stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוקרטיה ליברלית
ביקורת הדמוקרטיה הליברלית > צמיחה כלכלית

רבים מקשרים את הדמוקרטיה הליברלית עם כלכלת השוק, וטוענים כי קיים מתאם בין כלכלת שוק, חופש פוליטי, וצמיחה כלכלית המתבטאת בתוצר מקומי גולמי לנפש.
השאלה כמה מן הצמיחה ניתן לייחס לדמוקרטיה כשלעצמה היא שנויה במחלוקת. יש הטוענים כי עלייתה של הדמוקרטיה הליברלית לאחר המהפכה התעשייתית שהביאה עמה את הקפיטליזם היא שהביאה לקישור בין הדמוקרטיה ובין הצמיחה הכלכלית. אחרים מצביעים על העובדה כי המהפכה התעשייתית החלה באנגליה שנהנתה ממידה רבה בהרבה של דמוקרטיה, הדומה לדמוקרטיה הליברלית בת ימינו, יחסית לשאר מדינות אירופה בתקופתה.
ישנם חוקרים הטוענים כי אמצעים סטטיסטיים מראים כי מידה רבה יותר של כלכלת שוק חופשי (הנמדדת למשל ב"מדד החופש הכלכלי", המשמש במחקרים רבים), מגבירה את הצמיחה הכלכלית, המשפיעה על היציבות הפוליטית החיונית לקיומה של הדמוקרטיה הליברלית.
הקשר בין דמוקרטיה וצמיחה כלכלית נחקר רבות. הקשר המושגי בין מושגי אי ההתערבות של המדינה, הקטנת ה"ציבורי" לעומת ה"פרטי", ומושג התחרות, העומדים הן ביסוד כלכלת השוק והן ביסוד הדמוקרטיה הליברלית הוא ברור, ורבים טוענים כי המדובר במושגים מקבילים שקיומו של האחד מחזק בהכרח את השני.
אל מול הקשר החיובי יש שהצביעו על קשרים שליליים. יש הטוענים כי יש לבצע "דמוקרטיזציה" לספרה הכלכלית, ולנהל את אמצעי הייצור עצמם באמצעות בחירות דמוקרטיות. עוד נטען כי תנאי חוסר שוויון הכלכלי סותרים את ערכי הדמוקרטיה. כן נטען כי ההמשגה של האזרח כצרכן מונעת חשיבה הממוקדת באינטרס הכלל.
יש הטוענים כי השפע הכלכלי שמביאה מדיניות השוק החופשי מעצים את האזרחים, ואף עשוי להביא ליצירת דמוקרטיה במדינות כסין, כפי שאירע בתקופת הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה תחת שלטון אוגוסטו פינושה. אחרים חולקים על טענה זו ולטענתם, אף אם הכלכלה החופשית הביאה לדמוקרטיזציה בעבר, ייתכן כי לא תעשה זאת בעתיד. כך מדינות כמו סינגפור, ליכטנשטיין או הונג קונג מקיימות חופש כלכלי רב, משך זמן רב, מבלי להפוך דמוקרטיות במובהק.
ביקורת הדמוקרטיה הליברלית > ביקורת אנטי-דמוקרטית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

ישי לנדא, הליברליזם באזור הדמדומים: הדמוקרטיה הליברלית בעידן חברת ההמונים, זמנים 146
ראו גם

דמוקרטיה לא ליברלית
דמוקרטיה חלולה
רובנות
ביאורים

↑  ליברלית במובן הרחב של חירות האדם ולא רק במובן הצר של ליברליזם.
פריץ נתר

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1884 ארלנגן, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  10 בספטמבר 1941 (בגיל 56) אוריול, ברה"מ 
 שם לידה:  Fritz Alexander Ernst Noether 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג (1906)  אוניברסיטת מינכן (1909)  אוניברסיטת גטינגן (1911) 
 מנחה לדוקטורט:  אאורל פוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת טומסק (1933–1937)  אוניברסיטת קרלסרוהה (1911–1921)  אוניברסיטת ורוצלב למדע וטכנולוגיה (1922–1933)  סימנס (1921–1922) 
 צאצאים:  Gottfried E. Noether, Herman D. Noether 
 
פריץ אלכסנדר ארנסט נתר (בגרמנית: Fritz Noether;‏ 7 באוקטובר 1884 – 10 בספטמבר 1941) היה מתמטיקאי יהודי-גרמני שהיגר מגרמניה הנאצית לברית המועצות, שם הוצא להורג על ידי הנ.ק.ו.ד.
אביו היה המתמטיקאי מקס נתר, ואחותו הגדולה הייתה המתמטיקאית אמי נתר.
ביוגרפיה

