stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גינת חלקות קהילתית
מסביב לעולם > שוודיה

בלנדסקרונה, סביב אזור המצודה, גני החלקות הקהילתיים הראשונים של שוודיה הועמדו כזמינים להחכרה בשנות ה-60 של המאה ה-19, אחר כך הוקמו במאלמו ב-1895 ובסטוקהולם ב-1904. הרשויות המקומיות קיבלו השראה מאנה לינדהאגן, מנהיגה סוציאל-דמוקרטית ופעילה פמיניסטית, שביקרה בגני חלקות קהילתיים בקופנהגן וקיבלה מהם השראה. בספרה הראשון על הנושא המוקדש לתועלת של גינות קהילתיות היא כתבה:
עבור המשפחה חלקת האדמה היא קשר מאחד, בו יכולים כל בני המשפחה להיפגש בעבודה ובפנאי משותפים. אב המשפחה, עייף מהמרחב הצפוף בבית, עשוי לשמוח בטיפול במשפחתו באוויר הפתוח, ולהרגיש אחראי אם חלקת האדמה הקטנה תעניק עניין מיוחד מאוד לחיים.
אומרים כי אנה לינדהאגן פגשה את לנין כשעבר בסטוקהולם מהגלות בשווייץ בדרך חזרה לרוסיה לאחר מהפכת פברואר ב-1917. היא הזמינה אותו לסיור בגינות הקהילתיות של ברננגן כדי להראות את כל היתרונות בשימוש בהן. עם זאת, היא לא זכתה בהסכמתו. לנין לא נענה לחלוטין לפעילות מסוג זה. לנין ראה את הגננות כסטייה לעצלנות פוליטית במאבק המעמדי. העובדים לא צריכים להיות עסוקים בגינון, הם צריכים להתמסר למהפכה הפרולטרית.
מסביב לעולם > טורקיה

חלקות או גני חובבים (טורקית: hobi bahçeleri) כפי שהם ידועים בטורקיה הפכו לפופולריים באמת לאחר שנות ה-2000. גינת חלקות קהילתית היא שטח או חלקת אדמה שבה ניתן לגדל ירקות ופירות. גינות קהילתיות, הפכו פופולריות מאוד בשנים האחרונות ומציעות סביבה טבעית בחיי העיר.
ברובן גינות חובבים, הן יוזמה של עיריות ומופעלות באמצעות גביית דמי שכירות שנתיים. הן משמשות כיום אנשים רבים לגידול ירקות ופירות וליצירת קשר עם הסביבה הכפרית. גודלה של גינת החובבים וסוג האדמה עשויים להשתנות בהתאם לאזור.
ניתן להעמיד למכירה חלקות גינון לחובבים גם באמצעות חוזה מכירה. על המוכר יש לציין את גינת החובבים מתוך כלל הקרקע.
מסביב לעולם > ארצות הברית

גינות קהילתיות רבות שנוסדו בארצות הברית החלו כ"גני ניצחון" במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן התפתחו לגני חלקות קהילתיים. חלקות בגנים אלו מוחכרות לרוב על ידי העירייה, החל מחלקות של 1.5 מ' על 1.5 מ' בלבד. התנועה הסביבתית הגבירה את העניין בגינון קהילתי.
לקריאה נוספת

The Allotment: Its Landscape and Culture, David Crouch and Colin Ward Paperback 314 pages (June 1, 1997), Publisher: Five Leaves Publications ISBN 0-907123-91-0
The Allotment Handbook, Sophie Andrews, "A guide to promoting and protecting your allotment site." Ecologic Books
The Art of Allotments, David Crouch, Publisher: Five Leaves Publications
The Allotment Chronicles: A Social History of Allotment Gardening, Steve Poole, Publisher: Silver Link Publishing, ISBN 1-85794-268-X
Building Food Secure Neighbourhoods: the Role of Allotment Gardens, Robert J. Holmer, Axel W. Drescher: Urban Agriculture Magazine (2005), No. 15, p. 19-20
Cox, E. (2023, December 12). Leaks and pees: How women allotment gardeners manage bodily mess and the remains of early loss. The Sociological Review Magazine.
מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית

| --- | --- |

סמליל היחידה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים) 
 פיקוד
 יחידת אם:   אגף המבצעים
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
מרכז דדו לחשיבה צבאית בין-תחומית הוא גוף באגף המבצעים במטה הכללי של צה"ל שייעודו לקדם את תהליכי החשיבה והלמידה המערכתיים בצה"ל. בראשות המרכז עומד קצין בדרגת תת-אלוף.
המרכז אמון על פיתוח גישת למידה צבאית מערכתית המבוססת על גישת המערכות הכללית, על הטמעתה ועל הסיוע למטה הכללי ולמפקדות הבכירות של צה"ל (פיקודים, זרועות וכדומה) ביישומה. בתוך כך, עוסק מרכז דדו בפיתוח עקרונות החשיבה המערכתית בצה״ל, סיוע למפקדות בקיום תהליכי חשיבה ולמידה, והכשרת קצינים בתפקידים רלוונטיים בתחומים אלה.
בשנים האחרונות מהווה המרכז גוף מחקר מרכזי המסייע בתהליכי גיבוש תפיסת ההפעלה הצה"לית ורפורמות בתחום בניין הכוח.[דרוש מקור]
היסטוריה

