קרב בול ראן השני
הקרב > 30 באוגוסט: התקפת נגד של לונגסטריט, נסיגת האיחוד

האלמנט האחרון בפיקודו של לונגסטריט, הדיוויזיה של מייג'ור גנרל ריצ'רד ה. אנדרסון(אנ'), צעדה 17 מיילים (27 ק"מ) והגיעה לשדה הקרב ב-3 לפנות בוקר, ב-30 באוגוסט. מותשים ולא מכירים את השטח, הם עצרו על רכס ממזרח לגרובטון. עם עלות השחר, הם הבינו כי הם נמצאים בעמדה מבודדת וקרובה מדי לאויב, ולכן נסוגו. אמונתו של פופ כי צבא הקונפדרציה נסוג התחזקה בעקבות תנועה זו, שהתרחשה לאחר נסיגת כוחותיו של הוד בליל אמש.
פופ הורה אפוא למקדואל להעביר את כל הקורפוס שלו לאורך דרך סדלי ולתקוף את האגף הימני של הקונפדרציה. אולם מקדואל התנגד לפקודה זו, בטענה כי אין לו מושג מה מתרחש באגף השמאלי של הקונפדרציה, והוא מעדיף למקם את כוחותיו על רכס צ'ין. הוא אף טען כי יהיה הגיוני יותר לתקוף את האגף הימני של הקונפדרציה עם כוחותיו של היינצלמן, כיוון שהם קרובים יותר לאזור זה. פופ ויתר, אך החליט לנתק את הדיוויזיה של קינג כדי לתמוך בהיינצלמן.
בשעה 8 בבוקר, במהלך ישיבת מלחמה(אנ') במטהו של פופ, ניסו פקודיו לשכנע אותו לנהוג בזהירות. גישושים בקו ההגנה של הקונפדרציה על רכס סטוני בסביבות השעה 10 בבוקר הראו כי חייליו של סטונוול ג'קסון עדיין אוחזים בעמדותיהם ההגנתיות. ג'ון פ. ריינולדס ציין כי כוחות הקונפדרציה נמצאים במספרים גדולים מדרום לדרך הראשית. פיץ' ג'ון פורטר הגיע מאוחר יותר עם מידע דומה. עם זאת, היינצלמן ומקדואל ערכו סיור אישי בשטח, אך משום מה לא איתרו את קו ההגנה של ג'קסון, ופופ שכנע עצמו כי הדרומיים אכן נסוגים.
בזמן שפורטר הביא את הקורפוס שלו קדימה, בלבול נוסף בפקודות גרם לאובדן שתי חטיבות. החטיבה הקטנה של אברם סנדרס פיאט(אנ'), אשר נותקה מהגנת וושינגטון הבירה והוצמדה זמנית לקורפוס החמישי, וחטיבתו של צ'ארלס גריפין(אנ'), יצאו מהטור המרכזי של פורטר, צעדו חזרה לצומת מנהאסס ואז עלו צפונה לסנטרוויל. מורל, בהסתמך על פקודות ישנות מיום קודם, הניח כי פופ נמצא בסנטרוויל וכי עליו להצטרף אליו שם. פיאט לבסוף הבין שמשהו אינו כשורה ופנה חזרה לשדה הקרב, והגיע לגבעת הנרי האוס בסביבות השעה 4 אחר הצהריים. עם זאת, גריפין ומפקד הדיוויזיה שלו, מייג'ור גנרל ג'ורג' וו. מורל(אנ'), נשארו בסנטרוויל למרות שגילו כי פופ אינו שם. בסופו של דבר, בשעה 4 אחר הצהריים, החל גריפין להזיז את חטיבתו לכיוון הקרב, אך בשלב זה צבאו של פופ כבר היה בנסיגה מלאה, ועמוס בעגלות ואנשים שנמלטו מהחזית. בנוסף, הגשר מעל נחל קאב ראן נהרס, מה שמנע ממנו להמשיך מערבה.
