stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוני ושר
הערות שוליים

↑  Ginia Bellafante, Appreciation: The Sonny Side of Life, All politics CNN, ‏January 19, 1998
↑  Sonny And Cher, GRAMMY.com, ‏2020-11-23 (באנגלית)
↑  רולינג סטון, 20 Greatest Duos of All Time, רולינג סטון, ‏DECEMBER 17, 2015
↑  TV Show: "The Sonny and Cher Comedy Hour" (1971- 1974), ‏04 אפריל  2009
↑  Sonny and Cher, pictures, bio and songs, web.archive.org, ‏2009-04-26
1 2 3  Sonny & Cher, Billboard
↑  Cher, Billboard
↑  Cher Records: 1965-2019, Cher Scholar
↑  Cher, IMDb
↑  Thomas Barrie, Cher Talks About Her Activism: “People are Hurting in Major Ways in My Country”, Vanity Fair (באנגלית אמריקאית)
↑  Brush, Stephanie (1988-03-20). "Cher: Yes? No? (Check Only One) (Published 1988)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23.
↑  Sonny and Cher - Orchestra/Ensemble - Music database - Radio Swiss Classic, www.radioswissclassic.ch
↑  Cher (Cherilyn Sarkisian): Beautiful, powerful and funny - one of the biggest entertainment stars at MondoStars.com, web.archive.org, ‏2008-12-22
1 2 3  Sonny and Cher Shows / TVparty!, www.tvparty.com
↑  Stuart Walker, More Articles, 2020 November 26, Cher Shattered Television Decency Standards By Exposing Her Belly Button on 'The Sonny & Cher Comedy Hour', Showbiz Cheat Sheet, ‏2020-11-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cher, IMDb
↑  Snuff Garrett Brings Back Sonny and Cher, Cher Scholar
↑  Boca Raton News - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com
↑  Mego Catalog Library: 1976 Cher, megomuseum.com
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2008-12-05
↑  Mike Douglas, former TV show host, dies - USATODAY.com, usatoday30.usatoday.com
↑  Sonny & Cher singing I Got You Babe, YouTube, הופעתם של הזוג של דיוויד לטרמן, ‏1987
↑  Weinraub, Bernard (1998-01-07). "Sonny Bono, 62, Dies in Skiing Accident (Published 1998)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 5074371  BnF: cb13906616m (data)  CANTIC: a20246249  GND: 5228826-2  ISNI: 0000 0001 2149 4263  LCCN: n94028439  MusicBrainz: 3d6e4b6d-2700-458c-9722-9021965a8164  NKC: ko2004238701  SUDOC: 08049224X  VIAF: 121302555   WorldCat (עם VIAF): 121302555 
סוני ושר בהולנד, 1966
The Sonny & Cher Show, 1976
הכוכב של הצמד בשדרת הכוכבים
מיאמי סאונד משין

| --- | --- |
גלוריה אסטפן, סולנית הלהקה
גלוריה אסטפן, סולנית הלהקה
 תקופת הפעילות:  1975–1992, 2002
 סוגה:  פופ לטיני • לטיני
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 גלוריה אסטפן אנריקה גרסיה 
 
מיאמי סאונד משין (באנגלית: Miami Sound Machine) הייתה להקה אמריקאית שהוציאה מוזיקה בהשפעה לטינית עם שירה ראשית של הזמרת-יוצרת הקובנית גלוריה אסטפן (לבית פאג'רדו). הלהקה, שהוקמה ב-1975 על ידי אמיליו אסטפן, הייתה ידועה במקור בשם מיאמי לטין בויז (Miami Latin Boys) לפני שהפכה למיאמי סאונד משין ב-1977.
ללהקה היו מספר אלבומים ושורה של סינגלים ולהיטים עד 1989. האלבום Primitive Love משנת 1985 זכה להצלחה בינלאומית, ואילו אלבום ההמשך Let It Loose ב-1987 הציב את גלוריה אסטפן בחזית המוזיקה הלטינית באותה העת. משנת 1988 עד 1989, האלבום האחרון הופץ מחדש בתור Anything For You עם עטיפה מחודשת; ההוצאה הופצה בצורה בינלאומית באירופה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד. ב-1989, שם הלהקה הפסיק להופיע באלבומים הבאים שיצאו; במקום זאת הופיעה שמה של אסטפן בלבד.
רקע

