stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונראד אדנאואר
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ג, פרק יא, עמ' 1368–1371.
↑  תום שגב, המיליון השביעי, ה, 5, עמ' 302.
↑  טקס קבלת תואר דוקטור לשם כבוד
↑  תום שגב, המיליון השביעי, ו, 3, עמ' 356–357.
↑  עמירם ברקת‏, גילוי: בגין קידם התנקשות בקנצלר גרמניה, באתר וואלה, 13 ביוני 2006
↑   יחיעם ויץ, "קונרד אדנאואר": דיוקנו המורכב של אחד מגדולי המנהיגים במאה ה–20, באתר הארץ, 17 בפברואר 2022
| הקנצלרים של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| הקיסרות הגרמנית | הנסיך אוטו פון ביסמרק • הרוזן לאו פון קפריבי • כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט • הנסיך ברנהרד פון בילוב • תאובלד פון בתמן-הולווג • גאורג מיכאליס • הרוזן גאורג פון הרטלינג • הנסיך מקסימיליאן מבאדן • פרידריך אברט |  |
| רפובליקת ויימאר | פרידריך אברט • פיליפ שיידמן • גוסטב באואר • הרמן מילר • קונסטנטין פרנבאך • יוזף וירט • וילהלם קונו • גוסטב שטרזמן • וילהלם מרקס • הנס לותר • וילהלם מרקס • הרמן מילר • היינריך ברינינג • פרנץ פון פאפן • קורט פון שלייכר |  |
| גרמניה הנאצית | אדולף היטלר • יוזף גבלס • לוץ שוורין פון קרוזיק (ראש השרים) |  |
| הרפובליקה הפדרלית של גרמניה | קונראד אדנאואר • לודוויג ארהארד • קורט גאורג קיזינגר • וילי ברנדט • הלמוט שמידט • הלמוט קוהל • גרהרד שרדר • אנגלה מרקל • אולף שולץ |  |
פורטל גרמניה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לוץ שוורין פון קרוזיק | קנצלר גרמניה  1963-1949 | הבא: לודוויג ארהארד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257447705171  PLWABN: 9810584040205606  BIBSYS: 90103439  BNC: 000036603  BNE: XX821118  BnF: cb120285810 (data)  CANTIC: a19828810  CiNii: DA01414177  GND: 11850066X  ICCU: IEIV038437  ISNI: 0000 0001 0856 4829  LCCN: n80060444  LNB: 000001298  MusicBrainz: 031ad051-27d7-478a-9599-033b4dfd4816  NARA: 10581751  NDL: 00519443  NKC: jn20000600039  NLA: 35001382  NLG: 106753  NLK: KAC199600174  NSK: 000140294  NTA: 069135649  RERO: 02-A002908754  RKD: 374336  SELIBR: 379049  SNAC: w6m90czm  SUDOC: 027666336  Trove: 784921  ULAN: 500654332  VcBA: 495/128104  VIAF: 34470968   WorldCat (עם VIAF): 34470968 
אדנאואר (יושב, במרכז התמונה) בעת ביקורו בישראל ב-1966. בתמונה נראים גם נחום גולדמן (יושב משמאל), משה דיין (עומד מאחור) ודוד בן-גוריון (יושב מימין)
פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1786 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 פטירה:  2 באוקטובר 1853 (בגיל 67) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Dominique François Jean Arago Roig 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה, פיזיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אקול פוליטקניק  Lycée François-Arago 
 מוסדות:  Bureau des Longitudes 
 תלמידי דוקטורט:  Yvon Villarceau 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (19 במאי 1825)  מפקד בלגיון הכבוד  מדליית קופלי (1825)  אביר בלגיון הכבוד (30 באוקטובר 1818)  חבר זר של החברה המלכותית (12 במרץ 1818)  קצין בכיר בלגיון הכבוד  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  Order of the Cross of July  מדליית רמפורד (1850)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  citizen of Edinburgh (1834)  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו  72 השמות החרוטים על מגדל אייפל 
 צאצאים:  Emmanuel Arago, Alfred Arago 
 תרומות עיקריות
 עשה מספר ניסויים חשובים בתחום הפיזיקה, מיפוי ומדידות
 חתימה:   
 
פרנסואה ז'אן דומיניק אראגו (בצרפתית: François Jean Dominique Arago;‏ 26 בפברואר 1786 – 2 באוקטובר 1853) היה אסטרונום, פיזיקאי, מתמטיקאי ופוליטיקאי צרפתי.
ביוגרפיה

