פרק 1 לחוקת ארצות הברית
חלק רביעי: בחירות לקונגרס > סעיף 1: זמן, מקום ואופן בחירת הנציגים לקונגרס

המועדים, המקומות והאופן של בחירת סנאטורים וחברי בית נבחרים ייקבעו בכל מדינה על ידי מחוקקיה; אבל הקונגרס רשאי בכל עת לקבוע בחוק תקנות בנושא זה או לשנותן, מלבד אלה הנוגעות למקומות הבחירה של סנאטורים.
המקור באנגלית
The Times, Places and Manner of holding Elections for Senators and Representatives, shall be prescribed in each State by the Legislature thereof; but the Congress may at any time by Law make or alter such Regulations, except as to the Places of chusing Senators.
"סעיף הבחירות" (באנגלית: Elections Clause) מקנה לבתי המחוקקים של המדינות את הסמכות לקבוע כללים וחוקים לגבי המקום, הזמן ואופן בחירת הנציגים לקונגרס של ארצות הברית. עם זאת, הסעיף מסמיך את הקונגרס לחוקק חוקים לגבי ניהול בחירות, שיהיו אחידים עבור כל המדינות. במקרה שבו חוק של מדינה מסוימת אינו עולה בקנה אחד עם החוק הפדרלי שהתקין הקונגרס, החוק הפדרלי הוא עליון. בכך יוצר הסעיף היררכיה, שנותנת לקונגרס בכורה בקביעת כללי הבחירות, אך מאפשרת למדינות לקבוע כללים בנושאים שבהם לא התערב הקונגרס. בכך קיוו מנסחי החוקה שיתאפשר לקונגרס למנוע מהמדינות לקבוע נוהלי בחירות לא הוגנים או לחבל בסמכות הקונגרס על ידי מניעת קיום הבחירות.
בהתאם לסמכות העליונה שניתנה לקונגרס בנושא, קבעו המחוקקים שהבחירות לקונגרס יערכו בכל המדינות באותו היום, ביום שלישי אחרי יום שני הראשון בחודש נובמבר. בשנת 1842 חוקק הקונגרס חוק לפיו במדינות בהן יש יותר מנציג אחד בבית הנבחרים יערכו הבחירות על פי חלוקה למחוזות בחירה. לאחר מכן חוקק הקונגרס כללים שונים בנוגע לאופן החלוקה של המדינה למחוזות בחירה, אך ב-1929 פג התוקף של חוקים אלה. בנוסף, בתקופת הרקונסטרקציה, אחרי מלחמת האזרחים, נחקקו חוקים שמטרתם למנוע הונאת בחירות ואי-סדרים אחרים בהצבעה, כולל חוק שמאפשר מינוי של שופטים פדרליים כמשקיפים בני סמכא בעת ההצבעה בבחירות. חלק מחוקים אלה בוטלו ב-1894, כשהמפלגה הדמוקרטית השיגה שליטה בקונגרס. במהלך המאה העשרים המשיך הקונגרס לחוקק חוקים שונים שמטרתם להגן על זכות הבחירה, להציב משקיפים ולמנוע איומים והפחדה בקלפיות.
למרות החקיקה הפדרלית, חלק ניכר מהרגולציה של הבחירות נשאר בסמכות המדינות. תחום זה כולל חקיקה בנוגע לרישום בוחרים, אופן ההצבעה, הגנה על בטיחות והגינות הבחירות, הליכי ספירה של תוצאות הבחירות, קביעת תוצאות הבחירות וכדומה. היסטורית, מדינות (במיוחד מדינות דרום ארצות הברית) עשו שימוש בכוח זה כדי לדכא הצבעה של עניים, מיעוטים ושחורים. כך למשל, נעשה שימוש במבחני קרוא וכתוב, דרישה להציג מסמכים שונים, וכללים לגבי הצבעה מוקדמת, על מנת ליצור תנאים עדיפים לרוב הלבן. באופן עקרוני, הסמכות של המדינות ושל הקונגרס לקבוע את אופן וזמן ההצבעה היא מוגבלת, שכן אסור לחוקים שנחקקים מתוקף סעיף הבחירות לסתור סעיפים אחרים בחוקה. ספציפית, התיקון ה-14 והתיקון ה-15 לחוקה אוסרים על מדיניות בחירות שמפלה אזרחים על רקע גזע או צבע עור. עם זאת, גם אחרי התיקונים לחוקה המשיכו מדינות להשתמש בכוחן לחוקק בנושא ניהול הבחירות על מנת להפלות מיעוטים, והנושא מעורר מחלוקת רבה גם כיום.
חוק זכות ההצבעה של 1965, שחוקק הקונגרס בזמן התנועה לזכויות האזרח, אסר על אפליה וסיפק לממשל הפדרלי דרכים שונות להתמודדות עם התופעה. חלק מרכזי של החוק אסר על אזורים שונים (אלסקה, שמונה מדינות בדרום ארצות הברית ומספר מחוזות בחירה במדינות אחרות) לשנות את חוקי הבחירות ללא אישור משלושה שופטים פדרליים או מהתובע הכללי של ארצות הברית. בפסק דין מחוז שלבי נגד הולדר (אנ') מ-2013, קבע בית המשפט העליון שחלק זה של החוק אינו חוקתי. בעקבות זאת נחלשה היכולת של הממשל הפדרלי למנוע שימוש לרעה בכוח שמוקנה למדינות תחת סעיף הבחירות.
דרך נוספת של המדינות לנהל את תהליך הבחירות, היא על ידי קביעה של גבולות מחוזות הבחירה. חקיקת הקונגרס דורשת, מאז 1842, שמדינות בהן יש יותר מנציג אחד בבית הנבחרים יחולקו למחוזות בחירה, כאשר כל מחוז אחראי לבחירה של נציג אחד בלבד. ב-1872 העביר הקונגרס חוק לפיו מחוזות יהיו בעלי רצף טריטוריאלי ומספר תושביהם יהיה זהה ככל האפשר. בעניין זה, פסק דין גריי נגד סנדרס מ-1963 קבע ש"משמעות עיקרון השוויון הפוליטי מאז הכרזת העצמאות, דרך נאום גטיסברג של לינקולן, עבור בתיקונים ה-15, ה-17 וה-19 לחוקה היא אחת - אדם אחד, קול אחד". בפסק דין קירקפטריק נגד פרייזלר משנת 1969 קבע בית המשפט העליון מבחן מחמיר, לפיו על המדינה להראות מאמץ אמיתי להשגת "שוויון מתמטי מדויק", ועליה להצדיק כל סטייה משוויון זה, קטן ככל שיהיה. הקונגרס חוקק גם מגבלות אחרות, כגון הדרישה שמחוזות הבחירה יהיו "קומפקטיים" - כלומר, שצורתם לא תהיה בלתי רגילה ומפותלת במיוחד - אך תוקף החוקים האלה פג, ומלבד אכיפת הדרישה לשוויון מספרי, בתי המשפט נמנעים מלהתערב באכיפת קריטריונים אחרים, אלא במקרים יוצאי דופן בקיצוניותם. העצמאות של המדינות בקביעת מחוזות הבחירה הובילה לתופעה נרחבת של הטיה בקביעת מחוזות בחירה (ג'רימנדרינג).