stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריק הוקונסון
קרב סבולדר

בקרב סבולדר שהתחולל בשנת 1000, ארבו אריק, סוון, מלך דנמרק ואולוף, מלך שוודיה, לאולף הראשון, מלך נורווגיה, ליד האי סבולדר. כיום לא ניתן לזהות את המקום, שכן תצורת החופים של הים הבלטי השתנתה באופן משמעותי במהלך מאות השנים הבאות. סבולדר היה ככל הנראה אי ששכן על חופה הצפוני של גרמניה, ליד ריגן.
במהלך הקיץ של אותה שנה, היה אולאף מלך נורווגיה במזרח הים הבלטי. בעלי הברית ארבו לו ליד האי סבולדר בדרכו חזרה הביתה. מלך נורווגיה עמד בראש צי של 26 כל שיט, אך חלק מהם היו שייכים לשותפו, הרוזן סיגבלדי, מנהיגם של שכירי חרב ויקינגים, שהיה סוכן של אויביו ובגד בו. הספינות של אולף עצמו עברו דרך מקום העגינה של ספינותיהם של אריק ובעלי בריתו בטור ארוך וללא כל סדר, שכן הם לא ציפו לשום התקפה. ספינתו של המלך הייתה במאסף מאחורי כל ספינותיו הטובות ביותר. בעלי הברית הניחו לחלק העיקרי של הכוח הנורווגי לעבור ואז תקפו את אולאף.
אולאף סירב להימלט והשיב מלחמה כש-71 ספינות אויב מקיפות אותו. מערך זה היה שכיח מאוד בקרבות ימיים רבים בימי הביניים כמערך הגנה. אולף טלטל את ספינותיו מצד לצד. ספינתו שלו, "נחש ארוך", ספינת המלחמה הטובה ביותר שנבנתה עד אז בצפון אירופה, נקלעה לאמצע קו ההגנה, במקום שבו החרטום שלה בלט בהשוואה לספינות האחרות. היתרון של מערך כזה היה שהידיים היו פנויות להילחם, ניתן היה ליצור מחסום עם המשוטים ועם המנורים ויכולתו של האויב לנצל את עליונותו המספרית לתקיפה משני האגפים, הייתה מוגבלת, נקודה חשובה כאשר כל הלחימה נעשתה באמצעות חרבות או עם אבני קלע וקשתות וחצים. למעשה הכניס אולאף את 11 ספינותיו לתוך מבצר צף.
הכותבים הנורדים, שהם המקור המהימן ביותר, נותנים את כל הקרדיט לנורווגים, ולדבריהם, כל המודיעין שעמד לרשותם של אויביו של אולף, ואומץ הלב שלהם, היו בזכותו של אריק. המקורות גורסים שהדנים והשוודים מיהרו לחתור למגע עם הקו הקדמי של אריק, אך ללא הצלחה. אריק תקף את האגף שלהם. החרטום של ספינתו, "אייל הברזל", חוזק בפסי ברזל והוא מיקם אותה בין הספינות של הקו האחורי של אולף. באופן זה, נערכו הספינות הנורווגיות זו לצד זו עד שנותרה ה"נחש הארוך", ולבסוף גם היא הוכרעה. אולף זינק לים כשהוא אוחז את המגן שלו כשהחוד שלו כלפי המים, כך שהוא שקע מיד עקב כך שהמשקל של השריון שלו מושך אותו מטה. אריק לכד את ספינתו של אולף, "נחש ארוך" וניווט אותה מחוץ לשדה המערכה, אירוע שתואר על ידי משורר החצר שלו.
שליט נורווגיה

לאחר קרב סבולדר, יחד עם אחיו סוון הוקונסון, מונה אריק להיות מושל נורווגיה תחת סוון "זקן המזלג", תפקיד אותו מילא עד שנת 1012. בנו של אריק, הוקון אריקסון, המשיך למלא תפקיד זה עד שנת 1015. אריק וסוון ייצבו את שלטונם באמצעות נישואיה של אחותם, ברגליוט, לאציל אינר תמברסקלפיר, ובכך רכשו לעצמם יועץ בעל ערך ובעל ברית. "מגילת הקלף" מציינת ש"הייתה זו תקופת שלום ושגשוג. הרוזנים השליטו חוק וסדר בצורה טובה והם הענישו בחומרה את העבריינים". במהלך תקופת שלטונו על נורווגיה, יריבו הרציני היחידי של אריק היה ארלינגר סקלגסון. הוא היה חזק דיו ונמנע מעימותים ושמר על יחסים טובים עם האצולה. על פי הסאגה של גרטיס, אסר אריק על עריכת דו-קרב.
כיבוש אנגליה

