stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טראמפ שאטל
היסטוריה

ההשקה הרשמית של החברה התקיימה במרץ 1988, כאשר טראמפ רכש שלושה מסוקים מסוג Sikorsky S-61 שהיו שייכים ל-Resorts International Airlines (RIA) שנהגו להעביר ציוד למלון באטלנטיק סיטי. לאחר שטראמפ החליט לרוכשם הוא צבע את המסוקים בשחור ואדום והטביע עליהם את הלוגו "טראמפ אייר". טראמפ טען שמסוקים אלו "היו מודל זהה לאלו ששימשו את נשיא ארצות הברית".
בסוף שנות השמונים של המאה ה-20 הפעילו חברות התעופה איסטרן איירליינס ופאן אמריקן וורלד איירווייז שירותי טיסה בצפון מזרח ארצות הברית והיו רווחיים מאוד, עם זאת כאשר החלו תחזיות כלכליות פסימיות קרסו החברות ולבסוף פשטו את הרגל.
נשיא חברת איסטרן איירליינס, פרנק לורנצו פגש במסיבה את איש העסקים דונלד טראמפ. לאחר פגישתם הראשונה החליטו לנהל משא ומתן על מכירת חברת התעופה וציוד המטוסים שלה וזאת תמורת כ-365 מיליון דולרים, דבר אשר היה נחשב יקר בהרבה מהעלות להקמת חברת תעופה דומה אך עדיין מספיק מוצדקת במקרה והחברה תשיג נתח שוק מספק וגבוה. באותו מחיר טראמפ קיבל צי של כ-17 מטוסי בואינג 727 וכן את הזכות לשים את שמו על החברה וצי מטוסיה. החברה פעלה בעבר גם עבור נוסעים עסקיים אך לאחר ביקורת רבה הודיע טראמפ כי יהפוך אותו לחברה שתספק טיסות יוקרה.
לאחר שהשניים הגיעו להסכם סופי באוקטובר 1988, הגישה איסטרן איירליינס בקשת לפשיטת רגל. עם זאת לאחר הבקשה לקוחות רבים עברו לחברת התעופה המתחרה, פאן אם ובעקבות כך איסטרן איירליינס שהייתה בעבר חברת מצליחה החלה להפסיד כמויות גדולות של כסף. טראמפ ניסה לנצל מצב זה כדי לנהל משא ומתן על מחיר זול יותר ולרכוש עוד מטוסים לחברתו מספק חיצוני. חברת התעופה אמריקה ווסט איירליינס הגישה הצעה אטרקטיבית יותר מהצעתו של טראמפ אך לבסוף ההצעה לא עלתה על הפרק מכיוון שמימון ההצעה לא סופק בזמן. הצעתו של טראמפ אושרה על ידי בית המשפט במאי 1989 וחודש לאחר מכן הושלמה העסקה בעזרת מימון הלוואה.
המבצע של טראמפ שאטל הושק ביוני 1989 וכבר חודשיים לאחר תחילת המבצע חזרה החברה לנתח שוק של כ-50% וטראמפ כמו שהבטיח הרחיב את שירותי החברה לטיסות יוקרה. המטוסים נצבעו בצבע לבן וכללו מספר עיצובים חדשניים גוף המטוס היה מעוצב בעזרת גילופים של עצי מייפל ואף שירותים בצבע זהוב. החברה הייתה מובילה באימוץ טכנולוגיות מתקדמות, טראמפ שאטל סיפקה יחד עם חברת LapStop מחשבים ניידים לנוסעים, מלבד דברים אלו החברה גם סיפקה ארוחות חינם שכללו עוף וסטייקים ואף לעיתים גם שמפניה ויין. גם טראמפ שאטל וגם פאן אם הוציאו מיליונים דולרים על קמפיינים לפרסום החברות על מנת לשמור על מעמד חזק בתחום התעופה.
היסטוריה > קריסת החברה