כאשר דיוויזיית ריקטס התקרבה לקווי הקונפדרציה, היה ברור כי האויב עדיין נמצא שם בכוח ואינו מראה שום סימן לנסיגה. פופ, שהתערער בעקבות הדיווחים הללו, שקל להמתין להגעתו של מקללן עם הקורפוס השני והשישי, אך חשש כי מקללן ייקח לעצמו את הקרדיט על הניצחון בקרב, ולכן החליט לתקוף באופן מיידי במקום להמתין. זמן קצר לאחר הצהריים, פופ הוציא פקודות לקורפוס של פורטר, שנתמך על ידי האץ' וריינולדס, להתקדם מערבה לאורך הדרך הראשית. במקביל, ריקטס, קרני והוקר היו אמורים לתקוף את האגף השמאלי של הקונפדרציה. תנועה כפולה זו נועדה לרסק את כוחות הקונפדרציה הנסוגים. אך בפועל, הקונפדרציה כלל לא נסוגה – הם דווקא קיוו שיותקפו. לי עדיין המתין להזדמנות הנכונה לבצע מתקפת נגד עם כוחותיו של לונגסטריט. למרות שלא היה בטוח שפופ יתקוף באותו יום, לי הציב 18 תותחים בפיקודו של קולונל סטיבן ד. לי(אנ') על קרקע גבוהה מצפון-מזרח לחוות בראונר, בעמדה אידיאלית להפגזת השדות הפתוחים מול עמדתו של ג'קסון.
קורפוסו של פורטר לא היה למעשה במצב להתקדם מערבה לאורך הדרך הראשית, אלא היה ביערות שמצפון לה, סמוך לגרובטון. לקח כשעתיים להכין את ההתקפה על קו ההגנה של ג'קסון, כאשר עשר חטיבות, שמנו כ-10,000 חיילים, נתמכו על ידי 28 תותחים שהוצבו על רכס דוגן. בצד הימני, דיוויזיית ריקטס נועדה לתמוך בהיינצלמן, בעוד שקורפוסו של סיגל נותר בעתודה בעורף. דיוויזיית ריינולדס הוצבה סמוך לגבעת הנרי האוס, כאשר דיוויזיית קינג הייתה מימינה. פורטר אמור היה להכות באגפו הימני של ג'קסון עם הדיוויזיה הראשונה שלו. מכיוון שהגנרל מורל לא היה נוכח, הפיקוד על שאר הכוחות נפל לידי בריגדיר גנרל דניאל באטרפילד(אנ'), שהיה הקצין הבכיר בדיוויזיה. הדיוויזיה של ג'ורג' סייקס, שהורכבה מחיילי הצבא הסדיר, הוחזקה כעתודה. עם התקרבות הצהריים ועליית השמש לגובה השמיים, הטמפרטורות בשדה הקרב חצו את רף 90 מעלות פרנהייט (32°C).
עם זאת, הקונפדרציה ניסתה להכות ראשונה. יחידות מתוך הדיוויזיות של היל ויול הסתערו מתוך היער והפתיעו חלק מאנשיו של ריקטס במטחי ירי, אך שוב, הארטילריה של האיחוד על רכס דוגן הייתה חזקה מדי עבורם. לאחר שספגו הפגזה כבדה, נסוגו כוחות הקונפדרציה חזרה לקו מסילת הרכבת הבלתי גמורה.
חיילי האיחוד עמדו בפני משימה מאתגרת. חייליו של באטרפילד היו צריכים לחצות 600 יארד (550 מטר) של מרעה פתוח, שטח שהיה בבעלות האלמנה לוסינדה דוגן, כאשר 150 היארדים (140 מטר) האחרונים היו במעלה תלול, כדי לתקוף עמדה מבוצרת מאחורי מסילת הרכבת הבלתי גמורה. פורטר הורה אז לדיוויזיה של ג'ון האץ' לתמוך באגפו הימני של באטרפילד. האץ' ארגן את ארבע חטיבותיו בקו קרב, כאשר החטיבה שבפיקודו (שכעת הובלה בידי קולונל טימותי סאליבן) הובילה את המתקפה. לדיוויזיית האץ' הייתה מרחק קצר יותר לחצות – 300 יארד (270 מטרים) בלבד – אך היה עליה לבצע תמרון מורכב של פנייה ימינה תחת אש כדי לפגוע בעמדות הקונפדרציה חזיתית. הם ספגו אש הרסנית מסוללותיו של סטיבן לי, ולאחר מכן מטחים קטלניים מחיילי הרגלים של הקונפדרציה. במהלך הבלבול שנוצר, האץ' נפגע מפגז ארטילרי ונפל מסוסו מחוסר הכרה.
