stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toneladas

| --- | --- |
 שיר בביצוע שאקירה
 מתוך האלבום El Dorado
 יצא לאור:  26 במאי 2017
 תאריך הקלטה:  2016–2017
 סוגה:  בלדה לטינית
 שפה:  ספרדית
 אורך:  3:10
 חברת תקליטים:  אייס אנטרטיינמנט
 כתיבה:  שאקירה, לואיס פרננדו אוצ'ואה
 הפקה:  שאקירה, אוצ'ואה, סופה דאפס
 
"Toneladas" (באנגלית: "Tons"; בעברית: "טונים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבום האולפן האחד עשר שלה, El Dorado. השיר הוא השיר ה-13, והוא הרצועה הסוגרת מתוך האלבום.
רקע

פירוש שם השיר הוא: "טונים", משמע משקל כבד. ומפה ניתן להבין שהשיר מדבר על תחושת עצב, ריקנות וגם בדידות. לאורכו של השיר שומרת שאקירה על קצב אחיד ושקט. השיר הוא בין הבודדים באלבום שאותם שאקירה שרה בצורה שקטה בלבד. השיר נכתב והופק על ידי שאקירה, לואיס פרננדו אוצ'ואה וסופה דאפס.
לשיר הועלתה תמונה לערוץ ה-Vevo של הזמרת, ונכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלה עומד על קרוב ל-7 מיליון צפיות. בספוטיפיי זכה השיר להצלחה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-15.9 מיליון השמעות.
Paranoid Android

"Paranoid Android" הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי האנגלית רדיוהד, שיצא כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלהם, OK Computer ב-26 במאי 1997. את המילים כתב הזמר תום יורק בעקבות חוויה לא נעימה שעבר בבר בלוס אנג'לס. אורך השיר שש דקות ועשרים ושבע דקות ומכיל ארבעה קטעים. שם השיר נלקח מהדמות מרווין האנדרואיד הפרנואיד מסדרת המדע הבדיוני מדריך הטרמפיסט לגלקסיה.
"Paranoid Android" הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, עמדת המצעד הגבוהה ביותר של רדיוהד בבריטניה עד היום. הוא זכה לשבחים, כאשר המבקרים השוו אותו לשירים "Happiness Is a Warm Gun" של הביטלס ו-"Bohemian Rhapsody" של Queen. הוא הופיע באופן קבוע ברשימות של השירים הטובים ביותר בכל הזמנים, כולל רשימות 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של NME ושל Rolling Stone. הקליפ המצויר שלו, בבימויו של מגנוס קרלסון, שודר פעמים רבות ב-MTV, אך התוכנית בארצות הברית צנזרה חלקים המכילים עירום מהקליפ. בטקס פרסי הבריטים לשנת 1998, השיר היה מועמד לסינגל הבריטי הטוב ביותר. לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות.
כתיבה והקלטה

רדיוהד איחדו שלושה חלקים שונים אלו מאלו בשיר בהשראת השיר משנת 1968" של הביטלס "Happy Is a Warm Gun ". מקורות השראה נוספים לשיר הם השיר רפסודיה בוהמית של קווין ולהקת הפיקסיז.
הגרסה הראשונה הייתה מעל 14 דקות באורך וכלל אוטרו אורגן המונד ארוך בביצוע ג'וני גרינווד. הגיטריסט אד או'בריאן אמר: "היינו משתינים מצחוק בזמן שניגנו. היינו מוציאים את הגלוקנשפיל וזה היה ממש ממש מצחיק". הזמר, תום יורק, התייחס בציניות לגרסה זו כ"קאבר לפינק פלויד". גרינווד אמר מאוחר יותר כי סולו העוגב היה "קשה להאזין לו מבלי לאחוז בספה לתמיכה".
בהשפעת העריכה של Magical Mystery Tour של הביטלס, קיצרה רדיוהד את השיר לשש וחצי דקות, כאשר סולו העוגב הוחלף באאוטרו גיטרה קצר יותר. הבסיסט, קולין גרינווד, אמר שהלהקה "הרגישה כמו תלמידי בית ספר חסרי אחריות... אף אחד לא עושה שיר של שש וחצי דקות עם כל השינויים האלה. זה מגוחך". לסיום, יורק הקליט את עצמו כשהוא צועק בג'יבריש לתוך דיקטפון.
שם השיר לקוח מסדרת המדע הבדיוני מדריך הטרמפיסט לגלקסיה שבה מופיע הדמות של מרווין האנדרואיד הפרנואיד. יורק אמר ששם השיר היה בדיחה: "זה היה כמו 'אוי, אני כל כך מדוכא'". ופשוט חשבתי, זה מעולה. ככה אנשים היו רוצים שאהיה... שאר השיר לא אישי בכלל".
הרכב

