stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אי-אלימות
ביקורת > אלימות כלפי רכוש

שאלה שנדונה רבות בכל הקשור לאי-אלימות היא, האם ההשמדה או גרימת נזק ופגיעה לרכוש, בניגוד לפגיעה באנשים או בעלי חיים, נחשבות לאלימות. במקרים רבים בספרות, כולל בספריו של ג'ין שארפ, צורות שונות של חבלה וגרימת נזק לרכוש נכללות בטווח הפעולות הבלתי-אלימות, בעוד שכותבים אחרים מחשיבים השמדה או פעולות הרסניות מכל סוג, כסוג פוטנציאלי או מעשי של אלימות, שכן פעולות אלה עלולות לגרום לפחד או קושי לבעלים או לאדם שתלוי באותו חפץ.
סופרים ופעילים אחרים טוענים, כי השמדת רכוש עלולה להיות בלתי-יעילה מבחינה אסטרטגית, אם הפעולה מספקת אמתלה לדיכוי נוסף או מחזקת את כוחה של המדינה. לייקי, לדוגמה, טוען, כי שריפת מכוניות בזמן ההפגנות בפריז במאי 1968, רק חיבלה בתמיכה של מעמד העובדים ומעמד הביניים בהתקוממות, וחיבלה בפוטנציאל הפוליטי של ההפגנות.
חבלה בכלים ומכונות שמשתמשים בהם בעת מלחמה, בין אם במהלך הייצור שלהם או לאחר מכן, מעלה את המורכבות של הדיון. האם הצלת חיים באמצעות השמדת רכוש שישמש בעתיד להריגה - היא פעולה אלימה, או שהתנהגות פאסיבית שמאפשרת לכלי נשק להיות בשימוש בעתיד היא פעולה אלימה (כלומר, אי-אלימות שמובילה לאלימות)? ברמה פחות מופשטת - כאשר אדם מכה אדם אחר בעזרת מקל, לקיחת המקל בכוח נחשבת בדרך-כלל פעולה אלימה, אך אם המקל נופל לבדו על האדמה, ואדם אחר שובר אותו, האם פעולה זו עדיין נחשבת פעולה אלימה?
בכל אופן, בדיונים אלו חשוב לקחת בחשבון את השאלה האם התוקף, או שמא הקורבן של האלימות, מגדירים מה נחשב כ"אלים". כמו כן, הכוח היחסי של הצדדים וסוג ה"נשק" שנעשה בו שימוש, רלוונטיים גם הם לנושא. כך למשל יש הטוענים, כי זריקת אבנים על טנקים אינה נחשבת פעולה אלימה, בשל הכוח היחסי של שני הצדדים. ויכוח מסוג זה התעורר גם בשאלת פעילותה של הקבוצה הישראלית "אנרכיסטים נגד הגדר", שבמסגרת פעולותיה מנסה לחתוך את גדר ההפרדה באופן סמלי.
אי-אלימוּת בישראל

