stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
70 מיליון סיבות לעושר
שידור הסדרה

פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-31 במאי 2014, בערוץ 2 של הזכיינית קשת, זכה ל-25.7% אחוזי מדרוג. התוכנית שודרה בימי שבת לאחר התוכנית "האח הגדול". שידורה של הסדרה הופסק לאחר הפרק הרביעי, עת החל מבצע צוק איתן. עם תום המבצע, חזרה "קשת" לשדר את פרקי הסדרה, החל מ-14 באוגוסט, בימי חמישי לאחר "הפרלמנט". פרק סיום העונה שודר ב-27 בספטמבר 2014 וזכה לרייטינג של 14.6% ו-464 אלף צופים. העונה כללה 13 פרקים וממוצע של 18.8% אחוזי רייטינג. הסדרה דורגה במקום השלישי מבין חמש הדרמות הנצפות ב-2014, אחרי "פלפלים צהובים" ו"רמזור".
| עונה | מספר פרקים | פרק בכורה> תאריך | פרק בכורה> רייטינג | פרק סיום> תאריך | פרק סיום> רייטינג | ממוצע רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 13 | 31 במאי 2014 | 25.7% | 27 בספטמבר 2014 | 14.6% | 18.8% |
הערות שוליים

1 2 3  ניב שטנדל, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'מרוממה באהבה: ערוץ 1 מחפש צופים, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
↑  אסף שלונסקי, ‏עובר מסך - חיים באושר ועושר, ישראל היום עמ' 36, 1 ביוני 2014
↑   לילך וולך‏, "70 מיליון סיבות לעושר": עדיף להישאר נשוי ולא להפסיד את הכסף, באתר וואלה, 1 ביוני 2014
↑  סמדר שילוני,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'"70 מיליון סיבות לעושר": הימור מוצלח, באתר ynet, 1 ביוני 2014
↑  מרינה קיגל,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"70 מיליון סיבות לעושר" מוגזמת ומאולצת, באתר nrg‏, 1 ביוני 2014
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'‏רייטינג שבועי: "האח הגדול" של קשת מובילה עם 970 אלף צופים, באתר גלובס, 1 ביוני 2014
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'‏הקיץ הגיע: ירידה כללית בנתוני הצפייה בטלוויזיה בשבוע החולף, באתר גלובס, 8 ביוני 2014
↑  דוד אברהם‏, רייטינג חג: הצילו אותי מהארוחה המשפחתית, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2014
↑  לי-אור אברבך,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'‏רייטינג שבועי: "האח הגדול" של קשת מובילה עם 970 אלף צופים, באתר גלובס, 1 ביוני 2014
↑  קשת מובילה את הדירוג השבועי עם הצילו! אני לא יודע לבשל
OMG

| --- | --- |
 סוגה:  מערכונים מתיחות קומדיה
 יוצרים:  מאור הרוש   עופר בן שבת
 כותבים:  עופר בן שבת   מאור הרוש  
 בימוי:  יוסי קרן
 שחקנים:  עופר בן שבת   מאור הרוש  
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  54
 הפקה
 חברת הפקה:  סלוצקי אפיקי תקשורת 
 אורך פרק:  כ-22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  KidZ
 תקופת שידור מקורית:  1 בינואר 2017 – 16 באוגוסט 2017
 
OMG הייתה סדרת טלוויזיה ישראלית קומית לילדים ונוער, ששודרה בערוץ KidZ. הסדרה שילבה מערכונים בכיכובם של צמד השחקנים עופר ומאור - מאור הרוש ועופר בן שבת, לצד מתיחות רחוב קצרות שביצעו בני נוער.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 28 | 28 | 1 בינואר 2017 | 23 במרץ 2017 |
|  | 2 | 26 | 26 | 2 ביולי 2017 | 16 באוגוסט 2017 |
מערכונים > כל העונות

יואב (עופר) וליאת (מאור) - יואב, נער ואימו ליאת בביתם. ליואב יש חברה בשם דנה. משפט חוזר ידוע במערכון הוא "יאללה, יאללה..." של האם ליאת. במערכון האם משגעת את יואב והוא סובל
ג'וי (עופר) ונופר (מאור) - ג'וי ונופר הן אחיות תאומות המבוססות על נוי והדר. ידועות בכל מיני משפטי סמיילי. הופיעה לראשונה בעונה הרביעית של הצחוקייה. במערכון הן עושות אתגרים שלפעמים קצת מסתבכים...
חיים שלי - לפרננדו יש תשעה ימים לחיות אלא אם כן ימצא אהבת אמת.
נופר ודין\יונתן - נופר מנהלת בלוג אופנה. בפרקים עם דין הם נפרדים וחוזרים. בפרקים עם יונתן היא עושה לו חידוש מראה והוא מלמד אותה על אפליקציות שפיתח.
בית הספר - עליזה המנקה והמורה ירדנה בהפסקה או אביתר ושמשון השומרים.
מערכונים > עונה 1

