stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העתק סן אנדראס
תנועת הלוחות הטקטוניים לאורך השבר

העתק סן אנדראס מסווג כשבר תזוזה אופקי ימני: התזוזה בין שני הלוחות הטקטוניים היא בעיקר אופקית, כאשר השטח ממערב לשבר הנמצא על הלוח הפסיפי נע באיטיות לכיוון צפון-מערב, בעוד השטח ממזרח לשבר הנמצא על הלוח הצפון-אמריקני נע לכיוון דרום-מזרח.
תזוזה זו אינה מתרחשת באופן אחיד לאורך קו השבר.
בחלקו המרכזי, כאמור, היא מתרחשת כזחילה רציפה המכונה aseismic creep (זחילה ללא רעידות אדמה), בעוד בחלקים אחרים של השבר, למשל ב"קימור הגדול" בחלקו הדרומי, "כולאים" הלוחות זה את זה, התזוזה האיטית והחלקה נבלמת, הלחץ שגרם לתזוזה מלכתחילה מצטבר והולך עד שלבסוף גובר על החיכוך וגורם לקפיצה פתאומית. רוב רעידות האדמה מתרחשות עקב תופעה זו.
קצב תזוזת הלוחות בהעתק סן אנדראס עומד על 0.6 ס"מ בשנה. במהלך רעידת האדמה הגדולה בשנת 1906 חלה קפיצה של יותר מ-6 מטרים בין שני הלוחות, התזוזה הגדולה ביותר שנרשמה עד כה ואשר ניתן היה להבחין בה היטב בהטיית מסלולי הכבישים שחצו את קו השבר. צופים כי תוך פרק זמן של כ-20 מיליון שנה, כתוצאה מתזוזת השבר, יתרחב מפרץ קליפורניה צפונה, חצי האי קליפורניה יתנתק מהיבשת וינדוד צפונה לכיוון מערב אלסקה.
היסטוריה

גילו של העתק סן אנדראס מוערך ב-15 עד 20 מיליון שנה. חלקו הצפוני של השבר זוהה בשנת 1895 על ידי הגאולוג האמריקני אנדרו לאוסון, אשר קרא לו על שם אגם לאגונה דה סן אנדראס הממוקם דרומית לסן פרנסיסקו. רק לאחר הרעש הגדול של שנת 1906 גילה לוסון את מלוא אורכו.
אלפי רעידות אדמה קטנות מתרחשות בכל שנה בקליפורניה לאורך העתק סן אנדראס. באזור העיירה פארקפילד, הנמצאת בגבול בין חלקו המרכזי והדרומי של השבר, מתחוללת רעידת אדמה בעוצמה בינונית (5–6) בתדירות קבועה יחסית של 20–22 שנים בממוצע במהלך 100 השנים האחרונות. בהסתמך על יציבות זו, צפו כי תתרחש רעידת אדמה באזור בשנת 1993, אך זו ארעה לבסוף בשנת 2004, באיחור של 11 שנים אך ללא שינוי בעוצמה.
שלש רעידות אדמה עזות נרשמו במהלך 150 השנים האחרונות לאורך שבר סן-אנדראס:
בשנת 1857 – רעש פורט טהון: עוצמת הרעש מוערכת ב-7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, מוקד הרעש היה דרומית לעיירה פארקפילד, במהלכו נבקעו 350 קילומטרים לאורך קו השבר במרכז ודרום קליפורניה ושני בני אדם נהרגו.
ב-18 באפריל 1906 – רעידת האדמה בסן פרנסיסקו: עוצמת הרעש מוערכת בכ-8.3 בסולם ריכטר, מוקד הרעש היה סמוך לסן פרנסיסקו, במהלכו נבקעו 430 קילומטרים לאורך קו השבר בצפון קליפורניה, חלק גדול מסן פרנסיסקו נחרב כליל וכ-3,000 בני אדם נהרגו מקריסת בניינים ומדליקות ענק שפרצו בעיר.
בשנת 1989 – רעש לומה פריאטה: עוצמת הרעש הייתה 7.1, מוקד הרעש היה בהרי סנטה-קרוז, 40 קילומטרים לאורך קו השבר נבקעו (אם כי הבקע לא הגיע לפני השטח) ליד סנטה קרוז, 63 בני אדם נהרגו, כביש מהיר בקליפורניה קרס ונגרם נזק לגשר המפרץ (bay bridge) בסן פרנסיסקו.
תחזית

