stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורלנדו פטרסון
פרסים

2020: מסדר הכבוד, ג'מייקה. "על תרומתו הבינלאומית הבולטת לאקדמיה, ספרות איי הודו המערבית, סוציולוגיה והאפיסטמולוגיה של התרבות החברתית."
2016: פרס אניספילד-וולף לספר, על מפעל חיים.
2015: מדליית הזהב על שם מסגרייב.
1997: פרס הפקולטה של וולטר צ'נינג קאבוט, הרווארד
1991: פרס הספר הלאומי לספר עיון.
1983: פרס הפקולטה של וולטר צ'נינג קאבוט, הרווארד
1983: האגודה האמריקאית למדעי המדינה
1983: פרס ראלף באנץ' מאוניברסיטת הווארד עבור המחקר הטוב ביותר על פלורליזם (זוכה שותף).
1983: תרומה למלגה (לשעבר פרס סורוקין): האגודה הסוציולוגית האמריקאית.
1965: הרומן הטוב ביותר באנגלית (הילדים של סיזיפוס): פסטיבל דקאר לאמנויות הכושים [כך במקור, Negro].
יצירות נבחרות > אקדמיה

The Sociology of Slavery: Black Society in Jamaica, 1655-1838. 1967; 2022(2nd ed.).
Ethnic Chauvinism: The Reactionary Impulse. 1977.
Slavery and Social Death. 1982.
Freedom in the Making of Western Culture. 1991. Later renamed Freedom, Vol. 1: Freedom in the Making of Western Culture – winner of National Book Award
The Ordeal of Integration. 1997
Rituals of Blood: Consequences of Slavery in Two American Centuries. 1999.
Freedom: Freedom in the Modern World. 2006.
The Cultural Matrix: Understanding Black Youth (with Ethan Fosse). 2015.
The Confounding Island: Jamaica and the Postcolonial Predicament. 2019.
The Sociology of Slavery: Black Society in Jamaica. Wiley, 2022.
The Paradox of Freedom: A Biographical Dialogue (with David Scott) 2023
יצירות נבחרות > רומנים

The Children of Sisyphus. 1965.
An Absence of Ruins. 1967.
Die the Long Day. 1972.
יצירות נבחרות > מאמרים ופרקים

Patterson, Orlando (1 בספטמבר 1971). "Rethinking Black History". Harvard Educational Review. 41 (3): 297–315. doi:10.17763/haer.41.3.78u1p14257x57814. {{cite journal}}:  (עזרה)
Patterson, Orlando (Spring 1972). "Toward a Future That Has No Past: Reflections on the Fate of Blacks in the Americas" (PDF). The Public Interest: 25–62.
Patterson, Orlando (1992). "Race, Gender and Liberal Fallacies". The Black Scholar. 22 (1–2): 77–80. doi:10.1080/00064246.1992.11413015.
Patterson, Orlando (1984). "Slavery: The Underside of Freedom∗". Slavery & Abolition. 5 (2): 87–104. doi:10.1080/01440398408574867.
Patterson, Orlando (1994). "Ecumenical America: Global Culture and the American Cosmos". World Policy Journal.
Patterson, Orlando (2004). "Culture and Continuity: Causal Structures in Socio-Cultural Persistence".  In Friedland, Roger; Mohr, John (eds.). Matters of Culture: Cultural Sociology in Practice (PDF). New York: Cambridge University Press. pp. 71–109..
Patterson, Orlando; Kaufman, J (2005). "Cross-National Cultural Diffusion: The Global Spread of Cricket". American Sociological Review.
Patterson, Orlando; Tomlinson, Alan; Young, Christopher (2011). "The Culture of Sports". Journal of Historical Sociology. 24 (4): 549–563. doi:10.1111/j.1467-6443.2011.01418.x.
Patterson, Orlando (2014). "Making Sense of Culture". Annual Review of Sociology. 40 (1): 1–30. doi:10.1146/annurev-soc-071913-043123.
Patterson, Orlando (2015). "From One Out-In to Another: What's Missing in Wacquant's Structural Analysis". Urban Studies. 53 (6): 1089–1094. doi:10.1177/0042098015614438. S2CID 147431488.
Patterson, Orlando (2017). "Freedom, Slavery, and Identity in Renaissance Florence".  In Schmidtz, David; Pavel, Carmen E. (eds.). The Oxford Handbook of Freedom. Vol. 1. New York: Oxford University Press. doi:10.1093/oxfordhb/9780199989423.013.8.
Patterson, Orlando; Zhuo, Xiaolin (2018). "Modern Trafficking, Slavery, and Other Forms of Servitude". Annual Review of Sociology. 44 (1): 407–439. doi:10.1146/annurev-soc-073117-041147. S2CID 149967300.
Patterson, Orlando (2019). "The Denial of Slavery in Contemporary American Sociology". Theory and Society. 48 (6): 903–914. doi:10.1007/s11186-019-09369-x. S2CID 214050925.
יצירות נבחרות > ביקורת ופרשנות

