stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רג'פ טאיפ ארדואן
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה כראש ממשלה (2003–2007) > מדיניות פנים והסדרים

ארדואן פעל לקדם הסדר מדיני במשבר בן עשרות השנים בין טורקיה לבדלנים הכורדים. התקוממות עממית של כורדים שדורשים את עצמאותם בחבל כורדיסטן הטורקית הובילו להקמת מיליציות בעלות מאפיינים של ארגוני טרור כגון מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK). ממשלת ארדואן הראשונה הצליחה להגיע להסדר מדיני חלקי עם המיליציות לפיו הממשלה התירה חינוך בשפה הכורדית בבתי ספר, ורשת השידור הלאומית החלה לשדר ערוץ כורדי ממלכתי: KurdTV.
ארדואן וממשלתו גם קידמו מגעים להסדר היחסים עם ארמניה, ולתקופה מסוימת נדמה היה כי טורקיה פועלת לקראת הכרה ברצח העם הארמני. בסופו של יום, הצבא, שעדיין אחז בסמכות של מעורבות חלקית בתוך הפוליטיקה, מנע מהלך שכזה. הממשלה הטורקית ביטלה את דרישות הוויזה לאזרחים ארמנים המעוניינים לנסוע לטורקיה. מהלך זה פתח את הדרך לאזרחים ארמנים להיכנס לשוק העבודה הבלתי פורמלי בטורקיה, במיוחד במשק העבודות הביתיות. ממשלת טורקיה הבליגה מספר שנים על ההסדר הזה ובשנת 2014 אימצה חקיקה המאפשרת לעובדים חסרי תעודות להסדיר את מעמדם בתוך טורקיה. המגעים והפעולות להסדר בתחום הארמני ובתחום הכורדי היו חלק מקידום מצע של קבלת התרבויות השונות שבתוך טורקיה, מצע שארדואן קידם בשנים הראשונות להנהגתו. ארדואן אף השתמש בדמותו האישית לקידום המצע, מתוקף היותו בן לאם ממוצא קווקזי שברחה לטורקיה בעקבות מלחמות בקווקז ומתוקף היותו נשוי לאישה ממוצא ערבי.
בבחינת מדיניות הפנים, ארדואן קידם חקיקות שונות שהיו ליברליות בהרבה מאלו שביצעו קודמיו בממשלות החילוניות והליברליות. ב-2005 לדוגמה, הוא קידם חוק שנתן לגליזציה לקיום מצעדי גאווה בטורקיה, מהלך יוצא דופן.
בתחילת 2007 נרצח העיתונאי הטורקי-ארמני הנודע הראנט דינק, שתמך בשיתוף הפעולה בין טורקיה לארמניה וקרא להכרה תרבותית וגישור מעל פשעי רצח העם הארמני. בהלווייתו יצאו 200,000 אבלים לצעדה במחאה על ההתנקשות בקריאות "כולנו ארמנים" ו"כולנו הראנט דינק" בכורדית, טורקית וארמנית. הביקורת על סעיף 301 (בו נאסרת השמצת המדינה, מוסדותיה ואנשיה; חקיקה שהועתקה מילה במילה מאיטליה הפשיסטית) גברה לאחר הירצחו, דבר שהוביל להצעה פרלמנטרית שדרשה את ביטול הסעיף.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כראש ממשלה (2007–2011) > פער כלכלי ושחיקה

