stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסטנטין ק. ג'ורסקו
קורות חיים

קונסטנטין ג'ורסקו נולד בשנת 1901 בעיר פוקשאן כבן של ההיסטוריון קונסטנטין ג'ורסקו שהיה בעל התואר דוקטור לספרות הראשון של אוניברסיטת בושקרט בשנת 1909. מקור משפחת אביו היה בכפר קיוז'ד במחוז בוזאו. בין ה/שנים 1903-1906 המשפחה שהתה בווינה בגלל לימודי ההיסטוריה של האב באוניברסיטה הוינאית. את לימודיו בבית הספר היסודי ובתיכון סיים קונסטנטין ק. ג'ורסקו בבוקרשט. בהמשך למד לתואר ראשון, שני (1922) ולתואר דוקטור לספרות (1925 "דוצנט" להיסטוריה) באוניברסיטת בוקרשט. לאחר מכן השתלם בפריז.
בשנים 1920-1926 עבד כמדריך במוזיאון הלאומי לעתיקות בבוקרשט ולפרק זמן קצר כמורה להיסטוריה בבית ספר תיכון בעיר הולדתו, פוקשאן.
בשנים 1923 -1926 עבד גם בחבר הסגל של המכון הרומני בצרפת, ב-1 במרץ 1927 קיבל תעודה של professeur agrégé.
בין השנים 1926-1948 ג'ורסקו לימד היסטוריה בפקולטה ללימודי ספרות במסגרת מחלקה שהפכה לפקולטה להיסטוריה.
בין השנים 1927 -1930 כיהן כמנהל של הקרן ע"ש יון ברטיאנו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נכנס לפוליטיקה במסגרת הסיעה הלאומית ליברלית של ג'ורג'ה י. ברטיאנו וייצג אותה בפרלמנט בשנים 1932-1933. באותה תקופה בשנת 1933 ניהל את ה"רביסטה איסטוריקה רומנה" - ("כתב העת ההיסטורי הרומני").
שנות הדיקטטורות

בשנות הדיקטטורה המלכותית של קרול השני מילא את התפקיד של נציג מלכותי בחבל "הדנובה התחתונה" (פברואר 1939) ואחר כך כיהן בין 28 בספטמבר 1939 ל-4 במרץ 1940 כשר בממשלה, שר מזכיר המדינה האחראי על תיק "החזית הלאומית של התחייה" FNR, התנועה הפוליטית החוקית היחידה שהייתה אמורה להוות בסיס למשטר המלכותי החדש, ולאחר מכן שר התעמולה בין מרץ-יולי 1940.
בשנות הדיקטטורה הצבאית-פאשיסטית של יון אנטונסקו הקדיש ג'ורסקו עצמו להקמת המכון להיסטוריה לאומית (1941). בנסיבות התפניות במהלך המלחמה נגד ברית המועצות ובעלות הברית, ג'ורסקו נמנה גם עם הדיפלומטים שהתבקשו בשנים 1943-1944 על ידי מ"מ ראש הממשלה ושר החוץ מיכאי אנטונסקו לנהל משא ומתן עם בעלות הברית המערביות לצורך חיפוש דרכים להפסקת האש והשלום. ג'ורסקו נשלח לצורך כך לאיסטנבול הנייטרלית.
אחרי הדחתו של הרודן אנטונסקו באוגוסט 1944, ג'ורסקו נבחר כחבר בפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית-ליברלית של גאורגה טטרסקו.
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון סולק ג'ורסקו ממשרתו כפרופסור באוניברסיטת בוקרשט, וב-6 במאי 1950, "ליל הנכבדים", נעצר. נשפט במשפט ראווה של מנהיגים פוליטיים מהעבר ונאסר למשך חמש שנים בכלא סיגט.(7 במאי 1950- 5 ביולי 1955).בשנתיים הראשונות נכלא בתא לבד, בהמשך הועבר לתא אחר ביחד עם אסירים נוספים. בעת הכליאה בתנאים קשים הוא ואסירים אחרים הירצו ביניהם הרצאות על נושאים שונים.
אחרי שחרורו מהכלא ב-5 ביולי 1955 עבר למאסר בית בכפר מֶזֶרֶן, במחוז בראילה עד סוף אותה השנה.
החזרת זכויותיו והמשך פעילותו כהיסטוריון

