stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס החמישי (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915 1940 – 1919 1945 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס ה-5 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-5 הוצב בסאליסבורי. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-5 הפך ל"פיקוד הצפון" עם מטה ביורק.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

ב-18 בפברואר 1915 הוקם מחדש הקורפוס ה-5 כחלק מהארמייה השנייה, והוא הועמד בפיקודו של הרברט פלומר. הקורפוס לחם בקרב איפר השני, שם ספג אבדות כבדות, ובאוגוסט 1916 הועבר תחת פיקוד ארמיית העתודה, עמה לחם במהלך הקרב על הסום. בשנת 1917 לחם הקורפוס בקרב איפר השלישי, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד הארמייה השלישית עמה לחם במהלך קרב קמברה. בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ביוני 1940 הוקם הקורפוס מחדש, והועמד תחת פיקודו של קלוד אוקינלק. הקורפוס לחם במהלך מבצע לפיד, המערכה בתוניסיה, המערכה באיטליה, ובכלל זה פלישת בעלות הברית לאיטליה, קרב מונטה קאסינו, הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

הרברט פלומר (פברואר 1915–מאי 1915)
אדמונד אלנבי (מאי 1915–אוקטובר 1915)
יו פאנשווה (אוקטובר 1915–יולי 1916)
אדוארד פאנשווה (יולי 1916–אפריל 1918)
קמרון שוטה (אפריל 1918–1919)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

קלוד אוקינלק (1 ביוני 1940–10 ביולי 1940)
ברנרד מונטגומרי (22 ביולי 1940–1 באפריל 1941)
אדמונד שרייבר (1 באפריל 1941–8 במרץ 1942)
צ'ארלס אלפרי (9 במרץ 1942–8 באוגוסט 1944)
צ'ארלס קייטלי (1944–1945)
סמל הקורפוס במלחמת העולם הראשונה
הר קינזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  3,110 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סאפורטרז 
 קואורדינטות:  84°55′00″S 169°18′00″E﻿ / ﻿84.9167°S 169.3°E﻿ / -84.9167; 169.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קינזי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קינזי
 
הר קינזי (באנגלית: Mount Kinsey) הוא הר ברכס סאפורטרז, אזור חוף דופק, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הר קינזי ממוקם בקצה המזרחי של קרחון בירדמור.
הר קינזי ממוקם 9 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת רנפרלי, שבקצה רכס סאפורטרז.
גובהו של הר קינזי 3,110 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה 1907–1909 (משלחת נמרוד).
ההר נקרא על שם ג'יי. ג'יי. קינזי (J.J. Kinsey), מהעיר כרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, אשר טיפל בצרכי המשלחת הבריטית באנטארקטיקה, בניו זילנד.
ראו גם

כף קינזי
הלשכה המיוחדת (רוסיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  27 בינואר 1812
 תאריך פירוק:  5 בנובמבר 1918
 סוכנות מחליפה:  מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות
 
מיכאיל ברקלאי דה טולי, שר המלחמה ומיוזמי הקמת הלשכה המיוחדת, גוף המודיעין הצבאי הראשון ברוסיה.
הלשכה המיוחדת (ברוסית: Особая канцелярия, או Особая канцелярія) הייתה יחידת מודיעין רוסית בראשית המאה ה-19, שפעלה תחת שלטונו של אלכסנדר הראשון במהלך מלחמות נפוליאון ומהווה לגלגול המודרני הראשון של המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי, גוף המודיעין הצבאי של רוסיה. הלשכה המיוחדת השתתפה בשנתיים שקדמו לפלישת צרפת לרוסיה ובמהלך 1812 עסקה באיסוף מודיעין. הלשכה המיוחדת פעלה תחת שר המלחמה. שר המלחמה, מיכאיל אנדראס ברקלאי דה טולי, יצר את הלשכה המיוחדת בשנת 1812. המשימה הייתה לאסוף מודיעין על הפעילות הפוליטית, הצבאית והכלכלית של מדינות אירופה שהיו אויב פוטנציאלי של רוסיה, ובמיוחד צרפת. פעולותיה התמקדו במודיעין אסטרטגי, מודיעין מבצעי וטקטי וסיכול ריגול. הלשכה המיוחדת ידועה בתור הארגון הראשון לריגול נגדי ברוסיה.
היסטוריה

