stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנו לנדסברגר
נעוריו ולימודיו

לנבסברגר  נולד בפרידק-מיסטק בשלזיה המורבית, בימי השלטון האוסטרי במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. כיום עיר הולדתו שייכת לרפובליקה הצ'כית.
היה בנם היחיד של לאופולד לנדסברגר, בעל מפעל, ומרגרט לבית היטשמן.
אחרי לימודי תיכון באוסטרבה, החל משנת 1908 למד מזרחנות באוניברסיטת לייפציג בגרמניה אצל מורים כמו אוגוסט פישר (ערבית) והיינריך צימרן (אשורולוגיה). ב-1914 סיים לנדסברגר את עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה שמית - בנושא לוח שנה הפולחני המקומי של הבבלים הקדומים, ובעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרי. שרת כקצין ובשנת 1916 נפצע קשות בקרבות בחזית המזרחית. משום כך זכה בעיטור צבאי - צלב הזהב להצטיינות.
בחזרתו לאוניברסיטת לייפציג בתום המלחמה, השלים בשנת 1920 עבודת ה"הביליטציה" בנושא לוחות השנה לצרכים פרטיים של האשורים והבבלים, והתמנה לפרופסור שלא מן המניין ב-1926.
ב-1928 ירש את הקתדרה של פטר יינסן באוניברסיטת מרבורג, אך חזר כעבור שנה (1929) ללייפציג 
כדי להיות שם יורשו של צימרן בחוג לאשורולוגיה.  
לצידו של לנדסברגר פעל אז באוניברסיטת לייפציג גם פרידריך-וילהלם וייסבך. עם התלמידים במכון למזרחנות שם נמנו אדם פלקנשטיין, האנס גוסטב גיטרבוק, פ.ר. קראוס ווולפרם פון זודן.
הקריירה המאוחרת

כיהודי, בהתאם ל"חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי" של המשטר הנאצי החדש, סולק לנדסברגר ב-1935 מתפקידיו הציבוריים בגרמניה. בנסיבות אלה נסע לטורקיה, שבה מצא משרה באוניברסיטה החדשה של אנקרה, בפקולטה לשפות, היסטוריה וגאוגרפיה (Dil ve Tarih-Cografya Fakültesi) שהוקמה ברוח המשטר הרפובליקני של מוסטפא כמאל אטאטורק. כיהן באנקרה כפרופסור לחקר המזרח הקדום בין השנים 1948-1935.
בדומה ללנדסברגר, גם גיטרבוק וקראוס יצאו באותה תקופה לגלות בטורקיה. 
ב-1948 היגר לארצות הברית כדי לעבוד כפרופסור לאשורולוגיה במכון למזרחנות של אוניברסיטת שיקגו עד 1955. בתקופה זו קיבל אזרחות אמריקאית.
לנדסברגר חיבר ספרי לימוד חשובים וערך מחקרים בלשניים יסודיים  בתחום האשולוגיה והעביר לתלמידיו את מיטב המסורת המדעית הגרמנית. הקדיש תשומת לב מיוחדת להיסטוריה של המלים בהתפתחותן, למלים שהשומרים, האשורים והבבלים השתמשו בהן בזיהוי בעלי החיים או הצבעים וכו'. שיתוף פעולה פורה התפתח בינו ובין היסטוריון המשפט הקדום פאול קושאקר.
בין תלמידיו בשיקגו יש לציין את חיים תדמור ואת אברהם מלמט.
בחייו הפרטיים - לנדסברגר היה רווק. היה ידוע בהומור השחור שלו ובאהבתו לסיגרים ולבירה.
לנדסברגר נפטר בשיקגו עקב מחלה ב-1968.
פרסים ואותות כבוד

1914 - צלב הזהב להצטיינות - בעת שרותו הצבאי
1958 - חבר בהתכתבות של האקדמיה הסקסונית למדעים בלייפציג
1965 - פורסם קובץ מחקרים לכבודו
Chicago AS - Studies Presented to Benno Landsberger on His Seventieth Birthday
מספריו ומאמריו