שורשיו של מרכז דדו בפעילות ה"מכון לחקר תורת המערכה" (מלת"ם). המלת"ם, הוקם על ידי תא"ל (מיל') ד"ר שמעון נוה, תא"ל (מיל')ד"ר דב (דוביק) תמרי וד"ר צבי לניר פעל בצה"ל משנות ה-90 ועד אמצע העשור העוקב. על התפישה שקידם ניתן ללמוד, בין היתר, מתוך ספרו של ד"ר נוה: "אמנות המערכה: התהוותה של מצוינות צבאית" שראה אור בשנת 2001.
מרכזיותו של המלת"ם התערערה על רקע דו"ח מבקר המדינה שהעלה חשדות לאי סדרים כספיים והוביל לפיטורי נוה ותמרי ולאור מחלוקות בתוך צה"ל ביחס לאפקטיביות של השימוש בגישה במהלך מלחמת לבנון השנייה. בעוד שרבים טענו כי הכשלים שחווה צה"ל במלחמה קשורים לבלבול שנוצר בניסיון ליישם תפישות מערכתיות, הרי שמצדדי הגישה טענו כי במלחמה לא נעשה יישום של תורת המערכה ודווקא ההצלחות של צה"ל בשנים אלו, ובתוכם היישום המוצלח של במבצע חומת מגן קשור לשימוש מושכל ברעיונות המלת"ם).
בראשית 2007 אורגן המכון מחדש בראשות תת-אלוף בשירות סדיר, איתי ברון, שמו שונה ל"מרכז דדו לחשיבה צבאית בין-תחומית" (על שם רב-אלוף דוד אלעזר) ו-6 חוקרים חדשים, שהיו בשלבים מתקדמים של עבודת הדוקטורט שלהם, גויסו במתכונת של אזרחים עובדי צה"ל. הרעיון המוביל היה פיתוח חשיבה בינתחומית ורב-תחומית בנושאים צבאיים, כאשר תחומי המחקר שיוצגו היו פסיכולוגיה, פילוסופיה, כלכלה, מדעי המדינה, סוציולוגיה ותקשורת. החוקרים, בשילוב אנשי הצבא, היתוו את אופי המקום עם הקמתו מחדש והפיחו בו רוח חדשה.
מפקדים

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| תא"ל ד"ר דב (דוביק) תמרי | 1998 – 2006 | עמד בראש המכון לחקר תורת המערכה לצד שמעון נוה |
| תא"ל ד"ר שמעון נוה | 1998 – 2006 | עמד בראש המכון לחקר תורת המערכה לצד דב תמרי |
| תא"ל איתי ברון | 2007 – 2011 | מקים המרכז מחדש כמרכז דדו. לימים ראש חטיבת המחקר באמ"ן |
| תא"ל יורם חמו | 2011 – 2014 |  |
| תא"ל ד"ר מאיר פינקל | 2014 – 2019 |  |
| תא"ל ערן אורטל | 2019 – 2023 |  |
| תא"ל ד"ר איל פכט | 2023 - |  |
תחומי פעילות

