stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוולין קפלון
קריירה

בשנת 1997 קיבלה את ההזדמנות הראשונה שלה, כששיחקה, לצידם של צביקה הדר ואסתי זקהיים בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס". הסרט זכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים וגרף שישה פרסי אוסקר ישראלי. והוא שימש קרש קפיצה לקפלון לשחק תפקיד משמעותי יותר. בשנת 1999 כיכבה קפלון, לצד ניר לוי ומוסקו אלקלעי, בסרטו של אריק קפלון, "החברים של יאנה". בדומה לחוויות שעברה בעצמה, שיחקה קפלון את יאנה, צעירה רוסיה העולה לארץ וחיה חיים קשי-יום על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה בעשרה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, וקפלון זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר. לאחר מכן זכתה קפלון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בפיליפינים ובפסטיבל קרלובי וארי והסרט זכה במספר משמעותי של פרסי קולנוע בינלאומיים.
בשנת 2000 עבר הזוג קפלון להתגורר בלוס אנג'לס, ארצות הברית, במטרה לקדם את הקריירות הקולנועיות שלהם. קפלון החלה ללמוד ולהתנסות בעריכת סרטים, ערכה מספר סרטים ושימשה מספר פעמים כעוזרת עריכה. באותה שנה ילדה את בתה, איה. בשנת 2004 חזרו הזוג לארץ, וקפלון חזרה לתודעת הציבור כששיחקה תפקיד משני בסרט "הכלה הסורית". באותה תקופה החלה לככב בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי" לצד אושיק לוי.
בשנת 2005 שיחקה קפלון תפקיד ראשי בסרטו של איל חלפון "איזה מקום נפלא". בסרט שיחקה קפלון את דמותה של ז'אנה, זונה המנהלת מסע לגילוי משמעות החיים עם לוקח חסותה, אותו משחק אורי גבריאל. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם לסרט הטוב ביותר, פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ומספר פרסים בינלאומיים.
בשנת 2006 החלה לשמש כעוזרת-עריכה בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" בערוץ הילדים. כמו כן, שיחקה בעונות 2–3 תפקיד יחסית משמעותי לאורך כמה פרקים (לינה, בת דודתה של נטשה), לצד תום אבני, עדי הימלבלוי ומספר רב של שחקנים. שיחקה גם בסרט מכתבים לאמריקה.
באותה השנה ב-2006 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט אין לה אלוהים.
היא שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "הדקדוק הפנימי" (2010), המבוסס על הספר "ספר הדקדוק הפנימי", של דויד גרוסמן.
חיים אישיים

נשואה לבמאי אריק קפלון. ב-2000 עברה קפלון, יחד עם בעלה, להתגורר בלוס אנג'לס. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה. הזוג חזר לישראל בשנת 2003.
קורפוס אס אס הררי התשיעי

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס ואפן אס אס
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 ביוני 1944 – 12 בפברואר 1945 (237 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
קורפוס אס אס הררי התשיעי (בגרמנית: IX. Waffen-Gebirgs-Armeekorps der SS) היה קורפוס הררי של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם בהונגריה ב-21 ביוני 1944, וכמפקדו הראשון מונה קרל-גוסטב זאוברצווייג. הקורפוס כלל בשלב ראשוני את דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר" ואת דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא". הקורפוס נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, והשתתף בקרבות כנגד הפרטיזנים בקרואטיה. בהמשך השנה הועבר הקורפוס לאזור בודפשט שבהונגריה, ונכלל במסגרת הארמייה השישית. הוא כלל את דיוויזיית הפאנצר ה-13, דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, דיוויזיית פרשים אס אס השמינית "פלוריאן גאייר" ודיוויזיית פרשים אס אס ה-22 "מריה תרזה". כל הדיוויזיות היו במצב קשה משום שלקחו חלק בקרב דברצן.
ב-24 בנובמבר נסוג הקורפוס מדרכי הגישה לבודפשט, ובדצמבר החל הצבא האדום את המצור על בודפשט. קרל פפר-וילדנברוך קיבל פיקוד על הקורפוס, כמו גם על כל היחידות הגרמניות בבודפשט ובסביבותיה. ב-1 בינואר 1945, הארמייה השישית תחת פיקודו של הרמן באלק פתחה במבצע קונרד במטרה לשחרר את הקורפוס, כשהיא זוכה להצלחות ומתקדמת באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים. לקראת סוף ינואר כבר נדחסו הגרמנים וההונגרים בתוך כיס בגודל של קילומטר אחד. ב-11 בפברואר קיבל הקורפוס פקודה לנסות לפרוץ החוצה, אולם רק 170 מאנשי האס אס הצליחו להגיע אל הקווים הגרמניים. ב-12 בפברואר נכנע פפר-וילדנברוך לכוחות הסובייטים.
מפקדים

