stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארס חמדאן
הערות שוליים

↑  ח"כ פריס חמדן אפוטרופוס סיניה, דבר, 3 ביוני 1958
↑  שמוליק דובדבני, מלכת המדבר, באתר ynet, 28 באפריל 2009
↑  תום שגב, הערבים הראשונים, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2006
↑  איתן קלינסקי, בגידה - עדיין בשיח הציבורי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 במאי 2010
| חברי הכנסת השנייה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • יוסף שפרינצק* • משה שרת • (אליעזר קפלן) • גולדה מאיר • דב יוסף • פנחס לבון • בכור-שלום שטרית • (יצחק בן-צבי) • זלמן שזר • שלמה לביא • אברהם הרצפלד • לוי אשכול • עדה מימון • זלמן ארן • מרדכי נמיר • מאיר ארגוב • פרץ נפתלי • בבה אידלסון • יוסף אפרתי • יעקב אורי • זאב שפר • שמואל דיין • עקיבא גוברין • אליעזר ליבנה • ראובן שרי • (דוד הכהן) • (אליהו הכרמלי) • קדיש לוז • שרה כפרי • ישראל גורי • ישראל ישעיהו-שרעבי • יעקב שמשון שפירא • (יחזקאל הן) • הרצל ברגר • יונה כסה • ז'ניה טברסקי • ברוך אזניה • עמי אסף • ראובן פלדמן • דוד בר-רב-האי • דבורה נצר • אפרים תבורי • חיים בן אשר • יזהר סמילנסקי • (רחל צברי) • (אברהם כלפון) • (יעקב ניצני) • (שלמה הלל) • (ברוך קמין) |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יוסף סרלין • חיים בוגר • שמעון בז'רנו • אלימלך-שמעון רימלט • בן-ציון הראל • חיים אריאב • עזרא איכילוב • שמחה בבה • זלמן סוזאיב • בת-שבע כצנלסון • אברהם סטופ • נחום חת • ג'ורג' פלש • שלום זיסמן • שלמה פרלשטיין |  |
| מפ"ם | מאיר יערי • ישראל בר-יהודה • יעקב חזן • יעקב ריפתין • אהרן ציזלינג • משה סנה • דוד ליבשיץ • מרדכי בנטוב • משה ארם • רוסתם בסתוני • אליעזר פרי • חנה למדן • חנן רובין • אברהם ברמן • יצחק בן-אהרן • חנן רובין |  |
| הפועל המזרחי | חיים משה שפירא • משה אונא • יצחק רפאל • יוסף בורג • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • משה קלמר • מיכאל חזני |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • (יעקב מרידור) • יוחנן בדר • בנימין אבניאל • אריה אלטמן • (אריה בן-אליעזר) • חיים לנדאו • אסתר רזיאל-נאור • (אליעזר שוסטק) • (חיים כהן-מגורי) |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • מאיר וילנר •אסתר וילנסקה • אמיל חביבי |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • (אברהם גרנות) • (משה קול) • יזהר הררי • (אידוב כהן) • (ישעיהו פורדר) |  |
| הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל | סיף א-דין א-זועבי • ג'בר מועדי • מסעד קסיס |  |
| אגודת ישראל | יצחק מאיר לוין • (אברהם דויטש) • שלמה לורינץ • (זלמן יענקלביץ) |  |
| ספרדים ועדות המזרח | אליהו אלישר • בנימין ששון |  |
| פועלי אגודת ישראל | בנימין מינץ • קלמן כהנא |  |
| תנועת המזרחי | (דוד צבי פנקס) • מרדכי נורוק • (שלמה ישראל בן-מאיר) |  |
| קידמה ועבודה | סאלח-חסן ח'ניפס |  |
| התאחדות התימנים בישראל | שמעון גרידי |  |
| חקלאות ופיתוח | פארס חמדאן |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עינת רון

| --- | --- |

 לידה:  1959 נתניה, ישראל 
 פטירה:  10 בינואר 2023 (בגיל 64 בערך) רעננה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 מעסיק:  צה"ל  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1981–2022 (כ־41 שנים) 
 תקופת הפעילות:  1981–2022 (כ־41 שנים) 
 תפקידים בולטים:  שופטת צבאית  התובעת הצבאית הראשית  שופטת בית משפט השלום פתח תקווה  סגנית נשיא בתי משפט השלום מחוז המרכז  נשיאת בתי משפט השלום מחוז המרכז  שופטת ראשית בתי משפט השלום במחוז מרכז
 
עינת רון (1959–2023) הייתה משפטנית ישראלית, שופטת ונשיאת בתי משפט השלום במחוז מרכז. בתום שבע שנות כהונה כנשיאה, המשיכה לכהן כשופטת ראשית בבתי משפט השלום במחוז מרכז. היא השתחררה מצה"ל לאחר 24 שנות שירות צבאי בדרגת אלוף-משנה, וסיימה את תפקידה בצבא בתפקיד התובעת הצבאית הראשית.
ילדות ולימודים

