stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתמר

מתמר הוא רכיב הממיר אות פיזי כלשהו לאות חשמלי ולהפך, לשם מדידה, בקרה או העברת מידע.
דוגמאות:
מיקרופון – ממיר קול לאות חשמלי.
רמקול – ממיר אות חשמלי לקול.
CCD – ממירה אור לאות חשמלי.
שפופרת קרן קתודית – ממירה אותות חשמליים לאור המוצג כתמונה דו-ממדית.
דיודה פולטת אור – ממירה אות חשמלי לאור.
אנטנה – ממירה גלים אלקטרומגנטיים לאות חשמלי.
משדר – ממיר אות חשמלי לגלים אלקטרומגנטיים.
פיקאפ – ממיר תנודות של מיתרי הגיטרה לאות חשמלי.
גם חיישן הוא מתמר. חיישן הוא רכיב הרגיש לגירוי מסוים בסביבתו. הוא ממיר את הגירוי לאות חשמלי המשמש למדידה או לבקרה. חיישן אור – רגיש לשינויי אור בסביבתו, חיישן טמפרטורה – רגיש לשינויי טמפרטורה בסביבתו וכדומה.
מערת שובה

מערת שׁוֹבֶה (צרפתית: Chauvet-Pont-d'Arc) היא מערה במחוז ארדש בצרפת, שהתגלו בה ציורי המערות המוקדמים ביותר, ושהשתמרו בצורה הטובה ביותר. במערה ישנן עדויות לפעילות מהתקופה הפלאוליתית העליונה. המערה שוכנת ליד הקומונה ואלון פון-ד'ארק על צוק אבן גיר מעל נהר ארדש בקניוני גורג'ז ל'ארדשה. המערה התגלתה ב-18 בדצמבר 1994, והיא נחשבת כיום לאחד מהאתרים החשובים ביותר מהתקופה הפרהיסטורית. המערה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.
גילוי המערה

מערת שובה התגלתה על ידי שלושה ספלאולוגים: אֶליאֵט ברונל-דשאן, כריסטיאן אילר וז'אן-מארי שובה, שעל שמו נקראה המערה. שובה תיעד בפרוטרוט את הגילוי. בנוסף לגילוי הציורים והעדויות לפעילות אנושית, גילה הצוות שרידי עצמות מאובנות של בעלי חיים וחריטות. מחקר מעמיק יותר שנעשה בידי ז'אן קלוט, חשף מידע נוסף על האתר. ישנה מחלוקת מתי צוירו ציורי המערה. לפי מחקר שפורסם ב-2012, הם צוירו בידי בני התרבות האוריניאקית, בזמן מסוים בין 32,000 ל-30,000 שנים לפני זמננו.
מאפיינים

המערה נמצאת על שפת הערוץ הקדום של הנהר ארדש (אנ'), לפני גשר הסלע הטבעי פון-ד'ארק. הנקיקים של אזור ארדש עשירים במערות, שלרבות מהן ישנה חשיבות גאולוגית או ארכאולוגית. מערת שובה גדולה באופן יוצא-דופן; איכות השימור של הציורים בה גבוהה וכמותם גדולה. בהתבסס על תיארוך פחמן-14, שתי תרבויות אכלסו את המערה: התרבות האוריניאקית והתרבות הגרווטית (אנ'). רוב הציורים צוירו ככל הנראה במהלך התרבות האוריניאקית, המוקדמת יותר מביניהן. השרידים שנותרו במערה מהתרבות הגרבטית הם רק טביעת כף רגל של ילד, שרידים חרוכים של מדורה, וכתמי פחם שמעידים על שימוש בלפידים. טביעות כף הרגל הן, ככל הנראה, טביעות הרגליים המוקדמות ביותר שתוארכו. חוקרים משערים כי המערה נותרה ב-1994 בדיוק במצבה כפי שהיה לאחר ביקורו של הילד.
על רצפת החרסית הרכה של המערה נמצאו שרידיהם של דובי מערות, ושקעים גדולים ועגולים, שסביר להניח שהיו "הקינים" שבהם ישנו דובי המערות. עצמות מאובנות נפוצות יחסית במערה, וכוללות גולגולות של דובי מערות ושל יעלים.
ציורים

