stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט מקסוול
עסקים > מקסוול בישראל

הקשר הראשון בין מקסוול לישראל נרקם עוד בהיותו קצין בצבא הבריטי, לאחר מלחמת העולם השנייה כשהיה שותף למגעים על מכירת נשק בין ישראל לצ'כוסלובקיה[דרוש מקור]. לאחר מכן, כך נטען, סייע למוסד בתרומות ובקשרים שטווה עבורו בארצות מזרח אירופה.
באמצע שנות ה-80, החל את פעילותו העסקית בארץ. השקעתו הראשונה הייתה ברכישת העיתון מעריב, שעמד בפני משבר חמור. מקסוול הזרים כסף לעיתון, השקיע במכונות דפוס צבעוניות וציוד טכנולוגי חדיש, ומינה עורכים ומנהלים מטעמו. במקביל המשיך והרחיב את השקעותיו בארץ. בתוך תקופה קצרה רכש חבילת מניות של החברות טבע וסאיטקס, היה לבעלים של כתר הוצאה לאור, הקים את העיתון בשפה הרוסית "ורמיה", ניהל משא ומתן על רכישת קונצרן כלל ומפעלי ים המלח, ביקש לקנות את קבוצות הכדורגל בית"ר ירושלים והפועל ירושלים ולאחדן לקבוצה אחת.
כותרות העיתונים מלאו בשמועות על רכישותיו החדשות של המיליונר הבריטי הנערץ, ובציבור הופצו סטיקרים עם הקריאה "מקסוול – קנֵה אותי!".
עסקים > הקריסה

מה שהוביל כנראה לקריסת עסקיו, היה המיזם השאפתני אותו הגה וניסה להקימו ב-1990: עיתון רב לאומי באירופה שנקרא The European. המיזם לא התרומם והנפילה החלה.
עדויות שפורסמו לאחר מותו, מתארות מבנה מסובך של חברות וחברות בנות, אשר יסודותיהן הפיננסיים רעועים. אימפריית התקשורת מקסוול התבררה כבועה, אשר התנפחה לממדים עצומים בעזרת אישיותו הכריזמטית של הבעלים, ובסיוע של יועצים פיננסיים. הרכישות המאסיביות של חברות ומכירתן כיסו, למעשה, על מחסור בהון בסיסי. הסופר הבריטי כריסטופר היטצ'נס, טען באחד מספריו כי מקסוול פיתה את אמא תרזה לגייס כספים באמצעות רשת העיתונים שלו למטרות הצדקה שלה, ואף דאג לכסות את פועלה בכתבות אוהדות. כל הכסף שנאסף על ידו נגנב לכיסוי חובותיו.
בשלהי 1990, החלו לצוץ השמועות על קשיים בעסקי התאגיד. תחקירים בעיתוניו של יריבו מרדוק, חשפו כי כדי לכסות חובות שיעבד מקסוול את כספי הפנסיה של עובדי החברות בבעלותו, ואלפי עובדים נותרו ללא הכסף שחסכו בעבודתם. בשלב זה כבר החלו החקירות הרשמיות של השלטונות הבריטיים. היקף חובותיו הכולל הוערך ב-400 מיליון פאונד, שהיו שווים לכ-2 מיליארד דולר[דרושה הבהרה], ועסקיו נכנסו לפירוק והליכי כינוס נכסים.
מותו

ב-31 באוקטובר 1991 הפליג מקסוול ביאכטה שלו "ליידי גיליין" לשייט באיים הקנאריים. בלילה שבין ה-4 וה-5 בנובמבר נעלם מהיאכטה וגופתו התגלתה כעבור שעות אחדות כשהיא צפה במימי הים. הגרסה הרשמית הייתה כי מותו נגרם מטביעה לאחר שמעד ונפל למים.
הלווייתו של מקסוול נערכה בירושלים בהשתתפות צמרת המדינה, כולל נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת וצמרת הכלכלה הישראלית, וכן מנהיגים מכל רחבי העולם. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים. יצחק שמיר, ראש הממשלה, הספיד אותו באומרו: "הוא עשה למדינת ישראל יותר ממה שניתן לגלות".
נשיא המדינה חיים הרצוג אמר בהספדו "איש לא היה אדיש כלפיו".
התאוריות והסיפורים אחרי מותו

