stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביכורים
במגילות ים המלח

במגילת המקדש ובלוח השנה במגילות קומראן ישנם ארבעה מועדי ביכורים, החלים כולם ביום ראשון, בהפרש של 7 שבועות. בכל אחד מקריבים קורבנות מיוחדים וכל אחד מהם מתיר לאכול מן הפרי המוקרב בו:
מועד השעורים ב-26 בחודש הראשון - מתיר לאכול שעורים.
מועד החיטים ב-15 בחודש השלישי - מתיר לאכול חיטים.
מועד התירוש ב-3 בחודש החמישי - מתיר לאכול ענבים ולשתות יין.
מועד היצהר ב-22 בחודש השישי - מתיר לאכול זיתים ולשתות שמן.
כל שנה בהגיע מועד הביכורים המתאים, אסור לצרוך את המעשר השני שנשאר משנה שעברה וחייבים לשורפו. לדעת כנה ורמן, הסדרה נחתמת במועד העצים, שחל בשבוע שאחרי מועד היצהר, וממנו ואילך אסור להעלות למזבח עצים ישנים.
כיום

על פי ההלכה ביכורים מותר להפריש אך ורק כשבית המקדש קיים. וכשהפריש בזמן הזה לדעת הראב"ן ירקבו, ולדעת רבי עובדיה מברטנורא בכלל לא חל על זה שם ביכורים.
אולם החל מראשית ההתיישבות החדשה בארץ ישראל נוהגים לערוך, בעיקר ביישובים החקלאיים (מושבים, קיבוצים וכפרים), טקסי הבאת ביכורים, שבהם חוגגים גם את סוף הקציר. בטקסים אלו הנערכים על פי רוב בעיצומו של חג השבועות מועלים מופעים ססגוניים של שירים וריקודים, בלווית תהלוכה של כלים חקלאיים מקושטים ועוד.
בעת שהחל נוהג זה בתחילת המאה ה-20, שלח הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק, איגרת מחאה אל היישובים נהלל, עין חרוד ואחרים, על חילולו של חג השבועות בפרהסיה. בהדגישו כי רואה הוא ברכה ביישובה של הארץ ובשמחה על הצלחת היבולים, אולם אל לה לשמחה בביכורי הארץ המתחדשת לחבל בקדושתו של יום טוב.
"ביכורים" כביטוי מושאל

כיום מקובל בשפה העברית להשתמש בביטוי "ביכורים": ככינוי לספר, מחזה או סרט קולנוע, ראשון של סופר, מחזאי, במאי או שחקן. כך יאמר למשל: "'צוואה' הוא ספר הביכורים של הסופר חיים גרינבוים".
ראו גם

פדיון הבן
פטר חמור
סלינו על כתפינו
לקריאה נוספת

משנה, מסכת ביכורים, פרקים א-ג
הרב יהודה זולדן (עורך), ביכורי הארץ, בהוצאת מכון התורה והארץ, כפר דרום תשס"ג
הערות שוליים

↑  כמו כן: ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק כ"ו
↑  ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק י"ט; ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק כ"ו.
↑  משנה, מסכת בכורים, פרק א', משנה א' - ב.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק ב', הלכה י'.
↑  ספר נחמיה, פרק י', פסוק ל"ו. פילון האלכסנדרוני אף הוא מדבר על כך שיש להביא מכל מיני הפירות (על החוקים לפרטיהם ב', 215-222).
↑  משנה, מסכת בכורים, פרק א', משנה ג'.
↑  פירוש המשניות לרמב"ם על מסכת בכורים א, ג
↑  ירושלמי בכורים א, ג, מובא בפירוש הר"ש משאנץ.
↑  ספר דברים, פרק כ"ו, פסוק ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף פ"ד, עמוד ב'.
↑  ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק ט"ז
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק ב', הלכה ו'.
↑  ציור המתאר את הבאת הביכורים, מתוך מילון תנ"כי של קלמה, באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  משנה, מסכת חלה, פרק ד', משנה י"א.
↑  ספר היובלים פרק ל"ב
↑  כנה ורמן, לגלות נסתרות: פרשנות והלכה במגילות קומראן, עמוד 335.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק ב', הלכה א'
↑  סימן נ'
↑  פירושו למשנה שקלים ח, ח
| כ"ד מתנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| עשר מתנות במקדש | בשר חטאת • בשר אשם ודאי • בשר אשם תלוי • בשר זבחי שלמי ציבור • חטאת העוף • לוג שמן של מצורע • שתי הלחם • לחם הפנים • שירי מנחות • שיירי מנחת העומר |  |
| ארבע מתנות בירושלים | בכור בהמה טהורה • המורם מתודה ואיל נזיר • ביכורים • עורות קדשי קדשים |  |
| עשר מתנות בגבולים | תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה • ראשית הגז • זרוע, לחיים וקיבה • פדיון הבן • פטר חמור • חרמים • שדה אחוזה • גזל הגר |  |
| מצוות התלויות בארץ |
| --- | --- | --- |
| מתנות כהונה | ביכורים • תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה |  |
| מתנות לוייה | מעשר ראשון |  |
| מתנות עניים | לקט • שכחה • פאה • פרט • עוללות • מעשר עני |  |
| שמיטה ויובל | שמיטה • שמיטת קרקעות • שמיטת כספים • שנת היובל • שדה אחוזה |  |
| מצוות הקשורות לקדושה | מעשר שני • כלאיים • כלאי הכרם • כלאי זרעים • ערלה • נטע רבעי |  |
| חג השבועות |
| --- | --- | --- |
| רקע | יום המיוחס • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לוחות הברית |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אקדמות • יציב פתגם • כד יתבין ישראל • אזהרות • אתה הנחלת • עליונים ששו |  |
| מנהגים | אכילת מאכלי חלב ודבש • מגילת רות • תיקון ליל שבועות • חג המים |  |
| שונות | שמחת הרגלים • ביכורים • שתי הלחם • הצעת התורה לאומות |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007495577605171  LCCN: sh93000389 
הצגה לזכר הבאת הביכורים, המתארת את המרגלים נושאים גפן "וישאהו במוט בשנים" (ספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק י"ג). 1953
טקס ביכורים במושב נהלל, 2006
תהלוכה חקלאית בחג השבועות במושב בצת
טקסי ביכורים מודרניים, מארכיון חברת החדשות
יהורם מזור