בשנת 1975, גלוריה ובת דודתה מרסדס "מרסי" נבארו (1957–2007) הכירו את אמיליו אסטפן בזמן שהופיעו בחזרה באחת הכנסיות. אסטפן, שהקים את הלהקה מיאמי לטין בויז מוקדם יותר באותה השנה, הכיר את גלוריה דרך מכר משותף. אסטפן החלה לצאת עם אמיליו ב-1976. הם נישאו ב-1 בספטמבר 1978 (ביום הולדתה של גלוריה).
בזמן שמיאמי לטין בויז הופיעו בחתונה קובנית במלון דופונט, גלוריה ומרסי (שהיו אורחות בחתונה) ביצעו שני סטנדרטים קובניים מאולתרים. הן הרשימו את חברי הלהקה עד כדי כך שהזמינו אותן להצטרף באופן קבוע; בכך, שם הלהקה שונה למיאמי סאונד משין. גלוריה, שלמדה באותה העת באוניברסיטת מיאמי, הסכימה להופיע רק בסופי השבוע כדי שלימודיה לא יופסקו.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 1977: Live Again/Renacer  1978: Miami Sound Machine  1979: Imported  1980: Miami Sound Machine  1981: Otra Vez  1982: Rio  1984: A Toda Maquina  1984: Eyes of Innocence  1985: Primitive Love  1987: Let It Loose (גלוריה אסטפן ומיאמי סאונד משין)  1989: Cuts Both Ways (אלבום הבכורה של אסטפן)  2002: Miami Sound Machine: Miami Sound Machine (בלי אסטפן וחברי הלהקה המקוריים):  סינגלים נבחרים 1984: "Dr. Beat"  1984: "Prisoner of Love"  1984: "I Need a Man"  1985: "Conga"  1986: "Bad Boy"  1986: "Words Get in the Way"  1986: "Falling in Love (Uh-Oh)"  1987: "Rhythm Is Gonna Get You"  1987: "Betcha Say That"  1988: "Can't Stay Away from You"  1988: "1-2-3"  1988: "Anything for You"  1989: "Don't Wanna Lose You"  1989: "Get on Your Feet"  1989: "Here We Are"  1989: "Oye Mi Canto"
הערות שוליים

↑  "Mercedes Navarro Murciano, 50, original member of Miami Sound Machine dead". groups.google.com. נבדק ב-2018-10-09.
↑  "Gloria and Emilio Estefan Build a Music Empire and a Family Compound". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). 2015-12-01. ISSN 0099-9660. נבדק ב-2018-10-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502101905171  BnF: cb139049802 (data)  GND: 10284491-4  ISNI: 0000 0001 2111 6123  LCCN: n83160449  MusicBrainz: 72b3b981-92b7-4b5c-8a83-35717358b76e  NKC: pna2005259466  VIAF: 148330947   WorldCat (עם VIAF): 148330947
צפיית בינג'

צפיית בינג' או בולמוס צפייה (צְפִיַּת רֶצֶף על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית; באנגלית: Binge-watching, וגם: binge-viewing) – מושג המתאר נוהג שהפך לנפוץ בשנות האלפיים, של צפייה בסדרות טלוויזיה במשכי זמן ארוכים, ברצף, על פי רוב בסדרה ספציפית. "צפיית בינג'" הפכה לנפוצה יותר ויותר לאור התרחבותם של שירותי צפייה על פי דרישה, דוגמת VOD בחברות לוויין וכבלים, או חברות טלוויזיה באינטרנט דוגמת "נטפליקס" ו"הולו".
המקור לתופעה נעוץ בספיישלים שנהגו ערוצי טלוויזיה שונים לערוך בעבר, בו שידרו בשידורים חוזרים פרקים של סדרות אהובות או סרטים בסדרה – ברצף, במסגרת של מרתון. צופים נהגו גם לערוך מרתונים דומים, של צפייה בסדרות אהובות, בעזרת השכרה של DVD.
חברת "נטפליקס" הפכה את "צפיית הבינג'" לפופולרית במיוחד, כאשר שחררה בעת ובעונה אחת לצפייה עונות שלמות של סדרות דגל, מה ששלח צופים רבים אל המסך למרתון צפייה מרוכז. בסקר שנערך על ידי נטפליקס בארצות הברית, אמרו 73% מהנשאלים כי בעבורם, צפייה מסוג זה מוגדרת כצפייה בשניים עד שישה פרקים עוקבים של סדרת טלוויזיה ברצף.
לא מעט צופים דיווחו כי האפשרות לצפייה מרוכזת גורמת להם להתמכרות של ממש, ולקושי להתנתקות מהמסך.
הפופולריות ההולכת וגדלה של צפייה מסוג זה נחשבת לאחד הגורמים לפופולריות מחודשת שצברו סדרות עבר. הביקורות החיוביות שהן קיבלו והמלצות ששותפו ברשתות חברתיות, שלחו רבים למרתונים מרוכזים של צפייה בהן.
צפיית הבינג' גרמה לשינויים בענף הטלוויזיה: בחלק מרשתות הסטרימינג ובפרט בהפקות המקור של נטפליקס מקובל לצלם מראש עונה שלמה ולהעלות את כל פרקיה ביום אחד ביחד, במקום להעלות אותה לצפייה שבועית.
בשנת 2013, המושג אף נכלל ברשימת ביטויי השנה של מילון אוקספורד.
בשנת 2021 החלו ערוצי הספורט להשתמש אף הם במושג.
הערות שוליים

