stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת טורקיה בכדורגל
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רושטו רצ'בר | 1994 - 2012 | 120 | 0 |
| 2 | הקאן שוקור | 1992 - 2007 | 112 | 51 |
| 3 | בולנט קורקמז | 1990 - 2005 | 102 | 3 |
| 4 | אמרה בלוזוגלו | 2000 - 2019 | 101 | 9 |
| 5 | ארדה טוראן | 2006 – 2017 | 100 | 17 |
| 6 | הקאן צ'להאנולו | 2013–הווה | 96 | 20 |
| 7 | טוגאי קרימוגלו | 1990 - 2007 | 94 | 2 |
| 8 | אלפאי אוזלאן | 1995 - 2005 | 90 | 4 |
| 9 | חמיט אלטינטופ | 2004– 2014 | 82 | 8 |
| 10 | מהמט טופאל | 2008 - 2018 | 81 | 1 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שנים בנבחרת | שערים | הופעות | ממוצע למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הקאן שוקור | 2007-1992 | 51 | 112 | 0.46 |
| 2 | בוראק יילמאז | 2022-2006 | 31 | 77 | 0.4 |
| 3 | טונדז'אי שאנלי | 2002–2010 | 22 | 80 | 0.28 |
| 4 | לפטר קוצ'וקנדוניאדיס | 1963-1948 | 21 | 46 | 0.46 |
| 4 | צ'נק טוסון | 2013-הווה | 21 | 52 | 0.4 |
| 6 | הקאן צ'להאנולו | 2013–הווה | 20 | 96 | 0.21 |
| 7 | מטין אוקטאי | 1955–1968 | 19 | 36 | 0.53 |
| 7 | קמיל טוראן | 1979-1970 | 19 | 44 | 0.43 |
| 7 | ניהאט קהבצ'י | 2010-2000 | 19 | 68 | 0.28 |
| 10 | ארדה טוראן | 2006–2017 | 17 | 100 | 0.17 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
| כדורגל בטורקיה טורקיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל הטורקית • קבוצות |  |
| תחרויות ליגה | סופר ליג • ליגת המשנה • הליגה השלישית • הליגה הרביעית • הליגה החמישית • הליגה הששית |  |
| תחרויות גביע | הגביע הטורקי • הסופר קאפ הטורקי |  |
| נבחרות | נבחרת טורקיה • הנבחרת הצעירה • נבחרת עד גיל 19 |  |
נבחרת טורקיה למונדיאל 2002
רושטו רצ'בר שיאן ההופעות (120) בנבחרת טורקיה בכל הזמנים.
הקאן שוקור מלך שערי (51) נבחרת טורקיה בכל הזמנים.
תולדות בני נח

תולדות בני נח המכונים במחקר גם "לוח העמים" הוא אילן יוחסין של שבעים עמים היוצאים מבני נח, המופיעים בפרק י' של ספר בראשית, בסוף פרשת נח. מתוארת בהם התהוותה המחודשת של האנושות והתפלגותה לעמים ולשונות בעקבות המבול שגרם להכרתת האנושות הקודמת והישארותם של בני נח. על פי המתואר בפסוקים, כל בני האדם הם מצאצאי נח שניצלו מן המבול.
הסיפור המקראי

