stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודית אמבר
פרסים והוקרה

פרס בלה באלאז' (1989)
פרס מבקרי הקולנוע והטלוויזיה ההונגרי (1985)
21. פרס תיעודי של פסטיבל הקולנוע ההונגרי (1989)
21. פרס חבר המושבעים המקצועי של פסטיבל הקולנוע ההונגרי (1989): על הסרטים שכותרתם Resolution, Pócspetri ו-Asedékjog
פרס מבקרי הקולנוע והטלוויזיה ההונגרי (1990)
לוח זיכרון לאימרה נוג' (1993)
צלב הקצינים מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (1998)
אזרחית כבוד רובע 13 (1999).
A 33. פרס מפעל חיים של פסטיבל סרטי העלילה ההונגריים (2002)
פרס מפעל חיים של מבקרי טלוויזיה וקולנוע (2004)
פרס האמן הדגול (2004)
סרטו "הרזולוציה" זכה לאחד ממאה הסרטים הדוקומנטריים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי מכון הסרטים האמריקאי בלוס אנג'לס (1996).
הכפר פוצ'פטרי במחוז סאבולץ-סטמאר-ברג העניקה לה אזרחות כבוד.
הפרס המרכזי בקטגוריה הדוקומנטרית של פסטיבל הקולנוע ההונגרי הוא פרס יודית אמבר מאז 2008.
"פרס יהודית אמבר" הוקם גם במסגרת פסטיבל הסרטים התיעודיים ההונגריים בלוס אנג'לס. השגריר בלאז' בוקור, הקונסול הכללי בלוס אנג'לס, הדגיש: "בהשקת הפסטיבל בשנת 2010 ומאז רצינו להדגיש כי אנו רוצים להנציח את אחד הסמלים של הסרט התיעודי ההונגרי, יהודית אמבר, על ידי מתן שם פרס הפסטיבל".
רחוב נקרא על שם יהודית אמבר (פוצ'פטרי, 2014).
משרד האזרחים של רובע 13 הציב לוח לזכרה של יהודית אמבר (2016).
לקריאה נוספת

הספד של index.hu
יהודית אמבר באתר PORT.hu (בהונגרית)
סרטיה הדוקומנטריים של יהודית אמבר בדפי Filmvilag.hu
MTVA MTVA - Támogatási terület:, web.archive.org, ‏2014-05-21
Goodman, Walter (1986-04-13). "HUNGARIAN 'RESOLUTION,' A FARM DOCUMENTARY". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-09-08. בדפי הניו יורק טיימס
FilmVilág, filmvilag.hu בדפי עולם הקולנוע
Filmkultúra: Gondolatok: Az igazat, csakis az igazat... s a teljes igazat vallja, web.archive.org, ‏2008-02-10 בדפי תרבות הקולנוע
c6media, c6media.hu בדפי המטרופוליס
.:Filmklub Szövetség Honlapja:., web.archive.org, ‏2008-04-14 בדפי איגוד מועדוני הסרטים ההונגריים וחברי הקולנוע
האתר הרשמי של יהודית אמבר: https://web.archive.org/web/20190201230617/https://www.emberjudit.com/
הערות שוליים

↑  [Visszahúz a múlt - Ember Judit portréja, dokumentumfilm, 2016; m5 tévé, 2017. aug. 26.]
↑  Judit Ember - Awards
↑  http://pocspetri.hu/index.php/onkormanyzat/onkormanyzati-jelkepek-kitunteto-cimek
↑  http://mnf.hu/en/news/hungarian-documentaries-in-los-angeles
↑  http://data2.openstreetmap.hu/terkep/Pócspetri,Ember%20Judit%20utca
↑  https://www.lokal.hu/2016-05-emlektabla-ember-juditnak/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810608379705606  BnF: cb166444107 (data)  ISNI: 0000 0001 1592 0350  LCCN: n89659837  SUDOC: 116489308  VIAF: 7796655   WorldCat (עם VIAF): 7796655 
לוח זיכרון של יהודית אמבר במעונה לשעבר (רובע 13 בבודפשט)
קוויטלעך