תעלומת מותו לא הובהרה מעולם. גופתו נותחה פעמיים – במדריד, שאליה הגיעה גופתו לאחר שנמצאה, ובישראל, לפני הלווייתו. בני משפחתו הגבירו את המסתורין כאשר התערבו בהליכי החקירה ודרשו מהספרדים להטיס את הגופה מיד לישראל. גם נסיבות השיט ללא מטרה בין האיים הקנאריים, והזמן הרב – למעלה מעשר שעות – עד שדווחה היעלמותו על ידי צוות היאכטה, תרמו לתעלומה שהוסיפה להעסיק פרשנים, עיתונאים וסופרים שנים רבות לאחר המוות.
הגרסה הרשמית - מקסוול התאבד לאחר ששתה לשוכרה, וזאת עקב מצבו הנפשי לאחר שהבין כי עסקיו קורסים והמעילות יתגלו. חברת הביטוח אימצה את הגרסה הרשמית, ונמנעה מלפצות את יורשיו.
תאוריית המוסד - בספר "מרגלי גדעון" של גורדון תומאס נכתב, בין היתר בהסתמך על העיתון הבריטי "ביזנס אייג'" כי מקסוול שנקלע לקשיים כספיים, פנה בייאושו למוסד וניסה לסחוט מהם כסף תוך כדי איום שיחשוף סודות שהיו ידועים לו מעבודתו עמם. על פי גרסה זו, שנתמכת על ידי ויקטור אוסטרובסקי בספרו, סוכם עם מקסוול שאנשי המוסד יעבירו לו מיליוני דולרים במזומן, בלב ים. בפגישה עם סוכני המוסד על היאכטה שלו, הזריקו לו הסוכנים חומר משתק והשליכו אותו למים, ונעלמו בסירה עמה הגיעו. השלכתו למים חיסלה את הסיכוי לגלות את דקירת המחט שכן הגופה נמצאה כשהיא במצב רקבון ועליה סימני נגיסות של דגים.
תאוריות אחרות - אלו מייחסות את הרצח לק.ג.ב. עמם עבד, לאנשי מאפיה, לערבים שרצו לנקום בו על שעבד עם ישראל, ולאנשי עסקים להם נותר מקסוול חייב כסף.
טענות האינדפנדנט לחשד לפשעי מלחמה

עשור וחצי אחרי מותו של מקסוול, ב-2006, פרסם העיתון הבריטי אינדפנדנט כי טרם מותו נפתחה חקירה כנגד מקסוול בחשד לפשעי מלחמה. בהיותו סרן בצבא הבריטי נקלעה יחידתו לעיירה גרמנית, ובמהלך ההשתלטות על העיירה ירה מקסוול בראש העיר לאחר שזה טען כי החיילים הגרמנים הסכימו להניח את נשקם ובפועל המשיכו לירות על אנשי מקסוול. לביוגרף ג'ו היינס סיפר כי הירי בוצע לאחר שהיחידה נקלעה למארב מתוכנן בה היה שותף ראש העיירה. ב-1991, לאחר שנחקק בבריטניה החוק נגד פשעי מלחמה נפתחה חקירה והוחל בזימון אנשים מיחידתו. האינדיפנדט טען כי מקסוול הבין כי הוא עלול להיות הבריטי הראשון שעומד לדין בגין פשע מלחמה, והעניין דכדך אותו בעיקר על רקע גאוותו בשירותו הצבאי. התיק עצמו נסגר לאחר מותו.
משפחת מקסוול