מחקרים גאולוגיים מראים כי במהלך 1,400–1,500 השנים האחרונות התרחשו רעידות אדמה גדולות בתדירות ממוצעת של כ-150 שנה בכל אזור נתון. התזוזות הפתאומיות לאורך העתק סן אנדראס הגורמות לרעידות אדמה אינן מתרחשות באופן אחיד אלא בחלק אחד בכל פעם, בעוד בחלקיו האחרים ממשיך הלחץ הגובר להיבנות עד לשבירה. בחלקו הצפוני של העתק סן אנדראס התרחשה רעידת אדמה חזקה לפני כ-100 שנים (1906), רעידת האדמה בשנת 1857 התרחשה בחלקו הדרומי העליון, אך בחלקו הדרומי ביותר לא התרחשה רעידת אדמה גדולה מזה יותר מ-300 שנה.
לאור נתונים אלה ועל פי מחקרים אחרונים, נכון ל-2007, הלחץ המצטבר לאורך קו השבר נמצא על סף שבירה שתביא לרעידת האדמה הגדולה (בעוצמה 7 ויותר) הבאה – The Big One – כפי שנוהגים לכנותה. צופים כי רעידת אדמה כזו תגרום נזק עצום לאזור פאלם ספרינגס וערים אחרות באזור סן ברנרדינו, ריברסייד ואימפריאל, ותורגש היטב בכל דרום קליפורניה, כולל אזורים צפופי אוכלוסייה כלוס אנג'לס וסן דייגו.
בקולנוע

החשש מהתרחשותה של רעידת האדמה הגדולה הבאה היה השראה לסרט אסונות אמריקאי משנת 2015 בשם "סאן אנדראס", שעלילתו מתרחשת על רקע שרשרת רעידות אדמה שהורסות את קליפורניה בעקבות תזוזה חריגה של שני הלוחות הטקטוניים היוצרים את ההעתק, ועוצמת הרעידה החזקה ביותר מגיעה ל-9.6 בסולם ריכטר.
בסרט הקולנוע סופרמן", הפושע לקס לות'ר זומם תוכנית להתעשר מקניית שטחי נדל"ן חסרי ערך במדבר, תוך הריסת קליפורניה על ידי שני טילים גרעיניים, שאותם הוא מתכוון להטיל על העתק סן אנדראס. התוצאה ההרסנית תגרום לשטחי הנדל"ן שאותם הוא קנה להעלות את ערכם באופן ניכר כמוקד התיישבות מחודש.
ראו גם

העתק
רעידת אדמה
לוחות טקטוניים
מפת השבר הממחישה את תנועת הלוחות הטקטוניים
צפון-מערב לוס אנג'לס

| --- | --- |

פארק גריפית', הפארק הציבורי הגדול ביותר בלוס אנג'לס, ממוקם באזור צפון-מערב לוס אנג'לס
 מידע
 עיר:  לוס אנג'לס 
 קואורדינטות:  34°05′00″N 118°16′20″W﻿ / ﻿34.083375°N 118.272314°W﻿ / 34.083375; -118.272314
 
 
אזור צפון-מערב לוס אנג'לס (באנגלית: Northwest Los Angeles) הוא אזור בעיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה אשר כולל מספר שכונות שונות של העיר. האזור הזה של העיר מכונה בשם זה עוד מתחילת המאה ה-20.
בדרך כלל נהוג להתייחס לשמות של השכונות הספציפיות שנמצאות באזור זה במקום במונח הקולקטיבי "אזור צפון-מערב לוס אנג'לס". אזור זה מכיל בין היתר את הפארקים הציבוריים הגדולים בלוס אנג'לס.
שכונת לוס פליז וחלקים מסוימים בשכונת סילבר לייק תמיד היו יקרים למדיי ובשכונות הללו גרים לא מעט סלבריטאים הוליוודיים (ובמקור, היו ממוקמות באזור הזה של העיר אף כמה מהאולפנים של תעשיית הקולנוע עצמה). מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 לא מעט מהשכונות באזור צפון-מערב לוס אנג'לס חוו תהליך ג'נטריפיקציה מהותי אשר הוביל לכך שרבים מקרב אוכלוסיית המהגרים והאוכלוסייה הלא אמידה של האזור עזבו את האזור בהדרגה.
שכונות

להלן השכונות השונות באזור צפון-מערב לוס אנג'לס:
אנג'לינו הייטס (אנ')
אקו פארק (אנ')
אליסיאן הייטס (אנ')
אליסיאן פארק (אנ')
אליסיאן ואלי (אנ')
היסטוריק פיליפינוטאון (אנ')
לוס פליז (אנ')
פיקו-יוניון (אנ')
סילבר לייק (אנ')
סולאנו קניון (אנ')
סאנסט ג'אנקשן (אנ')
ווסטלייק (אנ')
פרנקלין הילס (אנ')
נמל התעופה הבין-לאומי ניוארק ליברטי

