stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
American Dream
רשימת רצועות

| American Dream> מס' | American Dream> שם | American Dream> משך | American Dream>  | American Dream>  | American Dream>  | American Dream>  | American Dream>  | American Dream>  | American Dream>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | American Dream  | 1:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | All of Me  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Redrum  | 4:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | N.H.I.E. (בהשתתפות דוג'ה קאט)   | 2:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Sneaky  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Pop Ur Shit (בהשתתפות יאנג ת'אג ומטרו בומין)   | 3:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Letter to My Brudda  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Dangerous (בהשתתפות ליל דורק ומטרו בומין)   | 4:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Née-Nah (בהשתתפות טראוויס סקוט ומטרו בומין)   | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | See the Real  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Prove It (בהשתתפות סאמר ווקר)   | 3:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Should've Wore a Bonnet (בהשתתפות ברנט פאיאז)   | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Just Like Me (בהשתתפות בורנה בוי ומטרו בומין)   | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Red Sky (בהשתתפות מאריה דה סיינטיסט)   | 2:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Dark Days  | 4:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 49:55 |  |  |  |  |  |  |  |
כל שמות השירים מעוצבים באותיות קטנות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 2 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  איסלנד | הפלייליסט | 2 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 7 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 2 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ הופ | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 4 |
|  דנמרק | היטליסטן | 2 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 2 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 2 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד אלבומי ה-R&B | 6 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 3 |
|  ליטא | AGATA | 1 |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 8 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 3 |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 3 |
|  צרפת | SNEP | 5 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 4 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 82 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 36 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הסטרימינג | 33 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ | 9 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הראפ | 13 |
אנדרה ספיר

| --- | --- |

אנדרה ספיר בשנת 1927
 לידה:  28 ביולי 1868 ננסי
 פטירה:  29 ביולי 1966 (בגיל 98) פריז
 מדינה:  צרפת 
 פעילות בולטת:  משורר, סופר, פעיל ציוני
 השכלה:  ד"ר למשפט
 השקפה דתית:  יהודי
 
אנדרה ספיר (בצרפתית: Henry Paul André Spire;‏ 28 ביולי 1868 – 29 ביולי 1966) היה משורר, סופר ופעיל ציוני צרפתי.
ראשית דרכו

אנרי פול אנדרה ספיר נולד בעיר נאנסי שבחבל לוריין בצרפת, למשפחה יהודית בורגנית אשר ראשוניה השתקעו באזור כבר בראשית המאה ה-17. אביו, אדוארד ספיר היה תעשיין אמיד שניהל מפעל לכפפות שהוקם על ידי משפחת אימו של ספיר, מרי ברונט ספיר. בילדותו הירבה לעסוק בפעילות ספורט, שחייה, שייט, גלישה, ורכיבה על סוסים ועל אופניים שזה מקרוב הומצאו. הוא היה נער חזק, מלא שמחת חיים ולעיתים אלים, כאשר הושמעו לעברו הערות גנאי בשל יהדותו. הוא למד ספרות ומשפטים בבית הספר החופשי למדעי המדינה (École libre des sciences politiques). בשנת 1887 התגייס לשנת שירות בצבא הצרפתי ביחידת פרשים ונחשב לרוכב נועז. סיים את שירותו הצבאי בדרגת סגן משנה. עבר להתגורר בפריז וסיים תואר ראשון במשפטים בשנת 1891 ודוקטוראט במשפטים בשנת 1895. בשנת 1894 התקבל ל"מועצת המדינה" (Conseil d'État), למשרת מבקר, לאחר שעמד בהצלחה בבחינות הכניסה שהיו מפורסמות בקושי לצלוח אותן.
חודשים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד פרצה פרשת דרייפוס אשר חשפה בבת אחת עד כמה הייתה האנטישמיות נפוצה בצרפת באותה עת. ספיר נטל חלק פעיל בפרשה, נלחם באנטישמיות, וביקר בחריפות את אזלת ידם של היהודים המתבוללים במאבק. הוא אף הזמין לדו-קרב חרבות עיתונאי בעל טור בעיתון "לה ליברה פארול" (La Libre Parole) הלאומני והאנטישמי, על כך שטען כי מינויים של יהודים ל"מועצת המדינה" לא הושגו בזכות כישוריהם, אלא הודות להשפעה בלתי חוקית. ספיר נפצע בחתך עמוק בזרועו בדו-קרב. למרות הביקורת שהפנו נגדו דוברי היהדות המתבוללת בצרפת, הפך ספיר ללוחמני בדעותיו.
משורר ופעיל חברתי

