stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חות'ים

ערך זה עוסק בארגון טרור. אם התכוונתם לשבט, ראו .
מפת השליטה בתימן, פברואר 2024:
   ממשלת תימן
   החות'ים
   מועצת המעבר הדרומית
   אל-קאעדה בחצי האי ערב והמדינה האסלאמית
הפגנה חות'ית נגד תקיפה אווירית של צנעא על ידי קואליציה בהובלת סעודיה
החוּתִ'ים (בערבית: الحوثيون, בתעתיק מדויק: אלחוּתִ'יוּן) הוא ארגון טרור אסלאמיסטי שיעי-זיידי הפועל בצפון-מערב תימן ובחצי האי ערב. הארגון נודע באופן רשמי בשם "אנצאר אללה" (أنصار الله, "תומכי האל") וגם בשם "אַ-שבַּאב אל-מוּאְמִן" (الشباب المؤمن, "הצעירים המאמינים").
הארגון צמח מתוך תת-השבט של החות'ים, פלג של מוסלמים-שיעים-זיידים שהיווה כ-30% מאוכלוסיית תימן. נקרא על שמו של חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, מנהיגם הראשון, שדווח כי נהרג על ידי כוחות הביטחון של תימן בספטמבר 2004. מאז נהרגו על ידי כוחות הביטחון מפקדים נוספים ובהם עלי אל-קטוואני, אבו חיידר, עבאס עיאדה ויוסוף אל-מדאני.
עקב אופיו השיעי של הארגון, החות'ים בקשרי ידידות עם איראן ועם חזבאללה, והארגון מהווה חלק מ"ציר ההתנגדות". במקביל, הארגון רואה בגופים מוסלמים סוניים שונים כגון ערב הסעודית, אל-קאעדה בחצי האי ערב והמדינה האסלאמית (דאעש) אויבים של החות'ים, ובה בשעה הוא רואה גם במערב, ובפרט בארצות הברית ובישראל, אויבים.
ארצות הברית הכריזה על החות'ים כעל מחבל עולמי שהוכרז באופן מיוחד בינואר 2024, בשל התקיפות שלהם בים האדום ומפרץ עדן.
אידאולוגיה

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
הארגון משויך לפלג באסלאם השיעי הידוע כ"זיידים", קבוצה אסלאמית הקיימת כמעט רק בתימן. הארגון מתנגד לפעילות סונית ורואה בסונים את אויבי האסלאם כפי שהוא תופס אותו. בשל כך הארגון נלחם בערב הסעודית, בממשל התימני ובארגונים סוניים מובהקים כגון "אל-קאעדה בחצי האי ערב". כמו כן הוא עוין את העולם המערבי ובמיוחד את ישראל ואת ארצות הברית.
לטענת הארגון, הוא הוקם כדי להגן על אוכלוסייתו מאפליה שיטתית נמשכת מצד המשטר בתימן. לאחר שהארגון הצליח באופן יוצא דופן במאבקיו בשלטונות ובפלגים סוניים הפועלים בתימן, הוא החל לכוון לקראת הפיכה של ממש בתימן וכינון ממשל חדש.
היסטוריה

