stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קליפת המוח הארובתית-מצחית
תפקוד

מידע אודות גירוי מסוים שמתקבל ממגוון חושים מעובד ברמה הבסיסית בתלמוס ומועבר לאמיגדלה שם הוא מעורר מוטיבציה מיידית להיחשף לגירוי או להימנע ממנו. במקביל אותו המידע מועבר מהתלמוס אל פיתול החגורה הקדמי (ACC) ואל קליפת המוח הארובתית מצחית. משם המידע מועבר, בין היתר, אל ההיפותלמוס, המעורב ביצירת תגובות פיזיולוגיות. הקליפה הארובתית מצחית מבצעת עיבוד נוסף ואיטי של המידע אודות הגירוי, הכולל חיזוי השלכותיו. וכן שקלול רגשות של נתוני רווח והפסד ביחס לתגובה אפשרית כלפי הגירוי. המידע מעובד גם בפיתול החגורה הקדמי שמשקלל את ערך התגובה ביחס לסיכוי לבצע אותה, באופן שמשפיע על המוטיבציה ועל ההחלטה הסופית האם לבצעה או להימנע ממנה. ההחלטה משפיעה על עיכוב או עירור של המסלול המהיר מהאמיגדלה להיפותלמוס, וכן על אופן התגובה הרגשית והניהולית העתידית של המסלול המהיר. הקליפה הארובתית מצחית מעורבת גם בחשיבה יצירתית מסתעפת ומתכנסת, ומשלבת מגוון נתונים לכדי רעיון.
הערות שוליים

↑  Kringelbach, Morten L. "The human orbitofrontal cortex: linking reward to hedonic experience". Nature Reviews Neuroscience, volume 6, pages 691–702 (2005)
↑  Fuster, J.M. "The Prefrontal Cortex—An Update: Time Is of the Essence". NeuronVolume 30, Issue 2, May 2001, Pages 319-333
↑  Fuster, J.M. The Prefrontal Cortex, (Raven Press, New York, 1997).
↑  Barbas, Helen; Zikopoulos, Basilis (2006). "Chapter 4: Sequential and parallel circuits for emotional processing in the primate orbitofrontal cortex". In Rauch, Scott L.; Zald, David H. (eds.). The Orbitofrontal Cortex. New York: Oxford University Press. p. 67.
↑  Haber, SN; Behrens, TE (3 September 2014). "The neural network underlying incentive-based learning: implications for interpreting circuit disruptions in psychiatric disorders". Neuron. 83 (5): 1019–39. doi:10.1016/j.neuron.2014.08.031. PMC 4255982. PMID 25189208.
↑  Barbas H, Ghashghaei H, Rempel-Clower N, Xiao D (2002) Anatomic basis of functional specialization in prefrontal cortices in primates. In: Handbook of Neuropsychology (Grafman J, ed), pp 1-27. Amsterdam: Elsevier Science B.V.
↑  Wallis, J. Cross-species studies of orbitofrontal cortex and value-based decision-making. Nat Neurosci 15, 13–19 (2012) doi:10.1038/nn.2956
1 2  Calkins, Susan D. (Ed); Bell, Martha Ann (Ed), (2010). Child development at the intersection of emotion and cognition. Human brain development. Washington, DC, US: American Psychological Association.
↑  Madden, Gregory J. (Ed); Bickel, Warren K. (Ed), (2010). Impulsivity: The behavioral and neurological science of discounting. Washington, DC, US: American Psychological Association, xvi, 453 pp.
↑  Chakravarty, A. (2010). The creative brain–Revisiting concepts. Medical hypotheses, 74(3), 606-612.
| המערכת הלימבית |
| --- | --- | --- |
| אזורים מוחיים | קליפת המוח הלימבית: פיתול החגורה (פיתול החגורה הקדמי, פיתול החגורה הקדמי העליון), הפיתול הפארהיפוקמפאלי (אנ') • קליפת המוח הארובתית-מצחית • היפוקמפוס • פורניקס • אמיגדלה •  גרעין האקומבנס • היפותלמוס • הגופים הדדיים • תלמוס |  |
| תפקודים | רגשות • מוטיבציה • זיכרון • למידה • הרחה • תגובת הילחם או ברח • ויסות של מערכת העצבים האוטונומית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבי יוחנן בן ברוקה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 ישראל 
 מקום קבורה:  ישראל סמוך לעין זיתים (זיהוי עממי מהמאה ה-16)
 השכלה:  ישיבת רבי  יהושע בן חנניה בפקיעין
 מקום פעילות:  בית שערים, פקיעין, לוד, יבנה
 תקופת הפעילות:  המאה ה-2
 רבותיו:  יהושע בן חנניה, יוחנן בן נורי
 בני דורו:  אלעזר בן חסמא, אלעזר בן עזריה
 צאצאים:  ישמעאל בן יוחנן בן ברוקה
 