דבורה ויקי - מקורם בערוץ שלהם. זוג ההורים ההיסטרים של ג'וי, נופר ותמר, ילדה שמקבלת שבחים מהמנהל לעיתים קרובות.
דמויות > דמויות קבועות

נופר - אחותה התאומה של ג'וי. ביתם של דבורה ויקי. בת זוגו של דין.
ג'וי - אחותה התאומה של נופר. ג'וי ונופר הן זמרות והכוכבות של בית ספר דרדרים.
דין - החתיך של השכבה ובן זוגה של נופר.
יואב שנצור - בנה של ליאת. בן זוגה של דנה.
ליאת שנצור - אמו של יואב. מביכה אותה. ידועה במשפט "יאללה, יאללה, (פעולה)"
פרנדדו - בנה המאומץ של איזמרלדה. חולה בחזרת נדירה. הולך למות אם לא ימצא אהבת אמת.
אזמרלדה - אמו המאמצת של פרננדו. היא זו שהרעילה אותו.
דמויות > עונה 1

דבורה - אשתו של יקי. מלמדת אותו להתווכח. אמם של תמר, ג'וי ונופר.
יקי - בעלה של דבורה. אביהם של תמר, ג'וי ונופר, לומד להתווכח מדבורה.
דמויות > בית ספר דרדרים

עליזה המנקה - מוחה על היחס שלה. שרה פרודיות על שירי הסרט "לשבור את הקרח".
המורה ירדנה - לא סובלת ילדים כמו עליזה, אך טוענת שכן.
אביתר - שומר. חברו של שמשון. הפיקח מבין השניים.
שמשון - שומר. חברו של אביתר. לא חכם במיוחד.
דמויות > דמויות נוספות

יונתן - החנון של הכיתה. נופר עושה לו מייקאובר.
דנה - בת זוגו של יואב. מעולם לא הופיעה.
מרינה - אהבתו הראשונה של פרננדו. הייתה בעלת פאה.
מגדה - מגדת עתידות.
אמיליה לאב - שדכנית "מהשורה הראשונה" ואהבתו השנייה של פרננדו. לא הייתה בליגה שלו.
ריקרדו - בלש שגילה שאיזמרלדה היא זו שרצתה להרעיל את פרננדו.
המנהל - מזמין את דבורה ויקי לשיחה על תמר. משבח אותה ונופל בתאונה עקב תקיפה של יקי.
תמר - בתם של דבורה ויקי. אחותן של ג'וי ונופר. מעולם לא הופיעה.
המורה לטבע - אביתר מאוהב בה. תמיד אומר לשמשון שהסיכוי למה שהציע שווה לזה שתעשה כלפיו משהו.
15 דקות (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  אריק שגב, יואב צפיר, טמירה ירדני
 כותבים:  אריק שגב (תסריטאי ראשי), רובי דואניאס (תסריטאי ראשי), רז יובן (תסריטאית ראשית), ארנון פרידמן, אריק זילברמן, אריק זלאדין, יובל ברגר
 בימוי:  יואב ודורון פז במאי עריכות: אייל זייד
 שחקנים:  שי גולדשטיין, מיכל צפיר, ירון ברובינסקי, דליה שימקו, עדי גילת, אנחל בונני, הילה וידור, נלי תגר, ציון אשכנזי, אפרת בן יעקב, אביגיל ערמון, שושיק בנדבה, אמיר שורוש, הילה סעדה
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  85
 הפקה
 מפיק:  מפיקים אחראים: טמירה ודודו ירדני צביקה הדר (מפיק שותף), נאוה קולטון, עינת זילבר
 חברת הפקה:  טדי יזמות והפקות
 עורכים:  יואב צפיר (עורך ראשי), דנה ירדני ליכטר, אייל שפירא, דפנה רוזמן, יואב זומר, ליבי בן עמוס
 צלמים:  דנור גלזר, אבי קסמן, חגי מזור, איציק ברכה, אלון צרפתי, ירון בנישתי, אייל זהבי, איציק חנית
 בעלי תפקידים נוספים:  עורכת תסריט: רז יובן עיצוב אומנותי: ערד שאואט ליהוק: גיתית פרידברג ע. במאי: דליה היימן
 מוזיקה:  מוזיקה מקורית: טל ירדני עיבודי שירים: חגי גינזבורג
 אורך פרק:  32 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes stars Next   yesVOD
 תקופת שידור מקורית:  24 בינואר 2010 – 12 ביולי 2010
 
