stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפונסו ריביירו
חיים אישיים

אלפונסו ריביירו התחתן עם הסופרת אנג'לה אנקריץ' ב-13 באוקטובר 2012, אחרי שהשניים התארסו ביולי 2012. השניים מתגוררים בלוס אנג'לס. ריביירו היה נשוי בעבר לרובין סטפלר ב-2002. סטפלר וריביירו התגרשו ב-2006. הזוג לשעבר חולקים משמרת משותפת על בתם.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט / סדרת טלוויזיה | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | אוי וילי (Oye Willie) | ווילי | תוכנית טלוויזיה |
| 1984 | כפיות הכסף (Silver Spoons) | אלפונסו ספירס | תוכנית טלוויזיה |
| 1986 | הכריסמס של ג'ון גרין (John Grin's Christmas) | רוקי | תוכנית טלוויזיה; בין השנים 1984–1987 |
| 1987 | Mighty Pawns | פרנק | סרט טלוויזיה |
| 1989 | על הקצה (Out on the Edge) | ג'סי | סרט טלוויזיה |
| 1990 | הנסיך המדליק מבל אייר | קרלטון בנקס | תוכנית טלוויזיה |
| 1993 | שרץ (Infested) | דארל "בהלה" לאמלי |  |
| 1995 | בבית (In the House) | ד"ר מקסוול סטאנטון | תוכנית טלוויזיה; בין השנים 1995–1997 |
| 1996 | ילדים ביער (Kidz in the Wood) | - | סרט טלוויזיה |
| 1997 | מכסחי שדים קיצוניים (Extreme Ghostbusters) | רולנד ג'קסון | דיבוב |
| 2000 | הפריצה הגדולה שלך (Your Big Break) | תפקיד אורח | שעשועון |
| 2001 | אחד על אחד (One on One) | לני ריצ'בארג |  |
| 2005 | אהבה מנפצת (Love Wrecked) | ברט הרננדז |  |
| 2006 | דואטים עם סלבריטאים (Celebrity Duets) | עצמו | תוכנית מציאות; זכה בגמר |
| 2006 | כולנו (All of Us) | - | תוכנית טלוויזיה; בין השנים 2006-2007; במאי התוכנית |
| 2007 | רוקדים עם כוכבים | עצמו | תוכנית מציאות |
| 2008 | GSN בשידור חי (GSN Live) | תפקיד אורח | תוכנית טלוויזיה; בין השנים 2008–2009 |
| 2008 | תפוס את 21 (Catch 21) | תפקיד אורח | שעשועון; בין השנים 2008–2009 |
| 2011 | דברים שאנו עושים עבור אהבה (Things We Do for Love) | דארן | תוכנית טלוויזיה; בנוסף במאי התוכנית |
| 2012 | ביג טיים ראש | אלא מסמו | תוכנית טלוויזיה; אורח ראשי |
| 2013 | שייק | מר זיגפלד | אורח ראשי; הופיע בפרק אחד |
| 2013 | ספל-מגדון (Spell-Mageddon) | מנחה | שעשועון |
| 2013 | !I'm a Celebrity...Get Me Out of Here | מתחרה |  |
| 2021 | החבובות: האחוזה הרדופה | פרד |  |
| 2022–הווה | רוקדים עם כוכבים | — | מנחה |
הערות שוליים

↑  O'Sullivan, Erin (14 באוקטובר 2012). "Fresh Prince Star Alfonso Ribeiro & Angela Unkrich Are Married". Yahoo 7 News. נבדק ב-15 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Alfonso Ribeiro ties the knot". CNN. נבדק ב-15 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 134496485  ISNI: 0000 0000 5547 7229  LCCN: n97842551  MusicBrainz: 49142b88-b086-4484-b382-4d4826f93b26  VIAF: 46058505   WorldCat (עם VIAF): 46058505
אנואר שאול

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1904 חילה, עיראק 
 פטירה:  14 בדצמבר 1984 (בגיל 80) 
 
אנואר שאול יושב מימין
אנואר שאול (בערבית: أنور شاؤول‏ 1904, אל-חלה – 14 בדצמבר 1984), משורר ועיתונאי יהודי-עיראקי, יליד אל-חלה.
קורות חיים