מרכז דדו פועל במספר תחומים:
פיתוח גישה כללית לביצוע תהליכי חשיבה מערכתיים-אסטרטגיים באוריינטציה צבאית (עיצוב מתודולוגיה לפיתוח ידע): במסגרת זו נכתבת במרכז ספרות מקצועית תחת הכותרת "חשיבה מערכתית - חומר עזר מקצועי", ובתוכה פרסומים כמו: "עיצוב - תהליכי הלמידה ופיתוח הידע לצורכי פיתוח תפיסות", ו"מבוא לאמנות אופרטיבית".
תמיכה בתהליכי למידה אסטרטגיים של המיפקדות הבכירות - מרכז דדו מסייע למיפקדות צה"ל, בעיקר עבור לדרגי אלופים ותת-אלופים, לקיים תהליכי למידה שתכליתם פיתוח תפיסות אסטרטגיות-אופרטיביות חדשות. בין היתר המרכז משולב בתהליכי פיתוח אסטרטגיה לזירה צפונית (סוריה ולבנון) בהובלת פצ"ן, פיתוח ידע בפיקוד מרכז, פיתוח תפיסות מבצעיות בפיקוד דרום, פיתוח תפיסת תמרון יבשתי עתידי בזרוע היבשה, ותהליך פיתוח ידע ותפיסה בפיקוד העורף.
מרכז לתהליכי למידה המלווה תהליכי חשיבה מרכזיים בצה"ל. במסגרת זו מסייע המרכז במתודולוגיה ובתכנים לגופים בכירים במטה הכללי, למפקדי פיקודים מרחביים, מפקדי זרועות וגופים בכירים אחרים בצה"ל, לקיים תהליכים של בחינה ביקורתית וגיבוש תפיסות חדשות.
בית ספר להכשרת קצונה בכירה ברוח הגישה הכללית לחשיבה מערכתית-צבאית. במסגרת זו מכשיר המרכז קצינים בכירים לתפקידים במטה הבכיר של צה"ל – מטות הפיקודים, הזרועות והמטה הכללי, ועורך השתלמויות ייעודיות לקבוצות בנושאי תהליכי למידה וחשיבה מערכתית לצורך פיתוח תפיסות ארגון ופעולה חדשות.
גוף מחקר המעסיק חוקרים (מן הצבא ומחוץ לו) וקצינים במחקרים ובכריית מידע בנושאים הקשורים לתחומי העיסוק של המרכז. המחקרים נחלקים ל-4 מישורים: 1. מחקרים לפיתוח מתודולוגיות חשיבה - מחקרים שנועדו לתמוך בפיתוח מתודולוגיית העיצוב והשיטות האחרות שקשורות אליה (תורת המערכות, אמנות אופרטיבית). 2. מחקרים לניתוח תהליכי למידה בצה"ל. 3. מחקרים תומכי תהליכי למידה - מספקים הסתכלות ארוכת שנים על התפתחות התחום הנבדק. 4. מחקרים בנושא תפיסות ומושגים אסטרטגיים - מערכתיים - עוסקים במושגי יסוד הקשורים לרובד האסטרטגי.
כחלק מפעילות המרכז מתקיימים בו משחקי מלחמה בדרגים הבכירים, מפגשי למידה משותפים לצה"ל ולצבאות זרים, ימי עיון משותפים בין צה"ל מוסדות אקדמיים.
פרסומים פנים-צבאיים

במסגרת ייעודו כמפתח גישות הלמידה לדרגים הגבוהים בצה"ל מפתח ומפיץ המרכז שורה של חומרי-עזר מקצועיים פנים צה"ליים. בין היתר פרסם המרכז חוברת שכותרתה "חשיבה מערכתית", חוברת "מבוא לאמנות אופרטיבית", ומסמך צה"לי רשמי בכותרת "תפיסת תהליכי הלמידה ופיתוח הידע במפקדה הכללית ובמפקדות הראשיות".
פרסומים פנים-צבאיים > כתב העת "בין הקטבים"

החל מפברואר 2014 מפרסם מרכז דדו כתב עת בשם "בין הקטבים" בעריכת אלוף-משנה ערן אורטל. כתב העת מבקש לתרום לפיתוח הידע בצה"ל על תופעות חדשות ומתהוות המשפיעות על סביבתנו, ועל המתחים והזיקות המגדירים את המערכת האסטרטגית ואת העיסוק האופרטיבי, באמצעות סדרת עיונים בתופעות ובמתחים אלו. על כן, כל גיליון מוקדש לנושא אחר, ומבקש לעורר שיח עיוני חדש (או להרחיב שיח קיים) בתופעות ומגמות המאפיינות את סביבתנו.
כתב העת מופץ בקרב הפיקוד הבכיר של ארגוני הביטחון, ארגונים ממשלתיים, מכוני מחקר, ארגוני מגזר שלישי רלוונטיים, ספריות של מכללות ואוניברסיטאות, ולקהל הרחב, באמצעות אתר האינטרנט של מרכז דדו באינטרנט. בין היתר התפרסמו ב"בין הקטבים" מאמרים של כותבים בכירים כמו האלוף אביב כוכבי שכתב על תהליך השינוי באמ"ן בעת היותו ראש אגף המודיעין, האלוף יואב הר אבן שכתב על אסטרטגיית צה"ל, האלוף גיא צור שכתב על תהליך השינוי המתקיים בזרוע היבשה, תת-אלוף שחר שוחט שכתב כמפקד כוחות ההגנה האווירית בחיל האוויר על התפתחות תפיסת ההגנה האקטיבית בצה"ל, תת-אלוף דניאל ברן מאגף התקשוב שכתב על ההשפעה שעושה ארגון דאעש באמצעות השימוש בסייבר, אלוף-משנה שרון אפק שכתב על המפגש בין המרחב הקיברנטי לבין כללי המפגש הבינלאומי, ואחרים.
בין הדרכים - גרסאות מוקלטות לעשרות המאמרים שפורסמו לאורך השנים בגליונות "בין הקטבים" השונים.
פודקאסט בין הקטבים - שיחות בין חוקרים מתחום החשיבה הצבאית ובכירי מערכת הביטחון מעולמות תוכן מגוונים, הבאים לאתגר את החשיבה בנושאים שבליבת העיסוק האסטרטגי הצה"לי.
חוקרי המרכז