רבי יוחנן בן בְּרוֹקַה (או ברוקא), היה תנא בדור השלישי לתנאים, תלמידו של רבי יהושע בן חנניה וחברו של רבי אלעזר בן חסמא. מספר הלכות מובאות בשמו במשנה, והלכות נוספות מוזכרות בברייתות, לרוב יחד עם רבי מאיר ורבי יהודה ורבי שמעון וחבריהם.
המאמר שלו במסכת אבות עוסק בחילול השם:
רבי יוחנן בן ברוקה אומר: כל המחלל שם שמים בסתר, נפרעין ממנו בגלוי. אחד שוגג ואחד מזיד בחילול השם.
חידש שיטה בהלכות ירושה, האומרת כי אדם יכול להעביר ירושה מיורש אחד לשני, אם שניהם ראויים ליורשו, כלומר בן בין הבנים או בת בין הבנות, אבל לא בת בין הבנים, ונפסקה הלכה כדינו של רבי יוחנן בן ברוקה. פוסק כי אדם חייב להקציב מזונות לבנותיו לאחר מיתתו.
בשונה משאר חבריו, הוא מחדש כי מצוות פריה ורבייה מוטל גם על האשה, שכן בפסוק נאמר ”ויברך אותם אלוהים פרו ורבו ומלאו את הארץ”, המילה "אותם" מלמדת על כך שהיא נאמרת לשניהם.
היה לו בן שנמנה אף הוא על החכמים, ושמו רבי ישמעאל, ואף ממנו נזכר מאמר במסכת אבות ושמועות הלכתיות נוספות בברייתות שמובאות בתלמוד.
קברו

מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך רבי חיים ויטאל (1570 לערך) מציין לראשונה בספרו "שער הגלגולים", בשם רבו האר"י, את קבורת רבי יוחנן בסמוך לעין זיתים:
אחר שתעבור מן הכרא"ל הנזכר, יש הר אחד גבוה לצד מזרח, בימינך, ודרך ההר הזה עולין בו והולכין בו לעין זייתו"ן. תעלה משם בדרך הוא לראש ההר, ושם בראש ההר קבור ר' יוחנן בן ברוקא
.
על פי מחקר שפורסם לראשונה בשנת 2007, בספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל" (על ידי חוקרי המקומות הקדושים ישראל מאיר גבאי, ישראל הרצברג והארכאולוג ד"ר יוסף סטפנסקי), נכתב: "מלשונו של ר' חיים ויטאל נראה כי כוונתו לראש ההר ביחס לדרך מצפת, טרם הגיעו לעין זייתון, א"כ המקום הוא בראש הגבעה הסמוכה לר' יהודה בר אלעאי".
על פי אותו מחקר סומן האזור המשוער (בגבעה הסמוכה למתחם קברו של רבי יהודה בר אלעאי), כקברו של רבי יוחנן בן ברוקה.
רבינא

ערך זה עוסק ברבינא הראשון. אם התכוונתם לאנשים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 
 פטירה:  421 
 תקופת הפעילות:  הדור החמישי-שישי לאמוראי בבל אמוראים
 השתייכות:  ישיבת סורא במתא מחסיא
 רבותיו:  רבא, רב נחמן בר יצחק, רב אשי
 תלמידיו:  רב יעקב מנהר פקוד
 בני דורו:  רב אחא בר אביי
 
רבינא - אמורא בבלי בן הדור החמישי והשישי, שהיה בצעירותו תלמידו של רבא, ובזקנותו ישב בבית מדרשו של רב אשי ונחשב לתלמידו.
רבינא היה בעל קרקעות וסוחר. מכיוון שלא עמד בראש ישיבה, אינו מוזכר באגרת רב שרירא גאון, ותאריך הפטירה שלו אינו ידוע במדויק. בן אחותו ותלמידו היה רבינא האחרון.
לפי המובא בתלמוד משמע, שבניגוד לאמוראים רבים שנולדו לאב או סב תלמידי חכמים, אביו לא היה חכם בתורה, ואת חכמתו בתורה השיג על ידי עמלו.
משפחתו

חמיו היה אבימי בר נאזי.
אחיינו היה רבינא האחרון.
סידור התלמוד

לפי שיטת רש"י והרמב"ם הוא רבינא שסידר יחד עם רב אשי את התלמוד הבבלי, בניגוד לשיטת רב שרירא גאון הסובר שהכינוי "סוף התלמוד" מיוחס לאמוראים האחרונים ולא לסידור התלמוד, והם רבינא בנו של רב הונא ורב אסי האחרון ראש ישיבת פומבדיתא.
ראו גם