פריץ נולד למתמטיקאי היהודי-גרמני מקס נתר ב-1884, בזמן שאביו כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ארלנגן (אנ'), ולאמו אידה עמליה קאופמן, בת למשפחת סוחרים יהודית עשירה. בצעירותו התחנך בבית הספר ובגימנסיה המקומית, ולאחר מכן השלים שנת שירות צבאי כפי שחייב החוק.
החל משנת 1904, פריץ למד מתמטיקה בארלנגן ולאחר מכן באוניברסיטת מינכן, שם השיג את הדוקטורט שלו ב-1909 עם עבודה שנכתבה בהנחייתם של אורל ווס (אנ') ושל ארנולד זומרפלד. הוא למד במשך שנתיים לימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת גטינגן, ולאחר מכן התחיל לעבוד ב-1911 במכון קרלסרוהה לטכנולוגיה.
פריץ התחתן ב-1911 עם רגינה מריה וורת', בתו של פקיד מכס יהודי, ולבני הזוג נולדו שני ילדים: הרמן דיטריך נתר, יליד 1912 שהפך לכימאי, וגוטפריד עמנואל נתר, יליד 1915 שהפך לסטטיסטיקאי ומחנך אמריקאי, ולאחר מכן כתב ביוגרפיה קצרה של אביו.
נתר שירת במלחמת העולם הראשונה, נפצע וקיבל את צלב הברזל. לאחר מכן עבד שנה בחברת סימנס. מ-1922 עד 1933 היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה הטכנית בברסלאו (כיום אוניברסיטת ורוצלב למדע וטכנולוגיה (אנ')). עם עלייתם של הנאצים לשלטון, לא הורשה פריץ להמשיך לעבוד בגרמניה בגלל היותו יהודי, והוא היגר ב-1934 לברית המועצות, בעוד אחותו אמי היגרה לארצות הברית. פריץ מונה לפרופסור באוניברסיטת טומסק, שם גם למד בנו גוטפריד מתמטיקה.
בנובמבר 1937, במהלך הטיהורים הגדולים, הוא נעצר בביתו בטומסק על ידי הנ.ק.ו.ד.. אלברט איינשטיין כתב עבורו מכתב בקשה לשר החוץ הסובייטי מקסים ליטבינוב, אך ללא הצלחה. ב-23 באוקטובר 1938 נידון נתר ל-25 שנות מאסר באשמת ריגול וחבלה, ונדד בין בתי כלא שונים. שני בניו גורשו מברית המועצות ומצאו מקלט בשוודיה.
כפי שנחשף מאוחר יותר, ב-8 בספטמבר 1941, פחות משלושה חודשים לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, גזרה המכללה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות את דינו של נתר למוות באשמת "תעמולה אנטי-סובייטית". הוא נורה באוריול ב-10 בספטמבר 1941 במהלך הטבח ביער מדבדב. מקום קבורתו לא ידוע, אך קיים לוח זיכרון בבית העלמין גננבך (אנ'), גרמניה, במקום קברה של אשתו.
ב-22 בדצמבר 1988 קבעה מליאת בית המשפט העליון של ברית המועצות כי נתר הורשע באישומים חסרי בסיס וביטלה את עונשו. בניו קיבלו את ההודעה על כך מציר בשגרירות ברית המועצות בארצות הברית.
הערות שוליים

1 2 3  Max Noether - Biography, Maths History (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  Fritz Noether - Biography, Maths History (באנגלית)
↑  Fritz Noether - The Mathematics Genealogy Project, mathgenealogy.org
↑  David E. Rowe, Remembering Fritz Noether in the Town of Gengenbach, The Mathematical Intelligencer 46, 2024-03-01, עמ' 63–69 doi: 10.1007/s00283-023-10328-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117717215  ISNI: 0000 0000 1058 4928  MGP: 53265  SNAC: w6j22r61  VIAF: 72178482   WorldCat (עם VIAF): 72178482 
פריץ עם משפחתו בטיול
רוברט היל

