stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשם ייחוד
מקור התפילה

המקור הקדום ביותר לאמירת תפילת לשם ייחוד הוא ספרו של המקובל רבי אליהו די וידאש, "ראשית חכמה". שם הוא דן באריכות בחיובו של כל יהודי לפעול למען "ייחוד קודשא בריך הוא ושכינתיה", ומונה מספר אופנים כדי להגשים את הייחוד. בין השאר הוא כותב:
צריך קודם שיעשה הייחוד ההוא, יאמר בפיו ויוציא בשפתיו 'דבר זה או מצווה זו אני עושה לייחד השכינה עם קודשא בריך הוא'...
כיצד? הולך לבית הכנסת לתפילת שחרית - יאמר 'הריני הולך לייחד השכינה עם קודשא בריך הוא'... וכיוצא לשאר התפילות והמצוות...
גם רבי חיים ויטאל מביא בכתביו תפילה זו, ורבי נתן נטע הנובר כבר קבע אותה בסידורו "שערי ציון".
תפילה זו נזכרה גם בספר ראשית חכמה שכתב לבאר שעבודת התפילה והמצוות הן לייחד קוב"ה ושכינתיה, ובתוך דבריו כותב כך: ”צריך קודם שיעשה הייחוד ההוא יאמר בפיו ויוציא בשפתיו דבר זה או מצוה זו אני עושה לייחד השכינה עם קוב"ה” (שער האהבה פ"ט).
וכן מופיע בספר שני לוחות הברית שחיבר ישעיה הלוי הורוביץ ”וענין 'לשמה', הכוונה, שיעסוק בתורה לקיים מה שצונו השם יתברך 'ולמדתם אתם'… ומה טוב הוא, כשפותח הספר יאמר, הנני רוצה ללמוד כדי שיביאני התלמוד לידי מעשה ולידי מדות ישרות ולידי ידיעת התורה, והריני עושה לשם יחוד קודשא בריך הוא ושכינתיה, זהו נקרא תורה לשמה” (מסכת שבועות, נר מצוה אות ס"ו – ס"ח.).
המתנגדים לאמירת התפילה

זמן לא רב לאחר שהחלו מדפיסי הסידורים לכלול בהם את תפילת "לשם ייחוד", החל פולמוס סוער שנסב סביב אמירתה או אי-אמירתה של התפילה:
הראשון שהביע הסתייגות מהדפסת התפילה והפיכתה לעממית היה הרב יאיר חיים בכרך. בספר השו"ת שלו, "חוות יאיר", כתב: ”הנה מקרוב יצא לדפוס סידור תפילה מתלמיד חכם  מוחזק בתורה וביראת ה' והדפיס בו דברי מוסר רבים לבני כפרים וכ"כ בהקדמתו שעיקר כוונתו להמון ב"ב. וכאשר הגדתי לחבורות ב"ב המוניים פירוש סידור תפלה ולפני אחד מהם היה סידור תפלה חדשה מסידורים הנ"ל שאלני אחד מהם שאפרש ג"כ מה שכתב המחבר החדש שיאמר לפני הנחת תפילין ולבישת ציצית וכן בכמה דוכתי לשם יחוד הקדוש ברוך הוא ושכינתיה על ידי ההוא טמיר ונעלם. וכאשר השבתי לו שלא נאמרו הדברים רק לתלמידי חכמים מופלגים, השיבני שלא יבקש לאמרו וגם להבין ענינו רק אגיד לו פירוש המלות וכאשר דחיתיו שנית חרה אפו ואמר כדעת ודברי עדת המקהילים. ובראותי דפקר טובא אמרתי להפיס דעתו שיאמין לי בהן צדקי שגם אני אינני מבין תכלית דיבור דברים אלו וענינם וכן האמת, ואולי לא ידעו ולא יבינו את זה כל חכמי הקבלה דורתינו אף המצפצפים והמהגים בקבלת האר"י לא ידעו מה הוא” (שו"ת חוות יאיר, למברג ה'תרנ"ו, תשובה ר"י, עמ' קי"א).
רבי יעקב ריישר, בספר חק יעקב, כתב נגד אמירת תפילה זו ותפילות חדשות אחרות, הוא מביא את דברי המהרש"ל שכתב אף הוא נגד מנהגים חדשים:
וחדשים מקרוב באו והדפיסו נוסח הספירה ע"פ הסוד וכוונת החפירות וכה"ג בהקפה שבלולב אומרין פסוקים על סדר כוונת האר"י ז"ל וכן נדפס סדר התפלה עם עבודת הבורא וכה"ג הרבה ליקוטים מקובלים ונתפשט דבר זה בעיני המון כאלו כל הרוצה ליטול את השם יבא ויטול ובאמת לא נאה לכסיל כבוד כי כבוד אלהים הסתר דבר. 

ואעתיק מה שכתב מהרש"ל בתשובה סימן צ"ח וז"ל: "שראיתי הרבה מן המדקדקים דקדוק עניות להניח תפילין של יד בישיבה דע שהוא חדשים מקרוב באו ורוצים להיות מכת מקובלים וממדרשים הנעלמים ומחלשי הראות... לכן אהובי אל תלך בדרך אתם, ואין לך עסק בנסתרות המתיהרים בחידושים כאלו הן יודעים ומבינים רזי התורה וצפוניה, והלואי שידעו הגלוים. מה יפה כחו של רבי שמעון מקינון אחר שלמד ספרי הקבלה אמר שהוא מתפלל כתנוק בן יומו וכו'. ע"כ נהוג כדרכך ויהיה להם מה שלהם אבל דע שכל המשנה ידו על התחתונה וידינו על עליונה" עכ"ל מהרש"ל. הרי מדבריו דאין לשנות המנהג אף בכת המקובלים, וכ"ש שאר שינוי המנהגים שהוזכרו בספרים חדשים ואף אי נימא דמותר לשנות איזה דבר לאיזה יחידי סגולה מי שמפורסם ומוחזק בחסידות ליודעי חן אם רוצה לכוין איזה דבר או לשנות כפי מה שמצא חידוש בדברי אחרונים גם זו בהצנע לכת ולא לפרסם הדבר לשנות המנהג, וצווחין ככרוכיא על מי שעושה כמנהג ישנים, כאלו חידושי תורה מאתם תצא והשם יודע אם לעקל...
בדרשות החתם סופר מובא: ”מ"ש אומרים קודם עשיית המצות ולימוד התורה לשם דקב"ה ושכינתי' ע"י ההוא טמיר ונעלם בשם כל ישראל העיד בעל חו"י ז"ל סוסי' ר"י כי אינו יודע פירושו כי רם ונשגב ואני נמנע מלאומרו כלל.” (דרשות חתם סופר ח"ג בשער יוסף דרוש לז' אב.)
הפולמוס סביב אמירתה

עיקרו של הפולמוס התעורר בשנת תקל"ו, במענה לשאלה שנשאל הרב יחזקאל לנדא, רבה של פראג ומחבר ספר השו"ת "נודע ביהודה", על ידי הרב יששכר בער בלוך, האם יש לאמר לשם ייחוד. בתשובתו הוא מתנגד בחריפות לאמרית התפילה, ומונה מספר טעמים לכך, בסוף דבריו מסיים בחריפות במילים 'וצדיקים ילכו בם, וחסידים יכשלו בם', כפרפרזה על הפסוק 'ורשעים יכשלו בם':
אשר שאל בנוסח 'לשם ייחוד' אשר חדשים מקרוב נתפשט ונדפס בסידורים, הנה בזה אני משיב – עד שאתה שואלני נוסח אמירתו, יותר ראוי לשאול אם נאמר כי טוב באמירתו, ולדעתי זה רעה חולה בדורנו, ועל הדורות שלפני זמננו שלא ידעו מנוסח זה ולא אמרוהו, והיו עמלים כל ימיהם בתורה ובמצות, הכל על פי התורה ועל פי הפוסקים אשר דבריהם נובעים ממקור מים חיים ים התלמוד, עליהם נאמר 'תומת ישרים תנחם' והם הם אשר עשו פרי למעלה וגדול מעל שמים חסדם, אבל בדורנו הזה כי עזבו את תורת ה' ומקור מים חיים שני התלמודים בבלי וירושלמי לחצוב להם בורות נשברים, ומתנשאים ברום לבבם כל אחד אומר אנכי הרואה ולי נפתחו שערי שמים ובעבורי העולם מתקיים, אלו הם מחריבי הדור. ועל הדור היתום הזה אני אומר 'ישרים דרכי ה' וצדיקים ילכו בם וחסידים יכשלו בם', והרבה היה לי לדבר מזה אבל כשם שמצווה לומר דבר הנשמע, כך מצווה שלא לומר דבר שאינו נשמע וה' ירחם עלינו...
בדברים אלו דוחה ר' יחזקאל את תפילת "לשם ייחוד" בנימוק שמרני: אל לנו לשנות ממנהגי הדורות הקודמים שהיו עמלים בתורה ובמצוות, ולא אמרו נוסח כזה או דומה לו.
בהמשך דבריו הוא מנמק את התנגדותו החריפה בנימוקים נוספים:
בנוסח התפילות והברכות המקובל בידינו מאנשי כנסת הגדולה כבר נרמזו כל הבקשות והכוונות שאותן יש לבקש ולכוון בעת קיום המצווה, ועל כן אין מקום לתקן ולנסח תפילות חדשות.
באמירת לשם יחוד יש חשש כבד לקיצוץ בנטיעות, כלומר למחשבת כפירה.
אין צורך לומר במפורש שהמצוות נעשות כדי לתקן תיקונים בעולמות העליונים, שכן תיקונים אלו נעשים על ידי עצם קיומה של המצווה מבלי אמירה ותפילה נוספות.
התנגדותו של ר' יחזקאל לנדא לאמירת התפילה נבעה גם מהתנגדותו לתנועת החסידות שהחלה נפוצה בימיו. על כך רומזות מילותיו ”בדורנו הזה... עזבו את תורת ה'... ומתנשאים ברום לבבם כל אחד אומר אנכי הרואה ולי נפתחו שערי שמים ובעבורי העולם מתקיים... וחסידים יכשלו בם” יש המייחסים את התנגדותו החריפה לתפילה זו למלחמתו בשרידי השבתאים. גם תלמידו של ר' יחזקאל, הרב אלעזר פלקלס, רומז בספרו "תשובה מאהבה" שהביקורת של רבו על אמירת "לשם ייחוד" נעוצה בעובדה שבתפילות אלו התערבו תפילות הקשורות לתורתו של שבתאי צבי.
רבים ממצדדי אמירת "לשם ייחוד" התייחסו לטענותיו של ר' יחזקאל ודחו את דבריו. אחד מהם היה הרב חיים מצ'רנוביץ, שבספרו "שער התפילה" ענה על הטיעונים ההלכתיים שפורטו בשו"ת "נודע ביהודה". החיד"א אף כתב בחריפות:
ואל תשגיח במה שכתב הרב מהר"ר יחזקאל סג"ל לנדא... אשר זלזל והטיח דברים על אמירת לשם ייחוד... ובא לכלל כעס על חסידי ארצו, ובא לכלל טעות בדבריו... והוא חולק בידיים נקיות על רשב"י וחבריו... ועל רבינו האריז"ל...
כיום נהוגה אמירת "לשם ייחוד" בקרב רוב ככל המתפללים מקרב החסידים והספרדים. ממתפללי נוסח אשכנז ישנם לא מעטים הנמנעים מלומר את התפילה, מהסיבות שפורטו לעיל. עם זאת בעבר חלק מהמתנגדים אמרו תפילה זו. בחסידות בעלז נהוג שאין אומרים לשם ייחוד ביום היארצייט של הנודע ביהודה.
לקריאה נוספת

רן ישראלי, הלכה בפרשה, כרך ה', פרשת ויקרא, עמ' 11-32
הערות שוליים

↑  המשפט של ר' יחזקאל "ישרים דרכי ה' וצדיקים ילכו בם וחסידים יכשלו בם" הוא פרפרזה על פסוק מהושע: ”יְשָׁרִים דַּרְכֵי ה' וְצַדִּקִים יֵלְכוּ בָם וּפֹשְׁעִים יִכָּשְׁלוּ בָם” (י"ד, י) על כך נפוץ הסיפר העממי הבא (מובא בספרו של י.ל. מיימון "שרי המאה" א', עמ' 189): במהדורת הדפוס השנייה של ספר השו"ת נודע ביהודה שיחדו החסידים את המדפיס כדי שישנה את המשפט לצורתו המקורית: "ופושעים יכשלו בם". כאשר נוכח ר' יחזקאל בהדפסה ה"מתוקנת" חייך ואמר: "אני הפכתי את הפושעים לחסידים, אך הם הפכו את החסידים לפושעים...". לאמיתו של דבר לא נמצא אישור לסיפור זה, שכן בכל המהדורות הידועות כיום כתוב "חסידים" ולא "פושעים" (על פי דניאל שפרבר, מנהגי ישראל ב', ירושלים ה'תשנ"א, עמ' קי"ח, הערה 69).
↑  ראו: דניאל שפרבר, מנהגי ישראל ב', ירושלים ה'תשנ"א, עמ' קי"ז, הערה 69.
↑  שו"ת תשובה מאהבה, חלק א', סוף תשובה א'.
↑  חיי אדם בהקדמה ל"אור השנים", הקדמת שב שמעתתא, מלבי"ם בארצות החיים סימן כ"ח ס"ק כ"ט.
↑  הכנה למצווה עמ' קיז.
יחידת שלף

| --- | --- |
 סמל יחידת שלף סיכת לוחם ביחידהסיכת לוחם ביחידה
 פרטים
 שיוך:   יחידה 9900  חיל האוויר הישראלי
 סוג:  יחידת סיור אווירי
 בסיס האם:   בסיס חצור
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־48 שנים)
 מלחמות:    מלחמת לבנון הראשונה  האינתיפאדה הראשונה האינתיפאדה השנייה מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה מבצע עופרת יצוקה   מבצע צוק איתן   מבצע שומר החומות   מבצע שובר גלים   מבצע מגן וחץ  מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:   טייסת 100
יחידת שלף (מוכרת גם בשם גף שלף) היא יחידת סיור אוויר לוחמת משותפת לחיל האוויר הישראלי וליחידה 9900 של אגף המודיעין המפעילה את סיירי האוויר הפועלת בטייסת 100.
יחידת שלף מורכבת מסיירי אוויר ומחמ"ל מבצעי. היחידה אחראית על משימות האוויר המוטסות המאוישות.
היסטוריה

היחידה הוקמה בשנת 1976 באגף המודיעין. הייתה זו הפעם הראשונה שסיירים החלו לפעול במסגרתה של יחידה עצמאית. לפני כן, נהגו מחלקות המודיעין של הפיקודים המרחביים להחזיק סיירי אוויר משלהם, שהיו כפופים לקמ"ן הפיקוד.
בתחילת שנות ה-90 הקים חיל האוויר יחידת סיירי אוויר משלו, ששולבה כגף בטייסת 100. תפקיד היחידה היה אספקת מודיעין למשימותיו של חיל האוויר.
עד תחילת המאה ה-21, לכל אחת משתי היחידות היו שיטות פעולה שונות ומסלול הכשרה שונה. עם כניסתן של מערכות תצפית חדשות, נהיה אופי העבודה דומה, ולכן הוחלט על איחוד שיטות ההכשרה של שתי היחידות.
משנת 2005, מתקיים קורס סיירי האוויר המאוחד.
במסגרת ההכשרה, עוברים סיירי האוויר הכשרת פענוח שטח ואוויר, ניווטים קרקעיים ורכובים, סדרות שטח ייעודיות ועוד.
כיום, כל סיירי האוויר יוצאים למסלול קצונה כחלק מההכשרה ומשרתים שנתיים נוספות בשירות קבע.
במאי 2023, לקחה חלק היחידה במבצע מגן וחץ כאשר סיפקה ליווי חי לתקיפות צה"ל ואספה מודיעין חזותי איכותי.
במלחמת חרבות ברזל לקחה היחידה חלק בתמרון הקרקעי וסייעה לכוחות היבשה המתמרנים באמצעות איסוף ויזואלי של חוזי, צילום בזמן אמת, מתן התראה מדויקת אודות איומים בקרבת לוחמי היבשה המתמרנים, איסוף מודיעין ופענוח זירת הקרב.
מבנה

סיירי היחידה מתחלקים לשני גפים:
גף חוזי – משתמשים הסיירים במטוסי הצופית ומשדרים וידאו בזמן אמת בעוד הם מלווים כוחות יבשה, ואוספים תמונת מצב מודיעינית מדויקת.
גף צילום – משתמשים הסיירים במטוסי החופית ומשתמשים במצלמות סטילס לטובת ליווי מעצרים, הפללת מטרות, איסוף אלכסוני צבעוני וצילומי מכ"ם.
היחידה מבצעת תפקיד נוסף בטייסת 122.
סיירי האוויר של היחידה מחולקים, חלקם עונדים כומתה ירוקה של חיל המודיעין וחלקם כומתת חיל האוויר, והרוב המוחלט של סיירי האוויר מגיעים ליחידה לאחר נפילה מקורס טיס. תפקיד סייר האוויר פתוח גם לנשים.
בסיס היחידה הוא בבסיס חצור של חיל האוויר.
גלריה

סייר אוויר של יחידת שלף
סיירי אוויר של יחידת שלף
סיירי אוויר של גף צילום
הערות שוליים

1 2 3   איה חיימוביץ', זו היחידה שרואה את שדה הקרב מלמעלה. צפו, באתר צה"ל, 27 באוקטובר 2023
↑  שי לוי, ‏"שיתוף פעולה אווירי-מודיעיני": תיעוד ייחודי של תקיפות צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2023
↑  סיירי אוויר, באתר מתגייסים
מעמד התושבות במזרח ירושלים

מעמד התושבות במזרח ירושלים הוא מעמדם האזרחי של התושבים באזורי מזרח ירושלים מייד לאחר מלחמת ששת הימים, עת סיפחה ישראל את האזור וחילקה לתושביה תעודות זהות. עם זאת, המעמד המשפטי של מחזיקי תעודת הזהות המזרח ירושלמית נותר עמום עד לפסק-דין שנתן בית המשפט העליון ב-1988 בעניינו של מוברק עווד, שבו נקבע שמעמדם של תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים הם כמי שקיבלו רישיון משתמע לישיבת קבע (תושב קבע) על-פי חוק הכניסה לישראל.
התנאים לרכישת רישיון קבע ופקיעתו קבועים בחוק ובתקנות. בין היתר, השתקעות בחו"ל או רכישת מעמד במדינה זרה מובילה לפקיעת הרישיון.
התאזרחות

תושב קבע רשאי להגיש בקשה להתאזרחות אם הוא עומד בתנאים הבאים:
מגיש הבקשה נמצא בישראל ועליו להוכיח כי שהה בה לפחות שלוש מתוך חמש השנים שקדמו להגשת הבקשה (למשל באמצעות תשלומי ארנונה ורישום ילדיו למוסדות חינוך).
הוא זכאי לשבת בישראל ישיבת קבע (ובפרט לא פקע רישיון ישיבת הקבע שלו).
יודע את השפה העברית (נבחן ברמת שיחת חולין מול פקיד).
ויתר על אזרחותו הקודמת (בפרט ירדנית) או הוכיח כי יפסיק להיות אזרח חוץ כשיהיה אזרח ישראלי.
מתחייב בנושא הבא: "אני מצהיר שאהיה אזרח נאמן למדינת ישראל".
הרשויות בודקות שאין מניעה ביטחונית להתאזרחות, כגון מעורבות בטרור.
בשנים הראשונות לסיפוח מזרח ירושלים מספר בקשות ההתאזרחות היה קטן יחסית. מאז תהליך אוסלו ובפרט האינתיפאדה השנייה ובניית גדר ההפרדה שניתקה חלקים מירושלים המוניציפלית משאר העיר (ובפרט מחנה הפליטים שועפאט) והגבירה את ניתוק ירושלים משאר יהודה ושומרון, מספר המתאזרחים גובר. לפי סקר, רוב התושבים במזרח ירושלים אומרים שאם תעמוד בפניהם בעתיד הבחירה בין אזרחות מלאה בישראל לבין אזרחות מלאה במדינה פלסטינית, הם יעדיפו אזרחות ישראלית.
נכון ל-2022, על פי נתוני משרד הפנים, 18,982 מהפלסטינים תושבי מזרח ירושלים, המהווים פחות מ-5%, הם אזרחי מדינת ישראל. רק כ-34% מהבקשות לאזרחות מאושרות, וברבים מהמקרים אישור הבקשה אורך שנים.
מעמד ילדים

על-פי תקנה 12 לתקנות הכניסה לישראל, התשל"ד 1974: "ילד שנולד בישראל, ולא חלו עליו סעיף 4 לחוק השבות, יהיה מעמדו בישראל כמעמד הוריו; לא היה להוריו מעמד אחד, יקבל הילד את המעמד של אביו או אפוטרופוסו זולת אם ההורה השני מתנגד בכתב לכך; התנגד ההורה השני, יקבל הילד את המעמד של אחד מהוריו, כפי שיקבע השר". בפועל, גם כאשר האם היא תושבת ישראל הילד יכול לרכוש מעמד. על פי נוהל משרד הפנים, המבחן הוא מרכז החיים של הילד ולא מין ההורה. גם ילדים שנולדו מחוץ לישראל להורים ששניהם תושבי המדינה יכולים להירשם כתושביה. משרד הפנים מאפשר במזרח ירושלים רישום ילדים כתושבים קבועים או ארעיים (שמוביל לתושבות קבועה) גם בנסיבות נוספות דוגמת לידה לא מתוכננת מחוץ לישראל.
היסטוריה חקיקתית, מנהלית, ושיפוטית

בפסק דין שנתן בג"ץ ב-1995, בעניינה של פתחיה שקאקי, אשתו של פתחי שקאקי מנהיג הג'יהאד האיסלמי, נקבעו אמות מידה נוספות לשיקוליו של שר הפנים בשלילת רישיון לישיבת קבע.
באותה שנה, 1995, כשברקע מתנהלים תהליך אוסלו והעברת הריבונות על חלק מהשטחים לרשות הפלסטינית ובמקביל מתגברים אירועי הטרור, משרד הפנים החל ליישם מסגרת נורמטיבית זו, לפי חוק הכניסה לישראל, גם ביחס לבעלי רישיון לישיבת קבע, שהעתיקו את מקום מגוריהם אל מחוץ לגבולותיה המוניציפליים של ירושלים, אל שאר יהודה ושומרון, וכן הפעיל מדיניות סדורה ויזומה יותר לביטול רישיונות על-פי הקריטריונים הנקובים בחוק ובתקנות. על פי נתוני משרד הפנים, בשנים 1967–2014 פקע רישיון תושבותם של 14,416 איש לפחות.
באפריל 1997 פורסם דו"ח של בצלם והמוקד להגנת הפרט בשם "הטרנספר השקט", שבו עדויות של מי שנשלל מהם מעמד תושבות הקבע. הביטוי "הטרנספר השקט" הפך לרווח בקרב ארגוני שמאל בישראל.
לשר הפנים יש סמכות לתת רישיונות מחודשים לתושבים לשעבר שרישיונם פקע. שר הפנים לשעבר נתן שרנסקי, ב"תצהיר שרנסקי" או "נוהל שרנסקי" שהוצג בפני בג"ץ, ועוגן בנוהל 5.2.0018, קבע נוהל מקל בנושא זה.
במרץ 2017, הורה בית המשפט העליון למשרד הפנים להשיב לאכרם עבד אל-חק את תושבותו אשר פקעה במהלך שהותו בארצות הברית, שאליה יצא כקטין, משום שבמקביל הוא המשיך לקיים זיקות עם ישראל, נישא לשתי נשים תושבות האזור, ונולדו לו עשרה ילדים המתגוררים בירושלים. השופטים עוזי פוגלמן ומני מזוז התייחסו בהחלטתם לכך שהפלסטינים ממזרח ירושלים הם "תושבים ילידים" ובכך הם שונים מתושבים מהגרים, אולם נשיאת בית המשפט השופטת מרים נאור קבעה כי מדובר בפסיקה ספציפית לנסיבותיו הייחודיות של העותר ואין להקיש ממנה אל הכלל. העתירה התקבלה בשל בחינת סבירות שיקול הדעת של שר הפנים ביישום המדיניות המרחיבה את "נוהל שרנסקי". בדצמבר 2017 התקבלה עתירה דומה שבה אימצה הנשיאה נאור את גישתם של השופטים פוגלמן ומזוז לגבי החשיבות של מעמדם של תושבים ילידים לעומת תושבים מהגרים.
ראו גם

חוק הכניסה לישראל
הערות שוליים

↑  בג"ץ 282/88 - עווד נ' ראש הממשלה ושר הפנים ואח'
↑  התאזרחות של מי שמחזיק בישיבת קבע, משרד הפנים
↑  הצהרת נאמנות כתנאי לקבלת אזרחות סקירה משווה, מרכז המידע של הכנסת, 2010
↑  ניר חסון, 3,374 מתושבי מזרח ירושלים קיבלו אזרחות בעשור האחרון, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2012
↑   ניר חסון, זינוק בבקשות תושבי מזרח ירושלים לקבלת אזרחות, ירידה בשיעור האישורים, באתר הארץ, 12 בינואר 2017
↑  ניר חסון, תעודה כחולה, מצרך מבוקש במזרח ירושלים, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2012
↑  אהוד יערי, ‏יותר ממחצית הפלסטינים בירושלים מעדיפים אזרחות ישראלית, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2015
↑   ניר חסון, פחות מ-5% מהתושבים הפלסטינים במזרח ירושלים קיבלו אזרחות מ–1967, באתר הארץ, 29 במאי 2022
↑  משרד הפנים, נוהל הטיפול בבקשה למתן רישיון ישיבה בישראל לקטין שנולד מחוץ לישראל שרק אחד מהוריו רשום כתושב קבע, נקרא גם: נוהל 5.2.0030., ‏19 בספטמבר 2012
↑  יעל שטיין, משפחות אסורות: איחוד משפחות ורישום ילדים במזרח ירושלים, באתר בצלם, ‏ינואר 2004
↑  בג"ץ 7023/94 שקאקי נ' שר הפנים
↑  שחר אילן, מספר תושבי מז' ירושלים שמעמדם האזרחי נשלל זינק השנה ב-500%, באתר הארץ, 24 ביוני 2007
↑  עדכון, 23 במרץ 2015, באתר המוקד להגנת הפרט
↑  בג"ץ 2227/98 - המוקד להגנת הפרט ואח' נ' שר הפנים ואח'
↑  עע"ם 3268/14 אכרם עבד אלחאק נ' שר הפנים, ניתן ב־14 במרץ 2017
↑  עע"ם 5037/08 נאדיה חליל נ' שר הפנים (19.12.2017)
אלוויס TF 21

| --- | --- |

אלוויס TF 21, שנת 1966
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Alvis Car and Engineering Company
 שנות ייצור:  1966–1967
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  אלביס TE 21
 סיווג:  מכונית סלון
 פלטפורמה:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,802 מ"מ
 רוחב:  1,676 מ"מ
 גובה:  1,461 מ"מ
 משקל:  1,554 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,832 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 12 שסתומים, מקורר מים, 2,993 סמ"ק, המפיק 152 כ"ס ב-4,750 סל"ד יחס דחיסה 9.0:1 מאייד משולש מסוג "SU Carburettor"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  120 מייל (193.12 ק"מ)
אלוויס TF 21 (באנגלית: Alvis TF 21) היא מכונית סלון, 2 דלתות, בתצורות: קופה וקבריולה, אשר יוצרה על ידי חברת Alvis Car and Engineering Company הבריטית בין השנים 1966–1967.
אלוויס TF 21

סך הכול יוצרו 106 יחידות.
תאוצת דגם "אלוויס TF 21" בין 0-80 קמ"ש היא 7.5 שניות.
תצורות "אלוויס TF 21"

2 דלתות - סלון
2 דלתות - קבריולה
תמונות

אלוויס TF 21
אלוויס TF 21, שנת 1966, קבריולט
אלוויס TF 21, שנת 1966, קבריולט
אלוויס TF 21, שנת 1966, קבריולט
אלוויס TF 21, שנת 1966, קבריולט
לוגו אלוויס TF 21, שנת 1966
אלוויס TF 21, שנת 1967
אלוויס TF 21
אלוויס TF 21
אלוויס TF 21
אלוויס TF 21, שנת 1967, קבריולט
ראו גם

אלוויס TE 21
אלוויס פיירבירד
לקריאה נוספת

אלוויס TF‏ 21, classics.honestjohn.co.uk
הערות שוליים

↑  אלוויס TF 21  alvisarchive
↑  אלוויס TF 21 - מידות ונתונים טכניים carfolio.com/specifications
אבו בכר

ערך זה עוסק בח'ליפה הראשון אחרי מות מוחמד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אַבּוּ בַּכְּר עַבְּד אללַּהּ בְּן אַבִּי קֻחַאפַה עֻתְ'מַאן בְּן כַּעְב א-תִּימִיּ אלְ-קֻרַשִׁיּ (בערבית: أبو بكر عبد الله بن أبي قحافة عثمان بن كعب التيمي القرشي; בערך 573–634) היה הח'ליפה הראשון לאחר מות מוחמד, כיהן שנתיים (632–634) עד מותו. אביה של עאישה, אחת מנשות מוחמד ובן דודו של טלחה אבן עוביד-אללה, מחברי מועצת השורא. מכונה גם "אַ-סִּדִּיק" (בערבית: الصديق – "הצדיק").
אבו בכר נלווה אל מוחמד כאשר היגר ממכה לאל-מדינה. הוא ירש את מוחמד כמנהיג פוליטי ודתי, והיה לח'ליפה הראשון מבין ארבעת הח'ליפים ישרי הדרך. בתקופת שלטונו ביסס את שלטון האסלאם בחצי האי ערב. בהיבט המדיני, שמר על המשך קיומה של המדינה הקטנה שיצר מוחמד ופתח את מסעות הכיבוש האסלאמיים בשליחת צבאות לסוריה ולעיראק. בהיבט הדתי, השיב אל חיק האסלאם במלחמות הרדה את עשרות השבטים המורדים של חצי האי ערב, שחזרו בהם מן האסלאם ולא חשו מחויבים לביעה (שבועת האמונים לנביא ולאסלאם).
ביוגרפיה > ראשית חייו

אבו בכר נולד בשנת 573 בעיר מכה שבמחוז חג'אז בחצי האי ערב (כיום במערב ערב הסעודית). הוא נולד למשפחה אמידה משבט קורייש להורים אבו קֻחאפה ואום אל-ח'יר. על פי המסורת, בילדותו אהב לשחק עם גדיים ובכרים, מכאן הכוניה שניתנה לו - אבו בכר (אבי הבכרים).
כבן למשפחה עשירה, ידע קרוא וכתוב מגיל צעיר והיה חובב שירה וספרות. כמו כן היה בעל זיכרון מפותח וידע נרחב אודות השבטים והפוליטיקה האזורית.
בגיל 18 החל לסחור בבגדים ומשום כך נדד רבות בחצי האי ערב. הוא התעשר, נהיה סוחר חשוב ומרכזי באזור, והוכתר לראש השבט עוד בחיי אביו.
ביוגרפיה > בראשית ימי האסלאם

אבו בכר התאסלם בשנת 613 לאחר שחזר למכה ממסע לתימן ומכריו סיפרו לו על מעשי אדם בשם מוחמד שהכריז על עצמו כ"שליח האל". לפי אבן קת'יר (היסטוריון ותאולוג סוני מן המאה ה-14), בכך נהיה למתאסלם השני אחרי ח'דיג'ה. בעקבות התאסלמותו, רבים ממכריו התאסלמו גם כן, ביניהם כל בניו למעט עבד א-רחמאן. עצם היותו אדם חשוב וידוע השפיע רבות על התאסלמותם של עבדים בעיקר, שהיו נפוצים במכה באותה התקופה. סופר עליו שלמרות היותו אדם חופשי, היה אמפתי כלפי עבדים ואף רכש 8 עבדים על מנת לשחררם לאחר מכן תמורת 40,000 דינר.
בשנים שלאחר מכן, הטיף אבו בכר בפומבי וקרא לאנשים להישבע אמונים לאסלאם ולנביא. מכה הייתה אז עיר אלילית ברובה, ואנשי העיר לא ראו בעין יפה את ההטפות והחלו לרדוף את המוסלמים. על פי המסורת, באחת הפעמים הוכה אבו בכר על ידי גברים משבט קורייש עד שאיבד את הכרתו (מה שהוביל להתאסלמות אמו).
ב-620 נפטרה אשתו של מוחמד, ח'דיג'ה, והוא שודך לבתו של אבו בכר, עאישה.
ביוגרפיה > ההג'רה

ב-622, בפיקודו של מוחמד, היגר אבו בכר יחד עם כל מוסלמי העיר מכה לאל-מדינה, כחלק ממהלך המכונה הג'רה (הגירה), המסמן את נקודת ההתחלה למניין השנים המוסלמי. באל-מדינה רכש אבו בכר עבור מוחמד קרקע שעליה נבנה מסגד הנביא ונשא לאישה את חביבה, בתו של חריג'ה בן אבו נאצרי, חבר קרוב.
ביוגרפיה > כמצביא

ב-624 לקח אבו בכר לראשונה חלק במסע צבאי והיה שומר סף אוהלו של מוחמד בקרב בדר, וב-625 השתתף בקרב אוחוד. ב-627 השתתף בקרב אל-חנדק, שם נחלו כוחות העיר אל-מדינה בהנהגת מוחמד ניצחון גדול מול קואליציית כוחות יהודיים-ערביים.
ב-628 היה עד להסכם חודיבייה, השתתף בקרב ח'ייבר ופיקד על מסע אבו בכר הצדיק לנג'ד (מרכז חצי האי ערב), שם הכריע הצבא המוסלמי שבפיקודו צבא של שבטים ערביים. ב-630 השתתף בכיבוש מכה מידי השבטים הלא-מוסלמים, קרב חונאין בו נחלו המוסלמים הצלחה מול השבט הואזן הבדואי ובמצור על טאיף, מצור שנמשך כשבועיים על העיר טאיף ונפסק בעצת אבו בכר שייעץ להסיר את המצור כאשר לא נראתה הכרעה, בטענה שהעיר תיפול כשהאל ירצה בכך.
כשנה לאחר מכן, בעת שמוחמד שהה באל-מדינה, הוביל אבו בכר כ-30,000 לוחמים לעיר תבוכ במטרה לכבוש אותה מידי הביזנטים, אך אלה איבדו את אחיזתם באזור הזה של המזרח התיכון, והעיר נכבשה ללא קרב.
ביוגרפיה > מות מוחמד

ב-8 ביוני 632, זמן קצר לאחר שחזר אבו בכר לאל-מדינה ממסעות הכיבושים, נפל למשכב מוחמד ונפטר בגיל 63 בביתה של עאישה. בנקודה זו מתחיל הפיצול בין האסלאם השיעי לאסלאם הסוני, שכן על פי המסורת השיעית בעודו על ערש דווי, הכריז מוחמד על בן דודו עלי בן אבי טאלב, לימים הח'ליף הרביעי, כיורשו. על פי המסורת הסונית הוא לא השאיר הוראות ברורות לגבי יורש או מחליף.
ביוגרפיה > כח'ליף הראשון

לאחר מות מוחמד החלו להיווצר מתחים בין המוסלמים מאל-מדינה – האנסאר, לאלו שהיגרו למכה במהלך ההיג'רה – המהאג'רון, ולמעשה האומה המוסלמית החלה להתפרק. שבטים ערביים שהתאסלמו כתוצאה מכיבושי מוחמד החלו לחזור לסדר הישן של שבטיות ג'אהלית פגאנית, והחלו לצוץ מטיפים שהכריזו על עצמם כנביאים וניסו להוביל כוח נגד המוסלמים. משום כך, התכנסו האנסאר באל-מדינה ודנו לגבי מי ראוי שיירש את מוחמד ויאחד מחדש את האומה המוסלמית. על פי המסורת, עומר בן אל-ח'טאב ואבו עוביידה בן אל-ג'ראח נשבעו אמונים לאבו בכר, ובכך שכנעו את המועצה להכיר בו כח'ליף הראשון.
כח'ליף הניף אבו בכר את דגל דיכוי המרידות באומה, ופתח במלחמות הרדה נגד השבטים שחזרו בהם מן האסלאם. לאחר מכן התפנה למסע כיבוש אזורים שהיו תחת שליטת האימפריה הסאסאנית המתפוררת והאימפריה הביזנטית, מבצע שנמשך עד אחרון הראשידון ואף בימי הח'ליפות האומיית.
בשנת 633 פלש צבאו של אבו בכר לגבולה הדרום-מערבי של האימפריה הסאסאנית, כווית ועיראק של היום, בפיקודו של ח'אלד בן אל-וליד. הצבא מנה 18,000 חיילים, ובחודשיים הראשונים לפלישה, אפריל-מאי, צלח חמישה קרבות מרכזיים: הראשון שבקרבות מול הסאסאנים, קרב השרשראות, וארבעה קרבות על גדות נהר פרת; קרב הנהר, קרב ולג'ה, קרב אל-יס והחשוב מביניהם, המצור שהוביל לכיבושה של העיר אל-חירה. לאחר הפוגה קצרה, צר צבאו של אבו בכר על העיר אל-אנבר במשך כמה שבועות, עד שנפלה. הוא המשיך דרומה וכבש את העיר עין א-תמר. באוגוסט שב בן אל-וליד לחצי האי-ערב על מנת לדכא מרד, ובאותו הזמן התארגנו כוחות פרסיים לגבש צבא גדול שיכניע את הכובשים המוסלמים. בן אל-וליד החליט להפתיע את הפרסים ותקף אותם בלילה אחד בנובמבר בשלוש חזיתות שונות: קרב א-זמיל, קרב א-ת'אני וקרב א-מ'ודייח. פעולה זו הביאה לסיום שליטת הפרסים בעיראק.
לאחר מכן פנה אבו בכר להילחם בביזנטים. ביוני 634 פלש בן אל-וליד לסוריה וכבש במהרה את הערים סווא, אראק, תדמור, א-סוחנה, אל-קרייתין וחאורין. לאחר מכן כבש את בוסרה, בסיוע שני מצביאים אחרים; שרהביל ואל-עוביידה. לאחר מכן פנה אבו בכר לכבוש את דמשק, אך בדרך נתקל צבאו בהתנגדות ביזנטית והכריע אותה בשלושה קרבות; קרב יאקוסה, קרב אג'נדין וקרב מראג' א-סאפר. באוגוסט הגיע הצבא בפיקודו של בן אל-וליד לדמשק, צר עליה וכבש אותה.
ביוגרפיה > מותו

אבו בכר נפטר ב-23 באוגוסט 634 במהלך המצור על דמשק באל-מדינה, כנראה מהכשת נחש, בניגוד לשאר הראשידון שנרצחו. זמן קצר לפני מותו הוא קרא לקהילה המוסלמית לקבל את עומר בן אל-ח'טאב כיורשו לח'ליפות. מרבית הקהילה אימצה את עומר, אולם תומכי עלי בן אבו טאלב, שלימים יתגבשו לשיעה, סברו כי עלי היה צריך לרשת את אבו בכר, לאחר שבראייתם, אבו בכר גזל מעלי את ירושת הנביא מוחמד.
קברו של אבו בכר נמצא במסגד הנביא באל-מדינה, מקום קבורת הנביא מוחמד. מעשה זה הנציח לדורות את מעמדו וחשיבותו של אבו בכר בהיסטוריה האסלאמית.
צאצאיו

לאבו בכר היו ארבע נשים. מגרושתו, קותילה בנת עבד אל-עוזה, היו לו בת, אסמאא, ובן, עבדאללה. מאשתו השנייה, אום רומאן, היו לו בן מאומץ, טופיל אבן-עבדאללה, בן, עבד א-רחמאן, ובת, עאישה. מאשתו השלישית אסמאא בנת עומיס, היה לו בן, מוחמד. מאשתו הרביעית, חביבה בנת ח'ריג'ה, הייתה לו בת, אום כולתום.
היום, ישנן כמה משפחות המיוחסות לאבו בכר, למשל שבט שיחאל בסומליה, ושמות משפחת כגון אל-עתיקי, אל-קוריישי ואבן-בכרי.