stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אזרבייג'ן במשחקים האולימפיים
היסטוריה

הספורטאי האזרבייג'ני הראשון שזכה במדליה אולימפית הוא המתאבק נאמיג עבדולאייב, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת אטלנטה, המדליה היחידה לזכות אזרבייג'ן במשחקים. ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני (2000), היה עבדולאייב לאזרבייג'ני הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית. הקלעית זמפירה מפטחטדינובה זכתה אף היא במדליית זהב (בסקיט) והמתאגרף ווגאר אלקבארוב זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת אתונה (2004) צברה המשלחת האזרית חמש מדליות. המתאבק פאריד מנסורוב זכה במדליית הזהב היחידה. מפטחטדינובה איבדה את תוארה מסידני, אך זכתה במדליית ארד. קלעית נוספת, איראדה אשומובה, זכתה במדליית ארד בירי מ-25 מטר באקדח, וכן דורגה במקום השמיני בירי באקדח אוויר. שני מתאגרפים זכו אף הם במדליות ארד, פואד אסלנוב ואגאסי ממאדוב. ספורטאים אזרים נוספים שבלטו באתונה כללו את לוחם הטאקוונדו רשאד אחמדוב שסיים במקום הרביעי, מרים המשקולות טוראן מירזייב שסיים במקום הרביעי, המתאבק רוסטם אגייב שסיים במקום החמישי, הג'ודאים מהמאן עזיזוב ומובלוד מיראלייב שסיימו במקום החמישי, מרים המשקולות אלאן ננייב שסיים במקום השישי, וכן הסייפת ילנה ז'מייבה והמתאגרפים ווגאר אלקבארוב, רוסלן חאירוב ורובשאן חוסיינוב שהודחו ברבע הגמר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) עלו הישגי האזרים ל-6 מדליות. הג'ודוקא אלנור ממאדלי זכה במדליית הזהב היחידה, וג'ודוקא נוסף, מובלוד מיראלייב, זכה במדליית ארד. שלושה מתאבקים אזרים זכו במדליות: רובשאן ביירמוב זכה במדליות כסף, וחטאג גזיומוב ומריה סטדניק זכו במדליות ארד. וויטלי רחימוב שזכה במדליית כסף הורשע באימרוץ והמדליה נשללה ממנו. במדליה השביעית, מדליית ארד, זכה המתאגרף שאהין אימראנוב. ספורטאים אזרים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את לוחם הטאקוונדו רשאד אחמדוב (מקום חמישי), מרימי המשקולות טוראן מירזייב וניזאמי פשייב (מקום חמישי), המתאבקים נמיג סבדימוב וזלימחאן חוסיינוב (מקום חמישי), המתעמלת האמנותית אלייה גרייבה (מקום שישי), מרים המשקולות אפגן ביירמוב (מקום שביעי), המתאבק נוברוז טמרזוב (מקום שביעי), נבחרת ההתעמלות האמנותית (מקום שביעי) והמתאבק שלווה גלבדזה (מקום שמיני).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו האזרים ב-10 מדליות, ההישג הגבוה ביותר עד אז. שש מהמדליות הושגו בהיאבקות: טוגרול אסגרוב ושריף שריפוב זכו במדליות זהב, רובשן באירמוב ומריה סטדניק במדליות כסף, ואמין אחמדוב ויוליה רטקביץ' זכו במדליית ארד. שני מתאגרפים זכו במדליות ארד, טיימור ממדוב ומגמודרסול מז'ידוב, ולהישג דומה הגיע מרים המשקולות ולנטין חריסטוב. ספורטאים אזרים נוספים שבלטו בלונדון כללו את המתעמלת האומנותית אלייה גראייבה (מקום רביעי), חותרי הקאנו סרגיי בזוגליי ומקסים פרוקופנקו (מקום רביעי במקצה ל-1000 מטרים), החותר אלכסנדר אלכסנדרוב (מקום חמישי), מרימת המשקולות בוינאקה קוסטובה (מקום חמישי), המתאבקים ג'בריל חסנוב וחסן אלייב (מקום חמישי), מרים