ארגון החות'ים החל כארגון "הצעירים המאמינים", שנוסד בשנת 1992 במחוז סעדה, על ידי מוחמד אל-חות'י או אחיו חוסיין בדר א-דין אל-חות'י. האחים חות'י ייסדו בתי ספר ומחנות קיץ במטרה "לקדם את החייאת התנועה הזיידית" בסעדה. כשנתיים לאחר ייסוד בתי הספר ומחנות הקיץ, השתתפו בין 15,000–20,000 תלמידים במחנות הקיץ שלהם.
לאחר פלישתה של ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, החלו בקריאות הטפה אנטי-אמריקאיות ואנטישמיות במסגד סאלח שבצנעא, לאחר תפילות יום שישי. הדבר הוביל לחיכוכים עם השלטון, שבהם אף נעצרו כ-800 מחברי BY בשנת 2004. בשנה זו הזמין הנשיא עלי עבדאללה סאלח את חוסיין אל-חות'י להיפגש בצנעא, אך הלה סירב. ב-18 ביוני 2004 שלח סאלח כוחות ביטחון לעצור את חוסיין. פעולה זו הביאה את חוסיין לפתוח במערכה מזוינת נגד השלטון. הוא עצמו נהרג ב-10 בספטמבר 2004, אך פעילות הטרור של הארגון הוסיפה לפרוח ונמשכה עד להסכם הפסקת האש שנחתם ב-2010.
החות'ים השתתפו בהפיכה בתימן (2011) אולם הם דחו את החלטות מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (המשפ"מ) מנובמבר 2011, אשר כללו חסינות לנשיא סאלח, וכן סירבו להשתתף בקואליציה עימו.
באמצעות התנגדות אלימה הצליחו החות'ים להשיג שליטה מלאה על מחוז סעדה וב-2011 גם על חלקים נרחבים מן המחוזות עמראן, אל-ג'וף וחג'ה.
בספטמבר 2014 תוך התמודדות עם התנגדות עזה, כבשו החות'ים בהדרגה שטחים נרחבים בעיר הבירה צנעא, כולל משרדי ממשלה ותחנות תקשורת. החות'ים המשיכו להתקדם למרות התנגדות עזה מצד גורמים שונים, כולל פלוגות אל-קאעידה סוניות. בינואר 2015, השתלטו החותים על ארמון הנשיאות בבירה ובפברואר פיזרו את הפרלמנט והכריזו על כינון מועצת המהפכה כגוף השולט על תימן.
על פי הערכות של ארצות הברית וסעודיה, המורדים החות'ים קיבלו סיוע מאיראן, שאפשר להם את הניצחונות במערכות שניהלו.
במרץ 2015 החל מבצע סופה נחרצת, של קואליציית מדינות ערביות ומוסלמיות בהנהגת ערב הסעודית, שנועד לסייע למשטר הסוני לחזור למקומו ולמגר את החות'ים.[דרושה הבהרה]
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-19 באוקטובר 2023, בראשית מלחמת חרבות ברזל, שיגרו החות'ים טילים בליסטיים וכטב"מים לעבר ישראל, ואלה יורטו על ידי משחתת הטילים של צי ארצות הברית קרני (DDG-64) ששטה בים סוף ועל ידי ערב הסעודית, מתוך רצונה "להגן על שטחה האווירי". ב-31 באוקטובר הכריז הארגון מלחמה על ישראל.
ב-14 בנובמבר פעולות החות'ים עלו מדרגה, ופורסמו מטעמם איומים על פגיעה בספינות ישראליות השטות בים האדום, במטרה לפגוע בסחר הישראלי. חמישה ימים לאחר מכן הם מימשו את איומם, כאשר נחטפה הספינה "Galaxy Leader", שחלקה בבעלות של איש העסקים הישראלי רמי אונגר. נחטפו גם 22 אנשי הצוות אשר היו על האונייה. באותו השבוע, ב-24 בנובמבר, בוצעה התקפה נוספת על ספינה בבעלות ישראלית על ידי מל"ט מתאבד, וב-26 בנובמבר פורסמו דיווחים על תקיפה והשתלטות על ספינה אחרת הקשורה לישראל.
לאורך מלחמת חרבות ברזל המשיכו החות'ים בשיגור טילים בליסטיים וכטב"מים לעבר ישראל. מרביתם יורטו בידי ישראל ובנות בריתה, אך אחדים פגעו וגרמו להרוג אחד, לפצועים ולנזק לרכוש. בתגובה חיל האוויר הישראלי הפציץ פעמים אחדות מטרות של החות'ים, במבצע יד ארוכה ב-20 ביולי 2024, בתקיפה נוספת ב-29 ספטמבר 2024, במבצע העיר הלבנה ב-19 בדצמבר 2024 ובתקיפה רביעית ב-26 בדצמבר 2024.
נוסף על תקיפותם לעבר ישראל, תקפו החות'ים ספינות בעלות קשר לישראל (לכאורה) ופגעו במסחר בים האדום באזור באב אל-מנדב ומפרץ עדן, מה שהביא למשבר בים סוף. בעקבות זאת החל מבצע שומר השגשוג, שמנהלת קואליציה צבאית שעל הקמתה הכריז מזכיר ההגנה האמריקאי לויד אוסטין ב־18 בדצמבר 2023 בביקורו בישראל. הקואליציה משלבת כוחות של מספר מדינות בתמיכה רחבה. למרות זאת, כוחות הקואליציה לא השתתפו בפעולות צבאיות נגד החות'ים, מלבד אלה העומדות בראש הקואליציה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית, שביצעו בעצמן את הפעילות ההתקפית של המבצע.
ב-15 במרץ 2025 הודיע נשיא ארה"ב על מבצע צבאי נרחב בתימן, שנועד להשיב את חופש השיט במרחב המבצע החל אם תקיפות מסיביות של מטוסי קרב אמריקנים.
אנטישמיות

