stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקסטה

ערך זה עוסק במרווח מוזיקלי. אם התכוונתם ללהקה ישראלית, ראו .
סקסטה היא המרווח המוזיקלי השישי (מלטינית sexta, שישית). היא מציינת מרחק בין שישה צלילים עוקבים בסולם הדיאטוני.
מאחר שהסולם הדיאטוני איננו סימטרי (המרווח בין דרגות סמוכות יכול להיות טון או חצי טון), קיימים שני סוגים של סקסטה:
סקסטה קטנה, שמרווחה הוא של ארבעה טונים, כמו בין דו ללה במול.
סקסטה גדולה, שמרווחה הוא של ארבעה וחצי טון, כמו בין דו ללה.
מלבד שני סוגי הסקסטה המקובלים, קיימים עוד שני סוגי סקסטות:
סקסטה מוקטנת, שמרווחה הוא של שלושה וחצי טון, כמו בין סי לסול במול.
סקסטה מוגדלת, שמרווחה הוא של חמישה טון, כמו בין דו ללה דיאז.
המרווח המשלים (או ה"הופכי") לסקסטה הוא טרצה, שגם היא מרווח קונסוננטי.
עמוס חץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1933 (בן 90) תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  כוראוגרף, רקדן, מנהל אמנותי, כותב תנועה, צייר
 הושפע על ידי:  נועה אשכול, משה פלדנקרייז
 
עמוס חץ (נולד בשנת 1933 בתל אביב) הוא כוראוגרף, רקדן, מנהל אמנותי, כותב תנועה, צייר, רשם ומייסד החוג לתנועה באקדמיה למוסיקה ומחול.
ביוגרפיה

חץ נולד ב-1933 בתל אביב וגדל בקריית חיים, בן לחיים ושבע. אחיו הוא שמואל חץ שהיה מפקדה הראשון של טייסת האחת ונהרג במלחמת ההתשה. עמוס החל לרקוד בגיל 12, ריקודי עם במושב בן-שמן ובהמשך בקיבוץ שפיים, שבו בילה את עיקר נעוריו. בקיבוץ שפיים פגש במהלך ריקודי-עם את מי שתהיה מורתו לעתיד - גרטרוד קראוס.
בשל רשרוש בלב נדחה גיוסו לצה"ל במספר שנים, שאותן ניצל ללימודים בסמינר הקיבוצים בחוג שנקרא באותם ימים "תרבות הגוף"; שם נחשף לראשונה ללימוד תנועה אצל לוטה קריסטלר, תלמידתה של אלזה גינדלר, ושם גם פגש את המורה המפורסמת גרטרוד קראוס. חץ שירת בצבא כצייר, ותוך כדי השירות סיים לימודים במכון "אבני", ובהמשך למד תנועה אצל משה פלדנקרייז.
באותן שנים החל ללמוד אצל נועה אשכול ותלמידה הארכיטקט אברהם וכמן, שם התוודע לכתב התנועה אשכול-וכמן שפיתחו השניים. בשנת 1965 קיבל את שרביט ההוראה מידי אשכול, והצטרף לצוות המורים בפקולטה למחול שבאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, אשר בה אף ייסד את "החוג לתנועה ולכתב תנועה" בראשית שנות השמונים, שבראשו עמד עד לפרישתו בשנת 2001.
חץ התחיל את עבודתו האמנותית בראשית שנות השבעים. בשנת 1972 ייסד את האנסמבל לריקוד "תנועות" שאיתו הוא מופיע בישראל, באירופה ובארצות הברית. בשנת 1984 הופיע ב"פסטיבל ישראל" ובשנת 1989 ייסד את "פסטיבל ריקודי חדר", פסטיבל לריקוד קאמרי, שבמסגרתו מופיעים רקדנים מישראל ואורחים מחו"ל. בשנים 1991–1992 היה חבר במוסד ללימודים מתקדמים בברלין, שאותה אימץ כמרכז חיי היצירה שלו כרקדן וככוריאוגרף.
חץ נחשב לדמות מובילה ומשפיעה בתחום התנועה והמחול בישראל ובעולם. הוא יצר חיבור מיוחד בין המחול, התנועה והכוריאוגרפיה, ותרם רבות לגישה האנליטית לניתוח התנועה של כתב התנועה אשכול-וכמן, וההתייחסות לגוף ולתנועותיו של פלדנקרייז. חץ זכה במהלך השנים לפרסים והוקרות על מפעל חייו בתחום המחול ובחקר התנועה.
פסטיבל ריקודי חדר

