stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
משפחתו

בשנת 1499 התחתן יואכים עם אליזבת מדנמרק, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, בתם של הנס, מלך דנמרק וכריסטינה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1505–1571)
אנה מברנדנבורג, דוכסית מקלנבורג (1507–1567), התחתנה עם אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב
אליזבת מברנדנבורג, דוכסית בראונשווייג-קאלנברג-גטינגן (1510–1558), התחתנה עם אריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
מרגרטה מברנדנבורג, דוכסית פומרניה (1511–1577), התחתנה עם גאורג הראשון, דוכס פומרניה, ולאחריו התחתנה עם יוהאן החמישי נסיך אנהלט-צרבסט
יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין (1513–1571)
יאקוב רוחבן

| --- | --- |
 לידה:  ינואר 1659 מידלבורך, הולנד
 פטירה:  31 בינואר 1729  (בגיל 70) מידלבורך, הולנד
 לאום:  הולנדי
 תקופת הפעילות:  1721–1723 (כשנתיים)
 מספר מסעות:  1
 גילויים בולטים:  אי הפסחא
 אזורים שחקר:  איים באוקיינוס השקט
 מידע על חייו
 
מפת מסעותיו של רוחבן בשנים 1721–1723
יָקוֹבּ רוֹחֶבֵן (בהולנדית: Jakob Roggeveen, תעתיק מקובל נוסף יָקוֹבּ רוֹחֶפֵן; 1 בפברואר 1659 – 31 בינואר 1729) היה מגלה ארצות הולנדי שנשלח לגלות את "טרה אוסטרליס" (האדמה הדרומית), ובמקום זאת גילה במקרה את אי הפסחא.
אביו, ארנט רוחבן, היה מתמטיקאי בעל ידע נרחב באסטרונומיה וגאוגרפיה. כמו כן הוא הכיר את תורת הניווט. הוא עסק רבות בלימוד "טרה אוסטרליס", יבשת חצי-מיתית שהופיעה במפות שצוירו באירופה החל במאה ה-15, ואף קיבל אישור רשמי מהמלך על מסע מחקר לשם. האירופאים חשבו שקיימת יבשה גדולה בדרומו של האוקיינוס השקט, כי לפי התאוריה המקובלת בזמנו, האדמה בחצי כדור הארץ הדרומי אמורה להיות דומה לשטח האדמה בחצי כדור הארץ הצפוני. אך בסופו של דבר היה זה בנו שבגיל 62 צייד שלוש ספינות ויצא למסע המחקר.
טרם צאתו למסע כבר ניהל רוחבן חיים פעילים. הוא התמנה לנוטריון של מידלבורך ב-30 במרץ 1683. ב-12 באוגוסט 1690 סיים את לימודיו כדוקטור למשפטים באוניברסיטת הארדרויק (Harderwijk), ועבד בין השנים 1707 ל-1714 כשופט עליון (Raadsheer van Justitie) בבטאוויה שבאיי הודו המזרחית ההולנדיים (כיום ג'קרטה שבאינדונזיה). ב-1715 חזר למידלבורך.
במידלבורך הסתבך בשל תמיכתו במטיף הליברלי פונטיאן ואן האטם (Pontiaan van Hattem). הוא פרסם עלון שכותרתו "נפילת האליל הארצי" (De val van 's werelds afgod), שחלקו הראשון פורסם במידלבורך ב-1718 ועורר מהומה. עותקי העלון הוחרמו על ידי מועצת העיר והועלו באש. רוחבן נמלט ממידלבורך, ואחר כך מפליסינגן. הוא התיישב בארנמוידן (Arnemuiden), שם פרסם את החלקים השני והשלישי בסדרה, שעוררו אף הם מחלוקת.
באוגוסט 1721 הוביל בשליחות "חברת הודו המערבית ההולנדית" משלחת לאיתור "טרה אוסטרליס". הוא הפליג סביב כף הורן לאוקיינוס השקט. רוחבן ביקר באיי חואן פרננדס, וביום ראשון של חג הפסחא - 5 באפריל 1722 גילה את אי הפסחא. בדיווחיו על הגילוי הוא תיאר את האוכלוסייה המקומית בצורה לא מחמיאה. הוא ראה רק 400 ילידים, אף שמהיעדר נשים בקהל היה ברור לו שמספר התושבים גדול יותר.
מאי הפסחא הפליג רוחבן לאיי טואמוטו, לאיי החברה ולסמואה. בסמואה נכלא משום הפגיעה שפגע במונופול "חברת הודו המזרחית ההולנדית", אך החברה נאלצה מאוחר יותר לשחררו, לשלם לו פיצויים בגין המעצר, ולשלם את משכורות אנשי צוותו. בשנת 1723 חזר רוחבן להולנד.
בשובו פרסם רוחבן את חלקו הרביעי של העלון "נפילת האליל הארצי".
יון איסאגירה

