stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאוריות הקשר על מותו של אדולף היטלר

תיאורים שהוכנו על ידי השירות החשאי של ארצות הברית בשנת 1944 כדי להראות כיצד היטלר יכול להסוות את עצמו כדי להתחמק מלכידה
תאוריות הקשר על מותו של אדולף היטלר, קנצלר גרמניה מ-1933 עד 1945, הן תאוריות קשר הסותרות את העובדה המקובלת שהוא התאבד בפיהררבונקר ב-30 באפריל 1945. רוב התאוריות הללו נובעות ממסע של דיסאינפורמציה סובייטית. התאוריות טוענות שהיטלר ואשתו, אווה בראון, שרדו ונמלטו מברלין, ויש הטוענים שהוא נסע לדרום אמריקה. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הבולשת הפדרלית של ארצות הברית (FBI) וסוכנות הביון המרכזית (CIA) חקרו חלק מהדיווחים, מבלי לתת בהם אמון. הגילוי משנת 2009, לפיו גולגולת בארכיון הסובייטי, אשר נטען (באופן מפוקפק) שהיא שייכת להיטלר, היא למעשה גולגולת של אישה, סייע לתדלק את תאוריות הקשר.
בעוד שהטענות זכו לחשיפה מסוימת בתרבות הפופולרית, הן נתפסות על ידי היסטוריונים ומומחים מדעיים כתאוריות שוליים מופרכות. עדי ראייה ושרידיו הדנטליים של היטלר מוכיחים שהוא מת בבונקר שלו בברלין ב-1945.
בריחתו לכאורה לארגנטינה

חלק מהעבודות טוענות שהיטלר ובראון לא התאבדו, אלא נמלטו למעשה לארגנטינה.
בריחתו לכאורה לארגנטינה > הטענות של פיליפ סיטרואן

מסמכי CIA שהוסרו ב-3 באוקטובר 1955 דיווחו על טענות שהועלו על ידי חייל SS גרמני לשעבר בשם פיליפ סיטרואן כי היטלר עדיין בחיים, וכי הוא "עזב את קולומביה לארגנטינה בסביבות ינואר 1955". למסמך צורף תצלום לכאורה של סיטרואן ואדם שלטענתו הוא היטלר; בגב התמונה נכתב "אדולף שוטלמאיור" והשנה 1954. הדו"ח מציין גם כי לא איש הקשר שדיווח על שיחותיו עם סיטרואן, וגם תחנת ה-CIA לא הייתה "בעמדה לתת הערכה מושכלת של המידע." הממונים על מפקד התחנה אמרו לו כי "ניתן להשקיע מאמצים עצומים בעניין זה עם אפשרויות רחוקות לבסס דבר קונקרטי", והחקירה בוטלה.
בריחתו לכאורה לארגנטינה > זאב אפור

הספר זאב אפור: הבריחה של אדולף היטלר מ-2011 מאת הסופרים הבריטים סיימון דאנסטאן וג'רארד וויליאמס, וסרט הדוקודרמה של וויליאמס מ-2014 המבוסס עליו, מרמזים שמספר ספינות U-Board לקחו שלל נאצים ויצירות אמנות שהיו בידי הנאצים לארגנטינה, שם הנאצים נתמכו על ידי הנשיא לעתיד חואן דומינגו פרון, אשר יחד עם אשתו אווה פרון, קיבל כסף מהנאצים מזה זמן. כפי שהצהירו טענות שהתקבלו על ידי ה-FBI, היטלר הגיע לכאורה לארגנטינה, תחילה שהה בהסיינדה סן רמון (ממזרח לבארילוצ'ה), ולאחר מכן עבר לאחוזה בסגנון בווארי באינלקו, מקום מרוחק ובקושי נגיש בקצה הצפון-מערבי של אגם נאוול ואפי, קרוב לגבול צ'ילה. לכאורה, אווה בראון עזבה את היטלר בסביבות 1954 ועברה לנאוקן עם בתם, אורסולה ('אושי'), והיטלר מת בפברואר 1962.
התאוריה הזו של בריחת היטלר לארגנטינה נדחתה על ידי היסטוריונים, כולל גאי וולטרס. הוא תיאר את התיאוריה של דנסטאן וויליאמס כ"זבל", והוסיף: "אין בה שום תוכן. היא פונה לפנטזיות ההזויות של חוקרי תאוריות קשר ואין לה מקום כלשהו במחקר היסטורי." וולטרס טען כי "פשוט בלתי אפשרי להאמין שכל כך הרבה אנשים יכלו לשמור על הונאה בקנה מידה גדול כל כך", ואומר שאף היסטוריון רציני לא יעניק לסיפור אמינות כלשהי. להיסטוריון ריצ'רד אוונס יש חששות רבות לגבי הספר והסרט שלאחריו. לדוגמה, הוא מציין שהסיפור על אורסולה או 'אושי' הוא בסך הכל "עדות שמיעה יד שנייה ללא זיהוי או אישור." אוונס גם מציין שדנסטן וויליאמס עשו שימוש נרחב בספר Hitler murió en la Argentina (בעברית: היטלר מת בארגנטינה) מאת מנואל מונסטריו, שהמחבר הודה מאוחר יותר שכללו "השתוללויות מוזרות" וספקולציות. אוונס טוען שאין להתייחס לספרו של מונסטריו כמקור אמין. בסופו של דבר, אוונס מבטל את סיפורי ההישרדות של היטלר כ"פנטזיות".
בריחתו לכאורה לארגנטינה > לצוד את היטלר

