stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי דנמרק–ישראל
היסטוריה

עוד לפני מלחמת העולם השנייה התקיימו בין דנמרק לבין ארץ ישראל יחסי מסחר ענפים, כאשר דנמרק ייבאה מהארץ פירות הדר, אשלג ושיניים תותבות, וייצאה אל היישוב שמנים, מוצרי מזון, נייר וחקלאות. עוד במהלך ימיה של מלחמת העולם השנייה, בעת שדנמרק נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, פעלה בדנמרק תנועת מחתרת נרחבת, אשר בין היתר סייעה בהברחת יהודי דנמרק לשוודיה הנייטרלית. הודות למבצע זה אשר הסתייע בתמיכה רחבה מצד אזרחי דנמרק, ניצלו למעלה מ-90% מיהודי דנמרק, ובסך הכל כ-7,200 איש הועברו לשוודיה. הודות למבצע זה הוכרה המחתרת הדנית כולה בתואר "חסידת אומות העולם" על ידי מוסד "יד ושם".
בהצבעה על תוכנית החלוקה בנובמבר 1947 הצביעה הצביעה בעד התוכנית, וב-2 בפברואר 1949 הכירה במדינת ישראל. שתי המדינות פתחו צירויות בבירותיהן. בין שתי המדינות יש יחסי תיירות ומסחר ענפים, בין היתר במסגרת האיחוד האירופי בו דנמרק חברה. במסגרת היחסים, בשנת 1966 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין שתי המדינות.
במאי 1958 הועלה דרג היחסים הדיפלומטיים, ונפתחה שגרירות בקופנהגן. צבי אבנון היה השגריר הראשון של ישראל בדנמרק.
בינואר 1962 ביקר ראש ממשלת דנמרק ויגו קמפמן בישראל – ביקור ראשון בה של אישיות דנית בכירה.
במהלך מבצע עופרת יצוקה בתחילת שנת 2009, התקיימו הפגנות רחבות בערי דנמרק, לרבות בבירה קופנהגן, במחאה על פעולות צה"ל ברצועת עזה, במשטרת דנמרק הוערך כי בין 500 ל-600 איש הפגינו מול שגרירות ישראל בקופנהגן, כ-400 אנשים הפגינו באורהוס, וכ-500 הפגינו באודנסה. בסקר דעת קהל שנערך נמצא כי מספרם של הדנים התומכים בפעולת צה"ל גדול מאלו המתנגדים לה.
במהלך חודש אוקטובר 2013 הגיע יורש העצר הדני, הנסיך פרדריק, לביקור בישראל, במהלכו נפגש עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס. במהלך הפגישה, הביע הנשיא פרס את הכרת תודתה של מדינת ישראל לעם הדני, על פעולותיו להצלת יהודים בשואה.
במרץ 2021 ביקרה ראש ממשלת דנמרק מדה פרדריקסן בישראל ונפגשה עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וקנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ. במהלך הפגישה סוכם כי ישראל, אוסטריה ודנמרק ישתפו פעולה בנושא מחלת הקורונה ויקימו תאגיד משותף להקמת מפעל מחקר פיתוח וייצור חיסונים נגד מוטציות הקורונה.
ב-12 בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הגיע שר החוץ הדני לארס לקה ראסמוסן לביקור בישראל לשם הבעת הזדהות ותמיכה ונפגש עם שר החוץ אלי כהן.
ב-14 בדצמבר 2023 כוחות ההגנה של דנמרק בהכוונת השב"כ והמוסד עצרו בשטח דנמרק 7 פעילי חמאס שתכננו לבצע פיגוע כנגד ישראלים.
ראו גם

יהדות דנמרק
הצלת יהודי דנמרק
לקריאה נוספת

אורנה קרן־כרמל, ישראל וסקנדינביה – ראשית היחסים, פרדס הוצאה לאור, חיפה, תשפ"א 2021.
שעון השמש הפיניקי

השבר הראשון, בפריז
השבר השני, בביירות
שעון השמש הפיניקי הוא שעון שמש קעור (אנ') בן 2,000 שנה שהתגלה בחמון. על השעון כתובת פיניקית, אחת מכתובות חמון, והוא מתוארך ל־150–100 לפנה"ס.
השעון התגלה בשני שברים, במרווח של שמונים שנה; השבר הראשון מוצג במוזיאון הלובר, והשני במוזיאון הלאומי של ביירות.
הכתובת

