stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנתון
מנתון על מוצא היהודים > המצורעים

לאחר כ-500 שנים נוספות, אחד ממלכי מצרים בשם אמנופיס רצה "לראות את האלים", כמו שראה אותם הוֹרוֹס, אחד המלכים אשר היו לפניו, וסיפר זאת לנביא שגם שמו אמנופיס (בן פפיאס). הנביא אמר למלך כי יוכל לראות את האלים רק "אם יטהר את כל ארץ מצרים מן המצורעים ומיתר האנשים הטמאים". המלך ציווה לאסוף את כל המצורעים במצרים וגירש אותם (80 אלף נפש) לעבודה במחצבות ממזרח לנילוס, כדי להפרידם משאר האוכלוסייה. אמנופיס הנביא חשש מזעם האלים על סבל המצורעים, חזה שאלה ישתלטו על מצרים, והחליט להשאיר למלך את נבואתו בכתב והתאבד. לאחר זמן רב, נעתר המלך לבקשת המצורעים והרשה להם לבנות מחדש את העיר אווריס ולהתגורר בה. אולם המצורעים מרדו במלך, בהנהגת כוהן מהליופוליס בשם אוסרסיף, שנתן להם תורה חדשה וציווה אותם שלא לעבוד את אלוהי המצרים, אלא להקריב את החיות הקדושות שלהם ולהתנכר לכל מי שלא מצטרף לדתם החדשה. הוא הורה לבצר מחדש את העיר ושלח שליחים אל החיקסוס בירושלים עם הצעה לחבור למצורעים במלחמה במצרים ולשוב לעירם המקורית, אווריס. 200 אלף לוחמים הגיעו מירושלים לאווריס ואמנופיס נבהל וברח עם צבאו לממלכת כוש. שתי האוכלוסיות, החיקסוס מירושלים והמצורעים, השתלטו יחד על מצרים, שרפו ערים וכפרים, חיללו מקדשים, טימאו את פסלי האלים ואילצו את הכוהנים והנביאים לזבוח את החיות הקדושות ולשחוט אותן.
רק בשלב זה, לאחר תיאור ה"תועבות" שנעשו על ידי החיקסוס והטמאים, חושף מנתון את זהותו של מנהיגם: כשחבר אוסרסיף לחיקסוס, שינה את שמו למשה.
כעבור 13 שנות גלות באתיופיה, חזרו אמנופיס ובנו רעמסס למצרים, גרשו ממנה את הרועים והמצורעים "ורדפו אחריהם עד הרי סוריה".
מנתון על מוצא היהודים > על גרסת מנתון לסיפור יציאת מצרים

מנתון כתב את הגרסה שלו לסיפור יציאת מצרים זמן קצר אחרי הקטאיוס איש אבדרה.
נראה שיוספוס לא השתמש באופן ישיר בחיבורו של מנתון, אלא הכיר רק תקצירים שנעשו לכתביו על ידי יהודים הלניסטים שקדמו לזמנו.
ישנם חוקרים רבים המבחינים (בחלקים המופיעים אצל יוספוס) בין מנתון, שלא הזכיר את היהודים, לבין פסאודו-מנתון, שאותו תייגו כאנטישמי.
בעקבות דברי מנתון, סברו בעבר מרבית החוקרים כי ה"חיקסוס" הוא שמו של עם נודד ממוצא שמי, אולם כיום מוסכם במחקר כי הוא שיבוש יווני של הכינוי המצרי "חִקָאו-ח'אסת" ("מושלי הארצות הנכריות"), שבו כונו שליטי נוביה, סוריה וארץ ישראל.
מנתון מתאר את החיקסוס כאנשים מגזע לא נודע, אך בכתבי אפריקנוס למשל מכונים מלכיהם במפורש "המלכים הנוכריים מפיניקיה". לפיכך יש להתייחס אל הכינוי המופיע אצל יוספוס כתואר גנאי מצרי שמשמעותו "נחותים".
בספרות היוונית והרומית שאחרי מנתון אין הקבלה לקשר שהוצע על ידו בין החיקסוס והיהודים.
ההתייחסות לסכנת פלישה אשורית למצרים תחת שלטון החיקסוס היא אנכרוניסטית. שגיאת מנתון נבעה מהתייחסות רצינית אל המסורת האגדית היוונית על ממלכת אשור של נינוס וסמירמיס.
מוטיב דומה על תשוקת מלכי מצרים לראות את האלים חזר כמה פעמים בספרות העתיקה.
ייתכן שהשם "אוסרסיף" הוא בעצם צורה מצרית של השם "יוסף", כאשר האותיות "יו" נחשבו כשמו של האל היהודי והוחלפו בשם האל המצרי אוסיריס.
מנתון על מוצא היהודים > על גרסת מנתון לסיפור יציאת מצרים > תעמולה אנטי יהודית

