stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוריים מצויים
הערות שוליים

↑  Diplotaxis erucoides (L.) DC., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Diplotaxis erucoides, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏4-6-2024
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10, רמת גן, משרד הבטחון - ההוצאה לאור,: החברה להגנת הטבע, 1982, עמ' 113-114
1 2  טוריים מצויים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Diplotaxis erucoides subsp. longisiliqua, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Diplotaxis erucoides subsp. cossoniana, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3 4 5 6 7  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 176, 199
1 2 3 4  .Zohary, M, Flora Palaestina – Part One, Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1966, עמ' 305-8
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 140
1 2 3 4 5 6  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1989, עמ' 219
↑  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 394-400
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 197, 203, 531, 561, 599
פרחים של טוריים מצויים
עלי הבסיס של טוריים מצויים
צופנים בין הזירים של טוריים מצויים
טוריים מצויים עם 6 אבקנים
טוריים מצויים פרח בצדודית
תקריב של פרח
השערת גולדבך

| --- | --- |
: בעיות פתוחות במתמטיקה: האם ניתן להציג כל מספר זוגי גדול מ-2 כסכום של שני מספרים ראשוניים? (בעיות פתוחות נוספות במתמטיקה)
המחשה חזותית לקיום ההשערה עבור כל מספר זוגי מ-2 ועד 50.
השערת גולדבך היא השערה בתורת המספרים, שלפיה כל מספר זוגי גדול מ-2 ניתן להציג כסכום של שני מספרים ראשוניים.
היסטוריה

מקור הבעיה במכתב ששלח המתמטיקאי הפרוסי כריסטיאן גולדבך ללאונרד אוילר בשנת 1742, ובו הציג את ההשערות הבאות: כל מספר N שאפשר להציג כסכום של שני ראשוניים, אפשר להציג גם כסכום של שלושה, ארבעה, ועד N ראשוניים (לרבות המספר 1, שבדרך-כלל אינו נחשב ראשוני); וכמו כן, כל מספר טבעי אי זוגי אפשר לכתוב כסכום של שלושה ראשוניים. על ההשערה הראשונה העיר אוילר שהיא נובעת מהשערה שהציג לו גולדבך במכתב קודם (שנוסחו המדויק לא נשמר), ולפיה כל מספר זוגי הוא סכום של שני ראשוניים.
אם אין כוללים את 1 במניין הראשוניים, להשערה על הצגת מספר טבעי כסכום של שלושה ראשוניים יש שני מרכיבים: השערת גולדבך (כפי שנוסחה לעיל) עבור מספרים זוגיים, והאפשרות להציג כל מספר אי-זוגי כסכום של שלושה ראשוניים (או כסכום  \ p+2+2 כאשר p ראשוני אי-זוגי, או כסכום של שלושה ראשוניים אי-זוגיים). ההנחה שלפיה כל מספר אי-זוגי הוא סכום של שלושה ראשוניים אי-זוגיים ידועה בשם הגרסה החלשה של השערת גולדבך. השערת גולדבך גוררת את הגרסה החלשה, משום שאפשר להציג כל מספר אי-זוגי כסכום של הראשוני 3, ועוד מספר זוגי.
השערת גולדבך נבדקה באמצעות מחשב ונמצאה נכונה לכל מספר עד  \ 2\cdot 10^{17}. ההערכה המקובלת היא שההשערה נכונה, בהתבסס על התפלגותם של המספרים הראשוניים: ככל שמספר זוגי גדול יותר, כך סביר יותר שניתן להציגו כסכום של שני ראשוניים. זו כמובן אינה הוכחה.
תוצאות חלקיות

