stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין הארדוויק
ביוגרפיה

הארדוויק נולדה בקמרון, שבטקסס, לג'מי אלברטה וג'ון בנג'מין הארדוויק, לאחר שסיימה את לימודיה בטקסס, זכתה בפרס על סרט קצר שביימה הנקרא "Puppy Does the Gumbo".
הארדוויק החלה את הקריירה שלה כאדריכלית. בין השאר יצרה את מיצב  "The Four Ladies of Hollywood" ("ארבע הגברות של הוליווד") הממוקם בקצה שדרות הוליווד, חוגג את הגיוון האתני של נשות הוליווד וכולל פסלי כסף של דולרס דל ריו, דורותי דנדרידג', מיי וסט ואנה מיי וונג.
בשנות ה-90 היא החלה לעבוד גם כמעצבת אומנותית בסרטים שונים כמו: "מצבה", "פצצה על טנק", "שני ימים באל איי", "בני הניוטון" ו"שלושה מלכים" ובשנת 2001 היא שיתפה פעולה עם הבמאי קמרון קרואו והשחקן טום קרוז בסרט "ונילה סקיי".
סרטה הראשון של הארדוויק הוא הסרט "שלוש עשרה" אשר בוים בשנת 2003. הארדוויק וניקי ריד שיתפו פעולה בכתיבת התסריט לסרט אשר משקף את חייה של ריד בגיל 13].
בשנת 2005 היא ביימה את הסרט "שליטי דוגטאון" המספר על תרבות הסקייטבורד, בשנת 2006 ביימה את הסרט "The Nativity Story" ובשנת 2008 ביימה את הסרט "דמדומים", אשר מבוסס על רב המכר של סטפני מאייר "דמדומים". בשנת 2011 ביימה ויצרה את הסרט "ירח אדום", המבוסס על המעשייה המפורסמת "כיפה אדומה" של האחים גרים.
בשנת 2013 ביימה את סרט הדרמה האירוטי "פלאש" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה.
פילמוגרפיה

שלוש עשרה - 2003
שליטי דוגטאון - 2005
The Nativity Story‏ - 2006
דמדומים - 2008
ירח אדום - 2011
פלאש - 2013
מיס באלה - 2019
Tell It Like a Woman - ‏2023
Mafia Mama ‏- 2023
פילמוגרפיה > טלוויזיה

גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022)
הערות שוליים

↑  גנוב על מרילין, באתר הארץ, 24 ביוני 2019
↑  מאת אלוויס מיטשל, קדחת נעורים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003
↑  אורי קליין, שלוש עשרה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2004
↑  מור גורדון, לא ממש נוק אאוט, באתר הארץ, 7 ביוני 2005
↑  רונית רוקאס, הסרט שמעורר היסטריה בארה"ב, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2008
אורון שמיר, עכבר העיר, דמדומים: דרקולה מתהפך בקברו, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2008
↑  שירי לב-ארי, הארי פוטר לנערות מורמוניות, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2008
↑  חן חדד, עכבר העיר, למבוגרים בלבד: הוליווד רוצה אגדות אפלות, באתר הארץ, 15 במרץ 2011
אורון שמיר, עכבר העיר, "כיפה אדומה": לא גרוע, פשוט סתמי, באתר הארץ, 27 באפריל 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008707588105171  PLWABN: 9810599773705606  BIBSYS: 7029789  BNC: 000694017  BnF: cb15066433m (data)  CANTIC: a11120642  GND: 137637586  ISNI: 0000 0000 8019 2575  LCCN: no2004023370  NKC: xx0098720  NLA: 42351838  NLK: KAC201114916  NSK: 000497755  NTA: 264995031  RERO: 02-A010923901  SUDOC: 135993814  VIAF: 51394598   WorldCat (עם VIAF): 51394598
רביעיית הלמסברגר

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  1849–1901 (כ־52 שנים) 
 
רביעיית הלמסברגר (Hellmesberger-Quartett) הייתה רביעיית מיתרים שהוקמה בווינה ב-1849. ממייסדי הרביעייה היה הכנר יוזף הלמסברגר האב.
הכנר ליאופולד יאנזה יזם רביעיית מיתרים ב-1845 והלמסברגר תפס את מקומו ב-1849 והמשיך עם יתר החברים.
חברי הרביעייה

