stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האמנה לשמירה על המורשת התרבותית התת-ימית

צדדים לאמנת אונסק"ו 2001 בדבר הגנת המורשת התרבותית התת-ימית, נכון לחודש פברואר 2015
אמנת האו"ם לשמירה על המורשת התרבותית התת-ימית היא אמנה שהתקבלה ב-2 בנובמבר 2001 על ידי הוועידה הכללית של אונסק"ו (UNESCO). האמנה נועדה להגן על "כל שרידי הקיום האנושי בעלי אופי תרבותי, היסטורי או ארכאולוגי" הנמצאים מתחת לפני המים למעלה מ-100 שנה.
הגנה זו של האמנה כוללת ספינות טרופות, ערים שקועות, יצירות אמנות פרהיסטוריות, אוצרות שעלולים להיבזז, אתרי הקרבת קורבנות וקבורה, ונמלים ישנים הנמצאים על קרקעית האוקיינוסים. שימור המורשת התרבותית התת-ימית הוא בעל חשיבות כיוון שהוא מאפשר להבין אירועים היסטוריים רבים. אונסק"ו, כחלק מחובתה לערוך מחקר מדעי ולאפשר פעילות חינוכית מתמשכת על חשיבותה של המורשת התרבותית התת-ימית, שואפת לשמור על אתרים אלה למען הדורות הנוכחיים והעתידים. האמנה מהווה מסגרת כדי לעזור להעלות את המודעות ולהילחם בביזה בלתי חוקית ופיראטיות המתרחשות מתחת לפני הים ברחבי העולם. כגוף בינלאומי, המדינות החברות באמנה מסכימות לפעול למען שימור ערכי תרבות מתחת לפני הים בתחומי השיפוט שלהן ובים הפתוח.
תוכן האמנה

הנוסח הרשמי של האמנה מגדיר את חובותיהן של המדינות החברות בכל הנוגע לשמירה על מורשת תרבותית תת-ימית, אשר מוגדרות בסעיף 1
"כל העקבות של הקיום האנושי שהם בעלי אופי תרבותי, היסטורי או ארכאולוגי והנמצאים בחלקם או במלואם מתחת לפני המים, באופן זמני או ברציפות, במשך לפחות 100 שנה"
סעיפים 1–4 מגדירים את האמנה ואת מטרותיה, וכן את הקשר שלה לאמנת האומות המאוחדות בדבר חוק הים (UNCLOS) ולחוק שכר הצלה .
סעיפים 5–12 מגדירים רמות שונות של חובות ונהלים בתוך ארבעת האזורים הימיים ( מים טריטוריאליים, אזור סמוך, אזור כלכלי בלעדי, מדף יבשתי) כפי שהוגדרו בחוק הים.
סעיפים 13–21 מגדירים חובות נוספות, כגון תפיסת מורשת תרבותית תת-מימית שנחשפה באופן לא חוקי, שיתוף פעולה עם מדינות אחרות ומתן הכשרה בארכאולוגיה ימית.
סעיפים 22–35 מבהירים מספר נקודות הרלוונטיות להיבטים הביצועיים של האמנה, כגון יצירת גופים סטטוטוריים, יישוב מחלוקות בין מדינות צד ודרכי אשרור.
תוכן האמנה > נספח לאמנה

בנוסף לנוסח הרשמי של האמנה, קיים נספח המכיל 36 כללים להסדרת היבטים מעשיים של פעילויות לשימור מורשת תרבותית תת-ימית. מדינות שהן צדדים לאמנה נדרשות להבטיח שהכללים הללו מיושמים בתוך המים הטריטוריאליים והאזור הסמוך שלהן, : (סעיפים 7–8)  וגם שכל בני הלאומים השונים וכלי שיט מכל מדינה מצייתים להם. (סעיף 16)
כללים 1–8 מגדירים עקרונות כלליים. כלל מרכזי ביניהם הוא האיסור המוחלט על ניצול מסחרי של מורשת תרבותית תת-ימית ( כלל 2)  והעיקרון שלפיו יש להתייחס תמיד לשימור אין סיטו בעדיפות ראשונה. הכללים דנים גם בהיבטים כמו עיצוב פרויקט, שימור, תיעוד ודיווח.
ביקורת