תועדו מאות ציורי בעלי חיים במערה, המציגים לפחות 13 מינים שונים, לרבות כאלה שנדירים במקבצי ציורים אחרים מעידן הקרח. בשונה מרוב ציורי המערות האחרים, במערת שובה לא מצוירים רק אוכלי עשב כמו סוסים, בקר, איילים וממותות, אלא גם טורפים, כמו אריה מערות וצבוע מערות. נמצאו גם ציורים בהם מתועדים קרנפים. בדומה לשאר מקבצי ציורי המערות, במערת שובה אין ציורים של בני אדם, מלבד ציור של פות שמחובר לרגליהם הלא-גמורות. מעל ציור זה מצויר ראש ביזון, מה שגרם לחלק מהחוקרים לשער כי זהו ציור של מינוטאור. ישנם סימונים של אוכרה, וטביעות ידיים שנוצרו על ידי הנחת היד על קיר המערה ונשיפת צבען עליהן. סימנים מופשטים, כמו קווים ונקודות, נפוצים ברחבי המערה. ישנם גם שני ציורים שדומים במעורפל לפרפר או לעוף. שילוב זה של ציורים גרם למספר חוקרים לשער כי מטרת ציורים אלה הייתה טקסית, שמאניסטית או שימוש בקסם.
באחד מהציורים שנמצאו במערה, מתואר הר געש פולט לבה, דומה להרי הגעש הפעילים הרבים שהיו באותה עת בסביבות המערה. אם הציור מקורי, זהו התיעוד הראשון בהיסטוריה של הר געש.
האמנים שציירו את ציורי המערה השתמשו בטכניקות ייחודיות, שלא נמצאו כמותן בציורי מערות אחרים מאותה תקופה. הציירים הקדומים ניקו ככל הנראה את קירות המערה לפני שהתחילו לצייר, על מנת ליצור משטח ישר ונוח יותר לציור. בנוסף, קווי המתאר של חלק מהציורים נחרטו בסלע, על מנת לשוות להם אפקט תלת-ממדי. בנוסף, במערה צוירו, באופן ייחודי, "סצנות" - מספר בעלי חיים ש"נפגשו", וזוג קרנפים צמריריים נלחמים בעזרת קרניהם על מנת להשיג בת-זוג או טריטוריה.
תיארוך

מקובל על רוב החוקרים שמערת שובה מכילה את ציורי המערות המוקדמים ביותר שהתגלו עד כה. זאת, בהתבסס על תיארוך פחמן-14 של הפחם ששימש ליצירת הצבע השחור בציורים ושל הפחם בשרידי המדורות על הרצפה. לפי ז'אן קלוט, אחד מהחוקרים שגילו את המערה, "זמני אכלוס המערה מתחלקים לשניים: התקופה הראשונה בסביבות 27,000–26,000 לפני זמננו, והשנייה בסביבות 32,000–30,000 לפני זמננו". נכון ל-1999, פורסמו תיארוכים עבור 31 דוגמיות מהמערה. המוקדמת ביותר מביניהן, דוגמית "Gif 99776" מ"אזור 10", מתוארכת ל-32,900±490 שנים לפני זמננו. עד שנת 2011, יותר מ-80 תיארוכים רדיואקטיביים נעשו, בין השאר לעצמות בעלי חיים ולפחם שנמצא על רצפת המערה. ממצאי תיארוכים אלה מעידים על כך שהציורים נעשו בשתי תקופות: לפני כ-35,000 שנים, ולפני כ-30,000 שנים, וכי בעלי חיים (בעיקר דובי מערות) השתמשו במערה או הובאו אליה עד לפני כ-20,000 שנים.
לאור סגנון הציורים והשתמרותם המצוינת, שמזכירים אתרי מערות מאוחרים בהרבה בצרפת וספרד, ישנם חוקרים שחולקים על תארוך זה. כריסטיאן זוכנר, שהסתמך על השוואת סגנון הציורים במערת שובה כמו גם במערות אחרות, הגיע למסקנה שהציורים האדומים הם מתקופת התרבות הגרווטית (28,000 עד 23,000 לפני זמננו), ושהציורים השחורים הם מתקופת התרבות המגדלנית המוקדמת (חלקן המוקדם של 18,000 עד 10,000 לפני זמננו). החוקרים פטיט ובאן טענו שהתארוך הקיים לא מתאים לסגנון העיצובי של התקופה, ושיש ספק לגבי אמינותו של תיארוך פחם שהיה חשוף לתנאי קרסט.
במאמר שפורסם בכתב העת PNAS במאי 2012 על ידי ספלאולוגים מהאוניברסיטאות של סאבוי, אקס-מרסיי וסנטרה נשיונל דה פרהיסטוריה, נטען שהציורים נעשו לפני לפחות 21,000 שנים וייתכן שאף יותר מ-29,000 שנים. ממצאי החוקרים בוססו על בדיקת כלור-36 מהסלעים מסביב לכניסה למערה. לפי הממצאים, הכניסה למערה נחסמה לפני כ-29,000 שנים על ידי סלע שקרס.
שימור המערה