סיסמת התנועה, الله أكبر, الموت لأمريكا, الموت لإسرائيل, اللعنة علی اليهود, النصر للإسلام, (”אללה הגדול, מוות לאמריקה, מוות לישראל, קללה על היהודים, ניצחון לאסלאם”) משקפת אידאולוגיה אנטי-מערבית, אנטישמית ואנטי-ישראלית קיצונית. סיסמה זו, המשמשת כמעין מנטרה עבור חברי התנועה, מבטאת את השקפת עולמם הקיצונית ואת שאיפותיהם הפוליטיות.
ב-2015, בשל השתלטות החות'ים על המדינה, גברו החששות של יהודי תימן, ובאוגוסט 2020 פורסמו ידיעות על התגברות הרדיפות, עד כדי סכנת הכחדה. עקב הסכנה הגוברת, עשרות יהודים הועברו ממחוז סעדה החות'י אל מתחם מאובטח בעיר צנעא. במקביל נטשו יהודים את תימן אל ישראל, ארצות הברית ואירופה. במרץ 2021, לאחר לחץ רב של החות'ים, שְלוש המשפחות היהודיות האחרונות בתימן גורשו מהמדינה. הן מנו כ-13 גברים, נשים וילדים. במהלך 2021, בעזרת סיוע ממדינה ערבית שעימה אין לישראל קשרים דיפלומטיים, חולצו כמאה יהודים מתימן והועברו לקהיר, שם הם מתגוררים במתחם סגור. בעקבות פעולות הארגון, נותר רק יהודי קשיש אחד בשטחי תימן.
כוח צבאי

הצבא החות'י מונה בין 350–500 אלף לוחמים שיעים, בני הענף הזיידי. הצבא החות'י הוא כוח חמוש שמצויד בכלי נשק מתקדמים, טילים וכטב"מים. את הצבא החות'י מאמנים משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, אשר מעבירים את הלוחמים החות'ים אימוני שדה, הפעלת נשק, הטסת כטב"מים ושיגור טילים. כ-200 אנשי צבא חות'ים אומנו באקדמיה ימית איראנית, בחופי הים הכספי, תוך הפרדה מסטודנטים אחרים, כדי למנוע דליפה של מידע מודיעיני.
יכולתם של החות'ים לאיים צבאית על ישראל מוגבלת עקב המרחק הגדול בין המדינות (כ-1,600 ק"מ), אך בידיהם טילים וכטב"מים המסוגלים להגיע לטווח זה. מרבית הנשק שבידי החות'ים מגיע מאיראן, כולל, בין היתר:
טופאן (Toufan) – טיל קרקע-קרקע, בעל טווח של 1,350–1,950 ק"מ. העתק של הטיל קדר-110 האיראני.
סומאר – משפחת טילי שיוט איראניים, בעלי טווח של כ-2,000 ק"מ.
קודס-1 – טיל שיוט בעל טווח של 700 ק"מ. קיימות גרסאות מתקדמות, קודס-2 בעל טווח של 1,350 ק"מ וגרסת קודס-3 עם טווח גדול יותר שטרם פורסם.
סמאד – כטב"ם תקיפה בעל טווח של 1,800 ק"מ ומעלה.
ואיד – כטב"ם תקיפה בעל טווח של 2,500 ק"מ.
הטם 2 (פלסטין 2) - ייצור מקומי של ח'ייבר שכן בעל טווח מוגדל, מספר טילים כאלה הם ששוגרו על ישראל בסוף 2024.
אישים בולטים

עבד אל-מלכ אל-חות'י - מנהיג החות'ים
מהדי אל-משאט - נשיא המועצה המדינית העליונה של החות'ים
מוחמד אל-עאטפי - שר ההגנה בממשלת החות'ים
מוחמד עבד אל-כרים אל-גמארי - ראש המטה הכללי של צבא החות'ים
מוחמד פדל עבד א-נבי - מפקד הכוח הימי של החות'ים
מוחמד עלי אל-קאדרי - מפקד משמר החופים של החות'ים
אבו עלי אל-חאכם - ראש מנגנון המודיעין של צבא החות'ים
יחיא סריע - הדובר הצבאי של החות'ים
עבדול רזא שהלאי - קצין איראני שאחראי על תימן מטעם כוח קודס
ראו גם

חות'ים (שבט)
משמרות המהפכה האסלאמית
מיליציות פרו-איראניות
מרד החות'ים
טבעת האש האיראנית
מעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל
רינה עזרוני

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1955 (בת 69) סאסא, ישראל 
 שם לידה:  רינה ניר 
 מקום לימודים:  הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה 
 תחום יצירה:  ציור, צילום 
 
רינה עזרוני (ניר לפני נישואיה; נולדה ב-8 בנובמבר 1955) היא ציירת ואמנית. בעבר הייתה צלמת עיתונות ומורה לצילום בבתי ספר לחינוך מיוחד.
ביוגרפיה

עזרוני נולדה בקיבוץ סאסא בגליל המערבי. אביה, שלמה ניר (נודלמן במקור), עלה עם הוריו מצ'כיה ב-1939, התגורר בתל אביב, ובבגרותו עבר לקיבוץ מסיבות אידאולוגיות ועבד בענף הבקר שם. אמה יעל לבית ברקוביץ' נולדה בארץ ישראל להורים שעלו ב-1932 מברלין. בהיותה של רינה עזרוני בת שלוש, עברה המשפחה לירושלים והתגוררה בשכונת קטמון. אביה למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית ובהמשך סיים דוקטורט בפיזיקה תאורטית באותו מוסד. לאחר סיום לימודיו, עבר לעבוד באוניברסיטת באפלו בארצות הברית, וכשחזר לארץ התמנה לפרופסור בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. אמה עסקה בעבודה סוציאלית. היה לה אח אחד, דוד (דידי), צעיר ממנה, שלמד בחוג לסטטיסטיקה, סיים תואר שני בחקר ביצועים ונפטר ב-1992, בהיותו כבן 30.
עזרוני למדה בבית הספר היסודי על שם יוסף לוריא (סיימה ב-1969). בתקופת התיכון, מכיוון שאביה קיבל, כאמור, משרה אקדמית בארצות הברית, היא סיימה תיכון בבאפלו, ניו יורק. בשנים 1974–1976 שירתה בצבא ביחידה 8200 בחיל המודיעין, ואף עברה במהלך שירותה קורס צניחה (קורס, שמעט נשים עברו בראשית שנות ה-70). בשנים 1977–1980 למדה תואר ראשון (B.Sc) בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית, וסיימה את לימודיה בהצטיינות. בהמשך קיבלה גם תעודת הוראה.
בשנים 1984–1988 למדה לימודי תעודה בצילום במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. ב-1986 קיבלה את פרס קרן שרת לצילום. את הפרס קיבלה עזרוני, בין היתר, על סדרת צילומים שצילמה בכפר תקווה (סמוך לקריית טבעון), כפר לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, שיכולים לעבוד באופן עצמאי.
בשנים 1988–1992 עבדה כצלמת-עיתונות בעיתונים היומיים הארץ וחדשות, בירחון מוניטין ובמקומון העיר.
בשנים 1993–2005 עבדה כמורה לצילום בבתי ספר של החינוך המיוחד ברושים ובית ספר עירוני כ' בתל אביב. עזרוני עבדה, במשך שתים עשרה שנים, בבתי ספר אלה עם ילדים ובני-נוער בעלי קשיי התנהגות, ליקויי למידה ובעיות תקשורת, והמשיכה לעבוד בתחום, באופן פרטי, במשך שמונה שנים נוספות. היא הקימה מגמות צילום וגיבשה תוכניות לימודים בצילום, המותאמות לצרכיהם של התלמידים, בשני בתי הספר לחינוך מיוחד שבהם עבדה.
בשנים 2008–2011 חזרה ללימודי תואר שני באמנות בחוג הבינתחומי בפקולטה לאמנות באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות.
יצירתה האמנותית

ב-2006, במקביל ללימודי התואר השני, למדה עזרוני ציור באופן פרטי אצל הצייר הירושלמי פסח סלבוסקי. הקשר עם סלבוסקי, שהשפיע רבות על התפתחותה האמנותית, התמיד לאורך שנים, עד למותו ב-2019.
מתחילת שנות ה-90, במקביל לעיסוקה כצלמת עיתונות, עבודתה האמנותית מתמקדת בעיקר בציור.
נושאי ציוריה הם דיוקנאות ודיוקנאות-עצמיים. עזרוני חוקרת בציוריה, כבר שנים רבות, את נושא הפורטרט, הן באמצעות מודלים מהחיים, והן באמצעות המצאה של דמויות.
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] מציירת עזרוני בעיקר בצבעי אקריליק, גואש, דיו ומים על נייר. סגנון הציור שלה הוא ספונטני, אסוציאטיבי ופיגורטיבי, אך לא תמיד נאמן למציאות. סגנונה נותן מקום לשרבוט, לחוסר השלמות ולילדיות, שהם מאפיינים של שפתה האמנותית.
מ-2019 חברה בגלריה מרי, גלריה ירושלמית שיתופית לאמנות, שבה חברים כ-15 אמנים מתחומים שונים.
משפחתה

עזרוני נשואה לאודי (בנו של ינון עזרוני), שהיה טייס-קרב, למד הנדסה, וכיום הוא מהנדס ומורה לטיס בבית ספר לטיסה מגידו תעופה. להם שתי בנות ובן. מתגוררת בתל אביב.
עיסוקים נוספים

עזרוני פעילה בארגון רופאים לזכויות האדם. היא מתנדבת במרפאה שבה מטפלים במהגרי עבודה ובפליטים שאינם מבוטחים בביטוח בריאות ממלכתי.
רשימת תערוכות > תערוכות יחיד

