stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קשיבות
הערות שוליים

↑  קַשִּׁיבוּת, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ג'ק קורנפילד, הלב הנבון, מודן: האמאצ מודן, 2009
1 2 3 4  אלינער פרדס ונמרוד שיינמן, הכוח המרפא של תשומת הלב, באתר betipulnet.co.il, ‏16.09.2019
↑  נאוה לויט בן־נון ואורן ארגז, מיינדפולנס והמוח הפלסטי, הד החינוך צ(3), 2016, עמ' 50–53
↑  אורן ארגז, חינוך קונטמפלטיבי, מודעות קשובה, ופדגוגיות התבוננות: מבט־על, גילוי דעת 9, 2016, עמ' 71–104
↑  Kat Nicholls, 4Mindful crafting Activities, Happiful, ‏14/3/2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013035474705171  PLWABN: 9810564137405606  BNE: XX5629396  BnF: cb16578854c (data)  GND: 4297929-8  LCCN: sh2015000815  LNB: 000230741  NKC: ph917178  SUDOC: 184184347 
הבודהיזם מדגיש את חשיבות הקשיבות כאמצעי בדרך להארה ומניעת סבל, כמו גם כלי לקיום חיים אתיים.
תרשים המתאר את עקרונות התרפיה הדיאלקטית ההתנהגותית
בית חולים חדרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית חולים לשעבר 
 מיקום:  חדרה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1936
 תאריך פתיחה רשמי:  1936 
 תאריך פירוק:  1962 
 
בית חולים חדרה ( נקרא גם: בית חולים הופשטיין) היה בית חולים פרטי אשר נוסד בפברואר 1936 בחדרה.
בין השנים 1942–1947 (ובמהלך מלחמת העולם השנייה) נלקח בית החולים על ידי הצבא הבריטי לטובת "צבא יוון החופשי" שהיה כפוף לו והופעל כבית חולים צבאי. תושבי חדרה נותרו ללא בית חולים.
עד יוני 1942 פעל בית החולים כבית חולים וכבית יולדות. בין השנים 1947–1962 פעל בית החולים כבית יולדות בלבד.
"בית חולים חדרה" היה בית החולים היחיד שהעניק שירותי אשפוז ורפואה לאזור השומרון, לתושבי חדרה, עמק חפר, זכרון יעקב, פרדס חנה וכרכור. בית חולים זה שירת אוכלוסייה של כ-15,000 תושבים.
היסטוריה > השותפים שניהלו את "בית חולים חדרה" > ד"ר יצחק רוזנבוש

רופא הנשים והמיילד ד"ר יוליוס יצחק רוזנבוש (1886–1960), עלה לארץ ישראל בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והתיישב בחדרה. בגרמניה ניהל מרפאה כפרית ליד העיר דנציג עם אשתו, הילדה (לבית כהן), פיזיותרפיסטית.
בפסח 1931 הגיעו בני הזוג בטיול מאורגן לארץ-ישראל יחד עם קבוצת אקדמאים ציוניים מאירופה, במהלכו רכש רוזנבוש פרדס ומגרש (45 דונם) בחדרה.
ב-26 בנובמבר 1933 הגיעו בני הזוג רוזנבוש באניה לחיפה, רוזנבוש שנהג ברכבו הגיע לחדרה דרך עמק יזרעאל, ג'נין וכרכור משום שהביצות בין זכרון יעקב לחדרה לא איפשרו מעבר כלי רכב ממונעים בחורף.
בשנת 1941 סבל מהתנקבות כיס מרה, נותח בתל אביב על ידי מכס מרכוס, אושפז במשך כחצי שנה עקב סיבוכים, ואז בית החולים הוצע לצבא הבריטי לאחר שהופשטיין לא יכול היה להחזיק את בית החולים לבדו. בהמשך, רוזנבוש עבד כרופא פרטי והיה מעורב בענייני הציבור. בשנת 1956 חלה בסרטן הריאה, נפטר ב-1960
היסטוריה > השותפים שניהלו את "בית חולים חדרה" > ד"ר צבי הופשטיין

ד"ר צבי הרמן הופשטיין התמחה בכירורגיה וגנקולוגיה. רעייתו והוא ניהלו סנטוריום פרטי בגרמניה. בני הזוג עלו לארץ ישראל בשנת 1935.
בין השנים 1947–1942 בית החולים היה בשירות הצבא הבריטי של המנדט הבריטי. הופשטיין המשיך לעבוד בבית החולים, לבש מדים וענד דרגת "קפיטן" (סרן), עד למותו בשנת 1944. גם רעייתו המשיכה לעבוד בבית החולים כאחות ראשית.
בית החולים חדרה > הקמת "בית חולים חדרה"

