stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו נמסאדזה

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1989  (בן 35) גאורגיה גורי, גאורגיה
 שם לידה:  אוֹתַר נֵמסַאדזֶה
 מוקד פעילות:  גאורגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  פופ, ג'אז, פולק גאורגי
 שפה מועדפת:  גאורגית 
 כלי נגינה:  זמרה
 פרופיל ב-IMDb
 
אוטו נמסאדזה (בגאורגית: ოთო ნემსაძე, אוֹתוֹ נֵמסַאדזֶה או אוֹתַר נֵמסַאדזֶה; נולד ב-18 ביולי 1989) הוא זמר גאורגי, נציג גאורגיה באירוויזיון 2019 שהתקיים בתל אביב, ישראל עם שירו Sul tsin iare. נמסאדזה נבחר לייצג את מדינתו באירוויזיון לאחר שזכה בגמר של התוכנית הכוכב של גאורגיה (საქართველოს ვარსკვლავი) ב-3 במרץ 2019.
נמסאדזה ידוע בעקבות ניצחונו בתוכנית "גאוסטאר" ב-2010. הוא ניסה את מזלו גם בגרסה האוקראינית לתוכנית "The Voice" וזכה בה במקום השני. בשנת 2017 התמודד בקדם-האירוויזיון הגאורגי והגיע למקום העשירי עם שישים נקודות מהשופטים ומהקהל הגאורגי יחד עם הלהקה "לימבו" ושירם "Dear God" ("אל יקר").
הערות שוליים

↑  אוורט גרוט, Georgia goes ahead with Oto Nemsadze for Eurovision 2019, אתר האירוויזיון הרשמי, 3 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119132253X  ISNI: 0000 0004 7951 3588  MusicBrainz: 11399350-94b6-4e02-9938-4b6cd9bbf0fc  VIAF: 2907156434630712120009   WorldCat (עם VIAF): 2907156434630712120009 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוטו ניקולאי

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1810 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  11 במאי 1849 (בגיל 38) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  Dorotheenstadt cemetery II 
 מוקד פעילות:  ברלין, ברלין, וינה, רומא 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר, עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אוטו ניקולאי (Carl Otto Ehrenfried Nicolai;‏ 9 ביוני 1810 – 11 במאי 1849) היה מנצח ומלחין גרמני.
ביוגרפיה

ניקולאי נולד בעיר קניגסברג בפרוסיה. בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר. בגיל 17 עבר לברלין לאחר מריבה עם אביו והמשיך את לימודי המוזיקה אצל המורה המפורסם דאז קרל פרידריך צלטר.
בשנת 1833 עבר לרומא שם שימש כנגן אורגן בשגרירות הפרוסית. ב־1837 עבר לווינה שם התפרסם כמנצח ומלחין. ב־1847 עבר לברלין שם מונה למנצח המקהלה בקתדרלה של העיר.
ב־9 במרץ 1849 ניצח בבית האופרה של ברלין על הצגת הבכורה של האופרה שהלחין - נשי וינדזור העליזות. האופרה זכתה להצלחה גדולה אולם ניקולאי לא זכה לקצור את פירותיה. הוא נפטר באופן פתאומי משבץ חודשיים לאחר מכן.
ניקולאי כתב עוד חמש אופרות ויצירות למקהלה ותזמורת. רק האופרה "נשי וינדזור העליזות" שרדה ומועלית מדי פעם עד ימינו. בעיקר משמיעים את הפתיחה המפורסמת לאופרה זו.
אורה נודל-ירון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1930 (בת 93) עין חרוד, פלשתינה (א"י)
 הישג בולט:  אלופת ישראל בשמחט לנשים בשנת 1955
 מקצוע נוסף:  כדורסלנית 
 מדינה:  ישראל
 
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1930 (בת 93) עין חרוד, פלשתינה (א"י)
 עמדה:  רכזת
 גובה:  1.63 מטר
 קבוצות כשחקנית
 :  הפועל תל יוסף עין חרוד
 