↑  West, Kelly "Unsurprising: Netflix Survey Indicates People Like To Binge-Watch TV" Cinema Blend. Retrieved February 12, 2014.
↑    Bill Gardner, ‏Three people treated for 'binge watching' addiction to TV in first cases of their kind in Britain, The Telegraph, 6 January 2020
↑  Oxford Dictionaries Word of the Year 2013. OxfordWords blog. Oxford Dictionariess. November 19, 2013. Retrieved December 15, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405883705171  LCCN: sh2014002621
גוסטב מירינק

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1868 וינה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 בדצמבר 1932 (בגיל 64) שטארנברג, בוואריה, הרייך הגרמני 
 שם לידה:  Gustav Meyer 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  Hanfelderstrasse Cemetery 
 תקופת הפעילות:  1901–1927 (כ־26 שנים) 
 השקפה דתית:  בודהיזם, נצרות פרוטסטנטית 
 
גוסטב מירינק (בגרמנית: Gustav Meyrink; ‏19 בינואר 1868, וינה, אוסטרו-הונגריה – 4 בדצמבר 1932, שטארנברג, בוואריה, גרמניה) היה סופר, מספר סיפורים, מתרגם, ובנקאי בודהיסט.
ילדות

גוסטב מירינק נולד בווינה. הוא היה בנם מחוץ לנישואים של בראון קארל וורנבולר פון אונד זו המיינגן, פוליטיקאי בוירטמברג והשחקנית מריה וילהלמינה מייר. ב־1919, כאשר מירינק היה כבר סופר, בני המשפחה מצד אביו הציעו לו לקבל את שם משפחתו מצד אביו (וורנבולר). הוא סירב להצעה בנימוס. 
מירינק גר במינכן, בה למד בבית ספר יסודי. לאחר מכן הוא התגורר במינכן לזמן קצר, עד שאמו והוא עקרו לפראג בשנת 1883.
פראג

מירינק התגורר בפראג למשך 20 שנים, דבר שאף הוזכר בעבודותיו מספר רב של פעמים. 
פראג לא משמשת כעיר או רקע בסיפוריו, אלא כדמות ברוב סיפוריו: "קרן הפלשתי הגרמני" ואף בסיפורו הידוע ביותר, "הגולם". אחד האירועים המשמעותיים ביותר בחייו של מירינק התחולל בפראג: בגיל 24 הוא עמד עם אקדח בחדרו, כשהוא רוצה לירות בעצמו. באותו הרגע שמע קול מוזר, ומישהו שם לו מתחת לדלת ספרון, שנקרא "אחרי החיים". צירוף מקרים זה הדהים את מירינק, והוא החל ללמוד ספרות מיסטית. 
הוא למד תאוסופיה, קבלה, סופיולוגיה נוצרית, ואף עסק בתחומים אלו. 
מירינג התאמן גם ביוגה. היוגה עזרה לו לעבוד כשסבל כאב בעמוד השדרה, כאב שהחמיר עם הזמן. 
את השפעות לימודיו של מירינק ניתן לראות באופן ברור בעבודותיו, שכמעט תמיד נוגעות לאמונות מיסטיות כלשהן. עם זאת, מירינק היה רק חובבן בתחום המיסטיקה. גרשם שלום, מומחה למיסטיקה יהודית, טען שעבודותיו של מירינק מבוססות על מקורות שטחיים, ואין שום קשר ביניהן לבין תרבות אמיתית.
ב־1889 הקים מירינק יחד עם אחיינו בנק בשם "מייר ומורגנשטרן".
באותו הזמן היה מירינק גם חבר במסדר המפורסם "המסדר ההרמטי של השחר המוזהב" בלונדון, בריטניה. ההוכחה לכך נמצאת במכתבו של ויליאם ווין ווסקוט משנת 1893, שנותר בארכיונים הפרטיים של מירינק.
בשנת 1902 הואשם מירינק בהונאה (על פי מקור אחר, הוא הואשם בשימוש בספיריטואליזם במטרה להרוויח בבנקאות) ונלקח לכלא. הוא שוחרר מהכלא לאחר חודשיים, אך קריירת הבנקאות שלו הידרדרה משם. חוויותיו בבית הכלא מתוארות בספרו "הגולם".
ב־4 בדצמבר 1932 נפטר מירינק בעיירה שטארנברג, שבבוואריה, גרמניה, ונקבר בבית העלמין המקומי.
מספריו

The Angel of the West Window (Der Engel vom westlichen Fenster), 1927 (המלאך מן החלון המערבי). הספר מתאר את חיי המחקר הרוחניים של ג'ון די, את המצאת גביש הפחם שלאחר מכן כונה גם המראה המאגית.
The Golem (Der Golem), 1914 (הגולם).
ג'וליאן דה-פרייטס

ג'וליאן דה-פרייטס (באנגלית: Julian Mignon de Freitas;‏ 26 ביולי 1889–1952) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. ישב בדין בבית המשפט העליון המנדטורי, כאחד מהרכב שלושת השופטים שדנו בערעורו של אברהם סטבסקי, מנאשמי משפט רצח ארלוזורוב, על הרשעתו בבית המשפט לפשעים חמורים, שבגינה נגזר עליו עונש מוות.
קורות חייו

ג'וליאן דה פרייטס נולד בשנת 1889 בעיר ברנטפורד (אנ') בחבל מידלסקס (אנ') באנגליה. בשנים 1904–1909 למד באוניברסיטת קיימברידג'. במלחמת העולם הראשונה שירת כסרן ברגימנט של גלוסטר. ראשית הקריירה שלו בשירות הקולוניאלי הבריטי הייתה במשטרת גמביה. לארץ ישראל הגיע בשנת 1928 ונתמנה לנשיא מחוזי מחליף. בתפקידו כיהן בין השאר כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ואף היה לתקופה קצרה במינוי כשופט בריטי שלישי בבית המשפט לערעורים. במרץ 1930 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה. באוקטובר 1931 הוא שב לכהן כנשיא המחוזי בירושלים.
בסוף 1933 הוא שב לארץ ישראל מחופשה כדי לכהן כנשיא המחוזי בשכם. באוגוסט 1934 סיים השופט דה פרייטס את תפקידו בארץ ישראל ויצא למצרים על מנת לכהן כשופט בבתי המשפט המעורבים במצרים (אנ'), טריבונלים מיוחדים ששפטו בהם שופטים מצרים וזרים, בעיקר בריטים. על שירותו בשירות הקולוניאלי הבריטי זכה השופט דה פרייטס לתואר אביר במסדר האימפריה הבריטית, ה-OBE.
פסיקותיו

השופט דה פרייטס ישב בדין במשפטים חשובים שהסעירו את הציבור בארץ ישראל. ב-23 באוגוסט 1929, במהלך מאורעות תרפ"ט, התנפלו פורעים על בית משפחת מקלף במוצא, ורצחו חמישה מבני המשפחה. הילד מרדכי מקלף, מי שיהיה לימים רמטכ"ל צה"ל הוא אחד הניצולים היחידים. הוריו ושלושה משמונת אחיו נרצחו. הרצח זעזע את היישוב העברי. החשודים הרצח הובאו לדין בדצמבר 1929 לדין. הרכב השופטים כלל את נשיא בית המשפט העליון המנדטורי (כתוארו אז "זקן השופטים") ואת השופט דה פרייטס. ב-26 בינואר 1930 החליט בית המשפט לזכות את הנאשמים בנימוק כי אשמתם לא הוכחה מעבר לספק סביר. כאשר קהל הערבים שהתקהל מחוץ לבית המשפט, שבו היו גם בני משפחות הנאשמים, שמע את גזר הדין, פרצו מפיהם קריאות "תחי ממשלת פלסטין". הציבור היהודי זעם על גזר הדין המזכה וראה בו משום עיוות הדין.
השופט דה פרייטס דן גם במשפטם של הפורעים שרצחו בעת הטבח בחברון ב-24 באוגוסט 1929 בני שתי משפחות של יהודים, משפחת אבושדיד ומשפחת גוזלן. בפברואר 1930 הובאו שמונה מהמשתתפים בטבח לדין בפני השופטים אוון קורי ודה פרייטס. ב-20 במרץ 1930 הוציאו השופטים את פסק דינם. שלושה מן הנאשמים זוכו על ידם מחוסר ראיות ואילו את חמשת הנותרים הרשיעו וגזרו עליהם עונש מוות.
דה-פרייטס ישב בדין בבית המשפט לעניינים פליליים בשכם במשפטו של אבו ג'ילדה, שודד דרכים ערבי ששמו הפך למושג, שנדון עם שותפו למוות. דה-פרייטס גם ישב בהרכב השופטים בערעור של אברהם סטבסקי על הרשעתו ברצח ארלוזורוב, בו זוכה סטבסקי ב-20 ביולי 1934.
הערות שוליים

↑  בית משפט המחוזי בירושלים, דואר היום, 13 במרץ 1929

הזמנה, דבר, 25 בפברואר 1930
↑  Appointments, פלסטיין בולטין, 18 ביולי 1929
↑  Appointments, פלסטיין בולטין, 3 ביוני 1930
מינויים, דואר היום, 3 ביוני 1930
↑  de Freitas J., פלסטיין בולטין, 1 בינואר 1931
↑  Judge de Freitas in Jerusalem, פלסטיין בולטין, 8 באוקטובר 1931
↑  ה' קריסול ממלא מקום נשיא ביה"ד המחוזי בירושלים, דואר היום, 28 ביוני 1933
↑  חלופי הגברי בבתי המשפט המחוזיים, דואר היום, 10 בדצמבר 1933
חוג אורנים

חוג אורנים הוא חוג של מורים ותלמידים שנוצר בסמינר "אורנים", בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. מורים בולטים בתחום ההיסטוריה והפילוסופיה, ובראשם הפרופסורים יגאל וגנר ומיכאל שטראוס ריכזו סביבם עשרות תלמידים ויצרו מעגל שיח ופעולה, שלימים נקרא "חוג אורנים". החוג ראה באגודה הפביאנית הבריטית דגם לדרך פעולה.
בעקבות פילוסופים והיסטוריונים אמריקאים, חלקם עוד מתקופת "הניו דיל", התפתחה בחוג תפישת עולם בשם "תורת המחנות". עיקרה של תפישת עולם זו היה שהעולם הפוליטי הנגלה אינו באמת כפי שהוא נראה. קיימים בעולם המערבי כמה כוחות פיננסיים אדירים, החולקים ביניהם את העולם. הכוחות הללו הם בעלי עמדה מוגדרת, בעיקר לגבי העולם השלישי. גם במזרח התיכון ובישראל קיימות שלוחות של אותם מחנות גלובליים, וההתמודדות הבלתי פוסקת ביניהם, היא שיוצרת את הפוליטיקה היומיומית באזור: מלחמות, הפוגות, חילופי שלטון, ניצול ההמונים, קיבוע הבערות, שוד הנפט ועוד. את רעיונותיהם פרסמו וגנר ושטראוס בקובץ מאמרים בשם "על הניגוד בין הון-הייצור להון-הסיבוב".
במרכז ההתמודדות בין המחנות הגדיר "חוג אורנים" את שאלת תפוצת הנשק הגרעיני בעולם אך בעיקר במזרח התיכון, את שאלת היחסים בין יהודים וערבים ואת חלוקת המשאבים באזור, כגון מים, נפט, השקעות זרות וכיוצא באלה. עוד חידוש מבית "חוג אורנים" היה, שבחיי המעשה הפוליטיים, לא מפלגות הן שקובעות את המהלכים החשובים, אלא קואליציות. בריתות ארוכות טווח או קצרות טווח בין גושים פוליטיים שונים, או חלקים מתוכם, הן שהביאו להחלטות המכריעות בעשורים האחרונים של המאה העשרים.
החוג מנה כמאה חברים, בהם, מלבד וגנר ושטראוס, הפילוסוף עודד בלבן, ד"ר אחיה יצחקי, איש התק"ם שלמה לשם, ד"ר יורם נמרוד, ד"ר אייל כפכפי, זאב גולדשמידט (איש הספרייה הלאומית וחתנו של מרטין בובר), יוסף מרגלית (נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה), בנקו אדר (עיתונאי על המשמר), ואחרים. חברי החוג התנגדו לנסיגה ל"קווי 67'" ותמכו ב"תוכנית אלון".
באוקטובר 1977 השתתף יגאל וגנר גם בהקמת חוג 77, שהתכנס לראשונה בבית ברל.
ראשי החוג היו מקורבים ליגאל אלון ויצחק רבין, שהסכימו לחלק מרעיונותיהם. במשך השנים הפכו רבים מתלמידי החוג למורים, חוקרים ועיתונאים, אך השפעת החוג על הפוליטיקה הישראלית התפוגגה והלכה.
וגנר ושטראוס, כמו רבים ממייסדי אורנים, התגוררו בעצמם בשטח הסמינר (לימים, המכללה) מתוך תפיסה של אחדות הרעיון והמעשה החינוכי[דרוש מקור].
יגאל וגנר ממשיך לשמש כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. בשנת 2017 פרסם וגנר יחד עם אדם רז ספר אודות בנימין זאב הרצל בשם "הרצל מאבקיו מבית ומחוץ".
ראו גם

בלבניזם
קרן ברל כצנלסון
הערות שוליים

↑  משה מייזלס, מה עוד נחוץ להכרה באגודה, מעריב, 2 במרץ 1979
↑  נחום ברנע, קדאפי איננו משוגע או: הפצצה, דבר, 12 ביוני 1981
↑  יעל גרביץ, בובר ובניו, חדשות, 6 בנובמבר 1986
1 2  חגי אשד, טעויותיה של אסכולת אלון-רבין, דבר, 23 באוקטובר 1980
↑  הוקם חוג להתחדשות תנועת העבודה, דבר, 19 באוקטובר 1977
מ. שמריהו, מרצים הקימו חוג התחדשות תנועת העבודה, מעריב, 18 באוקטובר 1977
↑  טל בשן, ‏אחד משלנו: חבריו של יגאל אלון יוצאים למלחמה על שמו הטוב, באתר מעריב אונליין, 2 באפריל 2016
↑   חנוך מרמרי, "הרצל: מאבקיו מבית ומחוץ": מה נותר מחזונו בעידן של אנוכיות וחמדנות, באתר הארץ, 10 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308046605171  VIAF: 137741877   WorldCat (עם VIAF): 137741877
ישראל סדן (ראש עירייה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באפריל 1947 (בן 77) חדרה, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:  ניצב
 תפקידים אזרחיים
 ראש עיריית חדרה
 
ישראל סדן (נולד ב-4 באפריל 1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל ששימש כמפקד משמר הגבול, וראש עיריית חדרה לשעבר (1998–2005). סדן הורשע במתן שוחד וריצה עונש מאסר בפועל.
ביוגרפיה

סדן, יליד חדרה, התגייס לצה"ל במסגרת פלוגת בני המשקים של הנח"ל. הוא פיקד על פלוגה בגדוד 12 של חטיבת גולני, הדריך בבה"ד 1, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד בחזית המצרית. השתחרר מצה"ל ב-1975 בדרגת רב-סרן.
עם תום שירותו הצבאי נקרא על ידי צבי בר להתגייס למשטרת ישראל ושמש קצין ההדרכה של משמר הגבול. שירת כמפקד בית הספר החיילי של משמר הגבול, קצין אג"ם מחוז צפון, סגן מפקד מרחב חיפה. ב-1987 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. ב-1991 מונה למפקד מרחב חיפה, ב-1993 לסגן מפקד מחוז מרכז. ב-1994 הועלה לדרגת ניצב ושימש בתפקיד ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, משה שחל ובשנת 1995 החליף את ניצב יצחק אהרונוביץ בתפקיד מפקד מג"ב השמיני.
בתקופת פיקודו, נפתח קורס הלוחמות הראשון במג"ב וכן קורס מפקדי כיתות ראשון. בתקופת פיקודו, אירעו המהומות בעקבות פתיחת מנהרות הכותל. בתקופה זו התאלמן סדן מאשתו.
מיד לאחר שחרורו ממשמר הגבול פנה סדן לקריירה פוליטית, והתמודד בראש רשימה עצמאית לראשות עיריית חדרה. סדן נתמך על ידי מפלגת העבודה, על ידי המפד"ל, על ידי פורשי הליכוד בראשות חיים אביטן ועל ידי פורשי מרצ בראשות מורן שגב. בהמשך, חברו לקואליציה גם סיעות ישראל בעלייה וישראל ביתנו. סדן הביס בבחירות 1998 את ראש העירייה המכהן נחמיה להב מהליכוד ברוב של למעלה מ-60 אחוזים.
סדן הפריט את מערך התרבות העירוני לעמותה פרטית, שיקם את התשתיות בעיר, החל בתנופת בנייה על חוף הים, ופעל רבות בנושא שימור אתרים. בתקופת כהונתו הוקמה מועצת הנשים העירונית בראשות שרה גובס, הוועדה לקידום מעמד הילד בראשות מורן שגב וכן התמנה לראשונה יועץ ראש עיר לענייני נוער, שלומי לאופר.
בתום קדנציה ראשונה כראש עיר, התמודד סדן בשנית על התפקיד. סגנו ומספר 2 ברשימתו, חיים אביטן, החליט להתמודד מולו, ושב לעמוד בראשות הליכוד. מערכת הבחירות הייתה צמודה, ובשיאה הודיעו במדגם הטלוויזיה כי אביטן ניצח, אך בתום ספירת הקולות התברר כי סדן זכה ב-43 אחוזים מן הקולות לעומת 40 אחוזים בלבד של אביטן.
עם זאת, התקשה סדן לייצב קואליציה, ובמהלך הכהונה השנייה עמד מול מועצה לעומתית. על מנת לייצב את מצבו הפוליטי פנה לשלושה חברי מועצה, וניסה לשחד אותם. זמן קצר לאחר מכן נפתחה נגדו חקירה בחשד לשוחד ולמרמה, בסיומה הוגש נגדו כתב אישום חמור הכולל שלושה סעיפי שוחד בחירות. מיד לאחר הגשת כתב האישום התפטר סדן מתפקידו כראש העירייה. חיים אביטן מהליכוד ירש את תפקידו.
בנובמבר 2005 הורשע סדן בבית המשפט המחוזי בחיפה במתן שוחד ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שבעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 60 אלף ש"ח. בדצמבר 2006 החל לרצות את מאסרו ולאחר ארבעה חודשים וחצי, במאי 2007, השתחרר מכלא מעשיהו. זמן קצר לאחר שחרורו, הוזמן סדן לשאת דברים בטקס חילופי מפקד מג"ב.
הערות שוליים

↑  פ 004021/05, מדינת ישראל נגד ישראל סדן, גזר דין, ניתן 15 בנובמבר 2006
↑  אסף זוהר, ברכה מעבריין מורשע, חדשות 10, 1 ביוני 2007
| ראשי עיריית חדרה |
| --- | --- | --- |
| ראשי ועד מתיישבים/ מוכתרים | יעקב ברמן (1892–1896) • מנחם מנדל נחומובסקי (1896–1904) • ישראל פיינברג (1904–1911) • צבי בוטקובסקי (1911–1918) • יעקב סמסונוב (1918–1919) • י.ל. אבוהב (1919) • זאב בן יהודה (1919–1921) • צבי בוטקובסקי (1921–1925) • יחזקאל גולדנברג (1925–1927) • שלמה מאירסון (1927–1936) |  |
| ראשי מועצה מקומית | שלמה מאירסון (1936–1946) • דוד ברמן (1946–1952) |  |
| ראשי העיר | דוד ברמן (1952–1954) • יצחק וידרקר (1954–1965) • דב ברזילי (1965–1978) • יחיאל כהנא (1978–1989) • נחמיה להב (1989–1998) • ישראל סדן (1998 - 2005) • חיים אביטן (2005–2013) • צביקה גנדלמן (2013–2022) • ניר בן חיים (מ-2022) |  |
יועץ מס

יועץ מס הוא אדם העוסק במתן ייעוץ לנישומים בנושאי מסים ובייצוג נישומים בפני רשויות המס כולל הגשת טפסים מסוימים לרשויות המס.
יועץ מס נדרש לידע מקיף בחוקי המיסים ובהנחיות רשות המיסים, ובפרט הוא נדרש לבקיאות בניהול ספרים ובניכוי מס במקור.
תחומי אחריות

בתחומי הטיפול והאחריות של יועצי המס נמנים בין היתר הנושאים הבאים:
ביצוע תכנון מס
ייצוג מול שלטונות המס
ייצוג בפני המוסד לביטוח לאומי בסוגיות של גביית דמי ביטוח לאומי.
הכנת והגשת דו"ח שנתי לפקיד השומה
הכנת והגשת הצהרות הון.
השימוש בשירותיו של יועץ מס אינו חובה, ונישום רשאי לנהל את קשריו עם פקיד השומה באופן ישיר או באמצעות מייצג אחר (רואה חשבון או עורך דין).
בישראל

פעילותם של יועצי מס בישראל מוסדרת בפקודת מס הכנסה. בשנת 1996 נוסף לפקודה סעיף 236 ב1(ב), שבו נאמר: "אדם שאינו רשום בפנקס יועצי המס לפי פקודה זו, לא יעשה פעולה של יועץ מס, לא יתחזה ליועץ מס, ולא ישתמש בכל תואר או כינוי העשויים ליצור רושם שהוא יועץ מס", אך בפסק דין הנדלמן של בית משפט השלום בתל אביב קבע השופט דוד רוזן כי מי שאינו רשום בפנקס יועצי המס אינו רשאי לייצג נישומים, אך האיסור על אדם להיקרא יועץ מס ולתת ייעוץ מס עומד בסתירה לחוק יסוד: חופש העיסוק ובטל מעיקרו. פסק דין זה מהווה מקרה נדיר, וכפי הנראה יחיד, שבו בוטל סעיף חוק בבית משפט השלום. בהערת אגב בערעור שהוגש על פסק הדין (ע"פ (ת"א) 70597/04) מתחה השופטת יהודית שיצר ביקורת על ביטולו של הסעיף. לדבריה: "טוב היה עושה בית משפט קמא אילו נקט במידה רבה יותר של איפוק שיפוטי בעניין בטלות סעיף 236ב1(ב)".
בעקבות פסק דין הנדלמן נחקק חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה-2005, שבו נקבע שייצוג נישומים לפני רשות מס יהיה בידי מורשים בלבד. יועצי המס, העומדים בתנאים הקבועים בחוק, רשאים לייצג נישומים במוסדות רשות המסים בישראל ובמשרדי המוסד לביטוח לאומי. יועץ מס מייצג הוא מי שרשום בפנקס יועצי המס המייצגים ויש לו רישיון בר תוקף. לקבלת רישיון נדרש מבקש הרישיון לעמוד בבחינה של מועצת יועצי מס ולעבור התמחות בייצוג נישומים לפני רשויות מס במשך 12 חודשים.
בישראל > לשכת יועצי מס בישראל

מרבית יועצי המס בישראל מאוגדים ב"לשכת יועצי מס בישראל" ומשרתים את קהל הנישומים בכל הנושאים הקשורים במוסדות המס. יועצי מס מורשים נותנים בין היתר שירותים כגון פתיחת וסגירת תיקים במוסדות רשות המיסים לישראל (גם לאזרח שאינו יועץ מס מותר לעשות כן אם כי על יועץ מס חלות פחות הגבלות ביורוקרטיות בעניין זה), ייעוץ מס כלכלי, החזרי מס לשכירים, תיאומי מס, ניהול חשבונות, חישובי שכר, עריכת והגשת דוחות שנתיים והצהרות הון,
הערות שוליים

↑  פ (ת"א) 4696/01 מדינת ישראל נגד משה הנדלמן, ניתן ב-14 באפריל 2003
↑   חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  סעיף 10 לחוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4057411-8  NDL: 00574594  NKC: ph119351
אגן המכרות בנור-פה דה קאלה

| --- | --- |
אגן הכרייה מכיל מגוון אדריכלי ונופי גדול
אגן הכרייה מכיל מגוון אדריכלי ונופי גדול
 האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 2012, לפי קריטריונים 2, 4 ו-6
 מדינה:  צרפת צרפת
 שטח האתר:  3,943 הקטאר (אתר מורשת עולמית) 
 קואורדינטות:  50°27′45″N 3°32′46″E﻿ / ﻿50.4625°N 3.54611°E﻿ / 50.4625; 3.54611
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אגן הכרייה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי אגן הכרייה(למפת נור-פה דה קאלה רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין בלגיה פיקרדי תעלת למאנשאגן הכרייה(למפת נור-פה דה קאלה מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין בלגיה פיקרדי תעלת למאנשאגן הכרייה
 
אגן המכרות בנור-פה דה קאלה (בצרפתית: Bassin minier du Nord-Pas de Calais) הוא שטח בצפון צרפת, במחוזות נור ופה-דה-קאלה, אשר מאז סוף המאה השבע עשרה ועד סוף המאה העשרים, מתאפיין מבחינה כלכלית, חברתית, נופית, אקולוגית ותרבותית על ידי ניצול אינטנסיבי של כריית פחם, שנוצר בגיל הסטפניאן (אנ'). זהו החלק המערבי של מרבץ, המשתרע מעבר לגבול צרפת-בלגיה (אנ'). ב-2012 צורף האזור לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר המעיד על הדרך שבה יצרו ערי פועלים לדוגמה מאמצע המאה ה-19 ועד שנות ה-60 של המאה ה-20 וממחיש עוד יותר תקופה משמעותית בתולדות אירופה התעשייתית.
מיקום

אגן הכרייה משתרע על פני 1,200 קילומטרים במחוזות נור ופה-דה-קאלה, או 9.5% משטח הפנים של האזור הצרפתי לשעבר נור-פה דה קאלה (כיום, חלק מאו-דה-פראנס). התגוררו בו 1.2 מיליון תושבים בסוף שנות השמונים של המאה ה-20, או 31% מאוכלוסיית האזור. מאה אלף קילומטר של מנהרות, כלומר יותר מפעמיים היקף כדור הארץ ושמונה מאות שמונים וחמישה פירים נחפרו בשלוש מאות שנות היסטוריה.
מרבצי הפחם הקרובים ביותר הם אגן הפחם של בולונה (Bassin minier du Boulonnais) ממערב, אגן הפחם הבלגי (Mines de charbon de Belgique) מצפון-מזרח (המשך ישיר של אגן הכרייה), אגן הפחם לורן (Bassin houiller lorrain) והמשכו, חבל הסאר בגרמניה מדרום-מזרח וכן אגני הפחם ליטרי (Houillères de Littry) ולה פלסי-לסטל (Le Plessis-Lastelle) מדרום-מערב.