stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי מסה ורדה
פארק לאומי

ב-1889 הפך פואבלו גודמן פוינט (Goodman Point Pueblo) לאתר הארכאולוגי הפרה קולומביאני הראשון באזור מסה ורדה שקיבל הגנה פדרלית. היה זה האתר הראשון מסוג זה שקיבל הגנה בארצות הברית. וירג'יניה מקקלארג פעלה נמרצות בין 1887 ל-1906 על מנת ליידע את ארצות הברית ומדינות אירופה בדבר החשיבות של ההגנה על החומרים ההיסטוריים והמגורים במסה ורדה. מאמציה כללו גיוס תמיכה מ-250,000 נשים דרך הפדרציה של מועדוני הנשים, כתיבה ופרסום שירים במגזינים פופולריים, מתן הרצאות בארצות הברית ומחוצה לה, והקמת אגודת שוכני הצוקים של קולורדו (Colorado Cliff Dwellers Association). מטרת אגודת שוכני הצוקים של קולורדו הייתה להגן על המשאבים של מגורי הצוקים בקולורדו, להשיב את מרבית החפצים המקוריים ככל הניתן ולחלוק מידע על התושבים שחיו שם. לוסי פיבודי (Lucy Evelyn Peabody‏; 1865–1934), פעילה עמיתה למען הגנה על מסה ורדה והאתרים הארכאולוגיים הפרהיסטוריים, שהתגוררה בבירה וושינגטון די. סי., נפגשה עם חברים מהקונגרס על מנת לקדם את המטרה.
בסוף המאה ה-19 היה ברור שמסה ורדה זקוקה להגנה מאנשים שנהגו להגיע למסה ורדה ויצרו או מכרו את אוסף החפצים שלהם. בדו"ח למזכיר הפנים של ארצות הברית תיאר האתנולוג של מכון הסמית'סוניאן ג'סי וולטר פיוקס (Jesse Walter Fewkes‏; 1850–1930) את הוונדליזם בארמון הצוק במסה ורדה:
חבורות של "מחפשי חפצים מיוחדים" חנו על החורבות במשך כמה חורפים, ודווח שמאות ממצאים משם נלקחו מהמסה ונמכרו לאנשים פרטיים. חלק מחפצים אלו הם עכשיו במוזיאונים, אבל רבים אבדו למדע לנצח. במטרה להגיע אל חומרים ארכאולוגיים יקרים אלו הופלו קירות.. לעיתים קרובות רק על מנת להכניס אור לתוך החדרים החשוכים. רצפות נחפרו בלא אבחנה וקיוות קבורות הושחתו. על מנת לאפשר עבודה זו ולהיפטר מהאבק, נפתחו פתחים גדולים דרך חמשת הקירות המהווים את חזית החורבות. קורות תמיכה נוצלו כעצים להסקה במידה כה רבה שלא נותר אף גג עומד. לפעולת הרס זו נוספה הסחיפה מהגשמים והם הותירו את ארמון הצוק במצב רע.
חפצים רבים ממסה ורדה שוכנים כיום במוזיאונים ובאוספים פרטיים בארצות הברית וברחבי העולם. מבחר מייצג של כלי חרס וחפצים אחרים, למשל, נמצא כיום במוזיאון הבריטי בלונדון. ב-1906 אישר נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט את הקמת הפארק הלאומי מסה ורדה ואת חוק העתיקות. הפארק היה מאמץ "לשמר את הפעילות האנושית" והיה הפארק הראשון שהוקם במטרה להגן על אתר בעל חשיבות תרבותית. הפארק קרוי תוך שימוש במונח הספרדי ל"הר שולחן ירוק" בשל יערות הערער ואורן הפיניון (Pinus subsection Cembroides).
פארק לאומי > חפירות והגנה

בין 1908 ל-1922 יוצבו החורבות של בית עץ האשוחית, ארמון הצוק ומקדש השמש. מרבית הפעילויות הראשוניות נעשו בהובלת ג'סי וולטר פיקס. במהלך שנות ה-30 וה40 של המאה ה-20, החל ב-1932 שיחקו עובדי חיל השימור האזרחי תפקיד חשוב במאמצי השימור, סלילת שבילים ודרכים, יצירת מוצגים למוזיאון ובניית מבנים במסה ורדה. מ-1958 עד 1965 כלל המיזם הארכאולוגי ותריל מסה (Wetherill Mesa Archaeological Project) חפירות ארכאולוגיות, ייצוב האתרים וסקרים. החפירה והמחקר של אחד עשר אתרים במסה נחשב כמאמץ הארכאולוגי הגדול ביותר בארצות הברית. המיזם כלל חפירות ב"בית הארוך" (Long House) וב"בית הכד" (Mug House).
ב-1966, כמו בכל האזורים ההיסטוריים בניהול של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, נרשם מסה ורדה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, וב-1987 נוסף למרשם "הנפה המנהלית של מסה ורדה" (Mesa Verde Administrative District). הוא הוכרז אתר מורשת עולמית ב-1978. במסגרת פרסי הטיולים לעונת 2015 בחר כתב העת Sunset בפארק הלאומי מסה ורדה כ"האטרקציה התרבותית הטובה היותר במערב ארצות הברית".
פארק לאומי > עימותים עם השבטים המקומיים

