stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורטונה

ערך זה עוסק באלת המזל הרומית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 אלים מקבילים:  טיכה 
 צאצאים:  Copia 
 
פסל של פורטונה במוזיאון הישן בברלין.
מיניאטורה צרפתית מהמאה ה-15 המציגה את פורטונה וגלגל המזל: איור מתוך כרך א' של De Casibus Virorum Illustrium  לג'ובאני בוקאצ'ו
פוֹרְטוּנָה (Fortuna) היא אלת המזל במיתולוגיה הרומית (מקבילתה של טיכה במיתולוגיה היוונית). שמה נגזר משתי המילים בשפה הלטינית Fors שפירושה מזל או גורל ו-ferre שפירושה 'להביא'. כינוייה של פורטונה היו blanda - נוטה חסד; bona - טובה; dubia - בלתי בטוחה, ועוד. בכוחה של פורטונה היה להעניק לאדם מזל טוב או להביא עליו מזל רע. היא הייתה גם אלת הגורל, ונחשבה למי שגרמה למותם של נכדיו של אוגוסטוס, גאיוס קיסר ולוקיוס קיסר שהיו מיועדים לרשת את כתר האימפריה הרומית.
בהתאם לפינדארוס פורטונה הייתה בתם של יופיטר ושל אחת מאלות הגורל, אבל על פי הסיודוס הייתה בתם של אוקיינוס ושל טתיס שנמנו עם שנים עשר האלים והאלות הטיטאנים. במקורה הייתה כנראה אלת הפוריות, וכמו יופיטר היה בכוחה להעניק שפע והיא הבטיחה את אספקת הדגן לרומא.
יומה הקדוש היה 11 ביוני, וב-24 ביוני נערך לכבודה פסטיבל.
פולחנה של פורטונה מיוחס למלכה האגדי של רומא סרוויוס טוליוס שנחשב לשותפה האינטימי שאתו קיימה יחסי מין. מקדשה היה ממוקם בפורום של רומא והיה לה גם מקום מקדש על גבעת הקווירינאליס כאלת המזל של האומה הרומאית. פורטונה הוצגה עוטה הינומה או עיוורת, ובכך סימלה את תעתועי הגורל. היא נחשבה לבעלת גלגל המזל, שאותו היא נראית מסובבת באקראי.
קמיע מתקופת האימפריה הרומית המוקדמת שנמצא בהריסות פומפיי מקשר את פורטונה עם האלה המצרית איזיס בשם איזיס-פורטונה. במחזה "אגממנון" מאת סנקה המקהלה פונה אל פורטונה במילים נרגשות ששימשו מאוחר יותר את מחברי תקופת הרנסאנס. גם בתקופת הנצרות לא חדלה פורטונה מלשלהב את הדמיון העממי. הפילוסוף הנוצרי בואתיוס בן המאה השישית כתב בספרו "נחמת הפילוסופיה", לפני שהוצא להורג, כי תעתועי הגורל הם בלתי נמנעים בהיותם חלק של תוכניתו הנסתרת של אלוהים - מה ששיקף את רוח התאולוגיה הנוצרית.
בימי הביניים ניתן לראות את גלגל המזל של פורטונה במיניאטורות, בכתבי יד ובחלונות הזכוכית של הקתדרלות, ובהן קתדרלת אמיין. לעיתים מתאר גלגל המזל את ארבעת שלבי החיים (ינקות, נעורים, בגרות וזקנה) שכל אחד מהם מוצג על ידי דמות אנושית מתאימה. פורטונה מופיעה בפתיחתו ובסיומו של המזמור או פורטונה מתוך כרמינה בוראנה (אוסף שירה לטינית מן המאה השלוש עשרה).
פורטונה מופיעה בספרו של ניקולו מקיאוולי "הנסיך" פרק 25. הוא כותב על חשיבותו של המזל בקביעת מהלכים היסטוריים, ומייעץ כיצד להיערך לקבל אירועי מזל טוב ולהתגונן בפני אירועי מזל רע. הוא מזכיר לקורא כי פורטונה היא אישה ולכן היא מעדיפה גבר צעיר, נמרץ ונועז על פני זקן חלוש והססן.
האסטרואיד "19 פורטונה"(אנ') שהתגלה על ידי ג'ון ראסל הינד, נקרא על שמה.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, כרך עשרים ושבעה, ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ה, עמ' עמ' 530
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טיברינוס • טרה • יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405732205171  PLWABN: 9810578008205606  GND: 118534467  LCCN: n2014070334  SUDOC: 027592995  VIAF: 69727614   WorldCat (עם VIAF): 69727614 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרשת המניות של נתניהו