באוגוסט 1989 באחת מטיסות החברה שנחתה בבוסטון נפגע אף המטוס, לאחר שבעת הנתיחה אירעו תקלות שהיו קיימות עוד לפני רכישת החברה אך לא טופלו. בעקבות כך החליט טראמפ לטוס בעצמו באחת מהטיסות באותו קו כדי לנהל את התגובה מטעם החברה אם יקרה אירוע דומה נוסף.
על אף הצפי והתחזיות, החברה מעולם לא הייתה רווחית ותנועת הנוסעים בחברה החלה לרדת בהדרגה החל מנובמבר 1989 עד שבסוף אותה שנה כל אזור צפון-מזרח ארצות הברית נכנס למיתון כלכלי שצמצם את הביקוש לטיסות, דבר אשר התחזק לאחר הפלישה האמריקאית לעיראק באוגוסט 1990. הפלישה גרמה להכפלת מחירי הדלק ורבים מלקוחות החברה השתמשו בה על מנת לקצץ את עלות הטיסות בהם הם השתמשו. בעקבות המיתון גם בתי הקזינו של טראמפ נקלעו לקשיים חמורים וטראמפ נאלץ לוותר על מספר מעסקיו על מנת למנוע את פשיטת רגל. בספטמבר 1990 אזל לחברה הכסף והיא החלה לצבור חובות.
היסטוריה > מכירת החברה

טראמפ הבטיח כי ישלם 135 מיליון דולר של חוב החברה. תאגיד הבנק האמריקאי, סיטיבנק (אנ') (מקבוצת סיטיגרופ) סידר כך שנורת'ווסט איירליינס תשתלט על חלק מהחברה תמורת הקלה על חובותיו של טראמפ. מספר דיווחים העידו כי הצדדים היו קרובים להסכם באפריל 1991.
ב-7 באפריל 1992 טראמפ שאטל חדלה מלהתקיים לאחר שמוזגה לתאגיד חדש שהחל לפעול באפריל 1992.
שירותי החברה

החברה הפעילה קווי תעופה במטוסי בואינג 727 ממספר יעדים ובהם טיסה מנמל התעופה לה גוארדיה שבניו יורק לנמל התעופה הבינלאומי לוגן שבבוסטון, וטיסה מנמל התעופה לה גוארדיה לנמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל שבוושינגטון די. סי. מלבד יעדים אלו סיפקה החברה גם שירותי שכר ליעדים נוספים.
הערות שוליים

↑  "Codes IATA/OACI by airline". www.al-airliners.be. נבדק ב-2017-08-21.
↑  https://www.newspapers.com/clip/31464697/new_york_daily_news_19880327/
↑  https://www.newspapers.com/clip/31464842/hackensack_the_record_19880323/
↑  Landler, Mark (1989-06-25). "Selling the Trump Shuttle". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-08-21.
↑  Viser, Matt (2016-05-27). "Donald Trump's airline went from opulence in the air to crash landing". The Boston Globe. נבדק ב-2017-08-21.
↑  "10 Donald Trump Business Failures". Time (באנגלית). 29 באפריל 2011. נבדק ב-18 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Special Friday Flashback: When Trump Ran 'The Shuttle'". Airways Magazine (באנגלית אמריקאית). 2017-01-20. נבדק ב-2017-08-21.
↑  Hylton, Richard D. (1991-04-16). "NWA-Trump Shuttle Deal Seen as Near". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-08-21.
↑  "Trump Shuttle's Boston Workers Recall Lavish Start Before 'Things Started to Go Down'" (באנגלית). WBUR. נבדק ב-2017-08-21.
↑  "Trump Shuttle: When President Trump Owned an Airline... And Failed". International Aviation HQ. נבדק ב-2019-07-26.
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ (נשוי ללארה טראמפ) • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) |  |
| אירועים במהלך כהונתו השנייה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • יקב טראמפ • טראמפ הפקות • טראמפ שאטל • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
אינקובוס

ערך זה עוסק בשד. אם התכוונתם ללהקת פ'אנק מטאל ורוק אלטרנטיבי אמריקאית, ראו .
ציור של אינקובוס מ-1870.
הנרי פוסלי, "הסיוט" (Der Nachtmahr")‏, 1781. בציור מפורסם זה נראה אינקובוס ישוב על אישה חולמת.
לפי אגדות מימי הביניים, האינקובוס (incubus, ברבים: אינקובי, מהפועל הלטיני incubo שמשמעו "סיוט") הוא שד בעל דמות גברית, שמפתה נשים לשכב עמו או, לחלופין, אונס אותן בשנתן. האינקובוס יכול לשכב עם נשים כדי לעבר אותן, כמו באגדה על מרלין, ויכול לעיתים להביאן עד לתשישות או למוות על ידי כך שהוא ניזון מאנרגיית החיים שלהן.
לאינקובוס קיימת מקבילה ממין נקבה, "סוקובוס" (Succubus).
מראה

בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראם של האינקובי. למרות זאת, לעיתים, בדומה לסוקובוס, האינקובי מתוארים כגברים יפים ומפתים בעלי מאפיינים חיצוניים המשויכים לשדים (כנפיים, קרניים וכדומה), ולעיתים מתוארים כדמונים שעירים ונמוכים. במיתולוגיה הרומנית, דמות האינקובוס הקרוי "זבורטור" ("המעופף") היא של גבר צעיר ויפה תואר.
ביהדות