ארצות הברית נמנעה מלחתום על אמנת האו"ם משנת 2001, תוך שציינה כי המונח "כל העקבות של הקיום האנושי" רחב מדי, מבחינה משפטית וככלי לשמירה על מורשת תרבותית תת-ימית ולשימורה לטובת הדורות הבאים. גם בריטניה הביעה חשש דומה. האמנה גם ספגה לביקורת מצד כמה מדינות על כך שלכאורה היא מכרסמת בעקרון חסינות הריבון ועל כך שאינה מתיישבת עם הוראות UNCLOS, אף על פי שקיימות ראיות הסותרות זאת.
אחת ביקורת על UNCLOS היא שסעיפיה מעורפלים באופיים. סעיף 149 אינו מפרט את האופן שבו יש לשמר ולטפל בממצאים בעלי אופי ארכאולוגי, וכן אילו מנגנונים יש לקבוע לצורך שימורם לטובת הדור הנוכחי והדורות הבאים.
עם גילוי הגליאון הספרדי "סן חוזה" על ידי ממשלת קולומביה, ניסתה ממשלת ספרד לתבוע את השבת הספינה ומטענה מידי קולומביה בהסתמכה על כללי האמנה, באופן מיוחד על סעיף 13 מכיר בחסינות הריבון על ספינות מלחמה שטבעו. אך קולומביה אינה צד לאמנה. קולומביה כינתה את הגליאון חלק ממורשתה התת-ימית, ומשכך היא מחויבת חוקתית להגן ולשמור על ספינת המלחמה.
ראו גם

ארכאולוגיה ימית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  UNESCO "2001 Convention on the Protection of the Underwater Cultural Heritage" 2 November 2001
↑  "The Underwater Cultural Heritage". unesco.org. אורכב מ-המקור ב-2012-07-12. נבדק ב-2012-08-07.
↑  הוועד הישראלי לאונסקו, 2003, האמנה לשמירה על המורשת התרבותית התת-ימית
↑  Forrest, C. J. S. (2002). "Defining 'underwater cultural heritage'". The International Journal of Nautical Archaeology, 31(1), 3–11. doi:10.1006/ijna.2002.1022 p. 9
1 2  Roberts, Hayley (2018). "The British Ratification of the Underwater Heritage Convention: Problems and Prospects" (PDF). International and Commercial Law Quarterly. 67 (4): 833–865. doi:10.1017/S0020589318000210.
↑  Lowell Bautista (במאי 2012). "Ensuring the Preservation of Submerged Treasures for the Next Generation: The Protection of Underwater Cultural Heritage in International Law" (PDF). law.berkeley.edu. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "¿Quiénes reclamarán el tesoro del galeón San José?". Las2orillas. 9 בדצמבר 2015. נבדק ב-13 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Official texts – United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization". נבדק ב-13 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  UNESCO, States Parties to the 2001 Convention, ‏22 בספטמבר 2023
הטורף (סרט, 2018)

| --- | --- |

 בימוי:  שיין בלאק 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס 
 תסריט:  שיין בלאק, פרד דקר, Thomas brothers 
 שחקנים ראשיים:  בויד הולברוק  טרוונטה רודס ג'ייקוב טרמבלי  קיגן-מייקל קי אוליביה מאן,  תומאס ג'יין אלפי אלן גבריאל לבל סטרלינג קיי בראון.
 מוזיקה:  הנרי ג'קמן 
 צילום:  לארי פונג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, Davis Entertainment, TSG אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בספטמבר 2018 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט פעולה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   thepredator
 סרט קודם:  טורפים 
 סרט הבא:  Prey 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטורף (באנגלית: The Predator) הוא סרט מדע בדיוני ופעולה אמריקאי משנת 2018 בבימויו של שיין בלאק. זהו הסרט הרביעי בסדרת סרטי "הטורף". בסרט מככבים בויד הולברוק, טרוונטה רודס, ג'ייקוב טרמבלי, קיגן-מייקל קי, אוליביה מאן, תומאס ג'יין, גבריאל לבל, אלפי אלן, וסטרלינג בראון.
עלילת הסרט מתמקדת בצוות חיילים לשעבר ומדענית לוחמנית אשר יוצאים לעצור צמד חוצנים קטלני במיוחד, אך מגלים שהממשלה מנסה להסתיר את המקרה בצורה לא פחות קטלנית (בשלב מסוים אחד החייזרים מזכיר להם שהוא קיים ולועג לכך שהוא נהנה לראות אותם נלחמים אחד בשני).
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-6 בספטמבר 2018. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-14 בספטמבר 2018
הסרט גרף מעל 160 מיליון דולרים ברחבי העולם.
הנרי ג'קמן יצר את פסקול הסרט. הפסקול כולל גם מספר יצירות שנוצרו במקור על ידי אלן סילבסטרי עבור הסרט "הטורף" משנת 1987.
הטורף (סרט, 1987)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון מקטירנן 
 הופק בידי:  לורנס גורדון, ג'ון דייוויס, ג'ואל סילבר 
 תסריט:  ג'ים תומאס, ג'ון תומאס, Thomas brothers 
 עריכה:  מארק הלפריך 
 שחקנים ראשיים:  ארנולד שוורצנגר (Dutch) שיין בלאק אלפידיה קריו ר. ג'יי. ארמסטרונג ריצ'רד צ'אבס ג'סי ונטורה קווין פיטר הול Sonny Landham קארל ות'רס ביל דיוק סוון-אולה תורסן 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Davis Entertainment, פוקס המאה ה-20, Silver Pictures, Gordon Company, FPT Corporation 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 ביוני 1987 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ספרדית, רוסית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט אימה, סרט מדע בדיוני, סרט מתח 
 הכנסות באתר מוג'ו:   predator
 סרט הבא:  הטורף 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטורף (באנגלית: Predator) הוא סרט מדע בדיוני ופעולה אמריקאי משנת 1987 בבימויו של ג'ון מקטירנן. זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי הטורף.
תקציב הסרט עמד על כ-15 מיליון דולרים. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-12 ביוני 1987, שם הוא הרוויח 98,735,548 דולרים. בעקבות הצלחת הסרט הופקו לאורך השנים שלושה סרטי המשך לסרט זה.
תקציר העלילה