גרופנפיהרר קרל-גוסטב זאוברצווייג (21 ביוני 1944 - דצמבר 1944)
אוברגרופנפיהרר קרל פפר-וילדנברוך (דצמבר 1944 - 12 בפברואר 1945)
פקודת הראיות

פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971 היא החוק המסדיר את קבלתן של ראיות במערכת המשפט בישראל (בית משפט לענייני משפחה, בית משפט לעניינים מינהליים, בית משפט לתביעות קטנות, בית הדין לענייני מים ובית הדין לעבודה הוסמכו לדון בדיון אזרחי גם שלא לפי דיני הראיות הרגילים; בתי דין דתיים דנים לפי דיני ראיות שבדין הדתי.).
בראש הדרכים להבאת ראיות נמצאת עדות של עד המעיד במהלך המשפט, והפקודה מונה דרכים נוספות להבאת ראיות.
הוראות הפקודה

בפקודה חמישה פרקים:
פרק א׳: עדות שבעל־פה
פרק ב׳: עדות שבכתב
פרק ג׳: ראיות חסויות
פרק ד׳: משקלן של ראיות
פרק ה׳: שונות.
הוראות הפקודה > פרק א׳: עדות שבעל־פה

סימן א׳ בפרק זה עוסק בהזמנת עדים וכשרותם, ואלה הוראותיו:
מותר להזמין כל אדם ליתן עדות שהיא קבילה ושייכת לעניין, אך בית המשפט רשאי לסרב להוציא הזמנה אם אין בה צורך או אם ראה שנתבקשה למטרה שאיננה גילוי האמת.
הכל כשרים להעיד בכל משפט, אך במשפט פלילי אין בן זוג כשר להעיד לחובת בן זוגו, ואין כופים אותו להעיד לחובת אדם המואשם יחד עם בן זוגו בכתב אישום אחד, וכן אין הורה וילד כשרים להעיד האחד לחובת משנהו, ואין כופים אחד מהם להעיד לחובת אדם המואשם יחד עם משנהו בכתב אישום אחד (סייגים אלה לא יחולו על עדות של אדם שהגיש תלונה נגד בן זוגו, ילדו או הורהו, לפי העניין).
במשפט אזרחי יכול בעל דין להעיד לעצמו או להיות מוזמן להעיד ליריבו.
סימן ב׳ עוסק בעדות על אמרות, ואלה הוראותיו:
עדות על אמרה שנאמרה בשעה שנעשה, לפי הטענה, מעשה עבירה, או בסמוך לפניו או לאחריו, והאמרה נוגעת במישרין לעובדה השייכת לעניין, תהא קבילה אם אמר אותה אדם שהוא עצמו עד במשפט.
עדות על אמרה שאמר אדם שנעשה בו, לפי הטענה, מעשה אלימות, והאמרה נוגעת לאותו מעשה או לנסיבות־לוואי שלו, תהא קבילה, בתנאים מסוימים, אף אם האדם שאמר אותה אינו נוכח כעד ואף אין להביאו למשפט משום שהוא נפטר או תשוש או חולה או נעדר מישראל.
אמרה בכתב שנתן עד מחוץ לבית המשפט תהיה קבילה כראיה בהליך פלילי אם נתקיימו אלה:
אמרה בכתב שניתנה מחוץ לבית המשפט תהיה קבילה כראיה בהליך פלילי אף אם נותנה אינו עד במשפט, אם שני הצדדים הסכימו לכך ותוכן האמרה לא היה שנוי במחלוקת, ובלבד שהנאשם היה מיוצג על ידי עורך דין.
עדות על הודאת הנאשם כי עבר עבירה, תהא קבילה רק אם הביא התובע עדות בדבר הנסיבות שבהן ניתנה ההודאה ובית המשפט ראה שההודאה הייתה חפשית ומרצון. כאשר ההגנה כופרת בקבילותה של ההודאה ומעלה טענות על אי-חוקיותה, בעיקר בגלל אמצעי חקירה פסולים שלטענת ההגנה גרמו למסירת ההודאה, מתקיים משפט זוטא לקביעת קבילותה של ההודאה.
סימן ג׳ עוסק בעדות שניתנה מחוץ לישראל, ואלה הוראותיו:
לפי בקשת בעל דין במשפט אזרחי רשאי בית המשפט לצוות שעד או כל אדם אחר ייחקר בתצהיר על־ידי אדם פלוני ובמקום פלוני שמחוץ לתחום שיפוטו של בית המשפט, ורשאי הוא להתיר לכל בעל דין להגיש את פרוטוקול העדות כראיה באותו משפט.
מקום שנגבתה עדות מחוץ לתחום שיפוטם של בתי המשפט בישראל, לצורך הליך פלילי בישראל, רשאי בית המשפט להתיר שפרוטוקול העדות שניתנה כאמור יוגש כראיה במשפט, ובלבד שבית המשפט ראה שיש סיבה מספקת להיעדרו של העד שהעיד לפי הפרוטוקול וכי לנאשם או לעורך דינו ניתנה הזדמנות לחקור את העד חקירה שכנגד בשעה שנגבתה העדות.
הוראות הפקודה > פרק ב׳: עדות שבכתב