האירועים בצרפת סביב פרשת דרייפוס ושערוריית פנמה הניעו את ספיר לפעילות חברתית ענפה. בשנת 1896 הקים יחד עם עמית לעבודה במועצת המדינה, את ארגון הצדקה "אגודת המבקרים" (Société des Visiteurs) שפעלה כביטוח סוציאלי בסיוע לפועלים הסובלים מאבטלה, מחלות או פציעות. לאחר מכן נטל חלק בתנועת ה"שיתוף הרעיוני" (Cooperation des Idées) שם פגש את ההיסטוריון הצרפתי דניאל הלוי(אנ'). ביחד יסדו השניים בפריז, בשנת 1898, אוניברסיטה עממית (Université populaire) למעוטי יכולת ופועלים . במסגרת התעניינותו בפרשת דרייפוס הירבה לבקר בספריה שניהל המשורר הצרפתי שארל פגי שהייתה מקום מפגש לתומכיו של דרייפוס. ספיר התיידד עם פגי וביקש את חוות דעתו על שיריו הראשונים. רק כעבור שנים, בשנת 1905, פרסם פגי, בכתב העת שלו "מחברות החמישה עשר" שירים מפרי עטו של ספיר (הקובץ "ואתה צוחק" -Et vous riez) בהם הביע אכזבה מתנועת הפועלים.
בשנת 1898 עזב ספיר את משרתו במועצת העם ועבר למשרד העבודה שם עסק בבעיות האבטלה. בשנת 1902 נשלח על ידי משרד העבודה הצרפתי לבדוק את סדנאות היזע בלונדון ואת מצבם של הפועלים באנגליה. במסעו זה התוודע לשכונת וויטצ'אפל, בה התגוררו בעוני מחפיר מהגרים יהודים רבים ממזרח אירופה. ב-1903 הוא פרסם דו"ח מקיף על ניצול הפועלים שחיו במשכנות עוני צפופים וביצעו את עבודתם בתנאים לא תנאים בבתים הדלים בהם התגוררו. הוא כתב מאמרים על רשמיו מהביקור בלונדון ועל רשמיו מהמפגש עם היהודים. הוא כינה את וויטצ'אפל - גטו - והתחיל להתקרב לרעיון הציוני במטרה לסייע בפתרון למצוקתם של היהודים. לאחר שובו מלונדון הוא עזב את משרד העבודה והצטרף לצוותו של שר החקלאות ג'ין דופוי (Jean Dupuy) בממשלתו של וולדק רוסו (Waldeck-Rousseau). הוא התקדם עד לתפקיד מפקח כללי במשרד החקלאות ופרש מהמשרד בשנת 1926.
יצירתו

ספיר נחשב למעורר התחיה בספרות היהודית בצרפת במאה ה-20 וכן כתאורטיקן וחדשן ספרותי. שירתו מלאה תשוקה והומור, נלחמת למען חירות וצדק ובזה לעשירים ולמוגי הלב. מחזור שיריו העיקרי " שירים יהודיים" (Poèmes juifs ראה אור בשנים 1919, 1959) מצליף במתבוללים וקורא להתקוממות יהודית. ביצירתו "סמאל" (1921) הוא מפתח חזיון דרמטי של טוב מול רע, גורל האדם מול אושרו. ספיר מוגדר כמשורר טוטאלי שחייו שלו עצמו הם שיר ארוך על אהבה, כעס ומאבק. ספיר עסק בכל נושא בשירתו המגוונת, והרבה לכתוב בסגנונות שונים תוך שילוב כישוריו הרבים בצימאונו לחיים ולצדק. המשוררים הצרפתים, מאבות הסוריאליזם, גיום אפולינר ופול אלואר(אנ') החשיבו את ספיר כאביהם הרוחני. עם זאת, למרות ההיקף הגדול של שירתו ואיכותן הגבוהה של רבות מיצירותיו, נשכח ספיר בחלוף השנים ושירתו אינה נלמדת במערכת החינוך או באוניברסיטאות בצרפת.
מיצירותיו > ספרי שירה

La Cité présente, Ollendorf, 1903
Et vous riez !, Cahiers de la quinzaine, 1905
Versets (Et vous riez - Poèmes juifs), Mercure de France, 1909
J'ai trois robes distinguées, Moulins, Cahiers du Centre, 1910
Vers les routes absurdes, Mercure de France, 1911
Et j'ai voulu la paix !, Londres, The Egoist, 1916
Poèmes juifs, Genève, Kundig, 1919
Samaël, poème dramatique, Crès, 1921
Poèmes de Loire, Grasset, 1929
Instants, Bruxelles, Cahiers du Journal des Poètes, 1936
Poèmes d'ici et de là-bas, New York, The Dryden Press, 1944
Poèmes d'hier et d'aujourd'hui, José Corti, 1953
Poèmes juifs, Albin Michel, 1959 ; rééd. 1978
מיצירותיו > פרוזה

