stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון הנטר
מושל ניו סאות' ויילס

קשייו של הנטר כמושל החלו עוד קודם להגעתו לסידני. ארתור פיליפ עזב את המושבה ב-1793 ובמשך השנתיים הבאות הייתה השליטה בה באופן מוחלט בידי הכוח הצבאי שם. במהלך שליטתו על המושבה של סגן המושל פרנסיס גרוס (אנ'), שניצל את הנידונים ללא רחם, התנהל בה סחר נרחב במשקאות אלכוהוליים, שממנו הפיקו הקצינים רווח עצום. הם השיגו את השליטה על בתי המשפט ועל ניהול הקרקעות, על בתי המסחר, ועל ניהול עבודת הנידונים. הנטר הבין שסמכויות אלו חייבות לשוב לשליטת המנהל האזרחי, משימה שהיה קשה ליישם. יריבו במהלך זה היה ג'ון מקארתור (אנ'), שהגן ללא רחם על האינטרסים המסחריים שלו. הנטר מצא את עצמו חסר אונים. מושל בעל עוצמה היה עוצר את הקצינים ושולח אותם בחזרה לאנגליה, אך אם הוא היה עושה כן, הוא ככל הנראה היה גורם לפריצתו של מרד דוגמת מרד הרום שפרץ בהמשך בתקופת כהונתו של ויליאם בליי כמושל. במכתבים אנונימיים שנשלחו לרשויות באנגליה הואשם הנטר בהשתתפות במעשי התעללות שהוא לא מנע אותם. על אף הגנתו הנחרצת של הנטר נגד האשמות אלו, הוא נקרא בחזרה לאנגליה באמצעות שדר שנשלח ב-28 בספטמבר 1799 על ידי הדוכס מפורטלנד, מזכיר הפנים. השדר הגיע לידיו של הנטר ב-20 באפריל 1800 והוא יצא בדרכו לאנגליה ב-28 בספטמבר, כשהוא הותיר את השליטה על המושבה בידיו של סגן המושל פיליפ גידלי קינג. עם הגעתו לאנגליה, עשה הנטר ככל יכולתו כדי להצדיק את עצמו, אך הרשויות לא נתנו לו שום הזדמנות. הוא פרסם את עמדותיו בקונטרס ארוך שהודפס ב-1802 תחת הכותרת "הערותיו של המושל הנטר על הגורמים להוצאות הקולוניאליות של ההקמה של ניו סאות' ויילס. רמזים על הפחתת ההוצאות הללו ורפורמות בהתעללויות הרווחות", שהפך למסמך רב ערב לתיעוד ההיסטוריה המוקדמת של אוסטרליה.
הנטר חקר ופרץ את הדרך להמשך חקר הארץ שסביב לסידני, ובכך עודד את המשך חקר האזור על ידי מתיו פלינדרס וג'ורג' בס. דניאל סאותוול (אנ'), שהיה קצין בצי הראשון לאוסטרליה, תיאר את הנטר כ"חסר גאווה נוקשה, מצטיין בעיסוקו, וכדי לסכם את הכל, אדם אמיד". אך הנסיבות שאליהן הוא נקלע הקשו עליו עד מאוד כדי להצליח בתפקידו כמושל. כפי שאמר מחליפו, פיליפ גודלי קינג, התנהלותו "הונחתה על ידי הכוונות הטובות ביותר", והוא "לא היה יכול לזכות ליותר נחמה בכך, אף על פי שהוא היה שלו בנפשו, תקופת שהותו במושבה דמתה לשהיה בבית כלא". בסופו של דבר הוכר שירותו של הנטר כמושל באמצעות הענקת גמלה שנתית של 300 ליש"ט, שאושרה ב-1802 על ידי ראש ממשלת בריטניה הנרי אדינגטון.
הנטר המשיך לגלות עניין באוסטרליה זמן רב לאחר עזיבתו, והרפורמות שהוא הציע בקונטרס שלו היו בעלות ערך רב. ב-1798, כאשר נראה הברווזן לראשונה על ידי אירופאים, דאג הנטר לשלוח פרווה ואיור שלו לבריטניה.
שנותיו האחרונות

