stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשנות לקלאסיקה של הנהרות
על הבסיס ליצירה

הגרסה המקורית של הקלאסיקה של הנהרות תיארה 137 נהרות בסין ועל פי המסורת נכתבה בידי סָאנְג צִ'יןבתקופת שושלת האן.
מלומדי שושלת צ'ינג תיארכו אותה, על בסיס שמות המחוזות ואזורי השליטה, לתקופה מאוחרת יותר - תקופת שלוש הממלכות. על פי תיארוך זה נכתבה היצירה על ידי המלומד גְווֹ פּוּ, בן שושלת ג'ין.
על היצירה

הגרסה המוערת נכתבה על ידי לִי דָאויְוֵּ'אן בתקופת שושלת וֵיי הצפונית. פרשנות זו היא היחידה ששרדה לימינו.
היקף היצירה גדול, ובאחד הכרכים מתוארים אף נהרות הגנגס והאינדוס שבהודו, וההידרולוגיה של מפרץ בנגל.
הפרשנות מתפרשת על 300,000 סימנים, וכוללת תיאורים של 1252 נהרות ב40 כרכים. מתוארים ומאוירים בה נתיבי המים בסין העתיקה, כאשר כל נהר מקבל מקטע שמיוחד לו. לכל נהר מתוארים מקורותיו, מסלולו ותכונותיו העיקריות. התיאורים אינם מוגבלים לנושא הגאוגרפי, אלא מכילים גם מידע היסטורי ותרבותי, מעשיות ומיתוסים שלא נכללו בקלאסיקה של הנהרות. בפועל הפרשנות היא למעשה יצירה עצמאית אשר משתמש בקלאסיקה של הנהרות כשלד. כדוגמה, בקלאסיקה של הנהרות נכתב על "נהר גְ'ייֵן" "נהר גְ'ייֵן נובע מבירת שלושת הקיסרים, בצפון עובר ביוּ'הָאנְג, ובמזרח נשפך לים" - פיסקה של 16 סימנים, אך ב"פרשנות" מגדילות ההערות את הערך לכדי 6000 סימנים.
הפרשנות גולשת גם לתיאורים של תהומות, ביצות, איים, גשרים וסכרים ואף ארמונות וקברים, והאבחנות בנוגע למקומות השונים מגיעות לדקויות, כגון קביעת חמש רמות של טמפרטורת מים למעיינות חמים, ציון רוחבם של נקיקים, עומקם של ערוצים, שינויי מפלס בעונות שונות, הרכב החול וכו'. מפורטים בה גם מחצבים ומאובנים, כולל מאובנים של שרידים אנושיים, ומגוון עשיר של ירק ובעלי חיים. הדבר איפשר לדורות מאוחרים יותר להסיק מהיצירה את טכניקות החקלאות הקדומות, את התפוצה של גידולים חקלאיים ושל בעלי חיים, ואת המנהגים העונתיים. בנוסף לאלו, גם כתובות ותחריטים מתוארים ביצירה.
השפה ביצירה מדויקת - ישנם, לדוגמה, עשרה צירופים למילה "מפל", על מנת להפריד בין סוגי מפלים שונים.
היצירה מוזכרת לראשונה בספר סווי, שם מצוין שהיא מספקת הבהרות רבות בתחום חקר הנהרות. ישנן גרסאות שונות של היצירה, אך מתוכן רק שבע נחשבות מפורסמות.
חשיבות היצירה

הפרשנות לקלאסיקה של הנהרות היא החיבור הגאוגרפי המקיף והשיטתי ביותר שנוצר בסין העתיקה. היא מכילה תיעוד של תחריטים, יצירות, ושירי עם רבים, שפתה מרהיבה ובהירה, וערכה הספרותי רב יחסית.
מאחר שרבים מן הספרים המצוטטים ביצירה אבדו עם השנים, היא משמשת מקור למקורות אבודים רבים.
שגיאות ביצירה

היצירה מכילה מספר שגיאות עובדתיות. את מקורות הנהר הצהוב קושר הכותב להרי קונלון על בסיס מקורות קודמים, טענה שהופרכה כמה מאות שנים לאחר מכן על ידי דוּ יוּאוּ בספר מהלך המוסדות. במקום אחר הוא מעיר על נהר שכנראה כבר יבש, כאשר נראה שאין זה כלל שם של נהר אלא חלק מתיאור תפקיד.
מאחר שהיוצר חי בסין הצפונית, לא בהכרח יכול היה לבקר בעצמו באזורים המתועדים בדרום, ולפיכך תיאוריהם מתומצתים ומכילים לא מעט שגיאות. בנוסף, מסתמכת "הקלאסיקה של הנהרות" על מקורות קדומים אף יותר כגון הקלאסיקה של ההרים והימים וביוגרפיה של בן השמיים מוּ, אשר נוטים לערב דיווחים עם מיתוסים, ומקורות שהמידע בהם אפוף בעשן הזמן כגון הקלאסיקה של ההיסטוריה, ולפיכך קורה שהוא מציג מידע חסר שחר, או אפילו עוסק בנהר שאינו קיים.
לימודי לִי