Patterson, Orlando (9 במאי 2015). "Opinion | The Real Problem With America's Inner Cities". The New York Times. נבדק ב-4 באוקטובר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
Patterson, Orlando (13 באוגוסט 2016). "Opinion | The Secret of Jamaica's Runners". The New York Times. נבדק ב-3 באוקטובר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  "Orlando Patterson".
1 2  "National Book Awards – 1991". National Book Foundation. Retrieved March 24, 2012.
↑  Contemporary Authors. New Revision Series. Vol. 84. Detroit: Gale. 2000. pp. 374–375. ISBN 978-0-7876-3094-2. OCLC 43416285.
↑  Getachew, Adom (21 בספטמבר 2020). "Orlando Patterson and the Postcolonial Predicament". The Nation. נבדק ב-26 בספטמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rosen, Isaac (1993). "Orlando Patterson 1940–".  In Bigelow, Barbara Carlisle (ed.). Contemporary Black Biography. Vol. 4. Detroit: Gale. pp. 191–194. ISBN 978-1-4144-3543-5. OCLC 527366247.
↑  Scott, David (1 במרץ 2013). "The Paradox of Freedom: An Interview with Orlando Patterson". Small Axe: A Caribbean Journal of Criticism. 17 (1): 96–242. doi:10.1215/07990537-1665461. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Williams, Richard (1995). "Orlando patterson interview". Sociological Forum. 10 (4): 653–671. doi:10.1007/BF02095773.
↑  Author information at Peepal Tree Press.
↑  Stoltz, Dustin (Fall 2018). "Four Questions for Orlando Patterson". Section Culture: Newsletter of the ASA Culture Section. 30 (3). נבדק ב-8 באוקטובר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Scott, David (1 במרץ 2013). "The Paradox of Freedom: An Interview with Orlando Patterson". Small Axe: A Caribbean Journal of Criticism. 17 (1): 96–242. doi:10.1215/07990537-1665461. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Greenland, Fiona; Steinmetz, George (2019). "Orlando Patterson, his work, and his legacy: a special issue in celebration of the republication of Slavery and Social Death". Theory and Society. 48 (6): 785–797. doi:10.1007/s11186-019-09371-3.
↑  "Gold for Sly and Robbie", Jamaica Gleaner, 30 October 2015. Retrieved 1 November 2015.
↑  Henry, Balford (7 באוגוסט 2020). "Orlando Patterson heads list of national honours awardees for 2020". Jamaican Observer. נבדק ב-16 באוגוסט 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Orlando Patterson". AAPSS. 9 באוגוסט 2016. נבדק ב-8 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Henry, Balford (7 באוגוסט 2020). "Orlando Patterson heads list of national honours awardees for 2020". Jamaican Observer. נבדק ב-16 באוגוסט 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277064205171  PLWABN: 9810610135205606  BIBSYS: 90252847  BnF: cb12020286z (data)  CiNii: DA04967988  GND: 131838954  ISNI: 0000 0001 0885 9301  LCCN: n50050679  LNB: 000162740  NDL: 00849000  NKC: jn20011210143  NLA: 35412083  NSK: 000393009  NTA: 069533113  RERO: 02-A003675070  SNAC: w6bv9wd3  SUDOC: 028349156  Trove: 943432  VIAF: 33142854   WorldCat (עם VIAF): 33142854 
פטרסון לפני שנשא דברים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-2 במאי 2023
צריפין

.
| --- | --- |

שער יפו בצריפין
 מידע על המבנה
 סוג:  מחנה צבאי 
 על שם:  יגאל ידין 
 קואורדינטות:  31°57′31″N 34°50′22″E﻿ / ﻿31.95868056°N 34.83953611°E﻿ / 31.95868056; 34.83953611
  (למפת גוש דן מוגדלת) צריפין(למפת גוש דן רגילה) צריפין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צריפין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צריפין
 