בבחירות 2007 ניצחה מפלגתו של ארדואן את האופוזיציה המפולגת עם 16,327,291 קולות (46.58%). מפלגות האופוזיציה הגדולות שהתמודדו מול מפלגת הצדק והפיתוח היו מפלגת העם הרפובליקאית הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת התנועה הלאומית - מפלגה לאומנית קיצונית גזענית וחילונית בעלת מאפיינים פשיסטים. בבחירות ירדה מפלגת הצדק והפיתוח ב-22 מושבים באספה הלאומית הגדולה אך נשארה בעלת רוב מוחלט עם 341 מושבים וארדואן התמנה לקדנציה שנייה בראשות הממשלה. באותה השנה קידמה מפלגת הצד והפיתוח של עבדוללה גול בתור המועמד מטעמה לתפקיד הייצוגי והסמלי בעיקרו של נשיא טורקיה. לאחר התמודדות מול מועמד מפלגת התנועה הלאומית, גול נבחר לנשיא בהצבעה של האספה הלאומית הגדולה.
לאורך שנות שלטונו בטורקיה, ארדואן הוביל להחמרה של האי-שוויון הכלכלי. ב-2002 העשירון העליון במדינה החזיק ב-67% מכל האוצר הלאומי, בעוד לשם השוואה ב-2020 עלה אחוז זה ל-81%. במקביל, שאר 90% מתושבי המדינה מחזיקים ב-19% מכלל האוצר הלאומי. בעשור הראשון להנהגתו של ארדואן על טורקיה, בין 2002 ל-2012, ידעה המדינה פריחה כלכלית יוצאת דופן, אך בפועל עיקר העלייה באוצר הלאומי הגיעה לידיים מועטות, בעוד עשירון עליון של מקורבים לממשל הפך לעשיר יותר ויותר. ארדואן קידם תשתיות לאומיות רבות, ממרכזי קניות ועד לגשרים רחבי היקף מעל הבוספורוס. את המענק לבניית אותן תשתיות הממשלה הטורקית בראשותו לרוב נתנה לחברות שבראשם עמדו מקורבים לשורות מפלגת הצדק והפיתוח. כך קרה, שמתוך העשירון העליון, היו אלו בנקאים ומנהלי חברות בנייה ונדל"ן שזכו בפלך ההכנסות הגבוהה ביותר. עוד ב-2007 נערכו סדרת חקירות משפטיות רחבות מטעם הממשלה של קצינים בשורות הצבא ועיתונאים. בעוד קצינים רבים שהיו מעורבים בהפיכות הורשעו בפגיעה בדמוקרטיה, הורשעו לצידם גם מספר רב של עיתונאים באשמת תאוריות קשר או קנוניות, עיקרם עיתונאים שבאופן סדרתי הפיצו תוכן נגד התנהלותו של ארדואן ונגד ממשלו.
עוד ב-2007 חלה עלייה בהתנהלות הסמכותנית של ממשלת ארדואן, עם ניצול סמכויות להשתקת פעילי אופוזיציה, הטלת צנזורה על התקשורת ועוד. בנוסף, החלה פנייה לעבר עמדה אסלאמיסטית קיצונית יותר מצידו. לדוגמה הוטל מס 300% על צריכת משקאות חריפים, בנאומים פומביים שלו הוסדרה הפרדה מגדרית ועלו הצעות לחדש את ההוצאה להורג בקוד העונשין המשפטי, כפי שהחוק קיים בחוקי השריעה.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כראש ממשלה (2007–2011) > מדיניות חוץ

ב-2010, נפגש עם נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה פעמיים, אחת בביקור שלו בברזיל ושנית בביקור של לולה בטורקיה. שתי המדינות פעלו לקדם את היחסים ביניהן ודרך כך ארדואן ניסה לשתף פעולה עם לולה בכדי שזה יעזור לו לקדם את יחסי ארצו עם איראן. על אף היחסים הרעועים, ארדואן פעל בניסיון לקדם את יחסי איראן–טורקיה. במאי 2010, ארדואן ערך ביקור לא מתוכנן בטהראן, בתיאום עם לולה, כדי להסכים למיקור חוץ של העשרת האורניום האיראני לארצו כדי למנוע סנקציות נוספות על איראן. אחרי לחץ גובר של בריטניה וארצות הברית לתמוך בסנקציות נגד איראן, אמר ארדואן: "למעשה, אין כיום נשק גרעיני באיראן, אבל לישראל, שגם היא ממוקמת באזורנו, יש נשק גרעיני. טורקיה היא אותו מרחק משתיהן. מה אמרה הקהילה הבינלאומית נגד ישראל עד כה? זה עליונות החוק או חוק הממונים?". ארדואן הוביל קו מדיניות אנטי-ישראלי שהחריף לאורך כהונתו והוביל אף לקיפאון ביחסי טורקיה–ישראל לאחר שהגיע לשיאו ב-2010 במשט לעזה (ראו בפרק יחסו לישראל).
עם בחירתו של ברק אובמה לנשיא ארצות הברית, הוא קיים ביקור ממלכתי בטורקיה שהיה למסעו הראשון מעבר לאוקיינוס האטלנטי מאז בחירתו לנשיא. ארדואן גם פעל לחזק את יחסי ארצו עם פקיסטן ועם קטר, כאשר דרך השפעה על השנייה טורקיה יכולה להשיג ראש חץ למפרץ הפרסי.
ביוגרפיה > קדנציה שלישית כראש ממשלה (2011–2014)

ביוני 2011 זכתה מפלגתו בכ-50% מהמושבים באספה הלאומית הגדולה וארדואן התמנה לכהונה שלישית בראשות הממשלה.
ביוגרפיה > קדנציה שלישית כראש ממשלה (2011–2014) > האביב הערבי

