stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומו לונגי
הערות שוליים

↑  Ji, Qiang; Wu, Wensheng; Ji, Yannan; Li, Qiang; Ni, Xijun (2021-06-25). "Late Middle Pleistocene Harbin cranium represents a new Homo species". The Innovation (באנגלית). 2 (3): 100132. Bibcode:2021Innov...200132J. doi:10.1016/j.xinn.2021.100132. ISSN 2666-6758. PMC 8454552. PMID 34557772.
1 2  Ni, X.; Ji, Q.; Wu, W.;  et al. (2021). "Massive cranium from Harbin in northeastern China establishes a new Middle Pleistocene human lineage". The Innovation. 2 (3): 100130. Bibcode:2021Innov...200130N. doi:10.1016/j.xinn.2021.100130. ISSN 2666-6758. PMC 8454562. PMID 34557770.
↑  Shao, Q.; Ge, J.; Ji, Q.;  et al. (2021). "Geochemical provenancing and direct dating of the Harbin archaic human cranium". The Innovation. 2 (3): 100131. Bibcode:2021Innov...200131S. doi:10.1016/j.xinn.2021.100131. PMC 8454624. PMID 34557771.
↑  Li, H.; Ruan, J.; Xie, Z.; Wang, H.; Liu, W. (2007). "Investigation of the critical geometric characteristics of living human skulls utilising medical image analysis techniques". International Journal of Vehicle Safety. 2 (4): 345–367. doi:10.1504/IJVS.2007.016747.
הגולגולת התגלתה בשנת 1933 בעת בניית הרכבת הלאומית מנצ'וקאו .
גולגולת חרבין דומה לגולגולת דאלי (שחזור).
חצב גלוני

| חצב גלוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: אספרגיים
סוג:: חצב
מין:: חצב גלוני
שם מדעי
 Drimia palaestina ‏סטירן, 1978
חָצָב גַּלּוֹנִי (שם מדעי: Drimia palaestina M.B.Crespo, Mart.-Azorín & M.Á.Alonso) הוא מין גאופיט מדברי בעל בצל רב-שנתי שמן ועלים שרועים ומסולסלים מאוד (מכאן שמו) הגדל בעיקר במדרונות טרשים ושדות לס בנגב הצפוני, וגבול תפוצתו הצפוני מערבית לצומת יבנה. פריחתו בסוף הקיץ, מסוף יולי עד תחילת אוקטובר בעמודי תפרחת נמוכים ארגמניים מלוכלכים או חומים בהירים. מלבדו גדל עוד מין אחד בלבד - חצב מצוי - הגדל כמעט בכל המקומות בישראל שפריחתו מתחילה בחודש יולי, בעמודי תפרחת גבוהים ולבנים, ומסתיימת בתחילת נובמבר.
תפוצת החצב הגלוני משתרעת מצפון מזרח מצרים בואכה סיני אל מערב ירדן ודרום ישראל, ייתכן גם בסוריה. תפוצתו בישראל: מדבר שומרון, הרי יהודה, בקעת ים המלח, הנגב, הרי אילת, הערבה. בישראל החצב הגלוני הוא צמח מוגן.
טקסונומיה

השם המדעי הקודם של חצב גלוני בספרות העברית היה Urginea undulata והוא שויך למשפחת השושניים (Lilaceae). כיום הוא וכל בני סוגו הועברו למשפחת האספרגיים ושמו שונה ל- Drimia purpurascens שתפוצתו בצפון אפריקה ודרום מזרח ספרד. משנת 2020 נקבע שהחצב המצוי בישראל הוא Drimia palaestina ותפוצתו מצומצמת למזרח התיכון ומצרים.
מורפולוגיה - מאפיינים

