stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה

| --- | --- |

הזוכה בפרס לשנת 2024, אנה סוואי
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד
 תקופת הפרס:  5 במרץ 1962 – הווה (62 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  אנג'לה לאנסברי (4)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  אנג'לה לאנסברי (10)
 www.goldenglobes.org
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה הוא פרס גלובוס הזהב במוענק מדי שנה על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הפרס ניתן להופעת המשחק הטובה ביותר של שחקנית בסדרות דרמה.
הפרס הוענק לראשונה בטקס ה-19 של גלובוס הזהב שנערך ב-5 במרץ 1962 תחת השם "כוכבת הטלוויזיה הטובה ביותר" ושילב הופעות בסדרות קומדיה ודרמה, וניתן לפאולין פרדריקס. מאז שנת 1963 הוכרזו מועמדות מדי שנה. בשנת 1969 הפרס פוצל לקטגוריות: דרמה וקומדיה, וניתן תחת השם החדש "שחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר – דרמה" ובשנת 1980 שונה לשמו הנוכחי.
מאז הקמתו, הפרס הוענק ל-50 שחקניות שונות. השחקנית האמריקאית אנג'לה לאנסברי היא שיאנית הזכיות בפרס - עם כארבעה פרסים שהוענקו לה על תפקידה בסדרה "רצח במשיכת קולמוס", והיא מחזיקה גם בתואר שיאנית המועמדויות בקטגוריה, כ-10 מועמדויות.
שיאניות זכיות ומועמדויות > זכיות

4 זכיות: אנג'לה לאנסברי
3 זכיות: קלייר דיינס
2 זכיות: לי רמיק, שרון גלס,שרה סנוק ואידי פאלקו
שיאניות זכיות ומועמדויות > מועמדויות

10 מועמדויות: אנג'לה לאנסברי
9 מועמדויות: ג'וליאנה מרגוליס
7 מועמדויות: שרון גלס ואידי פאלקו
6 מועמדויות: ג'ואן קולינס וקירה סדג'וויק
5 מועמדויות: סטפני פאוורס, לינדה אוונס, סוזן דיי וקרי ראסל
4 מועמדויות: פגי ליפטון, מייקל לרנד, אנג'י דיקנסון, קייט ג'קסון, טיין דיילי, ג'יל אייקנברי, הת'ר לוקליר, ג'יין סימור, ג'יליאן אנדרסון, סילה וורד, ג'ניפר גארנר, גלן קלוז, קלייר דיינס, קטרינה באלף ואליזבת מוס
3 מועמדויות: ברברה סטנוויק, אליזבת מונטגומרי, דניס ניקולס, סוזן סנט ג'יימס, לי רמיק, סאדה תומפסון, ברברה בל גדס, ג'נין טרנר, קתי בייקר, לוריין בראקו, איימי ברנמאן, כריסטין לאטי, פטרישה ארקט ורובין רייט
2 מועמדויות: דורותי מלון, ננסי סינטרה, אמנדה בלייק, לינדה קריסטל, איווט מימיה, אמילי מקלוהן, לי מריווד'ר, ג'ין מארש, לינדזי וגנר, רוזמרי האריס, לינדה גריי, ג'יין ויימן, לינדה המילטון, דיינה דלייני, מרלי מטלין, שרי סטרינגפילד, קים דילייני, רומא דאוני, מארג הלגנברגר, אליסון ג'ני, ג'ואלי ריצ'רדסון, סאלי פילד, מרישקה הרגיטאי, ג'נוארי ג'ונס, אנה פקווין, ויולה דייוויס, קלייר פוי, אוליביה קולמן, ג'ודי קומר, ג'ניפר אניסטון,אימלדה סטונטון, לורה ליני ואמה ד'ארסי
ראו גם

פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה
ארגונים בין-לאומיים באירופה

המדינות האירופאיות העצמאיות חברות בארגונים, אֲמָנוֹת והסכמים בין־לאומיים שונים. בערך זה מופיע פירוט שלהם.
דיאגרמת ון אינטראקטיבית המציגה את הקשרים בין ארגונים והסכמים אירופיים שונים
גלריה

מדינות מועצת אירופה CoE
מדינות הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה OSCE
מדינות האיחוד האירופי EU
ארגון האמנה הצפון אטלנטית NATO
חבר המדינות
מדינות החברות בארגון אמנת הביטחון הקולקטיבי
מדינות החברות באיחוד הכלכלי האירואסייתי
פירוט > מקרא

הכנסה גבוהה ($12,195 או יותר)
הכנסה ממוצעת ($3,946 - $12,195)
הכנסה ממוצעת נמוכה ($996 - $3,945)
הערות שוליים

↑  בטבלה מופיעות 51 מדינות ריבוניות, כאשר קוסובו ועיר הוותיקן אינן חברות באו"ם
↑  תוצר לאומי גולמי, רשימת מדינות לפי תל"ג לנפש לפי נתוני הבנק העולמי,(הקישור אינו פעיל, 27.6.2019), נערך ב-17 באוקטובר 2008, מדד תל"ג לנפש לפי שיטת אטלס.

