stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן ניקולה
ראשית החיים

ניקולה נולד בשרבורג-אוקטוויל בצרפת, בנו של תומאס ניקולה, שהיה "שליח של המלך בין פריז לשרבורג", ומרגריט דה לאמר. הם היו חברים בכנסייה הרומית הקתולית. הוא היה ידיד ידוע של סמואל דה שמפליין ואתיין ברולה. הוא עבר לקנדה להשתתף בתוכניתו של שמפליין להכשרת צעירים צרפתים כחוקרים וסוחרים שיגורו בקרב הילידים באמריקה. הצרפתים פיתחו באזור את הסחר בפרוות.
הגעה לקוויבק

בשנת 1618 הגיע ניקולה לקוויבק להתאמן כמתורגמן עבור חברת המסחר - שהייתה מונופול בבעלות חברי האצולה הצרפתית. כשכיר, ז'אן ניקולה היה תומך נאמן של המערכת הכלכלית-פוליטית המלכותית שהתקיימה עד המהפכה הצרפתית.
כדי ללמוד את שפת המקום, ניקולה נשלח להתגורר עם האינדיאנים באי אלומט, יישוב ידידותי שנמצא לאורך ציר הסחר החשוב של נהר אוטווה. עם שובו לקוויבק בשנת 1620 הוטל עליו להתגורר בקרב תושבי אודאווה ואלגונקין באזור אגם ניפיסינג. במהלך שהותו בת תשע שנים הוא ניהל חנות וסחר עם העמים הילידים באזור.
היו לו קשר זוגי הדוק עם אחת מנשות ניפיסינג, ונולדה להם בת, אותה כינה את מדלן אפרוסין ניקולה. כשחזר ניקולה לקוויבק, הוא הביא עמו את בתו מדלן כדי לחנך אותה בין הצרפתים. ב־19 ביולי 1629, כאשר קוויבק נכבשה על ידי האחים קירק שהשתלטו עליה עבור אנגליה, ז'אן ניקולה נמלט עם בתו לשבט הורון. הוא פעל משם כנגד האינטרסים האנגלים עד להחזרת השלטון לצרפתים בקוויבק.
חקר ויסקונסין

ניקולה ידוע כאירופי הראשון שחקר את אגם מישיגן. בשנת 1634 הוא הפך לאירופאי הראשון שחקר את מה שתהפוך למדינת ויסקונסין. ז'אן ניקולה נחת ברד בנקס, ליד מפרץ גרין המודרני בוויסקונסין, בחיפוש אחר מעבר למזרח. הוא וחוקרים צרפתים אחרים נודעו במגעיהם עם האנשים המקומיים שנקראו הו-צ'ונק, שחיו לאורך חופים אלה. שם שכמה צרפתים תרגמו בטעות כ"אנשי הים ". בשפת הו צ'ונק, השם אומר שהם אנשים בעלי "קול גדול", מכיוון שהם האמינו ששפתם הייתה המקור למשפחת שפות שבטים נוספים. עקב הפרשנות של השם, ניקולה הסיק כי האנשים האלה היו חייבים להגיע מהאוקיינוס השקט או מקרבתו, והם ידעו על קשר ישיר עם סין.
ניקולה הפך לשגריר צרפת בקרב אנשי הו-צ'ונק. הוא לבש גלימות בצבע בהיר ונשא שני אקדחים כדי להדגיש את מעמדו וסמכותו. אנשי הו-צ'ונק העריכו את התצוגה הטקסית שלו. עם כמה מדריכי הו-צ'ונק, יצא ניקולה לנהר פוקס, והגיע דרכו לוויסקונסין. הוא שט במורדו של הנהר עד שהנהר החל להתרחב. הוא היה בטוח שהגיע לאוקיינוס. הוא עצר את התקדמותו וחזר לקוויבק כדי לדווח על גילויו של מעבר ל"ים הדרומי". הוא לא היה מודע לכך שהוא החמיץ ולא מצא את נהר המיסיסיפי העליון.
מחלוקת

במהלך העשורים האחרונים כמה חוקרים הטילו ספק בתיאור המסורתי של הגעת ניקולה למפרץ גרין. לדעתם ניקולה לא חיפש מסלול לסין, לא פגש את אנשי הפואנים. רונלד סטיבה הרחיק לכת וטען שניקולה אפילו לא נסע לאגם מישיגן, אלא שהפואנים היו למעשה אנשי שבט אלגונקין, שניקולה פגש אותם במפרץ קווינאוו, מישיגן. ננסי אוסטרייך לורי, מהמוזיאון במילווקי - ואחריה פטריק ג'יי יונג, מבית הספר להנדסה במילווקי - טענו שניקולה פגש למעשה את הפואנים ליד מנומיני, מישיגן. אף על פי שאנשי המנומיני והפואנים היו שבטים שונים, הם היו בעלי ברית ששלטו במשותף על הגישה למפרץ גרין. לורי וג'ונג מציעים כי המטרה העיקרית של ניקולה הייתה לכונן חוזה שלום בין צרפת החדשה לפואנים וברית נגד העם האירוקווי.
מוות