Der kultische Kalender der Babylonier und Assyrer : I. Die altbabylonischen Lokalkalender, Leipzig 1914 thesis) Leipzig Semitic Studies Bd 6, H, 1 February 1915) (לוח השנה הפולחני של בבל ואשור: לוח השנה המקומי בבבל הקדומה)
Assyrische Handelskolonien in Kleinasien aus dem dritten Jahrtausend, Leipzig 1925 (Der Alte Orient, Bd. 24. H. 4 (המושבות המסחריות האשוריות באסיה הקטנה באלף השלישי לפנה"ס)
Die Fauna des alten Mesopotamien nach der 14. Tafel der Serie Har-ra=Hubullu, Hirzel, Leipzig 1934 (הפאונה של מסופוטמיה הקדומה לפי הלוח ה-14 מהסדרה Har-ra=Hubullu)
Die Serie ana ittisu, Pontificum Institutum Biblicum, Roma 1937 (הסדרה ana ittisu)
Die Babylonischen Termini fur Gesetz und Recht 1939, Koschaker Festschrift (המוחנים הבבלים לחוק ומשפט) בכתב עת לכבוד פאול קושאקר
Sam'al. Karatepe herabelerinin ke¸sfi ile ilgili ara¸stirmalar; Birinci kisim, Ankara 1948
(בשותפות) Materialen zum sumerischen Lexikon  Roma 1937- (חומרים ללקסיקון שומרי)
1954 - Assyrische Königsliste und Dunkles Zeitalter JCS, 8 רשימות מלכים אשורים ו"התקופה האפלה"
1955 - Remarks on the archive of soldier Ubarum JCS ,9 הערות של הארכיון של החייל Ubarum
The Assyrian Dictionary of the Oriental Institute of the University of Chicago (ed. with others) Chicago 1956- (בשותפות) המילון האשורי של המכון למזרחנות של אוניברסיטת שיקגו
1967 The Date Palm and Its by- products according to the Cuneiform sources  AfO Beiheft עץ התמר ומוצרי הלוואי שלו לפי מקורות בכתבי היתדות
Akkadisch-hebräischen Wortgleichungen 1967  - השוואות אכדיות-עבריות
הערות שוליים

↑  Deutsche Biographie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296032505171  BIBSYS: 1039929  BnF: cb128679634 (data)  CiNii: DA02970438  GND: 116681888  ISNI: 0000 0001 1610 0282  LCCN: n84068342  LNB: 000290509  NKC: osd20191033979  NLA: 35806041  NTA: 073371130  RERO: 02-A003493483  SELIBR: 338668  SNAC: w6q56sj1  SUDOC: 077867297  Trove: 1095722  VcBA: 495/116936  VIAF: 25360061   WorldCat (עם VIAF): 25360061
אאורל וראנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1900 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בדצמבר 1989 (בגיל 89) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Stern Aurél 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 פרסים והוקרה:  עט הזהב (1987) 
 
אאורל וראנאי, (במקור שטרן, בהונגרית: Varannai Aurél; בודפשט, 13 בספטמבר 1900 – בודפשט, 16 בדצמבר 1889) היה סופר, עיתונאי, מתרגם, היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של אישטוואן וראנאי, עורך דין.
ביוגרפיה

אאורל שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף שטרן (1860–1928), יועץ מלכותי הונגרי, נוטריון, שבמשך עשר שנים היה נשיא הקהילה היהודית של אובודה, ושל אנה פליישנר (1874–1932). אאורל נולד באובודה ברחוב זיצ'י 7 (Zichy 7). הוא היה תלמיד בגימנסיה על שם ארפאד באובודה ולאחר בחינות הבגרות גויס לצבא והשתתף במלחמת העולם הראשונה כקצין. הוא החל את לימודיו ב-1920 בפקולטה למשפטים ולמדע המדינה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). ב-1921 עבר ללמוד באוניברסיטת סורבון בפריז, שם קיבל תואר באסתטיקה. במהלך לימודיו שלח דיווחים ל"העיתון" (Az Újság) בבודפשט. לאחר שחזר הביתה ב-1922, הוא היה עמית מערכת כשכיר של "העיתון" ובמקביל היה מזכיר "איגוד הסחר הלאומי ההונגרי" (Országos Magyar Kereskedelmi Egyesülés (OMKE)). הוא כתב בעיקר מאמרים כלכליים בעיתון, אך פרסם גם סיפורים קצרים וביקורות. משנת 1935 הפך לכתב ההונגרי של האקונומיסט בלונדון. דרך האקונומיסט תקף את מדיניותו של ראש הממשלה דאז, בלה אימרדי (האנטישמי והיוזם של החוק היהודי הראשון) שאיתו הייתה לו ידידות קרובה. במאמר מערכת בעיתון, וראנאי מתח ביקורת על צעדיו הכספיים של אישטוואן בתלן. הוא נכלא לזמן קצר בשנת 1939 ולאחר מכן הוחזק כאסיר, תחילה בכלא הצבאי ולאחר מכן במחנה עונשין בכל מהלך מלחמת העולם השנייה. מ-1946 עד אוגוסט 1948 היה הכתב בהונגריה של סוכנות הידיעות רויטרס. לאחר מכן נשפט באשמת בגידה, אך שוחרר באפריל 1949, לאחר שמונה חודשים בלבד בכלא לאחר שסעיף האישום שלו שונה ל"הוצאת לשון הרע באמצעות העיתונות". הוא איבד את עבודתו ונתמך על ידי גיסו, הכלכלן היהודי-הונגרי-בריטי מיקלוש קלדור, שחי בממלכה המאוחדת. וראנאי גורש לקראצ'ונד בקיץ 1951. במהלך גירושו הובא שוב לדין באשמת "התססה דתית". הוא נידון ל-15 שנות מאסר. גם אשתו ובתו הקטנה גורשו להורטובאג' (יישוב באזור הפארק הלאומי הורטובאג') אך הם הצליחו להשתחרר משם כבר ב-1953 כאשר ממשלתו של אימרה נאגי הפסיקה את הגירושים וההגליות, אך אאורל שוחרר רק בספטמבר 1956. וראנאי היה הכתב של הניו יורק טיימס במהלך המרד ההונגרי. משנת 1957 פורסמו כרכי מאמריו ומחקריו. הוא הפנה את תשומת הלב לערכים לא ידועים עד כה של הקשר התרבותי האנגלו-הונגרי. במאמריו עקב אחר עקבות המיסטיקה, הסוריאליזם והאקזיסטנציאליזם בספרות האמריקאית של שנות השישים. ורנאי פרסם מספר תרגומים להונגרית, כולל יצירותיהם של הרולד פינטר, סמואל בקט, ארתור מילר וקולט (סופרת).
משפחתו

אשתו הייתה אדית אטלקה קלדור, בתם של דיולה קלדור (1870–1932), עורך דין ויועץ ממשלתי ראשי, ושל ינקה אדלר, הם נישאו בבודפשט ב-30 במאי 1928. אחיו היו אישטוואן וראנאי וג'רג' שאמו וראנאי (1897–1944) שככל הנראה ניספה בשואת יהודי הונגריה.
יצירותיו (מבחר)

הדור השבור (World Literary Observer, 1963, מס' 3)
ג'ון בורינג והספרות ההונגרית (בודפשט, 1967)
הד חוזר אנגלי (בודפשט, 1974)
J. A. Blackwell: Rudolf of Varosnay. טרגדיה (תרגום, בודפשט, 1977)
עט ואזיקים (קורות חיים, בכתב יד, הספרייה הלאומית על שם סצ'ני)
פרסים והוקרה

עט הזהב (1988)
מסדר הכוכבים של הרפובליקה העממית ההונגרית (1985)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
אישטוואן הוניאדי: אאורל וראנאי בן שמונים. ברכות.(1980) Élet és Irodalom, 37. szám
Vezér Erzsébet (1989). "...én nem hamisítom meg a történelmet - Varannai Auréllal beszélget Vezér Erzsébet (לא אזייף את ההיסטוריה - שיחה עם אאורל וראנאי". Mozgó Világ. 15 (11): 30-44.
A. G. (1989-12-21). "מותו של אאורל וראנאי". Magyar Nemzet. 52 (300): 6.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 25563/1918. Forrás: MNL-OL 30808. mikrofilm 428. kép 3. karton
↑  "Születési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári születési akv. 2717/1900. folyószáma alatt".
↑  "Stern József halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári halotti akv. 107/1928. folyószáma alatt".
↑  "Stern Józsefné Fleischner Anna halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi polgári halotti akv. 607/1932. folyószáma alatt".
↑  "Stern József halála (1928. február 28.) Ujság, 4. évfolyam, 48. szám, 6. oldal".
↑  "Házassági bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 326/1928. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271152005171  LCCN: n91022485  NKC: xx0026232  NTA: 268460914  VIAF: 85463816   WorldCat (עם VIAF): 85463816
אסא ליפשיץ

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בפברואר 1933 תל אביב, ארץ ישראל המנדטורית בריטניה 
 פטירה:  29 בנובמבר 2021 (בגיל 88) ירושלים, ישראל ישראל
 עיסוק:  כימאי פיזיקלי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  ברטה פרלמוטר-היימן
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תרומות עיקריות
 חקר הכימיה של השרפה וגלי הלם בכימיה
 
אסא ליפשיץ (12 בפברואר 1933 – 29 בנובמבר 2021) היה כימאי פיזיקלי ישראלי ופרופסור אמריטוס במכון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. מומחה לחקר הכימיה של שרפות, ממייסדי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ולימים יושב הראש שלו.
ראשית חייו

אסא ליפשיץ נולד בתל אביב, בן לנחום לייב ליפשיץ וחסיה לבית גורדון. דודו היה המהנדס זלמן ליף.
את לימודי התיכון עשה בעירוני א'. הוא וארבעה מחבריו, בהם יהושע יורטנר וראול קופלמן, הקימו "מועדון כימיה" ואף בנו מעבדת כימיה ביתית. שירת בצה"ל בשנים 1951–1953.
פועלו המדעי

עם שחרורו מצה"ל, החל ליפשיץ את לימודיו לתואר שני בפיזיקה ובכימיה (במסלול ישיר) באוניברסיטה העברית בירושלים. מיד לאחר מכן, המשיך ללימודי תואר שלישי בהנחיית פרופ' ברטה פרלמוטר-הימן.
ב-1961 נסע ליפשיץ לארצות הברית ושימש כעמית בתר-דוקטורט באוניברסיטת קורנל, בהנחיית פרופ' סיימון ה' באואר. ב-1963 שב לישראל והצטרף לשורות המכון לכימיה באוניברסיטה העברית. ב-1971 התמנה לפרופסור חבר וב-1977 לפרופסור מן המניין.
בשנים 1979–1982 כיהן כראש המחלקה לכימיה פיזיקלית, וב-1982–1986, כראש המכון לכימיה. ב-1992–1995 שימש כראש האגודה הישראלית לחקר השרפה וכראש הסקטור הישראלי של מכון השרפה הבינלאומי, שהוא נמנה עם חבריו משך שנים רבות.
הוא היה חבר בוועד המנהל הבינלאומי של הסימפוזיון הדו-שנתי בנושא גלי הלם וצינורות הלם, של הסימפוזיון האסייתי-פסיפי הבינלאומי בנושא שרפה והשמשת אנרגיה, וכן בצוותי העריכה של שני עיתונים מדעיים בתחומי מחקרו. ב-1979 כיהן יחד עם פרופ' יוסף רום כיושב הראש של הסימפוזיון הבינלאומי לגלי הלם וצינורות הלם, שנערך בירושלים.
ליפשיץ שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת רייט באוהיו (אנ') וכפרופסור מחקר באוניברסיטת לידס, וכמדען אורח בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון (אנ'), במעבדות הלאומיות ארגון (אנ') ובאוניברסיטת קורנל.
מלבד אלה, שימש כיושב ראש ארגון הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטה העברית (1994–1999) וכראש המועצה המתאמת של ארגוני סגל (1999–2003).
במרוצת השנים פרסם ליפשיץ מעל 150 מאמרים מדעיים. עם תלמידיו נמנים הפרופסורים אלכסנדר בורקט מהטכניון ומייקל פרנקלך מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
מחקרו של ליפשיץ התמקד בלמידת תגובות בפאזה גזית בטמפרטורה גבוהה, תוך שימוש בטכניקות של צינורות הלם וסימולציות מחשב של מערכות תגובה מורכבות. בנוסף, היה מעורב בחישובי כימיה קוונטית של משטחי אנרגיה, מסלולי תגובה, תורת מצב מעבר וחצייה בין-מערכתית. עסק גם בתהליכי שרפה בטמפרטורה גבוהה, מנגנוני קינטיקה כימית של איזומריזציות תרמיות, דה-קומפוזיציות, הצתות ופיצוצים.
פעילות פוליטית

לאורך שנותיו באקדמיה, הזדהה ליפשיץ כאיש ימין, ובשנות ה-80 תמך בהקמת ממשלת האחדות הלאומית וקרא להפסקת הוויכוחים סביב אופן ניהולה של מלחמת לבנון הראשונה. כמו כן, היה פעיל בקליטת עלייה מברית המועצות. ב-1988 נמנה עם הגרעין המייסד של חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, ועמד בראשו בשנים 1989–1991.
חיים אישיים

ב-1958 נישא לחוה לבית וולף, אותה הכיר בלימודיו. לימים, חוה הייתה אף היא לפרופסור לכימיה ולמומחית בעלת שם עולמי לספקטרומטריית מסה. השניים היו נשואים קרוב ליובל שנים, עד לפטירתה. לאחר מכן, היה בן זוגה של קרולינה אייזן.
לאסא וחוה ליפשיץ נולדו בן ושתי בנות: רון ליפשיץ, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב; אורנה ליפשיץ-בקמן, מעצבת אופנה; דנה ליפשיץ, אדריכלית. התגורר כל חייו הבוגרים בשכונת ניות בירושלים, ונטמן בהר המנוחות.
ספרו

Assa Lifshitz, Shock Waves in Chemistry, Michigan State University (1981). ISBN 9780824713317
הערות שוליים

↑  נחום לייב ליפשיץ ז"ל, באתר דבר, ‏15 בספטמבר 1982
↑  חסיה ליפשיץ (לבית גורדון) איננה, באתר מעריב, ‏8 ביוני 1975
1 2  Sason Shaik, A Tale of Two Mounts: The History of Chemistry at the Hebrew University of Jerusalem, Israel Journal of Chemistry, ‏2015-06-26
1 2 3 4 5 6 7  Assa Lifshitz, Hebrew University of Jerusalem
↑  מינויים חדשים באוניברסיטה העברית, באתר דבר, ‏29 באוגוסט 1971
↑  רוצים אצטדיון, אבל לא אצלנו!, באתר כל העיר (ירושלים), ‏8 בינואר 1982
↑  אנשי מדע קוראים לתמיכה בליכוד, באתר מעריב, ‏20 בדצמבר 1973
↑  מודעת תמיכה ביצחק שמיר, באתר 20 ביולי 1984, ‏מעריב
↑  למען ממשלת אחדות לאומית, באתר מעריב, ‏18 בפברואר 1974
↑  מקימי "תנועה לקליטת עלייה": התנאי לקליטה - השוואת זכויות עולים וותיקים, באתר מעריב, ‏31 במאי 1973
↑  גל אוחובסקי, גל אוחובסקי מדבר עם פרופ' אסא ליפשיץ, באתר חדשות, ‏6 בדצמבר 1989
↑  ברכת מזל טוב לרגל נישואין, באתר דבר, ‏1 ביולי 1958
1 2  פרופ' אסא ליפשיץ ז"ל, באתר אבלים, ‏30 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264672005171  ORCID: 0000-0002-8100-0031
יש לה את זה (סרט, 1999)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  רוברט איסקוב
 הופק בידי:  פיטר אברמס
 תסריט:  R. Lee Fleming Jr
 עריכה:  קייסי רורס
 שחקנים ראשיים:  פרדי פרינז ג'וניור  רייצ'ל לי קוק
 מוזיקה:  סטיוארט קופלנד
 צילום:  פרנסיס קני
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  FilmColony 
 חברה מפיצה:  מירמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בינואר 1999
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סיפור התבגרות 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  10 מיליון דולר
 הכנסות:  103.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   shesallthat
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
יש לה את זה (באנגלית: She's All That) הוא סרט נעורים אמריקאי משנת 1999 בבימויו של רוברט איסקוב (אנ'), עם פרדי פרינז ג'וניור ורייצ'ל לי קוק (אנ') בתפקידים הראשיים.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך היה שובר קופות והיה סרט הנעורים הפופולרי ביותר בסוף שנות ה-90.
העלילה היא על תלמידה דחויה בבית ספר תיכון שהופכת ליפה ומקובלת בעקבות התערבות כמו ב"פיגמליון" של ברנרד שו ו"גבירתי הנאווה" של ג'ורג' קיוקור.
את הפסקול הלחין סטיוארט קופלנד, בסרט מושמע השיר Kiss Me בביצוע להקת Sixpence None the Richer ההצלחה המסחרית של הסרט סייעה לשיר לזכות בתשומת לב רחבה ולהצלחתו במצעדי הבילבורד.
ב-2021 הפיקה חברת נטפליקס סרט שהוא עיבוד מחודש מבוסס שינוי-מגדר שנקרא "יש לו את זה" בהצלחה פחותה.
תקציר העלילה

זקארי "זק" סיילר (פרדי פרינז ג'וניור) הוא תלמיד מצליח בכיתה האחרונה בבית ספר תיכון בקליפורניה). הוא "מלך הכיתה" ובן זוגה של "מלכת הכיתה" טיילור ווהן (ג'ודי לין או'קיף). לאחר חופשת האביב היא מודיעה לו בפומבי כי היא יוצאת כעת עם כוכב תוכנית מציאות בשם ברוק הדסון (מת'יו לילארד).
אביו של זק (טים מטיסון) רוצה שבנו ילמד כמוהו בדארטמות' קולג' אך זק רוצה להיות עצמאי ולהחליט בעצמו היכן ילמד.
בשיחה עם ידידו דין סמפסון (פול ווקר), מתרברב זק כי הוא יכול לצאת עם כל תלמידה אחרת ומתערב עם דין שיוכל גם להפוך כל תלמידה שירצה למלכת הנשף תוך שישה שבועות בלבד. הוא בוחר בלייני בוגס (רייצ'ל לי קוקס) למטרה זו.
לייני לומדת במגמת אמנות. אימה מתה מסרטן והיא גרה עם אביה (קווין פולאק) ואחיה הקטן סיימון (קירן קאלקין).
לייני היא ממושקפת "חנונית" שאינה מקובלת בכיתה. זק מתחיל לחזר אחריה, היא בתחילה נרתעת ולא מבינה מה הוא מוצא בה.
זק משכנע את לייני להצטרף אליו למסיבה. הוא קונה לה שמלה אדומה יפה ואחותו מקנזי (אנה פקווין) מאפרת אותה. זק רואה אותה ומתקשה להאמין – היא עברה מהפך. במסיבה היא פוגשת בטיילור שמעליבה אותה עד דמעות. יחסיה עם זק מתקררים.
לייני וטיילר מתחרות על כתר מלכת הנשף. דין מתחיל לחזר אחרי לייני, מגלה לה על ההתערבות ולייני מנתקת מגע עם זק. הדסון זורק את טיילור והיא חוזרת אל זק.
אל מסיבת הסיום מגיע זק עם אחותו ודין עם לייני. טיילור מנצחת ומוכתרת למלכת הנשף ביחד עם זק, המוכתר כמלך הנשף.
ג'סי (אלדן המסון) מגלה שדין מתכנן להזמין את לייני לבית מלון כדי לשכב איתה. הוא מגלה זאת לזק שממהר לשם אך לייני משתחררת מדין על ידי החדרת מכשיר מצפצף לאוזנו. זק ולייני נפגשים בביתה ומתנשקים.
זק הפסיד בהתערבות והוא ממלא את התנאים – לבוא עירום לטקס חלוקת התעודות.
צוות השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פרדי פרינז ג'וניור | זק סיילר |  |
| רייצ'ל לי קוק | לייני בוגס |  |
| מת'יו לילארד | ברוק הדסון |  |
| פול ווקר | דין סמפסון |  |
| ג'ודי לין או'קיף | טיילור ווהן |  |
| קווין פולאק | וויין בוגס |  |
| קירן קאלקין | סיימון בוגס |  |
| אלדן המסון | ג'סי ג'קסון |  |
| אשר | די ג'יי |  |
| ליל קים | אלכס סוייר |  |
| אנה פקווין | מקנזי סיילר |  |
| דולה היל | פרסטון |  |
| קליאה דובאל | מיסטי |  |
| אלקסיס ארקט | מיץ' |  |
| טים מטיסון | הרלן סיילר | אבא של זק |
רפאל לב

רפאל לב 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רפאל לב (7 באפריל 1891 וינה, אוסטריה – 1 בינואר 1966 נהריה) קצין יהודי-אוסטרי שלחם במלחמת העולם הראשונה בשורות הצבא האוסטרי. נפל בשבי הרוסי אך הצליח לברוח. שימש כמפקד גדוד בצבא האוסטרי ובמקביל היה ממנהיגי התנועה הפועלית סוציאליסטית "שוצבונד" בווינה. השתתף במלחמת האזרחים באוסטריה כנגד התנועה הפשיסטית ולאחר שתנועתו הוצאה מחוץ לחוק נאסר ונכלא. עלה לארץ ישראל בהזמנת אליהו גולומב והצטרף להנהגת ההגנה. ניהל את ארכיון צה"ל לאחר שחרורו מהצבא.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

רפאל לב נולד ב-1891 ברובע פלורידסדורף שבווינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית כרודולף לב. אביו, יצחק, היה עסקן הקהילה היהודית בווינה וקיים בית צנוע. רפאל למד בגימנסיה וסיים ב-1909 את לימודיו. ב-1910 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, שירת בשירות סדיר עד שנת 1911 והמשיך להתאמן במסגרת שירות מילואים. בתקופה זו הוענקה לו דרגת קצין ותפקיד של מפקד מחלקה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח לב בראש מחלקתו (כחלק מהרגימנט ה-13) למערכה על נהר הסן בחזית המזרחית. ב-1915 נשלחה היחידה של לב לחזית המזרחית שם נפצע כשמחלקתו כותרה, בקרבת נהר הדונייץ, על ידי כוחות רוסיים והצליח לחמוק משבי. לאחר שהחלים מונה ב-1916 למפקד מחלקת מקלעי שוורצלוזה ונשלח לחזית בנהר הדנייסטר מול הצבא הרוסי. ביוני 1916 פתח הצבא הרוסי במתקפה גדולה, פרץ את קווי הכוחות האוסטרים ולב נפל בשבי. תחילה הובל, עם שאר השבויים מהקרב, למחנה מעבר בדארניצה ואחר כך נשלח ברכבת מזרחה למחנה שבויים בשם טוטסקוייה ליד העיר אורנבורג בקרבת נהר אורל שם חלה בקדחת. בינואר 1918, וללא שום הסבר, הועלו השבויים על רכבת והובלו מערבה עד פטרוגרד. כשהתברר שם שהייתה טעות במשלוח ויש צורך לחזור לסיביר החליט לב לברוח מהרכבת, קפץ מהקרון בו נסע ומצא מחסה בבית חולים לשבויים בעיר. לב שהה בעיר עד סיום המלחמה ב-1918 ואז חזר לווינה.
ביוגרפיה > פעילותו ב"שוצבונד"

עם חזרתו של לב לווינה נענה לפניית מזכירות מפלגת הפועלים של וינה להקים גדוד חדש (הגדוד ה-21) של צבא עממי "פולקסוור" שיתמוך בשלטון הרפובליקני. משימתו הראשונה של הגדוד של לב הייתה להיות חיל המשמר בטקס הכרזת הרפובליקה ב-12 בנובמבר 1918 אולם הסדר הופר כששני גדודי צבא, תומכי המפלגה הקומוניסטית, ניסו לבצע פוטש. בסופו של יום הושגו הסכמות והטקס הסתיים.
ב-1922 הוחלף צבא הפולקסוור העממי בצבא הבונדסוור האוסטרי הסדיר ולב קיבל דרגת קפטן (האופטמן) ומינוי להיות אחראי על מחסני הנשק בווינה. במקביל לתפקידו הצבאי המשיך לפעול, בחשאי, במסגרת תנועת הפועלים השוצבונד(אנ') והפך לספק הנשק הגדול של התנועה מתוך מאגרי הצבא. מצב זה לא נמשך זמן רב ולאחר שנחשד בהעלמת נשק הועבר לתפקידי מטה.
ב-1926 השתחרר לב מהצבא והתמסר כולו לתנועה הסוציאליסטית שם עסק בעיקר בתחום הצבאי של ארגון, ייצור וקניית נשק הגנתי ומטווחים ופעילות אנטי פשיסטית. בנוסף נסע מספר פעמים לגרמניה כדי למסד שם קשרים עם מפלגות פועלים סוציאליסטיות מקבילות.
בתחילת 1934 הוצאה התנועה אל מחוץ לחוק ובפברואר אותה שנה פשטה המשטרה על בתי הפעילים ועצרה רבים מהם וביניהם את לב (שנעצר ב-4 בפברואר). ב-18 באפריל 1935 נפתח משפטם של 21 ממנהיגי התנועה (ולב ביניהם) ולאחר משפט קצר גזר בית המשפט עונש של 15 שנות מאסר לכולם (בערעור קוצר העונש ל-12 שנים). הנאשמים נשלחו לרצות את עונשם בכלא שטיין שעל שפת הדנובה אולם בסיום שנת 1935 ולכבוד חג המולד שוחררו מהכלא.
עם שחרורו מהכלא חזר לב לפעילותו הפוליטית בתנועה שהפכה למחתרת והיה איש הקשר בין הארגון באוסטריה ובין מנהיגי הארגון בצ'כיה.
ביוגרפיה > פעילותו בהגנה

בשנת 1937 פנה אליהו גולומב לראש תנועת השוצבונד, יוליוס דויטש, וביקש את המלצתו על אחד מוותיקי התנועה שיוכל לסייע לארגון ההגנה. דויטש המליץ על לב וזה קיבל במהרה הזמנת הצטרפות להגנה וב-1938 עלה בנמל טריאסט על האוניה גלילה, הגיע לארץ ישראל והצטרף להגנה. במשך שנתו הראשונה בארגון הוטלו על לב משימות כמו תכנון תוכניות הגנה לשכונות ירושלים, תחקיר על פרעות בטבריה ועוד.
באוגוסט 1939 פיקד על קורס ממ"מים של ההגנה שאנשיו נעצרו בידי הבריטים, והוא נכלל בין מ"ג אסירי ההגנה. לאחר השחרור מהכלא פעל לב בתחום ההתיישבות (11 הנקודות בנגב, יחיעם, כפר סאלד ועוד). ב-1943 מונה לראש לשכת ההדרכה במטה ההגנה וב-1946 מונה למפקד גליל השומרון של ההגנה. השתחרר משירות זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה > שירותו האזרחי

לאחר שחרורו מצה"ל מונה לב כמנהל הראשון של ארכיון צה"ל אותו ניהל עד פרישתו לגמלאות ב-1953.
חייו הפרטיים

לב התחתן ב-1939. חי בנהריה ונפטר ב-1966. ציווה את גופתו למחקר מדעי.
לקריאה נוספת

מנדל זינגר, ארבעה פרקי לקח מתנועת הפועלים באוסטריה, הוצאת מועצת פועלי חיפה, 1975
הערות שוליים

↑  את כתב המינוי קיבל לב אישית משר המלחמה דאז יוליוס דויטש(אנ')
↑  לב דווח עם חזרתו על חולשתן של המפלגות הסוציאליסטיות בגרמניה מה שהתברר כנכון עם עליית היטלר לשלטון
↑  מהלך זה היה חלק ממלחמת האזרחים האוסטרית שהתנהלה בין התנועות הפשיסטיות לתנועות הסוציאליסטיות. המלחמה הסתיימה בניצחון הפשיזם ובשלטון האוסטרופשיסטי
↑  שלושת מנהיגי הארגון, אוטו באואר, יוליוס דויטש וקארל היינץ, הצליחו להמלט לצ'כסלובקיה
↑  החלטת ממשלת אוסטריה על השחרור באה כהתרסה נגד הלחצים שהפעילה גרמניה לספח את אוסטריה
↑  משפט ה-43 החל אתמול בעכו וייגמר היום, דבר, 26 באוקטובר 1939
↑  נח דגוני (אחד מה-43), קורס המ"מים שתחילתו ביבנאל וסופו בכלא עכו, דבר, 9 באוקטובר 1959
אוסקר רוזנפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1884 קוריצ'אני, ממלכת בוהמיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  אוגוסט 1944 (בגיל 60) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מקום מגורים:  Praha II 
 
אוסקר רוזנפלד (13 במאי 1884 – אוגוסט 1944) היה סופר יהודי-אוסטרי, שנרצח במחנה הריכוז אושוויץ.
קורות חיים > ראשית חייו וחינוכו

רוזנפלד נולד בקוריצ'אני שבמוראביה לז'נט רוזנפלד (ילינק). הוא סיים את לימודיו בשנת 1908 וקיבל תואר דוקטור בווינה על עבודתו בנושא הצייר הגרמני הרומנטי פיליפ אוטו רונגה. רוזנפלד היה פעיל בארגונים ציוניים שונים. הוא כתב בעיתונים ובכתבי עת יהודיים, בהם "Die Welt" ו-"Juedische Volkssimme" ביקורות תרבות, אמנות, תיאטרון וספרות. הוא היה חבר ב"אגודת תיאודור הרצל".
קורות חיים > קריירה

ב-1904 היה רוזנפלד ממקימי עיתון הנוער היהודי והסטודנטים "תקוותנו" (Unsere Hoffnung). ב-1907 ייסד יחד עם הסופר הוגו צוקרמן, אגון ברכר ואחרים יוזמה לתיאטרון יהודי, בו יועלו דרמות יידיש מודרניות בשפה הגרמנית. הרומן הראשון שלו, Die vierte Galerie (הגלריה הרביעית), ראה אור בשנת 1910. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי בסופיה בלשכת המסחר האוסטרית-בולגרית והיה העורך הראשי של עיתון המסחר "Bulgarische Handelszeitung" בשנים 1916–1918.
ב-1920 יצאו לאור שישה מספריו של רוזנפלד תחת הכותרת Tage und Naechte ("יום ולילה"). הוא היה פעיל ב- Judenstaatspartei. בין השנים 1923–1927 עבד כעורך העיתון הווינאי Wiener Morgenzeitung ("עיתון הבוקר הווינאי"). ב-1927 ייסד את התיאטרון היהודי החדש בווינה, Jüdische Künstlerspiele . רוזנפלד תרגם ספרות יידיש קלאסית ומודרנית, ובין היתר את יצירותיהם של מנדלי מוכר ספרים, שלום עליכם, י"ל פרץ וי' י' זינגר .
רוזנפלד החל לעבוד בשבועון המצויר Die neue Welt בשנת 1929, ובהמשך הפך לעורך הראשי שלו. האנשלוס בשנת 1938 הביא לסיום עבודתו בווינה. הוא ואשתו הנרייט היגרו לפראג, שם הפך לכתב "ג'ואיש כרוניקל".
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 היגרה אשתו של רוזנפלד לאנגליה בציפייה לבואו, אך פרוץ מלחמת העולם השנייה מנע את הגירתו. בנובמבר 1941 גורש רוזנפלד לגטו לודז' בפולין יחד עם 5,000 יהודים מפראג. מיוני 1942 עבד בארכיון הגטו, שם השתתף בפרסום ובכתיבת הכרוניקה של גטו לודז'.
קורות חיים > מותו ומורשתו

באוגוסט 1944 גורש אוסקר רוזנפלד לאושוויץ, שם נרצח בתא גז.
יומנו, שנכתב בגטו בין 17 בפברואר 1942 ל-28 ביולי 1944 בסדרה של 15 מחברות בית ספר, נשמר ביד ושם בירושלים.