stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייר נקורונזיזה
הערות שוליים

↑  ""We Will Beat You to Correct You" Abuses Ahead of Burundi's Constitutional Referendum". Human Rights Watch. 18 במאי 2018. נבדק ב-20 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סוכנויות הידיעות, הנשיא ש"אלוהים בחר בו" מת מהתקף לב, באתר ynet, 9 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1242617019  ISNI: 0000 0004 4721 4479  LCCN: no2017005995  VIAF: 217923744   WorldCat (עם VIAF): 217923744 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיאט 500

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "צ'ינקווצ'נטו"
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1957 – 1975
 מודל קודם:  פיאט 500 טופולינו
 מודל אחריו:  פיאט 126
 סיווג:  מכונית עירונית
 אורך:  2,970 מ"מ 
 רוחב:  1,320 מ"מ 
 גובה:  1,325 מ"מ 
 משקל:  499 קילוגרם
 בסיס גלגלים:  1,840 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  בנזין מקורר אוויר, 2 צילינדרים בנפחים - 479 סמ"ק,  499 סמ"ק,  594 סמ"ק
 מעצב:  דאנטה ג'יאקוזה 
 
פיאט 500 (Fiat 500 מכונה גם "צ'ינקווצ'נטו", 500 באיטלקית) הוא דגם של מכונית מיני עירונית איטלקית שיוצרה על ידי פיאט בשנים 1957–1975. היא תוכננה כמכונית פשוטה וזולה שתתאים לשוק שלאחר מלחמת העולם השנייה, אורכה היה 2.97 מטר בלבד, למכונית שתי דלתות והנעה בהנעה אחורית על ידי מנוע בעל שתי בוכנות, מקורר אוויר בנפח של 479 סמ"ק (בדגמים מאוחרים הוגדל הנפח עד ל-594 סמ"ק). עיצובה של המכונית הושפע מהחיפושית של פולקסווגן.
דגם הסטיישן, שתי דלתות, שיוצר בשנים 1960–1977 נקרא פיאט 500 ג'רדיניירה. מדגם זה יוצרו 327,000 יחידות.
המיתלים של דגם הזגאטו זאל נלקחו מדגמי פיאט 500 ופיאט 124.
על בסיס "פיאט 500" יוצר בגרמניה בשנים 1959–1963 דגם NSU / פיאט וינסברג 500 על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "NSU-Fiat" (אנ') שייצרה ברישיון "פיאט". מפעל הייצור בעיר היילברון נרכש על ידי "פיאט" מחברת NSU בשנת 1929.
פיאט 500 החדשה משנת 2008
פיאט 500 החדשה - מכונית רטרו

במרץ 2007 הציגה פיאט דגם חדש שגם כונה "500", בדיוק 50 שנים אחרי הצגת הדגם המקורי. עיצוב ה-500 החדשה מבוסס על פיאט 'טרפיונו' קונספט, משנת 2004, שכלל אלמנטים עיצוביים שהזכירו את דגם ה-500 המקורי.
פיאט 500 חשמלית

במרץ 2020 הוצגה הפיאט 500 החשמלית בישראל. מרחק הנסיעה עם סוללה טעונה במלואה מתחיל ב-195 ק״מ ויכול להגיע עד 320 ק״מ, תלוי בדגם. הדגם החשמלי נושא את השם פיאט 500e כדי להבדילו מגרסאות המונעות במנוע בנזין או במנוע דיזל. פיאט 500e מתאפיינת בעיצוב הקומפקטי שמוכר מהפיאט 500, אך כוללת טכנולוגיות מתקדמות יותר והתמקדות ביעילות אנרגטית ובשמירה על הסביבה.
פיאט 500 חשמלית > הישגים ופרסים

פיאט 500e זכתה בשנת 2023 בשני פרסים יוקרתיים של מגזין "what car?" עבור " המכונית החשמלית הקטנה הטובה ביותר לעיר" ו"מכונית הקבריולה הטובה ביותר ברמת המחיר שלה", ובכך הפכה למכונית האיטלקית עם מספר הפרסים הגבוה ביותר בהיסטוריה. מאז השקתה בשנת 2020 נמכרו כ-120,000 יחידות של הדגם, מה שהופך אותה למכונית החשמלית הנמכרת ביותר באיטליה בשנת 2022 ולאחת משלוש המכוניות החשמליות הנמכרות ביותר בספרד ובגרמניה. הפיאט 500e, שמיוצרת בטורינו, זמינה ביותר מ-38 מדינות וזוכה לפופולריות גוברת בשווקים הבינלאומיים.
ראו גם