חברי ההרכב הראשוני היו:
יוזף הלמסברגר, כינור ראשון.
קרל הייסלר, כינור שני.
מתילדה דורסט, ויולה.
קרל שלזינגר, צ'לו.
הרכב הרביעייה נשאר "יציב למדי עד אמצע שנות ה-60' של המאה ה-19".
בתקופה מסוימת היה ההרכב:
יוזף הלמסברגר (כינור ראשון).
אדולף ברודסקי, כינור שני, עזב את וינה ב-1870.
זיגיסמונד בכריך ויולה.
דויד פופר (צ'לו), מ-1868 עד 1870.
בנו של הלמסברגר, יוזף הלמסברגר הבן הצטרף לרביעייה ב-1870 ככינור שני והתייצב בראשה ב-1887.
פרדיננד הלמסברגר, בנו של יוזף הלמסברגר האב ואחיו של יוזף הלמסברגר הבן, הצטרף ב-1883 כנגן צ'לו.
חשיבות ההרכב

הרביעייה מילאה תפקיד חשוב בחיי המוזיקה של וינה בביצוע רביעיות משל בטהובן, ברהמס ושוברט. כמה מיצירותיהם הקאמריות של ברהמס ושוברט הושמעו בביצוע בכורה בנגינתה של רביעיית הלמסברגר.
הרביעייה הזמינה וניגנה בביצוע בכורה את רביעיית המיתרים מס' 11, אופוס 61 של דבוז'אק, שחוברה בשנת 1881.
תוכנית קונצרט הפתיחה ב-4 בנובמבר 1849 כללה את רביעיית המיתרים אופוס 76, מס' 3 בדו מז'ור של היידן, את שלישיית הפסנתר בלה מינור, אופוס 124 של לואי שפור, ואת רביעיית המיתרים מס' 7 בפה מז'ור, אופוס 59 מס' 1, של בטהובן.
הערות שוליים

↑  Hellmesberger family biographies, under External links
↑  Potter, The Cambridge Companion to the String Quartet, p.44
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2005094183  MusicBrainz: 7dd5d0aa-93bb-4dd4-a050-155a6f78eb2a  VIAF: 127030310   WorldCat (עם VIAF): 127030310
קלאמור היינריך אבל

| --- | --- |

 לידה:  1634 הנפלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  25 ביולי 1696 (בגיל 62 בערך) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  כריסטיאן פרדיננד אבל 
 
קלאמור היינריך אבל (בגרמנית: Clamor Heinrich Abel ‏ 1634 – 25 ביולי 1696) היה מלחין, כנר ונגן עוגב גרמני בתקופת הבארוק.
ביוגרפיה

אבל נולד בהנפלד שבווסטפאליה, גרמניה. הוא עבד כמוזיקאי חצר בקתן, כנגן עוגב בצלה ומשנת 1666, כנגן בהרכב קאמרי בחצר הדוכס של הנובר. משנת 1694 היה מוזיקאי בכיר (Obermusicus) בברמן, שם נשאר עד מותו ב-1696.
יצירותיו הבולטות ביותר נכתבו לתזמורת מיתרים ולמוזיקה קאמרית. הוא חיבר קובץ של 59 יצירות נפרדות תחת הכותרת Erstlinge musikalischer Blumen. הקובץ כולל יצירות לארבעה כלים ובאסו קונטינואו - מחולות אלמנד וקוראנט, פרלודים, סרבנדות וסונאטינות. היצירות התפרסמו לראשונה בשלושה כרכים בפרנקפורט (1674, 1676, 1677) ובהמשך יצרו לאור בכרך אחד בשם Drei Opera musica (ברונשוויק, 1687).
קלאמור היינריך היה אביו של נגן הוויול והכנר כריסטיאן פרדיננד אבל וסבם של וירטואוז הוויול והמלחין קארל פרידריך אבל והכנר והמלחין לאופולד אוגוסט אבל.
יצירות

Erstlinge musikalischer Blumen
Bataille D Major for 2 violins and basso continuo
Sonata Sopra Cuccu for violin and basso continuo
(Folia|Folie d'Espagne (1685
קונסטנטין סומוב

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1869 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 במאי 1939 (בגיל 69) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Константин Андреевич Сомов 
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1892)  אקדמיית קולארוסי 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 זרם באמנות:  מודרניזם 
 יצירות ידועות:  Lady in Blue, The Boxer. 
 חתימה:   
 