עם התחזקותו בשלטון נקט הממשל הקומוניסטי אמצעים להחזרת זכויותיהם של חלק מהאקדמאים שרדף אותם בגלל השתייכותם לאליטות של פעם. אישים אלה ידעו שמכאן ואילך עליהם לשתף פעולה פחות או יותר עם המשטר. בין השנים 1956 -1963 קיבל ג'ורסקו רשות לעבוד מחדש במקצועו כחוקר ראשי ב"מכון להיסטוריה בבוקרשט" (הקרוי כיום המכון ע"ש ניקולאיה יורגה).
החל משנת 1963 ועד מותו חזר להיות פרופסור באוניברסיטת בוקרשט.
המשטר הכיר והוקיר, במיוחד תחת שלטונו של צ'אושסקו, בזכויותיו של קונסטנטין ג'ורסקו כהיסטוריון דגול והעניק לו מספר פרסים ועיטורים. בשנת 1971 קיבל את התואר "מדען מצטיין" ובשנת 1970 התקבל כחבר באקדמיה הרומנית, שנקראה באותם הימים - אקדמיית הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה. ג'ורסקו קיבל רשות לנסוע לחו"ל על מנת להשתתף בכמה כנסים בינלאומיים ומשימות מדעיות באוסטריה, יוון, איטליה, ספרד, צרפת, בריטניה, ארצות הברית וכו'.
מחקריו ההיסטוריים נגעו בכל תקופות ההיסטוריה של רומניה ושל הרומנים - מימי קדם, ימי הביניים, ההיסטוריה המודרנית והתקופה בת זמננו, כמו כן בתחום גאוגרפיה היסטורית, טופונימיה, ונושאים הקשורים למשפטים, ספרות, אמנות ומתודולוגיה היסטורית.
קונסנטין ק. ג'ורסקו נפטר בבוקרשט בנובמבר 1977.
היה נשוי למריה, בת של הגאוגרף סימיון מהדינץ, שהיה חבר באקדמיה הרומנית. לזוג היו שלושה ילדים: דינו -,היסטוריון שהמשיך במסורת המשפחה, דן ומונה.
פרסים ואותות כבוד

1966 פרס ע"ש ניקולאיה בלצ'סקו
1969 פרס משרד החינוך הרומני
1970 - חבר באקדמיה הרומנית
1971 - תואר "מדען מצטיין של הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה" Om de ştiinţă emerit
1971 - העיטור ל"הצטיינות במדע"  Ordinul Meritul ştiinţific  - דרגה ראשונה.
הנצחה

בית התרבות בעיירה אודובשט נקראת על שמו
ספריו

ג'ורסקו כתב כ-350 עבודות וספרים היסטוריים, ביניהם ידועים מאוד ספריו המקיפים על "תולדות הרומנים" בארבעה כרכים ו"תולדות בוקרשט". להלן מבחר מכתביו:
Legiuirea lui Caragea, un anteproiect necunoscut, București 1923 - חקיקתו של קאראג'ה, גרסה מוקדמת לא ידועה
Le voyage de Niccolo Borsi en Moldavie - מסעו של ניקולו בורסי במולדובה
Les manuscrits roumains de la bibliothèque nationale, Paris 1925 - כתבי היד הרומנים בספריה הלאומית בפריז
Considerații asupra istoriografiei românești în ultimii 20 ani, Văleni 1926 - הערכות לגבי ההיסטוריוגרפיה הרומנית בעשרים השנים האחרונות, ואלנן, 1926
Contribuțiuni la studiul marilor dregătorii în sec. XIV și XV, 1926 - תרומות למחקר משרות הדרגטורים הגדולים במאה ה-15-14
Un manuscript miscelaneu, 1926 - כתב יד לא מסווג
Uciderea vizirului Mohammed Tobani Buiuc, 1926 - רצח הוזיר מוחמד טובאני בויוק
Nicolae Milescu Spătarul, 1927 - ניקולאיה מילסקו הספטאר
Organizarea financiară a Țării Românești, 1927 - הארגון הפיננסי של ולאכיה
Une relation inedite sur la campagne de Pierre le Grand en Moldavie, 1927 - דיווח לא ידוע עד אז על מסעו של פטר הגדול במולדובה
Din istoria nouă a Dobrogei, 1928 - מההיסטוריה החדשה של דוברוג'ה
Despre Vlahia Asăneștilor, 1931 - על ולאכיה בזמן בית אסן
Statut de l'Institut balcanique de recherches historiques, 1932 - תקנון המכון הבלקני למחקרים היסטוריים
Istoria Românilor I-IV - תולדות הרומנים ב-4 כרכים
Ureche și Simion Dascălul, Letopisețul Țării Moldovei, 1934 - אורקה וסימיון דסקלו, כרוניקה של ארץ מולדובה
Principatele române la începutul secolului al XIX-lea, 1957 - הנסיכויות הרומניות בתחילת המאה ה-19
Istoria Bucureștilor din cele mai vechi timpuri până în zilele noastre, București, 1966 - ולדות בוקרשט מהזמנים הקדומים ביותר ועד ימינו
Contribuții la studiul originilor și dezvoltării burgheziei române până la 1848, 1972 - תרומות לחקר מקורותיה והתפתחותה של הבורגנות הרומנית
Jurnal de călătorie, Editura Sport-Turism, București, 1977 - יומן מסע, ההוצאה לספורט ותיירות, בוקרשט, 1977
לקריאה נוספת

