stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב סינגפור
הטבח בבית החולים אלכסנדרה

ב-14 בפברואר בשעה 13:00, התקרבו חיילים יפנים לבית החולים אלכסנדרה. קצין בריטי, אשר יצא לקראת הכוחות המתקדמים עם דגל לבן, נדקר באמצעות כידון רובה ומת במקום. עם הכנסם לבית החולים, הרגו היפנים מספר חולים, חלקם במהלך ניתוח, ואיתם גם רופאים ואנשי צוות. ביום שלאחר מכן, כ-200 גברים - חולים ואנשי צוות - נדרשו לצעוד לאזור תעשייתי סמוך לבית החולים. כל אדם שנפל בדרך נדקר למוות. באזור התעשייתי הוכנסו כל האסירים לתאים קטנים ונכלאו למשך הלילה, אשר במהלכו מתו אחדים כתוצאה מהתנאים בהם נכלאו. בבוקר המחרת, נדקרו למוות כל שאר האסירים, מהם ניצלו חמישה בלבד.
נפילת סינגפור

בבוקר 15 בפברואר, פרצו היפנים את קו ההגנה האחרון של בעלות הברית. המזון, המים והתחמושת בעיר כמעט ואזלו, תחמושת תותחי הנ"מ אזלה, ויותר לא ניתן היה להדוף את התקפות האוויר של היפנים, שגרמו לאבדות רבות. בנוסף, עריקה בקרב החיילים הגבירה את חוסר הסדר בעיר.
בשעה 09:30 כינס פרסיבל את קציניו, ונועד עמם לגבי האפשרויות הקיימות. האפשרות הראשונה הייתה לצאת למתקפת-נגד, ולנסות ולכבוש את אזור בוקיט תימה, על מצבורי המזון והתחמושת שלו, ובתוך כך להרחיק את הארטילריה היפנית שהתמקמה בגבעות שבאזור. האפשרות השנייה הייתה להיכנע. כל הנוכחים בדיון הסכימו כי התקפת-נגד אינה אפשרית, ועל כן בחר פרסיבל להיכנע.
משלחת - מורכבת מקצין מטה, ממזכיר המושבה ומתורגמן - יצאה למפקדה היפנית, ברכב שנשא את דגל הממלכה המאוחדת ודגל לבן. המשלחת חזרה למפקדת בעלות הברית ומסרה לפרסיבל כי היפנים דורשים כי הוא עצמו יצא בליווי קציני מטה למפעל פורד שבבוקיט תימה, שם ימסור לו ימאשיטה את תנאי הכניעה.
תנאי הכניעה היו:
כניעה ללא תנאי של כל הכוחות הלוחמים (צבא, חיל ים וחיל אוויר) באזור סינגפור.
החיילים יניחו את נשקם בשעה 20:30.
על כל הכוחות להישאר בעמדותיהם עד לקבלת הוראות נוספות.
על כל אמצעי הלחימה, הציוד הצבאי, הספינות, המטוסים והמסמכים המסווגים להמסר לידי היפנים בשלמותם.
על מנת למנוע ביזה ואי-סדר, יוקם כוח שיטור של 1,000 חיילים בריטים חמושים, אשר ישמרו על הסדר במהלך נסיגת בעלות הברית, ויפעלו עד שיוחלפו על ידי חיילים יפניים.
מוקדם יותר באותו היום, הורה פרסיבל כי עד השעה 16:00 יש להשמיד את כל המסמכים והציוד הטכני המסווג, ואת התותחים הגדולים. ימאשיטה ערב לפרסיבל כי לא יאונה כל רע לנתינים הבריטים בסינגפור.
תוצאות הקרב