מקום שמותר לאדם על־פי דין, או שנדרש אדם, להוכיח דבר על־ידי תצהיר בכתב, בשבועה או בהן צדק, יהיה תצהירו בכתב ראיה כשרה, אם הוזהר המצהיר כי עליו להצהיר את האמת וכי יהא צפוי לענשים הקבועים בחוק אם לא יעשה כן. בית המשפט רשאי לצוות שהמצהיר ייחקר בבית המשפט, ובית המשפט ייעתר לבקשתו של בעל דין לצוות על כך; לא התייצב המצהיר, רשאי בית המשפט לפסול תצהירו מלשמש ראיה.
רשם או שופט בית משפט השלום רשאי להשביע אדם, או לקבל ממנו תצהיר, אם –
סימן ג׳ עוסק בעדות של מומחים ועובדי ציבור, ואלה הוראותיו:
מסמך הניתן על ידי הממשלה, ייחתם בידי ראש הממשלה או בידי שר שראש הממשלה הסמיכו לכך, או בידי מזכיר הממשלה.
אישור בכתב של מזכיר הממשלה שהממשלה עשתה דבר פלוני ישמש ראיה שאכן נעשה הדבר כאמור באישור.
בית המשפט רשאי לקבל כראיה, בכתב, חוות דעתו של מומחה בשאלה שבמדע, שבמחקר, שבאמנות או שבידיעה מקצועית, ותעודה של רופא על מצב בריאותו של אדם.
בית המשפט רשאי לקבל כראיה תעודה על דבר שנרשם במסמך רשמי; התעודה תהא חתומה בידי עובד הציבור שעשה את הרישום או את המעשה או קיבל את הידיעה שנרשמה, ואם אין הוא עוד באותו שירות – בידי האחראי על היחידה שבה עבד.
בית המשפט רשאי לצוות כי מומחה או רופא או עובד הציבור ייחקרו בבית המשפט, ובית המשפט ייעתר לבקשתו של בעל דין לצוות על כך.
סימן ד׳ קובע את הכללים לקבלתן של תעודות ציבוריות, שהוצאו בישראל או מחוצה לה. תעודה ציבורית היא תעודה שהיא מעשה חקיקה, שיפוט או ביצוע, או רשומה של מעשה כאמור, או שהיא חלק מן הרשומות הרשמיות של אחד מהגופים הבאים:
סימן ה׳ קובע את הכללים לקבלתן של רשומות מוסדיות. רשומה מוסדית היא מסמך, לרבות פלט, אשר נערך על ידי המדינה, רשות מקומית, עסק או כל מי שמספק שירות לציבור, במהלך פעילותם הרגילה. הסימן קובע כי רשומה מוסדית תהא ראיה קבילה להוכחת אמיתות תוכנה בכל הליך משפטי, אם נתקיימו כל אלה –
סימן ו׳ קובע את הכללים לקבלתו של העתק צילומי, שהוא העתק ממקור המתקבל בתהליכי צילום, שעל פיהם מתקבל העתק משתמר ומדויק של המקור, בין בגודלו המקורי ובין בגודל שונה. העתק צילומי של מסמך, מסוג מסמכים שנקבע לעניין זה בתקנות, שמצורף אליו אישור שההעתק נעשה מן המקור באופן ובתנאים שנקבעו לאותו סוג מסמכים בתקנות, ישמש ראיה לכאורה בהליך משפטי –
סימן ז' קובע כי הממצאים והמסקנות של פסק דין חלוט במשפט פלילי, המרשיע את הנאשם, יהיו קבילים במשפט אזרחי כראיה לכאורה לאמור בהם, אם המורשע או חליפו או מי שאחריותו נובעת מאחריות המורשע, ובכלל זה מי שחב בחובו הפסוק, הוא בעל דין במשפט האזרחי.
הוראות הפקודה > פרק ג׳: ראיות חסויות