קונסטנטין אנדרייביץ' סומוב (באנגלית: Konstantin Somov; ברוסית: Константин Андреевич Сомов; ‏30 בנובמבר 1869 – 6 במאי 1939) היה אמן רוסי, המזוהה עם המיר איסקוסטווה. הוא נולד למשפחה של היסטוריון אמנות ואוצר מוזיאון הארמיטאז', אנדריי איבנוביץ' סומוב, והתעניין באמנות ובמוזיקה של המאה ה-18 כבר בגיל צעיר.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קונסטנטין סומוב נולד ב-30 בנובמבר 1869 בסנט פטרסבורג במשפחתו של היסטוריון אמנות, דמות מוזיאון מפורסמת, אוצר מוזיאון הארמיטאז' אנדריי סומוב. קונסטנטין היה הבן השני במשפחה. אמו, נאדז'דה קונסטנטינובנה, שהגיעה ממשפחת האצילים הייתה מוזיקאית ואדם משכיל. היא הנחילה בילדיה אהבה לתיאטרון, מוזיקה וציור. בנוסף, היה בביתם אוסף פרטי ענק של הדפסים, ציורים ורישומים ישנים. ציור ואמנות היו נושא קבוע לשיחה וחלק בלתי נפרד מחייהם וקונסטנטין הצעיר חלם להיות אמן מגיל צעיר מאוד.
בפעם הראשונה נפגש אלכסנדר בנואה עם סומוב באולם ההתעמלות הפרטי של קארל מאי. גם דמיטרי פילוסופוב למד שם, וסומוב מצא שפה משותפת ואף התיידד איתו. מאוחר יותר נשלח דמיטרי פילוסופוב לאיטליה עקב מחלה, וסומוב, שהתקשה ללמוד מדעים, הוצא מהגימנסיה על ידי אביו.
בגיל 20, קונסטנטין סומוב נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. הוא למד אצל איליה רפין מ-1888 עד 1897. בזמן שהותו באקדמיה, בנואה הכיר לו את סרגיי דיאגילב וליאון בקסט. כשהשלושה הקימו את המגזין "עולם האמנות", תרם סומוב בנדיבות לכתב העת.
הלימודים באקדמיה לא היו קלים עבור סומוב, אך ב-1897 סיים אותם בהצלחה ועבר לפריז כדי להמשיך את השכלתו באקדמיה קולרוסי. במשך שלוש שנים הוא עבד על יצירת המופת שלו, "ליידי בכחול", שצוירה בסגנון של דיוקנאות מהמאה ה-18.
ההצלחה הרצינית הראשונה של האמן הגיעה שנה לפני סיום לימודיו באקדמיה. סומוב ובנואה בילו את קיץ 1896 בדאצ'ה שלהם ליד אורנינבאום, בכפר מרטישקינו. הנופים והרישומים שהביא משם זכו לשבחים רבים מצד מבקרים ועמיתים מהסביבה האקדמית.
במהלך סוף שנות ה-90, הפיק סומוב מספר סצנות של ארלקינו רוקוקו ואיורים לשירים של אלכסנדר בלוק. רבות מיצירותיו הוצגו באירופה, במיוחד בגרמניה, שם התפרסמה המונוגרפיה הראשונה עליו ב-1909.
ביוגרפיה > אחרי המהפכה

סומוב, כמו רבים מבני דורו, קיבל את המהפכה ברוסיה בהתלהבות. אבל תנאי החיים הידרדרו בהדרגה: בתחילה הולאמה דירתו, ובסוף האמן הוצא ממנה לחלוטין. רק בנס הוא הצליח להגן על הזכויות של יצירותיו.
בדצמבר 1923, קונסטנטין סומוב, יחד עם התערוכה הרוסית, נסע לארצות הברית כנציג מורשה של פטרוגרד. בארצות הברית הוא התקרב למשפחתו של סרגיי רחמנינוב וצייר דיוקנאות של המלחין ובתו. הוא מעולם לא חזר למולדתו, ונשאר בצרפת. סומוב מצא את רוסיה הסובייטית "זרה לחלוטין לאמנותו" ועבר לפריז. שם התפתחה עד מהירה קהילה של אמנים מהגרים רוסים. סומוב מצא השראה ב"עולם האמנים" המתגוררים בפריז - חבריו הוותיקים בנואה, בקסט וסרביאקובה.
חיים פרטיים