קודם להקמת הלשכה, את תפקידי הביון ברוסיה הצארית שתחת איוואן האיום ניהלה לשכת השגריר משנת 1549, שתפקדה עין כמשרד חוץ והן כגוף לענייני מודיעין חיצוני. ב-1571 משימות אלה עוגנו בצו רשמי של הצאר, ברם גוף ייעודי למודיעין צבאי לא פעל עד 1812.
שר המלחמה של רוסיה מיכאיל ברקלאי דה טולי החל לארגן את התוכנית להקמת הלשכה המיוחדת בשנת 1810 כשקיבל את מינוי שר המלחמה. הוא שירת במשך שנים בצבא הרוסי ואלכסנדר ראה בו אסטרטג צבאי מנוסה וטקטי יותר מקודמו, הגנרל אלכסנדר ארקצ'ייב. כתוצאה מכך מינה אותו הצאר אלכסנדר לשר המלחמה ב-18 בינואר 1810, כאשר היחסים בין רוסיה לצרפת החלו להיות מתוחים והיה צורך לאסוף מודיעין על האויבת. באמצעות ניסיונו של ברקלאי דה טולי כמרשל בשדה הקרב, הוא זיהה את הצורך של צבא רוסיה במודיעין מדויק על כוונות האויב, תנועותיו ויכולותיו. באותו חודש מונה ברקלאי דה טולי לשר המלחמה, הוא שלח לאלכסנדר מתווה לתוכנית מודיעין שתורכב מקציני צבא רוסים בכירים שישלחו לשגרירויות רוסיה באירופה במסווה של נספחים צבאיים לאיסוף מודיעין ושליחתו בחזרה למטה בסנקט פטרבורג. הצאר אלכסנדר קיבל את ההצעה ועבודת המטה לארגון הלשכה המיוחדת החלה.
ארגון ומבנה

כארגון חשאי עם משימות מסווגות, הלשכה המיוחדת הייתה קבוצה קטנה. הארגון כולו הורכב מברקלאי דה טולי כשר המלחמה, מנהל הלשכה המיוחדת או עוזר, שלושה שליחים, מתורגמן ושבעה סוכני מודיעין.
כאשר ברקאלי החל לארגן לראשונה את הלשכה המיוחדת בשנת 1810, הוא מינה את קולונל אלכסיי ווייקוב להיות לעוזרו. במהלך מלחמת 1812 הפך ברקלאי דה טולי למפקד העליון של הארמייה הראשונה במערב ומינה את ווייקוב, שהיה בצבא הרוסי מאז 1799, לטפל במודיעין שהגיע מהסוכנים באירופה. עם זאת, בשנת 1812 הוא פוטר והקולונל ארסני זקרבסקי נכנס להחליפו בתפקיד.
קציני מודיעין בלשכה המיוחדת

דה טולי שלח קצינים צבאיים לשגרירויות רוסיה שונות באירופה עם מעמד רשמי כנספחים. שבעה קצינים פעלו בפיקודו: סגן אלכסנדר צ'רנישוב, סגן אלוף אורלוב, אלוף-משנה טייל פון סראסקרקן, אלוף-משנה רנין, סגן ברוזין, סגן גראבה ומייג'ור פרנדל. על צ'רנישוב הייתה האחריות הגדולה ביותר כיוון שעמד בראש פעולות המודיעין הרוסי בפריז, אורלוב ורנין הוצבו שניהם בברלין, וברוזין היה במדריד. פון סרסקרקן היה בווינה, גראבה אסף מודיעין במינכן, בעוד שפרנדל הוצב בדרזדן.
מבצעי הלשכה בצרפת

כקצין צבאי רוסי שזכה להכרה על מעלליו הצבאיים, נראה שאלכסנדר צ'רנישוב היה הקצין המוסמך ביותר לייצג את הלשכה המיוחדת בפריס, צרפת. בפריז יצר צ'רנישוב רשת ענפה בתוך האצולה הצרפתית ושמר על קשרים עם אצילים כמו קרולינה, מלכת נאפולי ואחותו של נפוליאון עצמו. לצ'רנישוב עצמו הייתה רשת מרגלים בממשלת צרפת ובצבא שסיפקה לו דו"חות דו-שבועיים בנושאים כמו פעילויות הצבא, מיקומים וסדר כוחות. המרגל המפורסם ביותר שלו היה חייל צרפתי בשם מישל, ששימש כמודיע עבור רוסיה מאז 1804. מישל ושאר המודיעים היו מוסרים דו"ח לצ'רנישוב מדי שבועיים תמורת סכום חד פעמי, את הדו"חות צ'רנישוב היה מתרגם ושולח לפטרבורג לברקלאי דה טולי לתדרך את הצאר אלכסנדר. צ'רנישוב היה מספק גם פרופילים על הגנרלים המובילים של נפוליאון בדו"חות בנוסף למתן מודיעין על הכוחות הצרפתיים.
ראו גם

מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות
המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי
שירות ביון החוץ של רוסיה
הערות שוליים

1 2 3 4  "Russian Intelligence vs. Napoleon". 17 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Русская разведка в 1812 году - Публикации - Вокруг Света". www.vokrugsveta.ru.
1 2 3  "Two Hundred Years of Russian Intelligence".
↑  "Preparing for War - Russia Against Napoleon: The True Story of the Campaigns of War and Peace". erenow.com.
| קהילת המודיעין הרוסית |
| --- | --- | --- |
| יחידות מודיעין בצבא ובמשרד ההגנה | המודיעין הצבאי (ספצנאז) • מודיעין ימי (הקומנדו הימי) • מודיעין האוויר |  |
| ממשלת רוסיה | הביון החיצוני • הביטחון הפדרלי • משרד הפנים • מאבק באלכוהול הלא חוקי • פספ"ם |  |
| נשיא הפדרציה הרוסית | מועצת הביטחון • האבטחה הפדרלית (התקשורת המיוחדת) • ביטחון הנשיא • ועדת החקירות |  |
| ארגונים לשעבר באימפריה הרוסית, ברית המועצות ורוסיה | הלשכה לעניינים סודיים • הלשכה החשאית • הלשכה המיוחדת • הז'נדרמריה • אוכרנה • ג.פ.או. • או.ג.פ.או. • ביטחון המדינה • המודיעין הצבאי הסובייטי • פאפס"י • סוכנות הביטחון הפדרלית • שירות הביטחון הבין-רפובליקני • משרד הביטחון • פס"ק • משטרת הסמים הפדרלית |  |
אלכסנדר צ'רנישוב, מקציני המודיעין הצבאי הבכירים באימפריה הרוסית שפעל בצרפת.
הר פיבי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  פובה 
 גובה:  1,040 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°47′00″S 68°47′00″W﻿ / ﻿71.7833°S 68.7833°W﻿ / -71.7833; -68.7833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר פיבי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר פיבי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פיבי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פיבי
 
הר פיבי (באנגלית: Mount Phoebe) הוא הר בסמוך לחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בין ראשם של קרחון נפטון וקרחון סאטורן.
ההר ממוקם במפגשם של ארבעה מצוקים הפונים לכיוונים שונים.
ההר מתנשא לגובה של 300 מטרים מעל הקרח המקיף אותו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסה הטראנס-אנטארקטית שערך מן האי דנדי אל מדף הקרח רוס.
ההר מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של פיבי האחד של ירחים של כוכב הלכת שבתאי, הכוכב השישי של מערכת השמש, וזאת בשל שמו של קרחון שבתאי הסמוך.
ראו גם

הר אתלוולף
הר קלימנט אוחרידצקי
הר שומאן
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
ויין דייר

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1940 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באוגוסט 2015 (בגיל 75) מאווי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Wayne Walter Dyer 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויין, Denby High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  פסיכולוגיה חיובית, פסיכולוגיה פופולרית
 יצירות בולטות:  אזורי המשגה שלך 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 מספר צאצאים:  8 
 www.drwaynedyer.com
 
ויין וולטר דייר (באנגלית: Wayne Walter Dyer;‏ 10 במאי 1940 - 29 באוגוסט 2015) היה פילוסוף והוגה דעות אמריקני. ספרו "אזורי המשגה שלך" הוא אחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, שנמכר עד כה בכ-35 מיליון עותקים.
ביוגרפיה