בשנת 1934 פנתה אל ד"ר רוזנבוש גברת סוניה זוסמנוביץ, שהייתה בעלת בית המלון "אמריקן קולוני" שפעל אז בדרום תל אביב, שהתכוונה להקים מלון דומה בחדרה.
זוסמנוביץ בקשה מרוזנבוש שימכור לה את המגרש שבבעלותו כיוון שהיה צמוד למגרש שהיה שייך לה, עליהם בקשה להקים את בית המלון. ד"ר רוזנבוש הסכים למכור לגברת זוסמנוביץ את המגרש שלו ובתנאי שעל השטח ייבנה בית-חולים פרטי ולא מלון ושהוא ינהל אותו. גברת זוסמנוביץ שוכנעה גם משום שבנה למד אז רפואה באיטליה. ד"ר רוזנבוש פנה לידידו ד"ר הופשטיין, כירורג מגרמניה, שהיה בעל בית חולים פרטי והציע שיצטרף אליו למיזם.
רוזנבוש שכר מגברת זוסמנוביץ את השטח, שעליו הוקם בית החולים, רכש ציוד וריהוט ב-3,500 לירה ארץ-ישראלית, הופשטיין רכש 20 מיטות וציוד לשני חדרי ניתוח ולמכון רנטגן חדש.
הושקע הרבה מאוד כסף, השותפים רכשו ציוד רפואי, תרופות וגם שילמו מראש שכר-דירה גבוה לבעלת המבנה, בתקווה שתפוסת בית החולים תהיה גבוהה שכן היה זה בית החולים היחיד בין חיפה לתל אביב. את בית החולים תכנן האדריכל עזרא רוטמן.
בית החולים חדרה > 1936–1942

רוזנבוש והופשטיין פתחו בחדרה את בית החולים הפרטי שלהם בפברואר 1936. בית החולים החל לפעול עם 18 מיטות אשפוז בשלוש מחלקות: יולדות (אחות מיילדת: חנה בן ישי), כירורגיה ופנימית, וכל הציוד נקנה מכספם הפרטי של רוזנבוש ושל הופשטיין. לרשות היולדות עמדה "מכונית חולים" שהסיעה אותן ואת בני משפחתם לבית החולים. מספר הטלפון של בית החולים היה: 46.
בית החולים שירת אוכלוסייה פוטנציאלית של כ-15 אלף איש, אולם התעריף הגבוה של הטיפולים גרם לקופות החולים להעדיף לשלוח את מבוטחיהן אל בית החולים בילינסון שנפתח ב-27 באוקטובר 1936 בפתח תקווה. חברות הקופות מכל אזור חדרה, נשלחו ללדת שם. גם קופת חולים עממית, שביטחה את בני המושבות, סירבה לשלוח חולים ויולדות ל"בית חולים חדרה", משום שתעריפי האשפוז היו לדעתה, גבוהים מדי תעריף יום אשפוז בבית החולים היה חצי לירה ארץ-ישראליות (מנדטוריות), ושכר מנתח הגיע אף לחמש לירות.
התפוסה הממוצעת ב"הופשטיין" עמדה על שבע-שמונה מיטות ביום, והגירעון גדל.
במקביל, פרצו בארץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1939-1936). הנסיעה בדרכי הארץ הייתה מסוכנת מאוד, עקב פעילויות הרצח, התקפות הטרור והמארבים של כנופיות ערביות. במצב הזה היה קשה מאוד להגיע לחדרה.
תוך פחות משנה "בית החולים חדרה" – במבנה של שתי קומות – שקע בחובות גדולים. למרות המצב הפיננסי הגרוע גויס רופא נוסף ד"ר גנס. החולים מיעטו להגיע והמוסדות הרפואיים: "הדסה", "קופת חולים כללית" ומחלקת הבריאות של הוועד הלאומי נמנעו מלסייע לשיקומו של בית החולים.
ביוני 1941 כתב ד"ר הופשטיין לד"ר פריץ נואק, סגן ראש מחלקת הבריאות של הוועד הלאומי
"מצבי נואש. הכול דורש ממני כסף, כסף וכסף, ואין בידי למלא את חובותיי. הסוחרים, הפרסונל, הרופאים, בעלת הבית תופפים עליי בכל יום ויום. אבל אין לי כסף לשלם. אין לי כסף להזמין סחורות, רפואות ותחבושות"
.
בית החולים חדרה > בית החולים כבית הבראה

