stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק אדווין צ'רץ'
ביוגרפיה > סגנון והשפעות

הרומנטיקה בלטה בבריטניה ובצרפת בראשית המאה ה-19 כתנועה נגדית לרציונליזם של עידן ההשכלה. אמנים מהתקופה הרומנטית תיארו לרוב את הטבע בסצנות אידיאליסטיות המתארות את העושר והיופי של הטבע, לעיתים תוך שימת דגש על ההיקף המפואר שלו. מסורת זו נמשכת ביצירות של צ'רץ', אשר מביאות אידיאליזציה לאופי הטבע שלא מופרע על ידי האדם. הדגש על הטבע מעודד על ידי קווים אופקיים נמוכים והגדלת יתר של השמיים. צ'רץ' בדרך כלל העלים את משיחות המכחול שלו כך שמשטח הציור היה חלק ו"אישיותו" של הצייר נעדרת לכאורה.
צ'רץ' היה פרי הדור השני של אסכולת נהר הדסון, תנועה באמנות נוף אמריקאי שנוסדה על ידי מורו תומאס קול. גם קול וגם צ'רץ' היו פרוטסטנטים אדוקים, ואמונותיו של האחרון מילאו תפקיד בציוריו, ובמיוחד בציורי הבד המוקדמים שלו. ציורי אסכולת נהר הדסון התאפיינו בהתמקדותם בתפאורות פסטורליות מסורתיות, ובמיוחד בהרי קטסקיל, ובאיכויות הרומנטיות שלהם. הם ניסו לתפוס את הריאליזם הפרוע של אמריקה לא מופרעת שנעלמת במהירות, ואת הערכת היופי הטבעי. נופי הגבול האמריקניים שלו מראים את "השקפתה המרחיבה והאופטימית של ארצות הברית באמצע המאה התשע עשרה." צ'רץ' נבדל מקול בנושאי ציוריו: הוא העדיף סצנות טבעיות ולעיתים קרובות מלכותיות על פני נטייתו של קול כלפי ציורי אלגוריה - אף כי עבודותיו של צ'רץ' נבדקו שוב ושוב מבחינת הנושאים והמשמעויות.
חוקר הטבע והמדען אלכסנדר פון הומבולדט השפיע רבות על צ'רץ'. בספריו "הקוסמוס" הציג הומבולדט חזון של קשרי הגומלין בין המדע, העולם הטבעי והרוחניות. הומבולדט נתן תפקיד חשוב לאמן החזותי להציג את מגוון הטבע, במיוחד בעולם החדש. כאשר תאוריית האבולוציה של צ'ארלס דרווין החלה לבטל את רעיונות האחדות של הומבולדט בשנות ה-60 של המאה ה-19, היסטוריונים לאמנות בדקו כיצד הציור של צ'רץ' הגיב לשנוי הזה בתפיסת העולם של הצייר.
מבקר האמנות האנגלי ג'ון ראסקין היווה השפעה חשובה נוספת על צ'רץ'. בציורים המודרניים של ראסקין הוא הדגיש את ההתבוננות הצמודה בטבע: "חובתו של צייר הנוף היא לרדת לפרטים הקטנים ביותר עם תשומת לב רבה. כל מעמד של סלע, כל סוג של אדמה, כל סוג של ענן, חייב להלמד בצורה שווה ומוצג בדיוק" יש לשלב את תשומת הלב לפרטים הקטנים עם פרשנותו של האמן, רשמיו ודמיונו כדי להשיג אמנות טובה. בעוד שציורי צ'רץ' זכו לשבחים רבים בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, מבקרים אחדים מצאו את פנורמותיו המפורטות חסרות דמיון או פיוט.
קריירה

