stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל אלתר
קורות חייו

נולד בפולין באסרו חג הסוכות (בחו"ל) ה'תרנ"ה (1894), והוא הבן השלישי של רבי אברהם מרדכי אלתר. עד גיל עשר למד עמו סבו רבי יהודה אריה ליב אלתר וכבר אז נודע כעילוי. היה ידוע בייחוד בהקפדתו על זמנים. התארס בגיל שלוש עשרה עם חיה שרה, בת דודו הרב יעקב מאיר בידרמן, ונישא לה בשנת ה'תר"ע, ונולדו לו ממנה בשנת ה'תרע"ז בת בכורה בשם רבקה יוכבד ובחודש תמוז ה'תרפ"א בן בשם יהודה אריה לייב (לייבל'ה).
בהוראת אביו, שבקשו לסייעו, הנהיג כבר בחיי אביו קבוצות אברכים "בני עלייה" מחסידי גור, ומסר להם הנהגות והוראות, כך העיד גם אחיו רבי פינחס מנחם בשיחה לציבור שבועיים קודם פטירתו.
בחודש שבט ה'תרצ"ב בנסיעה הרביעית של אביו לארץ ישראל וכן בשנת ה'תרצ"ה בנסיעה החמישית הצטרף אף הוא לביקור בארץ. בזמן השואה ברח יחד עם אביו מפולין והגיעו לארץ ישראל בח' בניסן ה'ת"ש, אך בני משפחתו הקרובה, אשתו וילדיו, נרצחו בידי הנאצים כמו גם רוב החסידים שהתגוררו בפולין. לאחר פטירת אביו בשנת תש"ח מונה לממלא מקומו באדמו"רות. בשנה זו נישא בשנית לפערל (שרלוטה), בתו של דוד וינפלד, אך לא נולדו להם ילדים.
בארץ ישראל

כאדמו"ר, שיקם את החסידות, הגדיל את כוחה ועיצב את דרכה. רבי ישראל אסף סביבו את חסידי גור שהתגוררו בישראל מלפני מלחמת העולם ואת ניצולי השואה, וכן פעל לקרב את אלו שהם או הוריהם עזבו את החסידות.
מקובל בציבור החרדי לראות בו את אחד ממשקמי הציבור החרדי לאחר השואה במיוחד בכל הקשור לקביעת נורמות ציבוריות בנושאי צניעות, הפרדה בין המינים והתבדלות מהתרבות הכללית. השפעתו הייתה רבה מאוד וחרגה בהרבה מתחומי ההשפעה של חסידות גור. אישיותו הכריזמטית והכובשת זכתה להערצה של רבים, וצעירים רבים ממגזרים שונים נסחפו אחריו והפכו לחסידיו ומעריציו הנלהבים.
בארץ ישראל > פעילותו הציבורית

פעילותו הציבורית התמקדה בעיקר במסגרת תנועת אגודת ישראל. הוא ייחס חשיבות רבה לתחום החינוך ופעל רבות תוך שיתוף פעולה עם מנהיגים אחרים מהמגזר החרדי להקמת החינוך העצמאי - מסגרת חינוך חרדית אוטונומית - וביסוסו. כמו כן הקים את היומון החרדי המודיע והשקיע מאמצים רבים לבסס את העיתון כלכלית.
על החשיבות הרבה שהרבי ייחס לחינוך ולעיתונות עם השקפה תורנית, ניתן ללמוד מהעובדה שבמשך כל שנות הנהגתו הוא נמנע מלערוך מגביות לכל נושא שהוא אפילו עבור מוסדות החסידות. להוציא מגבית אחת עבור עיתון המודיע ונוספת עבור החינוך העצמאי.
בנוסף לתפקידו כאדמו"ר ומנהיג של חסידות גור שימש גם בתפקיד של יושב ראש מועצת גדולי התורה. מתוקף תפקידו זה השפיע רבות על התנהלותה ודרכה של תנועת אגודת ישראל שנוסדה, בין היתר, על ידי אביו, האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר, שנודע בכינויו ה"אמרי אמת". הוא גם יזם, סייע ועודד את הקמתן מחדש של חצרות אדמו"רים מכל הקהילות החסידיות, שנכחדו בשנות המלחמה.
הנהגותיו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא סגנון הגיוגרפי.
הנהגותיו > ה'נסיעה' לאדמו"ר

כחלק מתהליך השיקום של החסידות לאחר השואה, הוא חידש את המושג 'נסיעות' לאדמו"ר לשבתות וחגים, כפי שהיה נהוג בפולין לפני המלחמה. עניין זה של 'נסיעה' ו'עליה לרגל' לרבי, נחשב לאבן יסוד במושגי החסידות וככלי מרכזי לקשר בין הרבי לחסיד.
הנהגותיו > עריכת השולחן (טיש)

