stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדייט שלי לחתונה

| --- | --- |

 מבוסס על:  Asking for Trouble 
 בימוי:  קלייר קילנר 
 הופק בידי:  ג'סיקה בינדגר
 תסריט:  אליזבת יאנג (רומן), דנה פוקס
 שחקנים ראשיים:  דברה מסינג, דרמוט מלרוני, ג'ק דבנפורט, שרה פאריש, איימי אדמס
 מוזיקה:  בלייק נילי 
 צילום:  אוליבר קרטיס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל, Gold Circle Films 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בפברואר 2005
 משך הקרנה:  90 דק'
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  $15,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   weddingdate
 www.theweddingdate.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדייט שלי לחתונה (באנגלית: The Wedding Date) הוא סרט רומנטי בבימויה של קלייר קילנר שיצא בשנת 2005. הסרט מבוסס על רומן רב-מכר של אליזבת יאנג.
קאט אליס היא רווקה ניו יורקית שחוזרת אל בית הוריה שבלונדון לכבוד החתונה שעומדת להיערך לאחותה הצעירה איימי. קאט נדהמת לגלות שארוסה לשעבר ג'פרי, שזרק אותה לפני שנתיים, הוא השושבין של אד, בעלה לעתיד של אחותה. מחשש למפגש עמו וכדי להרשימו היא שוכרת נער ליווי בשם ניק מרסר.
העניינים מסתבכים כאשר מגלים כי אחותה של קאט, איימי, ניהלה רומן מהצד עם ג'פרי כאשר עוד היה עם קאט, והיא חושפת את רגשות האשמה לפני אד.
צוות השחקנים

קאט אליס (דברה מסינג)
ניק מרסר (דרמוט מלרוני)
איימי (איימי אדמס)
אד (ג'ק דוונפורט)
TJ (שרה פאריש)
ויקטור אליס (פיטר איגן)
באני' (הולנד טיילור)
הנרי בלמון

הנרי לואיס בלמון (באנגלית: Henry Louis Bellmon;‏ 3 בספטמבר 1921 – 29 בספטמבר 2009) היה פוליטיקאי אמריקני. כיהן כמושל אוקלהומה ונציגה בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

בלמון נולד וגדל באוקלהומה, בה סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות. במלחמת העולם השנייה היה קצין זוטר בצי ארצות הברית (1942–1946) ושירת באוקיינוס השקט. בין המבצעים בהם השתתף לקח חלק גם בגיחת הצי לאיוו ג'ימה ובעבור שירותו הצבאי הוענקו לו אות לגיון ההצטיינות וכוכב הכסף. בשובו לאוקלהומה עסק בחקלאות והחל לקחת חלק בחיים הפוליטיים. בשנים 1946–1948 היה חבר בית הנבחרים של אוקלהומה.
בשנת 1960 נבחר בלמון לראש המפלגה הרפובליקנית באוקלהומה ובשנת 1962 התמודד מטעמה בהצלחה למשרת מושל אוקלהומה. בעת בחירתו היה בלמון המושל הראשון במדינה להיבחר כנציג המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן כהונה יחידה בתפקיד, בכפוף לחוק, ובמהלך תקופת כהונתו היה גם יו"ר Interstate Oil Company ובשנת 1963 נבחר להנהלת איגוד המושלים הלאומי. בשנת 1967 הסתיימה כהונתו ובלמון הציג מועמדותו לשמש נציג אוקלהומה בסנאט של ארצות הברית.
כסנאטור כיהן שתי כהונות, בין השנים 1969–1981, ובמהלכן היה חבר מייסד ויו"ר עמית של הוועדה לפיקוח על התקציב. בתום כהונתו השנייה בחר שלא להתמודד לתפקיד בשלישית.
בשנת 1983 התמנה למנכ"ל המשרד לשירותים חברתיים של מדינת אוקלהומה.
בשנת 1986, לאחר שינוי מגבלות החוק בנוגע לכהונת המושל, נענה לבקשת המפלגה הרפובליקנית והתמודד בשנית למשרת המושל. בכהונתו השנייה בתפקיד, בין השנים 1987–1991, הוא עמד בראשות ה-Southern States Energy. בתום כהונתו פרש מן החיים הפוליטיים.
לאחר פרישתו חזר למשקו החקלאי בעיר בילינגס, פעל בעסקים חקלאיים והיה מרצה באוניברסיטת אוקלהומה סיטי, אוניברסיטת סנטרל סטייט, אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה ואוניברסיטת אוקלהומה. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת פרקינסון ובשנת 2009 נפטר.
הערות שוליים