צ'רץ' החל את הקריירה שלו בצביעת סצנות באסכולת נהר ההדסון בניו יורק וניו אינגלנד, אך בשנת 1850 הוא התיישב בניו יורק. הוא הציג באיחוד האמנות האמריקני, במועדון האמנות של בוסטון, ובאופן הכי מרשים עבור אמן צעיר, האקדמיה הלאומית לעיצוב. השיטה שלו כללה יצירת ציורים בסטודיו שלו על בסיס רישומים בטבע. בשנים הקודמות בקריירה שלו, הסגנון של צ'רץ' הזכיר את סגנון המורה שלו, תומאס קול, והדגים את סגנונות היסוד של אסכולת נהר הדסון. ככל שהסגנון שלו התקדם הוא עזב את גישתו של קול. הוא צייר בפירוט מורכב יותר ויצירותיו הפכו להרפתקניות יותר בפורמט, לפעמים עם אפקטים קלילים דרמטיים.
צ'רץ' זכה במהרה למוניטין כאמן מסעות. עם נסיעות להרים הלבנים, מערב מסצ'וסטס, הרטפורד, קון, ניאגרה, וירג'יניה, קנטקי ומיין. הוא עשה שתי נסיעות לדרום אמריקה בשנת 1853 ו-1857 ונשאר בעיקר בקיטו, ביקר בהרי הגעש ובערי קולומביה ואקוודור המודרניים וחצה את פנמה. הטיול הראשון היה עם איש העסקים סיירוס ווסט פילד, שמימן את ההפלגה, בתקווה להשתמש בציורי צ'רץ' כדי לפתות משקיעים למיזמיו הדרום אמריקאים. צ'רץ' קיבל השראה מחקירתו של אלכסנדר פון הומבולדט את היבשת בראשית שנות ה-1800. הומבולדט קרא לאתגר את האמנים להציג את "פיזיונומיה" של האנדים. לאחר שפורסם הסיפור האישי של הומבולדט על מסעו באזורים נידחים באמריקה בשנת 1852, צ'רץ' קפץ על ההזדמנות לנסוע בעקבות הומבולדט.
כשחזר צ'רץ' לדרום אמריקה בשנת 1857 עם הצייר לואי רמי מיניו, הוא הוסיף לשרטוטים שלו את האזור. לאחר שני הטיולים, ייצר צ'רץ' מספר ציורי נופים של אקוודור והרי האנדים, כמו הרי האנדים של אקוודור (1855), קייאמבה (1858), לב האנדים (1859) וקוטפקסי (1862). לב האנדים, הציור המפורסם ביותר שלו המציג כמה אלמנטים של טופוגרפיה המשולבים לדמות אידיאלית ורחבה של הטבע. הציור גדול ומפורט מאוד - ניתן לזהות כל מין של צמח ובעלי חיים באזורי אקלים רבים המופיעים בו.
כפי שהיה בעבר עם ניאגרה, צ'רץ' הופיע לראשונה עם הציור "לב האנדים" בתערוכת ציורים יחידה בעיר ניו יורק בשנת 1859. אלפי אנשים שילמו כדי לראות את הציור, כאשר המסגרת העצומה על בסיס הרצפה מציג את חלקו של חלון המשקיף על הרי האנדים. הקהל התיישב על ספסלים כדי להביט על היצירה, לעיתים השתמש במשקפת אופרה כדי להתקרב. העבודה הזאת הייתה הצלחה מיידית. צ'רץ' מכר אותו בסופו של דבר תמורת 10,000 דולר, באותה תקופה המחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור יצירה של אמן אמריקאי חי.
בשנת 1859, צ'רץ' וחברו הטוב הכומר לואי לגראנד נובל נסעו לניופאונדלנד ולברדור. המסע עבר תיעוד בספרו של נובל (1861), שפורסם זמן קצר לפני שהציור של צ'רץ' "הקרחונים" הוצג.
בשנת 1863 הוא נבחר לעמית חבר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
עד שנת 1860, צ'רץ' היה האמן האמריקאי הנודע ביותר. דווח כי הוא הונו הסתכם בחצי מיליון דולר במותו בשנת 1900.
משפחה ונסיעות