הכתובת על השבר הראשון פורסמה בקורפוס הכתובות השמיות, תחת הסימון CIS I 9. הכתובת על שני השברים יוצרת כתובת נדר פיניקית, ותוכנה הוא:
[ל]אדן למלכעשתרת אל חמן אש נד[ר] עבדך עבדאסר בן א[...]
"מלך־עשתרת" הוא זוג אלוהי, שבכתובת זאת ובכתובת נוספת מזוהה בפירוש כאלוהי היישוב חמון.
ראו גם

חמון
כתובות חמון
כתובת בעלשמם
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
הערות שוליים

1 2  "L'heure au soleil : les cadrans solaires - Patricia ANTAKI-MASSON". L'Orient Junior (בצרפתית). 2017-02-23. נבדק ב-2022-10-14.
1 2  Briquel Chatonnet, Françoise (2018-11-06). "Renan et l'épigraphie phénicienne au Liban". OpenEdition Books. נבדק ב-2022-10-14.
1 2  cadran solaire (AO 4823), אתר מוזיאון הלובר
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 36
תקריב הכתובת על השבר בלובר
פרסום השבר הראשון ב־Mission de Phénicie
בריחת לבנים

בריחת לבנים (באנגלית "White Flight" או "White Exodus") היא תופעה שבה ישנה נדידה מיידית או מתמשכת של אוכלוסייה של אנשים לבנים מאזורים שהופכים למגוונים אתנית ותרבותית. המונח הפך שגור בארצות הברית, שבה נצפו בשנות החמישים והשישים נדידות גדולות מעין אלה של אזרחים שמוצא אבותיהם אירופי מאזורים עירוניים שהחלו להיות מגוונים אתנית אל עבר פרברים שריכוזי האוכלוסייה בהם היו הומוגניים יותר. המונח משמש לאחרונה אף לתיאור נדידה של לבנים מאזורים פרבריים הקרובים לערים לאזורים יותר נידחים, כמו גם למעבר מצפון-מזרחה וממרכז-מערבה של ארצות הברית לאזורים בדרום-מזרחה ובדרום-מערבה. המונח שימש גם לתיאור הגירה רחבת היקף של לבנים מאפריקה לאחר תהליכי הדה-קולוניזציה שלה.
נדידה של לבנים בני המעמד הבינוני נצפתה במהלך פעילותה של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בשנות החמישים והשישים מחוץ לערים כגון קליבלנד, דטרויט, קנזס סיטי ואוקלנד, על אף שהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים נפסקה שם זמן רב לפני החלטת בית המשפט העליון האמריקאי בפרשת פסק דין בראון נגד מועצת החינוך‏ (1954). בשנות השבעים נעשו מאמצים לבצע אינטגרציה מחודשת באמצעות מערכות היסעים כפויות, ומאמצים אלו הביאו לנדידת משפחות נוספות מהאזורים הללו. באופן כללי, ישנה עמדה בספרות ההיסטורית לפיה עזיבת הלבנים נעשתה בתגובה לצפיפות אוכלוסין, הן בשל חדירה של אוכלוסיות גדולות של שחורים מהדרום הכפרי אל ערים בצפון ובמערב במהלך ההגירה הגדולה של אפרו אמריקאים, והן בשל גלי הגירה מרחבי העולם. ברם, יש בספרות גם מי שמאתגרים את המונח "בריחת לבנים", בטענה כי מינוח זה מתעלם מעמידה של לבנים על מה שנתפס על ידם כזכותם למרחב נקי משחורים. ההיסטוריונית אמנדה סליגמן (Amanda Seligman) טוענת כי ניתן להבין מהמונח באופן מוטעה שלבנים עזבו מיד עם הגיעם של שחורים לשכונותיהם, כאשר בפועל אלה הגנו על המרחב שלהם באלימות, בהפחדה ובטכניקות משפטיות. לי בוסטן (אנ'), פרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון, מייחסת את בריחת הלבנים הן לגזענות והן לטעמים כלכליים.
ג'יימס קולמן, פרסם בשנה 1975 פרסם מחקר שסקר את ההשפעות של מערכות הסעות בבתי ספר, שנועדו להביא תלמידים שחורים מהמעמד הנמוך לבתי ספר מהמעמד הגבוה בו רוב מוחלט של התלמידים היו לבנים. ההתקדמות בביטול ההפרדה בבתי הספר, הביא הורים לבנים להוציא את ילדיהם מבתי ספר משולבים ולמצוא פתרונות בדמות בתי ספר פרטיים בפרברים. את היציאה ההמונית כינה קולמן "בריחת הלבנים" - The white flight. הממצאים של קולמן בנוגע ל"בריחת הלבנים" לא התקבלו בצורה טובה בחוגים מסוימים בעיקר אצל חלק מחברי האגודה הסוציולוגית האמריקאית. בתגובה, צמחו מאמצים במהלך אמצע שנות ה-70 לשלול את חברותו. ובכל זאת, קולמן נשאר חבר ובסופו של דבר הפך לנשיא של האגודה.
לפי הגאוגרפית הסביבתית לורה פולידו (Laura Pulido), התהליך ההיסטורי של פרבור (suburbanization) ופיזור האוכלוסייה תרם לממדי הגזענות הסביבתית (אנ') הנוכחיים. על פי טענתה, עם בריחתם של לבנים, החלה המדינה מתעדפת אזורים שבהם גרים לבנים על פני אזורים שהחלו להתרכז בהם אוכלוסיות של שחורים.
ראו גם