הדוגמה הקדומה ביותר הידועה בתולדות ישראל להתמודדות בדרך אי-אלימות היא אירוע של התנגדות יהודי הגליל בעכו ובטבריה לניסיון הרומאים להעביר את פסל קליגולה על מנת להציבו בבית המקדש, אירוע שתועד על-ידי פילון האלכסנדרוני ויוספוס פלביוס.
בתקופת המנדט הבריטי הקים היישוב העברי מערכת שלטון מקבילה ופעל פעולות רבות שאפשר לכנותן אי-אלימות, כמו ה"העפלה", ההתיישבות, חומה ומגדל, ועוד.
בתחילת המאה ה-21 גברה המודעות בישראל לגבי שיטת האי-אלימות, בעיקר בקרב חוגים שמאלניים רדיקליים, אך גם בקרב קבוצות ימניות רדיקליות. מודעות זו מתבטאת במאבקים למען זכויות בעלי חיים על-ידי קבוצות כגון "החזית לשחרור בעלי חיים", במאבקים נגד עוני ומיליטריזם על-ידי קבוצות כגון "אוכל במקום פצצות", במאבק החברתי של מחאת האוהלים וגם במאבק נגד תוכנית ההתנתקות על-ידי קבוצות כגון "הבית הלאומי".
דוגמה מובהקת של אי-אלימות כדרך מאבק ניתן לראות בתנועת "חיים בכבוד" ברשותו של חיים בר יעקב, הפועלת להתנגדות לא-אלימה לפינוי חייבים/ות מבתיהם בעיקר בבאר שבע ויישובים נוספים בדרום הארץ.
השימוש באי-אלימות מתפתח גם בהקשר של הסכסוך הישראלי-ערבי. החל משנות העשרים, אחת מדרכי הפעולה של היישוב העברי ולאחריו ממשלת ישראל, כתגובה לפיגועי טרור ערביים, הייתה הקמת יישובים יהודיים חדשים בארץ ישראל, לעיתים קרובות על שם קרבנות הטרור עצמם. גם לאחר שמדיניות זו, שזכתה לכינוי "תגובה ציונית הולמת" בפי רה"מ לשעבר יצחק שמיר, הפסיקה להיות מדיניות ממשלתית, לקחו על עצמם המתנחלים ותומכיהם את המשכה, והקימו יישובים ומאחזים (לעיתים בלתי מוכרים על-ידי השלטונות) כתגובה לפעולות טרור, כמו למשל גבעת שלהבת, שהוקמה לאחר רצח התינוקת שלהבת פס בחברון.
מן העבר השני, החל תהליך של פיתוח מאבק פלסטיני עממי לא-אלים כנגד השליטה הישראלית בשטחים. חלוץ המאבק הוא מובארק עוואד, מייסד "המרכז הפלסטיני ללימודי אי-אלימות" במזרח ירושלים ופעיל, עד שגורש מקבוצת "ישראלים ופלסטינים למען אי-אלימות". דוגמה נוספת הייתה שביתת המיסים של תושבי בית סחור בתקופת האינתיפאדה הראשונה. אחד משיאיו של תהליך זה התרחש בעת ביקורו של ד"ר ארון גאנדי, נכדו של מהאטמה גאנדי, ברשות הפלסטינית, במהלכו השתתף בהפגנה באבו דיס למען מאבק לא-אלים בשליטה הישראלית. גם מהצד הישראלי התפתח מאבק לא-אלים כנגד השליטה הישראלית. אחת התנועות אשר חרתו על דגלן את רעיון אי-האלימות היא "לוחמים לשלום". לוחמים לשלום הם קבוצה משותפת לפלסטינים ולישראלים, אשר לקחו בעבר חלק באלימות שמייצר הסכסוך והשליטה הישראלית בשטחים והחליטו להניח את נשקם ולפעול יחד, בצורה בלתי-אלימה, כנגד הכיבוש.
דרכים נוספות שבהן בא לביטוי מאבק זה הן סרבנות גיוס וסרבנות סלקטיבית לשירות בצבא, פעולות ישירות לא-אלימות כנגד גדר ההפרדה, צעדות אל עבר מחסומים, החרמת מוצרים שמקורם בהתנחלויות, משלחות סיוע לכפרים ערבים ביהודה ושומרון (לעיתים בניגוד לחוק) ועוד.
ראו גם

פעולה ישירה
פציפיזם
מרי אזרחי
אל-הרג
שביתת רעב
תקשורת לא אלימה
התנגדות בלתי אלימה
גיוס קולות עמוק - שימוש בשיחות עומק אמפתיות כדרך להביא לשינוי פוליטי ולשנות דפוסי חשיבה המעוגנים בפחד או שנאה.
הערות שוליים

1 2  שירי צור, בלי אלימות! בגיל 83, אחרי עשרות שנים של מחקר וקידום שיטות למאבק בלתי-אלים, הפרופסור האמריקאי ג'ין שארפ מרגיש שיש שכר לעמלו, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2011
↑  The Methods of Nonviolent Action
↑  את הסיפור ניתן למצוא ב-
↑  בחברון: חנוכיית ענק על גבעת שלהבת, באתר ערוץ 7, 18 בדצמבר 2006
↑  אי-אלימות בישראל/פלסטין: שתי שיחות, באתר העוקץ, 18 באפריל 2015
↑  ואליד שהיד, "אין לנו סיכוי להביס את הישראלים בעזרת אלימות" באתר שיחה מקומית, 7 בנובמבר 2015
↑  אבו עלא: נילחם בגדר עד מוות - וואלה חדשות, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2004
↑  מפגש עם פעילי "לוחמים לשלום"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533844205171  BNE: XX538696  BnF: cb11951011s (data)  GND: 4020835-7  LCCN: sh85092373  NDL: 01156047  NKC: ph137459 
מהטמה גאנדי, מהמפתחים וההוגים החשובים של תורת האי-אלימות
המורד האלמוני השתמש במחאה מסוג אי-אלימות כנגד הטנקים והפך לסמל של שיטת מחאה זו.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אלפרד מושר באטס

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1899 פוקיפסי, ארצות הברית 
 פטירה:  4 באפריל 1993 (בגיל 93) רינבק, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  קווינס/ג'קסון הייטס 
 מקום לימודים:  תיכון פוקיפסי 
 תרומות עיקריות
 שבץ נא
 
אלפרד מוֹשר באטְס (באנגלית: Alfred Mosher Butts; ‏13 באפריל 1899 - 4 באפריל 1993) היה אדריכל אמריקאי וממציא משחק הלוח "שבץ נא" בשנת 1938.
חיים אישיים