מלומדי תקופת שושלת צ'ינג ייחסו חשיבות גדולה לפרשנות לקלאסיקה של הנהרות, ואף נתנו כינוי למחקר הנוגע ליצירה: "לימודי לִי", על שם היוצר לִי דָאויְוֵּ'אן. במסגרת לימודי לִי התקיימו שלוש אסכולות: אסכולת הביקורת הטקסטואלית, האסכולה הספרותית והאסכולה הגאוגרפית.
בנוסף לאלו, ביצע המלומד דָאי גֶ'ן הגהה ליצירה, תוך גנבה-לכאורה מיצירה של גָ'או יִיצִ'ינְג, פרשה אשר המשיכה להעסיק מלומדים במאות השנים שחלפו מאז.
כיום נחשבת היצירה "ביקורת על המסורות של לִי דָאויְוֵּ'אן" של ההיסטוריון צֶ'ן צְ'יָאויִי (יליד 1923) למחקר השלם ביותר על לִי דָאויְוֵּ'אן.
חוּ שְׁה חקר את היצירה בזמנו הפנוי במשך יותר מ20 שנה, וכתב מעל 70 מאמרים בנושא, אשר פורסמו במסגרת האוסף "כתבי היד של חוּ שְׁה".
לקריאה נוספת

Needham, Joseph (1986). Science and Civilization in China: Volume 3. Taipei: Caves Books, Ltd.
Strassberg, Richard E.: Inscribed Landscapes: Travel Writing from Imperial China. University of California Press, Berkeley, Calif. 1994
הערות שוליים

↑  על פי ההערות בספר "שש התקנות של טָאנְג"
↑  桑欽
↑  郭璞
↑  酈道元
↑  渐江水
↑  杜佑《通典》
↑  על פי הספר "מתאר דרכי המים" של צִ'י שָׁאונָאן (齐召南《水道提纲》) מן המאה ה-18: "הפרשנות של מר לי ל"לאסיקה של הנהרות" נהירה לצפון מערב, אך לוטה בערפל לדרום מזרח, ואינה מפורטת לגבי דרכי מים אשר מחוץ לארץ."
↑  穆天子傳
↑  ראו העיסוק בנהר לוּגְ'יָאנְג - 廬江水.
↑  戴震
↑  趙一清
↑  酈道元評傳
↑  胡適手稿
פרנץ דומאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באפריל 1899 ג'נג'ש, הונגריה 
 פטירה:  ספטמבר 1939 (בגיל 40) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הונגריה 
 
פרנץ דומאן ובלה הופשטטר, בית דירות של קרן הפנסיה של תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס ב-Margit körút 15-17.
פרנץ דומאן (בהונגרית: Domány Ferenc; ג'נג'ש, 30 באפריל 1899 – לונדון, ספטמבר? 1939) היה אדריכל יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

פרנץ דומאן נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ דומאן, סוחר בדים, ושל מאלווין טאוס. הוא למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה אצל האדריכל דז'ה הילטל ולאחר מכן המשיך וסיים את לימודיו באוניברסיטה לטכנולוגיה בברלין. מ-1925 בנה כמה בתי מלון גדולים בברלין (Woga-Hotel 1927–1930 Autohotel 1929–1930), בניין משרדים ואולם ספורט, ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 חזר הביתה לבודפשט עם רכוש כספי משמעותי. בשיתוף עם האדריכל בלה הופשטטר חברו, תוכננו על ידו בתי דירות מודרניים, למשל:
הבניינים של אזור פארק סנט אישטוואן
בניין ב- Pozsonyi út 38/42
בנייני בתי קולנוע (אדי, הדנובה)
הוא עבר ללונדון ב-1939, שם זכה בפרס במכרז תכנון ארמון הדואר של לונדון וקיבל אישור עבודה. על פי דיווחים עכשוויים, בסתיו 1939, הוא הרעיל את עצמו על ידי תרופת לומינל בדירתו בלונדון ומת. משפחתו חולקת על כך, ביודעה שענייניו העסקיים התנהלו טוב והוא קיבל כל הזמן עבודות. הם האמינו שיכולה הייתה לקרות תאונה, כלומר נטל יותר כדורי שינה מהדרוש.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
התאבד בלונדון פרנץ דומאן אדריכל הונגרי ידוע "המאה העשרים", ספטמבר 1939
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a gyöngyösi állami születési akv. 217/1899. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1256738573  ULAN: 500122561  VIAF: 96585225   WorldCat (עם VIAF): 96585225
פרננדו גאביריה