בהסתמך על עבודתו של וינוגרדוב על הגרסה החלשה של השערת גולדבך, הראה תאודור אסטרמן (Theodor Estermann) ב-1938 שכמעט כל מספר זוגי ניתן להצגה כסכום של שני ראשוניים (במובן הבא: שכיחותם של המספרים שאינם ניתנים להצגה כזו היא אפס).
ב-1939 הוכיח לב שנירלמן שהצפיפות של קבוצת המספרים הניתנים להצגה גדולה מקבוע חיובי מסוים, והסיק מכך שכל מספר זוגי ניתן להצגה כסכום של עד 300,000 ראשוניים. שיפורים רבים בכיוון זה הביאו לתוצאה של Olivier Ramare (ב-1995) שכל מספר זוגי ניתן להציג כסכום של שישה ראשוניים. מהשערת גולדבך החלשה (שהוכחה ב-2013, ראו להלן) נובע שכל מספר זוגי ניתן להציג כסכום של ארבעה ראשוניים.
ב-1966 הוכיח Chen Jingrun בעזרת שיטת הנפה, שכל מספר זוגי גדול מספיק הוא סכום של ראשוני ושל מספר בעל שני גורמים ראשוניים לכל היותר.
ב-2002 הראו רוג'ר הית'-בראון (Roger Heath-Brown) ו-ג'יי.סי. פצ'טה (J.C. Puchta) שכל מספר זוגי גדול מספיק הוא סכום של שני ראשוניים, ועוד בדיוק 13 חזקות של 2. במילים אחרות, אפשר להציג כל מספר זוגי כסכום של שני ראשוניים, עם 13 טעויות בינאריות. את המספר 13 אפשר להחליף ב-7, אם מניחים את השערת רימן המוכללת. הראשון שהוכיח טענה מסוג זה הוא Yu. V. Linnik, ב-1951. זוהי תוצאה מפתיעה יותר משל Chen, משום שבעוד שצפיפות הראשוניים עד x היא בערך  \ {\frac {x}{\log x}}, וצפיפות המכפלות של שני ראשוניים היא בערך  \ {\frac {x\log \log x}{\log x}}, הצפיפות של סכומי 13 חזקות של 2 היא  \ O((\log x)^{13}) בלבד.
השערות דומות

הגרסה החלשה של השערת גולדבך (הוכחה ב-2013) קובעת שכל מספר אי-זוגי (גדול מ-5) אפשר להציג כסכום של שלושה ראשוניים.
משערים שכל מספר זוגי יכול להופיע כהפרש של שני מספרים ראשוניים (ואפילו של שני מספרים ראשוניים סמוכים), אינסוף פעמים. השערה זו פתוחה אפילו עבור ההפרש 2 - ראו השערת הראשוניים התאומים. שיטתו של Chen מאפשרת להראות שכל מספר זוגי הוא הפרש של מספר ראשוני ומספר בעל שני גורמים ראשוניים לכל היותר.
השערת גולדבך בתרבות

ספרו של אפוסטולוס דוקסיאדיס, הדוד פטרוס והשערת גולדבך, הוא רומן המתרחש על רקע חיפוש הוכחה להשערת גולדבך. לקידום מכירתו של הספר הכריזו המו"לים של המהדורה האנגלית של הספר בארצות הברית ובבריטניה, על פרס בסך מיליון דולר למי שיוכיח את השערת גולדבך. עד תום המועד ב 2002 שנקבע למתן ההוכחה לא נמצאה ההוכחה המבוקשת.
התאוריה של מרגריט סרטה של אנה נוביון על מרגריט דוקטורנטית למתמטיקה באוניברסיטה יוקרתית בפריז העוסק בניסיונה של מרגריט למצוא הוכחה להשערת גולדבך.
לקריאה נוספת

איאן סטיוארט, תיבת האוצרות המתמטיים של פרופסור סטיוארט, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2012, הפרק "השערת גולדבך", עמ' 180–182.
הערות שוליים

↑  Heath-Brown, D. R and Puchta, J.-C., Integers represented as a sum of primes and powers of two., Asian J. Math. 6 (2002), no. 3, 535--565.
↑  מהדורה עברית: תרגום: אמיר צוקרמן, הוצאת ידיעות ספרים, 2001
↑  הדוד פטרוס והשערת גולדבך, באתר עברית
↑  Charles Seife, Million-Dollar Assault on Goldbach, Science, ‏2000-03-22
↑  טריילר ותקציר הסרט: התיאוריה של מרגריט, נבדק ב-2024-02-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544410505171  BnF: cb13745227d (data)  LCCN: sh97007184
כרץ

| כרץ |
| --- | --- |
 נקבת הכרץ
מיון מדעי
על־ממלכה:: איקריוטים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים נימיות
מחלקה:: Chromadorea
סדרה:: כרצאים
משפחה:: כרציים
סוג:: כרץ
שם מדעי
 Ascaris ‏ליניאוס, 1758
כֶּרֶץ (שם מדעי: Ascaris) הוא סוג תולעת טפילית ממערכת התולעים הנימיות. התולעת הבוגרת שוכנת במעי הפונדקאי וגורמת למחלת הכרצת, כשהמין Ascaris lumbricoides מזהם בעיקר בני אדם והמין Ascaris suum מזהם בעיקר חזירים.
היסטוריה

