stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסוף בן אסחאק

יוסוף בן אסחאק (בערבית:[דרושה הבהרה] يوسف بن إسحاق ; 12 באוגוסט 1910 – 23 בנובמבר 1970) היה פוליטיקאי ועיתונאי סינגפורי ממוצא מלזי שכיהן כנשיאה הראשון של רפובליקת סינגפור.
בן אסחאק היה עיתונאי והמייסד של העיתון Utusan Malaysia (אנ'). בבחירות הראשונות שהתקיימו בסינגפור לאחר קבלת האוטונומיה מבריטניה בשנת 1959, ניצחה מפלגת הפעולה העממית בראשותו של לי קואן-יו. קואן-יו מונה לראש הממשלה ובן אסחאק מונה ב-3 בדצמבר 1959 לראש המדינה (Yang di-Pertuan Negara). כאשר קיבלה סינגפור את עצמאותה ב-9 באוגוסט 1965, מונה לנשיא הראשון של רפובליקת סינגפור ולי קואן-יו לראש הממשלה הראשון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Yusof Ishak, www.roots.sg (באנגלית) (ארכיון)
1 2 3 4 5  Biography - Yusuf bin Ishak, web.archive.org, ‏2016-04-18
↑  Encik Yusof bin Ishak,, istana.gov.sg
↑  מהומות דמים בסינגפור, באתר jpress.org.il
↑  The Straits Times, 24 November 1970, Page 1, eresources.nlb.gov.sg
יפים שיפרין

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1956 (בן 68) Neksikan, רוסיה 
 שם לידה:  Нахим Залманович Шифрин 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לטביה  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכבוד של קמרובו (1992) 
 http://shifrin.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
יפים (נחים) בן זלמן שיפרין (ברוסית: Ефим (Нахим) Залманович Шифрин; נולד ב-25 במרץ 1956) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי.
קורות חיים

יפים שיפרין נולד ביישוב נקסיקאן שבאזור מגדן שברוסיה. הוריו הוגלו לסיביר בתקופת יוסיף סטלין. בשנת 1966 המשפחה עברה לריגה. בשנים 1973 - 1974 למד באוניברסיטת לטביה, ריגה, בפקולטה לפילולוגיה, ובשנים 1974 - 1978 למד בפקולטה לבידור של האוניברסיטה לאומנות הקרקס והבידור במוסקבה, בין השאר בקורס של רומן ויקטיוק. ב-1977 התחיל לשחק בסדנה של הבמאי ויקטיוק באוניברסיטת מוסקבה. במסגרת הסדנה הוא השתתף בהצגות "להתראות, בנים!", "לילה אחר סיום המחזור" ו"ציד הברווזים". בשנת 1979 זכה בתחרות הארצית הראשונה בברית המועצות לשחקני בידור וב-1983 זכה בתחרות הארצית השביעית לשחקני בידור. בפעם הראשונה הופיע שיפרין במופע סולו "הייתי רוצה לומר" לפי כתביו של ויקטור קוקלושקין בשנת 1985. גם מחזות "שלוש שאלות" ו-"הלבנה העגולה" בוימו לפי הטקסטים של ו. קוקלושקין. בשנים 1980–1985 הוא למד באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון בפקולטה לבמאים.
ב-1990 ייסד שיפרין את "תיאטרון שיפרין" בו הוא מכהן כמנהל התיאטרון עד היום. ב-1992 זכה לפרס "זולוטויי אוסטפ". ברפרטואר של השחקן יש הרבה יצירות של מוזיקה ווקלית, בתוכם רומנסים של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ' (מילים – סשה צ'יורני). השירים "ירושלים" (מלחין מרק מינקוב), "מוזיקה בתוכי" (לחן ומילים של מיכאיל קוצ'טקוב), "ליל דרום" (מלחין אלכסנדר קלביצקי) וכו'. בתיאטרון הוא שיחק תפקידים רבים בהצגות "מעתה אינני מכירה אותך, חמודי", "אהבה עם נפש", "פוטנות", "עז, או מי זאת סילביה" (במאי רומן ויקטיוק), "שמועות" (במאי ודים דוברוביצקי). בשנת 2006 עלתה לראשונה בתיאטרון "תאטריאום בסרפוחובקה" ההצגה "דרקון" (מחזאי יבגני שבארץ, במאי ולדימיר מירזוייב), אשר בה שיפרין שיחק את התפקיד של הבורגומיסטר (ראש העירייה).
שיפרין שיחק גם בסרטים "בולוטניה-סטריט", "הגיבור של שבטנו". בסרט המוזיקלי "מלאך עם בדל סיגריה" (במאי קולנוע יבגני גינזבורג) גילם שיפרין 20 תפקידים ושר כ-13 שירים (מלחין אלכסנדר קלביצקי, משורר יורי ריישנצב). ב-2007 התקיימה ההצגה ראשונה של הסרט "ברק" (גלאנץ) של במאי קולנוע אנדריי קונצ'לובסקי אשר בו שיפרין שיחק תפקיד של מרק שיפר. במקביל עסק בסדרת סרטונים "יראלש".
בשנים האחרונות בחודש הולדתו מרץ, ביצע מופעים חגיגיים באולם הקונצרטים המרכזי "רוסיה" (מוסקבה) בהשתתפות כוכבי אומנות ובידור. בין המופעים: "תבת-שיפרין" (שיפרינוייב קובצ'ג), "אופוס מס' 10", "סולם", "מפקד אוכלוסין" ו-"אנשים במסכות". ב-2006 התקיים המחזה החגיגי לכבוד היובל של השחקן "קברה. טעינה מחדש".
שיפרין חיבר שני ספרים: "התיאטרון על שמי" (יחד עם ג. וירן) ו-"התיק האישי של יפים שיפרין".
בשנת 2000 שיפרין זכה לפרס "מיסטר פיטנס" מהרשת הבינלאומית של מועדונים World Class, ובשנת 2006 זכה לדיפלומה מטעם הוועד להתעמלות ולספורט והפדרציה לפיתוח הגוף ולכושר גופני של ממשלת מוסקבה בעד התעמולה למען הספורט והחיים הבריאים. בין פרסים אחרים שיפרין זכה גם ל-"קובוק רייקין" (גביע רייקין) (2001) והפרס השני ו-"קובוק ניקולין" (גביע ניקולין) עבור השתתפותו בהצגה הטלוויזיונית של ערוץ א' "הקרקס עם הכוכבים".
אחיו וקרובי משפחה נוספים מתגוררים בישראל.
20 במאי

