stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זבוב הגבינה
הערות שוליים

↑  Peckenscneider, L.E.; Polorny, C.; Hellwig, C.A. (17 במאי 1952). "Intestinal infestation with maggots of the cheese fly (Piophila casei)". JAMA. 149 (3): 262–263. doi:10.1001/jama.1952.72930200005011b. PMID 14927333. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lewis, Caitlin; Kaufman, Phillip (בינואר 2010).  Gillett-Kaufman, Jennifer (ed.). "Cheese Skipper". Featured Creatures Entomology & Nematology. {{cite web}}:  (עזרה)
חדף ארך-זנב

| חדף ארך-זנב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חדפיים
שבט:: Soricini
סוג:: חדף ארך-זנב
שם מדעי
 Sorex ‏לינאוס, 1758

Sorex ornatus
חדף ארך-זנב או חַדַּף אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Sorex) הוא סוג של יונקים קטנים אוכלי חרקים ממשפחת החדפיים החיים בטבע באמריקה הצפונית ובאירואסיה. בסוג גדול זה ישנם 142 מינים.
מינים אלה כשמם בעלי זנב מוארך וגוף קטן, אוזניהם קטנות ואפם המוארך בעל שפמות העוזרים בחישה. ראייתם חלשה אך שמיעתם טובה ולחלקם ישנה אפילו אקולוקציה חלשה, בדומה לעטלפים.
החדפים הם יצורים טורפים בעלי תיאבון חד. הם ניזונים בעיקר מחרקים אך לא יהססו לגוון גם ברכיכות, עכבישים, ביצים וחולייתנים קטנים יותר.
מינים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sorex arizonae  Sorex emarginatus  Sorex merriami  Sorex minutissimus  Sorex planiceps  Sorex saussurei  Sorex sclateri  Sorex stizodon  Sorex thibetanus  Sorex trowbridgii  Sorex ventralis  Sorex veraecrucis  Sorex mirabilis  Sorex alaskanus  Sorex bairdi  Sorex bendirii  Sorex camtschatica  Sorex cinereus  Sorex dispar  Sorex fumeus  Sorex gaspensis  Sorex haydeni  Sorex hoyi  Sorex jacksoni  Sorex leucogaster  Sorex longirostris |  Sorex lyelli  Sorex macrodon  Sorex milleri  Sorex monticolus  Sorex nanus  Sorex neomexicanus  Sorex oreopolus  Sorex orizabae  Sorex ornatus  Sorex pacificus  חדף מים צפון אמריקני (Sorex palustris)  Sorex portenkoi  Sorex preblei  Sorex pribilofensis  Sorex sonomae  Sorex tenellus  Sorex ugyunak  חדף נודד (Sorex vagrans)  Sorex veraepacis  Sorex alpinus  Sorex antinorii  חדף אירופי (Sorex araneus)  חדף ארקטי (Sorex arcticus)  Sorex arunchi  Sorex asper |  Sorex averini  Sorex bedfordiae  Sorex buchariensis  Sorex caecutiens  Sorex cansulus  Sorex coronatus  Sorex cylindricauda  Sorex daphaenodon  Sorex excelsus  Sorex gracillimus  Sorex granarius  Sorex hosonoi  Sorex isodon  Sorex kozlovi  Sorex maritimensis  Sorex minutus  Sorex raddei  Sorex roboratus  Sorex samniticus  Sorex satunini  Sorex shinto  Sorex sinalis  Sorex tundrensis  Sorex unguiculatus  Sorex volnuchini  Sorex yukonicus |  |
זברת הרים

| זברת הרים |
| --- | --- |
 זברת הרים
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
מין:: זברת הרים
שם מדעי
 Equus zebra ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


זברת הרים באטושה
זברת הרים (שם מדעי: Equus zebra) היא מין של זברה גדולה ממשפחת הסוסיים. מין זה מחולק לשני תת-מינים: זברת הרים הכף (E. z. zebra) וזברת הרים הארטמן (E. z. hartmannae).
תפוצה

שני תת-המינים ממויינים אלופטרית, כלומר הם חיים באזורים גאוגרפיים נפרדים ולא חופפים: תת-המין הראשון נפוץ רק בדרום אפריקה, בעוד תת-המין השני נפוץ בחופיה של נמיביה ובדרום אנגולה. תפוצתם של שני תת-המינים מקוטעת במידה רבה.
אנטומיה