פיאט
פוך 500
פיאט טרה-פי-אונו
הערות שוליים

↑  תומר הדר, החשמלית הכי זולה: פיאט 500 הגיעה לישראל, באתר כלכליסט, 4 ביולי 2021
↑  פיאט 500, באתר www.auto.co.il
↑  על פי האתר הרשמי של פיאט בישראל, פיאט 500e זוכה בפרס המכונית החשמלית הקטנה הטובה ביותר לעיר, באתר fb:pages
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537389905171  NKC: ph559023
פילומנה

ערך זה עוסק בקדושה נוצרייה. אם התכוונתם לסרט קולנוע בשם זה, ראו .
| --- | --- |

פסלה של סנט פילומנה במוזיאון אורטיז'י באיטליה.
 לידה:  10 בינואר 291 שנוי במחלוקת קורפו, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  10 באוגוסט 304 שנוי במחלוקת רומא, האימפריה הרומית 
 חג:  11 באוגוסט, August 10 
 
פילומנה (ביוונית עתיקה:  Ἁγία Φιλουμένη; בערך 10 בינואר 291 - בערך 10 באוגוסט 304) הייתה קדושה מעונה בתולה של הכנסייה הקתולית, לכאורה נסיכה יוונית צעירה אשר מתה מות קדושים במאה ה-4.
ההכרה הציבורית שלה כקדושה החלה במאה ה-19 לאחר הגילוי הארכאולוגי בקטקומבות של פריסילה, סמוך לרומא, שם נמצאו עצמות של אישה צעירה אשר תוארו כשל קדושה מעונה. ז'אן מארי וייני פעל רבות להפצת שמה בין המאמינים. שום מידע לא היה ידוע עליה כקדושה, אך נמצאה כתובת על קברה, כדי לציין את שמה.
בשנת 1805 נלקחו השרידים ל"מוגננו דל קרדינלה" והפכו למוקד הערצה, במיוחד לאחר כמה "ניסים" שאירעו באזור אשר נזקפו לזכות השרידים. ה"ביוגרפיה" שלה ניתנה על בסיס חזיונות של נזירה נפוליטנית מקומית.
ב-13 בינואר 1837 אישר האפיפיור גרגוריוס השישה עשר את אירוע החגיגה לכבוד פילומנה, ותוך זמן קצר הוכרה פילומנה כקדושה ברחבי איטליה על ידי חגיגות נוספות לכבודה. ארכאולוגים והיסטוריונים פקפקו בממצאים והטילו ספק בקיומה של פילומנה, אך היא הייתה לקדושה פופולרית.
ב-1961, כחלק מהבדיקה המעמיקה של רשימת הקדושים ברוח ועידת הוותיקן השנייה, הסירה אותה הכנסייה מלוח השנה הליטורגי וביטלה את יום חגה.
פסדינה (טקסס)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  טקסס טקסס
 מחוז:  האריס
 ראש העיר:  Jeff Wagner
 תאריך ייסוד:  1893
 על שם:  פסדינה 
 שטח:  115.3 קמ"ר
 גובה:  9.1 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  151,950 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,238.7 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  29°40′34″N 95°10′26″W﻿ / ﻿29.676111111111°N 95.173888888889°W﻿ / 29.676111111111; -95.173888888889 
 אזור זמן:  UTC-6
 https://www.pasadenatx.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פסדינה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה פסדינה(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקופסדינה(למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקופסדינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פסדינה (באנגלית: Pasadena) היא עיר בטקסס, ארצות הברית, והיא חלק מהמטרופולין של יוסטון. במפקד האוכלוסין משנת 2010, אוכלוסיית העיר היא 149,043 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-17 בגודלה בטקסס. העיר הוקמה בשנת 1893.
העיר מנוהלת על ידי ראש עירייה ומועצה בת כשמונה חברים. אגף ההתנדבות העירוני הוא הגדול ביותר מבין ערי ארצות הברית.
היסטוריה