מקסוול שניהל אורח חיים ראוותני ונוצץ לא חסך את שבטו מבני משפחתו. לו ולאשתו אליזבט נולדו 9 ילדים. בן אחד נהרג בתאונת דרכים ובת אחת נפטרה מלוקמיה. לאחר מותו פרסמה אליזבט ספר אוטוביוגרפי ובו תארה את חייה הקשים תחת בעל ואב עריץ ושתלטן הרודה בה ובילדיו. גם הם תיארו אב קפדן שהעדיף שיעבדו יחד עמו אך לא הקל עליהם ביחס מיוחד בשל כך.
דעת הקהל הבריטית מעולם לא סלחה לבני המשפחה. התקשורת הבריטית ליוותה את כל המהלכים המשפטיים שליוו את פירוק עסקי האימפריה, וכיוונה את הזרקורים לילדים אשר הפכו באחת לחסרי כל וזכו ללגלוג ולגילויי בוז. שני הבנים, קווין ואיאן, שהועמדו לדין כמי ששיתפו פעולה עם אביהם במעשי התרמית ניסו למנוע את המשפט בטענה כי התקשורת הבריטית כבר שפטה והרשיעה אותם, ובאווירה הציבורית הקיימת לא יזכו למשפט הוגן. טענתם נדחתה אך בסופו של דבר הם זוכו. למרות הזיכוי, בדו"חות רשמיים של משרד המסחר והתעשייה הבריטי נקבע כי הם ידעו על המעשים. הם נכנסו להליכי פשיטת רגל, והעיתונות לא הרפתה מהם. מאוחר יותר ניסו שניהם להקים חברת הייטק אך כשלו.
בתו איזבל מקסוול הנחשבת אחת הנשים המשפיעות בתחום האינטרנט, שימשה כנשיאת חברת קומטאץ', וניהלה בתפקידה האחרון את חברת iCognito Technologies הישראלית  כיום היא דירקטורית בכמה חברות.
בתו הצעירה גיליין היא עבריינית מין מורשעת. הייתה חברתו הקרובה של ג'פרי אפשטיין ושימשה כ"מאדאם" שלו בעסקי הסחר בקטינות. הורשעה בדצמבר 2021 על ידי בית המשפט בניו יורק בניצול מיני וסחר בילדים ונידונה לעשרים שנות מאסר.
לקריאה נוספת

ג'ו היינס, מאקסוול, תרגום מאנגלית: סיגל ליבנת, ספרית מעריב, 1988, 519 עמודים (כולל 6 נספחים)
John Preston, Fall: The Mystery of Robert Maxwell, Penguin Books, 2021
הערות שוליים

↑  רונית אדלר, ‏סיפורו המופלא של יאן לודוויג הוך, באתר גלובס, 1 בפברואר 2006
↑  ניתן לקרוא חומר מפורט על קשרים אלו בספרו של בנו יאיר לפיד, "זיכרונות אחרי מותי".
↑  דיווח: מקסוול נחקר לפני מותו בחשד לפשעי מלחמה, באתר ynet, 10 במרץ 2006
↑  Revealed: Maxwell was under investigation for war crimes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265288805171  PLWABN: 9810543612005606  BNE: XX1535583  BnF: cb120462457 (data)  CiNii: DA01266193  GND: 118841971  ISNI: 0000 0001 0859 8121  LCCN: n81129421  NDL: 00621096  NKC: xx0047467  NLA: 35950794  NTA: 072065427  SELIBR: 312594  SNAC: w60p1fpf  SUDOC: 028716728  Trove: 1159668  VIAF: 108872531   WorldCat (עם VIAF): 108872531
רמי בר תמרי

רמי בר תמרי (נקרא גם: רמי בר דיקולי) היה אמורא תלמידו של רב יהודה שמתואר בתלמוד בבלי כחכם גדול וכחריף ביותר.
תולדות חייו

רמי נולד בפומפדיתא. לפי המסופר בתלמוד הוא נקלע לסורא והסתבך עם המנהגים השונים שם. לפי המנהג בסורא לא אוכלים את הכחל (עטין בהמה) אלא זורקים אותו, זאת לעומת הנהוג בפומפדיתא לאכול אותו. כשהזדמן רמי לסורא הוא בא לאכול את העטין, וכשרב חסדא שאל אותו מדוע עושה כך בניגוד לדעתו של רב (אמורא) הוא השיב שזאת מפני שבא ממקומו של רב יהודה שהתיר לעשות כך. כשטען לו רב חסדא שיש להחמיר כמנהג המקום ענה לו רמי שאכל את זה חוץ לתחום העיר. בתגובה לשאלה במה חרך את זה הוא השיב שעשה זאת בפורצני, ואין חשש של יין נסך מפני שהם היו לאחר 12 חודשים. רב חסדא טען לו שאולי הם גזולות, והוא השיב שהם כבר נרקבו והבעלים התייאשו מהם.
בעניין נוסף שאל אותו רב חסדא מדוע אינו נושא את תפיליו ואינו חובש ציצית והוא השיב שחולה מעיים פטור מן התפילין ושטליתו שאולה.
בתוך כך הביאו לפני בית דינו של רב חסדא אדם אחד, שלא קיים מצוות כיבוד הורים. כפתוהו על העמוד על מנת להלקותו. אמר להם רמי בר תמרי: הניחו לו, אל תלקוהו, שכן שנויה בריתא, כי כל מצות עשה שמתן שכרה כתוב בצדה - אין בית דין שלמטה מזהרין עליה לכפות על ידי ענישה כמלקות, ובמצות כבוד אב נאמר "למען יאריכון ימיך".
אמר לו רב חסדא לרמי בר תמרי: רואה אני בך, שאתה חריף ביותר! אמר לו רמי בר תמרי לרב חסדא: אם היית נמצא במקומו של רב יהודה, הייתי מראה חריפותי הרבה יותר מעכשו.
הערות שוליים

