stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוריאן פייגנבאום
קורות חיים

פייגנבאום נולד בלבוב שבגליציה המזרחית (אוסטרו-הונגריה) למנחם מנדל, בנקאי אמיד שהנחיל לבניו חינוך תורני וכללי. אחיו הוא אריה פייגנבאום ואחותו היא מלכה וייס, אמו של מוחמד אסד.
פייגנבאום למד רפואה בלבוב וסיים במינכן, שם הוסמך בפסיכיאטריה. היה אחד מתלמידיו הראשונים של זיגמונד פרויד.
פייגנבאום גויס כרופא צבאי במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית האיטלקית והרוסית. בתום שירותו הצבאי, עבר לווינה, אוסטריה, ועבד כפסיכיאטר בבית החולים הנוירולוגי-פסיכיאטרי הצבאי.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. ב-1921 החל לעבוד כפסיכיאטר בבית החולים "עזרת נשים" ועד מהרה נתמנה למנהלו הראשון. "עזרת נשים" היה בתקופה זו המוסד הפסיכיאטרי היחידי בארץ ישראל (בשנת 1922 הוקם בית החולים הפסיכיאטרי בבית לחם).
בין השנים 1922–1923 התגורר אחיינו של פייגנבאום, מוחמד אסד (לשעבר: לאופולד וייס), בירושלים, ככתב במזרח התיכון של ה"פרנקפורטר צייטונג", והרבה להיפגש עם פייגנבאום.
שלושת הפסיכיאטרים שפעלו בארץ ישראל בשנות העשרים – פייגנבאום, היינץ הרמן ואברהם רוזנטל – היגרו אליה מטעמים ציוניים. בכך הם נבדלו מגל ההגירה של הפסיכיאטרים בשנות השלושים של המאה ה-20.
פייגנבאום, שחקר את מצבם הפסיכיאטרי של מאות חלוצים שהגיעו מרוסיה ומפולין בשנים 1921-1923, קבע כי ההלם המנטלי שחוו החלוצים, התרופפות הקשרים עם בני המשפחה שנותרו באירופה והמחסור והרעב בארץ ישראל, יצרו קרקע פורייה למגוון של הפרעות, בעיקר בשנה הראשונה לשהות בארץ ישראל.
לאחר שפייגנבאום החל סדרת הרצאות על התת-מודע, תיאורית החלומות והתאוריה הפרוידיאנית על הנירוזה ובכך עורר את מורת הרוח של הנהלת המוסד, הוא פוטר. למחליפו מונה ד"ר היינץ הרמן.
אחיו, רופא העיניים ד"ר אריה פייגנבאום אשר התגורר בירושלים, קיבל בשנת 1922 את ניהול מחלקת העיניים בבית החולים הדסה שהיה קרוי בית החולים מאיר רוטשילד.
בשנת 1924 עזב פייגנבאום את ארץ ישראל והיגר לארצות הברית, ניו יורק. בניו יורק התמנה לעורך הרבעון הפסיכיאטרי[דרושה הבהרה].
פייגנבאום נפטר בשנת 1937.
לקריאה נוספת

גידו ליברמן, "פסיכואנליזה בארץ ישראל 1918-1948", הוצאת כרמל, ירושלים, ינואר 2016
ערן רולניק, "עושי הנפשות - עם פרויד לארץ ישראל 1918-1948", 2007, סדרה פסיכואנליזה
הערות שוליים

↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור, הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 331
↑  "דמויות מעולם הפסיכיאטריה איש רב פעלים - ד"ר מונטגיו דוד אידר" 1936-1866 ד"ר יעקב מרגולין, פרופ' אליעזר ויצטום, ראו עמוד 7: דוריאן פייגנבאום פסיכיאטריה - Medicine, פברואר 2010, גיליון 14
↑  בית חולים "עזרת נשים" - מוסד גריאטרי שהפך ב-1921 לבית חולים פסיכיאטרי. בתחילת המאה העשרים שימש כמנהל בית החולים שערי צדק ד"ר משה וולך, ששימש גם כרופא בבית החולים עזרת נשים - בהיעדר רופאים פסיכיאטריים בירושלים
↑  גבי שפלר, להבין את עברה של הפסיכואנליזה עצמה, באתר הארץ, 8 בינואר 2007
↑  יוסף בר"נ מיוחס, ר' מנחם פיינגבוים ז"ל (נקרולוג), הצופה, 11 בינואר 1939
↑  "פרקים", פרופ' ניסים לוי, עמוד 83
↑  אמיר בן-דוד, ליאופולד איש ערב, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2001
↑  "התפתחות שירותי הרפואה בירושלים בתקופת השלטון הבריטי" מתוך: ירושלים בתקופת המנדט > הרפואה בירושלים > התפתחות שירותי הרפואה בירושלים בתקופת השלטון הבריטי, עמוד 305  עורך: יהושע בן אריה
↑  ראו: מוחמד אסד בירושלים מוחמד אסד - נכתב על ידי עידו הררי
↑  שמואל לייב שניידרמן, מי הוא מוחמד אסד?, דבר, 29 בינואר 1954
↑  ליובל הששים של ד"ר א. רוזנטל, הרפואה, כרך ב (1937), עמודים 108-107, ד"ר דוריאן פייגנבאום, הרפואה, עמודים 64-63, ד"ר הרמן – בן חמישים, הרפואה, כרך לז (1949), עמודים 131-133
↑  הפסכיאטריה בפלשתינה המנדטורית, בריאות נפש חלוצית: חלוצים וחלוצות ופסיכיאטרים חלוצים בפלשתינה של שנות העשרים - רקפת זלשיק, יוני 2004, עמוד 67
↑  "מגדר ובריאות נפש בחברה היישובית ובעשור הראשון של המדינה" רקפת זלשיק, נדב דוידוביץ'
↑  Dorian Feigenbaum, ‘Palestine Must Have Sound Nerves’, The Jewish Ledger 15 1 5 2 .4 / 8 19.12.1924 ; ג"מ, תדפיס מ-16 8, pp. 3-4
↑  Eran Rolnik, ‘Between Ideology and Identity. Psychoanalysis in Jewish Palestine (1918-1984)’, 24
in: John Bunzl, Benjamin Beit-Hallahmi (eds.), Psychoanalysis Identity and Ideology: Critical
Essays on the Jewish/Israel Case, Boston 2002, p. 211
מבנה בית החולים "עזרת נשים" בכניסה לירושלים 1910
בלה קומיאדי

| --- | --- |

ביום חתונתו
 לידה:  15 במרץ 1892 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 במרץ 1933 (בגיל 40) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורמים 
 
בלה קומיאדי (בהונגרית: Komjádi Béla; בודפשט, 15 במרץ 1892 – בודפשט, 5 במרץ 1933) היה מנהל ספורט הונגרי-יהודי, שחקן כדורמים, מאמן וחלוץ ספורט הכדורמים ההונגרי שהוביל את נבחרת הונגריה בכדורמים למדליית זהב אולימפית, הראשונה שלה כונה "הדוד קומי".
משפחתו

קומיאדי נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר יוז'ף קומיאדי וברטה פריטה.
קריירה כשחקן

קומיאדי החל לשחות בהרכב מועדון הספורט MTK בשנת 1910. עד שנת 1911 כבר זכה בתחרויות. משנת 1914 שיחק כדורמים. הוא היה מגן, שחקן קבוצתי שקט וטקטיקן מעולה כשחקן. בתקופה זו עבד כפקיד ב"מכרות הפחם הכלליות של הונגריה" (MÁK). באוקטובר 1913 התגייס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית ושירת כסג"ם במלחמת העולם הראשונה. הוא נורה מספר פעמים, נפצע, נותח בברכו, שאריות רסיסים נשארו בגופו. הוא שב הביתה בשנת 1918 כנכה מלחמה. במשך כמה שנים עדיין הופיע בקבוצת הכדורמים של רובע 3 (אובודה) ואחר-כך סיים את הספורט הפעיל.
קריירה כמאמן