↑  Hoberock, Barbara (2009-09-29). "Former governor Henry Bellmon dies". Tulsa World. נבדק ב-2009-09-29.
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | רוברט ל. אוון • ויליאם פיין • תומאס גור • ג'ושוע לי • אדוארד מור • רוברט קר • ג'. האוורד אדמונדסון • פרד רוי האריס • דייוויד בורן • ג'ים אינהוף • מארקוויין מולין |  |
| קבוצה 3 | תומאס גור • ג'ון הארלד • אלמר תומאס • מייק מונרוני • הנרי בלמון • דון ניקלס • טום קובורן • ג'יימס לנקפורד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188282964  ISNI: 0000 0000 2153 6876  LCCN: n79054655  NARA: 10581705  SNAC: w6xp7s8v  US Congress: B000351  VIAF: 55421250   WorldCat (עם VIAF): 55421250
בית ממכר עתיקות (מיני-סדרה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  בית ממכר עתיקות מאת צ'ארלס דיקנס
 סוגה:  סדרת דרמה, סדרה המבוססת על ספר 
 כותבים:  ויליאם טרוור
 בימוי:  ג'וליאן אמייס
 שחקנים:  נטלי אוגל טרוור פיקוק סבסטיאן שו
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  9
 הפקה
 אורך פרק:  30
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  9 בדצמבר 1979 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בית ממכר עתיקות (באנגלית: The Old Curiosity Shop) היא מיני-סדרה של ה-BBC משנת 1979 המבוססת על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. את הסדרה ביים ג'וליאן אמייס (אנ') ואת התסריט כתב ויליאם טרוור (אנ').
צוות השחקנים

נטלי אוגל – נל הקטנה
טרוור פיקוק – דניאל קווילפ
סבסטיאן שו – הסבא
גרנוויל סקסטון – דיק סוויבלר
כריסטופר פיירבנק – קיט נובלס
קולין ג'יוונס – סמפסון בראס
ונסלי פית'יי – הג'נטלמן הרווק
פרדה דאווי – סאלי בראס
לורנס הרדי – מר וית'רדן
קית' הייזמור – אייבל גרלנד
סנדרה פיין – גברת קווילפ
פטסי ביירן – נובלס
סיימון גרסטנג – ג'ייקוב הקטן
אנבל לאניון – משרתת קטנה
בריאן אולטון – מנהל בית הספר
דונלד ביסט – מר גרלנד
מרגרט קורטני – גברת ג'רלי
ראלף קמרון

ראלף הנרי קמרון (באנגלית: Ralf Henry Cameron‏; 21 באוקטובר 1863 – 12 בפברואר 1953) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי ששימש גם כנציג של טריטוריית אריזונה לקונגרס וגם כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אריזונה. כציר טריטוריאלי, הוא ראה את אריזונה משיגה מעמד של מדינה ב-1912. ההישג הגדול ביותר של קמרון בסנאט האמריקני היה האישור לסכר קולידג'.
בחזית העסקית, קמרון היה פעיל בשלב מוקדם במאמצים לפתח את הגרנד קניון במה שנחשב כיום כדוגמה קלאסית ל-rent-seeking. לשם כך הוא השתמש לעיתים קרובות בהשפעתו הפוליטית כדי לעזור לאינטרסים העסקיים שלו. הוא היה פופולרי בקרב תושבי צפון אריזונה במשך חלק ניכר מהקריירה הפוליטית שלו, אולם מזלו השתנה לאחר שהגיע לסנאט האמריקני והמצביעים החלו לראות במעשיו כדאגה לאינטרס האישי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קמרון נולד ב-21 באוקטובר 1863 להנרי ואביגיל אן (ג'ונס) קמרון בסאות'פורט שבמיין. הוא למד בבתי ספר ציבוריים עד גיל שלוש עשרה, כאשר עזב את הבית עבור צי הדייגים שפעל ברמות הגדולות של ניופאונדלנד. קמרון יטען מאוחר יותר שחלק ניכר מהידע שלו הגיע מ"אסכולת הדפיקות הקשות". לאחר חמש שנות עבודה כדייג, קמרון עבר לבוסטון שם הפך לפקיד בחנות.
לאחר שקרא את התיאור של ג'ון וסלי פאוול על חקר נהר הקולורדו ב-1869, קמרון רצה ללמוד עוד על דרום-מערב ארצות הברית. זה גרם לו לעזוב את עבודתו ולקחת רכבת לפלגסטף, טריטוריית אריזונה ב-1883. הוא עבד בתחילה במנסרה אך זמן קצר לאחר מכן הצטרף לאחיו, ניילס, בהפעלת חנות סחורה. חודשיים לאחר הגעתו, קמרון ביקר בגרנד קניון. הוא חקר את האזור במשך תשעה ימים בביקורו הראשון וחזר שנה לאחר מכן עם אדוארד אי. אייר כדי לחקור הזדמנויות בתחום העץ לאורך השפה הדרומית. בסופו של דבר האחים מכרו את החנות שלהם והתמקדו בכרייה בגרנד קניון.
בשנת 1890, קמרון סייע לפיטר ברי ואחיו ניילס בחיפושים סביב הגרנד קניון. השלישייה הקימה את מכרה ההזדמנות האחרונה. כדי לשפר את הגישה למכרה, בנה ברי שביל ומלון בקתות עץ בשנים 1892 ו-1893.
מתוך הכרה בפוטנציאל התיירותי של הגרנד קניון, קמרון ואחיו בנו מלון בראש שביל ברייט אנגל והחלו לגבות אגרה עבור השימוש במסלול. המסלול, שהחל כנראה כשביל משחק, שופר על ידי ברי, נייל קמרון ואחרים (רמת המעורבות של ראלף קמרון אינה ברורה). ברי הגיש ניירת כדי לבסס אותו ככביש אגרה פרטי בפברואר 1891. השביל ראה תנועה מועטה והוא התקלקל עד 1897. ב-1901 או ב-1902, קמרון השיג את זכויותיו של ברי על השביל. קמרון קיבל הארכה של חמש שנים לזכות המקורית של עשר שנים לגביית אגרות, והאריך את הזיכיון שלו על השביל עד 1906. הוא גם החל להגיש תביעות כרייה שהוצבו באופן אסטרטגי, והחזיק ב-39 תביעות כאלה עד 1907.
רכבת גרנד קניון הושלמה בשנת 1901. למסילת הרכבת היה הסדר עם מלון מתחרה שמנע מקמרון לשדל מבקרים בתחנת הרכבת, נוהג שהגביל את הלקוחות למלון שלו. במקביל, קמרון הרגיז מספר אנשים בכך שגבה תשלום עבור השימוש בשביל ברייט אנגל. המתיחות גברה עד לנקודה שבה עובדי שני המלונות החלו להצטייד בנשק חם. קמרון סגר את המלון שלו לאחר פתיחת מלון אל טובר.
ביוגרפיה > מחוז קוקונינו

בשנת 1889, קמרון הפך למוביל במאמצים להקים את מחוז קוקונינו מצפון מחוז יאבפאי לאחר שהתעצבן על הצורך לנסוע לפרסקוט לתפקיד חבר מושבעים וקיבל רק 2 דולר ליום עבור הזמן והמאמץ. כאשר המחוז החדש הוקם ב-1891, מינה המושל ג'ון נ. ארווין את קמרון לשריף הראשון של המחוז. הוא כיהן בתפקיד במשך שלוש קדנציות, וזכה בבחירות חוזרות ב-1894 וב-1896. הוא היה נציג של מקינלי במהלך הוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1896. קמרון התחתן עם אידה מיי ספולדינג בפלגסטף ב-25 בנובמבר 1895. לזוג נולדו שני ילדים: ראלף הבן וקתרין.
כאשר קמרון ניסה להשיג זיכיונות על כמה מתביעות הכרייה שלו, רכבת סנטה פה ערערה על התביעות ותבעה לחסום את הפטנטים על בסיס שלטענות אין מינרלים יקרי ערך. נשר הזהב וכף הורן גם חפפו חלקית את שטחי תחנת הרכבת. מכיוון שמענק הקונגרס מ-1898 שהסמיך את תחנת הרכבת קדם לבקשה לתביעה של קמרון משנת 1902, הרכבת שמרה על השליטה בשטחה ועל זכות הקדימה שלה, אך בשנת 1906, השופט ריצ'רד א. סלואן מצא ראיות מספיקות למרבצי מינרלים כדי לאפשר לקמרון לשמור על תביעת הכרייה שלו לאחר התאמת גבולותיה.
כשהתקרבה תפוגה של הזיכיון שלו בברייט אנגל ב-1906, קמרון החל לחפש דרכים חדשות להרחיב את השליטה שלו בשביל. הוא נבחר למועצת המפקחים של מחוז קוקונינו ב-1904. שנה לאחר מכן הפך ליו"ר הדירקטוריון. כאשר התכנס בית המחוקקים הטריטוריאלי ה-24 של אריזונה, הוא לחץ על המושב להעביר את "חוק קמרון" שחייב את המחוזות לתת עדיפות לבעלים הקודם של כביש אגרה בעת הענקת חוזה ההפעלה לאחר שפג תוקפו של זיכיון בכביש. שר הפנים איתן היצ'קוק שלח מברק במחאה על הצעת החוק, מה שגרם למושל ג'וזף ה. קיבי להטיל וטו על החקיקה. בית המחוקקים עקף את הווטו והעביר את הצעת החוק ב-18 במרץ 1907. כאשר פג תוקף הזיכיון של קמרון, מסילת הרכבת של סנטה פה הציעה לשלם 70% מכלל האגרה שנגבתה למחוז בתמורה לחוזה להפעלת שביל ברייט אנג'ל. מועצת המחוז דחה את הצעת הרכבת והעניקה לקמרון חוזה לחמש שנים ב-1907.
מסילת הרכבת של סנטה פה ערערה על ההחלטה על תביעות הכרייה של קמרון לנציב משרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית, ריצ'רד א. בלינגר. בעקבות דפוס נפוץ שבו פקידי משרדי קרקע מקומיים שפעלו לטובתו של קמרון נשלטו על ידי הממונים עליהם בוושינגטון, בלינגר דחה את בקשות הזיכיון של קמרון. קמרון פנה אז למזכיר הפנים ג'יימס ר. גרפילד. בתחילה מצא גרפילד שמידע רלוונטי כלשהו לא נכלל בחקירה הראשונית ובאוגוסט 1907 הורה על חקירה חדשה בנוגע לטענותיו של קמרון. גרפילד הוציא החלטה בפברואר 1909 שמצאה כי התביעות השנויות במחלוקת אינן "בעלי אופי וערכים מינרלים כאלו המצדיקים את מחלקת הקרקעות בהענקת הזיכיון הרצוי".
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר שעזב את תפקידו, קמרון התמודד בשנת 1928 על מושב הסנאט האמריקני שהחזיק הנרי פ. אשורסט. הוא זכה במועמדות הרפובליקנית אך הפסיד לסנאטור המכהן בבחירות הכלליות. הוא התמודד שוב ב-1932, ניסה להחזיר לעצמו את מושב הסנאט הישן אך הובס שוב על ידי קרל היידן. לאחר מכן עזב קמרון את אריזונה, והתגורר זמן מה בפילדלפיה ובלוס אנג'לס. הוא התפרנס מעבודות כרייה באריזונה, קליפורניה, ג'ורג'יה וקרוליינה הצפונית. בשנת 1933, קמרון התגרש מאשתו הראשונה. הוא התחתן עם אשתו השנייה, אליזבת ריס, ב-19 באוגוסט 1935.
בתחילת שנות ה-50, קמרון חזר לאריזונה. בריאותו כשלה באותו זמן והוא עבר שני ניתוחים גדולים. פרויקט הגמר שלו היה פיתוח מרכז מעיינות חמים רפואיים ליד יומה שנועד לטפל בדלקת פרקים ובפוליו. בעת נסיעת עסקים לוושינגטון די. סי., קמרון לקה בהתקף לב ב-7 בפברואר 1953. בזמן שהחלים, הוא חלה בדלקת ריאות הסימפונות ומת ב-12 בפברואר 1953. הוא נקבר בכפר גרנד קניון, אריזונה. הקהילה של קמרון, אריזונה, נקראת על שמו.
שביל ברייט אנגל
אידה מיי ספולדינג קמרון עם הבת קתרין (בערך 1921)
הנציג הטריטוריאלי ראלף קמרון
חתימה על חוק מדינת אריזונה. הנציג הטריטוריאלי קמרון עומד משמאל לנשיא טאפט
מודעת קמפיין 1914
סנאטור ראלף קמרון (בערך 1921)
סנטור ראלף ה. קמרון (בערך 1924)
השושלת הע'זנווית

