stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן קדר
הערות שוליים

↑  מיה סלע, כרוניקה של מוות: הראיון האחרון של דן קדר ז"ל, myney תל אביב-יפו, 2 באוקטובר 2008.
↑  בין מסך למסך: לבדו... ללא תיאטרון,, מעריב, 14 באוגוסט 1959
↑  הסודות של דן קדר, מעריב, 1 בנובמבר 1979
1 2 3 4  שרגא הר-גיל, ערב ערב: דן קדר: "אינני מתגעגע לתיאטרון",, מעריב, 7 באפריל 1970
↑  ד. ארב, גרסיה לורקה על במת הקאמרי, קול העם, 17 בינואר 1958
↑   מיכאל הנדלזלץ, שום דבר לא השתנה בעולם התיאטרון בישראל, באתר הארץ, 27 באפריל 2015
↑  הצגות ה"תיאטרון לילדים", הארץ, 6 במרץ 1958
↑  הצגת להקת פיקוד מרכז, הארץ, 10 בינואר 1958
↑  חיה קדמון, "הנרקומן לבדו בתוך הלילה" בתיאטרון "סדן", קול העם, 14 באוגוסט 1959
↑  בי"ס גבוה לאמנות הבמה ייפתח ב"בית צבי", הַבֹּקֶר, 17 בינואר 1961
↑   מיכל גוברין, עמרי ניצן, 2021-1950 | אזהרה אימתנית מפני "התיאטרון המת", באתר הארץ, 2 באוגוסט 2021
↑  "גשר פתוח" ־ מעגל סגור, קול העם, 9 באוקטובר 1963
↑  הצגת בכורה של תיאטרון חדש, למרחב, 22 ביולי 1963
↑  בנימין תמוז, ציירים ופסלים צעירים, הארץ, 30 בספטמבר 1949
ד"ר ליזטה לוי, תערוכת הצעירים: בביתן הציירים והפסלים בתל־אביב, דבר, 7 באוקטובר 1949
↑  ליזטה לוי, עשרה ציירים צעירים, דבר, 2 במרץ 1951
↑  ישורון קשת, תערוכת העשרה בירושלים, הארץ, 26 באפריל 1951
↑  דנה גילרמן, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2005
↑  ילדים ונוער, באתר הארץ, 23 בינואר 2006
↑  דנה גילרמן, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2005
↑  כתב "הארץ", הצייר דן קדר הלך לעולמו, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276719  NLI: 987007263645205171  ISNI: 0000 0000 7903 9338  LCCN: n86062009  ULAN: 500482698  VIAF: 97951789   WorldCat (עם VIAF): 97951789
נדב סדקה

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1981 (בן 43) כ"ה באדר ה'תשמ"א חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 עיסוק:  תיאטרון: מחזאי, שחקן, מפיק
 מקום לימודים:  1999-1993, בוגר מגמת אומנויות הבמה בתיכון גרינברג לאומניות בקריית טבעון.  2003, לימודי מכינה, ניסן נתיב.  2008-2006, לימודי תיאטרון, מכללת סמינר הקיבוצים.  2011, לימודי מחזאות לילדים, סדנאות הבמה.
 יצירות בולטות:  כיתת יורים  קונצרטה לשמונה
 בת זוג:  תאיר
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  מצטיין אלוף, מז"י
נדב סדקה (באנגלית: Nadav Sadaka, נולד ב-31 במרץ 1981, בחיפה) הוא שחקן ומחזאי בתחום התיאטרון, בו הוא יוצר ומופיע. בנוסף, הוא כותב שירה, תוכן, הרצאות, וביקורות בעיתונות הספורט, בדגש על כדורסל.
ביוגרפיה

נדב נולד בחיפה, וגדל בכפר הנוער רמת הדסה בקריית טבעון, עם הוריו סופי ויוסף סדקה וחמשת ילדיהם. בכפר, אביו עבד כמדריך נוער.
בהגיעו לגיל מצוות ובעקבות תהליך הלימוד שלו לקראת העלייה לתורה, הוריו החלו להתחזק ותוך זמן קצר חזרו בתשובה. תהליך אשר השפיע רבות על שנותיו כנער.
את הכתיבה, נדב סדקה החל בגיל 9. הוא כתב על הילדות המורכבת שלו, בבית קשה יום, כנער לחוזרים בתשובה ובהמשך בגיל העשרה כתב על הנערות ושירי אהבה שונים.
את מרבית שנותיו כנער, בילה בטיולים ברחבי הארץ, וזאת כחלק ממסע החיפוש העצמי והמרד על חזרתם של הוריו בתשובה, תהליך שהוא סירב להשלים אתו.
סדקה למד במגמת תיאטרון בבית ספר אורט גרינברג, יחד עם חברו, לימים המחזאי  עודד ליפשיץ. בשנים אלה נוצר הקשר העמוק שלו לתחום התיאטרון, הכתיבה, ההמחזה והמשחק.
בשנת 1999 סדקה התגייס לצה"ל לסיירת דוכיפת. עם סיום המסלול כלוחם, עבר לפקד בפנימייה הצבאית בבית הספר הריאלי עקב מצבו המשפחתי. במסגרת תפקיד זה, נבחר סדקה כמצטיין אלוף (מפקדת זרוע היבשה-מז"י). כלוחם במילואים, לחם במלחמת לבנון השנייה אירוע אשר השפיע רבות על המשך יצירתו של סדקה, דבר זה בא לידי ביטוי במחזה "כיתת יורים" אותו כתב סדקה, ובהמשך בהצגה "כתמים", בה שיחק.
בשנת 2012 נישא לתאיר, הנדסאית אדריכלות ומעצבת פנים ולזוג שתי בנות.
ביוגרפיה בימתית > לימודי תיאטרון