עימותים בין שוחרי איכות הסביבה שאינם מקומיים לבין בני השבטים המקומיים סביב החורבות במסה ורדה החלו אפילו לפני ההקמה הרשמית של הפארק. סכסוכים על בעלות של הקרקע סביב ההריסות הגיעו לידי ביטוי בשנת 1911, כאשר ממשלת ארצות הברית רצתה להרחיב את שטח הפארק על חשבון קרקעות שהיו בבעלות האינדיאנים מבני היוט. בני שבט היוט לא נטו להסכים להחלפת הקרקעות שהוצעה על ידי הממשלה, וציינו כי הקרקע שהממשלה רוצה לקחת מהם היא הקרקע הטובה ביותר שבבעלות השבט. פרידריק אבוט (Frederick Abbott), שעבד עם איש הלשכה לענייני אינדיאנים ג'יימס מקלפלין (James McLaughlin), הכריז שהוא בעל ברית ליוט במשא ומתן. מאוחר יותר טען אבוט כי "הממשלה חזקה יותר מבני היוט", באומרו שכאשר הממשלה מוצאת "חורבות עתיקות על אדמה שהיא רוצה לקחת לצורכי ציבור, יש לה הזכות לקחת אותה ...". כשהבינו כי אין להם אפשרות אחרת הסכימו בני היוט למסור 40 קילומטרים רבועים בצ'פין מסה (Chapin Mesa) בתמורה לכמעט 80 קילומטרים רבועים בהר יוט.
בני היוט המשיכו להיאבק בלשכה לענייני אינדיאנים במטרה למנוע סיפוח של חלקים נוספים מאדמתם לפארק. ב-1935 ניסתה הלשכה להשיב חלק מהקרקעות שניתנו ליוט ב-1911 תמורת השטחים שסופחו לפארק. בנוסף הודה מאוחר יותר ג'סי נוסבאום (Jesse Nusbaum) שניהל את הפארק הלאומי מסה ורדה בשנים 1921–1931 שהקרקע בהר יוט שנמסרה לבני היוט תמורת צ'פין מסה ב-1911 הייתה שייכת לשבט בלאו הכי, כלומר הממשל מסר שטח שמעולם לא היה שייך לו.
נושאים נוספים שאינם קשורים למחלוקות על הקרקע צצו כתוצאה מהפעילויות בפארק. בשנות ה-20 החל הפארק להציע הופעות של "טקס אינדיאני" שזכו לפופולריות בקרב התיירים המבקרים. עם זאת, הטקסים לא באמת שיקפו את הטקסים של בני הפואבלו הקדמונים שחיו במגורי הצוקים וגם לא את הטקסים של בני היוט המודרניים. מי שביצע את הטקסים היו עובדים יומיים מבני אומת הנאוואחו, כשהתוצאה הייתה "האינדיאנים הלא נכונים מבצעים ריקוד לא נכון על ...אדמה לא נכונה". בנוסף לחוסר האותנטיות בטקסים עלתה השאלה האם הרקדנים בני הנאוואחו מקבלים שכר נאות וממנה שאלות מדוע אין העסקה של אינדיאנים מקומיים במתקנים אחרים בפארק. טענות נוספות התייחסו לכך שהפארק הציע מעט מאוד יתרונות כספיים לבני היוט אף על פי שהקרקע שנלקחה מהם אפשרה את הקמת הפארק.
פארק לאומי > שירותים