עוד לפני בוא האירופים היה אזור פסדינה מיושב על ידי שבטים אינדיאנים אשר התגוררו לאורך כל חוף המפרץ. במהלך המאה ה-19 החלה מקסיקו ליישב ולפתח את האזור לאחר הכרזת העצמאות שלה. לאחר המהפכה הטקסנית בשנת 1835 הוקמה באזור רפובליקת טקסס אשר סופחה כעשר שנים לאחר מכן, בשנת 1845 לארצות הברית. בתקופה זו החלה להתפתח החקלאות המקומית באזור פסדינה. בשנת 1875 הוקם קו רכבת מקומי. בשנת 1893 הוקמה התיישבות של ממש.
בשנת 1900 נפגעה העיר מהוריקן, אך למרות זאת גדלה אוכלוסייתה מאוד בעיקר הודות לתרומות מן הצלב האדום. בשנת 1928 אוגדה פסדינה כעיר. עד אמצע המאה ה-20 נשענה הכלכלה המקומית במיוחד על נפט ותעשייה כבדה. בשנת 1961 הוקם בסמוך לעיר מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א אשר חיזק מאוד את הכלכלה המקומית.
בתחילת המאה ה-21 התבססה העיר כפרוור של מעמד הפועלים במטרופולין של העיר יוסטון.
דמוגרפיה

במפקד של שנת 2010 התגוררו בעיר כ-149,043 תושבים בכ-54,712 יחידות דיור. ההרכב הגזעי של העיר הוא 83.3% לבנים, 2.7% אפרו-אמריקאים, 1.5% אינדיאנים, 2.1% אסייתים, 11.6% מגזעים אחרים ו-1.9% משני גזעים או יותר.
כלכלה

מרכיבים משמעותי בכלכלה המקומית הם חיפוש של נפט וגז, ספנות ותעשייה כימית.
פיאט 501

| --- | --- |

Fiat 501, שנת 1923
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1919–1926
 יחידות שיוצרו:  69,618
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  פיאט 70
 מודל אחריו:  Fiat 503 (אנ')
 סיווג:  סגנון גוף "Torpedo (car)" (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3,850 מ"מ (סדאן, טנדר)
 רוחב:  1,480 מ"מ (סדאן)  1,550 מ"מ (טנדר)
 גובה:  1,820 מ"מ (סדאן)  1,850 מ"מ (טנדר)
 משקל:  900-1,000 ק"ג  1,400 ק"ג (טנדר)
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,460 סמ"ק המפיק 23 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,460 סמ"ק המפיק 27 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,460 סמ"ק המפיק 30 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  70 קמ"ש
פיאט 501 (באיטלקית: Fiat 501) היא מכונית משפחתית בסגנון גוף "Torpedo (car)" (אנ'), מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1924–1929.
תצורות

4 דלתות - סדאן.
2 דלתות - קבריולה.
4 דלתות - קבריולה.
2 דלתות + דלת אחורית - טנדר.
סדרות

סדרה ראשונה, דגם "501" - יוצרה בין השנים 1919–1926.
סדרה שנייה, דגם "501 S" - יוצרה בין השנים 1921–1926, יוצרו 2,614 יחידות.
סדרה שלישית, דגם "501 SS" - יוצרה בין השנים 1921–1926.
נתונים

יוצרו 69,618 יחידות.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנוע הנעה אחורית.
מערכת היגוי - בצד ימין.
מנוע דגם פיאט 503 התבסס על מנועי "פיאט 501" ו-פיאט 502.
תמונות

"פיאט 501", דגם "סדאן", שנת 1919
"פיאט 501", שנת 1919 - קבריולה
"פיאט 501", דגם "tourer", שנת 1924
"פיאט 501", דגם "tourer", שנת 1924 - מבט לתא הנהג
"פיאט 501", דגם "tourer", שנת 1924
"פיאט 501S", דגם "tourer", שנת 1922
"פיאט 501", דגם "Spider", שנת 1925
"פיאט 501", דגם "Spider", שנת 1923
"פיאט 501" דגם "SS"
ראו גם

פיאט
פיאט 502
הערות שוליים

↑  Fiat Personenwagen, Fred Steiningen, 1994. ISBN 3-923448-37-6
↑  "פיאט 501" - טנדר museonicolis.com/fiat-1926-501
↑  "פיאט 501" autoevolution.com/cars/fiat-501-1919
פרס עיפרון הזהב

