stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוסיאנו קוראה
הישגים

הישגו החשוב הראשון של קוראה בזירה הבינלאומית היה כשזכה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים עד גיל 20 שנערכו באקפולקו בשנת 2001. בשנת 2002 זכה באליפות דרום אמריקה, באליפות אמריקה שנערכה באותה שנה בסנטו דומינגו זכה במדליית הארד, וכן הוכתר לראשונה כאלוף ברזיל. באוניברסיאדה שנערכה בטגו בשנת 2003 זכה קוראה במדליות זהב הן בקטגוריית המשקל הרגילה שלו והן בקטגוריית המשקל הפתוחה. על אף הישגיו, לא נשלח לאולימפיאדת אתונה (2004), בה ייצג את ברזיל מריו סבינו, זוכה מדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים של 2003.
בשנת 2005 זכה קוראה במדליית הזהב באליפות אמריקה שנערכה בקגואס שבפוארטו ריקו. בהמשך השנה זכה גם במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בקהיר, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 זכה במדליית הארד. באליפות העולם שנערכה אף היא בריו דה ז'ניירו באותה שנה רשם את הישג השיא שלו, כשהוכתר כאלוף העולם. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה רחוק מיכולתו באליפות העולם. הוא הפסיד כבר בקרב הראשון להולנדי הנק חרול, ובבית הניחומים גבר על אריק זאבי אך הפסיד ברבע הגמר לפולני פז'מיסלאב מתיאשק, והודח.
באליפות אמריקה שנערכה ב-2009 בבואנוס איירס זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל הרגילה שלו, אך גם במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוחה. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו ב-2011 בגואדלחרה זכה במדליית הזהב.
באולימפיאדת לונדון (2012) הודח קוראה שוב בידי הנק חרול, הפעם בשמינית הגמר. באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו ב-2013 הודח כבר בסיבוב השני.
לואי אראגון

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1897 הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  24 בדצמבר 1982 (בגיל 85) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Moulin de Villeneuve 
 שם עט:  Arnaud Saint Romain, Témoin des martyrs, François la Colère, Arnaud de Saint-Roman, Albert de Routisie 
 עיסוק:  משורר
 מקום לימודים:  תיכון קארנו 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  שירה 
 זרם ספרותי:  דאדא, סוריאליזם 
 בן או בת זוג:  אלזה טריולה 
 פרסים והוקרה:  פרס רנודו (1936)  עיטור הידידות בין העמים (3 בנובמבר 1977)  פרס לנין לשלום (1957)  honorary doctorate of the University of Moscow (1965)  עיטור מהפכת אוקטובר (2 באוקטובר 1972)  צלב המלחמה 1914–1918  צלב המלחמה 1939-1945  המדליה הצבאית הצרפתית 
 
לואי ארגו (בצרפתית: Louis Aragon;‏ 3 באוקטובר 1897 – 24 בדצמבר 1982) היה משורר, סופר,  ועיתונאי צרפתי.
מקובצי שירתו החשובים

מדורות שמחה (1920)
תנועה מתמדת (1924)
עיניה של אלזה (1942)
אלזה (1959)
משוגע על אלזה (1963)
מספריו החשובים

האיכר מפריז (1926)
פעמוני בזל (1934)
אורליין (1944)
שבוע קדוש (1958)
העולם הממשי (סדרה 1933 - 1951)
הקומוניסטים (שישה כרכים 1949 - 1951, 1966 - 1967)
ספריו בתרגום עברי

פעמוני בזל: רומן; עברית: ח' אברבאיה, מרחביה: ספרית פועלים ('לכל), 1952. (Les Cloches de Bâle)
אורלין, עברית: יורם ברונובסקי, תל אביב: עם עובד (ספריה לעם), 1990. (Aurelien)
לן וילס

לאונרד אדוארד "לן" וילס (אנגלית: Leonard Edward "Len" Wills;‏ 8 בנובמבר 1927 - ספטמבר 2010) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה

וילס נולד ברובע האקני של לונדון, והחל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער החובבניות של איטון מאנור, ובאוקטובר 1949 הוחתם על ידי ארסנל. במשך ארבע השנים הבאות הוא שיחק בקבוצת המילואים של ארסנל, והוצב בעיקר בעמדת הקשר הימני או המגן הימני. באוקטובר 1953 נפצע ג'ו וייד שהיה המגן הימני הקבוע של ארסנל, ווילס החליף אותו מיידית וערך את הופעת הבכורה בניצחון 4 - 1 בדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר ב-10 באוקטובר 1953.
וילס שיחק היטב ולבסוף החליף את וייד ב-30 המשחקים הנותרים של העונה, כאשר בעונת 1954/1955 הוא משתתף ב-24 משחקים. אולם, בנובמבר 1955 הוחתם במועדון סטן צ'רלטון, שזכה למקום קבוע בהרכב על חשבונו של וליס. בשתי העונות הבאות הוא היה שחקן מחליף, ומילא את מקומם של צ'רלטון בעמדת המגן הימני או דניס אוונס בעמדת המגן השמאלי.
וילס זכה מחדש במקום קבוע בהרכב בעקבות עזיבתו של צ'רלטון ב-1958, והמשיך בכך במשך שלוש העונות הבאות. ב-1961 ניכרה ירידה ברמת המשחק שלו כתוצאה מהגיל, והצעירים דייב באקוזי ואדי מגיל שיחקו בעמדת המגן הימני בעונת 1961/1961 שבה וילס לא שיחק כלל. הוא עזב את ארסנל בהעברה חופשית בסוף העונה, וחתם במועדון רומפורד (שם שיחק עד נובמבר 1962). הוא השתתף ב-208 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 4 שערים. הוא לא זכה בתארים חשובים כלשהם עם ארסנל (עונתו הראשונה הייתה לאחר עונת האליפות של 1952/1953), אך נטל חלק בניצחון על בלקפול במשחק הגמר של מגן הצדקה בעונת 1953/1954.
לאחר שפרש ממשחק פעיל הוא ניהל חנות למוצרי ספורט, ולאחר מכן עסק בהצלחה רבה בתחום הקמעונאות ועשה זאת בעצמך. התגורר בעיירה צ'יגוול שבאסקס.
נפטר בספטמבר 2010.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמוד 305), מיינסטרים,‏ 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
כדורגל נשים באפריקה

כדורגל נשים באפריקה הוא ענף ספורט הנחשב לתופעה חדשה יחסית. כדורגל נחשב לספורט הפופולרי ביותר באפריקה ולכן ברוב המדינות הוא מלווה בהשלכות פוליטיות, חברתיות וכלכליות עמוקות. כתוצאה מכך, הענף נאלץ להתמודד עם מספר אתגרים אשר מאיימים על פיתוחו העתידי והשוואת מעמדו למקבילו הגברי.
היסטוריה

התפתחות הכדורגל הנשי באפריקה נפרסת על פני שלוש תקופות מובחנות: שלב ההופעה וההתפתחות (שנות ה-70–80), צמיחה ומעבר (שנות ה-90) והמיסוד (העשור הראשון של המאה ה-21–הווה). השלבים מתארים את מעבר הנשים מהשתתפות בעקיפין דרך תמיכה בגברים ועד להקמתן של הנבחרות הלאומיות. כבר משנות ה-20 של המאה ה-20 נשים תמכו בפיתוח הכדורגל האפריקאי באמצעות תמיכה מוסרית ואף מכירת מזון וסחורות לאוהדים, ובכך איפשרו לגברים לשחק בחופשיות. ניגריה הייתה חלוצה בהקמתן של קבוצות ספורט לנשים וכבר בשנות ה-40 של המאה ה-20 דווח על קבוצת כדורגל נשים בעיתון הלאומי. התקדמות נוספת נרשמה בדרום אפריקה, כאשר במהלך שנות ה-60, נשים שחורות החלו להתייצב בראש ההנהגה של קבוצות אוהדים. עם זאת, בתקופה מוקדמת זו באזורים אחרים באפריקה מעט ידעו על מעורבותן בהתפתחות הענף. בנוסף, בעיירה סווטו קבוצת תיכוניסטיות שחורות ניסו להקים מועדון לבתי ספר תיכוניים בשנת 1962 ללא הצלחה, ובקייפטאון אף הוקמה קבוצת תיכון אשר שיחקה נגד קבוצות בנים. רק בשנות ה-70 נשים החלו לשחק כדורגל בסנגל ודרום אפריקה בקביעות, בזכות הכלכלה החזקה והאוכלוסייה הגדולה שלהן שהקימה את הקבוצות. בסוף שנות ה-70 קמה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה אשר הקימה ליגות נשים ברחבי היבשת ומיסדה את הענף.
נבחרות לאומיות