.
| --- | --- |

משחק קלפים מהמאה ה-19 שמקורו בגליציה.
 כללי
 מספר שחקנים:  5 שחקנים ומעלה
קלפי המשחק
Hanukkah Kvilach card game rules
Hanukkah Kvilach card game rules
קווִיטְלֶעך (מיידיש: פתקים, נקרא לעיתים גם קוויטלוק או קוויטלי) הוא משחק קלפים הדומה לעשרים ואחת ובלאק ג'ק שמקורו בגליציה, שמשחקים בקרב חלק מהבתים היהודיים־אשכנזיים (בעיקר באלה שמקורם מאזור הונגריה ואוסטריה) בחג החנוכה ובפורים.
המשחק והחפיסה הייחודית נוצרו על ידי יהודים חסידים שחיו בגליציה בסוף המאה ה-18 או ה-19.
רוב החבילות המשמשות למשחק כוללות 24 קלפים עם זוגות זהים שמספרם בין 1 ל-12. מקורה של החבילה הוא מחפיסות הֶקסנְשפִיל על ידי הורדת התמונות שברוב חפיסות הקלפים כדי להימנע מעבודה זרה. יהודים לא השתמשו בחפיסות הקלפים הפופולריות בגלל הצלבים וסמלים נוצריים אחרים אשר נמצאים עליהם, ובמקומם השתמשו בקלפים שנקראו "קוויטלעך" (בעבודת יד ברבים מהמקרים). הקלפים עוטרו באותיות עבריות ובחפצים נפוצים כמו קומקומים, נוצות ולעיתים דיוקנאות של גיבורי מקרא. חברת "פיאטניק ובניו" (אנ') המפורסמת מווינה הייתה היצרנית הגדולה ביותר של קלפים אלו במאות ה-19 וה-20, מה שעזר להפיץ את המשחק בקרב יהודים באוסטרו־הונגריה ובאמריקה הצפונית.
רוב השחקנים האירופיים נספו במהלך השואה, ומספר השחקנים באמריקה הצפונית פחת.
הערות שוליים

↑  Steinmetz, Sol (2005). Dictionary of Jewish Usage: A Guide to the Use of Jewish Terms. Rowman & Littlefield. p. 66. ISBN 0-7425-4387-0.
↑  Kissel, Robert (1990). "Kwitlech: The 'Kosher' Cards of Galician Jews". The Playing-Card. XVIII (3): 86–100.
↑  Roskies, Diane K.; Roskies, David G. (1979). The Shtetl Book. Ktav Publishing House. ISBN 978-0-87068-456-2.
↑  Kvitlach: a Chanukah card game. 2021.
אלכסה (אתר אינטרנט)

ערך זה עוסק בחברה אמריקנית המספקת נתוני תעבורת אינטרנט מסחריים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


צילום מסך של אתר החברה, אוגוסט 2022
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  ברוסטר קייל, ברוס ג'יליאט 
 תקופת הפעילות:  אפריל 1996 – 1 במאי 2022 (כ־26 שנים) 
 חברת אם:  אמזון 
 מיקום המטה:  סן פרנסיסקו 
 משרד ראשי:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אינטרנט 
 מוצרים עיקריים:  מנוע חיפוש, סרגל כלים
  
 www.alexa.com
 
אלכסה אינטרנט בע"מ הייתה חברה אמריקנית המספקת נתוני תעבורת אינטרנט מסחריים. אלכסה היא חברה בת של חברת אמזון. השירות הופסק במאי 2022.
היסטוריה

אלכסה הוקמה בשנת 1996 על ידי ברוסטר קייל וברוס ג'יליאט. שם החברה, אלכסה, נבחר כמחווה וכדמיון לספרייה של אלכסנדריה, בה נאצר הידע של העולם העתיק. ב-1999 נרכשה אלכסה על ידי חברת האינטרנט "אמזון" תמורת 250 מיליון דולר.
אלכסה הייתה ידועה בזכות סרגל הכלים ואתר האינטרנט שלה. סרגל הכלים אסף מידע על הרגלי הגלישה של המשתמש והעביר אותו לאתר החברה, שם היה נשמר ונבחן על מנת להוות בסיס למדד תעבורת הרשת שמפרסמת החברה.
סרגל הכלים שהוצע על ידי החברה העניק למשתמשים המלצות לגלישה על פי ניתוח אופי גלישתם והשוואה לגולשים אחרים בעלי אפיוני גלישה דומים. אלכסה הציעה גם מידע על האתרים השונים: מספר דפי האתר, האתרים המקושרים אליו, תדירות העדכון שלו ושייכותו.
מתחרים עיקריים בשוק

סימילרווב (Similarweb)
ComScore
מדד נילסן
Google Analytics
הערות שוליים

↑  Toggle Desk, Amazon closing down Alexa, the popular web traffic ranking site, The Daily Star, ‏2021-12-09 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001062539  VIAF: 130374809   WorldCat (עם VIAF): 130374809 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוליבר טוויסט