צריפין (באופן רשמי: מחנה ידין) הוא מחנה צבאי של צה"ל בשטחן של ראשון לציון ובאר יעקב, שכולל בתוכו מספר בסיסים. המחנה גובל במזרח בכביש 44 (היישוב הסמוך אליו הוא כפר חב"ד שבו שוכנת תחנת רכבת), במערב בראשון לציון (שיכון המזרח) ובדרום בבאר יעקב. המחנה נקרא על שם יגאל ידין, הרמטכ"ל השני של צה"ל.
במקביל לבניית קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון בצומת הנגב, והעתקת בסיסי ההדרכה של צריפין אליה, מתפנים כלל בסיסי צריפין באופן הדרגתי. מרכז המחנה נהרס בשנת 2019 לטובת הקמת שכונה חדשה בת כ-1,100 דירות בראשון לציון.
ההתיישבות ההיסטורית

מקור השם "צריפין" הוא ביישוב עברי שהתקיים באזור החל מהמאה הראשונה לפנה"ס. שמו של היישוב רומז לענף הצורפות, בו עסקו אנשי היישוב. האזור כולו נקרא באותה העת "גיא החרשים", וכך הוא מוזכר בתנ"ך (דברי הימים א', ד', י"ד). היישוב צריפין מוזכר במקורות העבריים במשנה (מסכת מנחות, פרק י', משנה ב') ובתלמוד הבבלי במסכת מנחות (דף ס"ד, עמוד ב'). עד 1948 שכן במקום הכפר הערבי סרפנד אל-עמאר (صرفند العمار) (אנ') שנחרב במבצע ברק.
בסיסים, מחנות-משנה ומתקנים צבאיים בצריפין

"מחנה גדעונים" המאכלס את מרכז הל"א, ענף לומ"ר וסייבר של בה"ד 7 וכמו כן את בית הספר הצבאי לתקשורת של חטיבת דובר צה"ל, בית הספר לתיאום וקישור, נמצא סמוך לבסיס, מול "שער יפו", בצידו השני של כביש 44.
יחידת לוטם של אגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
מפקדת המרה"ס - מרכז ההספקה המטכ"לי.
בסיס מזון של המרה"ס.
בסיס חלפים של המרה"ס.
מרכז חושן של אגף התקשוב וההגנה בסב"ר (תחת יחידת לוטם).
בה"ד 12 - מפקדת מערך מגל ובית הספר לפיקוד של מגל (ביסל"פ)
יחידה 108 של חיל האוויר.
מרפ"א מרכז (חר"פ 542) - מרכז רפואי צבאי אזורי ובסיס חיל הרפואה.
בית דין צבאי תורן של יחידת בתי הדין הצבאיים (יבד"צ)- פעיל רק בימי שישי וערבי חג ובחגים, ומטפל בהארכות מעצר בלבד.
בית הספר למשפט צבאי
מצ"ח וימ"ר מרחב דן
בסיסים, מחנות-משנה ומתקנים צבאיים בצריפין > בסיסי צה"ל ששכנו בצריפין בעבר

בה"ד 4 (בסיס ההדרכה המרכזי של צה"ל לטירונים) - עבר לאחר מלחמת ששת הימים לאזור בית אל.
בה"ד 6 (בית הספר ללוגיסטיקה) – עבר לעיר הבה"דים בסוף 2016.
בה"ד 9 (בית הספר לתותחנות) - עבר למחנה שבטה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
בה"ד 10 (בית הספר לרפואה) – עבר לעיר הבה"דים בסוף אוגוסט 2015.
בה"ד 11 (בית הספר לשלישות) – עבר לעיר הבה"דים ביולי 2015.
בה"ד 13 (בית הספר למשטרה צבאית) – עבר למחנה קדום בשומרון במאי 1969 (כיום בעיר הבה"דים).
בה"ד 16 (מרכז ההדרכה של פיקוד העורף) עבר למחנה רחבעם שם שוכנת כיום מפקדת פיקוד העורף
בה"ד 20 (בית הספר לטכנולוגיה ואחזקה) – עבר לעיר הבה"דים ביולי 2016.
היחידה המרכזית לתעבורה (ימל"ת) של המשטרה הצבאית – עבר לבית ליד.
בסיס כליאה 394 (כלא ארבע) – נסגר לאחר פתיחת הכלא נווה צדק בשנת 2021.
בסיס הרבנות הצבאית (בר"צ) 779 - עבר למחנה שורה, דרומית לרמלה.
בית הלוויות הצבאי

