stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה ים
השכלה

2005-2001 תואר B.E.D בהצטיינות, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל
2008-2006 תואר M.F.A בהצטיינות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו
תערוכות יחיד

2019 Olympus, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצרת: רוני כהן - בנימיני
2017 43 207 02, לקסוס גלרי, תל אביב
2014 חלב ציפור, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, אוצרת: נילי גורן
2014 מבחר עבודות, המכללה האקדמית ספיר, אוצר: שי איגנץ
2012 הביטאט, גלריה ברוורמן, תל אביב, אוצרת: עדי גורה
2011 הגלריה לצילום על שם דרפלר, המרכז האקדמי ויצו חיפה
2009 22:22, גלריה ברוורמן, תל אביב
2007 אנה ים עבודות חדשות, גלריה המדרשה לאמנות, תל אביב, אוצר: דורון רבינא
2005 תערוכת בוגרי המדרשה לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל
מבחר תערוכות קבוצתיות

2019 קונטקט, גלריה אינדי, אוצרים קרן זלץ ודיווי בראל
2018 גרטה וולף קרקאור, מוינה לירושלים, מוזיאון עין חרוד, אוצרת ד׳׳ר סמדר שפי
2018 חיצוני ומוכר עד זָרָא, מכללת דוד ילין, אוצרת: נוה ברזני
2017 אנו מכריזים בזאת, מוזיאון בת ים, אוצר: יהושע סימון
2017 חיצוני ומוכר עד זרא, מכללת דויד ילין, אוצרת: נוה ברזני
2017 50 שנה, סלון יפו לאמנות, אוצרת: מעין שלף
2016 החשכה ברורה כשמש, מקום לאמנות, אוצר: שמחה שירמן
2016 בת שיר אילמת, פסטיבל פוטופואטיקה, בית ספר לאמנות מוסררה, אוצר: אבי סבג
2015 יום הולדת, מוזיאון ישראל ירושלים, אוצרת: אורנה גרנות
2014 היעלמות האור/שקיעה, בית האמנים תל אביב, אוצרת: ענת גורל-רורברגר
2013 משולש שיקגו, מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: רותי דירקטור
2012 זוכי פרס משרד התרבות, מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית
2011 עבודות חדשות, יריד צבע טרי, תל אביב
2010 חלונות, מוזיאון ישראל, ירושלים
2009 קיץ לשעבר, פסטיבל הצילום הבינלאומי, אוצרת: איה לוריא
2009 אבטיחים, בית ראובן- מוזיאון ראובן רובין
2008 אמנות ישראלית, ברמן, גרמניה, אוצר: ליאב מזרחי
2008 ריאליזם מאגי, תיאטרון תמונע, אוצרת: מעין אמיר
2008 תערוכת בוגרי M.F.A בצלאל
2008 קליק, גרר... מחווה למקרן שקופיות, הגלריה לאמנות אוניברסיטת חיפה, אוצרים: רותי דירקטור ודני יהב בראון
2007 Some were better than this palce, גלריה ברוורמן, תל אביב, אוצרת: סאלי הפטל נווה
2007 אמנות ישראלית צעירה, זוכי פרס קרן מורשה, מוזיאון תל אביב לאמנות
2007 16 מתוק, מוזיאון בת ים לאמנות, אוצרת: נטע גל עצמון
2007 חדשות 2007- רכישות חדשות, מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: תמי כץ פרימן
2006 מלנכוליה, גלריה זומר, תל אביב, אוצר: רועי ברנד
2005 אמנות הארץ, תוכנת כוח רדינג, תל אביב, אוצר: דורון רבינא
מלגות ופרסים

2016 פרס עידוד היצירה, משרד התרבות והספורט
2015 מלגת Artist Career Development Program, Asylum Arts, ניו-יורק, ארצות-הברית
2011 מלגת שהייה, קריית האומנים הבינלאומית - "הסיטה", פריז, צרפת
2010 פרס אמן צעיר, משרד התרבות והספורט
2011-2010 פרס אמן-מורה, משרד התרבות והספורט
2009-2010 פרס אמן-מורה, משרד התרבות והספורט
2007 פרס קרן מורשה לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2007 מלגת הצטיינות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב
2006 פרס קרן יהושע רבינוביץ' לאמן צעיר
2005 פרס הצטיינות על יצירה אמנותית והישגים אקדמיים, המדרשה לאמנות בית ברל
2004 מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע'ש שרת
תפקידי הוראה