החצב הגלוני הוא בעל בצל (גאופיט) רב-שנתי המכיל גלדים רבים, בשרניים ומופרדים שאינם מקיפים את הבצל. העלים מופיעים אחרי תום הפריחה, כשהפירות נישאים על עמוד התפרחת היבש.
הבצלים רב-שנתיים, בינוניים, קוטרם עד 6 ס"מ ומופעים קרוב לפני האדמה. מהבצלים יוצאת ציצת שורשים רב-שנתיים הצומחת לעומק האדמה ומספקת מים ומינרלים לצמח. הם מורכבים גלדים בשרניים, רבים וצורבים. הגלדים החיצוניים קשקשנים-רעופים, מפורדים, ואינם מקיפים את הבצל. הרבייה הווגטטיבית נמרצת מאוד, גם בצורה ספונטנית, אך במיוחד משנפגע הבצל על ידי חריש או כיוצא בזה. בתאים של קשקשי הבצל של החצב מצויים עודפים של חומרים אנאורגניים המכונים ראפידים. ראפידים (מחטים) הם גבישים דקים ומאורכים בשני קצותיהם. בדרך כלל הם רבים ומצטרפים לצרורות.
הלוואים חסרים.
העלים פשוטים, תמימים, גלוניים מאוד ומסולסלים, צרים, רוחבם ס"מ אחד עד 1.5 ס"מ ואף ואינם משתיירים, והם מרוכזים בבסיס הצמח, בשושנת. בשושנת יש 20 עד 10 עלים שרועים על הקרקע. הם בעלי ציפוי שעוותי בצבע כחלחל המונע היקוות מים עליהם.
התפרחת אשכול (הפרחים נישאים על עוקצים). עמוד התפרחת חסר עלים, זקוף, נמוך, אורכו 20 עד 30 ס"מ ונושא פרחים מעטים (8 עד 30).
הפרחים, דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף פשוט כותרתי שצבעם ארגמן מלוכלך או חום בהיר ובעלי עורק אמצעי ירוק או ארגמן. והפריחה נמשכת לאורך שבועיים בכל עמוד תפרחת. הפרחים נפתחים בהדרגה מלמטה למעלה. הפרחים נפתחים עם שחר ונסגרים אחר הצהרים. משך חייו של כל פרח הוא 24 שעות בלבד. העטיף נושר אחרי הפריחה.
העוקצים של הפרחים בעלי חפה ולפעמים חפיות קטנים שהם משתיירים לעיתים.
הפרחים בעלי 6 אונות כותרת צרות וארוכות, מפורדות ומפושקות.
אבקנים 6, הזירים דמויי חוט, לעיתים מורחבים בבסיסם, קבועים בבסיס עלי העטיף. המאבקים קבועים על הזיר בגבם.
השחלה עילית בעלת עמוד שחלה נימי ששווה באורכו לאבקנים או ארוך מהם. הצלקת דמוית גולה. השליות זוויתיות.
הפרי הוא הלקט שמן ירוק שקוטרו כ-2 ס"מ והוא בעל שלוש 3 מקצועות. הפירות נישאים על עמוד התפרחת היבש ובולטים לעין.
הזרעים רקועים ובעלי כנף קרומית. הזרעים מרובים ושטוחים על פי רוב (רקועים), ומכונפים (מצוידים בכנף קרומית העוזרות בהפצה על ידי הרוח).
בדומה לצמחי-בצל אחרים, החצב יכול גם הוא להתרבות על ידי ניצני ריבוי הנוצרים בחיק הגלדים (רבייה וגטטיבית).
הערות שוליים

↑  חצב גלוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Drimia palaestina, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  חצב גלוני, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 517
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 780-781
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 780
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 37
↑  אבי שמידע, מדריך פרחי הבר בישראל, צמחיית המדבר, כרך ב, ירושלים: בית הוצאה כתר, 1988, עמ' 30
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 780-781
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 546
שורת חצבים המסמנת גבול בין נחלות
ארגנטינוזאורוס

| ארגנטינוזאורוס |
| --- | --- |
 שלד משוחזר של ארגנטינוזאורוס
תקופה
קרטיקון עליון, 93.5–97 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: דינוזאוריה
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: דמויי זאורופודים
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
על־משפחה:: טיטאנוזאוריה
משפחה:: אנטארקטוזאוריים או לונגקוזאוריה
סוג:: ארגנטינוזאורוס
מין:: A. huinculensis
שם מדעי
 Argentinosaurus ‏בונפרטה וקוריאה, 1993

השוואת גודלו של ארגנטינוזאורוס (בסגול) לעומת הדינוזאורים הגדולים ביותר מקבוצות טקסונומיות אחרות ובן אדם.
ארגנטינוזאורוס (שם מדעי: Argentinosaurus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מענף טיטאנוזאוריה שנודע בגודלו הרב. הארגנטינוזאורוס היה אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם, וייתכן שאף הגדול שבהם, הן מבחינת אורך והן מבחינת משקל: אורכו מוערך בין 30 ל-40 מטר כאשר 36.6 מטרים (120 רגל) הוא האומדן המקובל ומשקלו בין 70 ל-100 טונות. הארגנטינוזאורוס חי בדרום אמריקה בתקופת הקרטיקון כ-97-94 מיליון שנים לפני זמננו.
על שיוכו הסיסטמטי בתוך ענף הטיטאנוזאוריה יש מחלוקת. בעבר הוא שויך למשפחת האנטארקטוזאוריים אך כיום מקובל יותר לשייכו לתת-ענף הלונגקוזאוריה.
תיאור