הרב מאיר מלובלין קיבל שאלה לפיה שד בשם טרכט הופיע בפני אשה בדמות אדם, פעם כבעלה ופעם כפריץ. השאלה הייתה האם היא מותרת לבעלה. המקור מתאר דיון ארוך שבו הוא דן בשאלה אם ביאת שד היא כמו ביאת אדם או כמו של בהמה. אם אנו מקבילים את מעשה השד למעשה אדם הרי שהיא אסורה לבעלה כמו במקרה של ניאוף, אך אם המעשה דומה למעשה של בהמה אזי האיסור אינו נתפס כניאוף ועל כן היא מותרת לבעלה. הרב מאיר מלובלין סבר שהיא אינה נחשדת בזנות ועל כן מותרת לבעלה, מאחר שמפגש מיני בין אדם לבין כל דבר שהוא אינו אדם, כלומר בהמה או רוח, אינו נחשב כביאה במובנה הרגיל.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | יש מיני רוחות המתדמין לאשה כבעלה בחזיון לילה, ובאין עליה בחלום, ומדבר זה אפשר דאחד מני אלף אינה ניצלת" | “ |

|  – הרב יצחק בנימין וולף, נחלת בנימין סוף מצוה סג |  – הרב יצחק בנימין וולף, נחלת בנימין סוף מצוה סג |  |
המקרה השני מופיע בספר חיים שאל של חיים יוסף דוד אזולאי ובו תיאור דומה. בשאלה מתואר מקרה של קבוצת נשים שהתגלתה בפניהם דמות שהורתה להם לבצעה מעשים שונים, היה חשד שגם במקרה זה מדובר בשד כי הדמות הופיעה בחדר סגור בפני אישה הנמצאת לבדה. במקרה זה קבוצת נשים מעיר אחת המתקבצות בבתים אחת של השנייה וכאשר אחת הנשים חולה התרופה שלהן היא לצאת במחול. בעלת הבית בשלב מסוים נכנסת לחדר לבד ושם מתגלה בפניה דמות, ההשערה היא שמדובר בדמות של שד. גם כאן השואלים מבקשים לדעת האם הנשים מותרות לבעליהן. המשיב עונה באריכות ובדומה לתשובתו של ר' מאיר מלובלין, מנמק שביאת שד אינה כביאת אדם, ושאם במקרה של אדם מעשה זה ייחשב כאיסור, במקרה של שד או בהמה אין מדובר באיסור המונע מנשים לחזור לבעליהן. נקודה נוספת בה נוגע המשיב היא בשאלת מעמדו של ילד ומתי ניתן לומר שהוא הופך לבוגר. אם הילד הוא בוגר הרי הוא איש ולכן האיסורים חלים עליו, אם הוא עדיין ילד המעשה אמנם שלילי אך אין מדובר במעשה ביאה של בוגר.
המקרה השלישי מופיע בספר 'מחנה חיים' של הרב חיים סופר וגם בו סיפור על אישה שנבעלה לשד שנכנס לחדרה כשהחדר היה נעול.
שאלות דומות מופיעות במספר ספרי שו"ת. השאלה נידונה בהרחבה בספרות השו"ת אך בלי להזכיר את שם השד.
במקור נוצרי מופיע סיפור דומה לזה המופיע במקורות היהודיים. בסיפור מתוארת נזירה שהייתה בטוחה בהיותה טהורה וראויה לאהבתו של האל. לילה אחד בזמן שעסקה במדיטציה בחדרה התגלתה בפניה דמות שבלילה הראשון הייתה בדמות מלך שטען שהוא האל, ובלילות הבאים הופיעה בדמויות שונות, עד שהבינה שהיא שגתה ומי שהתגלה בפניה הוא למעשה שד.
במיתולוגיה הרומנית

