בננה פיש
פיתוח > כתיבה ואיור

מלכתחילה, ליושידה לא היה קומפוזיציה לעלילתה של המאנגה; בעוד שהיה לה מושג כללי על הרקע העלילתי, פרטי העלילה והדמויות פותחו במהלך תהליך הכתיבה. בשל השפעתו של הסרט "קאובוי של חצות", ביקשה יושידה לכתוב את המאנגה כסיפור המתמקד במערכת יחסים אינטנסיבית-רגשית בין דמויותיהם של אש ואייג'י. במקור, נתפסה דמותו של אש כדמות אופטימית בהשראת גיבורי שונן, שכן יושידה ביקשה להבדיל דמותו של אש לגיבורים האדיבים האופייניים ליצירותיה האחרות, בעוד שאייג'י נתפסה במקור כדמות נשית. עם זאת, הפך אייג'י לגבר בשל תפקידו הפסיבי ברוב העלילה, ובשל סלידתה האישית של יושידה מדאוטרגוניסטים נשיים אינרטיים שנכתבו אך ורק כמקור לקונפליקט או מושא אהבה רומנטי עבור הגיבור הגברי.
סגנונה של יושידה כמאנגקית – כפי שניתן לראות לאורך המאנגה – חרג באופן משמעותי ממאנגות שוג'ו טיפוסיות לאותה התקופה מבחינת נרטיב, אופי הדמויות, מיקום העלילה, הלך הרוח והסגנון הוויזואלי. הסופר והמתרגם פרדריק ל. שודט ציין שבעוד שעבודותיה של יושידה דבקו במוסכמות מסוימות של מאנגות שוג'ו כמו הומו-ארוטיקה טקסטואלית וסאבטקסטואלית, היא אימצה בו-זמנית ”סגנון אמנות גברי לחלוטין, נמנעה מפרחים ו"עיני חרקים" לטובת משיכות מכחול נועזות, סצנות פעולה וקווי מהירות”. יושידה ויתרה על רבים ממוסכמות השוג'ו שהפכו לפופולריות על ידי קבוצת "Year 24" – דמויות מסוגננות במיוחד, התמקדות ברומנטיקה ופנטזיה, כתיבה גרנדיוזית – לטובת יצירת אמנות מפושטות ומציאותיות, פאנלים שהתמקדו בדמויות ובפעולות. רקעים וסביבות, וסצנות פעולה תכופות. דמויותיה של יושידה אוירו בפרופורציות ריאליסטיות יותר, בניגוד הן לפרופורציות הנשיות האופייניות לגברים במאנגות שוג'ו והן לפרופורציות היתר-גבריות האופייניות לגברים במאנגות שונן. בנוסף, על אף שהיה נפוץ למקום את עלילתן של המאנגות שוג'ו באירופה, הביעה יושידה חוסר עניין כללי בתרבות האירופאית וב"בחורים יפים אנגליים", והעדיפה במקום זאת את "גישתם חסרת-הדאגות" של גברים אמריקאים ממעמד הפועלים.
מראן הפיזי של רבות מהדמויות במאנגה מבוססות על אישים אמיתיים: דמותו של אש מודלה על פי הטניסאי סטפן אדברג בטיוטות הראשונות של הפרקים הראשונים בסדרה, לפני שהוחלף בעיצוב הממודל על פי השחקן ריבר פיניקס, בעוד שדמותו של אייג'י מודלה על פי השחקן הירונובו נומורה. יושידה השוותה תהליך זה של בחירת אישים אמיתיים כמודל לעיצוב הדמויות לליהוק של "בי מובי מסוגת פעולה". יושידה החלה להתעניין בפיניקס לאחר שצפתה בסרטו "מפרץ מוסקיטו" משנת 1986 בעת ביקור בארצות הברית; יושידה לא הייתה מודעת לכך שפיניקס הופיע גם בסרט "אני והחבר'ה" משנת 1986, בו צפתה בעבר, והסתקרנה מהטווח של פיניקס כשחקן בהתחשב בהבדלים בין שתי הדמויות. יושידה ציינה כיצד שינוי עיצוב דמותו של אש מעיצוב שמודל על פי אדברג לעיצוב שמודל על פי פיניקס שינה גם את הפיזיות שלו מנער "אתלטי ובנוי לתלפיות" ל"ילד יפה ורזה".
למרות היעדר הקומפוזיציה הקבועה שלה לסיפור, התכוונה יושידה כבר מהשלבים המוקדמים ביותר של פיתוח הסדרה לסיים את העלילה עם מותו של אש. בעקבות מותו של פיניקס בגיל 23 בשנת 1993, שקלה יושידה לזמן קצר לכתוב אחרת את סופו של אש, מכיוון שלא רצתה שהסדרה תיתפס ככזו ש"מנצלת" טרגדיה אמיתית. בדיון על הרציונל שלה למותו של אש, ציינה יושידה את היקסמותה מאנשים שחיים בעוצמה ומתים צעירים, ותיארה את אש כאדם ש"חי את חייו המלאים ב-17 שנים"; יתרה מכך, ציינה יושידה כי לאמונתה, כאשר אש ביצע מעשי אלימות ורצח לאורך הסדרה, הוא צריך לשלם על הפעולות הללו בחייו שלו. הביזיון לכאורה של מותו של אש בידי חבר כנופיה ברמה נמוכה הייתה מכוונת מצידה של יושידה; שכן אחד מהמוטיבים החוזרים במאנגות שונן הוא מותו של גיבור העלילה ללא משמעות למותו.
העיסוק המרכזי של העלילה בסם "דגי הבננה" השולט בתודעת המשתמש בו מקורה בהתעניינותה של יושידה במחקרים של סוכנות הביון המרכזית בבקרת נפש, כגון "MKUltra" ו-"Project ARTICHOKE", ומחקריה על תוכניות דומות בברית המועצות שהובילו אותה לשקול להכניס סמים לעלילה ככלי ללוחמה. ליושידה הייתה עניין אינטלקטואלי בסמים מאז התיכון, וציינה כי בני דורה הושפעו ופיתחו ידע בסמים במובן הרחב בשל השפעתה של תרבות הסמים באותה התקופה. יושידה אף הצהירה כי תיאור הפוליטיקה של תקופת המלחמה הקרה הפך לקשה יותר ככל שהמציאות הפוליטית השתנתה במהלך ריצת המאנגה, שנמשכה כמעט עשור – בעיקר פירוק ברית המועצות – אך בסופו של דבר היא לא שאפה לחתור לקפדנות וריאליזם במהלך כתיבת הפוליטיקה והאקטואליה בסדרה.