1999-1993, בוגר מגמת אומנויות הבמה בתיכון גרינברג לאומניות בקריית טבעון.
2003, לימודי מכינה, ניסן נתיב.
2008-2006, לימודי תיאטרון, מכללת סמינר הקיבוצים.
2011, לימודי מחזאות לילדים, סדנאות הבמה.
ביוגרפיה בימתית > מורים בולטים למשחק ושותפים לבמה

מורים למשחק: חוה אורטמן, איציק ויינגרטן, חנן שניר, נולה צ'לטון ויענקל'ה יעקובסון.
במאים ושותפים ליצירות: דליק ווליניץ, דני הורוביץ.
מורה למשחק מול מצלמה: מיכל בת-אדם.
ביוגרפיה בימתית > כתיבה והמחזה

בשנת 2009, כתב סדקה את המחזה הראשון שלו,"כיתת יורים", וגם שיחק בו. הכתיבה בוצעה ביחד עם נדב פרידמן, את ההצגה ביים דליק ווליניץ והיא עלתה בתיאטרון הקאמרי. ההצגה מספרת את סיפורם של שמונה שחקנים, מרביתם לוחמים הלומי קרב אשר סיפורי הקרב האישיים שלהם עובדו למחזה. 
בהצגה זו שיחק השחקן דניאל סבג ואת המוזיקה להצגה יצר ארקדי דוכין. 
בעקבות ההצגה "כיתת יורים", התקיים שידור מיוחד בתוכנית עובדה עם אילנה דיין. 
השיר "שיר סיוט" שכתב נדב סדקה עבור ההצגה ושהולחן על ידי ארקדי דוכין, זכה לעיבוד מחודש ויצא לרדיו בביצוע של אריק סיני.
 נדב סדקה מתאר כיצד נולדה ההצגה:
ההצגה נולדה בעקבות חזרה שלי לבית הספר ישירות משירות המילואים. עקב חוסר היכולת לגשר על המעבר מעולם הצבא ואירועים ביטחוניים מורכבים לעולם הרוח חוויתי התפרקות במהלך שיעור משחק. ההתפרצות שלי פתחה עוד ועוד סיפורים של חבריי לכיתה, רובם לוחמים פוסט טראומטיים, וכך נולדה ההצגה.
בשנת 2011, כתב את "נשמות תועות", יחד עם נדב פרידמן, עבור סמינר הקיבוצים, את ההצגה ביים דליק ווליניץ. המחזה הייחודי עוסק בגלגול נשמות ומציג את תהליך הגלגול של אדם ואלמה לאורך תחנות שונות מאוד בזמן.
בשנת 2013, כתב את "קונצרטה לשמונה", יחד עם מאיה רוז חורמדלי. את ההצגה ביים דליק ווליניץ והיא עלתה בתיאטרון הבימה עד לשנת 2017. ההצגה זכתה לעיבודים מחודשים רבים ואף תורגמה לאנגלית. ההצגה קונצרטה לשמונה, אושרה על ידי משרד החינוך החברה למתנ"סים והרשויות המקומיות להיות משולבת בסל תרבות ארצי לכיתות ט' עד י"ב.
2019-2017, "משקפיים ורודים", הרצאה עבור דני אור פוקס.
בשנת 2018, כתב את המחזה "מחר נצחק", יחד עם נתנאלה תירוש, את ההצגה ביימה קרן חובב. המחזה הוצג בתיאטרון החאן. מחזה זה הוא פנטזיה מודרנית העוסקת בהתמודדות עם תופעות הזקנה והמוות.
בשנת 2022 עיבד למחזה את רב המכר ״אדל״ מאת יוכי ברנדס. המחזה עוסק בסיפור חייו ודמותו של הבעל שם טוב. את המחזה ביימה נתנאלה תירוש והוא הוצג במסגרת ״בית התיאוטרון״ של הרב מנחם פרומן. את התפקיד הראשי בהצגה מגלם מוריס כהן, לצידו משחק גם ליאור שמש.
ביוגרפיה בימתית > סרטי סטודנטים

סרטי סטודנטים בהם השתתף נדב סדקה:
"Escapist" – מתן שגיא.
"למען אהבת זרים" – מתן שגיא.
"היום בו יצאנו למלחמה" – שגיא אזולאי., בסרט זה סדקה שיתף פעולה עם השחקן משה אשכנזי.
ביוגרפיה בימתית > הופעות כשחקן

