stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוער המזרחי
היסטוריה

בשנת 1941 יזמו שני צעירים דתיים, ישראל סדן (אז: קוז'ניצקי) ומיכאל צור (אז: ליברמן), הקמת תנועת נוער של המזרחי, כמשקל נגד לבני עקיבא של הפועל המזרחי. התנועה קיימה פעילויות בבית הספר בילו בתל אביב. ביולי 1941 קיימו בבני ברק סמינריון מדריכים ראשון. באפריל 1943 התקיימה ועידה ארצית ראשונה של הארגון.
התנועה הוציאה כתב עת בשם "חזון", ובו פרסמו קוז'ניצקי וליברמן מאמרי הגות והשקפה. אחד המוטיבים המרכזיים של התנועה היה הרצון לשמור על הזהות הדתית והתורנית ועל הקשר לעולם התורה ולרבניו. מדורו של קוז'ניצקי נקרא "על הסדן", וממנו הוא אימץ את שמו "סדן".
בשנת 1939 הקימה בני עקיבא את ישיבתה הראשונה - ישיבת כפר הרא"ה. היעד של הישיבה לא היה הנחלת השכלה כללית אלא טיפוח הרוח החלוצית. מסיבה זו בשנים הראשונות הייתה הישיבה בכפר הרא"ה מושתתת על לימודי קודש בלבד. נע"ם, לעומת זאת, דגלה בהקמת מוסד תורני שיושתת על לימודי קודש ברמה גבוהה וישלב בו לימודים כלליים, מתוך מטרה לטפח דור של בני תורה משכילים. במחצית הראשונה של שנות ה-40 ערכה התנועה כינוסים וועידות ובהם הועלה הצורך בהקמת מוסד כזה. מדי שנה בחופשת הקיץ נערך כינוס התנועה בפרדס חנה, והמקום היה מוכר היטב לראשי התנועה. בשנת 1945 הקימה נע"ם את מדרשית נעם והמקום שנבחר לשכן בו את המוסד החדש היה פרדס חנה. התלמידים הראשונים היו חניכי תנועת הנוער.
פעילות נוער מזרחי כתנועת נוער לא האריכה ימים, ועיקר התמקדותה היה בטיפוח מוסדות המדרשייה בפרדס חנה.
הערות שוליים

↑  בארגון הנוער המזרחי, הצופה, 15 באפריל 1941
↑  חגיגת פורים בנוער המזרחי בתל אביב, הצופה, 14 במרץ 1941
↑  באירגון נוער המזרחי, הצופה, 25 באפריל 1941
↑  סמינאריון המדריכים של נוער המזרחי, הצופה, 28 ביולי 1941
↑  נפתחה וועידת נוער המזרחי, הצופה, 22 באפריל 1943
מרט צ'טין

ילדרים מרט צ'טין (בטורקית: Yıldırım Mert Çetin; נולד ב-1 בינואר 1997) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הבלם באדנה דמירספור.
קריירת מועדונים

ב-19 בנובמבר 2017, מרט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי גנצ'לרבירליגי בהפסד 2–1 לאנקרגוג'ו במסגרת ליגת העל הטורקית.
ב-16 באוגוסט 2019, הוא חתם בשורות רומא מהסרייה א'. ב-27 באוקטובר, צ'טין ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק הבית נגד מילאן, כשנכנס כמחליף של לאונרדו ספינאצולה בדקה ה-77, משחק זה נגמר בניצחון רומא 1–2.
הערות שוליים

↑  רומא מחתימה את הבלם מרט צ'טין
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרט צ'טין".
קרל פון לוקאס

| --- | --- |

קרל פון לוקאס
 לידה:  7 בספטמבר 1860 למברג, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  8 במרץ 1932 (בגיל 71) ברלין, רפובליקת וויימאר גרמניה
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1872–1916 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-19 מפקד הקורפוס ה-24
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
קרל אלברט פרייהר פון לוקאס (בגרמנית: Karl Albert Freiherr von Lukas;‏ 7 בספטמבר 1860 – 8 במרץ 1932) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