רון, גדלה והתחנכה בנתניה כילדה תמיד היא רצתה להיות שופטת ולתקן עוולות.  בשנת 1977 עם גמר לימודי התיכון נרשמה לעתודה הצבאית ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. במחזור העתודה שלה היא הייתה העתודאית היחידה. היא התמחתה אצל המשנה לפרקליט המדינה יונה בלטמן. רון סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1982 והוסמכה לעריכת דין ב-1983.
קריירת משפט צבאי

בשנת 1983 בתום ההתמחות במשפטים, עינת התגייסה לצה"ל ושובצה לשרת בפרקליטות דרום ובמפח"ש (מז"י) בתפקיד תובעת, לאחר שרואיינה על ידי הפצ"ר תא"ל דב שפי וסגנו אל"ם אריה נתיב. כעבור שנתיים וחצי, היא קודמה לתפקיד עוזרת לתובע הצבאי הראשי במסגרת התביעה הצבאית הראשית ובמקביל היא הוצבה גם לשמש תובעת בבית המשפט הצבאי בלוד. כתובעת בבית המשפט בלוד, היא עסקה בעיקר בעבירות ביטחוניות לפי תקנות ההגנה בתחומי מדינת ישראל. לאור התנגדויות למינויה לתפקיד, בהתערבות סגן התובע הצבאי הראשי האלוף מנחם פינקלשטיין והיועץ המשפטי לממשלה המינוי אושר[דרוש מקור]. היא הייתה התובעת הצבאית הראשונה שמונתה לתפקיד זה בבית המשפט הצבאי בלוד. אישור מינויה של עינת רון לתפקיד סלל לנשים רבות אחריה להשתלב בתפקיד שנחשב לתפקיד גברי עד למינויה. כעבור שנתיים וחצי בתפקיד היא הועלת לדרגת רס"ן ושרתה במשך 6 שנים בתפקיד סגנית התובע הצבאי הראשי. בתפקיד הזה היא הייתה אחראית על התחום הביטחוני ותחום התעבורה. בתום תפקידה כסגנית התצ"ר היא מונתה לפרקליטת דרום ומפח"ש בתפקיד זה שרתה במשך 3 שנים. בשנת 1993 בגיל 34 רון הועלתה לדרגת אל"ם ומונתה לתפקיד שופטת בבתי הדין הצבאיים. כשופטת טפלה בתיקים ממחוזות מטכ"ל, פיקוד העורף וחיל הים. בהמשך מונתה לתפקיד התובעת הצבאית הראשית. עינת רון שרתה בצה"ל במשך 24 שנים בתפקידי שיפוט.
קריירת משפט צבאי > פרשיות צבאיות מרכזיות שטפלה בהן

פרשת הרצח בבסיס צאלים, בה חיל ירה לתוך מסדרון. מהירי נהרג חיל ועוד מספר פצועים.
צח"ם צהלה, בפרשה זו נופקו תעודות פטור משירות צבאי למלש"בים ואנשי מילואים.
ה"זובור" על ספינת הדבור והתעללות בחיל.
קריירת משפט אזרחי

במסגרת בתי המשפט האזרחיים היא עסקה בעיקר בנושאי ביטחון, בפרשות שהובאו אליה מהשב"כ. לאחר פרישתה מכס נשיאות בתי המשפט החליף אותה השופט מנחם מזרחי. ביוני 2007 מונתה לכהונת שופטת בית משפט השלום פתח תקווה. בחודש אוקטובר 2013 מונתה לכהונת סגנית נשיא בתי משפט השלום מחוז המרכז. באוקטובר 2015 מונתה לכהונת נשיאת בתי משפט השלום מחוז המרכז. מאוקטובר 2022 כהנה כשופטת בכירה בבתי משפט השלום במחוז מרכז.
קריירת משפט אזרחי > פרשיות אזרחיות מרכזיות שטפלה

הרשעת חיים אברהם, סגן ראש עיריית רחובות ואורי צוקר גזבר העירייה לשעבר, בעבירות של מרמה והפרת אמונים ושל רישום כוזב במסמכי תאגיד.
צו איסור פרסום שהטילה רון ב-2010 על פרטי פרשת ענת קם. היו שטענו שהחלטתה הושפעה מ-24 השנים בהן שרתה בצה"ל.
גזרה את דינו של אפי נוה יו"ר לשכת עורכי הדין ובת זוגו.
הערות שוליים