אין תמונה חופשית
הרב יהורם מזור (נולד בשנת ה'תש"ח, 1948, בחדרה) הוא רב רפורמי המשתייך לתנועה ליהדות מתקדמת.
ביוגרפיה

הרב מזור נמנה עם דור הרבנים השני של מייסדי התנועה הרפורמית בישראל. במשך 33 שנים, החל מתחילת 1974 שימש  כרב בקהילות  בישראל. 26 שנים משנת 1981 ועד חודש יוני 2007 שימש מזור כרבהּ של קהילת "דרכי נעם" - הקהילה ליהדות מתקדמת ברמת השרון. כיום מכהן כאב בית הדין לגיור ומעמד אישי של מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם), כן עומד בראש  "העבודה שבלב – המרכז להתחדשות התפילה", מכון העוסק ביצירה ומחקר של התפילה הרפורמית. מזור הוא עורכם ושותף ביצירתם של ספרי התפילה הנמצאים בשימוש בתנועה הרפורמית הישראלית. כמו כן הוא מעורב בהכנתם של סידורים ומחזורים ברחבי העולם הרפורמי.
משנת 1982 ועד שנת 2015 שימש מזור כמרצה בחוג ללימודי היהדות - תרבות ישראל במכללת בית ברל, ובעבר ריכז במשך שלוש שנים את לימודי היהדות במכללה. משנת 1990 ועד שנת 2012 היה מרצה בכיר בהיברו יוניון קולג' בירושלים (בית המדרש לרבנים רפורמים בישראל) מוסד זה העניק למזור בנובמבר 2015 תואר ד"ר למדעי היהדות לשם כבוד. תחום ההתמחות של מזור הוא ליטורגיה  (תורת התפילה) והוא פרסם מאמרים רבים בנושא זה. כמו כן, הוא כותב בנושאי מחקר של מועדי וחגי ישראל ומרצה במסגרות שונות על חגים, תפילה וסידור.
נשוי לעדנה, מרכזת תוכנית "נתיב" לגיור בצה"ל, באזור המרכז. אב לשניים: הרב עודד מזור, רב רפורמי ומחנך המתגורר בירושלים ומכהן כרב בקהילת כל הנשמה, והרבה נועה מזור, רבה רפורמית בעלת תואר שני בחינוך יהודי-פלורליסטי.
בשנת תשס"ה עדכנה הרבנות הראשית לישראל כי מזור עובר על חוק איסור הונאה בכשרות בכך שלמספר עסקים באזור תל אביב ניתנו אישורי השגחה מטעם מר"ם בחתימתו של מזור. יצוין כי על פי פסק דין של בית המשפט העליון משנת 2017, מותר לבית עסק להציג תעודה המעידה הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, כולל זהות הגוף המפקח שאינו הרבנות הראשית, ובלבד שלא נעשה שימוש במלה "כשר".
פרסומים מרכזיים (ספרים ומקראות)