15 דקות היא סדרת דרמה קומית-סאטירית ישראלית שעסקה בעולם הריאליטי. הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי אריק שגב והופקה על ידי טדי יזמות והפקות. הסדרה שודרה בערוץ Yes stars Next, בין ה-24 בינואר ל-12 ביולי 2010. נכון למאי 2022, לא ניתן לצפות בסדרה ב־yes VOD.
דמויות > דמויות נוספות

שמעון אלביליה (עמוס לביא) - אביו של ארז, מאפיונר מוכר מאוד. רוכש לעצמו הרבה אויבים שרוצים להרוג אותו ואת ילדיו. הוכנס פעמים רבות לכלא ובפעם האחרונה הוכנס על ידי גבי ודורון.
גבי (גולן אזולאי) - חוקר משטרתי שבא לתוכנית לחקור את הרצח של ליהי. במהרה הופך להיות חבר טוב של דורון וגם עוזר לו למצוא את "ג'פטו", המאיים על חייו. בפרק האחרון עמנואלה מגלה לדורון שהוא היה "חייל" שלה ולכן חקר את "התאבדותה" של ליהי כאילו הייתה אמיתית.
אמיתי גלץ / ג'פטו (עמי סמולרצ'יק) - אמיתי היה הנתב של "הדבילים", תוכנית עבר של ערוץ 4 ושם דורון נהג להשפיל אותו. בעקבות כך אמיתי התפטר והבטיח לנקום בו. במהלך התוכנית הוא איים על חייו של דורון בטלפון, כינה את עצמו "ג'פטו" והטיל עליו משימות כמו שמשה דדון ינצח. הוא גם גרם למשבר ביחסים של דורון ושל נעמה וגם לבעיות בתוכנית. בעזרת גבי דורון מוצא את "ג'פטו" וגבי אוסר אותו.
הערות שוליים

↑  מתן שירם,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏yes משיקה את לוח השידורים לחורף בערוצי הסדרות, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2009
↑  תיגל נשיא, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מה לראות השבוע?, באתר הארץ, 21 בינואר 2010
כתבים מן המרתף (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פיודור דוסטויבסקי
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  רומן פילוסופי
 מקום התרחשות:  סנקט פטרבורג 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1864 
 
כתבים מן המרתף (ברוסית: Записки из подполья; מתורגם גם ככתבים מן המחתרת או כתבי העולם התחתון) הוא רומן פילוסופי מאת פיודור דוסטויבסקי שיצא לאור ב-1864.
הרומן נכתב כקטע מתוך זיכרונות מטושטשים של הגיבור המר, המבודד, חסר השם (המכונה בדרך כלל איש המחתרת), שהוא עובד ציבור בדימוס המתגורר בסנקט פטרבורג. החלק הראשון של הסיפור מסופר בצורת מונולוג על תיעוד הגותו מתוך יומנו של "איש המחתרת" והחלק השני שנקרא "בהקשר השלג הרטוב" מתאר אירועים מסוימים שמציגים את איש המחתרת ואת התממשות הגותו.
הרומן נחשב בעיניי רבים כאחד הרומנים האקזיסטנציאליסטיים הראשונים.
תקציר הספר

לרומן יש שני חלקים.
תקציר הספר > חלק 1: "מתחת לאדמה - במרתף"