בקיץ 1804 קיבל הנטר את הפיקוד על אה"מ "ונראבל" (HMS Venerable) שחומשה ב-74 תותחים, ושירת במסגרת הצי שפעל מולך חופי ברסט בפיקודו של אדמירל ויליאם קורנוואליס (אנ'). בעת שהפליג מטורביי (אנ') שבאנגליה בערבו של ה-24 בנובמבר, ירד לפתע ערפל כבד. בשל חוסר המודעות למיקומן זו של זו נוצר חוסר ארגון מוחלט של הספינות. פעמיים הנטר נמנע בקושי מהתנגשות בספינה אחרת, אך בשעה שמונה בערב עלתה ספינתו על שרטון ליד פייגנטון (אנ'), ועד מהרה נבקע בה חור. לאחר מכן פקדה סערה את האזור ועד מהרה נקרעה הספינה לגזרים וצוותה פונה עם אבדות קלות על יד אה"מ "אימפטו" (HMS Impetueux). בפעם השנייה בקריירה שלו עמד הנטר בפני בית משפט צבאי על אובדן הספינה, אך הוא זוכה לחלוטין.
ב-2 באוקטובר 1807 קודם הנטר לדרגת סגן אדמירל, וב-31 ביולי 1810 לדרגת תת אדמירל, אך הוא מעולם לא זכה להניף את דגל הדרגה זו בים. הוא בילה את שנותיו האחרות בביתו של בלית'.
מותו והנצחתו

ג'ון הנטר נפטר בביתו שבלונדון ב-13 במרץ 1821 ונטמן בבית הקברות סנט ג'ון שבהאקני. שמו הונצח בנהר הנטר (אנ') ובאזור הנטר (אנ') ש מצפון לסידני. על שמו ועל שם שני רופאים ידועים, שנקראו ג'ון הנטר גם הם, נקרא בית החולים ג'ון הנטר (אנ') שבניוקאסל, אוסטרליה. ב-1986 הונפק על ידי דואר אוסטרליה בול דואר הנושא את דיוקנו. ב-1994 הוצבה פרוטומה של הנטר על ידי ממשלת אוסטרליה בקצהו הצפוני של החוף בעיר הולדתו לית'.
לקריאה נוספת

Barnes, Robert. An unlikely leader: the life and times of Captain John Hunter. Sydney: Sydney University Press, 2009.
The Life of John Hunter, Navigator, Governor, Admiral", Arthur Hoyle, Mulini Press, Canberra, 2001
"The HUNTER Sketchbook: Birds & Flowers of New South Wales drawn on the Spot in 1788, 89 & 90 By Captain John Hunter RN of the First Fleet", John Calaby, editor, National Library of Australia, Canberra, 1989
הערות שוליים

↑  Chart of the coasts and harbours of Botany-Bay, Port-Jackson and Broken-Bay, as survey'd by Capt.n John Hunter of H.M.S. Sirius
↑  John Hunter, An Historical Journal of the Transactions at Port Jackson and Norfolk Island, LONDON, 1793, CHAPTER V.
↑  Bladen, F. M., ed. (1978). Historical records of New South Wales. Vol. 2. Grose and Paterson, 1793–1795. Lansdown Slattery & Co, p. 684.
↑  Miniature depicting key figure in colonial Australia draws demand at Lawrences of Bletchingley, Antiques Trade Gazette
↑  Bladen, F. M., ed. (1979). Historical records of New South Wales. Vol. 4, Hunter and King, 1800, 1801, 1802. Lansdown Slattery & Co, p. 854.
↑  Brian K. Hall (March 1999). "The Paradoxical Platypus". BioScience. American Institute of Biological Sciences. 49 (3): 211–218.
↑  $1 stamp (image)
↑  Leith Shore Edinburgh Attractions - All About Edinburgh
| המושלים של ניו סאות' ויילס |
| --- | --- | --- |
| לפני איחוד אוסטרליה | פיליפ • הנטר • קינג • בליי • מקווארי • בריזבן • דרלינג • בורק • גיפס • פיצרוי • דניסון • יאנג • בלמור • רובינסון • לופטוס • קרינגטון • ג'רסי • דאף • המפדן • בושאם |  |
| אחרי איחוד אוסטרליה | ראוסון • צ'למספורד • סטריקלנד • דיווידסון • דה-שייר • גיים • גאורי • אנדרסון • וייקהרסט • נורתקוט • וודוורד • קטלר • רולנד • מרטין • סינקלייר • סמואלס • באשיר • הארלי • ביזלי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: hunter-john-2213  BnF: cb10527257n (data)  GND: 123076285  ISNI: 0000 0000 8405 5666  LCCN: n2010014382  NKC: mzk2009510120  RKD: 437256  SELIBR: 306392  SNAC: w6183jtd  Trove: 868402  ULAN: 500334392  VIAF: 107938810   WorldCat (עם VIAF): 107938810 
פרוטומה של הנטר בעיר הולדתו לית'
גץ פרידריך

