stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוואן ורנר
ביוגרפיה

ורנר נולד בזאגרב למשפחה מקרב הפולקסדויטשה. רכש השכלה תיכונית בעירו, ובהמשך הוכשר כקצב. הוא יצא ללימודי מסחר וניהול בגראץ ובהמשך בווינה, שב לעירו וניהל בית מטבחיים אשר העסיק 250 עובדים. ביו השנים 1923–1926 כיהן כחבר מועצת עיריית זאגרב. בהמשך הצטרף לתנועת האוסטאשה.
ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. ב-10 באפריל 1941 נכנסו כוחות גרמניים לזאגרב ועימם עשרות רבות של גולים לאומניים קרואטים שנמלטו מהממלכה בתקופת שלטונה של ממלכת יוגוסלביה. עם הגעתם כוננה המדינה העצמאית של קרואטיה בראשות אנטה פאבליץ'.
פאבליץ' מינה את ורנר לראש העיר, ביודעו שהוא מכיר את העיר ותושביה ובעל יכולות ניהוליות ולוגיסיטיות. באוקטובר 1941 הוציא ורנר צו הריסה לבית הכנסת. ב-10 באוקטובר 1941 הוחל בהריסת המבנה ובאפריל 1942 הוא נהרס כליל. כל ההליך צולם למטרות תעמולה אנטישמית. הצילומים הוצגו בתערוכות בכל רחבי מדינת קרואטיה העצמאית כהמחשה לפתרון הסופי של "הבעיה היהודית". האוסטאשים הסריטו את הריסת הבניין וקטע מהסרט נמצא לאחר מלחמת העולם.
בנוסף פרע ורנר את חובותיה של עיריית זאגרב, פיתח תשתיות ובנה קו חשמלית חדש, וזאת במימון שהושג משדידת נכסיהם ורכושם של יהודי זאגרב אשר גורשו בהדרגה למחנות ההשמדה.
ורנר הלך לעולמו ב-1944 בעודו מכהן בתפקיד ונקבר בבית הקברות מירוגוי.
הערות שוליים

↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגרד 1521–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, באתר דעת, אוחזר ב-30 במרץ 2014.
↑  הקהילה היהודית בזאגרב - השואה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות, עמודים 139–145.
↑  התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר בישראל, התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר בישראל, "נשכחים" - על שואת יהודי יוגוסלביה, באתר Youtube . הקטע העוסק בהריסת בית הכנסת הכולל קטע מהסרט שצילמו אנשי האוסטאשה מתחיל 46:20 לאחר תחילת הסרט.
↑  באווירת האור של חנוכה, באתר vjesnik.hr (בקרואטית).
ערב של שושנים