ויין דייר, יליד דטרויט, עבד בתור יועץ חינוכי בתיכון ואחר כך כמרצה לחינוך באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק. הוא פיתח קריירה אקדמית, ומאמריו פורסמו בכתבי עת. בשנת 1976 החליט להעלות על הכתב כמה מהתאוריות שפיתח על טבע האדם בספרו "אזורי המשגה שלך", שהפך לרב-מכר. אחר כך כתב ספרים רבים נוספים שזכו להצלחה ברחבי העולם.
בהגותו שילב דייר יסודות מן התרבות המערבית, בעיקר – את הגותו של הפסיכולוג אברהם מאסלו, יחד עם פילוסופיה של המזרח הרחוק, בעיקר – רעיונות מן הטאואיזם ומעולם המחשבה ההודית.
בשנת 2011 זכה הסרט שהופק על ידי אולפני פיקסאר "יום ולילה" ("Day & Night"), המבוסס על רעיונות מתורתו, בפרס אוסקר לסרט המצויר הקצר הטוב ביותר.
ב-2015 נפטר, בגיל 75.
הלשכה החשאית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  האימפריה הרוסית, Russian State 
 תחום שיפוט:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 תאריך הקמה:  1686 (כ"פריקאז פראובראז'נסקי") 1718
 סוכנות קודמת:  הלשכה לעניינים סודיים
 תאריך פירוק:  1801
 סוכנות מחליפה:  משרד המשטרה של האימפריה הרוסית
 מטה מרכזי:  מבצר פטרופבלובסקיה, סנקט פטרבורג
 
הלשכה החשאית (Та́йная канцеля́рия) היה גוף החקירות הפוליטיות העיקרי ברוסיה של המאה ה-18. בשנים הראשונות הוא התקיים במקביל לפריקאז פראובראז'נסקי, שביצע משימות דומות. הלשכה בוטלה בשנת 1726, הוחזרה בשנת 1731 כלשכה לעניינים סודיים ומעקב (Канцеля́рия та́йных и ро́зыскных дел); חוסלה סופית בשנת 1762 על ידי פיוטר השלישי, אך במקומו באותה שנה הקימה יקתרינה השנייה את המשלחת הסודית, שמילאה את אותו תפקיד. לבסוף בוטל הגוף על ידי אלכסנדר הראשון.
פרובראז'נסקי והלשכה החשאית

יסודו של פריקאז פראובראז'נסקי התחיל בראשית שלטונו של פיוטר הראשון (שהוקם בשנת 1686 בכפר פראובראז'נסקי ליד מוסקבה); בתחילה יכלל לשכות מיוחדות של הריבון, שנוצרו לניהול גדודי פראובראז'נסקי וסמיונובסקי. פיוטר השתמש בו כגוף פוליטי במאבק על השלטון עם הנסיכה סופיה. השם היה בשימוש מאז 1695 והיה אחראי על שמירת הסדר הציבורי במוסקבה ועל תיקי המשפט החשובים ביותר. עם זאת, בצו של שנת 1702 שמו שונה. בנוסף לניהול גדודי השומרים הראשונים, ניתנה לו הסמכות לניהול מכירת הטבק ובשנת 1702 נצטווה לעסוק באישומים בפשע ממלכתי והגוף היה בסמכותו הישירה של הצאר ונשלט בידי הנסיך פיודור רומודנובסקי (עד 1717). בהמשך, הגוף קיבל את הזכות הבלעדית לנהל תיקים של פשעים פוליטיים ומאז 1725 עסק גם בתיקים פליליים ובראשו עמד אנדריי אושקוב.
אך עם מספר מצומצם של אנשים (לא יותר מעשרה אנשים), מחלקה כזו לא יכלה לכסות את כל התיקים הפליליים. הכיוון העיקרי לפעילותו הייתה רדיפת מתנגדים לצאר ולתמורות הפוליטיות של פיוטר הראשון.
בפברואר 1718 הוקמה הלשכה החשאית בסנקט פטרבורג והתקיימה עד 1726, במקביל לפעילותו של פריקאז פראובראז'נסקי במוסקבה והיא נוהלה גם על ידי רומודנובסקי. המחלקה הוקמה כדי לחקור את פרשת צארביץ' אלכסיי פטרוביץ' ואז הועברו אליה מקרים פוליטיים אחרים בעלי חשיבות; לאחר מכן שני הגופים התמזגו לגוף אחד שמרכזו היה במבצר פטרופבלובסקיה כאשר פיוטר הראשון, נכח לעיתים קרובות בחקירת ועינויי עבריינים פוליטיים.
בראשית תקופת שלטונה של יקתרינה הראשונה, פריקאז פראובראז'נסקי נקרא בשם לשכת פראובראז'נסקי והאחרון התקיים עד 1729, אז בוטל על ידי פיוטר השני עם פרישתו של הנסיך רומודנובסקי; מרבית סמכויות הלשכה הועברו לידי המועצה הסודית העליונה כשהסמכויות הפחות חשובות הועברו לידי הסנאט.
הלשכה לעניינים סודיים ומעקב

