stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפות שמיות מרכזיות

|  ענף מוּצע של משפחת השפות השמיות |
| --- | --- |
 תפוצה גאוגרפית:  המזרח התיכון
 סיווג שפה:  שפות אפרו-אסיאתיותשפות שמיותשמיות מערביות?שפות שמיות מרכזיות
 חלוקות משנה:  שפות שמיות צפון-מערביות ערבית
 מזהים
 קוד גלוטולוג:  cent2236
 
השפות השמיות המרכזיות הן ענף מוּצע במשפחת השפות השמיות, הכולל את ערבית ואת השפות השמיות הצפון-מערביות: ארמית, אוגריתית והשפות הכנעניות (עברית ופיניקית). על פי המיון הזה, השמיות המרכזיות הן אחד משלושת ענפי השפות השמיות, לצד השמיות המזרחיות (אכדית ואבלאית) והשמיות הדרומיות (שפות דרום-ערב החדשות, שפות דרום-ערב העתיקות והשפות האתיו-שמיות).
הרכב הענף

על פי המיון המקובל, זהו עץ המשפחה המוצע:
משפחת השפות השמיות
ענף השפות השמיות המרכזיות
ערבית
השפות השמיות הצפון-מערביות
כנעניות
עברית
פיניקית
אוגריתית
ארמית
ענף השפות השמיות המזרחיות
אכדית
אבלאית
ענף השפות השמיות הדרומיות
שפות דרום-ערב החדשות
שפות דרום-ערב העתיקות
השפות האתיו־שמיות
הצעות המיון השונות חלוקות בדבר ההרכב המדויק של ענף השפות השמיות המרכזיות. הגישה הרווחת מחלקת אותו לערבית ולענף השפות השמיות הצפון-מערביות (כולל עברית), כפי שניתן לראות בעץ למעלה. גישה אחרת מובאת במאגר אתנולוג (של SIL), שם מוגדר תת-ענף "שפות שמיות מרכזיות-דרומיות", שכולל את ערבית עם עברית, ומפריד את ארמית לענף צפוני יותר.
מאפיינים מבחינים

חלק מהמאפיינים המבחינים (איזוגלוסות) את השפות השמיות המרכזיות כקבוצה קוהרנטית:
מילת שלילה חדשה, "בל", שמקורה אינו ידוע.[דרושות דוגמאות]
התפשטות הסופית "-ת" בנטיית הסופיות (זמן עבר או אספקט מושלם), בתופעה של הסדרת מערכת, מייצוג של גוף שני בלבד ("אכלת, אכלתם/ן") – לייצוג גם של גוף ראשון יחיד ("אכלתי"). זאת לעומת המערכת הקדומה יותר, שבה "-כ" הייתה בסופית של גוף ראשון יחיד לעומת "-ת" בגוף שני. לדוגמה, באכדית הפועל הסטטיבי parsāku "אני מחליט/ה", לעומת הגוף השני: parsāta "אתה מחליט", parsāti "את מחליטה", parsātunu "אתם מחליטים", parsātina "אתן מחליטות".
נטיית התחיליות (זמן הווה/עבר, או אספקט אימפרפקט) מקבלת תבנית תנועות חדשה – ya-qtulu, במקום הצורה הקדומה יותר ya-qattal.[דרושות דוגמאות]
המאפיין המבחין (איזוגלוסה) העיקרי בין ערבית לשפות הצפון-מערביות הוא הריבוי השבור בערבית. בערבית, רוב שמות העצם (מלבד צורת הבינוני) יוצרים ריבוי בצורה זו, בעוד שבשפות הצפון-מערביות כמעט כל שמות העצם משתמשים בסופיות לריבוי (כמו הסופיות "-ים" ו"-ות" בעברית). לדוגמה, بيت /bayt/ "בית" בערבית הופך ברבים ל- بيوت /buyūt/ "בתים"; זאת לעומת ריבוי באמצעות סופית בעברית: "בַּיִת" /bayit/ הופך ברבים לבָּתִּים /batim/, ובדומה בארמית בֵּיתָא הופך לבָּתֵּי.[דרוש מקור][דרושות דוגמה נוספת]
ראו גם

שפות שמיות מערביות (הצעה) – קבוצה מוּצעת נוספת במשפחה השמית.
הערות שוליים

1 2  Bennett, Patrick R. (1998). Comparative Semitic Linguistics: A Manual. ISBN 9781575060217.
1 2  Huehnergard, John; Pat-El, Na'ama (2013-10-08). The Semitic Languages. ISBN 9781136115882.
↑  Faber, Alice (1997). "Genetic Subgrouping of the Semitic Languages".  In Hetzron, Robert (ed.). The Semitic Languages. London: Routledge. pp. 3–15. ISBN 0-415-05767-1.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ת'ורסטיין פאלסון