סיווג מדינות לפי הכנסה נמוכה ($935 ומטה), הכנסה ממוצעת ($3,706 עד $11,455), הכנסה גבוהה ($11,456 ומעלה).
↑  שכר חודשי ממוצע בדולרים (ברוטו)
↑  האומות המאוחדות הוא ארגון בינלאומי עם 193 מדינות חברות. ראו גם ההצרה האוניברסלית לזכויות אדם
↑  המועצה האירופאית כוללת 47 מתוך 51 מדינות אירופאיות. החברות בארגון פתוחה לכל המדינות האירופאיות המעוניינות באינטגרציה האירופית, מקבלות את עקרון שלטון החוק ומתחייבות לספק מסגרת דמוקרטית, זכויות אדם בסיסיים וחירות בהתאם לבית הדין האירופאי לזכויות אדם, המועצה האירופאית לזכויות אדם והמועצה האירופאית להשכלה גבוהה.
↑  OSCE is an international organization which serves as a forum for political dialogue. Its stated aim is to secure stability in the region (Caucasus, אסיה המרכזית, אירופה, צפון אמריקה ורוסיה) based on democratic practices and improved governance
↑  Number of countries in Trade bloc: EU (27), EAEC (6), EFTA (4), CEFTA (7), other regional blocs (not listed because countries inside are likely, sooner or later, to join EU or EAEC, some already seriously involved in joining processes); CIS (11), GUAM (4); EFTA countries and 4 European microstates marked x, while not EU members, are partially integrated in EU through euro currency, Schengen treaty, EU single market - EEA and Customs Union, see also;European Neighbourhood Policy, Eastern Partnership, Euromediterranean Partnership, Mediterranean Union, Transatlantic Free Trade Area, Eurosphere
↑  האזור הכלכלי האירופי, אזור סחר חופשי באירופה.
↑  איחוד המכסים של האיחוד האירופי
↑  אזור שנגן
↑  Eurozone
↑  ארגון המדינות המתועשות הוא ארגון בינלאומי המשמש לדיאלוג כלכלי בין מדינות. מספר המדינות האירופאיות החברות בארגון הוא 23, אך ישנן גם חברות מאזורים אחרים (7). מדינות חברות
↑  ארגון הסחר העולמי- מדינות חברות ומשקיפות. למונקו, סן מרינו וקוסובו אין קשרים לארגון. הוותיקן נמצאת בארגון על תקן משקיפה מיוחדת.
↑  European Space Agency - Member states
↑  Number of countries inside military alliance; NATO (26), CSTO (7); see also; NATO Cooperation with non-member states, Treaty on Conventional Armed Forces in Europe and Shanghai Cooperation Organisation
↑  International Criminal Court 39 members from Europe
↑  VWP is a program of the United States of America which allows citizens of countries with visa refusal rate less than 3% and some specific countries 10% to travel to the US for tourism or business for up to 90 days without having to obtain a Visa. All countries participating in the program have high HDI and most are regarded as developed countries; Adjusted Visa Refusal Rate year 2006, 2007, 2008
דוד חבקין

| --- | --- |

 לידה:  1930 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  9 במרץ 2013 (בגיל 83 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מספר צאצאים:  2 
 
דוד חבקין (1930 – אפריל 2013) היה פעיל עלייה מברית המועצות. חבקין הקדיש את חייו למאבק להעלאת יהודי ברית המועצות לישראל.
קורות חיים