גודלה של זברת ההרים בינוני, וכיתר הזברות, היא מכוסה בפסים. אורך גופם (כולל הראש) של פרטים בוגרים מגיע ל-210 עד 260 סנטימטרים, ואורך זנבם 40–55 ס"מ. גובה כתפם נע בין 1.16 ל-1.5 מטרים. משקלם 240 - 370 ק"ג. משקלם של זברות ההרים מהכף נמוך יותר ביחס לזברות ההרים הארטמן. הצבע הבסיסי של זברת ההרים הוא לבן, והיא מכוסה בפסים שצבעם חום כהה - שחור, המגיעים גם לאזור הרעמה הקצרה והזקופה. הפסים שעל הראש, הצוואר והגוף צרים ורבים יותר מאלו שבאזור הישבן. הרגליים מכוסות גם הן בפסים, המגיעים עד לפרסות. בחלק האחורי של הישבן יש תבנית פסים מרושתת שממשיכה עד לסוף הזנב. החוטם של זברת ההרים שחור.
שני תת-המינים הם מטפסים טובים, ופרסותיהם קשות ביחס לסוסיים אחרים. המאפיין המבחין ביותר של זברת ההרים היא הסנטר הכפול שלה, כלומר קפל העור המשתלשל מגרונה. ניתן להבחין בינה לבין מיני זברה אחרים: תבנית הצבע שלה נמצאת בין זו של הזברה המצויה לבין זו של זברת הגרבי. היא נבדלת מהזברה המצויה ב"סנטר הכפול" שלה; בכך שהפסים על גופה וראשה צרים ורבים יותר; בתבנית פסים מרושתת על האחוריים; חלקיה התחתונים לבנים, ועל הבטן והחזה יש פס שחור; באוזניים שאורכן עולה על 20 ס"מ.
רבייה

זברות ההרים הן בעלי חיים פוליגמיים. הן יוצרות עדרי רבייה קטנים, המכילים זכר אחד ו-1 עד 5 נקבות וולדות. עדרי הרבייה הללו נותרים יציבים לאורך השנים, והנקבות נשארות לרוב באותו עדר רבייה במשך כל חייהן. מצב זה מוביל לכך שיש עודף של זכרים. "הזכרים העודפים" מקימים קבוצות "רווקים", שממנה יוצאים זכרים לעדרי רבייה. עדרים חדשים שכאלו נוצרים כאשר זכר רווק משיג נקבה צעירה מעדר חסר זכרים, או כאשר נקבה מבוגרת עוזבת עדר מפורק, אף על פי שהמקרה האחרון אינו נפוץ. לעיתים זכר רווק מנסה להשתלט על עדר רבייה מסוים. במקרה כזה, יתרחש קרב רציני הכולל בעיטות ונשיכות בין הזכר המאתגר לזכר המאותגר. אם הזכר המאתגר ינצח בקרב, הוא יזכה בכל הנקבות שבו כיחידה אחת. לעיתים עדרים אחדים מצטרפים זה לזה ויוצרים אוכלוסיות גדולות יותר.
זברות ההרים מזדווגות אחת לשנה אחת עד שלוש שנים, ואין עונת רבייה מוגדרת, כך שהם עשויים להזדווג במשך כל השנה. עם זאת, אצל זברת הרים הכף, שיא הלידות הוא בחודשים דצמבר - פברואר, ואצל זברת ההרים הארטמן, הוא מתרחש בחודשים נובמבר - אפריל. לאחר הריון בן שנה אחת ייוולד סייח אחד במשקל 25 ק"ג ובאורך (גוף וראש) של 120 ס"מ. הוא יינק עד גיל עשרה חודשים, ולאחר 13 - 37 חודשים הוא כבר יהיה עצמאי. הזכרים מגיעים לגודל מרבי בגיל 42 חודשים לערך, ויוכלו להיות מובילי עדר במשך חמש עד שש שנים. הנקבות תגענה לבגרות מינית ותמלטנה את הסייח הראשון בגיל 3 - 6 שנים, כאשר הגיל הממוצע למאורע זה הוא 5.5 שנים. הן פוריות עד גיל 24 שנים. בהיוולדו, הסייח יהיה מפותח למדי. בשבועות הראשונים יישאר קרוב לאמו, שתמנע כל קשר בינו לבין חברים אחרים בעדר. תפקיד האב בדאגה ההורית אינו ישיר, והוא לרוב מסתכם בהגנה על הצעירים בעדר. זברות ההרים מגיעות לרוב לגיל 20 ומעלה. הפרט המבוגר ביותר שתועד מת בגיל 29 ושישה חודשים.
התנהגות