צוות כוחות מיוחדים בראשותו של מייג'ור אלן (דאץ') שייפר (ארנולד שוורצנגר) נשלח לג'ונגלים של גואטמלה על מנת לחלץ בכיר ממשלתי שמסוקו הופל. כאשר הם נוחתים הם מוצאים את המסוק על עץ, ומבינים שהופל באמצעות טיל מתקדם, אשר לא שייך למורדים. דאץ' וחייליו מתקיפים את מחנה המורדים והורגים את כל יושביו, ותופסים שבויה בשם אנה. במהלך חזרתם למסוק שיחזירם לארצות הברית, יצור מסתורי מחסל את כל אנשי הצוות בזה אחר זה, עד שדאץ' ואנה נשארים לבדם. כאשר דאץ' נכנס לביצה ורואה שהיצור לא תוקף אותו, הוא מבין שראייתו מבוססת על חום, ובגלל הבוץ שכיסה אותו היצור לא ראה אותו. דאץ' מכין מלכודות שונות ביער ללכידת היצור ולבסוף מצליח לפצוע אותו. לאחר מכן היצור מוריד את קסדתו ומתגלה כחייזר, ומשמיד את עצמו באמצעות פצצה גרעינית, אך דאץ' מצליח להימלט למסוק ביחד עם אנה ולהינצל.
הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין

הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין (בגרמנית: Schlösser und Parks von Potsdam und Berlin) הם קבוצה של מתחמי ארמונות וגני נוף מורחבים הממוקמים באזור האפלנד (אנ') סביב פוטסדאם וברלין, בירת גרמניה. במונח נעשה שימוש כאשר המכלול התרבותי הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
הוא זכה להכרה זו בזכות האחדות ההיסטורית של נופיו - דוגמה ייחודית לעיצוב נוף על רקע רעיונות מונרכיים של המדינה הפרוסית. ”המכלול הוא התגבשות של מספר רב של השפעות מאיטליה, אנגליה, פלנדריה, פריז ודרזדן. סינתזה של מגמות אמנות בערים ובחצרות המלכים באירופה במאה ה-18, הטירות והפארקים מציעים דגמים חדשים שהשפיעו רבות על התפתחות האומנויות המונומנטליות ועל ארגון החלל ממזרח לאודר.
פוטסדאם-סנסוסי הוא דוגמה יוצאת מן הכלל ליצירות אדריכליות ופיתוח גינון הקשורים לתפיסת כוח המלוכה בתוך אירופה. לפי הגודל הנרחב של התוכנית, מכלולים מלכותיים אלה שייכים לקטגוריה הייחודית מאוד של בתי מגורים של נסיכים” (אתר אונסק"ו).
ארמון צציליינהוף
ערוגת פרחים בפארק קליין-גליניקה
ארמון השיש
מצפה הכוכבים בבלסברג
היקף