ז'אן ניקולה טבע לאחר שסירתו התהפכה במהלך סערה בנהר בעת מסעו.
מורשת

העיר ניקולה, קוויבק נקראה על שמו.
המכללה הטכנית של ניקולה באזור ריינלנדר, ויסקונסין נושאת את שמו.
בית הספר התיכון ניקולה בפרברי מילווקי נקרא על שמו.
בשנת 1950 הוקם פסל שלו הממוקם בפארק מחוז וקוויק פולס, כקילומטר צפונית-מזרחית לגרין ביי, כקילומטר משם ההערכה שהוא נחת.
נחיתתו של ניקולה בחוף האדום מונצחת בציור קיר מ -1910 במוזיאון בגרין ביי, ויסקונסין.
הבנק הלאומי של ניקולה נושא את שמו.
היער הלאומי ניקולה בצפון ויסקונסין נושא את שמו.
הערות שוליים

↑  Andreas, Alfred Theodore (1884; 1975 rprt). History of Chicago, Vol. I, p. 39. Arno Press, Inc.
↑  Gosselin, Auguste (1905). Jean Nicolet et le Canada de son temps (1618-1642) (in French). J.-A. K.-Laflamme, imprimeur. p. Page 254. Retrieved 9 January 2018.
↑  Gosselin, August (1893). Jean Nicolet 1618-1642. p. Page 3. Retrieved 9 January 2018.
↑  UW - Green Bay - Wisconsin's French Connections Jean Nicolet Statue
↑  Lurie, Nancy Oestreich (2009). The Nicolet Corrigenda: New France Revisited. Long Grove, Illinois: Waveland Press, Inc. p. 2.
↑  Christianson, Theodore (1935). History of Minnesota. 1. Chicago: The American Historical Society, Inc. p. 43.
↑  Stiebe, Ronald (1999). Mystery People of the Cove: A History of the Lake Superior Ouinipegou. Marquette, Michigan: Lake Superior Press.
↑  Jung, Patrick J. (2018). The Misunderstood Mission of Jean Nicolet: Uncovering the Story of the 1634 Journey. Madison, Wisconsin: Wisconsin Historical Society Press. p. 131.
↑  Fox11. Fox11Online Jean Nicolet Statue moved to its new home
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12083744c (data)  GND: 119033178  ISNI: 0000 0000 7374 8096  LCCN: nr89013940  NKC: js20021007001  SUDOC: 029152232  VIAF: 57416038   WorldCat (עם VIAF): 57416038 
שלט הנצחה מ 1909, של מקום הגעתו של ז'אן ניקולה ב 1634
הייטק (אלבום)

"הייטק" הוא אלבומו הרביעי של המוזיקאי יוני בלוך שיצא לאור ב-2023.
הפקה

חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם: אדם בן אמיתי, אריאל ערמוני, ארז פרנק, דניאל בלוך, טל זובלסקי, טל כהן, רוני בר הדס, תומר להב ועוד. מספר שירים פורסמו טרם הוצאת האלבום, ביניהם הסינגלים "לא קל לא פשוט" (2010), "תסלחי לי" (2021) ו-"כל כך הרבה שירים" (2023). נכון למאי, 2024, האלבום זמין רק בפורמטים של דיסק ושל קסטה, אך באתר האוזן השלישית בו נמכר האלבום, נכתב כי האלבום צפוי להגיע בהמשך גם לפלטפורמות ההאזנה הדיגיטליות כגון ספוטיפיי. השיר הראשון (שעל שמו נקרא האלבום) זמין בפלטפורמות הדיגיטליות, גם בצורת וידאוקליפ.
שירי האלבום

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | הייטק  | 3:23 |
| 2. | להיות עצוב יותר  | 3:40 |
| 3. | דווקא הוא  |   |
| 4. | איש-קטן  |   |
| 5. | לא קל לא פשוט  | 4:07 |
| 6. | תסלחי לי  |   |
| 7. | התגעגעתי  |   |
| 8. | הסוף שלי  |   |
| 9. | מיטה ענקית  | 5:26 |
| 10. | כל כך הרבה שירים  | 2:53 |
| 11. | אחרי כל השירים  |   |
הערות שוליים

↑  יוני בלוך - הייטק [דיסק | האוזן השלישית], באתר third-ear.com
↑  יוני בלוך - הייטק | 3rd Ear Online Store, באתר third-ear.com
האצטדיון הבין-לאומי יוקוהמה