זברת ההרים היא בעל חיים חברתי, מה שמתבטא בכך שאוכלוסיות המין מורכבות מעדרי רבייה ומקבוצות רווקים. היא אינה בעל חיים טריטוריאלי, עם זאת עדרי הרבייה חיים בטריטוריות שגודלן הממוצע הוא כ-6 - 20 קמ"ר בחורף (בקיץ הטריטוריות קטנות יותר) ושחופפות במידה רבה את הטריטוריות של עדרי רבייה אחרים. המין, על שני תת-מיניו, הוא פעיל יום, ועיקר פעילותו נעשית בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות בין הערביים. במרבית שעות היום הם נחים או אוכלים. כאשר קר, זברות ההרים תחפשנה אחר מקום מחסה בגאיות מיוערים ובמערות לא עמוקות, או שתעמודנה במקום אליו מגיעות קרני השמש על מנת להתחמם.
הערות שוליים

↑  זברת הרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534885205171  BnF: cb12556532s (data)  LCCN: sh95001248
דוכיפת

ערך זה עוסק במין ציפור. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| דוכיפת |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דוכיפתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דוכיפתיים
סוג:: דוכיפת
מינים
 דוכיפת מצויה  דוכיפת אפריקנית  דוכיפת מדגסקר  דוכיפת סנט הלנה - נכחדה
שם מדעי
 Upupa ‏לייך, 1820
תחום תפוצה


דוכיפת במעוף
דוכיפת בקיסריה
דוכיפת אפריקנית.
דּוּכִיפַת (שם מדעי: Upupa) הוא סוג של עוף יחיד במשפחת הדוכיפתיים שבסדרת הדוכיפתאים.
בעבר נחשב לטקסון מונוטיפי אך כיום מוכרים בו מספר מינים:
דוכיפת מצויה (Upupa epops)
דוכיפת אפריקנית (Upupa africana)
דוכיפת מדגסקר (Upupa marginata)
דוכיפת סנט הלנה (Upupa antaios) - נכחדה
בישראל מצוי המין דוכיפת מצויה, שנבחרה כציפור הלאומית של ישראל.
תכונות

אורכה של הדוכיפת כ-26–30 סנטימטר, מוטת כנפיה 42–46 סנטימטר. לדוכיפת צורה וצבעים בולטים: צבע גופה חום-צהבהב. כנפיה וזנבה מפוספסים בצבעי שחור לבן, ועל ראשה מתנשאת ציצית של נוצות ארוכות המזדקרות בזמן מעופה. רגליה קצרות וכנפיה גדולות. מקורה ארוך, דק ומחודד. משקלה 46–70 גרם. היא ממעטת מאוד לעמוד על עצים או על שיחים וכך, גם את קנה בונה הדוכיפת במקומות נמוכים, חורים ושקעים בגובה פני הקרקע. להגנת הקן מטורפים מפרישה הנקבה נוזל מסריח מבלוטות הסמוכות לבסיס הזנב (uropygial gland). להפרשה זו, שריחה כשל בשר רקוב, תפקיד משוער בהרחקת טורפים וטפילים, וייתכן אף שהיא אנטי בקטריאלית. ההפרשה מתחילה עם ההטלה ונפסקת כשהצאצאים פורחים מהקן. כאמצעי הגנה נוסף מסוגלים הגוזלים מיומם השישי להתיז צואה על פולשים.
הדוכיפת מטילה 1–9 ביצים בכל הטלה.
הדוכיפת שכיחה באירופה, באסיה ובאפריקה. בישראל היא יציבה ומקייצת, מצויה בעיקר במישור החוף, אך תפוצתה מתפשטת וגדלה בעקבות ריבוי השדות המעובדים והמדשאות במדינה. עם זאת בעשור השני של המאה ה-21 חלה ירידה משמעותית בגודל אוכלוסיית הדוכיפת בישראל, ככל הנראה בשל פלישת מינים מתחרים כמו המיינה והדררה.
היא ניזונה מחרקים, זחלים (ובהם גלמי התהלוכן) ותולעים. מכיוון שלשונה מנוונת היא אוכלת את טרפה על ידי זריקתו לאוויר ובליעתו בעת שהוא נופל אל תוך פיה.
הדוכיפת משמיעה קולות קריאה רמים, מעין "הוּפוּפ" או "הוּדהוּד", ולכן שמה בערבית הוא "הוּדהוּד". גם שמה בשפה הלטינית, "הוּפּוּפּה" (upupa) נובע מחיקוי קולות הקריאה שלה. הקולות מושמעים בעיקר על ידי הזכרים למשיכת נקבות. תדירות השירה יורדת לאחר ההטלה. פרט למשיכת בת זוג, הקריאה משמשת גם לחידוש קשר שנותק עם בת הזוג. ההבדלים בין קולות זכרים שונים הם בעיקר באורך הצליל. נמצא כי נקבות נמשכות יותר לשירת זכרים הבנויה מ"בתים" ארוכים.
קינון ודגירה: החיזור מתחיל בדרך כלל במהלך חודש מרץ. הזכר מתחיל להשמיע את קריאתו הטריטוריאלית תוך עמידה במקום גבוה, כשראשו מורכן וציציתו פרושה. תוך כדי שזוג מחפש מקומות קינון, מסתובב הזכר סביב הנקבה בכנפיים פרושות מעט ואז מאכיל אותה.
תפוצת המינים