"Paranoid Android" מתואר כרוק אלטרנטיבי, רוק אמנותי, רוק מתקדם ונאו-פרוג. יש לו ארבעה קטעים נפרדים, שעשויים להגדיר את הרצועה כ"רפסודיה".
הפתיחה מנוגנת במפתח סול מינור בקצב של 82 פעימות לדקה (BPM), ומתחילה בגיטרה אקוסטית מגובה בכלי הקשה אידיופוניים לפני שילוב בגיטרה חשמלית והקולות של יורק. הלחן של שורות הקול הפותחות משתרע על פני אוקטבה ושליש. התקדמות האקורדים הסופית בקטע זה משתמשת ב-C דוריאן ו-C mixolydian.
החלק השני כתוב במפתח א מינור ומתחיל כשתי דקות לתוך השיר. למרות שהקטע השני שומר על הקצב של הראשון, הוא שונה מבחינה קצבית. סולו גיטרה מעוות של ג'וני גרינווד מסיים את הקטע השני, שנמשך בין 2:43 ל-3:33.
החלק השלישי נכתב על ידי ג'וני גרינווד, הקצב בחלק השלישי יורד ל־62 פעימות לדקה (BPM).
החלק הרביעי והאחרון, שמתחיל ב-5:35, הוא חידוש אינסטרומנטלי קצר של הפרק השני המשמש כקודה. לאחר הסולו השני, מוצג ריף גיטרה קצר, שלדברי ג'וני גרינווד "היה משהו שצף לי במשך זמן מה והשיר היה זקוק לצריבה מסוימת. במקרה זה היה המפתח הנכון והמהירות הנכונה והוא השתלב בדיוק בשיר." צליל הגיטרה של ג'וני גרינווד במהלך השיר מסתיים, כמו החלק השני, במוטיב גיטרה קצר בירידה כרומטית.
סגנון השיר הושווה לקווין על ידי מארק קמפ מהרולינג סטון, גם מבקרים אחרים, כולל דייוויד בראון ממגזין האנטרטיינמנט ויקלי, ג'ון לוסק מה- BBC וסיימון וויליאמס מ-NME כתבו על הדמיון שלו ל"רפסודיה בוהמית" של קווין.
הרכב > מילים

"Paranoid Android" מחולק לפי שלושה מצבי רוח נפרדים שנכתבו במה שיורק כינה שלושה מצבי תודעה שונים. המילים מתחברות למספר נושאים נפוצים באלבום OK Computer, כולל אי שפיות, אלימות, סיסמאות והתנגדות פוליטית לקפיטליזם. מילות השיר של יורק התבססו על חוויה לא נעימה בבר בלוס אנג'לס, שבמהלכה הוא היה מוקף באנשים זרים שצרכו קוקאין. יורק נבהל מאישה שנעשתה אלימה לאחר שמישהו שפך עליה משקה. הוא תיאר את האישה כ"לא אנושית", ואמר "היה מבט בעיניה של האישה הזו שמעולם לא ראיתי בשום מקום... לא יכולתי לישון באותו לילה בגלל זה." האישה העניקה השראה לשורה "kicking squealing Gucci little piggy" בקטע השני של השיר. יורק, בהתייחס לשורה "With your opinion, which is of no consequence at all", אמר כי "שוב, זו רק בדיחה. זה למעשה הפוך– זו בעצם דעתי שלי שאין לה שום משמעות." במהלך הקטע הראשון של השיר נשמע קול רובוטי, דומה לזה שנשמע ברצועה "Fitter Happier" האומר: "אני אולי פרנואיד, אבל לא אנדרואיד."
קליפ