1 2 3  ראיון עם נשיאת בתי משפט השלום במחוז המרכז, אל"ם (במיל') עינת רון
↑  עינת רון באתר הרשות השופטת
↑  גור מגידו, ‏עינת רון תמונה לנשיאת השלום במרכז; דורון פורת לנשיא השלום במחוז צפון, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2015
↑  נטעאל בנדל, אבל בעולם המשפט: השופטת עינת רון הלכה לעולמה, באתר ישראל היום, 10 בינואר 2023
↑  מתן וסרמן, ‏מערכת המשפט אבלה: השופטת הבכירה עינת רון הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 10 בינואר 2023
↑  שרון אונליין, השופטת עינת רון מרעננה נפטרה בגיל 63, באתר שרון אונליין, ‏2023-01-12
1 2 3 4 5  גור מגידו, ‏עינת רון תמונה לנשיאת השלום במרכז; דורון פורת לנשיא השלום במחוז צפון, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2015
1 2 3  ראיון עם נשיאת בתי משפט השלום במחוז המרכז, אל"ם (במיל') עינת רון
↑  מתן וסרמן, ‏מערכת המשפט אבלה: השופטת הבכירה עינת רון הלכה לעולמה, באתר מעריב אונליין, 10 בינואר 2023
↑  מינוי השופט מנחם מזרחי לתפקיד נשיא בתי המשפט מרכז, אתר הרשות השופטת
↑  האתר הרשמי של הרשות השופטת – קורות חיים שופטים, באתר judgescv.court.gov.il
↑  אבישי גרינצייג, ‏פרשת הדרכון של אפי נוה כמשל: איך תיק פלילי נמרח על פני שלוש שנים?, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2021
↑  מתן ברניר, ‏מדוע הצדיק הנציב תלונה נגד נשיאת השלום, ואיך זה קשור לאפי נוה? | בלעדי, באתר גלובס, 11 בפברואר 2020
פאולו ג'ורדנו

| --- | --- |

פאולו ג'ורדנו
 לידה:  19 בדצמבר 1982 (בן 42) טורינו, איטליה
 מדינה:  איטליה 
 לאום:  איטלקי
 עיסוק:  פיזיקאי, סופר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו 
 שפות היצירה:  איטלקית
 פרסים והוקרה:  פרס סטרגה, פרס קמפיאלו
 http://www.PaoloGiordano.it/en
 
פאולו ג'ורדנו (באיטלקית: Paolo Giordano; טורינו, 19 בדצמבר 1982) הוא פיזיקאי וסופר איטלקי זוכה פרס סטרגה ופרס קמפיאלו על הרומן הראשון שכתב, "בדידותם של המספרים הראשוניים".
ביוגרפיה

ג'ורדנו נולד ב-19 בדצמבר 1982, בטורינו, איטליה. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת טורינו וקיבל תואר שני בפיזיקה של כוחות היסוד. לאחר מכן זכה במלגה לדוקטורט בפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים בבית הספר למוסמכים במדע וטכנולוגיה של אותה אוניברסיטה. כיום הוא חוקר את תכונותיו של הקווארק התחתון במסגרת פרויקט שממומן בשיתוף עם המכון הלאומי לפיזיקה גרעינית.
בשנת 2010 ביקר ג'ורדנו בישראל במסגרת פסטיבל הסופרים הבינלאומי השני בירושלים. בשנת 2015 ביקר שוב בישראל במסגרת יריד הספרים הבינלאומי בירושלים ה-27.
יצירה

ג'ורדנו כתב את הרומן "בדידותם של המספרים הראשוניים" (La solitudine dei numeri primi), שיצא לאור בשנת 2008, ממנו נמכרו עד היום כשני מיליון עותקים, ואשר זיכה אותו בפרס קמפיאלו בקטגוריית ספר ביכורים ובפרס סטרגה. הוא זכה בפרס בגיל 26, והוא הסופר הצעיר שזכה בפרס זה.
דמויות בספר הן זוג מספרים ראשוניים תאומים, שמופרדים זה מזה על ידי מספר זוגי יחיד שלא מאפשר להם להפגש, למרות שהם כה קרובים. ב-2009 הופק סרט על פי הרומן. ב-2010 תורגם הרומן לעברית.
ג'ורדנו קיבל ב-9 ביולי 2008 את פרס הספרות והמדע "מרק-סרונו" (Merck-Serono) בקטגוריית סיפורת, מטעם האקדמיה לביוטכנולוגיה, וב-23 באוגוסט 2008 את הפרס הספרותי "פריניינו"(Frignano) בקטגוריית יצירת ביכורים. הוא גם היה בין המועמדים הסופיים בתחרות ה-14 של הפרס הספרותי של אלאסיו בתחרות הנקראת "מאה ספרים – סופר אחד לאירופה" ובתחרות ה-18 של פרס מועדון PEN האיטלקי.
לג'ורדנו טור בשבועון ג'ויה (Gioia), בו הוא כותב סיפורים בהשראת ידיעות מהחדשות. הוא פרסם את הסיפור "סנפיר הזנב" (La pinna caudale) בכתב העת "נושאים חדשים", בגיליון מיוחד שהוקדש ל"עדיין לא בני שלושים", על יוצרים שנולדו בשנות ה-80. ביוני 2008 הציג בפסטיבל השביעי לספרות של רומא (VII Festival delle Letterature di Roma) את הסיפור המכונה "מזון בקופסה"(Vitto in the box).
בשנת 2020, יחד עם הקולנוען לוקה גואדאנינו יצר את סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אנחנו מי שאנחנו" לרשת HBO, לו גם כתב את התסריט. באיטליה שודרה הסדרה ברשת Sky Atlantic.
ספריו