חג ומועד במחשבת היהדות המתקדמת בישראל. ירושלים 1988 (מקראה)
מצווה והלכה במחשבת היהדות המתקדמת בישראל. ירושלים 1988 (מקראה)
כוונת הלב – מחזור לימים נוראים. (יחד עם מרדכי רותם) ירושלים  תשמ"ט
העבודה שבלב – סידור תפילות לימות החול, לשבתות ולמועדי השנה.                  הדפסה ב' עם תיקונים. התנועה ליהדות מתקדמת ירושלים תשנ"א.
מחשבת התפילה בהגות היהדות המתקדמת (מקראה). ירושלים 1991
"העבודה שבלב" סידור התנועה ליהדות מתקדמת בישראל –             הארות והערות לנוסח התפילה ,היברו יוניון קולג' ירושלים 1991
ברוך שעשני אישה?  (יחד עם דוד אריאל-יואל ומיה ליבוביץ) ידיעות אחרונות ת"א 1999
מלחמת גוג ומגוג – משיחיות ואפוקליפסה ביהדות בעבר ובהווה. (יחד עם דוד אריאל-יואל, מיה ליבוביץ ומוטי ענברי) ידיעות אחרונות ת"א 2001
הגדה של פסח לימינו (עם תרגום רוסי )  ירושלים ומוסקבה  2007
הגדה לזמן הזה – הגדה לפסח של היהדות המתקדמת בישראל (יחד עם דליה מרקס ויהוידע עמיר). ירושלים תשס"ט - 2009
פרסומים מרכזיים (ספרים ומקראות) > מאמרים מרכזיים

"תיקון" ט"ו בשבט – חדש בקנקן ישן. הד החינוך דצמבר 1985
התאולוגיה של הרב דר' א. גייגר על פי סידור התפילות המתוקן שבעריכתו. שלהבת 35. 1985
תשעה באב – יום הזיכרון לחורבן הלאומי. סקירה חודשית: ירחון לקציני צה"ל ל"ד (7) 1987
שתי הצעות לסדר ט"ו בשבט (יחד עם שרה שוב) מכללת בית ברל. תשמ"ח .
היבטים אקטואליים על תשעה באב.  מחקרי חג כתב-עת לתרבות יהודית 2 מכללת בית ברל תש"ן.
לתולדות הסידור המתוקן בישראל.  מחקרי חג כתב-עת לתרבות יהודית 3  מכללת בית ברל תשנ"ב.
מקומו של "התיקון" כיחידה מרכזית במסגרת התפילה והטקס בתנועה ליהדות מתקדמת בישראל. מחקרי חג ,כתב-עת לתרבות יהודית 5.   מכללת בית ברל תשנ"ד
עיון בפיוט "עת שערי רצון" לר' יהודה בן  שמואל אבן עבאס. (יחד עם יעקב מעוז).  מחקרי חג: כתב-עת לתרבות יהודית 6  מכללת בית ברל תשנ"ה.
הפיוט "ונתנה תוקף" – יצירות תשתית בתרבות היהודית. (יחד עם מרים דרור, שרה שוב ועמנואל אלון) מופ"ת תל אביב 1996
הערות שוליים

↑  עדכון כשרות תמוז תשס"ה, הרבנות הראשית לישראל: מר"ם מציגה בתי עסק ככשרים בניגוד לחוק (בסעיף 3).
↑  דנג"ץ 5026/16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306903205171  LCCN: n88291093  VIAF: 8954988   WorldCat (עם VIAF): 8954988
לוצ'אנו פבארוטי

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1935 מודנה, איטליה 
 פטירה:  6 בספטמבר 2007 (בגיל 71) מודנה, איטליה 
 מקום קבורה:  cemetery of Montale Rangone 
 מוקד פעילות:  מודנה 
 תקופת הפעילות:  1961–2006 (כ־45 שנים) 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור לירי מלא
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Adua Veroni (1961–2000) Nicoletta Mantovani (2003–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו (21 בנובמבר 2003)  איש השנה של MusiCares (1998)  פרס הפליטים ננסן (2001)  פרס אגדה חיה של גראמי (1998)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  קצין בלגיון הכבוד  פרס מרכז קנדי  אזרחות כבוד של סרייבו  Classic Brit Awards 
 www.lucianopavarotti.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לוצ'אנו פבארוטי בהופעה במרסיי, 2002
לוצ'אנו פבארוטי (באיטלקית: Luciano Pavarotti‏; 12 באוקטובר 1935 – 6 בספטמבר 2007) היה זמר טנור איטלקי ידוע ואחד המוזיקאים הפופולריים ביותר בעולם האופרה ובתחומי המוזיקה האחרים. פבארוטי היה ידוע בזכות הופעותיו בטלוויזיה ובאמצעי תקשורת אחרים, כאחד מ"שלושת הטנורים", וכן בזכות הזמן שהקדיש לפעילויות צדקה, כגון גיוס כספים עבור פליטים ועבור הצלב האדום.
תחילת הקריירה שלו כטנור הייתה נטולת אירועים משמעותיים. שירתו לא בלטה בייחודה, והוא השיג הכרה משמעותית וניסיון רב ערך כשהופיע עם זמרת הסופרן ג'ואן סאת'רלנד, שהזמינה את זמר הטנור הצעיר להצטרף אליה במהלך סיור בינלאומי שערכה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הפך פבארוטי לידוען בקנה מידה עולמי, וזכה לתהילה בזכות קולו המבריק, בעיקר ברגיסטר העליון של המנעד שלו. הדו הגבוה רב-העוצמה שלו הפך לסימן ההיכר שלו עם השנים. קולו מסווג כטנור לירי מלא (ראו סיווג קולות הטנור), אך פבארוטי לא הגביל עצמו לשירת תפקידים מסוג זה בלבד.
פבארוטי פרץ לתודעה העולמית לאחר שביצע את האריה "נסון דורמה" ("אַל יִישַן אִיש") בטקס הפתיחה של מונדיאל 1990 באיטליה. הראשון מבין הקונצרטים של "שלושת הטנורים" נערך בערב משחק הגמר של הטורניר, ופבארוטי הופיע בו לצדם של פלאסידו דומינגו וחוסה קאררס. הופעתו של פבארוטי הביאה לכך שמספר אריות שקודם לכן היו להיט רק בעולם האופרה הפכו להיטים שקהל נרחב בהרבה האזין להם. השפעתו הלכה והתרחבה לאחר שהופיע בפרסומות ובקונצרטים עם כוכבי פופ. בניגוד למוזיקאים אחרים שפנו לכיוון המוזיקה הפופולרית, פבארוטי שמר באופן קבוע על זהותו ככוכב אופרה.
שנותיו הראשונות ולימודיו בתחום המוזיקה