חוקרי הסדרה "לצוד את היטלר" (אנ') (2015–2018) של ערוץ ההיסטוריה טוענים כי מצאו מסמכים שהוסרו וראיינו עדים המעידים כי היטלר נמלט מגרמניה לדרום אמריקה בצוללת. הוא ונאצים אחרים זממו אז לכאורה "רייך רביעי". תאוריות קשר כאלה של הישרדות ובריחה נדחו ברוב דעות. באופן סותר, ב-2017 הסדרה זכתה לשבחים על ידי כתב העת הלאומי של המשטרה בסגנון הצהובון, שבאופן היסטורי היה תומך בתאורית השוליים, תוך שהוא קרא לרוסיה לאפשר לעצם הלסת של היטלר לעבור בדיקת DNA. הסופר ג'יימס הולנד, שהופיע בסדרה כמומחה למלחמת העולם השנייה, הסביר כי "[אני] נזהרתי מאוד לא להזכיר בסרט שחשבתי שהיטלר או בורמן ברחו. כי הם לא ברחו."
בתרבות הפופולרית

ברומן ההרפתקאות "על גג העולם" (1949) מאת דאגלס דאף, קבוצה של קצינים נאצים נמלטים עם מנהיגם (כביכול היטלר עצמו) ומתכננת להפציץ ערי בירה ברחבי העולם בנשק גרעיני ממעוזם בטיבט.
בנובלה "הנובלה לסן קריסטובל מ-AH" מ-1981 מאת ג'ורג' סטיינר, היטלר שורד את סוף המלחמה ונמלט לג'ונגל האמזונאס, שם הוא נמצא ונשפט על ידי ציידי נאצים 30 שנה מאוחר יותר. ההגנה של היטלר היא שמאחר שישראל חייבת את קיומה לשואה, הוא באמת הנדיב של היהודים.
ברומן הברקוט (1987), היטלר בורח מברלין בכוונה כדי להגיע לדרום אמריקה, אך נתפס בחשאי על ידי קומנדו סובייטים מובחרים בהוראת סטלין. הוא נכלא במוסקבה ומאוחר יותר מוצא להורג.
בפרק של משפחת סימפסון משנת 1995, "בארט נגד אוסטרליה", בארט סימפסון מתקשר לבואנוס איירס, ולו עונה אדולף היטלר הקשיש.
במשחק הווידאו פרסונה 2: חטא חף מפשע משנת 1999, מופצת שמועה שהיטלר ניצל על ידי חיילי עילית וברח עם אותם חיילים לאנטארקטיקה, וכתוצאה מכך "הגדוד האחרון" הזה השתלט על העיר סומארו. שלא כמו רוב התיאורים של הישרדותו של היטלר מעבר ל-1945, זה למעשה לא נכון בהקשר של הסיפור; הסיפור נוגע לשמועות שהופכות למציאות, וה"היטלר" שהמפלגה נלחמת בו מתגלה כניארלתוטפ במסווה.
בסרט האנימה של CGI תורמוס השלישי: הראשון (2019), האינטרפול מפיץ שמועה מזויפת הקובעת שהיטלר חי בברזיל, במטרה לפתות את חסידיו הקנאים של אננארבה מהמחבוא.
בסדרת הטלוויזיה של אמזון פריים וידאו משנת 2020 ציידים, מתגלה ב-1977 שאדולף היטלר ואווה בראון חיים בארגנטינה.
בספר הוא חזר ולאחר מכן בסרט הוא חזר היטלר שב מן המתים ומגלה כיצד גרמניה השתנתה ב-70 שנות היעדרותו מהמדינה.
לקריאה נוספת

Evans, Richard J. (2020). The Hitler Conspiracies: The Third Reich and the Paranoid Imagination. London: Allen Lane. ISBN 978-0241413463.
ביאורים

