stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת ורסאי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  10, rue Albert-Joly 
 מיקום:  ורסאי 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1884
 תאריך פתיחה רשמי:  1884 
 
 קואורדינטות:  48°48′38″N 2°08′12″E﻿ / ﻿48.8105373°N 2.1366564°E﻿ / 48.8105373; 2.1366564
 he
 
בית הכנסת ורסאי
בית הכנסת ורסאי (בצרפתית: Synagogue de Versailles) ממוקם ברחוב אלברט ג'ולי, בעיר ורסאי, מחוז יבלינס שבצרפת. זהו אחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר באיל-דה-פראנס, ומאז 2010 מופיע ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת. נבנה בין השנים 1884 ו-1886 על ידי האדריכל אלפרד פיליבר אלדרוף (1834 – 1895), שבנה גם את בית הכנסת הגדול של פריז ואת בנין עיריית פריז. בית הכנסת נחנך בשנת 1886.
תיאור

מבחינה ארכיטקטונית, בית הכנסת נבנה בסגנון קלאסי (חלונות ממורכזים, חזית קדמית מסיבית עם תומכות), ומעוטר בקישוטים ביזנטיים. ניכר ניסיון ליצור חזית חיצונית מפוארת ומרשימה, ועל פסגתה יש מעין תבנית של ספר תורה גדול (שבתוכו חקוקים עשרת הדיברות) המנסה אולי להחליף את העיצובים הדיסקרטיים שהיו מקובלים עד אז בעיר.
חזית הבניין פונה צפונה ולא מקבלת את אור השמש, דבר יוצא דופן, שכן בתי הכנסת מכוונים לרוב בציר מזרח-מערב.
מעל שער בית הכנסת מגולפים בעברית הפסוקים הבאים:
”בָּרוּךְ אַתָּה בְּבֹאֶךָ וּבָרוּךְ אַתָּה בְּצֵאתֶךָ” (דברים כח, ו.)
”אֲשֶׁר יַחְדָּו נַמְתִּיק סוֹד בְּבֵית אֱלֹהִים נְהַלֵּךְ בְּרָגֶשׁ” (תהלים נה, טו.)
ובחזית הבניין מלמעלה:
”וְאָהַבְתָּ אֵת ה'” (דברים ו, ה.)
”וְאָהַבְתָּ לְרֵעֲךָ כָּמוֹךָ” (ויקרא יט, יח)
כיום משמש בית הכנסת האשכנזי במקורו, בעיקר עבור הקהילה היהודית ממרוקו ונוסחתו היא כמנהג הספרדים. רב בית הכנסת הוא הרב אריה טולדנו. ניתן לבקר באירועים מסוימים, כגון יום הזיכרון הלאומי לקרבנות וגיבורי הגירוש, כאשר הוא פתוח לקהל הרחב.
בית הקברות

בית הקברות היהודי בורסאי נמצא באותו אזור של בית הכנסת (ורסאי רייב דרויט). הוא מאורגן בטרסות ישרות על מדרון המוקף ירק, והוא מכיל כ-400 קברים. בית העלמין, שנפתח ברישיון המלך לואי ה-16 בשנת 1788, הוא אחד מבתי הקברות היהודיים היחידים מן התקופה שלפני המהפכה הצרפתית. רוב המצבות הן מהמאה ה-19.
מלבד בית הקברות העיקרי ישנו גם קטע יהודי בפינה הדרומית-מערבית של בית הקברות גונראדס ("Cimetière des Gonards") הכללי. בקטע זה מצוי קבר הנושא את הכיתוב "הארץ המובטחת לחבריה". "הארץ המובטחת" הייתה חברה יהודית שנוסדה בפריז תחת שלטון האימפריה הצרפתית השנייה, ונמשכה עד 1970, שמטרתה הייתה להעניק את הכבוד האחרון לנפטר והבטחת קבורה מכובדת לעניים, במטרה למנוע את קבורתם באזור המשותף. החברה מנתה כמה מאות חברים ששילמו במקור תשלום שנתי של 15 פרנק.
הערות שוליים

↑  GRANDE SYNAGOGUE DE PARIS
↑  http://www.consistoiredefrance.fr/synagogue/1468.versailles
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4082149844953602960001   WorldCat (עם VIAF): 4082149844953602960001 
מקהלת בית הכנסת, במרכז.
קבר יהודי בבית העלמין הגונארדי בוורסאי
פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן

מונומנט פרידריך הראשון מאת קרל פרידריך מוסט בבאדן-וירטמברג
פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן (גרמנית Großherzog Friedrich I. von Baden ‏, 9 בספטמבר 1826 - 28 בספטמבר 1907) היה הדוכס הגדול השישי של באדן ודודו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. הוא נודע בתולדות הציונות כאחד מתומכיו של בנימין זאב הרצל.
ביוגרפיה

פרידריך נולד בקרלסרוהה ב-9 בספטמבר 1826, והיה בנו השלישי של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן והדוכסית הגדולה סופיה, נסיכת שוודיה, בתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. הוא היה ליורש העצר של הדוכסות הגדולה מבאדן לאחר מות אביו ועליית אחיו לודוויג לכתר הדוכסות. בעקבות מחלת הנפש בה לקה אחיו הפך פרידריך לעוצר הדוכסות ובשנת 1856 מונה באופן רשמי לדוכס, עוד לפני מות אחיו בשנת 1858.
פרידריך תמך במונרכיה חוקתית ואף הנהיג נישואים אזרחיים בבאדן בעת כהונתו. בשנת 1856 הוא נישא לנסיכה לואיזה מפרוסיה, בתו של יורש העצר דאז לכתר הגרמני וילהלם, נסיך פרוסיה, ואחותו של פרידריך, נסיך פרוסיה.
בשנת 1866 הצטרף פרידריך לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, על אף קרבת המשפחה עם ממלכת פרוסיה. לאחר התבוסה האוסטרית, לא נאלצה באדן לשלם פיצויים גבוהים בעקבות קשרי המשפחה של פרידריך עם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה. בשנת 1870 הצטרף פרידריך לפרוסיה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ולאחר המלחמה צירף את הדוכסות הגדולה של באדן לאימפריה הגרמנית.
קרבתו של פרידריך לקיסר הגרמני, הביאה את מחנך ילדיו, ויליאם הכלר, שהיה ציוני נוצרי, לארגן פגישה בינו לבין חוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל, במטרה לנסות ולהביא לפגישה בין הרצל לקיסר וילהלם, שאכן התקיימה לבסוף באיסטנבול ובעת מסעו של הקיסר לארץ ישראל ב-1898. תמיכתו של פרידריך ברעיון הציוני גרמה לפגישות אלו להתקיים. פרידריך אף פנה לצאר הרוסי ניקולאי השני בבקשה שיקבל את הרצל לפגישה, אך בקשתו לא התקבלה.
ב-28 בספטמבר 1907 מת פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן.
משפחתו

בשנת 1856 התחתן פרידריך עם לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן (1857–1928)
ויקטוריה, נסיכת באדן (1862–1930), התחתנה עם גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
לודוויג, נסיך באדן (1865–1888)
לאוני גולדנברג

| --- | --- |
תמונה של לאוני גולדנברג
 לידה:  10 בינואר 1929 ריו דה ז'ניירו, ברזיל ברזיל
 פטירה:  6 בנובמבר 2012 (בגיל 83)
 מקום קבורה:  געש 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור ופיסול
 מספר צאצאים:  3 
 
לאוני גולדנברג (10 בינואר 1929 – 6 בנובמבר 2012) היה צייר ברזילאי–ישראלי, חבר קיבוץ געש.
ביוגרפיה

גולדנברג נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל לפישל ואניטה (לבית גולדbברג), ילד ראשון למשפחת מהגרים שהגיעה לברזיל מרוסיה הלבנה בתחילת העשור השלישי למאה העשרים.
עם סיום הלימודים בתיכון הצרפתי בריו, גויס גולדנברג לצבא ברזיל, שם שרת בחיל התותחנים.
כשהשתחרר, הצטרף לאביו במוסך וברפדיה שהיו בבעלותו. בערבים למד בקורס לפרסום ועיצוב והשתתף בקורס תאורטי על אמנות בהדרכת פייגה אוסטרובר, אמנית הדפס ידועה בברזיל.
ב-1963 עלה עם משפחתו לישראל והשתקע בקיבוץ געש. בציוריו השתמש רבות בנופי הקיבוץ.
במשך השנים, טרם עלייתו לישראל, השתתף גולדנברג בתערוכות קבוצתיות, בין היתר במוזיאון לאמנויות יפות בריו דה ז'ניירו.
בישראל השתתף גולדנברג בתערוכות קבוצתיות רבות וגם בתערוכות יחיד.
חיים אישיים