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  סולטנות
 :  השושלת הע'זנווית 
 שפה נפוצה:  פרסית חדשה, ערבית, טורקית
 עיר בירה:  ע'זני, לאהור
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  963
 פירוק:   
 תאריך:  1187
 ישות קודמת:  סאמאנים
 ישות יורשת:  סלג'וקים
 
השושלת הע'זנווית הייתה שושלת ממוצא טורקי שהקימה במאה ה-10 סולטנות רחבת ידיים במזרח העולם המוסלמי ואף הרחיבה את שלטונה לתוך הודו.
עלייתה של הממלכה הע'זנווית

הממלכה הע'זנאווית נוסדה למעשה באופן הדרגתי על ידי שלושה אנשים שונים. אלפ תגין (אלפ תג'ין) (אנ'), מייסדה הראשון של הממלכה הע'זנווית, היה ממלוכ טורקי ששירת כחאג'ב אל-חֻג'אב, המפקד העליון של המשמר הממלוכי של השושלת הסאמאנית, וכמושל ח'וראסאן, המשרה הצבאית החשובה ביותר באמירות הסאמאנית. כאשר סר חינו בעיני הממשל הסאמאני, פרש אלפ תגין לע'זני באזור אפגניסטן של ימינו, הביס את השושלת המקומית ששלטה שם, וייסד ממלכה לעצמו בשנת 962. אלפ תגין מת ככל הנראה זמן קצר לאחר שכבש את ע'זני.
אחרי מותו של אלפ תגין, הפכה ע'זנה לממלכה וסאלית של הסאמאנים ונשלטה על ידי שורה של מושלים, ששלטו כל אחד למשך זמן קצר. בשנת 977 עלה לשלטון בע'זנה סבכ תגין (אנ'), מנהיגה השני של הממלכה הע'זנווית. סבכ תגין היה ממלוכ טורקי שרכש אלפ תגין. אחרי שעלה על כס השלטון בע'זנה, פצח סבכ תגין בשורה של כיבושים, אך באופן פורמלי המשיך להיות מושל מטעם הסאמאנים. אחרי מותו בשנת 997, החל קרב ירושה בין בניו של סבכ תגין, שהסתיים בשנת 998 בניצחונו של מחמוד, המנהיג השלישי של הממלכה הע'זנווית. מחמוד, אשר שלט עד למותו בשנת 1030, שחרר באופן סופי את הממלכה הע'זנווית מהסוזארניות הסאמאנית ואף שיתף פעולה עם הקראח'אנים כדי לחסל את הממלכה הסאמאנית. בשורה של כיבושים הפך מחמוד את הממלכה הע'זנווית למעצמה אזורית.
ראו גם

השושלת הטאהרית
השושלת הצפארית
השושלת הסאמאנית
השושלת הבויהית
השושלת הסימג'ורידית
השושלת הקרא-ח'אנית
השושלת הסלג'וקית
לקריאה נוספת

כאהן, קלוד, האסלאם, מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית (המאה השביעית עד סוף המאה החמש-עשרה), תל אביב: דביר, תשנ"ה / 1995.
Golden, Peter B., An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East, Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992.
Cambridge History of Iran, Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs, Cambridge: Cambridge University Press, 1975, pp. 595-633.
גרייסון ראסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1998  (בן 26) קלנטון אלבמה
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  שחקן וזמר
 מקום לימודים:  אונברסיטת לי, קליבלנד
 יצירות בולטות:  יומנו של חנון, לילות טלגדה
 https://graysonrussellonline.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
גרייסון ראסל (Grayson Russell) (נולד ב-1 במאי 1998) הוא שחקן אמריקאי. הוא מוכר במיוחד בזכות שערו האדמוני, תפקידיו כטקסס ריינג'ר ב"לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי," ופרגלי ב"יומנו של חנון"
חיים וקריירה

קריירת המשחק שלו החלה בגיל שש כשהופיע בפרסומות לסוכנות רכב מקומית בשם "McKinnon Toyota" (מקינון טיוטה) כ"קאובוי גרייסון". הוא הופיע גם בפרסומות למקדונלד'ס וארגון "מגן כחול, צלב כחול (אנ')" בטנסי. הוא החל לשחק בקולנוע כאשר נפתחו האודשנים לסרט "לילות טלגדה: הבלדה על ריקי בובי". אמו קריסטל אמרה שהוא נבחן כדי לצבור ניסון בתהליך האודישנים, והיא הופתעה כשהוא עבר את האודשינים והתקבל לשחק את טקסס ריינג'ר, בנו של נהג המרוצים ריקי בובי (ויל פרל). בסרט השני שלו "שבט הקשת בענן" שמבוסס על סיפור אמיתי צולם בקליפורניה ב־2007 הסרט העצמאי זכה בסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע "להרגיש טוב" (feel good) מיסודה של קריסטן פלורס. ויצא לווידאו ב-2011.
ב-2009 ראסל שיחק בהופעת אורח בפרק 8 בעונה השנייה של הסיטקום "אני והלהקה", וב-2010 שיחק בת
פקיד פרגלי בעיבוד הקולנועי של יומנו של חנון של ג'ף קיני, ילד אקסצנטרי ומוזר בכיתתו של גרג הפלי, וגילם אותו גם בסרטי ההמשך יומנו של חנון 2: רודריק שולט ויומנו של חנון 3: קיץ קטלני.
ב-2011 שיחק בפרק 10 של העונה השנייה של שעה מכושפת של ר. ל. שטיין, "חטיף חייזרים" (Alien Candy) בסרט הנוצרי "עונה של ניסים" מ-2013 הוא מגלם מגיש בייסבול אוטיסט בשם ראפר, תפקיד שהציג את טווח המשחק הרחב שלו. הסרט זכה לביקורות חיוביות על התסריט אבל ספג ביקורות על רמת המשחק הנמוכה שלו עקב העובדה ששני השחקנים המקצועיים היחדים בסרט היו גרייסון ראסל וג'ון שניידר.  ב-2020 הוא שיחק בתפקיד אתת בסרט גרייהאונד של אפל TV פלוס בכיכובו של טום הנקס. הוא גם נגן גיטרה, וב-2024 הוציא שני שירי רוק דרומי.
חיים אישיים

גרייסון ראסל נולד בקלנטון, אלבמה לג'רי וקריסטל ראסל, בעלי שירות מוזיקה נוצרית. הוא למד בתיכון ציבורי: "תיכון מחוז צ'ילטון - בית הנמרים" בקלנטון שאותו סיים ב-2016. לאחר מכן הוא למד לזמן קצר באונברסיטת לי, קליבלנד. ב-2017 חלה בדלקת התוספתן. הוא התחתן עם חברתו רחל שמואכר ב-2024.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2006 | לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי | טקסס ריינג'ר בובי |
| 2008 | שבט הקשת בענן | קלווין |
| 2010 | יומנו של חנון | פרגלי |
| 2011 | יומנו של חנון 2: רודריק שולט | פרגלי |
| 2011 | מארלי ואני: שנות הגורות | מארלי (דיבוב) |
| 2012 | יומנו של חנון 3: קיץ קטלני | פרגלי |
| 2013 | לוחמי חלל | ראסל "ראסטי" ריגס |
| 2013 | עונה של ניסים | ראפר פורסטר |
| 2015 | איך נוצרתי | שון מקרוני |
| 2016 | יום האם | טומי |
| 2019 | חג המולד ביולי | ג'ימי |
| 2019 | רוח רפאים | סם |
| 2020 | גרייהאונד | אתת מספר 1 |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | אני והלהקה | מרטין | בפרק "בירת'דייזד" (Birthdazed) |
| 2011 | שעה מכושפת | וולט | בפרק חטיף חייזרים (Alien Candy) |
| 2011 | חייג'מות | עצמו | בפרק "חיבוק של תמנון" (An Octopus Hug) |
| 2020 | ספר לי סיפור | אלן | בפרק "חלומות מתוקים" (Sweet Dreams) |
| 2024 | הרכס הכחול | דוויין דיקסון | תפקיד חוזר |
הערות שוליים

