stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על ארנהם
מהלך הקרב > 24 בספטמבר, קריסת המערך הבריטי

בבוקר ביקר הורוקס בעמדות הפולניות בדריל כדי לראות את החזית בעצמו. מאוחר יותר, הוא ערך ועידה בהשתתפות בראונינג, מייג'ור-גנרל אייבור תומאס מהדיוויזיה ה-43 (ווסקס) וסוסבובסקי בוולבורג. בפגישה שנויה במחלוקת בה הוצא סוסבובסקי פוליטית, הוחלט כי יתבצע ניסיון מעבר נוסף באותו לילה. כאשר הגרמנים ניתקו את כביש האספקה הצר ליד ניימכן מאוחר יותר באותו יום, נראה כי הורוקס הבין את חוסר התוחלת של המצב ונערכו תוכניות להסיג את הדיוויזיה המוטסת הראשונה.
באוסטרבייק המצב היה נואש; האקט נפצע בבוקר ונאלץ לוותר על הפיקוד המזרחי. ה-RAF ניסה לספק תמיכה צמודה סביב ההיקף שרק סייעה בהחזקת המתחם, אך הפגזה וצליפה הגדילו את האבדות משעה לשעה. תחנות הסיוע התמלאו על ידי 2,000 נפגעים בריטים, גרמנים והולנדים. מכיוון שעמדות סיוע רבות היו בקו החזית, בבתים שהשתלטו עליהם מוקדם יותר בקרב, נוצר המצב המוזר שבו נפגעים פונו קדימה ולא אחורה. ללא פינוי, הפצועים נפצעו לעיתים קרובות שוב וחלק מהעמדות החליפו ידיים בין הבריטים לגרמנים מספר פעמים כאשר נלחמו על ההיקף.
במהלך הלחימה סביב אוסטרבייק, התקיימו הפסקות אש קצרות ומקומיות סביב עמדות הסיוע כדי לאפשר לפצועים להגיע אליהם, אך ביום ראשון ביקש קולונל גרים ווראק - קצין הרפואה הבכיר - רשות מארקהארט לארגן הפסקת אש. ווראק נלקח לראות את ביטריך שהסכים והציע לווראק אספקה רבה ככל שיכול היה לשאת. בין השעות 15:00–17:00 החלה הפסקת אש כללית סביב ההיקף וכ-450 פצועים באלונקות ופצועים מהלכים פונו מההיקף. הגרמנים השתמשו בג'יפים ובאמבולנסים על מנת לקחת מקרים חמורים היישר לבית החולים סנט אליזבת בארנהם, שם עבדו יחד צוות רפואי בריטי, גרמני והולנדי.
באותו לילה, בעלות הברית בצד הדרומי של הנהר ניסו לבצע מעבר נוסף. התוכנית קראה לגדוד ה-4 של רגימנט דורסט ולגדוד הצנחנים הפולני ה-1 לעבור בשעה 22:00 באמצעות סירות ורכבי DUKW. סוסבובסקי זעם על כך שנאלץ לוותר על השליטה באחד מגדודיו וחשב שהתוכנית מסוכנת אך התנגדותו נדחתה. הסירות הגיעו רק 1:00 לפנות בוקר, וכמה מהם הושמדו או אבדו בדרך; בשינוי התוכנית של הרגע האחרון, הוחלט כי רק לוחמי רגימנט דורסט יעברו. הסירות הקטנות, ללא צוותים מיומנים, הזרם החזק והבחירה הגרועה של אתר הנחיתה בגדה הצפונית גרמו לכך שמבין 315 האנשים שניסו לחצות, רק קומץ הגיע לקווים הבריטים בצד השני. ה-DUKW ורוב הסירות נחתו רחוק מדי במורד הזרם ולפחות 200 איש נלכדו בשבי.
מהלך הקרב > 25 בספטמבר, הנסיגה