לאחר פירוק הלשכה החשאית בשנת 1726, היא חידשה את עבודתה כלשכה לעניינים סודיים ומעקב בשנת 1731 בהנהגתו של אנדריי אושקוב. היא עסקה בחקירת פשעי מדינה ופשעי בגידה במולדת. המכשיר העיקרי לחקירה היה עינוי וחקירה. הלשכה צברה פופולריות רבה במהלך שלטונם של ארנסט פון בירון ואנה יוהאנובנה שחששה מקנוניה בצמרת השלטון. כ-4,046 אנשים נעצרו ועונו וזה היה גוף הבילוש והמשטרה החשאית של רוסיה באותה עת. עם מותה של אנה, הלשכה איבדה את השפעתה והייתה בסכנת סגירה. בסוף נובמבר 1741 ידע אושקוב שהיה אחראי על גוף זה על מזימות נגד המשטר, אך החליט שלא להפריע לקושרים. עם עלייתה לשלטון של בתו של פיוטר, הלשכה החשאית צבר שוב פופולריות והיא הפכה לסוכנות ריגול מרכזית. בשנת 1746 הפך אלכסנדר שובאלוב לראש הלשכה ותחת הנהגתו נכלאו חבריה הקרובים ביותר של יליזבטה: ז'אק שטארדי (1744), יוהאן לסטוק (1744 ו-1748), סטפן אפרקסין ואלכסיי בסטוז'ב (1758).
בסופו של דבר הלשכה בוטלה על פי מניפסט שהנפיק הקיסר פיוטר השלישי (1762).
המשלחת החשאית

יורשת הלשכה הייתה המשלחת החשאית תחת הסנאט - המוסד הממלכתי המרכזי באימפריה הרוסית, שהיה גוף החקירה הפוליטית (משנת 1762 ועד 1801). רשמית, בראש המוסד עמד הגנרל פרוקורור של הסנאט, אך למעשה כל העניינים היו בניהול המזכיר הראשי סטפן ששקובסקי. המשלחת בחנה קנוניות וסילי מירוביץ', ניהלה את התביעה הפלילית נגד אלכסנדר רדישצ'ב, פיקחה על משפטו של ימליאן פוגצ'וב וערכה עינויים, שנאסרו תחת פיוטר השלישי, הפכו שוב לנרחבים. לאחר עלייתו של אלכסנדר הראשון, תפקידיה של המשלחת פוצלו מחדש בין מחלקות הסנאט.
ראשי הלשכה

| # | שם | דיוקן | תקופת כהונה | תחת הקיסר | סגן | יחד עם | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
פריקאז פראובראז'נקי (1686−1730)
| 1 | פיודור רומודנובסקי |  | 1686-1717 | פיוטר הראשון | לא ידוע | לא ידוע | הנסיך רומודנובסקי נפטר בגיל מתקדם, 17 בספטמבר 1717; נקבר במנזר אלכסנדר נבסקי. |
| 2 | איוואן רומודנובסקי |  | 1717-1729 | פיוטר הראשון, יקטרינה הראשונה, פיוטר השני | לא ידוע | עם פיוטר טולסטוי (1718-1726). | סנאטור, יחד עם טולסטוי חקר את אלכסיי צארביץ' |
הלשכה לענייני סודיים ומעקב (1717–1726) - תקופה I
| 3 | פיוטר טולסטוי |  | 1718-1726 | פיוטר הראשון, יקטרינה הראשונה | אנדריי אושקוב (1718–1726) | איוואן רומודנובסקי (1718–1726) | רוזן, חבר המועצה הסודית העליונה, יחד עם רומודנובסקי חקרו את אלכסיי צארביץ', משנת 1727. |
הלשכה לענייני סודיים ומעקב (1731–1762) - תקופה II
| 4 | אנדריי אושקוב |  | 1731-1746 | אנה יוהאנובנה, איוואן השישי, יליזבטה פטרובנה | אלכסנדר שובאלוב (1742–1746) | אלכסנדר שובאלוב (1742–1746) | רוזן, מקורבו של פיוטר הראשון. |
| 5 | אלכסנדר שובאלוב |  | 1746 - 28 בדצמבר 1761 | יליזבטה פטרובנה, פיוטר השלישי | לא ידוע | לא ידוע | רוזן, מקורבה של יליזבטה פטרובנה ובמיוחד פיוטר השלישי, גנרל-פלדמרשל, סנאטור, אחיו של פיוטר שובאלוב ובן דודו של איוואן שובאלוב. |
המשלחת החשאית לסנאט (1762-1801)
| 6 | סטפן ששקובסקי |  | 1762-1794 | יקטרינה השנייה | לא ידוע | יחד עם התובע הכללי של הסנאט: גלבוב (1761–1764), וויאזמסקי (1764–1792), סמוילוב (1792–1794). | הוביל את חקירת פוגצ'וב, מירוביץ' ורדישצ'ב. |
| 7 | אלכסנדר מקארוב |  | 1794-1801 | יקטרינה השנייה, פאבל הראשון | לא ידוע | יחד עם התובע הכללי של הסנאט: סמוילוב (1794–1796), קוראקין (1796–1798), פיוטר לופוחין | מדינאי רוסי |
בתרבות הפופולרית