רב אשי
רבינא האחרון
לקריאה נוספת

אבינועם כהן, "רבינא וחכמי דורו - עיונים בסדר הזמנים של אמוראים אחרונים בבבל", רמת גן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"א
קיעור וקימור (הדפס אבן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מאוריץ קורנליס אשר
 תאריך יצירה:  1955
 טכניקה וחומרים:  הדפס אבן (ליתוגרפיה)
 ממדים בס"מ
 אורך:  27.5
 רוחב:  33.5
קיעור וקימור הוא הדפס אבן (ליתוגרפיה) מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפסה לראשונה במרץ 1955.
תיאור היצירה

היצירה מתארת מבנה ארכיטקטוני מעוטר בעמודים ובמדרגות, הכולל שלושה ביתנים קטנים זה לצד זה מחוברים בסדרה של קשתות. היצירה יוצרת אשליה אופטית לפיה חלקים ממנה (העמודים והמדרגות) יכולים להיראות קעורים או קמורים בו זמנית. הביתנים החיצוניים נראים ממבט מבחוץ, אולם בשל האשליה, הביתן הפנימי נראה במבט מבפנים, וכן אלמנטים שונים שאמורים אינטואיטיבית להראות מאותה נקודת מבט נראים מלמעלה פעם אחת ומלמטה בפעם אחרת (לדוגמה, הדמויות המטפסות על הסולמות, וכל זוג חלונות באותו מפלס של הביתן הפנימי).
מספר דמויות מופיעות במבנים אלו: שני נערים המחללים בחלונות המבנה, לטאות מטפסות על המדרגות, שני אנשים עולים על סולמות ואישה אחת נושאת סל. מאחורי הביתן השמאלי ניתן לראות סירה נוסעת בתעלה מקורה.
לקריאה נוספת

מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, סטימצקי טאשן, 1994, בתרגום עדנה קלגסברון ובעריכת שלומית אריאל.
קיף קרוקר

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Love's Labours Lost in Space
 גילום הדמות:  מוריס לאמרץ' 
 דיבוב:  מוריס למארץ'
 מידע
 גיל:  לא ידוע
 גזע:  דו-חי
 מקצוע:  לוטננט רביעי על ספינת החלל נִימְבּוּס ועוזרו של זאפ בראניגן
 
לוטננט קיף קרוקר (באנגלית: Kif Kroker) הוא דמות בדיונית בסדרת האנימציה פיוצ'רמה.
קיף הוא עוזרו האישי של קפטן זאפ בראניגן והלוטננט הרביעי על ספינת החלל נִימְבּוּס של "אהבל" (ארגון הדמוקרטיה מסביב ליקום - התחליף הגלקטי לאומות המאוחדות. תסכולו מהיהירות ואי הכשירות הכללית של בראניגן בעונה 1 הובילה אותו להיות מנוכר, אדיש וציני, אך אישיותו השתנתה מאוד בעונות המאוחרות יותר. זאפ חושב שקיף הוא איש סודו וחברו הטוב, על אף שקיף רואה אותו כאידיוט מוחלט וחסר תועלת.
בראיון מוקדם, יוצר הסדרה מאט רוניניג טען שההשראה לקיף הגיע מספאק ממסע בין כוכבים, עם הבדל חשוב שבגרסה הזאת הוא מתעב את המפקד. השחקן המדובב Maurice LaMarche אמר שההשראה של הקול של קיף הגיע מערבוב קולו של Jon Lovitz עם החולשה של טרומן קפוטה.
פיזיולוגיה

לקיף שלוש פטמות, והוא מסוגל להשיל את עורו בעת הצורך. הוא גם יכול לשנות את צבע עורו כדי להיטמע בסביבה (יש לו בעיה בשליטה בתכונה זו כשהוא בסיטואציה מרגשת, כמו שנראה בפרק "Where the Buggalo Roam"), והוא גמיש לחלוטין. הוא יכול לנפח את ראשו לגודל מפלצתי כדי להפחיד טורפים, ויכול ליצור קול דומה לחמת חלילים כשהוא מוציא אוויר. ידיו ורגליו מצוידות בכריות אוויר, מה שמאפשר לו לטפס על קירות בדומה לשממית. לקיף שלד הִידְרוֹסְטָטִי במקום עצמות. גזעו מתרבה דרך שימור DNA כמו מגע עור, אחרי שהם מוכנים לקבלת הריון כשהם מרגישים רגש אהבה חזק. גזעו של קיף מתחילים את חייהם כזחל דמוי-ראשן, ובמצב הזה הם נשארים עשרים שנה עד שהם מגדלים רגליים ויוצאים מהמים לחיות כילדים. שלב החיים האחרון שלהם כדו-חי הוא נחיל שרצים עפים.
ראדוולד, מלך מזרח אנגליה