Stoica, Stan (coord.) - Dicţionar biografic de istorie a României, Editura Meronia, 2008 - סטאן סטויקה (עורך) - לקסיקון ביוגרפי של תולדות רומניה, הוצאת מרוניה, 2008
Ştefănescu, Ştefan (coord.) - Enciclopedia istoriografiei româneşti, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1978 - שטפאן שטפאנסקו (עורך), אנציקלופדיה של ההיסטוריוגרפיה הרומנית, ההוצאה המדעית והאנציקלופדית, בוקרשט 1978)
הערות שוליים

↑  מבוא מאת בנו, דינו ק. ג'ורסקו למהדורה משנת 2009 של הספר "ההיסטוריה של בוקרשט" מאת אביו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261869705171  PLWABN: 9810615148205606  BNE: XX949399  BnF: cb126727052 (data)  CANTIC: a11712892  CiNii: DA00404010  GND: 119257556  ISNI: 0000 0001 1578 9743  LCCN: n50039015  NKC: jn20011018212  NLG: 89008  NTA: 068186924  SNAC: w6740cpw  SUDOC: 056743068  Trove: 834397  VIAF: 100177539   WorldCat (עם VIAF): 100177539 
צילום משנת 1939
הפרופסור ג'ורסקו (מימין) מקבל ב-8 בדצמבר 1971 עיטור מידיו של אמיל בודנראש ממנהיגי המשטר הקומוניסטי ברומניה
קרל אופנהיימר

| --- | --- |

קרל אופנהיימר
 לידה:  21 בפברואר 1874 ברלין, גרמניה
 פטירה:  24 בדצמבר 1941 (בגיל 67) זייסט, הולנד
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מוסדות:  האוניברסיטה לחקלאות בברלין 
 צאצאים:  חנן אופנהיימר
 
קרל נתן אופנהיימר (בגרמנית:
Carl Nathan Oppenheimer;‏ 21 בפברואר 1874 בברלין – 24 בדצמבר 1941 בזייסט (אנ') בהולנד) היה ביוכימאי יהודי-גרמני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרל נתן אופנהיימר היה בנו האמצעי של ד"ר יוליוס אופנהיימר, רב בקהילה הרפורמית הבדלנית שנוסדה על ידי שמואל הולדהיים בברלין. אמו אנטוני הייתה מורה. משפחתו של אביו הייתה ממגורשי ספרד, והגיעה דרך הולנד לאוסלר (Uslar- השוכנת צפונית-מערבית לגטינגן). טרם נישואיה נשאה אימו את השם דוידזון, ומוצאה היה ממזרח אירופה. משפחתה הגיעה לברלין בסוף המאה ה-17. החינוך בבית אופנהיימר הצטיין באווירת אמון וחופש תוך הקפדה ללא עוררין על אמירת האמת.
אחיו של קרל אופנהיימר, היה פרופ' פרנץ אופנהיימר, רופא, כלכלן וסוציולוג יהודי-גרמני. הוגה רעיון הסוציאליזם הליברלי, ציוני, ומניח היסודות להתיישבות השיתופית הקואופרציה במרחביה.
אחותו הייתה משוררת הילדים פאולה דהמל (גר') שנישאה למשורר הגרמני ריכרד דהמל (אנ').
אחותו אלישבע נישאה לאגיפטולוג הגרמני גאורג שטיינדורף (אנ').
ביוגרפיה > לימודים וקריירה

אופנהיימר למד כימיה ורפואה בברלין ובפרייבורג, וקיבל את הדוקטורט בשנת 1894. ב-1897 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
לאחר שעבד כמרצה באוניברסיטה בארלנגן, הגיע למכון הפיזיולוגי לבעלי חיים של האוניברסיטה החקלאית בברלין (אנ') בשנת 1902, שם מונה לפרופסור כבוד לביוכימיה בשנת 1908.
בשנת 1915 מונה אופנהיימר לאחראי על התזונה העממית בחברה החדשה Zentral-Einkaufs-Gesellschaft (חברת הרכש המרכזית - ZEG) בברלין.
בשנת 1917 מונה לראש המחלקה המדעית של GA Krause & Co. AG.
בצעירותו, כתב אופנהיימר ספרי לימוד, בנושאי כימיה אורגנית ואנאורגנית, שהופצו ביותר מ-100,000 עותקים, תורגמו לשפות רבות והפכו לספרי הכימיה הפופולריים ביותר עבור סטודנטים לרפואה בכל רחבי העולם. ספריו יצאו במהדורות מחודשות והתפרסמו עד שנות ה-20 של המאה ה-21.
אופנהיימר העניק למדע האנזימולוגיה את צורתו ומבנהו. אופנהיימר קבע כי חקר החומר החי זקוק לידע הן במדעים הרפואיים והן במדעים המדויקים. משנת 1909 ועד 1936 פרסם טקסטים בסיסיים רבים בביוכימיה וכן הקים וערך את כתבי העת Zentralblatt fuer Biochemie und Biophysik (1910–21) ו־Enzymologia (1936–41).
הוא היה חבר באגודה הכימית הגרמנית (גר') ובאגודה הפיזיולוגית הגרמנית (גר') בברלין. בשנת 1932 הוא נבחר לחבר באקדמיה לאופולדינה.
לאחר פיטוריו בשנת 1936, עקב היותו יהודי, היגר להולנד בשנת 1938. נפטר ליד האג, לאחר מחלה ממושכת.
ביוגרפיה > משפחתו

אופנהיימר נישא ב-1904, באמצעות שידוך, להדוויג לואיז טרופלוביץ. לזוג היו שלושה ילדים. בנו הצעיר, ארנסט התגייס לצבא בדרום אפריקה.
בנו הבכור של אופנהיימר, חנן אופנהיימר (1905–1978) היה אגרונום וחוקר חקלאות ישראלי, מומחה לגידול עצי פרי טרופיים, מכליא זנים חדשים, חוקר במרכז וולקני ופרופסור בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשכ"ח.
אחיינו (בנו של פרנץ אופנהיימר), הלל אופנהיימר, היה פרופסור לבוטניקה, פיזיולוג של הצמח, מראשוני הבוטנאים באוניברסיטה העברית בירושלים, וממייסדי הפקולטה לחקלאות ברחובות, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות לשנת תשי"ט. אחייניתו (ביתו של פרנץ אופנהיימר), רנטה נישאה לאחר מות אביה פרנץ, והתגוררה עם משפחתה בקליפורניה.
בקריית המדע ברחובות נקרא רחוב על שם שני בני הדודים, הלל אופנהיימר וחנן אופנהיימר.
פרסומים נבחרים > ספרים

