stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איחוד קוריאה
מכשולים בדרך לאיחוד > זהות לאומית

איחוד קוריאה, היא תקווה לאומית חשובה במדינה ובעלת ערך. בשל שישים שנה של ניתוק נוצרו גם פערים מבחינת זהות, קוריאה הדרומית נתפסת כאויב של הצפון, וככאלה שבגדו במולדת ונכנעו לכוחות אימפריליסטיים. והצפון נתפס בעיני הדרום כדיקטטורה תוקפנית ומסוכנת שמאיימת על שלומה. הנתק והעוינות רב השנים, והעובדה שקוריאה הצפונית מדינה כה מסוגרת, הובילה את הדרום קוריאנים לניתוק רגשי ממצבם של אזרחי הצפון. סיפורי הדיכוי של המשטר מגיעים לאוזניהם, אך הם חיים בחשש מתמיד גם מנפילת המשטר ותסריטים של נהירה המונית לדרום, ואף קריסה חברתית וכלכלית אם הרשויות בדרום יכשלו בשילובם, או יבנו מערכת קליטה לא מספיק יעילה, במיוחד אם המשטר יקרוס באופן פתאומי.
הקוריאנים הדרומיים חיים בתחושות מעורבות כלפי הצפון, ישנו טיפוח של חלום האיחוד, והזדהות עם סבלם של אזרחי הצפון, אך גם פחד ושנאה עמוקים כלפי הממשל הצפוני וקושי גדול לרצות לבוא לעזרת מי שמאיים בנשק גרעיני.
השלטון הדיקטטורי של צפון קוריאה חושש לאבד מכוחו. השלטון הכשיל ביוזמתו מהלכים בדרך לאיחוד. השלטון הצפון קוריאני מודאג מהפוטנציאל לאי יציבות פוליטית וחברתית כתוצאה מהשפעות חיצוניות.
מכשולים בדרך לאיחוד > מאמץ למציאת פתרונות

ממשלת קוריאה הדרומית משקיעה רבות בגיוס צוותי חשיבה ובגיוס אנשי מקצוע מתחומים רבים כדי לנסות לטוות תוכנית מתאימה לאיחוד. סכום המיזמים נאמד בקרוב לטריליון וחצי דולר. בנוסף לפתרונות במדינה, נבחנים מודלים שונים מהעבר בהם הייתה בעיה דומה של שילוב אוכלוסיות: מקרה איחוד גרמניה בשנות התשעים הוא המודל הבולט, אך המודל מנחה באופן חלקי בלבד, כי במקרה של גרמניה הפערים התרבותיים והפערים ברמת הפיתוח היו קטנים בהרבה, ורמת הניתוק של גרמניה המזרחית מהמערבית היה גם הוא קטן יותר. מודל נוסף שנבחן הוא שילוב הגולים בעת הקמת המדינה ותוכנית כור ההיתוך של בן-גוריון. בקוריאה הדרומית נבחנות כמה מהגישות שנקטה ישראל באותה תקופה, אך גם במקרה הזה הוא יכול לספק להם ידע מוגבל.
ראו גם

הפסגה הבין-קוריאנית
יחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית
היסטוריה של קוריאה
קשת האיחוד
הסכסוך הקוריאני
הערות שוליים

↑  לפי הערכה של ספר העובדות העולמי משנת 2016. לעיון נוסף: .
↑  לפי הערכת ספר העובדות העולמי משנת 2015 של ה-CIA. לעיון נוסף: .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548487005171  BnF: cb11935610n (data)  LCCN: sh85073115  NKC: ph216810  NLK: KSH2000004792  SUDOC: 02727943X  VIAF: 173199897   WorldCat (עם VIAF): 173199897
פריוויני היילו

פריוויני היילו (באנגלית: Freweyni Hailu; נולדה ב-12 בפברואר 2001) היא אתלטית אתיופית, אלופת העולם באולם (גלאזגו 2024) בריצת 1500 מטר וסגנית אלופת העולם באולם (בלגרד 2022) בריצת 800 מטר.
קריירה

היילו נולדה וגדלה באתיופיה.
קריירה > 2021 > מקום רביעי במשחקים האולימפיים

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:57.60 דקות.
קריירה > 2022 > סגנית אלופת העולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 2:00.54 דקות, אחרי אג'יי וילסון מארצות הברית (1:59.09 דקות) ולפני האלימה נאקאי מאוגנדה (2:00.66 דקות).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית בחודש יולי סיימה במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.28 דקות ובמקום 11 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.11 דקות.
קריירה > 2024 > אלופת עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-3 במרץ 2024 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:01.46 דקות, לפני ניקי הילץ (4:02.32 דקות) ואמילי מקיי (4:02.69 דקות), שתיהן מארצות הברית.
שיאים אישיים