ההגירה הגדולה (אפרו-אמריקאים)
הערות שוליים

↑  "Between staying and going". The Economist. 2008-09-25. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2019-11-26.
↑  Coleman, James (1966). Equality of Educational Opportunity. Washington: U.S. Department of Health, Education, and Welfare.
↑  Pulido, Laura (מרץ 2000). "Rethinking Environmental Racism: White Privilege and Urban Development in Southern California" (PDF). Annals of the Association of American Geographers. 90 (1): 12–40. doi:10.1111/0004-5608.00182. אורכב מ-המקור (PDF) ב-בנובמבר 2013. {{cite journal}}:  (עזרה)
תליון פגמלין

תצלום התליון
תליון פגמלין (פיגמליון), הידוע גם כמדליון דואימס (בצרפתית: Douïmès) הוא מדליון או תליון זהב קטן שנמצא ב־1894 בנקרופוליס "דואימס" בקרתחדשת העתיקה. זאת הכתובת הפיניקית העתיקה ביותר הידועה שנמצאה בצפון אפריקה.
הכתובת כוללת התייחסות ל"פגמלין" (בכתיב חסר כנהוג בפיניקית), המתפרש כפיגמליון מלך צור (אנ') – המלך בימיו נוסדה קרתחדשת על־ידי אחותו דידו. מקובל כי התליון נוצר בנפרד מההקשר הארכאולוגי שלו, בשלב מוקדם יותר.
הכתובת

הכתובת ידועה כ־KAI 73, ותוכנה הוא:
לעשתר

ת לפגמלין

ידעמלך בן

פדי חלץ

אש חלץ

פגמלין
הכתובת פותחת בהקדשה לעשתרת ול"פגמלין" – הוא, כאמור, פיגמליון מלך צור; בהקשר זה הוא זוכה לכבוד אלוהי. השם "פדי" זהה לשם מלך עקרון מכתובת עקרון, מכתובות על חרסים מהעיר ומכתובות סנחריב; ייתכן שהשם מורכב מהרכיבים "פדי־חלץ", וייתכן שהשם הוא "פדי" בלבד. מקדיש הכתובת הקדישה לאחר שניצל ("חולץ") מאיזו צרה בידי ופיגמליון.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
הערות שוליים

↑  על הנקרופוליס וממצאיו ראו: M. Héron de Yillefosse, A.-L. Delattre, La nécropole punique de Douïmès (a Carthage), 1897
↑  Boardman, John; Edwards, I. E. S.; Sollberger, E.; N. G. L. Hammond (16 בינואר 1992). The Cambridge Ancient History. Cambridge University Press. pp. 494–. ISBN 978-0-521-22717-9. One of the most important is a tomb in the Douïmès area which contained a small gold medallion inscribed with a dedication to Ashtart by one Iadamelek. This is the oldest inscription from North Africa, and since the same tomb contained a Proto-Corinthian kotyle it cannot be dated before about 700 B.C., though it is argued that the script is more archaic. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 199
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.18 (ראו במקור היווני) – לפי מנאנדרוס מאפסוס
↑  Philip Schmitz, Deity and Royalty in Dedicatory Formulae: The Ekron Store-Jar Inscription Viewed in the Light of Judg 7:18, 20 and the Inscribed Gold Medallion from the Douïmès Necropolis at Carthage (KAI 73). Maarav 15.2 (2008): 165–173: "Scholars understandably expressed disbelief about this identification: “it is easily conceivable that the gem was dedicated to Astarte and Pygmalion and in the process acquired the inscription,” mused M. Lidzbarski before reflecting on the difficulty of explaining a transliterated Greek name in an inscription of such apparently early date. The notion that the object must have become an heirloom, and is thus earlier than the tomb in which it was discovered, has had wide circulation. I agree that this is probably the best explanation of its archaeological context."
↑  Philip Schmitz, Deity and Royalty in Dedicatory Formulae: The Ekron Store-Jar Inscription Viewed in the Light of Judg 7:18, 20 and the Inscribed Gold Medallion from the Douïmès Necropolis at Carthage (KAI 73). Maarav 15.2 (2008): 165–173
1 2 3  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 200–201
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 1, Eisenbrauns, 2012, עמ' 257 וכן ב־A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 379
הכתובת הפיניקית מאביניון