בדידותם של המספרים הראשוניים (2008)
הגוף האנושי (2012)
הצבע השחור וצבע הכסף (2014)
לטרוף את השמיים (2018)
איך הדבקה עובדת (2020)
הערות שוליים

↑  הודעות כלליות, פסטיבל הסופרים הבינלאומי השני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 במרץ 2010
↑  יריד הספרים הבינלאומי מגיע לירושלים, באתר ynet, 20 בינואר 2015
↑  Sunday Book Review
↑  פרס קמפיאלו 2008 (באיטלקית)
↑  רשימת זוכי פרס סטרגה (באיטלקית)
↑  Premio letterario Alassio Cento libri - Un Autore per l'Europa
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309867105171  PLWABN: 9810633045505606  BIBSYS: 9064627  BNE: XX4776864  BnF: cb157665829 (data)  CANTIC: a1060442x  CiNii: DA17154563  GND: 136458793  ICCU: UBOV259046  ISNI: 0000 0001 0867 7161  LCCN: no2008038456  LNB: 000148936  MusicBrainz: 0acc9c88-f062-4f07-b1d7-4633a69add57  NDL: 01171227  NKC: xx0103475  NLA: 52430475  NLK: KAC201210133  NSK: 000525312  NTA: 315914637  RERO: 02-A014183549  SUDOC: 128743581  Trove: 1520962  VIAF: 7717760   WorldCat (עם VIAF): 7717760
פאוזי אל-כותוב

פאוזי אל-כותוב (בערבית: فوزي نامق القطب‏; 1917 -1988), מחבל ערבי-מוסלמי ששימש כקצין חבלה ראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני במהלך מלחמת העצמאות. הכין מטעני נפץ רבים, בין השאר את המטענים שגרמו לפיצוץ ברחוב בן יהודה בו נרצחו 58 בני אדם.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-1917. בצעירותו עבד כחלבן, ומכר חלב בשכונות ירושלים, ביניהן גם בשכונות יהודיות כגון משכנות שאננים. בימי המרד הערבי הגדול, השתתף במספר פעולות התקפה כלפי שיירות יהודיות.
בסוף שנות השלושים למד חבלה בגרמניה הנאצית ובנוסף עבר קורס קומנדו מטעם האס. אס בהולנד. במהלך הקורס סירב למילוי פקודה ובעקבות כך נכלא במחנה ריכוז ליד העיר ברסלאו בגרמניה. בעקבות קשריו של המופתי הירושלמי, חאג' אמין אל-חוסייני עם צמרת ההנהגה הנאצית, שוחרר אל-כותוב ממאסרו. לאחר מכן, חזר לארץ ישראל ועם פרוץ המלחמה באזור, מונה לקצין החבלה הראשי במפקדתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני שחנתה בביר זית.
ביוגרפיה > פעולות חבלה בולטות

לפי ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין, אל כותוב היה האחראי לפיגוע במשרדי העיתון ה"פלסטיין פוסט" (כיום- ג'רוזלם פוסט). הוא הכין את מטען החבלה והרכיב אותו על משאית של הצבא הבריטי. המשאית הובאה על ידי שני חיילים בריטים שערקו מהצבא. בלילה שבין ה-1 ל-2 בפברואר 1948, התפוצצה משאית התופת ברחוב הסולל שבמרכז העיר. מהפיצוץ נהרגו ארבעה אנשים ונפצעו כשלושים. נזק כבד נגרם למבני משרדים ובתי מגורים הסמוכים לפיצוץ.
ביוגרפיה > פעולות חבלה בולטות > הפיגוע ברחוב בן יהודה

עשרים ימים לאחר הפיגוע ברחוב הסולל, בוצע הפיגוע ברחוב בן יהודה. אל כותוב היה אחראי על הכנת חומר הנפץ והרכבתו על משאיות. עריקים מהצבא הבריטי הביאו לאל-כותוב שלוש משאיות צבאיות. אחת המכילה שלוש טונות, ושתיים המכילות טונה וחצי כל אחת. אל כותוב העמיס עליהן יותר מטונה טי.אן.טי, מאה קילוגרם תערובת של אשלג ואלומיניום – על מנת להעלות את הטמפרטורה, וכן בקבוקי מולוטוב שפיצוצם יסייע להגדלת טווח הפגיעה על עבר הבתים שבסביבה. ב-22 בפברואר 1948, התפוצצו שלוש משאיות התופת ברחוב בן יהודה בירושלים. מהפיצוץ נהרגו 58 אנשים ונפצעו כ-140 נוספים. שלושה בניינים נהרסו לחלוטין.
ביוגרפיה > אחרית חייו