יון איסאגירה אינסאוסטי (בספרדית: Ion Izagirre Insausti; נולד ב-4 בפברואר 1989) הוא רוכב אופני כביש ספרדי בסקי בקבוצת קופידיס. אחיו הגדול של יון, גורקה איסאגירה (אנ'), הוא גם רוכב אופניים מקצועני.
ביוגרפיה

איסאגירה נולד ב-4 בפברואר 1989 באורמאיסטגי (אנ'), עיירה בחבל הבסקים. בתחילת הקריירה שלו, עסק גם בסייקלו–קרוס.
ביוגרפיה > אאוסקלטל–אאוסקדי (2011–2013)

איסאגירה הפך למקצוען בשנת 2011, כאשר הצטרף לקבוצת אאוסקלטל–אאוסקדי (אנ') הבסקית, לאחר שבשנת 2010 רכב בקבוצה חובבנית בשם אורבאה (אנ').
בשנת 2012, הוא סיים שלישי במרוץ החד יומי "לה בוקלה דו סוד ארדש". הוא ניצח את קטע נגד השעון בוואלטה אסטוריאס וערך הופעת בכורה בגרנד טור, כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה. איסאגירה לא הסתפק רק בזה, וגם ניצח את הקטע ה-16 במרוץ, לאחר בריחת יחיד. הוא סיים שביעי בטור של פולין.
ב-2013, סיים תחילה רביעי בטור דאון אנדר ושני בדירוג הצעירים במרוץ. איסאגירה סיים רביעי באליפות ספרד בנגד השעון ושני במרוץ הכביש. איסאגירה ערך באותה העונה את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, הוא לא התבלט וסיים במקום ה-69 הכללי. איסאגירה סיים שני בטור של פולין, 13 שניות אחרי פיטר וינינג (אנ') המנצח. איסאגירה סיים תשיעי בגרנד פרי מונטריאול.
ביוגרפיה > מוביסטאר (2014–2016)

לאחר שלוש שנים בקבוצת אאוסקלטל–אאוסקדי, איסאגירה עבר לקבוצת מוביסטאר. הוא סיים רביעי בוואלטה אנדלוסיה ושמיני בטור דה רומאנדי, הוא ניצח את אליפות ספרד באופני כביש. הוא השתתף בטור דה פראנס, וסייע לאלחנדרו ולוורדה לסיים רביעי. הוא סיים שוב במקום השני בטור של פולין, הפעם אחרי רפא מייקה. הוא סיים שישי בטור של בריטניה.
ב-2015, סיים עשירי בוולטה או אלגארבה ושני בגראן פרמיו מיגל אינדוראין. לאחר מכן סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו. הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה, וסייע לאנדרי אמאדור לסיים רביעי. איסאגירה סיים שני במרוץ פרובא וילהפרנקה אורדיזיאקו קלאסיקה וניצח את הטור של פולין, מקדים את ברט דה קלרק ואת בן הרמנס. איסאגירה זכה במדליית ארד באליפות העולם באופני כביש ביחד עם קבוצתו מוביסטאר, בנגד השעון הקבוצתי.
בעונת 2016, שנחשבת לאחת מהמוצלחות בקריירה של איסאגירה, הוא סיים רביעי בוולטה ולנסיה. הוא סיים שני בוולטה או אלגארבה, 19 שניות אחרי גריינט תומאס המנצח. איסאגירה סיים חמישי בפריז - ניס, 37 שניות אחר המנצח, גריינט תומאס. הוא ניצח בגראן פרמיו מיגל אינדוראין וסיים שלישי בטור דה רומאנדי, לאחר שניצח גם את קטע הפרולוג במרוץ. איסאגירה המשיך ביכולת הגבוהה שלו וסיים שני בטור דה סוויס, אחרי מיגל אנחל לופס, כשהוא מנצח את הקטע ה-8 במרוץ. איסאגירה ניצח את אליפות קולומביה באופני כביש. כל התוצאות הללו הובילו אותו להיבחר לטור דה פראנס, הוא סייע לנאירו קינטנה לסיים שלישי ולאלחנדרו ולוורדה לסיים שישי, אך ניצח בעצמו את הקטע ה-20 במרוץ. הוא נבחר לסגל ספרד לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הוא לא סיים את מרוץ הכביש אך סיים שמיני בנגד השעון. איסאגירה סיים שמיני גם באנקו טור.
ביוגרפיה > בחריין מרידה (2017–2018)

איסאגירה עבר לקבוצת בחריין מרידה מבחריין. הוא סיים שישי במרוץ החד יומי, וואלטה מורסיה ושביעי בפריז - ניס. איסאגירה סיים שלישי בוואלטה אל פאייס ואסקו. איסאגירה התנסה בהצלחה בכמה מקלאסיקות האביב, כשסיים במקום ה-5 בלייז'–בסטון–לייז', 7 במרוץ אמסטל גולד ו-12 בלה פלש ואלון. איסאגירה סיים חמישי גם בטור דה רומאנדי ושישי בטור דה סוויס. הוא סיים שביעי באליפות ספרד בנגד השעון ושלישי במרוץ הכביש, איסאגירה נבחר לסגל בחריין מרידה לטור דה פראנס, אך נפצע בקטע הראשון ובעקבות כך גמר את העונה.
ב-2018, סיים איסאגירה רביעי בפריז - ניס ושלישי בטור של חבל הבסקים, הוא סיים שלישי באליפות ספרד בנגד השעון ובמקום ה-22 בטור דה פראנס, והשני מבני קבוצתו, אחרי דומניקו פוצוביבו. הוא סיים שביעי בקלאסיקה סן סבסטיאן. איסאגירה נבחר לראשונה לוואלטה אספנייה, ואף סיים תשיעי, אך בפער של 11:09 דקות מסיימון ייטס המנצח. הוא התחרה באליפות העולם וסיים במקום ה-11. הוא סיים שישי במונומנט ג'ירו די לומברדיה.
ביוגרפיה > אסטנה (2019–2021)

לאחר שנתיים בבחריין מרידה, הצטרף איסאגירה לאסטנה הקזחית.
הוא ניצח את הוולטה אה ולנסיה וסיים שני בוואלטה אה אנדלוסיה. הוא ניצח את הקטע השמיני בפריז - ניס וניצח את הטור של חבל הבסקים. הוא התחרה בג'ירו ד'איטליה וסייע למיגל אנחל לופס לסיים שביעי. הוא התחרה גם בוואלטה אספנייה, וסייע לאותו אנחל לופז לסיים חמישי.
הערות שוליים

↑  או Jon, כדי לבטא את ההגייה באורתוגרפיה הקטאלנית
↑  Giro d'italia 2012 | Stage 16, procyclingstats.com
↑  Tour de france 2016 | Stage 20, procyclingstas.com
איסאגירה, מנצח את הקטע ה-8 בפריז - ניס 2019
יושיטושי

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1839 אדו, יפן 
 פטירה:  9 ביוני 1892 (בגיל 53) Ryōgoku, יפן 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 הושפע על ידי:  אוטגאווה קוניושי 
 יצירות ידועות:  New Forms of the Thirty-six Ghosts 
 צאצאים:  Miyako Ichiume 
 
יוֹושִיטוֹשִי צוקיאוֹקָה (בקנג'י 月岡 芳年; ‏30 באפריל 1839 – 9 ביוני 1892) היה אמן הדפסי עץ, צייר ומשורר.
את פועלו של יושיטושי ניתן לחלק לשתי תקופות מכריעות: השנים האחרונות של יפן המודרנית המוקדמת, והשנים הראשונות של יפן המודרנית (תקופת מייג'י).
ביוגרפיה

יושיטושי נולד בשנת 1839 בתקופת אדו בעיר אדו, שלימים שינתה את שמה לטוקיו. אביו היה סוחר עשיר, שהגיע לתפקיד של סמוראי, אולם יושיטושי עזב את בית אביו בגיל 3 וחי בבית דודו חסוך הילדים. בגיל צעיר ניכר כישרונו והוא הופנה ללימודי אמנות הציור וההדפסי העץ. את הכינוי "יושיטושי" קיבל בגיל 11 מהמאסטר שלו קוניושי. ההדפס הראשון שלו נוצר בגיל 14, בשנת 1853, אולם במשך תקופה ממושכת אחר כך לא יצר, כנראה בשל מחלה ממושכת של מורו קוניושי. בשנת 1862 מת קוניושי, ובשנה שאחר כך יצר יושיטושי 44 הדפסי עץ.
עבודתו המוקדמת מלאה באלימות גרפית קיצונית ובמוות, אולי כשיקוף לאלימות הסובבת אותו, ביפן השסועה והנתונה למאבקי שוגונות טוקוגאווה כנגד העולם המערבי. בשנת 1871 שקע בדיכאון עמוק. באותה תקופה לא יצר, חי בחוסר כל, ומתואר כי בת זוגו יוקוטו מכרה את הבגדים שעל גופה על מנת לתמוך בו.
כוכבו של יושיטושי החל לדרוך שוב בשנת 1873, כאשר מצב רוחו השתפר, והוא החל שוב ליצור במרץ רב. המהירות שבה עבד, בנוסף ליצירתיותו, עוררו פליאה. שנותיו האחרונות היו הפוריות ביותר. סדרות ההדפסים השונות שיצר זכו להערצה רבה עוד בימיו.
יום החיוך העולמי

| --- | --- |
 סוג:  מועד בין-לאומי 
 סיבה:  העלאת המודעות לחיוך
 מועד
 תאריך:  ביום השישי הראשון בחודש אוקטובר
 
חייכן, או סמיילי. קווי היסוד נשארו, למרות התמורות הרבות שעברו עליו
יום החיוך העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין כל שנה ביום השישי הראשון בחודש אוקטובר, להעלאת המודעות לחיוך. היום הוכרז על ידי הארווי בל מווסטר, יוצרו של הסמיילי ב-1963. היום צוין לראשונה ב-1999, ומאז מצוין מדי שנה, לזכרו של הארווי בל ולמען המטרה: "לשפר את העולם, חיוך אחד בכל פעם". במהלך היום נערכים מפגשים וכנסים לחינוך ולמודעות בנושא החיוך והפצת מעשים טובים בעולם.
יום החיוך העולמי מצוין ברחבי העולם בפעילויות שונות, כמו מפגשים, תהלוכות ופעילויות בבתי הספר.
חקלאות יוון העתיקה

עץ זית; הבסיס של החקלאות היוונית — קאריסטוס, אאובואה.
החקלאות היוותה את הבסיס של כלכלת יוון העתיקה. כ-80% מהתושבים של יוון העתיקה התפרנסו מהחקלאות.
תנאי הסביבה

למעט אזור ערי החוף של אנטוליה, פני השטח ותנאי האקלים של יוון העתיקה הם די אחידים. ההרים מהווים 80% מהשטחים באזור היבשה (ובאיים אף 90%). משמעות הדבר ששטח מועט ביותר יכול להיות מעובד ולאפשר גידולים חקלאיים. אדמות השטחים החקלאיים אינן פוריות, ומדובר בעיקר באדמות טרשיות הקשות לעיבוד. העמקים נדירים, ואף הם צחיחים יחסית והאדמה לא פורייה.
האקלים הים תיכוני מאופיין בשתי עונות – קיץ יבש וחם (אפריל – ספטמבר), וחורף הכולל סופות רעמים המובאות על ידי רוחות מערביות, ומדי פעם קרה בלילות. ההרים הגבוהים מושלגים בעונת החורף. האזורים אטיקה, קיקלאדס, דרום הפלפונזוס וכרתים צחיחים יחסית לשאר חלקי יוון.
תוצרים חקלאיים > גידולים חקלאיים

בתקופות הקדומות יותר ביוון העתיקה, כפי שניתן לראות בכתבים מאותה עת, ובהם האודיסיאה, החקלאות היוונית (כמו גם מטבח יוון העתיקה) הייתה מבוססת על גידול דגן: שעורה (קריטיי- κριθαί) – שהיוותה 90% מהגידולים, דורום (פיירוס - πύρος) וחיטה (סיטוס- σῖτος), שהייתה הפחות נפוצה מבין גידולי הדגן, בשל הקושי לגדלה. תוך זמן קצר גדל הביקוש על ההיצע, בשל המחסור באדמות חקלאיות.
בעוד שאדמות יוון לא התאימו כלל ועיקר לגידול דגנים, הקרקע התאימה לגידול עצי זית, מהם יוצר שמן זית. עצי זית גודלו מראשיתה של ההיסטוריה היוונית, ונטיעת עצי הזיתים נחשבה כהשקעה לטווח ארוך, שכן יש להמתין 20 שנה בין נטיעת העץ לקטיפת הפירות. גידול נוסף שהתאים לאדמה של יוון היה גידול גפנים – הדורשים יותר טיפול מאשר עצי הזית.
בקרבת הבתים והחוות גידלו בגינות קטנות ירקות (כרוב, בצל, שום, שעועית, אפונה) וכן עצי פרי (תאנה, שקדיה, רימון) ועשבי מרפא (מרווה, מנטה, טימין, אורגנו) וכן גידלו שומשום ופרג.
תוצרים חקלאיים > גידול בעלי חיים

בעולם העתיק גידול בעלי החיים היה סימן לעושר. כך לדוגמה, ביצירותיו של הומרוס נמדד העושר כתלות במספר ראשי הבקר שהיה לאדם. בשל תנאי השטח, גידול הבקר היה מצומצם ביותר (התרבות המיקנית גידלה בקר, אולם גידולים אלה פחתו במהלך השנים). בעלי החיים העיקרי שגודלו על ידי היוונים היו עזים וכבשים - המספקים בשר, חלב ואף צמר, וכן קל יותר לגדלם מאשר בקר. היוונים גידלו גם חזירים, ובעלי כנף (תרנגולות ואווזים). שוורים היו נדירים ושמשו כבהמות עבודה ולקורבנות אך כמעט ולא למאכל. חמורים ואתונות גודלו כבהמות משא.
הסוסים גודלו רק במישורים של תסליה וארגוליס. חיות אלה עלו כסף רב והוחזקו רק על ידי המעמדות הגבוהים והאריסטוקרטיה. בקומדיה היוונית "העננים" של אריסטופאנס, הלועגת לאצולה האתונאית פידיפידס, בנו של הגיבור, מכור למרוצי סוסים ומבזבז את כל כספו של אביו, סטרפדיאדס.
במרבית החוות הקטנות גידלו מספר בעלי חיים – בעיקר תרנגולות ועיזים. העיזים רעו בקרבת החווה, והתרנגולות אכלו את השיירים של המטבח. חוות גידול בקר היו נדירות, אך היו כמה מהן. התגלו כתובות המזכירות חוות אלה ובהן כתובת המזכירה את חוותו של אובולוס מאלאטיה שבפוקיס שבבעלותו הייתה חווה ובה 220 ראשי בקר ו-1,000 עיזים.
רועים העבירו את עדרי הצאן מההרים שם רעו בקיץ, לעמקים החמים יותר, בחורף. מיסים מיוחדים הוטלו על הרועים לצורך העברת הצאן בשטחי הערים.
תוצרים חקלאיים > תוצרים אחרים

בעץ נעשה שימוש בעיקר לצרכים ביתיים – הן הבתים והן העגלות היו עשויות חומר זה (רב מבנים ציבוריים נבנו באבן). ההרים ביוון היו בעבר מיוערים, אולם יערות אלה נכרתו על מנת לשמש לבנייה ולייצור פחם וכן השטחים המיוערים נאכלו על ידי העזים. תוך זמן קצר נאלצו היוונים לייבא עצים על מנת לבנות את הספינות שלהם (הטרירמים).
גידול דבורים אפשר ייצור דבש – מקור הסוכרוז היחיד הידוע ליוונים. בדבש נעשה שימוש הן ליצור תמד והן לצרכים רפואיים.
עבודות חקלאיות

ספרו של הסיודוס "מעשים וימים" מהמאה השמינית לפנה"ס וספרו של קסנופון "אואקונומיקוס" ("על הכלכלה") מהמאה הרביעית לפנה"ס מהווים מקורות המידע העיקריים לשיטות החקלאות של יוון העתיקה.
מסיק הזיתים נערך בן סוף הסתיו לתחילת החורף. המסיק נעשה באופן ידני או באמצעות מקלות בהם הכו בעצים. הזיתים הונחו בסלי קש למשך מספר שבועות לתסיסה, ולאחר מכן נסחטו. מסחטת הבורג (המכונה "מסחטה יוונית" על ידי פיליני האב) הייתה למעשה המצאה רומאית מהמאה השנייה לפנה"ס. השמן נשמר כדי טרקוטה לשימוש במהלך השנה.
החקלאים גידלו בשיטה של תחלופה דו שנתית – כל שנה הוחלפו הגידולים החקלאיים בשל הפוריות הנמוכה של האדמה. האדמה לא דושנה בזבל של בקר, בשל מספר ראשי הבקר הנמוך ביוון.
בשל היובש בקיץ, היה הכרח להשקות את הגידולים. הקציר נערך בקיץ, ונעשה באמצעות מגל. חרמשים לא היו בנמצא. גרעיני החיטה הופרדו מהגבעולים ומהמוץ באמצעות בעלי חיים שדשו אותה, והטחינה נעשתה ביד על ידי שפחות.
עיקר העבודה החקלאית בוצעה בסתיו, בה נאספו עצי בערה לעונת החורף (וכן עלים יבשים על מנת להקל על הדלקת האש). בשל הקרה שהייתה נפוצה בהרים, החרישה הייתה צריכה להתבצע במספר שלבים – ראשית היו צריכים לחרוש במעדרים (מחרשות עץ וברזל היו נדירות) על מנת לשבור את הקרח שהצטבר על הקרקע. הזריעה נעשתה ביד. בסתיו נקטפו הענבים, שנדרכו ברגליים לצורך הכנת יין. היין נשמר בכדים גדולים ובהם תסס.
במשך ארבע מאות השנים שחלפו בין הסיודוס לקסנופון לא אירעו שיפורים בשיטות החקלאיות – הכלים נותרו באיכות נמוכה, ולא הומצאו המצאות המקילות על עבודות החקלאות. רק בתקופת רומא העתיקה המציאו את טחנת המים שאיפשרה שימוש בכוח הידראולי להקל על עבודות החקלאות.
בעלות על שטחים חקלאיים

למעט באזור אתונה, חלוקת האדמות לא הייתה דבר מוסדר. החל מהמאה השמינית לפנה"ס גברו החיכוכים בין בעלי הקרקעות הגדולים, שבבעלותם היו מרבית השטחים, לצמיתים, שהתקשו יותר ויותר להתפרנס. הקיטון בתמותת התינוקות הביא לגידול באוכלוסייה ולמחסור באדמות חקלאיות. החלוקה של האדמות בין היורשים הביאה לשטחים חקלאיים קטנים יותר ויותר. משבר זה שהגיעו לשיאו במאה ה-5 לפנה"ס, נפתר על ידי סולון בשנת 594 לפנה"ס. סולון אסר על עבדות בשל חובות, ונקט באמצעים נוספים לעזור לאיכרים שלא הצליחו להתפרנס על ידי יצירת עבודות ציבוריות – ליטורגיה (λειτουργία) שמומנו על ידי בעלי האמצעים, והביאו לקיטון בבעלות על שטחים ענקיים ובסוף בתקופה זו השטחים החקלאיים היו בגודל של כ-5 הקטרים (50,000 מ"ר). בספרטה, בעקבות הרפורמות של ליקורגוס שהביאו לחלוקה מחדש של הבעלות בשטח, כל אזרח קיבל שטח של 10 – 18 הקטרים (100,000 – 180,000 מ"ר).
החל מהמאה הרביעית לפנה"ס שבו השטחים החקלאיים להיות בבעלות מספר בעלי אדמות גדולים, אריסטו מציין בספרו "פוליטיקה" כי "האדמות עברו לידיים של המעטים.
אולם אחוזות אלה לא הגיעו לסדר הגדול של הלטיפונדיות – האחוזות הגדולות של רומא העתיקה. בתקופה הקלאסית, אלכיבדס, הידוע בעושרו, החזיק בבעלותו רק 280,000 מ"ר של שטח (על פי אפלטון, "אלכבידס").
שטחים נרחבים מבין השטחים הראויים לעיבוד ביוון העתיקה היו שטחים ציבוריים או שטחים קדושים. המלומדים משערים כי בתקופה הקלאסית 10% מהשטחים הראויים לעיבוד נפלו בקטגוריה זו.
ראו גם

כלכלת יוון העתיקה
המטבח ביוון העתיקה
לקריאה נוספת

ספרות בצרפתית על נושא זה:
Marie-Claire Amouretti :
"L'agriculture de la Grèce antique. Bilan des recherches de la dernière décennie", Topoi. Orient-Occident, 4 (1994), p. 69–94,
Le Pain et l'huile dans la Grèce antique. De l'araire au moulin, Belles Lettres, Paris, 1986 ;
Anne-Marie Buttin, La Grèce classique, Belles Lettres, coll. "Guide Belles Lettres des civilisations", 2002 (ISBN 2-251-41012-0) ;
Marie-Claire Cauvin, Rites et rythmes agraires, Maison Orient-Méditerrannée, Lyon-Paris, 1991 ;
Moses Finley, Le Problème de la terre en Grèce ancienne, Mouton, Paris-La Haye, 1975 ;
Signe Isager and Jens E. Skydsgaard, Ancient Greek Agriculture: An Introduction, Routledge, 1995 (ISBN 0-415-11671-6) ;
Léopold Migeotte :
L'économie des cités greques, Ellipses, coll. « Antiquité : une histoire », Paris, 2002 (ISBN 2-7298-0849-3),
L'emprunt public dans les cités grecques. Recueil des documents et analyse critique, éditions du Sphinx et Belles Lettres, Québec-Paris, 1984 ;
Claude Mossé, Annie Schnapp-Gourbeillon, Précis d'histoire grecque, Armand Colin, coll. « U », 2003 (2nd ed) (ISBN 2-200-26562-X).
הערות שוליים

↑  L. Migeotte, L'Économie des cités grecques, p. 55.
↑  Migeotte, Leopold. L'emprunt public dans les cités grecques. Recueil des documents et analyse critique, Sphinx and Belles Lettres editions, Quebec-Paris, 1984.
↑  Aristotle in 23 Volumes, Vol. 21, trans H. Rackham 1944 online at http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/ptext?doc=Perseus%3Atext%3A1999.01.0058&query=book%3D%232&chunk=book
↑  Plato in Twelve Volumes, Vol. 8 trans W.R.M. Lamb 1955 online at http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/ptext?doc=Perseus%3Atext%3A1999.01.0176;query=section%3D%23100;layout=;loc=Alc.%201.123d
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
שעורה – סמל עושרה של העיר מטאפונטום, מאגנה גרכיאה, סטאטר חתום, לערך;530-510 לפנה"ס.
עז עשויה ברונזה. נתגלה בקפיסיה, המאה החמישית לפנה"ס, מוזיאון הלובר.
מסיק זיתים, המוזיאון הבריטי
סטירים מייצרים יין, דיוניסאיתבליט – מזבח מתקופה לא ידועה, המוזיאון הלאומי הארכאולוגי של אתונה.
טקס פרסי אוסקר ה-74

| --- | --- |

 תאריך:  24 במרץ 2002
 מיקום:  תיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  וופי גולדברג
 מפיק:  לורה זיסקין
 במאי:  לואיס הורביץ
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  4 שעות ו-23 דקות
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  נפלאות התבונה
 זכייה במספר הפרסים הרב:  נפלאות התבונה (4)   שר הטבעות: אחוות הטבעת (4)
 מספר המועמדויות הרב:  שר הטבעות: אחוות הטבעת (13)
 אתר רשמי
 →73 75← פרס אוסקר
טקס פרסי אוסקר ה-74 (באנגלית: 74th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2001 נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-24 במרץ 2002. השחקנית וופי גולדברג הנחתה את הטקס בפעם הרביעית שלה.
סרט הדרמה "נפלאות התבונה" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר (רון הווארד), התסריט המעובד הטוב ביותר (עקיבא גולדסמן) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ניפר קונלי). סרט הפנטזיה "שר הטבעות: אחוות הטבעת" היה מועמד למספר הרב ביותר של פרסים (13), וזכה בארבעה.
אירועים בולטים

בטקס זה הוצג והוענק לראשונה פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר. שלושה סרטים בלבד קיבלו מועמדות לפרס, וזכה בו הסרט "שרק".
השחקנית האלי ברי הפכה לאפרו-אמריקאית הראשונה שזוכה בפרס לשחקנית הטובה ביותר, על תפקידה בסרט "מונסטר בול".
השחקן דנזל וושינגטון זכה בפרס לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "יום אימונים מסוכן", ובכך הפך לאפרו-אמריקאי השני (והראשון מזה 38 שנים) שזוכה בפרס זה, אחרי סידני פואטייה שזכה בפרס ב-1963.
במהלך הטקס הוענקו פרסי אוסקר לשם כבוד לשחקנים סידני פואטייה ורוברט רדפורד, ופרס לפעילות הומניטרית לבמאי ארתור הילר.
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 770b9bd6-7e79-40d4-9604-ade9e849e305 
רון הווארד, הבמאי הטוב ביותר.
דנזל וושינגטון, השחקן הטוב ביותר.
האלי ברי, השחקנית הטובה ביותר.
ג'ניפר קונלי, שחקנית המשנה הטובה ביותר.
הווארד שור, הפסקול המקורי הטוב ביותר.
חומר פסיכואקטיבי

מבחר של חומרים פסיכואקטיביים במובן הרחב והפופולרי של המושג - סמים בלתי חוקיים טבעיים וסינתטיים, סמים שאינם בלתי חוקיים, רעלים טבעיים ותרופות. 1. קוקאין, 2. "קראק", 3. מתילפנידאט (ריטלין - תרופה נגד הפרעת קשב וריכוז), 4. אפדרין, 5. MDMA (אקסטזי), 6. מסקלין, 7. LSD‏, 8. פסילוציבין, 9. סלוויה דיווינורום ("מרוות המתנבאים"), 10. דיפנהידראמין (תרופה נגד אלרגיות), 11. אמניטה מוסכריה, 12. טיילנול 3 (הכולל פרצטמול וקודאין), 13. קודאין, 14. טבק למקטרת, 15. בופרופיון (תרופה נגד דיכאון ולגמילה מעישון), 16. מריחואנה, 17. חשיש
חומר פסיכואקטיבי (באנגלית: Psychoactive Substance) הוא, במובן הרחב והפופולרי של המילה, חומר שנועד להשפיע לצורך לא רפואי או רפואי על מערכת העצבים המרכזית על מנת לגרום לשינוי בתפקוד המוח על מרכיביו, וכתוצאה מכך לגרום שינויים בהכרה, בתפיסה, במצב רוח או בהתנהגות וכן חומר העלול לגרום לתופעות לוואי או להרעלה עם ביטויים נפשיים.
החומרים הפסיכואקטיביים במובן זה כוללים: סמים, תרופות, חומרים רעילים לא רפואיים.
במובן הצר והנפוץ ביותר של המילה ברפואה (בעיקר בספרות בשפה האנגלית) המושג "חומרים פסיכואקטיביים" או בקיצור "חומרים" (substance) זהה לזה של סמים או סמים פסיכואקטיביים.
שימושים

השימוש בחומרים פסיכואקטיביים ידוע מזה אלפי שנים, הן למטרות רפואיות, גופניות ונפשיות – כמו שיכוך כאב, הפחתת שיעול, הפחתת חרדה, הן למטרות דתיות ומאגיות כדי לשנות מצב תודעה במהלך טקסים והן להנאה.
שימושים > שימוש רפואי

חומרים פסיכואקטיביים רבים הם תרופות. (המובן הרחב של "חומרים פסיכואקטיביים", המשפיעים על המוח ועל התפקודים הנפשיים)
ישנם מספר סוגים של חומרים פסיכואקטיביים שנעשה בהם שימוש רפואי כתרופות למצבים שונים:
קבוצה גדולה של חומרים פסיכואקטיביים מורכבת מתרופות המרשם אופיואידיות משככות כאבים המשמשות בענפים רפואיים רבים.
חומרי ההרדמה והתרופות לשיכוך כאב - מרביתם מבוססים על חומרים אופיואידים, שהם חומרים פסיכואקטיביים. חלק מהתרופות מקבוצת האופיואידים, ממקור טבעי או סינתטיים, מבוקשות מאוד גם על ידי צרכני סמים, מפני שהם יכולים לתפקד גם כסמים פסיכואקטיביים. ההרואין שהוא סם רחוב, נשר בזמנו מן הרפואה הקונבנציונלית לפני עשרות שנים. גם האופיום הטבעי הוא בשימוש מאוד מצומצם ברפואה המודרנית.
תרופות נוירולוגיות - כמו אנטיאפילפטיות, אנטיפרקינסוניות,
תרופות אנטיכולינרגיות
גם חלק מההורמונים הטבעיים או הסינתטיים ונגזרותיהם, למשל קורטיקוסטרואידים, תכשירים הורמונליים או אחרים בשימוש בהפרעות של בלוטת המגן, וכו'
תרופות נוגדות יתר לחץ דם, לאי ספיקת לב, להפרעות קצב הלב, אנטיביוטיקה, תרופות נגד טפילים ופטריות, תרופות כימותרפיות נגד גידולים סרטניים, תרופות נוגדות דלקת לא סטרואידיות, תרופות בשימוש בטיפול גמילה מסמים ואלכוהול