דוכיפת אפריקנית Upupa epops africana - מרכז הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עד קניה
דוכיפת מצויה Upupa epops
Upupa epops ceylonensis - פקיסטן, הודו וסרי לנקה
Upupa epops epops - צפון-מערב אפריקה, האיים הקנריים, אירופה עד מרכז רוסיה, צפון מערב סין וצפון מערב הודו.
Upupa epops longirostris - בנגלדש, הודו-סין וחלקים מחצי-האי המלאי.
Upupa epops major - מצרים, צפון סודאן ומזרח צ'אד.
Upupa epops senegalensis - אלג'יר, סנגל, אתיופיה וסומליה.
Upupa epops saturata - רוסיה, יפן, סין וטיבט
Upupa epops waibeli - קמרון, צפון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה וקניה.
דוכיפת מדגסקר Upupa epops marginata - מדגסקר
דוכיפת סנט הלנה Upupa antaios - סנט הלנה (נכחדה)
אטימולוגיה

המקור האטימולוגי של המילה אינו חד-משמעי:
במצרית קדומה, ומעין זה בקופטית (שהתפתחה מהמצרית הקדומה), המילה לדוכיפת היא: קוּקוּפְת, או כּוּכּוּפַת (בהתאמה), שעשויה לנבוע מהמילה המצרית הקדומה קוּקוּפה/כּוּכּוּפה שהוא סוג של כובע עתיק (להסרת מחלת-ראש) - מה שאולי אמור להזכיר את "הכובע" שעל ראש הדוכיפת.
בשפת טלוגו שמדוברת בדרום הודו (ושהשפיעה על לשון המקרא במילים בודדות, כגון: "תוכי", "שנהב"), דוכיפת היא "כּוֹנְדָפּיתה".
המחנך וחוקר הציפורים אליעזר שמאלי ציין בספרו "צפרים בישראל" שחוקרי שפות ציינו בפניו כי "בשפה הודית אחת" (שבשמה לא נקב) ניתן לתרגם את "דיכּ-פּת" כצירוף של שתי מילים שמובנן "תרנגול הר" - מה שלכאורה יכול להקביל אל תרגום אונקלוס לדוכיפת: "נגר טורא" (שהרי המובן של "טורא" הארמי - הוא הר, בעוד שהתלמוד מתרגם את "נגר טורא" כתרנגול-הבר). עם זאת, במהדורות מאוחרות יותר - השמיט שמאלי מספרו את העדות הנ"ל, ואפשר שזאת משום שהמילה "דיכּ" במובן של "תרנגול" אינה בשום שפה הודית - אלא בשפה הערבית.
אליעזר בן-יהודה (במילונו ערך "דוכיפת"), תלה את המילה דוכיפת בשורשי-פועַל שונים מהשפה הערבית; אולם אף אחד מהם אינו מורה בערבית על הדוכיפת עצמה.
במסכת חולין (דף ס"ג עמוד א) ניתנת האטימולוגיה הבאה: "אמר רב יהודה: דוכיפת - שֶהוֹדוֹ כָפוּת" (ראו להלן את פירוש רש"י למובן של "הוֹדוֹ כפות").
אטימולוגיה > זיהוי העוף במקרא