המשקולות אינטיגאם זאירוב (מקום שישי), הג'ודוקא טרלן קרימוב ואלמר גסימוב (מקום שביעי), מרים המשקולות סרדר חסנוב (מקום שמיני) והאתלט יליד אתיופיה היילה איברהימוב (מקום תשיעי בריצת 5000 מטר). המתאגרף מגומד עבדולחמידוב היה מעורב בשערוריית שיפוט כשהתמודד בשלב שמינית הגמר מול היפני סטושי שימיזו. לאחר שעבדולחמידוב הוכרז כמנצח, הגישו היפנים ערעור. התאחדות האגרוף הבין-לאומית הפכה את החלטתו של השופט, והדיחה אותו מהמשך המשחקים.
היסטוריה > אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) האמירו הישגי האזרים ל-18 מדליות, המספר הגבוה אי פעם. רק שישה מזוכי המדליות היו ילידי אזרבייג'ן, והיתר היו ילידי מדינות אחרות שעברו לייצג אותה: חמישה מרוסיה, ארבעה מאוקראינה, שניים מאיראן ואחד מקובה.
רק אחת מהמדליות הייתה מדליית זהב, בה זכה לוחם הטאקוונדו יליד רוסיה ראדיק איסייב. שני לוחמי טאקוונדו נוספים, מילאד בייגי (יליד איראן) ופטימט אבקרובה (ילידת רוסיה) זכו במדליית ארד, ופרידה עזיזובה סיימה במקום החמישי. המתאבקים האזרים צברו תשע מדליות. טוגרול אסגרוב איבד את תוארו מלונדון וזכה במדליית כסף. חטאג גזיומוב ומריה סטדניק זכו אף הם במדליות כסף, לשניהם הייתה זו המדליה האולימפית השלישית. שריף שריפוב איבד אף הוא את תוארו מלונדון, וזכה במדליית ארד. חאג'י אלייב, ג'בריל חסנוב, ראסול צ'ונאייב, סבאח שריאטי ונטליה סינישין זכו אף הם במדליות ארד. רובשאן באירמוב, שזכה במדליות כסף בשתי האולימפיאדות הקודמות, הסתפק הפעם במקום החמישי, ויוליה רטקביץ' סיימה אף היא במקום החמישי.
הג'ודאים רוסטם אורוז'וב ואלמר גסימוב זכו במדליות כסף. אוחרן ספרוב סיים במקום החמישי וממדאלי מחדייב סיים במקום השביעי. המתאגרף לורנסו סוטומאיור זכה במדליית כסף, וקמראן שאחסובארלי זכה במדליית ארד. שלושה מתאגרפים נוספים הודחו בשלב רבע הגמר: אלווין ממישזאדה, טיימור ממדוב ועבדולכדיר עבדולייב. לראשונה זכו האזרים במדליות גם בענף הקאנו/קיאק: חותר הקאנו ולנטין דמיאננקו זכה במדליית הכסף במקצה ל-200 מטר והקיאקיסטית אינה אוסיפנקו-רדונסקה זכתה במדליית ארד במקצה ל-200 מטר וסיימה במקום השמיני במקצה ל-500 מטר.
אזרבייג'ן השיגה קווטה להשתתפותם של שני מרימי משקולות במשחקים, אך היא בוטלה עקב ריבוי מקרים של שימוש בחומרים אסורים, ואף מרים משקולות לא ייצג את אזרבייג'ן במשחקים אלה.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 2 | 0 | 1 | 3 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 0 | 4 | 5 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 1 | 1 | 4 | 6 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 2 | 2 | 5 | 9 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 7 | 10 | 18 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 3 | 4 | 7 |
| סך הכל | 7 | 14 | 28 | 49 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  היאבקות | 4 | 8 | 13 | 25 |
|  ג'ודו | 1 | 2 | 2 | 5 |
|  טאקוונדו | 1 | 0 | 2 | 3 |
|  קליעה | 1 | 0 | 2 | 3 |
|  קראטה | 0 | 2 | 0 | 2 |
|  אגרוף | 0 | 1 | 8 | 9 |
|  קאנו/קיאק | 0 | 1 | 1 | 2 |
| סך הכל | 7 | 14 | 28 | 49 |
ראו גם