הכניסה לפארק הלאומי מסה ורדה היא בכביש 160, כ-14 קילומטרים מזרחית ליישוב קורטז וכ-11 קילומטרים מערבית לעיירה מנקוס. הפארק משתרע על שטח בן 212 קילומטרים רבועים. בפארק מתועדים 4,372 אתרים ובהם למעלה מ-600 מגורי צוקים. זוהי השמורה הארכאולוגית הגדולה ביותר בארצות הברית, והיא מגינה על כמה מהאתרים הארכאולוגיים החשובים ביותר והשמורים ביותר במדינה. הפארק יזם את "תוכנית השימור של האתר הארכאולוגי" (Archaeological Site Conservation Program) ב-1995. הוא מעבד מידע הקשור לבניית האתרים והשימוש בהם.
מרכז המבקרים והמחקר של מסה ורדה שוכן מרחק קצר מכביש 160 ולפני שער הכניסה לפארק. מרכז המבקרים והמחקר נפתח בדצמבר 2012. צ'פין מסה (האזור הפופולרי ביותר) שוכן כ-35 קילומטרים מעבר למרכז המבקרים. הפארק הלאומי מסה ורדה הוא אזור שיפוט פדרלי. משום כך אחראים שוטרי הפארק לכל נושאי אכיפת החוק, שירותי חירום רפואיים וטיפול בשריפות. הגישה למתקני הפארק משתנה על פי העונה. לציבור יש גישה לשלושה מגורי צוקים בצ'פין מסה. המוזיאון הארכאולוגי צ'פין מסה (Chapin Mesa Archeological Museum) פתוח כל השנה. בית עץ האשוחית פתוח גם הוא כל השנה כתלות במזג האוויר. בית המרפסת, הבית הארוך וארמון הצוק מחייבים רכישת כרטיסים לסיורים בהנחיית שומרי הפארק. ניתן לראות מגורי צוקים רבים אחרים מהכביש, אך הם אינם פתוחים לתיירים. הפארק מציע מסלולי הליכה, אתר מחנאות, ובמהלך שיא העונה, מסעדות, תחנות דלק ואכסניה. אלו אינם זמינים בחורף.
פארק לאומי > שריפות

בשנים 1996 עד 2003 נגרמו בפארק נזקים כתוצאה מכמה שרפות יער. בשריפות, שרובן החלו מברקים בזמנים של בצורת, נשרפו 114 קילומטרים רבועים של יערות, למעלה ממחצית שטח הפארק. השריפות גם גרמו נזקים לאתרים ארכאולוגיים ולמבני הפארק. השריפות כונו צ'פין 5 (Chapin V‏; 1996), בירצ'ר (Bircher) ופוני (Pony‏; 2000), לונג מסה (Long Mesa‏; 2002) ובלקוני האוז קומפלקס (Balcony House Complex‏; 2003). השריפות צ'פין 5 ופוני הרסו שני אתרי אמנות סלע, ושריפת לונג מסה הרסה כמעט לחלוטין את המוזיאון הראשון שנבנה במערכת הפארקים לאומיים ואת בית עץ האשוחית, מגורי הצוק השלישיים בגודלם בפארק.
קודם לשריפות שהתחוללו בין 1996 ל-2003 סקרו הארכאולוגים כ-90% משטח הפארק. עצים וצמחייה עבותה הסתירו אתרים עתיקים רבים, אבל לאחר שריפות צ'פין 5, בירצ'ר ופוני נתגלו 593 אתרים חדשים נוספים, רובם מתוארכים לתקופת קולעי הסלים III ותקופת פואבלו I. כמו כן נתגלו במהלך השריפות מתקני אגירת מים נרחבים, כולל 1,189 סכרים קטנים, 344 טרסות וחמישה מאגרי מים המתוארכים לתקופות פואבלו 2 ו-3. בפברואר 2008 החליטה החברה ההיסטורית של קולורדו (Colorado Historical Society) להשקיע חלק מתקציבה השנתי בן 7 מיליון הדולרים במיזם "עצים שעברו שינוי מסיבות תרבותיות" בפארק הלאומי.
פארק לאומי > הפארק השבטי הר יוט

הפארק השבטי הר יוט (Ute Mountain Tribal Park), הצמוד לפארק הלאומי מסה ורדה ממזרח להרים משתרע על שטח בן 510 קילומטרים רבועים לאורך הנהר מנקוס. מאות אתרים ארכאולוגיים, מגורי צוקים, פטרוגליפים וציורי קיר של תרבויות בני הפואבלו הקדמונים והיוט נשמרים בפארק. מדריכי טיולים מבני שבט יוט מספקים מידע על התושבים, התרבות וההיסטוריה של אדמות הפארק. הפארק נבחר על ידי כתב העת לענייני טיולים: National Geographic Traveler כאחד מ-"80 יעדים בעולם לטיולים במאה ה-21", אחד מתשעה בלבד שנבחרו בארצות הברית.
אתרים עיקריים

