stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק פריור
ביוגרפיה

פריור נולד בפאייטוויל שבארקנסו, בנם של ברברה ג'ין (לונספורד) ודייוויד פריור, אז חבר בית הנבחרים של ארקנסו ולימים מושל המדינה ונציגה בסנאט האמריקאי. פריור למד בבית הספר התיכון המרכזי של ליטל רוק עד שאביו נבחר אל הסנאט של ארצות הברית ב-1978, ולאחר מכן עבר ללמוד בתיכון וולט וידמן שבמרילנד עד לסיום לימודיו בשנת 1981. ב-1985 השלים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ארקנסו, וב-1988 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. כסטודנט היה חבר באחוות סיגמא אלפא אפסילון.
טרם כניסתו לפוליטיקה עבד פריור כעורך דין פרטי המתמחה בליטיגציה של דיון אזרחי. בשנת 1990 נבחר לבית הנבחרים של ארקנסו מטעם מחוז הבחירה ה-59. הוא כיהן בבית הנבחרים המדינתי עד 1995, ובשנתיים האחרונות לכהונתו ייצג את מחוז הבחירה ה-57. בבחירות 1994 התמודד פריור לתפקיד התובע הכללי של ארקנסו, וניצב בפני התובע הכללי המכהן וינסטון בראיינט בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. פריור הפסיד ביחס של 58%-42%. ב-1998 התמודד בשנית על אותו תפקיד והפעם נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית. הוא ניצח את מועמדת המפלגה הרפובליקנית בטי דיקי, התובעת היערונית ברדפילד, עם 59% מהקולות. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 היה ציר בוועידה הדמוקרטית הלאומית.
בשלהי 2001 הכריז פריור על התמודדותו לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור הרפובליקני המכהן טים האצ'ינסון, ששש שנים קודם לכן נהפך לסנאטור הרפובליקני הראשון מארקנסו מאז תקופת השיקום. מושב זה בסנאט אוייש בעבר בידי דייוויד פריור, אביו של מארק, אשר סייע לבנו במערכת הבחירות לסנאט ב-2002. פריור גבר על האצ'ינסון עם 54% מקולות הבוחרים, והיה למועמד הדמוקרטי היחיד במחזור הבחירות לסנאט ב-2002 שהצליח לנצח סנאטור רפובליקני מכהן. פריור הושבע לתפקידו בינואר 2003.
ביוני 2007 הודיע על תמיכתו בעמיתתו לסנאט הילרי קלינטון מניו יורק בהתמודדותה לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2008 לנשיאות. באופן קצת לא טיפוסי, פריור היה החבר הצעיר ביותר בסנאט במשך 19 ימים בינואר 2009, בגיל 45, על אף שמעולם לא נשא בתואר זה בתקופת כהונתו הראשונה. מקרה זה התקיים בשל הפסדו של ג'ון א. סונונו מניו המפשייר, מה שהפך את פריור לסנאטור הצעיר יותר עד להשבעתו של מייקל בנט. בשנת 2013, הצביע פריור עם הנשיא ברק אובמה ב-90% מהמקרים. בשנת 2008 נבחר פריור לתקופת כהונה שנייה ברוב של 79.53% מקולות הבוחרים ללא התנגדות מצד המפלגה הרפובליקנית, ויריבתו היחידה הייתה רבקה קנדי מהמפלגה הירוקה של ארצות הברית.
בבחירות 2014 התמודד פריור לתקופת כהונה שלישית מול חבר הקונגרס הרפובליקני טום קוטון. במרץ 2014, במהלך ריאיון עיתונאי ל-MSNBC בנושא המרוץ לסנאט, אמר פריור כי לקוטון "תחושת זכאות" למושב בסנאט בשל שירותו הצבאי. לאחר שספג ביקורת רבה על ההערה, אמר פריור מאוחר יותר שאין הוא תוקף את שירותו הצבאי של קוטון, אלא את היעדר הישגיו בבית הנבחרים ואת העובדה שלא העביר שום חקיקה בקונגרס. אתר האינטרנט "FactCheck.org" הגדיר שתי סרטוני תעמולה ששודרו בידי מטה הבחירות של פריור כמטעות בביקורתן על תוכנית המדיקר של פול ראיין בו תמך יריבו קוטון. למרות שהמרוץ בין השניים נחשב לצמוד, פריור הפסיד בהפסד מוחץ לקוטון וגרף 39% בלבד מהקולות לעומת 57 האחוזים של קוטון. הייתה זו התוצאה הגרועה ביותר של סנאטור מכהן כלשהו מאז הפסדה של הסנאטורית בלאנש לינקולן בבחירות 2010.
במרץ 2015, הפך פריור לשותף במשרד עורכי הדין והשדלנות "Venable", שבסיסה בוושינגטון הבירה. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 ובבחירות 2020 היה חבר בוועד המצע של הוועדה הדמוקרטית הלאומית. ב-2020 החל לעבוד בחברת הלובינג "Brownstein Hyatt Farber Schreck".
הערות שוליים