בשנת 1860, צ'רץ' קנה חווה ליד הדסון, ניו יורק, ונשא לאישה את איזבל מורטימר קרנס (ילידת 1836, מדייטון, אוהיו), אותה הכיר במהלך התערוכה בניו יורק של "לב האנדים". עד מהרה הקימו משפחה, אולם בנם בן השנתיים הרברט ובתם אמה בת החמישה חודשים מתו שניהם במרץ 1865. כמה חודשים לאחר מכן, עם סיומה של מלחמת האזרחים, עדיין מוכים צער, צ'רץ' ואשתו, וחבר אמן צעיר נסעו לג'מייקה. צ'רץ' צייר ואיזבל יצרה אוסף של שרכים ג'מייקנים מיובשים, כמה מהם היו זנים מרהיבים. הוא ואשתו הקימו משפחה חדשה עם הולדתו של פרדריק ג'וזף בשנת 1866, ואחריו תאודור וינטרופ בשנת 1869, לואי פאלמר בשנת 1870 ואיזבל שארלוט ("דאוני") בשנת 1871.
בשלהי 1867, החל צ'רץ' את תקופת המסע הארוכה ביותר בקריירה שלו. באותו סתיו הוא ומשפחתו נסעו לאירופה, ועברו דרך לונדון ופריז. ממרסיי הם נסעו לאלכסנדריה, מצרים, אך צ'רץ' לא ביקר בפירמידות, אולי מפחד להשאיר את משפחתו לבד. הם עברו ביפו והגיעו לביירות, שם בילו ארבעה חודשים. הם נשארו עם מיסיונרים אמריקאים, כולל דייוויד סטיוארט דודג'. בפברואר 1868 נסע צ'רץ' עם דודג' לעיר פטרה על גבי גמל מירושלים. שם הוא צייר את הנוף של פטרה שהפך לנושא של אחת מיצירותיו המאוחרות החשובות, (1874). מאוחר יותר באותו אביב ביקרה המשפחה בדמשק ובבאלבק, ואז הפליגה בים האגאי תוך עצירה בקונסטנטינופול. בקיץ חזרו לדרום אירופה, והיו בחורף ברומא.
באותה שנה היו ציירים אמריקאים רבים ברומא, והם הצטרפו למספר אמנים / חברים, כולל סנפורד רובינסון גיפורד, ג'רווי מקנטיי וחברים אחרים שהתגוררו גם הם ברומא. בהיותו ברומא, צ'רץ' למד לצייר פרסקו. עם זאת, ככל הנראה אירופה כולה לא עניינה את צ'רץ'.
לאחר שהשאיר את משפחתו המורחבת ברומא עם חברים, פרדריק עשה ביקור של שבועיים באתונה סיים את המסע באפריל 1869. באתונה הפרתנון היה מבחינתו הדוגמה היחידה הטובה ביותר לאדריכלות בעולם, והוא רשם וצייר אותו. צ'רץ' ומשפחתו עזבו את רומא במאי 1869, ועשו את דרכם הביתה דרך פריז ואנגליה, והגיעו לארצות הברית בסוף יוני.
לפני שעזב את אמריקה לטיול הגדול, רכש צ'רץ' שטח על ראש הגבעה שמעל אדמת החווה שלו, אותה רצה מזמן, מקום תצפית לנופים המרהיבים של נהר ההדסון והקטסקיל. בשנת 1870 החל בבניית אחוזה על ראש הגבעה, והמשפחה עברה לבית בקיץ 1872. בהווה שמורה אחוזה זו כאתר היסטורי.
צ'רץ' הצליח מאוד כאמן. בעשורים האחרונים שלו, מחלה הגבילה את יכולתו לצייר. משנת 1876 הוא סבל מדלקת מפרקים שגרונית, שהקשתה על הציור. בסופו של דבר הוא צייר ביד שמאל והמשיך לייצר עבודות, אם כי בקצב איטי בהרבה. הוא עדיין לימד ציור. את תקופות החורף הוא העביר במקסיקו.
עקב הבילוי באחוזתו ובמקסיקו, צ'רץ' נחשף פחות לזרמים האמנותיים בעיר ניו יורק. הוא החזיק שם אולפן בשנות השמונים של המאה ה-19, אך בדרך כלל היה שם מרטין ג'ונסון הייד. אשתו איזבל הייתה חולה במשך כמה שנים, והיא נפטרה ב-12 במאי 1899, בניו יורק. פחות משנה לאחר מכן, ב-7 באפריל 1900, בגיל 73, נפטר צ'רץ' בניו יורק.
פרדריק ואיזבל נקברו בחלקה המשפחתית בבית העלמין ספרינג גרוב, הרטפורד, קונטיקט.
מורשת

בעשורים האחרונים לחייו הידרדרה תהילתו של צ'רץ', ועד מותו בשנת 1900 היה עניין מועט בעבודתו. ציוריו נתפסו כחלק ממורשת "מיושנת ומופרכת" שהייתה מוקדשת מדי לפרטים. המוניטין שלו השתפר עם תערוכה בשנת 1945 שהוקדשה לאסכולת נהר ההדסון במכון לאמנות בשיקגו, ובאותה שנה שב המוזיאון המטרופוליטן לאמנות להציג מחדש "לב האנדים".
בשנת 1960 היסטוריון האמנות דייוויד סי האנטינגטון השלים עבודת גמר על צ'רץ' שבחן את השפעותיו וסביבתו. בשנת 1966 הוא כתב מונוגרפיה על הצייר וארגן את התערוכה הראשונה שהוקדשה לו מאז מותו, לאוסף הלאומי לאמנויות יפות. האנטינגטון הכיר באחוזתו של צ'רץ' כיצירת אמנות גדולה, והוביל את המאמץ לשמר את האחוזה - אולנה, כנכס היסטורי. הוא הוביל את הקמפיין להצלת אולנה של פרדריק צ'רץ', והתוצאה הייתה שותפות ציבורית-פרטית שיצרה את האתר ההיסטורי.
המורשת של צ'רץ' הוחזרה מחדש. מוזיאונים אמריקאים החלו לרכוש את יצירותיו, ובשנת 1979 נמכרו "הקרחונים" "הכנסייה" בכ-2.5 מיליון דולר. בשנה שלאחר מכן ערכה הגלריה הלאומית לאמנות תערוכה גדולה, על "התנועה הלומיניסטית", 1825-1875, אשר מייצגה את צ'רץ' כצייר האמריקני המוביל בסגנון זה בתקופתו.
האתר ההיסטורי אחוזת אולנה נמצא כיום בבעלות ומופעל על ידי מדינת ניו יורק.
לקריאה נוספת

Jennifer Raab, Frederic Church: The Art and Science of Detail, Yale University Press; First Edition, November 3, 2015, מסת"ב 978-0300208375
הערות שוליים