בתחילת 2007 הוחלט להקים בית לוויות חדש בבסיס הרבנות הצבאית, בית לוויות ראשון מסוגו שהחליף מבנה בריטי ישן שבו היה בעבר "בית הלוויות הצבאי הישן" סמוך אל מחנה דורי בשטח בית החולים תל השומר - לטיהור ולהכנת גופות לטקס קבורה צבאי. הרבנות הצבאית יזמה את הקמת המתחם על מנת להקל על גישתן של המשפחות השכולות לטקס וכדי לאפשר עריכת קבורה צבאית הולמת ומכובדת.
מתקנים לא-צבאיים

נוסף על הבסיס הצה"לי שוכנים במקום בית החולים יצחק שמיר (לשעבר בית חולים אסף הרופא), מחסנים של הסוכנות היהודית וכן אזור תעשייה, שוק סיטונאי (שהוקם ב-2006 כחלופה זמנית לשוק הסיטונאי בתל אביב). בנוסף, מאז 1976 פועל במחנה בית ספר של רשת אורט, המשלב לימודי תיכון עם לימודים מקצועיים – מגמת לוגיסטיקה ומנהל רכש ומגמת אומנויות הבישול והאירוח.
שלוחת הרכבת

במהלך 1921 נבנתה שלוחה באורך כ-4 ק"מ מלוד למחנה צבאי הבריטי סרפנד. בשטח המחנה הייתה קיימת בעבר תחנת רכבת, כמו כן, מספר מסילות השלוחה היו מגיעות למחסנים בשטח הבסיס. השלוחה הייתה מתפצלת ממסילת לוד-אשקלון. השלוחה הייתה גם בשימוש של צה"ל והייתה משרתת את בסיס המזון 6120 ומרכז המזון 6100 עד לסגירתה בסוף שנות ה-50.
בשנות ה-90, במפעל הארגז-צריפין שהיה ממוקם באזור תעשייה, בוצעו פרויקטי שיפוץ ובניית קרונות עבור רכבת ישראל. לצורכי פרויקטים האלה הוקם חיבור מסילתי לשלוחה לצריפין.
התכנית לפינוי מחנה צריפין

במרץ 2014 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של מחוז מרכז את תוכנית השלד לפינוי מחנה צריפין, הכוללת 17 אלף יחידות דיור ועוד 1.6 מיליון מ"ר לשטחי תעסוקה. תוכנית האב הזו משתרעת על 4,000 דונם, שיעברו לתחומן של באר יעקב וראשון לציון. התוכנית מציעה בין היתר פארק בינעירוני בשטח של כ-600 דונם וכן מציעה שימור חלק מהמבנים הבריטיים המצויים במחנה ושדירות העצים החוצות את המתחם.
פינוי הבסיס החל בשנת 2015 כאשר רוב פינוי הקרקעות יועבר אל העיר ראשון לציון.
התכנית לפינוי מחנה צריפין מורכבת משמונה מתחמים:
מתחם מספר 1 - משויך לבאר יעקב. שכונת מגורים חדשה בת כ-3700 יחידות דיור הכוללת מבני מגורים, מבנים מוסדות ציבור, מסחר ושטחים ציבוריים פתוחים. כמו כן התווית מערכת דרכים חדשה.
מתחם מספר 2 - משויך לבאר יעקב, שכונת מגורים חדשה הכוללת כ-3,200 יחידות דיור, כ-180,000 מ"ר שטחי תעסוקה ומסחר וכן מוסדות ומבני ציבור ושטחים ציבוריים פתוחים.
מתחם מספר 3 - משויך לבאר יעקב, שכונת מגורים חדשה הכוללת כ-2750 יח"ד, כ-11,132 מ"ר שטחי מסחר וכן, מוסדות ומבני ציבור ושטחים ציבוריים פתוחים.
מתחם מספר 4 - משויך לראשון לציון. הקמת שכונת מגורים בצפון מזרח ראשון לציון. סה"כ - 4,002 יח"ד מתוכם 250 יח"ד בדיור מיוחד וכ - 1,000 יח"ד קטנות. בנוסף כ-70,000 מ"ר מסחר ותעסוקה.
מתחם מספר 5 - משויך לראשון לציון. הקמת שכונת מגורים חדשה בת כ-3575 יחידות דיור הכוללת מגורים, מבנים ומוסדות ציבור, מסחר ושטחים ציבוריים פתוחים. התווית דרכים חדשות וקו הרכבת הקלה.
מתחם מספר 6 - משויך לראשון לציון. הקמת רובע תעסוקה הכולל מסחר בקומות הקרקע ומגרשים עבור דיור מיוחד, מבנים ומוסדות ציבור ושטחים ציבוריים פתוחים.
מתחם מספר 7א - משויך לראשון לציון. יצירת מסגרת תכנונית להקמת אזור תעסוקה ומסחר הכולל מגורים, מוסדות ומבני ציבור, שטחים ציבוריים פתוחים, מתקן הנדסי ודרכים. מתחם זה כולל כ-409 דונם.
מתחם מספר 7ב - משויך לבאר יעקב. יצירת מסגרת תכנונית להקמת אזור תעסוקה ומסחר הכולל מגורים, מוסדות ומבני ציבור, שטחים ציבוריים פתוחים, מתקנים הנדסיים ודרכים. מתחם זה כולל כ-447 דונם.
מתחם מספר 8 - משויך לבאר יעקב. הקמת אזור תעסוקה בצפון מזרח באר יעקב בשטח של כ-195 דונם.
הערות שוליים