ערך זה עוסק ברומן מאת דיקנס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שער המהדורה הראשונה של "אוליבר טוויסט"
 Oliver Twist, book the first  Oliver Twist, book the second  Oliver Twist, book the third 
 מידע כללי
 מאת:  צ'ארלס דיקנס 
 איורים:  ג'ורג' קרוקשנק 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 הוצאה:  ריצ'רד בנטלי 
 מקום הוצאה:  לונדון 
 תאריך הוצאה:  1838 
 מספר עמודים:  530
 סדרה
 ספר קודם:  רשומות מועדון הפיקוויקים 
 הספר הבא:  ניקולס ניקלבי, Memoirs of Joseph Grimaldi 
 
אוליבר מבקש עוד דייסה
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא רומן משנת 1838, שנכתב על ידי צ'ארלס דיקנס, ופורסם לראשונה באנגליה בהמשכים חודשיים. הספר עובד פעמים רבות לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה. אחד העיבודים הידועים והמצליחים ביותר הוא המחזמר "אוליבר!", והסרט שנעשה בעקבותיו.
דיקנס מעורר בספר זה, כמו בספריו האחרים, את תשומת-לב הציבור לבעיות חברתיות של תקופתו, כגון בתי המחסה לעניים, העסקת ילדים, ועבריינות של ילדים. הרומן שופע סרקאזם והומור שחור, גם כשהוא עוסק בנושאים רציניים, ומגלה את הצביעות של החברה.
עלילת הספר

אוליבר טוויסט נולד בשנת 1800 בבית מחסה לעניים שבאנגליה בכפר שאינו ידוע. אמו מתה בלידתה אותו. בגיל תשע הוא עובר על כללי בית המחסה ומבקש תוספת מזון (במשפט המפורסם "בבקשה אדוני, אני רוצה עוד" "Please sir, I want some more"), והוא נמכר על ידי שמש הקהילה מר באמבל כשוליה לקברן. בעקבות התנהגותם האכזרית של אשת הקברן, המשרתת שרלוט ושל חניך נוסף העובד אצלו, נח קלייפול, בורח אוליבר ללונדון.
בלונדון פוגש אוליבר את הילד העבריין דודג'ר (באנגלית: The Artful Dodger). דודג'ר מציג את אוליבר בפני חבריו ובראשם פייגין, פושע יהודי, המוצג באופן סטריאוטיפי כנוכל מכוער בבגדים מוזנחים ושיער פרוע. פייגין הוא מנהיגה של כנופיית ילדים כייסים, והוא מצרף את אוליבר לשורותיו. אוליבר יוצא עם דודג'ר ועם נער נוסף, צ'רלי בייטס, לכייס אדון ברחוב. אוליבר נתפס על ידי המשטרה והוא חש ברע, אך האדון שאותו ניסו לכייס, מר בראונלו, מרחם עליו ומביא אותו לביתו כדי לטפל בו. פייגין ושותפו לפשע, הפורץ האכזרי ביל סייקס, מנסים להחזיר את אוליבר לכנופיה, ובעזרת חברתו של סייקס, נערה בשם ננסי, הם חוטפים אותו אליהם. סייקס מתכנן פריצה בבית אחוזה כפרי, והוא לוקח איתו את אוליבר.
השוד משתבש ואוליבר נורה בידי משרתי האחוזה ונעזב מאחור. הוא נכנס לבית המשפחה שאליה ניסה לפרוץ, ומתעלף. בעלת האחוזה, הגברת מיילי, מרחמת עליו ומטפלת בו בעזרת בתה המאומצת, רוז והרופא ידיד המשפחה מר לוסברן. בינתיים אנו רואים את המיילדת הזקנה של אוליבר, המספרת על ערש דווי לאם הבית שלה, שהיא גנבה חפץ יקר ערך מאמו של אוליבר כשזו מתה בלידה. אם הבית, שהתחתנה בינתיים עם השמש באמבל, מספרת את הדברים לבעלה.
אדם זר בשם מונקס פונה לפייגין, וגם הוא מגלה עניין באוליבר. הם יוצאים שוב בעקבות הילד, כשבכוונתם לחטוף אותו או להרוג אותו. ננסי, שחוששת לשלומו של אוליבר, נפגשת עם רוז מיילי ומר בראונלו, ומזהירה אותם מפני התוכניות של הצמד. היא מצליחה להסתיר את הפגישות שלה אתם עד שנח קלייפול (אותו שוליה שאוליבר ברח ממנו, והגיע אף הוא ללונדון) עוקב אחריה ומגלה את מעשיה לפייגין. מר באמבל ואשתו נפגשים עם מונקס, ומספרים לו את שידוע להם. הוא מגלה להם שהוא אחיו למחצה של אוליבר, ושהילד הוא יורש של הון רב. סייקס מגלה את בגידתה של ננסי ורוצח אותה. כשהוא נמלט מאנשי החוק ומהמון הזועם, הוא נהרג בעצמו. פייגין נתפס ומושלך לכלא, ואוליבר מקבל את חלקו בירושה, ומסכים לחלוק אותה עם אחיו למחצה, מונקס, כדי שיתחיל בחיים חדשים. רוז מגלה שהיא אחות אמו של אוליבר, ומתחתנת עם אהוב לבה הארי, בנה של גברת מיילי. אוליבר חי באושר עם מושיעו הראשון, מר בראונלו.
דמויות משנה