אורה נודל-ירון (נולדה ב-30 בדצמבר 1930) היא לשעבר שחקנית כדורסל ושחמטאית ישראלית. חברת נבחרת ישראל הראשונה בכדורסל לנשים באליפות אירופה השנייה (בודפשט 1950) ואלופת ישראל לנשים הראשונה בשחמט (1955).
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בקיבוץ עין חרוד. בצעירותה עסקה בשחייה ובאתלטיקה קלה. בהמשך שיחקה כדורסל בקבוצת הפועל תל יוסף עין חרוד. בגיל 15 למדה בקרוס למורס במחנה ג'וערה ושרתה בתחנת קשר של ההגנה והפלמ"ח. בגיל 17 היא שרתה בגדוד 13 של גולני, ואחר כך בחטיבה 7 עם מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). לאחר השרות הצבאי היא למדה שלוש שנים במדרשת רופין וקיבלה תואר הנדסאית מכונות. בהמשך למדה כשנתיים כלכלה במדרשת רופין.
במאי 1950 היא שיחקה באליפות אירופה בכדורסל נשים שנערכה בבודפשט, הונגריה, הטורניר הבינלאומי הראשון שבו השתתפה נבחרת ישראל בכדורסל נשים. הנבחרת סיימה במקום 11 במתוך 12 קבוצות. במשחק הניצחון היחיד, על נבחרת הולנד, היא קלעה 10 נקודות.
באליפות ישראל הראשונה בשחמט לנשים שנערכה בשנת 1955 זכתה נודל-ירון בתואר לאחר ניצחון בדו-קרב נגד אסתר סמושי ממצובה שסיימה יחד איתה ראשונה בטורניר.
חייה האישיים

נודל-ירון התגוררה עם משפחתה, בעלה ובנם, בעין חרוד איחוד. בקיבוץ עבדה כמזכירה כלכלית, ניהלה את המשרד הטכני במפעל פלב"מ (פלדה בלתי מחלידה) וליוותה מקצועית את מנכ"לי המפעל. היא עבדה בחברת "פלדות" בעין חרוד מאוחד. בהמשך היא עבדה ברפת ובחדר האוכל וסייעה לילדי הקיבוץ שהתקשו בחשבון.
הערות שוליים

↑  יורם אהרוני,נבחרת ישראל בכדורסל באליפות אירופה לנשים, 1950, המכללה האקדמית וינגייט
אורה פטישי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1945 (בת 79) תימן 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אורה פטישי (נולדה ב-18 בינואר 1945) היא סופרת ישראלית שכותבת רומנים, ספרים לילדים ולנוער וספרי שירה.
ביוגרפיה

אורה פטישי נולדה בתימן בשנת 1945 ויחד עם משפחתה הגיעה לישראל בשנת 1949 במבצע "מרבד הקסמים". המשפחה התגוררה במגדיאל. אורה למדה בבית ספר ממלכתי דתי במקום. היא למדה בתיכון "מורשת" בכפר סבא. בגיל 18, התחילה ללמד בבתי ספר יסודיים בעפולה, גבעת המורה והוד השרון. ב-1973 עברה לבאר שבע. למדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתואר ראשון בלשון ובחינוך, ותואר שני בספרות והמשיכה ללמד בבתי ספר תיכוניים.
פטישי החלה לכתוב בגיל 17 שירים ובשנות ה-70 וה-80 כתבה מעשיות וסיפורים שהתפרסמו במדורי ילדים ונוער בעיתונים שונים ובמשמר לילדים. היא כתבה את סיפרה הראשון ,"שחר מספר" בגיל 28 במקביל לעבודתה בתיכון ולאחר מכן, כתבה את "מגעים" בסיום התואר הראשון באוניברסיטה. ב-2003 כתבה את הספר "מלכת הכיתה" שהיה לרב-מכר.
פטישי ייסדה הוצאת ספרים משלה, טנא אור, בה הוציאה מספר ספרים שכתבה. כיום אורה כותבת ספרי שירים.
ספרים