פבארוטי נולד בפרוורי מודנה שבצפון-מרכז איטליה, והיה בנם של פרננדו פבארוטי, אופה וזמר, ואדלה ונטורי, עובדת במפעל סיגריות. לפי פבארוטי, לאביו היה קול טנור טוב אך הוא ויתר על קריירת שירה בשל פחד במה והסתפק בשירה במקהלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נאלצה המשפחה לצאת מהעיר, שכרה חדר מחוואי שהתגורר בכפר סמוך למודנה, וגרה שם במשך שנה.
בילדותו הרבה פבארוטי להאזין לאוסף התקליטים של אביו, שברובם ניתן היה לשמוע טנורים ידועים, כגון בנימינו ג'ילי, ג'ובאני מארטינלי, טיטו סקיפה ואנריקו קארוזו. הרגלו זה קירב אותו למוזיקה ולשירה. בערך בגיל 9 החל לשיר עם אביו במקהלה הקטנה של הכנסייה המקומית.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון התלבט פבארוטי בבחירת קריירה. הוא נטה להתחיל בקריירה של שוער כדורגל מקצוען, אולם אמו שכנעה אותו ללמוד הוראה. פבארוטי נענה לבקשתה, ולאחר תום לימודי ההוראה לימד במשך שנתיים בבית ספר יסודי במודנה. הוא לא ראה בעבודתו כמורה שליחות אלא דרך להתפרנס בדרכו לקריירה המוזיקלית שבחר, וההוראה, בין שאר עבודות, פרנסה אותו במהלך לימודי המוזיקה שלו בשבע השנים הבאות.
אביו, שזיהה את הסיכון הכלכלי הכרוך בקריירה בתחום המוזיקה, לא נתן את הסכמתו ברצון רב, והוסכם שפבארוטי יוכל ליהנות מקורת גג וממזון ללא תמורה בבית הוריו עד גיל 30, ואם לא יצליח עד גיל זה, יפרוש ממוזיקה.
במקביל לעיסוקו בתחום ההוראה, החל פבארוטי את לימודיו העיקריים בתחום המוזיקה ב-1954, בגיל 19, תחת הדרכתו של אריגו פולה, מורה מכובד וזמר טנור מהעיר מודנה. כיוון שפולה היה מודע למצבה הכלכלי של המשפחה, הוא הציע ללמד את פבארוטי ללא שכר לימוד. רק כאשר החל ללמוד, גילה פבארוטי שהוא ניחן בשמיעה אבסולוטית. במהלך שנות לימודיו בתחום המוזיקה עבד במשרות חלקיות על מנת לקיים את עצמו – תחילה כמורה בבית ספר יסודי ולאחר מכן כסוכן ביטוח.
ב-1955 חווה את הצלחתו הראשונה בתחום המוזיקה כחבר במקהלת רוסיני, מקהלת גברים ממודנה, שכללה בין השאר גם את אביו. המקהלה זכתה במקום ראשון בתחרות איסטדפוד הבינלאומית בחלנגוחלן שבוויילס. מאוחר יותר אמר פבארוטי שזו הייתה החוויה החשובה ביותר בחייו, והיא שגרמה לו לפנות לכיוון השירה המקצועית. בערך בתקופה זו פגש פבארוטי לראשונה את זמרת האופרה אדואה ורוני, שאותה נשא לאישה ב-1961.
כשאריגו פולה נסע ליפן, החל פבארוטי ללמוד אצל אטורה קאמפוליאני, שלימד באותה עת את חברת הילדות של פבארוטי, מירלה פרני, שאמה עבדה עם אמו באותו מפעל סיגריות. בהמשך, הופיעו השניים בצוותא פעמים רבות והקליטו מספר תקליטים ידועים.
במשך שש השנים הראשונות ללימודיו הופיע פבארוטי ברסיטלים בודדים בלבד, בהופעות שהתקיימו בעיירות קטנות וללא תשלום. כאשר התפתח גידול שפיר על מיתרי הקול שלו וגרם ל"אסון" בקונצרט בפרארה, הוא החליט לוותר על הקריירה המוזיקלית.
פבארוטי החלים במהירות, וייחס זאת לתחושת השחרור הפסיכולוגית שהתלוותה להחלטתו. הסיבה שגרמה להופעת הגידול איננה ידועה, אך לא זו בלבד שהגידול נעלם כליל, אלא, כפי שפבארוטי תיאר זאת באוטוביוגרפיה שלו, "כל מה שלמדתי, בצירוף הקול הטבעי שלי, חברו עכשיו יחדיו להפיק את הצליל שעל השגתו נאבקתי כל כך קודם לכן".
קריירה > שנות ה-80 וה-90