↑  או ראמי - כתיב חסר או מלא משתנה בין כתבי היד השונים לרבות קטעי הגניזה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"י, עמוד א'. להשערת הרב הימן הוא נקרא בשמות אלו עקב היותו סוחר בתמרים או בדקלים
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"י, עמוד א'
↑  פשט ודרש - כְּחָל – כָּשֵׁר אוֹ לֹא?, באתר sites.google.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רשת אוניברסיטאות עולמית

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  אוניברסיטת לידס 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 wun.ac.uk
 
רשת אוניברסיטאות עולמית (באנגלית: The Worldwide Universities Network; בראשי תיבות: WUN) היא ברית של 23 אוניברסיטאות עתירות מחקר המעניקה תמיכה כספית ותשתית לאוניברסיטאות החברות כדי לטפח שיתופי פעולה מחקריים בין־לאומיים ולהקל על ניידות אקדמית. רשת האוניברסיטאות העולמית, שהוקמה בשנת 2000, היא קבוצה ללא מטרות רווח של 23 אוניברסיטאות מחקר מאוגנדה, אוסטרליה, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גאנה, גרמניה, דרום אפריקה, הולנד, הונג קונג, טאיוואן, סין, מקסיקו, ניו זילנד, קנדה, שווייץ ותאילנד.
רשת האוניברסיטאות העולמית היא רשת מובילה בתחום ההשכלה הגבוהה והמחקר המורכבת מ־23 אוניברסיטאות, המשתרעת על פני 17 מדינות בשש יבשות. מועצת השותפות מספקת מנהיגות יזמית של הברית. הדירקטוריון קובע את הכיוון והחזון האסטרטגי של הברית. הוועדה מונה את נשיאי הברית, סגני הנשיאים או הרקטורים של האוניברסיטאות החברות והמנהל שמנהל את הרשת. מזכירות רשת אוניברסיטאות עולמית האחראית על פעולות, תקשורת ויישום האסטרטגיה של הרשת. הרשת ממומנת בעיקר על ידי האוניברסיטאות החברות בה, אשר משלמות כל אחת דמי מנוי שנתיים.
הקבוצה המייעצת האקדמית אחראית לפקח על התיק האקדמי של הרשת ולייעץ עם מועצת השותפות בנושא הכיוון האסטרטגי. הקבוצה מורכבת ממנהלים בכירים, בדרך כלל ברמה של סגן נשיא או סגן נשיא עם אחריות על סדרי העדיפויות של המחקר הבין־לאומי של האוניברסיטאות החברות. כל אוניברסיטה החברה בברית ממנה מנהל כדי לנהל את יישום האסטרטגיות והתוכניות של הברית בקמפוס ולשמש כנקודת הקשר העיקרית ליוזמות הרשת. קבוצה זו חולקת מידע על הזדמנויות שיתופי פעולה ומפתחת תוכניות מחקר של רשת אוניברסיטאות עולמית. לרשת יש תוכנית אסטרטגית לשנים 2023–2026.
אתגרים עולמיים

קבוצות המחקר:
והאתגרים העולמיים:
תגובה לשינויי אקלים
בריאות הציבור ומחלות לא מועברות
הבנת תרבויות
השכלה גבוהה ומחקר עולמי
מחקרים נוספים
קבוצות מחקר מיוחדות
האוניברסיטאות החברות בברית העולמית > אוקיאניה

אוניברסיטת אוקלנד ניו זילנד ניו זילנד
האוניברסיטה לטכנולוגיה בסידני (אנ') ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס, אוסטרליה אוסטרליה
האוניברסיטאות החברות בברית העולמית > אירופה

אוניברסיטת אקסטר אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
אוניברסיטת בריסטול אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
אוניברסיטת יורק אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
אוניברסיטת לוזאן שווייץ שווייץ
אוניברסיטת לידס אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
אוניברסיטת מאסטריכט הולנד הולנד
אוניברסיטת רוהר בוכום גרמניה גרמניה
אוניברסיטת שפילד אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
האוניברסיטאות החברות בברית העולמית > אמריקה הדרומית

האוניברסיטה הפדרלית של מינאס גראיס (אנ') ברזיל ברזיל
האוניברסיטאות החברות בברית העולמית > אמריקה הצפונית

