stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרואגורם
הערות שוליים

↑  Croaghgorm, MountainViews
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315127191   WorldCat (עם VIAF): 315127191 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאו גרוספוגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בנובמבר 1904 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1943 (בגיל 38 בערך) ברלין, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  פולין 
 
ליאו גרוספוגל (בצרפתית: Léo Grossvogel;‏ 27 בנובמבר 1904 – 1943 או 1944) היה יהודי-פולני, תושב בלגיה, אחד מראשי רשת ריגול של המודיעין הסובייטי במערב אירופה, בשנים 1938–1942. רשת ריגול זו כונתה על ידי הנאצים בשם "התזמורת האדומה".
ביוגרפיה

נולד במשפחה יהודית בעיר לודז. באמצע שנות ה-20 עלה יחד עם אחותו לארץ. בארץ הכיר את לאופולד טרפר והצטרף אל המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1926 עזב יחד עם אחותו את הארץ ועבר לצרפת. משם עבר לבלגיה והתיישב בעיר גנט. הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית של בלגיה ב־1929. הוא עבד בחברה לייצור מעילי גשם, שהייתה בבעלותה של משפחת בעלה של אחותו. בשנת 1937 מונה לאחראי על מכירת תוצרת החברה מחוץ לבלגיה, בעקבות כך הרבה בנסיעות ברחבי אירופה. במהלך אחת הנסיעות הכיר את ז'ן פזנט. השניים התאהבו והתחתנו בלונדון במאי 1938. ז'אן התחילה לעבוד בחברה, בה עבד ליאו.
בסתיו 1938 הגיע לבלגיה לאופולד טרפר, שבינתיים הפך לסוכן גה.רה.או. הוא הגיע לבלגיה תחת זהות בדויה של איש עסקים קנדי בשם אדם מיקלר. טרפר גייס את גרוספוגל לעבוד עבור המודיעין הסובייטי. בכסף, שהביא עימו טרפר, הם ייסדו חברה חדשה, אשר תעסוק בייצוא מעילי גשם מבלגיה (למעשה החברה, בה עבד גרוספוגל תעסוק מעתה בייצור בלבד וכל נושא השיווק עבר לחברה החדשה). טרפר ניצל את מסעות השיווק של גרוספוגל ברחבי אירופה ליצירת בסיסי פעולה ואיסוף מודיעין. עיקר פעילותו הופנתה נגד בריטניה. בתחילת 1939 הגיע לבלגיה קצין מודיעין סובייטי בשם מיכאיל מקרוב, אשר שולב כעובד בהנהלת החברה. תפקידו היה לתפעל את משדר רדיו ליצירת תקשורת עם סוכנים סובייטים בבריטניה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הופסקה פעילות החברה מחוץ לגבולות בלגיה. גם איסוף המודיעין על בריטניה הופסק לתקופה. במאי 1940, כאשר פלשו נאצים לבלגיה, העתיקו טרפר וגרוספוגל את פעילותם לפריז. בצרפת הכבושה הם הקימו חברת הנדסה בשם Simex, אשר עסקה במתן שירותים לכוחות הצבא הגרמני שהוצבו בצרפת. פעילות החברה איפשרה איסוף מודיעין, במיוחד מקצינים בכירים בכוח הכיבוש. בפריז הפך גרוספוגל ליד ימינו של טרפר ברשת הריגול שאחרון הקים. הוא גייס סוכנים, פיקח על פעילותם, אימן מפעילי משדרי רדיו, הכין דירות מסתור.
ב-24 בנובמבר 1942 נעצר ליאופולד טרפר על ידי הגסטפו, כאשר הגיע לטיפול אצל רופא שיניים. מעדות של טרפר עצמו ואף לפי ספרו של ז'יל פרו, הוא עשה עצמו כמשתף פעולה עם שוביו. הוא מסר לחוקריו את פרטי שני עוזריו - ליאו גרוספוגל והלל כץ. ב־30 בנובמבר 1942 עצרו אנשי גסטפו את לאו גרוספוגל בבית קפה ברובע התשיעי של פריז. הוא הוחזק בבית הכלא Fresnes בפריז, שם עונה קשות על ידי הנאצים. הם רצו לדעת את הצפנים לתשדורת החשאית שרשת הריגול ניהלה עם המודיעין הסובייטי. למרות העינויים הקשים ליאו לא הסגיר את הצפנים. בית דין נאצי דן אותו למוות.
תאריך מותו ומקום מותו אינם ידועים בוודאות: יש מקורות הטוענים כי הוצא להורג בבלגיה בסוף דצמבר 1942, יש הטוענים כי הוא נרצח בכלא פלצנזה בברלין בקיץ 1943, יש הטוענים כי שרד בכלא בפריז עד לקיץ 1944 ואז נרצח זמן קצר לפני שחרור פריז על ידי בעלות הברית.
ז'ן פזנט, אשתו של ליאו, גם נעצרה על ידי הנאצים ונכלאה. היא הוצאה להורג בכלא פלצנזה בברלין ביולי 1943.
לאחר המלחמה הוכר ליאו גרוספוגל הן על ידי הצרפתים והן על ידי הבלגים כלוחם מחתרת אנטי-נאצית. כאות הוקרה על פעילותו הוענקו לו (לאחר מותו) מדליית הרזיסטנס הצרפתית וצלב של עיטור ההתנגדות הבלגי.
בישראל שמו של ליאו גרוספוגל מופיע על אנדרטה לזכר התזמורת האדומה. האנדרטה מוצבת בקרבת מחלף שער הגיא. כמו כן ניטעה חורשה לזכרם של ליאו ואשתו ז'ן.
בשנת 2004 הופקה ברוסיה סדרת טלוויזיה על "התזמורת האדומה". דמותו של ליאו גרוספוגל גולמה בסדרה על ידי השחקן דמיטרי נזארוב.
לקריאה נוספת

