stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האסכולה המינימליסטית
הערות שוליים

1 2 3  יואב קרני, ‏תיבת הפנדורה של עיר הקודש נפתחת, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2000
↑  זאב הרצוג, התנ"ך. אין ממצאים בשטח, באתר הארץ, 29 באוקטובר 1999
↑  יעקב שביט, המלך יאשיהו: האומנם "משה", "יהושע" ו"משיח" בדמות אחת?, באתר הארץ, 25 ביוני 2003
אביבה לורי, הספין הגדול בהיסטוריה, באתר הארץ, 26 בפברואר 2005
↑  סקירות של הספר:
תומר פרסיקו, מאין באנו? על ספרו החדש של פרופ' ישראל קנוהל, 31 באוגוסט 2008
חגי דגן, שניים אלוהינו, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
יעקב שביט, פיצוח הגרעין ההיסטורי, או פיצוחים וגרעינים?, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2008
↑  חיים מזר, ‏אברהם – נסיון לבדוק את גרעין האמת בסיפור התנ"כי, באתר "הידען", 22 ביולי 2005
כשלים כרונולוגיים במקרא
↑   יאיר הופמן, כיצד חוברה התורה?, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  Dever, William G. (2006). Who Were the Early Israelites and Where Did They Come From?. Eerdmans. ISBN 9780802844163.pp. 45–46.
↑  Bruins, HJ and van der Plicht, J (1995). Tell es-Sultan (Jericho): Radiocarbon results of short-lived cereal and multiyear charcoal samples from the end of the Middle Bronze Age, Radiocarbon Vol. 37, pp. 213–220, לאחר כיול נתוני החוקרים לפי INTCAL04.
↑  Jacobs, Paul F. (2000). "Jericho".  In Freedman, David Noel; Myers, Allen C. (eds.). Eerdmans Dictionary of the Bible. Eerdmans. ISBN 9789053565032. p. 691.
↑  Creach, Jerome F.D. (2003). Joshua. Westminster John Knox Press. ISBN 9780664237387. pp. 10–11
↑   ניר חסון, מחקר: שינוי אקלימי הביא לנפילת הכנענים ועליית הישראלים, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2013
1 2   ניר חסון, סלע קיומנו או אגדת ילדים: האם התנ"ך קרה באמת?, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2017
↑  Coote, Robert B.; Whitelam, Keith W. (2010). The Emergence of Early Israel in Historical Perspective. Sheffield Phoenix Press. ISBN 9781906055455.
↑  ישראל לוין ועמיחי מזר (עורכים), הפולמוס על האמת ההיסטורית במקרא, יד בן צבי תשס"א
↑   יאיר זקוביץ, מילים, אבנים, זיכרון וזהות, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  מגן ברושי, אל דאגה: אבותינו לא היכו לפי חרב אנשים, נשים וטף, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2005
↑  שירות הידען, ‏הרצוג הוא כמעט קונצנזוס – מגיבים מרבית עמיתיו, באתר "הידען", 29 באוקטובר 1999
1 2 3  Moore, Megan Bishop; Kelle, Brad E. (2011). Biblical History and Israel's Past. Eerdmans. ISBN 9780802862600.
↑  Lemche, Niels Peter (1998). The Israelites in History and Tradition. Westminster John Knox Press. ISBN 9780664227272.
↑  François de Blois, Islam in its Arabian Context, S. 615, in: The Qur'an in Context, edited by Angelika Neuwirth etc., 2010
אית"ן

ערך זה עוסק במערך איתור הנעדרים בצה"ל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קבר חייל אלמוני בבית הקברות נחלת יצחק
אית"ן (ראשי תיבות של "איתור נעדרים") הוא מערך איתור נעדרים בצה"ל.
בראש המערך עומד תא"ל במיל' רפי וולפסון.
היסטוריה

צוות לאיתור נעדרים הוקם לראשונה במהלך מלחמת יום הכיפורים על ידי חיל האוויר במטרה לאתר צוותי אוויר נעדרים שמטוסם הופל. הצוות שהתארגן בענף בטיחות טיסה במפקדת חיל האוויר, הוקם ביוזמתו ובפיקודו של שלמה בן אלקנה שהיה אז קצין בממשל הצבאי בעזה. בן אלקנה היה בעל ניסיון באיתור נעדרים, ובין היתר איתר לאחר מלחמת ששת הימים את קברו של גיבור ניל"י אבשלום פיינברג, שנעדר מאז מלחמת העולם הראשונה.
הצלחת צוות בן אלקנה באיתור צוותי האוויר הנעדרים ברמת הגולן ובסיני ממלחמת יום הכיפורים הובילה להרחבת המשימות גם לאיתור נעדרי צה"ל אחרים. בשיא פעילותו מנה צוות בן אלקנה כ-120 איש. לאחר המלחמה הוקמה בחיל האוויר יחידת אית"ן 5701 בכפיפות לראש להק כוח אדם. היחידה התמקמה בכנף 15 ובן אלקנה היה למפקדה הראשון. הגם שהיחידה הייתה בכפיפות לחיל האוויר, היא הופעלה כיחידה מטכ"לית בידי מחלקת נפגעים באכ"א.
בסוף שנות ה-80 הורחב מערך איתור נעדרים בצה"ל ועבר ארגון מחדש. באכ"א הוקם ענף אית"ן, הוקמו צוותי אית"ן באוגדות ובפיקודים המרחביים ומרכז איתור נעדרים (מא"ן) אורגן מחדש כמרכז שליטה על כל מערך איתור הנעדרים הצה"לי. יחידת אית"ן 5701 של חיל האוויר צומצמה לצורכי החייל בלבד וב-2004 היא שולבה ביחידה 669.
ענף אית"ן במערך הנפגעים אחראי לנושא איתור הנעדרים בצה"ל, מנהל תרגילים המאמנים צוותים לאיתור נעדרים, שומר על קשר עם משפחות השבויים והנעדרים, ומנהל חיפושים אחר חללים שמקום קבורתם לא נודע.
מבנה ותורת הפעלה