המדיניות הטורקית של התערבות בממשלות וגופים פוליטיים שונים בעולם הערבי השפיעה על התנהלות הפוליטיקה של המזרח התיכון. מדינאים טורקים הצהירו בהזדמנויות שונות ששינוי בעולם הערבי הוא בלתי נמנע וחייב לשקף את הדרישות הלגיטימיות של אנשים לצדק, חופש ושגשוג. יתרה מכך, השינוי חייב להתרחש ללא אלימות, ויש להבטיח מעבר שליו לדמוקרטיה פלורליסטית. בפועל, ממשלות ארדואן פעלו לחזק את ההשפעה הטורקית על מדינות העולם הערבי דרך הבטחה לכך ששיתוף פעולה עם טורקיה יאפשר לתושבים שגשוג וצדק. ההתנגדות של אזרחים ברחבי העולם הערבי למשטרים הרודניים והעריצים שנכפו עליהם הובילה ב-2011 להתפרצות של האביב הערבי, שהחל עם המהפכה בתוניסיה.
ארדואן שאף להשיג דריסת רגל טורקית בתוך לוב עוד טרם פרצה ההתקוממות נגד משטר מועמר קדאפי. הדיפלומטיה השקטה של ארדואן מאחורי הקלעים פעלה לקדם הפיכה שקטה נגד קדאפי. במהלך העשור שקדם לפרוץ האביב הערבי, טורקיה פיתחה סוגים שונים של קשרים עם מדינות המזרח התיכון, במטרה לשפר את היחסים עם הממשלות ועם הציבור. מדיניות ההתקשרות הזו השתלמה בכמה דרכים, תוך כדי העלאת הפרופיל של טורקיה באזור. אינטלקטואלים ערבים, פעילים ומנהיגי נוער בעלי נטיות פוליטיות שונות גילו עניין רב במה שיש המתארים כ"מודל הטורקי". תדמית הדמוקרטיה היציבה של טורקיה, הכלכלה הפורחת מאותה העת ומדיניות החוץ הפעלתנית והעצמאית יצרו הערכה גוברת להישגי המדינה, מה שהגדיל את הכוח הרך שלה באזור.
בעוד האביב הערבי הוביל להתקוממויות ממדינה למדינה, טורקיה המשיכה להאיץ בממשלות ערב לבצע רפורמה בממשל שלהם ולחזק את שיתוף הפעולה עמה. בפרוץ ההתקוממויות, ארדואן פנה לתמוך במורדים בכדי לפתוח דף חדש עם הממשלות החדשות שנועדו להקים לאחר המהפכות שקידמו: האחים המוסלמים במצרים, תנועת נהדה בתוניסיה וחמאס ברשות הפלסטינית, הפועלת ללא הצלחה בניסיון למוטט את שלטון פת"ח לא רק ברצועת עזה אלא בכל רחבי הרשות. מתוך כך, ארדואן זעם על ההפיכה במצרים ב-2013, במהלכה הצבא, בהנהגתו של עבד אל-פתאח א-סיסי, הפיל את משטר מורסי הפרו-טורקי. ארדואן סירב תקופה להכיר בלגיטימציה של ממשל א-סיסי וגינה את ההפיכה, בטענה כי ישראל עמדה מאחוריה. בנוסף, מכיוון שהאביב הערבי הוביל בסוריה לפרוץ מלחמת אזרחים, ארדואן החל לקדם באופן הדרגתי מעורבות טורקית במלחמה בסוריה בין היתר מטרה להעמיק את ההשפעה הטורקית בעולם הערבי.
ביוגרפיה > קדנציה שלישית כראש ממשלה (2011–2014) > שערוריית השחיתות והמחאות

במהלך קדנציה זו יזם חוק אשר אוסר הפלה מלאכותית בשטחי טורקיה מה שהוביל למחאה בת אלפי אזרחים באיסטנבול. ב-2012 קידם בדיקה שלאחר המוות של גופתו של הנשיא המנוח טורגוט אזאל, שמת באמצע כהונתו במפתיע ב-1993. חקירה גילתה כי רמת הדי-די-טי בגופו של אזאל הייתה גבוהה פי עשרה מהמצב התקני בריאותית וכי ההסבר לכך הוא שמת בעקבות הרעלה, ובכך אוששו חשדות לכך שלמעשה הוא נרצח. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה קלטה טורקיה מאות אלפי פליטים, שנמלטו מסוריה לטורקיה.
בדצמבר 2013 התגלו פרשיות שחיתות בממשל ומספר רב של מקורבים לארדואן, כולל שרים בממשלתו, נעצרו והועמדו למשפט. ארדואן הגיב בזעם רב על התנהלות רשויות האכיפה: הוא פיטר את מפקד משטרת איסטנבול כמו גם את כמעט כל הקצינים במשטרה שהיו מעורבים בפיצוח הפרשה. בהמשך אלפי שוטרים שופטים ותובעים שעסקו בחקירת הפרשיות הועברו מתפקידיהם בתואנה שהם משרתים גורמים בינלאומיים הרוצים בכישלונה של טורקיה. ארדואן הוסיף לטעון כי המשטרה מתנכלת לו ולבן בריתו פטהוללה גולן. בשנת 2014, נחשפו שיחות טלפון ומסמכים המעידים שקיבל ארדואן שתי וילות גדולות מפוארות שנבנו בשמורת טבע בניגוד לחוק. על פי השיחות והמסמכים קיבל ארדואן את הווילות בתמורה להקלות באישורי בניה.
התובע שוחרר בהמשך אך הנזק לתדמיתו הציבורית של ארדואן נותר. בהמשך הממשלה הורתה בצו חירום על סגירת עיתון שהטיל עליה ביקורת. בהמשך, כאשר קבוצת אזרחים קטנה יצאה בהפגנה לא-אלימה נגד התוכנית להמרת פארק גאזי באיסטנבול למרכז קניות, הממשלה השתמשה באלימות בכוחות האכיפה בשביל לפזר את ההפגנה. בעקבות כך, פרצו מחאות בכל רחבי טורקיה נגד ממשלתו של ארדואן ונגד התנהלותו הסמכותנית. הוא נאלץ להתמודד עם גל המחאות שבמהלכו כינו אותו המפגינים "דיקטטור". המחאות סימלו מעין תחייה פוליטית עבור הסיעות החילוניות, הליברליות והסוציאל-דמוקרטיות בשורות הפוליטיקה, סיעות שהיו רדומות עד לפני כן. בעקבות האירועים חל מהפך בהתנהלותו של ארדואן לקיצוניות ולסמכותנות: הוא נקט במדיניות קרה ומאיימת כלפי ארמניה; חידש את המאבק בכורדים בדרום-מזרח המדינה; השתמש באלימות של רשויות האכיפה לפיזור ולפירוק גופי אופוזיציה נגדו ועוד על בסיס הטענה כי הם מאיימים על עקרונות מוסלמים.
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה כנשיא (2014–2018)