אל"ם (מיל.) עינת גפנר־גולדשטיין עוסקת בייעוץ אסטרטגי־מערכתי למערכות ביטחוניות ומפקדים במרכז דדו. מובילה את תחום הכשרות הבכירים לגישה המערכתית והאמנות האופרטיבית. מומחית לייעוץ אסטרטגי, לפיתוח וניהול מערכות הכשרה והנחיית קבוצות בתהליכי פיתוח ידע – בגישה המערכתית. M.A במדעי המדינה, לימודי M.A בהתנהגות ארגונית, בוגרת התוכנית ללימודי ביטחון לאומי והקורס המערכתי המתקדם.
אל״ם (מיל.) ד״ר אסף חזני הוא אנתרופולוג המשמש כראש תחום משחקי המלחמה במרכז דדו. עבודת הדוקטורט שלו (באוניברסיטה העברית) עסקה בממשק שבין טכנולוגיה ומרחב. לאחרונה יצא לאור ספרו, "קניון עזאזל", העוסק במרחב ספר המדבר.
סא״ל ד"ר איתי חימיניס הוא ראש ענף פיתוח ידע במרכז דדו מאז ספטמבר 2019. במסגרת תפקידו הוא משמש בין היתר כעורך הראשי של כתב העת, "בין הקטבים". בעל תואר דוקטור במדעי המדינה מאוניברסיטת בר־אילן. הוא פרסם מאמרים רבים בתחומים מגוונים בכתבי עת ובעיתונים בתחומי מומחיותו.
אל"ם (מיל.) דביר פלג, חוקר במרכז דדו. בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות ובלימודים כלליים במדעי הרוח והחברה בחטיבות למנהל עסקים וניהול משאבי אנוש, מאוניברסיטת בן-גוריון. מוסמך בתואר שני בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב. מילא שורת תפקידי פיקוד, הדרכה ומטה בכוחות היבשה, בהם: מפקד גדוד הנדסה בעת מלחמת לבנון השנייה וראש ענף תפיסות של זרוע היבשה בעת פיתוח תפיסת ״יבשה באופק״.
תא"ל (מיל.) ד"ר מאיר פינקל, מפקד מרכז דדו בשנים 2014–2019 וכיום ראש תחום המחקר במרכז דדו לחשיבה צבאית בין־תחומית. בתפקידו האחרון שימש כמפקד המרכז וקודם לכן, במלחמת לבנון השנייה, פיקד על עוצבת "מרכבות הפלדה". בעל תואר דוקטור בביולוגיה אבולוציונית מאוניברסיטת חיפה ותואר דוקטור נוסף במדעי המדינה מאוניברסיטת בר־אילן. ב־2019 קיבל תואר דוקטור נוסף בארכיאולגיה פרה־היסטורית. בוגר המכללה לביטחון לאומי.
דנה פרייזלר־סווירי היא חוקרת בכירה במרכז דדו. היא יועצת ומלווה מפקדים בכירים בצה״ל ובמערכת הביטחון בתהליכי למידה מערכתיים, ועוסקת בתחומי המחקר הצבאי ומתודולוגית החשיבה המערכתית בצה״ל. היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת תל אביב. בימים אלה משלימה את לימודי הדוקטורט שלה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
גל פרל, חוקר במרכז דדו, מנהל ועורך כתב העת ״בין הקטבים״ ומחלקת הדיגיטל של מרכז דדו. בעל תואר ראשון במדעי החברה מטעם אוניברסיטת בר־אילן ותואר שני בדיפלומטיה וביטחון מטעם אוניברסיטת תל אביב, והוא דוקטורנט במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר־אילן. בעבר שימש כחוקר צבא ואסטרטגיה במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) והפעיל את הבלוג המדיני־ביטחוני "על הכוונת". סרן (מיל.) בעוצבת הצנחנים "חיצי האש".
שמואל שמואל הוא ראש המכון למחקר צבאי במרכז דדו. בעבר היה חוקר בכיר במרכז, ראש תחום מחקר צבאות זרים במחלקת תו"ל וקצין מטה בכיר צבאות המערב במחלקה זו. הוא בוגר תואר ראשון ושני בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשירותו הצבאי היה שריונר.
הערות שוליים

