stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטקסיית פרידרייך
הערות שוליים

↑  Delatycki M, Williamson R, Forrest S, Friedreich ataxia: an overview, journal: J Med Genet, volume=: 37, issue: 1, pages: 1-8, year: 2000, PMID 10633128
↑  Barbeau A, Sadibelouiz M, Roy M, Lemieux B, Bouchard JP, Geoffroy G. (1984). “Origin of Friedreich's disease in Quebec” Can J Neurol Sci. 1984 Nov;11(4 Suppl):506-9. PMID 6391645
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553002105171  LCCN: sh85051980  NKC: ph1229231 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חלבון הפרטקסין
אורי בן-הדור

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 במאי 1895 מילישאוץ, דוכסות בוקובינה, כתר אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 בנובמבר 1971 (בגיל 76) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 שם לידה:  Simon Moise Grünberg   שמחה משה גרינברג
 מדינה:  רומניה 
 שפות היצירה:  רומנית 
 
אורי בנדור (בן הדור) (ברומנית: Ury Benador - שמו בלידה : סימון מויסה גרינברג, ‏ 1 במאי 1895 - 23 בנובמבר 1971) היה סופר, עיתונאי ומחזאי יהודי רומני.
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

אורי בנדור נולד בשנת 1895 בשם סימון מויסה (שמחה משה) גרינברג במילישאוציול דה סוס, אז במחוז רדאוץ, כיום במחוז סוצ'אבה, ואחר כך גדל בכפר מיכאיילן, בזמנו במחוז דורוהוי, כיום במחוז בוטושאן, בדרום החבל בוקובינה. היה בן למשפחת מרובת ילדים של החייט והסופר היידי מויסה פרידל גרינברג ושל ליבה, לבית שמידט.
בנדור נאלץ להפסיק את לימודיו בבית הספר כדי לעבוד בעבודות מזדמנות שונות והיה לאוטודידקט.
את יצירותיו הראשונות כתב ביידיש ופרסם בשנת 1916 בעיתון "דער האמער". הוא פרסם לעיתים ביידיש עד שנות ה-1940 אבל את רוב פרסומיו וספריו כתב השפה הרומנית.
בהתחלה בחר בשם העט Simon Schmidt לפי שם המשפחה של אמו, אבל בהמשך בחר בשם עט בהשראה עברית:אורי בן-הדור - Ury Benador
ביוגרפיה > המשך פעילותו ברומניה שבין מלחמות העולם

בשנת 1918 כתב בנדור מאמרים בכתב העת "Scena" (סצ'נה= הבמה) בבוקרשט, כמו כן כתב סיפורים וביקורות במספר כתבי עת נוספים ברומנית. ב-1924 פרסם לראשונה יצירה ספרותית ברומנית בכתב העת "Lumea literară" (עולם הספרות) ביאשי.
הוא הכניס אותה ב-1925 לספרו הראשון Cinci acte - "חמש מערכות", שפרוסם בעיר בראילה ושכלל חמישה מחזות שלא הועלו בסופו של דבר על במה. באותה שנה, 1925 ,הצטרף בנדור לחוג הספרותי Sburătorul (זבורטורול = המעופף) וזכה בפרס איגוד מבקרי התיאטרון והמוזיקה הרומנים. פרסם בהמשך במגזינים "ויאצה רומניאסקה" ( Viața românească החיים הרומניים), Lumea literară (לומיה ליטרארה - עולם הספרות), Rampa (הבמה ) ו Revista Fundațiilor Regale
(כתב העת של קרנות המלוכה), Albina (אלבינה - הדבורה) ו Gazeta literară (גאזטה ליטרארה - הגאזטה הספרותית)
הצלחתו האמיתית הראשונה הייתה הרומן -פרסקו שלו "" Ghetto veac XX (גטו המאה ה-20) בשנת 1934.
בספר זה הדגיש בנדור את הרעיון שרוח ההפליה האתנית נשמרת בעולם הקפיטליסטי המודרני וממשיך לכפות על האוכלוסייה היהודית קיום בנפרד. להבדיל מאיסאק פלץ הבליט בנדור את הפן האתנוגרפי, המסורות הדתיות והתרבותיות היהודיות.
בספר מוציאם ביטוי - בעיקר בפי הגיבור הראשי האינטלקטואל - דיונים פולוסופיים-חברתיים בנוגע לשאלות היהדות.
הנובלה "אפסיונאטה" המתלווה לרומנן האנליטי Subiect banal" (1935 )" ושדנה בגבר המתוודה בסערת נפש שהוא מוטרד באופן אובססיבי על ידי צורך לבדוק אם אשתו היא מסוגלת לבגוד בו. בסיפור ניכרת השראה חסידית. בסופו של דבר חוויית הגיבור היא זו שדחפה למעשה לבגידה. לרומן "הילדה" (1935) נושא דומה, אך הפעם מתוך נקודת המבט של אישה.
בשנת 1939 השתתף בכנס אינטלקטואלים למען השלום שהתכנס בפריז.
ביוגרפיה > בשנות השלטון הצבאי-פאשיסטי

בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט בינואר 1941 הסתתר הסופר עם שלושת ילדיו במרתף של בית.

מאוחר יותר הוא שירת את "המרכז היהודי" (Centrala evreiască) שנוסד על ידי השלטון של המרשל יון אנטונסקו וכתב בביטאונו, "הגזטה היהודית" (Gazeta evreească). במאמריו בה עודד את היהודים לתרום לצבא הגרמני, להתנדב לעבוד בניקוי הרחובות משלג "כי העבודה טובה לגוף" וכו'.
ביוגרפיה > בימי השלטון הקומוניסטי

אחרי מלחמת העולם השנייה נמנה בנדור בין פעילי הוועד הדמוקרטי היהודי, ארגון בחסות המפלגה הקומוניסטית הרומנית שנועד להשיג שליטה של המפלגה ברחוב היהודי על חשבון כל זרמי החשיבה והתרבות האחרים. כמה אסירי ציון חשדו בו במעשי בגידה ומלשינות נגדם.
אחרי השתלטות המפלגה הקומוניסטית על המדינה בנדור נבחר להנהגת איחוד הסופרים הרומנים. בשנים 1948–1955 מילא את התפקיד של מזכיר התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט .
הספרים שפרסם - כולל Ghetto veac XX (גטו המאה העשרים) ו"Gablonz Magazin Universal " (" גבלונץ חנות כל בו") (1961) היו תיעודיים וניתוחיים בטיבם וביקשו לשקף את הסביבה החברתית והמוסרית של החברה היהודית ברומניה במחצית הראשונה של המאה ה-20. בספר "גבלונץ חנות כל בו" תיאר, כדברי דורה ליטמן-ליטאני, "טיפוסים יהודים מנוולים, חסרי כל מוסר ונקיפות מצפון"
לפי המבקר יון סימוץ - בנדור "לא היה אף פעם יותר מסופר מדרגה שנייה... והפרוזה שלו נעה בין חובבנית מתקבלת על הדעת (ברומנים הראשונים שלו) לכמעט בלתי נסבלת (כמו בביוגרפיה הספרותית של בטהובן).
חייו הפרטיים

לבנאדור נולדו שלושה ילדים:שתי בנות ובן.
ספרים > מחזות

1925 - חמש מערכות, Cinci acte - בראילה
Otrava (הרעל)
Simfonia roșie (הסימפוניה האדומה)
Fără titlu (ללא כותרת)
36 (שלושים ושש)
Larie omul (לאריה האדם)
ספרים > סיפורים

Appasionata - אפסיונאטה - הוצאת אלקלעי, בוקרשט 1935
Preludiu la Beethoven (פרלוד לבטהובן)
ספרים > רומנים

1934 - Ghetto veac XX (גטו של המאה ה-20)
1935 - Subiect banal (נושא בנאלי) בהוצאת אלקלעי - נחשב על ידי המבקרים ליצירה המוצלחת ביותר של בנדור
1935 - Hilda הילדה
1940 - Final grotesc (סוף גרוטסקי)
1961 - Gablonz Magazin universel (כל-בו גבלונז)
1964 - Beethoven, omul (בטהובן האדם)
ספרים > תרגומים

תרגם את ספר " Scorpionul" (העקרב) של הסופר הקומוניסט הדני הנס שרפיג (1956)
לקריאה נוספת