"ערב של שושנים" הוא פזמון ישראלי שנכתב על ידי המשורר משה דור (מילים) ויוסף הדר (לחן). השיר התפרסם בישראל ב-1957 ומאוחר יותר בוצע על ידי מספר אמנים בינלאומיים מפורסמים והתפרסם גם ברחבי העולם. לחן השיר משמש לעיתים כמנגינה המלווה את הכלה בדרכה אל החופה בטקסי חתונה בקהילות יהודיות בעולם. כמו כן, הוא משמש כלחן לשירים של אוהדי קבוצות ספורט מסוימות. השיר משמש כאחד ממזמורי יום שישי בחלק מבתי הכנסת בארצות הברית ובאירופה. גם הכנסייה הלותרנית בפינלנד ובמדינות סקנדינביות נוספות אימצה אותו כמזמור דתי. שימוש נוסף בלחן מבוצע בסדרה הקוראנית "שישה דרקונים מעופפים".
בשנת 1967 כתב הכומר הפיני יוהאני פורסברג (Juhani Forsberg) מילים חדשות למנגינה תחת השם "Tiellä ken vaeltaa" ('בדרך מי מהלך'); למילים החדשות יש תוכן נוצרי ואין להן שום קשר למילותיו המקוריות של משה דור. בשנת 1986 צורף השיר בנוסחו החדש לספר המזמורים של הכנסייה הלותרנית בפינלנד בתור מזמור 15 (בספר יש 856 מזמורים).
המבצעות הראשונות של השיר היו מרים אביגל ויפה ירקוני (כל אחת לחוד), אך גרסתם של הדודאים היא זו שזכתה להצלחה גדולה בישראל. הצלחתו של השיר, שהיה להיטם הראשון של הדודאים, תרמה רבות לפרסום הצמד. הדודאים ביצעו את השיר בהופעותיהם מחוץ לישראל והשיר התפרסם בעולם לאחר שבוצע על ידי ננה מושקורי ואמנים נוספים. בישראל זכה השיר לגרסאות ולביצועים רבים.
אריק איינשטיין הקליט גרסה של השיר עם להקה בשם "אריק והאיינשטיינים" ובעיבוד שונה. בביצוע זה יש בית נוסף שבו מעין התנצלות על השינוי בשיר, במילים: "ערב של שושנים סילחו לי הדודאים אם שיניתי כמה צלילים אנחנו עוד חברים".
בשנת 2016 סומפל קטע מהשיר בסינגל "Save Me" של ההרכב המוזיקלי הצרפתי דה פאראקיט (The Parakit). בהקלטה בוצע השיר העברי על ידי הזמרת אלדן ז'קוב (Alden Jacob). השיר זכה להצלחה רבה בישראל ולהשמעות רבות ברדיו, ודורג במצעדים במספר מדינות בעולם, בהן רוסיה וצרפת. במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של תחנת הרדיו הפופולרית גלגלצ לשנה זו, הגיע השיר למקום ה-19. בהקלטה אקוסטית של השיר שביצע הצמד באולפני גלגלצ בישראל, בוצע השיר העברי על ידי ליאורה יצחק.
ב-19 באפריל 2020, הוציא הדי-ג'יי והמפיק המוזיקלי KSHMR סימפול של הנעימה בגרסת האוס.
עם מבצעי הפזמון בישראל נמנים יפה ירקוני, הדודאים, הפרברים, אריק איינשטיין, שושנה דמארי, דקלון, ישי לוי, הילה רוח וג'יין בורדו בביצוע משותף עם ישראל גוריון. עם מבצעי הפזמון בעולם נמנים ננה מושקורי, הארי בלפונטה, מרים מקבה, דליה לביא, חנה אהרוני, ריקה זראי, ויקטור חרה וקילאפאיון (אנ'). הזמרת הקנדית קייט מקגריגל ביצעה את השיר כשהתארחה בהופעה של בנה רופוס ויינרייט בתל אביב ב-2008.
הערות שוליים

↑  לדוגמה השיר 'Fudbalski to je hram' של אוהדי פרטיזן בלגרד
↑  אריאנה מלמד, עוד נגיע אל מימי הנחל, באתר ynet, 17 באוקטובר 2006
↑  על ידי "הצפע", בפרק 11, דקה 32:20
↑   האזנה לשירי יוסף הדר, באתר זמרשת.
↑  Save Me WhoSampled
↑  דורין רוטנשטרייך, ‏סימפול שירים ישראלים במוזיקה העולמית, באתר ‏מאקו‏, 3 בדצמבר 2016
↑   ג'יין בורדו וישראל גוריון - ערב של שושנים, סרטון  באתר יוטיוב
↑   Kate McGarrigle - Erev Shel Shoshanim, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 5ae4ce8b-f727-4111-b599-5f505f368646
אברהם בולדווין

אברהם בולדווין (באנגלית: Abraham Baldwin‏; 22 בנובמבר 1754 – 4 במרץ 1807) היה כומר, פטריוט, פוליטיקאי ואב מייסד אמריקאי שחתם על חוקת ארצות הברית. הוא נולד וגדל בקונטיקט, והיה בוגר 1772 במכללת ייל. לאחר מלחמת העצמאות, בולדווין הפך לעורך דין. הוא עבר למדינת ג'ורג'יה בארצות הברית באמצע שנות ה-80 של המאה ה-18 והקים את אוניברסיטת ג'ורג'יה. בולדווין היה חבר באגודת סינסינטי.
בולדווין כיהן כסנאטור ארצות הברית מג'ורג'יה בין השנים 1799 עד 1807. במהלך כהונתו כיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית בין השנים 1801–1802.
ביוגרפיה > ראשית חייו, השכלה וקריירה

אברהם בולדווין נולד ב-22 בנובמבר 1754 בגילפורד שבמושבת קונטיקט למשפחה גדולה, והיה בנם של לוסי (דאדלי) ומייקל בולדווין, נפח, וצאצא של ג'ון סטרונג הזקן. אחיו למחצה, הנרי בולדווין, היה שופט עמית של בית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר שלמד בבית הספר היסודי של גילפורד, אברהם בולדווין למד במכללת ייל בניו הייבן, קונטיקט, שם היה חבר באגודה הלינוניאנית. הוא סיים את לימודיו בשנת 1772.
שלוש שנים לאחר מכן לאחר לימודי תאולוגיה, הוא קיבל רישיון ככומר קהילתי. הוא גם שימש כמורה במכללה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1779. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, הוא שירת ככומר בקונטיקט של הצבא הקונטיננטלי. הוא לא השתתף בקרב בזמן שהיה עם הכוחות הקונטיננטליים. שנתיים לאחר מכן בסיום המלחמה, בולדווין דחה את הצעת הנשיא החדש של ייל, עזרא סטיילס, להיות פרופסור לתאולוגיה. במקום זאת, הוא פנה ללימודי משפטים ובשנת 1783 התקבל ללשכת עורכי הדין של קונטיקט.
ביוגרפיה > מעבר לג'ורג'יה