גאביריה מנצח את הקטע הראשון בוואלטה סאן חואן, 2017
פרננדו גאביריה רנדון (בספרדית: Fernando Gaviria Rendon; נולד ב-19 באוגוסט 1994) הוא רוכב אופני מסלול ואופני כביש קולומביאני בקבוצת מוביסטאר. גאביריה הוא אלוף העולם באומניום לשנת 2015 ו-2016 ומנצח קטגוריית המאיצים בג'ירו ד'איטליה 2017 (ניצח גם ארבעה קטעים במרוץ זה).
קריירה > קריירה מוקדמת

ב-2012, גאביריה זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם לג'וניור באופני מסלול, אחת במדיסון, והשנייה באומניום. הוא ניצח גם את אליפות קולומביה עד גיל 19 באופני כביש. ב-2013, גאביריה הצטרף לקבוצת הפיתוח הקולומביאנית, קולומביה - קולדפורטס. ב-2014, הוא סיים שני בדירוג המאיצים של טור דה ל'אווניר. הוא השתתף באליפות העולם עד גילאי 23, וסיים במקום ה-20. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור דה סאן לואיס, ואת הקטע השלישי. החל מ-1 באוגוסט, גאביריה החל לרכוב כסטאז'ר בקבוצת קוויק סטפ. תחת מדיה הוא ניצח את הקטע השני בטור של צ'כיה, וביחד עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי. בנוסף לכך, ניצח את הקטע הרביעי בטור של בריטניה. גאבייריה זכה במדליית זהב באליפות העולם באומניום, לאחר שהקדים את גלן אושהאה ואת אליה ויויאני.
קריירה > קוויק סטפ (2016 - 2018) > 2016: ניצחון בפריז–טור

לאחר שהרשים בתור סטאז'ר בקבוצת קוויק סטפ, הצטרף גאביריה באופן רשמי לקבוצה. קבוצתו ניצחה את נגד השעון הקבוצתי בטור דה סאן לואיס, וגאבייריה ניצח את הקטע השני. גאביריה ניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה לה פרובנס ואת הקטע השלישי בטירנו - אדריאטיקו. הוא סיים שישי במרוץ גנט - וולגם, וניצח את הקטע ה-2 וה-4 בטור של פולין. הוא ניצח את מרוץ פרימוס קלאסיק, וניצח את מרוץ פריז–טור, לאחר שהקדים את ארנו דמאר ואת יונס ואן גנצ'טן. הוא זכה שוב במדליית זהב באליפות העולם באומניום, אחרי שהקדים את רוג'ר קלוגה ואת גלן אושהאה.
קריירה > קוויק סטפ (2016 - 2018) > 2017: ניצחון בקטגוריית המאיצים וב-4 קטעים בג'ירו ד'איטליה

עונת 2017 נחשבת לאחת העונות המוצלחות יותר בקריירה של גאביריה, זה התחיל עם ניצחון בקטע הראשון והרביעי בוואלטה סאן חואן, ניצחון בקטע הראשון בוואלטה או אלגראבה, וניצחון בקטע השישי בטירנו - אדריאטיקו, לאחר שהקדים בספרינט את פטר סאגאן. הוא סיים חמישי במילאנו - סן רמו, ותשיעי בגנט - וולגם. בחודש מאי, נבחר גאביריה לגרנד טור הראשון בקריירה שלו, לג'ירו ד'איטליה. הוא רשם מרוץ מוצלח מאוד, כאשר ניצח את קטעים 3, 5, 12, ו-13. וניצח את קטגוריית המאיצים עם 325 נקודות, מקדים ב-133 נקודות את יספר סטויבן שסיים שני בקטגוריה. גאביריה ניצח את המרוץ החד יומי, קמפיונשפ ואן פלנדרן. וסיים שמיני באליפות העולם. הוא ניצח ארבעה קטעים בטור של גואנשי, ואת קטגוריית המאיצים במרוץ עם 70 נקודות.
קריירה > קוויק סטפ (2016 - 2018) > 2018: ניצחון בשני קטעים בטור דה פראנס