2015-2013 מרצה לצילום במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2015-2012 מרצה לצילום בבית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה- מוסררה
החל מ-2014 מרצה לצילום באוניברסיטת חיפה
2013-2012 מרצה לצילום במחלקה לצילום בבצלאל האקדמיה לאמנות ועיצוב
2012-2006 מרצה לצילום במכון אבני לאמנות
הערות שוליים

1 2 3  נוימן, בעז, "אנה ים / צלמת", מתוך האתר של אנה ים
1 2 3 4  אביבי יובל, גם הים נסוג, באתר טיים אאוט תל אביב, ‏2014
1 2 3 4 5 6  בנטון, מאיה, " אנה ים: חרדה נינוחה", מתוך האתר של אנה ים
1 2  גרבוז, יאיר, "יש ביני ובין פסיעותי / התפרדות אינסטינקטיוית", מתוך האתר של אנה ים
1 2 3 4  גורן, נילי, "רוחות היומיום", קטלוג התערוכה "חלב ציפור", 2014
1 2  נוימן, בעז, "אלה התצלומים של אנה ים", מתוך האתר של אנה ים
↑  מיכל וילצקי‏, האמן 17: אנה ים, באתר וואלה, 19 באפריל 2007
↑  20.	שקולניק-ברנר הילה, ים של דמעות בגלריה ברוורמן, באתר הארץ, 13 ביוני 2009
1 2  גורה, עדי, "הביטאט /אנה ים", מתוך האתר של אנה ים
↑  רבינא, דורון,, "הביטאט/אנה ים", מתוך האתר של אנה ים
↑   גליה יהב, הרגע הלא מכריע של הצלמת אנה ים, באתר הארץ, 5 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279540  NLI: 987007308553405171  GND: 1061042324  ISNI: 0000 0000 7696 5440  LCCN: no2009195848  SUDOC: 188710647  VIAF: 103147293   WorldCat (עם VIAF): 103147293
רחל מסרר

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1902 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 במרץ 1993 (בגיל 91) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1925) 
 תקופת הפעילות:  מ-1925 
 בן או בת זוג:  Mikhail Plisetski 
 
רחל מֶסֶרֶר (ברוסית: Рахиль Михайловна Мессерер-Плисецкая ‏ 4 במרץ 1902 - 20 במרץ 1993), שנודעה גם בשם הבמה "רה מסרר", הייתה שחקנית רוסיה בסרט אילם ובתיאטרון.
ביוגרפיה > משפחה

רחל מסרר נולדה בווילנה למשפחה יהודית-ליטאית. אביה, מיכאיל מסרר, היה רופא שיניים בווילנה ושם אמה היה סימה שאבד. היא הייתה אחת מעשרה ילדים, שכל אחד מהם נקרא בשם תנ"כי: פנינה, עזריה, מתניה, רחל, אסף, אלישבע, שולמית, עמנואל, אבינדב ואראלה. רחל, אחיה עזרי אזרין (שחקן), אחותה שולמית מסרר (בלרינה) ואחיה אסף מסרר (רקדן בלט וכוריאוגרף, התפרסמו איש-איש בתחומו והחלו שושלת של רקדני בלט ומנהלי בלט בולטים.
מסרר נישאה לדיפלומט רוסי ידוע-שם, מיכאיל פליסצקי (1899–1938) ונולדו להם שלושה ילדים: הבלרינה המפורסמת מאיה פליסצקאיה (1925–2015), מנהל הבלט המוכשר אלכסנדר פליסצקי (1931–1985) והרקדן הסולן עזרי פליסצקי (1937–). נכדתה, אנה פליסצקאיה (1971–) גם היא בלרינה.
קריירה

מסרר סיימה את לימודיה במכון גראסימוב לסינמטוגרפיה בשנת 1925. בשנים הראשונות של המשטר הסובייטי, כיכבה מסרר באולפני בוחקינו וכוכב המזרח. קריירת הראינוע של מסרר הייתה קצרה למדי, משום שמיד לאחר נישואיה הקדישה את זמנה למשפחתה ולבעלה, שייצג את הממשלה הסובייטית בשפיצברגן, כקונסול כללי בברנטסבורג ואחראי על מכרות הפחם. ב-30 באפריל 1937, הואשם במסגרת הטיהורים הגדולים בריגול וב-8 בינואר 1938 הוצא להורג.
בראשית מרץ 1938, נאסרה מסרר. ה-NKVD, סוכני המשטרה החשאית, דרשו ממסרר לאשר, שבעלה היה "מרגל, בוגד, מחבל, פושע ושותף לקשר נגד סטלין." באומץ לב לא מבוטל לאותה תקופה, סירבה ונשפטה ל-8 שנים בכלא. בתה, מאיה עמדה לפני איום בשליחה לבית יתומים, שממנו ניצלה הודות לדודתה, שולמית מסרר, שאימצה אותה. בנה אלכסנדר נלקח אל משפחת אחיה של רחל, אסף מסרר. אירועים אלה היסבו לא מעט צרות לאסף ושולמית. בקיץ 1939, הועברה רחל למחנה עבודה אקמולינסק לנשות בוגדים במולדת.
מסרר שוחררה ב-1941, רק חודשיים לפני פרוץ המלחמה הפטריוטית הגדולה, עם פלישת צבא גרמניה הנאצית לברית המועצות. לאחר שחרורה, לא חידשה עוד את קריירת המשחק שלה. בימים ההם, שום במאי לא היה מסכן את הקריירה שלו בהזמנתה לעבוד עמו. על אף הכל, היא האמינה שבעלה חי וישוב ביום מן הימים. ב-3 במרץ 1956, נודעה לה האמת: במסמכי הטיהור של מיכאיל פליסצקי, נכתב תאריך הוצאתו להורג: 8 בינואר 1938.
סרט תעודה