"אחים במחלוקת", בימוי: חגי לובר; תיאטרון אספקלריא.
"בולדוזר", בימוי: חגי לובר; תיאטרון אספקלריא.
"בלב ימים", בימוי: אילן פופקו ; תיאטרון אספקלריא, 2018.
"שעיר לעזאזל", בימוי: בן לוין ; תיאטרון אספקלריא 2013.
"מסע אל העוז", בימוי: שובה הורוביץ; תיאטרון אספקלריא.
"קול שופר בירושלים", בימוי: חגי לובר; תיאטרון אספקלריא.
"שמיטת אחים", בימוי: חגי לובר; תיאטרון אספקלריא.
"ארבעה אבות", בימוי: אילן פופקו ; תיאטרון אספקלריא 2016.
"אי זוגי", במאית: מיכל ורד; תיאטרון אספקלריא 2010.
"הלילה שלפני", בימוי: עידן עמית ; תיאטרון אספקלריא 2014.
"בעקבות האריה", בימוי: חגי לובר; תיאטרון אספקלריא.
"כיתת יורים", בימוי: דליק ווליניץ; תיאטרון הקאמרי, 2009.
"למה מי אתה", למה מי אתה, מכללת סמינר הקיבוצים, בימוי: דניאל הורוביץ; תיאטרון צוותא, 2009.
"משהו נפלא עומד לקרות", בימוי: גליה פרדקין; תיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער, 2010.
השחקנים בהצגה זכו בציון לשבח, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה ופרס חביבת הילדים של ערוץ הילדים. ההצגה זכתה להצלחה בינלאומית והופיעה מספר רב של פעמים בדרום קוריאה ובקרואטיה.
"פנדו וליז", בימוי: גלית זינגר; תיאטרון הסמטה 2008.
"כתמים", בימוי: הגר בן זקן, נדב פרידמן ; פסטיבל עכו, תיאטרון תמונע, 2011.
הערות שוליים

↑  אודות נדב סדקה באתר תעשייה.קום
↑  מגמת התיאטרון באורט גרינברג, טבעון
↑   "כיתת יורים" - מאת נדב פרידמן ונדב סדקה בבימוי דליק ווליניץ, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:28:47)
↑  הדמות של רז בכיתת יורים
↑  עמרי אסנהיים, ‏מערכה שניה, באתר ‏מאקו‏, 28 בדצמבר 2009
↑   נשמות תועות טריילר, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:21)
↑   קונצרטה לשמונה: הצגה חדשה עוסקת בהפרעות קשב אצל תלמידים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 8:03)
↑   קונצרטה לשמונה-הצגה העוסקת בהפרעות קשב וריכוז ולקויות למידה (טריילר רשמי), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:41)
↑  הפוסטר הרשמי להצגה קונצרטה לשמונה
↑  אישור ההצגה על ידי סל תרבות ארצי
↑  דני אור פוקס, החיים עם אוריאל - הרצאת השראה
↑   החיים עם אוריאל - דברים שלמדתי מבני האוטיסט, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 9:32)
↑   לראות דרך משקפיים ורודים - דני אור פוקס, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 13:02)
↑  מחר נצחק, באתר בכיוון הרוח
↑    יוסף ברלינר, ‏"מחר נצחק": בעקבות קהלת, רבי נחמן וחנוך לוין, בעיתון מקור ראשון, 3 בינואר 2019
↑  אדל, בית התיאוטרון
↑  אחים במחלוקת, תיאטרון אספקלריא
↑  בולדוזר, תיאטרון אספקלריא
↑  בלב ימים, תיאטרון אספקלריא
↑  שעיר לעזאזל, תיאטרון אספקלריא
↑  מסע אל העוז, תיאטרון אספקלריא
↑  קול שופר בירושלים, תיאטרון אספקלריא
↑  שמיטת אחים, תיאטרון אספקלריא
↑  ארבעה אבות, תיאטרון אספקלריא
↑  ארבעה אבות במתנ"ס קצרין
↑  אי זוגי, תיאטרון אספקלריא
↑   ההצגה אי זוגי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:30)
↑  הלילה שלפני, תיאטרון אספקלריא
↑  בעקבות האריה, תיאטרון אספקלריא
↑  כיתת יורים בסמינר הקיבוצים, כתב ומשחק נדב סדקה
↑  רון שוורץ, ‏טיפול בהלם, באתר גלובס, 10 בינואר 2010
↑  למה מי אתה, מכללת סמינר הקיבוצים, במאי דני הורוביץ; תיאטרון צוותא
↑   משהו נפלא עומד לקרות - הצגת ילדים תיאטרון אורנה פורת, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:48)
↑  פנדו וליז תיאטרון הסמטה
↑  כתמים תיאטרון תמונע
סלים בימבאשי

