stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתי זעפרני
ביוגרפיה

איתי זעפרני נולד בלוד וגדל בלוד ובאשדוד.
במרץ 2006 התגייס לפיקוד העורף כנהג משאית בבה"ד 16 ולאחר כשנה החל מסלול לוחם בחיל השריון ושובץ לשירות בחטיבה 188. עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון ושובץ כמפקד מחלקה בגדוד 53, שם הוביל את מחלקתו במבצע עופרת יצוקה בפאתי רפיח.
לאחר מכן, שימש מ"מ בקורס מפקדי טנקים וכסגן מפקד פלוגה באימון המתקדם. בשנים 2010–2012 היה חניך במכללה לפיקוד טקטי, ובסיומו שובץ להיות מפקד פלוגה בגדוד 195 של חטיבה 460.
בשנים 2013–2014 שירת כמפקד פלוגה ג' בגדוד 53 והוביל את הפלוגה בימי לחימה רבים בגבול עזה ולבנון ובמבצע צוק איתן, אז היה הגדוד חלק מצוות הקרב החטיבתי של חטיבת גולני בעת לחימתה בשג'אעייה ובדיר אל-בלח. ב-2015 הועלה לדרגת רב-סרן ומונה לקצין המבצעים של גדוד 53. בשנת 2015–2016 שירת כסגן מפקד הגדוד. עם סיום תפקידו יצא ללימודי תואר שני במשפטים (ללא משפטנים) באוניברסיטת בר-אילן אך לאחר זמן קצר נקרא לשמש כראש לשכתו של מפקד פיקוד הצפון - יואל סטריק.
ב-2018 יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ולאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף וקיבל את הפיקוד על גדוד 74 (סער). במהלך תפקידו כמג"ד הסב את הגדוד למרכבה סימן 4 והוביל אותו בתעסוקה מבצעית באוגדת עזה, בסיומה הגדוד קיבל את אות ההערכה המבצעי על ידי הרמטכ"ל.
ב-2021 מונה לתפקיד קצין האג"ם של עוצבת געש וב-2023 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד סגן מפקד עוצבת הגליל, בו הוא שירת בשנה הראשונה של מלחמת חרבות ברזל.
ביוני 24 מונה למפקד עוצבת יפתח.ופיקד על החטיבה במבצע חיצי הצפון.
חיים אישיים והשכלה

איתי נשוי לבת-אל, תרפיסטית באומנות, ואב לשניים. מתגורר באשדוד.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

1 2   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 18 במרץ 2024
↑  שמואל סרדינס, אות הערכה מהרמטכ"ל הוענק לגדוד 74 בפיקודו של סא"ל איתי זעפרני מאשדוד, באתר אשדוד נט, ‏16 בינואר 2021
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 23 בינואר 2023
↑   אל"ם איתי זעפרני נכנס לתפקיד מפקד עוצבת 'יפתח', באתר צה"ל, 10 ביוני 2024
↑  שמואל סרדינס, כבוד: סא"ל איתי זעפרני מאשדוד ימונה לסגן מפקד אוגדת הגליל ויועלה בדרגה, באתר אשדוד נט, ‏24 בינואר 2023
סרגיי סוקולוב

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1911 יבפטוריה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 באוגוסט 2012  (בגיל 101) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  אקדמיה הצבאית לכוחות שריון  Tashkent Higher Tank Command School 
 צאצאים:  Valery Sokolov, Vladimir Sokolov 
 השתייכות:  הצבא האדום, לוחמת שריון 
 תקופת הפעילות:  מ-1932 
 דרגה:  מרשל ברית המועצות 
 פעולות ומבצעים
 קרב אגם חסן  חזית קרליה  החזית המערבית  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה  מלחמת אפגניסטן 
 עיטורים
 מסדר קלמנט גוטוולד (18 באפריל 1985)  מדליה להנצחת 65 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  עיטור לנין  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליית "הגנת הטרנסארקטי הסובייטי"  מדליה על ההצטיינות בקרב  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מפקד עם כוכב במסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  מדליית "חיזוק אחים לנשק"  עיטור אלכסנדר נבסקי  אות המסדר טודור ולדימירסקו  Jubilee Medal "60 Years of the Mongolian People's Revolution"  מדליית העוז  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  גיבור ברית המועצות  מסדר קרל מרקס  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום  מדליה על הצטיינות בהגנת גבולות ברית המועצות  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור הכוכב האדום  מסדר הוורד הלבן של פינלנד  מסדר סובורוב, דרגה 1  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין 
 
סרגיי סוקולוב (ברוסית: Сергей Леонидович Соколов‏; 1 ביולי 1911 – 31 באוגוסט 2012) היה קצין בדרגת מרשל ברית המועצות, ששימש כשר ההגנה של ברית המועצות בשנים 1984–1987.
ביוגרפיה

סרגיי סוקולוב נולד ביבפטוריה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת פקיד. לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה עברה לעיירה במחוז קירוב. לאחר סיום בית הספר סוקולוב החל לעבוד בחנות כלי בית. בשנים 1930–1932 הוא עבד במנגנון הקומסומול. בשנת 1932 סוקולוב גויס לצבא האדום ונשלח לחיל השריון. לאחר סיום קורס עבר לשרת במזרח הרחוק הסובייטי. בשנת 1938 במהלך קרבות עם היפנים באזור אגם חסן סוקולוב היה מפקד פלוגה. בתחילת מלחמת העולם השנייה נשלח לחזית אך כבר באוקטובר 1941 עבר לעבוד במטה חיל השריון. החל מינואר 1943 סוקולוב שירת בפיקוד השריון בחלק הצפוני של החזית. הוא סיים את המלחמה בקרליה בדרגת קולונל.
בשנת 1947 סוקלוב סיים אקדמיה צבאית של חיל השריון במוסקבה. בשנת 1951 הוא סיים את האקדמיה הצבאית של המטה הכללי. הוא המשיך להתקדם בתפקידי פיקוד ובשנת 1960 התמנה למפקד ארמייה. בשנת 1965 סוקולוב התמנה למפקד הכוחות של פיקוד צבאי לנינגרד. באפריל 1967 סוקולוב הועבר למוסקבה והתמנה לסגן ראשון של שר ההגנה הסובייטי. בהיותו בתפקיד זה בשנת 1978 קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
בשנים 1980–1985 סוקולוב פעל בארגון הכוחות הסובייטיים הלוחמים והפיקוד עליהם באפגניסטן זאת במקביל לתפקיד של הסגן הראשון של שר ההגנה. על פעילות זו בשנת 1980 (כבר בשלבים הראשונים של המבצע) הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.
ב-22 בדצמבר 1984 סוקולוב מונה לשר ההגנה של ברית המועצות. הוא כיהן בתפקיד זה עד ל-30 במאי 1987 כאשר פוטר בעקבות טיסת מתיאס רוסט. עד לשנת 1992 סוקולוב היה בין היועצים של משרד ההגנה.
החל מתחילת שנות ה-90 סוקולוב פעל לריכוז ותאום בין ארגונים שונים העוסקים בתמיכה לגמלאי משרד הביטחון הרוסי.
סוקולוב נפטר ב-31 באוגוסט 2012 שלושה ימים בלבד לאחר מות אשתו. הזוג הוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
במהלך שרותו הצבאי הוענקו לו עיטורים שונים של ברית המועצות ושל מדינות נוספות לרבות אפגניסטן. את העיטור האחרון הוא קיבל בשנת 2011 לכבוד יום הולדתו ה-100.
עדי חזיזה

אין תמונה חופשית
עדי כהן חזיזה הידועה גם בשם העט דיאן אל (נולדה ב-1997) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה

חזיזה נולדה ב-1997 וגדלה בשכונה חרדית בבאר שבע. את לימודי התיכון עשתה באולפנה והתגוררה אצל סבתה. בבגרותה עזבה את אורח החיים הדתי ולמדה הנדסת חשמל במכללת סמי שמעון.
קריירה מקצועית

כשהחלה לפרסם סיפורים פרי עטה העדיפה להשתמש בשם עט כדי לא להיות מזוהה עם משפחתה החרדית. את שם העט שלה בחרה משילוב שמו של בעלה לשעבר דן, ובנם רפאל.
הסיפור הראשון פרי עטה "הוד מעלתה" נכתב תחילה למגרה, ואז הועלה לאתר וואטפד. בעקבות ההצלחה שלו המשיכה חזיזה והשלימה 10 יצירות נוספות תוך שנה אחת. בראיון איתה סיפרה כי היא כותבת בין 1000 ל-1500 מילים ביום, ומשלימה כתיבה של ספר תוך שבועות ספורים. חזיזה פנתה למספר הוצאות לאור כדי שיפרסמו את ספריה אך כולן סירבו. רק לאחר שהסיפורים זכו למעל מיליון צפיות בגרסאות המקוונות וקיבלו ביקורות חיוביות, פנתה אליה לינדה מזרחי מהוצאת "יהלומים", שדחתה את חזיזה בעבר, וביקשה להדפיס אותם.
חזיזה כותבת רומנים רומנטיים, אך משלבת בהם גם גיבורים ונושאים שנויים במחלוקת כמו דמות הסובלת מתסמונת אספרגר, דמות שסובלת מהפרעת אכילה, פדופיליה, יחסים חד-מיניים, וסיפורים המבוססים על דמויות נשיות מהתנ"ך.
במתקפת הפתע של חמאס ב-2023 נרצח בן דודה, עמית כהן, ביציאה ממסיבת הנובה, אחרי שהגן בגופו על אנשים שהיו איתו ברכב. חזיזה התבקשה לזהות את גופתו לאחר יומיים. בעקבות הטראומה האישית שחוותה, ולאחר שנתקלה בפוסט של תצפיתנית מבסיס נחל עוז שניצלה מהטבח, כתבה ב-2024 את הספר "נשק יום הדין" המגולל סיפור אהבה בין תצפיתנית מבסיס נחל עוז ולוחם גולני על רקע מתקפת השבעה באוקטובר. הספר קיבל ביקורות שליליות רבות מהקוראים וחזיזה החליטה לגנוז אותו.
קריירה מקצועית > ספריה

האבקות - טרילוגיה הכוללת את הספרים "אבק פרחים", "אבקת סוכר" ו"אבק שריפה".
התנגדות - סדרה בת 4 חלקים הכוללת את הספרים "הוד מעלתך", "הוד מלכותך", "הוד רוממותה" ו"הוד מלכותה".
האחים ונטורה - סדרה הכוללת את הספרים "סניור ונטורה" ו"לוקו ונטורה"
רהב - סיפור שנכתב בהשראת רחב הזונה
סהר - סיפור שנכתב בהשראת מגילת אסתר
סדרת הכניעה - "כניעה מתוקה" ו"כמעט כניעה" שמחולק לשני חלקים.
חיים אישיים

חזיזה נישאה בגיל 23 לבעלה שהכירה במהלך לימודיה במכללה. השניים התגרשו לאחר שנתיים בזמן שחזיזה הייתה בהריון עם בנם המשותף, אותו הם מגדלים במשמורת משותפת.
היא עובדת כמהנדסת חשמל ואלקטרוניקה בקריית גת.
הערות שוליים

1 2  תיגל נשיא, עדי חזיזה גנזה רומן רומנטי סביב מאורעות 7/10: "לא נתנו לנו הזדמנות", באתר ynet, 14 בנובמבר 2024
1 2 3   הפרק דיאן אל בשיחה חשופה על כתיבה, אהבה, הצלחות ואזהרות טריגר בפודקאסט מדברים על ספרים | סטימצקי, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי"
↑   הוצאות אדל - יהלומים, ברשת החברתית אינסטגרם
↑   דיאן אל מגלה לנו חמש עובדות שלא ידעתם.ן על ספרה ״הוד מעלתך, ביישום טיקטוק
↑  הסופרת האהובה דיאן אל מזמינה אתכן לבוא לחגוג איתה השקה ויומולדת, בעמוד הפייסבוק של סטימצקי, 31 במרץ 2024
עיצורים חוסמים

עיצורים חוסמים (באנגלית: Obstruents, מילולית "מפריעים") הם עיצורים שבעת הגייתם, זרימת האוויר נחסמת או מופרעת במידה משמעותית, כך שבבסיס החיתוך נוצרת תהודה ("רעש") המתפרש כהגה בעל משמעות בדיבור. לדוגמה, העיצור [d] שמיוצג בעברית באות דל"ת, או [s] המיוצג בעברית באות סמ"ך, או [ʦ] המיוצג באות צד"י.
בניגוד לחוסמים, ניצבת קבוצת ההגאים הצוללים (סונורנטיים), אשר בהם החסימה/ההפרעה קלה הרבה יותר ולכן לא מתקיימת אותה רמת תהודה. כל החוסמים הם עיצורים, אבל הצוללים כוללים הן עיצורים הן תנועות.
חלוקות משנה

העיצורים החוסמים נחלקים לשלוש קבוצות:
סותמים (פוצצים), למשל בעברית [p, b, t, d, k, ɡ, q, ʔ], שבהם מתבצעת חסימה מלאה של זרימת האוויר בבסיס החיתוך, אשר לרוב משתחררת בפרץ חד;
חוככים, למשל בעברית [f, v, s, z, ʃ, ʒ, x, ʁ, ħ, ʕ, h], שבהם מתבצעת חסימה חלקית אך משמעותית דיה ליצירת ערבול של האוויר וגרימת תהודה, וזרימת האוויר אינה נפסקת;
ומחוככים, למשל בעברית [ʦ, ʧ, ʤ], המתחילים בחסימה מלאה ואז משוחררים לחסימה חלקית כמו החוככים.
קוליות

עיצורים חוסמים אטומים (בלתי קוליים) הם החוסמים הפרוטוטיפיים – אם יש בשפה עיצורים חוסמים, בוודאות יהיו חוסמים אטומים לפחות. גם חוסמים קוליים קיימים ברוב השפות.[דרוש מקור] זאת בניגוד לעיצורים צוללים (סונורנטיים), שבאופן פרוטוטיפי הם קוליים, ואילו רק במעט שפות קיימים עיצורים צוללים אטומים.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

Ian Maddieson (1984). Patterns of Sounds. Cambridge University Press. ISBN 0-521-26536-3.
Ladefoged, Peter; Maddieson, Ian (1996). The Sounds of the World's Languages. Oxford: Blackwell. מסת"ב 978-0-631-19815-4.
הערות שוליים

↑  Gussenhoven, Carlos; Haike, Jacobs. Understanding Phonology, Fourth Edition, Routledge, 2017
↑  Zsiga, Elizabeth. The Sounds of Language: An Introduction to Phonetics and Phonology. Wiley-Blackwell, 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4172340-5
סרגיי אחרומייב

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1923 כפר וינרדאי שבמורדוביה, ברית המועצות ברית המועצות 
 התאבד:  24 באוגוסט 1991 (בגיל 68) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:  הצבא האדום 
 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 דרגה:  מרשל ברית המועצות 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה  מלחמת אפגניסטן 
 עיטורים
 עיטור לנין (23 בפברואר 1971)  עיטור מסדר הדגל האדום (1982)  עיטור מסדר ניצחון פברואר (1985)  עיטור הכוכב האדום (30 בדצמבר 1956)  עיטור לנין (28 באפריל 1980)  עיטור לנין (7 במאי 1982)  עיטור לנין (21 בפברואר 1978)  מסדר גאורגי דימיטרוב (1988)  מסדר 9 בספטמבר 1944 (1974)  מהפכת סאור (1984)  מסדר הרפובליקה העממית של בולגריה (1985)  Order of the Red Banner (1982)  Military Exploit Order (1985)  מסדר סוחבאטאר (1981)  100th Anniversary of the Birth of Georgi Dimitrov Medal (1984)  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3 (30 באפריל 1975)  עיטור הכוכב האדום (15 בספטמבר 1943)  עיטור מהפכת אוקטובר (7 בינואר 1988)  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה (11 במרץ 1985)  גיבור ברית המועצות  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  פרס לנין לשלום  מדליית "חיזוק אחים לנשק"  מדליה על ההצטיינות בקרב  פרס לנין  מדליה על הצטיינות בהגנת גבולות ברית המועצות  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945 
 
סרגיי פיודורוביץ' אחרומייב (ברוסית: Сергей Фёдорович Ахроме́ев;‏ 5 במאי 1923 – 24 באוגוסט 1991) היה איש צבא סובייטי; מרשל ברית המועצות, ראש המטה הכללי בשנים 1984 - 1988. ב-1991 נטל חלק פעיל בניסיון הפיכה בברית המועצות.
ביוגרפיה

אחרומייב נולד בכפר וינרדאי שבמורדוביה. מגיל 14 למד בפנימיה צבאית. בשנת 1940 התנדב לצבא האדום ונשלח ללימודים בבית הספר לקציני חיל הים בלנינגרד. ביולי 1941, בעקבות התקרבות הצבא הגרמני אל העיר, הופסקו הלימודים, הוקמו יחידה לוחמת מהצוערים. אחרומייב לחם במסגרת היחידה בחזית לנינגרד עד דצמבר 1941, אז נפצע קשה באחד הקרבות. לאחר שהחלים מפציעתו, עבר קורס קצינים חיל רגלים מזורז בעיר אסטראחן. לאחר סיום הקורס לחם כמפקד מחלקה בקרב סטלינגרד ובהמשך לחם בחזית הדרומית. בקיץ 1943 מונה לקצין מבצעים בגדוד חי"ר. ביולי 1944 הועבר לשרת כסגן מפקד גדוד רובאי בחטיבת תותחים מתנעים.
לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד ולאחר מכן מפקד גדוד תותחי סער. בשנת 1952 סיים אקדמיה צבאית של חיל שריון במוסקבה ולאחר מכן מונה למפקד רגימנט שריון. בשנת 1962 מונה למפקד דיוויזיה משוריינת. בשנת 1964 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנים 1965 - 1967 למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי. בתום הלימודים - מונה לראש מטה של ארמיית הטנקים השמינית. בשנים 1968 - 1972 פיקד על ארמיית הטנקים השביעית. ב-1972 - 1974 היה סגן מפקד הכוחות הצבאיים בהמזרח הרחוק.
בשנים 1974–1979 היה ראש אגף המבצאים במטה הכללי של ברית המועצות. בשנת 1979 מונה לסגן ראש המטה הכללי ובשנת 1984 מונה לראש המטה הכללי. אחרומייב היה בין התומכים הגדולים של פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. בתור מפקד אגף המבצעים תכנן את הפלישה ובהמשך ביקר כמה וכמה פעמים באפגניסטן וניהל את המבצעים בשטח. החלטת הדרג המדיני ב-1988 על הוצאת הכוחות הסובייטים מאפגניסטן היה אחד הגורמים העיקריים בהחלטתו של אחרומייב לפרוש מהשירות בדצמבר 1988.
לאחר פרישתו מהצבא שימש כיועצו הצבאי של נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב.
ב-19 באוגוסט 1991, בעת תחילת ניסיון הפיכה של החוגים השמרנים בשלטון הקומוניסטי, נפש אחרומייב עם משפחתו בסוצ'י. הוא לא ההיה בין הקושרים שתכננו את ההפיכה, אך כששמע עליה, החליט לחזור למוסקבה ולהצטרף אליהם. ניסיון ההפיכה לא צלח ואחרומייב העדיף להתאבד, כדי לא לעמוד למשפט. הוא שם קץ לחייו ב-23 באוגוסט במשרדו במוסקבה. נקבר בבית העלמין טרויקורובסקויה.
י"ב בשבט

י"ב בשבט הוא היום השנים-עשר בחודש החמישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השנים-עשר בחודש האחד עשר 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, ברוב השנים, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ב שבט היא פרשת בשלח. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת יתרו.
אירועים היסטוריים

ה'תרפ"ה – נפתח הטכניון בחיפה.
ה'תש"ג – התנגדות חמושה ראשונה לאקציה בגטו ורשה.
ה'תש"ג – ראשית חיסולו של גטו הורדנה בידי הנאצים.
ה'תשכ"א – נוסד תיאטרון חיפה.
ה'תשנ"ז – העיתונאית איילה חסון חושפת בערוץ הראשון את פרשת בר-און חברון.
נולדו

ה'תר"ך – יצחק ליב גולדברג, נדבן ופעיל ציוני ליטאי, ממייסדי חברת הכשרת הישוב וגואל אדמות הר הצופים. (נפטר בט"ו באלול ה'תרצ"ה)
ה'תרל"ט – פנחס רוטנברג, ממנהיגי היישוב העברי וחלוץ התעשייה המודרנית בארץ ישראל, מייסד חברת החשמל. (נפטר בי"ד בטבת ה'תש"ב)
ה'תרע"א – ישראל גלילי, ראש המטה הארצי של "ההגנה" ושר בממשלת ישראל. (נפטר בשבט ה'תשמ"ו)
ה'תרצ"א – ידידיה בארי, פעיל אצ"ל וחבר הכנסת מטעם הליכוד. (נפטר בתמוז ה'תשס"ד)
ה'תשט"ו – מיקי רוזנטל, חבר הכנסת ועיתונאי ועורך ישראלי.
ה'תשכ"ז – שי צ'רקה, מאייר וקומיקסאי ישראלי.
ה'תשכ"ט – עודד רביבי, ראש המועצה המקומית אפרת.
ה'תשל"ט – אביעד קיסוס, שדרן רדיו, מנחה טלוויזיה, עיתונאי ופובליציסט ישראלי
נפטרו

ה'שצ"א – רבי חיים כפוסי, פוסק הלכה ומגדולי חכמי מצרים במאות השש עשרה והשבע עשרה.
ה'תש"ה – אבא ברדיצ'ב, מצנחני היישוב, שהוצא להורג בידי הנאצים. (נולד בה'תר"ף)
ה'תשל"ט – דניס גאבור, פיזיקאי יהודי-הונגרי ממציא ההולוגרפיה. (נולד בה'תר"ס)
ה'תשמ"א – הרב יהושע פישל זקס, רב ואיש חינוך מאנשי היישוב הישן בירושלים (נולד בד' בטבת ה'תרנ"ח).
ה'תשס"ו – הרב שבתי אטון, משגיח בישיבת פורת יוסף, מייסד ישיבת "ראשית חכמה" והעומד בראשה וחבר מועצת חכמי התורה. (נולד בכ"ב בתשרי ה'תרפ"ו)
תשפ"ג – שבח וייס, יו"ר הכנסת ושגריר ישראל בפולין. (נולד בה'תרצ"ה)
י"א בשבט – י"ג בשבט
שבט
משכנו הראשון של הטכניון
ספר היובלים

| --- | --- |

ספר היובלים והקשר שלו למדרשים, ברנהרד באר, 1856
 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  חבשית (געז)
 סוגה:  ספרות דתית, פסאודואפיגרפיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה-2 לפנה"ס
ספר היובלים הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את קורותיהם של אבות עם ישראל. כמו ספרים חיצוניים אחרים, ספר זה לא היה ידוע או שלא הוכר על ידי הזרמים היהודיים לאורך הדורות, ועל כן כמעט נחשב כחיבור אבוד. בגילוי מגילות מדבר יהודה נחשפו לראשונה 15 קטעים קטנים של הספר בשפת המקור העברית שבה נכתב. הספר תורגם בעבר מעברית למספר שפות אחרות, אולם רק התרגום החבשי (לשפת געז) הנקרא "כופאלה" (ኩፋሌ דהיינו "חלוקה" של הזמנים) של הספר השתמר בשלמותו, יחד עם ספרים חיצוניים אחרים כדוגמת ספר חנוך, עליית ישעיהו ואחרים שהשתמרו רק בשפה זו. המערב התוודע לכתבי היד האתיופיים בסביבות המאה ה־19.
מקורו ושפת כתיבתו

החוקרים משערים כי ספר היובלים נכתב במאה ה-2 לפנה"ס. הספר נכתב במקור בשפה העברית, אולם שרד במלואו רק תרגומו לשפת הגעז (שפה שמית שדוברה בעבר באתיופיה), כחלק מן הקאנוניזציה של כתבי ביתא ישראל (יהודי חבש) והכנסייה האתיופית האורתודוקסית.
חוקרים רבים סבורים שהספר התקבל על ידי האיסיים, שכן מספר קטעים מהמקור העברי התגלו במגילות מדבר יהודה בקומראן. חוקרים אחרים סבורים שספר היובלים הוא ממקור כוהני, ושייך לספרייה הקאנונית של הכוהנים בני צדוק[דרוש מקור], צאצאיו של צדוק הכהן – ממלכת הגדעונים היו מצאצאי צדוק הכהן.
הספר תורגם לעברית מגעז בשנת 1870 על ידי שלמה רובין, שהוסיף לספר מבוא רחב. הוא תורגם לאחר מכן גם על ידי משה גולדמאן. התרגום של גולדמאן פורסם במהדורת הספרים החיצוניים של אברהם כהנא בשנת 1930. ב-2015 תורגם ופורש על ידי פרופ' כנה ורמן ופורסם בסדרת ספרים "בין מקרא למשנה – ספריית דוד וימימה יסלזון" של הוצאת יד בן צבי.
תוכן הספר

הספר חוזר על סיפורי ספר בראשית, מבריאת העולם ועד לגלות מצרים, בניסוח שונה. הוא השתמר בצורה השלמה ביותר בשפת הגעז (שפה שמית עתיקה), שאר העולם כלל לא ידע או הכיר את תוכני הספר. קטעים ממנו שרדו גם ביוונית, בסורית (ארמית-נוצרית) ובלטינית. הוא מכונה גם "בראשית זוטא", "צוואת משה", "גילוי משה", ולפי חלק מהחוקרים אליו הכוונה בספר ברית דמשק בשם "ספר מחלקות העתים ליובליהם ובשבועותיהם". הספר שייך לסוגה ספרותית המכונה מקרא משוכתב. לפי המסגרת העלילתית של הספר, מטטרון – מלאך הפנים חוזר על הסיפורים בפני משה במעמד הר סיני. לכל אירוע בספר היובלים מצוין תאריך מדויק, הקובע את מספר השנים שחלפו מאז בריאת העולם עד התרחשות אותו מאורע ולעיתים אף את החודש והיום באותה שנה ספציפית. תולדות האנושות מתוארות במחזורים של שבע שנים (שמיטות) המכונים בספר "שבוע", ובמחזורים של שבעה "שבועות" (49 שנים) המכונים "יובל". בפרק כ"ג, לאחר מות אברהם, משולב חזון אפוקליפטי שאיננו אופייני לסוגה ולסגנון של שאר הספר.
פרופסור רחל אליאור טענה בשורה של ספרים ומאמרים, שבספר היובלים נשקף עניין מובהק בלוח כוהני בן 364 ימים שהם 52 שבתות, ששימש בסיס לעבודת המשמרות בבית המקדש. זאת משום שניכר בו עניין מובהק בירושלים, בהר ציון ובבית המקדש העומד עליו כמפורט בפרק הפתיחה של הספר, וכן ניכר עניין רב במלאכים, במזבחות, בהקרבת קורבנות, בקטורת ובבריתות במועד קבוע חוזר ונשנה. בפרקים ל-לב ניכר עניין רב בהיסטוריה של לוי בן יעקב, הקשור במלאכים ובחלומות, מייסד הכהונה בתקופת האבות, סבם של משה בן עמרם ושל אחיו אהרון הכהן. כל אלה מאפיינים כוהניים מובהקים העוסקים בזמן מקודש, במקום מקודש ובפולחן מקודש, המסור בידי הכוהנים בני לוי, שומרי משמרת הקודש.
לוח השנה הנהוג בספר היובלים (ומהווה בו מוטיב מרכזי) הוא לוח שנה שמשי בן 364 יום. לוח זה היה נהוג גם בחיי הקהילה שכתביה נתגלו בקומראן, ונזכר בכתבים רבים נוספים שנתגלו במקום, כמו גם בספר מהלך המאורות. בספר היובלים מוזכר פולמוס עם לוח שנה ירחי שכנראה הוא הלוח העברי: "(נה) והיו אנשים אשר יביטו בירח, הוא המשחית את הזמנים, ויקדים עשרת ימים בכל שנה ושנה. (נו) ולכן ישחיתו את השנים בימים הבאים, ועשו יום שוא ליום העדות, ויום בלתי טהור ליום המועד."
השפעת הספר על היהדות

במהלך החזרה על אירועי העבר מגלה ספר היובלים יסודות מדרשיים ותאולוגיים שלא הופיעו בסיפורי בראשית. לרבים מן הסיפורים נוספו זוויות ייחודיות האופייניות לשיטתם של כותבי מגילות מדבר יהודה או האיסיים. במקומות אחרים מופיעות הרחבות לסיפורים, המלמדות גם על האופן שבו קראו בני הכת את ספר בראשית. כך למשל, מסופר כיצד שבר אברהם את פסלי אבותיו לפני שעזב את בית אביו, בעוד כיום מוכר הסיפור כמדרש, המופיע בבראשית רבה.
הרבה מהתוכן של מדרש תדשא (המיוחס לרבי משה הדרשן) מקביל לכתוב בספר היובלים, ובכמה מקומות מוכח שמקורו משם. לא ברור אם היה בפניו הספר בעברית או רק מתוך תרגומים לועזיים.
בפירוש אחד מתלמידי רס"ג על דברי הימים כתוב: "ובעניין דברים הללו מַעְיָנִי במדות חכמים ובספר היובלות שהביא אלפיומי רב סעדיה גאון מספרי הישיבה". הדברים המובאים שם עוסקים בדוד המלך בעוד שספר היובלים מסתיים ביציאת מצרים, נוסח דומה מופיע במדרש סדר עולם.
העיסוק בספר היובלים ביהדות נזנח לאורך השנים. מחקר מודרני של הספר מתקיים מאז המאה ה-19.
לקריאה נוספת

א. ש. הרטום, ספר היובלות, בתוך: הספרים החיצונים, ספורי אגדה, כרך ב, הוצאת יבנה, תל אביב, עמ' 1–147.
מיכאל סיגל, ספר היובלים: שכתוב המקרא, עריכה, אמונות ודעות, הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ח. מסת"ב 978-965-493-308-7
רחל אליאור, "חלומות בספר היובלים ובמגילות מדבר יהודה", בתוך: הנ"ל ואחרים, כחלום יעוף וכדיבוק יאחז: על חלומות ודיבוקים בישראל ובעמים, ירושלים, תשע"ג. מסת"ב 978-965-493-706-1
כנה ורמן, ספר היובלים: מבוא, תרגום ופירוש, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשע"ה/ 2015. ISBN 978-965-217-380-5
Kugel, James L, A walk through Jubilees : studies in the Book of Jubilees and the world of its creation, (Brill Academic Pub., 2012); ISBN 978-900421768-3
הערות שוליים

↑  ספר היובלים, שכתוב המקרא, עריכה, אמונות ודעות, נספח בעמוד 256, ושם רשימה מפורטת של הקטעים ותכולתם
1 2  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "מעשה יהודה ותמר בראי ספר היובלים", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ"ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק יא, עמ' 135.
↑  כנה ורמן, 'ספר היובלים ועדת קומראן: לשאלת היחס בין השניים', מגילות ב (ה'תשס"ד), עמ' 37–55.
↑  T-S 10K6 עמוד 16
↑  ספר היובלים בעריכת יהודה איזנברג, באתר www.daat.ac.il
↑  אפשטיין, מקדמוניות היהודים חלק א' עמ' VI; אהרן ילינק, בית המדרש חלק ג' עמ' X.
↑  ישראל משה תא שמע, ספרייתם של חכמי אשכנז בני המאה הי"א-הי"ב, קריית ספר ס', ה'תשמ"ה, עמ' 301, הערה 11
↑  פירוש המיוחס לתלמיד רס"ג, דברי הימים א, כג, ג.
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
| מצהף קדוס – כתבי הקודש של ביתא ישראל |
| --- | --- | --- |
| אורית | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים • יהושע • שופטים • רות |  |
| ספרי המלכים | מלכים א' • מלכים ב' • מלכים ג' • מלכים ד' |  |
| ספרי שלמה | משלי א' • משלי ב' • קהלת • חכמת שלמה • שיר השירים |  |
| תרי עשר | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • צפניה • חגי • זכריה • מלאכי |  |
| הצוואות | צוואת אברהם • צוואת יצחק • צוואת יעקב • צוואת אהרון • צוואת משה |  |
| נוספים | תהילים • ישעיהו • ירמיהו • יחזקאל • דניאל • איוב • אסתר • עזרא • נחמיה • דברי הימים א' • דברי הימים ב'  • בן סירא • יהודית • טוביהו • עזרא החיצוני • מקבים • חנוך • יובלים • ברוך  • שיחת משה • חזון עזרא |  |
| כתבי הקהילה | תאזזה סנבת • ספר התלמידים • גורגוריוס • ספר השעות • פירוש יהושע • פלספה • אבא אליאס • ספר המלאכים • מעשה שושנה • דרשת אברהם ושרה במצרים • בראשית ברא אלוהים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258835005171  LCCN: n80017838  VIAF: 176601643   WorldCat (עם VIAF): 176601643