למרות זאת, כוחותיו הצליחו להבקיע את קו הקונפדרציה, תוך שהם גורמים למנוסתו של הרגימנט ה-48 של וירג'יניה(אנ'). חטיבת סטונוול מיהרה לשחזר את הקו, אך ספגה אבדות כבדות, כולל מפקדה, קולונל ביילור. באחד האירועים המפורסמים ביותר של הקרב, חיילים מבריגדותיהם של קולונל ברדלי ט. ג'ונסון וקולונל לירוי א. סטאפורד(אנ') ירו כל כך הרבה כדורים עד שאזלה להם התחמושת, והם נאלצו להשליך סלעים גדולים על חיילי הרגימנט ה-24 של ניו יורק. חלק מהניו יורקים ההמומים החלו להשליך את האבנים חזרה עליהם.
כדי לתמוך בהגנתו המותשת של ג'קסון, שהייתה קרובה לנקודת שבירה, הארטילריה של לונגסטריט הצטרפה למטח הירי נגד תגבורות האיחוד שניסו לנוע קדימה, תוך שהיא גורמת להם אבדות כבדות. חטיבתו של האץ' נסוגה באי-סדר, וחייליה התנגשו עם חטיבתו של פטריק, מה שגרם גם להם לאבד שליטה. ההמון המבוהל המשיך לכיוון חטיבתו של גיבון, שנותרה בעורף, בעוד שחטיבתו של דאבלדיי, מסיבה בלתי מוסברת, התרחקה משדה הקרב.
בינתיים, הדיוויזיה של באטרפילד, שספגה הפגזה כבדה של ארטילריה וירי מוסקטים של הקונפדרציה, החלה להתפורר.
בניסיון לייצב את מתקפתו המתמוטטת של באטרפילד, פורטר הורה לחטיבה של לוטננט קולונל רוברט ס. ביוקנן(אנ'), המורכבת מחיילים סדירים, להיכנס לקרב, אך באותו זמן, מתקפתו של לונגסטריט על האגף השמאלי של האיחוד קטעה אותו.
הנסיגה הייתה אף היא מסוכנת וקטלנית. כמה מחיילי בריגדת סטארק של הקונפדרציה ניסו לרדוף אחרי כוחות האיחוד, אך נהדפו על ידי עתודות האיחוד שהיו מוצבות לאורך דרך גרובטון-סדלי. באופן כללי, כוחותיו של ג'קסון היו מותשים מדי מכדי לבצע מתקפת-נגד, מה שאפשר לפורטר לייצב את המצב מצפון לדרך הראשית. עם זאת, מתוך דאגה למצבו של פורטר, אירווין מקדואל הורה לדיוויזיית ריינולדס לעזוב את רכס צ'ין ולנוע לתמוך בפורטר. זו אולי הייתה ההחלטה הטקטית הגרועה ביותר של היום, כיוון שהיא הותירה רק 2,200 חיילי איחוד מדרום לדרך הראשית – שם הם עמדו להתמודד מול כוח קונפדרציה גדול פי עשרה ממספרם.
לי ולונגסטריט הסכימו כי הגיע הזמן למתקפה המיוחלת, וכי היעד יהיה גבעת הנרי האוס, שהייתה נקודת מפתח בקרב הראשון על בול ראן, ואשר לכיבושה הייתה חשיבות אסטרטגית בשל שליטתה על נתיב הנסיגה הפוטנציאלי של כוחות האיחוד. תחת פיקודו של לונגסטריט עמדו 25,000 חיילים בחמש דיוויזיות, שנפרסו על פני כמעט מייל וחצי, מחוות בראונר בצפון ועד מסילת הרכבת של מעבר מנהאסס בדרום.