בשנים האחרונות ללימודיו ניהל סומוב אורח חיים מתבודד. אם לשפוט לפי המכתבים מאותה תקופה, הבדידות הייתה נטל עבורו. בחורף 1899 כתב סומוב לחברתו ועמיתתו ליזה זבנצבה: "לצערי, עדיין אין לי רומן עם אף אחת - פלירטוט הוא, אולי, קל מאוד. אבל נמאס לי להיות בלי רומנטיקה - הגיע הזמן, אחרת החיים והנעורים נעלמים, וזה הופך להיות מצב מפחיד. אני נורא מצטער שהדמות שלי כבדה, משעממת, קודרת. הייתי רוצה להיות עליז, קליל, כדי שהכל יהיה קל, להיות מאוהב ונעים. רק אנשים כאלה נהנים, מעניינים ולא מפחדים לחיות!".
הדוגמן מתודילי לוקיאנוב הפך לחבר הקרוב ביותר שלו. הם נפגשו ב-1910, אמן בן ארבעים ולוקיאנוב בן השמונה עשרה.
מתודילי עבר לגור עם סומוב והפך מהר מאוד לחלק מהמשפחה. הם גרו יחד והוא עזר לסומוב לנהל את משק הבית ולארגן תערוכות.
ב-1918 צייר סומוב דיוקן גדול של מתודילי לוקיאנוב, יושב על הספה בפיג'מה וחלוק. את הדיוקן הזה ניתן לראות במוזיאון הרוסי. סומוב כינה אותו "מיתוס". האמן והדוגמן חיו ביחד עד מותו של מתודילי משחפת בפריז.
בערך ב-1930, פגש סומוב את בוריס מיכאילוביץ' סנייקובסקי (נולד ב-23 ביולי 1910), "הצעיר בן העשרים שיהווה השראה לכמה ממיטב יצירותיו המאוחרות יותר של סומוב. הוא היה יושב לרישומי דיוקן ישירים, ציורי שמן יפים, וייתכן שהוא היה המודל לצבעי מים ארוטיים יותר. האופי המדויק של מערכת היחסים שלו עם הדוגמן והחבר שלו לא ידוע".
סומוב נקבר בבית הקברות הרוסי Sainte-Geneviève-des-Bois מדרום לפריז.
מורשת

ב-14 ביוני 2007, הנוף של סומוב "הקשת" (1927) נמכר בכריסטי'ס תמורת 7.33 מיליון דולר, שיא עבור יצירה במכירה פומבית של אמנות רוסית.
יומנו של סומוב לשנים 1917–1927 פורסם ברוסית על ידי היסטוריון האמנות Pavel S. Golubev (הוצאת דמיטרי סצ'ין, מוסקבה) בשנים 2017, 2018 ו-2019; שלושת הכרכים מסתכמים ב-2100 עמודים.
הערות שוליים

↑  Konstantin Somov Online, www.artcyclopedia.com
↑  Константин Сомов: тёмная, холодная, старая страсть, ИА REGNUM (ברוסית)
↑  Ryan, Judith; Thomas, Alfred (2003), Cultures of Forgery: Making Nations, Making Selves, Routledge, p. 151
↑  "Романтик ушедшей эпохи: Константин Сомов"
↑  Bloomberg Politics - Bloomberg, Bloomberg.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447095705171  PLWABN: 9810596098905606  BnF: cb14966426r (data)  GND: 12895826X  ISNI: 0000 0001 0980 1056  LCCN: n81117211  MusicBrainz: 551e252e-6b2c-4eec-bd4e-d44e6f14f816  NKC: jx20060718005  NTA: 133289664  RKD: 73895  RSL: 000025006  SELIBR: 237641  SNAC: w65j11q3  SUDOC: 10308388X  ULAN: 500031589  VIAF: 64278040   WorldCat (עם VIAF): 64278040 
קונסטנטין סומוב מצייר את חברו הצעיר בוריס סנייקובסקי
קונסטנטין סומוב, הנשיקה, 1908
קרחון אדיסטו (חוף בורכגרווינק)

ערך זה עוסק בקרחון בחוף בורכגרווינק שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  72°27′00″S 169°52′59″E﻿ / ﻿72.45°S 169.883°E﻿ / -72.45; 169.883
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אדיסטו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אדיסטו
 
קרחון אדיסטו (באנגלית: Edisto Glacier) הוא קרחון הזורם לכיוון צפון מזרח בין האי פלסייט לבין רכס רדקאסל, ונשפך לראשו של מפרצון אדיסטו.
גובהו של הקרחון 48 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, על שם אוניית צי ארצות הברית USS אדיסטו, שהייתה כלי השייט הראשון שהגיע לאזור.
קונסטנטין אנטול

| --- | --- |
קונסטנטין אנטול (מימין) עם ארנון צדוק בפרק "יום המזל של דויד" בסדרה סיפורים לשעת לילה מאוחרת
קונסטנטין אנטול (מימין) עם ארנון צדוק בפרק "יום המזל של דויד" בסדרה סיפורים לשעת לילה מאוחרת
 לידה:  28 במרץ 1921 סיביו, ממלכת רומניה
 פטירה:  10 ביולי 2019 (בגיל 98) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל, רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1944
 פרופיל ב-IMDb
 