פסטיבל ריקודי חדר שנוצר ביוזמתו של חץ, מתקיים בתל אביב ובירושלים ופועל ברציפות מאז שנת 1989. הפסטיבל התקיים לראשונה בגלריה בוגרשוב בתל אביב ובאולם ספורט בבית ספר ברחוב נרקיס בירושלים בהפקתה של דיאנה שואף. את הפסטיבל יצר חץ לדבריו "כדי לתת במה וסביבה אוהדת לאנשים שיצאו מהאקדמיה והתחילו לחפש את דרכם". הפסטיבל שואף ליצור חוויית תנועה אינטימית שבמרכזה רקדנים או אנסמבלים קטנים המופיעים באולם שבו אין חיץ בין הבמה לצופים. הריקודים כולם מנסים להחזיר את הבכורה לרקדן המחבר והמבצע, וכן לבדוק דרכי יצירה חדשות ושפות ריקוד אשר שמות דגש על יחס קרוב בין רוקדים וצופים. הדגש שנותן פסטיבל "ריקודי חדר", הוא בריקוד כאמנות עצמאית ובלתי תלויה באמנויות הבמה האחרות - בין אם מדובר בעיצוב תפאורה או בצירוף טכנולוגיות ומדיות חדשות.
במשך השנים טיפח הפסטיבל גילויים עצמאיים שונים של ריקוד קאמרי, מתוך רצון להציב את הפסטיבל בתוך העשייה המחולית העכשווית. בכל שנה יש נושא שונה המאיר את תוכני הפסטיבל – רעיון או מושג אשר משמשים כעדשה אל מולה או דרכה נוצרות העבודות. דגש מיוחד הושם על אמנים המבקשים להבין ולהגדיר את כלי היצירה שלהם ועל עבודות שבהן יש שיתוף פעולה בין יוצרים, מתוך אמונה שהשיתוף מביא איתו את הרחבת שפת הריקוד ובכך גם את קרבתו של הקהל. מתוך הכרה בחשיבותו של שיח על אודות החיבור שבין חוויה תנועתית לבין חישה, תאוריה ומחשבה, מתקיים לצד ההופעות כנס שנתי שבו מציגים הרקדנים את מחשבותיהם בזיקה לעבודתם ומומחים מתחומים שונים מעשירים את הדיון המחולי מזוויות נוספות.
לאחר 23 שנה בהן הוביל חץ את הפסטיבל, ב-2012 הצטרפה אליו ליאור אביצור כמנהלת אמנותית שותפה. החיבור בין השניים הציע צירים נוספים לאוצרות הפסטיבל והיווה עבור השניים הזדמנות לבחון מחדש סוגיות שונות בעבודתם.
על יצירתו

המשורר חזי לסקלי, מבקר המחול של "העיר" כתב עליו ב-1986: "הקבוצה המעניינת ביותר הפועלת כעת בירושלים היא של חץ. היא עוסקת במחול טהרני, צורני ושכלתני מבית מדרשה של נעה אשכול. חץ הוסיף לסגנונה הרבה משלו והתוצאה פחות חמורת סבר ויותר גמישה מזו של המורה הגדולה. מקווים שחץ יגיע לתל אביב, שלא רק הירושלמים יתמוגגו".
כעבור מספר שנים כתב עליו שוב: "חץ, מאנשי הכת הכמעט סודית של נעה אשכול, הקים ב–1972 אנסמבל משלו. זהו חץ ישיר היוצא מהתנועה הטהורה, נטולת התוספות המיותרות והקישוטים שפיתחה המורה הגדולה נעה אשכול מתוך כתב התנועה שלה ושל וכמן. זהו מחול פוסטמודרניסטי במלוא מובן המושג. אפשר לקשר אותו למחול הפוסטמודרניסטי הטהרני של יוצרים חשובים משנות ה–60 כמו איבון ריינר, לוסינדה צ'יילדס ולורה דין, אך למעשה המחול של אשכול וחץ הוא מחול אותנטי לחלוטין, חף מהשפעות זרות, שצמח כאן כמו נס מקומי שרק בעוד זמן יבינו את גדולתו".
פרסים