ערך זה עוסק באצטדיון כדורגל בעיר יוקוהמה. אם התכוונתם לאצטדיון בייסבול בעיר יוקוהמה, ראו .
| --- | --- |

 כינוי:  אצטדיון ניסאן
 על שם:  ניסאן מוטורס 
 כתובת:  3300 Kozukue-cho, Kōhoku-ku, Yokohama 
 מיקום:  יוקוהמה, יפן
 קואורדינטות:  35°30′36″N 139°36′22″E﻿ / ﻿35.510044°N 139.606247°E﻿ / 35.510044; 139.606247
 תקופת הפעילות:  1 במרץ 1998 – הווה (26 שנים)
 עלות הבנייה:  60 מיליארד ין יפני
 בעלים:  יוקוהמה 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  MHS Planners, Architects and Engineers, Tohata Architects & Engineers 
 קבוצות:  יוקוהמה אף. מרינוס
 מושבים:  72,327
 אתר האצטדיון הרשמי
 he
 
האצטדיון הבין-לאומי יוקוהמה (ביפנית: 横浜国際総合競技場), או בשמו הרשמי אצטדיון ניסאן, הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ביוקוהמה ומכיל 72,327 מקומות ישיבה.
היסטוריה

האצטדיון נחנך ב-1 במרץ 1998, ומשחקת קבוצת הכדורגל יוקוהמה אף. מרינוס. האצטדיון ממוקם בסמוך לאצטדיון הבייסבול אצטדיון יוקוהמה.
האצטדיון נבחר לארח את משחק הגמר של מונדיאל 2002, בו ברזיל ניצחה את גרמניה בתוצאה 0–2. כמו כן, אירח האצטדיון שלושה משחקים נוספים משלב הבתים של הטורניר.
האצטדיון צפוי לקחת חלק באירוח משחקי גביע העולם ברוגבי שייערך ביפן בשנת 2019, בו יארח גם את משחק הגמר.
בשנים 2002–2004 אירח האצטדיון את הגביע הביניבשתי. האצטדיון אירח חלק ממשחקי גביע העולם למועדונים במהדורות 2005, 2006, 2007, 2008, 2011, 2012, 2015, ו-2016.
האצטדיון אירח חלק ממשחקי הכדורגל ומשחק הגמר של טוקיו 2020.
גלריה

האצטדיון בשנת 2006
חזית האצטדיון
חזית האצטדיון
האצטדיון ממבט על
תמונת לוויין של האצטדיון
חדר הרגעה

חדר הרגעה בבית חולים פסיכיאטרי בגרמניה
חדר הרגעה, המכונה גם "הקופסה", הוא חדר מרופד בבתי חולים פסיכיאטריים אליו מוכנסים חולים אשר זקוקים להרגעה או בידוד.
הריפוד שעל קירות החדר נועד למנוע מהמטופל לפגוע בעצמו בעזרת הקירות (למשל במצבים של פסיכוזה).
היסטוריה

שיטה זו היא אחת משיטות ההרגעה הפיזיות, הקיימות ברפואת הנפש לשם התמודדות עם מקרים רגשיים-התנהגותיים קיצוניים של מטופלים (לצד שיטות כגון קשירה ואחיזה טיפולית מרסנת).
בעשור הראשון של המאה ה-21 גברה הביקורת הציבורית אודות אמצעי ריסון פיזיים בעקבות חשיפת מקרים בעיתונות העולמית והארצית של שימוש לרעה בשיטות אלה ועל הסבל והנזקים שהם גורמים למטופלים; בהקשר לכך, חדרי ההרגעה מוצעים כיום על ידי משרד הבריאות כחלופה הומאנית יותר בהשוואה לקשירה.
שימוש בחדר ההרגעה לבידוד

חדר הרגעה משמש גם לבידוד מטופלים המסוכנים לעצמם או לאחרים.
על פי הוראות משרד הבריאות, יש לבצע בידוד של מטופל לזמן הקצר ביותר הנחוץ להשגת מטרות הבידוד. הוראה לבידוד של מטופל ("הוראת הגבלה") תינתן על פי שיקול דעת רפואי, במידה הנדרשת בלבד, ורק לצורך מניעת סכנה למטופל או זולתו. ניתן להוציא הוראת הגבלה רק כאשר קיים חשש, ברמת ודאות גבוהה, לסכנת חיים או לפגיעה חמורה במטופל או בזולתו. הכללים של משרד הבריאות לגבי בידוד של מטופל זהים ומופיעים יחד עם הכללים לגבי הוראות להגבלה מכנית, מלבד ההוראה שבכל מקרה שהדבר ניתן, יש להעדיף בידוד על הגבלה מכנית.
ראו גם