במיני סדרה "צוערי הצי, קדימה!", שיצא בשנת 1988, מוצגת עבודתה של הלשכה. אחת הדמויות הראשיות של הסרט - וסילי ליאדאצ'ב (בגילומו של אלכסנדר אבדולוב) היה סוכן הלשכה.
בשנת 2012 שידר ערוץ הטלוויזיה רוסיה-1 את סדרת הטלוויזיה רשומותיו של שליח הלשכה החשאית, שבה סוכן הלשכה הוא גיבור הסדרה.
בסרטים היסטוריים ובסדרות מופיעות דמויות בולטות של הלשכה, בעיקר אושקוב וטולסטוי.
הערות שוליים

↑  "Тайная канцелярия. XVIII век". ЗАКОНИЯ (באנגלית). נבדק ב-2018-01-19.
↑  Колпакиди Александр + Север Александр. "Глава 5 Канцелярия тайных розыскных дел - Спецслужбы Российской Империи. Уникальная энциклопедия". www.e-reading.club. נבדק ב-2018-01-19.
↑  Анисимов Евгений. "Федор Юрьевич Ромодановский - Русская пытка. Политический сыск в России XVIII века". www.e-reading.club. נבדק ב-2018-01-19.
↑  Анисимов Евгений. "Петр Андреевич Толстой - Русская пытка. Политический сыск в России XVIII века". www.e-reading.club. נבדק ב-2018-01-19.
↑  Анисимов Евгений. "Андрей Иванович Ушаков - Русская пытка. Политический сыск в России XVIII века". www.e-reading.club. נבדק ב-2018-01-19.
↑  Анисимов Евгений. "Александр Иванович Шувалов - Русская пытка. Политический сыск в России XVIII века". www.e-reading.club. נבדק ב-2018-01-19.
↑  Анисимов Евгений. "Степан Иванович Шешковский - Русская пытка. Политический сыск в России XVIII века". www.e-reading.club. נבדק ב-2018-01-19.
ציור מאת ניקולאי נברב: "ראש הלשכה החשאית א.ס. אושקוב חוקר את הנסיכה יוסופובה"
מבצר פיוטר ופול - מטה הלשכה החשאית.
הממלכות הברבריות