בנוסף למגורי הצוקים מתהדרת מסה ורדה בכמה אתרי חורבות שעל גבי המסה. דוגמאות הפתוחות לציבור כוללות את מכלול פאר ויו (Far View Complex) ומגדל סידר טרי (Cedar Tree Tower) על צ'פין מסה ובאדג'ר האוז קומיוניטי (Badger House Community) על ותריל מסה.
בית המרפסת (Balcony House) – שוכן על מדף סלע גבוה כשהוא פונה למזרח. 45 החדרים ושני הקיווה שבו היו ככל הנראה קרים בחורף. מבקרים בסיורים בהדרכת שומר הפארק נכנסים בעזרת טיפוס על סולם באורך קרוב ל-10 מטרים וזחילה במנהרה באורך 4 מטרים. היציאה, סדרה של שקעים בסדק בצוק היו ככל הנראה נתיבי הכניסה והיציאה היחידים לדיירי הצוק, והפכו את הכפר הקטן לקל להגנה ובטוח. אחד מקורות העץ תוארך לשנת 1278, כך שהכפר נבנה זמן קצר לפני שתושבי מסה ורדה היגרו מהאזור. האתר נחפר רשמית ב-1910 על ידי ג'סי נוסבאום, אחד מהמנהלים הראשונים של הפארק הלאומי מסה ורדה. באתר אפשר לבקר אך ורק במסגרת סיור מודרך של שומרי הפארקים.
ארמון הצוק (Cliff Palace) – אתר של חורבות מרובי קומות, מגורי הצוק הידועים ביותר במסה ורדה, שוכן בגומחה הגדולה ביותר במרכז המסה הגדולה. האתר פונה לדרום, דרום-מערב, מה שהעניק לו חמימות גדולה יותר מהשמש בחורף. האתר הוא בן למעלה מ-700 שנים ובנוי מאבן חול, קורות עץ וטיט. בחדרים רבים יש ציורים על הקירות. ארמון הצוק היה משכן לכ-125 דיירים, אבל כנראה היה חלק חשוב בקהילה גדולה הרבה יותר של שישים כפרי פואבלו סמוכים, שביחד שכנו בהם שש מאות תושבים ויותר. בארמון הצוק יש 150 חדרים ו-23 קיווה, מגורי הצוק הגדולים ביותר בפארק הלאומי מסה ורדה.
הבית הארוך (Long House) – שוכן על ותריל מסה והוא הכפר השני בגודלו במסה ורדה. באתר התגוררו כ-150 תושבים. האתר נחפר מ-1959 עד 1961, כחלק מהמיזם הארכאולוגי ותריל מסה. הבית הארוך נבנה סביב שנת 1200, והאתר היה מיושב עד 1280. במגורי הצוק יש 150 חדרים, קיווה, מגדל ורחבה מרכזית. חדריו אינם מקובצים כמו בתי צוקים טיפוסיים. האבנים ששימשו לבניית האתר לא סותתו ולא הותאמו להבטיח יציבות. שני מדפי סלע מעל לאתר מכילים מחסנים לתבואה. באחד ממדפי הסלע כלל עמדת תצפית שעבורה יש חורים קטנים בקיר על מנת לראות את יתרת הכפר למטה. מעיין זמין במרחק של כמה מאות מטרים, ומי התהום נחשפים בחלק האחורי של הכפר.
בתי הכד, עץ האלון, עץ האשוחית והמגדל המרובע – בית הכד (Mug House) שוכן על ותריל מסה. הוא מכיל 94 חדרים, קיווה גדולה ומאגר מים סמוך. האתר קיבל את שמו מארבעה כדים שצ'ארלי מייסון והאחים של משפחת ותריל מצאו מחוברים יחד באתר. את בית עץ האלון (Oak Tree House) ומקדש האש (Fire Temple) הסמוך אפשר לבקר במסגרת סיור מודרך של שומרי הפארק שאורך שעתיים. בית עץ האשוחית (Spruce Tree House) הוא הכפר השלישי בגודלו, קרוב למעיין ויש בו 130 חדרים ושמונה קיווה. הוא נבנה בזמן כלשהו בין 1211 ו-1278. משערים שהתגוררו בו בין 60 ל-80 תושבים בזמן נתון. האתר סגור לביקורים בשל סכנת התמוטטות מדף הסלע מעל לכפר, אבל ניתן לצפות בו מרחוק מנקודות תצפית סמוך למוזיאון הארכאולוגי צ'פין מסה. בית המגדל המרובע (Square Tower House) הוא אחת מתחנות העצירה על כביש הלולאה שעל המסה (Mesa Top Loop Road). המגדל הוא המבנה הגבוה ביותר במסה ורדה.
ביאורים

↑  Spear-thrower או גם atlatl - מכשיר ששיפר את היעילות של הטלת חניתות
↑  באנגלית pit-house, בית מקורה שחלקו חפור בקרקע
↑  קווסטה - דרגש סלע הבנוי שכבות
↑  באנגלית Pediment. פרופ' שלמה שובאל מגדיר מונח זה כ"משטח סחיפה סלעי, נרחב ומתון המתפתח לרגלי רכס הרים באזור מדברי. חלקו הגבוה מכוסה לעיתים במניפות סחף וחלקו התחתון בחולות ובחלוקים"
↑  culturally modified trees, עצים חיים שהילידים המקומיים עשו בהם שינויים, למשל לקלף את הקליפה, לשימוש כחומר להסקה, למזון או כתרופה. מהשינויים ניתן להסיק על תרבות האינדיאנים באותה תקופה.
הערות שוליים

