stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבעים (אלבום)
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | אל תשאלי (בהשתתפות בניה ברבי)   | 2:47 |
| 2. | סצנות (בהשתתפות The Choice)   | 3:25 |
| 3. | אוהבת את עצמי (בהשתתפות קרן קריספיל)   | 2:58 |
| 4. | צבעים (בהשתתפות רון בוחניק)   | 3:27 |
| 5. | ככה לומדים להעריך (בהשתתפות אורן כדורי)   | 3:19 |
| 6. | פתאום נזכרת (בהשתתפות רבקה זהר)   | 2:55 |
| 7. | לחבק אותך (בהשתתפות ניב דמירל)   | 2:59 |
| 8. | על שפת הים  | 3:22 |
| 9. | מה את בשבילי (בהשתתפות אלדד כהן)   | 3:21 |
| 10. | למה זה מגיע לי (בהשתתפות דודי בר דוד)   | 3:05 |
| 11. | נשמות אבודות (בהשתתפות אורי שכיב)   | 3:18 |
| משך כולל: | משך כולל: | 34:56 |
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, עם אחד השירים הכי מושמעים בארץ, גיל ויין חושף הכל בראיון, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 30 בספטמבר 2018
↑  חן פרורדין, ‏דיג'יי אונלי אאוט, גיל ויין אין, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2017
↑   בן שלו, "אל תשאלי" של גיל ויין: לחן נדוש, מלים נטולות חן ועיבוד שחוק, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2017
1 2  משה ניסנבוים, אל תשאלו: גיל ויין שורף את יוטיוב, באתר ישראל היום, 13 במרץ 2018
↑  דודי פטימר, ‏"תפסת לי מקום" של בניה ברבי סוחף, מרגש ומצדיק את מעמדו כהבטחת השנה, באתר מעריב אונליין, 8 באוקטובר 2018
↑  שגיא בן נון‏, אייל גולן, עומר אדם או סטטיק ובן אל: מהו השיר הכי מושמע ברדיו?, באתר וואלה, 3 בספטמבר 2019
↑  103FM, ‏הישראלי שכבש את העולם, עומר אדם ומחמוד: זו הייתה 2019 במוזיקה, באתר מעריב אונליין, 27 בדצמבר 2019
↑  "מסע" של אליעד הוא שיר השנה של גלגלצ: תוצאות המצעד השנתי, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2019
↑  שגיא בן נון‏, אייל גולן, עומר אדם או סטטיק ובן אל: מהו השיר הכי מושמע ברדיו?, באתר וואלה, 3 בספטמבר 2019
↑  דודי פטימר, ‏"צבעים", האלבום של גיל ויין, אקלקטי, נעים לאוזן ומבוצע על ידי זמרים מוכשרים, באתר מעריב אונליין, 21 בינואר 2020
פרסאוס, מלך מוקדון

| --- | --- |

 לידה:  212 לפנה"ס פלה, מוקדון 
 פטירה:  166 לפנה״ס (בגיל 46 בערך) אלבה פוקנס, איטליה 
 בן או בת זוג:  לאודיקה החמישית 
 
פרסאוס (ביוונית: Περσεύς; סביבות 212 לפנה"ס - 166 לפנה"ס) היה מלך ממלכת מוקדון האחרון מהשושלת האנטיגונית. ירש את המלכות מאביו, פיליפוס החמישי. הוכרע על ידי רומא בקרב פידנה. לאחר תבוסתו נפל בשבי ונפטר לאחר מספר שנים בבית-סוהר רומאי באיטליה.
פרנץ יוזף הראשון, נסיך ליכטנשטיין

פרנץ יוזף הראשון, נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית: Franz Joseph I von Liechtenstein,‏ 19 בנובמבר 1726 - 18 באוגוסט 1781), היה נסיך ליכטנשטיין בשנים 1772–1781.
ביוגרפיה