הכתובת הפיניקית מאביניון
הכתובת הפיניקית מאביניון היא כתובת קבורה פיניקית שנמצאה ברובע אוסט (צר') באביניון, צרפת בשנת 1897, על ידי בנאי שחפר תעלה בעומק 2–3 מטרים על גבול נכס. היא פורסמה לראשונה על ידי מאייר למברט (אנ').
בשל דמיון לכתובות קבורה מקרתחדשת, יש המשערים שהכתובת יובאה משם, אך דעה זאת איננה קונצנזוס. הכתובת נמצאת כיום במוזיאון הארכאולוגיה הים־תיכונית (צר') במרסיי.
הכתובת

הכתובת ידועה כ־KAI 70.
קבר זיבקת הכהנ[ת ל]רבת [....]א בת

עבדאשמן בן בעליתן בן עבדאשמן אשת

בעלחנא מק[ם] אל[ם] עבדמלקרת בן

חמלכת בן עבדאשמן אבל לפתח
השם זיבקת מקביל לשמות הזכריים "זיבק" ו"זיבקם" שנמצאו גם הם בכתובות פיניקיות (למשל בכתובת גול). אותה זיבקת הייתה כהנת לאלה ששמה בן חמש האותיות, מהן שרדה רק א' בסוף, התהדר בתואר "רבת" (גבירה). ייתכן שמדובר באלת המקום. "מקם אלם" הוא תואר פולחני נפוץ בכתובות פיניקיות, שמשמעותו איננה ברורה. שתי המילים בסוף מזהירות לא לפתוח את הקבר: "אבל לפתח".
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

Philippe Berger, Annonce de la découverte d'une inscription phénicienne à Avignon, Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres 41, 1897, עמ' 672–672 doi: 10.3406/crai.1897.71073
Michel Armand Clerc, Note sur l'inscription phénicienne d'Avignon, Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres 42, 1898, עמ' 446–452 doi: 10.3406/crai.1898.71205
הערות שוליים

↑   Berger Philippe. Annonce de la découverte d'une inscription phénicienne à Avignon. In: Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, 41e année, N. 6, 1897. p. 672. DOI : https://doi.org/10.3406/crai.1897.71073
1 2 3 4 5  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 150
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 151
עיניים לא רק לראייה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  אפריל 1965 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין The Magazine of Fantasy and Science Fiction, גיליון אפריל 1965
 
עיניים לא רק לראייה (באנגלית: Eyes do more than see) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזיק אסימוב בשנת 1965, ותורגם לעברית בפנטסיה 2000 גיליון 6 בשם "עיניים", ושוב ב-1980 בשם "עיניים אינן רק רואות" בקובץ אין איש פה, פרט..., ושוב ב-2010 בקובץ כתבי אייזיק אסימוב חלק 2 בשם "עיניים אינן רק לראייה".
רקע

בשנת 1964 הזמין מגזין  מאסימוב סיפור על בסיס תמונה של ראש חימר שאבריו מסומנים באותיות דפוס, במטרה להדפיס שלושה סיפורים של סופרים שונים על בסיס אותה התמונה. המגזין דחה את סיפורו של אסימוב, והסיפור פורסם לבסוף במגזין לפנטזיה ומדע בדיוני בשנת 1965.
עלילה

בעתיד המרוחק טריליוני שנים, בני האדם נטשו את צורתם החומרית והם קיימים כישויות אנרגיה.
שני בני אדם, איימס וברוק, המשתתפים בתחרויות של אמנות באנרגיה, דנים ברעיון חדש: ליצור אמנות בחומר. איימס יוצר פיסול של ראש, וברוק נזכרת בכאב בגופה האנושי וביכולת שלה לאהוב. היא מצטערת על פזיזותם של בני האדם ועל הוויתורים שעשו בעוזבם את גופם החומרי.
זאורולופוס

| זאורולופוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 70–68 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
סוג:: זאורולופוס
מינים
 Saurolophus osborni  Saurolophus angustirostris
שם מדעי
 Saurolophus ‏בראון, 1912