ת'ורסטיין פאלסון (באיסלנדית: Þorsteinn Pálsson;‏ נולד ב-29 באוקטובר 1947) היה ראש ממשלת איסלנד בין יולי 1987 לספטמבר 1988. בשנים 1991-1983 הוא כיהן גם כיו"ר מפלגת העצמאות (מפלגת ימין). פאלסון נשוי למשפטנית ואב לשלושה.
ביוגרפיה

פאלסון למד במכללה המסחרית של איסלנד (גימנסיה פרטית) ובהמשך קיבל השכלה משפטית באוניברסיטת איסלנד. עוד לפני סיום לימודיו האקדמאיים ב-1974, הוא עבד ככתב בעיתון השמרני "מורגונבלאדיד", ואילו אחר כך היה העורך הראשי של העיתון "ויסיר". בשנים 1987-1979 פאלסון עמד בראש התאחדות אנשי העסקים של איסלנד.
בבחירות הכלליות שנערכו באפריל 1983, פאלסון נבחר לראשונה לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם מפלגת העצמאות הימנית במחוז הדרום (אחד מששת מחוזות הבחירה במדינה). למרות שמפלגתו הייתה הגדולה ביותר בבית הנבחרים, הוא לא נבחר לראש הממשלה, אך מפלגת העצמאות נכנסה לממשלתו הראשונה של סטינגרימור הרמנסון — יו"ר המפלגה הפרוגרסיבית (מרכז-ימין). פאלסון לא כיהן כשר בממשלה עד 1985. בנובמבר 1983 הוא נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת העצמאות.
בשנים 1987-1985 פאלסון היה שר האוצר ושר רשות הסטטיסטיקה בממשלתו של הרמאנסון. בחודשים האחרונים לכהונתה של ממשלה זו ב-1987, פאלסון כיהן במקביל גם כשר התעשייה.
מיולי 1987 עד ספטמבר 1988 פאלסון כיהן כראש הממשלה, אחרי שבבחירות שנערכו באפריל 1987 מפלגתו נותרה הגדולה ביותר באלת'ינגי. עם זאת, מפלגת העצמאות איבדה שלושה מושבים ופאלסון הקים קואליציה רחבה, שכללה שלוש מפלגות נוספות — שתיים מהן מהשמאל.
בספטמבר 1988 שותפותיה הקואליציוניות של מפלגת העצמאות הפילו את ממשלתו של פאלסון ומנהיג הפרוגרסיבים, הרמאנסון, הקים ממשלת שמאל-מרכז בלי השותפה הימנית הבכירה. מפלגתו של פאלסון נותרה גם מחוץ לממשלתו השלישית של הרמאנסון, שהוקמה עם צירופה של מפלגת האזרחים הימנית-פופוליסטית לקואליציית השמאל-מרכז ב-1989.
במרץ 1991 פאלסון הפסיד את תפקיד יו"ר מפלגת העצמאות למי שכיהן כסגנו והיה גם ראש עיריית רייקיאוויק — דוד אודסון. בבחירות הכלליות שנערכו באפריל של אותה שנה, מפלגת העצמאות הגדילה את כוחה באלת'ינגי. בשנים 1999-1991 פאלסון כיהן כשר הדיג ושר המשפטים והכנסייה בשתי ממשלותיו הראשונות (מתוך ארבע) של אודסון.
במאי 1999 פאלסון סיים את הקריירה הפוליטית שלו. בהמשך הוא מונה לשגרירהּ של איסלנד בבריטניה, ואילו מאוחר יותר בדנמרק. בשנים 2009-2006 פאלסון היה העורך הראשי של העיתון הנפוץ ביותר באיסלנד — החינמון "פרטאבלאדיד".
תל חסי

| --- | --- |

 מידות
 שטח:  25 אקר 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  פלינדרס פיטרי, בית הספר האמריקאי לחקר המזרח 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°32′52″N 34°43′49″E﻿ / ﻿31.5477°N 34.7302°E﻿ / 31.5477; 34.7302
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) תל חסי(למפת מערב הנגב רגילה) תל חסי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חסי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חסי
 
תל חסי בתקופה שבה זוהה בטעות כעיר לכיש. צולם בין השנים 1901–1906
תל חָסִי (בערבית: תַל אל-חַסִי) הוא תל עתיק באזור השפלה הממוקם על גדות נחל שקמה, כ-10 ק"מ מדרום לקריית גת.
בעיית זיהוי התל