2006 - נופים ופנים, מוזיאון מזכרת בתיה.
2008 - אישה ושולחן, תערוכת ציורים, גלריה עין-הוד.
2019 - לידיה, גלריה מרי. אוצרת: סמדר פרננד.
2020 - יום החמה - ציורים, גלריה יאיר, תל אביב.
2022 - פרדי, גלריה מרי. אוצר: גבי יאיר.
2024 - חליפת הלא מודע, גלריה מרי. אוצרת: רוני ברות.
רשימת תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1986 - תערוכת צילום של זוכי קרן שרת (השתתפה כזוכת קרן שרת לצילום לשנה זו), המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. אוצר: מאיר אהרונסון.
1999 - תערוכת ציור קבוצתית של שלוש אמניות, בנייני האומה, ירושלים.
2008 - אמניות, גלריה ברבור, ירושלים. אוצר: פסח סלבובסקי.
2019 - ויהי ערב ויהי בוקר, גלריה מרי, במסגרת "מנופים" פסטיבל לאמנות עכשווית, ירושלים. אוצר: ליאב מזרחי.
2019 - נפוטיזם, גלריה מרי.
2020 - הגדה של פסח - תערוכת מחווה לזכרו של פסח סלבוסקי, ירושלים, גלריה ברבור וגלריה כורש 14.
2020 - בית. דפוס. גלריה מרי, במסגרת "מנופים" פסטיבל לאמנות עכשווית, ירושלים. אוצר: ליאב מזרחי.
2021 - הומאז', גלריה מרי.
2021 - על הפנים, גלריה מרי.
2022 - מעשה מרחב, גלריה מרי וגלריה אגריפס 12, במסגרת "מנופים", ירושלים. אוצרת: ד"ר נאוה ט. ברזני.
2022 - תערוכת רישום קבוצתית, ה-DNA של מרי, גלריה מרי.
2024 - מאוסף הגלריה, גלריה יאיר, תל אביב.
2025 - הקפלים הסמויים מן העין, גלריה מרי.
הערות שוליים

↑  בית ספר ברושים לחינוך מיוחד תל-אביב, באתר בית ספר ברושים לחינוך מיוחד תל-אביב
↑  הצוות, באתר בית ספר לטיסה מגידו תעופה
↑   אברהם בלבן, רשימות תל אביביות | אילן היוחסין של בית השוטרים, באתר הארץ, 23 ביוני 2020
↑  מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר - מזכרת בתיה, באתר מוזיאון המושבה ע"ש ערן שמיר - מזכרת בתיה
↑  גלריית האמנים עין-הוד, באתר גלריית האמנים עין-הוד
↑  גלריה כורש 14, באתר גלריה כורש 14, ירושלים
צ'ונהלוגיה

צ'ונהלוגיה הוא האלבום אולפן השלישי והאחרון של נתנאל צ'ונה, שיצא ב-28 באוגוסט 2021.
הפקה

שנתיים לאחר פטירתו הפתאומית של נתנאל צ'ונה נמצאו שירים בעיזבונו של נתנאל על ידי משפחתו וחבריו אשר נתנו את הבסיס ליצירה של האלבום.
חבריו התחילו בפרויקט האדסטרט למען מימון ביצוע השלמת האלבום, לזכרו של נתנאל.
האלבום כולל 15 רצועות שהופקו על ידי מגוון רחב של מפיקים, על ידי חברי ההרכב פלא אוזן ובעיקר אברי "אברי ג'י" צפנת ופלואו נבו. אך גם גואטה, צוקוש, שירוטו, בריל, נינג'ה420, פאס וגם נתי בעצמו. השיר המפורסם ביותר הוא "מוזיקה לשודים".
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ידיים למעלה (אינטרו)  | 1:02 |
| 2. | אל תפחד מהם  | 4:22 |
| 3. | מוזיקה לשודים  | 3:28 |
| 4. | מקום מושלם (עם קלין)   | 3:16 |
| 5. | מרגע לרגע (עם סטיקר)   | 3:16 |
| 6. | מרוץ אנושות (עם קאי ואברי ג'י)   | 2:29 |
| 7. | מלך  | 2:32 |
| 8. | הצגת בכורה  | 4:39 |
| 9. | דיסני (סקיט)  | 0:57 |
| 10. | ח' 4  | 2:22 |
| 11. | אהבה לא צריך סיבה (עם לירון אוריה)   | 3:19 |
| 12. | ירח מלא  | 3:05 |
| 13. | המבחן האמיתי (עם פלא אוזן)   | 3:41 |
| 14. | מתי היא כבר תבוא  | 3:40 |
| 15. | אני יעשה ראפ בשביל 10 איש (אאוטרו)  | 0:13 |
הערות שוליים