ברית המועצות במשחקים האולימפיים
המשלחת המאוחדת במשחקים האולימפיים
אזרבייג'ן במשחקים הפאראלימפיים
אזרבייג'ן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
המתאבק חטאג גזיאמוב, שזכה במדליות ארד בבייג'ינג ובלונדון, ובמדליית כסף בריו
המתאבק נאמיג עבדולאייב, שזכה במדליית זהב בסידני ובמדליית כסף באטלנטה
המתאבק אלנור ממאדלי, שזכה במדליית זהב בבייג'ינג
האגדה של קורה – דמויות

האגדה של קורה (באנגלית: The Legend of Korra) היא סדרת אנימציה ששודרה בניקלודיאון בין 2012 ל-2014, סדרת ההמשך לאווטאר: כשף האוויר האחרון. להלן רשימה של דמויות מהסדרה.
צוות אווטאר

קֹורָה (ג'נט וארני/דקלה הדר) - האווטאר הבאה בתור אחרי אווטאר אנג, כשפית מים משבט המים הדרומי. קורה היא האווטאר הראשון בעל יכולת כשפות המתכת. קורה היא עקשנית וקשוחה, כשפית מעולה אך מתקשה בצד הרוחני. ביתם של טונרק וסנה, אחייניתו של אונלק ובת דודתם של אסקה ודסנה, הייתה שחקנית באולימפי־כשף בקבוצה של "סמורי האש" ביחד עם מאקו ובולין, וניהלה מערכת יחסים עם מאקו. במהלך העונות 3 ו־4 גוברת החברות בינה ובין אסאמי, ובסוף העונה הרביעית השתיים יוצאות יחד לחופשה בעולם הרוחות.
מאקו (דייוויד פאוסטינו/עומרי רוזנצוייג) - אחיו הגדול של בולין, כשף אש וברק. בגיל צעיר התייתם מהוריו ונשאר עם אחיו בולין, והם התגוררו ביחד ברפאבליק סיטי. היה שחקן אולימפי־כשף יחד אם אוטאר קורה ובולין בקבוצת "סמורי האש", ומאוחר יותר בלש במשטרת רפאבליק סיטי והיה שומר הראש של הנסיך וו. היה בכלא מספר פעמים ברפאבליק סיטי וגם בממלכת האדמה. ניהל בעבר מערכת יחסים עם קורה ועם אסאמי. מאקו קרוי על שם השחקן מאקו איוואמאצו, אשר דיבב את דוד אירו בכשף האוויר האחרון.
בּוֹלִין (פ. ג'. בירן/גילן שחף) - אחיו הצעיר של מאקו, כשף אדמה ולבה. היה שחקן אולימפי־כשף ביחד עם אווטאר קורה ועם מאקו בקבוצה בשם "סמורי האש", ובהמשך שיחק בתמונוע של וריק בתור דמות בשם נאקטאק, ונהיה מפורסם. חבר של וריק. בתחילת העונה הרביעית היה נאמן לקובירה, אך לבסוף הבין שהיא מסוכנת ובעקבות זאת הוא ווריק ברחו ממנה ומצבאה, ועזרו להביסה.
אסאמי סאטו (עונות 3-1: סיישל גבריאל/ הילה מערבי; עונה 4: שרון שחל) - בתו של הירושי סאטו, ומנהלת את חברת "תעשיות העתיד", ממציאה מחוננת, בעונה הראשונה מתגלה אביה (הירושי) כפושע שחבר לאמון במהפכת השוויונאים כנגד כל הכשפים. בעברה ניהלה מערכת יחסים עם מאקו. היא אינה כשפית, אך מוכשרת במיוחד בלחימה בעזרת כפפה חשמלית. במהלך העונות 3 ו־4 גוברת החברות בינה ובין קורה ובסוף העונה הרביעית השתיים יוצאות יחד לחופשה בעולם הרוחות.
נבלים > השוויונאים

אַמוֹן/נוֹאטק (סטיבן בלום/אלון שר) - כשף מים וכשף דם ברמה גבוהה מאוד והיה מסוגל לקחת, את הכשפות מכשפים אחרים באמצעות הכשפות הדם שלו לצמיתות. והוא היה יכול לבצע כשפות דם ללא תלות בירח, מנהיג השוויונאים. הנבל הראשי של העונה הראשונה. נהרג בהתפוצצות הסירה עם טרלוק.
הסגן - הסגן של אמון. בגד בו בסוף העונה הראשונה, לאחר שהבין כי אמון הוא למעשה כשף דם.
הירושי סאטו (דניאל דיי קים/עמי מנדלמן) - איש עסקים וממציא מחונן, אלמן מרפאבליק סיטי ואביה של אסאמי. סייע לאמון במהפכה של השוויונאים כנקמה על כך שכשף אש הרג את אשתו. נאסר על ידי משטרת רפבליק סיטי על פשעיו. בעונה הרביעית משלים עם אסאמי ומקריב את חייו כדי לעזור לצוות אווטאר לחדור לרובוט הענקי של קובירה. הירושי מצליח לפרוץ אל המגה רובוט ענקי אך שילם בחייו.
נבלים > הלוטוס האדום