גאביריה פתח את עונת 2018 עם ניצחון בקטע הראשון של וואלטה סאן חואן, לאחר מכן, הוא ניצח את קטגוריית הנקודות ועוד שלושה קטעים בטור של קולומביה. הוא השתתף בטור של קליפורניה, וניצח שלושה קטעים ואת קטגוריית המאיצים במרוץ. גאביריה נבחר לראשונה לטור דה פראנס, הוא ניצח את הקטע הראשון ובכך זכה ללבוש את חולצת המוביל הצהובה במרוץ, במהלך הקטע השני היה מעורב בתאונה ובשל כך לא התמודד בספרינט, בו ניצח פטר סאגאן, ואיבד גם את החולצה הצהובה לאותו סאגאן. הוא ניצח את הקטע הרביעי במרוץ, לאחר שהקדים את פטר סאגאן ואת אנדרה גרייפל, אך פרש מהמרוץ בקטע ה-12 כשהגיע המרוץ לעליות והרי האלפים.
קריירה > יו. איי.אי אמירטס (2019 - 2022) > 2019: ניצחון בקטע בג'ירו ד'איטליה

לאחר שלוש שנים בקבוצת קוויק סטפ, גאבייריה הצטרף לקבוצת יו.איי.אי אמירטס. הוא ניצח את הקטע הראשון והרביעי בוואלטה סאן חואן, ואת הקטע הראשון בטור של האמירויות. גאייריה סיים שני במרוץ שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, לאחר שהפסיד לדילן חרונבייחן בספרינט. הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, ולאחר פסילתו של אליה ויויאני, ניצח את הקטע השלישי. הוא פרש מהמרוץ במהלך הקטע השביעי. הוא רשם מרוץ לא טוב בוואלטה אספנייה, לאחר שלא הצליח לנצח אף קטע וסיים רק פעם אחת (הקטע ה-4, מקום 3) בתוך העשירייה הראשונה בקטעים.
את 2020 פתח עם ניצחון בשלושה קטעים בוואלטה אה סן חואן (2,4,7) בארגנטינה. לאחר מכן התחרה בטור האמירויות וסיים שני לדילן חרונבייחן בקטע ה-4, אך שני הקטעים הנוספים של המרוץ בוטלו בשל חשש ממקרי קורונה בתוך המרוצים וצוותי הקבוצות השונים, הרוכבים נכנסו לבידוד במלון וגאביריה היה אכן אחד מהרוכבים הבודדים שנדבקו בקורונה. המרוץ הבא בו התחרה גאביריה היה חמישה חודשים אחרי, בשל פגרת הקורונה שהשביתה את ענף האופניים. המרוץ הזה היה הוואלטה אה בורגוס בספרד, וגאביריה ניצח את הקטע ה-2 במרוץ לאחר ספרינט רב משתתפים. לאחר מכן הוא סיים שביעי במילאנו–טורינו וניצח את הקטע השני בטור דו לימוזיין. מרוץ המטרה של גאביריה בעונה היה הג'ירו ד'איטליה, לשם כך התחרה לפני זה בטירנו - אדריאטיקו, וסיים שני לפסקל אקרמן בשני הקטעים הראשונים. בג'ירו, לא הצליח גאביריה לבלוט בקטעי הספרינט וסיים רק שמיני ושביעי בקטע ה-8 וה-11 בהתאמה, הוא פרש מהמרוץ לפני קטע 16, לאחר שיצא בפעם נוספת חיובי לאחרונה.
הערות שוליים

↑  Gaviria signs with UAE Team Emirates for three years, cyclingnews
↑  Fernando Gaviria positive again for COVID-19 as two more leave Giro d'Italia, cyclingnews.com
גאביריה, מנצח את מרק קוונדיש ואת סשה מודולו בקטע הראשון של טור דה סאן לואיס (2015)
גאביריה, רוכב בחולצת הצ'יקלמינו (חולצת המאיצים) בג'ירו ד'איטליה 2017
פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין

פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Franz de Paula von Liechtenstein,‏ 25 בפברואר 1802 - 31 במרץ 1887), היה נסיך גרמני מבית ליכטנשטיין וגנרל בצבא האוסטרי אשר השתתף בדיכוי המרד ההונגרי של 1848.
ביוגרפיה