ז'יל פרו (אנ'), התזמורת האדומה; עברית: נחמן בן-עמי, מרחביה – תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ב 1972.
ראו גם

התזמורת האדומה
הערות שוליים

↑  ז'יל פרו, התזמורת האדומה, ספרית פועלים, 1972
ליאו גן

| --- | --- |

ליאו גן בסרט "The Miniver Story"
 לידה:  9 באוגוסט 1905 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  26 בינואר 1978 (בגיל 72) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 מקום לימודים:  סנט קטרינס קולג', קיימברידג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאו גן בתפקיד פטרוניוס בסרט "קוו ואדיס", 1951
ליאו ג'ון גן (באנגלית: Leo John Genn;‏ 9 באוגוסט 1905 - 26 בינואר 1978) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1951 על תפקידו בתור פטרוניוס בסרט "קוו ואדיס".
ביוגרפיה

גן נולד בשכונת סטמפורד היל שבצפון לונדון לרייצ'ל, פרקליטה ולוולף גן, מוכר תכשיטים. למד משפטים ב"בית ספר העיר לונדון" שם הוסמך בשנת 1928 כפרקליט. גן עסק לראשונה במשחק על במה בתחילת שנות ה-30 בתור תחביב, מאחר שבתור עורך דין מוסמך שאף לעבוד בתחום.
בתקופת מלחמת העולם ה-2 שירת גן בצבא הבריטי תחת יחידת הארטילריה "רגימנט הארטילריה המלכותי", שם הגיע עד לדרגת לוטננט קולונל. על שירותו הצבאי בתקופת המלחמה קיבל גן את אות צלב המלחמה. גן היה חלק מהיחידה שחקרה את פשעי הזוועה שהתרחשו במחנה ברגן-בלזן והיה גם חלק מהתביעה שלקחה חלק במשפט שנערך בעיר לינבורג.
קריירת משחק

גן התגלה לראשונה כשחקן מוביל לאחר שחזר משירותו הצבאי, בעיבוד הקולנועי המוצלח של לורנס אוליבייה למחזה השייקספירי "הנרי החמישי" בו שיחק בתפקיד הגנרל הצרפתי שארל ד'אלברה, בדרמת הרפואה הקלאסית של אנטולי ליטבק "הנחש פיט" בה שיחק בתור ד"ר קירק המטפל בסכיזופרנית וירג'יניה קניגהאם (אוליביה דה הבילנד) ובעיבודו של דאדלי ניקולס למחזהו של יוג'ין או'ניל "האבלות יאה לאלקטרה".
בשנת 1950 שיחק בדרמת המלחמה "סוס העץ" בתפקיד שבוי המלחמה הבריטי לוטננט פיטר הווארד. בשנת 1951 היה גן מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד פטרוניוס במלודרמה התקופתית של מרווין לרוי "קוו ואדיס". גן הופיע בנוסף גם בסרטו של קלרנס בראון "הרפתקאת פליימות'" (לצדם של ספנסר טרייסי וג'ין טירני) בתור ויליאם ברדפורד מושל מושבת פלימות. ב-1956 שיחק גן בסרט מובי דיק לרומן "מובי דיק" בתפקיד החובל סטארבק.
בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו הופיע גן בפרויקט המלחמה הגרנדיוזי "היום הארוך ביותר" בתפקיד הבריגדיר הבריטי אדווין פארקר ובדרמה ההיסטורית "55 יום בפקינג" בתפקיד הגנרל הסיני ג'ונג – לו. הופעות אלו היו הקולנועיות המוערכות האחרונות בקריירה של גן.
חיים אישיים

גן היה נשוי משנת 1933 עד מותו למלהקת מרגריט ואן פראג אותה הכיר ב"אולפני אילינג", לזוג לא היו ילדים. גן נפטר ב-26 בינואר 1978 מהתקף לב בגיל 72 בביתו שבלונדון,
קבורתו נערכה בצרפת.
פילמוגרפיה

הנרי החמישי (1944)
גדודי האלמוות (1944)
אור ירוק לסכנה (1946)
האבל יאה לאלקטרה (1948)
מגע הכותנה (1948)
הנחש פיט (1948)
סיפור מיניבר (1950)
סוס העץ (1950)
קוו ואדיס (1951)
הרפתקאת פליימות' (1952)
מאהבה של ליידי צ'טרלי (1953)
צנחן (1953)
הבנות של אי התענוגות (1953)
מעבר למומבסה (1956)
מובי דיק (1956)
אני מאשים! (1958)
בריחה בלילה (1960)
היום הארוך ביותר (1962)
55 יום בפקינג (1963)
האינדיאנים הקטנים (1965)
קרקס הפחד (1966)
חרטום (1966)
חדר החיבור (1971)
תמותי בזעקה, מריאן (1971)
במלכודת החופש (1973)
ל'אקווילה

ל'אקווילה (באיטלקית: L'Aquila) היא עיר במרכז איטליה, בירתו של מחוז אברוצו ונפת ל'אקווילה. העיר נפגעה קשה ברעש האדמה שהכה אותה באפריל 2009.
ל'אקווילה נמצאת 100 ק"מ צפונית-מזרחית מרומא ומחוברת אליה בכביש מהיר, העובר בין ההרים. העיר שוכנת על גבעה בעמק של נהר אטרנו (Aterno), מוקפת בהרי האפנינים. הפסגות המושלגות של רכס גראן סאסו נשקפות אליה מצפון מזרח.
העיר מוקפת בחומה מתקופת ימי הביניים. בתיה של העיר בנוים על שיפוע גבעות. מצדי רחובות העיר מבנים וכנסיות הבנויים בסגנון הבארוק והרנסאנס. הרחובות מובילים למרכז העיר שם ממוקמת האוניברסיטה המפורסמת של העיר. העיר מוכרת בתור עיר של סטודנטים ויש בה מוסדות תרבות רבים: תיאטרון, תזמורת, אקדמיה לאמנות ואולפן סרטים.
גאוגרפיה

העיר שוכנת בקרבת הפסגה הגבוהה של הרי האפנינים, גראן סאסו. היא מצויה בגובה של 721 מטר מעל פני הים בעמק אטרו-פסקרה. מסביבה ארבעה הרים בגובה של 2,000 מטר מעל פני הים. ההרים מונעים את כניסתו של אוויר לח וחם לעיר מהים התיכון ולכן שורר בה אקלים חם ויבש.
נוהגים לומר כי מזג האוויר בעיר מניב 11 חודשי קור וחודש אחד קר במיוחד.
יחודה של העיר

שטח השיפוט של העירייה הוא גדול במיוחד: 467 קמ"ר. הוא נחשב לשטח השיפוט השישי בגודלו מבין ערי איטליה. לפניו באות, בין השאר, הערים: רומא (במקום הראשון), רוונה בצפון איטליה וסאסארי בסרדיניה. בגלל גודל שטחה, והיותו הררי ברובו, קיימים בה 59 רבעים ושכונות. בשטחה סלולים קרוב ל-3,000 ק"מ כבישים ובנויים אלפי קמ"ר של מבנים. לשירות תושביה עשרות בתי ספר, מרכזים מסחריים רבים, כמאה כנסיות ועשרה בתי קברות.
העיר ידועה בעיקר כמקום הכתרתו של האפיפיור סלסטינוס החמישי בשנת 1294, שכיהן בתפקיד חמישה חודשים בלבד ולאחר מכן פרש מתפקידו באופן תקדימי. סלסטינוס קבור בכנסייה המרכזית בעיר, ואת קברו פקדו האפיפיורים בנדיקטוס השישה עשר בשנת 2009 בעקבות רעידת האדמה (שפרש בהמשך בעצמו מתפקידו) והאפיפיור פרנציסקוס ה-1 בשנת 2022.
רעידות אדמה