ב-1954 נישא למרייטה קויפמן ולזוג נולדו בברזיל שלוש בנות. נפטר בשנת 2012 ונקבר בקיבוצו.
תערוכות > תערוכות יחיד

המוזיאון הלאומי לאומנויות יפות, ריו דה ז'ניירו (1954)
גלריה "כץ", תל אביב (1966)
גלריה "ליים", תל אביב (1968)
גלריה הקיבוץ, תל אביב (1968)
"הבראייקה", סאו פאולו (1972)
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

תערוכה קבוצתית נודדת, ארצות הברית (1969)
אגודת הציירים והפסלים, תל אביב (1973)
הערות שוליים

↑  רשימת המציגים בגלריית הקיבוץ במשך השנים 1967 – 2007
אריך מולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1895 
 פטירה:  1996  (בגיל 101 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  אתא 
 
אריך מולר במרכז התמונה נפרד מעובדיו בשנת 1949
אריך מולר (14 באוגוסט 1895 – 3 באפריל 1996) היה תעשיין ישראלי ומייסד מפעל אתא.
ביוגרפיה

מולר נולד בפרבר באבי הסמוך לעיר נאכוד (Náchod) בבוהמיה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחת תעשיינים יהודית מתבוללת. אימו באה ממשפחת תעשיינים שהקימו בסוף המאה ה־19 מפעל טקסטיל גדול (S. Katzau).
מולר התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי ונפל בשבי הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה. שבע שנים שהה בסיביר שם התוודע לאינטלקטואלים ציוניים, למד עברית ויהדות.

בשנת 1920 חזר לצ'כוסלובקיה ותכנן לעלות לארץ ישראל. דודו, הוגו מולר, שכנע אותו להצטרף למפעל המשפחתי. אריך מולר הצטרף בתנאי שיום יבוא והוא יקים סניף של המפעל בארץ ישראל.

בין השנים 1923 ו-1934 ביקר בארץ ישראל למעלה מ-7 פעמים ובמהלכם סייע בהקמת מפעל "חרושת העמק" בעפולה ובשנת 1930 רכש פרדס במושבה פרדס חנה.

בעקבות עליית היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933, החליט מולר לעלות לארץ והתחיל בהגשמת חלומו להקמת מפעל טקסטיל באדמות "כופריתא" - מפעל אתא. מולר, אשתו הלן ובנו יונתן עלו בשנת 1934 לארץ ועם הלאמת המפעלים בצ'כוסלובקיה בשנת 1938 הגיע ארצה גם הדוד הוגו מולר ויסד את אתא חברה לטקסטיל.
בסתיו 1949 פרש מולר מאתא ויחד עם בנו יונתן הקימו את "מולר טקסטיל" צפונית לנהריה בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1958 נענה לבקשת אהוד אבריאל להקמת מפעל "חולה טקסטיל" בקריית שמונה בשותפות עם ההסתדרות.
בשנת 1972 הקים את מפעל "מוליתן" לייצור חוטי תפירה.
בערוב ימיו המשיך לגור בדירה מעל למפעל בנהריה.
בשנת 1996 נפטר בגיל 100.
הערות שוליים

↑  שני ליטמן, בוא בד עברי, באתר הארץ, 18 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418173605171  VIAF: 5469156677162533770007   WorldCat (עם VIAF): 5469156677162533770007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארוחה שלי עם אנדרה

| --- | --- |

 בימוי:  לואי מאל
 הופק בידי:  George W. George 
 תסריט:  אנדרה גרגורי   וולאס שון
 עריכה:  סוזן ברון 
 שחקנים ראשיים:  אנדרה גרגורי   וולאס שון
 מוזיקה:  אלן שון 
 צילום:  Jeri Sopanen 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  New Yorker Films 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוקטובר 1981 
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ניסיוני, אוונגרד
 דף הסרט ב־IMDb
 
הארוחה שלי עם אנדרה (My Dinner with Andre ; מתורגם גם: ארוחת הערב שלי עם אנדרה) הוא סרט ניסיוני אמריקאי משנת 1981 בבימויו של לואי מאל, ונכתב על ידי אנדרה גרגורי ווולאס שון המגלמים גרסאות בדיוניות של עצמם וחולקים שיחה ב-Café des Artistes במנהטן. הדיאלוג כולל נושאים כמו תיאטרון, אוונגרד, אסתטיקה ומהות החיים.
מבנה ועלילה