בבחירות לנשיאות שנערכו ב-10 באוגוסט 2014 נבחר ארדואן לנשיא טורקיה, והוא הנשיא הראשון בטורקיה שנבחר לתפקיד בבחירות ישירות על ידי העם (בעקבות תיקון לחוקה שהוביל הוא עצמו בשנת 2007). הוא החל לכהן בתפקיד זה ב-28 באוגוסט 2014. לתפקיד ראש הממשלה נבחר במקומו יועץ החוץ שלו ושר החוץ בממשלותיו השנייה והשלישית, אהמט דבוטאולו. ארדואן נותר מנהיג מפלגת הצדק והפיתוח ומתפקידו הייצוגי בעיקרו כנשיא טורקיה המשיך לקדם את מדיניותו דרך עושי דברו בממשלה ובאספה הלאומית.
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה כנשיא (2014–2018) > ניסיון ההפיכה ותיקון לחוקה

ב-15 ביולי 2016 התרחש ניסיון הפיכה צבאית בשלטונו של ארדואן בטורקיה, ארדואן הפציר בעם לצאת לרחובות ולהתנגד לצבא, והניסיון נכשל. לאחר הניסיון בוצעו מעצרים גדולים של עשרות אלפי אזרחים, שופטים וקצינים. המניעים שעומדים מאחורי האירוע אינם ברורים. מועצת השלום הטורקית טענה שסיבות ההפיכה היו שחיקת המעמד החילוני, חיסול המשטר הדמוקרטי, זלזול בזכויות האדם ואובדן מהימנותה של טורקיה בזירה הבינלאומית. ממשלת טורקיה האשימה את המורדים בקשרים לתנועת גולן – קבוצה המוגדרת כארגון טרור על ידי השלטון בטורקיה, ובראשה עומד פטהוללה גולן, שהוגלה מן המדינה לאחר קרע בינו לבין ארדואן. למרות זאת, גולן גינה את ניסיון ההפיכה והכחיש את מעורבותו. הוא האשים את טורקיה בבימוי האירוע כמבצע דגל כוזב שמטרתו להגביל את חירויות האזרח וטיהור הצבא והרשות השופטת, והגברת הכוח של מוסד הנשיאות בטורקיה.
במהלך ניסיון ההפיכה נהרגו לפחות 300 בני אדם ויותר מ־2,100 נפצעו. נזק נגרם למבני ממשל רבים, כולל בניין הפרלמנט הטורקי והארמון הנשיאותי. ניסיון ההפיכה גרר אחריו גל מעצרים המוניים שמנה לפחות 40,000 עצורים, בהם 10,000 חיילים, וכן, מסיבות בלתי ברורות, 2,745 שופטים. 15,000 אנשי חינוך הושעו והרישיונות של 21,000 מורים שעובדים במוסדות פרטיים בוטלו גם הם על ידי הממשלה מכיוון שהמורים היו, לכאורה, נאמנים לגולן. התגובות לאירוע היו שליליות הן בטורקיה עצמה והן ברחבי העולם. מפלגות האופוזיציה הגדולות גינו את הניסיון, ומנהיגים מרחבי העולם, בהם מנהיגי האיחוד האירופי, נאט"ו וארצות הברית, קראו לכבד את המוסדות בטורקיה ואת אלו שנבחרו בה באופן רשמי. ארגונים בינלאומיים התבטאו נגד ההפיכה גם כן. מועצת הביטחון של האו"ם, לעומת זאת, לא גינתה את ההפיכה לאחר שמצרים, חברה זמנית במועצה, הביעה התנגדות לנוסח ההודעה.
ארדואן ניצל את התסיסה האזרחית והסערה הציבורית שחולל ניסיון ההפיכה במטרה להעביר שינוי חוקתי. ב-16 באפריל 2017 נערך משאל עם על הפיכת טורקיה למשטר נשיאותי, בדומה למשטר הנשיאותי הקיים בצרפת, בהם זכה ארדואן ברוב דחוק של 51.4%. במשאל העם הוצג לעם הטורקי ההצעה לעשות 18 שינויים בחוקת טורקיה, בכלל זה מעבר ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי. התיקונים העיקריים נועדו לבטל את תפקיד ראש ממשלת טורקיה, להחליף את המשטר הפרלמנטרי במשטר נשיאותי ולהגדיל את מספר חברי הפרלמנט הטורקי מ-550 ל-600. ניצחון של מחנה ה"כן" בו תמך ארדואן פירושו שפורק משרד ראש הממשלה של טורקיה וסמכויותיו הועברו לנשיא. התיקונים בחוקה יאפשרו לארדואן לשלוט בארצו עד שנת 2029.
כשבועיים לאחר משאל העם חסם ארדואן את הגישה לוויקיפדיה, בהסבר כי "מדובר בצעד מנהלי", כמו כן שיבש את הגישה לטוויטר ופייסבוק לפרקי זמן קצרים.
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה כנשיא (2014–2018) > רוסיה, סוריה ולוב