במהלך הלילה, עותק של תוכנית הנסיגה נשלח מעבר לנהר לארקהארט. למרות התוכן המתסכל בעליל, ארקהארט ידע שאין ברירה אחרת, שלח לתומס ברדיו בשעה 08:00 והסכים לתוכנית בתנאי שתצא לפועל באותו לילה. הכוחות המוטסים יצטרכו לסבול יום נוסף בהיקף שלהם. לוחמים נוספים פונו מעמדות הסיוע במהלך היום אך לא הייתה הפסקת אש רשמית ולעיתים הדבר נעשה תחת אש. בשעה 10:00, הגרמנים החלו בהסתערות המוצלחת ביותר שלהם על ההיקף, כשהם תקפו את הקצה הדרום מזרחי עם חיל רגלים שנתמך על ידי טנקי טיגר שזה עתה הגיעו. ההתקפה הזו דחפה את הקווים החיצוניים של המגינים ואיימה לבודד את עיקר הדיוויזיה מהנהר. התקפות נגד חזקות מצד המגינים וירי פגזים מרוכזים מדרום לנהר הדפו בסופו של דבר את הגרמנים.
ארקהארט גיבש את תוכנית הנסיגה שלו על השיטה המוצלחת בה השתמשו בפינוי גליפולי במהלך מלחמת העולם הראשונה. היחידות הצפוניות ביותר ייסוגו ראשונות לאחור, וינועו דרך הקבוצות הדרומיות יותר שלאחר מכן ייסוגו מאחור. טייסי הדאונים יארגנו את הנתיבים לנהר וכל המבצע יכוסה על ידי מטח ארטילרי אינטנסיבי מהקורפוס ה-30. מדרום לנהר הפינוי אורגן ואויש על ידי פלסי הדיוויזיה ה-43 ולוחמי ההנדסה המלכותית הקנדיים, תוך שימוש ברפסודות ובסירות סער. כדי למנוע מהגרמנים ללמוד על המבצע, התוכנית לא הוכרזה עד אחר הצהריים ומספר לוחמים (פצועים בעיקר) נשארו לספק אש חיפוי במשך הלילה. הלוחמים נצטוו לעמעם את המגפיים וכלי הנשק שלהם כדי לעזור להם לעקוף את חדירות הגרמנים להיקף. כמה לוחמים ניצלו את ההזדמנות להתגלח לפני שנסוגו, מה שסיפק דחיפה מורלית למדי.
עד השעה 21:00 החל לרדת גשם כבד, מה שעזר להסוות את הנסיגה. ההפגזה החלה והיחידות החלו לסגת בחזרה לנהר. מחצית מסירות הפלסים היו רחוקות מדי מערבה לשימוש (דיוויזיה 43 שהאמינה בטעות שנקודות המעבר ששימשו את חיילי רגימנט דורסט בלילה הקודם היו בידי הבריטים), והאטה את הפינוי. הגרמנים הפגיזו את הנסיגה, והאמינו שמדובר בניסיון אספקה. בשעה 05:00 הופסקה הפעולה שמא האור המתקרב יאפשר לגרמנים לירות על הסירות בצורה מדויקת יותר. סך הכל פונו 2,163 לוחמים מהכוחות המוטסים, 160 פולנים, 75 לוחמים מרגימנו דורסט ועוד כמה עשרות חיילים מעורבים, אך כ-300 לוחמים נותרו מאחור בגדה הצפונית כאשר המבצע הופסק ו-95 לוחמים נהרגו במהלך הפינוי.
במהלך הבוקר של 26 בספטמבר, הגרמנים הגבירו את התקפותיהם וניתקו את ראש הגשר מהנהר. רק בצהריים הם הבינו שהבריטים נסוגו. בהמשך היום הם ריכזו כ-600 איש, רובם הפצועים בתחנות הסיוע ואלו שנותרו מאחור בגדה הצפונית, וכן כמה כיסי התנגדות שלא היו בקשר רדיו עם מפקדת הדיוויזיה ולא ידעו על הנסיגה.
האבדות בקרב

בתשעת ימי הקרב בארנהם נהרגו כ-2,000 חיילי בעלות הברית, חלקם מתו מפצעיהם או מתו בשבי הגרמני לאחר המבצע. מספר זה איננו כולל את חללי הדיוויזיות האמריקניות והבריטיות שלחמו דרומה משם, בגזרות האחרות של מבצע מרקט גארדן.
שיוך החללים ליחידות:
הדיוויזיה המוטסת הבריטית ה־1 – 1,174
אגד טייסי הדאונים הבריטי (היחידה אליה השתייכו החיילים שאומנו להטיס את דאוני הדיוויזיה המוטסת) – 219
חטיבת הצנחנים הפולנית העצמאית ה־1 – 92
חיל האוויר המלכותי הבריטי – 368
חיל השירותים הבריטי (שאנשיו איישו את מטוסי התובלה הבריטיים עם צוותי האוויר שלהם) – 79
פיקוד הובלת הגייסות ה־9 האמריקני – 27
הקורפוס הבריטי ה־30 – 25
מספר ההרוגים הגרמניים המדויק אינו ידוע, האומדן המשוער עומד על 1,300 לפחות. בנוסף לכך, במהלך הקרב נהרגו כנראה גם 453 אזרחים הולנדיים.
בסך הכל, מבין 10,000 חיילי הדיוויזיה המוטסת ה־1 הבריטית, נחלצו ושבו אל קווי בעלות הברית פחות מ־2,200 חיילים, השאר נהרגו או נשבו.
רוב חללי הקרב קבורים בבית הקברות הצבאי ארנהם־אוסטרבייק, שבו היו ב-2009 1,759 קברים, מהם 245 קברי חיילים אלמונים. כ־300 חללים נקברו בבתי קברות אחרים בהולנד, בגרמניה, בבלגיה, בבריטניה ובארצות הברית. חיילים אלה נהרגו בעת הטיסה אל שטח הפעולה בארנהם, בעת שניסו להימלט מנפילה בשבי הגרמני, מתו לאחר שנפלו בשבי או נפטרו לאחר זמן מפצעים שנגרמו להם בקרב.
הקרב בתרבות