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לקריקטוריסט ישראלי
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס 
 תקופת הפרס:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס עיפרון הזהב הוא פרס על מפעל חיים המוענק ליוצרים בתחום הקריקטורה. הפרס המוענק עלי ידי המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון החל משנת 2007, והוא מלווה בתצוגה מעבודותיו של הזוכה במוזיאון.
זוכי הפרס:
2007 - שמואל כץ
2008 - פרץ ויינריך
2009 - יעקב שילה
2010 - דידי מנוסי, צילה מנוסי
2011 - יעקב קירשן
2012 - אדר אדריאן
2013 - דן פתיר
2015 - ג'קי (יהושע ג'קסון)
2016 - מירה פרידמן
2017 - ארנון אבני
2019 - דני קרמן
2021 - מושיק לין
גלריה

פרץ ויינריך
דידי מנוסי, צילה מנוסי
יעקב קירשן
שמואל כץ
יעקב שילה
דן פתיר
פרס פולאר למוזיקה

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה שוודיה
 סכום הזכייה:  1,000,000 קרונה שוודית 
 תקופת הפרס:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 נקרא על שם:  Polar 
 www.polarmusicprize.org
 
פרס פולר למוזיקה הוא פרס מוזיקה בין־לאומי המוענק בחסות האקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה. הפרס נוסד בשנת 1992 על ידי סטיג אנדרסון, מפיק מוזיקלי אשר נודע בעיקר בזכות העבודה שלו עם להקת אבבא. הפרס מוענק מדי שנה לאמן עכשווי ולמלחין קלאסי. את הזוכים בוחרת ועדה המורכבת מנציג משפחת אנדרסון, איגוד המלחינים בשוודיה (FST) והאגודה לשמירת זכויות היוצרים בשוודיה (STIM).
לכל אחד סהזוכים מוענק 1 מיליון קרונות שוודיות (כ־94,000 דולר אמריקאי, נכון לשנת 2024)
רשימת זוכים

1992: פול מקארתני והמדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה, ליטא)
1993: דיזי גילספי וויטולד לוטוסלבסקי
1994: קווינסי ג'ונס וניקולאוס הארנונקור
1995: אלטון ג'ון ומסטיסלב רוסטרופוביץ'
1996: ג'וני מיטשל ופייר בולז
1997: אריק אריקסון וברוס ספרינגסטין
1998: ריי צ'ארלס וראבי שנקר
1999: סטיבי וונדר ויאניס קסנאקיס
2000: בוב דילן ואייזק שטרן
2001: רוברט מוג, ברט בכרך וקרלהיינץ שטוקהאוזן
2002: סופיה גוביידולינה ומרים מקבה
2003: קית' ג'ארט
2004: בי בי קינג וג'רג' ליגטי
2005: ז'ילברטו ז'יל ודיטריך פישר-דיסקאו
2006: לד זפלין וואלרי גרגייב
2007: סטיב רייך וסאני רולינס
2008: פינק פלויד ורנה פלמינג
2009: פיטר גבריאל, אל סיסטמה וחוסה אנטוניו אבראו
2010: ביורק ואניו מוריקונה
2011: רביעיית קרונוס ופטי סמית'
2012: יו-יו מה ופול סיימון
2013 יוסו נ'דור
2014 צ'אק ברי ופיטר ס
2015 אמילו האריס ואוולין גלני
2016 מקס מרטין וצ'צ'יליה ברטולי
2017 סטינג וויין שורטר
2018 המכון הלאומי למוזיקה באפגניסטן, אחמד נזר סרמסט ומטאליקה
2019 גראנדמאסטר פלאש, אן-סופי מוטר ומשחקים לשינוי (אנ')
2020 אנה נטרבקו ודיאן וורן
2021 לא הוענק עקב מגפת הקורונה
2022 איגי פופ ואנסמבל אנטרקונטמפורן
2023 כריס בלקוול, אנז'ליק קיג'ו וארוו פרט
2024 נייל רוג'רס ואסה-פקה סאלונן
פייר מונטה

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1875 פריז, צרפת
 פטירה:  1 ביולי 1964 (בגיל 89) הנקוק, מיין, ארצות הברית
 שם לידה:  Pierre Benjamin Monteux 
 מקום קבורה:  Riverside Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 עיסוק:  מנצח תזמורת
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור
 בן או בת זוג:  דוריס הודג'קינס מונטה 
 צאצאים:  קלוד מונטה 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1963)  מפקד בלגיון הכבוד  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  אביר במסדר אורנז'-נסאו 
 פרופיל ב-IMDb
 