↑  שבר הגולגולת נותר לא מקוטלג עד 1975.
↑  הפתולוג המשפטי הצרפתי פיליפ צ'רליר הצהיר מאוחר יותר, "כאשר מבצעים [בדיקה] של הגולגולת, יש לך סיכוי של 55 אחוז לקיים את המין הנכון".
↑  לפי מאמר מדעי שחיבר בשיתוף פיליפ צ'רליר, קשה לקבוע את המין כיוון שני גורמים: התחממות חמורה כתוצאה מצריבה, שעלולה הייתה להפחית את עובי הגולגולת, והיעדר הקווים הנוכליים.
↑  זה גרם לסגן נשיא ארכיון המדינה הרוסי לומר: "אף אחד לא טען שזו הגולגולת של היטלר".
↑  יו טרבור-רופר כתב שהוא הסביר לאייזנהאואר, שהחל לפקפק במותו של היטלר לאחר שנפגש עם המרשל הסובייטי ז'וקוב, שמותו של היטלר אושר על ידי עדי ראייה - כאשר השרידים הגופניים אינם ניתנים להשגה פשוט משום שהם נשרפו כמעט לחלוטין לאפר.
↑  ההיסטוריונים אנטוני ביוור ופיליפ צ'רליר הצהירו על תמיכתם בבדיקת DNA כזו, תוך שהם מאשרים ששרידי השיניים בהחלט שייכים להיטלר.
אורה הכפולה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אריך קסטנר
 איורים:  ולטר טריר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ספר ילדים
 מקום התרחשות:  גרמניה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1949
 הוצאות בעברית
 הוצאה:  הוצאת אחיאסף
 תאריך:  1951
 תרגום:  אלישבע גרבל
 מספר עמודים:  156
  
 הוצאה:  הוצאת אחיאסף
 תאריך:  1999
 תרגום:  מיכאל דק
 מספר עמודים:  158
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002061154, 002061099, 002150431, 002154297, 002706175, 003903639, 002153331, 001814838
 
אורה הכפולה (בגרמנית: Das doppelte Lottchen) הוא ספר ילדים מאת הסופר הגרמני אריך קסטנר. הספר נכתב במהלך מלחמת העולם השנייה ותוכנן כתסריט לסרט, אך לבסוף ראה אור כספר בשנת 1949. מאוחר יותר עובד הסיפור לתסריט פעמים רבות. הספר אויר על ידי המאייר ולטר טריר.
עלילה

שתי ילדות בנות תשע, אורה השקטה ולי השובבה, נפגשות בקייטנה בחופשת הקיץ. לאחת צמות ולשנייה לא, אך מלבד זאת הן דומות זו לזו כשתי טיפות מים. עד מהרה מתברר שהן תאומות, וכשהיו תינוקות, הוריהן התגרשו וחילקו ביניהם את המשמורת על הבנות. לי גדלה עם אביה המוזיקאי בווינה, ואילו אורה גדלה עם אמה העורכת הגרפית במינכן. הבנות כועסות על ההורים שלא גילו לכל אחת מהן שיש לה תאומה והורה נוסף בחיים. אורה ולי מצטלמות בכפר הסמוך, והצלם שולח העתק של התמונה לעיתון ילדים. עם תום הקייטנה אורה ולי מחליטות להתחלף ביניהן. לי נוסעת למינכן, לבית אמה, ואורה שמה פעמיה לווינה, לבית אביה.
הבנות מצליחות להתל בכולם, פרט לכלב אחד שמריח שהילדה המתחזה ללי איננה לי. שתי הבנות צריכות להסתגל לא רק להורה החדש ולגעגועים לביתן הישן ולהורה המוכר והאהוב, אלא גם להרגלים חדשים, לאנשים חדשים ולבית ספר חדש.
שאיפת הבנות לאחד את המשפחה נתקלת באתגר לא צפוי, כאשר אביהן מציע נישואין לחברתו החדשה. לשמע הבשורה אורה נופלת למשכב. בה בעת במינכן נתקלת האם בתמונת השתיים שהצלם שלח לעיתון, ומבינה מה מתרחש. היא מתקשרת לאביהן והוא מעדכן אותה על מצבה של אורה. לי ואמה נוסעות לווינה. בסופו של דבר מתגשמת משאלת הבנות והוריהן נישאים מחדש.
תרגומים לעברית

הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי אלישבע קפלן בשנת 1951. כיוון שבאותה תקופה, כל אזכור של גרמניה היה בעייתי, העלימה המתרגמת את כל הסממנים הגרמניים בסיפור. וכך, הקייטנה שהתקיימה במקור בדרום גרמניה, הפכה ל"רמות ים שעל ים-הרמות", ואורה ואמה אינן גרות במינכן, כפי שנכתב במקור, אלא בציריך שבשווייץ. התאמות נוספות כללו את עברות שמות הדמויות, הפיכת המאכל קותלי חזיר לצלעות עגל, והשמטה של איור בו נראה הקצב, מחשש שמא ניתן יהיה לאתר בציור בשר שאינו כשר.
הספר תורגם בשנית על ידי מיכאל דק בשנת 1999. בתרגום זה חזרה העלילה לגרמניה והדמויות חזרו לשמותיהן המקוריים. עם זאת, שם הקייטנה ושמות הבנות (לי ואורה) נותרו ללא שינוי.
עיבודים קולנועיים