מסורות אנטי יהודיות לגבי סיפור יציאת מצרים רווחו במצרים עוד לפני מנתון, אולם הן היו מסורות בעל פה והועלו על הכתב בצורה שיטתית ומסודרת רק בתקופה התלמיית על ידי מנתון.
סיפור יציאת מצרים ועלילת המצורעים של מנתון היו בבחינת תגובה לסיפור יציאת מצרים המקראי (הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים). ייתכן מאוד שתרגום התורה ליוונית ("תרגום השבעים") במאה ה-3 לפנה"ס היה הגורם שעורר במנתון את החרדה לתדמית מצרים.
מנתון בחר שלא לנקוט בעמדת התגוננות על ידי כתיבת דברי הזמה בלבד, שיכולים להתפרש כאפולוגטיקה וכסימן של חולשה, אלא בחר במתקפה תעמולתית כוללת נגד היהדות והיהודים, כשלצורך המשימה אימץ את השיטה הספרותית של כתיבת "היסטוריה נגדית". התעמולה נועדה להציג את אופיו ההרסני של העם היהודי כחבורה של פראיים המתנכלים להישגי החברה האנושית, במטרה להוכיח שעם ישראל בתקופתו נושא איתו את המורשת הרעה של אבותיו. בכך מנתון אינו שונה מסופרים אתנוגרפיים אחרים בעת העתיקה, שחקרו את תולדותיהם של עמים שונים כדי לחשוף את דמותם בהווה.
לא ידוע על יסוד מצרי קדום יותר לעלילת המצורעים של מנתון. עלילה זו שימשה תשתית עלילתית לכל מסורות השטנה המאוחרות יותר של סופרים כמו דיודורוס סיקולוס, טרוגוס פומפיוס, כאירמון, ליסימכוס, אפיון וטקיטוס.
לקריאה נוספת

יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרקים יד-טז, פרקים כו-לג, תרגם יעקב נפתלי שמחוני.
יוספוס פלאוויוס (יוסף בן־מתתיהו), נגד אפיון, תרגם מהמקור עם מבוא ופירושים אריה כשר, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים תשנ"ז: כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרקים יד-טז, עמ' 119-92; פרקים כה-לב, עמ' 262-225.
אריה כשר, "המטרות התעמולתיות של עלילת מאנתון בדבר מוצאם השפל של היהודים", בתוך: מחקרים בתולדות עם-ישראל וארץ-ישראל, ג’, תשל"ה 1975, עמ' 84-69
אריה כשר, "עקבותיה של 'היסטוריה נגדית' בגרסת מאנתון על יציאת ישראל ממצרים", בתוך: יהודים ונכרים בארץ ישראל (עורכים אהרון אופנהיימר ואחרים), יד בן צבי, 2003, עמ' 81-52
צבי יעבץ, אז ועתה: שנאת ישראל בימי קדם, 2002, עמ' 41-40
פטר שפר, יוּדוֹפובּיה - גישות כלפי היהודים בעולם העתיק (מאנגלית: להד לזר); פרק 1 גירוש ממצרים, מאנתון, עמ' 37-32; ספריית "הילל בן-חיים" הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
W.G Waddell, Manetho, with an Engilsh Translation (LCL), Cambrige MA, 1940
John Dillery, The First Egyptian Narrative History: Manetho and Greek Historiography, ZPE 127 (1999), pp. 93-116
Gerald Verbrugghe, John Wickersham, John Moore Wickersham, Berossos and Manetho, Introduced and Translated: Native Traditions in Ancient Mesopotamia and Egypt, University of Michigan Press, 2001
M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, X. Manetho, pp. 62-86
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: מנתון, במלעיל (ההטעמה בהברה הלפני אחרונה).
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק יד, עמ' 93: Μανέθων היא צורת הכתיב ששרדה באחת הכתובות ובאחד הפפירוסים ממצרים. Μανέθως היא צורת הכתיב הרווח אצל יוספוס. מתוך 19 פעמים בהן הזכיר את שמו, ב-4 מקרים של חילופי נוסח נכתב Μανέθων. ישנן הצעות שונות לפירוש שמו: "האמת של תות", "אהוב האל" ו"רועה".
↑  Plutarch, De Iside et Osiride, 28
1 2  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק יד.
1 2 3  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כו.
1 2  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כז.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 62
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק יד, הערה 82, עמ' 105.
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק יד, עמ' 99.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 63
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק יד, עמ' 102, 109; M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, pp. 70-71
↑  למשל: הרודוטוס, ספר ב, פרק 42.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, p. 85
1 2  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק כו, עמ' 233-230, 247.
1 2  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק טז.
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק כו, עמ' 234.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כח.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כט.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק ל.
1 2  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק לא.
↑  ספר שמות, פרק ד', פסוק ו'.
↑  פילון האלכסנדרוני, על חיי משה, א, 79.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר שני, סעיף 273.
↑  אריה כשר, (יוספוס פלאוויוס) נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק לא, עמ' 259.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק לג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264794205171  PLWABN: 9810661448705606  BIBSYS: 95003385  BNE: XX1184311  BnF: cb123339672 (data)  CiNii: DA01512755  GND: 118730622  ICCU: BVEV050743  ISNI: 0000 0003 7385 2872  LCCN: n88132204  NKC: uk2006335032  NLA: 36556009  NLG: 114135  NTA: 069831238  RERO: 02-A012508038  SELIBR: 340218  SUDOC: 032279493  Trove: 1290243  VcBA: 495/26767  VIAF: 59155489   WorldCat (עם VIAF): 59155489
מארק ליפרט