בין השנים 1924–1925 ערך את העיתון הציוני העיראקי "אל-מצבאח" ("המנורה"). באותה תקופה כתב גם שירים המבטאים את אמונתו בלאומיות היהודית. במשך שלוש שנים שימש כמזכיר הקהילה היהודית בבגדאד, אך אז החל מתנכר לקהילה היהודית, וב-1937 אף חתם על הצהרה אנטי-ציונית.
בשנת 1929 הקים את השבועון הספרותי "אל-חאציד" (בערבית: الحاصد, "הקוצר"), אותו ערך עד שנת 1938. השבועון הציג פרשנות פוליטית, שכללה בין היתר ביקורת על הפשיזם האירופי ותמיכה בעצמאות מלאה לעיראק מבריטניה. תחת הנהגתו, הפך "אל-חאציד" לשבועון העיראקי החשוב ביותר.
שאול היה העיראקי הראשון שעסק בבעיות עממיות ודרש לבטל את הרעלה וכן שיפור מעמדן של הנשים. סיפוריו הראשונים פורסמו ב-1930 באנתולוגיה "היבול הראשון". ליקט ב-1937 אנתולוגיה של סיפורים קצרים מתורגמים בשם "סיפורי המערב". ספריו האחרים הם "בהמולה של העיר", 1955 וכרך שירים, "לחישות הזמן", 1956.
שאול ראה עצמו יהודי עיראקי  בן העם העיראקי; תחילה לא עלה לישראל עם גל העלייה הגדול של יהדות עיראק במבצע עזרא ונחמיה ב-1951, אך אחרי 20 שנה, בשנת 1971, עזב את עיראק לישראל בשל רדיפת השלטון העיראקי אחר היהודים שנותרו. בישראל כינס ופרסם את שיריו בערבית, וכן כתב ופרסם בשנת 1980 את האוטוביוגרפיה "סיפור חיי בארץ הנהריים", אשר פורסם בערבית ולא תורגם לעברית.
נפטר ב-1984 בקיראון שליד תל אביב והוא בן 80.
הערות שוליים

↑  Grave information for anwar shaul, located in the Holon Cemetery
↑  Encyclopedia of Jews in the Islamic World, Shā’ūl, Anwar (באנגלית)
1 2 3  Shaul (Shaool), Anwar
1 2 3  ששון סומך: ספרות ללא קהל – על סופרים יהודים כותבי ערבית בישראל
↑  A common culture did not save the Jews of Iraq
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302258105171  GND: 104850090X  LCCN: n83196726  NTA: 074511513  VIAF: 18605026   WorldCat (עם VIAF): 18605026 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אירועי דצמבר 1944 ביוון

אתונה, 18 בדצמבר 1944
אירועי דצמבר (ביוונית: Δεκεμβριανά) היו התנגשויות ביוון בין כוחות בריטניה לכוחות של צבא השחרור העממי הקומוניסטי, שנמשכו 37 ימים בדצמבר 1944 - ינואר 1945. האירועים הסתיימו בניצחון של כוחות בריטניה והסכם הפסקת אש שאפשרה את המשך הפעילות החוקית של המפלגה הקומוניסטית היוונית. אירועי דצמבר היו ההתנגשות השנייה בין כוחות ימין ושמאל ביוון, כאשר ההתנגשות השלישית הייתה מלחמת האזרחים ביוון, בשנים 1946–1949.
רקע

החל מקיץ 1944 היה ברור שימיה של השליטה הגרמנית ביוון ספורים. חלקים נרחבים של יוון נשלטו בפועל על ידי מיליציית צבא השחרור העממי היווני (ELAS) הקומוניסטית, הגדולה שבין המיליציות שנאבקו נגד הנאצים ביוון. נוסף עליהם התקיימו כוחות מיליציות האדא"ס של הימין. הממשלה היוונית הגולה הייתה בעלת השפעה מועטת על המדינה עצמה אך לפיקודו עמדו החטיבה ההררית השלישית (ΙΙΙ Ελληνική Ορεινή Ταξιαρχία) והגדוד המקודש (Ιερός Λόχος), שתי יחידות של צבא יוון שלחמו תחת פיקוד בריטי.
לקראת שחרור יוון, בהתאם למדיניות סטלין שלא ליצור קרע עם המערב, הסכימה המנהיגות הפוליטית של צבא השחרור העממי, חזית השחרור הלאומית (EAM) להשתתף בממשלה היוונית הגולה ולהכניס את כוחות צבא השחרור העממי תחת פיקוד יווני מאוחד. ב-15 באוגוסט 1944 הוקמה ממשלת אחדות יוונית בראשות גאורגיוס פפנדראו, בהשתתפות שישה שרים קומוניסטיים. ב-26 בספטמבר 1944 נחתם הסכם קזרטה, על פיו הסכימו הצדדים להכנסת כוחותיהם תחת פיקוד בריטי בראשות הגנרל סקובי. כוחות בעלות הברית נחתו ביוון ב-3 באוקטובר 1944, ועד אז חלקים ניכרים מהמדינה שוחררו על ידי כוחות ההתנגדות היווניים. אתונה פונתה על ידי הגרמנים ב-12 באוקטובר, בסוף אוקטובר שוחררה סלוניקי וב-10 בנובמבר 1944 נסוג הכוח הגרמני האחרון מצפון יוון. הממשלה הגולה של פפנדראו הגיעה ליוון. פפנדראו דרש את איסוף הנשק של המחתרות, בהתאם להסכם קזרטה, והעברת השמירה על הביטחון ביוון לידי ילידי מחזור 1925, שיהוו גרעין לצבא יווני חדש. נקבע שבנובמבר 1944 יפורקו מנשקם כל המחתרות למעט צבא השחרור העממי והאדא"ס שפירוקם נדחה ל-1 בדצמבר, שכן חלקים מהם יועדו להשתלב בצבא היווני החדש.
חזית השחרור הלאומית לא הסכימה לפירוק צבא השחרור העממי ללא פירוק מקביל של החטיבה ההררית השלישית (שהגיעה מאיטליה ב-9 בנובמבר והוצבה באתונה) והגדוד המקודש, בטענה שפירוקם מנשק על פי הצעת פפנדראו תותיר אותם חסרי מגן אל מול מתקפות של מיליציות ימניות.
פרוץ הסכסוך