↑  שרה ד. ואייר, Pryor says Cotton exudes vet ‘entitlement,’ riling GOP, באתר Arkansas Democrat-Gazette‏, 6 במרץ 2014 (באנגלית)
↑  קמרון ג'וזף, Pryor explains ‘sense of entitlement’ comments, באתר The Hill‏, 26 באפריל 2014 (באנגלית)
↑  לורי רוברטסון, Fact check: Old Medicare claims in Ark. Senate race, באתר USA Today‏, 25 בפברואר 2014 (באנגלית)
↑  קייטי גלוק, Cotton defeats Pryor in Arkansas, באתר פוליטיקו, 11 בנובמבר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1202462073  LCCN: no2013063562  US Congress: P000590  VIAF: 304212543   WorldCat (עם VIAF): 304212543
מאזן הנוחות

מאזן הנוחות הוא מושג הלקוח מעולם המשפט, והוא דרך משפטית לקבל הכרעה תוך כדי בחינת התוצאה האפשרית של ההכרעה. כאשר לשני צדדים בדיון משפטי ישנם טיעונים בעלי משקל, וקשה להכריע משקלו של מי עדיף – פועל השופט לפי מבחן מאזן הנוחות. הוא מניח שתי תוצאות אפשריות, ובוחן מי מהצדדים בדיון יינזק יותר אם יוחלט לטובת צד זה או אחר. התוצאה שתגרום את הנזק הקטן יותר היא אשר תהיה עדיפה, ועל פיה תינתן הכרעה. מבחן מאזן הנוחות עולה לעיתים קרובות בעת דיונים על בקשה למתן צווים שונים כמו צו עיקול או צו מניעה, שבה בוחן בית המשפט את הנזק שייגרם למבקש אם לא יינתן הצו אל מול הנזק שייגרם למשיב אם כן יינתן צו כמבוקש. כאשר בכל אחת מהחלופות - נזק שייגרם עלול להיות בלתי הפיך.
לעיתים צד אחד בתביעה טוען מראש טענה הקשורה במאזן נוחות. לדוגמה, אזרח התובע לסגור מפעל בשכנותו הגורם לרעש בלתי נסבל, ואילו המפעל משיב כי הרעש אינו גורם נזק משמעותי, אם בכלל, ולחלופין מעלה את הטענה כי סגירת המפעל תביא עליו נטל כלכלי כבד מנשוא.
גם במשפטים פליליים, מפעילים לעיתים את מבחן מאזן הנוחות. כך למשל השיקולים למתן עבודות שרות לציבור (של"צ) ללא הרשעה בדין, קשורים למבחן מאזן הנוחות – במקרים בהם נעברה עבירה שחומרתה אינה גדולה, וברור כי לכאורה יש להרשיע את הנאשם, ואף התביעה עומדת על כך שיורשע, וטוענת כי אי-הרשעה תהווה מסר שלילי לעבריינים פוטנציאליים, ויאבד ממד הגמול והעונש. מנגד מעלה הנאשם את הנזק הבלתי הפיך שייגרם לו בעבודה ובחיי המשפחה אם יורשע ויוטל עליו כתם לכל החיים. אם יהיה השופט סבור כי הנזק שייגרם לנאשם גדול יותר מהנזק שייגרם לחברה מאי-הרשעתו, יסתפק בעבודות שרות ללא הרשעה.
מארק צ'טפילד

מארק ובסטר צ'טפילד (באנגלית: Mark Webster Chatfield;‏ 11 באוגוסט 1953 - 23 בדצמבר 1998) היה שחיין אמריקאי שהתמחה בסגנון חזה. אלוף ארצות הברית (1973), אלוף האוניברסיאדה (1973), אלוף ושיאן המשחקים הפאן-אמריקאיים (1971).
ביוגרפיה