אורה הכפולה (1950, גרמניה המערבית)
שיר הערש של היבארי (1951, יפן)
פעמיים היו (1953, הממלכה המאוחדת)
אבא מתארס (1961, ארצות הברית), בכיכובה של היילי מילס
צ'ארלי ואורה (1994, גרמניה)
אבא מתארס (1998) (1998, ארצות הברית), בכיכובה של לינדזי לוהן
טור ורטור (2003, שוודיה)
קייט בדינגפילד

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1981 (בת 43) ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת וירג'יניה  תיכון ריברווד 
 מעסיק:  הקמפיין הנשיאותי של ג'ו ביידן, 2020, איגוד סרטי הקולנוע האמריקאי 
 תפקיד:  מנהל התקשורת בבית הלבן (20 בינואר 2021–1 במרץ 2023) 
 
קתרין "קייט" ג'ואן בדינגפילד (באנגלית: Katherine Joan Bedingfield; נולדה ב-29 באוקטובר 1981) היא אשת תקשורת ומנהלת קמפיינים פוליטיים אמריקאית. היא הייתה מנהלת התקשורת של הבית הלבן בממשל ביידן מ-2021 עד 2023. היא שימשה בעבר כסגנית מנהלת הקמפיין הנשיאותי של ג'ו ביידן, 2020 וכמנהלת התקשורת של ביידן כשהיה סגן נשיא בממשל אובמה.
ביוגרפיה

בדינגפילד גדלה בסנדי ספרינגס שבג'ורג'יה, את התואר שלה[דרושה הבהרה] קיבלה בדינגפילד מאוניברסיטת וירג'יניה.
בדינגפילד שימשה כמנהלת התקשורת בקמפיין של ג'ין שאהין בניסיונה להיבחר לסנאט האמריקאי ב-2008.
ב-2015 מונתה בדינגפילד למנהלת התקשורת של סגן הנשיא, ג'ו ביידן, בדינגפילד המשיכה לעבוד עם ביידן גם כאשר החליט לרוץ לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2020 והייתה סגנית מנהל הקמפיין הנשיאותי שלו, עבודתה בקמפיין של ביידן הביאה לכך שכתב העת האמריקאי, פורצ'ן הכליל את בדינגפילד ברשימת האנשים המשפיעים ביותר בממשל ובפוליטיקה שעדיין לא מלאו להם 40.
בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ביידן כי בדינגפילד תכהן כמנהלת התקשורת בבית הלבן בממשלו העתידי
חיים אישיים

בדינגפילד התחתנה עם דייוויד קלי קיוויב בינואר 2013 ולהם יש שני ילדים.
הערות שוליים

1 2  "Katherine Bedingfield and David Kieve". The New York Times. 13 בינואר 2013. נבדק ב-29 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Bluestein, Greg (25 באפריל 2019). "Joe Biden hires Atlanta native as his new spokeswoman". The Atlanta Journal-Constitution (באנגלית). נבדק ב-29 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Who Joe Biden is picking to fill his White House and Cabinet". Washington Post (באנגלית). נבדק ב-29 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Kate Bedingfield | 2020 40 under 40 in Government and Politics". Fortune (באנגלית). נבדק ב-29 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Biden chooses an all-female senior White House press team". Midland Daily News. Associated Press. 29 בנובמבר 2020. נבדק ב-29 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ביידן בחר צוות תקשורת לבית הלבן המורכב כולו מנשים, באתר ynet, 30 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6f010hz 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות לכלבים באשקלון

| --- | --- |

האזור בו נחשף בית הקברות
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הפרסית בארץ ישראל, שנת 500 לפנה"ס לערך
 סוג:  בית קברות לכלבים
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1985
 ארכאולוגים:  לורנס סטייגר (אוניברסיטת הרווארד)
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  עיר העתיקה של אשקלון
 קואורדינטות:  31°39′52″N 34°32′42″E﻿ / ﻿31.664508333333°N 34.545008333333°E﻿ / 31.664508333333; 34.545008333333
 he
 