ב-1 בדצמבר הורה פפנדראו על פירוק צבא השחרור העממי מנשקו עד ה-10 בדצמבר. בתגובה התפטרו ב-2 בדצמבר שרי חזית השחרור הלאומית מהממשלה והכריזו על הפגנה גדולה ב-3 בדצמבר 1944 באתונה ושביתה כללית ב-4 בדצמבר. לאור סירוב חזית השחרור הלאומית להורות על פירוק צבא השחרור העממי מנשקו, ראתה הממשלה היוונית בצעד חזית השחרור הלאומית מרידה ואסרה על ההפגנה שקודם לכן קיבלה רישיון. ההפגנה, שבה השתתפו נשים וילדים, צעדה לכיוון כיכר סינטגמה והתפתחה למאורעות דמים. לטענת חזית השחרור הלאומית, חיילי הממשלה, בגיבוי כוחות בריטיים, פתחו באש על הפגנה לא אלימה, בת כ-200,000 איש ומהיריות נהרגו 28 מפגינים ו-148 נפצעו. לטענת הממשלה, היריות התפתחו בעקבות ניסיונות לחטוף נשק מידי השוטרים וזריקת רימונים על השוטרים. לטענת הממשלה, 11 נהרגו בהפגנה ו-60 נפצעו ומספרי ההרוגים נופחו על ידי חזית השחרור הלאומית. מצד הממשלה נטען גם שלפחות חלק מההרוגים נהרגו מרימוני יד שזרקו המפגינים.
ב-4 בדצמבר התקיימה שביתה כללית, אספקת החשמל לאתונה נפסקה והעיר הייתה שרויה בעלטה.
הרג המפגינים ב-3 לדצמבר הביא לעימות צבאי מלא בין חזית השחרור הלאומית לבין הצבא הבריטי בפיקודו של גנרל רונלד סקובל. ההתנגשויות בין הצדדים אירעו באתונה ובכל רחבי יוון.
פרוץ הסכסוך > הקרבות

