stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס קיי קיירד
קריירה עסקית

בשנת 1870 תפס ג'יימס קיירד את מקום אביו כראש "קיירד (דאנדי) בע"מ". בהנהגתו נבנו מפעלי אשטון מחדש, הורחבו וצוידו במילה האחרונה במיכון. ב-1905 צירפה אליה הפירמה גם את מפעלי קרייגי, שסיפקו עד אז לקיירד חלק גדול מחוטי הטוויה שלו. בסופו של דבר העסיקו שני המפעלים 2,000 עובדים. ה"אדוורטייזר של דאנדי" דיווח, שקיירד הוא מעסיק טוב, שמנהל עסק יעיל שהוא גם "מופת של רווחה לעובדים".
קריירה עסקית > משפחה

בשנת 1873 נשא קיירד לאישה את סופי גריי (1882-1843), מי שהייתה מוזה לפרה-רפאליטים, גיסתו של הצייר ג'ון אברט מיליי. בריאותה הנפשית הייתה מעורערת ונראה שקיירד לא הקדיש לה את תשומת הלב הראויה. הייתה להם בת אחת, ביאטריקס עדה (1888-1874). אשתו מתה בשנת 1882, בגיל 38, כנראה כתוצאה ממאבקה הממושך באנורקסיה. בתם מתה בשנת 1888, בת 14. לאחר מות משפחתו הקרובה, הקדיש עצמו קיירד יותר ויותר לנדבנות.
קריירה עסקית > נדבנות ומימון מחקר

ג'יימס קיירד צבר הון של ממש מעסקיו וחזר והשקיע חלק גדול מהונו בעיר הולדתו. התרומות הראויות ביותר להיזכר הן "אולם קיירד", החולש על כיכר העיר, ופארק קיירד בצפון העיר לתושבי דאנדי, הכולל גם טירה. "אולם מרייאט", שנבנה בתרומת אחותו אמה גרייס מרייאט, מתחבר אל אולם קיירד. בסך הכל, בין 1895 ל-1914 נתן ג'יימס קיירד 240,940 ליש"ט בתרומות למוסדות ולארגונים שונים בדאנדי ובמקומות אחרים. בשנת 1902 הציע קיירד 18,500 ליש"ט למנהלי בית החולים המלכותי של דאנדי להקמת בית חולים לטיפול בחולי סרטן. כמו כן העניק 1,000 ליש"ט בשנה למשך חמש שנים למימון מחקר "בטבעה של המחלה המסתורית הזאת". המתקן נפתח בשנת 1906 וקיבל את החולים הראשונים בינואר 1907.
גם אביו לפניו הזכיר את בית החולים המלכותי של דאנדי בצוואתו, בין שאר מטרות צדקה.
קיירד קיבל תואר ברון ב-8 בפברואר 1913.
קיירד נודע בנכונותו להעניק תמיכה כספית למחקר מדעי. בשנת 1913, הגיש לחברה המלכותית שק בסך 5,000 ליש"ט, שנועד למימון מחקר פיזיקלי. קיירד הציע גם לאוניברסיטת דנדי תוכניות נרחבות למעבדת פיזיקה, אבל מועצת הקולג' דחתה הצעה זו ב-1905.
קיירד עזר לממן את המשלחת לאנטארקטיקה של סר ארנסט שקלטון בשנים 1916-1914 באונייה אנדיורנס. הגדולה בסירות ההצלה של האונייה, הג'יימס קיירד, שבה עשו שישה מצוות ה"אנדיורנס" מסע של 1,500 ק"מ, בתנאים קשים ומסוכנים מאין כמותם, מאי הפיל אל ג'ורג'יה הדרומית, נקראה על שמו בהערכה לתרומתו. קיירד עצמו מת חודשיים לפני ששקלטון הגיע אל סטרומנס, ג'ורג'יה הדרומית, ולפיכך לא הספיק להיוודע על דבר חילוצם המוצלח של אנשי "אנדיורנס", שאת מסעם עזר לממן.
קיירד קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנט אנדרוז.
הערות שוליים

↑  ((text)=%27edward%20Caird-s%20Trust%27) אוניברסיטת דאנדי, שירותי ארכיב מקוון קטלוג קרן אדוארד קיירד
↑
ארכיב אגודת ג'יימס קיירד
↑
ארכיב אגודת ג'יימס קיירד
↑  http://arccat.dundee.ac.uk ((text)=%27dundee%20royal%20infirmary%27 סילוקים, קבלות ומסמכים משפטיים קשורים
↑  לונדון גאזט, גיליון 28703 מ-21 במרץ 1913, עמ' 2158
↑  אינסטרומנטלי. תערוכה מאוסף הפיזיקה בספריית האוניברסיטה
הסירה "ג'יימס קיירד" במוזיאון של דאלוויץ'
ג'ון הווארד דלטון