20 במאי הוא היום ה-140 בשנה (141 בשנה מעוברת), בשבוע ה-21 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 225 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

325 – מתכנסת ועידת ניקיאה, הוועידה האקומנית הראשונה, שבה נקבעו עקרונות הכנסייה הנוצרית
526 – מאות אלפי בני אדם נהרגים ברעידת אדמה באנטיוכיה
760 – תיעוד של מעבר שביט האלי בפריהליון
1498 – ואסקו דה גאמה נוחת בקוז'יקוד, הודו. מציאת דרך להודו
1570 – האטלס המודרני הראשון יוצא לאור
1736 – המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739): צבא דנייפר מתחיל בפלישתו לשטח הטורקי
1799 – לאחר 54 ימים של מצור על עכו, נפוליאון בונפרטה נסוג מעכו מבלי לכבוש אותה
1856 – נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס מכיר בשלטונו של שכיר החרב ויליאם ווקר שהשתלט על ניקרגואה
1873 – לוי שטראוס וג'ייקוב דייוויס רושמים פטנט על הג'ינס
1882 – איטליה מצטרפת למעצמות המרכז
1927 – צ'ארלס לינדברג ממריא לטיסת היחיד הישירה הראשונה מעבר לאוקיינוס האטלנטי
1932 – אמיליה ארהארט חוצה את האוקיינוס האטלנטי
1941 – מלחמת העולם השנייה: מתחילה התקפת הצנחנים הגרמניים על כרתים במסגרת הקרב על כרתים
1945 – מלחמת העולם השנייה: מסתיימת ההתקוממות הגרוזינית בטסל
1948 – מלחמת העצמאות: השריון הסורי מובס בדגניה
1948 – מלחמת העצמאות: נפתח מבצע בלק להבאת תחמושת מצ'כוסלובקיה
1949 – ישראל מספחת את יישובי ואדי עארה, בהתאם להסכם שביתת הנשק עם ירדן
1962 – הצייר הפולני-צרפתי זיגמונד לנדאו נפטר בישראל
1978 – משגר אטלס-קנטאור משגר את הגשושית פיוניר־ונוס 1 לחקר נוגה
1984 – ועדת זורע, שחקרה את פרשת קו 300, מגישה את מסקנותיה
1990 – עמי פופר רוצח שבעה פועלים פלסטינים
1990 – בחירות חופשיות ראשונות נערכות ברומניה
1995 – שיגור מודול Spektr (אנ') של תחנת החלל מיר, מרחב עבודה ומגורים לאסטרונאוטים אמריקאים
2002 – מזרח טימור זוכה בעצמאות מאינדונזיה
2006 – מסתיימת בנייתו של הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם, סכר שלושת הנקיקים על נהר היאנגצה בסין
2006 – פושע מורשע דוקר את פאק גון-הייה, יושבת ראש המפלגה הלאומית הגדולה הקוריאנית ולימים נשיאת קוריאה הדרומית
2010 – חמישה ציורים בשווי 100 מיליון אירו, בהם ציורים של פבלו פיקאסו ואנרי מאטיס, נגנבו ממוזיאון פריז לאומנות מודרנית
2010 – מדענים בארצות הברית מצליחים ליצור תא חי באופן מלאכותי במעבדה
2010 – שיגור הגשושית היפנית אקצוקי (אנ') לחקר נוגה, יחד עם הגשושית איקרוס, בה נעשה לראשונה שימוש במפרשית שמש
2013 – הרצח בסניף בנק הפועלים בבאר שבע
2019 – הוגדרה מחדש מערכת היחידות הבין-לאומית (SI) ללא שימוש באבטיפוס של קילוגרם
2021 – 21 פעילים לזכויות להט"ב בגאנה נעצרו במהלך אספה שקיימו בבית מלון בהו
נולדו

