stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנטזיה בריליאנטית עם וריאציות
היסטוריה

היצירה נכתבה בשנת 1833, בתגובה לבקשה לנגן במופע צדקה בלונדון. מנדלסון ומושלס החליטו לחבר יחד יצירה, שבה ינגנו כדואו פסנתרנים. קווי המתאר הראשונים של היצירה נכתבו תוך ימים ספורים ובגלל לחץ הזמן שעמד לרשותם עד למופע, אלתרו חלק ממנה במהלך קונצרט הבכורה. הפנטזיה בנויה על נושא מאת קרל מריה פון ובר, שיר לכת מתוך מוזיקה למחזה "פראציוזה". על נושא שיר הלכת כתבו שני המלחינים מבוא חופשי, נושא עם ארבע וריאציות ופינאלה.
בהמשך אותה שנה ניגנו שוב השניים את היצירה, הפעם עם תווים כתובים - המבוא והפינאלה היו של מנדלסון, ואת הווריאציות חלקו ביניהם, השתיים הראשונות של מנדלסון והשתיים האחרונות של מושלס. לאחר המופע המשותף חזרו איש איש לעיסוקיו והיצירה נשכחה. בשנת 1849, לאחר מות מנדלסון, חזר מושלס ליצירה והתקין אותה לפרסום, תוך שחזור קטעים רבים מן הזיכרון והוספת קטעים חדשים משלו. הגרסה שלו יצאה לאור אך לא זכתה להצלחה וכעבור זמן נעלמה שוב.
הגרסה המקורית של מנדלסון ומושלס לא יצאה לאור ונחשבה לאבודה, עד שבשנת 2009 נמצא בארכיון של הפסנתרן והמלחין הרוסי אנטון רובינשטיין, בסנקט פטרבורג, כתב יד שלא התאים ליתר כתבי היד של המלחין. חקירה ודרישה העלתה, שמדובר בכתב היד האבוד של ה"פנטזיה ברילאנטה עם וריאציות" בנוסח המקורי של מנדלסון ומושלס. המוזיקולוג דניל פטרוב שחזר על פי כתב היד את תפקידי הפסנתרים ואת הפרטיטורה התזמורתית והיצירה בוצעה על ידי סטודנטים בקונסרבטוריון צ'ייקובסקי במוסקבה.
הביצוע המקצועי הראשון של היצירה היה בישראל בשנת 2016, עם אנסמבל מולטיפיאנו והתזמורת הסימפונית החדשה חיפה. היצירה בוצעה שוב בישראל עם אנסמבל מולטיפיאנו ותזמורת ראשון לציון, בניצוח דמיטרי יבלונסקי, באוקטובר-נובמבר 2017.
הערות שוליים

1 2 3  יוסי שיפמן, תוכניית קונצרט הסימפונית הישראלית ראשון לציון, עונת 2018-2017
פנטזיה (מוזיקה)

פנטזיה היא יצירה מוזיקלית ששורשיה נעוצים באמנות האלתור. מסיבה זו, רק לעיתים נדירות עוקבת הפנטזיה אחרי כללי הכתיבה המקובלים של איזו שהיא צורה מוזיקלית מחמירה (כפי שאפשר לראות באימפרומפטי).
בתקופת הבארוק ובתקופה הקלאסית, פנטזיה טיפוסית הייתה יצירה לכלי מקלדת, עם קטעי סירוגין של תרוצות מהירות ומרקם פוגלי. דוגמאות לפנטזיות מתקופת הבארוק הן הפנטזיה ופוגה כרומאטית, רי"ב 903, לצ'מבלו; פנטזיה ופוגה בסול מינור, רי"ב 542 לעוגב; ופנטזיה ופוגה בדו מינור, רי"ב 537 לעוגב, כולן יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. דוגמה מן התקופה הקלאסית היא הפנטזיה ברה מינור, ק. 397 לפסנתר של מוצרט. דוגמה מהתקופה הרומנטית היא הפנטזיה לפסנתר בארבע ידיים, ד. 940 של שוברט ומאוחר יותר "פנטזיה קונטרפונטיסטיקה" של בוזוני או הפנטזיה על אוסטינאטו של ג'ון קוריליאנו.
בתקופות הרנסאנס והבארוק המוקדם (ובייחוד בתקופת טיודור הבריטית) התייחד המונח פנטזיה ליצירות שנכתבו על פי רוב – אם כי לא תמיד – לוויולים, בכתיבה שהתחלפה, במקרה זה, לסירוגין בין קטעי פוגה מהירים לקטעים איטיים יותר ומדי פעם הרמוניות מתנגשות. על פי מילון אוקספורד המרוכז למוזיקה, הפנטזיה האינסטרומנטלית הייתה קרובה היסטורית וצורנית למוטט. הפנטזיות של הנרי פרסל הן המייצגות הבארוקיות האחרונות לזן הזה, אף כי וולטר וילסון קובט ניסה, בעשורים הראשונים של המאה ה-20, לשחזר משהו מסגנון זה באמצעות תחרות, שלה חבות יצירות כמו שלישיית הפנטזיה של ג'ון איירלנד ופרנק ברידג', רביעיית הפנטזיה של בנג'מין בריטן (לאבוב וכלי מיתר) ויצירות נוספות את קיומן.
בתקופה הרומנטית השפיעו שתי מגמות מנוגדות במידה רבה על הפנטזיה: האחת הייתה דעיכת האלתור הצורני כמבחן לטכניקת הלחנה; השנייה הייתה תנועתם של מלחינים לעבר צורות חופשיות יותר. הפנטזיה בפה מינור אופוס 49 של שופן משלבת מרקמי מקלדת שונים של ה"סטיל בריליאנט" עם המופת הקלאסי של הסונאטה, והתוצאה היא יצירה שצורתה חורגת מן המוסכמות אך מתוחכמת. "קטעי פנטזיה" הרבים של שומאן הן יצירות אופי קטנות יותר, הנושאות במקרים רבים שמות תיאוריים.
לקריאה נוספת

English Chamber Music by Ernst Hermann Meyer. Reference on the early English fantasy (fantazy, fantasie, fantasia.) Lawrence & Wishart, London, 1946. (Was republished by Da Capo Press, 1971, with ISBN 0-306-70037-9.)
Fantasies by Mozart and Schubert performed by Daniel Blanch. Ars Harmonica AH 140
"מוזיקה קאמרית אנגלית" מאת ארנסט הרמן מאייר. מראי-מקום לפנטזיה האנגלית המוקדמת, הוצאת לורנס ווישהרט, לונדון, 1946. (פורסם מחדש בהוצאת דה קאפו, 1971.
"פנטזיות" מאת מוצרט ושוברט בביצוע דניאל בלאנש.
הערות שוליים

↑  Daniel Blanch|Piano (ב־European Spanish)
↑  Tritó / Amalgama – Partituras y discos de música clásica catalana y española –, web.archive.org, ‏2009-03-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567851405171
פיגוע הירי ליד קדומים

ערך זה עוסק בפיגוע ירי שהתרחש ב־2023. אם התכוונתם לפיגוע התאבדות שהתרחש ב־2006, ראו .
| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2023, גל הטרור בישראל (2023) |
| --- | --- |
מקום הפיגוע ליד קדומים, 2018
מקום הפיגוע ליד קדומים, 2018
 תאריך:  6 ביולי 2023
 תאריך עברי:  י"ז בתמוז ה'תשפ"ג
 מקום:  סמוך לקדומים , שומרון
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע ירי, פיגוע, רצח מתוכנן מראש, פשע שנאה 
 נשק:  אקדח
 הרוגים:  סמ"ר שילה יוסף אמיר
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  1
 מפגעים הרוגים:  1
 מניע:  טרור פלסטיני
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) קדומים(למפת צפון השומרון רגילה) קדומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קדומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קדומים
 
פיגוע הירי ליד קדומים הוא פיגוע ירי שבוצע ב-6 ביולי 2023, י"ז בתמוז ה'תשפ"ג, על ידי מחבל פלסטיני סמוך ליישוב קדומים בשומרון. במהלך הפיגוע המחבל ירה למוות בלוחם סיירת גבעתי, שהוקפץ למקום בעקבות התרעה של תצפיתנית. המחבל נהרג בידי כוחות צה"ל.
הפיגוע

ב-6 ביולי 2023, סמוך לשעה 15:45, נסע המחבל אחמד ע'יט'אן, תושב הכפר קיביה בנפת רמאללה, ברכב בעל לוחית לבנה (פלסטינית), בציר הביטחון היישובי של קדומים. תצפיתנית שראתה זאת הקפיצה את כוח צה"ל של סיירת גבעתי שהיה באזור. כשהתבקש להציג תעודה, פתח המחבל בירי מאקדח לעבר הלוחם סמ"ר שילה אמיר מטווח אפס, ומותו נקבע במקום. בהמשך רץ לכיוון רכבו והמשיך את הירי לעבר ישראלים שעמדו בצומת ג'ית, ללא נפגעים. בשלב זה הוקפץ כוח של סיירת גבעתי שניהל עימו חילופי אש עד להריגתו. בתחילה היה חשש שהמחבל מנסה לחדור ליישוב, ובשל כך הופעלה התרעה ותושבי קדומים התבקשו להסתגר בבתיהם.
המחבל, פעיל החמאס אחמד ע'יט'אן, הוא בנו של מנהיג חמאס המקומי בכפר, הילאל ע'יט'אן, ובן דוד של מעתז אלח'ואג'א, פעיל החמאס שביצע את פיגוע הירי בתל אביב במרץ 2023. דודו סולימאן גיידאן, ביצע פיגוע התאבדות באזור בית אל בשנת 1993. על פי השב"כ היה ללא רקע ביטחוני קודם.
תגובות לפיגוע

דובר הזרוע הצבאית של החמאס אבו עוביידה נטל אחריות על הפיגוע וברך עליו, באומרו כי הפיגוע הוא המשך לתגובות הפלסטיניות למבצע בית וגן.
בכפר קיביה, כפרו של המחבל, קראו המסגדים להתאבל על מותו של המחבל, ותושביו התעמתו עם כוחות הצבא שהגיעו לעצור את בני משפחתו. בכפר קדום הסמוך לקדומים החלו ערבים להתפרע והציתו צמיגים.
ראו גם

הפיגוע בקדומים
מבצע בית וגן
גל הטרור בישראל (2023)
הערות שוליים

↑  הפיגוע בשומרון: המחבל ירה באקדח, ולאחר מכן נמלט בריצה וחוסל בתום מרדף, באתר ynet, 6 ביולי 2023.
↑  כרמל דנגור, איתי בלומנטל וכרמלה מנשה, אדם נרצח בפיגוע ירי סמוך לקדומים שבשומרון; המחבל חוסל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 6 ביולי 2023
↑  פיגוע ירי רצחני באזור הישוב קדומים בשומרון, תושבים התבקשו להסתגר בבתים, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2023
↑  ישראלי נרצח בפיגוע סמוך לקדומים, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2023
1 2  המחבל ממשפחת מחבלים חמאסית. שב"כ: "ללא עבר ביטחוני", באתר הקול היהודי, ‏6 ביולי 2023
1 2  אלישע בן קימון, יואב זיתון, עינב חלבי, חמאס נטל אחריות לפיגוע ליד קדומים: המחבל ניסה להיכנס ליישוב - ולא הצליח, באתר ynet, 6 ביולי 2023
↑    שילה פריד, ‏יהודי נרצח בפיגוע ירי ליד קדומים, בעיתון מקור ראשון, 6 ביולי 2023
↑  יואב זיתון, אלישע בן קימון, חמאס נטל אחריות לפיגוע ליד קדומים: המחבל ניסה להיכנס ליישוב - ולא הצליח, באתר ynet, 6 ביולי 2023
פינג המוות

פינג המוות הוא סוג של תקיפת מחשב המשתמשת בחבילת מידע משובשת דרך פקודת פינג.
חבילת מידע תקינה היא בדרך כלל בגודל 56 בַּיִת או 64 בַּיִת אם הפתיח של Internet Protocol נלקח בחשבון. עם זאת, כל חבילת IPv4 יכולה להיות בגודל של  2^{16}=65,536 בַּיִת. ישנן מערכות מחשב שלא תוכננו להתמודד עם חבילות גדולות יותר מן המקסימום בגלל חוסר תאימות ל-RFC 791. כמו כל החבילות הגדולות, פינג המוות מפוצל לקבוצות של 8 אוקטטות לפני השידור. כאשר מחשב היעד מרכיב את החבילה חזרה, ייתכן כי תיגרם גלישת חוצץ וייתכן כי המערכת תקרוס ותאפשר העלאת קוד זדוני לתוכה.
פרצה זו יכולה להשפיע על מערכות רבות המשתמשות בפרוטוקול TCP/IP כגון: לינוקס, Unix, מקינטוש, Microsoft Windows והתקנים חיצוניים.
ראו גם

התקפת מניעת שירות
הערות שוליים

↑  https://tools.ietf.org/html/rfc791
פלימות' ארגייל

מועדון כדורגל פלימות' ארגייל (אנגלית: Plymouth Argyle Football Club) היא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר פלימות', השוכנת בדרום-מערב אנגליה. הקבוצה משחקת בצ'מפיונשיפ, ליגת המשנה באנגליה. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא הום פארק, המונה 20,922 מושבים. זוהי הקבוצה המקצוענית הדרומית והמערבית ביותר באנגליה.
כינויה של הקבוצה הוא הצליינים (הפילגרימז, The Pilgrims) על שם מספרם הרב של תושבי פלימות' שעזבו את אנגליה לטובת העולם החדש במאה ה-17. המייפלאואר, הספינה המקומית בה השתמשו המהגרים, מעטרת את סמל המועדון, ומדיה ירוקים-כהים.
היסטוריה

המועדון נוסד כקבוצה חובבנית בשנת 1886, כשהוא מאמץ את השם מועדון הכדורגל ארגייל. המועדון לא הצליח להתרומם וסדרה של כישלונות הביאה לפירוקו המוחלט בשנת 1894. שלוש שנים לאחר מכן הוקם מחדש והיה לחלק ממועדון הספורט ארגייל אתלטיק. בשנת 1903 התמקצע המועדון ואימץ את שמו הנוכחי, פלימות' ארגייל. השם ארגייל מקורו ככל הנראה ברגימנט של הצבא הבריטי, ארגיל אנד סות'רלנד היילנדרס, שחנה סמוך לפלימות'. עם זאת, היו שטענו כי מקור השם הוא במסבאה האהובה על מייסדי המועדון, The Argyle Tavern. אחרים הצביעו על כך שמקור השם הוא ברחוב ארגייל טראס שבפלימות'.
הום פארק, מגרשה הביתי המקורי של פלימות' ארגייל מיום כינונה כמועדון מקצועני, הושמד על ידי הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. האצטדיון שוקם לאחר המלחמה, אולם מאמצים כבירים להרחיבו נעשו בשנים האחרונות, ושני יציעים חדשים נבנו במיוחד בשנת 2002.
המועדון מעולם לא הצליח להעפיל לליגה האנגלית הבכירה, ורוב שנותיו עברו בליגות הנמוכות, האזוריות והחובבניות. את ההישג המשמעותי הראשון בתולדותיה רשמה הקבוצה בשנת 1959, כאשר זכתה באליפות הליגה האנגלית השלישית והעפילה לליגה האנגלית השנייה, אף שלא הצליחה לשרוד בה זמן רב. בשנים הבאות התנדנה הקבוצה בין הליגה השלישית והרביעית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 אימנו מספר מאמנים ידועים את הקבוצה, ביניהם ג'ון גרגורי, פיטר שילטון וניל וורנוק, ונחלו הצלחות מעורבות. לגדולה שבהן אחראי ניל וורנוק, אשר הצליח לזכות בפלייאוף העלייה לליגה השלישית בשנת 1996.
באוקטובר 2000 מונה המאמן הסקוטי פול סטארוק למנג'ר הקבוצה. סטארוק הוביל את הפילגרימז לזכייה מוחצת באליפות הליגה האנגלית הרביעית בעונת 2001/2002, כשהקבוצה צוברת 102 נקודות - שיא בתולדות המועדון והליגה. סטארוק הוסיף להצליח, אך לקראת סוף עונת 2003/2004, כשפלימות' מוליכה את הליגה האנגלית השלישית בהפרש ניכר, עזב את מועדונו מזה כארבע שנים לטובת קבוצת הפרמייר ליג סאות'המפטון. מחליפו בתפקיד, בובי ויליאמסון, השלים את המשימה וזכה באליפות הליגה השלישית לעונת 2003/04. כך העפילה פלימות' לליגת המשנה מהליגה הרביעית בפרק זמן בן שלוש שנים. את עונתו השלמה הראשונה כמאמן סיים ויליאמסון במקום ה-17, מרחק חמישה מקומות מהקו האדום. מאז ועד עונת 2007/2008 מונו ארבעה מאמנים שונים, והאחרון בהם היה פול סטארוק שהחל את עבודתו במועדון בנובמבר 2007.
בסיום עונת 2009/2010 נשרה פלימות' לפוטבול ליג הראשונה ובחלוף שנה נוספת ירדה לפוטבול ליג השנייה ובכך השלימה ירידה של שתי ליגות בשתי עונות בלבד. בעונה הבאה היא כמעט ירדה לנשיונל ליג, הליגה החמישית באנגליה, אחרי שסיימה את העונה במקום ה-21 כשהיא מרוחקת רק שתי נקודות מהירידה. גם בעונת 14/2013 נאבקה הקבוצה נגד הירידה לליגה החמישית, ורק נקודה הפרידה בינה לקבוצה שירדה ליגה.
מצבה של הקבוצה השתפר לאחר מכן ובעונות 2014/2015 ו-2015/2016 השתתפה הקבוצה בפליאוף על ההעפלה לפוטבול ליג הראשונה (הליגה השלישית), כשבעונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף בו הפסידה לווימבלדון.
בעונת 2016/2017 העפילה הקבוצה לפוטבול ליג הראשונה אחרי 6 שנות היעדרות.
בחלוף שנתיים נשרה הקבוצה חזרה לפוטבול ליג השנייה לאחר שסיימה את העונה במקום ה-21.
בסיום עונת 2019/2020 חזרה פלימות לפוטבול ליג הראשונה אחרי שנה אחת של היעדרות לאחר שסיימה את העונה במקום השלישי.
בסיום עונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום הראשון בפוטבול ליג הראשונה ושבה לצ'מפיונשיפ.
פינגווין (טיל)

מסוק SH-60B סי הוק של הצי האמריקני יורה טיל AGM-119 פינגווין
פינגווין הוא טיל שיוט נגד-ספינות מונחה ביות תת-אדום לטווח קצר עד בינוני המיוצר על ידי חברת קונגסברג דיפנס & אירוספייס הנורווגית החל משנות השבעים המוקדמות. הוא הטיל נגד-ספינות המערבי הראשון שיוצר עם ראש ביות תת-אדום (בניגוד לטכנולוגית ביות מכ"ם פעיל שהייתה נפוצה בטילים נגד-ספינות מערביים). הטיל מכונה בצי האמריקני AGM-119. לטיל גרסאות לשיגור מכלי שיט, כלי טיס וסוללות חוף. יותר מ-1,200 טילי פינגווין לסוגיו יוצרו עד כה.
הטיל מונע על ידי מנוע דלק מוצק. ניתן לתכנת את הטיל טרם השיגור כך שיעבור דרך נקודות ציון כדי לעקוף מכשולים קרקעיים. עם התקרבו למטרה הוא מבצע תמרונים אקראיים עד שפוגע בה קרוב לקו המים ומתפוצץ בתוכה באמצעות מרעום השהייה.
פיתוח הטיל החל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי "קונגסברג ואפנפבריק" (שמאוחר יותר שינתה את שמה ל"נורסק פורדוארסטקנולגי", ואחר כך ל"קונגסברג דיפנס & אירוספייס" כחטיבה של קונגסברג גרופן) בנורווגיה בעזרת סיוע כספי של הצי האמריקני.
הטיל תוכנן במקור לשימוש מספינות טילים קטנות ומסוללות חוף נגד נחתות וספינות ליווי של האויב שינסו לפלוש לנורווגיה דרך הים. גרסת סימן 1 נכנסה לשירות מבצעי ב-1972 בצי המלכותי הנורווגי. ראש קרב שלה היה מסוג סימן 19 במשקל 113 ק"ג. הסימן 1 אינה נמצאת עוד בשימוש.
גרסת סימן 2 של הטיל נכנסה לשירות מבצעי ב-1980. בגרסה זו הוארך טווח הטיל ל-30 ק"מ בהשוואה ל-20 ק"מ של הסימן 1 בתקיפות לא ישירות.
גרסת סימן 3 של הטיל תוכננה במיוחד לשימוש במטוסי ה-F-16 של חיל האוויר המלכותי הנורווגי, אך ניתן להתאימה גם לשיגור מכלי שיט. היא נכנסה לשירות מבצעי ב-1990.
מפעילים

נורווגיה נורווגיה: בשירות הצי המלכותי הנורווגי החל מ-1972 וחיל האוויר המלכותי הנורווגי החל מ-1989
טורקיה טורקיה: בשירות הצי הטורקי החל מ-1972
יוון יוון: בשירות הצי ההלני החל מ-1980
שוודיה שוודיה: בשירות הצי השוודי החל מ-1980
ארצות הברית ארצות הברית: בשימוש הצי האמריקני החל מ-1994 תחת הכינוי AGM-119
אוסטרליה אוסטרליה: נרכש לחימוש מסוקי הסופר סיספרייט של הצי המלכותי האוסטרלי
ספרד ספרד: בשירות הצי הספרדי החל מ-2003
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: בשירות הצי של הרפובליקה של קוריאה
מאפיינים

|  | סימן 1 | סימן 2 מוד 7N | סימן 2 מוד 7 | סימן 3 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סוג: | ים-ים | ים-ים | אוויר-ים | אוויר-ים |
| אורך: | 2.95 מטר | 3.0 מטר | 3.0 מטר | 3.2 מטר |
| מוטת כנפיים: | 1.4 | 1.4 מטר (מקופלות: 0.76 מטר) | 1.4 מטר (מקופלות: 0.76 מטר) | 1.0 מטר |
קוטר הגוף:: 0.28 מטר
| משקל שיגור: | 330 ק"ג | 385 ק"ג | 385 ק"ג | 370 ק"ג |
| הנעה: | מנוע דלק מוצק, מאיץ/שיוט | מנוע דלק מוצק, מאיץ/שיוט | מנוע דלק מוצק, מאיץ/שיוט | מנוע דלק מוצק, שיוט |
| ראש קרב: | 113 ק"ג, סימן 19 חודר שריון למחצה | 120 ק"ג, חודר שריון למחצה | 120 ק"ג חודר שריון למחצה | 130 ק"ג חודר שריון למחצה |
| טווח: | 20 ק"מ | 34+ ק"מ | 34+ ק"מ | 55+ ק"מ |
סנטו

הכניסה לסנטו שבמוזיאון הפתוח של אדו
סנטו (ביפנית: 銭湯) הוא בית מרחץ ציבורי מסורתי המקובל ביפן. בתי מרחץ מסורתיים אלה שימשו את תושבי יפן לרחצה בטרם הותקנו ביפן מערכות אינסטלציה מודרניות באמצע המאה ה-20, אולם גם כיום נעשה בהם שימוש רב. בבתי המרחץ החצויים התרחצו בנפרד גברים ונשים, כאשר מחיצה מפרידה בין האזורים.
תיאור המבנה

כיום נבנים סנטו בצורות ובסגונות שונים, אולם לסנטו המסורתי היה מראה אופייני קבוע, ומבנה אחיד.
תיאור המבנה > חדר הכניסה

מראהו החיצוני של מבנה הסנטו המסורתי היה דומה למראהו החיצוני של מקדש שינטו או מקדש בודהיסטי. וילון יפני מסורתי (נורן - 暖簾) כיסה את דלת המבנה, שעליו הקנג'י (הסימן) "湯" ("יו" - "מים חמים") או ההיראגאנה "ゆ" בעלת המשמעות הזהה.
במבואת המבנה היה אזור בו הניחו את הנעליים, כמקובל במבנה יפני. ממבואה זו הובילו שתי דלתות לחדר ההלבשה (ה-"דאצואיג'ו" - 脱衣場). צד אחד הוביל לאזור הנשים וצד אחד לאזור הגברים של בית המרחץ.
הדלת המובילה לצד הגברים צבועה לרוב בכחול ומסומנת בקנג'י "男" ("אוטוקו" - גברים). הדלת המובילה לצד הנשים צבועה לרוב אדום ומסומנת בקנג'י "女" - ("אונה" - נשים).
תיאור המבנה > חדר ההלבשה

לסנטו המסורתי היה דלפק שכונה "בנדאי" (番台) בו ישב אחראי בית המרחץ. כיום למרבית הסנטו יש דלפק מודרני. מחקר שנערך בטוקיו העלה כי ל-660 סנטו יש דלפק מודרני בעוד של-315 נותר הבנדאי המסורתי.
משני צדדי הדלפק מצויים שני חדרי ההלבשה - האחד לגברים והאחד לנשים. חדרי הלבשה אלה כוללים ארוניות להנחת הבגדים של הלקוחות. חדרי הלבשה אלה הם לרוב רבועים, ומידותיהם 10 מטרים על 10 מטרים. בעוד שהמבנה עצמו גבוה (גובהו יכול להגיע ל-3 או 4 מטרים), גובהה של המחיצה המפרידה בין צד הגברים לצד הנשים היא לרוב 2 מטרים בלבד.
לעיתים בחדר ההלבשה יש מתקני מזון - מקרר משקאות או חטיפים, אשר המבקרים יכולים להוציא ממנו מוצרים עליהם הם משלמים בבנדאי (דלפק הכניסה).
תיאור המבנה > אזור הרחצה

דלת הזזה מפרדה בין אזור הרחצה לאזור ההלבשה, וזאת על מנת לשמור על חום אזור הרחצה. באזורים חמים יותר, בדרומה של יפן (באזור אוקינאווה) לא נדרש חימום אזור הרחצה ולכן חדר ההלבשה וחדר הרחצה מחוברים לרוב. קירות חדר הרחצה לרוב מרוצפים באריחי קרמיקה. לאורך קירות החדר כיורים ומקלחות. בעבר היו לאורך הקירות כלים שהחילו מים חמים וקרים לרחצה. כיורים אלה מכונים קאראן ( カラン - במקור מהולנדית: kraan). בקצה חדר הישיבה אמבטיות ישיבה המלאות מים בטמפרטורות שונות.
לרוב גובהו של חדר הרחצה 4 מטרים, בעוד שגובה המחיצה המפרידה בין צד הנשים לצד הגברים 2 מטרים, דבר המאפשר שיחה בין בני המשפחה הנמצאים בצדדים שונים. בעבר היו גם פתחים במחיצה שאיפשרו העברת סבון או מברשות בין בני המשפחה.
נהוג לאייר את קירו המרוחק של חדר הרחצה בציורי קיר - לרוב של הר פוג'י אולם לעיתים בציורי אנשים (לוחמים, או נשים עירומות בצד הגברים, וסצנות משפחה בצד הנשים).
תיאור המבנה > חדר הדוודים

מאחורי חדר הרחצה ממוקם חדר הדוודים (ה-"קאמאבה" - 釜場), בו מחממים את המים. החימום מבוצע כיום באמצעות דוד חימום חשמלי (בוילר) אולם בעבר המים חוממו על ידי שמן או על ידי בערת עץ.
תיאור המבנה > סאונה

מאז שלהי המאה ה-20, ובהשפעת סוגי הספא הנפוצים באירופה ובארצות הברית (ופתיחת אתרי ספא במלונות ביפן) נפתחו בסנטו רבים סאונות מערביות, שאינם חלק מהמבנה המקורי, ולרוב השימוש בהם מותר בתוספת תשלום.
כללי התנהגות > ציוד הרחצה

המתרחצים הנכנסים אל הסנטו מביאים עמם לרוב מגבת קטנה (או שתי מגבות - מגבת ידיים ומגבת רחצה) וסבון או שמפו. אלה ניתנים לרכישה בסנטו, כמו כן נהוג להביא בד נוקשה או מברשת להברשת הגוף. כמו כן יש המביאים עימם מוצרי קוסמטיקה ותכשירי רחצה מודרניים.
כללי התנהגות > החלפת הבגדים

ביפן, בכניסה לכל מבנה פרטי, נהוג להסיר נעליים. הסנטו נחשב למבנה מעין זה ובכניסתו מקום להסרת הנעליים. ברחבת הכניסה ארון נעליים בו ניתן להניח את הנעליים בלא תשלום. הבגדים מונחים בארונות (לוקרים) הניתנים לנעילה. מפתחות הארונות מחוברים לצמידים עימהם ניתן להתרחץ.
לרוב ילדים מתרחצים לצד הוריהם, ולכן ייתכנו מצב בו ילדים קטנים (עד גיל 10) מתרחצים לצד הנשים, וילדות בצד הגברים.
היסטוריה

מקורה של תרבות הרחצה היפנית והשימוש בסנטו בהשפעות הבודהיזם מהודו שהגיעו ליפן דרך סין בתקופת נארה (המאה השביעית).
היסטוריה > תקופת נארה

בתקופת הנארה פשט ביפן הנוהג הבודהיסטי של רחצה דתית פולחנית לצורכי טהרה. רחצה זו בוצעה במקדשים, בבתי מרחץ שנועדו בעיר לשימוש כהני הדת. בהמשך, הותרה כניסת חולים למרחצאות מתוך תקווה שירפאו ממחלותיהם. בשלהי תקופה זו, ובתקופת קמקורה (המאות ה-12 וה-13) הפך נוהג זה לנפוץ, וסוחרים עשירים החלו לבנות מרחצאות בביתיהם לצורכי בריאות והנאה.
היסטוריה > תקופת קמקורה

האזכור הראשון של בית מרחץ מסחרי מקורו בשנת 1266. תיאור בתי המרחץ מתקופה זו דומה לתיאון בימינו. כבר עז נהגו לעבור דרך חדר הלבשה שכונה דצואיג'ו, בו קיבל הלקוח מים חמים בקערה, וחדר הרחצה עצמו היה אמבט אדים. חדרי הרחצה בתקופה זו היו חדרים חשוכים ובהם בריכת מים רדודה, כאשר מים חמים יצרו מעין חדר סאונה. פתחם של חדרים אלה היה נמוך מאוד וצר על מנת לשמור על האדים בחדר, ולחדרים לא היו חלונות.
היסטוריה > תקופת אדו

בראשית תקופת אדו (המאה ה-17 - אמצע המאה ה-19) התפתחו שני סוגי בתי מרחץ - סגנון אחד במזרח יפן, וסגנון אחר במערב יפן. באדו (כיום טוקיו) התפתחו בתי מרחץ הכוללים בריכה. בתי מרחץ אלה נקראו יויה ("湯屋" - "חנות מים חמים"). באוסקה התפתחו בתי מרחץ המבוססים על אדים, ובהם היו בריכות רדודות בלבד. אלה כונו מושיבורו (蒸し風呂 - "מרחץ אדים").
בשלהי תקופת האדו הורתה השוגונות טוקוגאווה על הפרדת הרחצה בין גברים ונשים משיקולים של מוסר ציבורי וצניעות. בתי המרחץ הקטנים, בהם לא הייתה אפשרות לבניית חדרים נפרדים, הפרידו את שעות הרחצה, או התירו כניסה לבני מין אחד בלבד.
מאידך, בתקופה זו עבדו בבתי המרחץ נשים שסייעו ללקוחות להתקלח, ולעיתים אף העניקו שירותי מין בתשלום ללקוחות. על מנת להפסיק נוהג זה נחקק חוק הקובע כי רק שלוש נשים ישרתו בכל בית מרחץ בכל עת, והחמירו את הפיקוח על הפרדת המינים בבתי המרחץ.
היסטוריה > תקופת מייג'י

בתקופת מייג'י (המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20 שונה מבנהו של בית המרחץ. הדלת הקטנה שהובילה לחדר הרחצה הפכה לדלת רגילה או לדלת הזזה, והאמבטיות הושקעו ברצפה על מנת לאפשר כניסה נוחה אליהם. מאחר שהמרחצאות התמקדו בבריכות רחצה ולא בקיטור, נבנו חלונות בקירות ותקרת חדר הרחצה על מנת להאיר את החדר.
בשנת 1890 נחקק חוק מחודש האוסר על רחצה משולבת של גברים ונשים, ורק ילדים עד גיל 8 הורשו להתרחץ עם בני המין השני.
היסטוריה > תקופת טאישו

בראשית תקופת טאישו (1912–1926) החליפו אריחי חרס את קירות העץ של המרחצאות. רעידת האדמה הגדולה בקאנטו בשנת 1923 נהרסה מרבית העיר טוקיו. בהרס זה נהרסו מרבית בתי המרחץ העשויים עץ, ובנייתם מחדש נעשתה בסגנון המחודש ותוך שימוש באריחי קרמיקה, ובניית חדרים נפרדים. בתקופה זו החל השימוש בכיורים בבתי המרחץ, ואלה נקראו "קאראן" מהמילה ההולנדית. לצד כיורים אלה ניצבו כדי מים חמים וקרים, דבר שאיפשר ללקוחות לקבוע את טמפרטורת המים הנוחה להם.
היסטוריה > המחצית השנייה של המאה ה-20

במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעו ערים רבות מההפצצות האוויריות האמריקאיות. ההרס הרב של הערים הביא לעלייה במספר הסנטו - בעוד שמבני הדירות נפגעו, נזקקו אנשים למבני רחצה ציבוריים, וסנטו רבים נבנו בין ההריסות לשימוש הציבור. בתום המלחמה, בשל המחסור בחומרי בנייה נבנו בתים רבים בלא מקלחות או חדרי אמבטיה, ונותר ביקוש רב לסנטו. בעקבות זאת מספר הסנטו הגיע בשנות ה-60 וה-70 לשיא.
בשנים אלה נוספו מקלחות לכיורים בחדר הרחצה של הסנטו, דבר שאפשר ללקוחות להתקלח ואף להתגלח בהם.
רק בשנות ה-70 החלו שוב להיבנות דירות עם חדרי אמבטיה ומקלחות, דבר שהביא לירידה בשימוש במרחצאות הציבוריים.
היסטוריה > שלהי המאה ה-20

בשלהי המאה ה-20 פחתה הפופולריות של הסנטו המסורתיים. תושבי יפן התרגלו לסטנדרטים של אירופה ואמריקה ושימשו בחדרי רחצה פרטיים בבתיהם תוך עלייה ברצון לפרטיות ברחצה. חלק מהסנטו החלו לפנות לתיירים הרוצים לחוות חוויה יפנית מסורתית, ואחרים הושפעו מאלמנטים מערביים כגון הסאונה והג'קוזי, התרחבו לכלול חדרי כושר, מסעדות וחדרי קריוקי ואף ישנם סנטו שהתקינו מגלשות מים.
ראו גם

אונסן
אשיו
בית מרחץ
ספא
מקווה
תרשים סנטו
חדר ההלבשה בסנטו שמוזיאון הפתוח של אדו
"מרחץ הנשים", ציורו של טוריי קיונאגה (1752–1815)
רחצה בבית ספר, שנת 1920
כניסה לסנטו טיפוסי בטוקיו
פלימות' קרנברוק

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1951–1953
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  אוסטרליה אוסטרליה
 מודל קודם:  פלימות' דה לוקס 
 מודל אחריו:  פלימות' בלבדיר 
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית משפחתית
 אורך:  4,924 מ"מ (1951-1952), 4,804 מ"מ (1953)
 משקל:  2,896-3010 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,010 מ"מ (1951-1952), 2,896 מ"מ (1953)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים,  3,569 סמ"ק המפיק 97 כ"ס (1951-1952), מנוע 3,569 סמ"ק המפיק 100 כ"ס (1953)
 
פלימות' קרנברוק קבריולה, שנת 1953
פלימות' קרנברוק (באנגלית: Plymouth Cranbrook) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1951–1953.
בשנת 1953 עבר דגם ה"פלימות' קרנברוק" מתיחת פנים יסודית.
הדגם  יוצר גם באוסטרליה. בין השנים 1951-1953 יוצרו באוסטרליה 4,382 יחידות.
סדרות  פלימות' קרנברוק

סדרת P-23  (בין השנים 1951-1952)
סדרת P-24 (שנת 1953)
תצורות פלימות'  קרנברוק

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - קופה
2 דלתות - הרדטופ קופה
2 דלתות - קבריולה
3 דלתות - סטיישן
תמונות

מנוע 6 צילינדר, פלימות' קרנברוק, שנת 1951
פלימות' קרנברוק
פלימות' קרנברוק שנת 1952 - מבט לתא הנהג
פלימות' קרנברוק שנת 1952 - מבט לתא הנהג וללוח הבקרה
פלימות' קרנברוק, 2 דלתות, שנת 1951
פלימות' קרנברוק, 2 דלתות, שנת 1952
פלימות' קרנברוק, 2 דלתות, שנת 1952
פלימות' קרנברוק, 2 דלתות, שנת 1951
ראו גם

קרייזלר
פלימות' מודל Q
פלימות' מודל 30U
פלימות' ניו-פיינר
פלימות' דה לוקס
פלימות' פלאזה
פלימות' ואליאנט
פלימות' רליאנט
פלימות' קונקורד