מר באמבל - השמש הקהילתי בעיר הולדתו של אוליבר. אדם שמן וצבוע, שעניי העיר הנמצאים תחת אחריותו מפריעים לו לנהל את חייו. הוא מתחתן מאוחר יותר עם אם הבית בבית המחסה.
פייגין - נוכל יהודי ומנהיג של חבורת ילדים כייסים. הוא מתואר בצורה בוטה ביותר כנבל מרושע ותככן, ומוזכר פעמים רבות לא בשמו הפרטי, אלא בכינוי "היהודי".
ביל סייקס - פורץ העובד בשיתוף פעולה עם פייגין. הוא מתעלל בכלבו ובחברתו ננסי, ומתואר כאדם האלים והמסוכן ביותר בספר.
דודג'ר - שמו האמיתי הוא ג'ק דוקינס. משמעות הכינוי באנגלית The Artful Dodger - אשף התחבולות, וכשמו כן הוא, כייס מיומן המצליח להתחמק מהמשטרה וממעצר.
ננסי - נערה בת 17 היא חברתו של ביל סייקס. שלא כמו דמויות אחרות ברומן, בננסי יש מיזוג של טוב ורע. מצד אחד היא אוהבת את סייקס ואינה מוכנה להסגיר אותו למשטרה, ומצד שני היא מרחמת על אוליבר ומצילה אותו.
רוז מיילי - בתה המאומצת של גברת מיילי. בסוף הספר מתברר שהיא אחות אמו של אוליבר. דמותה אינה מופיעה במחזמר אוליבר!.
מר בראונלו - מטפל באוליבר במחלתו, דמותו של אוליבר מזכירה לו מישהו מהעבר.
תרגומים לעברית

הספר תורגם פעמים רבות לעברית, לעיתים בעיבודים מקוצרים לילדים.
תרגם מאנגלית הלל בבלי. א"י שטיבל, תרפ"ד
תרגם יצחק שנהר, א"י שטיבל, תרצ"ה (עיבוד מקוצר)
תרגם אליעזר כרמי; ערך: ברוך קרופניק, הדב, תש"ט
מעובד לילדים בידי יצחק נון; צייר דוד גלבוע. עמיחי, תש"י
תרגם חיים אמיר; ערך: ז' אריאל; הציורים: בינה גבירץ. י' שרברק, תש"י (עיבוד מקוצר)
תרגם יצחק שנהר, מסדה, (תשי"ד)
עברית - אריה סיון. מ' ניומן, תשט"ו
מאנגלית - אליעזר כרמי, רביבים, תש"ם (עיבוד מקוצר)
תרגם י' ישי, מסדה, (1979)(עיבוד מקוצר)
נוסח עברי - יעל רון-לרר; איורים - ג'ורג' קרוקשנק, עופרים, תשנ"ה 1995 (עיבוד מקוצר)
הרפתקאותיו של אוליבר טוויסט או התקדמותו של ילד הקהילה, תרגם טל לאופר, הוצאת אלכסנדריה 2009 (תרגום מלא)
תרגמו שהם סמיט ואמנון כץ, איורים: מירה פרידמן, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2010 (תרגום מלא)
ביל סייקס נמלט מרודפיו - איור מאת ג'ורג' קרוקשנק
מתוך הסרט "אוליבר טוויסט" משנת 1948
הרשות להגנה על עדים

הרשות להגנה על עדים בישראל היא רשות ממשלתית במשרד לביטחון לאומי, שתפקידה להגן על עדים מאוימים ברמת סיכון גבוהה.
הקמת הרשות

