stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרבי (טיל)
I-Derby ER

בסלון האווירי בפריז ב-2015 נחשף טיל ה-I-Derby ER. זוהי גרסה מעודכנת של טיל הדרבי בעלת יכולות משופרות וטווח ארוך יותר של עד 100 ק"מ. מעטפת הטיל נשארה אותו דבר ככה שלא נדרש שינוי מיוחד במטוסים שהוכשרו לשאת אותו.
השיפורים העיקריים שנעשו:
הוספת מנוע רקטי מוצק דו-שלבי (הכפלת טווח הטיל)
החלפת ראש הביות למבוסס תוכנה (במקום קושחה בדגם הקודם)
יכולת רכישת מטרה לאחר שיגור (ראש אלקטרו-אופטי)
חסינות גבוהה יותר לאמצעי לוחמה אלקטרונית (ECCM) מתקדמים
הערות שוליים

↑  Paris Air Show 2015: Rafael - Missiles", באתר Defence24.
↑  יואב זייתון, קטלנית ומדויקת: צפו בפצצה החדשה נגד משלוחי הנשק, באתר ynet, 2 באפריל 2019
| ישראל אמצעי לחימה מתוצרת רפאל מערכות לחימה מתקדמות |
| --- | --- | --- |
| טילים ורקטות | אנקור (אנקור כחול • אנקור כסוף • אנקור שחור) • ברק • גיל • גיל 2 • דרבי • לוז • מטאדור • סיימון • ספייק • פופאי • פיתון • שפריר • משגר השביט • תמוז • ‏CARPET • ‏Sea Breaker |  |
| עמדות שליטה מרחוק בנשק | טייפון • מאג רפא"ל • קטלנית • רואה-יורה |  |
| מערכות הגנה אווירית | ברק • כיפת ברזל • כיפת מגן • מגן אור • קלע דוד ("שרביט קסמים") • קלע חד • SPYDER • ‏כיפת רחפן |  |
| לויינים | אביר • ונוס |  |
| רכבי שטח, כלי שיט וכלי טיס | גולן • זאב • חצצית • סקיילייט • פרוטקטור • רקון • מעוז |  |
| שונות | אזוב • מאמין • מאמין קל • "מעיל רוח"/TROPHY • ספייס • לייטנינג‏ • Sky Shield‏ • THOR – מערכת סילוק פצצות |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינה פייטלסון

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1926 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  10 באפריל 1992 (בגיל 65) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  חינוך
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 פרסים והוקרה:    פרס ישראל על מחקרה גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א', ה'תשי"ג 1953
 
דינה פייטלסון (י"ד באייר תרפ"ו, 28 במאי 1926 – ח' בניסן תשנ"ב, 10 באפריל 1992) הייתה אשת חינוך וחוקרת בתחום החינוך של הגיל הרך. כלת פרס ישראל לחינוך לשנת ה'תשי"ג (1953 - השנה הראשונה בה הוענק הפרס), אותו קיבלה בגיל 27. בכך הייתה לאישה הראשונה שזכתה בפרס זה ואחת האנשים הצעירים ביותר שזכו בפרס ישראל עד לשבירת השיא ב-2024.
ביוגרפיה

פייטלסון נולדה בשם דינה שוּר (Schur) בווינה בירת אוסטריה בשנת 1926, בת ליוסף והדוויג שוּר. המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1934, כשהייתה בת 8, והשתקעה בתל אביב. התחנכה בגימנסיה הרצליה אותה סיימה בשנת 1944 במחזור ל"ב. בהמשך למדה בסמינר למורים בבית הכרם בירושלים. בסוף לימודיה התחילה ללמד בבית הספר דוד ילין.
לאחר מכן שירתה בבגדוד מוריה בירושלים מלחמת העצמאות (1948–1949). תפקידה היה ענייני סעד ורשימות הנופלים. היא נפצעה קשה בערב פסח וטופלה בבית החולים של ד"ר טיכו בעיר.
במקביל לכך למדה חינוך באוניברסיטה העברית, וקיבלה תואר שני בשנת 1951. היא המשיכה ללימודי דוקטורט בהדרכתו של פרופ' קרל פרנקנשטיין, וקיבלה את התואר בשנת 1956 על התזה "דפוסים חינוכיים בעדה הכורדית".
עוד קודם לכן, בשנת 1953, קיבלה את פרס ישראל לחקר החינוך על עבודת המחקר "גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א'" שנערכה במסגרת מכון סאלד.
בהמשך דרכה שימשה פייטלסון מפקחת במשרד החינוך ומרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1973 היא הצטרפה לסגל אוניברסיטת חיפה, שם הגיעה לדרגת פרופסור מן המניין.
דינה פייטלסון הייתה אחותו של ההיסטוריון נתן שור. היא נישאה ליהודה לֵאו פייטלסון, והייתה אם לשני בנים.
פייטלסון נפטרה אחרי מחלה קצרה בשנת 1992. הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
מחקריה ופעולתה החינוכית

תחום המחקר העיקרי של פייטלסון היה רכישת הקריאה והאוריינות. היא תמכה בשיטה הפונטית ללימוד קריאה והתנגדה לשיטת המילה השלמה. בנוסף הדגישה את ההקשר התרבותי של קריאה ואוריינות בכלל.
מחקריה ופעולתה החינוכית > גורמי הכישלון בכיתה א’

בתקופת העלייה ההמונית בשנים הראשונות של המדינה התברר כי אחוז גבוה של ילדי עולים, בעיקר מעדות המזרח, אינו לומד לקרוא. רבים מהם, בין פי 2 לפי 7 מילדי אשכנזים, נשארו כיתה או נשרו מבית הספר. רוב החוקרים קשרו כישלון זה ברקע העדתי ובמצב הכלכלי של הילדים.
דינה פייטלסון מונתה לביצוע מחקר שירד לשורש הבעיה ויציע פתרונות. המחקר היה ביוזמה ומימון של מכון סאלד למען הילד והנוער. המחקר כלל שלושה שלבים: בירור הידע הקיים של הילדים כשנכנסו לבית הספר ("רכושם הרוחני” בלשון המחקר), ביקורת על שיטות ההוראה הנהוגות בבית הספר, והערכת הישגי הילדים בסוף השנה. המחקר נעשה ב-13 כיתות: 12 כיתות של ילדי עולים בבתי ספר שונים, וכיתת ביקורת של ילדים אשכנזים ברובם בבית ספר בית הכרם (הצמוד לסמינר למורים).
הממצא העיקרי של המחקר היה שילדי העולים מגיעים לבית הספר עם רקע לשוני דל יחסית לילדים מרקע מבוסס. הם אינם יודעים עובדות בסיסיות (למשל, ממה עושים קמח?) ואינם יכולים לתת ביטוי מילולי למה שהם כן יודעים. הפרשנות לממצא זה לא הייתה שילדים אלה נופלים מהאחרים מבחינה אינטלקטואלית, אלא שהסביבה שבה גדלו לא סיפקה להם אינטראקציות לשוניות מספיקות כדי שיפתחו את היכולת הלשונית שלהם. לממצא זה השלכה ישירה על הסכנה לכישלון בלימוד הקריאה. אם הילד לא מבין מה שהוא קורא, איך ילמד לקרוא?
לגבי שיטות הלימוד, השיטה המקובלת באותה תקופה הייתה של לימוד חופשי תוך תקווה להתקדמות טבעית, ולא של לימוד שיטתי. המחקר הראה ששיטה זו יכולה לעבוד עבור ילדים מרקע מבוסס עם יכולות לשוניות טובות, אבל אינה יעילה עבור ילדים הנעדרים רקע כזה.
במבט רטרוספקטיבי, ניתן לומר שהמחקר זיהה שלושה גורמים העלולים להוביל לכישלון בכיתה א’:
חוסר לימוד מסודר של העיקרון האלפביתי, כלומר המיפוי בין צלילים לבין אותיות המייצגות אותם. חוסר זה חייב את הילדים להבין בעצמם את ההיבט המכני של פענוח האותיות לכדי צלילים ומילים.
חוסר התאמה לשונית של הטקסטים הנקראים לרמה התחבירית והסמנטית של שפת הילדים ולשפה הדבורה המוכרת להם מהבית. טקסט המורכב ממילים לא מוכרות כמובן קשה יותר לקריאה.
חוסר התאמה תרבותית של הטקסט למציאות המוכרת לילדים ולניסיון החיים שלהם. גם במקרים שהמילים מוכרות, ייתכן מצב שבו מה שמסופר לא מוכר, ולכן קשה להבין את הטקסט.
המסקנה הייתה שיש לפתח שיטות לימוד וחומרי לימוד שיתאימו לילידים ולרקע ממנו הם באים, ולא לצפות שהילדים יתאימו את עצמם למערכת החינוך.
במחקר נכללו גם שתי כיתות הטרוגניות: כיתת הביקורת מבית הספר בית הכרם שבה היה מיעוט של תלמידים בני עדות המזרח משכונת גבעת שאול, ואחת מכיתות הניסוי שבה היו כמה תלמידים אשכנזים. כיתות אלה שימשו לבחינת התאוריה כי ערבוב אוכלוסייה יביא לפתרון בעיית לימוד הקריאה כי התלמידים החזקים ימשכו את החלשים. התוצאות הפריכו תאוריה זו: התחרות מצד תלמידים חזקים יותר ייאשה את התלמידים המתקשים ולא קידמה אותם.
על מחקר זה קיבלה פייטלסון את פרס ישראל בחקר החינוך בשנת 1953.
מחקריה ופעולתה החינוכית > דפוסי החינוך בעדה הכורדית