עד לשנת 1985 באפריקה היה מספר מצומצם של מדינות עם קבוצת כדורגל לאומית לנשים אך המרכזיות שבהן היו ניגריה, דרום אפריקה וסנגל. התפתחות כדורגל הנשים באפריקה הושפעה ממספר גורמים הנוגעים ליכולת לפתח רמת משחק גבוהה: גישה מוגבלת לחינוך, עוני בקרב נשים ואי שיוון מהותי בחברה שאיפשר לעיתים הפרה של זכויות אדם. גם כאשר שחקניות הצליחו למנף את יכולות המשחק שלהן, הן בחרו לעזוב את היבשת בחיפוש אחר הזדמנות גדולה יותר בצפון אירופה או בארצות הברית. בנוסף, הנבחרות הלאומיות נתקלו במחסור בתקצוב אשר הקשה על פיתוח רמתן המקצועית. מקור תקצוב הנבחרות הלאומיות הוא בפיפ"א ולא בהתאחדויות הלאומיות. שליטה בתקצוב הענף העניקה לפיפ"א את היכולת להרחיב את חשיפתן לנבחרות מחוץ לאפריקה אך בפועל מעולם לא התקיימו משחקי ידידות מסוג זה. כאשר נבחרות אפריקאיות לא מתנסות במשחק מול קבוצות מיבשות אחרות זה פוגע ביכולת שלהן להגיע לטורנירים של גביע העולם בכדורגל ולמשחקים האולימפיים. נוסף לכך ההתאחדויות המקומיות לא מספקות רצף אימונים כראוי ואף התשלום להן זכאיות אינו סדיר, דבר המקשה על שיפור יכולותיהן ומרחיק אותן מהתמודדות על התארים הנחשקים בענף.
אתגרים העומדים בפני פיתוח הענף > חוסר שוויון בשכר

אי עמידה בהסכמי שכר באפריקה היא בעיה נפוצה, עבור שני המינים. אך בעיה שכיחה אף יותר היא הפער בשכר המתבטא במשכורות נמוכות יותר, בונוסים נמוכים יותר על השתתפות בנבחרות הלאומיות וחסויות באופן כללי. לדוגמה, בשנת 2019 נחשף כי נבחרת הגברים הלאומית של דרום אפריקה קיבלה שכר הגבוה פי עשרה משכרן של נבחרת הנשים. מספר חודשים לאחר מכן ההתאחדות במדינה פעלה לטובת שינוי המצב ולראשונה השוותה בין שכרם של שני המינים. קבוצות הכדורגל מנוהלים בדומה לחברות עסקיות ועל כן מבכרים את התועלת הכספית על פני כינון שוויון מגדרי. רוב מועדוני הנשים נוצרו כסניפים של מועדון גברים ולכן הן לא בראש סדר העדיפויות גם מבחינה כלכלית.
אתגרים העומדים בפני פיתוח הענף > מחסור בפרסום ושיווק

אחת מהסיבות לפער בשכר ניתן לייחס להתנהלות הלקויה של איגודי הכדורגל הנשי אשר לא עוסקים בצורה עקבית בשיווק וקידום השחקניות. בהיעדר כמות נרחבת של אוהדים, לנותני החסות אין כדאיות בהגעה למשחקיהן. כך למשל, בגביע אפריקה לאומות 2017 הוצע לקבוצה הזוכה 4 מיליון דולר, ושנה לאחר מכן לטורניר הנשי המקביל הציעו לקבוצה המנצחת 80,000 דולר בלבד. ב-25 מדינות אפריקניות, יש ליגות נשים מקצועניות אך בהיעדר פרסים וחסויות מספקות, נשים רבות נאלצות לשלב את קריירת הכדורגל עם עבודות אחרות. אוהדי הענף לרוב רואים בקבוצות הנשים כאפשרות המשנית, המתלווה להערצת קבוצת הגברים. בסיס המעריצים של כדורגל הנשים האפריקני ברובו גברי וכדי להגדיל את המשיכה לענף יש לשכנע את הנשים להתעניין בו. אומנם כדורגל נתפס כענף הפופולרי ביותר באפריקה, בקרב נשים יש לא מעט ענפי ספורט נוספים שמתחרים על אהדתן של הנשים כדוגמת כדורסל וכדוריד ומשחקים מסורתיים יותר. אלה שכבר בוחרות להשתלב בענף סובלות לא פעם מסקסיזם, התעללות והטרדות.
אתגרים העומדים בפני פיתוח הענף > דעות קדומות, סקסיזם והתעללות

על אף ההתפתחות ההיסטורית, כדורגל באפריקה עדיין נתפס כיום כספורט גברי, ולכן לרוב כדורגל נשים אפריקני מתקבל בספקנות, הזנחה ולעיתים השחקניות צריכות להתמודד עם אפליה ועוינות על המגרש ומחוצה לו. ישנן אמונות תרבותיות סקסיסטיות שמעודדות דעות קדומות נגד השתתפות נשים ביבשת; כבר מגיל צעיר הבנות מחונכות לסייע במטלות הבית בעוד שהבנים רשאים להשתתף בפעילות ספורטיבית ויתרה מכך, אופיו הגברי של המשחק גורם לבנים לראות בספורט דרך להוכחת גבריותם, ובכך מרחיקים את הבנות ממנו. בעבר, כאשר ילדה רצתה לשחק בכדורגל היא נאלצה לעשות זאת בחשאי כדי להימנע מענישה מחמירה או מגינוי מצד משפחתה.
היעדר תמיכה זו מלווה אותנו עד היום, כאשר בחלק מהמדינות באפריקה נותרו חסמים חוקיים, תרבותיים ודתיים האוסרים על נשים להיכנס למגרשים. במדינות בהן אין מגבלות פורמליות, שחקניות מתמודדות לעיתים קרובות עם איומי מוות, האשמות בדבר התנהגות אנטי-נשית, והערות סקסיסטיות במגרש או מחוצה לו. הערות נוגעות למגדרן או נטיותיהן המיניות ודוגמה לכך היא הנבחרת הלאומית של גאנה; לאחר שכשלה לעבור את שלב המוקדמות באולימפיאדת ריו 2016, בכיר באיגוד הכדורגל הגנאי האשים את אי ההצלחה בשחקניות הלסביות שבקבוצה. עם זאת, ישנם סימנים של תקווה לפיתוח כדורגל הנשים באפריקה. קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF) עושה צעדים משמעותיים לטובת השקעה בענף, כך שבשנת 2018 נשיא הקונפדרציה טען כי יגדיל את תמיכתו בתחרויות נשים ויתמוך בהתאחדויות מקומיות שמנהלות קבוצות נשים. בנוסף, ישנן יוזמות מקומיות כדוגמת "SheFootball" שקמה במטרה לעודד נערות ניגריות להצטרף למשחק. יוזמת התוכנית עייאת-יוסוף, שחקנית גאנה בעברה, מציעה אימונים ומספקת הערכות כדורגל למי שאינה יכולה להרשות לעצמה, מתוך האמונה כי בנות שרוצות להצטרף צריכות את התמיכה והגישה להזדמנויות ובכך היא מספקת להן אותן.
הערות שוליים

1 2  Alegi, Peter. 2010. African Soocerscapes. How a Continent Changed the World's Game. Ohio: Ohio University Press.
↑  Saavedra, Martha. 2003. "Football feminine – development of the African game: Senegal, Nigeria and South Africa", Soccer and Society, 4(2-3). 225-253.
↑  After the whistle. 2019. WOMEN'S FOOTBALL AND THE PAY GAP. THE GOLD COAST REPORT, (accessed: February 22, 2020).
1 2  Salaudeen, Aisha. 2019. African female footballers face uphill battle to play a 'man's game'. CNN (accessed: February 24, 2020).
↑  Ackerman, Xanthe andAsquith, Christina. 2015. Soccer Is Still Out of Reach for Half the Worlds's Women. Time, (accessed: February 26, 2020).
ליגת העל הפינית בכדורסל

| --- | --- |
 2023/2024
 שם מלא:  קוריסליגה
 תחום:  כדורסל
 ארגון:  התאחדות הכדורסל הפינית
 מדינות:  פינלנד
 קבוצות:  12
 מירב הזכיות:  פנתרית (14 זכיות)
 תקופת הפעילות:  1939–הווה (כ־85 שנים)
 אלופה נוכחית:  בי. סי. נוקיה
 מפעל מקביל:  הגביע הפיני בכדורסל
 מפעל נמוך:  Koripallon I-divisioona
 http://korisliiga.fi/
 
ליגת העל הפינית בכדורסל (בפינית: Korisliiga) היא ליגת הכדורסל הבכירה של פינלנד.
מבנה

הליגה כוללת 12 קבוצות אשר משחקות שני סבבים של 11 משחקים בשיטת בית וחוץ, לאחר מכן מחולקות הקבוצות לבית עליון ותחתון של 6 ו-6 אשר משחקות ביניהן 10 משחקים נוספים ובסיומן מצטרפות הקבוצות במקומות 7-8 לשלב הפלייאוף והקבוצה במקום ה-12 נושרת לליגה השנייה.
בסדרת הפלייאוף מתמודדות הקבוצות בשלב רבע הגמר בסדרת הטוב מ-5 ובסדרת חצי הגמר והגמר בסדרת הטוב מ-7, בנוסף הקבוצות שהפסידו בחצי המר מתמודדות במשחק בודד על המקום השלישי.
קבוצות הליגה

קרהו באסקט
הלסינקי סיגלס
נוקיה בסקט
קטאיה יואנסו
סלון וילפאס ויקינגס
אוסיקופוקי
לאהטי בסקט
קהוט בסקט
לאפו קובראוט
קוטקה באסקט
ביסונס לואימה
פירינטו טמפרה
השתתפות במפעלים האירופים

האלופה זוכה באפשרות לשחק במוקדמות ליגת האלופות, במידה והיא מוותרת על הזכות סגינתה תופסת את מקומה. הקבוצה שניצחה את המשחק על מקומות 3-4 מקבלת כרטיס למקודמות היורופקאפ.
אלופות הליגה

| קבוצה | מספר אליפויות | שנים |
| --- | --- | --- |
| פנתרים הלסינקי | 14 | 1944, 1945, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1959, 1980 |
| אספו הונקה | 13 | 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1974, 1976, 1979, 2001, 2002, 2003, 2007, 2008 |
| טורפאן פויאט | 9 | 1960, 1966, 1978, 1981, 1983, 1986, 1996, 1997, 1998 |
| הלסנקי נמקי | 7 | 1946, 1947, 1984, 1985,1987, 1989, 1992 |
| קוטקה באסקט | 6 | 1958, 1967, 1988, 1991, 1993, 1994 |
| הלסנקי קיסא-טוברית | 5 | 961, 1962, 1963, 1964, 1965 |
| טורקו נמקי | 4 | 1973, 1975, 1977, 1982 |
| קהוט בסקט | 4 | 1995, 1999, 2004, 2016 |
| פירינטו טמפרה | 3 | 2010, 2011, 2014 |
| קרהו באסקט | 3 | 2018, 2019, 2022 |
| לאפנראנטה נמקי | 2 | 2005, 2006 |
| נמיקאה לאהטי | 2 | 2000, 2009 |
| ביסונס לואימה | 2 | 2012, 2013 |
| קטאיה יואנסו | 2 | 2015, 2017 |
| קבוצת המכללות אילויפלאסקירוקאלאמליה | 1 | 1939 |
| אי ראנקיסאויקוט | 1 | 1940 |
| קאדט-טיקולו | 1 | 1941 |
| קוריהיט | 1 | 1990 |
| סלון וילפאס ויקינגס | 1 | 2021 |
| הלסינקי סיגלס | 1 | 2023 |
| בי.סי נוקיה | 1 | 2024 |
==קישורים חיצוניים==
אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הפינית בכדורסל
ליגת העל הפינית בכדורסל, ברשת החברתית פייסבוק
ליגת העל הפינית בכדורסל, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
כנסיית ניקולאי (ברלין)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, מוזיאון להיסטוריה, אולם מוזיקה 
 על שם:  ניקולאוס הקדוש 
 כתובת:  מִיטֶה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 מפעיל:  Stiftung Stadtmuseum Berlin 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־13
 תאריך פתיחה רשמי:  1995 
 תאריך פירוק:  1944 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית לבנים 
 מידות
 גובה:  84.4 מ' 
 קואורדינטות:  52°31′01″N 13°24′27″E﻿ / ﻿52.516816°N 13.40751°E﻿ / 52.516816; 13.40751
 אתר רשמי
 he
 
כנסיית ניקולאי הקדוש (בגרמנית: St. Nikolai-Kirche) על שם ניקולאוס הקדוש היא הכנסייה העתיקה ביותר בברלין. היא שוכנת בחלק המזרחי של מרכז ברלין, ברובע מיטה. האזור שמסביב לכנסייה תחום על ידי רחוב שפנדאו (גר'), רחוב ראטהאוס (גר'), נהר השפרה ורחוב מילנדאם (אנ'), מכונה רובע ניקולאי, והוא אזור של מבנים משוחזרים מימי הביניים, מבנים שבחלקם הם חיקויים מודרניים. הכנסייה נבנתה בין השנים 1220 ל-1230, ויחד עם כנסיית מרי הקדושה באלכסנדרפלאץ, לא הרחק משם, היא הכנסייה העתיקה ביותר בברלין.
היסטוריה

כנסיית ניקולאי הקדוש הייתה כנסייה קתולית. היא הפכה לכנסייה לותרנית לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית במרקיזות ברנדנבורג ב-1539. במאה ה-17, המשורר פול גרהרדט (אנ') שר בכנסייה זו והמלחין יוהאן קרוגר (אנ') היה המנהל המוזיקלי. התאולוג הלותרני פרובוסט (אנ') פיליפ יקוב שפנר (אנ') היה הכומר מ-1691 עד 1705. בשנים 1913 עד 1923, הכומר בכנסייה היה וילהלם וסל, שבנו הורסט וסל התפרסם מאוחר יותר כנאצי. המשפחה התגוררה ברחוב יודנשטראסה הסמוך.
ביום הרפורמציה בשנת 1938 (31 באוקטובר) שימש בניין הכנסייה את הקהילה הלותרנית בפעם האחרונה. המבנה נמסר לממשלה כדי לשמש כאולם קונצרטים ומוזיאון כנסייתי. מספר חברי הקהילה הצטמצם עקב הג'נטריפיקציה הגוברת של אזור פנימי זה של העיר. שטחי מגורים הוחלפו במשרדים וחנויות. מאוחר יותר התאחדה הקהילה עם הקהילה של כנסיית מרי הקדושה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו הגג והמגדלים בכנסייה כתוצאה מהפצצות בעלות הברית. בשנת 1949 קרסו כל הקמרונות והעמודים הצפוניים. ההריסות היו במזרח ברלין, ורק ב-1981 התירו השלטונות האתאיסטיים של גרמניה המזרחית בנייה מחדש של הכנסייה עם עיצובים ותוכניות כמקודם. לפיכך, כנסיית ניקולאי הקדוש כפי שהיא נראית היום היא במידה רבה שחזור. כיום הכנסייה היא מוזיאון ואולם קונצרטים, בניהול קרן מוזיאון העיר ברלין לתרבות ולתולדות העיר (Stiftung Stadtmuseum Berlin – Landesmuseum für Kultur und Geschichte Berlins). בכנסייה נערך רסיטל לעוגב כמעט מדי יום שישי ב-17:00. המבנה ידוע באקוסטיקה שלו, והכנסייה צוידה ב-41 פעמונים.
היסטוריה > עוגב

העוגב הנוכחי נעשה על ידי חברת ימליך (אנ') מדרזדן.
הערות שוליים

↑  The Horst-Wessel-Lied – A Reappraisal (אורכב 08.08.2014 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Orgel Berlin Nikolaikirche". Jehmlich Orgelbau (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2007-10-25. נבדק ב-2014-09-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5151024-8  LCCN: nr94042550  LNB: 000345396  SUDOC: 07987214X  VIAF: 156765571   WorldCat (עם VIAF): 156765571
ליגת העל הספרדית בכדורסל

| --- | --- |

 שם מלא:  Asociación de Clubs de Baloncesto
 כינוי:  ACB
 תחום:  כדורסל
 ארגון:  מנהלת ליגת העל הספרדית בכדורסל
 מדינות:  ספרד ספרד
 קבוצות:  18
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים)
 אלופה נוכחית:  ריאל מדריד (37)
 מירב הזכיות:  ריאל מדריד (37)
 מפעל גבוה:  יורוליג, יורוקאפ, ליגת האלופות בכדורסל
 מפעל מקביל:  הגביע הספרדי בכדורסל
 מפעל נמוך:  Liga Española de Baloncesto
 www.acb.com
סמלילה הקודם של הליגה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ליגת ה-ACB (ראשי תיבות של איגוד מועדוני הכדורסל) היא ליגת הכדורסל הבכירה בספרד. הליגה נוסדה בשנת 1956 בשם Liga Nacional (הליגה הלאומית) והחל משנת 1983 היא ידועה בשמה הנוכחי. במהלך שנות קיומה גרפה את רוב תוארי האליפות קבוצת ריאל מדריד עם 37 זכיות, כאשר במקום השני, הרחק אחריה, נמצאת ברצלונה שזכתה 20 פעמים.
הליגה משחקת על פי חוקי הכדורסל של פיב"א ונחשבת לליגת הכדורסל הטובה באירופה. במהלך העונה הסדירה כל קבוצה משחקת פעמיים נגד כל קבוצה אחרת בבית ובחוץ. 8 הקבוצות המסיימות ראשונות עולות לסדרות פלייאוף של הטוב משלושה משחקים כאשר בסופן מתקיימת סדרת גמר של הטוב מחמישה שבסופה מוכתרת האלופה.
טבלת זכיות

| קבוצה | אליפויות | סגנויות |
| --- | --- | --- |
| ריאל מדריד | 37 | 14 |
| ברצלונה | 20 | 23 |
| חובנטוד בדאלונה | 4 | 10 |
| בסקוניה | 4 | 5 |
| אוניקאחה מאלגה | 1 | 2 |
ולנסיה: 1
| באסקט מנרסה | 1 | - |
| אסטודיאנטס מדריד | - | 4 |
| פיקדרו ג'וקיי | - | 4 |
| ריאל בטיס | - | 2 |
| בילבאו באסקט | - | 1 |
| באסקט סאבאדל | - | 1 |
| UCAM מורסיה | - | 1 |
קבוצות הליגה בעונת 2023/2024