באטס נולד בניו יורק, לאליסון באטס, עורך דין, ולארי אליזבת מושר, מורה בבית ספר תיכון. באטס היה אמן חובב, ושישה ציורים שלו נרכשו על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
שבץ נא

בתחילת שנות השלושים באטס, שסיים את הכשרתו כאדריכל, היה מובטל והחליט לתכנן משחק לוח חדש. הוא חקר את שוק משחקי הילדים והגיע למסקנה שכל המשחקים נופלים לאחת משלוש קטגוריות: משחקי מספרים – כגון קוביות ובינגו, משחקי מהלכים – כגון שחמט ודמקה, ומשחקי מילים – כגון אנגרמה. באטס היה תושב של מחוז ג'קסון הייטס, קווינס, ושם פיתח את משחק השבץ נא. להנצחת זכרו ופועלו קיים שלט בפינת השדרה ה-35 ורחוב 81 בעיר המציג את פינת הרחובות באמצעות אותיות שבץ נא.
באטס החליט ליצור משחק שיעשה שימוש באוצר המילים של השחקן אך גם במזל, ושילב בין אנגרמות לבין תשבצים. השחקנים מקבלים שבע אותיות אקראיות מבנק אותיות בכל תור, ועליהם ליצור מילים חדשות על גבי הלוח. באטס ניתח את השפה האנגלית וניתוח זה סייע לו בתכנון המשחק. הוא סקר את העמוד הראשי של הניו יורק טיימס במשך תקופה כדי להבין את תדירות השימוש בכל אות בשפה. כך קבע סולם ניקוד לכל אות: אותיות התנועה (a,e,i,o,u) בהן נעשה שימוש כמעט בכל מילה באנגלית קיבלו ניקוד נמוך, ואילו אותיות נדירות כגון X או Z קיבלו ניקוד גבוה. כמו כן, הוא קבע שהאות S תופיע במשחק 4 פעמים בסך הכל, כך שיהיה קשה ליצור את צורת הריבוי באנגלית.
באטס קרא למשחק תחילה בשם "לקסיקו", ובהמשך שינה את השם ל"קריס קרוס וורדס" והחל לחפש קונה למוצר. מעצבי ויוצרי המשחק הראשונים שאיתם חתם על חוזה דחו את הרעיון, אך באטס היה עיקש. לבסוף, מכר את הזכויות על המשחק ליזם בשם ג'יימס ברונוט, ששינה את עיצוב המשחק והעניק לו את השם "סקראבל" (מילה ששאולה מגרמנית ופירושה "לגשש בטירוף").
בשנת 1948 המשחק קיבל סימן מסחרי וג'יימס ברונוט ואשתו הפכו בית ספר נטוש בניוטאון (קונטיקט) למפעל שבץ נא. עד לשנת 1949 בני הזוג ייצרו 2,400 ערכות של המשחק, אך הפסידו 450 דולר. המשחק הלך וצבר אהדה, והזמנות למוצר הגיעו אף ממייסיס. כבר בשנת 1952, בני הזוג לא יכלו לעמוד בביקוש הגובר למשחק ופנו ליצרן המשחקים "סלצ'או ורייטר" כדי שישווק ויפיץ את המשחק. עד היום נמכרו מעל 150 מיליון ערכות של המשחק "שבץ נא" (לוח ואותיות משחק) ברחבי העולם, וכ-2 מיליון ערכות נמכרות בכל שנה בצפון אמריקה לבדה.
באטס תכנן משחק לוח נוסף במהלך חייו, שנקרא "המשחק האחר של אלפרד", אך משחק זה מעולם לא זכה להצלחה מסחרית כמו זו של "שבץ נא".
אליסבת רהן

מרתה אליסבת רהן (לבית קרלברג; בשוודית: Märta Elisabeth Rehn; נולדה ב-6 באפריל 1935) היא פוליטיקאית פינו-שוודית, חברת פרלמנט לשעבר מטעם המפלגה העממית השוודית של פינלנד ושרת ההגנה הראשונה בפינלנד, באירופה, ובעולם. בבחירות לנשיאות ב-1994 היא הפסידה בשיעור קל למרטי אהטיסארי.
ראשית חייה והשכלה

רהן נולדה ב-6 באפריל 1935 בהלסינקי, פינלנד. את ילדותה העבירה במנטסלה, שם עבד אביה כרופא רפואי בקהילה. רהן למדה בבית ספר מקומי במנטסלה לפני שנכנסה לפנימייה בקאוניאיינן.
רהן קיבלה תואר שני במדעים בכלכלה בשנת 1957 ודוקטור לשם כבוד במדע המדינה מהמכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים וגם מהאוניברסיטה האקדמית של אובו. בתחילת שנות ה-60 הייתה רהן ידועה כאדם הראשון בפינלנד שייבא ושיווק כלי טאפרוור.
קריירה