המחקר על גורמי הכישלון של ילדי עולים, שהגיע למסקנה ששורש הבעיה הוא בהבדלים תרבותיים, הוביל לצורך להכיר לעומק את תרבות העולים. פייטלסון פנתה לכן לחקר דפוסי החינוך בעדה הכורדית (שהייתה הקבוצה הגדולה ביותר בין תלמידי המחקר על גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א’), והייתה בכך לחוקרת הראשונה של העדה הכורדית עם עלייתה ארצה. מעבר לענייני חינוך, המחקר תיאר גם את אורח החיים, ההרגלים, והאמונות של העדה.
התוצאה העיקרית של המחקר הייתה זיהוי השוני בין עולמו של הילד הכורדי העולה לבין עולמם של ילדים אשכנזים ילידי הארץ. בבית כורדי לא היו משחקים וצעצועים. לא קראו סיפורים לילדים, ואוצר הלשון שלהם הוגבל לנושאים קונקרטיים של חיי היום-יום. מעבר לכך, לא הייתה אינטראקציה עם הילדים, והם היו אמורים לשתוק בחברת מבוגרים. כל הפערים האלה השליכו על הבעיות שלהם בלימוד קריאה בבית הספר.
על מחקר זה קיבלה את תואר הדוקטור בשנת 1956.
מחקריה ופעולתה החינוכית > טיפוח האוריינות

המסקנות מהמחקרים הקודמים הראו ששיטות הלימוד שהיו בשימוש יכלו להתאים לילדים שגדלו בסביבה אוריינית, אבל לא לילדים שלא גדלו בסביבה כזו. לכן צריך היה לשנות את שיטת הלימוד כדי שלא תתבסס על הנחות שאינן מתקיימות עבור חלק ניכר מהילדים. במקביל היה צורך ליצור סביבה אוריינית.
כדי לענות על הצורך הראשון, פייטלסון הייתה שותפה בסוף שנות החמישים וראשית שנות השישים לפיתוח חומרי לימוד ללימוד הקריאה בשיטה הפונטית בשם "גם אני קורא" ו"אני קורא כבר". חומרי לימוד אלה נועדו להחליף את שיטת המילה השלמה, מתוך תפיסה שלימוד שיטתי, ובפרט הבנה של העיקרון האלפביתי, הם הבסיס ללימוד ראשוני של קריאה, ואילו קריאה אוטומטית יותר על ידי זיהוי מילים תבוא באופן טבעי בשלב מאוחר יותר, כתוצאה מהצטברות ניסיון בקריאה.
הייחוד של חומרי לימוד אלה היה במתודולוגיה של שלביות הלימוד, בצורה שאפשרה יצירת תוכן מעניין כבר מהשלבים הראשונים, במקום להתבסס על לימוד טכני של אותיות וצלילים. ההתחלה הייתה ממילים חד-הברתיות, שהן הפשוטות ביותר לקריאה. האות הראשונה שנלמדה הייתה ג’, מה שכבר אפשר ליצור את המילה "גג”. השנייה הייתה ח’, מה שאפשר את המילה "חג”. בתוספת האותיות א’ ו-ב’, כבר אפשר היה לכתוב סיפור קצר: "אבא בא בחג”. האותיות נלמדו כמייצגות של צלילים, ולא באמצעות שמות האותיות.
במהלך שנות השבעים והשמונים הייתה פייטלסון מעורבת בהקמת החטיבות הצעירות לתלמידי גן חובה וכיתות א' ו-ב'. היא ניהלה את המחקר שבעקבותיו הרעיון אומץ על ידי משרד החינוך והפך לנפוץ בבתי ספר רבים ברחבי הארץ. הרעיון של החטיבות הצעירות הוא לשלב בין כיתות גן חובה לבין כיתות א’ ו-ב’, כחטיבה נפרדת משאר בית הספר. כך הכניסה לבית הספר תהייה הדרגתית וקלה יותר, במקום שתהיה מעבר חד בין סביבת משחקים לסביבת לימודים. בכיתות הגן הילדים העשירו את עולמם הלשוני באמצעות הקראת סיפורים ודיבור עליהם. בכיתות א’ הם למדו לפענח את הכתב בעצמם.
בהמשך פייטלסון יזמה והנהיגה את פרויקט הספריות הכיתתיות – ארונית עם ספרים בכל כיתה, שהילדים יכולים לשאול ולקרוא בבית. באזורים מבוססים ניתן לאתחל את הספרייה הכיתתית מספרים שהילדים מביאים מהבית. במקומות אחרים משרד החינוך מימן את רכישת הספרים. המטרה הייתה לעודד את הקריאה העצמית ולהניע את התלמידים ליצור סביבה אוריינית לעצמם אפילו אם היא אינה קיימת בבית. הכלי היה ספרי ילדים שילדים אוהבים לקרוא, ובפרט סדרות ספרי הרפתקאות, כולל למשל סדרת ספרי קופיקו. במחקר מעקב נמצא שילדי כיתות ב’ ו-ג’ שבהן היו ספריות כיתתיות קראו בממוצע 32 ספרים בשנה, לעומת 8 ספרים אצל ילדים בכיתות בלי ספריות כאלה.
מחקריה ופעולתה החינוכית > משחק ויצירתיות