ב-2007 נוצר סרט דוקומנטרי "הכוכב מבחוץ" על מסרר. (אסור)
הערות שוליים

↑  stalin.memo.ru</ תזכיר סטלין]
↑  מוסקבה טיימס, מחנה עבודה "דורות" לנשות בוגדים במולדת 9 בינואר 2020
↑  "הכוכב מבחוץ" 19 בספטמבר 2012
דוד גטניו

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 334  מפקד בא"ח תותחנים  מפקד עוצבת התבור  מפקד מחנה שבטה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן    מבצע צוק איתן
 
דוד גטניו הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר מכהן כמפקד בית הספר להפעלת אש (שבטה).
ביוגרפיה

גטניו התגייס לצה"ל לחיל התותחנים. כיהן כמפקד גדוד 334, מפקד בא"ח תותחנים במסגרתו הקים את מיזם ״הורה שיודע״, בו הורי לוחמים משתפים מניסיונם הורי מתגייסים טריים. בהמשך הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת התבור, במאי 2022 מונה למפקד בית הספר לתותחנות שדה.
אביו הוא הצייר המנוח יוסף גטניו.
הערות שוליים

↑  הורה שיודע, באתר ערוץ 7, ‏2018-03-22
↑   "זכות גדולה להכשיר ולחנך את לוחמי חיל התותחנים ודורשי האש של כוחות היבשה", באתר צה"ל, 1 ביוני 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארי סינגר

| --- | --- |

 לידה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך עלייה:  1973
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד  מפקד עוצבת יפתח  סגן מפקד עוצבת נתיב האש  ראש מטה אוגדת הבשן  קצין מילואים ראשי
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות
 
ארי (אריה) סינגר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין מילואים ראשי.
ביוגרפיה

סינגר, בנם של ביטריס וחיים-אהרון, נולד בארצות הברית, ובשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו שהתיישבה ברמת גן. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ובישיבת הגולן. התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קציני שריון שירת כמפקד מחלקת טנקים. לאחר שחרורו משירות סדיר שימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה בעוצבת יפתח ובהם מפקד גדוד. לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה למפקד עוצבת יפתח. בהמשך שימש כראש מטה עוצבת נתיב האש. לאחר מכן שירת כראש מטה אוגדת הבשן.
ב-6 ביולי 2017 הועלה לדרגת תת-אלוף במילואים, ומונה לקצין מילואים ראשי. ב-2 בספטמבר 2021 סיים את תפקידו.
הוא חבר הוועד המייעץ של תנועת הביטחוניסטים.
חיים אישיים

סינגר הוא יהלומן ומתגורר בפדואל. נשוי ואב לשישה ילדים. אחיו יעקב-דוד סינגר נהרג במהלך שירותו הצבאי.
הערות שוליים

↑  אבי חיים, בני עקיבא זוכרים את הרב נריה זצ"ל, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2011
↑  עמוס הראל, מפקדי המילואים הוותיקים חוזרים: "צה"ל חזר לבנות עלינו", באתר הארץ, 14 במאי 2010
↑  עדו בן פורת, ארי סינגר מונה לקצין המילואים הראשי, באתר ערוץ 7, ‏6 ביולי 2017
↑   קצין המילואים הראשי נכנס לתפקידו, באתר צה"ל, 2 בספטמבר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דורון פיילס

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1965 (בן 59) חיפה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1987–2022 (כ־35 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 נשיא בית הדין הצבאי המחוזי במחוז שיפוט מרכז  נשיא בית הדין הצבאי של חיל האוויר  משנה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים  נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 
דורון פֶיילֶס (נולד ב-7 בפברואר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף. כיהן כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים.
ביוגרפיה