זבורטור (ברומנית: Zburător "מתעופף", מהפועל הרומני: a zbura "לעוף" שמקורו בלטינית וולגרית exvolare, באיטלקית svolare) הוא דמות דמונית ארוטית במיתולוגיה הרומנית, בתרגום משמעותו "מעופף". בדרך כלל הוא מתואר כצעיר יפה תואר ושחור שיער, הנכנס לבתים דרך חלונות או ארובות, ומטריף בלילות את שנתן של נערות ונשים צעירות, על ידי נשיקות ועינוגים מיניים.
על מיתוס ה"זבורטור" כתב המלומד הרומני, הנסיך דימיטריה קנטמיר בספרו בלטינית "תיאור מולדובה" (Descriptio Moldaviae) (1716-1714). לדבריו, הזבורטור רוח רפאים, גבר צעיר יפה תואר הפוקד באמצע הלילה את הנערות, ובמיוחד את הנשים הנשואות לא מזמן, ומקיים איתן יחסי מין שאינם נראים על ידי איש, אף לא על ידי הבעל השוכב לצידו. עם זאת ציין קנטמיר שנמצאו בעלים שחוננו בתכונות מיוחדות שתפסו "זבארטורים" כאלה והענישו אותם.
ה"זבורטור" הוא מסוכן, יש לו כוח פיתוי עצום וגורר את קרבנו למגעי מין חסרי גבולות  הגורמים למותה. לפי אחד ההסברים העממיים של התופעה ה"זבורטור" אינו אלא תוצר של געגועים או חלומות של הנערות המתבגרות עצמן ודמותו כצלם הגבר הנחשק בדמיונן, באופן נדיר ישנם סיפורים שבהם מתואר ה"זבורטור" בצורת להבה בעלת ראש גבר.
המיתוס הפך לנושא  פואמה רומנטית מאת הסופר יון אליאדה רדולסקו, בשם "זבורטורול" (Sburătorul, לפי הכתיב הארכאי שבו כתב המחבר). האגדה מופיעה שוב בספרות הרומנטית המאוחרת הרומנית, בשיריו של מיכאי אמינסקו - "קלין (דפי סיפור)" ו "לוצ'אפרול" (כוכב השחר) (1884).
לפעמים בטעות היו שבלבלו את מושג ה"זבורטור" עם דמויות דרקונים מסוג זמאו.
ראו גם

לילית (מיתולוגיה)
שיתוק שינה
לקריאה נוספת

Valerie I.J. Flint, The rise of magic in early medieval Europe, P.105
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Elliott, D., Fallen bodies, ebook, Philadelphia, Pennsylvania, 2010, עמ' 52-56
↑  ר' מאיר בן גדליה מלובלין, שאלות ותשובות ר' מאיר מלובלין, ירושלים תשל"ז, שאלה קטז, באתר היברובוקס
↑  התשובה צוטטה בבית שמואל (אה"ע, סי' ו) בט"ז (שם סק"ט) ובספרו של רבי מנשה בן ישראל נשמת חיים מאמר שלישי פרק טו
↑  שרון אביטל, קבלת החיד"א בחיבוריו ההלכתיים, ירושלים, 2014, עמ' 232-233
↑  החיד"א, חיים שאל, למברג תרמ"ו, סימן נג, באתר היברובוקס
↑  הרב חיים סופר, מחנה חיים, ח"ג אה"ע נה, באתר היברובוקס
↑  הרב חיים הכהן רפפורט (אוסטרהא), שו"ת רבינו חיים כהן, ג, אה"ע ח, באתר היברובוקס; הרב שלמה אהרן ורטהיימר, שאלת שלמה, חלק א תשובה פב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  "מיתוס הזבורטור", מאמר באתר חינוכי רומני
↑  V.Kernbach עמוד 707
↑  V.Kernbach עמוד 707
↑  V.Kernbach עמוד 707
↑  V.Kernbach עמוד 707
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543301305171  LCCN: sh85064809
יעקב שור

ערך זה עוסק ברב שזכה לכינוי "הגאון מקיטוב". אם התכוונתם לרב שהתפרסם כמחבר "פלפולא חריפתא", ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ספטמבר 1853 ט"ז באלול ה'תרי"ג טלואץ' שבגליציה
 פטירה:  אוגוסט 1924 (בגיל 70) כ"ח באב תרפ"ד 
 תקופת הפעילות:  ? – אוגוסט 1924 
 
הרב יעקב שור (ט"ז באלול ה'תרי"ג, ספטמבר 1853 – כ"ח באב תרפ"ד, אוגוסט 1924) היה אחד מרבני העיר קיטוב, זכה לתואר "הגאון מקיטוב" והיה מרבניה הבולטים של יהדות מזרח אירופה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
יעקב שור היה נצר למשפחת שור בנו של רבי אלישע יצחק שור, נכדו של הרב מאיר ב"ר לוי שור, בעל "בית לוי", בן משפחתו של רבי אלכסנדר סנדר שור, בעל "תבואות שור", ונצר לרב יוסף בכור שור.
מכתביו