הסרט נפתח ומסתיים במונולוג פנימי של וולי, מחזאי ניו-יורקי. הוא חושש מארוחת ערב עם חברו הוותיק אנדרה, ממנו נמנע מאז שאנדרה ויתר על הקריירה שלו כבמאי תיאטרון ב-1975, ונכנס למשבר אמצע החיים רוחני ממושך הכולל: סינכרוניות, רוחניות מזרחית, חווית סף מוות והשאיפה לאוטופיה-קומונלית.
עיקר כולל את השיחה שנערכת בין וולי לאנדרה במהלך הארוחה. במסעדה ניו יורקית מפוארת, אנדרה מספר לוולי על כמה מההרפתקאות שעברו מאז שהתראו לאחרונה, הכוללות עבודה עם המנטור שלו, הבמאי יז'י גרוטובסקי, וקבוצת שחקנים פולנים ביער בפולין. בטיול בסהרה ניסה ליצור מחזה המבוסס על הנסיך הקטן מאת סנט-אכזופרי, ולבקר בפיינדהורן בסקוטלנד. האחרון בשורה של אירועים זו היה כאשר אנדרה וקבוצה קטנה של חברים ארגנו מיצג בנושא ליל כל הקדושים, וחלקו כלל משתתפים שנקברו בחיים לכחצי שעה.
בעוד אנדרה אומר שהוא צריך לעשות את כל הדברים האלה כדי לצאת מהתלם שהיה בו וללמוד איך להיות אנושי, וולי טוען שלחיות כפי שעשה אנדרה בשנים האחרונות פשוט לא אפשרי עבור רוב האנשים, והוא מתאר כיצד הוא מוצא הנאה בדברים רגילים יותר, כמו כוס קפה או השמיכה החשמלית החדשה שלו.
אנדרה טוען שהתמקדות רבה מדי בנוחות עלולה להיות מסוכנת, ואומר ש״החיים הרגילים״ בניו יורק בסוף שנות ה-70 דומה יותר לחיים בחלום מאשר לחיות במציאות. בעוד וולי מסכים עם הרבה מביקורותיו של אנדרה על החברה המודרנית, הוא מסתפק בהיבטים המיסטיים יותר של סיפוריו של אנדרה, מכיוון שיש לו השקפת עולם רציונלית ומדעית.
לאחר שכל הלקוחות האחרים כבר עזבו את המסעדה, החברים נפרדים, לאחר שכל אחד התבטא בגלוי והרגיש שהשני קשוב לו. אנדרה שילם עבור ארוחת הערב, וולי מפנק את עצמו בנסיעה במונית. במונולוג סיום, הוא מדבר על החיבור העמוק שהוא חש לכל המקומות המוכרים שהוא עובר בדרך הביתה. בשורה האחרונה של הסרט, וולאס מספר שכשהוא רואה את חברתו, הוא מספר לה הכל אודות ארוחת הערב שלו עם אנדרה.
שחקנים

אנדרה גרגורי – אנדרה
וולאס שון – וולאס "וולי" שון
ז'אן לנואר – מלצר
רוי באטלר – ברמן
סינדי לו אדקינס – נערת מעילים
הפקה