הסיפור מופיע בסוף פרשת נח שבחומש בראשית. על פי המסופר, לאחר המבול שהכחיד את כל בני האדם מלבד נח ומשפחתו, האנושות התחילה להתרבות ולהתפלג למשפחות ועמים מבניו וצאצאיו של נח, כאשר כל בן מייצג אב קדום של עם כלשהו, כמתואר במקרא: ”אֵלֶּה מִשְׁפְּחֹת בְּנֵי נֹחַ לְתוֹלְדֹתָם בְּגוֹיֵהֶם וּמֵאֵלֶּה נִפְרְדוּ הַגּוֹיִם בָּאָרֶץ אַחַר הַמַּבּוּל”. באמצע הקטע מסופר על נמרוד בנו של כוש שאינו מייצג אב קדום של עם כלשהו, אלא עומד כדמות בפני עצמו. הוא אינו מוצג בציון שמו בלבד, כדמויות האחרות בפרשה, אלא מובאים גם פרטים מועטים על חייו, שעל-פיהם היה גיבור ציד, שמלכותו חלה בארץ שנער, בערים בבל, ארך, אכד וכלנה (עיר שאינה מזוהה). ומשם יצא לכבושים באשור ובנה את הערים נינוה, כלח, רסן ורחובות עיר (גם היא אינה מזוהה כיום). לאחר כיבושיו עולה שממלכתו השתרעה ברוב אזור מסופוטמיה. בספר מיכה, פרק ה', נזכרת "ארץ נמרוד" בהתייחס לבבל.
פרק זה מסיפורי בראשית הוא מהעוסקים בבריאת העולם ובהתהוות האנושות, כמו גם דור הפלגה המאורע שהתרחש בתוך זמן סיפור זה ומובא בהרחבה במקרא בפרשיה הבאה.
הרגשת ההתחלה חוזרת הרבה בפסוקים שמופעים לאחר המבול כדוגמת: "נִמְרֹד הוּא הֵחֵל לִהְיוֹת גִּבֹּר בָּאָרֶץ", "וַיָּחֶל נֹחַ אִישׁ הָאֲדָמָה וַיִּטַּע כָּרֶם", "וְזֶה הַחִלָּם לַעֲשׂוֹת". בעקבות זה שהמקרא מתאר שוב את התחלת העולם.
הסיפור המקראי > מקבילות ללוח העמים

ללוח העמים אין מקבילות תואמות במזרח הקדמון, שאומרות שכל האנושות היא ממקור אחד[דרוש מקור]. המצרים ראו רק את עצמם כבני אדם בעוד שהאחרים נוצרו מאויבי האלים[דרוש מקור]. בתרבות השומרית נתפסים עמים זרים כאיום על הסדר ביקום שנקבע על ידי האלים.
הסיפור המקראי > המספר שבעים

ממניין העמים כאן עולה המספר שבעים, כאשר לא סופרים את שלושת בני נח, את נמרוד, ואת בני פלג בני פלג לא הופיעו באילן היוחסין של כל בני נח, אלא באילן יוחסין משלהם. מכאן יצא המושג "שבעים אומות" שמופיע בחז"ל. המספר שבעים מופיע גם בבני יעקב שיורדים למצרים. למספר שבעים יש גם משמעיות בתרבויות שכנות כדוגמת הכנענים שבעים בני אשרה.
מקומות מושבות העמים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקומות מושבות העמים אמנם לא מפורשים בקטע זה אך יש אליהם התייחסות רבה בשמות של האומות בשאר ספרי המקרא, בחז"ל ובמחקר.
מקומות מושבות העמים > שם

בני שם התיישבו רובם במזרח התיכון. בעקבות שמו של אבי קבוצת העמים האלה נקראו ה"עמים שמיים", והשפות המדוברות על ידיהם נקראות "שפות שמיות".
הזיהויים של עמי שם הם: עילם מזוהה באזור מצפון למפרץ הפרסי וממזרח לחידקל. אשור ישב על חופו המערבי של נהר החידקל. ארפכשד מיוחס לאבי הכשדים. ארם תחילת מושבו בקיר ועם השנים עבר דרומה לסוריה.
רוב בני יקטן התיישבו בחצי האי ערב.
מקומות מושבות העמים > חם