פרנץ יוזף נולד ב-19 בנובמבר 1726 במילאנו, לעמנואל, נסיך ליכטנשטיין ולאנטוניה, רוזנת דיטריכשטיין-וייכזלשטדט, בתם של קרל לודוויג, רוזן דיטריכשטיין ומריה תרזה אנה, רוזנת טראוטמאנסדורף. מכיוון שבני דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין מתו בינקותם, אומץ פרנץ יוזף על ידי דודו והוכרז כיורשו. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית ליווה פרנץ יוזף את דודו במערכה בצפון איטליה, ואף לחם לצידו בקרב פיאצ'נצה בשנת 1746, שבו ניצחו הכוחות הקיסריים.
בשנת 1763 נסע פרנץ יוזף מטעם פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אל ספרד, כדי להביא את מריה לואיסה, נסיכת ספרד - כלתו של הארכידוכס לאופולד. בשנת 1767 מונה פרנץ יוזף חבר המועצה הקיסרית, ובשנת 1771 הוא קיבל את מסדר גיזת הזהב.
בשנת 1772 מת דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין, ופרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו. פרנץ יוזף טיפל בבעיותיה הכלכליות של הנסיכות, והרחיב מאוד את אוסף האמנות שלה. ב-18 באוגוסט 1781 מת פרנץ יוזף במץ, ובנו אלויס הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-6 ביולי 1750 התחתן פרנץ יוזף עם לאופולדינה, רוזנת שטרנברג, בתם של פרנץ פיליפ, רוזן שטרנברג ולאופולדינה, רוזנת שטארהמברג, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
יוזף פרנץ דה פאולה עמנואל פיליפ איזיאס, נסיך ליכטנשטיין (1752–1754)
לאופולדינה מריה אנה פרנציסקה דה פאולה אדלגונדה, נסיכת ליכטנשטיין (1754–1823), התחתנה עם קרל עמנואל, רוזן הסן-ריינפלס-רוטנבורג
מריה אנטוניה אלויסיה ואלבורגה מכטילדיס, נסיכת ליכטנשטיין (1756–1821)
פרנץ דה פאולה יוזף, נסיך ליכטנשטיין (1758–1760)
אלויס הראשון, נסיך ליכטנשטיין (1759–1805)
יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין (1760–1836)
פיליפ ג'וזף אלויס מרטיניאנוס, נסיך ליכטנשטיין (1762–1802)
מריה יוזפה הרמנגילדה, נסיכת ליכטנשטיין (1768–1845), התחתנה עם ניקולאוס השני, נסיך אסטהארזי השביעי
פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד

פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Franz Josias Herzog von Sachsen-Coburg-Saalfeld‏; 25 בספטמבר 1697 – 16 בספטמבר 1764) היה דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד בין השנים 1745–1764.
ביוגרפיה

פרנץ יוזיאס נולד ב-25 בספטמבר 1697 בזאלפלד שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-זאלפלד, ליוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולשרלוטה יוהאנה, רוזנת ולדק-וילדונגן, בתו של יוזיאס השני, רוזן ולדק-וילדונגן. בשנת 1718 התגייס פרנץ יוזיאס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, אולם בשנת 1720 חזר על פי דרישת אביו לקובורג. בשנת 1724 התחתן אחיו כריסטיאן ארנסט בנישואים מורגנטיים, ובשל כך הורה אביו שלאחר מותו ישלטו שניהם במשותף. בשנת 1729 מת אביו יוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ופרנץ יוזיאס ואחיו כריסטיאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלו לשלטון במקומו, אולם כריסטיאן ארנסט היה השליט העיקרי. בשנת 1733 החל פרנץ יוזיאס להיות השליט העיקרי בדוכסות, ובשנת 1735 החל לשלוט לבדו בקובורג.
ב-4 בספטמבר 1745 מת אחיו כריסטיאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ופרנץ יוזיאס עלה במקומו לשלטון. בין השנים 1750–1755 היה פרנץ יוזיאס העוצר של דוכסות סקסוניה-ויימאר בשם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ב-16 בספטמבר 1764 מת פרנץ יוזיאס, ובנו ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-2 בינואר 1723 התחתן פרנץ יוזיאס עם אנה סופיה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטט, בתו של לודוויג פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-רודולשטט, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד (1724–1800)
יוהאן וילהלם (1726–1745)
אנה סופיה (1727–1728)
כריסטיאן פרנץ (1730–1797)
שרלוטה סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד (1731–1810), התחתנה עם לודוויג, דוכס מקלנבורג-שוורין
פרדריקה מגדלנה (1733 – 1734)
פרדריקה קרולינה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד (1735–1791), התחתנה עם קרל אלכסנדר, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך
יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד (1737–1815)
צורות מיוחדות של התמשכות בחלל

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  אומברטו בוצ'וני 
 תאריך יצירה:  1913 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  88.9 ס״מ 
 גובה:  126.4 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פוטוריזם, קוביזם 
 מספר יצירה:  193727 (מוזיאון ישראל) 
 מיקום:  מוזיאון ישראל, איטליה, מוזיאון גוגנהיים בילבאו
 