הארגנטינוזאורוס היה זאורופוד ענק טיפוסי והתאפיין בגוף גדול וכבד, וצוואר וזנב ארוכים. את רוב זמנו בילה באכילת צמחים ונדידה ביבשת אמריקה הדרומית בחיפוש אחר מקורות מזון. נראה שחי בעדרים קטנים, שסיפקו לו הגנה חלקית מפני טורפים. הגנתו העיקרית מפני טריפה הייתה גודלו הרב, שכן באותה תקופה התפתחו בדרום אמריקה טורפי ענק: מפוזאורוס רוסה וגיגאנוטוזאורוס, שהיה מגדולי הטורפים היבשתיים שחיו אי-פעם.
בשל מחסור במאובנים ישנה מחלוקת על תנוחת הצוואר של הארגנטינוזאורוס: האם צווארו היה זקוף בדומה לברכיוזאוריים ומספר טיטאנוזאורים אחרים או די אופקי בערך בגובה הירכיים כמו בדיפלודוקיים ומספר טיטאנוזאורים בהם דרדנוטוס הידוע משלד שלם יחסית. בהתאם לכך, ישנם שחזורים בהם צווארו זקוף וישנם שחזורים (כגון שלד משוחזר במוזיאון כרמן פונס) בהם צווארו בגובה הירכיים.
איור עדכני המשחזר את מראהו של הארגנטינוזאורוס
איור המשחזר את מראהו של הארגנטינוזאורוס בתנוחה בה הצוואר זקוף
תיאור > גודל

הארגנטינוזאורוס נחשב לדינוזאור הגדול ביותר הידוע מחומר מאובנים סביר. כשנתגלה, העריך גרגורי פול את אורכו ב-35 מטר ואת משקלו ב-80–100 טונות. הערכות אחרות נקבו גם הן באורך של 30–36 מטר ומשקל דומה.
שלד משוחזר של ארגנטינוזאורוס, הכולל חלק מהמאובנים המקוריים, כולל עצם השוקית (fibula), נמצא במוזיאון כרמן פונס (Museo Carmen Funes). שלד זה הוא באורך כ-130 רגל (40 מטרים) וגובהו בכתפיים 7.3 מטר. זהו השלד הארוך ביותר בתצוגה מוזיאלית. שלד זה שימש לחקר התנועה של הזאורופוד הענק אך מספר פלאונטולוגים מתחו ביקורת על מספר אי-דיוקים בשחזור.
הערכות אחרות ניסו לקבוע את אורכו על ידי השוואה לטיטאנוזאורים אחרים. ב-2006 קרפנטר השווה את מבנה גופו לזה של סלטזאורוס ואמד את אורכו של הארגנטינוזאורוס ב-30 מטר בלבד. הערכות אחרות הציעו אורך קצר אף יותר: כ-26 מטר, דבר ששולל ממנו את תואר הזאורופוד הארוך ביותר. הערכות לגבי המשקל פחות נפוצות אך מקובל להעריך את משקלו ב-75 טונות.
הפלאונטולוג תומאס ר. הולץ הבן בספרו Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages - נספח סוגי הדינוזאורים - מעריך שאורכו של הארגנטינוזאורוס הוא 36.6 מטרים (120 רגל) ומשקלו כ-13 פילים אפריקנים בוגרים.
ב-2017 תואר מדעית זאורופוד ענק - פטגוטיטאן. דינוזאור זה היה באורך של כ-37 מטרים (121 רגל) ובעל עצם הירך (femur) באורך 238 סנטימטר והיקף של פחות מ-110 ס"מ. לעומת זאת, עצם הירך הגדולה ביותר של הארגנטינוזאורוס הייתה באורך 250 ס"מ ובהיקף 118 ס"מ, דבר שמרמז שהארגנטינוזאורוס היה גדול במקצת מפטגוטיטאן. עם זאת, בשל חומר המאובנים החלקי וגודל השגיאות בהערכות לא ניתן לקבוע באופן חד-משמעתי מי היה גדול יותר, ורק אפשר לומר שהם היו בערך באותו גודל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
שלושת הדינוזאורים הגדולים ביותר
| שם | שם מדעי | איור | אורך מרבי | משקל (הערכת מקסימום) | משקל (הערכה עדכנית) | חומר המאובנים |
| ארגנטינוזאורוס | Argentinosaurus |  | 36–40 מטר | 70–100 טון מטרי | 70–83 טון מטרי | סביר |
| פטגוטיטאן | Patagotitan |  | 37 מטר | 77 טון מטרי | 69 טון מטרי | טוב |
| פוארטזאורוס | Puertasaurus |  | 30–40 מטר | 80–100 טון מטרי | 60–70 טון מטרי | חלקי |
ראו גם: דינוזאורים • זאורופודה • טיטאנוזאוריה
גילוי

הארגנטינוזאורוס, או ליתר דיוק, המין Argentinosaurus huinculensis, נתגלה, תואר וסווג לראשונה ב-1993 על ידי הפלאונטולוגים חוסה בונפרטה (אנ') ורודולפו קוריה(אנ'). המאובנים שלו נתגלו באזור Huincul Formation(אנ') של Río Limay Subgroup(אנ') בפרובינציית נאוקן שבארגנטינה. המאובנים כללו בעיקר חוליות מעמוד השדרה, מספר עצמות מאגן הירכיים ושוקה.
גילוי > המאובנים שנתגלו

מארגנטינוזאורוס התגלו רק מאובנים חלקיים ולא שלד שלם. מאובני ההולוטייפ כוללים מספר חוליות (6 חוליות מהגב ו-5 חוליות מאזור אגן הירכיים), מספר צלעות והשוקה (tibia) ברגל האחורית. אחת מהחוליות שנמדדו היא באורך 159 ס"מ ואילו אורך השוקה הוא 155 ס"מ.
בנוסף לכך, נתגלתה גם עצם ירך (femur) לא שלמה, שזכתה לסימון MLP-DP 46-VIII-21-3. עצם זו מיוחסת לארגנטינוזאורוס והיקפה כ-118 ס"מ.
באמצעות השוואת הפרופורציות של עצמות אלה לזאורופודים אחרים מהענף טיטאנוזאוריה ושינוי סקלה איזומטרי יכולים החוקרים להעריך את גודלו המלא של ארגנטינוזאורוס, אם כי מרווח השגיאה גדול עקב המחסור בשלד שלם.
אטימולוגיה

השם המדעי של דינוזאור זה הוא Argentinosaurus huinculensis. פירוש שם הסוג הוא "לטאת ארגנטינה" על שם הארץ בה נתגלה, ארגנטינה, ופירוש שם המין huinculensis הוא "של Huincul" על שם התצורה הגאולוגית Huincul בה נתגלה בתוספת הסיומת הלטינית ensis שפירושה "של".
בתרבות

פרטי ארגנטינוזאורוסים מופיעים בסדרה נרדף בידי דינוזאורים של נייג'ל מארוון, שם הם נמלטים מטורפיהם העיקריים - הגיגאנוטוזאורוסים.
בסדרה הכוכב דינוזאור נראים כמה פרטים גדולים אשר נעים בשדות אפר דביקים לצד פרטי גספאריניזאורים. הארגנטינוזאורוסים נרדפים בידי מפוזאורוסים.
ארגנטינוזאורוסים נראים בסרט הדוקומנטרי דינוזאורים: ענקי פטגוניה, בו הם מותקפים בידי גיגאנוטוזאורוסים שמנסים לצוד אותם ללא הצלחה.
בנוסף מוצגים ארגנטינוזאורוסים במשחקי הווידאו עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive, בהם הם משמשים גם ליצירת זני כלאיים.
תמונות נוספות

דגם של ארגנטינוזאורוס, בו הצוואר נמצא בתנוחה זקופה
שלד משוחזר (אך לא מדויק) של ארגנטינוזאורוס במוזיאון כרמן פונס בארגנטינה. אורך השלד כ-40 מטר.
השוואת גודל ארגנטינוזאורוס (שאורכו כ-40 מטר) לעומת אדם
דגם בגודל כמעט מלא של ארגנטינוזאורוס בגן המדע על שם קלור במכון ויצמן למדע, ישראל
ראו גם

