stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת ברמינגהאם
רקע

מרטין לותר קינג הגדיר את העיר ברמינגהאם "העיר המופרדת ביותר בארצות הברית". בעיר שבה חיו כ-350,000 תושבים מתוכם 60% "לבנים" לא היו כל נושאי משרות ציבוריות מקרב התושבים האפרו-אמריקאים. האבטלה הקשה ותנאי האפליה הביאו את היחסים הבין גזעיים בעיר לכלל עימות אלים שכלל שימוש בנשק חם ומטעני חבלה. ניסיון של איגודי זכויות אדם לפעול דרך ערוצים משפטיים נתקלו בחומה בצורה של גזענות. 
בשנת 1963 נרצחו ארבע ילדות אפרו-אמריקאיות בהתקפת טרור על ידי מטען נפץ שהונח ברחוב הכנסייה הבפטיסטית. האירוע הונצח על ידי המשורר השחור דדלי רנדל, בשיר "הבלדה של ברמינגהאם", ועל ידי סקסופוניסט הג'אז ג'ון קולטריין, בשיר "אלבמה".
המערכה

מנהיג התנועה לזכויות האזרח בברמינגהאם פרד שאטלסוורת' הזמין את מרטין לותר קינג ואת פעילי ה-SCLC להגיע לעיר כדי לסייע למאבק בהפרדה הגזעית. ארגונים אלו החלו במתקפה מרוכזת על חוקי ההפרדה שכונתה בשם "פרויקט C" (קיצור של Confrontation - עימות). במהלך החודשים אפריל ומאי 1963 נקטו המפגינים צעדים כתהלוכות מחאה ושביתות שבת. המשטרה פעלה בברוטליות מרובה, תוך שימוש בגז מדמיע ובכלבי תקיפה, ועצרה למעלה מ-3,000 איש, רבים מהם קטינים. נקודת המפנה לטובת המפגינים אירעה כאשר תלמידי בית ספר יצאו לרחובות במהלך שזכה לכינוי "מסע הצלב של הילדים" ועורר מחלוקת אך גם הטה את הכף בדעת הקהל בארצות הברית ובעולם המערבי. בתחילת חודש מאי הגיעה העיר לכדי קריסה כלכלית, עסקים נסגרו והתשתית העירונית חדלה מלתפקד. ביום 8 במאי הגיעו בעלי העסקים להסכמה עם נציגות המפגינים וביום 10 במאי הודיע מרטין לותר קינג כי הסכמה הושגה עם הרשות המקומית על הפסקת ההפרדה בעיר בתוך 90 יום. ביום 11 במאי הרסה פצצה את מלון גסטון בו שהה מרטין לותר קינג בעת המערכה ופצצה אחרת גרמה נזק לבית אחיו.
במהלך המערכה נעצר מרטין לותר קינג, בפעם ה-13 מתוך 29 בסך הכל בחייו. הכליאה הפכה לכלי במאבק הציבורי בעוד תומכיו פונים לתקשורת ואף לנשיא ארצות הברית תוך גרימת מבוכה לרשויות המקומיות. קינג ניצל את זמנו בכלא וכתב את המנשר המפורסם מכתב מבית הכלא של ברמינגהאם, שנכתב על בדלי נייר ושוליים של עיתונים. החיבור היה תשובה ישירה לאנשי כמורה לבנים שהאשימו את קינג בהסתה למרדנות ודרשו ממנו לנהל את המאבק באמצעים משפטיים. ה"מכתב" כלל את עיקרי אמונתו ודעותיו של קינג. בתגובה לביקורת קבע קינג כי השבר של הגזענות הוא עמוק, הצורך בשינוי דחוף והמערכת מחופרת בעמדתה, קינג טוען כי חירות אינה ניתנת במתנה על ידי הצד המדכא אלא המדוכא חייב לדרוש את חירותו. קינג מציין כי מסיבת התה של בוסטון הייתה למעשה צעד של מרדנות אזרחית ואף מרחיק לכת וקובע כי מעשיה של המפלגה הנאצית בגרמניה נעשו בחסות החוק. קינג ממשיך ומתאר את החברה "הלבנה" העומדת מול המפגינים:
”אני כמעט הגעתי למסקנה שאבן הנגף הגדולה ביותר העומדת מול הכושי במהלכו לקראת חופש איננה הגזענים או הקו קלוקס קלאן אלא האדם הלבן המתון שמאמין בסדר יותר מאשר בצדק, המעדיף שלום שלילי שמהותו היא העדר של מתיחות על שלום חיובי שבו שורר הצדק. אדם שאומר תדיר: "אני מסכים אתך על המטרה שאתה רוצה להשיג אך אני לא מסכים עם דרכך הישירה" אדם שבהתנשאות מאמין כי הוא יכול לקבוע את לוח הזמנים לחירותו של אדם אחר, אדם שחי בתפיסת זמן מהאגדות ומייעץ לכושי להמתין לעונה נוחה יותר”
בסופו של דבר קצרה המערכה הצלחה, וב-12 ביוני 1963 נשא הנשיא ג'ון קנדי נאום בו ביקש להבטיח את זכותם של כל האזרחים לקבל שירות ולהשתמש בכל התשתיות, בכלל זה בתי מלון, חנויות, תיאטראות, מסעדות ומוסדות דומים ומימוש הזכות להצביע בכל המדינות. לאחר מכן, ב-19 ביוני, הגיש קנדי לקונגרס הצעת חוק לשוויון זכויות.
את המערכה סיכם קינג במילים הבאות:
”עובדה היא שהייתה אש ששום מים לא יכלו לכבותה. ואנחנו הלכנו מול זרנוקי המים. הכרנו מים. זה לא היה יכול לעצור אותנו. [...] וכך פשוט צעדנו מול הכלבים והבטנו בהם. [...] והיה שם כוח שבול קונור לא היה יכול להתרגל אליו, ובסופו של דבר הוא ריכך אותו, ואנחנו ניצחנו במאבקנו”.
הערות שוליים