Ovid S. Crohmălniceanu, “Ury Benador,” Literatura română între cele două războaie mondiale, vol. 1, pp. 345–346 (București 1972);
(אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו - אורי בנדור - ב"ספרות הרומנית בין שתי מלחמות העולם" כרך א)
Alexandru Mirodan, “Ury Benador,” Dicționar neconvențional al scriitorilor evrei de limbă română, vol. 1, pp. 139–147 (Tel Aviv, 1986);
אלכסנדרו מירודן - אורי בנדור ב-לקסיקון הבלתי קונבנציונלי של הספרות היהודים כותבי רומנית, כרך א, תל אביב
שורשים וסער - אנתולוגיה של סופרים יהודים בלשון הרומנית (בעריכת ק.א.ברתיני, א.ב. יפה, ודורה ליטמן-ליטאני, מבוא מאת דורה ליטמן-ליטאני, "עקד" תל אביב 1972
א.ב. יפה - בשדות זרים:סופרים יהודים ברומניה, תל אביב 1996, עמ' 298–303, תקציר ו
,Silvia Lazarovici - Scriitori și publiciști botoșăneni. Dicționar biobibliografic”, Editura Agata, Botoșani, 2013 (www.agata.ro)
Ion Simuț, "Gelozia maladivă", in România Literară, nr. 43/2005
(יון סימוץ - "הקנאה החולנית" במגזין "רומניה הספרותית")
הערות שוליים

↑  א"ב יפה 1996 עמ' 298
1 2 3 4 5  A.Corbea-Hoisie 2010
↑  C. Craciun 2009  ע' 102
↑  באתרg4 media
1 2  א"ב יפה 1996 עמ'  298
↑  דורה ליטמן-ליטאני  1972 עמ' 25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258562605171  PLWABN: 9810574819205606  CiNii: DA16372671  GND: 127043446  ISNI: 0000 0000 6679 9936  LCCN: n2004037779  VIAF: 42145601971701321450   WorldCat (עם VIAF): 42145601971701321450
אולפרט דאפר

| --- | --- |

 לידה:  ינואר 1636 אמסטרדם 
 פטירה:  29 בדצמבר 1689 (בגיל 53) אמסטרדם 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, הרפובליקה ההולנדית 
 מקצוע:  גאוגרף, היסטוריון
 
אוֹלפֶֿרט דאפֶּר (Olfert Dapper; ‏1636 – 1689) היה סופר, גאוגרף והיסטוריון הולנדי שחיבר ספרים רחבי היקף על יבשות, ארצות ועמים אף שמעולם לא יצא ממקומו.
קורות חייו ופועלו

אולפֿרט דאפר נולד בתחילת 1636 בשכונת יורדאן שבאמסטרדם. בשנים 1657 ו-1658 למד רפואה באוטרכט, אך ככל הנראה לא עסק בה, ומכל מקום שמו לא נמצא ברשומות גילדת הרוקחים והרופאים של אמסטרדם. כעולה משפע חיבוריו, דאפר הקדיש את רוב ימיו לאיסוף מידע על יבשות ועל ארצות, שחלקן היו בתקופתו בלתי נגישות, ולכתיבת ספרים על אודותן. ספריו הופיעו במהדורות לא מעטות ותורגמו לשפות אחרות. דאפר מעולם לא יצא את ארצו. הוא השתמש בדוחות של חוקרים ומיסיונרים ושל אנשי חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית, וכמו כן נעזר בכתבי נוסעים אחרים. הציורים והמפות המלווים את כתביו לא נעשו על ידיו, אלא לוקטו ממקורות שונים ועובדו לתחריטים בסדנת המו"ל ההולנדי שלו – יאקוב ואן מירס (Jacob van Meurs).
ב-1663 ראו אור חמשת הכרכים של ספרו הראשון שעליו שקד כשלוש שנים – "תיאור היסטורי של אמסטרדם". שנתיים לאחר מכן, ב-1665, הפיק את התרגום הראשון להולנדית של כתבי הרודוטוס ובתוך שנים ספורות פרסם סדרת ספרים על יבשות וארצות. הבולט בהם הוא "תיאור אפריקה" (אנ'), שראה אור ב-1668 וקנה לו מקום לדורות כספר-יסוד בלימודי אפריקה. הספר נועד, ככתוב בכותרו, להציג "שמות מקומות, גבולות, נהרות ואגמים, גידולים, בעלי חיים, לבוש, שפות, ממלכות, דתות ומנהגים, כולל מפות של הארצות ושל הערים מצוירים ממראה עיניים", ותוכנו "שאוב מכְּתבים עכשוויים ומספרי נוסעים שהיו בארצות הללו".
בספריו הנחשבים של דאפר נמנו "סוריה וארץ ישראל" (1667), "משלחות חברת הודו המזרחית ההולנדית לסין" (1670), "אסיה – אימפריית המוגולים הגדולה, כולל חלקים של הודו, ממלכת פרס, גאורגיה ועוד" (1672), "אסיה, כולל אזורי מסופוטמיה, בבל, אשור, אנטוליה, או אסיה הקטנה, וערב" (1680), "איי הים התיכון" – קפריסין, רודוס, כרתים ואיים במזרח הים האגאי (1688) ומוראה (1688). פרקים נבחרים מכְּתביו של דאפר (Dapperus Exoticus Curiosus) פורסמו בשני כרכים בשנים 1717–1718 בגרמניה. חיבור הספר "אמריקה" (1671) יוחס לדאפר במהדורתו הגרמנית (1673), אף שבמהדורה ההולנדית המקורית צוין ארנולדוס מונטנוס (אנ') כמחברו.
דאפר לא התיימר להיות מגלה ארצות וטרח לציין את המקורות שמהם שאב את ידיעותיו. כתיבתו מאופיינת בשילוב של תחומים שונים – גאוגרפיה, כלכלה, פוליטיקה ואנתרופולוגיה. הוא מוערך בשל הימנעותו מגישה אתנוצנטרית ומשיפוט ערכי של החברות שתיאר. רוב כותרי ספריו של דאפר פותחים בהיגד "תיאור מדוקדק", שיש בו לפחות ביטוי לשאיפתו של דאפר בעבודתו.
אולפרט דאפר מת ערירי ונקבר באמסטרדם ב-29 בדצמבר 1689.
הנצחתו