טיפול פסיכיאטרי
אחיזה טיפולית מרסנת
קשירה פסיכיאטרית
אשפוז כפוי
הערות שוליים

↑   דליה וירצברג-רופא, מתמודדי הנפש בישראל מפחדים למות קשורים למיטה, באתר הארץ, 22 ביוני 2015
↑   עידו אפרתי, משרד הבריאות מתכנן להפסיק קשירת מטופלים פסיכיאטריים עד סוף 2018, באתר הארץ, 2 ביוני 2016
1 2  הגבלה מכנית ובידוד מטופלים באשפוז פסיכיאטרי - משרד הבריאות, שנת 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הליד כסף

כלוריד הכסף
הליד כסף הוא תרכובת הנוצרת בין כסף והלוגנים. התרכובת יכולה להיות ברומיד הכסף (AgBr), כלוריד הכסף (AgCl), יודיד הכסף (AgI) או מורכבת מפלואורידים (AgF, Ag2F, AgF2). הקבוצה מסומנת לרוב כ-AgX. החומרים הרגישים לאור בניירות וסרטי צילום הם הלידי כסף שאינם ממשפחת הפלואורידים.
רגישות לאור

במרבית הניירות וסרטי הצילום נעשה שימוש בהלידי כסף כחומר הרגיש לאור. גבישים של הלידי כסף בקולואיד (ג'לטין באמולסיות המודרניות או קולודיון וחלבון בשיטות ההיסטוריות) מצפים את הנייר או בסיס סרט הצילום. לקולואיד מוסיפים גופרית או תרכובות של זהב כדי לחזק את הרגישות של האמולסיה לאור. הלידי הכסף רגישים בעיקר לספקטרום העל-סגול ומעט מהספקטרום הכחול. ניתן להוסיף צובענים לאמולסיה אשר מרחיבים את טווח הרגישות של הלידי הכסף לכל הספקטרום הנראה. בסרטי צילום צבעוניים, כל שכבה מכילה צובענים שונים אשר גורמים לה להגיב לאורך הגל הרצוי בספקטרום (בדרך כלל כחול, ירוק ואדום).
ראו גם

כסף חנקתי
הערות שוליים

↑  Kodak Silver  Halide Emulsion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543865105171
ויליאם יוז

ויליאם יוז (באנגלית: William Hughes; 3 באפריל 1872 –  30 בינואר 1918) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שייצג את מדינת ניו ג'רזי בקונגרס של ארצות הברית – תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט האמריקאי, עד שנפטר במהלך כהונתו כסנאטור.
ביוגרפיה

יוז נולד בדרוהדה שבאירלנד, והיגר לארצמות הברית עם הוריו בשנת 1880. עם הגיעם לאמריקה, התיישבו בפטרסון. עבודותו הראשונה הייתה כסטנוגרף בניו יורק, וכקלדן בבית משפט מקומי בפטרסון. הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, ולאחר מכן היה לעורך דין.
בשנת 1902 נבחר יוז לראשונה לתפקידו הפוליטי הראשון מטעם המפלגה הדמוקרטית, וייצג את מחוז הקונגרס השישי של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן קדנציה אחת לפני שהובס בבחירות לתקופת כהונה שנייה בידי הנרי אלן (אנ'). בבחירות 1906 התמודד שוב על אותו מושב, ומשנבחר – כיהן שלוש קדנציות נוספות בבית הנבחרים האמריקאי לפני שהתפטר ב-12 בספטמבר 1912 כדי לקבל מינוי לשופט בבית המשפט לתביעות שיתופיות במחוז פאסאיק.
חודשים לאחר מכן נבחר יוז לסנאט של ארצות הברית מטעם ניו ג'רזי אך כיהן פחות מחמש שנים לפני שנפטר בטרם עת. בשלהי ינואר 1918 נפטר בגיל 45, ונטמן בבית העלמין סידר לון שבפטרסון.
הערות שוליים

↑  ויליאם יוז, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2842 1967  LCCN: n86012033  SNAC: w63v05w3  US Congress: H000929  VIAF: 21154922   WorldCat (עם VIAF): 21154922
האפיפיור הצעיר