↑  Mesa verde NP
1 2  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  "Mesa Verde National Park | Mesa Verde Country Colorado". Mesa Verde Country Visitor Information Bureau. Mesa Verde Country Visitor Information Bureau. אורכב מ-המקור ב-2019-01-02. נבדק ב-2018-12-28.
↑  Lekson, Stephen. The Chaco Meridian: One Thousand Years of Political and Religious Power in the Ancient Southwest. Rowman & Littlefield, 2015
↑  הארכאולוגית דונה גלווקי (Donna Glowacki) חולקת על הטענה זו, וטוענת שהתושבים של אצטק לא השיגו מעולם את ההשפעה הנרחבת שהייתה לקניון צ'אקו. היא מאמינה שהיחסים בין מסה ורדה ואצטק היו תחרותיים ולא של הגמוניה דתית וחברתית
↑  Timothy A. Kohler, Mark D. Varien, Aaron M. Wright, Leaving Mesa Verde: Peril and Change in the Thirteenth-Century Southwest
↑  בני הפואבלו המודרניים משתמשים במבנים דומים
↑  Phillips, David A., Jr., 2000, "The Chaco Meridian: A skeptical analysis" paper presented to the 65th annual meeting of the Society of American Archaeology, Philadelphia.
↑  Geologic Features of the Park
↑  Geology of Mesa Verde
↑  Extraordinary Women of the Rocky Mountain West
↑  Mesa Verde National Park Timeline
↑  "British Museum - Collection Mesa Verde". British Museum.
↑  "Montezuma County, Colorado", National Register of Historic Places
↑  Mesa Verde National Park
↑  Colorado landmark named West's best cultural attraction
↑  Keller, Robert; Turek, Michael (1998). American Indians & National Parks. Tucson: The University of Arizona Press. pp. 30–42. ISBN 0816513724.
↑  Directions & Transportation
↑  Preserving Pueblo Heritage
↑  Getting Around
↑  Eating & Sleeping
↑  Mesa Verde Fire History. Mesa Verde National Park
↑  Ute mountain tribal park: the real deal!
↑  One of the World’s Top Destinations: Ute Mountain Tribal Park Is an Adventure
↑  Balcony House
↑  Visit a Cliff Dwelling
↑  Cliff Palace
↑  Long House
↑  Special Hikes and Tours Offered in Mesa Verde National Park for 2016
↑  Spruce Tree House
↑  Spruce Tree House Closure
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561513805171  BNE: XX4814519  GND: 4210599-7  ISNI: 0000 0001 2166 7355  LCCN: n00036123  NARA: 10046179  NKC: ge805553  SUDOC: 086200836  VIAF: 137809249   WorldCat (עם VIAF): 137809249 
פלאו-אינדיאנים צדים גליפטודון, ציור של היינריך הרדר (סביב 1920)
פיקטוגרפים ארכאים סביב שנת 2500 לפנה"ס, קניון סגו ביוטה
סל מתקופת Basketmaker II (בין שנת 1ל שנת 500)
סל מתקופת קולעי הסלים II
בית המגדל המרובע (Square Tower House)
ארמון הצוק הוא מגורי הצוק הגדולים ביותר בפארק הלאומי מסה ורדה
"בית עץ האלון"
קטע מקיווה A במקדש האש במסה ורדה שבוצע בסריקת לייזר
מקדש השמש
מאגר פר ויו (Far View Reservoir)
כלי מרצע מאבן של בני הפואבלו הקדמונים
נקודת פטרוגליף במסה ורדה. האיורים מייצגים (למעלה מימין לשמאל) חמולות העיט, כבש ההרים, התוכי, הקרפדה המקורננת והפומה ותושבי הפואבלו הקדמונים (בתחתית)
בית עץ האשוחית (Spruce Tree House)
ארמון הצוק ב-1891, צילום של גוסטף נורדנשלד
מפת הפארק
ג'סי וולטר פיוקס במגורי הצוק במסה ורדה, סביב 1910
הפארק הלאומי מסה ורדה, 1917
שומר של הפארק מוביל סיור בפארק הלאומי מסה ורדה
נזק שנגרם משריפה בצ'פין מסה
הבית הארוך
בית המגדל המרובע
טייסת 254

| --- | --- |
סמל טייסת 254
סמל טייסת 254
 פרטים
 כינוי:  "מרכז המדינה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:  בסיס חצור 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1980–1985 (כ־5 שנים)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  כלל סוגי משימות ההתקפה וההגנה.
 כלי טיס בעבר:  כפיר C-1, מיראז' 3C, נשר
 
טייסת 254 (מכונה גם טייסת "מרכז המדינה") הייתה טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. טרם סגירתה, הפעילה הטייסת מטוסי כפיר C-1, והייתה מוצבת בבסיס חצור.
היסטוריה

