stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנתוריון

| אנתוריון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: לופיים
סוג:: אנתוריון
שם מדעי
 Anthurium ‏שוט
האנתוריון (שם מדעי: Anthurium; מוכר גם בשם "אנתוריום") הוא צמח נוי נפוץ ממשפחת הלופיים ומוצאו טרופי.
מוצא האנתוריון מאמריקה התיכונה והדרומית. לצמח עלים גלדניים מבריקים ויפים. החלק שאנו קוראים לו פרח נקרא "מתחל" שהוא עלה גדול וצבעוני העוטף את התפרחת. המתחל מבריק ומרשים מאוד בצבעיו. הפרחים ערוכים בשזרה שהיא שיבולת דקה הנושאת פרחים קטנים רבים.
במרכז הצמח גבעול שגובהו 15-60 סנטימטר. לעלים צורות שונות והם מרוכזים לרוב בסוף האנטוריון. הצמח גדל במקום מוצל. האנתוריון מיטיב לגדול בטמפרטורות הנעות בין 25-32 מעלות ביום ובין 21-23 מעלות בלילה.
קיימים בעולם כאלף מינים שונים של אנתוריון. המינים הנפוצים בישראל הם:
אנתוריום אנדרי, Anthurium andreanum, זהו מין בעל גבעול קצר, מתחל דמוי לב רחב. קיימים זנים שונים במגוון צבעים. זנים רבים אשר טופחו מהמין אנתוריון אנדרי, הם בעלי מתחלים יפים בשפע גוונים. זנים אלו מוגדרים כמין עצמאי הנקרא אנתוריון מטופח, Anthurium cultorum.
אנתוריום שרצר, Anthurium scherzerianum, זהו מין פחות פופולרי היות שפרחיו קטנים יותר משל המין אנדרי והמתחל איננו מבריק.
אנתוריום גבישי, Anthurium crystallinum, זהו מין שייחודו בכך שטרף העלה דמוי לב, קטיפתי ולאורך עורקיו פסים מוכספים. למרות העלווה היפה המין אינו נפוץ ביותר.
אנתוריון
באב אל בחריין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, שער העיר, סימן נוף 
 מיקום:  מנאמה
 מדינה:  בחריין בחריין
 קואורדינטות:  26°14′03″N 50°34′32″E﻿ / ﻿26.23403°N 50.57561°E﻿ / 26.23403; 50.57561
 אתר רשמי
  (למפת מנאמה מוגדלת) באב אל בחריין(למפת מנאמה רגילה) באב אל בחריין he
 
באב אל בחריין (בערבית: باب البحرين) הוא בניין היסטורי הממוקם בכיכר המכס במרכז העסקים הראשי של מנאמה. זה מסמן את הכניסה הראשית לשוק של מנאמה. הבניין הוקם בשנת 1949 ותוכנן על ידי היועץ הבריטי לאמיר, צ'ארלס בלגרב.
מיקום

הבניין ממוקם בשדרת הממשלה במנאמה. הוא שוכן בסמוך לכביש המלך פייסל המוביל אל גשר המלך פהד, הגשר המחבר את המדינה אל ממלכת ערב הסעודית. מספר אתרים בעלי חשיבות, כדוגמת הנמל הפיננסי של בחריין, נמצאים בקרבת הבניין.
היסטוריה

האנדרטה עצמה שופצה בשנת 1986 כדי לשלב בתוכה מאפיינים שלאדריכלות אסלאמית. בקומת הקרקע נמצאים כיום תחנת מידע וכן חנות עבודות יד. האנדרטה מורכבת מקשת ענקית שמתחתיה עוברת דרך, המכונה לעיתים קרובות הכניסה לשוק של מנאמה. הבניין מכיל מספר חנויות ובתי קפה.
באב אל בחריין צפוי לשמש תחנת מחלף למטרו בחריין.
הערות שוליים

↑  "Metro on the right track". DT News. 24 באוגוסט 2019. נבדק ב-27 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
אסטרה ג'יורג'יו