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  פאולו סורנטינו 
 כותבים:  פאולו סורנטינו, טוני גריסוני
 בימוי:  פאולו סורנטינו 
 שחקנים:  ג'וד לאו, דיאן קיטון, סילביו אורלנדו, חאווייר קמארה, ססיל דה פראנס, לודווין סנייה, ג'יימס קרומוול
 ארץ מקור:  איטליה איטליה
 שפות:  אנגלית, איטלקית, לטינית, ספרדית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  10 
 תוכנית המשך:  האפיפיור החדש
 הפקה
 מפיק:  ג'וד לאו, בן ג'קסון
 חברת הפקה:  Mediapro, Sky Italia, Canal+ 
 הפצה:  פרימנטל, הולו, HBO Max 
 אתר צילומים:  רומא, לוס אנג'לס, ניו יורק, ונציה, אפריקה הדרומית 
 צלמים:  לוקה ביגאצי (אנ')
 אורך פרק:  כ-60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HBO Canal+ Sky Atlantic
 רשת שידור בישראל:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  21 באוקטובר 2016 – 18 בנובמבר 2016 
 קישורים חיצוניים
 www.hbo.com/the-young-pope
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האפיפיור הצעיר (באנגלית: The Young Pope) היא סדרת דרמה דוברת אנגלית (בעיקר), פרי יצירתו של פאולו סורנטינו האיטלקי, בכיכובם ג'וד לאו, דיאן קיטון וסילביו אורלנדו בתפקידים הראשיים. הסדרה מגוללת את סיפורו של האפיפיור הנבחר פיוס השלושה-עשר (אפיפיור עתידי כביכול), הוא לני בלארדו, הארכיבישוף לשעבר של ניו יורק, אדם צעיר יחסית (בשנות החמישים לחייו) ונאה מאוד, בגילומו של ג'וד לאו. זהו אפיפיור שונה בהתנהלותו ובגינוניו מכל אפיפיור אחר וסיפורו בסדרה משלב קטעי חלום, פלאש בקים לילדותו בבית יתומים וצילומים מרהיבים ומבוימים באופן קפדני, המקנים תחושה סוריאליסטית. בראיון שנערך עמו ציין סורנטינו שאינו מעוניין ליצור דרמה אקטואלית או לייצג את הוותיקן הריאלי, אלא בעיקר לייצג את דמותו של האפיפיור כדוגמה לאדם בודד. שני הפרקים הראשונים של הסדרה הוקרנו במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה, ב-3 בספטמבר 2016, הייתה זו הפעם הראשונה שפרקים של סדרת טלוויזיה הוקרנו במסגרת זו. "זהו בעצם סרט בן עשר שעות", אמר הבמאי.
סדרת המשך האפיפיור החדש, שודרה בינואר 2020.
צוות השחקנים

ג'וד לאו - לני בלארדו, האפיפיור פיוס השלושה-עשר. אדם הנמצא במשבר אמונה, בודד מאוד. המפתח לחידתו הוא היותו ילד שהוריו נטשו אותו בבית יתומים ונסעו בלעדיו לוונציה. רוב הקרובים אליו מתייחסים אליו כאל קדוש, על אף שבהתנהגותו היומיומית הוא מציג גם פנים אחרות.
דיאן קיטון - האחות (הנזירה) מרי. מי שגידלה למעשה את בלארדו בבית היתומים והופכת להיות מזכירתו האישית בוותיקן.
סילביו אורלנדו - אנג'לו וויילו, הקרדינל מזכיר המדינה, קרדינל ותיק במנגנון הוותיקן, פוליטיקאי מנוסה שנאלץ להתמודד עם אפיפיור חריג. אוהד קבוצת הכדורגל נאפולי ומעריץ של מראדונה.
ג'יימס קרומוול - הקרדינל המבוגר מייקל ספנסר, המנטור של בלארדו ומי ששאף כל חייו להיבחר לאפיפיור.
חאווייר קמארה - ברנרדו גוטיירז, בתחילה כומר ולאחר מכן קרדינל, בינו ובין האפיפיור הצעיר נרקמת ידידות.
סקוט שפרד - קרדינל אנדרו דוסולייה, בן גילו של בלארדו, שגדל יחד עמו בבית היתומים וממונה לנציב ועדת הכמורה.
לודווין סנייה - אסתר היפה, אשתו הצעירה והעקרה של שומר במשמר השווייצרי.
ססיל דה פראנס - האחראית על יחסי הציבור של הוותיקן.
יוליה סניגיר - אשתו של הרופא המטפל בלני.
קווים מרכזיים בעלילה