ארדואן פעל לקדם חיזוק יחסים מול רוסיה בשנותיו כראש ממשלה, על אף היות שתי הארצות יריבות אזוריות. ב-2004 ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בטורקיה היה הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בטורקיה מאז ביקורו של ניקולאי פודגורני מברית המועצות ב-1975. שתי המדינות יזמו תשתית צינור הגז בלו סטרים המוביל גזים טבעיים מסטברופול אשר בצפון הקווקז ברוסיה, דרך הים השחור ודרומה לאנקרה ומעבר לה בטורקיה. היחסים פרחו בתקופת נשיאותו של דמיטרי מדבדב ברוסיה, ונחתמו סדרת הסכמים לשיתוף פעולה אנרגטי רחב היקף בין שתי המדינות.
יחסי שתי המדינות התהפכו בעקבות מדיניות ההתפשטות השאפתנית של טורקיה שהחל ארדואן לקדם ביתר שאת מאז בחירתו לנשיא. שתי המדינות מנהלות מלחמות פרוקסי במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה ומלחמת האזרחים השנייה בלוב. בסוריה טורקיה תומכת באופוזיציה הסורית למשטר אסד במטרה להעלות לשלטון ממשל פרו-טורקי שיחזק את המעורבות הטורקית במדינה ויכפיף אותה לתחום השפעה טורקי. כנ"ל בלוב, איפה שטורקיה תומכת במועצת הנשיאות בראשות פאיז א-סראג' נגד בית הנבחרים הלובי בהנהגתו של ח'ליפה חפתר. בתגובה לכך, קיימת מעורבות רוסית במלחמת האזרחים בסוריה לצד משטר אסד וקבוצת וגנר, צבא פרטי הפועל בחסות ההנהגה האוליגרכית ברוסיה, פועל בלוב נגד ממשלת טריפולי של א-סראג'.
היחסים בין רוסיה לטורקיה התדרדרו באופן דרסטי לאחר שמטוס F-16 של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס SU-24 רוסי במרחב האווירי של סוריה ב-24 בנובמבר 2015. כתוצאה מכך, נחקק איסור מוחלט על כניסת תיירים רוסים לטורקיה. כתוצאה מכך, ממשלת רוסיה החליטה כי היא אינה מאפשרת לחדש תחבורה אווירית עם טורקיה. שבעה חודשים לאחר המקרה, הקשרים בין שתי המדינות "קפאו". ביוני 2016 ארדואן החל לקדם נורמליזציה והתנצל בפני נשיא רוסיה פוטין בקשר למות הטייס הרוסי. ארדואן גם הדגיש כי הוא מוכן לעשות כל דבר על מנת להחזיר את היחסים באופן ידידותי. בסוף 2016 שוטר טורקי לאומני רצח במכוון את שגריר רוסיה בטורקיה, אנדריי קרלוב, ושתי המדינות ניסו להימנע מפגיעה ביחסים ביניהן בעקבות הרצח. ב-2019, לנוכח המשבר הנשיאותי בוונצואלה, שתי המדינות נקטו עמדה של תמיכה במשטר ניקולאס מדורו.
ביוגרפיה > קדנציה ראשונה כנשיא (2014–2018) > נושאים נוספים