↑  עפר שלח, "המגש והכסף", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2003, עמוד 85.
↑  הארון תחאוכו, עובדי המכון לחקר תורת המערכה שבים לעבודתם, באתר nana10‏, 16 ביוני 2006.
↑  הופסקה השעייתם של עובדי המכון לחקר תורת המערכה בצה"ל, באתר ערוץ 7, 15 ביוני 2006
↑  נאוה צוריאל, פגיעה ישירה, ידיעות אחרונות 24 שעות, ‏ 21.6.06, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  יוסי יהושוע, "הסתבכות של בעל עיטור העוז", ידיעות אחרונות, ‏ 06.06.2006.
↑  ד"ר יגיל הנקין, לו יכלו הקירות לברבר, תכלת 39, 2009; יותם הכהן, ימי המהפכה, באתר דואלוג, ‏ינואר 15, 2015
↑  יותם פלדמן, ראש נפץ, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2007.
↑  עמוס הראל, תת אלוף איתי ברון יהיה ראש חטיבת המחקר הבא באגף המודיעין במטכ"ל, באתר הארץ, 9 במרץ 2011.
↑  מבקר המדינה דוח שנתי 59א בנושא הכשרת הקצונה הבכירה בצה“ל, עמ' 204
↑  נועם שרעבי, "על תורה והדרכה", ביטאון ביבשה, גיליון 27 עמוד 27, אפריל 2014
↑   מפקדי מרכז דדו לדורותיהם, באתר צה"ל, 17 בינואר 2017
↑   הכירו את מרכז דדו:, באתר צה"ל, 16 בינואר 2017
↑  אביב כוכבי וערן אורטל, ‏מעשה אמ"ן – שינוי קבוע במציאות משתנה, בין הקטבים ‏2, יולי 2014, עמ' 9–57
↑  מערכת הלמידה המטכ"לית – בין שמרנות להשתנות: תפיסת ההפעלה כמקרה מבחן, בין הקטבים ‏2, יולי 2014, עמ' 83–95
↑  'יבשה באופק' – גיבוש תפיסת תמרון יבשתי, בין הקטבים ‏6, ינואר 2016, עמ' 89–113
↑  שחר שוחט ויניב פרידמן, ‏מהגנה טקטית נגד מטוסים להגנה אווירית מערכתית, בין הקטבים ‏4, יולי 2015, עמ' 65–82
↑  דניאל ברן ויוסי לוי, ‏תופעת סייבר המדינה האסלאמית – מה המערב לא מבין?, בין הקטבים ‏3, דצמבר 2014, עמ' 111–138
↑  שוברים את הכללים וכולם משחקים – על המפגש בין המרחב הקיברנטי לבין כללי המשפט הבינלאומי, בין הקטבים ‏3, דצמבר 2014, עמ' 45–75
↑  פודקאסט 'בין הכתבים', PodBean, באתר מרכז דדו
↑  איתי חימיניס, לאבד ידידים והשפעה: מה אפשר ללמוד מהסנקציות נגד רוסיה למדיניות ישראל כלפי איראן, מערכות 446, מרץ 2023, עמ' 42–45.
↑  גל פרל פינקל, מבחן תפקודו של רמטכ"ל, "עדכן אסטרטגי", כרך 23 גיליון 2, אפריל 2020, עמודים 103–106.
↑  גל פרל, "צה"ל, צה"ל, כבר באים – רות סוף, סוף למילואים"?, בין הקטבים, 15 באפריל 2023.
↑  שמואל שמואל, מהי תפיסה וכיצד מגבשים אותה?, מערכות 442, אפריל 2012, עמ' 30–35.
אוסטריה וינה

מועדון כדורגל אוסטריה וינה (בגרמנית: Fußballklub Austria Wien) היא קבוצת כדורגל אוסטרית, המייצגת את עיר הבירה וינה. הקבוצה משחקת בבונדסליגה האוסטרית. הקבוצה זכתה ב-24 אליפויות וב-27 גביעים אוסטרים.
הקבוצה נוסדה בשנת 1911 על ידי וויאנר אמטאור. היא הפכה במהרה לאחת הקבוצות הטובות באירופה של תחילת המאה ה-20 כאשר ניצחה מספר קבוצות מאנגליה ומסקוטלנד. הקבוצה התחרתה במסגרת אוסטרית מסודרת רק לאחר כניעתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
מיד לאחר האנשלוס, במרץ 1938, נסגר המועדון בהוראת הנאצים מכיוון שנשיא המועדון, עמנואל מיכאל שווורץ (מיחל), היה יהודי, כמו רוב חברי ההנהלה. רובם וחלק מן השחקנים נמלטו תוך זמן קצר לצרפת או לשווייץ. כל כספי המועדון הוקפאו ורכושו הוחרם. המועדון שינה את שמו ל-SC Ostmark.
הקבוצה הגיעה פעם אחת לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1977/1978, פעם אחת לחצי גמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1978/1979 ופעמיים לרבע גמר גביע אופ"א בעונת 1983/1984 ובעונת 2004/2005. בעונת 2013/2014 אוסטריה וינה השתתפה בפעם הראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
תארים

אליפות אוסטריה (24): 1924, 1926, 1949, 1950, 1953, 1961, 1962, 1963, 1969, 1970, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1984, 1985, 1986, 1991, 1992, 1993, 2003, 2006, 2013
הגביע האוסטרי (27): 1921, 1924, 1925, 1926, 1933, 1935, 1936, 1948, 1949, 1960, 1962, 1963, 1967, 1971, 1974, 1977, 1980, 1982, 1986, 1990, 1992, 1994, 2003, 2005, 2006, 2007, 2009.
הסופר קאפ האוסטרי (6): 1990, 1991, 1992, 1993, 2003, 2004
גביע וינה (2): 1948, 1949
גביע מיטרופה (2): 1933, 1936
גמר גביע המחזיקות (1): 1978
גביע וינר (2): 1949 ,1948
נמל התעופה הבין-לאומי שאנגחאי פודונג

נמל התעופה הבין-לאומי שאנגחאי פודונג (במנדרינית: 上海浦东国际机场) הוא נמל התעופה הראשי של העיר שאנגחאי שבסין. השדה החל לפעול בשנת 1999 והפך לצומת תעופה מרכזי ביבשת אסיה. בשנת 2014 עברו בו 51,651,800 נוסעים ו-3,178,200 טון מטען, ובכך היה לשדה התעופה השלישי העמוס ביותר בסין וה-19 העמוס ביותר בעולם.
תולדות נמל התעופה

נמל התעופה הונגקייאו (אנ')) במערבה של שאנגחאי היה נמל התעופה הראשי אשר שירת בעבר את העיר וסביבותיה. במהלך שנות התשעים הוברר הצורך בהרחבת קיבולת הנמל, ועם זאת התברר כי הבנייה העירונית הצפופה סביבו איננה מאפשרת זאת. לפיכך הוחלט להקים נמל תעופה בינלאומי חדש למטרופולין. אתר לנמל על פני שטח של 40 קילומטרים רבועים נבחר כ-30 קילומטרים ממזרח למרכזה של שאנגחאי. השלב הראשון בבניית נמל התעופה ובו טרמינל אחד, מסלול טיסה אחד באורך של 4,000 מטרים ו-76 עמדות חנייה למטוסים החל באוקטובר 1997. הנמל נפתח לטיסות שנתיים לאחר מכן.
בשנת 2005 נפתח בנמל מסלול טיסה שני. באותה שנה החל השלב השני בפיתוח הנמל ובו טרמינל נוסעים שני, טרמינל מטענים ומסלול טיסה שלישי. הבנייה הסתיימה במרץ 2008, לפני תחילת משחקי אולימפיאדת בייג'ינג.
בשנת 2011 אושרה לביצוע תוכנית השלב השלישי בנמל, הכוללת בניית שני מסלולי טיסה נוספים ומגדל פיקוח חדש.
לאחר פתיחת הנמל הועברו אליו הטיסות הבינלאומיות מנמל הונגקייאו, אשר הפך לנמל לטיסות פנים בלבד. בשנת 2007 החל נמל הונגקייאו לטפל שוב בטיסות בינלאומיות בהיקף מוגבל ליפן, קוריאה הדרומית, טאיוואן והונג קונג.
מתקנים ושירותים בנמל

נכון לשנת 2015, בנמל התעופה פועלים ארבעה מסלולי טיסה בשני זוגות מקבילים, באורך של 3,400 עד 4,000 מטרים. הם ערוכים משני צידי שטח הנמל כששני הטרמינלים שבו מצויים בתווך ביניהם. בנמל 218 עמדות חניה למטוסים ו-70 גשרי עלייה למטוסים.
טרמינל 1 משתרע על פני 280 אלף מטרים מרובעים ובו 28 גשרי עלייה למטוס, ש-13 מהם הם דו-מפלסיים. בטרמינל 2, שנפתח ב-2008, מצויים 42 גשרי אוויר. בחלקו הדרומי של שטח הנמל קיימת עתודת שטח להרחבתו ולבניית הטרמינל השלישי.
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות צ'יינה איסטרן איירליינס, שנגחאי איירליינס ואייר צ'יינה ופועלות בו חברות תעופה סיניות נוספות ועשרות חברות תעופה זרות. קיימים קווי תעופה בינו לבין כמאתיים יעדים - בסין, בכל רחבי אסיה, באוסטרליה, באירופה ובצפון אמריקה ויעדים אחדים באפריקה.
הנמל מחובר לשאנגחאי ולסביבתו במספר דרכי תחבורה: שני כבישים ראשיים; קו רכבת ריחוף מגנטי לפאתיה המזרחיים של שאנגחאי שמהירותו 430 קילומטרים לשעה (החל לפעול ב-2004); קו מס' 2 של הרכבת התחתית של שאנגחאי.
ב-28 בנובמבר 2009 התרסק בקרבת הנמל מטוס מטען של חברת Avient מיד לאחר המראתו ממנו. שלושה משבעת האנשים שעל סיפונו נספו בתאונה.
טיסות לישראל

האינאן איירליינס הפעילה מ-12 בספטמבר 2017  3 טיסות שבועיות מהנמל לנמל התעופה בן-גוריון במטוסי בואינג 787 הקו נסגר בסוף אוקטובר 2019.
מרק פטריות בשמנת

| --- | --- |

מרק פטריות בשמנת עם חוטי צ'ילי
 
 מאכלים
 סוג:  מרק קרם, mushroom soup 
 מוצא:  ארצות הברית
 אופן הגשה:  מרק
 מרכיבים עיקריים:  פטריות, חלב, שמנת
 
מרק פטריות בשמנת (מוכר גם בשם: קרם מרק פטריות או מרק קרם פטריות) הוא מרק שמרכיביו העיקריים הם שמנת או חלב, ופטריות. למרק טעם דומה לרוטב פטריות.
מרק פטריות בשמנת הוכן לראשונה ב-1934 במערב ארצות הברית שם הוא מכונה "מרק משומר מעושן". המרק משמש כמאכל בסיסי בבתי מלון ברחבי העולם. מרק זה הוא אחד הפופולריים ביותר במטבח האירופי. באירופה, הפטריות מהן המרק עשוי הן טריות או מומלחות ומיובשות או כבושות. במטבח האסייתי, המרק עשוי בדרך כלל מפטריות לבנות.
היסטוריה

המרקים העשויים משמנת ופטריות הוכנו כבר מאות רבות של שנים; רובם מוגשים על בסיס רטבי שמנת איטלקיים (salsa colla) ועל בסיסי רטבי שמנת צרפתיים (béchamel). באמריקה, חברת המרקים "קמפבל" החלה לייצר את מרק קרם הפטריות המסורתי שלה בשנת 1934. טבחים החלו להשתמש כבר אז במרק משומר כבסיס לתבשיל או רוטב, וקמפבל החלה לפרסם מתכונים המבוססים על המרק בשנת 1941.
הערות שוליים

↑  Hoffman, S.; Wise, V. (2013). Bold: A Cookbook of Big Flavors. Workman Publishing Company. p. 63. ISBN 978-0-7611-3961-4. נבדק ב-21 ביולי 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Smith, Andrew F. (2013-10-28). Food and Drink in American History: A "Full Course" Encyclopedia (s.v. Casserole) (באנגלית). Bloomsbury Publishing USA. ISBN 979-8-216-08547-8.
הקונגרס הלאומי העממי

הקונגרס הלאומי העממי הסיני (בסינית: 全国人民代表大会) הוא הפרלמנט החד-ביתי של הרפובליקה העממית של סין. מקום מושבו של הפרלמנט הסיני בהיכל הגדול של העם בבייג'ינג. בקונגרס העם הלאומי חברים 2,987 צירים, מה שהופך אותו לפרלמנט הגדול בעולם. הקונגרס נבחר אחת לחמש שנים. קונגרס העם מתכנס ביחד עם הוועידה הפוליטית העממית המייעצת שחבריה מייצגים קבוצות מוגדרות שונות בחברה הסינית. לצבא השחרור העממי (הצבא הסיני) יש ייצוג שנע בין 4% (1964) ל-17% (1975) מכלל הצירים, אך משנת 1978 הוא שומר על ייצוג של בערך 9% מכלל הצירים. כיום יש לצבא כ-268 צירים, וזו הקבוצה הגדולה ביותר בקונגרס (אחריה יש את הנציגות ממחוז שאנדונג הכוללת כ-175 צירים).
כוח וסמכויות

החוקה של סין מעניקה לקונגרס העם הלאומי סמכויות רשמיות משמעותיות של חקיקה, פיקוח על פעילות הממשלה ובחירת בעלי תפקידים בכירים. עם זאת, בפועל נחשב הוא נחשב כ"בובה" של המפלגה הקומוניסטית הסינית, ומכיוון שהקונגרס מתכנס רק פעם בשנה ובדרך כלל מאציל את סמכויותיו החקיקתיות לוועדה המתמדת שלו, ניתן אפילו לתארו כחבר אלקטורים הבוחר את הנשיא ואת הרשות המחוקקת ותו לא.
גודל הקונגרס

| מספר הקונגרס | שנה | מספר נציגים |
| --- | --- | --- |
| 1 | 1954 | 1,226 |
| 2 | 1959 | 1,226 |
| 3 | 1964 | 3,040 |
| 4 | 1975 | 2,885 |
| 5 | 1978 | 3,497 |
| 6 | 1983 | 2,978 |
| 7 | 1988 | 2,978 |
| 8 | 1993 | 2,978 |
| 9 | 1998 | 2,979 |
| 10 | 2003 | 2,985 |
| 11 | 2008 | 2,987 |
| 12 | 2013 | 2,987 |
| 13 | 2017 | 2,980 |
| 14 | 2022 | 2,977 |
ראו גם

אספת העם העליונה
הסובייט העליון
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑   Associated Press, הניו יורק טיימס, החזק ביותר מאז מאו: שי ג'ינפינג הכריז על כהונה שלישית כנשיא סין, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2022
↑  חדשות חוץ, סין: ראש הממשלה החדש נכנס לתפקידו, הכלכלה בראש סדר העדיפויות, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259744505171  BnF: cb121360716 (data)  CiNii: DA03322579  GND: 2041878-4  ISNI: 0000 0001 2150 0475  LCCN: n81070516  NDL: 00782743  NKC: uk2012690956  SUDOC: 029813867  VIAF: 168438748   WorldCat (עם VIAF): 168438748
יקב טראמפ