פרשת המניות של בנימין נתניהו או פרשת מניות הפלדה היא בדיקה משטרתית שנערכה בגין חשד טובות הנאה, שקיבל בנימין נתניהו מבן דודו נתן מיליקובסקי. כמו כן נחשד בדיווח כוזב למבקר המדינה ופעילות בניגוד עניינים לטובת מיליקובסקי. ב-2007 נתניהו רכש מניות בשותפות NMSD, שבבעלות משפחת מיליקובסקי, ואשר החזיקה בבעלות חלקית בחברת "Seadrift", וב-2010 מכר אותן בעסקה שהניבה לו רווח גדול. רווח זה עורר חשד לטובת הנאה משמעותית שקיבל ממשפחת מיליקובסקי בזמן הרכישה. עם זאת, בשל הזמן שחלף, היה קושי לאסוף ראיות מספקות, ולבסוף לא נפתחה חקירה פלילית בגין התיישנות והיעדר תשתית ראייתית. נתניהו דיווח על אחזקת המניות בהצהרותיו למבקר המדינה בשנים 2009–2010 ואף דיווח על הרווח מהמניות בשנת 2011.
לאחר פרסום עמדת היועמ״ש נחשפה שורת עסקאות במניות ״סידריפט״ אשר מצביעות על כך שנתניהו רכש את המניות במחיר ששיקף את ערכן הריאלי. יחד עם זאת, הפרשה הציפה את קשריו העסקיים של נתניהו ובן דודו, ומשום כך קבע כי 300 אלף הדולר שנתניהו קיבל ממיליקובסקי לצורך ענייניו המשפטיים מנוגדים לחוק המתנות.
עסקאות נתניהו

באוגוסט 2007 נתניהו, כראש האופוזיציה, רכש כ-1% ממניות חברת "סידריפט" (Seadrift), בשווי 600 אלף דולר, דרך חברת "NMSD" של משפחת מיליקובסקי. בשנת 2008 חברת "גרפטק" התחילה בהליך רכישה של שתי החברות "סידריפט" ו-"C/G", שתיהן בשליטת האחים מיליקובסקי. ב-31 במרץ 2009 נכנס נתניהו לתפקידו כראש ממשלת ישראל. באותה שנה נתנה ועדת ההיתרים לנתניהו היתר זמני שלא להעביר את המניות שהחזיק בחברה של בני דודיו לנאמנות עיוורת, והוא קיבל הארכה של 30 יום. בנובמבר 2010, במסגרת עסקת המיזוג בין ״סידריפט״ ו״גרפטק״, מכר נתניהו את מניותיו תמורת כ-16 מיליון ש"ח. בעסקת המיזוג מכרו האחים מיליקובסקי את החזקותיהם בתמורה לכ-700 מיליון דולר, וקיבלו כ-250 מיליון דולר במזומן, 200 מיליון דולר באג"ח ועוד 24 מיליון מניות שהיו שוות ל-11.3% מ"גרפטק". מהחלטת ועדת ההיתרים לשנת 2010 עולה כי נתניהו לא העביר בשנת 2010 לנאמנות עיוורת את מניותיו בחברת "NMDM", שפעלה בתחום תוספי הפלדה.
הפרשה