קונסטנטין אנטול (ברומנית: Constantin Anatol, שמו בלידה: לודוויג פרידמן,‏ 28 במרץ 1921 – 10 ביולי 2019) היה שחקן ובמאי תיאטרון, מתרגם וכן שחקן קולנוע וטלוויזיה רומני וישראלי, יהודי יליד טרנסילבניה.
אנטול לימד במכון לתיאטרון בעיר קלוז'. הוא נמנה, בין השאר, עם מייסדי "התיאטרון הסקלרי" בטרגו מורש, שהקדים את הקמת התיאטרון הלאומי בעיר זו. כמו כן, הוא ייסד את "התיאטרון העממי" בסיביו. אנטול הצטיין במשחקו הרב-גוני וכבמאי בעל השראה על במות תיאטראות בערים קלוז', טימישוארה, טרגו מורש, ואחרי 1980 בישראל - בחיפה ובאר שבע. הוא שיחק בארבע שפות: רומנית, הונגרית, גרמנית ועברית.
ביוגרפיה

אנטול נולד בשנת 1921 במשפחה יהודית בעיר סיביו, ברומניה, בשם לודוויג פרידמן.
הוריו, חנה והרמן פרידמן, ניהלו חנות נעליים. בטקס ברית המילה קיבל הילד את השם העברי "אריה בן צבי". כישוריו הלשוניים והסביבה הרב לשונית בסיביו, על תושביה הרומנים, הסקסונים, ההונגרים, היהודים והצוענים, סייעו מאוחר יותר לאנטול בקריירה שלו בתחום התיאטרון.
בגיל 11 נסע אנטול לטימישוארה, בה למד במסגרת פנימייתית בתיכון היהודי המקומי (Liceul evreiesc).
מילדותו היה חובב קריאה ונמשך לספרות ולמשחק. עוד על במת בית הספר התיכון ביים מחזה מקורי בחמש מערכות שכתב, "משה", כשהמוזיקה המלווה הולחנה על ידי תלמיד אחר, המנצח והמלחין העתידי לסלו רוט.
אחרי שנת 1940 כשסטודנטים מהאוניברסיטה הרומנית של קלוז', שנמצאה אז בגלות סיביו, ערכו חזרות למופע תיאטרון, שאלו לדעתו של אנטול שצפה בחזרה. בשומעם את דעתו המלומדת, הציעו לו לאלתר להיות להם לבמאי. כך לדברי אנטול, פרצה הקריירה שלו כאיש תיאטרון.
כמעט התקבל כתלמיד לתיאטרון במכון לסטודנטים יהודים שקם בבוקרשט בימי חוקי הגזע, אחרי שדיקלם בפני חבר השופטים שיר מאת יון מינולסקו, אולם הוריו לא הרשו לו לעבור לבוקרשט
.
בסופו של דבר למד אנטול את מקצוע המשחק והבימוי בעצמו ללא מסגרת לימודים פורמליים.
אחרי נפילת משטר אנטונסקו, המשטר החדש מינה אותו בראש התיאטרון העממי בסיביו, אותו הקים מחובבים, מקרב הפועלים והסטודנטים ששהו בעיר.
בשנת 1945 נסע לבוקרשט כדי לחפש רפרטואר לתיאטרון בסיביו ובהזדמנות זאת התוודע לשחקנית דינה קוצ'ה.
פעילותו האמנותית ברומניה

אנטול התקבל בשנת 1945 ללהקת התיאטרון של דינה קוצ'ה בבוקרשט, Teatrul nostru ("התיאטרון שלנו") בתור שחקן ודרמטורג. אחר כך שיחק ב"תיאטרון המודרני" שבניהול פויו מקסימיליאן. באותה תקופה למד הרבה מסודות הבימוי מהבמאי והמחזאי הידוע, ויקטור יון פופה. בהמשך חזר לטרגו מורש
בה שיחק בשפה הונגרית בתיאטרון הסקלרי, שהוקם בשנת 1946 תחת הנהגתו של מיקלוש טומפה ונמנה עם מייסדיו. טומפה היה לאחד ממוריו האהובים.
בשנים 1964-1952 פעל אנטול כשחקן ובמאי בתיאטרון הלאומי בעיר קלוז', הבירה ההיסטורית של טרנסילבניה. שיחק וביים גם על במת התיאטרון ההונגרי בקלוז' ועבד במקביל כמורה במכון לתיאטרון המקומי. כעדותו היה לו באותן השנים שיתוף פעולה פורה עם כמה דמויות מרכזיות בחיי התיאטרון כמו אאוג'ן ז'ליאפוב, שניהל את התיאטרון הלאומי בקלוז' בשנים 1950–1952, והשחקנית, הבמאית והמורה לתיאטרון הידועה, מרייטה סדובה.
עם תלמידי אנטול בקלוז' נמנו שחקנים כמו אאורל ג'ורומיה, אלכס מונטה, תאופיל ולקו, לימים מנהל התיאטרון הלאומי ביאשי וגאורגה ליאהו, לימים מנהל התיאטרון הלאומי בטימישוארה.
בשובו לטימישוארה, בשנים 1969-1964 פעל בה אנטול פעילות עשירה ומגוונת כשחקן ובמאי על במות שלושת התיאטראות הממלכתיים של העיר: הרומני, ההונגרי והגרמני. ב-1980-1969 עבד שוב בטרגו מורש, בתיאטרון הלאומי בשפה הרומנית ובמחלקה ההונגרית שלו.
אנטול הצטיין בתפקידים כמו המלט במחזה בעל אותו שם מאת שייקספיר, מירויו ב"כוכב בלי שם" מאת מיכאיל סבסטיאן, היגינס ב"פיגמליון" מאת שו, אדגר ב"Play Strindberg" מאת דירנמט, מנואל ב. מנואל ב"האי" מאת מיכאיל סבסטיאן, ורבים אחרים.
קונסטנטין אנטול שיחק גם בסרטי קולנוע - התפקיד של דוד בקו-פרודוקציה הרומנית-איטלקית "Baltagul"("הגרזן"), בתפקיד הראשי גזה באראדלה בסרט הטלוויזיה ההונגרי של זולטן פאברי Plusz minusz egy nap (יום יותר, יום פחות) (1972-1973) ומאוחר גילם את הדמויות הראשיות בשני סרטים הונגרים נוספים
של הבמאי אנדראש פרנץ, Veri az ördög a felesége (השד הכה את אשתו) (1973) ו-"Vadon" (יער עבות)
(1989).
פעילותו כשחקן ובמאי בישראל