"צורות מיוחדות של התמשכות בחלל" (באיטלקית: Forme uniche della continuità nello spazio) הוא שמו של פסל משנת 1913 של הפסל האיטלקי אומברטו בוצ'וני. הפסל, בגובה של 126.4 ס"מ, באורך של 89 ס"מ וברוחב של 40.6 ס"מ, נוצק לאחר מותו של הפסל בארבעה עותקים מברונזה מוזהבת. שתי היציקות הראשונות לוטשו, בעוד שתי האחרונות נותרו במרקם הקרוב יותר למודל הגבס המקורי של העבודה. העותקים מוצגים במוזיאונים שונים בעולם כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית והמוזיאון לאמנות מודרנית במילאנו, מוזיאון ישראל ועוד.
הפסל נעשה כחלק מסדרה של פסלים העוסקים בתיאור גוף בתנועה. פסלי גבס אלו אשר נהרסו ואבדו תיארו את הדמויות ביחס לחלל. הפסל מציג דמות אדם הצועדת קדימה. גופה של הדמות מפורק לצורות גאומטריות, בהשפעת סגנון הקוביזם. אולם, בשונה מן הקוביזם, מנסה הפסל להדגיש את התנועה של הדמות בחלל. חלקי הגוף השונים מתפרקים אל תוך החלל שסובב את הדמות. בכך, מבוטא הרעיון הפוטוריסטי של התשוקה לעוצמה, למהירות ולתנועה כאמצעי לשינוי העולם הבורגני.
הערות שוליים

↑  ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 102-104.
פרשת שמעון אבלס

פרשת שמעון אבלס (Simon Abeles) היא פרשת מותו של ילד יהודי בשנת 1694 בפראג. הכנסייה הקתולית טענה שאביו של שמעון אבלס, לזרוס, רצח את בנו לאחר שהילד רצה להמיר את דתו לנצרות. לזרוס אבלס נאסר ועבר עינויים. על מנת למנוע את המשך הסבל הוא התאבד בתלייה בעזרת תפילין. לוי[דרושה הבהרה] קורצהנדל (Löbl Kurtzhandel), שנאסר יחד עמו, הוצא להורג לאחר חקירה שכללה עינויים קשים.
שמעון אבלס נקבר בכנסיית טין שבעיר, ושם נמצאת מצבה גדולה לזכרו. הכנסייה ניצלה את המקרה לשם הסתה קשה נגד היהודים. נסיבות מותו של הילד לא ברורות לאשורן עד היום.
פרמיום אימפריאלה

| --- | --- |
 תיאור:  "תרומה יוצאת דופן לפיתוח וקידום של האמנויות"
 מיקום הטקס:  טוקיו
 מדינה:  יפן 
 הגוף המעניק:  המשפחה הקיסרית ביפן   האגודה לאמנות יפן
 תקופת הפרס:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 פרמיום אימפריאלה
 
פרמיום אימפריאלה (בלטינית: Praemium Imperiale בתרגום: הפרס הקיסרי; ביפנית: 高松宮殿下記念世界文化賞, בתרגום: פרס התרבות העולמי לזכרו של הוד־מלכותו הנסיך טקמאצו) הוא פרס אומנותי המוענק משנת 1989 על ידי המשפחה הקיסרית ביפן בשם האגודה לאמנות יפן. הפרס מחולק לחמש קטגוריות: ציור, פיסול, ארכיטקטורה, מוזיקה ותיאטרון/קולנוע. הפרס המוענק בכל קטגוריה, מורכב מתעודה, מדליית זהב ו־15 מיליון ין יפני. קבוצת הפרסים לאמנויות הוקמה לציון מאה שנה לאגודה לאמנות יפן (פטרון: הנסיך היטאצ'י, יו"ר: היסאשי היידה) וכדי לממש את רצונו של הנסיך טקמאצו המנוח "לתרום לשיפור ולקידום התרבויות והאומנויות של העולם". הפרס מוענק לזכרו של הוד־מלכותו הקיסרית הנסיך טקמאצו (1905–1987), אחיו הצעיר של הקיסר הירוהיטו שמלך מ־1926 עד 1989.
הנסיך טקמאצו
הזוכים מוכרזים בכל ספטמבר; וטקס חלוקת הפרס ואירועים נלווים מתקיימים בטוקיו, יפן, מדי נובמבר. טקס חלוקת הפרס נערך בנוכחות הוד־מלכותו הקיסרית הנסיך היטאצ'י, ונשיא האגודה לאמנות יפן, במייג'י קיננקן בטוקיו. הנסיך היטאצ'י מעניק את הפרסים לזוכים הנבחרים. זוכי הפרס מומלצים מדי שנה על ידי יועצים בינלאומיים, ומוכרזים על ידי ועדה אנונימית של האגודה לאמנות יפן. האגודה מציעה גם מענק של 5 מיליון ין לאמנים צעירים. הניתן ליחיד או לקבוצה.
זוכי הפרס