רהן הייתה המנהיגה הפרלמנטרית של המפלגה העממית השוודית של פינלנד בין השנים 1987 עד 1990. היא מונתה לשרת הביטחון בשנת 1990 ומילאה את התפקיד עד 1995. בנוסף, כיהנה כשרת השוויון בין השנים 1991–1995. בהמשך הייתה חברת הפרלמנט האירופי בין השנים 1995–1997. בבחירות לנשיאות 1994 ו-2000 התמודדה על התפקיד.
היא ידועה כשרת ההגנה האישה הראשונה בפינלנד ובאירופה. בשנת 1995, בתקופת כהונתה של רהן כשרת הגנה, נחקק חוק על גיוס נשים מרצון. רהן ידועה במשימותיה הבינלאומיות בתור תת-מזכ"ל האו"ם (1995–1999) וככתבת המיוחדת לזכויות אדם בבוסניה והרצגובינה (1998–1999).
פעילויות אחרות

אליסבת רהן ולמייה טאנוביץ' הן המייסדות המרכזיות של המכללה העולמית המאוחדת (UWC) במוסטר. רהן הייתה חברה גם בקרן למנהיגות גלובלית (אנ') עד נובמבר 2017. GLF הוא ארגון הפועל לתמיכה בהנהגה דמוקרטית, מניעה ופתרון סכסוכים באמצעות גישור וקידום ממשל תקין בדמות מוסדות דמוקרטיים, שווקים פתוחים, זכויות אדם ושלטון החוק. הוא עושה זאת על ידי הנגשת הניסיון של מנהיגים לשעבר למנהיגים הלאומיים של ימינו, בדיסקרטיות ובחשאי. זהו ארגון שלא למטרות רווח, המורכב מראשי ממשלה לשעבר, בכירים בארגונים ממשלתיים ובינלאומיים העובדים בשיתוף פעולה הדוק עם ראשי הממשלה בנושאים הקשורים לממשל הנוגעים להם.
חיים אישיים

רהן הייתה נשואה לכלכלן והעסקן אובה רהן (פי') משנת 1955 ועד מותו בשנת 2004, ולהם ארבעה ילדים: ורוניקה (אנ'), שאף היא פוליטיקאית מטעם המפלגה העממית השוודית, יואקים, שרלוטה ויוהאן.
רהן החלימה מסרטן פעמיים. היא החלימה מסרטן המעי הגס בשנות ה-90, ואובחנה כחולה בסרטן השד בשנת 2000.
הערות שוליים

↑  עותק בארכיון (ארכיון)
1 2  "Female defense ministers". Guide2women. נבדק ב-7 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.theguardian.com/world/2017/may/19/europes-defence-minister-roles-become-female-stronghold-sylvie-goulard
↑  Jäntti, Elina (5 ביולי 2007). "Rehn: "Syöpä ei ole maailmanloppu"". Iltalehti. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 2128046  GND: 128467851  ISNI: 0000 0000 7871 3634  LCCN: n97044641  NSK: 000569435  RERO: 02-A012665786  SNAC: w6h99dzh  SUDOC: 087664585  VIAF: 203972420   WorldCat (עם VIAF): 203972420
אלוף העולם (סרט, 2021)

| --- | --- |

 בימוי:  אלכסיי סידורוב
 הופק בידי:  לאוניד ורשצ'אגין ניקיטה מיכאלקוב אנטון זלאטופולסקי רפאל מינאסבקיאן
 תסריט:  אלכסיי סידורוב
 עריכה:  סרגיי אגין
 שחקנים ראשיים:  איוואן יאנקובסקי קונסטנטין חבנסקי ולדימיר ודוביצ'נקוב ויקטור סוחורוקוב דיאנה פוז'ארסקאיה ויקטור דוברונראבוב
 מוזיקה:  ארטיום וסילייב
 צילום:  מיכאיל מילאשין
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  אולפני T3
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  30 בדצמבר 2021
 משך הקרנה:  145 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  דרמה, סרט ספורט, סרט היסטורי 
 תקציב:  700,000,000 רובל רוסי
 הכנסות:  490,000,000 רובל רוסי
 פרסים:  פרס נשר הזהב לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אלוף העולם (ברוסית: Чемпион мира) הוא סרט דרמה רוסי, בבימוי אלכסיי סידורוב, שצילומיו תוכננו לתחילת 2020 אך עקב התפרצות מגפת הקורונה במדינה נדחו ליולי 2020. הסרט עוסק באליפות העולם בשחמט בשנת 1978. השחמטאי אנטולי קרפוב מתחרה מול ויקטור קורצ'נוי, שהיגר מברית המועצות. קרפוב מאבד את משפחתו, מתמודד עם בגידה ותככים של ועדת הספורט של ברית המועצות ועם לחץ מהמפלגה הקומוניסטית.
צוות שחקנים