בשנת 1980 עלה אנטול לישראל, בה התיישבו הוריו עוד בשנת 1950. אחרי שחיזק את שליטתו בעברית, ביים הצגות בתיאטרון העירוני חיפה ושיחק בכמה מחזות על במות התיאטראות בחיפה ובאר שבע.
בשנת 1983 שובץ בתפקיד הספר הצבאי בקו-פרודוקציה הישראלית-גרמנית "ספיחס" (מסדרת "אסקימו לימון") ובתפקיד קסלר בהפקה הישראלית-אמריקאית "מינוטאור",לפי ספרו של בנימין תמוז ובסרטה של ציפי טרופר, "תל אביב - ברלין".
בשנת 1988 שיחק בפרק מסדרת המסתורין והאימה של מיקי בהגן, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בפרק "יום המזל של דויד", לצידו של ארנון צדוק ושושיק שני.
אחרי המהפכה הרומנית (1989) יצא אנטול בשנת 1997 לסיור ברומניה שקטף שם שבחים רבים.
ביים ושיחק בשתי הצגות בתיאטרון טרגו מורש ברומנית ובהונגרית, והופיע במונודרמה " מלון סיביר".
קיים הופעות גם בבוקרשט ובערים אחרות.
ב-55 שנות קריירה אמנותית, ביים אנטול מעל מאה הצגות בתיאטראות שונים ברומניה, ביוגוסלביה ובישראל. כמו כן שיחק במעל מאה תפקידים בארבע שפות: רומנית, הונגרית, גרמנית ועברית.
אנטול תרגם כמה מחזות וכתב מונולוג דרמטי בשם "עפרונות צבעוניים", בו שיחק בירושלים. כמו כן, הוא כתב ספר זיכרונות תחת הכותרת "צייד הפרפרים, כרוניקה ספרותית על אנשים, תיאטרון ו... לא רק" (2003) בשפה הרומנית.
קונסטנטין אנטול התחתן באמצע שנות ה-40 עם יהודית טירפלד. נולדו להם בן ובת.
נפטר ב-10 ביולי 2019.
מבחר תפקידים בתיאטראות > ברומניה

חלסטקוב ב"רוויזור" מאת גוגול
השחקן ב"בשפל מאת מקסים גורקי
היגינס בפיגמליון מאת ג'ורג' ברנרד שו- בתיאטרון הלאומי בקלוז', לצידה של איליאנה פלוסקארו
המלט ב"המלט" מאת שייקספיר
שאנדור ב"לפני המבול" („Înainte de potop”) מאת אישטוואן נאג'
מירויו ב"כוכב בלי שם" מאת מיכאיל סבסטיאן
מנואל ב. מנואל ב,"האי" מאת סבסטיאן
אדגר ב"פליי סטינדברג" מאת דירנמט
האדם בגלימה ב"אהבה שכזאות" מאת פבל קוהוט, בתיאטרון הלאומי בטרגו מורש
יורד החורף מאת מקסוול אנדרסון, בתיאטרון הלאומי בטרגו מורש
מלבוליו ב-רומיאו ויוליה מאת שייקספיר, בתיאטרון הגרמני הממלכתי בטימישוארה
מבחר תפקידים בתיאטראות > בישראל

