stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעשיית הנשק
היסטוריה

במהלך העת החדשה המוקדמת התפתחו תעשיות נשק בצרפת, בריטניה, הולנד וגרמניה, שהפכו למעצמות בתחום ייצור הנשק. לאחר זמן מה, עובדים מיומנים היגרו לפורטוגל ורוסיה ופיתחו שם תעשיות דומות.
במחצית השנייה של המאה ה-19 נקלעו רוסיה ויפן לעימותים צבאיים ונזקקו לספינות קרב, תותחים ורובים בכמויות שעלו על יכולת הייצור העצמי שלהן, והן נאלצו לייבא כלי נשק ממדינות אחרות. כך החלה להתפתח לראשונה תעשיית נשק לייצוא.
בשנת 1854, ממשלת בריטניה חתמה על חוזה עם חברת Elswick (אנ') לאספקת קני ארטילריה. זו הייתה החברה הפרטית הראשונה שעסקה בייצור נשק. מרבית הנשק יועד לשימוש בבריטניה, והשאר שימש לייצוא ליפן, ברזיל ומספר מדינות נוספות.
בשנת 1884 פתחה חברת Elswick מספנה שהתמחתה בייצור ספינות קרב. אחד הלקוחות העיקריים של המספנה היה הצי הקיסרי היפני, ובזכות ספינות הקרב של הצי הוכרע קרב צושימה, בשנת 1905.
במלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861 תעשיית הנשק של הצפון הייתה מתקדמת יותר, וייצרה רובים מתקדמים בעלי טעינה אחורית, בעוד שצבא הדרום נסמך על רובי מוסקט. יתרון טכנולוגי זה היה בין הגורמים לניצחון מדינות הצפון במלחמה. לאחר סיומה, תעשיית הנשק האמריקאית המשיכה לפתח את הטכנולוגיה של טעינה אחורית, ובין השאר פיתחה וייצרה את מקלע גאטלינג.
באותה תקופה התפתחה תעשיית נשק מתקדמת בפרוסיה, שייצרה את רובי המקלע הראשונים. חדשנות תעשייתית זו אפשרה ניצחונות צבאיים של פרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה (1866) ובמלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871). שימוש ברובי מקלע הכריע את שדה הקרב גם במלחמת הבורים הראשונה (1880-1881) ובמלחמת רוסיה–יפן (1904-1905), ואף העניק עליונות צבאית לגרמניה בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה.
גם בצרפת התפתחה במאה ה-19 תעשיית נשק מתקדמת, אך ממשלת צרפת אסרה על יצוא נשק למדינות אחרות. רק בשנת 1885 בוטל האיסור וצרפת אימצה מדיניות לסה פר שאפשרה סחר חופשי בנשק. תעשיית הנשק הצרפתית שגשגה עד מלחמת העולם הראשונה.
בעקבות הקטל הרב במלחמת העולם הראשונה חל שינוי ביחס הציבורי לסוחרי נשק. הם ספגו גינויים נרחבים, כונו "סוחרי המוות" והואשמו בכך שעודדו את המשך הלחימה בצרפת והרחבת הזירה הצפונית במטרה להגדיל את רווחיהם ממכירת נשק. עם תום המלחמה זנחו רוב הממשלות את הרעיון של סחר חופשי בנשק, והחלו לשלוט בסחר זה ולווסת אותו.
היקף סחר הנשק גדל מאוד במהלך המאה ה-20, והוא החל לשמש ככלי פוליטי, במיוחד בתקופת המלחמה הקרה, שבמהלכה סיפקו ארצות הברית וברית המועצות נשק למדינות שונות ברחבי העולם שהזדהו איתם, במיוחד מדינות העולם השלישי. דוקטרינת ניקסון הייתה חלק ממדיניות זו.
מערכות נשק > נשק יבשתי

נשק יבשתי מחולק לשתי תת-קטגוריות: נשק קל ונשק כבד.
נשק קל כולל רובים, אקדחים ותחמושת. דו"ח משנת 2003 שנערך על ידי אמנסטי אינטרנשיונל ואוקספם, העלה את הממצאים הבאים:
קיימים בעולם מעל ל-639 מיליון כלי נשק קל.
קיימים מעל ל-1,135 יצרנים של נשק קל ותחמושת, הנמצאים ב-98 מדינות שונות.
נשק יבשתי כבד כולל בעיקר מוקשים, מקלעים, טנקים ונגמ"שים.
רוב היצרנים של כלי נשק יבשתי הם קטנים, ורבים מהם נמצאים במדינות העולם השלישי. כלי נשק אלה הם זולים יחסית, וקיים בהם סחר בינלאומי משמעותי, עם מעט מאוד פיקוח. כפועל יוצא מכך, כלי נשק רבים נופלים לידי כנופיות פשע מאורגן, כוחות מורדים, ארגוני טרור או משטרים שנויים במחלוקת המצויים תחת סנקציות.
מערכות נשק > מערכות אוויריות