זיהוי התל אינו ברור. קלוד קונדר הציע לזהות את התל עם העיר "לכיש" המופיעה במקרא. פלינדרס פיטרי קיבל זיהוי זה בגלל קרבת התל לחורבת "אום ליקיס". לבסוף זוהתה לכיש עם תל אֶ דֻוֵיר. ויליאם אולברייט הציע לזהות את התל עם "עגלון", אולם לא נמצא כל ממצא בשטח המאשר או סותר זיהוי זה.
ארכאולוגיה

החפירות הארכאולוגיות הראשונות נערכו באתר ב-1890 על ידי סר פלינדרס פיטרי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. חפירות אלה היו החפירות הארכאולוגיות המדעיות הראשונות שנערכו בארץ ישראל. פיטרי חפר במקום, מאחר שסבר לפני החפירות כי מדובר בלכיש העתיקה. פטרי חשף חומת לבני בוץ עבה מאוד, חפר 79 בורות בדיקה, וקבע שהשרידים שייכים לשלב הקדום ביותר של האתר. הוא תיארך אותם לשנת 1700 לפנה"ס.
בשנת 1891 חפר פרדריק בליס בחלקו הצפוני-מזרחי של האתר, הוא המשיך את החפירות של פטרי שחזר לחפור במצרים. בליס מצא חומת לבני בוץ ומגדל הקשור לחומה. הוא מצא מכתב מהמאה ה-14 לפנה"ס שנרשם על גבי חרסים בכתב היתדות אשר דומה מאוד לכתב פרוטו-סינאי ובהם מופיעה המילה בלע. בנוסף גילה מכתב בכתב יתדות שהוכנס לקורפוס מכתבי אל-עמרנה על ידי קנוטסון לספרו כמכתב א"ע 333. החפירות הראו שהיישוב בעיר התחתית שייך לתקופת הברונזה הקדומה. בליס הסיר כמעט שליש מהאקרופוליס והגדיר 11 שכבות יישוב אותן חילק לשמונה "ערים". בנוסף מצא בליס בית קברות וקבע שקברים אלה הם בני 200–300 שנים. אחד הממצאים החשובים בחפירת בליס היה מבנה בנוי היטב אשר תוכנן בסימטריות רבה. המבנה הוגדר כמבנה ציבור ומשתייך לאדריכלות של "בתי מושל" אשר כמוה נמצאו גם בתל גמה ובתל אל-פארעה (דרום). המבנה תוארך על ידו למאה ה-14 לפנה"ס תקופת הברונזה המאוחרת. הבניין הוקם על שכבת אפר אשר ציינה את חורבן השכבה הקודמת. הבניין היה בגודל של 18X18 מטר, קירותיו ניבנו ללא יסודות בעובי של 1.5 מטר בממוצע. המבנה כלל אולם או חצר מרכזית.
ב-1970 חודשו החפירות בתל על ידי בתי הספר האמריקאים לחקר המזרח. עד שנת 1983 נערכו שמונה עונות חפירה. במסגרת החפירה נפתחו שטחים חדשים ממערב ומדרום לתעלה שחפר בליס, וכן לאורך המדרון הדרומי של האקרופוליס. משלחת זאת הצליחה להגדיר רצף יישובי מהתקופה הכלקוליתית ועד התקופה ההלניסטית. המשלחת תיארכה את הקברים שמצא בליס לשנים 1600–1800 מהתקופה העות'מאנית.
ראו גם

תל ירמות
תל לכיש
לקריאה נוספת

המילון האנציקלופדי של המקרא, איתן אבניאון, הוצאת איתאב-בית הוצאה לאור,2003.
כל מקום ואתר, הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000.
ולרי מ' פרגו, "חסי, תל", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל, כרך ב' ע' 519–523 בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992
אליעזר ארן, "האדריכלות של "בתי מושל" מצריים מתקופת הממלכה החדשה בארץ-ישראל", ארץ ישראל מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, י"ח, תשמ"ה.
יהודה דגן, "פיטרי, תל חסי וזיהויה של לכיש: לתולדותיה של סוגיה גאוגרפית היסטורית", ארכאולוגיה, ביטאון אגודת הארכאולוגים בישראל, 3, 1992
הערות שוליים