Israel Zangwill, Cahiers de la Quinzaine, 1909
Quelques Juifs, Mercure de France, 1913
Les Juifs et la guerre, Payot, 1917
Le Sionisme, 1918
Le Secret, Nouvelle Revue Française, 1919
Fournisseurs, Éditions du Monde Nouveau, 1923
Henri Franck, lettres à quelques amis, Grasset, 1925
Refuges, avec neuf bois gravés de Maurice Savin, Éditions de la Belle Page, 1926
Quelques Juifs et demi-Juifs,2 t., Grasset, 1928
Plaisir poétique et plaisir musculaire, Vanni-José Corti, 1949 ; rééd. José Corti 1986
Souvenirs à bâtons rompus, Albin Michel, 1962
הערות שוליים

1 2  אנדרה ספיר, באתר geni.com
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Andre Spire, באתר ליהדות אלזס ולורן (בצרפתית)
↑  ידוע כיום בשמו Institut d'études politiques ובאנגלית Paris Institute of Political studies.
1 2 3 4 5 6 7  Bea Aaronson, Jewish Writers of the Twentieth Century, New York, London: Fitzroy Dearborn, Sorrel Kerbel editor 2003, עמ' 1041-1045
↑  הגוף השלטוני בצרפת העוסק בייעוץ משפטי לממשלה הצרפתית.
↑  דניאל הלוי, באתר Parabook.com
↑  Keith Reader, The Place de la Bastille, Liverpool University Press, 2011, עמ' 75
↑  במאמר שכתב דניאל הלוי לכבוד ספיר, בשנת 1939, "הומאז' לאנדרה ספיר" הוא מתאר אותו "כנפש בעלת צדקה יצירתית"
1 2  Andre Spire, באתר בית התפוצות
↑  Andre Spire biography, באתר Babelio.com
1 2 3 4 5  Moshe Catane, Encyclopaedia Judaica, כרך 15, Second printing, Jerusalem: keter, 1973, עמ' 284-285
↑  הסיפור עוסק בנער יהודי, בן למשפחה אורתודוקסית מוונציה, הנמשך אל העולם הלא יהודי. משלא הצליח למצוא את מקומו מחוץ למסגרת היהודית ובאין דרך חזרה שולח הנער יד בנפשו.
↑  גור אלרואי, ארץ לעם ולא עם לארץ, באתר maarv.org, ‏2012
↑  ראה דיווח עיתונאי על הרכב המשלחת הציונית
↑  יגאל עילם, כרוניקה של העם היהודי בעת החדשה
↑  On this day...11 July, באתר jamesjoyce.ie
↑  E. H. Mikail (ע), James Joyce: Interviews & Recollections, London: The Macmillan Press, 1990, עמ' 79
↑  Gordon Bowker, 22, James Joyce a Biography
↑  הוא שהה מחוץ לפריז כאשר הגסטאפו כבר ביקר בביתו מספר פעמים.
↑  יצירה זאת הייתה אמורה לצאת לאור לפני מלחמת העולם השנייה. חלק הועבר כבר לבית הדפוס בלייז' וחלק אחר נותר בידיו של ספיר, שלקח אותו איתו לארצות הברית כשנמלט מהנאצים.
↑  ראו גם אצל: Maurice Samuels, Inventing the Israelite, Stanford California: Stanford University Press, 2010, עמ' 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268442805171  PLWABN: 9810565438505606  BNE: XX1445267  BnF: cb120524540 (data)  GND: 118798294  ISNI: 0000 0003 6855 1135  LCCN: nr88003723  NKC: kup19970000093822  NLG: 71679  NTA: 070747601  SELIBR: 328730  SNAC: w6j96k06  SUDOC: 02875350X  Trove: 1257112  VcBA: 495/115346  VIAF: 41859277   WorldCat (עם VIAF): 41859277
מוחמד החמישי, מלך מרוקו

ערך זה עוסק בסולטאן מרוקו. אם התכוונתם לסולטאן האימפריה העות'מאנית, ראו .
קברו במאוזיליאום ברבאט
מוחמד החמישי בִּן יוּסף בִּן חסן אל-עלוואי (בערבית: محمد الخامس; 10 באוגוסט 1909 – 26 בפברואר 1961) היה סולטאן מרוקו תחת הכיבוש הצרפתי בשנים 1927–1953, ומלך מרוקו העצמאית מ-1955 עד 1961. נחשב לאבי האומה המרוקאית ומשחררה מהקולוניאליזם הצרפתי.
רקע

