הרוויח הון רב אותו העביר לבעלות העמותות והמוסדות שהקים.
דרכו בלימוד התורה וספריו

סגנון לימודו היה בשיטת בריסק, כפי שקיבלה מהרב מאלין, תלמידו של הרב מבריסק באירופה לפני מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן מהרב מבריסק עצמו.
נודע כבקי בסוגיות סדר קדשים, והרב שלמה פישר הספידו בלווייתו ובהזדמנויות נוספות כבקי הגדול ביותר בדורנו בסדר זה. רבים מחידושיו הופיעו בכרכי הספר "זהב מרדכי", היוצא לאור על ידי "התאחדות תלמידי ישיבת תפארת אברהם איתרי".
הערות שוליים

↑  forum.otzar.org/viewtopic.php?t=46170&start=40
↑  מזכר של הפרויקט
↑  יחיאל לימור, התכניות להקים קרייה לעולים בבירה עולות באבק בגלל מחצבה סמוכה, מעריב, 2 באפריל 1967. רפאל אלדור, אלפי עולים דתיים מארה"ב יבואו להתיישב בקריות הדתיות, מעריב, 7 בספטמבר 1969
↑  דב גולדשטיין, הרב אליפנט והעולים שלו, מעריב, 30 באוגוסט 1968
↑  יחיאל לימור, חגיגת שמחת בית השואבה, מעריב, 9 באוקטובר 1968
↑  עולים מארה"ב מצטרפים להתנחלות בבית צפפה, מעריב, 18 ביולי 1969
↑  דו"ח של ביקור נציג ארגון הג'וינט בישיבה, 28 בספטמבר 1971
↑  darchenoam.org
↑  הרב יעקב ישראל קניבסקי, המלצה לטובת ישיבת איתרי, בתוך: ישורון, חלק יז - ניסן תשסו, עמ' תט, באתר היברובוקס
↑  מענק בסך 18 מליון ל"י לישיבות איתרי, דבר, 3 בינואר 1980
↑  נחום ברנע, הפחד מהג"א, דבר, 11 במאי 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291100605171  ISNI: 0000 0000 9353 7552  LCCN: n2010056637  VIAF: 137448216   WorldCat (עם VIAF): 137448216 
הרב מרדכי אליפנט עם הרב שך
ישיבת איתרי, ירושלים
הרב מרדכי אליפנט עם דוד בן-גוריון
הרב אליפנט עם רונלד רייגן
העיר השטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ז'ול ורן 
 איורים:  ג'ול פרט 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1871 
 סדרה
 ספר קודם:  גיבורי הירח 
 הספר הבא:  הרפתקאות שלושה רוסים ושלושה אנגלים באפריקה החמה 
 
העיר השטה (בצרפתית: Une ville flottante) הוא רומן הרפתקאות פרי עטו של הסופר הצרפתי ז'ול ורן שפורסם לראשונה בשנת 1871 בצרפת. בעת פרסומו, הרומן נהנה מרמה דומה של פופולריות לספר מסביב לעולם בשמונים יום. המהדורות הראשונות שיצאו באנגליה ובארצות הברית הופיעו בשנת 1874. המאייר הצרפתי ז'ול פראט סיפק את האיורים המקוריים לספר.
הספר מספר על אשה החוצה את האוקיינוס בכלי־שיט ענקי, המצויד בכל שכלולי הטכניקה והטכנולוגיה.
הלל צור

הלל צור
הלל צור (12 בדצמבר 1909 – 15 ביולי 1984) היה פעיל ציוני בולט בתנועה הרוויזיוניסטית, בבית"ר ובארגון האצ"ל. מורה ומחנך ובעל תפקידים בכירים בעיריית נתניה.
קורות חיים > בלטביה

צור נולד בריגה, בירת לטביה, ב-1909, בן שלישי (מתוך ארבעה) ליעקב שטיין ורחל (לבית חייט). מוצאה של משפחת אביו היה בעיר וילנה. משפחת כוהנים, שהשתייכה לזרם "המתנגדים". יעקב שטיין, האב היגר לריגה, שם נשא לאישה את רחל חייט, האם בשנת 1905. יעקב, שהיה מורה לעברית, נפטר בגיל צעיר (1921), כאשר הלל היה בן אחת עשרה. האם, רחל הקימה עסק עצמאי ונשאה בעצמה בעול הפרנסה וגידול הבנים, אשר התחנכו במסגרת בית הספר הגרמני היוקרתי בריגה.
כאשר היה הלל שטיין בן 14 הוקמה בריגה תנועת הנוער הציונית החדשה בית"ר, בראשותו של זאב ז'בוטינסקי. הוא הצטרף לתנועה ועבר ללמוד בגימנסיון העברי.
קורות חיים > בארץ ישראל