צ'טפילד נולד בבייקרספילד, קליפורניה. הוא למד ושחה בין השנים 1975-1972 באוניברסיטת דרום קליפורניה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה צ'טפילד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא משחקים חדש של 1:06.75 דקות, לפני שיאן העולם במשחה ל-200 מטר חזה, בריאן ג'וב בן ארצו (1:07.93 דקות) ושיאן העולם בעבר במשחה זה, ז'וזה פיולו מברזיל (1:07.94 דקות).
באולימפיאדה שנערכה במינכן, מערב גרמניה בשנת 1972 סיים צ'טפילד במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.01 דקות. בשלב המוקדמות הוא שחה במקצה הראשון וקבע שיא אולימפי חדש של 1:05.89 דקות, 9 מאיות השנייה איטי משיא העולם של ניקולאי פאנקין מברית המועצות ועלה מהמקום הראשון.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1973 זכה צ'טפילד במדליית זהב במשחה ל-100 יארד חזה בתוצאה של 57.36 שניות. באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.15 דקות, לפני ברית המועצות (3:56.07 דקות) ומערב גרמניה (4:02.65 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.74 דקות, אחרי ניקולאי פאנקין (1:06.67 דקות) ואיגור צ'רדקוב (1:07.19 דקות), שניהם מברית המועצות.
צ'טפילד היה מוזיקאי מצטיין והתמחה במוזיקה מתקופת הבארוק, בנגינה על צ'לו ובשירה במנעד של קונטרה טנור.
צ'טפילד השתתף במשחקים הגאים שנערכו בניו יורק בשנת 1994 ובכך יצא מהארון כהומו:"הוא לא חשף את המיניות שלו מהפחד לאבד את מקומו בנבחרת."
ב-23 בדצמבר 1998 נפטר צ'טפילד מלימפומה.
הערות שוליים

1 2  Mark Chatfield Dies, Swimming World Magazine (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5257757  ISNI: 0000 0000 4208 5365  LCCN: no98002461  VIAF: 71001809   WorldCat (עם VIAF): 71001809
מארק פרקינסון

מארק וינסנט פרקינסון (באנגלית: Mark Vincent Parkinson; נולד ב-24 ביוני 1957) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שכיהן כמושל ה-45 של מדינת קנזס בשנים 2009–2011 וכסגן מושל קנזס תחת קתלין סבליוס מטעם המפלגה הדמוקרטית, וכחבר בשני בית המחוקקים של המדינה מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