ברוב מצוקה, ניצלו את החדרים הריקים של המוסד לבית הבראה ובעלונים שהופצו (בשפות: עברית, אנגלית וגרמנית.) באזור נקרא המוסד "בית הבראה חדרה" שהציע חדרים לנופשים במחירים מיוחדים (סוף שבוע במחיר "מבצע" של 900 מיל). הודגש שיש למקום אוטובוס מיוחד שמסיע את הנופשים והמבריאים לחוף הים.
"הוא נמצא במקום יפה ושקט, אקלים בריא ומראה נוף נהדר נשקף על גינות, יערות והים. יום יום נוסעים אורחינו באוטו שלנו דרך הכביש החדש לים. חדרים עם 1 או 2 מיטות, מים וגזוזטרה גדולה מכוסה.
מטבח דיאטטי. המחיר: אוכל יוצא מהכלל, חדר, טיפול מדיציני ונסיעה לים, הכול יחד 500 לירות ארץ ישראליות ליום. כל המתארח למעלה מ-7 ימים מקבל הנחה"
בית החולים חדרה > 1942–1947

ב-4 ביוני 1942 הועבר בית החולים לרשויות וגויס למאמץ המלחמתי העולמי כבית חולים צבאי .
במהלך מלחמת העולם השנייה נתפס בית החולים על ידי "צבא יוון החופשי" זרוע של הצבא הבריטי ותושבי חדרה נותרו ללא בית חולים.
בית החולים שימש כבית החולים הראשי של "צבא יוון החופשי.
בית החולים חדרה > 1947–1962

בתחילת 1947, לאחר שהגברת זוסמנוביץ' השכירה את המבנה לקופת חולים כללית, הוקם בבית החולים, בית יולדות של קופת חולים כללית שהיה קרוי "בית יולדות חדרה".
בית היולדות כלל 30 מיטות ופעל כבית יולדות עד שנת 1962 בהנהלתו של הגניקולוג פרופ' יצחק הלברכט.
לאחר הקמת מדינת ישראל פעלו בחדרה להקמת בית חולים של אזור השומרון בעירם.
כיום משמש המבנה ההיסטורי כדיור מוגן. המרכז הרפואי הלל יפה, שהחליף את מקומו של "בית חולים חדרה" כמרכז הרפואי העיקרי באזור נוסד רק בשנת 1957.
כלואים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  דרמת פשע
 יוצרים:  ג'ימי מקגוורן
 כותבים:  ג'ימי מקגוורן
 בימוי:  לואיס ארנולד
 שחקנים:  שון בין סטיבן גראהם
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  6
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  6 ביוני 2021 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
כלואים / מאסר (באנגלית: Time) היא סדרת דרמה בת שתי עונות שבכל אחת מהן שלושה חלקים, שכתב ג'ימי מקגוורן וביים לואיס ארנולד. בסדרה מככבים שון בין וסטיבן גראהם. שידור הבכורה של העונה הראשונה היה ב-6 ביוני 2021 בערוץ BBC One, ושל העונה השנייה ב-29 באוקטובר 2023.
בעברית קיבלה הסדרה שני שמות שונים ב-yes היא נקראת "מאסר", ואילו ב-HOT היא נקראת "כלואים".
תקציר עלילה

מארק קובדן נכלא בפעם הראשונה, הוא אכול רגשות אשמה על הפשע שביצע, ומתקשה להתרגל לחיים בבית הסוהר. הוא פוגש את אריק מקנאלי, סוהר הגון שמנסה בכל כוחו להגן על האסירים שבהשגחתו. אבל כשאסירים מסוכנים מזהים את חולשותיו, אריק נאלץ לבחור בין עמידה על עקרונותיו לבין הגנה על בני משפחתו.
צוות השחקנים

שון בין – מארק קובדן
סטיבן גראהם – אריק מקנלי
ג'יימס נלסון-ג'ויס – ג'ונו
נביל אלואהבי – פאטרסון
נטלי גאווין – ג'רדין
האנה וולטרס – סוניה מקנלי
נדין מרשל – אליסיה קובדן
ג'ק מקמולן – דניאל
סו ג'ונסטון – ג'ון קובדן
דייוויד קלדר – ג'ון קובדן
ג'ונתן הרדן – ברנדן מרפי
שיבון פינרן – מארי-לואיס
קאדיף קירוואן – פיט
אניירין ברנרד – ברנרד
טרנס מיינארד – קאוואנה / "קאב"
קווין הארווי – פול מקאדמס
קאל מק'אנינץ' – גלבריית'
בריאן מקארדי – ג'קסון ג'ונס
מייקל סוקה – קני מדוז
בובי סקופילד – באז
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | "פרק 1" | לואיס ארנולד | ג'ימי מקגוורן | 6 ביוני 2021 |
מארק קובדן נשלח לכלא, ונאלץ ללמוד במהירות איך לשרוד בכלא. כשהאסירים המסוכנים מזהים את חולשותיו של הסוהר אריק מקנלי, הם סוחטים אותו והוא נאלץ להתמודד עם בחירות בלתי אפשריות.
| 2 | 2 | "פרק 2" | לואיס ארנולד | ג'ימי מקגוורן | 6 ביוני 2021 |
אסיר בשם ג'ונו מתעלל במארק. אם יתלונן בפני הסוהרים ייחשב מלשין, אחרת יסבול מבריונות  שהופכת אלימה יותר. בנו של אריק, שעצור בכלא אחר, מותקף.
| 3 | 3 | "פרק 3" | לואיס ארנולד | ג'ימי מקגוורן | 6 ביוני 2021 |
בעקבות מותו של אביו, ניתנת למארק אפשרות להיות יום אחד מחוץ לכלא. אריק נאלץ להסתכן יותר כדי להגן על משפחתו.
הפקה

הסצנות באגפים ובתאי הכלא צולמו בכלא שרוסברי, שיצא משימוש ב-2013. רוב אתרי הצילומים היו בעיר ליברפול. הצילומים בליברפול כללו את שאר חלקי בית הסוהר בשילוב עם אולמות משפט, תחנות משטרה, ומבני חינוך. צילומי חוץ נערכו בין השאר בגשר Silver Jubilee בווידנס וב-Southport Pier.
הערות שוליים

1 2  ניר וולף, מאחורי הסורגים של הלב: "מאסר"/"כלואים" מציגה רוצחים כבני אדם, באתר ישראל היום, 15 בנובמבר 2021
↑  Vassell, Nicole (4 ביוני 2021). "Time release date: Cast, plot and trailer for new BBC One series". Radio Times. נבדק ב-7 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schwab Dunn, Billie (6 ביוני 2021). "Time review: Sean Bean's prison drama is a hard watch – but worth every minute". Metro. נבדק ב-7 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chilton, Louis (4 ביוני 2021). "Time: Cast of BBC prison drama endured Covid scares and real prison experiences". The Independent. נבדק ב-7 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lally, Kate (6 ביוני 2021). "BBC's Time viewers are all hoping for one thing from tonight's show". Liverpool Echo. נבדק ב-7 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Carr, Flora (4 ביוני 2021). "Where is Time filmed? All the locations in the BBC drama". Radio Times. נבדק ב-14 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
רענן לוי

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1954 ישראל ירושלים, ישראל
 פטירה:  1 ביוני 2022  (בגיל 68) צרפת פריז, צרפת
 שם לידה:  Raanan David Levy 
 תקופת הפעילות:  1975–2022 (כ־47 שנים)
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית (1995)  מסדר האמנויות והספרות 
 בן או בת זוג:  רוני ברות 
 צאצאים:  אורי לוי
 מספר צאצאים:  2
 https://www.raananlevy.com
 
רענן לוי (1 במרץ 1954 – 2 ביוני 2022) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה

רענן לוי נולד בירושלים. אביו רפאל לוי, היה הממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים. אמו רינה (אלגרה), הייתה בתו של אליהו ששון, דיפלומט, חבר כנסת ושר בממשלות ישראל. בנעוריו למד בגימנסיה רחביה (במחזור שסיים ב-1972). התחיל לצייר מילדות, ובמקביל ללימודיו בבית-הספר למד גם בחוגים לאמנות במוזיאון ישראל.
לאחר שירותו הצבאי נסע ללימודי אמנות באיטליה. באיטליה למד ברומא ובפירנצה בין השנים 1975–1978. עם שובו לישראל עבד במחלקה לרסטורציה במוזיאון ישראל.
בשנת 1979 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בלימודי מזרח תיכון והיסטוריה כללית. הוא הציג את תערוכותיו הראשונות בגלריות ירושלמיות: גלריה דבל וגלריה ארטא. בהמשך עבד לוי, במשך כעשרים שנה, עם שעיה יריב מגלריה גורדון, והיה בקשרים קרובים עם מרדכי עומר.
בין השנים 1982–1984 התגורר באמסטרדם. בשנת 1987 קיבל מלגת שהייה בקריית האומנים הבינלאומית בפריז. מאז ועד למותו, הוא התגורר, רוב זמנו, בצרפת ובאיטליה. בראיון לעיתון "הארץ", העיד לוי על עצמו: "היום המצב הוא שאני זר פה ואני זר בארץ".
ללוי שני בנים מנישואיו לציירת הירושלמית רוני ברות, בהם העיתונאי אורי לוי.
לוי נפטר בפריז בשנת 2022, ונקבר בבית הקברות פר לשז.
רשימת תערוכותיו

1989 − Gordon Gallery, Tel-Aviv
1991 − Rabello Anstalt, Zurich
1992 − Gordon Gallery, Tel-Aviv
1993 − Ra‘anan Levy: Recent Paintings. Crane Kalman Gallery, London
1996 − Ra‘anan Levy: Works on Paper. Tel Aviv Museum of Art; Ra‘anan Levy. Gordon Gallery, Tel-Aviv
1997 − Ra‘anan Levy: Paintings and Works on Paper. Crane Kalman Gallery, London
2000 − Ra‘anan Levy: Paintings and Works on Paper. Crane Kalman Gallery, London
2002 − Ra‘anan Levy: Works on Paper. Crane Kalman Gallery, Londres; Ra‘anan Levy. Gordon Gallery, Tel-Aviv
2003 − Ra‘anan Levy: Paintings and Works on Paper. Crane Kalman Gallery, Londres ; Ra‘anan Levy. Gordon Gallery, Tel-Aviv
2006 − Ra‘anan Levy, la chambre double. Fondation Dina Vierny – Musée Maillol, Paris
2007 − Ra‘anan Levy: The Poetics of Space. Tel Aviv Museum of Art
2008 − Ra‘anan Levy: Sinks and Spaces. Janos Gat Gallery, New York
2009 − Ra‘anan Levy, l’atelier de Gulliver. 28 mai - 12 septembre 2009. Galerie Pièce Unique, Paris
2011 − Ra‘anan Levy: Recent Works. Crane Kalman Gallery, London
2011 - Ra'anan Levy: Passages du temps. 9 novembre 2011 - 12 février 2012. Fondation Dina Vierny - Musée Maillol, Paris
2012 − Ra‘anan Levy: Passages du temps. Fondation Dina Vierny – Musée Maillol, Paris.
2013 − Ra‘anan Levy: Intérieurs. Galerie Maeght, Paris.
2015 − Ra’anan Levy: La Suite. 11 septembre - 31 octobre. Galerie Maeght, Paris
2016 − Ra'anan Levy: Fata Morgana. 20 février - 14 mai. Galerie Hervé Lancelin, Luxembourg.
2017 − Ra'anan Levy: Vertigo. 28 juin - 31 octobre. Musée Maillol, Banyuls-sur-Mer.
2023 - רענן לוי: תצריבים. סדנת ההדפס ירושלים
ספרים עליו ועל תערוכותיו

Ra'anan Levy: Recent Paintings, London, Crane Kalman Gallery - 1993
Ra'anan Levy, œuvres sur papier, Paris, Éditions Adam Biro, Tel-Aviv Museum of Art - 1996
Ra'anan Levy: Painting and Works on Paper, London, Crane Kalman Gallery - 2000
Ra'anan Levy: Works on Paper, London, Crane Kalman Gallery - 2002
Ra'anan Levy, Tel-Aviv, Gordon Gallery - 2002
Ra'anan Levy: Paintings and Works on Paper, London, Crane Kalman Gallery - 2003
Ra'anan Levy, Tel-Aviv, Gordon Gallery - 2003
Christophe Carraud, "Ra'anan Levy, œuvres diverses" suivi de "Le présent entre énigmes", Conférence, n°20, printemps 2005, p. 153-219
Ra'anan Levy, La chambre double, textes de Dina Vierny, Bertrand Lorquin, et Jeremy Lewison, Paris, Fondation Dina Vierny - Musée Maillol - 2006
Ra'anan Levy: Sinks and Spaces, texte de Bertrand Lorquin, New York, Janos Gat Gallery - 2008
Pascal Riou, Pour Dieu, disait le roi, Trocy-en-Multien, Éditions de la revue Conférence, 2008. Eaux-fortes de Ra'anan Levy
Ra'anan Levy: La Suite, textes d'Alain Jaubert et Olivier Lorquin, Galerie Maeght - Galerie Dina Vierny - 2015
Ra'anan Levy: Passages du temps, texte d'Alex Susanna, Paris, Musée Maillol - 2012
הערות שוליים

↑  על פי מרכז המידע לאמנות ישראלית. https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=לוי,%20רענן&list=ל
1 2  אלי ערמון אזולאי, איך לא להיות טכנאי של אמנות, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2011
↑   נעמה ריבה, "קשור לאמנות בצורה קיצונית": הצייר רענן לוי מת בגיל 68, באתר הארץ, 7 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 281070  NLI: 987007507948805171  BnF: cb124449232 (data)  GND: 119445638  ISNI: 0000 0000 8110 4653  LCCN: n85252058  SUDOC: 157220184  ULAN: 500184722  VIAF: 30984530   WorldCat (עם VIAF): 30984530 
שלט הנצחה לרענן לוי ולאמו אלגרה לוי (ששון) על ספסל בשכונת רחביה (על יד בית ילדותו של הצייר)
אורי שטטנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1999 (בגיל 64 בערך) 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  מכון אבני (1959) 
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית (1975) 
 