1999 - פרס ירושלים לאומנות המחול
2013 - פרס מפעל הפיס על מפעל חיים ע"ש לנדאו
2014 - פרס שרת התרבות למפעל חיים.
הערות שוליים

1 2 3   שיר חכם, חץ בלבו: עמוס חץ הוא האאוטסיידר הנצחי של המחול הישראלי, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2013
1 2 3  מאיה נחום-שחל, לא מפסיק לזוז: הכוריאוגרף עמוס חץ עדיין רוקד, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2016
↑  ההיסטוריה של הפקולטה למחול, באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
↑  פניה עוז-זלצברגר, ישראלים, ברלין, כתר הוצאה לאור, עמ' 37, 2001
↑  פרסי אמנויות ומדעים, באתר מפעל הפיס(הקישור אינו פעיל)
↑  דן רונן, דן רונן: פרס לנדאו לפרופ' עמוס חץ -בן קרית חיים, באתר חופשי של בני קרית חיים, ‏8 לדצמבר 2013(הקישור אינו פעיל)
↑  פסטיבל ריקודי חדר ה-29
↑  מרב יודילוביץ', פסטיבל "ריקודי חדר" ה-23 ייפתח בסוף נובמבר, באתר ynet, 27 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283577705171  ISNI: 0000 0003 6979 8543  LCCN: n97877367  VIAF: 9151483   WorldCat (עם VIAF): 9151483
סקסונית עילית

| --- | --- |
 מדינות:  גרמניה
 אזורים:  סקסוניה, סקסוניה-אנהלט 
 דוברים:  2,000,000 ~ (1998)
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  הודו-אירופית גרמאנית מערבית עלית סקסונית עילית
 לאום:  גרמניה
 קוד ISO 639-3:  sxu 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
סקסונית עילית (בגרמנית: Obersächsisch) הוא ניב גרמאני מזרחי-תיכוני המדובר במדינת סקסוניה שבגרמניה, ובנוסף מדובר גם בדרום-מזרח סקסוניה-אנהלט ובמזרח תורינגיה.
| שפות הודו-אירופיות |
| --- | --- | --- |
| שפות רומאניות | צרפתית • מונגאסקית • ארפיטנית • ולונית • אוקסיטנית • גסקונית • אראנית • קטלאנית • ספרדית • לאדינו • חכיתיה • גליסית-פורטוגזית • פורטוגזית • גליסית • אסטור-לאונית • אסטורית • לאונית • מירנדזית • איטלקית • קורסיקאית • ליגורית • נפוליטנית • סיציליאנית • סרדינית • איסטרית • פריאולית • לדינית • רומאנש • דלמטית • רומנית • מולדובנית • ארומנית • איסטרו-רומנית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות גרמאניות | אלמאנית • אלזסית • גרמנית שווייצרית • גרמנית • לוקסמבורגית • בווארית • ריפוארית • סקסונית עילית • יידיש • הולנדית • אפריקאנס • לימבורגית • סקסונית • זיילנדית • פריזית • סקוטית • אנגלית • דנית • שוודית • נורווגית ספרותית • איסלנדית • פארואזית • נורווגית חדשה | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות סלאביות | אוקראינית • בלארוסית • רוסית • רוסינית • סלובקית • צ'כית • פולנית • פומרנית • קשובית • סורבית עילית • סורבית תחתית • בולגרית • מקדונית • סרבית • קרואטית • סלובנית • בוסנית • שלזית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות קלטיות | ברטונית • ולשית • קורנית • גאלית סקוטית • אירית • שלטה | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות הודו-איראניות | סנסקריט • אסאמית • בנגלית • גוג'ראטית • הינדי • מאיטהילית • מראטהית • נפאלית • אורייה • פאלי • פנג'אבי • רומאני • סינדית • סינהלית • אורדו • דיבהי • דאמלי • דומאקי • גאוואר-באטי • קאלאשה • קשמירית • חוואר • קוהיסטנית • ניגאלאמית • פאשאי • פאלורה • שינה (שפה) • שומשתי • אשקום • קמוירי • קאטי (באשגלי) • פרסואנית (ווסי-וורי) • טרגמי • וואיגלית (קאלאשה-אלה) • פרסית • פאהלוי ("פרסית תיכונה") • פשטו • דארי של אפגניסטן • טג'יקית • אוסטית • כורדית • באלוצ'י • טאליש • טאטית • ג'והורי • ג'יהדי • דארי של זורואסטריאן • יאגנובי | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| שפות בלטיות | לטבית • ליטאית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| אחר | יוונית • אלבנית • ארמנית | בירוק כהה: מדינות עם רוב דובר שפות הודו-אירופיות. בירוק בהיר: מדינות עם מיעוט דוברי שפות הודו-אירופיות שקיבלו הכרה רשמית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4120293-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סם פלדט

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1993 (בן 31) הולנד הולנד, בוקסטל שבצפון בראבנט
 שם לידה:  סמי בודהה רנדלס
 שם במה:  Sam Feldt 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי • יזם • די ג'יי • חברת תקליטים
 סוגה:  האוס • דיפ האוס • טרופי האוס
 כלי נגינה:  סינתיסייזר • פסנתר
 חברת תקליטים:  יוניברסל • פולידור • איילנד  Spinnin' Records • Heartfeldt Records • Spinnin' Deep
 heartfeldt.me
 פרופיל ב-IMDb
 
סמי בודהה רנדלס (באנגלית: Sammy Boeddha Renders; נולד ב-1 באוגוסט 1993), הידוע בשם הבמה סם פלדט (Sam Feldt), הוא מפיק מוזיקלי, יזם, די ג'יי ובעל חברת תקליטים הולנדי.
ביוגרפיה

בשנת 2015 הוציא גרסה מחודשת לשיר "Show Me Love", של רובין סטון. השיר הפך במיידיות ללהיט, והגיע בשיאו למקום 4 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-15 במצעד טופ 40 ההולנדי. באוסטרליה, זכה השיר בתואר זהב. בבלגיה, השיר הגיע למקומות 15 ו-13 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד. בשנת 2016, הוציא פלדט את השיר "Summer on You", יחד עם הצמד לוקאס & סטיב. לאחר שהגיע למקום מספר ה-4 בטופ 40 ההולנדי, הפך השיר לשיר המושמע ביותר ברדיו ההולנדי בספטמבר ובאוקטובר 2016. זמן קצר לאחר צאתו של "Summer on You" זכה השיר בתואר הפלטינה בהולנד. פלדט דורג ברשימת 100 התקליטנים הגדולים ביותר לשנת 2017 והגיע למקום ה-75.
מגזין בילבורד תיאר את פלדט כ"כוכב האוס מודרני", והתייחס לגרסת הכיסוי לשיר "Show Me Love" בהפקתו, תוך שאמר כי "אנה מעצבת מחדש את המנגינה המפורסמת, בעוד פלדט מהדהד את המקור במקצב האוס עמוק ומבעבע". לאחר מכן, התארח בסינגל "The Devil's Tears", אשר היה אחד מעשרת השירים הוויראליים המובילים של ספוטיפיי. אלבום הבכורה של פלדט, Sunrise, יצא ב-6 באוקטובר 2017. ב-24 בנובמבר 2017, הוציא פלדט אלבום אוסף כפול שנקרא Sunrise to Sunset, המורכב משירים מאלבום הבכורה שלו ו-12 שירים נוספים. אחרי צאת האלבום הכפול, הוציא את אלבום הרמיקס שלו After The Sunset, ב-20 בפברואר 2018. בשנת 2019, הוציא את הסינגל "Post Malone", שהגיע ל-394 מיליון השמעות בספוטיפיי, נכון לינואר 2021.
בשנת 2020, הכריז פלדט על הקמת חברת תקליטים העונה לשם Heartfeldt Records, כאשר הוציא את הסינגל הראשון "Hold Me Close", ביחד עם הזמרת אלה הנדרסון, באמצעותה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2017: Sunrise
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2017: Sunrise to Sunset
דיסקוגרפיה > אלבומי רמיקס