בעקבות כניעת בעלות הברית החלה תקופה של כיבוש יפני בסינגפור, ושם העיר שונה לשונאן-טו (Shōnan-tō 昭南島), שפירושו "אי הזוהר הדרומי". היפנים פתחו מיד בצעדים כנגד האוכלוסייה הסינית במקום, וזאת בשל חשדנותם בתמיכה בסין, שנמצאה במצב מלחמה עם יפן באותו זמן. רבים מאזרחי סינגפור ממוצא סיני הוצאו להורג בטבח סוק צ'ינג (אנ'). היפנים לא חסו על קבוצות אתניות אחרות, כגון מלאים והודים, והוציאו להורג אזרחים רבים. האזרחים הנותרים סבלו רבות תחת המשטר היפני, שהחזיק מעמד במשך שלוש שנים וחצי.
רבים מהחיילים הבריטים והאוסטרלים שנפלו בשבי נותרו בסינגפור והושמו בכלא "צ'אנג", בו מתו רבים מהם. אלפים אחרים נשלחו על סיפון ספינות כלא לחלקים אחרים של אסיה, על מנת שישמשו כפועלי כפייה באתרים כגון מסילת הרכבת תאילנד-בורמה. רבים מהם מתו במהלך המסע ובמהלך העבודות.
היפנים גייסו בהצלחה חיילים הודים שבויים רבים. מתוך 40,000 שבויים הודים בסינגפור בפברואר 1942, 30,000 התגייסו לצבא ההודי הלאומי (אנ') הפרו-יפני, אשר נלחם בבעלות הברית במערכה על בורמה כחלק ממדינת אזאד הינד. עם זאת, הודים רבים סירבו להתגייס והפכו לשבויי מלחמה. רבים מהם הפכו לעובדי כפייה וסבלו תחת השלטון היפני. מאלה, שרדו כ-6,000 הודים, אשר שוחררו לבסוף בידי כוחות אמריקאיים ואוסטרליים.
לאחר כניעת יפן ב-1945, נשפט גנרל ימאשיטה בבית משפט צבאי לפשעי מלחמה במנילה, על פשעים שביצע בפיליפינים באותה שנה, אך לא על פעולות חייליו במלאיה או בסינגפור. הוא נמצא אשם והוצא להורג בתלייה בפיליפינים ב-1946.
הקרב בתרבות

עלילת הסרט הידוע הגשר על נהר קוואי מתרכזת סביב קולונל בריטי בשם ניקולסון שהובא לתאילנד למחנה שבויים כשהוא מפקד על גדוד שבויים שלם שנשבה עמו בכניעה בסינגפור.
ראו גם

הזירה הדרום-מזרח אסייתית
קרב מלאיה
לקריאה נוספת

Allen, Louis. Singapore 1941-1942, Routledge, 1993. ISBN 978-0-7146-3473-9.
Churchill, Winston. The Hinge of Faith, Houghton Mifflin Harcourt, 1986. ISBN 978-0-395-41058-5
Leasor, James. Singapore: The Battle That Changed the World, House of Stratus, 2001. ISBN 978-0-7551-0039-2.
Stanley, Peter, Great in adversity: Indian prisoners of war in New Guinea, Australian War Memorial, 2002.
Thompson, Peter. The Battle for Singapore: The True Story of the Greatest Catastrophe of World War II, Portrait, 2006. ISBN 978-0-7499-5099-6
Warren, Alan. Britain's Greatest Defeat: Singapore 1942. Continuum International Publishing Group, 2007. ISBN 1852855975
הערות שוליים

↑  Leasor, עמ' 233
↑  Leasor, עמ' 239
↑  Churchill, עמ' 87
↑  Leasor, עמ' 244
↑  Leasor, עמ' 254
↑  Stanley
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539663305171  LCCN: sh95002267  NKC: ph541857 
גשר מצר ג'והור לאחר פיצוצו
אחד מתותחי החוף של סינגפור
הנחיתה היפנית בסינגפור
מטוס הוריקן שהופל בסינגפור
לוטננט-ג'נרל ימאשיטה (במרכז, יושב) מוסר את תנאי הכניעה ללוטננט-ג'נרל פרסיבל (בתחתית התמונה, מימין)
חיילים בריטים שנכנעו תחת שמירה יפנית
Bad Robot Productions

| --- | --- |


 תחום:  טלוויזיה, תעשיית הסרטים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  סנטה מוניקה 
 בעלות:  ג'יי ג'יי אברהמס 
 מייסדים:  ג'יי ג'יי אברהמס, בראיין ברק 
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים) 
 www.badrobot.com
 
Bad Robot Productions (בתרגום חופשי: הפקות רובוט רע, בעבר Bad Robot) היא חברת הפקת סרטים וסדרות אמריקאית בבעלות ג'יי ג'יי אברהמס. החברה הפיקה בין היתר את סדרות הטלוויזיה "זהות בדויה", "אבודים", "פרינג'", "מבוקש" ו"מהפכה", וכן את סרטי הקולנוע "משימה בלתי אפשרית 3", "קלוברפילד", "סטארטרק", "סופר 8", "האויב בתוכנו - סטארטרק", "משימה בלתי אפשרית 4: קוד הצללים", "משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים", "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" ו"סטארטרק: אל האינסוף".
Bad Robot הייתה בעבר חלק מ-Touchstone Television, אך הועברה על ידי אברהמס לסרטי פרמאונט והאחים וורנר לאחר שהחוזה עם ABC הסתיים בשנת 2006.
אברהמס הוא היו"ר והמנהל הכללי של החברה.
משנת 2001 הלוגו של החברה הוא רובוט אדום, בליווי קולות של שני ילדיו של אברהמס שאומרים "Bad robot!‎" ("רובוט רע!").
מטה החברה ממוקם בסנטה מוניקה, קליפורניה.
בוב סאגט

| --- | --- |

סאגט, 2015
 לידה:  17 במאי 1959 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בינואר 2021 (בגיל 61) אורלנדו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט סיני 
 שם לידה:  Robert Lane Saget 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1977–2022 (כ־45 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טמפל  אוניברסיטת דרום קליפורניה  Rockbridge County High School  תיכון אבינגטון  Lake Taylor High School 
 בן או בת זוג:  Sherri Kramer Saget (16 במאי 1982–10 בנובמבר 1997)  Kelly Rizzo (30 באוקטובר 2018–9 בינואר 2022) 
 מספר צאצאים:  3 
 https://www.bobsaget.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בוב סאגט, 1987
רוברט ליין "בוב" סאגט (באנגלית:  Robert Lane "Bob" Saget;‏ 17 במאי 1956 – 9 בינואר 2022) היה שחקן, קומיקאי, במאי, סטנדאפיסט, מנחה טלוויזיה ותסריטאי יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות גילומו של האבא דני טאנר בסיטקום "צער גידול בנות". בנוסף, דיבב את דמותו של טד מוסבי העתידי בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא".
קורות חיים

סאגט נולד בפילדלפיה שבארצות הברית למשפחה יהודית. אימו רוזלין דולי הייתה מנהלת בית חולים ואביו היה מנהל סופרמרקט. גדל תחילה בעיר לקינגטו שבווירג'יניה, לפני שחזר להתגורר בפילדלפיה. למד בבית ספר לקולנוע שבאוניברסיטת טמפל, משם יצר סרט שזיכה אותו בפרס אקדמיית הסטודנטים לקולנוע בשנת 1978. למד לאחר מכן באוניברסיטת דרום קליפורניה במשך כמה שיעורים ונשר. במהלך חייו איבד סאגט שתי אחיות, אנדראה מהתבקעות מפרצת וגיי ממחלת הסקלרודרמה.
קורות חיים > קריירה

סאגט התגלה לראשונה בקומדיה "מצב קריטי" לצד הקומיקאי ריצ'רד פריור. התפרסם בכל העולם בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 בסדרת הקאלט המשפחתית "צער גידול בנות". בסדרה שיחק בתפקיד הראשי של דני טאנר, אביהם האלמן של בנות טאנר מישל, סטפני ודי ג'יי הנעזר בניהול הבית בחברו ג'ואי ובגיסו ג'סי. בתחילת 1990 הוא התחיל להנחות את התכנית "קטעי הווידאו הביתיים המצחיקים ביותר של אמריקה" שזכתה לפופולריות רבה. במקביל, הופיע סאגט במועדנים במופע של בדיחות גסות, במופע שסתר את התדמית "הטובה" וה"נקייה" שבזכותה התפרסם. לאחר סיום הצילומים של "צער גידול בנות" עבר לעשות סטנדאפ וולגרי ובוטה, בין היתר גם בערוץ "קומדי סנטרל".
ב-1998 ביים את סרטו העלילתי הראשון, הקומדיה "עבודה מלוכלכת". בשנת 2000 הנחה את סרט הקומדיה הטלוויזיוני "Becoming Dick" ששודר בערוץ E! וכיכבו בו רוברט וגנר והרלנד ויליאמס.
סאגט הנחה במשך שמונה שנים את סדרת הפספוסים "America's Funniest Home Videos". ב-2001 כיכב בסיטקום "לגדל את אבא" ברשת The WB.
ב-2003 ערך הופעה קולנועית קומית קצרה בקומדיה "טיפשים בהפסקה שנייה". החל מ-2005 ועד 2014, סאגט דיבב את קולו של טד מוסבי העתידי (בשנת 2030) בסיטקום "איך פגשתי את אמא".
ב-2006 נבחר להנחות את הגרסה האמריקאית לשעשועון "1 נגד 100", הנחה את התוכנית במשך שנתיים.
ב-2007 ביים כתב והפיק סאגט את סרט הטבע הפרודי "הצד הגס של הפינגווינים", המבוסס על סרט הדוקו זוכה פרס האוסקר "משפחת הקיסרים".
ב-2009 כיכב בעונה היחידה של הסיטקום "לשרוד בפרברים" ברשת ABC.
בשנת 2018 גילם את דמותו של ריצ'י נייט בסדרת הטלוויזיה הקומית של שירות נטפליקס "השוטר הטוב", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד קטן של עורך דין בסרט המותחן-קומי הקנדי "Daniel's Gotta Die".
חיים אישיים

סאגט היה אב לשלוש בנות מגרושתו שרי קרמר, לה היה נשוי בשנים 1982–1997. ביוני 1991 ביקר סאגט בישראל במשך כשבוע, עם אשתו והוריו, כאורח של משרד התיירות.
בשנת 2018 התחתן בוב סאגט בשנית עם קלי ריזו.
ב-9 בינואר 2022, בגיל 65, נמצא מת בחדרו במלון ריץ-קרלטון באורלנדו. הוא הופיע במופע סטנדאפ בג'קסונוויל בערב הקודם. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בפלורידה, בית הקברות מאונט סיני, לא רחוק מקבריו הוריו ואחותו. בדו"ח הנתיחה שפורסם חודש לאחר מכן, דווח כי סיבת המוות היא דימום תת-קשיתי במהלך השינה, שנגרם ככל הנראה מנפילה וממכה בחלק האחורי של ראשו.
הערות שוליים

↑  שלושה גברים וילדות, מעריב, 30 בנובמבר 1989
↑  בארצות הברית מתים על פספוסים, מעריב, 8 באפריל 1990
↑  כוכב הטלוויזיה בוב סאגט ינחת כאן, חדשות, 4 ביוני 1991
מחכה לקלטת שלכם, חדשות, 5 ביוני 1991
↑  השחקן בוב סאגט הלך לעולמו בגיל 65, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 10 בינואר 2022
| איך פגשתי את אמא |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | קרטר בייס • קרייג תומאס |  |
| שחקנים | ג'וש רדנור • ג'ייסון סיגל • קובי סמולדרס • ניל פטריק האריס • אליסון הניגן • כריסטין מיליאוטי • בוב סאגט |  |
| דמויות | טד מוסבי • מרשל אריקסון • רובין שרבטסקי • ברני סטינסון • לילי אולדרין • טרייסי מקונל |  |
| עונות | עונה 1 • עונה 2 • עונה 3 • עונה 4 • עונה 5 • עונה 6 • עונה 7 • עונה 8 • עונה 9 |  |
| ראו גם | תקרית האננס • לעולמים • איך פגשתי את אבא • אפקט המעודדת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342681005171  BNE: XX1487842  BnF: cb150906293 (data)  GND: 1257913905  ISNI: 0000 0000 6315 5553  LCCN: n78059875  MusicBrainz: 2a13039b-4877-4f29-8223-d8850953d447  NLK: KAC2020K9056  NTA: 181621851  SUDOC: 223433942  Trove: 892940  VIAF: 69223256   WorldCat (עם VIAF): 69223256
רות וסטהיימר

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1928 ויזנפלד (גר'), רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  12 ביולי 2024 (בגיל 96) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Karola Ruth Siegel 
 מדינה:  רפובליקת ויימאר, ארצות הברית, גרמניה הנאצית, גרמניה 
 מקום מגורים:  וושינגטון הייטס (מנהטן) 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה (1970)  סורבון  הקולג' לרפואה ויל קורנל 
 תקופת הפעילות:  1950–2024 (כ־74 שנים)
 מעסיק:  סורבון 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מדליית מגנוס הירשפלד (1994)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (2010)  מדליית ליאו בק (2002)  עמית  אקדמיית ניו יורק לרפואה  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 drruth.com
 
רות קרולה וסטהיימר (בגרמנית ובאנגלית: Ruth Karola Westheimer; נולדה בשם קרולה רות זיגל, 4 ביוני 1928 – 12 ביולי 2024) הייתה סקסולוגית, מטפלת מינית, שחקנית וסופרת יהודייה-אמריקאית ילידת גרמניה ניצולת השואה. התחילה את קריירת המדיה שלה בשנת 1980 בתוכנית רדיו שהסבה לה הצלחה גדולה ופרסום רב. כתבה במהלך חייה מעל 40 ספרים העוסקים במיניות.
קורות חיים