עניין רב עוררו ה"שולחנות" ("טיש" בלשון החסידים) שערך בשבתות וחגים. רבי ישראל ייחס לכך חשיבות רבה, ובמשך 29 שנות הנהגתו כמעט ולא נקטע רצף עריכת הטישים להוציא פעמים ספורות בעת שחלה ואושפז בבית החולים, או בזמנים שיצא לנפוש בחיפה ובמקומות נוספים.
ערך את הטיש בדרך כלל פעמיים בכל שבת וחג; בלילות שבת וכן בשבתות אחרי הצהריים בזמן ה"סעודה השלישית", שנחשב לזמן מיוחד להתעלות רוחנית לפי משנת החסידות ("רעוא דרעוין"). בשנותיו האחרונות (מסוף שנת תשל"א), עקב חולשתו, הוא ערך את הטיש רק פעם אחת בשבת בעת ה"סעודה השלישית".
במהלך הטיש החסידים היו מקבלים יין או בירה, וניגשו לאדמו"ר לאחל "לחיים". הושרו ניגונים שבת חסידיים, והרבי השמיע דברי תורה.
רבים מאלו שאינם מחסידי גור שהתקרבו אליו, כולל בחורי ישיבות מהמגזר הליטאי והמגזר הדתי לאומי, הגיעו לצפות מתוך סקרנות בעת שערך את הטיש והפכו לחסידים נלהבים, בהם היו הרבנים שילה רפאל ומרדכי חברוני.
הנהגותיו > דאגה ל'יהדות' ('יידישקייט')

הרב אלתר שם דגש מיוחד לצביון היהודי. התמקד בעיקר סביב הדאגה לנושאי הצניעות, החינוך ל"שמירת הברית" מקטנות, וההתבדלות מהחברה והתרבות המתירנית, כמו הימנעות מקריאת עיתונות חילונית וכדומה. הוא ראה בהם אבן יסוד להבטחת המשך הקיום של עם ישראל במתכונתו ההיסטורית ומניעת התבוללותו. הוא גם סבר שנושאים אלה הם אבן היסוד של היהדות והקפדה על שמירה עליהם ממתיקה דינים ומונעת גזירות קשות מעם ישראל. משפט מפתח שהיה נוהג לומר לרבים שהגיעו אליו – "היידיש לא משנה, מה שמשנה זה היידישקייט".
הגותו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא סגנון הגיוגרפי.
הגותו > קדושה והתעלות רוחנית

בספר הביוגרפי "פאר ישראל" שליקט וערך הרב ברוך ווידסלבסקי, וכתב הרב אהרן סורסקי, הוא מסביר בין היתר כך את דרכו של הרבי והנהגתו: "הרבי דרש מחסידיו ומעריציו להתעלות מבחינה רוחנית ולקדש את עצמם. הוא סבר שלא ניתן להינצל מהחטא ללא הרחקות מהנאות גשמיות גם בדברים שאינם אסורים לפי התורה". מחסידיו הצעירים אף דרש שלא לטייל ברחוב עם האשה ולהקפיד להימנע, במידת האפשר, מלטייל בכלל ברחוב שלא לצורך וכן לשמור על "קדושת העיניים" שלא יראו מראות לא צנועים.[דרוש מקור]
הגותו > החמרות ופרישות

הרב אלתר תיקן לחסידיו תקנון מחמיר המיועד להרחיקם מחטא ולקדשם, בין השאר אסר על חסידיו מגע ובילוי עם נשותיהם, כמו קיום של יחסי אישות מעבר למינימום הכרחי, איסור על קיום יחסים במשך תקופה ארוכה לאחר לידה וכדומה. תקנות אלו עוררו עליו מתנגדים רבים גם מקרב רבנים, כמו הרב יעקב ישראל קניבסקי שאף כתב בעילום שם קונטרס המביע הסתייגות מגישתו המחמירה, אם כי נמנע מלצאת למאבק גלוי על כך, והצטער כשפורסם שמו כמחבר הקונטרס. במכתב ששלח אז למו"ל הוא מבקש לגנוז את הקונטרסים לאחר שהתפרסם שהוא המחבר, ומאחר שהתברר לו שיש חסידים שנוהגים במנהגי פרישות אלו מכמה דורות.
הגותו > הימנעות מ"חילול השם"

למרות שנחשב למחמיר מאוד בנושאי דת, הייתה זו החמרה כלפי פנים ולא כלפי חוץ; דרישותיו מחסידיו ומעצמו היו גדולות אבל הוא נזהר מאוד שלא לגרום למתיחות בין דתיים לחילונים ודאג לשמור, במידת האפשר, על תדמית חיובית של שומרי המצוות אצל אלו שאינם כאלה. הוא סבר שהתגרות בחילונים היא מעשה שיש בו "חילול השם" ולכן דרש מחסידיו להשתדל מאוד להימנע מכל פעולה שפוגעת בתדמית של ציבור שומרי המצוות בקרב הציבור הכללי. בין היתר הוא אסר על חסידיו להשתתף בהפגנות של החרדים בירושלים נגד תנועה בכבישים בשבת וכן אסר על חסידיו ללכת עם 'גרטל' ברחוב (אבנט עשוי מחוטי טרלין ובצדדיו מעין ציציות. החסידים נוהגים לקשור אותו על מותניהם מעל החליפה בעת התפילה וחלקם אף בשעת לימוד תורה).
הגותו > משנתו התורנית