שחר מספר – קובץ סיפורים לילדים (יעד, 1977)
מגעים – רומן אלגורי על אהבת ארץ ישראל (טללים, 1988)
מלכת הכיתה – סיפור לבני הנעורים (ספר לכל, 2003)
סערות באביב – רומן התבגרות (טנא אור, 2004)
ציפור החול – רומן (טנא אור, 2005)
אביב עלומיה (טנא אור, 2007) (ספר המשך ל"מלכת הכיתה")
בת הקודש – רומן (טנא אור, 2009)
גבי מהשכונה – סיפור לבני הנעורים (טנא אור, 2010)
שירים ברוח: שירים (גוונים, 2012)
ליופי בצלילי הקיום: שירים (גאיה, 2014)
מפה לשם משם לפה – שירים (מנדלי ספרים אלקטרוניים, 2016)
ידידות במבחן – סיפור לבני הנעורים (קורל, 2017)
מראה אמת – סיפור לבני הנעורים (קורל, 2020)
הערות שוליים

1 2  אורה פטישי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297808705171  BnF: cb16614569j (data)  GND: 1020181060  ISNI: 0000 0000 8458 8585  LCCN: no2005097117  VIAF: 103636348   WorldCat (עם VIAF): 103636348
אגודת חסרי האל

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מטה הארגון:  מוסקבה 
 מייסדים:  ימליאן ירוסלבסקי 
 תקופת הפעילות:  1929–1947 (כ־18 שנים) 
 
פוסטר מ-1929 המראה חברים מליגת האתאיסטים הלוחמים זורקים את ישו עם הזבל
אגודת חסרי האל (ברוסית: «Общество друзей газеты «Безбожник), שנודעה גם בשמות: איחוד האתאיסטים הלוחמים, ליגת חסרי האל הלוחמים או איחוד חסרי האל, הייתה תנועה חברתית אנטי-דתית, שהתפתחה ברוסיה הסובייטית תחת השפעה של ההשקפות האידאולוגיות, התרבותיות והמדיניות של המפלגה הקומוניסטית, בין השנים 1925–1947. התנועה כללה פועלים, חברי מפלגה, חברי קומסומול, ויוצאי צבא.
האיגוד משך איכרים ופועלים מבתי-חרושת, ממפעלים וממשקים שיתופיים (קולחוזים), לצד סטודנטים ואנשי חינוך, רוח ואקדמיה. עד תחילת 1941 היו באיגוד 3.5 מיליון חברים בני מאה לאומים שונים, והיו לו כ-96,000 משרדים ברחבי המדינה. בהיותו מונחה על ידי עקרונות בולשביקים ותעמולה אנטי-דתית, והוראות המפלגה באשר ליחס לדת, האיגוד שם לעצמו למטרה להילחם בדת על כל צורותיה, ולקדם השקפת עולם מדעית בקרב הפועלים. האיגוד קידם אתאיזם והישגים מדעיים. הוא יזם "עבודה אישית" (שיטה של שליחת מורים אתאיסטים להיפגש עם מאמינים בודדים ולשכנע אותם בנכונות האתאיזם, שהמשיכה בהטרדה ציבורית אם נכשלו) עם אנשים דתיים. התנועה עודדה הוצאה לאור של ספרות מדעית וכתבי-עת, בנתה מוזיאונים וערכה תערוכות, ואף ערכה מחקר מדעי בתחום האתאיזם וביקורת הדת.
הסלוגן של האיגוד היה "המאבק נגד הדת הוא מאבק למען הסוציאליזם", שיצר קישור בין ההשקפות האתאיסטיות שלהם לכלכלה, לפוליטיקה ולתרבות.
לאיגוד היו יחסים בינלאומיים ענפים: הוא היה חלק מהפרולטריון הבינלאומי לחופש הדעה, ולאחר מכן, איחוד חופש הדעה הבינלאומי.
האגודה הייתה "ארגון עצמאי בעיקר שהוקם על ידי המפלגה הקומוניסטית כדי לקדם את האתאיזם". היא פרסמה עיתונים (בהם אחד ביידיש: דער אפיקוירעס), ביטאונים, חומרים אחרים שעשו סאטירה מהדת; היא נתנה חסות להרצאות וסרטים; וארגנה הפגנות ומצעדים; הקימה מוזיאונים אנטי-דתיים, וקיימה מאמץ לשכנע את האזרחים הסובייטים שאמונות דתיות ומנהגים דתיים הם דברים "פסולים" ו"מזיקים", ושכל האזרחים צריכים לקבל השקפת עולם מדעית, ואתאיסטית.
מוצא והקמה