יורק אמר שאנשים רבים הציעו לרדיוהד ליצור עוד קליפ "אפל ושחור" ל"Paranoid Android", בדומה לקליפ של הסינגל שלהם "Street Spirit".עם זאת, רדיוהד רצתה סרטון משעשע ו"חולני" במקום זאת. יורק אמר: "היה לנו ממש כיף לעשות את השיר הזה, אז הקליפ צריך לגרום לך לצחוק".
רדיוהד הזמינה את האנימטור השוודי מגנוס קרלסון ליצור את הסרטון. רדיוהד היו מעריצים של סדרת האנימציה שלו רובין. ג'וני גרינווד תיאר את רובין כ"אוהב" ו"פגיע", בעוד יורק אמר שהוא רואה ברובין "דמות די פגיעה, אבל הוא גם ציני ודי קשוח ותמיד יקום שוב". בהתחלה, קרלסון ביקש לעבוד על קליפ עבור "No Surprises" ולא היה בטוח כיצד לגשת ל"פרנואיד אנדרואיד". כדי לתכנן את הסרטון, הוא הסתגר במשרדו במשך יותר מ-12 שעות ובהה דרך החלון, האזין לשיר שוב ושוב ורשם את רעיונותיו הוויזואליים. לדברי יורק, הלהקה לא שלחה למגנוס את מילות השיר כיוון שהם לא רצו שהסרטון יהיה מילולי מדי. הקונספט לסרטון התבסס כולו על הסאונד של השיר.
קליפ > סיכום

כמו רובין, הקליפ של "פרנואיד אנדרואיד" מצויר בסגנון פשטני המדגיש צבעים עזים וקווים ברורים וחזקים. הוא מציג את רובין וחברו בנג'מין יוצאים לעולם, נתקלים בנציגים אומללים של האיחוד האירופי, בבריונים בפאבים, בזונה, במכור לסמים, באנשי עסקים משוגעים, בתולות ים ומלאך שמשחק טניס שולחן עם רובין.
הלהקה מופיעה בהופעת קמע בבר, שם הם שותים בזמן שהם צופים באדם שראשו יוצא מהבטן רוקד על שולחנם. עם זאת, בהופעה זו רק הגרסאות של תום יורק וג'וני גרינווד דומות לעצמן; או'בריאן אמר "אם אתה מקפיא את הסרטון בפריים, הבחור עם חמשת קווצות השיער מוחלקות לאחור, זה קולין. זה לא נראה כמוהו."
קליפ > קבלה

יורק היה מרוצה מהסרטון ואמר שהוא "באמת עוסק באלימות סביב [רובין], שהיא בדיוק כמו השיר. לא אותה אלימות ספציפית כמו במילים, אבל כל מה שקורה סביבו מטריד ואלים מאוד, אבל הוא פשוט שותה עד לאובדן חושים.
בעוד שהסינגל לא זכה להשמעות רבות ברדיו בארצות הברית, ערוץ MTV שידר את הקליפ שלו בתדירות גבוהה. הגרסה המשודרת לרוב נערכה כדי להסיר את החזה החשוף של בנות הים המופיעות בקליפ. גרינווד אמר, "היינו מבינים אם הייתה להם בעיה עם איזה בחור שיחתוך לו את הידיים והרגליים, אבל שדיים של אישה! ועוד בתולות ים! זה דפוק." MTV אירופה ניגנה את הסרטון ללא צנזורה במשך שבועיים מכיוון שהמצנזר הרשמי של הערוץ היה חולה ולא יכל לעבוד. לאחר שהבריא הערוץ הפעיל את הגרסה המצונזרת של הסרטון. בגרסה מאוחרת יותר של הסרטון בארצות הברית יש את בנות הים לובשות בגדי ים.
יציאה לאור