מועדון הכדורגל אסטרה ג'יורג'יו (ברומנית: Asociația Fotbal Club Astra Giurgiu) הוא מועדון כדורגל רומני מהעיר ג'יורג'יו, ששיחקה בליגת העל הרומנית ולאחר עונת 2020/21 ירדה לליגת המשנה.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1921 כ"קלובול ספורטיב אסטרה רומנה" והמשחקיה הביתיים של הקבוצה שוחקו בעיר מוראני. במאי 1945 הוקם המועדון מחדש תחת השם "אסטרה רומנה פלוישט". בסיום עונת 1991/1992 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו לליגה השלישית ברומניה.
בקיץ 1996 התאחד המועדון עם דנוביאנה בוקרשט ושינה את שמו ל"דנוביאנה פלוישט". לאחר עונה אחת שונה שם המועדון בחזרה ל"אסטרה" והקבוצה שיחקה בליגת המשנה. בסיום עונת 1997/1998 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו לליגת העל הרומנית בכדורגל. בשנת 2003 התאחד המועדון עם פטרולול פלוישט, ובשנת 2005 החליט יואן ניקולאיה לייסד את המועדון מחדש בליגה השנייה.
בספטמבר 2012 החליט הבעלים יואן ניקולאיה להעביר את משחקייה הביתיים של הקבוצה מפלוישט לג'יורג'יו, לאחר 78 שנים, והמועדון שינה את שמו לאסטרה ג'יורג'יו. ב-2 בספטמבר 2012 ערכה הקבוצה את משחקה האחרון באצטדיון אסטרה, וניצחה 0–1 את דינמו בוקרשט. ב-23 בספטמבר 2012 הקבוצה ערכה את משחקה הראשון באצטדיונה החדש בעיר ג'יורג'יו, אצטדיון מארין אנסטסוביץ', וניצחה 0–4 את גז מדן מדיאס.
בסיום עונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום הרביעי והעפילה לראשונה בתולדותיה למשחקי המוקדמות של הליגה האירופית. אסטרה עברה בשלושת שלבי המוקדמות הראשונים את דומז'אלה הסלובנית, אומוניה ניקוסיה הקפריסאית ואת טרנצ'ין הסלובקית, אך נעצרה בשלב הפלייאוף על ידי מכבי חיפה. בעונת 2013/2014 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הרומני כאשר ניצחה 4:2 בפנדלים את סטיאווה בוקרשט. באותה שנה זכתה גם בסופרקאפ הרומני כאשר גברה גם הפעם על סטיאווה בוקרשט בפנדלים. בעונת 2015/2016 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות רומניה. בשנת 2016 הקבוצה זכתב בסופרקאפ הרואמני בפעם השנייה. בשנת 2017 תקציב הקבוצה הוקטן באופן משמעותי והרכב הקבוצה השתנה בהתאם. בפברואר 2021 בעל הקבוצה נשפט ל-5 שנות מאסר באשמת הלבנת הון. בעונת 2020/21 הקבוצה ירדה לליגת משנה. באותה שנה היא הפסידה בגמר גביע רומני.
תארים

אליפויות: (1)
2015/2016
הגביע הרומני: (1)
2013/2014
הסופרקאפ הרומני: (2)
2014, 2016
אנה בוגיגיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בת 78 בערך) קהיר, מצרים
 לאום:  ארמנית - מצרית - קנדית
 זרם באמנות:  עכשווית
 
אנה בוגיגיאן (באנגלית: Anna Boghiguian; ערבית: آنا بوجيجيان; נולדה ב-1946) היא אמנית עכשוויות מצרית-קנדית ממוצא ארמני. בעבודתה היא עוסקת במשמעות הפוליטית וההשפעה העולמית של אירועים ותהליכים היסטוריים שונים: המהפכה הצרפתית, הגירה, אי-שוויון כלכלי והמורשת הקולוניאלית. חלק מיצירותיה הם מיצבים עצומים של חדרים מלאים בדמויות מצוירות.
שנותיה הראשונות

בוגיגיאן נולדה בקהיר, מצרים, בשנת 1946 למשפחה ממוצא ארמני. היא למדה מדעי המדינה והחברה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר, מצרים, והיא בעלת תואר BFA באמנויות ומוזיקה מאוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול (Concordia University in Montreal), קנדה.
קריירה

מתחילת שנות ה-70, בוגיגיאן היא אמנית נודדת, שנעה ללא הרף בין ערים שונות על פני הגלובוס, וחוויותיה ממבט של נוודת מתורגמים לציור, קולאז'ים ומיצבים.
תערוכות

עבודותיה של בוגיגיאן הוצגו בכמה תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות.
תערוכות > תערוכות יחיד

1991 – גן עדן אבוד, גלריית Dare-Dare, מונטראול, קנדה
1992 – מדמויות שעווה לאגדות הודיות, גלריה Mashrabiya, קהיר, מצרים
1996 – ציורים על קונסטנטין קוואפי, Espace Karim Francis, קהיר, מצרים
2018 – Museum der Moderne Salzburg, זלצבורג, אוסטריה
2019 – Tate St Ives, קורנוול, אנגליה
2020 – SMAK, גנט, בלגיה
2022 – Period of Change, גלריית Kunsthaus Bregenz, ברגנץ, אוסטריה
2023 – Time of Change, גלריית The Power Plant, טורונטו, קנדה
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2017 – MOMA, ניו יורק, ארצות הברית
2019 – Castello di Rivoli, טורינו, איטליה
2020 – הביאנלה ה-22, סידני, אוסטרליה
תערוכות > פרסים והוקרה

2015 – פרס אריה הזהב על הביתן הארמני שלה בביאנלה בוונציה
2023 – פרס וולפגנג האן(אנ') לשנת 2024
הערות שוליים

↑  Tatians Istomina, Anna Boghiguian, Art in America, ‏October 1, 2018
1 2 3  Time of Change, The Power Plant
1 2 3 4 5 6  Anna Boghiguian, The Power Plant
1 2 3  Anna Boghiguian, Sfeir Semler Gallery
↑  Anna Boghiguian, Period of Change, Kunsthaus Bregenz
↑  Unfinished Conversations: New Work from the Collection, MOMA
↑  Anna Boghiguian wins the Wolfgang Hahn Prize 2024, ArtReview, ‏September 28, 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437670905171  PLWABN: 9810632985705606  BIBSYS: 1665604352161  BNE: XX1663267  BnF: cb149729162 (data)  GND: 130436917  ISNI: 0000 0000 7843 2170  LCCN: no2001014431  NTA: 266782140  RERO: 02-A023617503  SUDOC: 136085008  ULAN: 500355612  VIAF: 59316743   WorldCat (עם VIAF): 59316743
אנתלפיית אידוי

אנתלפיית האידוי (או אנרגיית האידוי וגם חום האידוי) היא האנרגיה הדרושה כדי לאדות חומר מסוים עד להמרתו למצב של גז.
בכימיה, אנתלפיית האידוי מבוטאת בקילוג'אול/מול ומסמנים אותה בסימן המתמטי   \Delta {}H_{\mathrm {vap} }.
המושג אנתלפיית עיבוי מתייחס לתהליך ההפוך. הערכים המספריים הם זהים אבל שליליים. כלומר ההתאדות היא חיובית (החומר מקבל חום) והעיבוי הוא שלילי (החומר מאבד חום).
ראו גם

מעבר פאזה
מצב צבירה
ציפור שותה
אסטרה איירליינס

אסטרה איירליינס (באנגלית: Astra Airlines) הייתה חברת תעופה יוונית שהפעילה בעיקר טיסות פנימיות בין איי יוון. בסיסה הראשי היה בנמל התעופה בסלוניקי.
החברה הפעילה טיסות למספר יעדים בינלאומיים, ביניהם טיסות עונתיות לישראל מכריתים, סלוניקי וחאניה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2008 על ידי לואניס זלטאניס ואנסטסיוס זיריניס שהיה מנכ"ל אולימפיק איירליינס. החברה החלה את פעילות ב-5 ביולי 2008 בטיסה מסלוניקי לרודוס.
בשנת 2018 הודיעה החברה על הפסקת טיסותיה.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ATR 42-300 | 2 | — | 48 | 48 |  |  |
| ATR 72-200 | 1 | — | 70 | 70 |  |  |
| BAE-146-300 | 1 | — | 112 | 112 |  |  |
| סה"כ | 4 | — |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של אסטרה איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
אנייס ורדה

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1928 איקסל, בלגיה 
 פטירה:  29 במרץ 2019 (בגיל 90) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 שם לידה:  Arlette Varda 
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  1955–2019 (כ־64 שנים) 
 מקום לימודים:  בית ספר הלובר 
 בן או בת זוג:  ז'אק דמי (1962–27 באוקטובר 1990) 
 צאצאים:  מתיו דמי, רוזלי ורדה 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס לואי דלוק (1964)  פרס אגודת המבקרים הלאומית לסרט לא בדיוני (2009)  פרס מקס בקמן (2016)  פרס אגודת המבקרים הלאומית לסרט לא בדיוני (2001)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (14 באפריל 2017)  פרס הכבוד של דקל הזהב (2015)  פרס דונוסטיה (2017)  פרס אוסקר לשם כבוד (11 בנובמבר 2017)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גטבורג (24 באוקטובר 2008)  פרס האקדמיה האירופית לסרט דוקומנטרי (2000)  L'Œil d'or (2017)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2014)  נמר הכבוד (2014)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' (2010)  פרס קונרד וולף (אוקטובר 2001)  פרס אריה הזהב (1985)  פרס סזאר לסרט תיעודי קצר (1984)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 2013)  פרס סזאר של כבוד (2001)  פרס סזאר לסרט תיעודי (2009)  פרס רנה קלייר (2002)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לסרט הזר הטוב ביותר (1986)  פרס מרכבת הזהב (2010)  אזרחות כבוד של בריסל (25 בספטמבר 2013) 
 http://www.cine-tamaris.com/agnes-varda/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנייס ורדה
אנייס ורדה, (בצרפתית: Agnès Varda;‏ 30 במאי 1928 – 29 במרץ 2019) הייתה במאית צרפתייה ופרופסור בבית הספר האירופי הבינתחומי להשכלה גבוהה - EGS (אנ') בשווייץ. הסרטים, הצילומים ויצירותיה של ורדה התמקדו בדוקו ריאליזם, בנושאים פמיניסטיים וחברתיים עם סגנון אקספרימנטלי מובהק.
ביוגרפיה

ורדה נולדה באיקסל, בלגיה, בשם ארלט ורדה, בתם של כריסטין לבית פאסקה ושל אז'ן ז'אן ורדה (אבגניוס יואניס ורדה) שהיה מהנדס אמה הייתה צרפתייה ואביה פליט יווני מסמירנה (איזמיר) שבאסיה הקטנה.
ורדה למדה במגמת צילום בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות לפני שהתקבלה לעבודה כצלמת עבור Théâtre National Populaire בפריז. היא אהבה צילום אך התעניינה במעבר לקולנוע. אחרי שצילמה מספר ימים עיירת דייג קטנה בצרפת בשביל חבר שחלה ולא יכול היה להגיע לשם בעצמו - החליטה ורדה לצלם סרט באורך מלא משלה: ב-1954 יצא סרטה הראשון של ורדה הקצה הצר המתאר את סיפורם של זוג המתמודד עם בעיות זוגיות בעיירת דייגים קטנה. סרט זה כלל בסגנונו את המאפיינים של הגל החדש.
למרות קווי הדמיון לגל הצרפתי החדש, סרטיה של ורדה שויכו יותר לתנועת הסופרים והקולנוענים שנקראה הגדה השמאלית ביחד עם כריס מרקר, אלן רנה, מרגריט דיראס, אלן רוב-גרייה,ז'אן קיירול והנרי קולפי. כמו ב"גל הצרפתי החדש" נהגו חבריה לשתף פעולה לעיתים קרובות.
ורדה הייתה נשואה לבמאי הצרפתי ז'אק דמי מ-1962 עד מותו ב-1990.
היא הייתה אחת מחמשת האנשים שהגיעו להלווייתו של ג'ים מוריסון בבית הקברות פר לשז בפריז.
נפטרה בפריז ב-29 במרץ 2019.
פילמוגרפיה חלקית

ורדה ביימה כ-60 סרטים.
הקצה הצר (1955)
1962-  Cléo de 5 à 7 (קליאו מחמש עד שבע)
1965 - Le Bonheur   (האושר)
1966 -Les Créatures (בשוודית: Varelserna ) (היצורים)
1976 Daguerreotypes דאגרוטיפים
1977 -L'Une chante, l'autre pas  (האחת שרה, האחרת לא)
1985- Sans toit ni loi  (עוברת אורח)
1991 - Jacquot de Nantes  (ז'אקו איש נאנט)
1994 - Les Cent et une nuits de Simon Cinéma ‏  מאה ואחת שנותיו של סימון סינמה
2000 - Les glaneurs et la glaneuse (המלקטים והמלקטת)
2002 - Les Glaneurs et la glaneuse... deux ans après (המלקטים והמלקטת...כעבור שנתיים)
2017 - Visages Villages (אנשים ומקומות)
2019 - Varda par Agnès (אנייס על ורדה)
באב חוטה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′55″N 35°14′07″E﻿ / ﻿31.78194444°N 35.23527778°E﻿ / 31.78194444; 35.23527778
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) באב חוטה(למפת ירושלים העתיקה רגילה) באב חוטה(למפת ירושלים רגילה) באב חוטה(למפת ירושלים מוגדלת) באב חוטה 
 
באב חוטה (בערבית: باب حطة) היא שכונה ברובע המוסלמי, באזור הצפון־מזרחי של העיר העתיקה בירושלים, הגובלת במתחם הר הבית במזרח ובשער הפרחים במערב.
השכונה קרויה על שם אחד מהשערים הצפוניים של הר הבית, בעל שם זהה.
השכונה נחשבת לאחד האזורים העניים ביותר של ירושלים. בשכונה גרים בעיקר צוענים, בראשות המוח'תאר עבד-אלחכים מוחמד דיב סלים.
התיישבות יהודית במאה ה-19