נמל התעופה הבין-לאומי ניוארק ליברטי (באנגלית: Newark Liberty International Airport) הוא נמל תעופה השוכן בשטח המוניציפלי של הערים ניוארק ואליזבת במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. שדה התעופה בבעלות עיריית ניוארק, ומופעל על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. ממוקם כ-24 קילומטרים דרומית-מערבית למנהטן. הנמל שנוסד ב-1 באוקטובר 1928, הוא נמל התעופה המסחרי הראשון שנבנה בארצות הברית.
נכון לשנת 2012 נמל התעופה ממוקם במקום ה-38 ברשימת שדות התעופה הגדולים בעולם, ו-14 ברשימת שדות התעופה הגדולים בארצות הברית, בשנת 2010 עברו בנמל 33,107,041 נוסעים ב-403,880 תנועות מטוסים.
ניוארק ליברטי משמש כבסיס השלישי בגודלו של חברת התעופה יונייטד איירליינס. כמו כן, משמש הנמל כבסיס לחברות המטענים פדקס אקספרס וקאליטה אייר (אנ').
יחד עם JFK ולה גוארדיה, מדורגת מערכת שדות התעופה של ניו יורק במקום השני בעולם אחרי לונדון.
אל על מפעילה 11 טיסות שבועיות בין תל אביב לניוארק במשך כל השנה, ויונייטד איירליינס מפעילה 14 טיסות שבועיות בקו זה.
סטטיסטיקות

| שנת | נוסעים בטיסות פנימיות | נוסעים בטיסות בינלאומיות | סה"כ נוסעים | טיסות פנימיות | טיסות בינלאומיות | תעופה כללית | סה"כ טיסות | מטען (טון קצר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 28,026,903 | 12,324428 | 40,351,331 | 326,262 | 91,881 | 13,452 | 431,595 | 792,568 |
| 2017 | 30,513,283 | 12,880,216 | 43,393,499 | 335,726 | 92,963 | 14,560 | 443,249 | 881,849 |

| שנת | נוסעים בטיסות פנימיות | נוסעים בטיסות בינלאומיות | סה"כ נוסעים | טיסות פנימיות | טיסות בינלאומיות | תעופה כללית | סה"כ טיסות | מטען (טון קצר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 83,269,129 | 45,825,259 | 129,094,388 | 917,117 | 202,605 | 38,882 | 1,250,485 | 2,210,368 |
| 2017 | 84,828,472 | 47,412,667 | 132,241,139 | 927,169 | 298,930 | 43,520 | 1,269,619 | 2,379,285 |
2018:
בתי נתיבות

טרמינל A- בעל 29 שערים, משמש אך ורק לטיסות פנימיות וטיסות מקנדה.
טרמינל B- בעל 24 שערים, כל החברות הזרות טסות מטרמינל זה.
טרמינל C- בעל 68 שערים, משמש לטיסות בינלאומיות של חברת יונייטד איירליינס.
הערות שוליים

↑  https://www.panynj.gov/airports/pdf/stats/EWR_DEC_2016.pdf
↑  כל טון שוה 907.18474 ק"ג
↑  כל טון שוה 907.18474 ק"ג
| תחבורה בניו יורק |
| --- | --- | --- |
| שדרות אורכיות | השדרה הראשונה • השדרה השנייה • השדרה השלישית • שדרת לקסינגטון • השדרה הרביעית (שדרת פארק) • שדרת מדיסון • השדרה החמישית • השדרה השישית (שדרת האמריקות) • השדרה השביעית • השדרה השמינית / סנטרל פארק וסט • השדרה התשיעית • השדרה העשירית • השדרה ה-11 • השדרה ה-12 • שדרה A • שדרה B • שדרה C • שדרה D |  |
| רחובות רוחביים | וול סטריט • רחוב קאנאל • רחוב 34 • רחוב 42 • רחוב 52 • רחוב 57 • רחוב 59 • רחוב 110 • רחוב 125 • רחוב 155 |  |
| רחובות אחרים | ברודוויי • רחוב בליקר • רחוב האוסטון |  |
| כיכרות | כיכר טיימס • גראנד ארמי פלאזה • כיכר וושינגטון • כיכר יוניון • כיכר קולומבוס |  |
| גשרים | גשר רוברט פ. קנדי • גשר ברונקס וייטסטון • גשר וראזאנו נארוז • גשר ת'רוגס נק • גשר הנרי הדסון • גשר קווינסבורו • גשר ברוקלין • גשר מנהטן • גשר ויליאמסבורג • גשר ג'ורג' וושינגטון • גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל • גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל |  |
| מנהרות | מנהרת ברוקלין בטרי • מנהרת קווינס מידטאון • מנהרת הולנד • מנהרת לינקולן |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי • נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי • נמל התעופה לה גוארדיה |  |
| כללי | תחנת גרנד סנטרל • הרכבת התחתית של ניו יורק • תוכנית חברי הוועדה (1811) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008134304  MusicBrainz: fe52f900-487e-4a20-a971-89dfc9ddb6d8  VIAF: 156331308   WorldCat (עם VIAF): 156331308 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שדות תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרמינל A בלילה (2005)
טרמינל C מבפנים לאחר שיפוצו
אזור הטרמינלים מן האוויר
סוניה סאנצ'ז