ריצת 800 מטר: 1:57.57 דקות (2021)
ריצת 1500 מטר: 3:56.28 דקות (2021)
ריצת 2000 מטר: 5:25.86 דקות (2021) שיא אתיופיה
ריצת 800 מטר: 2:00.46 דקות (2023)
ריצת 1500 מטר: 4:02.50 דקות (2022)
ריצת 3000 מטר: 8:46.92 דקות (2023)
פרנצ'סקו ג'מיניאני

| --- | --- |

 לידה:  1687 לוקה, הרפובליקה של לוקה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1762 (בגיל 75 בערך) דבלין, ממלכת אירלנד 
 שם לידה:  Francesco Xaverio Geminiani 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של לוקה, ממלכת בריטניה הגדולה 
 תקופת הפעילות:  מ-1716 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית, איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנצ'סקו ג'מיניאני (באיטלקית: Francesco Geminiani; ‏5 בדצמבר 1687 - 17 בספטמבר 1762) היה כנר, מלחין ותאורטיקן מוזיקה איטלקי.
חייו

ג'מיניאני נולד בלוקה. הוא למד מוזיקה אצל אלסנדרו סקרלטי וכינור אצל קרלו אמברוג'ו לונאטי במילאנו ואחריו אצל ארכאנג'לו קורלי. משנת 1711 עמד בראש תזמורת האופרה בנאפולי, כמנצח התזמורת והכנר הראשי שלה, מעמד שסיפק לו הזדמנויות רבות לבוא במגע עם אלסנדרו סקרלטי. ב-1714 מצויד במוניטין של כנר וירטואוז, הגיע ללונדון, שם נפרשה עליו חסותו המיוחדת של ויליאם קאפל, הרוזן השלישי מאסקס, שהיה לפטרונו הקבוע. ב-1715 ניגן קונצ'רטי לכינור, עם הנדל על הקלוויכורד, בחצר ג'ורג' הראשון.
ג'מיניאני השתכר למחייתו בהוראה ובכתיבת מוזיקה וניסה לספק את תשוקתו לאספנות במסחר באמנות, לא תמיד בהצלחה.
אחרי שביקר בפריז והתגורר שם זמן מה, חזר לאנגליה בשנת 1755. ב-1761, באחד ממסעותיו לדבלין, גנב ממנו משרת כתב יד של יצירה, שעל חיבורה שקד זמן רב. הסברה אומרת, שצערו על האובדן הזה החיש את מותו.
נראה, שג'מיניאני היה כנר מן המעלה הראשונה. תלמידיו האיטלקים כינוהו, על פי השמועה, "איל פוריבונדו", "המטורף", בגלל מקצביו עתירי הרגש והנלהבים. הוא ידוע בעיקר בשלוש סדרות של קונצ'רטי גרוסי, אופוס 2, אופוס 3 ואופוס 7 שלו (בסך הכול כתב 42 קונצ'רטי), המציגים את הויולה כאחת מקבוצת הקונצ'רטינו של הסולנים, מה שעושה אותם, ביסודו של דבר, לקונצ'רטי לרביעיית מיתרים. היצירות האלה קונטרפונקטיות עד תוך-תוכן וזאת כדי לרצות את הקהל הלונדוני, ששימר עדיין את אהבתו לקורלי, לעומת הסטיל גאלאנט, סגנון שאינו מקפיד על מספר הקולות, שהיה אופנתי ביבשת אירופה בתקופת חיבורן. ג'מיניאני גם עיבד מחדש קבוצה של טריו סונאטות וגם את 12 הסונאטות המפורסמות (כולל "לה פוליה") לכינור סולו עם בסו קונטינואו, אופוס 5, של מורו קורלי לקונצ'רטי גרוסי.
"אמנות הנגינה בכינור" יצא לאור בלונדון (1751) והוא הסיכום הנודע ביותר לשיטה האיטלקית של נגינה בכינור במאה ה-18 ומקור יקר-ערך לחקר נוהגי הביצוע בשלהי תקופת הבארוק, הכולל מידע מפורט על ויבראטו, טרילים ושאר טכניקות כנריות. Guida harmonica שלו (בסביבות 1752, עם תוספת בשנת 1756) הוא מחקר יוצא דופן ביותר בהרמוניה לשלהי הבארוק, המשמש כעין אנציקלופדיה של תבניות בסו קונטינואו ובניית הרמוניות עליהן. בסך הכול יש 2236 תבניות ובסוף כל תבנית מופיע מספר עמוד כהפניה לתבנית הבאה הפוטנציאלית; מכאן, שמלחין מתלמד המעיין בספר יכול לקבל מושג על כל האפשרויות הפתוחות לפניו אחרי כל קו קצר של בס נתון.
מיצירותיו