מערכות אוויריות כוללות כלי טיס צבאיים ובפרט מטוסי קרב, טילים קונבנציונליים, ולוויינים צבאיים. מערכות אלה כוללות טכנולוגיה מתקדמת.
מספר מצומצם של חברות שולטות בשוק המערכות האוויריות, והתחרות ביניהן מועטה. רובן נמצאות בארצות הברית ורוסיה. בין יצרני המערכות האוויריות נמנות רולס-רויס, BAE סיסטמס, דאסו תעופה, סוחוי, מיקויאן, EADS, לאונרדו (Finmeccanica לשעבר), קבוצת תאלס, לוקהיד מרטין, נורת'רופ גראמן, בואינג והתעשייה האווירית לישראל.
מערכות נשק > מערכות ימיות

מערכות ימיות כוללות ספינות קרב, נושאות מטוסים, צוללות גרעיניות ומערכות הגנה נגד טילים. בחלק מהמערכות ישנה יכולת גרעינית. מערכות אלה נמצאות בדרך כלל בשימוש המעצמות הגדולות, ובאמצעותן הן מפגינות נוכחות גלובלית.
במקביל לשוק המערכות הימיות הגדולות קיים שוק גלובלי גדול לספינות קרב משומשות, הנרכשות בדרך כלל על ידי מדינות מתפתחות.
מערכות נשק > מערכות אבטחת מידע

תעשיית אבטחת מידע הפכה לתעשייה ביטחונית חשובה ביותר, לאחר מספר מתקפות סייבר שאירעו בתחילת המאה ה-21 ופגעו ביכולת הצבאית של המדינות שהותקפו.
מדינות העולם משקיעות מדי שנה סכומים הולכים וגדלים בתחום אבטחת המידע, על מנת להגן על המערכות הצבאיות ואף האזרחיות של המדינה.
תקציבי הביטחון בעולם > נתונים כוללים על סחר נשק בינלאומי

על פי מכון המחקר SIPRI, היקף סחר הנשק הבינלאומי בשנים 2010–2014 היה גבוה ב-16% לעומת השנים 2005–2009.
בשנים 14–2010 יצואניות הנשק הגדולות ביותר היו ארצות הברית, רוסיה, הרפובליקה העממית של סין, גרמניה וצרפת. מדינות אלה סיפקו 74% מכלל הנשק בתעשייה.
בשנים אלה, יבואניות הנשק הגדולות ביותר היו הודו, ערב הסעודית, הרפובליקה העממית של סין, איחוד האמירויות הערביות ופקיסטן. מדינות אלה קנו 33% מכלל הנשק הנסחר. כמו כן חל גידול משמעותי באספקת נשק לאפריקה, אמריקה, אסיה והמזרח התיכון, וחלה ירידה בולטת באספקת נשק למדינות אירופה.
תקציבי הביטחון בעולם > יצואניות הנשק הגדולות בעולם

הטבלה הבאה כלולה בדו"ח של מכון המחקר SIPRI משנת 2018 ומוצגות בה יצואניות הנשק הגדולות בעולם, על פי ההיקף הכספי של יצוא הנשק, במיליוני דולרים.
| מיקום | מדינה | היקף הייצוא |
| --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 10,508 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 6,409 |
| 3 | צרפת צרפת | 1,768 |
| 4 | גרמניה גרמניה | 1,277 |
| 5 | ספרד ספרד | 1,188 |
| 6 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 1,083 |
| 7 | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 1,040 |
| 8 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 741 |
| 9 | ישראל ישראל | 707 |
| 10 | איטליה איטליה | 611 |
תקציבי הביטחון בעולם > יבואניות הנשק הגדולות בעולם

הטבלה הבאה כלולה בדו"ח של מכון המחקר SIPRI ומוצגות בה יבואניות הנשק הגדולות בעולם, על פי ההיקף הכספי של יבוא הנשק בשנים 2010 עד 2018, במיליוני דולרים.
| מיקום | מדינה | היקף הייבוא |
| --- | --- | --- |
| 1 | ערב הסעודית ערב הסעודית | 3,810 |
| 2 | אוסטרליה אוסטרליה | 1,572 |
| 3 | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 1,566 |
| 4 | הודו הודו | 1,539 |
| 5 | מצרים מצרים | 1,484 |
| 6 | אלג'יריה אלג'יריה | 1,318 |
| 7 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 1,317 |
| 8 | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 1,101 |
| 9 | קטר (מדינה) קטר | 816 |
| 10 | פקיסטן פקיסטן | 777 |
תאגידי תעשיית הנשק