אראגו למד באקול פוליטקניק בפריז. בסיום לימודיו נשלח לספרד לסייע בקביעת המרידיאן של פריז. לאחר שנתפס בזמן מלחמת העצמאות הספרדית, הוחזק כאסיר, נמלט מספר פעמים, וחזר לפריז כגיבור שלוש שנים מאוחר יותר. תהילה זו אפשרה לו להיבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים בגיל 23 בלבד, ולהתמנות כפרופסור לגאומטריה אנליטית ולגאודזיה באקול פוליטקניק (1809-1830). הוא התגורר במצפה הכוכבים של פריז, שם שימש כמנהל, ומקום זה היה ביתו עד מותו.
פרנסואה אראגו היה האח המפורסם ביותר מבין ארבעה אחים:
ז'אן אראגו (1788-1836), גנרל ששירת במקסיקו;
ז'אק אראגו (1790-1855), סופר וחוקר;
אטיין אראגו (1802-1892), סופר ופוליטיקאי.
עבודתו המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מחקריו הראשונים של אראגו בפיזיקה התרכזו באופטיקה. הוא ערך ניסוי חשוב בשנת 1810 (שפורסם בכתב רק כעשרים שנה מאוחר יותר): הוא ניסה למדוד את מהירות האור המגיעה מהכוכבים, על ידי השוואת הערכים בין השעה שש בבוקר ושש בערב. בשעה שש בבוקר, כאשר ניתן לראות כוכב בזנית, הארץ מתקרבת אליו, וניתן לחשב את מהירות סיבוב כדור הארץ סביב השמש; בשש בערב, עם כוכב אחר בזנית, הארץ מתרחקת, וניתן למדוד את המהירות השלילית.
אראגו היה האדם הראשון שצפה בזרמי מערבולת. בשנת 1824 הוא צפה במה שנקרא אז סיבובי מגנטיות והבחין שגופים מאוד מוליכים יכולים להיות ממוגנטים, תגליות אלו הוסברו על ידי מייקל פאראדיי (1791–1867).
בשנת 1825, טען יחד עם פייר לואי דולון כי הסיקו מהו לחץ האדים של המים בלחץ העולה על 30 atm.
פוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1830, נבחר אראגו, שנקט תמיד בעמדות ליברליות רפובליקניות, כחבר בבית התחתון של מחוז הפירנאים המזרחיים שבדרום צרפת, והוא נעזר בכישוריו המדעיים ובצחות לשונו בשאלות שנגעו בנושאי חינוך ציבורי, תגמולים עבור המצאות ועידוד המדעים המכניים והפרקטיים. רבים מהמפעלים הלאומיים החשובים והמכובדים של אותה תקופה, חבים לתמיכתו – בהם הפרס שניתן ללואי ז'אק מנדה דאגר עבור המצאת הדאגרוטיפ, שיטת הצילום המסחרית הראשונה, הפרס עבור פרסום עבודתו של פייר-סימון לפלס, רכישת מוזיאון קלוני על ידי המדינה ופיתוח מסילות הרכבת והטלגרף החשמלי.
שנים אחרונות

אראגו נותר רפובליקאי עקבי עד אחרית ימיו, ולאחר ההפיכה של שנת 1852, אף על פי שסבל מסוכרת ואחר כך גם ממחלת ברייט (מחלה נפרולוגית) שהוחמרה בשל בצקת, העדיף להתפטר מתפקידו כאסטרונום ולא להישבע אמונים למשטר החדש. נפוליאון השלישי הורה לא להטריד את המדען הזקן ולאפשר לו לדבר ולהתנהל כרצונו. בקיץ 1853 המליצו לו רופאיו לחזור למחוז ילדותו ולראות אם האוויר שם יקל עליו. אראגו אכן יצא למזרח הפירנאים, אך לא היה בכך הועיל, והוא נפטר בפריז. קברו נמצא בבית הקברות המפורסם פר לשז בפריז.
פרסים ומחוות

זוכה מדליית קופלי הבריטית לשנת 1825.
ב-1850 קיבל את מדליית רמפורד על פועלו המדעי.
מכתשים על מאדים ועל הירח וכן על הטבעות של נפטון נקראים על שמו.
שמו חקוק על מגדל אייפל, יחד עם שורה של 72 אנשי מדע ותעשייה בולטים שפעלו בין השנים 1789-1889.
האסטרואיד 1005 Arago (אנ') נקרא על שמו.
ראו גם

חוקי פרנל-אראגו
לקריאה נוספת

Hahn, Roger (1970). "Arago, Dominique François Jean". Dictionary of Scientific Biography. New York: Charles Scribner's Sons. 200-203.
הערות שוליים