↑  Frederic Edwin Church | People | Collection of Cooper Hewitt, Smithsonian Design Museum, collection.cooperhewitt.org
↑  Eve Aaron, Events | Thomas Cole National Historic Site (באנגלית)
↑  American Paradise: The World of the Hudson River School, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית)
↑  Church's Great Picture: The Heart of the Andes, libmma.contentdm.oclc.org (באנגלית)
↑  Louis Legrand [from old catalog Noble, After icebergs with a painter:, New York [etc.] D. Appleton and company, 1861
↑  Rally ‘Round The Flag - Frederic Edwin Church and The Civil War, Olana NY State Historic Site | Hudson River School Painter Frederic Edwin Church (באנגלית)
↑  Ann Morrow August 2018, Saving Frederic Church's Olana, HistoryNet, ‏2018-05-24 (באנגלית)
↑  American Light, www.nga.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428928005171  BIBSYS: 90770912  BNE: XX5557570  BnF: cb14587802t (data)  CiNii: DA06262123  DSI: 31  GND: 119075164  ISNI: 0000 0001 2129 9599  LCCN: n81068777  MusicBrainz: d66adce5-bcbe-4e71-a80b-9521a0755906  NKC: jo20191037171  NLA: 35028323  NTA: 107285983  RERO: 02-A003106331  RKD: 16805  SELIBR: 392240  SNAC: w6nk3fgc  SUDOC: 030212065  Trove: 801693  ULAN: 500115265  VIAF: 42087786   WorldCat (עם VIAF): 42087786 
פרדריק צ'רץ', מפלי הניאגרה
פרדריק צ'רץ', לב האנדים
פרדריק צ'רץ', פטרה
פרדריק צ'רץ', הר הגעש קוטופקסי אקוודור
פרדריק צ'רץ', הקרחון
פרדריק צ'רץ', טיוטת ציור - הר הגעש הצימברוסו
אלוון פישר

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1792 נידהם, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בפברואר 1863 (בגיל 70) דדהאם, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור נוף 
 
אלוון פישר (באנגלית: Alvan Fisher ;‏ 9 באוגוסט 1792 - 13 בפברואר 1863) היה מחלוצי ציור הנוף  ויצירות ז'אנר בארצות הברית.
ראשית חייו

הוא נולד בנהאם, מסצ'וסטס, הרביעי מבין ששת בניהם של אהרון ולוסי (סטדמן) פישר. הוא עבר עם בני משפחתו לדדאם, מסצ'וסטס, בסביבות 1805, שם עבד כפקיד בחנות של אחיו. הוא תמיד החשיב את דדאם כביתו. בגיל שמונה עשרה הוא החליט בתמיכת משפחתו, להפוך לצייר והחל תקופת חניכות אצל ג'ון ריטו פנימן בבוסטון, מסצ'וסטס, יחד עם אמנים צעירים אחרים כמו צ'ארלס קודמן. שם למד ציור דיוקנאות תוך כדי סיוע לפנימן בקישוט כרכרות ובציור שלטים מסחרי.
קריירה

בשנת 1815, בגיל עשרים ושתיים, החל את הקריירה המקצועית שלו, כשפתח אולפן ברחוב סקול בבוסטון. במהלך עשר שנותיו הראשונות כצייר, הוא קבע את הכיוון לכל הקריירה שלו. הוא נסע הרבה וצייר נופים, מראות כפריים, דיוקנאות של בעלי חיים ודיוקנאות של אנשים. הפופולריות הגוברת של ציור נוף וז'אנר חפפה את האוכלוסייה הגדלה של ארצות הברית ועליית מעמד בינוני מבחינה כלכלית. התקופה הייתה עידן היווצרות הדמוקרטיה ואנשים רצו אמנות המתארת את חייהם העכשוויים.
פישר טייל ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית וחיפש אתרים של נופים יפים כמו בספרינגפילד, הרטפורד, פרובידנס והנוף המרהיב של ההרים הלבנים של ניו המפשייר. הוא שרטט בחוץ והחל לצייר את הסצנות הפסטורליות באולפן שלו לפני שתומאס קול, תומאס דיוטי, אשר דיורנד או אחרים מאסכולת נהר הדסון נתנו תשומת לב רצינית לטבע.
ציורי מפלי ניאגרה, בהזמנת השופט דניאל אפלטון ווייט מסאלם, מסצ'וסטס, הושלמו לאחר ביקורו שם בשנת 1820. התעניינותו בתיאור נושאים טופוגרפיים גדלה כאשר קיבל את המשימה לצייר תצוגות של מכללת הרווארד. ציורים אלה בוצעו במפורש לצורך הוצאת תחריטים להפצה רחבה לציבור.
תמונותיו של הרווארד שוחזרו אחר כך על כלי חרס המודפסים על ידי Stafforshire שהועברו על ידי כמה חברות אנגליות לשוק האמריקאי. הוא הוזמן על ידי צ'ארלס הנרי הול, הבעלים של חוות הארלם להרבעה בניו יורק, לצייר דיוקנאות של סוסי הגזע האמריקאים המפורסמים של אותה התקופה. הוא השלים לפחות שישה דיוקנאות של סוסים בין 1822 ל־1823. הדפסי ליתוגרפיה שנעשו מציורים אלה שימשו את המגזין הראשון שניסה לשפר את גידול הסוסים הגזעיים באמריקה.
הסיור הגדול

באפריל 1825 הפליג פישר לסיור במרכזי האמנות הגדולים של אירופה. הוא היה צייר הנוף האמריקני החשוב הראשון שערך סיור כזה. הוא ביקר באנגליה, צרפת, איטליה ושווייץ, מדינות שנחשבות חשובות למעמדו המקצועי של כל אמן והתבגרותו האמנותית.
בלונדון הוא ביקר באוספים פרטיים והיה בהשראת הקומפוזיציה ונושא הנופים של קלוד לוריין. בפריז למד רישום ועשה עותקים מיצירותיהם של האמנים הגדולים בלובר. כשבפריז הצטרף אליו אחיו הצעיר, ג'ון דיקס פישר, בוגר בית הספר לרפואה של הרווארד שהיה שם כדי לחקור את ההשפעות של חיסונים באבעבועות שחורות. (ד"ר פישר נודע בעבודתו בנושא אבעבועות שחורות והיה מייסד בית הספר לעיוורים בוואטרטאון, מסצ'וסטס.)
כמו כן, בפריז, אלוון פישר פגש את הגנרל לאפייט בשנת 1824 כשלאפייט עצר בדדאם במהלך סיבוב הניצחון שלו בארצות הברית. פישר קיבל אישור להשלים ציורים של שאטו לה גראנג', האחוזה של לאפייט מחוץ לפריז. ארבעה ציוריו של האחוזה נחרטו בליטוגרפיות בצרפת על ידי הליטוגרף הנודע איסאדור דרוי, והובאו להדפסה באחד מבתי הדפוס הליטוגרפיים הראשונים בארצות הברית. הדפסים אלה נמכרו כמזכרת הבנויה על הפופולריות של הגנרל לאפייט.
שנים מאוחרות

לאחר שובו מאירופה בסתיו 1826, החלה הקריירה הבוגרת של פישר. הוא פתח סטודיו ברחוב וושינגטון בבוסטון.
בשנת 1827 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי כבוד. בשנת 1828 החל המוזיאון בבוסטון לרכוש ציורים לתערוכה ורכש את הקומפוזיציה שלו מנוף מדינת ניו יורק תמורת 350 דולר, אז היה המחיר הגבוה ביותר שהוצע לציור. במהלך החודשים הראשונים של 1834, הוא התחבר עם תומאס דיוטי, צ'סטר הרדינג, פרנסיס אלכסנדר ותורמים מקומיים אחרים לפתיחת תערוכת האמנים בגלריה של הרדינג, שם הציג ארבעים ושלושה ציורים במגוון נושאים - נופים, סצנות ז'אנר, דיוקנאות, וציורים של סצנות ימיות.
תערוכה זו נתנה לציבור הזדמנות ייחודית להעריך את רוחב כישרונו האמנותי. בשנת 1837, נערך יריד אומנות ויצירה נוסף. בניגוד לכל תערוכה קודמת בבוסטון, זאת פנתה לקהל רחב שמילא את הגלריות של אולמות פאני וקווינסי לראות את התערוכות. הוא זכה לשבחים על התצוגה שלו.
אוסף העבודות שלו זכה במדליית הזהב של MCMA. במהלך תקופה זו, הפרסום התכוף של תמונותיו כאיורי ספרי מתנה היה אולי הגורם החשוב ביותר שתרם לפופולריות הגוברת שלו. "ספרי המתנות" הללו עוטרו באלגנטיות והיו קטנים כך שיוחזקו בנוחות ביד. תחריטים מציוריו המקוריים שימשו להמחשה כשהוא פנה לקהל שקנה ספרי מתנות.
בשנת 1840 עברו פישר ואשתו, לידיה (אליס) פישר, מבוסטון לבית בדדאם הסמוך למקום בו התגורר כנער.
הוא צבר עושר משמעותי מהאמנות שלו וגם מהחוש העסקי שלו. הוא ואחיו השקיעו בקרקע במיין והוא צבר גם מניות בטחנות טקסטיל, במכרות נחושת ובמסילות ברזל. הוא ניצל את העושר הזה כדי להרחיב את אחוזתו ברחוב סקול בדדאם ולהקים שם את הסטודיו שלו. זה היה המקום בו עשה את מרבית ציוריו משנות ה-1850 ועד מותו.
הוא המשיך להשלים דיוקנאות כמקור הכנסה אך אהבתו העיקרית הייתה לנופים ולסצנות ימיות. לאורך הקריירה שלו הוא שיווק את עבודותיו במגוון דרכים: הוא ארגן מכירות פומביות כדי להיפטר מעודפי מלאי, עודד את הלקוחות לקנות בתשלומים, ושלח עבודות עד למיסיסיפי.
מורשת

הוא נפטר בדדאם, מסצ'וסטס ב־13 בפברואר 1863, ונקבר בבית הקברות העתיק של דידהם.
אולי ההכרה הגדולה ביותר במיומנותו כאמן נוף הגיעה מאה שנה לאחר מכן כאשר הגברת הראשונה ג'קלין קנדי בחרה בציור שלו, "שריד השבט", לתלות בחדר הירוק של הבית הלבן. בחברה ההיסטורית של דדאם יש אוסף של ציורים, רישומים וחומר ביוגרפי שלו.
הערות שוליים

↑  Alvan Fisher Online, www.artcyclopedia.com
↑  "Seeking the Realization of a Dream": The Paintings of Alvan Fisher; "Alvan Fisher," an essay by Fred B. Adelson, www.tfaoi.com
↑  Fred B. Adelson, Alvan Fisher (1792–1863): Pioneer in American Landscape Painting, (Ph.D. diss., Columbia University, 1982)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6708 0739  LCCN: nr89009197  RKD: 28147  SNAC: w6fr1g12  ULAN: 500012834  VIAF: 66314124   WorldCat (עם VIAF): 66314124 
אלוון פישר, נוף ספרינגפילד, 1819
אלוון פישר, מפלי הניאגרה, 1820
אלוון פישר, סוס גזעי ״ליקוי חמה״, 1823
אלוון פישר, נוף הררי, 1860
אלוון פישר, אבטיח ואפרסקים
לאונרד אוכטמן

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1854 Zonnemaire, הולנד 
 פטירה:  27 באוקטובר 1934 (בגיל 80) גריניץ', ארצות הברית 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 בן או בת זוג:  Mina Fonda Ochtman 
 חתימה:   
 
לאונרד אוכטמן (באנגלית: Leonard Ochtman;21 באוקטובר 1854 –  27 באוקטובר 1934) היה צייר אימפרסיוניסטי הולנדי-אמריקאי, שהתמחה בנופים. הוא היה חבר מייסד במושבה לאמנות Cos Cob ובאגודת האמנים של גריניץ'.
ביוגרפיה וקריירה

הוא נולד בזונמייר, ב־21 באוקטובר 1854, הולנד, כבן של צייר דקורטיבי. משפחתו היגרה לעיר אולבני, ניו יורק בשנת 1866. החל מגיל צעיר, אוכטמן עבד כצייר בבית מלאכה לעבודות עץ באולבני. בשנת 1879 עבר אוכטמן מאולבני לעיר ניו יורק ושם נפגש עם הצייר צ'ארלס וורן איטון.
בעיר ניו יורק אוכטמן עבד עם קבוצת אמנים שהיו חשובים בהתפתחות התנועה האימפרסיוניסטית בארצות הברית. אף על פי שלמד שיעורים בליגה לסטודנטים לאמנות של ניו יורק בשנת 1879, הוא בעיקר לימד את עצמו. במשך כמה שנים הסטודיו של אוכטמן בעיר ניו יורק היה ממוקם באותו בניין של ג'ורג' איננס, המייסד של תנועת הטונליזם, ושני הציירים התפעלו מעבודות של האחר. בשנת 1882 החל להציג נופים באקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא נסע לאירופה בשנת 1886, שם הושפע מציירי בית הספר ההולנדי ג'ייקוב מאריס ואנטון מוב. הוא שב לניו יורק בשנת 1887. נושאי התמונות האופייניות ביותר שלו הן סצנות מלונג איילנד ועל הנוף הכפרי של קונטיקט.
אוכטמן ואשתו, הציירת האמריקנית האימפרסיוניסטית מינה פונדה אוכטמן (1862–1924), עברו למיאנוס, קונטיקט בשנת 1891, שם הפכו לחברים מייסדים במושבה לאמנות קוס קוב.
חברים אחרים במושבה כללו את ג'ון הנרי טוואצ'טמן, צ'יילד האסאם, ג'וליאן אלדן וייר ותאודור רובינסון.
בשנת 1910 ו -1911, אוכטמן נתן שיעורים בבית הספר הקיץ של ניו יורק בגריידג'. התלמידים של אוכטמן כללו את קלארק פרהייס והרייט רנדל לומיס.
בשנת 1912 הקימו אוכטמן וחברו, הפסל אדוארד קלארק פוטר, את אגודת האומנים גריניץ' ומוזיאון ברוס. אוכטמן שימש כסגן נשיא הראשון של החברה בשנת 1912, ונשיא החברה בשנים 1916–1932, וכאוצר אמנות ראשון במוזיאון ברוס.
בתה של אוכטמן, דורותי אוכטמן (1892–1971), למדה אצל שני הוריה האמניים והפכה לציירת של טבע דומם.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Ochtman, Leonard" . Encyclopædia Britannica. 19 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 990.
↑  "Leonard Ochtman", www.schwarzgallery.com
↑  "Mina Fonda Ochtman Bio"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6822 5709  LCCN: no2016030522  RKD: 60220  SNAC: w6f495fj  ULAN: 500019108  VIAF: 95798621   WorldCat (עם VIAF): 95798621 
לאונרד אוכטמן, נוף כחול, 1900
הנרי וורד ריינג'ר

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1858 סירקיוז, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בנובמבר 1916 (בגיל 58) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סירקיוז 
 תקופת הפעילות:  1878–1916 (כ־38 שנים) 
 
הנרי וורד ריינג'ר - דיוקן, 1910
הנרי וורד ריינג'ר (באנגלית: Henry Ward Ranger;‏ 29 בינואר 1858 – 7 בנובמבר 1916) היה אמן אמריקאי. הוא היה צייר ימי. שייך לקבוצת הטונליזם ומנהיג מושבת האמנים של ליים.
ראשית חייו

הנרי וורד ריינג'ר נולד ב־29 בינואר 1858. אמו הייתה מרתה מארי, ואביו וורד ולנקור ריינג'ר. הוא נולד בחלק המערבי הכפרי של מדינת ניו יורק, ככל הנראה בג'נזאו, וגדל בסירקיוז, שם עבד אביו כצלם מסחרי, אך גם הכשיר אומנים ובהמשך לימד רישום. בצעירותו למד מוזיקה, הצטיין בפסנתר ובעוגב.
ריינג'ר למד לשרטט ולצייר וקיבל עידוד ראשוני מהוריו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הציבורי, למד שנתיים באוניברסיטת סירקיוז, שם למד בפעם הראשונה אמנות רשמית. בזמן שעבד בעסקי הצילום של אביו, החל לצייר נופים בצבעי מים, שלדבריהם היו אלה עבודות מברשת יפות עבור מישהו שטרם למד באירופה. הוא עבר לעיר ניו יורק בשנת 1878 שם ראה לראשונה עבודות של אסכולת ברביזון. הוא מימן את לימודי האמנות שלו על ידי סקירות מוזיקה ותיאטרון עבור כמה עיתונים בניו יורק.
בשנת 1883 התחתן עם הלן ג'נינגס, שחקנית גרושה.
אירופה

משפחת ריינג'ר הצעירה עברה לאירופה וביקרה לראשונה בפריז, ולאחר מכן התיישבה בלארן, הולנד, שם התחבר עם ציירי האג – יוזף ישראלס, אנטון מוב והאחים מאריס. ריינג'ר אומץ במהירות על ידי הציירים ההולנדים והוא נקשר לנושאים שלהם ולדרך עבודתם. הוא עשה רישומים עם אמני האג ולמד לצייר את השמיים המשתנים במהירות של המחוזות בהולנד. בגלל מישוריות הארץ השמיים היו חשובים בציורי האמנים של האג. שמיים מלאי עננים עם אור מפוזר הפכו למאפיין בעבודתו המוקדמת של ריינג'ר. האמן נהנה להתגורר בעיר הצנועה, ויצירתו התקדמה יפה כדי שתוכל להתקבל על ידי סלוני האמנות בפריז בסוף שנות השמונים של המאה ה-19, ויצירתו התקבלה על ידי אספנים הולנדים מובילים.
ארצות הברית

ריינג'ר הקים סטודיו בניו יורק בשנת 1888, כך שיוכל לצייר שם נופים ולטפח אספנים אמריקאים. בשנת 1892 הייתה לו תערוכה גדולה של עשרים וארבעה ציורים בגלריות קנודלר בניו יורק, שקיבלה ביקורת חיובית. הוא צייר בצבעי מים שנחשבו חופשיים ותוססים על ידי מבקרים כמו ארתור הובר. כשחזר לארצות הברית, הפך ריינג'ר לאחד ממנהיגי אסכולת הציור טונליזם, שם שהתקבל בזכותו. תערוכה מציוריו במועדון לוטוס באמצע שנות ה-90 מיסדה את הסגנון.
בשנת 1894 הייתה לו תערוכה בגלריה מקבת, המקום הראשון שהתמחה ביצירותיהם של אמנים אמריקאים. תערוכה זו כללה עבודות רבות שנעשו במהלך נסיעה לקנדה.
מושבת האמנים ליים