אורי שטטנר (1935–1999) היה צייר ישראלי.
חייו

שטטנר נולד בתל אביב ב-1935. בשנים 1958 - 1959 למד במכון אבני. ב-1960 נסע לפריז ושהה שם כעשר שנים, בהן הוצגו ציוריו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות חשובות, בין השאר במוזיאון פריז לאמנות מודרנית. ב-1965 הוזמן שטטנר יחד עם חמישה ציירים אחרים לייצג את צרפת בביאנאלה של פריז. ב-1975 הוענק לו פרס על שם אויגן קולב מטעם מוזיאון תל אביב. בשנת 1994 נערכה לו תערוכת רטרוספקטיבה שהוצגה במשכן לאמנות עין חרוד ובמוזיאון הרצליה. נערכו לו תערוכות יחיד בגלריה גורדון, גלריה שרה לוי, גלריה שלוש. עבודותיו נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חיפה לאמנות ואוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
ב-2001, שנתיים לאחר מותו, נערכה תערוכה מקיפה של עבודותיו במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. בשנת 2006, בפתיחתה של גלריה יאיר בתל אביב, הוצגה תערוכה מיצירותיו.
סגנונו

מסוף שנות ה-70 ציוריו מתאפיינים בפואטיקה מיוחדת: סגנון ציורו לירי, מעודן ומלנכולי שצבעוניותו בהירה ואוורירית, קוויו מרחפים וחולמניים ותפיסתו תמציתית. במרכז ציוריו מצויה דמות בודדה הרשומה מתוך ויתור על צורניות מוגדרת ועל פרטים. מציוריו עולה אווירה מופנמת ופיוטית, ונראה שהם רואים את החיים כמו מבעד לזכוכית מעורפלת.
יאיר גרבוז במאמר שפרסם בקטלוג "אורי שטטנר: הצטיירות" מכנה את אורי שטטנר כ"צייר של ציירים":
"אם טרם נשחק המינוח צייר של ציירים הרי אורי שטטנר ראוי לו עד מאד, מכל בחינה שהיא. יכול להיות שהמינוח "צייר של ציירים" הוא שצייר כזה מעורר בעמיתיו, מלבד הערכה ואהבה, גם גירוי גדול לעבוד וגם תחושה מעודדת של דיאלוג מתמשך. אני חי עם שני בדים של אורי שטטנר בביתי, ובכל יום אני פוגש אותם בעניין מחודש ובהרגשה שהמכחול שלו היה תמיד חלק מהזיכרון שלי[...]"
תערוכות

Galerie du Haut-Pavé, Paris 1963
Group Exh. Gallerie raimond creuz, Paris 1964
Group Exh. "Salon Schemès 66", La musée d'art moderne de la ville de Paris 1965
Galerie neuf, Paris 1967
Group Exh. "L'homme et son centre" Galleries varcamer et neuf, Paris 1968
Group Exh."Réalités nouvelle", La musée d'art moderne de la ville de Paris 1966, 1967, 1970
תערוכה קבוצתית. בית לייוויק, תל אביב 1975
גלריה גורדון, תל אביב 1976
תערוכה קבוצתית. גלריה רדיוס, תל אביב 1982
גלריה שרה לוי, תל אביב 1981, 1983, 1985, 1990, 1992
Group Exh. "Two Years - Israeli Art, Cumulative Qualities". Tel Aviv Museum, Helena Rubinstein Pavilion 1983
גלריה אהובה פנחס, תל אביב 1985
תערוכה קבוצתית. מוזיאון בת ים ומוזיאון ערד 1992
גלריה נמה, תל אביב 1993
"תערוכת רטרוספקטיבה". המשכן לאמנות, עין חרוד ומוזיאון הרצליה 1994
מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן 2001
אורי שטטנר - "הצל של הצל". גלריה יאיר לאמנות, תל אביב 2010
איור ספרים

שירי פסיפס-תרגומים "שחור על גבי לבן", איתמר יעוז-קסט, תשט"ז-1955.
שקא שירים יפניים, כתב דב רוזנפרב, עריכה ותרגום איתמר יעוז-קסט, הוצאת עקד, 1953.
ספר לכבודו

אורי שטטנר - הצטיירות, הוצאת פורום המוזיאונים לאומנות, 1994.
הערות שוליים

↑  גרבוז, יאיר. "הססנות שכולה ביטחון וחמקמקות מעוררת אמון". אורי שטטנר: הצטיירות. פורום המוזיאונים לאמנות 1994., ע"מ 9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278440  NLI: 987007311061405171  GND: 1209257920  ISNI: 0000 0000 7911 4684  LCCN: nr94029285  RKD: 323945  ULAN: 500476467  VIAF: 51573770   WorldCat (עם VIAF): 51573770
רציונליזם