בעוד שקולין גרינווד אמר שהשיר "בקושי היה ידידותי לרדיו, פורץ הדרך אליו ציפו תחנות הרדיו", קפיטול תמכה בבחירתה של רדיוהד עבור "Paranoid Android" בתור הסינגל המוביל של OK Computer. רדיוהד בחרה בו כדי להכין את המאזינים לכיוון המוזיקלי של האלבום.
"Paranoid Android" הוקרן בבכורה בתוכנית BBC Radio 1 The Evening Session באפריל 1997, כמעט חודש לפני יציאתו כסינגל. הוא שוחרר ב-26 במאי 1997. למרות המיעוט הראשוני בשידורים ברדיו, "Paranoid Android" הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, מה שהעניק לרדיוהד את המיקום הגבוהה ביותר שלהם במצעד. ככל שהפופולריות של השיר גדלה, רדיו 1 השמיע אותו עד 12 פעמים ביום. יורק תיאר את הופעתו ברדיו 1 כאחד הרגעים הגאים ביותר שלו בעידן OK Computer.
האנימה Ergo Proxy משתמשת באנדרואיד פרנואיד כשיר הנושא. השיר מופיע בקרדיטים. כאשר רדיוהד נשאלו על כך שהשיר ישומש בסדרה, הם סירבו תחילה, אך לאחר שהוצגה להם תצוגה מקדימה של האנימה הם אישרו ואיפשרו להשתמש בו.
קבלה

כמה מבקרים ציינו את שאיפת השיר. מגזין סלנט תיאר את השיר כ"המנון מרובה חלקים נגד יאפים שהשאיפה שלו היא הכל מלבד מכוערת", ואנדי גיל כתב באינדפנדנט ש"Paranoid Android" יכול להיות הסינגל השאפתני ביותר מאז "MacArthur Park". קרייג מקלין מ"סידני מורנינג הראלד" תיאר את " Paranoid Android" כ"אופרת גיטרה טיטאנית בשלושה פרקים ו-6 [וחצי] דקות". רולינג סטון מיקם את השיר במקום ה-256 ברשימת "500 השירים הגדולים של כל הזמנים", ופיצ'פורק כלל את השיר במקום הרביעי מתוך מאתיים השירים המובילים של שנות ה-90. בשנת 2019, American Songwriter דירג את השיר במקום השלישי ברשימת 20 שירי רדיוהד הגדולים ביותר, ובשנת 2020, The Guardian דירג את השיר במקום הראשון ברשימת 40 השירים הגדולים ביותר של רדיוהד.
צוות

רדיוהד
קולין גרינווד
ג'וני גרינווד
אד אובראיין
פיליפ סלוויי
תום יורק
כוח אדם נוסף
סטנלי דונווד - איורים
נייג'ל גודריץ' - ייצור, הנדסה
אליקים בן אברהם

| --- | --- |

שער החיבור עשרה מאמרות מאת אליקים בן אברהם. לונדון 1794
 לידה:  1745 
 פטירה:  30 באפריל 1814 (בגיל 69 בערך) 
 מקום מגורים:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באפריל 1814 
 
 חתימה:   
 
אליקים בן אברהם (ידוע גם כאליקים געטשליק הארט, שמו הלועזי: Jacob Hart,‏ ~1745 – 30 באפריל 1814; י' באייר ה'תקע"ד) היה רב, פילוסוף ומקובל יהודי־אנגלי.
קורות חיים

נולד ככל הנראה בלונדון בסביבות 1745. מקור משפחתו היה מאייזנשטאדט, והיא נקראה "הארט" (Hart) על שם אחד מאבות המשפחה בשם "הירש". בסביבות 1769 נישא לחנה ולזוג נולדו שלוש בנות ושלושה בנים שאחד מהם מת בילדותו. לפרנסתו עסק במסחר בתכשיטים. בסביבות 1805 הוסמך לתואר "מורנו הרב". הוא היה ידידו של פנחס אליהו הורביץ שאף פרסם בספר הברית כמה דברים משמו.
כתביו

אליקים תכנן לפרסם סדרה של עשרה חיבורים בשם "עשרה מאמרות", אך בסופו של דבר הודפסו רק חמישה מהם. חיבורו העיקרי הוא "מלחמות ה'" (לונדון ה'תקנ"ד) שעוסק באפולוגטיקה נגד דעות המנוגדות ליהדות. הוא עוסק בשאלות כמו גיל היקום והמודל ההליוצנטרי, ומצטט בהערצה את אייזק ניוטון. בספרו השני "בינה לעיתים" (לונדון ה'תקנ"ה) שעוסק בחישוב הקץ הוא קובע כי שנת ה'תקמ"ג שבסמוך לה אירעו הכרזת העצמאות של ארצות הברית והמהפכה הצרפתית הייתה "קץ השנים" ואת הקץ האחרון – "קץ הדורות" – חזה לשנת ה'ת"ר בסיום 112 יובלות מבריאת העולם. בנוסף כתב את הספרים "צוף נובלות", "מעיין גנים", "עין הקורא" ו"עין משפט".
לקריאה נוספת