הכניסה למערה נאסרה מאז גילויה ב-1994, בשל ניסיון קודם עם כניסת מבקרים למערות כמו לאסקו, שגרמה לפריחת אצות על קירות המערה, מה שהזיק לציורים. העתק של מערת שובה נפתח לציבור ב-25 באפריל 2015. זהו העתק המערה הגדול ביותר שנפתח אי פעם, גדול פי 10 מההעתק של מערת לאסקו. ההעתק בגודל טבעי, מעוצב כבניין עגול, וממוקם מספר קילומטרים בסמוך למערה המקורית. חוויית המבקרים מועצמת על ידי הדמיית תנאי המערה המקוריים: שקט, חשכה, קור, לחות ואקוסטיקה, ששוחזרו בקפידה.
ראו גם

ציורי מערות
מערת לאסקו
מערת אלטאמירה
הערות שוליים

↑  Chauvet, J. M., Brunel Deschamps, E., & Hillaire, C. (1996). Dawn of art: the Chauvet Cave: the oldest known paintings in the world. HN Abrams.
Chicago
1 2  Sadier, B., Delannoy, J. J., Benedetti, L., Bourlès, D. L., Jaillet, S., Geneste, J. M., ... & Arnold, M. (2012). Further constraints on the Chauvet cave artwork elaboration. Proceedings of the National Academy of Sciences, 109(21), 8002-8006.
↑  Pettitt, P., & Bahn, P. (2014). Against Chauvet-nism: A critique of recent attempts to validate an early chronology for the art of Chauvet Cave. Anthropologie, 118(2), 163-182.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565903705171  NKC: ge618327  VIAF: 248256863   WorldCat (עם VIAF): 248256863 
אריות מצוירים (העתק)
קרנף מצויר
מערת רבי שמעון בר יוחאי

| --- | --- |
המערה בבוקיעההמערה בבקעת הנזירים
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  בוקיעה / בקעת הנזירים
 תאריך גילוי:  המאה ה-16 (בוקיעה) המאה ה-19/המאה ה-20 (בקעת הנזירים)
מערת רבי שמעון בר יוחאי היא מערה המתוארת בספרות חז"ל כמקום מחבואם של רבי שמעון בר יוחאי ובנו רבי אלעזר במשך 13 שנה מפני הרומאים, בסמיכות לעיר לוד (על פי הזוהר). לפי מסורת עממית מהמאה ה-16 המערה מזוהה ב"בוקיעה" שבגליל (כיום: פקיעין). יש המזהים את המערה עם מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים הסמוכה ללוד.
רקע

רבי שמעון (המכונה גם בראשי תיבות, רשב"י) נמנה עם החוגים שהתנגדו בצורה עזה לשלטון הרומאים בארץ ישראל. הוא היה בין המטיפים כנגד השלמה עם השלטון הזר לאחר מרד בר כוכבא, בשל גזירות אדריאנוס ורציחתו של רבי עקיבא (שהיה גם רבו של בר כוכבא בעת המרד).
על פי המסופר בתלמוד הבבלי, בשעה שישבו יחד רבי יהודה, רבי יוסי, רבי שמעון בר יוחאי, ויהודה בן גרים, דנו במעשי הרומאים ובפיתוח הארץ על ידיהם, ואז:
פתח ר' יהודה ואמר כמה נאים מעשיהן של אומה זו תקנו שווקים תקנו גשרים תקנו מרחצאות, ר' יוסי שתק. נענה רשב"י ואמר כל מה שתיקנו לא תיקנו אלא לצורך עצמם - תיקנו שווקים להושיב בהן זונות, מרחצאות לעדן בהן עצמן, גשרים ליטול מהן מכס.
יהודה בן גרים, שנכח במעמד, סיפר על דבריו וכך הם נודעו למלכות. בעקבות זאת נדון ר' שמעון למיתה על ידי השלטון הרומאי, ונאלץ לרדת למחתרת.
רקע > השהות במערה