1768 – אנדריאס מיאוליס, אדמירל ומדינאי יווני (נפטר ב-1835)
1768 – דולי מדיסון, הגברת הראשונה של ארצות הברית, אשתו של ג'יימס מדיסון (נפטרה ב-1849)
1799 – אונורה דה בלזק, סופר צרפתי (נפטר ב-1850)
1806 – ג'ון סטיוארט מיל, פילוסוף חברתי וכלכלן בריטי (נפטר ב-1873)
1851 – אמיל ברלינר, ממציא אמריקאי ממוצא יהודי-גרמני (נפטר ב-1929)
1860 – אדוארד בוכנר, כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה (נפטר ב-1917)
1881 – ולדיסלב שיקורסקי, מנהיג פולני (נהרג ב-1943)
1882 – סיגריד אונדסט, סופרת נורווגית, כלת פרס נובל לספרות (נפטרה ב-1949)
1885 – רפאל סברדלוב, המזכיר הראשון של הפועל הצעיר, מייסד העיר רמת גן (נפטר ב-1965)
1889 – קלונימוס קלמיש שפירא, רב והוגה דעות פולני, האדמו"ר מפיאסצ'נה (נספה בשואה ב-1943)
1901 – מקס אויבה, אלוף עולם בשחמט ממוצא הולנדי (נפטר ב-1981)
1904 – מאיר טוביאנסקי, ישראלי שהואשם בריגול על לא עוול בכפו (הוצא להורג ב-1948)
1912 – מוזס פינלי (נולד בשם משה ישראל פינקלשטיין), היסטוריון אמריקאי-בריטי (נפטר ב-1986)
1913 – תאודורו פרננדס, כדורגלן פרואני (נפטר ב-1997)
1913 – ויליאם היולט, ממקימי היולט פקארד (HP) (נפטר ב-2001)
1915 – משה דיין, איש צבא ופוליטיקאי ישראלי (נפטר ב-1981)
1917 – טוני קליף, פוליטיקאי ישראלי-בריטי (נפטר ב-2000)
1918 – אדוארד ב. לואיס, גנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה (נפטר ב-2004)
1922 – שרה דורון, שרה וחברת הכנסת מטעם הליכוד (נפטרה ב-2010)
1923 – ישראל גוטמן, היסטוריון ישראלי, חוקר השואה ופעל להנצחתה (נפטר ב-2013)
1929 – עמנואל שרון, כלכלן ומנהל ישראלי (נפטר ב-2021)
1931 – ישראל קיסר, מזכ"ל ההסתדרות, שר וחבר הכנסת מטעם המערך (נפטר ב-2019)
1934 – משה שחל, שר וחבר הכנסת מטעם המערך
1934 – עזרא ברהום, מלחין ונגן עוד ישראלי
1936 – רענן כץ, איש עסקים, שחקן כדורסל ועסקן כדורסל ישראלי
1937 – מלאכי בית-אריה, משורר עברי, חוקר קדמוניות הספר, מומחה לפלאוגרפיה עברית וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (נפטר ב-2023)
1939 – משה אדד, קרימינולוג ישראלי, חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה (נפטר ב-2019)
1944 – דיטריך מאטשיץ, איש עסקים אוסטרי, אחד ממייסדי חברת רד בול (נפטר ב-2022)
1944 – מתן וילנאי, איש צבא ופוליטיקאי ישראלי
1944 – ג'ו קוקר, זמר בריטי (נפטר ב-2014)
1946 – שר, זמרת ושחקנית אמריקאית
1946 – ציפי פליישר, מלחינה, מוזיקולוגית חוקרת הזמר העברי ומרצה למוזיקה ישראלית
1947 – מרים שלזינגר, מתרגמת, מתורגמנית סימולטנית וחוקרת תרגום ישראלית (נפטרה ב-2012)
1952 – רוז'ה מילה, כדורגלן קמרוני
1955 – מיכאל אורן, היסטוריון, דיפלומט ואיש ציבור ישראלי
1956 – בוריס אקונין, סופר רוסי
1956 – צדוק יחזקאלי, עיתונאי ישראלי
1957 – יעקב בוזגלו, כדורגלן עבר ישראלי
1960 – איצ'ו אביטל, שחקן ישראלי
1964 – פטר קלנר, איש עסקים ומיליארדר צ'כי (נפטר ב-2021)
1974 – אמירם טובים, סטנדאפיסט ישראלי
1978 – יסמין דאימונד, שחקנית ישראלית
1981 – איקר קסיאס, שוער כדורגל ספרדי בקבוצת כדורגל פורטו
1981 – עדי רגב, כדורסלן ישראלי
1982 – פטר צ'ך, שוער כדורגל צ'כי בקבוצת הכדורגל ארסנל
1985 – כריסטופר פרום, רוכב אופני כביש בריטי מקצועי
נפטרו