בעידוד המפקד לשעבר שלו, גנרל נתנאל גרין, שרכש את המטע במולברי גרוב שבו ימציא מאוחר יותר איליי ויטני את מנפטת הכותנה, בולדווין עבר לג'ורג'יה. הוא גויס על ידי חבר בוגר ייל, המושל ליימן הול, עוד מהגר מניו אינגלנד, כדי לפתח תוכנית חינוך ממלכתית. בולדווין מונה לנשיא הראשון של אוניברסיטת ג'ורג'יה והפך פעיל בפוליטיקה כדי לבנות תמיכה באוניברסיטה, שעדיין לא רשמה את הסטודנט הראשון שלה. הוא מונה כציר לקונגרס הקונפדרציה ולאחר מכן לוועידת החוקה; בספטמבר 1787 הוא היה אחד משני החתומים של המדינה על החוקה האמריקאית.
בולדווין נשאר נשיא אוניברסיטת ג'ורג'יה במהלך שלב הפיתוח הראשוני שלה עד 1800. בתקופה זו עבד גם עם בית המחוקקים על אמנת המכללה. בשנת 1801, פרנקלין קולג', המכללה הראשונית של אוניברסיטת ג'ורג'יה, נפתחה לסטודנטים. ג'וזייה מייגס נשכר כדי להחליף את בולדווין כנשיא בפועל הראשון ולפקח על כיתת הפתיחה של התלמידים. הבניינים הראשונים של המכללה עוצבו בדגם אדריכלי על פי מקום הלימודים של בולדווין ומייגס של ייל, שם לימדו שניהם. (מאוחר יותר נבחרת הספורט של האוניברסיטה אימצה כקמע את הבולדוג, גם במחווה לבולדווין ומייגס, שכן הוא הקמע של ייל.)
ביוגרפיה > פוליטיקה

בולדווין נבחר לאספת ג'ורג'יה, שם הפך פעיל מאוד, ופעל לפיתוח תמיכה בקולג'. הוא הצליח לתווך בין אנשי הגבול המחוספסים יותר, אולי בגלל ילדותו כבן של נפח, לבין אליטת בעלי המטעים האריסטוקרטית ששלטה באזור השפלה של החוף. הוא הפך לאחד המחוקקים הבולטים, ודחף צעדים משמעותיים כמו הצעת חוק החינוך דרך אספת ג'ורג'יה המפוצלת לפעמים.
הוא נבחר כחבר בית הנבחרים בקונגרס האמריקאי ב-1788. בית המחוקקים של ג'ורג'יה בחר בו כסנאטור אמריקאי ב-1799 (זה היה הנוהג עד לבחירות עממיות ב-1913). הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית מדצמבר 1801 עד דצמבר 1802. הוא נבחר מחדש וכיהן בתפקיד עד מותו.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ב-4 במרץ 1807, בגיל 52, מת בולדווין בזמן ששימש כסנאטור אמריקאי מג'ורג'יה. מאוחר יותר באותו חודש Savannah Republican ו-Savannah Evening Ledger הדפיסו מחדש הספד שפורסם לראשונה בעיתון בוושינגטון הבירה: "הוא יצר את התוכנית של אוניברסיטת ג'ורג'יה, ערך את האמנה, ובעבודה וסבלנות אינסופית, כשהוא ניצח כל מיני דעות קדומות והסיר כל מכשול, הוא שכנע את האספה לאמץ זאת". שרידיו קבורים בבית הקברות רוק קריק בוושינגטון הבירה.
שירות הדואר של ארצות הברית הכין לכבודו בול דואר 7¢ סדרת האמריקאים הגדולים;
על שמו נקראו מקומות ומוסדות, ביניהם:
מחוז בולדווין באלבמה וג'ורג'יה;
המכללה החקלאית אברהם בולדווין בטיפטון, ג'ורג'יה;
חטיבת הביניים אברהם בולדווין בגווילפורד, קונטיקט;
רחובות בולדווין במדיסון, ויסקונסין ובאת'נס, ג'ורג'יה;
אוניברסיטת ג'ורג'יה הקימה פסל של בולדווין במרובע הקמפוס הצפוני ההיסטורי לכבודו כאב המייסד.
הערות שוליים