Arthur Barnett and Selig Brodetsky, Eliakim ben Abraham (Jacob Hart) An Anglo-Jewish Scholar of the Eighteenth Century, Transactions (Jewish Historical Society of England), Vol. 14 (1935-1939), pp. 207–223, in JSTOR
רן יוסף חיים מסעוד אביחצירא, תולדות חייו של רבי אליקים געטשליק הארט, בהקדמה לספרו מעין גנים עפולה ה'תש"ף, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307984605171  GND: 133642062  ISNI: 0000 0000 4355 0484  LCCN: no91003568  VIAF: 35651199   WorldCat (עם VIAF): 35651199
The Roof (Back in Time)

(The Roof (Back in Time (בעברית: הגג (לחזור בזמן)) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי בשיתוף הרכב ההיפ-הופ מוב דיפ מתוך אלבומה Butterfly. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום באירופה ב-20 במרץ 1998, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד שירי ה-R&B. השיר זכה לביקורות מעורבות.
רקע וכתיבה

בדומה לסינגלים אחרים באלבום השיר קיבל שחרור מוגבל בעולם בשל הסכסוך של קארי עם חברת התקליטים שלה באותה תקופה. השיר נכתב על קארי עצמה, צמד המפיקים טארק מסטר וקורי רוני והופק על ידי קארי עצמה וטראק מסטר.
לירית השיר מספר סיפור של זוג אוהבים אשר נפגשו בפעם הראשונה על גג של בניין ועל הזיכרונות מאותו מפגש. מוזיקלית השיר ממשיך את קו ההיפ-הופ בו דבקה קארי באלבום ומשלב בתוכו גם R&B. השיר מבוסס על סמפול מתוך השיר Shook Ones part II של מוב דיפ ולכן יש להם קרדיט בביצוע השיר.
וידאו קליפ

בקליפ לשיר נראית קארי בדומה למילים של השיר מעלה זיכרונות ממפגש רומנטי על גג בניין בינה לבין בין זוגה. קארי קידמה את השיר במספר תוכניות טלוויזיה ביפן ובנוסף בצעה אותו גם בסיבוב ההופעות לקידום האלבום.
בשל השחרור המוגבל של השיר בעולם השיר לא זכה להצלחה רבה ונכנס למצעדים של הולנד ובריטניה בלבד במקומות נמוכים. בשנת 2008 קארי שחררה את אלבום אוסף הבלדות שלה The Ballads ובו השיר נכלל. למרות היותו סינגל שכשל במצעדים ולא הושמע רבות ברדיו השיר זכה לאהבת הקהל ואהוב המעריצים של קארי ונחשב עד היום לאחד השירים האהובים שלה על ידי המעריצים וקארי עצמה, בראיון שעשתה ב-2018 אף אמרה "משמח אותי לדעת שלמרות שהשיר לא מוכר כמו אחרים הוא אהוב כל כך" ואף ציינה שהוא השיר האהוב עליה מהאלבום, הידוע גם כאלבום האהוב עליה ביותר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1998)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 63 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 87 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד שירי ה-R&B | 15 |  |
Thinkin Out Loud

Thinkin Out Loud (בעברית: חושבת בקול רם) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית קריסטינה דבארג'. המיני-אלבום יצא לאור ב-7 בינואר 2016 על ידי חברות התקליטים קריסי די אנט וביט-סטריט אינס.
רשימת רצועות

| Thinkin Out Loud> מס' | Thinkin Out Loud> שם | Thinkin Out Loud> משך | Thinkin Out Loud>  | Thinkin Out Loud>  | Thinkin Out Loud>  | Thinkin Out Loud>  | Thinkin Out Loud>  | Thinkin Out Loud>  | Thinkin Out Loud>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hol' on boy  | 3:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Problem (בשיתוף Problem)   | 4:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Afternoon Cigarette  | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | I Don't Giva  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Amnesia  | 3:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Ricky Bobby  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Church  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Fadeout (בשיתוף Iamsu!)   | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 29:30 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 7 בינואר 2016 | קריסי די אנט / ביט-סטריט אינס |  |
הערות שוליים

