אה"מ גלוריוס
מלחמת העולם השנייה > טביעה

המפקד של גלוריוס, קפטן גאי ד'אולי-יוז, היה איש צוללות לשעבר שהיה קצין בכיר בקורייג'וס במשך 10 חודשים. הוא קיבל אישור להמשיך באופן עצמאי לסקפה פלו בשעות המוקדמות של 8 ביוני כדי לקיים בית משפט צבאי של קומנדר ג'יי. ב. הית', שסירב פקודה לבצע תקיפה על יעדי חוף בטענה כי המטרות היו במקרה הטוב לא מוגדרות ומטוסיו לא היו מתאימים למשימה. הית' הושאר מאחור בסקפה פלו כדי להמתין למשפט.
ללא ידיעת הבריטים, הצי הגרמני פתח במבצע יונו: אוניות המערכה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו, הסיירת הכבדה אדמירל היפר וארבע משחתות קיבלו פקודה לתקוף את הבסיס הבריטי בהרסטד ולתמוך בהתקדמות הגרמנית לכיוון נרוויק. תוך כדי הכנה לתקיפה ב-7 ביוני, הבין המפקד הגרמני שהבריטים מפנים את נורווגיה ובמקום לתקוף את הרסטד, הוא בחר ליירט את שיירות הפינוי ב-8 ביוני. במהלך הבוקר של 8 ביוני כמה ספינות יורטו אך לא נמצאה שיירה. לאחר מכן התפצל הכוח הגרמני לשניים: אדמירל היפר וארבע המשחתות נשלחו לטרונדהיים לצורך תדלוק ותמיכה קרקעית לכוח הגרמני (קבוצת פוירשטיין) המתקדם לנרוויק. שרנהורסט וגנייזנאו המשיכו לחפש שיירות בים הנורווגי. בשעה 15:45 תצפית במרומי שרנהורסט ראתה ענן עשן, ולאחר מכן את התורן של גלוריוס במרחק של 46 ק"מ. אוניות המערכה הגרמניות רדפו מיד ובשעה 16:10 זוהו גם שתי המשחתות המלוות, אקסטה וארדנט.
הבריטים הבחינו באוניות הגרמניות זמן קצר לאחר השעה 16:00 וארדנט נשלחה לסייר לעברן. גלוריוס לא שינתה מסלול או הגבירה מהירות. חמישה מטוסי סורדפיש הוזמנו לסיפון הטיסה וניתנה פקודה לעבור לעמדות קרב בשעה 16:20. שום סיור אווירי קרבי לא היה באוויר, אף מטוס לא היה מוכן על הסיפון להמראה מהירה ולא הייתה תצפית בקן העורב של גלוריוס. שרנהורסט פתחה באש על ארדנט בשעה 16:27 בטווח של 16,000 יארד (15,000 מטרים), מה שגרם לנסיגת המשחתת, ירי טורפדו והכנת מסך עשן. ארדנט פגעה מכה אחת עם תותחי ה-4.7 אינץ' שלה על שרנהורסט, אך נפגעה מספר פעמים מהחימוש המשני של האוניות הגרמניות וטבעה ב-17:25.
שרנהורסט העבירה את האש שלה לגלוריוס בשעה 16:32 והשיגה את הפגיעה הראשונה שלה שש דקות מאוחר יותר במטח השלישי שלה, בטווח של 24,000 מטרים (26,000 יארד), כאשר פגז בקוטר 28.3 סנטימטרים (11.1 אינץ') פגע בסיפון הטיסה הקדמי וחדר להאנגר העליון, והצית שריפה גדולה. פגיעה זו השמידה שני מטוסי סורדפיש שהוכנו לטיסה והחור בסיפון הטיסה מנע מכל מטוס אחר להמריא. רסיסים חדרו למעטפת הדוד וגרמו לירידה זמנית בלחץ הקיטור. בשעה 16:58 פגז שני פגע במשואת הביות מעל הגשר והרג או פצע את הקפטן ואת רוב הצוות שהוצב שם. מסך העשן של ארדנט הפך ליעיל מספיק כדי לפגוע בראות של הגרמנים בערך מהשעה 16:58 עד 17:20 אז הם הפסיקו את האש על גלוריוס.