בתחילה, הקיף אתר המורשת העולמית 5,000 דונם, וכלל 150 מיזמי בנייה, שנמשכו בין השנים 1730–1916. עד המהפכה השלווה (אנ') בשנת 1989, הופרדו אזורים אלה על ידי חומת ברלין, שנמשכה בין פוטסדאם לברלין המערבית, וכמה אתרים היסטוריים נחרבו על ידי ביצורי גבול המכונים "רצועת המוות".
שני שלבי הרחבה לאתר המורשת העולמית, בשנים 1992 ו-1999 הובילו לשילוב שטח גדול יותר. לטענת קרן הארמונות והגנים הפרוסיים ברלין-ברנדנבורג (גר'), המנהלת את אתר המורשת העולמית, עומד גודל השטח של אתר המורשת העולמית המורחב על 20,640 דונם.
רכיבי ההכרזה של 1990

ארמון סנסוסי ופארק סנסוסי בפוטסדאם
הגן החדש, ארמון השיש וארמון צציליינהוף, צפונית-מזרחית לסנסוסי, פוטסדאם
פארק בבלסברג, וארמון בבלסברג, פוטסדאם
ארמון גליניקה ופארק קליין-גליניקה, ברלין
בקתת העץ ניקולסקוי, ברלין
אי הטווסים, ברלין
בטכרברג, ברלין
טירת הציד גלינקה, ברלין
ההרחבות של 1992

כנסיית הגואל, פוטסדאם
הארמון והפארק זאקרו, פוטסדאם
ההרחבות של 1999

שדרת עצי הטיליה (Lindenallee), פוטסדאם
המכללה המלכותית לגינון ותחנת הרכבת של הקייזר, פוטסדאם
ארמון לינדשטדט והפארק הצמוד, פוטסדאם
הכפר בורנשטדט, הכנסייה, בית הקברות והנופים צפונית לפארק סנסוסי, פוטסדאם
זקופל (Seekoppel) – הנוף המעוצב בין אגם בורנשטדט לרואיננברג
וולטרווג (Voltaireweg, "דרך וולטר") – רצועה ירוקה ודרך בין פארק סנסוסי והגן החדש בפוטסדאם
השדרה לפני פארק סנסוסי (Allee nach Sans Souci) – שדרת בתים מהמאה ה-19 בפוטסדאם
אלכסנדרובקה – בתי העץ של "המושבה הרוסית", פוטסדאם
פפינגסטברג (Pfingstberg, "הר הפנטקוסט"), מקדש פומונה והבלוודרה על פפינגסטברג, פוטסדאם
השטח בין פפינגסטברג לגן החדש, פוטסדאם
החוף הדרומי של יונגפרנזה, פוטסדאם
יער המלך – היערות המקיפים את ארמון ופארק זאקרו, פוטסדאם
דרכי הגישה לפארק בבלסברג (Vorgelände des Babelsberger Parks) – פארק בבלסברג הוא יצירת מופת של אדריכל הנוף פטר יוזף לנה שהורחב משנת 1842 ואילך על ידי הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו. דרכי הגישה, כולל השטחים לאורך נהר נותה, מהווים חלק מהנוף הכללי.
מצפה הכוכבים בבלסברג, פוטסדאם
הערות שוליים

↑  Palaces and Parks of Potsdam and Berlin – מאתר אונסק"ו
הז'נדרמיה האיראנית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  איראן איראן
 סוג:  ז'נדרמריה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1910–1991 (כ־81 שנים) 
 התמזגה לתוך:  כוח אכיפת החוק של איראן
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  70,000 (1979)
הז'נדרמיה האיראנית (בפרסית: ژاندارمری دولتی) שנקרא גם הז'נדרמיה הממשלתית, היה כוח המשטרה הכפרי הראשון באיראן. הכוח החצי-צבאי גם מילא תפקיד משמעותי בפוליטיקה מאז הקמתו ב-1910 במהלך שושלת קג'אר ועד הופעתה של שושלת פהלווי ב-1921. הכוח המשיך לפעול עד סוף עידן פהלווי ועבר מודרניזציה לז'נדרמריה האימפריאלית האיראנית. הכוח הוקם במקור כצבא חוקתי, והעסיק קצינים שוודים בפיקוד על איראנים כדי לבצע הן את תפקידי המשטרה המסורתיים והן לנהל מבצעים צבאיים נגד כוחות שבטיים. בשנת 1991 אוחדה הז'נדרמריה האיראנית עם כוחות משטרה אחרים כדי ליצור את כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
היסטוריה