על פי המסורת היהודית, רשב"י ובנו אלעזר התחבאו 13 שנים במערה. כל אותן שנים היו שניהם לומדים תורה, כאשר כל גופם מכוסה חול עד צווארם, ורק בזמן התפילה יצאו מהחול והתלבשו.
לאחר 12 שנה, הגיע אליהו הנביא למערה והודיע לרשב"י כי קיסר רומא מת ובטלו גזרותיו. אז, יצאו רשב"י ואלעזר בנו ממקום מחבואם. אז פגשו באדם שחרש את שדהו ושרפו אותו על "שהניח חיי עולם ועסק בחיי שעה". כתוצאה מכך יצאה בת קול שדרשה מהם לחזור למערה 12 חודשים נוספים. לאחריהם יצאה בת קול נוספת שהתירה להם לצאת מן המערה, ורק אז יצאו ממנה.
מעשה ההסתתרות במערה נזכר בתלמוד בבלי ובתלמוד הירושלמי וכן במדרשים: פסיקתא דרב כהנא בראשית רבה, קהלת רבה, אסתר רבה ומדרש תהילים.
מקור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בפסיקתא דרב כהנא (מדרש קדום המתוארך לתקופת האמוראים), נכתב ששהו "בחדא מערת' דבקע", זאת על פי כתב יד אוקספורד. אמנם, על פי כתב יד כרמולי, המונח 'בקע' הוא תיאור בקיעת המערה ולא כינוי לשמה: "במערתא ואתבקע ונפיק להון חרובין למיכל", כתב יד זה מקובל על פי רוב החוקרים ככתב יד אמין יותר, גם בהקשר ספציפי זה.
במדרש קהלת רבה (מדרש המתוארך לתקופת הגאונים), הגרסה היא: "במערתא דפקע".
ב"ספר הזוהר" (המתוארך ברובו למאה ה-13) מובא שרבי שמעון ובנו ברחו למערה באזור לוד.
רַבִּי שִׁמְעוֹן בֶּן יוֹחָאי, אֲזַל לֵיהּ וַעֲרַק לְמַדְבְּרָא דְלוּד, וְאִתְגְּנֵיז בְּחַד מְעַרְתָּא, הוּא וְרַבִּי אֶלְעָזָר בְּרֵיהּ
אמנם באזור לוד לא נמצא אזור מדברי, אך לכאורה הכוונה לאזור שומם באזור לוד (ראו בהמשך את הזיהוי בבקעת הנזירים).
המערה בבוקיעה (פקיעין)

אמנם, אין מקור ברור בספרות חז"ל לכך שהמערה הייתה בבוקיעה, אך החל מהמאה ה-16 המערה מזוהה עם מערה ביישוב הנקראת בפי הדרוזים והנוצרים "מערת בני יעקב". הסיבה לזיהוי המערה בבוקיעה, היא ככל הנראה היות שעל פי גרסה אחת במדרש המערה הייתה ב"בקע". ישנם המזהים את בוקיעה עם העיירה "בקע" אותה מזכיר יוסף בן מתתיהו כגבולו המערבי של היישוב היהודי בגליל העליון בתקופת בית שני. וכן יש המזהים אותו עם תקוע הגלילית, בו התקיים בית מדרשו של רשב"י, שם לימד תורה למספר תלמידים, ביניהם רבי יהודה הנשיא.
התיעוד הראשון למערה בפקיעין הוא משנת 1522, מאת רבי משה באסולה שביקר במערה כ-1300 שנה אחרי יציאת רבי שמעון ורבי אלעזר מהמערה וכותב: "וכל קהל לבוקיע, הוא כפר שיש בו המערה שנטמן בה רשב"י ובנו י"ג שנה כנזכר פרק במה מדליקין, ועדיין המעיין שם, אפס האילן של חרובים איננו".
הכפר מכונה בשם "פקיעין" רק החל מהמאה ה-18, בה ביקר רבי חיים בן עטר ביוני, 1741.
המערה אינה מערת קבורה ולא חלק ממערכת מסתור תת-קרקעית, אלא מערה קארסטית טבעית קטנה, שנוצרה מהמסת אבן הגיר על ידי מי-גשם.
על פי ממצאים ארכאולוגים הכוללים אבנים מעוטרות בדגמים יהודיים, התקיים באזור יישוב יהודי בתקופת המשנה והתלמוד.
כיום רוב המערה חסומה עקב מפולות וניתן להיכנס רק לתחילתה. רבים נוהגים לפקוד את המערה בהילולת הרשב"י ל"ג בעומר, ללמוד בה זוהר ולהדליק נרות. יהודים וערבים כאחד נוהגים להניח נרות, מטבעות ופכי שמן, בפתח המערה.
המערה בבוקיעה (פקיעין) > עץ החרוב

ישנם שמזהים את העץ הנטוע בפתח המערה עם עץ החרוב העתיק מסיפורו של רבי שמעון בר יוחאי. הרב חיים בן דוב הורוויץ כתב על כך: ”וכתוב במדרש תלפיות כתב החכם ר’ יעקב פראגו, ששמע מר’ יונתן גאלאנטי, ששמע מפי קדוש מדבר, איש מפי איש עד רשב”י, שאילן החרובין בכל ערב שבת היה נהפך לתמרים ע”ש 'צדיק כתמר יפרח'”. הורביץ מוסיף ש"החרוב הוא קניין העדה היהודית, אך הוא קדוש גם בעיני תושבי הכפר הנוצרים והדרוזים".
יצחק בן-צבי מתייחס במחקריו על ההתיישבות היהודית בפקיעין ל"עץ החרוב הנמצא בפתח מערתו של רבי שמעון בר יוחאי" כהוכחה לקיום יישוב יהודי במקום זה מאות בשנים.[דרוש מקור] הקשר בינו לעץ החרוב העתיק אף הביא לכך שהעץ נבחר להופיע על צדו האחורי של שטר 100 ש"ח, בו מופיע דיוקן הנשיא. יש שפקפק בזיהוי זה.
המערה בבקעת הנזירים