פייר מונטה (בצרפתית: Pierre Monteux;‏
4 באפריל 1875 – 1 ביולי 1964) היה מנצח תזמורת יהודי-צרפתי. הוא נולד בפריז, ובהמשך קיבל אזרחות אמריקאית. אבותיו היו יהודים ספרדים, שהיגרו לדרום צרפת. אמו למדה בקונסרבטואר של מרסיי והייתה מורה לפסנתר, אחיו אנרי מונטה היה שחקן קולנוע ותיאטרון שנספה במחנה הריכוז זקסנהאוזן.
ביוגרפיה > לימודים

מונטה למד נגינה בכינור מגיל שש ונכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל תשע. בגיל שתים-עשרה ארגן מונטה וניצח על  תזמורת קטנה של תלמידי הקונסרבטואר, ללוות את קורטו בביצוע קונצ'רטי בפריז ובסביבותיה.  הוא היה לכנר מוכשר, מצליח דיו לחלוק בפרס הקונסרבטואר לכינור בשנת 1896 עם ז'אק טיבו. בין מוריו היו ז'יל גארסין ואנרי ברתלייה (כינור), שארל לנפווה (קונטרפונקט והלחנה) ואלבר לביניאק (הרמוניה ותאוריה). בין חבריו ללימודי כינור היו ג'ורג'ה אנסקו, קרל פלש, פריץ קרייזלר וז'אק טיבו. בין תלמידי הפסנתר באותן שנים היה אלפרד קורטו, שעמו קשר ידידות לכל ימי חייו אחר כך עבר לויולה וניגן באופרה קומיק, שם היה ויולן ראשון בביצוע הבכורה של האופרה פליאס ומליסנד מאת קלוד דביסי, בשנת 1890, ובתזמורת קולון שם כיהן מ-1894 כעוזר למנצח.  מ-1889 עד 1892, בעודו סטודנט, ניגן בתזמורת הפולי ברז'ה. לאחר זמן אמר לג'ורג' גרשווין, שחוש הקצב שלו התגבש תוך כדי הניסיון שצבר בנגינת מוזיקת מחול פופולרית במועדון.
בשנת 1911, לאחר שצבר מעט ניסיון בניצוח בדייפ, היה מונטה למנצח להקת הבלט של סרגיי דיאגילב, הבלט רוס. בתפקידו זה ניצח על הצגות הבכורה של הבאלטים של איגור סטרווינסקי, פטרושקה בשנת 1911 ופולחן האביב בשנת 1913, וכן על דפניס וכלואה של מוריס ראוול. תקופה זו קבעה את מהלך הקריירה שלו, ולמשך כל חייו נודע בייחוד בפרשנותו למוזיקה רוסית וצרפתית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויס מונטה לשירות צבאי, אך שוחרר בשנת 1916 ונסע לארצות הברית, שם לקח לידיו את הרפרטואר הצרפתי במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1917 עד 1919. הוא ניצח גם על הבכורה האמריקאית של תרנגול הזהב מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב במטרופוליטן.
לאחר מכן עבר לתזמורת הסימפונית של בוסטון (1919 - 1924). השפעתו על צליל האנסמבל הבוסטוני הייתה ניכרת והוא הצליח לעצב את התזמורת לשביעות רצונו לאחר ששביתה הביאה לעזיבתם של שלושים מן הנגנים. כמו כן הביא מספר יצירות חדשות לבוסטון, בעיקר יצירות משל מלחינים צרפתים.
בשנת 1924 החל מונטה בקשר עם תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, שם עבד לצד וילם מנגלברג. בשנת 1929 ייסד את התזמורת הסימפונית של פריז, שעליה ניצח עד 1935. בשנת ייסוד התזמורת, ניצח עליה בביצוע הבכורה לסימפוניה השלישית של סרגיי פרוקופייב.
בשלב זה חזר מונטה לארצות הברית ועבד עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו משנת 1935 עד 1952. בשנת 1943 הקים בית ספר לניצוח בהנקוק, מיין, שם גרה בילדותה אשתו, דוריס הודג'קינס מונטה ושם התגורר מונטה עצמו. בבית ספר זה לימד מאורות עתידיים כמו אנדרה פרווין, נוויל מרינר ודייוויד זינמן. ב-1946 היה לאזרח ארצות הברית.
מונטה הקליט במהלך חייו מספר רב של תקליטים, שרובם זכו לביקורת חיובית ולהתפעלות. הוא עצמו, לעומת זאת, טען שאיננו סובל אותם באמרו, שהם חסרים את הספונטניות של ביצועים חיים.
בין השנים 1961 ל-1964 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. הוא מת בהנקוק, מיין, בשנת 1964.
פייר מונטה היה אביו של החלילן והמנצח קלוד מונטה.
הערות שוליים