מארק ויליאם ליפרט (באנגלית: Mark William Lippert; נולד ב-28 בפברואר 1973) הוא דיפלומט אמריקאי, שהיה שגריר ארצות הברית בדרום קוריאה בין השנים 2014 ל-2017. לפני מינויו כשגריר, שימש ליפרט כראש המטה הכללי של שר ההגנה צ'אק הייגל.
ביוגרפיה

ליפרט נולד וגדל באוהיו, מחוץ לסינסינטי. לסוזן וג'יימס ויליאם ליפרט, עורך דין. ליפרט סיים את לימודיו באוניברסיטת סטנפורד, שם למד מדעי המדינה כתואר ראשון וכן קיבל תואר שני בלימודי מדיניות בינלאומיים. בזמן שסיים את לימודיו באוניברסיטת סטנפורד, למד סינית מנדרינית באוניברסיטת פקין כחלק מתוכנית לימודים בחו"ל. כתוצאה מכך, ליפרט ידוע בשם 'כמו לי מוקאי' (בסינית: 李 模 楷), השם הסיני שהוא בחר לעצמו במהלך שהייתו בבייג'ינג.
קריירה

לפני 1999 עבד ליפרט במחלקת המדינה ואצל הסנטור של קליפורניה דיאן פיינשטיין. ליפרט היה יועץ למדיניות חוץ לסנטור ולמנהיג המיעוטים של הסנאט טום דאשל וחבר בוועדת המדיניות הדמוקרטית של הסנאט מ-1999 עד אוקטובר 2000. לאחר מכן שימש כחוקר לסנטור פטריק לייהי עד פברואר 2001. ליפרט היה חבר בצוות המקצועי של ועדת הקצבאות של הסנאט ובוועדת המשנה לתפקידים זרים, מפברואר 2001 ועד יוני 2005. ביוני 2005 הוא הפך ליועץ למדיניות חוץ לסנטור ברק אובמה שכיהן אז בוועדת החוץ של הסנאט. הוא גויס על ידי המנהל של אובמה, פיט רוזה, ששימש יועץ לנשיא עד 2013.
מאוגוסט 2007 ועד יוני 2008 שירת ליפרט תקופת שירות של תשעה חודשים בעיראק כקצין מודיעין עם יחידת אריות הים של חיל הים. הוא קיבל מדליית כוכב הארד על שירותו בעיראק.
לאורך כל תקופתו בסנאט ובמהלך הבחירות לנשיאות, היה ידוע שיש לו מערכת יחסים קרובה עם הסנאטור אובמה ואף שימש כיועץ למדיניות חוץ של הקמפיין שלו. הוא זכה לסיוע מאובמה לקדם את השקפותיו על מדיניות החוץ והמדיניות, בייחוד על תמיכתו בנסיגת הכוחות האמריקנים מעיראק, שהושלמה תחת הנשיא אובמה בדצמבר 2011, כמו גם הדגש של אובמה על נושאים ביטחוניים בינלאומיים, כגון רצח עם עם נשק להשמדה המונית.
קריירה > תקופת ממשל אובמה

לאחר מינויו של אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית בינואר 2009 מונה ליפרט לסגן עוזר לנשיא במשרד הרשות המבצעת של הנשיא ולמנהל במועצה לביטחון לאומי, תפקיד שלא היה קיים בממשל בוש, אך היה קיים בממשלות קודמות. במהלך כהונתו כמנהל פיקח ליפרט על מיזוג צוותי המועצה לביטחון המולדת, שהוקמה באוקטובר 2001 על ידי הנשיא בוש והמועצה לביטחון לאומי, לצוות ביטחון לאומי אחד.
באוקטובר 2009 התפטר ליפרט מהמועצה לביטחון לאומי כדי לחזור לשירות פעיל בחיל הים. היו ספקולציות סביב התפטרותו שהוא נאלץ לעזוב בשל חילוקי דעות משמעותיים עם הגנרל ג'יימס ג'ונס, במיוחד לגבי מלחמת אפגניסטן. ג 'ונס האשים את ליפרט שהדליף עליו מידע לבוב וודוורד בשביל הספר "מלחמות אובמה" שכתב.
ב-1 במאי 2014 הודיע הנשיא אובמה על כוונתו למנות את ליפרט לשגריר ארצות הברית בדרום קוריאה. ב-18 בספטמבר אישר הסנאט את המינוי. באוקטובר נערך טקס ההשבעה כשברק אובמה ערך "הופעה פתאומית" בהראותו את קרבתו וידידותו עם השגריר החדש.
קריירה > תקיפתו

ב-5 במרץ 2015 בסביבות השעה 7:40 בבוקר בעת ששהה ליפרט במסעדה במרכז העיר סיאול שם היה אמור לשאת נאום בישיבה של המועצה הקוריאנית לשיתוף פעולה, הותקף על ידי גבר בעל סכין. התוקף, קים קי-ג'ונג, הוא חבר בארגון תרבותי פרוגרסיבי שהתנגד למלחמת קוריאה. ליפרט נפצע בזרועו השמאלית וכן חתך באורך ארבעה סנטימטרים בצד הימני של פניו. ליפרט עבר ניתוח בבית החולים סוורנס באוניברסיטת יונסי בסיאול. בעוד הפציעות שלו לא היוו סכנת חיים, הרופאים ציינו כי ייקחו כמה חודשים עד שיוכל להחזיר את השימוש באצבעותיו.
התוקף, קים, צרח במהלך האירוע כי קוריאה צריכה להיות מאוחדת, לאחר מכן הוא אמר לכתבים כי הוא תקף את ליפרט במחאה על התרגילים השנתיים המשותפים של ארצות הברית ודרום קוריאה. לקים יש עבר של תקיפות על רקע דומה הוא תקף את שגריר יפן בדרום קוריאה ב-2010 ונידון לשלוש שנות מאסר על תנאי. ב-11 בספטמבר 2015 נידון קים לשתים עשרה שנות מאסר בגין האירוע.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7922 5597  LCCN: no2012108462  SNAC: w6s865qg  VIAF: 257738212   WorldCat (עם VIAF): 257738212
חואן סולר

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: ויקיזיציה.
| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1966 (בן 59) טוקומאן, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה, מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 בת זוג:  מיגדלנה "מאקי"
 צאצאים:  ולנטינה, מייה, אסול
 פרופיל ב-IMDb
 
חואן סולר ואלס קירוגה (בספרדית: Juan Soler Valls Quiroga; נולד ב-19 בינואר 1966) הוא שחקן ארגנטינאי ודוגמן עבר.
ביוגרפיה וקריירה > השנים הראשונות