החל מ־1947 נערכת פעם בשנה, בשבת הראשונה של חודש ספטמבר, צעדת המוטסת (אנ') לציון הקרב והלוחמים בו. הצעדה עוברת באתרי הקרב. לטענת מארגני הצעדה, זוהי צעדת הזיכרון החד־יומית הגדולה בעולם, ומשתתפים בה (נכון ל־2016) כ־36,000 איש.
לקריאה נוספת

רוני ברבש:ארנהם – כישלון בצד הגבורה, הוצאת אוריון, 2017.
מקס הייסטינגס, ארמגדון, כנרת, זמורה־ביתן, דביר הוצאה לאור 2007 בתרגום כרמית גיא, עמ' 69–105
סא"ל איתן, ‏מערכת ארנהם, מערכות 152, יוני 1963
Badsey, Stephen. 1993. Arnhem 1944: Operation Market Garden. London: Osprey.
Jarmain, Michael. 2010. The development of British Airborn forces in World War 2 and the concept, expectations & reality of their participation in operation Market Garden & Varsity. Thesis paper. University of Wales. עותק מקוון.
King, Sanchez F. 2002. "Operation "Anger": the little known Canadien victory at Arnhem in 1945". The Army Doctrine and Training Bulletin, Vol. 4, No. 4. Canda. עותק מקוון
הערות שוליים

↑  Waddy, John (1999). A Tour of the Arnhem Battlefields. Pen & Sword Books Limited. ISBN 0-85052-571-3.
↑  מקס הסטינגס, ארמגדון, כנרת, זמורה־ביתן, דביר הוצאה לאור 2007 בתרגום כרמית גיא, עמ' 76.
↑  הסטינגס, שם, עמ' 78.
↑  Middlebrook, p339-440
↑  Waddy, p167
↑  Middlebrook, p441
↑  ראיין, עמ' 403.
↑  Waddy, p191
↑  The History of the Airborne March, אתר Airborne March
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294805005171  BNE: XX545806  LCCN: sh85007376 
חיילי החטיבה המוטסת העצמאית ה־21, לקראת היציאה למבצע
חיילי צנחנים ופאנצר אס אס של הצבא הגרמני באזור ארנהם
מייג'ור גנרל רוי ארקהארט זמן קצר לאחר שחזר למפקדת הדיוויזיה שלו במלון הרטנשטיין, 19 בספטמבר
תנועות חי"ר ראשונות, 17 בספטמבר
דאוני הורסה וחמילקאר של אזור הנחיתה 'Z' של החטיבה המונחתת ה-1 ממערב לוולפהזה, 17 בספטמבר.
ההנחתה השנייה מתקדמת לארנהם שם היא נתקלת בקו החסימה הגרמני, 18 בספטמבר.
אנשי הגדוד ה-2, רגימנט דרום סטפורדשייר, של החטיבה המונחתת ה-1, מתקדמים לעבר ארנהם, וגוררים איתם תותח נ"ט 6 ליטראות, 18 בספטמבר.
שבויי מלחמה בריטים. הגרמנים לקחו עשרות שבויים לאחר הקרבות של הבוקר ב-19 בספטמבר.
תותח 20 מ"מ נ"מ גרמני ממתין להגעתם של מטוסי אספקה במהלך הקרב.
הגדודים הבריטיים נסוגים למתחם אוסטרבייק, 19–21 בספטמבר.
אנשי גדוד טייסי דאונים מחפשים צלפים, 20 בספטמבר.
גשר ארנהם לאחר שכוחו של פרוסט נדרס והכביש פונה. שימו לב לבניינים ההרוסים מימין.
שבויים בריטים בגשר ארנהם. הם לא מגולחים לאחר ארבעה ימים של לחימה - מים היו להם במשורה במהלך הקרב.
כוחות גרמנים באוסטרבייק. היו קרבות מרים מבית לבית מסביב.
כוחות בריטיים עוברים דרך בניין הרוס באוסטרבייק.
שני חיילים בחפירה ליד אוסטרבייק ב-18 בספטמבר, נלחמים ביער בצד המערבי של ההיקף הבריטי.
Sd.Kfz. 250 מדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-9 בפעולה באוסטרבייק. שימו לב למצנח האספקה ברקע.
שטוג סימן 3 גרמני בארנהם
קברו של חייל בריטי אלמוני שנקבר על ידי חיילים גרמניים ונמצא לאחר שחרור האזור ב-1945.
ויליאם ברקצ'י