ג'ון הווארד דלטון (באנגלית: John Howard Dalton;‏ נולד ב-13 בדצמבר 1941) הוא פוליטיקאי לשעבר ומשקיע אמריקאי. מיולי 1993 ועד נובמבר 1998 הוא כיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית.
קורות חייו

ג'ון דלטון נולד בניו אורלינס. הוא למד במשך שנה באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ולאחר מכן החל את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית, שאותה הוא סיים ב-1964 בהצטיינות. לאחר סיום הכשרתו הוא שירת בצי ארצות הברית בין השנים 1964 - 1969. בתקופת שירותו הוא קיבל הכשרה בתחום האנרגיה הגרעינית הימית ושירת בצוללת "בלובק" (USS Blueback) כקצין אספקה ומזון ובצוללת "ג'ון ק. קלהון" (USS John C. Calhoun) כעוזר הראשי להנעה, כקצין הקשר וכקצין מערכות נשק. בעת שירותו הפעיל הוא קיבל דרגת לוטננט וכאשר שירת בכוחות המילואים של הצי קודם לדרגת לוטננט קומנדר.
קריירה עסקית ופוליטית

לאחר שחרורו מהצי ניהל דלטון את הסניף בסן אנטוניו, טקסס של בנק ההשקעות Stephens Inc שבסיסו בליטל רוק, ארקנסו. קודם לעבודתו בבנק זה הוא את הבנק המסחרי Best Associates שבדאלאס ו-Mason Best Company שביוסטון. ב-1971 קיבל דלטון תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.
בין השנים 1984–1988 כיהן דלטון כיושב ראש מועצת המנהלים וכמנהל הכללי של חברת ההשקעות Freedom Capital Corporation בסן אנטוניו וכנשיא של אגודת החסכונות סיקווין. קודם לכן הוא היה נשיא חטיבת הנדל"ן של חברת גיל בסן אנטוניו. בדצמבר 1979 הוא מונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר כחבר במועצה הפדרלית של הבנקים להלוואות לדיור, תפקיד בו הוא שימש עד יולי 1981. לפני כן הוא היה נשיא האגודה הלאומית הפדרלית למשכנתאות של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית.
ב-22 ביולי 1993 מונה דלטון כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון ובתפקיד זה הוא כיהן עד ה-16 בנובמבר 1998.
בין השנים 2005–2017 שימש דלטון כנשיא "מועצת מדיניות השיכון".
הערות שוליים

↑  "Biography of Dalton at The Financial Services Roundtable's website". Archived from the original on 2009-01-19.
↑  Ed DeMarco to Lead FSR’s Housing Policy Council
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n77006121  NARA: 10583159  VIAF: 23388939   WorldCat (עם VIAF): 23388939
בג"ץ קו לעובד נגד ממשלת ישראל

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  30 במרץ 2006
 החלטה
 קבלת העתירה – על המדינה לבטל את הסדר הכבילה למעסיק.
 חברי המותב
 חברי המותב:  אדמונד לוי, מישאל חשין, אהרן ברק,
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  השופטים חשין, והנשיא ברק הסכימו כי על המדינה לבטל את הסדר הכבילה של העובדים הזרים למעסיק, וכי ההסכם פוגע בזכויות היסוד, כמו גם פגיעתו אינה מידתית
 
בג"ץ 4542/02 עמותת קו לעובד נ' ממשלת ישראל הוא החלטה מ-30 במרץ 2006 בעתירה שהוגשה על ידי שישה ארגונים: עמותת קו לעובד, מוקד סיוע לעובדים זרים, האגודה לזכויות האזרח בישראל, עמותת רופאים למען זכויות אדם, מכון אדווה ועמותת מחויבות לשלום וצדק חברתי נגד הסדר המכונה "הסדר הכבילה" להעסקת עובדים זרים בישראל. בפסק דינו הורה בג"ץ על בטלות ההסדר הידוע בשם "הסדר הכבילה".
רקע