בני חם התיישבו רובם באפריקה ובארצות המזרח הקרוב.
הזיהויים של עמי חם הם: כוש מזוהה באזור מדרום למצרים, בכתבי יוסף בן מתתיהו אתיופיה ובתרגום רס"ג אלחבשא. מצרים היא הארץ הידועה ממסיפורי התורה הנמצאת על גדות הנילוס. פלשתים תחילה התיישבו באיי הים ובהמשך פלשו לחוף הדרומי של ארץ כנען. פשט המקרא הוא שפלשתים הם בניהם של כסלוחים. לפי פירושו של רש"י, הפלשתים נולדו מפתרוסים ומכסלוחים שהיו "מחליפין משכב נשותיהם אלו לאלו ויצאו מהם פלשתים". הרמב"ן מפרש שהכסלוחים היו יושבי עיר מארץ כפתור שיצאו לכיבושים באזור פלשת שנקרא בהמשך על שמם (מלשון פלישה) והוא נסמך על הפסוק ”וְהָעַוִּים הַיֹּשְׁבִים בַּחֲצֵרִים עַד עַזָּה, כַּפְתֹּרִים הַיֹּצְאִים מִכַּפְתּוֹר הִשְׁמִידֻם וַיֵּשְׁבוּ תַחְתָּם.”. פוט יש המזהים כאבי העם הלובי ויש המזהים כארץ פנוט שמופיעה בכתבים מצריים בסביבות סומליה של ימינו. כנען אבי העמים שהתיישבו בארץ כנען, גבול הכנעני מפורש בפרשייה הזאת ”גְּבוּל הַכְּנַעֲנִי מִצִּידֹן בֹּאֲכָה גְרָרָה עַד עַזָּה בֹּאֲכָה סְדֹמָה וַעֲמֹרָה וְאַדְמָה וּצְבֹיִם עַד לָשַׁע.”.
מקומות מושבות העמים > יפת

בני יפת התיישבו רובם באסיה הקטנה, באירופה ובחלקים הצפוניים של הים התיכון בחצי האי הבלקני, וברמה האיראנית. מכיוון שמדי ויוון מזוהים בוודאות, ועוד עמים אחרים בני יפת מזוהים בסבירות כעמים דוברי שפות הודו-אירופיות לענפיה השונים, מזהים את בני יפת כעמים דוברי השפות ההודו-אירופיות או רובם, כאשר העמים הידועים ביותר כבני יפת הם עמי אירופה והעמים האיראנים.
ראו גם

עמים שמיים
לקריאה נוספת

פירוש דעת מקרא לספר בראשית פרק י', ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"ט.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק ל"ב
↑  פירוש דעת מקרא על בראשית, י', י"א
↑  "שֵׁם הָאֶחָד פֶּלֶג כִּי בְיָמָיו נִפְלְגָה הָאָרֶץ" מתואר בפסוק מעשה דור הפלגה שיסופר בהמשך. בראשית, י', כ"ה.
↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק ח'
↑  ספר בראשית, פרק ט', פסוק כ'
↑  ספר בראשית, פרק י"א, פסוק ו'
↑  אך יש המייחסים את הכשדים לכשד בן נחור.
↑  ספר ישעיה, פרק כ"ב, פסוק ו'
↑  דעת מקרא טבלאות.
↑  פרק י בפסוק יד. וניתן להסיק זאת מהמלים "אשר יצאו משם" במקום הביטוי "וכסלוחים ילד את פלשתים", המפורש יותר והשגור בכל שאר הפרק. בבראשית רבא לז ה מבואר שפלשתים וגם כפתורים יצאו משניהם.
↑  דברים, ב', כ"ב
↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק י"ט
↑  השפה המדית מנויה על תת-משפחת השפות ההודו-איראניות, ואילו היוונית קשורה לענפים מערביים יותר של המשפחה ההודו-אירופית
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
מסופוטמיה ממלכת נמרוד
תפוצת בני שם ובני חם.
דאגלס נורת'

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1920 קיימברידג', ארצות הברית 
 פטירה:  23 בנובמבר 2015 (בגיל 95) Benzonia, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בית הספר צ'ואט רוזמרי הול  Ashbury College 
 מנחה לדוקטורט:  Melvin Moses Knight 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס  אוניברסיטת קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  פרס אדם סמית (1994)  פרס נובל לכלכלה (1993) 
 
דאגלס ססיל נורת' (באנגלית: Douglass Cecil North;‏ 5 בנובמבר 1920 – 23 בנובמבר 2015) היה כלכלן אמריקאי שנודע במחקריו בתחום ההיסטוריה הכלכלית. נורת' חלק במשותף עם הכלכלן רוברט פוגל את פרס נובל לכלכלה של שנת 1993. את הפרס קיבל בעבור "חידוש המחקר בהיסטוריה הכלכלית, שנעשה על ידי יישום תאוריות כלכליות ומתודות כמותיות, למען הסברת שינויים מוסדיים וכלכליים".
ביוגרפיה