מלבד גאונותו בהלכה הצטיין הרב יעקב שור בעושר ידיעותיו בתחומי ידע נוספים, ובעיקר עסק בחקר דברי הימים ותולדות הגאונים ובזיהוי כתבי יד.
עורכים של אסופות תורניות רבות פנו אליו על-מנת שיצרף לפרסומיהם את חידושיו, ובין עבודותיו המפורסמות היו "הפיסגה" (טריווש), "אהל מועד" (קמלהאר), "שערי תורה" (פייגנבוים) ואחרים.
בנוסף, פרסם בהמשכים את הקונטרס "נר מערבי", הדן בחילוקי הדעות בין בני בבל ובין בני ארץ ישראל, ב"המאסף" של הרב בנציון קואינקה, קונטרס "עתים לבינה" על "ספר העתים" לרב יהודה בן ברזילי הברצלוני, קונטרס "צדקת הצדיק" אודות "ספר האשכול", קונטרס "הכרעת התלמוד" על "ספר המכריע", קונטרס "שימת עין" לספר "עין הבדולח", הספר "נר ערוך" והספר "גאון יעקב".
לאחר מותו ראו אור כתבים נוספים של הרב יעקב שור: חיבורו על התוספתא "משנת רבי יעקב" התפרסם על ידי הרב יצחק פייגנבוים נכדו 
של הרב יצחק פייגנבוים מוורשה, וספרו "מקור חכמה", ובו מקורות שגילה בש"ס בבלי וירושלמי לדברי רש"י בתוספות מדרשים והערות, התפרסם בספר רש"י בהוצאת מוסד הרב קוק.
נכדו, פרופסור שמואל שור, יזם את הוצאתם מחדש של כתביו העיקריים על ידי מוסד הרב קוק בירושלים ובהוצאות פרטיות.
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ג, בני ברק, תשמ"ז, עמ' ט-כג.
יגאל קיפניס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1949 (בן 75) 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ארץ ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
ד"ר יגאל קיפניס
יגאל קיפניס (נולד 28 באוקטובר 1949) הוא חקלאי והיסטוריון. תחומי המחקר שלו הם ההיסטוריה המדינית והגאוגרפיה היישובית של ארץ ישראל בעת החדשה. בעל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מהטכניון בחיפה (1977), ובעל תואר שני (2003) ותואר דוקטור (2006), שניהם מאוניברסיטת חיפה, מהחוג ללימודי ארץ ישראל. קיפניס שירת בחיל האוויר הישראלי כטייס מסוקים והוא בעל ותק של 31 שנות טיסה מהן 26 כטייס במילואים. הוא תושב המושב מעלה גמלא משנת 1978.
ספרים

ההר שהיה כמפלצת, הגולן בין סוריה וישראל בספר זה קיבלו ביטוי מחקריו על הנוף היישובי בגולן בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים (1967), על תהליך התיישבות בגולן לאחר מלחמת ששת הימים ועל יחסי ישראל-סוריה.
1973, הדרך למלחמה ספר העוסק בנסיבות שהובילו למלחמת יום הכיפורים ובשיח הציבורי עליהן. נחשפו בו מסמכי ארכיון על ערוצי הידברות חשאיים בין הנרי קיסינג'ר ובין ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ובין קיסינג׳ר והנשיא אנואר סאדאת שלא היו ידועים קודם לכן. במרכזם עמדה יוזמת הנשיא המצרי להגיע להסכם שלום בין ישראל ומצרים עד לספטמבר 1973, יוזמה שהנשיא ריצ׳רד ניקסון וקיסינגר תמכו בה, אבל נדחתה על ידי ראש ממשלת ישראל. התיעוד מעיד על מקומה המרכזי של מערכת השיקולים המדינית בדרך למלחמה ומקטין את מקומו של כישלון המודיעין, שכן עולה שלכישלון "הקונספציה" ולכשלי ראשי אגף המודיעין ערב המלחמה הייתה השפעה מועטה על קבלת ההחלטות בישראל.
1982 - לבנון הדרך למלחמה, -ב־6 ביוני 1982 נכנסו כוחות צה"ל ללבנון לכאורה למבצע מוגבל. בפועל, לאחר היערכות ארוכה ומדוקדקת, ישראל פתחה במלחמה נרחבת; מלחמה שגבתה חיים רבים וערערה את אמון הציבור במקבלי ההחלטות. 40 שנה לאחר מכן נחשפים הפרטים המלאים על האירועים ועל האנשים שהובילו למלחמת לבנון.
הערות שוליים