↑  אבי בר, רגע היסטורי! צה"ל מפרסם סרטון של הריסת מרכז בסיס צריפין לטובת בניית 1100 דירות בראשון לציון (עמ' 2), באתר BE106ראשון לציון9, ‏15 ביולי 2019
↑   כך נראה פינוי מרכז מחנה צריפין, באתר צה"ל, 14 ביולי 2019 (הקישור לא פעיל)
↑  זהר עמר ואבי ששון, הבאת מנחת העומר ולחם הפנים מבקעת לוד- לזיהוים של צריפין ועין סוכר, מחקרי יהודה ושומרון ו, תשנ"ו, עמ' 189-179.
↑  הנציב העליון בסרפנד, דבר, 30 ביוני 1936
↑  האצ"ל בחיפה ה"אדומה", יהודה לפידות, אתר 'דעת'
↑  להרחבת מחנות הצבא, דבר, 14 ביולי 1936
1 2  עומר וולף, ממחנה צבאי למרחב עירוני-תכנית הבינוי בצריפין, באתר אורבנולוגיה, ‏13 באפריל 2017
↑  חביב כנען, כיצד נרכשו מחנות הצבא הבריטיים לאחר הכרזת החלוקה, הַבֹּקֶר, 20 ביוני 1958
↑  עמירם אורן, אזרוח מחנות הצבא הבריטי -  כלכלה במלחמה : קובץ מחקרים על החברה האזרחית במלחמת העצמאות, יד יצחק בן-צבי 2017
↑  כיבוש מחנה צריפין, הארץ, 20 במאי 1948
↑  חודשה תנועת הרכבת חיפה-ת"א, חרות, 22 באוגוסט 1949
↑  אור הלר, דור כהן, הפיגוע בצריפין: הלוחם נאבק במחבל – שניסה לחטוף את נשקו, באתר חדשות 13, 4 באפריל 2023
↑  איתי בלומנטל, Post, טוויטר, ‏4 באפריל 2023
↑  על ביה”ס, באתר תיכון ומכללה אורט צריפין
↑  עינת פז-פרנקל, תוכנית האב לפינוי צריפין אושרה; תתאפשר בניית 17 אלף יח"ד, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2014
↑  אריק בנדר, ‏בחזרה לצריפין: הבסיס הזניח של הבריטים שהפך לתחנת חובה של כל חייל, באתר מעריב אונליין, 29 במרץ 2015
↑  תמל/ 1018 צריפין, מתחם 1, באתר תבע.קום
↑  תמל/ 1019 צריפין מתחם 2, באתר תבע.קום
↑  צריפין - מתחם 3, באתר תבע.קום
↑  צריפין מתחם מס. 4, באתר תבע.קום
↑  רצ/151/1 צריפין מתחם 5, באתר תבע.קום
↑  צריפין מתחם 6, באתר תבע.קום
↑  מתחם 7א צריפין, באתר תבע.קום
↑  מתחם 7ב צריפין, באתר תבע.קום
↑  צריפין, מתחם 8, באתר תבע.קום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564623205171 
צילום אוויר של מחנה סרפנד
סרפנד, כיבוש הבסיס 1948
סרפנד, כיבוש הבסיס 1948
מפה של אזור צריפין משנת 1942, בשליש התחתון של המפה ניתן לראות את שלוחת מסילת הרכבת לצריפין ופיצולה לכמה מסילות בתוך המחנה הבריטי
דניאלה מלר

| --- | --- |

דניאלה מלר בתערוכתה חיים ארוזים
 לידה:  23 במרץ 1947 (בת 77) אריאנה, תוניסיה 
 מקום לימודים:  המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 בן או בת זוג:  יצחק מלר 
 מספר צאצאים:  3 
 www.meller-art.co.il
 