דורון פיילס נולד, גדל והתחנך בעיר בחיפה. הוא בוגר בית ספר לאו באק.
בשנת 1987 סיים במסגרת העתודה האקדמית, לימודי תואר ראשון במשפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. שירת בענף הייעוץ והחקיקה, בתביעה הצבאית, כסנגור הפיקודי של פיקוד הצפון וכסגן פרקליטת חיל האוויר.
בשנים 1992–1994 שימש שופט צבאי באזור יהודה ושומרון. ב-1995 מונה לשופט בבית הדין הצבאי המחוזי. שימש סגן נשיא בית הדין הצבאי של פיקוד הדרום ושל זרוע היבשה וכסגן נשיא בית הדין הצבאי של פיקוד המרכז ושל חיל האוויר. בשנת 2000 מונה לנשיא בית הדין הצבאי המחוזי במחוז שיפוט מרכז, ונשיא בית הדין הצבאי של חיל האוויר.
שימש שופט בבית הדין הצבאי לתעבורה, ב-2008 מונה למשנה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים וב-2011 קודם לדרגת תת-אלוף.
באוגוסט 2016 מונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים והועלה לדרגת אלוף. בפברואר 2022 סיים את תפקידו.
פיילס בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  תת-אלוף דורון פיילס מונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, באתר ynet, 8 ביולי 2016
↑   מונתה נשיאת בית הדין הצבאי לערעורים, באתר צה"ל, 13 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414893805171  LCCN: n2021065177  VIAF: 1159163877651146060000   WorldCat (עם VIAF): 1159163877651146060000
פיטר קליין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1945 (בן 79) טימישוארה, רומניה
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 www.peterkleinyc.com
 
פיטר קליין (Peter Klein, נולד ב-22 ביולי 1945) הוא מפיק יהודי אמריקאי יליד רומניה.
קליין התחיל את הקריירה שלו בשנת 1970 אצל אמרגן יהודי-אמריקאי סול יורוק. ב-1972 הקים פיטר קליין חברה משלו בשם Living Arts והיה בין הראשונים אשר הביאו את הריקוד, הבלט ומחזות הזמר האמריקאיים לאירופה ובהמשך לכל העולם. קליין התפרסם בעולם כמפיק ומארגן סבב הופעות של האופרה המפורסמת פורגי ובס מאת המלחין היהודי-אמריקאי ג'ורג' גרשווין החל מ-1992. באוקטובר 2001 האופרה פורגי ובס עלתה במת המשכן לאומנויות הבמה בתל אביב.
קורות חיים

פיטר קליין נולד ב-22 ביולי 1945 בעיר טימישוארה השוכנת במערב רומניה להורים ניצולי שואה אנדריי וארי (וינר) קליין. כילד הוא למד הונגרית ורומנית, בנוסף קליין דובר רוסית, גרמנית, צרפתית, עברית ואנגלית. בשנת 1963 משפחתו עלתה לישראל. קליין למד בבית הספר המרכזי למלונאות תדמור בהרצליה. בשנת 1967 עזב קליין את ישראל ונסע לאירופה ואחרי זה לארצות הברית, לעיר ניו יורק, שם הוא הכיר את האמרגן המפורסם סול יורוק והתחיל לעבוד בשבילו בשנת 1969.
קריירה

סול יורוק שכר את קליין כמארגן סבב הופעות בצפון אמריקה למוזיקאים כמו הגיטריסט אנדרס סגוביה והפסנתרן ארתור רובינשטיין.
בשנת 1975 פיטר קליין ארגן את הופעותו של הגיטריסט האגדי מייקל לורימר בישראל, במוזיאון תל אביב.
כמו כן, בשנת 1979, קליין הוציא לראשונה את בוסטון בלט לסבב הופעות באירופה, להשתתף בפתיחת פסטיבל נרבי בג'נובה ושוב ב-1981, לסבב הופעות באיטליה ובלונדון בהפקה באורך מלא של אגם הברבורים עם רודולף נורייב ככוכב אורח. ב-1981 פיטר קליין ו-Living Arts הביאו את בוסטון בלט למספר הצגות בישראל בבימוי אמנותי של א. וירג'יניה ויליאמס.ב -1984, קליין הציג לראשונה את המחזמר "שיער" באירופה, בסבב הופעות בצרפת, בשווייץ, בספרד, באוסטריה, בגרמניה ובאיטליה.
ב -2011, הפיק קליין את "Ain't Misbehavin" בבימויו של ריצ'רד מלטבי ובמהלך שנתיים המחזמר עלה לבמות בטורקיה, צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד, ישראל, והונגריה.
קריירה > פורגי ובס