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1886 פורט רוון, קנדה 
 פטירה:  18 במרץ 1966 (בגיל 79) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אינגלווד פארק 
 שם במה:  Robert Allen 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1915–1966 (כ־51 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט פ. היל (באנגלית: Robert F. Hill; ‏14 באפריל 1886 באונטריו, קנדה – 18 במרץ 1966 בלוס אנג'לס, קליפורניה) היה במאי, תסריטאי, ושחקן קנדי מתקופת הסרטים האילמים. פעל בין 1915 ל-1966.
היל פעל תחת מספר שמות ובהם: רוברט אלן, ג'ימי הוקי, רוק הוקי ובוב סטילמן.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1915 | גורלו של טראמפ קארד | - | מספר |
| 1919 | התעלומה הגדולה הרדיום | - | במאי |
| 1920 | הדיסק המגניב | - | במאי |
| 1921 | הרפתקאותיו של טרזן | - | במאי, כותב |
| 1922 | הרפתקאותיו של רובינזון קרוזו | - | במאי |
| 1923 | מסביב לעולם בשמונה עשר ימים | - | במאי |
| 1923 | החברתי השודד | - | במאי |
| 1923 | פורצ'ן הפנטום | - | במאי |
| 1925 | איידהו | - | במאי |
| 1925 | מערב פרוע | - | במאי |
| 1926 | התעלומה ברה-סי | - | במאי |
| 1927 | שובו של רוכב רידל | - | במאי |
| 1927 | בלייק בסקוטלנד יארד | - | במאי, כותב |
| 1927 | החתול וורף | - | Adaptation |
| 1928 | הרדוף איילנד | - | במאי |
| 1931 | גיבורים של הלהבות | - | במאי |
| 1932 | אהבה מחייבת | נוסע ספינה | במאי |
| 1932 | הגבול האחרון | - | כותב |
| 1933 | טרזן חסר הפחד | - | במאי |
| 1934 | חופשת הקאובוי | מר הופקינס, אביה של רות | במאי, כותב |
| 1935 | מלכת הג'ונגל | - | במאי |
| 1936 | צללי בתי סוהר | - | במאי |
| 1936 | Rip Roarin' Buckaroo | - | במאי |
| 1936 | הפנטום של הטווח | הכרוז רוברט | במאי |
| 1938 | פלאש גורדון והמסע למאדים | - | במאי |
| 1941 | טיסה פרועה | מר וודוורד |  |
| 1943 | שמור אותם בכוח | מר וודוורד | יוצר על ידי בוב היל |
| 1943 | שיחות ד"ר מוות | שופט | לא מיוצרי הסרט |
| 1944 | גברים על דעתה | תפקידו לא נקבע | לא מיוצרי הסרט |
Temptation and the Man (1916)
רון ליבמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוקטובר 1937 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  6 בדצמבר 2019 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ronald Leibman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1956–2019 (כ־63 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1958)  אוניברסיטת ווסליאן באוהיו 
 בן או בת זוג:  ג'סיקה וולטר (1983–2019) 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1969)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1993)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (1979) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רון ליבמן (באנגלית: Ron Leibman;‏ 11 באוקטובר 1937 – 6 בדצמבר 2019) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס טוני.
ביוגרפיה

ליבמן נולד בניו יורק לזוג הורים יהודים, גרייס ומאורי ליבמן. את לימודיו ב"אוניברסיטת ווסליאן אוהיו" סיים ליבמן בהצלחה בשנת 1958.
את מלוא פרסומו קיבל ליבמן ב-1979 בזכות הופעתו הראשית בסדרת דרמת הפשע "כץ", ליבמן אשר היה אף במאי ויוצר התוכנית גילם את דמותו של מרטין "כץ" קצינסקי, אסיר לשעבר שהפך לנציגם של פושעים במשפטם.
על תפקידו קיבל ליבמן את פרס אמי.
את ההצלחה הנוספת שלו גרף ליבמן בשנת 1993 כשזכה בפרס הטוני בעקבות הופעתו במחזה זוכה פרס פוליצר "מלאכים באמריקה". במחזה הוא גילם את רוי כהן, עורך דין יהודי מפוקפק, הומוסקסואל בארון אשר ברצונו להיות האדם המשפיע ביותר בניו יורק ומתגאה בכך שהרשיע את יוליוס ואתל רוזנברג שנידונו למיתה. אתל רודפת אותו בהזיותיו, והוא נוכח לדעת כי למרות ניסיונות ההכחשה מצידו אין בכוחו להינצל מאיידס.
ליבמן מוכר גם כלאונרד גרין, אביה של רייצ'ל גרין גיבורת הסיטקום המצליח "חברים", בנוסף הופיע במספר פרקים בדרמת הפשע המפורסמת "הסופרנוס" בתור ד"ר פליפלר. בשנת 2002 שיחק בדרמה הקומית "למצוא את הקול" לצד אדריאן ברודי. ב-2010 שיחק בסרט "עזרה קטנה".
ליבמן היה נשוי פעמיים במהלך חייו. נישואיו הראשונים היו בשנת 1969 לשחקנית זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס הטוני לינדה לאבין. הזוג נפרד בשנת 1981.
נישואיו השניים היו לשחקנית הקולנוע זוכת פרס אמי ג'סיקה וולטר.
ליבמן היה ראש מחלקת תחום המשחק במוסד להשכלה גבוהה "בית הספר החדש" שבניו יורק.
נפטר ב-6 בדצמבר 2019 מסיבוכים של דלקת ריאות.
ז'אן-פרנסואה שמפוליון