1 2  Thinkin Out Loud, Musictimes (באנגלית)
↑  Thinkin Out Loud by Kristinia DeBarge, Apple Music (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 4da06da7-1eaa-4b64-a775-a17ac65157fa
The Stranger (אלבום)

The Stranger הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר האמריקאי היהודי בילי ג'ואל, שיצא לאור ב-29 בספטמבר 1977 על ידי קולומביה רקורדס. זה היה הראשון מבין אלבומיו של ג'ואל שהופק על ידי פיל ראמון, איתו עבד על חמישה אלבומים עוקבים.
אלבום האולפן הקודם של ג'ואל, Turnstiles, נמכר בצניעות והגיע למקום נמוך במצעד האמריקאי, מה שגרם לקולומביה לשקול לנטוש אותו אם האלבום הבא שלו לא יימכר. ג'ואל רצה שהאלבום החדש יכלול את להקת סיבוב ההופעות שלו, שהוקמה במהלך הפקת Turnstiles. הלהקה כללה את המתופף ליברטי דה ויטו, הבסיסט דאג סטגמאייר והסקסופוניסט/נגן העוגב ריצ'י קנאטה. הוא חיפש מפיק חדש, פנה תחילה למפיק הוותיק של הביטלס ג'ורג' מרטין לפני שנתקל בראמון, שאת שמו ראה באלבומים של אמנים אחרים כמו פול סיימון. ההקלטות נמשכו שלושה שבועות, בהשתתפות דה ויטו, סטגמאייר וקנאטה. נגני אולפן אחרים מילאו את מקומם כגיטריסטים בשירים שונים.
The Stranger, שבילה שישה שבועות במקום השני במצעד הבילבורד 200 האמריקאי, נחשב לפריצת הדרך הביקורתית והמסחרית של ג'ואל. ארבעה סינגלים שוחררו בארצות הברית, וכולם הפכו ללהיטים בטופ 40 במצעד בילבורד הוט 100: "Just the Way You Are" (מקום 3), "Movin' Out (Anthony's Song)", "She's Always a Woman" (שניהם במקום ה-17) ו-"Only the Good Die Young" (מקום 24). שירים אחרים, כמו "Scenes from an Italian Restaurant" ו-"Vienna", הפכו לעמודי התווך בקריירה שלו ומבוצעים לעיתים קרובות בהופעות החיות שלו. האלבום זכה בשני פרסים בטקס פרסי גראמי 1978: הקלטת השנה ושיר השנה עבור "Just the Way You Are". הוא נותר אלבום האוסף הנמכר ביותר שלו עד היום, ועקף את Bridge over Troubled Water של סיימון וגרפונקל והפך לאלבום הנמכר ביותר של קולומביה, עם יותר מ-10 מיליון יחידות שנמכרו ברחבי העולם. הרולינג סטון הכתיר אותו מאוחר יותר כאחד מ-500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 2008, The Stranger נכנס להיכל התהילה של הגראמי.
רקע