פטגוטיטאן
פוארטזאורוס
הערות שוליים

1 2 3  ד"ר תומאס ר. הולץ הבן,  נספח סוגי הדינוזאורים (הסברים), מעודכן לינואר 2012 - עמ' 36.
↑  למשל פוארטזאורוס כפי שנראה בשחזור זה מאת סקוט הארטמן.
1 2 3  William Irvin Sellers, Lee Margetts, Rodolfo Aníbal Coria, Phillip Lars Manning, March of the Titans: The Locomotor Capabilities of Sauropod Dinosaurs, PLOS ONE,‏ 30 באוקטובר 2013.
↑  ד"ר מאט ודל, Don’t believe the hype: Patagotitan was not bigger than Argentinosaurus, אתר SVPOW,‏ 9 באוגוסט 2017.
↑  Bonaparte J, Coria R (1993). "Un nuevo y gigantesco sauropodo titanosaurio de la Formacion Rio Limay (Albiano-Cenomaniano) de la Provincia del Neuquen, Argentina". Ameghiniana. 30 (3): 271–282., בספרדית
↑  Mazzetta, Gerardo V.; Christiansen, Per; Fariña, Richard A. (2004). "Giants and Bizarres: Body Size of Some Southern South American Cretaceous Dinosaurs" (PDF). Historical Biology. 16 (2–4): 71–83. doi:10.1080/08912960410001715132. נבדק ב-2008-01-08.
איור השוואתי של גדלי דינוזאורים מפורסמים מ-5 ענפים שונים (למעלה) והשוואה של גדלי הדינוזאורים הגדולים ביותר - הזאורופודים (למטה).
 מקרא ומפתח מינים:      ארגנטינוזאורוס,      פטגוטיטאן,      פוארטזאורוס,      אלמוזאורוס,      זאורופוסידון,      סופרזאורוס,      אפטוזאורוס,      שאנטונגוזאורוס,      סטגוזאורוס,      אנקילוזאורוס,      ספינוזאורוס,      טירנוזאורוס,      טריצרטופס.
עצם הירך (femur) של ארגנטינוזאורוס
הגאון מווילנה

| --- | --- |
אחת התמונות המיוחסות לגאון מווילנה
אחת התמונות המיוחסות לגאון מווילנה
 לידה:  23 באפריל 1720 ט"ו בניסן ה'ת"פ האיחוד הפולני-ליטאי סלץ, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  9 באוקטובר 1797 (בגיל 77) י"ט בתשרי ה'תקנ"ח האימפריה הרוסית וילנה, האימפריה הרוסית 
 כינוי:  הגר"א, הגאון
 מקום קבורה:  וילנה 
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי, האימפריה הרוסית 
 מקום פעילות:  וילנה
 תקופת הפעילות:  ? – 9 באוקטובר 1797 
 השתייכות:  מתנגדים
 תלמידיו:  (חלקי) הרב חיים מוולוז'ין רבי שלמה זלמן מוולוז'ין רבי מנחם מנדל משקלוב רבי מנשה מאיליה רבי ישראל משקלוב רבי בנימין ריבלין
 חיבוריו:  ראו ערך ספרי הגר"א
 
הרב אליהו בן שלמה זלמן (23 באפריל 1720, ט"ו בניסן ה'ת"ף – 9 באוקטובר 1797, י"ט בתשרי ה'תקנ"ח), שנודע בכינויים: הגאון מווילנה (ביידיש: דער וילנער גאון), הגאון החסיד ואף בפשטות – הגאון, או בראשי תיבות: הַגְּרָ"א (הגאון רבנו אליהו), היה פוסק, מקובל ואיש אשכולות, שבלט במעמדו החריג בתקופת האחרונים כסמכות רבנית עליונה. הגר"א היה גדול במקרא, בתלמוד ובקבלה, פוסק מקורי ומרכזי, ובקיא במדעים. היה ידוע בהתמדתו הבלתי רגילה ואגדות רבות נכרכו בשמו.
הגר"א סירב לשמש במשרת רבנות בווילנה או בכל מקום אחר, כנראה בשל רצונו להימנע מכבוד, פרסום ושררה על הציבור. הנהיג את הקו האידאולוגי של ההתנגדות לחסידות במזרח אירופה במאה הי"ח.
תולדותיו

נולד לטריינה ולרב שלמה זלמן, בכפר סלץ שליד בריסק, כיום בבלארוס, אז בליטא, שהייתה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, בט"ו בניסן ה'ת"פ, 23 באפריל 1720. למשפחתו היה קשר להחבר יוסף.
סבו היה יששכר דב, בנו של רבי אליהו חסיד, ועל שמו נקרא. רבי אליהו חסיד היה בנו של רבי משה קרמר, רבה של וילנה, ואשתו הייתה נכדתו של רבי משה רבקש.
עד גיל שש למד מפי רב. בגיל זה דרש בבית הכנסת הגדול של וילנה דרשה שלימד אותו אביו, ואחר כך, לבקשת רבי העשיל אב"ד וילנה, הוסיף גם פלפול שהכין בעצמו, כמבחן ליכולתו לחדש לבדו. גם בספרו שנות אליהו מובא חידוש שאמר בגיל שבע שנים. בגיל זה התגורר כשלושה חודשים בקיידאן אצל רב העיירה הרב דוד קצנלבוגן, ולמד מפיו ומפי הרב משה מרגלית בעל ה"פני משה" על התלמוד הירושלמי (שלימים כיהן כרבה של קיידאן). בגיל תשע החל ללמוד גם קבלה ולמד מדי יום במשך כמה שעות בספר הזוהר ובכתבי האר"י. בגיל עשר כבר למד בעצמו ולא נזקק למורים. בתקופה זו חבר לרב אריה ליב, לימים אב"ד טשעכאנאוויץ. מגיל שמונה עסק בענייני תכונה.
בהיותו צעיר לימים נשא את חנה בת יהודה לייב מקיידאן (1724–1782). אשתו דאגה לפטור את בעלה מן הטיפול במשפחה, כדי שיוכל להקדיש את זמנו ללימוד. לאחר מותה בשנת ה'תקמ"ג, ביקש לחרוט על מצבתה: "ותמת חנה בשנת תקמ"ג, ה' כסלו. לא הניחה תמורה וערך / לספר שבחה אין נתיב ודרך". בהמשך נשא לאישה את גיטל בת מאיר לונץ מחלם, שהייתה אף היא אלמנה.
כבן 20 יצא לפולין ולגרמניה, עבר בליסא ובברלין ואולי אף באמסטרדם. הוא שב לווילנה בשנת ה'תק"ה (1745). במשך השנים התגורר הגר"א בווילנה, אך סירב בעקביות לכהן במשרה רבנית רשמית שתפריע לו בלימודיו. למרות זאת, קהילת וילנה, שראתה כבוד לעצמה במגוריו בעיר, נתנה לו הקצבה חודשית קטנה לפרנסתו.
הגר"א התפרסם בהתמדתו הגדולה. בניו מספרים כי נהג במשך כל חייו לישון שעתיים בלבד ביממה, בארבעה חצאי שעות, כדי לא לישון יותר משיתין נשמין, כשכל עתותיו מסורות אך ורק ללימוד תורה. תלמידו, רבי חיים מוולוז'ין, תיאר כי כאשר העסיקה אותו קושיה בלימודו, לא היה מכניס אוכל לפיו במשך ימים רצופים, ומראהו היה כחוש ומעונה עד שמצא את התשובה לשאלתו.
מעמדו

הגאון מווילנה זכה כבר בחייו להכרה במעמדו כסמכות עליונה ובלתי מעורערת. בקרב הקהל הכללי הלא-חסידי נחשב הגר"א כדמות יוצאת דופן מנקודת בוחן רב-דורית. דימויָיו נעים בין בן-דרגתם של תנאים, גאונים וראשונים. מחותנו הרב אברהם דנציג כתב עליו: "שהרי אנו זכינו לראות בעינינו מחותני אדוננו [...] ר' אליהו חסיד, הוא היה עיר וקדיש כאחד מן הראשונים". תלמידו רבי חיים מוולוז'ין מעיד עליו: "אשר כמוהו לא היה מכמה דורות שלפניו". בשמו של ר' חיים מוולוז'ין מובאת מסורת בכמה נוסחאות: על פיה נמדד הגר"א "כהרמב"ן", ובנוסח אחר: "כהרשב"א".
גם מתנגדיו, החסידים בני דורו, הכירו במעמדו ובמעלתו בביטויים לא שגרתיים. האדמו"ר הרב שניאור זלמן מלאדי מכנה אותו בחייו בתואר וברכת החיים: "הגאון החסיד נטריה רחמנא ופרקיה" ובמקום אחר: "הגאון החסיד מורנו הרב ר' אליהו מווילנא, כמפורסם לרבים שיחיד בדורו הוא".
הרב אברהם ישעיה קרליץ (ה"חזון איש") כתב עליו:
"אנו מתייחסים להגר"א בשורה של משה רבנו, עזרא, רבנו הקדוש, רב אשי והרמב"ם. הגר"א שנתגלה תורה על ידו כקדוש מעותד לכך שהאיר במה שלא הואר עד שבא ונטל חלקו, והוא נחשב אחד מהראשונים, מדרגתו ברוח הקודש, ביגיעתו ובבקיאותו בעיון העמוק בכל התורה המצויה עתה בידינו, אי אפשר כלל לצייר את אפשרותם".
בשל הערצה זו, כונה בפי יהדות ליטא בתואר "הגאון" בלבד.
משנתו

