stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיו
היסטוריה

את הבסיס התאורטי להמצאת הרדיו הניח בשנת 1873 הפיזיקאי ג'יימס קלרק מקסוול. הראשון שיישם את הטכנולוגיה היה דייוויד יוז (David E. Hughes), אשר ביצע שידור ראשון של צלילים בשנת 1878 לאחר שמצא כי מכשיר טלפון ביתי הופך גלים אלקטרומגנטיים לצלילים. עם זאת, הוכחה ממשית ראשונה של התאוריה שהציג מקסוול הוצגה רק בשנים 1886–1888, כאשר אישר היינריך רודולף הרץ את התאוריה באמצעות ניסוי. בין חלוצי פיתוח הטכנולוגיה הבסיסית היה גם המדען ההודי ג'אגדיש צ'נדרה בוס.
את המצאת הרדיו נהוג לייחס למהנדס החשמל האיטלקי וזוכה פרס נובל לפיזיקה גוליילמו מרקוני, אשר ערך ניסויי מעבדה בתחום בשנת 1895, אף שלמעשה ניקולה טסלה הקדים אותו: הוא ביצע את שידור הרדיו הראשון בעולם כבר בשנת 1893, אולם לא השכיל לפתח את המצאתו. הפטנט של טסלה על שידורי רדיו נרשם ב-1900 במשרד הפטנטים האמריקאי, אך כעבור ארבע שנים, בלחצם של בעלי הון, החליט המשרד להעניק למרקוני את הבכורה. בית המשפט העליון של ארצות הברית החליט בסופו של דבר להחזיר לטסלה את זכויותיו בגין המצאת הרדיו, אך הדבר היה רק באמצע שנת 1943, חצי שנה לאחר מותו של טסלה.
ההמצאה החדשה החלה עוד קודם לכן לשמש לצורכי בידור, העברת מידע חדשותי וכיוצא באלה למאזינים בביתם. שנות ה-20 של המאה ה-20 היו תחילתו של תור הזהב של הרדיו, שנמשך שלושה עשורים. אחד הסיפורים הידועים המלמדים על כוחו של המדיום הרדיופוני באותן שנים מתייחס לשידור התסכית "מלחמת העולמות", המבוסס על סיפור מאת הרברט ג'ורג' ולס ועובד לתסכית בידי אורסון ולס. התסכית שודר בשנת 1938, וכלל שידור חדשות מבוים אשר בישר על פלישת בני מאדים לכדור הארץ, דבר שגרם לפאניקה המונית בארצות הברית (סצנה זו מתוארת בסרטו של וודי אלן "ימי הרדיו").
המצאת הטרנזיסטור ב-1948 הייתה "מהפך" בתולדות הרדיו, שכן היא הפכה אותו ממכשיר מסורבל ויקר למכשיר נייד וזול, דבר שסייע לו בעתיד בהתמודדותו עם מדיית הטלוויזיה.
גלי רדיו

גלי רדיו, ככל קרינה אלקטרומגנטית, עוברים דרך האוויר והריק. כאשר הם חולפים סביב תיל (אנטנה), תנועת השדות המגנטיים והחשמליים שלהם יוצרת זרם חילופין ומתח בתיל. אלה יכולים להפוך לשמע או לאותות אחרים הנושאים מידע, והם הבסיס לטכנולוגיית הרדיו. אף על פי שהמילה "רדיו" משמשת לתיאור תופעה זו, גם מכשירים מסוגים אחרים כטלוויזיה, מכ"ם וטלפון סלולרי פועלים כולם באמצעות גלי רדיו.
גלי רדיו > תחומי תדרים בשידורי רדיו

גלים ארוכים (LW) שידורי רדיו באזור מס' 1 של ה-ITU (הכולל את אירופה, אפריקה, המזרח התיכון, המפרץ הפרסי, ברית המועצות לשעבר, ומונגוליה) בתדרים 148.5 עד 283.5KHz. השידורים נעשים לרוב ב-AM באמצעות גל נושא במרווחים של 9KHz.
גלים בינוניים (MW) בתחום 1600 - 500 קילו הרץ, בהם מקובלת שיטת ה-AM
גלים קצרים (SW) בתחום 1.7-30 מגה הרץ, בהם מקובלות שיטות שידור מגוונות. משמשים בדרך כלל לשידורי תחנות רדיו לטווח רחוק במיוחד (מדינות רבות) ולתקשורת בין חובבי רדיו
תחום 88–108 מגהרץ השייך לתחום הכללי VHF ומשמש לרדיו אנלוגי בשיטת אפנון FM
רדיו דיגיטלי - בתחום 174–218 מגהרץ (Band III) ב-VHF וכן בתחום 1.454-1.492 גיגה הרץ ב-L-Band ותדרים נוספים
שידורי רדיו באינטרנט - רק כהשאלה לשונית, "שידור" באינטרנט אינו נעשה באמצעות גלי רדיו.
טכנולוגיית שידור רדיו אנלוגי