1444 – ברנרדינו מסיינה, מיסיונר (נולד ב-1380)
1506 – כריסטופר קולומבוס, מגלה ארצות ממוצא איטלקי (נולד ב-1451)
1834 – המרקיז דה לה פאייט, איש צבא ופוליטיקאי צרפתי (נולד ב-1757)
1836 – הלן דה מונטג'רו פסנתרנית ומלחינה צרפתייה (נולדה ב-1764)
1885 – פרדריק פרלינגהויסן, מזכיר המדינה של ארצות הברית (נולד ב-1817)
1896 – קלרה שומאן, פסנתרנית ומלחינה גרמניה (נולדה ב-1819)
1917 – פיליפ פון פרארי, אספן צרפתי (נולד ב-1850)
1941 – דוד רזיאל, מפקד האצ"ל וממייסדיו, נהרג בעת פעולת קומנדו בעיראק בשירות הצבא הבריטי (נולד ב-1910)
1948 – ג'ורג' ברלינג, טייס קרב קנדי בזמן מלחמת העולם השנייה (נולד ב-1921)
1981 – בנימין ארדיטי, פעיל ציוני וחבר הכנסת מטעם חרות וגח"ל (נולד ב-1897)
1982 – שמואל מיקוניס, חבר הכנסת מטעם מק"י (נולד ב-1903)
1984 – אלפרד ויתקון, שופט בית המשפט העליון, מומחה לדיני מיסים (נולד ב-1910)
1994 – מנחם דורמן, הוגה דעות, מסאי, סופר עברי, פובליציסט, עורך ומתרגם (נולד ב-1909)
1996 – נורה פרנקל, ציירת, רשמת ואמנית טקסטיל בישראל (נולדה ב-1931)
1998 – יעקב כ"ץ, היסטוריון ישראלי, חתן פרס ישראל (נולד ב-1904)
2000 – ז'אן-פייר רמפל, חלילן צרפתי (נולד ב-1922)
2002 – סטיבן ג'יי גולד, מדען אמריקאי ממוצא יהודי (נולד ב-1941)
2002 – ג'יהאד אחמד ג'יבריל, טרוריסט פלסטיני, מנהיג הזרוע הצבאית של החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית (נולד ב-1961)
2003 – אהרן חטר-ישי, הקים את המערכת המשפטית של צה"ל, שימש כראש השירות המשפטי הצבאי והפצ"ר הראשון (נולד ב-1905)
2008 – יחזקאל שושני, חוקר פילים ישראלי (נולד ב-1943)
2012 – רובין גיב, זמר בלהקת הבי ג'יז (נולד ב-1949)
2013 – ריי מנזרק, קלידן ומייסד להקת הדלתות (נולד ב-1939)
2019 – סיד קיוויט, אתלט יהודי-אמריקאי (נולד ב-1928)
2019 – מירה זכאי, זמרת אלט ישראלית שזכתה לקריירה עולמית (נולדה ב-1942)
2019 – ניקי לאודה, נהג מרוצים וטייס אוסטרי (נולד ב-1949)
2023 – יואל שר, דיפלומט, חוקר, כותב מאמרים, מתרגם ומרצה ישראלי (נולד ב-1933)
2024 – קרל-היינץ שנלינגר, כדורגלן גרמני (נולד ב-1939)
חגים ואירועים החלים ביום זה

מזרח טימור – היום הלאומי
קמרון – היום הלאומי
יום הדבורה העולמי – בעצרת הכללית של האו"ם ב-24 בדצמבר 2017, הוחלט פה אחד לאשר הצעת החלטה שיזמה סלובניה, לפיה 20 במאי יוכר כיום הדבורה העולמי. צפריר רינת, על נושא אחד אין מחלוקת בעצרת האו"ם: חשיבות הדבורים, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2017 התאריך הנבחר הוא יום הולדתו של אחד מחלוצי ענף גידול הדבורים
19 במאי – 21 במאי
מאי
לוח אירועים שנתי
חגי דיקן

דיקן חותם על ההסכם לשיתוף פעולה אטומי בין ישראל לאורוגוואי, 1966
חגי דיקן (מימין) עם הנשיא שזר (במרכז) בעת ביקורו במונטווידאו, אורוגוואי 1966
חגי דיקן (1 באוגוסט 1918, כ"ג באב ה'תרע"ח – 7 בינואר 2007, י"ז בטבת ה'תשס"ז) היה דיפלומט, פקיד בכיר במשרד החוץ של ישראל ושגריר ישראל בסינגפור, אורוגוואי ובמספר ארצות נוספות באפריקה ובדרום אמריקה.
משפחתו