להלן רשימת הזוכים בסדר כרונולוגי:
| שנה | ציור | פיסול | ארכיטקטורה | מוזיקה | קולנוע/תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 | דייוויד הוקני ווילם דה קונינג | אומברטו מסטרויאני | איי אם פיי | פייר בולז | מרסל קרנה |
| 1990 | אנטוני טאפייס | ארנלדו פומודורו | ג'יימס סטירלינג | ליאונרד ברנשטיין | פדריקו פליני |
| 1991 | בלתוס | אדוארדו צ'ילידה | גאי אולנטי | ג'רג' ליגטי | אינגמר ברגמן |
| 1992 | פייר סולאז' | אנטוני קארו | פרנק גרי | אלפרד שניטקה | אקירה קורוסאווה |
| 1993 | ג'ספר ג'ונס | מקס ביל | קנזו טנגה | מסטיסלב רוסטרופוביץ' | מוריס בז'אר |
| 1994 | זאו וו קי | ריצ'רד סרה | צ'ארלס קוריאה | אנרי דיטייה | ג'ון גילגוד |
| 1995 | רוברטו מאטה | כריסטו וז'אן-קלוד | רנצו פיאנו | אנדרו לויד ובר | נאקמורה אוטמון השישי |
| 1996 | סיי טוומבלי | סזאר באלדאצ'יני | טדאו אנדו | לוצ'אנו בריו | אנדז'יי ויידה |
| 1997 | גרהרד ריכטר | ג'ורג' סיגל | ריצ'רד מאייר | ראווי שנקר | פיטר ברוק |
| 1998 | רוברט ראושנברג | דני קרוון | אלוורו סיזה | סופיה גוביידולינה | ריצ'רד אטנבורו |
| 1999 | אנסלם קיפר | לואיז בורז'ואה | פומיהיקו מאקי | אוסקר פיטרסון | פינה באוש |
| 2000 | אלסוורת' קלי | ניקי דה סן פאל | ריצ'רד רוג'רס | הנס ורנר הנצה | סטיבן סונדהיים |
| 2001 | לי אופן | מרטה פאן | ז'אן נובל | אורנט קולמן | ארתור מילר |
| 2002 | סיגמר פולקה | ג'וליאנו ואנג'י | נורמן פוסטר | דיטריך פישר-דיסקאו | ז'אן-לוק גודאר |
| 2003 | ברידג'ט ריילי | מריו מרץ | רם קולהאס | קלאודיו אבאדו | קן לואץ' |
| 2004 | ג'ורג בזליץ | ברוס נאומן | אוסקר נימאייר | קשישטוף פנדרצקי | עבאס קיארוסטמי |
| 2005 | רוברט ריימן | איסי מיאקי | יושיו טניגוצ'י | מרתה ארחריץ' | מרס קנינגהם |
| 2006 | יאיוי קוסמה | כריסטיאן בולטנסקי | פריי אוטו | סטיב רייך | מאיה פליסצקאיה |
| 2007 | דניאל בורן | טוני קראג | הרצוג ודה מרון | דניאל בארנבוים | אלן סטיוארט |
| 2008 | ריצ'רד המילטון | איליה קבקוב | פטר צומטור | זובין מהטה | סקטה טוג'ורו |
| 2009 | הירושי סוגימוטו | ריצ'רד לונג | זהה חדיד | אלפרד ברנדל | טום סטופארד |
| 2010 | אנריקו קסטלני | רבקה הורן | טויו איטו | מאוריציו פוליני | סופיה לורן |
| 2011 | ביל ויולה | אניש קאפור | ריקרדו לגורטה | סייג'י אוזאווה | ג'ודי דנץ' |
| 2012 | צאי גוו-צ'יאנג | צ'קו בונאנוטה | הנינג לארסן | פיליפ גלאס | יוקו מורישיטה |
| 2013 | מיכלאנג'לו פיסטולטו | אנטוני גורמלי | דייוויד צ'יפרפילד | פלאסידו דומינגו | פרנסיס פורד קופולה |
| 2014 | מרטיאל ראיסה | ז'וזפה פאנונה | סטיבן הול | ארוו פרט | את'ול פיוגארד |
| 2015 | טדנורי יוקו | וולפגנג לייב | דומיניק פרו | מיצוקו אוצ'ידה | סילבי גיים |
| 2016 | סינדי שרמן | אנט מסג'ה | פאולו מנדס דה רושה | גדעון קרמר | מרטין סקורסזה |
| 2017 | שירין נשאט | אל אנטסוי | רפאל מונאו | יוסו נ'דור | מיכאיל ברישניקוב |
| 2018 | פייר אלשינסקי | פוג'יקו נקאיה | כריסטיאן דה פורצמפארק | ריקרדו מוטי | קתרין דנב |
| 2019 | ויליאם קנטרידג' | מונה חאטום | טוד ויליאמס ובילי טסין | אן-סופי מוטר | בנדו טמסבורו |
2020: לא הוענק
| 2021 | סבסטיאו סלגאדו | ג'יימס טורל | גלן מורקוט | יו-יו מה | אין |
| 2022 | ג'וליו פאוליני | איי וייוויי | קזויו סג'ימה וריואה נשיזאווה | כריסטיאן צימרמן | וים ונדרס |
| 2023 | ויה סלמינס | אולאפור אליאסון | דיאבדו פרנסיס קרה | וינטון מרסליס | רוברט וילסון |
| 2024 | סופי קאל | דוריס סלסדו | שיגרו באן | מריה־ז'ואאו פירש | אנג לי |
מענקים לאמנים צעירים