לעיר היסטוריה של רעידות אדמה. נרשמו בה רעידות אדמה בשנים 1349, 1452, 1501, 1646 1703 ו-1706.. בחודש ינואר 2009 הורגשו בעיר אירועים סייסמיים בעוצמה שנעה בין 2.9 ל-6.3 בסולם ריכטר.
ב-6 באפריל 2009 בשעה 3:32, התרחשה רעידת אדמה שמוקדה היה במרכז הרי האפנינים. הרעידה הורגשה במחוזות נוספים: בלאציו שבמזרח, במוליזה שבדרום, באומבריה שבצפון-מערב ובקמפניה שבדרום איטליה. ברעידה זו נספו 289 בני אדם וכ-1,500 נפצעו. מחצית מהבתים בעיר העתיקה חרבו, ורוב בתי העיר ניזוקו. כתוצאה מכך נותרו עשרות אלפים ללא קורת גג.
מראות מהעיר

הככר המרכזית - מראה מלמעלה
הככר המרכזית - מראה אופקי
מזרקת 99 התעלות - אחת מהן כונתה נחל קדרון - ירושלים
ערים תאומות

גרמניה רוטווייל, גרמניה
ספרד קואנקה, ספרד
אוסטרליה הובארט, אוסטרליה
פולין ז'לונה גורה, פולין
איטליה ברנלדה, איטליה
רומניה ביסטריצה, רומניה
הערות שוליים

↑  province of L'Aquila, Abruzzo, Italy
↑  רעש אדמה משני פקד את ל'אקווילה באיטליה בעוצמת 5.2 בסולם ריכטר; מניין ההרוגים מתחילת השבוע עלה ל-275, באתר גלובס, 9 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557337705171  BNE: XX459325  BnF: cb11992924p (data)  GND: 4099061-8  ICCU: SBLV094102  LCCN: n80113659  MusicBrainz: 16b33cac-4288-4359-ba53-ed4444486707  NARA: 10044801  NKC: ge763502  NLG: 305968  SUDOC: 028007034  VcBA: 494/18556  VIAF: 123156197   WorldCat (עם VIAF): 123156197 
מוקד רעידת האדמה ב-6 באפריל 2009
לאסלו שויום

לאסלו שויום
לאסלו שויום (בהונגרית: Sólyom László, בתעתיק פונטי: [ˈlaːsloː ˈʃoːjom]; 3 בינואר 1942 – 8 באוקטובר 2023) היה משפטן ופוליטיקאי הונגרי ששימש כנשיא הונגריה בין השנים 2005–2010.
ביוגרפיה

שויום נולד בעיר ההונגרית הדרומית פץ'. הוא למד משפטים באוניברסיטת פץ' וסיים את לימודיו ב-1965. שויום שימש כפרופסור באוניברסיטאות ובמכוני משפטים בבודפשט: ב-ELTE משנת 1983, ב-PPKE משנת 1996 ובאקדמיית השפה הגרמנית ע"ש ג'ולה אנדראשי משנת 2002. הוא עבד גם ביינה, גרמניה במשך 3 שנים.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, בסוף שנות ה-80, שימש כיועץ משפטי לארגוני זכויות הסביבה והאזרחים. כמייסד "מעגל הדנובה" היה לו תפקיד משמעותי בענייני הגנת הסביבה, כמו למשל מניעת הקמת סכר נאג'מארוש, שבנייתו הייתה פוגעת באזורי המחיה בחלקה הצפוני של הדנובה. הוא נמנה עם המייסדים של מפלגת הפורום ההונגרי הדמוקרטי (MDF) בשנת 1987, והכריז שהמפלגה מהווה אופוזיציה במשא ומתן החשוב שהוביל לשינוי צורת השלטון בהונגריה ולכינונה של דמוקרטיה פרלמנטרית.
ב-1989 היה שויום חבר בוועד המרכזי של המפלגה למשך זמן קצר, אולם הוא עזב את עיסוקיו בפוליטיקה הפנימית של המפלגה כבר באותה שנה, לאחר שנבחר לבית המחוקקים ההונגרי. הוא זכה בנשיאות הבית חצי שנה מאוחר יותר, והחזיק במשרה זו עד 1998. במהלך אותה התקופה, לבית המחוקקים היה תפקיד משמעותי בייצוב הדמוקרטיה וחיזוקה בהונגריה. באותה משרה הוא תרם לביטול עונש המוות במדינה, והגנה על זכויות מידע, חופש הדעה והמחשבה. כמו כן, הוא הביא להגנה חוקתית על אזרחיה ההומוסקסואלים של הונגריה.
ב-7 ביוני 2005 נבחר שויום לכהן כנשיא הונגריה והחליף את פרנץ מאדל, לאחר שניצח בבחירות את מועמדת המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית, קטאלין סילי והוא הושבע לנשיאות ב-5 באוגוסט 2005.
נפטר ב-8 באוקטובר 2023.
כוח מרכזי

בפיזיקה, כוח מרכזי הוא כוח שגודלו תלוי רק במרחק ממקור הכוח, וכיוונו רדיאלי, כלומר ככיוון הוקטור המחבר בין מקור הכוח לבין הנקודה עליה פועל הכוח.
מתמטית, אם מקור הכוח נמצא בראשית הצירים, אזי הכוח הפועל על נקודה  {\vec {r}} יהיה מן הצורה:
 {\vec {F}}({\vec {r}})=F(r){\hat {r}}
כאשר:
r=|{\vec {r}}| הוא המרחק מהראשית (מקור הכח).
{\hat {r}}={\frac {\vec {r}}{r}} הוא וקטור יחידה בכיוון רדיאלי.
כוחות רבים וחשובים דוגמת כוח הכבידה הניוטוני והכוח הקולומבי האלקטרוסטטי הם כוחות מרכזיים. הכוח המגנטי הוא דוגמה לכוח שאינו מרכזי, כיוון שכיוונו אינו רדיאלי וגודלו תלוי במהירות הגוף עליו הוא פועל.
כוח מרכזי הוא מאפיין של מערכת פיזיקלית בעלת סימטריה לסיבוב.
תכונות

כוח מרכזי הוא כוח משמר. כלומר:
האנרגיה של גוף הנע בהשפעת כח מרכזי משתמרת.
את הכוח ניתן לגזור מתוך אנרגיה פוטנציאלית על ידי  {\vec {F}}=-{\vec {\nabla }}V(r). הפוטנציאל  \ V(r) תלוי אף הוא אך ורק במרחק ממקור הכוח ומכונה לפיכך פוטנציאל מרכזי.
כאשר גוף נע בהשפעת כוח מרכזי התנע הזוויתי שלו משתמר. הגוף ינוע במישור הניצב לכיוון וקטור התנע הזוויתי.
פתרון משוואות התנועה הקלאסיות עבור כוח מרכזי

בזכות תכונות אלו, בעיה של גוף הנע בהשפעת כוח מרכזי קלה יחסית לפתרון. כיוון שתנועת הגוף מוגבלת למישור נוח לעבוד בקואורדינטות פולריות  r,\theta . כיוון שהאנרגיה  \ E והתנע הזוויתי   {\vec {L}} קבועים, ניתן לכתוב:
 E={\frac {1}{2}}m{\dot {r}}^{2}+{\frac {L^{2}}{2mr^{2}}}+V(r)
כלומר ניתן להתייחס לתנועת הגוף (בקואורדינטה r) כתנועה חד־ממדית בהשפעת פוטנציאל אפקטיבי  V_{\mbox{eff}}(r)=V(r)+{\frac {L^{2}}{2mr^{2}}}. את המשוואה הנ"ל ניתן לפתור ברמת העיקרון על ידי הפרדת משתנים ולקבל את  \ r(t)  (אם כי רק עבור מספר מצומצם של פוטנציאלים ידוע הפתרון בצורה מפורשת). לאחר מכן ניתן לקבל את  \ \theta (t) על ידי אינטגרציה של  {\dot {\theta }}={\frac {L}{mr^{2}}}.
פתרון משוואות התנועה הקלאסיות עבור כוח מרכזי > משוואת המסלול

בנוסף למשוואות התנועה שפתרונן הוא מיקום הגוף כפונקציה של הזמן  \ r(t),\theta (t), במקרים רבים נהוג להתעניין גם במשוואת המסלול שפתרונה נותן את  \ r(\theta ) כלומר את צורת מסלול הגוף במישור בו הוא נע. לדוגמה, עבור בעיית קפלר שהיא בעיית כוח מרכזי עבור כוח הכבידה, המסלולים האפשריים הם החתכים הקוניים - מעגל, אליפסה, פרבולה או היפרבולה, אותם ניתן לכתוב כ: r(\theta )={\frac {r_{0}}{1+\epsilon \cos \theta }}.
משוואת המסלול עבור בעיית כוח מרכזי כללי נתונה על ידי:
 {\frac {l}{r^{2}}}{\frac {d}{d\theta }}\left({\frac {l}{mr^{2}}}{\frac {dr}{d\theta }}\right)-{\frac {l^{2}}{mr^{3}}}=F(r)
את המשוואה האחרונה ניתן לפשט על ידי החלפת המשתנה  \ u=1/r. המשוואה המתקבלת עבור המשתנה  \ u היא:
 {\frac {l^{2}u^{2}}{m}}\left({\frac {d^{2}u}{dt^{2}}}+u\right)=-F\left({\frac {1}{u}}\right)
פוטנציאל מרכזי בתורת הקוונטים