היה נשוי, בעת שהותם של הזוג דיקן באורוגוואי הם ערכו בביתם הפרטי שיעורי תנ"ך לראשי היישוב באורוגוואי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  אתר ההנצחה של משרד החוץ, חגי דיקן, Hagay Dikan, (2007–1918), באתר mfa.gov.il
1 2  Neshama memorials net – נשמה הנצחה וזיכרון, חגי דיקן 1918–2007, באתר www.neshama.net
1 2 3  נתמנה שגריר ישראל באורוגוואי, חרות, 5 באוקטובר 1965
↑  דודו של הנספח, דבר, 6 בספטמבר 1959
↑  נ. פלד-שגריר באוסטריה, על המשמר, 22 בפברואר 1961
↑  שגריר ישראל ביפן סיים את כהונתו, על המשמר, 12 במרץ 1963
↑  מינוים במשרד החוץ, על המשמר, 19 באוקטובר 1964
↑  איתן רון – שגריר ישראל באבוניאן, על המשמר, 7 במאי 1964
↑  משה לשם – לניהול מחלקת אפריקה, מעריב, 11 בינואר 1965
↑  "ברוך הבא שזר" אומרת מונטווידיאו, דבר, 22 ביוני 1966
הנשיא שזר הגיע למונטבידאו, למרחב, 22 ביוני 1966
ממשלת אורוגוואי אירחה את הנשיא שזר בישיבה מיוחדת, דבר, 23 ביוני 1966
↑  ישראל ואורוגוואי חתמו על הסכם לשיתוף־פעולה אטומי, על המשמר, 24 ביוני 1966
שזר יוועד עם ג'ונסון, הצופה, 26 ביוני 1966
↑  הנשיא שוב באורוגואי, על המשמר, 13 ביולי 1966
↑  אישים ומוסדות, מעריב, 15 בספטמבר 1968
↑  נציגות מסחרית ישראלית רשמית תיפתח בסינגפור, מעריב, 13 במאי 1968
↑  מנצח ישראלי – לסינגפור, על המשמר, 17 בנובמבר 1968
↑  שגריר ישראלי ראשון בסינגפור, הצופה, 24 ביולי 1969
↑  ישראל תלמד שיטות שיכון מסינגפור, למרחב, 25 ביולי 1969
↑  המרכז לחינוך דתי במונטבידאו חנך את ביתו החדש, הצופה, 7 במרץ 1969
בורומיר

| --- | --- |

 יוצרים:  ג'. ר. ר. טולקין 
 גילום הדמות:  שון בין 
 מידע
 תאריך לידה:  2978 (העידן השלישי)
 מקום לידה:  גונדור 
 גזע:  אדם
 מקצוע:  לוחם ומצביא
 תואר:  מפקד המגדל הלבן, קפטן - גנרל, הנציב העליון של המגדל הלבן, יורש עצר של גונדור
 תאריך פטירה:  3019
 מקום פטירה:  אמון הן 
 דמויות קשורות
 משפחה:  דנתור, עוצר גונדור (אב), פרמיר (אח)
 אויבים:  סאורון 
 
בורומיר הוא דמות משנה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. הוא מופיע בספר הראשון של הסדרה, אחוות הטבעת ובתחילת הספר השני שני הצריחים. בורומיר היה בנו ויורשו של דנתור, העוצר של גונדור.
בורומיר היה אדם אמיץ ומכובד. הוא האמין בלהט בגדולת ארצו ועשה רבות להגנתה מכוחות האופל. כוחו הרב יחד עם כושר מנהיגות מעולה הפכו אותו למפקד נערץ על אנשיו. תפקידו העיקרי בספר הוא השתתפותו במסעם של ההוביטים וחברים נוספים באחוות הטבעת מריוונדל, ארצם של האלפים, לעבר הר הגזירה במטרה להשמיד את הטבעת האחת. בעת המסע, נכנע למשיכת הטבעת וביקש לגזול אותה באיומי נשק, אך התעשת ובעת התקפת אורקים על החבורה הגן על חבריו במחיר חייו.
בורומיר בספר שר הטבעות