ערך זה עוסק בבלשן וארכאולוג צרפתי. אם התכוונתם לספינת מעפילים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1790 פֿיג'אק (צר'), ממלכת צרפת
 פטירה:  4 במרץ 1832 (בגיל 41) פריז, המונרכיה של יולי 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, פילולוגיה, מזרחנות
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון סטנדל (אוגוסט 1807)  המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח  קולז' דה פראנס  אוניברסיטת גרנובלה 
 מנחה לדוקטורט:  סילבסטר דה סאסי 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1831–1832)  אוניברסיטת גרנובל 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1825)  מסדר יוסף הקדוש 
 בן או בת זוג:  רוזין בלאנק 
 הערות:  מכתש בירח קרוי על שמו – "מכתש שמפוליון" (אנ')
 תרומות עיקריות
 חקר עתיקות במצרים, פיענוח כתב הירוגליפי המצרי
 חתימה:   
 
ז'אן-פרנסואה שמפוליון (בצרפתית: Jean-François Champollion) נולד ב-23 בדצמבר 1790 בפיג'אק,(צר') צרפת, ונפטר ב-4 במרץ 1832 בפריז. הוא היה פילולוג, היסטוריון ואגיפטולוג צרפתי שהתפרסם בזכות תרומתו לפענוח אבן רוזטה ובמיוחד כתב החרטומים המצרי. עבודתו פתחה את הדרך למדע האגיפטולוגיה המודרנית.
חייו ופועלו

ז'אן-פרנסואה שמפוליון נולד בפיג'אק, הצעיר מבין שבעה אחים. בגיל 8 עבר לגרנובל שם השלים את חוק לימודיו בהשגחת אחיו הבכור ז'אן ז'וזף שמפוליון-פיג'אק (צר') שהיה מורה ליוונית וספרן. הוא התמקד בעיקר בלימודי שפות עתיקות: לטינית, יוונית, עברית, אתיופית, ערבית, סורית, קופטית, פרסית, סינית ואשורית. הוא חילק את זמנו בין קולג' דה פרנס, המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, הספרייה הלאומית והמשלחת המצרית שהייתה אחראית לפרסום הממצאים שהתגלו בחפירות הארכאולוגיות במצרים.
אבן רוזטה התגלתה בשנת 1799 על ידי חברי משלחת נפוליאון בונפרטה במצרים. על האבן חקוק צו מלכותי, שהוצא בממפיס בשנת 196 לפנה"ס מטעם המלך תלמי החמישי. הצו כתוב ביוונית עתיקה ובמצרית קדומה, בשני סוגי כתב שונים כתב חרטומים וכתב דמוטי. לאחר גילויה נפוצו העתקים ליתוגרפיים ויציקות גבס של האבן ברחבי אירופה בקרב חוקרים רבים אשר התחילו בניסיונות לפענח את הטקסטים השונים, לאחר שהובן בשנת 1799 כי מדובר באותו תוכן בשלושת סוגי הכתב.
בשנת 1802, התגבשה ההבנה שהכתב הדמוטי משתמש בסימנים פונטיים לאיות שמות זרים. בשנת 1803 תורגם במלואו הטקסט היווני. בשנת 1814 הראה תומאס יאנג כי בדומה לכתב הדמוטי, גם כתב החרטומים משתמש בסימנים פונטיים.
שמפוליון התחיל לחקור את אבן רוזטה בשנת 1808 מתוך העתק שנשלח אליו על ידי חבר. הוא אישר את פענוח הטקסט הדמוטי שבוצע בשנת 1802 על ידי הפלאוגרף השוודי יוהאן דויד אקרבאלד, תוך זיהוי סופי של חמישה עשר סימנים דמוטיים שנמצאו על אבן רוזטה. בפענוח הכתב הדמוטי הסתייע שמפוליון בידיעותיו בשפה הקופטית שכתבה נגזר מהכתב הדמוטי.
בהתבסס על עבודותיהם של קודמיו ועל חקר כתובות הירוגליפיות שנמצאו במקומות אחרים במצריים, פרסם שמפוליון בין השנים 1822 – 1824 מספר מחקרים שהובילו אותו למסקנה כי הכתב ההירוגליפי הוא שילוב של אידאוגרמות וסימנים פונטיים וששילוב זה משמש לא רק לכתיבת שמות זרים אלא גם לכתיבת מילים ילידיות במצרית עתיקה.
בשנת 1828, הצטרף שמפוליון למשלחת מדעית במצרים, במטרה להבין לעומק את התרבות המצרית העתיקה. העבודות שכתיו בסיום הסיור תרמו רבות להבנת הכרונולוגיה של ההיסטוריה המצרית והדקדוק של השפה המצרית.
הוא הצליח למקם בזמן את האירועים השונים ובכך לסדר באופן כרונולוגי את שושלות המלוכה, על ידי השוואה בין הסגנונות האדריכליים, סוגי הכתבים והאלמנטים האיקונוגרפיים שנמצאו בחפירות הארכאולוגיות.
הניתוחים המפורטים שביצע לצורות הפעלים, כינוי הגוף וצורות דקדוקיות אחרות של הטקסטים ההירוגליפיים, כמו גם למבנים התחביריים, הניחו את הבסיס להבנת הדקדוק, המבנה והלוגיקה של השפה המצרית העתיקה.
ז'אן פרנסואה שמפוליון נפתר בשנת 1832, בגיל 41, מבלי שהספיק לסיים את מחקריו ולפרסם את כל כתביו. אחיו, ז'אן ז'וזף שמפוליון-פיג'אק, דאג לערוך ולפרסם את עבודותיו האחרונות Monuments de l'Égypte et de la Nubie, Grammaire égyptienne, ו- Dictionnaire égyptien en écriture hiéroglyphique.
כל פרסומיו וכתבי היד שלו נמצאים בספרייה העירונית של גרנובלה (צר').
מוזיאון שמפוליון בפיג'אק