זָאהִיר (הנרי רולינס/גדי לוי) - ראש הלוטוס האדום, שהפך לכשף אוויר בעקבות המיזוג ההרמוני. בן זוגה של פלי. בתחילת העונה ברח מהכלא ועזר גם לחבריו לברוח מהכלא. הרג את מלכת האדמה, והשתלט על מקדש האוויר הצפוני, פיצח את יכולת התעופה של גורו לאהימה. שבה, הרעיל ופצע קשות את קורה. הנבל הראשי של העונה השלישית. בסוף העונה נכנס לכלא על מעשיו ובעונה הרביעית עוזר לקורה להתחבר לראאבה שוב לאחר שלוש שנים של ניתוק, כתוצאה מהרעל שהכניס לגופה.
פְּלִי (קריסטי וו/אורנה כץ) - כשפית אש וכשפית בערה, בעלת קעקוע של עין שלישית דרכה היא יורה פיצוצים מהמחשבה, כמו ה"מפציצולוג" מהסדרה הקודמת. חברה בלוטוס האדום. בת זוגו של זאהיר. בסוף העונה השלישית נהרגת על ידי סו-יין.
מִינְג־הואה (גריי דה־ליסלה/רונה בקרמן) - כשפית מים חסרת ידיים. חברה בלוטוס האדום. היא משתמשת במים כידיים חלופיות. בעלת אופי מעט סדיסטי, בסוף העונה נהרגת על ידי מקו בכשפות ברק.
גאזן (פיטר גיילס/אלון שר) - כשף אדמה ולבה. חבר בלוטוס האדום. הפיל את החומה בבה סינג סה וגרם לאנרכיה לאחר מכן עזר לשאר הלוטוס האדום להשתלט על מקדש האוויר הצפוני ואחרי שמקו ובולין גילו שכל מה שהם תכננו לעשות לאומת האוויר היה תכסיס גאזאן הרס את מקדש האוויר הצפוני עד היסוד ובסוף העונה בגלל שמקו ובולין היו יותר חזקים ממנו ביחד אז הוא התאבד במערה על ידי כך שגרם למפולת סלעים ולבה בניסיון להרוג את מקו ובולין יחד איתו.
צ'יף/אווטאר אונלק (אדריאן לאטורל/אלדד פריבס) - כשף מים אפלים משבט המים הצפוני ודוד של קורה. בהתחלה נראה כאיש נחמד אך בהמשך מתגלה כאדם רשע ואכזר הרוצה לשנות את הסדר, לשלוט בעולם החומר והרוח, רוצה לסיים את מחזור האווטאר ולהפוך לאווטאר חדש (האווטאר האפל) בהתמזגות עם הרוח האפלה וואטו. הנבל הראשי של העונה השנייה. לבסוף נהרג על ידי קורה כשטיהרה את רוחו של וואטו במהלך המיזוג ההרמוני. בעונה 3 מתברר כי היה בלוטוס האדום.
נבלים > נבלים נוספים

טרלוק (די בראדלי בייקר/סער בדישי) - כשף מים ודם ברמה גבוהה, היה חבר במועצת העיר של רפבליק סיטי, שמנסה להתמנות לראש העיר ובכך להשתלט עליה. חטף את קורה להרים, והחזיקה כשבויה. משמש כנבל המשני של העונה הראשונה. לאחר שאמון גוזל ממנו את הכשפות, מספר טרלוק לקורה את האמת ומתנצל על מעשיו.
קובירה (זלדה ויליאמס/מונה מור) - כשפית אדמה ומתכת רבת עוצמה מהעיר צ'או פו. יתומה שנלקחה תחת חסותה של סוּ בגיל 8. היא החליטה להקים את אימפריית האדמה כדי לשקם את ממלכת האדמה, לאחר שנגרם לה נזק כבד לאחר שזאהיר והלוטוס האדום הרגו את מלכת האדמה בעונה השלישית לבסוף מצליחה זמנית להשתלט על ממלכת האדמה. מכונה המאחדת הגדולה. הנבלית הראשית של העונה הרביעית. בסופו של דבר גורמת נזק כמעט בלתי הפיך לרפבליק סיטי בכך שבנתה רובוט ענק, אך עקב כך שקורה הצילה אותה, מתחרטת, חוזרת למוטב ונשלחת לכלא על מעשיה.
יקון (קלנסי בראון/עמי מנדלמן) - כשף מים ודם ברמה גבוהה, גילה את היכולת לבצע כשפות דם בכוח המחשבה וללא תלות בירח המלא, יכולת שהעביר לבניו. פושע שהשליט טרור על רפאבליק סיטי 42 שנים לפני אירועי העונה הראשונה עד שאנג לקח ממנו את יכולת הכשפות ונכנס לכלא על מעשיו לאחר מכן ברח מהכלא ועבר לגור בשבט המים הצפוני, שם התחתן ונהיה לאבא לשני בנים, טרלוק ונואטק שאותם אימן בכשפות דם.
ואאטו (יונתן אדמס/עמי מנדלמן) - רוח אפלה, הרוח הנגדית של ראאבה. נכלא בתוך עץ הזמן שבעולם הרוחות על ידי אווטאר וואן. משתף פעולה עם אונלק בעונה השנייה על מנת להשתחרר מכלאו ולהתמזג עם אונלק לאווטאר אפל. חוסל על ידי קורה ובכך הביאה לעוד עשרת אלפים שנים של אור ושלום, עד אשר ואאטו ייווצר שוב בתוך ראאבה.
האו־טינג (ג'יין טייני/הילה מערבי) - המלכה הרודנית של ממלכת האדמה. נהרגת על ידי זאהיר בכך שהוא לוקח לה את האוויר בעונה השלישית והיא נחנקת ומתה. דודתו של הנסיך וו ובתו של מלך האדמה קוואי. לפי המסופר, שלאחר שמלך האדמה מת, האו-טינג אכלה את דוב המחמד שלו.
אווטארים קודמים