כדי להגיע אל הגבעה, היה עליהם לחצות שטח של 1.5 עד 2 מיילים (3.2 ק"מ), שכלל רכסים, נחלים ואזורים מיוערים בצפיפות. לונגסטריט הבין כי לא יוכל לשמור על קו קרב מתואם היטב בשטח מורכב זה, ולכן נאלץ להסתמך על היוזמה של מפקדי הדיוויזיות שלו. הדיוויזיה המובילה, משמאל, הקרובה ביותר לדרך הראשית, הייתה זו של טקסניו של ג'ון בל הוד(אנ'), שנתמכו על ידי בריגדיר גנרל נתן ג'. "שאנקס" אוונס עם חיילים מדרום קרוליינה. לימינו של הוד הוצבו הדיוויזיות של קמפר וג'ונס, בעוד שדיוויזיית אנדרסון הוחזקה בעתודה. רגע לפני ההתקפה, שלח לי מסר לג'קסון: "הגנרל לונגסטריט מתקדם; שמור על אגפו השמאלי והגן עליו."
כשהבין את המתרחש באגף השמאלי, הורה פורטר לביוקנן לנוע לכיוון זה כדי לבלום את הסתערות הקונפדרציה, ושלח שליח לאתר את החטיבה הסדירה השנייה, בפיקודו של קולונל צ'ארלס וו. רוברטס(אנ'), ולהכניסה לקרב. מגני האיחוד מדרום לדרך הראשית כללו רק שתי חטיבות, בפיקודם של קולונלים נתניאל סי. מקלין(אנ') (מדיוויזיית שנק, מקורפוס I של סיגל) וגוברנור ק. וורן(אנ') (מדיוויזיית סייקס, מקורפוס V של פורטר). מקלין החזיק את רכס צ'ין, בעוד שוורן היה סמוך לגרובטון, כ-800 יארד (730 מטרים) ממערב.
אנשיו של הוד פתחו במתקפה בשעה 16:00, והכריעו מיד את שני הרגימנטים של וורן, הרגימנט ה-5 של ניו יורק(אנ') (ה"זואבים של דורייה(אנ')") והרגימנט ה-10 של ניו יורק (ה"זואבים הלאומיים"). בתוך עשר דקות מתחילת הקרב, מתוך 500 חיילי הרגימנט ה-5 של ניו יורק, כמעט 300 נפגעו, מהם 120 הרוגים. זו הייתה האבדה הגדולה ביותר שספג רגימנט רגלים יחיד בקרב אחד במהלך כל המלחמה. הזואבים לבשו מדים בצבעים אדום וכחול בולטים, ואחד מקציניו של הוד כתב כי הגופות הפזורות על הגבעה הזכירו לו את שדות הבר של טקסס כאשר הפרחים פורחים.
בזמן שכל זה התרחש, פופ ישב במטהו מאחורי רכס דוגן, מנותק מהכאוס שהתפרץ מדרום. במקום זאת, הוא היה שקוע במסר שקיבל זה עתה מהנרי האלק, אשר הודיע לו כי הקורפוסים II ו-VI, יחד עם דיוויזיית דריוס קאוץ (אנ')מקורפוס IV, בדרכם לחזקו. יתרה מכך, מקללן קיבל פקודה להישאר מאחור בוושינגטון הבירה. חיזוקים אלו היו אמורים להעמיד לרשותו של פופ 41 חטיבות, כולן תחת פיקודו המלא, ללא כל הפרעה ממקללן. רק כאשר קו ההגנה של וורן התמוטט ומקלין נהדף מהשדה, הבין פופ לבסוף מה מתרחש.