בתורה מוזכרת הדוכיפת בין העופות הטמאים. כנראה משום שהיא נחשבה לעוף נערץ במצריים העתיקה.
וְאֶת אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן הָעוֹף לֹא יֵאָכְלוּ שֶׁקֶץ הֵם אֶת הַנֶּשֶׁר וְאֶת הַפֶּרֶס וְאֵת הָעָזְנִיָּה... וְאֵת הַחֲסִידָה הָאֲנָפָה לְמִינָהּ וְאֶת הַדּוּכִיפַת וְאֶת הָעֲטַלֵּף
תרגומי התורה ללועזית מתרגמים את "דוכיפת" שבתורה - למילה הלועזית המקבילה אשר מורה על העוף המוכר בימינו כדוכיפת . למשל:
תרגום השבעים (בן יותר מאלפיים שנה) ליוונית: "εποπα".
תרגום אונקלוס (בן כאלפיים שנה) לארמית: "נגר טורא", בעוד שבמסכת גטין (דף ס"ח עמוד ב) מציין התלמוד (בן כ-1500 שנה) כי "נגר טורא" הוא תרגום אונקלוס של "תרנגול-הבר"; מעין זה, בפירושו של רש"י (בן כאלף שנה) לתלמוד - מתורגמת המילה דוכיפת (שבמסכת חולין דף ס"ג עמוד א) לצרפתית עתיקה: "פאון שלבייא", שמובנו המילולי: טווס-הבר (ועוד הוסיף שם רש"י לבאר בעברית: "והוא עוף גדול כתרנגול"). באשר לזיהוי של תרנגול (טווס) הבר:
רש"י מפרש (על ויקרא יא יט): "תרנגול הבר [...] ובלע"ז: הרופּא"; מסתבר להיות: "הפּופּא" או "הופּא", מונח בצרפתית עתיקה (בדומה לצרפתית חדשה) המורֶה על העוף המוכר בימינו בתור דוכיפת (והשוה גם לתרגום השבעים)
תרגום רש"י (בן כאלף שנה) לצרפתית עתיקה על המילה "דוכיפת" שבספר ויקרא: "הרופּא" (ציטוט זה מהדפוסים הובא לעיל אודות תרנגול הבר; הנוסח המקורי בכתב היד היה כנראה "הפּופּא" או "הופּא", ראו לעיל שם) [דרוש מקור].
תרגום הרב סעדיה גאון (בן כאלף שנה) לערבית יהודית, כמו מסורות התרגום של יהודי-המזרח לערבית יהודית: "הֻדְהֻד" [דרוש מקור].
תרגום התורה של יהודי האי ג'רבה - הוא למילה הברברית המקבילה: "שִיבּוּבּוּכּ" [דרוש מקור].
במסכת חולין (דף ס"ג עמוד א) ניתן הזיהוי הבא: "אמר רב יהודה: דוכיפת - שֶהוֹדוֹ כָפוּת". לפי רש"י - "הוֹדוֹ כּפוּת" פירושו ש: "כרבולתו עבה ודומה כמי שכפולה לתוך הראש, וכפותה שם, והוא עוף גדול כתרנגול"; מעין זה בפירושו לתורה הוא מציין על המילה דוכיפת: "תרנגול הבר וכרבולתו כפולה".
בתרבות > מיתולוגיה

לפי המטמורפוזות לאובידיוס, טראוס מלך התראקים אנס את גיסתו פילומלה, אחות אשתו פרוקנה וכדי שהמעשה לא יתגלה כרת את לשונה וכלא אותה. פילומלה מעבירה לאחותה מסר מוצפן ברקמה. פרוקנה משחררת את אחותה וכנקמה הרגה את בנם איטיס, בישלה אותו והגישה את בשרו לבעלה. בסיום הארוחה כאשר מוצג לפניו הראש הכרות ומתברר לטראוס כי הוא אכל את בנו הוא שולף את חרבו להרוג את האחיות.האחיות בורחות מטראוס אך טראוס כמעט מסיג אותן לכן התפללו האחיות לאלים על מנת שיהפכו אותן לציפורים אשר יוכלו לברוח מטראוס אז הופכת פילומלה לזמיר, פרוקנה לסנונית וטראוס הופך לדוכיפת כשהציצית היא זכר לכתר המלכות והחרב הופכת למקור הארוך והחד.
בתרבות > דתות

הגמרא מייחסת לדוכיפת את הבאת תולעת השמיר לבניין בית המקדש.
הדוכיפת מופיעה באגדות שלמה המלך כמי שמגלה לו על דבר ממלכת שבא:
באותה שעה נתבקש תרנגול הבר בין העופות ולא נמצא, וציוה המלך להביאו בכעס וביקש ליסרו. ענה תרנגול הבר ואמר לו: שמע אדוני מלך הארץ ויבואו דברי באזניך...אמרתי אשוט בעולם כולו ואראה אם יש מדינה או ממשלה שאינה נשמעת לאדוני המלך. הסתכלתי וראיתי מדינה אחת, עיר קיטור שמה בארץ מזרח. עפרה יקר מזהב וכספה בחוצות כזבל ואילנות מבראשית שם נטועים...
בקוראן מופיעה הדוכיפת בסיפור שלמה המלך ומלכת שבא, המתואר בסורת א-נמל ("פרשת הנמלים", סורה 27).
ויפקוד את העופות, ויאמר: "מה לי לא אראה את הדוכיפת הנפקד מקומה? ענוש אענשנה קשה או זבוח אזבחנה או תוכיח צדקתה" לא אחרה הרבה (לשוב) ותאמר "השגתי (דעת) אשר לא השגת אותה, ואביא אליך משבא דבר יציב: הנה מצאתי אישה תמלוך עליהם...
בתרבות > מאגיה