הטייסת הוקמה באמצע שנת 1980 בבסיס חיל האוויר איתם, ואוישה בעיקר על ידי אנשי מילואים שהגיעו אליה מהטייסות 253 ו-117, אליהם הצטרפו אנשי קבע מעטים מטייסת 253 שעמדו לסיים את תקופת שרותם ובחרו שלא לעבור הסבה למטוסי ה"נץ". בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים ופינוי בסיס איתם, עברה הטייסת ב-25 באפריל 1982 למשכנה החדש בבסיס חצור.
מפקד הטייסת הראשון היה אל"ם גיורא אבן.
יעודה ומשימותיה של הטייסת היו:
המשך תפעול מטוסי ה"נשר" עד לסיום עסקת מכירתם לארגנטינה.
קליטת מטוסי ה"מיראז' 3C" ("שחק") מטייסת 117 ותפעולם עד לקבלת החלטה מה יעשה בהם.
קליטת מטוסי ה"מיראז' 3C" של טייסת 253 שהכינה עצמה לקליטת מטוסי ה"נץ".
באמצע שנת 1982, קלטה הטייסת את מטוסי ה"כפיר C-1" של טייסת 109, כאשר זו האחרונה קיבלה את מטוסי ה"כפיר C-2". מטוסי המיראז הוצאו מהסד"כ ונמכרו.

בשנת 1984 החלה הטייסת להעביר את מטוסי הכפיר שלה לתעשייה האווירית במטרה להכינם למכירה וחלקם להחכרה לארצות הברית. הטייסת נסגרה בשנת 1985, מיד לאחר שהועברו כל מטוסיה.
חבורה פשוטה

במתמטיקה, חבורה פשוטה היא חבורה  G\neq \{e\} שאין לה תת חבורה נורמלית לא טריוויאלית, כלומר תת-החבורות הנורמליות היחידות שלה הן  G ו- \{e\}.
לפי משפט ז'ורדן-הולדר ההצגה של חבורה סופית  G על ידי סדרת הרכב היא יחידה, כאשר הגורמים של סדרת ההרכב הן חבורות פשוטות. מכאן החשיבות הרבה שיש לחבורות פשוטות בתור אבני הבניין של כל החבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים השלמים.
המיון של החבורות הפשוטות הסופיות הושלם ב-1982 לאחר מאמצים משותפים של מתמטיקאים רבים.
דוגמאות

כל חבורה שהסדר שלה הוא ראשוני היא פשוטה, כי על פי משפט לגראנז' הסדר של תת-חבורה צריך לחלק את הסדר שלה, ורק 1 והמספר עצמו (שיוצרים את התת-חבורות הטריוויאליות) הם כאלה.
כל חבורה אבלית פשוטה היא החבורה הציקלית מסדר ראשוני.
בין החבורות הסימטריות  S_{n}, אם  n<5 אז  S_{n} חבורה פתירה ואינה פשוטה.
לדוגמה עבור  n=4 קיימת הסדרה הנורמלית  S_{4}\triangleright A_{4}\triangleright V_{4}\triangleright \{e,(1\ 2)(3\ 4)\}\triangleright \{e\} כאשר  A_{4} חבורת התמורות הזוגיות מסדר 4 ו- V_{4} חבורת הארבעה של קליין.
מאידך, עבור  n\geq 5,  A_{n} פשוטה.
חבורות המטריצות  \operatorname {PSL} _{n}(F) הן פשוטות, אלא אם  n=2 והשדה  F הוא בן 2 או 3 איברים.
לפי משפט פייט-תומפסון, כל חבורה מסדר אי זוגי היא פתירה. משפט זה נחשב לצעד המשמעותי הראשון בהוכחת משפט המיון של החבורות הפשוטות הסופיות. מן המיון השלם עולה כי הסדר של כל חבורה פשוטה, פרט לחבורות סוזוקי, מתחלק ב-3.
מושגים קרובים

אם  G חבורה מושלמת (כלומר,  [G,G]=G) וחבורת המנה  G/Z(G) פשוטה, אז החבורה  G היא קוואזי-פשוטה (quasisimple). לחבורה פשוטה  A, כל תת-חבורה של חבורת האוטומורפיזמים  \operatorname {Aut} (A) המכילה את כל האוטומורפיזמים של הצמדה נקראות חבורות כמעט פשוטות (almost simple).
לדוגמה, כאשר  \operatorname {PSL} _{n}(F) פשוטה, החבורה  \operatorname {SL} _{n}(F) היא קוואזי-פשוטה, והחבורה  \operatorname {PGL} _{n}(F) כמעט פשוטה.
חומצת שומן

חומצות שומן הן קבוצה של תרכובות אורגניות בעלות חשיבות עליונה בכל היצורים החיים.
ביוכימיה