באזור זה היו שני ניסיונות התיישבות של יהודים במהלך המאה ה-19. בראשית המאה, עם חידושה של העדה האשכנזית בירושלים, התגוררו רוב האשכנזים ברובע זה ואף רכשו בו בתים וחצרות. למרות זאת, הם לא הצליחו להתבסס במקום ובמשך הזמן עברו רובם לאזור הרובע היהודי בו שכנה העדה הספרדית הוותיקה.
במחצית השנייה של המאה ה-19, בעקבות הגידול באוכלוסייה היהודית ומצוקת הדיור ברובע היהודי, החל תהליך היציאה מהחומות וחיפוש אזורי מגורים חדשים בתוך חומות העיר העתיקה. ניסיון ההתרחבות הראשון בתוך החומות נעשה בשנת 1886 באזור באב אל חוטה על ידי ראשי הכוללים. לשם כך נרכש מגרש רחב ומספר חצרות עתיקות במטרה להרוס את המבנים העתיקים ולבנות במקומם שכונה חדשה, אולם בשל הפרעות שונות גם ניסיון זה נכשל. ב-1891 דיווח אברהם לונץ: "ברובע העיר הזה הכולל כל גבעת בצעיתא הישנה, יושבים מושלמנים מדלת העם במספר מעט, ורובו מלא חורבות ומקומות פנויים, מאחינו יושבים בו אך כעשרים משפחה, מרביתם בחצר אחוזת כולל ורשה".
עקב תנאי המחיה הקשיים ומצבם הירוד של הבתים עזבו היהודים את השכונה. רק רחל גרין, נשארה במקום כדי לשמור על ההתיישבות היהודית במקום. חוקרי ירושלים פנחס גרייבסקי ושבתי זכריה תיעדו אותה בכתביהם[דרוש מקור][דרושה הבהרה]:
”הזקנה הזאת, נולדה בירושלים לפני שבעים שנה, ובכל כוחה מתאמצת היא להחזיק את חצרה היחידה, שארית הפליטה, שלא תיפול גם היא בידי זרים, כמו כל אותם הבתים שהיו שייכים מקודם ליהודים. ובכל הבתים והחצרות שהיו והינם שייכים ליהודים יושבים עתה נוכרים, ורק היא לבדה נשארה בחצר שלה ומתאמצת בכל כוחה שלא תיפול נחלתה גם היא בידי נוכרים. הישמעאלים מהרובע הזה מכבדים ומוקירים אותה ואת אומץ לבה וקוראים לה רחל אמנו”.
לאחר פטירתה של רחל גרין ב־1934, פסקה ההתיישבות היהודית במקום.
התיישבות הצוענים במאה ה-20

בשנת 1920 החלו בני קהילת הצוענים בירושלים להתיישב בבתי השכונה הרעועים, רובם גרו עד אז באוהלים ליד אזור שער מנדלבאום, סמוך לשכונת מאה שערים, זאת באישור שלטונות המנדט הבריטי. על פי עדותו של המוח'תאר עבד-אלחכים מוחמד דיב סלים, אביו שהיה ממנהיגי העדה בירושלים, הצליח להפסיק קטטה שפרצה בין יהודים וערבים, לאחר חתונה צוענית במאהל שמשכה צופים סקרנים רבים. המושל הצבאי הבריטי רונלד סטורס ביקש שיבוא למשרדו למחרת, שיבח אותו על מעשיו, הכיר רשמית בעדה ונתן לו את התואר מוח'תאר.
לאחר מלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים, כמו כל תושבי מזרח ירושלים, הם קיבלו מעמד תושבות, אך לא אזרחות ישראלית.
במשך מאות שנים שמרו בני הקהילה על זהותם הייחודית, לא נישאו לבני זוג שאינם מבני עדתם ושימרו את שפתם הייחודית. אך במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו לנסות להתערות בחברה הפלסטינית, ויתרו על לבושם המסורתי ועל בידול הקהילה. למרות מאציהם הקהילה נשארה ברובה בתחתית הסולם החברתי, והסוציו־אקונומי. נכון לתחילת המאה ה-21, הם עדיין סובלים מדעות קדומות ומשנאת זרים מצד סביבתם.
בשנת 1999 הוקמה עמותת "דומארי" לקידום הצוענים בירושלים, על ידי אמון סלים, פעילה ויוזמת מקרב הקהילה בירושלים. אמון, השלימה לימודים גבוהים במכללה בהר הזיתים, והחליטה לפעול לשינוי מצבם של בני עדתה. העצותה יזמה, בסיוע סניף ירושלים של המרכז לטיפוח יזמות עסקית, קרוסים מקצועיים לבני העדה.
הערות שוליים