מוחמד החמישי הוא בנו של יוסף, סולטאן מרוקו. הוא היה המלך העשרים בשושלת העלאווית המולכת במרוקו מאז אמצע המאה ה-17.
הוא נמנה עם תובעי העצמאות של מרוקו, והוגלה ממרוקו עם משפחתו על ידי השלטון הצרפתי למדגסקר. במקומו הובא לארמון ברבאט מוחמד אבן ערפאת, קרוב רחוק של מוחמד בן יוסף, שהיה אז כבן 70. הגלייתו של מוחמד בן יוסף הגבירה את שאיפות העצמאות העממיות, המונים יצאו לרחובות להפגנות בכל הערים הגדולות במרוקו, התעמתו עם השוטרים והצבא הצרפתי ודרשו להחזיר את המלך מהגלות. ב-1 באוקטובר 1955, אחרי התפטרות מוחמד אבן ערפאת מהשלטון, החליטה ממשלת צרפת לאפשר את חזרתו של מוחמד בן יוסף למרוקו יחד בנו מולאי חסן (לימים המלך חסן השני) ולבטל את משטר החסות הצרפתי. בעקבותיה ביטלה גם ספרד את משטר החסות שלה, על החלקים שבהם שלטה, והמדינה זכתה לעצמאות. מרוקו התקבלה לאו"ם ב-3 במרץ 1956, והצטרפה לליגה הערבית. לאחר קבלת העצמאות המדינית שינה מוחמד החמישי את תוארו מ"סולטאן" ל"מלך". למרות מאבקו לעצמאות, הצליח המלך מוחמד החמישי לשמור על יחסי קרבה ושיתוף עם צרפת, מעצמת החסות לשעבר.
יחס למיעוט היהודי

קיימת מחלוקת האם מוחמד החמישי הגן בפועל על היהודים אל מול משטר וישי במהלך מלחמת העולם השנייה או, לחלופין, האם היה חותמת גומי של השלטון הצרפתי. לאחר תבוסת צרפת לגרמניה הנאצית וייסוד משטר וישי ביולי 1940, גברו חששותיהם של היהודים במרוקו מפני הבאות. למרות שעמד בראש מדינת חסות שנשלטה על ידי הממשלה הצרפתית, בפגישה שנערכה בין המלך למנהיגים היהודים באותה תקופה הוא הצהיר שהוא מחויב לדאוג לשלום נתיניו היהודים. למרות הצהרותיו, בשנים 1940–1941 החקיקה האנטי-יהודית שיושמה בצרפת נאכפה גם במרוקו, על ידי צווים מלכותיים עם חותמת המלך עליהם. משטר וישי תכנן לנקוט בהמשך צעדים חמורים אף יותר נגד יהודי צפון אפריקה, אך מבצע לפיד ושחרור מערב צפון אפריקה על ידי האימפריה הבריטית בשלב מוקדם יחסית של המלחמה מנע את המשך התדרדרות המצב.
בשנת 1948 התרחשו פרעות בערים אוג'דה וג'ראדה נגד היהודים, זמן קצר לאחר שמוחמד החמישי נשא נאום אנטי-ציוני חריף, מה שפגע בתדמיתו החיובית בקרב היהודים.
עם קבלת העצמאות, המלך קרא למנהיגים היהודים ואמר להם שכפי שהבטיח להם בעבר, ליהודים יינתנו אותן הזכויות כמו למוסלמים.[דרוש מקור] בנאומו הראשון לאחר קבלת העצמאות חזר על כך שיינתן חופש דת מלא לכל נתיניו כולל היהודים. מספר יהודים קיבלו תפקידי מפתח במשרדים ממשלתיים ושר הדואר היה יהודי.
המלך היה מודע לגלי עלייה ההמונית ממרוקו לישראל אך תמיד חזר על כך שמרוקו זקוקה ליהודיה. כאשר הופיע בפני המלך אחד המנהיגים מהקונגרס היהודי העולמי כדי לשכנע אותו לשחרר את היהודים הוא ענה לו:
"היהודים חיים על אדמת המגרב הברוכה זה אלפי שנים. גם לפני בוא האסלאם, הם חיו בינינו בכבוד ובהערכה, ועל פועלם למען מרוקו הם יישארו קרובים ללבי תמיד. אפילו שיעברו למדינות רחוקות היהודים של מרוקו ימשיכו להיות נתינים שלנו, ואנו חייבים להגן עליהם אפילו בהיותם רחוקים מאיתנו. אנחנו נלווה אותם בדרכם החדשה עם הרבה כבוד וחששות ושאלוהים יסלח להם על טעותם”.
מנהיגי הקהילה היהודית הקטנה החיה במרוקו כיום, סרז' ברדוגו ואנדריי אזולאי, פנו ליד ושם כדי שמוחמד החמישי יירשם כחסיד אומות העולם עבור מה שהם הגדירו כ"הערכה על פועלו בהצלת יהודי מרוקו בזמן השואה". עמדת יד ושם היא כי המלך מוחמד החמישי אינו עומד בקריטוריונים של "פנייה רשמית של הנאצים להסגרת היהודים", מאחר שבהצהרותיו ומעשיו המלך לא העמיד עצמו בסכנת חיים.
לקריאה נוספת