↑  יגאל קיפניס, ״ההר שהיה כמפלצת״, הוצאת מגנס, 2009
↑  Yigal Kipnis, "The Golan Height: Political History, Settlement and Geography since 1949", Routledge, London, 2013
↑  יגאל קיפניס, ״1973, הדרך למלחמה״, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, דביר 2012
↑  Yigal Kipnis, "1973, The Road to War", Just World Books, 2013
↑  הוצאת כנרת זמורה דביר, 2022.
↑  Yigak Kipnis, 1982, Lebanon and The Road to War, London and New York: Routledge, 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301874705171  ISNI: 0000 0000 8008 0194  LCCN: no2009192065  NTA: 362933227  SUDOC: 17219783X  VIAF: 97585834   WorldCat (עם VIAF): 97585834
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת

פרוטומה מאת ג'ובאני לורנצו ברניני בארמון ורסאי
פרוטומה מאת אנטואן קואזוו בחדר השינה של המלך בארמון ורסאי
לואי הארבעה עשר (צרפתית: Louis XIV, ‏5 בספטמבר 1638 – 1 בספטמבר 1715) היה מלך צרפת במשך 72 שנה (1643–1715).
תקופת שלטונו נודעת בשם עידן לואי הארבעה עשר, מאחר שהיה החזק והנודע במלכי אירופה באותה תקופה, ורבים ניסו לחקות אותו ואת חצרו. לואי קיבל לידיו מדינה במשבר, בפשיטת רגל פיננסית, תשושה ממלחמות ומעימותים פנימיים, והוריש לבאים אחריו מדינה יציבה, החזקה ביותר בעולם המערבי. הוא הרחיב את גבולות צרפת, העלה את נכדו על כס המלכות הספרדי, והקים ממשל מרכזי יעיל. בתקופתו שגשגה גם התרבות הצרפתית בדמותם של אישים כמולייר, ז'אן רסין, ולה פונטיין. עם זאת אופיין שלטונו בעריצות ובאי סובלנות שהובילו לאחר זמן לזעם העממי שהוליד את המהפכה הצרפתית. המלחמות והמסים הגבוהים רוששו חלקים ניכרים מצרפת וגרמו לקשיים כלכליים. המשפט המיוחס ללואי, "המדינה זה אני" ("L'État, c'est moi"), מבטא היטב את מהות המשטר האבסולוטי שייצג.
לואי הוכתר למלך בגיל חמש, אך נעשה שליט צרפת בפועל רק בשנת 1661 אחרי מותו של האיש החזק בצרפת, הקרדינל מזראן. ב-1660 נישא למריה תרזה, בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ולהם נולדו שלושה בנים ושלוש בנות שמכולם שרד הבן הבכור בלבד, לואי (1661 – 1711). מריה תרזה נפטרה ב-1683 והמלך נישא למאדאם דה מיינטנון אך לא נולדו להם ילדים. למלך לואי הארבעה עשר היו גם כששה עשר ילדים ממאהבותיו, ובהן לואיז דה לוואלייר שילדה בן ובת, ומאדאם דה מונטספאן שילדה שלושה בנים וארבע בנות.
הוא הקים את ארמון ורסאי העצום והמפואר שמדרום לפריז, קישט וריהט אותו בעושר ובהידור רב. ישיבתו רחוק מן העיר ביטאה את עליונותו על העם והגבירה את יראת הכבוד כלפיו. סגנון הבנייה של הנאו-קלאסיציזם הדגיש את העוצמה, היציבות והעושר של השליט היחיד. המלך ידע להיות מקסים ורב חסד והרשים את צרפת ואת אירופה כולה בטקסי המלכות המפוארים שערך ובחיי החצר העשירים והמורכבים. הוא הכניע את מרדנותם המסורתית של אצילי צרפת שגרמה צרות רבות לקודמיו בכך שחייבם להשתתף דרך קבע בחיי החצר רבי הטקסים. למעלה ממחצית מהכנסות המלך נועדו לאחזקת הארמון ולקיום החצר ובסופו של דבר הפאר והמותרות דלדלו את אוצר המדינה.
במהלך שנות מלכותו פיקד על ניצחונות צרפתיים במלחמת צרפת–ספרד שסימנה את עלייתה של צרפת ואת שקיעת האימפריה הספרדית, מלחמת הולנד–צרפת נגד הרפובליקה ההולנדית, מלחמת תשע השנים נגד ליגת אאוגסבורג הנחשבת בעיני היסטוריונים מסוימים לקואליציה אנטי-צרפתית שקדמה אף לאלו של נפוליאון, ומלחמת הירושה הספרדית נגד בית הבסבורג האוסטרי על הכתר הספרדי.
לואי הארבעה עשר היה קרוב משפחה ישיר של יריבו המושבע לאופולד, היות שהאימהות של שניהם היו בנותיו של פליפה השלישי, מלך ספרד, והנשים של שניהם היו בנותיו של פליפה הרביעי, מלך ספרד. בנו ונכדו של לואי הארבעה עשר מתו לפניו מאבעבועות שחורות, ועל כן ירש אותו נינו.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