קליין שקל להתחיל את ההפקה שלו לאופרה פורגי ובס בשנת 1991, כאשר קיבל הזמנה מעמיתו הארגנטינאי להביא את פורגי בבס לתיאטרו קולון. בהתחשב באתגרים של יצירת מופת מורכבת שכזאת, קליין החליט ללכת על בטוח ולהציג בבואנוס איירס ב-1992 את ההפקה הקיימת של וירג'יניה אופרה. בעקבות הצפייה בחזרות ובהופעות אחרות של פורגי ובס, קליין פיתח את רעיון ההפקה שלו בעזרתו של לאופולד גודובסקי השלישי, אחיינו של ג'ורג' גרשווין. כאשר חקר את אפשרויות סבב ההופעות,, קליין הבין שלמרות תהילתה והפופולריות שלה, הקלאסיקה האמריקאית הזאת לא עשתה סבב הופעות בארצות הברית או בעולם, למעט הסיורים של מחלקת המדינה האמריקנית בשנות החמישים לאירופה וסיורי האופרה של יוסטון גרנד בשנות ה-70.
קליין ניהל משא ומתן עם היורשים של גרשווין כדי לאשר את הפרויקט עם כמה קיצורים מהמקור. התוצאה הייתה ביצוע מקוצר (מ-4 ל-3 שעות) ומספר מוזיקאים מופחת.
Living Arts של קליין סיירה בארצות הברית במשך 13 שנים, כל שנה החל משנת 1993 עד 2005. מחוץ לארצות הברית המופע הזה הוצג ביותר מ-20 מדינות.
הערות שוליים

1 2  Peter Klein | Prabook, ‏2018-01-26
1 2 3 4 5  "The essential Porgy and Bess". The Globe and Mail. נבדק ב-2018-03-22.
1 2  מרב יודילוביץ', זה לא נגמר למרות שהגברת השמנה שרה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2001
1 2  Kapp, A.e.b. "Producer takes 'Porgy and Bess' from cities to uncommon venues". The Daily Collegian (באנגלית). נבדק ב-2018-03-23.
1 2 3 4 5 6 7  "1 Nov 1994, Page 44 - The Philadelphia Inquirer at Newspapers.com". Newspapers.com (באנגלית). נבדק ב-2018-03-22.
↑  "Segovia Concert Guests At the White House". Washington Post (באנגלית אמריקאית). 1979-03-12. ISSN 0190-8286. נבדק ב-2018-03-22.
↑  מארצות הברית - הגיטריסט הקלאסי מס' 1 בעולם - מייקל לורימר., באתר web.nli.org.il (באנגלית)
↑  הבלט הישראלי מארח את בוסטון בלט., באתר web.nli.org.il
↑  Archivio Corriere della Sera, archivio.corriere.it (באיטלקית)
↑  "Efsane müzikal İstanbul'da" (בטורקית). נבדק ב-2018-03-22.
↑  AIN´T MISBEHAVIN´ IN PARIS premiere 18th October | Kulturkompasset, www.kulturkompasset.com (באנגלית)
↑  Banuscher, Doris (2011-11-04). "Leute von Welt: "Ain't Misbehavin'": Ein Hauch von Broadway im St. Pauli Theater". DIE WELT. נבדק ב-2018-03-22.
↑  Hamburg, Hamburger Abendblatt -. ""Ain't Misbehavin" startet am Mittwoch auf St. Pauli" (בגרמנית). נבדק ב-2018-03-22.
↑  Trieste, Politeama Rossetti: “Ain’t Misbehavin”’- The Fats Waller Musical Show | GBOPERA, www.gbopera.it (באיטלקית)
↑  Indienauta. "Crítica: Harlem Swing. Ain't misbehavin', en el Teatre Victòria. | Actualidad sobre música y cultura independientes". Indienauta (בEuropean Spanish). אורכב מ-המקור ב-2018-03-06. נבדק ב-2018-03-22.
↑  Ain't Misbehavin הארלם סווינג - המחזמר המצליח היישר מברודויי לראשונה בישראל. אל תחמיצו!, באתר www.israel-opera.co.il
↑  "The Harlem swing". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2018-03-22.
↑  "Budapestre érkezik a Harlem Swing". MNO.hu (בהונגרית). 2012-11-12. נבדק ב-2018-03-22.
↑  Jegy.hu - Harlem Swing, Jegy.hu (בהונגרית)
1 2  Stage Preview: Operatic appeal of 'Porgy' endures, old.post-gazette.com
↑  "Porgy and Bess, la gran ópera americana sobre el desarraigo regresa a África" (בספרדית). נבדק ב-2018-03-23.
↑  Success of Porgy ain't necessarily over yet; There is a rare chance for West Midlands audiences to see Gershwin's masterpiece Porgy and Bess in Wolverhampton next week. Terry Grimley looks at the opera's chequered history. - Free Online Library, www.thefreelibrary.com
1 2  "Plenty o' something" (באנגלית). נבדק ב-2018-03-23.
↑  "3 May 1997, Page 143 - The Age at Newspapers.com". Newspapers.com (באנגלית). נבדק ב-2018-03-23.
1 2  "'Porgy' Blurs The Line Between Opera, Musical". tribunedigital-orlandosentinel (באנגלית). נבדק ב-2018-03-23.
קתדרלת שפייר