הטבלה הבאה כלולה בדו"ח של מכון המחקר SIPRI ומוצגות בה החברות הביטחונית הגדולות בעולם, על פי סך ההכנסות ממכירת נשק בשנת 2017, במיליארדי דולרים. בדו"ח לא כלולות חברות מהרפובליקה העממית של סין.
הטבלה מציגה את הכנסות החברה ממכירת מערכות נשק, ולצידם את אחוז המכירות של כלי נשק מתוך סך המוצרים של החברה. למשל, חברת בואינג מייצרת מטוסים אזרחיים וצבאיים, ובשנת 2017 סך מכירות הציוד הצבאי שלה היה 26.9 מיליארד דולר מתוך סך מכירות כולל של 93.4 מיליארד דולר, ומכאן שבאחוזים 29% מהכנסות החברה מקורם בציוד צבאי.
| מיקום | חברה | הכנסות | אחוז הציוד הצבאי מההכנסות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוקהיד מרטין | 44.9 | 88% |
| 2 | בואינג | 26.9 | 29% |
| 3 | ריית'יאון | 23.8 | 94% |
| 4 | BAE סיסטמס | 22.9 | 98% |
| 5 | נורת'רופ גראמן | 22.3 | 87% |
| 6 | ג'נרל דיינמיקס | 19.4 | 63% |
| 7 | איירבוס | 11.2 | 15% |
| 8 | קבוצת תאלס | 9.0 | 51% |
| 9 | קבוצת לאונרדו | 8.8 | 68% |
| 10 | אלמז-אנטיי | 8.5 | 94% |
פיקוח על סחר נשק

פיקוח על סחר נשק כולל מגבלות בינלאומיות על פיתוח, ייצור, אגירה והתפשטות השימוש בנשק קל, נשק קונבנציונלי ונשק להשמדה המונית. פיקוח זה בדרך כלל מבוצע באמצעות הסכמים בין ממשלות ואמנות בינלאומיות בנושא סחר נשק.
אמנות בולטות בנושא הפיקוח על סחר נשק בינלאומי:
פרוטוקול ז'נבה בנושא נשק כימי וביולוגי, 1925 (אנ')
אמנת החלל החיצון, שנחתמה ונכנסה לתוקף בשנת 1967
אמנת הנשק הביולוגי, נחתמה בשנת 1972, נכנסה לתוקף בשנת 1975
מדיניות הפיקוח על טכנולוגיית טילים (1987) (אנ')
אמנת הנשק הכימי, נחתמה בשנת 1993, נכנסה לתוקף בשנת 1997
הסדר ואסנאר בנושא פיקוח על טכנולוגיה דו-שימושית, נחתם בשנת 1996
אמנת אוטווה בנושא מוקשים נגד אדם, נחתמה בשנת 1997, נכנסה לתוקף בשנת 1999
הסכם סטארט החדש, בין רוסיה לארצות הברית, נחתם באפריל 2010, נכנס לתוקף בפברואר 2011
ההאמנה לפיקוח על סחר בנשק נכנסה לתוקף ב-24 בדצמבר 2014
ראו גם

תעשייה ביטחונית בישראל
הערות שוליים

↑  יונתן גר, ישראל חתמה על האמנה לפיקוח על סחר בנשק. עכשיו צריך ליישם, באתר "שיחה מקומית", 29 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550951505171  BnF: cb11967790h (data)  GND: 4115806-4  HDS: 041663  LCCN: sh85088501  NKC: ph127558 
מפעל נשק בטורונטו, קנדה, 1944. הפועלות מרכיבות אקדחי אף אן המיועדים לייצוא לסין
מפעל לייצור נגמ"שים בגרמניה, 1940
סימני אזהרה מקובלים לסימון נשק להשמדה המונית
דב בן-מאיר

דב בן-מאיר (11 באוגוסט 1927 – 21 במרץ 2020) היה איש ציבור ישראלי. בין תפקידיו הבולטים כיהן, מטעם מפלגת העבודה, כמזכיר המפלגה במחוז תל אביב, סגן וממלא מקום ראש עיריית תל אביב-יפו וחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה

בן-מאיר נולד בשם דב צוּקֶר בשנת 1927 בעיירה צ'חוצ'ינק (Ciechocinek) שבפולין. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1935 ולמד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. בשנת 1946 התגייס להכשרת הפלמ"ח בכפר גלעדי, ובאותה שנה החל בפעילות בתנועה המאוחדת והיה חבר ההנהגה הארצית שלה עד 1954. מטעם התנועה היה בין מייסדי קיבוץ מעיין ברוך וחבר בו (1947–1953).
בוגר תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, בן-מאיר שימש בין השנים 1954–1962 כמנהל שירות הפרסומים במשרד ראש הממשלה. לאחר מכן גברה פעילותו הציבורית, בהיותו מנכ"ל האגודה למלחמה בסרטן (1962–1967), מזכיר מפלגת העבודה במחוז תל אביב (1970–1976), חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (1976–1982) ומזכיר מועצת הפועלים תל אביב-יפו (1976–1984).
במקביל, בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית מטעם המערך. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת ה-11, בהן היה חבר ועדת העבודה והרווחה, ועדת העלייה והקליטה וועדת הפנים ואיכות הסביבה. בכנסת ה-11 שימש גם כסגן יושב ראש הכנסת. בשתי כהונותיו עמד בראש אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל–גרמניה. בשנים 1981–1989 כיהן כחבר מועצת העיר תל אביב-יפו ושימש בה סגן ראש העירייה (1981–1986) וממלא מקום ראש העירייה (1983–1989), לאחר שהוביל את מפלגת העבודה להצטרף לקואליציה העירונית עם ראש העירייה שלמה להט, איש הליכוד.
לאחר סיום תפקידיו בכנסת ובעירייה מונה בן-מאיר ליועצו של שר האוצר שמעון פרס. בתפקיד זה שימש כשנה ובמסגרתו היה אחראי לקידום הקשרים הכלכליים של ישראל עם מדינות דוברות גרמנית. לאחר מכן, משנת 1990, פנה למגזר הפרטי והיה ליועץ כלכלי לחברות גרמניות בפיתוח קשרים עסקיים עם ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית.
זכה, בין היתר, בתארים "יקיר העיר תל אביב" ו"יקיר ההסתדרות".
בן-מאיר נפטר ב-21 במרץ 2020. הותיר אחריו בת זוג ושתי בנות.
ספריו

דמותה של מדינת ישראל: מדיניות חוץ ובטחון, כלכלה וחברה; שיעורים באזרחות , תל אביב: מישלב (המכון הישראלי להשכלה בכתב), תשכ"ט. (הופיע במהדורות נוספות, בשם "ידע העם והמדינה")
ידע העם והמדינה, הוצאה חדשה מורחבת, תל אביב: מישלב – מכון ישראלי להשכלה – מפעלי תרבות וחינוך, 1984. ("פרקים באזרחות, מדיניות חוץ וביטחון, כלכלה וחברה בישראל העם היהודי בתפוצות")
משבר בחברה הישראלית; ערך: יוסף קריב, ירושלים: כרטא, 1973.
ההסתדרות, ירושלים: כרטא, 1978.
יעדים לשנות ה-80, תל אביב: מועצת פועלי תל-אביב-יפו, עיתונות ויחסי ציבור, תש"ם 1980.
לקסיקון ההסתדרות, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תש"ם 1980.
העבודה ההתנדבותית בישראל להלכה ולמעשה, ירושלים: כרטא, תשמ"ח 1988.
דב בן-מאיר (עורך ראשי), יוסי עמר (עורך אחראי ומו"ל), גדעון ביגר (עורך מדעי), מי ומה בתל אביב יפו: האנציקלופדיה של העיר העברית הראשונה, באר שבע: מי ומה – תקשורת מקומית, 1991.
דב בן מאיר (עורך), יהודה שיף (עורך אחראי), יהודה סלומון (עורך גרפי), משה מילנר (עורך תצלומים), זאב גלילי (כתיבה), יצחק רבין, תל אביב: אביבים, תשנ"ה 1994. (אלבום תצלומים עם ציטוטים מנאומיו) (הופיע בתרגום לספרדית)
מצחצחים שיניים לפרות; עורך: יוסי בן ברוך, בני ברק: אלפא תקשורת, תשנ"ט 1999. (רומן אוטוביוגרפי) (הופיע בתרגום לגרמנית)
מערכת הביטחון: תולדות, מבנה, מדיניות, תל אביב: משכל ('ישראל – עם ומדינה', 1), 2009.
גלותו וגאולתו של העם היהודי: (הישרדות, יצירה, קוממיות); עורך: אביב עקרוני, תל אביב: משכל ('ישראל: עם וארץ'), 2010. ISBN 978-965-482-865-9
מדיניות החוץ: תולדות, משימות, שליחות; עורך אחראי: דב איכנולד, תל אביב: משכל ('ישראל – עם ומדינה', 3), 2011.
Histadrut. die israelische Gewerkschaft; mit einem Vorwort von Johannes Rau und einem Nachwort von Siegfried Bleicher; herausgegeben von Werner Plum, Bonn: Verlag Neue Gesellschaft, 1982. (2., überarbeitete und aktualisierte Aufl.: 1986) (גרמנית: ההסתדרות)
Jugend in Erez Israel. Erinnerungen; mit einem Vorwort von Johannes Rau; aus dem Hebräischen von Markus Lemke, Berlin: Bleicher Verlag, 2001. (גרמנית: נעורים בארץ ישראל: זיכרונות; תרגום של: מצחצחים שינויים לפרות)
לקריאה נוספת