העיתון "Безбожник" ("בזבוז'ניק", ברוסית: "חסר-אל" או "אתאיסט"; 1922–1941), שנוסד ונערך על ידי ימליאן ירוסלבסקי, מילא תפקיד מרכזי בהקמת האגודה, והייתה לו קשת רחבה של עיתונאים וקוראים.
באוגוסט 1924, אנשים בעלי אותן השקפות הקימו את המועדון של חברי "בזבוז'ניק" במוסקבה. באפריל 1925 נערך הקונגרס הראשון של המועדון, ובו נוסד האיחוד האנטי-דתי הכלל-סובייטי תחת השם "איחוד חסרי האל". ב-1929 שינה הקונגרס השני את שם האגודה ל"איחוד האתאיסטים הלוחמים".
הוועדה המרכזית בחרה למנהיגהּ את ירוסלבסקי, אשר המשיך להנהיג גם לאחר מכן.
ב-1947, החובה של האיגוד לתעמולה מדעית ואתאיסטית הועברה לאגודת זננייה (ידע) הכלל-סובייטית.
ZigBee

ZigBee הוא פרוטוקול לתקשורת אלחוטית מקומית בגלי רדיו, המתאפיין בצריכת הספק נמוכה, בקצב שידור איטי, וזמני התחברות מהירים. שכבות התקשורת הנמוכות (MAC, PHY) מבוססות על תקן IEEE 802.15.4. שכבת הרשת הוגדרה על ידי התאגדות ה-ZigBee.
ביצועים עיקריים

טווח: כ-50 מטר
תחומי תדר: שלושה 2.4-2.4835 ג'יגה-הרץ, 902-928 מגה-הרץ, 868-870 מגה-הרץ
קצב נתונים: בין קילוביט לשנייה עד 250 קילוביט לשנייה (תלוי בתחום התדר)
תקשורת מאובטחת המשתמשת בהצפנה AES-128
תקשורת MESH המאפשרת התגברות על תקלות בחיבוריות במקרה שמסלול תקשורת אחד לא תקין
יישומים מיועדים

בית חכם, רשתות חיישנים ביתיים ובבתי עסק, שלט רחוק אלחוטי למוצרי שמע וחוזי, ניטור רפואי, בקרת אורות, בקרת חימום, חיבור אלחוטי של גלאי עשן, אש, תזוזה.
השם ZigBee לקוח ממחול הדבורה, המשמש להעברת מידע בין דבורים.
שימושים

זיגבי מיועד לאפליקציות המעבירות מעט מידע ודורשות כמות נמוכה מאוד של חשמל. שימושים לדוגמה: בית חכם, תאורה חכמה, בקרת טמפרטורה, סנסורים מסוגים שונים, איסוף מידע רפואי, בקרה תעשייתית, זיהוי עשן ועוד.
ראו גם

בלוטות'
Wi-Fi
Z-wave
הערות שוליים

↑  IEEE Std 802.15.4-2015 (Revision of IEEE Std 802.15.4-2011) - IEEE Standard for Low-Rate Wireless Networks
אברהם חג'אג'

הרב אברהם חג'אג' היה רב ודיין תוניסאי, שימש כרבה הראשי של תוניסיה בין השנים 1873–1880.
ביוגרפיה

בתחילת דרכו שימש כדיין בבית דינו של הרב ישועה בסיס. לאחר פטירתו של הרב הראשי לתוניסיה, הרב נתן בורג'ל (השני) באייר ה'תרל"ד (1874) התמנה במקומו למשרת הרב הראשי לתוניסיה. בתקופתו התעורר ביקוש להכנסת לימודי חול לחינוך היהודי הרב חג'אג', יחד עם רב קהילת הגראנה הרב אברהם אבוקרא תמכו בהוספת מעט שיעורי חול ושפות זרות, מחשש שהורים ישלחו את ילדיהם לבתי ספר צרפתיים לא יהודיים. כאשר חברת "כל ישראל חברים" רצתה לפתוח בית ספר בתוניס תמך בכך, לאחר שהחברה התחייבה שבית הספר יפעל לפי רוח התורה. יש הטוענים כי בדיעבד התחרט על הסכמתו זו.
סרב להתפרנס מהרבנות, וחי מתימכתו של בן-דודו העשיר אליהו חג'אג'.
מבין תלמידיו: הרב ישראל זיתון והרב משה שתרוג.
נפטר ללא ילדים בשמיני עצרת, כ"ב בתשרי ה'תרמ"א, ספטמבר 1880.
ספריו