חבקין נולד החל לארגן ב-1954 קבוצות של מאות צעירים שנפגשו באזור בית הכנסת הגדול במוסקבה לשיחות ולפעילויות שונות בנושא היהדות. ב-1958 התכנסו והשתתפו בראש השנה ובשמחת תורה כאלף יהודים בפעילויות שארגן חבקין. באותה שנה נסע גם לגאורגיה לפעילות בנושא העלייה. כשחזר למוסקבה, נאסר וישב בכלא הסובייטי, באשמת הפצת תעמולה ציונית. הוא השתחרר מהכלא ב-1963.
עם שחרורו מן המאסר חזר לפעילות יהודית, נסע לערים שונות ונפגש עם יהודים רבים הכמהים לשמוע על מדינת ישראל. במוסקבה פתח את ביתו למפגשים של עשרות יהודים, על מנת למשוך יהודים נוספים למעגל הפעילות היה נוהג להסתובב עם רשמקול המשמיע מוזיקה ישראלית או עם עיתון או ספר עם אותיות עבריות. הוא האמין שיהודים צריכים להפסיק לפחד וזכותם לממש את זהותם היהודית ואת זכותם לעלות לישראל. היות שדור המבוגרים היה עדיין זהיר וחרד מן השלטונות כיוון את עיקר מאמציו לדור הצעיר. בכוח השפעתו הכריזמטית היו רבים משתחררים מן הפחד ומפסיקים להתבייש במוצאם היהודי. את המצטרפים החדשים היה משכנע להעביר את המסר לחבריהם ומכיריהם וכך גרם לגידול מהיר של מעגל המעורבים בפעילות יהודית.
מלחמת ששת הימים הביאה להתעוררות לאומית בקרב יהודים רבים בברית המועצות. הודות לפעילותו המוקדמת של חוג מצומצם של פעילים שבו לחבקין היה תפקיד מרכזי, להתעוררות זו היו ערוצים מוכנים מראש: צינורות תקשורת, מקומות מפגש, חומרים להפצה. רבבות זרמו לבית הכנסת במוסקבה בחג שמחת תורה ב-1967. בסוף שנות ה-60 מספר היהודים שהתאספו ליד בית הכנסת הגיע ל-20,000. באביב 1969 הגה רעיון של הקמת ועד התאום הכול-ארצי של פעילי העלייה מערים שונות. המפגש הראשון של הוועד התקיים באוגוסט 1969 ובו נדונו מרכיבי הפעילות השונים. במפגש הביע חבקין התנגדות נחרצת להקמת מסגרת פורמלית מחתרתית של הפעילות וטען שבמציאות הסובייטית רק מאבק גלוי וללא מסגרות פורמליות כלשהן יכול להביא לתוצאות רצויות. עמדה זו שהתקבלה על ידי הרוב הבטיחה את הצלחתה של התנועה בהמשך.
השלטונות הכירו בהשפעתו של דוד חבקין על הרחוב היהודי ובחרו לתת לו היתר יציאה לישראל בספטמבר 1969. חבריו לפעילות יהודית ציונית חששו כי עם עזיבתו תדעך הפעילות, אבל התשתית ודרכי הפעולה שהנהיג יצרו בסיס איתן להמשך ולגברת הפעילות. בישראל המשיך חבקין להיות בקשר עם חבריו מברית המועצות ולקבל את פניהם של אלו שעלו אחריו, בהם גרישה פייגין וסילווה זלמנסון.
חבקין ידוע גם כמי שצילם את התמונה המפורסמת של גולדה מאיר כשגרירת ישראל במוסקבה יוצאת מבית הכנסת בין קהל ההמונים שבא לראותה. התמונה הופיעה על צידו האחורי של שטר הכסף לזכרה של גולדה מאיר.
לחבקין היו שני ילדים. נפטר באפריל 2013 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
ראו גם

יהדות ברית המועצות
העלייה מברית המועצות בשנות ה-70
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90
הערות שוליים

↑  דרורה ודוד נפגשו בירושלים, מעריב, 20 בנובמבר 1970
↑  רות אלכסנדרוביץ וגרישא פייגין, שנה אחרי הרעש, דבר, 25 בפברואר 1972
↑  רחל פרימור, סילווה זלמנסון באה הביתה, מעריב, 11 בספטמבר 1974
↑  רשות השידור, תוכנית חיים שכאלה 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011001471905171  VIAF: 6512164913202218980003   WorldCat (עם VIAF): 6512164913202218980003
שמואל חפר

| --- | --- |

הרב חפר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 באוגוסט 1930 י"א באב ה'תר"ץ בודפשט, הונגריה הונגריה
 פטירה:  11 באפריל 2020 (בגיל 89) י"ז בניסן תש"ף בני ברק, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 באפריל 2020 
 השתייכות:  חסידות חב"ד 
 תחומי עיסוק:  יו"ר מכללת בית רבקה
 
 תפקידים נוספים:  יו"ר ועד למען שלמות העם, חבר יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל וברשת אהלי יוסף יצחק
 