טורקיה בהנהגת ארדואן עומדת כיוצאת דופן בעולם המוסלמי במסגרת ההוקעה של דיכוי העם האויגורי המבוצע בידי הרפובליקה העממית של סין. לעומתה, רוב מדינו העולם המוסלמי נמנעות מלתקוף בפומבי את המדיניות הסינית במטרה שלא לפגוע בקשרים הכלכליים עם סין.
ארדואן גם הוקיע את רדיפת הרוהינגיה במיאנמר, וכינה אותה רצח עם. דרך כך, טורקיה בהנהגת ארדואן טיפחה לעצמה מוניטין בקרב מיעוטים מוסלמים נרדפים ברחבי העולם כמדינה הפועלת להגנתם ללא קשר לזרם האסלאמי שאליו הם שייכים.
במהלך המשבר הדיפלומטי הקטרי, שבמסגרתו רוב העולם הערבי ניתק את קשריו עם קטר, ארדואן ניצל את ההזדמנות לחזק את ההסתמכות הקטרית על טורקיה ואת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות. דרך מדיניות זאת, טורקיה חיזקה את מעורבותה והשפעתה בתחום המרחב של המפרץ הפרסי.
במטרה להשפיע על מהלך קבלת ההחלטות של האיחוד האירופי ביחס לטורקיה, ארדואן איים לאפשר למיליוני פליטים מרחבי המזרח התיכון ומסוריה בפרט לעבור את גבולות ארצו לעבר יבשת אירופה, מהלך שעלול להחריף פי כמה וכמה את משבר הפליטים באירופה.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כנשיא (2018–מכהן)

עם בחירתו מחדש ביוני 2018 והשבעתו ב-9 ביולי הוא אשרר למעשה את כהונתו לקדנציה נוספת בת חמש שנים, שבמסגרתה יורחבו סמכויותיו והוא יחזיק בסמכויות חסרות תקדים שאף מנהיג טורקי לא החזיק בהן במאה השנים האחרונות, זאת במקביל להשתלטות הדרגתית שביצע על מנגנוני האיזונים והבלמים במערכת הפוליטית הטורקית, וביצוע פעולות שנועדו למנוע ביקורת עליו, כמו מינוי נאמנים בין ראשי הצבא, ומאסר לעיתונאים ופעילי זכויות אדם שביקרו את השלטון. במשך שלוש השנים שחלפו מאז ניסיון המהפכה ארדואן עצר, כלא, העלים, הגלה או הדיח כ-500 אלף טורקים, מרביתם עובדי מדינה, אבל גם אנשי עסקים, אנשי אקדמיה, מורים, פוליטיקאים ואחרים. המדינה גם תפסה את נכסיהן של יותר מ-1,000 חברות גדולות, שנחשדו כי לקחו חלק בניסיון ההפיכה. לאורך שנות כהונתו, השתלט ארדואן על רוב כלי התקשורת במדינה והקשה על יכולתם של עיתונאים ביקורתיים להתבטא. ארגון "עיתונאים ללא גבולות" העריך בשנת 2023 כי כ-90% מכלי התקשורת בטורקיה הוחזקו על-ידי הממשלה ותומכיה.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כנשיא (2018–מכהן) > הפלישה לכורדיסטן הסורית

פעולה טורקית צבאית נרחבת בסוריה החלה באוגוסט 2016, עם מבצע מגן הפרת, שבמסגרתו מנעו כוחות טורקיים את התפשטותה של המדינה האסלאמית לעבר הגבול וכמו כן גם מנעו את ההשתלטות של כורדיסטן הסורית על כל רחבי הגבול הטורקי-סורי. השטחים הכבושים במסגרת המבצע הפכו לשטח בטוח עבור כוחות האופוזיציה הסורית. לאחר הפגזות, פשיטות אוויריות ופעולות מינוריות על אורכו של הגבול עם סוריה יצאה טורקיה בשנת 2017 בפלישה מרכזית נוספת על צפון טורקיה, הפעם לתוך מחוזות אידליב וחלב. כמו כן הפעולה התמשכה גם אל לטקיה לחופי הים התיכון. בשנת 2018 יצאה טורקיה במבצע נוסף, הפעם נגד הכוחות הכורדים של היחידות להגנת העם, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים ומפלגת הפועלים של כורדיסטן במסגרת מבצע ענף זית. במקביל העבירה טורקיה כמויות נשק גדולות למורדים באידליב.
הפעולה הטורקית בצפון-מערב סוריה משנת 2017 נענתה במתקפת נגד סורית רק ב-2019, ומתקפת הנגד שהחלה במרץ אותה השנה צלחה בהשבת שטחים מועטים לידיה. נוסף על כך, הפעולה הטורקית הביאה את צבא טורקיה לשערי העיר חלב. בדצמבר יצאה סוריה במתקפת נגד שנייה ונרחבת בהרבה במסגרתה פירקה את מערך החזית המזרחית של הכיבוש הטורקי. לאחר נסיגת הכוחות של ארצות הברית מתמיכתם בכורדיסטן ומשהותם בסוריה, החלה באוקטובר 2019 המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית - המבצע הרחב ביותר אשר טורקיה הוציאה לפועל במסגרת המלחמה. על פי דוברו של ארדואן, הפעולה מטרתה "לתקן את הדמוגרפיה", טיהור אתני למעשה של הכורדים. פעולה זאת הביאה את הטורקים לפנים סוריה והביאה ליצירת קו אש סורי-כורדי מאוחד נגד הכיבוש הטורקי. ב-22 באוקטובר נשיא רוסיה פוטין וארדואן חתמו על הסכם חדש ליצירת אזור חיץ בצפון סוריה ולהפסקת אש.
בעקבות המבצעים, שלטה טורקיה בחלק מצפון סוריה והמורדים בנשיא סוריה אסד היו תחת חסותה.
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כנשיא (2018–מכהן) > עיצומים, אינפלציה ומגפת הקורונה