↑  "Officers Represented in the Society of the Cincinnati". ארכיון מ-13 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aimone, Alan Conrad (2005). "New York State Society of the Cincinnati: Biographies of Original Members and Other Continental Officers (review)". The Journal of Military History. 69 (1): 231–232. doi:10.1353/jmh.2005.0002. ISSN 1543-7795.
1 2  Wright Jr., Robert K.; MacGregor Jr., Morris J. (1987). "Abraham Baldwin". Soldier-Statesmen of the Constitution. Washington D.C.: United States Army Center of Military History. LCCN 87001353. OCLC 15549460. CMH Pub 71-25. אורכב מ-המקור ב-13 במאי 2019. נבדק ב-8 ביוני 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Abraham Baldwin (1754–1807)" (אורכב 18.03.2012 בארכיון Wayback Machine), New Georgia Encyclopedia (January 6, 2009), Retrieved on July 21, 2013
↑  "Brief Biography".
↑  Sine, Richard L. (27 בינואר 1985). "Stamps; Great American Series". The New York Times. p. 33. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Coley Ingram, Tracy (26 בספטמבר 2011). "UGA unveils statue of Abraham Baldwin". The Tifton Gazette. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140918019  ISNI: 0000 0000 7735 8079  LCCN: n84205845  SNAC: w6tb23g0  US Congress: B000084  VIAF: 8798487   WorldCat (עם VIAF): 8798487 
טיוטת העותק של בולדווין של החוקה האמריקאית מוחזקת על ידי החברה ההיסטורית של ג'ורג'יה. זוהי הטיוטה המודפסת השנייה של החוקה, שהודפסה על ידי דאנלפ וקלייפול על ארבעה דפי פוליו עם חתימתו של בולדווין והערות שוליים. הטיוטה השנייה הזו הופקה על ידי ועדת סגנון והסדר, המורכבת מאלכסנדר המילטון, ויליאם סמואל ג'ונסון, רופוס קינג, ג'יימס מדיסון וגוברנר מוריס. זה אחד מקומץ שעדיין קיים.
נחל לוטם

| --- | --- |
אפיק נחל לוטם במבט מערבה מגן החיות הלימודי חיפה
אפיק נחל לוטם במבט מערבה מגן החיות הלימודי חיפה
 מידע כללי
 אורך:  כ-3 ק"מ
 מוצא:  גן האם מרכז הכרמל, חיפה
 יובלים:  נחל התשבי 
 שפך:  הים התיכון באזור פארק הכט, חיפה
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל
  (למפת חיפה מוגדלת) נחל לוטם(למפת חיפה רגילה) נחל לוטם(למפת הגליל המערבי רגילה) נחל לוטם(למפת הגליל המערבי מוגדלת) נחל לוטם 
 תוואי הנחל
 
נַחַל לוֹטֶם (בערבית: ואדי טאטר) הוא נחל אכזב היורד במדרונו המערבי של הר הכרמל. מוצאו של הנחל בגן האם, במרכז הכרמל שבחיפה, ומהלכו צפון-מערבה. אורכו של הנחל כ-3 ק"מ.
תיאור כללי

מוצאו של הנחל דרומית לגן החיות הלימודי חיפה, וצפונית לסניף מרכז של בית הספר הריאלי סמוך לבמה שבתחום גן האם בחיפה. הנחל מפריד בין שכונת כרמל מערבי לשכונת כרמל צרפתי ונשפך אל הים התיכון באזור פארק הכט. חלקו העליון של הנחל מתאפיין בעמק תלול, בעוד שחלקו התחתון שטוח יותר ועובר בקרבת השכונות קריית שפרינצק ושער העלייה. אל נחל לוטם מתחבר, לפני פנייתו מערבה, נחל תשבי.
לאורכו של הנחל עובר שביל הליכה למטיילים שראשיתו, בגן האם וסופו בגן אופירה נבון שבשכונת שער העלייה (בסמוך לבית חולים 10). גישה רגלית נוספת אל הנחל נמצאת ברחוב דרך הים ליד בית מספר 102 בשכונת כרמל מערבי.
פלורה ופאונה > פלורה