לואי היה בנם של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ושל אן מאוסטריה. הוריו ראו את הולדתו כמתנה משמים מאחר שהיו חשוכי ילדים במשך עשרים ושלוש שנים, ולכן קראו לו לואי-דיודונה (בצרפתית "לואי מתנת האל"). בשנת 1640 נולד בן נוסף למלך, פיליפ מאנז'וּ, לימים פיליפ הראשון, הדוכס מאורליאן. המלך לואי השלושה עשר לא בטח ביכולתה של אשתו למשול בצרפת ולכן ציווה כי אם ימות בטרם יגיע בנו לבגרות, תמשול במדינה מועצת עוצרים. אולם, עם מות אביו ב-14 במאי 1643, ביטלה אן מאוסטריה את צוואתו בפרלמנט של פריז והייתה לעוצרת יחידה, של בנה בן החמש שעלה לכס המלכות. אן שלטה בצרפת בעזרת איש אמונה, הקרדינל ז'ול מאזראן. רוב תושבי צרפת תיעבו את מזראן על שום מוצאו האיטלקי.
עקב עלייתו לשלטון בגיל צעיר, לא זכה לואי לחינוך קלאסי כרוב נסיכי אירופה. הוא למד בעיקר עניינים מעשיים הנחוצים לשליטה בממלכה – היסטוריה של צרפת ושל המלוכה הצרפתית ולימודים צבאיים. הותר לו, עוד בנעוריו, להשתתף בפעולות מצור ולצפות בקרבות, מרחוק. מאמו קיבל לואי חינוך קתולי שמרני. לואי היה כל ימיו קתולי אדוק שנלחם בכל כוחו בפרוטסטנטים שאותם החשיב ככופרים, ורדף את ההוגנוטים, המיעוט הפרוטסטנטי-צרפתי, בכל כוחו. בשנת 1685 הוציא רשמית את הדת הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק ב"אדיקט של פונטנבלו", והורה על הרס כנסיותיה. בעקבות רדיפות אלו עזבו הוגנוטים רבים את מולדתם.
ביוגרפיה > מלחמת שלושים השנה ומרידות הפרונד

בשנת 1648, בהיות לואי בן עשר, הסתיימה מלחמת שלושים השנים בשלום וסטפאליה. את מרבית ההסכמים לסיום המלחמה ניתן לייחס לפועלו של הקרדינל מזראן, יורשו של הקרדינל רישלייה כשר הראשי בממלכת צרפת ומנהיגה בפועל באותה תקופה. צרפת יצאה מהמלחמה כשמעמדה טוב מזה של כל מעצמה אירופית אחרת, וככזו יכלה להכתיב חלק ניכר מן ההסכמים שבעקבות המלחמה. הקיסרות הרומית הקדושה של בית הבסבורג הושפלה ואיבדה שטחים רבים לטובת שוודיה, ארצות השפלה, צרפת והנסיכויות הגרמניות.
מיד עם סיום מלחמת שלושים השנה, פרצה סדרת מרידות בצרפת הידועה בשם הפרונד. מזראן שפעל למען חיזוק השלטון המרכזי על חשבון האצולה, ניסה להטיל מיסים על הפרלמנט של פריז – בית דין שהיה מורכב בעיקר מאצילים ומכמרים. כתוצאה מכך פרצו מהומות בעיר, ואנה, המלכה האם, ובנה לואי, נמלטו מהעיר. לואי השני, נסיך דה קונדה עלה על פריז בראש צבאו כדי לסייע למלך מול ההמון המתפרע, צר על העיר והגיע להסכם רגיעה זמני עם המתפרעים. לאחר סיום ה"פרונד הפרלמנטרי" החלה עוד מרידה, הפעם של נסיכים ואצילים רבים. המלך נכנע כביכול אולם שמר טינה לאצולה ולהמון. המלך גם פיתח טינה וחוסר אמון כלפי תושבי פריז, שגרמה לו להחליט, מאוחר יותר, על העתקת מגוריו לארמון ורסאי.
מלחמת האזרחים של הפרונד נפסקה ב-1653 אולם הובילה למלחמה עם ספרד שנמשכה עד 1659. במלחמה זו הסתייעה צרפת באנגליה שהונהגה על ידי אוליבר קרומוול זאת בהתאם לחוזה פריז שנחתם בשנת 1657. הקרב המכריע במלחמה, קרב הדיונות, נערך ב-1658 ליד העיר דנקרק (שבצפון צרפת) בין צבאות צרפת בראשות המרשל טורן וחיל משלוח אנגלי, לבין דון חואן מאוסטריה וקונדה שנלחם עתה נגד מולדתו. הקרב הסתיים בניצחון הצרפתים, ובעקבותיו נחתם על ידי מזראן שלום הפירנאים, שבו הועברו לצרפת טריטוריות ספרדיות. כמו כן סוכם בחוזה השלום כי לואי הארבעה עשר הצעיר ינשא למריה תרזה בתו של פליפה הרביעי מלך ספרד, ושהיא תוותר על הכתר הספרדי כחלק מהנדוניה לנישואים. ספרד, שהייתה במצב של פשיטת רגל, לא עמדה בתשלום הנדוניה. התבוסה הספרדית ואי תשלום הנדוניה החלישו מאוד את מעמדה של ספרד כמעצמה והביאו לדומיננטיות של צרפת במערך הכוחות האירופי.
ביוגרפיה > המלוכה האבסולוטית