רם גופנא, אברהם יעקבזון, משה ליסק, בתיה בר (עורכים), מכפר גלעדי למעין ברוך, ספריית יהודה דקל - המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2015.
הערות שוליים

↑  אריה דיין, שניים בסירה אחת. מלבד הדתיים, כותרת ראשית, 2 בנובמבר 1983
↑  יגאל לביב, לעשות אמריקה בגרמניה, חדשות, 13 ביוני 1989
↑  דב בן מאיר ז"ל | הארץ, ידיעות אחרונות, מנוח | 22.03.20, באתר מודעות אבל, ‏22 במרץ 2020
↑  ביקורת: אברהם רבן, גישה חדשה לחינוך לאזרחות, דבר, 28 בינואר 1969.
↑  ביקורת: משה א. גלבוע, "משבר בחברה הישראלית", דבר, 27 במאי 1973.
↑  דניאל בלוך, לקסיקון ההסתדרות, דבר, טורים 3–4, 20 בפברואר 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258585205171  BnF: cb16248263j (data)  CiNii: DA10041999  GND: 122947371  ISNI: 0000 0001 1932 5233  LCCN: n81043020  NTA: 292968124  SUDOC: 070675732  VIAF: 14657176   WorldCat (עם VIAF): 14657176
בתיה מיטלמן

אין תמונה חופשית
בתיה מיטלמן (1891 – 20 בפברואר 1913) הייתה חלוצה ציונית, חברת ארגון "השומר" ובתוכו לגיון העבודה בסג'רה ו"קבוצת הכיבוש" שלחמה במרחביה.
קורות חייה

בתיה מיטלמן נולדה בעיירה קוזלץ שבפלך צ'רניהיב שהייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), השנייה בשבעת ילדיהם של מטילדה ושלמה מיטלמן. היא למדה בגימנסיה העירונית. בשנת 1905, עם פרוץ הפרעות ביהודים באוקראינה וברוסיה, אירע פוגרום בעירם ומשפחת מיטלמן התחבאה במרתף של שכנים נוצרים. לאחר מכן מכרו את רכושם ועלו לארץ ישראל.
המשפחה השתקעה בירושלים, שם פתח האב מלון בשם "ירדן" שבו התארחו בין השאר חלוצים מן העלייה השנייה. המצב הכלכלי היה גרוע, ובתיה ואחותה הבכורה מרים יצאו לעבוד במושבות יהודה כפועלות. בתיה עבדה בפתח תקווה והצטרפה לקבוצת העבודה "אחווה" שייסדו חברי פועלי ציון (לימים, קבוצת פועלים קבלנית שממנה צמח סולל בונה).
כשהוקם "בצלאל", חזרה בתיה לירושלים ללמוד שם תפירה. היא הצטרפה לקומונת הפועלים "כובשי עבודת הסתתות" - שלמדו אצל בוריס שץ ונמנה עמם אלכסנדר זייד - ניהלה את המטבח של הקבוצה וכן עסקה בכביסה.
ב-1909 נסעה מיטלמן לגליל, למושבה יבנאל. שם עבדה במשק פרטי, התחברה עם "קבוצת הרועים" והתקבלה לארגון השומר. היא הייתה אחת מחמש החברות של לגיון העבודה שפנה לסג'רה, בהן גם מרים אורלוב (לימים איתן, אמו של רפאל איתן).
בתיה מיטלמן כונתה "החלוצה היפהפייה". היא עסקה בעבודות מפרכות, למדה לרכוב על סוס ולהשתמש בנשק וראתה עצמה שוות זכויות לגברים בקבוצה. כחסידת משנתו של טולסטוי הטיפה לחזרה לטבע ולעבודת האדמה.
כעבור כשנה התפרקה הקבוצה ומיטלמן עברה לזמן קצר לחוות כנרת בתקופה שהאגרונומית חנה מייזל הקימה את חוות העלמות. לאחר מכן עברה מיטלמן עם חבריה לחוות מגדל.
ב-1911 היא הצטרפה ל"קבוצת הכיבוש" שיצאה למרחביה - קבוצה ששמה לה למטרה לקחת מידי התושבים הערבים את שטחי האדמה שנקנו על ידי הקרן הקיימת והמשרד הארצישראלי. פניהם היו מועדות לשטחים שקנה יהושע חנקין כנציג המשרד הארצישראלי ממשפחה ערבית נוצרית שחייתה בביירות - 9,600 דונמים בלב עמק יזרעאל, כרבע שעה מאל-פולה (לימים עפולה). האריסים הערבים שחיו במקום אולצו לעזוב.
מיטלמן רצתה לעבוד בשדה, אבל ועדת המשק החליטה שהיא תהיה למבשלת הקבוצה ולמכבסת לבנים. מבחינה זו סיפורה הוא דוגמה ואישוש לשינוי בהיסטוריוגרפיה המקומית: אם עד לפני שנים אחדות שרר מיתוס שלפיו בארגון השומר ובקבוצות הפועלים שרר שוויון מגדרי, הרי מחקרים הוכיחו כי הדבר לא היה כך וכי הנשים גם בקבוצות אלו נשלחו לעבודות הבית, פעמים רבות למורת רוחן.
באחת מאסיפות הקבוצה אמרה מיטלמן: "עלינו לשמר רק את השאיפה הכבירה ואת הרצון הגדול לעבוד עבודת אדמה. עלינו ליצור את הטיפוס הרצוי של איכרה עברייה, היודעת את כל עבודות השדה והנהלת משק הבית".
חברי קבוצת הכיבוש הסתכסכו עם הערבים תושבי כפר סולם הסמוך, ובחילופי יריות שפרצו לילה אחד השתתפה מיטלמן וירתה במאוזר שלה.
מיטלמן התאהבה בשומר מרדכי יגאל (איליוביץ'), יליד הארץ (לימים מפקד בהגנה). תחילה השיב לה אהבה, אך לבסוף נשא אישה אחרת.
בחורף 1913 יצאה מיטלמן לטיול בגליל עם שני חברים, מרדכי מיכאלסון ויוסף לויט (לימים ראש המועצה המקומית הראשון של מטולה). בשובם היא לא ירדה במרחביה אלא המשיכה לחיפה. היא שלחה ליגאל מכתב ובו כתבה על אהבתה הנכזבת ועל כוונתה לשים קץ לחייה. הוא מיהר לחיפה אך איחר את המועד - היא התאבדה בטביעה. ביום שישי 20 בפברואר 1913 פלט הים, קרוב למערת אליהו הנביא שלחוף חיפה, את גופתה של בתיה מיטלמן. בת 22 הייתה במותה.
לקריאה נוספת