בשנת 2002 מונה צוות הקמה לתוכנית להגנת עדים בישראל, בהמלצת פרקליטת המדינה דאז עדנה ארבל ומפכ"ל המשטרה לשעבר שלמה אהרונישקי. בראש הצוות עמד משה לדור, והיו חברים בו נציגים מפרקליטות המדינה, משטרת ישראל, משרד המשפטים, המשרד לביטחון הפנים ומשרד האוצר. הצוות נדרש לבדוק את תופעת האיומים על עדים והקושי שהיא גורמת בהתמודדות עם פשיעה. הצוות היה צריך לתכנן מערכת שתמנע את התרחשותה של התופעה.
בשנת 2004 הגיש הצוות את מסקנותיו לפרקליט המדינה ערן שנדר ולמפכ"ל המשטרה משה קראדי. בעקבות מסקנות הצוות, לפיהן יש להקים תוכנית להגנת עדים בישראל, וביוזמתו ובדחיפתו של השר אבי דיכטר הנושא קודם. הממשלה יזמה בשנת 2008 הצעת חוק שנועדה להסדיר את התוכנית. במקביל, הוחל בהקמת רשות להגנה על עדים, כיחידת סמך של המשרד לביטחון הפנים. לתפקיד מנהל הרשות מונה אריה ליבנה. בנובמבר 2008 אישרה הכנסת את החוק להגנה על עדים, המסדיר את פעילות הרשות ואת סמכויותיה.
תפקידי הרשות וסמכויותיה

תפקידה של הרשות הוא להגן על עדים המצויים בסכנה ברמה הגבוהה ביותר. הגנה זו יכולה להתבטא הן באבטחת העדים והן בשיקומם. מנהל הרשות הוא שמחליט האם לכלול עד בתוכנית הגנה, בהתבסס על הערכות המשטרה לגבי מידת הסכנה הנשקפת לעד, על חשיבות העדות שלו והאינטרס הציבורי שבקיום ההליך הפלילי שהוא מעיד בו, ותוך התחשבות במצבו המשפחתי, הפסיכולוגי והחברתי. רשויות ציבוריות מחויבות בסיוע ובמתן כל מידע הדרוש לשם קבלת החלטה בעניין.
ככלל, אבטחת העדים היא באמצעות מאבטחים עובדי הרשות, ואולם הרשות מוסמכת במקרים חריגים להעסיק גם מאבטחים פרטיים, לאחר שתיבחן התאמתם, ולאחר שיעברו הכשרה מתאימה. לשם הגנה על העד, המאבטחים רשאים לדרוש הזדהות, לחפש ולתפוס חפצים, לעכב ואף לבצע מעצר מוגבל. בנסיבות מסוימות רשאים המאבטחים להשתמש בכוח סביר. לרשות ישנן סמכויות לשינוי זהותם של עדים, העתקת מקום מגוריהם (בתוך ישראל או מחוץ לה), סיוע במציאת עבודה או לימודים והשתלבות בקהילה שבה הם נקלטים. לגבי עדים מוגנים שהם אסירים או עצורים, מוסמכת הרשות להוציאם מבית הסוהר או מבית המעצר ולהחזיקם במשמורת במקום אחר.
יישום תוכנית הגנה במדינות זרות נעשה באמצעות הרשויות המקבילות בהן, ובמקביל, הרשות להגנה על עדים בישראל אחראית ליישום תוכניות של רשויות זרות להגנה על עדיהן בישראל. כל זאת, בכפוף לאמנות בינלאומיות או הסכמים פרטניים.
מאחר שלא ניתן לספק תוכניות הגנה לכל העדים המאוימים, הרשות אחראית רק לעדים ברמת הסיכון הגבוהה ביותר. עדים ברמת סיכון נמוכה יותר מאובטחים בידי המשטרה.
עם הקמתה עמד בראש הרשות אריה ליבנה, אך ביוני 2010 הוא הודיע על התפטרותו עקב חילוקי דעות עם השר לביטחון הפנים, יצחק אהרונוביץ'. לאחר התפטרותו של ליבנה, מונה צפריר ניר לממלא מקום במשך שנה וקיבל את העד הראשון לתוכנית. ועדת האיתור של המשרד לביטחון פנים המליצה על אבי בן-חמו כמחליף, והוא נכנס לתפקיד בשנת 2011. החל משנת 2018 ראש הרשות הוא תנ"צ בדימוס אבי נוימן.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 החלה הרשות להגן בפעם הראשונה על נשים נפגעות אלימות שחייהן בסכנה בעקבות אלימות במשפחה מצד בן הזוג הקודם ובני משפחתו. במסגרת התכנית, נבנות לנשים תוכניות לחיים חדשים ובהן מעבר לארץ אחרת, כולל ילדיהן.
ראשי התוכנית להגנה על עדים בישראל

| ראש התוכנית | שנים | הערות |
| --- | --- | --- |
| רפ"ק גדעון גבאי | עד 2007 | היה ראש חוליית ההגנה על עדים במשרד לביטחון פנים לפני הקמת הרשות. |
| אריה ליבנה | 2007-2010 |  |
| צפריר ניר | 2010-2011 | ממלא מקום |
| אבי בן חמו | 2011-2016 |  |
| יפרח דוכובני | 2016-2018 | ממלא מקום |
| אבי נוימן | 2018–2024 |  |
| דני קפויה | החל-2024 | ראש התוכנית כיום |
הערות שוליים