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: התאמה לעברית.
מיצירותיו > with opus number

op. 1: 12 Sonatas for Violin and basso continuo (London, 1716)
op. 2: 6 Concerti grossi (London, 1732)
op. 3: 6 Concerti grossi (London, 1733)
op. 4: 6 Concerti grossi (London, 1739)
op. 4/II: 6 Sonatas for Violin and basso continuo.
op. 5: 12 Concerti grossi after Arcangelo Corelli's Violin sonatas op. 5 (London, 1726/27)
op. 5/II: 6 Sonatas for Violoncello and basso continuo (Paris, 1746)
op. 6: 6 Concerti (London, 1741/42, lost)
op. 7: 6 Concerti grossi (1746)
op. 8: Rules for playing in a true Taste (London, ca. 1748)
op. 9: The Art of Playing on the Violin,  (London 1751)
op. 10: Guida Armonica o Dizionario Armonico (ca. 1752, 1756 enlarged)
op. 11: The Art of Accompaniment on the Harpsichord, Organ, etc. (1756)
מיצירותיו > without opus number

La Foresta Incantata
26 Violin concertos
24 trio sonatas for 2 violins and basso continuo
מיצירותיו > Solo sonatas

Sonatas for Violin solo.
Pieces de Clavecin (1743)
Second Collection of Pieces for the Harpsichord (1762)
Art of Playing on the Guitar or Cittra (1760)
גנזבה דיבאבה

גנזבה דיבאבה (נולדה ב-8 בפברואר 1991) היא אתלטית אתיופית. אלופת העולם (בייג'ינג 2015), סגנית האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית העולם לשעבר בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, היא שיאנית העולם הנוכחית בריצת 1500 מטר, ריצת 3000 מטר וריצת 5000 מטר באולם.
ביוגרפיה

דיבאבה נולדה בבקוג'י שבמחוז ארסי באתיופיה. אחיותיה הגדולות הן האתלטיות טירונש דיבאבה, אלופה אולימפית ואלופת עולם ואג'גייהו דיבאבה, סגנית אלופה אולימפית. בת דודתה, דררטו טולו אף היא אלופה אולימפית.
כנערה זכתה ב-2008 במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה לנוער בריצת 5000 מטר, בשנים 2008 ו-2009 זכתה פעמיים ברציפות באליפות העולם לנוער במרוצי שדה וב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער בריצת 5000 מטר.
ב-2012 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה באיסטנבול. היא סיימה בתוצאה של 4:05.78 דקות. באולימפיאדת לונדון (2012) סבלה מפציעה במהלך המקצה המוקדם של ריצת 1500 מטר ולא סיימה את התחרות. לאחר האולימפיאדה עברה להתאמן תחת הדרכתו של ג'אמה אדן. בפברואר 2014 שברה את שיא העולם בריצת 1500 מטר באולם כשקבעה תוצאה של 3:55.17 דקות בתחרות בקרלסרוהה. חמישה ימים אחר כך שברה את שיא העולם בריצת 3000 מטר באולם בתוצאה של 8:16.60 דקות בתחרות בסטוקהולם. שבוע לאחר מכן שברה גם את שיא העולם בריצת שני מייל באולם, בתוצאה של 9:00.48 דקות, שיפור של כמעט שש שניות מהשיא הקודם של מסרט דפאר (9:06.26 דקות). במרץ 2014 זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין.
בפברואר 2015 שברה את שיא העולם בריצת 5000 מטר באולם כשקבעה תוצאה של 14:18.86 דקות בתחרות XL גאלן בסטוקהולם. ביולי 2015 שברה את שיא העולם מ-1993 בריצת 1500 מטר, והעמידה אותו על 3:50.07 דקות. באליפות העולם ב-2015 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.08.09 דקות ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:44.14 דקות לאחר המנצחת אלמז איינה (14.26.83 דקות) וסגניתה סנברי טפארי (14:44.14 דקות). בעקבות הישגיה זכתה דיבאבה בתואר אתלטית השנה בעולם לשנת 2015.
במרץ 2016 זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בריצת 3000 מטר, כסיימה בתוצאה של 8:47.43 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.27 דקות לאחר המנצחת פיית' קיפייגון מקניה (4:08.92 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8.45.05 דקות ובמדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.05.27 דקות.
הערות שוליים

↑  Genzebe Dibaba At Home with the Ethiopian Athletics Star, אתר YouTube
↑  Genzebe Dibaba Sets Third World Indoor Record in 15 Days, אתר runnersworld.com‏ 16 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14259874
הישאם אל גרוז'

הישאם אל גרוז' (משמאל)
הישאם אל גרוז' (בערבית: هشام الكروج, בצרפתית: Hicham El Guerrouj, נולד ב-14 בספטמבר 1974) הוא אתלט עבר מרוקאי. הוא אלוף אולימפי (אתונה 2004) בעל 3 מדליות מהן 2 זהב, 4 פעמים ברציפות אלוף עולם (אתונה 1997, סביליה 1999, אדמונטון 2001 ופריז 2003) בריצת 1500 מטר ושיאן העולם בריצת 1500 מטר ובריצת מייל ושיאן עולם בעבר (1999–2023) בריצת 2000 מטר.
קריירה

אל גרוז' נולד בעיירה ברקן שבצפון-מזרח מרוקו. הישגו הראשון בענף האתלטיקה היה באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בסיאול ב-1992, בה סיים במקום השלישי בריצת 5,000 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג ב-1995, זכה במדליית הכסף בריצת 1500 מטר.
אולימפיאדת אטלנטה הייתה מאכזבת במיוחד עבור אל גרוז'. בריצת 1500 המטרים, הוא התקרב לשיאן העולם שהוליך את המירוץ, האלג'יראי נור א-דין מורסלי. בעת ניסיון עקיפה, רגלו פגעה ברגלו של מורסלי. מורסלי הצליח להתייצב, אך אל גרוז' מעד, וסיים בסופו של דבר רק במקום ה-12 והאחרון. חודש לאחר האולימפיאדה, במסגרת תחרות שנערכה במילאנו, הצליח אל גרוז' לנצח את מורסלי. הניצחון סימן את חילופי הדורות בענף - מורסלי לא נוצח מזה ארבע שנים, בעוד אל גרוז' החל בסדרה ארוכה של ניצחונות משלו.
רצף הניצחונות של אל גרוז' כלל ארבע זכיות רצופות באליפות העולם באתלטיקה, בשנים 1997, 1999, 2001 ו-2003, וכן זכייה בטורניר ליגת הזהב ב-1998. בתחרות שנערכה ברומא ב-1998 שבר את שיא העולם של מורסלי, והעמידו על 3:26.00 דקות (לעומת השיא הקודם שעמד על 3:27.37).
ב-1999, שוב ברומא, שבר אל גרוז' גם את שיאו של מורסלי בריצת מייל, כשסיים את הריצה לאחר 3:43.13 דקות. בהמשך השנה, בתחרות שנערכה בברלין, שבר גם את שיא העולם של מורסלי בריצת 2,000 מטר בלמעלה מ-3 שניות, והעמידו על 4:44.79 דקות. שני המקצים אינם מקצים אולימפיים.
באולימפיאדת סידני ספג אל גרוז' את הפסדו הראשון מזה ארבע שנים בריצת 1500 מטר, כאשר סיים במקום השני, אחרי נואה נגני (אנ') הקנייתי. הוא המשיך לנצח בתחרויות הבאות, וזכה בליגת הזהב שלוש שנים ברציפות, בין 2000 ל-2002, והיה לאתלט היחיד שעשה זאת אי פעם. ב-2001, ב-2002 וב-2003 בחרה בו התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לאתלט השנה.
לאחר שבאולימפיאדות הקודמות כשל אל גרוז' בנסיונותיו לזכות במדליית זהב, באולימפיאדת אתונה הצליח לבסוף לזכות בה. בנוסף, התמודד גם במקצה ל-5000 מטר, מול המנצח בריצת 10000 מטר, האתיופי קנניסה בקלה. אל גרוז' ניצח במירוץ, זכה במדליית זהב אולימפית שנייה, והיה לראשון שמנצח הן בריצת 1500 מטר והן בריצת 5000 מטר, מאז פאבו נורמי שעשה זאת באולימפיאדת פריז (1924).
לאחר המשחקים האולימפיים החליט אל גרוז' לפרוש. ניצחונותיו שם הושגו בקושי רב, וחודש לפני כן גם הפסיד לברנרד לגט בתחרות בציריך. הוא חש כי הגיע לשיאו, וכי בגילו (30), לא יוכל להמשיך ולנצח לאורך זמן. האולימפיאדה הייתה התחרות האחרונה בה התמודד, אף שבאופן רשמי פרש רק ב-2006.
אל גרוז' משמש כשגריר של רצון טוב מטעם יוניצ"ף. בשנת 2004 העניק לו המלך מוחמד השישי את "עיטור המפקד", וכן הוענק לו פרס נסיך אסטוריאס.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 1500 מטר: 3:26.00 דקות (1998) שיא עולם
ריצת מייל: 3:43.13 דקות (1999) שיא עולם
ריצת 2000 מטר: 4:44.79 דקות (1999) שיא עולם בעבר
ריצת 3000 מטר: 7:23.09 דקות (1999)
ריצת 5000 מטר: 12:50.24 דקות (2003)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 1500 מטר: 3:31.18 דקות (1997), שיא עולם בעבר
ריצת מייל: 3:48.45 דקות (1997), שיא עולם בעבר
זנוביה

ערך זה עוסק במלכת תדמור. אם התכוונתם לאונייה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  240? תדמור, סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  לאחר 274 טיבולי, איטליה הרומית, האימפריה הרומית 
 שם לידה:  בת זבי 
 מדינה:  האימפריה התדמורית, רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  ספטימוס אודיינתוס (?–267) 
 
 חתימה:   
 
מבטה האחרון של המלכה זנוביה על תדמור, ציור מאת הרברט שמאלץ, 1888
ספטימיה זֶנוֹבּיה (בלטינית: Septimia Zenobia, בארמית: בת זבאי;‏ 240–275 לספירה) הייתה מלכת תדמור.
מוצאה שנוי במחלוקת. זנוביה שלטה בשם בנה הצעיר והבאלת (vaballathus) בחלק המזרחי של האימפריה הרומית בשנים 267–274 לספירה. זנוביה הייתה אלמנתו של אודינת שהיה ממשפחת השלטון של העיר תדמור-פלמירה. במסגרת שלטונה חיזקה את סמכותה ומעמדה של העיר תדמור. היא ארגנה כוחות צבא שכבשו את סוריה, ומשם יצאו למסעות מלחמה כדי לצרף את מצרים וחלקים גדולים של אסיה הקטנה לתחומיה. הם השתלטו על אזורים נרחבים באימפריה הרומית. משנת 268 זנוביה מלכת תדמור ובנה והבאלת נהגו כשליטים עצמאיים של החלק המזרחי של האימפריה הרומית. הם הציגו עצמם כממונים על ניהול החלק המזרחי של הקיסרות ללא הכרה בכך מרומא. בעקבות מותם של הקיסרים קלאודיוס השני גותיקוס ואחיו קווינטילוס במרץ 270, זנוביה הפכה לאחת המלכות החזקות בעת העתיקה.
דמותה מופיעה באמנות ושמה הפך לסמל לעמידה בפני הרומאים.
עלייתה של זנוביה לשלטון

בשנים 213–216 הקיסר קרקלה (מרקוס אורליוס אנטונינוס) העניק לתדמור, שהייתה עיר שיירה ומוקד מסחר, מעמד של קולוניה רומית. בשנת 257 לספירה ירש ספטימוס אודינת את השלטון בתדמור מאביו, וקיבל מן הרומאים הכרה כסנאטור רומי. אודינת הכריז על עצמו מלך תדמור. אף על פי שפעל מיוזמתו ושנטילת התואר מלך יכלה להתפרש כמרד באימפריה הרומית, התעלם מכך גליאנוס הקיסר, ואודינת מונה למפקד העליון של כל כוחות הרומיים במזרח הקיסרות. יתרה מזאת, הוא זכה להכרה במעמדו כשותף לשלטון הרומי. אודינת נרצח בשנת 267, והשלטון עבר לזנוביה אלמנתו, ולבנה הצעיר וַהבַּלַת (אנ'), שהיה בשנות העשרה לחייו. לאחר ניסיון של גאליאנוס הקיסר להסדיר את שלטונו המעורער במזרח שכשל מפאת תבוסתו לכוחות תדמור, ניתנה הסכמה לזנוביה ובנה לשלוט על החלק המזרחי של הקיסרות, מלבד מצרים ואסיה הקטנה. גליאנוס נרצח, וקלאודיוס, שהיה מפקד חיל הפרשים והאיש החשוב אחריו, הוכרז קיסר. הוא סירב ללכת בדרך קודמיו והחליט לנשל את השלטון בתדמור מסמכויותיו הרבות. מעמדה של תדמור חזר להיות ממלכת חסות של רומא ותו לא.
דמותה של זנוביה

זנוביה ניחנה ביכולות מנהיגות. המקורות הרומיים מתארים אותה כשליטה דגולה ורבת מרץ, וכן כאישה משכילה. היא ריכזה בחצרה אנשי רוח, הוגי דעות ואנשי דת. היא הייתה שאפתנית ובעלת תעוזה, וראתה את עצמה כממשיכה של קלאופטרה.
המרד באימפריה

זנוביה חתמה על הסכמים עם בנות ברית, וכוחותיה פלשו לסוריה, אנטיוכיה, מצרים וחלקים באסיה הקטנה. הכוחות כבשו את השטחים הנרחבים האלו והם סופחו לשלטונה. אף על פי שזנוביה מרדה בשלטון המרכזי של הקיסרות הרומית, היא לא הכריזה על ניתוק ממנו. החל משנת 267, עם עלייתה של זנוביה למלכות, החלה ממלכת תדמור באופן הדרגתי, לטבוע מטבעות בסוריה ובמצרים. בתחילה נטבעו התארים שהנחיל אביו של והבאלת – אודינת, שתואר בתארים שאינם מציינים שם פרטי. מטבעות שבהם בצד אחד הייתה כתובה אמרה בלטינית שפירושה: מלך, גנרל הרומאים, ובצידם השני אורליאנוס וכינויו הקיסרי. בהמשך נטבעו תארים של קיסר, קיסרית, אוגוסטוס, ואוגוסטה במטבעות סוריים. נוסף על כך ראשו של והבאלת הוטבע עטור בנזר בנוסף לעלי דפנה, דבר המדגיש את מעמדו כמלך. המטבעות היו רומיים בצורתם, בכתובותיהם, בשפתם ובאופיים. באמצעות השימוש בדיוקניהם הקיסריים, בשמותיהם ובתאריהם במטבעותיהם האחרונים, זנוביה ובנה הכריזו על עצמם כשליטים רומאים, היא הכריזה על מלכותה כעצמאית והכתירה את עצמה כמלכה. נראה כי הם הפריזו בהערכת עצמם והמעיטו מערכו של הקיסר אורליאנוס. מטבעות אלה היו בלתי חוקיים, מכיוון שלא התקיימה הכרזה של מלכי תדמור אלה כשליטים רומיים.
סופה של זנוביה

הקיסר קלאודיוס חלה במגפת קיפריאנוס ומת בשנת 270. במקומו הוכרז אורליאנוס שהיה מפקד העליון של חיל הפרשים. אחת ממטרותיו הייתה לרסן את כוחה של זנוביה, ולהשליט סדר בחלקה המזרחי של תחום שלטונו.
אורליאנוס פעל בשתי מערכות נגד כוחות תדמור. הראשונה התנהלה בביזנטיון, שבה חיל הפרשים של אורליאנוס הדף את כוחות תדמור עד אנטיוכיה. השנייה התנהלה במבואות אמסה, שם נערך הקרב המכריע, שבסופו נאלצו כוחותיה של זנוביה לסגת לתדמור.
לאחר הניצחון בקרב אמסה הטיל אורליאנוס מצור על העיר תדמור. מצב זה העיב על שני הצדדים ופגע בהם קשות. אורליאנוס הציע לזנוביה הצעת פשרה בעלת תנאי כניעה מכובדים, אך היא סירבה בתוקף.
זנוביה נתפסה בידי פלוגת פרשים כאשר יצאה מחומת העיר תדמור כדי להשיג תגבורת, והיא הובאה כשבויה לפני אורליאנוס. הוא שב לאמסה וערך משפט לזנוביה ולמקורביה. במשפט היא הטילה את אשמת המרד על יועציה, והם נידונו למיתה. זנוביה ובנה והאבלת נשלחו לרומא כדי שיופיעו בתהלוכת ניצחון.
המרד בתדמור לא פסק לאחר נפילתה של זנוביה בשבי, אורליאנוס הציב בה חיל מצב וקצין בשם מרקלינוס. התדמורים טבחו בחיילי האימפריה והכתירו צעיר בשם אנטיוכוס, שטען לקרבה משפחתית עם זנוביה. אורליאנוס שב לסוריה וכבש את העיר. הוא החליט להעניש אותה ולשים קץ למרד. חייליו הרסו את חומותיה, אוצרותיה נלקחו שלל והעיר הפכה לכפר קטן במדבר. כך באה לקיצה עלייתה של תדמור למעמד של מעצמה שלטונית.
בראשית שנת 274 ערך אורליאנוס מסע ניצחון מפואר שבו הציג את השלל הרב שהביא מן המזרח ושבויים רבים. בין השבויים צעדו זנוביה ובנה עם שרשראות זהב. לאחר מכן אורליאנוס חס על חייה, השיא אותה לסנאטור והיא בילתה את שארית חייה ליד טיבור. כך הסתיים שלטונה של המלכה זנוביה וגוועה שאיפתה להתחלק עם רומא בשררה על חלקה הים-תיכוני.
זנוביה והיהודים

במקורות הנוצריים מופיעה זנוביה כאוהדת היהודים. אתנסיוס, שהיה אחד מאבות הנצרות וחי במאה ה-4 באלכסנדריה, טען שהייתה יהודייה. במצרים התגלתה כתובת שבה נכתב שהיא מחדשת את זכות המקלט לבית הכנסת במקום. מאידך, בירושלמי נזכרת 'זנביה מלכותא' שרדפה את היהודים.
דמותה של זנוביה בעת החדשה

על שמה של זנוביה נקראה המעבורת השוודית "זנוביה", שיצאה משוודיה לנמל סוריה, כשהיא נושאת כלי נשק והוטבעה על ידי הכוחות הישראליים ליד חופי לרנקה שבקפריסין ובהמשך הפכה לאתר צלילה פופולרי, שגם הוא קרוי זנוביה (Zenobia Wreck).
ראו גם

תדמור
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. חיי זנוביה, עמ' 259–263.
הערות שוליים

1 2  Christopher S. Mackay, ANCIENT ROME: A MILITARY AND POLITICAL HISTORY, New York: Cambridge university press, 2004 [דרושה הבהרה]
1 2 3 4 5 6 7 8  ליאו מילדנברג, "מטבעות מורדים באימפריה הרומית", קתדרה: לתולדות ארץ ישראל וישובה, יד בן צבי, 1989, עמ' 90–99[דרושה הבהרה].
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת מגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ג,[דרושה הבהרה].
1 2  ALAN K. BOWMAN, THE CRISIS OF EMPIRE, A.D. 193-337, New York: Cambridge university press, 2012 [דרושה הבהרה]
↑  דניאל גולדשמידט, האנציקלופדיה העברית, כללית יהודית וארצישראלית, ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשכ"ג, כרך ששה עשר,[דרושה הבהרה].
↑  מנחם שטרן, שמואל ספראי, יורם צפריר וצבי ברס (עורכים),  ארץ ישראל מחורבן בית שני ועד הכיבוש המוסלמי – היסטוריה מדינית, חברתית ותרבותית, כרך א, יד בן צבי, 1982, עמ' 124.
↑  ירושלמי תרומות, דף מז, א - פרק ח הלכה ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311928005171  BIBSYS: 90766131  GND: 11896030X  ISNI: 0000 0001 2279 7805  LCCN: n82163157  NKC: ola2002110064  NLG: 141973  VcBA: 495/272643  VIAF: 3270563   WorldCat (עם VIAF): 3270563
Beady Eye

| --- | --- |

Beady Eye בברלין, 2011
 מקום הקמה:  לונדון, אנגליה אנגליה
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  2009–2014 (כ־5 שנים)
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, אינדי
 חברת תקליטים:  Beady Eye הקלטות
 www.beadyeyemusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ליאם גלאגר   גֶם ארצ'ר   אנדי בל   כריס שארוק
Beady Eye ("עין דמוית חרוז") הייתה להקת רוק אנגלית שהוקמה ב-2009 על ידי ליאם גלאגר והורכבה מכל חברי להקת אואזיס מלבד אחיו של ליאם, נואל.
ב-25 באוקטובר 2014 הכריז ליאם גלאגר בטוויטר שהלהקה התפרקה.
היסטוריה > הקמת הלהקה

ב-28 באוגוסט 2009, להקת אואזיס אמורה הייתה להופיע בפריז, צרפת. דקות לפני ההופעה, עזב נואל את המקום לאחר ריב עם אחיו הצעיר, ליאם. כתוצאה מכך הלהקה ביטלה את הופעתה, ואת שלוש ההופעות הבאות שהיו מתוכננות לה. מאוחר יותר באותו יום, פרסם נואל את ההודעה הבאה באתר הלהקה:
זה בא עם צער מסוים ועם הקלה עצומה לבשר לכם שאני עוזב את אואזיס הערב. אנשים יכולים לכתוב ולהגיד מה שירצו, אבל אני פשוט לא יכול לעבוד עם ליאם יום אחד נוסף.
מעריצי הלהקה עוד קיוו שנואל יחזור בו, מאחר שריבים בין האחים היו עניין שכיח בלהקה, אך הודעה זו סימנה למעשה את פירוקה של אואזיס ואת הקמתה של Beady Eye על ידי חבריה הלהקה הנותרים ובראשם ליאם.
חברי הלהקה התלבטו רבות בקשר לשמה של הלהקה החדשה, כשלבסוף הגה ליאם את השם Beady Eye שהיה מקובל על שאר החברים. מיד לאחר בחירת שמה, הלהקה הקימה אתר אינטרנט ובו תמונה של חברי הלהקה בזמן עבודתם על חומרים לאלבום.
היסטוריה > Different Gear, Still Speeding