לאחר שבתחילת שלטונו טורקיה ידעה פריחה כלכלית, המדינה נכנסה למיתון, ובמקרים מסוימים פורסם שארדואן התערב בפעילות הבנק המרכזי, והיו מקרים בהם מי שבקרו את מדיניות הממשלה נחקרו על ידי רשויות האכיפה. החל מ-2018, ממשל טראמפ בארצות הברית הטיל סנקציות כבדות על טורקיה שעם הזמן נתנו את אותותיהם על הכלכלה הטורקית. ב-2020, הסנקציות הוחמרו לאחר שטורקיה קנתה מערכת הגנה אווירית מידי רוסיה. הסנקציות הן הגורם העיקרי לפרוץ משבר החוב והמטבע של טורקיה. המשבר מאופיין בצניחת ערכה של הלירה הטורקית, אינפלציה גבוהה, עליית עלויות האשראי, ועלייה בפירעונות הלוואות בהתאם. המשבר נגרם בשל הגירעון חריף בחשבון השוטף של הכלכלה הטורקית וכמות נכבדת של חובות פרטיים במטבע החוץ, בשילוב עם הסמכותיות ההולכת וגוברת משטר ארדואן התערבותו הלא שגרתית בתחום מדיניות הריבית. הסנקציות המשיכו לתוך כהונת ממשל ביידן האמריקאי, ועם הזמן גברה ההשפעה שלהן על הכלכלה הטורקית.
במקביל, מגפת הקורונה, בה חלו המונים במחלת נגיף הקורונה בטורקיה, התפשטה אל המדינה באמצע מרץ 2020. טורקיה מהווה אחד מאזורי התפרצות נגיף הקורונה החמורים ביותר בעולם. נכון למרץ 2022, נרשמו במדינה 14,488,373 נדבקים וכמעט 100,000 מתים מהמחלה. הממשלה הטילה הגבלות על תנועה ופעילות אזרחית וציבורית ואף הטילה עוצר במספר אזורים במדינה בהתחשב במוקדי הדבקה. ב-18 במרץ 2020 האיץ ארדואן את הציבור להישאר בבית ולא לבקר בבתי חולים מלבד במקרי חירום. ארדואן הצהיר עוד כי הבנקים הציבוריים יעבירו פנסיה לגמלאים מעל גיל 76 לבתיהם, כאשר הסכום המינימלי לתשלום לגמלאים הוא 15 אלף לירות טורקיות. ברחבי העולם, המגפה גררה עמה מיתון כלכלי, ובטורקיה גם כן נגרם מיתון, שהחריף את המצב הכלכלי נוכח הסנקציות.
ב-2016 דולר אמריקאי היה שווה ערך ל-3.020 לירות טורקיות, ב-2018 הוא היה שווה 4.828 לירות, וב-2021, נוכח הזינוק באינפלציה, דולר אמריקאי אחד היה שווה ערך ל-13.490 לירות טורקיות. בשנת 2022 הגיעה האינפילציה לשיא של 20 שנה.
גם בזמן הפריחה הכלכלית בעשור הראשון להנהגתו של ארדואן היו תקופות של נסיגה מהירה בערך המטבע[דרושה הבהרה].
ביוגרפיה > קדנציה שנייה כנשיא (2018–מכהן) > פיוס ותיווך

לאחר שהיחסים בין טורקיה למדינות רבות עלו שרטון, החל ארדואן לשפר את היחסים עם מדינות אלה כשברקע הבחירות המתקרבות והמשבר הכלכלי.
הוא השלים עם יורש העצר של ערב הסעודית, מוחמד בן סלמאן, אחרי שכשל בניסיונות לבודד אותו בעקבות רצח ג'מאל חאשוקג'י בקונסוליה באיסטנבול; איחוד האמירויות הערביות, שאותה האשים בעבר בעידוד ניסיון ההפיכה נגדו בשנת 2016, הבטיחה להשקיע מיליארדי דולרים בכלכלה הטורקית; ועבור מצרים, שאת מנהיגה עבד אל-פתאח א-סיסי כינה בעבר "רוצח", הוא צמצם את פעילות הגולים האסלאמיסטים בטורקיה. היחסים עם ישראל שוקמו בהדרגה.
יחסו למלחמת אוקראינה - רוסיה אופיין במדיניות אמביוולנטית שנעה בין תמיכה מסויגת באוקראינה לנייטרליות ואף סיוע לשני הצדדים בו זמנית. טורקיה גינתה את הפלישה הרוסית לאוקראינה ותמכה במרבית החלטות האו"ם לגינוי הפלישה, ומל"טים מתוצרת טורקית שימשו את הצבא האוקראיני וגרמו אבדות רבות לצבא הרוסי. יחד עם זאת תחת ארדואן נמנעה טורקיה מלהצטרף לסנקציות המערביות על רוסיה וכן המשיכה לסחור איתה ולקנות ממנה גז. ארדואן גם נמנע מלהחרים את נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ונפגש עימו. תחתיו טורקיה גם הטילה קשיים על הצטרפות פינלנד ושוודיה לנאט"ו על ידי הטלת וטו (שאותו בהמשך הסירה כלפי הראשונה והסכימה לקבלה לארגון). בעת המלחמה טורקיה שמשה כמתווכת דיפלומטית בין הצדדים הלוחמים מה שאפשר להגיע להסכם בין הצדדים על האפשרות לייבא חיטה מאוקראינה דרך נמלי דרום המדינה (שהיו תחת מצור ימי רוסי). ביולי 2023 הודיע ארדואן כי טורקיה תתמוך בהצטרפות אוקראינה לנאט"ו, זאת לאחר התקררות ביחסים עם רוסיה לאחר שהאחרונה החליטה לבטל את הסכם ייצוא החיטה.
האשמות באנטישמיות