בתחילת שנות ה-80 ייסד פבארוטי את "תחרות פבארוטי הבינלאומית לזמרה" לזמרים צעירים. המנצחים בתחרות זכו להופיע איתו ב-1982 בקטעים מתוך "לה בוהם" ו"שיקוי האהבה". בתחרות השנייה, ב-1986, הוצגו קטעים מתוך האופרות "לה בוהם" ו"נשף מסכות". לרגל חגיגות 25 שנים לקריירה שלו הביא פבארוטי את המנצחים בתחרות להופעות גאלה של "לה בוהם" בערים מודנה וג'נובה. לאחר מכן הם טסו לסין, והעלו בבייג'ינג הופעה של "לה בוהם". כדי לסכם את הביקור ביצע פבארוטי את הקונצרט הראשון אי פעם ב"היכל העם" בכיכר טיין-אן-מן לפני קהל של 10,000 אנשים, וקיבל על כך ביקורות מעולות. התחרות השלישית, ב-1989, כללה שוב ביצועים מתוך "שיקוי האהבה" ו"נשף מסכות". המנצחים בתחרות החמישית ליוו את פבארוטי בהופעות בפילדלפיה במהלך שנת 1997.
הצעד המרכזי של פבארוטי בתהליך ההפיכה שלו לידוען עולמי התרחש ב-1990, כשהביצוע שלו לאריה של פוצ'יני 'נסון דורמה' (Nessun Dorma, מתוך האופרה "טורנדוט)" נבחר להיות ההמנון של משחקי גביע העולם בכדורגל באיטליה. האריה הפכה פופולרית והיא עדיין סימן ההיכר של פבארוטי.
לאחר מכן זכה פבארוטי להצלחה נוספת בקונצרט שלושת הטנורים שהתקיים בערב גמר גביע העולם במרחצאות קרקלה ברומא, ובו הופיע יחד עם עמיתיו הטנורים פלאסידו דומינגו וחוסה קאררס בניצוחו של זובין מהטה, הופעה שהפכה לתקליט הקלאסי הנמכר ביותר בכל הזמנים. לאורך שנות ה-90 הופיע פבארוטי בקונצרטים רבים שבכל אחד מהם נכח קהל רב ושנערכו מחוץ לאולמות. בקונצרט שלו בהייד פארק בלונדון נכחו 150,000 צופים בקירוב.
ביוני 1993 התאספו למעלה מ-500,000 מאזינים להופעה שלו בסנטרל פארק בניו יורק, בעוד מיליונים רבים אחרים ברחבי העולם צפו בה בטלוויזיה. בספטמבר שלאחר מכן, למרגלות מגדל אייפל בפריז, הוא שר לקהל של כ-300,000 אנשים. בעקבות הקונצרט המקורי מ-1990 נערכו קונצרטים נוספים של שלושת הטנורים במהלך אליפויות העולם: בלוס אנג'לס ב-1994, בפריז ב-1998, וביוקוהאמה ב-2002.
עלייתו המטאורית של פבארוטי הייתה מלווה גם במכשולים. הוא נודע כ"מלך הביטולים" בעקבות ביטולים רבים של הופעות, וטבעו ההפכפך גרם למערכות יחסים עכורות עם מספר בתי אופרה. ב-1989 קטע ארדיס קרייניק מהאופרה הלירית של שיקגו את מערכת היחסים הארוכה של פבארוטי עם בית האופרה, ואף ניסה ליזום נגדו חרם (לאחר שפבארוטי נטש חזרות לאופרה שבועיים לפני התחלתה בטענה שהוא צריך להחלים במשך חודשיים). לאורך תקופה של שמונה שנים ביטל פבארוטי 26 הופעות מתוך 41 מתוכננות, והמהלך של קרייניק הורגש היטב בעולם האופרות.
פבארוטי היה חבר קרוב של הנסיכה דיאנה. הם גייסו יחדיו כסף לסילוק מוקשים ברחבי העולם. הוא הוזמן לשיר בטקס ההלוויה שלה, אבל סירב, כיוון שחש שאינו יכול לשיר "עם הצער בגרון שלי". למרות זאת, הוא השתתף בהלוויה עצמה.
ב-12 בדצמבר 1998 היה פבארוטי לזמר האופרה הראשון (ונכון להיום, היחיד) שהופיע בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", כאשר שר לצדה של ונסה ויליאמס. כמו כן שר עם להקת U2 בשיר שלה משנת 1995, "מיס סרייבו" במסגרת הפרויקט "פאסנג'רס" של המפיק הידוע בריאן אינו.
ב-1998 הוענק לפבארוטי פרס אגדת גראמי (Grammy Legend Award). פרס זה ניתן בנסיבות מיוחדות בלבד, והוא הוענק רק 15 פעמים מאז שניתן לראשונה בשנת 1990.
קריירה > שנות האלפיים