מעסיק המעוניין להעסיק בישראל עובד שאינו אזרח המדינה, צריך לקבל לשם כך היתר מהמדינה. על פי הסדר הכבילה, עובדים אשר מגיעים לישראל בכפוף להיתר זה, מורשים לעבוד רק אצל אותו מעסיק אשר על שמו רשום ההיתר. בשל כך מוטבע שמו של המעסיק בדרכון של העובד, והוא אינו יכול לשמור על מעמדו החוקי מבלי לעבוד אצל אותו המעביד, וכן אינו רשאי לעבוד בעבודה נוספת. עובד זר, אשר עוזב את מקום עבודתו, נדרש לצאת מישראל באופן מיידי. המעסיק מצידו מתחייב בפני המדינה שכאשר העובד הזר יחדל מלעבוד עבורו, הוא ידאג לעזיבתו בפועל את גבולות המדינה.
מראשית המאה ה-21 הובאו לישראל, לרוב על פי החלטות ממשלה, עשרות אלפי עובדים זרים, כאשר הלכה למעשה, מאות רבות מהם נאלצו לעזוב את מקומות עבודתם, לרוב מסיבות של קיפוח זכויות הנובעות מחוקי המגן, פיטורים, ובתחום העבודה הסיעודית – מותו של המעסיק. מרבית העובדים הזרים, השקיעו ושילמו, עוד בארצם, כסף רב עבור זכות ההגעה לעבודה בישראל.
העובדות בבסיס פסק הדין

בחודש פברואר 2002 ניתנה החלטת ממשלה מספר 1458, אשר אישרה הבאתם של 6,000 עובדים זרים לישראל לצורך העסקתם בחקלאות בהתאם להסדר הכבילה, לאחר שבמשך זמן רב ניסתה הממשלה להקטין את מספר העובדים הזרים במסגרת מדיניות "שמיים סגורים". העותרים פנו לבג"ץ כנגד הסדר הכבילה. בקשתם לצו ביניים נגד הפעלת הסדר הכבילה נדחתה על ידי השופט ריבלין.
הדיון המשפטי > טענות עמותת קו לעובד

שלילת זכויות: הנוהל שכובל את העובד למעסיקו, שולל את הזכויות הבסיסיות של העובד, הזכות לחירות, הזכות לחופש העיסוק, כמו גם זכויות אשר מוקנות לעובד מכוחם של חוקי המגן. העובד הופך להיות רכוש של המעסיק, כבודו הבסיסי להיות אדם חופשי נפגע.
הגדלת כוחו של המעסיק: הסדר הכבילה, גורם לתופעות חמורות, דוגמת לקיחת דרכונים מעובדים, כליאת עובדים, העדר תשלום שכר מלא או חלקי, זכותו הבסיסית של העובד להשתחרר מחוזה העסקתו נפגעת, ובכך נפגע חופש העיסוק המשולב בחופש החוזים, וכוח המיקוח הכלכלי של העובד.
חריגה מסמכות: שר הפנים, בהתקינו את נוהל הכבילה, חרג מסמכותו, אשר נקבעה בסעיף 6 לחוק הכניסה לישראל, שכן, על מנת לתקן תקנה שפגיעתה כל כך חמורה בזכויות היסוד, נדרש סעיף חוק מפורש, ולא כללי כפי שנחקק בחוק הכניסה לישראל.
פגיעות נוספות בעובד: פעמים רבות, מועבר העובד על ידי המעסיק ממקום למקום, ולעיתים המקום אליו מועבר העובד, אינו שייך למעסיק שעל האשרה, כך שהעובד הופך להיות מפר חוק, מבלי ידיעתו. זכות העובד לביטוח רפואי נפגעת כאשר העובד מפסיק את עבודתו, ובמיוחד זכות הגישה לערכאות נפגעת, שכן עובד שיפנה לבית הדין לעבודה, סביר כי יפוטר מיד.
הפתרון שהציעו העותרים, הוא מבנה העסקה ענפי, שיתבצע על ידי כך שהעובד יקבל היתר לעסוק בעבודה בענף מסוים, הפיקוח של המדינה יהיה על ידי הקמת מרשם אשר בו ידווח העובד על מקום העסקתו. על ידי מבנה שכזה תהיה תחרות הוגנת של תנאי שכר לעובד, ישמרו זכויותיו הסוציאליות. מאידך תהיה למדינה שליטה על מקום הימצאו של העובד.
הדיון המשפטי > טענות המדינה