ב-1967 היגר לדמשק שם פתח משרד לתרגום הודות לשליטתו בשפות רבות ביניהן- אנגלית, גרמנית, טורקית ואיטלקית. מת ב-8 באוגוסט 1988 ונקבר בדמשק.
הערות שוליים

↑  לפי ההיסטוריון עארף אל-עארף הוא נולד ב-1921.
↑  אורי מילשטיין, מכוניות תופת בירושלים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 במאי 2016
↑  פצצה לבנין "פ. פוסט" בירושלים, דבר, 3 בפברואר 1948;
פיצוץ בנין "פ. פוסט" - כמעשה פאראן, דבר, 3 בפברואר 1948;
 דליקה בבניין פלסטיין פוסט, בארכיון הסרטונים של Associated Press‏, פברואר 1948 ;
 דליקה בבניין פלסטיין פוסט, 1948, בארכיון הסרטונים של British Pathé
הפיגוע ברחוב הסולל, 2 בפברואר 1948
הפיגוע ברחוב בן-יהודה, 22 בפברואר 1948
פלטכניקה

פלטכניקה היה מפעל לייצור כיסאות בקיבוץ ניצנים.
היסטוריה

פלטכניקה הוקמה בשנת 1943 על ידי יוסף אברהמי (יוסוף) ואוטו בלאושטיין. שם המפעל הוא נוטריקון של המילים "פלשתינה" ו"טכניקה".
החברה התמחתה בעבודות חריטה וריתוך ומכרה גנרטורים לריתוך. החברה פעלה ברחוב הגדוד העברי 5 בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 עבר המפעל לייצור כיסאות למשרד ולתעשייה, "כיסאות הייעול" החברה הייתה הראשונה בארץ לייצר כיסאות ארגונומיים לישיבה נכונה עם תמיכה למניעת כאבי גב, לשימוש במשרדים ומפעלי תעשייה. החברה השתמשה בידע וחלקים גרמניים בשיתוף פעולה עם מפעל גרמני גדול.
בשנת 1969 נרכש המפעל בידי קיבוץ ניצנים והציע מגוון רחב של כיסאות למשרד. משרד החברה המשיך לפעול בתל אביב. בשנות ה-80 ייצא המפעל לאירופה ולארצות הברית.
בשנות ה-90 רכשה החברה ידע לייצור מושבים לתחבורה ציבורית מחברת Vogel הגרמנית וידע לייצור כיסאות לחדרי הרצאות מחברת Sokoa הצרפתית.
בתחילת המאה ה-21 היו לחברה שלוש חטיבות עסקיות: מושבים לתחבורה ציבורית, כיסאות משרדיים ו-OEM. החברה מכרה מושבים בין השאר לאוטובוסים של אגד, מטרופולין וקונקס ולרכבת ישראל. כמו כן, ייצרה החברה מושבים לרכבים ממוגנים של פלסן סאסא, שנמכרו לצבא ארצות הברית.
בשנת 2008 חתמה החברה על הסכם יצוא כיסאות קליניקה ארגונומיים לצרפת.
בשנת 2015 נסגר המפעל בניצנים, בעקבות החלטת שר התחבורה דאז, ישראל כץ, להתיר יבוא אוטובוסים מסין.
הערות שוליים

1 2  מפעל פלטכניקה נסגר: 100 עובדים פוטרו, באתר גלובס, 15 במרץ 2015
↑  נולד בבון, גרמניה, שם למד רפואה עד 1933, עלה לארץ במסגרת תנועת הסטודנטים היהודים ה"ק.י.פ" ולפני העלייה נשלח לממל, ליטא שם קיבל הכשרה על ידי הגרמנים בריתוך.
↑  נווית זומר, מפעל פלטכניקה נסגר: 100 עובדים פוטרו, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2015
↑  גנרטורים לריתוך חשמלי בשדה, על המשמר, 16 ביוני 1955
↑  כסאות הייעול של פלטכניקה, מעריב, 8 באוקטובר 1961
↑  החודש - איכות במחירים מיוחדים, מעריב, 4 ביוני 1974
↑  רות פנחסי, התעשייה הקיבוצית - לרשות המשרד המודרני, מעריב, 15 בספטמבר 1985
↑  גדי גולן, ‏מנכ"ל פלטכניקה: גידול של %20 במכירות ל-10 מיליון ד', באתר גלובס, 22 בפברואר 1998
↑  וראו גם: ביצוע רכש גומלין מייצר 32 מקומות עבודה במפעל פלטכניקה שבקיבוץ ניצנים, משרד הכלכלה, 18 ביולי 2007
↑  תקציב הפרסום של קבוצת פלטכניקה יטופל באופטימום, באתר גלובס, 15 באפריל 2007
↑  הודעות כלליות, פלטכניקה משיקה ליין חדיש של מושבי אוטובוסים ומיניבוסים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 ביולי 2008
↑  רונית מורגנשטרן, המפעל זכה במכרז גדול - אך מתקשה למצוא עובדים, באתר nrg‏, 3 בספטמבר 2009
↑  הודעות כלליות, פלטכניקה חתמה על הסכם יצוא כסאות קליניקה לצרפת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 ביוני 2008
↑  אנה רויטמן‏, סוף עידן- מפעל פלטכניקה של קיבוץ ניצנים סוגר את שעריו, באתר וואלה, 7 באפריל 2015
עוצבת ברעם

| --- | --- |
תג עוצבת ברעם
 פרטים
 כינוי:  עוצבת ברעם
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבה מרחבית
 בסיס האם:  שומרה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1974 – הווה (כ־50 שנה)
 מקים היחידה:  אל"ם בנימין בן אליעזר ('פואד')
 פיקוד
 יחידת אם:   עוצבת הגליל
 יחידות בת:  גדוד 299 (חרב)  גדוד 7112 (מגיני ברעם)  גדוד 9300 (שערי האש)
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
עוצבת ברעם (חטיבה 300, מכונה גם "החטיבה המערבית") היא חטיבה מרחבית בעוצבת הגליל אשר אחראית על הביטחון השוטף בגזרה המערבית של הגבול בין ישראל ללבנון, בגזרה שבין ראש הנקרה למלכיה.
מאז הקמתה ועד להקמת עוצבת הגליל, מפקדת החטיבה ישבה בבירנית. מאז הקמת עוצבת הגליל שמפקדתה התיישבה בבירנית, מפקדת החטיבה עברה ליישוב שומרה הסמוך, שם היא יושבת בבסיס סביב מצודה בריטית שהייתה חלק מגדר הצפון.
מצודת טגארט בשומרה, סביבה ממוקמת מפקדת העוצבה
היסטוריה > הקמת החטיבה

עד מעט לאחר מלחמת יום הכיפורים היה מחוז מירון אחראי על פעילות הביטחון השוטף בגבול לבנון ממורדות החרמון ועד ראש הנקרה. עם התגברות פעילות המחבלים לאחר המלחמה, חולקה גזרת גבול הלבנון לשתי גזרות חטיבתיות: מחוז מירון שהיה אחראי על הגזרה המזרחית הפך לחטיבה מרחבית 769 ואילו בגזרה שממושב אביבים ועד לראש הנקרה הוקם ביוני 1974 חטמ"ר בירנית. בראשו הועמד אל"ם אליעזר רם, שהיה סמח"ט גולני בסוף מלחמת יום הכיפורים.
קציני מטה החטמ"ר שירתו קודם לכן כקציני מטה מפקדת חטיבת החרמונים שהוקמה בנובמבר 1973 ופורקה ביוני 1974. במאי 1974 התמנה אל"ם בנימין בן אליעזר ('פואד') לפקד על יחידה 300, יחידת המיעוטים. היחידה שכללה את גדוד חרב ואת פלוגת הסיור 244 הייתה אחראית על הבט"ש בגזרת החוף בין חיפה לראש הנקרה. מפקדת היחידה הייתה ממוקמת במחנה 'שרגא'. בדצמבר 1974 הוחלט במטכ"ל להקים את חטמ"ר 300 על ידי איחוד חטמ"ר בירנית עם יחידה 300.
מלאכת ההקמה הוטלה על כתפיו של אל"ם בן אליעזר וסגנו גדליה בן דור. בשנים 1975 - 1976 הוקמה החטיבה על בסיס גדוד 300, פלס"ר 244 ושלושה גדודי מילואים על טהרת הלוחמים הדרוזים, יוצאי היחידות הסדירות של החטיבה. בגזרת החטיבה שירתו גם גדודי מילואים אחרים, ויחידות ארטילריה. עד מבצע ליטני עסקה החטיבה בבניית יחידותיה, בבלימת פעילות המחבלים שניסו לחדור מלבנון, בהקמת גדר ההתראה האלקטרונית, בקשירת הקשרים עם הנוצרים בדרום לבנון ובסיוע באימונם. סייע למח"ט בהקמת גדודי המילואים הדרוזים, סא"ל סעיד עבד אל-חק, שהיה הקצין הדרוזי הראשון שהועלה לדרגת אל"ם.
קצינים דרוזים רבים ששירתו באותה תקופה בחטיבה 300 כמפקדי גדוד חרב ויחידה 300 הועלו מאוחר יותר לדרגות בכירות ושירתו בצה"ל בתפקידים שונים כמו: תא"ל האיל סלאח, אל"ם גדעון עבאס, אל"ם גדעון מזייד, האלוף יוסף מישלב. אל"ם בן אליעזר פעל להקטין את מעורבות נכבדי העדה בענייני היחידה. מחליפו, אל"ם גדעון המאירי, שירת קודם לכן כסמח"ט 300. הוא פיקד על היחידה בשנים 1976–1977. גולת הכותרת של פעילותה בתקופה זו היה "מבצע ליטני" ב-1978, שבו לראשונה בתולדותיה השתתפה היחידה באופן פעיל במבצע מלחמתי רחב של צה"ל ולאחר לחימה לכיבוש דרום לבנון הייתה במשך חמישה חודשים האחראית לגזרה שמדרום לעיר צור.
עם פתיחת חילות נוספים בפני בני עדות המיעוטים הוחלט בינואר 1982 כי העוצבה לא תהיה מורכבת יותר רק מחיילי מיעוטים, אלא תהיה יחידת חי"ר רגילה. לפי החלטה זו, החיילים הדרוזים החלו משרתים ביחידות צה"ל השונות כמעט ללא הגבלות.
היסטוריה > מלחמת לבנון

