stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה דוד גיסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אוקטובר 1893 ראדום, רפובליקת פולין 
 פטירה:  19 באפריל 1952 (בגיל 58) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 מדינה:  פולין, ארגנטינה, צ'ילה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
משה דוד גִיסֶר (בכתיב יידי: גיסער; בספרדית: Moshe David Guiser;‏ 1893, ראדום, פולין – 19 באפריל 1952, סנטיאגו, צ'ילה) היה משורר, עיתונאי, סופר, מבקר ועורך יידי.
ביוגרפיה

משה דוד גיסר נולד בשנת 1893 בעיר ראדום שבפולין במשפחה יהודית ענייה של נפחים ויוצקי ברזל. בגיל צעיר הוכרח להפסיק את לימודיו ולסייע לאביו בעבודת הנפחות שלו. המשפחה נדדה בערי פולין השונות, לודז', ורשה וקונסק, וגיסר הצעיר עבד עבודה פיזית קשה וסבל חרפת רעב.
במלחמת העולם הראשונה גויס בכפייה על ידי הגרמנים, ונשלח לעבודה בבית יציקה בגרמניה, בקלן, לסייע למאמץ המלחמתי הגרמני. שם החל להתעניין בספרות גרמנית, ושם גם החל לכתוב את שיריו הראשונים, שכתבם על קרעי נייר מזדמנים. אחדים משירים אלה היו ראשית פרסומו בעיתונות היידיש. שירו הראשון התפרסם בשנת 1919 בביטאון פועלי ציון בווינה, "דער אידישער ארבייטער".
בשנת 1921 עבר לעיר ורשה, ושם הצטרף לחבורה הספרותית היידית "כאליאסטרע" ('כנופיה'). שיריו הותירו רושם רב על הקוראים.
בשנת 1924 היגר גיסר לארגנטינה, השתקע בבואנוס איירס, והיה מורה בבתי ספר יהודיים. במקביל המשיך בעבודתו הספרותית, והיה עורך ואף מוציא לאור של עיתוני ילדים ביידיש. הוא פרסם ספרי שירה, שירי ילדים ופרוזה. מארגנטינה שלח את שיריו לכל במות היידיש הגדולות בצפון אמריקה ובאירופה. הוא עסק גם בביקורת, ועל מאמרי הביקורת שלו נהג לחתום בשם עט דוד בנדר. שיריו וסיפוריו, שסיפרו על מולדתו בפולין, אך גם על הנופים החדשים שפגש בארגנטינה, זכו לאהדת הקוראים, ולחיבת הילדים.
בשנת 1933 היגר גיסר שוב, הפעם לסנטיאגו בירת צ'ילה. הוא הפך למו"ל ולמדפיס, והוציא לאור את ספרי שירתו וסיפוריו, ערך והוציא כתבי עת ביידיש, ופרסם גם מכתבי אחרים. כמוציא לאור, הוא נכשל: כתבי העת שהוציא היו קצרי ימים, והוא חזר לכתיבת שירה וסיפורת. כן היה פעיל מרכזי בחיי התרבות של הקהילה היהודית שם, וערך את העיתון "דאס אידישע ווארט". בשנת 1950, כשנתיים לפני מותו, ערך ביקור ממושך בקהילות היהודיות של קנדה וארצות הברית, וזכה שם לקהל מאזינים גדול ואוהד. מבחר מיצירותיו יצא לאור כבר לאחר מותו, בשנת 1953.
משה דוד גיסר נפטר ממחלה קשה באביב 1952, בגיל 59. כמה חודשים לאחר מכן עלו לישראל אלמנתו ליובה וילדיו.
בחודש מאי 2012 הפקיד בנו, אורי גיסר, את ארכיונו בספרייה הלאומית. הארכיון כולל כתבי יד של יצירותיו (בעיקר שיריו), התכתבות עם סופרי יידיש ואישים שונים בנוגע לפעילותו הספרותית והציבורית, גזרי עיתונים ובהם מאמרים מאת המשורר ועל אודותיו, וכן כמה תצלומים.
ספריו

פלעמעלעך און פייערלעך: לידעלעך פאר קינדערלעך, בואנוס איירס: קוראטריום בא די אידישע ארבעטער שולן ב’ באראכאוו, 1929. (שירים לילדים)
ביי די פייערן: לידער און געזאנגען; ארויסגעגעבן פונם גיסער-קאמיטעט, בואנוס איירס: (דפוס קראסילאווסקי און פערצאווסקי), 1930. (שירים)
פאעמען און באלאדען, בואנוס איירס: ניילאנד, 1931. (פואמות ובלדות)
לידער און פאעמען, בואנוס איירס: (דפוס Cultura),‏ 1933. (שירים ופואמות)
לידער און לענדער; ארויסגעגעבן פון דעם ראדעמער לאנדסלייט פאריין, בואנוס איירס: (דפוס גראפיקאן), 1945. (שירים)
יוליוס און מארי (1905); ארויסגעגעבן פון א קאמיטעט אין טשילע, בואנוס איירס: [חמו"ל], 1950. (שירים)
דאס געזאנג פון א לעבן; מיט א הקדמה פון פנחס ביזבערג, בואנוס איירס: ארויסגעגעבן דורכן צענטראל-פארבאנד פון פוילישע יידן אין ארגענטינע און באערונגס-קאמיטעט פאר משה דוד גיסער אין טשילע ('דאס פוילישע יידנטום'), תשי"ג 1953. (לאחר מותו)
הערות שוליים