Ueber die Wachsthums-Verhältnisse des Körpers und der Organe. Aus dem pathologischen Institut zu München (Inaugural-Dissertation). München: Oldenbourg, 1888
Grundriß der organischen Chemie . Leipzig, Thieme
4. Aufl. 1905
8. Aufl. 1912
10. Aufl. 1918
Grundriß der anorganischen Chemie 15. Auflage 1934
4. Aufl. 1907
Grundriß der Biochemie, 6. Auflage 1929
Die Fermente und ihre Wirkungen. Leipzig 1900, 5. Aufl. 1925
Toxine und Antitoxine. Jena 1904
Handbuch der Biochemie des Menschen und der Tiere, 8 Bände, 2. Auflage 1923–1927, Ergänzungsband 1930, Erg.-W. 1933, 1934
Stoffwechselfermente. Braunschweig 1914
Wörterbuch der Biochemie 1920
Kleines Wörterbuch der Biochemie und Pharmakologie. Vereinigung Wiss. Verleger, Berlin 1920
Mensch als Kraftmaschine. Leipzig 1921
Lehrbuch der Chemie. 1923, 2. Auflage 1928
Lehrbuch der Enzyme. Leipzig 1927
Chemische Grundlagen der Lebensvorgänge. Leipzig 1933
פרסומים נבחרים > כעורך

Biochemisches Zentralblatt (Herausgeber 1902–1922), später Berichte über die gesamte Physiologie. Berlin: Bornträger 1903 ff
Enzymologia (acta biocatalytica). Den Haag [u. a.]: Junk 1936–1972
פרסומים נבחרים > ספרות

Oppenheimer, Carl. In: Herrmann A. L. Degener: Wer ist's. 10. Ausgabe, Herrmann Degener, Berlin 1935, S. 1165
Oppenheimer, Carl, in: Joseph Walk (Hrsg.): Kurzbiographien zur Geschichte der Juden 1918–1945. München : Saur, 1988, ISBN 3-598-10477-4, S. 288
Oppenheimer, Carl, in: Salomon Wininger: Große jüdische National-Biographie. Band 4. Czernowitz, 1930, S. 579
הערות שוליים

↑  Zur ZEG vgl. Harald Wixforth: Die Gründung und Finanzierung von Kriegsgesellschaften während des Ersten Weltkrieges. In: Wirtschaft im Zeitalter der Extreme. Beiträge zur Unternehmensgeschichte Deutschlands und Österreichs (im Gedenken an Gerald D. Feldman). München: C. H. Beck 2010, S. 81–105, hier S. 91 ff.
↑  רשימת הספרים שכתב קרל אופנהיימר, באתר WorldCat
↑  על קרל אופנהיימר, באתר Encyclopedia.com
↑  ROMAN, W. Prof. Carl Oppenheimer. Nature 150, 569–570 (1942). https://doi.org/10.1038/150569a0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289562605171  PLWABN: 9810585225205606  BnF: cb10573440j (data)  CiNii: DA02458280  GND: 117605646  ICCU: IEIV013242  ISNI: 0000 0001 0966 6675  LCCN: n2010184009  NDL: 00552036  NKC: mub2012718844  NLG: 247191  NTA: 421322292  SUDOC: 120934701  VIAF: 42619528   WorldCat (עם VIAF): 42619528 
כריכת ספרו "ביוכימיה ופרמקולוגיה"
רז'ה הונטי

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1879 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 במרץ 1956 (בגיל 76) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Hermann Rezső Manó 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 צאצאים:  יאנוש הונטי 
 
רז'ה הונטי, ד"ר, (במקור רז'ה מנו הרמן, בהונגרית: Honti Rezső;‏ בודפשט, 30 ביוני 1879 – בודפשט, 30 במרץ 1956) היה בלשן יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, מתרגם ספרותי, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים, אביו של הפולקלוריסט יאנוש הונטי, אחיו של הצייר נאנדור הונטי. גיסיו היו גזה סילאדי, אדן גרה ופאל פאריש.
קורות חיים

רז'ה מנו הרמן נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף הרמן (1836–1918) יזם בנייה, מהנדס ושל לאונורה פוקס. את לימודיו השלים באוניברסיטאות בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובכמה אוניברסיטאות זרות. בשנת 1900 קיבל דוקטורט במדעי הרוח ובשנת 1901 תעודת הוראה לתיכון. משנת 1900 היה מורה בבית ספר תיכון בבודפשט, ומשנת 1909 היה גם מרצה לשפה האיטלקית באוניברסיטת יוזף המלכותי ההונגרי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מרצה לבלשנות צרפתית ואיטלקית באוניברסיטת בודפשט. לאחר 1920 הודח מתפקיד זה, ולאחר מכן פוטר גם מתפקידו כמורה בתיכון. מכאן ואילך עסק בעיקר במתן שיעורי שפות, וכן בכתיבת ספרים בשפה הצרפתית, האיטלקית, הספרדית, האנגלית והרוסית ועריכת מילונים.
ב-1944, בשל מוצאו היהודי, הוא נאלץ לענוד טלאי צהוב, ואז הוא גורש, אבל שרד את תקופת השואה. לאחר 1945, הוא הצליח ללמד שוב, לימד רוסית באוניברסיטאות ובמכללות. הוא שלט ב-15 שפות, כולל ערבית ופרסית.
לאחר מלחמת העולם השנייה לימד את השפה הרוסית באוניברסיטאות, מכללות וקורסים שונים. הוא תרגם להונגרית את יצירותיהם של פושקין, גוגול, טולסטוי, צ'כוב, גי דה מופאסן, וכן סופרים איטלקיים, ערבים ופרסיים.
אשתו הייתה אירמה סנדראי (1886–1974), בתם של נשיא לשכת המסחר והתעשייה של מור סנדראי ושל אידה וייס.
יצירותיו העיקריות

אהבה שמימית (Fra Jacopone da Todi) (בודפשט, 1901)
דנטה (בודפשט, 1921)
Italienische Elementargrammatik (היידלברג)
ספרות

גאבור דבצ'רי : רז'ה הונטי . (קול חדש, מס' 6, 1956)
לאיוש אנטל - איוואן הורבאט - מיקו פאלנה: רז'ה הונטי סופר ספרי לשון הפוליגלוט (בודפשט, 1962)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך ראשי פטר אויווארי. גישה מקוונת
Magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963–1965. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
מאמרים קשורים

סיפורי אלף לילה ולילה
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 900/1879. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01.
↑  "Meghalt Honti Rezső". Magyar Nemzet. 1956-03-31. p. 5. נבדק ב-2021-06-22.
↑  "Hermann Adolf gyászjelentése (1918. március 16.) Pesti Napló, 69. évfolyam, 64. szám". נבדק ב-2020-04-26.
↑  "Honti Rezsőné halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi állami halotti akv. 1003/1974. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-06-22.
↑  "Archivált másolat". אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-2015-03-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280600505171  PLWABN: 9810677848005606  GND: 1025593316  ISNI: 0000 0000 8212 1340  LCCN: n84235565  VIAF: 28489193   WorldCat (עם VIAF): 28489193
תלמה ליבל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במרץ 1947 (בת 77) 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
תלמה לֶיְבֶּל (Thalma Lobel, נולדה ב-30 במרץ 1947) היא פסיכולוגית ישראלית, פרופסור אמריטה בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולדה בישראל לדורה והלל יעקבזון, נכדתו של הפרדסן זלמן יעקבזון, ממנהיגי היישוב ונינתו של זלמן דוד ליבונטין, מייסד ראשון לציון ובנק אנגלו-פלשתינה (לימים בנק לאומי) ומנהלו הראשון. למדה בתיכון עירוני א' בתל אביב והייתה אלופת תל אביב בקפיצה לרוחק בגיל 14. בזמן שירותה הצבאי, התחילה את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובה קיבלה תוארי בוגר בפסיכולוגיה ופילוסופיה, מוסמך בפסיכולוגיה קלינית. ודוקטורט. את הפוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד, שם גם הייתה פרופסור אורח ולימדה במחלקה לפסיכולוגיה. בנוסף, הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטאות שונות, בהן אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, NYU וטאפטס.
תחומי התמחותה הם השפעת החוויות החושיות על קבלת ההחלטות שלנו ועל התנהגותינו, הגורמים המשפיעים על הצלחה וסיפוק בעבודה והבדלים בין המינים.
פרופ' ליבל כיהנה כראש בית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ראש המגמה הקלינית של הילד וראש מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד באוניברסיטה זו. בשנת 2001 נבחרה לדקאנית הסטודנטים של האוניברסיטה ובשנת 2008 נבחרה לוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
פרופסור ליבל כתבה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בארצות הברית.
בשנת 2014 פרסמה את ספרה Sensation בהוצאת סיימון אנד שוסטר העוסק בהשפעת התחושות הפיזיות שלנו כגון טמפרטורה, צבעים, מרקם, מרחק ועוד על החלטותינו, שיפוטינו והתנהגותינו, מבלי שאנו מודעים לכך. הספר פורסם ב-15 מדינות ותורגם לשפות רבות. בעקבותיו הוזמנה פרופסור ליבל להרצאות במקומות רבים בעולם. ביפן ארגנה אוניברסיטת טוקיו היוקרתית כנס מיוחד על הספר. בעברית נקרא הספר כוס הקפה שגרמה לי להתאהב והיה רב מכר בארץ.
בשנת 2021 הוציאה פרופסור ליבל את ספרה השני בארצות הברית לקהל הרחב, Whatever works (בעברית נקרא ״מה שעובד״). הספר זכה בפרסים בארצות הברית, תורגם לכמה שפות וקבל בקורות מצוינות כולל: (A MUST READ FOR ANY WORKING PERSON" (Goodreads".
במרץ 2022 תורגם הספר "מה שעובד" לעברית בהוצאת מטר.
הספר עוסק בדברים הקטנים שעוזרים לנו להצליח בעבודה, שמשפיעים על הביצועים הקוגניטיביים שלנו, על היצירתיות שלנו ועל האושר והסיפוק שלנו.
פרופסור ליבל נשואה לד"ר דוד ליבל, רופא עיניים, ואם לשלושה, בנה הוא המוזיקאי דורי ליבל (אנ') ובתה היא אורלי ליבל (אנ'), פרופסור למשפטים באוניברסיטת סן דייגו.
ספריה