צילום אווירי של הקתדרלה מכיוון מערב
החותם העירוני של שפייר עם הקתדרלה, 1293
חשיבות הקתדרלה לפיתוח עירוני (סרטון המלווה בקריינות בגרמנית)
איור של הקתדרלה מ-1610
קתדרלת שפייר (בגרמנית: Speyerer Dom), רשמית: "בזיליקת הקתדרלה הקיסרית של עליית הבתולה ושטפן הקדוש" (בלטינית: Domus sanctae Mariae Spirae, בגרמנית: Dom zu Unserer lieben Frau in Speyer) בעיר שפייר שבמדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה, היא מקום מושבו של הבישוף הקתולי של שפייר. הוא כפוף לארכידיוקסיה הרומית-קתולית של במברג. הקתדרלה, המוקדשת למריה הקדושה, הקדושה המגנה של שפייר ("Patrona Spirensis"), ושטפן הקדוש, ידועה בדרך כלל כ"הקתדרלה הקיסרית של שפייר" (Kaiserdom zu Speyer). האפיפיור פיוס האחד עשר העלה את קתדרלת שפייר לדרגת בזיליקה מינורית של הכנסייה הקתולית בשנת 1925.
הקתדרלה החלה להיבנות משנת 1030 תחת שלטון קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כשהקצה המזרחי והקמרון הגבוה נבנו בשנים 1090–1103. הבזיליקה בת שלוש הספינות מאבן חול אדומה היא "שיאו של עיצוב שהיה בעל השפעה רבה על התפתחותה הבאה של האדריכלות הרומנסקית במהלך המאות ה-11 וה-12". כאתר הקבורה של קיסרים ומלכים של השושלת הסליאנית, בית הוהנשטאופן ובית הבסבורג, נחשבת הקתדרלה כסמל לכוח הקיסרי. עם הרס מנזר קלוני, היא נותרה הכנסייה הרומנסקית הגדולה ביותר באירופה. היא נחשבת ל"נקודת מפנה באדריכלות האירופית", אחד המונומנטים האדריכליים החשובים ביותר בתקופתה ואחד המונומנטים הרומנסקיים המשובחים ביותר.
בשנת 1981 נוספה הקתדרלה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו של אתרים החשובים מבחינה תרבותית כ"מונומנט מרכזי של אמנות רומנסקית באימפריה הרומית הקדושה".
היסטוריה > אתר מורשת עולמית

באפריל 1981 נוספה קתדרלת שפייר לרשימת אתרי המורשת העולמית החשובים מבחינה תרבותית של אונסק"ו. הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים (ICOMOS) נימקה כך את הכללת הקתדרלה: "הקתדרלה של שפייר, עם אלו של וורמס ומיינץ, היא מונומנט מרכזי של האמנות הרומנסקית באימפריה הגרמנית. זו, מעצם הפרופורציות שלה, היא הגדולה והחשובה ביותר; ומעצם ההיסטוריה אליה היא קשורה - הקיסרים הסאליים הפכו אותו למקום קבורתם". ICOMOS גם מציינת את הבניין כחשוב להפגנת ההתפתחות בגישות כלפי שיקום מאז המאה ה-17, גם בגרמניה וגם בעולם.
תיאור המבנה

