אלאגבאלוס
היסטוריוגרפיה > מחקר בעת החדשה > המאה העשרים

לאחר מספר עשורים של חוסר עניין בתקופת שלטונו של אלאגבאלוס פורסמו מספר ספרים ומחקרים בתחילת המאה העשרים שהבולט שבהם היה ספרו של ג'ון סטיוארט היי (John Stuart Hay) משנת 1911 "הקיסר הליוגבלוס המדהים" ( The Amazing Emperor Heliogabalus). הספר נכתב בלשון ביקורתית מעט אבל בסך הכל אוהדת כלפי אלאגבאלוס והכותב קובע שבתקופתו של אלאגבאלוס תפארת האימפריה הרומית והמוניטין של המלוכה הגיעו לשיאם. אלאגבאלוס מתואר כאדם נדיב, נותן אמון ורגשני מחד גיסא ובעל נטיית לב למעשים רעים מאידך גיסא. עם זאת המחבר מציין כי התיאורים במקורות הרומאיים העתיקים על מעשיו הם בגדר הגרוטסקה שמקורה בדודתו, שהייתה שותפה להדחתו, יוליה מָמָאֶיאה. הוא מנתח את אישיותו של אלאגבאלוס ומאבחן אותו כמי שהיה "גבר שבגופו הייתה כלואה נפש עם מאפיינים נשיים" ומיחס את מאפיינים אלה ואת נפתולי נפשו להיותו בן התרבות המזרחית ומי שהיה חלש אופי מאחר שהיה בן הגזע השמי. היי קובע כי הרפורמות הדתיות של אלאגבאלוס היו בעלות אופי ונטיה אל המונותאיזם ומשער כי מטרתו הייתה איחוד של הדתות ובתי המקדש. בהקשר זה טוען היי כי אלאגבאלוס לא היה שליט שרדף את המתנגדים לרפורמות הדתיות שלו.
בשנת 1989 פרסם החוקר הגרמני מרטין פריי (Martin Frey) מחקר בשם: "מחקר על דת ומדיניות דתית של הקיסר אלאגבאלוס" (גרמנית:Untersuchungen zur Religion und zur Religionspolitik des Kaisers Elagabal) ובו בחן בדקדוק את הרפורמות הדתיות של אלאגבאלוס תוך שימוש בכלי מחקר היסטורי ובעיקר ללא דעות קדומות.
בשנת 2005 פרסם החוקר האיטלקי סווריו גואלארזי (Saverio Gualerzi) מחקר נוסף על תקופת שלטונו של אלאגבאלוס: לא גבר, לא אישה, לא אל או אלה. תפקידי מגדר ודת של הקיסר אלאגבאלוס" (איטלקית: Né uomo, né donna, né dio, né dea. Ruolo sessuale e ruolo religioso dell'imperatore Elagabalo). על פי מסקנות המחקר המוניטין הרע של אלאגבאלוס נוצר לא רק על בסיס שיפוט מוסרי ונטיתו לחיי מותרות ללא גבולות אלא בעיקר מאחר שהוא היה מורד במוסכמות סוציו-פוליטיות וסירב להכיר בתפקידי מגדר ותפקודים דתיים מסורתיים שהיו מצופים ממנו בחברה הרומאית המסורתית. במחקר מוצגת האנדרוגניות של אלאגבאלוס כתכונה מרכזית באופיו ואבן יסוד בפולחן האל אלאגבל. תכונה זאת מוצגת כסלע המחלוקת מול המסורת הדתית הרומאית. על פי מסקנות המחקר אלאגבאלוס שאף להיות מזוהה כאחד עם האלוהי וראה באנדרוגניות דרך להשיג מטרה זו. אזרחי רומא נשלטו למעשה על ידי שתי דמויות, אלאגבאלוס ואל השמש אלאגבל, שהחוקר מגדיר אותן "חריגות", ומתאר את הקיסר והאל כדמויות דו-משמעיות שחרגו מההגדרות של המיניות המקובלת.
בשנת 2008 פרסם החוקר ההולנדי מרטין איקס ספר מקיף על הקיסר אלאגבאלוס, תחילה בשם "דמויות של אלאגבלוס" (Images of Elagabalus) ובהדפסה ב-2012 בשם "פשעיו של אלאגבאלוס: חייו ומורשתו של הנער-קיסר הדקדנטי של רומא" (The Crimes of Elagabalus: The Life and Legacy of Rome's Decadent Boy Emperor) ספר זה המהווה חלק מסדרת פרסומים של החוקר, כולם סביב אלאגבלוס - דמותו ההיסטורית, העיבוד שעברה תחת ידי ההיסטוריונים ודמותו בספרות ובתרבות. הטענה העיקרית במחקר היא שדמותו של אלאגבלוס כפי שהיא משתקפת במקורות ההיסטוריים הרומאיים היא דמות מעוותת על ידי אינטרסים פוליטיים, דעות קדומות וסטריאוטיפים, מעשיו שעיקרם קידום רפורמה דתית שדרשה שינוי מהותי בדת של רומא והביאה לאיבה מצד האליטה השלטת של האימפריה ולסילוקו על ידי בנות משפחתו שהיו הכוחות שמשלו למעשה מאחרי הקלעים בשמו.
בשנת 2010 פרסם החוקר האיטלקי לאונרדו דה אריזאבלגה (Leonardo de Arrizabalaga) מחקר מקיף בשם "הקיסר אלאגבאלוס: אמת או שקר" (The Emperor Elagabalus: Fact or Fiction). הספר מחולק למספר פרקים בהם בוחן החוקר את כל העדויות המתייחסות לתקופת שלטונו של אלאגבאלוס, תחילה המקורות ההיסטוריים ולאחר מכן מקורות הכוללים מחקר של כתבי יד, כתובות על פסלים, מטבעות וממצאים ארכאולוגיים שונים. מסקנות המחקר הן שהמקורות ההיסטוריים "יצרו" דמות פיקטיבית בשם אלאגבאלוס על דמותו של הקיסר שהחוקר בוחר לקרוא לו ואריוס ולמעשה מוצא מקורות אלה לא-אמינים לחלוטין. המחקר מעלה את הטענה שעל פי הממצאים הארכאולוגיים ואריוס נולד למעשה באיטליה ונדד ברחבי האימפריה בעקבות הקריירה של אביו. על פי המחקר הוא הגיע לאמסה, שם שימש ככוהן גדול של אלגבל רק בחלק המאוחר של ילדותו. מסקנה נוספת ומרחיקת לכת היא כי מעשיו הנפשעים לכאורה ובעיקר הרפורמה הדתית שהנהיג היו חלק ממעשים מחושבים שמטרתם להפגין עצמאות מאלה שהשתמשו בו כבובה – בעיקר אימו וסבתו, וכדרך להבטיח את נאמנותם של הלגיונות המזרחיים שהעלו אותו לשלטון ושאל השמש אלגבל היה אלוהות נערצת בין שורותיהם. ואריוס-אלאגבאלוס מתואר כמי שעלה לכיסא השלטון של האימפריה הרומית כחלק ממהלך של כוחות חזקים ושימש כשליט-בובה בעוד אימו וסבתו מנהלות מאבקים על תמיכת המשמר הפרטוריאני. שלטונו הגיע לקיצו מאחר שלסבתו, יוליה מאיסה, היו האמצעים לשחד את המשמר להסיט את תמיכתו מאלאגבאלוס לאלכסנדר סוורוס. במהלך המאבק על השלטון נרצחו הקיסר, אימו ותומכיו במסע טיהור ושמם הושחר לנצח כדמויות גרוטסקיות על ידי המנצחים וההיסטוריונים ששירתו אותם.