בנוסף לעבודתה המדעית של פייטלסון על חשיבות ההקראה לילדים לשם פיתוח הבנת הנקרא, היא עמדה על התפקיד המכריע של המשחק החופשי בפיתוח היצירתיות, יכולת ההפשטה, התמודדות עם כישלונות, וצבירת הצלחות.
פייטלסון הטיפה לצמצום מעורבות מדכאת יצירתיות במשחקי הילדים והעדיפה משחקים פרימיטיביים המאפשרים לילדים לפתח את היצירתיות על פני משחקים משוכללים הקובעים לילדים את דרכי השימוש בהם. כך למשל יש עדיפות לערימה של לבני לגו רגילות מהן ניתן לבנות מה שרוצים על פני קיטים שמהם ניתן לבנות רק דבר אחד על ידי מעקב אחרי הוראות מדוקדקות.
היא ביקשה גם לצמצם את זמן הפעילות הפסיבית של הילדים בצפייה בטלוויזיה.
הכרה ופרסים

דינה פייטלסון קיבלה את פרס ישראל בתחום החינוך בשנה הראשונה שבה חולק הפרס, על עבודת המחקר "גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א’". היא הייתה האישה היחידה שקיבלה את הפרס באותה שנה, והיא גם הזוכה הצעירה ביותר בפרס (היא הייתה בת 27) עד לזכייתו של איתיאל זוהר-הורוביץ בגיל 23 בפרס בשנת 2024.
בשנת 1991, זמן קצר לפני מותה, נבחרה להיכל התהילה של הקריאה. היכל התהילה נועד לקדם את הוראת הקריאה תוך ניצול הידע והניסיון המצטבר של החברים בו.
בשנת 1997 נוסד לזכרה פרס מחקר מטעם ארגון הקריאה הבינלאומי (אנ') (כיום ארגון האוריינות הבינלאומי (אנ')). הפרס ניתן למחקר אמפירי פורץ דרך שפורסם בג’ורנל מדעי בשנה האחרונה, ועוסק בהיבטים של רכישת הקריאה, כולל מודעות פונמית, העיקרון האלפביתי, דו-לשוניות, השפעת הבית על התפתחות אוריינית, ומחקרים חוצי-תרבויות של לימוד קריאה, עם השלכות ברורות ללימוד קריאה.
ספריה

גורמי הכישלון אצל ילדי כתה א’, ירושלים: מוסד סאלד, 1953.
דינה פייטלסון וחמדה אסיאו, מדריך להוראת הקריאה בכיתה א, ירושלים: קריית ספר, תשי"ט 1959. (ספרון) (מהדורה ב מתוקנת: תשכ"א)
החברים, ירושלים: קריית ספר, 1959. (סיפור לילדים)
בכפר, ירושלים: קריית ספר, 1959. (סיפור לילדים)
בגן החיות, ירושלים: קריית ספר, 1959. (סיפור לילדים)
חמדה אסיאו, דינה פייטלסון, גם אני קורא, ירושלים: קריית ספר, תש"ך 1960.
חמדה אסיאו, דינה פייטלסון, חוה צ’רנוב, אני קורא כבר, ירושלים : קריית ספר, תשכ"ד 1964.
דרכים לשיפור הוראת הלשון העברית בבית הספר היסודי: על יסוד מחקר הסתכלות בכיתות ד, ירושלים: בית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית ושל משרד החינוך והתרבות, תשכ"ד 1964.
בית הספר ובית ההורים; ערך: אליעזר ברות, ירושלים: משרד החינוך והתרבות – המזכירות הפדגוגית לחינוך יסודי ולהכשרת מורים, תשכ"ח 1968. (סיכום מחקר) (מהדורה ב: תשכ"ט)
החטיבות הצעירות - ניסוי חינוכי ולקחיו; עורכים: דינה פייטלסון ואפרים רוקח. משרד החינוך, אוניברסיטת חיפה, אדר תשל"ז פברואר 1977.
דינה פייטלסון, י[עקב] גוטהולד, ר[ות] נחמני, פיתוח ההבעה בכתב בחטיבות הצעירות, ירושלים: משרד החינוך והתרבות – המזכירות הפדגוגית – הוועדה לחינוך יסודי-החטיבות הצעירות, תשמ"ו 1986. (ספרון)
Facts and Fads in Beginning Reading: A Cross-Language Perspective, Ablex Publishing Corp. 1988
ספרים ערוכים לזכרה

Literacy and Education: Essays in Memory of Dina Feitelson. Joseph Shimron (ed.), Hampton Press, 1996
מחקרים בפסיכולוגיה של הלשון בישראל: רכישת לשון, קריאה וכתיבה. עורך: יוסף שמרון, הוצאת מאגנס ומכון סאלד, תשנ"ז
הערות שוליים