בין השנים 1014 – 1015 עזב אריק את נורווגיה והצטרף לקנוט הגדול במערכתו באנגליה. על פי שירתו של תורדר קולביינסון, נפגשו הציים של שניהם מול חופי אנגליה ב-1015, אך קיימת סתירה בין מקורות שונים והחוקרים נוטים יותר לתארך את פגישתם, שנערכה בדנמרק ל-1014. באותה תקופה היה קנוט עדיין צעיר ובלתי מנוסה, אך אריק היה "לוחם מנוסה בעל חוכמה ומזל". על פי ההיסטוריון האנגלי, פרנק סטנטון היה אריק "היועץ הטוב ביותר שניתן היה למצוא עבור הנסיך הצעיר שהחל אז בקריירת הכיבושים שלו".
צי הפלישה הסקנדינבי נחת בסנדוויץ' בעיצומו של קיץ 1015, שם הוא נתקל בהתנגדות מועטה. כוחותיו של קנוט התקדמו לוסקס וביצעו מעשי ביזה בדורסט, בוילטשייר ובסאמרסט. האלדורמן אדריק סטראונה קיבץ כוח אנגלי של 40 ספינות ונכנע לקנוט. שיר הלל למלכה אמה הוא המקור האנגלי היחיד שמספק מידע על מעשיו של אריק באותה תקופה, אך הדיווחים שלו על הפשיטות העצמאיות כביכול, מעורפלים ולא תואמים מקורות אחרים.
בראשית 1016 חצה הצבא הסקנדינבי את נהר התמזה לתוך ממלכת מרסיה, כשהוא זורע חורבן בדרכו. הנסיך אדמונד ניסה לקבץ צבא כדי לעמוד בפני הפלישה, אך מאמציו עלו בתוהו וכוחותיו של קנוט המשיכו ללא הפרעה אל נורת'מבריה, שם נהרג אותרד הקרח, רוזן נורת'מבריה. לאחר כיבוש נורת'מבריה פנה הצבא הכובש דרומה לכוון לונדון. לפני הגיעם מת אתלרד השני ובמקומו נבחר אדמונד השני.
בעקבות מותו של אתלרד צרו הכוחות הסקנדינבים על לונדון. לפי "שיר הלל למלכה אמה" נוהל המצור על ידי אריק ונראה שזהו תיאור מדויק. "הסאגה האגדית של אולף הקדוש" מציינת שאריק נכח במצור על לונדון ותורדר מציין שאריק לחם "ממערב ללונדון".
לאחר כמה קרבות הגיעו קנוט ואדמונד להסכמה על חלוקת הממלכה, אך אדמונד מת כמה חודשים לאחר מכן. ב-1017 היה קנוט למלך ללא עוררין של כל אנגליה. הוא חילק את הממלכה לארבעה חלקים. את וסקס הוא שמר לעצמו, את נורת'מבריה הוא נתן לאריק, את מזרח אנגליה הוא נתן לתורקל הגבוה ואת מרסיה לאדריק סטראונה. מאוחר יותר אותה שנה הוציא קנוט את אדריק להורג כבוגד. על פי "שיר הלל למלכה אמה" הוא הורה לאריק "לשלם לאדם זה כגמולו" והוא ערף את ראשו עם גרזנו.
אריק החזיק בתואר רוזן נורת'מבריה עד למותו. תקופת רוזנותו ראויה לציון בכך שהוא מעולם לא לחם נגד ממלכת סקוטלנד או כנגד הבריטונים, שבדרך כלל היוו איום על נורת'מבריה. אריק לא מוזכר בשום מסמך אנגלי מלפני 1023. על פי מקורות אנגליים הוא הוגלה על ידי קנוט ושב לנורווגיה. הדבר מאוד לא סביר, שכן אין בנמצא מקורות נורדיים המתעדים את חזרתו לכאורה. יורשו של אריק כרוזן נורת'מבריה היה סיווארד, שהתיעוד לגבי היותו הרוזן לא קודם לשנת 1033, כך שלא ניתן לתארך במדויק את מועד מותו של אריק והוא אירע בזמן כל שהוא בין שנת 1023 לשנת 1033. על פי המקורות הנורדיים, הוא מת כתוצאה מדימום לאחר שעבר כריתת ענבל (הליך מקובל ברפואת ימי הביניים).
אמונתו הדתית

על פי כתביו של תאודוריק הנזיר, נדר אריק לקבל על עצמו את עול הנצרות אם הוא ינצח בקרב סובלדר. באחת הסאגות קיימת גרסה מפורטת יותר לסיפור ועל פיה החליף אריק את דמותו של האל תור בחרטום ספינתו בצלב נוצרי. אין כל מקור בשירת החצר מהתקופה שיאמת זאת, אך רוב הסאגות מסכימות שאריק וסוון קיבלו על עצמם את עול הנצרות, לפחות באופן רשמי. במגילת הקלף נאמר: "הרוזנים הללו הוטבלו ונותרו נוצרים, אך הם לא כפו את הנצרות על אף איש, אך התירו לאיש לעשות את הישר בעיניו ואמונתם הנוצרית היומיומית ניזוקה קשות, כך שבאזורים הפנימיים של הארץ היו הרוב עדיין עובדי אלילים והנצרות נשמרה לאורך אזורי החוף".
קבלת הנצרות הייתה צעד מועיל מבחינה פוליטית לרוזנים אלו, שכן הם היו בעלי בריתם של השליטים הנוצרים של שוודיה ודנמרק. הנהגת חופש הדת הייתה גם היא צעד פוליטי מתוחכם לאחר פעילותו המיסיונרית האלימה של אולף הראשון. כושר השכנוע של אריק כמטיף לנצרות לא היה ככל הנראה חזק במיוחד. בעוד שמשוררי החצר של אריק הראשון, ואולף השני, השמיטו ביטויים של עבודת אלילים משירתם והיללו את אדוניהם כשליטים נוצריים, כל שירת החצר אודות אריק ששרדה, נטולת סממנים נוצריים. אפילו בשירתו של תורדר קולבינסון, שחוברה לא מוקדם מ-1016, אין שום רמז להשפעה נוצרית. על פי "ההיסטוריה הנורווגית" ו"ההיסטוריה של מלכי נורווגיה", פעל אריק לעקור את הנצרות בנורווגיה, אך מידע זה לא תואם מקורות אחרים.
אנשיו של אריק מסתערים על הספינה "נחש ארוך"
אתר ארכאולוגי

האתר הארכאולוגי טאוטיווקאן במקסיקו
האתר הארכאולוגי תל מגידו
חפירות באתר ארכאולוגי
אתר ארכאולוגי הוא מקום בו השתמרו שרידים לפעילות אנושית בעבר הפרהיסטורי, ההיסטורי או המודרני, ובו עשוי להתקיים מחקר שדה ארכאולוגי כסקר או חפירה. ההגדרה של "אתר" יכולה לכלול גם מספר אתרי-משנה בעלי קרבה גאוגרפית, ועשויה להשתנות בהתאם לתקופה הנבחנת באתר, ובהתאם לגישה התאורטית של הארכאולוג החוקר. לעיתים אף נבדקות עדויות מחוץ לגבול הגאוגרפי של האתר, המשמשות להשוואה עם השרידים הארכאולוגיים בתוך האתר.
באתרים ארכאולוגיים ניתן למצוא בדרך כלל חפצי עתיקות וממצאים שונים. ממצאים אלו הם למשל שרידי בתים, כלים מחרס, אבן ועצם, קברים, עצמות אדם ובעלי חיים, וחומרים טבעיים שהובאו לאתר. כאשר מתבצעת באתר חפירה ארכאולוגית חומרים אלה נאספים באופן שיטתי, נלמדים ומשרטטים את השימוש באתר זה בעבר.
בישראל

אתרים ארכאולוגיים רבים בישראל נמצאים בתוך גנים לאומיים, פארקים ושמורות טבע. על-פי חוק העתיקות תשל"ח (1978) אתר עתיקות הוא אתר שהוכרז רשמית על ידי רשות העתיקות כשטח המכיל עתיקות. כיום ידועים בישראל למעלה מ-22,000 אתרי עתיקות, אך נוספים עשויים להתגלות בעתיד. אתרי עתיקות מתגלים בסקרים שיטתיים או נושאיים, פיקוח על ידי מפקחי רשות העתיקות, בעת פעולות פיתוח שונות ברחבי הארץ וגם באופן אקראי על ידי אנשים שונים. יש אתרי עתיקות שנחפרו ויש שלא, החוק אינו מבדיל ביניהם ולכולם אותה חשיבות וכולם מוגנים על ידי החוק. גם אתרים שאינם ידועים ומתגלים בעתיד מוגנים על ידי חוק העתיקות. על-פי חוק העתיקות אסור לפגוע באתר עתיקות בשום צורה שהיא.
ראו גם

לוקוס (ארכאולוגיה) – שכבות עפר אחידות למראה בחפירה, המצביעות על זהות בתקופה או במאפיין אחר
רשימת אתרים ארכאלוגיים
רשימת אתרים ארכאולוגים בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  רשימת אתרי עתיקות נבחרים באתר רשות העתיקות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542373505171  LCCN: sh2004001339  NARA: 10646987  NKC: ph118575
אסתר הול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1970 (בת 54) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לידס  Bramhall High School  קולג' ברטון הול 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסתר ג'יין הול (באנגלית: Esther Jane Hall; נולדה ב-28 באוגוסט 1970) היא שחקנית אנגלייה המוכרת מהופעותיה בסדרות דרמה בטלוויזיה.
ביוגרפיה

הול נולדה במנצ'סטר ב-1970 וגדלה בצ'שייר. היא עשתה בחינות בגרות (A levels) במנצ'סטר ואחר כך למדה במשך שלוש שנים אמנויות הבמה בברטון הול קולג' שבאוניברסיטת לידס, וסיימה תואר בוגר אוניברסיטה (אנ').
התפקיד החשוב הראשון של הול בטלוויזיה היה כשגילמה את רומי סאליבן בסדרה "קוויר בעיר" בשנים 1999 ו-2000. היא שיחקה דמות של לסבית שביחד עם בת זוגה מביאות לעולם ילד בעזרת החבר הטוב שלהם שהוא הומו. ב-2001 הופיעה בדרמה זוכת הפרסים "Men Only" בתפקיד קאטי, אשתו של מאק (מארק וורן). בהמשך שיחקה בסדרת הדרמה "Always and Everyone" (ב-2000 וב-2001), בתפקיד רייצ'ל ב-"Serious and Organised" (מ-2003) ובעיבוד לספר "בנים ואוהבים" מאת ד. ה. לורנס. בשנים 2002 ו-2003 שיחקה הול בתפקיד אלי סים, חברתו של טום קווין (מת'יו מקפדיין) בסדרת הריגול "ספוקס". ב-2005 הצטרפה לצוות השחקנים הקבוע של הסדרה "להעיר את המתים" והחליפה את הולי איירד בתפקיד הפתולוגית, אבל שיחקה בסדרה רק עונה אחת. בשנים 2005 –2007 השתתפה סדרת הדרמה ההיסטורית "רומא", ב-2007 שיחקה בדרמה "True Dare Kiss" של ערוץ BBC One.
הול ידועה גם מהופעתה בסדרת פרסומות לחברת בריטיש טלקום לצדו של קריס מרשל בשנים 2005 עד 2001. בפרסומות היא משחקת בדמות אם חד הורית עם שני ילדים שנמצאת במערכת יחסים עם דמותו של מרשל, לבסוף הם עוברים לגור ביחד ומתחתנים. בקיץ 2014 הצטרפה הול לצוות השחקנים של אופרת הסבון "רופאים" בתפקיד טוני מקפרסון.
ב-2014 שיחקה הול בתפקיד ליידי מקבת' במחזה "מקבת'" בתיאטרון "The Mercury" בקולצ'סטר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הול חיה בלונדון עם בן זוגה, השחקן סיימון מולר (Simon Muller), ועם בנם.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 |  | Peak Practice | מריה | בפרק "Partners" |
| 1997 |  | Into Thin Air: Death on Everest | ג'אן ארנולד | סרט טלוויזיה |
| 1997 |  | Police 2020 | ג'ולי אוסטרובסקי |  |
| 1998 |  | The Land Girls | מייוויס |  |
| 1998 |  | Where the Heart Is | דוקטור | בפרק "Fresh" |
| 1998 |  | Stanton Blues | ליסה וילוקס | סדרת טלוויזיה |
| 1999–2001 |  | Always and Everyone | לואיס מאקן | סדרת טלוויזיה |
| 1999–2000 | קוויר בעיר | Queer as Folk | רומי סאליבן | סדרת טלוויזיה |
| 1999, 2000 |  | Playing the Field | סאלי / קצינת מבחן |  |
| 2000 |  | Bomber | קפטן צ'רלי וייקלי | סרט טלוויזיה |
| 2000 | לדפוק שעון | Clocking Off | דבי קרייר | בפרק "Yvonne's Story" |
| 2000 | מקרידי ובתו | McCready and Daughter |  | סרט טלוויזיה |
| 2000 | גדולים מהחיים | Fat Friends | אמה רייט |  |
| 2001 |  | Men Only | קאטי | סרט טלוויזיה |
| 2001 |  | Double Happiness | ג'מה | סרט קצר |
| 2002, 2016 | עדות אילמת | Silent Witness | נינה ריימן / סטף פינסון | סדרת טלוויזיה |
| 2002–2003 | ספוקס | Spooks | אלי סים | עונה ראשונה |
| 2003 |  | Serious and Organised | רייצ'ל פין |  |
| 2003 | בנים ואוהבים | Sons & Lovers | קלרה דאוס | סרט טלוויזיה |
| 2004 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | קייסי וודס | בפרק "Bad Tidings" |
| 2004 |  | Blue Dove | קלייר דאב | מיני-סדרה |
| 2005 | להעיר את המתים | Waking the Dead | ד"ר פליקס גיבסון |  |
| 2005–2007 | רומא | Rome | לידי |  |
| 2006 | חקירות המפקח לינלי | The Inspector Lynley Mysteries | קרלי בייקר | בפרק "One Guilty Deed" |
| 2007 |  | True Dare Kiss | אליס טיילר | סדרת טלוויזיה |
| 2008 | הפסיון | The Passion | קלודיה | מיני-סדרה |
| 2011 |  | Weekend Retreat | קארן |  |
| 2013 |  | Dates | ג'סיקה | בפרק "Mia & David" |
| 2014 | רופאים | Doctors | ד"ר טוני מקפרסון | סדרת טלוויזיה |
| 2015 | משפחה וצרות אחרות | Mount Pleasant | ואנדה לייסי |  |
הערות שוליים

1 2  "Esther Hall CV at PFD". Internet Archive. אורכב מ-המקור ב-2007-06-22. נבדק ב-2016-04-19.
1 2  "True Dare Kiss" (הודעה לעיתונות). BBC Press Office.
↑  Tim Guest (16 בינואר 2012). "Meet the new Flat 6 flatmates". BT. אורכב מ-המקור ב-27 במאי 2013. נבדק ב-28 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317791005171  LCCN: no2010000653  SNAC: w6558f7n  VIAF: 106837721   WorldCat (עם VIAF): 106837721
אס"א תל אביב (כדוריד)

סמל הקבוצה המקורי
מועדון הכדוריד אס"א (איגוד ספורט אקדמי) תל אביב הוא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר תל אביב, המשחקת בליגה השנייה בישראל. הקבוצה הוקמה על ידי סטודנטים, ובעבר רבים משחקניה הפעילים היו סטודנטים או אקדמאים. הקבוצה זכתה פעם אחת באליפות המדינה (2002) וחמש פעמים בגביע המדינה, (2002, 2005, 2008, 2009, 2010). המועדון מהווה חלק מאגודת אס"א תל אביב, שפעילה גם בתחומים כטניס, כדורמים וכדורגל נשים.
היסטוריה

מועדון הכדוריד של אס"א תל אביב נוסד בשנת 1982 ועד המשבר הכספי שחווה המועדון בשנת 2013 היו שחקניו הבולטים דרך קבע חלק חשוב של נבחרת ישראל בכדוריד. ב-2009 שיחקו בשורות הנבחרת השוער דורושנקו ושחקני השדה שור, מירקוס, חליפי, שיר טוראל ולביא. בעונת 2010-11 ייצגו את אס"א בנבחרת השוער גיל יעקב ושחקני השדה חליפי, עידו לביא, דן מירקוס, עידו טוראל, דן נתן ומטלון ובנבחרות הצעירות ייצגו את המועדון אלירן מצקי, גיל פומרנץ, ניר מודריק, דור ורסנו, דן טפר ויובל כץ. לביא היה השחקן היחיד שזכה בכל התארים שהקבוצה זכתה בהם במשך שנות קיומה.
לקראת עונת 2012/2013 עבר המועדון טלטלה מהותית בעקבות הפסקת המימון מתוך התקציב של אוניברסיטת תל אביב לקבוצות ספורט תחרותי בין כתליה. בשלב הראשון עזבו את הקבוצה 6 שחקני מפתח והמאמן אולג בוטנקו. שני שחקנים נוספים, לביא ונתן, שני שחקני הבית היחידים בהרכב הראשון, נכנסו להסגר, בעקבות סירובה של הנהלת המועדון לאפשר להם לעזוב אותו, ואליהם הצטרף גיל פומרנץ. פומרנץ ונתן עזבו גם הם, בסופו של דבר, ועברו למכבי תל אביב, ועידו לביא הסכים להישאר לעונה נוספת. לעומת זאת, לסגל הקבוצה לא הצטרף שום שחקן חיזוק מהשורה הראשונה, והיא חדלה להיות קבוצת צמרת בענף הכדוריד.
לקראת עונת 2017/2018 החליטו ראשי הקבוצה לרדת ביוזמתם לליגה הלאומית, לאחר שהצליחו להישאר בליגת העל בעונה שתמה (ניצחו את מ"כ באר שבע במשחקי המבחן), וזאת משום שלא הצליחו להעמיד קבוצה בליגת העל. הקבוצה שחררה את כל שחקניה למעט שניים, ובנתה את עצמה מחדש בלאומית על בסיס שחקנים חדשים-צעירים ושחקני נוער. בשנים האחרונות מנהל את הקבוצה אלון נגל.
קבוצות מועדון אס"א תל אביב מתאמנות ב'מרכז עלית לספורט' באוניברסיטת תל אביב, שנחשב לאחד ממתקני הספורט המתקדמים בארץ ומשמש כמגרשה הביתי של אס"א תל אביב.
תארים

אליפויות (1):
גביע המדינה:
זכייה (5): 2001/2002, 2004/2005, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010
סגנית (3): 1996/1997, 2002/2003, 2006/2007
שחקני עבר בולטים

טולי ליבגוט
חן פומרנץ
לוניה דורושנקו
דוב (דוביק) ישועה
מיכאל (מישה) לוין
איציק חליפי
מישה צ'אפ
מריו סאריץ'
דן מירקוס
עידו לביא
סשה בזברחני
דני טורקניץ
צחי אפולויג
שאול אריאלי
זיו קושניר
בני מרקו
דן טפר
לאון מילס
• יותם ינאי
דוד יצחק
מחלקת הנוער