↑  Instagram, www.instagram.com
↑  Jake with the Ob, Happy 25th Birthday to Grayson Russell! The actor who played Texas Ranger Bobby in Talladega Nights, Fregley in the Diary of a Wimpy Kid movies (2010-2012), Tommy in Mother’s Day (2016), one of the Signalmen in Greyhound, and voiced Marley in Marley & Me: The Puppy Years., x, ‏2 may 2023
1 2 3  Bob Carlton | bcarlton@al.com, Clanton's Grayson Russell fits in feature films amid regular kid activities, al, ‏2010-03-21 (באנגלית)
↑  Growing pains - INQUIRER.net, Philippine News for Filipinos, web.archive.org, ‏2011-05-02
↑  Show & Tell: Entertainment News | The Columbus Dispatch, archive.ph, ‏2013-01-21
↑  Instagram, www.instagram.com
1 2  Neal Wagner, Movie star celebrates premiere in Alabaster, Shelby County Reporter, ‏2011-03-26 (באנגלית)
1 2  Staff Reports, Film starring local opens Friday, The Clanton Advertiser, ‏2010-03-17 (באנגלית)
↑  The Feel Good Film Festival ~ Films, web.archive.org, ‏2011-08-16
↑  Staff Reports, New film starring Grayson Russell out on DVD, The Clanton Advertiser, ‏2011-02-09 (באנגלית)
1 2  Scott Mims, ‘Wimpy Kid’ movie No. 1 at box office, The Clanton Advertiser, ‏2011-03-29 (באנגלית)
1 2  Christian Movies (2020-12-27), Season Of Miracles (2013) | Full Movie | John Schneider | Grayson Russell | Andrew Wilson Williams, נבדק ב-2025-01-25
↑  emilybeckett, Russell to star in 'A Season of Miracles', The Clanton Advertiser, ‏2012-05-25 (באנגלית)
↑  Season of Miracles - Movie Reviews | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
↑  Season of Miracles (2013) - User reviews - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2025-01-25
↑  DeWayne Hamby, Reel Faith, Grayson Russell On 'Greyhound,' 'Talladega Nights,' And Working With Tom Hanks, Reel Faith, ‏2020-07-10 (באנגלית)
↑  Spotify, open.spotify.com
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  Marley & Me: The Puppy Years Movie Review | Common Sense Media, www.commonsensemedia.org (באנגלית)
↑  Mother's Day (2016), IMDb (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5155373  ISNI: 0000 0003 6172 8487  LCCN: no2011190131  VIAF: 221005943   WorldCat (עם VIAF): 221005943
כתב הסובלנות

עמוד השער של כתב הסובלנות הראשון, המפרט את עשרות תאריו של יוזף השני.
עמוד השער של כתב הסובלנות ליהודים שניתן ב-2 בינואר 1782
מסה באיטלקית שפרסם אליה מורפורגו לרגל הוצאת כתב הסובלנות
שער האיגרת דברי שלום ואמת של נפתלי הרץ וייזל שיצאה לאור בעקבות כתב הסובלנות
כתב הסובלנות או צו הסובלנות (בגרמנית: Toleranzedikt או Toleranzpatent) הוא כינוי לסדרת צוים שהוציא יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנים 1781–1782 שהביאו לרפורמות מקיפות בנושאי זכויות מיעוטים ובין היתר הגדירו את זכויות היהודים. כתב הסובלנות ביטא מגמה חדשה בזירה הפוליטית והחברתית באירופה ביחס ליהודים. היסטוריונים שונים רואים במסמך זה את ראשית האמנציפציה ליהודים. ביסודה של ההצהרה עמדה השפעת רעיונות הנאורות.
היהודים עצמם התייחסו ברגשות מעורבים לכתב הסובלנות. היו שראו בהם המשך לגזרות שהטילו השלטונות על היהודים. לעומתם אחרים בירכו על הופעתו. המשכיל נפתלי הרץ וייזל פרסם מיד אחרי הוצאת כתב הסובלנות חוברת בשם "דברי שלום ואמת" בה קרא ליהודים לאמץ את הצו ולערוך שינוי מקיף במערכת החינוך היהודי.
היסטוריה

כתב הסובלנות ניתן ב-13 באוקטובר 1781 לזרמים הנוצרים שאינם קתוליים (אורתודוקסים ופרוטסטנטים) ובו הוא התיר פולחן לבני הזרמים שאינם קתוליים וגישה למשרות ציבוריות. ב-2 בינואר 1782 הוציא צו סובלנות ליהודי אוסטריה. הכתב הרחיב את חירויות הפרט, והעניק רשות ליהודים להשתתף בחיי החברה והכלכלה, בוטלו ההגבלות במגורים ובתנועה וכן העניק הקלות בתחומים נוספים. הכתב הדגיש את זכות היהודים להגנה חוקית, תוך שהוא מתיר ליהודים להקים מפעלים יצרניים. אולם בכתב אין הענקת שוויון זכויות מלא, ויש בו הגבלות בריבוי האוכלוסייה ובמקומות ההתיישבות. 
בכתב הסובלנות נכתב:
מטרתו של הכתב הייתה ניסיון לשילוב ועירוב היהודים באוכלוסייה הכללית, וזאת אף במתן זכויות מסוימות ו"הליכה לקראת" היהודים מצד השלטון. לכן כלל כתב הסובלנות הקלות בתחום הפרנסה, ובהן חובתם של היהודים ללמוד, זכותו של כל יהודי ללימודים כלליים, ללמוד מלאכה, לייסד בתי מלאכה ובתי חרושת, ולעסוק במקצועות חופשיים. הותר ליהודים לשכור משרתים נוצרים כפי הנדרש בעסקיהם (בנוסף להיתר הקודם לשכור משרתים יהודים).
בראשיתו הוחל הכתב על העיר וינה ולאחר מכן על כלל אוסטריה תחתית ועל המחוזות בוהמיה, לומברדיה (ובאותו צו גם טריאסט וגוריציה), ב-13 בפברואר 1782 מוראביה ושלזיה, ב-31 במרץ 1783 הונגריה, ב-27 במאי 1785 גליציה וב-1 בנובמבר 1789 בוקובינה. בהמשך ביטא הכתב את המגמה ורעיונות ההשכלה, וציין אבן דרך בתהליך האמנציפציה ליהודים. כך הפרלמנט הצרפתי אישר את רעיון השוויון של הדת היהודית אל הדת הנוצרית הקתולית, בשנת 1848.
הגבלות

מלבד הזכויות שהוענקו ליהודים, הונהגו גם כללים נוספים כדי להוביל לטשטוש ייחודיות הקהילה ובכך ניסיון להוביל לזניחת המנהגים הייחודיים ליהודים; הצו התערב באופי החינוך וההתנהגות היום-יומית מתוך מטרה לטשטש את ההבדלים; כך למשל ביטל את החובה לגדל זקן, ביטל את האיסור לצאת מהבית בחגים הנוצריים, הטיל חיובים שונים על הכשרת המורים, ואיסור לכתוב עברית ויידיש בתעודות פומביות. על מנת לעודד השכלה, אסר הצו על מי שלא למד בבית ספר להינשא לפני מלאת לו 25 שנה.
צו הסובלנות אסר הפעלה פומבית של בית כנסת ולא הכיר ביהודים כקהילה דתית. ”אין הם מהווים קהילה ממש בהנהגתו של ראש מבני אומתם, אלא כל משפחה לחוד תיהנה בשלוה מהגנת חוקי המדינה לפי הסובלנות שניתנת לה על ידי הממשלה של אוסטריה התחתית. לא יותר להם שום פולחן דתי פומבי, שום בית-כנסת פומבי, שלא יורשה להם להקים בית דפוס משלהם עבור ספרי תפילה וספרים עבריים אחרים.” לא הותר ליהודים למנות רב, אלא רק "מפקח על הבשר הכשר".
לקריאה נוספת

צבי רייכמן, יהודי וינה מ"כתב הסובלנות" ועד למהפכת 1848/49, עבודה לתואר MA, אוניברסיטת תל אביב, 1972.
יהודה הרטמן, פטריוטים ללא מולדת: האורתודוקסיה בהונגריה – מאמנציפציה לשואה
משה אליהו גונדה, ‏מדיניות הסובלנות הדתית של יוסף השני בהונגריה, באתר גוגל ספרים
הערות שוליים

↑  דברי שלום ואמת,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
↑  Josephinian Reforms
↑  לאו גולדהמר, "טשרנוביץ", יהודה לייב פישמן מימון (עורך), בתוך ערים ואמהות בישראל, ירושלים: מוסד הרב קוק, חלק רביעי, 1950, עמ' 130
תיאודור לביא, "תולדות יהדות בוקובינה", בתוך פנקס הקהילות, רומניה, כרך שני, ירושלים: יד ושם, 1980, עמ' 423
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4185628-4
ארנסט מקפרלנד

ארנסט ויליאם מקפרלנד (באנגלית: Ernest William McFarland;‏ 9 באוקטובר 1894 –  8 ביוני 1984) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בתפקידים בכל שלושת זרועות הממשל, אחת ברמת הממשלה הפדרלית ושתיים ברמה המדינתית. בשנים 1941–1953 הוא כיהן כסנאטור מטעם אריזונה (מתוכן בשנים 1951–1953 כמנהיג סיעת הרוב בסנאט), לאחר מכן כיהן כמושל אריזונה העשירי בשנים 1955–1959, ולבסוף, כשופט בבית המשפט העליון של אריזונה בשנים 1965–1971 (מתוכם בשנת 1968 כנשיאו).