ערך זה עוסק ברציונליזם. אם התכוונתם ללמשמעות אחרת, ראו .
רציונליזם (בעברית: שכלתנות) הוא זרם פילוסופי הטוען באופן כללי, שהידע והמושגים שלנו אינם תלויים בניסיון החושים. במערב מקובל לראות בהגות הפילוסופים ביוון העתיקה את תחילתה של המחשבה הרציונלית הסדורה. הרציונליזם מבקש מהאדם להשתמש בשכלו הישר וטוען ששכלו הוא הכלי החזק ביותר בטבעו. הרציונליסטים טוענים שהידע שלנו הוא הרבה יותר גדול מהידע שהחושים שלנו מסוגלים לקלוט ולרכוש. "תוספת" ידע זאת נובעת, בדרך זו או אחרת, מתוכנו ומהחשיבה שלנו. זרם זה מנוגד לזרם האמפיריציזם הטוען שהידע שלנו נובע רק (או לפחות, ברובו) מניסיון החושים.
התזות הרציונליסטיות

ישנן שלוש תזות המסבירות את דרך פעולתו של רציונליסט:
תזת האינטואיציה-דדוקציה – לפי השקפה זו, בתחום מסוים X כלשהו, אנו רוכשים ידע בדרך האינטואיציה. פירושו שחשיבה אינטלקטואלית באותו תחום, בעזרת השכל הישר והרציונלי שלנו, גורמת לנו לצבירת ידע אינטואיטיבי בתחום X. ידע זה נראה לנו כאמיתי ואנו גם מאמינים באמונה שלמה באמיתותו. מתוך האמיתות האינטואיטיביות האלו, בדרך של דדוקציה, אנו מגיעים למסקנות שנובעות מהאמיתות בדרך לוגית, במילים אחרות – מגיעים לידע. דרך דדוקטיבית פירושה – הסקת מסקנות, בדרך לוגית, מתוך הנחות אמיתיות שהנחנו בהתחלה (אלו הן האמיתות האינטואיטיביות). אם ההנחות אמיתיות והדרך הלוגית תקפה, בהכרח גם המסקנות (קרי, הידע הסופי) תהיינה אמיתיות. הידע שאנו רוכשים בדרך זו מכונה ידע א-פריורי, כלומר ידע שנרכש ללא קשר לניסיון החושים. ישנן דרגות שונות של "קיצוניות רציונליסטית" – מאלו שטוענים שידע א-פריורי זה הוא אמיתי תמיד ולחלוטין עד לאלו שסבורים שבדרך זו יש גם אפשרות לטעות ולהגיע לאמת שאינה מוחלטת אלא הסתברותית וסבירה.
תזת הידע המולד – לפי השקפה זו האדם הוא יצור רציונלי ועל כן הוא נולד עם ידע א-פריורי. ידע מולד זה לא נוצר בדרך אינטואיציה-דדוקציה ולא בעזרת ניסיון החושים אלא הוא פשוט חלק מטבע האדם (דעה הומניסטית) או ידע שהונחל לאדם על ידי האל (דעה דתית) או נרכש בדרך אבולוציונית של ברירה טבעית (דעה מדעית).
תזת המושגים המולדים – לפי השקפה זו האדם לא נולד עם ידע א-פריורי אלא עם מושגים (CONCEPTS) מולדים, כלומר לא נרכשים על ידי הניסיון. מושגים מולדים אלו, יכולים, בדרך של חשיבה אינטלקטואלית, לגרום לרכישת אינפורמציה וידע.
הרציונליסטים משתמשים בלפחות אחת מהתזות האלו בנוסף לעקרונות הבאים:
ההכרח הרציונלי – האומר שאת כל הידע שרכשנו בעזרת התזות האלו לא יכולנו לרכוש בדרך אחרת, למשל ניסיון החושים.
עליונות הרציונליות – הידע הנרכש בדרך רציונליסטית תמיד עולה על כל ידע שנרכש בדרך הניסיון. לדוגמה, דקארט טוען שידע א-פריורי הוא תמיד מעל לכל חשד של טעות בעוד ידע ניסיוני יכול להיות מוטעה היות שגם חושינו יכולים לטעות. אפלטון אומר שידע א-פריורי עולה מטפיזית (הוא נצחי, מושלם, בלתי משתנה וכו') על ניסיון החושים.
משמעויות