המוזיאון הראשון המקודש לפועלו של ז'אן פרנסואה שמפוליון נפתח בשנת 1986 הודות למאמציה של העיר פיג'אק.
המוזיאון נפתח בבית משפחת שמפוליון אשר הוכרז בשנת 1973 בניין בעל חשיבות היסטורית.
בשנת 1999 העיר פיג'אק החלה בפרויקט לשיפוץ והרחבת המוזיאון על פי תכנונו של האדריכל אלן מואטי. העבודה החלה בשנת 2005 והמוזיאון החדש, שקיבל את השם "כתבי העולם" (בצרפתית: Les Ecritures du Monde), נפתח בשנת 2007.
אוספי המוזיאון מספרים את היסטוריית הכתב כפי שהופיע באזורים שונים בעולם לפני 5,300 שנה. המוזיאון נפרס על ארבע קומות ושמונה חדרים.
בנוסף לתצוגות הקבועות הכוללות 600 חפצים ומסמכים, המוזיאון מציע באופן קבוע קונצרטים, הרצאות, הקרנות סרטים ומפגשי קריאה. תצוגות זמניות מאפשרות ללמוד בהרחבה על תרבויות המוצגות באוספים הקבועים.
כיכר הכתבים

כיכר הכתבים (בצרפתית: Place des Ecritures) נחנכה באפריל 1991 לרגל מלאת 200 שנה להולדתו של שמפוליון.
לכבוד מאורה זה, הזמין בשנת 1990 משרד התרבות של צרפת יחד עם עיריית פיז'אק אצל האומן האמריקאי ג'וזף קוסות' (באנגלית: Joseph Kosuth), העתק של אבן רוזטה מוגדל פי 10. ההעתק המכונה "Ex Libris J. F. Champollion", בנוי מאבן גרניט שחורה מזימבבואה. הוא מכסה את כל ריצפת החצר הפנימית הנפתחת לרגלי בניין מוזיאון שמפוליון. האבן מחולקת לשלושה משטחים כאשר על כל משטח חקוק הטקסט המתאים ביוונית, ובמצרית באותיות דמוטיות ובכתב חרטומים. הציבור מוזמן להתהלך בחצר מעל האבן ולצפות בכתבים מקרוב, או לעלות במדרגות אל גינת הפפירוסים ולצפות בחצר מלמעלה.
בגומחה צדדית מוצגים תרגום הטקסט לצרפתית ומפה של הנילוס המראה את המקום בו נמצאה בשנת 1794 אבן רוזטה.
כיכר הכתבים
קטע מהטקסט הכתוב ביוונית
קטע מהטקסט הכתוב בכתב דמוטי
קטע מהטקסט הכתוב בכתב חרטומים
הערות שוליים