לואי ומריה תרזה נישאו ב-9 ביוני 1660. ב-1661, עם מותו של המיניסטר הראשי מזראן, נטל לידיו לואי הארבעה עשר את מוסרות השלטון. לואי הכריז כי ישלוט בממלכה כמלך אבסולוטי, ללא ראש ממשלה, דבר שהיה חסר תקדים בהיסטוריה הצרפתית. לואי טען כי הוא שולט בחסד האל וכי הוא חייב בציות לאל בלבד, ולכן לא יחלוק את סמכויותיו עם גופים ייצוגיים, כגון אספת המעמדות ובתי המשפט – הפרלמנטים. עם זאת, ראה עצמו מחויב לטובת הממלכה, ולמגבלות החוק והמסורת, ולכן התייעץ באופן לא פורמלי עם מועצת הממלכה, האצילים והשרים שמינה.
אחת מפעולותיו הראשונות הייתה הדחתו של שר האוצר ניקולא פוקה בשל שחיתות, ומינוי ז'אן בַּטיסט קוֹלְבֶּר לאינטנדנט לענייני כספים. אוצר המלוכה הצרפתית היה מרוקן בשל המלחמות הרבות והשחיתות, וקולבר העלה מיסים והטיל סוגים שונים של מכס, מס על מלח ומס על מקרקעין. הוא לא ביטל את הפטור המסורתי ממס לאצולה ולכמורה, אלא הגביר וייעל את גביית המס מיתר התושבים. המכסים נועדו גם להקטין את היבוא ולהגן על סחורות צרפתיות מפני סחורות ממדינות אחרות, מדיניות שנודעה בשם מרקנטיליזם, ובצרפת בשם קולבריזם.
קולבר חיזק את כלכלת צרפת גם על ידי חיזוק המסחר והתעשייה. הוא הביא לצרפת תעשיות חדשות וקידם תעשיות קיימות כגון תעשיית המשי מליון ותעשיית הגובלנים – שטיחי קיר, המתפקדת עד היום. קולבר הביא לצרפת בעלי מלאכה מומחים מארצות שונות, כדי להקטין את ייבוא הסחורות ואת זרימת הכסף והזהב אל מחוץ למדינה. כך הביא קולבר אמני זכוכית ממוראנו, בנאי ספינות מן הפרובינציות המאוחדות (כיום הולנד) וחרשי ברזל משוודיה.
קולבר הקצה תקציבים לחיזוק הצי הצרפתי, צי הסוחר, ולבניית תעלות ודרכים, על מנת לשפר את הסחר ואת ביטחון הפנים והחוץ.
בתחום מדיניות הפנים, הגביר לואי את פיקוח השלטון המרכזי על המחוזות והדוכסויות מהן הייתה מורכבת צרפת. את זאת עשה בין היתר על ידי מינוי אינטנדנטים מחוזיים, שנשלחו לפרובינציות השונות במטרה להגביר את ביטחון הפנים ולהנהיג משפט הוגן. במקרים רבים היה המשפט המלכותי הוגן יותר מעריצות האצילים המקומיים שעיוותו משפט כדי לקדם את ענייניהם. האינטנדנטים הקימו גם כוחות שיטור מקומיים שדיכאו מהומות והתקוממויות, שהיו כה נפוצות במאה ה-17.