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־6 
 פטירה:  624 
 
 
ראדוולד (באנגלית: Rædwald; נפטר בשנת 624 לערך) היה מלך ממלכת מזרח אנגליה משנת 599 לערך, ועוד מותו.
בשנת 616 לערך היה לשליט הבריטי החזק ביותר, דרומית לנהר ההאמבר, והצליח להשתלט על ממלכת נורת'מבריה ואף המליך עליה מלך בובה הכפוף לו, בשל עוצמתו מכנה אותו "דברי הימים האנגלו סקסים" בתואר "ברטוולדה". ראדוולד היה הראשון מבין מלכי מזרח אנגליה אשר הוטבל לנצרות והרשה למיסיונרים נוצריים לנצר את תושבי מלכותו. היסטוריונים רבים סבורים כי ראדוולד הוא המלך אשר נקבר בסאטון הו.
קורות חיים > מקורות היסטוריים

המקור ההיסטורי הקדום והמקיף ביותר המתאר את חייו של ראדוולד הוא ספרו של בדה ונרביליס, "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" המציין את תקופת שלטונו בין הקמת המיסיון האוגוסטיני בקנט בשנת 597 לבין נישואיו והתנצרותו של אדווין, מלך נורת'מבריה בשנת 625 או 626.
כרונולוגיות מאוחרות יותר מציינות תאריכי פטירה חלופיים: 599 או 624, אולם ייתכן שהתאריך הראשון מציין את פטירתו של טיטילה, אביו של ראדוולד, ומועד עלייתו לשלטון.
קורות חיים > רקע

התקופה שקדמה לעלייתו לשלטון של ראדוולד, הייתה התקופה בה התבססו בתי המלוכה בהפטרכיה. אתלברט מלך בממלכת קנט (בין השנים 560 לערך - 616), ואף נשא לאישה את ברתה, בתו של שאיבר מלך פריז. קיוולין מלך ממלכת וסקס היה החזק במלכים דרומית לנהר ההאמבר, אולם במהלך השנים נחל תבוסה לאתלברט. בממלכת מרסיה שלט באותה עת קרודה.
צפונית לנהר ההאמבר הייתה ממלכת דיירה (שבירתה הייתה יורק) וצפונית לה הייתה ממלכת ברניקיה (שבירתה במברג).
בתקופה זו שלט אלה בדיירה עד מותו בשנת 588. לאחר מותו החל מאבק ירושה בין ביתו אכה, לבין בנו, אדווין. אדווין נאלץ להימלט לגלות, וגדל בחצרו של קדוואן אפ יאגו מממלכת גוויניד'. אתלפירת הצליח לאחד את ממלכת נורת'מבריה בשנת 604 והשתלט למעשה על כל ממלכת דיירה.
קורות חיים > ילדותו של ראדוולד ומשפחתו

ראדוולד נולד בין השנים 560–580. השנה המדויקת אינה ידועה. ככל הנראה היה אחיו הבכור של אני, אשר לימים מלך לצידו. כנראה בשנת 590 נשא ראדוולד לאישה אישה פאגאנית, אולם שמה אינו ידוע. נולדו להם שני בנים: ראגנהרה (Rægenhere) ואוארפוולד, אשר לימים ירש את ראדוולד.
לראדוולד היה בן נוסף, או בן חורג בשם סיגברט, אשר לימים מלך בממלכה. בכתביו של ויליאם ממאלמסברי מצוין כי סיגברט היה בנה של רעייתו של ראדוולד, מנישואיה הקודמים.
קורות חיים > תקופת שלטונו

בראשית שלטונו הגיע אוגוסטינוס מקנטרבורי מרומא במצוות האפיפיור גרגוריוס הגדול, במטרה לנצר את תושבי מזרח אנגליה. אוגוסטינוס המיר את דתם של אתלברט וסאברט, והקים בישופויות בממלכת קנט ובממלכת אסקס.
ראדוולד קיבל את הסקרמנט בקנט (ככל הנראה הוזמן לשם על ידי אתלברט, מלך קנט, אשר יזם את התנצרותו של ראדוולד). מועד הטקס לא ידוע, אולם משוער שמדובר בתקופה בה הקים כנסייה באילי שבקיימברידג'שייר. בדה מציין כי ראדוולד המיר את דתו לנצרות, וכרת ברית עם אתלברט.
ככל הנראה אשתו של ראדוולד לא המירה את דתה, ואף קיבלה את ההמרה בעין רעה, ולכן במקדש שבארמונו היו שני מזבחות - האחד מזבח נוצרי והאחר מזבח פאגאני.
קורות חיים > גלותו של אדווין