ההמילטוניאן עבור גוף הנע בהשפעת פוטנציאל מרכזי הוא מן הצורה:
 {\mathcal {H}}={\frac {{\vec {p}}^{2}}{2m}}+V(r)
במקרה זה אופרטורי התנע הזוויתי  \ L^{2},L_{x},L_{y},L_{z} חילופיים עם ההמילטוניאן, ולפיכך ניתן למצוא בסיס של מצבים עצמיים משותפים להמילטוניאן, לתנ"ז הכולל  \ L^{2} ולאחר מרכיבי התנ"ז  \ L_{z}. נהוג לסמן מצבים אלו ב- |n,l,m\rangle  והם מקיימים:
L_{z}|n,l,m\rangle =\hbar m|n,l,m\rangle
L^{2}|n,l,m\rangle =\hbar ^{2}l(l+1)|n,l,m\rangle
{\mathcal {H}}|n,l,m\rangle =E_{n,l}|n,l,m\rangle
האנרגיה  \ E_{n,l} אינו תלויה במספר הקוונטי m (כלומר בכיוון התנע הזוויתי), אי לכך יש ניוון של (לפחות)  \ 2l+1  באנרגיה.
פונקציית הגל של המצב תהיה מן הצורה:  \psi ({\vec {r}})=R_{n,l}(r)Y_{l,m}(\theta ,\phi ), כאשר  \ Y_{l,m}(\theta ,\phi ) היא הפונקציה הספרית הרמונית, והפונקציה הרדיאלית  \ R_{n,l}(r) היא פתרון של המשוואה:
 \left[-{\frac {\hbar ^{2}}{2m}}{\Biggl (}{\frac {\partial ^{2}}{\partial r^{2}}}+{\frac {2}{r}}{\frac {\partial }{\partial r}}-{\frac {l(l+1)}{r^{2}}}{\biggr )}+V(r)\right]R(r)=E_{n,l}R(r)
ראו גם

בעיית קפלר
כח משמר
כח משיכה
לקריאה נוספת

H. Goldstein, Classical Mechanics
לבנה (יציאת מצרים)

מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
לִבְנָה הוא אתר מקראי, מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע בספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים כ'–כ"א. בני ישראל הגיעו אל ליבנה מרימון פרץ, והמשיכו במסעם לריסה.
בתרגום המיוחס ליונתן תרגם את שם המקום ”לִבְנָא - אֲתַר דִתְחוּמִין לָהּ מַלְבֵּינְתָּא בִּנְיַין”, שפירושו מקום שתחום על ידי אבני בניין.
זיהוי מוצע ללבנה הוא מקום הנמצא מצפון לעיירה בשם Humeima Al. על פי הצעה זו, המקום נקרא כך על שם האדמה הלבנה שבאותו מקום, העשויה בעיקר מחול קווארץ לבן במיוחד.
יש המזהים את ליבנה בואדי ג'ירה כ-25 קילומטר דרומית מערבית לקצה הצפוני של מפרץ עקבה.
הערות שוליים

↑  כעין זה כתב בפירוש הרוקח על התורה.
↑  יגאל רחימי https://epe.org.il/wp-content/uploads/2019/05/יציאת-מצרים-פענוח-וממצאים.pdf
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: רימון פרץ | נדודי בני ישראל במדבר | הבאה: ריסה (אתר מקראי) |
כרוב כבוש

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון מותסס, תוספת (מנה) 
 מטבח:  המטבח האוקראיני, המטבח הפולני, המטבח הצ'כי, המטבח הגרמני, המטבח הרוסי, המטבח הבולגרי 
 מרכיבים עיקריים:  חומצה לקטית, כרוב 
 
נקניקייה עם כרוב כבוש
כרוב כבוש או כרוב חמוץ הוא כרוב קצוץ אשר מותסס באמצעות חיידקי תסיסה לקטית, היוצרים חומצה לקטית שתורמת לטעם החמוץ של המאכל. חומרים נדיפים שנוצרים בזמן התסיסה, כמו דיאצטיל (אנ'), מעניקים לכרוב הכבוש את ריחו האופייני.
כרוב כבוש הוא מאכל אופייני למטבח הגרמני שם הוא מכונה Sauerkraut ("זאוארקראוט") ולמטבח הפולני והסלאבי בכלל. גרסאות נוספות של כרוב כבוש קיימות גם במטבחים לא-אירופאיים: במנצ'וריה קיים מאכל דומה שנקרא בסינית סואן-קאי ("ירק חמוץ"). מאכל דומה נוסף נמצא במטבח הקוריאני וקרוי קימצ'י.
ההיסטוריה של הכרוב הכבוש היא ככל הנראה עתיקה. כבר פליניוס הזקן תיאר במאה הראשונה לספירה צריכה של כרוב כבוש. אופן ההכנה המודרני מיוחס לתהליכי ייצור שהתפתחו בין 1550 ו-1750. במהלך המאה ה-18 תפס הכרוב הכבוש תפקיד חשוב בתזונת יורדי ים, אשר נעו חודשים ללא תזונה מספקת של ויטמינים, וחלו לעיתים קרובות בצפדינה. הרופא ג'יימס לינד פרסם ב-1772 בספרו "Treatise on Scurvy" ("מחקר על הצפדינה") ממצאים לפיהם מלחים הולנדים סבלו פחות מצפדינה, הודות לצריכה המוגברת של כרוב כבוש. יישום הממצאים על מלחים בריטיים והוכחת טענתו של לינד זיכו את ג'יימס קוק במדליית קופלי בשנת 1776.
בעבר הכינו כרוב כבוש בכלי חרס, אשר היו סגורים בבד. שיטה זו לא מנעה לחלוטין כניסת אוויר והצריכה ניקוי של המשטח העליון מדי פעם.
ראו גם

שוקרוט גארני
הערות שוליים

↑  Farnworth, Edward R. (2003). Handbook of Fermented Functional Foods. CRC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12455040m (data)  GND: 4051799-8
לואי-אלכסנדר ברתייה

לואי-אלכסנדר ברתייה (בצרפתית: Louis-Alexandre Berthier‏; 20 בנובמבר 1753 – 1 ביוני 1815), נסיך נוישאטל ואלנגין, נסיך ואגרם, היה מרשל צרפת של האימפריה ששירת במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות. הוא היה פעמיים שר המלחמה של צרפת ושימש כראש המטה של נפוליאון בונפרטה.
ברתייה נולד למשפחה צבאית, שירת בצבא הצרפתי ושרד את החשד למונרכיזם במהלך שלטון הטרור לפני עלייה מהירה בשורות צבא המהפכה הצרפתי. אף על פי שהיה תומך מרכזי בהפיכה נגד הדירקטורט שהעניקה לנפוליאון כוח אבסולוטי, ונכח בניצחונותיו הגדולים, ברתייה התנגד נחרצות למתיחה המתקדמת של קווי התקשורת במהלך המערכה הרוסית. לאחר שהורשה לפרוש על ידי משטר בורבון המחודש, הוא מת מסיבות לא טבעיות זמן קצר לפני קרב ווטרלו. ברתייה נחשב על ידי רבים כאחד מגדולי המנהלים בהיסטוריה, שגאונותו הלוגיסטית הוכיחה את עצמה הכרחית לנפוליאון ולגרנד ארמה.
ראשית חייו

ברתייה נולד ב-20 בנובמבר 1753 בוורסאי ללוטננט-קולונל ז'אן-בטיסט ברתייה (1721–1804), קצין בחיל המהנדסים הטופוגרפיים, ולאשתו הראשונה (נישאה ב-1746) מארי פרנסואז ל'הוילייר דה לה סר. הוא היה הבכור מבין חמישה ילדים, כאשר שלושת אחיו שירתו גם בצבא הצרפתי, ושניים הפכו לגנרלים במהלך מלחמות נפוליאון.
הערכת אופי

ברתייה היה רמטכ"ל מיומן מאוד, אבל הוא לא היה מפקד שטח מוצלח. כשהיה בפיקוד זמני ב-1809, הצבא הצרפתי בבוואריה עבר סדרה של תהפוכות. למרות העובדה שהצלחתו כגנרל הואפלה לחלוטין על ידי גאונותו של נפוליאון, ברתייה היה בכל זאת ידוע בזכות כישורי הארגון המצוינים שלו והיכולת להבין ולבצע את הנחיות הקיסר לפרטי פרטים. הגנרל פול ת'יבאו אמר עליו ב-1796:
איש לא יכול היה להתאים יותר לגנרל בונפרטה, שרצה אדם המסוגל לפטור אותו מכל עבודה מפורטת, להבין אותו באופן מיידי ולחזות מה יזדקק לו.
משפחתו