פרקינסון נולד ב-1957 בוויצ'יטה שבקנזס למשפחה ששורשיה נטועים בעיר סקוט סיטי, שם הוא בעלים של חווה חקלאית גם בהווה. אביו, האנק פרקינסון, עבד בתחום הפרסום, יחסי הציבור והייעוץ הפוליטי. בשנת 1983 נישא פרקינסון לסטייסי אבוט, ולהם שלושה ילדים. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון ויצ'יטה הייטס. ב-1980 סיים בכבוד רב ביותר את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת המדינה ויצ'יטה, וב-1984 סיים במקום הראשון בכיתתו את לימודי המשפטים שלו בבית הספר למשפט של אוניברסיטת קנזס.
מיד לאחר סיום לימודיו הגבוהים החל פרקינסון להתמחות בעריכת דין פרטית. הוא היה שותף מייסד של משרד עורכי הדין "Parkinson, Foth & Orrick" בשנת 1986. בשנת 1996, פרקינסון עזב את נתיבתו המקצועית בעריכת דין כדי לפתוח מתקני טיפול רפואיים עבור קשישים בקנזס ובמיזורי. פרקינסון רעייתו, עורכת דין גם היא, מכרו בשנת 2006 שניים ממתקני טיפול שהיו בבעלותם בעיר שוני (Shawnee).
בין השנים 1991 ל-1993 ייצג פרקינסון את מחוז הבחירה ה-14 בבית הנבחרים של קנזס, ולאחר מכן היה חבר הסנאט של קנזס עד 1997. המחוזות שייצג כחבר המפלגה הרפובליקנית חלשו על אוליית'ה. בתקופתו בבית המחוקקים סייע בניסוח חוק עונש המוות המדינתי, וקידם חקיקה לקידום האחדה של הרשות המבצעת במחוז ויינדוט. פרקינסון התבלט בהתנגדותו להצעת חוק שאסרה על שריפת דגלים. בבחירות 1996 מיאן להתמודד לתקופת כהונה נוספת בסנאט. מינואר 1999 עד 2003 היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית בקנס. הוא נבחר לתפקיד זה בעקבות תמיכה שקיבל מהמושל ביל גרייבס. בשנת 2004 כיהן כיו"ר לשכת המסחר של שוני, וב-2005 ישב בראשות לשכות המסחר של מחוז ג'ונסון.
במאי 2006 הודיעה קתלין סבליוס, מושלת קנזס מהמפלגה הדמוקרטית, כי פרקינסון החליף מפלגות ועל כן יהיה עמיתה למירוץ בבחירות לתקופת כהונה שנייה כמושלת. הוא נבחר לתפקיד סגן המושל במקומו של ג'ון א. מור, גם הוא רפובליקני לשעבר שהחליף את שיוכו המפלגתי זמן קצר טרם הבחירות. העבר של פרקינסון בעולם העסקים לצד המוניטין שלו כמי שנכון לשתף פעולה עם רפובליקנים ודמוקרטים כאחד נמנו בין הסיבות בגינן בחרה בו סבליוס כעמיתה למירוץ. כסגן המושלת התמקד פרקינסון בענייני אנרגיה וכיהן כיו"ר-משותף של מועצת האנרגיה המדינתית. בשנת 2008 היה חלק ממשלחת של סגני מושלים לסין שעסקה בסוגיות סחר.
במרץ 2009 הכריז נשיא ארצות הברית ברק אובמה על מינויה של המושלת סבליוס למזכירת הבריאות ושירותי האנוש בממשלו. סבליוס התפטרה מתפקידה לאחר אישור מינויה ב-28 באפריל 2009 ופרקינסון התמנה למושל קנזס כבר באותו היום. כבר בראשית כהונתו הודיע פרקינסון כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה מלאה בבחירות 2010. בתקופתו כמושל נאלץ פרקינסון ליישם קיצוצים בהוצאות הממשל והעלאות מסים כדי לנהל גירעון תקציבי. תחת הנהגתו אימצה קנזס מדיניות אנרגיה חדשה מסוג רשת מדודה (Net metering) ותוכנית בת 10 שנים לתחזוקת תשתיות תחבורה. פרקינסון יישם איסור עישון במקומות ציבוריים, מוניות ולימוזינות, חללים משותפים בבניינים ציבוריים ופרטיים ובדיור ציבורי. כהונתו תמה בראשית 2011 והוא הוחלף בתפקידו בידי סם בראונבק.
לאחר כהונתו כמושל נותר פרקינסון מעורב בחיים הציבוריים והיה לשדלן בגבעת הקפיטול במסגרת תפקידו כנשיא ומנכ"ל אגודת בריאות הציבור האמריקאית (American Health Care Association).
הערות שוליים

↑  New at the top: Mark Parkinson’s accidental career, וושינגטון פוסט, ‏13 במרץ 2011 (באנגלית)
↑  רוב רוברטס, Parkinson tries to throw hat back into nursing home ring, Kansas City Business Journal, ‏2 ביולי 2006 (באנגלית)
↑  דייוויד טווידי, Kan. Gov. Selects Running Mate for Race, וושינגטון פוסט, ‏31 במאי 2006 (באנגלית)
↑  כריס מון, Parkinson's party switch causes debate, באתר Topeka Capital-Journal‏, 2 ביוני 2006 (באנגלית)
↑  Obama picks Sebelius as health secretary, באתר רויטרס, 1 במרץ 2009 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197144560  LCCN: no2010136094  VIAF: 125920466   WorldCat (עם VIAF): 125920466
לורנצו פרונה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 בספטמבר 1904 ממלכת איטליה פוסאנו (אנ'), ממלכת איטליה 
 פטירה:  30 באפריל 1952 (בגיל 47) איטליה פוסאנו (אנ'), איטליה 
 מקצוע:  פועל שחור, בנאי המתמחה בהנחת לבנים 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (23 ביולי 1998) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  לורנצו פרונה
 
לורנצו פרונה (באיטלקית: Lorenzo Perrone;‏ 1904 – 1952) היה חסיד אומות העולם מאיטליה שהציל את חייו של פרימו לוי באושוויץ.
פעילותו בתקופת השואה