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1934 (בת 90) ברמינגהאם, ארצות הברית 
 שם לידה:  ווילסוניה בניטה דרייבר
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הווארד, מכללת האנטר 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר האמריקאי (1985)  הפרס להנצחת שלי (2016)  Pew Fellowship in the Arts (1993)  פרס אניספילד-וולף (2019)  מדליית לנגסטון יוז (1999)  honorary degree from Spelman College (2019) 
 www.soniasanchez.net
 
סוניה סאנצ'ז (באנגלית: Sonia Sanchez; נולדה ב-9 בספטמבר 1934) היא משוררת, סופרת, מחזאית ופרופסור אמריקאית. במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה מהדמויות הבולטות ב-Black Arts Movement, שקידמה אמנות וספרות פוליטית מאת יוצרים אפרו-אמריקאים שפנו בעיקר לקהל אפרו-אמריקאי. היא חיברה ופרסמה קרוב ל-20 ספרי שירה, וכן סיפורים קצרים, מאמרים, מחזות וספרי ילדים. בשנת 1993 היא זכתה למלגת Pew Fellowships in the Arts, ובשנת 2001 זכתה במדליית רוברט פרוסט כהוקרה על תרומתה יוצאת הדופן לשירה האמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה כווילסוניה בניטה דרייבר בבירגמינהאם, שבאלבמה, ב-9 בספטמבר 1934, לווילסון ל. דרייבר וללנה ג'ונס דייבר. אמה מתה כאשר הייתה סאנצ'ז בת שנה בלבד, והיא בילתה את שנותיה הראשונות בין קרובי משפחה שונים. כאשר הייתה בת 6 בלבד, מתה גם סבתה של סאנצ'ז, אצלה התגוררה. מותה השפיע עמוקות על המשך חייה. היא החלה לגמגם, דבר שגרם לה להיות ביישנית ומופנמת יותר. הגמגום גרם לה לקרוא הרבה, ולשים לב היטב לשפה וצליליה.
בשנת 1943 היא עברה להתגורר בהארלם, ניו יורק, שם חי אביה עם אחותה ורעייתו השלישית. בשנים אלו התגברה על הגמגום שליווה אותה מילדותה המוקדמת, הצטיינה בלימודים והחלה לכתוב שירה. סאנצ'ז התמקדה בצלילים של השירה שלה, והקפידה להקריא בקול רם את שיריה. היא זכתה לשבחים על השימוש שלה במנעד רחב של קולות אפריקאים ואפרו-אמריקאים. היא נודעה בכך שהקריאה בציבור את שיריה. אחרי שקיבלה תואר BA במדעי המדינה מהאנטר קולג', החלה לכנות את עצמה "מגמגמת מוסמכת".
סאנצ'ז המשיכה ללימודים מתקדמים באוניברסיטת ניו יורק (NYU), שם עבדה עם המשוררת לואיז בוגאן (אנ'). במהלך לימודיה פתחה סדנת כתיבה בגריניץ' וויליג', שם ייסדה את קולקטיב הכתיבה Broadside Quartet (רביעיית ברודסייד). הרביעייה כללה כותבים בולטים אחרים מקבוצת Black Arts Movement. המשוררים הצעירים זכו לתמיכתו של דאדלי רנדל, משורר וותיק ובעליה של ההוצאה לאור ברודסייד.
סאנצ'ז שמרה על שמה מנישואיה הראשונים לאלברט סאנצ'ז, מהגר מפוארטו ריקו. לזוג נולדה בת אחת והם התגרשו. לאחר מכן נישאה בשנית, ילדה תאומים, והתגרשה בשנית. האמהות השפיעה מאוד על שיריה והיוותה מוטיב חוזר בשיריה משנות ה-70.
ביוגרפיה > קריירת הוראה