↑
הבלדה על ברמינגהאם (אנגלית), מאת דדלי רנדל.
↑  “Letter From Birmingham Jail”
מערך האלבך

מערך האלבך. החִצים מסמנים את כיוון המגנוט של כל מגנט. מתחת למערך השדה המגנטי חזק, ומעליו השדה מתבטל.
מערך האלבך (Halbach Array) הוא סידור מגנטים מיוחד, אשר מחזק את השדה המגנטי בצידו האחד, ומבטלו כמעט לגמרי בצידו השני. כיוון קטבי המגנטים מסתובב (בפאה הקדמית באיור: שמאלה, מטה, ימינה, מעלה, שמאלה). סידור זה דומה להצבת מגנטי פרסה בשרשרת, כך שקטבים זהים נוגעים.
תוצא זה התגלה תאורטית בשנת 1973 בידי ג'ון מאלינסון. ב-1980 גילה אותו קלאוס האלבך באופן בלתי תלוי, והשתמש בו כדי למקד קרניים במאיץ חלקיקים שבמעבדה הלאומית לורנס ברקלי.
מערכי האלבך שטוחים

מודל למערך האלבך שטוח אידיאלי הוא לוח פרומגנטי אינסופי בעובי d, בין המישורים y=-d ו-y=0, אשר כיוון המגנוט בו מסתובב באופן רציף במישור x-y עם תלות מחזורית במקום x בלבד:
 {\textbf {M}}(x,y)=M_{0}(-\sin kx,\cos kx,0)
השדה המגנטי הנוצר מעל הלוח ( y\geq 0):
 {\textbf {B}}(x,y,z)=\mu _{0}M_{0}(1-e^{-kd})e^{-ky}(\sin kx,\cos kx,0)
השדה המגנטי מסתובב בכיוון הפוך מכיוון סיבוב המגנוט.

מתחת ללוח השדה המגנטי מתאפס.
מערכי האלבך שטוחים > תכונות

השדה המגנטי חזק בצד אחד.
עוצמת השדה קטנה באופן מעריכי עם המרחק מהלוח. מרחק הדעיכה האופייני מתכונתי למחזור של המערך. השדה "מרוכז" קרוב לפני המגנט.
אין כמעט זליגה של השדה, שמהווה לפעמים בעיה בתכנון מבנים מגנטיים, בצד השני.
מערכי האלבך שטוחים > שימושים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שימוש פשוט ונפוץ במערך האלבך הוא בתור מגנט למקרר. מגנט כזה נצמד למשטח פאראמגנטי (המקרר) בכוח רב יותר מאשר מגנט אחיד פשוט.
גליל האלבך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הכללת הרעיון לגאומטריה גלילית מאפשרת כליאת השדה המגנטי כולו בחלקו הפנימי של גליל ממוגנט.
השדה המגנטי של מערך האלבך שטוח כסופרפוזיציה של השדות הנוצרים משני מערכים חלקיים
חתך המראה את המבנה של מגנט שטוח למקרר
חתך בגלילי האלבך עם תדירות זוויתית מרחבית, k, שונה (ביחידות רדיוס). החִצים החיצוניים מסמנים את כיוון המגנוט והפנימיים את השדה המגנטי
ממשלת המעבר הפדרלית של סומליה