להקת Beady Eye התחילה לעבוד רשמית על האלבום בנובמבר 2009, וב-15 בינואר 2010 פרסמה הלהקה את שירה הראשון, Bring The Light, אשר נכתב בשיתוף כל חברי הלהקה ושוחרר להורדה בחינם.
לאחר מכן, חשפה הלהקה את שם האלבום החדש - Different Gear, Still Speeding ("הילוך אחר, עדיין מאיצה"), המרמז על עזיבתו של נואל את הלהקה. והודיעה שישוחרר ב-28 בפברואר. לפני הוצאת האלבום לאור, הלהקה הוציאה עוד שני סינגלים - Four Letter Word, שיצא כקידום לאלבום, ו-The Roller, שבמקור היה אמור להיות באלבום "Heathen Chemistry" של אואזיס אך לא נכלל בו בסוף. הסינגל, שייצא באופן רשמי ב-11 בינואר, כבר הועלה לYouTube על ידי ערוץ הלהקה ב-6 בינואר, ווידאו קליפ לשיר הועלה 4 ימים לאחר מכן. ב-3 במרץ 2011 קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה בגלאזגו, סקוטלנד.
דיסקוגרפיה > אלבומים

Different Gear, Still Speeding
BE
דיסקוגרפיה > סינגלים

Bring The Light
Four Letter Word
The Roller
Flick of the Finger
Second Bite of the Apple
Shine a Light\The World's Not Set in Stone
Soul Love\Iz Rite
הערות שוליים

↑  ליאם גלאגר מכריז ש-Beady Eye התפרקה
↑  נואל גלאגר עוזב את אואזיס
↑  תמונתה הראשונה של הלהקה
↑   Beady Eye, שיר  באתר יוטיוב
↑   Beady Eye, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1868 4621  LCCN: no2011043095  MusicBrainz: a0e10984-0eca-4920-a171-5fd7a62ee069  NKC: osa2014805966  VIAF: 169895117   WorldCat (עם VIAF): 169895117
הוראות נאמנות

עותק של הכתוב בכתב היראטי, 1550–1069 לפני הספירה.
הוראות נאמנות הוא טקסט מצרי עתיק מסוגת סבייט ('הוראה'). הטקסט שרד בחלקו מכתובת אסטלה של אמצע השושלת השתים עשרה של מצרים. ניתן למצוא את הטקסט כולו במגילות פפירוס של תקופת הממלכה החדשה. מחברו אינו ידוע בוודאות, אם כי הוצע (ללא ראיות ישירות) שהוא נכתב על ידי הוזיר קאירסו מהשושלת ה-12 המוקדמת. הטקסט מדגיש את סגולות הנאמנות לפרעה השולט ואת האחריות שעליו לשמור למען החברה.
תוכן

הטקסט המלא של הוראות נאמנות כולל 145 פסוקים בקירוב. ניתן לחלק אותו לשני חלקים מובחנים. הראשון, המורה לילדיו שעליהם לכבד ולציית תמיד לפרעה של מצרים, שזוכה לשבחים. מובהר כי פרעה ישמיד את אויביו, וידאג לתומכיו. ויליאם קלי סימפסון - פרופסור אמריטוס לאגיפטולוגיה באוניברסיטת ייל - טוען שניתן לסווג את הוראות נאמנות תחת "ספרות תעמולה" מצרית המשבחת את מעלותיו של המלך. זאת בניגוד ליצירות "ספרות פסימית", כמו נבואת נפרטי, המתארות תקופה של כאוס וצורך בשיקום ערכים כדי להבטיח חברה יציבה. בחלק השני של הוראות נאמנות, מחבר הטקסט מורה לילדיו שעליהם לכבד גם את פשוטי העם ולקיים את חובותיהם בחברה. זה כולל חובות של בעל הקרקע, שאסור לו להתעלל בחוכריו שמא ינטשו ובכך ירוששו אותו.
ריצ'רד ב' פרקינסון - אוצר במוזיאון הבריטי - משער כי הדובר הגיבור בטקסט הוא וזיר, אולם שמו של הדובר נערך באסטלה של Sehetepibre וגם אינו מופיע בעותקים מאוחרים יותר. מאז שהאסטלה של Sehetepibre עוצבה על פי הדגם של הוזיר מנתוחוטפ - שכיהן בתקופת שלטונו של סנוסרת הראשון (1971-1926 לפנה"ס) - ישנן השערות חוקרים שמנתוחוטפ היה מחבר "הוראות נאמנות", למרות שפרקינסון טוען כי אין ראיות התומכות בטענה. על פי הניתוח הבלשני של פסקל ורנוס - פרופסור לבלשנות ומנהל לימודים באקול פראטיק דה אוטז אטיד של אוניברסיטת פריז - יש לתארך את הטקסט לתקופת שלטונו של סנוסרת הראשון.