זרעו של אברהם - חידושים על הש"ס. ירושלים, ה'תרמ"ט.
שערי צדק ("זרעו של אברהם" חלק ב) - הלכה ודרושים. תוניס, ה'תרפ"ח.
לקריאה נוספת

הרב רפאל בנימין כהן, מלכי תרשיש, תשמ"ו, עמ' קסז - קסט
הערות שוליים

↑  הרב אליהו בכור חזן, "תעלומות לב" חלק א יורה דעה סימן ד-ה.
↑  שלום פלאח, צדק ושלום, תוניס ה'תרנ"א
↑  מלכי תרשיש עמ' קסח.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נתן בורג'ל (השני) | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: דוד נתן בן עטר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282964805171  ISNI: 0000 0000 5455 0826  LCCN: nr92026998  VIAF: 7255418   WorldCat (עם VIAF): 7255418
אורה נגבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביוני 1929 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  28 במאי 2024 (בגיל 94) 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  נחמן אביגד 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אורה נגבי (18 ביוני 1929 – 28 במאי 2024) הייתה ארכאולוגית ישראלית, פרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים

נגבי נולדה בתל אביב לבן ציון ברודצקי ודבורה ברודצקי (לבית פרנקל) שעלו ארצה כחלוצים בראשית העלייה הרביעית. היא למדה בבית הספר היסודי תל נורדאו ובגימנסיה שלווה בעיר. אמהּ נהרגה בביתם ברחוב דב הוז בהפצצה של חיל האוויר המצרי על תל אביב בראשית מלחמת העצמאות.
לאחר המלחמה החלה נגבי ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילה תכננה להתמחות בחקר המוזיקה הערבית, אבל בהשפעת קורס שלמדה אצל ליאו אריה מאיר פנתה ללימודי ארכאולוגיה. נושא עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך, משנת 1956, היה "כלי הפולחן בארץ-ישראל בתקופה הכנענית והישראלית". נושא הדוקטורט שלה, משנת 1963, היה "צלמיות המתכת הכנעניות בארץ-ישראל ובסוריה". שתיהן נכתבו בהנחיית נחמן אביגד. הדוקטורט שימש בסיס לספרה Cannanite Gods in Metal שסקר וקטלג באופן מקיף יותר מ־1,700 צלמיות כנעניות, מחמישים אתרים ארכאולוגיים בישראל ומחוצה לה, כאלף מתוכן מגבל שבלבנון (אנ').
נגבי לימדה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב, החל מייסודו, על ידי יוחנן אהרוני, ועד צאתה לגמלאות.
היא השתתפה בחפירות ארכאולוגיות רבות; עמדה בראש חפירות הצלה אחדות, ובהן במצד גבעת שפירא; ניהלה בשיתוף עם אברהם בירן את החפירה בתל ציפור, ובשיתוף עם זאב הרצוג את חפירות תל מיכל והייתה שותפה לפרסום ספר על החפירות. כמו כן חפרה עם הרצוג בתל גריסה ("תל נפוליאון" ברמת גן).
היא לקחה חלק בחפירה בטומבה טו סקורו (גר') שבקפריסין, בראשות אמילי ורמיול (אנ') מאוניברסיטת הרווארד.
מחקריה

פועלה של נגבי התמקד בעיקר בחקר הארכאולוגיה של תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. היא חקרה את כלי החרס שנתגלו בחפירות, וכללו כלים שיוצרו בארץ, ולצדם כלים שיובאו לארץ מקפריסין, יוון ומצרים. נוסף על כך התמחתה בחקר חפצי המתכת בני התקופה ובעיקר פסלוני המתכת שהציגו את דמויות האלים הכנעניים. היא התעניינה בקשרים בין הלבנט, קפריסין ואיי הים האגאי בתקופות הברונזה והברזל ועסקה בהתפשטותם של הפיניקים באגן הים התיכון.
היא הייתה נשואה לבוטנאי משה נגבי (2008–1927) והתעניינותה בתרבות המינואית סחפה גם אותו. השניים כתבו יחד מאמרים אחדים בתחום הארכאובוטניקה שעיקרם צמחי תרבות – הכרכום התרבותי והשושן הצחור – המיוצגים בציורי קיר מינואיים מאקרוטירי (תירה) ומכרתים ובציור רצפה דומה שהתגלה בתל כברי.
הערות שוליים