↑  ארכיון משה דוד גיסר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282821905171  PLWABN: 9810535440405606  CiNii: DA19099127  GND: 173073476  ISNI: 0000 0001 3996 8041  LCCN: nr93031706  VIAF: 208878180   WorldCat (עם VIAF): 208878180
משה דוד פלעש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1879 ט"ו באב ה'תרל"ט פרשבורג 
 פטירה:  ינואר 1944 (בגיל 64) ח' באדר ה'תש"ד בוכנוואלד 
 תקופת הפעילות:  ? – ינואר 1944 
 
רבי משה דוד פלעש (ט"ו באב ה'תרל"ט, יולי 1879, פרשבורג – ח' באדר ה'תש"ד, ינואר 1944, בוכנוואלד) היה רב ודרשן בווינה. שרה שנירר הקימה את רשת בית יעקב בהשראת דרשות ששמעה ממנו שבהן קרא לנשים ללכת בעקבות הדמויות הדגולות של נשי ישראל הגדולות מימי קדם.
ביוגרפיה

נולד בפרשבורג, נצר למשפחת רבנים. למד בישיבת פרשבורג והיה מתלמידי הרב שמחה בונם סופר, בעל "שבט סופר". בשנת 1906 למד בישיבת הרב שלמה זלמן ברויאר בפרנקפורט. בצעירותו התמנה כרב בית הכנסת מונטיפיורי בווינה ולאחר מכן כרב בית הכנסת "הופבאואר שול", אף הוא בווינה. בשנת 1913 שידך לו הגביר היהודי ברנרד הופבאואר את בת אחיו, פרל, שהייתה יתומה מאב ואם. הם נישאו בראשית 1914. לאחר נישואיו התמנה כרב בית הכנסת "שטומפרשול" בווינה, וכיהן במשרתו עד ליל הבדולח, בשנת 1938.
בליל הבדולח נעצר הרב פלעש ונכלא על ידי הגסטאפו. הוא התחייב בפני השלטונות הגרמנים שיעזוב את וינה בתוך שלשה חודשים. בסתיו תרצ"ט (1938) עזב הרב פלעש עם משפחתו את וינה והתיישב בהולנד, תחילה ברוטרדם ומשם עבר לאמסטרדם. בתקופת שהותו באמסטרדם לימד תורה בקהילה היהודית המקומית.
בסתיו 1943 נעצר הרב פלעש על ידי הגרמנים ונשלח למחנה מעבר וֶסטֶרבורק, ומשם הועבר למחנה בוכנוואלד. הוא שהה בבוכנוואלד כמה חודשים ומת מרעב.
הרב פלעש היה נואם בחסד עליון. רבות מדרשותיו שרדו את השואה ומצויות אצל צאצאיו. בשנת 2005 הוציא נכדו, הרב שלמה לוונטהל, את הקונטרס "מתוקים מדבש", ובו דרשות אחדות מעזבונו של הרב פלעש.
רעיון תנועת בית יעקב

