סקוט אטראן
קריירה > מחקר > מחקר שטח על טרור

עבודתו על האידאולוגיה וההתפתחות החברתית של הטרור הטרנס-לאומי כללה עבודת שטח עם מוג'אהדין ותומכים באירופה, המזרח התיכון, מרכז ודרום מזרח אסיה וצפון אפריקה, וערערה הנחות נפוצות. הפסיכולוג הקוגניטיבי סטיבן פינקר מסכם כמה מהממצאים של אטראן כך:
טרוריסטים מתאבדים רחוקים מלהיות בורים, מרוששים, ניהיליסטים או חולי נפש. טרוריסטים מתאבדים נוטים להיות משכילים, ממעמד הביניים, מעורבים מוסרית וללא פסיכופתולוגיה ברורה. אטראן הגיע למסקנה שרבים מהמניעים עשויים להימצא באלטרואיזם נפוטיסטי... [אטראן מראה כי] חמאס וקבוצות טרור פלסטיניות אחרות [מחזיקים] גזר ולא מקל למשפחתו של המחבל בצורה של נדיבות. קצבאות חודשיות, תשלומים חד-פעמיים ויוקרה מסיבית בקהילה... אטרן מצא [גם] שניתן לגייס מחבלים מתאבדים ללא התמריצים הישירים הללו. כנראה הקריאה היעילה ביותר למות קדושים היא ההזדמנות להצטרף ללהקת אחים שמחה. תאי טרור מתחילים לעתים קרובות ככנופיות של צעירים רווקים חסרי תעסוקה שמתכנסים יחד בבתי קפה, מעונות, מועדוני כדורגל, מספרות או חדרי צ'אט באינטרנט ולפתע מוצאים משמעות לחייהם על ידי מחויבות למחלקה החדשה... מחויבות לקבוצה מועצמת על ידי הדת, לא רק ההבטחה המילולית של גן עדן אלא תחושת היראה הרוחנית הנובעת מהשקעת עצמך במסע צלב, קריאה, מסע חזון או ג'יהאד. [אטרן כותב שדת] עשויה גם להפוך מחויבות למטרה לערך מקודש - טוב שאולי לא ניתן להחליפו במשהו אחר, כולל החיים עצמם. המחויבות יכולה להיות מעוררת עוד יותר על ידי הצמא לנקמה, שבמקרה של איסלאמיזם מיליטנטי לובש צורה של נקמה על הפגיעה וההשפלה שספג כל מוסלמי בכל מקום על פני כדור הארץ בכל עת בהיסטוריה, או על עלבון סמליים כגון נוכחות של חיילים כופרים על אדמת מוסלמית קדושה.356–57
אטראן סיכם את עבודתו ומסקנותיו:
כשמסתכלים על צעירים כמו אלה שגדלו לפוצץ רכבות במדריד ב-2004, ביצעו את הטבח ברכבת התחתית של לונדון ב-2005, קיוו לפוצץ מטוסי נוסעים מהשמיים בדרכם לארצות הברית ב-2006 וב-2009, ונסע רחוק כדי למות בהרג כופרים בעיראק, אפגניסטן, פקיסטן, תימן או סומליה; כשמסתכלים על מי הם מעריצים, איך הם מתארגנים, מה מקשר אותם ומה מניע אותם; אז אתה רואה שמה שנותן השראה לטרוריסטים הקטלניים ביותר בעולם כיום הוא לא כל כך הקוראן או תורות הדת אלא מטרה מרגשת וקריאה לפעולה המבטיחה תהילה והערכה בעיני חברים, ובאמצעות חברים, כבוד וזיכרון נצחיים בעולם הרחב שהם לעולם לא יחיו ליהנות ממנו... הג'יהאד הוא מעסיק שוויוני, שוות הזדמנויות: ... אחווה, שובר מהר, מרגש, מפואר ומגניב.
בהתייחס לניתוח של אטראן את המדינה האסלאמית של עיראק והלבנט כתנועה מהפכנית ב"פרופורציות היסטוריות עולמיות", סופר ב"ניו יורק טיימס" מחשיב את אטראן
אנתרופולוג בכיר בפריז [ששילב] את המחקר שלו בקרב צעירים חסרי רצון עם תובנות של דמויות שונות כמו היטלר, בורק, דרווין והובס, כמו גם התבוננות מקרוב בהתקדמותה של המדינה האיסלאמית לג'יהאד חובק כדור הארץ. הוא טוען שאנחנו מעריכים בערכת חסר את הסכנה שבדאעש, ושלמעשה אנחנו עושים הרבה כדי לקדם את צמיחתו. חלק מהמסקנות ההיסטוריות שלו יהיו שנויות במחלוקת, אבל זהו האינטלקטואליזם הצרפתי במיטבו - והשימושי ביותר. הנה אנקדוטה מספרת: כאשר צ'רלי צ'פלין והיוצר הצרפתי רנה קלייר צפו ב-'ניצחון הרצון' (1935), הפנייה החזותית של לני ריפנשטאל לנציונל-סוציאליזם, 'צ'פלין צחק אבל קלייר הייתה מוכת אימה, מחשש שאם זה יוצג בצורה רחבה יותר, המערב לא יבין את זה'.
