רוברט בורדן
ביוגרפיה > ראש ממשלת קנדה (1911 – 1920) > הבחירות הפרלמנטריות של 1917

לקראת 1917 התדלדל מאוד הגיוס ההתנדבותי. הן בשל מיצוי הפוטנציאל והן בשל מספר האבדות הכבד והידע לגבי התנאים הלא-אנושיים של מלחמת החפירות. ההתחייבות ל-500,000 חיילים, כמו גם האבדות הכבדות והתנאים שחייבו תחלופה של חיילים בחזית שלא סופקה עקב ירידת קצב הגיוס אילצו את ראש הממשלה להחליט על גיוס חובה. במהלך ישיבת הממשלה במאי הודיע בורדן כי הוא עומד לבקש מוילפריד לורייה להצטרף אליו לממשלת קואליציה כדי לתמוך בגיוס. הוא עשה זאת כעבור שבוע. לורייה היסס, מבחינה אידאולוגית התנגד לכפיית הגיוס, אך היה מודע לכך שכמה מעמיתיו הליברלים דוברי האנגלית כשפת אם תמכו בכך בתוקף. לבסוף, ב-6 ביוני, הוא סירב להצעה. כמה מחברי הקבינט של בורדן הוקלו מאוד. הם סלדו מהרעיון לשתף פעולה עם הליברלים והאמינו שהם יכולים בקלות לנצח בבחירות הקרובות במצע גיוס בלעדיהם. אך בורדן התמיד ועבד במשך חודשים להשגת קואליציה של מפלגתו עם ליברלים תומכי גיוס. הלאומנים דוברי הצרפתית של קוויבק התנגדו כאיש אחד. המפלגה הליברלית נקרעה בין מחייבי הגיוס, שחברו לממשלת אחדות עם השמרנים שהיו בשלטון, לבין מתנגדיו בראשות לורייה. ב-29 באוגוסט 1917 עבר בפרלמנט חוק גיוס החובה שהסמיך את הממשלה לחייב גיוס כראות עיניה.
לאורך הדרך הייתה התנגדות מצד פלגים בפרלמנט שתי הצעות חוק שהיו מקדמות את המצע השמרני לקראת הבחירות. חוק המצביעים הצבאיים איפשר לתפעל את ספירת הקולות בחזית, וחוק הבחירות בזמן המלחמה, שעבר לבסוף בסוף ספטמבר, מנע את זכות הצבעה ממהגרים שנולדו ב"מדינות אויב" והגיעו לקנדה לאחר 1902 והרחיב את ההצבעה לנקבה המיידית נשים של חיילים או קרובי משפחה של חיילים שלא יכלו להצביע קודם לכן. היו אלו הבחירות הראשונות בהיסטוריה הקנדית שבהן ניתנה לנשים זכות הצבעה. התצוגה הגולמית הזו של נחישות מפלגתית הטתה סוף סוף את המאזניים לקואליציה. כדי לשמר את חוק גיוס החובה היה על בורדן להשיג תמיכה מצד פלגים בתוך המפלגה הליברלית. על כן הקים בורדן, מתוך המפלגה השמרנית, את המפלגה היוניוניסטית אשר תמכה בגיוס והניעה לתמיכתה פלגים מתוך המפלגה הליברלית. ליברלים תומכי גיוס כמו ארתור לואיס סיפטון, ניוטון ווסלי רוול ופרנק ברודסטריט קרוול ידעו שזו ההזדמנות האחרונה שלהם להשיג מקום בקואליציה המתקרבת ונרשמו במהירות אל המפלגה היוניוניסטית. המפלגה החדשה הונהגה בידי ההנהגה השמרנית בראשות בורדן וארתור מיין. בורדן הודיע על בחירות בעת מלחמה שהתקיימו ב-17 בדצמבר 1917.
הוויכוחים הזועמים שליוו את העברת חוק גיוס החובה, וההאשמות בשתי המפלגות בגין הקואליציה, לא היו אלא פתיחה למרירות מערכת הבחירות שהחלה בנובמבר. העיתונות החופשית של מניטובה (רוכזה בויניפג) הכריזה כי "הצבעה עבור לורייר היא הצבעה עבור הקייזר". העיתון של סר ג'ון ויליסון, כיום 'טורונטו דיילי ניוז', פרסם מפה של קנדה בעמוד הראשון: קנדה דוברת האנגלית נצבעה באדום, קוויבק בשחור. בקוויבק הותקף אלברט סביני, שר פיקוח הכנסות כלכלת הפנים של בורדן, בזריקת אבנים ויריות לאוויר שנועדו לאיום. לאחר שהוא התגלה במקלט בבית מלון, נופצו חלונות הבניין וסביני נאלץ להימלט על ידי התגנבות מהדלת האחורית. מסע ההתחדשות, ההפחדות והאלימות הסתיים ביום ההצבעה, 17 בדצמבר. היוניוניסטים זכו ברוב עצום של 114 שמרנים ו-39 חברים ליברלים לשעבר. הליברלים של לורייה זכו ב-82 מושבים, 62 מהם בקוויבק ורק 2 במערב קנדה. הניסיונות המחפירים לתקן את ההצבעה היו מחיר שבורדן היה מוכן לשלם. כך גם העובדה ששתי המפלגות הלאומיות הגדולות התפצלו - הליברלים עקב הגיוס, השמרנים עקב נחיצות הקואליציה. מבחינת בורדן, הבחירות בשנת 1917 היו אישור לברית החגיגית שקבעה קנדה עם חייליה בחזית המלחמה. בכך זכה בורדן למנדט ציבורי רחב לגיוס החובה, תוך דחיקת דוברי הצרפתית לאופוזיציה שנתפסה כלא פטריוטית שנשמעו בה גם קריאות להפרדות מעל הפדרציה הקנדית. המפלגה השמרנית נמחקה מקוויבק כליל למשך 50 שנה. במקביל לכך, המפלגה היוניוניסטית רשמה ניצחונות מוחצים בקולומביה הבריטית, ססקצ'ואן, אלברטה, מניטובה ואונטריו והשיגה רוב מושבים בניו ברנזוויק ונובה סקוטיה ושוויון מושבים באי הנסיך אדוארד.