↑  מרטין קופר, "פייר מונטה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  סוויין, ג'ונתן, "מהדורת פייר מונטה", גרמופון, ספטמבר 1994, עמ' 131
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312220205171  PLWABN: 9810643028905606  BNE: XX847732  BnF: cb138976454 (data)  CiNii: DA09125118  GND: 122700198  ISNI: 0000 0000 8390 2683  LCCN: n81144517  MusicBrainz: 8ec67a1b-3b02-403f-9781-23824c0eca0a  NDL: 00621153  NKC: xx0075226  NTA: 104093293  SELIBR: 222288  SNAC: w6bp03df  SUDOC: 033147795  Trove: 871577  VIAF: 66652504   WorldCat (עם VIAF): 66652504 
הבניין שבו שכן הקונסרבטואר של פריז בשנות לימודיו של מונטה
פייר סט. אמאנד

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1800 Monflanquin, צרפת 
 פטירה:  29 באוקטובר 1872  (בגיל 72) הידרה, צרפת 
 מקצוע נוסף:  עורך עיתון שחמטאי
 מדינה:  צרפת
 
פייר שארל פורנייה סט. אמאנד (צרפתית: Pierre Charles Fournier de St. Amant; ספטמבר 1800 – 29 באוקטובר 1872) היה שחמטאי אמן צרפתי, עורך עיתון שחמטאי לה-פלמד ונציגה של צרפת בענייני שחמט בינלאומיים.
קריירה

לאחר מותו של לואי שארל דה לה בורדונה בשנת 1840, נחשב סט. אמאנד לבכיר שחמטאי צרפת, הגם שמשחקו לא הגיע לעוצמת המשחק של לה בורדונה. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר היה ממוקם שני-שלישי בעולם. סט. אמאנד דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1836 ל-1846; לאחר מכן החל לרדת באיטיות בדירוג העולמי אך בשנת 1870 היה עדיין מדורג במקום ה-48.
בתחילת דרכו היה סט. אמאנד מזכירו של מושל גיאנה הצרפתית עד שהוא מחה נגד סחר העבדים. לאחר מכן ניסה את מזלו כשחקן, הפך לסוחר יינות מצליח והיה קצין במשמר הלאומי עד למהפכת 1848.
בשנת 1851 מונה לקונסול בקליפורניה שמונה שנים לאחר תבוסתו להווארד סטאונטון בשנת 1843. במשחקים הראשונים, בלונדון, ניצח סט. אמאנד בתוצאה 3.5-2.5 אך בדו-קרב החוזר, בקפה דה לה רג'נס בפריז הוא הפסיד 8–13. הדו-קרב השני נחשב במקורות רבים כאליפות עולם לא-רשמית.
דו-קרב זה הווה אבן דרך משמעותית בהתפתחות האסטרטגיה השחמטאית, ההבנה העמוקה של המשחק ואמנות התמרון. צעד נוסף התרחש 43 שנים מאוחר יותר בדו-קרב בין וילהלם שטייניץ ליוהנס צוקרטורט.
בשנת 1858 סט. אמאנד היה בפריז כאשר פול מורפי ביקר שם לראשונה. סט. אמאנד הודה בגלוי כי איננו משחק באותה רמה כמו האמריקאי, אך נכח במשתה לכבודו. הם שיחקו מספר משחקים באופן פרטי, כאשר רק מסעי אחד המשחקים התפרסמו, ניצחון של מורפי.
בשנת 1861 סט. אמאנד היגר לאלג'יר שם בילה את שנותיו האחרונות. הוא מת בשנת 1872 לאחר תאונה בנוסעו בכרכרה.
הערות שוליים