סולר נולד בסן מיגל דה טוקומאן שם נודע כשחקן רוגבי והיה דוגמן, תחום שממנו התחבר לעולם המשחק.
הוריו ממוצא קטלוני וגליסיאני, ויש לו שלושה אחים: פאקונדו, מריה חוזה ומריה אינס.
הוא החל את הקריירה שלו בבואנוס איירס, שם השתתף בסיטקום ״רכבת הרים״ (Montaña Rusa) יחד עם השחקנים ננסי דופלה, גסטון פולסר ואחרים. ב-1991 עבר למקביקו, שם שיחק באופרות סבון עבור רשת ״טלוויזה״ (Televisa) ובמקביל השתתף בתיאטרון המקומי.
ב-20 בדצמבר 2003 התחתן באקפולקו עם השחקנית הארגנטינאית מאקי מוגילבסקי והיה נשוי לה חמש עשרה שנה, עד שהתגרשו ב-2018.
לסולר יש שלוש בנות: ולנטינה, ממערכת יחסים קודמת, נולדה ב-1991 ומתגוררת בארגנטינה; הבת השנייה, מיה, נולדה ב-18 בדצמבר 2004, ובתו השלישית, אז'ל, נולדה ב-20 בפברואר 2007. למיה יש מצב שנקרא סיטוס אינברסוס. במרץ 2005, מאקי, אשתו, איבדה הריון של שלושה חודשים.
בשנת 2013 עבר סולר לרשת "טלמונדו״ (Telemundo) המקסיקנית, שם חתם על חוזה בלעדי. הטלנובלה הראשונה שלו ברשת הייתה ״בעל להשכרה״ (Marido en alquiler) לצד סוניה סמית'.
ביוגרפיה וקריירה > פילמוגרפיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | רכבת הרים – TV show Montaña Rusa |  |  |
| 1995 | אקולופו הגוף והנפש | הומוברטו באוטיסטה |  |
| 1995 | תחת אותן פנים – Bajo un mismo rostro | מרסלו |  |
| 1996 | אגמון של תשוקה – Cañaveral de pasiones | פבלו מונטרו |  |
| 1997 | עיירה קטנה, גיהנום גדול – Pueblo chico, infierno grande | גנארו אונצ'י |  |
| 1998 | אנג'לה – Ángela | מריאנו באוטיסטה |  |
| 1999-2000 | מריה אמיליה יקירתי – María Emilia, querida | אלחנדרו אגווארו גונזלס |  |
| 2000 | Locura de amor | אנריקה גלארדו | תפקיד ראשי; 115 פרקים |
| 2001 | אין אשמה באהבה – Sin pecado concebido | אוקטביו אלנדה |  |
| 2002 | האחרת – La otra | אלוורו אלבז |  |
| 2003 | תחת אותו העור – Bajo la misma piel | אלחנדרו רואיז קלדרון | ראשי |
| 2004 | זמן שיא – La hora pico | דמויות שונות |  |
| 2004-2005 | להמר על האהבה – Apuesta por un amor | גבריאל דוראן |  |
| 2006 | אהובי – Amor mio | פבלו | אורח |
| 2006-2007 | המכוערת הכי יפה – La fea más bella | אלדו |  |
| 2007 | מה עכשיו? – ?Y ahora qué hago¿ | חואן | אורח |
| 2007-2008 | מילה של אישה – Palabra de mujer | מרטין |  |
| 2009 | אחים ובלשים - Hermanos y detectives | לא ידוע | אורח |
| 2010-2011 | שקרים – Cuando me enamoro | חרונימו | ראשי |
| 2013–2014 | בעל להשכרה – Marido en alquiler | רינלדו | ראשי |
| 2014 | מלכת הלבבות – Reina de corazones | ויקטור דה רוסס | ראשי |
| 2017 | שמה הוא דולורס – Su nombre era Dolores | אדוארדו | 2 פרקים |
| 2017 | שום דבר אישי – Nada personal | ראול ריי | ראשי |
| 2018-2017 | מודה באשמה – Me declaro culpable | פרנקו | ראשי |
| 2020 | Rubí | הקטור פרר | פרק: "Nueva familia" |
| 2021-2020 | המקסיקנית והבלונדיני – La mexicana y el güero | טיילר סומארס | ראשי |
| 2023 | El amor invencible | אפולו | תפקיד חוזר |
| 2023 | Amores que engañan | רנה | פרק: "Pacto de silencio" |
| 2023 | ילד מגודל | ויקטו | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | Tu vida es mi vida | לורנזו לוגו | תפקיד ראשי; 90 פרקים |
בתיאטרון

אני מת על השכנה – Me fascina mi vecina‏ (2000)
נ.ב. החתול שלך מת – P.S. Your Cat Is Dead ‏(1999)
מתחת לסדינים – Bajo las sábanas‏ (1997)
משחק חברה – Juego de sociedad ‏(1993–1994)
הערות שוליים

↑  Juan Soler ya es de Telemundo - laopinion.com, web.archive.org, ‏2014-02-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4617 6984  LCCN: no2015011805  VIAF: 314816070   WorldCat (עם VIAF): 314816070
סמיון (זן ענבים)

| סמיון |
| --- | --- |

מיון מדעי

סֶמיון (בצרפתית: Sémillon) הוא זן ענבים לבן עם קליפה זהובה המשמש לייצור יינות לבנים יבשים ומתוקים, בעיקר בצרפת ובאוסטרליה. קליפתו הדקה ורגישותו לבוטריטיס (אנ') (הגורם לריקבון אציל). גורמים לו להיות הזן העיקרי לייצור היין המתוק היוקרתי Sauternes (אנ'), יין בעל כינוי מקור מבוקר של חבל היינות של בורדו.
היסטוריה

מקורו של הזן הוא בחבל היינות של בורדו. במקור נקרא "סֶמיון דה סן אמיליון" (על שם העיר סנט-אמיליון), על פי תעוד משנת 1736. סֶמיון דומה להגייה המקומית של שם העיר סנט-אמיליון. הוא הגיע לראשונה לאוסטרליה בתחילת המאה ה-19 ובשנות ה-20 של המאה ה-20 כיסה הענב מעל 90% מכרמי דרום אפריקה, שם נודע בשם Wyndruif, שפירושו "ענב יין". בעבר נחשב לענב הנטוע ביותר בעולם, אם כי זה כבר לא המקרה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הורכבו הכרמים של צ'ילה מעל 75% סמיון. כיום הוא מהווה רק 1% מגפני דרום אפריקה.
גידול והפקה

את הסמיון קל יחסית לגדל ולעבד, הוא מייצר בעקביות שישה עד שמונה טונות של ענבים לדונם מהגפנים הנמרצים שלו. הוא עמיד למדי בפני מחלות, למעט ריקבון. הענב מבשיל מוקדם, כאשר באקלים חם יותר הוא מקבל גוון ורדרד. מכיוון שהענב בעל קליפה דקה, קיים גם סיכון לכוויות שמש באקלים חם יותר; הוא מתאים ביותר לאזורים עם ימים שטופי שמש ולילות קרירים.
ענב הסמיון כבד למדי, עם חומציות נמוכה ומרקם כמעט שומני. יש לו תפוקה גבוהה ויינות על בסיסו יכולים להתיישן זמן רב. לצד סוביניון בלאן ומוסקדל, סמיון הוא אחד משלושת זני היין הלבן היחידים המאושרים באזור בורדו.
הענב הוא גם המפתח לייצור יינות מתוקים כמו סאוטרן. כדי שהענבים ישמשו לייצור יין מתוק, עליהם להיות מושפעים מבוטריטיס (המכונה גם "ריקבון אצילי"). פטרייה זו מייבשת את הענבים, ובכך מרכזת את הסוכר והטעמים בגרגרי הענבים, הענבים מתכווצים ורמות החומצה והסוכר מועצמות.
גידול והפקה > צרפת

בצרפת הזן גדל בעיקר באזור בורדו, שם הוא משולב עם סוביניון בלאן ומוסקדלה. כשהוא יבש, מכנים אותו בורדו בלאן. עקב הפופולריות הפוחתת של הזן, משתלות מסחריות הפחיתו את מספר שיבוטי הסמיון שהן מגדלות, והיצרנים החלו לחשוש ממחסור עתידי בענבים איכותיים. בשנת 2008, 17 יצרני יין בורדו, בהם שאטו ד'אקם, שאטו אוליבייה, שאטו סודויראט ושאטו לה טור בלאנש, הקימו עמותה לגידול שיבוטים משלהם.
גידול והפקה > אוסטרליה

הסמיון גדל באופן נרחב באוסטרליה, במיוחד בעמק האנטר בצפון סידני, שם היה מכונה במשך זמן רב "האנטר ריזלינג". בעמק האנטר מיצרים ארבעה סגנונות של יינות מבוססי סמיון:
סגנון מסחרי, המשולב לעיתים קרובות עם שרדונה או סוביניון בלאן;
סגנון מתוק, הדומה ל"סאוטרן" הצרפתי;
סגנון מורכב, מינרלי, שנבחר מוקדם ובעל אורך חיים רב;
וסגנון יבש איכותי לא פחות, שניתן לשחרר למכירה זמן קצר לאחר הבציר.
הסמיון נפוץ גם אצל יצרנים אוסטרלים מחוץ לעמק האנטר באזור עמק בארוסה ונהר מרגרט וגבעות אדלייד, עם האקלים הקריר שלהם שמייצר כמה יינות במורכבות רבה.
גידול והפקה > ישראל

יקבי רמת הגולן ייצרו לראשונה את היין "ירדן סמיון" בשנת 1988, לאחר שפטריית הריקבון האציל (בוטריטיס) הופיעה באחד הכרמים של היקב. היין דורג בין היינות המובחרים בישראל. אך בתחילת שנות ה-2000 ייצורו פסק, לאחר שמשבר האקלים העלה את הטמפרטורה הממוצעת בישראל ואת היובש באויר, כך שקשה יותר לגדל זן זה בישראל בצורה מסחרית. יקב דלתון גם הפיק לתקופה קצרה יין סמיון בשם "סמיון כרם אלקוש". יקב בנימינה מייצר יין מענבי סמיון מכרמי היקב אשר ברמת סירין.
הערות שוליים

↑  חיליק גורפינקל, ‏תכירו: חדש בארץ - יינות בוטיק אוסטרליים לבנים, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2013
↑  גיל חובב, בציר 89 - עברו הימים של נלינה בכרמים. בכרמי רמת הגולן בוצרת עכשיו מפלצת צרפתית, אוטומטית, חדשות, 18 באוגוסט 1989
אבישי תנעמי, ‏ריקבון מבויית, באתר גלובס, 19 באוגוסט 2003
↑  דניאל רוגוב, יין: מהמובחרים ביינות ישראל, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2008
↑   האקונומיסט, "הענבים נהפכו לצימוקים": ההתחממות הגלובלית מסכנת את היין שאנחנו שותים, באתר TheMarker‏, 2 באוגוסט 2021
שני אשכנזי, ‏שלום קברנה, להתראות שרדונה: היינות שבסכנת הכחדה בגלל משבר האקלים, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2021
↑  חיליק גורפינקל, ‏חוגגים שנה חדשה עם יין חדש: קבלו את היינות החדשים באמת, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2013
פדריקו קסטלוצ'יו

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1964 (בן 60) נאפולי איטליה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות חזותיות 
 בן או בת זוג:  Yvonne Maria Schäfer 
 http://www.federicocastelluccio-paintings.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פדריקו קסטלוצ'יו (באנגלית: Federico Castelluccio, נולד ב-29 באפריל 1964) הוא שחקן איטלקי-אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כפוריו גיונטה בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
ביוגרפיה

קסטלוצ'יו נולד בנאפולי, איטליה. בשנת 1968 עברה משפחתו לפטרסון, ניו ג'רזי ושם הוא גדל. בנוסף להיותו שחקן קסטלוצ'יו הוא גם צייר מומחה. בשנת 1982, קיבל קסטלוצ'יו מלגה מלאה לבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק שם קיבל תואר BFA‏ (Bachelor of Fine Arts) בציור ובאמנות וירטואלית (media art).
קסטלוצ'יו החל את הקריירה שלו כשחקן בשנת 1986. הוא שיחק הן בסרטים (זולת "אש" (Fire), "יומנו של היטמן" (Diary of a Hitman) וכיוצא בזה) והן בטלוויזיה (לדוגמה בסדרה "NYPD Blue"), עם זאת התפרסם הוא בעיקר בזכות משחקו בדרמה הטלוויזיונית "הסופרנוס". סרט הבכורה שלו בפסטיבל סאנדנס, קיבלה 2 פרסים, האחת עבור ביום הדרמה הטוב ביותר, והשנייה על ההרכב המוזיקלי הטוב ביותר.
בשנת 2006 שיחק בסרט הפשע "מדריך להכרת קדושיך" לצד רוברט דאוני ג'וניור, בסרט "הזמר" בכיכובם של ג'ניפר לופז ומארק אנתוני, ובסרט הטלוויזיה "שושלת הדרקון".
בשנת 2024 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "קבריני" את דמותו של הסנאטור בודיו.
1922 ברוסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1921   1920  1919 |  דגל רוסיה | 1922  ברוסיה |  »»»  1923   1924   1925 |
כל ערכי השנים ברוסיה • אירועים בולטים בעולם ב-1922 פורטל רוסיה • לוח שנה של שנת 1922
1922 ברוסיה הייתה שנה בה השלטון הסובייטי במוסקבה חגג את השנה החמישית למהפכת אוקטובר. בסוף השנה הוקמה ברית המועצות.
הנהגה

ראש הממשלה - ולדימיר לנין
יושב ראש הוועד הפועל המרכזי הרוסי - מיכאיל קלינין
עקב מצב בריאותו, מעשית לנין לא יכול לקחת חלק פעיל בניהול המדינה. את תפקידו כראש הממשלה ממלא אלכסיי ריקוב (רשמית סגן מועצת הקומיסרים העממים) ובישיבות הנהגת מפלגת הבולשביקים לב קמנייב ממלא מקום יושב ראש הישיבה.
נולדו

21 באפריל – סטניסלב רוסטוצקי, במאי סובייטי ממוצא יהודי (נפטר ב-2001)
21 באפריל – איסר קופרמן, שחקן דמקה סובייטי (נפטר ב-2006)
8 במרץ – יבגני מטבייב, שחקן סובייטי (נפטר ב-2003)
31 באוקטובר – אנטולי פפאנוב, שחקן סובייטי (נפטר ב-1987)
1 בדצמבר – וסבולוד בוברוב, כדורגלן ושחקן הוקי קרח סובייטי (נפטר ב-1979)
11 בדצמבר – ניקולאי אוזרוב, שדרן ספורט בטלוויזיה סובייטית (נפטר ב-1997)
14 בדצמבר – ניקולאי באסוב, פיזיקאי סובייטי, חתן פרס נובל (נפטר ב-2001)
נפטרו