לוקאס נולד ב-7 בספטמבר 1860 בעיר למברג שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נקראת העיר לבוב והיא נמצאת בתחומי אוקראינה המודרנית. הוא למד במכללה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. באוגוסט 1879 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בדרגת לוטננט והוצב ברגימנט הרגלים ה-33. ב-1891 הוצב במטה הבריגדה ה-29 ולאחר מכן בבריגדה ה-24. בנובמבר 1893 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, במאי 1897 לדרגת האופטמן, בנובמבר 1900 לדרגת אוברסט-לויטננט ובמאי 1905 לדרגת אוברסט. באותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-73. ב-1910 מונה למפקד הבריגדה ה-27 והועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1912 מונה למפקד בית הספר לקצינים בטרזיינשטט, ובמאי 1913 הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-19 אשר הוצבה בפלזן.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכללה הדיוויזיה ה-19 שתחת פיקודו של לוקאס במסגרת הקורפוס ה-17 אשר היה חלק מהארמייה הרביעית של מוריץ פון אופנברג. הוא השתתף בקרב גליציה, ובכלל זה בקרב קומרוב וקרב רווה. ב-1 בדצמבר של אותה שנה, נפצע לוקאס מכדור ברגלו כאשר בדק את קו החזית. הרופאים נאלצו לקצר את רגלו ב-4 ס"מ. לאחר תקופת התאוששות, בנובמבר 1915 הוא מונה למושל הצבאי של פראג. הוא החזיק בתפקיד עד פברואר 1917 עת מונה למפקד הקורפוס ה-24 אשר היה חלק מהארמייה החמישית אשר לחמה בחזית האיטלקית. במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים והוענק לו תואר ברון. הוא השתתף בקרב האחד עשר על האיזונצו ובקרב קפורטו. במרץ 1918 הוא נאלץ לוותר על התפקיד בשל בעיות בריאותיות, ואת יתרת המלחמה העביר כמושל הצבאי של גראץ.
בעקבות ההפסד האוסטרי במלחמה, פורקה האימפריה והצבא הקיסרי פוזר. לוקאס ביקש לשרת בצבא אוסטריה הטרי, אולם בשל דעותיו המלוכניות לא התקבל ונאלץ לפרוש. הוא לא קיבל פנסיה מממשלת אוסטריה, כיוון שנחשב לפולני. הוא עבר לגרמניה, ונפטר בברלין ב-8 במרץ 1932 בגיל 71.
הרייט מונרו

| --- | --- |

צילום משנת 1920
 לידה:  23 בדצמבר 1860 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בספטמבר 1936 (בגיל 75) ארקיפה, פרו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
עטיפת הגיליון הראשון של המגזין Poetry משנת 1912
הרייט מונרו (באנגלית: Harriet Monroe,‏ 23 בדצמבר 1860 שיקגו – 26 בספטמבר 1936 ארקיפה, פרו) הייתה מוציאה לאור ומבקרת ספרות אמריקאית, משוררת ומצנטית של האמנויות. היא נודעה כמייסדת (בשנת 1912) ועורכת לאורך שנים רבות של המגזין לשירה "Poetry",
כתומכת במשוררים ואלאס סטיבנס, עזרא פאונד, ת"ס אליוט, ויליאם קרלוס ויליאמס, קרל סנדברג, מקס מייקלסון (אנ') ואחרים, היא מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות השירה המודרניסטית, ובנוסף השתלבה בגל השני של "התחייה הספרותית של שיקגו". כמתכתבת מושבעת לאורך זמן עם המשוררים שאותם העריכה, מכתביה מספקים שפע של מידע על רעיונותיהם ומניעיהם.
ביוגרפיה