החל משנת 1997 ניתנו סדרה של מענקים לארגונים המעודדים אמנים צעירים:
1997 - קונסרבטוריון האנוי למוזיקה, וייטנאם
1998 - בית הספר הלאומי פולני לקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, פולין
1999 - המכון הגבוה לאמנות, קובה
2000 - תזמורת הנוער של אולסטר, צפון אירלנד
2001 - רזידנס דו פסטיבל, צרפת
2000 - תזמורת הנוער של אולסטר, צפון אירלנד
2001 - רזידנס דו פסטיבל, צרפת
2002 - תזמורת הנוער של האיחוד האירופי (EUYO)
2003 - אגודת דה סונו למוזיקה, איטליה
2004 - פורום סאונד צעיר של מרכז אירופה
2005 - האקדמיה הבינלאומית קוסאצו למוזיקת קיץ, יפן
2006 - הקרן הממלכתית של הרשת הלאומית של תזמורות נוער וילדים של ונצואלה (אל סיסטמה) (FESNOJIV)
2007 - תזמורת דיוואן מזרח-מערב
2008 - תזמורת הנוער האיטלקית, איטליה
2009 - קרמרטה בלטיקה, לטביה/ליטא/אסטוניה
2010 - תזמורת הנוער האסייתית (AYO)
2011 - סאות'בנק סינפוניה ותיאטרון רויאל קורט
2012 - ארגון הספינקס, ארצות הברית
2013 - התזמורת ג'וניור של האקדמיה הלאומית של סנטה ססיליה ברומא
2014 - קרן זינסו, בנין
2015 - בית הספר לקולנוע יאנגון, מיאנמר/המטה בגרמניה
2016 - חמש האמנויות | מרכז, מלזיה
2017 - להקת התיאטרון זוקאק ואגודת התרבות, לבנון
2018 - קרן בתי הספר של שייקספיר (SSF)
2019 - דמוס (פילהרמוניה דה פריז)
2020 - לא ניתן
2021 - בית הספר להכשרה מתקדמת של המכון המרכזי לשחזור (ICR), איטליה
2022 - קרן אקדמיית קרונברג, גרמניה
2023 - סטודיו כפרי, ארצות הברית ובית הספר לאמנויות הארלם (HSA), ארצות הברית
2024 - קהילת מרכז האמנויות סאליהרה, אינדונזיה
הערות שוליים

↑  All Laureates, praemiumimperiale.org
↑  Grants for Young Artists, praemiumimperiale.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb177695829 (data)  GND: 7653167-3  MusicBrainz: 384c0b77-0ecb-427e-866f-2945c923fb1d  SUDOC: 172279364  VIAF: 16154196769420112306   WorldCat (עם VIAF): 16154196769420112306
פרנץ יוזף גאל

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1758 טיפנברון, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 באוגוסט 1828 (בגיל 70) מונרוז', צרפת 
 ענף מדעי:  פרנולוגיה 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שטרסבורג  אוניברסיטת וינה 
 
פרנץ יוזף גאל (בגרמנית: Franz Joseph Gall;‏ 9 במרץ 1758 - 22 באוגוסט 1828) היה רופא גרמני אשר עסק בנוירואנטומיה ובפיזיולוגיה וייסד את הפְרֶנוֹלוֹגְיָה.
חייו

גאל נולד בכפר טיפנברון (Tiefenbronn) בבאדן. אביו היה סוחר צמר קתולי עשיר. כבן הבכור השני, הוא יועד לכמורה אולם בחר ללמוד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג. הוא סיים את לימודיו בווינה. גאל נפטר בפריז ולא היו לו צאצאים.
בשנת 1800 גאל פיתח שיטה לקביעת האישיות וההתפתחות המנטלית והמוסרית של כישורים. השיטה התבססה על צורת הגולגולת. גאל כינה את השיטה קרינסקופיה (Cranioscopy‏; Cranium – גולגולת, Scopus – ראייה) ואילו ממשיך דרכו, יוהאן שפּוּרצהיים (Johann Spurzheim), שינה את השם לפרֶנולוגיה (Phrenology‏; מיוונית עתיקה: φρήν, phrēn (נפש), λόγος, logos (תורה)).
מלבד שיטתו השנויה במחלוקת, גאל תרם רבות לנוירוביולוגיה. בשנת 1823 נבחר לאקדמיה השוודית המלכותית למדעים.
הגותו

התפיסה של גאל על מיקום פונקציות במוח סתרה תפיסות מסורתיות של מדענים ואנשי דת ועל כן הובילה להתנגדותם. מדענים התנגדו לתאוריה כיוון שחסרה הוכחה מדעית, ואנשי הדת הקתולים התנגדו לה כיוון שגרסה שהנפש (Mind), שנוצרה על ידי אלוהים, צריכה להיות ממוקמת במוח הפיזי. בשל התנגדות זו עזב גאל את משרת ההוראה באוסטריה. הוא החל ללמד בגרמניה ולבסוף התיישב בפריז. צרפת המהפכנית אפשרה לו לעסוק במחקריו, למרות שראתה אותם כחסרי ערך. הוא התקבל לסלונות האינטלקטואלים של פריז והפך למפורסם.
רעיונותיו של גאל התקבלו באנגליה שם שימשו להצדקת נחיתות תושבי הקולוניות ובארצות הברית בשנים 1820–1850 להצדקת אפליה.
התאוריות של גאל השפיעו על צ'זארה לומברוזו, קרימינולוג יהודי-איטלקי אשר טען כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטביסטית.
לקריאה נוספת

פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה.
צבעים (שיר)

"צבעים" הוא סינגל בביצוע הזמר רון בוחניק, מתוך אלבום הבכורה של המוזיקאי גיל ויין הנושא את אותו השם, אשר יצא לאור ב-6 ביוני 2018.
רקע וכתיבה

השיר, בדומה לשאר שירי האלבום "צבעים", נכתב, הולחן והופק על ידי גיל ויין, והוא בלדה בה מתאר הדובר מערכת יחסים. על השיר אמר ויין בראיון לתוכניתה של איריס קול ברדיו 103fm כי השיר, בדומה לשאר שירי האלבום "צבעים", מבוסס על חוויה אישית שעבר. על החיבור לבוחניק סיפר ויין כי נוצר לאחר ששמע ברדיו גרסת כיסוי של בוחניק לשירו של הזמר איתי לוי, "כמעט שיר אהבה", ולאחר מכן פנה אל בוחניק בהצעה להשתתף באלבום הבכורה שלו.
הצלחה

בשנת צאתו, זכה השיר להצלחה מתונה, כאשר זכה לאהדה ברדיו והגיע בשיאו למקום ה-9 במצעד ההשמעות של חברת מדיה פורסט. אולם שנה לאחר צאתו זכה השיר להצלחה רבה יותר, בעוד שהגיע למקום ה-42 במצעד ההשמעות ברדיו של מדיה פורסט, המאגד בתוכו את השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בשנת 2019, למקום ה-7 במצעד השנתי של כאן גימל של אותה השנה, שבוסס על נתוני השמעות בסטרימינג, ביוטיוב וברדיו, ולמקום ה-10 במצעד השנתי של גלגלצ. השיר אף דורג במקום ה-61 במצעד העשור של כאן גימל.
השיר דורג במקום העשירי ברשימת השירים הישראליים המושמעים ביותר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי לשנת 2019, ונכון לספטמבר 2020 הוא עומד על כ-4.8 מיליון השמעות בפלטפורמה, ובכך נחשב לאחד מהשירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי. בפלטפורמת שיתוף הווידאו יוטיוב הוא עומד על כ-38 מיליון (נכון ל-2022), וגם שם הוא חלק מהשירים הישראלים הנצפים ביותר.
ביקורת

מבקר המוזיקה והעיתונאי דודי פטימר העניק לשיר ביקורת חיובית באתר נענע10, ואמר כי "קל היה לשיר כזה ליפול לקיטשיות הסנטימנטלית, אך הביצוע המלטף של בוחניק לצד המלודיה והליריקה פרי מוחו של ויין מצליח להגיש מקוריות מרגשת, כנות ונשמה בבלדה יפהפייה וקליטה ששובה את הלב משמיעה ראשונה".
יוסי חרסונסקי ציין לחיוב את המנגינה של השיר ותיאר אותה כ"מנגינה נוגה ויפה שמשדרת את הנרטיב של האוהב הדואב", ואמר כי "הצלילים האקוסטיים מעניקים לשיר מגע אינטימי", על תוכן השיר אמר כי "אין כאן דרמה, אלא שירה של התכנסות פנימה", וציין כי גוון קולו של בוחניק מזכיר לו את זה של הזמר נתן גושן.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 42 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 7 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 10 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 61 |  |
הערות שוליים

1 2  איריס קול, גיל ויין, האיש מאחורי הקלעים, פוסע לקדמת הבמה, באתר 103fm
1 2  המצעד השבועי, שבוע 40, 2018, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  תשע"ט, באתר "פזמונט"
1 2  "מסע" של אליעד הוא שיר השנה של גלגלצ: תוצאות המצעד השנתי, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2019
1 2  כאן גימל, כאן גימל גאה להציג: מצעד העשור הרשמי של ישראל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 29 בספטמבר 2019
↑  חדשות כיפה, ‏סטטיק ובן אל נותרו מחוץ לרשימת השירים המושמעים של ספוטיפיי,  באתר כיפה, 09 בדצמבר, 2019 16:58
↑  צבעים, באתר ספוטיפיי
↑   גיל ויין - צבעים (מארח את רון בוחניק), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:27)
↑  דודי פטימר, הפרוייקט של רביבו מציגים את שיר המונדיאל שלהם, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 14 ביוני 2018
↑  יוסי חרסונסקי, גיל ויין מארח את רון בוחניק, צבעים, באתר "יוסמיוסיק", 8 ביוני 2018
↑  שגיא בן נון‏, אייל גולן, עומר אדם או סטטיק ובן אל: מהו השיר הכי מושמע ברדיו?, באתר וואלה, 3 בספטמבר 2019
↑  מערכת כאן, המצעד השנתי תשע״ט 2019, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בספטמבר 2019
צלב התעופה המצוינת (בריטניה)

ערך זה עוסק בעיטור של הצבא בריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  הכוחות המזוינים של בריטניה
 למען:  ”פעולה של גבורה תוך שירות פעיל באוויר אל מול פני האויב”
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה.
 סטטוס:  פעיל
 נוסד:  יוני 1918
 החליף את:  מדליית התעופה המצוינת
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  צלב הגבורה הניכרת
 עיטור מקביל:  הצלב הצבאי, צלב השירות המצוין
 עיטור נמוך יותר:  ציון לשבח
צלב התעופה המצוינת (באנגלית: Distinguished Flying Cross מוכר גם בר"ת: DFC) הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית הניתן לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה עבור פעולה של גבורה יוצאת דופן באוויר, בעיקר למשרתים בחיל האוויר המלכותי.