בתיאטרון העירוני חיפה:
סבא אנטוניו ב"שבת ראשון שני מאת אדוארדו דה פיליפו - 1991
המושל ב"מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט
הקולונל טרילצקי בפלטונוב מאת אנטון צ'כוב
לאופולד, אביו של אוטו ויינינגר בנפש יהודי מאת יהושע סובול - 1982
ב"שיחות עם אבא" מאת הרב גארדנר - 1994
ב"בובה" מאת הלל מיטלפונקט - 1982
"העוזר" לפי ברנרד מלמוד
המונודרמה "מלון סיביר" מאת פליקס מיטרר תיאטרון חיפה, וכאורח, בתיאטרון הלאומי בטרגו מורש, בבוקרשט - משוחק לסירוגין בעברית, רומנית והונגרית, 1997
בתיאטרון באר שבע:
ד"ר יבגני סרגייביץ' דורן ב"השחף מאת צ'כוב
ורלה ב"ברווז הפרא" מאת הנריק איבסן
אאונה בעמודי החברה מאת איבסן
ב"אותו ואת בנו" מאת יצחק דב ברקוביץ' - גרסה של שמואל הספרי -1986
ב"איש הפיל" מאת ברנרד פומרנס
ב"שאלה של גאוגרפיה" מאת ג'ון ברגר ונלה ביילסקי
ב"הקומיקאים" מאת ניל סיימון
ב"מקהלת אי הסכמה" מאת אלן אייקבורן
באילוף הסוררת" מאת שייקספיר
בתיאטרון החאן בירושלים:
ב"האשה הגדולה מן החלומות" מאת שמעון לוי- 1989
מבחר הצגות שביים

"חיים חדשים" מאת אנטון מקארנקו - קלוז' 1953
"טביעת השייטת" מאת אלכסנדר קורנייצ'וק - עם מיכאי ראיקו, קלוז' 1953
השעה האחרונה מאת מיכאיל סבסטיאן - קלוז', 1954
לילות השתיקה" מאת תאופיל בושקן, קלוז' ,1954
פיגמליון" מאת שו, עם אורליאן גאורגה, קלוז', 1955
"ציון אפס בהתנהגות" מאת אוקטביאן סאבה וויג'יל סטויינסקו, קלוז', 1956
"העיתונאים" מאת אלכסנדרו מירודן, קלוז', 1957
"אילן היוחסין" מאת לוצ'יה דמטריוס, קלוז', 1957
אותלו מאת שייקספיר
המלטמאת שייקספיר, עם מירון ניקולסקו, קלוז' 1960
דו-שיח בפארק, מאת תאופיל בושקן, קלוז' 1959
מפקח המשטרה (An Inspector Calls) מאת ג'ון בוינטון פריסטלי בהונגרית (Váratlan vendég)
בשפל מאת גורקי, קלוז' 1959
"האריסטוקרטים" מאת ניקולאי פוגודין, קלוז' 1959
"מכתבי אהבה" מאת וירג'יל סטויינסקו, קלוז' 1960
"האחיות בוגה" מאת הוריה לובינסקו, קלוז' 1960
הפיזיקאים מאת דירנמט - בהונגרית
אדון פונטילה ומאטי משרתו מאת ברכט, בהונגרית, קלוז' 1964, בעברית - בחיפה 1981
כובע הקש האיטלקי מאת אז'ן לביש בהונגרית (Olasz szalmakalap)
"היער המאובן" מאת רוברט שרווד, בטימישוארה,
"רומולוס הגדול" מאת דירנמט, בטימישוארה
"שוליית השטן" מאת ג'ב..שו, בקלוז'
כשפורחות השקדיות מאת אנג'לה ניקולסקו פלאטי, לפי רומן מאת מרינה סרני "ימי חיינו"
"המפגש הראשון" מאת טטיאנה סיטינה
המצודה ההרוסה" מאת הוריה לובינסקו, קלוז', 1963
"קדחות או מותו של אמן" מאת הוריה לובינסקו
„מייג'ור ברברה" מאת ג'.ב.שו
מניפתה של ליידי וינדרמיר" (Evantaiul unei lady) מאת אוסקר ויילד, בטימישוארה 1971,
בהונגרית בטרגו מורש -1975
יורד החורף מאת מקסוול אנדרסון, בטרגו מורש 1973–1974
"אבן בכליות" מאת פאול אווראק, בטרגו מורשף 1977–1978
"המתאבד" מאת ניקולאי ארדמן, בטרגו מורש 1979–1980
"אהבה שכזאת" מאת פבל קוהוט, בטרגו מורש,
הכל בגן" מאת אדוארד אולבי, בטרגו מורש
משחקים בחצר האחורית מאת עדנה מזי"א, בטרגו מורש, בהונגרית
פילמוגרפיה