ישנן עדויות לנוכחות ביצי כרץ בקופרוליטים המתועדים לתקופת הברונזה.
המין Ascaris lumbricoides נקרא בתחילה Lumbricus teres ותואר לראשונה בפרוטרוט על ידי אדוארד טייסון ב-1683. הסוג כרץ תואר כסוג שאליו משתייך מין זה על ידי קארולוס ליניאוס ב-1758. בשנת 1782 תיאר יוהאן אוגוסט אפרים גצה את המין Ascaris suum, לרבות הקשר שלו לחזירים. נוכח הדמיון הגנטי הרב בין שני המינים הללו, ישנם חוקרים הרואים בהם מין אחד.
מורפולוגיה ותפקוד

התולעת הבוגרת היא בעלת צורה גלילית וכישורית וצבעה לבן או ורדרד. הזכר מגיע לאורך של 15–30 ס"מ, בעוד הנקבה ארוכה יותר ומגיעה ל-20–35 ס"מ. דופן התולעת עשוי קוטיקולה, אפידרמיס ושריר.
הנשימה מתבצעת בפעפוע ומערכת העצבים כוללת טבעת עצבית ומיתר עצבים אורכיים רבים. הרבייה היא זוויגית בלבד.
מחזור החיים

הנקבה הבוגרת מטילה במעי המאכסן כ-200 אלף ביצים מדי יום, ואלה מופרשות בצואה אל הקרקע ויכולות להישאר בה במשך חודשים ושנים. בעוד שהביצים שאינן מופרות לא זוכות להתפתח, הביצים המופרות מתפתחות לכדי פגיות, אשר בוקעות במעי הדק לאחר אכילתן. משבוקעות הפגיות הן חודרות דרך דופן המעי אל כלי הדם המתנקזים לווריד שער הכבד ומגיעות אל הכבד, שם הן משילות את הקוטיקולה. מהכבד, לאחר כשבוע מבליעת ביצי התולעת, הפגיות נודדות עם זרם הדם אל הריאות. בריאות הפגיות חודרות לחלל הנאדיות וממשיכות לנדוד במעלה עץ הסמפונות וקנה הנשימה לעבר מכסה הגרון, אז הן נבלעות חזרה ומגיעות שוב למעי הדק, כעשרה ימים לאחר תחילת הזיהום. במעי הדק הפגיות הופכות לתולעים בוגרות, שם הן יכולות לחיות במשך שנה עד שנתיים, כשלאחר כחודשיים–שלושה מעת הזיהום התולעים מטילות את ביציהן.
גורם מחלה

הכרץ, על פי רוב מהמין Ascaris lumbricoides, גורם למחלה באדם, אשר כתלות בשלב ההתפתחותי של התולעת מביאה לביטויי מחלה שונים. בשלב החריף, לאחר בקיעת הביצים המעי ועם נדידת הפגיות בגוף, הפגיות מעוררות תגובת רגישות יתר מסוג I ותגובה חיסונית מסוג 2 עם ייצור מוגבר של נוגדנים מסוג IgE ואאוזינופיליה, עד כדי ביטויים של דלקת ריאות אאוזינופלית, תסמונת לפלר ואסתמה.
בשלב הכרוני התולעים הבוגרות במעי, בפרט אם עומס התולעים גבוה, מתחרות על חומרי המזון במעי ועלולות לגרום לאיבוד חלבונים ולמחסור בוויטמין A, כמו גם לאנמיה, שיכולה להיות מוסברת על ידי הדלקת הכוללת במעי ודימום מדרכי העיכול העליונות. התולעים עצמן, הגם שהן עשויות להגן מפני זיהומי מעיים אחרים, משנות את המאזן החיידקי במעי ועלולות לנוע ולגרום לדלקות באתרים שונים במערכת העיכול, כגון התוספתן, כיס המרה, הלבלב והקיבה. ריבוי התולעים גם עלוול לגרום לחסימת מעיים, או התפשלות מעיים בילדים.
כחלק ממנגנוני ההגנה של הכרץ, הוא מפריש מעכבים של אנזימי עיכול ופרוטאזות אחרים שמקורם בתגובה החיסונית. דוגמה לכך היא האנזים מעכב קרבוקסיפפטידאז (ACI), אשר נקשר לאתר הפעיל של מטאלוקרבוקסיפפטידאזות, ובכך חוסם את הביקוע של חלבוני התולעת. באותו אופן מעוכב האנזים טריפסין.
הטיפול במחלה הוא על ידי תרופות אנטיהלמינתיות, כגון אלבנדזול או מבנדאזול.
הערות שוליים

↑  Barsch E, Kowarik K, Rodler K, Hörweg C, Reschreiter H, Sattmann H, Walochnik J. First molecular data on the human roundworm Ascaris lumbricoides species complex from the Bronze and Iron Age in Hallstatt, Austria. Sci Rep. 2023 Jul 25;13(1):12055. doi: 10.1038/s41598-023-38989-8.
↑  Leles D, Gardner SL, Reinhard K, Iñiguez A, Araujo A. Are Ascaris lumbricoides and Ascaris suum a single species? Parasit Vectors. 2012 Feb 20;5:42. doi: 10.1186/1756-3305-5-42.
↑  Christina Dold, Celia V. Holland, Ascaris and ascariasis, Microbes and Infection, Volume 13, Issue 7, 2011, Pages 632-637, ISSN 1286-4579, https://doi.org/10.1016/j.micinf.2010.09.012.
↑  Jourdan PM, Lamberton PHL, Fenwick A, Addiss DG. Soil-transmitted helminth infections. Lancet. 2018 Jan 20;391(10117):252-265. doi: 10.1016/S0140-6736(17)31930-X.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295770005171 
מחזור החיים של הכרץ. (1) תולעים בוגרות במעי הדק. (2) ביצי התולעת מופרשות בצואה. (3) התפתחות הפגית. (4) אכילת אדמה או ירקות מזוהמים בביצים. (5) בקיעת הפגיות במעי הדק וחדירת דופן המעי לדם. (6) נדידת התולעים לריאות. (7) בליעה חוזרת של הפגיות.
רות פלדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בדצמבר 1960 (בת 64) 
 מוסדות:  אוניברסיטת רייכמן (1 בספטמבר 2017)  אוניברסיטת בר-אילן 
 
רות פלדמן (נולדה ב-8 בדצמבר 1960) היא פרופסור ישראלית בעלת שם עולמי בתחומי הפסיכולוגיה ההתפתחותית והנוירו-התפתחותית.
היא מכהנת כראש קתדרת סימס-מאן לחקר התפתחות המוח, הילד והמשפחה באוניברסיטת רייכמן, מנהלת את מרכז לורלי ווסט לחקר המוח והתפתחות האדם באוניברסיטת רייכמן ומנהלת את הקליניקה ותוכנית ההכשרה הקלינית ע"ש האריס לגיל הרך בבית ספר ברוך איבצ'ר לפסיכולוגיה באותה אוניברסיטה.
בנוסף משמשת פלדמן כפרופסור נלווה באוניברסיטת ייל במרכז לחקר הילד.
פלדמן היא ממובילי חקר ההתפתחות של המוח והמערכת העצבית וחקר התהליכים הפיזיולוגיים שעומדים בבסיס התהליכים הנפשיים. מחקריה היו הראשונים לפרט את תפקיד האוקסיטוצין בהיווצרות קשרים חברתיים. הם תורגמו לשפות רבות ומיושמים ב-17 מדינות. שיטות תצפית שפותחו במעבדתה, אשר משמשת מרכז עולמי לחקר אוקסיטוצין, משמשות ב-25 מדינות.
פלדמן מנהלת ללא שכר קליניקה ציבורית המשרתת הורים ופעוטות, ומכשירה פסיכולוגים קליניים להתמחות בגיל הרך.
הייתה עורכת משנה בכתב העת "Journal of the American Academy of Child and Adolescent Psychiatry".
בשנת 2018 דורגה כ"חוקרת המצוטטת ביותר" על ידי Web of science.
בדצמבר 2019 קבלה דירוג כחוקרת מספר אחת בעולם בחקר ההורות.
בשנת 2020 הוענק לה פרס א.מ.ת לחקר הפסיכולוגיה "על מחקריה פורצי הדרך בהבנת הקשר בין תינוקות להורים והשלכותיו ארוכות הטווח, וזאת על ידי שילוב שיטות מחקר מתחומי הפסיכולוגיה, הפסיכופיזיולוגיה, הגנטיקה, חקר המוח, הביולוגיה המולקולרית וחקר ההורמונים.. המודלים התאורטיים שבנתה על הבסיס הביולוגי של ההורות, על תהליכי סנכרון בין–אישיים, על התפתחות המוח החברתי בקרב ילדים, על הנוירוביולוגיה של הסיכון והחוסן, ועל השפעת האוקסיטוצין על יכולות חברתיות מורכבות, פתחו אפיקים חדשים במחקר".
השכלה

בנערותה למדה וניגנה ג'אז, בפסנתר וטרומבון. בגיל 15 החלה ללמוד תואר למוזיקה בהאנטר קולג' בניו יורק וסיימה אותו בהצטיינות יתרה בגיל 17.5. למדה תואר שני בתרפיה במוזיקה, תואר שני בנוירוביולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית של המבוגר. נושא הדוקטורט שלה בפסיכולוגיה התפתחותית היה סנכרון ביחסי אם־תינוק. למדה פוסט־דוקטורט באוניברסיטת ייל. בעלת תואר שלישי בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אותו סיימה בשנת 1994. עם חזרתה לארץ עבדה כחוקרת באוניברסיטת בר־אילן במשך כשני עשורים, שם שימשה כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה ובמרכז לחקר המוח. בשנת 2017 עברה עם צוותה לאוניברסיטת רייכמן.
תחומי המחקר העיקריים שלה הם התפתחות יחסים בתוך המשפחה ובין הורים לילדים באוכלוסיות נורמליות ופתולוגיות, תהליכי ויסות לאורך הילדות, הבסיס הנוירוביולוגי של ההתקשרות, דיכאון אימהי ודיכאון בילדים, סטרס וטראומה בילדות והתפתחות פגים.
תיקן מזרחי

| תיקן מזרחי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: תיקנאים
משפחה:: תיקניים
סוג:: Blatta
מין:: תיקן מזרחי
שם מדעי
 Blatta orientalis ‏לינאוס, 1758

תיקן מזרחי (שם מדעי: Blatta orientalis), הידוע גם בשם פשפש המים (כיוון שהוא חי באזורים לחים) או תיקן שחור (כיוון שגופו חשוך ברובו), הוא זן גדול של תיקן, גודלם של זכרים בוגרים הוא כ-18–29 מילימטרים וגודלן של נקבות בוגרות הוא 20–27 מילימטרים. צבעו חום כהה או שחור ויש לו גוף מבריק. לנקבה יש מראה שונה במקצת מהזכר, נראה חסר כנפיים במבט מזדמן, אבל היא ברכיפטרית, בעלת כנפיים לא מתפקדות ממש מתחת לראשה. יש לה גוף רחב יותר מהזכר. לזכר יש כנפיים ארוכות, המכסות שלושת רבעי הבטן וצבען חום, וגוף צר יותר. שניהם חסרי מעוף. נקבת התיקן המזרחי נראה דומה במקצת לתיקן יער פלורידה ואפשר להתבלבל ביניהם. במקור מקומו הוא בחצי האי קרים וסביב הים השחור והים הכספי, תפוצתו כיום קוסמופוליטית.
הערות שוליים

1 2  "How to Get Rid of Oriental Roaches | Oriental Cockroach Control". www.doyourownpestcontrol.com. נבדק ב-2020-08-30.
1 2  Robinson, William H. (14 באפריל 2005). Urban Insects and Arachnids: A Handbook of Urban Entomology. Cambridge University Press. p. 51. ISBN 978-0-521-81253-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Oriental Cockroach - Types, Facts, and How to Identify | Oriental Cockraoch Control". Holder's Pest Solutions (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-08-30.
↑  "Oriental cockroach - Blatta orientalis Linnaeus". entnemdept.ufl.edu. נבדק ב-2020-08-30.
↑  Arnett Jr., Ross H. (28 ביולי 2000). American Insects: A Handbook of the Insects of America North of Mexico (Second ed.). CRC Press. p. 195. ISBN 978-0-8493-0212-1. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283245205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיקרוביולוגיה

מִיקְרוֹבִּיוֹלוֹגִיָה (מיוונית: "μῑκρος" – מיקרוס, קטן; "βίος" – ביוס, חיים; ו-"-λογία" – לוגיה, תחום חקר) היא תחום בביולוגיה, העוסק במבנה ובתפקוד של מיקרואורגניזמים – יצורים שכדי לראותם יש להשתמש במיקרוסקופ.
קיימים שלושה סוגי מיקרואורגניזמים: ארכאונים (Archaea), אאוקריוטים וחיידקים, הנבדלים בצורתם, בגודלם ובדרך חייהם. בנוסף לחקר מיקרואורגניזמים, התחום עוסק בחקר נגיפים, וירואידים, שהם חלקיקים מיקרוסקופיים חסרי תאים ואינם מקיימים את ההגדרה המלאה של המושג אורגניזם. אך המיקרוביולוגיה חוקרת את כל היצורים הקטנים שלא ניתן לראותם בעין בלתי מזוינת גם אם אינם אורגניזמים.
במיקרוביולוגיה קיימים מספר תתי-תחומים עיקריים: תורת החיידקים (בקטריולוגיה), תורת הנגיפים (וירולוגיה), תורת הפטריות (מיקולוגיה), תורת הטפילים (פרזיטולוגיה) ותורת האצות (פיקולוגיה).
סיווג המיקרואורגניזמים > סוגי מיקרואורגניזמים

המחקר האנטומי של סוגים שונים של מיקרואורגניזמים מסווג אותם לשלוש קבוצות גדולות: הפרוקריוטיים (בעלי תא חסר גרעין), האיקריוטיים (בעלי תא עם גרעין) והווירוסים, שהם מיקרואורגניזמים ללא יכולת התרבות עצמית התלויים במאכסן משתי הקבוצות הראשונות לצורך התרבותם.
הפרוקריוטיים מחולקים מבחינה טקסונומית לשתי על-ממלכות:
ארכאונים
חיידקים
האאוקריוטים היא על-ממלכה בפני עצמה וכוללת מגוון גדלים של אורגניזמים מבין שלוש העל-ממלכות, החל מחד תאיים ועד לרב תאיים. המיקרוביולוגיה, כאמור, עוסקת רק ביצורים הקטנים ולכן עוסקת בחד תאיים כדוגמת:
פרוטוזואה
ריריות
אצות חד-תאיות
פטריות חד-תאיות.
אנליזות גנטיות הוכיחו שארכאונים שונים מחיידקים באותה מידה שהם שונים מאאוקריוטים מבחינה פילוגנטית.
סיווג המיקרואורגניזמים > תכונות המיקרואורגניזם > הפרוקריוטים

הפרוקריוטים הם אורגניזמים שבתא שלהם אין גרעין ומיטוכונדריה. את הפרוקריוטים נהוג לשייך לשני טקסונים:
ארכאונים. רוב האקסטרמופילים (חיים בסביבות קיצוניות כגון בתנאיי חום קיצוניים, תנאי יובש, תנאי לחץ וכדומה) הם מקבוצה זו. אולם, חלק מהארכאונים חיים בסביבות רגילות כגון בביצות או במערכת העיכול כך שאי אפשר לשייך אוטומטית את הארכאונים לאקסטרמופילים, גם אם אנו מוצאים בקבוצה זו את רוב האקסטרמופילים.
חיידקים הם היצורים המוכרים ביותר הנמצאים בסביבתנו: בקרקע, במזון ובגוף האדם. עם זאת, חלק מהחיידקים הם אקסטרמופילים.
סיווג המיקרואורגניזמים > תכונות המיקרואורגניזם > האיקריוטים

בניגוד לפרוקריוטים, לאאוקריוטים יש גרעין שסביבו יש קרום המשמש כממברנה (מפריד בין סביבת הגרעין לסביבה שמחוץ לגרעין). הקרום וכן שלד התא גורמים לאיקריוטים להיות גדולים מהפרוקריוטים. את האיקריוטים נהוג לחלק למספר ממלכות:
אצות: בשונה מהפטריות ומהפרוטוזואה, האצות מכילות כלורופיל המאפשר להן לבצע פוטוסינתזה כך שהן מזינות את עצמן (אוטוטרוף). האצות גדלות בקרקע, בצמחים, במים מתוקים ובמי ים.
פטריות: רוב הפטריות ניזונות מרקב של אורגניזם (חומר אורגני לא חי), אך, קיימות פטריות הניזונות מחומר אורגני חי בצורה טפילית. הפטריות גדלות בקרקע, בצומח, בפסולת צמחית וכטפיל של גוף האדם, צמחים ובעלי חיים.
פרוטוזואה: בניגוד לאצות לפרוטוזואה אין דופן תא ולכן חלקן ניזונות בצורת אנדוציטוזה (המזון נקלט על ידי קרום התא), למשל אמבות. הפרוטוזואה גדלים בקרקע, מים מתוקים, מי-ים אך גם כטפילים של גוף האדם ובעלי חיים.
אף על פי שאנו כוללים באיקריוטה גם את ממלכת הצומח (בעל זיקה לאצות) ואת בעלי חיים (בעל זיקה לפרוטוזואה) הם לא מוגדרים כמיקרואורגניזם מפני שהם לא חיים ולא מתרבים בצורה של חד-תאיים.
סיווג המיקרואורגניזמים > גודל המיקרואורגניזם

המיקרואורגניזמים קטנים:
רוב הפרוקריוטים הם בסדר גודל של 0.5 מיקרון ועד 3 מיקרון. כושר ההפרדה של העין האנושית הוא 100 מיקרון, כך שתאי המיקרואורגניזמים הבודדים קטנים מכדי להראות לעין. יש יוצאי דופן לשני הכיוונים.
האאוקריוטים הם בגודל של 2–200 מיקרון, כך שחלק מתאי האיקריוטים הגדולים נראים לעין (כגון אצות חד תאיות).
תחומי מחקר במיקרוביולוגיה

במיקרוביולוגיה קיים מספר רב של תתי תחומים:
בקטריולוגיה: תחום העוסק בחקר החיידקים.
וירולוגיה: תחום העוסק בחקר הנגיפים.
מיקולוגיה: תחום העוסק בחקר הפטריות.
פרזיטולוגיה: תחום העוסק בחקר הטפילים.
פיקולוגיה: תחום העוסק בחקר האצות.
פיזיולוגיה מיקרואורגניזמית: תחום העוסק בחקר אופן הפעולה הביוכימית של תאים של מיקרואורגניזם. תחום זה כולל מחקר על גדילה של מיקרואורגניזם, חילוף חומרים של מיקרואורגניזם, ומבנה תא של מיקרואורגניזם.
גנטיקה של מיקרואורגניזם: תחום העוסק בחקר הגנטיקה של המיקרואורגניזם. בוחן איך הגנים מסודרים, ויחס בין הגנים לפעולה התאית שלהם. תחום זה קרוב לביולוגיה מולקולרית.
מיקרוביולוגיה תאית: תת-תחום של ביולוגיה תאית החוקר את יחסי הגומלין בין המיקרואורגניזמים לתאים אליהם הם פולשים.
מיקרוביולוגיה רפואית: תחום העוסק בחקר חיידקים פתוגניים (חיידקים הגורמים מחלות) ובחלק שלהם במחלות בבני אדם. בנוסף, התחום עוסק בחקר חיידקים הגורמים למגפות התחום גם קשור לתחום הפתולוגיה והאימונולוגיה (חקר מערכת החיסון).
מיקרוביולוגיה וטרינרית: תחום העוסק בחקר חיידקים פתוגניים במחלות בבעלי חיים.
מיקרוביולוגיה סביבתית: תחום העוסק בחקר הרכב החיידקים ופעולת החיידקים בסביבתם הטבעית. התחום כולל גם מחקר של אקולוגיה חיידקית, גאומיקרוביולוגיה ושונות של החיידקים. כמו כן, המחקר מנסה למצוא מפתחות למושבות של חיידקים בכל מיני סביבות כגון: ריזוספירה (מערכת אקולוגית של שורשים), קרקע, מערכת אקולוגית של מי תהום, אוקיינוס או סביבות קיצוניות (אקסטרמופילים).
אבולוציה מיקרוביולוגית: תחום העוסק בחקר האבולוציה של החיידקים. חקר זה כולל את חקר מיון עולם הטבע של החיידקים.
מיקרוביולוגיה תעשייתית: תחום העוסק במחקר מיקרואורגניזם שיכול לשמש בתהליכים תעשייתיים. למשל שימוש בחיידקים בתהליכי תסיסה, סינתזה של חומרים בתחום הפרמצאוטי, סינתזה של אנזימים לצרכים תעשייתיים, טיהור שפכים וכדומה. תחום זה קרוב גם לתחום הביוטכנולוגיה.
מחקרים במיקרוביולוגיה

במרוצת השנים מחקרים במיקרוביולוגיה הניבו מספר פיתוחים חשובים אשר תרמו לאנושות לשיפור אורך החיים וכן להבנת מאפיינים שונים של האורגניזם.
מחקרים במיקרוביולוגיה > פסטור

תהליך שהומצא באמצע המאה ה-19 על ידי לואי פסטר וקלוד ברנאר ונועד לצמצם משמעותית את מספר המיקרואורגניזמים (לרוב חיידקים ופטריות) מנוזלים, על מנת להאריך את חיי המדף של הנוזל מבלי לפגוע בערך התזונתי שלו. התהליך מתחיל מחימום הקוטל כמות ניכרת של המיקרואורגניזמים ואז קירור הנוזל לטמפרטורה נמוכה המונעת התרבות של האורגניזם ששרד את החימום. מאחורי התהליך עומד הרעיון שככל שיהיו פחות מיקרואורגניזמים בנוזל, כך יתעכב ויתארך משך הזמן שבו הנוזל אינו מתקלקל ואינו מזיק לבריאות.
מחקרים במיקרוביולוגיה > עיקור וחיטוי

תהליכי העיקור (סטריליזציה, בלעז) נועדו להרוג את כל המיקרואורגניזמים הקיימים. החיטוי קוטל מיקרואורגניזמים באמצעים כימיים. שני התהליכים משמשים בתעשייה וברפואה למניעת זיהומים. התהליכים האלה מבוצעים על מיקרואורגניזמים מחוץ לגוף האדם.
מחקרים במיקרוביולוגיה > פיתוח אנטיביוטיקה

אנטיביוטיקה היא קבוצת תרכובות אורגניות הגורמות לקטילתם (Bactericide) או להפסקת גדילתם (Bacteriostatic agent) של חיידקים. רוב האנטיביוטיקות מיוצרות באופן טבעי על ידי פטריות, חיידקים ויצורים אחרים. האנטיביוטיקות שנעשה בהן שימוש רפואי בדרך-כלל אינן מזיקות לבעלי חיים ולבני אדם, ולכן נעשה בהן שימוש נרחב ביותר כתרופות. ישנם חומרים קוטלי חיידקים ממקור פטרייתי שהם רעילים לבני אדם ובעלי חיים. האנטיביוטיקה הראשונה, הפניצילין, התגלתה בשנת 1928 על ידי אלכסנדר פלמינג שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ביחד עם ארנסט בוריס צ'יין שדיווח ב-1940 על שימוש בחומר שהתגלה לריפוי ויחד עם הוארד פלורי שדיווח על זנים עמידים באותה שנה. גילוי זה גרם לחקר ופיתוח סוגים נוספים של אנטיביוטיקה ולשיפור הפעילות של אנטיביוטיקות קיימות על מנת לתתמענה למגוון גדול יותר של חיידקים פתוגנים.
מחקרים במיקרוביולוגיה > מיפוי גנום חיידקי

מיפוי הגנום של חיידקים משמש להבנת אופן הפעולה של החיידק ומאפשר למצוא תרופה או דרך טיפול לאנשים שנדבקו באותו חיידק.
מיפוי גנום שלם ראשון נעשה על החיידק Haemophilus influenzae. שיטות שנמצאו והומצאו לטובת מיפוי זה, עזרו לאחר מכן בפרויקט הגנום האנושי.
הערות שוליים

↑  מאמר הדן בשאלה האם וירוסים חיים?
↑  Bordenave G (2003). "לואי פסטר (1822–1895)". חיידקים מזהמים. 5 (6): 553–60. PMID 12758285.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531519705171  BnF: cb11962028z (data)  GND: 4316357-9  HDS: 044244  LCCN: sh85084783  LNB: 000075175  NDL: 00560688  NKC: ph115303 
אנטוני ואן לוונהוק אבי תורת המיקרוביולוגיה
השוואה בין תא פרוקריוטי לתא איקריוטי
ממציא תהליך הפסטור
ספר אבישע

| --- | --- |

צילום לוח מעובד מתוך הספר, ממנו רואים איך נמצא חושב התשקיל - מקור: יצחק בן-צבי, ספר השומרונים
 מידע כללי
 מאת:  אבישע בן פינחס בן אלעזר הכהן (לפי המסורת השומרונית)
 שפת המקור:  עברית שומרונית
 נושא:  ספר תורה שומרוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה-13 לפנה"ס
ספר אבישע (נקרא "אֲבִישׁוּעַ") נחשב בעיני השומרונים לספר התורה העתיק ביותר. לפי מסורת העדה הוא נכתב על ידי אבישע בן פינחס בן אלעזר הכהן במאה ה-13 לפנה"ס, אולם החוקרים משערים שהוא נכתב במאה ה-11 לספירה. השומרונים מתגאים בקיומו של ספר אבישע. לדעתם זו הוכחה לעליונות הנוסח השומרוני שנכתב קודם מתן תורה בהר סיני. לדעתם נוסח המסורה של המקרא נכתב רק בתקופות מאוחרות יותר. הספר שימש גם ראיה לקדמות דתם, שהרי לפי עיקרי דתם ה"מקום" שנבחר, דהיינו הר גריזים, היה המקום הקדוש לפני שדוד ושלמה קבעו כי ירושלים תהיה המקום שה' אמר שהוא "יבחר בו" (בלשון עתיד).
השומרונים נזהרו מלחשוף את הספר לזרים. הפעם הראשונה שהוא נראה ללא-שומרוני, הייתה בזמן מלחמת העולם הראשונה, כאשר היה רעב כבד בארץ ישראל. הם הסכימו להראות את הספר לאנשי אוניברסיטה מארצות הברית. בהמשך נראה שגם ליצחק בן-צבי הם הראו את הספר.
השומרונים נוהגים לקרוא בספר אבישע רק פעם בשנה, ביום הכיפורים. בשאר ימות השנה הוא שמור בכספת.