פרנץ דה פאולה נולד ב-25 בפברואר 1802 בווינה, ליוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין וליוזפה, רוזנת פירסטנברג-וייטרה, בתם של יואכים אגון, רוזן פירסטנברג-וייטרה וסופיה מריה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין. אלויס קיבל חינוך מעולה, ולאחר מכן ערך את הטיול הגדול באיטליה, שווייץ, אנגליה וסקוטלנד.
בשנת 1821 התגייס פרנץ דה פאולה בדרגת לוטננט לצבא האוסטרי, והצטרף לרגימנט הפרשים הקלים ה-1. בשנת 1824 הועלה פרנץ דה פאולה לדרגת אובר לוטננט ברגימנט האולאנים ה-3, ובשנת 1825 הועלה לדרגת ריטמייסטר ברגימנט האולאנים ה-2. בין השנים 1828–1830 שירת פרנץ דה פאולה כמפקד גדוד ברגימנט האולאנים ה-3, ובשנת 1832 מונה למפקד רגימנט ההוסארים של המשמר, ובשנת 1836 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848, הועלה פרנץ לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד כוחות העתודה באיטליה. באוקטובר 1848 הוא הצטרף לצבא של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ בדרגת לוטננט פילדמרשל, והשתתף בדיכוי המרד ההונגרי של 1848. ביולי 1849 מונה פרנץ דה פאולה למפקד הקורפוס ה-4, וב-16 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-3 בהונגריה, ולאחר מכן מונה לקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים ה-9. בשנת 1859 הועלה פרנץ דה פאולה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובין השנים 1860–1866 כיהן כמפקח הכללי של חיל הפרשים. בנוסף בשנים 1860–1861 הוא היה מפקד הכוחות האוסטרים בהונגריה. בשנת 1868 פרש פרנץ דה פאולה מהצבא, וב-31 במרץ 1887 הוא מת בביתו בווינה.
משפחתו

ב-3 ביוני 1841 התחתן פרנץ דה פאולה עם אווה ז'וזפינה יוליה פוטוצקה, בתם של אלפרד וויצ'ך פוטוצקי ויוזפינה מריה צ'רטוריסקה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין (1842–1907)
יוזפינה מריה יוליאנה, נסיכת ליכטנשטיין (1844–1854)
לואיס, נסיך ליכטנשטיין (1846–1920)
היינריך קרל אוגוסט, נסיך ליכטנשטיין (1853–1914)
קימוליכתיס

| קימוליכתיס |
| --- | --- |
 מאובן של קימוליכתיס
תקופה
קרטיקון עליון 83.5–70.6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דגי-לטאים
משפחה:: Cimolichthyidae
סוג:: קימוליכתיס
מינים
 Cimolichthys anceps  Cimolichthys nepaholica  Cimolichthys gladiolus  Cimolichthys levesiensis  Cimolichthys semianceps  Cimolichthys sulcatus
שם מדעי
 Cimolichthys ‏ליידי, 1857

איור של הדג
קימוליכתיס (שם מדעי: Cimolichthys; מילולית: "דג קירטון") הוא סוג נכחד של דג גרם מקרין סנפיר, שחי במהלך סוף הקרטיקון לפני 83.5–70.6 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים

דג זה הוגדר לראשונה בשנת 1857 בידי החוקר ג'וזף ליידי והוא משויך כיום לסדרה דגי-לטאים. המאובנים שלו התגלו באמריקה הצפונית (בארצות הברית וקנדה) ובאירופה, באנגליה והולנד. התגלו מינים רבים של הדג, חלקם נקראו בידי ליידי וחלקם בידי אדוארד דרינקר קופ.
דג זה הגיע לאורך 1.5–2 מטרים בממוצע והוא נחשב לקרובם של הלטנוניים המודרניים, אם כי במבנה גופו דמה יותר לזאב נהרות מודרני או לברקודה. הוא היה מצופה בקשקשים עבים דמויי לוחיות, בעיקר סביב צידי הגוף והבטן. הסנפירים של הדג היו קצרים, עם סנפיר גבי נמוך בקרבת הזנב, והזנב היה ארוך ושרירי.
דג זה היה מותאם למארב לטרף בצמחייה. הלסתות היו ארוכות ומחודדות ובלסת התחתונה היו שורות צפופות של שיניים חדות. המבנה עזר לדג זה להאיץ ולהרוג טרף מיד. בדיקה של תכולת הקיבה העלתה שאריות של דגים ודיונונים שלא עוכלו. ממצא אחד כלל פרט שבבטנו פרט תוסוטאותיס (או אנצ'וטאותיס), אשר ייתכן שגרם למותו של הדג מחנק.
ראו גם

אנכודוס - דג-לטאי בן אותה תקופה בעל ניבים גדולות.
פרננדו דה נאפולי

פרננדו דה נאפולי (באיטלקית: Fernando de Napoli; נולד ב-15 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
תקופת השיא של דה נאפולי בקריירה הייתה במדיה של נאפולי, עמה זכה בגביע אופ"א, בשתי אליפויות איטליה ובקופה איטליה. מאוחר יותר זכה בשתי אליפויות ובליגת האלופות עם מילאן, אם כי כשחקן משלים בלבד. דה נאפולי ערך 54 הופעות במדי איטליה, ובין היתר ייצג אותה בשני טורנירי מונדיאל וביורו 1988.
קריירה מקצועית