1 2  Adkins & Adkins 2000, pp. 180–181.
↑  En 1822, Champollion perce le secret des hiéroglyphes, BnF Essentiels (בצרפתית)
↑  Champollion : Date de naissance et contribution à l'égyptologie, LMGL (בצרפתית)
↑  Jean-François Champollion, Grammaire égyptienne: ou Principes généraux de l'écriture sacrée égyptienne appliquée à la représentation de la langue parlée, Typ. de Firmin Didot frères, 1836. (בצרפתית)
↑  Jean-François (1790-1832) Auteur du texte Champollion, Dictionnaire égyptien en écriture hiéroglyphique / par J.-F. Champollion le jeune ; publ. d'après les manuscrits autographes,... par M. Champollion Figeac, 1841. (בצרפתית)
↑  Maison natale de Champollion, actuellement musée Champollion, pop.culture.gouv.fr
↑  Musée Champollion, musee-champollion.fr, ‏2023-10-20 (ב־)
↑  La place des Écritures, Ex-Libris - Musée Champollion, musee-champollion.fr, ‏2023-11-29 (ב־)
לקריאה נוספת

סיימון סינג, סודות ההצפנה, הוצאת פרוזה, 2003, עמ' 264–283 (בעמודים אלו מתאר סינג את תהליך פענוח כתב החרטומים המצרי העתיק, דרכי החשיבה לפיצוח הכתב ותהליך הפיצוח עצמו בשיטת ה"תרמילים").
אלפרד הרמסוורת', ויקונט נורת'קליף הראשון

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1865 דבלין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  14 באוגוסט 1922 (בגיל 57) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות מזרח פינצ'לי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 השכלה:  בית ספר סטמפורד 
 בן או בת זוג:  מרי אליזבת הארמסוורת' (11 באפריל 1888–?) 
 קישורים חיצוניים
 חתימה:   
 
אלפרד צ'ארלס ויליאם הרמסוורת', ויקונט נורת'קליף הראשון (באנגלית: Alfred Harmsworth;‏ 15 ביולי 1865 – 14 באוגוסט 1922) היה איל עיתונות ומוציא לאור בריטי. בעליהם של הדיילי מירור והדיילי מייל ואחד הראשונים לקדם את תחום העיתונות הפופולרית להמונים. הוא נחשב לאחד האנשים המשפיעים ביותר במהלך התקופה האדוארדית. הלורד ביברברוק (אנ') אמר שהוא "הדמות הגדולה ביותר שצעדה אי פעם במורד רחוב פליט". עם זאת, הוא נחשב גם אנטישמי ואימפריאליסט.
בתחילת המאה ה-20 התגברו הניסיונות לפתח עיתונות פופולרית המיועדת למעמד הפועלים ונוטה להדגיש נושאים סנסציוניים. הרמסוורת' היה השחקן הגדול והמוביל ביותר בתחום זה. ידועה אמירתו כי "חדשות זה משהו שמישהו רוצה להדחיק. כל השאר זה פרסומת". ללורד נורת'קליף היה תפקיד רב עוצמה והשפעה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במיוחד בביקורת על הממשלה ומינוף של משבר הפגזים של 1915 (אנ') כדי לשנות את הרכבה. הוא היה מעורב גם בהתנהלות מול בעלי הברית האמריקנים וגם במאבק בתעמולת האויב הגרמני.
חברת העיתונות המאוחדת (אנ') שלו העסיקה סופרים כמו ארתור מי (אנ') וג'ון אלכסנדר המרטון (אנ'), וחברת הבת שלה, פרסמה סדרת מגזינים עממית להרחבת ההשכלה ואנציקלופדיות לילדים ולמבוגרים. מגזין קומיקס שהחל לפרסם בסוף המאה ה-19 הפך אותו למונופול גם בתחום זה, עד שנות השלושים של המאה ה-20.
ביוגרפיה > בצעירותו

הרמסוורת' נולד בצ'פליזוד (אנ'), פרבר של העיר דבלין, אירלנד. הוא בנם של אלפרד הרמסוורת' (האב) (אנ') וג'רלדין מארי (אנ') הרמסוורת', כאחד מארבעה עשר ילדים, ששלושה מהם מתו בגיל צעיר. בצעירותו התחנך בבית הספר סטמפורד סקול (אנ') בלינקולנשייר, אנגליה משנת 1876, ובבית הספר 'הנלי האוס' בקילברן, לונדון משנת 1878. מורה בהנלי האוס עודד אותו לפתוח עיתון פנימי בבית הספר, במה שהיה ניסיונו הראשון בעיתונות. ב-1880 ביקר לראשונה במועדון הדיבייט סילבן (אנ') שנוסד על ידי אביו ובו כיהן מאוחר יותר כגזבר.
ביוגרפיה > איל עיתונות

הוא יזם בעצמו את הקמת העיתון הראשון שלו, Answers (אנ'), ולאחר מכן נעזר לניהולו גם באחיו הרולד, ויקונט רות'רמר הראשון, שהיה מיומן בעסקים. להרמסוורת' היה חוש אינטואיטיבי למה שקהל הקוראים רצה לקנות, והוא החל להוציא לאור סדרה של עיתונים ומגזינים זולים אך מוצלחים. מתוכם, הוא פיתח את חברת ההוצאה לאור של עיתונות הגדולה בעולם, Amalgamated Press (אנ').
הרמסוורת' קנה כמה עיתונים כושלים והפך אותם לקבוצת חדשות רווחית, בעיקר על ידי פנייה לציבור הרחב. הוא התחיל עם עיתון The Evening News (אנ') הלונדוני במהלך 1894, ולאחר מכן מיזג שני עיתונים באדינבורו כדי ליצור עיתון בשם Edinburgh Daily Record. ב-4 במאי 1896 החל לפרסם את הדיילי מייל בלונדון, עיתון שהפך להצלחה מסחררת ושבר שיאי תפוצה בחייו של הרמסוורת'. לאחר מכן יצר הרמסוורת' עיתון של יום ראשון, שהיה המוביל בתפוצתו בבריטניה. הוא גם יזם את מגזין הרמסוורת', תוך שימוש באחד מהעורכים הטובים ביותר בבריטניה, הנרי בקלס וילסון (אנ').
במהלך 1903 יזם הרמסוורת' גם את הקמת הדיילי מירור. ב-1905 הוא רכש את האובזרבר וב-1908 רכש גם את הטיימס. באותה שנה קנה גם את הסאנדיי טיימס, וחברת הבת שלו החלה לפרסם אנציקלופדיות למבוגרים ולילדים. בכך הגיעה השפעתו העיתונאית לשיא. ב-1914 שלט נורת'קליף ב-40% מתפוצת עיתוני הבוקר, 45% מתפוצת עיתוני הערב ו-15% מתפוצת עיתוני יום ראשון בבריטניה.
נורת'קליף הכניס את אחיו הצעירים לאימפריית התקשורת שלו, וכולם הצליחו לשגשג בה: הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון, ססיל הארמסוורת', ברון הארמסוורת' (אנ'), לסטר הארמסוורת' (אנ') וסר הילדברנד הארמסוורת' (אנ').
נורת'ליף ביקר בירושלים בתחילת 1922 במסגרת נסיעתו מסביב לעולם, וערך בה מספר פגישות עם נציגי הקהילות שהשפיעו גם על ראשי הציונות. הוא נפגש עם יעקב ישראל דה האן שניסה להשפיע עליו לכיוון אנטי-ציוני. בין השאר, תקפו עיתוניו של נורת'קליף פרויקטים שונים של הציונות. גם לאיתמר בן-אב"י היה קשר עם נורת'קליף, והוא קיבל ממנו תפקיד עיתונאי.
ביוגרפיה > נישואין וילדים

הרמסוורת' התחתן עם מרי אליזבת הארמסוורת' (אנ') לבית מילנר ב-11 באפריל 1888. לבני הזוג לא היו להם ילדים משותפים.
ללורד נורת'קליף היו ארבעה ילדים מוכרים משתי נשים שונות. הראשון, אלפרד בנג'מין סמית', נולד כשהרמסוורת' היה בן שבע עשרה, והאם הייתה משרתת בת שש עשרה בבית הוריו. סמית' מת ב-1930. עד שנת 1900, הרמסוורת' הכיר פילגש אירית בשם קתלין ורוהן, שמעט ידוע עליה מלבד שמה, ולזוג נולדו שני בנים נוספים ובת. ורוהן נפטרה ב-1923.
ביוגרפיה > תוארי אצולה

הרמסוורת' התחיל את דרכו בהשגת תוארי אצולה עם התואר ברונט בשנת 1904. בשנת 1905, הועלה למעמד של ברון נורת'קליף, כשברקע היו רינונים כי התואר נרכש מידיו של המלך אדוארד השביעי. בשנת 1918, הרמסוורת' התקדם לתואר ויקונט נורת'קליף, כאות הערכה עבור שירותו במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית נוספת

בשנת 1894 מימן הרמסוורת' משלחת לארץ פרנץ יוזף בקוטב הצפוני, מתוך כוונה להגיע עד לקוטב עצמו.
בשנת 1903 יזם הרמסוורת' את גביע הארמסוורת' (אנ'), הפרס הבינלאומי הראשון למרוצי סירות מנוע. באותה שנה, היה נוכח בהדגמה של תעופה אווירית והכריז על האתגר האטלנטי - הראשון שיצליח להטיס מטוס מארצות הברית לאירופה, יזכה ב-10,000 פאונד (כמיליון דולר בערכים של ימינו), הוא חזר והציע את הפרס גם ב-1914, ובסופו של דבר הוא ניתן למנצחים על ידי וינסטון צ'רצ'יל.
מלחמת העולם הראשונה

הבעלות של נורת'קליף על שורה ארוכה של עיתונים משפיעים הביאה לכך שמאמרי המערכת שלו השפיעו על כלל הציבור באנגליה. המשמעות היא שבעידן שלפני הרדיו, הטלוויזיה או האינטרנט, נורת'קליף שלט בעיתונות הבריטית "כפי שמעולם לא היה לפני או אחרי כן על ידי אדם אחד". נורת'קליף הוביל בעיתוניו לפני מלחמת העולם הראשונה קו אנטי גרמני נוקשה, מה שהוביל את העיתון הלונדוני ה'סטאר' (אנ') להכריז כי "לצד הקייזר, לורד נורת'קליף עשה יותר מכל אדם חי כדי להביא למלחמה".
עיתוניו, דיווחו על משבר הפגזים של 1915 (אנ') בהתלהבות כזו, שהייתה זרז משמעותי לסיים את ממשלתו הליברלית של ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית', מה שאילץ את אסקווית' להקים ממשלת קואליציה רחבה. העיתונים של נורת'קליף דחפו להגברת החימוש והקמת משרד תחמושת, כשהשר הראשון בתפקיד היה דייוויד לויד ג'ורג', בהמשך עזר נורת'קליף גם לקידומו של ג'ורג' לראשות הממשלה בשנת 1916. לויד ג'ורג' הציע בתמורה לנורת'קליף תפקיד בקבינט שלו, אך נורת'קליף סירב ובמקום זאת מונה לנהל את התעמולה הממשלתית. עד כדי כך כזו השפיע נורת'קליף על התעמולה האנטי-גרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, שספינת מלחמה גרמנית נשלחה להפגיז את ביתו, בניסיון להתנקש בחייו. במקום מגוריו הקודם עדיין אפשר לראות חור של פגז מתוך כבוד לאשתו של הגנן, שנהרגה בפיגוע. לימים, נמנה גם אדולף היטלר על מעריציו של נורת'קליף (שנחשב אנטישמי ואנטי ציוני) וכתב במיין קאמפף כי "אני עצמי למדתי המון מתעמולת האויב הזאת".
בתחילת המלחמה התנגד נורת'קליף למשלוח חיילים בריטיים ליבשה. לפי הייסטינגס, הוא זעק בישיבה עם מנהליו הבכירים, "מה הדברים האלה שאני שומע על שיגור חיל משלוח בריטי לצרפת? זו שטות. חייל אחד לא יצא מהמדינה הזאת... תכתבו את כל זה בעיתון מחר", אבל לבסוף השתכנע על ידי אנשיו לתמוך במהלך.
מותו והנצחתו

בריאותו של לורד נורת'קליף התדרדרה במהלך שנת 1921 בעיקר בגלל זיהום של חיידקי Streptococcus. גם מצבו הנפשי התדרדר ונסיעה מסביב לעולם לא עזרה לו. הוא מת מדלקת פנים הלב בביתו בלונדון, ב-14 באוגוסט 1922. הוא השאיר במותו משכורת עבור שלושה חודשי עבודה לכל אחד מששת אלפים עובדיו. תוארי האצולה של נורת'קליף לא עברו בירושה לאיש.
ברחוב פליט מוצבת אנדרטה לזכרו. גופתו נקברה בבית הקברות איסט פינצ'לי (אנ') בצפון לונדון.
מאחר שהוא סיפק ספינה למשלחת לקוטב, הנציח אותו רוברט פירי בקריאת קרחון על שמו.
לאורך הקריירה העיתונאית שלו קידם נורת'קליף את הסיוע לתוכנית התיישבות במערב אוסטרליה. עיירה שנוסדה במיוחד כדי לסייע להתיישבות החדשה נקראה נורת'קליף (מערב אוסטרליה) (אנ'), כהכרה בקידום התוכנית על ידיו.
ראו גם

הרולד סידני הרמסוורת', ויקונט רות'רמר הראשון
הטיימס, דיילי מייל, דיילי מירור והאובזרבר