בשנת 2002 נפרד פבארוטי מהמנהל שלו מזה 36 שנים, הרברט ברסלין. הפרידה, שהייתה מרה, לוותה ב-2004 בפרסומו של ספר מאת ברסלין בשם 'המלך ואני', שרבים ראו בו ביקורת סנסציונית על יכולות המשחק של פבארוטי (באופרה), על יכולתו לקרוא תווים ולמלא תפקידים, ועל התנהגותו האישית. עם זאת, ברסלין הודה בהצלחה המשותפת שלהם. בריאיון עם ג'רמי פקסמן מה-BBC בשנת 2005 דחה פבארוטי את ההאשמות שהוא לא יודע לקרוא תווים, אולם הודה שמדי פעם יש לו קשיים לעקוב אחר תפקיד התזמורת.
ב-2001 הוא קיבל את פרס הכבוד של מרכז קנדי. כמו כן, הוא מחזיק בשני שיאי גינס: הראשון הוא מספר העליות הרב ביותר של אמן לבמה לאחר ההצגה (165); והשני - עבור האלבום הקלאסי הנמכר ביותר (האלבום הוא "בקונצרט" מאת שלושת הטנורים, ולפיכך השיא שייך גם לפלסידו דומינגו וחוסה קארראס).
ב-2003 הקליט פבארוטי את הלקט האחרון שלו, Ti Adoro, שבו הוא שר בסגנון הנוטה יותר לכיוון של "פופרה" (אופרה פופולרית).
הוא התחתן עם העוזרת שלו, ניקולטה מאנטובאני, שילדה לו תאומים, אולם בעקבות סיבוכים בלידה רק אחת, אליצ'ה, שרדה. פבארוטי החל בסיבוב הפרידה שלו ב-2004, בגיל 69, והופיע בפעם האחרונה במקומות שכבר הופיע בהם - אבל גם בכאלה שעדיין לא - לאחר יותר מארבעה עשורים על הבמה.
פבארוטי הופיע בפעם האחרונה במטרופוליטן של ניו-יורק ב-13 במרץ 2004, בתפקיד הצייר מריו קאבאראדוסי באופרה "טוסקה" מאת פוצ'יני, הופעה שעליה קיבל 12 דקות של מחיאות כפיים מהקהל.
במרץ 2005 עבר פבארוטי ניתוח בצוואר על מנת לתקן שתי חוליות. ביוני אותה שנה הוא נאלץ לבטל קונצרט של שלושת הטנורים במקסיקו בגלל דלקת גרון.
בראשית 2006 הוא עבר ניתוח בגב וסבל מזיהום בעודו מאושפז בבית החולים, דבר שכפה עליו לבטל קונצרטים בארצות הברית, בקנדה ובממלכה המאוחדת. ב-10 בפברואר 2006 שר פבארוטי את "נסון דורמה" בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בטורינו, איטליה. הופעתו הייתה החלק האחרון של הטקס, וקיבלה תשואות רבות מהקהל הבינלאומי שנכח בה. האריה בוצעה חצי טון נמוך יותר מהכתוב בתווים, מתוך התחשבות בגילו וביכולתו הפיזית של פבארוטי.
בסרטים ובטלוויזיה