נתיב הנילוס הלבן
הנילוס הלבן סמוך לג'ובה
אשדות הנילוס הלבן בדרום סודאן
דהביה (ذهبية) (צר') (אנ'), ספינת נוסעים על הנילוס; שתיים מדגם זה הובילו את המסעות של סלים בימבאשי
מוחמד סלים בימבאשי (בצרפתית: Muhammad Sélim Bimbachi, בטורקית עות'מאנית: سليم قپودان, Selim Qapudan, סלים קפּודאן; בערבית: محمد سليم القبطان, מוחמד סלים אל-קבּטאן; שנות לידתו ומותו אינן ידועות) היה קצין בצי העות'מאני של איילט מצרים וגאוגרף שנודע במסעותיו לגילוי מקורות הנילוס הלבן בשנים 1839–1842.
מסעותיו לגילוי מקורות הנילוס הלבן

קורות חייו של סלים בימבאשי לפרטיהם אינם ידועים. נולד בכרתים למשפחה ממוצא טורקי-מוסלמי. בנעוריו עקרה משפחתו למצרים, שם גויס לצי וקוּדם לדרגת קצונה. שירת במספנות הצי באלכסנדריה, וב-1839 מונה על ידי שליט מצרים, מוחמד עלי, להוביל משלחת במעלה הנילוס הלבן כדי לגלות את מקורותיו, לברר לתעד את מהלכו ואת תנאי הסביבה שלו, כולל גידולים ואוצרות טבע. התכלית הצבאית והמדינית של המשלחת הייתה העמקת השליטה המצרית במזרח אפריקה.
במסגרת זו ניהל סלים בימבאשי שלושה מסעות בין השנים 1839 ו-1842. המסע הראשון הגיע לנהר סובט. המסע השני, שהחל בנובמבר 1840 והסתיים באפריל 1841, צלח את סבכי ביצת סוד והגיע לגונדוקורו שבדרום סודאן, וכך גם המסע השלישי ב-1842. המשלחת הדרימה רק עד קו רוחב '42 4°, שכן האשדות שמדרום לג'ובה מנעו את המשך השיט בנהר.
המסע הראשון הפליג מח'רטום ב-16 בנובמבר 1839, נמשך 135 ימים והשתתפו בו מאות אנשים, רובם חיילים. המסע נערך בשיט, והשייטת כללה עשרות ספינות, חלקן הוטענו בתותחים, חלקן היו ארבות שנשאו ציוד, מזון ותחמושת וחלקן היו סירות משוטים קטנות.
למסע השני צורפו שלושה צרפתים, בהם סגן הקונסול הצרפתי בח'רטום, ז'ורז' תיבו (Thibaut), שהשתתף בכל שלושת המסעות, והמהנדסים לואי סבטייה (Sabatier) וז'וזף פּוֹן ד'ארנו (אנ'). איתם הפליג, על חשבונו, סגן הקונסול הפרוסי באלכסנדריה, פרדיננד וֶרנֶה (Werne).
המשלחת שהוביל סלים בימבאשי הייתה הראשונה שהדרימה מעבר למחסום הסוד, ובכך פתחה נתיב שיט שהועיל להרחבת האחיזה המצרית בדרום סודאן ולניצול אוצרות אפריקה הטרופית. נפתחו אזורים ללכידת בני אדם לסחר עבדים וגם לפעילות מיסיונרית נוצרית. סלים בימבאשי לא הגיע לקרבת מקורות הנילוס הלבן, אבל הנתונים שאסף, כמו גם אלה של ד'ארנו ושל פרדיננד וֶרנֶה, שימשו את הנוסעים האירופים שבאו אחריהם, בהם ג'ון פת'ריק (Petherick) ב-1853 וכן ג'ון הנינג ספיק וג'יימס אוגוסטוס גרנט (אנ') ב-1863 שביקשו למצוא את מקורות הנילוס.
אדמה-פרנסואה ז'ומאר, אוצר המפות בספרייה המלכותית של צרפת ומקורב לשליט מצרים, עקב אחרי המסעות הללו. ביוזמתו יצא לאור בפריז, עוד ב-1842, בתרגום מטורקית עות'מאנית לצרפתית, חלק מיומנו של סלים בימבאשי הנוגע למסע הראשון. מהדורת התרגום פורסמה בביטאון החברה הגאוגרפית הצרפתית, וז'ומאר אף דאג לצירוף סלים בימבאשי לשורות חבריה. יומן המסע של בימבאשי תורגם לערבית רק ב-1922 וראה אור בעריכת נורי אל-ג'ראח בכותר "מקורות נהר הנילוס" (منابع نهر النيل).
ז'ול ורן מזכיר את סלים בימבאשי בפרק הראשון של הספר "חמישה שבועות בכדור פורח", ברשימת החוקרים והמגלים של אפריקה, כמעט כולם בני אירופה.
הערות שוליים