בימי הביניים יוחסו לדוכיפת סגולות מאגיות.
על פי כתבי יד מהמאה ה-12 המתארים הכנת קמעות יש להשתמש בדם דוכיפת או חפרפרת כדיו לכתיבתן.
ויליאם מאובריאן (Guillaume d'Auvergne), בישוף פריס מ-1228 עד 1249 סבר כי לב של דוכיפת מטהר את הנפש מ"אדים מזיקים" בשינה ומכין אותה להארה.
ברתולומאו אנגליקוס (Bartholomeus Anglicus) מספר כי כאשר דוכיפת מזקין ואינו יכול עוד לעוף ולראות תולשים צאצאיו את נוצות התעופה שלו, רוחצים את עיניו במרקחת עשבים ונושאים אותו תחת כנפיהם עד שנוצותיו צומחות שוב והוא מחדש את נעוריו. ברתולומיאו מציין גם כי מריחת דם הדוכיפת על הרקות מגינה מפני קוסמים ומכשפים וכי התזת דם דוכיפת על אדם ישן תגרום לו לחזיונות תעתועים של שדים. השראת חלומות רעים באופן זה מוזכרת גם בכתביו של אלברטוס מגנוס.
במאה ה-13, פדרו הספרדי (Petrus Hispanus) כתב כי ניתוח דוכיפת חיה ואכילת ליבה בעודו פועם, מקנה יכולת חיזוי עתידות וקריאת מחשבות.
פוחלץ של דוכיפת נחשב כסגולה להצלחה במשפט
סמלים ומוטיבים עולמיים

הדוכיפת מופיעה כמוטיב בכמה סמלים. למשל, בסמל רובע ברכטן שבעיר דורטמונד בגרמניה.
דוכיפת בחברה ובתרבות הישראלית > בספרות

בשיר "בין נהר פרת ונהר חדקל" של חיים נחמן ביאליק מופיעה הדוכיפת כציפור פלאית היוצאת לחפש את האהוב:
בין נהר פרת ונהר חידקל
על-ההר מיתמר דקל
ובדקל בין עפאיו
תשכן-לה דוכיפת זהב.

ציפור זהב! עופי, חוגי
צאי ובקשי לי בן זוגי.
המשורר ע. הלל כתב שיר על הדוכיפת ומתאר אותה בתור ציפור שאכפת לה רק מעצמה ולא מהסביבה שלה.
ואם העולם יתהפך, שמים יפלו למטה, והארץ על הגג?

- לא אכפת - אמרה הדוכיפת.

- אז מה בסופו של דבר אכפת לך ואכפת?

- אני לעצמי,

אני הדוכיפת

מאד

מאד

אכפת!

אמרה הדוכיפת
גדוד 94 של חטיבת כפיר מכונה "דוכיפת".
במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, הכריז נשיא המדינה שמעון פרס, ב-29 במאי 2008 כי הציפור הלאומית של ישראל היא דוכיפת מצויה.. ההכרזה התקיימה לאחר הליך בחירה ארוך, שאורגן על-ידי החברה להגנת הטבע, וכונה "תחרות הציפור של המדינה". השתתפו בו כל בתי הספר בארץ ואזרחים רבים..
הלוויין הראשון שנבנה על ידי תלמידי תיכון בארץ מכונה "דוכיפת 1" (בהמשך שוגרו גם "דוכיפת 2" ו"דוכיפת 3").
הערות שוליים