בשנותיו הראשונות בארץ למד קבלה עם רבה של שכונת שערי חסד וישיבת מרכז הרב, הרב יעקב משה חרל"פ, ולאחר מכן נהג לשאול ספרי קבלה מספריות שונות. כמו כן למד עם הרב דוד כהן (הנזיר).
עסק רבות בפירוש רמב"ן על התורה, ואמר בשם אביו האמרי אמת, כי "כל מילה בספר הינה דינר זהב".
ספריו

הרב ישראל היה משמיע דברי תורה לחסידיו לאחר התפילות בשבתות ובחגים ובמהלך טישים, כמו גם בסעודות ובקידושים שהיה עורך למעגל מצומצם מאנשיו, את דבר התורה שהיה אומר במהלך הטיש היה כותב לאחר מכן בקיצור, וומתוך כתב ידו יצא לאור לאחר פטירתו הספר "בית ישראל" על התורה.
בחיבור נוסף שיצא תחת השם 'בית ישראל ליקוטים', הודפסו דברי תורה נוספים (בעיקר מה שאמר בביתו ונרשמו על ידי חסידים). על חיבור זה הובעה ביקורת[דרושה הבהרה], והוא נחשב כאסור בהחזקה באופן רשמי[דרושה הבהרה].
פטירתו

כחמש שנים לפני מותו עבר בהצלחה ניתוח להסרת גידול ממעיו. נפטר בבית החולים הדסה עין-כרם בב' באדר התשל"ז (1977) כתוצאה מנמק במעיים בעקבות חסימה עורקית, לאחר שסירב להתפנות לבית החולים יום קודם בשל קדושת השבת. הוא נקבר ב"מערת גור" בהר הזיתים. בהלווייתו נכחו כ-90,000 בני אדם[דרוש מקור].
עם תום ימי השבעה מונה אחיו רבי שמחה בונים אלתר, בעל ה"לב שמחה" למלא את מקומו.
ילדיו

יהודה אריה לייב. נרצח עם אמו בשואה בחודש תשרי תש"ג.
רבקה יוכבד, אשת הרב אהרן רפפורט מביליץ. נרצחה עם בעלה בשואה.
מתלמידיו וחסידיו

רבי יהושע זילברמן דיין ורב בתל אביב.
רבי ישראל יצחק רייזמן חבר בד"ץ העדה החרדית
רבי בנימין מנדלזון, רב  היישוב קוממיות.
רבי יצחק הוברמן,  מרעננה ( כונה על ידי הרבי בתואר רעננער רוב, הרב של רעננה).
רבי שמעון נתן נטע לעמברגר, ממאקווא, רב הקהילה החסידית בקריית אתא.
רבי ישעיה מונדרי דיין בית הדין בתל אביב.
רבי יצחק ידידיה פרנקל רב ואב"ד בתל אביב.[דרוש מקור]
רבי אברהם אייגר, האדמו"ר מלובלין, שהיה גם אחיינו
רבי יוחנן מטולנא
רבי זליג שטיצברג, ראש "חבורת הזעליגיסטן"
רבי מאיר זילברשטיין, רב בית המדרש הגדול גור בירושלים.
רבי שלמה זילברשטיין, ראש כולל גור בבני ברק
רבי שילה רפאל אב"ד בירושלים.
רבי יעקב ווייל ראש ישיבת שערי תורה
רבי יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנא
הנצחתו

על שמו ולזכרו נוסדו ישיבות באשדוד ישיבה קטנה לצד ישיבה גדולה בשם 'בית ישראל', בבני ברק ישיבת 'מאור ישראל', בירושלים ישיבת 'פאר ישראל', בראשון לציון ישיבה קטנה וגדולה וישיבות למחוננים 'נזר ישראל', בנין בית המדרש "בית ישראל" שבישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב, בניו יורק מתיבתא בית ישראל, וכן כוללים הנושאים את שמו, לצד גמ"ח "עזר נישואין בית ישראל" על שמו.
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, פאר ישראל, שלושה כרכים, ירושלים: עמודי האור, תשנ"ח
דוד זריצקי, חלל שלא יתמלא, כאשר ישא האומן את היונק, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 379–386
דפנה שרייבר, רבי ישראל אלטר וגור בישראל: אמונות, ערכים ופוליטיקה חסידית (1948–1977), חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, הוגש לסנאט האוניברסיטה העברית, מאי 2021.
הערות שוליים