הרב שמואל הלוי חפר (י"א באב תר"ץ, 5 באוגוסט 1930 – י"ז בניסן תש"ף, 11 באפריל 2020) היה יו"ר מכללת בית רבקה בכפר חב"ד, סגן יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל ויו"ר הוועד למען שלמות העם, שפעל למען תיקון קביעת "מיהו יהודי", כך שיוכר בחוק רק גיור לפי ההלכה האורתודוקסית.
ביוגרפיה

נולד לגולדה ביילא ולאלעזר גרובר, בבודפשט בירת הונגריה. עם פלישת הנאצים להונגריה הועבר עם חלק מבני משפחתו לגטו בודפשט. הם שרדו בגטו ועם שחרורו בידי הרוסים שנה לאחר מכן, עלו רוב משפחתו שנותרו בחיים לארץ ישראל. חפר שהה קרוב לשנתיים לאחר השחרור בגרמניה ובצרפת, ניסה לעלות לארץ ישראל בספינת מעפילים שנתפסה בידי שלטונות המנדט הבריטי ונוסעיה גורשו לקפריסין.
בשנת ה'תש"ז (1947) הגיע לארץ ישראל והחל לעסוק בחינוך. בשנת ה'תשי"ד, בהיותו בגיל עשרים וארבע, נשלח על ידי הסוכנות היהודית לשמש בתפקידי חינוך וארגון של נוער יהודי במרוקו. במסגרת תפקידו שימש בהוראה במוסדות חינוך גבוהים ועסק בפיקוח על הוראת עברית במוסדות היהודיים. שם פגש לראשונה את חסידי חב"ד, והתחיל בלימוד "ספר התניא" וספר "דרך מצוותיך" עם שליח חב"ד במרוקו הרב שלמה מטוסוב.
כשחזר לישראל המשיך לעבוד כמורה ב"מקווה ישראל" עד סוף שנת ה'תשי"ז (1957) ובשנה הבאה התחיל לעבוד בישיבת נחלים. בחודש אלול ה'תשי"ח (1958) נישא לרבקה (נפטרה בכ"ז בתשרי תשפ"ב) בת הרב חיים יוסף (בן הסופר והעסקן החב"די משה רוזנבלום) ומרת סניא רוזנבלום, מחסידי חב"ד בתל אביב. לאחר נישואיהם המשיך שמואל בעבודתו ב"נחלים" בשעות אחר הצהריים, ובשעות הבוקר ניהל את בית ספר אוהלי יוסף יצחק ביפו, לאחרי שנה עבר לנהל את בית ספר חב"ד בכפר סבא עד שנת תש"כ.
בשלהי ה'תשי"ט (1959) הצטרף לצוות החינוכי במוסד "בית רבקה", כשנה אחר כך עמד המוסד בפני סגירה (מטעמים כלכליים). ובהוראת הרבי התמנה לקראת שנת תשכ"א למנהל המוסד, בעקבות המינוי נסע לניו יורק לפגישה עם האדמו"ר מליובאוויטש, רבי מנחם מענדל שניאורסון במהלכה עורר האדמו"ר שצריכים לדאוג שמוסד החינוך "בית רבקה" יהיה בריחוק מקרבת מוסדות החינוך לבנים, ולכן הציע להקים את כפר חב"ד ב'. בשנת תשכ"ד החל הרב חפר להתעסק בתכנון להקמת כפר חב"ד ב', ובשנת תשל"ה עבר בית רבקה לשם, מאז המשיך חפר להתכתב עם הרבי בענייני המוסד.
הרב חפר היה חבר בוועד למען שלמות העם, מטה הפעילות החב"די בנושא "מיהו יהודי" ועוד. בשנת ה'תשמ"ד (1984), לאחרי פטירתו של הרב נחום טרבניק התמנה למנהל הוועד. לצד תפקידו זה, עסק הרב חפר בארגון אירועים ופעילויות של חב"ד ברחבי ישראל.
הרב חפר נפטר בשבת חול המועד פסח, 11 באפריל 2020, כתוצאה מדום לב ונטמן בחלקת חב"ד בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
חייו האישים

לו לאשתו, שני בנים. בנו הרב משה הלוי חפר מנהל במכללת בית רבקה. בנו הרב מנחם מענדל חפר. נכדו, מנחם מנדל דיסקין (בנו של הרב חיים שלמה דיסקין) ממשיך דרכו בניהול מוסדות בית רבקה. חתנו, הרב משה הכהן שקוביצקי. חתנו, הרב ברוך סלונים (בנו של הרב זאב דב סלונים), הוא שליח חב"ד במודיעין.
לקריאה נוספת