בפרשת רכישת המניות של נתניהו, עלו סימני שאלה בנוגע לפער בין מחיר הרכישה ב-2007 לבין מחיר המכירה ב-2010, מה שעורר חשש לטובת הנאה משמעותית מנתן מיליקובסקי. עם זאת, לא נמצאו ראיות לקשר אינטרסים בין מיליקובסקי לנתניהו. באפריל 2019 נפתחה בדיקה משטרתית, שכללה גביית עדויות ובחינת פניות למבקר המדינה מכהונתו של מיכה לינדנשטראוס. חוקרי "להב 433" גבתו עדות מאדם שמסר מיוזמתו מידע והקלטות בעניין משפחת נתן מיליקובסקי. הבדיקה משטרתית הוקפאה לפני הבחירות, וחודשה לאחריהן, לרבות פניה לרשויות בחו"ל.
ב-15 באוקטובר 2020, היועמ"ש קיבל את עמדת המשטרה והפרקליטות והודיע שלא יפתח בחקירה פלילית נגד נתניהו בפרשה. בנימוקיו הסביר כי בשל הזמן שחלף חלה התיישנות על חלק מהעבירות, וכן היה קושי באיסוף ראיות מספקות. לדברי מנדלבליט, בשנים 2007–2010 לא נמצא בסיס מספק בתשתית הראייתית לאינטרס של מיליקובסקי בישראל שנתניהו יכול היה לקדם – ולכן לא הייתה צדקה לחקור חשד לשוחד. קבלת כספים בסכומים כאלה על ידי איש ציבור יכולה להוות גם עבירה של מרמה והפרת אמונים – אלא שכבר חלפה תקופת ההתיישנות על עבירות מסוג זה כשהפרשה הגיעה לידיעת הרשויות. בנוסף מנדלבליט קבע כי בדיקות גופי האכיפה לא מצאה ראיות כי נתניהו ידע על קשר כלשהו בין "סידריפט", לבין רכישת כלי השיט מ"טיסנקרופ", שחברת "סידריפט" סיפקה לה תוספי פלדה. בית המשפט העליון דחה עתירות שדרשו להורות ליועץ המשפטי לממשלה להפוך את החלטתו ולהורות על פתיחה בחקירה. יחד עם זאת, בעקבות הפרשה וגילוי אופי הקשרים בין השניים, מנדלבליט שינה את גישתו וקבע כי 300 אלף הדולר שנתניהו קיבל ממיליקובסקי לצורך ענייניו המשפטיים מנוגדים לחוק המתנות.
הטענה לטובת הנאה במניות "סידריפט" מבוססת על פערים חשודים בין שווי החברה בעסקאות שונות. לפי הפרסום בדה מרקר בשנת 2019, ב-2007 נתניהו רכש מניות לפי שווי חברה של 37.5 מיליון דולר, בעוד שב-2008 קרן "פלקון" מכרה את אחזקותיה ל"גרפטק" לפי שווי של 715 מיליון דולר – פער של פי 20 או הנחה של כ-95%. ב-2010 גרפטק רכשה את יתר המניות לפי שווי מופחת של 421 מיליון דולר (ירידה של כ-40%), אך נתניהו הרוויח מאות אחוזים על השקעתו. הפערים הללו, שכונו "נס כלכלי", עוררו חשד לטובת הנאה, אליו התייחס גם היועץ המשפטי לממשלה במכתב סגירת התיק.
בפברואר 2020, תיקן דה מרקר את שווי "סידריפט" לפיו נתניהו רכש את המניות מ־37.5 מיליון דולר לכ- 107 מיליון דולר. הטעות במקור נבעה מהנחה כי המניות נרכשו מ"סידריפט" עצמה, בעוד שהן נרכשו מחברת אחזקות ממונפת שהחזיקה בבעלות חלקית בלבד ב"סידריפט". בפברואר 2021 פורסם כי קרן "פלקון", שכאמור מכרה את אחזקותיה בשנת 2008 לפי שווי ״סידריפט״ של 715 מיליון דולר, רכשה את המניות בשנת 2005 לפי שווי ״סידריפט״ של כ-10 מיליון דולר, כעשירית מהמחיר בעסקת נתניהו. שווי "סידריפט" צמח פי 73 בין 2005 ל־2008 בזכות תנופת תשתיות בסין וביקושי שיא לסחורות. בנוסף, פורסם כי בחודשים שלפני עסקת נתניהו בוצעו שלוש עסקאות קניה ומכירה בהערכת שווי הוגן ולפי שווי דומה לזה שבו נתניהו רכש את המניות. דבר זה מחזק את טענת נתניהו כי רכש את המניות במחיר ששיקף את ערכן הריאלי.
ראו גם

פרשת הצוללות
הערות שוליים

↑   גור מגידו, שנה לפרשת המניות: ההסברים של נתניהו למבקר המדינה רק מסבכים את מצבו, באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2020
↑   גור מגידו, נתניהו, בן הדוד והגרסאות הסותרות: כל מה שצריך לדעת על פרשת מניות הפלדה, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2019
1 2  היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, עיקרי הנימוקים שלא לפתוח בחקירה פלילית בפרשת המניות, 15 באוקטובר 2020
↑  חן מענית, ‏מדוע התעכב נתניהו בהעברת מניות הפלדה לנאמנות, באתר גלובס, 21 במרץ 2019
1 2 3  כאן חדשות, פרסום של פרשננו מרדכי גילת ב-#השבוע: בפרקליטות מיסוי וכלכלה בת"א הוקם צוות שנערך לחקירה פלילית בפרשת המניות של רה"מ נתניהו, באתר טוויטר, ‏24 באפריל 2020
1 2 3  היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, עיקרי הנימוקים שלא לפתוח בחקירה פלילית בפרשת המניות
1 2 3  דניאל דולב, סוניה גורודיסקי‏, פרשת המניות: נתניהו קיבל הנחה מבן דודו? הנתונים מציעים גרסה נוספת, באתר וואלה, 26 בפברואר 2021
1 2  אבישי גרינצייג, ‏היועמ"ש התהפך: 300 אלף הדולר שרה"מ קיבל מבן דודו - מתנה אסורה | בלעדי, באתר גלובס, 26 בינואר 2021
1 2  דניאל דולב, טל שלו‏, היועמ"ש לבג"ץ: 300 אלף דולר שנתניהו קיבל מבן דודו - מתנה אסורה, באתר וואלה, 26 בינואר 2021
↑  תומר גנון, מניות נתניהו בחברה של מיליקובסקי לא היו בנאמנות עיוורת בשנת 2010, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2019
↑   יהושע בריינר, המשטרה גבתה עדות מאדם שהעביר לה מידע על פרשת המניות של נתניהו, באתר הארץ, 16 באפריל 2019
↑  חן מענית, ‏תיק המניות: חקירת נתניהו תיפתח אחרי הבחירות? | בלעדי, באתר גלובס, 26 במרץ 2019
↑  פרשת המניות: הפרקליטות צפויה לבדוק את הצהרות ההון של נתניהו, באתר חדשות 13
↑  המשטרה פתחה בבדיקה הקשורה לפרשת המניות של נתניהו, באתר כלכליסט, 16 באפריל 2019
↑  עכשיו זה רשמי: מנדלבליט סגר את תיק המניות של נתניהו, באתר ynet, 15 באוקטובר 2020
1 2  עכשיו זה רשמי: מנדלבליט סגר את תיק המניות של נתניהו, באתר ynet, 15 באוקטובר 2020
↑  דניאל דולב‏, היועמ"ש קבע כי נתניהו קיבל טובות הנאה בפרשת המניות - אך סגר את התיק, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2020
↑  בג"ץ דחה עתירה לחקירת פרשת הצוללות - אך הדגיש: נראית התנהלות לא תקינה, באתר ynet, 22 ביולי 2021
↑   גור מגידו, מועד רכישת מניות הפלדה של נתניהו מוכיח: ראש הממשלה זכה ל-95% הנחה, באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2019
↑  דניאל דולב, סוניה גורודיסקי‏, פרשת המניות: נתניהו קיבל הנחה מבן דודו? הנתונים מציעים גרסה נוספת, באתר וואלה, 26 בפברואר 2021
↑   גור מגידו, עד 91%: הנתונים שנמסרו למבקר מצביעים על הנחת ענק ברכישת המניות של נתניהו, באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2020
הרמון