הגר"א דגל בלימוד על דרך הפשט והיה בעצמו בעל בקיאות וידענות רחבת היקף. מחותנו, בעל חיי אדם, כותב עליו כך: "כל התורה היה ערוך לפניו כשולחן ערוך, עד שאם היו שואלים אותו איזה דבר, היה עונה תוך כדי דיבור". התנגד ללימוד בסגנון פלפולי חריף, כשם שהתנגדו לו הרמב"ם, המהר"ל, הראי"ה קוק וחכמי ישראל נוספים. בבית מדרשו הקטן למדו תלמוד עם המפרשים רש"י, רא"ש ורי"ף, בלימוד ישר המכוון להכרעה ולפסיקת ההלכה.
הגר״א היה מקורי מאוד בפסיקת ההלכה ופעמים רבות פסק על פי הבנתו בתלמוד, גם נגד הראשונים והשולחן ערוך או בניגוד למנהג המקובל.
לימודו מבוסס על חתירה לעומק הפשט מהמקורות, אך גם על שינויי גרסאות, בפרט בספרים הפחות שכיחים, כמו התלמוד ירושלמי, התוספתא וספרי הזוהר. למרות חשיבותו בהיסטוריה של המתנגדים, שיטת הלימוד המקובלת בישיבות הליטאיות כיום שונה באופן ניכר מדרכו. את מרבית שינויי הגרסאות ביצע שלא על פי כתבי יד שהיו בידו, אלא בהתבסס על בקיאותו המופלגת בספרות התלמודית והרבנית. בדיעבד, רבות מהגהותיו נמצאות כקולעות לגרסאות הקיימות בעדי נוסח מדויקים[דרוש מקור].
במוצאי יום כיפור היה הגר"א ממשיך לצום עוד כמה שעות תוך כדי לימוד תורה. הוא עשה זאת על פי מאמר חז"ל: ”מאי דכתיב: 'ויהי ערב ויהי בוקר יום השישי?' ה' יתרה למה לי? מלמד שהתנה הקב"ה עם מעשה בראשית ואמר להם: אם ישראל מקבלים התורה – אתם מתקיימין, ואם לאו – אני מחזיר אתכם לתוהו ובוהו.” כלומר קיומו של העולם תלוי בלימוד תורה בלתי פוסק, ומכיוון שבמוצאי יום כיפור כולם הולכים לביתם לאכול, היה הגר"א ממשיך ללמוד עד שיהיו אנשים שיגמרו לאכול ויחזרו ללמוד. רעיון זה עמד גם בבסיסה של ישיבת וולוז'ין שהקים תלמידו, ר' חיים.
משנתו > תורת הסוד במשנתו