↑  462 מוסמכי אוניברסיטה יקבלו היום תעודותיהם, דבר, 6 באפריל 1956
↑  דינה פייטלסון באתר GRAVEZ
↑  דינה פייטלסון, גורמי הכישלון אצל ילדי כיתה א' , הוצאת מוסד סאלד למען הילד והנוער, ירושלים 1953
↑  דינה פייטלסון, דפוסים חינוכיים בעדה הכורדית
↑  יוסף שימרון, במבוא לספר מחקרים בפסיכולוגיה של הלשון בישראל, הוצאת מגנס, ירושלים, תשנ"ז.
↑  יוסף מיכלסקי, עדיף סמרטוט על בובה, דבר, 8 באוגוסט 1979
↑  עמליה ארגמן, משחקים חינוכיים, דבר, 25 במרץ 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313509705171  CiNii: DA01369221  ISNI: 0000 0001 0773 0127  LCCN: n88047640  NLA: 35809455  NTA: 110197968  RERO: 02-A003236281  SNAC: w6304swf  SUDOC: 181490951  Trove: 1097418  VIAF: 22163994684701832144   WorldCat (עם VIAF): 22163994684701832144 
דינה פייטלסון מקבלת את פרס ישראל מידי שר החינוך בן-ציון דינור.
דרכון לאלג'יר

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  מוחמד חמידי
 הופק בידי:  ג'מאל דבוז, ניקולס דובל אדסובסקי, יאן זינו, לורן זיתון
 תסריט:  מוחמד חמידי, אלן-מישל בלאן
 עריכה:  מריון מונייר
 שחקנים ראשיים:  תאופיק ג'לאב ג'מאל דבוז אלכסנדר סקטר מליק בעטלה ז'ולי דה בונה מוראד זאווי זינד עובאיד פטשה בוימד מלזה בוזיד מוחמד מאג'ד פהד בנצ'מסי מילוד חטיב פרידה רחואדג'
 מוזיקה:  ארמנד עמר
 צילום:  אלכס למרק
 מדינה:  צרפת צרפת אלג'יריה אלג'יריה
 חברת הפקה:  Kissfilms Quad Films
 הקרנת בכורה:  צרפת 19 ביוני 2013 ישראל 20 בפברואר 2014
 משך הקרנה:  כ-82 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, ערבית
 סוגה:  קומדיה דרמטית
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
דרכון לאלג'יר (בצרפתית: Né quelque part, "נולד איפשהו") הוא סרט קולנוע צרפתי-אלג'ירי משנת 2013, מסוגת קומדיה דרמטית, אשר הופק על ידי Kissfilms ו-Quad Films. הסרט בוים ונכתב על ידי מוחמד חמידי, יחד עם כתיבתו של אלן-מישל בלאן, הופק על ידי ג'מאל דבוז, ניקולס דובל אדסובסקי, יאן זינו ולורן זיתון, צולם על ידי אלכס למרק, נערך על ידי מריון מונייר והולחן על ידי ארמנד עמר.
הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בצרפת ב-19 ביוני 2013. ב-20 בפברואר 2014 הסרט החל להיות מוקרן בבתי הקולנוע בישראל, לאחר שהוקרן בספטמבר של שנה לפני כן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם היה גם מועמד לפרס, בנוסף למועמדות בפסטיבל הקולנוע בקאן. שפות הסרט הן צרפתית וערבית, ואורכו כ-82 דקות.
ב-23 באוקטובר 2013 הסרט הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי.
תקציר העלילה

פריד הוא סטודנט למשפטים בן 28 ממוצא צרפתי-אלג'ירי, אשר הוריו עלו מאלג'יריה לצרפת. פריד, שמשמש כגאווה למשפחתו, מעולם לא היה מחובר לשורשיו האלג'יריים, והוא מתכנן לעבור לגור יחד עם אודרי, בחורה צרפתייה איתה הוא יוצא, לצער הוריו. לצערו של פריד, תוכניותיו נקטעות כאשר אביו נהיה חולה לאחר שקיבל מכתב המתריע על הרס בית המשפחה המקורי שבנה באלג'יר. פריד מחליט לנסוע לעיר הולדת הוריו כדי לעצור את הרס הבית, שם הוא פוגש את בן דודו שיש לו אותו שם כמו שלו, אשר עוזר לו עם הבירוקרטיה המקומית.
שחקנים

תאופיק ג'לאב – פריד הצרפתי
ג'מאל דבוז – פריד האלג'יראי
אלכסנדר סקטר – סקטר
מליק בעטלה – קיקים
ז'ולי דה בונה – אודרי
מוראד זאווי – מוסטפא
זינד עובאיד – סמירה
פטשה בוימד – פתח
מלזה בוזיד – סוניה
מוחמד מאג'ד – חאג'
פהד בנצ'מסי – נורדין
מילוד חטיב – האמה ברהים
פרידה רחואדג' – זוהרה
הפקה

מוחמד חמידי, במאי ואחד מכותבי הסרט, כתב את הגרסה הראשונה של הסרט לפני שחזר מצרפת לאלג'יריה מסיבות אישיות בשנת 2005. החל משנת 2010 הוא החליט לחדש את הכתיבה, וכתב את הסרט מחדש יחד עם אלן-מישל בלאן, אשר אהב את עבודתו על הסרט "תחיה ותהיה". הסרט צולם במרוקו, אף על פי שעלילתו מתרחשת באלג'יריה.
ביקורות

