stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה אלמדארי
הערות שוליים

↑  חידושים למסכת סנהדרין, דף סג עמוד ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257268205171  LCCN: nr93021789  VIAF: 7263057   WorldCat (עם VIAF): 7263057 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קפולסקי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  האחים זליג ועקיבא קפולסקי
 תקופת הפעילות:  1934 2018 (הקמה מחדש) – הווה (כ־91 שנים)
 בעלות:  לירון אנגל
 ענפי תעשייה:  רשת בתי קפה
 
סמליל החברה לאורך השנים
חלון ראווה של קפה קפולסקי, רחוב אלנבי תל אביב, 1947.
אנשים רבים נהרו לחלון הראווה של הקונדיטוריה קפולסקי, שם הוצגה עוגה ענקית מקושטת בפסל הרצל וסמלי מגן דוד, שהודיעה כי כל פדיונה של היום יימסר למפעל "לביטחון העם".
על המשמר, 08-12-1947
קפולסקי היא יצרנית עוגות ישראלית שהייתה במשך עשרות שנים גם רשת בתי קפה שנסגרה, ובדצמבר 2018 נפתח מחדש סניף ראשון של הרשת ברמת השרון.
משפחת קפולסקי כללה מספר אחים (פולה, עקיבא, דורה, דינה וזליג) שעוד במולדתם ליטא היו קונדיטורים בשנות השלושים ובעלי רשת קונדיטוריות מצליחה שם. כשעלו לישראל פתח זליג יחד עם אחיו עקיבא את הסניף הראשון ברחוב אלנבי בתל אביב.
בהמשך נפתח סניף ירושלמי על ידי בן דוד שלהם, מנשה קפולסקי ובניו אריה וישראל בכיכר ציון בירושלים. באלנבי נפתח עוד סניף של "האחים קפולסקי". בהמשך זליג נפרד מעקיבא והקים קונדיטוריה משלו בשם "קפולסקי", בהתחלה בצפון קריית עמל (אשר הפכה בשנת 1958, לאחר איחוד טבעון עם קריית עמל אשר מצדו הדרומי של כביש 75, לקריית טבעון) ואחר כך בחיפה.
בנו של זליג, מיקי, החליט לעבוד גם בקפולסקי לאחר שסיים את שירותו הצבאי, ולשם כך טס להולנד לשנה ללמוד קונדיטוריה, שם למד ועבד במאפייה גדולה של קרובי משפחה באמסטרדם. לאחר שהות של שנתיים בהולנד חזר לישראל והתחיל לעבוד עם אביו זליג בקונדיטוריה "קפולסקי" בחיפה, שנוסדה בשנת 1958. זליג עבד בסניף החיפאי ברחוב מיכאל בהדר, עד שבנו מיקי נהרג בשנת 1971 בתאונת דרכים בגיל 26, וזליג הפסיק לעבוד בקפולסקי. במקביל עבד עקיבא בסניף באלנבי. מי שהפך את הרשת לרשת משגשגת הוא דוד, בנו של עקיבא, אחרי שמיקי נפטר.
בשנת 1977 פתח דוד את בית הקפה הראשון של "קפולסקי" בנאות אפקה. הרשת זכתה להצלחה גדולה, והחלה למכור זיכיונות למפעילים נוספים. בשנת 2001 היו לרשת כ-50 סניפים ברחבי ישראל, אולם בהמשך, עם עליית רשתות בתי קפה חדשות, כמו ארומה וארקפה, איבדה קפולסקי את מקומה המרכזי בתחום, וכל סניפי בתי הקפה של הרשת נסגרו בזה אחר זה.
בשנת 2002 מכר דודי קפולסקי, בן דודם של זליג ועקיבא, את רשת קפולסקי לחברת ויטה פרי-גליל תמורת כ-4.4 מיליון שקלים וירד מישראל לאוסטרליה.
בשנת 2015 החלה קונדיטוריית אנגל בבעלות דורון ולירון אנגל בהליכי רכישה של קפולסקי, והודיעה על כוונתה לחדש את פעילותה של קפולסקי כרשת בתי קפה.
קפה קפולסקי ברחוב המלאכה בנתניה, 2022
בדצמבר 2018 נפתח מחדש סניף ראשון של הרשת ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  שירי כץ, קצפת משנות ה-80: נפתח הסניף הראשון של רשת קפולסקי, באתר Time Out תל אביב, 10 בדצמבר 2018
↑  פרסום בעיתון הרשמי של ממשלת המנדט על ייסוד השותפות. תחילת השותפות 21 בינואר 1936 והשותפים היו אבא קפולסקי, עקיבא קפולסקי ואבר בן אהרן הרצוג.
↑  דירקטוריון החברה אישר את ההסכם עם קפולסקי ודוד קפולסקי, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך, 28 באפריל 2002
↑  ריטה גולדשטיין, ‏טעמי הילדות חוזרים: רשת בתי הקפה קפולסקי נפתחת מחדש, באתר ‏מאקו‏, 27 בדצמבר 2015
↑  יפתח כרמלי, רשת קפולסקי חוזרת: ביקרנו בסניף החדש שנפתח היום, באתר ynet, 10 בדצמבר 2018
אליעזר ולדמן

הרב אליעזר ולדמן
ראשי ישיבת ניר הרב ולדמן (יושב מימין), הרב ליאור (יושב במרכז) והרב נועם ולדמן (עומד משמאל)
הרב אליעזר ליפא ולדמן (ל' בשבט ה'תרצ"ז, 11 בפברואר 1937 – ט"ו בטבת ה'תשפ"ב, 19 בדצמבר 2021) היה רב דתי לאומי מזקני תלמידי הרצי"ה קוק, מייסד ישיבת ניר קריית ארבע, העומד בראשה לאורך שנים רבות ובשנותיו האחרונות היה נשיא הישיבה. שימש כחבר כנסת בכנסות ה-11 וה-12 מטעם סיעת התחיה. עד לפטירתו היה חבר בארגון רבני תורת הארץ הטובה.
ממובילי ההתיישבות ביהודה ושומרון וממייסדי היישוב היהודי בחברון ובקריית ארבע.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה, לרב יואל ודינה ולדמן, אשר עלו ארצה בשנת 1932 ועבדו בפרדסים ובבנייה. בהיותו בן שלוש ירדה משפחתו לארצות הברית. בנערותו בארצות הברית היה פעיל בבני עקיבא, ומשם הגיע ללמוד אצל הרב יצחק הוטנר בישיבת רבי חיים ברלין, ובישיבה יוניברסיטי לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה.
החל מאלול תשט"ז (1957), בהיותו כבן 20, למד בישיבת כרם ביבנה, אליה הגיע במסגרת תוכנית ההכשרה של בני עקיבא, שם נקשר לראש הישיבה הרב חיים יעקב גולדוויכט, ועבד בקבוצת יבנה. בתקופת מבצע קדש חפר לצד חבריו תעלות הגנה בקיבוץ. לאחר שנת ההכשרה החל ללמוד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, אותו כינה מאז רק בתואר: "מורנו ורבנו הרב צבי יהודה". בשנת תשכ"ט אף התגורר בבית רבו, אשר נזקק לעזרה, תקופה מסוימת.
בשנותיו בישיבת מרכז הרב התיידד עם הרב חיים דרוקמן. השניים קיימו לימוד משותף קבוע, מדי שבוע, עד מותו.
לימים סיפר, שבהיותו תלמיד של הרב הוטנר הוא חש שדבריו הם הגבוהים ביותר עלי אדמות, אך כאשר הגיע לארץ ופגש בתורת הרב קוק, השתנה אצלו קנה המידה והרגיש שהם גבוהים מכל מה שהכיר "כגבוה שמים מארץ", ובם דבק.
ביוגרפיה > פועלו החינוכי

בשנת תשכ"ד היה ממיסדי הישיבה התיכונית אור עציון ושימש שם כר"מ במשך מספר שנים. בניסן תשכ"ח היה מראשי מייסדי היישוב היהודי בחברון, שם החל לרכז קבוצת לימוד, אותה ראה כסניף של ישיבת מרכז הרב, בה למד.
החל משנת 1972 שימש הרב ולדמן כראש ישיבת ההסדר ניר קריית ארבע. לאחר מספר שנים הצטרף אליו הרב דוב ליאור. שניהם שימשו במשך כ-30 שנה כראשי הישיבה, כשהרב ליאור עוסק בעיקר בתחום העיון וההלכה והרב ולדמן עוסק בלימודי אמונה על פי הגותו של הראי"ה קוק. עד פטירתו הרב ולדמן שימש כנשיא הישיבה, ובנו הרב נעם ולדמן הוא ראש הישיבה.
הרב ולדמן לימד לימודי אמונה בישיבת מרכז הרב לפני ואחרי מלחמת יום הכיפורים. במקביל לעבודתו החינוכית כיהן כאחד מחברי ועד קריית ארבע.
ביוגרפיה > פועלו הציבורי והפוליטי

ב-1974 הורה לחיילים שהתייעצו עמו לסרב לפקודות שתכליתן הפרעה להתנחלות בשטחים.
היה חבר המזכירות העולמית של תנועת בני עקיבא בשנת 1976, ולאחר מכן בהנהלה הארצית של בני עקיבא (1980–1986). כמו כן בשנת ה'תשל"ז (1977) שימש כרב המושב קשת ברמת הגולן, עד אשר הרב שלמה אבינר החליפו בתפקיד זה.
בשנת 1984 נעצר במסגרת פרשת המחתרת היהודית, בחשד שידע על פעולותיה. מעצרו הכה בהלם את קרובי משפחתו ותלמידיו, בעיקר בשל העובדה כי התנגד בחריפות לפעילות המחתרת וקרא לחבריה להביע חרטה על מעשיהם. הרב ולדמן הכחיש את ההאשמות ושוחרר לאחר כיומיים. הפרשה הסתיימה בלא כלום.
היה ממייסדי וראשי גוש אמונים, ממייסדי מפלגת התחיה. הוא שימש כחבר מזכירות מרכז ומועצת תנועת "התחיה" עד לפירוקה, וכיהן כחבר הכנסת מטעמה בכנסת ה-11 ובכנסת ה-12. הוא פרש מהכנסת בינואר 1990.
ב-1993 הצטרף לאיחוד הרבנים למען ארץ ישראל שאז הוקם. לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות עבר עם תלמידי ישיבת ניר קריית ארבע ארעית וכצעד מחאה ליישוב שא-נור בצפון השומרון. באותה העת הצטרף לקוראים לסרב פקודה.
בבחירות לכנסת ה-20 בשנת 2015, היה בין זקני הרבנים בציונות הדתית שקרא להצביע למפלגת הבית היהודי, ולא למפלגת יחד.
ביוני 2021, לקראת הקמת ממשלת בנט ולפיד, שהייתה בשותפות רשימה ערבית, נמנה עם הרבנים שחתמו על עצומה לפיה אין לקבל "שתקום ממשלה בישראל שתפגע בדברים היסודיים ביותר בענייני דת ומדינה (...) ייפגעו גם ענייני הביטחון, ששייכים לעצם קיומנו, כאשר היא נשענת על תומכי טרור".
בעשור האחרון לחייו השתתף במיזם "שיח שלום", המקיים בין השאר מפגשים בין פעילי שלום לרבנים ביהודה ושומרון.
חיים אישיים

הרב ולדמן היה נשוי לרותי, ולהם 8 ילדים. ביניהם:
הרב נעם ולדמן המכהן כראש ישיבת ניר בקריית ארבע.
בתו, חדווה, נשואה לרב עזריאל אריאל, בנו של הרב יעקב אריאל ורב היישוב עטרת.
בתו שרה, נשואה לרב ישי רמר (בנו של הרב אברהם רמר).
בנו אברהם יצחק נפטר בגיל שלוש לאחר שנפל לסיר מים רותחים.
דעותיו

הרב ולדמן, בהיותו תלמיד של הרב צבי יהודה הכהן קוק, הורה לתלמידיו את דרכו החינוכית בעיקר על פי כתביו של הראי"ה (כדוגמת "אורות" ו"עין איה"). על פי הרב קוק בספר אורות, סבר הרב ולדמן שמדינת ישראל היא "יסוד כיסא ה' בעולם", על אף שהיא חילונית. בשיחותיו קיים דגש על הבנת תהליך הגאולה על פי משנת הרצי"ה.
כתלמיד מובהק של הרב צבי יהודה קוק יחסו למדינת ישראל היה כראשית צמיחת גאולתנו. הוא נמנה עם הזרם בציונות הדתית של מרכז הרב בהובלתו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
הרב ולדמן היה נגד מעשי נקמה פרטיים בערבים וטען שמדינת ישראל בלבד צריכה לנקוט צעדים כנגד הערבים כתגובות לפיגועים.
הוא נמנה עם הרבנים שקראו לחיילים שנצטוו לפנות יהודים מארץ ישראל לסרב פקודה, עם זאת קרא לתלמידיו שלא להפעיל אלימות כנגד חיילים ושוטרים שבאים לפנות.
כבר בראשית שנות ה-80 התבטא הרב ולדמן כי "תפילה של יהודי על הר-הבית צריכה להיות הדבר הטבעי ביותר של חיים יחד בארץ ישראל", ועם זאת הסתייג מפעולות נמהרות בתחום זה. הוא עודד עלייה להר הבית על פי פסיקתו של עמיתו הרב דוב ליאור ואף עלה בעצמו להר הבית. על האמירה שטרור הסכינים ב-2015 קשור לעליות בהר הבית התבטא שהיא "חוצפה".
בשיעור שמסר קבל על התבדלותן של ישיבות הקו, לדבריו. עוד אמר שאין לתלמידי הרב טאו סמכות לקבוע שרבם הוא גדול הדור ועולה על שאר תלמידי הרצי"ה, וכינה טענה זו "התנשאות לא יפה". עם זאת ביקש מתלמידיו להיזהר מלנהוג בזלזול כלפי רבנים ותלמידים מישיבות הקו.
מתלמידיו

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי, וכן רוב הנמנים ברשימה בלי מקור. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים. (25 בנובמבר 2023)
הרב שניאור קץ ראש מוסדות נחלת ישראל במגדל העמק רב חסידי אמוני.
זאב חבר (זמביש) – מזכ"ל תנועת "אמנה" ומראשי מועצת יש"ע.
בני קצובר – ממקימי גוש אמונים, ראש המועצה אזורית שומרון ויו"ר ועד מתיישבי השומרון לשעבר.
נעם ארנון – דובר היישוב היהודי בחברון.
הרב יהושע שמידט – רב היישוב שבי שומרון וראש הישיבה.
הרב איתם הנקין – חוקר תורני, היסטוריון ומחבר ספרי הלכה.
הרב דניאל מילר – ראש ישיבת עטרת נחמיה בתל אביב.
הרב מנחם פליקס – מראשי גוש אמונים.
צביקי בר חי – ראש המועצה אזורית הר חברון לשעבר.
הרב נעם ולדמן – בנו, ראש ישיבת ניר.
הרב מיכאל חג'ג' – ר"מ בישיבת נתיבות ישראל בבת ים.
חתנו,הרב מנחם נויברגר – רב בגרעין התורני "אפיקי אורות" באופקים.
הרב חיים זלינגר – ראש אולפנת קריית ארבע.
הרב שמעון בן ציון – ר"מ במכון מאיר.
הרב חיים ירוחם סמוטריץ' – ר"מ בישיבת ניר קריית ארבע ורב המושב בית יתיר.
הרב יוסף כרמל – ראש כולל ארץ חמדה.
צבי זלבסקי – מלחין, זמר וצייר ישראלי.
כתביו

אלה מועדי ה' – לקט שיחות ומאמרים למועדי ישראל ונושאים נוספים, בתוך ספר הזיכרון שם עולם, קריית ארבע-חברון תשל"ז, עמ' 531–582; זמין לקריאה באתר ספריית אסיף
על דעת המקום והזמן – חוברת על השקפה דתית לאומית; כוללת את מאמרו על חשיבות הברכה על פי התלמוד הירושלמי. בעריכת הרב ישי אביעזר.
ספר חגי – בספר זה לוקטו שיחות של הרב ולדמן בספרי בראשית ושמות. יצא לזכרם של ארבעה מתלמידי ניר קריית ארבע. בעריכת הרב ישי אביעזר.
חוברות שיחות לפי נושאים ופרשיות השבוע – מהדורה פנימית יצאה על ידי תלמידי ניר קריית ארבע.
אורות התשובה – עריכה והבאה לדפוס של ספרו של הרב קוק יחד עם הרב חיים דרוקמן.
וישלחהו מעמק חברון (שני כרכים) – שיחות על פרשיות השבוע, בעריכת הרב אביחי ברזילי, הרב שאול עבדיאל והרב ישי אביעזר.
קומו ונעלה ציון – חוברת המעודדת עלייה להר הבית.
אורות עם מקורות, הרחבות והוספות
הערות שוליים

1 2  הרב אליעזר ולדמן ז"ל: המתנחל שכולם אהבו, כולל יוסי שריד, כתבה באתר מקור ראשון
↑  על פי עדותו, בתוך: יבנה וחכמיה: סיפורה של אם ישיבות ההסדר, כרם ביבנה תשס"ד, עמ' 289–290
↑  משמיע ישועה, מרכז שפירא תש"ע, עמ' 270
↑  הרב שלמה אבינר, ‏השליח הנאמן של הרב צבי יהודה עלה למרומים, באתר "סרוגים", 19 בדצמבר 2021
↑  אישים ומוסדות, הצופה, 13 במרץ 1967, עמ' 3
↑  אהרן דולב, המתנחלים הנצורים, מעריב, 31 במאי 1968, עמ' 12
גאולה כהן, רשות הדיבור למתנחלים, מעריב, 2 באפריל 1969, עמ' 14-15,
המשך: גאולה כהן, רשות הדיבור למתנחלים, מעריב, 4 באפריל 1969, עמ' 15-16
↑  יוסף בן-מאיר, מתיישבי חברון יתקעו במערת המכפלה, הצופה, 22 בספטמבר 1968, עמ' 3
↑  יוסף ארנפלד, להעמיד תלמידים למשנתו של אבא, באתר ערוץ 7, 20 באפריל 2016
↑  נבחר ועד בקריית-ארבע, דבר, 3 במרץ 1972, עמ' 7
↑  ישראל הראל, ראש ישיבת קריית-ארבע לשמגר: שקול העמדתי לדין, מעריב, 16 באוקטובר 1974
↑  אילן בכר, אבינועם בר-יוסף, הרב שקרא לעצורים להביע חרטה - נעצר, מעריב, 25 במאי 1984, עמ' 1 (המשך, עמ' 11)
↑  אילן בכר, שמחה - והרגשה כבדה, מעריב, 27 במאי 1984, עמ' 3
↑  אילן בכר, "חייבים לחוקק חוק שיאסור מעצר רבנים", מעריב, 28 במאי 1984, עמ' 3
↑  יוסף צוריאל, חוזרים אל הספרים, מעריב, 30 בינואר 1990, עמ' 8
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2004
↑  הרב ולדמן: להצביע לבית היהודי, באתר ערוץ 7, 11 במרץ 2015
↑  קובי נחשוני, רבנים קראו "לעשות הכול כדי שהממשלה לא תקום"; הרב דרוקמן: "לא הסתה", באתר ynet, 6 ביוני 2021
↑  אלישיב רייכנר, מכפלת כוח: הרבנית רותי ולדמן חוזרת לליל הסדר הראשון בחברון, כ״ב בשבט ה׳תשפ״ב 24 בינואר 2022, באתר מקור ראשון
↑  אורות ישראל, פרק ו', פסקה ז'
↑  ראשי גוש אמונים מצדדים בזכות להתפלל בהר הבית, דבר, 17 במרץ 1983, עמ' 2
↑  גיל קלנר, ‏הרב טאו: פיגועי הדקירה בגלל העלייה להר הבית, באתר "סרוגים", 8 בנובמבר 2015
↑  הרב אליעזר ולדמן - שות מוצש 'מחשבת הציונות הדתית' - 'ישיבות הקו', כ"ג חשוון תשעח, סרטון באתר יוטיוב, דקה 57
↑  הרב אליעזר ולדמן - שות מוצש 'מחשבת הציונות הדתית' - 'ישיבות הקו', כ"ג חשוון תשעח, סרטון באתר יוטיוב, דקה 46.
↑  הרב מיכאל חג'ג' שליט"א: ישיבת נתיבות ישראל, באתר netivotiby.co.il
↑  הרב חיים זלינגר – ויקישיבה, באתר www.yeshiva.org.il
↑  הרב שמעון בן ציון – ויקישיבה, באתר www.yeshiva.org.il
↑  הרב חיים ירוחם סמוטריץ', באתר ויקישיבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368267905171  ISNI: 0000 0000 2729 6180  LCCN: n87872213  VIAF: 58143540   WorldCat (עם VIAF): 58143540
יעקב קמנצקי

| --- | --- |

הרב יעקב קמנצקי נואם בכינוס עבור החינוך העצמאי. משמאל: הרב שך)
 לידה:  1891 תרנ"א האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1986  (בגיל 95 בערך) תשמ"ו בולטימור, ארצות הברית 
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 10 במרץ 1986 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 רבותיו:  נתן צבי פינקל ברוך בער לייבוביץ איסר זלמן מלצר זלמן סנדר כהנא שפירא
 חיבוריו:  עיונים במקרא אמת ליעקב
 צאצאים:  שמואל קמנצקי  נתן קמנצקי 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 
הרב יעקב קמנֶצקי (כ' באדר א' תרנ"א, 28 בפברואר 1891 - כ"ט באדר א' תשמ"ו, 1986) היה ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק וחבר מועצת גדולי התורה באמריקה.
תולדותיו

נולד באחוזה משפחתית בשם ׳קאלישקובה׳ (בבעלות סבו) שהייתה סמוכה לדולהינוב שבליטא, היום בבלארוס, לבנימין קמנצקי, ורוב ילדותו גדל בדולהינוב.
למד במינסק במשך מספר שנים.
בגיל 15 עבר ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה, שם התקרב לרב נתן צבי פינקל - "הסבא מסלבודקה". שמע שיעורים גם מהרב ברוך בער לייבוביץ, בישיבת כנסת בית יצחק בעיר, וכן מפי הרב איסר זלמן מלצר בסלוצק, הרב זלמן סנדר כהנא שפירא בקריניק והרב דוד טביל דיינובסקי במאלץ'.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נדד למינסק, ומשם לקריניק, לביאליסטוק ולטיקטין. לאחר מכן עבר ללומז'ה, שם למד בישיבתו של הרב יחיאל מרדכי גורדון.
עם סיומה של המלחמה עבר לקרמנצ'וג, שם נשא את איטא עטיל, בתו של המשגיח בישיבת סלבודקה - הרב דב צבי הלר, בכ"ב בסיון ה'תרע"ט (חתנו הגדול של הרב דב הירש, היה הרב אברהם גרודזינסקי). שם נולדו לו שלושת ילדיו הראשונים.
לאחר נישואיו שב ללמוד בסלבודקה ובהמשך למד בקלם. כאשר נפתח הכולל בסלבודקה על ידי הרב אייזיק שר, עבר הרב יעקב לכולל זה ולמד שם חמש שנים.
בשנת ה'תרפ"ו (1926) התמנה לרב בעיירה הליטאית ציטביאן. הוא כיהן בתפקיד זה במשך אחת עשרה שנים. שם נולדו לו שלושה ילדים נוספים. בשל קשיי פרנסה חיפש משרה רבנית גדולה יותר. לאחר פטירת הרב אריה לייב רובין בשנת תרצ"ו (1936) הגיש את מועמדותו לרבנות העיר וילקומיר, אך ראשי הקהילה המקומית בחרו ברב יוסף זוסמנוביץ לתפקיד. הרב קמנצקי דחה משרת דיין בבית הדין של הרב חיים עוזר גרודזנסקי בווילנה, והחל לשקול הגירה אל מעבר לים במטרה למצוא שם משרה הולמת.
בסוף שנת ה'תרצ"ז (1937) עקר לארצות הברית שבאמריקה. מילא את מקום הרב בסיאטל שבוושינגטון, במשך כמה חודשים. לאחר מכן נתמנה לרב בטורונטו שבקנדה, בשנים ה'תרצ"ח (1938) - ה'תש"ה (1945).
בשנת תש"ה, על פי בקשתו של הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', החל לכהן כר"מ בישיבת "מתיבתא תורה ודעת" שבניו יורק, במקומו של ראש הישיבה שנפטר - הרב שלמה היימן. בשנת ה'תש"ח (1948) נתמנה לראשות הישיבה. בתפקידיו אלה כיהן עד שנת ה'תשכ"ז (1967).
לאחר פרישתו מראשות הישיבה עבר לעיירה מונסי שבמדינת ניו יורק. בתקופה זו השקיע את כוחותיו בהוצאה לאור של ספריו. בשנותיו האחרונות נהג להתגורר בחודשי החורף במיאמי ביץ' שבפלורידה.
בשנת ה'תשמ"ד (1984) עבר הרב קמנצקי אירוע מוחי, והוא עבר להתגורר בבית בתו בבולטימור. נפטר בכ"ט באדר א' ה'תשמ"ו (10 במרץ 1986) ונטמן בברוקלין שבניו יורק.
כשרונותיו ודרך לימודו

גם בהיותו מעל גיל 90, היה עוסק בתורה בהתלהבות.
הוא סבר כי על הלומדים להתמקד תחילה בדברי התלמוד והראשונים ורק לאחר מכן בדברי האחרונים. כמו כן טען כי מוטל על הלומד לרכוש בקיאות מקיפה בטרם יעסוק בפלפולים.
בלט בזיכרונו. פעם ציטט בעל פה פיסקה ארוכה מתוך הספר פרי מגדים במענה לשאלה של תלמידו.
היה בקיא בתחומים תורניים מגוונים, כולל נושאים שלא רבים עוסקים בהם, כגון בשיטת הרמב"ם בחישוב מולד הלבנה. ומסר שיעורים קבועים במסכת חולין במסגרת תוכנית לקבלת סמיכה. ידיעות מקיפות היו לו אף בדקדוק לשון הקודש ובהיסטוריה של עם ישראל.
מלבד שיעוריו בישיבה, מסר שיעור לקבוצה מצומצמת שבו לימד בכל שבוע שני דפי גמרא, עם פירושיהם של הרי"ף והרא"ש, דרך פסיקותיהם של הטור והשולחן ערוך, עד פסיקת ההלכה למעשה. בשבתות היה מוסר שיעור במשנה ברורה לפני קריאת התורה. כמו כן מסר שיעורי מוסר, בעיקר בספרים מסילת ישרים וחובות הלבבות.
פעילותו הציבורית

בשנת ה'תש"ט (1949) הוקמה מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל באמריקה. הרב קמנצקי היה אחד מחמישה עשר חבריה. יו"ר המועצה, הרב אהרון קוטלר, התייעץ עמו במקרים רבים.
לאחר פטירתו של הרב קוטלר, בשנת ה'תשכ"ג (1963), שימש הרב קמנצקי, יחד עם הרב משה פיינשטיין, כאחד ממנהיגי הציבור החרדי בארצות הברית ובקנדה.
הרב קמנצקי עסק רבות בנושאי חינוך. הוא עודד ודחף להקמתם של כוללים וכן תלמודי תורה עבור בני מהגרים מברית המועצות. הכריע בשאלות של ידי ארגון תורה ומסורה - רשת בתי ספר תורניים, ושל אגודת ישראל האמריקאית. סייע גם בביסוס החינוך העצמאי בישראל. בתחילה פעל לצדו של הרב אהרון קוטלר, ולאחר פטירתו של זה נתמנה הרב קמנצקי ליו"ר הארגון בארצות הברית. במהלך ביקוריו בישראל ביקר בבתי הספר של הרשת.
הרב קמנצקי נרתם למאבק היהדות החרדית בישראל נגד ניתוחי המתים, שהיו מותרים על פי החוק ללא צורך בהסכמת הנפטר או משפחתו. הוא נאם בעצרות מחאה נגד הניתוחים והשתתף בפגישה שנערכה עם ראש הממשלה לוי אשכול בנושא זה.
הרב קמנצקי ריכז את הפעילות הבינלאומית לשחרורו של הרב יצחק הוטנר, ששהה במטוס שנחטף על ידי אש"ף ב-1970.
חיים אישיים

בניו:
מלכה (1921-2013), נישאה לרב ישראל שורין, בנו של הרב משה שורין (נפ' 2007). היה רב בברוקלין, ומסוף המאה ה-20 ועד פטירתו ב-2007 באפרת. מחבר ספרים.
הרב בנימין קמנצקי (1923-2017) - ראש ישיבת "תורת חיים" וראש ישיבת "מתיבתא עטרת יעקב" על שם אביו בחוף הדרומי של לונג איילנד. נישא לצירל, בתו של האדמו"ר הרב פנחס אליהו שפיגל מאוסטרוב-קלושין.
הרב שמואל קמנצקי (נולד 1924) - ראש ישיבת פילדלפיה וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
רבקה - נישאה לרב הירש דיסקינד (1922-2013), מנהל "בית יעקב" בבלטימור לשעבר. מתגוררים בירושלים.
הרב נתן קמנצקי (1930-2019) - היה מראשי ישיבת איתרי בישראל, מחבר ספרים, בהם הספר עשייתו של גדול והספר "רבי יעקב" על אביו.
אברהם (1930-2013) - איש עסקים וחברותא של אביו.
מצאצאיו; הפייטן והזמר רבי דב שורין מחבר הפיוט זכרני נא ועוד פיוטים.
ספריו

"עיונים במקרא" - על פרשיות התורה - ביאורים ופירושים שנאספו מתוך כתביו, ניו יורק, תשמ"ד (1984)
"אמת ליעקב" - עיונים במקרא - ביאורים ופירושים שנאספו מתוך כתביו, ניו יורק, תשמ"ו (1986)
"אמת ליעקב" - על הש"ס ושולחן ערוך
הערות על הטור (חלק אורח חיים) - נדפס בארבעה טורים מהדורת מכון המאור
לקריאה נוספת

יונתן רוזנבלום, רבי יעקב, מאנגלית: נתן קמנצקי, ירושלים, 1997
הערות שוליים

↑  יונתן רוזנבלום, מאנגלית: נתן קמנצקי (בנו), רבי יעקב, ירושלים תשנ"ז. עמ' 142–146.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263410205171  GND: 132419084  ISNI: 0000 0000 7878 9778  LCCN: nr91022640  VIAF: 97943273   WorldCat (עם VIAF): 97943273
פיגוע הירי בתיאסיר

| חלק מפיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2025 |
| --- | --- |
 תאריך:  4 בפברואר 2025
 תאריך עברי:  ו' בשבט ה'תשפ"ה
 מקום:  תיאסיר בסמוך לטובאס
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  2
 פצועים:  8
 מפגעים הרוגים:  1
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) חסם תיאסיר(למפת צפון השומרון רגילה) חסם תיאסיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חסם תיאסיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חסם תיאסיר
 
פיגוע הירי בתיאסיר היה פיגוע ירי שבוצע בידי מחבל בודד בשעות הבוקר ב-4 בפברואר 2025. המחבל הסתנן לתוך מוצב צבאי שב"מחסום תיאסיר", בכביש 5799, בין חמאם אל-מליח לתיאסיר, בצפון מדבר שומרון.
בפיגוע נהרגו שני חיילי צה"ל מגדוד 8211 של חטיבת אפרים, ונפצעו שמונה מספר נוספים (מתוכם שניים באופן קשה ושישה פצועים באופן קל).
המחבל התגנב לפני השחר לקרבת הבסיס, שהיה בסיס מחלקתי קטן, הכולל פילבוקס ומספר מבנים. עם שחר יצאו שני חיילי המילואים לכיוון המחסום במסגרת כוננות עם שחר, והמחבל שארב להם עם וסט צה"לי, נשק M16, ושתי מחסניות ירה לעברם מטווח של מטרים ספורים. כתוצאה מכך נפצעו שניהם באורח אנוש. לאחר מכן פנה המחבל אל תוך המוצב, וניהל קרב יריות ארוך מול הכיתה ששהתה בבסיס, במהלכו גם התבצר בתוך הפילבוקס. במהלך חילופי האש נפצעו שמונה חיילים נוספים. בשלב זה הוזעקו כוחות רבים מהאזור, בהם כוח בפיקוד המג"ד, וכטב"ם מסוג זיק. המחבל ניסה לברוח מהמוצב, אך כוח המג"ד שהוזעק לזירה חיסל אותו באמצעות רימון יד.
המחבל שביצע את הפיגוע הוא מוחמד דראע'מה, אחיו של אחמד דראע'מה מייסדו ומפקדו של גדוד טובאס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, שחוסל כשנה לפני כן, בפברואר 2024.
ראו גם

מבצע חומת ברזל
החדירה למוצב נחל עוז (2014)
הערות שוליים

↑  מחסום תיאסיר, באתר מחסום ואטש, כולל מפת מיקום
↑  אבי אשכנזי,משה כהן,שקד שדה, ‏רס"ם (מיל') עפר יונג ורס"ם (מיל') אברהם צבי צביקה פרידמן נפלו בפיגוע בתייסיר שבבקעת הירדן, באתר מעריב אונליין, 4 בפברואר 2025
↑  תחקיר צה"ל חושף: כך הצליח המחבל להסתנן למוצב הצבאי, באתר "סרוגים", 4 בפברואר 2025
↑   ציוץ של דורון קדוש ברשת החברתית אקס (טוויטר), 4 בפברואר 2025
↑  מיכל בקשי, דיווח: זה המחבל המתועב שביצע את הפיגוע בבקעת הירדן, באתר עכשיו 14, 5 בפברואר 2025
↑  פיגוע הירי בבקעה: מערכת הביטחון מאשרת את זהות המחבל, באתר ערוץ 7, 6 בפברואר 2025
חלה (מתנות כהונה)

| --- | --- |
 מקרא:  ספר במדבר, פרק ט"ו, פסוקים י"ח–כ"א
 משנה:  מסכת חלה
 תלמוד ירושלמי:  מסכת חלה
 משנה תורה:  הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרקים ה'-ח'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימנים שכ"ב-ש"ל
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קל"ג ספר החינוך, מצווה שפ"ה
 
הרב דוד צדקה מפריש חלה במפעל לייצור מצות
תרומת חלה (או נתינת חלה או הפרשת חלה) היא מצווה מהתורה להפריש מכל מאפה מחמשת מיני דגן חלק שיינתן לכהן על מנת שיאכל אותו בטהרה, בדומה לתרומה. מאחר שבימינו לא ניתן לעשות או לאכול את החלה בטהרה, בפועל לא נותנים את החלה לכהן אלא ברוב המקרים שורפים אותה כדין חלה טמאה.
עיסה החייבת בתרומה היא כזו ששיעור הקמח שבה הוא לפחות עשירית האיפה. ניתן לקיים את המצווה גם אם העיסה כבר נאפתה. בדומה לשאר תרומות ומעשרות, החיוב מהתורה הוא על עיסה שלשו אותה בארץ ישראל בלבד, ורק בזמן ש"רוב יושביה עליה" היינו כשרוב עם ישראל יושב על אדמתו. חכמים תיקנו להפריש חלה גם בחוץ לארץ וגם כשישראל לא יושב על אדמתו.
הוצאת ה"חלה" מהבצק על מנת לתת לכהן נקראת "הפרשת חלה". אסור לאכול מהעיסה לפני שהופרשה ממנה חלה, בדומה לדין טבל האוסר אכילת יבולים שלא הופרשו מהם התרומות או המעשרות. מצוות הפרשת חלה היא אחת משלוש המצוות שלפי המסורת נמסרו לנשים (חלה, נידה והדלקת הנר), אף על פי שגברים חייבים במצווה זו כמו הנשים.
מקור המצוה

המצווה מופיעה בתורה בפרשת שלח לך שבספר במדבר, בפסוקים אלו בולט הקשר בין מצוות הרמת החלה לבין כניסת עם ישראל לארצם, ארץ ישראל:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר: דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם: בְּבֹאֲכֶם אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר אֲנִי מֵבִיא אֶתְכֶם שָׁמָּה. וְהָיָה בַּאֲכָלְכֶם מִלֶּחֶם הָאָרֶץ, תָּרִימוּ תְרוּמָה לַה'. רֵאשִׁית עֲרִסֹתֵכֶם חַלָּה תָּרִימוּ תְרוּמָה, כִּתְרוּמַת גֹּרֶן כֵּן תָּרִימוּ אֹתָהּ. מֵרֵאשִׁית עֲרִסֹתֵיכֶם תִּתְּנוּ לַה' תְּרוּמָה, לְדֹרֹתֵיכֶם.
אזכור נוסף למצווה זו מופיע בתיאור ימי שיבת ציון בראשית בית שני. בספר נחמיה מופיעה כריתת אמנה לפיה מתחייב העם ללכת בתורת אלוהיו, ובה מוזכרת מצוות תרומת החלה לכהנים:
וּבְכָל זֹאת אֲנַחְנוּ כֹּרְתִים אֲמָנָה וְכֹתְבִים, וְעַל הֶחָתוּם שָׂרֵינוּ לְוִיֵּנוּ כֹּהֲנֵינוּ... וּבָאִים בְּאָלָה וּבִשְׁבוּעָה לָלֶכֶת בְּתוֹרַת הָאֱלֹהִים אֲשֶׁר נִתְּנָה בְּיַד מֹשֶׁה עֶבֶד הָאֱלֹהִים, וְלִשְׁמוֹר וְלַעֲשׂוֹת אֶת כָּל מִצְו‍ֹת ה' אֲדֹנֵינוּ וּמִשְׁפָּטָיו וְחֻקָּיו... וְאֶת רֵאשִׁית עֲרִיסֹתֵינוּ... נָבִיא לַכֹּהֲנִים אֶל לִשְׁכוֹת בֵּית אֱלֹהֵינוּ...
מצוות חלה ניתנה לבני ישראל אחר חטא המרגלים. נימוק אחד לעיתוי זה, הוא כי לאחר החטא רצה האל לתת אפשרות לבני ישראל להתברך ולכן ציווה אותם להפריש חלה, קיום מצווה זו יביא לברכה בבית. נימוק שני למצווה הוא שנתינת חלה לכהן היא מעין אמירת תודה לאל על הגשמים המצמיחים את התבואה (בניגוד למצרים בה יש לטרוח ולשאוב מים מן הנילוס).
מקור המצוה > אזכורים למצווה בנביאים ובחז"ל

הנביא יחזקאל מזכיר ברכות מיוחדות למקיימים מצווה זו: ”וְרֵאשִׁית כָּל בִּכּוּרֵי כֹל וְכָל תְּרוּמַת כֹּל מִכֹּל תְּרוּמוֹתֵיכֶם לַכֹּהֲנִים יִהְיֶה, וְרֵאשִׁית עֲרִסוֹתֵיכֶם תִּתְּנוּ לַכֹּהֵן לְהָנִיחַ בְּרָכָה אֶל בֵּיתֶךָ.” (יחזקאל, מ"ד, ל') במדרש מבואר שמצוות חלה מיוחדת מכיוון שהתכפר לדוד המלך מעשיו עם אוריה החתי משום שקיים מצווה זו. בתלמוד בבלי מובא שמן השמים עונשים על ביטולה על ידי שמונעים ברכה "במכונס", ומארה משתלחת בשעורים, ובעלי השדות זורעים זרע וזרים באים ונהנים מיבולם בלי תשלום לבעלים.