ממשלת מעבר פדרלית (בסומלית: Dowladda federaalka kumeelgaarka) הייתה הממשל המוכר על ידי מרבית מדינות העולם כממשלת רפובליקת סומליה בין השנים 2004 ל-2012. הממשלה נוסדה כאחת מן המוסדות הפדרליים הזמניים של הממשלה על בסיס כתב האמנה הפדרלי הזמני, שאושר בנובמבר 2004 על ידי הפרלמנט הפדרלי הזמני.
ממשלת המעבר הפדרלית נוהלה על ידי ראש הממשלה ותחת נשיא המדינה. הממשלה מנהלת את המדינה החל מ-2004 בשל המצב הביטחוני הרגיש במדינה, שמרבית האזורים בה נמצאים בשליטת כנופיות וארגוני טרור שמיוחסים להם קשרים עם ארגון הטרור אל-קאעידה.
הממשלה נאבקה בארגון הטרור א-שבאב, ומגובה על ידי כוחות האו"ם, האיחוד האפריקאי וארצות הברית, זאת בניסיון לשחרר את כל אזור דרום סומליה הנמצא בשליטתו המוחלטת של הארגון.
באוגוסט 2011 ממשלת המעבר הצליחה להשתלט על כל מוגדישו, לאחר קרבות קשים מול ארגוני הטרור והכנופיות השונות. בספרמבר 2012 כוננה מערכת ממשל חדשה המבוססת על משטר נשיאותי למחצה ונבחר נשיא חדש, חסן שייח מחמוד.
ההכרה הבינלאומית

ממשלת המעבר הפדרלית הוכרה על ידי מרבית מדינות העולם בתור הממשלה השלטת במדינה, חרף חוסר יכולתה המעשית לעשות כן. סומליה היא חברה באומות המאוחדות, באיחוד האפריקאי למרות חיכוכים עם הארגון על כוונתו לצרף גם את סומלילנד כחברה מן המניין. סומליה היא ממייסדות ארגון הוועידה האסלאמית.
ממשלת המעבר הפדרלית מחזיקה ב-19 שגרירים במדינות אחרות. אתיופיה מחזיקה בשגרירות משלה במוגדישו וקונסוליות בסומלילנד ובפונטלנד. בדצמבר 2010 ג'יבוטי פתחה מחדש את השגרירות שלה. שנה אחר כך עשתה זאת גם הודו, לאחר 20 שנות שיתוק דיפלומטי בין שתי המדינות עקב המצב הביטחוני. ב-2011 איטליה ובריטניה הודיעו כי יפתחו מחדש את השגרירויות שלהן במדינה.
הנציגויות הדיפלומטיות של סומליה כיום
ממשלת הונגריה

ממשלת הונגריה (בהונגרית: Magyarország Kormánya) היא הרשות המבצעת בהונגריה. היא מובלת על ידי ראש הממשלה, ומורכבת משרים שונים. ראש הממשלה נבחר על ידי האספה הלאומית. בדרך כלל ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט. ראש הממשלה בוחר את שרי הממשלה והוא היחיד שיכול לפטרם. הממשלה מפוקחת ומבוקרת על ידי הנשיא והפרלמנט.
מאז סתיו העמים הפוליטיקה ההונגרית מנוהלת במערכת רב-מפלגתית. הבחירות האחרונות לפרלמנט בהונגריה התקיימו ב-8 באפריל 2018. בחירות לפרלמנט אלה היו שמיניות מאז נפילת הקומוניזם ב-1990. היו אלו גם הבחירות השניות על פי החוקה החדשה של הונגריה שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2012. בבחירות אלו המצביעים בחרו 199 חברי פרלמנט במקום 386. כתוצאה מבחירות אלו, הממשלה הורכבה על ידי מפלגת הימין פידס.
הערות שוליים

↑  "Website of the Government of Hungary". Government of Hungary.
↑  Fundamental Law of Hungary (Article 15)
↑  Az országgyűlési képviselők választásáról szóló 2011. évi CCIII. törvény. In.: Magyar Közlöny. 2011. évi, 165. sz., 41095-41099. p.
↑  "Életbe lép az új választójogi törvény". Magyar Nemzet (בהונגרית). 29 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8498 3796  VIAF: 122590795   WorldCat (עם VIAF): 122590795
מצוקטה מאסיושי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
הנסיך מצוקטה מאסיושי (ביפנית: 松方 正義;‏ 25 בפברואר 1835 - 2 ביולי 1924) היה פוליטיקאי יפני שכיהן פעמיים כראש ממשלת יפן.
ראשית חייו