הסרט מכיל פרטים אוטוביוגרפיים רבים של צמד השחקנים שגם כתבו את התסריט. לאחר שבילה מספר שנים מחוץ לתיאטרון, אנדרה גרגורי חיפש לחזור אליו, אז הוא שאל את חברו וולאס שון אם ירצה לעשות משהו יחדיו. שון ידע שגרגורי רוצה לספר את הסיפור שלו, ושעבד עם ביוגרף בשלב מסוים, והציע להם לפתח סיפור המורכב משיחה בין שניהם, כשהעניין נובע מהאישיות המנוגדת שלהם ומהאנקדוטות של גרגורי. לאחר ששיחק לאחרונה בסרטיו הראשונים, שון ראה את הפרויקט כסרט, ולא כמחזה.
למרות שהסרט התבסס על אירועים בחיי השחקנים, גרגורי ושון הכחישו (בראיון עם מבקר הקולנוע רוג'ר אברט) שהם פשוט שיחקו את עצמם, ואמרו שאם הם יעשו מחדש את הסרט, הם יחליפו דמויות כדי להוכיח את הנקודה. בראיון עם נואה באומבך ב-2009, אמר שון:
למעשה הייתה לי מטרה כשכתבתי את [התסריט]: רציתי להרוס את הבחור הזה ששיחקתי, במידה שהיה בו משהו "ממני". רציתי להרוג את הצד הזה של עצמי על ידי יצירת הסרט, כי הבחור הזה לגמרי מונע מפחד.
המקור באנגלית
I actually had a purpose as I was writing this: I wanted to destroy that guy that I played, to the extent that there was any of  there. I wanted to kill that side of myself by making the film, because that guy is totally motivated by fear.
בזמן ששון וגרגורי ניסו למצוא מישהו שיביים את הסרט, גרגורי קיבל שיחת טלפון, שבהתחלה חשב שהיא מתיחה, מהבמאי הצרפתי לואי מאל, שאמר שקרא עותק של התסריט שקיבל מחבר משותף והוא רצה לביים את הסרט, או אפילו רק להיות מפיק, אם גרגורי ושון לא חשבו שהוא הבמאי הנכון. הכותבים הביאו את מאל להפקה, והוא עבד איתם כדי לחתוך החוצה שעה שלמה מהתסריט שהיה אז באורך שלוש שעות. מאוחר יותר אמר שון שאמנם הוא בנה בקפידה את התסריט והיה מעדיף לעשות את הסרט הארוך יותר, אבל מאל ניצח ברוב הוויכוחים, והוא מוכיר תודה למאל שהחדיר לסרט חום שעזר לו להתחבר לקהל.
חזרה שנערכה במסעדה גרמה למאל לתהות אם יש לשנות את תפאורת הסרט, מכיוון שנראה שהאכילה עשויה ליצור בעיות. שון וגרגורי ניסו לחשוב מה עוד הדמויות שלהם יכולות לעשות, אבל הם בסופו של דבר פשוט שגרגורי לא אוכל הרבה, מכיוון שהוא זה שמדבר רוב הסרט.
הסרט צולם בדצמבר 1980 בריצ'מונד בורג'יניה, במלון ג'פרסון שהיה אז פנוי, ששוחזר מאז ונפתח מחדש כמקום יוקרתי. הסט תוכנן כך שייראה כמו ה-Café des Artistes בניו יורק, והצילומים נמשכו שבועיים. לויד קאופמן היה מנהל ההפקה של הסרט, וטרומה סיפקה תמיכה בהפקה.
אזכורים

במהלך הסרט, אנדרה מתייחס לאשתו "צ'יקיטה". בחיים האמיתיים, אנדרה גרגורי היה נשוי למרצדס "צ'יקיטה" נבלטו (Mercedes "Chiquita" Nebelthau) עד מותה ב-1992. נבלטו הייתה יוצרת דוקומנטרית ששיתפה פעולה בשלושה סרטים של יז'י גרוטובסקי, עליו דנים אנדרה וולי בסרט.
וולי מתייחס מספר פעמים ל"חברתו דבי" - בת זוגו הוותיקה של שון גם בחיים האמיתיים - סופרת הסיפורים הקצרים דבורה אייזנברג (אנ'), שעוד לא פרסמה דבר כשהסרט יצא לאור. אייזנברג מופיעה בתחילת הסרט כשוולי סורק את המסעדה בעודו עומד בבר ומחכה לאנדרה.
בשלב מסוים בסרט, אנדרה מתייחס ל"ROC", מתמטיקאי סקוטי שטען שפגש באל פאן. מדובר בראשי התיבות של רוברט אוגילבי קרומבי (Robert Ogilvie Crombie), ממייסדי קרן פינדהורן (אנ').
במהלך השיחה אנדרה מזכיר את תפיסתו התפילה של מרטין בובר בספר שחיבר על החסידות, וולי מושווה את עמדתו של אנדרה לאקזיסטנציאליזם של מרטין היידגר.
אנדרה מציין במהלך השיחה שביקר בישראל.
קבלה וביקורת

הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים טלורייד.
באתר Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 92% על סמך 25 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.8 מתוך 10. ב-Metacritic יש לו ציון של 83 מתוך 100 על סמך 15 ביקורות, מה שמצביע על "הערכה אוניברסלית".
רוג'ר אברט וג'ין סיסקל (אנ') הרעיפו שבחים רבים לסרט. אברט בחר בו כסרט הטוב ביותר של 1981, והמפיקים טענו שאברט עזר לכך שהסרט הוקרן בבתי הקולנוע למשך שנה. אברט וסיסקל דירגו אותו מאוחר יותר כסרט החמישי והרביעי הטוב ביותר, בהתאמה, של שנות ה-80. בשנת 1999, אברט הוסיף את הסרט לסדרת המאמרים שלו "הסרטים גדולים", התחיל את הביקורת הרטרוספקטיבית בכך שאמר: "מישהו שאל אותי לפני כמה ימים אם אני יכול לתת שם לסרט שהיה נטול קלישאות לחלוטין. חשבתי לרגע, ואז עניתי, הארוחה שלי עם אנדרה".
בטקס פרסי מבקרי הקולנוע השני של בוסטון, הסרט זכה בפרס הסרט האמריקאי הטוב ביותר לשנת 1981, ושון וגרגורי זכו בתסריט הטוב ביותר.
בתרבות הפופולרית

טור הקומיקס "הצד הרחוק" (The Far Side) של גארי לארסון, שפורסם ב-21 ביולי 1982, נקרא "הארוחה שלי עם אנדי".
הסרט "ארוחת הבוקר שלי עם בלסי" מ-1983 הוא פרודיה על הסרט, בו אנדי קאופמן מנהל דיון על ארוחת בוקר בדיינר עם המתאבק פרדי בלסי (אנ').
שמות הדמויות בסרט האנימציה הקצר ההרפתקאות של אנדריי ווואלי ב. מ-1984 הם מחווה לסרט.
בפרק העונה החמישית של משפחת סימפסון בשם "Boy-Scoutz 'n the Hood" מ-1993, מרטין פרינס משחק במשחק ארקייד המבוסס על הסרט.
העונה הראשונה של הסיטקום פרייזר מסתיימת בפרק שכותרתו "הקפה שלי עם ניילס" מ-1994, המבוסס באופן רופף על מבנה הסרט. הסרט מוזכר ישירות גם בפרק "סיפור גן החיות" מ-1998 (עונה 5) כאשר מרטין אומר בלעג על הצפייה בסרט: "איזה מתח! האם הם יזמינו קינוח? האם ישאירו טיפ טוב?".
במהלך כתוביות הסיום של הסרט מחכים לגופמן (1996), קורקי סיינט קלייר מציג בובות פעולה של הדמויות מהסרט.
הפרק ה-19 בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה קומיוניטי, שנקרא "לימודי קולנוע ביקורתיים" (אנ'), מבוסס על הסרט באופן נרחב ומתייחס אליו ישירות.
בסדרת הטלוויזיה איש משפחה, בפרק "Brian the Closer" מ-2014, המשפחה צופה בטלוויזיה ב"ארוחת הערב שלי עם אנדרה הענק".
סצנת הפתיחה של פרק העונה הראשונה של Nirvanna the Band the Show  מ-2017 מציג את הדמות הראשית מחקה את מעשיו של וולי מתחילת הסרט.
הסרט הקצר עטור הפרסים הארוחה שלי עם ורנר מ-2019 של הבמאי מאבריק מור הוא פרודיה הן על הסרט והן על "הידידות המטורפת לחלוטין" בין הקולנוען ורנר הרצוג והשחקן קלאוס קינסקי.
הכותרת של פרק הבכורה של העונה החמישית של ריק ומורטי, "Mort Dinner Rick Andre" מ-2021, היא פרודיה על כותרת הסרט.
לקריאות נוספות

וולאס שון, אנדרה גרגורי. ארוחת הערב שלי עם אנדרה: תסריט לסרט בבימויו של לואי מאל. תרגום: דורית גינת, תל אביב: י. גולן, 1988.
הערות שוליים