המצב הקיים הוא סביר ואין צורך להתערב בו.
למדינה יש צורך וחובה להתמודד עם הגירה לא חוקית, על ידי פיקוח על מקום הימצאם של העובדים הזרים, וכל זה לאור המצב בו עובדים זרים אשר הגיעו ארצה באופן זמני, נשארו לגור ולעבוד לתקופות ארוכות.
להכנסת עובדים זרים למשק העבודה בארץ יש יתרונות מחד, דוגמת יכולת כלכלית זמינה למעסיקים לגייס עובדים, אך מאידך, בטווח הארוך יכולה ליצור שינויים במבנה התעסוקה והשכר, כמו גם תלות של המעסיקים לכוח אדם זול, ולכך שהעובדים הזרים יתפסו מקומות עבודה של ישראלים, ולבעיות חברתיות נוספות.
בחודש נובמבר 2002 הוציא משרד הפנים נוהל חדש המסדיר את המעבר בין מעסיקים שונים, הנוהל תורגם לשפות שונות, והופץ בין העוברים הזרים, ולכן הטענה בדבר אי יכולת לעבור בין מעסיקים אינה רלוונטית.
גם אם יסתבר שנוהל המעבר בין מעסיקים פוגע בזכויות יסוד, הנוהל עומד בכללים שמציב משפט חוקתי, מכיוון שהוצא על פי חוק הכניסה לישראל.
לגבי הסמכות, לשר הפנים סמכות מלאה להתקין תקנות על פי חוק הכניסה לישראל, ושכן אין לקבל את הפרשנות המצומצמת כפי שטוענים העותרים.
פסק הדין

השופט אדמונד לוי אשר כתב את עיקר פסק הדין, ציין כי הדיון וההחלטה אשר נתן בסופו, אינו מתקיים בחלל ריק. תוך שהוא נותן משקל של ממש למעמד המיוחד של העובדים הזרים בישראל, בהיותם קבוצת אוכלוסייה זמנית, ענייה ובלתי מאורגנת. השופט לוי מדגיש את פערי הכוחות העצומים שבין העובר הזר, למדינה אשר אליה הגיע לצור את פת לחמו. השופט לוי, קבע באמירה נחרצת, כי הסדר הכבילה פוגע בזכויות היסוד של העובדים הזרים, בהיבט החוקתי, מנתח בית המשפט את הפגיעה החוקתית בזכויות אדם בסיסיות, הזכות לחירות הכוללת בתוכה את חופש התנועה, ובמיוחד את חופש העיסוק, כמו גם הזכות לכבוד, וכנגזר ממנה הזכות לשוויון ההסדר שולל את האוטונומיה ואת הרצון החופשי של העובד הזר הכבול.
השופט לוי, מעלה על נס את ערך כבוד האדם, תוך ההכרה בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו, כערך מכונן במשפט החוקתי הישראלי.
הסדר הכבילה, מחבר בין פעולת ההתפטרות, כזכות יסוד של העובד, לבין עיצום ועונש מיידי מאת המדינה.
זכות האדם לקבל על עצמו עבודה מרצון חופשי, מעוגנת אף במשפט הבין-לאומי, המשנה לנשיא, השופט מישאל חשין, הסכים עם השופט אדמונד לוי, ואף נקט בלשונו החדה, והשנונה, ביקורת חריפה כנגד המדינה על השימוש שנעשה בהסדר הכבילה. תוך שהוא חוזר ומצביע על כך בהסדר אינו ראוי, הפוגע בכבוד האדם, בצלם האנוש שבאדם, תוך שהוא קובע את המשפט האלמותי: "אדם זכאי לחיות חיים הראויים לחיים".
הנשיא, השופט אהרן ברק, הסכים ללא עוררין, לפסק דינו של השופט אדמונד לוי, ולחוות דעתו של השופט מישאל חשין.
פסק הדין > החלטה

בג"ץ חייב את המדינה להשלים ולגבש הסדר חדש בתוך שישה חודשים ממתן פסק דינו זה.
בג"ץ לא נעתר לסעד הנוסף לו עתרו העותרים, ולפיו יש להורות למדינה לקיים הסדר של כבילה לפי ענף העסקה.
בג"ץ נימק את סירובו למתן סעד זה, בכך שבית המשפט אינו קובע את תוכנית הפעולה של הרשות המבצעת, ותפקידו הוא לקבוע האם תוכנית פעולה שכזאת היא חוקית כמו גם מידתית.
בעקבות פסק הדין