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1744 ולרשטיין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  5 בפברואר 1813 (בגיל 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרידריך שילר  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 צאצאים:  William Bent Berczy 
 
ויליאם ברקצ'י (באנגלית: William Berczy; ‏  10 בדצמבר 1744 - 5 בפברואר 1813) היה חלוץ וצייר קנדי יליד גרמניה. הוא נחשב לאחד ממייסדי העיירה יורק, קנדה עילית, טורונטו, אונטריו, קנדה.
ביוגרפיה

ברקצ'י נולד בוולרשטיין, שוואביה, (גרמניה) כבן לווירקליכר הופרט (אלברכט תיאודור מול) ויוהנה יוזפה וולפורגה מול (לבית הפלה). ברקצ'י נקרא במקור יוהאן אלברכט אולריך מול, אך בעקבות נישואיו שינה את שמו.
הוא למד באקדמיה בווינה ובאוניברסיטת ינה בסקסוניה. בקריירה המוקדמת שלו בילה במספר מדינות באירופה, כולל פולין, שווייץ ואיטליה. ב-1792 הפליג ברקצ'י לאמריקה, התיישב בפילדלפיה, ולאחר מכן הקים עסק ביורק, קנדה עילית (טורונטו). כמה שנים מאוחר יותר, עבודתו לקחה אותו לקנדה התחתית (קוויבק).
ברקצ'י התחתן, ב-1 בנובמבר 1785, עם ז'אן-שרלוט ברקצ'י לבית אלאמנד (1760–1839) מלוזאן (מאז 1803 - קנטון ווד), שווייץ. נולדו להם שני בנים, ויליאם בנט ברקצ'י וצ'ארלס אלברט ברקצ'י. בנו צ'ארלס אלברט ברקצ'י הפך למנהל הדואר השני של טורונטו.
ברקצ'י עזר לג'ון גרייבס סימקו להקים יישוב צפונית ליורק, שנקרא גרמן מילס עם מהגריו בחסות חברת קרקעות גרמנית, שלימים הפכה לעיירה מרקהאם .
"ויליאם ברקצ'י, מייסד שותף של טורונטו, יחד עם החלוצים הגרמנים שלו, פינו חלק מאתר העיירה יורק (טורונטו), הקים בתים ובנו כבישים בעיר מרקהאם וגם הכשירו 24 מיילים של נתיב המים של נהר הרוז' לניווט."
ביוגרפיה > אמנות

שתי תמונותיו הידועות ביותר הן דיוקן באורך מלא של צ'יף המוהוק תאינדנג'ה (ג'וזף בראנט) (בערך 1807)  ודיוקן קבוצתי של משפחת וולסי (1809). למרות הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו, הוא ביצע גם ציורים דתיים ועבודות אדריכלות, כולל תוכניות לקתדרלת כריסט צ'רץ' במונטריאול בשנת 1803.
ברקצ'י נסע לניו יורק במהלך מלחמת 1812 ונתקע כשניסה לחזור. תחילה הוא שהה במידלברי, ורמונט עם חברים, אחר כך באלבני, ניו יורק ואז בעיר ניו יורק, ממנה תכנן לנסוע לאנגליה. הוא חלה בזמן שהותו בניו יורק ומת כשהיה בטיפולם של חברים. הוא נקבר בקבר לא מסומן בכנסיית טריניטי בשם וויליאם בורקסי.  אשתו עברה לגור עם בנה ויליאם ומתה ב-18 בספטמבר 1839 בסנט-מלאני, קנדה התחתית. ברקצ'י הותיר אחריו גם בן נוסף, צ'ארלס אלברט ברקצ'י.
מורשת

בית ספר יסודי במרכז מרקהאם נקרא על שמו.  בבית הספר, שנוסד בשנת 1967, לומדים כ-600 תלמידים. כמו כן, לכבודו העיר מרקהם קראה לאחת משכונותיה הצפופות על שמו - הכפר ברקצ'י. "יובל ברקצ'י" הוא יובל של נהר הרוז' במרקהם.
כמו כן הא מונצח כחלוץ במקומות נוספים באזור זה של קנדה - בשמות רחובות, גנים ציבוריים ועוד.
גלריה