אסרף ר., יהודי מרוקו - תקופת המלך מוחמד החמישי, הוצאת ספרי חמד - ידיעות אחרונות, 1997
prof. mohammed hatimi, historien, le «bon roi» pour les juifs
הערות שוליים

↑  ירון צור, היהודים בתקופה הקולוניאלית: היהודים והשלטון, ספריית מטח
↑  Contested Narratives: Contemporary Debates on Mohammed V and the Moroccan Jews under the Vichy Regime
↑  How good for the Jews was Mohammed V?
↑  אריה בנדר, בתקופת מוחמד ה-5 הופעלו במרוקו חוקי גזע נגד יהודים, מעריב, 3 באוקטובר 1986
↑  צור, עמ' 55
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יוסף | מלכי מרוקו | הבא: חסן השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310459905171  BnF: cb12224729t (data)  GND: 119548550  ISNI: 0000 0000 9866 5123  LCCN: n82151096  NARA: 10568079  NTA: 255803613  RERO: 02-A025337495  SNAC: w6zw2k7d  SUDOC: 027476308  VIAF: 23495616   WorldCat (עם VIAF): 23495616 
מראה חיצוני של המאוזוליאום.
אדגר אלן פו

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1809 בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1849 (בגיל 40) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Edgar Allan Poe 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  אולם וסטמינסטר ובית הקברות 
 שם עט:  Edgar A. Perry 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וירג'יניה, האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות בלשית, שירה, רומנטיקה אפלה, ספרות גותית, fantastique 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה 
 יצירות בולטות:  החתול השחור, העורב, המכתב הגנוב, חיפושית הזהב, מפלת בית אשר, הרפתקאותיו של ארתור גורדון פים, הדיוקן הסגלגל, הלב המסגיר, הבור והמטוטלת, הרציחות ברחוב מורג, ויליאם וילסון 
 תקופת הפעילות:  1827–1849 (כ־22 שנים) 
 בן או בת זוג:  וירג'יניה אלייזה קלם פו 
 חתימה:   
 
תמונת אדגר אלן פו שצולמה בטכניקת דאגרוטיפ בשנת 1848, שנה לפני מותו
אדגר אלן פו (באנגלית: Edgar Allan Poe; ‏19 בינואר 1809 – 7 באוקטובר 1849) היה משורר וסופר אמריקאי; אבי ספרות האימה, המתח והספרות הבלשית.
ביוגרפיה > ילדותו

אדגר פו נולד ב-19 בינואר 1809 בעיר בוסטון, לדייוויד ואליזבת פו, זוג שחקנים. אביו היה בן למשפחה מכובדת מדרום ארצות הברית, אך שיכור מועד שהתפרנס כשחקן נודד. אימו הייתה בת למשפחת שחקנים ממוצא אנגלי. בהיות פו בן שנה נטש אביו את משפחתו ולאחר 15 חודשים נפטר. שנה לאחר מכן התייתם פו גם מאימו, שמתה משחפת ב-8 בדצמבר 1811. פרנסיס אלן, שהייתה מיודדת עם אליזבת פו, ובעלה ג'ון, סוחר טבק אמיד מריצ'מונד, שהיו חשוכי ילדים החליטו לגדל את פו, אם כי לא אימצו אותו לבן על פי הדין. נראה שיראת הבריות שפקדה את פו מאוחר יותר בחייו צמחה מיחסו המשפיל של אביו המאמץ אליו כשהיה בגיל רך. בשנת 1815 עבר יחד עמם לאנגליה כדי לקדם את עסקיו של אלן. הוא נשלח על ידי אביו המאמץ ללמוד בסקוטלנד, אך הוחזר משם ללונדון על ידי אמו המאמצת כדי שילמד בקרבתה בבית הספר המקומי בסטוק ניוינגטון.
ביוגרפיה > תקופת לימודיו