כבר בגיל תשע החל הגר"א ללמוד את תורת הסוד.
על פי עדותו של רבי חיים מוולוז'ין בהקדמתו לפירוש הגר"א לספרא דצניעותא, עוד לפני הגיעו לגיל שלוש עשרה החל הגאון לברוא גולם, אך הפסיק באמצע מפני שמנעוהו מן השמים.
הגר"א כתב פירושים לספרא דצניעותא, אותו ראה כספר היסוד של הקבלה, וכן לתיקוני זוהר ולתיקוני זוהר חדש, ולשאר חלקי ספר הזוהר, וכן לספר יצירה.
עם זאת, בניגוד למקובלים אחרים, התנגד הגר"א לקבל מגידים, בשל רצונו לעמול בתורה, וכך לקבלה ישירות מהקב"ה ולא דרך מתווכים. הוא גם שלח את תלמידו רבי חיים מוולוז'ין להזהיר את אחיו, רבי שלמה זלמן מוולוז'ין, שלא יסכים לקבל מגיד שעתיד להגיע אליו, משום שהמגידים באותו דור, ובפרט מחוץ לארץ ישראל, "אי אפשר כלל שיהיה כלו קדש קדשים ובלי עירוב כלל".
תורת הגר"א בקבלה נחשבת לזרם בפני עצמו (אם כי היא משולבת לעיתים עם תורת הרמח"ל), ורבים מן המקובלים עסקו בה ופירשו אותה, כמו תלמידיו: רבי חיים מוולוז'ין בספרו נפש החיים, רבי משה מטולשין, רבי מנחם מנדל משקלוב, ותלמידי תלמידיו רבי יצחק אייזיק חבר, רבי דוד לוריא, רבי אברהם שמחה מאמצ'יסלב, רבי אליהו מקאליש, וכן רבי שלמה אלישיב בספרו "לשם שבו ואחלמה", רבי נפתלי הרץ הלוי מיפו, ואחרים.
בדורנו עסקו בכתביו רבי יצחק שלמה זילברמן, רבי שריה דבליצקי, רבי ישראל אליהו וינטרוב, רבי יעקב עדס (דברי יעקב), והרב יוסף אביבי, שאף כתב ספר מיוחד לבאר את ייחודיות קבלת הגר"א וההבדלים בינה לבין קבלת האריז"ל.
במסגרת המאבק בין החסידים למתנגדים, הפיצו החסידים שמועה שלפיה הגר"א לא מאמין בתורת הקבלה ואינו עוסק בזוהר ובכתבי האר"י. בכך ביקשו ליטול את עוקצה של התנגדות הגר"א לחסידות.
תלמידו של הגר"א, רבי חיים מוולוז'ין, בהקדמתו לפירוש הגר"א לספרא דצניעותא, תוקף את מפיצי השמועה במילים חריפות:
ומדי דברי בגדולות ונפלאות קדושת תורתו של רבינו הגדול נ"ע, זכור אזכרנו אשר תשוח עלי נפשי ויקד יקוד בלבי כאש בוערת. אשר לקחה אזני דבת רבים בורים ריקים בפלכים הרחוקים. אשר לא ראו אור תורתו וקדושתו מימיהם. אנשי בלי עול בפה ולשון מדברת גדולות להפיל מום בקדשי שמים. זבובי מות להבאיש ולהביע שמן רקח משחת קדש רבינו הגדול נ״ע. באמרם שהרב הקדוש די רוח אלהין קדישין ביה האריז"ל לא היה נחשב בעיניו חס ושלום. זאת ועוד אחרת. מהם אשר מעמיקים יותר לדבר סרה לומר שגם הזוהר הקדוש לא הוכשר בעיניו ח״ו לקבוע בו עסק לימודו מימיו. תאלמנה שפתי שקר הדוברות עתק על צדיק יסוד עולם. יתפרכון. יתחרשון. ישתתקון. לא תהא כזאת בישראל.
משנתו > תורת הגאולה במשנתו

לפי המסופר בספר קול התור, שיש המייחסים את חיבורו לרבי הלל ריבלין משקלוב, בראש השנה שנת הת"ק (1739) החל הגאון בעיסוק גלוי בתורת הנסתר. על פי שיטתו בעניין הגאולה, בשנה זו מתחיל בוקרו של "היום השישי" של העולם, שבו יש להתחיל את ההכנות לקראת השבת, שבה תהיה הגאולה השלמה. חשבון זה מסתמך על דברי הגמרא במסכת סנהדרין (מסכת סנהדרין, דף ל"ח, עמוד ב'), שהעולם יתקיים ששת אלפי שנים. הגאון החשיב כל אלף שנים כיום אחד, על פי הפסוק ”כי אלף שנים בעיניך כיום אתמול כי יעבור”, ומכאן ששנת חמשת אלפים וחמש מאות לבריאת העולם היא בוקרו של היום השישי. כשם שההלכה קובעת שיש להשכים ביום שישי ולהכין את צורכי השבת, כך על פי דברי הגאון יש להתכונן ל"שבת" של העולם באופן מעשי החל מ"בוקרו של היום השישי".
משנתו > שולחן ערוך חדש

על פי דברים שכתב בנו של הגר"א, התכוון אביו לחבר מעין "שולחן ערוך חדש":
שתיים זו שמעתי מפיו הקדוש והטהור שלא הסכימה עימו דעת קונו, ולא עשה. לעת זקנתו שאלתיו פעמים רבות מדוע לא נסע לארץ הקדושה ולא ענני וכן הבטיח לי שיעשה פסקי הלכות מארבעה טורים בדעה מכרעת לכתוב רק דעה אחת הישרה בעיני חכמתו, בראיות חזקות ועצומות שאין להשיב עליהן.