בשנת 1796 התאהב ברתייה בג'וזפה קרקאנו, המרקיזה ויסקונטי די בוגוראטו, שהייתה אמורה להיות המאהבת שלו למשך תקופת האימפריה הצרפתית הראשונה, למרות אי הסכמתו של הקיסר. אפילו כאשר נפוליאון הכריח אותו להתחתן עם נסיכה בווארית, הדוכסית מריה אליזבת, בשנת 1808, הצליח ברתייה לשמור על פילגשו ואשתו יחד תחת קורת גג, מצב עניינים שהכעיס את הקיסר.
ב-9 במרץ 1808 התחתן ברתייה עם אליזבת שהייתה בתם היחידה של וילהלם, דוכס בבוואריה ושל מריה אנה מצווייבריקן-בירקנפלד, אחותו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, וקרובת משפחה של הקיסר הרוסי דרך קו ויטלסבאך בצד הבווארי והצד הפרוסי (מקלנבורג) של השושלת שלה.
נולדו להם בן אחד ושתי בנות:
נפוליאון-אלכסנדר, הדוכס השני והנסיך השני מוואגרם (11 בספטמבר 1810 – 10 בפברואר 1887), התחתן ב-29 ביוני 1831 עם ז'נייד פרנסואז קלרי (25 בנובמבר 1812 – 27 באפריל 1884). נולדו להם שתי בנות, מלסי לואיז קרוליין פרדריק ברתייה נסיכת ואגרם (1832–1884), אליזבת אלכסנדרין מריה ברתייה נסיכת ואגרם (1849–1932) ובן, לואי פיליפ מארי אלכסנדר ברתייה, הנסיך השלישי של ואגרם (1836–1911)
קרוליין-ג'וזפין, נסיכת ואגרם (22 באוגוסט 1812 – 1905), נישאה ב-9 באוקטובר 1832 לאלפונס נפוליאון, ברון ד'הוטפול (29 במאי 1806 – 25 באפריל 1889)
מארי אן וילהלמין אלכסנדרין אליזבת, נסיכת ואגרם (19 בפברואר 1816 – 23 ביולי 1878). נולדה זמן קצר לאחר מות אביה. התחתנה ב-24 ביוני 1834 עם ז'ול לברון, הדוכס השלישי מפלסאנס (19 באפריל 1811 – 15 בינואר 1872)
הערות שוליים

1 2  Kevin Kiley, The Indispensable Marshal: Louis-Alexandre Berthier (1753–1815), The Napoleon Series, ‏April 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258788905171  PLWABN: 9810644983505606  BNE: XX1569643  BnF: cb12459791d (data)  CANTIC: a11057452  CiNii: DA15536401  GND: 118658530  HDS: 021253  ICCU: CFIV189270  ISNI: 0000 0001 2123 1367  LCCN: n85067396  NKC: js2006342073  NLG: 247769  NTA: 072707429  RERO: 02-A000019165  SELIBR: 276130  SNAC: w6w09hvq  SUDOC: 02799693X  VcBA: 495/94497  VIAF: 19775561   WorldCat (עם VIAF): 19775561 
ברתייה כמרשל דה קאמפ בשנת 1792, מאת פרנסואה-גבריאל לפאולה (1834)
ברתייה היה ראש המטה של נפוליאון מתחילת המערכה האיטלקית הראשונה שלו ב-1796 ועד לוויתור הראשון שלו ב-1814. היעילות התפעולית של ה-"Grande Armée" נבעה רבות מכישוריו האדמיניסטרטיביים והארגוניים הרבים.
שלט האצולה של לואי-אלכסנדר ברתייה.
לואי-ז'ורז' טן

| --- | --- |
לואי-ז'ורז' טן, ספטמבר 2009
לואי-ז'ורז' טן, ספטמבר 2009
 לידה:  1974 (בן 50 בערך) מרטיניק, האיים הקריביים
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  פריז, צרפת
 ידוע בשל:  מאבק נגד הומופוביה וגזענות מייסד היום הבינלאומי נגד הומופוביה יוזם הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית
 השכלה:  אקול נורמל סופרייר
 מעסיק:  אוניברסיטת אורליאן, Institut national supérieur du professorat et de l'éducation, Autrement 
 תפקיד:  נשיא (2011–2017) 
 
לואי-ז'ורז' טן (בצרפתית: Louis-Georges Tin; נולד ב-1974) הוא אקדמאי ופעיל זכויות אדם צרפתי, שנודע בעיקר בזכות מאבקיו נגד הומופוביה ונגד גזענות.
טן נולד באי מרטיניק שבים הקריבי, ובגיל 17 היגר לפריז כדי ללמוד באֶקוֹל נוֹרְמַל סוּפֶּרְיֶיר. הוא בעל תואר דוקטור בלימודי הרנסאנס, ומלמד ספרות ותולדות המיניות באוניברסיטת אורליאן ובבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה. הוא עוסק בחקר התרבות ההטרוסקסואלית, וערך סדרת ספרים בנושאי מיניות בהוצאת הספרים "אוֹטְרְמוֹן" (Autrement, בצרפתית: "אחרת").
לאות הוקרה על פעילותו הרבה למען זכויות אדם זכה טן במספר פרסים, בהם Golden Tupilak Award (סטוקהולם, 2005), Grizzly Award (מוסקבה, 2006), Tolerantia Award (ברלין, 2006), ו-Slavic Pride Award (מינסק, 2010).