אזור ארץ ישראל בתקופת השלטון הפרסי
בית הקברות לכלבים באשקלון הוא מקבץ של למעלה מאלף שלדי כלבים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל שהתגלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 באתר הארכאולוגי אשקלון.
בתי קברות עתיקים לכלבים הם אתרים ארכאולוגיים, בעיקר בארצות המזרח הקרוב, שנמצאו בהם גופות כלבים שנקברו בצורה מכובדת. לרוב השלדים מצביעים על קבורת הכלבים כשהם על צידם, כשבכל בור ישנו לרוב רק כלב אחד. קברים אלה שונים מאתרים אחרים שנמצאו בהם עצמות כלבים עתיקות במצבורי אשפה.
בתי קברות דומים התגלו גם בערים אשדוד בישראל, צידון וביירות בלבנון, ובכמה מקומות נוספים, אך בהם התגלו רק שלדים בודדים של כלבים.
האתר התגלה בעיר העתיקה של אשקלון, בקרבת חוף הסלע (הדרומי) על ידי משלחת החפירות ע"ש ליאון לוי מטעם אוניברסיטת הרווארד בראשות לורנס סטייגר. האתר זוהה בשכבה ארכאולוגית בעיר שבעבר התקיימה כעיר פיניקית. עד תום החפירות התגלו מעל 1,000 כלבים, חלקם בעלי שלד מלא וחלקם בעלי שלד חלקי. בית קברות זה נחשב לייחודי על ידי חוקרים רבים בשל הצורה המכובדת והמסודרת בה הכלבים נקברו, ובשל הכמות האדירה של הגופות שנקברו באותו אתר. לא ניתן לראות שרידים בשטח.
בית הקברות תוארך על ידי החוקרים לתקופה הפרסית, שנת 500 לפנה"ס לערך.
תארוך הממצאים

חפירות בעיר אשקלון התבצעו בין השנים 1986–1990, על ידי משלחת החפירה "לאון לוי". במהלך הסקר הארכאולוגי באזור נמצאו, ממצאים וחפצים שתואמים תקופות היסטוריות שונות, כגון מהתקופה הפלאוליתית, מתקופת הברזל, שלטון הפרסים, התקופה ההלניסטית והרומית, מהתקופה הביזנטית, מתקופת השלטון המוסלמי המוקדם, מתקופת מסעות הצלב והממלוכים, מהשלטון העות'מאני ומתקופת המנדט הבריטי.
הממצאים של כלבי אשקלון תוארכו לפי הבניין שבו הם התגלו, ולפיו מדובר על תחילת השלטון הפרסי בארץ ישראל, כלומר בסביבות 500 לפנה"ס.
יחס הפרסים לכלבים

הפרסים האמינו בדת הזורואסטרית שנתנה יחס מיוחד לכלבים. הארכאולוג לורנס סטייגר הסביר באחד ממאמריו על האתר באשקלון כי בקוסמולוגיה של הזורואסטרים הפרסיים, הכלבים היו מדורגים לצד בני אדם בעולם הזה ובעולם הבא. לדוגמה, בטקסי המוות הזורואסטרים, הכהן היה נותן לכלב לאכול ביצה, שהיא סמל לאלמוות. אחר כך הוא היה מוביל את הכלב אל ביתו של המת, שם הכלב היה אוכל שלוש חתיכות לחם מהחזה של גופת המת. לאחר מכן, היו שוטפים את המת ומכסים אותו, ואז במשך שלושה ימים הכלב היה אוכל בשמו של המנוח שלוש ארוחות ביום. בכל יום במשך 40 הימים הבאים, הכהן האכיל את הכלב בשלוש חתיכות של לחם אפוי ובביצה מבושלת בביתו של המנוח.
הממצאים מראים שהכלבים נקברו ישירות בבורות בתוך האדמה. עובדה זו לא מתיישבת עם הידיעה כי הפרסים הזורואסטרים התייחסו לאדמה חשופה כמשהו מזוהם. ומכאן עלתה השאלה מדוע הם קברו באשקלון את בני האדם והכלבים שנחשבו ליצורים חשובים ביותר בעולם במקום שנחשב על ידם כמזוהם? אחת התשובות יכולה להיות קשורה לאופי העיר בתקופה הפרסית, אשקלון הייתה עיר מסחר קוסמופוליטית גדולה בתוך האימפריה. אכן מצאו גם רמזים להימצאות של פרסים, פיניקים, פלשתים, מצרים, יוונים ויהודים באזור. אפשר לומר שההגדרה ה"פרסית" לתקופה זו באשקלון היא יותר פוליטית מאשר תרבותית. הממצאים שנמצאו בחפירות בהחלט העידו על נוכחות של אלמנטים שונים באוכלוסיית העיר בתקופה של אמצע המאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-4 לפנה"ס, יחד עם ממצאים מועטים יחסית של השפעה פרסית ישירה. כלומר, מאפייניה של כל אחת מתרבויות אלו עשויה לספק רמזים להבנת המשמעות של בית הקברות כלבים שנמצא.
קבורת כלבים עתיקה