↑  דריה מעוז, צוענים בירושלים, מסע אחר 106
↑  גדעון לוי, הם באו מהודו, באתר הארץ, 20 ביוני 2008
1 2  יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה, יד בן צבי, 1977, עמ' 357-356, 425-424.
↑  הגרים בארץ-ישראל בין הבונים, העולם, 10 באפריל 1941
↑  רחל מהגר, לא פגשתי צוענים מאושרים, כל העיר, 12 באוגוסט 1983
1 2 3  זהבה דברת, ‏שעת הצוענים, באתר גלובס, 31 ביולי 2002
↑  שפי גבאי, צוענים מוזרים מאד, מעריב, 6 בינואר 1984
↑  ירון אביטוב, ראיתי צוענים מדוכאים, כל העיר, 20 באפריל 1990
↑  אביבה לורי, תגובה צוענית הולמת, באתר הארץ, 3 ביוני 2003
↑  נאוה סטולר, "נשים", כמו צועניה: הכירו את אמון סלים, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2012
↑  ספיר פרץ, ‏קורס ספריות של מט"י לצועניות בירושלים, באתר גלובס, 26 באפריל 2006
| אתרי העיר העתיקה של ירושלים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 : 
שערי ירושלים
 שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • השער החדש • שער יפו • שער ציון • שער האשפות • שער הרחמים • שערי חולדה: 
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604596805171  VIAF: 7148267968705110113   WorldCat (עם VIAF): 7148267968705110113
אנה בלנדיאנה

| --- | --- |

צילום משנת 2019
 לידה:  25 במרץ 1942 (בת 82) טימישוארה, ממלכת רומניה 
 שם לידה:  Otilia Valeria Coman 
 מדינה:  רומניה 
 שם עט:  Ana Blandiana 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת באבש-בויאי 
 שפות היצירה:  רומנית, אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 בן או בת זוג:  Romulus Rusan (1960–2016) 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של טימישוארה (22 בפברואר 2000)  Giuseppe Acerbi literary prize (2005)  Knight Grand Cross of the Order of Faithful Service (2008)  פרס נסיך אסטוריאס לספרות (2024)  זר הזהב (2019)  אביר במסדר הכוכב של רומניה (2023)  פרס וילניצה (2002)  פרס הרדר (1982)  לגיון הכבוד  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הרומני 
 
אנה בלנדיאנה (ברומנית Ana Blandiana; נולדה ב-25 במרץ 1942) היא משוררת מסאית ודמות פוליטית רומניה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אנה בלנדיאנה הוא שם העט של אוטיליה ולריה קומאן. המשוררת קראה לעצמה "בלנדיאנה" - על שם כפר הולדתם של הוריה. קומאן נולדה ב-1942 בעיר טימישוארה בדרום-מערב רומניה. אביה היה גאורגה קומאן, כומר נוצרי אורתודוקסי שמוצאו היה בכפר מוראן (Murani) במחוז טימיש ושהיה בעבר פעיל בתנועה הלגיונרית. אחרי החזרת צפון טרנסילבניה לרומניה בשלהי שנת 1944, משפחת קומאן עברה לגור בעיר אוראדיה, והאב שימש שם ככומר ב"הכנסייה עם ירח". אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, גאורגה קומאן נעצר כ"אויב העם" והוחזק בכלא עד שנת 1964.
אוטיליה שלמדה בתיכון באוראדיה, הצליחה להירשם אחרי קשיים בפקולטה לפילולוגיה (שפות וספרות) באוניברסיטת "באבש" קלוז'. בגלל היות אביה אסיר פוליטי, כעבור זמן קצר סולקה מהאוניברסיטה, ונאסר עליה להמשיך ללמוד וכן נאסר עליה לפרסם. במשך שלוש שנים נאלצה להתפרנס כפועלת בניין. בתקופה זו זכתה בעידוד ותמיכה מבעלה, הסופר רומולוס רוסאן שעבד כעורך במגזין "טריבונה".
בסופו של דבר בשנת 1963 התאפשרה קבלתה בחזרה לאוניברסיטת קלוז', אז בניהולו של קונסטנטין דייקוביצ'ו והורשתה לפרסם, במיוחד במגזין "קונטמפוראנול שבניהול ג'ורג' איוואשקו. קומאן אימצה את שם העט "אנה בלנדיאנה", כשבלנדיאנה הוא כפר המוצא של אמה במחוז אלבה. אביה נהרג בעקבות כוויות קשות בתאונת בית אחרי שחרורו מהכלא.
ביוגרפיה > הקריירה הספרותית

בשנת 1964 פרסמה בלנדיאנה לראשונה קובץ שירים Persoana întâi plural ("גוף ראשון רבים") עם הקדמה מאת ניקולאיה מנולסקו.
מפעלה הספרותי של אנה בלנדיאנה מונה כ-16 קובצי שירה, 6 כרכי מאמרים וביקורת ו-4 ספרי סיפורת. הוא נדפס ברומניה בהוצאות הספרים החשובות. כן תורגמה ללשונות רבות, ובהן: הונגרית, פולנית, בולגרית, עברית, רוסית, אנגלית, אסטונית, ליטאית, שוודית, נורווגית, צרפתית, סרבית, הולנדית, סלובנית, אלבנית, מקדונית, איטלקית, פורטוגזית וסינית.
בשנת 1985 פרסמה בלנדיאנה כמה שירים במגזין הסטודנטים " Amfiteatru" ובבשנת 1988 פרסמה הקובץ שירים בשם Întâmplări de pe strada mea שבהם דמות החתול ארפג'יק, הזכירה בהתנהגותו את הנשיא צ'אושסקו. בעקבות זאת התחילו בציבור לכנות את הנשיא "ארפג'יק" הספר הוחרם מחנויות ולמשוררת נאסר זמנית לפרסם. עם זאת ב-1989 התאפשר לה להוציא קובץ אנתולוגי של שיריה בסדרת "Biblioteca pentru toți" (הספרייה לכל), בערכית אאוג'ן סימיון.
אנה בלנדיאנה השתתפה בפסטיבלים לשירה ברחבי העולם, כולל בישראל, בה התארחה בשנת 2006 בפסטיבל המשוררים בירושלים.
פרסים ואותות הוקרה

חברה באיגוד הסופרים הרומנים
חברה באקדמיה האירופית לשירה
1969 - הפרס לשירה של איגוד הסופרים של רומניה
1970 - הפרס לשירה של האקדמיה הרומנית
1980 - הפרס לפרוזה אל איגוד הסופרים של בוקרשט
1982 - פרס הרדר, וינה
2004-1990 - נשיאת מועדון הפן (PEN Club) ברומניה
1994 - פרס למפעל חיים
1994 - מייסדת ויושבת ראש קרן הברית האזרחית, תנועה פוליטית על-מפלגתית ברומניה
1997 - הפרס הלאומי לשירה, רומניה
2000 - יקירת העיר טימישוארה
2018 - הפרס הבינלאומי על שם גריפין למפעל חייה בתחום השירה, קדנה
2019 - זר הזהב בשיריה השירה של סטרוגה, צפון מקדוניה
לגיון הכבוד של צרפת בדרגת אביר
שיר לדוגמה של אנה בלנדיאנה

שירים משירתה תורגמו לעברית בידי משה ב. יצחקי, חיים נגיד, משה גרנות ושאול כרמל.
ספריה שראו אור בעברית

שפל החושים, תרגם מרומנית: משה ב. יצחקי, הוצאת קשב לשירה, תל אביב, 2014, 70 עמ'
כל שמחה פוצעת מישהו, תרגמו מרומנית: משה גרנות ושאול כרמל, הוצאת קשב לשירה, תל אביב, 2007.
תקווה מתחת לשמש אפורה, מרומנית: משה ב. יצחקי, הוצאת קשב לשירה, תל אביב, 2017, 263 עמ'.
לקריאה נוספת

Ion Ianoși - Internaționala mea.Cronica unei vieți (יון יאנושי - האינטרנציונל שלי. כרוניקת חיים)
הערות שוליים

1 2 3  Ion Ianoși
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290004705171  PLWABN: 9810613601105606  BIBSYS: 90341626  BNE: XX858812  BnF: cb120266019 (data)  CANTIC: a11082446  CiNii: DA16371103  GND: 121093018  ICCU: SBLV114350  ISNI: 0000 0001 2125 1747  LCCN: n83214088  LNB: 000114020  MusicBrainz: 65f4ff18-0d56-48e2-9e4b-781c081cfd57  NKC: jn20020102071  NLG: 267978  NLK: KAC201415117  NSK: 000016052  NTA: 070003106  RERO: 02-A003012582  SELIBR: 326388  SUDOC: 028428730  VIAF: 27079448   WorldCat (עם VIAF): 27079448
אסתר לוי

אסתר (אתי) לוי (נולדה ב-18 בדצמבר 1989 בישראל) היא אלופת ישראל בשחייה אמנותית.
אסתר לוי
ביוגרפיה

לוי החלה להתאמן מאז שהייתה בת 6, ובספטמבר 2001 עברה לבית הספר הספורטיבי בחוות הנוער הציוני בירושלים. בשנה זו נכנסה לוי לנבחרת הקדטיות. בשנת 2002 הגיעה לוי למקום השביעי באליפות ארצות הים התיכון לילדות. בשנת 2004, בהיותה בת 15, עברה לנבחרת הבוגרות והשתתפה עם קבוצתה במוקדמות המשחקים האולימפיים באתונה ובאליפות אירופה לבוגרות במדריד ובתחרויות אלו הבנות קטפו את המקום ה-8 המכובד. באותו זמן השתתפה לוי גם בתחרויות לנוער ודורגה במקצה האישי במקום ה-11 באליפות אירופה לנוער שנערכה באיטליה ובמקום ה-17 באליפות העולם שנערכה שנה לאחר מכן במוסקבה. בשנת 2005 השתתפו לוי ואינה יופה באליפות צרפת, שם זכו הצמד במקום השלישי. בשנת 2006 נערכה אליפות אירופה לבוגרות בבודפשט שם התחרתה לוי יחד עם ויקטוריה ירמולנסקיה והשתיים הגיעו למקום השישי. באותה תקופה נחשבה לוי לשחיינית הצעירה והמבטיחה של ישראל.
בשנת 2007 השתתפה לוי עם אנסטסיה גלושקוב באליפות העולם שנערכה במלבורן והצמד הגיע למקום ה-18. בשנת 2009 גלושקוב יצאה להפסקה מפעילות ספורטיבית יחד עם עזיבת אמה המאמנת טטיאנה צים ובשנה זו הוכתרה לוי לאלופת ישראל הרשמית בתרגיל האישי שביצעה לשיר הישראלי "לוליטה" של אתי אנקרי ודוד דאור. בתחרות זו זכתה לוי במקום הראשון יחד עם יבגניה טטנבאום בתרגיל הזוגי ובמקום הראשון בתרגיל הקבוצתי יחד עם המועדון שלה. לקראת אמצע השנה שבה גלושקוב ולוי גלושקוב וירמולינסקיה טסו לאליפות העולם ברומא בהנהגת המאמנת סבטלנה בלכר. הבנות קטפו את המקום ה-18 בתרגיל החופשי (לוי וירמולינסקיה) ואת המקום ה-15 בתרגיל הטכני (לוי וגלושקוב).
לוי התגוררה בירושלים עד שנת 2014 וגם לאחר הפרישה (2010) הייתה שותפה להישגיה של קבוצת הבית שלה מכבי יובלים ירושלים, ושימשה כמאמנת שחייה אומנותית במתנ"ס גילה. באליפות ישראל לבוגרות ונערות לשנת 2014 שנערכה במתנ"ס גדרות בעשרת זכתה לוי במקום הראשון בדואט עם חברתה סשה קונין ובמקום הראשון בתרגיל המשולב עם קבוצתה הפועל יובלים ירושלים.
משנת 2014 ועד היום לוי מתגוררת בעיר מודיעין ומשמשת כמאמנת שחייה אומנותית של הפועל גדרות על כל מגוון הגילאים, איתם קטפה תארים רבים.
אנלוגיה

אָנָלוֹגְיָה (מלעז: analogue; בעברית: היקש, הֶקֵּשׁ) היא יחס של דמיון, השוואה בין שני דברים ויותר. אנו משתמשים באנלוגיות בחלקים נרחבים של חיינו, מאחר שהן כלי חשיבה והבנה בסיסי. כל יצירת מושג חדש (קטגוריזציה) פירושה מתיחת קשר אנלוגי בין כמה דברים שונים. המונח ציפורים, לדוגמה, מאגד תחתיו סוגי ציפורים שונים על בסיס קשרי דמיון מסוימים ביניהם.
גם אנלוגיות ניגודיות, המבליטות את ההבדלים בין שני אלמנטים ויותר, מתבססות על קשר אנלוגי ראשוני. הניגודים טוב ורוע, למשל, נתפסים כשני קצוות של סקאלה מוסרית, סקאלה זו אינה אלא קשר אנלוגי. "טוב" ו"רע" מנוגדים על בסיס אתי.