2018: After the Sunset
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: Been a While
2019: Magnets
2020: Home Sweet Home
הערות שוליים

↑  Sam Feldt - Chart History, officialcharts
↑  Nederlandse dj Sam Feldt verovert de wereld, ad
↑  Sam Feldt - top40, top40
↑  ARIA Singles: Justin Bieber 'What Do You Mean?' Spends Second Week At No 1, noise11
↑  Summer on You in de Top 40, top40
↑  Summer on You van Sam Feldt de meest gedraaide plaat in september, radiofreak
↑  Meest gedraaide platen op de landelijke radio in oktober, radio
↑  Sam Feldt and Lucas & Steve receive platinum record for Summer On You, spinninrecords
↑  DJ Mag Top100 DJ's 2017, djmag
↑  Weiner, Natalie (21 באוגוסט 2015). "Watch Sam Feldt's 'Show Me Love' Video ft. Kimberly Anne: Exclusive Premiere ARTICLESDANCE By". Billboard. נבדק ב-28 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Spotify's Top 10 Most Viral Tracks, apnews
↑  Sam Feldt Taps Akon For Feel-Good Single 'YES': Exclusive, billboard
↑  Sam Feldt Announces Second Album 'Sunrise to Sunset' EDM Identity, edmidentity
↑  Sam Feldt Releases 24 Track Remix Album 'After The Sunset', edmsauce
↑  Sam Feldt hits 100 million Spotify streams with Post Malone feat. Rani, spinninrecords
↑  Sam Feldt Talks "Hold Me Close" and the Launch of Heartfeldt Records, edmidentity
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 46a6ca47-43b3-4ac4-82ee-189cc5ad549b  VIAF: 415163706810229421820   WorldCat (עם VIAF): 415163706810229421820
סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס

סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (לטינית: Sextus Hermetidius Campanus) היה איש צבא רומאי, ומשנת 93 עד 96 לספירה שימש כנציב יהודה וכמפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. בשנת 97 התמנה לקונסול.
על פי אחת הסברות מוצאו של קמפנוס היה מיוון או מהמזרח ההלניסטי. הוא החל את הקריירה שלו כאיש צבא בחיל המזרחי של אספסינוס בשנת 59, ונכנס למעמד הפרשים באותה השנה באמצעות אדלקטיו. לפי סברה אחרת מוצאו היה איטלקי.
קמפנוס מתועד כנציב יהודה בתעודת שחרור ללגיונרים מיום 28 בדצמבר 93. לוחית עץ זו מתעדת הענקת אזרחות רומית לחייל, ומזכירה כדרך אגב: "חיילים ששירתו בירושלים בלגיון העשירי פרטנסיס" (milites qui militaverunt Hierosolymnis in legion x frerense).
לקריאה נוספת

E. Dabrowa, Sextus Hermetidius Campanus, in: Legio X Fretensis. A Prosopographical Study of its Officers (I-III c. A.D.), Stuttgart, 1993, pp. 33–34
E. Mary Smallwood Sextus Hermetidius Campanus, in: The Jews under Roman rule: from Pompey to Diocletian, 1976, p. 548
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
עירום יורד במדרגות

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מרסל דושאן
 תאריך יצירה:  1912
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  89.2 ס״מ 
 גובה:  147 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  קוביזם, אמנות מושגית 
 מספר יצירה:  1950-134-59 (מוזיאון פילדלפיה לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון פילדלפיה לאמנות, פילדלפיה
 
