יעקב טלמון
הגותו  של טלמון

דמוקרטיה טוטליטרית
התזה העיקרית של טלמון הייתה כי מן האירוע המכונן של המהפכה הצרפתית הסתעפו שני ענפים גדולים של הגות פוליטית: הקומוניזם והסוציאליזם מחד, לבין הפאשיזם והנאציזם מאידך. שני אלה הובילו כזרמים אידאולוגיים-פולטיים חוצי אומות ויבשות, אל הקיטוב הפוליטי החריף במאה העשרים ולהתנגשות החמושה וההרסנית במלחמת העולם השנייה. שני ענפים אלה ינקו גם מתורתו של ז'אן-ז'אק רוסו. הם הרחיבו בחתירתם לאבסולוטי את אי הסובלנות הטמונה ברעיון "הרצון הכללי". שניהם והולידו את דת המשיחיות המדינית החילונית אשר מובילה למשטר, אשר טלמון כינה: "דמוקטטורה". מדינה שהיא לכאורה דמוקרטית, אך למעשה בעלת אופי בלתי סובלני, בהשוואה לדמוקרטיה הליברלית המערבית.
השאיפה לחירות ושוויון שהונחה ביסוד המהפכה הצרפתית, הותמרה במדינות ה"דמוקטטורה" בעריצות המיעוט, אשר טוען שהוא מייצגו הבלעדי של "הרצון הכללי". טלמון הגדיר את התופעה הזאת של זיהוי האמת כאחת ויחידה בפוליטיקה עם הדמוקרטיה בשם "הדמוקרטיה הטוטליטרית", וראה בה את המבשרת והמולידה של הדיקטטורות הגדולות של המאה העשרים.
"הדת החילונית", או "דת המהפכה", הם מונחים נרדפים נוספים לתיאור מאפייני "אסכולת הדמוקרטיה הטוטליטרית". בניסיונו לפרש את "הפרדוקס של החופש" שבאסכולה זו מדגים טלמון כי הפרדוקס קיים בכך שהאמונה בחופש והשאיפה לממשו מתיישבות עם שימוש באמצעי כפייה. כך הוא מתאר את מהלך החשיבה של חסידי אסכולה זו, הנועד להצדיק את הרודנות הפוליטית ואמצעי הכפייה תוך כדי יישום האוטופיה שרעיונותיה דווקא ליברליים. אמנם יש קושי ליישב בתודעה בין הכפייה לליברליזם, אך:
על קושי זה אפשר להתגבר רק מתוך שרואים את בני-האדם לא כמו שהם למעשה, אלא כמו שהם עתידים ומיועדים להיות ... במידה שהם סוטים מן האידאל המוחלט, רשאים אנו להתעלם מהם, מותר לכפות עליהם או להטיל אימה עליהם כדי שיתאימו עצמם לאידאל הזה, ולא יתפרש יחס זה כהפרה ממשית של העיקרון הדמוקרטי.
אוטופיזם פירושו צירוף של הבעה עצמית של יחיד עם האחידות המוחלטת של כלל החברה. צירוף כזה אפשרי רק בתנאי הסכמה מלאה ומוחלטת בין כל היחידים. אך הסכמה כזאת לא ניתנת להשגה. על-כן, אם אתה רוצה בכל-זאת להשיג את האחידות הזאת, אין לך דרך אחרת אלא דרך הדיקטטורה בלבד. יש להכריח את כל היחידים להגיע להסכמה הרצויה, ולביים את ההסכמה באמצעות איזשהו טקס מלאכותי. במידה שיחיד, למרות הכל, אינו רוצה בהסכמה כזאת, יש להציגו כבוגד, כאויב.
הניסיון הראשון ליישם את הליברליזם האוטופי בנוסח רודני זה, נעשה ברפובליקה היעקובינית של שלטון הטרור. על הנאורים שבחברה, המחזיקים באמת מוחלטת, קרי: "הרצון הכללי" של רוסו – מוטלות זכות וחובה להכריח את שאר האזרחים ללכת בדרך האחת והיחידה, התואמת את "האמת" הזאת:
השאלה אינה, איפוא, מה רוצה העם אלא מה רצוי לעם – והשאלה היא, כמובן, מי מוסמך להכריע בכך. ברור שרוסו וההולכים בעקבותיו – ובייחוד רובספייר - ראו בכך פתח לאפשרות של דיקטטורה של אותו יחיד או אותם יחידים הסבורים שהם מייצגים את השלֵמות המוסרית, שהם מייצגים את הרצון הכללי, שהם מגלמים את מה שכולם היו חושבים אילו היו כולם הולכים בעקבות התבונה ... רעיון «האדם בתורת אדם» כמהות מופשטת שאינה תלויה בשום דבר, ואף מצויה מחוץ לקבוצות ההיסטוריות אשר אליהן היא משתייכת, עשוי להיות כלי-שרת רב עצמה בידי הטוטליטריות
כפי שהראה טלמון נוצרה הדמוקרטיה הטוטליטרית כאסכולת מחשבה של תנועת הנאורות הצרפתית במאה ה-18, ומכאן המשיכה להתקיים בגלגוליה השונים במשך כל העידן המודרני. היא באה לידי ביטוי במשטרים רודניים, כמו הדיקטטורה היעקובינית והקומוניזם הסובייטי לשעבר:
המשיחיות הטוטליטרית נתגבשה לשיטה בלעדית שבאי-כוחה החלוצים רואים עצמם כנאורים שבחברה, זכאים ואף חייבים, לכפות על המסרבים את מידותיה הנאות של החירות
כך גם ניתן לפי טלמון ליישם תפיסתו את הטוטאליטריות גם כלפי קנאות דתית פונדמנטאליסטית המובילה לאלימות:
אצל סוג מסוים של קנאים קיצוניים כדוגמת יוהנס מליידן אנו נתקלים בתורת האור הפנימי של הנבחרים והנגאלים המוליך אותם, מאיר דרכם ופוטר אותם מקיום (נזכור את השבתאות!) מצוות הדת הכתובה והמסורה ואף מחוקי המוסר המקובלים, ומנשא אותם מעל שאר ברואי אלוהים. הרפורמציה פתחה תקופת אלימות אידאולוגית עקובה מדם שנמשכה דורות. הקנאות לדבר ה', הסלידה מפני מחללי השם ומאוויים תוקפניים התערבו זה בזה והלבישו את האלימות באיצטלה של קדושה: אמנם אסור לשנוא אויבים ולבקש נקם, אולם הנלחמים את מלחמת ה' אינם רודפים את שונאיהם כי אם את אויבי האלוהים; לא להענישם מבקשים הם, כי יד ה' לא תקצר מלעשות בהם שפטים, אלא לטהר את המזבחות מטומאה ואת הארץ מתרבות רעה. אפילו המתיישבים האנגלים הראשונים בצפון אמריקה שעזבו את אירופה כדי להמלט מרדיפות דת ולמען הקים עדת קדושים למופת מעבר לאוקיינוס, לא יכלו לסבול כופרים ומינים ומכשפות בתוכם.