החוקר זאב וילנאי (המאה ה-20) הציע לזהות את מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים (מערה מהתקופה הרומית בארץ ישראל), עם "מערתא דבקע" - המערה שהסתתרו רבי שמעון ובנו, וכן עם המערה שהסתתר בה נחום איש גמזו. הזיהוי נעשה על פי קרבת המערה ללוד העתיקה, בטענה כי בכל סביבתה של לוד, אין כל מערה והקרובה אליה ביותר היא המערה בבקעת הנזירים. כמו כן וילנאי הציע אפשרות כי הבריכה העתיקה שנמצאת למרגלות המערה הנקראת "ביר-א-שאמי" מזכיר את אותה אגדה וייתכן כי פרושה 'באר שמעון'.
על פי מחקר שפרסם ישראל שפירא, נטען כי המהר"י דיסקין (בנו של המהרי"ל דיסקין, סוף המאה ה-19) זיהה את מערת "אל חביס" בבקעת הנזירים עם מערת הרשב"י. 
כמו כן פרסם שפירא מסמך שמצא בארכיון המכון לחקר הציונות הדתית באוניברסיטת בר-אילן, מה-2 ביולי 1954 (כ"א תמוז תשי"ד), בו כותב מנכ"ל משרד הדתות דאז, ד"ר שמואל זנוויל כהנא לשר הדתות חיים משה שפירא ולסגנו זרח ורהפטיג על נושא "סקירה לבעיית המקומות הקדושים". כהנא בחר "מספר מצומצם" של אתרים "לטיפול ראשוני", מתוך רשימה של כ-500 מקומות קדושים שהציג הנשיא יצחק בן צבי, ביניהם: "תיקון המערה בדרך מלוד למודיעין הנזכרת בזוהר, התקציב המשוער 5000 לירות". בפברואר 2023, פנה שפירא להרב הראשי לישראל דוד לאו, והאחרון פרסם כי "ראוי היה הדבר שבדברי ההסבר המובאים בכניסה ל"מערת הנזירים" יזכירו גם את העובדה... שישנה דעה שבמקום זה הסתתר רשב"י".
בל"ג בעומר 2024, בעקבות מלחמת חרבות ברזל ואיסור הכניסה למתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון, ערוץ הידברות ערך יום שידורים ממערת הנזירים, כולל הדלקה מרכזית עם הרב יצחק בצרי, הופעות חיות ופאנל אורחים לאורך כל היום.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ג, עמוד ב'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ט', הלכה א'.
↑  פסיקתא דרב כהנא, יא, טז
↑  בראשית רבה, עט, ו': "רַבִּי שִׁמְעוֹן בֶּן יוֹחָאי וְרַבִּי אֶלְעָזָר בְּרֵיהּ הֲווֹ טְמִירִין בִּמְעָרְתָא י"ג שָׁנָה בְּיוֹמֵי דִּשְׁמָדָא, וְהָיוּ אוֹכְלִין חֲרוּבִין שֶׁל גָּרוֹדָא עַד שֶׁהֶעֱלָה גּוּפָן חֲלוּדָה. לְסוֹף שְׁלשׁ עֶשְׂרֵה שְׁנִין נְפַק יְתֵיב עַל תְּרַע מְעָרְתָא, חֲמָא חַד צַיָּד קָאֵים וְצָיֵד צִיפֳּרִין, וְכַד הֲוָה שָׁמַע רַבִּי שִׁמְעוֹן בְּרַת קָלָא אָמְרָה מִן שְׁמַיָא דִּימוֹס דִּימוֹס, פַּסְגָּא. וְכַד הֲוָה שָׁמַע בְּרַת קָלָא אֲמָרַת סְפֶקוּלָא, הֲוַת מִתָּצְדָה וְנִלְכָּדָה. אָמַר, צִפּוֹר מִבַּלְעֲדֵי שְׁמַיָא לָא מִתָּצְדָא עַל אַחַת כַּמָּה וְכַמָּה נֶפֶשׁ דְּבַר נָשׁ, נְפַק וְאַשְׁכַּח מִלַּיָא מְשַׁדְּכָן, וְנִתְבַּטְּלָה הַגְּזֵרָה"
↑  קהלת רבה, פרשה י', ח'
↑  אסתר רבה, ג', ז'
↑  מדרש תהילים, מזמור יז, יא
↑  ספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל", חלק א', ערך פקיעין
↑  המערה, אתר פקיעין
↑  "חבת ירושלים" ה'תר"ד (1844)
↑  אמנון גופר, הגליל: טיול בעקבות נשיא ושטר של מאה שקל, באתר ynet, 21 בדצמבר 2009
↑  הרב יחיאל יהודה משה דנציגר מאלכסנדר, קובץ 'ישמח ישראל' ט"ז (אייר תשע"ז) עמוד ע. "המעיין יראה שזהו דבר ברור כשמש שהאילן הנמצא שם אינו של הרשב"י, אלא זו דברי הבאי דמיון והשערה בלבד... צירפו את הדברים בדמיון רחב, ואמרו שזהו העץ החרובים של רשב"י"
↑  "ובהיותו קרוב לעיר (גמזו) ראה המון חיילים אשר קיבלו פקודה לתופסו. וימהר להסתתר במערה אחת שהייתה שם. אז ציווה ה' לעכביש אחד לארוג את קוריו, כמעין מסך, על פתח המערה. ויהי בקרוב החיילים אל המערה ההיא ויראו את מסך קורי העכביש - וישובו משם, באומרם: לא ייתכן לחשוב כי נכנס הנה, כי אז היה המסך הזה קרוע..." (מסעו של ר' יצחק חילו לארץ ישראל. זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת-הארץ "אריאל")
↑  וילנאי, ז', תשכ"ד, מודיעין, הוצאת קק"ל תשכ"ד, עמודים 16-17.
↑  ישראל שפירא, "מערת רשב"י" - נחשפת, באתר כיכר השבת
↑  שמואל זילכה, מערת בר יוחאי- בגמזו, באתר מושב גמזו
↑  ישראל שפירא, "מערת רשב"י" - נחשפת, באתר כיכר השבת
↑  היוזמה העתיקה לשיפוץ "מערת הנזירים" - שנגנזה באתר כיכר השבת
↑  הרב הראשי הגר"ד לאו: ראוי להזכיר שאולי רשב"י הסתתר ב'מערת הנזירים' באתר כיכר השבת
↑  משדר לילה - ל"ג בעומר בערוץ הידברות באתר יוטיוב
↑  משדר לילה - ל"ג בעומר בערוץ הידברות באתר יוטיוב
פנים המערה (פקיעין)
המערה בפקיעין (1948-1949)
מערת 'אל חביס' ב'בקעת הנזירים' ביער בן שמן
טקס הפרחת יונה ברחבת מערת הנזירים. בעקבות האגדה על רשב"י
נאור דנין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1987 (בן 37) אלישיב, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמר-יוצר, שחקן
 סוגה:  פופ
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 שיתופי פעולה בולטים:  נרקיס
 