לפני The Stranger, בילי ג'ואל היה על סף עזיבה על ידי חברת התקליטים שלו קולומביה רקורדס. לאחר ההצלחה הבלתי צפויה של אלבומו השני של ג'ואל, Piano Man, אלבומיו הבאים היו מאכזבים מבחינה מסחרית. Turnstiles, אלבומו של ג'ואל משנת 1976, הגיע למקום ה-122 בלבד במצעד בילבורד 200.
ב-1976 הקים ג'ואל להקת סיבובי הופעות אמינה, שכללה את דאג סטגמאייר על הבס, ליברטי דה ויטו על התופים וריצ'י קנאטה בסקסופון, חליל, קלרינט ועוגב. ג'ואל למד להעריך את קבוצת המוזיקאים הזו, וגילה שיש להם תחושה אנרגטית ומחוספסת שהוא קיווה ללכוד בהקלטות האולפן שלו. ג'ואל עבד בעיקר עם נגני סשן בשלושת אלבומי האולפן הראשונים שלו, שהכילו רק תרומות מפוזרות מנגני הגיבוי שלו, ומאוד לא אהב את הצליל המלוטש של אלבומים אלה. במהלך הפקת Turnstiles, אלבומו הרביעי, עבד ג'ואל בתחילה עם המפיק הוותיק ג'ים גרסיו, שהורה לו לעבוד עם חברי להקתו של אלטון ג'ון. ג'ואל, שלא היה מרוצה מהתוצאות, בחר במקום זאת להפיק את האלבום בעצמו ולהקליט עם להקת סיבוב הופעות משלו. ג'ואל היה גם נחוש להקליט את אלבום האולפן החמישי שלו עם להקה זו. לאחר שכתב חומר חדש לתקליט חיפש ג'ואל מפיק שיוכל לטפח את סגנונו הרצוי. ג'ואל, מעריץ ותיק של הביטלס, פנה בתחילה למפיק המפורסם של הביטלס ג'ורג' מרטין. אך לאחר פגישה עם ג'ואל, מרטין הביע עניין בהפקת האלבום, אך לא רצה להשתמש בלהקה של ג'ואל, ובמקום זאת רצה להביא נגני סשן. ג'ואל, לעומת זאת, היה נחוש ברצונו להקליט עם להקתו שלו ודחה את הצעתו של מרטין. בסופו של דבר, ג'ואל פנה לפיל ראמון, מהנדס סאונד ומפיק מוזיקלי ותיק בניו יורק שעבד לאחרונה עם פול סיימון, זמר-יוצר נוסף, על אלבומו של סיימון Still Crazy After All These Years. לדברי ג'ואל, הוא וראמון נפגשו זה עם זה בפונטנה די טרווי, מסעדה איטלקית ליד קרנגי הול, שם ניגן ג'ואל באותה תקופה. המסעדה המשיכה להוות השראה לתפאורה של "Scenes from an Italian Restaurant", שיר ב-The Stranger. לדברי ג'ואל, ראמון הביע הערכה ללהקה של ג'ואל ולאנרגיה שלהם, והבין את ההיגיון מאחורי גישתו של ג'ואל להקלטות, מה שהוביל בסופו של דבר את ג'ואל לבחור בראמון כמפיק לאלבומו הבא.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי בילי ג'ואל.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Movin' Out (Anthony's Song)  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Stranger  | 5:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Just the Way You Are  | 4:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Scenes from an Italian Restaurant  | 7:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Vienna  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Only the Good Die Young  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | She's Always a Woman  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Get It Right the First Time  | 3:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Everybody Has a Dream  | 6:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 42:34 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  William Goodman, Billy Joel’s Career-Changing Masterpiece ‘The Stranger’ Turns 40, Billboard, ‏2017-09-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  Billy Joel - The Stranger, One Final Serenade: The Songs of Billy Joel (Billy Joel Fan Site) (באנגלית)
↑  M. C. (Martin Charles) Strong, Harry Horse, The great rock discography, Edinburgh : Canongate, 1995, ISBN 978-0-86241-541-9
↑  Michael GallucciMichael Gallucci, How Billy Joel Finally Hit the Big Time With 'The Stranger', Ultimate Classic Rock, ‏2017-09-29 (באנגלית)
↑  GRAMMY Hall Of Fame | Hall of Fame Artists | GRAMMY.com, grammy.com
1 2 3  Billy Joel - Billy Joel on THE STRANGER - from THE COMPLETE ALBUMS COLLECTION, נבדק ב-2024-03-23
1 2 3 4 5  Billy Joel, Billy Joel Pays Tribute to Phil Ramone: 'He Was the King', Rolling Stone, ‏2013-04-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  2009 Nigel Olsson and Chuck Burgi interview, נבדק ב-2024-03-23
↑  Andy Greene, Billy Joel's 'The Stranger' at 40: A Track-by-Track Guide, Rolling Stone, ‏2017-09-29 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6 7  Andy Greene, Billy Joel's 'The Stranger' at 40: A Track-by-Track Guide, Rolling Stone, ‏2017-09-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  Billy Joel - Q&A: Have You Ever Rewritten Your Songs? (Berklee 1992), נבדק ב-2024-03-23
1 2  Today Radio Show 1977, נבדק ב-2024-03-23
1 2 3 4  Billy Joel Talks About The Album "The Stranger" - SiriusXM 2016, נבדק ב-2024-03-23
↑  "Billy Joel talks 'Scenes from an Italian Restaurant': I couldn't do a show without it"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 735bcee6-6be6-3957-af15-d21ba2bd355b
The Fall (להקה)

