מלאקה
היסטוריה > שלטון פורטוגזי (1511–1641)

המשלחת הפורטוגזית הפליגה מגואה שבהודו לאחר שלפורטוגזים נודעה חשיבות מלאקה כמרכז סחר בין הודו לדרום-מזרח אסיה. מטרתה הייתה ליצור קשרי ידידות עם השליט ולהקים במקום את הנציגות הפורטוגזית מזרחית להודו. דה סקווירה שלח לחוף את אחד מהקברניטים עם מכתב ממלך פורטוגל ומתנות עבור הסולטאן. המשלחת התקבלה תחילה בסבר פנים יפות, אלא שסוחרים מוסלמים מהודו וסוחרים ערבים שכנעו את הסולטאן שלא לתת אמון בפורטוגזים כי מטרתם האמיתית היא להשתלט על המסחר של מלאקה. הסולטאן התכוון להשתלט על הספינות, אלא שהמזימה נתגלתה לדה סקווירה שהצליח להימלט עם ספינותיו, אך אחד מקברניטיו וכעשרים מלחים ששהו על החוף נלכדו, וחלקם הוצאו להורג.
התגובה הפורטוגזית הגיעה שנתיים אחר-כך. באפריל 1511 הפליג האדמירל אפונסו דה אלבוקרקי מגואה בראש צי שמנה 17 או 18 אוניות שעל סיפונן כ-1,200 לוחמים. אלבוקרקי דרש מהסולטאן לשחרר את השבויים ולהרשות לו להקים מצודה בחוף. ב-25 ביולי, לאחר שדרישותיו נדחו, הורה אלבוקרקי לתקוף את העיר. התקפה זו נבלמה. בניגוד לעצת מפקדיו החליט אלבוקרקי לתקוף שוב, וב-10 באוגוסט 1511 לכד את העיר. הסולטאן מחמוד שאה ובני משפחתו ברחו צפונה לאולו ברטאם (Ulu Bertam) שבפהנג. אלבוקרקי הורה לבצר את העיר, ועל הגבעה הוקמה מצודה שכונתה "א פאמוסה" ("A Famosa" - "המפורסמת"), תוך שימוש באבנים שנלקחו ממסגד שנהרס וממצבות של קברים. בהמשך נבנו בתוך המצודה ארמון המושל, בית הבישוף, משרדי הממשל, כנסיות, קסרקטינים, מנזר בתי חולים ובית כלא. אלבוקרקי שהה במלאקה עד ינואר 1512 כשהוא דואג לחדש את המסחר ושולח משלחות ידידות לסיאם, ג'אווה, סין ואיי מאלוקו.
הפורטוגזים שלטו בעיר במשך כ-130 שנים. מטרתם המקורית - לשלוט במסחר שבין אירופה והודו לבין דרום-מזרח אסיה באמצעות שליטה במלאקה שבאמצע נתיב השיט - לא הושגה. אומנם במשך השנים גדל שטח העיר בשליטתם והוקמו הרבעים טרנקירה (Tranqueira), ילר (Yler) וסבה (Sabba), אך הקהילה הפורטוגזית הקטנה שישבה בעיר לא הצליחה לשלוט במצר, והסוחרים, שבעבר התרכזו במלאקה, התפזרו בין ערי נמל בסומטרה ובחצי האי המלאי. במשך תקופה זו הותקפה העיר פעמים רבות. הסולטאן מחמוד ניסה לשווא להחזיר את העיר לשליטתו ב-1512 וב-1520. גם בניו, שהקימו סולטנות בג'והור (Johor) שבקצה הדרומי של חצי האי המלאי ובפרק (Perak), תקפו ללא הצלחה את העיר ב-1551 וב-1587. לפורטוגזים היו אויבים נוספים. סולטנות אצ'ה שבקצה הצפוני של סומטרה החלה להתחזק בעקבות כיבוש מלאקה בידי הפורטוגזים, כאשר סוחרים מוסלמים העבירו את מרכז הפעילות לבירה באנדה אצ'ה. סולטנות אצ'ה הייתה בין המדינות הראשונות בדרום-מזרח אסיה לאמץ את האסלאם כדת המדינה, והיא הייתה בת ברית של האימפריה העות'מאנית, אשר העבירה אליה נשק חם ומומחיות בייצורו. בשלב מסוים החלה הסולטנות לנסות לכבוש את מלאקה על רקע היריבות הדתית והכלכלית. ניסיון ראשון נעשה ב-1537. החשש מכוחה העולה של סולטנות אצ'ה הביא את סולטנות ג'והור לכרות ברית עם הפורטוגזים, וב-1568 הצליחו הכוחות של שניהם להדוף התקפה נוספת של אצ'ה. ב-1571 ניסתה שוב סולטנות אצ'ה לכבוש את העיר, אך ללא הצלחה.
ב-1545 הגיע המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר למלאקה, והיא שימשה לו בסיס יציאה למקומות שונים בדרום-מזרח אסיה, כדוגמת יפן, איי מאלוקו וסין. ב-1548 הוא הקים את קולג' סאו פאולו במלאקה לבני כל הגזעים. ב-1552 הוא הפליג ממלאקה לסין, אך לא הורשה להיכנס לסין ומת על האי שאנגצ'ואן, 14 קילומטר מהחוף הדרומי של סין. גופתו הובאה למלאקה, והוא נקבר בכנסיית סאו פאולו במלאקה ב-22 במרץ 1553. חודשיים אחר כך הועברה גופתו לגואה, שם היא מצויה עד היום. קבר פתוח בכנסיית סאו פאולו במלאקה מסמן את מקום קבורתו הראשון של חאווייר.
בתחילת המאה ה-17 הופיע גורם חדש בזירה, ההולנדים. ב-1606 שלחה חברת הודו המזרחית ההולנדית צי בן 11 ספינות בניסיון משותף עם סולטנות ג'והור לכבוש את מלאקה. הם הטילו מצור על מלאקה, אך הפסיקו אותו כאשר הפורטוגזים שלחו צי בן 20 ספינות מגואה. בקרב הימי שהתפתח מול כף רשדו (Cape Rachado) שבסמוך למלאקה, איבד כל צד שתי ספינות, וההולנדים החליטו לסגת.
ב-1628 הצליחה סולטנות אצ'ה לכבוש את מלאקה, אך שנה אחר כך הצליח כוח משותף של הפורטוגזים וסולטנות ג'והור לכבוש מחדש את העיר, תוך הסבת אבדות כבדות לסולטנות אצ'ה.
ההולנדים לא ויתרו על תוכניתם לכבוש את העיר. ב-1619 הם הקימו את באטוויה (כיום ג'קרטה). היישוב הפך בהדרגה למרכז המסחר החשוב ביותר באזור, אבל קיומה של מלאקה מנע יצירת מונופול בתחום זה. ההולנדים גם חששו שגורם אירופאי נוסף ישתלט על מלאקה, ולכן תקפו שוב ב-1640. כמו בפעם הקודמת הם הטילו מצור על העיר, וכמו בפעם הקודמת הייתה סולטנות ג'והור בת בריתם כשהשלימה את המצור הימי של ההולנדים במצור יבשתי. ב-14 בינואר 1641, לאחר מצור ממושך בן 8 חודשים, כשהפעם לא בא איש לעזרם, נכנעו הפורטוגזים במלאקה.
לא נותרו כמעט מבנים מתקופת השלטון הפורטוגזי במלאקה, אך הנוכחות בת 130 השנים השאירה את חותמה בדרכים אחרות. המדיניות הפורטוגזית הייתה לעודד את המלחים והלוחמים לשאת נשים מקומיות, והמשפחות שהוקמו באופן זה יצרו קהילה נוצרית הקיימת עד ימינו, ומכונה קריסטנג (Kristang). בני הקהילה דוברים פורטוגזית, לחבריה שמות פורטוגזיים והם מתגוררים ביחד בפרבר של מלאקה.