למועדון מחלקת נוער שפרצה בשנים האחרונות קדימה ומובילה בתחומה בארץ: קבוצת ילידי 1994 זכתה בחמישה תארים מתוך שישה אפשריים שלוש עונות רצופות. קבוצת ילידי 1993 זכתה באליפות המדינה פעמיים רצופות. מחלקת הנוער פועלת באולם הספורט של אוניברסיטת תל אביב.
קבוצת הנוער של אס"א תל אביב זכתה בגביע המדינה בכדוריד לנוער (לגילאי 19) לשנת 2012-13 אחרי שניצחה את מ"כ חולון. השחקנים המובילים בקבוצת הנוער נכללים בסגל קבוצת הבוגרים שבליגה הלאומית.
ראו גם

ארגון אס"א
אס"א תל אביב (כדורמים)
אס"א תל אביב (כדורגל נשים)
בארתולומיאו דיאש

| --- | --- |
פסל של בארתולומיאו דיאש בבית דרום אפריקה בלונדון
פסל של בארתולומיאו דיאש בבית דרום אפריקה בלונדון
 לידה:  1451 ממלכת פורטוגל
 פטירה:  29 במאי 1500 (בגיל 49 בערך) בקרבת כף התקווה הטובה
 לאום:  פורטוגזי
 תקופת הפעילות:  1481–1500 (כ־19 שנים)
 מספר מסעות:  2
 גילויים בולטים:  היה האירופאי הראשון שחצה את כף התקווה הטובה מזרחה
 אזורים שחקר:  חופי אפריקה המערביים
בארתולומיאו דיאש (פורטוגזית: Bartolomeu Dias; ‏1451 – 29 במאי 1500) היה מגלה ארצות פורטוגלי.
חייו

הנסיך ז'ואאו (João), בנו של המלך אפונסו החמישי, מונה על ידי המלך בשנות ה-70 של המאה ה-15 לאחראי על גילוי ארצות בשם פורטוגל, להאדרת הכתר הפורטוגלי והצי שלו. באותה תקופה נחסמו דרכי המסחר היבשתיות להודו כמעט לחלוטין בפני בני אירופה, ולכן הייתה קדימות לגילוי דרכים חלופיות – ימיות – לארץ זו.
הנסיך ז'ואאו שלח משלחות שונות לגילוי הקצה הדרומי של אפריקה, נקודה שהייתה בלתי ידועה ובגדר תעלומה לבני אותה תקופה. הספנים היוצאים למסעות צוידו בפדרוייס, עמודי אבן ובראשם הצלב המלכותי הפורטוגלי, אותם היה עליהם להציב בכל חוף אליו יגיעו, כציון לכיבושו על ידי הצי הפורטוגלי. משלחת בפיקודו של מגלה הארצות דיוגו קאו יצאה ושטה לאורך החוף המערבי של אפריקה, והציבה את עמוד האבן שלה בחוף אנגולה של ימינו, שם סברה שנמצאת נקודת קצה אפריקה. דיוגו קאו חזר כגיבור וזכה באותות ובכבוד רב. בסיורו הבא הוא גילה נקודה דרומית עוד יותר לחופי נמיביה, אך הפעם נקודת הקצה החדשה התקבלה בפקפוק מה.
ב-10 באוקטובר 1486 שלח ז'ואאו, שהפך בינתיים למלך, את ברתולומיאו דיאש בראש שלוש ספינות, עם טובי הספנים של הצי – פרו דה אלנקוור, וזואו דה סנטיאגו – לגלות את נקודת הקצה הנכונה ובכך להתוות את הדרך החדשה להודו.
ב-1487 יצא דיאש בראש משלחתו אל דרומה של אפריקה. עקב הסערה המתקרבת השאיר בארתולומיאו את ספינת האספקה ליד חופי נמיביה, באחד מעיקולי החוף פקדה סערה את המשלחת והיא נאלצה להעמיק אל תוך הים, אך כשניסה לחזור לחוף גילה שהוא נעלם. הוא הבין שחצה את הקצה הדרומי והוא עתה בצדה המזרחי של אפריקה. הדבר היה בתאריך ה-6 בינואר 1488.
עתה נותר רק להגיע להודו ולזכות בתהילה רבה, אך דווקא אז התמרד הצוות ודרש לחזור הביתה. המשלחת חזרה, כשהפעם ראתה את דרום אפריקה וכינתה את נקודת הקצה בשם "כף הסערות". בהמשך שונה השם ל"כף התקווה הטובה".
דיאש רצה לארגן משלחת חדשה ולצאת מיד אל עבר הודו, אך אז להיטותו של המלך פחתה, ומסעות הגילוי הפורטוגליים נעצרו ל-9 שנים. בינתיים גילה קולומבוס את אמריקה, אותה חשב להודו, ונראה היה שלא נחוץ לגלות את הודו שוב בנתיב של דיאש.
לבסוף זכה ואסקו דה גאמה להשלים את המשימה, לאחר שהמלך החדש מנואל הראשון, העדיף את שירותיו על פני אלו של דיאש. דיאש הצטרף אל וואסקו דה גאמה, עזר לו בניווט, והובילו עד חופי אפריקה, אל עיר הנמל אלמינה.
דיאש טבע עם ספינתו, שנטרפה בקרבת כף התקווה הטובה, כאשר שימש כקברניט משנה לצד מגלה הארצות פדרו קברל, מגלה ברזיל.
העתק של הסירה שאיתה שט דיאש בשנת 1488. ההעתק מוצב במוזיאון ברתולומיאו דיאש ב-Mossel Bay, דרום אפריקה.
אתלטיקה באולימפיאדת סטוקהולם (1912)

אולימפיאדת סטוקהולם (1912) נערכה בסטוקהולם, שוודיה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין ה-6 ביולי לבין ה-15 ביולי 1912. נערכו 30 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו, בהשתתפות 534 משתתפים מ-27 מדינות.
אורכו של מסלול הריצה היה באורך לא מקובל של 383 מטר. הוא תוכנן על ידי מאמן האתלטיקה הבריטי צ'ארלס פרי שעזר בתכנון המסלולים במשחקים האולימפיים שנערכו באתונה (1896 ו-1906) ובלונדון (1908).
הייתה הזו האולימפיאדה הראשונה שבה נערכו תחרויות בריצת 5000 מטר, בריצת 10,000 מטר, בריצת שליחים 4x100 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר, והפעם היחידה במשחקים האולימפיים שריצת 400 מטר משוכות נעדרה מהמשחקים.
הייתה זו האולימפיאדה היחידה שבה נערכו תחרויות בהדיפת כדור ברזל, זריקת דיסקוס והטלת כידון בשתי הידיים. לכל משתתף היו שלושה ניסיונות ביד ימין ושלושה ניסיונות ביד שמאל והתוצאה הסופית הייתה, צירוף של התוצאה הטובה ביותר בכל יד.
אירועים בולטים > האתלטים הבולטים