רציונליזם היא התנהגות המקדמת את מטרותיו של האדם, המטרה אינה נקבעת בהכרח באופן מושכל, אולם המבחן הרציונלי בודק אם הפעולה שננקטה מקדמת את אותה מטרה בצורה האידיאלית או לא.
הגישה העומדת בבסיס הפילוסופיה המערבית המודרנית שונה מגישתו של רנה דקארט – ה"רציונליזם הטהור", שלפיו ניתן להכיר את המציאות גם על ידי השכל והלוגיקה, אלא גישה המשלבת בין "הרציונליזם הטהור" של דקארט לבין האמפיריציזם של דייוויד יום, לפיו החושים והניסיון הם מקור הידע היחיד. לפי הגישה המשלבת, האדם מבסס את הנחות היסוד שלו על תצפיות אמפיריות ומשתמש בהיגיון דדוקטיבי על בסיס אותן הנחות. את הגישה הזאת נהוג לכנות – "נאו-רציונליזם".
בפילוסופיה המערבית, האסכולה הרציונליסטית גורסת כי מותר ואף צריך להניח קיומן של ישויות, תופעות וידע באמצעות היקשים לוגיים המתבססים על ידע קיים בצורה א-פריורית. מקובל לראות באסכולה הזאת אסכולה מנוגדת לאמפיריציזם, שעל-פיו מותר להניח קיומן של ישויות ותופעות רק על-פי התנסות ישירה. אסכולת הרציונליזם גורסת גם כי חלק מהידע שיש לאדם הוא מולד, וזאת בניגוד לאסכולת האמפיריציזם שעל-פיה כל הידע נלמד מן הניסיון.
בהומניזם

הומניזם הוא תורת מוסר. הוא אינו מניח את קיומו של האל או את אי-קיומו, כך שאדם יכול להיות הומניסט בין אם הוא תאיסט ובין אם הוא אתאיסט או אחר. תורת המוסר ההומניסטית היא תורה המבוססת על לוגיקה ועל דיאלקטיקה. מבחינה זו הדיון בעקרונות המוסר בהומניזם דומה לדיונים סכולסטיים. ההומניסטים מאמינים כי עקרונות המוסר נובעים מן השכל האנושי ולא מישות על-אנושית, וכי לפיכך כולם ניתנים לניסוח לוגי.
בדתות > ביהדות

הניסיון לנסח את עיקרי היהדות בהתאמה לפילוסופיה האריסטוטלית היה מהלך שהחל בקרב פילוסופים יהודים בספרד כמו הפילוסופים חסדאי קרשקש ויוסף אלבו בעל "ספר העיקרים" והגיע לשיאו הדיסקורסיבי ב"מורה נבוכים". גישתו הרציונלית של הרמב"ם קיבלה ביטוי למשל בסוגיית "ביאת המשיח וימות המשיח"[דרוש מקור]. מגמה זו זכתה לאהדה ולהמשך בקרב מייסדי ספרות ההלכה הספרדים שביקשו ליצור בסיס משפטי שיטתי ומובנה המבוסס על ניסיון אמפירי, המקבל ביטוי נרחב בספרות השאלות והתשובות, מתוך גישה ביקורתית לשיח הבלתי שיטתי-האסוציאטיבי של הדיון התלמודי, הקופץ מדיון לסיפור ומסיפור לאגדה ומאגדה חוזר לדיון, מבלי שהדיון יוביל למסקנה לוגית או להיסק לוגי בסופו. "משנה תורה" להרמב"ם, ו"התלמוד הקטן" של ר' יצחק אלפסי הובילו מהלך עיוני שתכליתו לחולל רדוקציה של מכלול הידע שהצטבר עד זמנם לקודקס חוקים מקיף ולוגי, שהגיע לשיאו ב"שולחן ערוך". הוגה יהודי שהושפע במיוחד מגישות רציונליסטיות הוא הרמב"ם. כמעט כל הגותו של הרמב"ם שוללת הסברים מיסטיים ומחייבת הסברים לוגיים לעקרונות היהדות ולתופעות הטבע. הרמב"ם פעל בצידם של מוסלמים חסידי האסכולות מועתזילה וכלאם והושפע מהם במידה רבה. הוא ניסה להשתמש בשיטתם כדי לנסח את עקרונות היהדות, למשל בספרו מורה נבוכים. אף כי שיטתו של הגאון מווילנה הייתה דומה לשיטתו של הרמב"ם בכך שהשתמש בטיעונים לוגיים וסלד מהסברים מיסטיים לעקרונות היהדות, הוא התנגד לדעותיו של הרמב"ם בספר "מורה נבוכים", ואף כתב כי "הפילוסופיה היטתה את לבבו". מגמה דומה רווחה בקרב אנשי הלכה ופוסקים בארצות אגן הים התיכון, מהיעב"ץ בפאס ועד ר' חיים פלאג'י באימפריה העות'מאנית.
בדתות > באסלאם

באסלאם היו נפוצות בימי הביניים תורות רציונליסטיות של הכלאם כמו המועתזילה. חסידי התורות האלה הושפעו מאוד מהפילוסופיה היוונית, בפרט מכתבי אפלטון ואריסטו שתורגמו לערבית, וניסו לבסס את עקרונות האסלאם על הלוגיקה היוונית.