הפלורה של נחל לוטם מגוונת מאוד. בסקר שנערך בנחל לוטם על ידי החברה להגנת הטבע נספרו 61 מיני צמחים שונים, כשחלקם מוגנים, חלקם נטועים וחלקם פולשים. להלן רשימתם החלקית:
צמחים מוגנים - אורן ירושלים, אלה ארצישראלית, אלון מצוי, אשחר רחב עלים, זית אירופי, חבצלת קטנת-פרחים, חוח עקוד, חצב מצוי, חרוב מצוי, יערה איטלקית, מרווה משולשת, נרקיס מצוי, סייפן התבואה, סתוונית היורה, עדעד כחול, ער אציל, קורנית מקורקפת, קטלב מצוי, רקפת מצויה.
צמחים שאינם מוגנים אך גדלים באופן טבעי - אלת המסטיק, אספרג החורש, אשחר ארצישראלי, חוטמית זיפנית, חרצית עטורה, סירה קוצנית, פיגם מצוי, קידה שעירה, מיני לוטם שעל שמם נקרא הנחל (לוטם מרווני ולוטם שעיר).
צמחים נטועים - אורן הצנובר, אקליפטוס המקור, ברוש מצוי, טקומית הכף, כליל החורש, מכנף נאה, שיח-אברהם מצוי, פיקוס התאנה.
צמחים פולשים - אזדרכת מצויה, אילנתה בלוטית, חמציץ נטוי, טבק השיח, טיון דביק, כובע הנזיר, לנטנה ססגונית, פלפלון דמוי-אלה, פרקינסוניה שיכנית, קיקיון מצוי, שיטה כחלחלה.
הבדל בולט ניכר בין שני מדרונות הוואדי מבחינת הפלורה; המדרון הדרומי חשוף הרבה יותר לשמש במשך ימות השנה, בהשוואה למדרון הצפוני, ולכן מתאפיין בתכסית דלילה הרבה יותר.
פלורה ופאונה > פאונה

הפאונה של נחל לוטם מורכבת ממינים רבים של פרוקי-רגליים, עופות ויונקים. ציפורי שיר מרכיבות את מרבית מחלקת העופות בנחל, אולם ניתן לפגוש גם דורסי יום ויונאים. להלן רשימת העופות בנחל לוטם המוצגים לפי סדרה:
ציפורי שיר - אדום-החזה, גדרון, דוחל שחור-גרון, דרור הבית, עורב אפור, עלווית חורף, פרוש מצוי, פשוש, קיכלי רונן, שחרור ומיני ירגזי, ירקון, נחליאלי, סבכי, ועורבני.
יונאים - יונת הבית, צוצלת, תור צווארון.
דורסי יום - בז מצוי, נץ מצוי, עקב חורף.
יחד עם זאת נצפו גם מיני עופות פולשים כגון מיני דררה ומיינה הודית.
מבין היונקים המצויים בנחל ניתן למנות את חזיר הבר, יערון גדול, קיפוד מצוי, שועל מצוי, שפן סלע, דורבן מצוי ותן זהוב. בעבר אף נצפתה בנחל גירית מצויה.
אתרים בעלי עניין

להלן מספר אתרים בעלי עניין אותם ניתן למצוא לאורך נחל לוטם:
תחנת שאיבה - מבנה שהוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 במטרה להזרים מים לחלקו העליון של נחל לוטם על מנת ליצור פארק עירוני. כיום נותרו בשטח מבנה התחנה וכן שרידי סכר שיצר בריכה קטנה.
כבשן סיד - בור ששימש ליצור סיד עד ראשית המאה ה-20.
חורשת ער אציל - חורש טבעי סבוך עם מקבץ גבוה של עצי ער אציל.
גיא הזיתים - בוסתן וטרסות עתיקים בגדה הדרומית של הנחל, סמוך לצומת שבילים המוביל לגישה נוספת מדרך הים מספר 102.
מערה - מערה קרסטית חצובה בסלע, ככל הנראה מהתקופה הביזנטית, ממוקמת בגדה הצפונית של הנחל בסמוך לגן אופירה נבון.
שמירת טבע

כמו שאר הוואדיות הירוקים בחיפה, לנחל לוטם ישנו מעמד מוגן מתוקף חוק עזר עירוני של עיריית חיפה של שטח ציבורי פתוח, האוסר על בנייה בשטחו. למרות מעמד זה, הנחל אינו זוכה להגנה או לפיקוח כשל שמורת טבע, והוא הוזנח במשך שנים רבות. לחלקו העליון הוזרם ביוב, ולכל אורכו הצטברה אשפה שסולקה מהשכונות הסמוכות. רק בסביבות שנת 2000 יזם סניף חיפה של החברה להגנת הטבע מבצע ניקוי יסודי של הנחל, לרווחתם של המטיילים. ערכי הטבע בנחל עדיין סובלים מפגיעה קשה של מינים פולשים, בייחוד בחלקו העליון, אך גם בחלקיו האחרים: עצי אילנתה בלוטית שניטעו באזור בית הספר הריאלי, בסמוך למוצא הנחל, הפיצו את זרעיהם אל אפיק הנחל והשתלטו על חלקו העליון. בהמשך נתיב הנחל התבססו בתוך האפיק עצי פרקינסוניה שיכנית, אקליפטוס המקור, שיטה כחלחלה וכן לנטנה ססגונית וכובע הנזיר.
רוב המינים הללו הגיעו לנחל מגינות הנוי של השכונות הסמוכות. כתוצאה מכך, הצמחייה בחלק ניכר של הנחל משקפת את אופנת הגינון מעשה ידי אדם הנהוגה בשכונות העיר, במקום שתשתמר בו הצמחייה הים-תיכונית הטבעית של הכרמל.
ראו גם