תצלומי כרונופוטוגרפיה של אדוארד מויברידג' מסוף המאה ה-19.
"עירום יורד במדרגות, מס' 2" (בצרפתית: Nu descendant un escalier n° 2) הוא ציור שמן משנת 1912 מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן.
הציור מתאר דמות היורדת במדרגות. הדמות מתוארת בסגנון קוביסטי על ידי צורות גאומטריות. מלבד השפעת הקוביזם מציג הציור את השפעת הפוטוריזם ואת השפעתה של המצאת צילום הכרונופוטוגרפיה בידי אטיין-ז'ול מארה. סידור הצורות בקומפוזיציה מדמה את התנועה של הדמות בעת שהיא יורדת במדרגות. הציור נשלט על ידי גוונים חומים ונעשה שימוש בקווי מתאר (קונטור) שחורים המדגישים את הצורות הגיאמטריות. במקומות מסוימים הוסיף דושאן קווים מעוגלים, בצבע שחור או לבן המדגישים את התנועה של הדמות.
ההיסטוריה של הציור

את הציור "עירום יורד במדרגות, מס' 1" יצר דושאן בדצמבר 1911. למרות הנושא המשותף בולטת ביצירה המוקדמת הנטייה לעיצוב חופשי ואקספרסיבי יותר של הצורות. כמו כן הדמות ניצבת על גבי מדרגות מעוקלות, המקנות לתיאור הרגשה של פרספקטיבה ועומק. ציור דומה - "גבר צעיר עצוב ברכבת", אף הוא מדצמבר 1911, מכיל נושא דומה והוא מצויר בסגנון הקרוב יותר ל"עירום יורד במדרגות, מס' 2".
את "עירום יורד במדרגות, מס' 2", שיצר בינואר 1912, ביקש דושאן להציג לראשונה ב"סלון" של "חבורת האמנים העצמאיים" (Société des Artistes Indépendants) בפריז, אולם אחד ממארגני הסלון - הצייר אלבר גלז (Albert Gleizes), ביקש מאחיו של דושאן - האמן ריימונד דושאן-ויון - לבקש מאחיו להסיר ביוזמתו את הציור מן התערוכה או להחליף את שמה של היצירה. ייתכן, כי "עירום יורד במדרגות" היה "פוטוריסטי" מדי עבור חברי קבוצת הקוביסטים הצרפתית, אשר הייתה עסוקה בגיבוש זהותה העצמית אל מול תנועות אוונגרד אחרות.
דחיית הציור, טען דושאן, סתמה את הגולל על שאלת הצטרפותו לקבוצת הקוביסטים. היא "עזרה לי לברוח לחלוטין מן העבר, מן העבר הפרטי שלי. אמרתי לעצמי, 'ובכן אם זו היא הדרך שבה הם בוחרים, אזי אין שום שאלה בקשר להצטרפותי אל הקבוצה; אדם יכול לסמוך רק על עצמו, אדם צריך להיות בודד.'"
בשנת 1913 הוצג הציור ב"תערוכת הנשקייה" (Armory Show) בעיר ניו יורק. הציבור האמריקאי, שלא היה מורגל באמנות מודרנית ואוונגרדית התקשה לקבל את היצירה. מבקר אמנות בעיתון הניו יורק טיימס תיאר את היצירה כ"התפוצצות במפעל לרעפים". מגזין אחר - "American Art News" הציע פרס של עשרה דולרים למי שיצליח לתת את התיאור הטוב ביותר של היצירה. לעג נוסף הופנה ליצירה בקריקטורות ובפרודיות אחרות במהלך השנים.
בשנת 1916 יצר דושאן גרסה נוספת לציור זה, "עירום יורד במדרגות, מס' 3", אשר הוזמנה על ידי בני הזוג לואיז וולטר ארמברג (Louise and Walter Arenberg), שהיו מן האספנים הראשונים של עבודתו. בני הזוג ביקשו גרסה של הציור אשר היה ברשות סוחר אמנות אמריקאי אחר. דושאן השתמש באחד מן התצלומים של העבודה, אשר הופיעו בעיתונות או על גבי גלויות, כבסיס ליצירת ההעתק והגדיל אותו לממדי היצירה המקורית. על גבי הצילום השתמש דושאן בטכניקה מעורבת שכללה שימוש בצבעי מים, דיו, גירי פסטל וגירי "קראון" (Crayon), אשא צבעו והדגישו חלקים מטושטשים בצילום המוגדל.
בשנת 1952 הופיע תצלום ובו דיוקנו של דושאן על גבי גיליון מס' 284 של המגזין האמריקאי "Life". צלם התמונה, אליט אליסופון (Eliot Elisofon), הציג את דושאן כשהוא יורד במדרגות והשתמש בטכניקה של חשיפה ארוכה של הנגטיב כדי לחקות את ציורו של דושאן.
הערות שוליים