בורומיר מופיע לראשונה בכינוס המועצה הלבנה שדנים בה בבעיה שמציבה הטבעת האחת. הוא מספר לחברי המועצה את קורותיו ואת ניסיונותיה של ארצו להדוף את צבאותיו של סאורון. הוא ניסה לשכנע את המועצה שכדאי לה להפקיד את הטבעת בידיו כדי שהיא תסייע לארצו להילחם ברוע. המועצה סירבה לכבד את בקשתו נוכח הסכנה שהציבה הטבעת והחליטה שיש להשמידה. בורומיר קיבל את הדין ונשבע להגן על פרודו בגינס, נושא הטבעת.
במהלך המסע מריוונדל דרומה לעבר גונדור, הטיל בורומיר, לעיתים קרובות, ספק בעצותיו של גנדלף, אך פיצה על כך באומץ ליבו ונחישותו. ידיעתו את הטבע הצילה את החבורה הקטנה בעת המעבר בהרים כשהציע לחבריו לאסוף עצים להסקה וכך המדורה שהבעירו הצילה אותם ממוות בטוח.
למרות שהסכים, לכאורה, שאין להשתמש בטבעת, לא זנח את רצונו לקחת אותה וניסה כמה וכמה פעמים להשתלט עליה. הוא אף ניסה לשכנע את פרודו שהם ייטיבו לעשות אם לא ישמידו את הטבעת, אלא ישתמשו בה נגד סאורון. בסופו של דבר, נכנע למזגו וניסה לקחת את הטבעת בכוח. פרודו שלא היה לו סיכוי בקרב גלוי נגד בורומיר ענד את הטבעת וברח ואילו בורומיר הבין שעשה מעשה איום וקונן רבות על כך. הוא ניסה לחפש את פרודו, אך לא מצא אותו. הוא סיפר לחבריו על בריחתו של פרודו. הוביטים החלו לחפש אחריו בעוד שבורומיר בפקודתו של אראגורן נשאר להגן על מרי ועל פיפין בעוד היתר מחפשים אחר פרודו.
זמן קצר לאחר מכן חבורה גדולה של אורקים תקפה את בורומיר ואת שני ההוביטים. בורומיר ניסה להגן על שני חבריו אך נהרג בקרב, ושני ההוביטים נחטפו על ידי האורקים.
בורומיר בעיבודים לקולנוע וטלוויזיה

בורומיר הופיע בסרט המצויר של ראלף בקשי והוא דובב על ידי מייקל גרהם קוקס.
בטרילוגיית הסרטים הנודעת של פיטר ג'קסון גילם את דמותו של בורומיר השחקן הבריטי שון בין. בשונה מספרו של טולקין, מותו של בורומיר מתרחש בסוף הסרט הראשון (שר הטבעות: אחוות הטבעת) ולא בסרט השני, כפי שזה קורה בספר. כמו כן, גם הופעתו החיצונית של בורומיר שונתה מעט מהתיאור שנתן לו טולקין בספר.
גל בייטנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוקטובר 2003 (בן 21) בני דרור
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85
 מספר:  23
 מכללה:  אקדמיה לספורט של כפר הנוער ויצו נהלל
 קבוצות כשחקן
 2021-2022 2023–2022 2023–:  הפועל עמק יזרעאל הפועל גלבוע ברוש   עירוני קריית אתא
 
גל בייטנר (נולד ב-21 באוקטובר 2003) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת רכז בקבוצת הכדורסל עירוני "לאטי" קריית אתא אשר משחקת בליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה

בייטנר נולד וגדל במושב בני דרור שבשרון, התחיל את הקריירה שלו בהפועל לב השרון. בהמשך עבר לקבוצת עמק חפר.
ב-2018 זכה בגביע תחרות של מנהלת הליגה בשיתוף מפעל הפיס, "הקלעי של המדינה" כאשר קלע 19 נקודות בגמר של עמק חפר והעפיל לשלב הארצי.
ב-2019 בהיותו בגיל 16 עבר ללמוד ולהתגורר באקדמיה לספורט ובפנמייה של כפר הנוער ויצו נהלל בעמק יזרעאל.
ביטנר גדל במחלקת הנוער של הפועל עמק יזרעאל, שיחק שנה אחת בליגה הלאומית בקבוצה הבוגרת של הפועל מגדל העמק-יזרעאל ואת העונה שלאחריה העביר בליגה הארצית עם הפועל גלבוע ברוש.
ב-22 באוגוסט 2023 חתם בייטנר לראשונה בעירוני קריית אתא מליגת העל בכדורסל.
ב-21 במאי 2024 רשם הופעת בכורה בליגת ווינר סל במדי עירוני קריית אתא במשחק מול מכבי עירוני רמת גן. בייטנר השיב בארבע נקודות, שלושה ריבאונדים ושני אסיסטים לצד שתי חטיפות ב־22 דקות.
ב-12 ביולי 2024 חתם בייטנר בעירוני קריית אתא הארכה לעוד שתי עונות 2024/2025.
הערות שוליים

↑  "הקלעי של המדינה": גל בייטנר עלה שלב, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏14 באפריל 2018
↑  משה הליקמן, גל בייטנר על הסיפור מאחורי המשחק ההירואי מול ר"ג, האימון עם יאניס אנטטוקומפו, שיתוף הפעולה עם בן שרף ולשבת ליד שאק, באתר Sports Rabbi, ‏24 במאי 2024
1 2  גל בייטנר נשאר בקריית אתא לעוד שנתיים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏12 ביולי 2024
↑  רן קון, ‏זה הזמן שלו: שרון אברהמי שייך לרמות הגבוהות, באתר ONE‏, 8 ביוני 2024
↑  אור שקדי‏, היי אתא, גיבור גדול: מי מאחורי הסנסציה של ליגת העל?, באתר וואלה, 8 ביוני 2024
חוק השימוש בהיפנוזה