משה מרינובסקי, כור היתוך לשליחות הרבי, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1683, כ"ד בחשון תשע"ז
כרמי שלי, ראיון מקיף עם שמואל חפר, עלון תחיינו, בהוצאת ועד תלמידי התמימים העולמי, גיליון 10, תשע"ט, עמודים 18–47
הערות שוליים

↑  דור שביעי, בן אחר בן, מרבי יחזקאל הלוי סגל לנדא, שנודע בכינויו "הנודע ביהודה" על־שם חיבורו
↑  לבית גוראריה
↑  משה ויסברג, הרב שמואל חפר ותיק עסקני חב"ד נפטר מדום לב, באתר בחדרי חרדים, 11 באפריל 2020
↑  שבועון כפר חב"ד, גיליון מספר 1853, עמוד 86
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590812505171  VIAF: 26145304382178571781   WorldCat (עם VIAF): 26145304382178571781
Night (חברה)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  ריד דושר
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים)
 מיקום המטה:  דאלאס, טקסס, ארצות הברית
  
 https://www.night.co/
 
"Night" היא חברת ניהול כישרונות אמריקאית, אשר הוקמה בשנת 2015 על ידי ריד דושר.
באמצעות זרוע ניהול הכישרונות שלה, "Night Media", החברה מנהלת כיום יוצרי תוכן דיגיטליים, וביניהם קאי סנאט, חסן פיקר, ZHC, The Costco Guys, Mrwhosetheboss ועוד. בנוסף, בין השנים 2018–2024. החברה ניהלה את MrBeast.
מאז הקמתה, החברה התרחבה להשקעות הון סיכון (Night Capital), תכנות מקורי (Night Studios), וכן שמירה על חברת ניהול הכישרונות המקורית שלה.
ריד דושר הוא מנכ"ל החברה, ו"נשיאה" מאז 2020 הוא עזרא קופרשטיין.
בשנת 2021, החברה השיקה קרן השקעות של 20 מיליון דולר אמריקאי בשם "Night Ventures" המתמקדת ב"סטארט-אפים הפונים לצרכנים" שיכולים אז לקבל גישה לכישרונות בתוך Night Media. בשנת 2022, החברה הקימה סטודיו פנימי לייצור תוכן שיונחה על ידי מנהל התוכן המקורי לשעבר ביוטיוב, אלכס פיפר.
כמו כן, בשנת 2022, הושקעו בחברה 100 מיליון דולר, אשר הוקצו להקמת "Night Capital", חברת השקעות שהוקמה על ידי דושר ושנמצאת בבעלות משותפת של "Night".
הערות שוליים

↑  Connie Loizos, MrBeast's management company, Night Media, has a new venture fund that's backed by creators, TechCrunch, ‏2021-03-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Marta Biino, Amanda Perelli, YouTube superstar MrBeast is breaking up with his talent manager, Business Insider (באנגלית אמריקאית)
↑  Max Goldbart, Night, Inc. Launches Night Studios; Signs YouTube Head Of Unscripted Originals Alex Piper To Oversee, Deadline, ‏2022-05-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Todd Spangler, YouTube Head of Unscripted Alex Piper Exits to Lead Night Studios, Content Arm of MrBeast’s Talent Management Firm, Variety, ‏2022-05-10 (באנגלית אמריקאית)
אמה ד'ארסי

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1992 (גיל: 32) אנפילד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Emma Zia D’Arcy 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  Ruskin School of Drawing and Fine Art  סנט אדמונד הול, אוקספורד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה זיא ד'ארסי (באנגלית: Emma Zia D'Arcy; תאריך לידה: 27 ביוני 1992) היא שחקנ.ית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ממוצא אנגלי. היא א-בינארית.
ביוגרפיה

ד'ארסי למד.ה בבית הספר לאמנות רוסקין (אנ'), באוניברסיטת אוקספורד. הם לקח.ה חלק במספר הפקות תיאטרון, ביניהן "רומיאו ויוליה", "ציד המכשפות" בתיאטרון החצר, ובהפקות בתיאטרון אלמיידה ובתיאטרון וסט פלייהאוס ביורקשייר.
קריירה