הרייט מונרו נולדה בשנת 1860 בשיקגו, אילינוי.
היא התחילה לקרוא מילדותה בספרייה הגדולה של אביה שהיה עורך דין. בספר האוטוביוגרפיה שלה, שפורסם שנתיים אחרי מותה, היא סיפרה כי התוודעה מוקדם מאוד אל כתבי שייקספיר, ביירון, שלי, דיקנס ותאקרי. הייתה ילדה די בודדה והספרייה הנעימה תמיד את זמנה.
אחרי לימודים בסמיטנר דירבורן בשיקגו, היא למדה עד שנת 1879 במכינה האקדמית של וושינגטון די. סי. בגיל צעיר היא נעשתה מוכרת בכשרונותיה הספרותיים.
שאיפתה הייתה להיות מפורסמת כמשוררת או מחזאית גדולה או לפחות להשאיר אחרי מותה איזה הישג שייזכר. היא התכתבה באותן השנים עם הסופר רוברט לואיס סטיבנסון שעודד אותה בכיוון היצירה.
אמנם שיריה לא זכו בהערכה רבה. אחרי שבשנת 1889 שיר שלה, "עם העתק של שלי" פורסם במגזין "סנצ'ורי" (The Century Magazine), גילתה באכזבה שתגמולי המשוררים הם קטנים מאוד. בסופו של דבר באותה שנה הועסקה ככתבת פרילנסר של העיתון "שיקגו טריביון" ונדרשה לכתוב אודה לכבוד מלאת 400 שנה לגילוי אמריקה על ידי קולומבוס. אודה זו דוקלמה בפומבי בתערוכת העולם בשיקגו ב-1893. קטע הפרוזה הראשון שלה פורסם בשנת 1899 על ידי הירחון "Atlantic Monthly".
כשהעיתון הניו יורק טיימס פרסם שיר שלה ללא הסכמתה היא תבעה אותו למשפט וזכתה בפיצוי של 4,500 דולר שסייע למצבה הכלכלי הרעוע באותם הימים. בעזרת המו"ל הובארט צ'טפילד טיילור, מונרו שכנעה מאה מקרב אנשי העסקים המובילים של שיקגו לממן את המגזין Poetry על ידי מנויים למשך חמש שנים (כשדמי המינוי היו 50 דולר לשנה). סכומים אלה הספיקו כדי להתחיל להוציא לאור את המגזין החל מ-23 בספטמבר 1912. העיתון החדש הצליח לעמוד בהבטחתו ולשלם תגמולים לכל מי שפרסם בו. מונרו עבדה כמו"לית ללא שכר במשך השנתיים הראשונות, כשבו זמנית כתבה בקורת אמנות ב"שיקגו טריביון". ב-1914, כשמגזין השירה שלה גזל יותר מדי מזמנה, היא התפטרה מ"שיקגו טריביון" והסכימה להקצות לעצמה שכר בשווי 50 דולר לחודש מתקציב המגזין. אחרי עשר שנים העלתה לעצמה את השכר החודשי ל-100 דולר.
היה לה סיפוק בשנת 1913 מזכיית פרס נובל לספרות על ידי הסופר והמשורר ההודי רבינדרנת טאגור שפרסם כמה משיריו במגזין שלה.
דון שר שהתמנה לעורך המגזין Poetry בשנת 2013 כתב שמונרו התברכה ב"חוש שישי" לשירה. להערכתו, אף על פי שהיא עצמה כתבה והעדיפה שירים ערוכים בהתאם למסורת המאה ה-19 ה"חוש השישי" שלה איפשר לה לחשוב מחוץ לקופסה ולפתוח את דפי המגזין בפני שירים חדשים, פרי יוצרים מודרניסטים, שעשו היסטוריה.
בין השאר פורסמו במגזין שבעריכתה יצירות מאת ת"ס אליוט, עזרא פאונד, מריאן מור, דייוויד הרבהרט לורנס, ואלאס סטיבנס, ויליאם קרלוס ויליאמס ואחרים.
עזרא פאונד, שהיה כתב חוץ של המגזין Poetry למשך שש שנים, היה זה ששכנע את מונרו לפרסם את יצירותיו הראשונות של ת"ס אליוט, כולל את "שיר האהבה של ג. אלפרד פרופרוק" (The Love Song of J.Alfred Prufrock) (1915).
כמו כן עודדה מונרו משוררים צעירים מצטיינים מן המערב התיכון כמו קרל סנדבוג, שרווד אנדרסון, אדגר לי מאסטרס, וייצ'ל לינדזי, נציגים של התחייה הספרותית של שיקגו, וכן את רוברט פרוסט ואחרים.
בשנת 1917 היא ערכה אנתולוגיה מפורסמת לשירה בחרוזים חופשיים תחת הכותרת "השירה החדשה" ("The New Poetry").
מונרו ערכה את העיתון עד יום מותה.
היא נפטרה בשנת 1936 בגיל 75 בארקיפה בפרו בעת שטיפסה אל מאצ'ו פיצ'ו. ככל הנראה הליכתה בגבהי ההר זירזה דימום מוחי שגרם למותה.
הרייט מונרו הייתה חברה במושבת האמנים Eagle's Nest במחוז אוגל (Ogle County) במדינת אילינוי.
ביוגרפיה > הרייט מונרו במדיה האמנותית

דמותה מוזכרת בספר של אריק לרסון "The Devil in the White City".
ביוגרפיה > משפחתה

הרייט מונרו הייתה גיסתו של האדריכל ג'ון ולבורן רוט וכתבה את הביוגרפיה שלו.
ספרים

(1889) קנטטה לרגל פתיחת האודיטוריום של שיקגו
(1892)יחד עם ג'ורג' וייטפילד צ'דוויק - Columbian Ode (אודה קולומביאנית לרגל פתיחת התערוכת ה"קולומביאנית" העולמית בשיקגו
Valeria and other Poems (1892) (ולריה ושירים אחרים)
John Wellborn Root: A Study of His Life and Work (1896) (ג'ון ולבורן רוט:מחקר על חייו ויצירתו)
The Passing Show - Five Modern Plays in Verse (1903) (ההצגה החולפת - חמישה מחזות בחרוזים)
Dance of the Seasons (1911) (ריקוד העונות)
You and I - Poems (1914) (אני ואתה - שירים)
The New Poetry: Anthology of 20th Century Verse (1921) (השירה החדשה:אנתולוגיה של שירת המאה ה-20)
Poets And Their Art (1926) (משוררים ואמנותם) - קובץ מסות הבקורת שלה - פורסם ב-1932
(1936) קובץ מבחר שירים Chosen Poems
A Poet's Life - Seventy Years in a Changing World (1938) (חיי משורר - שבעים שנה בעולם משתנה) - אוטוביוגרפיה, שפורסמה אחרי מותה
מקורות מודפסים

