stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההלכים הלבנים
היסטוריה בדיונית > באירועים שקדמו לסדרת הספרים

לפי האגדה, מוצאם של האחרים באדמות החורף הנצחי, מצפון לחומה. הם פלשו לווסטרוז לפני ששת אלפים או שמונת אלפים שנים והביאו איתם חשכה וקור שנמשכו דור. תקופה זו זכתה לשם "הלילה הארוך" ובמהלכה האחרים החזירו את המתים לחיים בתור רפאים כדי שיוכלו לשרתם. לבסוף, האחרים הובסו ב"קרב על השחר" על ידי ילדי היער והאנשים הראשונים של משמר הלילה (שהיו בעבר אויבים), והתאחדו לנצח את האחרים אחרי שלאחר שנוצרה ביניהם ברית בזכות "הגיבור האחרון".
אחרי המלחמה האנשים הראשונים של משמר הלילה (או ראשוני האדם) ובראשותם בראנדון הבנאי בנו את החומה שנועדה להגן על אנשי הממלכה בווסטרוז מפני איומי הצפון, ובראשם האחרים. מאז הלילה הארוך, האחרים לא נצפו יותר, והפכו לאגדות שמסופרות לילדים הקטנים לפני השינה ולחלק מעגת ניבולי הפה הווסטרוזיים. כך למשל, נאן הזקנה הרבתה לספר לבראן סטארק אגדות על האחרים ועל הלילה הארוך.
אחד הסיפורים המיוחסים לאחרים הוא על הלורד המפקד ה-13 של משמר הלילה שנישא לאישה עם עור חיוור ועיניים כחולות, שמגע ידה היה קר כקרח. תיאור זה תואם את התיאור של האחרים בספרים. על פי הסיפור, מפקד זה הוביל אותה ל"מבצר הלילה", אחד המבצרים על החומה, שם הכריז על עצמו כמלך ועליה כמלכה והכריח את אנשי המשמר לשרת אותם במשך 13 שנים עד שהודח בעקבות שיתוף פעולה בין בראנדון השובר, "מלך החורף" וג'וראמון, "המלך שמעבר לחומה". לאחר שנודע שבמהלך תקופת מלכותו היה נוהג להקריב קורבנות לאחרים, שמו נאסר ונמחה מההיסטוריה. באגדות המאוחרות שמו נודע כ"מלך הלילה".
אף על פי הדמיון בין מלך הלילה של הגרסה הטלוויזיונית ומלך הלילה ספרים, הדגיש מרטין שסביר להניח שלא מדובר באותם בני האדם, שכן סביר שמלך הלילה בספרים מת שנים ארוכות לפני התרחשות הסדרה.
היסטוריה בדיונית > בסדרת הספרים

ההופעה הראשונה של האחרים בסדרה בפרק הפרולוג של "משחקי הכס", עת קבוצה של שלושה סיירים של משמר הלילה מותקפת על ידי לפחות חמישה אחרים. שניים מהסיירים מתים במתקפה, בעוד השלישי מצליח לברוח. בהמשך שני הספרים הראשונים (וכן בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה) אין התקלות ממשית באחרים, אך הם לעיתים מאוזכרים בהקשרים שונים: כך למשל, קללה נפוצה אצל יושבי ווסטרוז היא "ייקחו האחרים אותך/את (מישהו)", ולה משמעות דומה לביטוי "לך לעזאזל".
אחרי שגופותיהם של שני חברים במשמר הלילה נמצאות במרחק קצר מהחומה, מחליט הלורד המפקד ג'אור מורמונט לצאת ולחקור מה קרה להם ומה האיום שניצב מולם מעבר לחומה. משלחת הסיור של המשמר בראשות מורמונט חונה במצודה של קראסטר, שם גילי, אחת מבנותיו-נשותיו מספרת לג'ון שלג שקראסטר נותן את התינוקות הזכרים שנולדים לו ל"אלי הקור". ג'ון שלג מסיק מדבריה שקראסטר מקריב את בניו לאחרים, שנהפכים, ככל הנראה, לאחרים חדשים.
בספר השלישי, "סופת החרבות", כוח הסיור של מורמונט מותקף על ידי הרפאים והאחרים בגבעת "אגרוף ראשוני האדם". במהלך הקרב, נתקלים סאמוול טארלי, סמול פול וגרן באחר שרוכב על סוס-רפא שהיה שייך בעבר לאחד מחברי המשמר. גרן ופול הקטן מתנפלים על האחר בניסיון להרוג אותו ומצליחים להפיל את החרב שלו, אך פול נהרג. סאם מנצל את ההזדמנות ונועץ את זכוכית הדרקון שלו באחר שמתחיל להתמוסס ובסופו של דבר מת. בעקבות כך, עולה קרנו של סאם בקרב חברי המשמר, והוא זוכה לכינוי "סאם הקוטל".
לאחר הקרב באגרוף, נסוגים שרידי כוח הסיור חזרה אל מצודתו של קראסטר, שם חלק מאנשי המשמר מכריזים על מרד ורוצחים את הלורד המפקד מורמונט ואת קראסטר. לאחר מכן גילי מפצירה בסאם לקחת אותה ואת תינוקה עמו אל מעבר לחומה, בטענה כי עם מותו של קראסטר יבואו "בניו" בהמוניהם וירדפו אותם.
בהמשך, מספר מאנס ריידר (המלך שמעבר לחומה) לג'ון שלג שהוא רוצה להעביר את האנשים החופשיים (הפראים) מעבר לחומה כדי להגן עליהם מפני האחרים והרפאים.
הערות שוליים

↑  בעיבוד הטלוויזיוני.
↑  "STOCKHOLM AND ARCHIPELACON REPORT". westeros.org. 28 ביוני 2015. נבדק ב-7 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Preston, Richard E (15 ביולי 2017). "Game of Thrones as Myth: The Roots of the White Walkers". winteriscoming.net. נבדק ב-1 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lauf, Jordan (27 באוגוסט 2017). "Game Of Thrones' Book Quotes About The Night King Prove The Show Is Cutting Its Own Path". winteriscoming.net. נבדק ב-7 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
מלך הלילה, מנהיג ההלכים הלבנים בגרסה הטלוויזיונית
הדיוויזיה ה-83 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1917  1921   2014 – 1919  1945   פעילה (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
הדיוויזיה ה-83 (באנגלית: 83rd Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1917 במחנה שרמן, אוהיו, וכללה מתגייסים מקנטקי, אוהיו ופנסילבניה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-165 שהורכבה מהרגימנטים ה-329 וה-330, ומהבריגדה ה-166 שהורכבה מהרגימנטים ה-331 וה-332. הדיוויזיה יצאה לאירופה ביוני 1918, והוגדרה כדיוויזיית המחליפים השנייה. היא סיפקה למעלה מ-195,000 קצינים וגייסה גברים כמחליפים ליחידות אחרות בצרפת מבלי להשתתף בפעולה כיחידה שלמה. יחידות מסוימות של הדיוויזיה השתתפו בקרבות מסוימים, כגון רגימנט הרגלים ה-332 באיטליה, שלחם בקרב ויטוריו ונטו. באוקטובר 1919 פורקה הדיוויזיה.
היסטוריה > בין המלחמות

הדיוויזיה הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים ב-24 ביוני 1921 והוקצתה למדינת אוהיו. המטה אורגן ב-27 בספטמבר 1921.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 באוגוסט 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והיא כללה את הרגימנטים ה-329, ה-330 וה-331. דיוויזיית הרגלים ה-83, בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט מייקון, הגיעה לאנגליה ב-16 באפריל 1944, ולאחר אימון בוויילס, נחתה הדיוויזיה, שהשתתפה בפלישת בעלות הברית לנורמנדי, בחוף אומהה, ב-18 ביוני 1944, ונכנסה למאבק הגדרות מדרום לקרנטן ב-27 ביוני. לאחר תחילת ההתקפה, הגיעה הדיוויזיה ה-83 לכביש סן-לו-פרייר ב-25 ביולי, והתקדמה 8 מייל (13 ק"מ) מול התנגדות חזקה עם סיום המערכה בנורמנדי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע קוברה כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת הארמייה השלישית, ובהמשך השתתפה בלחימה מול קו זיגפריד. בנובמבר לחמה הדיוויזיה בקרב על יער הירטגן, ובדצמבר השתתפה בקרב על הבליטה. לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה אל הריין במהלך מבצע רימון, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ובכלל זה השתתפה בשחרור תחת מחנה של בוכנוואלד. במהלך הקרבות נהרגו 3,161 מחיילי הדיוויזיה ו-11,807 נפצעו.
היסטוריה > לאחר המלחמה

החל משנת 2014 מרכז הכשרת המילואים ה-83 של צבא ארצות הברית מאמן חיילים בתוכניות מנהיגים, תפקודיות ו-DMOSQ.
הוסטל (מגורים נתמכים)

הוסטל "בית מיכל" בראשון לציון
הוֹסטֶל (בא מהמילה הלטינית עבור "אכסניה") היא מסגרת מגורים מותאמת, עבור אנשים בוגרים עם לקות, שמצד אחד אינם יכולים לגור כאנשים עצמאיים, אך מצד שני, אינם זקוקים למסגרת אשפוזית מלאה. על פי רוב, הוסטל הוא דירה בבית משותף רגיל, עם דיירים אחדים עם לקויות, שאליה מגיעים מדריכים ומטפלים. בחלק מהמקרים, ניתן בהוסטל סיוע מטעם המדינה, או מתורמים, בתשלום שכר הדירה. הוסטלים רבים מנוהלים בידי עמותות.
הוסטל עשוי להיות מסגרת שיקומית, שהדיירים נמצאים בה עד שהם לומדים להתמודד עם לקותם והופכים לאנשים עצמאיים. במקרים אחרים, הדיור בהוסטל הוא דיור מוגן ואין אפשרות פשוטה לפנות משם דייר שאינו מתאים עוד להוסטל. הבחירה באופי ההוסטל תלויה לעיתים קרובות בפרוגנוזה של הדיירים.
אנשים, שעשויים לגור בהוסטל, בישראל:
אנשים עם מוגבלות שכלית קלה
אנשים עם הפרעה נפשית (כגון הפרעה דו־קוטבית)
אנשים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית (כגון נפגעי אונס)
אנשים עם אוטיזם שלא הצליחו להשתלב בחברה בחוץ
נוער בסיכון
אנשים במצבים קיצוניים, כגון התמכרות או התנהגות עבריינית
אנשים מפלחי אוכלוסייה אחרים, שעשויים לגור בהוסטלים, במקומות אחרים בעולם:
אנשים עם נטייה להפוך לדרי רחוב
נרקומנים בשלבי שיקום אחרונים
ראו גם

מערכי דיור בשיקום פסיכיאטרי
הוסו

| הוסו |
| --- | --- |
  למעלה קלוגה, למטה בלוגה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חדקנאים
תת־סדרה:: Acipenseroidei
משפחה:: חדקניים
סוג:: הוסו
מינים
 Huso dauricus  Huso huso
שם מדעי
 Huso ‏ברנדט ורצנבורג, 1833

הוסו (שם מדעי: Huso) הוא סוג של דגי גרם מסדרת החדקנאים בתוכו שני מינים. הם קרובים לסוג חדקן.
מיני הסוג הם הגדולים שבדגי המים המתוקים, והגדול שבהם הוא הבלוגה שאורכו מעל 7 מטרים ומשקלו 1.5 טון.
דגים אלה חיים בנהרות וימי אירואסיה מהים השחור ועד נהר אמור שברוסיה. הם בעלי חוטם הפונה מעלה וזיפים הפונים מטה ועל גופם קשקשים גרמיים לאורך הגוף. דגים אלה הם טורפים גדולים שיטרפו דגים קטנים יותר.
מינים

בלוגה (Huso huso)
קלוגה (Huso dauricus)
הסכם השלום הנצחי (1686)

| --- | --- |

 חותמים:  וסילי גוליצין, Marcjan Aleksander Ogiński 
 מקום יצירה:  מוסקבה 
 
גבולות בהתאם להסכם
הסכם השלום הנצחי הוא הסכם שנחתם בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי ב-1686 וסיים את מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667).
ההסכם החדש אשרר את הסכם אנדרוסובו למעט נושא עיר קייב. בהתאם להסכם החדש העיר עברה לידי רוסיה הצארית. מצד הרוסים ההסכם נחתם על ידי וסילי גוליצין.
חתימת הסכם הייתה בסיס לברית פולנית-רוסית במלחמת הצפון הגדולה בתחילת המאה ה-18. כמו כן, רוסיה הצארית החלה בתמיכה במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית שנוהלה על ידי האיחוד הפולני-ליטאי, אוסטריה וונציה.
הסיכיוס ממילטוס

| --- | --- |
 לידה:  505? מילטוס, טורקיה 
 פטירה:  המאה ה־6 קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 שפות היצירה:  יוונית ביזנטית, יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  History of Justin I and Justinian I, Patria of Constantinople, Chronological history, Onomatologos e pinax ton en paideia onomaston 
 
הסיכיוס ממילטוס (ביוונית: Ἡσύχιος ὁ Μιλήσιος), ששם משפחתו אילוסטריוס, היה כרוניקן וביוגרף יווני, בנו של עורך דין, שחי בקונסטנטינופוליס במאה ה-6 לספירה, בתקופת שלטונו של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס.
כתביו מכילים יותר אזכורים לתרבות היוונית הפגאנית מאשר לנצרות, אך דתו נותרה שנויה במחלוקת בין החוקרים.
לפי פוטיוס (קודקס 69), הסיכיוס היה מחברן של שלוש יצירות חשובות:
קיצור של היסטוריה אוניברסלית (אנ') בשישה ספרים, החל מבלוס, מי שנחשב למייסד האימפריה האשורית, ועד הקיסר הביזנטי אנסטסיוס הראשון (מת בשנת 518). קטע גדול נשמר מהספר השישי, שכותרתו Πάτρια Κωνσταντινουπόλεως, היסטוריה של ביזנטיון מראשיתה המוקדמת ועד לתקופת הקיסר קונסטנטינוס הגדול.
מילון ביוגרפי של אנשים מלומדים, (אונומסטיקון Ὀνοματολόγος או Πίναξ) מסודר לפי מחלקות (משוררים, פילוסופים), שהמקורות העיקריים שלו היו החיבור "היסטוריה של מוזיקה" (Μουσικὴ ἱστορία) מאת איליוס דיוניסיוס (אנ') וחיבוריו של הרניוס פילון. חלק ניכר ממנו שולב בלקסיקון סודא, כפי שאנו למדים מחיבור זה. עם זאת, יש מחלוקת אם המילים בסודא ("שהספר הזה הוא קיצור שלו") אומרות שמחבר הסודא עצמו קיצר את חיבורו של הסיכיוס, או שמא הן חלק מהכותרת של קיצור שכבר נעשה להסיכיוס, שנעשה בו שימוש בסודא. ההשקפה השנייה רווחת יותר. הקיצור הנזכר, שבו סדר אלפביתי הוחלף בסידור לפי מחלקות וכמה ערכים על סופרים נוצרים נוספו ככניעה לזמנים, מיוחס לפי סימנים פנימיים לשנים 829–837. הן התקציר והן החיבור המקורי אבדו, למעט הקטעים שנשמרו אצל פוטיוס ובסודא. אוסף קטן יותר, בעיקר מדיוגנס לארטיוס והסודא, בעל כותרת דומה, הוא חיבור מאת מחבר לא ידוע מהמאה ה-11 או ה-12.
היסטוריה של שלטון יוסטיניוס הראשון (518–527) והשנים הראשונות של יוסטיניאנוס הראשון. אבדה לחלוטין.
בשנת 1663 פרסם ז'יל מנאז' (אנ') חיבור אנונימי בשם "חיי אריסטו" (Vita Aristotelis), שמיוחס בדרך כלל להסיכיוס.
פוטיוס משבח את סגנונו של הסיכיוס, ומציין לזכותו כי הוא היסטוריון מהימן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  הסיכיוס ממילטוס, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, כרך 13, עמ' 415.
↑  The Ancient Catalogues of Aristotle's Writings: Hesychius and Ptolemy al-Garib. A Survey of Current Research
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262679205171  PLWABN: 9812360342205606  BIBSYS: 95003169  BNE: XX1338511  BnF: cb104731020 (data)  CANTIC: a1121126x  CiNii: DA04124209  GND: 100967760  ICCU: VIAV093051  ISNI: 0000 0000 8833 8719  LCCN: n87899441  NLA: 35191526  NLG: 160149  NTA: 070487839  RERO: 02-A012325325  SELIBR: 341545  SUDOC: 101842953  Trove: 858724  VcBA: 495/22252  VIAF: 38444903   WorldCat (עם VIAF): 38444903
היביסקוס סגול (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  מלחמת אזרחים 
 מקום התרחשות:  ניגריה 
 הוצאה
 הוצאה:  Kachifo Limited, הרפר קולינס 
 מקום הוצאה:  אוניברסיטת המדינה של צפון קרוליינה 
 תאריך הוצאה:  2003
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ג'וד שבא
 סדרה
 הספר הבא:  חצי שמש צהובה 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002484104
 
היביסקוס סגול (באנגלית: Purple Hibiscus) הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת, הפמיניסטית והפעילה החברתית הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה ויצא לאור בשנת 2003.
תקופת התרחשות העלילה

עלילת הספר מתרחשת בניגריה בתקופה הפוסט-קולוניאלית. בשנת 1886 הייתה ניגריה למושבת חסות בריטית נפרדת על פי החלטת ועידת ברלין. בתקופה 1914-1900 התקיימו שתי מושבות חסות בריטיות: "פרוטקטורט צפון ניגריה" (אנ') ו"פרוטקטורט דרום ניגריה" (אנ') אשר מוזגו בסיומה לקולוניה בריטית אחת – "קולוניה ופרוטקטורט של ניגריה" (אנ').
השלטון הקולוניאלי הביא איתו התפתחות ומודרניזציה לדרום המדינה ובמערב ניגריה היו רופאים ועורכי דין אפריקניים עוד בסוף המאה ה-19. לעומת זאת, המודרניזציה פסחה על הצפון המוסלמים כמעט לגמרי. הסיבות לפערי המודרניזציה בין הצפון לדרום היו שונות ומגוונות. אחת מהן הייתה המגע האפריקני-אירופי האינטנסיבי שהיה בדרום, עקב הקרבה לחוף. הצפון נשאר נחשל גם עקב התחייבותם של סיר ג'ורג' גולדי, ממייסדי ניגריה, ולורד פרידריק לוגארד, הנציב העליון של צפון ניגריה, לשליטי הצפון המוסלמיים שלא לאפשר למיסיון הנוצרי לפעול בצפון, ולכן הצפון לא נהנה מפעולתו החינוכית של המיסיון הנוצרי. היורובה, במערב, היו הראשונים להיתקל בבריטים, ולכן תהליכי המודרניזציה שלהם היו המואצים ביותר. משנות ה-30 ואילך, בני שבט האיבו הדביקו את הפיגור הראשוני אולם המוסלמים נשארו מאחור.
כך שלקראת סוף התקופה הקולוניאלית היו פערים עצומים בין צפון מוסלמי לדרום נוצרי. בצפון ניגריה לא היה בוגר אוניברסיטה עד 1951. באותה שנה היו בניגריה 160 רופאים, אך רק אחד מההאוסה פולאני המוסלמי, לעומת 76 מהיורובה, 49 מהאיבו, ו-34 מבני המיעוטים. בשנת 1965 היוו יודעי קרוא וכתוב בדרום כ-20 אחוז, בעוד שבצפון הם היוו רק שני אחוזים. בפרובינציית קאנו בצפון המוסלמי, מחצית מיודעי קרוא וכתוב היו מהגרים דרומיים שהתרכזו בעיר קאנו. בעיר עצמה הפער היה עצום: בשכונת הדרומיות, מספר הילדים המבקרים בבתי ספר הוא 98 אחוז, בעוד שברבעים המוסלמיים של ההאוסה פולאני ביקרו בבית הספר לא יותר מחמישה אחוזים מהילדים. ב-1961, 99 אחוז מהפקידות הפדרלית בצפון ניגריה הייתה דרומית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה החלה דרישה בקרב תושבי ניגריה לעצמאות. בשנת 1957 העניקו הבריטים עצמאות למזרח ולמערב ניגריה וכראש ממשלה נבחר אבובכר טפאווה בלווה, וזמן קצר לאחר מכן הוענקה עצמאות גם לצפון ניגריה. ב-7 באוקטובר 1960 הצטרפה ניגריה לאו"ם כחברה ה-99, ב-1966 נרצח ראש הממשלה בלווה בהפיכה צבאית.
במקביל לנצרות ולאסלאם נשמרת בניגריה תרבות האיגבו, על השפה ועל האמונה והטקסים הפגניים שבה. בספר בא לביטוי המתח בין שתי אמונות אלה.
תקציר העלילה

גיבורת הרומן היא נערה בת 15 בשם קמבילי אצ'יקה, בת למשפחה פטריארכלית עשירה בה ראש המשפחה הוא אביה יוג'ין (פאפא). יוג'ין הוא קתולי אדוק ומשליט בבית משמעת באמצעות אלימות פיזית ונפשית כלפי אשתו, ביאטריס (מאמא), קמבילי עצמה ואחיה הבכור ג'ג'ה. אביו של יוג'ין הוא פגאני ומקיים את טקסי האיגבו של המסורת הניגרית, ויוג'ין מתנכר אלי ואוסר על ילדיו לשהות במחיצתו יותר מרבע שעה. הסיפור מסופר מנקודת מבטה של קמבילי ומתמקד בהתפוררות התא המשפחתי ובקשיים שהיא חווה תוך כדי תהליך ההתבגרות.
עולם חדש נגלה לעיניהם של קמבילי וג'ג'ה, כאשר הם עוזבים לראשונה את בית אביהם ומבלים זמן מה בבית דודתם איפאומה ושלושת ילדיה. בית דודתם מהווה ניגוד מוחלט לבית אביהם בו גדלו ולדינמיקה המוכרת להם. למרות היותה קתולית גם היא, דודתם מנחילה גישה שונה בתכלית מגישת אביהם, ומעודדת סביבה שמחה וליברלית שבה כל אחד יכול להביע את דעתו. בסביבה תומכת זו, קמבילי וג'ג'ה נפתחים ומתחילים להביע את דעותיהם לגבי נושאים מגוונים.
בזמן השהייה אצל דודה איפאומה, קמבילי מתאהבת בכומר צעיר, האב אמאדי, והדבר גורם להתעוררות המינית שלה.
לאחר היחס הנוראי המתמשך מצד אב המשפחה, אמה של קמבילי, שלא יכולה יותר להתמודד עם אלימותו ואכזריותו של האב יוג'ין, מרעילה אותו וגורמת למותו. ג'ג'ה לוקח את האשמה על עצמו ונשלח לכלא. במקביל, הדודה איפאומה עוברת עם משפחתה להתגורר באמריקה מכיוון שפוטרה שלא כהוגן מעבודתה כמרצה באוניברסיטת ניגריה. שלוש שנים לאחר אירועים אלה, קמבילי בת ה-18 היא אישה צעירה, יותר בטוחה בעצמה ובדעותיה, בעוד שאחיה ג'ג'ה עומד להשתחרר מהכלא. אמם של השניים חוותה תהליך ניכר של התדרדרות פסיכולוגית.
דמויות מרכזיות

קמבילי – המספרת והדמות המרכזית בספר, הבת הצעירה של יוג'ין וביאטריס אצ'יקה. קמבילי היא נערה ביישנית ועצורה, אך לאט לאט נפתחת לסביבתה ולעולם כאשר היא ואחיה עוברים לשהות בבית דודתה, איפאומה. לאחר חוויית החופש, היא אינה אוהבת את השלטון האלים של אביה בבית משפחתה.
ג'ג'ה – אחיה הגדול והאינטליגנט של קמבילי. בדומה לאחותו ואמו, ג'ג'ה נשלט באלימות ואכזריות על ידי אביו לאורך רוב הספר. לאחר שאמו הורגת את אביו, ג'ג'ה לוקח את האשמה על עצמו ונכנס לכלא לתקופה של כמעט שלוש שנים, עד שניתנת לו חנינה.
יוג'ין (פאפא) – אביהם של קמבילי וג'ג'ה. איש עסקים עשיר וקתולי אדוק, שמשליט משמעת בביתו באמצעות אלימות ומנהגי דת קשוחים. בגלל תרומותיו הרבות לקהילה ולמטרות אידאולוגיות, יוג'ין נחשב לגיבור מקומי, אך בתוך ביתו הוא חם-מזג ונוטה להתפרצויות אלימות קשות כלפי משפחתו. לבסוף, הוא מורעל על ידי אשתו, ביאטריס.
ביאטריס (מאמא) – אמם של קמבילי וג'ג'ה. דמות אימהית, שקטה ופסיבית ביחס לאב הקשוח והאלים. לבסוף, ביאטריס לא יכולה עוד להתמודד עם התנהגותו של בעלה ומרעילה אותו. בנה, ג'ג'ה, לוקח על עצמו את האשמה ונשלח לכלא במקומה. בנקודה זו ביאטריס נשברת מנטלית וחווה התדרדרות נפשית משמעותית. בסוף הספר נרמז לקורא שמצבה עומד להשתפר עם שחרורו של ג'ג'ה מהכלא לאחר שלוש שנים.
דודה איפאומה – אחות של יוג'ין ודודתם של קמבילי וג'ג'ה. אישה אינטליגנטית העובדת כמרצה באוניברסיטת ניגריה. למרות הקשיים הכלכליים, היא יוצרת סביבה אופטימית ומשוחררת לילדיה מאשר הסביבה שיוצר אחיה. השהות בביתה הליברלי היא שמניעה את תהליכי השחרור שחווים קמבילי וג'ג'ה לאורך הספר. בהמשך, איפאומה מאבדת את עבודה באוניברסיטה ועוברת להתגורר עם משפחתה באמריקה.
האב אמאדי – כומר צעיר ומלומד שניתן להגדירו ככומר "מודרני", בניגוד לכמרים המסורתיים יותר, כמו הכומר של יוג'ין, אביה של קמבילי. האב אמאדי הוא מושא אהבתה של קמבילי ורוצה להחזיר לה אהבה, אך למרות הקשר ביניהם והרגישות שלו כלפיה, מחויבותו לכנסייה מונעת ממנו להיות בן-זוגה.
פרסים

עם צאתו, זכה הספר לשבחים בקרב המבקרים וכן זכה במספר פרסי ספרות. בנוסף, הספר היה מועמד לפרס אורנג' ולפרס מאן בוקר.
ראו גם

ניגריה
קולוניאליזם
פוסטקולוניאליזם
אלימות במשפחה
לקריאה נוספת

צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, היביסקוס סגול, תרגמה ג'וד שבא, הוצאת מחברות לספרות, 2005.
המצעד הצבאי בפראג (2018)

חיילי צבא צ'כיה במהלך המצעד, ולפניהם משמר כבוד של חיילים אמריקאים
המצעד הצבאי בפראג (בצ'כית: 2018 Pražská vojenská přehlídka) נערך ב-28 באוקטובר 2018 בעיר פראג, בירת צ'כיה. המצעד נערך במסגרת שלושה ימי אירועים, שהתקיימו לרגל מלאת מאה שנים לייסודה של צ'כוסלובקיה ב-1918. המדינה התפרקה ב-1993 לשתי מדינות - צ'כיה וסלובקיה.
המצעד התקיים ברחוב האירופי, אחד הרחובות המרכזיים של פראג, שנשא בעבר את שמו של ולדימיר איליץ' לנין. השתתפו במצעד כ-4,000 חיילים מצבא צ'כיה ומצבא סלובקיה, אנשי שירותי החירום של צ'כיה, וכן חיילים של מדינות ברית נאט"ו (שצ'כיה חברה בה) - בריטניה, צרפת, איטליה וארצות הברית. במצעד נכללו גם טנקים וכלי רכב צבאיים נוספים וכן מסוקים ומטס של מטוסי קרב.
במצעד, שהתקיים במזג אוויר גשום, צפו אלפי צופים שנאספו בצידי הרחוב. נשיא צ'כיה מילוש זמאן השקיף על המצעד בחברת אורחים שונים מחו"ל, וביניהם נשיא סלובקיה אנדריי קיסקה ומזכיר ההגנה של ארצות הברית ג'יימס מאטיס.
ההכנות למצעד נמשכו כשנתיים. הוא היה הראשון שנערך בצ'כיה מאז 2008, והגדול במצעדים מאז המצעד שנערך בה ב-1985, לפני נפילת השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה במהפכת הקטיפה.
הדיוויזיה ה-83 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 בדצמבר 1914 – 27 בינואר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
דיוויזיית הרגלים ה-83 (בגרמנית: 83. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בנובמבר 1914 כ"דיוויזיית פוזן 1", חלק מקורפוס פוזן (Korps Posen), והפכה לדיוויזיית הרגלים ה-83, ביוני 1915.  היא הוקמה בתחילה מגדודי החי"ר של חיל המצב של מבצר פוזן (Festung Posen).
דיוויזיית פוזן 1 שירתה בתחילה בחזית המזרחית, נלחמה בפולין, כולל בקרב לודז' ב-1914, ולאחר מכן בילתה את רוב התקופה עד אמצע 1915 בלחימה לאורך נהרות ראוקה ובזורה. ב-2 ביוני 1915 הפכה לדיוויזיית הרגלים ה-83. היא נלחמה על נהר נארו ביולי ובאוגוסט 1915 והשתתפה בכיבוש ביאליסטוק ב-26 באוגוסט 1915, ובכיבוש גרודנה שלאחר מכן. עד אפריל 1917 היא תפסה את הקו שלאורך נהר ברזינה ולאחר מכן הייתה לאורך הנהרות סרבך ושחרה במשך מספר חודשים. היא נשארה באזור בוקובינה עד שביתת הנשק בחזית המזרחית. במרץ 1918 נשלחה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם היא החזיקה בתחילה את הקו בלורן ולאחר מכן עברה לפלנדריה. היא הועברה לאזור סום באוגוסט וחזרה ללורן בספטמבר, שם הייתה למשך שארית המלחמה. הדיוויזיה פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג רביעי.
מפקדים

גנרל-לויטננט הוגו פון וסילבסקי (24 בדצמבר 1914 – 10 במאי 1915)
גנרל-לויטננט מקס שטומפף (25 ביוני 1915 – 7 באוגוסט 1918)
גנרל-מיור ברונו מלמס (8 באוגוסט 1918 – 27 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הערות שוליים

↑  Division-Posen-1 (Chronik 1914/1915); 83. Infanterie-Division (Chronik 1915/1918)
↑  83. Infanterie-Division (Chronik 1915/1918)
↑  Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 550-553.
היער הלאומי איניו

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  25 במאי 1907 
 נתונים ומידות
 שטח:  770,271 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  נבדה, קליפורניה 
 קואורדינטות:  37°51′10″N 118°17′10″W﻿ / ﻿37.8528°N 118.286°W﻿ / 37.8528; -118.286
 www.fs.usda.gov/inyo
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהיער הלאומי איניו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהיער הלאומי איניו
 
עצי אורן האצטרובל הזיפני בחורשת שולמן
שביל מתושלח בחורשת מתושלח
היער הלאומי איניו (באנגלית: Inyo National Forest) הוא יער לאומי של ארצות הברית השוכן בחלקו המזרחי של רכס הסיירה נבדה בארצות הברית, ובשני רכסי הרים סמוכים (ההרים הלבנים והרי איניו), שהוכרז ב-25 במאי 1907.