ערך זה עוסק באגף הנשים בארמון מלוכה. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה בעלת אותו השם, ראו .
"קניות בהרמון", ציור מאת האמן ההונגרי שנדור אלכסנדר סבוֹבּוֹדה, אמצע המאה ה-19
הרמון (בערבית: חרים حريم מהמילה حرم; בטורקית: Harem), הוא אגף בארמון המשמש למגורי נשותיו ופילגשיו של המלך (ולפעמים גם אנשי ממשל אחרים). תופעה זאת הייתה ידועה בכמה ממלכות בעת העתיקה.
נשות ההרמון חיו בדרך כלל במסגרת ההרמון עצמו ולא הורשו לצאת לבדן מעבר לחומותיו. הגברים היחידים שעמם הן היו נפגשות, מלבד סריסים, היו המלך (או בעל ההרמון) אביהן ואחיהן. ידוע כי לבבלים ולפרסים הקדמונים היו הרמונות.
בביולוגיה משתמשים במילה הרמון כדי לתאר בעלי חיים המתקבצים בלהקות של נקבות תחת זכר שליט, כמו אצל האריה, אריות הים ופיל הים.
אטימולוגיה

המילה הרמון היא מילה יחידאית בתנ"ך המופיעה בפסוק בספר עמוס "וְהִשְׁלַכְתֶּ֥נָה הַהַרְמֹ֖ונָה". משמעות המילה לא ברורה אבל ברור שהשלכה להרמון היא ענישה לנשות שומרון. על פי רוב הפרשנים מדובר בשם של מקום.  יש שראו בה מילה זהה למילה ארמון בהחלפת האותיות א' ו-ה'. יש שפירשו שמדובר בחלק הארמון המיועד לפילגשי המלך. פירוש זה נתקבע בעברית המודרנית כנראה בהשפעת המילה הלועזית Harem. מקור המילה מן השורש ה.ר.מ או לחלופין ח.ר.מ, שהקשרו בערבית (וכן בעברית) הוא של דבר אסור, מקודש או מרוחק, מה שאכן בא לידי ביטוי במגורי הנשים, שהיו נפרדים ומוצנעים משאר הארמון.
במקרא

בתורה (ב"חוק המלך") נאסר על המלך ריבוי נשים, לפי הפסוק בספר דברים: ”ולא ירבה לו נשים” (י"ז, טז). חרף זאת, שלמה המלך נודע ב-700 נשותיו ו-300 פילגשיו.
במגילת אסתר מתוארים אחדים מנוהלי ההרמון 'בית הנשים' של מלך פרס אחשוורוש, שעם המתגוררות בו נמנו ושתי ואסתר (המלכה). האמון על הרמונו של אחשורוש היה הסריס הגי.
בימינו

בימינו ההרמונות החלו להיעלם ברוב הארצות המוסלמיות, אף שעדיין יש שייח'ים עשירים ושליטים שיש להם הרמונות גדולים[דרוש מקור].
ראו גם

סריס
הערות שוליים

↑  ספר עמוס, פרק ד', פסוק ג'
↑  על פי תרגום השבעים מדובר בארמניה. על פי פרשנים אחרים מדובר בשיבוש של החרמונה.
↑  פרוש מלבי"ם לפסוק בעמוס ד'
↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוק ג'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550737405171  BnF: cb119342182 (data)  LCCN: sh85058910  NKC: ph268221 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפראין ריוס מונט