קתדרלת שפייר שמרה על הצורה הכללית והממדים של המבנה מהמאה ה-11, ולמרות הפסדים משמעותיים של המרקם המקורי והשחזורים הרצופים, היא מציגה מבנה רומנסקי שלם ואחיד. התכנון עוקב באופן כללי אחר התוכנית שנקבעה בכנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים שקבע את הסטנדרט שהיה אמור להיות מאומץ בדרך כלל בחבל הריין. התכנון כלל ספינה עם קמרון גבוהה עם מעברים, עם כיפה על מקום המצלב לכיוון מזרח שהסתיימה באפסיס במקום המקודש. האוריינטציה האופקית כבר מצביעה על התפתחות האדריכלות הגותית. הקצה המערבי מסתיים במבנה משוכלל (אלמנט אדריכלי המכונה Westwork) כולל השער הראשי, מאפיין אופייני לכנסיות רומנסקיות רבות. לכנסיות רומנסקיות גרמניות אחרות, כמו קתדרלת וורמס, יש אפסיס בשני הקצוות. חיצונית, צללית הבניין מאוזנת על ידי שני זוגות של מגדלים גבוהים הממסגרים את הספינה בקצה המערבי ואת המקום המקודש ממזרח, ויוצרים מסה פיסולית עם כיפה בכל קצה, תוך יצירת "שיווי משקל בין הגוש המזרחי לגוש המערבי". מרבית המאפיינים שלו הם המראה החיצוני המקורי אך פנים הקתדרלה עבר שיפוצים רבים שתמכו ביסודות ושינו אותו מאוד.
המראה החיצוני של הקתדרלה יוצר אחידות על ידי גודל הפתחים הזהים שלה. בקתדרלת שפייר יש את הדוגמה המוקדמת ביותר בגרמניה לגלריה ננסית, אכסדרה הסובבת סביב הבניין כולו, ממש מתחת לקו הגג. אותו סוג גלריה מעטר גם את הכיפות המזרחיות והמערביות. הפתחים בגלריה תואמים את גודל החלונות במגדלים. שתי הכיפות הן מתומנות, הגג של הכיפה המזרחית הוא מעט בייצתי. המגדלים מסתיימים בצריחים בסגנון "קסדה של חבל הריין" (Rheinischer Helm). הספינה, המגדלים והכיפות מקורים כולם בנחושת שעברה בליה לגוון ירוק חיוור, בניגוד לאדום הוורדרד של אבן הבניין, והצבעוניות של מבנה החזית המערבית.
מבפנים, הספינה כוללת שני שלבים פתוחים עם פתחים רומנסקיים חצי עגולים פשוטים. בארקדה יש עמודים תומכים מרובעים שצורתם פשוטה, לכל אחד צמוד פילסטר רחב מחובר, כשכל פילסטר שני תומך בקשת אבן של הקמרון הגבוה. החללים המרובעים שנוצרו כך בתקרה הם קמרון מוצלב ומטויח בלבן. אף על פי שרוב עבודות הגבס של המאה ה-19 הוסרו ממשטחי הקיר, הקיר הרחב שבין הארקדה לקומת התאורה מכיל סדרה של ציורי קיר צבעוניים המתארים את חיי הבתולה.
במאה ה-21 עברה הקתדרלה שיפוצים יסודיים, שעלותם כ-26 מיליון אירו. בנוסף שוחזרו ציורי הקיר של יוהאן שראודולף (אנ'), שהוסרו בשנות החמישים, ומוצגים כעת ב"אולם הקיסר" (Kaisersaal) של הקתדרלה.
צללית הקתדרלה בעקבות השלבים של הבנייה והבנייה מחדש
1061
1106
1689
1756
1778
1858
תיאור המבנה > מידות

אורך כולל: 134 מטרים (מהמדרגות בכניסה לקיר החיצוני של האפסיס המזרחי)
רוחב חיצוני של הספינה (עם המעברים): 37.62 מטרים (מקיר חיצוני לקיר חיצוני)
רוחב פנימי של הספינה: 14 מטרים
גובה הספינה בקודקוד הקמרונות: 33 מטרים
גובה הצריחים המזרחיים: 71.20 מטרים
גובה הצריחים המערביים: 65.60 מטרים
אורך הקריפטה: מזרח-מערב 35 מטרים; צפון-דרום 46 מטרים; גובה: בין 6.2 מטרים ל-6.5 מטרים
תיאור המבנה > מאפיינים נוספים > הקריפטה

במשך מאות שנים התפתחו הקריפטות מתאים זעירים לאולמות קריפטות גדולים תת-קרקעיים למחצה ומשוכללים מאוד, שהפכו לצורות סטנדרטיות באיטליה ובגרמניה, ולעיתים התרחבו מתחת לטרנספטים כמו גם המקום המקודש. הקריפטה המונומנטלית של קתדרלת שפייר, שהוקדשה בשנת 1041, היא אולם הקריפטה הרומנסקי הגדול באירופה, על שטח של 850 מטרים רבועים וגובה של קרוב ל-7 מטרים. ארבעים ושניים קמרונות צולבים נתמכים בעשרים עמודים גליליים עם כותרות פשוטות. אבני אבן החול מתחלפות בצבעוניות בין צהוב לחלודה, עיצוב אופייני לתקופה הסאלית ובית הוהנשטאופן, ומהוות את ההקשר של ערכת הצבעים של החזית מהמאה ה-19. "הבהירות האדריכלית יוצאת דופן למדי, כתוצאה מביצוע מדויק של תבניות הבסיס והכותרות, יחד עם המערכת של קשתות רוחביות".
תיאור המבנה > מאפיינים נוספים > קפלות