העיתון "כרוניקה של השכלה גבוהה" (The Chronicle of Higher Education) ליווה את אטראן לחזיתות בקרב נגד דאעש בעיראק, שם הוא וצוות המחקר שלו העריכו את "הרצון להילחם" בקרב הלוחמים:
אטרן ממציא את מה שהוא מכנה 'מסגרת השחקן המסור' [בניגוד למסגרות 'שחקן רציונלי' סטנדרטיות], המושכת ערכים קדושים [החסינים מפני פשרות חומריות] ומיזוג זהות [מיזוג מוחלט של זהות אינדיבידואלית עם זהות קבוצתית] לתיאוריה יחידה ומציע עצה כיצד לנצח את דאעש: 'המדע סבור שערכים מקודשים מנוגדים בצורה הטובה ביותר לערכים קדושים אחרים המעוררים מסירות, או על ידי ערעור הרשתות החברתיות המשולבות המטמיעות את הערכים הללו.' לא נאמר: איך אתה מציע אלטרנטיבה מעוררת השראה לא פחות? באיזו שיטה ניתן לערער את הרשתות החברתיות הללו? אטרן לא מתיימר לדעת את התשובה, אבל הוא חושב שמסרים נגדיים נועדו לכישלון כי הם 'נובעים מהרשתות החברתיות שבהן רעיונות מוטמעים ומקבלים חיים'. אם נניח בצד מחלוקות מלומדים, יש הערצה כמעט אוניברסלית, הגובלת ביראה, לאופן שבו אטראן מסוגל לאסוף נתונים בעיצומו של סכסוך אלים."
סדרה של מחקרים ניסיוניים בהנחיית אטראן והפסיכולוג החברתי אנחל גומז עם לוחמי דאעש שנתפסו, לוחמי מפלגת הפועלים של כורדיסטן, צבא עיראק והמיליציה הערבית הסונית בעיראק, וכן עם אלפי אזרחים אירופאים, פיתחו את מסגרת השחקן המסור במאמץ "לעזור להחלטות מדיניות להגנה משותפת". על פי דיווח CNN:
החוקרים גילו כי שלושה גורמים מכריעים מניעים הן את לוחמי דאעש והן את אלו הנלחמים בהם: מחויבות עמוקה לערכים מקודשים, הנכונות לנטוש את המשפחה למען ערכים אלו, והכוח הרוחני המשוער של הקבוצה או הקהילה שהלוחם מייצג. [אבל] 'בעולמנו החומרי, זלזלנו בממד הרוחני של הפעולה האנושית', אמר [אטראן]. 'פעולה זו עלולה להשאיר את עצמנו בלתי מוגנים מול אנשים המונעים על ידי ערכים ומעלות רוחניים וקדושים עמוקים יותר, ואני חושב שזו הסכנה הגדולה ביותר שעומדת בפנינו.'
אטראן טוען בריאיון ל"וושינגטון פוסט": "מעולם בהיסטוריה לא גרמו כל כך מעט אנשים עם כל כך מעט אמצעים לכל כך הרבה פחד". הוא ועמיתיו למחקר ב-ARTIS International טוענים:
למרות מאמצים אינטנסיביים של סוכנויות ביון ואינספור כנסים, מאמרים וספרים, היבטים בסיסיים של הטרור נותרו לא ברורים: מה מזהה טרוריסטים לפני שהם פועלים; איך הם מקצינים; מה מניע את האלימות שלהם; מתי הם פועלים; אילו אמצעי נגד הם היעילים ביותר? מאמצים אלו למצוא תשובות נכשלו בין השאר משום ש... קובעי מדיניות נוטים להתאים מידע כזה לפרדיגמות הרווחות במדיניות חוץ, דוקטרינה צבאית ומשפט פלילי, שלכל אחת מהן חסרונות חמורים כאשר הן מיושמות בטרור."
אטראן ועמיתיו מציעים גישה חלופית, המונעת על ידי מחקר שדה תאורטי המבוסס על אמיתות ביג דאטה ומודיע על קביעת מדיניות תוך שמירה על עצמאות אינטלקטואלית. בשנת 2017 אטראן כתב במאמר פורץ דרך עם אנחל גומז, לוסיה לופז-רודריגז, חמאד שייח, ג'רמי ג'ינג'ס, לידיה וילסון, הושאנג ואזירי, אלכסנדרה ואסקז וריצ'רד דייוויס. היצירה שכותרתה "רצון השחקן המסור להילחם והממד הרוחני של סכסוך אנושי", מתמקדת בממדים הרוחניים של סכסוך המבוסס על עבודת שטח בעיראק עם לוחמים ומחקרי מעבדה, תוך הערכת ממדים לא תועלתניים של סכסוך. אטראן וצוותו אימתו היבטים של ממצאים התנהגותיים אלה במחקרי הדמיה עצבית של אנשים שעברו הקצנה באירופה, כולל נכונות רבה יותר להילחם ולמות למען ערכים קדושים לעומת ערכים לא-קדושים, הכוללת עיכוב של נימוקים דיוניים לטובת תגובות מהירות וחובות.