הופעתו היחידה של פבארוטי בסרט קולנוע, הייתה בקומדיה הרומנטית "כן, ג'ורג'ו", שיצאה לאקרנים ב-1982 וזכתה לביקורות לא טובות. עם זאת, לפבארוטי הייתה הצלחה בעיבוד הטלוויזיוני של ריגולטו על ידי ז'אן פייר פונל, שהוקרן לראשונה באותה שנה, ובלמעלה מ-20 הופעות אופרה שהוקלטו עבור הטלוויזיה בין 1978 ל-1994 (רובן עם מטרופוליטן אופרה) שרובן זמינות גם ב-DVD.
מותו ומשפחתו

בזמן שערך "סיבוב פרידה" בינלאומי, אובחן אצל פבארוטי ביולי 2006 סרטן הלבלב. פבארוטי נאבק בהשפעות המחלה, עבר ניתוח בטן מקיף ותכנן להשלים את התחייבויותיו השונות להופיע. אך באוגוסט 2007 הוא אושפז בגלל החמרה במצבו. הוא נפטר ב-6 בספטמבר 2007 בביתו שליד מודנה; אשתו, אחותו ושלוש בנותיו הגדולות נכחו. בהודעת דואר אלקטרוני שהופצה על ידי מנהלו, טרי רובסון, נכתב "המאסטרו נלחם במשך זמן רב בקרב קשה נגד סרטן הלבלב שלבסוף נטל את חייו. כראוי לגישה שאפיינה את חייו ועבודתו, מצב הרוח שלו נותר חיובי עד שנכנע לשלבים הסופיים של מחלתו".
פבארוטי נקבר בקתדרלת מודנה. האופרה של וינה ופסטיבל זלצבורג הורידו את הדגלים לחצי התורן כאות אבל. מספר בתי אופרה, כגון בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, יזמו מחוות אחרות לזכרו.
מועדון הכדורגל האיטלקי יובנטוס, שפבארוטי היה אוהד ידוע שלו, שלח נציגים להלוויה ופרסם באתר האינטרנט הרשמי שלו הודעה שתוכנה היה "שלום פבארוטי, לב שחור ולבן", כהתייחסות לצבעים של מדי הבית הקבוצתיים.
פבארוטי הותיר אחריו ארבע בנות: שלוש, לורנצה, קריסטינה וג'וליאנה, מאשתו הראשונה אדואה, שלה היה נשוי במשך 34 שנים; ואחת, אליצ'ה, מאשתו השנייה ניקולטה מאנטובאני. בעת מותו הייתה לו נכדה אחת. הצוואה הראשונה שלו נפתחה יום אחד לאחר פטירתו והצוואה השנייה בהמשך ספטמבר 2007. הונו נאמד בכ-20 עד 120 מיליון דולרים, כולל אחוזה מחוץ למודנה, וילה בפזארו, דירה במונטה קרלו, וילה בברבדוס ושלוש דירות בעיר ניו יורק.
זמן קצר לאחר מותו, במה שהיה אמור להיות יום ההולדת ה-72 שלו, השתמש מנוע החיפוש גוגל בלוגו שכלל איור של פבארוטי במקום האות האנגלית ‏l.
זמן קצר לאחר מותו יצא CD שהוכן על ידיו והכיל 20 אריות ידועות הקשורות אליו, כגון "נסון דורמה" ו"אווה מריה".
עבודתו ההומניטרית

פבארוטי אירח בביתו שבמודנה את קונצרט "פבארוטי וחברים" פעם בשנה, וגייס למופע זמרים מכל תחומי תעשיית המוזיקה על מנת לאסוף כספים עבור מטרות הומניטריות של האו"ם. נערכו קונצרטים עבור ארגון "ילד מלחמה", ועבור קורבנות העימותים בבוסניה והרצגובינה, בגואטמלה, בקוסובו ובעיראק. לאחר המלחמה בבוסניה פבארוטי מימן וייסד את "מרכז פבארוטי למוזיקה" בדרום העיר מוסטר, וזאת על מנת לתת לאמנים בוסנים את האפשרות לפתח את כישוריהם. עבור התרומות הללו העניקה לו העיר סרייבו אזרחות כבוד ב-2006.
הוא ערך קונצרטי צדקה על מנת לגייס כסף לקורבנות של אסונות, בהם רעידת האדמה בצפון ארמניה.
ב-1998 הוא מונה לשליח רצון טוב של האו"ם, ועשה שימוש בשמו על מנת לקדם את המודעות לנושאים שהיו על סדר היום של האו"ם, כולל תוכנית ההתפתחות לאלף השלישי, איידס, זכויות הילד, צפיפות אוכלוסין גבוהה ועוני.
ב-1999 הופיע פבארוטי בקונצרט צדקה שנערך בביירות לציון מלחמת האזרחים בלבנון שנמשכה 15 שנים. הקונצרט היה הגדול ביותר שנערך בעיר מאז סיום המלחמה, וההערכה היא כי השתתפו בו כ-20,000 אנשים שהגיעו ממדינות מרוחקות כגון ערב הסעודית ובולגריה. הקונצרט היה הפעם השנייה שבה פבארוטי הופיע במזרח התיכון, לאחר שב-1976 פבארוטי ערך הופעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהיכל התרבות בתל אביב, ועל ההופעה ניצח המנצח זובין מהטה.
ב-2001 קיבל פבארוטי את מדליית נלסון מנדלה מטעם נציבות האו"ם לפליטים עבור מאמציו בגיוס כספים לטובת פליטים ברחבי העולם. פבארוטי הצליח לגייס במהלך אחד הקונצרטים שערך באיטליה למעלה ממיליון וחצי דולר עבור פליטים, יותר מכל אדם יחיד אחר.
פבארוטי קיבל פרסים אחרים עבור פעילויות צדקה, לרבות פרס החופש של לונדון ואות הצלב האדום עבור שירותים לאנושות, בעקבות גיוס הכספים שערך למען הארגון, וב-1998 זכה בפרס על פעילות הומניטרית מטעם האקדמיה הלאומית לתיעוד האמנות והמדע של ארצות הברית.
ספרים > אוטוביוגרפיות

