גאבור באטורי
שלטונו > קרבות בטרנסילבניה

משלא היה מסוגל לשלם את שכר ההיידוקים, שלח אותם באטורי לעיר בראשוב, אותה תכנן לכבוש. אחרי שאנדראש נאג' נכשל בכיבוש העיר, אולי מפני שקיבל שוחד על מנת לסגת, הטיל באטורי בעצמו מצור על בראשוב בחודש יוני. ראשי העיר סירבו לפתוח שעריה בפניו ואיימו להדוף אותו בכוח.
הסקסונים ומנהיגם, ראש העיר מיכאל וייס, יצרו קשר עם בן בריתם, ראדו שרבאן, ששב למלוך בוולאכיה ויצא אחר כך לעזרתם למלחמה בתוך טרנסילבניה. ב-10 ביולי 1611 התעמת גאבור באטורי בקרב עם ראדו שרבאן שהגיע מכיוון מולדובה עם לוחמיו ועם פרשים פולנים וספג אבדות קשות בכפר פטרסבורג (בימינו סנפטרו, Sânpetru על ידי בראשוב). עומר פאשה, שהיה אמור להביא את באטורי קשור אל השער העליון, שחרר אותו בסופו של דבר לפני שחצה את הדנובה. בחזרה לסיביו נקט באטורי באמצעי נקמה נגד אוכלוסייתה הסקסונית.
שהותו בעיר למשך שנתיים ואכזריותו הפכה אותו לדמות השנואה ביותר בתולדות העיר הזאת. השליט טרור נגד תושביה, האשים את פרנסי העיר בבגידה והטיל על התושבים קנס בשווי 50,000 גולדן, הפקיע את נשקם, הרשה לחייליו לבצע מעשי שוד. אנשיו זרעו הרס בבית העירייה וזרקו את ראש העיר לבית הכלא. רבים מתושבי סיביו גורשו. בשנת 1611 דרש באטורי מתושבי העיר עוד 100,000 גולדן.
אצילים מהונגריה העילית ובראשם ז'יגמונד פורגאץ', הקפטן של קושיצה, הגיעו לאזור והטילו מצור על באטורי בסיביו. אז הוא פנה לעזרת הטורקים. בספטמבר 1611 נענו הפאשות מהונגריה לקריאתו וחדרו שוב לארץ. הם הכריחו את פורגאץ' ואת ראדו שרבאן לסגת.
באטורי, שהתחיל לייאש את הסולטאן עם מהלכיו השאפתניים, כינס בהמשך את הדיאטה הטרנסילבנית והציע להפסיק את קשר החסות עם העות'מאנים ולחזק את הקשר עם "ממלכת הונגריה" שבשליטה הבסבורגית. האספה דחתה את מדיניות הזיג-זג הזאת, במיוחד כשנודע כי הווזיר הגדול החדש, נסוח פאשה, התנגד בתוקף לשלום עם "הונגריה המלכותית". בנובמבר 1611 חתם גאבור באטורי בקושיצה (קאשה) על הסכם עם האוסטרים ("הונגריה המלכותית"). בתגובה החל הסולטאן לשקול את הפיכתה של טרנסילבניה לפשליק.
בו זמנית שלח באטורי את אנדראש גיצי לקונסטנטינופול (קונסטנטיניה) כדי להודות לסולטאן על הסיוע, אבל בדרך הצטרף גיצי לנציגי האופוזיציה בבראשוב. בקיץ 1612 הוא נסע כשגריר מטעם "האוניו טריו נטיונום" - "שלוש האומות" של טרנסילבניה - על מנת לבקש מהסולטאן להדיח את הנסיך הרודן. על אף שקושטא נמצאה אז בתקופה קשה, בגלל מות הווזיר הגדול קויוג'ו מוראד פאשה, הבטיחו העות'מאנים סיוע צבאי לאופוזיציה הטרנסילבנית והחליטו למנות את גיצי לשליט טרנסילבניה במקום גאבור באטורי. בתמורה התחייב גיצי להחזיר לטורקים את המצודות ליפובה (ליפה) ואינאו (ינה) ולשלם להם מיסים מופלגים. בנוסף נאלץ להשאיר אצלם את אחיו כבן ערובה. ביוני 1612 חזר גיצי לטרנסילבניה ועודד את רוחם של המתנגדים. כמה מהם, בתוכם גאבור בתלן, נמלטו בספטמבר 1612 לתחום האימפריה העות'מאנית.
לוחמיו של גאבור באטורי הביסו את כוחות ההתנגדות של הסקסונים מקרונשטאט (בראשוב) ושל בני בריתם הוולאכים בקרב מריינבורג (ברומנית - פלדיוארה) ב-16 באוקטובר 1612. ראש העיר בראשוב, מיכאל וייס, נתפס על ידי היידוקים בשרותו של באטורי ונהרג. ראשו הערוף הובא אל באטורי בסיביו כעדות על הניצחון. בקרב נהרגו בין השאר 39 תלמידים של הגימנסיה הלותרנית של הונטרוס בבראשוב.
עם חיזוק מעמדו, כינס שוב באטורי את הדיאטה בחודש נובמבר 1612. הפעם אישרה הדיאטה לנהל משא ומתן גם עם ההבסבורגים וגם עם העות'מאנים, בחרה בשגרירים והגלתה את מנהיגי המתנגדים.
המשא ומתן בווינה ובפרסבורג הסתיים באפריל 1613 עם חתימת הסכם לפיו הבטיח הנסיך באטורי להוציא לחלוטין את טרנסילבניה מתחום ההשפעה העות'מאנית. המשא ומתן עם הטורקים שנוהל על ידי בתלן התעכב. דרישותיו כלפי שער העליון נראו מופרכות: לא רק שדרש בחזרה את השליטה בליפובה ובאינאו, אלא ביקש את הזכות להתערב בנסיכויות השכנות ואת מחצית ההכנסות של שתי המדינות הרומניות.