כמעט מאה סוגים של חומצות שומן מצויות בטבע. הן מתחלקות מבחינה כימית לשלוש קבוצות:
חומצות שומן רוויות
חומצות שומן חד בלתי רוויות
חומצות שומן רב בלתי רוויות
חומצות השומן הלא רווית מתחלקות גם לשני סוגי איזומרים: ציס וטראנס.
חומצות השומן כולן, מכל הסוגים, עשויות אטומים של פחמן ואטומים של מימן; בקצה כל חומצת שומן קיימת קבוצת קרבוקסיל (COOH); חומצות השומן הן, לפיכך, חומצות קרבוקסיליות. שדרת החומצה, השרשרת שבמרכזה, עשויה אטומים של פחמן. לכל אטום של פחמן יש ארבעה אלקטרוני ערכיות, המאפשרים לו ליצור עד ארבעה קשרים. לפחות שני קשרים מנוצלים לקשר עם הפחמנים השכנים ושאר הקשרים מנוצלים לקשר עם מימן.
ביוכימיה > חומצות שומן רוויות

אם החומצה לא מכילה קשר כפול כחלק מהשרשרת, תיקרא החומצה "חומצת שומן רוויה". כלומר, רוויה באטומי מימן שקשורים לכל אטומי הפחמן.
חומצות שומן אלו נוטות להיות מוצקות בטמפרטורת החדר.
ביוכימיה > חומצות שומן בלתי רוויות

אם החומצה מכילה קשר כפול אחד לפחות, תיקרא החומצה "חומצה בלתי רוויה", כלומר, חומצה שאינה רוויה באטומי מימן, היות שבמקום הקשר הכפול לא נזקק כל אחד מהפחמנים המקושרים זה לזה לאטום מימן נוסף כדי להשלים את ארבעת הקשרים, מאחר שהוא משלים זאת בקשר הכפול לפחמן שלצידו. חומצה זו נוטה להיות במצב צבירה נוזלי בטמפרטורת החדר.
כאשר תהיה החומצה השומנית מחוברת לכל אורכה בעזרת קשרים יחידים ורק קשר אחד יהיה כפול, תיקרא החומצה חד בלתי רוויה, כלומר חסר רק זוג אחד של אטומי מימן. חומצות מסוג זה נמצאות לרוב בשמן הזית למשל, שמן נוזלי שאם נעשה בכבישה קרה, יהפוך מוצק עם ירידת הטמפרטורה ל-5 מעלות.
כאשר יופיעו שני קשרים כפולים לפחות, תכונה החומצה רב בלתי רוויה, כלומר חסרים שני זוגות אטומי מימן לפחות, למשל: שמן סויה. שמנים אלה יישארו נוזליים גם כשתרד הטמפרטורה בצורה ניכרת.
ההבדלים במצבי הצבירה נובעים ממהות הקשרים שבין אטומי הפחמן בשרשרת. קשר כפול, במקרה של איזומריית ציס, גורם לריחוק בין המולקולות ובכך מקטין את חוזק הקשר הבין-מולקולארי. לכן, ככל שהחומצה פחות רוויה (מכילה יותר קשרים כפולים), היא תנטה לטמפרטורת היתוך נמוכה יותר.
אם הקשר ה-3 בין אטומי הפחמן הוא כפול, מכונה חומצה זו אומגה 3 (ω-3); אם הקשר ה-6 הוא הכפול, מכונה חומצת השומן אומגה 6 (ω-6). שתי קבוצות אלו הן חומצות שומן חיוניות.
חומצות שומן חיוניות

גוף האדם יודע לייצר בכבד, חומצות שומניות שונות מחלבונים ופחמימות וחומצות שומן אחרות. חומצות שומן אלה שהגוף יודע לייצר בעצמו, נקראות חומצות לא חיוניות מפני שאין הכרח לקבלן מהמזון.
אף על פי שהגוף מייצר את רוב חומצות השומן בעצמו, גוף האדם לא מסוגל להכניס קשר כפול לפחמן הנמצא אחרי מיקום 9 (כשסופרים מהקבוצה הקרבוקסילית). כתוצאה מכך ישנן שתי קבוצות של חומצות שומן שהן חיוניות לגוף ואינן מיוצרות ממרכיבי תזונה אחרים. חומצות אלו הן החומצות הרב-בלתי רוויות מקבוצת אומגה 3 (בהן הקשר השלישי בין אטומי הפחמן הוא כפול, בספירה מהקצה הפחמני) ואומגה-6 (כאשר הקשר השישי בין אטומי הפחמן הוא כפול, בספירה מהקצה הפחמני).
מתוך כל חומצות השומן מקבוצות אלו, הכינוי "חומצות שומן חיוניות" מתייחס לחומצות בעלות שרשרת הפחמנים הקצרה ביותר בכל קבוצה, וזאת משום שניתן לייצר מחומצת שומן אחת מקבוצות אלו חומצות שומן אחרות מאותה קבוצה על ידי הוספת פחמנים לשרשרת והפיכת קשרים לכפולים (עד המיקום התשיעי מהקבוצה הקרבוקסילית). חומצות חיוניות אלו הן:
אלפא-לינולנית — CH3CH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)7COOH — חומצת אומגה-3 בעל שרשרת הפחמן הקצרה ביותר.
לינולאית — CH3(CH2)4CH=CHCH2CH=CH(CH2)7COOH — חומצת אומגה-6 בעלת השרשרת הקצרה ביותר.
למרות שהגוף מסוגל לייצר את כל חומצות אומגה-3 מחומצה אלפא-לינולנית, לצורך פעולה תקינה של האנזימים המעורבים בתהליך יש צורך בכמות מספקת של מינרלים וויטמינים חיוניים כגון אבץ, מגנזיום, ויטמין B6, ניאצין וויטמין C. בקבוצות אוכלוסייה הסובלות מחוסר בחלק ממרכיבים תזונתיים אלו רצוי לצרוך גם חומצות אומגה-3 נוספות כגון EPA ו-DHA המצויות בעיקר בדגים.
למרות שהן חומצות אומגה-3 והן חומצות אומגה-6 נחשבות לחיוניות, התזונה המערבית כוללת כמויות גבוהות מאוד של חומצות אומגה-6 וכמויות נמוכות של חומצות אומגה-3, לעיתים ביחס שמגיע עד 1 ל-20 ויותר. מחקרים בתזונה הראו כי לצורך פעילות תקינה של הגוף חשוב לשמור על יחס מאוזן יותר בין צריכת חומצות אומגה-3 לחומצות אומגה-6, ועל כן תזונאים ממליצים כיום להעשיר את התזונה במרכיבים המכילים חומצות אומגה-3 ולצמצם מזונות העשירים בקבוצה השנייה. איזון זה חשוב ביותר לשמירה על מערכת העצבים (מניעת דיכאון ושמירה על הזיכרון) ולשמירה על הלב והעור.
מקור חומצות השומן