מפה פוליטית של אירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון בשנת 476, המציגה את האימפריה הרומית המזרחית שנותרה במזרח הים התיכון ואת הממלכות החדשות השונות בשטח האימפריה המערבית הרומית לשעבר
הממלכות הברבריות היו מדינות שנוסדו על ידי עמים שונים שאינם רומיים, בעיקר גרמניים, במערב אירופה ובצפון אפריקה בעקבות קריסת האימפריה הרומית המערבית במאה החמישית. הממלכות הברבריות היו הממשלות העיקריות במערב אירופה בראשית ימי הביניים. סיום תקופת הממלכות הברבריות נחשבת עם הכתרתו של קרל הגדול לקיסר בשנת 800.
היווצרותן של הממלכות הברבריות הייתה תהליך מסובך, הדרגתי ובעיקר לא מכוון. ניתן לאתר את מקורם בכך שהמדינה הרומית לא הצליחה לטפל במהגרים ברברים בגבולות האימפריאליים, מה שהוביל הן לפלישות והן להזמנות לשטח אימפריאלי. למרות זרם הולך וגובר של ברברים, הרומאים מנעו מהם במקביל את היכולת להשתלב כראוי במסגרת האימפריאלית. שליטים ברברים היו בתחילה מצביאים מקומיים ומלכים כפופים ללא קשרים מוצקים לטריטוריה כלשהי. השפעתם רק הלכה וגברה כאשר קיסרי רומא ותופסי השלטון בכוח החלו להשתמש בהם ככלי שרת במלחמות אזרחים. הממלכות הברבריות עברו לממלכות טריטוריאליות תקינות רק לאחר קריסת הסמכות המרכזית המערבית הרומית האפקטיבית.
מלכים ברברים קבעו לגיטימציה באמצעות חיבורם לאימפריה הרומית. כמעט כל השליטים הברברים השתמשו בתואר "דומינוס נוסטר" ("אדוננו"), ששימש בעבר את הקיסרים הרומאים, ורבים הוסיפו לשמם את השם פלביוס, שנשאו כמעט כל הקיסרים הרומאים בשלהי העת העתיקה. רוב השליטים גם תפסו תפקיד כפוף בדיפלומטיה עם האימפריה הרומית המזרחית שנותרה. היבטים רבים של הממשל הרומי המאוחר שרדו תחת שלטון ברברי, אם כי השיטה הישנה התמוססה ונעלמה בהדרגה, תהליך שהואץ על ידי תקופות של סערה פוליטית.
הממלכות הברבריות של מערב אירופה היו ברובן רעועות וחולפות. עד להכתרתו של קרל הגדול בשנת 800, רק הממלכה הפרנקית שלו נותרה מחוץ לרשת הממלכות העצומה והמגוונת של פעם.
אטימולוגיה

"הממלכות הברבריות" הוא המונח הקולקטיבי המשמש בדרך כלל היסטוריונים מודרניים לציון הממלכות שהוקמו במערב אירופה לאחר התמוטטות האימפריה הרומית המערבית. המונח ספג ביקורת על ידי כמה חוקרים בשל השימוש ב"ברברי" מונח מזלזל. חלק מהיסטוריונים רואים גם ב"ממלכות ברבריות" כינוי שגוי שכן הממלכות נתמכו ובמידה רבה מאוישות על ידי אליטות רומיות לשעבר. מונחים חלופיים שהוצעו על ידי כמה היסטוריונים כוללים "ממלכות פוסט-רומיות", "ממלכות רומיות-ברבריות", "ממלכות לטיניות-גרמניות", "ממלכות לטיניות-ברבריות", "ממלכות מערביות", ו"ממלכות ראשית ימי הביניים".
"ממלכה ברברית" לא היה בשימוש האוכלוסייה של הממלכות כדי לייעד מדינות משלהן. סופרים מראשית ימי הביניים בממלכות השתמשו לעיתים ב"ברברי" בהתייחסות לתושבי ממלכות אחרות, אם כי מעולם לא בהתייחסות לממלכות שלהם.
הקמה > רקע

עלייתן של הממלכות הברבריות בטריטוריה שנשלטה בעבר על ידי האימפריה הרומית המערבית הייתה תהליך הדרגתי, מורכב ובעיקר לא מכוון. מוצאם בסופו של דבר ניתן לייחס להגירות של מספר רב של עמים ברברים (כלומר לא רומיים) לשטח האימפריה הרומית. אף על פי שתקופת הנדידה (בערך 300–600) מכונה לעיתים קרובות "הפלישות הברבריות", ההגירות הודרבנו לא רק על ידי פלישות אלא גם על ידי הזמנות. הזמנת עמים מעבר לגבול הקיסרי ליישב את השטח הרומאי לא הייתה מדיניות חדשה, והוא נעשה מספר פעמים על ידי קיסרים בעבר, בעיקר למטרות כלכליות, חקלאיות או צבאיות. בגלל גודלה ועוצמתה של האימפריה הרומית, יכולת ההגירה שלה הייתה כמעט אינסופית. מספר אירועים במהלך המאות הרביעית והחמישית סיבכו את המצב.
הקמה > רקע > הוויזיגותים (376–410)