כוחות חמושים של צבא השחרור העממי זרמו לפרוורי אתונה והחלו בהתנגשות עם המשטרה, המשמר הלאומי של יוון וכוחות הביטחון. ב-5 בדצמבר הותקפו חיילים בריטיים והשיבו אש. כוחות צבא השחרור העממי השתלטו על הכביש הראשי פיראוס-אתונה וניתקו את התחבורה בו וכן השתלטו על המפקדה הימית בפיראוס. במהלך הימים הבאים הכוחות הבריטיים והיווניים באתונה נדחקו באופן שיטתי למובלעות קטנות יותר ויותר. למרות התקפות טילים והפגזות מטוסי חיל האווירה מלכותי, המשיך צבא השחרור העממי לצבור שטחים.
הקרבות באפירוס ואתונה נמשכו במשך 37 יום, ובשאר יוון לא תקפו כוחות חזית השחרור הלאומית את הבריטים. כך למשל כוחות ה- DSE, בפיקודם של מרקוס ופיאדיס (Μάρκος Βαφειάδης) והגנרל בקינדזיס נפרסו בסלוניקי ובסביבותיה, אבל לא תקפו את החטיבה הבריטית שם.
פילדמרשל הרולד אלכסנדר, המפקד העליון של בעלות הברית, החליט עקב המצב לטוס ב-11 בדצמבר 1944 למטהו של סקובי באתונה על מנת לבדוק את המצב, וכשנוכח שהבריטים נמצאים בנחיתות, הורה להטיס את חטיבת החי"ר ההודית ה-4 מאיטליה כתגבורת לשעת חירום. למחרת, כוחות השמאל השתלטו על בניין העירייה באתונה.
ב-18 בחודש כוחות השמאל כבשו את מטה חיל האוויר המלכותי (RAF) בקיפיסיה (Κηφισιά) ושחררו אסירים מכלא אוורוף (Φυλακές Αβέρωφ) באתונה. ב-20 בחודש התארגנה החטיבה ההודית הרביעית ויצאה לקרב, הם הצליחו לכבוש מידי אנשי השמאל את הכביש המהיר אתונה-פיראוס ומתקנים בפיראוס. במקביל תקפו כוחותיו של הגנרל סרפיס.
עד ה-24 בדצמבר השתלטו הכוחות הבריטיים על המחצית הדרומית של אתונה. לעומת זאת, באפירוס היו לצבא השחרור העממי הצלחות נגד כוחות המיליציה של אדא"ס. הם השתלטו על יואנינה והסבו אבדות כבדות לאדא"ס. עד ה-1 בינואר השתלטו הכוחות הבריטים על שני שלישים של אתונה, כולל תחנת הכוח המרכזית, ומחצית פריאוס. ב-7 בינואר הכוחות הבריטיים השתלטו על אתונה ומרבית פרווריה. בשלב זה יצאו כוחות צבא בריטיים, שכללו טורי שריון להשתלט על מרחבי יוון שהיו בשליטת צבא השחרור העממי. הכוחות הבריטיים נתקלו בהתנגדות מועטה והצליחו להשתלט במהירות על חלקים ניכרים של יוון.
בינתיים, עם אספקה מתדלדלת, התמודדות עם האשמות מצד הציבור כי פעולתם הביאה לפעולות תגמול גרמניות שהסבו סבל רב, אבדות גוברות ונטישה של לוחמים, הקרבות הסתיימו בהפסד של חזית השחרור הלאומית אשר הוביל לפירוק צבא השחרור העממי ש-2,000 משארית חייליו פונו על ידי הצי הבריטי לקורפו.
פרוץ הסכסוך > משא ומתן

בכל מהלך הקרבות התקיים משא ומתן בין הצדדים בניסיון להגיע להפסקת אש.
אלכסנדר הציע את התפטרותו של פפנדראו והחלפתו בארכיבישוף דמסקינוס, מתוך הנחה שהארכיבישוף יהיה מקובל על כל שכבות הציבור. ראש הממשלה פפנדראו, שחש כי ממשלתו עומדת ליפול, ניסה אף הוא למצוא פתרון פוליטי מקובל על כולם. הוא החזיר את הגנרל ניקולאוס פלסטירס (Νικόλαος Πλαστήρας) מגלותו בצרפת כדי לשמש כראש הממשלה תחת דמשקינוס כעוצר; אולם המלך שזכר כי פלסטירס היה מעורב בהפיכה בשנת 1922 התנגד למינוי זה.
נציג חזית השחרור הלאומית פנה לסקובי לקבלת תנאיו להפסקת אש, סקובי ענה שמבחינתו התנאי הוא נסיגה מלאה של כוחות השמאל מאתונה והפסקה מוחלטת של ירי. חזית השחרור הלאומית הסכימו בתנאי ש"חטיבת ההר" וה"חבורה הקדושה" ייסוגו מאתונה אף הן, הז'נדרמריה תפורק מנשקה ורק כוחות בריטיים יעסקו בביצוע המשימה כפי שהוגדרה בהסכם קזרטה. סקובי דחה תנאים אלו.
וינסטון צ'רצ'יל יזם כנס באתונה ב-25 בדצמבר במטרה לגרום להפסקת הלחימה ולהגיע להסדר וטס לאתונה על מנת להשתתף בו. הכנס היה בראשות הארכיבישוף דמשקינוס, השתתפו בו נציגים מכל הכוחות הניצים ביוון, נציגים בריטים, סובייטיים ואמריקאים. אולם הכנס נכשל כי דרישות חזית השחרור הלאומית נראו בעיני צ'רצ'יל כמוגזמות.
המלך, ממקום גלותו, הוציא צו הממנה את דמשקינוס כעוצר הממלכה והטיל עליו לנקוט בכל הצעדים הדרושים כדי לשחזר סדר ושלווה ברחבי הממלכה. עובדה זו הסיטה אהדה מכוחות השמאל אל כוחות הממשלה. פפנדראו וממשלתו התפטרו ב-2 בינואר ופלסטריאס מונה כראש ממשלה.
ב-8 בינואר התחילו שיחות בין סקובי ונציגי השמאל, סקובי לא היה מוכן לדון על הסדר פוליטי אלא על הפסקת אש בלבד. ב-11 בחודש הגיעו להסכמה.
פרוץ הסכסוך > תגובות בעולם