| קבוצה | עיר | קהילה אוטונומית | אולם | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוניקאחה מאלגה | מאלגה | אנדלוסיה אנדלוסיה | חוסה קרפנה | 10,642 |
| באסקט ז'ירונה | ז'ירונה | קטלוניה קטלוניה | פאלאו ז'ירונה | 5,500 |
| באסקט קורוניה | לה קורוניה | גליסיה גליסיה | היכל הכדורסל ריאזור | 4,425 |
| בילבאו באסקט | בילבאו | חבל הבסקים חבל הבסקים | בילבאו ארנה | 10,014 |
| בסקוניה | ויטוריה | חבל הבסקים חבל הבסקים | פרננדו בואסה ארנה | 15,716 |
| ברצלונה | ברצלונה | קטלוניה קטלוניה | פלאו בלאוגרנה | 7,585 |
| גראן קנריה | לאס פאלמאס דה גראן קנריה | האיים הקנריים האיים הקנריים | גראן קנריה ארנה | 9,870 |
| גרנדה | גרנדה | אנדלוסיה אנדלוסיה | פלסיו דה דספורטס גרנדה | 9,507 |
| ולנסיה | ולנסיה | ולנסיה ולנסיה | פואנטה דה סן לואיס | 8,500 |
| חובנטוד בדאלונה | בדאלונה | קטלוניה קטלוניה | האולימפיקו דה בדאלונה | 12,760 |
| ליידה | ליידה (כדורסל) | קטלוניה קטלוניה | באריס נורד | 6,100 |
| לנובו טנריפה | סן קריסטובל דה לה לגונה | האיים הקנריים האיים הקנריים | סנטיאגו מרטין | 5,100 |
| מורה בנק אנדורה | מורסיה | מורסיה (קהילה אוטונומית) מורסיה | פלסיו דה דספורטס מורסיה | 7,454 |
| מנרסה | מנרסה | קטלוניה קטלוניה | נאו קונגוסט | 5,000 |
| סרגוסה | סרגוסה | אראגון אראגון | הנסיך פבלון פליפה | 10,744 |
| ריו בראוגן | לוגו | גליסיה גליסיה | פאסו דוס דספורטס | 5,310 |
| ריאל מדריד | מדריד | הקהילה האוטונומית של מדריד הקהילה האוטונומית של מדריד | וינזיק ארנה | 15,000 |
| UCAM מורסיה | מורסיה | מורסיה (קהילה אוטונומית) מורסיה | פלאסיו דה דפורטס דה מורסיה | 7,454 |
הערות שוליים

↑  דירוג הליגות של היורוליג
לוסיה אצ'בריה

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1966 (בת 57) ולנסיה, ספרד 
 שם לידה:  Lucía Etxebarria de Asteinza 
 מדינה:  ספרד 
 לאום:  ספרד
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מדריד 
 שפות היצירה:  ספרדית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  ביוגרפיה, רומן, שירה, מסות
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 פרסים והוקרה:  פרס נדאל (1998)  פרס פלנטה (2004)  פרס פרימוורה (2001) 
 www.luciaetxebarria.es
 
לוסיה אצ'בריה (בספרדית: Lucía Etxebarría) היא סופרת ספרדייה ממוצא בסקי. היא נולדה בוולנסיה בשנת 1966 להורים בסקים, הצעירה בין שבעה ילדים.
קריירה

ספרה הראשון היה ביוגרפיה של קורט קוביין וקורטני לאב: La historia de Kurt y Courtney: aguanta esto משנת 1996.
הרומן הראשון שלה, אהבה, פרוזאק, סקרנות וספקות (1997) יצא בעברית בהוצאת עם עובד בתרגום יערית טאובר בן-יעקב בשנת 2004. הרומן השני שלה, Beatriz y los cuerpos celestes, זכה בפרס נדאל. הרומן De todo lo visible y lo invisible משנת 2001 זכה בפרס פרימוורה. הרומן איזון מופלא משנת 2004, שיצא בעברית בהוצאת עם עובד בתרגום יערית טאובר בן-יעקב בשנת 2007, זיכה אותה בפרס פלנטה בשנת 2004. בנוסף לרומנים, פרסמה גם שירה; אוסף שיריה Actos de placer y amor זכה בפרס ברקרולה לשירה בשנת 2004. היא פרסמה גם שני קבצים של מאמרים פמיניסטיים, וכן עסקה בכתיבת תסריטים.
בשנת 2011, הכריזה אצ'בריה שתחדל מכתיבה, היות שלדבריה ההעתקה הפיראטית של ספריה הפכה את הכתיבה לבלתי-משתלמת. למרות זאת, פרסמה ספרים גם בשנת 2012 ו-2013, וכן הקימה כתב עת (עם אחרים) בשם AllegraMag בשנת 2012.
הערות שוליים

↑  ג'יילס טרמלט, "Spanish novelist Lucía Etxebarria quits writing in piracy protest" באתר הגרדיאן, 20 בדצמבר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453658605171  PLWABN: 9810623599705606  BIBSYS: 99002465  BNE: XX1173703  BnF: cb13532554v (data)  CANTIC: a10807664  GND: 120444607  ICCU: TO0V290103  ISNI: 0000 0001 1033 2410  LCCN: nr97017049  LNB: 000134258  NKC: jo2006324867  NLA: 40008450  NLG: 84133  NTA: 160581095  RERO: 02-A005686466  SELIBR: 286122  SNAC: w6dz425s  SUDOC: 050494961  VIAF: 116171910   WorldCat (עם VIAF): 116171910
לואי אריה פינקוס

לואי אריה פינקוס (באנגלית: Aryeh Louis Pincus; ‏1912 – 26 ביולי 1973) היה עורך דין בהכשרתו, היה פוליטיקאי, איש תנועת העבודה, איש מינהל ומנהיג ציוני ישראלי יליד דרום אפריקה. שימש כיושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית בין השנים 1965–1973 וכיושב ראש הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית העולמית בין השנים 1968–1972.
בצעירותו היה אחד ממנהיגי התנועה הציונית של דרום אפריקה כנציג תנועת העבודה. בשנות ה-30 לחייו מונה פינקוס למנהלהּ הראשון של חברת התעופה "אל על". בשנים 1969–1972 כשעמד בראש ועד הפועל הציוני והסוכנות היהודית הנהיג ארגון מחדש של מוסדות לאומיים אלה. פינקוס תרם למאמצי קליטת הגל הראשון הגדול של העלייה הגדולה מברית המועצות ולטיפוח החינוך היהודי בתפוצות.
הרקע המשפחתי, חייו ופעילותו בדרום אפריקה

לואי אריה פינקוס נולד בשנת 1912 בעיירה קלוקולאן שבמדינת אורנג' החופשית בדרום אפריקה לאביו אהרון דוד פינקוס. סבו מצד אביו, קלמן פינקוס, היגר מליטא, ככל הנראה מאזור העיירה שֶדובה (בפולנית: Szadów; בליטאית: Šeduva; כיום במחוז שאולאי), אז חלק מהאימפריה הרוסית), והתיישב ביוהנסבורג, שם היה לחזן בית הכנסת ברחוב וולמראנס (Wolmarans Street Shul). האב, אהרן פינקוס, השתתף כחייל בצבא הבורים במלחמת הבורים נגד הבריטים, נפל בשבי ושהה שנתיים במחנה מאסר באיי ברמודה. לימים היה לראש העיר קלוקולאן. למשפחת פינקוס קשרי קרבה עם משפחת קפלן משדובה ויוהנסבורג, שאחד מצאצאיה הוא עורך הדין והתעשיין מנדל קפלן, גם הוא ממנהיגי יהדות דרום אפריקה ויהדות העולם, יו"ר כבוד של קרן היסוד, בעבר גזבר הסוכנות היהודית ויו"ר הוועד הפועל של הקונגרס היהודי העולמי. אחיו של אריה פינקוס, עו"ד ג'ואל (יואל) פינקוס, היה מנהיג המפלגה הציונית הרוויזיוניסטית שפעלה בקרב יהודי דרום אפריקה. בן דוד אחר של האחים פינקוס היה הלל דלסקי, חוקר ספרות אנגלית ישראלי.
למד משפטים וכלכלה באוניברסיטת ויטווטרסראנד (Witwatersrand) ביוהנסבורג, ולאחר מכן עבד כעורך דין בין השנים 1934–1948. בשנים 1939–1948 הנהיג את המפלגה הסוציאליסטית הציונית בדרום אפריקה. כמו כן נמנה עם מייסדי סניף תנועת "הבונים" שם. פינקוס השתתף בקונגרס הציוני ה-22 ב-1946 כאחד מנציגי מחנה העבודה הציוני. בין השנים 1940–1948 היה גם סגן יושב ראש הפדרציה הציונית בדרום אפריקה.
שנותיו הראשונות בישראל; מנכ"ל ראשון של חברת "אל על"

בשנת 1948, זמן קצר לפני הקמת המדינה עלה אריה פינקוס לארץ ישראל.
לאחר שעבד כיועץ משפטי לשר התחבורה דוד רמז, היה המנהל הכללי הראשון של חברת התעופה הישראלית הלאומית "אל על" בשנים 1949–1956. יחד עם ד"ר אברהם ריבקינד, הנחשב אביה המייסד של "אל על" והיה סגן המנהל למסחר, השתתף המנכ"ל פינקוס בביסוסה ובהתפתחותה. בתקופת ניהולו נחנכו הטיסות הבינלאומיות הראשונות של אל על לאירופה, דרום אפריקה ואמריקה, הוטסו לישראל מעל מאה ששים אלף עולים חדשים מתימן, עיראק, איראן והודו, הוקמה חברת "ארקיע" לטיסות פנימיות על בסיס חברת תעופה שהייתה בבעלות ציונית דרום אפריקאית, וכן נוסדו שירותי טיסות המטען של אל על. לקראת סוף 1956 התפטר מפינקוס מתפקידו מ"מניעים אישיים".
בחורף הקיצוני של תחילת שנת 1950, בליל 5/6 בפברואר, התרחשה תאונה דרמטית של המטוס סקיימאסטר "הרצל" של אל על, אשר נפל בעת ההמראה מגובה 15 מ' על מסלול ההמראה. הטייס הצליח להנחית את המטוס על בטן המתכת, והנוסעים, בהם המנכ"ל פינקוס עצמו, וגם הצוות חולצו ללא פגע. המטוס עלה באש ונהרס. נמצא שהתאונה נגרמה על ידי שלג וקרח שנותרו על חלקי המטוס.