החלק הראשון משמש כמעין כניסה למוחו המבולבל של איש המחתרת והוא מחולק לתשעה פרקים. ההקדמה מציגה מספר חידות שפתרונן נלמד ומתפתח עוד יותר עם המשך הסיפור. פרקים 2, 3 ו-4 עוסקים בסבל ובעונג הלא רציונלי של הכותב. פרקים 5 ו-6 דנים בתנודות המוסריות והאינטלקטואליות שהוא מרגיש יחד עם חוסר הביטחון שלו לגבי ביצוע פעולות. פרקים 7, 8 ו-9 עוסקים בגבולות ההיגיון האנושי ושני הפרקים האחרונים הם מעין סיכום ומעבר לחלק 2.
תשוקתו של איש המחתרת לאושר מתבטאת בכאב פיזי בכבד ובכאב שיניים. הוא מזכיר שהחברה האוטופית אליה יש לשאוף מסירה את הסבל והכאב, אבל בפועל האדם חפץ בסבל וכאב וזקוק להם כדי להיות מאושר. לדבריו, הסרת הכאב והסבל תיקח איתה גם את חירותו של האדם. הוא אומר שהאכזריות של החברה גורמת לבני אדם להיאנח מכאב רק כדי להפיץ את סבלם לאחרים. הוא מציג את הפרנויה שלו עד כדי כך שהוא אינו מסוגל להסתכל לעמיתיו בעיניים.
הבעיה העיקרית מבחינת איש המחתרת היא שאחרי כל המסע האינטלקטואלי הוא הגיע לנקודה של חוסר ודאות.
שלא כמו רוב האנשים שבדרך כלל פועלים מתוך נקמה כי הם מאמינים שהצדק הוא העיקר, איש המחתרת מודע לבעיותיו ומרגיש את הרצון בנקמה, אבל הוא מוצא אותה לא מוסרית; הדיסוננס מוביל לעלבון כלפי המעשה עצמו בנסיבותיו הנלוות. הוא מרגיש כי אחרים כמותו קיימים אך הוא מתרכז ללא הרף על הקנטרנות שלו במקום על פעולות שיסייעו לו למנוע את הבעיות מהן הוא סובל. איש המחתרת אפילו מודה שהוא מעדיף להיות לא פעיל מתוך עצלות. בעיני הקורא יש לאיש המחתרת אישיות סותרת, משום שהוא מעניק לקורא מושגים הראויים לשבח, אך פועל בניגוד אליהם.
החלק הראשון נותן גם ביקורת חריפה על הדטרמיניזם ועל ניסיונות אינטלקטואליים להגדיר את הפעולה וההתנהגות האנושית על ידי הגיונות שאיש המחתרת קורא להם במונחים מתמטיתיים: פעמיים-שתיים שווה ארבע. הוא קובע כי למרות הניסיון של האנושות ליצור את "ארמון הקריסטל", התייחסות לסמל המפורסם של אוטופיזם, לא ניתן למנוע את העובדה הפשוטה כי כל אחד, בכל עת, יכול להחליט לפעול בצורה שלא עשויה להיחשב כאינטרס אישי; חלקם יעשו זאת רק כדי לאמת את קיומם. איש המחתרת מגחך את סוג האינטרס העצמי הנאור (אגואיזם, אנוכיות) שצ'רנישבסקי הציע כבסיס לחברה האוטופית. המושג של מערכות תרבותיות וחקיקתיות הנשענות על האגואיזם הרציונלי הזה הוא מה שהגיבור מתעב.
בעבודות אחרות, דוסטויבסקי שוב מעמת את המושג רצון חופשי ומצייר טיעון שלילי כדי לעמת את הרצון החופשי מול דטרמיניזם. כתבים מן המחתרת מסמן את נקודת ההתחלה של דוסטויבסקי בעיסוק הפסיכולוגי והסוציולוגי.
תקציר הספר > חלק 2: "בהקשר השלג רטוב"