↑  "בימבאשי" אינו שם משפחה, אלא דרגה בפיקוד הימי העות'מאני; Binbaşı בטורקית עות'מאנית – "שר אלף"
↑  תוארו "קפטן" אינו מציין את דרגתו הצבאית, אלא את מעמדו ותפקידו כרב-חובל, قبطان בערבית; בצרפתית היה תוארו Capitaine de frégate, היינו 'מפקד'
↑  ד'ארנו הצטרף גם למסע השלישי וב-1843 המשיך לאתיופיה ולתימן שם פקד את אתרי ממלכת סבא העתיקה; ב-1844 הוענקה לו מדליית זהב מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית
↑  הדו"ח של וֶרנֶה על נסיעתו, כולל הקדמה של הגאוגרף הגרמני קרל ריטר, פורסם בגרמניה ב-1848; הדו"ח תורגם לאנגלית וראה אור באנגליה שנה לאחר מכן (ראו בפרק "קישורים חיצוניים")
↑  رحلة إلى أعالي النيل الأبيض 1839–1840
↑  הרשימה קוצרה עד מאוד במהדורות התרגום לעברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2159939514725252633   WorldCat (עם VIAF): 2159939514725252633
אירי ריקין

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר התיכון על שם מיי בויאר 
 מעסיק:  קול ישראל, הארץ, ערוץ עשר, טלעד 
 
אירי ריקין הוא מרצה ישראלי לפילוסופיה, במאי ומגיש דוקומנטרי, מבקר ספרות ותרבות.
ביוגרפיה

אירי ריקין נולד וגדל בירושלים. בילדותו עבר תאונת דרכים, ומאז הוא מרותק לכסא גלגלים. למד בתיכון בויאר. לאחר סיום שירותו הצבאי למד היסטוריה כללית, פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, וסיים בה בהצטיינות תואר ראשון ושני, עם התמחות בהיסטוריה של הרעיונות ורומנטיקה גרמנית.
עוד בהיותו סטודנט פיתח ריקין שיטת הוראה ייחודית[דרוש מקור] המנגישה רעיונות פילוסופיים לבני נוער במסגרות כמו נוער שוחר מדע של האוניברסיטה העברית, וכמו כן החל ללמד בתוכנית ללימודי חוץ של האוניברסיטה העברית.
במקביל ללימודיו החל את דרכו בתקשורת כעורך, מגיש ומבקר תרבות במגוון תוכניות בקול ישראל ("מילים שמנסות לגעת", "מה יהיה" ועוד). כמו כן החל לכתוב במדורי ספרות של "מעריב" ו"הארץ".
ב-2004 החל ריקין להגיש ולביים כתבות עבור אולפן שישי בערוץ 10.
ב-2005 הגיש יחד עם שירי ארצי את תוכנית הספרות "הסימנייה" במסגרת שידורי טלעד (ערוץ 2). בשנה זו הגיש את הסדרה התיעודית "רוצחים" ששודרה בזכיין "רשת" בערוץ 2.
החל מ-2006 השתתף ריקין ביצירה והנחיה של ארבע סדרות דוקומנטריות: "רוצחים" (שידורי רשת, ערוץ 2); "שמונה עשרה", "בקרוב אהבה", ו"ששה שיעורים למשפחה מאושרת" (שידורי קשת, ערוץ 2).
ב-2015 הגיש את הסרט "בחצר האחורית" (שידורי קשת, ערוץ 2).
ריקין מרצה ב”אסכולות” (האוניברסיטה הפתוחה), "קתדרה”, “זמן אשכול”, בית אריאלה ובמסגרות רבות נוספות.
בהרצאותיו עוסק ריקין בשאלות הקטנות והגדולות של החיים, דרך פריזמה רחבה של פילוסופיה, היסטוריה, ספרות, קולנוע, פיזיקה, ביולוגיה ועוד.
ריקין הוא זוכה פרס יעקב טלמון למחקר היסטורי מטעם האוניברסיטה העברית לשנת 1987 ופרס לביקורת ספרותית בעיתונות היומית ע"ש מרדכי ברנשטיין מטעם התאחדות הוצאות הספרים, לשנת 1995.
עבודות > עיתונאי, מגיש ברדיו, כותב דעות ומבקר ספרות

1983-2017 - מבקר ספרים בתוכנית "מה יהיה" של יואב גינאי בקול ישראל
1988-2010 - אחראי על ביקורת ספרות מתורגמת במעריב
1990-1992 - עורך ומנחה תוכניות בקול ישראל, במסגרת "מילים שמנסות לגעת"
1994-2017 - מבקר הספרים של "יומן תרבות" יומי בקול ישראל
מ-2010 - מבקר ספרות, עיתון הארץ
מ-2012 - כותב טורי דעות, עיתון הארץ.
עבודות > במאי ומגיש דוקומנטרי

2004-2005 - במאי, כתבות דוקומנטריות לתוכנית "האולפן המרכזי" בערוץ 10 (בין נושאי הכתבות: שגעון הבוטוקס, חילופי זוגות)
2005-2006 - מנחה (בשיתוף עם שירי ארצי), "הסימנייה", עבור "טלעד", ערוץ 2, תוכנית ספרות ותרבות.
2006-2007 - "רוצחים", מגיש, עבור "רשת", בערוץ 2
2010 - "18", יוצר ומגיש, סדרה דוקומנטרית על בני נוער, עבור "קשת" ערוץ 2
2011 - מגיש, "משפחה מאושרת בשישה שיעורים", עבור "קשת", ערוץ 2
2011 - מגיש, "בקרוב אהבה" עבור "קשת", ערוץ 2
2015 - מגיש, סרט דוקומנטרי בנושא הטרדות מיניות בקהילה החרדית, "בחצר האחורית", קשת, ערוץ 2.
תוכניות טלוויזיה

