יהדות אלג'יריה
היסטוריה > אלג'יריה הצרפתית

| אומדן האוכלוסייה היהודית באלג'יריה בשנים 1830-1954> שנה | אומדן האוכלוסייה היהודית באלג'יריה בשנים 1830-1954> מספר היהודים |
| --- | --- |
1830: 26,000
1850: 26,000
1866: 38,500
1881: 52,000
1914: 96,000
1931: 110,000
1948: 120,000
1960: 130,000
1963: 4,000
המצב של יהודי צפון אפריקה התאפיין בירידות ועליות בהתאם לשליט הערבי ולמקום, על אף שבמשך אלפי שנים תרמו היהודים רבות לשגשוג ולתרבות בצפון אפריקה ויהודים לא מעטים מילאו תפקידים בכירים בממשל ושימשו כיועצים לשליטים. היהודים היו חשופים בכל עת להתנכלויות וסבלו משנאה, הרס, אלימות, אפליה, ורדיפות עד כדי פרעות ורצח המונים. במהלך המאה ה-18 התחזקה המעורבות של מעצמות אירופה ובעיקר צרפת באלג'יריה, והיהודים פיתחו קשרי מסחר ודיפלומטיה שסייעו להם להתגונן מסכנות, כגון פרעות 1805 שהוזכרו.
בשנת 1830 פלשה צרפת לאלג'יריה וכבשה את רוב חלקי המדינה. וכך החלה תקופת השלטון הצרפתי באלג'יריה, שנמשכה עד שנת 1961. באותה שנה מנו יהודי אלג'יריה 26,000 נפשות, שהתרכזו בעיקר בשלוש ערים: אלג'יר קונסטנטין ואוראן. קהילות קטנות יותר ישבו גם בערי נמל אחרות או ביישובים קטנים בדרום המדינה, בקרבת הסהרה. תוצאה מידית אחת של פלישת צרפת הייתה הנעתם של כאלף יהודים, לערוך עלייה לארץ ישראל, כנראה כתוצאה מחוסר היציבות שנגרמה מהפלישה הצרפתית.
מצד אחד, הכיבוש הצרפתי הביא ליהודים שוויון זכויות שלא ידעו כמותו תחת שלטון אסלאמי, העדפה מצד השלטונות הצרפתים, ואזרחות צרפתית. מצד שני, מתחילת התקופה הקולוניאלית הצרפתית באלג'יריה, הנהיגה צרפת רפורמות בקהילה היהודית (וכן בקהילה המוסלמית), שהחלישו את המוסדות המסורתיים כגון בתי הדין הרבניים וראש הקהילה (מוקדם) והכפיפו אותם לשלטון ולחוק הצרפתיים. ב-1834 צוצמצמו סמכויות בתי הדין לעיסוק בענייני משפחה בלבד, וב-1842 הם בוטלו כליל.
באמצע המאה ה-19 הגיע לאלג'יריה יעקב יצחק אלטאראס שעמד בראש הקונסיסטורה (גוף של אנשים המתכנס על מנת לקבל החלטות ביצועיות) במרסיי. יעקב היה בן למשפחה יהודית שמקורה בדמשק, ובילה חלק ניכר מחיו בירושלים לפני שהיגר לצרפת והתיישב במרסיי, שם הצליח בעסקיו כבעל ספינות סוחר. במהרה הפך לנשיא לשכת המסחר המקומית ולראש הקונסיסטורה היהודית במרסיי. בשנת 1842 עמד בראש משלחת רשמית שיצאה לאלג'יריה במטרה לפתוח במחקר מקיף על מצב היהודים תחת השלטון הצרפתי. אלטאראס היה בקיא בצרפתית ובשפת יהודי ערב ולכן החיבור שלו ליהודי הארץ היה מהיר.
אלטאראס יצא מנקודת הנחה שכל התפתחות תהיה חייבת להיות בעלת אופי וניסוח משפטי, ולכן צירף אליו משפטן צעיר ממחוז קונטה, יוסף כהן. המשלחת ביקרה בקהילות רבות וחצתה את אלג'יריה מקצה לקצה. היא הכינה דיווח מקיף והגישה אותו לרשויות הצרפתיות, לממשלת צרפת ולכל הגורמים הנוגעים לענייני אלג'יריה וכן לקונסיסטורה של יהודי צרפת. בעקבות הדו"ח קבעו ראשי יהדות צרפת כי יש לשוב ולהגדיר את מעמד אחיהם האלג'יראים ולקבוע את צורת ההתארגנות של קהילותיהם. היה מקובל על הכל שהמעמד המשפטי של יהודי צרפת ישמש כדגם. ב-5 בנובמבר 1845 פורסמה הוראה מלכותית שעיקרה עוסק בהקמת קהילות יהודיות מאורגנות באלג'יר. הפסקה הראשונה בהוראה קבעה את אופן הפעולה: "באלג'יריה יאורגנו קונסיסטואר אלג'יראי והתארגנויות דומות במחוזים שונים". הכוונה הייתה להביא להיווצרות של יהדות אלג'יראית מאוחדת, כאשר הקונסיסטורה האלג'יראית תשב באלג'יר וסמכותה תהיה בכל שטחי צפון אפריקה שבידי צרפת, וכך ייחשבו יהודי אלג'יר כחלק מישות מוגדרת. הקהילות היהודיות באלג'יריה התנגדו ברובן להחלטה שצמצמה את עצמאותן ואת הזהות הקהילתית שלהן. ההוראה מ-1845 לא עסקה רק בהיבט גאוגרפי אלא גם דאגה לעתיד של יהודי אלג'יר וקידומם. אחד היעדים הנבחרים היה הכנסת הילדים היהודים באלג'יר לבתי ספר צרפתיים, במטרה לשפר את ההשכלה ולקרב את הדור הצעיר של יהודי אלג'יר לצרפת.
ב-16 בספטמבר 1867 חתם נפוליאון השלישי על צו שביטל את זכות הבכורה שהוענקה ב-1845 לקונסיסטואר של אלג'יר כקונסיסטואר המרכזי של אלג'יריה כולה, והכפיף את ועדי הקהילה המקומיים של אלג'יר, אוראן וקונסטנטין לקונסיסטואר המרכזי של יהודי צרפת. באותו צו נאמר כי "הרבנים הראשיים של אלג'יריה ייבחרו מקרב רבני צרפת או רבניים מקומיים שגילם שלושים והם בעלי תעודת הסמכה מתקדמת לרבנות". למעשה לא היו יהודים צרפתים רבים שהוכשרו לרבנות ושהיו מוכנים לצאת לאלג'יר, אך הרבנים הראשיים באלג'יר דאגו לשיתוף פעולה עם השלטון הצרפתי ובכך הבטיחו לעצמם סמכות מסוימת. הממסד הרבני בקהילות המקומיות נותר בידי רבנים ילידי אלג'יר.