החלק השני הוא בסגנון סיפורי והוא מורכב משלושה חלקים עיקריים שמובילים לתת התודעה של האדם.
החלק הראשון הוא האובססיה שלו עם קצין אשר לעיתים קרובות עובר לו ברחוב, לכאורה בלי לשים לב לקיומו. הוא רואה שוטר ברחוב וחושב על דרכים לנקום בו על שלא שם אליו לב. בסופו של דבר, לווה כסף כדי לקנות צווארון בעל מראה יוקרתי למעילו, כדי להיתקל בקצין, ולהראות שהם שווים כבני אדם. מה רבה הפתעתו, שלמרות כל זאת, השוטר לא שם לב שזה בכלל קרה.
בחלק השני איש המחתרת נוסע לארוחת ערב עם כמה חברים ותיקים מבית הספר. איש המחתרת שנא אותם כאשר הוא היה צעיר, אבל אחרי מפגש אקראי עם אחד מהם הוא מחליט לפגוש אותם וקובע את המקום. הם לא מצליחים לעדכן אותו בזמן על השעה שהתנתה מחמש לשש, אז הוא מגיע מוקדם. הוא נכנס לוויכוח עם ארבעה מהם לאחר זמן קצר, ומצהיר בפני כל על שנאתו. בסוף, הם יוצאים בלעדיו לבית בושת. הוא מגיע לבית הבושת כדי לדבר איתם על שאירע אך הם כבר פרשו עם פרוצות לחדרים אחרים. בכעסו הוא נתקל בליזה, פרוצה צעירה, איתה הוא נכנס למיטה.
הסיפור ממשיך בסצנה שך ליזה ואיש המחתרת ששוכבים בשקט בחושך יחד. בשיחתם איש המחתרת מתעמת עם ליזה בנוגע למחשבות על עתידה, בהתחלה היא לא מתרגשת, אבל אחרי שהוא מאתגר את חלומותיה האוטופיים האינדיבידואליים (בדומה ללעג של "ארמון הקריסטל" בחלק הראשון), היא מבינה בסופו של דבר את מצבה של עמדתה איך היא תהפוך אט אט חסרת תועלת ותרד עוד ועוד, עד שלא תרצה לחיות עוד. המחשבה על מוות כזה, מוות מחפיר מאוד מביאה אותה לגבש את עמדתה החדשה.
אחרי זה, היא מנסה להתגבר על הפחד שלה ומגיעה לדירה שלו לאחר שהצטייר בעיניה כ-"גיבור". באמצע ויכוח עם המשרתת שלו, היא מגיעה. בכעסו הוא מקלל אותה ואומר שהוא צוחק עליה וחוזר על האמת על מעמדה האומלל. לקראת סוף כעסו הוא מתפרץ בדמעות ואומר שהוא רק מנסה להשתלט עליה ומתוודה על רצונו הפנימי להשפיל אותה. הוא מתחיל למתוח ביקורת על עצמו ומציין כי הוא למעשה מזועזע מהעוני שלו ומובך ממצבו. ליזה מבינה כמה מעורר רחמים הוא ומחבקת אותו ברוך. איש המחתרת זועק "הם - הם לא נותנים לי - אני - אני לא יכול להיות טוב!".
אחרי כל זה, הוא עדיין מתנהג בצורה נוראית כלפיה, ולפני שהיא עוזבת הוא דוחף לה שטר של חמישה רובלים בידה, שאותה היא מטילה על השולחן (משתמע כי איש המחתרת עסק בפעילות מינית עם ליזה וכי הכסף הוא פיצוי בשבילה). הוא מנסה לתפוס אותה כשהיא יוצאת לרחוב אבל לא מצליח למצוא אותה ולא שומע ממנה שוב. הוא מנסה לעצור את הכאב בלבו על ידי "הפנטזיה", "והאם זה לא טוב יותר, לא יהיה יותר טוב?... עלבון - אחרי הכל, זה טיהור, זה התודעה הכי כואבת, כואבת! מחר הייתי מטמא את נשמתה ומעייף את לבה, אבל עכשיו העלבון לעולם לא ימות בה, וגם אם היא תדחה את הזוהמה הממתינה לה, העלבון ירים אותה, היא תנקה אותה..."
המשפטים האחרונים הם ציטוט של דברים שנאמרו בחלק הראשון. והכל נגמר עם הערה מאת המחבר כי בעוד היה ראוי להכתב עוד הרבה, "נראה כי אולי נעצור כאן."
לקריאה נוספת

פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי, כתבים מן המרתף (1864), תרגם מרוסית: מנחם זלמן וולפובסקי. הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ד, 1974.
פיודור דוסטויבסקי, רשימות חורף על רשמי קיץ; כתבים מן המחתרת (1864), תרגם מרוסית: גרשון חזנוב, עריכה: דימיטרי סגל. הוצאת כרמל, 2000.
דגל מרוקו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי, דגל הצי המדיני
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  2 במרץ 1956
 מוטיבים עיצוביים:  דגל אדום, פנטגרם ירוק במרכז
 גרסאות נוספות:        דגל ימי אזרחי         דגל ימי צבאי
 דגלים היסטוריים   :    1921-1926     1913-1956, מרוקו בחסות ספרדית        1666-1912     1248-1465, 1554-1659     המאה ה-11 עד המאה ה-13   
דגל מרוקו דגל הלאום של ממלכת מרוקו.
הדגל בעל רקע אדום ובמרכזו פנטגרם בצבע ירוק. אדום הוא הצבע המסורתי של מרוקו מהמאה ה-16, שמסמל את קשר הדם בין הנביא מוחמד, דרך פאטמה בת מוחמד, ואשתו של עלי, הח'ליף הרביעי, לבין השושלת העלווית של משפחת המלוכה המרוקאית.
דגל בעל שישה קוקודים
משנת 1915, במרכז הדגל המרוקאי קיים כוכב חלול ירוק, המתאר את חותם שלמה (ח'תאם סולימאן) מסמל את הקשר החזק של מרוקו לאסלאם ואת המחויבות לחמשת עמודי האמונה: עדות, תפילה, צום רמדאן, עלייה לרגל למכה לפחות פעם בחיים ומתן צדקה. עד לשנה זו, במרכז הדגל היה כוכב בעל שישה קודקודים (הקסגרמה), אך השינוי נועד בין היתר על מנת לתאם את הדגל עם הסמלים הלאומיים תחת השלטון הצרפתי, במטרה לשקף את הזהות הדתית והתרבותית של מרוקו בצורה שתואמת את התקופה ההיסטורית והפוליטית ובנוסף על מנת להתרחק מהקשרים עם סמלים יהודיים. מאותה סיבה, פחת השימוש בסמל הזה בכלל העולם האיסלמי. גם בכנסיות מימי הביניים והעת החדשה המוקדמת ניתן למצוא את ההקסגראם – אם כי לא בתור סמל נוצרי, אלא כמוטיב עיטורי בלבד.
דגל זה מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של הצבע האדום – 98.3% ממנו צבועים באדום.
הדגל המריני

הדגל המריני שהיה בשימוש בין השנים 1248–1465, משמש כיום בין היתר כסמל מרכזי בשיח הימין הקיצוני במרוקו בתוך ממים שמופצים ברשתות החברתיות. הממים כוללים את הדגל יחד עם סמלים ודימויים נוספים הקשורים לייאוש מהשלטון הנוכחי ולגאווה לאומית. הממים מציגים את הדגל המריני כאילו הוא סימן לתקופה "מפוארת" יותר של מרוקו ומנוגד לסמליות של הדגל הנוכחי, שנחשב בעיניהם כסמל של קולוניאליזם ותלות.
הדגל הלאומי של ממלכת מרוקו

הדגל המלכותי של מרוקו הוא דגל לאומי שבו הקצוות הירוקים של הכוכב מוקפים בקווים דקים של זהב.
ראו גם

סמל מרוקו
המנון מרוקו
הערות שוליים

↑  Gerbern S. Oegema, The Uses of the Shield of David. On Heraldic Seals and Flags, on Bible Manuscripts, Printer's Marks and Ex Libris, Jewish Studies Quarterly 5, 1998, עמ' 241–253
↑  Cristina Moreno-Almeida, Paolo Gerbaudo, Memes and the Moroccan Far-Right, The International Journal of Press/Politics 26, 2021-03-26, עמ' 882–906 doi: 10.1177/1940161221995083
| דגלי מדינות ערב |
| --- | --- | --- |
|  | דגל הליגה הערבית |  |
| דגלי המדינות | איחוד האמירויות הערביות •  אלג'יריה • בחריין • ירדן • כווית • לבנון • לוב •  מאוריטניה • מצרים • מרוקו • סודאן • סוריה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • קומרו • קטר • תוניסיה • תימן |  |
| ישויות מדיניות | רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • הרשות הפלסטינית • סומלילנד |  |
| דגלי מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוצוואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גבון • גאנה • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| שטחים תלויים | אזוואד • איי מדיירה • אסנשן • האיים הקנריים • זנזיבר • טריסטן דה קונה • מיוט • מלייה • סאוטה • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית • סומלילנד • סנט הלנה • ראוניון |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדגל המריני
פרס לורנס אוליבייה לשחקן השנה בהפקה מחודשת

| --- | --- |
 תיאור:  שחקן השנה בהפקה מחודשת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 הגוף המעניק:  אגודת התיאטרון בלונדון 
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־49 שנים) 
 Olivier Awards.com
 
פרס לורנס אוליבייה לשחקן השנה בהפקה מחודשת היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד ב-1976 בשם "פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד", ושמו הוחלף ב-1984 לכבוד השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
ב-1984 אוחד הפרס עם פרס לורנס אוליבייה לשחקן השנה במחזה חדש לפרס יחיד לשחקן הטוב ביותר. בטקס בשנת 1988 הוענק הפרס בפעם האחרונה.
30 ש"ח לשעה

| --- | --- |

30 ש"ח לשעה
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  דוד אופק, יוסי מדמוני וחיים שריר
 כותבים:  יוסי מדמוני
 בימוי:  דוד אופק ושרי עזוז
 שחקנים:  רותי בורנשטיין, סופיה אוסטריצקי, סמירה סרייה, יגאל עדיקא, ולדימיר פרידמן, נטע בר רפאל, יעקב בורק, דנה סמוחה, מרינה סמוחה, עירד מ.צ.
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית, אוקראינית, רוסית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  8 (עונה ראשונה), 10 (עונה שנייה)
 הפקה
 מפיק:  חיים שריר
 מפיקים בפועל:  בועז וקסלר
 עורכים:  שרי עזוז
 מוזיקה:  השיר "המהפכה האחרונה" בביצוע להקת "תיקון חצות"
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  החל מה-21 במאי 2012 - העונה הראשונה החל מה-7 במאי 2014 - העונה השנייה – 2014 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
30 ש"ח לשעה היא סדרת דרמה ישראלית שגיבורותיה הראשיות הן שלוש עובדות ניקיון בבניין רב קומות, המחליטות להתאגד, לעקוף את חברת כח האדם שהעסיקה אותן ולהציע את שירותיהן באופן ישיר. יוצרי הסדרה: דוד אופק, יוסי מדמוני וחיים שריר.
הסדרה שודרה בערוץ הראשון. העונה הראשונה שודרה החל מ-21 במאי 2012 ובה 8 פרקים. העונה השנייה החלה להיות משודרת ב-7 במאי 2014.
העונה הראשונה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרס הבימוי הטוב ביותר לשנת 2012. הסדרה זכתה בביקורות נלהבות הן על רמת העשייה והן מבחינת תכניה החברתיים והמגדריים. המבקרים קשרו בין הסדרה לבין המגמה החברתית המהפכנית הצעירה בעשור השני של שנות ה-2000. כמו כן ייצגה הסדרה את ישראל בפסטיבל אינפוט בשנת 2013 והוקרנה בקטגוריה המגדרית.
את שיר הנושא של הסדרה, "המהפכה האחרונה", ביצעה להקת האינדי-פּאנק "תיקון חצות" שסולניתה היא סופיה אוסטריצקי, שגילמה בסדרה את דמותה של אירנה.
עלילה > עונה ראשונה

העלילה מספרת את סיפורן של שלוש נשים קשות יום, שקופות בעיני סביבתן, עובדות ניקיון בחברת כוח אדם, המפוטרות מעבודתן. על מנת לשרוד הן מחליטות לעקוף את המעביד שפיטר אותן, לאחד כוחות ולהציע שירות ללקוחות באופן ישיר. מתוך רצון להמשיך ולשרוד בעיר הגדולה הן קובעות כללי עבודה נוקשים והופכות לקואופרטיב שוויוני. כל אחת תעבוד כפי יכולתה ותקבל לפי צרכיה.
העלילה המרכזית על שלוש נשים המגיעות משלושה מגזרים מרוחקים זה מזה בחברה הישראלית והנאלצות לשרוד ביחד בעולם קשה, מתובלת בסיפוריהן האישיים, אהבותיהן, מצוקותיהן, חיי המשפחה ועוד.
כשהבנות הופכות כבר לחברה מצליחה, הן מחליטות להעסיק בעצמן עובדות. כאן מתרחש שינוי – הבנות הפכו ממנוצלות למעסיקות והן מעסיקות את העובדת החדשה בתנאים פחות טובים משלהן אך טובים בהרבה מהתנאים בשוק.
עלילה > עונה שנייה

העונה השנייה ממשיכה את התעצמות הקואופרטיב שבנו הבנות, עד שהוא מאיים להידמות לחברת כח האדם אותה הן עזבו. גיבורות הסדרה הופכות ממועסקות מנוצלות למעסיקות מנצלות, ככל שהן מצליחות יותר.
ועם זאת, וזהו לב ליבה של העונה השנייה, הן מגלות שלמרות שלכאורה זכו בעצמאות כלכלית הן עדיין תלויות בעולם הגברי.
העונה השנייה מתמודדת יותר עם שאלות המגדר, שאלות טבע האדם באשר הוא אדם. האם סולידריות יכולה להיווצר מעמדה של כוח או רק מעמדה של חולשה? האשליה השוויונית מתנפצת ורגעי חמלה מושגים רק ברמה הבין אישית. יחסי נשים גברים מתחדדים כיחסי מנוצל ומנצל. עם זאת הטון של עונה זו אירוני יותר ומלווה בהומור. ברמה הפילוסופית, ממשיכה העונה השנייה את הראשונה בעיסוק בבעיות מוסר מהזווית הנוצרית, המרקסיסטית או היהודית.
יוצרי הסדרה התלוננו שהערוץ הראשון הזניח את הסדרה בעונה השנייה, היא קיבלה תקציב נמוך יותר ושובצה בזמן שידור לא נוח.
הרקע לסדרה

יוסי מדמוני, התסריטאי, החל בכתיבת הסדרה בשנים בין 2005 ל-2006, כאשר כיהן כיו"ר איגוד התסריטאי. הוא התרשם מהצורך לגבש חבורה סולידרית מאנשים שנאבקים על קיומם באופן עצמאי, ובהשראה זו הוא החל בכתיבת התסריט. שבוע לאחר תחילת הצילומים, התחילה המחאה החברתית.
הסדרה מרבה לעסוק בשאלות של אתיקה בעבודה, עוני ועושר, שנאת זרים, ונושאים נוספים הקשורים למוסר, בעיקר השוואה בין מוסר מרקסיסטי למוסר נוצרי.
פרסים

בינואר 2013 זכתה בשלושה פרסים בטקס פרסי הטלוויזיה 2012:
סדרת הדרמה/מיני סדרת דרמה הטובה ביותר
הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה, מיני דרמה וסדרת ילדים ונוער – דוד אופק, שרי עזוז
התסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה, מיני דרמה וסדרת ילדים ונוער – יוסי מדמוני
צוות השחקנים

| שחקן/ית | דמות | תיאור |
| --- | --- | --- |
| רותי בורנשטיין | אסנת |  |
| סופיה אוסטריצקי | אירנה |  |
| סמירה סרייה | אמל |  |
| דנה סמוחה | נעמה |  |
| מרינה סמוחה | מרינה |  |
| יעקב בורק | נחמיה כהן-מינץ |  |
| יגאל עדיקא | יוסי |  |
| ולדימיר פרידמן | קוסטה |  |
| קרינה ליטביננקו | הלנה |  |
| לירון בן שלוש | שירה |  |
| אבישי סיון | אבישי |  |
| נטע בר רפאל | מורן |  |
| עירד מ.צ. | אסתר |  |
| מאיסה עבד אלהאדי | נור |  |
| רות גלר | גברת זלינגר |  |
| מורן מרציאנו | משה אברהמיאן |  |
| לירן עצמון | הבעל של שירה |  |
| ישראל בושריקר | אינסטלטור |  |
| סי היימן | שרה זלינגר |  |
| שיבי פרומן | הרב שרעבי |  |
| אלירן מועלם | יוני |  |
הערות שוליים

↑  ניב שטנדל, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'מרוממה באהבה: ערוץ 1 מחפש צופים, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
↑  Forget the Make Up,these Women are on a Mission! Female Leads as Strong Fiction Success Factors, באתר INPUT
↑  גילי איזיקוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'יוצרי "30 ש"ח לשעה" מוחים על התנהלות רשות השידור כלפי הסדרה, באתר הארץ, 7 ביוני 2014
↑  מביט אל האופק מאת נטע הלפרין, באתר איגוד התסריטאים, 13 בינואר 2013
↑  גילי איזיקוביץ,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'חולקו פרסי הטלוויזיה הישראלית, באתר הארץ, 13 בינואר 2013
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2011 – פלפלים צהובים | פרס האקדמיה לטלוויזיה - סדרת הדרמה הטובה ביותר  2012 – 30 ש"ח לשעה | הבא: 2013 – שטיסל |
אחד העם 101

| --- | --- |
 מבוסס על:  אחד העם 1
 סוגה:  קומדיית מצבים, סדרת טלוויזיה קומית 
 יוצרים:  ארז בן הרוש, אילן פלד, ליאור כפיר רפאל 
 כותבים:  ארז בן הרוש, אילן פלד, אמיר בן-סירה 
 שחקנים:  אילן פלד   אורי גוטליב   ארז בן הרוש   יעל פוליאקוב   ענת מגן-שבו
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  10 
 תוכנית מקור:  אחד העם 1
 תוכנית המשך:  הנוכלות
 הפקה
 מוזיקה:  שלומי סרנגה
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (רשת)   שידורים חוזרים:   רשת - ערוץ 13 (2018)   ערוץ ההומור (אפריל 2020 - הווה)
 תקופת שידור מקורית:  5 ביולי 2010 – 19 בספטמבר 2010
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אחד העם 101 היא קומדיית מצבים ישראלית וספין אוף לסדרה אחד העם 1. פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-5 ביולי 2010. הסדרה כללה עשרה פרקים בני 24 דקות ועקבה אחרי עלילותיה של מירי פסקל לאחר שהתעשרה ועברה לגור במגדלי יוקרה.
פרק הבכורה של אחד העם 101 זכה למדרוג של 26.8% לאחר פרסום מסיבי שקדם לעליית התוכנית. טרם שידורם בטלוויזיה ערכה רשת הקרנה של שני פרקים בבתי-הקולנוע, כחלק ממהלך שיווקי להשקת הסדרה. כ-2,000 כרטיסים נמכרו תוך זמן קצר.
הפקה

צילומי הסדרה החלו בסוף 2009 ונמשכו 6 חודשים. הסדרה צולמה בחלקה במגדל מנהטן בתל אביב. את שיר הנושא של הסדרה, "טאבה טומבה", ביצע שלומי סרנגה. במהלך שידור הסדרה נבדקה תלונה על פרסום סמוי.
ב-16 בנובמבר 2019 עלתה בyes סדרה חדשה בשם "הנוכלות", אשר המשיכה את סיפורן של הגיבורות "אחד העם 101" - מירי פסקל (בגילומו של פלד) ואחותה תקווה בן חיים (בגילומה של פוליאקוב).