לורנצו פרונה נולד בפוסאנו שבמחוז קונאו והיה בנאי במקצועו. במלחמת העולם השנייה נשלח פרונה מטעם חברה איטלקית לעבודה בבונה מונוביץ, שלוחה של מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. שם פגש בפרימו לוי, שהיה אסיר יהודי מאיטליה. השניים נפגשו בקיץ 1944 ויצרו קשר בזכות היותם דוברי פיימונטית. פרונה הביא ללוי מזון מדי יום עד דצמבר 1944. לוי ניצל ממוות בעזרת מזון זה, שאף היה בו די כדי לחלק ממנו לחבריו. פרונה סייע ללוי בדרכים נוספות, כגון אספקת לבוש ומשלוח גלויה עבורו, לאמו ואחותו של לוי שהיו באיטליה. כך הצליחו השתיים לשלוח ללוי חבילת מזון ובגדים.
פרונה מת ב-1952 ממחלת השחפת.
אזכורים בספרות

פרימו לוי הנציח את פרונה בספריו, בין היתר בספרו הזהו אדם בו הוא מתאר את חוויותיו במחנה אושוויץ:
אני מאמין באמת ובתמים שבזכותו של לורנצו אני חי היום. ולא כל כך בזכות העזרה החומרית שנתן לי, כמו העובדה שנוכחותו הזכירה לי באופן קבוע, בפשטות ובטבעיות של טוב לבו, שעדיין קיים עולם טוב שם בחוץ, מחוץ לעולם שלנו. משהו ומישהו שהם עדיין שלמים וטובים, לא מושחת, לא פראי ומנוכר. משהו קשה להגדרה, אפשרות רחוקה לטוב, אך שלמענה שווה לשרוד. [...] לורנצו היה אדם. האנושיות שבו היתה טהורה ובלתי נגועה, הוא היה מחוץ לעולם שלילי זה. הודות ללורנצו, הצלחתי לזכור שאני עצמי אדם.
הנצחה

פרימו לוי קרא לשני ילדיו על שמו של פרונה: ליזה לורנצה ורנצו.
ב-1998 העניק יד ושם ללורנצו פרונה את התואר חסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  Levi, Primo, If this is a man, New York:The Orion Press, 1959, מובא בדף אודות פרונה באתר יד ושם
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לורנס קופרמן

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1909 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באוקטובר 1982 (בגיל 73) בוסטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  המכללה לאמות ועיצוב של מסצ'וסטס 
 
לורנס קופרמן,באנגלית: Lawrence Kupferman ‏ (1909–1982) היה צייר אמריקאי הקשור לאסכולה האקספרסיוניסטית של בוסטון בתחילת שנות ה-40, ומאוחר יותר, עם האקספרסיוניזם המופשט. הוא עמד בראש מחלקת הציור במכללת מסצ'וסטס לאמנות, שם היה ידוע בהכנסת פרקטיקות וטכניקות חדשניות.
ראשית חייו

קופרמן נולד בשכונת דורצ'סטר בבוסטון בשנת 1909, בנם של סמואל ורוז קופרמן. כמו בני דורו, ג'ק לוין והיימן בלום, הוא גדל במשפחה ממעמד הפועלים. אביו היה מהגר יהודי אוסטרי שעבד כיצרן סיגרים. אמו נפטרה ב-1914, ולורנס בן החמש נשלח לגור אצל סבו וסבתו. אנטישמיות הייתה נפוצה בבוסטון באותה תקופה, וקופרמן הוטרד בילדותו. שנים לאחר מכן הוא נזכר, "בהיותי ילד יהודי נמוך וביתי בעיירה אירית-קתולית, סנובית בעיקרה, אני מודה שהייתי ילד בודד, לא מובן, מופנם."
קופרמן למד בבית הספר הלטיני של בוסטון ולקח חלק בתוכנית האמנות בתיכון במוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון. בסוף שנות ה-20 הוא למד רישום אצל פיליפ לסלי הייל בבית הספר במוזיאון. ב-1932 עבר לקולג' לאמנות של מסצ'וסטס, שם הכיר לראשונה את אשתו, האמנית רות קוב. הוא חזר לזמן קצר לבית הספר במוזיאון בשנת 1946 כדי ללמוד אצל הצייר הגרמני-אמריקאי רב ההשפעה קרל זרבה.
קריירה

קופרמן החזיק בעבודות שונות תוך כדי קריירה כאמן, כולל שנתיים כמאבטח במוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון. במהלך שנות ה-30 הוא עבד כחרט עבור פרויקט האמנות הפדרלי, ויצר רישומים אדריכליים בסגנון ריאליסטי לחלוטין, השונה מאוד מעבודותיו המאוחרות  בשנות הארבעים הוא החל לשלב צורות אקספרסיוניסטיות יותר בציוריו, ומאז ואילך עבודתו הפכה יותר ויותר מופשטת. ב-1946 הוא החל לבלות בקיץ בפרובינסטאון, מסצ'וסטס, שם פגש והושפע ממארק רותקו, הנס הופמן, ג'קסון פולוק וציירים מופשטים נוספים. בערך באותו זמן הוא החל להציג את עבודותיו בגלריה בוריס מירסקי ברחוב ניוברי.
קריירה > מחלוקת ICA