בשנת 1820 שבו לריצ'מונד שבווירג'יניה, לאחר שציפיותיו העסקיות של האב המאמץ לא התגשמו. אז החל פו לכתוב שירה בחקותו את סגנונם של משוררים ידועים. בגיל 15 הכיר את אהבת חייו, אלמירה רויסטר. השניים בילו יחדיו שעות רבות. כדי שילמד דרך ארץ וגינוני נימוסים, ביקשו אביו שיעשה את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה בשרלוטוויל, לשם נסע בשנת 1826 ללמוד שפות, שירה ומתמטיקה. כבר אז סבל פו ממצוקה כספית משום שאביו לא נתן לו די כסף לצרכיו. בשנתו הראשונה החל לשתות לשוכרה ונקלע לחובות לאחר שהפסיד כספים במשחקי קלפים, עד כי אביו המאמץ סירב כי ימשיך ללמוד שם. לעונש זה הצטרפה הידיעה כי אהובתו, אלמירה, שליבה נשבר מהיעדרו של פו, התארסה לבסוף עם בחור אחר, וכל זאת משום שאביה הסתיר מפניה את מכתבי האהבה ששלח לה פו. כדי לגאול את עצמו מרגשי נחיתות, התחיל פו מתרברב שסיים את לימודיו בהצטיינות וכי סבו פרש מן הצבא בדרגת גנרל.
ביוגרפיה > שירותו בצבא

פו עזב את ביתו בשנת 1827 ושב לבוסטון כשהוא מלא מרירות, ופרסם בה את קובץ שיריו הראשון, ובו הפואמה "טמרליין". הפואמה מספרת על מלך הטטארים שביקש להדביר את העולם כולו לרגלי אהובתו, אך בשובו כמנצח ממסעות כיבושיו גילה שאיבד את מולדתו. על מנת להתקיים התגייס פו לצבא בשם הבדוי אדגר אלן פרי והוצב במחנה בפורט מולטריי. ב-2 במרץ 1829 נסע לבקר את הוריו בריצ'מונד, אז נודע לו שאמו המאמצת מתה משחפת. אביו המאמץ ששמע שבנו המאומץ הוא חייל פשוט, סייע לו להתקבל ללימודי קצונה, ושלחו במאי 1830 לאקדמיה הצבאית "וסט פוינט" כדי שיקודם בדרגה, אך זאת רק לאחר תחנונים ארוכים מצדו של פו.
הוא גר בבולטימור אצל דודתו מריה קלם, שם התגוררו גם ילדיה וירג'יניה והנרי, סבתו ואחיו הנרי. אחותו, רוזלי, שנטרפה עליה דעתה לא נמצאה עוד עימם. בשנת 1831 גורש מהצבא בשל בעיות משמעת. בעת ההיא כבר נשא אביו המאמץ אישה חדשה, אך שנה מאוחר יותר מת גם הוא, מבלי שהזכיר את פו בצוואתו.
ביוגרפיה > צרותיו ומחלתו