החטיבה בפיקודו של אל"ם אבי תלם, לחמה תחת פיקוד אוגדה 91 בגזרה המערבית בלבנון. החטיבה השתתפה בכיבוש צור וצידון ומחנות הפליטים שבפאתי הערים.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

בבוקר ה־12 ביולי, סמוך לשעה 09:00 בבוקר, תקף החזבאללה בפצצות מרגמה ורקטות את יישובי הצפון. בתקיפה נפצעו 11 חיילים ואזרחים ישראלים, חלקם במצב קשה.
בשעה 09:05, חוליה של חזבאללה פרצה את גדר המערכת באזור זרעית בגזרת החטיבה, חדרה לשטח ישראל סמוך למוצב ליבנה (שלא היה מאויש) ותקפה בטילי נ"ט ובנשק קל שני כלי רכב צבאיים מסוג האמר שהיו בסיור על קו הגבול, הרגה שלושה חיילי צה"ל שהיו בהם, וחטפה שני חיילי מילואים - אהוד גולדווסר ואלדד רגב. החוליה נסוגה לשטח לבנון עם שני החטופים. טנק צה"לי שנכנס ללבנון במטרה לאתר את החטופים, עלה על מטען גחון וארבעת אנשי צוותו נהרגו. בניסיון לחלץ את הגופות מהטנק, נהרג חייל נוסף מירי צלפים.
בשל האירוע פרצה מלחמת לבנון השנייה. כוחות החטיבה השתתפו בלחימה, ובשבוע השני ניהלה החטיבה בפיקודו של חן ליבני את קרב מארון א-ראס.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ביום השלישי למלחמת חרבות ברזל נהרג סגן מפקד החטיבה, סגן-אלוף עלים עבדאללה ביחד עם הקשר של המח"ט, רס"ל ג'ואד עאמר, ולוחם יחידת אגוז במילואים רס"ר גלעד מולכו, בהיתקלות עם מחבלים שחדרו מגבול לבנון לשטח ישראל.
תג החטיבה

עיצוב התג משקף את האזור הגאוגרפי שנמצא בתחום האחריות של החטיבה (גבול ההר והים). באוקטובר 2015, כאשר נסגר "גדוד חרב", התווסף לתג סמל הגדוד שתי חרבות עם מגן דוד, על מנת לשמר ולהוקיר מורשת הגדוד.
תג גדוד חרב, בין השנים 1974–1990
תג החטיבה הקודם, בין השנים 1990–2015
תג החטיבה החל משנת 2015
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| בנימין בן אליעזר | 1974 - 1976 | לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים ושר הביטחון |
| גדעון מאירי | 1976 - 1977 |  |
| ישעיהו ארז | 1977 - 1979 | מח"ט במבצע ליטני |
| אברהם חידו | 1979 - 1980 | נהרג בשנת 1985 בקרב בלבנון |
| ארוין לביא | 1980 - 1981 | מפקד חטיבת גולני במלחמת לבנון הראשונה |
| אבי תלם | 1981 - 1982 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה |
| עופר בן צבי | 1982 - 1984 |  |
| גבי אופיר‏ | 1984 - 1985 | לימים מפקד פיקוד העורף |
| זאב זכרין | 1985 - 1986 | לימים מפקד היק"ל |
| מתי הררי | 1986 - 1988 | לימים מפקד חטיבת הצנחנים וראש מנהל הסגל |
| אודי שלוי | 1988 - 1989 | לימים מפקד אוגמ"ר 80 |
| שוקי שחרור | 1989 - 1991 |  |
| יחיאל גוזל | 1991 - 1993 |  |
| אילן הררי | 1993 - 1995 | לימים  קצין חינוך ראשי ומבקר צה"ל |
| ציון גזית | 1995 - 1996 |  |
| נמרוד רן | 1996 - 1998 | לימים מפקד חטיבת ביסלמ"ח |
| אלון פרידמן | 1998 - 2000 | לימים ראש מטה פיקוד הצפון |
| דרור רופא | 2000 - 2002 |  |
| תמיר ידעי | 2002 - 2004 | לימים אלוף פיקוד המרכז |
| חן ליבני‏ | 2004 - 2006 | המח"ט במלחמת לבנון השנייה |
| אופק בוכריס‏ | 2006 - 2008 | לשעבר מפקד אוגדת הבשן |
| רונן מרלי ‏ | 2008 - 2010 | לשעבר קצין אג"ם של פיקוד הדרום |
| רפי מילוא | 2012 - 2010 | מעוטר שני צל"שי אלוף. לימים אלוף פיקוד העורף |
| ציון רצון | 2012 - 2014 | לימים מפקד אוגדת הבשן |
| אלון מדנס | 2014 - 2016 | מעוטר צל"ש אלוף. לימים קצין אג"ם של פיקוד המרכז |
| אליעד מאור (מואטי) | 2016 - 2018 | לימים מפקד חיל הגנת הגבולות |
| רועי לוי | יוני 2018 - אוגוסט 2020 | לימים מפקד היחידה הרב-ממדית נהרג במהלך חילופי אש עם מחבלים ביום הראשון של מלחמת חרבות ברזל |
| עומר כהן | אוגוסט 2020 - יולי 2022 | לימים מפקד חטיבת הקומנדו |
| אורי דאובה | יולי 2022 - ספטמבר 2024 | מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל |
| אל"ם ע' | ספטמבר 2024- | מפקד החטיבה הנוכחי |
לקריאה נוספת

משה גבעתי, שלוש לידות בספטמבר, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן-1990, עמ' 93 - 101.
משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 261–271.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, שמונה חיילים נהרגו ביום של מלחמה בצפון, באתר ynet, 12 ביולי 2006
↑  אלוף גבי אופיר, אתר חטיבת גולני
↑  משה (צ'יקו) תמיר, "מלחמה ללא אות", הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 15.
↑  אביחי בקר, "עד שתהיה שם מסעדת דגים", הארץ, ‏ 07.08.1998.
↑  עמוס הראל, ראש מטה פיקוד הצפון, תא"ל אלון פרידמן: גם במלחמה הבאה ייקח זמן עד שנשתק את הרקטות, באתר הארץ, 9 ביולי 2010.
↑  דוד רטנר, עמוס הראל ואורי אס, מח"ט הגזרה הסתער והרג את המחבלים, באתר הארץ, 12 במרץ 2002.
↑  עמוס הראל, מונה המח"ט הצעיר ביותר בצה"ל: אל"מ ידאי, בן 32, באתר הארץ, 4 ביוני 2002.
↑  אל"ם בוכריס לעוצבת ברעם, דובר צה"ל, 22 במרץ 2006
↑  אלוף-משנה רונן מרלי מונה היום לתפקיד מפקד עוצבת ברעם, ערוץ 7, 3 באוגוסט 2008
↑  הודעות כלליות, ראשי המרכז האקדמי כרמל נפרדו ממחט חטיבה 300, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 באוגוסט 2010
| ישראל חטיבות מרחביות בצה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | עוצבת ברעם  • עוצבת הגולן  • עוצבת חירם  • חטיבת ההרים  |  |
| פיקוד המרכז | חטיבת הבקעה  • חטיבת עציון  • חטיבת מנשה  • חטיבת אפרים  • חטיבת שומרון  • חטיבת בנימין  • חטיבת יהודה  |  |
| פיקוד הדרום | חטיבת יואב  • חטיבת פארן  • חטיבת הגפן  • חטיבת קטיף  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433158705171  VIAF: 75148874658749622368   WorldCat (עם VIAF): 75148874658749622368 
גלריית מפקדי העוצבה מיום הקמתה, עד 2014
טקס חילופי בעוצבה שנערך בראש הנקרה. אל"ם עומר כהן המפקד הנכנס החליף את אל"ם רועי לוי, אוגוסט 2020
סחר בין-לאומי בפרימטים

שני פרימטים בכלוב במעבדה
סחר בין-לאומי בפרימטים נעשה בעיקר למטרות ניסויים, אך גם לשימושם של קרקסים וגני חיות, למכירת חלקי גופם, יצירת קמעות וגביעים, למטרות קוסמות ולשימוש בהם כחיות מחמד.
בין השנים 2005–2014 סחרו ברחבי העולם בכ-450,000 פרימטים חיים ובכ-11,000 פרימטים כחלקי גופות.
היסטוריה

באתרים ארכאולוגיים במרכזי הציוויליזציה האנושית שהתקיימה במצרים העתיקה ומסופוטמיה העתיקה נמצאו הוכחות לשימוש בפרימטים מתקופות אלו. השימוש בפרימטים היה למטרות שעשוע, ניצול ואכילה. כמו כן, ייחסו להם יכולות ריפוי, העלו אותם כקורבנות ועבדו אותם כאלילים.
בנוסף, יוון העתיקה והאימפריה הרומית סחרו עם מדינות אחרות בפרימטים, והשתמשו בהם לצרכים מגוונים.