| --- | --- |
צילום משנת 1972
צילום משנת 1972
 לידה:  4 באוגוסט 1930 נאומבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  12 בדצמבר 2000 (בגיל 70) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 בן או בת זוג:  רות-מריה קוביצ'ק (1953–1962)  Karan Armstrong (1979–2000) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  דב ברלין (1995)  מדליית ארנסט רויטר (1996)  ליטריס אט ארטיבוס (1982)  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גץ פרידריך (בגרמנית: Götz Friedrich, ‏ 4 באוגוסט 1930, נאומבורג, פרוסיה – 12 בדצמבר 2000, ברלין) היה במאי אופרה ותיאטרון גרמני. היה המפיק ראשי של האופרה הממלכתית של המבורג בשנים 1972–1981, של בית האופרה קובנט גארדן בלונדון בשנים 1977 - 1981 והמנהל כללי של הדויטשה אופר ברלין מ-1981 ועד מותו בשנת 2000.
תולדות חייו

גץ פרידריך נולד בנאומבורג שבמדינת סקסוניה-אנהלט, כבן לעורך דין ונוטריון. גדל בייושב פרייבורג (אונשטוט) ובשנת 1949 סיים את לימודיו בגימנסיית דום (Dom Gymnasium) שבעיר הולדתו, נאומבורג. עקב מוצאו ה"בורגני" נבצר ממנו ללמוד משפטים כמו אביו ולכן בחר ללמוד בשנים 1949 - 1953 לימודי תיאטרון במכון לתיאטרון בוויימאר.
מאוחר יותר הפך פרידריך לתלמידו ועוזרו של ולטר פלזנשטיין ב"אופרה הקומית" במזרח ברלין. כיהן שם תחילה כדרמטורג ועוזר במאי. את הקריירה שלו כבמאי אופרה התחיל ב-1958 עם כך עושות כולן בוויימאר ואחר כך בוהמה (1959) של פוצ'יני בברלין.  ב-1972 בביירוית עורר הדים בכל עולם האופרה על ידי הפקה שנויה במחלוקת של טנהויזר מאת וגנר . מאוחר יותר באותה שנה עקר למערב, יחד עם אשתו השנייה, בעת שעבד על הפקת "ינופה" מאת ינאצ'ק בסטוקהולם.
בשנים 1972–1981 היה מנהל האופרה הממלכתית של המבורג. במקביל כיהן כמנהל הפקות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, כשביים הצגות ראשונות בבריטניה של הגרסה השלמה בשלוש מערכות של האופרה "לולו" מאת אלבן ברג.
בשנת 1981 התמנה לתפקיד המנהל הכללי של הדויטשה אופר ברלין, בה פעל עד מותו בשנת 2000. לאורך השנים ביים שם הפקות רבות. פרידריך הטביע את חותמו כמנהל של האופרה הגרמנית בברלין על ידי חיזוק הלהקה, לרבות בתחום האופרטות והנהיג הצגות מיוחדות של אופרות במתכונת קמרית.
גץ פרידריך נודע במיוחד בזכות הפקות של יצירותיו של ריכרד וגנר, לרבות "טבעת הניבלונגים" שהוצגה בקובנט גרדן בשנים 1973 - 1976 תחת שרביטו של קולין דייוויס. התפאורה של יוזף סבובודה התרכזה על פלטפורמה הידראולית מסתובבת.
בשנות ה-80 ביים הפקה חדשה של ה"טבעת" עבור האופרה הגרמנית בברלין שכונתה "טבעת "מנהרת הזמן"". קובנט גרדן ייבאה הפקה זו על מנת להחליף את זו שתוכננה על ידי יורי ליובימוב אך נעזבה אחרי הפקת "זהב הריין". על ההפקה השנייה של ה"טבעת הניבלונגים" ניצח בשנת 1992 ברנרד הייטינק. היא הוצגה גם בוושינגטון וביפן.
בשנים 1984 - 1993 ניהל פרידריך גם את ה"תיאטר דס וסטנס" ("תיאטרון המערב") בברלין והחל משנת 1993 פעל גם כבמאי אורח של האופרה של סטוקהולם.
בשנת 1976 ביים פרידריך את הבכורה העולמית במינכן של האופרה "הניסיון" מאת יוסף טל. כמו כן ביים את הבכורות העולמיות של "המלך מקשיב" מאת לוצ'אנו בריו, "מחזה חלום" מאת אינגבר לידהולם ו"רפסודת מדוזה" מאת הנס ורנר הנצה.
מיוזמתו של גץ פרידריך קמה בשנת 1986 קרן האופרה ברלין-אמריקה (ABOF) שמושבה בניו יורק.
גץ פרידריך נפטר בשנת 2000 והובא לקבורה בבית הקברות צהלנדורף בברלין. בנובמבר 2010 קברו הוכרז כמורשת ברלין.
תולדות חייו > חייו הפרטיים

פרידריך היה נשוי שלוש פעמים: לשחקנית התיאטרון רות מריה קוביצ'ק, ממנה נולד בנו הראשון- אלכסנדר, לרקדנית סיגהילט פאהל, איתה לא היו לו ילדים, ולזמרת קרן ארמסטרונג, שילדה את בנו השני, יוהנס.
מדיה

מספר הפקות של פרידריך ראו אור על גבי הוצאת DVD:
"סלומה (אנ')" (1974), אופרה מאת ריכרד שטראוס, בהשתתפות תרזה סטרטאס ואסטריד ורניי, בניצוחו של קרל בהם
"פלסטף" (1979), אופרה מאת ג'וזפה ורדי, בהשתתפות קרן ארמסטרונג, בניצוחו של גאורג שולטי
"אלקטרה (אנ')" (1981), אופרה מאת שטראוס, בהשתתפות ליאוני ריזאנק ואסטריד ורניי, בניצוחו של קרל בהם
"האישה בלי צל" (1992), אופרה מאת שטראוס, הופעה חיה מפסטיבל זלצבורג, בהשתתפות שריל סטודר ואווה מרטון, בניצוחו של גיאורג שולטי
"לוהנגרין" (1982), אופרה מאת ריכרד וגנר, הופעה חיה מפסטיבל ביירוית, בהשתתפות פטר הופמן וקרן ארמסטרונג, בניצוחו של וולדמר נלסון
פרסים ואותות כבוד

1969 - 1973 היה חבר לא מן המניין של האקדמיה לאמנויות של מזרח ברלין. הוצא משורותיה עקב עקירתו למערב
1982 - חבר באקדמיה לאמנויות בברלין (מערב ברלין)
1990 - סנטור כבוד של אוניברסיטת המבורג
1995 הפרס "הדב הברלינאי" לתרבות
חבר באקדמיה לאמנויות של המבורג
חבר האקדמיה הממלכתית השוודית למוזיקה
עיטור הצלב להצטיינות של גרמניה
עיטור כוכב הצפון של שוודיה, בדרגת מפקד
עיטור האריה של פינלנד, דרגה I
לקריאה נוספת

John Warrack, Ewan West The Oxford Dictionary of Opera, 1997
הערות שוליים

↑  J.Warrack, E. West 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261452705171  PLWABN: 9810620806205606  BNE: XX1756477  BnF: cb12401750v (data)  CiNii: DA01428433  GND: 118535900  ISNI: 0000 0001 0932 3808  LCCN: n84234387  MusicBrainz: dda1397e-8008-4bf1-9999-68aa56f996a1  NKC: xx0080566  NTA: 073095257  SELIBR: 213160  SUDOC: 033119007  VIAF: 108990757   WorldCat (עם VIAF): 108990757 
גץ פרידריך בשנת 1975
גאבור דריגיי

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1883 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 ביולי 1944 (בגיל 60) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Dessauer Gábor 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השכלה:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1905) 
 
גאבור דריגיי (במקור דסאואר עד 1901 (Dessauer) בהונגרית: Drégely Gábor; בודפשט, 24 בנובמבר 1883 – בודפשט, 24 ביולי 1944) היה סופר, מחזאי, מהנדס מכונות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

גאבור דריגיי נולד בבודפשט במשפחה יהודית כבנם של מיקשה דסאואר (1849–1919) סוחר, ושל הרמינה באואר (1854–1930). סבו וסבתו מצד אביו היו גאבור דסאואר וצציליה דונאט, סבו וסבתו מצד אימו היו איגנץ באואר ופאני דויטש. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה באוניברסיטת בודפשט (שמו כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), כמהנדס מכונות.
דריגיי זכה להצלחתו הראשונה כסופר בשנת 1903 עם הרומן שלו "נשמות". המחזה הראשון שלו עלה לבמה בשנת 1908. בשנת 1913 הקומדיה שלו "הניצוץ האלוהי" פרודיה על וילהלם השני, קיסר גרמניה זכה להצלחה גדולה. ההצלחה העולמית הגיעה בשנת 1915 במחזה העליז "בעלה של העלמה". גם יצירותיו המאוחרות יותר הוצגו ברצון רב על ידי התיאטראות.
גאבור דריגיי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
יצירותיו

נשמות (רומן, 1903)
בן המזל (אקט, 1908)
ניצוץ אלוהי (מחזה, 1913)
בעלה של העלמה (קומדיה, 1915) מיצירה זו נכתבה אופרטה עם המוזיקה של פאל אברהם בשם הנערה האחרונה ממשפחת וֶורְבַּאִי (1928), חרוזי השירה נכתבו על ידי אימרה הרמט.
בעל שיודע הכל (1918)
האיש האדום (עם אימרה ליפטאי, 1924)
האישה הבלתי מוגנת (קומדיה, 1925)
משהו חייב לקרות (עם לאסלו לקטוש, 1929)
לבריות

בלה רייניץ: צופה באש הבית (1918)
מרטון ג.: הבטלן (עם אימרה ליפטאי, 1929)
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות הונגרית? ספרי מאגר מסת"ב 963-8607-10-6
לקסיקון ביוגרפי הונגרי.
לקסיקון תיאטרון הונגרי. עורך ראשי. György Székely Akadémiai Kiadó, 1994.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גאבור דריגיי
Kosztolányi Dezső: Írók, festők, tudósok (1958).
Blaha Lujza emlékalbum. Szerk. Porzsolt Kálmán. [Bp.], Blaha Lujza Emlékbizottság, [1927].
Magyar filmesek a világban - Hungarians in film. Szerk. Gelencsér Gábor. Bp., Magyar Filmunió, 1996.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Bp., Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János.
Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára. Bp., Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931-1932.
Humorlexikon. Szerk. Kaposy Miklós. Bp., Tarsoly Kiadó, 2001.
Das geistige Ungarn. Biographisches Lexikon. Hrsg. Oscar von Krücken, Imre Parlagi. Wien-Leipzig, W. Braumüller, 1918.
Magyar filmlexikon. Szerk. Veress József. Bp., Magyar Nemzeti Filmarchivum, 2005.
Magyar Színművészeti Lexikon. Szerk. Erődi Jenő és Kürthy Emil összegyűjtött anyagának felhasználásával... Schöpflin Aladár. [Bp.], Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete, [1929].
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Tolnai világlexikona. Bp., Magyar Kereskedelmi Közlöny, 1912-1919.; Bp., Kassák Kiadó, 1999-
Tolnai új világlexikona. Bp., Tolnai, 1926-1933.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Magyar irodalmi lexikon. Flóris Miklós és Tóth András közreműködésével szerk. Ványi Ferenc. Átnézte Dézsi Lajos, Pintér Jenő. Bp.
הערות שוליים

↑   A Belügyminisztérium 1901. évi 46552. sz. rendelete. MNL-OL 30791. mikrofilm 1010. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1901. év 5. oldal 43. sor.
↑  "Születési bejegyzése a pesti izr. hitközség születési akv. 1864/1884. folyószáma alatt".
↑  "Dessauer Miksa halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 596/1919. folyószáma alatt".
↑  "Bauer Hermina halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 42/1930. folyószáma alatt".
↑  "Szülők házassági bejegyzése a pesti izr. hitközség házassági akv. 343/1872. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810609967705606  BNE: XX1277260  GND: 1061313190  ISNI: 0000 0000 7905 348X  LCCN: n93018580  NKC: xx0065486  VIAF: 48434582   WorldCat (עם VIAF): 48434582 
פרסומת מהתקופה למחזהו "הניצוץ האלוהי" בצד ימין למטה - (Az Isteni Szikra)
ג'ון פישר

| --- | --- |

אדמירל הצי הלורד פישר עם וינסטון צ'רצ'יל, דצמבר 1914
 לידה:  25 בינואר 1841 ציילון, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  10 ביולי 1920 (בגיל 79) קילברסטון, נורפוק, אנגליה בריטניה
 מקום קבורה:  Church of St Andrew, Kilverstone 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 כינוי:  ג'קי
 השכלה:  King Henry VIII School, Coventry 
 בן או בת זוג:  Frances Katharine Josepha Broughton (4 באפריל 1866–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Pamela Mary Fisher, Beatrix Alice Fisher, Dorothy Sibyl Fisher, Cecil Vavasseur Fisher, 2nd Baron Fisher 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1853–1909, 1914 – 1915
 דרגה:  אדמירל הצי
 תפקידים בשירות
 מנהל אגף החימוש הימי (1886–1891) לורד הים השלישי (1892–1897) מפקד הצי הבריטי באוקיינוס האטלנטי ובים הקריבי (1897–1899) ראש המשלחת לוועידת האג הראשונה (1899) מפקד הצי הבריטי בים התיכון (1899–1902) לורד הים השני (1902–1903) מפקד בסיס פורטסמות' (1903–1904) לורד הים הראשון (1904–1910, 1914–1915)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קרים (1856)  מלחמת האופיום השנייה (1856–1860)  מלחמת אנגליה מצרים (1882)  מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר מפואר במסדר האמבט  מסדר ההצטיינות  אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי  אות לגיון הכבוד (צרפת)  מסדר השמש העולה (יפן)  מסדר אוסמני (האימפריה העות'מאנית)
 
ג'ון ארבות'נוט "ג'קי" פישר, הברון פישר הראשון מקילברסטון (אנגלית: John Arbuthnot "Jackie" Fisher, 1st Baron Fisher of Kilverstone‏; 25 בינואר 1841 – 10 ביולי 1920) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי שנודע במאמציו ליצור רפורמה בצי. בקריירה שנמשכה יותר מ-60 שנה, השפיע פישר השפעה עצומה על הצי הבריטי; הוא החל את דרכו בצי שהיה מורכב מאוניות עשויות מעץ חמוש בתותחים נטענים מהקנה, וסיים אותה בצי מודרני ובו אוניות מערכה מודרניות, סיירות מערכה, צוללות ונושאות מטוסים ראשונות. פישר, שעמד במרכז פולמוסים רבים, היה אדם אנרגטי ושואף רפורמה, ונחשב לאחת מהדמויות החשובות ביותר בתולדות הצי הבריטי, שנייה בחשיבותה רק לאדמירל הוריישו נלסון.
הקריירה של פישר הייתה בעיקרה קריירה של חדשנות ופיתוח ופחות קריירה של קרבות עיקריים, אם כי הוא חווה גם מאלה. כאשר מונה ללורד הים הראשון הוא הוציא משירות כ-150 אוניות שהיו מיושנות ומיותרות, וניגש לתכנן אוניות חדשות ומודרניות במקומן; כך יצר צי מודרני שהיה ערוך להתמודד עם הצי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. פישר עסק בשיפור התותחנות ימית, בהגדלת הטווח ובשיפור הדיוק וקצב האש. הוא היה מראשוני התומכים בשימוש בטורפדו, בו ראה נשק שיגבר על תותחי האוניות הגדולות. הוא פיקח על תכנון אה"מ דרדנוט, אוניית המערכה המודרנית הראשונה, אך האמין גם בכוחן העולה של הצוללות ועודד את פיתוחן. הוא הכניס משחתות לשירות בצי, כהגנה על האוניות העיקריות מפני תקיפת ספינות טורפדו וצוללות; הוא היה מעורב בהחלפת מנועי האוניות למנועי טורבינה במקום מנועי הבוכנה שהיו בו עד אז. שינוי מרכזי נוסף שחולל היה המעבר משימוש בפחם לשימוש בנפט. הוא דאג גם לרווחת הצוותים: שינוי קטן אך משמעותי שהנהיג היה המעבר משימוש בביסקוויט קשה, מעין לחם שנאפה מספר פעמים והיה נוח לשימור בים, אך באיכות גרועה מאוד ולעיתים קרובות נגוע בתולעים, ללחם טרי שנאפה מדי יום על האונייה.
אופיו והופעתו

פישר היה אדם קצר קומה וחסון, עם פנים עגולות. בשנים מאוחרות יותר בחייו עלו שמועות על מוצאו, עקב גוון צהבהב שהיה לעורו וקומתו הנמוכה. ואולם, גוון זה היה תוצאה של מחלה קשה, שהייתה קשורה לדיזנטריה ומלריה בה חלה באמצע שנותיו, וכמעט שגרמה למותו. היה לו מבט יציב ומשכנע כאשר פנה בשיחה למישהו; הוא היה אנרגטי, שאפתן, נלהב ופיקח. בעת שיחה יכול היה להתלהב מאוד – באחת משיחותיו עם המלך ביקש ממנו האחרון להפסיק ולנופף את אגרופו בפניו ברוב התלהבותו. פישר היה אדם דתי, שנכח בכנסייה בקביעות כאשר לא היה בים. הוא לא היה ספורטאי, אך היה רקדן מיומן, מומחיות שניצל כדי להרשים נשים חשובות. יכולתו להקסים אנשים מכל שכבות האוכלוסייה סייעה לו להתגבר על אמירות חסרות טקט או בוטות שלעיתים נשמעו ממנו. באורח מפתיע ליורד ים ותיק כל כך, סבל פישר במשך כל חייו ממחלת ים.
מטרתו של פישר הייתה "יעילותו של הצי ומוכנותו המיידית למלחמה", סיסמה שזכתה לתמיכתם של חלק מעמיתיו. הוא האמין בקידום המוכשרים, בניגוד למסורת שהייתה בצי עד ימיו ועל פיה הקידום היה על פי הוותק; שיטתו זכתה למתנגדים שהקידום פסח עליהם. פישר נטה לחלק את הצי בין אותם שתמכו בחידושיו ואלה שהתנגדו להם; ככל שהתבגר ועלה לדרגות בכירות יותר, נטה להיות יותר ויותר אוטוקרטי, והעיר שהוא דורס את המתנגדים לו. הוא האמין שאומות נלחמות כדי להשיג יתרונות חומריים, ולכן אם הצי יהיה חזק דיו, לא יוכל האויב להצליח להשיג יתרון בעימות מולו, וכך תימנע מלחמה. הוא טען שהאימפריה הבריטית נשענת על הצי הבריטי.
פישר האמין שתבוסה ימית מסוכנת בהרבה מתבוסה יבשתית: בים ניתן היה לנצח או להפסיד במלחמה בתוך יום אחד, ללא כל סיכוי לחידוש של הצי ולבנייה מהירה של אוניות שאבדו; צבא ניתן לבנות וליצור לו תחליף במהירות רבה הרבה יותר. במהלך מרוץ החימוש בין בריטניה לגרמניה, שקדם למלחמת העולם הראשונה, בו ניסו שתי האימפריות לבנות את הצי החזק והגדול יותר, העיר קיסר גרמניה: "אני מעריץ את פישר, ולא אומר דבר כנגדו. לו הייתי במקומו הייתי עושה את כל מה שעשה והייתי עושה את כל מה שהוא חושב עליו". ב-1911 העריך פישר שהמלחמה עם גרמניה תפרוץ באוקטובר 1914, תאריך השלמתה המתוכנן של תעלת קיל, שנועדה לאפשר לאוניות מלחמה גרמניות לעבור בקלות מהים הבלטי לים הצפוני. למעשה, העבודה הושלמה ביולי, והמלחמה החלה באוגוסט. אף על פי שפישר אולץ לפרוש, הרי שמועמדו המועדף, סר ג'ון ג'ליקו היה מי שפיקד על הצי הבריטי בקרב יוטלנד.
קורות חייו > ילדות ומשפחה

פישר נולד ב-25 בינואר 1841 בציילון, (כיום סרי לנקה), אז בשליטת בריטניה. הוא היה הבן הבכור מבין אחד עשר ילדים. אביו, קפטן (סרן) ויליאם פישר, קצין בצבא הבריטי היה השליש האישי של מושל האי. הוא פרש מן השירות הצבאי בשנת הולדתו של ג'ון, והחל לעסוק בגידול פולי קפה, אך המטע לא היה מוצלח דיו והמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים. כדי להקל על פרנסת המשפחה נשלח פישר הצעיר חזרה לאנגליה, כדי שיחיה עם סבו, אבי אמו, בלונדון, ואולם גם סבו נקלע לקשיים כלכליים והמשפחה התקיימה באמצעות השכרת חדרים בביתם. גם אחיו של פישר, פיליפ, התגייס לצי, והגיע לדרגת סגן; הוא נספה בסערה בים. אח נוסף, פרדריק ויליאם פישר, שירת אף הוא בצי והגיע לדרגת אדמירל.
אביו של פישר נהרג בתאונת רכיבה כאשר היה פישר בן 15. יחסיו של פישר עם אמו לא התאוששו מאז הפרידה הכפויה; הוא מעולם לא פגש אותה שוב, אף על פי שתמך בה כלכלית עד יומה האחרון.
קורות חייו > קריירה מוקדמת (1854 – 1869)

פישר התגייס לצי הבריטי ב-12 ביולי 1854, בהיותו בן 13. הגיוס נעשה על סיפונה של אה"מ ויקטורי, אוניית הדגל של אדמירל נלסון, בפורטסמות'. בחינת הכניסה כללה את כתיבת תפילת האדון וקפיצה מעל כיסא בעירום. למחרת הוצב כקדט, צוער, באונייה אה"מ כלכותה. הייתה זו אוניית קו מונעת במפרשים בנויה מעץ, שהושקה ב-1831, ובה 84 תותחים חלקי קדח שהוטענו מהלוע, מסודרים בשני סיפונים ופונים לצידי האונייה. צוותה מנה 700 איש, והמשמעת הייתה נוקשה ומבוססת על עונשים פיזיים. פישר התעלף כאשר צפה לראשונה בעונש מלקות שהוטל על אחד מאנשי הצוות. האונייה השתתפה בהסגר הימי שהוטל על נמלים רוסיים במפרץ פינלנד, כחלק ממלחמת קרים. ההשתתפות במלחמה זיכתה את פישר בעיטור הראשון, המדליה הבלטית. האונייה סיימה את שירותה ב-1 במרץ 1856, כחודש לפני סיום המלחמה.
פישר, עדיין צוער, הוצב כעת באונייה אה"מ אגממנון. אונייה זו נשאה חימוש דומה לזה של אה"מ כלכותה, אך הייתה מצוידת, מעבר למפרשים, גם במנוע קיטור. פישר הגיע לאונייה לאחר תום המלחמה, ובילה בה זמן מועט. ב-12 ביולי 1856 קודם פישר לדרגת פרח קצונה (midshipman), דרגת הקצונה הנמוכה ביותר. הוא נשלח לשירות בשייטת הבריטית בסין, שם השתתף במלחמת האופיום השנייה, בין בריטניה, ארצות הברית, צרפת ורוסיה לבין סין, בין השנים 1856 – 1860. מפקד האונייה בה היה מוצב פישר היה נווט מעולה, והוא לימד את פישר רבות על ניווט, דבר שהביא לתוצאות ייחודיות בהמשך דרכו.
פישר עבר את הבחינות לדרגת סגן משנה (Sub Lieutenant, הדרגה נקראה אז Mate, חובל ראשון) ביום הולדתו ה-19, 25 בינואר 1860. כמה חודשים מאוחר יותר הועבר לפריגטה אה"מ צ'ספיק, כסגן בפועל. זמן קצר לאחר מכן זכה פישר לתפקיד הפיקודי הראשון שלו: פיקוד זמני על היאכטה של האדמירל, המפקד על השייטת הבריטית בסין, שהפליגה מהונג קונג לקאנטון (היום גואנגג'ואו), הפלגה בת ארבעה ימים. בקיץ אותה שנה הועבר לאונייה אחרת, ובה השתתף בפעילות מבצעית במלחמת האופיום השנייה. במרץ 1861 הפליג עם אונייתו לבריטניה.
בנובמבר ניגש פישר לבחינות ההסמכה לדרגת סגן, ועבר אותן בהצלחה מרובה. ציוניו בבחינה בניווט היו הטובים ביותר אי פעם, ועל כך זכה בפרס מיוחד. יחד עם זאת, הוא היה ללא מינוי רשמי, ונותר במצב זה עד שמונה, בינואר 1862 לקצין התותחנות על האונייה אה"מ אקסלנט, אוניית קו שעגנה בפורטסמות' ושימשה כבסיס לקורסי הדרכה של הצי. בשירותו שם היה שותף בניסוי מהפכני, בו נבדק תותח חדשני שנטען מהמכנס (חלקו האחורי של התותח) לעומת התותחים נטעני הלוע שהיו מקובלים עד אז. במרץ 1863 מונה פישר כקצין התותחנות על סיפונה של אה"מ Warrior, אוניית המלחמה הראשונה שהייתה בנויה מברזל. אונייה זו סימנה את תחילת קיצו של עידן המפרש. ב-1864 חזר פישר לאה"מ אקסלנט, שם שירת עד 1869. לקראת סיום תפקידו החל פישר להתעניין בנושא חדש: הטורפדו שהומצא בשנות השישים של המאה ה-18. הטורפדו החל להצטייר כנשק זול ופשוט יחסית, שיוכל לגרום לנזק רב, ואף להטביע אוניית מערכה. ביוני 1869 הוזמן פישר לטקס חנוכת הבסיס הימי הגרמני בווילהלמסהאפן; בטקס פגש את מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, שעתיד להתמנות לקיסר גרמניה שנתיים לאחר מכן, ויחד עמו את אוטו פון ביסמרק, אז קאנצלר פרוסיה, ואת הלמוט פון מולטקה הצעיר. ייתכן שבהשראת ביקור זה החל בכתיבת מזכר על טורפדו חשמלי, פסגת הטכנולוגיה באותם ימים.
בעודו בתפקיד זה נישא לפרנסס קתרין ברוטון, ב-4 באפריל 1866. שני אחיה של אשתו היו קצינים בצי; לזוג עתידים להיות ארבעה ילדים, בן ושלוש בנות, שכולן נישאו אף הן לקציני ים.