חוק השימוש בהיפנוזה, תשמ"ד-1984 אוסר על מי שלא הוסמך בידי המדינה להשתמש בהיפנוזה, לרבות למטרות רפואיות. החוק אוסר על שימוש בהיפנוזה למטרות בידור ובאופן כללי ללא רישיון.
היסטוריה

בשנת 1975 הופנטה יפה סויסה, תלמידת בית הספר התיכון המקיף בדימונה, על ידי המהפנט אבישלום דרורי. היא נכנסה למה שהיה נראה כתרדמת שנמשכה ימים אחדים, ורק הפסיכיאטר והמהפנט ד"ר מוריס קליינהאוז הצליח בעזרת היפנוזה להעיר אותה. בעקבות אירוע זה נחקק חוק השימוש בהיפנוזה.
הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת במאי 1981 על ידי שר הבריאות אליעזר שוסטק, והחוק אושר בכנסת העשירית ב-13 ביוני 1984. החוק נכנס לתוקף ב-28 בספטמבר 1984. ישראל הייתה למדינה הראשונה בעולם שמגבילה את השימוש בהיפנוזה למטפלים מורשים בלבד.
תמצית החוק

החוק קובע שהפנוט על ידי אדם, שאיננו מוסמך ומורשה לכך, אסור, לרבות למטרות רפואיות. לפי החוק, הרשות להפנוט תלויה בשלושה דברים:
זכאי לקבל הרשאה להיפנוט מי שנתקיימו בו אלה:
כמו כן, סעיף 3(א) קובע לרשאים להפנט מותר לעשות זאת רק לשם טיפול רפואי, טיפול פסיכולוגי, מחקר מדעי או רענון זיכרון במהלך חקירה משטרתית או ביטחונית, ולאחר שהמהופנט הביע את הסכמתו להיפנוט.
לפי סעיף 6(א), אין להפנט קטין, חולה נפש או פסול דין אלא למטרת איבחון או טיפול רפואי או פסיכולוגי.
התנגדות לחוק

בשנת 1996 ביצע הקוסם צחי וויט קסם בתוכנית פחות או יותר, בו הוא "היפנט" כביכול את אקי אבני; בעקבות התכנית הוגש כתב אישום נגד וויט, בטענה שעבר על חוק השימוש בהיפנוזה. וויט זוכה, ובעקבות התקרית הגיש חבר הכנסת אופיר פינס-פז הצעה לתיקון החוק. בשנת 2012 הורשעה נטלי פיק, מטפלת בעלת הסמכה בהיפנוזה קלינית, במסגרת הסדר טיעון בכך שעשתה שימוש בהיפנוזה בניגוד לחוק. פיק ביקרה את חוק ההיפנוזה באומרה כי ”תחת חוק השימוש בהיפנוזה הישראלי, כולם אשמים בהיפנוזה - מטפלים, אמנים, מנהיגים דתיים ואפילו אמהות ששרות שירי ערש לילדיהן”. ב-2018 פרסמו שתי חוקרות מהמכללה האקדמית צפת ומהמכללה האקדמית אשקלון מאמר בו טענו כי ניסוחו העמום של החוק מסכן את חופש הדת.
ביולי 2018 הניח חבר הכנסת אורן חזן על שולחן הכנסת הצעה לביטול החוק, בטענה שהחוק ”נחקק בזמנו תוך ניצול הפאניקה הציבורית שהתעוררה בעקבות מקרה מסוים”, ושהחקיקה יצרה ”מונופול של מתי מעט אשר מורשים לעסוק בהיפנוזה, מה שגורם לכך שטיפולים אלה יקרים מאוד, ורק אלו שידם משגת פונים לקבלת טיפול בהיפנוזה”. ההצעה לא הגיעה לדיון מקדמי.
בשנת 2021 התחדשו הניסיונות לשנות את החוק, בהובלת המנטליסט בן קלה ובתמיכת חבר הכנסת אביר קארה.
אזכורים בתרבות

שלישיית הגשש החיוור העלתה, בהשראת מקרה אבישלום דרורי ויפה סויסה, את המערכון "חכם מימון מכה שנית", שבו גברי מהופנט במופע בדימונה והוא נזכר בילדותו. החכם מימון, אותו מגלם שייקה מהפנט אותו בחזרה לבגרות.
נסיבות השתלשלות החוק המקורי וסיפורו של צחי וייט, אוזכרו גם בפרק "המהפנט שהסתבך" בעונה הרביעית של הבלתי חשובים.
הערות שוליים