אווטאר אנג - האווטאר שקדם לקורה, סיים את מלחמת מאה השנים, כשף האוויר היחיד שניצל מהמלחמה. הקים את הרפובליקה המאוחדת ורפבליק סיטי, לזכרו הוקם פסל בעיר. האווטאר הראשי בסדרה "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
אווטאר רֹוקוּ - האווטאר שקדם לאנג. הדריך את אנג במשך מסעו בסדרה של "אווטאר: כשף האוויר האחרון" ובקומיקסים. בצעירותו הוא היה חברו הטוב ביותר של הנסיך סוזין. בזקנותו, נהרג בהתפרצות הר געש במקום מגוריו.
אווטאר קיושי - האווטאר שקדמה לרוקו. הרגה את צ'ין הגדול, לוחמות קיושי מבוססות עליה ולבושות כמותה. האי קיושי נקרא על שמה. מספרים שהיא האווטאר שחיה הכי הרבה זמן.
קורוק - האווטאר שקדם לקיושי. בסדרה "אווטאר: כשף האוויר האחרון" הוא מספר שהרוח קו גנבה לאהובתו את הפנים.
יאנג־צ'ן - האווטאר שקדמה לקורוק. נוודת אוויר. מורחב עליה בקומיקס "אווטאר: כשף האוויר האחרון – הקרע".
אווטאר זיטו - האווטאר שקדם ליאנג-צ'ן. כשף אש, נראה פעם אחת יחד עם כל האווטארים. לא מרחיבים עליו לא בסדרה ולא בקומיקסים.
אווטאר וואן - האווטאר הראשון. הפך לאווטאר הראשון בכך שהתאחד עם רוח האור ראבה וגבר על רוח האפלה וואטו.
בעלי חיים

נאגה - כלבת דוב הקוטב של אווטאר קורה אשר משמשת לאורך הסדרה ככלי תחבורה עיקרי ביותר בסדרה עבור קורה וחבריה.
פאבו - סמור אש, חיית המחמד של בולין.
אוגי - הביזון המעופף של טנזן והבן של אפה.
דרוק - דרקון המחמד של צוקו.
ג'וסי - הביזון המעופף של אופל, מנוזל מאוד.
פוקי - הלמור זנב-טבעת המכונף של מילו.
לפטי - הביזון המעופף של קאי, היה ביזון מעופף פראי.
פפר - הביזון המעופף של ג'ינורה, איקי ומילו.
ראו גם

אווטאר - דמויות
האגדה של קורה - פרקים
מעברות

ערך זה עוסק בקיבוץ מעברות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מראה מחצר בית טיפוסי במעברותמראה בחצר בית טיפוסי במעברות
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎14 מטר
תאריך ייסוד: 1933
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 970 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 944 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) מעברות(למפת נתניה רגילה) מעברות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעברות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעברות32°21′49″N 34°54′18″E﻿ / ﻿32.3636842167071°N 34.9049296490021°E﻿ / 32.3636842167071; 34.9049296490021  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר באדום - מעברות בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10
http://www.maabarot.org.il
חברת הקיבוץ בשמירה, 1936
חדר האוכל בקיבוץ מעברות, 1 באוקטובר 1939
תבליט בטון על קיר "בית מנחם" במוסד "רמות חפר" בקיבוץ שיצר נתן רפופורט
חגיגות 20 שנה לקיבוץ מעברות - הצגת "שיר השירים"
צבי שופן זורע ברינה 1938
תמונת בית הנוער
פסל הזורע על ידי יעל ארליכמן
שיעור עברית לילדי עלית הנוער 1943
שלט ארכיון מעברות
הרצל כורש כנוטר שדות, 1937
שלט הזורע על ידי יעל ארליכמן
עץ הפיקוס הענק עתיר השנים במעברות
מַעְבָּרוֹת הוא קיבוץ בעמק חפר על שפת נחל אלכסנדר, בתחומי מועצה אזורית עמק חפר. זהו אחד מארבעת הקיבוצים שייסדו את תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
היסטוריה

ראשיתו של קיבוץ מעברות בקיבוץ ג' שהוקם ב-1925 על ידי חלוצים מתנועת השומר הצעיר שעלו לארץ ישראל מבוקובינה ומבסרביה שבממלכת רומניה וישבו במשך כעשר שנים בחיפה עד שקיבלו קרקע להתיישבות קבע. בין 1929 ל-1930 עלו ראשוני חברי תנועת השומר הצעיר מבולגריה והתיישבו תחילה בקבוץ משמר העמק. בהתאם להצעת הקיבוץ הארצי התאחד גרעין עולי בולגריה עם חברי קיבוץ ג'. שתי הקבוצות הקימו מחנה אוהלים זמני ליד שכונת בת גלים של ימינו וחבריהן עבדו בעבודות מזדמנות בעיר חיפה, הגברים בבניין והנשים ככובסות. לאחר מכן הצטרפה אליהם קבוצה מהשומר הצעיר בהונגריה. קיבוץ ג' התפלג על רקע אידאולוגי וחלק מהחברים הקימו את גבעת חיים ביולי 1932.
היסטוריה > העלייה לקרקע

בערב ראש השנה, 25 בספטמבר 1933, הגיע גרעין המתיישבים לוואדי חווארת, חבריו הקימו ארבעה צריפים ומסביבם בנו גדר. ב-1936 השתרע היישוב על 447 דונמים ומנה 172 נפשות, מהם 137 בגירים ו-35 ילדים. התושבים עסקו בפלחה, ברפתנות ובלולנות. בזמן המרד הערבי הגדול הוצתו שדות היישוב וחלק ממחסני היבולים, והיו עימותים עם הבדווים שהתיישבו בסמוך לו.
היסטוריה > התבססות הקיבוץ

ב-1939 הניבו לראשונה עצי ההדר תפוזים ובמקביל נקלטה בקיבוץ קבוצת עולי עליית הנוער מגרמניה הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדל שטח היישוב לכדי 1,000 דונמים, שהיו בבעלותו, ועוד כ-1,200 בחכירה. בשלהי 1945 מנתה אוכלוסיית הקיבוץ 260 נפשות, מתוכם 33 ילדים שהצליחו להימלט מממלכת יוגוסלביה. לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בקיבוץ עולים מצ'ילה.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

ב-1955 חי ופעל במקום עם משפחתו הצ'לן הצרפתי פול טורטלייה, שהתלהב מהאידיאלים של הקיבוץ. הוא אף הלחין כאן את יצירתו "סימפוניית ישראל". בקרבת הקיבוץ נתגלה ב-1966 בית קברות מתקופת הברונזה התיכונה I. נתגלו כתריסר קברים אשר מתוכם 7 בשימוש. באחד הקברים נתגלה ראש גרזן שאופייני לתקופה ואיפשר לתארך את בית הקברות.
הקיבוץ ידוע היום בעיקר בזכות מפעל המזון שלו "מוצרי מעברות"    (מטרנה, ובונזו ולה-קט) ובית החרושת לתרופות "תרימה". בקיבוץ מגדלים כותנה, ליצ'י ועוד. כמו כן יש משק חלב ובריכת דגים. כמו כן רכשו את חברת תוספי המזון אלטמן ואת חברת 'אדמה' למוצרי מזון אורגניים. ב-2017, בעקבות מכירת מטרנה, צפוי הקיבוץ לרווחי הון בסדר גודל של כ-450 מיליון ש"ח, שמשמעותם הכלכלית בחלוקה פוטנציאלית, תעניק לכל חבר קיבוץ כ-600,000 ש"ח.
בקיבוץ קיים אולפן הקלטות, "אוזן מוזיקלית".
במקום היה בית ספר תיכון אזורי גדול, "רמות חפר", אולם בשנת 2014 עזב בית ספר את "גבעת המוסד" של הקיבוץ והתאחד עם מבואות ים במכמורת. בית הספר נקרא "רמות ים". בספטמבר 2017 נפתח בית ספר יסודי ייחודי ברוח מונטסורית, בשם "סימני דרך". המוסך המרכזי של קואופרטיב ההובלה "עמק חפר" צמוד לקיבוץ. הקיבוץ נחשב לקיבוץ שיתופי אשר לא עבר תהליכי הפרטה.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה > אישים

מיה שביט המנצחת, נולדה בקיבוץ
גיורא רם פורמן, טייס וסגן מפקד חיל האויר, היה בן הקיבוץ
גבע אלון, מוזיקאי, הוא בן הקיבוץ.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אלברט רומנו, "עליה והתיישבות", בתוך: אנצקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים 1967, עמ' 432-436.
↑  ג. שרוני, גם למעברות - ייחוס "אבות", מעריב, 21 ביוני 1966
↑  מוצרי מעברות
↑  ניר טל ואורנה יפת, מכירת מניות קיבוץ מעברות במטרנה; כל חבר ירוויח יותר מ-600 אלף שקל, באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467978205171  GND: 1076680518  LCCN: no2007091286  VIAF: 158653485   WorldCat (עם VIAF): 158653485 
פסל של חנה דוד ברחבי הקיבוץ
תזמורת גירצניך

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1827
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  קלן, גרמניה
 אולם קונצרטים:  בית "הפילהרמוניה של קלן"
 מנצח:  אנדרס אורוסקו-אסטרדה (מיועד)
 אתר רשמי
 
תזמורת גירצניך (בגרמנית: Gürzenich-Orchester) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בקלן, גרמניה.
תולדות התזמורת

ראשיתה של התזמורת בשנת 1827, כשאחד מתושבי קלן מימן את הקמתה של "העמותה הקונצרטטנטית של קלן", שנועדה להגיש קונצרטים לחברי העמותה וקונצרטים למנויים. משנת 1857 ואילך התקיימו הקונצרטים האלה באולם בשם גירצניך, שנתן לתזמורת את שמה. בשנת 1986 נעשתה בית "הפילהרמוניה של קלן" למשכנה הקבוע של התזמורת.
תזמורת גירצניך מנגנת גם בהפקות אופרה בבית האופרה של קלן (גר')
כמוה כתזמורות רבות, תזמורת גירצניך הגיבה על משבר ההקלטות הקלאסיות של ראשית שנות ה-2000 בהקמת חברת הקלטות משלה, "GO live!". בחלק מן ההקלטות היא מתוארת כ-"Gürzenich-Orchester Kölner Philharmoniker" או כ-"התזמורת הפילהרמונית של קלן".
מנצחים ראשיים

קונרדין קרויצר (1840–1842)
היינריך דורן (1843–1849)
פרדיננד הילר (1850–1884)
פרנץ וילנר (1884–1902)
פריץ שטיינבך (1902–1914)
הרמן אבנדרות (1915–1934)
אויגן פפסט (1936–1944)
גינתר ואנד (1945–1974)
יורי אהרונוביץ' (1975–1986)
מארק ינובסקי (1986–1990)
ג'יימס קונלון (1990–2002)
מרקוס שטנץ (2003–2014)
פרנסואה קסאבייה רות (2015 - ממשיך)
אנדרס אורוסקו-אסטרדה (יתחיל את תפקידו בשנת 2025)
מכבי סלוניקי

| --- | --- |
 מדינה:  יוון 
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים) 
 
מכבי סלוניקי הוא מועדון ספורט בעיר סלוניקי, המייצג באופן היסטורי את הקהילה היהודית בעיר. המועדון כולל מחלקות של כדורגל, כדורסל, כדורעף, אתלטיקה, הרמת משקולות, טניס שולחן, אגרוף, רכיבה על אופניים ושחמט. צבעיו כחול-לבן.
היסטוריה

מכבי סלוניקי הוקמה בשנת 1908 על ידי חברי הקהילה היהודית. משנת 1930 החלה להשתתף גם במשחקי המכביה.
ספורטאים חשובים היו חברי מחלקת האגרוף, שהייתה המחלקה היחידה שהייתה בה ספורטאים לא יהודים לפני מלחמת העולם השנייה. מבין הספורטאים הידועים היו דינוס עוזיאל, יעקב רצון ושלמה ארוך.
לאחר השואה פעילות המועדון הופסקה. הוא הוקם שוב בשנת 1966 וכולל גם ספורטאים לא יהודים.
הערות שוליים

↑  "Η δική μας Μακαμπί" (ביוונית). iospress.gr. 22 באפריל 2000. נבדק ב-12 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363642805171  LCCN: no2011006359  VIAF: 5067151433044356420007   WorldCat (עם VIAF): 5067151433044356420007
וו-ווי גונג-פו

ערך זה עוסק באמנות לחימה סינית מודרנית. אם התכוונתם לעקרון הפילוסופי, ראו .
| --- | --- |
 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 תאריך ייסוד:  1971
 מייסד:  פרופסור ג'וזף קאולס
 סגנון:  הגנה עצמית
 התפתחה מ:  ווינג צ'ון קונג פו, אגרוף מערבי, ג'ו ג'וטסו, אגרוף תאילנדי, סמבו (אמנות לחימה), אסקרימה
וו-ווי גונג-פו (באנגלית: Wu Wei Gung Fu, סינית: 無爲功夫 ובעברית: התנועה הספונטנית של הגונג-פו) היא אמנות לחימה מודרנית שמקורה באמנויות הלחימה הסיניות. את השיטה ייסד פרופסור ג'וזף קאולס, אחד מתלמידיו של ברוס לי, ושורשיה המרכזיים הם באמנויות הלחימה ווינג צ'ון קונג פו וג'וּן פאן גונג-פו (Jun Fan Gung Fu) שייסד ברוס לי.
היסטוריה

ברוס לי, שנולד בארצות הברית וגדל בהונג קונג, שב לארצות הברית ב-1959, והתפרנס מהוראת אמנות הלחימה וינג צ'אן במקביל ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון.
על רקע הקונצנזוס הסיני שאסר ללמד מערביים אמנויות לחימה סיניות, פנה אליו מורהו יפ קאי מאן, וביקש אותו לא ללמד ווינג צ'אן לאלו שאינם סיניים. ברוס לי נענה לבקשתו של יפ קאי מאן, וקרא לשיטתו ג'וּן פַאן גוֹנג-פוּ ("ג'וּן פאן" היה שמו הסיני של ברוס לי).
לצד שינוי שמה, הכניס ברוס לי בשיטה החדשה גם שינויים טכניים רבים, במטרה ליצור שיטת לחימה שלמה, שתאפשר למתאמנים בה התמודדות עם כל טווחי הלחימה (טווחי הבעיטות, האגרופים, הבריחים וההיאבקות), ותכלול גם שימוש בנשק קר.
שינויים אלה כללו הן ויתור על טכניקות ועל שיטות אימון מסורתיות מסוימות והן הוספת תפיסות אימון ואלמנטים טכניים מאמנויות לחימה מזרחיות ומערביות שונות, ובהן אגרוף מערבי, סיף מערבי, ג'יוג'יטסו ועוד.
מן הג'אן פאן גונג-פו התפצלו שתי אמנויות לחימה מרכזיות.
האחת היא "ג'יט קון דו" ("דרך האגרוף המיירט"), שאת שמה העניק לה ברוס לי עצמו לאחר שעבר להתגורר בקליפורניה, ולאחר מותו ב-1973 התפצלה גם היא לכמה זרמים ובתי-ספר.
האחרת היא וו-ווי גונג-פו.
היסטוריה > ייסודה של וו-ווי גונג-פו

מייסד וו-ווי גונג-פו, פרופ' ג'וזף קאולס, החל להתאמן תחת ברוס לי בסיאטל בשנת 1959. לאחר כמה שנים שבהן התאמן, ביקש קאולס מברוס לי אישור ללמד ג'אן פאן גונג-פו. הוא קיבל אישור לעשות זאת, אך תחת שם אחר, ולכן כינה את השיטה שייסד "ווּ-וֵוי גוֹנְג-פוּ"; שם המתייחס לאחד העקרונות הפילוסופיים הדאואיסטיים שברוס לי העריך במיוחד, והִרבה להתייחס אליו - וו-ווי: עקרון העשייה התכליתית והעשייה לפי מה שמתאים לרגע.
ברוס לי עצמו כתב בנושא:
... דרך הפעולה שלי היא דרך הוו-ווי (פעולה ספונטנית) המתבצעת לפי הנסיבות, בלא תכנון מראש.
פרופ' קאולס החל ללמד את האמנות החדשה ב-1971, שנה לאחר שעבר לטקסס, ועמד בראשה עד שנת 2006. ב-2006 הוא העביר את ראשות השיטה לישראלי אייל קורן, שעומד בראשה עד היום.