איוואן יאנקובסקי – אנטולי קרפוב
קונסטנטין חבנסקי – ויקטור קורצ'נוי
ארמן אנאניקיאן – טיגראן פטרוסיאן, שחמטאי סובייטי, אלוף העולם התשיעי
ולדימיר חלטורין – בוריס ספאסקי, שחמטאי סובייטי, אלוף העולם העשירי
פקה סטראנג – בובי פישר, שחמטאי אמריקאי, אלוף העולם האחד עשר
ולדימיר ודוביצ'נקוב – פאבל גראדוב, יושב ראש ועדת הספורט של ברית המועצות (במקור — סרגיי פבלוב)
ויקטור דוברונראבוב – סרגיי מקסימוב, קצין קג"ב אחראי על אבטחת הצוות של אנטולי קרפוב בבאגויו (במקור — ולדימיר פישצ'נקו)
ויקטור סוחורוקוב – ויקטור בטורינסקי, מנהל מועדון השחמט המרכזי, ראש הצוות של אנטולי קרפוב
דיאנה פוז'ארסקאיה – ורוניקה קרפובה, אשתו של אנטולי קרפוב (במקור — אירינה קוימובה)
אלכסנדר פיליפנקו – ליאוניד ברז'נייב, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית
לריסה שחבורוסטובה – נינה גריגורייבנה קרפובה, אימו של אנטולי קרפוב
פיודור דוברונראבוב – אביו של אנטולי קרפוב
אנטולי קוט – איגור זייצב, רב-אמן, סגנו של אנטולי קרפוב
מיכאיל טייניק – יורי בלשוב, רב-אמן, סגנו של אנטולי קרפוב
אנטון בוגדנוב – וסילי בריקין, אמן, צוות אנטולי קרפוב
יוזפין אספלונד – בת זוגו של ויקטור קורצ'נוי
דמיטרי מילר – ויטאלי סבסטיאנוב, יושב ראש פדרציית השחמט של ברית המועצות
הפקה

הרעיון לעשות סרט על עימות השחמט הגדול של 1978 בין אנטולי קרפוב לוויקטור קורצ'נוי הגיע לבמאי סידורוב לפני יותר משלושים שנה, אבל הוא הצליח להגשים את חלומו רק אחרי ששיתף אותו עם המפיק ליאוניד ורשצ'אגין, שהאמין באפשרות לתאר דרמטית על המסך הגדול סיפור על אחד מענפי הספורט הכי פחות קולנועי.
לדברי סידורוב, הוא מיעט לשחק שחמט, והתקשה בכתיבת תסריט. לשם כך הוא למד את הספרים האוטוביוגרפיים "באגויו הרחוקה" (1981) מאת אנטולי קרפוב ו"אנטי שחמט. הערות מאת נבל. שובו של העריק" (1992) מאת ויקטור קורצ'נוי, קרא ספרי מומחים לשחמט, והתייעץ עם קרפוב עצמו. ועדיין, לפי סידורוב, סרטו אינו עוסק במשחק השחמט, אלא עוסק בגורל, בקבלת אתגר, באחריות ובערך המשפחה.
ב-9 באפריל 2019 נכלל הסרט ב-14 פרויקטים קולנועיים של תשע חברות סרטים מובילות בתעשיית הקולנוע הרוסית, המקבלים תמיכה כספית מקרן הקולנוע הממשלתית.
צילומי הסרט נערכו מיולי 2020 עד מרץ 2021 בפיליפינים, בתאילנד, בספרד, בהולנד, במוסקבה ובזלטואוסט.
ביאורים

↑  אלוף השחמט בברית המועצות באותה עת.
↑  תלמיד רמה ראשונה, אלוף מחוז צ'ליאבינסק בין תלמידי בתי הספר.
↑  במקור היה סיפור דומה כשקרפוב בן ה-12 התחרה ב-1963 במשחק סימולטני לא עם קורצ'נוי, אלא עם מיכאל בוטביניק. בוטביניק הטעה את המלכה של קרפוב, וקרפוב ביקש מהלך חוזר. בוטביניק סירב, והמשחק הסתיים בתיקו.
↑  שם בדוי. במקור, יושב ראש ועדת הספורט של ברית המועצות ("שר הספורט הסובייטי") היה סרגיי פבלוב באותה עת.
↑  דמות בדיונית. קרפוב אמר על הסרט בראיון ל-רי"א נובוסטי ספורט: "מנהל התחרות ביקש ממני להינשא במהלך המשחק, אבל לא התחתנתי. חתונתי התקיימה אחרי סיום התחרות". במקור אשתו הראשונה של אנטולי קרפוב הייתה אירינה קוימובה
↑  אחרי התחרות, נזכר אנטולי קרפוב שבמהלך 93 ימי המשחק עברו 52 סופות טייפון מעל באגויו.
↑  לא קרה במציאות. פישר גם לא העניק לקרפוב את התחריט, משום שפישר היה רחוק מאמנות.
הערות שוליים