↑  תפקידן העיקרי של בלוטות בעופות אלו הוא לשמן את הנוצות כדי להפכן עמידות להרטבה במים
↑  מהפרשת הבלוטה בודד החיידק Enterococcus faecalis המפריש חומר הפעיל נגד כל החיידקים הגראם-חיוביים וחלק מהגראם-שליליים, Antonio M. Martín-Platero et al, Characterization of Antimicrobial Substances Produced byEnterococcus faecalis MRR 10-3, Isolated from the Uropygial Gland of the Hoopoe (Upupa epops), Appl Environ Microbiol. 2006 June; 72(6): 4245–4249 Environ Microbiol
↑  להתראות דוכיפת, שלום מיינה: האם הציפורים הארץ־ישראליות עומדות להיעלם מהנוף?, באתר www.haaretz.co.il
↑  עזי פז ויוסי אשבול, מדריך (מצולם) לציפורים בישראל, הוצאת כתר, 2009 - עמ' 42.
↑  M. Martín-Vivaldiet al.; Function of song in the Hoopoe Upupa epops, Bird Study; Volume 46, Issue 1, March 1999, Pages 104-111
↑  Manuel Martín-Vivaldi; Attraction of Hoopoe Upupa epops females and males by means of song playback in the field: influence of strophe length; Journal of Avian Biology
Volume 31 Issue 3 Page 351-359, September 2000
↑  דוכיפת, באתר www.yardbirds.org.il
↑  Warren R. Dawson, Bridle of Pegasus 1930 עמוד 130
↑  Gaston Maspero and M. L. McClure Dawn of Civilization, 1894 עמוד 265
↑  צפרים בישראל, התשי"ז, עמוד 297
↑  שמעון בודנהיימר, 1949. החי בארצות המקרא - כרך א. עמוד 88
↑  ידוע כי בעבר היה חי זן ענק (כיום הוא זן נכחד) של דוכיפת (הנקרא בלטינית: Upupa Antaios), ואפשר שלפני אלף שנה (דורו של רש"י) הוא חי גם בצרפת (אזור מגוריו של רש"י). באשר אל "התרנגול" - כוונת רש"י אל תרנגול הבר (המזוהה עם העוף המוכר בימינו כדוכיפת); לפרטים ראו לעיל אודות תרגום אונקלוס לדוכיפת.
↑  Lynn Thorndike, HISTORY OF MAGIC AND EXPERIMENTAL SCIENCE DURING THE FIRST THIRTEEN CENTURIES OF OUR ERA, עמוד 288
↑  Lynn Thorndike, HISTORY OF MAGIC AND EXPERIMENTAL SCIENCE DURING THE FIRST THIRTEEN CENTURIES OF OUR ERA, עמוד 362 (סגולה דומה מיוחסת לעין של צב)
↑  Lynn Thorndike, HISTORY OF MAGIC AND EXPERIMENTAL SCIENCE DURING THE FIRST THIRTEEN CENTURIES OF OUR ERA, עמוד 422, מיתוסים דומים של "החייאת" הדוכיפת מופיעים בכתבים נוספים בימי הביניים
↑  Lynn Thorndike, HISTORY OF MAGIC AND EXPERIMENTAL SCIENCE DURING THE FIRST THIRTEEN CENTURIES OF OUR ERA, עמוד 498, באותו חיבור על כשפים מוזכר גם ליבו של הנשר שמקנה לאדם פופולריות ועושר
↑  שמעון איפרגן, ‏קן הדוכיפת, באתר ‏מאקו‏, 3 באפריל 2018
↑  ארז ארליכמן, עם ישראל הכריע: הציפור הלאומית היא הדוכיפת, באתר ynet, 29 במאי 2008
↑  הצביעו לציפור הלאומית - החברה להגנת הטבע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1134411 
כיכר הדוכיפת בפתח תקווה שהוקמה ב-2008 לרגל בחירת הדוכיפת כציפור הלאומית של מדינת ישראל
סמל רובע ברכטן בעיר דורטמונד
דוכיפת בפארק הלאומי ברמת גן
דוכיפת אוכלת תולעת, גן לאומי אשקלון
היכל טוטו הקריה

| --- | --- |
הכניסה הראשית להיכל
הכניסה הראשית להיכל
 כתובת:  רחוב העצמאות 60
 מיקום:  רובע הקריה,  אשדוד, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′28″N 34°38′34″E﻿ / ﻿31.791111111111°N 34.642861111111°E﻿ / 31.791111111111; 34.642861111111
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 הורחב:  2014
 בעלים:  עיריית אשדוד
 מפעיל:  הרשות העירונית לספורט
 משטח:  פרקט
 קבוצות:  מכבי אשדוד  מכבי בנות אשדוד
 מושבים:  כדורסל (2,200)  כדוריד (1,534)
 ממדי משטח:  28X15 מטרים
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אשדוד מוגדלת) היכל טוטו הקריה(למפת אשדוד רגילה) היכל טוטו הקריה(למפת השפלה רגילה) היכל טוטו הקריה(למפת השפלה מוגדלת) היכל טוטו הקריה  he היכל טוטו הקריהhe היכל טוטו הקריהמפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
היכל טוטו הקריה הוא אולם ספורט רב תכליתי המשמש למשחקי הבית של קבוצת הגברים והנשים של מכבי אשדוד בכדורסל.
ההיכל בנוי בשטח בית הספר התיכון מקיף ז' ברובע הקריה ("הסיטי"), והוא משמש את התלמידים בשיעורי חינוך גופני.
עד לשנת 2014 הכיל האולם כ-1,200 מקומות ישיבה (534 קבועים ו-666 יציעים מתקפלים). מאז שהורחב האולם ב-2014 הוא מכיל 2,200 מקומות ישיבה (1,534 קבועים ו-666 יציעים נשלפים ומתקפלים). קיימות באולם שלוש כניסות לקהל. לכניסה הראשית מוביל גשר עילי רחב, המפריד בין מפלס כניסת הקהל לבין השטח ההיקפי של האולם וחדרי ההלבשה. מתחת לגשר קיים אולם התעמלות. כתובתו של ההיכל רחוב העצמאות 60 באשדוד.
הרחבת האולם