זאורולופוס (שם מדעי: Saurolophus; מילולית: "ציצת לטאה") הוא סוג דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים ("בעלי מקור הברווז") אשר חי בעידן הקרטיקון לפני 68–70 מיליון שנה.
מאפיינים

הזאורולופוס התגלה באמריקה הצפונית (קנדה) ובאסיה (מונגוליה). ליד מאובניו התגלו גם מאובנים של ההדרוזאור פרזאורולופוס שכך קיבל את שמו (מילולית: "קרוב לזאורולופוס").
יצור זה הגיע לאורך 9. מ' והגיע למשקל 2 טון. כמו לקרוביו היו לו לסתות ארוכות עם חלק קדמי שטוח וחסר שיניים, וחלק אחורי בעל שיניים רבות שעזרו לו ללעוס מזון צמחי. הכפות היו שטוחות ודמויות פרסה והזנב שימש לאיזון. נראה שהוא היה יכול לעמוד על 2 רגליים ולהזדקף כדי לכופף עלים מענפים. לדינוזאור זה הייתה קרן חלולה על ראשו, מעט יותר קצרה מקרנו של הפרזאורולופוס, איתו הוא יכל להריע ולתקשר עם חבריו.
הוא חי בסוף הקרטיקון בעדרים שנדדו סמוך לנהרות.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסרט המסע לעמק החלומות ובסדרות נרדף בידי דינוזאורים ופלאווורלד.
גלריה

גולגולת
מודל זאורולופוס
זאורולופוס על בול
כתובת אשמן מארח

בסיס העמוד עם הכתובות
פרסום הכתובת של ג'ובאני ספאנו (אנ') משנת 1862
כתובת אֶשְמֻן מארח או הכתובת התלת־לשונית מפאולי ג'ריי היא כתובת עתיקה ביוונית עתיקה, לטינית ופיניקית על בסיס עמוד ברונזה שנמצא בסן ניקולו ג'ריי (אנ'), פאולי ג'ריי בסרדיניה, ב־1861. הכתובת תוארכה למאה ה־2 לפנה"ס.
הכתובת התגלתה לימין הכביש המהיר 367 "דל ג'ריי" (אנ') היורד לכיוון בַּלַּאוֹ (אנ'), על שפת הים. היא נמצאת כעת במוזיאון הארכאולוגי של טורינו (איט').
הכתובת

הכתובת היא כתובת נדר לאל הרפואה הפיניקי אשמון, המקביל לאל הרפואה הרומי אסקלפיוס. היא ידועה כ־KAI 66 וכ־CIS I 143.
CLEON.SALARI(us).SOC(iorum).S(ervus).AESCULAPIO.MERRE.DONUM.DEDIT.LUBENS

MERITO.MERENTE

ΑΣΚΛΗΠΙῼ ΜΗΡΡΗ ΑΝΑΘΕΜΑ ΒΩΜΟΝ ΕΣΤΗ

ΣΕ ΚΛΕΩΝ Ο ΕΠΙ ΤΩΝ ΑΛΩΝ ΚΑΤΑ ΠΡΟΣΤΑΓΜΑ

לאדן לאשמן מארח מזבח נחשת משקל לטרם מאת 100 אש נדר אכלין ש חסגם אש בממלהת שמ[ע]

[ק]לא רפיא בשת שפטם חמלכת ועבדאשמן בן חמלך
נחום סלושץ פירש את הכתובת הפיניקית כך: ”לאדון לאשמון מארח: מזבח נחושת, משקלו ליטרים מאה, אשר נדר אכלין שחסגם אשר בממלחת (כי) שמע קולו (ו)רפאהו. בשנת השופטים: חמלכת ועבדאשמון בן/בני חמלך.”.
ראו גם

כתובת קווינטוס מרקיוס התלת־לשונית
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

Ritschl, F., & Gildemeister, J. (1865). Dreisprachige Inschrift von Sardinien. Rheinisches Museum Für Philologie, 20, 1–14
Levy, Moritz Abraham, m Ueber eine lateinisch-griechisch-phönizische Inschrift aus Sardinien, Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft : ZDMG / Deutsche Morgenländische Gesellschaft
Moriggi, M. (2011). PHOENICIAN AND PUNIC INSCRIPTIONS IN THE MUSEO DI ANTICHITÀ DI TORINO (TURIN, ITALY), Egitto E Vicino Oriente, 34, 81-94
הערות שוליים