↑  פרופ' אורה נגבי ז"ל - מודעות אבל עיתון הארץ, באתר מודעות אבל עיתון הארץ, ‏29 במאי 2024
↑  שוב הופצצה תל־אביב, הארץ, 10 ביוני 1948
↑  Ora. Negbi, CANAANITE GODS IN METAL: AN ARCHAEOLOGICAL STUDY OF ANCIENT SYRO-PALESTINIAN FIGURINES., www.amazon.com
↑  צו־מניעה נגד המשך החפירות בחולון, דבר, 18 ביולי 1975
↑  מידע לציבור על מצד גבעת שפירא, נספח ארכיאולוגי - גבעת שפירא, מצד, באתר רשות העתיקות, ‏2002
↑  שאול הון, ⁨"גבעת נפוליון" היתה... נמל כנעני־פלישתי, מעריב, 19 ביולי 1988
↑  Cyprus: An Island Culture: Society and Social Relations from the Bronze Age to the Venetian Period 1842174401, 9781842174401, dokumen.pub (באנגלית)
↑  M. and O. Negbi, Domestication of Ornamental and Aromatic Plants in the Aegean : the Case of the Madonna Lily II, Petros M. Nomikos and the Thera Foundation, 2000, עמ' 593-602
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275470405171  BnF: cb128402602 (data)  CiNii: DA04904081  ISNI: 0000 0000 6308 0918  LCCN: n88047375  NTA: 071273514  RERO: 02-A003633836  SUDOC: 125819129  VIAF: 72934783   WorldCat (עם VIAF): 72934783
אורה ערמוני

אורה ערמוני קוראת משיריה
אורה עַרמוֹני (נולדה ב-27 ביולי 1938 ברעננה) היא עיתונאית, סופרת, עורכת ומשוררת ישראלית, אשת קיבוץ מלכיה. מורה במקצועה.
ביוגרפיה

ערמוני נולדה ב-1938 במושבה רעננה ולמדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב. במסגרת שירותה בנח"ל הגיעה ב-1957 לקיבוץ מלכיה עם גרעין המחנות העולים שבו הייתה חברה. היא נישאה במלכיה ומאז היא חברת הקיבוץ. לאורה ויצחק ערמוני נולדו חמישה ילדים, ולימים נכדים.
ערמוני למדה הוראה בסמינר אורנים והייתה המורה הראשונה במלכיה. וכן השלימה לימודי ספרות עברית וכללית באוניברסיטת תל אביב. היא לימדה במשך 25 שנים ילדים בכל הגילאים.
תחום התמחותה הייתה הספרות. במהלך שנות ההוראה שימשה כמזכירת הקיבוץ שלוש פעמים. בשנת 1984 החלה לכתוב ביקורת ספרות לעיתון "יחד" (גלגולו הקודם של עיתון "הקיבוץ", שהפך לעיתון "קיבוץ") ובהדרגה החלה לראיין סופרים ולהתמחות בראיונות אפיים מיוחדים עם אנשים מכול הסוגים.
ערמוני הייתה מורה ומחנכת, וכן עורכת וכתבת בעיתונים "ידיעות הקיבוץ" ו"על הצפון". כעיתונאית, מ-1984, כתבה בעיתון הקיבוצים בגלגוליו השונים: כ"יחד", "קיבוץ" ו"הקיבוץ". בשנים 1998–2001 הייתה העורכת הראשית של העיתון "הקיבוץ".
ספריה

