stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרק 1 לחוקת ארצות הברית
חלק תשיעי: מגבלות על הקונגרס והממשל הפדרלי > סעיף 8: איסור הענקת תוארי אצולה וקבלת מתנות ממנהיגים זרים > הצעת התיקון לחוקה של תוארי אצולה

ב-27 באפריל 1810 אושרה בסנאט של ארצות הברית הצעת תיקון לחוקה של ארצות הברית בלשון זו:
קיבל אזרח ארצות הברית כל תואר של אצולה או כבוד, או קיבל ללא הסכמת הקונגרס כל מתנה, פנסיה או משרה מכל סוג שהיא, מכל קיסר, מלך, נסיך או שליט זר, תישלל אזרחותו האמריקאית ויימנע ממנו להחזיק בכל משרה במדינה.
המקור באנגלית
If any citizen of the United States shall accept, claim, receive or retain, any title of nobility or honour, or shall, without the consent of Congress, accept and retain any present, pension, office or emolument of any kind whatever, from any emperor, king, prince or foreign power, such person shall cease to be a citizen of the United States, and shall be incapable of holding any office of trust or profit under them, or either of them
התיקון עבר בבית הנבחרים ארבעה ימים מאוחר יותר, ב-1 במאי. המניע מאחורי הצעת התיקון הזה, שמרחיב את סעיף 8, היה יחסיה הרעועים של ארצות הברית באותה העת עם ממלכה המאוחדת וצרפת. האמריקאים חששו כי הבריטים והצרפתים ישתמשו בתוארי אצולה או במשרות כדי לשחד אמריקאים לחצות את הקווים ולצדד בהם בסכסוך עתידי, ולא במדינתם. לבסוף, התיקון לא נתקבל במספר הדרוש של בתי הנבחרים במדינות השונות בארצות הברית, שהיה נחוץ לצורך אישורו, ולכן מעולם לא הוחל. חרף כך, לתיקון לא נתווספה מגבלת זמן לחקיקתו, כך שבדומה לתיקון ה-27, שהוצע ב-1789 אך נתקבל רק ב-1992, אישורו של התיקון בבתי הנבחרים של המדינות השונות בארצות הברית עודנו אפשרי.
חלק עשירי: מגבלות על המדינות

החלק העשירי והאחרון בפרק הראשון לחוקה קובע רשימה של איסורים שחלים על מדינות האיחוד. יחד עם החלק השמיני, שמגדיר את סמכויות הקונגרס, והחלק התשיעי, שקובע מגבלות על סמכות הממשל הפדרלי, חלק זה מסייע להגדיר את היחסים בין הממשל הפדרלי לבין המדינות, את התחומים שבהם לממשל יש סמכות בלעדית, את התחומים שבהם הממשל חולק סמכויות עם המדינות ואת אלה שבהם הסמכות היא בלעדית למדינות.
את המגבלות שמצויות בחלק העשירי ניתן לחלק לארבע קבוצות. הקבוצה הראשונה כוללת מגבלות שחלות גם על הממשל הפדרלי ועל כן היא מגדירה תחום של פעילויות שאסורות באופן קטגורי. לדוגמה, איסור על הרשעה וענישה בחקיקה, חקיקה למפרע והענקת תוארי אצולה. הקבוצה השנייה כוללת איסורים בענייני מלחמה ודיפלומטיה, שחלים רק על המדינות, ועל כן מחזקים את סמכות הממשל בעניינים אלה. הקבוצה השלישית כוללת איסורים בעניינים פיננסיים, כמו הנפקת מטבעות, אשר יוצרים תחום של פעילות פיננסית שנמצא בסמכות הבלעדית של הממשל הפדרלי. הקבוצה הרביעית עוסקת בחלקן של המדינות בענייני פנים וחוץ. חלוקה נוספת היא בין האיסורים שבסעיף הראשון, שהם אבסולוטיים, לבין האיסורים שבסעיפים 2 ו-3 שהקונגרס יכול להחליט להשהותם במקרים מסוימים.
חלק עשירי: מגבלות על המדינות > סעיף 1: איסורים קטגוריים