↑  Spano, Giovanni (1862). Illustrazione di una base votiva in bronzo con iscrizione trilingue latina, greca e fenicia, trovata in Pauli Gerrei nell'isola di Sardegna ... Stamperia reale.
1 2 3  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 134
↑  Pietro Martini, Iscrizione trilingue in bronzo, Bullettino Archeologico Sardo 7 (1861), pp. 57-59: "Se non che queste in un modo affatto singolare verranno richiamale dalla insigne e preziosa iscrizione trilingue in bronzo, che nello scorso mese di febbrajo fu trovata nella villa di Pauli Gerrei e nel salto denominato Santjaci da Michele Cappai, allievo notajo, ed ora è posseduta dal chiarissimo mio amico e collega, che dirige questo Bullettino."
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 135
כתובת מצובה

הכתובת במוזיאון הלובר
כתובת מצובה או כתובת מעצוב היא כתובת פיניקית שנמצאה במצובה, ומתייחסת לבניית סטיו מקודש בשנת 221 לפנה"ס.
על־סמך ההתייחסות למקדש בכתובת, מקורה המשוער הוא מהעיר חמון, כ־6 ק"מ צפונה. בקטלוג כתובות אום אל־עמד (היא חמון העתיקה) של דאננד ודורו, מספרה הוא iv.
הכתובת

הכתובת ידועה כ־KAI 19. תוכנה הוא:
ערפת כברת מצא שמש וצ

פלי אש בנ האלם מלאכ מלכ

עשתרת ועבדי בעל חמן

לעשתרת באשרת אל חמן

בשת 𐤘 𐤛 𐤛 לפתלמיס אדן

מלכם האדר פעל נעם בן פת

למיס וארסנאס אלן א[ח]

ים שלש חמשם שת לעם [צר]

כמאש בנ אית כל אחרי [המק]

[דש]ם אש בארץ לכן לם ל[סכר]

[ושם  נעם עד] עלם
נחום סלושץ פירש את הכתובת כ”סטיו כביר (מפאת) מוצא שמש וצפוֹנו/צפוּנו/מערבו אשר בנו אילי (הארץ) מלאכי (הזוג האלוהי) מלך־עשתרת ועבדי בעל חמן לעשתרת בחצר (הקודש של) האל חמן בשנת 26 לתלמי אדון מלכים האדיר פועל נועם בן תלמי וארסנאס האלים האחים, בשנת שלוש וחמישים לעם צר, כמו אשר בנו את כל המקדשים האחרים בארץ להיות להם לזכר ולשם נעים/נועם עד עולם.”.
תלמי הנזכר בכתובת הוא תלמי השלישי, בנם של תלמי השני (פתלמיס בכתובת) וארסינואי הראשונה (ארסנאס בכתובת), שתוארו "Εὐεργέτης" (המיטיב) תורגם לפיניקית כ"פעל נעם" (פועל נועם, עושה טוב). גם התואר "האלים האחים" (אלן א[ח]ים בכתובת) היא על־פי התואר היווני θεὥν ὰδελφῶν. שנת 26 למלכות תלמי השלישי, היא 221 לפנה"ס, תואמת את שנת 53 למניין המשטר החדש שיוסד בצור ב־274/275 לפנה"ס.
ראו גם

כתובות חמון
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

Clermont-Ganneau, Charles Simon, Deux inscriptions phéniciennes inédites de la Phénicie propre, 1887
George Albert Cooke, A Text-book of North-Semitic Inscriptions: Moabite, Hebrew, Phoenician, Aramaic, Nabataean, Palmyrene, Jewish, 1903, no. 10
הערות שוליים

↑  TSSI, III, inscription 31
↑  Dunand, M.; Duru, R. (1962). Oumm el-'Amed: une ville de l'époque hellénistique aux échelles de Tyr ... Oumm el-'Amed: une ville de l'époque hellénistique aux échelles de Tyr (בצרפתית). Librairie d'Amérique et d'Orient. נבדק ב-2021-12-11.
1 2  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 44-45
אנונת הכלאיים

| אנונה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: מגנולינאים
משפחה:: אנוניים
סוג:: אנונה
מין:: אנונת הכלאיים
שם מדעי
 Annona cherimola ‏מילר
תחום תפוצה