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, רבים מיהודי קרקוב מצאו מקלט באוסטריה, בעיקר בעיר הבירה וינה. בין הפליטים הייתה גם שרה שנירר. באוטוביוגרפיה שלה היא כותבת: "בית כנסת זה היה ערשה של תנועת בית יעקב הברוכה... בשבת בבוקר הלכתי להתפלל בבית הכנסת שטומפר. לפני קריאת התורה אני רואה כיצד הרב עולה על הבימה, הקשבתי רב קשב לדרשתו הנלבבת של הרב. בדרשתו שרטט הרב את גדולתה ואת דמותה של יהודית ההיסטורית, ואגב זה קרא בדברים היוצאים מן הלב לנשים ולבנות של ימינו ללכת בעקבות ובאורחות נשי ישראל גדולות הרוח בימי קדם... כשהקשבתי לתיאור הנפלא של הדמות יהודית, חשבתי לעצמי, איך מביאים הנה את כל נשותיה ובנותיה היהודיות של קראקא, כדי שתשמענה מי אנחנו, ומהיכן מוצאנו. מיד הרגשתי שהחסרון הוא שאחיותינו יודעות כל כך מעט על המנהגים שלנו, ושהן זרות לעמנו ולמורשתנו...במחשבתי נולדו באותן הרגעים תוכניות מגוונות לעשייה גדולה... מאז הדרשה הראשונה של הרב פלעש, נהייתי אורחת תדירה בבית הכנסת בשטומפרגסה... אני הייתי מקשיבה תמידית לשיעוריו של הרב פלעש...ובמוחי ניקרה השאלה כיצד להביא הנה את בנות פולין, כדי לשמוע את כל זה, כדי לדעת את כל זה".
בשנת תרפ"ב (1932), כשנסע הרב לבקר את בנו בעת לימודו בישיבת טשעבין שבפולין, ערכה לו שרה שנירר סיור מודרך בסמינר שלה בקרקא, על מנת להכיר לו "את הילד הרוחני שלו" כלשונה. זמן קצר לפני פטירתה היא שבה לבקר את הרב פלעש בווינה.
בז' באדר תרצ"ה (1935) הספיד הרב פלעש את שרה שנירר וסיפר כיצד במשך חודשים רבים באה יום יום לעזרת הנשים בבית הכנסת שלו וסיכמה בקצרנות את שיעורו היומי שעסק בעיקר בנושאים שבמחשבת ישראל מתוך מסכת אבות. בסיכומים אלה השתמשה אחר כך בשובה לפולין, בהדרכת תלמידותיה ברשת בית יעקב.[דרוש מקור]
ראשי אגודת ישראל באירופה כותבים בזיכרונותיהם על הקשר ההדוק שבין שרה שנירר לרב פלעש. יעקב רוזנהיים, ראש אגודת ישראל, כותב באוטוביוגרפיה שלו "זכרונותי": "בין הפליטים נמצאה גם התופרת העניה שרה שנירר מקרקא. היא הייתה עובדת בשעות היום במקצועה כדי פרנסתה, ובערבים הייתה משתתפת בהרצאות הרב פלש. הרצאות אלו עוררו בלבה את רעיון פעולות ההצלה הרוחנית של בנות ישראל, והולידו ברבות הימים את יסוד תנועת בית יעקב". הרב בנימין זאב יעקבזון כותב בספרו האוטוביוגרפי "אשא דעי למרחוק": "שרה שנירר הדגישה תמיד, שדרשות הרב פלעש ששמעה אותן בעת גלותה בווינה הלהיבו אותה למעשיה הכבירים".
לקריאה נוספת

בת שבע לוי, 100 שנים לדרשת שבת חנוכה שהצילה את העם היהודי, קולמוס, מוסף "משפחה", כסלו תשע"ה
משוואה פונקציונלית

במתמטיקה, משוואה פונקציונלית היא משוואה שהנעלם שלה הוא פונקציה (בדרך כלל פונקציה ממשית). למשוואות המאפשרות הצבה של שני פרמטרים או יותר, כמו משוואת קושי  f(x+y)=f(x)+f(y)\,\!, יש בדרך כלל פתרונות רציפים מעטים.
פונקציית זטא של רימן מקיימת את המשוואה הפונקציונלית  f(s)=2^{s}\pi ^{s-1}\sin \left({\frac {\pi s}{2}}\right)\Gamma (1-s)f(1-s), שיש לה חשיבות מהותית בהבנת הפונקציה (כאן גמא מייצג את פונקציית גמא, שבעצמה מקיימת כל אחת מן המשוואות  f(x)={f(x+1) \over x}\,\!, 
 f(y)f\left(y+{\frac {1}{2}}\right)={\frac {\sqrt {\pi }}{2^{2y-1}}}f(2y)
ו- f(z)f(1-z)={\pi  \over \sin(\pi z)}\,\!\,\,\,).
דוגמאות נוספות
פתרון משוואה פונקציונלית

יש שלל טכניקות לפתרון משוואה פונקציונלית (או מערכת משוואות פונקציונלית), אבל אין בתחום הזה תאוריה שלמה. אפשר להציב ערכים שונים לפונקציה ולהפוך אותה למערכת משוואות בעלי נעלם יחיד שהוא הפונקציה. דוגמה לכך היא פתרון המשוואה:
על ידי הצבה של ערכים שונים ל- y ביחס ל- x, כגון  x=y  ו-  x=-y, אפשר לגלות כי הפתרון היחיד של הפונקציה הוא  f(x)=0.
משוואות בלמן

משוואת בלמן (באנגלית: Bellman Equation) הקרויה על שם מפתחה ריצ'רד בלמן היא תנאי הכרחי לאופטימליות בפתרון בעיית בקרה באמצעות תכנון דינמי. משוואות בלמן מתבססות על עקרון האופטימליות של בלמן הגורס באופן רקורסיבי כי מדיניות החלטה אופטימלית היא אופטימלית ביחס לכל מצב התחלתי והחלטה התחלתית וכמו כן מהווה מדיניות החלטה אופטימלית ביחס לכל מצב והחלטה שנקרים בדרכה.
ניסוח כללי