עריכת המהדורה העברית של הספר "שאלות ששואלים ילדים ומה להשיב עליהן" מאת ד"ר מרים סטופארד.
כוס הקפה שגרמה לי להתאהב, הוצאת מטר, 2014.
מה שעובד, הוצאת מטר, 2022.
Whatever Works: The Small Cues That Make a Surprising Difference in Our Success at Work—and How to Create a Happier Office, BenBella Books, July 2020
Sensation: The New Science of Physical Intelligence, Simon & Schuster, 2014
הערות שוליים

↑  תלמה ליבל, "הקשר בין מדדים קוגניטיביים ובין התנהגות במצבי כאב", מוגש כעבודת גמר לקראת התואר מוסמך במדעי הרוח. באוניברסיטת תל אביב, מרץ 1974, בהדרכת פרופ' שולמית קרייטלר וד"ר יעקב לומרנץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509536905171  NLK: KAC201423959  VIAF: 305939090   WorldCat (עם VIAF): 305939090
רוני רוטמן

רוני רוטמן (נולדה בשנת 2006) היא מתעמלת אקרובטית ישראלית. סגנית אלופת עולם (גימארייש 2024) בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל שיווי המשקל, וזוכת מדליית ארד באליפות עולם (גימארייש 2024) בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל המשולב.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכתה במדליית כסף בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל שיווי המשקל, ובמדליית ארד בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל המשולב, וכן סיימה במקום הרביעי בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל הדינמי, ביחד עם סיון גרבר ואורי דקל.
סיון גרבר

סיון גרבר (נולדה בשנת 2006) היא מתעמלת אקרובטית ישראלית. סגנית אלופת עולם (גימארייש 2024) בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל שיווי המשקל, וזוכת מדליית ארד באליפות עולם (גימארייש 2024) בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל המשולב.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכתה במדליית כסף בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל שיווי המשקל, ובמדליית ארד בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל המשולב, וכן סיימה במקום הרביעי בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל הדינמי, ביחד עם רוני רוטמן ואורי דקל.
כדור כדורגל

כדור כדורגל
כדור כדורגל הוא כדור משחק המשמש למשחק הכדורגל. צורת הכדור, גודלו, משקלו, והחומר ממנו הוא עשוי, מוגדרים בחוקת משחק הכדורגל כחוק 2: הכדור.
היסטוריה