↑   זמן אמת עונה 8 | פרק 6 - התוכנית להגנת נשים, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 48:18)
| ישראל מוסדות ממשלתיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | המוסד לביטוח לאומי • שירות התעסוקה • רשות התחרות • בנק ישראל • רשות המסים בישראל • רשות ניירות ערך • הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה • מכון התקנים הישראלי • רשות החברות הממשלתיות • הרשות הלאומית להסמכת מעבדות • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • רשות החדשנות • הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן • רשות ההשקעות |  |
| תחבורה | הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים • רשות שדות התעופה • רשות התעופה האזרחית • רשות הספנות והנמלים • הרשות הארצית לתחבורה ציבורית |  |
| אנרגיה ותשתיות | רשות החשמל • רשות הגז הטבעי • רשות המים |  |
| סביבה | רשות הטבע והגנים • רשות העתיקות • השירות המטאורולוגי הישראלי |  |
| בינוי ושיכון | המרכז למיפוי ישראל • הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית • רשות מקרקעי ישראל • הרשות לאכיפה במקרקעין • מינהל התכנון • הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב |  |
| דת | הרבנות הראשית לישראל • מערך הגיור |  |
| תקשורת וטכנולוגיה | רשות השידור (בעבר) • תאגיד השידור הישראלי • הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו • המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין • דואר ישראל (בעבר) • ארכיון המדינה • לשכת העיתונות הממשלתית • מערך הסייבר הלאומי • רשות התקשוב הממשלתי • מערך הדיגיטל הלאומי |  |
| חברה | רשות השירות הלאומי-אזרחי • הרשות לשיקום האסיר  • הרשות לקידום מעמד האישה  • הרשות לפיתוח כלכלי של מגזר המיעוטים • מבקר המדינה • נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית • הרשות לזכויות ניצולי השואה • יד ושם • הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי |  |
| בריאות | רשות בתי החולים הממשלתיים (בעבר) • התאגיד לפיקוח וטרינרי |  |
| משפטים | רשות התאגידים • רשות האכיפה והגבייה • הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור • היחידה הממשלתית לחופש המידע • הרשות להגנת הפרטיות • רשות הפטנטים • הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין |  |
| חינוך | המועצה להשכלה גבוהה |  |
| ביטחון לאומי | שירות בתי הסוהר • הרשות הארצית לכבאות והצלה • הרשות להגנה על עדים • רשות המאגר הביומטרי הלאומי • הרשות הלאומית לביטחון קהילתי |  |
| פנים | רשות האוכלוסין וההגירה |  |
| ביטחון | רשות מעברים יבשתיים • הרשות לפינוי מוקשים • רשות חירום לאומית |  |
סלמה אנגל-וינברג

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1922 חרונינגן, הולנד 
 פטירה:  4 בדצמבר 2018 (בגיל 96) East Haven, ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום מגורים:  ברנפורד 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Knight of the Order of Oranje-Nassau
 
סלמה אנגל-וינברג (באנגלית ובהולנדית: Selma Engel-Wijnberg, נולדה כ- Saartje "Selme" Wijnberg ,  בהגייה הולנדית: סלמה ויינברך; ‏15 במאי 1922 – 4 בדצמבר 2018) הייתה אחת משני ניצולי השואה היהודים ההולנדים היחידים ממחנה ההשמדה סוביבור (לצד ז'ול שלביס). היא ברחה במהלך המרד בשנת 1943, התחבאה בפולין ושרדה את המלחמה. אנגל-וינברג היגרה לארצות הברית מישראל עם משפחתה בשנת 1957, והתיישבה בברנפורד, קונטיקט. היא חזרה לאירופה רק כדי להעיד נגד פושעי המלחמה של סוביבור.  בשנת 2010 קיבלה בהולנד את אות הכבוד של האביר במסדר אורנג'ה-נסאו .
ראשית חיים

וינברג נולדה למשפחה יהודית בחרונינגן, הולנד. היא גדלה בזוולה, שם ניהלו הוריה מלון שהיה בעלותם, ושם למדה בבתי ספר מקומיים. ב-10 במאי 1940, חמישה ימים לפני שלווינברג מלאו 18, פלשו הגרמנים להולנד. עד מהרה החלה רדיפת היהודים. בספטמבר 1942 הסתתרה וינברג תחילה באוטרכט, ואחר כך בדה בילט .
שנות השואה