ברחבי העולם גינו מפלגות הפועלים את התערבות הצבא הבריטי בענייניה הפנימיים של יוון.
הפסקת האש

ב-15 בינואר 1945 הוכרזה הפסקת אש, לפיה כוחות צבא השחרור העממי נסוגו מ-16 מחוזות, שכללו 70% מאוכלוסיית יוון. בידי צבא השחרור העממי נותרו 21 מחוזות שהיו בעיקר הרריים ודלילי אוכלוסייה.
כוחות השמאל היו צריכים למסור את נשקם ולחזור לבתיהם, אסירים השייכים לשמאל היו צריכים להשתחרר והשמאל התחייב למסור לכוחות בריטיים את כל השטחים שעדיין היו בחזקתו. במקביל היו כוחות השמאל צריכים לשחרר בני ערובה, אזרחים יוונים שצבא השחרור העממי חטף מאתונה ובעיקר מהפרוורים במהלך הנסיגה ממנה. חלקם מתו מהחשיפה לקור ועשרות הוצאו להורג על ידי ה-KKE בעוון התנגדות או פעילות נגד הקומוניסטים.
חזית השחרור הלאומית המשיכה להיות ארגון פוליטי רב מפלגתי. המפלגה הקומוניסטית היוונית הייתה אמנם המפלגה הגדולה בו, אולם השתתפו בהחלטות גם נציגים ממפלגות אחרות, המתח נשאר והיו מספר התנגשויות בין כוחות הימין והשמאל. מאוחר יותר פרשו הסוציאליסטים וסיעת העבודה מחזית השחרור הלאומית והיא נותרה למעשה ארגון קומוניסטי.
הסכם הפסקת האש נגע רק להיבטים הצבאיים, על מנת להגיע להסדר גם בנושאים האזרחיים התכנסו ב-2 בפברואר 1945 הקומוניסטים, הממשלה היוונית והבריטים, בעיירה ורקיזה צפונית לאתונה, כדי לדון על הסדר קבע. ב-12 בפברואר נחתם הסכם ורקיזה (Συμφωνία της Βάρκιζας). ההסכם דיבר על פירוק נשקם של כוחות השמאל (ואף קצב כמויות נשק שעליהם להסגיר לידי השלטונות) ושל קבוצות חמושות אחרות, חנינה על פשעים פוליטיים (בלבד) של צבא השחרור העממי, שחרור כל האסירים ובני הערובה, משאל עם על המלוכה ובחירות כלליות שתתקיימנה בהקדם האפשרי. ההסכם התיר למפלגה הקומוניסטית להמשיך לפעול כמפלגה חוקית ולהמשיך להפיץ את ביטאונה "הרדיקל" (Ριζοσπάστης).
בפועל – מסרו הקומוניסטים בעיקר נשק לא שמיש ותותחים שלא הייתה להם תחמושת עבורם ושקשה להסתירם. הנשק המודרני יותר הועבר אל ההרים ונקבר בסליקים (שחלקם התגלו על ידי השלטונות, לעיתים על סמך הלשנה).
הערות שוליים