העלילה מתרכזת במספר קווים. העיקרי שבהם הוא התפתחותו האישית של לני בלארדו מילד נטוש לאיש רב עוצמה, אך בודד ביותר בצמרת הכנסייתית והתפתחותו כרועה רוחני, מאדם סגור ומסתגר שאינו מוכן שצאן מרעיתו יחזה בפניו (ואף בחר בשם האפיפיורי פיוס, כהמשך לאפיפיורים האולטרה-שמרניים פיוס העשירי ופיוס השנים עשר) לאדם שכל מהותו היא האהבה. במסגרת קו עלילתי זה מתוודעים הצופים לחברו מימי בית היתומים, אנדרו דוסולייה המשמש כארכיבישוף בהונדורס ונקרא לרומא לצורך הקונקלווה במסגרתה נבחר בלארדו לאפיפיור, וליחסים המורכבים בין שני הגברים. דמויות חשובות נוספות בקו עלילתי זה הן זו של האחות מרי, שממונה על ידי בלארדו למזכירתו האישית ויחסיו הסבוכים עם אביו הרוחני ספנסר.
קו עלילה נוסף הוא חקירתו של ארכיבישוף ניו-יורק קורטוול (בגילומו של גאי בויד), הנאשם בפדופיליה. חקירה אותה עורך, בסופו של דבר, ברנרדו גוטיירז, כומר בזיליקת פטרוס הקדוש, שהאפיפיור הצעיר מכתיר כקרדינל ושולח אותו לראשונה מחוץ לקריית הוותיקן.
קווי עלילה נוספים הם יחסיו של האפיפיור עם אסתר ומשפחתה, יחסיו עם הקרדינל מזכיר המדינה (וחייו האישיים של זה, הנפרשים במקביל) ועם מנהלת יחסי הציבור של הוותיקן.
באופן מודע ומנוגד לסרטים וסדרות אחרות שנעשו על הוותיקן, אין הסדרה עוסקת כמעט בכלל בתככים ומזימות פוליטיים, וכאשר אלו מוצגים הם משרתים בעיקר את הצגת התפתחותו האישית של האפיפיור ופיתוח דמותו או דמויות אחרות סביבו.
הפקה

זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה בבימויו של במאי הקולנוע המוערך פאולו סורנטינו, שיצר בין היתר את הסרט זה בוודאי המקום בכיכובו של שון פן (2011) ויש המכנים אותו "יורשו של פליני".
מימון ההפקה, בסך 40 מיליון אירו, שהפך אותה להפקה היקרה בהיסטוריה של איטליה, הגיע בחלקו מקרן לעידוד יצירה אירופאית. הפקת עשרת הפרקים הראשונים נמשכו כשלוש שנים, מ-2014 ועד 2016 והצילומים נערכו בין אוגוסט 2015 לפברואר 2016 באולפני צ'ינה צ'יטה, שם הוקמו תפאורות המדמות את חללי הפנים של ארמונות הוותיקן. צילומי החוץ נערכו בגניהן של מספר וילות בסביבות רומא, בהן וילה לנטה ליד ויטרבו ובגנים הבוטניים של ספיאנצה - אוניברסיטת רומא וכן בארמון ונציה ברומא. צילומי חוץ נוספים נערכו בכיכר סן מרקו בוונציה ובדרום אפריקה.
הפתיח

הפתיח משתנה מפרק לפרק, ברוב הפרקים מופיעה דמותו של האפיפיור הצעיר צועד במסדרון מוזיאון הוותיקן, לצלילי עיבוד של גרסת הכיסוי של ג'ימי הנדריקס לשירו של בוב דילן All Along the Watchtower, כאשר בסוף הפתיח מסב האפיפיור את פניו אל הצופים וקורץ בעינו.
סמלים

הבמאי עושה שימוש רב בסמלים ואזכורים פנימיים וחיצוניים. כך למשל, מופיע בגן הארמון האפיפיורי קנגורו ברגעי מפתח בסדרה. העיר ונציה מסמלת את אובדן הורי הגיבור, הן בחלומותיו והן בריאליה. האפיפיור וחלק מהגיבורים מתבוננים ארוכות בציורו המוזר של ג'וזפה דה ריברה (אנ') "גבר מניק". ילדים, המופיעים כמעט בכל פרק, מייצגים תום וטוהר. נעשה גם שימוש בבגדיהם של השחקנים, הנעים מגלימות שרד מפוארות ועד לבגדי יום-יום, לאפיון דק, לאירוניה ולהעברת מסרים על חייהם.
הערות שוליים

↑  למשמעות אפשרית של השם ראו פיוס השלושה עשר (דף פירושונים).
↑  יניב חלילי, ונציה, סורנטינו: "רציתי לחשוף את הוותיקן", באתר ynet, 10 בדצמבר 2016
↑  Venice Film Fest: Paolo Sorrentino’s 'The Young Pope' to Get World Premiere
1 2   חן חדד, "האפיפיור הצעיר": המשחק נהדר, אך הגיבור מייגע, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016
↑  אבנר שביט‏, לא חתונה קתולית: "האפיפיור הצעיר" מרשים, אבל לא בטוח שממכר, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1125487445  VIAF: 1619148753681941320009   WorldCat (עם VIAF): 1619148753681941320009
האפיפיור החדש