Ian Outsby (ed) The Wordsworth Companion to Literature in English, Cambridge University Press 1992
הערות שוליים

↑  קולומביה=במקרה זה, במובן של אמריקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462808605171  PLWABN: 9810676944105606  BnF: cb128876046 (data)  CiNii: DA03407004  GND: 118784587  ISNI: 0000 0001 0929 2351  LCCN: n50003790  LNB: 000129969  NLA: 35358935  NLG: 125156  NTA: 070812497  SNAC: w6319wwx  SUDOC: 168635003  Trove: 924625  VIAF: 100977139   WorldCat (עם VIAF): 100977139
ליאוניד מויסייב

ליאוניד פטרוביץ' מויסייב (ברוסית: Леонид Петрович Моисеев; נולד ב-1948) הוא דיפלומט רוסי.
קריירה

מויסייב, שהתחנך במכון ליחסים בינלאומיים במוסקבה, היה חבר תחילה בשירות הדיפלומטי הסובייטי ולאחר מכן בשירות הדיפלומטי הרוסי מאז 1973. הוא שירת בעיקר בסין וביפן.
בשנים 1994–2001 שימש כסגן המנהל ולאחר מכן כמנהל הדירקטוריון האסייתי הראשון של משרד החוץ של רוסיה, שעסק בנושאים הקשורים לסין, טייוואן, קוריאה הצפונית, קוריה הדרומית ומונגוליה, וכן היה חבר של הקולגיום של משרד החוץ של רוסיה.
מויסייב שימש כשגריר רוסיה באוסטרליה בין השנים 2001–2005, וכשגריר בסינגפור בשנים 2011–2015.
הערות שוליים

↑  "Указ Президента Российской Федерации от 31.10.2011 г. № 1440 «О назначении Моисеева Л. П. Чрезвычайным и Полномочным Послом Российской Федерации в Республике Сингапур»" (ברוסית). Kremlin.ru. 31 באוקטובר 2011. נבדק ב-26 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 20.02.2015 г. № 84 «О Моисееве Леониде Петровиче»" (ברוסית). Kremlin.ru. 20 בפברואר 2015. נבדק ב-26 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליאוניד מויסייב".
ינון אזולאי

ינון אזולאי (נולד בט"ו בתמוז ה'תשל"ט, 10 ביולי 1979) הוא חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס ויו"ר סיעת ש"ס.
ביוגרפיה

ינון אזולאי נולד בעכו לפנינה ודוד אזולאי, מתגורר באשדוד והיה מבכירי הסניף של ש"ס בעיר. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2013 הוצב במקום החמישי ברשימת ש"ס באשדוד.
אזולאי הוא חובש, והיה ראש סניף איחוד הצלה לכיש. שימש כיועץ בכיר לשר אריה דרעי בשנים 2015–2017.
אזולאי מוקם במקום ה-16 ברשימת ש"ס בבחירות לכנסת העשרים. ב־14 במרץ 2018 התפטר אביו דוד אזולאי מהכנסת מסיבות בריאותיות, בעקבות כך החל ינון אזולאי לכהן כחבר הכנסת מטעם ש"ס. לאחר חצי שנה נפטר אביו. בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום השמיני ברשימת ש"ס ונבחר לכהן בשנית כחבר כנסת.
כניסתו הראשונה של ינון אזולאי לכנסת, היא הפעם השנייה בתולדות הכנסת בה בן מחליף את אביו. הפעם הראשונה הייתה ב-1971, אז יהודה בן-מאיר מהמפד"ל החליף בכנסת את אביו, ישראל שלמה בן-מאיר.
באוגוסט 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" ונמצא כמוביל במספר ההצעות לסדר שאושרו.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב במקום ה-7 ברשימת ש"ס לכנסת. מונה ליו"ר ועדת האתיקה, תפקיד בו כיהן עד יולי 2024. אזולאי חבר בוועדת הכנסת, הכספים והחוץ והביטחון.
הערות שוליים