דניאלה מלר (נולדה ב-1947) היא אמנית רב תחומית, היא יצרה ויוצרת בטכניקות הדפס, ציור שמן ואקוורל, קרמיקה ורקמה לעיתים היא משלבת ביו אופני היצירה השונים. בעבר הייתה אחות מוסמכת בבית חולים סורוקה. חיה במיתר ויוצרת בבאר שבע.
תולדות חיים

דניאלה נולדה באריאנה תוניסיה לחנה נינט מימון (1925–2014) עקרת בית, שעסקה גם בהדרכה בעבודות יד במועדוני קשישים ולדוד שושן מימון (1920 -1996) היה מנהל סניף עמיגור (עמידר) בנתיבות. דניאלה נולדה כבת אמצעית בין שני אחים בוגרים ממנה ושני אחים צעירים ממנה.
בגיל 6 נשלחה דניאלה ללמוד עברית 'כותאב' (חדר') תלמידה יחידה בין בנים. היא השקיעה בלימודי העברית ואף קבלה תעודת הצטינות ופרס. לימים תצייר את הסיפור.
בשנת 1956 עלתה המשפחה ארצה. בתחילה גרו אצל הסבתא במושב שרשרת. לאחר שנה התיישבו בנתיבות, שם קבלו בית קטן בשטח 36 מטרים רבועים עם "משק עזר" דונם אדמה לגידול ירקות, פירות ולעיתים כמה תרנגולות. אביה קבל משרה כמנהל עמידר.
ב-1967 סיימה דניאלה את בית הספר לאחיות מוסמכות במחזור ח' של בית הספר לאחיות בבית החולים המרכזי לנגב (היום) סורוקה בבאר שבע[דרוש מקור].
בין 1967 לשנת 1988 עבדה דניאלה כאחות מוסמכת במחלקה נוירוכירורגית, בית החולים סורוקה, מרבית השנים בתור אחות אחראית מחלקה[דרוש מקור].
בין 1989 לשנת 1994 הייתה אחות במשרה חלקית בחדר מיון. במקביל לימדה ציור בחוגים קהילתיים ובלימודי המשך של אוניברסיטת בן-גוריון.
ב-1994 פרשה מעבודתה כאחות והתמסרה לעסוק באמנות.
נשואה לפרופסור לרפואה יצחק מלר, אם לשלושה בנים.
מלר היא חברה באימפאקט - הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל.
הייתה בעבר חברה בבית האמנים בנגב, בבאר שבע.
הכשרה אמנותית

1985 - בוגרת תואר מדריך מוסמך לאמנות. במרכז אמנות חזותית בבאר שבע.
1986 - לימודי אמנות בקולג' בבולטימור.
1986 - אמנית חברה בארגון אקוורליסטים של מרילנד ארצות הברית.
1997 - סדנת נייר ע"ש בוב לסלי, מכללה לאמנות חזותית ב"ש.
1997 - סדנת הדפס במכללה לאמנות חזותית ב"ש.
2000-2011 - אמנית פעילה בסדנת ההדפס בקיבוץ נירים בהנהלת דב הלר.
2002-2003 - סדנת ציור איטואיטיבי, בית שרת – גבעתיים.
2004 - לימודי תוכנות גרפיות, מכללת סיון, ב"ש.
2016 - שפת הצבע ציור שמן הכולל לאמנות עכשוית, תל אביב.
2017 - שהות אמן רד ליין באר שבע.
2017 - שהות אמן בעיר ספרו במרוקו.
על אמנותה

