stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארבעה אבות נזיקין
תולדות אבות הנזיקין

לכל אחד מארבעת אבות הנזיקין מנו חכמים "תולדות", המהוות יישומים פרטיים של העקרונות הכלליים המיוצגים על ידי אבות הנזיקין. על אף שבתורה מפורשים ארבעה אבות נזיקין בלבד, חכמים התייחסו אליהם כאל ראשי פרקים וקיבצו תחת כל אחד מהם את כל מיני המזיקים הדומים לו:
כל דבר שמזיק בתוך כוונה להזיק הוא תולדה של קרן, כפי ששור מזיק בקרנו מתוך כוונה להזיק;

כל היזק שנגרם מתוך כוונה להשיג הנאת המזיק נחשב לתולדה של שן, כפי שאכילת פירות של אדם אחר גורמת לו נזק ממנו המזיק נהנה;
וכן שאר הנזקים והתולדות מתחלקים כל אחד לפי סוגיו, רגל - בדבר שהוא דרך הילוכו, אש - בכוח אחר מעורב בו, בור - בתחילת עשייתו לנזק.
ראו גם

הרחקת נזיקין
לקריאה נוספת

תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דפים ב-ד.
אברהם ווייס, הפלוגתא בפירוש מלת "מבעה" במשנה, בבבלי ובירושלמי, הצופה לחכמת ישראל, שנה עשירית, ע' 158-144, בודפשט תרפ"ו.
אבישלום וסטרייך, ארבעה אבות נזיקין: מסורת, משפט ופרשנות, הוצאת כרמל 2023.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ב', עמוד ב'; בנוסח דומה בתלמוד ירושלמי, מסכת בבא קמא,  פרק א', הלכה א'.
↑  אמנם, מדברי התוספות, מסכת בבא קמא, דף ג', עמוד א', ד"ה איצטריך, משמע[דרוש מקור: לכך שכך משמע בדבריו] שלמסקנת הגמרא לומדים גם את חיוב שן מ'ושילח', וכל הלימוד שאמרה הברייתא 'וביער זה השן' הוא רק אילו לא היה כתוב ושילח, ועכשיו נכתב 'וביער' כדי להגיד שחייב גם כאשר הבהמה הלכה מעצמה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ג', עמוד ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת בבא קמא,  פרק א', הלכה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ג', עמוד ב'
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
להבות אש
מכסחי השדים: אימפריה קפואה

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  זיכיון "מכסחי השדים" מאת דן אקרויד
 בימוי:  גיל קינן
 הופק בידי:  ג'ייסון רייטמן ג'ייסון בלומנפלד
 תסריט:  ג'ייסון רייטמן גיל קינן
 שחקנים ראשיים:  מקנה גרייס פין וולפהארד לוגאן קים סלסט אוקונור קארי קון פול ראד ביל מארי דן אקרויד ארני הדסון אנני פוטס ויליאם את'רטון
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 צילום:  אריק סטילברג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה Bron Creative Ghost Corps Right of Way Films
 חברה מפיצה:  סרטי סוני
 הקרנת בכורה:  22 במרץ 2024
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רוחות רפאים 
 סרט קודם:  "מכסחי השדים: החיים שאחרי" (2021)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מכסחי השדים: אימפריה קפואה (באנגלית: Ghostbusters: Frozen Empire) הוא סרט קומדיה על-טבעי אמריקאי משנת 2024, שבוים על ידי גיל קינן על פי תסריט שכתב יחד עם ג'ייסון רייטמן. סרט זה הוא סרט המשך לאירועי "מכסחי השדים: החיים שאחרי" (2021), והחמישי בזיכיון "מכסחי השדים"; ומככבים בו מקנה גרייס, פין וולפהארד, לוגאן קים, סלסט אוקונור, קארי קון ופול ראד השבים לגלם את דמויותיהם מהסרט "החיים שאחרי", וביל מארי, דן אקרויד, ארני הדסון, אנני פוטס וויליאם את'רטון השבים לגלם את דמויותיהם משני הסרטים המקוריים, ולצדם מככבים קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר ואמילי אלין לינד.
באפריל 2022, נמסר לראשונה על פיתוחו של סרט המשך נוסף לאור הצלחתו הקופתית של הסרט הקודם, וכי את הסרט ישוב לביים רייטמן. בדצמבר 2022, נמסר כי את רייטמן יחליף קינן, ובמרץ 2023, נמסר על תחילת הצילומים. זהו הסרט הראשון בזיכיון שהופק ללא מעורבותו של איוון רייטמן, שביים את שני הסרטים הראשונים והפיק את שאר סרטים עד לפטירתו בפברואר 2022.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 במרץ 2024.
תקציר העלילה

משפחת ספנגלר שבה למקום שבו הכל התחיל – תחנת כיבוי האש הניו יורקית – במטרה לסייע למכסחי השדים המקוריים בהמשך חקר עולם הרוחות והשדים במעבדת הפיתוח הסודית שהקימו; אך כאשר גילוייו של חפץ עתיק משחרר כוח מרושע, נאלצים מכסחי השדים החדשים והמקוריים לאחד כוחות על מנת להגן על ביתם ולהציל את העולם מעידן קרח שני.
צוות השחקנים

מקנה גרייס – פיבי ספנגלר
פין וולפהארד – טרבור ספנגלר
לוגן קים – פודקאסט
סלסט אוקונור – לאקי דומינגו
קארי קון – קלי ספנגלר
פול ראד – גארי גרוברסון
ביל מארי – ד"ר פיטר ונקמן
דן אקרויד – ד"ר ריימונד "ריי" סטנץ
ארני הדסון – ד"ר וינסטון זדמור
אנני פוטס – ג'נין מלניץ
ויליאם אתרטון – וולטר פק
בנוסף, נמסר על ליהוקם של קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר, מיקו יוז ואמילי אלין לינד לתפקידים שטרם פורסמו.
הפקה > פיתוח

לאחר עלייתו לאקרנים של "מכסחי השדים: החיים שאחרי" בדצמבר 2021, הביע דן אקרויד רצונו לשוב לשלושה סרטי המשך נוספים לצד צוות השחקנים המקורי של הזיכיון.
באפריל 2022, הוכרז רשמית מטעם "סרטי סוני" על תחילת פיתוחו של סרט המשך ל"החיים שאחרי".
ביוני 2022, אושרה רשמית הפקתו של הסרט על ידי הבמאי ג'ייסון רייטמן. בנוסף, אושר כי עלילת הסרט תשוב להתרחש בניו יורק. ב-28 ביוני 2022, נמסר מטעם "הוליווד ריפורטר" כי הסרט יעלה לאקרנים ב-20 בדצמבר 2023. ב-5 באוקטובר 2022, הודיעה מקנה גרייס על שובה לגילום דמותה של פיבי ספנגלר מהסרט הקודם, ובנובמבר 2022, חשף ארני הדסון שהוא כבר קיבל וקרא את התסריט עבור הסרט.
בדצמבר 2022, נחשף כי הבמאי גיל קינן יחליף בתפקיד את רייטמן, שנשאר על תקן תסריטאי ומפיק. כמו כן, נמסר שפול ראד, פין וולפהארד וקארי קון ישובו לגלם את דמויותיהם מהסרט הקודם. במרץ 2023, נמסר על ליהוקם של קומייל ננג'יאני, פאטון אוסוולט, ג'יימס אקסטר ואמילי אלין לינד לצוות השחקנים.
אף על פי שעד אז טרם אושר רשמית שובם של חברי צוות השחקנים המקורי, בריאיון שהתקיים ב-25 באפריל 2023 ל-"The Film Collective", אישר הדסון לכאורה כי אקרויד, ביל מארי ואנני פוטס יופיעו בסרט.
ב-3 ביוני 2023, אישר אקרויד שהוא נמצא בעיצומם של צילומי סרט ההמשך במהלך הופעתו בתוכנית "Saturday Kitchen" המשודרת על ידי "BBC One".
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-20 במרץ 2023, בלונדון, ועליהם הופקד צלם הקולנוע אריק סטילברג.
צילומים נוספים התקיימו בניו יורק, שם תועדה סצנת פעלולים על ידי היוטיובר קייסי נייסטאט ב-7 ביוני 2023 בזמן שתיעד לתוצמו את השפעות השרפות שאירעו בקנדה במהלך שנת 2023 על ניו יורק. צילומי הסרט הסתיימו ב-23 ביוני 2023.
הפצה

הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-29 במרץ 2024, תחת הפצתם של "סרטי סוני". במקור הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-20 בדצמבר 2023, אולם נדחה עקב שביתת התסריטאים.
באפריל 2021, נמסר כי "סרטי סוני" חתמו על עסקה מול "נטפליקס" וחברת וולט דיסני על הזכויות עבור לוח זמני הפצת סרטיהם לשנים 2022–2026, לאחר הפצתם בבתי הקולנוע ושירותי הזרמת המדיה. "נטפליקס" חתמה על זכויות הפצה בלעדיות ל"חלון זמן שלם" עבור כל סרטי הזיכיון; "דיסני", לעומתה, חתמה על זכויות הפצה של "שני חלונות זמן שלמים" עבור הסרטים, שישודרו בשירותי הזרמת המדיה של"דיסני+" ו"הולו", וכן ברשתות הטלוויזיה הליניאריות שבבעלות "דיסני".
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | 13 ביולי 2024 | שחקן קולנוע אהוב | פול ראד | מועמדות |  |
| פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | 13 ביולי 2024 | הסרט האהוב ביותר | "מכסחי השדים: אימפריה קפואה" | מועמדות |  |
| פרס סאטורן | 2 בפברואר 2025 | סרט הפנטזיה הטוב ביותר | "מכסחי השדים: אימפריה קפואה" | מועמדות |  |
| פרס סאטורן | 2 בפברואר 2025 | השחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותר בסרט | מקנה גרייס | מועמדות |  |
| פרס סאטורן | 2 בפברואר 2025 | מוזיקת הסרט הטובה ביותר | דריו מריאנלי | מועמדות |  |
| פרס סאטורן | 2 בפברואר 2025 | עיצוב תלבושות הסרט הטוב ביותר | אלכסיס פורטס ורות מאיירס | מועמדות |  |
ביאורים

↑  לרוב מקובל כי אורכו של "חלון זמן שלם" עומד על 18 חודשים.
חנה ושבעת בניה

חנה ושבעת בניה, ציור משנת 1842. ברקע נראה הפסל לו סירבו להשתחוות.
סיפור האישה ושבעת בניה מתאר מעשה של אם יהודייה ושבעת בניה, שמצאו את מותם על קידוש השם. על פי הסיפור, האם ושבעת בניה מובאים לפני המלך או הקיסר. הם נדרשים, בזה אחר זה, לאכול חזיר או לעבוד עבודה זרה. כל אחד מן הבנים מסרב כאשר מגיע תורו, ומוצא להורג לעיני אמו.
הסיפור מופיע בגרסאות שונות ובמקורות שונים, ומיוחס לתקופות שונות. בספר מקבים ב' הסיפור מופיע על רקע גזירותיו של אנטיוכוס אפיפנס ומתואר כאחד הגורמים לפרוץ מרד החשמונאים בידי יהודה המכבי ואנשיו.
בקרב היהודים הסיפור הפך למופת לדבקות בתורה ובמצוותיה וסמל לנכונות למות על קידוש השם. הסיפור אומץ גם על ידי הנוצרים והמוסלמים. אצל הנוצרים שבעת הבנים מכונים "המכבים" והאם ובניה נחשבים ל"מרטירים".
סיפור האישה ושבעת בניה נחשב דוגמה לעיקרון "ייהרג ובל יעבור" שבימים כתיקונם חל ביהדות רק על עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים, אך בימי שמד רוחני חל על כל המצוות.
מקורות הסיפור ושמה של האם

המקור הקדום ביותר בו מופיע הסיפור הוא ספר מקבים ב' שם מסופר על שבעה אחים ואמם, ללא אזכור שמה של האם. גרסה נוספת ועתירת פרטים, ללא שם האם, מובאת בספר מקבים ד'. סיפור ברוח דומה על "אשה ושבעת בניה" מובא בתלמוד הבבלי במסכת גיטין, כחלק מאוסף סיפורי חורבן בית המקדש השני, וגם שם לא נזכר שם האם. גרסה קדומה נוספת מובאת באיכה רבה, גם היא בהקשר של חורבן הבית, ובה נמסר ששמה של האישה הוא מרים בת נחתום. גרסאות קדומות נוספות של הסיפור מופיעות במדרשים שונים וכנראה מבוססות על המקורות הנזכרים.
לראשונה נקראת האישה חנה בספר יוסיפון, שם מיוחס הסיפור לאנטיוכוס אפיפנס גם כן. השם חנה כשם האם נתקבע גם במקורות מאוחרים יותר.
בקינות לתשעה באב אצל חלק מיהודי ארצות האסלאם יש קינה בלשון ערבית יהודית עם תיאור של הסיפור, בשם "קצת חנה" (סיפור חנה).
בנצרות המזרחית היא מכונה סולומוניה, בנצרות הסורית היא מכונה שמוני (ܫܡܘܢܝ) ובנצרות הארמנית היא מכונה שאמונָה (Շամունա).
השתלשלות הסיפור > במקבים ב'

ספר מקבים ב' (נכתב בסוף המאה ה-2 לפנה"ס) מספר על "שבעה אחים ואמם" שנתפסו והוכרחו על ידי המלך עצמו (אנטיוכוס אפיפנס) לאכול בשר חזיר. האחים הוכו בשוטים ואחד מהם אמר למלך כי הם מוכנים למות ולא "לעבור תורת האבות". המלך כעס וציווה "להלבין באש מחבתות וקלחות", אז ציווה לכרות את לשונו של האח שדיבר בשם אחיו, לפשוט את עור ראשו "כדרך הסקיתים" ולקצץ את אבריו לעיני אמו ואחיו. בעודו חי, ציווה המלך להביאו באש "ולצלות במחבת". בזמן שהפיצה המחבת ריח חזק, עודדו האחים ואמם זה את זה למות בגבורה, באמרם כי "ה' אלהים משקיף ומרחם" עליהם.
לאחר שמת הבן הראשון, הובא בן נוסף, הופשט עור ראשו והוא נשאל אם הוא מסכים לאכול, בטרם ימשיכו לענות את אבריו. הוא השיב ב"לשון אבות" "לא" וגורלו היה כשל אחיו. בנשימתו האחרונה, אמר למלך: "אתה הרשע נוטל אותנו מחיי העולם הזה ומלך העולם יעיר אותנו המתים בעד תורתו לשוב אל חיי נצח". הבן השלישי כבר מיהר "בשמחה" להוציא את לשון ולהושיט את ידיו, ואמר: "בנדיבות מן השמיים היו לי אלה ובעד תורתו לא אחשך אלה וממנו אקווה לשוב לקבל אלה". לאחר מותו, עונה הבן הרביעי, שבעת מותו אמר למלך: "נבחר לסבול המוות מיד בני אדם ולצפות לתקוות שנתנו מאת האלהים כי על ידו נשוב לתחייה ולך לא תהי תקומה לחיים". הבן החמישי אמר בעת עינויו למלך: "בהיות לך השלטון בבני אדם תעשה את אשר תרצה אף כי בן תמותה אתה ואל תחשוב כי עמנו נעזב מאת האלהים. ואתה תחכה וראית את כוחו הכביר כשיענה אותך ואת זרעך". הבן השישי אמר בעת מותו: "אל תטעה לשווא בגלל נפשנו נסבול זאת כי לאלוהינו חטאנו ועל כן היינו לשמה. ואתה אל תחשוב כי לא תאשם, באלהים נועזת להלחם".
בזמן שעונו בניה למוות, עודדה אותם אמם "בלשון אבות" ואמרה להם: "לא אדע איך נגליתם בבטני ולא אני נתתי בכם את הרוח ואת החיים ואת חומר כל אחד לא אני יצרתי. ולכן בורא העולם אשר יצר התהוות האדם והמציא התהוות־כל, הוא ישיב לכם בחסד גם הנפש וגם החיים, יען לא חסתם עליהם בעבור תורתו". אנטיוכוס סבור היה כי האם מגדפת אותו ולכן הבטיח לבנה הצעיר הנותר שיעשהו "עשיר ומאושר" אם יעבור על "חוקי האבות". אולם הנער לא התפתה ולכן אנטיוכוס ניסה לגייס את אמו שתשכנע אותו. האם הסכימה לכך, אולם פנתה אל בנה ב"לשון אבות" ואמרה לו: "בני רחם עלי אשר נשאתיך תשעה חודשים בבטני ושלוש שנים הינקתיך וגידלתיך... בבקשה ממך הבט אל השמיים ואל הארץ ואל כל אשר בהם וכל אשר תראה וידעת כי מאַיִן בראם האלהים... אל תירא את התליין הזה כי אם־מהיותך ראוי לאחיך תישא את המוות למען אשוב אקבל אותך ואחיך ב[עת] הרחמים".
בעוד האם מדברת, אמר הבן הצעיר למעניו: "למה תחכו למצוות המלך? לא אשמע כי שומע אני למצוות התורה... ואתה הממציא כל מיני רעה לעברים, לא תימלט מידי האלהים... ואתה הרשע והפושע מכל בני אדם, לשווא תגבה בגאוותך בתקוות שקר ועל עבדיך תרים ידך. כי לא נמלטת עוד ממשפט האלהים... כי אחינו הסובלים עינויים קצרים, קיבלו חיי עולם בברית האלהים... ואני כאחי את גופי ואת נפשי אמסור בעד תורת אבות... וכי בי ובאחי יכלֶה חרון אף אל שדי אשר בא על עמנו בצדק". המלך זעם על הלעג כלפיו וציווה לענות את הבן השביעי באכזריות רבה יותר עד שמת. כל הבנים הומתו ביום אחד לעיני אמם. לאחר הבנים, מתה גם האם.
נוכחותו של המלך אנטיוכוס עצמו בסיפור זה ובסיפורים האחרים המופיעים בספר מקבים ב' על מוות בקידוש השם, נועדה להעצים את הדרמטיות ולחדד את העימות בין מקדשי השם לרודפיהם. באותה עת שהה אנטיוכוס בפחוות המזרחיות של ממלכתו.
השתלשלות הסיפור > במקבים ד'

ספר מקבים ב', או חיבורו המקורי המלא של יאסון מקירנה (שמקבים ב' הוא קיצור שלו), הוא מקורו הראשי של הסיפור בספר מקבים ד'. מחבר מקבים ד' מוסיף לסיפורו פרטים, מאריך בתיאור העינויים, ומוסיף לנאומיהם של הגיבורים. מקבים ד' מביא את סיפור האם ושבעת בניה מיד אחרי סיפור אלעזר הזקן: "אחרי אשר נוצח העריץ בפומבי מבלי יכולת להכריח זקן לאכול דבר טמא, בערה בו חמתו ויצו להביא את כל שאר [אנשים] משבי העברים... וכצוות העריץ כן הובאו לפניו יחד עם אמם הזקנה שבעה אחים יפים וענווים ואצילים ונחמדים בכל". אנטיוכוס מזהיר את האחים שלא לעשות "כמעשה השגעון של הזקן אשר הומת עתה זה".
בגרסה זו, לאחר שאנטיוכוס מבקש מהאם שתדבר על לבו של בנה הצעיר, נאמר שהיא פונה אליו "בשפה העברית".
בתום הסיפור, מחבר הספר קובע: "הוי תבונת ילדים שולטת על הרגשות, ויראת אלהים, אהובה על האם יותר מן הבנים! בהינתן לבחירה לפניה... אהבה האם יותר את יראת אלהים המצילה [אותם] לחיי נצח".
השתלשלות הסיפור > בתלמוד הבבלי

בסיפור המופיע בתלמוד הבבלי, אנשי הקיסר תפסו את האישה ואת בניה והקיסר דרש מן הבנים בזה אחר זה לעבוד עבודה זרה. כל אחד מן הבנים בתורו, דוחה את תביעת הקיסר תוך שהוא מצטט פסוקים מדברי התורה האוסרים על עבודה זרה. הבנים הוצאו להורג בזה אחר זה, לעיני אמם. כשהגיע הקיסר לבן השביעי אמר לו הקיסר שהוא משליך את חותמו לפני עבודה זרה ומציע לילד שיתכופף וירים אותו, רק כדי שיאמרו שהוא קיבל עליו את הוראת המלך. הילד מסרב לזה והקיסר מורה להורגו. אמו מבקשת לחבק את הילד לפני מותו והיא לוחשת דברים באוזניו. בתום המעשה היא מתה בקפיצה מהגג.
השתלשלות הסיפור > באיכה רבה

מסגרת הסיפור לגבי ששת האחים הגדולים, באיכה רבה, דומה מאוד לסיפור בתלמוד הבבלי. על פי איכה רבה, כשהגיע הקיסר לבן השביעי, ילד קטן בן כשנתיים וחצי, גם הוא מסרב להשתחוות לפסל ואף מנהל חילופי דברים עם הקיסר. בסופו של דבר, אומר לו הקיסר שהוא משליך את טבעתו לפני הפסל ומציע לילד שירים אותה רק כדי שיראו אחרים שהוא שמע בקול הקיסר. הילד מסרב גם לזה והקיסר מורה להורגו. אמו מבקשת לחבק ולנשק את הילד לפני מותו והקיסר מרשה זאת והיא מחבקת, מנשקת את הילד ומניקה אותו. הקיסר מסרב לבקשת האם להורגה לפני הילד. ולאחר המעשה היא מאבדת את שפיות דעתה ומתאבדת בקפיצה מהגג.
וכך אמרה לבנה השביעי: ”בני, לך אצל אברהם אבינו ואמור לו: כך אמרה אימי: אל תזוח דעתך עליך! אתה עקדת מזבח אחד, ואני עקדתי שבעה מזבחות, אתה – נסיון, ואני – מעשה” (איכה רבה, פרשה א', פסקה נ').
השתלשלות הסיפור > הסיפור במקורות נוספים

מדרש תנא דבי אליהו מיחס את הסיפור לקיסר אדריאנוס. הדבר ממקם את הסיפור בתקופת גזרות השמד לאחר מרד בר כוכבא. כמו כן, המדרש מציין שהאישה הייתה אלמנה. בפסיקתא רבתי מסופר שהבן הקטן מבקש להתייעץ עם אמו האם להשתחוות לעבודה זרה ואמו מייעצת לו שלא ישתחווה. על פי הפסיקתא, לאחר שהרגו את הבן הקטן הוציאו להורג גם את האם.
בנצרות נחשב הסיפור כדוגמה להקרבה עילאית. יחד עם אלעזר הזקן, האישה ושבעת בניה נחשבים לקדושים חשובים, מספר כנסיות הוקדשו להם (לפי האמונה קבורים שרידיהם בקלן, וקיים שם אתר עלייה לרגל) ויום החג שלהם הוא ה-1 באוגוסט.
קבר חנה ושבעת בניה

מקום קבורת חנה ושבעת בניה הוא נושא שנוי במחלוקת. מקום קבורתם אינו מתואר במקורות הקדומים של האגדה, וקיימות מספר מסורות עממיות לגביו (נוצריות ויהודיות), במקומות שונים בעולם: באנטיוכיה, קלן, צפת, מודיעין ורומא.
סיפורים דומים

יוסף בן מתתיהו מספר על מלחמותיו של הורדוס במורדים שהתנגדו למלכות שניתנה לו על יהודה (39–38 לפנה"ס), במהלכן רדף את "יושבי המערות" שבמדרונות ההרים התלולים. יוסף מספר כי הורדוס דרש מהיושבים לצאת ולהיכנע, ובהם היה זקן אחד, אב לשבעה בנים, שהעדיף את המוות על פני עבדות, והרג את כל בניו האחד אחרי השני על מנת שלא יפלו בשבי. לאחר מכן הרג הזקן גם את אשתו, השליך את הגופות מהצוק וקפץ ממנו בעצמו.
לקריאה נוספת

אלישבע באומגרטן, רלה קושלבסקי, מן 'האם והבנים' ל'אם הבנים' באשכנז בימי הביניים, ציון 71 (3), 2006, עמ' 342-306
איתן רייך, עוד בעניין אגדת האישה ושבעת בניה, ציון 73 (4), 2008, עמ' 488-485
רלה קושלבסקי, סיפור האם והבנים על רקע ההטרטופיה של קברם, מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי 25-24, 2007, עמ' 125-109
הערות שוליים

↑  מקבים ב' פרק ז' פסוקים א-ו
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ז, עמוד ב'
↑  איכה רבה, פרשה א', פסקה נ'
↑  ר' צבי הבר, האישה ושבעת בניה, מעליות, ביטאון ישיבת ברכת משה י"ח, תשנ"ז
↑  יוסף בן גוריון הכהן, יוסיפון, ווארשא תרמט, פרק י"ט, באתר היברובוקס (פרק טו סעיף 1 במהדרות פלוסר. פלוסר מציין ששמה של האישה מופע רק בחלק מנוסחאות כתבי היד, ובשאר הנוסחאות היא נשארה אנונימית, אולם הוא מוסיף שיש להניח שהתפרסמות השם "חנה" נעשה בעקבות אותו נוסח של ספר יוסיפון
↑  נהוג לאומרה אצל עדות יהודי חלב יהדות תימן יהודי צפון אפריקה, אלון בכות עמוד ק'. וראו: יונה צבר, ‏קיצתית חנה – סיפור חנה ושבעת בניה בארמית שבפי יהודי כורדיסתאן, פעמים 7, 1981, עמ' 100-83.
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 5, עמ' 43: הסקיתים "נודעו לשמצה באכזריותם עד כדי כך שביוונית נגזר משמם פועל המתאר פשיטת עור אדם".
↑  דניאל שוורץ, ספר מקבים ב', עמ' 167, מפרש "בשפת האבות" – "עברית (ולא ארמית, המכונה במקבים ב' "השפה הסורית" [טו לו])".
↑  אוריאל רפפורט, מגלות לקוממיות, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 5, עמ' 43.
↑  א. ש. הרטום, מבוא לספר חשמונאים ד.
↑  חשמונאים ד (תרגום הרטום), פרק ח, פסוקים ב–ה.
↑  חשמונאים ד (תרגום הרטום), פרק יב, פסוק ח; פרק טז, פסוק טו.
↑  חשמונאים ד (תרגום הרטום), פרק טו, פסוקים א–ג.
↑  דברי המדרשː"וְכֵיוָן שֶׁנֶּהֱרַג שִׁעֲרוּ חֲכָמִים שְׁנוֹתָיו שֶׁל אוֹתוֹ תִּינוֹק וְנִמְצָא בֶּן שְׁתֵּי שָׁנִים וְשִׁשָּׁה חֳדָשִׁים וְשֵׁשׁ שָׁעוֹת וּמֶחֱצָה"
↑  תנא דבי אליהו רבה, ל'
↑  פסיקתא רבתי, מ"ג
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק 16, פסקה ד, סעיפים 309–313; קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק טו, פסקה ה, סעיפים 428–430.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528053405171
דני וייס

| --- | --- |

דני וייס, פברואר 2024
 לידה:  1962 (בן 63 בערך) חדרה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 מעסיק:  תיאטרון הבימה
 מספר צאצאים:  3 
 
דני וייס (נולד ב-1962) הוא מנהל בתחום התרבות בישראל. משמש כמנכ"ל התיאטרון הלאומי הבימה החל מספטמבר 2023.
ביוגרפיה

דני וייס נולד וגדל בחדרה. שירת כקצין בצה"ל בתפקידי פיקוד והדרכה. בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה. החל את דרכו בעולם התרבות הישראלי בשנת 1985, כרכז ארצי של תנועת הנוער "נוער מוסיקלי בישראל". ב-1987 הצטרף למחלקה למופעים בעיריית תל אביב-יפו כמפיק אירועים ופסטיבלים, והפיק בפועל את פסטיבלי "לילות יפו", פסטיבלי מוזיקה במרכז סוזן דלל, אירועי יום העצמאות, ואירועים רבים נוספים.
ב-1991 מונה למנהל חטיבת ההפקות והאירועים של קבוצת פרומרקט. ב-1994 חזר למחלקת המופעים בעיריית תל אביב כמנהל התוכניות והפסטיבלים.
ב-1999 מונה למנכ"ל הד ארצי מוזיקה, חברת התקליטים והמוזיקה הגדולה בישראל דאז. ב-2003 מונה למנכ"ל החברה לתרבות ופנאי ומנהל האגף לתרבות נוער וספורט בעיריית כפר סבא.
ב-2010 מונה למנכ"ל תיאטרון החאן בירושלים, ובמקביל כיהן כיו"ר פורום מוסדות התרבות בירושלים. הוא פעל כחבר בעמותת פרס התיאטרון הישראלי, ובהנהלת פורום מוסדות התרבות בישראל, המאגד את כל מוסדות התרבות הרפרטואריים.
ב-2017 מונה למנכ"ל המדיטק והחברה לפיתוח תרבות חולון בע"מ, ובמקביל כיהן כיו"ר פורום מוסדות תרבות ואמנות בישראל.
באפריל 2023 נבחר על ידי הוועד המנהל של התיאטרון הלאומי הבימה למנכ"ל התיאטרון. נכנס לתפקידו ב-1 בספטמבר 2023, עם פרישתו של נעם סמל.
חיים אישיים

וייס נשוי ואב לשלושה, ומתגורר בתל אביב-יפו. הוא אחיו של אבי וייס, מנכ"ל חברת החדשות של קשת 12.
הערות שוליים

↑  רן בוקר, דני וייס יתמנה למנכ"ל תיאטרון הבימה, באתר ynet, 23 באפריל 2023
שמעון בן יצחק

| --- | --- |
 לידה:  950 
 פטירה:  1015 (בגיל 65 בערך) מיינץ, נסיכות הבוחר ממיינץ 
 תקופת הפעילות:  ?–1015 
 רבותיו:  רבי משולם בר קלונימוס
 בני דורו:  רבינו גרשם מאור הגולה
 
רבי שמעון בן יצחק בן אבון ממגנצא (רבי שמעון הגדול, 950~ - 1020~) היה רב, מקובל, שתדלן ופייטן. חברו של רבנו גרשום מאור הגולה. כונה "הגדול" בשל גדולתו בכל תחומי התורה.
חייו

רבי שמעון הגדול היה מאחת המשפחות המיוחסות שבאשכנז, נכדו של רבי אבון הגדול, והיה תלמיד של רבי משולם בר קלונימוס. בספר אור זרוע מופיע כי רבי משולם הפנה אליו דין תורה, אך רבי שמעון לא רצה להכריע בו מפאת גילו הצעיר. ככל הנראה, היה עניו גדול. הן בפיוטיו הוא דן רבות במידת הענווה, וניתן לראות זאת גם מהעובדה, שאף על פי שהיה מבוגר מרבינו גרשום, כאשר התמנה רבינו גרשום לרבה של מגנצא, לא הקפיד על כך, וביניהם שררה ידידות, עד כמה שניתן ללמוד מן המקורות. מכל קדמוני אשכנז, נקשרו לו הכתרים הרבים ביותר, כצדיק, מלומד בנסים, קדוש ועוד.
רבי שמעון הצטיין בתורת הנגלה וכן בתורת הסוד. צהר לידיעותיו בחכמה זו ניתן לראות בפיוטיו.
בפנקס הזכרת נשמות של קהילת מגנצא נזכר ”רבנו שמעון בר יצחק שטרח בעבור הקהילות והאיר עיני הגולה בפיוטיו”.
על פי אגדה עממית, בנו אלחנן נחטף בגיל קטן והושם במנזר, בהמשך הפך לאפיפיור, ולאחר שגילה את זהותו האמיתית, נטש את הנצרות ולאחר כמה שנים נרצח על ידי הצלבנים. אגדה זו ככל הנראה אין לה מקורות ברורים, וגם הכרונולוגיה לא מתאימה - מסע הצלב הראשון היה למעלה משבעים שנה לאחר פטירתו של רבי שמעון.
מתלמידיו היה ככל הנראה רבי יקר, אביו של רבי יעקב בר יקר, וכן רבי אליעזר הגדול בן יצחק.
רבי יחיאל היילפרין מביא בשם ספר ישן נושן שרבי שמעון מת ג' ימים קודם גזרות תתנ"ו.
פיוטיו

רבי שמעון היה ממניחי היסוד לפייטנות האשכנזית, והיה מהפייטנים האשכנזים היחידים שכתבו קרובות, הסוג הנכבד ביותר בפיוט. פיוטים רבים שלו הוכנסו למחזור האשכנזי, ביניהן קדושתאות מקיפות לראש השנה, לשבועות, ולשביעי של פסח. בנוסף, כתב מספר רב של יוצרות ושל סליחות, שכמה מהן נאמרות על פי מנהג האשכנזים בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה. בין פיוטיו פיוטים שהושפעו מתורת הסוד האשכנזית.
מפיוטיו לימים הנוראים: הוא חיבר את היוצר "מלך אמון מאמרך", ואת הקרובה "אמרתך צרופה" לחזרת הש"ץ של שחרית, שניהם ליום השני של ראש השנה. הקרובה כוללת את הרשות "אתיתי לחננך", את הקיקלר "אדר והוד" (עם הפזמונים הפותחים "שמו מפארים עדת חבלו, ונערץ באראלי קדש הלולו") ואת הרהיט "מלך עליון אמיץ המנשא".
בפירוש הקדום מלפני שלש מאות שנה, "מטה יהודה" על זמירות שבת, כתב שרבי שמעון הגדול מוזכר במדרש (...) שהיה פייטני.
אחד מפיוטיו הוא זמר לשבת המתחיל במילים "ברוך ה' יום יום", העוסק בארבע הגלויות ובגאולה, בו הוא מבכּה גם את מצב העם באותן שנים:
נסגרתי לאדום ביד רעי מדני,
שבכל יום ויום ממלאים כרסם מעדני,
עזרתו עמי לסמוך את אדני...
וציפייה לגאולה קרובה:
בבאו מאדום חמוץ בגדים,
זבח לו בבצרה וטבח לו בבוגדים,
ויז נצחם על מלבושו להאדים...
יש שייחסו לו את האזהרות הפותחות במילים "אתה הנחלת", אמנם כיום מקובל שהם נכתבו לפני זמנו.
גם לאחר מותו נשמר זכרו בקרב גדולי אשכנז ביניהם ר' יצחק בן משה והמהרש"ל המזכירים אותו בכתביהם.
פיוטיו > קטעים שהולחנו מפיוטיו

תחילת הסליחה "תורה הקדושה התחנני בבקשה" שכתב רבי שמעון היא חלק מהמלים לשיר "תורה הקדושה" של הזמר החסידי מרדכי בן-דוד.
השיר "ועתה בנים שירו למלך" שהולחן על ידי הרב הלל פלאי, מורכב משני טורים לא-רצופים מתוך האופן של רבי שמעון לחג השבועות.
חלק מפיוטי הדברות בקדושתא לחג השבועות שחיבר רבי שמעון, הפותח "לא תחמוד", הולחן בידי יוסל'ה רוזנבלט בקטע חזנות שזכה לביצועים רבים.
שני הבתים האחרונים בסליחה לתענית אסתר "אתה האל עושה פלאות" - "קנא לשמך" "וכעשותך נוראות", בוצעו על ידי אברהם פריד באלבומו "אני מאמין" במנגינת ידיד נפש. לחן נוסף הוא לחנו של יוסי גרין שבוצע באלבומו "התו השמיני" בדואט עם יצחק מאיר הלפגוט.
ספריו

בספר "דן ידין" של ר' שמשון מאוסטרופולי מובא שר' שמעון הגדול כתב ספר "עדינות" ושמקורו של הספר הוא מעזרא הסופר ואנשי כנסת הגדולה. החיד"א בשם הגדולים הביא הדברים, והבין שהכוונה לרבי שמעון הגדול מחכמי לותיר, כלומר לרבי שמעון בן יצחק. אמנם, יש משערים שהכוונה לשמעון הצדיק.
לקריאה נוספת

אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים (ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"ט), עמ' 86–102.