דה נאפולי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אבלינו. עם סיום גילאי הנוער, לקראת עונת 1982/1983, הושאל לעונה אחת לרימיני, שם פתח את קריירת הבוגרים שלו תחת המאמן אריגו סאקי. הוא השתלב היטב בהרכב הקבוצה בליגה השלישית, סיים עמה במקום החמישי בטבלה וערך 31 הופעות ליגה, בהן כבש פעמיים. לאחר עונת השאלה אחת, חזר לאבלינו ששיחקה אז בסרייה א'. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, ובשלושתן סיים עם הקבוצה במקום ה-12 בטבלה. בסך הכול בשלוש עונות ערך דה נאפולי 73 הופעות ליגה, וכבש שער ליגה אחד בכל עונה.
לקראת עונת 1986/1987 חתם דה נאפולי בקבוצת נאפולי של המאמן אוטאביו ביאנקי, שאימן אותו בעונתו הראשונה באבלינו. בנאפולי שיחק אז דייגו מראדונה, שהוביל את הקבוצה להישגים משמעותיים באיטליה ובאירופה. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון השתלב דה נאפולי היטב, ערך 28 הופעות ליגה בהן כבש פעמיים. באותה עונה זכתה הקבוצה בדאבל המקומי, תוך שהיא מקדימה את יובנטוס בשלוש נקודות בטבלת הליגה, וגוברת 4-0 בסיכום שני מפגשי גמר קופה איטליה על אטאלנטה. שתי עונות אחר כך זכתה נאפולי בגביע אופ"א, תוך שהיא מדיחה בדרכה אל הגמר, בין היתר, את פאוק סלוניקי, בורדו, יובנטוס ובאיירן מינכן. דה נאפולי פתח בהרכב קבוצתו בצמד משחקי הגמר מול שטוטגרט. במשחק הראשון באיטליה ניצחה נאפולי 2-1, ובגומלין סיימה בשוויון 3-3 בדרכה לזכייה בתואר. דה נאפולי כבש שער עצמי במשחק הגומלין, שלא מנע לבסוף מקבוצתו להניף את הגביע. עונה אחת לאחר מכן, בעונת 1989/1990, זכה דה נאפולי בפעם השנייה בקריירה באליפות איטליה, לאחר שהקדים עם קבוצתו את מילאן בפער שתי נקודות בראש הטבלה. עם פתיחת העונה הבאה זכתה נאפולי בסופר קאפ האיטלקי, בו פתח דה נאפולי בהרכב בניצחון המרשים של קבוצתו 5-1 על יובנטוס. היה זה התואר החמישי והאחרון של דה נאפולי במדי נאפולי. בסיום עונת 1991/1992, לאחר שש עונות במדי נאפולי, סיים דה נאפולי את דרכו במועדון. בתקופה זו רשם 176 הופעות ליגה בהן כבש שמונה שערים.
לקראת עונת 1992/1993 נמכר דה נאפולי למילאן של המאמן פאביו קאפלו. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן שפעה הקבוצה בהישגים, אך רשם מספר נמוך מאוד של הופעות במדי הקבוצה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, בה זכתה מילאן באליפות, רשם דה נאפולי שבע הופעות בסך הכול, מתוכן ארבע בלבד בליגה. עונה אחר כך זכתה מילאן באליפות נוספת ואף זכתה בליגת האלופות, אך דה נאפולי שוב הוגבל לדקות משחק מעטות, כששותף בעשרה משחקים בלבד, מתוכם חמישה בליגה ושניים באירופה, ולא שותף בגמר ליגת האלופות בו הביסה מילאן 4-0 את ברצלונה. בתום שתי עונות ותשע הופעות ליגה במצטבר, סיים דה נאפולי את דרכו במועדון.
בתום התקופה הקשה במילאן, עבר דה נאפולי לרג'אנה לקראת עונת 1994/1995. בעונת הבכורה שלו שיחקה הקבוצה בסרייה א', ודה נאפולי ערך באותה העונה 31 הופעות ליגה. עם זאת, הקבוצה כולה הפגינה יכולת חלשה, צברה ארבעה ניצחונות ו-18 נקודות בלבד ב-34 משחקים, וירדה לסרייה ב'. סדרה של פציעות מנעה ממנו לקחת חלק פעיל בעונה הבאה, בה סיימה הקבוצה במקום הרביעי וחזרה לסרייה א' בתום עונה אחת. דה נאפולי הוגבל לחמש הופעות ליגה בלבד באותה העונה. הוא חזר להיות שחקן דומיננטי בעונת 1996/1997 בליגה הבכירה עם 22 הופעות ליגה, אך קבוצתו השיגה שני ניצחונות בלבד לאורך כל העונה וירדה פעם נוספת לליגת המשנה. בסיום העונה פרש דה נאפולי ממשחק פעיל בגיל 33. דה נאפולי נותר ברג'אנה כחבר הצוות המקצועי של המועדון מאז פרישתו ועד לשנת 2005.
קריירה מקצועית > נבחרת איטליה

דה נאפולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי איטליה תחת המאמן אנצו ביארזוט ב-11 במאי 1986, בניצחון 2-0 על סין במשחק ידידות, במסגרת הכנות הנבחרת למונדיאל 1986. על אף שלזכותו הייתה הופעה בינלאומית אחת, זומן דה נאפולי על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת המונדיאל, ואף עלה בהרכב הנבחרת בכל ארבעת משחקיה בטורניר. בשלב הבתים סיימה איטליה במקום השני, לאחר שנפרדה בשוויון 1-1 עם בולגריה ובתוצאה זהה עם ארגנטינה, וגברה 3-2 על קוריאה הדרומית. בשמינית הגמר סיימה איטליה את דרכה בטורניר עם הפסד 2-0 לצרפת.
לאחר הטורניר ייצג דה נאפולי את נבחרת איטליה הצעירה בטורניר גמר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 1986. איטליה העפילה לגמר הטורניר, שם הפסידה לספרד בדו-קרב בעיטות עונשין.
דה נאפולי הוסיף להיות שחקן הרכב בנבחרת גם תחת המאמן החדש אזליו ויצ'יני, ושותף לשבעה מתוך שמונת משחקיה של איטליה במוקדמות יורו 1988, מהם העפילה איטליה מהמקום הראשון בבית לפני שוודיה ופורטוגל. באותן השנים כבש דה נאפולי את שערו היחיד במדי איטליה, בניצחון 3-1 על ארגנטינה במשחק ידידות ב-10 ביוני 1987. דה נאפולי זומן על ידי ויצ'יני לטורניר יורו 1988 בגרמניה המערבית, ושוב עלה בהרכב הנבחרת בכל ארבעת משחקיה בטורניר. איטליה צלחה את שלב הבתים מהמקום השני, לאחר שוויון 1-1 מול המארחת גרמניה המערבית וניצחונות 1-0 על ספרד ו-2-0 על דנמרק. בחצי הגמר הודחה איטליה, עם דה נאפולי בהרכב, על ידי ברית המועצות שגברה עליה 2-0.
איטליה נבחרה לארח את מונדיאל 1990, ודה נאפולי היה שותף להכנותיה לטורניר, כששותף ל-13 משחקי ידידות אותם קיימה הנבחרת בין טורניר היורו למונדיאל הביתי. ויצ'יני זימן את דה נאפולי לטורניר המונדיאל הביתי, שוב כשחקן הרכב. דה נאפולי פתח בכל משחקיה של איטליה בשלב הבתים, אותו צלחה במקום הראשון במאזן מושלם עם ניצחונות של 1-0 על אוסטריה ועל ארצות הברית, וניצחון 2-0 על צ'כוסלובקיה. דה נאפולי הוסיף לפתוח ההרכב בשמינית הגמר שם גברה איטליה 2-0 על אורוגוואי, ברבע הגמר שם גברה איטליה 1-0 על אירלנד, ובהפסד בפנדלים לארגנטינה בחצי הגמר, שם שיחק לאורך כל המשחק וההארכה. דה נאפולי זכה למנוחה בניצחונה של איטליה 2-1 על אנגליה במשחק על המקום השלישי.
דה נאפולי הוסיף לייצג את הנבחרת במוקדמות יורו 1992 כששותף לשישה מתוך שמונת משחקיה של הנבחרת, אך איטליה כשלה להעפיל לטורניר הגמר כשסיימה שנייה בבית אחרי ברית המועצות. לאחר תום טורניר המוקדמות ערך דה נאפולי שתי הופעות נוספות ואחרונות במדי איטליה, האחרונה שבהן בניצחון הביתי 1-0 על גרמניה המערבית במשחק ידידות ב-25 במרץ 1992.
בסך הכול ערך דה נאפולי 54 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שער אחד.
תארים

גביע אופ"א: 1988/1989
אליפות איטליה (2): 1986/1987, 1989/1990
הגביע האיטלקי: 1986/1987
הסופר קאפ האיטלקי: 1990
ליגת האלופות: 1993/1994
אליפות איטליה (2): 1992/1993, 1993/1994
הסופר קאפ האירופי: 1994
הסופר קאפ האיטלקי: 1993
גביע העולם: 1990 (מקום שלישי)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1982/1983 | רימיני | איטליההליגה האיטלקית השלישית | 31 | 2 |
| 1983/1984 | אבלינו | איטליהסרייה א' | 18 | 1 |
| 1984/1985 | אבלינו | איטליהסרייה א' | 26 | 1 |
| 1985/1986 | אבלינו | איטליהסרייה א' | 29 | 1 |
| 1986/1987 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 28 | 2 |
| 1987/1988 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 30 | 2 |
| 1988/1989 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 30 | 2 |
| 1989/1990 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 32 | 0 |
| 1990/1991 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 27 | 1 |
| 1991/1992 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 29 | 1 |
| 1992/1993 | מילאן | איטליהסרייה א' | 4 | 0 |
| 1993/1994 | מילאן | איטליהסרייה א' | 5 | 0 |
| 1994/1995 | רג'אנה | איטליהסרייה א' | 31 | 0 |
| 1995/1996 | רג'אנה | איטליהסרייה ב' | 5 | 0 |
| 1996/1997 | רג'אנה | איטליהסרייה א' | 22 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 347 | 13 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1986 | 7 | 0 |
| 1987 | 10 | 1 |
| 1988 | 10 | 0 |
| 1989 | 9 | 0 |
| 1990 | 11 | 0 |
| 1991 | 5 | 0 |
| 1992 | 2 | 0 |
| סה"כ | 54 | 1 |
פרינצרגנט לואיטפולד (אוניית מערכה, 1912)

| --- | --- |
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "פרינצרגנט לואיטפולד"
אוניית הצי הקיסרי הגרמני "פרינצרגנט לואיטפולד"
 
 שרטוט של אוניית מערכה מסדרת קייזר. ניתן לראות את פריסת התותחים והמשניים. האזורים הכהים יותר הם האזורים המשוריינים
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  
 סדרה:  קייזר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  גרמניה ורפט 
 תחילת הבנייה:  אוקטובר 1910
 הושקה:  17 בפברואר 1912
 תקופת הפעילות:  19 באוגוסט 1913 – 21 ביוני 1919 (5 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי צוותה בסקפה פלו
 מיקום:  58°53′02″N 3°11′33″W﻿ / ﻿58.883750797427°N 3.1925462860534°W﻿ / 58.883750797427; -3.1925462860534 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 24,724 טון, מקסימלי: 27,000 טון
 אורך:  172.4 מטר
 רוחב:  29 מטר
 שוקע:  9.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21 קשרים
 גודל הצוות:  1,084 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  14,600 ק"מ במהירות 12 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 28,000 כוחות סוס (97 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  טורבינות
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 350 מ"מ   צריחי תותחים 300 מ"מ   תותחים משניים 170 מ"מ   מגדל ניווט 350 מ"מ
 חימוש:  עשרה תותחים בקוטר 12 אינץ' (305 מ"מ)   14 תותחים בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   8 תותחים 3.5 אינץ' (88 מ"מ)
 
פרינצרגנט לואיטפולד (בגרמנית: SMS Prinzregent Luitpold) הייתה האונייה החמישית והאחרונה בסדרה של אוניות המערכה מדגם "קייזר" של הצי הקיסרי הגרמני. השדרית של פרינצרגנט לואיטפולד הונחה באוקטובר 1910 במספנת Germaniawerft בקיל. היא הושקה ב-17 בפברואר 1912 והוכנסה לשירות בצי ב-19 באוגוסט 1913. האונייה צוידה בעשרה תותחי 30.5 סנטימטרים (12 אינץ') בחמישה צריחים תאומים, ומהירות מרבית של 21.7 קשרים (40.2 קמ"ש). קייזרין הוקצתה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הים הפתוח במשך רוב מלחמת העולם הראשונה.
פרינצריגנט לואיטפולד שובצה בשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הים הפתוח במשך רוב הקריירה שלה; בדצמבר 1916 היא הועברה לשייטת אוניות המערכה הרביעית. יחד עם ארבע האוניות האחיות שלה, קייזר, פרידריך דר גרוסה, קייזרין וקניג אלברט, השתתפה בכל פעולות הצי הגדולות של מלחמת העולם הראשונה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי–1 ביוני 1916. האונייה הייתה מעורבת גם במבצע אלביון, התקפה אמפיבית על האיים שבשליטת רוסיה במפרץ ריגה, באוקטובר 1917.
לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמה וחתימת שביתת הנשק בנובמבר 1918, במהלך המשא ומתן לשלום לאחר תום המלחמה ב-1918, היא נכלאה עם ספינות אחרות של צי הים הפתוח בסקפה פלו. ב-21 ביוני 1919 הורה מפקד הצי הכלוא, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, להטביע את הצי כדי להבטיח שהבריטים לא יוכלו לתפוס את הספינות. פרינצרגנט לואיטפולד נמשתה ביולי 1931 ובשנת 1933 פורקה לגרוטאות.