↑  Фильм "Чемпион мира" представили на BUBBLE Comics Con [הסרט "אלוף העולם" הוצג בבאבל קומיקס קון], 19 בדצמבר 2021, Vesti.ru
↑  טיזר הסרט
1 2  אלוף העולם, באתר קרן הקולנוע הרוסי
↑  Режиссер «Бригады» снимет фильм об одном из самых резонансных шахматных поединков [במאי "בריגדה" יביים סרט על אחד מקרבות השחמט הידועים ביותר], אתר Versiya.info, 21 במרץ 2021
↑  Интеллектуальная дуэль на экране: стартовал прокат фильма "Чемпион мира" [דו-קרב אינטלקטואלי על המסך: הסרט "אלוף העולם" הגיע לאקרנים], 30 בדצמבר 2012, אתר Vesti.ru
↑  Анатолий Евгеньевич Карпов [אנטולי יבגייניביץ' קרפוב], אתר Ivsporte.ru
1 2  אנטולי קרפוב: הקג"ב אסף תיק בזמן המשא ומתן עם פישר על המשחק, ראיון עם אנטולי קרפוב, אתר rsport.ria.ru,‏ 29 בינואר 2022)
↑  5 невероятных фактов о фильме "Чемпион мира" [חמש עובדות מדהימות על הסרט "אלוף העולם"], 29 בדצמבר 2021, Vesti.ru
1 2  В Москве прошла громкая премьера фильма "Чемпион мира" [הבכורה המתוקשרת של הסרט "אלוף העולם" התקיימה במוסקבה], 22 בדצמבר 2021, Ria.ru
↑  "Проекты кинокомпаний-лидеров, утвержденные к финансированию в производстве Советом Фонда кино в 2019 году" [פרויקטים של חברות קולנוע מובילות שאושרו למימון על ידי מועצת קרן הקולנוע ב-2019]. קרן הקולנוע הרוסי. 2019-04-09. נבדק ב-2023-10-18.
↑  "Фонд кино утвердил проекты, которые получат господдержку" [קרן הקולנוע אישרה פרויקטים שיקבלו תמיכה ממשלתית]. טאס"ס. 2019-04-09. נבדק ב-2023-10-18.
↑  Режиссер "Бригады" и "Т-34" снимет фильм о легендарных шахматистах, [הבמאי של "בריגדה" ו"T-34" יעשה סרט על שחקני השחמט האגדיים], 29 ביולי 2020, Vesti.ru
אלפרד מילנר

אלפרד מילנר (באנגלית: Alfred Milner;‏ 23 במרץ 1854 – 13 במאי 1925) היה מדינאי בריטי בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
חייו

בין השנים 1889–1892 כיהן כסגן שר האוצר הבריטי הממונה על מצרים, ולאחר מכן מונה לנציב עליון בדרום אפריקה. בתפקיד זה הפעיל את מלוא כובד משקלו לתמיכה ברעיונו של ססיל רודס לאיחוד דרום אפריקה תחת שליטת האימפריה הבריטית, ודחף את ממשלת בריטניה ליציאה למלחמת הבורים נגד הרפובליקות הבוריות העצמאיות.
בנוסף כתב את הספר England in Egypt המוצג עד היום בבית אהרן אהרנסון.
במלחמת העולם הראשונה היה חבר בקבינט המלחמה בממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג' והיה ממנסחי הצהרת בלפור ביחד עם לאופולד אמרי. לקראת סופה של המלחמה מונה לשר המלחמה, ולאחריה כיהן כשר המושבות, תפקיד שבמסגרתו היה בין חותמי הסכם ורסאי.
ב-13 במאי 1925, זמן קצר לאחר חזרתו מדרום אפריקה, נפטר מילנר ממחלת השינה.
הערות שוליים