| --- | --- |

האפיפיור החדש
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  פאולו סורנטינו 
 כותבים:  פאולו סורנטינו, Umberto Contarello, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בימוי:  פאולו סורנטינו 
 שחקנים:  ג'וד לאו  תומאס ארנה  Christian Erickson  Kiruna Stamell  Sophia Zaccaron  Nora Waldstätten  אולריך תומסן  Claudio Bigagli  ג'נט הנפריי  Husam Chadat  איגנציו אוליביה  J. David Hinze  טים בארלו  ג'יימס קרומוול  שרון סטון  לודיווין סנייה  Kika Georgiou  מאסימו גיני  ססיל דה פראנס  סטפנו אקורסי  חאווייר קמארה  יוליה סניגיר  הנרי גודמן  מאוריציו לומברדי  סילביו אורלנדו  מארק איווניר  מרילין מנסון  ג'ון מלקוביץ'  דיאן קיטון 
 ארץ מקור:  איטליה, צרפת, ספרד, ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית ואיטלקית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  9 
 הפקה
 מפיק:  ג'וד לאו
 חברת הפקה:  Wildside  Haut et Court TV  Mediapro
 הפצה:  פרימנטל, HBO Max 
 צלמים:  לוקה ביגאצי 
 שידור
 רשת שידור:  Sky Atlantic 
 פורמט (תמונה):  2160p (UHD), 1080i (HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  10 בינואר 2020 – 7 בפברואר 2020 
 קישורים חיצוניים
 www.hbo.com/the-new-pope
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האפיפיור החדש (באנגלית: The New Pope) היא סדרת טלוויזיה דרמטית, שנוצרה ובוימה על ידי פאולו סורנטינו עבור סקיי אטלנטיק, HBO ורשת Canal+. זוהי סדרת המשך לסדרה משנת 2016 האפיפיור הצעיר, שהוכרזה במקור כעונתה השנייה. הסדרה כוללת תשעה פרקים ומככבים בה ג'וד לאו, השב לגלם את האפיפיור "פיוס השלושה עשר", וג'ון מלקוביץ' בתור האפיפיור יוחנן פאולוס השלישי, "האפיפיור החדש". הסדרה הופקה במשותף על ידי חברות ההפקה האירופיות Wildside, Haut et Court TV ו-Mediapro.
הסדרה עלתה בבכורה ב-10 בינואר 2020 ברשת Sky Atlantic וב-13 בינואר ברשת HBO וב-Canal+.
שחקנים ודמויות

ג'וד לאו כאפיפיור פיוס השלושה-עשר (נולד בשם לני בלארדו)
ג'ון מלקוביץ' כאפיפיור יוחנן פאולוס השלישי, "האפיפיור החדש" (נולד כג'ון בראנוקס)
סילביו אורלנדו בתפקיד הקרדינל אנג'לו וולו, קמרנגלו והקרדינל מזכיר המדינה
חאבייר קמארה כקרדינל ברנרדו גוטיירס, אמן טקסי הכס הקדוש
ססיל דה פראנס כסופיה, האחראית על שיווק הכס הקדוש
לודווין סנייה בתור אסתר, אשתו של חייל המשמר השווייצרי
ג'יי דייוויד הינז בתפקיד לאופולד אסנסה
שרון סטון
מרילין מנסון
מארק איווניר
מאוריציו לומברדי כקרדינל מריו אסנטה
אנטוניו פטרוצלי כמונסיניור לואיג'י קוואלו
הנרי גודמן
אולריך תומסן
מאסימו גיני
יוליה סניגיר
הפקה

הפקת הסדרה יצאה לדרך באיטליה בסוף 2018.
שחרור

הסדרה הוקרנה בבכורה עולמית ב-1 בספטמבר 2019 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-76 בוונציה, בו הוקרנו הפרקים 2 ו-7 מחוץ לתחרות. הסדרה תשודר בטלוויזיה ב-10 בינואר 2020 ברשת Sky Atlantic וב-13 בינואר ברשתות HBO ו-Canal+.
שחרור > שיווק

הטיזר הרשמי לסדרה שוחרר ב-28 באוגוסט 2019. הטריילר השני של הטיזר הוקרן בבכורה ב-3 בנובמבר 2019. הטריילר המלא הראשון שוחרר ב-10 בדצמבר 2019.
ראו גם