אין אדם חייב למסור, ובית המשפט לא יקבל, ראיה אם ראש הממשלה או שר הביטחון הביע דעתו, כי מסירתה עלולה לפגוע בביטחון המדינה, או אם ראש הממשלה או שר החוץ הביע דעתו, כי מסירתה עלולה לפגוע ביחסי החוץ של המדינה, אלא אם מצא שופט של בית המשפט העליון, על־פי עתירת בעל־דין המבקש גילוי הראיה, כי הצורך לגלותה לשם עשיית צדק עדיף מן העניין שיש לא לגלותה, ובהליך פלילי – כי הראיה עשויה להועיל להגנת הנאשם ומידת התועלת שבה להגנה עולה על העניין שיש לא לגלותה, או שהיא חיונית להגנת הנאשם.
אין אדם חייב למסור, ובית המשפט לא יקבל, ראיה אם שר הביע דעתו, כי מסירתה עלולה לפגוע בעניין ציבורי חשוב, אלא אם מצא בית המשפט הדן בדבר, על־פי עתירת בעל דין המבקש גילוי הראיה, כי הצורך לגלותה לשם עשיית צדק עדיף מן העניין שיש לא לגלותה, ובהליך פלילי – כי הראיה עשויה להועיל להגנת הנאשם ומידת התועלת שבה להגנה עולה על העניין שיש לא לגלותה, או שהיא חיונית להגנת הנאשם.
אין אדם חייב למסור ראיה אם יש בה הפללה עצמית, כלומר הודאה בעובדה שהיא יסוד מיסודותיה של עבירה שהוא מואשם בה או עשוי להיות מואשם בה. ביקש אדם להימנע ממסירת ראיה מחמת שהיא עשויה להפלילו ובית המשפט דחה את הבקשה והראיה נמסרה, לא תוגש הראיה נגד אותו אדם במשפט שבו הוא מואשם בשל העבירה שהעובדה המתגלית מן הראיה היא יסוד מיסודותיה, אלא אם הסכים לכך.
חסיון עורך דין-לקוח: דברים ומסמכים שהוחלפו בין עורך דין לבין לקוחו או לבין אדם אחר מטעם הלקוח ויש להם קשר ענייני לשירות המקצועי שניתן על ידי עורך הדין ללקוח, אין עורך הדין חייב למסרם כראיה, אלא אם ויתר הלקוח על החיסיון; והוא הדין בעובד של עורך דין אשר דברים ומסמכים שנמסרו לעורך הדין הגיעו אליו אגב עבודתו בשירות עורך הדין.
חיסיון רפואי: רופא אינו חייב למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותו והדבר הגיע אליו תוך עבודתו כרופא והוא מן הדברים שלפי טיבם נמסרים לרופא מתוך אמון שישמרם בסוד, אלא אם ויתר האדם על החיסיון או שמצא בית המשפט כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף מן העניין שיש לא לגלותה; והוא הדין באדם שאגב עבודתו בשירות הרופא או בשירותו של מוסד רפואי או בצוות המקצועי העובד עם הרופא, תוך טיפול בחולים, הגיע אליו דבר שנמסר לרופא.
פסיכולוג אינו חייב למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותו והדבר הגיע אליו תוך עבודתו כפסיכולוג והוא מן הדברים שלפי טיבם נמסרים לפסיכולוג בדרך כלל מתוך אמון שישמרם בסוד, אלא אם ויתר האדם על החיסיון או שמצא בית המשפט כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף מן העניין שיש לא לגלותה.
עובד סוציאלי אינו חייב למסור ראיה על דבר הנוגע לאדם שנזקק לשירותו והדבר הגיע אליו תוך עיסוקו כעובד סוציאלי והוא מן הדברים שלפי טיבם נמסרים לעובד סוציאלי מתוך אמון שישמרם בסוד, אלא אם כן ויתר האדם על החיסיון או שבית המשפט מצא כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף על העניין שיש שלא לגלותה.
כהן דת אינו חייב למסור עדות על דבר שנאמר לו בווידוי ואשר גילויו אסור עליו לפי דיני דתו.
הוראות הפקודה > פרק ד׳: משקלן של ראיות

סעיף 53 קובע שבית המשפט יחליט על ערכה של עדות שבעל־פה ומהימנותם של עדים על פי התנהגותם של העדים, נסיבות העניין ואותות האמת המתגלים במשך המשפט.
* סעיף 54 קובע חובת הנמקה להכרעה על בסיס עדות יחידה, במקרים מסוימים, בהליך אזרחי
בית המשפט לא ירשיע נאשם על סמך עדותו היחידה של שותפו לעבירה, אלא אם מצא בחומר הראיות דבר לחיזוקה; ואולם אם היה השותף עד מדינה – טעונה עדותו סיוע.
בית משפט השומע עדות קטין, שאינו בר־אחריות פלילית בשל גילו, יזהירו תחילה בלשון המובנת לקטין, שעליו להעיד את האמת, את כל האמת ואת האמת בלבד. לא יורשע אדם על סמך עדות יחידה של קטין שאינו בר־אחריות פלילית בשל גילו, אלא אם כן יש בחומר הראיות דבר לחיזוקה.
ראיה שאינה קבילה במשפט פלילי ונתקבלה בטעות או בהיסח הדעת, לא תשמש הוכחה לאשמה ואין לבסס עליה שום פסק־דין; אף על פי כן, העובדה שבית המשפט שמע את הראיה לא תפסול את פסק־הדין, אלא אם סבור בית המשפט שהנאשם לא היה מורשע אילולא נמסרה אותה ראיה או שאין ראיה מספקת אחרת זולתה לתמוך בה את ההרשעה.
סתירות בעדותם של עדים אין בהן, כשלעצמן, כדי למנוע את בית המשפט מקביעת עובדות שלגביהן חלו הסתירות.
הוראות הפקודה > פרק ה׳: שונות

שר המשפטים רשאי להתקין תקנות לעניין פקודה זו.
היסטוריה חקיקתית

ראשיתם של דיני הראיות בישראל בחקיקה עות'מאנית שקובצה בספר החמישה עשר של המג'לה, על עדות והשבעה. ב-15 באפריל 1924 נכנסה לתוקף פקודת העדות המנדטורית, שהחליפה את הוראות החקיקה העות'מאנית בעניין עדות, וב-15 באוגוסט 1936 נכנסה לתוקף פקודת השבועות המנדטורית, שהחליפה את הוראות החקיקה העות'מאנית בעניין שבועות. בדומה למרבית החקיקה המנדטוריות, גם פקודות אלה הוכנסו לספר החוקים הישראלי סמוך להקמת המדינה, במסגרת פקודת סדרי השלטון והמשפט - דבר החקיקה הראשון של מועצת המדינה הזמנית.
ב-25 במרץ 1971 קבעה ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת נוסח חדש, בשם "פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971", שמיזג את פקודת העדות ופקודת השבועות,, כפי שתוקנו עד לקביעת הנוסח החדש.
מאז קביעת הנוסח החדש תוקנה פקודת הראיות 18 פעמים.
בתיקון הראשון לפקודה נוסף לה סעיף 57א, הקובע חזקה לפיה שמו של יצרן או שם עסקו או סימן המסחר שלו, הנמצא על מצרך או על אריזתו או על מה שמחובר או נספח אליו, יהיה ראיה לכאורה שהוא היצרן שייצר את המצרך. דברי ההסבר להצעת החוק מנצקים את הצורך בחזקה זו: "שמו של יצרן הנמצא על מצרך או על אריזתו אינו מהווה הוכחה לכאורה כי אותו יצרן אמנם ייצר את המצרך נושא האישום. העדתם של הקמעונאי, המוביל והסיטונאי כדי להגיע אל היצרן אשר ייצר ומכר את המצרך, היא דרך ממושכת המכבידה מאוד על התובע. לכן מוצע לקבוע חזקה שתהיה זו ראיה לכאורה כי היצרן אשר נמצא על המצרך או על האריזה הוא שייצר
את המצרך."
בתיקון 2 לפקודה נוסף לה סימן ז' לפרק ב', הקובע שפסק-דין מרשיע במשפט פלילי יתקבל כראיה במשפט אזרחי, כאשר המורשע הוא בעל דין במשפט האזרחי. התיקון נעשה בעקבות המלצותיה של ועדה מייעצת, בראשותו של ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון, ד"ר יואל זוסמן, שמינה שר המשפטים לבירור שאלת השימוש בפסק דין פלילי לצורך הליכים אזרחיים. הוועדה הוקמה בעקבות הביקורת שהשמיע בית המשפט העליון על המצב שלפיו ייתכן שבעניין אחד יהיו מסקנותיו של פסק דין אזרחי שונות ממסקנותיו של פסק דין פלילי שניתן לפניו.
ככלל, עדות מפי השמועה אינה קבילה. חריג לכלל זה ניתן בתיקון 4 לפקודה, שבו נוספו לה סעיפים 10א ו-10ב, העוסקים בתנאים לקבלתה של אמרה בכתב שנתן עד מחוץ לבית המשפט.
תיקון 11 לפקודה נעשה כתיקון עקיף במסגרת חקיקתו של חוק המחשבים, ונקבעו בו התנאים לקבילותו של פלט מחשב כראיה. דברי ההסבר להצעת החוק מציינים כי "הצעת החוק מרחיבה את הוראות הרין הקיים, שחל היום רק לגבי רשומות של תאגיד בנקאי, תוך פישוט התנאים הדרושים לקבילות ראיה מסוג זה."
בפסיקה

נושאים שונים עלו בפסיקה:
מהימנות: קביעת ממצאי מהימנות מצריכה התבוננות בלתי אמצעית בעדים בעת מתן העדות, ובכלל זה בתגובותיהם לשאלות שנשאלו, בשפת גופם ובאופן מסירת העדות, נוסף על שיקולים שבהיגיון. עם זאת, גם כאשר השופט לא התרשם ישירות מהעד, הוא מוסמך לקבוע ממצאי מהימנות על יסוד שיקולים שבהיגיון בלבד.
פסילת ראיה שהושגה שלא כדין: בפסק דין יששכרוב, שניתן בשנת 2006 בהרכב של תשעה משופטי בית המשפט העליון, נקבעה דוקטרינת פסילה פסיקתית יחסית, לפיה בית המשפט רשאי לפסול קבילות של ראיה שהושגה שלא כדין, ככל שהוא סבור כי קבלתה "תיצור פגיעה מהותית בזכותו של הנאשם להליך הוגן שלא בהתאם לגדריה של פסקת ההגבלה". בהתאם להלכה זו, נפסלה הודאה שנגבתה מנאשם בטרם ניתנה לו הזכות להיוועץ בעורך דין. בשנת 2012 נפסק שדוקטרינת הפסילה הפסיקתית עשויה לחול גם כאשר האמצעי הפסול הופנה כלפי עד בחקירתו.
לקריאה נוספת

יעקב קדמי, על הראיות כרכים א-ד, תל אביב: דיונון, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
מאיר זנטי, דיני הראיות – הלכה למעשה, נתניה: אוצר המשפט, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
גבריאל הלוי, תורת דיני הראיות כרכים א-ד, פרסומי הפקולטה למשפטים – הקריה האקדמית אונו, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
אריאל לוין, הקודקס המקיף לדיני ראיות ויישומם בטריבונלים המשפטיים השונים : (בתי-משפט רגילים, לענייני משפחה, עבודה ועוד), אוצר המשפט, 2019–2020. (הספר בקטלוג ULI)
חנה גוטמן, שאלות ותשובות בפקודת הראיות,אוצר המשפט, מרץ 2012
דורון מנשה, התיאוריה של דיני הראיות, פרלשטיין גינוסר הוצאה לאור, 2017
יניב ואקי, דיני ראיות, אלון הוצאה לאור, 2020–2021
הערות שוליים

↑  סעיף 8 לחוק בית המשפט לעניני משפחה, התשנ"ה–1995
↑  סעיף 21 לחוק בתי דין מינהליים, התשנ"ב–1992
↑  סעיף 62(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד–1984
↑  סעיף 144 לחוק המים, תשי"ט–1959
↑  סעיף 32 לחוק בית הדין לעבודה, תשכ"ט–1969
↑   תקנות העדות (העתקים צילומיים), תש״ל–1969, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
1 2  עתירה לגילוי ראיה כזו מוגשת לפי תקנות סדרי הדין (עתירה לגילוי ראיה), תשכ״ט–1969.
↑  דורון מנשה, תכליתה ומהותה של חובת ההנמקה העובדתית במשפט הישראלי, עלי משפט יא, תשע"ד -2014, עמ' 399
↑  המג'לה, סעיפים 1676–1783, מאמר המלכות מיום 16 בספטמבר 1876
↑   היסטוריית החקיקה של פקודת העדות (לא בתוקף), במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  פקודה מס' 13 לשנת 1924, ‏גיליון 113 של העִתון הרִשמי של ממשלת פלשתינה (א"י), מיום 15 באפריל 1924, באתר "נבו". פורסמה כהצעת פקודת העדות, ‏גיליון 107 של העִתון הרִשמי של ממשלת פלשתינה (א"י), מיום 15 בינואר 1924, באתר "נבו"
↑  פקודת השבועות, ‏תוספת מס' 1 לגיליון 623 של העִתון הרִשמי של ממשלת פלשתינה (א"י), מיום 15 באוגוסט 1936, באתר "נבו"
↑   היסטוריית החקיקה של פקודת השבועות (לא בתוקף), במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971, נוסח חדש 18
↑  חוק לתיקון פקודת הראיות, תשל"ג-­1973, ס"ח 705 מ-19 ביולי 1973
↑  הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 2), תשל"ב-­1972, ה"ח 1002 מ-19 ביוני 1972
↑  חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 2), תשל"ג-­1973, ס"ח 711 מ-2 באוגוסט 1973
↑  הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"ב-­1972, ה"ח 995 מ-15 במאי 1972
↑  חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 4), תש"ם-­1979, ס"ח 948 מ-29 בנובמבר 1979;
הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 4), תשל"ח-1978­, ה"ח 1352 מ-3 ביולי 1978
↑  אלכס שטיין, ‏סעיף 10א לפקודת הראיות: פרשנותו הראויה ופסיקתו של בית המשפט העליון, משפטים ‏כ"א, תשנ"ב
↑  חוק המחשבים, התשנ"ה-­1995, ס"ח 1534 מ-25 ביולי 1995
↑  הצעת חוק המחשבים, התשנ"ד-­1994, ה"ח 2278 מ-13 ביוני 1004
↑  ע"פ 4844/09 חאתם מסעאד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־31 במאי 2010, פסקה 8 לפסק דינו של השופט פוגלמן
↑  ע"פ 8703/96 דניאל עמר נ' מדינת ישראל, ניתן ב-10 בנובמבר 1997. פ"ד כרך נ"א, חלק רביעי, עמ' 764–768, פסקה 2 לפסק דינה של השופטת דורנר
↑  ע"פ 611/80 מיהראן מטוסיאן ואחר נ' מדינת ישראל, ניתן ב-14 ביולי 1981. פ"ד כרך ל"ה, חלק רביעי, עמ' 85–117, בעמ' 112, מול אותיות שוליים ב–ג
↑  ע"פ 524/81 יחזקאל ששון נ' מדינת ישראל, ניתן ב-3 בדצמבר 1984. פ"ד כרך ל"ח, חלק רביעי, עמ' 271–280, בעמ' 275
↑  ע"פ 5121/98 רפאל יששכרוב נ' התובע הצבאי הראשי, ניתן ב־4 במאי 2006
↑  גיא רובינשטיין ומשה סרוגוביץ, דוקטרינת הפסילה הפסיקתית ותחולתה על עדים, פורום עיני משפט מ"ב, תשע"ט
יצחק בן וואליד

| --- | --- |

 לידה:  1777 תטואן מרוקו הספרדית
 פטירה:  1870  (בגיל 93 בערך)
 כינוי:  מהריב"ו, הנר המערבי
 מקום קבורה:  תטואן מרוקו הספרדית
 תקופת הפעילות:  ? – 12 במרץ 1870 
רחוב יצחק בן וואליד על שם רבה של העיר טיטואן
רבי יצחק בן וואליד (מכונה מהריב"ו או הנר המערבי; 1777, תקל"ז – 9 בפברואר 1870, ט' באדר תר"ל) היה מקובל מגדולי רבני מרוקו, אב בית הדין ורבה של קהילת יהודי תטואן במשך כ-40 שנים. מחבר שו"ת "ויאמר יצחק".
ביוגרפיה

נולד בשנת 1777 בעיר תטואן לרב שם טוב, בן למשפחת רבנים. נקרא על שם סבו רבי יצחק. עוד לפני שהגיע לגיל מצוות שקד על לימודי התורה.
בצעירותו התייתם מאביו והוא ומשפחתו חיו בדוחק רב. וכלכלת הבית הוטלה על אימו שעבדה ויגעה על הבאת לחם לביתה מרובה הילדים. באחד הימים כשעמדו על חרפת רעב נאלצה אימו למכור את הש"ס של אביו כדי לקנות לחם לילדיה הקטנים. רבי יצחק הצעיר שראה את עצבונה של אימו החליט לעשות כל שביכולתו כדי לקנות את הש"ס של אביו בחזרה וכך עשה, אסף פרוטה אחר פרוטה עד שהצליח להשיב לאימו את ספריו של אביו שנפטר.
בגיל 17 גילה בקיאות וידע רב בתורה ובהלכה. בגיל 18 נשא לאישה בת למשפחת רבנים אשר ילדה את בנו הבכור, אולם תוך זמן קצר נפטרה והותירה אותו עם בנו הקטן. לאחר מספר שנים נשא לאישה את שמחה, בתו של רבי וידאל ביבאס. לזוג נולדו עשרה ילדים.
התפרנס מכתיבת שטרות וחי בעוני. עם זאת, החזיק בספרייה מכובדת שכללה ספרים נדירים.
ביוגרפיה > מינויו לרב ופעילותו

רבי יצחק בן וואליד סירב למשרות שונות שהוצעו לו, וכן כאשר פנו אליו אנשי העיר תטואן לשמש כרבם, סרב. לאחר הפצרות רבות מצד אנשי קהילתו, נדד לגיברלטר. קהילתו שלחה אחריו שליחים על מנת להחזירו לעירם, והתעקשו שיבוא לשמש להם כרב. לאור בקשותיהם החוזרות קיבל את הכהונה ושימש כרב העיר וכאב בית הדין במשך 40 שנה. הוא התגלה כמנהיג בעל שיעור קומה ודאג לבני קהילתו ולעניים יתומים ואלמנות בפרט.
רבי יצחק ביסס כמה ממנהגי עירו תטואן, תוך שהוא מזכיר את דבריהם של רבני העיר הקודמים, כדוגמת רבי יעקב הלוי ורבי חסדאי אלמשונינו. בשנת 1868 פנה במכתב ביחד עם רבי יצחק נהון למשה מונטיפיורי בבקשה לסיוע אל מול האלימות כנגד יהודים במרוקו, עקב רצח אכזרי של שתי נשים יהודיות בתטואן.
מבן תלמידיו נמנה רבי ישעיה בן נאים אביו של רבי רפאל חיים משה, ובנו הוא הרב יוסף בן וואליד, מחבר הספר 'שמו יוסף'.
ביוגרפיה > מינויו לרב ופעילותו > יחסו לארץ ישראל

בלט באהבת ארץ ישראל, והתעניין במצב היהודים השוכנים בה. כמו כן, תרם ביד רחבה לאנשים שהגיעו מארץ ישראל. בשנת תרכ"ב (1862), עלה לארץ והתיישב בחיפה עם משפחתו, למרות הפצרות רבני ירושלים ובתוכם הראש"ל רבי חיים דוד חזן שיתיישב בירושלים. לאחר זמן קצר חזר לתטואן.
ביוגרפיה > מינויו לרב ופעילותו > יחסו לכי"ח

הרב יצחק בן וואליד היה אחד התומכים בבתי הספר של אליאנס (כי"ח), וכאשר אלה חיפשו בקרב קהילות בצפון אפריקה ועדות מזרח מקום לייסד את בית הספר הראשון של הרשת, הרב אישר את הקמתו בתטואן, בה נוסד בית הספר הראשון של הרשת בשנת 1860. אולם התנה עמהם על לימודי הקודש בכמות ובאיכות. הם קיימו את תנאיו בעודו בחיים, אולם לאחר פטירתו הפרו את התנאים, ורבני העיר התרו בהם ללא הועיל. הרב גם רשם את יוצאי חלציו ללימודים ברשת לרכישת השכלה בשפות ומדעים.
ביוגרפיה > פטירתו

בשנת ה'תר"ל, בהיותו בגיל 93, נחלש כוחו, לאחר שחלה במשך שלשה שבועות, (בתקופה זו התקיים מניין בביתו), נפטר בט' אדר עם כניסת השבת נפטר בעת שאמר ומלמל את הפסוק: "מזמור שיר ליום השבת".
נטמן בעירו תטואן וקברו נודע כאתר עלייה לרגל וביום השנה לפטירתו היו באים המונים להתפלל להשתטח על קברו. בשנים האחרונות מתקיימת הילולא במקום[דרוש מקור].
ציווה בצוואתו שכאשר ילוו את מיטתו לא יקראו לו בתארים אלא רק רב ודיין, וכן השביע את קרוביו שלא יכתבו על מצבתו דבר, ואף לא את שמו. ואת בניו ציווה שימשיכו במעשי צדקה. כמו כן ביקש לפני פטירתו, שיכריזו בשמו שהוא מבקש מחילה אם פגע במישהו.
ספריו והנצחתו

רבי יצחק בן וואליד כתב מספר חיבורים. המפורסם שבהם הוא שו"ת "ויאמר יצחק". לדעת כמה היסטוריונים, בספר "ויאמר יצחק" טמון מידע רב אודות ההיסטוריה הכלכלית, החברתית והדתית של יהודי תטואן. כמו כן מופיעים בו טקסטים נדירים בשפת החכיתיה (הניב הצפון אפריקאי של לדינו). רבי יצחק החזיק בספרייה מכובדת שכללה ספרים נדירים. ספריה זו וספרית בית מדרשו מצויות כעת בירושלים ביד אספן פרטי.
מספר מוסדות לימוד תורה נקראים על שמו בארץ שהגדול ביניהם "תולדות יצחק" השוכן בהר נוף שבירושלים.
הרחוב בו גר במלאח של תטואן נקרא על שמו, וביתו, שנשמר בשלמותו, כיום משמש כמוזיאון לתולדותיו. שנים רבות פעל בית הכנסת יצחק בן ואליד.
לרבי יצחק היה מקל הליכה שעבר מדור לדור במשפחתו, וידוע בסגולותיו הרבות בריפוי מחלות ובייחוד כסגולה ללידה קלה. מטה זה שמור אצל אחת מנינותיו בארץ ישראל באזור המרכז.
לקריאה נוספת

אבינועם קאהן, מרנן - חייהם ופועלם של שישה אדירי תורה מחכמי הספרדים (עמ' 71–82), הוצאת מכון בני יששכר, ירושלים תשע"ה
יצחק בן וואליד, ויאמר יצחק חלק א', ליוורנו, 1876, 485 עמודים
יצחק בן וואליד, ויאמר יצחק חלק ב', ליוורנו, 1876, 438 עמודים
אליזבטה לוין

| --- | --- |

אליזבטה לוין
 לידה:  1955 (בת 70 בערך) קייב, ברית המועצות
 ענף מדעי:  הנדסת חומרים 
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון
 מנחה לדוקטורט:  אלעזר גוטמנאס
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תרומות עיקריות
 חקר הזמן
 
אליזבטה לוין (נולדה ב-1955) היא סופרת, פיזיקאית ומרצה בעלת תואר שלישי מטעם הפקולטה למדע והנדסה של חומרים בטכניון.