↑  הרב ברוך וידיסלבסקי, פאר ישראל, ירושלים תשנ"ח, חלק א' עמ' לג.
↑  הרב בידרמן היה נשוי לאסתר - אחות אביו. לאחר פטירת אמו של רבי ישראל נשא אביו את בִּתו הנוספת של הרב בידרמן.
↑  הרב ברוך וידיסלבסקי, פאר ישראל, ירושלים תשנ"ח, חלק א' עמ' ע-עה
↑  ירחון אוצר הגנוז, אדר א' תשפ"ד עמ' לו-נא
↑  מכתב מה"סטייפלר" - אודות הפולמוס עם חסידי גור - על הדפסת הקונטרס "אגרת קודש" בנושא הנהגת הבית היהודי, באתר קדם מכירות פומביות (ארכיון)
↑  האיש על העדה, עמוד 202 והערה 210
↑  מנחם פרוש, שרשרת הדורות בתקופות הסוערות, כרך ד, חמו"ל, ירושלים תשס"א, עמ' 186
↑  החצר והמערה, מסע בתמונות, אתר בחדרי חרדים(הקישור אינו פעיל, 2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308068305171  PLWABN: 9810571439105606  GND: 140423265  ISNI: 0000 0001 1691 0592  LCCN: n78092137  VIAF: 97172393   WorldCat (עם VIAF): 97172393 
רבי ישראל אלתר בצעירותו צועד לימינו של אביו האמרי אמת
לבנה (בנייה)

ערימת לבנים
קיר לבנים אדומות באנגליה
כנסיית מריאנקירכה (ליבק) הבנויה בסגנון גותיקת לבנים
בית מלאכה ללבנים בעיר רחובות, שנות ה-30 של המאה ה-20
ייצור לבני טיט באזור הדנובה ברומניה
לְבֵנָה היא גוש של חומר קשיח המיוצרת באופן מלאכותי והמשמשת כחומר הגלם הבסיסי בבנייה מסורתית – בנייה בלבנים.
צורתן של הלבנים היא בדרך כלל תיבה והן מודבקות זו לזו באמצעות חומר מקשר ליצירת קיר חיצוני של בניין או מחיצה פנימית (המשמשת לחלוקת הקומה לחללים). קירות הלבנים יכולים להיות "קירות נושאים" (שיש עליהם עומס של התקרה מעליהם), "קירות מילואה" (שאינם נושאים את התקרה שמעליהם) או כגדרות או כחומות.
תכונות הנדרשות מלבנים הן חוזק לחיצה גבוה, בידוד תרמי גבוה, בידוד אקוסטי גבוה, חסינות מפני אש ומרקם חיצוני המאפשר הדבקת חומרי טיוח. חוזק בכפיפה או בלחצי גזירה אינו נדרש מאחר שקירות הבניין אינם חשופים בדרך כלל ללחצים כאלה.
סוגי לבנים נפוצות

לבני בטון (ידועות יותר בכינוי "בלוקים") – עשויות מתערובת בטון, חול וחצץ דק (בעבר נעשה שימוש גם בזיפזיף). הכנתן נעשית באמצעות יציקת התערובת לתבניות אשר מקנה להן חתך (פרופיל) אופייני שכולל בדרך כלל שני משטחים וביניהם צלעות אשר כולאות בתוכן חללי אוויר. פרופיל מרובה חללים משפר את תכונת הבידוד התרמי והאקוסטי ומקטין את המסה העצמית של הלבנה. לבני הבטון מצטיינות בכושר הדבקה גבוה לחומרי טיח וחומר מקשר (טיט), חוזק לחיצה גבוה ומחירן נמוך. בישראל משתמשים בעיקר בסוג זה של לבנים לבניית בניינים.
לבני חרסית (לבנים אדומות) – מיוצרות מאדמת חרסית לחה הנכרית ומועברת למכבש לצורך הקניית צורת הלבנה. את הלבנה הכבושה קולים בתנור בטמפרטורה של בין 790 ל-1600 מעלות צלזיוס. לבנים אלו הן חומר בנייה מקובל ביותר באירופה והיו בשימוש החל מהתקופה העתיקה.
בלוקי איטונג (מכונים גם "לבני איטונג" או "איטונג") – לבנים הנוצרות מערבוב של סיד, חול, וחומרי תפיחה אשר בזמן חיבורם עם מים יוצרים תגובה כימית ושחרור בועות. את התמיסה הנוצרת יוצקים בתבניות גדולות ומייבשים במכשיר הקרוי "אוטוקלאב" אשר מוציא את המים מתוך התרכובת בעזרת לחץ וחום. לאחר מכן מנוסר החומר לבלוקים בעזרת מסור מתכת. הבלוק בתצורתו הסופית מכיל כ-50% אוויר. בלוקי איטונג מצטיינים בבידוד אקוסטי ותרמי גבוהים ומסה עצמית נמוכה, אך כושר ההדבקה שלהם לחומרי טיח ודבק הוא נמוך.
לבני סיליקט – מיוצרות מתערובת חול ומסלעים בעלי תכולת סיליקה גבוהה. את החומרים טוחנים ומערבבים בחלב סיד וקולים בכבשן בטמפרטורות של עד 1500 מעלות צלזיוס. לבנים אלו מצטיינות בעמידותן הרבה לחום.
לבני זכוכית – לבנים אשר נוצרות על ידי הדבקה של שני חצאי תיבה מזכוכית ליצירת תא זכוכית חלול ושקוף או שקוף בחלקו. לבני הזכוכית משמשות לבניית קירות דקורטיביים. תכונתן הייחודית היא שקיפותן לאור (עד 80% בלבנים שקופות ועד 60% בלבנים בעלות מרקם ודופן מגוונת). חסרונן של לבני הזכוכית הוא מחירן הגבוה ומורכבות הבנייה בהן, המחייבת שימוש בחמרי הדבקה מיוחדים, חיזוק בברזל, מחברי פלסטיק לשמירת רווח בין הלבנים ועוד.
לבני טיט – לבנים אלה עשויות לרוב מטיט או חרסית, מים ותבן. את התערובת יוצקים לתבנית מלבנית או לרשת והלבנים נוצרות על ידי ייבושן בשמש. להבדיל משאר סוגי הלבנים, לבני טיט לא עוברות תהליך אפיה או קליה. ייצור לבני הטיט מוכר לאדם מזה כמה אלפי שנים ונפוץ עד ימינו בעיקר בארצות חמות בהן כמות המשקעים דלה, באפריקה, בדרום אמריקה ובדרום אסיה.
לבנים בתרבות