בין ספטמבר 2016 ועד יולי 2019 לקחה מלר צילומי משפחה ישנים בשחור-לבן שצולמו במצלמה ביתית ובהשראתם ציירה יצירות שמן גדולות בצבע ולעיתים הוסיפה להם פריטים שנבעו מהזיכרנות שלה, בספר האמן/קטלוג של תערוכת היחיד 'חיים ארוזים' של דניאלה מלר, שהוצגה בגלריה טרומפלדור בחסות המחלקה לאמנות של אוניברסיטת בן-גוריון כותב פרופסור חיים מאור מאמר ארוך על התהוות היצירות שהוצגו בתערוכה, ובין היתר הוא כותב ..."ציוריה של מלר הם פיגורטיביים, אך לא ריאליסטיים או היפר ריאליסטיים. בכוונת מכוון הם נטולים ליטוש דייקני ומתקתק או גימור מוקפד. הם משמרים ומדגישים את החספוס הגרעיני של ההדפסות בתצלומים המקוריים, שעליהם הם נשענים". ...ועוד הוא כותב ...בין אם התכוונה לכך בין אם לאו - מלר יצרה סדרה ציורית רבת עוצמה ועתירת איכויות, המצטרפת לאופן שבו אמנים בני הדור השני והשלישי למהגרים מזרחיים צפון אפריקאיים (דוגמת נטע אלקיים או שמעון פינטו) מתבוננים בזהותם ובמורשתם בזקיפות קומה ובגאווה. היא עושה זאת באמפתיה ובאהבה רבה להוריה ובני משפחתה, שעברו את המסע בגבורה והקימו בית לתפארת במדינת ישראל"...
מלר היא אמנית רב תכליתית, היא יצרה ויוצרת, בטכניקות הדפס. בציור, קרמיקה ורקמה לעיתים היא משלבת ביו אופני היצירה השונים.
במאמר 'כסא לדניאלה' שנכתב בקטלוג 'סימן -תפר' לתערוכת 'כיסא = מקום', בגלריה אפארטארט, בתל אביב. כותבת מרים ברוק-כהן ..."הנה לפני אמנות ישראלית אמיתית, המשלבת פריטים שבמראם החיצוני שייכים למזרח, ציור מים מוקפד ודייקני, שמזכיר נשים אמניות אירופיות ואמריקניות של מעמד האצולה הנמוך, בדים שבאמנות 'המערבית הקלאסית' הינם כאילו לקישוט אך בעצם הם סממני מעמד."...."כי אצל דניאלה התכשיטים והבדים הם העיקר ואינם קישוט ולא סמל מעמד, אלא סיפור אהבה לחומריות, לצבע ולרגשות שחפצים אלה מכילים ומעבירים מהעונדת אותם למתבונן בעונדת".
על התערוכה 'פורמת זכרונות', כתב האוצר משה בלמס "בעבודותיה של דניאלה מלר המוצגות בתערוכה מתמזגים שני תהליכים מנטליים של ריפוי ואיחוי. האחד קשור בתהליך האבל והפרידה מאמה והשני במוראות מלחמת ששת הימים בה שרתה כאחות חדר מיון בבית החולים בבאר שבע. מלר מפרקת את המראות והזיכרונות ומעבדת אותם באמצעות שפת אמנות עשירה ליצירה בעלת עצמה חזותית ורגשית.". כמו כן הוא מכנה את אופן הרקמה שלה 'פואטיקה'.
בשנת 2019 פרסמו בני הזוג דניאלה ויצחק מלר, ספר משותף 'מיתרי ספרו' על שהותם בת החודש בעיר ספרו שבמרוקו. בעוד דניאלה עסקה שם באמנותה וחלק מאיוריה הודפסו בספר, אסף יצחק רשמים מהם כתב סיפורים קצרים.
מבחר תערוכות יחיד

1988- "געגועים", מוזיאון לאמנות ע"ש ג'ו אלון, להב.
1992- "צבע מקומי", קונסרבטוריון, באר שבע.
1994- "ציורי אקוורל", 'גלריה 'ציאורים', קבוץ אורים.
1996- "ציורים", גלריה עמליה ארבל, ראשון לציון.
2003- "ציורים", בית שרת, גבעתיים.
2005- "מן הנוף", גלריה 'הבית בדפנה' ,עומר.
2006- "סימנים", אוניברסיטת בן-גוריון.
2007- "תחריטים+", בית האמנים בנגב, באר שבע.
2008- "קשרים פתוחים", תחריטים רקומים, סימגלרי, מגדים.
2009 - "נופים צבעוניים", מכון גנטיקה, בית חולים סורוקה.
2010 - "תחריטי הבית", על הגבעה-גלריה לאמנות מיתר, אוצר:חיים מאור.
2010 - "כיסא=מקום", גלריה אפארטארט, תל אביב. אוצרת: רותם ריטוב, הודפס קטלוג.
2012- "פרספקטיבה", גלריה באר צבע, באר שבע. אוצר: זכריה שדה.
2015- "פורמת זכרונות", גלריה לאמנות מכללת קיי, באר שבע, אוצרים: אביבית מרציאנו, משה בלמס וישראל רבינוביץ.
2019 - "חרוט בזיכרון", גלריית תיאטרון הפרינג' באר שבע.
2020 - "חיים ארוזים" , גלריית טרומפלדור בארשבע, אוצר:חיים מאור. הודפס קטלוג.
יצירות במקומות ציבורים

יצירות קרמיקה בחוצות העיר, במסגרת הביאנלה לקרמיקה 1998, בניהול יוכבד מרקס.
ציור על אריחי קרמיקה, שבוצעו במפעל נגב קרמיקה בירוחם.
יצירה אחת תלויה בכביש העוקף של באר שבע.
יצירה תלויה בקיר חזיתי בבנין המחלקות הפנימיות בבית חולים סורוקה.
פרסים ומלגות