המדינה לא מילאה אחר החלטת בג"ץ, במרץ 2007, פרסמו עמותת קו לעובד, יחד עם המוקד לסיוע לעובדים זרים, דוח מסכם, ובו הן מפרטות את אשר נעשה בעקבות פסק הדין.
באוגוסט 2008, כשנתיים וחצי לאחר שניתן פסק-הדין בעניין הסדר הכבילה, פנו ארגוני זכויות אדם לבית-המשפט העליון בנושא, בבקשה שיקבע שהמדינה מבזה את בית-המשפט בכך שהיא מפרה את הוראות פסק-הדין. בנובמבר אותה השנה, כתב השופט לוי כי המדינה בזתה את פסק הדין של בג"ץ בכך שלא טרחה לבטל את הכבילה.
המדינה רצתה לנסח מחדש את הסדר הכבילה תוך שהיא מנסה להכניס את התיקון לחוק ההסדרים, אך לאור חוות דעתו של היועץ המשפטי לכנסת, ניסחה המדינה תיקון לחוק הכניסה לישראל, וב־16 במאי 2011 התקבל בכנסת בקריאה שנייה ושלישית תיקון לחוק הכניסה לישראל, אשר קובע כי שר הפנים יוכל לקבוע את מספר המעסיקים שעובדים זרים בתחום הסיעוד יהיו רשאים לעבור ביניהם וכן את האזור הגאוגרפי שבו יורשו עובדים אילו לעבוד. עוד קובע החוק שבאשרה וברישיון הישיבה של העובד הזר יצוין תחום העיסוק של מקבל הרישיון. בהתאם לחוק החדש, משרד הפנים יכול לבטל את אשרת השהיה של עובד שלא יועסק מעל 90 יום בתחום העיסוק, אחרי שניתנה לעובד הזדמנות להשמיע את טענותיו.
ראו גם

קו לעובד
בג"ץ קו לעובד נגד משרד הפנים
האגודה לזכויות האזרח
מוקד סיוע לעובדים זרים
משרד הפנים
הסדר הכבילה
בזיון בית המשפט
חוק ההסדרים
לקריאה נוספת

יורם עידה, מעבר מהסדר הכבילה להסדר התאגידים, מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, ספטמבר 2012
אהרן ברק, כבוד האדם(הקישור אינו פעיל), המשפט ז (תשס"ב) 517
גיא מונדלק, עובדים או זרים בישראל? ״חוזה התשתית״ והדפיציט הדמוקרטי(הקישור אינו פעיל), עיוני משפט כז (תשס"ג-תשס"ד) 423
הערות שוליים

↑  גבריאלה שלו, "חופש העיסוק וחופש החוזים", ספר מנחם גולדברג, הוצאת סדן, 2002, עמ' 494–495.
1 2  חוק הכניסה לישראל
↑  זכות הגישה לערכאות
↑  בג"ץ 4542/02 קו לעובד ואח' נ' ממשלת ישראל ואח', ניתן ב־30 באוגוסט 2008
↑  חוק הכניסה לישראל,(תיקון מס' 21) התשע"א–2011
ג'ין לאנג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1962 (בן 62) פאס כריסטיאן, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  רץ אחורי
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1984, דנוור ברונקוס, סבב 11, מספר 299
 קבוצות כשחקן
 1984–1990:  דנוור ברונקוס (1984–1987)   אטלנטה פלקונס (1988–1990
 
ג'ין אריק לאנג, (באנגלית: Gene Eric Lang; נולד ב-15 במרץ 1962 בפאס כריסטיאן, מיסיסיפי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל לאנג באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1984 על ידי דנוור ברונקוס. ב-1988 עבר לשחק באטלנטה פלקונס שם שיחק עד שפרש ב-1990.
ג'ון הווארד פייל

ג'ון הווארד פייל (באנגלית: John Howard Pyle;‏ 25 במרץ 1906 –  29 בנובמבר 1987) היה שדרן רדיו ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה התשיעי בשנים 1951–1955. לאחר כהונתו כמושל הוא שימש כפקיד בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
ראשית חייו

ג'ון הווארד פייל נולד בשרידן, ויומינג. ב-1930 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של אריזונה, שם הוא היה חבר באחוות למבדא-כי-אלפא. בשנים 1930–1951 הוא היה מנהל התוכניות בתחנת הרדיו KFAD (כיום KTAR) בפיניקס. במלחמת העולם השנייה הוא שימש ככתב רדיו וסיקר את טקס כניעת האימפריה היפנית.
מושל אריזונה

במסע הבחירות שלו למשרת מושל אריזונה ב-1950 ניצח פייל את האישה הראשונה שהתמודדה לתפקיד, מועמדת המפלגה הדמוקרטית אנה פרומילר. הוא כיהן בתפקיד בשנים 1951–1955. הוא היה ראשון מושלי אריזונה שנולד במאה ה-20.
ב-1953 הוא ניסה לחסל מתחם של המורמונים הפונדמנטליסטים בקולורדו סיטי, אריזונה, במה שנודע כפשיטה על שורט קריק (אנ'), שכתוצאה ממנה נעצרו 24 גברים ו-236 ילדים הועברו למשפחת אומנה. מהלך זה גרם לניכור כלפיו מצד מצביעים רבים באריזונה לאחר שתצלומים של ילדים דומעים שהורחקו בעל כורחם מאימהותיהם הנסערות הופיעו בעיתונים. מאוחר יותר ציין פייל את תגובת המצביעים לפשיטה כסיבה לכך שהוא בסופו של דבר נוצח במערכת הבחירות של 1954, בה ניסה להתמודד על תקופת כהונה שלישית, והפסיד ליריבו הדמוקרטי, לשעבר מנהיג הרוב בסנאט של ארצות הברית, ארנסט מקפרלנד, ובינואר 1955 סיים את כהונתו.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, הצטרף פייל לממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר בתפקיד סגן עוזר לנשיא, ושימש בעיקר כאחראי על ועדת שיתוף הפעולה בין הממשל הפדרלי למדינות שקידמה ממשלה מקומית חזקה ואחראית יותר, ובסופו של דבר היה למנהל משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים. ב-1959 התפטר פייל מתפקידו כדי לקבל על עצמו את תפקיד נשיא המועצה הלאומית לבטיחות. הוא פרש באותה שנה ושב לביתו שבטמפה, שם הוא היה פעיל בענייני הקהילה וכתב טורים לעיתונות.
פייל קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רדלנדס, אוניברסיטת צ'פמן, אוניברסיטת המדינה של אריזונה, לבנון קולג' ואוניברסיטת ברדלי.
ג'ון הווארד פייל נפטר בטמפה ב-29 בנובמבר 1987. היה נשוי לרעייתו לוסי ולהם שתי בנות. נטמן בבית הקברות דאבל ביוט שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 55-56.
הערות שוליים

↑  ג'ון הווארד פייל, באתר Find a Grave
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190296640  LCCN: n93045685  NARA: 10573758  SNAC: w69w0dqz  VIAF: 28743051   WorldCat (עם VIAF): 28743051
בישעה

בישעה (בערבית: بِشْعَة; תעתיק מדויק: בִּשׁעָה) הוא טקס כוויית הלשון במבחן לגילוי חפות או אשמה של מעורבים בסכסוך. הבישעה נהוגה בחברה הבדואית במקרים של אישומים בעבירות קשות שאין להן עדים או ראיות חותכות. ההליך הוא פומבי ונערך בהסכמתם של הנבחנים. הבישעה מתבצעת על ידי מוסמך לדבר – המֻבַּשׁע (مُبشِّع). סמכות המובשע עוברת בירושה מאב לבן, או לבן-משפחה מקרבה ראשונה, ותוקפהּ מיוחס ל"בַּרַכַּה" (بَرَكَة), כלומר – לחסד עליון. טקס הבישעה אינו מעוגן במשפט הבדואי ולא בחוקי השריעה, אלא הוא עֻרפֿי (ﻋُﺮﻔﻰ), כלומר, נוהגי.
המבקש להוכיח את חפותו במבחן זה, אחרי שעניינו הוצג בפני המובּשע ובפני המתקהלים לטקס, נדרש ללקק שלוש פעמים כלי מתכת דמוי מַצֶּקֶת (طاسة بالبشعة) שלוּבּן באש ואחרי כן לשטוף את פיו במים. המובּשע בודק את הלשון, והנבחן מציג אותה לביקורת לעיני העדים למבחן. אם יימצאו סימני כווייה על הלשון – אות הוא לכך שלא דיבר אמת. הבישעה מתקיימת, כאמור, רק בהסכמה של מי שמוכן לעמוד בה. החוזר בו מהסכמתו למבחן, או בורח, נחשב לדובר שקר.
הבישעה נאסרה בתקופת המנדט הבריטי, וקיומה אסור במדינת ישראל. המלך חוסיין ביטל את הבישעה בירדן ב-1976, ובסעודיה מת המובּשע האחרון ללא יורשים. הבישעה עדיין מתקיימת בימינו במצרים, אצל המובּשע מבני העיאַידַה, סמוך לאבו סולטאן שמדרום לעיר אסמאעיליה.
הבישעה מקובלת גם בקרב כפריים, ולא רק בקרב הבדואים, ודורשיה נוהרים אל המובשע שבמצרים גם מהארצות השכנות, וישראל בכללן.
בתרבות הפופולרית

עלילת "גגות אדומים" בסרטו של דני ורטה "אספלט צהוב" (2000) מתארת מבחן בישעה אצל בני הג'האלין במדבר יהודה; הסרט אינו תיעודי. בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בתולות (2017) מבקשת גיבורת הסדרה, שלי רג'וואן, לעבור מבחן בישעה אצל שייח' בדואי בסיני.
ראו גם

משפט האל
לקריאה נוספת

עארף אל-עארף, שבטי הבדואים במחוז באר שבע (תרגום: מ. קפליוק; הוצאת "בוסתנאי", 1937); פרק י"ג: "לקיקת האש" ("בשעה"), עמ' 55–60
שבתאי (שבו) לוי, הבדווים במדבר סיני – דגם של חברה מדברית (הוצאת שוקן, 1987); על ה"בישעה" בעמ' 225–226
ששון בר-צבי, מסורת השיפוט של בדוויי הנגב (משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991); על ה"בישעה" בעמ' 32–33, 101–107
יוסף גינת, נקמת דם: נידוי, תיווך וכבוד המשפחה (הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תש"ם, 2000).
Joseph Ginat, Bedouin Bisha’h Justice: Ordeal by Fire (Eastbourne, U.K.: Sussex Academic Press, 2009
סלים אלאפניש, מבחן האש, 2009 (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  התעתיק בשפות אירופה אינו אחיד – Bisha'a, Besha, Bisha
↑  אין מניעה לתעדו בצילום, ויש מבחר סרטונים מקוונים לצפייה; ראו לדוגמה ב"קישורים חיצוניים"
↑  הבישעה מכונה בשל כך בשם "הפוליגרף הבדואי"
↑  לדוגמה, בכתב אישום שנדון ב-2011 בבית המשפט המחוזי בבאר שבע (תיק פ"א 21595/11, בסעיפים 28–31) מוזכר הליך ה"בישעה" של בדואים ישראלים במצרים כעניין שאינו בלתי מוכר או בלתי שיגרתי, וכך גם בהחלטת בית המשפט (מ"ת 13856-08-11, בעמוד 4). הבישעה הופיעה בסרטים וסדרות. בשנת 2017 הוצגה בסצנה מתוך סדרת הטלוויזיה "בתולות" בכיכובה של מגי אזרזר
↑   "הלשון של שלי תישרף", סרטון  באתר יוטיוב
↑  מהדורת פקסימיליה ראתה אור בהוצאת אריאל ומרכז ג'ו אלון, 2000; המקור בערבית ראה אור ב-1934
"מבחן האש", חיבורו של סלים אלאפניש
בננות (שיר של סטטיק ובן-אל תבורי)

ערך זה עוסק בשיר של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי. אם התכוונתם לשיר של אגם בוחבוט, ראו .
בננות הוא שיר של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי. השיר יצא לאור ב-27 ביוני 2019.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר צולם באולפן ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי, המביים הקבוע של הצמד את הקליפ. בקליפ משתתפים הראפרים הישראלים טדי נגוסה, שחר סאול וצגאי בוי.
בשבוע הראשון צבר הווידאו קליפ כ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.
נכון לינואר 2023 מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-34 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 8 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 45 |  |
|  ישראל | MTV ישראל | 8 |  |
הערות שוליים

↑  בננות, נבדק ב-2019-07-29
1 2 3  Static and Ben El - סטטיק ובן אל (2019-06-27), סטטיק ובן אל תבורי - בננות (Prod. By Jordi), נבדק ב-2019-07-29
| סטטיק ובן-אל תבורי |
| --- | --- | --- |
| סטטיק • בן-אל תבורי   דיסקוגרפיה | סטטיק • בן-אל תבורי   דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שבעה ירחים |  |
| מיני-אלבומים | לכאורה |  |
| סינגלים | "ברבי" • "כביש החוף" • "סלסולים" • "סתם" • "זהב"  • "טודו בום" • "הכל לטובה" • "נמסטה" • "קאוואי" • "גומיגם" • "Broke Ass Millionaire" • "יאסו" • "Tudo Bom" • "בננות" • "אמאלה" • "Further Up (Na, Na, Na, Na, Na)" • "We" • "חביב אלבי" • "Milli" • "קוביות" • "Shake Ya Boom Boom" • "קקטוס" • "כוסות ריקות" • "אפס מאמץ" • "אהבתי לך" • "מנגלים" • "אחלה גבר" • "קרנבל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "דוביגל" |  |
בננמן