סרט דוקומנטרי, "בחצר האחורית", באתר מאקו, 2015
פרקי הסדרה משפחה מאושרת בשישה שיעורים עם פרופ' יורם יובל, באתר מאקו, 2011
פרקי הסדרה בקרוב אהבה, באתר מאקו, 2011
פרקי הסדרה 18, באתר מאקו, 2010
פרקי הסדרה רוצחים, באתר vimeo,
פרק 1
פרק 2
פרק 3
פודקאסטים

פודקאסט על אלבר קאמי ("מהות החיים")
פודקאסט על פרידריך ניטשה ("מהות החיים")
פודקאסט על אפלטון ("מהות החיים")
מבחר פודקאסטים קצרצרים על ספרים ("מהות החיים")
ריאיון לפודקאסט "גיקונומי"(אורכב 30.04.2019 בארכיון Wayback Machine)
פודקאסט עם יהודית כץ על איך שקרים משפיעים על חיינו
TEDxTelAviv- Basic Instinct
?TEDxTelAviv- Should we chase our passion
הערות שוליים

↑  סמדר שילוני, "הסימנייה" מסיימת עונה, באתר ynet, 10 באוגוסט 2005
↑  פבלו אוטין, ‏פוטו רצח, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2007
↑  יאיר אטינגר, "18": האם ההורות המודרנית הגיעה אל קיצה?, באתר הארץ, 4 בפברואר 2010
אריאנה מלמד, קללת 18, באתר ynet, 4 בפברואר 2010
↑  גילי איזיקוביץ, הקרנבל של מיכל שפירא, באתר הארץ, 9 בפברואר 2011
↑  יעל גאוני, ‏רשת משיקה את לוח שידורי קיץ 2007 בהשקעה של 85 מיליון שקל, באתר גלובס, 16 במאי 2007
↑  מירב קריסטל, הניתוח שלאחר המוות, באתר ynet, 2 בדצמבר 2007
↑  ליבי בגנו, עכבר העיר, 18: כשילדים קטנים עושים צל גדול, באתר הארץ, 17 במרץ 2010
↑  תמר רותם, החומה בין ההורים למתבגרים נפרצת בסדרה חדשה, באתר הארץ, 29 בינואר 2010
↑  ליטל אבזון, ‏"משפחה מאושרת? אין באמת דבר כזה", באתר ‏מאקו‏, 1 במאי 2014
↑  מורן שריר, אם כבר לבד אז שיהיה בערוץ 2, באתר הארץ, 1 בינואר 2011
"בקרוב אהבה" מגיעה למסך שלכם, באתר ‏מאקו‏, 6 בדצמבר 2010
גאיוס ליקיניוס קאלבוס

| --- | --- |
 לידה:  28 במאי 82 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  47 לפנה"ס (בגיל 34 בערך)
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  Quinctilla 
 
גאיוס ליקיניוס קאלבוס (בלטינית: Gaius Licinius Calvus;‏ 28 במאי 82 - 47 לפנה"ס) היה מדינאי, נואם ומשורר רומאי.
הוא השתייך לבית האב הפלבאי של הליקינים (gens Licinia). אביו היה פראיטור ומחבר ספרי השנים גאיוס ליקיניוס מאקר (Gaius Licinius Macer). קאלבוס כתב נאומים אחדים נגד פובליוס ואטיניוס, מתומכיו של יוליוס קיסר, שאחד מהם נזכר בשיר 53 של ידידו המשורר קאטולוס. רוב נאומיו אבדו. כמו כן כתב שירי אהבה, בהם שיר על מותה בטרם עת של אשתו קווינטיליה. אחד מחיבוריו ששרד לימינו הוא אפיליון בשם "אִיוֹ". זוהי פואמה קצרה העוסקת בגיבורה המיתולוגית אִיוֹ, שיופיטר התאהב בה ונרדפה על ידי יונו.
מיכה שמחון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1963 (בן 61) חיפה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תחום יצירה:  צילום
 בן או בת זוג:  סיגלית בנאי 
 
מיכה שמחון (נולד ב-6 באוגוסט 1963) הוא צלם, סופר ופעיל חברתי.
ביוגרפיה

מיכה שמחון נולד בחיפה. סיים בהצטיינות תואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן למד צילום בבית הספר לצילום מוסררה. עבודות הצילום שלו הן צילומי סטודיו על רקע שחור בתאורה בסגנון הציור הקלאסי, המשלבות טקסטים חברתיים.
בסדרה "רנסאנס נשי" שיחזר בסטודיו צילומים מהקלאסיקה של הרנסאנס כמו "הסעודה האחרונה" "הגירוש מגן עדן" והפייטה – בגרסאות פמיניסטיות בהן נשים מחליפות את הגברים.
ב"עטויות" (2007) צילם דיוקנאות של נשים יהודיות וערביות, פעילות חברתיות ואמניות העוטות כיסוי ראש ורואות בו אמצעי להעצמה ולא לדיכוי. ליד כל דיוקן הוצג טקסט אישי של המצולמת בנוגע לכיסוי הראש שלה.
בעבודת הווידאו "עטויה" (2009) מצולם שמחון כשהוא לובש שמלה ארוכה ורעלה, דרכה הוא מביט בנשים בביקיני בחוף הים של תל אביב.
בתערוכה "מקאם" (2010) צילם דיוקנאות קלאסיים של ענקי המוזיקה הערבית בישראל רובם מהתזמורת של זוזו מוסא. בפתיחת התערוכה בבית האמנים בירושלים הגיעו הנגנים לקונצרט מחווה חגיגי.
התערוכות "דיו שחורה" (2016) ו"דיו שחור" (2017) הציגו דיוקנאות של משוררות ומשוררים מזרחיים. ליד כל תמונה הוצג שיר.
ב-2018 יצא לאור רומן הביכורים של שמחון "שיירה של נמלים", סיפור מסע של סטודנטית לפסיכולוגיה מבאר שבע לאביה הגוסס אותו לא ראתה שנים, במהלכו נחשפים סודות מהעבר.
חיים אישיים

שמחון מתגורר בתל אביב, נשוי למשוררת והקולנוענית סיגלית בנאי, ולהם שני ילדים.
תערוכות > תערוכות יחיד

2019 - בית גידול. מיצב במסגרת פסטיבל טבולה ראסה, ת"א. אוצר: עוז זלוף
2018 - עטויות תערוכת יחיד. הצגה חוזרת הגלריה העירונית בטבעון. אוצרת: מיכל שכנאי
2017 - דיו שחור, גלריה – 4, פלורנטין 4 . ת"א. אוצר: ליאור גריידי
2016 - דיו שחורה, בית תנועת "אחותי", ת"א. אוצרת: שולה קשת
2010 - מקאם. בית האמנים ירושלים. אוצרת: טלי תמיר קטלוג.
2007 - עטויות. גלריית בית תנועת "אחותי". תל אביב. אוצרת: שולה קשת. קטלוג.
2000 - דאון UP . הגלריה הקהילתית מוסררה. אוצר: אבי סבג. קטלוג.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2018 - אמנות מסוכנת מוזיאון חיפה. אוצרת: סבטלנה רינגולד
2017 - זמר בודד הוא הלילה: מוזיקה מזרחית בישראל. מוזיאון אשדוד. אוצר: ערן ליטווין
2016 - פסטיבל הצילום הבינלאומי מרחב מוגן. בתערוכה "תת חלל" באצירת שרה לביאשווילי.
2015 - כתמים ומכתמים. הגלריה לאמנות בנצרת וגלריית בית תנועת "אחותי" בתל אביב. אוצרים: שולה קשת ופאריד אבו שקרה
2014- לכל מקום יש דרום, במסגרת פוטופואטיקה. הגלריה הקהילתית מוסררה. אוצר: אייל בן דב
אנחנו שברי חרוזים. גלריית הסנאט, אוניברסיטת באר שבע. אוצר: פרופ' חיים מאור ואלה פריימן
גלו-יה. גלריה הלל - - 17 . ירושלים. אוצר: אבנר בר חמא
2012 – Grid: Bi Annual International Photography Festival, אמסטרדם. הולנד.
2011 - סלון צילום. האנגר – 2 נמל יפו. אוצרת: דניאלה טלמור
נוף אנושי. בית האמנים תל אביב. אוצרת: דניאלה טלמור
שוורצע ווילדע חייה. גלריה זימאק, תל אביב. אוצר: ליאב מזרחי
2009 - הקרנת סרטי וידאו ארט ישראליים. – The Contemporary Jewish Museum, סן פרנסיסקו.
2007 - ניסוי כלים – 5. מרכז ביכורי העיתים. תל אביב. אוצרת: מורן שוב
2004 - הערה מספר – 7. אירוע רב תחומי במתנ"ס לב העיר. ירושלים. אוצרים: סלה מנקה לאה מאואס ודייגו רוטמן.
2003 - הערה מספר – 6. אירוע רב תחומי במוזיאון מגדל דוד. ירושלים. אוצרים: סלה מנקה לאה מאואס ודייגו רוטמן.
ספרים

2018 – הרומן "שיירה של נמלים" בהוצאת גוונים
הערות שוליים

↑  מערכת עכבר העיר, מחבלים מתאבדים שלומיאלים בתל אביב, באתר הארץ, 9 ביולי 2009
↑  חגית פלג-רותם, ‏קלאסיקה בערבית, באתר גלובס, 15 באפריל 2010
↑  גלריה, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 11 במרץ 2010
↑  עדי הררי, עכבר העיר, תערוכת צילום ביפו ומיצגי אמנות בשכונת ג'סי כהן: המלצות אמנות לסוכות, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2011
↑  דנה גילרמן, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 13 במאי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422965405171  LCCN: no2010202798  VIAF: 160595965   WorldCat (עם VIAF): 160595965
נורית סירקיס בנק

| --- | --- |

סירקיס בנק באוקטובר 2014
 לידה:  12 במאי 1964 (בת 60) בוסטון, ארצות הברית
 לאום:  ישראלית
נורית סירקיס בנק (נולדה ב-12 במאי 1964) היא מרצה, אוצרת תערוכות וחוקרת אמנות יהודית עכשווית ישראלית. שימשה כעוזרת לאוצר הראשי במוזיאון ישראל במשך כ-15 שנה, כאוצרת במוזיאון לאמנות יהודית ע"ש וולפסון וכיהנה בתפקידים במוסדות תרבות ואמנות.
ביוגרפיה