סאנצ'ז לימדה בכיתה ה' בבית הספר Downtown Community School(אנ') בניו יורק עד לשנת 1967. היא לימדה כפרופסור בשמונה אוניברסיטאות בארצות הברית, והרצתה בלמעלה מ-500 קמפוסים אקדמיים, ובכלל זה באוניברסיטת הווארד.
היא הייתה ממובילות המאמצים ללמד באוניברסיטאות לימודים אפרו-אמריקאים – לימודים רב-תחומיים העוסקים בהיסטוריה, בתרבות ובפוליטיקה של אנשים אפרו-אמריקאים. בשנת 1966, בעת שלימדה באוניברסיטת סן-פרנסיסקו, היא החלה ללמד לימודי אפרו-אמריקאים. סאנצ'ז הייתה המרצה הראשונה שלימדה באוניברסיטה קורס העוסק בנשים אפרו-אמריקאיות, והקורסים שהעבירה על ספרות אפרו-אמריקאית היו חלוציים במוסדות לימוד אקדמאיים לבנים ברובם. היא ראתה בלימודים אלו גם פלטפורמה חדשה להבנת הגזע, וגם אפשרות לערער על ההטיות הגזעניות המובנות באקדמיה בארצות הברית.
סאנצ'ז החלה לעבוד באוניברסיטת טמפל בשנת 1977, והייתה הראשונה בה שנבחרה לתוכנית היוקרתית למנהיגות של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. סאנצ'ז הייתה פרופסור לספרות אנגלית וללימודי נשים באוניברסיטת טמפל, שם החזיקה באות ההצטיינות לפרופסורים ע"ש לורה קרנל(אנ'), עד לפרישתה בשנת 1999.
היא הקריאה משיריה באפריקה, בקריביים, בסין, באוסטרליה, באירופה, בניקרגואה, בקנדה ובקובה.
ביוגרפיה > אקטיביזם

סאנצ'ז הייתה פעילה בולטת ומשפיעה בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח ובתנועת Black Arts Movement, ותמכה בתנועת החזית הלאומית המאוחדת של אפרו-אמריקאים. בראשית שנות ה-60 היא הצטרפה לקונגרס לשווין גזעי (אנ'), שם פגשה את מלקולם אקס. אף שלפני כן דגלה באינטגרציה, בהשפעתו של מלקולם אקס החלה לדגול יותר בהפרדה בין גזעית, והתמקדה בזהות ובמורשת האפריקאית והאפרו-אמריקאית.
בשנת 1972 הצטרפה לארגון אומת האסלאם, אך עזבה את הארגון לאחר שלוש שנים, בשנת 1975, כיוון שלא הסכימה עם התפיסות של הארגון לגבי זכויות נשים.
היא ממשיכה להיות פעילה ודוברת למען זכויות נשים וקבועות מיעוט מדוכאות. סאנצ'ז חיברה ספרים ומחזות רבים העוסקים בקשיים של אפרו-אמריקאים. כמה מהמחזות שכתבה הועלו על במות, וביניהם המחזה Sister Son/ji שעלה באוף-ברודוויי בניו יורק בשנת 1972; המחזה Uh, Huh: But How Do it Free us? שעלה בשיקגו בשנת 1975; והמחזה Malcolm Man/Don’t Live Here No Mo’ שעלה בפילדפיה בשנת 1979. סאנצ'ז ערכה שתי אנתולוגיות של ספרות אפרו-אמריקאית: We Be Word Sorcerers: 25 Stories by Black Americans בשנת 1974 ו-360° of Blackness Coming at You בשנת 1999. היא ידועה בתמיכתה במגוון מטרות וארגונים אקטיביסטיים לזכויות נשים ולשלום.
ביוגרפיה > התנועה לאמנויות השחורות Black Arts Movement

Black Arts Movement הוקמה במטרה להחיות את השאיפות, התובנות, האנרגיה והמודעות של אפרו-אמריקאים. במהלך שנות ה-60, סאנצ'ז פרסמה שירים ומאמרים במגוון מגזינים של הקהילה האפרו-אמריקאית, וביניהם The Liberator, Negro Digest, ו-Black Dialogue. פרסומיה ביססו את מעמדה כהוגה פוליטית בתנועה. היא נודעה כמשוררת חשובה בתנועה אחרי שפרסמה את ספר השירים הראשון שלה, Homecoming (השיבה הביתה) בשנת 1969. בספר זה, כמו גם בספר השני שלה, We a BaddDDD People (אנחנו אנשים רעיםםםםם) משנת 1970, תוך שימוש במבנים שיריים ניסיוניים, היא דנה בהתפתחות של לאומיות וזהות שחורות.
סגנון ותמות