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  דונלד טראמפ, פטרישה קלוגה
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים) 
 קואורדינטות:  37°56′52″N 78°30′24″W﻿ / ﻿37.947688°N 78.506681°W﻿ / 37.947688; -78.506681 
 משרד ראשי:  שארלוטסוויל, ארצות הברית
 בעלות:  דונלד טראמפ (בעבר) אריק טראמפ (כיום)
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 www.trumpwinery.com
 he
 
יקב טראמפ (באנגלית: Trump Winery; נקרא באופן רשמי אריק טראמפ ייצור יין LLC) הוא יקב באדמות כרם טראמפ ששוכן בשארלוטסוויל, הכרם והיקב נרכשו על ידי איש העסקים דונלד טראמפ באפריל 2011. היקב נפתח מחדש באופן רשמי באוקטובר 2011 והחל מ-2012 הוא נמצא בבעלותו של בנו של טראמפ, אריק טראמפ.
היקב מייצר כ-36,000 מארזים של יין מדי שנה. המנכ"ל הנוכחי של היקב הוא קרי האנון וולארד, שהיה מתומכיו של טראמפ בעת ריצתו לנשיאות בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 ואף נאם כאורח בוועידת המפלגה הרפובליקנית באותה שנה.
היסטוריה

פטרישיה קלוגה, גרושתו של המיליארדר האמריקאי ג'ון קלוגה, סיכמה איתו על הסדר גירושין ב-1990. לאחר מכן, קלוגה השקיעה את הונה בהקמת כרם ויקב שנפתחו בשנת 1999. היא נעזרה במימון והפעלת העסק בבעלה החדש, ויליאם מוזס.
לאחר מותו של ג'ון החליט דונלד טראמפ, ידיד ותיק של ג'ון ופטרישיה קלוגה, לרכוש את האחוזה של הזוג שהייתה בגודל של כ-1,300 דונם וכן כמה כרמים, אך עם חלוף הזמן ולאחר בעיות כספיות אליו נקלע העסק החליט לטראמפ לרכוש גם את היקב ושכר את פטרישיה כסגניתו בניהול העסק ואת ויליאם מוזס כמנכ"ל העסק.
באוקטובר 2012 רכש טראמפ את בית אלבמרל הסמוך לאחוזה מבנק אוף אמריקה תמורת 6.7 מיליון דולר, והשלים את רכישת האחוזה כולה.
בנוסף ליקב ולכרם, הפעילות העסקית במקום כוללת גם מלון ואולם חתונות. האחוזה המחודשת, נפתחה במאי 2015 כ"אחוזת אלבמרל ביקב טראמפ", מלון בוטיק יוקרתי אשר מציע לאורחים להתארח במקום.
במרץ 2016 הצהיר דונלד טראמפ בפומבי כי הוא הבעלים של "היקב הגדול ביותר בחוף המזרחי", עם זאת האתר "פוליטיפקט" (אנ') שיער כי טראמפ שיקר בהצהרה זו, ולמעשה יקב טראמפ מייצר 36,000 מארזי יין בשנה אך יקב ויליאמסבורג ויקב שאטו מוריסט, המייצרים כל אחד לפחות 60,000 מארזים בשנה גדולים בהרבה מיקב טראמפ וזאת על פי ועדת היין בווירג'יניה. עם זאת, כרם 227 הדונמים של יקב טראמפ הוא אכן הגדול ביותר בווירג'יניה ושטח הוויניפרה הצרפתי שלו גם הוא אכן הגדול ביותר בחוף המזרחי.
שנה לאחר מכן, נערכו הפגנות של ארגוני ימין קיצוני ותנועות נאו-נאציות בשארלוטסוויל שבעקבותיה ערך הנשיא טראמפ מסיבת עיתונאים בה הזכיר את היקב ואמר כי "בבעלותי אחד היקבים הגדולים ביותר בארצות הברית – והוא נמצא ממש בשרלוטסוויל" וספג ביקורת על תזמון אמירת הדברים וסטייה מנושא שלשמה כונסה מסיבת העיתונאים.
היקב זכה במדליות זהב רבות בתחרויות יין ארציות ואף בינלאומיות.
ראו גם

טראמפ וודקה
פסק דין לואיזידו נגד טורקיה

פסק דין לואיזידו נגד טורקיה (באנגלית: Loizidou v Turkey) הוא פסק דין של בית הדין האירופי לזכויות אדם משנת 1996.  בית הדין דן במצב שבו הפרות זכויות אדם נעשו על ידי גורם שאינו מדינתי (צפון קפריסין), אשר נתמך על ידי מדינה (טורקיה). בית המשפט קבע כי טורקיה אחראית לפגיעה בזכות הקניין של העותרת. בפסק הדין יש קביעות חשובות לגבי התחולה האקסטריטוריאלית של האמנה האירופית בדבר זכויות אדם ובהכרה במדינה על פי המשפט הבין לאומי.