צ'יף ג'וזף ברנאט
מצודת מונטראול
חג הקציר
חמש איטלקיות
הערות שוליים

↑  MacIntosh, Robert (2006). Earliest Toronto. GeneralStore Publishing House. p. 11
↑  Atanassova, Katerina (2004). William Berczy - man of enlightenment. Unionville, Ontario: Varley Art Gallery of Markham.
↑  "Historical Events and Personages "German Mills"". Karlheissler.com
↑  "Thayendanegea (Joseph Brant) | National Gallery of Canada | National Gallery of Canada"
↑  Woolsey Family
↑  "Biography – ALLAMAND, JEANNE-CHARLOTTE – Volume VII (1836-1850) – Dictionary of Canadian Biography
↑  Pages - William Berczy P.S., www.yrdsb.ca
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb151252068 (data)  GND: 120364387  ISNI: 0000 0000 7374 5549  LCCN: n50012171  RKD: 6753  SUDOC: 180577549  ULAN: 500083182  VIAF: 52519090   WorldCat (עם VIAF): 52519090 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם ברקצ'י".
משפחת וולסי
התמימים והפראים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן "על גג העולם" של הנס רוש (1953)
 בימוי:  ניקולס ריי 
 הופק בידי:  מלנו מלנוטי 
 תסריט:  ניקולאס ריי
 עריכה:  ארלדו דה רומא, ראלף קמפלן
 שחקנים ראשיים:  אנתוני קווין פיטר או'טול יוקו טאני
 מוזיקה:  אנג'לו פרנצ'סקו לבנינו
 צילום:  אלדו טונטי
 מדינה:  צרפת, הממלכה המאוחדת, איטליה 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט The Rank Organisation
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  מאי 1960
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
התמימים והפראים (באנגלית: The Savage Innocents) הוא סרט קולנוע משנת 1960 בהפקה בריטית, צרפתית, איטלקית, בבימויו של ניקולאס ריי, עם אנתוני קווין, יוקו טאני (אנ') ופיטר או'טול בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי ניקולאס ריי, מבוסס על ספרו של הסופר השווייצרי הנס רוש (אנ') "גג העולם" משנת 1953, המתאר את חייהם ותרבותם של האינואיטים (המכונים עדיין בספר ובסרט "אסקימוסים").
אנתוני קווין שמגלם את הדמות הראשית, הוא אמנם שחקן לבן, אבל כל שאר הדמויות המקומיות מגולמות על ידי אינואיטים אמיתיים או על ידי שחקנים אסייתיים.
הסרט עורר בזמנו עניין רב בהציגו את מנהגי האינואיטים ביחס נשים (מתן רשות לאישה נשואה "לצחוק" (לשכב) עם גבר אחר) ובעיקר את שליחת הזקנים שבהם שאינם יעילים, למות בקרח או להיטרף על ידי דובים.
הצילומים המרהיבים נעשו בשדות הקרח של קנדה וגרינלנד.
הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
תקציר העלילה

אינוק (אנתוני קווין) הוא גבר אינואיטי רווק וחסון. חברו אנרוויק מציע לו את אשתו לוליק "שתצחק" (תשכב) אתו ואינוק מסרב. זה מעליב ומרגיז את אנארוויק והם מתקוטטים ומחליפים מהלומות.
שניהם צדים דובים וכלבי ים בשיטות מסורתיות עם מוט מחודד וחבל. הם נעים במזחלות קשורות לכלבים או שטים בקיאקים וגרים באיגלו.
אנרוויק מביא את אחותו המבוגרת פוטווי ושתי בנותיה, אינימה ואסיאק.
אינוק חושק בתחילה באינימה אבל בוחר לבסוף באסיאק (יוקו טאני) לאחר שחיממה בלילה את רגליו הקרות בין שדיה...
יום אחד פוגש אינוק צייד אינואיטי שהורג דב ברובה. אינוק מתעניין ברובה והצייד מגלה לו כי תמורת 100 פרוות שועלים הוא יוכל לקבל רובה במחנה של האנשים הלבנים.
אינוק אוסף במשך עונה שלמה 100 פרוות שועלים ונוסע במזחלת עם אוסיאק ופוטווי, למחנה הלבנים. הוא מציע את מרכולתו ובתמורה מקבל רובה עם קליע אחד. לשם רכישת קליעים נוספים עליו להביא עוד פרוות...
בלילה מגיע לאיגלו שלהם מסיונר איטלקי (מרקו גוליאלמי) שמנסה לשכנע אותם לעבור לנצרות. לאחר שהמיוסינר מסרב לאכול את מנת התולעים שאינוק מציע וגם מסרב "לצחוק" עם אסיאק, אינוק כועס ומטיח את ראשו בקיר האיגלו. לרוע המזל המיסיונר מת והם בורחים מהמקום.
פוטווי חלשה ומבקשת מהם להשאירה לבד בשדה הקרח. היא מדריכה את אסיאק שנמצאת בהיריון שאם ייוולד לה בן, תלקק את כל גופו אך אם תיוולד בת עליה לשים אותה על הקרח ולמלא את פיה בקרח כדי שתמות כי לא תוכל לעזור בציד. רק אם תיוולד לה בת לאחר בן, תוכל להשאיר אותה בחיים...
הם עוזבים את פוטווי למותה כשדוב קוטב רעב מתקרב אליה...
אוסיאק יולדת לבדה באיגלו בן והם קוראים לו פאפיק. התינוק נולד ללא שיניים ואינוק רוצה להמיתו כי זה סימן רע אך אוסיאק משכנעת אותו לוותר.
לאחר כמה עונות נוחת באזור מטוס קל ומתוכו יוצאים שני שוטרים אחד מהם (פיטר או'טול) קושר את אינוק ומודיע לו כי הם לוקחים אותו למשפט במחנה וייתכן שיוצא להורג באשמת רצח המיסיונר. בדרך נופלת המזחלת למים הקפואים. אחד השוטרים טובע ואינוק מציל את השני (פיטר אוטול).
בין אינוק והשוטר מתפתחת ידידות. אינוק מספר לו על המנהגים שלהם וכי המיסיונר העליב אותו כשלא אכל את אוכל התולעים שהציע לו וגם לא רצה "לצחוק" עם אשתו ולא התכוון להרוג אותו. השוטר אומר כי הוא מבין אותו אבל האחרים לא יבינו זאת ויגזרו את משפטו למוות. הוא מחליט לתת לאינוק לברוח והוא ידווח עליו כי נעלם וכנראה מת.
אינוק חוזר לאשתו אסיאק ולבנו פאפיק וממשיך בשגרת חייו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אנתוני קווין | אינוק |  |
| פיטר או'טול | שוטר |  |
| יוקו טאני | אסיאק | אשתו של אינוק |
| מרקו גוליאלמי | מיסיונר |  |
| אנדי הו | אנרוויק | חבר של אינוק |
| מריה יאנג | פוטווי | אמא של אסיאק |
| איבון שימה | לוליק | אשתו של אנארוויק |
| קרידה הוצ'יוטי | אינימה | אחותה של אסיאק |
ז'ויטה

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת גנץ
 שטח:  6.73 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  245 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°30′00″N 21°16′46″E﻿ / ﻿48.500119444444°N 21.2794°E﻿ / 48.500119444444; 21.2794 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://zsujta.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ז'ויטה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ז'ויטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ז'ויטה (בהונגרית: Zsujta) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ז'ויטה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-231 תושבים בשנת 1990 עד 149 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ-34%).
בז'ויטה חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 134 |  |
| 1880 | 64 | 527 |
| 1910 | 52 |  |
| 1920 | 25 |  |
| 1930 | 16 |  |
| 1941 | 17 | 437 |
חבורת פרובניוס

בתורת החבורות, חבורת פרובניוס היא חבורה הפועלת טרנזיטיבית ונאמנה על קבוצה סופית, באופן שלכל איבר לא-טריוויאלי יש לכל היותר נקודת שבת אחת. החבורות נקראות על-שם מייסד תורת ההצגות, פרדיננד גאורג פרובניוס.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 שימשו חבורות פרובניוס מעין מעבדה לבחינת שיטות שונות בתורת החבורות הסופיות. ב-1959 הוכיח ג'ון תומפסון שכל חבורה כזו היא פתירה. מעט אחר-כך מילאו חבורות פרובניוס תפקיד חשוב בהוכחת משפט פייט-תומפסון (הקובע שכל חבורה מסדר אי-זוגי היא פתירה), ובמיון של כמה משפחות חשובות אחרות של חבורות סופיות.
הגרעין והמשלימים

נניח ש- G חבורת פרובניוס, כלומר, היא פועלת טרנזיטיבית על קבוצה סופית  X, באופן שלכל איבר לא-טריוויאלי יש לכל היותר נקודת שבת אחת. במקרה כזה, הקבוצה  Q, הכוללת, בנוסף לאיבר היחידה, את כל איברי  G שאינם מייצבים אף נקודה, מהווה תת-חבורה נורמלית של  G, הנקראת הגרעין (או גרעין פרובניוס) של החבורה. כל אחד מן המייצבים  G_{x}=\{g\in G:g(x)=x\} של נקודות  x\in X  נקרא משלים של  Q.
חבורת פרובניוס בעלת גרעין פרובניוס טריוויאלי (היינו, חבורה הפועלת טרנזיטיבית נאמנה באופן שבו לכל איבר לא טריוויאלי יש בדיוק נקודת שבת אחת) היא טריוויאלית. אכן, מן הלמה של ברנסייד נובע כי סדר החבורה שווה לסכום גודלי קבוצות השבת, הוא  |X|+|G|-1, ומכאן ש- X (ולכן גם  G) בת איבר יחיד.
התכונות הבאות שקולות לכך שחבורה סופית G תהיה חבורת פרובניוס:
יש ל- G תת-חבורה נורמלית  Q בעלת התכונה הבאה: פרט לאיבר היחידה, איברי  Q אינם מתחלפים עם איברים מחוץ ל- Q.
יש ל- G תת-חבורה  H, כך ש-  H\cap xHx^{-1}=1 לכל איבר  x\not \in H.
הגרעין הוא תת-החבורה היחידה בעלת התכונה האמורה (והוא שווה לחבורת פיטינג של  G), אך המשלים אינו יחיד (כל תת-חבורה הצמודה למשלים, גם היא משלים; ואלו כל המשלימים, לפי משפט שור-זסנהאוז). 
הגרעין  Q והמשלים שלו  H מקיימים  H\cap Q=1 ו- G=HQ, כלומר, חבורת פרובניוס היא מכפלה ישרה למחצה של הגרעין במשלים שלו. זהו "פירוק Hall", כלומר, הסדרים של  Q ושל  H הם זרים.
מבנה

גם לגרעין של חבורת פרובניוס וגם למשלימים שלו יש מבנה מוגבל ביותר. תומפסון הוכיח ב-1959 שהגרעין של חבורת פרובניוס הוא חבורה נילפוטנטית. זהו משפט קשה ומורכב. קל הרבה יותר להראות שאם המשלים  H מסדר זוגי, אז הגרעין אבלי.
למשלים  H יש התכונה שכל תת-חבורה שסדרה מכפלת שני ראשוניים, היא ציקלית. מכאן נובע שכל חבורת סילו של המשלים היא או ציקלית, או חבורת קווטרניונים מוכללת. אם  H אינה פתירה, האנס זסנהאוז הראה שהיא, או תת-חבורה שלה מאינדקס 2, הן מכפלה של חבורת המטריצות  SL_{2}(\mathbb {F} _{5}) בחבורה מטא-ציקלית שסדרה זר ל-30. אם  H פתירה, יש לה תת-חבורה מטא-ציקלית נורמלית, כך שהמנה היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית מסדר 4.
אף תת-חבורה של המשלים אינה חבורת פרובניוס בעצמה.
מבנה > תת-חבורות וחבורות מנה

כל תת-חבורה נורמלית של  G מוכלת בגרעין, או מכילה אותו. אפשר לבנות מחבורת פרובניוס נתונה  G=HQ חבורות פרובניוס נוספות, באופנים הבאים:
אם  Q_{1}\subseteq Q ו- H_{1}\subseteq H תת-חבורות, כך ש- H_{1}\subseteq N_{G}(Q_{1}) (כלומר,  H_{1} מוכל בנורמליזטור של  Q_{1}), אז  H_{1}Q_{1} חבורת פרובניוס.
בפרט, אם נבחר  Q_{1}=Q, אז לכל תת-חבורה  H_{1}\subseteq H, המכפלה  H_{1}Q היא חבורת פרובניוס.
אם  Q_{1}\subseteq Q תת-חבורה נורמלית של  G, אז המנה  G/Q_{1} היא חבורת פרובניוס (עם גרעין  Q/Q_{1}).
תורת ההצגות

אם  \rho  הצגה אי-פריקה לא טריוויאלית של  Q, אז ההצגה המושרית  \rho ^{G} גם היא אי-פריקה. יתרה מזו, כל הצגה אי-פריקה של  G מושרית או מ- Q, או מחבורת המנה  G/Q\cong H. כאשר מצמצמים למשלים  H הצגה אי-פריקה המושרית מ- Q ל- G, מתקבלת כפולה שלמה של ההצגה הרגולרית של  H.
חותם הקיסר

חותם הקיסר
חותם הקיסר הוא החותם הרשמי של קיסר יפן. החותם מרובע ומכיל את הכיתוב "天皇御璽" בכתב החותם הארכאי הסיני (ביפנית: 篆書 tensho). בחותם מופיעות שתי שורות בכתב אנכי. השורה הימנית היא הכיתוב "天皇" (טֶנוֹ; קיסר), והשורה השמאלית היא הכיתוב "御璽" (גיוג'י; חותם הכבוד). בחותם משתמשים במסמכים מדיניים רשמיים, כגון אמנות, מנויים, חוקים, מסמכי שגרירות, מסמכים מטעם ראש הממשלה ונשיא בית המשפט העליון, ואף על מסמכי פיטורים.
היסטוריה

חותם הקיסר הופיע לראשונה בתקופת נארה. אף על פי שבמקור הכינו אותו מנחושת, ב-1868, לאחר רסטורציית מייג'י הוא יוצר מאבן, ולאחר מכן מזהב טהור. החותם הנוכחי עשוי זהב טהור, ממדיו הם תשעה סנטימטרים רבועים ומשקלו 4.5 קילוגרם. יוצר החותם הוא אָבֶּאִי רֶקידוֹ (安部井 櫟堂), שעליו הוטל גם עיצוב חותם המדינה ב-1874. בעת השימוש בחותם משתמשים בדיו צינובר, המיוצר במיוחד בלשכת ההדפסה היפנית.
רפרודוקציה (זיוף) של חותם המדינה או חותם הקיסר באופן בלתי מורשה היא עבירה חמורה, שהעונש עליה הוא לפחות שנתיים של עבודת פרך, על פי סעיף 164 בחוק מספר 1 של החוק הפלילי.
ראו גם

חותם יפן
סמל יפן
ערך זה הוא קצרמרבנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חותם יפן

חותמו של הקיסר מייג'י, ומתחתיו חותם יפן
החותם הגדול של יפן (ביפנית: 国璽, פורמלית: 國璽) הוא החותם הרשמי של יפן. צורתו קובייתית. האותיות 大日本國璽 (בעברית: החותם הגדול של אומת יפן) מגולפות בו בכתב החותם הארכאי הסיני (ביפנית: 篆書 tensho). הוא נכתב במאונך בשתי שורות, בצד ימין התווים 大日本 ("דאי ניפון"), ובצד שמאל התווים 國璽 ("קוקג'י").
היסטוריה

החותם עשוי מזהב טהור, אורכו כשלושה sun (בערך 9 ס"מ) ומשקלו כ-4.5 קילוגרם. אביי רקידו, אומן הסמלים מקיוטו (ביפנית: 安部井 櫟堂; ‏1805–1883), הוזמן להכין את הסמל, והוא ייצר אותו יחד עם חותם הקיסר של יפן, בשנת 1874. הכללים מתי להשתמש בחותם הקיסרי ומתי להשתמש בחותם המדינה נקבעו תחילה בנוסחת ההערה הרשמית (kōbunshiki 公文式‏ 1907-1886), ולאחר מכן בנוסחת הקוד הרשמי (kōreisiki 公式令‏ 1947-1907). הכללים בוטלו עם החלת חוקת יפן, ומאז לא נקבעו כללים חליפיים, וכיום החותם משמש רק כקישוט טקסי (ביפנית: 勲記).
החותם מאוחסן בשקיק מעור שעוצב במיוחד עבורו. כאשר הוא בשימוש, סרגל מיוחד משמש להבטיח שהסמל יוטבע במדויק, ודיו צינובר המיוצר במיוחד בלשכת ההדפסה היפנית מקבע אותו, כך שלא יוכל להיות מוטה או מוזז.
רפרודוקציה (זיוף) של חותם המדינה או חותם הקיסר באופן בלתי מורשה היא עבירה חמורה, שהעונש עליה הוא לפחות שנתיים של עבודת פרך, על פי סעיף 164 בחוק מספר 1 של החוק הפלילי.
ראו גם

סמל יפן
חותם הקיסר
הערות שוליים

↑  מקור אחר מפרט 3.5 ק"ג
זיטי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פסטה 
 מוצא:  איטליה
 מרכיבים עיקריים:  קמח דורום, מים
 
זיטי היא סוג של פסטה שמקורה בקמפניה. היא מעוצבת כצינור רחב וארוך, באורך כ-25 סנטימטרים. לפני הבישול,  יש לשבור את הפסטה לחתיכות קטנות יותר. זיטי דומה לבוקטיני אך היא עבה יותר.
זיטי ממולאת ונאפית לעיתים קרובות, כאשר פנה, פסטה צינורית נוספת אך כזו שקצרה יותר, נאכלת עם רוטב או משומשת בסלטי פסטה.
זיטי בארצות הברית מקושרת לרוב למאכל האיטלקי-אמריקאי של זיטי אפויה (אנ'), למרות שמשתמשים בה גם בפסטה אלה נורמה.
בסיציליה, הזיטי מוגשת באופן מסורתי בסעודת חתונה. מקור המילה זיטי, Ziti, היא צורת הרבים של המילה zito, שפירושה "כלה" או "חתן" בדיאלקט סיציליאני.
הביטוי "קופסת זיטי" משמש כמטאפורה לאלף דולר. המונח הזה התפשט והפך לסלנג בניו יורק בסדרת דרמת הפשע 'The Sopranos'.
הערות שוליים

↑  Jacqui, Ziti and Zitoni Pasta, The Pasta Project, ‏2017-08-03 (באנגלית בריטית)
↑  Oretta Zanini De Vita, Encyclopedia of pasta, Berkeley, Calif. : University of California Press, 2009, ISBN 978-0-520-94471-8
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.