29 במאי – יבגני וכטנגוב, במאי סובייטי (נולד ב-1883)
28 ביוני – ולימיר חלבניקוב, משורר רוסי (נולד ב-1885)
14 ביולי – קאמו, מהפכן בולשביקי (נולד ב-1882)
16 באפריל: חתימת הסכם רפאלו בין רוסיה וגרמניה
30 בדצמבר: מוקמת ברית המועצות
30 בדצמבר: מסמך הכרזת הקמת ברית המועצות
יבגני וכטנגוב
סילביה קוטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בת 64 בערך)
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים   אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  משרד הבריאות של גרמניה 
 
סילביה קוטון (באנגלית: Silvia Koton; נולדה ב-1961) היא פרופסור מן המניין בחוג לסיעוד, בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בנוסף היא ראש מכון הרצג לחקר ההזדקנות והזקנה באוניברסיטת תל אביב וראש לימודי דוקטורט בחוג לסיעוד של האוניברסיטה.
פרופסור קוטון היא אחות מוסמכת, בעלת תואר שני בבריאות תעסוקתית וסביבתית ובעלת תואר שלישי באפידמיולוגיה ורפואה מונעת. את השתלמות הפוסט-דוקטורט שלה עשתה ביחידה למניעת שבץ מוחי ודמנציה, באוניברסיטת אוקספורד, אנגליה. בנוסף, השתלמה בתחום טיפול בזקנים עם אלצהימר וירידה בתפקוד קוגניטיבי ובפיענוח MRI תפקודי, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בולטימור, ארצות הברית. מחקריה עוסקים בחקר מחלות קרדיווסקולריות עם דגש מיוחד בנושא אפידמיולוגיה של שבץ מוחי, זקנה והזדקנות, דמנציה והפרעה קוגניטיבית קלה (MCI), שינויים בתפקוד פיזי, קוגניטיבי וחברתי לאחר שבץ מוחי ובריאות ואיכות חיים של מטפלים עיקריים בזקנים הזקוקים לעזרה בתפקוד יום-יומי עקב מגבלות תפקוד פיזיות או קוגניטיביות.
השכלה

ב-1984 סיימה תואר ראשון בסיעוד והוסמכה כאחות מוסמכת מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1995 סיימה תואר שני בבריאות תעסוקתית וסביבתית מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2003 סיימה דוקטורט באפידמיולוגיה ורפואה מונעת מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2007 סיימה מחקר פוסט-דוקטורט במרכז למניעת שבץ ודמנציה במחלקה למדעי המוח הקליניים של נופילד באוניברסיטת אוקספורד.
קריירה

בשנים 1996 עד 2006 ניהלה את היחידת לרישומי מחלות במרכז הלאומי לבקרת מחלות, של משרד הבריאות. בנוסף בשנת 2004 הייתה קוטון שותפה לתכנונו והקמתו של המרכז לרישום הארצי לחולי שבץ מוחי המאושפזים בישראל (NASIS), והיא כיום חברה בוועדת ההיגוי ובוועדת הפרסומים של המרכז. בנוסף עד שנת 2018 שמשה יועצת אפידמיולוגית במרכז המשולב לשבץ המוח, המחלקה הנוירולוגית, במרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
קריירה > אוניברסיטת תל אביב

בשנת 2010 הצטרפה לסגל המחלקה בחוג לסיעוד של אוניברסיטת תל אביב. בתחילה היא מונתה לראשת התוכנית לתואר ראשון של מחלקת הסיעוד באוניברסיטה. ב-2014 קודמת לתפקיד יושבת ראש המחלקה לסיעוד, תפקיד אותו מילאה עד 2018. בנוסף בשנת 2014 קודמה לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2017 מונתה לראש תוכנית הדוקטורט ובשנת 2021 מונתה לפרופסור מן המניין. כיום קוטון מרכזת את הקורס "פיתוח מחקר וכתיבה מדעית מתקדמת" המיועד למועמדים פוטנציאליים ללימודי תואר שלישי בסיעוד; מנחה סטודנטים לתואר שני ושלישי ומרכזת את ההוראה והמחקר בתחום האפידמיולוגיה, תוך שילוב סטודנטים לתארים גבוהים במחקר בתחום זה.
החל משנת 2016 הצטרפה כמרצה בכירה לבית הספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2018 הצטרפה למכון הרצג לזקנה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2020 מונתה לראשת המכון.
בנוסף ב-2018 הצטרפה כמרצה בכירה ליוזמת ביו-אתיקה ומשפט בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.