צוותי אית"ן במערך הנפרס מופעלים כל אימת שיש אירוע בו יש חשש להיעדרות חייל כבר בשלבים הראשונים. בהצטבר הניסיון, התפתחה תורת הפעלה מיוחדת, בה מושם הדגש על איסוף דקדקני של מידע, עיבודו ופיתוח שיטות סריקה וחפירה. אנשי היחידה מתמחים בחקירות המשולבות עם הכרת שטח טובה וניסיון צבאי. תורת ההפעלה מחייבת שיתוף פעולה, סיעור מוחות וחשיבה יצירתית.
מיזם "תש"ח"

בראשית שנות ה-90, במהלך עדכון ספר ה"יזכור" של חללי מלחמת העצמאות, הציע ההיסטוריון רמי יזרעאל ליחידת אית"ן 5701 של חיל-האוויר ולמא"ן לנסות לאתר נעדרים מקרבות תש"ח ומפעולות צבאיות אחרות בעבר. לאחר ניסוי מוצלח שבמהלכו אותרו מספר קברים של נעדרי צה"ל מתש"ח, נכנסה פעילות זו לסדר היום הקבוע של ענף אית"ן, תחת ניהולו של החוקר נרי אראלי.
חללים שמקום קבורתו לא נודע

נותרו ארבעה נעדרים שגורלם לא נודע:
רון ארד
גיא חבר
נעדרי קרב סולטאן יעקוב: יהודה כץ וצבי פלדמן.
בנוסף אליהם, יש כ-171 חיילים נוספים מוגדרים חללים שמקום קבורתם לא נודע, שנפלו ב-108 אירועים. לגבי חיילים אלה קיימות עדויות מהימנות כי נהרגו, והם מכונים בראשי תיבות מקל"ן, מקום קבורתו לא נודע. מאלה, 93 הם נעדרי מלחמת העצמאות, 15 הם חללי המשחתת אח"י אילת, ו-16 הם נעדרי מלחמת יום הכיפורים. בנוסף, בבתי הקברות בישראל קיימים עדיין 25 קברים עליהם נכתב "אלמוני", מכיוון שזהות הקבורים בהם לא פוענחה.
בנוסף ישנם עוד 9 חללים נוספים שנפלו וגופותיהם מוחזקות בשבי. מאלה, 8 הם חללי מתקפת הפתע של החמאס על ישראל (6 חיילים, שוטר וגשש) ו-1 הוא חלל מבצע צוק איתן.
ראו גם

לתת פנים לנופלים
נעדר
החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:ישראלים נעדרים
איכון
לקריאה נוספת

עד שיחזור החייל האחרון. סיפורן של היחידות לאיתור נעדרים. ירח פארן, ספריית מעריב, 2015
הערות שוליים

↑  ניוזלטר נובמבר 2024, באתר פארק לטרון | יד לשריון, ‏2024-11-29
↑  גופתו של השלישי, זכריה באומל, אותרה במבצע "זמר נוגה" והובאה לארץ ב-3 באפריל 2019, אתר מקור ראשון
↑  זהות החייל נתגלתה אחרי 66 שנה, באתר ישראל היום
↑  מסתערבים ביפו, באתר יחידת אית"ן
↑  שיירת "נבי דניאל" - בין ירושלים לגוש עציון, באתר יחידת אית"ן
↑  יצחק חממי, דוד כוכבי, יהושע לוסטיג, מנחם קלרמן ו-יחיאל רוזנפלד, באתר יחידת אית"ן
↑  דיר איוב, באתר יחידת אית"ן
↑  משלט 8 - שער הגיא, באתר יחידת אית"ן
↑  לטרון גבעתי א', באתר יחידת אית"ן
↑  לטרון גבעתי ב', באתר יחידת אית"ן
↑  הקרבות בירושלים - הר ציון, באתר יחידת אית"ן
↑  יואב זיתון, לאחר 74 שנים: נקבע מקום קבורת שני לוחמי פלמ"ח שנעלמו בקרב על יד מרדכי, באתר ynet, 7 באוקטובר 2022
↑  בן-נון א' - לטרון, באתר יחידת אית"ן
↑  בן-נון ב' - לטרון, באתר יחידת אית"ן
↑  הפגזה ירדנית - קריית ענבים, באתר יחידת אית"ן
↑  בית סוסין, באתר יחידת אית"ן
↑  משלט 243 - משמר הירדן, באתר יחידת אית"ן.
↑  מטוס מסרשמידט - קוניטרה, באתר יחידת אית"ן.
↑  משמר הירדן ג` - משלט 243, באתר יחידת אית"ן
↑  לטרון במהלך ההפוגה, באתר יחידת אית"ן
↑  מוסקיטו ב` - בים התיכון מול חוף בת-גלים, באתר יחידת אית"ן
↑  http://www.eitan.aka.idf.il/1100-8224-HE/Eitan.aspx, באתר יחידת אית"ן
↑  מטוס פנטום במנצורה - מדרום למנצורה במצרים, באתר יחידת אית"ן
↑  ירח פארן, 720 יום בעקבות קצין הנ"מ שנעדר בערבה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2015
↑  בית יהון (על גבול רצועת הביטחון בלבנון), באתר יחידת אית"ן
↑  חטיפה בצומת הודיה, באתר יחידת אית"ן
↑  חטיפה בצומת ראם, באתר יחידת אית"ן
↑  רצח בב"ש, באתר יחידת אית"ן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313659805171
אורגן (חברה בע"מ)

בדיני חברות, אורגן הוא גוף (אדם, או מספר בני אדם) הפועל במסגרת החברה, שפעולתו נחשבת כפעולת החברה. בישראל מגדיר סעיף 46 לחוק החברות, תשנ"ט - 1999 את האורגן כ"האספה הכללית, הדירקטוריון, המנהל הכללי וכל מי שעל פי דין, או מכוח התקנון רואים את פעולתו בעניין פלוני כפעולת החברה לאותו עניין".
לעיתים, כאשר האורגן פעל בדרך בלתי ראויה, ולמשל, ניהל את החברה תוך נטילת סיכון בלתי סביר, ניתן יהיה לחייב את האורגן אישית בחובות החברה, אם בדרך של הרמת מסך, דהיינו שיוך חובות החברה לבעליה, תוך התעלמות מעקרון האישיות המשפטית הנפרדת, ואם בדרך של הטלת "אחריות אישית" על האורגן שפעל בדרך לא ראויה (סעיף 54 לחוק החברות).
מושג ה"אורגן" מאפשר אף להטיל אחריות פלילית על חברה בע"מ, בנוסף לאחריותו האישית של האורגן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4210296-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנרי מורטון סטנלי

| --- | --- |
דיוקן של סר הנרי מורטון סטנלי, 1901
דיוקן של סר הנרי מורטון סטנלי, 1901
 לידה:  28 בינואר 1841 ויילס דנביך (אנ'), ויילס
 פטירה:  10 במאי 1904 (בגיל 63) אנגליה לונדון, אנגליה
 לאום:  בריטי
 בן או בת זוג:  דורותי טננט (12 ביולי 1890–10 במאי 1904) 
 צאצאים:  דנזיל  סטנלי 
 תקופת הפעילות:  1871–1890 (כ־19 שנים)
 מספר מסעות:  3
 גילויים בולטים:  נתיב נהר קונגו
 אזורים שחקר:  אפריקה
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (1899)  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (1878)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1873)  מדליית וגה (1883)  מפקד עליון במסדר לאופולד (1890) 
 חתימה:   
 דף בפרויקט גוטנברג
 
הנרי מורטון סטנלי, כפי שצויר ב-1880 בידי רעייתו לעתיד דורותי טננט
סר הנרי מורטון סטנלי (באנגלית: Henry Morton Stanley;‏ 28 בינואר 1841 – 10 במאי 1904), שנודע בקונגו גם כבולה מטארי (Bula Matari, "שובר הסלעים"), ונולד כג'ון רולנדס (John Rowlands), היה עיתונאי ומגלה ארצות מפורסם, אמריקאי ממוצא ולשי, שהתפרסם הודות לחקירותיו באפריקה וחיפושיו אחר דייוויד ליווינגסטון.
קורות חייו ופועלו