בצידה הדרומי של הקתדרלה נמצאת הקפלה הכפולה (Doppelkapelle) של אמרם הקדוש (אנ') וקתרינה הקדושה. הרעיון של הקפלה הכפולה היה מבוסס היטב בסוף המאה ה-11, עוד מתקופת קרל הגדול והיה נפוץ בשימוש בקפלות קיסריות ואפיסקופלית. בנייתה של זו בקתדרלת שפייר החלה כבר בסביבות 1050. הקפלה של קתרינה הקדושה נבנתה לרגל יום הולדתה של בתו של היינריך השלישי ב-25 בנובמבר, יום חגה של קתרינה מאלכסנדריה, אחת מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. בשנת 1961 הוחזרה הקפלה למצבה המקורי כקפלה כפולה. שתי הקפלות מחוברות זו לזו דרך פתח במרכז. כיום, הקפלה של אמרם הקדוש היא בפטיסטריום.
בצידה הצפוני של הקתדרלה נמצאת הקפלה של אפרה הקדושה (אנ'), על שם קדושה נוצרית מעונה. הקפלה נבנתה לכבודה בהוראת היינריך הרביעי מכיוון שהוא נולד ביום חגה. השרידים של אפרה הקדושה התגלו באאוגסבורג בסביבות 1064. היינריך הרביעי נקבר בקפלה שלא הוקדשה בין השנים 1106 עד 1111, כאשר האפיפיור פסקליס השני ביטל את הנידוי של היינריך, שהיה בתוקף מאז שנת 1088. במהלך עבודות השחזור בשנת 1971 התגלה דף קלף בקפלה שהוא חלק מהביבליה הגותית (אנ') שנכתבה בסביבות שנת 500. כיום, קפלת אפרה הקדושה היא משכן (במובן הנוצרי של המונח).
בתחילה היו חמש קפלות נוספות בצידה הצפוני של הקתדרלה: פאולוס, אגנס הקדושה, ברנארד הקדוש, היינריך הקדוש ומריה. הקפלה של מריה הקדושה נוספה בצד הצפוני של הקתדרלה על ידי הבישוף מתיאס פון ראמונג (Matthias von Rammung) בשנת 1475. חורבותיהם של הקפלות הוסרו כבר במאה ה-18.
תיאור המבנה > מאפיינים נוספים > פעמונים

מערכת הפעמונים של הקתדרלה מורכבת מתשעה פעמונים, מהם ארבעת הגדולים נוצקו בשנת 1822 על ידי פטר לינדמן (Peter Lindemann) וחמשת הקטנים יותר בשנת 1963 על ידי פרידריך וילהלם שילינג (Friedrich Wilhelm Schilling). כולם נכללים במגדל הפעמונים של הקתדרלה, הממוקם בכיפה המערבית.
סביב הקתדרלה

במקור הייתה הקתדרלה מוקפת בבניינים רבים. מדרום היה צמוד אליה קלויסטר ובמרכזו פסל של הר הזיתים. בצד הצפוני היה ארמון המגורים של הבישוף. מבנים אחרים בקרבת מקום, למשל, היו בית המועצה, בתי מגורים של הכמרים, ארכיונים, קפלת סנט ניקולאוס, ביצורי העיר וכו'. רוב הבניינים נעלמו לאחר המהפכה הצרפתית. ניתן לראות את המתאר של הקלויסטר לשעבר כמדרכה.
הפסל של הר הזיתים נהרס בשריפה הגדולה של 1689 והושאר בהריסות לאחר שהריסות המנזר הוסרו בשנת 1820 במטרה ליצור שטח פתוח. בהמשך הותקן לו גג כדי למנוע הידרדרות נוספת. את הפסלים הוסיף פסל מקומי, גוטפריד רן (Gottfried Renn). בתוך ההר נמצאת קפלה המוקדשת למלאך מיכאל.
בכיכר בקצה המערבי של הקתדרלה נמצאת קערה גדולה המכונה Domnapf ("קערת הקתדרלה"). היא סימנה בעבר את הגבול בין שטח השיפוט של הקתדרלה והאזור העירוני. כל בישוף חדש בבחירתו נאלץ למלא את הקערה ביין, בזמן ששועי העיר רוקנו אותה בברכות לבריאותו.