חוסה אפראין ריוס מונט (בספרדית: José Efraín Ríos Montt;‏ 16 ביוני 1926 - 1 באפריל 2018) היה איש צבא גואטמלי שהנהיג הפיכה צבאית במדינה ב-1982, וכיהן כנשיא גואטמלה עד 1983.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

ריוס מונט נולד בעיר וֶוֶוטֶנָנְגוֹ שבמערב גואטמלה. ב-1944 התגייס לצבא גואטמלה. הוא שירת בתחילה כשוטר צבאי, וב-1946 סיים קורס קצינים. ב-1951 נשלח לבית הספר של האמריקות בארצות הברית. כקצין זוטר, נטל חלק בהפיכה הצבאית נגד הנשיא חקובו ארבנס גוסמן ב-1954, הפיכה שנתמכה בידי ה-CIA. ב-1970 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, ומונה למפקד האקדמיה הצבאית.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות (1974)

ב-1974 עזב ריוס מונט את הצבא, כדי להתמודד בבחירות לנשיאות, כמועמד חזית האופוזיציה הלאומית. בבחירות התמודדות 3 מועמדים, וריוס מונט סיים במקום השני, עם 34% מהקולות. לעומת 45% שקיבל קייל אאוחניו לאוגרוד גארסיה. מאחר שאף אחד מהמועמדים לא השיג רוב, הועברה ההכרעה לקונגרס, שבחר בלאוגרוד. לאחר מכן, מונה לשגריר בספרד, תפקיד בו כיהן עד 1977.
ביוגרפיה > ההפיכה הצבאית ותקופת שלטונו

בבחירות שנערכו בגואטמלה ב-7 במרץ 1982 ניצח מועמד החזית הדמוקרטית העממית, אנחל אניבאל גווארה, ואולם הן בימין והן בשמאל הועלו טענות לגבי זיופי בחירות. על רקע אי היציבות הפוליטית במדינה, הוביל ריוס מונט הפיכה צבאית ב-23 במרץ, והדיח את הנשיא היוצא, שעדיין כיהן, פרננדו רומאו לוקאס גארסיה. מיד לאחר ההפיכה הוקמה חונטה צבאית שריוס מונט בראשה, הושעתה החוקה והקונגרס פוזר. בתחילה, התקבלה ההפיכה בברכה, בשל החשדות לזיופי בחירות.
חדור אמונה דתית, התווה ריוס מונט חזון אפוקליפטי המבוסס על חזון יוחנן, כאשר את ארבעת פרשי האפוקליפסה בהם יש להילחם מחליפים הרעב, האומללות, הבערות והחתרנות. ב-10 באפריל השיק ריוס מונט את התוכנית הלאומית לצמיחה וביטחון, שנועדה לטפח בציבור רגשות לאומניים, וליצור כור היתוך שיוביל להיטמעות האינדיאנים באוכלוסייה. הוא טען כי "האינדיאנים אנאלפביתים ולא בוגרים, וכתוצאה מכך הם חשופים יותר לפיתויי הקומוניזם הבינלאומי".
ב-9 ביוני אילץ ריוס מונט את חבריו לחונטה להתפטר, והוא נותר מנהיג יחיד. עד מהרה, הצליח להנחית מכה קשה על ארגוני גרילה שמאלנים שפעלו במדינה, תוך שהוא נוקט מדיניות אדמה חרוכה בכפרי האישיל (צאצאי המאיה), בעיקר במחוזות וווטננגו וקיצ'ה, במבצע שכונה "שעועית ורובים" (frijoles y fusiles). עשרות אלפים נמלטו למקסיקו ואלפים נהרגו, 250 מהם בטבח פלאן דה סאנצ'ס שהתרחש ב-18 ביולי. לפי דו"ח של האו"ם מ-1999, קרוב ל-600 כפרים נחרבו במהלך המבצע. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל דיווח עוד באותה שנה כי בין מרץ ליולי נהרגו למעלה מ-10,000 תושבים אינדיאנים, וכ-100 אלף נאלצו לעזוב את בתיהם. לפי הערכות מאוחרות יותר, עשרות אלפים נרצחו בידי חוליות מוות.
במקביל, המשיך ריוס מונט להצר את צעדיהם של יריביו הפוליטיים. במהלך חודש יולי הוקמו בתי דין צבאיים מיוחדים שהוסמכו להטיל עונש מוות. כן נאסרו פעילויותיהם של מפלגות פוליטיות וארגוני עובדים.
נוכח מדיניותו האנטי-קומוניסטית, נהנה ריוס מונט מגיבוי אמריקני, ונשיא ארצות הברית רונלד רייגן אף ביקר בגואטמלה סיטי בדצמבר 1982. במהלך פגישתם, אמר רייגן על מונט כי הוא "אדם בעל יושרה אישית גבוהה ומחויבות שמעוניין לקדם צדק חברתי". רייגן הצדיק אספקת נשק למדינה בנימוק שמצב זכויות האדם בה משתפר, אף שבקונגרס של ארצות הברית הצטברו עדויות על הנעשה במדינה. התמיכה האמריקנית נשאה פרי, כאשר גואטמלה, כמו גם הונדורס ואל סלוודור השכנות, שיתפה פעולה עם ארצות הברית במלחמתה בחזית הסנדיניסטית בניקרגואה. גם ישראל סייעה לריוס מונט, הן במכירת נשק והן באימונים צבאיים ובסיוע מודיעיני, ריוס מנוט עצמו ייחס את הצלחת כוחותיו לאימון שקיבלו מישראלים.
בשלהי 1982 הכריז ריוס מונט כי הכריע את ארגוני הגרילה. ב-29 ביוני 1983 הודיע כי הבחירות יתקיימו באפריל 1984. ב-8 באוגוסט 1983 חולל שר ההגנה, אוסקר אומברטו מחייה ויקטורס, הפיכה נגד ריוס מונט, והדיח אותו. באותה העת עורר ריוס מונט זעם בציבור הרחב, על שסירב לחון 6 אנשי גרילה במהלך ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני, התנגדות בקרב מעמד הביניים נוכח החלטתו להטיל מע"מ, לראשונה במדינה, והתנגדות בקרב בכירים בצבא לשורה של מינויים שביצע. ההפיכה הייתה שקטה, ורק שבעה אנשים נהרגו במהלכה. מחייה ויקטורס, שכיהן כנשיא עד 1986, המשיך את מדיניות הדיכוי של ריוס מונט כלפי האוכלוסייה האינדיאנית והכפרית.
ביוגרפיה > חזרה לחיים הפוליטיים