ריינג'ר היה החבר הראשון במושבת האמנים ליים, בליים העתיקה, קונטיקט. הוא שהה לראשונה בפנסיון של פירנצה גריזוולד בקיץ 1899, אולי לאחר ששמע על האזור מכמה עמיתים שהיו שם ובעיירות סמוכות בחוף קונטיקט בשנות ה-90. בהשראת הדמיון של הנוף ליער באזור ברביזון בצרפת, מושבת האמנות הוקמה בהנהגתו של ריינג'ר בשנת 1900.
המושבה בליים העתיקה הייתה קבוצת האמנות הגדולה ביותר בתקופתה.
בהנהגתו של ריינג'ר, מטרתם העיקרית של האמנים הייתה לערוך מחקרים מקדימים תוך כדי עבודה ישירה מהטבע, מתוך כוונה נוספת שמשטחי הציורים יהיו מעניינים מבחינה טקסטורלית. תוך חיקוי של האמנים הגדולים, הוסיפו ריינג'ר וחסידיו שכבות של זיגוג חום-זהוב כדי לסיים את עבודותיהם, כדי "להדגיש את הביטוי הטונלי של נושא."
עלייתו של הטונליזם בליים העתיקה נפסקה כאשר צ'יילד האסאם הצטרף למושבה בשנת 1903, ועם בואו היא עברה לצייר בסגנון האימפרסיוניזם." בשנת 1904 עבר ריינג'ר עשרים ק"מ מזרחה לנואנק, שם המשיך לצייר פנים יער וסצנות חוף, אם כי בעזרת לוח צבעים שהגדיל יותר את השפעת האימפרסיוניזם.
מורשת

מיד לאחר מותו המשיכה עבודתו של ריינג'ר להשיג מחירים טובים. כשבמכירה פומבית בשנת 1917, נמכרו 129 ציורים שלו תמורת 66,240 דולר. הניו יורק טיימס טען שזה היה המחיר הממוצע הגבוה ביותר ששולם עבור יצירותיו של אמן מת.
המורשת האמנותית של ריינג'ר הייתה בעייתית. לאחר שנחשב למנהיג "הטונליזם", המוניטין שלו ירד באופן ניכר בשנות השלושים. העובדה שהוא הושפע מאוד מאמני האג, ואסכולת הרביזון והרנסאנס הוונציאני, סייעה להסביר כמה מהמאפיינים הציוריים הבולטים ביותר שלו. עם זאת עבודתו של ריינג'ר הוכרה כאחת הדוגמאות השמרניות ביותר לתנועה הטונליסטית. נראה כי הטונאליזם של ליים היה אנכרוניסטי, והתדמית של ריינג'ר סבלה כתוצאה מכך.
הערכה מחודשת החזירה לריינג'ר את הקרדיט, כ"אמן שהשפעתו אינה מובנת באופן כללי ועבודתו הוזנחה הרבה יותר מדי זמן. "
ריינג'ר, היה איש עסקים מצליח, ותרם לאקדמיה הלאומית לעיצוב בין 250,000 ל -400,000 $. התרומה של ריינג'ר אפשרה לאוסף הלאומי - מוזיאון האמנות האמריקנית בסמית'סוניאן, לרכוש יצירות עיקריות של אמנים אמריקאים.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Ranger, Henry Ward". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
↑  Cleveland, David A. A History of American Tonalism: 1880-1920, Hudson Hills Press, Manchester, Vermont, 2010
↑  American Tonalism: Selections from The Metropolitan Museum of Art and The Montclair Art Museum, www.tfaoi.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443917605171  GND: 1051533201  ISNI: 0000 0000 6706 9206  LCCN: nr93027554  NTA: 152090177  RKD: 65593  SNAC: w6475151  ULAN: 500000026  VIAF: 51563702   WorldCat (עם VIAF): 51563702 
הנרי ריינג'ר, טחנת רוח
הרני ריינג'ר, יער בסתיו, 1902
הנרי ריינג'ר, כפר בניו-אינגלנד
הנרי ריינג'ר, גשר גבוה במדינת ניו יורק, 1905
ברוס קריין

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1857 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באוקטובר 1937 (בגיל 80) ברונקסוויל, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 יצירות ידועות:  Autumn, Brandywine Valley, Pennsylvania 
 
רוברט ברוס קריין (באנגלית: Robert Bruce Crane;‏ 1857 - 30 באוקטובר 1937) היה צייר אמריקאי. הוא הצטרף למושבה Lyme Art בראשית המאה העשרים. אולם התקופה הפעילה ביותר שלו הגיעה לאחר 1920, כאשר במשך יותר מעשור עשה רישומי שמן של יער, כרי דשא וגבעות. הוא התפתח לצייר טונליסטי בהשפעת ז'אן צ'ארלס קאזין בגריז-סור-לוינג. העבודות הבוגרות של קריין היו כמעט תמיד סצנות סתיו וחורף. בדרך כלל הוא צייר בסטודיו שלו בברונקסוויל, ניו יורק, שם כמו רבים מהטונליסטים הסתמך בעיקר על זיכרונות מחוויות הרישום שלו בחוץ.