אנונת הכלאיים (Annona atemoya) היא מין השייך לסוג אנונה, במשפחת האנוניים, תוצאה של הכלאה בין המינים אנונה קשקשית (Annona squamosa) לבין אנונה חלקה (Annona cherimola). זהו המין שמגדלים בישראל כעץ פרי מסחרי.
החוקר ווסטר ממעבדות המחקר של משרד החקלאות של ארצות הברית הוא ככל הידוע הראשון שהכליא אנונה, בשנת 1908. הזן המגודל בישראל הוא כנראה תוצאה של הכלאה לא מכוונת בין מטעים סמוכים של אנונה קשקשית ואנונה חלקה, אשר משכו את תשומת הלב של מגדלים בשנות ה-30 או בשנות ה-40 .
אנונת הכלאיים היא עץ בינוני, ירוק עד, למעט תקופת נשירה קצרה באביב המאוחר, ובעלת ריח חריף וייחודי. הנשירה באביב דרושה לצמח כדי לשחרר את ניצני הצמיחה של ענפים חדשים, הכלואים בפטוטרות העלים של השנה הקודמת.
פרח האנונה פורח בתפרחת. כל פרח, קוטרו בין שניים לשלושה סנטימטרים עם 10 עלי כותרת אשר צבעם חום-צהוב, עם בסיס סגול. צבע הפרי הוא ירוק מבחוץ ולבן מבפנים. תוך הפרי הוא עסיסי ומתוק, והזרעים השחורים משובצים בציפה הלבנה. לפרי האנונה בארץ חיי מדף קצרים, וניתן לשמרו כמה ימים בקירור. בארץ מוכרת תופעה ייחודית, של הבשלת פירות האנונה המאוחרים, שחנטו בסוף הקיץ. הפירות עוברים את החורף על העצים, ובחודש אפריל תופחים ומבשילים. זה אינו יבול שני, אבל מצויים באביב פירות אנונה גדולים מאוד בשוק.
פרי האנונה עשיר יחסית באשלגן ובוויטמין C, אך עיקר ערכו בטעמו ובניחוחו המיוחדים.
מן האנונה ניתן להפיק שמנים ומשחות שיניים, כמו גם תכשירים נגד קשקשים.
האנונה היא פרי מסחרי בארץ, ובד בבד עם התמעטותה כצמח חצרות, מתרבים מטעי האנונה המסחריים. כמעט כל מטעי האנונה בארץ ממוקמים במישור החוף. הזנים המקובלים בארץ הם "מלמוד", "כספי", ו"גפנר". היום נוהגים במטעים לגזום את עצי האנונה גיזום חריף כמעט בכל שנה ובכך מקטינים את נזקי ההפריה הכושלת של העץ. חקלאי האנונה מבצעים האבקה מלאכותית בפרחים, דבר המגדיל את היבול בצורה משמעותית.
פלנדריה הזיילנדית

| --- | --- |
דגל פלנדריה הזיילנדיתדגל פלנדריה הזיילנדית
 מדינה / טריטוריה:  הולנד הולנד
 על שם:  פלנדריה 
 שטח:  875.8 קמ"ר
 קואורדינטות:  51°20′00″N 3°49′00″E﻿ / ﻿51.333333333333°N 3.8166666666667°E﻿ / 51.333333333333; 3.8166666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פלנדריה הזיילנדית (בהולנדית: Zeeuws-Vlaanderen; בזיילנדית: Zeêuws-Vlaonderen; במערב פלמית: Zêeuws-Vloandern) הוא האזור הדרומי ביותר של מחוז זיילנד בדרום-מערב הולנד. הוא שוכן מדרום לסכלדה המערבית המפרידה בין האזור לשאר זיילנד והולנד מצפון. פלנדריה הזיילנדית גובלת בדרום ובמזרח בבלגיה.
גאוגרפיה

פלנדריה הזיילנדית היא החלק הצפון-מזרחי של האזור ההיסטורי הגדול של פלנדריה שכיום שוכן ברובו בבלגיה. היא חולקת גבול יבשתי עם המחוזות הבלגיים של מזרח ומערב פלנדריה. זוהי רצועת אדמה בעלת אוריינטציה רוחבית לאורך הסכלדה המערבית, שפך של הים הצפוני, ואין לה גישה יבשתית לשאר הולנד. שטחה של פלנדריה הזיילנדית הוא 876 קילומטרים רבועים (338 מילים רבועים) מתוכם 733 קילומטרים רבועים (283 מילים רבועים) הם אדמה ו143 קילומטרים רבועים (55 מילים רבועים) הם מים.
האזור גובל בשמורת הטבע Zwin במערב ובארץ השקועה של Saeftinghe במזרח. מאז הרפורמות בגבול השלטון המקומי ב-2003, פלנדריה הזיילנדית מורכבת משלוש רשויות בלבד: סלויס במערב, טרנאוזן במרכז והולסט במזרח.
תחבורה