↑  האלבום האחרון של נתנאל צ'ונה, באתר ynet, 29 באוגוסט 2021
↑  צ'ונהמאן לנצח בהדסטארט, באתר Headstart, ‏2021-09-24
↑  מוסיקה לשודים באתר YouTube, באתר YouTube, ‏2021-09-24
המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון

כתב "המנדט על סוריה והלבנון" מטעם חבר הלאומים, 12 באוגוסט 1922
המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון (בצרפתית: Mandat français en Syrie et au Liban, בערבית: الانتداب الفرنسي على سوريا ولبنان, בתעתיק מדויק: אלאנתדאב אלפרנסי עלא סוריא ולבנאן) התקיים לאחר כיבוש והתפוררות האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה ובין השנים 1923–1946. בשנות ה-20 המוקדמות של המאה ה-20 השליטה הבריטית והצרפתית בשטחים הללו במזרח התיכון הוכרה רשמית על ידי שיטת המנדטים של חבר הלאומים.
רעיון המנדטים היה לשלוט על טריטוריה מסוימת עד שאזרחיה יוכלו להקים מדינה עצמאית, והמנדט "יתפוגג" לאחר מכן. הבריטים קיבלו את המנדט על ארץ ישראל (כולל עבר הירדן) והמנדט על מסופוטמיה, והצרפתים קיבלו את אזורי סוריה ולבנון ואלכסנדרטה (כפי שהוסכם בין בריטניה וצרפת בהסכם סייקס–פיקו). בפועל, הממשל הצרפתי התערב לעיתים תכופות באזורים הללו והיחס היה יותר כאל קולוניה (שלטון ישיר) מאשר אל מנדט (שלטון רך יותר).
ב-29 בספטמבר 1923 נמסר לצרפת רשמית המנדט של חבר הלאומים על סוריה, שכלל את שטחן כיום של סוריה, לבנון ואלכסנדרטה. המנדט הצרפתי הסתיים בשנת 1943, ובתחומו הוקמו מדינות עצמאיות של סוריה ולבנון. הכוחות הצרפתיים עזבו לבסוף את סוריה ולבנון בשנת 1946.
חלוקת סוריה ל"מדינות"

שטח המנדט שנמסר לאחריותה של צרפת, כלל ארבעה וילאייטים עות'מאניים: חלב, דיר א-זור, ביירות (להוציא חלק מצפון ארץ ישראל שנותר בידי המנדט הבריטי) ודמשק.
ב-1 בספטמבר 1920 חילקו הצרפתים את שטחי המנדט בסוריה לשלוש "מדינות": מדינת דמשק, מדינת חלב, ומדינת לטקיה ("הטריטוריה העלווית").
ב-1 בספטמבר 1920 הכריז הנציב העליון הצרפתי, הגנרל אנרי גורו, בטקס בביירות על הקמת "מדינת לבנון הגדולה".
ב-23 בדצמבר 1920 נחתם הסכם בריטי-צרפתי, שקבע סופית את הגבול בין ארץ־ישראל לבין סוריה והלבנון, כאשר "אצבע הגליל" נותרה בשטח המנדט הבריטי.
במרץ 1921 כוננו הצרפתים את מדינת ג'בל א-דרוז שבהר הדרוזים כאוטונומיה תחת שלטון המנדט.
ב-20 באוקטובר 1921 נערך "הסכם פרנקלין-בויון" (שרי החוץ של צרפת וטורקיה), בו נקבע הגבול שבין טורקיה לסוריה. בין צרפת לממשלת אתאתורכ הוסכם כי סנג'ק אלכסנדרטה יישאר בסוריה, אך צרפת תנהיג בו הסדרים אוטונומיים, שיתנו ביטוי למיעוט (לגרסת טורקיה: לרוב) דובר הטורקית.
כל אחת מהישויות המדינתיות החדשות נשלטה בידי "נציג" של הנציב העליון הצרפתי, שהחזיק בסגל מינהלי לפי הדגם של המינהל המרכזי בביירות. מתחתיו מינו הצרפתים מושל מקומי שכונה "ואלי". הוא היה כפוף לנציג באופן מלא, וסייעה לו מועצה שמונתה בידי הנציג. גם חלוקת המשנה של המדינות עצמן נעשתה על בסיס החלוקה המינהלית העות'מאנית. המדינות חולקו לסנג'קים, שבראש כל אחד מהם עמד "מותצרף". על-פי אותו דגם נעשתה גם החלוקה המינהלית לנפות ולרשויות נוספות.
התקציב המנדטורי היה מאוחד לסוריה וללבנון, ו-47% ממנו הופנו ללבנון.
הלאומיים הסוריים ראו בחלוקת סוריה לישויות פוליטיות שונות, ביטוי לקולוניאליזם על פי העיקרון "הפרד ומשול", וטענו בין היתר כי הצרפתים יצרו את "לבנון הגדול", את "מדינת העלווים" ואת "חבל אלכסנדרטה" כרצף טריטוריאלי שתכליתו לנתק את פנים-סוריה מן החוף.
כדי להפחית את הבזבוז הכספי הנובע מהחזקת מנגנוני ממשל כפולים, ביוני 1922 הכריז הנציב העליון אנרי גורו על כינונה של "פדרציה" סורית, שכללה את מדינת דמשק, מדינת חלב והטריטוריה של העלווים, שהוכרזה עתה "מדינה".
ביולי 1922 אישר חבר הלאומים את הסדרי המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון.
במרץ 1923 בוצע ההסכם מדצמבר 1920 בין בריטניה לצרפת בנוגע לגבול שבין סוריה לארץ־ישראל.
ב-9 במאי 1923 החליף מקסים וייגאן את אנרי גורו כנציב העליון. הוא התיר בחירות למועצות של ה"מדינות" השונות, והן נערכו ביוני 1923.
בספטמבר 1923 אושרר סופית בחבר הלאומים "המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון".
בינואר 1924 שמעו הנציגים החלביים כי הצרפתים עומדים להפריד את חבל אלכסנדרטה האוטונומי ממדינת חלב ולספח אותו למדינת העלווים, ובעקבות זאת החליטה המועצה הפדרלית על התבטלותה, ועל איחוד של שלוש המדינות. אולם השלטון הצרפתי לא אישר את הכרזת האיחוד כלשונה, וב-26.6.1924 הודיע על איחוד בגרסתו, שלא כלל את מדינת ג'בל א-דרוז ואת מדינת העלווים, אלא של דמשק וחלב ואליהם צורף חבל אלכסנדרטה במעמדו האוטונומי. המועצות הייצוגיות אוחדו למועצה אחת, ~~~~מה בדמשק, בירת הקבע של "מדינת סוריה".
בנובמבר 1924 התפטר הנציב וייגאן (כיהן עד 1 בינואר 1925) ובמקומו מונה מוריס סראי, שהגיע לביירות בינואר 1925. בסוף 1926 הגיע לביירות הנציב העליון החדש, אנרי פונסו (אנ').
סוריה ולבנון תחת השלטון המנדטורי