בשנת 376 הורשו הוויזיגותים לחצות את נהר הדנובה ולהתיישב בבלקן על ידי ממשלת האימפריה הרומית המזרחית. הוויזיגותים, שמנו אולי 50,000 (מתוכם 10,000 לוחמים), היו פליטים, שנמלטו מפני האוסטרוגותים, שבתורם נמלטו מפני ההונים. הקיסר המזרחי, ואלנס (שלט 364–378), היה מרוצה מהגעתם של הוויזיגותים שכן המשמעות הייתה שהוא יכול לגייס את הלוחמים שלהם בעלות נמוכה, ולחזק את צבאותיו. שבטים ברברים שביקשו להתיישב באימפריה חולקו בדרך כלל לקבוצות קטנות יותר ויושבו מחדש על פני שטח אימפריאלי. אולם הוויזיגותים הורשו להישאר מאוחדים ולבחור בעצמם את תראקיה כמקום התיישבותם. אף על פי שהמדינה הרומית הייתה אמורה לספק לוויזיגותים מזון, הלוגיסטיקה האימפריאלית לא יכלה להתמודד עם המספר הגדול של פליטים ופקידים רומיים בפיקודו של לופיקינוס החמירו את המשבר על ידי מכירת חלק ניכר מהמזון לפני שהגיע לוויזיגותים. על רקע הרעב המשתולל, כמה משפחות ויזיגותיות נאלצו למכור את ילדיהן לעבדות רומאית עבור מזון. לאחר שלופיקינוס הרג קבוצה של וויזיגותים רמי דרג, המצב התפתח למרד בקנה מידה מלא, שנודע מאוחר יותר בשם המלחמה הגותית (376–382). בשנת 378 הנחילו הוויזיגותים תבוסה משתקת לצבא השדה הרומי המזרחי בקרב אדריאנופול, בו נהרג גם הקיסר ואלנס.
התבוסה באדריאנופול הייתה הלם עבור הרומאים, ואילצה אותם לנהל משא ומתן עם הוויזיגותים בגבולות האימפריאליים ולהתיישב בהם. ההסכמים עם סיום המלחמה הגותית הפכו את הוויזיגותים ל"פוידראטים" עצמאיים למחצה תחת מנהיגיהם, מה שאפשר לקרוא להם ולגייס אותם לצבא הרומי. בניגוד ליישובים קודמים, הוויזיגותים לא פוזרו ובמקום זאת קיבלו אדמות מלוכדות במחוזות סקיתיה, מואסיה ואולי מקדוניה. אף על פי שהתבוסה באדריאנופול הייתה הרת אסון, כמה היסטוריונים מודרניים מתחו ביקורת על הרעיון שזה היה צעד מכריע בנפילת האימפריה הרומית המערבית. מלבד הוויזיגותים שנותרו קבוצה מלוכדת, יישובם בסופו של דבר לא היה שונה בהרבה מקבוצות קודמות והם הושקטו והוכלו למעשה עד תחילת שנות ה-380.
מלחמות אזרחים רומיות בסוף המאה ה-4, כמו גם תקופות של מלחמה קרה בין החצרות האימפריאליות של האימפריה הרומית המערבית והמזרחית, אפשרו לוויזיגותים תחת מנהיגם אלאריק הראשון (שלט 395–410) להפוך לכוח פעיל בפוליטיקה האימפריאלית, קשור באופן קלוש לממשלה האימפריאלית עצמה. גם הוויזיגותים וגם הרומאים היו מודעים לכך שהאוטונומיה הגותית התקבלה רק מאחר שהיו מעט אלטרנטיבות, ונפגעים גותיים חוזרים ונשנים במלחמות רומיות גרם לוויזיגותים לחשוד יותר ויותר במניעים רומיים. בהקשר זה מרדו הוויזיגותים מספר פעמים בפיקודו של אלאריק, שביקש להשיג תפקיד רשמי במסגרת האימפריאלית כגנרל רומי, וכן לשלם עבור חסידיו כחיילים רומיים. אלאריק נתפס שוב ושוב ביריבות ובתככים של החצר בין האימפריה המזרחית והמערבית וכישלונו להשיג הכרה רשמית הוביל בסופו של דבר את כוחותיו לבזוז את רומא בשנת 410.