סאנצ'ז ידועה בשילובים שעשתה בין סגנונות מוזיקליים שונים, כגון בלוז, לבין סגנונות שירה מסורתיים כגון הייקו וטנקה. בהשראת משוררים כמו לנגסטון יוז וסטרלינג אלן בראון, היא נוהגת להשתמש בשגיאות איות מכוונות כדי להלל את הצליל הייחודי של אוצר המילים של אפרו-אמריקאים.
ספר השירה הראשון שפרסמה, Homecoming (1969), ידוע בהשפעת הבלוז גם על המבנה של השירים וגם על התכנים שלהם. בשירי הספר משולבים מצד אחד המאבק להכרה בזהות אפרו-אמריקאית, ומצד שני השמחה והטוב שיש בתרבות האפרו-אמריקאית. ספרה השני, We a BaddDDD People משנת 1970, ביסס את תרומתה לתנועה לאמנויות שחורות, בכך שהתמקד בחוויות יומיומיות של חיי גברים ונשים אפרו-אמריקאיות. בשיריה בספר זה עשתה שימוש ניסיוני בשיבושים מכוונים באוצר המילים, בפיסוק, באיות ובריווח, ברוח מוזיקת הג'אז.
אף על פי שהמשיכה לדגול בכך שנדרש שינוי תרבותי שורשי, בספריה המאוחרים יותר, כגון I've Been a Woman (1978), Homegirls and Handgrenades (1985) ו-Under a Soprano Sky (1987), היא התמקדה פחות בתמות פוליטיות של הפרדה גזעית ויותר בתמות של אהבה, קהילה והעצמה. גם בשיריה המאוחרים היא ממשיכה לחקור את השילובים של הייקו, טנקה וסונקו, עם מקצבים ששאולים מבלוז ומג'אז. היא ממשיכה להתנסות בשילובים שונים. בשנת 1997 הוציאה את ספרה האפי Does Your House Have Lions? המוקדש למאבקו של אחיה באיידס, ובשנת 2010 הוציאה ספר הייקו בשם Morning Haiku.
בנוסף לשירה, סאנצ'ז פרסמה גם מחזות ופרוזה ברוח התנועה לאמנויות השחורות. היא החלה לכתוב מחזות כששהתה בסן פרנסיסקו בשנות ה-60. מחזותיה מאתגרים את התפיסה הגבריות של התנועה, ומתמקדים בגיבורות חזקות. סאנצ'ז היא אחת החלוצות הבולטות של הפמיניזם השחור.
עבודות עכשוויות

בין עבודותיה בשנים האחרונות ישנו קטע ספוקן וורד על-גבי שירה של דיאנה רוס "Hope is an Open Window" משנת 1998. סאנצ'ז נכללת בין 20 הנשים האפרו-אמריקאיות בתערוכה הנודדת "Freedom Sisters" (אחיות החירות) שנערכה על ידי מוזיאון סינסינטי ומכון סמית'סוניאן.
סאנצ'ז נבחרה להיות שגרירת השירה הראשונה של העיר פילדלפיה. היא כיהנה בתפקיד זה בין השנים 2012–2014.
בשנת 2013 היא הייתה המשוררת המובילה באירוע Poetry Ink השנתי המתקיים במרכז Moonstone לאמנויות בפילדלפיה, שם הקריאה את שירה "Under a Soprano Sky".
בשנת 2015 יצא סרט תיעודי אודותיה, שנקרא BaddDDD Sonia Sanchez (סוניה סאנצ'ז הרעהההה, בפרפרזה על שם ספרה השני). את הסרט יצרו ברברה אטי, ג'נט גולדווטר וסברינה שמידט גורדון, והוא התמקד בעבודתה, בקריירה ובהשפעה שלה. הסרט הוצג בפסטיבל סרטים דוקומנטריים.
פרסים

בשנת 1969 זכתה סאנצ'ז בפרס P.E.N לכתיבה. היא זכתה בפרסי ההתאחדות הלאומית לחינוך בשנים 1977–1988. היא זכתה בפרסי הקרן הלאומית לאמנויות בשנים 1978–1979. היא זכתה בפרס הספר האמריקאי עבור ספרה Homegirls and Handgrenades בשנת 1985. בין הפרסים הנוספים שזכתה בהם היו פרס על שירות לקהילה שהוענק לה על ידי האספה הלאומית של מחוקקים אפרו-אמריקאים, הפרס על-שם לוקרישיה מוט, פרס המושל בעבור הצטיינות במדעי הרוח, פרס הליגה הנשית למען שלום וחירות, פרס השירה על-שם לנגסטון יוז בשנת 1999,הפרס לספרות משפטית על-שם נל הרפר לי בשנת 2004, ופרס המנהיגות הלאומית בשנת 2006. בשנת 2009 היא קיבלה את הפרס על-שם רוברט קרילי.
בשנת 2017 זכתה להכרה בטקס הפרסים על-שם בטי שבז בהארלם.
בשנת 2018 בפרס על-שם וולאס סטיבנס מטעם האקדמיה למשוררים אמריקאים, עבור שליטה באמנות השירה.
בשנת 2019 הוענק לה פרס מפעל חיים בטקס פרסי אניספילד-וולף ה-84.
בשנת 2021 הוענק לה פרס דורותי וליליאן גיש
פרסומים נבחרים