ידוע על חפירות ארכאולוגיות שנמצאו בהן שלדי כלבים בהם שרידי כלבים שלמים וחלקיים, שנקברו בקבוצות או כבודדים, לעיתים בתנוחות מסוימות ולעיתים כשהם נזרקו לבורות באקראי. חלק מהשלדים נמצאו עם גורים וחלק עם חפצים אחרים כמו חרוזים וחרסים. אולי ניתן ללמוד על אופי וטיב היחסים בין האדם לכלב מעצם העובדה שכלבים החלו להיקבר במכוון. כאשר כלב נקבר עם אדם כלשהו, לא מצאו עקביות בין אם הוא מבוגר, צעיר או תינוק, זכר או נקבה, ולכן מניחים שהכלב לאו דווקא נקבר עם בעליו. זה עשוי להצביע על כך שלכלבים באופן כללי הייתה חשיבות טקסית ורוחנית בקבורה ובכלל.
רוב הממצאים המוקדמים של שלדי כלבים מבויתים נמצאים במזרח הקרוב. לדוגמה, ידוע שהפרעונים ייחסו חשיבות גדולה לכלבים ואף נהגו להיקבר עמם. אמנם, מספר קטן נמצא גם ביבשות אמריקה ואירופה, ברוסיה וביפן. אחת הראיות התרבותיות הראשונות לקשר המיוחד בין הכלבים והאדם נמצאה באתר התרבות הנאטופית עינן בישראל, ותאריכה כ-15,000-14,000 שנים לפני זמננו: קבורה מכוסה אבן ובו שלד של אדם מבוגר, כנראה אישה, כאשר היד השמאלית שלה מונחת על בית החזה של גור כלבים. ניתן לשער שהגור היה מאולף ומוערך מאוד על ידי מי שנקבר או נקברה איתו.
ממצא עתיק נוסף של קבורת כלבים מכוונת עם אדם היא באזור אוברקסל (Oberkassel, Bonn) שבעיר בון (גרמניה). השלדים שם תוארכו לשנת 14,000 לפני זמננו.
קבורות כלבים עתיקות נוספות נמצאו במספר מקומות: קוסטר (Koster Site) (אילינוי, ארצות הברית) שתוארך לשנת 8500 לפני זמננו ובו שלושה כלבים, ג'יאהו (Jiahu) (סין) שתוארך לשנים 9000–7800 לפני זמננו ובו אחד עשר כלבים, אתר Kamikuroiwa Rock Shelter (יפן) שתוארך לשנים 8500–8000 לפני זמננו ובו כלב אחד ועוד.
קבורת כלבים עתיקה באשקלון

בית הקברות לכלבים התגלה בשנת 1985 בריבוע החפירה מספר 57 בין שתיים מהשכבות הארכאולוגיות של החפירה. בריבוע הסמוך, מספר 50, התגלה מבנה בעל שישה חדרים כמעט זהים. נראה שהחדרים שימשו כמחסנים שהרכיבו בית אחסון בגודל של 30 על 60 פיט (כ- 9 על 18 מטרים), כשכל אחד מחדרי האחסון היה בעל שטח של כ-76 מטרים רבועים.
על רצפת המחסנים נמצאו כמה פריטים, ביניהם אמפורות פיניקיות, כלים יווניים (Greek Attic Black-glazed ware) ועצמות שכם של גמלים, מהם היו מכינים חפצי נוי. בסך הכל נמצאו למעלה מ-1,000 שלדים, חלקם הגדול היו שלמים. רוב הממצאים היו של גורים, אמנם נמצאו גם לא מעט בוגרים צעירים ומבוגרים. בסך הכל, בריבוע 50 נמצאו 970 מהשלדים, בריבועים 57 נמצאו 58 שלדים, בריבוע 38 נמצאו 181 שלדים ובריבועי חפירה אחרים נמצאו יחד עוד 29 שלדים. זוויג הכלבים היה מעורב, כלומר נמצאו גם זכרים וגם נקבות, כאשר זוויגם נקבע על פי הימצאות או חוסר של עצם הפין, שנמצאת אצל חלק מבעלי החיים היונקים.
הבניין שבו התגלה בית הקברות לכלבים תוארך ל־500 לפנה"ס, כלומר לתקופת השלטון הפרסי בארץ ישראל, ונראה שהקבורות התבצעו בטווח זמן קצר של 50–100 שנים בלבד.
שלדי הכלבים שנמצאו הונחו במכוון על צידם כשהרגליים שלהם מסודרות והזנב מקופל סביב הגפיים האחוריות. לאחר מכן כוסתה כל גופה באדמה, כשלא נמצאו חפצים אחרים קבורים עמם.
בעיר הפיניקית כתיון שבקפריסין נמצאה כתובת תעריף כתיון (אנ'), שהיא פירוט ההוצאות של מקדש עשתרת בעיר לפי חודשים מהמאה ה־4 לפנה"ס. בתעריף מוזכרים, בין השאר, "כלבם וגרם" (כלבים וגורים), דבר המצביע על פולחן ריפוי במקדש שכלל כלבים, וניתן אולי לקשרו לבית הקברות לכלבים באשקלון.
אפיון כלבי אשקלון