↑  "Talking Heads". Style Weekly. 26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taubin, Amy (2009). "My Dinner with André: Long, Strange Trips". The Criterion Collection. נבדק ב-2018-01-27.
1 2  "Mercedes Gregory, Film Maker, Dead; Documentarian, 56". The New York Times. 12 בפברואר 1992. נבדק ב-2014-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "R. Olgivie Crombie (1899 - 1975)".
↑  Ebert, Roger. "My Dinner with Andre movie review (1981) | Roger Ebert". rogerebert.com (באנגלית). נבדק ב-2022-09-05.
↑  "My Dinner With Andre (1981)" – via www.rottentomatoes.com.
↑  "My Dinner With Andre" – via www.metacritic.com.
↑  Barnes, Mike (2013-04-04). "Critic Roger Ebert Dies at 70". The Hollywood Reporter. נבדק ב-4 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Siskel and Ebert Best Movies of the 1980's (part 3 of 3)". ארכיון מ-2021-12-12 – via www.youtube.com.
↑  "My Dinner with Andre." Chicago Sun-Times.
↑  "My dinner with Andy". Arizona Republic. 21 ביולי 1982. p. 130. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kurland, Daniel (2015-08-04). "'Frasier' Explored What It Means to Be Happy in its Real-Time Bottle Episode, "My Coffee with Niles"". Vulture (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-26.
↑  "The Zoo Story — Frasier Transcripts Season 5 Episode 12 — The Frasier Archives". www.kacl780.net. נבדק ב-2021-10-26.
↑  VanDerWerff, Emily (24 במרץ 2011). "Critical Film Studies". The A.V. Club. נבדק ב-23 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nirvanna the Band the Show: the Interview". Brief Take (בCanadian English). 2017-03-16. נבדק ב-2017-05-04.
↑  Watch: Blind Date Dinner: Comedy Short Film; 'My Dinner with Werner' by Alex Billington, February 3, 2022.
↑  "Watch Rick and Morty on Adult Swim". Adult Swim.
↑  Archer, Wesley; Tesoro, Johnny; Hair, Jacob (2021-06-20), Mort Dinner Rick Andre, Rick and Morty, נבדק ב-2022-06-11
כותרת הסרט
ג'ולייט מילס

| --- | --- |

ג'ולייט מילס
 לידה:  21 בנובמבר 1941 (בת 83) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Juliet Maryon Mills 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 מקום לימודים:  בית הספר למחול אלמהרסט 
 בן או בת זוג:  מקסוול קולפילד (1980–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (1975) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ולייט מילס עם צוות הסדרה "נני והפרופסור"
ג'ולייט מריון מילס (באנגלית: Juliet Maryon Mills; נולדה ב-21 בנובמבר 1941) היא שחקנית אנגלייה. בתם של השחקנים סר ג'ון מילס ומרי היילי בל, אחותה היא השחקנית היילי מילס.
מילס החלה את קריירת המשחק כילדה, הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה ב-"תרגיל בחמש אצבעות" בשנת 1960. בשנים הבאות המשיכה להופיע בקולנוע ובטלוויזיה, ב-1970 וב-1971 כיכבה בסיטקום "נני והפרופסור". הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה ועל הופעתה בסרט "אוואנטי!" (1972). על תפקידה במיני סדרה "QB VII" זכתה ב-1974 בפרס אמי. משנת 1999 ועד 2008, שיחקה באופרת הסבון "תשוקות" והייתה מועמדת לפרס אמי (Daytime Emmy Award) על הופעתה.
ביוגרפיה