↑  ח"כ אשדודי חדש בש"ס: ינון אזולאי, שיחליף את אביו, כאן אשדוד, 4 ינואר 2018
↑  נעמה אנגל משאלי, הקרב על השבת באשדוד: החרדים מוחים נגד 'ביג', באתר nrg
↑  ינון אזולאי מאשדוד מונה לאחראי על הרשויות המקומיות במשרד הפנים, אשדוד 10, 17 ינואר 2016
↑  דוד אמסלם, בחזרה לחיים • הפצוע שאיבד ההכרה יזם פגישה עם המצילים, באתר חרדים10, 23 ביוני 2014
↑  ישי כהן, ‏בנו של השר אזולאי ישמש כיועץ בכיר של השר דרעי, באתר כיכר השבת, 28 במאי 2015
↑  טל שניידר, ‏דוד אזולאי מש"ס התפטר מתפקידו כחבר כנסת; יישאר שר, באתר גלובס, 12 במרץ 2018
↑  עטרה גרמן, ‏ח"כ אזולאי קרא לפעילי ש"ס: "תמשיכו לעבוד, זה היה רצון אבי", באתר "סרוגים", 30 באוקטובר 2018
↑  עידן בנימין, מדד הצעות לסדר בכנסת ה-24: אחמד טיבי מוביל את הכנסת, באתר "שקוף", 2022-08-09
↑  ועדת האתיקה בכנסת תוקם מחדש - ח"כ ינון אזולאי ישמש כיו"ר, באתר כלכליסט, 24 בינואר 2023
↑  ישראל רובין, אזולאי פרש: זה היו"ר החדש של ועדת האתיקה, באתר בחדרי חרדים, 1 ביולי 2024
| חברי הכנסת המכהנים בכנסת העשרים וחמש |
| --- | --- | --- |
(חברי הכנסת ששמותיהם מודגשים מכהנים גם כשרים או כסגני שרים בממשלת ישראל השלושים ושבע)
| סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (68 חברי הכנסת)  | סיעות הקואליציה של ממשלת ישראל השלושים ושבע (68 חברי הכנסת)  |  |
| הליכוד (32) | נתניהו • לוין • גלנט • אוחנה • ברקת • דיכטר • ישראל כ"ץ • קרעי • ביטן • אדלשטיין • רביבו • דיסטל-אטבריאן • ואטורי • דנינו • גוטליב • מילביצקי • ביסמוט • סעדה • דלל • גמליאל • אופיר כץ • גולן • אילוז • קלנר • עטייה • הלוי • מלקו • שקלים • שטרית • פסל • גואטה • בוארון |  |
| ש"ס (11) | דרעי • מלכיאלי • ארבל • אזולאי • אבוטבול • בוסו • טייב • בצלאל • מישרקי • מלול • מושיאשוילי |  |
| הציונות הדתית (7) | סופר • סטרוק • רוטמן • וולדיגר • טל • סולומון • סוכות |  |
| יהדות התורה (7) | גפני • טסלר • אשר • אייכלר • פינדרוס • רוט • ברוכי |  |
| עוצמה יהודית (6) | בן גביר • וסרלאוף • אלמוג כהן • פוגל • סון הר-מלך • קרויזר |  |
| הימין הממלכתי (4) | סער • אלקין • השכל • בוסקילה |  |
| נעם (1) | מעוז |  |
| סיעות האופוזיציה (52 חברי הכנסת) | סיעות האופוזיציה (52 חברי הכנסת) |  |
| יש עתיד (24) | לפיד • מאיר כהן • אלהרר • מירב כהן • שטרן • מיקי לוי • בן ארי • בן ברק • סגלוביץ • טופורובסקי • שיר • רול • להב-הרצנו • בליאק • רון כץ • צרפתי הרכבי • מזרסקי • סאקס פרידמן • דבורה ביטון • טור-פז • דוידסון • שירי • מירון • ירון לוי |  |
| המחנה הממלכתי (8) | גנץ • איזנקוט • תמנו • טרופר • מיכאל ביטון • כהנא • פרקש-הכהן • שוסטר |  |
| ישראל ביתנו (6) | ליברמן • פורר • סובה • ניר • מלינובסקי • עמאר |  |
| רע"מ (5) | עבאס • טאהא • אל-הואשלה • ח'טיב-יאסין • חוג'יראת |  |
| חד"ש-תע"ל (5) | עודה • טיבי • תומא סלימאן • כסיף • עטאונה |  |
| העבודה (4) | מיכאלי • לזימי • קריב • רייטן |  |
מאיר הילדסהיימר (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1940 (בן 84 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  שמעון שוורצפוקס
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן, מכללת אורות ישראל
 
מאיר הילדסהיימר (נולד בשנת 1940) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר תולדות עם ישראל בעת החדשה באירופה ובארץ ישראל, ראש מכללת אורות ישראל, פרופסור אמריטוס במחלקה לתולדות ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר ראש הקתדרה על שם הרב שמשון רפאל הירש לחקר תנועת תורה עם דרך ארץ.
הילדסהיימר משמש גם חבר מערכת כתב העת ירושתנו ומרצה במכללות כיום נשיא מכללת אורות ישראל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הילדסהיימר נולד בתל אביב לר' עזריאל הילדסהיימר, מהדיר ספרות הגאונים ונכדו של רבי עזריאל הילדסהיימר, וליהודית, בתו של הרב עזריאל הכהן מונק (יורשו של ר"ע הילדסהיימר ברבנות קהילת עדת ישראל) ואחותו של רבי אליהו מונק. הוא מתגורר בבני ברק ונשוי לפרופ' מינקה הילדסהיימר, רופאה. בנו הרב אליהו משמש ר"מ בישיבת איתרי.
שימש בעבר מנהל לימודי התיכון בישיבת היישוב החדש.
ביוגרפיה > תחומי מחקר