ב-1989 הקים ריוס מונט את מפלגת החזית הרפובליקנית הגואטמלית. הוא התכונן להתמודד בבחירות לנשיאות ב-1990, אך בית המשפט לחוקה אסר עליו להתמודד, מאחר שהחוקה קבעה כי מי שנטלו חלק בהפיכה צבאית לא יוכלו להציג את מועמדותם לתפקיד הנשיא. עם זאת, הצליח להיבחר לקונגרס, וכיהן בו עד 2004. ב-1994 אף נבחר לנשיא הקונגרס. ב-1995 ניסה שוב להציג את מועמדותו, ושוב נכשל. תחת זאת, הוצב אלפונסו פורטיו כמועמד המפלגה לנשיא. הוא העפיל לסיבוב השני והפסיד ברוב דחוק לאלווארו אנסו (51.2%-48.8%), אך ניצח בבחירות שנערכו ב-1999, לאחר שקיבל 47% מקולות הבוחרים.
בשנת 2003 שוב הציג ריוס מונט את מועמדותו לתפקיד הנשיא. בתחילה אסרו בתי המשפט על התמודדותו, אך בית המשפט העליון, בו כיהנו כעת שופטים שמונו בידי פורטיו, הפכו את החלטתם ואפשרו לו להתמודד. בעקבות עתירה חדשה שהוגשה, השעה בית המשפט את האישור, ובעקבות זאת קרא ריוס מונט לתומכיו להפגין נגד ההחלטה. ב-24 ביולי יצאו לרחובות אלפים מתומכיו של ריוס מונט (וגם עובדי עיריות שבראשן עמדו אנשי מפלגתו, והורו להם להתייצב להפגנה), עוטים מסכות וחמושים ברובים ובמצ'טות, הפגינו וחסמו כבישים. במהלך המהומות, מת אדם אחד, עיתונאי שקיבל התקף לב כשניסה להימלט מההמונים. לאחר יומיים של מהומות בגואטמלה סיטי, שכונו "יום חמישי השחור", הורה ריוס מונט לאנשיו לפזר את ההפגנה. זמן קצר לאחר מכן, אישר בית המשפט לחוקה את מועמדותו, תוך שהוא משהה את פרסום נימוקיו להחלטה. בבחירות עצמן, הגיע ריוס מונט למקום השלישי, לאחר שקיבל כ-19% מהקולות. מאחר שהתמודד לנשיאות, לא יכול היה להתמודד במקביל גם בבחירות לקונגרס, ואיבד את כסאו בו.
במרץ 2004 הוצא נגד ריוס מונט צו איסור יציאה מהארץ, כדי לאפשר לחקור את מעורבותו באירועי יום חמישי השחור. בראשית 2006 נסגרה החקירה נגדו ללא הגשת כתב אישום.
ביוגרפיה > ההעמדה לדין

