קונסטנטין רוקוסובסקי
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בימים הראשונים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, השתתף הקורפוס ה-9, יחד עם כוחות ניידים נוספים של החזית הדרום-מערבית, במתקפת נגד על הכוחות המתקדמים של קבוצת ארמיות דרום באזור דובנו. ב-27 ביוני תקף הקורפוס את האגף הצפוני של קבוצת הפאנצר הראשונה וספג אבדות ניכרות. כאשר הצטווה רוקוסובסקי לחדש את המתקפה למחרת, הוא הודיע לממונים עליו, שהחליט על אחריותו להורות לקורפוס לעבור למגננה, בטענה שאין סיכוי למתקפה נוכח העדיפות המכרעת של כוחות האויב. בהתחשב בעברו של רוקוסובסקי מדובר היה בהחלטה אמיצה ביותר. הקורפוס שלו הציב מארב לכוחות השריון הגרמניים המתקדמים, גרם להם אבדות כבדות, והצליח לעכב את התקדמותם למשך מספר ימים. למרות סירוב הפקודה שלו, רוקוסובסקי לא נענש, אלא קודם בזכות הצטיינותו בשדה הקרב לתפקיד פיקודי בכיר יותר. ב-11 ביולי מונה רוקוסובסקי למפקד הארמייה הרביעית, וב-17 ביולי הוא הועבר תחת פיקוד החזית המערבית ומונה לפקד על כוח מאולתר שהורכב משרידי הארמיות ה-16 וה-22, אשר הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית באזור סמולנסק. הכוח שבפיקודו, שקיבל את השם הארמייה ה-16, הגן על מעברות הדנייפר באזור ירצבו, והצליח לבלום את התקדמות קבוצת הפאנצר השלישית מצפון לסמולנסק.
במהלך השלב הראשון של המתקפה הגרמנית על מוסקבה (מבצע טייפון) כותרה הארמייה ה-16 ומרבית כוחותיה הושמדו. ב-13 באוקטובר מונה רוקוסובסקי למפקד הארמייה ה-16 החדשה, שהורכבה משרידי יחידות שנמלטו מהכיתור ומספר יחידות עתודה. הארמייה שלו מילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות ההגנה על מבואות מוסקבה תחת פיקוד החזית המערבית. הארמייה ה-16 הגנה על אחד הצירים המרכזיים המובילים למוסקבה (כביש רז'ב-וולוקולמסק-איסטרה-מוסקבה) והצליחה להאט, ולאחר מכן לעצור, את התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרתה, למרות שספגה אבדות כבדות ביותר. החל מראשית דצמבר 1941 השתתפה הארמייה במתקפת הנגד של הצבא האדום באזור מוסקבה. בראשית 1942 הועברה הארמייה דרומה, והוצבה תחת פיקוד חזית בריאנסק.
רוקוסובסקי התבלט כאחד המפקדים המוכשרים ביותר של הצבא האדום בקרבות 1941. ב-14 ביולי 1942, זמן קצר לאחר פתיחת מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, הוא מונה למפקד חזית וורונז', וכוחותיו הצליחו למנוע מהגרמנים לנצל את כיבוש העיר וורוניז', ממזרח לנהר הדון, כדי להתקדם לאזור סראטוב-טמבוב. ב-30 בספטמבר 1942 מונה רוקוסבסקי למפקד חזית הדון, שהחזיקה בקו החזית מצפון לעיר סטלינגרד. בנובמבר של אותה שנה השתתפה החזית שלו במתקפת הנגד הסובייטית, שהביאה לכיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד, ובינואר 1943 הוא מונה למפקד הכוחות הסובייטיים, שביצעו את המתקפה הסופית על הכוחות הגרמניים הנצורים בסטלינגרד, והשמידו את הארמייה הגרמנית השישית.
בפברואר 1943 מונה רוקוסובסקי כמפקד החזית המרכזית, שנועדה למלא תפקיד מפתח במהלך קרב קורסק. בראשית יולי 1943 הצליחו כוחותיו של רוקוסובסקי, שהוצבו בגזרה הצפונית של בליטת קורסק, לבלום את המתקפה הגרמנית בגזרתם, וגרמו אבדות כבדות לכוחות הגרמנים התוקפים. לאחר שבלמה את המתקפה הגרמנית עברה החזית המרכזית, בסיוע כוחות נוספים של הצבא האדום, למתקפת נגד מוצלחת, ובראשית אוגוסט שחררה את העיר אוריול מידי הגרמנים.
במחצית השנייה של שנת 1943 כוחותיו של רוקוסובסקי השתתפו במתקפה הסובייטית לכיוון נהר הדנייפר, במסגרתה שוחרר החלק המזרחי של אוקראינה, וחצו את נהר דסנה. באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית המרכזית, והיא נקראה בשם החזית הבלארוסית (החל מפברואר 1944 החזית הבלארוסית הראשונה). רוקוסובסקי מילא תפקיד מרכזי בתכנון מבצע בגרטיון, מתקפת הקיץ הסובייטית, שנועדה לשחרר את שטח בלארוסיה מידי הנאצים. החזית הבלארוסית הראשונה, תחת פיקודו, מילאה תפקיד מרכזי במהלך המבצע, וכוחותיה חדרו עמוק לשטח פולין, והגיעו עד מרחק קצר מבירת פולין, ורשה, לפני שנבלמו. כתוצאה מהצלחותיו הצבאיות הועלה רוקוסובסקי ב-29 ביוני 1944 לדרגת מרשל ברית המועצות, וסטלין שיבח אותו באומרו: "אין לצידי את סובורוב, אבל רוקוסובסקי הוא הבגרטיון שלי."
בנובמבר 1944 הועבר רוקוסובסקי לפיקוד על החזית הבלארוסית השנייה. החזית השתתפה במבצע ויסלה-אודר בינואר 1945, וכוחותיה ניתקו את הכוחות הגרמניים, שהחזיקו באזור פרוסיה המזרחית, ולאחר מכן בפומרניה, והשתתפו בחיסולם במהלך החודשים הבאים. באפריל 1945 הועברה החזית לאזור נהר האודר, והשתתפה במתקפה הסופית על גרמניה הנאצית (הקרב על ברלין). כוחותיו של רוקוסובסקי חצו את האודר ותקפו לכיוון צפון במטרה לכבוש את הנמלים על חוף הים הבלטי בצפון מזרח גרמניה. הם חברו עם כוחות קבוצת הארמיות בפיקוד הפילדמרשל הבריטי ברנרד מונטגומרי, שהקדימו אותם במירוץ לכיבוש נמל ליבק ושלזוויג-הולשטיין.