איתן כתב בבלוג שלו "איתן - קולנוע בראש צלול" שהסרט נעים ומעלה חיוך, ושהפריע לו שג'מאל דבוז לא קיבל הרבה זמן מסך. אורי קליין כתב באתר "הארץ" שעלילת הסרט מוחמצת, והדרך הקולנועית שבה העבירו אותה לא מעניינת. שמוליק דובדבני כתב באתר "ynet" שהסרט רדוד ופשטני, כמו כן שהוא כושל "בכל הנוגע לפרמטרים בסיסיים של עלילה".
הערות שוליים

↑  לורליי קולין-מורו, NÉ QUELQUE PART, באתר Abus de Ciné
↑  דרכון לאלג'יר, באתר סרט
1 2  איתן, פסטיבל חיפה 2013: דרכון לאלג'יריה, בבלוג איתן - קולנוע בראש צלול, 20 בספטמבר 2013
↑  הכרזה על הפצת הסרט לצפייה ביתית, ברשת החברתית פייסבוק, 23 באוקטובר 2013
↑  לורליי קולין-מורו, NÉ QUELQUE PART, באתר Abus de Ciné
↑   אורי קליין, העלילה המוחמצת של "דרכון לאלג'יר", באתר הארץ, 24 בפברואר 2014
↑  שמוליק דובדבני, "דרכון לאלג'יריה": הגירה שלילית, באתר ynet, 27 בפברואר 2014
דליה פן לרנר

| --- | --- |

דליה פן לרנר ובעלה אלק
 לידה:  9 במאי 1936 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  13 בספטמבר 2011 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל
 מקום קבורה:  בית עלמין סביון 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1957–2011 (כ־54 שנים)
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
דליה פן לרנר (9 במאי 1936 – 13 בספטמבר 2011) הייתה שחקנית ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה למרדכי ומלכה פן וגדלה בתל אביב. אביה עבד במגן דוד אדום, ולימים התמנה למנהל מגן דוד אדום. בצעירותה למדה ריקוד ורצתה להיות רקדנית. פן עשתה את שירותה הצבאי ביחידת הקשר לעיתונות. בשנות החמישים נסעה ללונדון ללמוד משחק. היא למדה בישול בבית הספר למלונאות קורדון בלו, וכן למדה משחק ב"ראדה", האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. שיחקה בתיאטרון ובסדרות טלוויזיה, בהן ההגדה לבית פורסייט (1967) של ה-BBC (בתפקיד אנט פורסייט, ששודרה בטלוויזיה הישראלית החל מסוף נובמבר 1969). בלונדון הכירה את ד"ר אלק לרנר, ממנהלי חברת "מרקס אנד ספנסר", והשניים נישאו בינואר 1962. שימשה כיו"ר התאחדות ידידי התיאטרון הישראלי בלונדון. בתחילת 1969 שבו לישראל והתיישבו בסביון.
אחרי שובה לישראל כתבה מדורי אוכל בעיתונים. הייתה מהראשונים בישראל שכתבו על אוכל לא-כשר ועל המטבח העולמי. במשך מספר שנים כתבה בירחון מוניטין. כשנוסד העיתון חדשות היה לה בו טור (יחד עם ישראל אהרוני, רון מייברג, ושאול אברון). מאוחר יותר כתבה במגזין "על השולחן". הייתה מנטור לכמה מהשפים הישראלים המרכזיים, שיחקה במספר סרטים ישראליים, בהם: "חגיגה בסנוקר" ששם שיחקה את ג'רלדין, בת זוגו של מר סלבדור (יוסף שילוח), ובסרט "פצעי בגרות 80".
פן לרנר כתבה, יחד עם איילת לטוביץ' וגיל חובב, את הספר שמש, ים ואוכל גם: בישול ים-תיכוני (צילומים - נלי שפר, תל אביב: מודן, 1998). לאחר מות בעלה, בעשור הראשון של המאה ה-21, הפסיקה לכתוב בעיתונות.
הייתה חברה במסדר אבירי הגריל, ובשנת 2011 זכתה לאות כבוד מהארגון.
בני הזוג אימצו שני ילדים: הווטרינרית ד"ר סימונה בראל, והשף והמסעדן דני לרנר.
דליה פן לרנר נפטרה בשנתה בגיל 75 ממחלת כליות.
דראקס (היקום הקולנועי של מארוול)

| --- | --- |

דראקס בגילומו של דייב בטיסטה, כפי שהוא מופיע בכרזה הרשמית לסרט היקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה: חלק 2".
 הופעה ראשונה:  שומרי הגלקסיה 
 גילום הדמות:  דייב בטיסטה
 דיבוב:  פרד טטאסקיור ("מה אם...?")
 מידע
 מין:  זכר
 שיוך:  שומרי הגלקסיה
 מקום מגורים:  ראשומקום
 דמויות קשורות
 משפחה:  אובט (בת זוג) קמאריה (בת)
 חברים:  פיטק קוויל גאמורה מנטיס רוקט גרוט נביולה קוסמו קראגלין יונדו אודונטה תור
 אויבים:  רונאן המאשים קוראת' הרודף תאנוס אגו הוד התפתחותו איישה
 