לאורך המאה ה-19 עסקו הרפורמים האיראנים במודרניזציה צבאית וההיסטוריה של תקופת הקג'אר מלאה בניסיונות ליצור צבא קבע על פי המודל האירופי. בניסיון לפתח כוח צבאי חזק מספיק כדי להגן על עצמו מפני אויביה החיצוניים, בחרו הפרסים בשוודיה לבצע את המשימה של אבטחת נתיבי הסחר שלהם. הפרסים בוחרים במשטרה השוודית כבחירה נייטרלית בין בריטניה לרוסיה.
ב-6 ביולי 1911 התקבלה באספת המחוקקים ההצעה על הקמת הז'נדרמריה הממשלתית. ב־15 באוגוסט 1911 קיבל המיג'ור השוודי הראלד הילמרסון דרגת גנרל והופקד על הז'נדרמריה הפרסית. קצינים רבים אחרים, שגויסו לעיתים קרובות מהאצולה השוודית, המשיכו את דרכו של הילמרסון.
במהלך המערכה הפרסית של מלחמת העולם הראשונה קציני הז'נדרמריה השוודית היו אוהדים כלפי גרמניה ועזרו למעצמות המרכז. בסתיו 1915 הם תפסו את השליטה בשיראז בשיתוף מושל המחוז שעבר הכשרה גרמנית. לאחר ההפיכה ב-1921 איחד שר המלחמה רזא שאה פהלווי, את שני הכוחות הצבאיים שהיו קיימים באיראן באותו זמן: הדיוויזיה הקוזקית והז'נדרמריה, כדי ליצור את הצבא הלאומי האיראני המודרני. נוצרה משטרה כפרית ופקודיה שירתו תחת קצינים איראנים.
פירוק הז'נדרמריה השוודית החליש מאוד את המלוכה הקאג'רית והדבר הקל מאוד על ההפיכה של רזא שאה ב-1921. הילמרסון חזר לשוודיה ולקח את הפיקוד על הבריגדה השוודית המתנדבת המשרתת בצד הלבן במלחמת האזרחים הפינית. קצין אחר, אריק קרלברג, הפך מאוחר יותר לשגריר שוודיה באיראן, ואיש סודו של מוחמד מוסאדק.
היסטוריה > לאחר המהפכה

לאחר הפלת השאה ב-1979 נותרה הז'נדרמריה האימפריאלית האיראנית. ב-1992 היא אוחדה לתוך כוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
היסטוריה > ארגון

מטרת הז'נדרמריה הייתה לשמור על הגבולות ועל ביטחון הפנים. היא הורכבה ממספר גדודים, כל אחד מ-4 עד 6 פלוגות. לצורכי משמעת היה החיל בפיקוחו של הקצין הכללי המפקד על האוגדה שבתחומה הוצב. בכל הנוגע לפעילות משטרתית, היא הייתה נתונה לרשויות האזרחיות המקומיות. הכוח היה חמוש ברובים ישנים מסוגים שונים בתוספת כמה קרבינים סובייטים, צרפתיים ובריטים. הכוח כלל בסך הכל 22 גדודים שיצרו חיל.
מדי הגנרל הראלד הילמרסון מוצגים במוזיאון הצבא השוודי
היינריך וילהלם שוט

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1794 ברנו, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  5 במרץ 1865 (בגיל 71) וינה, האימפריה האוסטרית 
 ענף מדעי:  בוטניקה 
 
היינריך וילהלם שוֹט (Heinrich Wilhelm Schott;‏ 7 בינואר 1794 ברנו, מוראביה - 5 במרץ 1865, ארמון שנברון, וינה, אוסטריה) היה בוטנאי אוסטרי שנודע במחקריו על אודות משפחת הלופיים ודומיהם.
שוט השתתף במשלחת מחקר אוסטרית לברזיל בשנים 1817 עד 1821. בשנת 1845 ירש את מקומו של ניקולאס יוזף פון ז'קין כמנהל הגנים הבוטניים שבארמון שנברון.
קיצור שמו בנומנקלטורה בוטנית הוא schott.
הדר גולדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1963 (בן 60) באר שבע, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 עיסוק:  מוזיקאי, איש נדל"ן
 כלי נגינה:  כינור 
 www.hadargoldman.com
 
הדר גולדמן (נולד ב-31 באוקטובר 1963 בבאר שבע) הוא מוזיקאי, פרסומאי לשעבר ואיש נדל"ן בהווה.
ביוגרפיה

גולדמן נולד בבאר שבע להורים יוצאי פולין אסתר ומשה. בגיל 8 עברה משפחתו לתל אביב.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