אתלפירת' מלך ממלכת ברניקיה נשא לאישה את אכה, ביתו של אאלה ובכך הביא לאיחוד ממלכת ברניקיה וממלכת דיירה לממלכה אחת - ממלכת נורת'מבריה. אדווין נאלץ להימלט לחצרו של קירל, מלך ממלכת מרסיה, נשא לאישה את בתו של קירל, ונולדו להם שני בנים. מחשש לחייו מפני מרצחים שנשלחו על ידי אתלפירת' (ואף הרגו את בן דודו של אדווין, הרריק), נמלט אדווין לחצרו של ראדוולד בממלכת מזרח אנגליה.
שד קיבל את אדווין בסבר פנים יפות, הבטיח להגן עליו, ואפשר לו לחיות בחצרו. אתלפירת' שלח שליחים לראדוולד והציע לו ממון רב בתמורה לאפשר את מותו של אדווין, אולם ראדוולד סירב לקבל את השוחד. אתלפירת' שלח שליחים בשנית, ובשלישית, והציע כסף רב מחד, ואיים במלחמה מאידך. ראדוולד, אשר חשש לשלום ממלכתו הסכים, אולם הזהיר את אדווין והציע לו להימלט. אדווין סירב, וראדוולד החליט לסייע לו, מתוך כוונה להקים לו בן ברית מצפון. 
רעייתו הפאגאנית של ראדוולד הבהירה לו כי הכבוד שלו, שיאבד אם יפר את הבטחתו לאדווין, יקר יותר מכל ממון שיוצע לו, ואדווין הבטיח לראדוולד שאם יסייע לו לעלות לשלטון יהפוך לבן בריתו.
קורות חיים > קרב הנהר איידל (616)

ראדוולד אסף צבא גדול ויצא במהרה כנגד צבאו של אתלפירת' בטרם היה לאתלפירת' זמן לכנס את צבאו. הצבאות נפגשו על גדת הנהר טרנט, באזור גיינסבורו בלינקולנשייר של ימינו. אתלפירת' נהרג בקרב, כמו גם ראגנהיר, בנו של ראדוולד. אדווין עלה לשלטון במקום אלתפירת' כמלך נורת'מבריה, וגירש את בניו של אתלפירת' לגלות בממלכת הפיקטים.
הנרי מהנטיגנדון מתאר את הקרב ומציין כי צבאו של ראדוולד היה מסודר כצבא לגיון הרומי, בשלושה ראשי תקיפה, שאת האחד מוביל ראדוולד, את השני ראגנהיר, ואת השלישי אדווין. אתלפירת' תקף את הגדוד שהובל על ידי ראגנהיר (שהיה החלש מבין הגדודים), ככל הנראה משום שחשב שגדוד זה מובל על ידי אדווין, והרג את ראגנהיר (ייתכן כי סבר שמדובר באדווין). ראדוולד בזעמו על מות בנו, תקף את אתלפירת' והרגו במו ידיו.
קורות חיים > ה"אימפריום" של ראדוולד

זמן קצר לאחר הקרב נפטר אתלברט מלך ממלכת קנט ויורשו, איבלד עלה לשלטון אחריו. איבלד, שהיה פאגאני בדתו, היה שליט חלש.
כמו כן בתקופה זו נפטר סאברט מלך ממלכת אסקס. שלושת בניו הפגניים גירשו את ההגמון מליטוס, ונאבקו ביניהם על השליטה בממלכה.
משמעות אירועים אלה הייתה שראדוולד היה למעשה המלך הנוצרי היחיד באנגליה, ולכן בדה ונרביליס בספרו "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" הכיר בו כ"אימפריום" (imperium ) וכינה אותו "רקס אנגלורום" (Rex Anglorum - מלך האנגלים).
לאחר מותו של ראדוולד, השתלט אדווין, בן חסותו של ראדוולד על קנט בכך שהתנצר ונשא לאישה את אתלבורג מקנט, אחותו של איבלד.
קורות חיים > סאטון הו

בסאטון הו התגלו מספר קברים מפוארים. היסטוריונים סבורים שתל הקבורה מספר 1 באתר הוא קברו של ראדוולד, אף שאין עדויות חד משמעיות לכך. הקבר נבנה בתקופת מותו של ראדוולד לערך, וברור כי מדובר בקברו של מנהיג רב השפעה. אוצרות הזהב שהתגלו באתר מלמדים על כך כי מדובר במונרך של אחת מממלכות ההפטרכיה. בין הממצאים התגלו קערות וכפות, אשר משערים שמדובר במתנות הטבלה. היותו של ראדוולד המלך הנוצרי היחיד מהווה טיעון רב משקל לעובדה שמדובר בקברו.
רבי יהושע בן קרחה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 ישראל 
 תקופת הפעילות:  המאה ה-2
 רבותיו:  רבי עקיבא
 תלמידיו:  רבי אלעזר ברבי שמעון, רבי יהודה הנשיא
 בני דורו:  רבי מאיר, רשב"ג השני, רבי יהודה, רבי יוסי בן חלפתא, רבי אלעזר בן שמוע, רבי יוחנן הסנדלר
 אב:  רבי עקיבא בן יוסף 
 
רבי יהושע בן קרחה היה תנא בדור הרביעי, חברם של רבי מאיר, רבן שמעון בן גמליאל ושל תלמידי רבי עקיבא. יש המזהים אותו כבנו של רבי עקיבא, שהיה קירח.
משנתו