פלנדריה הזיילנדית מחוברת ל- Zuid-Beveland מצפון על ידי מנהרת הסכלדה המערבית, המנהרה עוברת מתחת לסכלדה המערבית (השפך). המנהרה מגיעה 18 ק"מ מזרחית לפלשינג בחצי האי Zuid-Beveland. לפני המנהרה היו בעבר 2 ספינות מעבורות למכוניות שחיברו את פלנדריה הזיילנדית לחלקים אחרים של זיילנד, האחת מפרקפולדר לקרוינינגן ב-Zuid-Beveland והשנייה מברסקנס ל-Flushing on Walcheren. זו האחרונה הזו עדיין בשימוש אך יכולה לשרת הולכי רגל ורוכבי אופניים בלבד.
תעלת גנט-טרנוזן עוברת בפלנדריה הזיילנדית.
קו רכבת משא מחבר את טרנוזן לתחנת הרכבת גנט-דמפורט.
היסטוריה

מלבד כמה אזורים מבודדים לשעבר, האזור שנקרא כיום פלנדריה הזיילנדית לא היה חלק מהמחוז ההיסטורי של זיילנד, אלא חלק מרוזנות פלנדריה שנשלט בתחילה על ידי בית הבסבורג. האזור היה בקו החזית במלחמת שמונים השנים ונכבש על ידי הרפובליקה ההולנדית ב-1604. ככזה, הוא היה החלק היחיד של פלנדריה, שהשתתף במרד, והפך לחלק מהרפובליקה החדשה.
פלנדריה הזיילנדית נשלטה לאחר מכן ישירות על ידי המדינות הכלליות ההולנדיות (הפרלמנט) כאחת מהארצות הכלליות ונקראה פלנדריה של המדינות (Staats-Vlaanderen). לאחר כיבוש על ידי הצרפתים בשנת 1795, השטח הוגדר כמחוז אסקוט. לפני הקמת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בשנת 1815, פלנדריה הזיילנדית הייתה שטח של המחוז ההולנדי של צפון בראבנט במשך כמה שנים, אך כאשר נוצר המחוז הנוכחי זיילנד פלנדריה הזיילנדית הפכה לחלק ממנהו, אפילו לאחר המהפכה הבלגית של 1830 שהפרידה בין פלנדריה ההולנדית להולנד.
נכון ל-2010, האוכלוסייה של פלנדריה הזיילנדית מנתה 106,522 בני אדם.
מחלוקות עם בלגיה

מכיוון שפלנדריה הזיילנדית הייתה חלק מפלנדריה באופן היסטורי, דרישות/תוכניות לספח אותה הועלו על ידי פוליטיקאים בלגים במספר הזדמנויות.
דוגמה מפורסמת הייתה לאופולד השני, שתכנן לפלוש להולנד לפני שהוא הפך למלך. הוא תכנן לספח גם את לימבורג, ואף שלח מרגלים להשיג מידע על הצבא ההולנדי. הוא החליט לבטל את תוכניותיו לאחר שפנה לצרפת, שלא תמכה בכך.
אירוע מפורסם נוסף אירע זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בלגיה שוב תבעה גם את פלנדריה הזיילנדית וגם את לימבורג, הפעם כפיוס. למרות שהולנד הייתה נייטרלית במלחמה, בלגיה הרגישה שהנייטרליות היא סימן לתמיכה בגרמניה וחשדה בהולנד בשיתוף פעולה איתם.
שפה

הניב המקומי של החלק המערבי של האזור הוא פלמית זיילנדית, שיכולה להיחשב כמגוון של מערב פלמית וגם זיילנדית קרובה. באזורי המרכז, דיאלקטים לנד-ואן-אקסלים ולנד-וואן-קדזנדים של זיילנדית, בעצמה שפת מעבר בין מערב פלמית להולנדית. בחלק המזרחי מדברים מזרח פלמית עם השפעה בראבנטית מסוימת. מכיוון שחלק מהאזורים הקטנים יותר היו מבודדים על ידי מים, ובכך היו איים קטנים, ישנם כמה דיאלקטים שנבדלים מעט מהדיאלקט ה'רגיל'.