גולדמן החל את דרכו כמוזיקאי ובצעירותו נחשב לילד פלא בתחום הנגינה בכינור. הוא ניגן בתזמורת הצעירה של הפילהרמונית הישראלית והשתתף בכיתת אמן של הכנר אייזק שטרן במרכז למוזיקה שבמשכנות שאננים בירושלים.
בצבא שירת כמוזיקאי מצטיין בתזמורת צה"ל, אך אחרי שנה החליט לעבור לשרת ביחידה 8200.
בשנת 1983 הצטרף ללהקת רוק אלטרנטיבי בשם "היחידה לטיפול נמרץ" (עם דורון אייל, רונה ורד, דויד גרוואי, ושלמה משיח).
אחר כך הקים יחד עם ג'ף שפירו את להקת "סיאם", שיצרה מוזיקה בסגנון הגל החדש, בין השאר הופיעו באותה שנה כלהקת חימום בהופעת להקת "סוזי והבנשיז" בקולנוע דן בתל אביב, ואחר כך הוזמנו לשמש כלהקת חימום גם בסיבוב הופעות של סוזי והבנשיז באירופה. חברי הלהקה סיגלו לעצמם מראה שונה וחדשני על הבמה: בתספורות, באיפור הכבד ובלבוש (גולדמן נהג להופיע בשמלה), דבר שהיה בזמנו פורץ דרך בתרבות המוזיקלית הישראלית. בשנת 1985 עבר גולדמן יחד עם שפירו להתגורר בלונדון שם המשיכו לכתוב ולהלחין, ואף הקליטו אלבום.
הלהקה התפרקה בשנת 1990, התאחדה 18 שנים מאוחר יותר ב-2008 למספר הופעות והוציאה לאור אלבום חדש. הלהקה התאחדה להופעה שוב ב-2011. ב-2015 התאחדה שוב כדי לחמם את להקת "סווייד" בתל אביב.
לאחר פירוק הלהקה חזר גולדמן לישראל והקים הרכב בשם "בארוק", שהוציא לאור אלבום אחד ב-1992.
במשך השנים הלחין גולדמן מוזיקה למספר מחזות וסרטים.
ביוגרפיה > קריירה כפרסומאי

גולדמן נכנס לענף הפרסום שעבד כתקציבאי בסוכנות הפרסום "Saatchi & Saatchi" בלונדון. כששב לישראל שימש כסופרוייזר ב"פרסום אריאלי" ובסוכנות "טמיר-כהן". אחר כך היה מנהל בכיר בסוכנות "ליכטנזון. ב-1999 חבר גולדמן לאילון זרמון וביחד הקימו את משרד הפרסום "זרמון גולדמן".
גולדמן היה שותף לבניית מותגים דוגמת "FOX" ו"וואלה". משרד "זרמון גולדמן" יזם מספר קמפיינים פרובוקטיביים שנפסלו לשידור והם זכו בתואר "הילדים הרעים של עולם הפרסום הישראלי", מאחר שהמתחרים טענו שהפרובוקציות היו מתוכננות במטרה לייצור הד תקשורתי. בין הקמפיינים שנפסלו היו סרטון פרסומות לחברת ההלבשה "FOX", בכיכובם של יעל בר זוהר והשחיין האולימפי איתן אורבך, שנפסלה בשל רמיזות לאלימות מינית. פרסומת לפורטל "וואלה!" שזכייניות ערוץ 2 "טלעד" ו"רשת" סירבו לשדר מאחר שעודדה את הצופים לנטוש את הטלוויזיה לטובת האינטרנט. וסרטון למשקה "אקסטרה מוד" שהשיקה חברת "טרה" שנפסל בשל פגיעה ברגשות הציבור, מאחר שנרמז שתנועות הגוף של בחורה בסרטון מעידות על כך שהיא מבצעת אקט מיני.
ב-2005 ניהל גולדמן את הקמפיין של סילבן שלום בבחירות לראשות מפלגת הליכוד
ב-2007 חתמה סוכנות הפרסום DDB העולמית על הסכם ייצוג עם משרד "זרמון גולדמן".
המשרד טיפל בתקציבים של חברות מובילות כגון AIG, דלתא, מרכזי ביג, סיטרואן, דומינו'ס פיצה ועוד. במהלך השנים זכה המשרד במספר פרסים, לרבות פרסי קקטוס הזהב ותחרות אפי. ב-2012 מכר גולדמן את החזקותיו במשרד לאילון זרמון ונטש את עולם הפרסום.
ביוגרפיה > קריירה כמשקיע נדל"ן