↑  מותו של אלפרד מילנר באתר www.nla.gov.au.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265297405171  PLWABN: 9812079999905606  BNE: XX1343508  BnF: cb13089613d (data)  CiNii: DA02175923  GND: 118582577  ISNI: 0000 0001 1055 1955  LCCN: n50033265  NARA: 10581280  NKC: vse2009515558  NLA: 35717505  NLG: 276902  NLK: KAC2020R0886  NTA: 070795355  RERO: 02-A003596473  SNAC: w6cc2ks4  SUDOC: 070365261  Trove: 1055908  VcBA: 495/221533  VIAF: 37052876   WorldCat (עם VIAF): 37052876 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלדד פלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן גבעתי  מפקד סיירת גבעתי  מפקד גדוד שקד  מפקד בא"ח גבעתי  סגן מפקד חטיבת גבעתי  מפקד מערך מגל
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון האינתיפאדה הראשונה האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 
אלדד פלד הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ פלד בחטיבת גבעתי ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה ופלוגה בחטיבה. בהמשך שימש כמפקד פלחה"ן גבעתי וכמפקד סיירת גבעתי. בשנים 1999–2001 שימש כמפקד גדוד שקד ולקח חלק בפעילות המבצעית כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה ובלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גבעתי וכסגן מפקד החטיבה. בשנים 2006–2009 שימש כמפקד מערך מגל. לאחר שחרורו פנה לעבוד כעורך דין.
הערות שוליים

↑  אורי בלאו, "פוטו רצח", כל העיר, ‏ 05.10.2001, "בחטיבת גבעתי יודעים לספר על סגן-אלוף אלדד פלד, המפקד על בסיס הטירונים של החטיבה, שנוהג להראות לחייליו תמונות קשות של מחבלים מלבנון שהוא עצמו חיסל".
↑  סיכום אירוחו של אלדד פלד, סמח"ט גבעתי, באתר וואלה, 20 ביולי 2004.
↑  חנן גרינברג, בסיס הטירונים המבוצר בישראל: מבט מבפנים, באתר ynet, 26 באוקטובר 2007.
↑  נועם אמיר, ‏צו השעה: בעקבות פרשת בוכריס, איך מתמודד צה"ל עם הטרדות מיניות?, באתר מעריב אונליין, 6 במרץ 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009156985605171
אילורין

| --- | --- |

 מדינה:  ניגריה ניגריה
 מדינה:  קוארה
 שפה רשמית:  אנגלית 
 תאריך ייסוד:  1450
 שטח:  765 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,080,000 (21 במרץ 2022)
 קואורדינטות:  8°30′N 4°33′E﻿ / ﻿8.5°N 4.55°E﻿ / 8.5; 4.55 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://kwara.gov.ng
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניגריה מוגדלת) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאילורין(למפת ניגריה רגילה) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאילורין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אילורין (באנגלית: Ilorin) היא בירת מדינת קוארה במערב ניגריה. העיר משתרעת על פני 765 קמ"ר בדרום-מזרח מדינת קווארה כ-330 ק"מ מדרום-מערב לבירת הפדרציה אבוג'ה וכ-260 ק"מ מצפון-מזרח לעיר לאגוס. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.08 מיליון תושבים.
היסטוריה

אילורין נוסדה בשנת 1450 על ידי היורובה, אחת משלוש הקבוצות האתניות הגדולות בניגריה. היא שימשה כמפקדה הצבאית המחוזית של האימפריה העתיקה של אויו, ונעשתה לאחר מכן למדינת חסות של ניגריה הצפונית כאשר שאו עלימי השתלט על העיר במהלך הפצת דת האסלאם. העיר היא כעת בירת מדינת קוארה, אחת מתשע עשרה המדינות הצפוניות של ניגריה.
תרבות

בעיר יש אוסף גדול של תרבויות, הכולל את תרבויות היורובה, האוסה, פולאני, נופה, ברובה, ועוד עמים ניגרים וזרים רבים. רוב התרבויות קשורות אל האסלאם, וחגיו נחגגים בעיר במידה רבה יותר מאשר בשאר המדינה. יוזמות עסקיות רבות הקשורות אל דת האסלאם מושקות במהלך השנה.
אילורין קנתה לעצמה מוניטין של עיר שוחרת שלום, והמוטו שלה הוא "בית השלום". לצד מכללה ללימודי האסלאם והערבים, נמצאות בעיר גם המכללה התאולוגית של המסיון המאוחד וכנסיות רבות, ובעיר חיים מורים ותאולוגים מכל זרמי הדתות.
העיר מציעה גם אטרקציות תיירותיות, כגון גבעת סובי המרשימה, שלפי המסופר מצאו בה זרים מפלט מהמלחמות הבין-שבטיות שפקדו את האזור בעבר. בעיר נמצא גם סלע מרשים, שלפי המסורת המקומית אחד משליטי המקום נהג להשחיז עליו את כלי המתכת שלו. בשפה המקומית שם האבן הוא "אוקוטה אילו אירין", שפירושו "סלע להשחזת מתכות", וההשערה היא כי שם זה הוא המקור לשם העיר - אילורין. האבן הייתה מקודשת בעבר והייתה מושא לעבודת אלילים ומקור להקרבת קורבנות. המסגד הבולט בעיר הוא מסגד אלפה עלימי, שנבנה בשנת 1831. בעיר נמצא אחד המרכזים של הוועדה הלאומית למוזיאונים ומונומנטים, בו יש ממצאים תרבותיים ואתנוגרפיים מהתרבויות הניגריות השונות.
חפצי האומנות המקומיים הם עבודות קדרות, והעיר היא מרכז הקדרות של ניגריה. עיסוק מסורתי נוסף הנפוץ באילורין הוא ייצור טקסטיל. ברחבי העיר מיוצרים ונמכרים עבודות יד של טקסטיל ורקמה בכמויות גדולות, והעיר מושכת אליה מעצבי אופנה וסוחרים מכל רחבי מדינת קוארה ואף ממדינות אחרות בניגריה.
המרכז התרבותי של העיר הוא ביתה של מועצת התרבות והאומנות של מדינת קוארה, של ההרכב האומנותי של המדינה ושל גלריית אומנות ועתיקות. בעיר זמינות מזכרות המנציחות את התרבות וההיסטוריה של העיר.
בעיר יש פארק מרכזי, פארק מטרופוליטן שמו, וכן מרכז ספורט ובו אצטדיון ובריכת שחייה אולימפית המשמשת גם לצלילת ספורט. בעיר גם נמצא מגרש הבייסבול היחיד בניגריה.
תחבורה