בצורתה הבסיסית, מנוסחת משוואת בלמן עבור תהליך החלטה בזמן בדיד  t=0,1,2,... כך שהמצב בזמן t נתון על ידי  x_{t}. פונקציית המעברים של המערכת נתונה כ   x_{t+1}=T(x_{t},a_{t}) וקבוצת ההחלטות (הפעולות) שניתן לבצע במצב נתון  x_{t} נתונה כ  \Gamma (x_{t}). כמו כן נתונים לנו הערך המיידי  F(x_{t},a_{t}) לביצוע החלטה אפשרית כלשהי במצב מסוים ופקטור היוון  0<\beta <1.   משוואת בלמן עבור מדיניות ההחלטה האופטימלית דורשת שיתקיים לכל מצב  x_{t}:
V(x_{t})=\max _{a_{t}\in \Gamma (x_{t})}\{F(x_{t},a_{t})+\beta V(T(x_{t},a_{t}))\}
כאשר  V(x_{t}) היא פונקציית הערך הכולל עבור ביצוע החלטות החל ממצב  x_{t}.
משטרת הלסינקי

| --- | --- |
סמל המשטרה
 מידע כללי
 מדינה:  פינלנד 
 תחום שיפוט:  הלסינקי הלסינקי
 משרד אחראי:  ממשלת פינלנד
 סוכנות אם:  משרד הפנים
 תאריך הקמה:  1826
 סוכנות קודמת:  מחלקת המשטרה
 מנהל:  Lasse Aapio 
 מטה מרכזי:  תחנת משטרה 11, הלסינקי
 עובדים:  1,600
 https://poliisi.fi/en/helsinki-police-department
 
משטרת הלסינקי (בפינית: poliisilaitos Helsingin) היא מחלקה במשטרת פינלנד מעיר הבירה הלסינקי. אחריותה כוללת אכיפת החוק ושירותי אבטחה לעיר. במשטרת הלסינקי עובדים קרוב ל-1,600 איש. בשל מעמדה של הלסינקי כבירת המדינה, משטרת הלסינקי היא הגדולה והבולטת במדינה.
היסטוריה

המשטרה הוקמה בשנת 1826 בהוראת בכירים באכיפת החוק בדוכסות הגדולה של פינלנד, שהייתה ממשלה אוטונומית פינית של האימפריה הרוסית. במרץ 1882, המשטרה מומנה באופן זמני והיו רק ארבעה סוסים פנויים לסיורים קבועים.
כמה שנים מאוחר יותר, אלכסנדר השלישי ביקר בהלסינקי בביקור רשמי שהעניק למשטרה יותר משני סוסים. כח המשטרה גדל בסופו של דבר לאט. בתחילת המאה העשרים, למשטרת העיר הייתה יכולת לסייר בעיר כולה, כולל שטחי הפארק והיער הנרחבים של שכונת Tölö.
בשנות העשרים של המאה העשרים היו לפחות 100 איש בכח המשטרה שכלל וטרינרים, חיילים, קצינים ואנשי מיליציות שהשתתפו בעבודות המשטרה. המשטרה לקחה חלק בהתערבויות ובסכסוכים רבים בתולדותיה, כמו ההפגנות בבירה נגד הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968.
המשטרה גם סיפקה אבטחה לאירועים רבים, כגון הפסטיבל העולמי השמיני של נוער וסטודנטים בשנת 1962 ופסגת הלסינקי בשנת 2018.
ראו גם

משטרת פינלנד
משטרת סנקט פטרבורג
משטרת מחוז סטוקהולם
הערות שוליים

↑  "Poliisi - Helsinki Police Department". www.poliisi.fi.
↑  Devroe, Elke; Edwards, Adam; Ponsaers, Paul (3 בפברואר 2017). "Policing European Metropolises: The Politics of Security in City-Regions". Taylor & Francis. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "My Helsinki". www.myhelsinki.fi.
↑  "Helsinki police create security zone near Trump's hotel". tass.com.
↑  "Poliisi - Helsingin poliisilaitos: Ratsupoliisitoimintaa Helsingissä jo vuodesta 1882". www.poliisi.fi.
תזמורת משטרת הלסינקי
משחק מכור (שיר של ריטה)

משחק מכור הוא הסינגל החמישי מתוך אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור באוגוסט 1986. השיר נכתב על ידי עופר אקרלינג, הולחן ועובד על ידי רמי קלינשטיין.
רשימת השמעה

| משחק מכור> מס' | משחק מכור> שם | משחק מכור> מילים | משחק מכור> לחן | משחק מכור> עיבוד | משחק מכור> משך | משחק מכור>  | משחק מכור>  | משחק מכור>  | משחק מכור>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | משחק מכור (רמיקס)   | עופר אקרלינג | רמי קלינשטיין | רמי קלינשטיין | 7:50 |  |  |  |  |
| 2. | משחק מכור  | עופר אקרלינג | רמי קלינשטיין | רמי קלינשטיין | 4:20 |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1986)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
Breaking Those Walls