במקביל לענף הפרסום החל גולדמן להשקיע בנדל"ן. הוא רכש מבנים ישנים בתל אביב, שיפץ והשכיר או מכר אותם. בין השאר רכש בית משנת 1911 ברחוב ברנר בתל אביב, כמו גם את ביתו של איתמר בן-אב"י ברחוב לבונטין ופתח בו מסעדה.
בשנת 2009, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי רכש אלפי דירות בארצות הברית להשקעה וחברת ניהול שפשטה את הרגל. גולדמן הציעה לבעל חברת הניהול להמשיך ולנהל אותה תמורת מניות. החברה התמקדה בשירות לדיירים וגדלה שוב במהירות. בנוסף הקים את חברת ההזנק "C² communities", שפיתחה פלטפורמה טכנולוגית לייעול שוק השכירות בארצות הברית.
ב-2012 רכש גולדמן את בניין הבנק הפדרלי ביוסטון, אשר נחשב לאחד הבניינים ההיסטוריים החשובים בטקסס.
במאי 2015 רכש את הבית בו התאבד איאן קרטיס, סולן להקת הפוסט-פאנק הבריטית ג'וי דיוויז'ן, בעיירה מקספילד שמדרום למנצ'סטר. הבית נמכר זמן קצר קודם במכירה פומבית וקבוצה של מעריצי הלהקה ניסתה לרכוש אותו ללא הצלחה. גולדמן סיפר שקנה את הבית במטרה להקים בו מוזיאון לזכרו, אולם המוזיאון מעולם לא הוקם והבית הושכר.
בסוף 2020 הקים את חברת "המאור הגדול מערכות סולאריות", העוסקת בהקמה ובתחזוקה של פאנלים סולאריים על גגות. באפריל 2021 היא רכשה חברת אנרגיה סולארית בארצות הברית תמורת 280 מיליון דולר.
ביוגרפיה > טלוויזיה

ב-2015 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר". ב-2018 השתתף גולדמן בתוכנית "הכרישים" בקשת 12.
חיים אישיים

גולדמן נשוי ללאה ואב לשתיים. מתגורר בסביון.
בשנות ה-80 היה בזוגיות מתוקשרת עם מעצבת האופנה דורין פרנקפורט.
האמנה נגד עינויים

מדינות שאישררו את האמנה  מדינות שחתמו על האמנה אך לא אישררו אותה  מדינות שלא חתמו ולא אישררו את האמנה
האמנה נגד עינויים ונגד יחס ועונשים אכזריים, בלתי-אנושיים או משפילים (באנגלית: The Convention against Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment) או בקיצור האמנה נגד עינויים, היא אמנה בין־לאומית שמטרתה למנוע עינויים ומעשי אלימות או יחס אכזרי בלתי-אנושי או משפיל ברחבי העולם. האמנה מחייבת את המדינות החברות בה לנקוט באמצעים יעילים למניעת עינויים בשטח הנתון לתחום שיפוטן, ואוסרת עליהן לגרש, להחזיר או להסגיר אדם למדינה, מקום שיש יסוד מהותי להאמין שהוא עומד בסכנת של עינויים.
היסטוריה

האמנה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1984 ונכנסה לתוקף ב-26 ביוני 1987 לאחר שאושררה על ידי 20 מדינות. תאריך זה מוכר כיום הבין־לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים. נכון ל-2019, 169 מדינות חתמו על האמנה. מדינת ישראל חתמה על האמנה בשנת 1986 ואשררה אותה ב-1991.
ניסוח סעיפי האמנה מתבסס על סעיף 55 של מגילת האו"ם לקידום כבוד אוניברסלי לשמירה על זכויות האדם, סעיף 5 להצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם וסעיף 7 לאמנה הבין־לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, אשר קובעים כי איש לא יועמד בפני עינויים או עונשים אכזריים בלתי-אנושיים או משפילים. בנוסף, היא מסתמכת על ההצהרה בדבר הגנה על כל בני האדם מפני העמדה בפני עינויים ומפני יחס או עונשים אכזריים, שאומצה על ידי העצרת הכללית ב-1975 מתוך רצון להילחם במאבק נגד עינויים.
הגדרת המושג עינוי

סעיף 1 באמנה, מגדיר את המונח עינוי כך: "מעשה אשר באמצעותו נגרם במכוון לאדם כאב או סבל חמור, בין אם פיזי, בין אם מנטלי, במטרה להוציא ממנו או מאדם שלישי מידע או הודאה, להענישו על מעשה שביצעו או נחשד בביצועו, הוא או אדם שלישי, או להפחיד או לאנוס אותו או אדם שלישי; או מכל סיבה ששורשיה בהפליה מכל סוג שהוא, מקום שכאב או סבל כאמור נגרמים בידי או באישור או בהסכמה בשתיקה של עובד ציבור או אדם אחר הממלא תפקיד רשמי בשידולו, אין הוא כולל כאב או סבל הנובעים מעיצומים על-פי חוק, טבועים בהם או נלווים אליהם".
סעיפי האמנה