אף מדינה לא תיכנס לאמנה, ברית או קונפדרציה; לא תעניק מכתבי הרשאה למלקוח ותגמול; לא תטבע מטבעות; תנפיק שטרות אשראי; לא תכיר בדבר כלשהו, מלבד כסף וזהב כהילך חוקי לפרעון חובות; לא תחוקק חוקים שמרשיעים או מענישים אדם ללא משפט, חוקים למפרע, או חוקים הפוגמים בהתחייבות חוזית, או תעניק תוארי אצולה.
המקור באנגלית
No State shall enter into any Treaty, Alliance, or Confederation; grant Letters of Marque and Reprisal; coin Money; emit Bills of Credit; make any Thing but gold and silver Coin a Tender in Payment of Debts; pass any Bill of Attainder, ex post facto Law, or Law impairing the Obligation of Contracts, or grant any Title of Nobility.
סעיף 1 כולל שורה של איסורים שחלים על מדינות באופן אבסולוטי - בניגוד לאיסורים בסעיפים 2 ו-3, הקונגרס לא יכול להרשות למדינות לחרוג מאיסורים אלו.
הקבוצה הראשונה של האיסורים קשורה ביחסי חוץ. למדינות אסור להיכנס בקשרים של אמנה, ברית או קונפדרציה עם מדינות זרות. סמכות זו ליצור קשרים רשמיים ומחייבים תחת החוק הבינלאומי נתונה באופן בלעדי לממשל הפדרלי. בכלל זאת, אסור למדינות גם לתת לפריבטירים כתבי הרשאה להתקיף ספינות זרות ולקחת מהן שלל, סמכות שנתונה לקונגרס. כתבי הרשאה שכאלה היו נפוצים במאה ה-18 ויכולים היו להוות עילה למלחמה. כל האיסורים האלו מבטאים את השאיפה של מנסחי החוקה לתת לממשל הפדרלי סמכות בלעדית בענייני חוץ רשמיים. מדיסון טען שאיסורים אלה מובנים מאליהם ולא מצריכים הסבר.
הקבוצה השנייה של האיסורים בסעיף זה קשורה בענייני כסף ופיננסים. היא כוללת איסור על הנפקת מטבעות ושטרות ועל הכרה בהילך חוקי כלשהו מלבד כסף וזהב. פעילויות אלה מותרות לממשל הפדרלי, כך שגם איסורים אלה יוצרים תחום של פעילות שנתון באופן בלעדי לממשל הפדרלי. איסורים אלה נועדו ליצור אחידות ויציבות ולמנוע ניהול פיננסי לא אחראי, שמנסחי החוקה ראו כסיבה מרכזית לחוסר היציבות הכלכלית בשנים שלאחר המהפכה.
הקבוצה השלישית כוללת איסורים על פעילויות שאסורות גם על הממשל הפדרלי: איסור על הרשעה וענישה בחקיקה, איסור על חקיקה למפרע, ואיסור על הענקת תוארי אצולה (ראו סעיפים 3 ו-8 בחלק התשיעי לפרק זה).
האיסור שמשך את תשומת הלב הרבה ביותר הוא האיסור על חקיקה שפוגמת בהתחייבויות חוזיות, ועל שמו מכונה הסעיף "סעיף החוזה" (contract clause). כמו האיסורים האחרים בתחום הפיננסי, איסור זה נועד למנוע התערבות לא אחראית של המדינות בכלכלה. באופן ספציפי, מנסחי החוקה היו ביקורתיים כלפי הנכונות של מדינות להתערב בחוזים בין נושים לחייבים לטובת האחרונים. בנוסף, הם חשבו שהסעיף הכרחי כדי לשמור על היכולת של הממשל הפדרלי לנהל יחסים כלכליים בינלאומיים.
הסעיף נוסח לפי מודל שכבר היה קיים בטריטוריה הצפון-מערבית. היות שאיסור זה הוא היחיד שנוגע ישירות ליחסים בין מדינות האיחוד לפעילות הכלכלית של אזרחיהן, הוא הפך, בעשורים הראשונים אחרי אשרור החוקה, לעילה מרכזית בעתירות משפטיות נגד המדינות. בית המשפט העליון פירש את הסעיף כתקף לא רק לגבי חוזים פרטיים, אלא גם לגבי חוזים שבהם המדינה היא אחד הצדדים. ב-1827 קבע בית המשפט שהאיסור תקף לגבי כל ניסיון של המחוקקים להתערב בחוזים שכבר נחתמו, אך הוא לא מונע מהמדינות לחוקק חוקים לגבי חוזים עתידיים במטרה להבטיח את הביטחון והיציבות של התחייבויות חוזיות. פסיקה זו ושינויים מאוחרים יותר במבנה הכלכלה הפכו את האיסור לבעל חשיבות משנית.
חלק עשירי: מגבלות על המדינות > סעיף 2: מיסים על יבוא ויצוא

לא תטיל מדינה, ללא הסכמת הקונגרס, כל היטל או מכס על יבוא או יצוא, מלבד מה שהכרחי בהחלט להוצאה לפועל של חוקי הפיקוח שלה; והרווח הנקי מכל מכס או היטל, שיוטלו על ידי מדינה על יבוא או יצוא, יעמוד לשימוש האוצר של ארצות הברית; וכל חוק שכזה יהיה נתון לשינוי ולבקרה של הקונגרס.
המקור באנגלית
No State shall, without the Consent of the Congress, lay any Imposts or Duties on Imports or Exports, except what may be absolutely necessary for executing its inspection Laws: and the net Produce of all Duties and Imposts, laid by any State on Imports or Exports, shall be for the Use of the Treasury of the United States; and all such Laws shall be subject to the Revision and Controul of the Congress.
סעיף זה נועד להבטיח את היכולת של הממשל הפדרלי להסדיר את המסחר עם מדינות זרות (חלק 8 סעיף 3). בוועידת החוקה, נראה שלפחות חלק מהצירים הבינו את הסעיף כחל לא רק על מסחר עם מדינות זרות, אלא גם לגבי מסחר בין מדינות שונות באיחוד. מדיסון תמך במפורש באיסור מס על יבוא ממדינה אחרת מהאיחוד. בית המשפט העליון אישר בפסק דין בראון נגד מרילנד משנת 1827, שהסעיף תקף גם לגבי מסחר בינלאומי וגם לגבי מסחר בין-מדינתי. עם זאת, בפסק דין וודרוף נגד פרהאם משנת 1869 קבע בית המשפט העליון שהמילים "יבוא" ו"יצוא" מתייחסות אך ורק למסחר בינלאומי, ולכן הסעיף אינו עוסק במסחר בין מדינות האיחוד, אלא במסחר בינלאומי בלבד. השופט קלארנס תומאס טען בדעת מיעוט משנת 1997, שההחלטה בתיק וודרוף נגד פרהאם הייתה שגויה ושפרשנות נכונה של הסעיף כוללת איסור על יבוא ויצוא בין-מדינתי. עם זאת, מאז הפסיקה ב-1869 אף פסק דין של בית המשפט העליון לא ערער על הקביעה שהסעיף תקף אך ורק למסחר בינלאומי, ונושאים הקשורים להטיית מסחר בין-מדינתי לא נידונו תחת סעיף זה, אלא בהתייחס לסעיף המסחר הרדום (חלק 8 סעיף 3).
חלק עשירי: מגבלות על המדינות > סעיף 3: מסי נמל, ענייני חוץ וביטחון

בהיעדר הסכמת הקונגרס, אף מדינה לא תגבה מסי נמל מכלי שיט, תחזיק חיילים או ספינות מלחמה בימי שלום, תיכנס להסכם או חוזה עם מדינה אחרת, או עם כוח זר, או תנהל מלחמה, אלא אם פלשו לשטחה באופן ממשי, או במקרה של סכנה מיידית שאינה סובלת דיחוי.
המקור באנגלית
No State shall, without the Consent of Congress, lay any Duty of Tonnage, keep Troops, or Ships of War in time of Peace, enter into any Agreement or Compact with another State, or with a foreign Power, or engage in War, unless actually invaded, or in such imminent Danger as will not admit of delay.
האיסור הראשון בסעיף זה הוא על גביית דמי נמל מכלי שיט (duty of tonnage) על ידי המדינות. המילה "tonnage", כמו טון, מתייחסת למשקל, אך בית המשפט פירש את האיסור ככולל את "כל המיסים או המכסים, לא חשוב מה שמם או צורתם, וגם אם אינם נמדדים על פי המשקל של כלי השיט, שמוטלים על מנת לגבות תשלום בעבור הזכות להיכנס, לסחור או לשהות בנמל". השופט סטיבן ברייר הסביר בפסק דין בשנת 2009, שמטרת האיסור היא למנוע מהמדינות לעקוף את האיסור על הטלת מיסי יבוא ויצוא בסעיף הקודם. אילו היו יכולות המדינות לגבות מס מכלי שיט שנכנסים לנמל או פועלים בשטחו, קל היה לעקוף את האיסור על הטלת מיסי יבוא ויצוא. בנוסף, האיסור מבטא שאיפה למנוע ממדינות להשיג באמצעות מיסוי יתרון המבוסס על מיקומן הגאוגרפי. עם זאת, האיסור לא תקף לגבי שירותים שונים שמספק הנמל, כגון גרירה, אחסון, פריקה וטעינה.
האיסורים האחרים בסעיף נוגעים לענייני חוץ, צבא וביטחון. מנסחי החוקה ביקשו לשמור על העליונות של הממשל הפדרלי בעניינים אלה, ולכן הטילו מגבלות על פעולות שונות של המדינות. באופן כללי למדינות מותר להעביר כל חוק, כל עוד הוא לא מתנגש עם החוק הפדרלי או עם החוקה עצמה, אך מנסחי החוקה חשבו שגישה זו לא מספקת ביטחון מספיק נגד פעילות עוינת של מדינה אחת כנגד שכנתה. מסיבה זו הם החליטו לקבוע בחוקה שפעילות כגון החזקת חיילים וספינות מלחמה בימי שלום דורשת אישור מפורש מהקונגרס. הדרישה לאישור מהקונגרס מבטיחה שכל המדינות יהיו מודעות לניסיון של שכנותיהן להקים כוח צבאי.
על פי הסעיף יכולות מדינות להיכנס ל"הסכם או חוזה" (agreement or compact) אחת עם השנייה או עם כוח זר בהסכמת הקונגרס בלבד, בעוד שהאיסור בסעיף הראשון לחלק זה על "אמנה, קונפדרציה או ברית" (treaty confederation or alliance) הוא קטגורי, כך שגם הקונגרס לא יכול לאפשר את עקיפתו. בית המשפט העליון קבע בשנת 1840 שבהוספת המילה "הסכם" התכוונו מנסחי החוקה להתנות כל הסכמה שהיא, "כתובה או מילולית, רשמית או בלתי-רשמית, פוזיטיבית או משתמעת", באישור של הקונגרס. על פי הסעיף נראה שמגבלה זו חלה על הסכמים עם כוח זר באותה מידה שהיא חלה על הסכמים בין המדינות עצמן, אך בסוף המאה ה-19 החל בית המשפט לקבוע כללים שמקלים על קביעת הסכמות בין המדינות. הכלל שנקבע הוא שמדינות יכולות להגיע להסכמה אחת עם השנייה, כל עוד ההסכמה לא נוטה להגדיל את כוחן הפוליטי של המדינות המסכימות על חשבון אחרות, או לפגוע בכוח של הממשל הפדרלי. כך למשל, בשנת 1978 אישר בית המשפט הסכם מס שנערך בין מספר מדינות ללא הסכמת הקונגרס.
לקריאה נוספת

Justice Joseph Story, Commentaries on the Constitution of the United States, Volumes II–III (Hiilliard Gray and Co; Brown Shattuck and Co.: 1833)
Johnny H. Killian and George A. Costello (editors), The Constitution of the United States of America: Analysis and Interpretation, Congressional Research Service (2006)
Garrett Epps, American Epic: Reading the U.S. Constitution (Oxford University Press: 2013)
Peter H. Irons, A people's history of the Supreme Court (Penguin Books: 2006)
פרס (הוקרה)

פרס נובל, אחד מהפרסים היוקרתיים בעולם
פרס הוא תגמול כאות הוקרה על פעילות שלדעת מעניק הפרס ראויה לשבח. מבחינה פסיכולוגית הפרס יכול לשמש כחיזוק להתנהגות רצויה.
קבלת הפרס ניתנת עבור עצם הפעילות ללא קשר למניעים שעוררו אותה. לעיתים מדובר בפעילות שנעשתה שלא על-מנת לקבל פרס, אך הוכרה ככזו, ולעיתים מדובר בפעילות שנעשתה במסגרת תחרות, מתוך כוונה לזכות בפרס. הפרס הוא בדרך כלל בעל ערך כספי, ולעיתים יש זיקה בין גובה הפרס לבין יוקרתו.
הזכאות לקבלה של פרס נבדקת על פי קריטריונים שנקבעו על ידי האדם או הארגון אשר בחרו להעניק אותו. ההחלטה על הענקת הפרס נעשית בדרך כלל על ידי ועדה שעיסוקה בכך, הבוחרת את הזוכים מתוך רשימת מועמדים שנמסרה לה. לעיתים נקבע זוכה יחיד בפרס, ולעיתים הוא מתחלק בין זוכים אחדים, בצורה שוויונית, או תוך קביעת היררכיה (פרס ראשון, פרס שני וכן הלאה). לעיתים נוצרת מחלוקת ציבורית סביב רשימת הזוכים. בדרך כלל הזוכים בפרס שמחים לקבלו, אך לעיתים מסרב הזוכה לקבל את הפרס, מסיבות שונות. כחלק מיוקרתו של הפרס, הוא מוענק בטקס חגיגי.
התיעוד הראשון של מתן פרסי הוקרה הוא מיוון העתיקה, שם הוענקו פרסים בגין ניצחונות בתחרויות ספורט שונות, תחרויות זמרה, ומחזות תיאטרון. ברומא העתיקה הוענקו פרסים בגין מעללים יוצאי דופן בשדה הקרב.
יוקרה

לפרסים שונים מידות שונות של יוקרה. ישנם כמה קריטריונים שמשפיעים על היוקרה הנתפסת של פרס, החשובים בהם:
פרס יוקרתי ניתן בדרך כלל למעטים, לעיתים בולטים בתחומם באופן יוצא דופן, בעוד פרסים רגילים עשויים להינתן בתדירות גבוהה יותר או לקהל רחב יותר. לדוגמה, פרס נובל או פרס אוסקר נחשבים ליוקרתיים כיוון שהם מוענקים למעטים ומסמלים הישגים משמעותיים.
פרסים עם היסטוריה ארוכה או מעמד רב שנים נוטים להיחשב ליוקרתיים יותר, בזכות מסורת ויוקרה שנבנו סביבם לאורך זמן. לדוגמה, פרסים כמו פרס פוליצר נהנים ממוניטין בזכות ההיסטוריה והערך המסורתי.
פרס נחשב ליוקרתי כאשר הוא מוכר ומוערך גם בקרב קהלים רחבים וגם בתוך הקהילה המקצועית או האמנותית הרלוונטית, כך שהוא מעניק לזוכה לא רק הכרה מקצועית אלא גם מוניטין אישי.
פרסים יוקרתיים תורמים פעמים רבות באופן ניכר למעמד של הזוכים בהם, לעיתים משפיעים על הקריירה או על ההכרה הציבורית שלהם הרבה מעבר למענק הכספי הנלווה.
פרסים עולמיים

להלן דוגמאות לפרסים עולמיים נודעים:
פרס נובל: פרס שנתי בתחומים: פיזיקה, כימיה, פיזיולוגיה או רפואה, ספרות, שלום וכלכלה. נחשב הפרס היוקרתי ביותר.
פרס אבל: פרס שנתי למתמטיקאים
מדליית פילדס מוענק אחת לארבע שנים לעד ארבעה מתמטיקאים מתחת לגיל ארבעים.
פרס אנדרסן: מוענק בדנמרק אחת לשנתיים לסופרים ומאיירים בתחום של ספרות ילדים ונוער.
פרס איג נובל: מוענק מדי שנה לאנשי מדע שערכו מחקרים מוזרים וחסרי ערך.
פרס טיורינג: ניתן על ידי ה-ACM, האגודה האמריקאית למחשבים, ונחשב לפרס החשוב ביותר במדעי המחשב.
פרס רומא: פרס שנתי הניתן על ידי האקדמיה לאמנות בפאריס לתלמידים מצטיינים במוזיקה, ציור, אדריכלות ופיסול.
פרס הוגו ניתן מדי שנה עבור סיפורי המדע הבדיוני או הפנטזיה הטובים ביותר בשנה שחלפה.
פרס גתה: לאנשי שם בתחומי הספרות, השירה, המוזיקה, האמנות הפלסטית והכימיה.
פרס וולף המוענק בישראל, מאז שנת 1978, למדענים ואמנים מכל העולם, בגין הישגים מיוחדים במדע ובקידום הידידות בין בני האדם.
פרס פוליצר: פרס אמריקני שנתי לתקשורת המונים, שנחשב לפרס החשוב ביותר לעיתונות הכתובה.
פרס בלצן: מוענק על הישגים אקדמיים יוצאי דופן בתחומי מדעי הרוח, מדעי הטבע, תרבות, וכן למאמצי שלום.
פרס הולברג: מוענק על הישגים אקדמיים במדעי הרוח והחברה.
פרס פריצקר: מוענק מדי שנה, מאז היווסדו בשנת 1979, לאדריכל שתרם באופן בולט לתחום האדריכלות.
פרס אוסקר: מוענק על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע ונחשב לפרס הקולנוע היוקרתי ביותר בארצות הברית ובעולם.
פרס כדור הזהב: הפרס היוקרתי ביותר בכדורגל.
פרסים בולטים ישראליים > פרסים ותיקים

פרס ברנר - נוסד ב-1945.
פרס ישראל - נוסד ב-1953.
פרס יציב - נוסד ב-1954.
פרס סוקולוב - נוסד ב-1956.
פרס ביטחון ישראל - נוסד ב-1958.
פרסים בולטים ישראליים > פרסים כספיים

פרס א.מ.ת. - מיליון דולר.
פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט - מיליון דולר.
פרס וולף - 100,000 דולר.
פרס ספיר - 150,000 ש"ח (נכון ל-2009)
פרס מיכאל ברונו - 45,000 דולר.
ראו גם

פרס מפעל חיים
רשימה קצרה
מחכים למשיח

ערך זה עוסק באלבום של שלום חנוך. אם התכוונתם לשיר מתוך האלבום, ראו .
מחכים למשיח הוא אלבום הסולו החמישי של הזמר-יוצר הישראלי שלום חנוך. הופיע בשנת 1985 בחברת CBS ישראל.
האלבום זכה להצלחה אדירה, תוך חצי שנה מיום יציאתו זכה באלבום זהב, והוא נחשב עד היום לאלבומו המצליח ביותר של חנוך עם מכירות של מעל ל-70 אלף עותקים. לאחר צאת האלבום, החליט חנוך לערוך ארבע הופעות גדולות. הופעות אלו, שזכו להצלחה גדולה, הכניסו אותו לזרם המרכזי בארץ, ביססו את מעמדו ככוכב רוק והפכו את שיר הנושא, אשר עסק במשבר מניות הבנקים באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ללהיט.
הקלטת האלבום

לאחר חוסר ההצלחה של אלבומו הקודם "על פני האדמה", שב חנוך להקליט ביחד עם משה לוי, אך הפעם תחת צמצום תקציבי של חברת התקליטים סי בי אס. המפיקה אתי אנטה עזרה להפיק כלכלית את האלבום בקושי רב ובדרכים לא מקובלות, כגון הקלטה באולפן שלא הסתיימה בנייתו. בתחילה הוקלטו השירים "זה לא נוח" ו"אין מחלוקת" באולפני "קולינור" ותוכננו לצאת כסינגלים, אך תוך זמן קצר כתב חנוך את השירים "מחכים למשיח", "לא עוצר באדום" ו"לצאת מהלחץ" שהיוו את הבסיס לאלבום. בשל המחסור הכספי, מרבית השירים הוקלטו באולפני "סינטרון", שהיה תוך כדי בנייתו, ולכן תעריפו היה זול יחסית. למיקס של האלבום הובא לארץ טכנאי מיקסים אנגלי בשם ג'ון מקסוויט.
מוזיקה ומילים

מילות השירים חוברו בהשראת המצב החברתי-פוליטי שנוצר בעקבות מלחמת לבנון הראשונה ומשבר מניות הבנקים של אמצע שנות ה-80. בריאיון ליוסי חרסונסקי ב"מעריב לנוער" באוקטובר 1985 אמר חנוך:
המצב בארץ הלך והחמיר, במיוחד כשהתחלתי לעבוד על התקליט. נראה לי מאוד טבעי לגעת בדברים שהרגיזו אותי, שהציקו לי. עקרונית, את הפרונקל פוצצה המלחמה (מלחמת לבנון) והאנשים ששלטו פה בזמנה. יותר מדי עיצבנו אותי. הדמגוגיה שעפה כאן נראתה לי ממש מסוכנת. הרגשתי שהעסק במדינה הזאת מתחיל ללכת אחורה, שמתחיל להיווצר הרס, שהדיכאון מתחיל לשלוט בכל מקום... העם הזה מנווט על ידי אנשים שמוליכים אותו שולל. ב'לא עוצר באדום' אני מדבר על זה
סגנונו המוזיקלי של האלבום מגוון וקיימים בו כמה שירים רומנטיים שקטים ("Déja vu", "קרן שמש מאוחרת") לצד שירים רועשים וקצביים יותר ("מחכים למשיח" (שיר הנושא, ממנו לקוח הביטוי "הציבור מטומטם ולכן הציבור משלם"), "לא עוצר באדום"). הסגנון המוזיקלי מתאפיין בסאונד של מכונות תופים וסינתיסייזרים והוא מכוון להיות מסחרי כמו שמעיד משה לוי "הצלחתי לשכנע אותו (את חנוך) ללכת על קו יותר מסחרי מאשר בתקליטים קודמים".
שיר הנושא של האלבום במקור תוכנן להיות שיר איטי ביחס לגרסה המקורית, אך אי הבנה בין חנוך למשה לוי גרמה ללוי להכפיל בטעות את קצב השיר. טייק השירה שהונצח בשיר נוצר גם במקרה. לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים להקליט את השירה, שלום חנוך ניסה דרך אחרת לשיר, לפי משה לוי "הוא (חנוך) בחר לשיר לפני הקצב ולא עליו. טייק שלם הוא עשה ככה, כדי ללמוד מזה וללכוד ניואנסים, שאולי חלק מהם יכניס לגרסה הסופית. הקשבנו לטייק וקלטנו שזה זה. זה הטייק שלנו. זה מה שנכנס לתקליט".
השיר "זה לא נח" כנראה נכתב כתגובה על תגובת הקהל ל"חתונה לבנה". יואב קוטנר מספר ש"כשהשיר הגיע הוא באמת נשמע כמו קונטרה לתגובות על ‘חתונה לבנה'. קראו לו אז ‘בוגד', שאלו למה הוא לא שר את ‘מאיה' יותר". השיר "Déja vu" לפי לוי הוא "קצת פארודיה על הסאונד הלטיני ששלט אז ברדיו" ולפי לוי חנוך לא רצה להכניס אותו לאלבום, אך אתי אנטה שכנעה את חנוך להשאיר את השיר.
שירי האלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.
| מחכים למשיח> מס' | מחכים למשיח> שם | מחכים למשיח> משך | מחכים למשיח>  | מחכים למשיח>  | מחכים למשיח>  | מחכים למשיח>  | מחכים למשיח>  | מחכים למשיח>  | מחכים למשיח>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | זה לא נח  | 4:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | בלי לומר מילה  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אין מחלוקת  | 4:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | לא עוצר באדום  | 4:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Déja vu  | 5:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מחכים למשיח  | 5:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | שוקו  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | קרן שמש מאוחרת  | 5:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | לצאת מהלחץ  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | ניסחף עם הזרם  | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:09 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

שלום חנוך - שירה, גיטרות, סולו גיטרה חשמלית ב"קרן שמש מאוחרת", אפקטים, מילים, לחנים ועיבודים.
משה לוי - פסנתר, קלידים, עיבודים והפקה מוזיקלית.
ירוסלב יעקובוביץ' - סקסופון.
אלון הלל - תופים.
אוהד אינגר - גיטרה בס.
חיים רומנו - גיטרות.
קולות רקע - שלום חנוך, משה לוי, דפנה ארמוני.
גרי אקשטיין - גיטרה ב-"זה לא נוח".
יהושע בן-יהושע - תיכנות סינקלוויר.
נאור דיין - תכנות DMX (מכונת תופים דיגיטלית).
אתי אנטה - מפיקה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  נויה כוכבי, 25 שנה ל"מחכים למשיח", משהו בטח קרה, באתר הארץ, 26 במרץ 2010
↑  ביוגרפיה על שלום חנוך באתר MOOMA
| שלום חנוך |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | Shalom‏ (1971) • אדם בתוך עצמו (1977) • חתונה לבנה (1981) • על פני האדמה (1983) • מחכים למשיח (1985) • רק בן אדם (1988) • בגלגול הזה (1991) • א-לי-מות (1994) • ערב ערב (1997) • אור ישראלי (2003) • שלום חנוך (2009) • המקרה והטעות (2015) • זום (2016) • הרצל לילנבלום (2021) |  |
| עם אריק איינשטיין | שבלול (1970) • פלסטלינה (1970) • מוסקט (1999) • מחוברים: שבלול ופלסטלינה (2011) |  |
| עם השלושרים | השלושרים (1969) • היושבת בשורה הראשונה / פגישה לאין קץ (1970) • זה לא יכול להיות / תסתכל אלוהים ותראה  (1970) |  |
| עם תמוז | סוף עונת התפוזים (1976) |  |
| אלבומי הופעה | בהופעה חיה (1978) • אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) • שלום חנוך בהופעה - רומן אמיתי (1989) • יציאה (עם משה לוי) (2004) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • 4 תחנות (2011) • יציאה 2 (עם משה לוי) (2012) |  |
| אוספים ומארזים | לא יכול לישון עכשיו (1992) • משירי שלום חנוך (1995) הקופסה (2004) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2013) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 6991aa63-343d-3394-b4f7-33e859b4a735
טוליו דה מלו

טוליו ויניסיוס פרואס דה מלו (בפורטוגזית: Túlio Vinícius Fróes de Melo; נולד ב-31 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

טוליו דה מלו החל את הקריירה שלו באתלטיקו מיניירו, ובשנת 2004 הושאל לאולבורג מליגת העל הדנית. שנה לאחר מכן חתם לשלוש שנים בלה מאן. בעונת 2007/2008 רשם את עונת השיא שלו כאשר כבש 10 שערים.
בקיץ 2008 חתם בפלרמו מהסרייה א' תמורת 3.8 מיליון אירו, אך שיחק במדיה רק 45 דקות במשחק הקופה איטליה נגד ראוונה. ב-31 באוגוסט 2008 חתם בליל מליגת העל הצרפתית עמה זכה בדאבל בעונת 2010/2011.
בינואר 2014 חתם באוויאן עד לסיום העונה.
ב-29 בינואר 2015 הצטרף לריאל ואיאדוליד מהליגה הספרדית השנייה.
בקיץ 2015 חתם בשאפקואנסה בה שיחק עד לסיום העונה. בעונת 2016 חתם ברסיפה וכעבור עונה חזר לקדנציה שנייה בשאפקואנסה לאחר שרוב שחקניה ניספו בטיסה 2933 של LaMia.
בעונת 2018 הצטרף לאביספה פוקואוקה מליגת העל היפנית ובסיום העונה פרש מכדורגל.
תארים

ליגת העל הצרפתית: 2010/2011
קופה דה פראנס: 2010/2011
אליפות סנטה קטרינה: 2017
פרינס טג'יואזה

פרינס טג'יואזה (באנגלית: Prins Tjiueza נולד ב-12 במרץ 2002 בואלוויס ביי שבנמיביה) הוא כדורגלן נמיבי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ליריה פריזרן מליגת העל הקוסובנית ובנבחרת נמיביה.
קריירת מועדונים

טג'יואזה גדל במחלקת הנוער של בלו ווטרס, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הנמיבית.
בחודש אוגוסט 2022 חתם בליריה פריזרן מליגת המשנה הקוסובנית. בתום עונת 2022/2023 העפיל עם המועדון לליגת העל הקוסובנית.
קריירה בינלאומית

ב-28 במרץ 2021 ערך טג'יואזה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נמיביה, בניצחון 2-1 על נבחרת גינאה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת נמיביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  CAF announces Final Squad List for TotalEnergies Africa Cup of Nations Cote d'Ivoire 2023  באתר הרשמי של קונפדרציית_הכדורגל_של_אפריקה, 6 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת נמיביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 קזאפואה •  2 האוסב •  3 גבהרדט •  4 הנאמוב •  5 המבירה •  6 קטואה •  7 הוטו •  8 קמבטו •  9 מוזאו •  10 טג'יואזה •   11 אימבונדי •  12 אמוטניה • 13 שאלולילה •  14 קמאטוקה • 15 פפאמה • 16 אנדיסירו • 17 ונדל • 18 פטרוס • 19 שיטמבי • 20 קמבריפה • 21 האוקונגו • 22 ניאמבה • 23 מאובה • מאמן: בנג'מין |  1 קזאפואה •  2 האוסב •  3 גבהרדט •  4 הנאמוב •  5 המבירה •  6 קטואה •  7 הוטו •  8 קמבטו •  9 מוזאו •  10 טג'יואזה •   11 אימבונדי •  12 אמוטניה • 13 שאלולילה •  14 קמאטוקה • 15 פפאמה • 16 אנדיסירו • 17 ונדל • 18 פטרוס • 19 שיטמבי • 20 קמבריפה • 21 האוקונגו • 22 ניאמבה • 23 מאובה • מאמן: בנג'מין | נמיביה |
לירון בטיטו

| --- | --- |

קצין אג"ם של פיקוד הדרום, אל"ם לירון בטיטו, אוגוסט 2022
 לידה:  1980 (בן 45 בערך) באר שבע, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד עוטף אילת  מפקד גדוד רותם  מפקד בא"ח גבעתי  מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה  קצין אג"ם של פיקוד הדרום  מפקד חטיבת גבעתי
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
לירון בטיטו (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת גבעתי. קודם לכן שימש קצין אג"ם של פיקוד הדרום, מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה, מפקד בא"ח גבעתי ומפקד גדוד רותם.