↑  de Saint-Amant, Pierre, באתר Edo Historical Chess Ratings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810553854505606  ISNI: 0000 0000 7395 7322  LCCN: no2005049716  NTA: 113570899  SUDOC: 103910530  VIAF: 63741892   WorldCat (עם VIAF): 63741892 
דו קרבות הווארד סטאונטון-פייר סט. אמאנד
פייר נורה

נורה ב-2011
פייר נורה (בצרפתית: Pierre Nora; נולד ב-17 בנובמבר 1931 בפריז) הוא היסטוריון יהודי צרפתי וחבר האקדמיה הצרפתית משנת 2001. ידוע בזכות מחקריו אודות זהות צרפתית, זיכרון והיסטוריה. הוא נחשב לבן הדור השלישי לאסכולת האנאל ולמזוהה עם המושג של "ההיסטוריה החדשה" (Nouvelle histoire).
אודות

נולד בפריז, לאב שהיה מנתח בבית חולים של רוטשילד. למד בתיכון לואי הגדול שבפריז. אחר כך למד לתואר בפילוסופיה והחל ללמד בתיכון שבעיר אוראן באלג'יריה עד שנת 1960.
בשנת 1964 החל לשמש עורך בהוצאת Julliard ואחר כך בשנת 1965 החל לשמש עורך בהוצאת גלימר. בשנת 1977 החל לשמש כפרופסור בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
משנת 2007 משמש כנשיא הארגון "Liberté pour l’histoire" ("חופש להיסטוריה").
בשנת 2014 הוענק לו פרס דן דוד.
מספריו

1961: Les Français d'Algérie, prefaced by Charles-André Julien (Julliard)
1962: "Ernest Lavisse: son rôle dans la formation du sentiment national" Revue historique issue 463
1970–1979: Vincent Auriol. Journal du Septennat 1947–1954 (Armand Colin)
1973: Faire de l'histoire (Gallimard)
1987: Essais d'ego-histoire (Gallimard)
1984–1992: Les Lieux de mémoire (Gallimard), abridged translation, Realms of Memory, Columbia University Press, 1996–1998
1999: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 1: The State (University of Chicago Press)
2006: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 2: Space (University of Chicago Press)
2009: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 3: Legacies (University of Chicago Press)
2010: Rethinking France: Les Lieux de mémoire, Volume 4: Histories and Memories (University of Chicago Press)
הערות שוליים

↑  איתי נבו, ‏חוקר השואה שאול פרידלנדר בין מקבלי פרס דן דוד, באתר "הידען", 12 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302634105171  PLWABN: 9810534359705606  BIBSYS: 90122074  BNE: XX1049546  BnF: cb11917841j (data)  CiNii: DA01623177  GND: 124731244  ICCU: BVEV011148  ISNI: 0000 0001 2283 3300  LCCN: n85015107  LNB: 000075571  NDL: 00903186  NKC: mzk2006348850  NLA: 35389838  NLK: KAC200108200  NSK: 000009590  NTA: 068030703  RERO: 02-A003644441  SELIBR: 195982  SUDOC: 027049582  Trove: 935589  VcBA: 495/217168  VIAF: 98090393   WorldCat (עם VIAF): 98090393
פרס עמינח

| --- | --- |
 תיאור:  עבור יצירה בתחום הציונות הדתית
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  הסתדרות הפועל המזרחי 
 תקופת הפרס:  1987–הווה (כ־37 שנים) 
 נקרא על שם:  נחמיה ומרים עמינח
 
הרב חיים דרוקמן מברך בטקס פרס עמינח תשע"ג בית ציוני אמריקה תל אביב
מימין לשמאל: פרופ' נח עמינח, ד"ר מאיר רפלד, הרב חיים דרוקמן, מר אליעזר אבטבי, הרב יהודה יקותיאל ויזנר, הרב זאב פרנק, מר אבי סולימאן
פרס עמינח הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה ליוצרים, לסופרים, לחוקרים ולמשוררים בתחומים הנושקים לעולם הציונות הדתית על כלל היבטיו (תורה ומצוות, ציונות, חלוציות, תורה ועבודה וכדומה). מאז שנת תשמ"ז/1987 מוענק הפרס לכארבעה יוצרים בכל שנה.
פרס עמינֹח מוקדש לזכרם של נחמיה ומרים עמינח, אשר הורישו את כל רכושם לקרן עיזבון שתחלק מרווחיה פרסים ספרותיים ומלגות.
האפוטרופסים לביצוע הצוואה היו: ר' ישעיהו ברנשטיין מהוגי הדעות של תנועת תורה ועבודה, ר' פנחס קהתי שנתפרסם בפירושו למשנה, ר' אברהם מברך היו"ר הראשון של וותיקי הפועל המזרחי ור' דב קנוהל ממייסדי כפר עציון.
בשנת תשמ"ז/1987 נרשמה הקרן כעמותה ומאז היא מחלקת באופן סדיר מדי שנה פרסים ספרותיים בחסות הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי.
מטרת הפרסים

מטרת הפרסים היא לעודד יוצרים, סופרים וחוקרים הכותבים בתחומים שהיו קרובים לליבם של נחמיה ומרים עמינח כמו: תולדות הציונות הדתית על מוסדותיה, מייסדיה וחבריה, מחשבת הציונות הדתית ומשנת תורה ועבודה, מחקרים בתולדות הספרות התורנית, מחקרים שיש בהם תרומה לחינוך הציוני דתי וכן יצירות ספרות יפה ושירה שיש להם זיקה ברורה למורשת ישראל ובניין הארץ.
ועדת השופטים

ועדת השופטים המורכבת ממקבלי פרס עמינח בעבר, והיא המחליטה על הזוכים בפרס כל שנה.
בין זוכי פרס עמינח במהלך השנים: אמונה אלון, אברהם בלאט, יצחק גנוז, חגי הוברמן, חיותה דויטש, יוסף דנה, יעל לוין, זאב ספראי, זאב פרנק, נעמי רוזנברג, חיים שיין, יוסף שלמון, יוסף שרביט, סמדר שרלו, הרב צפניה דרורי, הרב זכריה זרמתי, ונחם אילן.
פונטם

| --- | --- |
 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור דרום-מערב
 גובה:  902 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  39,706 (2005)
 קואורדינטות:  5°26′36″N 9°55′08″E﻿ / ﻿5.44333°N 9.91889°E﻿ / 5.44333; 9.91889 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה פונטם(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה פונטם(למפת אזור דרום-מערב רגילה) בואאה קומבה מונדמבה מאמפה צפון-מערב המערב החוף ניגריהפונטם(למפת אזור דרום-מערב מוגדלת) בואאה קומבה מונדמבה מאמפה צפון-מערב המערב החוף ניגריהפונטם  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פונטם (בצרפתית: Fontem) הוא כפר בקמרון שנמצא באזור דרום-מערב.
גאוגרפיה

הכפר נמצא כ-241 קילומטרים מעיר הבירה יאונדה וכ-161 קילומטרים מבירת האזור בואאה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (20 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,011 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (348 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (18 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

פונטם נמצא ליד הכביש האזורי P19.
בריאות

בפונטם, ישנו בית חולים קטן הפועלת על ידי קבוצת מיסיון המכיל כ-120 מיטות. בבית החולים, יש שירות אשפוז נרחב שמטפל בעיקר במלריה, במחלת השינה, בשחפת, בטיפואיד וב-HIV‏.
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mary Health of Africa hospital Fontem". אורכב מ-המקור ב-2018-11-17. נבדק ב-2019-01-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 247822412   WorldCat (עם VIAF): 247822412 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פונקציית קדלג

במתמטיקה, פונקציית קדלג או càdlàg (ראשי תיבות מצרפתית: continue à droite limite à gauche) היא פונקציה המוגדרת על המספרים הממשיים (או תת-קבוצה שלהם) ובכל נקודה בתחום ההגדרה הפונקציה רציפה מימין ויש לה גבול משמאל. פונקציות קדלג חשובות במחקר של תהליכים סטוכסטיים שיש בהם קפיצות, בניגוד לתנועה בראונית, שיש לה נתיבים רציפים. אוסף פונקציות הקדלג עבור תחום נתון ידוע כמרחב סקורוקוד.
הגדרה

נתון מרחב מטרי  (M,d), ו- E\subseteq \mathbb {R} . הפונקציה  f:E\to M נקראת פונקציית קדלג אם, לכל  t\in E,
הגבול השמאלי  f(t-):=\lim _{s\to t^{-}}f(s) קיים;
הגבול הימני  f(t+):=\lim _{s\to t^{+}}f(s) קיים ושווה ל-  f(t).
כלומר,  f היא רציפה מימין עם גבול משמאל.