דראקס המשמיד (באנגלית: Drax the Destroyer), המכונה בדרך כלל דראקס, הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי דייב בטיסטה בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU). הדמות מבוססת על דמות בעלת אותו שם בפרסומה של חברת מארוול קומיקס.
דראקס מתואר כלוחם שמחפש נקמה ברונאן המאשים שהרג את משפחתו. הוא מצטרף לשומרי הגלקסיה בקרב שלהם כנגד רונאן. דראקס משתתף בעימות נגד תאנוס, ונופל קורבן להתפוררות לפני שהושב לחיים על ידי הנוקמים. דראקס והשומרים יוצאים לחלל ומתעמתים עם הוד התפתחותו. לאחר מכן, הוא פורש מהשומרים כדי לטפל בילדים בראשומקום.
נכון לשנת 2023, הדמות הופיעה בשישה סרטים: "שומרי הגלקסיה", "שומרי הגלקסיה: חלק 2", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "תור: אהבה ורעם" ו"שומרי הגלקסיה: חלק 3". כמו כן, הדמות הופיעה ב"שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד" ובסדרה "מה אם...?".
ביוגרפיה בדיונית > מקור

לפני 2014, רונאן המאשים פלש לכוכב הבית של דראקס, תחת הוראותיו של תאנוס. רונאן הרג את אשתו ובתו של דראקס, והוציא את דראקס למסע נקמה. כתוצאה מכך, דראקס נלכד ונשלח לכלא חלל בשם קילן.
ביוגרפיה בדיונית > שומרי הגלקסיה והתמודדות עם אגו

בשנת 2014, השומרים פוגשים לראשונה את דראקס בכלא, אשר מביע עוינות מיידית כלפי גאמורה עקב הקשר שלה לתאנוס. דראקס תוקף את גאמורה, אבל פיטר קוויל משכנע אותו לחוס עליה בשל יכולתה למשוך אליה את רונאן,  וכך דראקס יוכל לנקום. דראקס עוזר לשומרים לברוח מהכלא, ומלווה אותם לראשומקום, שם הוא מתווכח עם רוקט ובעודו שיכור קורא לרונאן לבוא להתעמת עמו. רונאן מגיע, מביס בקלות את דראקס ועוזב עם אבן הכוח. דראקס מתחרט על מעשיו ומצטרף לשומרים בהגנה על זאנדאר מפני ההתקפה של רונאן. לאחר שספינתו של רונאן מתרסקת, דראקס ורוקט הורסים את הגרזן של רונאן, המכיל את אבן הכוח. השומרים מחזירים לעצמם את השליטה באבן הכוח ומשמידים את רונאן.
מספר חודשים לאחר מכן, דראקס והשומרים נשכרים על ידי הריבוניים להגן על הסוללות יקרות הערך שלהם, בתמורה לנביולה, אחותה של גאמורה. לאחר שהם עוזבים, צי של הריבוניים רודף אחריהם, מפני שרוקט גנב את הסוללות שלהם, דבר שדראקס היה מודע לו. לאחר שהם מתרסקים על כוכב לכת, הם פוגשים את אביו של קוויל, אגו. דראקס מחליט ללוות את קוויל וגמורה לכוכב של אגו, בזמן שרוקט, גרוט ונביולה נשארים מאחור. על כוכב הלכת של אגו הם פוגשים את העוזרת שלו, מנטיס, איתה דראקס מתיידד. כשהשומרים מגלים את התוכניות המרושעות של אגו, דראקס מצטרף אליהם בלחימה נגד אגו עד שקוויל שם עליו חליפה ושולח אותו משם עם מנטיס מחוסרת ההכרה.
ביוגרפיה בדיונית > מלחמת האינסוף והשיבה לחיים

בשנת 2018, השומרים מגיבים לקריאת מצוקה ומצילים את תור שצף בחלל בהריסות של ה"סטייטסמן". דראקס מלווה את קוויל, גאמורה ומנטיס לראשומקום כדי למנוע מתאנוס להשיג את אבן המציאות. תאנוס מגיע לשם לפניהם ומשתמש באבן כדי להפוך את דראקס לערימת בלוקים. לאחר שתאנוס לוקח את גאמורה ועוזב, דראקס שב לעצמו ומלווה את קוויל ומנטיס לטיטאן. בטיטאן הם מצטרפים לנוקמים טוני סטארק, פיטר פארקר וסטיבן סטריינג' במאמץ להביס את תאנוס. המאמץ נכשל, וזמן קצר לאחר מכן, דראקס נופל קורבן להתפוררות.
בשנת 2023, דראקס מושב לחיים ומובא דרך פורטל לכדור הארץ כדי להשתתף בקרב נגד כוחותיו של תאנוס החלופי משנת 2014. לאחר מכן, דראקס משתתף בהלווייתו של סטארק, ועוזב לחלל יחד עם תור ושאר השומרים.
בשנת 2024, דראקס ושאר השומרים, מלווים בתור, יוצאים להרפתקאות בחלל. כשהם עונים לקריאת מצוקה באינדיגאר, לצוות נודע על אלים שנהרגו. בעקבות זאת, תור נפרד מהם.
ביוגרפיה בדיונית > משימות אחרונות