בחודש ינואר 2011, הוחלט כי ההיכל יעבור שיפוץ מקיף במימון עיריית אשדוד ו"קרן המתקנים", ויוגדל ל-3,200 מקומות. על פי התכנון מתבצעת ההרחבה בהדרגתיות. בשלב א' בעבודות שהסתיים, הורחב האולם מ-1,200 מקומות ל-2,200 מקומות. העבודות החלו ב-1 באוגוסט 2012 ובמהלכן נבנה באולם יציע צפוני בקיבולת של 1,000 מקומות. לפי התוכנית בשלב ב' העתידי יורחבו מספר המקומות ביציעים ל-3,200 בעזרת הרחבת היציעים מאחורי הסלים. מתחת ליציע הצפוני החדש ניבנו מלתחות חדישות לקבוצה האורחת והביתית, חדר כושר לשחקנים, מחסן לציוד ספורט, מרפאה לרופא ופיזיותרפיה, מועדון קבוצתי לתדרוכי וידאו, חדרי שופטים, מאמנים וחדרי מנהלה. משך העבודות של בניית היציע הצפוני היה צפוי לערוך שמונה חודשים ולהסתיים לקראת תחילת עונת המשחקים 2013/14 אך בפועל היציע הושלם רק בסוף העונה. ליקויים בטיחותיים במבנהו דחו את אישור פתיחתו הרשמית ורק בעונת 2017/2016 אושרה פתיחתו ושיווק מקומות הישיבה שבו בעת משחקים.
גלריה

הגשר המוביל לכניסה הראשית
מראה חיצוני אחורי לפני ההרחבה
מבט מדרום
מבט מחוץ ליציע החדש
הערות שוליים

↑  ההצלחה מביאה הרחבה
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף בני ברית • מסוף ביג • מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • הקריה האקדמית של אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
| קטגוריה ראשית | כל הערכים על העיר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זהבן קסנתורנוס

| זהבן קסנתורנס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זהבניים
סוג:: זהבן
מין:: זהבן קסנתורנוס
שם מדעי
 Oriolus xanthornus ‏לינאוס, 1758

זהבן קסנתורנוס (שם מדעי: Oriolus xanthornus) הוא מין של ציפור טרופית ממשפחת הזהבניים, החי באסיה הטרופית מהודו וסרי לנקה עד לאינדונזיה ומלזיה. הוא תואר על ידי החוקר קארולוס ליניאוס בשנת 1758 והוא בעל 5 תת-מינים.
משמעות השם

משמעות השם זהבן מלטינית הוא זהוב וקסנתורנוס מיוונית עתיקה: ציפור צהובה, xanthos "צהוב" ornis "ציפור".
מאפיינים

הזהבן מגיע לאורך 24 סנטימטרים והזכר הוא ציפור צבעונית הדומה למין זהבן מחלל. גופו של הזכר צהוב. כנפיו, ראשו וחלק מזנבו שחורים. לעומת זו לנקבה החלק התחתון של הגוף ירקרק. הצעירים דומים לנקבה.אך יש להן פסים כהים על החלק התחתון של הגוף והצבע השחור לא בולט בגרון. הזהבן חי ביערות גשם, יערות פתוחים וחורשים מהודו וסרי לנקה עד לאינדונזיה. הזהבן ניזון בעיקר מחרקים ופירות כמו תאנים. הקן בנוי על העץ והנקבה מטילה שתי ביצים.
תת-מינים

O. x. xanthornus - תואר בידי קארלוס ליניאוס. נפוץ מצפון הודו והודו סין
O. x. maderaspatanus - נפוץ במרכז ודרום הודו. תואר במקור כמין נפרד. תואר בידי ג'יימס פרנקלין.
O. x. ceylonensis - נפוץ בסרי לנקה. תואר במקור כמין נפרד. תואר בידי שארל לוסיאן בונפרטה.
O. x. reubeni - נפוץ באיי אנדמן וניקובר. תואר בידי הומיון עבדולאלי.
O. x. tanakae - נפוץ בצפון-מזרח בורנאו. תואר בידי נגמיצ'י קורודה.
תפוצה

הזהבן חי במדינות הבאות: הודו, סרי לנקה, מיאנמר, אינדונזיה, מלזיה, תאילנד, קמבודיה, סינגפור, לאוס ווייטנאם.
הערות שוליים

↑  זהבן קסנתורנס באתר הרשימה האדומה של IUCN