שירה
Homecoming, Broadside Press, 1969
We a Baddddd People (1970), Broadside Press, 1973
Love Poems, Third Press, 1973
A Blues Book for a Blue Black Magic Woman, Broadside Press, 1974
Autumn Blues: New Poems, Africa World Press, 1994, ISBN 978-0865432086
Continuous Fire: A Collection of Poetry, 1994, ISBN 978-0865432123
Shake Down Memory: A Collection of Political Essays and Speeches, Africa Worrld Press, 1991, ISBN 978-0865432116
It's a New Day: Poems for Young Brothas and Sistuhs (1971)
Homegirls and Handgrenades (1985) (reprint White Pine Press, 2007, ISBN 978-1-893996-80-9)
Under a Soprano Sky, Africa World Press, 1987, ISBN 978-0-86543-052-5
I've Been a Woman: New and Selected Poems, Third World Press, 1985, ISBN 978-0-88378-112-8
Wounded in the House of a Friend, Beacon Press, 1995, ISBN 978-0-8070-6826-7
Does Your House have Lions?, Beacon Press, 1997, ISBN 978-0-8070-6830-4
Like the Singing Coming Off of Drums, Beacon Press, 1998
Shake Loose My Skin. Beacon Press. 2000. ISBN 978-0-8070-6853-3.
Ash (2001)
Bum Rush the Page: A Def Poetry Jam (2001)
Morning Haiku. Beacon Press. 2010. ISBN 978-0-8070-6910-3.
מחזות
Black Cats and Uneasy Landings (1995)
I'm Black When I'm Singing, I'm Blue When I Ain't (1982)
The Bronx is Next (1970)
Sista Son/Ji (1972)
Uh Huh, But How Do It Free Us? (1975)
Malcolm Man/Don't Live Here No More (1979)
I'm Black When I'm Singing, I'm Blue When I Ain't and Other Plays (Duke University Press, 2010)
אוספי סיפורים קצרים
A Sound Investment and Other Stories (1979)
ספרי ילדים
It's a New Day (1971)
A Sound Investment
The Adventures of Fat Head, Small Head, and Square Head, The Third Press, 1973, ISBN 978-0-89388-094-1
אנתולוגיות
We Be Word Sorcerers: 25 Stories by Black Americans (1974)
360 Degrees of Blackness Coming at You! (1999)
Robert Bly, David Lehman, ed. (1999). The Best American Poetry, 1999. Scribner. ISBN 978-0-684-84280-6.
Junot Díaz, ed. (2001). "A Poem for My Father". The Beacon Best of 2001: Great Writing by Women and Men of All Colors and Cultures. Beacon Press. ISBN 978-0-8070-6239-5.
Arnold Rampersad, Hilary Herbold, ed. (2006). "answer to yo / question of am i not yo / woman even if you went on shit again". The Oxford Anthology of African-American Poetry. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-512563-4.
ראיונות
Joyce Ann Joyce, ed. (2007). Conversations with Sonia Sanchez. University Press of Mississippi. ISBN 978-1-57806-952-1.
פרסומים נבחרים > דיסקוגרפיה

A Sun Lady for All Seasons Reads Her Poetry (Folkways Records, 1971)
Every Tone a Testimony (Smithsonian Folkways, 2001)
לאה גוטליב

| --- | --- |

גוטליב ב-1991
 לידה:  17 בספטמבר 1918 שיוסנטפטר, הונגריה 
 פטירה:  17 בנובמבר 2012 (בגיל 94) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Róth Lea Lenke 
 מדינה:  הונגריה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1950–2012 (כ־62 שנים)
 
תצוגת בגדי ים של "גוטקס" במלון שרתון בתל אביב, יולי 1961
לאה גוטליב (17 בספטמבר 1918 – 17 בנובמבר 2012) הייתה תעשיינית ומעצבת אופנה ישראלית, יסדה יחד עם בעלה את מפעל בגדי הים "גוטקס".
ביוגרפיה