השתתף עם אביו ואחיו בעריכת כתבי זקנו רבי עזריאל הילדסהיימר שהעלה אביו ארצה, ואף כתב להם מבואות.
למד באוניברסיטת בר-אילן, וכתב דוקטורט על קהילת שנייטאך (אנ') שבבאוואריה, בהנחית פרופ' שמעון שוורצפוקס.

תחומי מחקריו העיקריים הם תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, והיישוב היהודי בארץ ישראל בימי חיבת ציון. במסגרת זו עמד בראש "המרכז לחקר טבריה" והוציא במסגרת זו את עלוני "מטוב טבריה". נוסף על כך, עסק גם בהגותה של תנועת תורה עם דרך ארץ וכן בהגותה של הציונות הדתית ומבשריה (רבי צבי הירש קלישר, הרב שמואל מוהליבר ורבי אליהו גוטמכר). הילדסהיימר שותף בפרויקט לתרגום כתביו של יצחק ברויאר מגרמנית לעברית ולהוצאתם במהדורה מדעית, בשיתוף פעולה עם פרופ' מתיאס מורגנשטרן מאוניברסיטת טיבינגן.
פרסומים

מלבד פרסום מאמרים בבמות שונות, הילדסהיימר ערך והוציא את הספרים הבאים:
רבי יצחק אריה וורמסר, בעל שם ממיכלשטאט: חידו"ת ותשובות, הגהות ש"ס ושו"ע, ידיעות וכללים, בצירוף מבוא וציונים, ירושלים: מכון ירושלים, מפעל תורת חכמי אשכנז, תשמ"ג.
פנקס קהילת שנייטאך, בצירוף מבואות והערות, ירושלים: מקיצי נרדמים ומכון ליאו בק תשנ"ב.
משה דוד שו"ב, זכרונות לבית דויד: פרקים בתולדות המושבה ראש פינה, בצירוף מבוא והערות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד תשס"ט.
הערות שוליים

↑  שו"ת רבי עזריאל – או"ח ויו"ד, תל אביב תשכ"ט, עמ' 11–26, באתר אוצר החכמה;
שו"ת רבי עזריאל – אה"ע, חו"מ ודרשות, תל אביב תשל"ו, עמ' 9–18, באתר אוצר החכמה;
חידושי רבי עזריאל – נשים ב, מכון ירושלים תשנ"ב, עמ' 7–25, באתר אוצר החכמה;
חידושי רבי עזריאל – ברכות ומועד, מכון ירושלים תש"ס, עמ' 13–32, באתר אוצר החכמה.
↑  ארץ-ישראל ויישובה במשנת הרב אליהו גוטמאכר, באתר "סמינר אבות ומייסדים".
1 2   יצחק ברויאר – הגות ומעש: בין עיון למעשה, הרצאה בערוץ "אוניברסיטת בר-אילן", באתר יוטיוב, כ"ד באייר תשע"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504651105171  LCCN: n79128751  VIAF: 67749677   WorldCat (עם VIAF): 67749677
דוד צדקה

| --- | --- |

נואם ביד לבנים, 2017
 לידה:  1936 ה'תרצ"ו ירושלים, פלשתינה (א"י)פלשתינה (א"י)
 פטירה:  4 בדצמבר 2024 (בגיל 88 בערך) ג' בכסלו ה'תשפ"ה מרכז רפואי מאיר, כפר סבא, ישראל 
 מקום קבורה:  פרדס חנה-כרכור 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  פרדס חנה-כרכור ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בדצמבר 2024 
 השתייכות:  רבני ישראל חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  רב עיר
 רבותיו:  אביו הרב יהודה צדקה  הרב עזרא עטייה
 חיבוריו:  באהלי תורה
 אב:  יהודה צדקה 
 