ידוע מציורי כדים משנת 3000 לפנה"ס שכבר אז היו קיימים שלושה טיפוסים עיקריים של כלבים: מסטיף, כלבי רוח וכלבים קטנים בעלי אף מחודד.
אפיון כלבי אשקלון > גיל הכלבים

קשה לקבוע את גיל השלדים מפני שהתוצאות עשויות להשתנות מטכניקת בדיקה אחת לאחרת ומאחר ולא ידוע בדיוק באיזה גזע מדובר, וכן משום שייתכן וחלקם סבלו מתת-תזונה שעשויה הייתה להשפיע על נראות ומבנה העצמות. יחד עם זה, חילקו את השלדים שנמצאו לשלוש קבוצות כשכל קבוצה מכילה טווח סביר של חודשים:
גורים: גילאים 0–6 חודשים
בוגרים צעירים: גילאים 6–18 חודשים
מבוגרים: 18+ חודשים
מרבית השלדים משתייכים לקבוצת הגורים, כאשר מדובר על 62% מכלל הממצאים. הקבוצה הנפוצה השנייה הייתה של המבוגרים ולאחר מכן של הבוגרים הצעירים, 33% ו-5% בהתאמה. אחת השאלות שהועלו בזמן הגילוי ולאור הנתונים הגבוהים של הגורים היא: האם הנתונים אמינים. אם פרסים, או אותה קבוצה שקברה את הכלבים, לא קברו את כל הכלבים שחיו שם, ייתכן והתוצאות מוטות. אמנם, החוקרים הסכימו כי בכל החפירות שהתבצעו באזור שהיה תחת כיבוש פרסי מצאו קבורת כלבים נאותה, ולא שלדים בערמות אשפה. כלומר, נראה שהרוב המוחלט של הכלבים כן נקבר. כמו כן, נמצא גם פיזור גילאים דומה ביותר משני ריבועי חפירה, כך שנראה שהפיזור לא מקרי ואכן רוב הנקברים היו גורים.
אפיון כלבי אשקלון > סיבת המוות

בחינה קרובה של העצמות הראתה כי הכלבים לא סבלו מטראומה כלשהי שגרמה למותם. ייתכן שהכלבים מתו ממגפה. סברה זו תואמת את הנחת החוקרים מהתחום, שהנפגעים הקשים ביותר ממגפות אלה גורים, אחריהם המבוגרים ורק לבסוף הבוגרים הצעירים. בנוסף, לא מן הנמנע שבתקופה בה עוד לא היו וטרינרים מתו גורים רבים שחלו במחלה כלשהי. כמו כן, לא נראה שהכלבים הומתו בכוונה משום שדפוס התמותה שלהם לא תואם לממצאים של אוכלוסיות כלבים עירונית בלתי נשלטות דמוגרפית שממיתים במכוון. כך, גם לא נראה לחוקרים שהכלבים הומתו לצרכים טקסיים מפני שכאמור, לא נקברו עמם שום חפצים טקסיים, או בכלל, נוספים. נראה שבית הקברות לא נוצר לצורכי זיכרון או כבוד מיוחד לכלבים, אלא לשם הקבורה עצמה בלבד. הדבר מרמז פעם נוספת על קשר רגשי חזק בין הכלבים והקוברים שרצו לקבור את כלביהם בצורה נאותה ומכובדת.
אפיון כלבי אשקלון > גזע כלבי אשקלון