2017 מלגת שהייה, Red Line באר שבע.
הערות שוליים

1 2 3  חיים מאור, אילן טרואן, מרים ברוק-כהן, דניאלה מלר, חיים מאור (ע), דניאלה מלר:חיים ארוזים, מעשה הגירה, חיים ארוזים, 2019, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2019, עמ' 8-21,28-29,37. (בעברית, אנגלית)
↑  סיפור הגירה, באתר Utube, ‏16/6/2020
↑  חיים מאור, פתיחת התערוכה: חיים ארוזים, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, גלריית טרופלדור: מרכז אמנות, ‏19.12.2019
1 2 3  סימן-תפר, 2010, באר שבע: דניאלה מלר, 2010. (בעברית, אנגלית)
↑  משה בלמס, דניאלה מלר פורמת זכרונות, באתר משה בלמס, ‏8.2.2015
↑  מלר יצחק, מיתרי ספרו/ יצחק מלר-סיפורים;דניאלה מלר-ציורים, באתר הספריה הלאומית של ישראל
↑  יצחק מלר ודניאלה מלר, מיתרי ספרו, 2019, תל אביב: עמדה, 2019. (בעברית)
↑  דניאלה מלר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית (בעברית, אנגלית)
↑  פורמת זכרונות - תערוכתה של דניאלה מלר, אמנית הקושרת ופורמת בחוטים, באתר באר שבע סיטי, ‏16.2.2015
↑  דויד פרץ, המזרח הקרוב, באתר ישראל היום, הפיסקה 'נהוג לחשוב על גבולות הפריפריה', ‏19.12.2019
↑  פתיחת התערוכה: חיים ארוזים, באתר אוניברסיטת בן- גוריון בנגב גלריית טרומפלדור: מרכז אמנות, ‏19.12. 2019
↑  תחריט: יצירות מאוסף מוזיאון הנגב לאמנות; יצירות ממכון-סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר, קיבוץ נירים; יצירות מאוסף סדנת ההדפס ירושלים, באתר מוזיאון הנגב, ‏26.10.2006
↑  מקלות הקסם, באתר הארץ, ‏25.8.2007
↑  חיים מאור וסטודנטיות בקורס אוצרות, רקמות רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל, 2007, באר שבע: אוניברסיטת בן גוריון בנגב, המחלקה לאמנויות, 2007. (בעברית, ערבית)
↑  זיוה קורט, "מַכְּתוּב" "ויורדים העירה" – שתי תערוכות בבאר שבע, העיר העתיקה, באתר מעבר למראה, ‏29.7.2017
↑  עודד בר מאיר, קיבלו ארכה: התערורכה "מה נשמע בבית" תימשך עד סוף אוגוסט, באתר My net /באר שבע והנגב, ‏3/7/20
↑  יהלי אוזן, מה נשמע בבית, באתר באר שבע נט, ‏23.6.20
↑  לילך צפרוני, [https://www.ummelfahemgallery.com/copy-of-hon-honak-ar הוּנַאכּ הוֹן! / שם זה כאן!

תערוכות מתארחות בבתים פרטיים באום אל-פחם], באתר הגלריה לאמנות באום אל- פחם, ‏יולי 2020 (בעברית, ערבית)
↑  אבי קקון, תערוכה חדשה בגלריה הפתוחה לאמנות וסביבה – פארק שקמה ראשון לציון, באתר ראשון לציון, ‏3.7.2020
↑  דניאלה מלר, תערוכות ואירועים, באתר דניאלה מלר, ‏1998
↑  דניאלה מלר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית (בעברית, אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296345605171  GND: 1205008829  ISNI: 0000 0000 6926 2325  LCCN: no2019129861  ULAN: 500477029  VIAF: 98364694   WorldCat (עם VIAF): 98364694
גביע דייוויס 1957

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1957 
 מספר תחרות:  46 
 מדינות משתתפות:  36
 עיר מארחת:  מלבורן (משחק על התואר)
 זוכה:  אוסטרליה (14)
 
 → גביע דייוויס 1956 גביע דייוויס 1958 ← 
 
גביע דייוויס 1957 הייתה התחרות ה-46 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך במלבורן, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 36 נבחרות שחולקו ל-3 בתים- "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1957 במלבורן, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה ניצחה נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 2:3. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות ובפעם ה-14 בסך הכל.