נאור דנין (נולד ב-30 בינואר 1987) הוא זמר-יוצר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

גר וגדל במושב אלישיב שבעמק חפר.
ב-2009 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "כאן בלעדייך", בהפקתו המוזיקלית של נדב ביטון, אשר זכה לביקורות חיוביות והשמעות רבות בכל תחנות הרדיו[דרוש מקור].
ב-2016 השתתף דנין בסרט הקולנוע "שיר". הסרט הועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר.
ב-2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "תכליט", בהפקתו של יקיר בן טוב, תחת חסותה של חברת "נענע דיסק". את רוב שירי האלבום כתב והלחין דנין. לחלק מהשירים הצטרפו לכתיבה וההלחנה עדי לוי ויקיר בן טוב. כמו כן, האלבום כולל הופעת אורח של הזמרת נרקיס בשיר "שלכת". האלבום זכה לביקורות חיוביות[דרוש מקור].
בשנת 2022 לקח חלק בפרויקט "החדר הסודי" של המפיק המוזיקלי אודי תורג'מן, כשביצע את השיר "סתיו".
ב-2023 הוציא את השיר "אור במוח", סינגל ראשון מתוך אלבומו השני, בו שיתף פעולה עם היוצרת צליל דנין. השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ וזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות[דרוש מקור]. כמו כן, יצאו מתוכו שני סינגלים נוספים, "שניצל ופסטה" ו"פצעים פתוחים", בהפקה מוזיקלית משותפת עם המוזיקאי עדי לוי. בדצמבר של אותה שנה הוציא את השיר "עוטף געגוע" בו אירח את הזמרת הללי ון לואן, אותו כתב בעצמו והלחין היוצר - אוריין שוקרון, אשר נכתב בימי מלחמת "חרבות ברזל" וזכה לביקורות חיוביות, גרסאות כיסוי שונות ושבחים רבים[דרוש מקור].
בנוסף, משתתף כשחקן בפרסומות.
נשוי לרעות ואב לשלושה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: תכליט
דיסקוגרפיה > סינגלים

2017: קרוב אלי
2017: מלאכים
2017: ואם תבואי
2018: בשדות של ילדותי
2018: תכליט
2019: שלכת
2019: אלפי קילומטרים למעלה
2019: טיפש
2019: להמשיך לנוע
2023: אור במוח
2023: שניצל ופסטה
2023: פצעים פתוחים
2023: עוטף געגוע
מפרץ פיוג'יט