ב-1999 פתחה כלת פרס נובל לשלום ריגוברטה מנצ'ו בהליכים להעמדתם לדין בספרד של חמישה קציני צבא גואטמלים, ובהם ריוס מונט, בגין עינויים, רצח עם ומעצרים בלתי חוקיים, בין השנים 1978–1982. בספטמבר 2005 פסק בית המשפט לחוקה בספרד כי בתי המשפט במדינה מוסמכים לדון בפשעים נגד האנושות אף אם לא בוצעו נגד אזרחים ספרדים. ביוני 2006 נסע השופט החוקר סנטיאגו פדראס לגואטמלה במטרה לחקור את החשודים, ואולם סדרה של ערעורים שהוגשו מנעה ממנו לחקור אותם. ב-7 ביולי הוציא פדראס צו מעצר בינלאומי נגד הנשיאים לשעבר ריוס מונט, מחייה ויקטורס ולוקאס גארסיה (שנפטר בינתיים בוונצואלה) ונגד שרים לשעבר, קציני צבא וקציני משטרה.
ב-9 בספטמבר 2007 נבחר מחדש ריוס מונט לקונגרס הגואטמלי, מה שהקנה לו חסינות מפני העמדה לדין. ב-14 בינואר 2012 הסתיימה כהונתו בקונגרס, וב-26 בינואר הוגש נגדו ונגד שלושה קציני צבא נוספים כתב אישום בבית משפט בגואטמלה בגין רצח עם ופשעים נגד האנושות. לאחר שסירב להגיב לאישומים, נעצר, אך שוחרר בערבות, ושהה במעצר בית במהלך המשפט. ב-19 במרץ 2013 נפתח משפטו, בו הואשם ברציחתם של 1,771 בני אישיל. ב-10 במאי הורשע ריוס מונט בעבירות שיוחסו לו, ונידון ל-50 שנות מאסר על רצח עם ו-30 שנות מאסר נוספות על פשעים נגד האנושות. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שבה ראש מדינה הורשע ברצח עם בבית משפט של מדינתו הוא. השופטת יסמין באריוס קבעה כי "הנאשם אחראי לתכנון רצח העם... אנחנו משוכנעים כי המעשים מהם סבלו בני האישיל מהווים רצח עם... הוא ידע מה נעשה אך לא עשה דבר כדי להפסיק זאת... בני האישיל נחשבו לאויב הציבור של המדינה, היו קורבנות לגזענות ונחשבו גזע נחות... הפעולות האלימות נגד האישיל לא היו ספונטניות. הן היו מתוכננות".
ב-21 במאי, שבוע וחצי לאחר שנגזר דינו, ביטל בית המשפט העליון את הכרעת הדין בשל טענות ההגנה על כך שבמשך תקופה מסוימת במהלך המשפט, נותר ריוס מונט ללא ייצוג משפטי. בית המשפט הורה על חידוש המשפט החל מהנקודה בה היה ב-19 באפריל.
ריוס מונט נפטר מהתקף לב בגיל 91 בגואטמלה סיטי ב-1 באפריל 2018.
הערות שוליים

↑  Patrick Daniels, Response: Pinochet escaped justice - we must ensure Ríos Montt does not, the Guardian, ‏2006-12-14 (באנגלית)
↑  Michael Fox,‏ ,Central America: Between Past and Present‏ NACLA‏ 23 במאי 2012
↑  Cheryl Rubenberg, Israel and Guatemala, May-June 1986 issue of Middle East Report
↑  הדיקטטור הצבאי לשעבר מונט רץ לנשיאות ומעורר זיכרונות קשים, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2003
↑  רודן גואטמלה לשעבר הובס בקלפי, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2003
↑  חוסה יולדי, חקירה מחודשת של פשעים משלטון החונטה בגואטמלה, באתר הארץ, 28 ביוני 2006
↑  אליזבת מלקין, ניו יורק טיימס, רודן גואטמלה לשעבר יועמד לדין בגין רצח עם ופשעים נגד האנושות, באתר הארץ, 29 בינואר 2013
↑  "Guatemala's Rios Montt found guilty of genocide",‏ BBC,‏ 11 במאי 2013
↑  רויטרס וAP, רודן גואטמלה לשעבר שהורשע ברצח עם, ריוס מונט, מת בגיל 91, באתר הארץ, 2 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412196505171  PLWABN: 9810948028005606  GND: 142674818  ISNI: 0000 0000 9044 1205  LCCN: n84006853  NKC: jx20100602015  SUDOC: 101879784  VIAF: 72783430   WorldCat (עם VIAF): 72783430
אלכסנדרו אוורסקו

אלכסנדרו אוורסקו (ברומנית: Alexandru Averescu‏; 3 באפריל 1859 – 2 באוקטובר 1938) היה גנרל, תאורטיקן צבאי ופוליטיקאי רומני, יליד בסרביה. שירת כמפקד בצבא הרומני במהלך מלחמת העולם הראשונה. כיהן כשר המלחמה בשנים 1906 – 1909. לאחר המלחמה היה שר החוץ ונבחר שלוש פעמים כראש ממשלת רומניה. בשנת 1930 הועלה לדרגת מרשל (יחד עם יריבו קונסטנטין פרזאן). היה חבר באקדמיה הרומנית.
רקע משפחתי וראשית דרכו