בשנת 1987 הקליטה ריטה גרסה אנגלית לשיר בשם "The Game" לאלבום הבין-לאומי הראשון שלה בלועזית "Breaking Those Walls".
משולש (כלי נגינה)

משולש או שָׁלִישׁ הוא כלי נגינה אידיופוני, ממשפחת כלי ההקשה. המשולש הוא פיסת מתכת, לרוב פלדה, המעוצבת בצורת משולש עליה מקישים בפיסת מתכת נוספת. יש הקוראים לכלי זה גם בשם "שליש" על שם כלי נגינה קדום, אך אין לדעת אם היה זה כלי זה, או כלי בעל שלושה מיתרים. בצורתו הנוכחית הכלי מוכר מאנגליה מסביבת המאה ה-16.
משולש
היסטוריה

איקונוגרפיה היא המקור העיקרי למידע על ההיסטוריה של המשולש, ומספקת תובנה לגבי ההקשר המוזיקלי והחברתי שבו הכלי התפתח. חוקרים רבים מאמינים שהמשולש הוא צאצא ישיר של הסיסטרום, כלי נגינה מצרי קדום. חוקרים אחרים מתייחסים למשולש כ"בעל ברית" עם הסיסטרום לאורך ההיסטוריה, אך לא צאצא ישיר. נהוג לחשוב שאם המשולש היה צאצא ישיר, אי שם בהיסטוריה אפשר היה לצפות למצוא קשר ישיר בין הסיסטרום למשולש המודרני - "חוליה חסרה" המראה את התפתחות הסיסטרום למשולש. עם זאת, קשר ישיר אינו ידוע. כמו הסיסטרום, המשולש, כפי שניתן לראות באיקונוגרפיה, מקורו בהקשרים דתיים. עד היום משמש המשולש ככלי ליטורגי בטקסים של הכנסייה הקופטית שבסיסה במצרים ושל הכנסייה הסורית-מלברית שבסיסה בקרלה, הודו. במאה ה-14, תיאורים מוקדמים של המשולש צצים מתוך האיקונוגרפיה הנוצרית המערבית. מאותו זמן ואילך, המשולש נראה באיקונוגרפיה לאורך מאות שנים, במגוון גדלים, ולעיתים עם טבעות מצלצלות תלויות מצדו. משולשים מתוארים כבעלי פינה פתוחה כשהקצוות אינם נוגעים, וגם כבעלי פינות סגורות לחלוטין; הצדדים לפעמים מעוקלים מעט. משולשים מסוימים נראים גם בצורות שאינן ממש משולשות, כמו טרפזים וצורות אחרות. השימוש הראשון הידוע במונח הכתוב "משולש" מתרחש ברשימת מלאי של כלי הנגינה שבבעלות הקאפלה בוירטמברג, גרמניה.הרשימה נערכה על ידי בלדווין הויול בשנת 1589, למעלה ממאתיים שנה לאחר הופעתו האיקונוגרפית של המשולש במאה הארבע-עשרה. בסביבות המאה השמונה עשרה החל השימוש במשולש להתרחב. צלילו החל להביא לקונוטציות ואסוציאציות מוזיקליות חדשות. בהשפעת שגרירות, דיפלומטיה, אופנה טורקית באירופה, והצלילים החדשים של הלהקות הצבאיות שלהם, החלו מלחיני אופרה ותזמורת אירופאים לשלב את המשולש כאמצעי לחקות את צלילי המהטרן (התזמורת הצבאית העות'מאנית) - הצלילים המתכתיים של הזיל והסבגן, כלי נגינה טורקיים מסורתיים, בשילוב עם הדופק הקצבי של כלי ההקשה העות'מאניים. לעיתים קרובות לא נכתבו תווים למשולש כלל, וביצוע הנגינה בוצע לפי שמיעה בלבד. כאשר חלק מוזיקלי נכתב בתווים, הוא היה כמעט תמיד בצליל שמיניות ושש-עשריות רפפטטיבי. בתחילת המאה התשע-עשרה, מלחינים מהתקופה הרומנטית החלו לחקור את התכונות של המשולש. ניתנה העדפה לצליל ארוך ומתמשך שרק משולשים ללא טבעות יכולים לספק. לפיכך, הטבעות המצלצלות הקשורות למשולש במשך חמש מאות שנים לפני כן, יצאו מכלל שימוש.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל א', פרק י"ח, פסוק ו'
↑  יואל בריל, זמירות ישראל - שמות כלי הנגון ותבניתם, אתר דעת
↑  מארק ברי, Index of Triangle Iconography (באנגלית), באתר Living sound publications
↑  מארק ברי, from Angels to Orchestra: an iconographic history of the triangle through the 19th Century (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4801084-4  MusicBrainz: 63cfd648-2022-4390-8740-1ea86259574f 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קולות של נגינה במשולש
מרלון סנטוס