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  פיטר פיוג'יט 
 מיקום:  ים סאליש 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 שטח:  2,642±1 קילומטר רבוע
 אורך:  161 קילומטר
 רוחב ממוצע:  16 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  סילבר קריק 
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  47°49′59″N 122°26′06″W﻿ / ﻿47.8331°N 122.435°W﻿ / 47.8331; -122.435
  (למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט מפרץ פיוג'יט(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט מפרץ פיוג'יט
 
מפרץ פיוג'יט (באנגלית: Puget Sound) הוא מערכת של שפכי נהר, אגני מים, פיורדים ותעלות בחלקה הצפון-מערבי של מדינת וושינגטון שבארצות הברית. המפרץ, המהווה לשון ים של האוקיינוס השקט, משתרע על פני שטח של 2,600 קילומטר רבוע. אורך חופיו הוא 2,144 קילומטר.
גאוגרפיה

המפרץ משתרע בשטח שאורכו כ-100 קילומטר מדרום למצר חואן דה פוקה (Strait of Juan de Fuca) ולשון האדמירליות (Admiralty Inlet), המהווים את המעבר העיקרי ממנו אל האוקיינוס הפתוח. כולם יחד בצירוף מצר ג'ורג'יה (Strait of Georgia) מהווים את ים סאליש (Salish Sea). שני מבואות משניים מהמפרץ אל האוקיינוס הם מעבר דספשן (Deception Pass) ותעלת סווינומיש (Swinomish Channel).
מספר רב של נהרות נשפכים אל המפרץ ומזינים אותו במימיהם, במיוחד מרכס הרי הקסקייד ממזרח ומהפארק הלאומי אולימפיק ממערב. אגן הניקוז שלו משתרע על פני שטח של 31,440 קילומטר רבוע. נפח הזרימה הממוצעת של מים אל המפרץ הוא כ-1,200 מטר מעוקב לשנייה. ההפרשים האנכיים בין גאות לשפל במפרץ נעים בין 2.5 ל-4.4 מטר. עומקו המקסימלי של המפרץ מגיע ל-280 מטר.
במפרץ מצויים עשרות איים, שהגדול שבהם הוא וידבי (Whidbey).(אנ')
המפרץ הוא בית למינים רבים של צמחים ובעלי חיים, במיוחד יצורים מימיים, לרבות כלבי ים וקטלנים וכן ציפורי ים. בעשורים האחרונים חלה ירידה משמעותית במספר בעלי החיים החיים במפרץ עקב שינויים סביבתיים בו.
היסטוריה ותחבורה

שם המפרץ ניתן לו בשנת 1792 על ידי ג'ורג' ונקובר, שסייר בו באותה שנה ותבע ריבונות עליו בשם בריטניה. הוא קרא לו על שמו של פיטר פיוג'יט, אחד ממלוויו במשלחת החקר בת 4.5 השנים שלו. מקורו של שם נוסף של המפרץ, Whulge, הוא שפות של עמים ילידים שחיו לחופיו.
הריבונות במפרץ הייתה שנויה במחלוקת בין בריטניה לבין ארצות הברית עד לחתימת אמנת אורגון בשנת 1846. מאז משתייך המפרץ לארצות הברית. ב-1888 הגיעה לחופיו מסילת הרכבת הצפון-פסיפית, אשר קישרה אותו עם המדינות שממזרח לו.
הערים העיקריות השוכנות לחופי המפרץ הן סיאטל, טקומה, אולימפיה, אוורט וברמרטון.
במפרץ פועלת מערכת ייחודית של מעבורות בבעלות ממשלתית, מעבורות מדינת וושינגטון. היא מקשרת בין היבשת לבין האיים במפרץ וכן מקשרת בין יעדים שונים בחופיו. המעבורות נושאות נוסעים כמו גם כלי רכב. ב-2016 השתמשו בשירותי המערכת 24 מיליון איש. היא שירות המעבורות הגדול בארצות הברית.
ב-1978 נפלטו בטעות למימי המפרץ 1,900 ליטר של מים רדיואקטיביים מהצוללת הגרעינית פאפר (Puffer), שעגנה באותה עת במספנת הצי בברמרטון.
מראה במעבר דספשן
נבחרת רוסיה ברוגבי

גאורגיה—רוסיה (26 במרץ 2007)
נבחרת רוסיה ברוגבי (ברוסית: Сборная России по регби), המכונה " הדובים", מנוהלת על ידי פדרציית הרוגבי הרוסית (RUR). הנבחרת מדורגת במקום 20 בדירוג העולמי. מייצגת את רוסיה בתחרויות בינלאומיות של רוגבי יוניון, בהן גביע העולם ברוגבי.
היסטוריה