אלכסנדרו אוורסקו נולד בכפר באבלה (בימינו, באוקראינית - אוזרנה) על יד איזמאיל בחבל בוג'אק בדרום בסרביה. בן לקצין רומני ששרת בצבא האימפריאלי הרוסי, למד בנעוריו בסמינר תאולוגי בעיר איזמאיל. 
הפסיק את לימודיו אחרי שנה ונסע לבוקרשט כדי להתגייס כמתנדב לצבא הרומני ולהשתתף במלחמת העצמאות של רומניה, נגד הטורקים. בתום המלחמה החליט לעשות בדומה לאביו קריירה צבאית ונרשם לבית הספר הצבאי החטיבתי שעל יד מנזר דיאלו. לאחר מכן למד בבית הספר הצבאי הגבוה בטורינו באיטליה, אותו סיים בשנת 1886.
הקריירה הצבאית

בשובו לרומניה עלה בהתמדה בהיררכיה הצבאית. בשנים 1894–1895 כיהן כמפקד בית הספר הצבאי הגבוה בבוקרשט וב-1895–1898 היה נספח צבאי של רומניה בברלין.
בגיל 48 התמנה לשר המלחמה בממשלת דימיטריה סטורדזה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1906–1909. בתפקיד זה ניהל את הדיכוי האלים של מרד האיכרים משנת 1907 שנותר זכור לדראון עולם בתולדות רומניה. 
בחזרתו לצבא בנובמבר 1911 התמנה אוורסקו לראש המטה הכללי ובשנת 1912 קודם לדרגת גנרל. כעבור שנה פיקד ביולי 1913 על המתקפה הרומנית על אדמת בולגריה בימי מלחמת הבלקן השנייה והביא לסיפוח הקדרילטר (דרום דוברוג'ה) לרומניה.
אוורסקו זכה לתהילה בהיסטוריה של רומניה הודות לניצחונות בקרבות מרשט ואויטוז במלחמת העולם הראשונה.
בזירה הפוליטית > ממשלת אוורסקו הראשונה

בעיצומה של המלחמה, כשחלק גדול מהממלכה הרומנית, כולל בוקרשט הבירה נכבשה על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה, אוורסקו נתבקש על ידי המלך פרדיננד של רומניה להרכיב ממשלה שתדון עם מעצמות המרכז על חתימת הסכם השלום. אחרי משא ומתן מפרך הצליח לחתום רק על מסמכים מקדימים וב-20 בפברואר 1918 הוחלף בראש הממשלה על ידי אלכסנדרו מרגילומן הפילו-גרמני.
בזירה הפוליטית > "מפלגת העם"

המלחמה הסתיימה בסופו של דבר בתבוסת המעצמות הכובשות על ידי מעצמות ההסכמה, בנות בריתה של רומניה, ובהישגים גדולים לעם הרומני (בראש ובראשונה "האיחוד הגדול" עם שטחי טרנסילבניה, בוקובינה ובסרביה). עטור הילה של גבור המלחמה, אוורסקו, הקים בשנית מפלגה משלו, "ליגת העם", שנקראה החל מ-1920 "מפלגת העם", שעוררה תקוות רבות בקרב הרומנים, בעיקר בקרב מעמד האיכרים המקופח. רבים מתומכיהן לשעבר של המפלגות השמרנית, הליברלית, הלאומית רומנית מטרנסילבניה ומקבוצות פוליטיות לאומניות קיצוניות הצטרפו לסיעתו.
בזירה הפוליטית > ממשלת אוורסקו השנייה

נדחף על ידי יונל ברטיאנו, ראש המפלגה הלאומית-ליברלית, הסכים אוורסקו להרכיב שוב את הממשלה. בבחירות במאי 1920 מפלגתו זכתה ברוב מוחץ.
בעת כהונתו פוזרה המועצות שניהלו את ענייני טרנסילבניה, בוקובינה ובסרביה. ב-4 ביוני 1920 חתמה ממשלת אוורסקו את הסכם השלום בטריאנון שנכפה על ידי מעצמות ההסכמה על הונגריה והקימה במסגרת הממשלה מזכיות מדינה לענייני המיעוטים האתניים.
אף על פי שהצליח לבצע את איחוד המטבעות והתחיל רפורמה פיננסית ואגררית, במהרה ציפיות מצביעיו התבדו.
ברומניה - "רגאט" (ללא האזורים שהצטרפו בשנת 1918) הולאמו כ-2 מיליון הקטאר. מעל 1 מיליון הקטאר הולאמו בטרנסילבניה. אולם האיכרים נחלו אכזבה גדולה, מפני שקצב יישום הרפורמה היה איטי מאוד ואף לא קיבלו את חמשת ההקטארים (50 דונם) המובטחים. אוורסקו הציע בשלב מסוים להלאים את מפעלי הפלדה ברשיצה בניגוד לרצון ה"ליברלים". ב-13 בדצמבר 1921 ננטש על ידי בן בריתו, יונל בריטיאנו, נאלץ אוורסקו להתפטר מראשות הממשלה.