מצוקטה נולד למשפחת סמוראים בקגושימה, סצומה. בגיל 13 הוא החל ללמוד בזושיקן, בית הספר הקונפוציאני של האן סצומה, שם למד את כתביו של הפילוסוף הקונפוציאני ואנג יאנגמינג, ששמו דגש על נאמנות לקיסר. הוא החל את לעבוד בבירוקרטיה המקומית, וב-1866 נשלח לנגסאקי ללמוד מדע מערבי ומתמטיקה. מצוקטה זכה באמונם של בני ההאן שלו, טושימיצ'י אוקובו וטקמורי סאיגו, ושימש מתווך בין ממשלת ההאן לבירה קיוטו.
מכיוון שחזה את העימות המתקרב בין סצומה לבין שוגונות טוקוגאווה, רכש מצוקטה ספינה בנגסאקי, שהייתה עתידה לשמש את חיילי סצומה. עם זאת, מנהיגי ההאן חשבו שהשימוש העדיף לספינה יהיה ספינת משא, ומצוקטה התפטר מתפקידו כרב חובל. בסופו של דבר שימש כלי השיט ללחימה במלחמת בושין, כנגד ספינות השוגונות. בעת רסטורציית מייג'י, היה אחראי מצוקטה על שמירה על הסדר הצבורי בנגסאקי, לאחר התמוטטות השוגונות. אוקובו, שהתמנה לשר הפנים של ממשלת מייג'י, מינה אותו למושל מחוז היטה (כיום מחוז אויטה) ב-1868.
רפורמה כלכלית

מצוקטה עבר לטוקיו ב-1871, והחל מיד בעבודה על רפורמה בחוקי מיסי קרקעות. השינויים שהכניס קבעו שלראשונה ביפן נדרשו התושבים לשלם מיסים באמצעות כסף, ולא באמצעות אורז, כפי שהיה נהוג עד אז; המיסים חושבו בהתבסס על שווי הנכסים, ולא על כמות התוצרת החקלאית; ונקבע תעריף קבוע של 3% משווי הנכסים, אותו התחייב בעל הנכס לשלם.
מצוקטה התמנה לתפקיד שר הפנים ב-1880, ובשנה שלאחר מכן תפס את מקומו של אוקומה שיגנובו בתפקיד שר האוצר. באותה עת הייתה כלכלת יפן נתונה במשבר בעקבות אינפלציה, ומצוקטה החיל מיד מדיניות ריסון כלכלי. הצעד אמנם הוביל להתייצבות הכלכלה, אך ירידת המחירים הביאה לפשיטת רגל של בעלי אדמות רבים. מצוקטה יסד גם את בנק יפן ב-1882. כשהתמנה איטו הירובומי לתפקיד ראש הממשלה ב-1885, הוא מינה את מצוקטה לשר האוצר הראשון תחת חוקת מייג'י.
מצוקטה שאף להגן על התעשייה היפנית מתחרות חיצונית, אך החוזים הבלתי שוויוניים הצרו את צעדיו. עם זאת, היעדר כלי פיקוח סייעו לכלכל יפן בטווח הארוך בכך שהוא עודד את צמיחתו של שוק הייצוא היפני. ממשלת יפן אף רצתה להרחיב את תעשיית המדינה, אך מחסור בהון אילץ אותה להעביר את התעשייה לעסקים פרטיים, שתמורת הטבות, הסכימו לפעול לפי הנחיות הממשלה. שיטה זו סללה את הדרך ליצירתם של הזאיבצו.
מצוקטה כיהן בתפקיד שר האוצר בשבע מתוך עשר הממשלות הראשונות, ובמשך 18 שנים מתוך תקופה של 20 שנים, מ-1881 עד 1901.
ראש הממשלה

מצוקטה החליף את יאמגאטה אריטומו בראשות הממשלה ב-6 במאי 1891, וסיים את כהונתו הראשונה ב-8 באוגוסט 1892. לאחר מכן כיהן פעם נוספת, כשהחליף את איטו בתפקיד ב-18 בספטמבר 1896, בו נשאר עד 12 בינואר 1898. במהלך שתי כהונותיו בראשות הממשלה, החזיק מצוקטה גם בתפקיד שר האוצר.
באותה עת, החזיק מצוקטה בתפקיד נשיא הצלב האדום היפני, חבר במועצה הקיסרית, חבר הבית העליון של הדיאט ושומר חותם הקיסר. מאוחר יותר, הצטרף מצוקטה לגנרו.
חיים אישיים

למצוקטה היו ילדים רבים (לפחות 13 בנים ו-11 בנות). בנו, מצוקטה קוג'ירו, השקיע את הונו באיסוף אלפי חפצי אמנות מערבית, אותם קיווה להפוך לגרעין שסביבו יקים מוזיאון לאמנות מערבית. אף על פי שלא השיג מטרה זו בחייו, ב-1959 נפתח המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית בטוקיו, המציג את חפצי האמנות שאסף.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140.
Sims, Richard L. Japanese Political History Since the Meiji Renovation, 1868-2000. Palgrave Macmillan, 2001. ISBN 9780312239152.
מריסול מלרט