↑  Towards consensus (The Caserta Agreement)
↑  פורקו אירגוני המחתרת היוונית, משמר, 7 בנובמבר 1944
↑  מפרקים את נשקם של ארגוני המרי, משמר, 2 בנובמבר 1944
1 2 3  מה אירע ביוון?, המשקיף, 20 בדצמבר 1944
↑  המשבר המדיני בארצות המשוחררות הולך ומחריף, המשקיף, 3 בדצמבר 1944
↑  ויכוח סוער בביה"נ הבריטי, משמר, 6 בדצמבר 1944
↑  GCT, GREEK CITY TIMES, Dekemvriana, one of the saddest days in Greece’s history, ‏3-12-2018
↑  אתונה: זירה להתגוששות דמים קשה, הצופה, 5 בדצמבר 1944
↑  צ'רצ'יל: בריטניה לא תהסס להפעיל צבאה, המשקיף, 6 בדצמבר 1944
↑  אלאס מוכן לקבל תנאי סקובי, הצופה, 20 בדצמבר 1944
↑  מחצית אתונא טוהרה מצבאות המורדים, המשקיף, 25 בדצמבר 1944
↑  אלאס הסכים לשביתת נשק, הצופה, 2 בינואר 1945
↑  פלסטירס: המורדים יחוסלו בשבועות מספר, המשקיף, 9 בינואר 1945
הבריטים 112 קילומטר מאתונא, המשקיף, 11 בינואר 1945
↑  יוון, משמר, 11 בדצמבר 1944
↑  לשים קץ לקרבות ביוון, משמר, 14 בדצמבר 1944
↑  אלאס תקים ממשלה נפרדת בשטחיה, המשקיף, 16 בינואר 1945
כוחות אלא"ס נוהרים צפונה, משמר, 17 בינואר 1945
↑  מה נשאר לאלאס, משמר, 22 בינואר 1945
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410796905171  LCCN: sh2015000776
אלרגיה לשום

| --- | --- |

 תחום:  אלרגיות למזון
 גורם:  שום 
 
אלרגיה לשום היא אלרגיית מזון נפוצה, בה נוצרת תגובה דלקתית בעקבות מגע העור עם אבקת צמח השום או עם שמניו.
האלרגיה נפוצה בעיקר בקרב אנשים אשר נדרשים לעבד שום במסגרת עבודתם, כדוגמת שפים.
אלרגיה לשום גורמת להתפרצות דרמטיטיס בעור. החומר העיקרי שיוצר את התגובה הדלקתית הדיאליל דיאליליד כימי שיחד עם תרכובות שונות כגון דיסולפיד ואליצין שנמצאים בשמנים של צמחים מסוג הAllium כגון שום, בצל וכרישה.
האלרגיה לשום ידועה מאז שנת 1950 לפחות.
הטיפול באלרגיה כולל הימנעות מכל מגע עם שום ומוצריו, וטיפול בעזרת אור אולטרה סגול באזורים בהם נחשף העור ונפגע.
הערות שוליים

↑  Lasse Kanerva, Peter Elsner, Jan E. Wahlberg, Howard I. Maibach, Condensed Handbook of Occupational Dermatology, Springer Science & Business Media, 2004. (באנגלית)
↑  Jean L. Bolognia, Joseph L. Jorizzo, Ronald P. Rapini, Dermatology, Gulf Professional Publishing. (באנגלית)
↑  Eric Block, Garlic and Other Alliums: The Lore and the Science, Royal Society of Chemistry, 2010. (באנגלית)
↑  Mignon Moyle, Kath Frowen, Rosemary Nixon, Use of gloves in protection from diallyl disulphide allergy, Australasian Journal of Dermatology 45, 2004-11-01, עמ' 223–225 doi: 10.1111/j.1440-0960.2004.00102.x
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנדומבה מובלה

פירמין אנדומבה מובלה (בצרפתית: Firmin Ndombe Mubele; נולד ב-14 באפריל 1994 בקינשאסה שבזאיר) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
קריירת מועדונים

מובלה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ויטה קלאב מליגת העל של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ב-1 ביולי 2015 חתם מובלה באל-אהלי דוחה מליגת העל הקטרית. הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-30 בינואר 2017 חתם מובלה בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. ב-8 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד אנז'ה במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2016/2017. ב-2 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-31 בליגה. בסך הכל ערך 34 הופעות ליגב מדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 בינואר 2018 הושאל מובלה לטולוז מליגת העל הצרפתית עד לתום עונת 2017/2018. ב-1 ביולי 2018 חתם על חוזה קבוע במועדון. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-2 ביולי 2019 הושאל מובלה לאסטנה מליגת העל הקזחית למשך עונת 2019/2020. הוא ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 בפברואר 2022 חתם מובלה ב-1599 שלימבאר מליגת המשנה הרומנית. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים. ב-1 ביולי שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית

ב-7 ביוני 2013 ערך מובלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בתיקו 0-0 נגד נבחרת לוב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-26 באוגוסט 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת קמרון במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2014.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורנירים גביע אפריקה לאומות 2015 וגביע אפריקה לאומות 2017.
תארים

אליפות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (1): 2014/2015
אליפות קזחסטן (1): 2019
הערות שוליים