האפיפיור הצעיר
הערות שוליים

↑  Anderson, Ariston (20 באוקטובר 2016). "'The Young Pope' Producers Confirm Second Season of Show". The Hollywood Reporter. נבדק ב-23 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  למשמעות אפשרית של השם ראו פיוס השלושה עשר (דף פירושונים).
↑  Ramos, Dino-Ray (9 בינואר 2018). "'The New Pope': HBO Gives First Look At Jude Law And John Malkovich; Unveils Cast For Limited Series". Deadline. נבדק ב-23 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jude Law and John Malkovich starring in The New Pope - news from Sky Media". Sky Media (באנגלית בריטית). אורכב מ-המקור ב-2019-06-23. נבדק ב-2019-06-23.
↑  Ramos, Dino-Ray (9 בינואר 2018). "'The New Pope': HBO Gives First Look At Jude Law And John Malkovich; Unveils Cast For Limited Series". Deadline. נבדק ב-23 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (2 ביולי 2018). "'The New Pope': John Malkovich To Star With Returning Jude Law In Paolo Sorrentino's 'Young Pope' Follow-Up For HBO/Sky". Deadline. נבדק ב-23 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  James White (28 אוג' 2019). "Jude Law Hits The Beach In The New Pope Trailer". Empire. נבדק ב-28 אוג' 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vivarelli, Nick (17 במאי 2019). "Sharon Stone, Marilyn Manson to Appear in Paolo Sorrentino's 'The New Pope' (EXCLUSIVE)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (7 בינואר 2019). "'The New Pope': Mark Ivanir To Recur On Paolo Sorrentino's Series For HBO/Sky". Deadline. נבדק ב-23 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Loughrey, Clarisse (17 במאי 2017). "The Young Pope to get follow-up series called The New Pope". The Independent. נבדק ב-28 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Helena (1 בספטמבר 2019). "Jude Law brings papal drama follow-up to Venice". Reuters. נבדק ב-5 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'The new Pope', il 10 gennaio la nuova serie di Sorrentino". la Repubblica. 26 בנובמבר 2019. נבדק ב-27 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "THE NEW POPE Debuts January 13". HBO. 26 בנובמבר 2019. נבדק ב-26 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""The New Pope" arrive en janvier sur Canal+". La Dépêche du Midi. 27 בנובמבר 2019. נבדק ב-27 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gemmill, Allie (3 בנובמבר 2019). "'The New Pope' Trailer Introduces John Malkovich's Flashy Church Leader". Collider. נבדק ב-5 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lawrence, Gregory (10 בדצמבר 2019). "The Official 'The New Pope' Trailer Absolutely Slaps". Collider. נבדק ב-11 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
הליד

מלח הבישול הוא אחד ההלידים הנפוצים. נוסחתו הכימית היא NaCl.
למרבית ממשחת השיניים המתועשות, מוסיפים כמות זעירה של יוני פלואוריד. מקור יוני הפלואוריד הוא, בין השאר, נתרן פלואורי, שנוסחתו הכימית היא NaF. גם מי שתייה מופלרים בשיטות שונות.
יודיד הכסף, שנוסחתו הכימית היא AgI, משמש רבות בזריעת עננים.
הליד בכימיה הוא רכיב דו־צורוני, כאשר צורון אחד הוא ממשפחת ההלוגנים והשני הוא צורון פחות אלקטרושלילי ממנו. הלידים מופיעים במלחים רבים ותרכובות רבות ומכאן חשיבותם. בצדו של הערך, דוגמאות להלידים נפוצים.
בגלל אלקטרושליליותם הרבה, נוטים ההלידים להתפרק בקלות ליוני הלידים.
להם חשיבות רבה במגוון תגובות למשל קורוזיית גימום.
ניטור יוני הלידים

קיימת שיטה לניטור יוני הלידים על ידי המסת מלחי כסף קלי תמס בתמיסה למשל כסף חנקתי (AgNO3). בתנאים מסוימים, יון הכסף יצר משקע בלתי מסיס שיצטבר על תחתית הכלי על פי התפלגות הצבעים הבאה:
כסף פלואורי (AgF) - לא מופיע משקע.
כסף כלורי (AgCl) - משקע לבן.
כסף ברומי (AgBr) - משקע צהוב בהיר.
כסף יודי (הנקרא גם יודיד הכסף, AgI) - משקע צהוב.
הלידים בתאורה

הלידים המתכתיים נמצאים בשימוש תעשיית התאורה. נורות המיוצרות בשיטה זו נקראות נורות מטל הליד, או מתכת הליד. יתרונן הגדול הוא הנצילות האורית הגבוהה שלהן (יחסית למתחרות נפוצות כמו נורת כספית). יתרון אחר הוא ספקטרום הצבעים הנרחב שהן פולטות.
יתרונות אלו מכשירות אותן לשימוש בזרקורים, תאורת אצטדיונים, חנויות, מפעלים, מרכולים, מחסנים, אולמות ספורט, ובעשורים האחרונים גם בתאורת רחוב וכן בפנסים קדמיים של חלק מכלי הרכב (בשמן הגנרי: "קסנון" ו-"Xenon HID"). שימוש נוסף שלהן הוא בחממות מפני שהן מחקות טוב יותר את אור השמש בשלבי גידול שבהם הספקטרום של נורת נתרן לחץ גבוה איננו מתאים.