נולד בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. בשל עבודתו של אביו בחברת הביטוח מטרופוליטן לייף נדד בילדותו בין ערים שונות בעולם ובהן אוטווה, לוזאן, ניו יורק ווולינגפורד.
את השכלתו התיכונית קיבל בפנימיה הפרטית צ׳וט רוזמרי הול (Choate Rosmary Hall) שבמדינת קונטיקט. מכיוון שהתקבל ללימודים באוניברסיטת הרווארד במקביל לקידומו של אביו בחברת הביטוח לתפקיד אחראי הפעילות בחוף המערבי, ויתר על לימודיו במוסד ונרשם לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1942 סיים את לימודי התואר הראשון במדעי הרוח ולימודים כלליים, כשהוא מתמחה בשלושה מקצועות - מדע המדינה, פילוסופיה וכלכלה (בישראל מוכר כפכ"מ).
בשל היותו סרבן מצפון העביר את תקופת מלחמת העולם השנייה כנווט בצי הסוחר האמריקאי, על הקו בין סן פרנסיסקו לאוסטרליה. בזמן שירותו נהג לקרוא מסות בכלכלה וטיפח את תחביב הצילום. בשנה האחרונה למלחמה לימד את מלאכת הניווט בבית הספר הימי לקצינים שבאלמדה (קליפורניה). אותו זמן התחבט האם להפוך לצלם מקצועי או לכלכלן.
לבסוף החליט נורת' לשוב ללימודי דוקטורט בכלכלה בברקלי. את חוק לימודיו סיים בשנת 1952 והחל לעבוד כפרופסור ללא קביעות (דרגת Assistant professor) באוניברסיטת וושינגטון (סיאטל). הוא נותר פרופסור לכלכלה במוסד עד לשנת 1983. אותה שנה עבר למחלקה לכלכלה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, שם שימש בין השנים 1984–1990 גם כדירקטור של המרכז לכלכלה פוליטית. בשנת 1981 החזיק גם במשרת פרופסור להיסטוריה ומוסדות אמריקאים באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1991 הפך להיסטוריון הכלכלי הראשון שזכה בפרס על שם הכלכלן ג'ון קומונס, מטעם האגודה הבינלאומית להוקרה בתחום הכלכלה.
בין הכלכלנים שהשפיעו על עבודתו מצויים ג'וזף שומפטר, רוברט בריידי וליאו רוג'ין.
בעברו שימש נורת' כיועץ ל"קונצנזוס קופנהגן" (פרויקט לקידום רווחה עולמית) ולממשלות ברחבי העולם.
יחדיו עם רונלד קואס ואוליבר ויליאמסון, נמנה נורת' על מייסדי האגודה הבינלאומית לכלכלה המוסדית החדשה, שהוקמה ב-1996.
נורת' היה חבר גם בחבר הנאמנים של יוזמת האו"ם "כלכלנים לשלום ולביטחון", והוא שימש כיועץ מיוחד לארגון ללא מטרות רווח Vipani (ארגון המבקש להפחית את העוני בקרב שכבות כפריות נחשלות).
בשנותיו האחרונות לימד נורת' באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, והיה חבר עמית במכון הובר (מכון מחקר ליברטריאני באוניברסיטת סטנפורד).
תרומתו למחקר הכלכלי