כיוון שבשל פציעתו במלחמה לא יכול היה להוליד ילדים הקדיש את חייו תחילה לשחייה ובהמשך לכדורמים. בשנת 1916, במהלך השיקום, הקים את צוות ילדי MTK מהילדים ששחו לראש "גשר ארז'בט" על הדנובה בצד של פשט. קומיאדי ביקש עבור הילדים כרטיסי חינם למשחקי הכדורגל של MTK. הוא לא קיבל אותם ולכן העביר את קבוצתו לרובע שלוש. שם בנה קבוצת כדורמים חדשה וחזקה, שהצליחה להתמודד עם מועדון הספורט פרנצווארוש שעד אז נחשבה כבלתי ניתן לנצח אותה. ב-1923 וב-1924 קבוצתו הפכה לאלופת הונגריה בכדורמים. בשנת 1924 הפך לזמן קצר לקפטן האיגוד לכדורמים. תחת הנהגתו הפכה הנבחרת הלאומית לחמישית באולימפיאדת 1924. בשנת 1925 פרש מעבודתו בחברת המכרות. הוא הפך לעמית מערכת של "עיתון הספורט". בשנת 1925 החזירה פרנצווארוש את תואר האליפות. בעקבות זה כמה שחקנים מרובע 3 חתמו ב- MTK. בכך הסתיים מינויו של קומיאדי כמאמן הקבוצה והוא המשיך לעבוד רק עם הנבחרת כמאמן לאומי. הוא זכה באליפות אירופה עם הנבחרת בשנת 1926 ובשנת 1927, והוביל אותה לניצחון ולמדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). במהלך ההכנות לאולימפיאדה ערכה הנבחרת מספר משחקי הדגמה-ראווה לכיסוי ההוצאות הגבוהות ללוס אנג'לס.
כמאמן, הוא שם דגש רב על חינוך הנוער, הוא גילה, בין היתר, את האלופים האולימפיים לעתיד, כמה שנים לאחר מכן, אלאיוש קשרי, אחיו פרנץ קשרי ואת מארטון הומונאי (שהפך במלחמת העולם השנייה חבר במפלגת צלב החץ הפשיסטית ההונגרית, ולסגן מפקד הכוחות המזוינים של המפלגה. הוא ברח מהונגריה אחרי המלחמה ונשפט שלא בפניו). קומיאדי יצר ספורט כדורמים מודרני, הנהיג חידושים בטכניקות האימונים (למשל, עצירות באוויר, מסירות באוויר ואימוני כושר מחוץ לבריכה). בגלל סגנונו קיבל משחקניו את הכינוי "הדוד קומי".
קריירה כמנהל ספורט

בשנת 1919 נבחר למזכיר איגוד השחייה ההונגרי. תפקידו היה לטפל בענייני כדורמים. בשנה זו הוא גם נכנס לסגל השופטים, שהוכר לראשונה על ידי האיגוד. בשנת 1920 התמנה לחבר בוועדת הכדורמים. בשנת 1921 התמנה למזכ"ל הראשי של איגוד השחיה ההונגרי (MUSZ). הוא התפטר מתפקיד זה בשנת 1922 והשתתף בפעילות האיגוד רק כחבר מועצה. בשנת 1926, היה חבר בוועדות הבחירה של הספורטאים, השיפוט וההדרכה בבתי הספר התיכוניים של האיגוד. בשנת 1930 הוא נבחר לסגן נשיא האיגוד. כחבר במפלגה הליברלית הלאומית, היה חבר בוועדת המחוקקים של רובע 3 בבודפשט. הוא פעל רבות לבניית בריכת השחייה המקורה הראשונה (בריכת השחייה הלאומית לספורט) בבודפשט. לאורך הקריירה שלו כתב מאמרים למספר מגזינים לקידום הספורט.
הוא נפטר בשנת 1933, כמה ימים לפני יום הולדתו ה-41, משבץ מוחי והובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
פרסים והוקרה

מדליית האבירות גדולה מכסף (1915)
סיגנום לאודיס (1916)
גרנד פרי חג המולד של הספורט הלאומי (1929)
יועץ ממשלתי (1930)
מדליית הצטיינות מוכתרת
צלב הזכויות האזרחי דרגה 3 (1932)
חבר בהיכל התהילה של גדולי השחיה (1995)
הנצחה

לוח אבן לזכרובריכת השחייה צ'אסאר לשעבר נקראת על שמו
כמה רחובות נושאים את שמו
גביע קומיאדי
לקריאה נוספת

Magyar nagylexikon XI. (Kir–Lem). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 2000. 228. o. ISBN 963-9257-04-4
Az Origo cikke Komjádi halálának 75. évfordulóján
Komjádi a Magyar életrajzi lexikonban
Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000) ISBN 963-85530-3-0
הערות שוליים

↑  Halotti bejegyzése Budapest, VI. kerület 538/1933.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7932 0007  VIAF: 121483111   WorldCat (עם VIAF): 121483111 
קבר בלה קומיאדי בבודפשט בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 3C-11-23.
אמיל קרמצי

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1868 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  19 בדצמבר 1949 (בגיל 81) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Goldhammer Manó 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי, עורך 
 
אמיל קרמצי (במקור עד 1893 מנו גולדהמר, בהונגרית: Körmöczi Emil;‏ קצ'קמט, 14 בנובמבר 1868 – בודפשט, 19 בדצמבר 1949) היה דוקטור לרפואה, רופא פנימי, יהודי-הונגרי, רופא ראשי, יועץ בריאות ראשי. אחיו של זולטאן קרמצי (1876–1958), רופא שיניים ועורך עיתון.
ביוגרפיה