מקדואל הורה לדיוויזיית ריקטס לנתק מגע מהתקפתה על האגף השמאלי של הקונפדרציה, אשר גם כך נכשלה, ולנוע לתגבר את האגף השמאלי של האיחוד. מקדואל יצא עם ריינולדס כדי לפקח על הקמת קו ההגנה החדש על רכס צ'ין, בדיוק כאשר חייליו המובסים של פורטר נמלטו מהיערות ממערב. ריינולדס התנגד לפקודה לנוע לרכס צ'ין, בטענה כי דיוויזייתו נחוצה כדי למנוע מתקפה של הקונפדרציה מהיערות. מקדואל, עם זאת, טען כי מתקפת הקונפדרציה אינה מגיעה מכיוון זה, אלא מדרום, והורה לריינולדס להעביר את כוחותיו לשם באופן מיידי.
עוד לפני שהפקודה יצאה לפועל, אחד ממפקדי הבריגדות של ריינולדס, קולונל מרטין הארדין (שפיקד על בריגדתו של בריגדיר גנרל קונרד פ. ג'קסון, לאחר שזה חלה יום קודם לכן), לקח יוזמה ויצא לקרב בניסיון לבלום את הסתערות הקונפדרציה. יחד עם סוללת G של הארטילריה הראשונה של פנסילבניה, פתחו חייליו של הארדין במטח מוסקטים שהמם את הרגימנטים ה-1 וה-4 של טקסס, אך הרגימנט ה-5 מימין המשיך בהתקדמותו, וירה במהירות על רוב התותחנים של סוללה G.
כוחותיו של נתן אוונס מדרום קרוליינה הגיעו עתה לתגבר את חיילי טקסס, ותמרנו לאגפו האחורי של הארדין. הארדין נפצע קשה, והפיקוד על החטיבה עבר לידי קולונל ג'יימס קירק מהרגימנט ה-10 של הרזרבות מפנסילבניה. קירק נורה תוך דקות, וסגן-אלוף נטל את הפיקוד. שאריות החטיבה החלו להתפורר, אך חלק מהחיילים ניסו לירות חזרה על כוחות הקונפדרציה המתקדמים.
חטיבתו של נתניאל מקלין מאוהיו הגיעה לשדה הקרב, אך הותקפה משלושה כיוונים על ידי הבריגדות של לואו, וילקוקס ואוונס. בתוך זמן קצר, חייליו של מקלין הצטרפו לשרידי חטיבתו של הארדין במנוסה חסרת סדר לעבר גבעת הנרי האוס.
שתי הבריגדות הראשונות של האיחוד שהגיעו היו מדיוויזייתו של ריקטס, בפיקודם של בריגדיר גנרל זילוס ב. טאואר וקולונל פלצ'ר ובסטר, אשר פיקד זמנית על בריגדתו של קולונל ג'ון סטיילס. ג'יימס ריקטס היה בשדה הקרב הזה שנה קודם לכן, בקרב הראשון על בול ראן, שם פיקד על סוללת תותחים סדירה ונשבה במהלך הלחימה על גבעת הנרי.
בריגדתו של טאואר הסתערה על אגפם של חיילי אלבמה בפיקודו של וילקוקס וגרמה להם להתמוטט, אך מיד לאחר מכן נתקלה בדיוויזיה הרעננה של דיוויד ר. ג'ונס מהקונפדרציה. ובסטר ערך את ארבעת הרגימנטים שלו להתמודדות מול התוקפים, אך נפגע מפגז ארטילרי ומת במקום. מותו של ובסטר הביא לירידה במורל, ואנשיו החלו לסגת. במקביל, טאואר נורה מסוסו ונלקח מהשדה מחוסר הכרה.
רוברט שנק הורה אז לבריגדתו של קולונל ג'ון קולטס, שהייתה בעתודה במהלך מתקפתו של סיגל על האגף השמאלי של הקונפדרציה ביום הקודם, להיכנס לקרב יחד עם בריגדתו של ולודז'ימייז' קריזנובסקי, שכבר הייתה מותשת מקרבות קודמים. עם זאת, קולונל קולטס נהרג במהרה על ידי פגז ארטילרי, והפיקוד עבר לקולונל ריצ'רד קולטור מהרגימנט ה-11 של פנסילבניה(אנ'), ותיק מלחמת מקסיקו. אף על פי שכוחותיהם של קולטס וקריזנובסקי החזיקו מעמד זמן מה, הם הוכרעו במהרה על ידי תגבורות רעננות מהבריגדות של לואיס ארמיסטד(אנ'), מונטגומרי קורס(אנ') ואפה האנטון(אנ'), והחלו לסגת באי-סדר.