אוניברסיטת אלברטה אלברטה אלברטה, קנדה קנדה
אוניברסיטת רוצ'סטר ניו יורק (מדינה) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
מכון מונטריי לטכנולוגיה והשכלה גבוהה מקסיקו מקסיקו
האוניברסיטאות החברות בברית העולמית > אסיה

אוניברסיטת מהידול (אנ') תאילנד תאילנד
אוניברסיטת צוקובה יפן יפן
אוניברסיטת צ'נג קונג הלאומית טאיוואן טאיוואן
אוניברסיטת רנמין בסין (אנ') הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
האוניברסיטה הסינית בהונג קונג הונג קונג הונג קונג
האוניברסיטאות החברות בברית העולמית > אפריקה

אוניברסיטת גאנה (אנ') גאנה גאנה
אוניברסיטת מאקררה (אנ') אוגנדה אוגנדה
אוניברסיטת פרטוריה (אנ') דרום אפריקה דרום אפריקה
אוניברסיטת קייפטאון דרום אפריקה דרום אפריקה
אתרי מדיה ועיתונות

אתר האוניברסיטה ביוטיוב (באנגלית)
אתר האוניברסיטה ברשת החברתית טוויטר (באנגלית)
אתר האוניברסיטה ברשת החברתית לינקדאין (באנגלית)
ראו גם

אוניברסיטאס 21
איגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי
ברית האוניברסיטאות האסיאתיות
ברית פלוס
הברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר
הברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות
התאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט
רשת אוניברסיטאות מטאריקי
הערות שוליים

↑  WUN, Mobility Opportunities.
↑  WUN, WUN Member Universities.
↑  WUN, About WUN, Strategic Plan 2023–2026
↑  WUN, Our Research.
↑  WUN, Global Challenges.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA17706546  LCCN: no2006017773  VIAF: 151633047   WorldCat (עם VIAF): 151633047
רמו ג'אזוטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בספטמבר 1910 רומא, ממלכת איטליה 
 פטירה:  26 באוגוסט 1998 (בגיל 87) פיזה, איטליה 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 צאצאים:  אדאלברטו ג'אזוטו 
 
רֶמוֹ גָ'אזוֹטוֹ (באיטלקית: Remo Giazotto;‏ 4 בספטמבר 1910, רומא - 26 באוגוסט 1998, פיזה) היה מוזיקולוג, מבקר מוזיקה ומלחין איטלקי. נודע בעיקר בקטלוג שלו ליצירותיו של תומאזו אלבינוני. ג'אזוטו כתב ביוגרפיות של אלבינוני, של ויוואלדי ושל מלחינים נוספים.
חייו

ג'אזוטו היה מבקר מוזיקה (מ-1932) ועורך (1945-49) של Rivista musicale italiana ומונה לעורך משנה של Nuova rivista musicale italiana משנת 1967. הוא כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה באוניברסיטה של פירנצה (1957-69) ובשנת 1962 היה מועמד לאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה.
ב-1949 התמנה ג'אזוטו למנהל תוכניות המוזיקה הקאמרית של רדיו איטליה וב-1966 למנהל התוכניות הבינלאומיות שארגן איגוד השידור האירופי. כמו כן היה נשיא ועדת האודיציות ועורך סדרת ביוגרפיות המלחינים של רדיו איטליה.
ג'אזוטו נודע גם בפרסום היצירה אדג'ו בסול מינור, שאותה, כך טען תחילה, העתיק מכתב יד של קטע מסונאטה מאת אלבינוני, שאותו קיבל מן הספרייה של מדינת סקסוניה שבגרמניה. בהמשך חזר בו מן הטענה כי עיבד את היצירה אך לא חיבר אותה, והודיע כי מדובר ביצירה מקורית שלו עצמו. קטע הסונאטה לא יצא מעולם לאור; ג'אזוטו אמר כי הוא הכיל רק את קו הבס, וזכות היוצרים נרשמה על שם ג'אזוטו.
כתבים

Il melodramma a Genova nei secoli XVII e XVIII (Genoa, 1941)
Tomaso Albinoni, 'musico violino dilettante veneto' (1671-1750) (Milan, 1945)
Busoni: la vita nell opera (Milan, 1947)
La musica a Genova nella vita pubblica e privata dal XIII al XVIII secolo (Genoa, 1952)
Poesia melodrammatica e pensiero critico nel Settecento (Milan, 1952)
'Il Patricio di Hercole Bottrigari dimostrato practicamente da un anonimo cinquecentesco', CHM, i (1953), 97-112
Harmonici concenti in aere veneto (Rome, 1955)
La musica italiana a Londra negli anni di Purcell (Rome, 1955)
Annali Mozartiani (Milan, 1956)
Giovan Battista Viotti (Milan, 1956)
Musurgia nova (Mila, 1959)
Vita di Alessandro Stradella (Milan, 1962)
Vivaldi (Milan, 1965)
La guerra dei palchi, NRMI, i (1967), 245-86, 465-508; iii (1969), 906-33; v (1971), 1304-52
'Nel CCC anno della morte di Antonio Cesti: ventidue lettere ritrovate nell' Archivio di Stato di Venezia', NRMI, iii (1969), 496-512
הערות שוליים

1 2  Carolyn Gianturco, "Giazotto, Remo", In Grove Music Online, Oxford Music Online.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271714305171  PLWABN: 9810671502505606  BIBSYS: 90614255  BNE: XX1500839  BnF: cb13894433v (data)  CiNii: DA04631284  GND: 103894357  ICCU: RT1V022074  ISNI: 0000 0001 0901 1556  LCCN: n82116341  LNB: 000311007  MusicBrainz: d6f85c05-93a6-4c1a-bcd9-84d712bf0cff  NDL: 00467111  NKC: xx0090338  NLG: 323893  NLK: KAC2018M4852  NTA: 073838683  RERO: 02-A003294408  SUDOC: 030261090  Trove: 1086896  VcBA: 495/112118  VIAF: 51875288   WorldCat (עם VIAF): 51875288
רוג'ר האנט

רוג'ר האנט (באנגלית: Roger Hunt; ‏20 ביולי 1938 – 27 בספטמבר 2021) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ. הוא שיחק במשך 11 שנים במועדון הכדורגל ליברפול והיה מלך השערים של המועדון עם 285 שערים עד 1992, אז עקף אותו איאן ראש, והוא עדיין מלך השערים שלו בליגה עם 244. הוא היה חבר בנבחרת אנגליה בכדורגל שזכתה במונדיאל 1966, בו שיחק בכל ששת המשחקים וכבש שלושה שערים, ונכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2006.
קריירת מועדונים

האנט נולד בגלייזברי, לנקשייר, ושיחק במועדוני הנוער קרופט, סטוקטון הית' ודוויזס טאון.
קריירת מועדונים > ליברפול

ביולי 1958 הוחתם האנט בליברפול על ידי המנג'ר פיל טיילור, ולאחר ששיחק עונה אחת בקבוצת המילואים של המועדון ערך את הופעת הבכורה שלו וכבש את שערו הראשון בקבוצה ב-9 בספטמבר 1959, בניצחון 2–0 על סקנת'ורפ יונייטד במסגרת הליגה השנייה של הפוטבול ליג.
לאחר שביל שאנקלי החליף את טיילור בתפקיד המאמן הפך האנט לשחקן חשוב אף יותר והיה גורם מרכזי בהצלחת הקבוצה בשנות ה-60. ב-1962 עלתה ליברפול לליגה הראשונה של הפוטבול ליג, ובעונת העלייה הופיע האנט ב-41 מתוך 42 משחקי הליגה וכבש 41 שערים, כולל שלושער בחמישה משחקים שונים. בעונות 1963/1964 ו-1965/1966, בהן זכתה ליברפול באליפות, הוא הוביל את הקבוצה בשערים (כפי שהיה במשך שמונה עונות רצופות) עם 31 ו-29 שערים, בהתאמה. ב-22 באוגוסט 1964 כבש האנט בדקה ה-11' בניצחון 3–2 על ארסנל, השער הראשון ששודר בתוכנית הכדורגל של ה-BBC, ‏Match of the Day.
ב-1965 הוא היה גורם מרכזי בזכייתה הראשונה של ליברפול בגביע ה-FA, כשכבש ארבע פעמים במהלך הטורניר בו ניצחה קבוצתו את וסט ברומיץ' אלביון, סטוקפורט קאונטי, בולטון וונדררס, לסטר סיטי וצ'לסי. בגמר, לאחר 90 דקות ללא שערים, כבש האנט את השער הראשון בדקה ה-93' והוביל את ליברפול לניצחון 2–1 על לידס יונייטד בוומבלי. בשנה שלאחר מכן כבש את השער היחיד של ליברפול בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסידה 2–1 בהארכה לבורוסיה דורטמונד.
ב-7 בנובמבר 1967 הפך האנט למלך השערים של ליברפול לאחר שכבש את שערו ה-242 במועדון ועקף את גורדון הודגסון (אנ') במשחק במסגרת גביע ערי הירידים מול מינכן 1860. עד שעזב את הקבוצה ב-1969 הוא כבש בסך הכל 286 שערים, שיא שנשבר ב-1992 על ידי איאן ראש. הוא גם החזיק בשיא המועדון של 100 שערי הליגה המהירים ביותר (152 משחקים) עד ספטמבר 2021, אז מוחמד סלאח הגיע לציון הדרך במשחק אחד פחות.
קריירת מועדונים > בולטון וונדררס

בדצמבר 1969 חתם האנט בבולטון וונדררס מהפוטבול ליג השנייה, וב-1971 הושאל להלניק (אנ') מליגת הכדורגל הלאומית של דרום אפריקה. ב-1972 פרש מכדורגל.
קריירה בנבחרת הלאומית

האנט הופיע 34 פעמים במדי נבחרת אנגליה בכדורגל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-4 באפריל 1962 וכבש בניצחון במשחק ידידות 3–1 על אוסטריה. הוא זומן על ידי המאמן וולטר וינטרבוטום לסגל הנבחרת למונדיאל 1962, אך לא שיחק.
לאחר שאנגליה נבחרה לארח את מונדיאל 1966 זומנו האנט וחבריו לליברפול איאן קלהאן וג'רי ביירן לסגל הנבחרת על ידי אלף רמזי. הוא שיחק בכל ששת המשחקים בטורניר וכבש שלוש פעמים (צמד נגד צרפת ושער נגד מקסיקו) כשאנגליה זכתה בגביע העולם בכדורגל לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון 4–2 בהארכה על גרמניה המערבית בגמר מונדיאל 1966 בוומבלי.
האנט זומן על ידי רמזי גם ליורו 1968, ושיחק בשני משחקים כשאנגליה זכתה במדליית ארד.
חיים אישיים

לאחר שפרש ממשחק הצטרף האנט לאחיו פיטר בעסק ההובלות המשפחתי. הוא נישא ב-1959 לפטרישה אובריאן, ונולדו להם שני ילדים. השניים התגרשו והוא נישא בשנית לרוואן.
בשנת 2000 הוענק לו תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) על זכייתו בגביע העולם, והוא היה ידוע בתור "סר רוג'ר" בקרב אוהדי ליברפול על אף שלא זכה בתואר אבירות רשמי. הוא נכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בשנת 2006.
האנט נפטר ב-27 בספטמבר 2021, בגיל 83. הלווייתו נערכה ב-14 באוקטובר בקתדרלת ליברפול.
תארים

אליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1963/1964, 1965/1966
אליפות הליגה השנייה של הפוטבול ליג: 1961/62
גביע ה-FA: ‏1964/65
מגן הצדקה: 1964, 1965, 1966
גביע העולם בכדורגל: 1966
מלך השערים של הפוטבול ליג הראשונה: 1965/66
מלך השערים של הפוטבול ליג השנייה: 1961/62
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: נכנס ב-2006
היכל התהילה של מועדון הכדורגל ליברפול
שברון (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (CVX) 
 תקופת הפעילות:  1879–הווה (כ־145 שנים) 
 חברות בנות:  טקסקו  שברון (הולנד)  שברון אוסטרליה  שברון קנדה  אקסטרהמייל 
 מיקום המטה:  סן רמון 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
 מוצרים עיקריים:  נפט 
 שווי שוק:  275.47 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  196 מיליארד דולר (2023)
 רווח:  21.4 מיליארד דולר (2023)
 מנכ"ל:  מיכאל ווירז 
 עובדים:  48,600 (נכון ל־2018) 
  