לבנים מוזכרות במקרא תחילה באירוע המצאתן בעת בניית מגדל בבל:
וַיֹּאמְרוּ אִישׁ אֶל רֵעֵהוּ: הָבָה נִלְבְּנָה לְבֵנִים וְנִשְׂרְפָה לִשְׂרֵפָה, וַתְּהִי לָהֶם הַלְּבֵנָה לְאָבֶן וְהַחֵמָר הָיָה לָהֶם לַחֹמֶר.
בהמשך הלבנים מוזכרות בהקשר לעבדות בני ישראל במצרים:
וַיְמָרְרוּ אֶת חַיֵּיהֶם בַּעֲבֹדָה קָשָׁה, בְּחֹמֶר וּבִלְבֵנִים...
ראו גם

בנייה בלבנים
לבנת זכוכית
ליאו הויג

ליאו ארתור הויג (באנגלית: Leo Arthur Hoegh;‏ 30 במרץ 1908 –  15 ביולי 2000) היה קצין מעוטר בצבא ארצות הברית, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-33 בשנים 1955–1957.
הקריירה שלו כנבחר ציבור כללה תרומות חשובות למדינתו ולארצו, אך הגיעה לסיומה בשלב מוקדם יחסית, לאחר שכוונתו לגייס כספי מיסים לשיפורים בכבישים ובבתי הספר של איווה גרם לניכור כלפיו מצד בעלי בריתו הרפובליקנים השמרנים, והפכה עבור מועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, הרשל לאבלס, לסוגיה שנוצלה לרעתו של הויג.
ראשית חייו

סבו של ליאו הויג, נלס פדר הויג, עזב את דנמרק ב-1866 כדי לחפש זהב בקולורדו. את מרבית ההון שהוא צבר הוא השקיע בחוות במחוז אודובון שבאיווה, היה למנהיג בקהילה, ועם מותו הוא השאיר חוות נפרדות לכל אחד מ-13 ילדיו.
כאשר נולד ליאו הויג לבנו של נלס, ויליאם, שפת הדיבור בבית הייתה דנית, ורק כאשר החל ליאו ללכת לבית הספר הוא החל לדבר אנגלית. בעוד שאביו ניהל בנק בעיירה הסמוכה אלק הורן, החליט ליאו להיות לעורך דין. ב-1929 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת איווה, שם הוא הצטיין כקפטן של קבוצת הכדורמים של המוסד וכנשיא המייסד של הסניף המקומי של אחוות "פי-קאפא-אלפא". הוא הצטיין בשחייה ונבחר להיות חבר באגודת הכבוד "אומיקרון-דלתא-קאפא". כאשר הוא סיים את לימודיו בקולג' למשפטים של אוניברסיטת איווה ב-1932, מכר אביו את כל נכסיו בניסיון בלתי מוצלח למנוע את קריסת הבנק של אלק הורן. הויג החל לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי בצ'אריטון, מקום מושב מחוז לוקאס שבדרום מרכז איווה.
מחוקק באיווה

ב-1936 נבחר הויג כנציג המפלגה הרפובליקנית לתקופת הכהונה הראשונה שלו מבין שלוש בבית הנבחרים של איווה. הוא הפגין כישורי מנהיגות והתקדם בהצלחה עד שהיה למנהיג הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים וליושב ראש ועדת המשפט של הבית. הוא גם פיתח "מוניטין מוצק ושמרני כקמצן בלתי מתפשר".
שירות צבאי