מרלון סנטוס דה סילבה ברבוסה (בפורטוגזית: Marlon Santos da Silva Barbosa; נולד ב-7 בספטמבר 1995 בדוקה דה קסיאס שבברזיל), הידוע בקיצור כמרלון, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מונצה.
קריירת מועדונים > פלומיננסה

מרלון גדל במחלקת הנוער של פלומיננסה. ב-22 במאי 2014 ערך מרלון את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-58 בניצחון 2–5 על סאו פאולו במסגרת המחזור השישי בליגה.
קריירת מועדונים > ההשאלה לברצלונה ב'

לקראת עונת 2016/2017 הושאל מרלון לברצלונה מליגת העל הספרדית והחל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים שלה, מהליגה הספרדית השלישית. ב-23 בנובמבר 2016 ערך מרלון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את ג'רארד פיקה בדקה ה-72 בניצחון 0–2 על סלטיק במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2016/2017.
מרלון סייע לברצלונה ב' לסיים במקום הראשון בביתה וכך להבטיח את השתתפותה בפלייאוף המקוצר להעפלה לליגה השנייה. ב-14 במאי 2017, בשל היעדרותם של ג'רארד פיקה וחאבייר מסצ'ראנו, פתח מרלון בהרכב הקבוצה הבוגרת במשחקה נגד לאס פאלמס וכך ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית.
קריירת מועדונים > ברצלונה

ב-14 ביוני 2017 מימשה ברצלונה את הזכות ומרלון חתם על חוזה לשלוש עונות.
קריירת מועדונים > ההשאלה לניס

ב-29 באוגוסט 2017 הושאל מרלון לניס למשך שנתיים עם אופציית רכישה בתום התקופה.
קריירת מועדונים > ססואלו

ב-16 באוגוסט 2018 חתם מרלון בקבוצה האיטלקית ססואלו תמורת 6 מיליון פאונד.
קריירת מועדונים > שחטאר דונצק

ב-22 ביוני 2021 חתם בשחטאר דונצק לחמש שנים.
משה אלון

משה אלון (7 ביולי 1916 – 24 בספטמבר 1996) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל במספר ארצות (טורקיה, ארגנטינה, פארגוואי, בלגיה, לוקסמבורג, איטליה והוותיקן), היה אחראי על יצירת הקשרים הכלכליים עם השוק האירופי המשותף, משנה למנכ"ל משרד החוץ וממלא מקומו בתקופת הסכמי קמפ דייוויד, בדרך להסכם השלום בין ישראל למצרים.
קורות חיים

אלון נולד במונקאץ' שבהונגריה לדבורה ומנחם האופט (Haupt). הוא למד בבית הספר היסודי והתיכון של הגימנסיה העברית בעיר. מספר שנים אחרי סיום לימודיו החל בלימודי רפואה בפראג, אך מלחמת העולם השנייה קטעה את לימודיו, והוא נלקח למחנה עבודה והועסק בעבודות כפייה. הוא ושלושת אחיו ואחותו שרדו את השואה, ועם סיום המלחמה הצטרף לפעילות בתנועת הבריחה. עלה לארץ ישראל בשנת 1947. במהרה השתלב בשירות החוץ של מדינת ישראל.
קורות חיים > תפקידיו העיקריים במשרד החוץ

1953–1955 סגן קונסול לענייני כלכלה בקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
1955–1960 מזכיר ראשון ואחר כך מיופה כח בשגרירות ישראל באנקרה, טורקיה.
1960–1965 מנהל המחלקה הכלכלית במשרד החוץ.
1965–1969 שגריר ישראל בארגנטינה ושגריר לא תושב בפרגוואי.
1969–1974 שגריר ישראל בבריסל שבבלגיה, שגריר לא תושב בלוקסמבורג וראש המשלחת ליד הקהילות האירופאיות (השוק המשותף).
1974–1977 סמנכ"ל כלכלה במשרד החוץ.
1977–1979 משנה למנכ"ל משרד החוץ ומ"מ המנכ"ל וראש אגף אירופה.
1979–1982 שגריר ישראל באיטליה ומואמן (credentialed) לקריית הוותיקן.
לאחר פרישתו פעל כיועץ כלכלי לחברות ענק כדוגמת כי"ל.
אלון היה נשוי לאגי לבית רוט שהלכה לעולמה בשנת 1986 ונפטר בי"א בתשרי ה'תשנ"ז, 24 ספטמבר 1996.
פועלו העיקרי במשרד החוץ