בכתיבת ספר תורה
הרב דוד שלום צדקה (ה'תרצ"ו, 1936 – 4 בדצמבר 2024) היה רב המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור. עד 1992, כיהן כרב הספרדי לצד הרב האשכנזי חיים יעקב לוין. לפני פטירתו היה זקן רבני הערים במדינת ישראל בתפקיד רשמי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לראש ישיבת פורת יוסף הרב יהודה צדקה ולרבנית פהימה, בן שני לאחר הבכור הרב משה צדקה. כשנה לאחר לידתו החל אביו למסור שיעורים בישיבת פורת יוסף, הם התגוררו באותה העת ברחוב חיים עוזר בשכונת בית ישראל בירושלים. בילדותו התחנך בתלמוד תורה בני ציון, ובבחרותו למד בישיבת פורת יוסף והיה תלמידו של הרב עזרא עטייה. לאחר מכן למד במכון הארי פישל שם הוסמך לכהן כרב עיר. נישא למרגלית לבית ויזאן.
לאחר נישואיו התגורר ברחוב צפניה בירושלים, עד שנקרא לכהן כרב הקהילה היהודית בארגנטינה.[דרוש מקור] ב־1971 נבחר למשרת הרב הספרדי של פרדס חנה-כרכור, לצד הרב האשכנזי, הרב חיים יעקב לוין. מאז פטירת הרב לוין ב-1992 כיהן הרב צדקה לבדו כרב היישוב.
ביוגרפיה > פעילותו ותפקידים נוספים

בנוסף לתפקידו, הרב מסר שיעורי תורה ודרשות ברחבי הארץ, מלבד שיעוריו הקבועים בהלכה בפרדס חנה ובגבעת אולגה. עודד הקמת שיעורי ערב וכנסים לצעירים, יזם והקים רשת שיעורי תורה לתושבי פרדס חנה וחדרה יחד עם הרב שמעון ביטון והרב דוד משתה, שיעורים המכונים בשם "בר בי רב" ומתקיימים בימי חופשה וכדומה. הוא ידידו של הרב הראשי לישראל הרב יצחק יוסף, והיה מוסר את השיעור המקדים בבית הכנסת היזדים, מדי שנה במוצאי השבת הסמוכה ליום השנה של אביו הרב יהודה צדקה. כן העביר שיעור ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בבית "יד לבנים" בפרדס חנה.
הוא עודד את הקמתם של בתי כנסת רבים בפרדס חנה וכרכור, ולאחר פטירת אביו הקים על שמו את בית הכנסת "קול יהודה" ביישוב, שם הקפיד להתפלל בהנץ החמה.
משנת 1972 הרב שימש כחבר בגוף הבוחר למועצת הרבנות הראשית ואת הרבנים הראשים לישראל לצד רבנים ואישי ציבור אחרים.
נפטר בג' בכסלו ה'תשפ"ה (4 בדצמבר 2024), והובא למנוחות בבית העלמין בפרדס חנה.
משפחתו

אביו, רבי יהודה צדקה.
אחיו, הרב משה צדקה, ראש ישיבת פורת יוסף.
אחיו, הרב אליהו צדקה, ראש כולל "דורשי תורה" ברמת גן.
גיסו, הרב יעקב שכנזי, מו"צ בעדה החרדית הספרדית ומחבר ספרים.
גיסו, הרב אבנר מרציאנו, אב בית דין וראש כולל בירושלים.
הרב מרדכי אליהו היה בן דודתו (אמו של הרב אליהו הייתה אחותו של אביו הרב יהודה צדקה).
בנו, יעקב צדקה, הקים מוסדות חינוך ושימש ראש כולל וחבר במועצת פרדס חנה.
ספריו

באהלי תורה - מקבץ דרשותיו במסגרת "יום שכולו תורה".
לקריאה נוספת

מגזין עונג שבת, יום ליום, גיליון 1527, כ"ה אדר תשע"ז, ראיון מקיף עם הרב.
גיליון תור הזהב, הדרך, ו בחשון תשע"ח, ריאיון עם הרב דוד צדקה.
הערות שוליים

↑  יוסף ולטר, התנגדות לבחירת הרב הספרדי בפרדס־חנה, מעריב, 29 ביולי 1971.
↑  הרב צדקה הקב"ה שמח שיש לו בנים כמוכם, באתר בחדרי חרדים 3.1.2016.
↑  רשומות - ילקוט הפרסומים, 7 בספטמבר 1972, עמוד 2444.
↑  צבי שיימן, ‏ואלה שמות: 150 חברי הגוף הבוחר את הרבנים הראשיים, באתר "סרוגים", 1 ביולי 2013
↑  משה ויסברג, אבל בעולם הרבנות: הגאון רבי דוד צדקה זצ"ל רבה של פרדס חנה, באתר בחדרי חרדים, 4 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010482973805171  ISNI: 0000 0000 3532 7207  LCCN: n97009572  VIAF: 2992160667599203560001   WorldCat (עם VIAF): 2992160667599203560001 
הרב צדקה עם הרב יצחק יוסף
עסבנה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  לוב
 מרכיבים עיקריים:  אורז, עשבי תיבול, בשר טלה, כבד, לב ומעי כבש או של פרה.
 