בשנת 2025, השומרים רוכשים את ראשומקום מידי האספן, ודראקס עוזר לבנות מחדש את המקום. כאשר קוויל מרגיש מדוכא בגלל אובדנה של גאמורה, דראקס מצטרף למנטיס בארגון חגיגת חג מולד משמעותית לקוויל, והבאת קווין בייקון כמתנה לקוויל. דראקס ומנטיס נוחתים בהוליווד, לוס אנג'לס. הם מרוויחים כסף כשהם מצטלמים עם תיירים, ומשתכרים בבר במועדון לילה. מוכרת של מפות ידוענים מציעה לגלות להם היכן נמצא ביתו של בייקון. הם הולכים לביתו של בייקון בבוורלי הילס, לוכדים אותו וגונבים קישוטי חג המולד מחנות. בחזרה לראשומקום, הם עורכים חגיגת חג המולד ומעניקים את בייקון לקוויל.
בשנת 2026, לאחר שבנו מחדש את ראשומקום, השומרים מותקפים על ידי אדם וורלוק. רוקט נפצע אנושות והשומרים לא מסוגלים לטפל בפצעיו בגלל מתג הרג המותקן בו. הצוות, מחליט לנסוע למטה חברת אורגוקורפ, המונהגת על ידי הוד התפתחותו, בתקווה למצוא קוד ביטול למתג. בעקבות תקלה בתקשורת עם קוויל - דראקס, מנטיס ונביולה נתקלים בהמוני ילדים כלואים על ספינתו של הוד התפתחותו ולאחר מכן נתפסים על ידו. לאחר שברחו והביסו את הוד התפתחותו וצבאו, קוויל ומנטיס מחליטים לעזוב את הצוות, ונביולה מבקשת מדראקס להישאר על ראשומקום כדי לטפל בילדים שהצילו. דראקס מסכים לעשות זאת, ונפרד בדמעות ממנטיס, לפני שהוא פונה לטפל בילדים.
גרסאות חלופיות

בשנת 2011 חלופית, דראקס היה בין המשתתפים החייזרים הרבים במסיבה של תור על פני כדור הארץ.
יצירה ואפיון דמות

נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הזכיר לראשונה את "שומרי הגלקסיה" כסרט פוטנציאלי בקומיק-קון הבינלאומי, סן דייגו בשנת 2010, והצהיר: "יש גם כמה כותרים לא ברורים, כמו שומרי הגלקסיה. אני חושב שהם שופצו לאחרונה בצורה מהנה מהספר [קומיקס]." פייגי הודיע שהסרט נמצא בפיתוח פעיל בקומיק-קון הבינלאומי בשנת 2012 במהלך הפאנל של אולפני מארוול, עם תאריך יציאה מתוכנן של 1 באוגוסט 2014. הוא אמר שהצוות של הסרט יורכב מהדמויות סטאר לורד, דראקס המשמיד, גאמורה, גרוט ורוקט. בשנת 2013 דייב בטיסטה לוהק לגלם את הדמות.
בטיסטה אמר על הדמות: ""אני יכול להזדהות מאוד עם דראקס שזה אפילו לא מצחיק. הדברים הפשוטים שיש לנו במשותף. דברים פשוטים כמו הקעקועים, הטרגדיה - כי, אתה יודע, הייתה לי גם קצת טרגדיה בחיי. אז ממש קל לי לשאוב מזה". בטיסטה גם ציין שיש "לדראקס הרבה אתנחתא קומית", אבל הדמות לא מודעת לכך. בטיסטה הצהיר שהוא לא התכונן כל כך לתפקיד, כי "למזלי, בשבילי, אני הייתי ספורטאי כל חיי והסתגלתי ממש מהר".
בטיסטה אמר שכשקרא את התסריט של "שומרי הגלקסיה: חלק 2" לראשונה, הוא לא השתגע על החלק שלו, והוסיף: "זה הלך לכיוון אחר ממה שחשבתי שהם ילכו עם דראקס". בטיסטה ציין שהוא לא "חשב שדראקס יהיה כל כך משמעותי בסרט". הכל "התחבר" אצל בטיסטה לאחר קריאת התסריט עם השחקנים האחרים. בטיסטה אמר שדראקס "יותר מצחיק, שאפתן" מאשר בסרט הראשון, בניגוד ל"תפיסה הראשונית של רוב האנשים על דראקס, שהוא פשוט חיה גדולה ושרירית".