במשנה לא מוזכרות אמרות הלכתיות רבות בשמו של רבי יהושע בן קרחה, וההלכות הבודדות המוזכרות בהקשר אליו הן או בשם תנא אחר, או נאמרות במשותף לו ולתנא אחר. כך במקום אחד מביא הוא הלכה בשמו של רבי אלעזר בן עזריה. ובמקום אחר בשם רבי יוחנן בן נורי, וכך הוא פוסק הלכה ביחד עם רבי יוסי בן חלפתא, בעניין בנייתה של יריחו.
כאשר מינו הרומאים את רבי אלעזר בן רשב"י לתופס גנבים, כעס על כך רבי יהושע, ואמר לו: "חומץ בן יין! עד מתי אתה מוסר עמו של אלהים להריגה?" ענה לו רבי אלעזר: "קוצים אני מכלה מן הכרם". ענה לו רבי יהושע: "יבוא בעל הכרם ויכלה את קוציו". כלומר, לדעת רבי יהושע, אין לשתף פעולה עם השלטונות הרומיים, אפילו על מנת למגר את הפשיעה, והקב"ה הוא שייפרע מן הגנבים.
רבי יהושע בן קרחה סובר שמותר לאדם לומר לחבירו בשבת 'הנראה שתעמוד עמי לערב?' למרות שברור לשניהם שבערב יקיימו פגישה עסקית הקשורה למלאכתם. היתר זה נשען על דרשת הפסוק מישעיה (נח,יג): "מִמְּצוֹא חֶפְצְךָ וְדַבֵּר דָּבָר" - דיבור אסור, הרהור מותר. כלומר אין איסור בכך שבמחשבתם הם מתכוונים לנהל פגישה העוסקת במלאכה.
בנוגע לדרך פסיקת הלכה כאשר ישנה מחלוקת בין שני חכמים, "אחד מטמא ואחד מטהר, אחד אוסר ואחד מתיר" - מורה ר' יהושע בן קרחה: ”בשל תורה הלך אחר המחמיר, בשל סופרים הלך אחר המיקל”.
לדעתו מצווה על בית דין לשאוף לפשרה בין הצדדים (לבצוע) ”מצווה לבצוע שנאמר 'אמת ומשפט שלום שפטו בשעריכם' והלא במקום שיש משפט אין שלום ובמקום שיש שלום אין משפט. אלא איזהו משפט שיש בו שלום הוי אומר זה ביצוע”
משנתו > באגדה

לעומת דברי ההלכה המעטים, רבים הם דברי האגדה המוזכרים בשם רבי יהושע בן קרחה.
רבי יהושע בן קרחה אומר: ”כל המעלים עיניו מן הצדקה כאילו עובד עבודה זרה” (בבלי, כתובות, דף ס"ח ע"א), והוא גוזר זאת בגזירה שווה בנושא הצדקה כתוב בספר דברים: ”הִשָּׁמֶר לְךָ פֶּן-יִהְיֶה דָבָר עִם-לְבָבְךָ בְלִיַּעַל לֵאמֹר, קָרְבָה שְׁנַת-הַשֶּׁבַע שְׁנַת הַשְּׁמִטָּה, וְרָעָה עֵינְךָ בְּאָחִיךָ הָאֶבְיוֹן, וְלֹא תִתֵּן לוֹ; וְקָרָא עָלֶיךָ אֶל-ה', וְהָיָה בְךָ חֵטְא” (דברים ט"ו, ט), ובנושא עיר הנידחת כתוב שם: ”יָצְאוּ אֲנָשִׁים בְּנֵי-בְלִיַּעַל, מִקִּרְבֶּךָ, וַיַּדִּיחוּ אֶת-יֹשְׁבֵי עִירָם, לֵאמֹר:  נֵלְכָה, וְנַעַבְדָה אֱלֹהִים אֲחֵרִים--אֲשֶׁר לֹא-יְדַעְתֶּם” (דברים י"ג, יד). בשני הנושאים נמצאת המילה "בליעל", ועל כן גם המתעלם מהצדקה כאילו עובד עבודה זרה, כמו בעיר הנידחת.
רבי יהושע בן קרחה אומר: ”כל הלומד תורה ואינו חוזר עליה דומה לאדם שזורע ואינו קוצר” (בבלי, סנהדרין, דף צ"ט ע"א).
ראדום (עיר)

| --- | --- |
סמל ראדוםסמל ראדום

בית העירייה של ראדום
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  מזוביה מזוביה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 שטח:  111.71 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  201,601 (31 במרץ 2021)
  ‑ במטרופולין:  371,000 (2006)
 קואורדינטות:  51°24′N 21°10′E﻿ / ﻿51.400°N 21.167°E﻿ / 51.400; 21.167
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.radom.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיראדום(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיראדום(למפת פרובינציית מזוביה רגילה) ורשה פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטו. ורמיה-מזוריה קוי. פומ.  לובלין פודלסיהראדום(למפת פרובינציית מזוביה מוגדלת) ורשה פלוצק שדליץ אוסטרולנקה לודז' שוויינטוקז'יסקיה ורמיה-מזוריה קויאוויה פומרניה  לובלין פודלסיהראדום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אנדרטה לזכר יהודי ראדום שנספו בשואה, בבית העלמין קריית שאול
ראדום (בפולנית: Radom, ‏האזנהקובץ:Pl-Radom.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש: ראָדעם) היא עיר במרכז פולין, כ-100 ק"מ מדרום לוורשה, ובה 229,300 תושבים.
היסטוריה

חשיבותה של ראדום בעבר הייתה בהיותה צומת דרכים עיקרי בפולין: צפונה לוורשה, מזרחה ללובלין, מערבה ללודז' ודרומה לקרקוב וז'שוב.
העיר ראדום מוכרת בזכות "חוקת ראדום", שנחקקה בשנת 1505. חוקה זו באה להסדיר את היחסים בין ה"מגנאטים" בעלי אחוזות הענק וה"שלאכטה" - כלל האצולה. חוקת ראדום איפשרה את הקמת הפרלמנט הפולני, הסיים, בו ניתן ייצוג לשלאכטה. כל חוק צריך היה אישור הסיים, ולכל אציל ניתנה זכות וטו. הסדר בעייתי זה היה בעוכריה של פולין זמן רב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פלש הצבא הגרמני לפולין ולאחר קרב בין הצבא הפולני ליחידות שריון של הוורמאכט נכבשה העיר ב-8 בספטמבר 1939. על פי הנספח הסודי של הסכם ריבנטרופ מולוטוב מאותה שנה הפכה מרכז פולין לגנרלגוברנמן (מחוז כבוש תחת ממשל כללי גרמני) וראדום הפכה לאחד מארבעת המחוזות שהרכיבו אותו.
הצבא האדום שחרר את העיר מידי הנאצים ב-16 בינואר 1945. בעקבות זאת גורשה האוכלוסייה הגרמנית מן העיר כאשר חלק נרצחו וגברים הכשירים לעבודה נשלחו לעבודות בחקלאות ובתעשייה. באביב אותה שנה נשלחו הגברים הגרמנים בקבוצות לעבודות כפייה בברית המועצות.
היהודים בראדום