The Fall הייתה להקה פוסט-פאנק אנגלית, שהוקמה בשנת 1976 בעיר פרסויטץ, אשר במנצ'סטר רבתי. הלהקה עברה שינויים רבים בהרכבה, כשהסולן והמייסד מארק אי סמית' נשאר החבר הקבוע היחיד.
החברים שנשארו בלהקה לזמן הרב ביותר כללו את המתופפים פול הנלי, סיימון וולסטנקרופט וקארל ברנס, הגיטריסטים קרייג סקנלון, מארק ריילי ובריקס סמית' והבסיסט סטיב הנלי, שלנגינת הבס המלודית והמעגלית שלו מיוחס חלק גדול בעיצוב הסאונד של הלהקה מאלבומים של תחילת שנות השמונים ועד סוף שנות התשעים.
הסגנון הווקאלי והמילים של סמית'

ההגשה הווקאלית של סמית' הייתה ידועה בנטייתו לסיים כל ביטוי בסיומת בעיצור עם תוספת קולית שווא ("אה"). הוא מרבה לדבר-שר או לשיר-שיט את המילים שלו, במיוחד מאמצע שנות ה-90. ניתן לתאר את ההגשה שלו, בייחוד כששיחק בשידור חי, כ"משתולל", ולעיתים קרובות הוא התערב בהתפרצויות מאולתרות.
קטעים מהמילים של סמית' הופיעו לעיתים קרובות בכתב יד על עטיפות של אלבומים וסינגלים, יחד עם קולאז'ים שהוא הרכיב. בראיון ל-Sounds ב-1983, אמר סמית' שהוא אהב יצירות אמנות שישקפו את תוכן האלבום ושהבחירות הגרפיות שלו שיקפו את יחסו למוזיקה. הוא הזכיר כיצד הוא נמשך לפוסטרים זולים ואיותים שגויים, פריסות חובבניות של עיתונים מקומיים ומזומנים מודפסים ושלטים עם "פסיקים הפוכים במקום שבו אתה לא צריך אותם".
השפעה

על השפעת הלהקה, סטיבן תומאס ארלוין מ־AllMusic כתב כי "הלהקה, כמו להקות קאלט רבות, היוו השראה לדור חדש של להקות מחתרת, החל מגלי רוק אינדי דומים לסאונד בבריטניה ועד להופעות באמריקה ובניו זילנד, אשר הוא רק אינדיקציה אחת לגודל ולמסירות של קהל המעריצים הקטן והמסור שלהם".
דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן
Live at the Witch Trials (1979)
Dragnet (1979)
Grotesque (After the Gramme) (1980)
Hex Enduction Hour (1982)
Room to Live (1982)
Perverted by Language (1983)
The Wonderful and Frightening World Of... (1984)
This Nation's Saving Grace (1985)
Bend Sinister (1986)
The Frenz Experiment (1988)
I Am Kurious Oranj (1988)
Extricate (1990)
Shift-Work (1991)
Code: Selfish (1992)
The Infotainment Scan (1993)
Middle Class Revolt (1994)
Cerebral Caustic (1995)
The Light User Syndrome (1996)
Levitate (1997)
The Marshall Suite (1999)
The Unutterable (2000)
Are You Are Missing Winner (2001)
The Real New Fall LP (Formerly Country on the Click) (2003)
Fall Heads Roll (2005)
Reformation Post TLC (2007)
Imperial Wax Solvent (2008)
Your Future Our Clutter (2010)
Ersatz GB (2011)
Re-Mit (2013)
Sub-Lingual Tablet (2015)
New Facts Emerge (2017)
חברים

מאז שהלהקה הוקמה ב-1976, מארק אי סמית' היה החבר הקבוע היחיד. כל חברי המייסדים האחרים עזבו עד סוף 1979, למרות שמרטין ברמה חזר ללהקה מ-1989 עד 1990. שליש מתוך 66 המוזיקאים שהיו חברים בלהקה מתוך 44 שנות קיומה של הלהקה, היו חברים בה במשך פחות משנה. ההרכב הסופי הורכב מסמית', פיט גרינוויי, דייב ספרר, קיירון מלינג ומייקל קלפאם. מלינג, ספרר וגרינוויי הצטרפו ללהקה ב-2006.