ב-1942, כאשר נקרא לשירות צבאי כקצין זוטר במשמר הלאומי של איווה, התפטר הויג מחברותו בבית הנבחרים. הוא עלה עד מהרה בסולם הדרגות בצבא ארצות הברית, והיה ללוטננט קולונל ולקצין מבצעים בדיוויזיה ה-104, וכתב את פקודות המבצעים במסגרת תנועתה של הדיוויזיה דרך הריין אל תוך גרמניה. על פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה עוטר הויג בכמה עיטורים, כולל כוכב הארד, צלב המלחמה ולגיון הכבוד. באותה תקופה הוא החל למשוך את תשומת ליבו של גנרל דווייט אייזנהאואר, ששירת אז כמפקד העליון של בעלות הברית. בתום המלחמה, כאשר חברה הדיוויזיה ה-104 עם הכוחות של ברית המועצות בגרמניה, נמנה הויג על הקבוצה שטסה אל מעבר לקווים הסובייטים במטוס פייפר קאב כדי להקים משרד קישור במטה כוחותיו המתקדמים של מרשל איוואן קונייב. הוא כתב את ההיסטוריה של הדיוויזיה, "Timberwolf Tracks".
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שב הויג לאיווה כדי לחדש את עיסוקו בעריכת דין בצ'אריטון, והוא נבחר למשרות ניהול אזרחיות ועסקיות רבות. מתוך להיטות לשוב לתפקידי שירות ציבורי בדרגות הגבוהות, הוא התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מול חבר הבית המכהן קארל מ. לקומפט, שניצח אותו לאחר שגרף שני שלישים של הקולות.
כמי שהיה ביריבות מול הסיעות השמרניות ששלטו במפלגה הרפובליקנית באיווה בעשור שלאחר המלחמה, היה הויג לתומך פעיל של מושל מינסוטה, הרולד סטסן במירוץ שלו למועמדות המפלגה למועמדות לנשיאות ארצות הברית ב-1948, ושל דווייט אייזנהאואר במרוץ שלו למועמדות לנשיאות ב-1952.
ב-1953 מינה אותו מושל איווה ויליאם בירדסלי כתובע הכללי של איווה, משרה שהתפנתה לאחר שהקודם בתפקיד, רוברט ל. לרסון, מונה על ידי בירדסלי לבית המשפט העליון של המדינה. בתפקיד זה זכה הויג במוניטין של אוכף חוק קשוח, במיוחד אכיפת חוק האיסור על מכירת משקאות חריפים.
מושל איווה

ב-1954 נבחר הויג כמושל איווה לאחר שניצח במירוץ צמוד את מועמד הדמוקרטים קלייד אדסל הרינג, בנו של המושל והסנאטור לשעבר קלייד הרינג.
כמושל, קידם הויג את תחום החינוך וניהל הגדלה משמעותית במימון המדינה לאוניברסיטאות המדינתיות ובתי הספר הציבוריים. הוא גם פעל לשיפור מוסדות בריאות הנפש של המדינה, תוך שהוא משנה את ההתמקדות ממשמורת לטיפול וריפוי של פגועי הנפש. הוא דחף להכרת המדינה באיגודים המקצועיים, לחקיקה לחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה כדי להפחית את רמת השליטה של האזורים הכפריים על הערים, למימון ההרחבה של התעשייה, ולהורדת גיל ההצבעה מ-21 ל-18. ב-1955 הוא מינה את הוועדה הראשונה של איווה לחקר האפליה בתעסוקה. דוח הוועדה, שהוגש בשנה שלאחר מכן, זיהה בשמותיהם את המעסיקים ואת הממונים שלכאורה הפלו עובדים על בסיס גזעי או דתי, והמליץ לאמץ חוק מדינה לתעסוקה הוגנת.
כדי לאזן את התקציב תוך יישום סדר היום השאפתני שלו, שאף הויג להגדיל את הכנסות המדינה ביותר מ-31 מיליון דולר, שייגבו באמצעות הגדלות מוצעות של מיסים על בירה, סיגריות ודלק, מס רווח הון, והגדלת מס המכירות כך שיכלול גם הכנסות משירותים. בית המחוקקים המדינתי, שנשלט על ידי הרפובליקנים, אישר גביית מיסים בהיקף מספיק כך שאלו גדלו ב-22 מיליון דולר לשנה, והויג מצא את עצמו כמי שכונה על ידי יריביו הדמוקרטים "הויג מיסים גבוהים". בינתיים, תמיכתו באיגודים המקצועיים גרמה לניכור מצד בעל ברית מסורתי של הרפובליקנים באיווה, איגוד התעשיינים של איווה, זאת מבלי לגרום להפרעה בברית בין האיגודים המקצועיים לבין הדמוקרטים במדינה.
בבחירות למשרת המושל של 1956 ניצח הויג בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, אך פיגר מאחורי יריבו הדמוקרטי הרשל לאבלס. שבועיים לפני תבוסתו בבחירות הכלליות, פורסמה תמונתו של הויג על שער המגזין טיים. סיום כתבת השער כלל את הנבואה:
הבעיה העיקרית שלו היא שהוא קלט את רוח התקופה שמתחילה להכיר בצורך בהתחדשות של ממשל מקומי ומדינתי טוב, ובעשותו כן, הוא ככל הנראה ריגש יתר על המידה את מדינתו השקטה. אך אם הוא ירחיק לכת יותר מדי מהר, הוא עשוי לזכות בנחמה הקטנה של המושל מהאישור לדבריו השנה, ואם לא בשנה זו, המדינה שלו תשכח את כל אשר הוא עשה ותתור אחר ממשלה פרוגרסיבית.
לאחר כהונתו כמושל