↑  שפי גבאי, המדור הארכיאולוגי של מוזיאון ישראל, דבר, 4 ביוני 1965
↑  ציפורה כוכבי-רייני, למלך אדוני: מכתבי אל-עמראנה, כמד, תענך, ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ', עמ' 14
↑  גנזי קדמוניות, הצפירה, 19 בדצמבר 1901
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539488205171  VIAF: 315130691   WorldCat (עם VIAF): 315130691 
חפירות בתל חסי בשנת 1982. משמאל ד"ר רוג'ר אנדרסון שחפר באתר
תל חסי מבט מדרום
תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  מנפרד וייס 
 תקופת הפעילות:  1892–1983 (כ־91 שנים) 
 מיקום המטה:  צ'פל 
 קואורדינטות:  47°25′27″N 19°03′27″E﻿ / ﻿47.424166666667°N 19.0575°E﻿ / 47.424166666667; 19.0575 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המתכת 
  
 he
 
מפעלי מנפרד וייס בצ'פל בשנת 1901. יותר מ-32 מפעלים
תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס (בהונגרית: Weiss Manfréd Acél- és Fémművek בשפה היומיומית התשלובת נקראת היום: מפעלי צֶ'פֶּל) הייתה תשלובת מפעלים גדולה ובולטת בהונגריה באי צ'פל (כיום חלק מהרובע צ'פל של בודפשט) במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים, המפעל הצבאי השני בגודלו באימפריה האוסטרו-הונגרית במהלך מלחמת העולם הראשונה. מייסדה היה הברון מנפרד וייס, הונגרי-יהודי יליד פשט שהיה האיש העשיר בהונגריה ומשפחתו הייתה הראשונה מבין המשפחות היהודיות העשירות בהונגריה (כולל את אחיו הצעיר ממנו ב-23 שנים הברון ברטולד וייס) במחצית הראשונה של המאה העשרים. בשיא שגשוגה נאמר על התשלובת שהיא מייצרת ממחט ועד קטרי רכבת.
היסטוריה

מפעל השימורים של ווייס, שקדם למפעלים בצ'פל, הוקם במקור על ידי מנפרד וייס ואחיו ברטולד בכיכר לוולדה ברובע 7 בבודפשט בשנת 1882. כמה חודשים אחר כך עבר המפעל לדרך שורוקשארי בדרום העיר. משנת 1886 ייצר המפעל גם מחסניות ולאחר מכן גם התחמושת. בשנת 1892 עבר "מפעל התחמושת ווייס מנפרד" לצ'פל, בשל פיצוץ שהתרחש במפעל באותה תקופה במיקומו הקודם. ארבע שנים לאחר מכן, ברטולד וייס פרש. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 הוסיף מנפרד למפעל כור היתוך, בית יציקה, ומחלקת ערגול פלדה.
הלקוח העיקרי היה הצבא. במהלך מלחמת העולם הראשונה מספר העובדים במפעל התרחב לכמעט 30,000, אך לאחר המלחמה צנח לפחות מ־6,000. בסוף המלחמה ממש עבדו במפעלים 28,000 עובדים, המפעל השתרע על שטח של 2,500 דונם וכלל 216 בניינים. באותה עת ייוצרו עשרות מיליוני קליעי תחמושת עבור פולין שקיבלה אותם כסיוע צבאי הונגרי והשתמשה בתחמושת במלחמה הפולנית-סובייטית. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הכובשים הרומנים גנבו על רוב ציוד המפעל והייצור נפל.
לאחר המלחמה הזו עבר המפעל לבניית מחרטות, מכונות תפירה, כיריים למטבח ואופניים. בהמשך התחיל לייצר גם מכוניות ומטוסים. בתחילת שנות העשרים התחילו מפעלי וייס, בשיתוף עם מפעלי הפלדה וויטקוביץ, לייצר צינורות בצ'פל. לאחר מותו של מנפרד וייס ב -1922, המפעל המשיך להיות מנוהל על ידי בנו וחתנו. עד שנת 1929 הקימו ייצור תנורים, אחים וקמינים. לקראת סוף העשור החל גם ייצורם של מנועי מטוסים, קרונות רכבת, קטרים וטרקטורים. מספר רישיונות נרכשו בחו"ל להשקת קווי ייצור חדשים, כגון: גנום-רון, היינקל, פוקר וקפרוני למטוסים, שטייר דיימלר פוך לאופניים ופפאף למכונות תפירה.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20, המפעל העסיק כבר 15,000 עובדים. במהלך מלחמת העולם השנייה יוצרו במפעלים משורייני WM וגם טנקים ורכבי שטח כמו כן מנועי מטוסים DB-605 עבור מטוסי Me 210. המפעל ספג נזקי כבדים עקב הפצצות בעלות הברית.
היסטוריה > היסטוריה אחרי משפחת וייס

בשנת 1944, במהלך הכיבוש הגרמני, הבעלים היהודים נעצרו על ידי הגרמנים והמפעל נשלט על ידי האס אס. במהלך המלחמה נגרם כאמור נזק עצום למפעל ולציודו, בשל הפצצות בעלות הברית, כדי למנוע ייצור עבור המאמץ המלחמתי הגרמני. רוב הרישומים של סוגי המכונות, התקנים, הנהלים וכוח העבודה המיומן הושמד, התפזר ורבים מהעובדים נהרגו. החלפת המכונות גרמה לקשיים גדולים, אך נעשו מאמצים רבים לא רק בגלל הצורך של השוק המקומי, אלא כיוון שהמפעל היה צריך לייצר עבור הצבא הסובייטי, שגירש את הגרמנים מהונגריה, חלקי רכב להמשך המלחמה. בשנת 1947, 90 אחוז מייצור המפעל היה כפיצויי מלחמה עבור ברית המועצות.
המפעל היה משנת 1946 תחת פיקוח המדינה, אך הבעלות עליו של משפחת וייס-קורין לא נפסקה עדיין, אבל בשנת 1948 התשלובת הולאמה לחלוטין והפכה ל WM תשלובת לאומית של מפעלי פלדה ומתכת. בין השנים 1948–1950 מונה פרנץ בירו (1904–2006), אחיו של מתיאש ראקושי, כמנהל הכללי של המפעל. משנת 1950 עד 1956 שם המפעל היה "מתיאש ראקושי מפעלי עבודות ברזל ומתכת", ואז משנת 1956 שונה שוב ל"תשלובת מפעלי פלד ומתכת צ'פל". במהלך שנות התיעוש הכפוי, ייצור מכונות וכלים במפעל המשיך לצמוח, אך כאשר המדיניות התעשייתית השתנתה בשנת 1954, הייצור נפל. במהלך העשורים לאחר מכן צמח שוב הייצור והתגוון כתוצאה משיתוף הפעולה הכלכלי של הגוש הקומוניסטי ה-KGST ועקב יצוא משמעותי למערב. משנות ה-70 של המאה ה-20 כמעט מחצית הייצור היה מיועד ליצוא למערב.
הערות שוליים

↑  Budapest enciklopédia, Corvina Kiadó, 1970
↑  Csepel Vas- és Fémművek (www.szerszamgepgyartas.hu)
↑  Budapest enciklopédia, Corvina Kiadó, 1970
"ברטולד ומנפרד וייס" היה מפעל השימורים ההונגרי הראשון
הכניסה לתשלובת בשנות ה-50 של המאה ה-20
שנהיה לראש ולא לזנב

ראשי דגים, נהוג לאכלם כחלק מסימני ראש השנה.
שנהיה לראש ולא לזנב היא הבקשה הנלווית לאכילת ראש כבש או ראש דג, כחלק מסימני ראש השנה.
מקור המנהג והנוסח

המנהג, ששורשו קיים כבר בתשובת רב נטרונאי גאון, מופיע בספר המהרי"ל: ”דרש מהר"י סג"ל דמצוה לאכול בליל ראש השנה ראש של איל זכר לעקידה, ולמען שנהיה לראש ולא לזנב. והוא נהג לאכול בשר הראש עם דבש”. בספרים מאוחרים יותר, כגון ספר החיי אדם, מופיעה האפשרות של אכילת ראש דג, בו כמובן אין את מעלת זכר העקדה, אלא רק את הבקשה שנהיה לראש ולא לזנב. לדעת הבן איש חי אין לקחת ראש של עז כסימן בראש השנה.
הלשון "שנהיה לראש ולא לזנב" מקורה בפסוק הנזכר בברכות שבפרשת כי תבוא: ”וּנְתָנְךָ ה' לְרֹאשׁ וְלֹא לְזָנָב”.
פירוש הבקשה

הפירוש הפשוט הוא, כדברי הרמב"ן בפירושו לתורה, שעם ישראל יהיה בראש העמים ולא יהיה משועבד לעמים אחרים: ”כי יתכן שיהיה לראש על עמים רבים וזנב לעם אחד נכבד ממנו”. ועוד, שיהיו ישראל לראש מעתה, וגם בעתיד לא יהיו לזנב. לפי הנצי"ב בפירושו העמק דבר הברכה היא שמלבד יתרונו של עם ישראל, הרי דרך העולם היא שלכל אחד יש יתרון על חברו בצד מסוים, והברכה "ולא לזנב" היא שעם ישראל לא יהיה נחות מאומות העולם בשום פרט.
פירושים שונים על דרך דרש נאמרו על בקשה זו. אחד מהם מביא הרב יששכר טייכטל בשם הרב בן ציון ידלר לפיו יש מצבים בהם קהילות מעם ישראל מונהגות על ידי כאלה שראויים להיות זנב, ולכן אנו מבקשים להיות מונהגים על ידי ראשי העם, אבל כאלה שהם ראויים להיות ראש, ולא ניפול ביד ראשים שדרגתם האמיתית היא זנב.
הערות שוליים

↑  אורח חיים סימן קעט.
↑  ספר מהרי"ל (מנהגים) הלכות ראש השנה.
↑  חיי אדם, כלל קלט סעיף ו.
↑  בן איש חי שנה ראשונה פרשת ניצבים הלכה ד על פי הזוהר.
↑  ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק י"ג.
↑  דברים כח יג.
↑  משנה שכיר, מועדים, ראש השנה.
| ראש השנה |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | תקיעת שופר | שופר |
| מנהגים | מנהגי ערב ראש השנה • התרת נדרים • סדר ליל ראש השנה • שנהיה לראש ולא לזנב • תשליך | שופר |
| תפילות ופיוטים | תפילות ראש השנה • אחות קטנה • עת שערי רצון להפתח • מלכויות זכרונות ושופרות • ונתנה תוקף • וכל מאמינים • למנצח לבני קרח מזמור • פיוטים נוספים | שופר |
| מראש השנה עד ליום הכיפורים | עשרת ימי תשובה • ימים נוראים • תפילת אבינו מלכנו • סליחות • בין כסה לעשור | שופר |
| שונות | מסכת ראש השנה • לא אד"ו ראש • ימים נוראים (עגנון) • בראש השנה | שופר |
חגי ישראל ומועדיו
תל חנתון

| --- | --- |

 מידות
 גובה מעל פני הים:  196 מ' 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°47′08″N 35°15′25″E﻿ / ﻿32.785555555556°N 35.256944444444°E﻿ / 32.785555555556; 35.256944444444
 he
 תל חנתון (למפת הגליל המערבי מוגדלת) תל חנתון(למפת הגליל המערבי רגילה) תל חנתון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חנתון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חנתון
 
שני ריבועי החפירה שנחפרו בתל חנתון בקיץ 2023
תל חַנָּתוֹן (בערבית תַל בַּדַוִּיָה) הוא תל גדול הממוקם בחלקה הדרום-מערבי של בקעת בית נטופה, דרומית לכפר מנדא ומספר ק"מ צפון-מזרחה לקיבוץ חנתון. התל מזוהה על ידי הארכאולוגים עם חַנָּתוֹן המקראית.
היסטוריה