לאה גוטליב נולדה בשיוסנטפטר שבהונגריה. סיימה לימודי ביוכימיה ונישאה לארמין גוטליב, בן למשפחה שעסקה בייצור מעילי גשם. לזוג נולדו שתי בנות. במהלך השואה נשלח ארמין גוטליב למחנה עבודה, ולאה ובנותיה הסתתרו מפני הנאצים. בשנת 1949 עלו בני הזוג לישראל והתגוררו תחילה במעברת באר יעקב ולאחר זמן רכשו דירת חדר ביפו ועסקו בתפירת מעילי גשם. בשנת 1956 עברו לפעילות התואמת טוב יותר את האקלים הישראלי, וייסדו את מפעל בגדי הים "גוטקס", שזכה למוניטין עולמי. בשנת 1978 התרחב המפעל לעיצוב וייצור של בגדי חוף. לאה גוטליב עסקה בעיצוב הדגמים של בגדי הים ובגדי החוף.
בשנת 1995 נפטר ארמין גוטליב. חברת "גוטקס" שקעה בחובות, ובשנת 1997 מכרה משפחת גוטליב את כל מניותיה בחברת "גוטקס" ללב לבייב, ובשנת 2001 פרשה לאה גוטליב מהחברה. בשנת 2005 הקימה מותג בגדי ים הנושא את שמה, LEA, ומיוצר על ידי חברת בגדי הים "מקרו".
בשנת 2003 נפטרה בתהּ, יהודית גוטפריד, שהייתה המעצבת הראשית של "גוטקס".
בשנת 1996 נמנתה גוטליב עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות. בשנת 2009 זכתה בפרס מפעל חיים של התאחדות התעשיינים הישראלית.
לאה גוטליב נפטרה ב-17 בנובמבר 2012.
לקריאה נוספת

אילה רז, חליפות העתים: מאה שנות אופנה בארץ-ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 1996
הערות שוליים

↑  ‘My Homeland: Holocaust Survivors in Israel’: new exhibition opens at Yad Vashem, EJP, April 28, 2008
↑  יעקב העליון, מעיל הגשם הפך בבאר יעקב לבגד ים, מעריב, 31 במרץ 1980
↑   יום העצמאות | 1996, באתר כאן ארכיון, 23 באפריל 1996
↑  פרסי מפעל חיים של התאחדות התעשיינים הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 553043  NLI: 987007418019705171  GND: 1167176588  ULAN: 500483746  VIAF: 6928156677166133770004   WorldCat (עם VIAF): 6928156677166133770004 
לאה גוטליב, באדום, באולם התצוגה של מפעל "גוטקס". קיצונית מימין דוגמנית בגדי הים גלית גוטמן
מייסדי "גוטקס" לאה גוטליב וארמין ומאחוריהם, הדוגמנית גלית גוטמן
אדם ברדיצ'בסקי

אדם ברדיצ'בסקי (נולד ב-19 באוקטובר 1983) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי בענף הטניס כיסאות גלגלים. הוא מתאמן במועדון איל"ן רמת גן אצל המאמנת עופרי לנקרי.
ביוגרפיה

ברדיצ'בסקי התחיל להתאמן בטניס כיסאות גלגלים בשנת 2013 אחרי פציעתו הקשה בתאונת המעבורת בתאילנד ב-2007, בה נפצעו ישראלים רבים ונהרג אחד. בתאונה התהפכה המעבורת, ורגלו של ברדיצ'בסקי נפגעה מהמנוע ומאוחר יותר נקטעה. לאחר האשפוז בתאילנד חזר לארץ, טופל ב"סורוקה" ועבר טיפולים, ניתוחים ושיקום.
בתחילת דרכו בספורט פאראלימפי החל לעסוק בשחייה פראלימפית, אבל רק לאחר שעבר ללמוד עם אשתו באוניברסיטת אריאל, מצא את ייעודו הספורטיבי והצטרף בשנת 2013 לענף טניס כיסאות גלגלים.
ברדיצ'בסקי מתגורר עם משפחתו בקיבוץ ניר יצחק והוא מניצולי מתקפת הטרור על ניר יצחק.
תחרויות

שלוש שנים בלבד לאחר שהחל לעסוק בענף, בשנת 2016, הצליח להעפיל למשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). אף על פי שהפסיד בסיבוב הראשון, התחרות נתנה לו מוטיבציה להתאמן ולשאוף להעפיל למשחקים הפראלימפיים של טוקיו 2020, ולנסות להגיע לשלבים יותר מתקדמים בתחרות.
ברדיצ'בסקי זכה בתואר אלוף ישראל בטניס יחידים 4 שנים ברציפות בין השנים 2014–2018, והוא זכה שוב בתואר הנכסף באליפות הארץ בנובמבר 2020. כמו כן, הוא זכה בתואר הזוגות 6 שנים ברציפות בין השנים 2014–2020. הדירוג הטוב ביותר של אדם עד היום התרחש ב־14 באוקטובר 2019 - אז הוא דורג במקום ה-20 בעולם, הוא זכה ב-14 פיוצ'רים ביחידים, 9 פיוצ'רים בזוגות ובאליפות מדריד הפתוחה – טורניר בדרגת ITF3 זכה יחד עם בן זוג ספרדי: Siscar Meseguer בתואר הזוגות.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) והמשחקים הפאראלימפיים פריז (2024).