בזמן שהותה במסתור היא השתמשה בשם "גרריטה ואן דן ברג" אך נתפסה על ידי הנאצים ב־18 בדצמבר 1942. כעבור חודשיים היא הועברה למחנה פיכט, אחר כך למחנה המעבר וסטרבורק, ולבסוף גורשה למחנה ההשמדה סוביבור ב־9 באפריל 1943. היא שרדה את הסלקציה עם הגעתה, ושובצה ליחידת ארבייטשפטלינגה בלאגר השני. שם נאלצה למיין את בגדיהם של קורבנות תאי הגזים.  כששומרים הביטו בכיוון השני, היא הייתה מחביאה בחשאי פריטים בעלי ערך כדי למנוע מהגרמנים את השימוש בהם.
בצריף המיון פגשה וינברג את בעלה לעתיד, חיים אנגל (רו') (10 בינואר 1916 – 4 ביולי 2003), יהודי פולני מברודזב, שהיה מבוגר ממנה בשש שנים. הם הצליחו לתקשר בגרמנית והוא עזר לה לשרוד; למשל, כשהיא חלתה בטיפוס ונחלשה, הוא נשא אותה ועזר לה לנוח כשהשומרים לא הסתכלו.
במהלך המרד בסוביבור ב־14 באוקטובר 1943 ברחו וינברג ואנגל יחד. היא סיפקה לאנגל סכין שבאמצעותה דקר למוות את קצין האס אס רודולף בקמן, ובני הזוג נמלטו בזמן הבריחה מהירי דרך השער הראשי ליער. הם מצאו מקלט אצל שני איכרים פולנים – אדם וסטפקה, זוג נשוי, ושילמו להם עבור הסתרתם. הזוג שהה תשעה חודשים במחבוא באסם עד נסיגת גרמניה הנאצית מפולין הכבושה ביולי 1944 במהלך מבצע בגראציה, המתקפה הנגדית של הצבא האדום .  באותו זמן סלמה הייתה בהריון.
בני הזוג התחתנו, נסעו דרך פולין שם נולד בנם אמיאל בלובלין . הם חצו את אוקראינה ברכבת לצ'רנוביץ ולאודסה, ועד מהרה יצאו בספינה למרסיי, צרפת. היה צורך להבריח את חיים על סיפונה של הספינה, משום שפולנים לא הורשו להגיע לאירופה. עקב זאת סלמה הייתה עצבנית ולחוצה ולא יכלה להניק את בנה אמיאל. היא הלכה למטבח, וביקשה חלב. היא קיבלה 'חלב שמנת כבד מאוד' אותו האכילה את בנה. בעקבות זאת הילד חלה ומת תוך 24 שעות. גופתו נקברה בים ליד נקסוס. ממרסיי נסעו בני הזוג צפונה ברכבת לזוולה וחזרו לבית הוריה של סלמה, מלון וינברג, בהולנד.
אחרי מלחמת העולם השנייה

בהולנד חיים וסלמה נישאו שוב ב־18 בספטמבר 1945. משטרת זוולה החליטה כי סלמה, עקב נישואיה לאנגל איבדה את אזרחותה ההולנדית והפכה לאזרחית פולנית. לא ניתן היה להחזיר את בני הזוג לפולין מכיוון שממשלתה של האחרונה לא קיבלה עוד את חזרתם של אזרחים פולנים שגורשו ממדינות זרות. גורמים רשמיים בהולנד החליטו שלא לקבל את אנגל למחנה עקורים למען זרים ליד וולקנוונס מכיוון שהמחנה היה בתפוסה מלאה וגם לא את ויינברג כיוון שהייתה ילידת הולנד.
בזמן שהם התגוררו בזוולה, אנגל-וינברג ילדה שני ילדים נוספים, בן ובת. הם הקימו חנות בדים וקטיפה ואופנה.  בראיון משנת 2015 אמרה כי היא וחיים שונאים את הולנד על יחסה אליהם לאחר המלחמה, כאשר ניסו לשלול ממנה את אזרחותה והתכוונו לגרשם. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1951. עם זאת, אנגל לא הרגישה שם בנוח, ולכן בשנת 1957 הם החליטו להגר לארצות הברית. הם התיישבו בברנפורד, קונטיקט . בני הזוג חזרו לאירופה אך ורק כדי להעיד נגד פושעי המלחמה של סוביבור.
ב-12 באפריל 2010 התנצל השר אב קלינק (אנ') בפני אנגל-וינברג על הטיפול בה לאחר המלחמה, מטעם ממשלת הולנד, במהלך טקס הזיכרון למחנה וסטרבורק. אף על פי שדחתה את ההתנצלות, אנגל-וינברג קיבלה את אות כבוד הממשלה לאביר במסדר אוראניה-נסאו (אנ'). אירוע זה היה הפעם הראשונה בה ביקרה בהולנד מאז שעזבה אותה בשנת 1951. חיים אנגל נפטר בברנפורד, קונטיקט בשנת 2003. אנגל-וינברג נפטרה בברנפורד, קונטיקט, ב-4 בדצמבר 2018 בגיל 96. לאחר מותה נותר בחיים ניצול סוביבור האחרון סמיון רוזנפלד שנפטר בישראל בשנת 2019.
אזכורים נוספים

בסרט " הבריחה מסוביבור" משנת 1987 גילמה את דמותה אליס ואן מארסווין.
אד ואן לימפ כתב ביוגרפיה משנת 2010 על אנגל-וינברג בשם Selma: De vrouw die Sobibor overleefde (סלמה: האישה ששרדה את סוביבור); (ISBN 978-90-74274-42-5)
ואן ליפט גם עשה סרט דוקומנטרי באותו הכותרת על אנגל-וינברג, ששודר על ידי ה- NOS בטלוויזיה ההולנדית בשנת 2010. [דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Holocaust Encyclopedia. "Selma Wijnberg". Profile. United States Holocaust Memorial Museum. נבדק ב-25 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ann Markham Walsh & Saartje (Selme) Wijnberg Engel (2012). Dancing Through Darkness: The Inspiring Story of Nazi Death Camp Survivors, Chaim and Selma Engel (באנגלית). Dunham Books. ISBN 0985532882.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
1 2  Liempt 2010, p. 120-21.
1 2  "Interview: Saartje (Selma) Engel nee Wijnberg". Holocaust Research Project, US Holocaust Memorial Museum. 16 ביולי 1990. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  De Ree Archiefsystemen. "Chaim Engel". Sobibor Interviews. Netherlands Institute for War Documentation (NIOD).
↑  Chaim Engel (16 ביולי 1990). Oral history interview (video recording) (באנגלית). Miles Lerman Center for the Study of Jewish Resistance: United States Holocaust Memorial Museum Oral History Branch.  Event occurs at 25:37. נבדק ב-25 במאי 2016. Linda Kuzmack interview with Chaim Engel. Permanent Collection {{cite AV media}}:  (עזרה)
1 2 3  "Selma Wijnberg was de laatste Nederlandse overlevende van Sobibór". Trouw (בהולנדית). 4 בדצמבר 2015. נבדק ב-5 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Holocaust survivor from Branford tells of love amid horror (video)". New Haven Register. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Liempt 2010, p. 104.
↑  Liempt 2010, p. 113.
1 2  "Chaim Engel, 87, a Sobibor Escapee, Dies". The New York Times. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Liempt 2010, p. 118.
↑  Liempt 2010, p. 119.
1 2  "Last Dutch Sobibór survivor (96) died". Teller Report. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dutch American death camp survivor receives apology and knighthood". Godutch. n.d. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Officiële excuses voor Sobibor-overlevende, nos.nl, 8 April 2010.
↑  "Dutch death camp survivor knighted". rnw.org.
↑  "Selma Wijnberg: de vrouw die Sobibor overleefde". Drentheindeoorlog. נבדק ב-4 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Selma: De vrouw die Sobibor overleefde" at Historiek.net
הערות שוליים > בִּיבּלִיוֹגְרָפִיָה

Liempt, Ad Van (2010). Selma, de vrouw die Sobibor overleefde (בהולנדית). Laren, The Netherlands: Verbum. pp. 13, 104, 118–19, 120–21. ISBN 9789074274425. נבדק ב-16 במרץ 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4885 1170  LCCN: no2015004986  NTA: 326822682  VIAF: 236624332   WorldCat (עם VIAF): 236624332
מרגיט אלק

מרגְיִט אֶלֶק (בהונגרית: Elek Margit; בודפשט, 5 במאי 1910 – בודפשט, 4 בפברואר 1986) הייתה סייפת יהודייה-הונגרייה, אלופת עולם ברומח קבוצתי שמונה פעמים ופעמיים סגנית אלופת עולם (ורשה 1934 וסן רמו 1936) ברומח אישי. אחותה, אילונה אלק, הייתה אלופה אולימפית ואלופת עולם.
הכינוי שלה היה מַאצָה (Maca).