בנוסף להופעה בתיאטרון, ד'ארסי הופיע.ה גם בכמה הפקות טלוויזיה, ביניהן הסדרה "מחפשי האמת", סדרת אימה קומית בכיכובו של ניק פרוסט ששודרה בפריים וידאו בשנת 2020. הם הופיע.ה יחד גם בסדרה "תאוות נדודים", ששודרה לראשונה בשנת 2018, כמו גם בעונה השנייה של הסדרה "האנה" ששודרה באמזון פריים. באותה שנה, ד'ארסי הופיע.ה בסרט הדרמה הקומית "לא ממושמעות", שביימה פיליפה לוטהורפ.
בשנת 2022 ד'ארסי החלה להשתתף בסדרת הטלוויזיה "בית הדרקון", פריקוול של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", בתפקיד רהאינירה טארגאריין, בתו הבכורה של וייסריז מאשתו הראשונה והיורשת הנבחרת, שמצפה להפוך למלכתה הראשונה של ווסטרוז מכוח סדר הירושה. על תפקידם בסדרה, הם זכה.תה למועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-80.
חיים אישיים

ד'ארסי מזדהה כא-בינארי מבחינה מגדרית, ומשתמש.ת בכינויי הגוף, singular they.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | לא ממושמעות | הייזל |  |
| 2021 | יום האם | אמה הובדיי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | תאוות נדודים | נעמי ריצ'רדס | מיני-סדרה |
| 2019 | Wild Bill | אלמה | פרק: "Alte und Einsame" |
| 2020 | האנה | סוניה ריכטר | 2 פרקים |
| 2020 | מחפשי האמת | אסטריד | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2021 | בפטיסט | בחורה בפגישה | פרק: "#2.2" |
| 2021 | Foresight | אחות | פרק: "They Heard Him Shout Allahu Akbar" |
| 2022 | בית הדרקון | רהאינירה טארגאריין | 5 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | 2025 | השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה | בית הדרקון | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  "Emma D'Arcy - Roxane Vacca Management". Roxane Vacca Management. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Moore, Camille (6 באוגוסט 2020). "10 Things You Didn't Know about Emma D'Arcy". TVOvermind. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Low, Elaine (11 בדצמבר 2020). "'Game of Thrones' Prequel 'House of the Dragon' Adds Matt Smith, Olivia Cooke, Emma D'Arcy". Variety. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Morales, Wilson (19 בדצמבר 2019). "Trailer To Dramedy 'Misbehaviour' Featuring Gugu Mbatha-Raw As 1st Black Woman To Win Miss World". נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (11 בדצמבר 2020). "'House Of the Dragon': Olivia Cooke, Matt Smith & Emma D'Arcy To Star In HBO's 'Game of Thrones' Prequel". Deadline Hollywood. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Romano, Nick (5 במאי 2021). "House of the Dragon unleashes first look at cast for Game of Thrones prequel". Entertainment Weekly. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gonzales, Erica (5 במאי 2021). "A Game of Thrones Prequel Show, House of the Dragon, Is Coming". Harper's Bazaar. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matthew Barnard, NOMINATIONS ANNOUNCED FOR 82nd ANNUAL GOLDEN GLOBES®, Golden Globes, ‏2024-12-09 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813199425205606  BNE: XX6441918  GND: 1277819890  LCCN: no2023011063  SUDOC: 267204019  VIAF: 4875167391545083590001   WorldCat (עם VIAF): 4875167391545083590001
יהודה חיים פרחיה

| --- | --- |

פרחיה במשרדו, קסנתי 1928
 לידה:  1886 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1970 (בגיל 84 בערך) 
 מדינה:  יוון
 שפות היצירה:  יוונית 
 
יהודה חיים הכהן פרחיה (1886–1970) היה איש ציבור ופעיל ציוני יליד יוון, סוחר ועיתונאי, משורר, מחזאי וסופר.
קורות חיים