גן האם
הערות שוליים

1 2  נחל לוטם באתר משרד החינוך.
1 2 3  ‏נחל לוטם באתר iNature.
1 2 3 4  נחל לוטם באתר החברה להגנת הטבע.
1 2 3 4  וואדי לוטם - אתר טבע עירוני (סקר משאבי טבע, נוף ומורשת מיפוי, הערכה וצילום).
↑  מקטע 15: הר וים במיטבם – מגן האם דרך נחל לוטם אל הים, באתר שביל חיפה.
↑  טיול בנחל לוטם באתר מפה.
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלון • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
מסלול הליכה בנחל
המערה הקרסטית בסמוך לגן אופירה נבון
ערב מול הגלעד

לאה גולדברג
"ערב מול הגלעד" הוא שיר עברי מאת המשוררת לאה גולדברג. נדפס לראשונה ב"דבר לילדים" בינואר 1938 ונכלל בקובץ שיריה לילדים "מה עושות האיילות" (1949). השיר הוקדש על ידי המשוררת "לילדי אפיקים".
השיר הולחן ובוצע על ידי המלחין והזמר מיקי גבריאלוב; לחנו זכה לביצועיהם, בין השאר, של הזמרים אריק איינשטיין, הגבעטרון, אריק סיני,דודו טסה וקובי אוז. דגש על הרמוניה קולית ניתן בביצוע מ-1984 של "הבחורים מאפיקים", הלהקה מהקיבוץ שלילדיו הוקדש השיר על ידי המשוררת, כשהעיבוד הוא של חיים ברקני מהיישוב השכן שער הגולן. לשיר קיים לחן נוסף, של נחמה הנדל, שגם ביצעה את השיר.
השיר נכתב בעת שלאה גולדברג נסעה להרצות בקיבוץ אפיקים ונשארה ללון בקיבוץ. ככל הנראה באותו הביקור באפיקים צפתה גולדברג בהצגה "השקיעה" מאת איסאק באבל שהעלה החוג הדרמטי של אפיקים. ב-25.1.1938 פורסמה ביומון "דבר" תחת הכותרת "ערב באפיקים: רשמים תיאטרליים" ביקורת שחיברה על הביצוע, הכוללת גם רשמים ממפגשיה עם חברי הקיבוץ. ישנה טענה כי יש בשיר ביקורת מרומזת על הלינה המשותפת שהייתה נהוגה בקיבוצים באותה עת, אך אנשי אפיקים טענו שאין לה בסיס. בין אם השיר נכתב כביקורת, ובין אם לא, לימים הוא אומץ על ידי ילדי קיבוצים בארץ כשיר מחאה על לינה משותפת בבית הילדים, במנותק מהוריהם.
בשבוע שבו הוחזרו הילדים החטופים מעזה, במלחמת "חרבות ברזל", שודר השיר בערוץ כאן 11 מדי יום, תוך מתן משמעות נוספת למילים "ישוב טלה אל חיק האם".
השיר נעשה אהוד בשל תכניו ומנגינתו, ומקובל להשמיעו באירועים ציבוריים ובכלי התקשורת בישראל בימי זיכרון ובמועדים אחרים.
פרקי השיר ותכניו

השיר מחורז כולל ארבעה בתים, מספר על סדרי חיים, יחסי משפחה ומאוויים במורשת הלאומית.
הבית הראשון הפותח במילים: "האילנות כל כך כבדים," קושר בין עומס הפרי ה"מכופף את הבדים", את ענפי האילן, לשעת ההשכבה של הילדים לישון בערב, מלאים בחוויות והעשרות למידה חדשות, כמו העצים עמוסי הפרי. הבית יוצר תחושה של רוגע והרמוניה, בין אורח החיים האנושי: "השעה המרגיעה בה נרדמים הילדים", לבין הטבע כולו.
הבית השני מתאר התרחשות מתוחה, בו בזמן, בנוף הרי הגלעד (מול קיבוץ אפיקים, שלילדיו הוקדש השיר). היא עומדת לכאורה בניגוד לבית הראשון, כאשר "טלה שחור ורך ירָד" במורדות ההר ואבד לאמו הכבשה, ה"בוכה" בדיר, על העדרו. את ההשראה להקשר בין הגלעד לבין הצאן שאבה המשוררת משיר השירים: ”הִנָּךְ יָפָה רַעְיָתִי הִנָּךְ יָפָה עֵינַיִךְ יוֹנִים מִבַּעַד לְצַמָּתֵךְ שַׂעְרֵךְ כְּעֵדֶר הָעִזִּים שֶׁגָּלְשׁוּ מֵהַר גִּלְעָד” (ד' פסוק א').
הבית השלישי מתאר את סיום פרשת האובדן בכי טוב: הטלה "ישוב" "אל חיק האם" ונרדם, כמו הילדים לעת ערב. המשוררת מאנישה את האירוע, בין הטלה - הילד לבין הכבשה - האם, המעתירה על ילדהּ גילויי אהבה גופני ומילולי: נשיקה ושם, במילים: "והכבשה תִּשַּׁק אותו - והיא תקרא אותו בשֵׁם".
הבית הרביעי מתאר את בוא הלילה שלאחר הערב; בזמן מאוחר זה, כביכול שמעבר להכרת הילדים או ידיעתם, מתחולל על הגלעד אירוע נוסף, ניסי, כאשר אליהו הנביא, שמוצאו בגלעד, ומכונה "אֵלִיָּהוּ הַגִּלְעָדִי", מופיע אף הוא, במילות השיר: "והנביא הגלעדי / יורד דומם אל הבקעה / לחזות בשנת הילדים". וכך, בסיום השיר, מצרפת המשוררת בין אורח החיים לעת ערב והטבע, בבית הראשון, לבין התנ"ך ותולדות עם ישראל. בנוסף, אליהו מזוהה עם המסר בפזמון על חזרת הוולד (טלה במקרה של השיר) לחיק אימו, בהקשר של החייאת הבן של האישה מצרפת והחזרתו לחיק אמו.
לקריאה נוספת

יאיר מזור, "ספרות ילדים בסבך האמביוולנטיות, מקרה מבחן: 'ערב מול הגלעד' ללאה גולדברג", באמת?!, מאסף לעיון, הוראה ומחקר בספרות ילדים, מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ולהוראתה על שם ימימה טשרנוביץ-אבידר, מאי 1996, עמ' 23–32. המאמר כונס בספרו מיהודה הלוי עד יונתן הקטן: מחקרים בשירה העברית, תג, 1996.
אלברט הופקינס

אלברט ג'רוויס הופקינס (באנגלית: Albert Jarvis Hopkins‏; 15 באוגוסט 1846 – 23 באוגוסט 1922) היה חבר קונגרס וסנאטור אמריקאי מאילינוי.
ביוגרפיה

הופקינס נולד ליד קורטלנד, אילינוי ב-15 באוגוסט 1846. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1871 ועסק בכך באורורה.
הוא התחתן עם אמה סטולפ ב-9 בספטמבר 1873, ונולדו להם ארבעה ילדים.
הוא נבחר למלא את כהונתו בקונגרס של רובן אלווד ב-1885 ונבחר מחדש בזכות עצמו לשמונה קדנציות מלאות, וכיהן מ-1885 עד 1903. בשנת 1903, הוא התמודד בהצלחה לסנאט האמריקאי. ניסיונו להיבחר מחדש ב-1908 לא צלח והוא חזר לעסוק בעריכת דין באורורה.
הוא מת בביתו באורורה, אילינוי ב-23 באוגוסט 1922.
אליאס האוול

אליאס האוול (באנגלית: Elias Howell‏; 17 באוגוסט 1785 – 12 במאי 1844) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן לכהונה אחת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאוהיו בין השנים 1835 ל-1837.
ביוגרפיה

האוול נולד ב-17 באוגוסט 1785 בניו ג'רזי, למד בבתי הספר הציבוריים ובשנת 1819 עבר לניוארק, אוהיו.
הוא היה חבר בסנאט של אוהיו בין השנים 1830 עד 1832 ונבחר כאנטי ג'קסוני לקונגרס ה-24 של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1835 ועד 3 במרץ 1837.
הוא לא הועמד למינוי מחדש, ומת ליד ניוארק, אוהיו ב-12 במאי 1844. בנו של האוול, ג'יימס ברואן האוול, היה סנאטור אמריקאי מאיווה.
אחרון הלא-צדיקים

| --- | --- |

 בימוי:  קלוד לנצמן
 הופק בידי:  Danny Krausz, Jean Labadie, Kurt Stocker 
 תסריט:  קלוד לנצמן 
 שחקנים ראשיים:  בנימין מורמלשטיין קלוד לנצמן 
 צילום:  קרולין שמפטייה, ויליאם לובשנסקי 
 מדינה:  אוסטריה, צרפת 
 חברת הפקה:  Le Pacte 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 במאי 2013 
 משך הקרנה:  218 דקות (גרמניה), 220 דקות (ישראל)
 שפת הסרט:  גרמנית, צרפתית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחרון הלא-צדיקים (במקור: Le Dernier des injustes; באנגלית: The Last of the Unjust) הוא סרט תיעודי ביוגרפי בבימויו של קלוד לנצמן, הסוקר את פעילותו של בנימין מורמלשטיין, שהיה רב, פעיל יהודי וראש היודנראט בגטו טרזיינשטט.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2013. אורכו כשלוש וחצי שעות, והוא בוים על ידי לנצמן על בסיס ראיונות שערך עם גיבור הסרט בנימין מורמלשטיין בשנת 1975. בישראל הוצג הסרט בתרגום לעברית החל מסוף ינואר 2014, אז הוקרן לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה.
לפי הסרט, מורמלשטיין הוא ראש היודנראט היחיד בכל אירופה ששרד את מלחמת העולם השנייה והשואה, ולכן לזיכרונותיו משמעות מיוחדת.
יצירת הסרט

בשנת 1975, במסגרת התחקיר לסרטו "שואה", נפגש קלוד לנצמן עם מורמלשטיין בביתו ברומא לסדרת ראיונות שנמשכו 17 שעות בסך הכול. לנצמן צילם את הראיונות הממושכים שערך עם מורמלשטיין, ובמהלכם שאל וקיבל תשובות על החיים במהלך המלחמה, יחסיו של מורמלשטיין עם אדולף אייכמן ובמיוחד תקופת כהונתו כראש היודנראט בטרזיינשטט והדילמות שנלוו לה. בנימין מורמלשטיין התגלה כמרואיין אינטליגנטי ביותר, בעל זיכרון חד והבנה של התקופה בה חי. בסופו של דבר לא השתמש לנצמן בחומר המצולם הזה במסגרת סרטו "שואה". רק בתחילת המאה ה-21 החליט לנצמן שהגיע הזמן לעשות שימוש בחומרים, ויצר את הסרט, המבוסס בחלקו הגדול על הראיונות עם מורמלשטיין.
תמצית הסרט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בנימין מורמלשטיין היה סגנו של הרב הראשי בבודפשט כשאדולף אייכמן פשט על משרדי הרבנות הראשית של הונגריה. אייכמן דרש ממורמלשטיין להכין לו עד למחרת תקציר על היהדות. (הערת אגב, אייכמן ידע מעט עברית ואפילו נשלח לארץ ישראל אחרי עלית היטלר לשלטון. לא ברור אם הוא נפגש עם פעילים יהודים או שבכוונתו היה להיפגש עם הטמפלרים תושבי שרונה שהזדהו עם המפלגה הנאצית). מורמלשטיין מספר שכתב עבור אייכמן את מה שביקש ולמחרת נתן לו את החומר שהכין. מכאן ועד סוף מלחמת העולם החלה מעין "ידידות בין אייכמן" למורמלשטיין שבזכותה נשאר בחיים, וייתכן שבגלל זה מורמלשטיין לא אוזכר ולא זומן לעדות במשפט אייכמן.
בשנת 1939 הועבר מורמשלטין למחנה ריכוז טרזיינשטט והיה חבר ביודנראט שניהלה את הפעילות היהודית במחנה. גם לשם היה מגיע אייכמן מפעם לפעם כדי להתייעץ עם מורמלשטיין. עובדה זאת הצילה את מורמשלטיין מהמשלוחים למחנות ההשמדה שהנאצים ביצעו מהמחנה, משלוחים שבהם היו גם חברי היודנראט. מורמלשטיין מספר, אמנם בקיצור, על התככים בתוך היודנראט ואפילו ניצול מיני של נשים שביקשו להימנע מהמשלוחים למחנות ההשמדה. לאחר המלחמה עבר מורמשלטיין לגור באיטליה יחד עם רעייתו, שם כתב ספר ובו את תיאר את כל שעבר עליו בשואה, וגם בנו נולד באיטליה. בסיומו של הסרט מספר מורמשלטיין שאנשי רוח גינו אותו והציעו להוציאו להורג, ולעומת זאת ביקשו חנינה עבור אייכמן בסוף משפטו.
ראו גם

שואה (סרט)