הנרי מורטון סטנלי נולד בוויילס כג'ון רולנדס. הוריו לא היו נשואים, והוא גדל והתחנך במוסד. מאוחר יותר עבר לארצות הברית, וכאשר הגיע לניו אורלינס התיידד עם סוחר אמיד ששמו סטנלי, ואימץ את שמו.
לאחר שירות צבאי בשני הצדדים של מלחמת האזרחים האמריקנית, הפך סטנלי לעיתונאי והצטרף לצוות כותבי עיתון ה"ניו יורק הראלד" ב-1867. תקופה מוקדמת זו של חייו המקצועיים מתוארת בכרך הראשון של ספרו "מסעותיי המוקדמים והרפתקאותיי באמריקה ובאסיה" (1895). סטנלי הפך לאחד מכתבי העיתון מעבר לים, וב-1869 קיבל הוראה למצוא את חוקר הארצות והמיסיונר הסקוטי דייוויד ליווינגסטון, שהיה ידוע ששהה באפריקה אך לא התקבל ממנו מסר במשך זמן מה. על פי תיאוריו של סטנלי, הוא שאל את ג'יימס גורדון בנט הבן (1841–1918), אשר ירש את ניהול העיתון לאחר פרישתו של אביו ב-1867, איזה סכום מותר לו להוציא. התשובה הייתה "משוך 1,000 ליש"ט כעת, וכאשר תסיים אותם, משוך עוד 1,000 ליש"ט, וכאשר אלו ייגמרו, משוך עוד 1,000, וכאשר תסיים אותם, משוך עוד 1,000 ליש"ט וכך הלאה - אך מצא את ליווינגסטון!".
סטנלי נסע לזנזיבר והצטייד במשלחת עם כל טוב, דבר שהצריך כמה מאות סבלים. ב-1871 מצא סטנלי את ליווינגסטון באוג'יג'י סמוך לאגם טנגניקה (כיום בטנזניה), ובירך אותו במשפט המפורסם "ד"ר ליווינגסטון, אני מניח?" ("?Dr. Livingstone, I presume") (היה זה ב-10 בנובמבר לפי יומנו של סטנלי, אך לפי יומנו של ליווינגסטון פגישתם אירעה בין ה-24 ל-28 באוקטובר). סטנלי הצטרף אליו לחקירת האזור שביססה בבטחה את העובדה שאין קשר בין אגם טנגניקה לנילוס. כאשר שב סטנלי מהמסע כתב ספר על חוויותיו. הניו יורק הראלד, בשיתוף עם הדיילי טלגרף הבריטי, מימנו מסע נוסף שלו אל יבשת אפריקה, שבו פתר את החידה הגדולה האחרונה של חקר אפריקה – נתיב נהר הקונגו לים.
מחלוקת סבבה את סטנלי במשך רוב חייו. בשנותיו האחרונות הוא השקיע אנרגיה רבה בניסיון להגן על עצמו כנגד האשמות ביחס לאלימות ולאכזריות שנקשרו למשלחות האפריקאיות שלו. חרף ניסיונותיו של סטנלי, העובדות התגלו בהדרגתיות: דעתו הייתה ש"הפראים מעריכים רק כוח, עוצמה, אומץ לב והחלטיות". סטנלי נשא באחריות למספר מקרי מוות, והיה אחראי בעקיפין בעזרה להקמת השלטון של המלך לאופולד על מדינת קונגו החופשית. רוג'ר קייסמנט, משורר ומהפכן אירי, הצטרף למשלחת של סטנלי בין השנים 1874 ו-1877 לחקר נהר הקונגו.
ב-1886 הוביל סטנלי את משלחת ההצלה של אמין פאשה, שליט אקואטוריה שבדרום סודאן. לאחר קשיים רבים ואבדות בנפש, סטנלי פגש את אמין ב-1888, גילה לעולם המערבי את רכס רוונזורי ואת אגם אדוארד והופיע מחדש עם אמין ועוזריו ששרדו בסוף 1890. בהשראתו יצאה ידידתו, הסופרת מיי פרנץ'-שלדון, ב-1891 למסעהּ במזרח אפריקה.
עם חזרתו לאירופה, נשא סטנלי לאישה את הציירת דורותי טננט ונכנס לפרלמנט כחבר המפלגה השמרנית ושירת שם בין השנים 1895 עד 1900. סטנלי מת בלונדון ב-10 במאי 1904.
לקריאה נוספת

אלן מורהד, הנילוס הלבן (תרגם: זיוי שורר), הוצאת מערכות, 1965
הערות שוליים

↑  מריו ורגס יוסה, חלומו של הקלטי (תרגום: עינת טלמון), תל אביב: הוצאת אחוזת בית, 2012, עמ' 48
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271883105171  PLWABN: 9810586880105606  BIBSYS: 90941691  BNC: 000162881  BNE: XX894411  BnF: cb11925428z (data)  CANTIC: a10194708  CiNii: DA02802557  GND: 118616781  ISNI: 0000 0001 2125 1501  KulturNav: c92ccd8a-1f8d-405c-a3b7-5f6fd0c00acb  LCCN: n80044787  MusicBrainz: b2b2e0f6-60fc-4332-b03b-79320682b290  NDL: 00457458  NKC: jn20010420020  NLA: 35520091  NLG: 122183  NLK: KAC199636696  NSK: 000057689  NTA: 069497044  RERO: 02-A000155255  SELIBR: 208189  SNAC: w62w384n  SUDOC: 027147312  TePapa: 40006  Trove: 982658  VcBA: 495/21402  VIAF: 27071894   WorldCat (עם VIAF): 27071894
ANZUS