בשנת 1832 התיישב פו בריצ'מונד והתפרנס מעריכת עיתון מקומי. ב-22 בספטמבר 1835 נשא את דודניתו בת ה-13, וירג'יניה קלם. הוא החל לפרסם ספרי שירה וכתב סיפורים קצרים בעודו משתמש מדי פעם באופיום ובאלכוהול. מחמת עוניו החל מבקש לו משרה בנדודיו מעיר לעיר. תחילה נסע הזוג הצעיר לניו יורק, ואחר כך עברו לגור בפילדלפיה, שם עבד גם כמבקר ספרות ופרסם רשימות בעיתונים אחדים. בשנת 1842 חלתה רעייתו בשחפת, ופו לקח אותה עמו לגור בניו יורק כדי להקטין את מצוקתם, אך הדלות לא עזבה אותם. בשל מצבו הרעוע, החלה הידרדרות בנפשו והוא התמכר לשתיית משקאות חריפים וסבל מכך עד מותו.
למעט אושר זכה כאשר התפרסמה בהצלחה הפואמה "העורב" בשנת 1845, אולם ממון רב לא ראה מכך, והזוג המשיך להתקיים בעוני רב. כדי להקל על סבלה של אשתו, עברו השניים להתגורר בפורדהאם, אולם ב-30 בינואר 1847 היא נפטרה ממחלתה. ביולי 1849 שב לריצ'מונד ובחודשים האחרונים של חייו עוד הספיק להתרועע עם אהבת נעוריו, אלמירה שלטון, שהתאלמנה מבן זוגה, ואף זכה להתארס לה, אך הרעלת אלכוהול הביאה לבסוף למותו.
עד ימינו לא ברור דיו מה התחולל בימיו האחרונים. ידוע כי ב-27 בספטמבר נכח בהרצאה בבוסטון. בדרכו לניו יורק התעכב בבולטימור. שישה ימים אחרי כן, ב-3 באוקטובר, הובהל מכר ותיק שלו לבית החולים, שם סופר לו כי מצאו את פו שרוע באחד הרחובות לבוש בבגדים לא-לו על גופו וממלמל מילים חסרות פשר. ב-7 באוקטובר 1849 נפטר בבית החולים (the Washington Medical College) בגיל 40. בעיתונים נכתב כי מת בעקבות דלקת במוח, מה שהיה מקובל באותה עת כלשון נקייה למוות "לא מכובד" כתוצאה מאלכוהוליזם.
בנוסף, יש סברות שסיבת מותו האמיתית היא כלבת, על סמך מציאתו שרוע וממלמל כשהיה נראה ששקוע בעצמו ולא נענה לגירויים חיצוניים כמעט. השערה זו באה גם על סמך זה שהוא כמעט ולא נראה בעיני רבים בחודש האחרון בחייו, וייתכן שבמהלך אותו זמן, פו הותקף כנראה על ידי בעל חיים חולה כלבת (החיסון נגד כלבת למניעת התפרצות המחלה, פותח רק בשנת 1885, יותר מ-30 שנים אחרי מותו של פו) .
יצירותיו

אדגר אלן פו זכור בעיקר בשל שירי האהבה שכתב והסיפורים הקודרים ומלאי המסתורין שחיבר. שירתו מעוררת רגשות עזים, ומתאפיינת בקצב מיוחד עד כי שארל בודלר, אבי השירה המודרנית, נהג לעיין בה מדי יום. הסבל והבדידות בחייו באו לידי ביטוי ביצירה אחוזת ביעותים ודמוית חלום בלהות. סיפוריו מלאי הזיות וחודרים לעולמם של טרופי הדעת, מביעים את פחדם וכאבם ומתארים סיוט מתמשך שלא נגמר. תחת השפעת האופיום נבר בתת הכרתו ושלף מתוכה חרדות עמוקות אודות השתוללות מגפות, עינויים במערות קבורה וכאב חסר גבולות בעולם הזה.
סיפוריו של אדגר אלן פו זכו לפרסום רב, והשפיעו על סופרים ומשוררים כגון ארתור קונאן דויל וגי דה מופאסאן.
מסיפוריו הידועים:
"חיפושית הזהב" ובו מסופר על אדם אחד שגילה כתב עתיק ועליו הודעה שנכתבה בלשון סודית ומשפענח את כתב הסתרים גילה מטמון של שודדי ים.
"הרציחות ברחוב מורג", הסיפור הבלשי הראשון שנכתב אי פעם ובו מסופר על בלש החוקר פרשת רצח מסתורי ומוזר.
"הבור והמטוטלת" ובו מסופר על אדם הנמצא במרתף עינויים ומרותק למיטתו כאשר מעליו נעה מטוטלת בעלת להב חד היורדת מטה אט אט ומאיימת להורגו.
"מסיכת המוות האדום" ובו מסופר על נשף המתקיים בעולם רדוף אסונות ומחלות עד אשר חודרת למסיבה מגפה מבחוץ.
"תעלומת מארי רוז'ה" ובו מסופר על רצח אשה בפריז, על בסיס תעלומת הירצחה של מארי רוג'רס בניו-יורק. פו הציע את פתרונו לתעלומה ולאחר שהוכיח את אמיתותו, הסתייעה המשטרה בניו-יורק בחישוביו כדי ללכוד את הרוצח.
"הרפתקאותיו של ארתור גורדון פים" (The Narrative of Arthur Gordon Pym).
"חבית האמונטילאדו" בו המספר, מנטרסור, משכר את אורחו ביין נדיר ואז, כנקמה על עוול מלפני שנים רבות, כולא אותו ומותירו למות בתוך כוך במרתף מאחורי קיר שהוא בונה.
"מפלת בית אשר" בו מוצג קשר וזהות חולניים בין בית אשר - הבניין עצמו, ובית אשר - המשפחה. חברו של האחרון לבית אשר בא לבקרו, ושם מגלה שאשר עצמו ואחותו חולים שניהם במחלה נטולת הסבר. הוא מסרב לקבל את הסברו של אשר שזוהי גסיסתו של בית אשר כולו, ומפציר בו לנטוש את הבית. בסיום, אחרי שאחותו של אשר (שנפטרה בינתיים) קמה מקברה ומהלכת בבית, המספר נמלט ומאחוריו בית אשר מתמוטט ברעש גדול. הסיפור היווה בסיס לסרט ואופרה.
"הלב המסגיר" סיפור המספר על אדם מטורף (המספר) אשר התוודה כי רצח אדם זקן שהכיר ואהב, רק משום שעינו שלדעתו נראתה כמו עין נשר, החרידה אותו. המספר טוען שהוא לא מטורף ומספר על מעשיו עד להתוודותו.
עם שיריו הנודעים נמנים:
העורב
אנבל לי
חלום בתוך חלום
אוללי
לנור
טמרליין
באחת הפעמים חיבר פו פרק משלו בעלילות סינבאד המלח, כהמשך ל"סיפורי אלף לילה ולילה". אשת המלך שהרזאד הייתה מתחילה לספר למלך בכל לילה סיפור דמיוני חדש ורווי פלאות וממשיכה אותו רק בליל המחרת כדי שלא יערוף את ראשה כדרך שנהג עם כל נשותיו הקודמות. פו התחכם לאגדה ושזר בסיפורו המצאות פרי תקופתו כמו קטר הרכבת, כדור פורח ושאר גילויים חדשים. בראות המלך - לפי פו - כי הסיפור דמיוני מדי, ציווה לערוף את ראשה של אשתו בטענה כי נפשה התערערה והיא חוזה, במוחה רדוף השדים, בדותות דמיוניות מדי. הייתה זו דרכו של פו להסב את תשומת לבה של החברה בדבר האמיתות שכביכול נותנת היא בהן את אמונה וכי לא כל דבר אשר נראה לגבינו כמעוות, דמוי טירוף או שאינו אחוז היטב במציאות הקיומית, רחוק הוא, בסופו של דבר, גם מן האמת של חיינו.
אדגר אלן פו חיבר גם מאמרים רבים בנושאים מגוונים ומסות ביקורת נוקבות. שניים מן המאמרים המפורסמים שלו בנוגע לשירה הם:
"העיקרון הפואטי" – "האני מאמין" של פו בנוגע לכתיבת שירה.
"חוכמת החיבור" או "הפילוסופיה של החיבור" – הסבריו של פו בדבר הדרך בה כתב את "העורב", תוך כדי שימוש בעקרונות כתיבת השירה שלו.
יצירותיו > בתרבות