מנו גולדהמר נולד במשפחה יהודית כבנם השלישי של מור גולדהמר (1824–1918) ושל יוזפה שטרן. היו לו שבעה אחים/אחיות. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה של המסדר הציסטרציאני בסקשפהרוואר (1879–1887), ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט, (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) שם סיים את לימודיו ב-1893. ב-14 בינואר הוסמך כדוקטור לרפואה. בין מטופליו הראשונים היה אביו, אשר ב-13 בינואר 1893, החליק בזמן שיצא מקרון הרכבת ביאנושהאזה ונפצע קשה כשנפל. הוא היה מתמחה במכון לרוקחות של האוניברסיטה במשך חצי שנה, לאחר מכן השתתף בלימודים בחו"ל במשך שנה וחצי, שם למד בעיקר המטולוגיה. לאחר שחזר הביתה, היה מתמחה ורופא משנה בבית החולים סנט אישטוואן, אחר כך רופא מן המניין. בשנת 1910, מונה לרופא הראשי של פוליקליניקת Charité II. במחלקה הפנימית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בבית החולים האשפוז בכיכר בורארוש ובבית החולים העזר (הצבאי). במאי 1915 מונה לרופא הראשי של אגודת הצלב האדום. בשנת 1918, הוא נבחר לרופא הראשי והמנהל הראשי של פוליקליניקת Charité.
כבר ב-1898 הפך לחבר באגודת ההצלה המתנדבת של בודפשט (BÖME); בתחילה הוא נקרא רופא פרמדיק של קסרקטינים, אחר כך רופא בקורת ולאחר קידומו הפך לרופא ראשי. הוא נתן הרצאות וקורסים בכל רחבי הונגריה. קרמצי הועלה לדרגת הרופא הראשי הראשון באספה הכללית של BÖME ב-29 באוגוסט 1922. עד מהרה זכה בתפקיד סגן המנהל של הארגון הגדול. משנת 1925 כיהן בתפקיד קצין רפואה ראשי. כהוקרה על שירותיו, הוענק לו מדליות הארד, הכסף והזהב של "איגוד ההצלה". באפריל 1927 הוענק לו התואר הממלכתי "יועץ בריאות ראשי" על יתרונותיו הבולטים בפיתוח אגודת האמבולנסים ופוליקליניקת Charité. באספה הכללית באפריל 1931, הוא נבחר לחבר בגוף המייצג של הקהילת היהודית של פשט. בנובמבר 1938 (בגיל 70) פרש לגמלאות לפי בקשתו.
יומיים לפני הכיבוש הגרמני, ב-17 במרץ 1944, בגיל 76, הודיע על כוונתו להתגייר.
בין 1946 לבין 1949 הוא היה חבר בתא הבונים החופשיים על שם פרנץ דיאק. מותו נגרם כתוצאה מדלקת ריאות וניוון שריר הלב.
קרמצי היה העורך האחראי והמוציא לאור של המגזין המקצועי "עיתון האמבולנסים".
הוא השתתף בעריכת "הלקסיקון הגדול של גוטנברג" וה"לקסיקון של Uj Idők".
אשתו הייתה אילונה מאריה צ'אסאר, בתם של שאנדור צ'אסאר וארז'בט גֶבֶּלֶש, איתה התחתן ב-1941.
עבודותיו

מקרה של אנמיה קשה המתקדמת ללימפמיה. – על הערך האבחוני של בדיקות דם בקטריולוגיות, תוך התייחסות מיוחדת לאבחון של ספטיקו-פאמיה (septico-pyaemia). עם . (ארכיון רפואי הונגרי, 1897, 6)
נתונים לדוקטרינת הפסאודולוקמיה. פלדמן עם איגנאק. (ארכיון רפואי הונגרי, 1897, 4)
מקרה של פסאודולוקמיה עם מהלך חריף. (שבועון רפואי, 1898, 2-3)
השפעת מחלות זיהומיות על לוקמיה. (שבועון רפואי, 1899, 51)
Polymyositis הנגרמת על ידי Streptococcus-infectio. (פולימיוזיטיס סטרפטומיקוטיקה) . (שבועון רפואי, 1902, 26)
לרפא את הפרעות הדם שלך. בודפשט, 1904
לגבי בדיקות דם, תוך התייחסות מיוחדת לצורכי הרופא המטפל. (רפואה, 1904, 42)
חום ארוך שנים ב-tertiaer lues, אשר נעלמים עם מתן אשלגן יודיד. (רפואה, 1905, 4)
ניסיון קליני עם הזרקה תת-עורית של כמויות גדולות של לאזרום רגיל. (שבועון רפואי, 1905, 28)
נתונים על מצבי המלריה בבודפשט והדוקטרינה של המלריה המוקדמת באביב. (שבועון רפואי, 1908, 9)
על מוות דימומי ומניעתו. (בריאות טובה, 1910, 20)
על הפורמולות מחקות פרוטוזונים המתרחשים בדם. (שבועון רפואי, 1910, 45)
עדות לתיאוריה של גרנולומה מליגנום cryptogeneticum . (ארכיון רפואי הונגרי, 1911, 12)
על צהבת המוליטית מסובכת עם מגלונוספלניה. (העיתון הרפואי של בודפשט, 1913, 7)
על תאונות שנגרמו מחום קיצוני ועל העזרה הראשונה שתינתן במקרים כאלה . (עיתון המורים, 1915, 33)
על תאונות שנגרמו עקב בליעת גופים זרים והעזרה הראשונה שיש להעניק במקרים כאלה . (עיתון המורים, 1917, 46)
החשיבות של גילוי מוקדם של סוכרת בטיפול בסוכרת. (רפואה, 1921, 51)
כיצד אנו מספקים עזרה ראשונה? בודפשט, 1923
עזרה ראשונה. בודפשט, 1929
על המלריה המוקדמת באביב ומשמעותה האפידמיולוגית . (רפואה, 1929, 29)
פרסים והוקרה

עיטור הביצור הצבאי של הצלב האדום, דרגה 2 (1916)
צלב הצטיינות המוכתר בזהב על סרט מדליית האבירות (1918)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002.
Falk Zsigmond (1925-12-20). "Körmöczi Emil". Ország-Világ. 46 (51).
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
ראו גם

Ki-kicsoda? Kortársak lexikona, h. n. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., é. n. [1937] (מי זה מי?)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 52014/1893. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1893. év 5. oldal 2. sor
↑  "Születési bejegyzése a kecskeméti izraelita hitközség születési akv. 49/1868. folyószáma alatt". נבדק ב-2023-01-01.
↑  Orvosi Hetilap, 1893. január 22. (37. évfolyam, 4. szám)
↑  "Súlyos baleset". Székesfehérvár és Vidéke. 1893-01-17.
↑  Pesti Hírlap, 1915. május 28. (37. évfolyam, 147. szám)
↑  Pesti Napló, 1922. szeptember 1. (73. évfolyam, 198. szám)
↑  "A Mentőegyesület új igazgatója". Egyenlőség. 1926-01-02.
↑  Mult és Jövő, 1931. április (21. évfolyam)
↑  Kelet, 1950. január 1. (35. évfolyam, 1. szám)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest XI. kerületi polgári házassági akv. 427/1941. folyószáma alatt". נבדק ב-2023-01-01.
פדינגטון 2

| --- | --- |

 מבוסס על:  "הרפתקאות הדוב פדינגטון" מאת מייקל בונד
 בימוי:  פול קינג 
 הופק בידי:  דייוויד היימן 
 תסריט:  פול קינג, סיימון פרנבי 
 עריכה:  ג'ונתן עמוס, מארק אוורסון 
 שחקנים ראשיים:  יו גרנט   ברנדן גליסון   יו בונוויל   סאלי הוקינס   ג'ולי וולטרס   ג'ים ברודבנט   פיטר קפלדי   מדלין האריס   סמואל ג'וסלין   בן וישו   אימלדה סטונטון   לואי פרטרידג'
 מדבבים:  בן וישו אימלדה סטונטון מייקל גמבון 
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  אריק וילסון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  Heyday Films, StudioCanal, DHX מדיה 
 חברה מפיצה:  StudioCanal, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  הממלכה המאוחדת 10 בנובמבר 2017  ישראל 22 במרץ 2018
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  $226,868,572
 הכנסות באתר מוג'ו:   paddington2
 סרט קודם:  הדוב פדינגטון
 סרט הבא:  פדינגטון בג'ונגל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פדינגטון 2 (באנגלית: Paddington 2) הוא סרט קומדיה לייב-אקשן בריטי משנת 2017 המבוסס על ספר הילדים הפופולרי "הרפתקאות הדוב פדינגטון" מאת מייקל בונד. את הסרט ביים פול קינג והפיק דייוויד היימן. הוא סרט המשך ל"הדוב פדינגטון" מ-2014.
בסרט מככבים בן וישו, יו בונוויל, סאלי הוקינס, ג'ולי וולטרס, ג'ים ברודבנט, פיטר קפלדי ויו גרנט. הסרט יצא לאקרנים בהקרנת בכורה בנובמבר 2017 בממלכה המאוחדת.
תקציר עלילת הסרט

הדוב פדינגטון, שמתגורר עכשיו אצל משפחת בראון, רוכש מוניטין גדלים והולכים בין שכניו. הוא רואה ספר פופ-אפ יחיד במינו ויקר המציאות של מקומות מפורסמים בלונדון בחנות העתיקות של מר גרובר, ועובד במספר עבודות על מנת לקנות אותו במתנה ליום הולדתה ה-100 של דודה לוסי, שחלמה כל ימיה על ביקור בבירת אנגליה. פדינגטון עד לגנבת הספר בידי שחקן שירד מגדולתו ומבקש להשיבה לו בעזרת הספר, שהוא מאמין כי יוביל אותו למטמון. פדינגטון דוהר בעקבות הגנב על גב של כלב רחוב גדול שהתיידד עמו, אך השוטרים טועים לראות בו את הגנב ועוצרים אותו. פדינגטון איננו יודע את זהותו אבל הקלסתרון שהוא עוזר לצייר מסייע בזיהויו, ומשפחת בראון מתגייסת בהרכב מלא לתפיסת הגנב ולזיכוי פדינגטון, היושב בכלא על לא עוול בכפו.
צוות השחקנים

| תפקיד | שחקן | מדבב בעברית | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הדוב פדינגטון | בן וישו | מיכאל אלוני |  |
| מר בראון | יו בונוויל | אלחי לויט | אלחי לויט החליף את עמוס שוב שנפטר לאחר דיבובו האחרון |
| גברת בראון | סאלי הוקינס | מונה מור |  |
| מרת בירד | ג'ולי וולטרס | אסתי קוסוביצקי |  |
| מר קארי | פיטר קפלדי | דרור טפליצקי |  |
| ג'ונתן בראון | סמואל ג'וסלין | נדב ירושלמי |  |
| פניקס ביוקנן | יו גרנט | אוהד שחר |  |
| נאקלס מקגינטי | ברנדן גליסון | דודו ניב |  |
| ג'רלד ביגלסוואד | טום קונטי | אלברט כהן |  |
| גרטרוד ביגלסוואד | מגי סטיד | נחמה ריבלין |  |
ארפאד קרקש

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1896 לושנץ, סלובקיה 
 פטירה:  29 בדצמבר 1919 (בגיל 23) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
ארפאד קרקש (בהונגרית: Kerekes Árpád; לוצ'נץ, 20 בנובמבר 1896 – בודפשט, 29 בדצמבר 1919) היה חרט ברזל, עובד מפלגה, יהודי-הונגרי מנערי-לנין וחבר קבע ברכבת המוות של טיבור סמואלי.
ביוגרפיה > עד לרפובליקה ובמהלכה

ארפאד קרקש נולד במשפחה יהודית. הוא התגייס לצבא בגיל 18 במלחמת העולם הראשונה; הוא נשלח לפולה שם הוכשר לחיל הים של האימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך מרד המלחים בקוטור ב-1–3 בפברואר 1918 הביע את אהדתו כלפי המורדים ולכן נידון לעבודות כפייה. הוא שוחרר במהלך מהפכת החרציות ונסע ללוצ'נץ להוריו. שם פנה למועצה הלאומית ההונגרית והפך חבר במשמר האזרחי, אך לא שהה בעיר הולדתו זמן רב. עד מהרה נסע לבודפשט והצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) כבר בסוף 1918. לאחר הריסת מערכת "העיתון האדום" (Vörös Ujság) הפך לחבר במשמר ההגנה של המפלגה הקומוניסטית. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (21 במרץ 1919 – 1 באוגוסט 1919), היה חבר ביחידת המשמר-טרור נערי-לנין והתפרסם במהלך 133 ימים ברציחות שביצע נגד מתנגדי הרפובליקה. משימתו הייתה לדכא תנועות אנטי-מהפכניות. בינתיים למד ללא הרף. הוא קרא באופן קבוע את כל כתביה הפוליטיים של הוועדה העממית לחינוך ציבורי.
ביוגרפיה > אחרי הרפובליקה

בתור התליין הראשי של טיבור סמואלי, הוא נעצר בארמון באתיאני (אז קסרקטין קון-ואגו) ביום נפילת הרפובליקה וב-29 באוגוסט הועבר לכלא בשדרות מרגיט. משפטו התקיים ביחד עם שני עמיתיו, קארוי סטורץ ולאיוש קובאץ'. עיתונות התקופה סיקרה כלהלן:
"ארפאד קוהן-קרקש נחקר על ידי בית המשפט לגבי יעדי הנסיעה של רכבת סמואלי. התליין הראשי סיפר בקול נבון ובעל משמעות היכן הסתובבו. סולנוק, צגלד, שופרון, קאפובאר, רייטקמוז'אי, צ'ורנה שוב שופרון, תחנה שבה קיפחו את חייהם הונגרים ויצרו אלמנות ויתומים, כי צמאון הדמים של סמאולי לא ידע שובע, דם, כמה שיותר דם".
ב-17 בדצמבר 1919 כתב אוטו קורווין, לשעבר ראש המחלקה לחקירות פוליטיות בוועדת הביטחון העממי, את הדברים הבאים על קרקש ביומן הכלא שלו:
"ארפאד קוהן קרקש, שגם אותו ידונו למות, אני לא מחשיב אותו כאשם".
ב-20 בדצמבר 1919 גזר עליו בית המשפט הפלילי בבודפשט מוות בתלייה על 18 סעיפי רצח ו-3 סעיפי שוד. ביום הוצאתו להורג, כתב קרקש במכתבו על מקרי הרצח שלו:
"... עשיתי הכל בהוראת טיבור סמואלי. מהטענות לאכזריות, שהועלו נגדנו במשפט, שום דבר אינו נכון. אני אומר זאת במצפון נקי רגוע וצלול בשעותיי האחרונות. לכן אני מסיים את חיי במצפון נקי. אני הולך לבית השקט הנצחי, כי אני יודע שלא עשיתי את זה עבורי, אלא סברתי שאני עושה בזה רק טוב עבור הפועלים שהשתחררו מכבליהם... יחי הדיקטטורה של פרולטריון!"
הנצחה

בין 1970 לבין 1989 בית הספר ברובע 22 של בודפשט נשא את שמו.
ראו גם

טרור אדום (הונגריה)
לקריאה נוספת

"פנקס האסירים". Arcanum. אורכב מ-המקור ב-2014-09-03.
תלייני סמואלי. "המאה העשרים", (דצמבר 1919)
אוטו קורווין : יומן כלא. 12/12/1919 - 18.12.1919. בודפשט, 1990
לקסיקון תנועת הפועלים ההונגרית מסת"ב 963 09 0412 8
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
חללי החופש. (A szabadság vértanúi) בודפשט, 1960, עמודים 66–69
מכתב פרידה של ארפאד קרקש לאמו ולאחיו ("הקומוניסט הצעיר", 1958 גיליון 3)
הערות שוליים

↑  Vörös Könyv 1919. Szerk. Gerencsér Miklós. Lakitelek, 1993, Antológia Kiadó, 490. p.
זולטאן קרמצי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביולי 1876 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  27 במאי 1958 (בגיל 81) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שם לידה:  Goldhammer Zoltán 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא שיניים, עורך תורם 
 מספר צאצאים:  2 
 
זולטאן קרמצי (במקור גולדהמר עד 1899, בהונגרית: Körmöczi Zoltán;‏ קצ'קמט, 15 ביולי 1876 – בודפשט, 27 במאי 1958) היה רופא שיניים, מייסד-עורך ראשי של כתב העת "סקירת רופאי השיניים" (Fogorvosi Szemle), אחיו של הרופא אמיל קרמצי (1868–1949).
ביוגרפיה

זולטאן גולדהמר נולד במשפחה יהודית כבנם השמיני של מור גולדהמר (1824–1918) ושל יוזפה שטרן. היו לו שלוש אחיות וארבעה אחים. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הראשית של המסדר הציסטרציאני בסקשפהרוואר (1886–1894) ולאחר מכן הפך לסטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם הוסמך לדוקטור לרפואה ב-1899. כמתמחה הוא עבד כמדגים במכון לפתולוגיה, אנטומיה והיסטולוגיה וכן במכון לפיזיולוגיה. בשנת 1896 קיבל מלגת ד"ר י. בהם, ובשנת 1897 של ד"ר הנריק פולאק בסך 100 פורינט הונגרי כל שנה. כתלמיד שנה א', הפך לעמית של יוז'ף איסלאי (1840–1903) ולעוזר ההוראה הראשון שלו במכון הפרופדיוטי הדנטלי שהוקם ב-1902. עקב מותו הפתאומי של איסלאי, המכון חדל להתקיים והקריירה האוניברסיטאית של קרמצי נקטעה. עם זאת, העניין שלו ברפואת שיניים נשאר והוא המשיך להיות פעיל מאוד בחיי העמותות ובכתבי העת המקצועיים.
בדצמבר 1905 נבחר למזכיר החברה הרפואית של רובע 8. הוא מילא תפקיד מוביל בהקמת איגוד רופאי השיניים ההונגריים (1905), והיה לו תפקיד מרכזי בהקמת לכתב של רופאי השיניים שיצא במשך כמעט שנתיים. לאחר שהעיתון חדל מלהתקיים, פתחה ההנהלה החדשה של האגודה, בראשות ארמין רוטמן, את "סקירת רופאי השיניים" (Fogorvosi Szemle) כעיתון הרשמי החדש של האגודה, שקרמצי היה עורכו הראשי מ-1908 עד 1925. בתחילה יצא לאור מדי רבעון, ומשנת 1921 כירחון.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה שירת ב"בית החולים בכיכר בורארוש" וב"בית החולים עזר". במאי 1915 מונה לרופא הראשי של אגודת הצלב האדום.
הוא היה פעיל במגוון רחב של חיים ציבוריים ולאחר שהתפטר מתפקידו כעורך ראשי, הקדיש לפעילות הציבורית עוד יותר זמן.
הוא היה חבר במועצות המנהלים של אגודות רפואיות ואגודות בריאות הציבור רבות, כולל:
האגודה הרפואית של בודפשט במשך 25 שנה
מזכיר מועצת המנהלים של הסתדרות הרפואית הלאומית במשך תקופה ארוכה
לאחר מכן הגזבר הראשי שלה
סגן נשיא, נשיא וחבר ועדה של איגוד הרופאים המטפלים
המזכיר ולאחר מכן סגן הנשיא של האגודה הרפואית רובע 8 וחבר הוועדה
חבר מועצת המנהלים של איגוד האמבולנסים הוולונטרי של בודפשט
חבר מועצת המנהלים של מרפאת ה-Charité Polyclinic ובית החולים
סגן נשיא בית החולים Teleia, עמותה שנלחמה במחלות מין
חבר הנהלה של איגוד בתי הספר ההונגריים
סגן נשיא האגודה הלאומית להפצת ידע בהונגריה
מזכיר של מועצת המנהלים של אגודת הצלב האדום ההונגרית, הרופא הראשי הכבוד של ושל אגודות חברתיות אחרות
במשך למעלה מ-10 שנים ייצג את האינטרסים של בריאות הציבור והפקולטה לרפואה בוועדת ההון
בקהילה היהודית היה:
סגן הנשיא של הקהילה היהודית של פשט רובע 8
סגן ראש החינוך בקהילה היהודית
נשיא מועצת בתי הספר
קרמצי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
משפחתו

אשתו היא אלה וליש (1892–1966), בתם של חבר המועצה המלכותי ארנולד וליש ושל גיזלה דויטש, עמה התחתן ב-1930 בבודפשט. בנם היה לאסלו קרמצי (1932–2004), בתם היא אשתו של אנטל קלמן.
כתביו (חלקי)

מקרה של אמפיאמה Hyghmori ממקור אודנטוגני הקשור לשחיקת עצם הלסת. – על תכשירים הנקראים גינגיוויט וביבריט. (סקירת רופאי השיניים, 1910, 2)
החשיבות של טיפול שיניים ופה. (סקירת רופאי השיניים, 1910, 3)
רמה גבוהה של הרס שורשים עם כתר שלם. (סקירת רופאי השיניים, 1910, 4)
טיפול באדי יוד. (סקירת רופאי השיניים, 1913, 1)
פרסים והוקרה

צלב האבירים של מסדר פרנץ יוזף (1918)
הנצחה

בישיבת ההנהלה של איגוד רופאי השיניים ההונגרים ב-1 בנובמבר 1973 הקים את "פרס הקריירה שלקרמצי", המוענק לחוקרים צעירים המפרסמים מאמרים באיכות מדעית יוצאת דופן בכתב העת של האגודה, Dental Review (סקירת רופאי השיניים).
לקריאה נוספת

A magyar társadalom lexikonja. Budapest, A Magyar Társadalom Lexikona Kiadóvállalat, 1930. (לקסיקון החברה ההונגרית)
Berényi Zsuzsanna Ágnes: Budapest és a szabadkőművesség. Budapest, Szerző, 2005 (בודפשט והבונים החופשיים)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Varga István (1958-04-01). "Körmöczi Zoltán". Fogorvosi Szemle. 51 (4–5).
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
Ki-kicsoda? Kortársak lexikona (מי זה מי? לקסיקון אנשים בני זמננו)