המיקום המרכזי של אילורין הופך אותה לעיר נוחה לגישה מכל חלקי ניגריה, באוויר, בכבישים או ברכבת. אף על פי ששדה התעופה של אילורין עוצב מחדש וצויד כנמל תעופה בינלאומי לטיסות מטען, יש טיסות נוסעים סדירות בין אילורין ובין לאגוס, אבוג'ה וג'וס. אילורין מציעה גם שירותי רכבות לערים רבות ברחבי המדינה.
הדרכים הראשיות בעיר הם במצב טוב למדי, והתחבורה בתוך העיר טובה, יחסית. דרכים ראשיות פחות זקוקות לתיקון, אך עם הזמן החשיבות של שיקום תשתיות התחבורה תופסת מקום מרכזי יותר בעיני רשויות התחבורה של מדינת קוארה. דרך מהירה אל העיר איבדאן נסללת בימים אלו.
בהשוואה לערים אחרות בניגריה, התחבורה הציבורית באילורין זולה למדי. פרט לאוטובוסים ולמוניות רגילים, יש שירות מוניות של תלתי-אופן ושל אופנועים.
הערות שוליים

↑  Nigeria: States & Agglomerations - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559528105171  GND: 4253394-6  LCCN: n79035894  VIAF: 138360391   WorldCat (עם VIAF): 138360391
אנאבסיים

| אנאבסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-אנאבס
משפחה:: אנאבסיים
סוגים
 Anabas  Ctenopoma  Microctenopoma  Sandelia
שם מדעי
 Anabantidae ‏בונפרטה, 1832

אנאבסיים (שם מדעי: Anabantidae) היא משפחה של דקראים החיים במים מתוקים וחלקם יכולים לצאת מן המים ואף לטפס על עצים. מצידי ראשם, ליד פתח הזימים ישנו איבר מיוחד הדומה לריאה ומאפשר לדג להכניס אוויר ולהכיל אותו עד שהוא מתמוסס וככה להישאר למשך זמן ממושך מחוץ למים.
חלק מדגי האנאבס חיים בסין, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה וחלקם חיים באפריקה, בעיקר סביב נהר הקונגו, אך גם באזורים נוספים. הם חיים בביצות, ביצות מנגרובים ונהרות אך לא בימים.
לאנאבסים סנפירים בשרניים העוזרים להם לצאת מהמים ויחד עם זנבם הרירי ומכסה הזימים להתקדם ואפילו לטפס על צמחים נמוכים. אורכם מגיע ל-3.5–30 ס"מ והם בעלי ראש ופה גדול ואוכלים יצורים אחרים כמו דגים קטנים או סרטנים.
דגי האנאבס, בניגוד לדגים אחרים משגיחים על הביצים והצאצאים שלהם.
מיון

משפחה אנאבסיים (Anabantidae)
סוג Anabas
סוג Ctenopoma
סוג Microctenopoma
סוג Sandelia
Sandelia capensis, אנאבס מדרום אפריקה.
אליפות העולם בשחמט 2013
תוצאות המשחקים

|  | מד כושר | 1 9 נוב>  | 2 10 נוב>  | 3 12 נוב>  | 4 13 נוב>  | 5 15 נוב>  | 6 16 נוב>  | 7 18 נוב>  | 8 19 נוב>  | 9 21 נוב>  | 10 22 נוב>   | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| וישוואנתן אנאנד | 2775 | ½ | ½ | ½ | ½ | 0 | 0 | ½ | ½ | 0 | ½ | ½3 |
| מגנוס קרלסן | 2870 | ½ | ½ | ½ | ½ | 1 | 1 | ½ | ½ | 1 | ½ | ½6 |