דמותו של פו היוותה השראה לדמות הבינה המלאכותית בסדרה פחמן משודרג.
בסדרה "המעקב", מ-2013, משמשת ספרותו של פו כבסיס הרעיוני לכת שמקים ג'ו מת'יוס.
בתחרות האירוויזיון לשנת 2023, אוסטריה התמודדה עם השיר "?Who The Hell Is Edgar", העוסק באדגר אלן פו.
ב-12 באוקטובר 2023 עלתה בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" המיני-סדרה נפילת בית אשר (מיני-סדרה), המבוססת על יצירות מפרי עטו של אדגר אלן פו.
תרגומים לעברית

העורב, בתרגומו של זאב ז'בוטינסקי
אנבל לי, בתרגומו של זאב ז'בוטינסקי
העורב ושירים אחרים, תרגמה חנה ניר, הקיבוץ המאוחד, 1997.
הבור והמטוטלת - סיפורי אימה ומסתורין, תרגם אברהם יבין, אחרית דבר: בתיה גור, הוצאת עם עובד, 1997.
הרציחות ברחוב מורג וסיפורים אחרים, תרגמה שירלי אגוזי, הוצאת עם עובד ואמנות לעם, 2008.
מצב ביש וסיפורי אימה אחרים, תרגם עודד וולקשטיין, הוצאת פרדס, 2010.
המכתב הגנוב ואחרים, תרגמה אלינוער ברגר, הספריה החדשה, 2010.
מעשיה ירושלמית, תרגמו אלעד אהרן, יהודה ויזן, אחרית דבר והערות: אלעד אהרן, "דחק" ג', 2013.
הפילוסופיה של הרהיטים, תרגמה ענת שפירא, "דחק" ג', 2013.
העיקרון הפואטי - שלוש מסות, תרגם ידידיה פלס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
סיפורים ושירים בתרגום אהרן אמיר, דליה אפרת ועמיחי גיל, "שבו" 4, 2000.
ראו גם

העורב
אנבל לי
חלום בתוך חלום
פו - מכתש פגיעה שנקרא על שמו