נולד בחודש מרץ 1886 בסלוניקי שביוון (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית) לאהרון פרחיה ולאסתר אלבו, בן למשפחת רבנים מיוחסת שגורשה מספרד.
בילדותו למד בבית ספר המקומי של כל ישראל חברים, ואת לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1907. במשך תקופת לימודיו רכש ארבע שפות: צרפתית, טורקית, יוונית ולאדינו,
בסיום לימודיו עבר להתגורר בקוואלה שבחבל תראקיה. לפרנסתו עבד שם במפעל לייצור טבק, ואט אט התקדם בתפקידו, עד שהפך למזכירו של נשיא החברה. במקביל לעבודתו נמנה עם פעילי התנועה הציונית ביוון, והרבה לפרסם מאמרים בעיתונות היהודית בעיר.
בשנת 1912 ייסד בקוואלה את "אגודת בוגרי בית ספר כי"ח", ובשנת 1914 החל להוציא לאור עיתון בלאדינו בשם "הציונית", בעזרתו הפיץ את רעיונות הציונות ותחיית ישראל בקרב יהודי יוון. בין היתר שימש כחבר בוועד הקהילות ולקח חלק בפעילות ועד בית הכנסת ומוסדות הסעד המקומיים.
הודות לתפקידיו הניהוליים בחברת הטבק, נאלץ לנסוע רבות מחוץ לעירו, ומדי פעם התגורר בערים שונות ברחבי העולם. בארץ ישראל ביקר מספר פעמים, ולמשך תקופה התגורר באלכסנדריה שבמצרים. החל מראשית המאה ה-20 עבר להתגורר בקסנתי שבחבל תארקיה, וניהל מפעל טבק עד לסיום מלחמת העולם השנייה. בעיר זו נמנה עם עשירי הקהילה היהודית, תמך רבות בנזקקים וסייע במימון מוסדות הקהילה, ואף של הקהילה השכנה בקומוטיני.
כש-4000 מיהודי קסנתי הובלו ברכבות למחנה ההשמדה טרבלינקה בשנת 1943, ניצלו חייו בשל מחלה שהכריחה אותו לשהות בקוואלה. מיד לאחר מכן נמלט לאתונה יחד עם משפחתו בסיוע מנהלת הבית שלו, ושהה במחבוא בבית דודה עד לסיום המלחמה, אז חזר לקסנתי בשנת 1945 והמשיך לעבוד בחברת הטבק. במקביל שב לפעול עבור צורכי הקהילה היהודית בעיר, ודאג להנציח את בני הקהילה שנספו בשואה.
בשנת 1965 פרש לגמלאות, ולמרות בקשות מצד בני משפחתו בארצות הברית, בישראל ובקוואלה לבוא ולהתגורר לידם, העדיף להמשיך לחיות בקסנתי ליד מנהלת הבית שלו ובני משפחתה, שדאגו לו עד לפטירתו.
במשך חייו פרסם 85 מאמרים וכתבות בעיתונים, 21 נובלות, 44 שירים בלאדינו וכ־25 שירים על השמדת הקהילה היהודית-ספרדית בשואה.
הלך לעולמו ב-25 ביולי 1970, ונקבר בבית הקברות היהודי החדש בסלוניקי.
ארכיונו הפרטי, שנתרם לספריית מכון יד יצחק בן-צבי, כולל בין היתר אוסף של גלויות ותמונות מסלוניקי וסביבתה. רוב התמונות צולמו לפני שנת 1917, בה פרצה שרפה שכילתה את מרבית בתי העיר, והן מספקות עדות היסטורית לחיי הקהילה היהודית בפרט - שהושמדה ברובה בשואה, ולעיר בכלל - לפני שנשרפה.
לקריאה נוספת

סוזי גרוס, יהודה חיים פרחיה הכהן (1886 - 1970): איש קסנתי ויצירתו בלאדינו: מונוגרפיה, רמת גן, 2011
סובייט פטרוגרד

| --- | --- |

אספת הסובייט בשנת 1917
 מדינה:  ברית המועצות 
 מטה הארגון:  סנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  1917–1924 (כ־7 שנים) 
 
הסובייט של פטרוגרד (ברוסית: Петроградский Совет рабочих и солдатских депутатов), היה הסובייט המשמעותי ביותר ברוסיה בימים הסוערים שבין מהפכת פברואר למהפכת אוקטובר והיווה מודל לכל שאר הסובייטים ברוסיה. המוסד הוקם במהלך מהפכת פברואר ב-27 בפברואר (13 במרץ).
הסובייטים היו מועצות הפועלים ברוסיה ששימשו למעשה כממשלה שנייה. במועצות אלו השתתפו פועלים, איכרים ואנשי צבא שהאינטרסים שלהם היו שונים לגמרי מהאינטרסים של הממשלה הזמנית הבורגנית. לאחר שובו של לנין לרוסיה, הוא הצליח להכניס את אנשיו לכמעט כל הסובייטים ואף לזכות בהם ברוב, מה שאפשר לו להתקרב לשלטון.
בהקמת הסובייט בראשו עמד ניקולאי צ'חיידזה, חבר דומה וראש סיעת המנשביקים. העיתון הרשמי היה עיתון איזבסטיה. תוך יום נבחרו כ-3000 חברי הסובייט, רובם חיילים. בראש עמד ועד הפועל בהרכב של 15 חברים. אלכסנדר קרנסקי היה סגן יושב ראש הסובייט.
ביולי 1917 ניסה הגנרל לאוור קורנילוב להפיל את הממשלה הזמנית בעזרת צבאו, אך הסובייט של פטרוגרד, עיר הבירה באותה תקופה, קרא לתושבים לצאת נגד ניסיון המהפכה ובכך הציל את הממשלה הזמנית. מעשה זה של הסובייט תרם לחיזוק הפופולריות של הקומוניסטים וסלל את הדרך להשתלטות על מוסדות השלטון באוקטובר 1917. חשיבותו של הסובייט של פטרוגרד היא בכך שמנע מהצבא להתערב ולמנוע מהבולשביקים מלהשתלט על מבני הממשל בפטרוגרד. בכך חרץ הסובייט את גורלה של הממשלה הזמנית ואפשר את ניצחון הבולשביקים.
ולדימיר לנין ראה חשיבות רבה בהגדלת ייצוג הבולשביקים בסובייט. בבחירות חדשות שהתקיימו באוגוסט 1917 הם הצליחו לקבל כשליש מהמקומות במוסד. לקראת ספטמבר תומכיהם כבר היו רוב וב-25 בספטמבר לאון טרוצקי נבחר ליושב ראש חדש של הסובייט.
קולנו נוה

| --- | --- |

הלוגו של רשימת קולנו נוה
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  יוסף קסטל, איתן פולק
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים) 
 אותיות:  קנ
 שיא כוחה:  7 מתוך 9 מושבים (מועצת נוה אפרים) 2 מושבים (מועצת יהוד-מונוסון) 9 מתוך 9 מושבים (ועד רובע עירוני נוה מונוסון)
 
קולנו נוה היא רשימה מוניציפלית במועצת העיר יהוד-מונוסון ובועד רובע עירוני נוה מונוסון (מנהלה מקומית).
מטרת הרשימה ואימוץ מדיניותה על ידי משרד הפנים

מטרתה המרכזית של קולנו נוה היא ניסוי מוניציפלי חסר תקדים בישראל, של איחוד רשויות בין עיר (במעמד עירייה), לבין יישוב קהילתי (במעמד מועצה מקומית), באמצעות העברת הפונקציות העירוניות הבסיסיות לעירייה משותפת חדשה והקמת מנהלה מקומית במעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני ביישוב הקהילתי, אשר ממשיכה לבצע את כל הפונקציות הקהילתיות-חברתיות, לצורך הבטחת המשך האוטונומיה הקהילתית-חברתית של היישוב הקהילתי ואופיו הכפרי במרחב עירוני. משרד הפנים הצהיר בהודעות רשמיות ובעיתונות כי בכוונתו לאמץ את דגם השלטון המוניציפלי שהגתה רשימת קולנו נוה, לצורך איחוד רשויות בין יישובים קהילתיים וערים שכנות במקומות אחרים בישראל. אימוץ מדיניות זו של שלטון מקומי דו-רובדי, בדומה למועצות האזוריות דהיום המכילות מספר ועדים מקומיים, ואשר אומץ על ידי משרד הפנים גם ביישוב מכבים-רעות, קיבל ביטוי מוחשי בהצעת-חוק העיריות, התשס"ו-2005 במסגרתה הוצע להקים "עיריות אזוריות" המכילות ועדים מקומיים או ועדי רובע עירוני, תוך שמירת אופיו העצמאי של כל יישוב ויישוב.
רקע פוליטי

רשימת קולנו נוה הוקמה בשנת 1993, על ידי ראש המועצה המקומית נוה אפרים דאז, יוסף (יוסק'ה) קסטל, ונציגיה עמדו בראש המועצה המקומית בשנים 1993 - 2003. בשנים 2003 - 2013, לאחר איחוד נוה אפרים עם העיר יהוד, עמדו בראשה אילן שביט (לשעבר, יועץ ראש העיר יהוד-מונוסון למינהל קהילתי וחבר מועצת העיר), איתן פולק (לשעבר, ראש ועד הרובע נוה מונוסון), פנינה דנה ומשה מגן (לשעבר, חברי מועצת העיר), הדס מנדל (לשעבר ראש שבט צופי נוה מונוסון וחבר מועצת העיר) ויהודה צירקל. בשיא כוחה החזיקה הרשימה שבעה מתוך תשעה מושבים במועצה המקומית נוה אפרים (1998) ושני מושבים במועצת העיר (2008, 2013, 2018). מאז 2008 מהווים נציגי הרשימה את כל תשעת חברי ועד הרובע העירוני נוה מונוסון, בהיעדר רשימה מתחרה.