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  הנפשה, גיבורי על, קומדיה, ילדים
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 מפיק:  טרבור בונד
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  3 באוקטובר 1983 – 4 במרץ 1986
 תקופת שידור בישראל:  1995
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
בננמן (באנגלית: Bananaman) היא סדרת הנפשה בריטית קומית לילדים, אשר מבוססת על דמות קומיקס בעלת אותו שם. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של בננמן הלוחם בפשע.
הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC באנגלית בריטית בשנים 1983–1986. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 1995 בערוץ הילדים. לסדרה הופקו 3 עונות ו-40 פרקים באורך 5 דקות.
תקציר העלילה

אריק טווינגל (בקומיקס נקרא אריק ווימפ) הוא תלמיד בית ספר שבכל פעם שאוכל בננה הוא משתנה לגיבור על בשם בננמן אשר נלחם בפשע וגם מציל את אהובתו, פיונה כתבת החדשות אשר נוהגת לכנות אותו "מר נהדר".
מדבבים > דיבוב מקורי

טים ברוק טיילור – אריק
גרהאם גארדן – בננמן
ביל אודי – עורב
ג'יל שילינג – פיונה כתבת החדשות
מדבבים > דיבוב עברי

אלי לולאי – אריק / בננמן
שי זורניצר – עורב / מספר
מוטי דיכנה – גנרל בליית'
מיכה אוזין סליאן
יסמין גמליאל – פיונה כתבת החדשות
ג'ואן סימס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במאי 1930 באזילדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 ביוני 2001 (בגיל 71) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פאטני וייל 
 שם לידה:  Irene Joan Marion Sims 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1950)  Brentwood County High School  St John's School, Billericay 
 פרופיל ב-IMDb
 
איירין ג'ואן מריון סימס (באנגלית: Irene Joan Marion Sims;‏ 9 במאי 1930 - 27 ביוני 2001) הייתה שחקנית אנגלייה, הזכורה בעיקר מהופעותיה בסדרת סרטי "Carry On", מגילום דמותה של מאדג' הרדקאסל בסדרה הקומית "בחלוף השנים" ובדמותה של גברת ומבלי, הטבחית חובבת השרי, בסיטקום "On the Up". פעלה גם כזמרת.
ביוגרפיה

ג'ואן סימס נולדה בשנת 1930 בלאינדון שבאסקס. היא הייתה בתם היחידה של ג'ון הנרי סימס, מנהל תחנת הרכבת בלאינדון, ושל אשתו גלדיס מארי סימס. עקב מגוריהם בתחנת הרכבת, היא גילתה עניין במשחק והייתה מופיעה לפני הנוסעים המחכים בתחנה. בגיל הנעורים החליטה שהיא רוצה להמשיך בעסקי השעשועים, ועד מהרה היו פניה למוכרות בקרב הפקות החובבים המקומיות.
ב-1946 ניסתה סימס להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), אבל נכשלה. האודישן הראשון שלה כלל גילום דמותו של פו הדב. היא התקבלה למכינה של האקדמיה (PARADA), ולבסוף בניסיון הרביעי התקבלה ל-RADA וסיימה את הלימודים ב-1950 בגיל 19. הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה במופע פנטומיים (אנ')‏ "The Happy Ha'penny" לצדו של סטנלי בקסטר בתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו.
סימס הופיעה במספר פארסות של בריאן ריקס ותיאטרון אלדוויץ' ובהם במחזה "I say! Nawks!", אולם עיקר הצלחתה הייתה במופעי רביו בעיקר משל פיטר מיירס. ב-1958 לוהקה למחזה "Breath of Spring" מאת פיטר קוק שהוצג בתיאטרון קיימברידג' ובהמשך הועבר לתיאטרון הדוכס מיורק, והוצג שם מאוגוסט 1958 עד אפריל 1959.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

בשנת 1963 הקליטה סימס מספר שירים. "Hurry Up Gran" ו-"Oh Not Again Ken" יצאו כתקליט סינגל, ואחריהם השירים "Spring Song" ו-"Men". את שני התקליטים הפיק ג'ורג' מרטין בלייבל פרלופון, אבל אף אחד מהם לא הגיע למצעד הסינגלים הבריטי. זה לא הרתיע אותה מלהקליט סינגל נוסף ב-1967 שכלל את השירים "Sweet Lovely Whatsisname" ו-"The Lass With the Delicate Hair". גם תקליט זה נכשל במצעדים, והסינגלים האלה הם נדירים למדי. החל ל-2009 השירים "Spring Song" ו-"Men" זמינים להורדה מ-ITunes ומאתרי מוזיקה אחרים. השתתפה גם בהקלטה המקורית מ-1961 של "The Lord Chamberlain Regrets" ושל "The Water Gypsies".