ב-1948, קופרמן עמד במרכזה של מחלוקת שכללה מאות אמנים מאזור בוסטון. באותו פברואר, המכון לאמנות מודרנית של בוסטון פרסם מניפסט שכותרתו "'אמנות מודרנית' והציבור האמריקני" המגנה את "העודפים באמנות המודרנית", והודיע שהוא משנה את שמו למכון לאמנות עכשווית (ICA). ההצהרה הכתובה בצורה גרועה, שנועדה להבדיל את עולם האמנות של בוסטון מזו של ניו יורק, נתפסה באופן נרחב כהתקפה על המודרניזם. במחאה, אמנים מבוסטון כמו קארל זרבה, ג'ק לוין ודייוויד ארונסון הקימו את קבוצת האמנים המודרניים וארגנו מפגש המוני. ב-21 במרץ 300 אמנים, סטודנטים ותומכים אחרים נפגשו בבית הישיבות הדרום הישן ודרשו מה-ICA לחזור בו מהצהרה.  קופרמן ניהל את הפגישה והקריא הצהרה לעיתונות: "המניפסט האחרון של המכון הוא הצהרה מופרכת המטעה ומטעה את הציבור בנוגע ליושרה ולכוונה של האמן המודרני. בכך שהוא מטיל לעצמו את הזכות לומר לאמנים איזו אמנות צריכה להיות המכון נוגד את מטרותיו המקוריות של ארגון זה שתפקידו היה לעודד ולהטמיע חדשנות עכשווית".
בין שאר הדוברים היו קארל קנת'ס, זרבה, לוין וארונסון. במקביל, השמרנים מחאו כפיים למניפסט וניצלו את המצב למטרות פוליטיות. במאי 1950, ה-ICA פרסם הצהרה משותפת עם המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית המאשרת את ערכה של אמנות מודרנית והמופשטת.
קריירה > שנים מאוחרות יותר

קופרמן הפך לפרופסור במכללת מסצ'וסטס לאמנות, והמשיך לעמוד בראש מחלקת הציור שלה. הוא פרש ב-1969. חלק ניכר מעבודותיו המאוחרות מאופיינות ב"צורות מופשטות, ודמויות ימיות." על ציורו משנת 1948, "גאות ערב", הוא אמר, "זה נוף שעשוי להיות בקרקעית העמוקה ביותר של האוקיינוס, שבו האור מגיע רק מצורות חיים מיקרוסקופיות, או שהוא יכול להיות בחוץ, הרבה מעבר לונוס, שם הדברים נאספים ומתחילים מחדש...החיים הם מסתוריים. אני מוצא רלוונטיות במופשט, שכן בתוכם נמצא רחם הקיום."
קריירה > מוות ומורשת

הוא נפטר ממחלת פרקינסון בבוסטון ב-2 באוקטובר 1982. עבודותיו נכללות באוספים הקבועים של המוזיאון לאמנות מודרנית,מוזיאון האמנות האמריקאית של סמיתסוניאן, המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, מוזיאון פוג, ומוזיאונים נוספים ופרטיים אספנים.
המסמכים שלו נמצאים בתיק בארכיון לאמנות אמריקאית ובאוניברסיטת סירקיוז. המסמכים של קופרמן בארכיון לאמנות אמריקאית כוללים רומן היסטורי שלא פורסם - "הלחם של הקבצן", שמתאר את סצנת האמנות של בוסטון של שנות ה-30.
הערות שוליים

↑  "Lawrence Kupferman"
↑  Jean Gibran, Love Made Visible: Scenes from a Mostly Happy Marriage, Interlink Publishing, 2014-07-05, ISBN 978-1-62371-052-1. (באנגלית)
↑  "Lawrence Kupferman"
↑  "Lawrence E. Kupferman"
↑  Judith Arlene Bookbinder, Boston Modern: Figurative Expressionism as Alternative Modernism, UPNE, 2005, ISBN 978-1-58465-488-9. (באנגלית)
↑  "300 Condemn Art Institute for Attack on 'Modernism'"
↑  "Lawrence Kupferman"
↑  "Lawrence Kupferman papers, 1941-1971"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122908309  ISNI: 0000 0000 5103 1852  LCCN: no2008182868  RKD: 106312  ULAN: 500191802  VIAF: 26896619   WorldCat (עם VIAF): 26896619 
בית ויקטוריאנית, 1935-1950
מבצר נח'ל (עומאן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 מיקום:  נח'ל
 מדינה:  עומאן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1834
 תאריך פתיחה רשמי:  1834 
 קואורדינטות:  23°23′42″N 57°49′44″E﻿ / ﻿23.395°N 57.829°E﻿ / 23.395; 57.829
  (למפת עומאן מוגדלת) מסקט סיב סלאלה ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסימבצר נח'ל(למפת עומאן רגילה) מסקט סיב סלאלה ניזווא סוחאר היימא סור ח'סאב אל-בוריימי איראן איחוד האמירויות הערביות  ערב הסעודית תימן הים הערבי המפרץ הפרסימבצר נח'ל
 
מבצר נח'ל (בערבית: قلعة نخل, בתעתיק מדויק: קלעת נח'ל) הוא מבצר גדול בחבל אלבאטנה שבעומאן הנקרא על שם וילאייט נח'ל בה הוא שוכן. כיום המבצר משמש כמוזיאון המנוהל על ידי משרד התיירות של עומאן ומציג בין היתר תערוכות של רובים היסטוריים.
המבצר הוקם עוד בתקופה הטרום-אסלאמית כדי להגן על נווה מדבר הנמצא באזור ועל נתיבי סחר שעברו שם. במשך מאות השנים מהקמתו עבר שיפוצים ושינויים רבים. השער והמגדלים כפי שהם היום נבנו בשנת 1834 והמבצר כולו עבר שיפוץ מקיף לאחרונה בשנת 1990.
לשמוע את צורת התוף

שתי ממברנות אידיאליות מבחינה מתמטית בעלות הצורות השונות הללו, ישמיעו קול זהה, כיוון שהתדירויות העצמיות כולן זהות, כך שהספקטרום שלהן יכיל אותם צלילים עיליים. לשתי הצורות אותו שטח והיקף.
לשמוע את צורת התוף, במתמטיקה ופיזיקה, פירושו להפיק מידע על הצורה של תוף מהקול שהוא מפיק, כלומר מרשימת הצלילים העיליים שלו, באמצעות תאוריה מתמטית. "האם ניתן לשמוע את צורת התוף?" היה הכותרת של מאמר של מארק כץ (Mark Kac) מ-1966, שנתן תמריץ חזק לפיתוח התורה הספקטרלית. ניתן להתחקות אחורנית אחר שורשי הרעיונות של השאלות האלה עד לעבודתו של המתמטיקאי הרמן וייל. כיוון שמאמרו של כץ הפך את השאלה למפורסמת, הוענקו לו כהוקרה מספר פרסים.
התדירויות שבהן ממברנת התוף יכולה לרטוט תלויות בצורה שלה. משוואת הלמהולץ מאפשרת לחשב את התדירויות אם הצורה של התוף נתונה. התדירויות הללו הן הערכים העצמיים של הלפלסיאן במרחב. הבעיה המרכזית היא האם ניתן לחזות את הצורה של התוף אם התדירויות שהוא מפיק ידועות. לשם הדוגמה, אף צורה אחרת מהריבוע אינה רוטטת באותן תדירויות כמו אותו ריבוע. לפיכך השאלה מבקשת לדעת אם קיימות שתי צורות תוף שונות להן אותו אוסף תדירויות.
ניסוח פורמלי