גובה הכתפים של כלבי אשקלון הבוגרים שהיו זמינים למדידה נע בין 48 ל-60 ס"מ ומשקלם נע בין 11 ל-20 קילוגרם. כלומר, אוכלוסייה זו הייתה מגוונת למדי וברובה בגודל גוף בינוני ומעלה, יחסית לכלבים אחרים מהתקופה. אמנם, עצמות יכולות ללמד אותנו על מדדים של גובה, משקל וצורת הגולגולת, אך לא על מאפיינים ויזואליים כמו צבע ומרקם הפרווה, אורך הזנב, צורת האוזניים וכדומה.
כדי לנסות להבין באיזה גזע כלבים מדובר כאשר עוסקים בכלבי אשקלון, ניתן להשתמש בכמה שיטות עבודה. אחת הדרכים היא להשוות אותם לגזעי כלבים עתיקים, במיוחד כאלה שחיו באזור של המזרח הקרוב ובייחוד בארץ ישראל. אחת הסברות היא שהסוג העתיק אליו קרובים ביותר כלבי אשקלון הוא כלב ציד (ייתכן ומדובר בסוג של כלב רוח), כמו זה שמופיע על הסרקופג של אלכסנדר מוקדון מהמאה ה-4 לפני הספירה, ובו מתוארת סצנת ציד של אלכסנדר הגדול עם מלך צידון הרודפים אחרי אריה בליווי של כלב ציד.
גזע עתיק נוסף המוכר במחקר מציורים מצריים משנות האלפיים לפני הספירה הוא הסלוקי או בשמו האחר כלב ציד אפור פרסי. יחד עם זה, יש בעיה להסתמך רק על ציורים משום שייתכן והציור מתאר כלב או אוכלוסיית כלבים ספציפיים. לחלופין, יש אפשרות שהצייר לא תיאר נאמנות את מושא הציור.
שיטה נוספת היא לבחון את הממצאים ולהשוות אותם לגזעים מודרניים. אף על פי שלא ידוע על גזע מודרני שמתאים בדיוק לממצאים אלה, ישנם חוקרים שטוענים שמקביליהם המודרניים הם כלבי הרועים הבדואים של היום (או: כלב כנעני). אפשרויות נוספות שעלו הן דמוי כלב רועים, דמוי דינגו או דמוי כלב רוח, שחלקם כבר הוזכרו.
שאלות לא פתורות

למרות מחקר ארוך שנים שנכתב עליו רבות, עדיין ישנן שאלות רבות שלא נפתרו בהקשר של בית הקברות לכלבים באשקלון.
לא ברור עדיין מי קבר את הכלבים. אחת האפשרויות היא שהפרסים ששלטו באזור באותה תקופה הם שקברו את הכלבים. זו אפשרות סבירה בהינתן היחס של הדת הזורואסטרית לכלבים. עם זאת, העיר אשקלון באותה תקופה הייתה עיר מעורבת תרבותית כשייתכן שהשליטה הפרסית הייתה בעיקרה פוליטית, ופחות תרבותית. כלומר, יש עדיין אפשרות שאחת מהתרבויות האחרות, ביניהם של הפיניקים, הפלשתים או המצרים, היא שאחראית לקבורה. אפשרות נוספת היא שהיהודים שחיו באזור אחראיים לקבורה. כאן יש קושי נוסף לקבוע האם השערה זו סבירה בגלל היחס הדו-ערכי של היהדות לכלבים, כשמצד אחד המילה "כלב" יכולה להיות קללה ועלבון כלפי התנהגותו או אופיו של אדם, ומצד שני פעמים רבות התנ"ך מדגיש שכלבים זכו להערכה כרועי עדרים, כלבי לוויה או אפילו כחיות מחמד.
בנוסף, טרם הבינו מדוע הכלבים מתו ומדוע נקברו. מדובר על כמות של מעל ל-1,000 כלבים שמתו בתקופה קצרה של כ-50 עד 100 שנים בלבד. אמנם לא נמצאו סימנים לטראומה גופנית על העצמות או להרג המוני של הכלבים, כמו גם שלא ידוע על מגפה שהתרחשה באותה תקופה ואזור, אך גם אין סימנים לקבורה טקסית או להקרבה. השערה אחרת שלא דנו בה ארוכות היא על תמותה טבעית. ייתכן שבתקופה בה עוד לא היו וטרינרים ולא ידעו לרפא חיות, כמו גם פעמים רבות אנשים שחיו בתרבות שאהדה וכיבדה כלבים, פשוט נהגו לקבור בצורה נאותה את הכלבים שמתו. השערה זו אפשרית במיוחד כשלוקחים בחשבון את פיזור השלדים, שרובם היו גורים, אחריהם היו המבוגרים ורק לבסוף הבוגרים הצעירים. גם בטבע אחוזי ההישרדות של גורים היא לרוב הקטנה ביותר, משום שהם הפגיעים והחלשים ביותר, וכך גם המבוגרים ביותר. נתונים אלה גם מגובים במחקרים מודרניים שמראים שבעיקר כשכלבים משוטטים חיים בקרבת בני אדם בערים מודרניות גדולות, אחוז התמותה של הגורים הוא גדול מאוד, כ-80 אחוזים, כאשר מתוכם 63 אחוזים נגרמים ישירות בגלל הקרבה לבני האדם.
לבסוף, גם שאלת גזע כלבי אשקלון נשארה פתוחה. על פי הדיונים בין החוקרים נראה שהסברה הרווחת ביותר היא שכלבי אשקלון היו מעין כלבי רועים, כלב סלוקי פרסי או הכלב הכנעני המקומי של ארץ ישראל.