אברהם, אבי יצחק, בסרט "הדברים שמאחורי השמש" בבימוי יובל שפרמן, 2006
ב"סיפורי בית קפה", 2003
קסלר ב"מינוטאור", סרט בהפקה ישראלית-אמריקאית, 1999
הרב פריידיגר, בסדרה התיעודית לטלוויזיה "משפט קסטנר", 1994
הגנרל קאיאץ בסרט "Vadon" (יער עבות") (הונגריה) בבימוי פרנץ אנדראש וג'יירג' אורדודי, 1989
"משחקים בחורף" - 1988
"יום המזל של דוד" פרק בסדרה, סיפורים לשעת לילה מאוחרת, לצידו של ארנון צדוק, בבימוי מיקי בהגן.
ליסטופסקי ב"אקיוורניטס פוליטיאס" (Ακυβέρνητες Πολιτείες -ערים טרופות) סדרת טלוויזיה יוונית בבימויו של רובינוס מנתוליס, לפי הרומן של סטראטיס צירקס - 1985
הספר הצבאי ב"ספיחס" (אסקימו לימון 4) סרט בבימוי בועז דוידזון - 1982
גזה וטרו ב"השד מכה את אשתו" („Veri az ördög a feleségét”), סרט הונגרי
התפקיד הראשי - גזה באראדלה, בסרט טלוויזיה של זולטן פאברי "יום יותר, יום פחות" (Plusz-mínusz egy nap)- נומינליזציה לפרס לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל סן סבסטיאן 1973
דוד ב"Baltagul" (הגרזן), סרט רומני-איטלקי, בבימוי מירצ'ה מורשאן - 1969, לפי הרומן מאת מיכאיל סדוביאנו
מחזות

מונולוג "עפרונות צבעוניים" בתיאטרון באר שבע, 1986
תרגומים

לרומנית: Convertirea căpitanului Brassbound ׁ(קפטן בראסבפאונד ממיר דתו) 1970
ספרים

ספר זיכרונות: צייד הפרפרים (ברומנית) Vânătorul de fluturi‏ 2003
לקריאה נוספת

Noi întâlniri la Ierusalim (red.Costel Safirman, Leon Volovici)- „Constantin Anatol -Vânătorul de fluturi ” 24/2/2004, Institutul Cultural Roman, București 2007, pag. 409-422
הערות שוליים

↑  Noi întâlniri la Ierusalim 2007 עמוד 409
↑  Noi întâlniri la Ierusalim 2007 עמוד 410
↑  Noi întâlniri la Ierusalim 2007  עמוד 412
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297274405171  VIAF: 298885510   WorldCat (עם VIAF): 298885510
קרן קרוקולנדיה

| --- | --- |

חזיר יבלות פיליפיני בגן החיות
 סוג:  גן חיות
 מיקום:  טליסיי, הפיליפיניםהפיליפינים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 קואורדינטות:  10°14′48″N 123°50′02″E﻿ / ﻿10.246722222222°N 123.83383333333°E﻿ / 10.246722222222; 123.83383333333
  (למפת הפיליפינים מוגדלת) מנילה קזון סיטי דבאו סיטי סבו סיטי זמבואנגה סיטי קגאיאן דה אורו מלזיה ים הפיליפינים  ים סין הדרומי קרן קרוקולנדיה(למפת הפיליפינים רגילה) מנילה קזון סיטי דבאו סיטי סבו סיטי זמבואנגה סיטי קגאיאן דה אורו מלזיה ים הפיליפינים  ים סין הדרומי קרן קרוקולנדיה
 
קרן קרוקולנדיה (באנגלית: Crocolandia Foundation) היא גן חיות ומרכז שימור שנוסד בשנת 2001, וממוקם בעיר טליסאי סיטי, סבו, הפיליפינים. הפארק הוא הראשון מסוגו במרכז ויסאיאס, ובין בעלי החיים בפארק נמצאים עופות, לטאות, נחשים ותנינים. גן החיות מגדל גם בעלי חיים בסכנת הכחדה כמו תנין פיליפיני וחרדון מים. בעל החיים המפורסם ביותר בפארק הוא "לאפו-לאפו" תנין הים. מיני בעלי חיים אחרים בפארק כוללים: גחניים, קלאו אדום, יען, כוחיים, מיינה, איגואנה, סנאיים, צבים, טווסים, אייליים, חזיר יבלות ויסאיאני ועוד. בנוסף בפארק יש גם מוזיאון, ספרייה, גנים ובריכות דגים.