הויג כמעט והצליח להישאר על כס המושל, אך נוצח. ביולי 1957 מינה אותו הנשיא אייזנהאואר כמנהל הפדרלי של ההגנה האזרחית. שנה לאחר מכן, ב-1958, מינה אייזנהאואר את הויג כמנהל המשרד לגיוס אזרחי וצבאי. הוא היה חבר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית וייצג את ארצות הברית בפגישות תוכניות החירום של נאט"ו.
לאחר שאייזנהאואר הוחלף בנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, עבר הויג למגזר הפרטי, ועמד בראש חטיבת המקלטים של תאגיד הבנייה וונדר שבשיקגו. בכל אופן, כאשר ממשל קנדי בחר להקים בהיקף נרחב מקלטים קהילתיים על פני מקלטים ביתיים, דעכה ההתעניינות במוצרים אלו והוא שב לעסוק בעריכת דין.
ב-1964 העביר הויג את משרד עורכי הדין שלו לצ'יפיטה פארק שבקולורדו, שם הוא עסק בעריכת דין עד לפרישתו ב-1985.
ליאו הויג נפטר בקולורדו ספרינגס ב-15 ביולי 2000. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבעיר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16  "Against the Anthills,"Time Magazine, October 22, 1956.
1 2  Biographical Note, Papers of Leo A. Hoegh - Special Collections - University of Iowa Libraries.
↑  Hoegh, Leo; Howard J. Doyle (1946). Timberwolf Tracks:the history of the 104th Infantry Division, 1942-1945. Washington, D.C.: Infantry journal Press.
↑  Report of the Commission to Study Discrimination in Employment Archived July 25, 2011, at the Wayback Machine, December 27, 1956.
↑  TIME Magazine Cover: Gov. Leo Hoegh.
↑  "Shelter Skelter," Time Magazine, September 1, 1961.
↑  "Boom to Bust," Time Magazine, May 18, 1962.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183928092  ISNI: 0000 0000 3109 8099  LCCN: n88224732  NARA: 10573083  SNAC: w6sn1npq  VIAF: 38477987   WorldCat (עם VIAF): 38477987
כירורגיית פה ולסת

כירורג פה ולסתות
כירורגיית פה ולסתות הוא מקצוע כירורגי העוסק באזור הראש, הפנים והצוואר. הוא נועד לטפל במחלות שונות, פציעות ופגמים גנטיים ברקמות הרכות והקשות של הפה, הלסתות והפנים. זוהי מומחיות כירורגית בעלת הכרה בינלאומית. ברוב המדינות ברחבי העולם, כולל ישראל, ארצות הברית, קנדה, ואוסטרליה, זוהי מומחיות מוכרת המהווה חלק ממקצוע רפואת השיניים, בעוד שבמדינות אחרות כמו בריטניה, היא מהווה מומחיות רפואית. לפיכך, בחלק ממדינות העולם מומחה לכירורגיית פה ולסתות הוא רופא שיניים, בחלקן (ספרד) הוא רופא כללי ובחלקן (רוב מדינות האיחוד האירופי) הוא בעל שני התארים – גם רופא וגם רופא שיניים.
תחומי התמחות