לפי מפקד האוכלוסין ב-1897 חיו בעיר 11,200 יהודים שהיוו כ-39 אחוז מכלל האוכלוסייה.
בעיר חיו לפני מלחמת העולם השנייה כ-30,000 יהודים, שהיוו אז כשליש מהתושבים, בקהילה יהודית משגשגת, חלק גדול מהם חסידים. עם רבני העיר במשך השנים נמנו גם הרב שמואל מוהליבר והרב אברהם צבי פרלמוטר
היהודים בראדום > תקופת מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש העיר בידי הנאצים בספטמבר 1939 והפיכת העיר למחוז בגנרלגוברנמן, גדלה האוכלוסייה היהודית בעיר בכמה אלפים, עקב הגעת יהודים מיישובי הסביבה וכן מגורשים יהודים ממחוזות פוזנן ולודז'. בתקופת ראש השנה ויום הכיפורים של שנת ת"ש (בין ספטמבר ואוקטובר) חולל בית הכנסת בידי הנאצים. בסוף אוקטובר החלו הנאצים בהחרמת מפעלים וחברות בבעלות יהודית. במקרים רבים המשיכו הבעלים היהודים לעבוד בחברה כשכירים בשכר סמלי.
בדצמבר 1939, בעקבות דרישת הנאצים, הוקם יודנראט בראשות יוסף דיאמנט. היודנראט שימש את כל מחוז ראדום. תפקיד היודנראט היה, בין השאר, לספק עובדי כפייה למפעלים בעיר, בעיקר לשיקום מפעל הנשק והתחמושת לוצניק (Łucznik). בתחילה דרשו הגרמנים כ-80 עד 100 עובדים ליום ועם הזמן עלתה המכסה ל-500 עד 600. לפי מפקד אוכלוסין מתחילת 1940 התגוררו במחוז ראדום כ-280,000 יהודים.
בתקופה שבין סוף 1940 ותחילת 1941 גורשו כ-10,000 יהודים מראדום ליישובים אחרים ובמקביל הגיעו יהודים מיישובים אחרים, ביניהם קרקוב, לראדום.
במהלך חודש מרץ 1941 הוקמו בעיר שני גטאות - גדול וקטן: הגדול שמנה בראשית ימיו 25,000 תושבים הוקם במרכז העיר, והשני- קטן יותר שמנה 8,000 תושבים, הוקם בפרבר גליניצה שבפאתי העיר. הגטאות נסגרו ב-7 באפריל. שני הגטאות לא היו סגורים פיזית (לא הוקמו חומות או גדרות), גבולות הגטו סומנו בשלטים. ב-1 באפריל 1940 הוקם כוח שיטור יהודי בראשותו של יואכים גייגר, שהיה עד כה האחראי בפני הנאצים לשילוחם של יהודים לעבודות כפייה. ב-1 ביולי 1940 הועבר כל רכושם של היהודים לידי מנהלת נאמנות גרמנית (Treuhandstelle). תושבי שני הגטאות סבלו מרעב ומחלות וכמה אלפים מתושביהם נספו עד תחילת הגירושים. ביחס לגטאות אחרים בפולין היה המצב הכללי בגטו ראדום טוב באופן יחסי.
ב-6 באוגוסט 1942 הוקף הגטו הקטן בכוחות גרמנים ואוקראינים בפיקודו של קצין האס אס אונרשטורמפיהרר פרנץ שיפרס (Franz Schipers) והחלה אקציית חיסול הגטו. בפעולה נורו יהודים רבים למוות. מעטים הצליחו להימלט או להסתתר. על מנת למלא את מכסת המשלוח שנקבעה מראש, נכנסו כוחות אלו לאחר מכן לגטו הגדול והוציאו משם בברוטליות תוך כדי מעשי רצח 2,000 יהודים נוספים. הם צורפו ל-6,000 היהודים שהוצאו מהגטו הקטן וכולם נשלחו ברכבת בקר בת 60 קרונות למחנה ההשמדה בטרבלינקה.
חיסול הגטו הגדול החל 11 ימים לאחר מכן באותה מתכונת. יחידת חיסול נאצית, מלווה בכוחות עזר אוקראינים נכנסה לגטו הגדול והחלה לרוקן אותו מתושביו. הפעולה ארכה מספר ימים ו-17,000 תושבי הגטו שולחו בשלושה משלוחים למחנה ההשמדה בטרבלינקה.
כ-4,000 יהודים שרדו את הגירושים. הם הועסקו בעבודות כפייה שונות ורוכזו בשני רחובות - ברחוב שווארליקובסקה (Szwarlikowska) וברחוב שקולנה (Szkolna), שהפך מאוחר יותר למחנה ריכוז ושימש כמחנה-חוץ (בגרמנית: Außenlager) של מיידנק, בו נספו רבים מן היהודים מחמת התנאים הקשים. אחרוני היהודים נשלחו ב-26 ביולי 1944 ממחנה שקולנה בצעדת מוות בת יומיים לעיירה טומאשוב, שם המתינו שבוע לרכבת שלקחה אותם לאושוויץ.
היהודים בראדום > לאחר מלחמת העולם השנייה

כ-300 יהודים בלבד שרדו את השואה וחזרו להתגורר בעיר לאחר המלחמה, רק 2 משפחות חזרו שלמות.
כמה חודשים לאחר סוף המלחמה, נרצחו 9 יהודים על ידי פולנים מקומיים באחת הדירות בעיר. הם נקשרו לכיסאות וגרונם שוסף. לאחר מעשה הרצח פורסמה הודעה לכל היהודים בראדום כי כל יהודי שיישאר בראדום יזכה לגורל זהה לזה של ה-9. מלבד יהודי בודד שהיה נשוי לפולנייה נוצרייה, כל יהודי ראדום עזבו את העיר. [דרוש מקור] כיום אין בעיר קהילה יהודית.
בנובמבר 2010 נחנכה בעיר אנדרטת זיכרון במקום בו עמד בית הקברות היהודי.
ערים תאומות

אוקראינה טרנופיל, אוקראינה
בולגריה סטארה זאגורה, בולגריה
בלארוס הומל, בלארוס
גרמניה מגדבורג, גרמניה
לטביה דאוגבפילס, לטביה
מקדוניה פרילפ, מקדוניה
סלובקיה באנסקה ביסטריצה, סלובקיה
ספרד טלוורה דה לה ריינה (אנ'), ספרד
רומניה פלוישט, רומניה
רוסיה אוזיורי (אנ'), רוסיה
לקריאה נוספת

מ. צאנין, ראדום בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 226–231 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
אברהם שמואל שטיין, פנקס ראדום, ארגוני יוצאי ראדום בישראל ובתפוצות, תשכ"ב 1961
הערות שוליים

↑  נעמה תלם, הנצחה מכל הלב, רואים שב"ס גליון 30, תמוז תשע"א, יולי 2011, עמ' 15-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462427405171  BnF: cb12037496q (data)  GND: 4278180-2  LCCN: n85301753  MusicBrainz: f9e80410-30e9-4651-9d02-c916d1547163  NKC: ge129209  VIAF: 155999159   WorldCat (עם VIAF): 155999159