stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפר עין

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,743 (2007)
 קואורדינטות:  32°02′54″N 35°07′12″E﻿ / ﻿32.04833333°N 35.12°E﻿ / 32.04833333; 35.12 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר עין(למפת גוש דן רגילה) כפר עין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר עין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר עין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כפר עִין (בערבית: كفر عين) הוא כפר פלסטיני בשומרון הממוקם צפונית־מערבית לרמאללה ומשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית כפר עין 1,743 תושבים. רוב אוכלוסיית הכפר באה ממשפחות ברגותי, ריפא, ורפאתי. כפר עין נשלט על ידי מועצת כפר. המועצה מורכבת משישה תושבים המייצגים את ארבע המשפחות הגדולות. ראש הכפר הנוכחי, מוחמד ריפא, מונה על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר עין 133 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 494 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת 1948, והסכמי שביתת הנשק של 1949 עבר כפר עין לשליטה ירדנית.
מאז מלחמת ששת הימים ב -1967 ועד היום נמצא הכפר בשליטה ישראלית.
כלכלה

מבחינה היסטורית, כמו רוב הכפרים הפלסטיניים, עבדו תושבי כפר עין בעיקר כחקלאים וסוחרים. היבול העיקרי של כפר עין הוא זיתים. עם זאת מגדלים בכפר גם עדשים, דגנים, וירקות. בכפר יש כ-200 צאן ועזים. בשנת 1980, החשמל חובר לכפר עין. בכפר יש עשר חנויות ובית ספר, ובית ספר נוסף המשותף לקראוות בני זייד. תושבים רבים מקבלים סיוע מהצלב האדום ומאונר"א. לפני האינתיפאדה השנייה עבדו כ -10% מתושבי הכפר בישראל.
הערות שוליים

↑  Mills, Census of Palestine, 1931, page 49
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584244305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי ונצואלה–קטר

| יחסי ונצואלה–קטר |
| --- | --- |
ונצואלה: קטר (מדינה)


ונצואלה: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 11,586
אוכלוסייה
28,433,569: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,964: 76,916
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי ונצואלה–קטר הם יחסי החוץ בין ונצואלה וקטר. שתי המדינות חברות בארגון אופ"ק.
סקירה כללית

בינואר 2015, במהלך המשבר הכלכלי בוונצואלה והצניחה במחירי הנפט הבינלאומיים, סייר הנשיא ניקולאס מדורו בשבע מדינות בחיפוש אחר משאבים ותמיכה למימון הוצאות הממשלה; בין המדינות בהן ביקר הייתה קטר. מדורו הצהיר כי כרת בריתות עם בנקים קטרים למימון של "כמה מיליארדי דולרים", אם כי מבלי לספק פרטים על ההסכמים.
ב-2016 ערך מדורו סיור נוסף במטרה לקדם את עליית מחירי הנפט, שהסתיים בקטר. במהלך ביקורו, הוא היה אמור להיפגש עם אמיר המדינה, שייח' תמים בן חמד אאל ת'אני, כדי לבחון את היחסים הבילטרליים בין שתי המדינות ולקבוע סדר יום לייצוב מחירי הנפט.
נציגויות דיפלומטיות

קטר מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה.
כפר עבודה (תל מונד)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: לב השרון
גובה ממוצע: ‎70 מטר
תאריך ייסוד: 1942
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 204 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-3.8% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) כפר עבודה(למפת נתניה רגילה) כפר עבודה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר עבודה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר עבודה32°15′23″N 34°56′27″E﻿ / ﻿32.2564547105667°N 34.9408334038922°E﻿ / 32.2564547105667; 34.9408334038922  heמפת היישובים של מועצה אזורית לב השרון (in English: Lev HaSharon Regional Council) באדום - כפר עבודה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

כפר עבודה (גם כפר עבודה לנערים או חברת נעורים) הוא מוסד לחינוך מיוחד בשרון, כ-2 ק"מ מזרחית לתל מונד. נוסד בשנת 1942, ומנוהל על ידי משרד הרווחה.
היסטוריה

הכפר הוקם בשנת 1937 על אדמת הקרן הקיימת ליד גבת כמוסד לנערים עזובים בפיקוח הוועד הלאומי. הכפר הופקע על ידי הצבא הבריטי לצורך הרחבת בסיס רמת דוד והוא עבר בשנת 1942 באופן זמני לחדרה ולאחר מכן לתל מונד שם הוא נמצא עד היום. מטרת המוסד הייתה להחזיר ילדים על דרך הישר של לימודים ועבודה. בשנת 1945 תואר המוסד בעל המשמר כמוזנח, ללא יד מכוונת. מנהל המוסד טען שהבעיות נובעות מהעדר תקציב וחוסר בעובדים מנוסים, אך אחרים טענו שהבעיות נובעות גם מניהול כושל.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  כפר עבודה לנערים, משמר, 7 ביולי 1947
↑  כפר עבודה לנערים עזובים, דבר, 14 באוקטובר 1937
↑  י. פרויד, כפר עבודה, דבר, 18 באפריל 1947
↑  ס. נחום, ביקור בכפר עבודה, משמר, 13 בפברואר 1945
↑  עניין כפר העבודה טעון הסדר, משמר, 11 ביוני 1945; המשך
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כלל המספר השלם

בכימיה, לפי כלל המספר השלם, המשקלים האטומיים של יסודות כימיים הם כפולות שלמות של המשקל האטומי של מימן. הכלל דומה להשערת פרוט, משנת 1815. את הכלל הציג הכימאי פרנסיס ויליאם אסטון, שבשנת 1920 הדגים בעזרת ספקטרומטר מסה כי הסטיות לכאורה מהכלל נבעו מקיומם של איזוטופים.
על גילוי איזוטופים רבים של יסודות לא-רדיואקטיביים, ועל ניסוח הכלל, זכה אסטון בפרס נובל לכימיה בשנת 1922.
הערות שוליים

↑  Budzikiewicz H, Grigsby RD (2006). "Mass spectrometry and isotopes: a century of research and discussion". Mass spectrometry reviews 25 (1): 146-57. DOI:10.1002/mas.20061. PMID 16134128.
↑  Prout, William (1815). "On the relation between the specific gravities of bodies in their gaseous state and the weights of their atoms.". Annals of Philosophy 6: 321–330.
↑  Aston, Francis W. (1920). "The constitution of atmospheric neon". Philosophical Magazine 39 (6): 449-455.
יחסי הוותיקן–סין

| יחסי קריית הוותיקן – סין |
| --- | --- |
קריית הוותיקן: הרפובליקה העממית של סין


קריית הוותיקן: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
0.49: 9,596,967.75
אוכלוסייה
498: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 12,545
משטר
מונרכיה אבסולוטית תאוקרטית: דמוקרטיה עממית

מאז 1951 לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין סין לבין הכס הקדוש. עם זאת, בספטמבר 2018 חתמו סין והכס הקדוש על הסכם המאפשר לאפיפיור להטיל וטו על הבישופים שאושרו על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין.
היסטוריה > ניתוק היחסים בין המדינות

ממשלת בייג'ינג ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הכס הקדוש בשנת 1951 לאחר אירוע מורכב. במהלך 1950 ו-1951, סין הפעילה לחץ על הוותיקן באיום על פריצת "קתולים עצמאיים", אך כמרים רבים התנגדו לתנועה, וג'ואו אנלאי חיפש דרך אמצעית. אז נוצרה מחלוקת קטלנית: כומר שעבד במוסדות הבינלאומיים של הכס הקדוש (legation) השליך מרגמה ישנה משנות ה-30 בערימת אשפה מתוך ביתו. איש עסקים בשם אנטוניו ריבה גילה את המרגמה ולקח חלק ממנה שאינו מתפקד בחזרה לביתו, על מנת להציגה כחפץ עתיק. גורמים קומוניסטים שראו את הדבר היוצא דופן של ריבה בביתו, עצרו אותו בגין קונספירציה להתנקש במאו דזה-דונג, שאותה הכחיש ריבה. ריבה הוצא להורג והמשלחת הדיפלומטית של הכס הקדוש גורשה מהמדינה בגין "ריגול". טרסיסיו מרטינה, הנציב האפוסטולי האזורי, נידון למאסר עולם ונפטר בשנת 1961, בעוד ארבעה "קושרים" אחרים קיבלו עונשי מאסר קצרים יותר.
היסטוריה > נקודות המחלוקת בין המדינות

ממשלת בייג'ינג קבעה שני תנאים לכינון היחסים מחדש: הכס הקדוש "לא יתערב בעניינים דתיים בסין" ושבהתאם למדיניות אחת בסין העממית היא תנתק את הקשרים עם ממשלת טייפה שכוננה לאחר גירושו של הארכיבישוף ריברי, אך מאז ההכרה של האו"ם בממשלת בייג'ינג כממשלת סין, היא שומרת כעת רק ברמה של ממונה על היחסים. הכס הקדוש ציין כי אין לו שום קושי לגבי התנאי השני, אך מחייב דיון על המשמעות הקונקרטית של הראשונה. נקודת המחלוקת העיקרית נוגעת למינוים של הבישופים הקתולים בסין היבשתית, שכעת נקראים על ידי האגודה הסינית הפטריוטית (CPCA), בתקופות מסוימות בהסכמת הכס הקדוש, ובמועדים אחרים בניגוד ישיר לה. הצהירו משאלות. עמדת ממשלת סין היא שצריך למנות את הבישופים מעצמה; עמדת הכס הקדוש היא כי ניתן למנות בישוף רק על ידי האפיפיור, תוך שהוא צופה במקרים מסוימים בסוג של התייעצות עם הרשויות האזרחיות.
היסטוריה > מאמצים לכינון היחסים מחדש

הכס הקדוש עשה מאמצים בשנת 2007 ליצירת קשרים רשמיים עם ממשלת סין. הבישופים הבכירים בכנסייה הרומית-קתולית רמזו כי היה אפשרי מהלך דיפלומטי שכזה, אילו הממשלה הסינית תעניק יותר חופש דת ופחות תתערב בהיררכיה של הכנסייה בסין היבשתית.
בספטמבר 2007 נאמר כי מינויו של האב ג'וזף לי שאן על ידי ממשלת סין "אושר בשקט" על ידי הוותיקן. במאי 2008 ביצעה התזמורת הפילהרמונית הסינית מסין היבשתית קונצרט עבור האפיפיור בתוך הוותיקן, מה שהניע את האנליסטים לדבר על "התקרבות הולכת וגוברת" בין המדינות. ב-8 באפריל 2011 דיווח ה"פייננשל טיימס" כי הברון פון פפטן ארגן את דיון פורץ הדרך העיקרי הראשון ברמת המנהיגות במהלך סמינר של שלושה ימים בדלתיים סגורות בצרפת, בו נפגשה משלחת סינית בכירה עם מונזייר בלסטררו, שהיה סמכות משנה של הוותיקן ליחסים עם מדינות. מאז הכתרת פרנציסקוס במרץ 2013 הוא הביע בפומבי בריאיון לתקשורת את רצונו לבקר בסין ולשפר את מערכת היחסים בין הכס הקדוש לבין סין. עוד דווח כי בביקור האפיפיור בדרום קוריאה באוגוסט 2014 סין פתחה את המרחב האווירי שלה למטוס האפיפיור, ובזמן שחצה את המרחב האווירי הסיני האפיפיור שלח מברק שהביע את "משאלותיו" לעם הסיני.
בשלהי שנות ה-90 העלו פקידי הארכידיוקסיה הקתולית בבייג'ינג את האפשרות שבית צ'אוני 81, שנודע כ"הבית רדוף הרוחות", ישמש כבנין השגרירות של הוותיקן בסין.
בינואר 2018, הכנסייה הייתה קרובה לנהל משא ומתן עם עסקה עם סין המאפשרת לסין שליטה רבה יותר על הכנסיות המחתרתיות ומאפשרת לוותיקן שליטה רבה יותר על מינוי הבישופים. אמנם זה לא הסתכם בכינון קשרים דיפלומטיים פורמליים, אך צעד זה נתפס כצעד עצום לקראת הכרה רשמית. עם זאת, ג'וזף זן זיון ראה בהתחממות מערכות היחסים הדיפלומטיות את מכירת הכנסייה הקתולית בסין, שכן התהליך כרוך בהתפטרותם של מספר בישופים של הכנסייה המחתרתית. הפגנה נערכה על ידי נציבות השלום והשלום של הדיוקציה הקתולית בהונג קונג בתגובה 12 בפברואר עד 13 בפברואר בכנסיית סנט בונוונטורה.
היסטוריה > הסכם היסטורי בין המדינות

ב-22 בספטמבר 2018, סין והוותיקן חתמו על הסכם היסטורי הנוגע למינוי הבישוף בסין. משרד החוץ של סין אמר בהצהרה כי ההסכם מועיל גם לקיום תקשורת ופועל לשיפור היחסים בין שני הצדדים. עם זאת, הוא אינו מכונן יחסים דיפלומטיים בין הוותיקן לסין. הוותיקן עדיין מקיים קשרים דיפלומטיים עם טאיוואן, אשר הרפובליקה העממית של סין אינה מכירה בהם. דובר הוותיקן גרג בורק, שדיבר בליטא, תיאר את ההסכם כ"לא פוליטי אלא פסטורלי, מה שמאפשר למאמינים להיות בישופים שנמצאים בקשר עם רומא אך באותה עת מוכרים על ידי הרשויות הסיניות." בעוד שההסכם קובע כי סין תמליץ על הבישופים לפני שימונו על ידי האפיפיור, הוא קובע כי לאפיפיור יש סמכות להטיל וטו על כל בישוף אשר סין ממליצה עליו. לאחר מכן אישר פרנציסקוס שבעה בישופים שמונו על ידי בייג'ינג, לאחר שביטל נגדם את גינוי הכנסייה, וכנגד בישוף אחד שנפטר לאחרונה, שקיבל הסמכה אפיסקופלית ללא אישור האפיפיור. ב-23 בספטמבר התחייבה הכנסייה הקתולית בסין להישאר נאמנה למפלגה הקומוניסטית הסינית. האפיפיור פרנציסקוס שחרר גם מכתב לקתולים הסינים לאחר ההסכם. הוא הצהיר, "ברמה האזרחית והפוליטית, הקתולים הסינים חייבים להיות אזרחים טובים, לאהוב את מולדתם ולשרת את ארצם בחריצות וכנות, למיטב יכולתם. ברמה האתית, עליהם להיות מודעים לכך שרבים ממדינתם אזרחים אחים מצפים מהם מחויבות רבה יותר לשירות טובת הכלל ולצמיחה ההרמונית של החברה בכללותה. בפרט, הקתולים צריכים לתרום תרומה נבואית ובונה שנולדה מתוך אמונתם במלכות האל. זה עשוי לדרוש מהם גם את המאמץ להביע מילת ביקורת, לא מתוך התנגדות סטרילית, אלא לצורך בניית חברה צודקת יותר, אנושית ומכבדת את כבודו של כל אדם."
זמן קצר לאחר ההסכם, נערכו כמה רדיפות בדרגה גבוהה של קתולים בסין. ב-26 באוקטובר 2018 דיווחה AsiaNews שלמרות ההסכם, ממשלת סין החליטה להמשיך לכלול את הכנסייה הקתולית ברדיפות הדתיות והרסה שני מקדשי מאריאן, שאחד מהם נמצא בשאנשי והשני ממוקם בגיז'ואו.
כריסטופר גיבונס

| --- | --- |

 לידה:  1615 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  20 באוקטובר 1676 (בגיל 61 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
כריסטופר גיבונס (באנגלית: Christopher Gibbons, ‏1615–1676) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי מתקופת הבארוק, בנו השני של המלחין אורלנדו גיבונס.
בילדותו שר גיבונס במקהלת הקאפלה המלכותית בניצוחו של גיילס. סביר להניח, שלמד מוזיקה אצל אביו. אחרי מות אביו בשנת 1625, עבר גיבונס לאקסטר לחיות בבית דודו.
בשנת 1638 החליף גיבונס את נגן העוגב תומאס הולמס והחל לנגן בקתדרלה של וינצ'סטר, אך מלחמת האזרחים האנגלית הביאה לדיכוי המוזיקה הכנסייתית ומתוך כך בא הקץ על משרתו. בהמשך עקר גיבונס ללונדון, שם התגורר מ-1651 עד 1660. בשנת 1653 עבד עם מתיו לוק על המחזה הקצר "קופידון ומוות".
לורנצו גיברטי

| --- | --- |

 לידה:  1378 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  1 בדצמבר 1455 (בגיל 77 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 שם לידה:  Lorenzo Ghiberti 
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה קרוצ'ה 
 תחום יצירה:  צורפות, פיסול 
 זרם באמנות:  רנסאנס מוקדם 
 הושפע על ידי:  Bartolo di Michele 
 צאצאים:  Vittorio Ghiberti 
 
גיברטי בהדפס מאת ג'ובאני בטיסטה צ'קי
לורנצו גיברטי (באיטלקית: Lorenzo Ghiberti; ‏1378 – 1 בדצמבר 1455) היה פסל, צייר וצורף איטלקי בן תקופת הרנסאנס.
גיברטי יצר את התחריטים בדלתות הארד בבפטיסטריום של פירנצה, בו מטבילים את הילדים בטקס הדתי הנוצרי. כעבור 100 שנה אמר מיכלאנג'לו, מגדולי האמנים של תקופת הרנסאנס: "שערים אלו ראויים לשמש שעריו של גן העדן".
הדלתות נחשבו ליצירה המעולה בסוגה מאז יצרו היוונים הקדמונים את יצירות האמנות הגדולות שלהם.
גיברטי התחרה עם ברונלסקי על העבודה בבפטיסטריום וניצח אותו; יש אומרים ששיחד את השופטים.
21 שנה שקד גיברטי על הדלת הראשונה. היא מורכבת מ-28 לוחות, המתארים מאורעות ודמויות מתולדות הנצרות. הדלת עוררה התפעלות כה רבה, עד שגיברטי הוזמן ליצור גם את הדלת השנייה, עליה עבד 27 שנים. דלת זו מכילה 10 לוחות, שנושאיהם לקוחים מן התנ"ך.
גיברטי יצר גם פסלים שונים של קדושים ושמשות צבעוניות מצוירות של חלונות.
לגיברטי מספר יצירות בשיתוף עם דונטלו.
ביוגרפיה של גיברטי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".
גלריה

דלתות גן העדן בבפטיסטריום של פירנצה
דלתות צפוניות בבפטיסטריום של פירנצה
יחסי הוותיקן–ספרד

| יחסי קריית הוותיקן – ספרד |
| --- | --- |
קריית הוותיקן: ספרד


קריית הוותיקן: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
0.49: 505,370
אוכלוסייה
498: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 32,996
משטר
מונרכיה תאוקרטית אבסולוטית נבחרת: מונרכיה חוקתית

יחסי הוותיקן–ספרד ידעו היסטוריה ארוכה מאז ייסודם בשנת 1480, ובמסגרתם קיימת הנציגות הדיפלומטית הקבועה הארוכה בהיסטוריה. לכס הקדוש נונציו במדריד, ואילו ספרד מחזיקה בשגרירות ברומא.
היסטוריה

בשנת 1478 הוקמה האינקוויזיציה הספרדית כבית דין של הכנסייה על ידי המלכים הקתולים פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. היא נועדה לשמור על הדת הקתולית בממלכותיהם, ולהחליף את האינקוויזציה הישנה מימי הביניים שסרה למרות הוותיקן. השליחות הדיפלומטית של ספרד לרומא נוסדה מתוך האינקוויזיציה והעולם החדש. השגריר הראשון, גונזאלו דה-בטטה, מונה בשנת 1480. זו הנציגות הדיפלומטית הארוכה ביותר בהיסטוריה, שקיימת עד ימינו אנו.
הנציגות הביאה לשיתוף פעולה בין שתי המדינות. אלה כללו תמיכה של הוותיקן במלחמת גרנדה, חלוקת העולם החדש בין ספרד לפורטוגל על ידי האינטר קאטרה שנשלחה ב-1493, והקמת הליגה הקדושה שהובילה לניצחון בקרב לפנטו.
במשך מרבית שלטונו של האפיפיור אלכסנדר השישי היה לכנסייה ייצוג דיפלומטי בספרד. הוא חודש ב-1506 על ידי האפיפיור יוליוס השני.
בשנת 1937, תחת לחצו של בניטו מוסוליני, מנהיג איטליה, הכיר הוותיקן בפרנסיסקו פרנקו.
היסטוריה > מאז 1978

לאחר אימוץ החוקה הספרדית החדשה ב-1978, אימצה החוקה את עקרון הפרדת הדת מהמדינה, ועם זאת ספרד המשיכה לממן בתי ספר ציבוריים תחת ניהול הכנסייה הקתולית.
היחסים עם ממשלת מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית בין השנים 2004–2011 תחת הנהגת ספאטרו היו מתוחים בגלל חקיקה שאפשרה נישואים חד-מיניים וליברליזציה של ההפלות, סיום החינוך הדתי בבתי הספר הציבוריים והתמיכה הפוליטית בחילוניות. הממשלה העריכה את מורשתם של הרפובליקנים הספרדים במאות ה-19 וה-20, שרבים מהם היו התנגדו להשתלטות הכמורה על המדינה, במיוחד במהלך מלחמת האזרחים. הדבר גם הטיל ספק בתפקידה של המלוכה בפוליטיקה.
הדבר היה מנוגד לממשלות הקודמות של ספרד כמו ממשלותיהם של חוזה מריה אזנר או מריאנו רחוי מהמפלגה העממית, שרבות מהן דאגו לקדם את התרבות והזהות ההיסטורית הקתולית של ספרד.
ראו גם

יחסי הוותיקן–סן מרינו
יחסי הוותיקן–קוריאה הדרומית
יחסי ספרד–צרפת
כיחלון

| --- | --- |

 טיפול:  isosorbide 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  303533 
 MeSH:  D003490
 סיווגים
 ICD-11:  ME64.1 
 
כיחלון באצבעות כף הרגל
כִּיחלוֹן (בלועזית: צִיאָנוֹזִיס) הוא הופעת גוון כחול בעור או ברקמות ריריות בשל חוסר אספקת חמצן לרקמות הקרובות לפני העור. תחילת הכיחלון ברמת דאוקסיהמוגלובין גבוהה מ-5 גרם לדציליטר. הצבע הכחול מודגש יותר באנשים בעלי ספירת המוגלובין גבוהה מאשר באנשים עם אנמיה. בנוסף, קשה יותר לראות את הגוון הכחול בעור כהה. כאשר סימני הכיחלון מופיעים לראשונה, על השפתיים או באצבעות, דרושה התערבות רפואית בתוך 3–5 דקות, מאחר שהכיחלון נגרם על ידי היפוקסיה, חנק או כשל לבבי חמור.
ישראל יוסף זוין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1872 הורקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1926 (בגיל 54) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 
ישראל יוסף זֶוִין (בכתיב יידי: זעווין; 1872–1926), סופר עברי ויידיש, ממשל משלים וסופר יידיש לילדים ונוער.
תולדותיו

ישראל יוסף זוין נולד בבלארוס בשנת ה'תרל"ב-1872. מוצאו ממשפחה חסידית אמידה. למד במסגרת חרדית והיה בין החסידים הצעירים שהיגרו לארצות הברית בשנות ההגירה הגדולה. הגיע לפילדלפיה בשנת 1889 ומיד החל בכתיבתו ביידיש ובעברית במקביל. כתב ופרסם סיפורים מחיי המהגרים בכתבי העת העבריים "העברי", "העם", "הלאום" ואחרים.
את כתביו חתם בשם העט תשר"ק.
כתיבתו

בעוד שבכתיבתו העברית נשאר אלמוני יחסית, כתיבתו ביידיש הביאה לו פרסום רב. סיפוריו לילדים ובני נוער נדפסו בעיתוני היידיש הגדולים של התקופה: "יידישעס טאגבלאט", "די יודישע פרעסע" ואחרים. עבר לניו יורק, ושם כתב ופרסם גם באנגלית. היה בין היוצרים התלת-לשוניים של גלי ההגירה הגדולים לארצות הברית.
תשר"ק היה גם ממשל משלים, עיבד את משלי העולם המפורסמים ליידיש ולעברית, וכן עיבד ופרסם ספרי נוער של מדע פופולרי ביידיש ובעברית. תשר"ק לא היה שם העט היחיד שלו, הוא השתמש גם בכינויים נוספים, שהיו בשעתו מוכרים בארצות הברית, בעיקר בין קוראי היידיש. הוא נחשב לאחד המבטאים המובהקים של לבטי ההגירה הגדולה לארצות הברית, שלפני מלחמת העולם השנייה.
ישראל יוסף זוין נפטר בברוקלין, ניו יורק, בכ"ח בתשרי תרפ"ז, 6 באוקטובר 1926, בגיל 54 בלבד.
כל הטומאות כשעת מציאתן

כל הטומאות כשעתן מציאתן הוא כלל בדיני החזקות, האומר כי בכל ספק שהוא, יש להכריע את ההלכה כפי המצב בו נמצא החפץ בשעה שהתעורר בו הספק.
סברת הדין

כלל זה נאמר באדם שנגע במישהו בלילה, ובשעת הנגיעה לא ידע אם האדם שנגע בו הוא חי או מת, ובבוקר ראה שהוא מת, לא ניתן להכריע את הספק על ידי חזקת הגוף האומרת שמכיוון שהיה חי הרי הוא חי עד שיוודע אחרת, וזאת מכיוון שבשעת התעוררות הספק לא ידוע אם היה חי או לא, המהרי"ט מסביר כי דיני החזקה אינם מבררים את המציאות, אלא אומרים כי כאשר מציאות מסוימת נודעה לפנינו מותר לנו להאמין בה עד שיוודע שהיא השתנתה, ולכן גם כאשר נודע לנו שהיא השתנתה לא ניתן להסיק שכבר השתנתה זמן מה לפני שנודע לנו, מכיוון שדין החזקה אומרת שלא היה לנו לחשוש בשעת הספק לכך שמא השתנתה. אך כאשר מעשה מסוים בא לפנינו לאחר שכבר השתנה, לא ניתן לומר למפרע כי אתמול היה לנו את דין החזקה, מכיוון שעכשיו כבר לא קיים הדין, והוא היה קיים רק בשעה שהנהגת החזקה עדיין הייתה מעשית.
בראהו חי

מסיבה זו, ההלכה היא כי אם ראו את אותו אדם חי ולאחר מכן נגע בו בלילה כשלא ידע אם הוא חי או לא, במקרה כזה ניתן להסתמך על חזקת הגוף האומרת כי האדם חי היה בשעת הנגיעה, וממילא לא נטמא הנוגע בו.
תקפות הדין בחזקות רעועות

גם לפי דעת התוספות זו היא סברת הדין, ועל פי זאת מסביר התוספות את אמרתו של רב יהודה הפוסק בשם רבו שמואל, כי המחליף פרה בחמור, ומשך בעל החמור את הפרה ובכך גרם לקיום הקנין, ולאחר מכן נמצא החמור כשהוא מת, ולא ידוע האם בשעת החליפין עדיין קיים היה החמור, וממילא הקנין קיים, או שמא מת היה וכל הקנין לא היה לו תוקף, במקרה כזה על בעל החמור להביא ראיה שחמורו קיים היה בשעת החליפין, וכל עוד לא יביא ראיה הוא לא יקבל לרשותו את הפרה. התוספות מסביר זאת בכלל שכל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן מכיוון שבשעת התעוררות הספק נמצא החמור לפנינו מת, עלינו לומר שגם מקודם היה מת. הפני יהושע מקשה שהרי החמור ידוע היה שהיה חי ואם כן היה לנו ללכת אחרי דין החזקה האומר שהוא היה עדיין חי בשעת החליפין, ומתרץ הפני יהושע שחזקת חי היא חזקה רעועה שכן ידוע שסופה להשתנות בבירור - אי פעם, שסוף החמור למות. הפני יהושע מוסיף ומסביר שכן הדין בכל חזקות רעועות, כמו בחזקה המבוססת על הרוב, חזקה כזו נידונת בבהמה שלא ידוע מעולם שלא הייתה טריפה, אלא מתוך הסתמכות על הרוב ניתן להסתמך על כך שהיא לא טריפה; עם זאת, כאשר תמצא בהמה כזו שהיא טריפה, אין להסתמך על דין החזקה שבה, מכיוון שהיא הייתה מבוססת על חזקה חלושה ורעועה יחסית של מכוח רוב ולא וודאי מוחלט.
הדין בקדשים

לעומת זאת, רבים מהראשונים ובהם גם התוספות עצמו במסכת נדה סבורים כי דין זה של "כל הטומאות כשעת מציאתן" אינו דין וסברא מהתורה, אלא תקנת חכמים, אותה החמירו בדיני טומאה וטהרה ואכילת קדשים בלבד, מפני חומרתם.
כללים נוספים

יש המסבירים כי דין כל הטומאות כשעת מציאתן נאמר רק כאשר החפץ נמצא במצב המחייב בעצמותו את דין הטומאה, הטהרה וכדומה. מצב כזה ייתכן כאשר אדם מצא מת בלילה, ומכיוון שמצבו של המת בתור מת הוא המחייב את הטומאה, ניתן לשייך את החפץ הנמצא לסוגת הטומאות כל עוד לא הוברר אחרת. לעומת זאת, כאשר נדה נמצאה ודם טמא על בגדיה, אין הדם בעצמותו מחייב טומאה, אלא יציאת הדם מהמקור, ולכן למרות שהדם נמצא על בגדיה, אין דין זה נכנס בסוגת הדין של כל הטומאות כשעת מציאתן.
כמו כן ישנה שיטה נוספת שמצמצמת את דין כל הטומאות כשעת מציאתן רק למקום שישנו ספק האם הדבר המטמא אכן טימא כמו במת שאם היה מת בשעת הנגיעה טימא את הנוגע, ואילו ב'ספק ביאה' כלומר כשיש ספק האם בכלל היה כאן דבר מטמא בזה לא אומרים כל הטומאות כשעת מציאתן כיוון שזהו ספק יותר קל.ובאשה זה מוגדר ספק ביאה כי הספק הוא האם הדם המטמא בא בזמן הנגיעה בטהרות, וכן בקופה שנמצא שרץ בתוכה ולא ידוע ממתי, לא אומרים כל הטומאות כשעת מציאתן אלא רק תולין מספק כי זה מוגדר ספק ביאה.
הערות שוליים

↑  ח"א סימן ל"ז.
↑  תוספתא טהרות פ"ו, מובא בר"ן וריטב"א בתלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ד', עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ע"ו, עמוד א'
↑  תוספות רי"ד בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"ט, עמוד א', וראה ב"משנת יואל", להרב יואל קלופט.
↑  Karaite Separatism in Nineteenth-Century Russia, Hebrew Union College Press, 1993-05-01, עמ' 190–195, ISBN חדושי הרשב"א נדה ב ב
לורנצו ברנרדו

| --- | --- |
 לידה:  15 ביולי 1534 ונציה, הרפובליקה של ונציה הרפובליקה של ונציה
 פטירה:  5 במאי 1592  (בגיל 57) ונציה, הרפובליקה של ונציה
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה
 תקופת הפעילות:  מ-1554 
 מקצוע:  דיפלומט
 תפקיד:  שגריר הרפובליקה של ונציה לאימפריה העות'מאנית
 
ארמונה של משפחת ברנרדו השוכן ברובע סן פולו בוונציה
לוֶֹרנְצוֹ בֶּרְנָרְדוֹ (באיטלקית: Lorenzo Bernardo;‏ 15 ביולי 1534, ונציה, הרפובליקה של ונציה - 5 במאי 1592, ונציה, הרפובליקה של ונציה) היה דיפלומט ונציאני, סנטור ושגריר בפועל של הרפובליקה של ונציה לאימפריה העות'מאנית. ברנרדו נודע בדיווחיו וניתוחיו המפורטים מהיבטים שונים על ההתנהלות באימפריה, אשר שפכו לראשונה אור לעיניים מערביות על מוסדותיה ודרכי התנהלותה.