גלוריוס נפגעה שוב בחדר המכונות המרכזי בשעה 17:20 וזה גרם לה לאבד מהירות ולהתחיל במעגל איטי שמאלה. היא גם החלה לנטות ימינה. האוניות הגרמניות צמצמו טווח למרחק של 16,000 יארד והמשיכו לירות לעברה עד 17:40. גלוריוס טבעה בשעה 18:10, בערך במיקום 68°38′N 03°50′E﻿ / ﻿68.633°N 3.833°E﻿ / 68.633; 3.833, עם 43 ניצולים.
כשהאוניות הגרמניות התקרבו לגלוריוס, אקסטה, שניסתה לשמור על מסך העשן, פרצה את העשן שלה וירתה שני מטחי טורפדות לעבר שרנהורסט. אחד מהם פגע באוניית המערכה בשעה 17:34 לצד הצריח האחורי שלה וגרם לה נזק רב. אקסטה הצליחה גם לפגוע פגיעה אחת מתותחי ה-4.7 אינץ' שלה בשרנהורסט, אך ספגה ירי גרמני וטבעה בסביבות השעה 18:20.
ניצולים העריכו שכ-900 אנשי צוות נטשו את גלוריוס. האוניות הגרמניות ספגו נזק רב בעצמן, ומבלי לדעת שאוניות בעלות הברית לא היו במגע עם גלוריוס פתחו בנסיגה נמהרת, ולא ניסו לאסוף ניצולים. הצי המלכותי בינתיים לא ידע דבר על הטביעה עד שהוכרזה ברדיו הגרמני. הספינה הנורווגית Borgund, בדרכה לאיי פארו, הגיעה מאוחר ב-10 ביוני ואספה ניצולים, ולבסוף מסרה 37 ניצולים לטורסהאבן, מתוכם שניים מתו מאוחר יותר. ספינה נורווגית נוספת, סוואלברד II, שעשתה גם היא את דרכה לאיי פארו, אספה חמישה ניצולים אך נצפתה על ידי מטוס גרמני ונאלצה לחזור לנורווגיה, שם הארבעה שעדיין נותרו בחיים הפכו לשבויי מלחמה במשך חמש השנים הבאות. מאמינים שעוד ניצול אחד מגלוריוס חולץ על ידי מטוס ימי גרמני. סך הניצולים היה 40, כולל אחד מאקסטה ואחד מארדנט. סך ההרוגים או הנעדרים היו 1,207 מגלוריוס, 160 מאקסטה ו-152 מארדנט, בסך הכל 1,519.
הטביעות והכישלון לבצע חילוץ יעיל היו מביכים עבור הצי המלכותי. כל האוניות שנתקלו באויב קיבלו הוראה לשדר דו"ח תצפית, והיעדר דו"ח כזה מגלוריוס נחקר בבית הנבחרים. התברר שהסיירת הכבדה דבונשייר חלפה בטווח 30–50 מיל (48–80 קילומטרים) מהקרב, תוך שהיא מניפה את דגלו של תת-אדמירל ג'ון קנינגהם, שביצע פקודות לפנות את משפחת המלוכה הנורווגית לבריטניה ולשמור על שתיקת רדיו. כמה ניצולים מגלוריוס ודבונשייר העידו כי דו"ח תצפית נשלח כהלכה, והתקבל על ידי דבונשייר, אך הוא בוטל על ידי קנינגהם, שיצא במהירות גבוהה בהתאם לפקודותיו. כמו כן, נטען כי קיים בלבול בנוגע לשימוש בתדרי טלגרפיה אלחוטיים על סיפון גלוריוס, אשר יכול היה לתרום לכישלון של כל ספינה או תחנת חוף אחרת לקבל דו"ח תצפית. היעדר סיורים מוטסים רגילים מעל גלוריוס ומשחתותיה, בתנאי ראות מרבית, הוגדר כתורם לטביעות.
נסיבות הטביעה היו נושא לדיון בבית הנבחרים ב-28 בינואר 1999. לאחר שפורסם לציבור בשנות ה-70 של המאה ה-20, אנשי בלצ'לי פארק גילו כי סיפרו לצי המלכותי על הפריצה הגרמנית. עם זאת, הצי המלכותי סירב להאמין למפענחחי הקוד בחלקם משום שהם היו ברובם אזרחים, ולמרות התחננות ממפענחי הקוד, מעולם לא הודיעו לשייטת של גלוריוס על התקדמות הגרמנים.