וסטהיימר נולדה בוויזנפלד (גר') שבגרמניה, ליד קרלשטדט על המיין (אנ'), וגדלה כבת יחידה במשפחה דתית אורתודוקסית, שהסתייגה מהציונות. כילדה ביקרה בקביעות בבית כנסת בפרנקפורט עם אביה. לאחר שאביה נלקח על ידי הנאצים, היא נשלחה על ידי אימה לשווייץ ב-1 בינואר 1939 כחלק מ"מעבורת הצלה" לילדים יהודים, ושם עברה את תקופת מלחמת העולם השנייה. עד ספטמבר 1941 קיבלה מכתבים מבני משפחתה, אז פסקו באחת. לאחר המלחמה הסתבר לה שהוריה נלקחו על ידי הגסטפו ולבסוף נספו בשואה. היא שהתה בשווייץ 6 שנים, יחד עם 300 ילדים יהודים יתומים שגם הוריהם נספו בשואה. לאחר תום המלחמה עלתה לארץ ישראל והצטרפה לקבוצת "עיינות" בקיבוץ רמת דוד, שם שינתה את שמה מקרולה לרות. אחרי כשנתיים עברה לירושלים, ועל אף היותה נמוכת קומה (1.39 מטר) הצטרפה לארגון ההגנה, ושם הוכשרה בירי צלפים ונפצעה במהלך מתקפה אווירית מפצצה במהלך מלחמת העצמאות.
ב-1950 עברה לצרפת ולמדה פסיכולוגיה באוניברסיטת הסורבון, שם גם לימדה. בשנת 1956 היגרה לארצות הברית ולמדה באוניברסיטת קולומביה, שם סיימה את לימודי התואר השני בסוציולוגיה ואחריו ב-1970 דוקטורט בחינוך. את הפוסט-דוקטורט שלה על מיניות האדם עשתה ב-New York Hospital-Cornell University Medical Center בניו יורק, אצל הלן זינגר קפלן, מחלוצות הטיפול המיני.
בשנת 1980 החלה תוכנית הרדיו שלה, "Sexually Speaking", בניו יורק. בהמשך אותה שנה שודרה לראשונה גם תוכנית הטלוויזיה שלה, "Sexually Speaking", כתוכנית מוקלטת באורך כ-15 דקות. התוכנית זכתה להצלחה רבה ושודרה בכל רחבי ארצות הברית, והיא נחשבה לכנה, הומוריסטית ומעוררת כבוד.
וסטהיימר כתבה מספר ספרים על מיניות האדם, בהם "Dr. Ruth's Encyclopedia of Sex". היא גם הועסקה כמרצה וחוקרת באוניברסיטת ניו יורק והעבירה סמינרים, למשל באוניברסיטת ייל. במקביל היא ניהלה קליניקה משלה.
וסטהיימר נהגה לבקר הרבה בישראל, ולשאת הרצאות בתחומי מומחיותה. בתחילת ימי ערוץ 2 הנחתה תוכנית בנושאי ייעוץ מיני, "מין תוכנית", כשלצידה השדר ערד ניר.
נהגה להשתתף בכנסים, סדנאות וימי עיון בנושא החינוך המיני של משרד החינוך בהנחייתה של חנה הראל.
ב-2002 זכתה במדליה מטעם מכון ליאו בק עבור פועלה בתחומי סובלנות וצדק חברתי. בשנת 2012 השתתפה בכנס ועידת הנשיא.
לימדה קורסים בייל ובפרינסטון.
ב-2019 צולם סרט תיעודי אודותיה, "תשאלו את ד"ר רות" (באנגלית: Ask Dr. Ruth).
בנובמבר 2023 מונתה וסטהיימר בידי מושלת ניו יורק קת'י הוקול לשגרירה למלחמה בבדידות של מדינת ניו יורק.
בשנת 2024 הועלתה בתיאטרון חיפה הצגת היחיד "דוקטור רות", כאשר את דמותה של וסטהיימר גילמה חנה לסלאו. וסטהיימר נפטרה בהמשך אותה שנה, בגיל 96, בביתה במנהטן.
קורות חיים > משפחתה

וסטהיימר הייתה נשואה שלוש פעמים. בריאיון ציינה כי כל אחד מהנישואין שלה לימד אותה רבות על זוגיות ועל עצות למערכות יחסים. לאחר שני גירושין, היא הרגישה שהפעם השלישית בה התחתנה הייתה "החתונה האמיתית". נישואין אלו שרדו עד למותו של בעלה, מנפרד וסטהיימר, בשנת 1997.
לווסטהיימר שני ילדים וארבעה נכדים. היא דיברה ארבע שפות: אנגלית, עברית, גרמנית וצרפתית.
הערות שוליים

↑  רות וסטהיימר, עיון מחדש בחוויה יהודית-גרמנית, 2006
↑  צח יוקד, ד"ר רות: בשביל יהודים, מין אף פעם לא היה בעיה, באתר nrg‏, 1 ביוני 2013
↑   הארץ, הסקסולוגית ד"ר רות וסטהיימר מתה בגיל 96, באתר הארץ, 13 ביולי 2024
↑  ועידת הנשיא 2012.
↑  Ask Dr. Ruth, נבדק ב-2019-08-08
↑  Gilbert, Allison (2023-11-09). "Dr. Ruth Saved People's Sex Lives. Now She Wants to Cure Loneliness". The New York Times (באנגלית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-11-10.
↑   ננו שבתאי, חנה לסלאו נכנסת לנעליה של ד"ר רות ומזכירה לנו שאפשר עוד לאהוב, באתר הארץ, 21 במרץ 2024
↑  ירון דרוקמן, הלכה לעולמה ד"ר רות וסטהיימר, הסקסולוגית המפורסמת בעולם, באתר ynet, 13 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269725105171  PLWABN: 9810599359005606  BIBSYS: 90138101  BNC: 000108120  BNE: XX1127752  BnF: cb12319813w (data)  CANTIC: a11264330  CiNii: DA03215386  GND: 11863190X  ISNI: 0000 0000 8176 044X  LCCN: n82149711  LNB: 000033093  NDL: 00477082  NLA: 36526809  NLK: KAC2018J4661  NSK: 000189489  NTA: 073158399  RERO: 02-A000176286  SNAC: w6h52jdz  SUDOC: 032103298  Trove: 1273565  VIAF: 110282054   WorldCat (עם VIAF): 110282054
אריק כרמון

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בן 82 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  סביון 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  המכון הישראלי לדמוקרטיה 
 בן או בת זוג:  ציפה כרמון 
 מספר צאצאים:  3 
 
אריה (אריק) כרמון (נולד בשנת 1943) הוא איש חינוך ומייסד של המכון הישראלי לדמוקרטיה שהוקם בירושלים בשנת 1991, ונשיא המכון עד לשנת 2014. כרמון ייסד את המכון עם איש העסקים האמריקני ברנרד מרכוס (Bernard Marcus), כמרכז חשיבה עצמאי שמטרתו להניע תהליכים לשם קידום הדמוקרטיה והערכים הדמוקרטיים בישראל וחיזוקם.
ביוגרפיה

כרמון למד בתיכון ליד האוניברסיטה, ולאחר שהתגייס לצה"ל שירת בנח"ל המוצנח. הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בהיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם סיים (בהצטיינות יתרה) את לימודי התואר השני בהיסטוריה. את לימודי הדוקטורט למד באוניברסיטת ויסקונסין בנושאים היסטוריה של אירופה (ראשי) ולימודי מדיניות החינוך (משני). עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא "אוניברסיטת היידלברג והנאציונל-סוציאליזם 1935-1930". במהלך השנים היה מרצה באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת תל אביב ובית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים) ובעולם (חוקר אורח במכון מקס פלאנק לחקר החינוך (Max Planck Institut für Bildungsforschung) בגרמניה ומרצה אורח ב-UCLA ובסטנפורד).
כרמון מעורב בנושא החינוך, והיה מחנך, מנהל ויועץ: הוא היה יועץ חינוכי בבית הספר בויאר בירושלים (1965–1967), סגן מנהל בתיכון אורט אליאנס בירושלים, ראש מחלקת תוכניות הלימודים באגף הנוער של משרד החינוך (1974–1975), יועץ חינוכי ומנחה בתוכנית 'במעגל פתוח' במסגרת הטלוויזיה החינוכית (1975–1977) ויושב ראש הוועדה הלאומית לאימוץ חינוך דמוקרטי (1985–1986).
משנת 1979 ועד היום הוא חבר במועצה הבינלאומית של "יד ושם".
כרמון ייסד את המכון הישראלי לדמוקרטיה והיה נשיאו הראשון במשך 23 שנה. במהלך תקופה זו, יזם בין השאר את פורום קיסריה להתוויית מדיניות כלכלית לאומית (1992), פרויקט הפריימריז (1992), תוכנית המתמחים בכנסת (1993), הענקת פרס הדמוקרטיה (אשר מוענק מאז שנת 1994), כתב העת "העין השביעית" (1996), פרויקט 'חוקה בהסכמה' (1998) ו'פורום צבא–חברה', שהוא יוזמה משותפת עם עמיתי המכון (2000). בשנת 2009 הקים את 'הפורום לתיקון שיטת השלטון בישראל' מתוך "תחושה של צורך בהנעת תהליכים אשר יחוללו מפנה משמעותי ביכולות ואופני התפקוד של בית הנבחרים בכלל והאוחזים בהגאי השלטון בפרט", כדבריו. בראש הפורום עמד נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) מאיר שמגר ומשתתפים בו יושב ראש הכנסת, אקדמאים, שופטים בדימוס, ראשי ציבור ואנשי עסקים. בשנת 2009 קיבל אריק כרמון בשם המכון הישראלי לדמוקרטיה את פרס ישראל למפעל חיים.
עלות שכרו של כרמון כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה הייתה בולטת בגובהה: בשנת 2007 היא עמדה על 99,000 ש"ח לחודש.
בשנת 2014 פרש מתפקידו כנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה, והוחלף על ידי יוחנן פלסנר. עד 2016 המשיך לכהן כחוקר במכון.
ב-2021 אובחן כחולה במיאנלומה נפוצה.
חיים אישיים

כרמון נשוי לציפה כרמון אשת עסקים המתמחה ביצוא, ולהם שני בנים ובת. מתגוררים בסביון.
פרסומים נבחרים

אריה כרמון, 1980. השואה: נושא לחטיבה העליונה בבית הספר הכללי, ירושלים: משרד החינוך והתרבות.
וולטר אקרמן, אריה כרמון, ודוד צוקר (עורכים), 1985. חינוך בחברה מתהווה: המערכת הישראלית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד.
אריה כרמון, 1994. ממלכתיות יהודית, תל אביב: המכון הישראלי לדמוקרטיה והקיבוץ המאוחד.
אריק כרמון, 1999. 'מכוני חשיבה למדיניות: המכון הישראלי לדמוקרטיה כדגם', בתוך: דוד נחמיאס וגילה מנחם (עורכים), המדיניות הציבורית בישראל, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה: 95–114.
אריק כרמון, 2009. להמציא מחדש את הדמוקרטיה הישראלית - תוכנית לתיקון המשילות בישראל, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
אריק כרמון, 2018. לדבר ציונות. ידיעות ספרים.
הערות שוליים

↑  ירעם נתניהו, שליפות עם ד"ר אריק כרמון, באתר nrg‏, 24 בפברואר 2009
1 2  ד"ר אריק כרמון, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  אור קשתי, חגיגת השכר במכון הישראלי לדמוקרטיה, באתר הארץ, 3 באפריל 2009
↑  יוחנן פלסנר נבחר לנשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה, באתר nrg‏, 19 במרץ 2014
↑  גדעון דוקוב, המכון לדמוקרטיה מתנער מהתדמית השמאלנית, באתר nrg‏, 15 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306162705171  BnF: cb13742618t (data)  ISNI: 0000 0000 6655 0217  LCCN: n85812269  NTA: 069223076  VIAF: 64184774   WorldCat (עם VIAF): 64184774
קרנאטקה

| --- | --- |
סמל קרנאטקהסמל קרנאטקה

 מדינה:  הודו הודו
 מושל:  Siddaramaiah
 רשות מחוקקת:  Karnataka Legislature 
 בירת המדינה:  בנגלור
 שפה רשמית:  קאנדה, אנגלית
 תאריך ייסוד:  1 בנובמבר 1956 
 שטח:  192,000 קמ"ר (דירוג: 8)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  61,130,704 (דירוג: 9, 2011)
  ‑ צפיפות:  290.98 נפש לקמ"ר (דירוג: 14, 2004)
 קואורדינטות:  12°35′N 77°21′E﻿ / ﻿12.58°N 77.35°E﻿ / 12.58; 77.35
 אזור זמן:  UTC +5:30
 www.karnataka.gov.in
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת קרנאטקה מוגדלת) בנגלורקרנאטקה(למפת קרנאטקה רגילה) בנגלורקרנאטקה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בניין העירייה בעיר מייסור שבקרנאטקה, 11/08
בית מלון שתוכנן על פי עקרונות הסגנון הבינלאומי, 11/08
קרנאטקה (בקאנדה: ಕರ್ನಾಟಕ, באנגלית: Karnataka) היא מדינה בדרום הודו שגובלת בצפון-מערב עם גואה, בצפון עם מהאראשטרה, במזרח עם אנדרה פרדש, בדרום-מזרח עם טאמיל נאדו ובדרום-מערב עם קרלה. גבולה המערבי הוא חופי האוקיינוס ההודי.
היסטוריה

ההיסטוריה של קרנאטקה מגיעה עד לתקופה הפלאוליתית. זאת כתוצאה מעדויות ארכאולוגיות שכללו זהב וציורי קיר, שבין השאר קושרים את האזור לתרבות עמק האינדוס. בשלב מסוים האזור נשלט (כמו שאר הודו) על ידי האימפריה המאורית ואימפריות נוספות אשר ביססו את המרכז השלטוני באזור קרנאטקה.
הספרות והאדריכלות המקומיות פרחה במהלך המאה ה-11. בסוף המאה ה-17 האזור נכבש על ידי האימפריה המוגולית. במאות השנים שלאחר מכן האזור נכבש שוב על ידי האימפריה המראטהית והאימפריה הבריטית אשר סיפחה את קרנאטקה לראג' הבריטי בשנת 1799. בשנת 1830 פרץ מרד מקומי אשר דוכא על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בסוף המאה ה-19 תנועת העצמאות צברה תנופה.
מדינת קרנאטקה המודרנית הוקמה בשנת 1956, כתוצאה מתכנון ארצי של מדינות הודו.
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים

העונה המומלצת לביקור במדינה היא בחודשים אוקטובר עד מרץ. אפריל עד יוני היא התקופה החמה, כאשר יוני ידוע כחודש לח במיוחד. בין יוני לספטמבר מתקיימת במדינה תקופת המונסון.
במדינה חופים רבים ויערות עד. עיר הבירה של המדינה היא בנגלור, העיר השלישית בגודלה בהודו, בה מתגוררים כ-11 מיליון בני אדם.
כלכלה

בקרנאטקה נמצאת בירת ההייטק של הודו – העיר בנגלור. כמו כן יש בה יעדי תיירות פופולריים כחוף אום (Ohm Beach), מייסור, המכונה "בירת התרבות של קרנאטקה", האמפי המהווה אתר מורשת עולמית.
התמ"ג המקומי הוערך בכ-115.86 מיליארד דולר בשנת 2014. תרומתה של קרנטקה לתמ"ג ההודי בשנים 2014–2015 הייתה 7.54%. קרנטקה היא המדינה השישית בהודו מבחינת הצמיחה הכלכלית. בשנים 2013–2014 שיעור האבטלה במדינה היה 1.8% לעומת השיעור הארצי שעמד על כ-4.9%. בשנים 2011–2012 עמד שיעור העוני של בקרנאטקה על כ-20.91% לעומת 21.92% בכל הארץ.
56% מהאוכלוסייה עוסקת בחקלאות במישרין או בעקיפין. 64.6% מכלל שטח המדינה מעובד. בנוסף על כך, בקרנטקה ממוקמות חברות ממשלתיות רבות כגון תעשיות חשמל כבדות בהראט, הארגון ההודי לחקר החלל, BEML והתעשייה האווירית ההודית. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 ישנו ניסיון לחזק את ההיי-טק במדינה, ובשנת 2007 פעלו בקרנטקה למעלה מ-2,000 חברות כאלו. קרנטקה היא גם המדינה המובילה בהודו בכל הקשור לביוטכנולוגיה. רוב החברות העוסקות בביוטכנולוגיה בהודו ממוקמות במדינה.
תחבורה

כמו בשאר חלקי הארץ, ההובלה האווירית בקארנטקה היא עדיין מגזר צעיר אך מתחזק. מרכז החברה קינגפישר איירליינס ממוקם במדינה. רשת רכבות בקרנטקה היא באורך כולל של כ-3,089 ק"מ. בקרנאטקה יש 11 נמלים. תאגיד התחבורה הציבורית מסיע בממוצע כ-2.2 מיליון נוסעים מדי יום ומעסיק כ-25,000 איש.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2011, התגוררו במדינה כ-61,095,297 תושבים, מתוכם 50.7% גברים ו-49.3% נשים. צפיפות האוכלוסייה הייתה 319 קמ"ר ו-38.67% מהאנשים גרים באזורים עירוניים. שיעור האוריינות הוא 75.36%–82.47% מהגברים ו-68.08% מהנשים היו קרוא וכתוב.
בשנת 2007 עמד שיעור הילודה על 2.2%. שיעור התמותה עמד על כ-0.7%, שיעור תמותת תינוקות על כ-5.5% ושיעור תמותת אמהות על 0.2%.
באזור בילקופה נמצא המיעוט הטיבטי הגדול ביותר מחוץ לטיבט מאחר שממשלת הודו התירה בו התיישבות פליטים שנמלטו משלטון הרפובליקה העממית של סין.
השפות הרשמיות המדוברות במדינה הן קאנדה השייכת למשפחת השפות הדראווידיות (65% דוברים את השפה) ואנגלית. שפות מדוברות נוספות הן אורדו (10.54%), טלוגו (7.03%), טמילית (3.57%), מראטהית (3%), הינדי (2.56%), קונקאני (1.46%) ומלאיאלאם (1.33%).
דמוגרפיה > דת

הינדואיזם – 84%
אסלאם – 12.92%
נצרות – 1.87%
ג'ייניזם – 0.72%
בודהיזם – 0.16%
סיקיזם – 0.05%
אחר – 0.02%
חוסר דת – 0.27%
נחיתה

ערך זה עוסק בנחיתת כלי טיס. אם התכוונתם לנחיתה מהים (העברת לוחמים או ציוד מהים ליבשה), ראו .
מעבורת החלל קולומביה בנחיתה.
נחיתה היא השלב האחרון בטיסה, שבו כלי הטיס או חללית חוזרים לקרקע, והיא פעולה הפוכה להמראה. הנחיתה היא החלק המורכב והמסוכן בטיסה, שדורש תשומת לב מקסימלית מהטייס, מכיוון שהנגיעה בקרקע מתבצעת במהירות נמוכה הקרובה למהירות ההזדקרות של המטוס, כאשר הגאי המטוס בעלי יעילות אווירודינמית נמוכה, וכתוצאה מכך טווח שגיאה נמוך יכול להוביל להתנגשות.