בתקופת כהונתו של אלון כשגריר ישראל בארגנטינה ופרגוואי הייתה מלחמת ששת הימים. הוא יצר קשרים עם ראשי הממשל ועם הקהילה היהודית הגדולה שם. קשרים אלה אפיינו את כל תקופות כהונתו כשגריר בכל המדינות בהן פעל: טורקיה, ארגנטינה, פרגוואי, בלגיה, לוקסמבורג, איטליה וקריית הוותיקן.
פועלו העיקרי במשרד החוץ > המאבק בחרם הערבי

כפועל יוצא מתפקידו כמנהל המחלקה הכלכלית במשרד, ומאוחר יותר כשגריר בבריסל, לוקסמבורג ובמוסדות השוק המשותף, היה אחראי לייסוד הקשרים הכלכליים עם מדינות אירופה שהיו מאוגדות בעת ההיא בהתאגדות שנקראה השוק האירופאי המשותף. כשסיים את תפקידו כשגריר שם, מונה לסמנכ"ל כלכלה במשרד, ופועלו העיקרי היה המאבק בחרם הערבי שהכריזה הליגה הערבית כנגד חברות שסחרו עם ישראל וכנגד ישראל עצמה. בסוף 1975, יחד עם שגריר ישראל בארצות הברית שמחה דיניץ פעל לקבלת אישור מהבית הלבן לפרסם את הצהרתו של הנרי קיסינג'ר על התנגדות ארצות הברית לחרם הערבי ועל פעילות שהובטחה לחקיקה בעניין זה אצלם. במסגרת מאמצים אלה, ניסה במקביל להביא לידי כך שרונלד רייגן, שהתמודד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית מול הנשיא המכהן ג'רלד פורד, יכריז במהלך מסע הבחירות שלו על "תוכניתו להגביר את האמצעים התחיקתיים נגד פעילות החרם". זאת כדי להביא לידי כך, אליבא דמסמך משרד החוץ, שהנשיא פורד "ירצה להתחרות ביריבו על ידי נקיטת אמצעים מעשיים וספקטקולריים נגד החרם". מעט לאחר מכן, פנה אלון לכל השגרירים באירופה (בעקבות ההוראות שהוציא הנשיא פורד שנועדו לבלום את השפעת החרם), ועל סמך בדיקה שניתן להביא לידי צעדים אדמיניסטרטיביים במדינות היעד נגד פעולות החרם הערבי. זאת בהסתמך על חוקים קיימים במדינות אירופה שאוסרים אפליה. למסמך צורפו נספחים רלוונטיים כניירות עבודה, והשגרירים נקראו להתייעצות בכתב כדי להביא ל"פתיחת מערכה רחבה כדי להחדיר את התודעה כי החרם הוא בלתי חוקי, ולעודד מדינות במערב לאסור פעילות חרם על ידי חקיקה מתאימה במישור הלאומי". חצי שנה לאחר מכן, פנה אלון אל שר החוץ במסמך על דרך פעולה אפשרית למנוע מחברות גרמניות שנכנעות לחרם הערבי לעשות כן, ולהציג פעולה זו בפני שר החוץ הגרמני הנס-דיטריך גנשר בשיחה שאמורה להתקיים ביניהם.
פועלו העיקרי במשרד החוץ > המשא ומתן לשלום עם מצרים

כמשנה למנכ"ל משרד החוץ בעת ביקור הנשיא אנואר סאדאת, היה אחראי לריכוז ותיאום אגפי המשרד לקראת ובמהלך הביקור. בוועידת הפסגה בקמפ דייוויד שנערכה בספטמבר 1978 שבסופה נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים, מילא אלון תפקיד חשוב ומרכזי, כמשנה למנכ"ל משרד החוץ את מקומו של המנכ"ל, שהיה יחד עם השר משה דיין בוועידה.
משפחתו

אחיו הצעיר הוא איש החינוך זאב אלון.
הערות שוליים

↑  בשנת 1919 כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה עברה מונקאץ' להיות תחת שלטון צ'כוסלובקיה עד 1939, מועד בו חזרה להיות תחת שלטון הונגרי. כיום היא עיר באוקראינה.
↑  מסמך "סודי" של משרד החוץ מיום 5 דצמבר 1975 שסימונו "564.1 ארצות הברית". מקור: גנזך המדינה.
↑  מסמך "סודי" של משרד החוץ מיום 12 דצמבר 1975 ללא סימון. מקור: גנזך המדינה.
↑  מסמך "סודי" של משרד החוץ מיום 2 בינואר 1976 ללא סימון. מקור" גנזך המדינה.
↑  מסמך "שמור" של משרד החוץ מיום 23 יוני 1976. ללא סימון. מקור: גנזך המדינה.
↑  מסמך "שמור" של משרד החוץ מיום 18 בנובמבר 1977. ללא סימון. מקור: גנזך המדינה.
נבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 17

נבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 17 היא נבחרתה הלאומית של קולומביה לקטגורית גילאים זו. הנבחרת זכתה פעם אחת באליפות דרום אמריקה עד גיל 17 בשנת 1993 וכן הופיעה חמש פעמים בבטורניר גביע העולם עד גיל 17. הישגה הטוב ביותר בטורניר זה הוא המקום הרביעי, אותו השיגה ב-2003 וב-2009. לאורך השנים הופיעו בנבחרת שחקנים שהפכו עם השנים לשחקני הנבחרת הבוגרת, כמו חאמס רודריגס ופרדי גוארין.
קולומביה היא גם הנבחרת השנייה שכבשה הכי הרבה שערים במשחק אחד במונדיאליטו עד גיל 17 כשהביסה את נבחרת פינלנד עד גיל 17 1:9 ב-19 באוגוסט 2003.
הנבחרת הבטיחה את מקומה בטורניר המונדיאליטו עד גיל 17 שייפתח ב-6 באוקטובר 2017 בהודו.
הנבחרת בגביע העולם > סקוטלנד 1989

קולומביה - גינאה 1-1
קולומביה - פורטוגל 2–3
קולומביה - ערב הסעודית 0–1
שחקנים בולטים: ויקטור פאצ'קו, הנרי סמברנו, אוסוולדו מקנסי
הנבחרת בגביע העולם > יפן 1993

קולומביה - קטר 0–2
קולומביה - ארצות הברית 1-2
קולומביה - צ'כוסלובקיה 1–3
שחקנים בולטים: ריקרדו סיסיליאנו, חורחה בולניו
הנבחרת בגביע העולם > פינלנד 2003

קולומביה - מקסיקו 0-0
קולומביה - סין 1-2
קולומביה - פינלנד 1–9
קולומביה - קוסטה ריקה 0-2 (רבע גמר)
קולומביה - ברזיל 0–2 (חצי גמר)
קולומביה - ארגנטינה 1-1 (5-4 בפנדלים, מקום שלישי)
שחקנים בולטים: פבלו ארמרו, פרדי גוארין, ליביס ארנס, קרלוס הידלגו, אדריאן ראמוס, כריסטיאן ספאטה
הנבחרת בגביע העולם > דרום קוריאה 2007

קולומביה - גרמניה 3-3
קולומביה - טרינידד וטובגו 0-5
קולומביה - גאנה 1–2
קולומביה - ניגריה 0–2 (שמינית גמר)
שחקנים בולטים: חאמס רודריגס, כריסטיאן נסרית', ריקרדו צ'ארה, מיגל חוליו, סנטיאגו טרייס
הנבחרת בגביע העולם > ניגריה 2009

קולומביה - הולנד 1-2
קולומביה - אירן 0-0
קולומביה - גמביה 2-2
קולומביה - ארגנטינה 2-3 (שמינית גמר)
קולומביה - טורקיה 1-1 (3-5 בפנדלים, רבע גמר)
קולומביה - שווייץ 0–4 (חצי גמר)
קולומביה - ספרד 0–1 (מקום שלישי)
שחקנים בולטים: כריסטיאן בונייה, חואן קמילו סאיס, סטפן מדינה, סנטיאגו אריאס, ג'ייסון מורייו, פביאן קסטייו
הנבחרת בגביע העולם > הודו 2017

קולומביה - גאנה 1-0
קולומביה - הודו 1-2
קולומביה - ארצות הברית 1-3
קולומביה - גרמניה 4-0 (שמינית גמר)
שחקנים בולטים: חואן סבסטיאן פנילוסה, חמינטון קמפס, דייבר קייסדו ותומאס גוטיירס.
תארים

אלופת דרום אמריקה פעם אחת (1993)
סגנית אלופת דרום אמריקה פעם אחת (2007)
מקום רביעי בגביע העולם פעמיים (2009, 2003)
הערות שוליים

↑  Gol Caracol, 15.6.2011 Ese tal Ronaldo que debutó en Colombia
↑  Futbolred, 22.2.2017, Asi le ha ido a colombia en los campeonatos sub-17
↑  ComuTricolor, 10.12.2013, Máxima goleada histórica de una Selección Colombia en competiciones FIFA
↑  FIFA.com, Campeonato Mundial sub-17 Escocia 1989
↑  FIFA.com, Campeonato Mundial Sub-17 Japon 1993
↑  FIFA.com, Campeonato Mundial sub-17 Finlandia 2003
↑  FIFA.com, Campeonato Mundial sub-17 Corea 2007
↑  FIFA.com, Campeonato Mundial sub-17 Nigeria 2009
| כדורגל בקולומביה קולומביה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | מנהלת הליגה הקולומביאנית • קבוצות • אצטדיונים |  |
| תחרויות ליגה | הליגה הראשונה • ליגה שנייה |  |
| תחרויות גביע | הגביע הקולומביאני • הסופר קאפ הקולומביאני |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • עד גיל 20 • עד גיל 17 • נבחרת הנשים |  |
נבחרת קולומביה עד גיל 17 לאחר משחק ידידות ב-2012