↑  (1005) Arago. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_1006. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298865105171  PLWABN: 9810646728505606  BIBSYS: 90360059  BNC: 000393586  BNE: XX834328  BnF: cb120403630 (data)  BPN: 64363167  CANTIC: a10690074  CiNii: DA03133634  GND: 118847767  ICCU: SBLV148813  ISNI: 0000 0001 2280 9159  LCCN: n50052497  Léonore: 7038  NKC: xx0071834  NLA: 35263984  NLG: 239022  NSK: 000128325  NTA: 071104623  PIC: 337891  RERO: 02-A002934899  SELIBR: 241249  SNAC: w62n98rk  SUDOC: 028600630  Trove: 888250  VcBA: 495/24988  VIAF: 64023378   WorldCat (עם VIAF): 64023378
הקטור ברליוז

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1803 לה קוט-סן-אנדרה, צרפת 
 פטירה:  8 במרץ 1869 (בגיל 65) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Louis-Hector Berlioz 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1815 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  הרומנטיקה 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, סימפוניה, המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  גיטרה, חליל צד, flageolet, סקסופון 
 צאצאים:  Louis Berlioz 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (10 במאי 1839)  קצין בלגיון הכבוד (12 באוגוסט 1864)  פרס רומא 
 www.hberlioz.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מונומנט מאת ליאופולד ברנשטאם באופרה של מונטה קרלו
לואי הקטור ברליוז (בצרפתית: Louis Hector Berlioz; 11 בדצמבר 1803 – 8 במרץ 1869) היה מלחין צרפתי מהתקופה הרומנטית, הידוע בעיקר בזכות הסימפוניה הפנטסטית שהלחין ב-1830, ובזכות הרקוויאם שהלחין ב-1837.
ביוגרפיה

לואי הקטור ברליוז נולד ביישוב לה קוט סנט אנדרה (La Côte Saint André) במחוז איזר בצרפת בדצמבר 1803. אביו שהיה רופא, שלח אותו ללמוד רפואה בפריז כשהיה בן 18, אך הקטור הצעיר לא אהב את לימודי הרפואה ונטש אותם למרות התנגדות אביו. שנה לאחר מכן עבר ללמוד קומפוזיציה ואופרה בקונסרבטואר של פריז. בין מוריו שם היה ז'אן פרנסואה לסואר.
חייו ויצירתו

בניגוד לרוב המלחינים, ברליוז לא היה פסנתרן מבצע. מוזיקאים בני זמנו התקשו להאמין, שמוזיקאי שמנגן בגיטרה יכול להלחין מוזיקה תזמורתית ראויה לשמה, אך מכשלה זו לא מנעה ממנו לכתוב את הסימפוניה הפנטסטית, שחיבר בהשראתה של השחקנית השייקספירית הרייט סמיתסון, שבה התאהב בגיל 23. משסירבה לחיזוריו, שקע בדיכאון. כתיבת היצירה, שאותה כינה "אפיזודות בחייו של אמן", עזרה לו להתגבר על אהבתו חסרת הסיכוי. ב-1830 בוצעה הסימפוניה הפנטסטית לראשונה, והיא נחשבת ליצירתו החשובה ביותר. חמשת פרקיה קשורים זה לזה בנושא-מוטו, ה"אידיאה פיקס", כמו באופרות הצרפתיות הראשונות, כאלה של כרוביני. לאחר פרסום היצירה נסע ברליוז לרומא. כשחזר כעבור שנתיים פגש את הרייט סמיתסון באולם הקונצרטים בזמן ביצוע הסימפוניה הפנטסטית, ולאחר תקופה קצרה התחתנו. למרבה האירוניה - נישואים אלו לא החזיקו זמן רב ולאחר שנים מספר נפרד הזוג. ברליוז התחתן שנית לאחר מספר שנים, עם אישה בשם מרי רסיו (שם הבמה של מרי מרטן).
את הסימפוניה הבאה שלו, "הרולד באיטליה", כתב ברליוז בשנת 1834 כקונצ'רטו לויולה לפי הזמנתו של ניקולו פגניני. לאחר השלמתה, החליט פגניני שאיננה מלהיבה דיה לביצוע ולא ניגן אותה. ההשראה לכתיבת הסימפוניה באה מן הפואמה של לורד ביירון, "צ'יילד הרולד". כקונצ'רטו, "הרולד באיטליה" אינו נחשב להצלחה, משום שהוויולה, המייצגת את הרולד במצבים שונים ומנוגדים, איננה מעורבת ממש בנעשה, כך שהמוזיקה של הגיבור הראשי איננה שולטת בפעילות התזמורתית. עם זאת, זו סימפוניה ספרותית בנויה היטב, בסגנון שלאחר בטהובן, יצירה ססגונית, עשירה בנושאים ומרשימה בביצועה.
בשנת 1837 כתב ברליוז את הרקוויאם שלו, לזכר חללי מלחמות צרפת. זו אולי הרהוטה ביצירותיו מבחינת המלודיה, ההרמוניה והמרקם. רישומה של היצירה על המאזינים היה גדול, בעיקר הודות לארבע קבוצות כלי נשיפה ממתכת המנגנות מכל צדי האולם בעת ובעונה אחת. היה בכך משום השבתה לחיים של המוזיקה שכתב ג'ובאני גבריאלי בבזיליקת סן מרקו הוונציאנית, בעולם ההרמוני של המאה ה-19.
הסימפוניה הבאה של ברליוז, "הלוויה וניצחון", נכתבה בשנת 1840 לזכר חללי המהפכה של 1830, שהחזירה את הבורבונים לשלטון. ביצירה זו נתן ברליוז ביטוי לגבורה הנפוליאונית ולרגש אישי.
האופרות של ברליוז הושפעו מן האמנות, בעיקר מציוריו האקזוטיים והעשירים של דלקרואה ומן הספרות, בעיקר זו של ורגיליוס, גתה ושייקספיר. "בנוונוטו צ'ליני" נוצרה בהשפעת זיכרונותיו של הפסל האיטלקי, והאופרה האחרונה שלו "ביאטריס ובנדיקט" משנת 1862 נוצרה על פי הקומדיה של שייקספיר "מהומה רבה על לא דבר".
ב-8 במרץ 1869 נפטר ברליוז, ונקבר לצד שתי נשותיו, הרייט סמיתסון ומרי רסיו.
סגנון ומורשת מוזיקלית

סגנונו של ברליוז אופייני לתקופה הרומנטית (המאה ה-19) - הבעה והחצנה של רגשות, חשיבות גדולה מאוד לאפקטים תזמוריים ולחומר המוזיקלי, והזנחה מסוימת של צורות ארגון החומר שהיו מקובלות בתקופה הקלאסית.
תרומתו הגדולה ביותר של ברליוז לעולם המוזיקה הוא מחקרו בתחום התזמור. ברליוז היה הראשון שכתב ספר מפורט על צורות תזמור במוזיקה. יצירותיו ידועות בתזמורים גרנדיוזיים (לעיתים עד כדי הגזמה). נטייתו הברורה הייתה ליצור צליל תזמורתי מאסיבי, אך בחלק מיצירותיו (למשל בפתיחת הפרק הראשון של הסימפוניה הפנטסטית) הוא מוכיח שהוא מסוגל לתזמר גם באופן מינימליסטי ואינטימי יותר.
חידוש חשוב נוסף שהביא עמו ברליוז הוא ה"אידיאה פיקס" - מוטיב מוזיקלי בעל משמעות סמלית ביצירה, החוזר בכל פעם ב"לבוש" אחר. ה"אידיאה פיקס" הופיע לראשונה בסימפוניה הפנטסטית וסימל את אהובתו של גיבור העלילה, השבה ונגלית אליו בהזיותיו.
ברליוז זכה לפופולריות ולהערכה רבה בתקופתו ופטר קורנליוס אף הכריז עליו כאחד משלושת ה-B, כיום לא נהוג לראות אותו כאחד משלישייה זו (במקומו נכנס אליה המלחין יוהנס ברהמס) אך הוא עדיין זוכה להערכה רבה.
הנצחה

נקודת ברליוז באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של הקטור ברליוז.
לקריאה נוספת

Peter Bloom, The Life of Berlioz, Cambridge University Press, 1998 (הספר בקטלוג ULI)
Peter Bloom (ed.), Berlioz: Scenes from the Life and Work, University of Rochester Press, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
Peter Bloom, Berlioz in Time: From Early Recognition to Lasting Renown, University of Rochester Press, 2022 (הספר בקטלוג ULI)
Michael Rose, Berlioz Remembered, Faber, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
David Cairns, Berlioz, University of California Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Julian Rushton, The Music of Berlioz, Oxford University Press, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ג'יימס גאלוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים", עמ' 213-14
↑  גאלוויי ומאן, עמ' 214-15
↑  גאלוויי ומאן, עמ' 216
↑  גאלוויי ומאן, עמ' 216-17
↑  נקודת ברליוז באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258394005171  PLWABN: 9810572295405606  BIBSYS: 90150321  BNC: 000058772  BNE: XX878400  BnF: cb138914125 (data)  CANTIC: a10457525  CiNii: DA00394449  GND: 118509675  ICCU: RAVV020551  ISNI: 0000 0001 2321 0295  LCCN: n79091197  LNB: 000035026  Léonore: 28856  MusicBrainz: 274774a7-1cde-486a-bc3d-375ec54d552d  NDL: 00433069  NKC: jn19990000723  NLA: 35017830  NLG: 94095  NLK: KAC199602327  NSK: 000061121  NTA: 06884297X  RERO: 02-A002995489  RSL: 000079464  SELIBR: 213483  SNAC: w61s7dmr  SUDOC: 027281361  Trove: 792353  VcBA: 495/83041  VIAF: 71577105   WorldCat (עם VIAF): 71577105
Debí Tirar Más Fotos

Debí Tirar Más Fotos (נכתב DeBÍ TiRAR MáS FOToS או בראשי תיבות: DTmF ובעברית: "הייתי צריך לצלם עוד תמונות") הוא אלבום האולפן השישי של הראפר והזמר הפוארטוריקני באד באני. הוא יצא ב-5 בינואר 2025 על ידי חברת התקליטים רימאס אנטרטיינמנט (אנ').
רקע

ב-13 באוקטובר 2023, באד באני הוציא את אלבום האולפן החמישי שלו Nadie Sabe Lo Que Va a Pasar Mañana, שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200 עם 184,000 יחידות שנמכרו בארצות הברית, האלבום נכנס לעשירייה הפותחת בחמש מדינות נוספות. לאחר יציאת האלבום יצא באד באני בסיבוב ההופעות החמישי שלו "Most Wanted Tour", שהתחיל בפברואר עד יוני 2024, כשלכל ההופעות במהלך הסיבוב אזלו הכרטיסים. מחוץ לסיבוב ההופעות, באד באני הוציא שירים בשיתופי פעולה עם מייק טאוורס וראו אלחנדרו וכן את הסינגל "Una Velita", בהפקה משותפת עם טייני.
ההחלטה של באד באני לתת לאלבום את השם הזה נובעת מכך שבהתחלה הוא שנא לצלם תמונות אבל בסופו של דבר התרגל לזה, בנוסף הצהיר שהרעיון הוא "להנות מהרגע שבו יכולתי ולהעריך זיכרונות".
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציונים משוקללים.מקור | דירוגים מקצועיים> ציונים משוקללים.ציון |
| --- | --- |
Metacritic: 95/100
?AnyDecentMusic: 8.7/10
ציוני ביקורות
מקור: ציון
Clash: 8/10
NME: 
רולינג סטון: 
AllMusic: 
פיצ'פורק: 8.8/10
PopMatters: 9/10
ב-Metacritic, המקצה דירוג מנורמל מתוך 100 לביקורות ממבקרים מקצועיים, האלבום קיבל ציון ממוצע של 95 הנחשב כ"מוערך אוניברסלית", על סמך 8 ביקורות. כרגע על סמך הניקוד, זהו האלבום השמיני בדירוג כל הזמנים של האתר לצד אלבומים כמו Damn ו־Stankonia.
האלבום זכה לשבחים מהמבקרים. בביקורת ה"רולינג סטון", מאיה ג'ורג'י כינתה את האלבום "תוצרת בית, צוהל ורענן" וסיכמה את הביקורת עם הקביעה "באלבומו הקודם Nadie Sabe, טען באד באני שהוא בשיאו ועכשיו באלבום Debi Tirar Más Fotos, זה ברור שהוא סוף סוף שם". ריאנה קרוז (Reanna Cruz) מפיצ'פורק העניקה ל"Lo Que Le Pasó a Hawaii" את התואר "השיר החדש הטוב ביותר". לוקאס וייה מ"NME" שיבח את האלבום על "מהפכה במוזיקת הפולק של פוארטו ריקו", וכמו כן שיבח את מיזוג הצלילים הנוסטלגיים הנזכרים מילדותו של באד באני עם הפקה עכשווית.
המבקרים שיבחו את האלבום על גישתו לנושאים פוליטיים. טטיאנה לי רודריגז מפיצ'פורק שיבחה את התיאור על מאבקה של פוארטו ריקו לריבונות ה"מושרשת בתקופה של מאות שנים מורכבות תחת קולוניזציה ספרדית, ואז אמריקאית". דייוויד קרון שכתב עבור AllMusic קרא ל-Debi Tirar Mas Fotos "ניצחון פורטו ריקני" בביקורת החיובית של רובין מארי מ-"Clash" החשיב את האלבום כ"מכתב אהבה למורשת (של באד באני) ובנוסף הצהיר שהאלבום הוא "עוצמתי ואישי".
סגנון מוזיקלי

האלבום הוא בעיקר מסוגת רגאטון אך הוא משלב מספר ז'אנרים במוזיקה הפורטוריקנית, כמו ג'יבארו, פלנה וסלסה. הפקת האלבום נעשתה על ידי המפיקים משתפי הפעולה התכופים עם באד באני כמו טייני, MAG ו-La Paceiencia, לצד שיתופי פעולה חדשים עם Big Jay ו-Saox.
סגנון מוזיקלי > שירים

השיר הפותח את האלבום "Nuevayol", מתחיל עם דגימה של השיר "Un Verano en Nueva york", אשר מבוצע במקור על ידי אנדי מונטנייס (אנ') ו-El Gran Combo de Puerto Rico (אנ'), ולאחר מכן עובר למיזוג של מקצבי רגאטון ודמבואו (אנ'), בדומה לשירו של באד באני מ-2022 Tití Me Preguntó. במהלך ראיון וידאו בלעדי עם הניו יורק טיימס הצהיר באד באני כי השיר היה אחד השירים הראשונים שנכתבו לאלבום, ואף ציין כי השיר וסגנונו מייצגים את החשיבות התרבותית וההיסטוריות של ה"נויוריקאנס (אנ')" (הפורטוריקנים שהיגרו מפוארטו ריקו לניו יורק). הוא גם הסביר את מיקומו כשיר הפותח, בשל היותה של העיר ניו יורק כנקודת המפגש של "כל הקהילה הלטינית באמריקה".
הסינגל "Baile Inolvidable", מתואר כ"יורשו הרוחני של Después de la Playa", והוא כולל תזמורת סלסה חיה הכוללת תלמידים מ"Libre de Música San Juan Ernesto Ramos Antonini" מהעיר סן חואן.
הסינגל "Turista" הוא מסוג בולרו עם מילים שמשקפות על מערכת יחסים קצרה. השיר מעביר את נקודת המבט של מטיילים שמגיעים למדינה כדי "להנות ממה שיש, אבל ברגע שהם עוזבים, הם לא מתמודדים עם המאבקים שהתושבים המקומיים צריכים להתמודד איתם". לשיר אף זווית ישראלית כשמנגינת הגיטרה הנשמעת ברקע הופקה על ידי הגיטריסט יונתן "יוני" אספריל.
הסינגל המוביל של האלבום "El Clúb" הוא מז'אנר האוס עם מיזוג של מוזיקה אלקטרונית ופלנה. השיר "Lo Que Le Paso a Hawaii" תואר כמיזוג של ג'יבארו וסינת'-פופ המורכב מכלים מוזיקליים כמו ג'ירוס (Güiro) וגיטרות, כשבאד באני קורא עם מילות השיר להפסקת הג'נטריפיקציה שאיתה מתמודדים התושבים בפוארטו ריקו ומביע את דאגתו מההשפעה השלילית הפוטנציאלית של קבלת האי לאיחוד עם ארצות הברית בהקשר של הוואי.
רקע האלבום וויזואליה נוספת

על עטיפת האלבום מופיעים שני כיסאות פלסטיק מונובלוק המונחים בקרבת עצי בננה. לפי ביאנקה בטנקור מ"הרפרס בזאר", עטיפת האלבום "נועדה להדהד" את הפורטוריקניים החיים בארצות הברית עם אלו הגרים באי עצמו.
בקליפים לשירים "El Clúb" ו-"Pitorro de Coco" נעשה שימוש באנימציית סטופ מושן.
בקליפים החזותיים לשירי האלבום מוצגת ההיסטוריה של פוארטו ריקו כמצגת שקופיות כשהתוכן הנכתב נאסף על ידי פרופסור פורטוריקני מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ג'ורל מלנדז באדילו (Jorell Meléndez Badillo). תכנים אלה דנים ברגעים כמו הקולוניאליזם הספרדי באמריקה, רכישת פוארטו ריקו בידי ארצות הברית, הפזורה הפורטו-ריקנית, דיכוי ומעקב לאורך המאה ה-20, רצח הסטודנטית והאקטיביסטית אנטוניה מרטינז ויצירתם של דגל פוארטו ריקו ודגל גריטו דה לארס (הדגל המייצג את מרד גריטו דה לארס מ-1868 כנגד השלטון הספרדי באי).
שיווק > קידום ושחרור אלבום

ב-5 בדצמבר 2024, הוציא את הסינגל המוביל "El Clúb", בסיום הקליפ הופיע שם האלבום DTmF והשנה 2025 מה שגרם להשערות לגבי האם זאת הכרזה על האלבום הבא ב-25 בדצמבר 2024, צייץ בטוויטר רשימה ממוספרת של 17 שירים, כשכולם תויגו כ"BOMBA"; טקטיקת זו שימשה בעבר את באד באני בקידום Nadie Sabe Lo Que Va a Pasar Mañana. האלבום הוכרז כבר יום למחרת ומלווה בהכרזה הייתה הוצאת הסינגל השני "PIToRRO DE COCO".
כחלק מהקידום לאלבום, החליף באד באני את כל שמות השירים לקואורדינטות גאוגרפיות כל נקודה הגיע למקום שונה בפוארטו ריקו או ניו יורק. בין המעריצים עלו השערות לגבי אותן קואורדינטות, חלקם טענו כי שלטים שנמצאו באותן נקודות מרמזים על שמות השירים וחלק טענו כי המיקומים מסגירים את משתתפי האלבום.
ב-31 בדצמבר 2024 הוציא באד באני את הקליפ לשיר "Pitorro de Coco".
ב-3 בינואר 2025 חשף באד באני את שמות השירים ואת עטיפת האלבום. מלווה בחשיפה היה סרט קצר ביוטיוב בהשתתפות השחקן ויוצר הסרטים הפורטוריקני ג'אקובו מוראלס.
האלבום שוחרר ביום ראשון ה-5 בינואר 2025 בשעה 12 בלילה אזור זמן מזרחי, יום לפני חג ההתגלות, כמתנה למעריציו.
ב-9 בינואר 2025, הוציא באד באני את הקליפ לשיר "Baile Inolvidable".
כהמשך קידום לאלבום, ב-13 בינואר שימש באד באני מנחה שותף ב-"The Tonight Show" עם ג'ימי פאלון ואף הופיע עם השיר "Voy a Llevarte Pa' PR באותו יום באד באני גם הכריז על רצף הופעות בצ'וליסאו (אנ') בסן חואן פורטוריקו ושמו "No Me Quiero Ir de Aquí" (בתרגום לעברית: אני לא רוצה לעזוב מכאן), כש-9 הופעות ברצף יהיו בלעדיות לתושבי האי בלבד. תאריכי רצף ההופעות נפרסים מתחילת חודש יולי 2025 עד אמצע ספטמבר 2025. ב-17 בינואר החלה מכירת הכרטיסים המקוונת, לאחר ארבע שעות הוכרז כי כל הכרטיסים לרצף ההופעות אזלו ולפי הצהרה שיצאה מהצד של באד באני, כל הכרטיסים שנמכרו הלכו אך ורק למעריציו האמיתיים ונמנע מכ-1.8 בוטים ומוכרים בשנית להשיג את הכרטיסים. הוא אף רמז על סיבוב הופעות ברחבי אמריקה הלטינית, אירופה ואסיה.
ב-14 בפברואר 2025, הוציא באד באני את הקליפ לשיר "Turista".
ב-10 במרץ 2025, לכבוד יום הולדתו ה-31 הוציא באד באני את הקליפ לשיר "La Mudanza".
הצלחה מסחרית > ארצות הברית

Debí Tirar Más Fotos הופיע לראשונה במקום השני במצעד הבילבורד 200 לשבוע של 18 בינואר 2025, עם 122,000 יחידות שקולות לאלבום (מתוכם רק 8,000 ממכירות אלבומים והאלבום לא שוחרר בגרסה פיזית), מה שהופך אותו לכניסה השביעית של באד באני לעשירייה הפותחת במצעד ולאלבום הראשון שלו שלא הופיע לראשונה בפסגת המצעד מאז YHLQMDLG. זה יוחס להוצאתו ביום ראשון, בניגוד ליום שישי הנהוג בתעשיית המוזיקה, וכתוצאה מכך יש רק חמישה ימי מעקב על פעילות האלבום. בנוסף האלבום צבר 152.6 מיליון השמעות רשמיות לפי דרישה, מה שהופך אותו לשבוע השמעות הגדול ביותר לאלבום לטיני ביותר משנה. בשבוע שלאחר מכן, האלבום הגיע בשיאו במקום הראשון בבילבורד 200, ומכר 203,500 יחידות שקולות לאלבום בעיקר באמצעות השמעות, עם 7,500 ממכירות אלבומים. זה הפך לאלבום הרביעי של באד באני, כמו גם האלבום השישי בשפה הספרדית והאלבום ה-28 שאינו בשפה האנגלית בראש המצעד. האלבום מכר 195,000 יחידות שקולות לאלבום שהן שוות ערך להזרמה של כ-264.03 מיליון השמעות רשמיות לפי דרישה והאלבום נשאר גם בראש האלבומים המושמעים (סטרימינג) המובילים במשך שבוע שני. הצלחת של האלבום יוחסה בחלקה להצלחה הויראלית של השיר הנושא את שם האלבום (שיר מספר 16: DtMF) בטיקטוק.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הלטיניים של בילבורד. זהו האלבום התשיעי ברציפות של באד באני שמגיע למקום הראשון במצעד זה. האלבום גם הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הסטרימינג, ולמקום הראשון במצעד האלבומים הלטיניים הקצביים.
השיר "NUEVAYoL" מתוך האלבום הגיע למקום הראשון במצעד שירי הסטרימינג הלטיניים עם 13 מיליון השמעות רשמיות בארצות הברית. בנוסף, כל 17 השירים באלבום נכנסו למצעד השירים הלטיניים ולבילבורד הוט 100, כשעשרה שירים אף ממלאים את כל העשירייה הפותחת במצעד האחרון.
עם כניסת כל השירים למצעד הבילבורד הוט 100 הפך באד באני לאמן הלטיני הראשון שהשיג למעלה מ-100 שירים במצעד, והאמן האחד-עשר עם הכי הרבה כניסות למצעד, עם בסך הכל 113 כניסות.
הצלחה מסחרית > שווקים בינלאומיים

בספרד, האלבום הופיע בראש במצעד האלבומים בהוצאת איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי והפך לאלבום השישי ברציפות של באד באני שהגיע למקום הראשון במדינה. כל שירי האלבום גם הופיעו במצעד הסינגלים של האיגוד, כש-9 מהם ממלאים את העשירייה הפותחת. בהולנד, האלבום נכנס לראשונה למצעד 100 האלבומים ההולנדיים במקום הראשון, מה שהפך לפרויקט הראשון של באד באני שהגיע למקום הראשון במדינה, בנוסף לכך, האלבום היה לאלבום ה-1000 שהגיע למקום הראשון במצעד. בהמצעד השווייצרי האלבום הגיע למקום הראשון ועבור באד באני זו הפעם השנייה ברצף במקום הראשון אחרי האלבום Nadie Sabe Lo Que Va a Pasar Mañana בשנת 2023.
רשימת רצועות

הקרדיטים נלקחו מספוטיפיי.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Nuevayol  | 3:06 |
| 2. | Voy a Llevarte Pa' PR  | 2:39 |
| 3. | Baile Inolvidable  | 6:08 |
| 4. | Perfumito Neuvo (עם RaiNao)   | 3:21 |
| 5. | Weltita (עם Chuwi)   | 3:09 |
| 6. | Veldá (עם Dei V ו-Omar Courtz)   | 3:56 |
| 7. | El Clúb  | 3:42 |
| 8. | Ketu Tecré  | 4:13 |
| 9. | Bokete  | 3:38 |
| 10. | Kloufrens  | 3:22 |
| 11. | Turista  | 3:12 |
| 12. | Café con ron (עם Los Pleneros de la Cresta)   | 3:51 |
| 13. | Pitorro de Coco  | 3:26 |
| 14. | Lo Que Le Pasó a Hawaii  | 3:51 |
| 15. | Eoo  | 3:26 |
| 16. | DTMF  | 4:01 |
| 17. | La Mudanza  | 3:37 |
| משך כולל: | משך כולל: | 62:01 |
משתתפים > שירה

באד באני – שירה
RaiNao – שירה (רצועה 4)
Omar Courtz – שירה (רצועה 6)
Dei V – שירה (רצועה 6)
משתתפים > שירת רקע

Elliot Romeo – (רצועה 1 כחלק מ-El Gran Combo de Puerto Rico)
Paquito Guzman – (רצועה 1 כחלק מ-El Gran Combo de Puerto Rico)
Krystal Santana – (רצועות 3, 17)
De La Rose – (רצועה 10)
Eyeri Yrady – (רצועה 17)
Luis Figueroa – (רצועה 17)
Rylee López – (רצועה 17)
משתתפים > מוזיקאים

Ronyel Cruz – מאראקס (רצועות 3, 17)
Darnell García – טרומבון (רצועות 17,3)
Oscar Oller – טרומבון (רצועות 3, 17)
Luis Figueroa – חצוצרה (רצועה 3)
Roig Berríos – חצוצרה (רצועות 3, 17)
Ádrian Lopez – תופי קונגה (רצועה 5)
Tyler Spry – גיטרה בס חשמלית (רצועה 7) כלי מקלדת (רצועות 10, 16)
יונתן "יוני" אספריל – גיטרה אקוסטית (רצועה 11)
Luis Amed Irizarry – פסנתר (רצועה 14)
משתתפים > טכני

Colin Leonard – מאסטרינג
Josh Gudwin – מיקסינג (מוזיקה) (אנ') (רצועות 1–4, 6-17)
Fab Dupont – מיקסינג (רצועה 5)
Antonio Caraballo – טכנאי קול (רצועות 3, 12)
Eduardo Cabra – טכנאי קול (רצועה 5)
Sebastian Otero – טכנאי קול (רצועה 5)
Luis Amed Irizarry – טכנאי קול (רצועה 14)
Tyler Spry – טכנאי (רצועה 10), מהנדס נוסף (רצועות 8, 16) תכנות (רצועות 8, 10, 16)