במהלך תקופת המנדט הצרפתי, האליטה המקומית הסורית מהתקופה העות'מאנית שמרה על מעמדה, ותפקדה כגורם מתווך בין השלטונות הצרפתיים לבין האוכלוסייה המקומית. בתקופה הזו הזרם הלאומי ערבי היה הזרם הדומיננטי בסוריה, אך בשונה מהעבר, הזרם הלאומי דגל באופן גובר והולך בלאומיות ערבית-סורית על חשבון הפאן-ערביות.
ב-1929 מנתה אוכלוסיית שטחי המנדט הצרפתי 2.139 מיליון נפש, מתוכם 1.593 מיליון מוסלמים.
בעוד שהצרפתים היו מפיציו הנמרצים ביותר של חינוך מודרני בתהליכי המודרניזציה במזרח התיכון במאה ה-19, בתקופת המנדט שלהם בסוריה הם חדלו לטפח את רשת החינוך, כדי שלא תצמיח מתוכה לאומיים מקומיים. ב-1920 היו בסוריה רק שני בתי ספר תיכוניים. לאורך תקופת המנדט נותרה רשת החינוך הציבורית בסוריה משנית בהיקפה לחינוך שהתנהל במסגרות הפרטיות והעדתיות. הם עשו ככל שביכולתם שלא להרחיב את החינוך ואת השימוש היומיומי המודרני בשפה הערבית. הם הכניסו לרשת החינוך הציבורי את השפה הצרפתית, החדירו אותה בהרחבה לתוכנית הלימודים ושמו אותה על בסיס שווה לערבית מבחינת הדרישות והבחינות. ב-1931 רק 28% מתושבי סוריה ידעו קרוא וכתוב. ספרי הלימוד בבתי הספר, הנחילו לתלמידים תודעה מצומצמת ביותר בדבר הקשר לארצות ערב האחרות באזור. המדיניות הצרפתית חתרה לנתק את סוריה מזיקותיה האזוריות, המסורתיות האסלאמיות והערביות המודרניות. החלוקה הפנימית של סוריה ל"מדינות" נועדה בראש ובראשונה להילחם בלאומיות.
סוריה ולבנון תחת השלטון המנדטורי > בזמן מלחמת העולם השנייה

ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזו הצרפתים על משטר חירום ושלחו לדמשק את הגנרל מקסים וייגאן כמפקד "צבא הלבאנט" וזירת הים התיכון, והוא ייצב את השלטון. במאי 1940 הוא חזר לפריז לשמש כרמטכ"ל. לאחר הכניעה לגרמניה והקמת משטר שיתוף הפעולה של ממשלת וישי, הורה למחליפו בסוריה, הגנרל מיטלהאוזר, לקבל את תנאי הכניעה לגרמניה, ומיטלהאוזר הכריז על כך ב-28 ביוני 1940. עתה נסגר הגבול בין סוריה לארץ ישראל.
סוריה ולבנון נותרו תחת שלטון ממשלת וישי מיוני 1940 עד יוני 1941. בנובמבר 1940 מונה הגנרל אנרי פרנאן דנץ למושל. בינואר 1941 הכריז שוכרי אל-קוותלי על שביתה כללית ובמרץ 1941 העלה את תביעותיו הלאומיות: הוא דרש מממשלת וישי הכרה מיידית בעצמאות סוריה ואשרור חוזה 1936, ביטול צנזורה, שחרור אסירים וכינונה של ממשלה ייצוגית. באפריל 1941 ביטל דנץ את מערך הדירקטורים המחוזיים של סוריה ומינה ממשלה לאומית, שבראשה הועמד ח'אלד אל-עט'ם, שכיהן במשך שנתיים.
במאי 1941 התחולל בעיראק מרד רשיד עאלי אל-כילאני נגד הבריטים. ממשלת וישי הורתה לגנרל דנץ להתיר למטוסים גרמניים לתדלק בסוריה בדרכם לצפון עיראק. בעקבות מעברם של המטוסים בסוריה וחתימת הסכם בין גרמניה הנאצית לממשל וישי על שיתוף פעולה צבאי פעיל, הגיבו הבריטים בהפצצת שדות התעופה הסוריים והתכוננו לפלישה.
הבריטים חששו כי סוריה ולבנון יהפכו לבסיס גרמני פעיל כנגדם, וב-8 ביוני 1941 יצאו כוחות חבר העמים הבריטי וכוחות צרפת החופשית למבצע לכיבוש סוריה ולבנון.
ב-8 ביוני, יום הפלישה, פרסם הגנרל הצרפתי ז'ורז' קאטרו, נציגו של שארל דה גול, כרוז לתושבי סוריה ולבנון: "אני מבטל בזאת את המנדט ומכריז שאתם חופשיים ועצמאיים. מכאן ואילך אתם עמים ריבוניים ועצמאיים. מעמדכם הריבוני והעצמאי יעוגן בחוזה אשר יגדיר את יחסינו ההדדיים".
המלחמה בסוריה ובלבנון הסתיימה בכיבוש שטחי המנדט, ובהחלת שלטון אנשי צרפת החופשית במקום זה של צרפת של וישי.
בשורה של הסכמים בין בריטניה וצרפת, שהאחרון בהם נחתם ב-7 באוגוסט 1941, הכירה בריטניה באינטרסים ההיסטוריים של צרפת בלבאנט.
הגנרל קאטרו חזר לכהן כנציב העליון, והממשל הצרפתי התארגן מחדש, בגיבוי של כוח צבאי צרפתי ושל "הכוחות המיוחדים" המקומיים שתחת פיקוד צרפתי. גם הבריטים נשארו בתחום המנדט הצרפתי, במשך כל תקופת המלחמה, אולם הם הציבו את אנשיהם בדרגה של נציגים דיפלומטיים בלבד. בספטמבר 1941 חזר קאטרו על הצהרתו בדבר ההכרה הצרפתית בזכויות סוריה ולבנון לעצמאות וטען כי רק מצב המלחמה הוא זה שמעכב את מימוש הזכויות הללו. קאטרו החל לקדם מדיניות של הישענות על הגורמים ששיתפו פעולה עם צרפת עוד משנות ה-20: בלבנון – האגף הלאומי המרוני בהנהגת אמיל אדה, ובסוריה – "המתונים", יריבי "הגוש הלאומי". בתוקף סמכותו כנציב העליון, ובמצב של השעיית החוקות, אותו ירש משלטון וישי, מינה עוד בקיץ 1941 את תאג' א-דין אל-חסני לנשיא סוריה.
ב-26 בנובמבר 1941 הכריז קאטרו על עצמאות לבנון.
בינואר 1943, כשמת הנשיא אל-חסני, הכריזו הצרפתים על החזרת החוקה הלבנונית מ-1926 והסורית מ-1930. קאטרו מינה לנשיא סוריה את "המתון" עטא אל-איובי, ולנשיא לבנון את אלפרד נקאש. עם הכרזת החוקות, הוחלף תוארו של קאטרו ל"נציג כללי". קאטרו חזר לאלג'יריה ובמקומו מונה דיפלומט מקצועי. בינואר 1943 הכריזו הצרפתים גם על בחירות בקיץ אותה שנה.