סמדר סיני, השומרות שלא שמרו - נשים ומגדר ב"השומר" ובקיבוצו כפר גלעדי 1939-1907,  הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף הוצאת מכון קק'ל וקרן חבצלת, 2013[דרושה הבהרה]
שרת ותמיר (עורכים), אנשי העלייה השנייה : פרקי זכרונות (כרך ב'), הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך, תל אביב, 1974
הערות שוליים

↑  סמדר סיני, השומרות שלא שמרו - נשים ומגדר ב"השומר" ובקיבוצו כפר גלעדי 1939-1907, הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף הוצאת מכון קק'ל וקרן חבצלת, 2013
↑  עמר לחמנוביץ, הראשונים, ישראל היום
הזוגיות של אפס

המאזניים האלו מכילים אפס עצמים, המחולקים לשתי קבוצות שוות.
אפס הוא מספר זוגי, משום שהוא שווה לפעמיים אפס, וכל מספר השווה לפעמיים מספר שלם הוא זוגי לפי ההגדרה.
כיוון שאפס זוגי, הוא מקיים את כל התכונות של המספרים הזוגיים: הוא ניתן לחלוקה ב-2 בלי שארית והקבוצה שבה 0 איברים (הקבוצה הריקה) היא איחוד של שתי קבוצות זרות שלהן אותו גודל (שתי קבוצות ריקות).
על אף ההגדרה המקובלת, יש שגיאה רווחת כי הזוגיות של אפס אינה מוגדרת. בניסויי זמן תגובה, רוב האנשים מזהים את 0 כזוגי לאט מאשר את 2, 4, 6 או 8.
חוקרים להוראת מתמטיקה מעלים את האפשרות שתפיסות שגויות אלו יכולות להוות הזדמנויות ללמידה. פעילות ללימוד שוויונות כמו 0 × 2 = 0 מאפשר לפתור ספקות לגבי היותו של 0 מספר, ולגרום להשתמש בו באריתמטיקה ולהעריך את חשיבות ההגדרות. הבנת תכונת הזוגיות של מספר יוצא דופן שכזה היא דוגמה מוקדמת לנושא נפוץ במתמטיקה: הפשטה של עקרון מוכר למצב לא מוכר. שאלת הזוגיות של אפס עולה בפורומים באינטרנט ואתרי "הכה את המומחה".
זוגיות אפס > זוגיות במספרים הטבעיים