↑  Ahli rope in Congo striker Mubele באתר Doha Stadium Plus, ‏ 1 ביולי 2015 (באנגלית)
↑  Firmin Mubele, nouvel attaquant Rouge et Noir ! באתר הרשמי של סטאד רן, 30 בינואר 2017 (בצרפתית)
↑  Нападающий сборной ДР Конго подписал контракт с Астаной באתר הרשמי של אסטנה, 2 ביולי 2019 (ברוסית)
אלכסיי ביצ'נקו

אלכסיי יוריוביץ' ביצ'נקו (באוקראינית: Олексій Юрійович Биченко; נולד ב-5 בפברואר 1988) הוא מחליק אמנותי ישראלי-אוקראיני. הוא סגן אלוף אירופה בהחלקה אמנותית לגברים (2016) והישראלי הראשון אי פעם שקיבל מדליה באליפות אירופה בתחום זה ומקום רביעי באליפות העולם (מילאנו 2018). בראשית דרכו ייצג בתחרויות את מולדתו אוקראינה, אך לאחר שעלה החל לייצג את ישראל.
ביוגרפיה

ביצ'נקו נולד בקייב שבאוקראינה הסובייטית, והחל להחליק על הקרח כבר בידבגיל 5. בשנים 2003 ו-2004 זכה במקום הרביעי באליפות אוקראינה לנוער, וב-2005 זכה במדליית הכסף. ב-2007 זכה במדליית הכסף באליפות אוקראינה לבוגרים, וגם בשנה שלאחר מכן הוכתר כסגן אלוף אוקראינה. ב-2010 זכה במדליית הארד. בזירה הבינלאומית נחל הצלחה בתחרויות קריסטל סקייט הנערכות מדי שנה ברומניה. הוא זכה במדליית ארד ב-2008 ובמדליית כסף ב-2009, וסיים במקום הרביעי ב-2010.
ב-2011 עלה ביצ'נקו לישראל, והחל לייצג את ישראל בתחרויות. את עיקר אימוניו הוא עורך בארצות הברית, ומאמנת אותו גלית חייט. באליפות העולם שנערכה ב-2012 בניס סיים ביצ'נקו במקום ה-29 ובזו שנערכה בלונדון ב-2013 סיים במקום ה-31. באליפות אירופה שנערכה ב-2012 בשפילד סיים במקום ה-22, ובזו שנערכה בזגרב ב-2013 רשם את הישג השיא שלו, כשסיים במקום ה-14. בנוסף, סיים בשנת 2012 במקום החמישי בטורניר גולדן ספין שנערך בזגרב. בשנת 2013 סיים במקום הרביעי באותו טורניר, וכן במקום החמישי באליפות בוואריה הפתוחה ובגביע נבלהורן, הישג שהקנה לו את הכרטיס לאולימפיאדת סוצ'י (2014). בשנת 2014 התחרה באליפות ישראל שנערכה באולם ההחלקה ice peaks בחולון וסיים במקום הראשון.
באולימפיאדת סוצ'י 2014 הוא סיים במקום ה-21.
ביוגרפיה > 2016 > סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בברטיסלאבה, סלובקיה בינואר 2016 זכה ביצ'נקו במדליית כסף בתחרות ליחידים בתוצאה של 242.56 נקודות, אחרי אלוף העולם חאווייר פרננדס מספרד (302.77 נקודות) ולפני מקסים קווטון מרוסיה (242.21 נקודות) ובכך והיה לישראלי הראשון אי פעם שעולה על דוכן המנצחים בתחרות זו.
באליפות העולם שנערכה בבוסטון, ארצות הברית באפריל אותה שנה, הוא סיים במקום 13 בתוצאה של 226.07 נקודות, הטוב ביותר שלו. הוא פתח את התחרות במקום 19 בתרגיל הקצר עם 69.86 נקודות ובמקום 11 בתרגיל החופשי עם 156.21 נקודות.
ביוגרפיה > 2017

במרץ 2017 השתתף באליפות העולם שנערכה בהלסינקי וסיים במקום העשירי. עלייתו לגמר בתחרות זו הבטיחה את מקומו באולימפיאדת החורף ובכך הפך לספורטאי הראשון שנכלל במשלחת ישראל לאולימפיאדת פיונצ'אנג (2018). בהמשך אותה שנה זכה במדליית ארד בגראנד פרי באוסקה, יפן והגיע למקום החמישי בגראנד פרי בצרפת.
ביוגרפיה > 2018