שומן מהחי הוא בדרך כלל רווי. שנים רבות חשבו כי לאור התכונה שלו של העלאת רמות הכולסטרול בגוף, יש להמעיט ככל הניתן בצריכתו וזוהי המלצת משרד הבריאות גם כיום.
עם זאת, בשנים האחרונות יש דעות רבות בנושא:
היו מחקרים שמצאו שצריכת שומן רווי אינה גורמת למחלות לב.
מחקר אחר מצא שהחלפת שומן רווי בפחמימות או בחומצות שומן חד בלתי רוויות לא מנעה מחלות לב אך החלפתו בחומצות שומן רב בלתי רוויות כן מנעה.
על פי משרד הבריאות מקורות שומן טובים הם: "שמני קנולה, זית, סויה, תירס, חמניות ופשתן וכן אבוקדו, גרעינים (חמניות, שומשום ודלעת), שקדים, טחינה ואגוזים" וכן "דגים, בעיקר שמנים, כמו סרדינים, פורל, סלמון, הרינג, מקרל ובורי."
המקורות הטובים ביותר לחומצות שומן חיוניות מסוג אומגה 3 הם דגי ים ממים עמוקים ושמן פשתן. מקורות טובים נוספים הם שמן קנולה בכבישה קרה (לא בבישול המוביל לחימצון), תרד, אגוז מלך וכן זרעי פשתן הנאכלים בצורה נכונה.
פירוק חומצות שומן בתא

חומצות השומן מפורקות בתאים איקריוטיים במיטוכונדריה; הרכבת חומצות שומן, לעומת זאת, נעשית בציטופלזמה. הפרדה זו מייעלת את התהליכים ומאפשרת בקרה טובה יותר עליהם.
המסלול השכיח ביותר לפירוק חומצות שומן נקרא חמצון בטא (β). במקרה של טריגליצרידים מופרדות בתחילה שלוש חומצות השומן מהגליצרול. הגליצרול מומר לפירובט ונכנס, ביצורים אווירניים (ארוביים), ישירות למעגל קרבס, המשמש להפקת אנרגיה בתא. החומצות מתפרקות למקטעים בני שני אטומי פחמן אשר מאוחר יותר הופכים לשיירי אצטיל, המשמשים לסנתוז חומרים רבים בתא. רוב שיירי האצטיל נקשרים לקואנזים A ונכנסים אף הם למעגל קרבס. בשלב הראשון של מעגל קרבס מתרכב האצטיל עם אוקסאלואצטט ומתקבלת חומצת לימון (קואנזים A, המשמש כנשא בלבד, ניתק מהאצטיל וקולט לאחר מכן קבוצות אצטיל נוספות). עם סיום סיבוב שלם של מעגל קרבס מתחמצנת קבוצת האצטיל חמצון מלא והופכת לשתי מולקולות של פחמן דו-חמצני אשר נפלט אל הסביבה (ביצורים מפותחים דרך הריאות בתהליך הנשימה). השלב האחרון והמכריע של תהליך הוא הנשימה התאית: הזרחון החמצוני.
חמצון חומצות שומן

חמצון חומצות שומן מתרחש בעזרת רדיקלים חופשיים. כתוצאה מחמצון זה נוצר דיאלדהיד מלוני וחומצות קרבוקסיליות של חומצות שומן.