עיקר תרומתו היא בחידוש המחקר בשדה ההיסטוריה הכלכלית. לטענתו, ההתמקדות בתאוריות נאו-קלאסיות של שיווי משקל ובשווקים הכלכליים לא איפשרו להבין כיצד אותם שווקים התפתחו. בשדה ההיסטוריה הכלכלית טען נורת' כי הנטייה במחקרים שעסקו בהתפתחות משקים וצמיחה כלכלית הייתה להתמקד בבחינת שינויים בהון האנושי או ברמה הטכנולוגית של החברה, תוך כדי התעלמות מהתנאים הפוליטיים ומהתמריצים הכלכליים המגולמים במוסדות חברתיים שונים.
בין טענותיו המפורסמות היא הטענה שהעלה במאמרו המשותף עם ווינגאסט בשנת 1989. על פי הטענה תנאי הכרחי להקדמתה של המהפכה התעשייתית באנגליה את זו שבאירופה היה ההגנה המוקדמת יותר באנגליה על זכויות הקניין בעקבות המהפכה המהוללת. כניסת מערכת המשפט המקובל ומניעת המלוכה האבסולוטית, איפשרו למשקיעים לדעת שכספם לא ירד לטמיון ועל כן עודדו השקעות במשק, שבעקבותיהן באה צמיחה.
מחקריו האחרונים עסקו בין היתר בסוגיות של זכויות קנין, עלויות עסקה, בעיית הטרמפיסט, מוסדות כלכליים בהיסטוריה והתפתחות כלכלית במדינות מתפתחות. בשנים האחרונות חקר נורת' (יחדיו עם ג'ון ווליס וברי ווינגאסט) את הדרך בה מדינות צומחות מתוך המצב המכונה בספרות "המצב הטבעי" ואל מצב של צמיחה כלכלית ארוכת טווח.
פרסומים נבחרים

Location Theory and Regional Economic Growth, Journal of Political Economy 63(3):243-258, 1955
The Economic Growth of the United States, 1790–1860, Prentice Hall, 1961.
 הספר ממחיש כיצד התפתחות ענף הכותנה עודדה סחר בין אזורים שונים ביבשת, כמו גם את התפתחותם של ענפים נוספים.
Institutional Change and American Economic Growth, Cambridge University Press, 1971 (with Lance Davis).
The Rise of the Western World: A New Economic History, 1973 (with Robert Thomas).
Growth and Welfare in the American Past, Prentice-Hall, 1974.
Structure and Change in Economic History, Norton, 1981.
Institutions and economic growth: An historical introduction, Elsevier, 1989
Constitutions and Commitment: The Evolution of Institutions Governing Public Choice in Seventeenth-Century England, Cambridge University Press, 1989
Institutions, Institutional Change and Economic Performance, Cambridge University Press, 1990.
Institutions, 1991, The Journal of Economic Perspectives, Vol. 5, No. 1, pp. 97–112
Economic Performance through Time, American Economic Association, 1994
Empirical Studies in Institutional Change, Cambridge University Press, 1996 (edited with Lee Alston & Thrainn Eggertsson).
Understanding the Process of Economic Change, Princeton University Press, 2005.
Violence and Social Orders: A Conceptual Framework for Interpreting Recorded Human History, Cambridge University Press, 2009 (with John Joseph Wallis and Barry R. Weingast).
הערות שוליים

↑  עמוד הזכייה באתר פרס נובל לכלכלה.
↑  William Breit, Barry T. Hirsch, ‏Lives of the laureates: twenty-three Nobel economists, באתר גוגל ספרים.
↑  על הפרס והזוכים בו באתר האגודה (אומיקרון דלתא אפסילון).
↑  עמוד האודות באתר האגודה.
↑  עמוד העמית באתר מכון הובר.
↑  הרצאת הזכייה בפרס נובל לכלכלה.
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • גולדין (2023) • אג'מולו, ג'ונסון, רובינסון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276180505171  PLWABN: 9810681722605606  BNE: XX958103  BnF: cb122782988 (data)  CiNii: DA00604348  GND: 119307944  ISNI: 0000 0001 1562 4770  LCCN: n79127766  LNB: 000042239  MGP: 266137  NDL: 00451470  NKC: vse2005290891  NLG: 83395  NLK: KAC200004190  NTA: 069288623  SELIBR: 405342  SNAC: w6529r3x  SUDOC: 031599605  VIAF: 24662607   WorldCat (עם VIAF): 24662607
המוזיאון האקטיבי בדרום וסטפאליה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 כתובת:  Obergraben 10, 57072 Siegen, Germany 
 מיקום:  זיגן 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 
 קואורדינטות:  50°52′22″N 8°01′24″E﻿ / ﻿50.872871279047°N 8.0234095414524°E﻿ / 50.872871279047; 8.0234095414524
 אתר רשמי
 he
 
סמל המוזיאון האקטיבי בזיגן
דלת הכניסה למוזיאון האקטיבי בזיגןזר פרחים בטקס ליל הבדולח במוזיאון
דגם בית הכנסת. נוצר על ידי פרייס  רודיגר מזיגן
המוזיאון האקטיבי שבדרום וסטפאליה (בגרמנית: Aktives museum Südwestfalen) הוא מוזיאון שהוקם ב-1992 על ידי קלאוס דיטרמן וחבריו לאגודה הנוצרית יהודית שבזיגן. מטרתם הייתה לשמר את זיכרון היהודים שחיו בזיגן, ולקיים סדנאות, סיורים והרצאות כדי לקדם דיאלוג ושותפות בין נוצרים לבין יהודים.
היסטוריה

המוזיאון ממוקם על השטח של בית כנסת היהודי בזיגן, שחרב יום לאחר ליל הבדולח. בזמן מלחמת העולם השנייה הגרמנים הקימו מקלט על שטח זה, כמקום הגנה מפני ההפצצות. בזמן מלחמת העולם השנייה. המקלט שימש לבסוף כמתקן אחסון עירוני. קלאוס דיטרמן, מייסד המוזיאון, נאבק במשך ארבע שנים כדי להפוך את המקלט למוזיאון, על אף שהרשויות המקומיות דחקו בו להקים את הפרויקט באחד מ-11 המקלטים האחרים בעיר.
המוזיאון נפתח בתערוכה קטנה לרגל יום הזיכרון לליל הבדולח, ב-9 בנובמבר 1992. במקום מבקרים כ-3,000 עד 4,000 איש בשנה, והוא כולל 60 עד 70 כיתות בית ספר וקבוצות רבות. במרוצת השנים נוספה קומה נוספת למוזיאון, שמתפרש על שטח של 200 מ"ר.
המוזיאון האקטיבי של דרום-וסטפאליה, מספק תיעוד של ההיסטוריה האזורית של היהדות. במקום ישנן תערוכות המזכירות קבוצות שהיו קורבנות של הנאצים: קורבנות המתת חסד, קומוניסטים, סוציאל-דמוקרטים ואחרים. כמו כן, קיימים מסופי מחשב המאפשרים למבקרים לאחזר נתונים הנוגעים להיסטוריה המקומית, או לערוך מחקר משלהם באינטרנט.
דיטרמן יצר ספר זיכרון דיגיטלי לכאלף קורבנות הנאצים במחוז זיגן ויטגנשטיין, המוצג במוזיאון. ספר הזיכרון הפעיל לקורבנות הנאצים מוקדש ליותר מאלף בני אדם במחוז זיגן ויטגנשטיין, שמתו בתקופת השלטון הנאצי: אזרחים יהודים, עובדי כפייה, נרדפים פוליטית ודתית, קורבנות "תוכנית T4" וקבוצות רבות אחרות. ספר הזיכרון הפעיל מאגד את זיכרון הקורבנותומאפשר למבקרים לעדכן את הספר ולהוסיף זכרונות.
תערוכות

על הקיר החיצוני של הבונקר ממוקם תצלום בגודל 12 מ"ר המתאר את בית הכנסת המקורי של זיגן, בצירוף לוח הנצחה המזכיר את המטרות השונות שהיו לאתר לפני שהפך למוזיאון. לצידו  נמצאת אנדרטה לזכר הרופא והאמן הישראלי דן ריכטר-לוין.
תערוכת הקבע של המוזיאון ממחישה את הכניסה הראשונה של יהודים לאזור זיגן בתחילת המאה ה-19. התערוכה מציגה סרטונים, ארונות תצוגה ומאפיינים מקוריים ממלחמת העולם השנייה ומתארת כיצד התמעטה האוכלוסייה באזור. תצוגה קבועה מיוחדת מתעדת את ולטר קרמר, חסיד אומות העולם.
ב-2 ביוני 2024 נפתחה תערוכה קטנה בנושא ההיסטוריה של בית הכנסת זיגן לציון 120 שנה לפתיחת בית הכנסת. דגם בית הכנסת שהוצג בתערוכה נבנה ביוזמתו של Rüdiger Fries.
לקראת סוף 2024 מתוכננים ליצור תערוכת קבע חדשה במוזיאון הפעיל של דרום וסטפאליה. התערוכה תתמקד בהיסטוריה החברתית והחווייתית של הנציונל-סוציאליזם במחוז זיגן-ויטגנשטיין ובנושא "השתתפות והתנגדות בדיקטטורה". התערוכה החדשה תספר על אנשים שהתנגדו, הופלו, נרדפו ונרצחו, אך גם על אזרחים שתמכו ברדיפה הזו, אפשרו ותמכו במשטר בדרכים שונות.
תערוכות > המוזיאון הדיגיטלי