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  29 באפריל 1952 – הווה (72 שנים) 
 
מפת מדינות ההסכם
הברית הצבאית של אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית (באנגלית: Australia, New Zealand, United States Security Treaty - ANZUS) היא ברית צבאית שקושרת בנפרד בין אוסטרליה וניו זילנד ובין אוסטרליה וארצות הברית בנפרד, לצורך שיתוף פעולה ביטחוני באוקיינוס השקט.
מבנה הברית

הברית הייתה בעבר ברית משולשת מלאה, אך עקב חילוקי הדעות בין ניו זילנד לארצות הברית ב-1984 על רשות העגינה לכלי שיט החמושים בנשק גרעיני או מונעים באמצעות כור גרעיני בנמלי ניו זילנד, הפכה הברית לנפרדת בין אוסטרליה לניו זילנד ובין אוסטרליה לארצות הברית. הברית בין ארצות הברית וניו זילנד פקעה אז, אך נשארה, כאמור, בתוקף בין שתי המדינות הללו לבין אוסטרליה. ב-2012, תחת נשיאותו של ברק אובמה, פתחה מחדש ארצות הברית את נמליה בפני הצי של ניו זילנד ושתי המדינות חידשו את שיתוף הפעולה הצבאי ביניהן.
בעוד שבאופן כללי מקובל לחשוב ש-ANZUS פוצלה ב-1984, הברית בין אוסטרליה לארצות הברית נשארה בתוקף מלא. מפקדי הכוחות הצבאיים של שתי המדינות בכל הדרגים מקפידים על מפגשים תקופתיים אלה עם אלה.
שלא כמו נאט"ו ל-ANZUS אין מבנה ביטחוני משולב שמיועד לכך. עם זאת אוסטרליה וארצות הברית מנהלות שורה של פעילויות משותפות. פעילויות אלה כוללות תרגילים צבאים משותפים של כוחות צי, כוחות נחיתה וכוחות מיוחדים, חילופי קצינים בין הצבאות ותיקנון (סטנדרטיזציה) של ציוד ותורות לחימה. שתי המדינות גם מחזיקות מתקנים ביטחוניים משותפים באוסטרליה, בעיקר תחנות קרקע ללוויינים צבאיים ורשת מודיעינית לאיסוף אותות במרחב של דרום מזרח אסיה ומזרח אסיה במסגרת רשת אשלון.
במהלך שנת 2010 חידשו ניו זילנד וארצות הברית את יחסיהן הקרובים, אף על פי שלא ברור אם שיתוף הפעולה המחודש הוא במסגרת הברית המקורית של 1951. הצהרה שפורסמה בוולינגטון ב-2010 מגדירה את השותפות האסטרטגית בין ניו זילנד לבין ארצות הברית וניו זילנד הצטרפה לתרגיל הצבאי הדו-שנתי המשותף "הטבעת הפסיפית" (Rim of the Pacific) בהוואי ב-2012 בפעם הראשונה מאז 1984. איסור העגינה לספינות ניו זילנדיות בנמלים אמריקנים בוטל לאחר תרגיל זה.
היסטוריה > הקמה

ברית ANZUS באה לעולם בעקבות שיתוף הפעולה ההדוק בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר אוסטרליה הותקפה לראשונה בתולדותיה על ידי מדינה זרה, יפן. ב-1951 ארצות הברית הייתה נחושה בדעתה לנרמל את היחסים עם יפן בייחוד לאור העובדה שמלחמת קוריאה התנהלה במרחק קצר מיפן. עם מעורבותה של סין ועם מעורבות אפשרית של ברית המועצות בקוריאה, היה חשש שהמלחמה הקרה תהפוך למלחמה בעצימות גבוהה. עם זאת, ממשלות אוסטרליה וניו זילנד לא רצו לגבש הסכם שלום עם יפן שיאפשר את התחמשותה של זו האחרונה. שתי המדינות התרצו רק כאשר ארצות הברית הבטיחה את קיומה של ברית משולשת.
הנוסח הסופי של חוזה הברית סוכם בסן פרנסיסקו ב-1 בספטמבר 1951 ונכנס לתוקף ב-29 באפריל 1952. הברית מחייבת את חברותיה להכיר בכך שהתקפה צבאית במרחב הפסיפי על כל אחת מהן מסכנת את שלומן ואת ביטחונן של בעלות הברית האחרות. בחוזה הברית צוין ש:"הצדדים לברית יקיימו התייעצויות בכל עת שלדעת כל אחת מהן יהיה איום על השלמות הטריטוריאלית, על העצמאות המדינית או על ביטחונה שלכל אחת מהן במרחב הפסיפי". שלוש המדינות התחייבו גם לפתח ולהחזיק יכולות אינדיבידואליות וקולקטיביות כדי לקדם כל מתקפה.
קיומה של הברית לא היה נתון לחילוקי דעות במשך 30 שנה עקב השתתפותן של צבאות אוסטרליה וניו זילנד במצב החירום במלזיה ולאחר מכן במלחמת וייטנאם. כחלק מהכוח הצבאי של האו"ם נלחמו אוסטרליה וניו זילנד עוד קודם לכן לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה. מאוחר יותר ניו זילנד שלחה מטוסי תובלה, מטוסי סיור ימיים, פריגטה ששייטה במימי המפרץ הפרסי, כוח קטן של כוחות מיוחדים, כוחות רפואה וכוחות שמירת שלום לאפגניסטן ולמרות הביקורת שמתחה ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק על חיוניותה של מלחמת עיראק, שלחה ניו זילנד כוחות הנדסה שהשתתפו בפלישה לעיראק ב-2003. הכוחות הללו היו מעורבים בפעולות שיקום על פי החלטת מועצת הביטחון 1483 ולא השתתפו בפעולות קרביות.
היסטוריה > משבר טילי ה-MX