 www.chevron.com
 
תאגיד שברון (באנגלית: Chevron Corporation) הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי, העוסק באנרגיה, הפעיל ביותר מ-180 מדינות. התאגיד נקרא בעבר "סטנדרד אויל של קליפורניה", מטה החברה ממוקם בעיר סן רמון שבקליפורניה. שברון מעורב בכל תעשיית אנרגיית הגז, נפט והגיאותרמית. כולל חיפוש נפט, הפקה וזיקוק, שיווק והפצה, ייצור ומכירת כימיקלים וייצור חשמל. שברון היא אחת מהחברות הגדולות בעולם, וממוקמת במקום שלישי בדירוג החברות של כתב העת Fortune לשנת 2014.
ב-5 באוקטובר 2020 סיימה חברת שברון את רכישת חברת נובל אנרג'י בעסקת חילופי מניות בסכום שנאמד בכ-4.2 מיליארד דולר. בעקבות זאת היא מחזיקה בכ-25% מהזכויות בקידוח הגז "תמר" ובכ-40% מקידוח "לווייתן".
בנובמבר 2022 מניית החברה הגיעה לשיא כל הזמנים, שווי החברה נסק ל-336 מיליארד דולר.
אזורי הפעילות של החברה ואופי פעילותה

אזורי הפעילות המשמעותיים ביותר של החברה הם בחוף המערבי של ארצות הברית, חוף המפרץ של ארצות הברית, דרום-מזרח אסיה, קוריאה הדרומית, אוסטרליה ודרום אפריקה. ב-2010 מכרה החברה 3.1 מיליון חביות בממוצע ביום של מוצרים כמו דיזל, בנזין ודלק סילוני. אזור פעילות משמעותי נוסף של התאגיד הוא אגן פרמיאן שבמערב טקסס. בנובמבר 2018 הודיע התאגיד על הצטרפותו לקבוצת "השותפות האסטרטגית של פרמיאן". קבוצה זו כוללת 17 חברות נפט הפועלות באגן, והיא שמה לה למטרה לשתף פעולה עם גורמי ממשל, ארגונים ללא כוונת רווח ועסקים מקומיים על מנת לטפל בבעיות תעסוקה ודיור, במיסוי הגבוה על שירותי הבריאות ובבעיות התנועה הנגרמות בין היתר בשל פעילותן של חברות הנפט וביניהן שברון.
שברון פועלת גם בישראל ומפעילה את אסדת הקידוח במאגר תמר ואסדת הקידוח במאגר לוויתן. בשבוע הראשון לפעילותה, עצרה את הזרמת הגז ממאגר תמר.
אנרגיה מתחדשת

על פי פרסומים בכתב העת המדעי Energy Strategy Reviews וב-NS Energy פעילות האנרגיה המתחדשת של שברון היא שולית וזניחה ביחס לפעילותה המסורתית בתחום הנפט והגז. בהתאם לפרסומים אלו אין לשברון מטרה, חזון או תוכנית למעבר לאנרגיה מתחדשת.
ב-16 במרץ 2021 הוגשה בארצות הברית תלונה כנגד שברון על פרסום מתמשך ושיטתי שמטרתו להטעות את הציבור. הטענה המרכזית היא שהפרסומים של שברון מייצרים מצג שווא של חברה העוסקת באנרגיה נקיה ומתחדשת, כאשר בפועל, בין השנים 2010 ועד 2018, שברון השקיעה רק 0.2% באנרגיה מתחדשת.
טענות דומות הועלו גם בישראל כנגד הקמפיין הפרסומי של שברון תחת הכותרת "חברת האנרגיה האנושית".
משבר האקלים

מחקר של המכון לאחריות אקלימית (Climate Accountability Institute) אשר פורסם בעיתון הגרדיאן מראה שפרט לחברת נפט סעודית, אין אף חברה שפלטה יותר גזי חממה משברון. על פי המחקר, שברון אחראית לפליטות של למעלה מ-43 מיליארד טון של גזי חממה.
שברון, כמו מספר חברות גז ונפט גדולות נוספות, נאלצת להתגונן מול סדרה של תביעות משפטיות לתשלום פיצוי על נזקי שינויי אקלים (עליית מפלס פני הים, בצורות, שריפות, שיטפונות ועוד). הטענה המשותפת לתביעות אלו היא שחברת שברון ידעה, כבר לפני 50 שנה ויותר, את ההשלכות המסוכנות לפעילותה ולמרות זאת, השקיעה כסף רב דווקא בהסתרת המידע מהציבור והפצת ספק וחוסר אמון במדע, כל זאת ע"מ שהכנסותיה לא יפגעו.
בין הגופים שתובעים את שברון ניתן למצוא את ניו-יורק, דלאוור, רוד איילנד ועוד.
אחד מבתי ההשקעה הגדולים, המנהל כ-90 מיליארד דולר, החליט להיפטר ממניות חברת שברון, ומספר חברות נפט וגז נוספות, בגלל השימוש שעשו בכוחן על מנת לעכב צעדים למניעת משבר האקלים.