מערכת אלקטרונית המשמשת להעברת מידע כאות רציף, כמו רדיו FM ו-AM, ומכשירי קשר אנלוגיים. תחנות השידור יכולות להוסיף לשידורי ה-FM שלהן אפיק נתונים צר סרט הנקרא RDS, המאפשר העברה של מספר מצומצם של הודעות למטרות שנקבעו על ידי התקן.
רדיו דיגיטלי

מערכת אלקטרונית המשמשת להעברת מידע כאות קצוב ספרתי.
הרדיו הדיגיטלי החד-כיווני משמש לשידורי רדיו (Broadcasting) ומציע יתרונות רבים לעומת הרדיו האנלוגי, השיטה היחידה שהייתה בשימוש במשך עשרות שנים. יתרונות אלו כוללים איכות שמע משופרת, פחות הפרעות קליטה, ניצול יעיל של תחום התדרים, הספקי שידור נמוכים יותר ויכולת העברת נתונים יחד עם השמע. למרות יתרונות אלו, קצב חדירת שידורי הרדיו הדיגיטלי איטי - בעיקר בשל חוסר האחידות בטכנולוגיות ותקנים קיימים וחוסר ההסכמה לשימוש באחת מהן, כמו גם בשל תחרות מצד הרדיו האינטרנטי.
עם התפתחות תחומי הטלפונים החכמים ותחום הפודקאסטים, החל השימוש במונח "רדיו דיגיטלי" גם עבור תוכניות אומר ושמע שמופצות באינטרנט (שבעיקרו מדיום דיגיטלי), ללא קשר לטכנולוגיה מסוימת או אפליקציה מסוימת.
תקן נפוץ לשידור רדיו דיגיטלי הוא DAB. המונח Digital Audio Broadcasting נקבע תחילה לתיאור שידורי רדיו דיגיטליים בכלל, אך הוא מזוהה בעיקר עם התקן האירופאי אאורקה 147. זהו תקן פתוח, אשר אושר על ידי גופי התקינה העיקריים בעולם, ומגדיר הן שידורים קרקעיים והן שידורים לווייניים. מאז פיתוח התקן, הטכנולוגיה של שידורים דיגיטליים התקדמה ובעקבות זאת פותח ב-2007 תקן חדש ומשופר, המכונה DAB+. התקן יעיל פי שניים מקודמו.
בנוסף ל-DAB יש שיטות נוספות לשידורי רדיו דיגיטלי, ואלו מציעות תכונות דומות ל-DAB. חלקן מיושמות במספר מצומצם של מדינות, חלקן בגדר תקן בלבד:
DMB ‏(Digital Multimedia Broadcasting) – תקן פתוח מבוסס על DAB, עם יכולות של תמונות ווידאו בנוסף לשמע, אומץ בשנת 2006 על ידי הפורום WorldDMB
HD Radio – תקן קרקעי מסחרי, בשימוש בארצות הברית, משתמש בתדרי תחנות שידור FM הקיימות, כך שכל תחנה שחפצה בכך, יכולה להוסיף שידור דיגיטלי בשיטה זו לשידור FM הקיים.
XM Radio ו-Sirius – שרותי שידור באמצעות לוויינים מסחריים בשימוש בארצות הברית, המינוי בתשלום
משפחת תקני DVB מאפשרים גם שידור ערוצי רדיו
ISDB – תקן מסחרי פתוח לרדיו ולטלוויזיה, נמצא בשימוש ביפן ודרום אמריקה
תקנים אחרים לשידורי רדיו דיגיטלי, פחות רלוונטיים לישראל, מיועדים להחליף את השידורים האנלוגיים בשיטת AM אשר בתחום גלים ארוכים, בינוניים ובגלים קצרים או מציעים תכנים ייחודיים. אלו הם:
DRM ‏(Digital Radio Mondiale) – תקן פתוח, אושר על ידי גופי התקינה העיקריים בעולם, עושה שימוש בתחומי התדרים הקיימים
IBOC AM – תקן קרקעי מסחרי בארצות הברית, עושה גם כן שימוש בתחומי התדרים הקיימים
WorldSpace – תקן לווייני עם כיסוי, לאסיה, אפריקה, המזרח התיכון וחלק מאירופה, המינוי בתשלום
רדיו דיגיטלי > בישראל

לרדיו הדיגיטלי והאינטרנטי הראשון בישראל נחשב שירות "רדיו נטקינג", שהחל להפיץ את שידוריו בפברואר 2000, וב-6 תחנות מוזיקה בסגנונות שונים. בהמשך התווספו גם תוכניות אומר ותוכן מילולי.
מבחינת שידורי רדיו אלחוטיים, בישראל אומץ לשימוש תקן אאורקה 147. חברת בזק הפעילה שידורי ניסיון בתחום VHF משנת 1996 עד 2007. ב-15 באוגוסט 2004 התקבלה החלטת ממשלה על הקמת תחנות רדיו דיגיטליות, במטרה להגביר את התחרות בתחום הרדיו. במרץ 2005, נעשתה החקיקה בעניין באמצעות תיקון לחוק הרשות השנייה. הצפי לסיום הקמת התשתית ותחילת השידור הדיגיטלי, היה לקראת הרבעון השני של 2007.
ביוני 2008, לאחר דחיות רבות, פרסמו משרד האוצר ומשרד התקשורת מכרז משותף להקמה ולהפעלה של מערך שידורי רדיו דיגיטלי DAB+. הזיכיון הוצע ל-14 שנה, כאשר תקופת ההקמה אמורה הייתה לעמוד על שנתיים. המענק שהוצע עמד על 23 מיליון שקל. בזק נפסלה מראש, ואף חברה אחת אחרת לא הגישה הצעה למכרז, ושרות רדיו דיגיטלי לא הוקם בישראל.
כחלק משידורי עידן+ בשיטת DVB-T מועברים מספר ערוצי רדיו בקידוד דיגיטלי.
תפקידיו של הרדיו

לרדיו היה תפקיד מרכזי בזירה הציבורית, בעיקר בתחום החינוך הפוליטי. הרדיו פעל כמקור מידע אמין ונגיש לציבור הרחב, המספק חדשות עדכניות, פרשנות פוליטית ודיונים בנושאים חברתיים ופוליטיים. הוא מקדם דיאלוג ציבורי ודמוקרטי על ידי יצירת פלטפורמה למגוון דעות ומאפשרת למאזינים להשתתף ולהביע את דעותיהם. רדיו זמין לכל שכבות האוכלוסייה, כולל אלה ללא גישה לאינטרנט, תורם להכלה חברתית וצמצום פערים דיגיטליים. בנוסף, הרדיו שומר על סטנדרטים גבוהים של אמינות ומקצועיות עיתונאית, בניגוד לפלטפורמות דיגיטליות בהן מתפשט לעיתים מידע כוזב. הרדיו תורם גם לחינוך פוליטי ולהגברת המודעות החברתית על ידי הסבר תהליכים פוליטיים והעלאת המודעות לנושאים חשובים. לבסוף, הרדיו הציבורי גם משמר את התרבות והזיכרון ההיסטורי באמצעות שידור תוכניות תרבותיות והיסטוריות, מה שמשפר את הזהות התרבותית והלאומית.
רדיו מציע תוכניות שהמטרה שלהן היא ללמד נושאים שונים, כמו שפות, היסטוריה, מדעים, או התנהגות אנושית. בנוסף לכך, קיימות תחנות רדיו המתמקדות בהדרכה מקצועית, כגון תוכניות שמוקדשות להתפתחות אישית, קריירה, וניהול עסקי. גם יש ברדיו תחנות שמספקות לעיתים תוכניות שממוקדות בתמיכה נפשית, עצות, וייעוץ אישי.
בהקשר החברתי השפיע הרדיו עמוקות כפי ניתן היה לראות במהלך השפל הכלכלי בארצות הברית בשלהי שנות העשרים, בהן פרח הרדיו כיוון ששימש פורקן, תמיכה ומפלט לציבור הנאבק בפרנסה. שנות השלושים נקראות בשל כך "תור הזהב של הרדיו".
שידור מוזיקה מסוגים שונים, כמו האופרה, הנגיש את המוזיקה הקלאסית להמונים וחינך את הציבור להאזנה למוזיקה בחשיפה ופיתוח טעם אישי בשידור מגוון. כמו כן פיתח הרדיו את טעם הציבור למוזיקה פופולרית כמו ג'אז. כמו כן, טיפח הרדיו אינדיבידואליות ודעה עצמאית, בכך שכל אחד בחר את מה שהוא רוצה לשמוע.
האפשרות לפרסום מהיר באמצעות שידור ישיר ברדיו אפשר לאמנים להצליח מהר - אלביס פרסלי למשל. אמן שיצר פזמון יכול היה לשדרו ולחבב עליו את הקהל מהר יותר.
רדיו נחשב לתחום אומנות בחוגי אקדמיה וחינוך שונים והוא משויך לאשכול אומנויות התקשורת. כמו כן, הרדיו משמש כפלטפורמה לקידום תחומי אומנות שונים על ידי שידור של תוכני רדיו-ארט, מוזיקה, ודרמה.
הרדיו שורד את התפתחויות טכנולוגיות, אף על פי שהטלוויזיה במחצית השנייה של המאה ה-20 ואינטרנט במאה ה-21, בפרט יישומוני מוזיקה ופודקאסטים הורידו את ההאזנה אליו.
תפקידיו של הרדיו > השפעות בישראל

בישראל, מציין לובס (לובס 1999) כי הסולידריות והזהות הישראלית נבנתה בעזרתו של הרדיו כיוון שבעשרים השנים הראשונות של המדינה, היה הרדיו המדיום האלקטרוני היחיד בישראל, ושידר בערוץ הציבורי יחיד. על כן, יוחד לו מקום של כבוד בסלון המשפחתי. סביבו נאספו בני הבית להאזנה לחדשות היום, לדיווחים בעת מלחמה ובאמצעותו השתתפו בחגים ובטקסים הלאומים המשותפים. עדות נוספת להשפעתו החברתית של הרדיו, ניתן לראות ב"קול ירושלים" אשר תרם לקידומה והפצתה של העברית המדוברת באמצעות שידורים כמו "השעה העברית" ברדיו המנדטורי, ששימש כמעבדה לפיתוח מונחים חדשים ולניסוי 'חי' של משלבים וסגנונות דיבור. הרדיו אפשר לכלל הציבור הארץ-ישראלי, לרבות קהל מסוגים שונים לשמוע את השפה המדוברת. באמצעות ההאזנה לרדיו בשידור חי, יומיומי וקבוע התאפשרה היווצרות מרחב וירטואלי משותף, דרכו בנו שפת דיבור נגישה ואחידה שליחי הממסד ופעלו לאימוץ והפצה של הגייה ספרדית אחידה, המצאת תחדישים בשפה העברית, כולל מונחים עבריים לטכנולוגיות חדשות ולאופני השימוש בהן, להנחלת השפה על ידי שידור במדורים קבועים שיועדו למטרה זו ויצירת משלב רדיופוני, כולל עיצוב דרכי הפניה של קרייני הרדיו אל מאזיניהם הקרובים-רחוקים.
בד בבד חלה עליה בשידורים בעלי נופך דתי וחילוני כאחד. שני הזרמים זיהו את יתרונות המדיה והשתמשו בה כדי לקדם את רעיונותיהם.
במאמרו "מהי ישראליות" (רגב 2004) מציין רגב כי התרבות הצרכנית שהתפתחה החל משנות השישים החדירה את תרבות העולם ותרמו לזה תחילת שידורי הטלוויזיה, הגידול במספר ערוצי הרדיו, שהמאזין הישראלי נחשף אליהם, פתיחת שוק התרבות לשווקים חדשים, שלא היו נגישים בעבר — במוזיקה, באופנה, בפרסומות. האזרח הישראלי החל לטייל לחו"ל, נחשף לתרבות שונה והביאה עד הלום. תהליך זה סיים את תהליך בניית הזהות הישראלית כעברית גרידא.
בתחום המוזיקה בישראל, נוכח המלל הרב בתוכניות השונות, התפריט המוזיקלי שהציעה קול ישראל בשנות ה-50 היה דל למדי. היחס לרוקנרול, פופ ובוודאי לנעימות ערביות היה חשדני ומבטל. עבור המאזינים הישראליים שביקשו להתעדכן בנעשה מחוץ לישראל וליהנות מן המוזיקה ששמעו בארצות מוצאם הייתה אז ברירה אחת בלבד. "רדיו רמאללה" ששודר בעיר מטעם שלטון ירדן סיפק מגוון עשיר יותר ושידוריה, המבוססים על תשתית שהניחו הבריטים בימי המנדט, עוד נקלטו היטב ברחבי ישראל ועוררו דאגה בקרב קברניטי קול ישראל.
יום הרדיו

אונסק"ו קבעה את ה-13 בפברואר כיום הרדיו העולמי, המציין את ייחודיותו של הרדיו כאמצעי תקשורת.
ביבליוגרפיה

החייאת הדיבור העברי ברדיו המנדטורי (1936–1948) / תמר ליבס וזוהר קמפף, קתדרה: לתולדות ארץ-ישראל וישובה, 133: 105-132, 2009
הרדיו הלך לים / דני קפלן פנים: כתב-עת לתרבות, חברה וחינוך, 52-53: 155-164, 2010
Curran J, and Seaton,J.(2003). Power without Responsibility. London: Routledge, pp. 151-172.
Douglas S. J.(1995). "Broadcasting Begins," in Crowley, D. and Hayer, P. (eds.). Communication in History. New York: Longman, pp. 232-240
מקלוהן מ. (2003). להבין את המדיה. תל אביב: בבל, עמ' 354–367
בלונדהים, מ. ושיפמן, ל. (2003). מהדינוזאור לעכבר: האבולוציה של טכנולוגיות תקשורת. פתו"ח: כתב-עת בנושאי פוליטיקה תקשורת וחברה, 5, 22-63.
הספרייה המדעית, ערך מכונות של לייף לעידן של תקשורת, ספרית מעריב שנת 1979
יואב בן דב, ההיסטוריה של אמצעי התקשורת - מתוך סתיו 1999 עמ 32–44, בעיתון זמנים, גיליון המילניום
נשיונל גאוגרפיק, ספרית מעריב, מגלים וממצאים משנים את פני העולם, אריה ניר - עורך המהדורה, שנת 1991
אשורי, ת. (2011). נקודה. קו. רשת. תל אביב: רסלינג, עמ' 43–78
יום הרדיו: כיצד השפיע הרדיו על המוזיקה הישראלית?(2013) גבי טרטקובסקי, עכבר העיר
שלוש תשובות מוזיקליות לשאלה:מהי ישראליות? דר רגב מוטי, האוניברסיטה הפתוחה, עדכן 43, 2006
ראו גם

קשר רדיו
שידור רדיו בישראל
קשר רדיו עם חיים מחוץ לכדור הארץ
רדיו פיראטי
חובבות רדיו
רשת רדיו
הערות שוליים

↑  המילה נכנסה לשפה העברית, על פי האקדמיה ללשון העברית; מתוך מילון אלקטרוניקה: לחמה אלקטרונית (תשס"ז), 2007 ומילון אלקטרוניקה: קשר ואלקטרוניקה (תש"ל), 1970
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏רדיו נטקינג חי באינטרנט, באתר גלובס, 9 בפברואר 2000
↑  יניב מגל, ‏כאן הסתיימו שידורינו, באתר גלובס, 15 ביוני 2010
↑  אמיתי זיו, מכרז הרדיו הדיגיטלי יוצא לדרך; בעלי תשתית קיימת וביניהם בזק וחברות הסלולר לא יוכלו להתחרות, באתר TheMarker‏, 2 באפריל 2008
↑  יעל גאוני, ‏מכרז הרדיו הדיגיטלי יוצא לדרך: הזוכה יקבל מענק הקמה עד 23 מיליון שקל, באתר גלובס, 4 ביוני 2008
↑  ביטאון הגל, אפריל 2010(הקישור אינו פעיל, 26.9.2024)
↑  יעל גאוני, ‏למרות כישלון מכרז הרדיו הדיגיטלי: ראש אגף הרדיו ברשות השנייה נשלחה לכנס בחו"ל, באתר גלובס, 26 באפריל 2009
↑  Anang Sujoko, Dyan Rahmiati & Fathur Rahman, [Cogent Social Sciences The role of radio as the public sphere for public political education in the digital era: Challenges and pitfalls], Anang Sujoko, Dyan Rahmiati & Fathur Rahman (2023) The role of radio as
the public sphere for public political education in the digital era: Challenges and pitfalls, Cogent
Social Sciences, ‏2023
↑  Anang Sujoko, Dyan Rahmiati, Fathur Rahman, The role of radio as the public sphere for public political education in the digital era: Challenges and pitfalls, Cogent Social Sciences 9, 2023-12-31, עמ' 2239627 doi: 10.1080/23311886.2023.2239627
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558214905171  BnF: cb119327168 (data)  GND: 4025408-2  LCCN: sh85110385  NARA: 10644297  NDL: 00569334  NKC: ph124988 
הספקטרום האלקטרומגנטי ודיאגרמה הממחישה שידור אות רדיו
מקלט רדיו בישראל
ציון יום הרדיו העולמי במטה UNESCO בפריז
ציונה פסל

ציונה פסל (נולדה ב-4 במרץ 1942) היא עורכת דין ופעילה חברתית בתחום קידום מעמד האישה. בשנים 1984–1989 כיהנה כסגנית ראש עיריית הרצליה.
ביוגרפיה

פסל נולדה בתל אביב ב-4 במרץ 1942 למשפחת מייסטרובסקי. הוריה היו חלוצים שעלו ארצה בשנת 1935 מווילנה ונקלטו על ידי בני מרשק בקיבוץ גבעת השלושה, הם היו ממקימי בית החרושת לנעלים בקיבוץ. בשנת 1938 עברו לתל אביב. ציונה למדה בבת הספר היסודי הדתי שורשים שבתל אביב ולאחר מכן בבית הספר התיכון עירוני ה'. הייתה חניכה ומדריכה בתנועת "המחנות העולים" ומדריכה ב"מכבי הצעיר".
בין השנים 1959–1961 שרתה בצה"ל ביחידת מצ"ח. למדה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה לתואר ראשון ושני בסוציולוגיה ובמדעי המדינה. בשנת 1974 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמכה כעורכת דין. את ההתמחות עשתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, אצל השופט מקס צ'רנובילסקי.
ב-1978 החלה להרצות במסגרת ויצו ובאותה שנה הקימה בהתנדבות את הלשכה המשפטית של ויצו בהרצליה ובישובים נוספים.
נמנתה עם נושאות הדגל בפעילות של קידום נשים וצמצום הפערים בויצ"ו.
בשנת 1979 נבחרה כיו"ר דור ההמשך של ויצו בהרצליה ובשנת 1982 נבחרה כיו"ר ויצו הרצליה.
במסגרת פעילותה אימץ הסניף את ילדי האסירות בבית סוהר נווה תרצה והיא סייעה בהקמת המקלט לנשים מוכות בניהולה של רות רזניק (לימים כלת פרס ישראל על פועלה זה).
ב-1983 נבחרה לחברת מועצה יחידה במועצה העירונית של הרצליה. הצטרפה, כסיעת יחיד, בלתי מפלגתית, למועצת העיר בראשותו של אלי לנדאו. ב-1984 מונתה לסגנית ראש העיר בפועל והקימה את הוועדה הראשונה בארץ לקידום מעמד האישה במסגרתה שיתפה פעולה עם שדולת הנשים.
במסגרת תפקידיה הציבוריים כסגנית ראש עיר שמשה:
ראש אגף החינוך, התרבות והרווחה בעיריית הרצליה
יו"ר חברת מוסדות חינוך (שיקום שכונות ומתנ"סים)
יו"ר ועדת חינוך
יו"ר הוועדה לקידום האישה
יו"ר האגודה לתרבות הדיור
יו"ר הוועדה לשירותים קהילתיים וחברתיים.
בתום הקדנציה בעירייה פנתה לתחום העסקי והתמחתה בניהול ארגוני. מוסמכת המרכז לניהול בשיתוף של ד"ר יצחק אדיג'ס. ובין השנים 1991–1993 שימשה כמנכ"ל אדיג'ס ישראל בע"מ. כיום, פעילה כמתנדבת מטעם משרד הביטחון למשפחות שכולות.
חיים אישיים

נשואה לוויליאם פסל, ולהם שני ילדים.
לקריאה נוספת

"גיבורה מקומית", דבר, 13-2-1983
מאיר אהרוני (עורך), מי ומי בשרון: ספר האישים והמעש, 1989.
אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק

| --- | --- |


 שמות קודמים:  הארנה הבלטית, פה.גה.אה ארנה גדנסק, אצטדיון אנרגה גדנסק
 מיקום:  גדנסק, פולין
 קואורדינטות:  54°23′24″N 18°38′25″E﻿ / ﻿54.39°N 18.640278°E﻿ / 54.39; 18.640278
 אבן יסוד:  2008
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים)
 עלות הבנייה:  775 מיליון זלוטי (כמיליארד שקל)
 בעלים:  גדנסק 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  רוד קלרמאן וברובסקי 
 קבוצות:  לכיה גדנסק
 מושבים:  44,000
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 polsatplusarenagdansk.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גדנסק מוגדלת) אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק(למפת גדנסק רגילה) אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון פולסאט פלוס גדאנסק (בפולנית: Polsat Plus Arena Gdańsk) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר גדנסק שבפולין. באצטדיון 44,000 מושבים, והוא משמש את קבוצת לכיה גדנסק. האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת יורו 2012.
הוא תוכנן בידי משרד מדיסלדורף ובנייתו החלה בשנת 2008, והסתיימה בשנת 2011. האצטדיון תוכנן כך שיזכיר כלפי חוץ את אבן הענבר, המופקת מזה זמן רב בחוף הבלטי.
שמו המקורי של האצטדיון היה ארנה באוטיצקה (הארנה הבלטית), אך בדצמבר 2009 רכשה חברת האנרגיה הפולנית "PGE" את זכויות השיום של האצטדיון לחמש שנים בעלות של 8.5 מיליון אירו ושינתה את שמו לשם הנוכחי, "אצטדיון פה.גה.אה גדנסק". החל מנובמבר 2015 נקרא האצטדיון "אצטדיון אנרגה גדאנסק" על שם חברת Energa הפולנית, אשר רכשה את הזכות להיות נותנת החסות של האצטדיון עד שנת 2020.
במאי 2021 אירח האצטדיון את גמר הליגה האירופית בו ניצחה ויאריאל הספרדית את מנצ'סטר יונייטד האנגלית בפנדלים.
מונקו

ערך זה עוסק בנסיכות באירופה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מראה מונקו מראש צוק הטט דה שיאן
נסיכות מונקו (בצרפתית: Principauté de Monaco, קרי: "פְּרַנְסִיפּוֹטֶה דה מונקו", במונגאסקית: Principatu de Munegu) היא נסיכות המהווה עיר-מדינה באירופה. מונקו שוכנת בריביירה הצרפתית, בקרבת הגבול של צרפת עם איטליה. העיר העתיקה של מונקו ואזורים שנבנו בתקופות מאוחרות יותר נכללים בטריטוריה של מונקו. מונקו נחשבת לאחת המדינות העשירות בעולם, התוצר הלאומי לנפש בה הוא מהגבוהים בעולם וכך גם אחוז המיליונרים מבין תושבי המדינה.
מונקו נמצאת במקום השני בעולם (אחרי קריית הוותיקן) ברשימת המדינות העצמאיות בעלות השטח הקטן ביותר. תחום שיפוטה משתרע על פני 2.02 קילומטר רבוע בלבד, ונכון לשנת 2022 היא מדורגת במקום השני בעולם בצפיפות אוכלוסין: עם אוכלוסייה של 39,700 תושבים הצפיפות בה היא כ-20,000 נפש לקמ"ר.
מונקו חברה באו"ם (החל מ-1993) ובמועצת אירופה (החל מ-2004). היא אינה חלק מהאיחוד האירופי, אך בעלת הסכם מכסים עם צרפת. ההילך החוקי בה הוא האירו, על פי הסכם עם האיחוד האירופי. היא חברה דה פקטו באמנת שנגן.
היסטוריה

למקור שמה של מונקו יש מספר גרסאות: המילה הכנענית־פניקית "מנוחה" שהגיעה דרך הסוחרים הפיניקים שמצאו במקום מנוחה במסעות הסחר שלהם, או המילה היוונית "μόνοικος" שבה כינו סוחרים יוונים את המקום.
מונקו נוסדה ב־1215 כקולוניה של ג'נובה. היא נשלטה על ידי בית גרימלדי מאז 1297, כאשר פרנסואה גרימלדי (François Grimaldi) תפס את המצודה המגנה על הסלע המפורסם כשהוא לבוש כנזיר פרנציסקני. יוצאת דופן היא התקופה בין 1789 ל־1814, שבה מונקו הייתה תחת שליטה צרפתית. במלחמת העולם השנייה, למרות מאמציה לשמור על נייטרליות, נכבשה מונקו על ידי איטליה, אחר כך על ידי גרמניה, ולבסוף שוחררה על ידי בנות הברית.
פוליטיקה

צורת השלטון היא נסיכות שושלתית המנוהלת כך שהרשות המבצעת נתונה במשותף בידי הנסיך ומועצת הממשל. זו מונה ארבעה חברים, ובראשה שר החוץ. 18 צירי המועצה נבחרים אחת לחמש שנים.
פוליטיקה > ביטחון

למונקו יש יחידת צבא וכבאות (Corps des Sapeurs-Pompiers) בת 148 חיילים, המופקדת בעיקר על תפקידי הגנה אזרחית, על חילוץ ועל הענקת שירותי חירום. ביטחון הנסיכות מוטל בעיקר על צבא צרפת. בנוסף ישנו כוח משמר הנסיך (Compagnie des Carabiniers du Prince). המשמר, שהוקם ב־1817 על ידי אונור הרביעי, נסיך מונקו, מונה כ־100 חיילים ושלושה קצינים בלבד. בעוד החיילים הם מקומיים, הקצינים הושאלו מצבא צרפת.
המשטרה הלאומית של מונקו, המונה כ־520 שוטרים, אמונה על הביטחון ועל שמירת הסדר בנסיכות. כלולים בה גם יחידת שיטור ימי ומשמר גבול זעיר. קיימת במונקו גם יחידת אבטחת אישים – כוח המשמר של נסיך מונקו, המצוידת בנשק מודרני ומורכבת מ־115 קצינים ושומרים. מונקו היא חברה באינטרפול ורמת הפשיעה בה היא הנמוכה ביותר מבין כל המדינות החברות בו. משטרת מונקו היא חלק ממחלקת ביטחון הציבור של מונקו, שהוקמה ב־23 ביוני 1902. המשטרה כוללת את חטיבת משטרת הפלילים ובה מחלקת חקירות פשיעה, זיהוי פלילי ומשאבי מידע; חטיבת משטרת העיר, הכוללת יחידת התערבות מיוחדת המקבילה לימ"מ ומרכז פיקוד מבצעי; חטיבת נמל התעופה ויחידת השיטור הימי שהוקמה באוגוסט 1960.
כלכלה

כלכלתה של מונקו מבוססת על הקזינו במונטה קרלו ועל שירותים ותעשייה זעירה. ההכנסות הגבוהות מהקזינו הופכות אותה לאחת המדינות העשירות בעולם, במיוחד ביחס לגודלה המזערי. העושר של הנסיכות כה גדול שאין לה צורך בגביית מיסים מתושביה. מקורן של כ־55% מן ההכנסות השנתיות של מונקו הוא ממע"מ, המשולם על עסקי המלונאות, הבנקים והתיירות. למרות זאת היא גם מייצרת מוצרי אלקטרוניקה, הנדסה, נייר, כימיקלים ופלסטיק. סחר החוץ שלה מבוסס על בישום, ביגוד, נייר, מוצרים סינתטיים וחומרי בניין. במונקו יש בממוצע 278,000 נופשים בשנה, מתוכם 85,000 אורחי ועידות וכנסים.
כלכלה > מונקו כמקלט מס

באופן כללי אין במונקו מס הכנסה אישי לסוגי עסקים רבים, למשקיעים ולעצמאיים המתגוררים במונקו ומוצאים את הכנסתם מחוץ למדינה. אולם, כלל זה אינו ישים ביחס לאזרחי צרפת המתגוררים במונקו. לכן, מונקו איננה יכולה לשמש מקלט מס לאזרחי צרפת, אלא לאזרחי מדינות אחרות בלבד.
אף ששכירים העובדים במונקו אינם משלמים מס הכנסה, הם חייבים בתשלום משמעותי של "דמי ביטוח לאומי" ביחס ישיר לגובה הכנסתם, היכול להגיע לשיעור של 40-50% מן ההכנסה הכוללת ואשר מופרש ישירות על ידי המעביד. דמי ביטוח לאומי אלה גבוהים משיעורי מס ההכנסה במדינות רבות אחרות. שיעור החיסכון במיסים לאזרח זר החי במונקו תלוי במקורות ההכנסה של אותו אדם ועל אמנות המס הקיימות בין מונקו לבין מדינת הלאום של התושב (לכן, לרבים מעשירי תבל מגורים במונקו מקנים יתרונות מס כלשהם).
יתרונות המס של מונקו הביאו עשירים רבים למצוא בה "מקלט מס". כמה מהם ידוענים בולטים, אולם רובם אנשי עסקים אלמונים. ההערכה היא שיחס חשבונות הבנק במונקו הוא 11 על כל תושב (לערך 300,000 חשבונות). עם זאת מונקו איננה משמשת מרכז לרישום חברות מעבר לים (דוגמת פנמה, ברמודה, או סיישל). רישום חברות זרות אינו אפשרי במונקו ולכן המדינה אינה משמשת כמרכז פיננסי לחברות זרות. מיסוי עסקים במונקו אינו יוצא דופן, להבדיל ממיסוי הכנסות אישיות. מונקו היא אחת המדינות העשירות בעולם ומאכלסת את מספר המיליונרים הגבוה בעולם (יחסית לשטחה).
בשנת 2000 פרסם חבר הפרלמנט הצרפתי ארנו מונטבור דו"ח ובו האשים את מונקו בכך שהיא מהווה מרכז להלבנת כספים, בין השאר גם בבתי הקזינו שבמדינה, בזכות מדיניות המס שלה וכי הממשל מפעיל לחצים כדי שתופעות אלה לא יחקרו. הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי פרסם החל משנת 1998 דו"חות על השפעות מקלטי מס על המערכת הפיננסית העולמית. מונקו לא הופיעה בדו"חות אלה קודם לשנת 2004, אז ספגה גינוי מהארגון על חוסר שיתוף הפעולה מצידה בדיווחים כלכליים (כך גם ספגו גינוי דומה אנדורה, ליכטנשטיין, ליבריה ואיי מרשל). מונקו אף מופיעה ברשימת מקלטי המס של קרן המטבע הבין-לאומית, זאת לצד רשימה ארוכה של מדינות אחרות.
גם מועצת אירופה כללה את מונקו בדו"חות שפרסמה המצביעים על מדינות המשמשות כמקלטי מס. בדו"ח שסקר את הפעילות הפיננסית לשנים 1998–2000 הופיעה מונקו לצד 22 מדינות אחרות. מונקו סירבה להמשיך ולשתף פעולה עם עורכי הדו"ח בסקירות שנערכו בשנים 2001–2003 ובשנים 2005–2007.
מנגד, זוכה מונקו לשבחים על מדיניות המס שלה מצד מכוני חשיבה אירופים ואמריקאים בעלי אידאולוגיה ליברלית, השואפים להקטנת המעורבות הממשלתית בפעילות הפרט.
תחבורה

תחנת מונקו-מונטה מופעלת על ידי מערכת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF).
מנחת המסוקים של מונקו מספק שירות מסוקים לשדה התעופה הקרוב ביותר, נמל התעופה קוט ד'אזור שבניס, צרפת.
חברת האוטובוס מונקו (CAM) מפעילה קווים העוברים בכל האטרקציות התיירותיות, במוזיאונים, בגן האקזוטי, במרכזי העסקים, בקזינו ובאצטדיון לואי השני.
מרוץ הגרנד פרי של מונקו, הנערך ברחובות מונקו, נחשב לאחד המרוצים היוקרתיים והחשובים בעולם הספורט המוטורי.
גאוגרפיה

מונקו תחומה בין צרפת בצפון וחוף הים התיכון בדרום ובה שלושה אזורים: מונקו העיר, לה קונדמין – אזור עסקים שסביב הנמלים, מונטה קרלו – הרובע העשיר ביותר במונקו אשר משמש כאזור הבילויים המרכזי בנסיכות.
אקלים

האקלים במונקו הוא שילוב של אקלים ים-תיכוני (Csa בשיטת קפן) ואקלים סובטרופי גשום (Cfa ו-Cfb). בין מאי לספטמבר הטמפרטורה גבוהה יחסית והמשקעים מעטים. בין אוקטובר לאפריל הטמפרטורה נמוכה ויורדים יותר משקעים. תופעות של כפור ושלג יכולות להתקיים במונקו אך בתדירות של אחת לכ-10 שנים. בשנה אחת יורדים במונקו 743.6 מ"מ של משקעים בממוצע. מספר ימי הגשם הממוצע הוא 62.
| אקלים במונקו> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במונקו> ינואר.19.9.13.7.4.-3.1.67.7 | אקלים במונקו> פברואר.23.2.13.7.4.-5.2.48.4 | אקלים במונקו> מרץ.25.6.14.9.9.1.-3.1.41.2 | אקלים במונקו> אפריל.26.2.16.7.10.9.3.8.71.3 | אקלים במונקו> מאי.30.3.20.4.14.6.7.5.49 | אקלים במונקו> יוני.32.5.23.7.18.9.32.6 | אקלים במונקו> יולי.34.4.26.6.21.10.5.13.7 | אקלים במונקו> אוגוסט.34.5.26.9.21.4.12.4.26.5 | אקלים במונקו> ספטמבר.33.1.24.18.3.10.5.72.5 | אקלים במונקו> אוקטובר.29.20.6.15.2.6.5.128.7 | אקלים במונקו> נובמבר.25.16.5.11.2.1.6.103.2 | אקלים במונקו> דצמבר.22.3.13.9.8.5.-1.88.8 | אקלים במונקו> שנה.34.5.19.2.13.6.-5.2.743.6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: