stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון סרג'נט וייז
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ון נולד בריו דה ז'ניירו ב-27 בדצמבר 1846, בעוד אביו היה שגריר ארצות הברית באימפריה הברזילאית. הוא חי כנער עם אביו ואחרים ברולסטון, המטע שלהם על נהר אליזבת מחוץ לנורפוק, וירג'יניה. אביו כיהן כחבר קונגרס אמריקאי לפני שנבחר למושל וירג'יניה ב-1856. לאחר שלמד שיעורים פרטיים בצעירותו, וייז למד במכון הצבאי של וירג'יניה.
בעודו סטודנט החלה מלחמת האזרחים האמריקנית, והוא שירת עם חיל הצוערים של VMI בקרב על השוק החדש. הוא קיבל פקודה לשמור על רכבת המטען של הצוערים, התריס נגד פקודות אלו להישאר שם, ולקח חלק בהתקפה המפורסמת של הצוערים. לאחר הקרב, קיבל וייז מינוי כקצין בצבא הקונפדרציה.
ביוגרפיה > עריכת דין ופוליטיקה

לאחר המלחמה, וייז למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה, שם נטל חלק באחוות בטא תטא פי ב-1867. באותה שנה הוא סיים את לימודיו והתקבל ללשכת עורכי הדין.
וייז עסק בעריכת דין בריצ'מונד, וירג'יניה במשך שנים רבות. בשנת 1880, הוא נכשל בניסיונו להיבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. במאי 1882, הוא מונה לפרקליט ארצות הברית עבור המחוז המזרחי של וירג'יניה, וכיהן עד מרץ 1883.
מאוחר יותר ב-1882, וייז נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית עבור המושב הכללי של וירג'יניה כ"מתאם מחדש" - תווית המשמשת קואליציה של רפובליקנים ודמוקרטים מתנגדים של וירג'יניה. הוא כיהן בקונגרס ה-48 של ארצות הברית, מ-1883 עד 1885.
לפני הבחירות של 1884, המחוזות של וירג'יניה שורטטו מחדש, וביטלו את המושב הכללי. וייז לא ביקש להיבחר מחדש ממחוז. במקום זאת, בשנת 1885 הוא התמודד על תפקיד מושל וירג'יניה כרפובליקני, אך הפסיד לפיציו לי הדמוקרט.
בנובמבר 1902, וייז היה עורך הדין של הרשומות בשתי תביעות פדרליות - ג'ונס נגד מונטגיו, וסלדן נגד מונטגיו - הנוגעות לוועידת החוקה של וירג'יניה משנת 1902. הראשונה הייתה מטעם מצביעים במחוז הקונגרס ה-3 של וירג'יניה נגד מושל וירג'יניה אנדרו ג'קסון מונטגיו כמו גם מזכיר המדינה של וירג'יניה והמבקר של חשבונות הציבור, וביקשו כתב איסור לספור את הבחירות החוזרות בנובמבר 1902 וכן התלוננו שהמפלגה בשלטון ביקשה לשלול זכויות מצביעים צבעוניים. נציגי הוועידה ברוב של 47 מול 38 הצביעו שלא להגיש את הדו"ח שלהם (ששלל את זכויותיהם של רוב מצביעי השחורים והלבנים העניים) לבוחרים כפי שהובטח קודם לכן, אלא הכריזו על כך שהוא בתוקף החל מה-10 ביולי 1902.בתי המשפט הפדרליים קבעו שאין להם סמכות שיפוט והסתמכו על תיק של אמנה חוקתית בקרוליינה הדרומית, "Mills v. Green", (1895). שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ברואר, לקח תשומת לב שיפוטית שבית הנבחרים של ארצות הברית הושיב את חברי הקונגרס שנבחרו על ידי מצביעי וירג'יניה באותה שנה ו"הדבר שביקשו לאסור נעשה ולא ניתן לבטלו בפקודת בית המשפט", כך בית המשפט העליון של ארצות הברית. סירב להסתבך. עד הבחירות של 1904, הצביעו חמישים אחוז פחות לבנים ותשעים אחוז פחות גברים שחורים.
ביוגרפיה > אחרית חייו

מאוחר יותר עבר וייז לעיר ניו יורק, ועסק בעריכת דין עד פרישתו. הוא מת ב-12 במאי 1913, ליד פרינסס אן, מרילנד, ונקבר בריצ'מונד.
קריירה ספרותית

ג'ון וייז כתב מספר ספרים, ובעיקר ספר זיכרונות בשם The End of an Era‏ (1899), אשר הודפס מחדש במספר רב של מהדורות מאז פרסומו הראשון. מהדורת טקסט מלאה זמינה באינטרנט באתר האינטרנט של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, "תיעוד הדרום האמריקאי". הוא מתאר את ילדותו בימים האחרונים שלפני מלחמת האזרחים, בזמן שחי במטע של אביו "רולסטון" בווירג'יניה, עם בן לוויה וחבר עבדים מילדות. הוא דן גם בשנות המלחמה, בתפקידו של אביו במלחמה ובמשפחתו.
משפחתו

ב-3 בנובמבר 1869, הוא התחתן עם אוולין בירד בוורלי דאגלס, בתם של יו דאגלס וננסי המילטון. לג'ון ואוולין היו תשעה ילדים, שבעה בנים ושתי בנות:
ג'ון סרג'נט וייז (מת צעיר)
יו דאגלס ווייז
הנרי אלכסנדר וייז
ג'ון סרג'נט וייז (כפי שהיה נהוג, ניתן לו שם זהה לאח מבוגר שמת צעיר, כדי להמשיך את שם אביו)
המילטון ווייז
אווה דאגלס ווייז
ג'נינגס קרופר וייז (עוטר בצלב השירות המצוין במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא הפך למפקד המכון הצבאי של וירג'יניה)
מרגרטה ווטנו וייז
בירד דאגלס ווייז
הסנאטור של מדינת ניו יורק הנרי א. וייז (1906–1982) היה נכדו.
הערות שוליים

1 2  "Wise, John Sergeant". United States Congress. נבדק ב-21 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Sergeant Wise". Find A Grave. נבדק ב-21 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wise, John. "The End of an Era". University of North Carolina. נבדק ב-21 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279897705171  GND: 1175889962  ISNI: 0000 0000 8450 1881  LCCN: n84226649  NTA: 294242902  SNAC: w6c53khv  SUDOC: 10691054X  US Congress: W000651  VIAF: 45716531   WorldCat (עם VIAF): 45716531
טריסקל

ערך זה עוסק בסמלים. אם התכוונתם למערכת הפעלה, ראו .
חלונות בכנסייה באיזר המעוטרים בטריסקלים בקבוצות של שלושה
טְרִיסְקָל או טריסקליון (מיוונית τρισκελής "בעל שלוש רגליים") הוא סמל המורכב משלוש רגליים אנושיות מכופפות בברך, או בהכללה, שלוש ספירלות שזורות או כל סמל דומה שבו שלושה חלקים בולטים מציגים סימטריה סיבובית משולשת.
טריסקלים היסטוריים

סמל הטריסקל מופיע בתרבויות קדומות רבות, למשל על כלי־חרס ממיקנה, ומטבעות ממקומות שונים באסיה הקטנה: ליקיה, אזור פמפיליה (למשל מאספנדוס 330-370 לפנה"ס) ופיסדיה. סמל ובו ארבע רגליים מחוברות - הטטרהסקליון - אף הוא מוכר באנטוליה. יש המעדיפים לראות את מקורו של הטריסקל בקלטים ומציינים השפעות קלטיות באנטוליה, בעיקר של הגאלים שפלשו והתיישבו בגלטיה.
טריסקלים היסטוריים > טרינאקריה / סיציליה

הטריסקל מפורסם גם כסמלה העתיק של סיציליה. המקור לשמה של סיציליה הם התושבים הראשונים המוזכרים בהיסטוריה של האי, שבטי הסיקניים (ביוונית Sikanoi) והסיקוליים (ביוונית Sikeloi). הטריסקל מופיע על מטבעות יוונים מסירקוזה כגון המטבעות של אגאתוקלס (הטיראן של סירקוז 289-317 לפנה"ס). סמל הטריסקל חזר כסמל נאוקלסי שאינו קשור לשושלת בורבון על השלט של הממלכה הנפוליאונית החדשה של שתי הסיציליות תחת שלטונו של ז'ואקים מירא ב-1808.
פליניוס מייחס את מקור הטריסקל של סיציליה לצורת המשולש של האי המופיע גם בשמו העתיק טרינאקריה. בכך מספק פליניוס הסבר לכאורה הגיוני למקור הסמל, אלא שהסמל היה קיים בסיציליה עוד מלפני שצוירה המפה הראשונה של האי. מכיוון שהטריסקל קשור לסוגים רבים של שלשות כשהקשרים נוספים מופיעים באופן קבוע, עדיף לבחון את הסמל עצמו.
שלוש הרגליים

שלוש הרגליים של הטריסקליון מזכירות את השולחנות בני שלוש הרגליים של הפייסטוס שרצו בכוחות עצמם. הם מוזכרים באיליאדה, פרק 18:
"At the moment Hephaestus was busily
Turning from bellows to bellows, sweating with toil
As he laboured to finish a score of three-legged tables
To stand around the sides of his firm-founded hall. On each
Of the legs he had put a gold wheel, that those magic tables
Might cause all to marvel by going with no other help
To the gathering of gods and by likewise returning to his house."
טריסקלים של מדינות ומחוזות

טריסקל הוא סמלם של סיציליה והאי מאן. הטריסקלים של סיציליה והאי מאֶן מאופיינים בשלוש רגלים רצות, המכופפות בברך והמחוברות במרכז. הקשר בין טריסקל בעל רגליים לסוגים אחרים של טריסקל אינו ברור. הטריסקל בצורת ספירלות מסווג כסמל המייצג את השמש. הגרסה בעלת הרגליים, הכוללת לעיתים מסכת גורגונה או ראש מדוזה במרכז הציר כבגרסה הסיציליאנית, מרמזת על משמעות כתונית.
טריסקלים של מדינות ומחוזות > טריסקל טרה קאסין באי מאן

בסמל הטריסקל הקלטי הברור של האי מאן שבים האירי, "שלוש הרגליים המכופפות" של שלט האצולה מיוצגות כיום על השריון "כשהן עוטות דורבנות ומקושטות או מוזהבות".
בשטרות הכסף מהאי מאן, מופיע הטריסקל על שולי השטר ומכיל את הכתובת בלטינית QUOCUNQUE JECERIS STABIT ("היכן שתשליכנו שם יעמוד") המנותקת מהקשרה המקורי הפגני. השאלה עד כמה הטריסקל כסמל של האי מאן הוא עתיק נתונה בוויכוח. הסמל מופיע בכתובים החל מהמאה ה-13 או ה-14. בשפת האי מאן, המאנית, הסמל ידוע כטרה קאסין (tre cassyn). הסמל מופיע על "חרב המדינה" העתיקה של האי מאן, שכנראה הייתה שייכת לאולאף גודרדסון שהיה מלך של הסודריס (ההברידים הדרומיים והאי מאן) ב-1226.
טריסקל ספירלי

הטריסקל של שלוש ספירלות מחוברות יחדיו הוא סמל דרואידי. מוטיב הספירלה הוא סמל נאוליתי במערב אירופה. הוא חקוק, למשל, בסלע המעוין בסמוך לכניסה הראשית של קבר המעבר הפרהיסטורי של ניוגריינג' (Newgrange) במחוז מית' שבאירלנד. בשל ההקשרים הקלטיים הוא גם משמש כסמל של ברטאן. ייתכן שהטריסקל הוא גם המקור לסמל הגרמני ה"ואלקנוט" (Valknut - סמל המורכב משלושה משולשים משולבים, המסמל את ליבו של הגיבור שנרצח במיתולוגיה הנורדית).
בספרד משמש הטריסקל כסמלם של הלאומנים במחוז אסטוריאס. סמל דומה הקרוי "לאברו" של הלאומנים ממחוז קנטאבריה דומה בעצמו לסמל בן ארבעת הענפים של התרבות הבסקית הקרוי "לאבורו" (אנ').
שימושים נוספים

כסמל קלטי, הטריסקל, לרוב בנוי מספירלות, אך גם ה"טריסקל בעל קרניים" משחק תפקיד בתרבויות האלטרנטיביות של האסאטרו (Ásatrú) והויקה (תופעה מוזרה בהתחשב בכך שהאסאטרו הוא דת נורדית ולא קלטית, והויקה היא לא זה ולא זה. ייתכן שמקור הבלבול בקשר עם הואלקנוט).
הטריסקל גם אומץ כסמל על ידי כמה קבוצות של BDSM (עיסוק במין המלווה באלמנטים של שליטה/הכנעה וסאדו מזוכיזם).
שימושים נוספים > בגרמניה הנאצית

הנאצים אימצו סמל קלטי זה במיוחד לעיטורים עבור דיוויזיית הוואפן אס אס שהורכבה ממתנדבים "קלטים" (בלגים). שימוש זה הוביל לקישור אסוציאטיבי בין הטריסקל לצלב הקרס. היו טענות, שקריות כנראה, שהדמיון לצלב הקרס גרם מבוכה ומצוקה לפליטים יהודיים שהיו בהסגר באי מאן במהלך מלחמת העולם השנייה.
שימושים נוספים > בדרום אפריקה

ארגון של לבנים גזענים מדרום אפריקה, ה-AWB, השתמש בדגל שרקעו אדום ובמרכזו מעגל לבן. במעגל מצוירת תבנית המורכבת משלוש פעמים הספרה 7 בשחור ומזכירה במידת מה את הטריסקל. על אף הדמיון לצלב הקרס טוענים אנשי הארגון כי דגלם מושפע מהמשמעות התנכית של הספרה 7.
שימושים נוספים > שימוש מודרני באירלנד

בעשור השלישי של האלף השלישי הטריסקל הפך לסמל אירי של סוף החיים ובכך הפך לסמל זיכרון אירי ונמצא בשימוש קבוע.
בתרבות הפופולרית

בפרק "השחקנים מטריסקליון" בעונה השנייה של מסע בין כוכבים, צוות האנטרפרייז מביט ואז נדחף לקרב גלדיאטורים על הכוכב טריסקליון. סמל הכוכב הוא משולש כחול קטום ובתוכו רקום טריסקל צהוב.
טריסקליון הוא השם שניתן למפקדה של הדמויות בסדרת הקומיקס "The Ultimates". במבט מלמעלה יש לבניין צורה בעלת שלוש שיניים.
בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" הטריסקל הספירלי מציין אלפא, בטא ואומגה, והוא מקועקע על גבו של דרק, שגם קבר את אחותו תחת הסמל.
שימושים נוספים במילה

מהיוונית הגיעה המילה טריסקל גם ללשון חז"ל, ובמקורות "טריסקל" או "טרַסקל" הוא כיסא בעל שלוש רגליים. בספרות העברית משמשת מילה זו לתיאור שולחן נמוך המשמש להגשת תה או קפה או לסל נשיאה.
ראו גם

טריקווטרה
דגל אינגושטיה
הערות שוליים

↑  End-of-life Care Resources, Irish Hospice Foundation, ‏2021-01-12 (באנגלית בריטית)
↑  העונה השנייה של מסע בין כוכבים
↑  למשל במדבר רבה, יב, יב. ע"ע "טרסקל" במילון אבן שושן, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551116405171  LCCN: sh85137917 
מטבע עם טטרהסקליון מהצד האחד וראשו של סילנוס (Σειληνός) מהצד האחר
סמל טרינאקריה
הטריסקל בסמל האי סיציליה
טריסקל בסמל האי מאן
לוח רישוי של רכב מהאי מאן עם טריסקל
טריסקל ספירלי
לאבורו בסקי
דגל ה-AWB
סמל סוף החיים לזכר מטופלים שנפטרו בביה"ח האוניברסיטאי "המאטר" (Mater Misericordiae University Hospital) בפיבסבורו (Phibsborough)
אלכסנדר הנסון

אלכסנדר קונטי הנסון (באנגלית: Alexander Contee Hanson‏; 27 בפברואר 1786 – 23 באפריל 1819) היה עורך דין, מו"ל ומדינאי אמריקאי. הוא ייצג את המחוז השלישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית, ואת מדינת מרילנד בסנאט האמריקאי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלכסנדר קונטי הנסון נולד באנאפוליס, מרילנד, ב-27 בפברואר 1786, והיה בנם השני של אלכסנדר קונטי הנסון האב (1749–1806) ורבקה הווארד (בערך 1760–1806). אחיו הגדול, צ'ארלס וו. הנסון, הפך מאוחר יותר לשופט בבולטימור. אחותו הצעירה, מרי ג'יין הנסון (1791–1815), הייתה נשואה לתומאס פיבודי גרוסבנור (1778–1817), חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מניו יורק. הוא למד בבתי ספר פרטיים מקומיים וסיים את לימודיו ב-St. John's College באנאפוליס בשנת 1802.
ביוגרפיה > משפחתו

הוא היה נכדם של ג'ון הנסון (1721–1783), ציר לקונגרס הקונטיננטלי שחתם על תקנון הקונפדרציה וכיהן כנשיא התשיעי של הקונגרס הקונטיננטלי, וג'יין קונטי (1726–1812), בעצמה נכדתו של תומאס ברוק הבן (1660–1730). דרך אחיה של סבתו מצד אביו, תומאס קונטי (1729–1793), הוא היה קרוב משפחה לבנג'מין קונטי (1755–1815) ותומאס קונטי וורת'ינגטון (1782–1847), ויליאם גרפטון דילייני וורת'ינגטון (1785–1856) ולוולטר ברוק קוקס וורת'ינגטון. (1795–1845). בת דודתו, רבקה תומאס (1777–1814), הייתה נשואה לבן דוד אחר, אלכסנדר קונטי מגרודר (בערך 1779–1853).
ביוגרפיה > קריירה

הוא המשיך בלימודי משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין באנאפוליס. הוא היה ציר לוועידת מדינת מרילנד משנת 1788, כדי להצביע האם על מרילנד לאשרר את הצעת החוקה של ארצות הברית. מ-1811 עד 1815, הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של מרילנד.
ביוגרפיה > Federal Republican

הנסון השיק את Federal Republican and Commercial Gazette בבולטימור ב-1808 ומיזוג אותו עם פרסום אחר בשנה שלאחר מכן. Federal Republican היה ידוע כאחד העיתונים הפדרליסטים הקיצוניים ביותר במדינה. ב-22 ביוני 1812, ארבעה ימים לאחר תחילת מלחמת 1812, אספסוף שהתרגז ממאמריו שהוקיעו את הממשל הרס את משרדו. ב-28 ביולי הוא הוציא מחדש את העיתון מבניין אחר, שם הצטרפה אליו קבוצה של בעלי ברית חמושים. כאשר הבניין היה נתון במצור על ידי ההמון, הנסון וקבוצתו ירו והרגו שניים. בבוקר ה-29 ביולי, הנסון וקבוצתו נכנעו לראש העיר אדוארד ג'ונסון, שבא לנטרל באופן אישי את המצב הנפיץ, וליווה אותו לכלא. באותו ערב, ההמון הסתער על הכלא, והנסון הוכה והושאר שידמם למוות. ג'יימס מ. לינגאן, קצין צבאי שהגיע להגנתו של הנסון, מת כתוצאה מהאלימות. הנסון קיבל עזרה מגיבור מלחמת המהפכה ואביו של רוברט אדוארד לי, הנרי לי השלישי, שספג פציעות קשות. אדם אחר, ג'ון תומפסון, מספר על זיפות ונוצות על ידי ההמון והצהיר כי המתפרעים הביאו תותח שדה למצור על ביתו של הנסון, למרות שהגעתם של ראש העיר ופקידים נוספים בעיר עצרה אותו מלירות. הנסון העביר את העיתון לג'ורג'טאון, מחוז קולומביה, שם פרסם אותו ללא הפרעה. הנסון עבר מאוחר יותר לאלקריג', מרילנד.
ביוגרפיה > הקונגרס של ארצות הברית

בשנת 1812, הנסון נבחר כפדרליסט לייצג את המחוז השלישי בקונגרסים ה-13 וה-14, וכיהן מ-4 במרץ 1813, עד להתפטרותו בשנת 1816. הנסון נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית בשנת 1815. הוא לא הצליח להיבחר ב-1816 לבית הנבחרים של מרילנד, אך נבחר כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המשרה שהתפנתה בעקבות התפטרותו של רוברט ג. הארפר. הוא כיהן כסנאטור מ-20 בדצמבר 1816, עד מותו ב-23 באפריל 1819 באחוזתו, "בלמונט", ליד אלקריג', מרילנד. הנסון מת מבלי שהחלים מעולם מפציעותיו.
חיים אישיים

ב-25 ביוני 1805, הוא התחתן עם פרסיליה דורסי. היו להם הרבה ילדים, אבל רק אחד חי עד לבגרות:
צ'ארלס גרוסבנור הנסון (1815/6–1880), שנישא לאני מריה וורת'ינגטון (1821–1873), בתו של ג'ון טולי הוד וורת'ינגטון (1788–1849), ב-16 באפריל 1840.
הוא נקבר באחוזת הקבורה המשפחתי באחוזתו, בלמונט.
חיים אישיים > צאצאים

נכדיו כללו את אלכסנדר קונטי הנסון (1840–1857), מרי וורת'ינגטון הנסון (1842–1863), ג'ון וורת'ינגטון הנסון (1844–1916), פריסילה הנסון (1846–1925), צ'ארלס אדוארד הנסון (נ. 1848), מורי הנסון (נ. 1851), סמואל קונטי הנסון (1854–1889), גרוסוונור הנסון (1856–1916), אנני מריה "נני" הנסון (1858–1943), ופלורנס קונטי הנסון (1860–1935).
הערות שוליים

1 2  Grosvenor, Thomas Peabody (1817). A sketch of the life, last sickness, and death of Mrs. Mary Jane Grosvenor (2nd ed.). Baltimore: Edward J. Coale and Maxwell. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Cutler, Josh S. (2018). "When the Press Really Was Under Attack: Alexander Hanson and the 1812 'Mobtown' Massacre". New England Journal of History. 75 (Spring).
↑  Peters, James Edward (2000). Arlington National Cemetery, Shrine to America's Heroes. Woodbine House. ISBN 1-890627-14-3.
↑  McClarey, Donald R.; Zummo, Paul (16 ביולי 2012). "Alexander Contee Hanson, Jr". Almost Chosen People. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alexander Contee Hanson, MSA SC 3520-2206". msa.maryland.gov. Maryland State Archives. 28 באוגוסט 2012. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hanson, George A. (1 ביוני 2009). Old Kent: The Eastern Shore of Maryland (באנגלית). Genealogical Publishing Com. ISBN 9780806346328. נבדק ב-16 בפברואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1213849624  ISNI: 0000 0000 4754 0320  LCCN: nr91027566  SNAC: w6tj6j5x  US Congress: H000176  VIAF: 73710941   WorldCat (עם VIAF): 73710941 
״
האחוזה המשפחתית, "בלמונט", ליד אלקריג', מרילנד
ארתור ונדנברג

ארתור הנדריק ונדנברג האב (באנגלית: .Arthur Hendrick Vandenberg Sr‏; 22 במרץ 1884 – 18 באפריל 1951) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מישיגן מ-1928 עד 1951. ונדנברג, חבר המפלגה הרפובליקנית, השתתף בייסוד האומות המאוחדות ונמנה בין הסנאטורים המשפיעים ביותר בעת כהונתו. הוא נודע בכך שהסיט את תמיכת הרפובליקנים במדיניות חוץ בדלנית למדיניות בין-לאומית תוך תמיכה בדוקטרינת טרומן, תוכנית מרשל, נאט"ו, והמלחמה הקרה. בשנים 1947–1949 היה הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
ונדנברג נולד וגדל בגרנד ראפידס שבמישיגן למשפחה אמריקאית-הולנדית, והחל את הקריירה שלו כעורך עיתון ומוציא לאור. ב-1928 מונה לסנאט האמריקאי בידי מושל מישיגן פרד גרין כדי למלא את מקומו של הסנאטור המנוח וודברידג' פריס. באותה שנה נבחר לכהונה מלאה ושירת בסנאט עד למותו בשנת 1951. הוא תמך ברעיונות הניו-דיל הראשוניים של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, אך התנגד לרוב מדיניות הפנים שהנהיג. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 המאוחרות התנגד ונדנברג למעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה והאיץ ברוזוולט להגיע להסכמות עם האימפריה היפנית.
לאחר המתקפה על פרל הארבור נטש ונדנברג את דבקותו באידאולוגיה הבדלנית. ב-1947 התמנה ליו"ר ועדת החוץ של הסנאט ותמך במדיניות המלחמה הקרה של הנשיא הדמוקרטי הארי טרומן בטענה ש"הפוליטיקה נעצרת על קו המים". בבחירות לנשיאות ב-1940 וב-1948 התמודד ללא הצלחה אל המועמדות הרפובליקנית לנשיאות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ונדנברג נולד וגדל בגרנד ראפידס שבמישיגן. הוריו היו אלפא הנדריק וארון ונדנברג, זוג אמריקאי ממוצא הולנדי. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של גרנד ראפידס והשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של גרנד ראפידס ביוני 1900, ודורג ראשון בכיתתו. לאחר מכן למד משפטים בבית הספר למשפט של אוניברסיטת מישיגן עד 1901, והיה חבר באחווה דלתא אפסילון. לאחר תקופה קצרה בה עבד בניו יורק בכתב העת "Collier's Weekly", שב ונדנברג לביתו במישיגן ב-1906 כדי להינשא לאהבת נעוריו, אליזבת ווטסון. היא נפטרה ב-1917, ובשנה העוקבת נישא בשנית להייזל ויטאקר.
ביוגרפיה > תחילת דרכו המקצועית

משנת 1906 עד 1928 שימש ונדרברג כעורך ומוציא לאור של העיתון "גרנד ראפידס הראלד", שהיה בבעלות ויליאם אלדן סמית', שכיהן שם הוא כסנאטור מטעם מישיגן בשנים 1907–1919. בתפקידו כמוציא לאור הפך ונדרברג את העיתון לרווחי במיוחד, כאשר הוא עצמו כתב את רוב מאמרי המערכת. רבים מהם קראו לקידום רעיונות פרוגרסיביים בהשראת גיבורו, תיאודור רוזוולט. למרות זאת, בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912 הוא תמך בנשיא הרפובליקני המכהן ויליאם הווארד טאפט על פני רוזוולט, שהיה מועמד המפלגה הפרוגרסיבית.
ב-1915 טבע ונדרברג את המונח "ספינת השיגעון" בהתייחסותו ל"ספינת השלום" של הנרי פורד ולרעיונותיו הבלתי שגרתיים. כמרצה מוכשר, הוא נשא נאומים רבים במהלך מסעות הבחירות לטובת מועמדים רפובליקנים והשתתף בוועידות מקומיות, מחוזיות ומדינתיות כמועמד ובעל תפקיד, כולל נשיאת נאומי מפתח.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאלמן עם שלושה ילדים קטנים, היה ונדרברג בלתי כשיר לשירות צבאי פעיל. עם זאת, הוא תרם למאמץ המלחמתי בנשיאת נאומים בעצרות למכירת איגרות חוב פטריוטיות (Liberty bond) באוהיו ובמישיגן, וקרא לקהל לתמוך במוכנות הצבאית של ארצות הברית. בנוסף, הוא הצטרף לכוחות המזוינים של מדינת מישיגן ופיקד בדרגת סגן ראשון על יחידה צבאית בגרנד ראפידס עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה סייע ונדרברג בייסוד ומימון סניף הלגיון האמריקאי במישיגן. הוא זכה לתשומת לב לאומית עם פרסום הביוגרפיה שלו מ-1921, "האדם הגדול ביותר: אלכסנדר המילטון". בהמשך פרסם את הספרים "אם המילטון היה כאן היום: יסודות אמריקאיים יישומיים לבעיות מודרניות" (1923) ו"שביל המסורת" (1926), העוסק בלאומיות אמריקאית וביחסי החוץ של ארצות הברית.
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית > כהונתו הראשונה (1928–1935)

ב-31 במרץ 1928 מינה מושל מישיגן פרד גרין את ונדנברג בן ה-44 למלא את מקומו של הסנאטור וודברידג' נ. פריס המנוח, חבר המפלגה הדמוקרטית. גרין שקל להתפטר בעצמו כדי שיוכל להתמנות לתפקיד בסנאט. בנוסף, הוא שקל מספר מועמדים אחרים, ביניהם המושלים לשעבר אלברט סליפר וצ'ייס אוסבורן. כמו כן, שקל גרין למנות את חבר הקונגרס ג'וזף פורדני, שיועד לשמש כממלא מקום זמני עד הבחירות למילוי שארית כהונתו של פריס. בסופו של דבר החליט גרין למנות את ונדנברג, שהצהיר מיד על כוונתו להתמודד הן על שארית כהונתו של פריס והן על תקופת כהונה מלאה בת שש שנים.
ונדנברג היה לעיתונאי לשעבר החמישי ששירת אז בסנאט של ארצות הברית. גרין הדגיש את "יתרון הצעירות כתנאי להתמודדות עם המאבקים הקשים בחדרי הוועדות בוושינגטון", דבר שנתפס כנימוק לבחירה בוונדנברג על פני פורדני המבוגר. בראשית כהונתו נכתב במגזין טיים: ”מולו ישנם חברים רפובליקנים, מוציאים לאור בעצמם, שעליהם יכול ונדנברג להישען בעת נאומו הראשון; ברונסון קאטינג מניו מקסיקו, ארתור קאפר מקנזס, ורוברט לה פולט הבן מוויסקונסין, וגם הסנאטור-מוציא לאור קרטר גלאס מווירג'יניה, שיושב בצד הדמוקרטי של המתרס.”
בנובמבר 1928 נבחר ונדנברג בקלות לכהונה מלאה, לאחר שניצח את המועמד הדמוקרטי ג'ון וו. ביילי עם למעלה מ-70% מהקולות. בסנאט קידם ונדנברג את "חוק חלוקת האזורים מחדש של 1929", אשר עדכן את תהליך חלוקת מחוזות הקונגרס לבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר כל מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, וקבע את מספר הנציגים על 435. בתחילה היה תומך נלהב של הנשיא הרפובליקני הרברט הובר, אך התאכזב מהקשיחות וחוסר ההצלחה של הובר בהתמודדות עם השפל הגדול.
לאחר ניצחונו של המועמד הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932, תמך ונדנברג ברוב הצעדים הראשונים של הניו דיל, למעט חוק השיקום התעשייתי הלאומי וחוק ההתאמה החקלאית. למעט התיקון שלו לחוק גלאס-סטיגל, שיצר את התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות (FDIC), נכשל ונדנברג בקידום הצעות חוק משמעותיות אחרות. בבחירות 1934, על אף שמעמדו הפוליטי היה רעוע, הוא עדיין נבחר מחדש על פני המועמד הדמוקרטי פרנק אלברט פיקארד בפער של 52,443 קולות.
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית > התנגדות לניו דיל (1935–1939)

כאשר הקונגרס החדש התכנס בשנת 1935, מנתה הוועידה הרפובליקנית בסנאט של ארצות הברית 25 חברים בלבד. ונדנברג היה אחד מהמתנגדים הנחושים ביותר לגל השני של תוכנית הניו דיל. הוא הצביע נגד רוב הצעדים שהציע רוזוולט, למעט חריגים בולטים כמו חוק הבנקאות של 1935 וחוק הביטוח הלאומי. הוא דגל במדיניות שהוא כינה "אחריות פיסקלית", תקציב מאוזן, זכויות המדינות בארצות הברית, וקיצוץ במסים. הוא חש כי רוזוולט גזל את סמכויות הקונגרס והרבה לדבר על "הדיקטטורה של רוזוולט". למרות התלבטותו הפוליטית, בבחירות לנשיאות ב-1936 מיאן ונדנברג לעמיתיו הרפובליקנים להעמיד אותו לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה, מתוך ציפייה לניצחונו של רוזוולט באותה שנה.
כחלק מקואליציה של סנאטורים רפובליקנים ודמוקרטים שמרנים כאחד, סייע ונדנברג לבלום את תוכניתו של רוזוולט להרחיב את בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא עזר להפיל את מיזמי אנרגיית הגאות והשפל במפרץ פאסמקוודי ותעלת פלורידה, הצביע נגד חוק יחסי העבודה הלאומיים, נגד מגוון צעדי מיסוי של הניו דיל, ונגד חוק השעות והשכר.
ביוגרפיה > בסנאט של ארצות הברית > מעורבותו ביחסי החוץ של ארצות הברית

ונדנברג הפך לחבר בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית בשנת 1929. כשהחל את דרכו הפוליטית היה בעל גישה אינטרנציונליסטית, והצביע בעד חברותה של ארצות הברית בבית הדין הקבוע לצדק. עם זאת, ענני המלחמה שהחלו להיאסף באירופה בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20 הובילו אותו לאימוץ גישה בדלנית. פעילותו בדיונים שנערכו בוועדת ניי בנושא תעשיית החימוש הצבאי, לה היה שותף מרכזי בסנאט, שכנע אותו כי הכניסה למלחמת העולם הראשונה הייתה טעות מרה.
הוא תמך בחוקי הנייטרליות של שנות ה-30 אך שאף לקדם חוקים נוקשים יותר שנועדו לוותר על כל "זכויות" נייטרליות מסורתיות ולמנוע כל פעולה של נשיא ארצות הברית שעלולה לגרור את ארצות הברית למלחמה. הוא היה אחד המתנגדים הבדלניים העקשנים ביותר בסנאט. למעט תמיכה בסיוע לפינלנד במסגרת מלחמת החורף ועידוד הסדר תמורה באזור המזרח הרחוק כדי למנוע מלחמה עם האימפריה היפנית סביב שאלת מנצ'וריה וסין, עמדתו הייתה באופן עקבי בדלנית.
באמצע 1939 הציג ונדנברג הצעת חוק לביטול חוזה הניווט והמסחר מ-1911 עם יפן, וקרא לממשל רוזוולט לנהל משא ומתן לחתימת חוזה חדש שיכיר במצב הקיים ביחס לכיבוש הטריטוריות הסיניות בידי יפן. במקום זאת, רוזוולט ומזכיר המדינה של ארצות הברית קורדל הול השתמשו בהחלטה כתירוץ למסור ליפן את ההתראה בת ששת החודשים על כוונה לבטל את החוזה. ביום המתקפה על פרל הארבור עמדתו השתנתה באופן דרמטי. בכתבים פרטיים שלו ציין כי "בפרל הארבור ההתבדלות מתה עבור כל ריאליסט". בסופו של דבר, רק חברה אחת בקונגרס, הרפובליקנית ג'נט רנקין, הצביעה הכרזת המלחמה על האימפריה היפנית.