חנתון מופיעה במכתבי אל-עמארנה מתקופת הברונזה המאוחרת, בהם מוזכרת העיר לראשונה בהיסטוריה בשם חנתון. היא מוזכרת במכתבים א"ע 8 וא"ע 245. בא"ע 8 מספר בּוּרנַבּוּריָאש מלך בבל הכשית לאמנחותפ הרביעי מלך מצרים על שיירה של סוחרים שהגיעה לחנתון והותקפה ונשדדה על ידי אנשים ששלח שליט עכו. במכתב א"ע 245 מתלונן בירידיה שליט מגידו כי מלך עכו שחרר בחנתון את לבאיה שליט שכם במקום לשלוח אותו למצרים.
השרידים הקדומים ביותר של ישוב במקום מתועדים לתקופת הברונזה התיכונה. יישוב ישראלי היה במקום מתקופת ההתנחלות, וכנראה, לכל אורך שנות קיומה של ממלכת ישראל. יישוב יהודי התקיים בחנתון מתקופת הבית השני, לאורך תקופת המשנה והתלמוד ועד לתקופה הצלבנית.
ממדי העיר (סביבות 100 דונם) מעידים על גדולתה ועוצמתה, הן מן הבחינה האסטרטגית והן מהכלכלית. ואכן עוד מראשית היווסדה ועד לתקופה הרומית היוותה חנתון מרכז אסטרטגי חשוב בעת העתיקה, וזאת בשל קרבתה למספר דרכים מרכזיות: הראשונה, חיברה את מסופוטמיה לדרך הים (ויאה מריס) ומשם לממלכת מצרים. השנייה, חיברה את יישובי השומרון עם יישובי הגליל והשלישית, חיברה את עכו (עיר נמל מרכזית בתקופה העתיקה) עם אותה רשת הדרכים (דרך החוֹרָן). גורם נוסף אשר שיחק תפקיד מכריע בשגשוגה הכלכלי של חנתון הייתה החקלאות. האדמה באזור הייתה פורייה והספקת המים הקבועה מנחל יפתחאל הקרוב אפשרה חקלאות שלחין.
בתקופת המקרא מוזכרת חנתון רק פעם אחת ובהקשר של התנחלות השבטים, שם היא נכללה בתחומו של שבט זבולון והייתה במעמד של עיר גבול, כפי שמסופר בספר יהושע: ”וְנָסַב אׁתוֹ הַגְּבוּל מִצְפוֹן חַנָּתוֹן...” (יהושע, י"ט,י"ד).
אף על פי שחנתון אינה מוזכרת בתנ"ך פעם נוספת, החוקרים סבורים כי היישוב היהודי במקום התקיים ברציפות לאורך מרבית קיומה של ממלכת ישראל. סברה זו מקבלת חיזוק חיובי בכתובותיו של תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור אודות מסע המלחמה אשר ערך בין השנים 732 ל-734 לפנה"ס ובהן מוזכרת חנתון כאחת מיני הערים הרבות אשר כבש.
חשיבותה של העיר החלה לרדת בתקופה הרומית. את שקיעתה של העיר ניתן ליחס לעלייתה של ציפורי כמרכז הגליל, אולם הדבר לא הביא לנטישת המקום על ידי יושביו.
חרף העובדה שאין שום אזכור המתייחס ליישוב כלשהו במקום בתקופה הצלבנית, רווחת הדעה בקרב ההיסטוריונים כי התקיימה במקום חווה חקלאית מבוצרת בשם חוצפית שהוקמה במאה ה-11 (שאת שרידיה ניתן לראות עד היום באולמות התת-קרקעיים באתר), ונועדה יחד עם ציפורי לשלוט ולהגן על מפעל החקלאות הצלבני שהתקיים לכל אורך ממלכת ירושלים הראשונה, השנייה ועד לנפילת עכו הצלבנית.
בשנות ה-30 של המאה ה-13 נכבש המקום בידי הממלוכים, אשר השמישו את המצודה הצלבנית על התל כמוצב לחיל המצב שהציבו באזור. השם הערבי של תל חנתון - תל בדויה ניתן למקום בעקבות בניית מבנה החאן הקרוי, חאן אל בַּדַוִּיה, שנבנה בתקופה העות'מאנית על ראש התל. בעבר נחשב התל כמקום מושבה של שיחין יישוב יהודי מימי בית שני והתלמוד. יישוב זה זוהה באתר ליד ציפורי.
חפירות ארכאולוגיות

בחודש יולי 2023 החלו חפירות ארכאולוגיות בתל חנתון, במסגרת משלחת משותפת של ד"ר אסף קליימן מאוניברסיטת בן-גוריון, ד"ר רון בארי מרשות העתיקות, ופרופ' אנג'ליקה ברליונג מאוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. בעונה זו, שמהווה את הפעילות הארכאולוגית הראשונה על גבי התל עצמו, נפתח שטח חפירה ראשון בצד הצפוני של חלקו העליון של התל, המשקיף לכפר מנדא. שטח חפירה זה נבחר בעקבות סקר ארכאולוגי מקדים, בו נמצאו על פני שטח התל חרסים המתוארכים לתקופה הפרסית. פועלי החפירה בעונה הראשונה היו סטודנטים מאוניברסיטת לייפציג ומתנדבי רשות העתיקות.
בקיץ 2024 נערכה עונת חפירות נוספת, בצל מלחמת חרבות ברזל. בעונה זו הורחב שטח החפירה ונמצאו ממצאים נוספים המקושרים לתקופה הפרסית על גבי התל. פועלי החפירה בעונה זו היו מתנדבי רשות העתיקות וסטודנטים מהמחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת החפירה הלימודית השנתית שלהם.
גלריה

הכניסה לאחד האולמות התת-קרקעיים בתל
חלל אחד האולמות התת-קרקעיים שנחשפו בתל
מראה באולם הצלבני בתל
לקריאה נוספת

כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000.
הערות שוליים

↑  בתלמוד בבלי מסכת עירובין דף נא, עמוד א מוזכרים "עניי כפר שיחין" (יחד עם עניי כפר חנניה) בתקופת הבצורת. דבר המראה על מצבו הכלכלי חסר היציבות יחסית של הכפר.
שמש (סרט, 2007)

| --- | --- |

 בימוי:  דני בויל 
 הופק בידי:  אנדרו מקדונלד 
 תסריט:  אלכס גרלנד 
 עריכה:  כריס גיל 
 שחקנים ראשיים:  קיליאן מרפי הירויוקי סנאדה בנדיקט וונג Chipo Chung מארק סטרונג טרוי גריטי מישל יאו קליף קרטיס כריס אוונס רוז ביירן פלומה באיזה 
 מוזיקה:  ג'ון מרפי 
 צילום:  אלווין ה' קוצ'לר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  DNA Films, Moving Picture Company, סרצ'לייט פיקצ'רס 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 באפריל 2007 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט הרפתקאות, סרט מתח 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sunshine06
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמש (באנגלית: Sunshine) הוא סרט מדע בדיוני בריטי-אמריקאי משנת 2007, בבימויו של דני בויל ובכיכובם של קיליאן מרפי, כריס אוונס, רוז ביירן, מישל יאו וקליף קרטיס. הסרט עוסק בצוות אסטרונאוטים שנשלחים במשימה נועזת להדליק מחדש את השמש הגוועת במטרה להציל את האנושות מהכחדה. הסרט זכה לשבחים על הוויזואליות המרשימה שלו ועל התמודדותו עם שאלות פילוסופיות ומדעיות מורכבות.
הסרט הרוויח 3.2 מיליון פאונד בבריטניה במשך שנים עשר שבועות, ובארצות הברית הוא הוצב במקום הראשון עם תקציב של 40 מיליון דולר הוא גרף בסופו של דבר 32 מיליון דולר ברחבי העולם. לפני הקרנתו הראשונית לציבור, הסרט זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים, וזכה להצלחה גדולה בקופות. מהדורות DVD ו־Blu-ray במסך רחב של הסרט, כוללות גם את הטריילר התיאטרלי ב-hi-definition, בחירת סצנות ופרשנות הבמאי, בין היתר, יצאו לאקרנים בארצות הברית ב-8 בינואר 2008.
עלילה

בשנת 2057, השמש שלנו גוססת, והעולם שרוי בעידן קרח שני המאיים על קיומו של המין האנושי. צוות החללית איקרוס II נשלח למשימה נועזת להפעיל מחדש את השמש באמצעות פצצה גרעינית ענקית. הצוות כולל אסטרופיזיקאים, מהנדסים ואסטרונאוטים שנאלצים להתמודד עם קשיים טכניים, בעיות פסיכולוגיות, ואיומים בלתי צפויים מהחלל. כאשר הם מאבדים קשר עם כדור הארץ ומגלים את שרידי החללית איקרוס I שנעלמה שבע שנים קודם לכן, הצוות נאלץ לקבל החלטות גורליות שעלולות להכריע את גורל האנושות.
צוות השחקנים

קיליאן מרפי בתפקיד רוברט קאפה - פיזיקאי גרעין שמוביל את צוות המשימה.
כריס אוונס בתפקיד ג'יימס מייס - מהנדס ראשי שמנסה לשמור על הסדר במשימה.
רוז ביירן בתפקיד קאסי - טייסת החללית שמפקחת על התפעול היומיומי של המשימה.
מישל יאו בתפקיד קורי - ביולוגית האחראית על המערכת האקולוגית של החללית.
קליף קרטיס בתפקיד סרל - פסיכולוג שמשגיח על בריאותם הנפשית של הצוות.
הירויוקי סנאדה בתפקיד קנדה - קפטן החללית איקרוס II.
ביקורות

הסרט "שמש" קיבל ביקורות חיוביות בעיקרן מהמבקרים, ששיבחו את הבימוי הייחודי של דני בויל, את העומק הפסיכולוגי של הדמויות, ואת הסגנון הוויזואלי המרהיב. המבקרים ציינו כי הסרט מצליח לשלב בין אלמנטים של מדע בדיוני, מתח ופילוסופיה בצורה מרתקת ומעוררת מחשבה. למרות זאת, היו גם ביקורות שטענו שהחלק האחרון של הסרט מאבד מכוחו ונסחף לכיוון סרטי האימה. הסרט קיבל ציון של 76% באתר Rotten Tomatoes וציון של 64 מתוך 100 באתר Metacritic.
הערות שוליים

↑  Dawn, Randee (19 ביולי 2007). "Handmade VFX warms Boyle's 'Sunshine' pic". The Hollywood Reporter. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2007. נבדק ב-21 בספטמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7601418-6  VIAF: 212920604   WorldCat (עם VIAF): 212920604