כירורג פה ולסתות הוא רופא מנתח המומחה באזור טיפול אנטומי של הפה, לסתות, הפנים, הגולגולת ומבנים קשורים.
הניתוחים הכלולים בתחום זה :.
ניתוחים בחלל הפה (כירורגיה דנטואלואולרית) - ניתוח להסרת שיניים כלואות, עקירות שיניים מרכבות, עקירות שיניים בחולים מורכבים מבחינה רפואית, השתלת עצם או ניתוח טרום-שיקומי הנועד ליצור אנטומיה טובה יותר עבור מיקום של שתלים דנטליים, תותבות, תותבות נתמכות שתלים דנטליים ועוד.
טראומה של הפנים – תאונות דרכים, שברים בעצמות הפנים.
אורתו-כירורגיה של הפנים – אבחון ותיקון עוותים בפנים/ סינדרומים/ שפה וחך שסועות -/עצמות לחיים מוקטנות, סנטר מוקטן, אסימטריות של הפנים.
טיפול במחלות וגידולים של בלוטות רוק.
טיפול במחלות וגידולים של פרקי הלסת – בעיות בפתיחת הפה, פריקות של מפרק הלסת, כאבים במפרקים.
אבחון וטיפול בפתולוגיה שפירה וממאירה בראש ובצוואר.
שחזור אזור הראש והצוואר על רקע – אטרופיה, הוצאת גידולים, טראומה.
מתיחת עצם הלסת.
אבחון וטיפול בזיהומים באזור הפנים והצוואר.
טיפולים באזור חלל הפה כגון שתלים, עקירות וכדומה, נעשים בעיקר במרפאות שיניים בקהילה. שאר הנושאים מטופלים בחדרי הניתוח בבתי החולים הציבוריים או הפרטיים.
תקנות

בחלק מהמדינות כירורגיית פה ולסתות היא מומחיות שההכרה בה ניתנת על ידי האיגוד המקצועי. לדוגמה, בארצות הברית היא ניתנת על ידי ההסתדרות האמריקאית לרפואת שיניים (ADA – American Dental Association), בבריטניה הקולג' המלכותי למנתחים באנגליה, באירלנד הקולג' המלכותי למנתחים של אדינבורו, בקנדה הקולג' המלכותי לרופאי שיניים של קנדה, באוסטרליה המכללה המלכותית האוסטרלית של רופאי השיניים, ובברזיל המועצה הברזילאית הפדרלית לרפואת שיניים.
במדינות אחרות התמחות בכירורגיית פה ולסתות יכולה להיות תחת בקרה של רפואה, רפואת שיניים או שתיהן בהתאם לתקנות של כל מדינה והזדמנויות הכשרה זמינות.
בישראל כל תוארי המומחה מוענקים על ידי משרד הבריאות. היות שבישראל המקצוע הוא התמחות ברפואת שיניים בלבד, המועצה המדעית שליד ההסתדרות לרפואת שיניים היא זו המוסמכת להעניק תואר מומחה. תואר המומחה מוענק לאחר התמחות של 5 שנים במסגרת בתי חולים שאושרו לצורך מתן ההתמחות על ידי המועצה המדעית לרפואת שיניים. 5 השנים כוללות שלוש וחצי שנים במחלקה או ביחידה לכירורגיית פה ולסתות, שישה חודשים במחלקה לכירורגיה כללית או כירורגיה אורתופדית, שלושה חודשים במחלקת הרדמה וטיפול נמרץ, שלושה חודשים במחלקה לפתולוגיה כללית או אוראלית ושלושה חודשים מקצוע בחירה.
במדינת ישראל ניתן להתמחות בכירורגיית פה ולסתות ב-8 בתי החולים הבאים –"מרכז הרפואי ת״א ע״ש סוראסקי", תל אביב, "מרכז רפואי ברזילי", אשקלון, "מרכז רפואי רבין", פתח תקווה, "מרכז רפואי הדסה", ירושלים, "בית החולים פוריה", טבריה, "בית החולים רמב"ם", חיפה, "המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר", רמת-גן, ״מרכז רפואי סורוקה״, באר שבע. כל המתמחים נדרשים למספר מתאים של ניתוחים בכל אחד מתחומי ההתמחות על מנת להיות זכאים לקבלת תעודת המומחה. נוסף על כך על כל מתמחה לעבור 2 בחינות. הראשונה בכתב ומכונה שלב א', השנייה בעל-פה ומכונה שלב ב'. בשלב א' על הנבחן להוכיח בעיקר ידע תאורטי ובשלב ב' עליו להוכיח יכולת התמודדות עם מקרים שונים בתחומי כירורגיית פה ולסתות ובכלל זה הכרת הניתוחים עצמם על כל היבטיהם.
ארגונים

האיגוד האמריקאי לכירורגיית פה ולסתות
הקולג' המלכותי האוסטרלי למנתחים דנטליים
הקולג' המלכותי לרפואת שיניים של קנדה
הקולג' האמריקאי למנתחים
האגודה הישראלית לכירורגיית פה ולסתות
הפקולטה לניתוחים דנטליים של הקולג' המלכותי למנתחים של אנגליה
ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל
האגודה הבינלאומית לכירורגיית פה ולסתות
ראו גם

אורתו-כירורגיה
רפואת שיניים
שתל דנטלי
הארכת עצמות
מפרק לסתי-רקתי
לסת
כירורגיה
הרמת סינוס
הקטנת לסת
הערות שוליים

↑  The Oral and Maxillofacial Surgeon
לסת של אדם בוגר
הרמת סינוס של הסינוס השמאלי לשן אחת, אחד מתחומי הטיפול של כירורג פה ולסתות