Luciano Pavarotti mit William Wright: Ich, Luciano Pavarotti. Noack-Hübner, München 1987, XVI, 236 S., Ill.
Luciano Pavarotti mit William Wright: Meine Welt – mein Leben. Kindler, München 1995, 400 S.
ספרים > ביוגרפיות ומחקרים

Jürgen Kesting: Luciano Pavarotti. Ein Essay über den Mythos der Tenorstimme. Econ, Berlin 1991, 192 S., Gebunden, ISBN 3430153859
Adua Pavarotti: Life With Luciano. Rizzoli 1992, 159 S., ISBN 0847815730 (engl.)
Leone Magiera: Pavarotti. Mythos, Methode und Magie. Schweizer Verlagshaus Schott, Zürich, Mainz 1992, 162 S., Ill., Notenbeispiele und stimmtechnischer Anhang
Herbert Breslin, Anne Midgette: The King & I. The Uncensored Tale of Luciano Pavarotti’s Rise to Fame by His Manager, Friend and Sometime Adversary. Doubleday Books, New York 2004, ISBN 0385509723
Alberto Mattioli: Big Luciano. Pavarotti, la vera storia. Mondadori, Milano 2007, 196 S., ISBN 978-88-04-57574-0
Der italienische Regisseur Gabriele Muccino wird das Buch ab Sommer 2008 in einer sechsteiligen TV-Serie verfilmen.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

| שם | סוג | שנה | מוציא לאור | מספר סידורי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Primo Tenore | CD | 1971 | Decca | CD002894177132 |
| Luciano Pavarotti – O Sole Mio – Favourite Neapolitan Songs | CD | 1979 | Decca | CD002894100152 |
| Galakonzert in der Royal-Albert-Hall | CD | 1982 | Decca | CD002894307162 |
| Mattinata | CD | 1983 | Decca | CD002894177962 |
| Passione; Neapolitanische Lieder | CD | 1985 | Decca | CD002894171172 |
| Mancini, Henry: Volare | CD | 1987 | Decca | CD002894210522 |
| Pavarotti at Carnegie Hall | CD | 1988 | Decca | CD002894215262 |
| Tutto Pavarotti – Songs and Arias | CD | 1989 | Decca | CD002894256812 |
| Pavarotti in Hyde Park | CD | 1991 | Decca | CD002894363202 |
| Mamma | CD | 1991 | Decca | CD002894119592 |
| Opern-Duette | CD | 1991 | Decca | CD002894000582 |
| Arien | CD | 1991 | Decca | CD002894000532 |
| Pavarotti in Concert | CD | 1991 | Decca | CD002894250372 |
| The Essential Pavarotti – A Selection Of His Greatest Recordings | CD | 1991 | Decca | CD002894302102 |
| A Night In Central Park | CD | 1994 | Decca | CD002894444502 |
| Dein ist mein ganzes Herz | CD | 1994 | Decca | CD002894432602 |
| Pavarotti Plus | CD | 1995 | Decca | CD002894487002 |
| The Classic Christmas Album | CD | 1996 | Deutsche Grammophon | CD002894499652 |
| Pavarotti Hits And More | CD | 1997 | Decca | CD002894588082 |
| The Greatest Tenors of the Century | CD | 1998 | Deutsche Grammophon | CD002894593622 |
| The Essential Romantic Collection | CD | 2001 | Decca | CD002894685002 |
| Live Recital | CD | 2001 | Decca | CD002894663502 |
| Italian Popular Songs | CD | 2001 | Decca | CD002894700102 |
| The Pavarotti Edition | CD | 2001 | Decca | CD002894700002 |
| O Holy Night 2005 |  |  | Decca | CD002894756896 |
| Pavarotti, Luciano – The Best 2005 |  |  | Decca | CD002894756816 |