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1949 אוטואדו, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במרץ 2023 (בגיל 73) סן חואן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Marisol Malaret Contreras 
 מדינה:  פוארטו ריקו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פוארטו ריקו 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  Miss Puerto Rico (1970)  מיס יוניברס 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריסול מלרט (בספרדית: Marisol Malaret;‏ 13 באוקטובר 1949 – 19 במרץ 2023) הייתה דוגמנית פוארטו ריקנית שהוכתרה כמיס תבל.
ביוגרפיה

מלרט נולדה בעיר אוטואדו שבפוארטו ריקו. היו לה אח אחד וחמישה אחים למחצה. עקב מחלתה של אמה היא החלה לעבוד מגיל צעיר על מנת לתמוך במשפחתה. לאחר התיכון למדה באוניברסיטת פוארטו ריקו.
היא עבדה כמזכירת הנהלה בחברת טלפונים. בתקופה זו התגלתה על ידי מאפר מקומי במדינתה, שדרבן אותה להשתתף בתחרות מיס פוארטו ריקו. בתחרות הייתה המועמדת אהודה על הקהל וזכתה במקום הראשון.
בתחרות מיס תבל 1970 (אנ'), שנערכה בארצות הברית זכתה במקום הראשון, והייתה לנציגת פוארטו ריקו הראשונה שזוכה בתואר.
בשנת כהונתה התארחה בתוכנית "המופע של מרב גריפין".
כשחקנית הופיעה ב-1971 בסרט "Mami".
ב-1975 הנחתה את "OTI Festival", פסטיגל מוזיקה בינלאומי שנערך באותה שנה בסאן חוזה, ובו לקחו חלק מדינות אמריקה הלטינית.
ב-1977 ו-2002 שימשה כשופטת בתחרות מיס תבל. היא התארחה בתחרות גם ב-2001.
היא נישאה לדוגמן בוץ ג'יימס. לאחר מכן נישאה למוזיקאי קורקי סטרומן, ולשניים בת. לאחר מכן נישאה לקובני פרנק קיו.
נפטרה בפוארטו ריקו ב-19 במרץ 2023.
מריצה

ערך זה עוסק בעגלה בעלת גלגל אחד. אם התכוונתם לנהר בבלקן, ראו .
מריצה
מריצה דו גלגלית
מריצה היא עגלה בעלת גלגל אחד או שניים המונעת על ידי אדם ומשמשת לנשיאת משאות למרחקים קצרים. לבד מהגלגל, למריצה יש שתי ידיות אחיזה, שתי רגליות ומשטח נשיאת משאות קעור. כאשר אדם מתחיל להניע אותה, הוא מרים את ידיות האחיזה ומנתק את המגע בין הרגליות לבין הקרקע, כך שחלק ממשקל המריצה נתמך על ידי גופו וחלק על ידי הגלגל.
המריצה היא מנוף מהסוג השני כיוון שהגלגל הוא נקודת המשען והמשא מועמס בין נקודת הפעלת הכוח (ידית האחיזה) לנקודת המשען.  
מקובל להשתמש במריצות כדי לשאת עפר בעת עבודת הגינה וכדי לשאת חומרי בניין אבקתיים (חול, מלט וכדומה) וחצץ בתוך אתרי בניה.
יש המשערים כי המריצה הייתה ידועה ליוונים כבר במאה הרביעית לפני הספירה אך התיעוד הודאי הראשון של שימוש במריצה הוא מתקופת שושלת האן בסין: ציור קבר שתוארך לסביבות שנת 150 לפני הספירה מראה מריצה בעלת גלגל אחד להעברת משא.
פרט מהציור לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג המראה שימוש במריצה בתקופת שושלת סונג
לקריאה נוספת

מאיר שלו, גינת בר, עם עובד, תשע"ז (2017) - בפרק כלי עבודה (ע"מ' 38)
ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בגלות

הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה המשיכה לתפקד כממשלה גולה בשם: "הממשלה הלאומית של גאורגיה" לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, והשתלטות הבולשביקים על גאורגיה בתחילת 1921.
הממשלה המנשביקית הנבחרת של גאורגיה, בראשות נואה ז'ורדניה, החליטה לעזוב את המדינה לאחר הניצחון הסובייטי במלחמה. במושב האספה המכוננת של גאורגיה, בבתומי, ב-18 במרץ 1921, בחרו הנציגים בממשלה הגולה. ממש באותו היום, חברי הממשלה, מספר נציגים של האספה המכוננת, מספר קציני צבא ומשפחותיהם עלו על סיפון האוניה "ארנסט רנאן" והפליגו בתחילה לאיסטנבול שבטורקיה ולאחר מכן לצרפת, שממשלתה הבטיחה לגולים הגאורגים מקלט מדיני.
כשהם משתמשים בכסף גאורגי, קנו חברי הממשלה הגולה 50 דונם מסביב לטירה קטנה (למעשה, מבנה ששימש ציידים) בלאוויל-סור-אורג (אנ'), עיירה קטנה ליד פריז. לאוויל הוכרזה כמקום מושבה הרשמי של הממשלה הגולה של גאורגיה. למרות שהמהגרים סבלו ממחסור מתמיד בכסף, קיימה ממשלת ז'ורדניה מערכת יחסים קרובה עם המפלגה המנשביקית שהייתה עדיין פופולרית וארגונים אנטי-סובייטים אחרים בגאורגיה. הממשלה הגולה עודדה ועזרה לוועדה לעצמאות גאורגיה (אנ'), בלוק בין-מפלגתי בגאורגיה, שנאבק במשטר הבולשביקי, שהנהיגה את מרד אוגוסט בשנת 1924. לפני המרד, נואה חומריקי (אנ'), שר החקלאות של הממשלה הגולה, בניה צ'חיקווישווילי (אנ'), ראש עיריית טביליסי לשעבר וואליקו ג'ור'לי (אנ'), מפקד המשמר הלאומי לשעבר, חזרו בסודיות לגאורגיה, אבל נעצרו, והוצאו להורג לאחר זמן קצר על ידי המשטרה החשאית, הצ'ה קה.
הממשלה הגולה של גאורגיה ניסתה במספר הזדמנויות להביא את העניין הגאורגי לתשומת הלב העולמית. מספר מזכרים, המאיצים לתמוך בעצמאות גאורגיה, נשלחו לממשלות הבריטים, לצרפתים ולאיטלקים, כמו גם לחבר הלאומים, שאימץ שתי החלטות, בין השנים 1922-1924, שתמכו בריבונות הגאורגית. למרות שמאבקם של הסוציאל-דמוקרטיה הגאורגית זכה לסימפתיה נרחבת במעגל הסוציאליסטים באירופה, תקוות המהגרים הגאורגים לעזרה מהמעצות הגדולות נעלמו. בשנת 1926 התאבד קרלו צ'חיידזה (אנ'), ונואה רמישווילי, המהגר הפעיל ביותר מבין הגולים הפוליטיים ושר הפנים לשעבר של הרפובליקה של גאורגיה, נרצח על ידי מרגל סובייטי בשנת 1930.
עם ההגירה של ממשלת ז'ורדניה וייסוד גאורגיה הסובייטית, התעוררה שאלת ההכרה בישות הגולה, שהייתה לעצמאותה הכרה דה יורה מהכיבוש הסובייטי. מספר מדינות, במיוחד ליבריה ומקסיקו, הכירו בממשלה הגולה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, כשהיא הייתה כבר בגלות. הממשלה הגולה המשיכה להיות מוכרת לעיתים בתואר "הממשלה הלגיטימית של גאורגיה" על ידי בלגיה, הממלכה המאוחדת, צרפת ופולין. הממשלה הגולה יכלה להחזיק נציגים בפריז עד לשנת 1933, שנה בה נסגרה כתוצאה מהסכם אי-התקפה צרפתי-סובייטי, שנחתם ב-29 בנובמבר 1932. הממשלה הגולה ובעלת בריתה העיקרית באירופה, הוועד הבינלאומי לעניין גאורגיה, שהוקם בשנת 1924, בראשות העיתונאי מ"עיתון ז'נבה" ("Journal de Genève"), ג'ין מרטין, פתחו מאוחר יותר במערכה כנגד כניסת האומה הסובייטית לתוך חבר הלאומים. בסופו של דבר הסובייטים אכן נכנסים לחבר הלאומים בשנת 1934. מרגע זה ואילך גוועה האפקטיוויות של הממשלה הגולה.
ראשי הממשלה הלאומית של גאורגיה בגלות

1921–1953 - נואה ז'ורדניה (1868-1953)
1953–1954 - אבגני גגצ'קורי (1881-1954)
הערות שוליים

↑  ליבריה הכירה ברפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ב-28 במרץ 1921 ואילו מקסיקו ב-12 במאי של אותה שנה
↑  סטפן טלמון, ההכרה בממשלות בחוק הבינלאומי: עם התייחסות מיוחדת לממשלות גולות, עמ' 289-290, באנגלית, מסת"ב 0198265735
↑  Journal de Genève בוויקיפדיה הצרפתית
↑  דויד מרשל לאנג (1962), ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה, עמ' 258, לונדון, באנגלית
מקס ברמן

מקס ברמן
הרב ד"ר  מקס ברמן (בגרמנית:  Max Beermann;‏ 1873, ברלין – 1935, היילברון) היה הרב הראשי באינסטרבורג ובהיילברון שבפרוסיה.
חייו

מקס ברמן נולד בברלין ב-5 באפריל 1873, בן להרמן מיכאל ברמן (Hermann Michael Beermann) ויוהנה לבית גרברט (Johanne Gerbert).
ברמן למד באוניברסיטת המבולדט (Humboldt), ובשנת 1898 הוסמך לרבנות.[דרושה הבהרה]
הוא מונה למשרת הרב בעיר אינסטרבורג, שם נשא לאישה ב-13 בדצמבר 1898 את רחה לבית גולדשמידט (בגרמנית: Recka Goldschmidt;1871 – 1932). לזוג נולדו שלוש בנות: חווה (Eva) בשנת 1899, רות (Ruth Jeanette) בשנת 1901, ואלישבע (Elisabeth) בשנת 1903.
כהונתו

בין השנים 1898 עד 1915 שימש כרב של העיר אינסטרבורג (Insterburg) שבפרוסיה המזרחית.
בין השנים 1915 עד 1935 שימש כרב של העיר היילברון (Heilbronn).
מקס ברמן ייצג בדמותו את היהודי המתקדם, המעורה בתרבות הכללית של סביבתו. הוא היה בקיא בספרות ובפילוסופיה הגרמנית, ונהג לשאת הרצאות בנושאים אלו במוסדות חינוך שונים בעיר היילברון.
הוא פעל רבות כנגד דעות אנטישמיות שרווחו בקרב חלק מן המנהיגים הנוצרים בדרום גרמניה, והרבה לשאת הרצאות פומביות בהן הטיף כנגד האנטישמיות. פעילות המפלגה הנאצית, החל ממחצית שנות העשרים, העמידה בפני הרב ברמן אתגר משמעותי, והוא יצא חוצץ בהרצאות פומביות גם כנגד התורה הגזענית שהפיצו.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוא נאלץ לצמצם את פעילותו כמעט לחלוטין.
מקס ברמן נפטר בשנת 1935, והובא למנוחות בבית העלמין היהודי של היילברון.
אלבום האבל שהוכן לזכרו נשמר בעיזבונה של בתו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Dr Max Beermann - Find a Grave
1 2 3 4 5  Pastor saves rabbis from forgetting
1 2 3 4 5  Lecture on Rabbi Dr. Max Beermann
↑  Ruth Beermann Collection, 1861-1935
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריסקה ורס

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1947 האג, דרום הולנד, ממלכת ארצות השפלה 
 פטירה:  2 בדצמבר 2006 (בגיל 59) האג, דרום הולנד, ממלכת ארצות השפלה 
 שם לידה:  Maria Elizabeth Ender 
 שם במה:  Mariska Veres 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  1963–2006 (כ־43 שנים) 
 סוגה:  רוק פסיכדלי 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, EMI 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריסקה ורס, 2006
מריסקה ורס (בהולנדית: ‏Mariska Veresקובץ:Mariskaveres.ogg‏Ⓘ‏; 1 באוקטובר 1947 – 2 בדצמבר 2006), זמרת הולנדית אשר התפרסמה כסולנית של להקת Shocking Blue (בישראל נודעה הלהקה בשם "כחול מזעזע").
ביוגרפיה

ורס נולדה בהאג לאב הונגרי צועני, ליוש ורס, שהיה כנר ולאם שנולדה בגרמניה להורים ממוצא צרפתי ורוסי. החלה את קריירת השירה שלה ב-1964 ובמשך ארבע שנים עברה במספר להקות אשר לא זכו להצלחה ולפרסום. ב-1968 הצטרפה ללהקת "כחול מזעזע" והחליפה את זמר הלהקה, פרד דה וילדה שהתגייס לצבא ההולנדי. מנהיג הלהקה, רובי ון לאוון, אשר גם כתב את המילים והלחנים לכל שיריה, העדיף לצרף דמות נשית דומיננטית ללהקה, בדומה לגרייס סליק מלהקת ג'פרסון איירפליין אשר זכתה באותה עת לפופולריות גדולה. בסוף 1969, כחלק מאלבומם השני "At Home" הקליטה הלהקה את השיר Venus, שהפך ללהיט בינלאומי ענק וכבש הן את רחבות הריקודים והן את פסגות המצעדים בארצות הברית ובמדינות רבות אחרות, כולל ישראל. ורס זכתה לפרסום רב הן בגלל יופייה וקולה החם והן בשל היותה סולנית לצד שלושה חברי להקה גברים. שירים נוספים של הלהקה, אשר זכו להצלחה, היו: "Long Lonesome Road" ו-"Send Me A Postcard", אשר התפרסמו לפני "ונוס" ו-Mighty Joe" ו-"Never Marry a Railroad Man" (זכה להצלחה בישראל בשם: "לעולם אל תנשאי לעובד רכבת") שהתפרסמו באלבום השלישי של הלהקה. בשנים שלאחר מכן, ראשית שנות השבעים, היו ללהקה עוד מספר שירים שזכו להצלחה.
ורס נחשבה, באותן שנים של "סקס, סמים ורוק'נ'רול", לתופעה יוצאת דופן בכך שלא עישנה והתנזרה מאלכוהול. במסעי ההופעות הרבים שערכה הלהקה ברחבי העולם, נהגה לשתות תה במהלך ההופעות.
ב-1974 התפרקה הלהקה וורס פנתה לקריירת סולו, מוצלחת הרבה פחות. ב-1984 התאחדה "כחול מזעזע" מחדש, איחוד שנחשב כמוצלח. ב-1993 הצטרפה כסולנית להרכב הג'אז "The Shocking Jazz Quintet" במשך השנים שלאחר מכן השתתפה מדי פעם באיחודים מחדש של "כחול מזעזע".
נפטרה ב-2 בדצמבר 2006, בגיל 59, כתוצאה ממחלת הסרטן.
מרטין בורבולון

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1979 (בן 45) צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין בורבולון (בצרפתית: Martin Bourboulon) הוא במאי צרפתי. ידוע בצרפת כמי שביים את הקומדיות "אבא או אמא" ו"אבא או אמא 2" ואת הדואולוגיה "שלושת המוסקטרים", המורכבת מ"שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן" ו"שלושת המוסקטרים: מיליידי".
קריירה

הוא ידוע בעיקר בזכות הסרטים "אבא או אמא" (Papa ou maman) והמשכו "אבא או אמא 2". החלק הראשון בדואולוגיה זכה בפרס חבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי Alpe d'Huez International בשנת 2015.
בשנת 2021 עלה לאקרנים סרטו החדש של הבמאי, "אייפל". את התפקידים המרכזיים בסרט גילמו רומן דוריס ואמה מקי. העלילה מספרת את סיפורו של הרומן המסחרר של גוסטב אייפל, שעורר בו השראה ליצירת מגדל אייפל. בקיץ 2021 החל לעבוד על דואולוגיה חדשה: שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים: מיליידי בכיכובם של ונסן קאסל, אווה גרין, רומן דוריס ואחרים.
חיים אישיים

מרטין בורבולון הוא בנו של המפיק פרדריק בורבולון.
פילמוגרפיה

2003: סיכוי מלוכלך (סרט קצר)
2007: Les Guignols de l'Info
2015: אבא או אמא
2016: אבא או אמא 2
2021: אייפל
2023: שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן
2023: שלושת המוסקטרים: מיליידי
הערות שוליים

1 2
1 2  Marine Chassagnon (6 בדצמבר 2016). "Papa ou Maman 2: Qui est Martin Bourboulon, le cinéaste discret qui se cache derrière la saga à succès". huffingtonpost.fr (בצרפתית). נבדק ב-8 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1088593895  NKC: xx0317250  SUDOC: 188183930  VIAF: 66750898   WorldCat (עם VIAF): 66750898
מפציעי השחר (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  נביל זרנדי
 צילומים:  אפי בייקר
 שפת המקור:  פרסית; אנגלית
 סוגה:  היסטוריה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1932
 עורך:  שוגי אפנדי
 מהדורות נוספות
 מקורות לכתיבת הספר:  تاریخ نبیل
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-900125-22-5
 
מפציעי השחר – סיפורו של נביל על ימיה הראשונים של ההתגלות הבהאית או סיפורו של נביל (אנגלית: The Dawn-Breakers: Nabíl’s Narrative of the Early Days of the Bahá’í Revelation or Nabíl's Narrative) (בפרסית: تاریخ نبیل תאריח'-י נביל) הוא תיאור היסטורי של ימיהן הראשונים של הדתות הבאביות והבהאיות, אשר נכתב על ידי נביל זרנדי, הידוע גם בכינוי "נביל-י אעט'ם" (נביל הגדול) בין השנים 1889–1890. התרגום האנגלי מאת שוגי אפנדי יצא לאור בשנת 1932. הספר מלווה בצילומים רבים שצילמה הצלמת האוסטרלית אפי בייקר במסעותיה במזרח התיכון, לבקשתו של שוגי אפנדי.
הכותב

נביל הצטרף לבאביזם בסביבות שנת 1847. בזמן שהיה באבי נסע ברחבי איראן וקידם את התנועה על ידי פגישות עם מנהיגים מקומיים והפצת ספרות באבית. לאחר מות הבאב, היה אחד מהטוענים להגשמת נבואותיו המשיחיות של הבאב, אך לבסוף ויתר על כך והצטרף לבהאא אללה בבגדאד בשנת 1858. לאחר מכן נסע ברחבי המזרח התיכון כדי להפיץ את האמונה הבהאית, וכתב את "מפציעי השחר" בעכו, שם גם נפטר בשנת 1892.
המקורות לספר

הספר מסתמך בעיקר על זכרונותיהם של אנשים מראשוני הבאבים, וגם על זכרונתיו של נביל עצמו, אשר השתתף באירועים רבים אותם הוא מתאר.