רחוב באמסטרדם (Dapperstraat) נקרא על שמו של אולפֿרט דאפר. 

הסופר האמריקני פיטר ביגל הקדיש לזכר דאפר את ספרו "החדקרן האחרון" (1968) שנכתב בהשראת הדברים שקרא בכתבי דאפר על חד-קרן בגבול קנדה. ב-2012 כתב ביגל את "יומו של אולפֿרט דאפר" (Olfert’s Dapper Day) על מסע דמיוני של הולנדי בשם זה אל מושבה פוריטנית בִּדיונית בצפון אמריקה. 

בצרפת פועלת קרן המוקדשת לאמנות אפריקאית ונקראת על שמו של אולפרט דאפר – Fondation Dapper. הקרן נוסדה ב-1983 בהולנד וב-1986 הקימה את מוזיאון דאפר (Musée Dapper) בפריז ברובע ה-16. מבנה המוזיאון נסגר ב-2017, והקרן ממשיכה להפעילו באמצעות אתר האינטרנט שלה.

לרגל "תערוכת בולים לאומית חיפה 80" הוציא השרות הבולאי גליונית זיכרון המציגה את האיור של הר הכרמל ומפרץ חיפה מתוך ספרו של דאפר מ-1677 על סוריה וארץ ישראל. שני הבולים בגליונית מראים מקטעים של הציור – מערת אליהו בצלע הכרמל והעיירה חיפה.
לקריאה נוספת

• מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עם עובד ודביר, תשכ"ו; על ד"ר אוֹלף דאפר – בעמ' 30, קטעים מתוך כְּתביו על היישוב היהודי בארץ – בעמ' 367–373
הערות שוליים

↑  אולי בסוף 1635; ידוע רק תאריך ההטבלה שלו – 6 בינואר 1836
↑  הרבה מציורי ירושלים וכן מפת ירושלים בספרו של דאפר הועתקו מספרו של הנזיר הפרנציסקני ברנרדינו אמיקו על מבנים קדושים בארץ הקודש (1620)
↑  ראו: ריכב רובין, מפת ירושלים מאת אנטוניו דה אנג'ליס (1578): מפת-אם והמפות שנגזרו ממנה, קתדרה 52, יולי 1989, עמ' 112–119
↑  הספר היה ככל הנראה פרי עבודה משותפת. ההפקה נעשתה על ידי אותו המו"ל ההולנדי; המהדורה האנגלית של הספר "אמריקה" נערכה ונדפסה על ידי ג'ון אוגילבי (אנ') וראתה אור במקביל להוצאת המהדורה ההולנדית, אבל היא אינה נאמנה למקורהּ. ספרו של דאפר על סין, למשל, תורגם לאנגלית בהוצאת אוגילבי וראה אור (על שפע איוריו מן המהדורה ההולנדית) בשם שונה – Atlas Chinenesis – ובייחוס החיבור לארנולדוס מונטנוס
↑  הספר יצא לאור בעברית (בתרגום רון פוקס ובעריכת דורית פרידמן) בהוצאת ספריית פועלים, 2008
↑  קיצור שמו הפרטי ל-Olf מופיע אצל איש-שלום ככל הנראה משום שכך נדפס ברשימות הביבליוגרפיות של רריכט (Bibliotheca geographica Palaestinae), עמ' 275–276 (מס' 1171); בכתביו של דאפר בלועזית אין הִקָּרוּת כזו של קיצור שמו המלא Olfert, אלא לאות הראשה O
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260387205171  PLWABN: 9810622838405606  BIBSYS: 2076185  BNC: 000160075  BNE: XX954381  BnF: cb118985941 (data)  BPN: 64540782  CiNii: DA09564945  GND: 119068788  ISNI: 0000 0001 1691 637X  LCCN: n88145261  NKC: ola2010578493  NLA: 35816120  NLG: 98667  NTA: 069968012  RERO: 02-A003154722  RKD: 434484  SUDOC: 026811170  Trove: 1100436  ULAN: 500484332  VcBA: 495/187353  VIAF: 100171295   WorldCat (עם VIAF): 100171295 
מפת ירושלים שהועתקה ממפת ברנרדינו אמיקו וצורפה לספרו של דאפר על ארץ ישראל
מפת ראש הכרמל, מפרץ חיפה, עמק עכו והעיר עכו (1677)
ציור מקדש שלמה בירושלים בספרו של דאפר על ארץ ישראל (1677)
איוויצה אילייב

איוויצה אילייב (בסרבית-קירילית: Ивица Илиев; נולד ב-27 באוקטובר 1979 בבלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

אילייב החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת פרטיזן בלגרד בעונת 1997/1998 ושיחק בה עד לעונת 2004. בתקופה זו היא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים באליפות הליגה. בחודש יולי 2004 עבר אילייב לקבוצת מסינה האיטלקית. בשנת 2006 הושאל לגנואה, שהייתה אז בליגה השלישית באיטליה. שנה לאחר מכן חתם לעונה אחת עם פאוק סלוניקי היוונית. אילייב הבקיע את שערו הראשון בפאוק ב-2008 בניצחון על אפולון קלאמאריס.
בשנת 2009 הגיע אילייב לישראל ועבר למועדון מכבי תל אביב. בינואר 2010 נפצע ולא שיחק עד סיום העונה. הוא שוחרר ממכבי וחזר לפרטיזן בלגרד, שבה היה שותף להעפלה לליגת האלופות ולזכייה באליפות. באותה עונה הוא זכה בתואר "מלך השערים של הליגה" ביחד עם אנדריה קלודז'רוביץ' (13 שערים כל אחד). בתום עונת 2010/2011 חתם על חוזה עם אלופת פולין ויסלה קרקוב. בשנת 2013 פרש ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  בעז גורן, ‏אילייב: היה סגל טוב למכבי, לא היה צורך בשינוי, באתר ONE‏, 15 ביולי 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוריה (עוף)

| אוריה |
| --- | --- |
 אוריה מצויה בין שני אוריות חייכניות
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: אלקיים
תת־משפחה:: Alcinae
סוג:: אוריה
מינים
 Uria aalge  Uria lomvia
שם מדעי
 Uria ‏בריסון, 1760

אוריה (שם מדעי: Uria) הוא סוג של עופות ימיים ממשפחת האלקיים. בסוג שני מינים שהם הגדולים במשפחה, כשהגדולה מכולם היא אוריה חייכנית ששוקלת עד 1.5 ק"ג ואורכה 40–48 ס"מ.
מאפיינים

עופות אלה מזכירים פינגווינים וצבעם חום כהה-לבן עם ראשים כהים. המקור ארוך וחד ומותאם לתפיסת דגים והכנפיים מותאמות לשחייה אך לא למעוף מהיר. הם חיים בעיקר באזורים הארקטיים וצדים דגים סביב לחופי היבשות.
דמיונה של האוריה לפינגוין מהוה דוגמה לתופעת האבולוציה המתכנסת. הפינגוינים חיים בחציו הדרומי של כדור הארץ והאוריות בחציו הצפוני ואין קשר טקסונומי בין שני המינים. עם זאת, בשל תנאי החיים הדומים שלהם ואורח החיים הדומה שלהם, גם מבנה גופם דומה.
מינים

אוריה מצויה (Uria aalge)
אוריה חייכנית (Uria lomvia)
איחוד האמירויות הערביות במשחקים הפאראלימפיים

איחוד האמירויות הערביות השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה איחוד האמירויות הערביות חלק מעולם.
היסטוריה

אל המשחקים הפאראלימפיים בברצלונה בשנת 1992 שלחה איחוד אמירויות הערביות ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת משקולות, וסיים במקום האחרון, עם תוצאה של 110 ק"ג, בתחרות בה זכה עמוס גינוסר הישראלי עם שיא עולם של 175 ק"ג.
המשלחת הראשונה של איחוד האמירויות הערביות שזכתה במדליה פאראלימפית הייתה המשלחת אל המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000). במשלחת בלט אחמד סאיף זאל אבו מוהייר שזכה במרוץ ל-400 מטר במדליית הכסף (קטגוריה T36). במקצה המוקדמות קבע אבו מוהייר שיא עולם 59.27 שניות, ואף שבר אותו במקצה הגמר עם 57.74 שניות, אולם נכנע לשיא עולם של ווה וואי סו מהונג קונג עם 57.58 שניות. אבו מוהייר זכה גם במדליית הארד במרוץ ל-200 מטר עם תוצאה של 26.94 שניות, ונכנע לשיא עולם נוסף של המתחרה מהונג קונג עם 25.62 שניות.
מדליית הזהב הראשונה של איחוד האמירויות הערביות הגיעה במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004). מוחמד ח'מיס ח'לף, המתחרה בהרמת כוח (עד 82.5 ק"ג) זכה במדליית הזהב עם תוצאה של 217.5 ק"ג. בתחרות הדיפת כדור הברזל הוסיף מאנה עבדאללה סולימאן מדליית כסף נוספת (קטגוריה F32) עם תוצאה של 7.18 מטרים, שני רק לשיא עולם של כרים בטינה האלג'יראי עם 7.64 מטר.
מדליות לפי אולימפיאדה

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992): 0
המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996): 0
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) | 1 | 1 | 2 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 1 | 1 | 1 | 3 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 2 | 4 | 1 | 7 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 1 | 1 | 1 | 3 |
| סה"כ | 5 | 11 | 6 | 22 |
ראו גם

איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  המשתתפים במשחקים בברצלונה 1992
↑  Barcelona 1992 Paralympic Games Men's Up To 60 kg באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Men's 400 m T36
↑  Sydney 2000 Paralympic Games Men's 200 m T36
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Men's Up To 82.5 kg
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Men's Shot Put F32
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים לנוער

איחוד האמירויות הערביות משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער קאנגוואן (2024). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מאיחוד האמירויות הערביות מדליית כסף יחידה ברכיבה.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של איחוד האמירויות הערביות למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 4 ספורטאים שהתחרו ב-4 ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישגים בענף הטאקוונדו, בה היא סיימה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 49 ק"ג בנות, ובענף הרכיבה, בה היא סיימה במקום התשיעי ולא זכתה לעלות לשלב הגמר. כמו כן, השתתפו ספורטאי המשלחת בתחרויות בענפי השיט והשחייה.
השתתפות במשחקים > משחקי הקיץ > אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. המשלחת לא הגיעה להשיגים משמעותיים באולימפיאדה זו. ספורטאי המשלחת השתתפו לראשונה בענפי האתלטיקה והקליעה. כמו כן, ספורטאי המשלחת השתתפו בשנית בתחרויות בענפי השיט והשחייה.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים לנוער
ראו גם

איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים
איחוד האמירויות הערביות במשחקים הפאראלימפיים
| מדינות העולם במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין   • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה • ארובה • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל  • ברמודה • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פוארטו ריקו • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל • איי קוק  • איי שלמה • גואם • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה • סמואה האמריקנית • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
אלון אריה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1991–2022 (כ־31 שנים)
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד תחנת פתח תקווה  מפקד תחנת ראשון לציון  מפקד משטרת נתניה  קצין אג"מ מחוז מרכז  ראש חטיבת המבצעים  ראש אגף התנועה
 
אלון אריה הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב. כיהן כראש אגף התנועה.
ביוגרפיה

אריה גדל בחדרה, הוא שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים והשתחרר ב-1989. ב-1991 התגייס למשטרת ישראל ושירת כחוקר וכבלש ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב. ב-1995 סיים קורס קציני משטרה. ב-1999 מונה לעוזר ראש אגף משאבי אנוש. ב-2002 מונה לקצין המבצעים של מרחב נמל התעופה בן-גוריון. ב-2004 מונה לסגן מפקד תחנת פתח תקווה ולאחר מכן שימש סגן מפקד תחנת כפר סבא. ב-2007 מונה למפקד תחנת פתח תקווה, ב-2009 מונה למפקד תחנת ראשון לציון, וב-2011 למפקד תחנת נתניה. ב-2014 מונה לקצין אגף המבצעים של מחוז מרכז. ב-2016 מונה לראש חטיבת המבצעים.
בפברואר 2020 הועלה לדרגת ניצב ובאפריל מונה לראש אגף התנועה. באפריל 2022 ביקש אריה לסיים את תפקידו.
חיים אישיים והשכלה

אריה בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדע המדינה ותואר שני במנהל עסקים. הוא נשוי ואב לשלושה.
אל קפיטן

| --- | --- |

אל קפיטן
 מידע כללי
 סוג הר:  סלע גרניט
 גובה:  2,308 מטרים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  מריפוסה, קליפורניה
 רכס הרים:   סיירה נבאדה
 העפלה ראשונה:  12 בנובמבר 1956 על ידי וורן הארדינג, ג'ורג וייטמור וויין מרי
 מסלול ההעפלה הקל:  טרק
 קואורדינטות:  37°44′3″N 119°38′16″W﻿ / ﻿37.73417°N 119.63778°W﻿ / 37.73417; -119.63778
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אל קפיטן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אל קפיטן(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאל קפיטן(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאל קפיטן
 מיקום ה"אל קפיטן" בפארק יוסמיטי, קליפורניה
אל קפיטן (מספרדית: הצ'יף או הקפטן) הוא מונולית מגרניט השוכן מעל לעמק יוסמיטי בפארק הלאומי יוסמיטי שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. נחשב לאחד מיעדי הטיפוס וקפיצות הבסיס המאתגרים והפופולרים בעולם, בין היתר, בשל נתיבי הטיפוס הרבים שלו ובהיותו נגיש למטיילים לאורך כל ימות השנה.
המונולית מתנשא לגובה של 914 מטר ונחשב למצוק האנכי הגבוה בעולם.
מקור השם

שמו של המונולית ניתן על ידי גדוד החיילים מריפוסה (Mariposa Battalion), אשר תפקידו היה לדחוק את שבט האינדיאנים המקומי (Ahwahnechee) מהאזור. במהלך מסעו בעמק יוסמיטי בשנת 1851, גילה הגדוד את הפארק ואת המונולית עצמו. אל קפיטן הוא למעשה תרגום חופשי לשם שניתן למונולית על ידי שבט ה-Ahwahnechee. לא ברור האם השם התייחס למנהיג השבט באופן מפורש או שמא ניתן בכלליות.
גאולוגיה

אל קפיטן, אשר נוצר לפני כ-100 מיליון שנים לערך, עשוי ברובו מסלע גרניט מחוספס, בדומה לסלעים אחרים שנמצאים בשטחו המערבי של פארק יוסמיטי, דוגמת ה-Taft Point, צוק גרניט המהווה נקודת תצפית פופולרית על עמק יוסמיטי, מפלי יוסמיטי ואל קפיטן.
אל קפיטן בנוי מכמה שכבות סלע. חלקו העליון (לרבות פסגת הסלע) עשוי מסוג אחר של גרניט (Taft), בעוד חלקו המזרחי עשוי בעיקר מסלע פלוטוני גס (דיוריט).
היסטוריית טיפוס

אל קפיטן מחולק ל-2 אזורי טיפוס עיקריים, הכוללים עשרות מסלולי טיפוס בכל רמות הקושי - הצד הדרום-מערבי והצד הדרום-מזרחי. במרכז הסלע נמצא מסלול הטיפוס המפורסם ביותר - The Nose.
הטיפוסים הראשונים באזור יוסמיטי החלו כבר בשנות ה-30, אך עד לשנות ה-50 נחשב אל קפיטן כבלתי ניתן לטיפוס. בתחילת שנות ה-50 החלו מטפסים מקצועיים, המצוידים בחבלים עשויים ניילון ויתדות, לטפס על האל קפיטן, אך רק בשוליו.