1-16 – סעיפים אלו מגדירים עינוי מה הוא, את הסמכות השיפוטית על מעשי העינויים, חובות ואיסורים שונים.
17-24– סעיפים אלו מגדירים את הצורך בהקמת ועדה, בחירת חברי הוועדה, תפקידה ודרכי התנהלות.
25-33 – סעיפים אלו דנים בכניסת התוקף של האמנה, תהליך הצטרפות המדינות, זכויות וחובות המדינות החברות, חתימה ואשרור על האמנה.
סעיפי האמנה > סוגיות עיקריות של האמנה

סעיף 2.2 לאמנה קובע כי אין נסיבות חריגות כלשהן שיכולות להצדיק עינויים. כולל מלחמה או איום של מלחמה, חוסר יציבות פוליטית, מאבק בטרור או כל מצב חירום.
סעיף 3.1 קובע את עקרון אי ההחזרה, המחייב את המדינות שלא לגרש, להחזיר או להסגיר אדם למדינה אחרת, אם קיימת "עילה מהותית" לכך שהאדם יהיה נתון בסכנת עינויי.
סעיף 16.1 קובע כי על המדינות החברות למנוע ביצוע עינויים ומעשים בלתי-אנושיים בשטח שבסמכות שיפוטה.
פיקוח ואכיפה

הוועדה נגד עינויים היא גוף של עשרה מומחים שתפקידו לפקח על יישום האמנה על ידי המדינות החברות. כל המדינות שהן צד לאמנה מחויבות על פיה למסור דיווחים שוטפים לוועדה בנוגע לאופן שבו הן מיישמות את הזכויות. בתוך שנה מחתימת האמנה על המדינות להגיש דו"ח מפורט ולאחר-מכן הן חייבות לדווח על המצב במדינתן כל ארבע שנים. הוועדה בוחנת את הדו"חות ומחווה את דעתה לגבי כל מדינה בנפרד. בנסיבות מסוימות רשאית הוועדה לשקול תלונות או הודעות של אנשים יחידים הטוענים כי זכויותיהם המפורטות באמנה הופרו. הוועדה מתכנסת מדי שנה בז'נבה. חברי הוועדה נבחרים אחת לארבע שנים. מלבד הוועדה קיימים ארגונים שונים שלוקחים על עצמם להילחם בנושא זה, הארגון העולמי נגד עינויים (OMCT) שהוקם ב-1985, הגוף הגדול ביותר בעולם של ארגונים לא-ממשלתיים, הנלחמים במעצרים שרירותיים, עינויים, הוצאות להורג וצורות אלימות אחרות, הרשת העולמית כוללת כ-300 ארגונים שונים החולקים את אותה מטרה.
ראו גם

ההכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם
הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל
היום הבין־לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים
האיסור על עינויים
לקריאה נוספת

אקי, י, וינר, נ. (2011)- אמנת רומא והדין הפלילי הישראלי משלימות והתאמה.
דפנה ריצ'מונד-ברק, "הפרט במשפט הבינלאומי: מהגנה דיפלומטית לזכויות אדם במשפט בינלאומי (רובי סיבל ויעל רונן עורכים, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר ונבו 2016)
ועדת־החקירה לעניין שיטות החקירה של שירות הביטחון הכללי בנושא פעילות חבלנית עוינת (1987), ירושלים.
יישומה של אמנת האו"ם נגד עינויים נגד יחס ועונשים אכזריים, בלתי-אנושיים או משפילים בידי ישראל (2009) הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
פצ'קו. א (1999)-קובץ עתירות, תקצירים ומסמכים אחרים שהוגשו לביהמ"ש העליון המשפט נגד עינויים בישראל.doc
Danelius .H (1984)- The torture convention. Audiovisual Library of International Law. New York.
הערות שוליים

↑  כתבי האמנה- אמנה נגד עינויים ונגד יחס ועונשים אכזריים,בלתי-אנושיים או משפילים (1993)- נבו
↑  Convention against Torture, באתר האו"ם (באנגלית)
↑  כתבי האמנה- אמנה נגד עינויים ונגד יחס ועונשים אכזריים, בלתי-אנושיים או משפילים (1993)- נבו.
↑  Committee Against Torture- UN HUMAN RIGHTS- office of the high commissioner
↑  OMCT- The world organization against torture, 1985
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381599505171  GND: 4223209-0  LCCN: n87865133  VIAF: 181495016   WorldCat (עם VIAF): 181495016
הגוררת איתנה

הגוררת "איתנה" היא אתר צלילה ואתר מורשת תת-מימי, הממוקם מערבית לאיי אכזיב.