עד לשנת 1993, העיטור היה ניתן לקצינים בלבד כאשר עיטור מדליית התעופה המצוינת היה ניתן לדרגות הנמוכות, החל משנה זו צלב התעופה ניתן לכל הדרגות.
תיאור העיטור

העיטור הוא צלב יווני עשוי כסף מעוטר שבמרכזו מוצג סמל וראשי תיבות חיל האוויר המלכותי. העיטור תלוי על סרט המורכב מפסים לבנים וסגולים באלכסון לאורכו של הסרט, זו היא גם תצורת הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). מצידו השני של העיטור מתואר סמל וראשי התיבות של המונרך כאשר בזרוע התחתונה נכתב שם מקבל העיטור.
לעיטור ניתן להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות.
צורות

ערך זה עוסק בספר שירים מאת יונה וולך. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יונה וולך
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1985
 מספר עמודים:  190
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001006906
צורות הוא כותר ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985.
נושאי השירים הם מצבי נפש ובכלל זה מצבי מעבר נפשיים ושאלות על הגדרות הזהות העצמית. החוויה המינית, בה עסקה המשוררת רבות בכלל יצירתה, מתמקדת במצבי הגבול ובמעבריות בין חוויה אחת לאחרת ובין הגדרת זהות אחת לשנייה, הן למול "העצמי" והן למול "האחר". בשפה הפואטית מורגשת השפעת ספרות המחשבה והמסתורין היהודית (למשל בשירה "מצבים טרנספורמטוריים") והפיוט העברי בתקופת ימי הביניים (למשל בשירה "שורש חלום") והספרות העברית החדשה משלהי המאה ה-19, יחד עם השפעת הלכי הרוח הכלליים של המודרנה ובמיוחד מאז שנות השישים.
שירים בקובץ

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  תן למילים  המבט מוגן בדמיון  לכל העצים  בורגני  בורגני אחר  עוד בורגני |  עברית  [הוא ממלא את החזיה שהוא לובש]  לשיטת אחד החוקים  אני אהיה האיד שלך  כעת על סיפון דמו  אוננות  שורש חלום |  כל רגע להתחיל מחדש  שוב הנפש  שיר בלהות  לחיות במהירות הביוגראפיה  חלקים  לראות ארוך כמו אל־גרקו  לא להתנהג כמו חלק |  קווים לדמותי  [הסורגים הרכים הנמסים הנעלמים]  פעם שנייה, הזדמנות שנייה  גבישי רגש ותחושות  אפילוג  מצבים טרנספורמטוריים |
הערות שוליים

↑  מילות השיר ופרשנות, באתר 
culture-report.
↑  מילות השיר ופרשנות, באתר culture-repor.
↑  על השיר: חוה פנחס-כהן, והנה, החלום, הסולם והבאר, באתר ון ליר.
צלב חיל האוויר (בריטניה)

ערך זה עוסק בעיטור של הצבא בריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
העיטור לפני 1919 (משמאל) וכיום (מימין). מתחת: אות העיטור ומשמאל האות עם אבזם לציון הענקה נוספת.
העיטור לפני 1919 (משמאל) וכיום (מימין). מתחת: אות העיטור ומשמאל האות עם אבזם לציון הענקה נוספת.
  
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  הכוחות המזוינים של בריטניה
 למען:  ”פעולה של גבורה באוויר אך לא בשירות פעיל”
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה.
 סטטוס:  פעיל
 נוסד:  3 ביוני 1918
צלב חיל האוויר (באנגלית: Air Force Cross מוכר גם בר"ת: AFC) הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית הניתן לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה עבור פעולה של גבורה או דבקות במטרה יוצאת דופן באוויר אך לא בשירות פעיל, בעיקר למשרתים בחיל האוויר המלכותי.

העיטור ניתן לציון פעילות יוצאת דופן באוויר לא בשירות פעיל, כלומר לא בשעת מלחמה או פעילות מבצעית, לציון פעולת גבורה בשירות פעיל ניתן עיטור צלב התעופה המצוינת.
עד לשנת 1993, העיטור היה ניתן לקצינים בלבד כאשר עיטור מדליית חיל האוויר היה ניתן לדרגות הנמוכות, החל משנה זו צלב חיל האוויר ניתן לכל הדרגות.
תיאור העיטור

העיטור הוא צלב יווני עשוי כסף שבמרכזו מוצג תיאור של הרמס רוכב על כנפי נץ ואוחז זר דפנה. בקצה הזרוע העליונה מתואר הכתר המלכותי של המונרך המכהן ובקצוות שאר הזרועות מסמלים ראשי התיבות של המונרך. העיטור תלוי על סרט המורכב מפסים לבנים ואדומים באלכסון לאורכו של הסרט, זו היא גם תצורת הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
 
לעיטור ניתן להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות.