stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד ניימן-לאקנבך
הערות שוליים

↑  תולדות בעל ה"ניר לדוד" עמ' 5, נדפס בסוף שו"ת ניר לדוד שנת תשמ"ב
↑  ספר קול יהודה, רבי ליב רובינשטין עמ' ע"א
↑  אמרי בינה, חו"מ דיני גב"ח סימן ל'
↑  מחנה  חיים, ח"ג יו"ד סימן נ"ח
↑  שו"ת רבי עזריאל חלק א סימן קיט
↑  דער איזראעליט, כ"ט בשבט תרס"ח
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: ניר לדוד -- נימן, דוד בן יהודה, באתר www.hebrewbooks.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305495605171  VIAF: 58957268   WorldCat (עם VIAF): 58957268 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עזרא צורף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1805 ה'תקס"ה 
 פטירה:  19 באוקטובר 1879 (בגיל 74 בערך) ב' בחשון ה'תר"ם
 מקום מגורים:  סערדאהעלי
 אב:  יוסף
 אם:  יטה
 
רבי עזרא צורף ה'תקס"ה, 1805 – ב' בחשון ה'תר"ם, 19 באוקטובר 1879) היה ראש בית דין בסערדאהעלי ומחבר ספר זיכרון טוב.
ביוגרפיה

נולד בסרדהלי שבסלובקיה ליוסף ויטה. למד תורה אצל רבי ברוך תאומים-פרנקל הברוך טעם. רבי צבי הירש הלר מחבר הספר טיב גיטין, ואצל החתם סופר.
נישא לדבורה בת הנגיד ר' משה פאשקוז, מהעיר מעדיער שבהונגריה, נתמנה לאב בית דין בסערדאהעלי תחת הנהגתו של רבי יהודה אסאד רב העיר, ובנו רבי אהרן שמואל אסאד, והעמיד שם תלמידים.
מכתביו

זיכרון טוב חלק ראשון הכולל שערים בתכלית הבריאה, משמרת השבת, בית ישראל, שירת הים ועוד, נדפס בלבוב תרל"ד. חלק שני, כולל שישה שערים משפטי ה', דרכי תשובה, מלחמות ה', שער הגאולה, נדפס בסערדהלי תרמ"א.
טופסי גיטין – על מסכתות גיטין וכתובות, מכון בית אהרון וישראל תשע"ה.
קונטרס תורת עזרא – תשובות וחידושי תורה בהלכה ובשמעתא, בני ברק תשס"ז.
משפחתו

בנו הרב אהרן דוד גולדשטיין אב"ד בדורמענאך גרמניה נפטר בשנת ה'תרע"ג, חתנו היה הרב ישראל נובל (1878–1962) שכיהן בעיר שניידמול (כיום פילה בפולין) ואחר כך בברלין, משם עלה לארץ ישראל.
בנו רבי יהושע גולדשטיין חתנו של רבי אהרן שמואל אסאד הוציא לאור את כתבי אביו. מבניו היו רבי יהודה (1876–1933) רב העיר סעבען. רבי עזרא מנחם (1885–1941) רב העיר בלטונפרד. ובתו דבורה, אשת רבי יקותיאל דוב גבירץ שו"ב בטעט נרצח ב-1944 באושוויץ-בירקנאו.
הערות שוליים

↑  בהקדמה לספרו זיכרון טוב ח"א (לבוב תרל"ד)
↑  שו"ת חתם סופר חלק חו"מ סימן קמ"ט.
↑  מתלמידיו היה רבי משה הלוי פולק אב בית דין בונהאד, הקדמה לספר ברכת משה, פאקש תרע"א.
↑  עזרא צורף, זכרון טוב, באתר אוצר החכמה.
↑  https://hebrewbooks.org/5816
↑  https://www.hebrewbooks.org/58887
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511779605171  VIAF: 308280978   WorldCat (עם VIAF): 308280978
בית הכנסת בקירואן

בית הכנסת
בית הכנסת של קירואן הוא בית כנסת לשעבר הממוקם בקירואן, תוניסיה.
היסטוריה > הקהילה היהודית במקום

עם הקמת העיר קירואן, נוצרה במקום קהילה יהודית גדולה. בעיר שכנה גם ישיבת קירואן, הנחשבת לישיבה החשובה הראשונה בצפון אפריקה והייתה קשורה קשר הדוק לישיבות בבל. עם זאת, הקהילה עזבה את קירואן לעיירות אחרות בתוניסיה בעקבות גירושה על ידי האלמוהדים באמצע המאה ה-11, לאחר שיהודים רבים שסירבו להתאסלם נהרגו. תחת שליטתה של השושלת החפסית בסוף המאה ה-12, מצבם של היהודים בקירואן השתפר בצורה ניכרת, אך היא לא חזרה למצב בו הייתה.
היסטוריה > בית הכנסת

הקהילה היהודית של קירואן הוקמה שוב בתקופת תוניסיה הצרפתית, ורק ב-1920 חזרה העיר לעברה היהודי התוסס עם חנוכת בית כנסת חדש הממוקם ברחוב סלאח-סויסי.
בסביבות שנות ה-70, עם עזיבתה מחדש של הקהילה היהודית לאחר עצמאותה של המדינה ומלחמת ששת הימים, הוסב בית הכנסת לשימוש כמדרסה על ידי השלטונות התוניסאיים.
לאורך השנים מצבו של בית הכנסת נהיה רעוע. ב-2015 הודיעו השלטונות התוניסאים על שיפוצו כחלק מתוכנית שיפוץ רחבה של מבני תפילה.
הערות שוליים

↑  tunisarts, Les juifs de Kairouan : Histoire et origine, Tunisie Généalogie, ‏2018-05-14
↑  קהילת קירואן | לקסיקון לתרבות ישראל | תרבות.il, באתר תרבות.il
↑  L'ancienne Synagogue de Kairouan va être restaurée, harissa.com
מריו פורטה

| --- | --- |
מריו פורטה
מריו פורטה
 לידה:  18 באוגוסט 1925 פירנצה, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  25 באוקטובר 2018 (בגיל 93) פורטופראיו, איטליה איטליה
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השתייכות:   הצי המלכותי האיטלקי  הצי האיטלקי
 תקופת הפעילות:  1940–1990 (כ־50 שנה)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה
 
מריו פורטה (באיטלקית: Mario Porta‏; 18 באוגוסט 1925 – 25 באוקטובר 2018) היה אדמירל איטלקי אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1988–1990.
ביוגרפיה

פורטה נולד בפירנצה ב-18 באוגוסט 1925. ב-1943 הוא החל ללמוד באקדמיה הימית המלכותית, אולם לימודיו נקטעו בעקבות הכיבוש הגרמני של איטליה במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה המשיך בלימודיו, וב-1947 החל לשרת בצי המלכותי. הוא שרת על סיפונן של ספינות שונות, ובספטמבר 1959 מונה למפקד שולת המוקשים "לאריס". במאי 1960 ז לפקד על הקורבטה "איביס". ביולי אותה שנה הועבר לקורבטה "סיבילה". באקוטובר החל לשרת במפקדת הצי האיטלקי ומילא תפקידי מטה בכירים עד ספטמבר 1967, אז מונה למפקד ספינת טילים. במרץ 1969 הוא מונה למפקד הפריגטה "קרבניירי". בספטמבר 1971 הוא מונה לנספח הצי האיטלקי בוושינגטון די סי. בנובמבר 1975 הוא מונה למפקד סיירת המסוקים "ויטוריו ונטו". בשנים שלאחר מכן מילא תפקידים בכירים במטה הצי האיטלקי, וכן שימש כמפקד השייטת האיטלקית בים התיכון. ב-31 במרץ 1988 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד 31 במרץ 1990.
המלחמות המוקדוניות

המלחמות המוקדוניות היו סדרת מלחמות שנערכו לסירוגין בין השנים 214-148 לפנה"ס, בין הרפובליקה הרומית לממלכת מוקדון. המלחמות הסתיימו כולן בניצחון רומאי, אשר הביאו לכיבושה של מוקדון והפיכתה לפרובינקיה רומית. מלחמות אלו הכניסו את הרומאים לעולם ההלניסטי, ופתחו את הדרך להשתלטות רומאית על כל מרחב הים התיכון.
רקע

בעקבות מלחמות הדיאדוכים, חולקה האימפריה של אלכסנדר הגדול לשלושה חלקים עיקריים: מוקדון ויוון נפלו בידי השושלת האנטיגונידית. מצרים נפלה בידי בית תלמי, ואסיה בידי בית סלאוקוס. מוקדון הייתה מלכתחילה החלשה יותר מבין השלוש, וסבלה מהפיכות מבית וממרידות בקרב גורמים לאומיים ביוון, אשר רצו להחזיר לפוליס היווניות את העצמאות שאבדה להן בקרב כירונאה (338 לפנה"ס). עם זאת, בהנהגתם של שני מלכים חזקים, אנטיגונוס גונאטס ואנטיגונוס דוסון, הצליחה מוקדון להשיג מעמד של מעצמה. נקודת השיא הייתה לאחר הניצחון המוקדוני במלחמה הקלאומנית, אשר בעקבותיו שוחזרה הליגה הקורינתית. בשנת 221 לפנה"ס נפטר המלך אנטיגונוס דוסון ובמקומו עלה לשלטון פיליפוס החמישי.
באותה עת, כבר הייתה הרפובליקה הרומית מעצמה, אולם השפעתה לא חרגה בהרבה מחוץ לתחום חצי האי האפניני. רק בעקבות ניצחונה של רומא במלחמה הפונית הראשונה, התרחבה השליטה הרומאית אל סיציליה, ובעקבות מלחמת שכירי החרב, תפסה רומא גם את סרדיניה וקורסיקה. בשנת 229 לפנה"ס חדרה רומא לראשונה לתחום השפעה יווני, כאשר הביסה את טאוטה מלכת האילירים במלחמה האילירית הראשונה. אלא שבשנת 218 לפנה"ס, אותגרה רומא בידי קרתגו. המצביא הקרתגי המבריק חניבעל, ביצע מסע מהיר, חדר לתוך איטליה ממש, והביס את הרומאים במספר קרבות קשים.
המלחמה הראשונה

בשנת 216 לפנה"ס צפה פיליפוס מלך מוקדון במשחקים הנמאיים בארגוס, כשלפתע קיבל את הידיעה על התבוסה הרומאית הקשה בקרב קאנאי. פיליפוס החליט שזהו הזמן הנכון לבוא בברית עם חניבעל. החוקר פרנק ויליאם וולבנק, בביוגרפיה שלו על פיליפוס, סבור שהמלחמה נגד רומא תוכננה בידי מלכי מוקדון עוד שנים רבות לפני כן במטרה להשתלט על שטחים באיטליה. מנגד, ההיסטוריון ארתור אקשטיין סבור שאין לייחס לפיליפוס תוכניות להשתלטות על העולם, וכוונתו הייתה רק לערער את שליטת הרומאים באיליריה. חוקרים אחרים מבקרים את צעדו של פיליפוס וסוברים שמוקדון לא נזקקה למלחמה נגד רומא כדי להרחיב את שליטתה בבלקן, אותם חוקרים סוברים שניצחונותיו של פיליפוס במלחמת בעלות הברית (220 לפנה"ס-217 לפנה"ס) גרמו לפיליפוס להעריך את עצמו כמצביא גדול מכפי שהיה באמת. כך או כך, די ברור שהרומאים לא חפצו במלחמה עם מוקדון בשלב זה, ושפיליפוס היה התוקפן האמיתי.
פיליפוס וחניבעל חתמו על האמנה המוקדונית-קרתגית, אשר נשמרה בהתחלה בחשאיות. אולם משנודע לרומאים על קיומה, פתחו מיד במלחמה. המלחמה התנהלה בתחילה ללא קרבות קשים, כיוון שהרומאים היו מחויבים להפנות את מיטב כוחותיהם למלחמה נגד חניבעל, שהייתה קיומית יותר. אלא שבהדרגה הצטרפו למלחמה הליגה האיטולית ופרגמון, והיא הפכה לקשה יותר מבחינת פיליפוס. הוא החל לאבד שטחים לטובת הרומאים והאיטולים, אולם בהמשך הצליח להטות את הכף תודות למתקפה של ביתיניה על פרגמון. בשל המתקפה, נאלצו הפרגמונים להשיג כוחות מיוון ולהגן על ארצם. ללא התגבורת הפרגמונית, הרומאים צמצמו גם את פעילותם, והאיטולים הרגישו שעיקר נטל המלחמה נופל עליהם. ב-206 לפנה"ס הם הגיעו להסכם שלום עם מוקדון. בראשית שנת 205 לפנה"ס נחת באפידמנוס מצביא רומאי חדש, פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס, עם 35 אוניות מלחמה ו-11,000 לוחמים. כוח מכובד, אולם לא מספיק כדי להכריע את פיליפוס. סמפרוניוס שלח שליחים אל האיטולים בניסיון להחזיר אותם לברית עם רומא, אולם הם נאלצו לשוב כלעומת שבאו. שני הצדדים ניסו את כוחם בעוד מספר קרבות קטנים, לפני שחתמו על הסכם פויניקי שסיים את המלחמה. ההסכם לא שינה הרבה מהמצב שהיה קיים לפני המלחמה.
המלחמה הרביעית

פרסאוס נשלח לרומא, ולאחר שהוצעד בטריומף, הושלך לכלא ומת בו. מוקדון חולקה לחמישה מחוזות נפרדים ללא כל קשר ביניהם.  נאסר על בני מחוז אחד לבוא בקשרי נישואים עם בני מחוז אחר, ונאסרה מכירה של נדל"ן מחוץ למבני מגורים, ומבני מחוז אחד לאחר. פאולוס הקונסול סגר את מכרות הזהב והכסף בכל המחוזות. עם זאת, התיר את קיומם של מכרות הברזל והנחושת, תמורת דמי חכירה שאכן היו זולים יותר מדמי החכירה ששולמו למלך מוקדון. יבוא מלח נאסר לחלוטין, וכן כריית עצים לצורך בניית ספינות מכל סוג שהוא. החזקת צבא נאסרה על כל המחוזות, פרט לאזורים שהיו בסיכון בשל פלישות שבטים מהצפון, שלהם הותר להחזיק מיליציה שגויסה אד-הוק. לכל מחוז הייתה מועצה (סינהדרוי) האחראית על ניהולו. חברי המועצות נבחרו אחת לשנה.
הרומאים למעשה הרסו כליל את הכלכלה המוקדונית, שהייתה מבוססת בחלקה הגדול על גישה לים וסחר במלח. מכיוון שהארכיון המלכותי המוקדוני בפלה לא הושמד, פאולוס השתמש בו כדי להרכיב רשימה ארוכה של אישים בכל רחבי מוקדון ויוון אשר עשויים להוות בעיה להסדר החדש, ובכינוס שני של הנציגים הקריא אותה ודרש מכל המופיעים בה להתייצב להפלגה לרומא יחד עם בניהם שמעל לגיל 15, ולא הם יוצאו להורג. בכך הוא למעשה רוקן את מוקדון משכבת מעמד שלמה שכללה את מרבית בני האצולה והפוליטיקאים. בשנת 150 לפנה"ס פתח אדם בשם אנדריסקוס, אשר טען שהוא בנו של פרסאוס וכינה את עצמו "פיליפוס השישי", במרד נגד הרומאים אשר כונה "המלחמה המוקדונית הרביעית". כעבור שנתיים דיכאו הרומאים את המרד בקלות רבה, והפכו את ארבעת המחוזות המוקדוניים העצמאיים לכאורה לפרובינקיה מוקדון. כיבושה של יוון כולה בידי רומא הושלם בשנת 146 לפנה"ס בעקבות המלחמה האכאית נגד הליגה האכאית.
ראו גם

המלחמות האיליריות
המלחמות הפוניות
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

טיטוס ליוויוס, תולדות רומא, תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. מוסד ביאליק, ירושלים, 1972.
פלוטארכוס, חיי אישים: אנשי יוון ורומי, תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי. מוסד ביאליק, ירושלים, 1973.
Livius, Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919–1959.
Polybius, Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922–1925.
Appianus, Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933–1967.
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914–1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu.
Zonaras, Annales. J.P. Migne, Patrologia Graeca, 1857–1866. Digitized copy in: Documenta Catholica Omnia.
לקריאה נוספת > מחקר מודרני

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1983.
ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1989.
תאודור מומזן, דברי ימי רומא, תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. הוצאת מסדה, תל אביב, 1952.
מ. קארי, דברי ימי רומא, עד סוף תקופת קונסטאנטינוס, הוצאת ש. פרידמן, תל אביב, 1972.
F. W. Walbank, Philip V of Macedon, Cambridge University Press, 1940
Michael Kleu, Die Seepolitik Philipps V. von Makedonien', Verlag Dr. Dieter Winkler, Bochum 2015
Erich S. Gruen, The Last Years of Philip V, Greek, Roman, and Byzantine Studies, p. 221–246
Paul Cartledge and Antony Spawforth, Hellenistic and Roman Sparta, Routledge, second ed, 2002.
F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 7, Cambridge University Press, 1984.
F. W. Walbank, A Historical Commentary on Polybius, 3 vols 1957, 1967, 1979.
F. W. Walbank, The Hellenistic World, Harvard University Press, 1981.
Arthur Eckstein, Rome Enters the Greek East From Anarchy to Hierarchy in the Hellenistic Mediterranean, 230–170 BC, Wiley-Blackwell, 2008
Ernst Badian, Titus Quinctius Flamininus. Philhellenism and Realpolitik, University Press, Cincinnati, Ohio 1971.
Peter Green, Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age, Los Angeles, ,California: University of California Press 1990
Arthur M. Eckstein, T. Quinctius Flamininus and the campaign against Philip in 198 B.C, Phoenix, Jg. 30 (1976), S. 119–142,
Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière, and Guy Thompson Griffith, A history of Macedonia, Oxford: Clarendon Press, 1979.
הערות שוליים

↑  .F. W. Walbank, Philip V of Macedon, p. 65
↑  Eckstein, p. 80
↑  גולן, עמ' 390-391.
↑  Eckstein, p. 78
↑  .F. W. Walbank, Philip V of Macedon, p. 102
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ותשעה, 12.
↑  גולן, עמ' 425.
↑  פוליביוס, ספר שלושה עשר, 5.
↑  גולן, עמ' 426.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 2.
↑  גולן, עמ' 445.
↑  שצמן, עמ' 166-167.
↑  שצמן, עמ' 166-168.
↑  Gruen, p. 395-398
↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 1, 36, 6. טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 9.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושתיים, 36.
↑  גולן, עמ' 465.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר ארבעים ושניים, 6.
↑  גולן, עמ' 544.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר ארבעים ושניים, 13.
↑  גולן, עמ' 553.
↑  גולן, עמ' 563.
↑  נראה שצעד זה לא נבע מתוך רצון להעניש את המוקדונים, אלא מסיבות פוליטיות. פאולוס היה בן לאריסטוקרטיה הישנה ברומא, וייצג את הפטריקים. הוא חשש שהמכרות יפלו לידי פלבאים שיתעשרו במהרה וידחקו את בני מעמדו. ראו גולן, עמק 572 הערה 121.
↑  גולן, עמ' 572.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph779412
ביץ' בם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  גיגי לוי ואורי שחק
 תקופת הפעילות:  2015, ישראל ישראל – הווה
 חברת אם:  Voodoo
 מיקום המטה:  ישראל
 משרד ראשי:  רעננה
 מוצרים עיקריים:  משחקי רשת
 מנכ"ל:  שחר שצלקה
 עובדים:  כ-150 (ספטמבר 2021)
  
 bbumgames.com
 
ביץ' בם בע"מ, המוכרת יותר בשמה באנגלית Beach Bum, היא חברת משחקי רשת ישראלית.
החברה הוקמה במרץ 2015 על ידי גיגי לוי-וייס (יו"ר פעיל של החברה) ואורי שחק (דירקטור בחברה), שניים ממייסדי חברת משחקי הרשת פלייטיקה שפרשו ממנה. מייסדים נוספים הם שחר שצלקה (מנכ"ל החברה), קרן מרום (סמנכ"ל תפעול) וגיל לוי. סמוך להקמתה גייסה החברה שלושה מיליון דולר מהמייסדים ומקרן 83North. משרדי החברה שוכנים ברעננה, ובספטמבר 2021 הועסקו בה 150 עובדים.
משחקי המובייל של החברה מבוססים על משחקי לוח ומשחקי קלפים פופולריים. המשחקים הפופולריים ביותר של החברה הם Lord of the Board (שש בש), Spades Royale (ספיידז) וGin Rummy Stars  (גין רמי).
בספטמבר 2021 נמכרה החברה לחברת משחקי ההייפר-קז'ואל (Hyper-casual game) הצרפתית Voodoo (אנ'), תמורת 300 מיליון דולר, ועוד 200 מיליון דולר המותנים בעמידה ביעדים.
הערות שוליים

↑  אסף גלעד, מייסדי פלייטיקה שפרשו הקימו סטארט־אפ למשחקי לוח דיגיטליים, באתר כלכליסט, 1 באוגוסט 2016
↑  סופי שולמן, אקזיט נוסף למייסדי פלייטיקה: חברת הגיימינג Beach Bum נמכרת בחצי מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2021
שמעון סופר (מכתב סופר)

| --- | --- |

הרב שמעון סופר
 לידה:  13 בדצמבר 1820 י"ג בטבת תקפ"א ברטיסלאבה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  26 במרץ 1883 (בגיל 62) י"ז באדר ב' תרמ"ג קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 במרץ 1883 
 תפקידים נוספים:  חבר בית הנציגים 
 אב:  החתם סופר 
 
הרב שמעון סופר (י"ג בטבת תקפ"א, 1820 – י"ז באדר ב' תרמ"ג, 1883) היה בנו של החת"ם סופר, כיהן כרב במטרסדורף ולאחר מכן היה רב ואב"ד קרקוב. מגדולי הרבנים במדינות האוסטרו-הונגריות במחצית השנייה של המאה ה-19.
היה ממנהיגי היהדות החרדית בגליציה, וייצג אותה כחבר הרייכסראט – הפרלמנט האוסטרי (ציסלייטני). ייסד את אגודת מחזיקי הדת בגליציה, והקים את ביטאונה "מחזיקי הדת".
ביוגרפיה

נולד בפרשבורג ולמד אצל אביו החת"ם סופר. בשנת תקצ"ח (1838), בגיל 17, נשא את מרים, בתו של הגביר דב בר שטרנברג מקרולה. לאחר נישואיו התגורר סמוך לאביו בפרשבורג. בשנת תר"א (1841), זמן קצר לאחר פטירת אביו, הדפיס את תשובותיו.
בשנת תר"ב (1842), שנתיים לאחר פטירת אביו, עבר להתגורר למשך שנתיים בקרולה. בשנת תר"ד (1844) התמנה כרב במטרסדורף, ומילא תפקיד זה במשך 18 שנה. בשנת תרכ"א (1861) התמנה כרב הקהילה היהודית בקרקוב, ושימש בתפקידו 22 שנה עד לפטירתו.
היה ממנהיגי היהדות החרדית בגליציה וניהל מערכות ציבוריות לחיזוק ענייני היהדות. לשם מטרה זאת ייסד את אגודת "מחזיקי הדת" בגליציה, וביטאונה - שבועון בשם מחזיקי הדת. ב-1879 נבחר לרייכסראט, הפרלמנט הציסלייטני בווינה, מטעם מחוז קולומיאה-סניאטין-בוצ'אץ'. היה חבר "המועדון הפולני" (פול') (כמרבית האורתודוקסים בגליציה, הוא תמך בברית עם הלאומיות הפולנית); מאחר שלא שלט בשפה, כלל לא השתתף בדיוני המועדון.
יחד עם הרב אהרן מרקוס הקים את ארגון "ראש פינה", לשם התבססות התנועה הלאומית בעיר ואגודה ליישוב ארץ ישראל. לימים נחשב ארגון "ראש פינה" כארגון הציוני הראשון בקרקוב.
רבי שמעון סופר מצא חן בעיני קיסר אוסטריה, פרנץ יוזף הראשון, שאף העניק לו עיטור כאות הוקרה.
נפטר בקרקוב ביום שני, י"ז באדר ב', שנת תרמ"ג (1883), והובא לקבורה למחרתו ביום שלישי. נוסח מצבתו התפרסם בביטאון מחזיקי הדת.
משפחתו

חתנו, הרב עקיבא קורניצר (שהיה גם בן אחותו), מילא את מקומו כרבה של קרקוב. בנו הרב שלמה אלכסנדרי סופר-שרייבר, שהתגורר בסערט, הוציא את חידושי החתם סופר על מסכת חולין. חתנו של הרב שלמה אלכסנדרי הוא הרב יוסף נפתלי שטרן, ראש ישיבת פרשבורג בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה. בן נוסף של רבי שמעון היה רבי ישראל דוד שמחה בונם שהתגורר בוורשה, ונפטר בשנת תרנ"ט.
ספריו

מכתב סופר - דרשות.
מכתב סופר - שו"ת.
ערך את ספרו של אביו "שו"ת חת"ם סופר" על יורה דעה.
הערות שוליים

1 2  חוט המשולש, באתר היברובוקס
1 2  נוסח מצבתו, הוֹספה למכ"ע „מחז"ה“ גיליון י"ח, עמוד 4, באתר היברובוקס
↑  Nation building and the Politics of Nationalism: Essays on Austrian Galicia, הוצאת אוניברסיטת הרווארד, 1982. עמ' 157
↑  מאיר בוסאק - למקורות יצירתו של ש"י עגנון, באתר דעת
↑  קהילת קראקוב, באתר "זָכוֹר"
↑  בנו, ישראל דוד שמחה (בונם) סופר, הוֹספה למכ"ע "מחז"ה" גיליון י"ח, עמוד 1, באתר היברובוקס
↑  בנו, ישראל דוד שמחה (בונם) סופר, הוֹספה למכ"ע „מחז"ה“ גיליון י"ח, עמוד 3, באתר היברובוקס
↑  שמואל גלאז, קינת סופרים - הספד על ר' ישראל דוד שמחה, זאלעשטשיקי, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313446705171  PLWABN: 9810704295705606  GND: 140290834  ISNI: 0000 0000 7382 620X  LCCN: nr96010309  NTA: 240107748  VIAF: 97364560   WorldCat (עם VIAF): 97364560 
מצבת הרב שמעון סופר, בית העלמין היהודי החדש בקרקוב. לצדהּ מצבת חתנו הרב עקיבא קורניצר
BM-25 מוסודאן

ערך זה עוסק בטיל בליסטי תוצרת צפון קוריאה. אם התכוונתם למשגר רקטות סובייטי, ראו .
| --- | --- |

שני טילי BM-25 על גבי משגר אופני, במצעד הצבאי בפיונגיאנג, 10.10.2010
 מידע בסיסי
 ייעוד:  מודל נשק 
 ארץ ייצור:  קוריאה הצפונית 
 תקופת השירות:  2011–הווה (כ־13 שנים) 
 משתמשים:  חיל הטילים האסטרטגיים 
 ממדים
 אורך:  12 מ' 
 קוטר:  1.5 מ' 
 
BM-25 המוכר גם בכינוי מוסודאן (בקוריאנית: 무수단, על שם אתר הניסויים והשיגורים בצפון קוריאה) או הוואסונג-10 (בקוריאנית: 《화성-10》형) הוא טיל בליסטי מתוצרת צפון קוריאה. הטיל מבוסס על הטיל הבליסטי הסובייטי R-27, ששוגר במקור מצוללות. לטיל טווח משוער של 3,000 עד 4,000 ק"מ. הטיל הוצג לראשונה במצעד הצבאי שקיימה צפון קוריאה לציון 65 שנים לייסוד המפלגה הקומוניסטית של מדינה זו. צפון קוריאה מכרה 19 טילים מסוג זה לאיראן, שם שימשו רכיבים שלו לפיתוח משגר הלוויינים האיראני סאפיר.
נתונים טכניים

הנתונים הטכניים של הטיל משוערים מכיוון שצפון קוריאה לא פרסמה נתונים רשמיים.
אורך: 12 מטרים
קוטר: 1.5 מטר
משקל הראש הקרבי: 1000 ק"ג
סוג הראש הקרבי: גרעיני או קונבנציונלי
ניווט: אינרציאלי
דלק: דלק ומחמצן נוזליים
משקל כולל בשיגור: כ-20000 ק"ג
טווח: 3000-4000 ק"מ
רכב נשיאה, הזקפה ושיגור: משאית 12 אופנית המבוססת על המשאית הכבדה מתוצרת רוסיה MAZ-547
פיתוח הטיל

עם קריסתה של ברית המועצות, החלה צפון קוריאה במבצע נרחב לגיוס מהנדסי טילים סובייטים - על מנת לפתח את תוכניותיה הטיליות. קבוצת מהנדסים ומומחי הנעה ממשרד התכנון מקייב הגיעו לצפון קוריאה בראשית שנות התשעים של המאה העשרים. משרד תכנון זה היה אחראי לפיתוח הטיל הבליסטי המשוגר מצוללת R-27, ששימש כבסיס לפיתוח הטיל BM-25 מוסודאן. במשך שנים לא היה ידוע מה השינויים שהוכנסו על ידי צפון קוריאה בטיל המקורי, עד להצגת הטיל במצעד ב-2010. לאחר הצגתו בפומבי ניתן היה לקבוע כי הטיל הצפון קוריאני ארוך יותר מהמקור הרוסי, וטווחו הוגדל משמעותית.
ח'וראמשהר

במשך שנים נטען במקורות מגוונים כי איראן השיגה מספר לא ידוע של טילים אלה, ואף שילבה את המנועים שלו במשגר הלוויינים מפיתוחה. מסמכים שהודלפו על ידי ויקיליקס, מעידים כי 19 טילים מסוג זה הועברו על ידי קוריאה הצפונית לאיראן.
בספטמבר 2017 הציגה איראן את הגרסה שלה לטיל, הקרויה על שם העיר ח'וראמשהר.. הוא יכול לשאת ראש קרב במשקל 1,800 ק"ג ולהגיע לטווח של 2,000 ק"מ.
הערות שוליים

↑  "תיעוד: איראן ביצעה ניסוי בטיל החדש המגיע לטווח של 2,000 ק"מ", 23 בספטמבר 2017, וואלה!
↑  Video of Iran's Successfull Test of New Long-Range Ballistic Missile, 23 בספטמבר 2017, tansimnews
טיל ה"ח'וראמשהר"
אפרים דרעי

אפרים "אפי" דרעי (נולד ב-30 בספטמבר 1952) הוא איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי, אשר כיהן כראש עיריית כפר יונה בין 1977 ל-2018.
ביוגרפיה

דרעי נולד בכפר יונה, והתחנך בבית הספר "בר-אילן" שבנתניה. את שירותו בצבא עשה בנח"ל, שם היה קצין. הוא למד חינוך גופני במכון וינגייט, ובעת שנתו השלישית ללימודים, ב-1977, הוא הצליח להדיח את זכאי סימן טוב מראשות המועצה של כפר יונה, ומיד לאחר מכן נבחר במקומו.
דרעי התמודד לראשות המועצה בכל הבחירות לרשויות המקומיות, וזכה לרוב גדול בבחירות של 2008 ו-2013. ב-2006 הצטרף למפלגת קדימה. כחלק מפועלו במועצה, הוא ליווה את תהליך הכרזתה כעיר ב-2014. בנוסף, הוא נאלץ להתמודד עם ענני שחיתות סביב עבודתו, ובמיוחד מתחקיר שפורסם ב-2017 והצביע על כך שהוא פעל לטובת תחנת דלק של חברו.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב-2018, לאחר 41 שנים בתפקידו, דרעי הודח על ידי יריבתו שושי כחלון-כידור.
בדצמבר 2022 נודע כי נשקל להעמיד לדין את דרעי בשל עבירות של טוהר המידות. בנובמבר 2024 הוגש נגדו כתב אישום על הלבנת הון, מרמה והפרת אמונים.
הערות שוליים

↑  תלמה גלבוע, הודח ראש מועצת כפר יונה, באתר מעריב, ‏19 בדצמבר 1977
↑  טל גוטמן, כפר יונה: אפי דרעי ממשיך בתפקיד, באתר mynet, נובמבר 2008
↑  רועי אלמן, כפר יונה: אפי דרעי ניצח, באתרmynet, אוקטובר 2013
↑  אילאיל שחר, הרשויות מחזקות את אולמרט, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2006
↑  שר הפנים הכריז על כפר יונה כעיר בישראל, באתר ynet, 12 בפברואר 2014
↑  משה ליכטמן, ‏ראש עיריית כפר יונה פעל לטובת תחנת דלק של חברו, באתר גלובס, 7 במרץ 2017
↑  רענן בן צור ואמיר אלון, מהפך בכפר יונה: אישה הדיחה את ראש העיר ב-41 השנים האחרונות, באתר ynet, 31 באוקטובר 2018
↑  ראש העיר כפר יונה לשעבר יועמד לדין בכפוף לשימוע בגין עבירות טוהר המידות, באתר ynet, 28 בדצמבר 2022
↑  איתמר לוין, ראש עיריית כפר יונה מואשם במרמה והלבנת הון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 בנובמבר 2024
ח'וראמשהר

ערך זה עוסק בעיר באיראן. אם התכוונתם לטיל בליסטי איראני ארוך טווח, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 פרובינציה:  ח'וזסתאן
 גובה:  4.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  133,097 (2016)
 קואורדינטות:  30°26′23″N 48°09′59″E﻿ / ﻿30.43972°N 48.16639°E﻿ / 30.43972; 48.16639
 אזור זמן:  UTC +3:30
 http://www.khorramshahr.net/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןח'וראמשהר(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןח'וראמשהר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ח'וראמשהר (בפרסית: خرمشهر; בערבית: المحمرة, מוחמרה) היא עיר בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן, 10 ק"מ מצפון לאבאדאן, על גדת השט אל-ערב. נכון לשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 123,866 איש. בתקופת מלחמת איראן–עיראק (שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה העיר אזור קרבות ועיר רפאים.
היסטוריה

היישוב מופיע באזור רק בתקופת האימפריה הפרתית, במאה הראשונה לספירה, עד אז היה האזור שקוע תחת מימי המפרץ הפרסי או אזור ביצות. בתקופה השושלת הבויהית (המאה ה-10) חלה תנופת פיתוח באזור וכריית נתיבי מים בין הנהרות במקום. עיקר מתיישביו היו ערבים.
בראשית המאה ה-20 התגלו באזור שדות נפט. שם העיר שונה לח'וראמשהר בתקופת רזא ח'אן (שנות ה-20 של המאה ה-20).
העיר נכבשה בהתקפה העיראקית הראשונה במלחמת איראן–עיראק, בין ה-22 בספטמבר ל-10 בנובמבר 1980. הקרבות העקובים מדם במקום הותירו אותה ריקה מאוכלוסייה אזרחית. ב-24 באפריל 1982 יצאו האיראנים ל"מבצע בית אל-מקדס" (אנ') לכיבוש ח'וראמשהר וסביבתה, הצבא האיראני צר על העיר במשך חודש. שחרור העיר משליטת צבא עיראק ב-25 במאי[דרושה הבהרה] הפך לסמל לאומי. העיר, שנהרסה כליל בקרבות, לא שבה להיות עיר אזרחית עד תום המלחמה.
בתום המלחמה הייתה העיר עיי חורבות ושיקומה החל עם תום הקרבות. ב-1991 נמנתה בעיר שהוקמה מחדש אוכלוסייה של 34,750 איש. רק ב-2006 שבה אוכלוסיית העיר לגודל בו הייתה לפני המלחמה.[דרוש מקור]