אריאל מררי
ביוגרפיה

אריאל מררי נולד בתל אביב, בילדותו התגורר בקיבוץ כפר החורש, בקיבוץ גבעת השלושה, ובפתח תקווה. אמו, מניה מררי, הייתה רופאה ואביו אליהו מררי היה פועל בניין, נוטר, ואחר כך פקיד ממשלתי. למד בתיכון עירוני ה' ואחר-כך הצטרף לקיבוץ משגב עם במסגרת גרעין של המחנות העולים. בצה"ל שירת בנח"ל מוצנח בשרות סדיר.
מררי בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1965), ובעל דוקטורט בפסיכולוגיה פיזיולוגית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בה למד בשנים 1965–1969. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהורמונים ובהתנהגות מינית של כלבים ונעשתה בהדרכתו של פרופ' פרנק ביץ'. אחר-כך עשה פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד, במלגה של מועצת האוכלוסין של מרכז רוקפלר. ב-1969 התמנה למרצה לפסיכולוגיה פיזיולוגית בחוג לפסיכולוגיה של אוניברסיטת תל אביב ולראש היחידה הניסויית, בכך החליף את פרופ' ישעיהו ליבוביץ שהרצה בנושא לפניו.
מררי הקים בפקולטה את המעבדה הראשונה בארץ לפסיכולוגיה פיזיולוגית שעסקה בחקר המוח והשינה. 
במלחמת יום הכיפורים שירת בחטיבת מילואים של הצנחנים ונפצע קשה. פגישתו עם נושא הטרור הייתה בשנת 1976, עת שירת במפקדת קחצ"ר וגויס על ידי ראש ענף לוחמה בטרור, סא"ל רן בג, לעזור ביצירת המתודה לנושא המשא ומתן עם מחבלים, תחום מומחיותו עד היום (2015). לימד קורסים וסמינרים על טרור, לוחמה פסיכולוגית, והרתעה במסגרת הפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב. את רוב מאמריו פרסם בכתבי עת של מדע המדינה.
ב-1975 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1976–1977 שהה כפרופסור אורח ועמית מחקר בפקולטה לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנים 1978–1989 היה עמית בכיר ומנהל הפרויקט לחקר הטרור במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המרכז הקים בסיס נתונים נרחב על הטרור העולמי, שהיווה תשתית לעבודתו המחקרית, ושימש כמאגר מידע לחוקרים רבים ולאנשי תקשורת. 

בשנים 1982–1985 עמד בראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 הקים ועמד בראש היחידה לחקר האלימות הפוליטית במחלקה לפסיכולוגיה.
בקיץ 1984 שהה כחוקר אורח ב-Program on Negotiation בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, וב-1985 שהה ב-Center for Criminal Justice בהרווארד, כיועץ להקמת תוכנית מחקר על הטרור. בתקופה שבין השנים 1988 ו-2003 לימד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד כמה קורסים על הטרור, במשותף עם פרופסור פיליפ היימן. ב-1989 התמנה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1998–2000 שהה כעמית בכיר בתוכנית לביטחון לאומי, במרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים, בבית הספר לממשל על שם קנדי, אוניברסיטת הרווארד. ב-2003 שהה כעמית בכיר במרכז הלאומי לפסיכולוגיה של האסון והטרור באוניברסיטת סטנפורד.
ב-2006 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן לימד במשך שנים אחדות קורסים לתואר שני בבית הספר לממשל, המרכז הבינתחומי הרצליה.
במהלך השנים שימש כחבר בוועדה המייעצת של מכוני מחקר אחדים על הטרור ברחבי העולם, וכחבר בוועדות המערכת של כתבי עת בינלאומיים שונים המתמחים בטרור.
השתתף בכמאה כנסים בינלאומיים על היבטים שונים של הטרור. הוזמן להרצות באוניברסיטאות רבות. בין היתר, הוזמן לשאת הרצאות מרכזיות בכנס השנתי של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (2002, 2008), בכנס השנתי של ארגון הפסיכולוגים הקנדי (2011), בכנס על הטרור שהתקיים במסגרת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה – OSCE ‏(1996), הרצאת פול ווילקינסון באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד (2014), ועוד.
בשנים 2002–2009 שימש כמנהל המדעי של מחקר טרור המתאבדים הפלסטיני מטעם המטה לביטחון לאומי בישראל.
אריאל מררי נשוי מאז 1961 לדליה מררי, פרופ' חבר בדימוס באוניברסיטת תל אביב; מייסדת ונשיאת האגודה הישראלית לפסיכוסומטיקה במיילדות וגינקולוגיה; לבני הזוג שתי בנות: עו"ד עמית מררי, המכהנת כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט פלילי, ויעל מררי-צוקרמן.