מילס נולדה בלונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוריה, השחקן סר ג'ון מילס והמחזאית מרי היילי בל, עברו לכפר כדי להתרחק מההפצצות של הגרמנים. אחותה של מילס היא השחקנית היילי מילס ואחיה הוא הבמאי ג'ונתן מילס. כיוון שהוריה היו מפורסמים כבר בילדותה הכירה בשחקנים ידועים כגון רקס הריסון, דייוויד ניבן ומרלון ברנדו. הסנדקית שלה הייתה השחקנית ויוויאן לי והסנדק היה המחזאי נואל קאוורד. היא למדה בבית הספר "Elmhurst School for Dance" בקמברלי שבסארי.
כבר כתינוקת וכילדה קטנה הופיעה כניצבת בסרטים שונים, למשל, הופיעה כתינוקת בת 11 חודשים בסרט "In Which We Serve" בכיכובו של אביה.
כאשר אחותה היילי החלה לזכות בהצלחה בסרטי דיסני כגון פוליאנה או אבא מתארס, החליטה גם היא לנסות את מזלה בעיסוק המשפחתי. התפקיד החשוב הראשון שלה היה בגיל 16 במחזה של פיטר שאפר "תרגיל בחמש אצבעות" בתפקיד פמלה הרינגטון. ההצגה רצה במשך שנה בלונדון ואחר כך ב"מיוזיק בוקס תיאטר" בברודוויי.
ב-1960 הייתה מילס מועמדת לפרס טוני. היא שיחקה בסרטים כמו "The Rare Breed" עם ג'יימס סטיוארט. לדבריה גולת הכותרת של הקריירה שלה הייתה הסרט "אוואנטי!" בבימויו של בילי ויילדר שכיכבה בו לצדו של ג'ק למון. היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה זה.
התפקיד הידוע ביותר שלה היה כשכיכבה בסדרה הקומית האמריקאית "נני והפרופסור" ב-1970. היא גילמה דמות של אומנת חביבה בעלת כוחות מאגיים, מעין מרי פופינס אמריקאית. ב-1971 הייתה מועמדת שוב לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה. אף על פי שזכתה באחוזי צפייה גבוהים הסדרה שודרה זמן קצר יחסית בשנים 1970 ו-1971. הצלחת התוכנית פחתה כאשר הועברה מרצועת שידור מוצלחת יחד עם תוכניות כגון "משפחת פרטרידג'" ו"חבורת בריידי" ליום שידורים אחר. המעבר השפיע לרעה על הרייטינג שהוביל בסופו של דבר לביטול הסדרה.
ב-1974 זכתה מילס בפרס אמי בקטגוריית "הופעה מיוחדת של שחקנית משנה בקומדיה או דרמה" על הופעתה במיני-סדרה "QB VII". עוד בשנים 1974–1975 הופיעה כד"ר קלייר הנלי בסדרה "לחופש נולדה" של רשת NBC.
ב-1980 חזרה להופיע בתיאטרון במחזה "איש הפיל" עם מקסוול קולפילד. קולדפילד שהיה צעיר ממנה הציע לה נישואים, והפך לבעלה השלישי. אחרי נישואיהם הפסיקה מילס לשחק זמן מה.
בשנת 1999 קיבלה מילס תפקיד באופרת הסבון של רשת NBC "תשוקות" בה היא מגלמת את טאביתה לנוקס, המכשפה המקומית המנסה להביא הרס וחורבן על תושבי העיירה הרמוני. בפרק ששודר ביוני 2007 הוכרזה הדמות כ"מכשפה טובה", זמן קצר לפני שהסדרה ירדה מהמסכים באוגוסט 2008. על תפקידה זה הייתה מילס מועמדת לפרס אמי בקטגוריית השחקנית הראשית.
ב-2009 הצטרפה מילס לצוות השחקנים בסדרת הדרמה "לב פראי" של ITV. היא גילמה את דמותה של ג'ורג'ינה בלק, אחותה של קרוליין (בלק) דופלסי שהופיעה בעונות קודמות של הסדרה בגילומה של היילי מילס אחותה בחיים של ג'ולייט מילס. עוד בטלוויזיה השתתפה מילס בתפקיד אורח בסיטקום האמריקאי "Hot in Cleveland".
ביוגרפיה > חיים אישיים

מ- 1961 ועד 1964 הייתה מילס נשואה לראסל אלקויסט הבן (Russell Alquist, Jr)‏ ולהם בן משותף, שון. ב-1975 התחתנה עם מייקל מיקלנדה ונולדה להם בת, מליסה. הם התגרשו ב-1980, באותה שנה נישאה מילס למקסוול קולפילד שהיה צעיר ממנה ב-18 שנה. קולפילד אימץ את בתה של מילס והשניים מתגוררים בדרום קליפורניה.
פילמוגרפיה

(1942) In Which We Serve
(1947) So Well Remembered
(1947) The October Man
(1949) The History of Mr Polly
(1961) No My Darling Daughter
(1962) Twice Round the Daffodils
(1963) Nurse on Wheels
(1963) Carry On Jack
(1966) The Rare Breed
איזו מלחמה נפלאה (1969) Oh! What a Lovely War
נני והפרופסור (1970) Nanny and the Professor
אוואנטי! (1972) Avanti!
מכתב משלושה מאהבים (1973) Letters from Three Lovers
ג'ונתן ליווינגסטון השחף (1973) Jonathan Livingston Seagull - דיבוב
(1974) Beyond the Door
(1974) QB VII
(1976) Once an Eagle
בכבלי הטיפה המרה (1979) The Cracker Factory
(1992) Waxwork II: Lost in Time
יותר מאהבה (1999) The Other Sister
תשוקות (1999) Passions
לב פראי (2009) Wild At Heart
לוהטות בקליבלנד (2009 - 2013) Hot in Cleveland
Running for Grace‏ (2018)
מים רדודים (2023)