במהלך השנים חלו שינויים רבים בחומר ממנו היה עשוי כדור הכדורגל. בימי הביניים הכדור היה עשוי מעטפת עור וממולא בשבבי שעם או בשלפוחית השתן של בעלי חיים. רק במאה ה-19 הכדורים התחילו להיעשות, כמו שהם כיום, עשויים מגומי ועור.
תכונות ומידות

הכדור הוא:
עגול
עשוי עור או חומר מתאים אחר.
הקיפו לא יעלה על 70 סנטימטרים, ולא יפחת מ-68 סנטימטרים.
משקלו עם תחילת המשחק לא יעלה על 450 גרם, ולא יפחת מ-410 גרם.
לחץ האוויר בכדור יהיה 0.6-1.1 אטמוספירות בגובה פני הים.
תכונות ומידות > החלפת כדור פגום

במידה והכדור מתפוצץ או נפגם במהלך המשחק, על השופט להפסיק את המשחק. חידוש המשחק יתבצע על ידי הטלת הכדור במקום בו נפגם הכדור הקודם. חל איסור על השחקנים להחליף את כדור המשחק ללא אישור השופט.
חוקים נוספים

במשחקים תחרותיים של פיפ"א והקונפדרציות האזוריות, חייב להיות מוטבע על הכדור אחד מ-3 סימנים מזהים: מאושר על ידי פיפ"א, הלוגו הרשמי נבדק על ידי פיפ"א, או הכיתוב כדור-משחק בינלאומי תקני.
חל איסור על כל סוג פרסום מסחרי על גבי הכדור, למעט סמלי התחרות, סמלי מארגני התחרות, וסמל יצרן הכדור.
יצרני כדורים

במהלך השנים חברות רבות ייצרו את כדורי המשחק. החל משנת 1970, אדידס מייצרת את כדורי המשחק של המשחקים הרשמיים בגביע העולם, אליפות אירופה, משחקים האולימפיים, וליגת האלופות.
ראו גם

ג'אבולאני
בראזוקה
אורי דקל

אורי דקל (נולדה בשנת 2008) היא מתעמלת אקרובטית ישראלית. סגנית אלופת עולם (גימארייש 2024) בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל שיווי המשקל, וזוכת מדליית ארד באליפות עולם (גימארייש 2024) בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל המשולב.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכתה במדליית כסף בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל שיווי המשקל, ובמדליית ארד בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל המשולב, וכן סיימה במקום הרביעי בתחרות לשלישיית נשים בתרגיל הדינמי, ביחד עם רוני רוטמן וסיון גרבר.
Pound the Alarm

Pound the Alarm הוא שיר של הזמרת הטרינידדית ניקי מינאז'. השיר יצא לאור ב-12 ביוני 2012 כסינגל הרביעי מאלבום האולפן השני של מינאז', "Pink Friday: Roman Reloaded".
הקליפ לשיר צולם בטרינידד ב-4 ביולי 2012 ופורסם בחשבון ה-Vevo של מינאז' ב-31 ביולי 2012.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של ארצות הברית, ולמקום ה־15 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר נכנס לעשרת המקומות הראשונים במגוון מדינות כגון אוסטרליה, בריטניה, קנדה, יפן ופינלנד. במצעד מדיה פורסט בישראל הגיע השיר למקום העשירי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 10 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 15 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 23 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 8 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 30 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 10 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 10 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 6 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 5 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 4 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 14 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 8 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | 2× פלטינה | 2,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 2,000,000 |
ניסיון ההפיכה ב-23 בפברואר 1899

פול דרולד אוחז ברסן סוסו של הגנרל רוז'ה, במהלך ניסיון ההפיכה
ניסיון ההפיכה ב-23 בפברואר 1899 היה ניסיון להפיכה צבאית בצרפת שהוביל פול דרולד. אנשיו של דרולד, אשר השתייכו לכנופיות האנטישמיות והלאומניות של פריז, תכננו לשכנע כוח צבאי להפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית שלטענתם הייתה רקובה ומושחתת. ניסיון ההפיכה נערך על רקע פרשת דרייפוס שהייתה בין המניעים העיקריים שלו.