באופן פורמלי יותר, ניתן להמשיג את התוף לממברנה אלסטית אשר השפה שלה מקובעת. ממברנה זו מיוצגת על ידי תחום  D במישור. נסמן ב- \lambda _{n} את הערך העצמי ה- n של הלפלסיאן ב- D, המתקבל מפתרון המשוואה:
{\begin{cases}\Delta u+\lambda u=0\\u|_{\partial D}=0\end{cases}}
כלומר הערכים העצמיים של אופרטור הלפלסיאן (תחת תנאי שפה מסוג דיריכלה) הם אלו עבורם קיימות פונקציות עצמיות  u_{n} שמתאפסות על השפה של  D ואשר פעולת הלפלסיאן עליהן מכפילה אותן בקבוע שהוא אחד מאוסף הערכים הללו. שני תחומים ייקראו "איזוספקטרליים" אם יש להם בדיוק אותם ערכים עצמיים. השם "איזוספקטרליים" מוצדק משום שהערכים העצמיים של הלפלסיאן קשורים בדיוק לאותם הצליליים שהתוף מסוגל להפיק; תחומים איזוספקטרליים מפיקים אותו ספקטרום של צלילים. הערך העצמי  \lambda _{n} שווה לריבוע של התדירות של הגל העומד ה- n שמתקיים על הממברנה, ולפיכך התדירויות היסודיות בהן נקודה מסוימת על התוף מתנודדת קשורות בקשר ישיר לערכים העצמיים.
לפיכך השאלה ניתנת לניסוח מחדש כך: מה ניתן לדעת על  D אם יודעים רק את הערכים של  \lambda _{n}? או, באופן יותר ספציפי, האם קיימים שני תחומים שונים שהם איזוספקטרליים?
התשובה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
כמעט מיידית, ג'ון מילנור הראה שממשפט של ארנסט ויט נובע קיומם של שני טורוסים 16-ממדיים שיש להם אותם ערכים עצמיים אולם צורות שונות. עם זאת, הבעיה בשני ממדים נותרה פתוחה עד 1992, כאשר המתמטיקאים גורדון, ווב, ו-וולפרט, בנו בהתבסס על שיטת Sunada, זוג של תחומים במישור שיש להם צורות שונות אך ערכים עצמיים זהים. התחומים הללו הם מצולעים לא-קמורים. ההוכחה שלשני התחומים יש אותם ערכים עצמיים מתבססת על הסימטריות של הלפלסיאן. הרעיון הזה הוכלל על ידי Buser et al, שבנה מספר דוגמאות דומות. לכן, התשובה לשאלתו של כץ היא שקיימות צורות צורות עבורן לא ניתן לשמוע את צורת התוף באופן מושלם.
מצד שני, Steve Zelditch הוכיח שהתשובה לשאלה של כץ חיובית אם מגבילים את השאלה לתחומים מישוריים קמורים עם שפה אנליטית.
הנוסחה של וייל

אף על פי שהתשובה השלילית לשאלה מראה כי לא ניתן לקבוע באופן חד-חד ערכי את צורת התוף מהצלילים שהוא משמיע, חוק וייל קובע שעדיין ניתן להסיק את הנפח V של התוף, וזאת באמצעות ספירה כמה מהר הערכים העצמיים λn גדלים. אם נגדיר את (N(R כמספר הערכים העצמיים הקטנים יותר מ-R
, אז חוק וייל קובע שבאופן אסימפטוטי:
V=(2\pi )^{d}\lim _{R\to \infty }{\frac {N(R)}{R^{d/2}}}\,
כאשר d הוא הממד. וייל שיער גם שהאיבר הבא בקירוב האסימפטוטי ייתן את ההיקף של התחום D. במילים אחרות, אם A מסמל את אורך ההיקף (או שטח הפנים של התוף בממדים גבוהים יותר), אז וייל שיער ש-:
\,\lim _{R\to \infty }(N(R))=(2\pi )^{-d}\omega _{d}VR^{d/2}+{\frac {1}{4}}(2\pi )^{-d+1}\omega _{d-1}AR^{(d-1)/2}+o(R^{(d-1)/2}).\,
כאשר  \omega _{d} הוא הנפח של כדור היחידה ה-d ממדי.
השערת וויל-ברי

עבור גבול שאינו חלק, מייקל ברי הניח בשנת 1979 כי התיקון צריך להיות בסדר גודל של
כאשר  D  הוא ממד האוסדורף של הגבול.
זה הופרך על ידי ג'יי ברוסארד ור' א' כרמונה, שהציעו אז להחליף את מימד האוסדורף במימד מינקובסקי. זה הוכח אם לגבול יש ממד 1 (1993), אך מופרך לממדים גבוהים יותר (1996); שתי התוצאות הן של לפידוס וקרל פומרנס.
ראו גם

ספקטרום (מתמטיקה)
לורנצו לוטי

| --- | --- |
קפלת קיגי. פסל יונה
קפלת קיגי. פסל יונה
 לידה:  23 ביוני 1490 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  1541 (בגיל 50 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 
לורנצו לוטי (באיטלקית: Lorenzo Lotti) (1541–1490), אשר מוכר גם בכינוי לורנצטו, היה פסל ואדריכל איטלקי פלורנטיני, מחוגו של רפאל.
ביוגרפיה

לורנצטו נולד בפירנצה בשנת 1490, ונשא לאישה את בתו של הצייר והפסל ג'יליאו רומנו (אנ'), תלמידו של רפאל.