מערכת המספרים הבסיסית, המוכרת מראשית ימי המתמטיקה והנלמדת בתחילת לימודי החשבון, היא קבוצת המספרים הטבעיים: 1, 2, 3, 4, וכו'. מספר טבעי נקרא זוגי אם הוא כפולה של 2. לדוגמה, 10 הוא מספר טבעי זוגי, מפני שמתקיים  10=5\cdot 2. פעולות החשבון הבסיסיות, חיבור וכפל סגורות בקבוצת הטבעיים, כלומר חיבור של שני מספרים טבעיים אף הוא מספר טבעי, וכפל של שני מספרים טבעיים אף הוא מספר טבעי. מתקיימים גם הכללים הבאים:
מערכת זו אינה כוללת את אפס (וגם לא את המספרים השליליים), כך שבמסגרתה לשאלה האם אפס זוגי אין משמעות.
פעולת החיסור אינה סגורה בקבוצת המספרים הטבעיים. בחלק המקרים תוצאה של פעולת חיסור בין שני טבעיים היא מספר טבעי, אך לעיתים אין זה כך. כדי להגיע למצב שבו גם פעולת החיסור היא סגורה, יש לעבור מקבוצת המספרים הטבעיים לקבוצת המספרים השלמים, שבה נכללים, בנוסף לטבעיים, גם המספרים השליליים ואפס. בקבוצה זו שלוש הפעולות, חיבור, חיסור וכפל, הן פעולות סגורות.
זוגיות אפס > זוגיות במספרים השלמים

מספר שלם נקרא זוגי אם הוא כפולה של 2. לדוגמה, 10 הוא מספר שלם שהוא זוגי, מפני שמתקיים  10=5\cdot 2. באופן דומה, גם 10- הוא מספר זוגי. תחת אותו שיקול, אפס הוא כפולה של 2, כיוון ש-  0=0\cdot 2, ולכן אפס זוגי.
הגדרה מדויקת של מונח מתחום המתמטיקה, כמו ש"זוגי" אומר "כפולה שלמה של שתיים", היא בסופו של דבר מוסכמה. הגדרות מתמטיות נבנות לעיתים תוך כוונה תחילה שלא לכלול מקרים טריוויאלים או מנוונים. מספרים ראשוניים הם דוגמה מפורסמת. לפני המאה ה-20, הגדרות הראשוניות היו בלתי עקביות, ומתמטיקאים מפורסמים כמו גולדבך, למברט, קיילי, קרונקר ולז'נדר כתבו ש-1 הוא ראשוני. בהגדרה העכשווית 1 אינו נחשב לראשוני. הגדרה זו יכולה להיות מוסברת בהסתכלות על משפטים מתמטיים הנוגעים למספרים ראשוניים. לדוגמה, המשפט היסודי של האריתמטיקה, על יחידוּת הפירוק לראשוניים, יפסיק להיות נכון אם נניח ש-1 ראשוני.
אם כך, ניתן היה להגדיר את המושג "זוגי" כך שלא יכלול את אפס, אך אין בכך תועלת ויש בכך נזק - ההגדרה תהפוך ניסוח של עובדות מתמטיות העוסקות במספרים זוגיים למסובך יותר. בהתייחסות לפעולות חיבור, חיסור וכפל מתקיימים הכללים הבאים:
בעזרת הכנסת ערכים מתאימים לחלק שלפני סימן השוויון, ניתן לייצר 0 בצד השני:
החוקים למעלה יהיו לא נכונים (או יצריכו ניסוח מסורבל) אם אפס יוחרג מקבוצת המספרים הזוגיים.
זוגיות אפס > זוגיות במספרים השלמים > המחשת הזוגיות של אפס

ניתן גם להסביר למה אפס הוא זוגי בלי לעשות שימוש בהגדרות רשמיות. ההסברים שלהלן מנסים לגרום להבנה לגבי הסיבה שאפס הוא מספר זוגי במובנים של עקרונות בסיסיים במספרים. מיסודות אלו ניתן לספק הסבר הגיוני להגדרה עצמה - והחלתה עבור המספר אפס.
מספרים משמשים אותנו לצורכי ספירה: בהינתן קבוצת עצמים, משתמשים במספרים על מנת לתאר כמה עצמים נמצאים בקבוצה. אפס הוא המונח המשמש אותנו להגיד שאין עצמים; או במינוח רשמי יותר, אפס הוא מספר העצמים בקבוצה ריקה. הרעיון של הזוגיות נוצר על מנת לאגד קבוצות של שני עצמים. אם ניתן לחלק את העצמים בקבוצה לקבוצות של 2, אז מספר העצמים בקבוצה זוגי. אם ישנו עצם שנשאר ללא בן זוג, אז מספר העצמים בקבוצה אי-זוגי. הקבוצה הריקה כוללת אפס קבוצות של שני עצמים, ואין עצם שנשאר לא מצוות, ולכן מספר איבריה הוא זוגי, היינו אפס הוא זוגי.
רעיונות אלו יכולים להיות מומחשים על ידי שרטוט עצמים בזוגות. קשה לנסות לתאר אפס קבוצות של שתיים, או להדגיש את חוסר הקיום של עצם שנשאר, כך שנוח לצייר קבוצות אחרות ולהשוות אותן לקבוצה של אפס. לדוגמה, בקבוצה של חמישה עצמים יש שני זוגות. חשוב מכך, יש עצם שנשאר, ולכן 5 זה מספר אי-זוגי. בקבוצה של ארבעה עצמים אין עצמים שנשארו, ולכן 4 הוא זוגי. בקבוצה של עצם אחד יש עצם אחד שנשאר, ולכן 1 הוא אי-זוגי. בקבוצה של אפס עצמים אין עצמים שנשארו, ולכן 0 הוא זוגי.
ישנה הגדרה נוספת לזוגיות: אם העצמים בקבוצה יכולים להיות מונחים בשתי קבוצות בגודל שווה, אז מספר העצמים זהה. הגדרה זו זהה להגדרה הראשונה. שוב, אפס זוגי מכיוון שהקבוצה הריקה יכולה להיות מחולקת לשתי קבוצות של אפס עצמים כל אחת.
מספרים יכולים להיות מצוירים כנקודות על ציר המספרים. כאשר מספר זוגי ומספר אי-זוגי נבדלים זה מזה, התבנית נהפכת לברורה, במיוחד אם כוללים את המספרים השליליים:
לא משנה מאיזה מספר זוגי נתחיל, אם נספור לכיוון מעלה או למטה בקפיצות של שתיים נגיע למספר זוגי. אין סיבה לדלג על אפס.
נוכל גם להוכיח את הזוגיות של אפס בדרך קצת יותר רשמית בעזרת כפל וביטויים אריתמטיים. כל מספר שלם יכול להבנות בעזרת התבנית (2 × ▢) + 0 או בעזרת התבנית (2 × ▢) + 1 התבנית הראשונה יוצרת מספרים זוגיים, והתבנית השנייה יוצרת מספרים אי-זוגיים. לדוגמה, המספר 1 הוא אי-זוגי כיוון ש-1 = (2 × 0) + 1 והמספר 0 הוא זוגי כיוון ש-0 = (2 × 0) + 0. בניית טבלה של העובדות הללו תחזק את הטענה של תמונת ציר המספרים המופיעה מעלה.
הקשרים מתמטיים

אינספור תוצאות בתורת המספרים משתמשות במשפט היסודי של האריתמטיקה ובתכונות האלגבריות של מספרים זוגיים, כך שיש לבחירות שכתובות למעלה השלכות מרחיקות לכת. לדוגמה, העובדה שניתן לפרק לגורמים מספרים שלמים חיוביים בדרך אחת בלבד משמעה שניתן להכריע האם למספר כלשהו יש מספר מחלקים זוגי או אי-זוגי. מכיוון ש-1 אינו מספר ראשוני ואין לו מחלקים, הוא מכפלה של אפס מספרים ראשוניים שונים. מכיוון ש-0 הוא מספר זוגי, ל-1 יש מספר זוגי של מחלקים שונים. מכאן ניתן להגיד שפונקציית מביוס יכולה לקבל את הערך μ(1) = 1, דבר שהכרחי עבורה כדי להיות פונקציה כפלית ודבר הכרחי על מנת שנוסחת ההיפוך של מביוס תעבוד.
הקשרים מתמטיים > לא אי-זוגי

המספר n הוא אי-זוגי אם יש מספר שלם k כך ש- n = 2k + 1. דרך אחת להוכיח שאפס אינו אי-זוגי היא על דרך השלילה: אם 0 = 2k + 1 אזי k = −1/2, שהוא אינו מספר שלם. כיוון שאפס הוא לא אי-זוגי, אם מוכח שמספר כלשהו הוא אי-זוגי, מספר זה אינו יכול להיות אפס. בדיקה פשוטה זו יכולה לספק הוכחה משכנעת למדוע מספר כלשהו אינו אפס.
טענה מוכרת בתורת הגרפים היא שלגרף מסדר אי-זוגי (בעל מספר אי-זוגי של צמתים) תמיד יהיה לפחות צומת אחד בדרגה זוגית. על מנת שהטענה תתקיים, אפס חייב להיות זוגי: גרף ריק הוא מסדר זוגי, ולצמתים מבודדים יש דרגה זוגית. על מנת להוכיח את הטענה, קל יותר להוכיח טענה חזקה יותר: לכל גרף מסדר אי-זוגי יש מספר אי-זוגי של צמתים בדרגה זוגית. ההסבר לתופעה זו מונח בטענה כללית אפילו יותר, הידועה גם כלמת לחיצות הידיים: לכל גרף יש מספר זוגי של צמתים מדרגה אי-זוגית. ניתן להסביר את המספר הזוגי של צמתים מדרגה אי-זוגיים בעזרת נוסחת סכום הדרגות
בחינוך

הנושא של הזוגיות של אפס מטופל לרוב בשנתיים-שלוש הראשונות של חינוך יסודי, ומוצג כחלק מהעיקרון ופיתוח ההבנה של מספרים זוגיים ואי-זוגיים.