לי רז, תל אביב: טרקלין, תשל"ח 1977. (שירים)
במדבר דברים, ירושלים: כרמל, תשס"ב 2002. (שירים)
עוברת אֹרח: שירים, ירושלים: כרמל, תשס"ו 2006.
חבר ואיש סוד: שיחות עם סיני; עריכה: דן שביט, תל אביב: יד טבנקין – מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התנועה הקיבוצית; הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"ח 2008. (סיפורו של ארנן עזריהו)
כמו שני סלעים: סיפורם של בתיה ויודקה הלמן – בשליחות הקיבוץ וההתיישבות; עורכת מרכזת: שלומית משולם, ירושלים: יד יצחק בן-צבי (סדרת ראשונים בארץ), תשע"א 2010.
שנית הים לא ייבקע: שירים; עריכה: לאה שניר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשע"א 2011.
הסיפור שלי לא יסופר, הוצאת כרמל, 2017
הערות שוליים

↑  ביקורת: דודו פלמה (כפר הנשיא), המשוררת מהקיבוץ בוראת עולמות במילה, mynet קיבוץ, 21 בספטמבר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301693005171  LCCN: nr90016249  VIAF: 54454227   WorldCat (עם VIAF): 54454227
אוניברסיאדת בנגקוק (2007)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  תאילנד בנגקוק, תאילנד
 מדינות משתתפות:  170 במספר
 ספורטאים משתתפים:  10,000
 תחרויות:  15 ענפים
 טקס הפתיחה:  8 באוגוסט 2007
 טקס הנעילה:  18 באוגוסט 2007
 נפתח רשמית על ידי:  מאהה וצ'יראלונגקון, מלך תאילנד 
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון ראג'מנגלה
 
אוניברסיאדת הקיץ ה-24 נערכה בבנגקוק, תאילנד ב-2007; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה נערכו באצטדיון ראג'מנגלה. במשחקים השתתפו כ-10,000 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-17 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), בדמינטון (6 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), גולף (4 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), טניס שולחן (7 תחרויות), ירי (37 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סופטבול, סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), ושחייה (40 תחרויות).
סך הכול הוענקו 763 מדליות, מתוכן 95 לרוסיה ו-92 לסין, אך ספורטאי סין זכו במספר מדליות זהב גבוה יותר.
אירועים מיוחדים > התעמלות אמנותית

אנה בסונובה (אוקראינה אוקראינה), זכתה ב-5 מדליות זהב.
אירועים מיוחדים > שחייה > נשים

איה טרקאווה (יפן יפן), זכתה ב-3 מדליות זהב.
פדריקה פלגריני (איטליה איטליה), זכתה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב.
בריטה שטפן (גרמניה גרמניה), זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב.
פלביה ריגמונטי (שווייץ שווייץ), זכתה ב-2 מדליות זהב.
קייטלין סנדנו (ארצות הברית ארצות הברית), זכתה ב-2 מדליות זהב.
אירועים מיוחדים > שחייה > גברים

צ'אד לה טורט (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-2 מדליות זהב.
הלגה מוף (גרמניה גרמניה), זכה ב-2 מדליות זהב.
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 33 | 31 | 28 | 92 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 28 | 28 | 39 | 95 |
| 3 | אוקראינה אוקראינה | 28 | 22 | 20 | 70 |
| סך הכל | סך הכל | 236 | 235 | 292 | 763 |
ישראל באוניברסיאדה

- נעם מילס זכתה במדליית כסף בסיף
אזוריט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Cu3(CO3)2(OH)2
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  להב המסתיים בטריז כמו כן מסיבי.
 צבע:  אזוּר (תכלת), כחול עמוק או כחול חיוור בגבישים קטנים.
 ברק:  זגוגי עד עמום, תלוי בצורת הגביש.
 שקיפות:  שקוף בגבישים דקים, אחרת שקוף למחצה עד אטום.
 פצילות:  טובה בכיוון אחד וסבירה בכיוון שני.
 שבירה:  המינרל פריך ונשבר דמוי קונכייה.
 קשיות:  4-3.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.7
 שרטוט:  כחול
 מינרלים נלווים:  האזוריט מופיע יחד עם מינרלים רבים ביניהם, מלכיט, לימוניט, קלציט, קוורץ, כלקופיריט, נחושת, קופריט, כריזוקולה ומינרלי תחמוצת הנחושת אחרים.
אזוריט (ידוע גם בשם שסיליט על שם אזור שסי (Chessy) בצרפת) הוא מינרל קרבונטי הבנוי מנחושת, פחמה (קרבונט CO3) והידרוקסיל ונוסחתו הכללית היא Cu3(CO3)2(OH)2. האזוריט מצוי בדרך כלל יחד עם המינרל הירוק מלכיט, כשלעיתים מחליף המלכיט את האזוריט בתהליך פסאודומורפיזם. שם המינרל אזוריט מתייחס לצבעו התכול. המילה אזוּר פרושה בשפות אירופאיות תכלת, והיא שיבוש של המילה המקבילה בערבית. המינרל מכונה בעברית תכולית. באזוריט נעשה שימוש בצורפות, וכמו כן הוא נמכר בתור מינרל בחנויות לאבנים. האזוריט מכיל 55.1% נחושת, ולכן הוא מהווה מקור משני לנחושת.
האזוריט הוא מינרל נפוץ למדי והוא מצוי בקורנוול בבריטניה, באזור שסי בצרפת (מכאן השם שסיליט), ובאזורים נוספים באירופה. במדינות יוטה, אריזונה וניו מקסיקו בארצות הברית, במקסיקו, בנמיביה, במרוקו ובאוסטרליה.
בישראל ניתן למצוא אזוריט יחד עם מינרלי נחושת אחרים (כדוגמת המלכיט) באזור בקעת תמנע.
שימוש באזוריט כפיגמנט (צִבעָן)

אזוריט היה בשימוש כפיגמנט (צִבעָן) במשך מאות בשנים. בעבר היה המינרל קרוי אזורו דלה מגנה (Azurro Della Magna) על פי שמו באיטלקית. כשמערבבים אותו עם שמן הוא מקבל גוון ירקרק. אם מערבבים אותו עם חלמון הוא מקבל גוון ירוק-אפור. הפיגמנט גם מוכר בשמות "ביס כחול" (Blue Bice) ו"ורדיטר כחול" (Blue Verditer). פיגמנט ישן מקבל גוון ירקרק בשל התחמצנות המינרל למלכיט.
אזוריט טחון לשימוש כפיגמנט
אוניברסיאדת טאיפיי (2017)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  טייוואן טייוואן, טאיפיי
 מדינות משתתפות:  145
 ספורטאים משתתפים:  7,639
 תחרויות:  271 ב-21 ענפי ספורט
 טקס הפתיחה:  19 באוגוסט 2017
 טקס הנעילה:  30 באוגוסט 2017
 נפתח רשמית על ידי:  צאי יינג-ון
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון העירוני, טאיפיי
 הערים שהתמודדו על האירוח:  ברזילברזיליה
 אוניברסיאדת נאפולי (2019) ← 
אוניברסיאדת הקיץ ה-29 נערכה בטאיפיי שבטייוואן. במשחקים אלו השתתפו 7,639 ספורטאים מ-145 מדינות שונות.
שחייה > שחייניות

קנקו וטנבה (יפן יפן), זכתה ב-3 מדליות זהב, מהן 2 אישיות
יוי אוהאשי (יפן יפן), זכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב אישיות ו-1 ארד
שיבון הוהי (הונג קונג הונג קונג), זכתה ב-2 מדליות זהב אישיות
סימונה קואדרלה (הונג קונג הונג קונג), זכתה ב-2 מדליות זהב אישיות
שון וויטאקר (אוסטרליה אוסטרליה), זכתה ב-2 מדליות זהב אישיות
שחייה > שחיינים

ג'סטין רס (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-4 מדליות, 3 זהב, 1 מהן אישית ו-1 כסף אישית
גרגוריו פלטריניירי (איטליה איטליה), זכה ב-3 מדליות זהב אישיות
ראיין הלד (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-3 מדליות זהב, 1 אישית במשחה ל-100 מטר חופשי
דנס רפשיס (ליטא ליטא), זכה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף
אנדרו וילסון (ארצות הברית ארצות הברית), זכה ב-3 מדליות זהב, מ הן 2 אישיות
איליה שימנוביץ' (בלארוס בלארוס), זכה ב-2 מדליות זהב אישיות