עסבנה (בערבית: عصبان, תעתיק מדויק: עֻצְבַּאן - בהוראת לכרוך יחד, להדק)  הוא סוג מסורתי של נקניקייה מהמטבח הלובי ונמצא גם בגרסתו "הפחות  כבדה" במטבח התוניסאי. המאכל מורכב ממעי כבש (או תרמיל של נקניק תעשייתי) ממולא בתערובת של אורז עם עשבי תיבול ותבלינים, בשר טלה קצוץ, ואיברי פנים של כבש. מנה זו מוגשת בדרך כלל לצד תבשיל של אורז או קוסקוס, לעיתים קרובות בחגים ובאירועים מיוחדים.
עשבי התיבול והתבלינים יכולים להשתנות ממטבח למטבח, אך בדרך כלל כוללים כמה זנים של פלפל קאיין, פלפל שחור, כורכום וקינמון. יש המוסיפים נענע מיובשת, פטרוזיליה ושמיר. עשבי התיבול והתבלינים המיוחדים מעורבים עם בצל, עגבניות, שמן צמחי ואורז. הנקניקיות הממולאות מבושלות שעה בסיר ולאחר מכן לצורך השחמה נצלות במחבת או בתנור.
את העסבנה נהוג להוסיף לתבשילי בשר בהם פקיילה, מרק קוסקוס ותבשילי "טבחה". המאכל מכונה בשמות אחרים בין המטבחים השונים כגון "מסרן" הטריפוליטאי, "מבער" במרוקאית ו"סג'אק" העיראקי.
ראו גם

קישקע
קוריאה-טאון

קוריאה טאון באוסקה
קוריאה-טאון (בקוריאנית: 코리아타운) הוא כינוי לרובע או שכונה של קוריאנים בערים שונות בעולם, מחוץ לקוריאה. מכונה גם "קוריאה הקטנה" או "סיאול הקטנה".
היסטוריה

קוריאה הייתה יציבה מבחינה פוליטית וטריטוריאלית במשך מאות שנים, והקוריאנים ברובם לא היגרו במהלך ההיסטוריה למדינות אחרות.
במהלך הכיבוש היפני בקוריאה היגרו כ-2.4 מיליון קוריאנים ליפן, חלקם מסיבות כלכליות וחלקם אולצו לעבוד בעבודת כפייה בזמן מלחמת העולם השנייה. רובם חזרו לקוריאה לאחר המלחמה, אבל נותר ביפן מיעוט משמעותי של קוריאנים, שאליהם הצטרף בשנות ה-50 של המאה ה-20 גל של פליטים מהאי צ'ג'ו. כיום חיים ביפן כ-436,000 קוריאנים, והם המיעוט האתני השלישי בגודלו ביפן.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, בזמן שלטונו של פאק צ'ונג-הי, החלה הגירה של קוריאנים לאזורי צפון-מזרח סין ומזרח רוסיה. כיום חיים באזורים אלה כ-2.5 מיליון קוריאנים, ועם הזמן קיבלו השכונות שבהם התגוררו את הכינוי "קוריאה-טאון".
הגירת קוריאנים למדינות נוספות, בהן ארצות הברית וקנדה, החלה מאוחר יותר וגברה בהדרגה. בניו יורק, למשל, בעלי עסקים קוריאנים הובילו את הפיתוח של רחוב 32 מערב בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ובשנת 1995 זכו להכרה כשקטע מהרחוב קיבל באופן רשמי את השם "דרך קוריאה".
במדינות רבות, האזורים שבהם גרים קהילות של קוריאנים מכונים "קוריאה-טאון" אך לרוב זה אינו כינוי רשמי. במקומות רבים בעולם קיימת עוינות כלפי קוריאנים (אנ') ובעוד שכונות של מהגרים מהרפובליקה העממית של סין נקראות "צ'יינטאון" במפות העיר, הכינוי "קוריאה-טאון" הוא רק כינוי השגור בפי התושבים, ולא השם הרשמי של השכונה. ישנם יוצאי דופן מעטים, בהם רובע קוריאה-טאון של לוס אנג'לס (אנ') שקיבל הכרה רשמית בשנת 2008.
מאפיינים

התכונות המתוארות להלן אופייניות לשכונות קוריאה-טאון במדינות רבות:
שלטי הכוונת תחבורה לקוריאה-טאון בשפה המקומית ובשפה הקוריאנית
שילוט עסקים בשפה הקוריאנית
מסעדות רבות המציעות ממטעמי המטבח הקוריאני
שווקים המציעים מוצרים קוריאניים
פעילות תרבותית קוריאנית, הכוללת בין השאר מופעי קיי-פופ, מוזיאון המציג את התרבות הקוריאנית המסורתית, גלריות המציגות אמנות קוריאנית ומלאכת יד מסורתית, ושיעורים ללימוד השפה הקוריאנית.