במהלך השעתיים הראשונות של מתקפת הקונפדרציה, מקדואל הקים קו הגנה חדש המורכב מהדיוויזיות של ריינולדס וסייקס. בשלב זה, הכוחות הרעננים האחרונים של לונגסטריט, דיוויזייתו של ריצ'רד אנדרסון, יצאו להתקפה. החיילים הסדירים של דיוויזייתו של ג'ורג' סייקס, יחד עם בריגדותיהם של מיד וסימור, וכן בריגדתו של פיאט, התארגנו בקו על גבעת הנרי האוס והצליחו להחזיק מעמד מול ההתקפה הסופית של הקונפדרציה מספיק זמן כדי לאפשר לשאר צבא האיחוד לסגת מעבר לנחל בול ראן לכיוון סנטרוויל.
סטונוול ג'קסון, שקיבל הוראות יחסית מעורפלות מלי לתמוך בלונגסטריט, פתח במתקפה מצפון לדרך הראשית בשעה 18:00, ככל הנראה ברגע שכוחותיו המותשים יכלו להתארגן. ההיסטוריון ג'ון ג'יי. הנסי כינה את עיכוביו של ג'קסון "אחד הפאזלים הגדולים של הקרב" ו"אחד הכשלים המשמעותיים ביותר של הקונפדרציה", אשר צמצם משמעותית את ערכה של ההתקפה. התקפה זו חפפה את פקודתו של פופ להסגת יחידות מצפון לדרך הראשית כדי לסייע בהגנה על גבעת הנרי האוס, מה שאפשר לקונפדרציה להביס מספר יחידות ארטילריה וחי"ר במהלך המתקפה העזה. עם זאת, עד השעה 19:00, הצליח פופ לבסס קו הגנה חזק שהתיישר עם היחידות על גבעת הנרי האוס. בשעה 20:00, הוא הורה על נסיגה כללית לאורך הדרך הראשית לכיוון סנטרוויל. בניגוד לנסיגה הכאוטית שהתרחשה בקרב הראשון על בול ראן, נסיגת האיחוד הפעם הייתה שקטה ומסודרת. חיילי הקונפדרציה, שהיו מותשים מהקרב וקצרים בתחמושת, לא רדפו אחריהם בחשיכה. למרות הניצחון הגדול של לי, הוא לא השיג את מטרתו להשמיד את צבאו של פופ.
הפעולה המשמעותית האחרונה בקרב התרחשה בסביבות השעה 19:00, כאשר לי הורה לפרשיו של ג'יי. אי. בי. סטיוארט לעקוף את אגפו של האיחוד ולחסום את נסיגתם. בריגדת הפרשים של בריגדיר גנרל בוורלי רוברטסון(אנ'), יחד עם הרגימנט ה-5 של פרשי וירג'יניה(אנ') בפיקודו של קולונל תומאס רוסר(אנ'), נעו לעבר מעבר לואיס, חצייה בנחל בול ראן, שאם היו חוצים אותו, היו יכולים לאגף את צבא האיחוד.
עם זאת, רוברטסון ורוסר גילו שהחצייה חסומה על ידי פרשיו של ג'ון ביופורד, ולאחר קרב קצר אך עז, מספריהם העדיפים של ביופורד הכריעו את פרשי הקונפדרציה והם נסוגו. הקרב נמשך כעשר דקות בלבד, אך הסתיים בפציעתו של קולונל תומאס מונפורד(אנ') מהרגימנט ה-2 של פרשי וירג'יניה(אנ'), מותו של קולונל תורנטון ברודהד(אנ') מהרגימנט ה-1 של פרשי מישיגן(אנ'), ופציעתו של ג'ון ביופורד. עם זאת, נסיגת צבא האיחוד הובטחה.