בשנת 1974 כתב, ביים ושיחק במחזה Mas-kom-ya (ראשי תיבות של "בונים חופשיים-קומוניסטים-יהודים") אשר הציג את הבונים החופשיים, הקומוניזם והיהדות כבסיס הרוע בעולם. בנוסף, כינה את פעולות ישראל בעזה כ"ברבריות הגרועה יותר ממעשי היטלר".
במהלך השנים יוחסו לארדואן מספר התבטאויות אנטישמיות. בשנת 2013 דורג ארדואן במקום השני ברשימת האנטישמים שפרסם מרכז שמעון ויזנטל, בגין אמירתו על "הלובי של הריבית" שעומד לטענתו מאחורי ההפגנות נגדו. עוד טען כי ישראל עומדת מאחורי ההפיכה במצרים, זאת לאחר שצפה בפנל טלוויזיוני שנערך בצרפת ב-2011 עם "אינטלקטואל צרפתי יהודי" (שזוהה מאוחר יותר כברנאר אנרי לוי) שסבר כי גם אם האחים המוסלמים ניצחו בקלפי, הוא אישית סבור שזו לא דמוקרטיה.
ב-2009 פרסם משרד החוץ הישראלי דו"ח לפיו ארדואן מעודד אנטישמיות בארצו, בין היתר על ידי מתן גיבוי להוצאה לאור של עיתונות אנטישמית, כדוגמת העיתון "VAKIT" שיצא לאור גם בגרמניה, שם נסגר על ידי השלטונות בשל תכניו האנטישמיים.
ארדואן הגדיר את המשורר האנטישמי נג'יפ פאזיל קיסקורק כמורה רוחני.
ב-25 ביולי 2017, לאחר פיגוע הטרור בהר הבית ורצח משפחת סלומון בחלמיש ובתגובה לצעדי הביטחון שנקטה ישראל בהר הבית אמר ארדואן "הציונים המטונפים מזהמים את הר הבית".
בעקבות הצהרת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-6 בדצמבר 2017 על הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת מדינת ישראל, התבטא ארדואן באופן אנטישמי כשאמר ש"אלה החושבים את עצמם כבעלי הבית בירושלים לא ימצאו עץ להסתתר מאחוריו", טקסט הלקוח מחדית' העץ והאבנים, הקורא להשמדת היהודים.
בזמן קידום חוק הלאום, ארדואן קרא לממשלת ישראל שוב "ממשיכת דרכו של היטלר", דבר שגרר גינויים מכל העולם. למרות כל זאת, ההסכם שנחתם איתו לא הופר. על ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ומלחמת חרבות ברזל אמר "במה שונים מעשי נתניהו ממעשי היטלר?".
אותות הוקרה

ארדואן זכה באות האומץ מטעם הוועד היהודי-אמריקני ובפרס הבינלאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי.
ב-12 בדצמבר 2011 נבחר על ידי גולשי המגזין "טיים" לאיש השנה, בקולותיהם של 122,928 תומכים. במקביל ציינו למעלה מ-180 אלף גולשים שהוא אינו ראוי לתואר. בנימוקים לבחירתו שיבח המגזין את ארדואן על היותו שופר לקידום הדמוקרטיה האסלאמית, על שסייע לטורקיה לקדם את כלכלתה, תוך שהיא הופכת לכלכלה בעלת שיעור הצמיחה השני בגובהו בעולם, הפך אותה למעצמה אזורית, ואף כי הוא איננו ערבי, הוא הפך למנהיג הנערץ ביותר בקרב עמי ערב, ארדואן זכה בתואר בעיקר הודות לקמפיין ויראלי באמצעות דואר אלקטרוני שהתקיים לטובתו באתרי אינטרנט טורקיים.
ארדואן קיבל אזרחות כבוד של העיר סיאול בפברואר 2004, ושל העיר טהראן בפברואר 2009.
לאחר שנבחר לנשיא, הוחלט כי נמל התעופה החדש של איסטנבול ייקרא על שמו.
בשנת 2017 נבחר על ידי המגזין "טיים" לאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.