ב-1983 פנה ממשל רייגן לאוסטרליה בהצעות בנוגע לבדיקות שיתבצעו בדור החדש של הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים מסוג MX. טווחי הניסוי של האמריקנים באוקיינוס השקט היו בלתי מספיקים לניסוי הטילים ארוכי הטווח החדשים וצבא ארצות הברית חפץ להשתמש בים טסמן, שמשתרע בין אוסטרליה וניו זילנד, כאזור מטרות. ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם פרייזר מהמפלגה הליברלית, הסכים לאפשר את הקמתן של תחנות מעקב ליד סידני למטרה זו. באותה שנה עלה לשלטון ראש ממשלה חדש ממפלגת הלייבור בוב הוק, שנסוג מהסכמתו של קודמו לניסוי. מפלגת הלייבור אף גילתה סולידריות עם מדיניותה האנטי גרעינית של מפלגת האחות שלה בניו זילנד ותמכה בהפיכת דרום האוקיינוס האטלנטי כאזור נקי מנשק גרעיני.
כדי להמשיך את הפעלתם של מתקני הקשר המשותפים לאוסטרליה ולארצות הברית, ממשל רייגן אף הבהיר לממשלת הוק כי המתקנים המתוכננים לא ישמשו לצרכים מבצעיים, דבר שמפלגת הלייבור התנגדה לו בחריפות. למרות חילוקי דעות אלה, ממשלת אוסטרליה המשיכה לתמוך בקיומה של ברית ANZUS. היא גם תמכה בצעדי האיסור של ממשלת ניו זילנד על ספינות המונעות בכוח גרעיני או מצוידות בנשק גרעיני מלעגון בנמליה. בעקבות פירוקה של ברית ANZUS בפברואר 1985, ממשלת אוסטרליה הסכימה עם תוכניתו של ממשל ריגן לבטל את התרגילים הצבאיים המשותפים ולדחות את מפגש שרי החוץ של ANZUS. עם זאת המשיכה אוסטרליה לקיים מערכת יחסים צבאיים דו צדדית והמשיכה לחלוק מידע מודיעיני עם ניו זילנד. שלא כמו ניו זילנד, אוסטרליה ממשיכה להתיר לספינות מלחמה אמריקניות לעגון בנמליה והמשיכה להשתתף בתרגילים צבאיים משותפים עם ארצות הברית.
היסטוריה > המשבר ביחסים בין ארצות הברית לניו זילנד

ב-1985 השתנה אופייה של ברית ANZUS באופן משמעותי. עקב רגשות אנטי-גרעיניים בניו זילנד, התגלעו מתחים בין חברות הברית בהיותה של ארצות הברית מעצמה גרעינית בגלוי. צרפת, שהיא מעצמה ימית וגרעינית, קיימה ניסויים גרעיניים באיים בדרום האוקיינוס השקט. בעקבות ניצחונה של מפלגת הלייבור בניו זילנד בבחירות של שנת 1984, אסר ראש ממשלת ניו זילנד דייוויד לנג על ספינות המונעות באנרגיה גרעינית או נושאות נשק גרעיני להיכנס לנמליה של ניו זילנד. הנימוקים לצעד זה היו הסכנה שבנשק הגרעיני, המשך הניסויים הגרעיניים הצרפתים וההתנגדות למדיניותו התקיפה של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן כלפי ברית המועצות. בשל סירובו של הצי של ארצות הברית להכחיש או לאשר את קיומם של כלי נשק גרעיני על הספינות, מנעו חוקים אלה את כניסתן של כל ספינות הצי לנמלים ניו זילנדים. בפברואר 1985, סירבה ניו זילנד להתיר את ביקורה של המשחתת "ביוקנן" עקב יכולתה של המשחתת לשאת פצצות עומק גרעיניות. במשאלי דעת קהל שהתקיימו בניו זילנד לפני המשבר ולאחריו הייתה תמיכה רחבה לאיסור זה ולכך שניו זילנד תפעל לקידומו של תהליך פירוק נשק גרעיני עולמי על ידי האו"ם ולקידומם של הקמתם של אזורים נקיים מנשק גרעיני.
לאחר התייעצויות עם אוסטרליה ולאחר שהמשא ומתן עם ניו זילנד עלה על שירטון, הכריזה ארצות הברית כי היא משעה את התחייבויותיה החוזיות עם ניו זילנד עד שיבוטל האיסור על ספינות הצי שלה לעגון בנמלי ניו זילנד, בציינה כי ניו זילנד נותרה "ידידה, אך לא בעלת ברית". המשבר תפס כותרות ראשיות בשבועות הבאים בתקשורת האמריקנית, בעוד חלק ניכר משרי ממשלת ארצות הברית צוטטו באומרם כי הם מרגישים נבגדים. עם זאת, לא נסוג לנג מברית ANZUS, אף על פי שמדיניות ממשלתו גרמה לארצות הברית להשעות את התחייבויותיה כלפי ניו זילנד.
במשאל דעת קהל שנערך בניו זילנד ב-1991 תמכו 54% מהנשאלים בדעה כי עדיף שההסכם יפקע ובלבד שלא תותר כניסתם של ספינות גרעיניות לנמלי ניו זילנד. המדיניות שהחלה ב-1985 הפכה לשורה של חוקים שהפכו את כל הארץ לאזור נקי מנשק גרעיני הלכה למעשה. למרות מדיניותה זו של ניו זילנד, הכריז מזכיר המדינה האמריקני ג'ורג' שולץ כי ברית ANZUS קיימת ושרירה ועל ניו זילנד להחליט בעתיד אם ברצונה להמשיך במדיניות אנטי-גרעינית זו ולחזור לשיתוף פעולה ביטחוני מלא עם ארצות הברית. הנשיא רייגן אף הוא הכריז כי ניו זילנד נותרה "ידידה, אך לא בעלת ברית".
ב-10 ביולי 1985, סוכנים של סוכנות הביון הצרפתית, הניחו פצצה בספינה ריינבו וורייר של ארגון גרינפיס שעגנה בנמל אוקלנד. הפיצוץ גרם להרוג אחד והימנעותם של מנהיגי מדינות המערב מלגנות פעולה אלימה זו שבוצעה על אדמתה של מדינה ידידותית, גרמה לשינוי משמעותי במדיניות החוץ והביטחון של ניו זילנד, וחיזקה את ההתנגדות מבית של הציבור בניו זילנד לטכנולוגיה גרעינית על כל צורותיה. ניו זילנד הרחיקה עצמה מבעלת הברית המסורתית שלה, ארצות הברית, בנתה מערכות יחסים עם שכנותיה הקרובות בדרום האוקיינוס השקט, והמשיכה לשמור על יחסים טובים עם אוסטרליה ובמידה מסוימת גם עם בריטניה.
היסטוריה > לאחר פיגועי 11 בספטמבר

הן אוסטרליה והן ניו זילנד, הקצו כוחות צבא, כולל כוחות מיוחדים וספינות צי, כדי לסייע לפעולה שהובלה על ידי ארצות הברית לסילוק שלטון הטליבאן באפגניסטן לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001. בשולחה 1550 חיילים נותרה אוסטרליה התורמת הגדולה ביותר של כוח אדם באפגניסטן. שאינה נמנית עם מדינות נאט"ו, ניו זילנד שלחה 191 חיילים.
היסטוריה > מזרח טימור

בין 1999 ל-2003 כוחות צבא אוסטרלים וניו זילנדים השתתפו יחדיו במבצע רחב היקף במזרח טימור שמטרתו הייתה למנוע ממיליציות פרו –אינדונזיות מלסכל משאל עם על עצמאות האי. ארצות הברית סיפקה סיוע לוגיסטי מוגבל, אך ספינת הטילים האמריקנית "Mobile Bay" סיפקה מטריית הגנה אווירית למבצע. המבצע נוהל על ידי האו"ם.
היסטוריה > טאיוואן

הנושא שתפס כותרות בשנות האלפיים הייתה האפשרות של התקפה אפשרית של סין על טאיוואן, שנתמכת על ידי ארצות הברית, וההשלכות של מתקפה כזו. בעוד שלאוסטרליה קשרים תרבותיים וכלכליים עם ארצות הברית, היא פיתחה בהדרגה יחסי סחר עם סין.
במרץ 2005 לאחר שפקיד רשמי של סין ציין כי יהיה על אוסטרליה להעריך מחדש את חברותה בברית ANZUS ולאחר שסין העבירה חוק שמתייחס לאפשרות של עצמאותה של טאיוואן, ציין שר החוץ של אוסטרליה שבמקרה של מקרה תוקפנות של סין כלפי טאיוואן, הברית תהיה בתוקף, אך הדבר יצריך רק התייעצויות עם ארצות הברית ולאו דווקא יגרום לאוסטרליה להיכנס למצב מלחמה.
כיום

הפגישות השנתיות של שרי החוץ של ארצות הברית ואוסטרליה מילאו את מקומן של הפגישות השנתיות של מועצת שרי החוץ של ANZUS. הפגישה הראשונה מסוג זה התקיימה בקנברה ב-1985 ושנה מאוחר יותר ב-סן פרנסיסקו. ארצות הברית הכריזה כי התחייבויותיה הביטחוניות לניו זילנד תלויות בביטול איסור הכניסה לספינותיה לנמלי ניו זילנד.
קיומה של הברית מעורר מחלוקת פוליטית באוסטרליה. בייחוד לאחר מעורבותה של אוסטרליה במלחמת עיראק ב-2003, חלקים בציבור האוסטרלי קראו להערכה מחדש של השותפות בין המדינות. עם זאת הברית זכתה לתמיכה רחבה במהלך המלחמה הקרה וממשיכה לקבל תמיכה ציבורית רחבה באוסטרליה. אחד הפרשנים באוסטרליה טען כי הברית צריכה להיבחן בהקשר למלחמה בטרור, ולתפקידו החדש של האו"ם.
במאי 2006 תיאר עוזר מזכיר המדינה האמריקני כריסטופר היל את מדיניותה האנטי גרעינית של ניו זילנד כארכאית. הוא ציין כי ארצות הברית מעוניינת בחיזוק יחסי הביטחון עם ניו זילנד. הוא גם שיבח את תרומתה של ניו זילנד לכוחות בעיראק ובאפגניסטן. "במקום שכל אחד ינסה לשנות את הדעה של זולתו על נושאים גרעיניים, אני סבור שעלינו להתמקד בנושאי עבודה משותפים", אמר בריאיון לעיתון אוסטרלי.
אף על פי שקיימת תחושה שהקיפאון בדיון על הנושא הגרעיני בין ארצות הברית וניו זילנד מפשיר, היה לחץ מצידה של ארצות הברית ב-2006 כאשר פקידי ממשל אמריקנים קשרו את קיומו של האיסור על ספינות אמריקניות לעגון בניו זילנד, עם האפשרות של קיומו של הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
ב-2008 הכריזה ארצות הברית כי היא תצטרף למשא ומתן בין ארבע מדינות במרחב האסייאני-פסיפי: ברוניי, צ'ילה, ניו זילנד, וסינגפור, על כינונו של הסכם סחר חופשי שיכונה "P-4".
ב-2010 ביקרה מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון בוולינגטון בירת ניו זילנד ונחתם הסכם המסיים את הסכסוך בן 25 השנים. מאוחר יותר פורסם כי שתי המדינות חידשו כבר ב-2007 את שיתוף הפעולה הביטחוני ביניהן.
בנובמבר 2011 נפגשו בקנברה הנשיא אובמה וראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, והכריזו על תוכנית ממושכת לנוכחות אמריקנית צבאית על אדמת אוסטרליה שבמסגרתה 2500 חיילים אמריקנים יוצבו בדרווין.
בספטמבר 2012 הכריז מזכיר ההגנה האמריקני ליאון פאנטה כי ארצות הברית ביטלה את האיסור בן 26 השנים על ביקורים של ספינות מלחמה ניו זילנדיות בבסיסים של הצי ומשמר החופים האמריקנים ברחבי העולם. הנחתים האמריקנים התאמנו בניו זילנד והצי של ניו זילנד לקח חלק בתרגיל הצבאי הדו-שנתי המשותף "הטבעת הפסיפית" (Rim of the Pacific) לצידה של ארצות הברית.
הצי המלכותי של ניו זילנד הזמין את צי ארצות הברית לשלוח כלי שיט שישתתף בחגיגות 75 השנים להקמתו של הצי הניו זילנדי באוקלנד שהתקיימו בין ה-19 – 21 בנובמבר 2016. המשחתת מסדרת המשחתות ארלי ברק, "סמפסון" (USS Sampson) הייתה כלי השיט המלחמתי האמריקאי הראשון שביקר בניו זילנד בפעם הראשונה ב-33 שנים. ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ון קי, העניק את האישור לביקורה של המשחתת על פי "החוק להגדרת ניו זילנד כאזור חופשי מגרעין, פירוק נשק ופיקוח כלי נשק משנת 1987" (New Zealand Nuclear Free Zone, Disarmament, and Arms Control Act 1987), שעל פיו על ראש הממשלה להיות סמוך ובטוח שכל כלי שיט המבקר במימיה של ניו זילנד לא חמוש בנשק גרעיני או לא מונע באנרגיה גרעינית. לאחר רעש האדמה בקאיקורה שבאי הצפוני, שהתרחש ב-14 בנובמבר 2016, ה"סמפסון" וספינות נוספות מאוסטרליה, קנדה, יפן וסינגפור נעו ישירות לקאיקורה כדי להגיש שם סיוע הומניטרי.