במוזיאון הדיגיטלי מתועדים סיפורים אישיים של כאלף אנשים, שאחת מהם היא אינגה פרנק. אינגה פרנק נולדה בזיגן ב-23 בינואר 1922. היא קיבלה שולחן כתיבה מהוריה כשהחלה ללמוד ב-1928. לשולחן העץ היה משטח עבודה מתקפל שמתחתיו יכול התלמיד לאחסן מחברות וספרים. מעליו היה מדף צר לקסת דיו וכלי כתיבה. כאשר אינגה פרנק הייתה בת 20, ב-28 באפריל 1942, גורשו היא והוריה פולה וסמואל ועוד 44 יהודים מזיגן, דרך דורטמונד לזמושץ' בפולין, ולא שרדו את השואה. כשלא הורשה לאינגה פרנק ללמוד בשולחן הכתיבה לאחר עליית הנציונל-סוציאליסטים לשלטון, היא נתנה אותו לשותפה לחדר קלאוס פרייז. הוא וחמשת אחיו הכינו עליו את שיעורי בית הספר שלהם. הם היו תמיד מודעים להיסטוריה של משפחת פרנק. כיום מוצג השולחן במוזיאון בצירוף סיפורה של אינגה פרנק.
תערוכות > תערוכות מיוחדות

במוזיאון מוצגת תערוכה בשם "חטוף. מְנוּצָל. לִשְׁכּוֹחַ? עבודת כפייה בזיגן", המתארת כיצד כלכלת המלחמה המשיכה להתקיים בגרמניה הנציונל-סוציאליסטית באמצעות שימוש בעובדים זרים. בסתיו 1944 יותר מ-15,000 איש הועסקו בעבודת כפיה באזור זיגן. התערוכה מספקת מידע על ההיסטוריה של עבודת כפייה באזור תוך שימוש במקורות היסטוריים נרחבים ובעדויות ביוגרפיות. הנושאים המרכזיים של התערוכה כוללים גיוס בכפייה בשטחים הכבושים, תנאי החיים והעבודה בזיגן ומגעים עם האוכלוסייה האזרחית הגרמנית.
בעתיד מיועדות להיפתח תערוכות העוסקות בהתנגדות של נשים במחנה הריכוז לנשים רוונסבריק, וב"המתות החסד" שביצעו הנאצים.
תערוכות > ימים מחוץ לזמן - אמן פוגש עדות