נורית סירקיס בנק נולדה ב-12 במאי 1964 בבוסטון שבארצות הברית לרפאל, קונסול כלכלי של ישראל בלוס אנג'לס; ורות סירקיס, מחברת ומוציאה לאור של ספרי בישול. יש לה אח ואחות.
שירתה בצה"ל בין השנים 1982–1984, תחילה כמש"קית בחטיבת הצנחנים, אחר כך כקצינת החינוך של החטיבה, ובסיום השירות שימשה כסגנית מפקד קורס קציני חינוך, בבה"ד החינוך.
סירקיס היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ותולדות האמנות ותואר שני בתולדות האומנות מהפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים ודוקטורט בתולדות האומנות בנושא "היבטים חזותיים של חתונות חסידיות עכשוויות בישראל", מהחוג הרב תחומי לאמנות יהודית, בפקולטה למדעי היהדות, באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1989 החלה לעבוד במוזיאון ישראל כעוזרת לאוצר הראשי. בשנת 1995 יזמה את הקמת "מרכז המידע לאמנות ותרבות יהודית" במוזיאון ישראל[דרוש מקור]. במשך עשר שנים ניהלה את מרכז המידע, והפיקה תוכנה אינטראקטיבית בשם "מעגלי החיים היהודיים" באנגלית ובעברית, המתעדים מאות חפצים מאוסף מוזיאון ישראל.
בשנת 2010 מונתה לאוצרת מוזיאון לאמנות יהודית ע"ש וולפסון. במסגרת תפקיד זה אצרה מעל 20 תערוכות, בהן "נשים יוצרות בהשראת טקסט", תערוכת "צמאה נפשי: ביטויים חזותיים להשתוקקות לקדושה באמנות היהודית העכשווית", ותערוכת "אמא עילאה": אמנות האמהות – שתי התערוכות האחרונות הוצגו במסגרת הביאנלה לאמנות יהודית עכשווית בירושלים, שיזם רם עוזרי.
החל מ-2014 סירקיס מלמדת בשלוחה החרדית של "בצלאל" קורס שנתי במסגרת לימודי הקודש, והחוג להיסטוריה ותאוריה. בקורס נלמדים טקסטים יהודיים מהתורה, סידור התפילה, תהילים, ועוד בשילוב עם עידוד להשראה ליצירה אמנותית.
בשנת 2015 ייסדה את מיזם "השראה", לעידוד יצירה אמנותית מתוך השראת עולם התוכן היהודי. המיזם כולל שילוב אמנויות המחול, התיאטרון, המוזיקה, הקולנוע והאמנות החזותית.
אצרה תערוכות בגלריית Art&Wine ביפו העתיקה, ובבית אות המוצר הירושלמי. משתתפת החל משנת 2015 בשבוע המחול היהודי.
בשנים האחרונות היא שותפה במיזם קהילתי-חברתי-תרבותי "אמנות ואמונה: אמנויות ברוח יהודית" שהחזון שלו הוא תמיכה ועידוד יצירה ותצוגה אמנותית מגוונת ומקצועית בציבור החרדי: אמנות חזותית, תיאטרון, מחול, ספרות ועוד. היא משמשת כראש התחום לאמנות חזותית ולמחקר (2015-2017).
סירקיס עוסקת באוצרות תערוכות קונספט קבוצתיות ותערוכות יחיד. מרצה וחוקרת אמנות יהודית עכשווית. בנוסף היא מלווה יוזמות מקומיות של אמנים חרדים, כגון במרכז לאמנות לציבור החרדי סטארט בבית שמש, ופורום אומניות בעיר החרדית אלעד.
לימדה במסגרת מסלול תקשורת חזותית סמינרים החרדיים "בנות אלישבע" ו"מעלות" בנושאי אמנות והיסטוריה יהודית, והיא מרצה ב"בית המורה שרנסקי" בבני ברק. היא מקיימת שיתופי פעולה בימי עיון והרצאות במסגרת מכללת בית וגן, והמכון לחקר השואה בראשות הרבנית אסתר פרבשטין.
היא מוציאה מסעות של נשים לערש החסידות באוקראינה, תוך התמקדות בהוראת תורת הבעל שם טוב ותלמידיו. בשנים האחרונות מלמדת באופן קבוע מתוך כתבי הבעל שם טוב, מתוך כתבי הרבי מסלונים בספרו "נתיבות שלום", ומתוך כתביו של האדמו"ר מביאלא-לוגנו "מבשר טוב".