↑  ראו: Mink, Janis, Marcel Duchamp, Art as Anti-Art, Benedikt Taschehen, Köln, 1995, p. 27. הציור בסגנון הקוביזם הסימולטני באותה עת התאפיין בעיקר בנושאים של טבע דומם, במונוכרומטיות ובנטייה לפרוק הצורות עד ליצירת קומפוזיציות סגורות והרמטיות. "עירום יורד במדרגות" היווה חריגה סגנונית ותוכנית מהם בהדגשת התנועה.
↑  התרגום מאנגלית ע"פ: Mink, Janis, Marcel Duchamp, Art as Anti-Art, Benedikt Taschehen, Köln, 1995, p. 27.
↑  Dickerman, Leah (ed.), Dada, National Gallery of Art, Washington, 2005, pp. 294-295.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7551433-3
סובוטיצה

בית הכנסת הנאולוגי בסובוטיצה כפי שצולם ב-2008
סובוטיצה (בסרבית: Суботица ‏האזנהקובץ:Sr-Subotica.oga‏Ⓘ‏, בהונגרית: Szabadka) היא עיר השוכנת במחוז באצ'קה שבצפון פרובינציית וויבודינה, העיר השנייה בגודלה בפרובינציה (אחרי נובי סאד), והעיר החמישית בגודלה בסרביה. כל צפון סרביה של היום, לעיתים עד בלגרד היה חלק מממלכת הונגריה במשך מאות בשנים, למעשה עד התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
סובוטיצה היא העיר הצפונית ביותר בסרביה, נמצאת באגן הקרפטים, וממוקמת כ-10 קילומטרים דרומה לגבול עם הונגריה.
האזור המנהלי של סובוטיצה כולל בתוכה את העיר עצמה, העיירה פאליץ', ושבעה עשר כפרים.
האוכלוסייה בעיר מורכבת מ-35.65% הונגרים, 27.02% סרבים, 10.00% קרואטים ו-9.67% בונייווקים (Bunjevci, קבוצה אתנית סלאבית קטנה שמרכזה באזור הבאצ'קה).
מועדון הכדורגל של העיר, ספרטק סובוטיצה, משחק בליגת העל הסרבית.
הקהילה היהודית

הקהילה היהודית בסובוטיצה נוסדה ב-1775 ועד תום המאה ה-18 הוקם בעיר בית כנסת ונמנו 13 משפחות יהודיות. בראשית המאה ה-19 התגוררו במקום 43 משפחות ובני הקהילה עסקו ביבוא, היו עמילי מכס וחלפני כספים. לאחר הקרע ביהדות הונגריה, השתייכו מרבית יהודי העיר לזרם הנאולוגי ומקצתם לזרם האורתודוקסי.
ב-1900 מנתה הקהילה בסובוטיצה 3,026 נפשות וב-1903 נחנך מבנה בית הכנסת של סובוטיצה הנאולוגי  ולצידו תלמוד תורה.
ב-1923 נחנך בעיר בית חולים יהודי. באפריל 1941 נכבשה ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וסובוטיצה סופחה להונגריה. ממפקד האוכלוסין שנערך בשנה זו עלה, כי בסובוטיצה התגוררו 3,459 יהודים. באמצע 1944 נעצרו יהודי העיר ובהמשך גורשו אל מחנות ההשמדה. לאחר השואה, שבו לעיר שרידי הקהילה וב-1948, לאחר הקמת מדינת ישראל עלו 800 מהם ארצה. ב-1970 התגוררו בסובוטיצה 400 יהודים וב-2004 מנתה הקהילה 240 נפשות.
בבית העלמין היהודי בעיר הוקם גלעד לזכר בני הקהילה שנספו בשואה. ב-2009 וב-2013 חולל בית העלמין ומצבות נותצו.
ילידי המקום

ד"ר איזידור מילקו (מקודם בַּדֶקֶר - Baedeker; בהונגרית: Milkó Izidor; סובוטיצה, 1 בפברואר , 1855 – סובוטיצה, 21 באפריל 1932) היה בעל קרקעות, עורך דין, עיתונאי, יהודי-הונגרי, חבר באגודת פטפי ובאגודת דוגוניץ' של סגד.
בני דלנוקי, (במקור בנימין זינגר 1838 – 1914) היה זמר אופרה (טנור) יהודי-הונגרי.
ד"ר ג'ורג' טמרין (מקודם גיאורג רפאל קמין, 1921–1987 - ישראל), פסיכולוג.
ערים תאומות

לסובוטיצה ארבע ערים תאומות:
הונגריה סגד, הונגריה
סלובקיה דונאיסקה סטרדה, סלובקיה
צ'כיה אולומוץ, צ'כיה
רומניה אודורהיו סקוייסק, רומניה
בנוסף לעיר הסכמי שיתוף פעולה עם ערים נוספות ברחבי העולם והן:
הונגריה באיה, הונגריה
הונגריה בודפשט, הונגריה
סלובניה איזולה, סלובניה
הונגריה קצ'קמט, הונגריה
הונגריה קישקונהלש, הונגריה
קוסובו פריזרן, קוסובו
גרמניה מינכן, בוואריה, גרמניה
בלגיה נאמור, בלגיה
קרואטיה אוסייק, קרואטיה
הולנד טילברך, הולנד
פינלנד טורקו, פינלנד
גרמניה אולם, באדן-וירטמברג, גרמניה
הממלכה המאוחדת וולברהמפטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
קרואטיה זאגרב, קרואטיה
הונגריה זירץ, הונגריה
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות יוגוסלביה, עמ' 218–237
סאבאדקא, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמ' 277. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

1 2 3  קהילת סובוטיצה, באתר הספרייה היהודית המקוונת, אוחזר ב-19 באפריל 2014.
1 2  סבדקה - סובוטיצה (Szabadka - Subotica), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
↑  קהילת סובוטיצה, באתר jewishgen.org, אוחזר ב-19 באפריל 2014.
↑  חולל בית העלמין היהודי, באתר ערוץ 7, אוחזר ב-19 באפריל 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562021305171  BnF: cb166280669 (data)  GND: 4313664-3  LCCN: n81129613  MusicBrainz: a9043910-0521-45f1-9cab-05674c9b0b3b  NKC: ge353252  VIAF: 134881973   WorldCat (עם VIAF): 134881973
סמל ניואה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ניואה
 תאריך אימוץ:  2021
 התקנים
 סלוגן:  ״אלוהים, ניואה לנצח״
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:  
 שימוש:  1974-2021
סמל ניואה הוא הסמל של ניואה. הסמל אומץ בשנת 2021.
הגרסה הראשונה של הסמל המבוססת ברובה על סמל ניו זילנד נוצרה ב-1974 עת זכתה ניואה לעצמאות חלקית מניו זילנד.
היסטוריה

עד שנת 1974 שימש סמל ניו זילנד כסמלה הרשמי של ניואה. חוקת ניואה, שנכנסה לתוקף ב-19 באוקטובר 1974, קבעה כי לניואה יהיה סמל ייעודי שיהיה תחת אחריותו של יושב ראש הרשות המחוקקת של ניואה וייעשה בו שימוש על מסמכים רשמיים. בשנת 1977 הכירה ניו זילנד רשמית בסמל, והתייחסה אליו בחוקיה. עד שנת 2007 נעשה בסמל שימוש גם בטוקלאו בשנת 2007  הוחלף הסמל..
בשנת 2021 אושר סמל חדש למדינה וחוק לשימוש בו נחקק ב-29 בספטמבר 2021, עם זאת עיצוב זה כבר שימש כחריטה על מטבעות הנצחה שאינם במחזור שהופקו עבור ניואה על ידי המטבעה הניו זילנדית לפחות כבר בשנת 2019, כתחליף לדמותה של המלכה המנוחה אליזבת השנייה, בשנת 2023 הסמל נשאר על אף הכתרתו של צ'ארלס השלישי.