stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החטיבה הטקטית של משמר הגבול

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משמר הגבול
 סוג:  חטיבת התערבות ותגובה מהירה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2017–הווה (כ־8 שנים)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  לוחמה בטרור, התערבות מהירה, טיפול בהפרות סדר, לוחמה בפשיעה חמורה
 פיקוד
 יחידת אם:   משמר הגבול
 דרגת המפקד:    ניצב משנה
 מפקד נוכחי:  ניצב משנה ירון דהן
לוחמי החטיבה הטקטית מאבטחים את ביקור נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בישראל, יולי 2022
החטיבה הטקטית של משמר הגבול היא יחידת המבצעים המיוחדים של משמר הגבול במשטרת ישראל. ייעודה טיפול באירועי טרור, הפרות סדר וסיוע מבצעי למחוזות משטרת ישראל בלחימה בתופעות פשיעה חמורות.
החטיבה הטקטית במג"ב כפופה פיקודית למפקד מג"ב. בשגרה, בחירום ובמבצעים ארציים החטיבה הטקטית מופעלת על ידי אגף מבצעים ושיטור.
תפקידים

לסייע למחוזות משטרת ישראל בפעילות מבצעית ובטיפול ביעדים, לרבות טיפול בתחום הטרור ובתופעות פשיעה חמורות: אמל"ח, סמים, ירי במגזר הערבי ובמבצעים רחבי היקף.
לטפל באירועי טרור, הפס"ד וסד"צ חריגים בהיקפם ובעוצמתם.
לשמש כוח התערבות ארצי מיומן ללחימה בטרור, ו"מעגל שני" כמעטפת לימ"מ וליחידות חשאיות.
לאסוף מודיעין בתחום הפח"ע, הסד"צ והפלילי ולהשלימו באמצעות מגוון כלי איסוף, לרבות הסתערבות ותצפיות למטרות הפללה, מעצר חשודים והכנת שטח למבצע.
לבצע פעולות הרתעה לרבות שימוש באמצעים טכנולוגיים.
הרכב החטיבה

החטיבה כוללת בין השאר:
פלוגות מבצעיות לטיפול בהפרות סדר ולחימה בפשיעה.
יחידת ימ"ס.
יחידת מתיל"ן.
יחידת הכלבנים.
יחידת הניוד.
יחידת הרחפנים.
יחידת מודיעין.
היסטוריה > הקמה 2017 -

הכרזה על הקמת החטיבה התבצעה בינואר 2017. לאחר אימון הקמה וכניסה לפעילות מבצעית, נערך טקס חניכתה באוגוסט אותה שנה. למפקד החטיבה הראשון מונה ניצב משנה מאיר אליהו. ביוני 2020 מונה למפקד החטיבה ניצב משנה צביקה טאוב. באוקטובר 2022 מונה למפקד החטיבה ניצב משנה ירון דהן.
היסטוריה > טבח שבעה באוקטובר

בבוקר שמחת תורה ה'תשפ"ד, יום שבת, 7 באוקטובר 2023, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפת פתע על ישראל. בחסות ירי של אלפי רקטות, חדרו כ-5,000-5,600 מחבלים לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון דלים.
החטיבה הטקטית של משמר הגבול הוזעקה לדרום בעקבות טבח שבעה באוקטובר. בקרבות בערים שדרות ואופקים וביישובים בעוטף עזה הרגו לוחמי החטיבה 83 מחבלים.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-8 באוקטובר כוח של יחידת מתיל"ן מהחטיבה הטקטית של משמר הגבול פעל מול חוליית מחבלים בכביש 34 סמוך לצומת שער הנגב. הלוחמים החלו בסריקות על הציר במסגרתן זיהו רכב חשוד והחלו לבדוק אותו. במקביל נפתח ירי לעבר הלוחמים ממנו נפצע מפקד הכוח ברסיס בחזה ופונה לטיפול רפואי. הלוחמים השיבו באש וחיסלו את חוליית המחבלים. דקות ספורות אחר כך הבינו הלוחמים שחולייה נוספת של מחבלי חמאס מאיימת עליהם. לוחמי החטיבה הטקטית של מג"ב ניהלו קרב יריות שכלל סיוע של ירי מטנק והכוונה אווירית של מסוק ורחפנים עד לחיסול המחבלים.
גלריה

לוחמי החטיבה הטקטית של משמר הגבול במלחמת חרבות ברזל
לוחמי החטיבה הטקטית בחסום בכניסה לעיר שדרות במהלך מלחמת חרבות ברזל
לוחמי החטיבה הטקטית בחיפושים אחרי האסירים מכלא גלבוע
לוחמי החטיבה הטקטית בעיר העתיקה בירושלים
לוחם החטיבה הטקטית
לוחמי החטיבה הטקטית בירושלים
לוחמי הטיבה הטקטית בשדרות במלחמת חרבות ברזל
הערות שוליים

1 2  "מג"ב בולט ביכולת לתת מענה מקצועי", באתר משטרת ישראל, 30 באוגוסט 2017
↑  עמיר רפפורט,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מפקד מג"ב: "הלוחמות לא נופלות מהבנים באירועי אמת", באתר nrg
↑  מג"ב משיק כוח התערבות מיוחד, באתר ערוץ 7, 30 באוגוסט 2017
↑  הענקת דרגות ומינויים לקציני משטרה בכירים, באתר משטרת ישראל, 22 ביוני 2020
↑  והיד עוד נטויה: 356 מחבלים חוסלו בידי שוטרי ולוחמי המשטרה, באתר עכשיו 14, 10 באוקטובר 2023
↑  תיעוד: לוחמי מג"ב חיסלו מחבלים סמוך לצומת שער הנגב, באתר ערוץ 7, ‏9/10/23
↑  מאיר תורג'מן,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'תיעוד: חילופי אש וחיסול שמונה מחבלים סמוך לצומת שער הנגב, באתר ynet, 9 באוקטובר 2023
| משמר הגבול |
| --- | --- | --- |
| מרחבים | מג"ב צפון • מג"ב מרכז • מג"ב דרום • מג"ב ירושלים • מג"ב עוטף ירושלים • מג"ב איו"ש • מג"ב חוף • החטיבה הטקטית• החטיבה לביטחון פנים |  |
| יחידות | ימ"מ (היחידה ללוחמה בטרור) • ימ"ס • סיירת משמר הגבול (סמ"ג) • שחר 101 • מתיל"ן • יחידת הסיירות מג"ב ירושלים • מתמי"ד • יחידת התקיפה הכפרית  • המשמר הלאומי |  |
| מרחבים ויחידות שנסגרו | ימ"ג  • יחידת רימון  • מג"ב עזה-רמון-ערבה |  |
| מפקדים | פנחס קופל • שמעון אשד • חיים לוי • צבי בר • פנחס שחר • משולם עמית • יצחק אהרונוביץ' • ישראל סדן • יצחק דדון • יעקב גנות • דוד צור • חסין פארס • ישראל יצחק • יורם הלוי • עמוס יעקב • קובי שבתאי • אמיר כהן • בריק יצחק |  |
| אירועים בולטים | טבח כפר קאסם • אסון צור הראשון • אסון צור השני • האינתיפאדה הראשונה • מהומות מנהרת הכותל • מהומות אוקטובר • האינתיפאדה השנייה • מבצע שומר החומות • קרב שדרות • קרב אופקים |  |
| ראו גם | משטרת ישראל • חיל הספר • אנדרטת משמר הגבול • ז'נדרמריה |  |
הקהילה הבהאית בגרמניה

הקהילה הבהאית בגרמניה היא אחת הקהילות הבהאיות הגדולות באירופה. היא החלה להתפתח בסוף המאה ה-19, וקיבלה תנופה משמעותית מביקורו של עבד אלבהאא בשנת 1913. הקהילה גדלה בהדרגה במהלך המאה ה-20, ומונה כ-6,000 בהאים (לפי נתוני האספה הבהאית בגרמניה). הקהילה פועלת לקידום עקרונות הבהאיים של אחדות האנושות, צדק חברתי ושלום עולמי.
הקהילה הבהאית בגרמניה מפעילה מגוון רחב של פעילויות, כולל בתי ספר, מרכזים תרבותיים ותוכניות קהילתיות. הקהילה גם תורמת רבות לחברה הגרמנית, בתחומים כגון חינוך, בריאות וצדקה. זוהי קהילה גמישה וחיונית שעודנה גדלה ומתפתחת ושואפת לקדם את העקרונות הבהאיים ברחבי גרמניה והעולם, ולתרום ליצירת עולם טוב יותר.
היסטוריה והתפתחות הקהילה

הקהילה הבאאית בגרמניה החלה להיווצר בשנת 1905, כאשר שני מאמינים בהאים, אדווין פישר (Karl Edwin Fischer) ואלמה קנובלון (Alma Sedonia Knobloch), היגרו לגרמניה מארצות הברית. אדווין פישר היה רופא שיניים, שהיגר ב-1878 לניו יורק, שם נחשף לדת הבהאית. בנוסף לתרומתו להפצת הדת הבהאית בגרמניה, גם כאשר גר בניו יורק סיפר פישר למטופליו בהתלהבות רבה על הדת הבהאית ותרם להפצתה בארצות הברית. המאמינה הבהאית השנייה שהגיעה לגרמניה היא אלמה קנובלוך, אשר הפכה לבהאית בשנת 1903 בשהותה בארצות הברית וחזרה לגרמניה בשנת 1907. לאחר בואם של שני המאמינים, קבוצה נוספת של מאמינים בהאים עברו מארצות הברית לגרמניה. ברבות השנים יותר ויותר גרמנים המירו את דתם והפכו לבהאים, עד שבשנת 1908 כונסה האספה הבהאית הראשונה בגרמניה.
בשנת 1913 הייתה הקהילה הבאאית בגרמניה מספיק גדולה ומשמעותית, על מנת שיבקר עבד אלבהאא בגרמניה, ביקור בו נפגש עם מאמינים רבים בקהילה. ביקור זה תרם לשכנוע אזרחים גרמנים נוספים להמיר את דתם לדת הבהאית. ב-1923 נבחרה לראשונה האספה הרוחנית הבהאית בגרמניה. בשנת 1935 ארגן שוגי אפנדי את הקהילה הבהאית בגרמניה מחדש כך שתכלול גם את אוסטריה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה, גדלה הקהילה הבהאית. בשנים אלו הקהילה נעשתה פעילה ובולטת יותר. הקהילה, שכחלק מעקרונות הדת הבהאית דוגלת בשלום ופיוס, סחפה מאמינים נוספים בתקופה זו. בתוך כך, התכנסו אסיפות בהאיות רבות יותר ויותר בערים ועיירות שונות ברחבי גרמניה, עד אשר הפכה הקהילה לקהילה בולטת בגרמניה.
לאחר עליית הנאצים, השלטון הנאצי החדש לא ראה בעין יפה את פעילות הדת הבהאית, שכן היו בין שתי הקבוצות חילוקי דעות רבים. הבהאים התנגדו בגלוי לאידאולוגיה הנאצית; הם התנגדו ללאומיות הנאצית וטענו כי יש לאהוב את כל בני האדם החיים בעולם. בעוד הנאצים האמינו בעליונות גזעית של האדם הלבן, הבהאים האמינו באחדות האנושות. בעוד הנאצים האמינו בשלטון צבאי של אומה אחת על כל אומות העולם, הבהאים האמינו כי כל האנושות היא אומה אחת.
בעקבות כך, עסקים בהאים רבים הושחתו ובעלי עסקים אוימו. בנוסף, בעקבות היות רבים מבני הדת הבהאית בגרמניה יהודים שהמירו את דתם, התנכל השלטון הנאצי גם אליהם בהתאם לתורת הגזע. בין אותם יהודים שהמירו דתם לדת הבהאית, ניתן למנות, לפי ספרו של הארי לידטקה, The German Baha'i Community under National Socialism: A Historical Perspective With Notes, Postscript, and Photographs,  את שלוש האחיות לבית משפחת ורטהיימר, יוהנה, טקלה וברטה, וכן ניתן למנות יהודים נוספים. בשנת 1937 הוציאו השלטונות הנאצים צו האוסר על הדת הבהאית בשטח גרמניה. צו זה עורר רדיפות רבות נגד בני הדת עד שבשנת 1939 החליטו מנהיגי הקהילה הגרמנית על עצירת התכנסויות האסיפות הבהאיות בגרמניה. בשנת 1942 החלו להיערך מעצרים המוניים של בני הדת הבהאית בגרמניה ובשאר מדינות אירופה, כאשר רבים מהעצורים נשלחו למחנות ריכוז ומצאו שם את מותם.
בעקבות היחס השלילי של השלטון הנאצי כלפי הדת הבהאית, הרבה מן התרבות החומרית של הקהילה הבהאית בגרמניה הושמדה. השלטון השמיד את הרוב המוחלט של המסמכים המנהליים של הקהילה, יצירות של בני הקהילה ואף כתבים אישיים. לאחר מלחמת העולם השנייה נשארו בגרמניה רק מעט עדויות חומריות לקהילה הבהאית כפי שהייתה טרם פרוץ המלחמה.
ב-1948 תחת שלטון פרו-קומוניסטי, צמחה מחדש הקהילה הבהאית במזרח גרמניה. לאחר איחוד גרמניה ונפילת הגוש הקומוניסטי בין 1989 ל-1991, התיר השלטון הגרמני את הדת הבהאית ופעילותה בגרמניה, כפי שהיה טרם עליית השלטון הנאצי לגרמניה.
הקהילה במאה ה-21

נכון לשנת 2012, הקהילה הבהאית בגרמניה מונה כ-5,200 מאמינים וההערכה היא כי בשנת 2019 מתגוררים בה כ-6,000 מאמינים. מספר מאמינים זה מתחלק בין 900 ערים ועיירות בגרמניה אשר קיימות בה 106 אסיפות רוחניות. בגרמניה נמצא בית התפילה הבהאי היחיד באירופה בקרבת העיר פרנקפורט אשר נבנה בשנת 1952.
בית התפילה הבהאי בפרנקפורט

בית התפילה הבהאי בפרנקפורט הוא מקום תפילה מכובד השייך לקהילה הבהאית. הוא ממוקם בפרנקפורט, גרמניה, ומהווה אטרקציה תיירותית. העיצוב הייחודי והסמלי שלו, שעוצב על ידי האדריכל השווייצרי אלי זכריאס, מהווה עדות לעקרונות הבהאיים של אחדות האנושות ואחווה בין-דתית. בית התפילה נבנה בשנים 1952–1963, ונחנך רשמית בשנת 1964 על ידי רוחה חיאני ח'אנום, בתו של בהאא אללה.
לבית התפילה מבנה עגול, המייצג את ההרמוניה בין כל הדתות. הוא עשוי לבנים לבנות כסמל לניקיון וטהרה. המבנה מתנשא לגובה של 27 מטרים ויכול להכיל עד 2,500 איש. על גג המבנה ישנם 19 כוכבים בעלי תשעה קודקודים, המייצגים את אחדות האנושות. במבנה ישנם חלונות זכוכית, המסמלים את האמת הפנימית ואת האור האלוהי, גם הם מאפיינים של האמונה הבהאית.
המבנה משמש גם מרכז רוחני וקהילתי עבור בני הדת הבהאית, לעריכת אירועים דתיים, תרבותיים וחברתיים, וכן ללימוד וחקר הדת הבהאית.
הערות שוליים

↑  House of Worship - Bahaipedia, an encyclopedia about the Bahá’í Faith, bahaipedia.org
↑  Caroline Fowler, What Happened to Germany’s Baha’is During the Nazi Regime?, BahaiTeachings.org, ‏2023-07-19
↑  In Germany, Bahai's celebrate 100 years of crisis and achievement
↑  Baha'i World News Service, Germany, Religion and Refugees, BahaiTeachings.org, ‏2017-04-28
↑  Nazi Germany: The Untold Story of the Baha'is | David Langness, נבדק ב-2024-03-21
↑  Caroline Fowler, The Baha’i Faith: Banned by the Nazis and the Communists, BahaiTeachings.org, ‏2023-07-30
↑  The German Baha'i Community under National Socialism:A Historical Perspective With Notes, Postscript, and Photographs
↑  Sarah Demmrich, How to Measure Baha’i Religiosity: The CRSi-20 for Baha’is as a First Reliable and Valid Measurement, Religions 11, 2020-01, עמ' 29 doi: 10.3390/rel11010029
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
הקוסם מעיר האיזמרגד (סרט)

| --- | --- |
 מבוסס על:  הקוסם מעיר האיזמרגד והקוסם מארץ עוץ
 בימוי:  איגור וולושין 
 שחקנים ראשיים:  יקטרינה צ'רבובה יורי קולוקולניקוב יבגני צ'ומאק ארתור ואחה דמיטרי צ'בוטארב סבטלנה חודצ'נקובה
 צילום:  איגור וולושין 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Kinoslovo
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ
 הקרנת בכורה:  1 בינואר 2025 רוסיה
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  מעשייה 
 תקציב:  650 מיליון רובל רוסי
 הכנסות:  3.3 מיליארד רובל רוסי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקוסם מעיר האיזמרגד (ברוסית: Волшебник Изумрудного города) הוא סרט פנטזיה רוסי שיצא לאקרנים בשנת 2025. בסרט יככבו יקטרינה צ'רבובה, יורי קולוקולניקוב, יבגני צ'ומאק, ארתור ואחה, דמיטרי צ'בוטארב וסבטלנה חודצ'נקובה. הסרט מבוסס על ספרו של ליימן פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ", או ליתר דיוק על התרגום המעובד של אלכסנדר וולקוב "הקוסם מארץ האיזמרגד", שמספר על אלי סמית', נערה שבמהלך סופת טורנדו שיצרה המכשפה גינגמה, מגיעה לארץ אגדות צבעונית ויוצאת למסע יחד עם חבריה שמצאה בדרך, שלכולם, בדיוק כמוה, יש מטרה להשיג: הדחליל שצריך שכל, איש-הפח שצריך לב, האריה שצריך אומץ ואלי שרוצה להגיע הביתה.
באוקטובר 2024 הושק קדימון רשמי ראשון ונודע כי הסרט מהווה סרט ראשון בטרילוגיה והוא נקרא במלואו "הקוסם מעיר האזמרגד. דרך הלבנים הצהובות" (Волшебник Изумрудного города. Дорога из жёлтого кирпича). סרט ההמשך מתוכנן לצאת לאקרנים ב־2027 ונקרא ״המכשפה הרעה״ (Волшебник Изумрудного города. Злая ведьма).
תקציר העלילה

ילדה בשם אלי גרה בעיר מרוחקת. יום אחד, המכשפה המרושעת גינגמה, במטרה להשמיד את האנושות, העלתה סופת טורנדו שנשאה את אלי וכלבתה טוטושקה לארץ אגדות. כדי לחזור הביתה, אלי, יחד עם חבריה - הדחליל, איש הפח והאריה הפחדן - יצאו לדרך בכביש הלבנים הצהובות לעיר האזמרגד בחיפוש אחר קוסם שיגשים את משאלותיהם העמוקות ביותר.
שחקנים ודמויות

| שחקן/שחקנית | שם הדמות |
| --- | --- |
יקטרינה צ'רבובה: אלי
יורי קולוקולניקוב: איש הפח
יבגני צ'ומאק: הדחליל
ארתור ואחה: האריה הפחדן
סבטלנה חודצ'נקובה: בסטינדה (כהשראה מדמות המכשפה המרשעת מן המערב)
ואסילינה מאקובצבה: גינגמה (כהשראה מדמות המכשפה המרשעת מן המזרח)
דמיטרי צ'בוטארב: אורפין ג'וס
סרגיי יפישב: הקניבל
יאנה סקסטה: ראמינה, מלכת עכברי השדה
אלכסנדרה בוגדאנובה: וילינה (כהשראה מדמות המכשפה הטובה מן הצפון)
יגור קורשקוב: ג'ון סמית', אביה של אלי
סופיה לבדבה: אנה סמית', אמה של אלי
הפקה

הפקת הסרט החלה עוד באפריל 2022, כאשר הפרויקט הוצג בפני בכירים במשרד התרבות של רוסיה, במטרה לעניין אותם במימון הסרט והסרט זכה במימון ממשלתי. לבמאי הסרט מונה איגור וולושין ועל הפקת הסרט עמלו חברת Kinoslovo בבעלות המפיק פיוטר אנורוב. חברת סנטרל פרטנרשיפ חתמה על חוזה הפצה.
לתפקיד אלי לוהקה ב-2023, הילדה יקטרינה צ'רבובה, שחקנית-ילדה, שזה היה תפקידה הקולנועי הראשון. לצוות הצטרפו בהמשך ואסילינה מאקובצבה בתפקיד המכשפה הרעה, יורי קולוקולניקוב כאיש הפח, יבגני צ'ומאק בתור הדחליל, ארתור ואחה שדובב את האריה הפחדן, שנעשה כולו בעיבוד ממוחשב ודמיטרי צ'בוטארב בתפקיד אורפין ג׳וס. סבטלנה חודצ'נקובה גילמה את בסטינדה, אחותה של המכשפה המרשעת.
הסרט צולם בקיץ 2023 באזורים שונים בדאגסטן שבדרום רוסיה.
הערות שוליים

↑  Алина Репина. "Много спецэффектов и компьютерной графики: на Северном Кавказе снимают «Волшебника Изумрудного города»". НТВ (ברוסית). נבדק ב-2023-06-21.
↑  "В 2024 году выйдет фильм по «Волшебнику Изумрудного города»". אורכב מ-המקור ב-2022-12-07. נבדק ב-2022-12-07.
↑  "Юра Борисов станет Пушкиным! А что еще представили Фонду кино и какие проекты получили финансирование?". אורכב מ-המקור ב-2022-10-24. נבדק ב-2022-12-07.
↑  "Фото: стартовали съемки «Волшебника Изумрудного города» с Колокольниковым и Ходченковой". Российская газета. 2023-06-23. אורכב מ-המקור ב-2023-06-24. נבדק ב-2023-06-25.
קן לואץ'

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1936 (בן 88) אנגליה ווריקשייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם במה:  Ken Loach 
 שם לידה:  Kenneth Charles Loach 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1962 
 מקום לימודים:  קולג' סנט פיטרס (אוקספורד) 
 צאצאים:  ג'ים לואץ' 
 פרסים והוקרה:  פרס קונרד וולף (1995)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (1991)  פרס באפט"א למפעל חיים (2006)  דוב הזהב של כבוד (2014)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (1995)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2009)  פרס המבקרים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2002)  פרס הקולנוע של האוניברסיטה האירופית (2016)  פרס לומייר, פסטיבל הקולנוע בליון (2012)  פרס רובר ברסון (2012)  פרס סזאר לסרט הטוב ביותר מהאיחוד האירופי (2005)  פרס דקל הזהב (2006)  פרימיום אימפריאל (2003)  פרס דקל הזהב (2016)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (1990)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (1993)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (2012)  פרס סזאר לסרט הזר (1996)  פרס מעגל המבקרים להצטיינות באמנויות  Награда Александар Лифка 
 פרופיל ב-IMDb
 
קנת' צ'ארלס "קן" לואץ' (באנגלית: Kenneth Charles "Ken" Loach; נולד ב-17 ביוני 1936) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע אנגלי. מוכר בשל סגנון הבימוי הנטורליסטי והריאליסטי חברתית שמאפיין את סרטיו, ובשל השקפותיו הסוציאליסטיות. אלה באים לידי ביטוי בנושאים של סרטיו, כגון מחוסרי דיור וזכויות הפועלים. נודע גם בשל פעילותו לקידום החרם על ישראל.
ביוגרפיה > שנות חיו המוקדמות

לואץ' נולד בנאניטון שבווריקשייר, אזור תעשייתי במרכז אנגליה. זיכרונות הילדות המוקדמים שלו קשורים בהפצצות הגרמניות במהלך מלחמת העולם השנייה. אביו התפרנס כחשמלאי במפעל לייצור מכוניות בקובנטרי, והמשפחה התקיימה בצמצום. לרקע המעמדי יש מקום מרכזי בתפיסת עולמו.
בגיל 25, בזמן לימודי המשפטים באוקספורד, נחשף לראשונה אל אומנויות הבמה כשחקן, בקבוצת התיאטרון של האוניברסיטה. לאחר שסיים את לימודיו, עבד כשחקן בתיאטרון רפרטוארי. אך לואץ' התעניין יותר בעולם האודיו-ויזואלי, ולכן בשנת 1963, לאחר קבלת מלגה, הצטרף לרשת הטלוויזיה הבריטית BBC כבמאי.
האווירה ששררה באותן שנים תרמה להפקת תוכניות אשר ביקרו את אי הצדק החברתי, שם מצא לואץ' את החזון והקול אשר יאפיינו את הקולנוע שלו. ב-1964 החל לביים סדרת תוכניות דרמה תיעודיות אשר המפורסמת מהן היא Cathy Come Home, המתארת זוג ממעמד הפועלים, שמצבו הכלכלי מידרדר עד שבני הזוג הופכים למחוסרי פרנסה ודיור. התוכנית הביעה ביקורת כלפי שירותי הרווחה וזכתה להצלחה רבה. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1967, ביים לואץ' את סרט הקולנוע הראשון שלו Poor Cow, וב-1969 את "קס", סיפורו של נער שמעדיף לגדל בז על חשבון לימודיו. הסרט מבוסס על רומן מאת בארי היינס, ונחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר של לואץ'.
בשנות ה-70 וה-80 חילק את זמנו בין הקולנוע והטלוויזיה, ביים ארבעה סרטים באורך מלא, מספר סרטים תיעודיים וסרטי טלוויזיה כגון הסרט The Big Flame ‏(1969) על עובדי הנמל בליברפול והסדרה Days of Hope (1975) על השביתה הכללית בבריטניה ב-1926 והתבוסה של תנועת העבודה הבריטית.
סרטיו בשנים אלו זכו להצלחה מועטה, סבלו מהפצה דלה, חוסר עניין וצנזורה פוליטית. סרטו The Save the Children Fund Film, הוזמן בידי הארגון The Charity ששנא אותו עד כדי ניסיון לשרוף את הנגטיב. הסרט לא הוקרן מעולם בפני קהל.
בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר, גדל מספר השביתות והקיצוצים בתקציב התרבות בבריטניה. כתוצאה מכך אשת הברזל יוצרת לעצמה אויבים רבים בקרב האומנים, ביניהם לואץ'. ערוץ 4 הבריטי מזמין את לואץ' לעשות את הסדרה התיעודית A Question of Leadership אשר נאבקת במדיניות תאצ'ר אך הסדרה נאסרת להקרנה. סרט נוסף Which Side Are You On? (1984) על שביתת כורי הפחם, הוזמן בידי המגזין הטלוויזיוני The South Bank Show, גם כן נאסר להקרנה. הסרט הוקרן בסופו של דבר לאחר שזכה בפסטיבל ברלין אך רק בסוף השביתה ולא בעיצומה כפי שתוכנן.
בשנות ה-90, עם השינויים הפוליטיים, הקריירה שלו קמה לתחייה. הוא זכה 3 פעמים בפסטיבל קאן. ביים את השחזור של הדרמה המשפטית בסרט מקליבל על משפט הדיבה הארוך ביותר בבריטניה אשר הפך לסיוט עבור רשתות המזון המהיר.
סגנון

סגנונו של לואץ' מתאפיין בריאליזם ייחודי, הוא משקיע מאמץ בכל תחום העשייה הקולנועית בהדגשת המשחק האותנטי שבין שחקניו. בחלק מהסצנות ישנה תחושה כי הן צולמו ללא תסריט. למרות זאת, כל הסצנות כתובות בקפידה ובתוכן ייתכנו האלתורים. למעשה, התסריט והסרט הגמור קרובים מאוד אחד לשני. ללואץ' קשרים חזקים ויצירתיים עם התסריטאים, כאשר לאחרונה הבולט הוא פול לאוורטי אשר כתב תשעה סרטים באורך מלא עבור לואץ' (ביניהם: כשהרוח נושבת, 16 מתוק), לפניו היה את ג'ים אלן (על תמימות וחופש) והתסריטאי הראשון הבולט עמו עבד לואץ' היה ברי היינס (קס).
במקום לעבוד עם שחקנים מקצועיים ומוכרים, מעדיף לואץ' כישרונות לא ידועים אשר עברו בחייהם הפרטיים חלק מהחוויות אותן חוות דמויותיו. עבודתו של לואץ' מתוארת כנטורליסטית. כאמור, מעדיף משחק אותנטי ונמנע מאפקטים מיוחדים. בסצנות בסרטיו בולטת האווירה הספונטנית והריאלסטית ושחקנים רבים, מדסטין הופמן ורוברט דובל ועד רוברט קרלייל (שירה של קרלה וריף רף) ופיטר מולאן (קוראים לי ג'ו) שבחו את המשחק אשר מצליח לואץ' להביא לידי בטוי משחקניו ואת יחסו אליהם.
בסרט לחם ושושנים, על מהגרים העובדים כמנקים בלוס אנג'לס, רוב השחקנים היו מהגרים לטיניים בעצמם אשר עובדים בניקיון וחלקם היו פעילים באיגודים מקצועיים ובעיירה. חלקם חוו בעצמם את הסכנות שבחציית הגבול לארצות הברית. אדריאן ברודי, השחקן הראשי, בילה זמן עם הפעילים כדי להבין את דמותו ותפקידו טוב יותר. פילר פדייה, שחקנית מקסיקנית וגיבורת הסרט, הייתה צריכה ללמוד אנגלית מהר כדי לגלם את התפקיד.
לואץ' משקיע מאמצים רבים בלעזור לשחקניו להביע את עצמם ביושר ובטבעיות. הוא מאמין שלצלם סרט לפי הסדר, מהסצנה הראשונה עד לאחרונה עוזר מאוד לשחקנים למצוא מענה אמיתי לנסיבותיהם. לשחקנים רבים לא ניתן התסריט כולו בתחילת הצילומים על מנת לאפשר להם לחוות את הסרט כפי שדמות בדיונית הייתה עושה זאת. לעיתים, נותן לואץ' לשחקניו את התסריט של סצנה מסוימת כמה ימים מראש, כדי שיוכלו ללמוד את שורותיהם, אך אלה עדיין לא יודעים מה יתרחש אחר כך. אם סצנה מצריכה תגובה של הלם או הפתעה מאחד השחקנים, ייתכן כי השחקן אינו יידע מה הולך להתרחש. בסרט קס, השחקן ששיחק את הילד, האמין שלואץ' באמת הרג את הבז אליו התחבר מאוד במהלך הסרט, בזמן צילום סצנת הגילוי של הילד (כאשר למעשה הצוות עשה שימוש בבז מת שמצאו לפני כן). בסרט גשם של אבנים, ביקר את אחת השחקניות מלווה כספים מושחת, אשר ביקש ממנה, ללא ידיעתו מראש, להוריד את טבעת הנישואים שלה ולתת לו אותה כחלק מהתשלום. בשירה של קרלה, נהג האוטובוס (אותו גילם רוברט קרלייל), לא ידע על ניסיון ההתאבדות של קרלה עד לגילוייה באמבטיה. במחפשים את אריק, השחקן הראשי, סטיב אווטס, גילה שהכוכב כדורגל אריק קאנטונה באמת מופיע בסרט, כאשר הוא הסתובב וראה אותו במהלך צילום אחת הסצנות.
לואץ' מתנגד נחרץ לצנזורה והתרעם מאוד על דירוג סרטו 16 מתוק לבני 18 ומעלה:
"אני חושב שזאת הייתה החלטה טיפשית ומתנשאת. אנשים נעלבים לעיתים רחוקות מקללות, אך בסרטים המדורגים לבני 12 ומעלה ניתן לראות סצנות אלימות. בחלק מסרטים אלו קיימת האלימות כדי לנסות לדחוף את גבולות הצנזורה. אני חושב שבסרטי, האלימות נחוצה לשם תיאור הריאליזם ולנארטיב. ואכן סרטים המנסים לדחוף את גבולות הצנזורה, שמים מסך עשן על החברה, משום שהם משתמשים באלימות כמקור בידור במקום המשמעות האמיתית של המעשה."
פעילות פוליטית נגד ישראל > אקטיביזם פוליטי נוסף

בנושאים אחרים, לואץ' הביע תמיכה בעצמאותה של צ'צ'ניה מרוסיה. כמו כן, הוא תומך בארגוני צדקה, כולל Doorway, למען מחוסרי הבית בנונטון וה- Drugs and Homeless Initiative (DHI) בבת'.
פרסים והוקרה

ב-1977 סירב לואץ' לקבל את תואר הקצין ממסדר האימפריה הבריטית (OBE). בריאיון ל- Radio Times שהתפרסם במרץ 2001, הוא אמר: "התואר מהווה את כל הדברים שאני מוצא כמתועבים: פטרונות וקבלת המלכות והאימפריה הבריטית אשר מהווה מונומנט לניצול וכיבוש".
בדצמבר 2003, לואץ' קיבל תואר של דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהאם. מאוניברסיטת אוקספורד הוא קיבל את התואר דוקטור לשם כבוד לחוק אזרחי ביוני 2005.
במאי 2006 הוא קיבל פרס בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע וטלוויזיה (BAFTA).
זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן -2016 עבור סרטו "אני, דניאל בלייק".
פילמוגרפיה > טלוויזיה

▪ Z cars (סדרה, 1962)

▪ Diary of a Young Man (1964)

▪ 3 Clear Sundays (1965)

▪ Up the Junction (1965)

▪ The End of Arthur's Marriage (1965)

▪ Coming Out Party (1965)

▪ Cathy Come Home (1966)

▪ In Two Minds (1967)

▪ The Golden Vision (1968)

▪ The Big Flame (1969)

▪ The Rank and the File (1971)

▪ After a Lifetime (1971)

▪ A Misfortune (1973)

▪ Days of Hope (1975)

▪ The Price of Coal (1977)

▪ Auditions (1980)

▪ A Question of Leadership (1981)

▪ The Red and the Blue: Impressions of Two Political Conferences - Autumn 1982 (1983)

▪ Questions of Leadership (1983)

▪ The View From the Woodpile (1989)