↑  ערן סויסה, נמרוד הראל מסעיר את קהילת הקוסמים, באתר ישראל היום, 19 באפריל 2013
1 2   שלבי החקיקה של הצעת חוק השימוש בהיפנוזה (תיקון - ביטול החוק), התשע"ח-2018, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  שלמה גבעון, "יפה בתכם בסדר גמור היא רק קצת רעבה", מעריב, 27 בפברואר 1975
↑  הצעת חוק השימוש בהיפנוזה, תשמ"א-1981, ה"ח 1538 מ-12 במאי 1981
↑  חוק השימוש בהיפנוזה, התשמ"ד-1984, ס"ח 1120 מ-28 ביוני 1984
↑  דוד רטנר, מה קרה לדוד פפו ולגברי האומלל, באתר הארץ, 16 בינואר 2002
↑  דן אבן, לראשונה: מטפלת שעסקה בהיפנוזה הורשעה בפלילים, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2012
1 2  Marianna Ruah-Midbar Shapiro; Sharon Warshawski (2018). "Trance, Meditation and Brainwashing: The Israeli Use of Hypnosis Law and New Religious Movements" (PDF). The Journal of CESNUR. 2 (4): 61–96. doi:10.26338/tjoc.2018.2.4.4.
↑  Aaron Reich, Why is Israel’s hypnosis law so strict?, The Jerusalem Post, August 27, 2021 (באנגלית).
Twitch.tv

| --- | --- |

 סוג:  אתר שיתוף סרטוני וידאו אתר הזרמת וידאו ושידורים חיים
 תקופת הפעילות:  6 ביוני 2011 – הווה (13 שנים)
 מייסדים:  אמט שיר, Michael Seibel, Kyle Vogt, ג'סטין קאן 
 בעלות:  אמזון
 שירותים עיקריים:  הזרמת וידאו
 הרשמה:  אופציונלית
 twitch.tv
 
Twitch.tv (או Twitch בקיצור) הוא אתר אינטרנט המהווה פלטפורמה להזרמת (סטרימינג) וידאו בשידור חי. האתר מצוי בבעלות Twitch Interactive, חברה בת של אמזון. האתר, שהוצג ביוני 2011 כספין אוף ל-Justin.tv, מתמקד בעיקר במשחקי וידאו בשידור חי, כולל שידורי תחרויות ספורט אלקטרוני (eSports), בנוסף לתכנים יצירתיים, שידורי מוזיקה ועוד. ניתן לצפות בתוכן האתר בשידור חי או באמצעות שירות וידאו על פי דרישה.
נכון לפברואר 2018, יש באתר 2 מיליון שידורים חודשיים וכ-15 מיליון משתמשים פעילים מדי יום.
היסטוריה

באוקטובר 2013, היו באתר 45 מיליון צופים ייחודיים. נכון לפברואר 2014, הוא נחשב למקור הרביעי בגודלו של תעבורת האינטרנט בארצות הברית. במקביל, חברת האם, Justin.tv, מותגה מחדש כ-Twitch Interactive על מנת לייצג את השינוי בהתמקדותה. האתר Justin.tv נסגר סופית באוגוסט 2014. באותו חודש, השירות נרכש על ידי אמזון עבור 970 מיליון דולר, אשר מאוחר יותר הובילה להכנסת סינרגיה עם שירות המנויים של החברה, אמזון פריים. מאוחר יותר רכשה Twitch את קלסה, מפעילה של קהילות מקוונות שעוסקות במשחקי וידאו והציגה אמצעי לרכוש משחקים באמצעות לינקים על זרמים יחד עם תוכנית המאפשרת לשדרנים (סטרימרים) לקבל עמלות על מכירת המשחקים שהם משחקים.
עד 2015, היו באתר יותר מ-1.5 מיליון שידורים וכ 100 מיליון צופים בחודש. נכון לרבעון השלישי של 2017, Twitch עדיין מהווה את שירות הווידאו הזורם החי המוביל למשחקי וידאו בארצות הברית, ויש לו יתרון על פני השירות המקביל יוטיוב, "יוטיוב גיימינג".
משחקי זירת קרב מרובת משתתפים (MOBA), כמו "League of Legends" ו"Dota 2", הם המשחקים הפופולריים ביותר עבור ה-eSports. בשנת 2020, תחרות World Championship של משחק "League of Legends" שברה שיא צפייה עם מעל 1.8 מיליון צופים.
ספורט אלקטרוני

Twitch היא הפלטפורמה המפורסמת ביותר לשידור eSports. הפלטפורמה ממלאת תפקיד מרכזי בפופולריות הגוברת של הפעילות הזו.
ההצלחה הגדולה של Twitch בשידורי תחרויות סייע לעשות לגיטימציה לענף ה-eSports, תחום בו מתחרים שחקנים במשחקי וידאו באופן מקצועי. פעילות ה-eSports נאבק על קבלתו כ"ספורט אמיתי". אחד הגורמים המרכזיים בצמיחת ה-eSports היה הקמת פלטפורמות כמו Twitch.tv, המאפשרות שידור וצפייה נגישים במשחקים. לסטרימינג יש תפקיד חיוני בצריכת eSports; צפייה בשידורים דרך הפלטפורמות הללו היא האופן השכיח ביותר לצפייה ב-eSports, יותר מאשר צפייה באמצעים אחרים כמו שידורי טלוויזיה או באופן פרונטלי.