משחק בכורה הראשון שלה כנבחרת רוסיה היה נגד קבוצת הרוגבי הבריטית ה"הברברים" במוסקבה ביוני 1992. רוסיה מדורגת בדרג 2 על ידי איגוד הרוגבי העולמי. התחרות הבינלאומית הסדירה של הנבחרת היא אליפות רוגבי אירופה - המכונה לעיתים שש האומות B. בנוסף, הנבחרת משתתפת בטורנירי קיץ הכוללים את גביע האומות, גביע צ'רצ'יל וטורנירים בינלאומיים אחרים.
רוסיה התמודדה בגביע העולם הראשון שלה (RWC) בניו זילנד בשנת 2011, לאחר שהעפילה לאירופה 2 דרך סיום המקום השני שלה בטורניר ENC בעונת 2009/10. רוסיה שיחקה בדרג ג' וסיימה במקום החמישי וקלעה נקודה אחת. קמפייני ההעפלה הקודמים לא היו מוצלחים. הנבחרת גם ניסתה ללא הצלחה להעפיל לגביעי הרוגבי 1995 ו-1999. הם מתמודדים בגביע העולם ביפן אחרי שהעפילה לאירופה 1 כתוצאה מהדחת ספרד, רומניה ובלגיה.
בפברואר 2021 סיימה את טורניר אליפות אירופה במקום החמישי.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|                מדי בית קודמים  |                מדי חוץ קודמים  |  |
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2012-10-15. נבדק ב-2017-07-26. {{cite web}}:  (עזרה)
מקבת (ארכאולוגיה)

ערך זה עוסק בכלי לסיתות. אם התכוונתם לאמצעי לחימה, ראו .
מקבת היא כלי פרהיסטורי ששימש לסיתות כלי אבן, מעין פטיש חסר ידית. המקבות נחלקות לשתי קבוצות עיקריות, מקבות אבן ומקבות קרן.
מקבות אבן

מקבת אבן (hammer stone), הנקראת גם מקבת קשה, עשויה לרוב מחלוק נחל או חלוק חוף. ישנן גם מקבות קשות העשויות מגרעין צור משומש, שעבר הסבה למקבת על ידי סיתות במכות רבות מול אבן אחרת עד שנעשה מעוגל.
המקבות נבדלות בקשיות הסלע ממנו הן עשויות, מידת חספוס פניו, משקל הפריט וצורתו הכללית. אלה - ביחד עם מיומנות הסתת - קובעים את אופיים של הנתזים והלהבים המופקים.
בתעשיות כלי האבן הקדומות היה שימוש במקבות קשות בלבד. אולם כבר אז נעשה שימוש במקבות קטנות ושטוחות לשִׁבְרוּר וקטימה של נתז (אנ') או להב אבן במהלך התקנתם לכלי. השימוש במקבות אבן נמשך לאורך כל התקופות הפרהיסטוריות. בראשית ההיסטוריה עשו בהן שימוש אף לסיתות אבני בנייה עד שנכנס השימוש בברזל לתפוצה רחבה בתקופת הברזל בערך 1000 לפני הספירה.
מקבות קרן

מקבת קרן מותקנת מקרן אַיָּל (deer antler hammer) ששויפה ולוטשה, והיא נקראת גם מקבת רכה. לרבות ממקבות אלו יש ידית אך היא עשויה מחטיבה אחת של אותו חומר, יחד עם הקצה הפעיל.
מקבת הקרן חיונית לסיתות שטוח של כלים כגון אבן-יד, גרזן וכמה טיפוסי ראש חנית. טכניקה זו נכנסה לשימוש כבר בתעשיית אבני יד של האשלית המאוחרת כפי המשוער לפני 600 אלף שנה. לא ניתן היה להשיג את רמת הדיוק והסימטריה בעיצוב המוצר ללא כלי זה. ישנו הבדל ביעילות מקבות הקרן בהתאם למיני האיילים שבקרניהם נעשה שימוש. מקבות קרן שימשו גם להפקת נתזים דקים, לשיברור מדויק ולעיתים גם לסיתות להבונים עדינים. מקבות רכות מתאימות במיוחד לסיתות חומר גלם בעל פצילות גבוהה כגון אובסידיאן – סוג של זכוכית געשית ששימש אף הוא לייצור כלים. לעיתים השתמשו גם באלה מעץ קשה כמקבת.
מקבות אבן שונות
סיתות אבן יד במקבת קרן
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל עד גיל 20

נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 (בקוריאנית: 대한민국 20세 이하 축구 국가대표팀; מוכרת על ידי פיפ"א בתור הרפובליקה של קוריאה) מייצגת את קוריאה הדרומית בתחרויות כדורגל בינלאומיות לנוער, גם בטורנירים עד גיל 18 או 19 במידת הצורך. הנבחרת עד גיל 20 זכתה ב-12 גביעי אסיה עד גיל 20 של ה-AFC והגיעה פעם אחת לגמר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (בגביע 2019), שניהם הישגי שיא לנבחרת לאומית מאסיה.