הנס קולמיינן (רוסיה פינלנד) שזכה ב-4 מדליות מהן 3 מדליות זהב, רלף קרייג (ארצות הברית ארצות הברית), צ'ארלס ריידפאת' (ארצות הברית ארצות הברית), טד מרדית' (ארצות הברית ארצות הברית) וג'ים תורפ (ארצות הברית ארצות הברית) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
בשלב המוקדמות קבע דונלד ליפינקוט (ארצות הברית ארצות הברית) שיא עולם חדש בריצת 100 מטר 10.6 שניות, אך בשלב הגמר הוא זכה רק במדליית הארד.
אריק למינג (שוודיה שוודיה) שזכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון, כולל מאולימפיאדת אתונה (1906).
אבל קיוויאט (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה בשתי מדליות, זהב וכסף ואלווה מאייר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה במדליית כסף בריצה היוקרתית ביותר, ל-100 מטר, שניהם יהודים.
האחים אדמס פלאט ובנג'מין (ארצות הברית ארצות הברית) זכו ביחד ב-4 מדליות בתחרויות קפיצות מהמקום: גובה ורוחק (פלאט זכה במדליית זהב ובמדליית כסף ובנג'מין זכה במדליית כסף ובמדליית ארד).
רלף קרייג מנצח בריצת 100 מטר
רלף קרייג מנצח בריצת 200 מטר
צ'ארלס ריידפאת' מנצח בריצת 400 מטר בשיא עולם
טד מרדית' מנצח בריצת 800 מטר בשיא עולם
ארנולד ג'קסון מנצח בריצת 1,500 מטר בשיא אולימפי
הנס קולמיינן (שמאל) בדרך לעקוף את ז'אן בואה ולקבוע שיא עולם בריצת 5000 מטר
הנס קולמיינן מנצח בריצת 10000 מטר
ג'ורג' גולדינג מנצח 10 ק"מ בהליכה
קן מקארתור מנצח בריצת המרתון
אלברט גטרסון מנצח בקפיצה לרוחק
הארי בבקוק מנצח בקפיצה במוט
ג'ים ת'ורפ מנצח בקרב חמש ובקרב עשר
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 16 | 14 | 12 | 42 |
| 2 | רוסיה פינלנד | 6 | 4 | 3 | 13 |
| 3 | שוודיה שוודיה | 4 | 5 | 6 | 15 |
| 4 | בריטניה בריטניה | 2 | 1 | 5 | 8 |
| 5 | קנדה (1868-1921) קנדה | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 6 |  דרום אפריקה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 |  יוון | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | נורווגיה נורווגיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | צרפת צרפת | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 9 |  גרמניה | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 11 |  הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 |  איטליה | 0 | 0 | 1 | 1 |
הזוכים במדליות > גברים > מקצועות המסלול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 100 מטר | רלף קרייג   ארצות הברית ארצות הברית | 10.8 שניות | אלווה מאייר   ארצות הברית ארצות הברית | 10.9 שניות | דונלד ליפינקוט   ארצות הברית ארצות הברית | 10.9 שניות |
| ריצת 200 מטר | רלף קרייג   ארצות הברית ארצות הברית | 21.7 שניות | דונלד ליפינקוט   ארצות הברית ארצות הברית | 21.8 שניות | ווילי אפלגארת'   בריטניה בריטניה | 22.0 שניות |
| ריצת 400 מטר | צ'ארלס ריידפאת'   ארצות הברית ארצות הברית | 48.2 שניות   שיא עולם | האנס בראון    גרמניה | 48.3 שניות | אדוארד לינדברג   ארצות הברית ארצות הברית | 48.4 שניות |
| ריצת 800 מטר | טד מרדית'   ארצות הברית ארצות הברית | 1:51.9 דקות   שיא עולם | מל שפרד   ארצות הברית ארצות הברית | 1:52.0 דקות | אירה דוונפורט   ארצות הברית ארצות הברית | 1:52.0 דקות |
| ריצת 1500 מטר | ארנולד ג'קסון   בריטניה בריטניה | 3:56.8 דקות   שיא אולימפי | אבל קיוויאט   ארצות הברית ארצות הברית | 3:56.9 דקות | נורמן טייבר   ארצות הברית ארצות הברית | 3:56.9 דקות |
| ריצת 5000 מטר | הנס קולמיינן   רוסיה פינלנד | 14:36.6 דקות   שיא עולם | ז'אן בואה   צרפת צרפת | 14:36.7 דקות | ג'ורג' האטסון   בריטניה בריטניה | 15:07.6 דקות |
| ריצת 10000 מטר | הנס קולמיינן   רוסיה פינלנד | 31:20.8 דקות   שיא אולימפי | לואיס טואונימה   ארצות הברית ארצות הברית | 32:06.6 דקות | אלבין סטנרוס   רוסיה פינלנד | 32:21.8 דקות |
| ריצת מרתון | קן מקארתור    דרום אפריקה | 2:36:54.8 שעות   שיא אולימפי | כריסטיאן גיטשם    דרום אפריקה | 2:37:52.0 שעות | גסטון סטרובינו   ארצות הברית ארצות הברית | 2:38:42.4 שעות |
| ריצת 110 מטר משוכות | פרד קלי   ארצות הברית ארצות הברית | 15.1 שניות | ג'יימס וונדל   ארצות הברית ארצות הברית | 15.2 שניות | מרטין הוקינס   ארצות הברית ארצות הברית | 15.3 שניות |
| ריצת שליחים 4x100 מטר | בריטניה בריטניה   דייוויד ג'ייקובס   הנרי מקינטוש   ויקטור ד'ארצ'י   ווילי אפלגארת' | 42.4 שניות | שוודיה שוודיה   איוון מלר   צ'ארלס לותר   טור פרסון   קנוט לינדברג | 42.6 שניות | לא חולק |  |
| ריצת שליחים 4x400 מטר | ארצות הברית ארצות הברית   אדוארד לינדברג   טד מרדית'   צ'ארלס ריידפאת'   מל שפרד | 3:16.6 דקות   שיא עולם | צרפת צרפת   פייר פיו   שרל ללונג   שרל פולנר   רובר שורה | 3:20.7 דקות | בריטניה בריטניה   ארנסט הנלי   ג'ורג' ניקול   סיריל סידהאוז   ג'יימס סוטר | 3:23.2 דקות |
| ריצת 3000 מטר קבוצתי | ארצות הברית ארצות הברית   טל ברנה   ג'ורג' בונהאג   אבל קיוויאט   לואיס סקוט   נורמן טייבר | 9 נק' | שוודיה שוודיה   ברור פוק   נילס פריקברג   תורילד אולסון   ארנסט וויד   יון זנדר | 13 נק' | בריטניה בריטניה   ויליאם קוטריל   ג'ורג' האטסון   ויליאם מור   אדוארד אוון   סיריל פורטר | 23 נק' |
| ריצת שדה אישי | הנס קולמיינן   רוסיה פינלנד | 45:11.6 דקות | יאלמאר אנדרסון   שוודיה שוודיה | 45:44.8 דקות | יון אקה   שוודיה שוודיה | 46:37.6 דקות |
| ריצת שדה קבוצתי | שוודיה שוודיה   יאלמאר אנדרסון   יון אקה   יוסף טרנשטרם | 10 נק' | רוסיה פינלנד   יאלמארי אסקולה   הנס קולמיינן   אלבין סטנרוס | 11 נק' | בריטניה בריטניה   ארנסט גלובר   פרדריק היבניס   תומאס המפריס | 49 נק' |
| 10 ק"מ הליכה | ג'ורג' גולדינג   קנדה (1868-1921) קנדה | 46:28.4 דקות | ארנסט ווב   בריטניה בריטניה | 46:50.4 דקות | פרננדו אלטימן    איטליה | 47:37.6 דקות |
אריה בר

| --- | --- |

 לידה:  1944 (בן 80 בערך) בגדאד, ממלכת עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
אריה בר (נולד ב-1944) הוא איש ציבור ישראלי, שכיהן במגוון תפקידים במגזר הציבורי והעסקי.