בקיץ 2023 הוצגה במוזיאון תערוכה של פרויקט אמנות העוסק בזיכרון השואה. הפרויקט שנקרא "ימים מחוץ לזמן - אמן פוגש עדות" מנוהל על ידי האומנים מאיה וגל רווה, ומפגיש אמנים ישראלים צעירים, בני הדור השלישי לשואה, עם עדויות של שורדי שואה, ומלווה את תהליך יצירת האמנות בהשראת העדויות. במשך שנתיים נאספו עדויות של אנשים אשר שרדו את גטו טרזיינשטט. העדויות הן אוסף מונולוגים של אנשים בערוב חייהם, ומטרת הפרויקט הייתה להפוך אותן ליצירת אמנות שתשמר את הזיכרון.
האוצר יוסי וסיד יצר תערוכה המשתרעת על פני שלושה חללים. בחלל הראשון, האפל למחצה, יש הקרנה של קטע מסרט תעמולה נאצי שנעשה בגטו טרזיינשטט. באותו חלל יש גם תשעה מסכים המציגים את עבודות הווידאו, כל עבודה באורך של 5 דקות. בחלל השני ישנם שלושה מסכים נוספים, המציגים את העדויות שהיוו השראה ליצירות וידאו וליצירות מוזיקליות. בחלל זה מוצגים גם 13 רישומים שיצרו אמנים מגטו טרזיינשטט עצמו, יצירות שהוברחו בדרכים שונות אל מחוץ לגטו בניסיון לספר לעולם על המתרחש בין כתליו. חלל התצוגה האחרון, לבן ומואר, מוקדש ליצירותיהם של האמנים העכשוויים בהשראת עדויות הניצולים. היצירות מגוונות - בפיסול, רישום בפחם, קולאז' ,הדפסים ועוד. התערוכה, בשיתוף מוזיאון בית טרזין, מתחילה במכוון בסרט התעמולה הנאצי ומפרקת אותו בהדרגה עם עדויות הניצולים, אמני הגטו ופרשנויות עכשוויות לעדויות.
התערוכה הוצגה ביום השואה הבינלאומי 27 בינואר 2022, בבניין האומות המאוחדות בז'נבה. בקיץ 2023 הוצגה התערוכה בקומה השנייה של המוזיאון האקטיבי והונחתה כסדנה לקבוצות על ידי מנהל המוזיאון, ד"ר אספלמאייר יינס.
סיורים מודרכים

המוזיאון מפעיל סיורים מודרכים בעקבות הקהילה היהודית של זיגן. בנוסף לתולדות הקהילה, מוסברים טקסי קבורה יהודיים ופרטים על חלק מהביוגרפיות של אזרחי העיר היהודים. בנוסף, נדונה ההיסטוריה של עובדי הכפייה הזרים באזור שנקברו במדינה.
סיורים מודרכים > סיור בעיר העליונה

הסיור מוביל לאורך אבני נגף נבחרות ומקרב את המשתתפים להיסטוריה של אזרחים יהודים וקבוצות אחרות שנרדפו על ידי הנציונל-סוציאליזם במחוז ובעיר. תמונות היסטוריות מוצגות גם לאורך מונומנטים פוליטיים, חנויות של בעלים יהודים לשעבר.
מנהל המוזיאון, אספלמאייר יינס, יזם סיור העוקב אחר אתרי הנצחה מרכזיים מכל התקופות של ההיסטוריה המקומית בנוף העירוני של זיגן. הסיור מתחיל בטירה העליונה ומוביל לתחנת הרכבת. הסיור עובר גם דרך אנדרטאות הממוקמות בעיר.
סדנאות

בסדנאות המשתתפים הופכים פעילים בעצמם, דבר המאפשר להם ללמוד באופן עצמאי על תחומי נושא נבחרים, לנקוט עמדה ולהתדיין זה עם זה. המשתתפים, בליווי מנחים, עובדים על הביוגרפיה של אינגה פרנק בקבוצות קטנות. הם לומדים אלו השפעות היו לחקיקה אנטי-יהודית תחת הנציונל-סוציאליזם על חייהם של הנפגעים, וכיצד הם ניסו לשרוד. הסדנאות מאפשרות דיון על חשיבותה של חברה דמוקרטית ומגוונת בהווה המאפשרת הכללה של מיעוטים וקבלת השונה.
במקום מתקיימים סיורים של תלמידי בתי ספר. העבודה החינוכית וההסברתית שבמוזיאון, קשורה קשר הדוק למחקר. חברי עמותת המוזיאון חקרו ופרסמו נושאים נוספים הנוגעים לנציונל-סוציאליזם, היסטוריה יהודית ותרבות זיכרון אזורית בפרויקטי מחקר ותערוכות. המוזיאון הפעיל משלב מחקר זה עם חינוך היסטורי ולכן יש מגוון הצעות למבקריו, במיוחד לסטודנטים ולצעירים.
התכנסויות

בכל שנה ב-10 בנובמבר, מתקיים טקס לציון ליל הבדולח מול המוזיאון ברחבה. לטקס מוזמנים תושבי העיר, תלמידי בתי ספר, אנשי ציבור ואורחים מישראל, מעמק חפר. הטקס מתנהל בשיתוף עם אנשי האגודה הנוצרית יהודית שבעיר.