בגיל 18 עלה לבדו לארץ ישראל (ינואר 1928), כדי ללמוד חקלאות בבית הספר "מקוה ישראל", שם בלט כתלמיד וכמנהיג והתקבל לשורות "ההגנה". הלל שטיין שינה את שמו מ-שטיין ל-צור, עם סיום לימודיו במקווה ישראל (ספטמבר 1930). אז גם הצטרף לקבוצה של בית"רים עולים מלאטביה, שנקראה "מנורה". חברי הקבוצה עסקו בעבודה חקלאית ותכננו להקים התיישבות משלהם. הוא עבד כפועל חקלאי ביישוב עטרות, מצפון לירושלים, ואחר כך במושב העובדים נהלל שבעמק יזרעאל. בנהלל הוא הכיר את שולמית סלוצקי, בת לנח ולרחל סלוצקי, מאנשי העלייה השנייה, שנולדה בקואופרציה במרחביה (1914) וגדלה בנהלל. הם נישאו בינואר 1934 ונולדו להם ארבעה ילדים, הבכור יעקב צור (1936).
הלל צור סייע להקמת פלוגות הגיוס של בית"ר, כמפקד הפלוגה בחדרה ויותר מאוחר בפלוגת רמת טיומקין. היה חבר בגרעין המקורי של אנשי בית"ר, שיזמו את הקמת המושב הרוויזיוניסטי הראשון, רמת-טיומקין (ינואר 1933), ליד המושבה נתניה.
ב-1934 יצא לשליחות בליטא, מטעם בית"ר, הקים בית ספר למדריכים וניהל קורסים לנוער המקומי. אשתו שולמית יצאה איתו וסייעה לו במשימה זו, כמו בכל פעילותו הלאומית, לאורך כל הדרך.
עם שובו ארצה ב-1935 מונה לעמוד בראש מפקדת הגיוס הארצית של בית"ר וניהל ועיצב את פלוגות הגיוס בכל הארץ.
כאשר הוקם הארגון המחתרתי אצ"ל (1932), היה מראשוני אנשיו. כשפרצו ה"מאורעות" (1936) פעל עם נשק ביד מול הפורעים הערבים בגבול יפו-תל אביב. באותה עת נולד בנו הבכור.
באותם ימים מימש את חלומו והקים את ביתו (צריף עץ) ומשק חקלאי במושב רמת טיומקין, וגם התנדב לשורות הנוטרים ("גפירים") ועבר הכשרה צבאית, כולל קורס מפקדים, על ידי הצבא הבריטי. ב-1939 נקרא שוב לשליחות של האצ"ל ובית"ר, ויצא לפולין, במטרה להקנות לנוער היהודי הלאומי הכשרה צבאית ומנהיגותית לקראת עלייה ארצה. כשפרצה המלחמה באירופה (ספטמבר 1939) נחלץ מפולין ברוב תושייה. הוא, רעייתו ושני הבנים (הבן השני נולד אז, בריגה) הצליחו לחזור ארצה במסע הרפתקני דרך ברית המועצות.
בהמשך מילא תפקידים חשובים בתנועה הלאומית ובאצ"ל והיה פעיל בקליטת העולים הבלתי לגאליים, שהגיעו בספינות מעפילים קטנות לחופי נתניה (עליית "אף-על-פי"). בעקבות פעילותו הפוליטית והמחתרתית נעצר פעמים רבות על ידי שלטונות המנדט הבריטי. לראשונה נעצר עוד בשנת 1933 בהפגנות של "ברית הבריונים" נגד השלטון הבריטי ונגד עליית הנאצים בגרמניה. כשחזר לארץ מפולין בסוף 1939 נעצר שוב ונכלא במחנה המעצר מזרעה ליד עכו. כשהאצ"ל הודיע על "שביתת נשק" במאבק נגד הבריטים, בגלל המלחמה באירופה, הוא שוחרר, אך נעצר שוב בשנת 1944 כאשר מפקד האצ"ל מנחם בגין הכריז על חידוש המרד. הוא הוחזק במחנה המעצר בלטרון ומשם הוגלה (באוקטובר 1944) לאפריקה, למעצר באריתריאה ואחר כך בסודאן. שוחרר ב-1945 ונעצר שוב ב-1947 אחרי פרשת תליית הסרג'נטים הבריטים בנתניה. גם כשקמה מדינת ישראל במאי 1948 וכלל העצורים והאסירים היהודים שוחררו, הצבא הבריטי המשיך לכלוא את צור בבסיס צבאי בבת גלים, ליד נמל חיפה, עד שאחרון החיילים הבריטים עזב את הארץ (29 ביוני 1948).