בינואר 2018 השתתף באליפות אירופה וסיים במקום חמישי. בפברואר אותה שנה נשא ביצ'נקו את דגל ישראל בטקס הפתיחה של אולימפיאדת פיונגצ'אנג, בה הוא סיים את תחרות היחידים במקום 11 עם 257.01 נקודות.
ביוגרפיה > 2018 > מקום רביעי באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בסוף מרץ אותה שנה סיים ביצ'נקו במקום הרביעי בתוצאה כללית של 258.28 נקודות, 14.04 נקודות ממדליית הארד והישג שיא של מחליק ישראלי באליפות העולם.
הערות שוליים

↑  החלקה אומנותית: אלכסיי ביצ'נקו סיים במקום ה-10 באליפות העולם, באתר וואלה, 1 באפריל 2017
↑  אורן אהרוני, אלכסיי ביצ'נקו הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת החורף, באתר ynet, 30 במרץ 2017
↑  מדליית ארד לאלכסיי ביצ'נקו בגראנד פרי ביפן, באתר ONE‏, 11 בנובמבר 2017
↑  אורן אהרוני, אלכסי ביצ'נקו חמישי בגראנד פרי צרפת, באתר ynet, 19 בנובמבר 2017
↑  אורן אהרוני, אליפות אירופה: אלכסי ביצ'נקו סיים במקום החמישי, באתר ynet, 19 בינואר 2018
↑  מערכת ספורט היום, אלכסיי ביצ'נקו יישא את הדגל בטקס בפיונצ'אנג, באתר ישראל היום, 4 בפברואר 2018
↑  אורן אהרוני, צפו: הישגי שיא לביצ'נקו וסמוכין בהחלקה, באתר ynet, 17 בפברואר 2018
↑  אורן אהרוני, אלכסיי ביצ'נקו סיים רביעי באליפות העולם בהחלקה אמנותית, באתר ynet, 24 במרץ 2018
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סוצ'י (2014)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • אנדריאה דוידוביץ' • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  סקי אלפיני | וירג'יל ואן דה פוט |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • איימי ביוקנן • רוני זילברברג • אדל טנקובה • דניאל סמוכין • פייג' קונרס • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  מזחלות | אדם אדלמן |  |
|  סקי אלפיני | איתמר בירן |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2022)  |
| --- | --- | --- |
|  החלקה אומנותית | אלכסיי ביצ'נקו • היילי קופס • יבגני קרסנופולסקי |  |
|  החלקה מהירה במסלול קצר | ולדיסלב ביקנוב |  |
|  סקי אלפיני | נועה סולוש • ברנבש סולוש |  |
| נושאי דגל ישראל בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | הלסינקי 1952: אברהם שניאור • מלבורן 1956: יואב רענן • רומא 1960: גדעון אריאל • טוקיו 1964: גדעון אריאל • מקסיקו סיטי 1968: גרשון שפע • מינכן 1972: הנרי הרשקוביץ • מונטריאול 1976: אסתר רוט-שחמורוב • לוס אנג'לס 1984: זהבה שמואלי • סיאול 1988: יצחק יונסי • ברצלונה 1992: אלדד אמיר • אטלנטה 1996: לידיה חטואל-צוקרמן • סידני 2000: רוגל נחום • אתונה 2004: אריק זאבי • בייג'ינג 2008: מיכאל קולגנוב • לונדון 2012: שחר צוברי • ריו דה ז'ניירו 2016: נטע ריבקין • טוקיו 2020: יעקב טומרקין וחנה קנייזבה-מיננקו • פריז 2024: אנדראה מורז ופיטר פלצ'יק |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (1994): מיכאל שמרקין • נאגנו (1998): מיכאל שמרקין • סולט לייק סיטי (2002): גלית חייט • טורינו (2006): גלית חייט • ונקובר (2010): אלכסנדרה זרצקי • סוצ'י (2014): ולדיסלב ביקנוב • פיונגצ'אנג (2018): אלכסיי ביצ'נקו • בייג'ינג 2022: יבגני קרסנופולסקי ונועה סולוש |  |
אלקטריק זו

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 סוגה:  רוק פסיכדלי, רוק כבד, פאנק, ג'אז, בלוז
 חברים
 גל דוידסון - גיטרה ושירה רון אפרתי - גיטרה בס וקולות ליווי  איתמר וינשטיין - תופים  איתן דרבקין - קלידים 
 חברים לשעבר
 אמיר סטיינברג - תופים   יובל גסר - גיטרה בס   איתי מנבר - תופים  תומר צוק - קלידים   אוריה מאדר - תופים  
 
אלקטריק זו (באנגלית: Electric Zoo) היא להקת רוק ישראלית, אשר משלבת מוזיקה פסיכדלית, רוק כבד, פאנק וג'אז. הלהקה הוקמה בשנת 2011 ושרה באנגלית.