stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיינב בנת מוחמד
נישואים

זיינב נישאה לבן הדודה שלה, אבו אל-עאץ אבן א-רביע, בדצמבר 610. זמן קצר לאחר שמוחמד הכריז על נבואתו, זיינב אימצה את האסלאם, דבר שגרם לשבט קורייש לדרוש מבעלה להתגרש ממנה, תוך כדי שהם מבטיחים לתת לו איזה אישה שהוא רק יבחר. אבו אל-עאץ אבן א-רביע סירב להתגרש ממנה, אך גם סירב לקבל על עצמו את האסלאם.
בקרב בדר, נלחם אבו אל-עאץ נגד המוסלמים, ונפל בשבי. זיינב שלחה דמי כופר במטרה לשחררו, אך מוחמד סירב לקבל עבורו תשלום, ובמקום זה הוא שחרר את אבו אל-עאץ, ובתמורה אבו אל-עאץ הבטיח לשלוח את זיינב לאל-מדינה, שם היו המוסלמים באותו הזמן, ואכן הוא שלח אותה.
זיינב לא ראתה את בעלה עד ספטמבר או אוקטובר של שנת 627. לאחר זמן מה, אימץ אבו אל-עאץ את האסלאם, וחידש את נישואיו עם זיינב, איתה הוא נשאר עד ליום מותה.
פטירה

זיינב נפטרה באל-מדינה בשנת 629, בחודש מאי או יוני של אותה שנה. היסטוריונים מייחסים את פטירתי בגיל כה צעיר לסיבוכים בהפלה שהיא עברה מספר שנים קודם לכן, בשנת 624.
הערות שוליים

↑  Revolvy LLC, "Umamah bint Zainab" on Revolvy.com, www.revolvy.com (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  AntiBot Cloud: скрипт для защиты сайтов на php от плохих ботов., afn.kz (באנגלית)
↑  Zainab bint Muhammad - דמות ציבורית | פייסבוק, באתר www.facebook.com
↑  sawda - Synonyms for sawda | Synonyms Of sawda, synonymsbot.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009167190  TDVİA: zeyneb  VIAF: 90053648   WorldCat (עם VIAF): 90053648
עלמה זק

| --- | --- |

עלמה זק ויורם זקס בסרט "חכמת הבייגלה", 2002
 לידה:  21 בנובמבר 1970 (בת 54) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  שחקנית וקומיקאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן זוג:  אלון נוימן (2004-2023) איתן מעוז (2024)
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
עלמה זק (נולדה ב-21 בנובמבר 1970) היא שחקנית וקומיקאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה

זק נולדה בתל אביב וגדלה בשכונת רמת אביב. היא בתם של הזמרת עדי עציון-זק והמוזיקאי יונתן זק. אחיה התאום הוא הבמאי יורם זק.
את שנות התיכון עשתה בגימנסיה הרצליה. שירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית ואחר כך, למדה משחק באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

זק שיחקה במספר הצגות ומופעים. בשנת 1998 שיחקה בסדרות "החרצופים" בערוץ 2 ו"שמש" ובמיני-סדרה "ארץ קטנה איש גדול" ב-HOT. בשנת 2001 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "המצב" ככתבת שטח לצד אברי גלעד ובתפקידי אורח בסדרות "החיים זה לא הכול", "שבתות וחגים" וכן בסרט "חוכמת הבייגלה". הופיעה בסדרה "8 דקות ביום" של הבמאי עוזי וייל.
החל משנת 2003 היא משתתפת בתוכנית הבידור הסאטירית "ארץ נהדרת" של "שידורי קשת". בתוכנית זו גילמה מספר רב של דמויות, בהן חיקויים של מאיה בוסקילה ("מאיה בומבילה"), דליה איציק, יונית לוי, ציפי שביט, אבירמה גולן, זהבה גלאון, חנין זועבי, שרה נתניהו, מרב מיכאלי, נינט טייב ומספר רב של דמויות בדיוניות.
בשנת 2004 הנחתה יחד עם איל קיציס את התוכנית "האקדמיה לצחוק", שיחקה בסדרה הקומית "מה שלמה?" בערוץ לוגי, ושיחקה בסרט הטלוויזיה "להשתחרר מסוזי" ששודר ב-HOT3.
בשנת 2005 שיחקה בסדרת הדרמה "בטיפול" ששודרה בערוץ הוט 3 לצד אסי דיין ורמי הויברגר. בשנת 2006 הנחתה יחד עם רבקה מיכאלי את "פסטיבל השירים של ישראל" וגם שרה עם להקת "טיפקס" את השיר "פרח השכונות". בשנת 2007 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה "מסודרים" כחברתו לשעבר של גיא, המגולם על ידי אסף הראל והשתתפה בסרט "נימפות בערפל".
ב-2008 הצטרפה לצוות השחקנים בעונה השנייה של הסדרה "לא הבטחתי לך" של חברת yes. באותה שנה החלה להופיע בסדרת הדרמה "עד החתונה" בערוץ 2, וכן המשיכה לעונה השנייה של "בטיפול" בהוט 3.
בשנת 2010 שיחקה בסרט של חבורת "ארץ נהדרת" "זוהי סדום", והחלה לשחק בתפקיד ראשי לצד יוסי מרשק ויהודה ברקן בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים" שיצרה קרן מרגלית. בשנת 2011 שיחקה בתפקיד משני בסרט "הערת שוליים", לצד ליאור אשכנזי ושלמה בראבא.
משנת 2010 עד 2012 הייתה הפרזנטורית של בנק הפועלים לצד ארז טל. בשנת 2015 החלה לשחק בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים "אלישע".
השתתפה בסדרה "האחיות המוצלחות שלי" בתפקיד נילי, החל מהעונה השנייה שעלתה במרץ 2018, כמו כן שיחקה באותה שנה בסדרה "להעיר את הדב".
ב-2019 השתתפה בסדרה "אמא מביכה".
בשנת 2022 השתתפה בעונה הרביעית של סדרה הילדים והנוער "אבא מטפלת" המשודרת בערוץ טין ניק בתפקיד אורנה. באותה שנה שיחקה גם בסדרה "שעת אפס" של כאן 11, בתפקיד תמר, ובסדרת הנוער "מדרסה" בתפקיד אמה של תלמידה.
באוקטובר 2023 השתתפה בהקלטה המחודשת לשיר "יותר מזה אנחנו לא צריכים" של שלמה ארצי עם שאר משתתפי "ארץ נהדרת", לזכר הנרצחים ולמען החטופים והנעדרים במלחמת חרבות ברזל.
חיים אישיים

בשנים 2004–2023 הייתה בזוגיות עם השחקן אלון נוימן ולהם שתי בנות.
משנת 2024 זק בזוגיות עם איתן מעוז.
הערות שוליים

↑  PrimeTime Video (2012-03-04), עלמה זק - הרבה לפני "ארץ נהדרת", נבדק ב-2024-09-18
↑  יהודה שרוני, הפרזנטורים החדשים של בנק הפועלים: ארז טל ועלמה זק, באתר nrg‏, 29 בדצמבר 2012
↑  שלמה ארצי וארץ נהדרת - יותר מזה אנחנו לא צריכים 2023, נבדק ב-2023-10-26
↑  יפעת הללי אברהם, ‏אחרי 20 שנות זוגיות: עלמה זק ואלון נוימן נפרדו, באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2023
↑  אחרי 20 שנות זוגיות: כוכבת ארץ נהדרת יוצאת לדרך חדשה, באתר אייס, 1 בינואר 2024
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד • טל פרידמן |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007 - בר בלפר (מישהו לרוץ איתו) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר בדרמה בודדת, מיני סדרה, סרט טלוויזיה וסדרת דרמה  2008 - אסי לוי ועלמה זק (בטיפול) | הבא: 2009 - יעל שרוני (סרוגים) |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2010 - יעל אבקסיס (חטופים) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר בדרמה בודדת, מיני סדרה, סרט טלוויזיה וסדרת דרמה  2011 - עלמה זק (פלפלים צהובים) | הבא: 2012 - דנה מודן (אננדה) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300218705171  ISNI: 0000 0003 7827 2631  LCCN: no2012111098  VIAF: 255743105   WorldCat (עם VIAF): 255743105
א-רשיד, סולטאן מרוקו

א-רָשִׁיד בֶּן עָלִי אֶל-שָׁרִיף, סולטאן מרוקו (בערבית: الرَّشيدُ بْن عَلِيُّ الشَّرِيفِ;‏ 1631 – 9 באפריל 1672),  מוכר גם בשם מוּלַאָי א-רָשִׁיד, היה הראשון בשליטי מרוקו מהשושלת העלווית. הוא הוכרז כסולטאן מרוקו בתאפילאלת בשנת 1630 ועם הזמן כבש את כלל מרוקו מידי השושלת הסעדית. אחיו, אסמאעיל, מלך מרוקו, היה מבין החשובים בשליטי האומה.
ביוגרפיה

בשנת 1664 ירש מולאי א-רשיד את מקומו של אחיו מוחמד אשר ניסה במשך 30 שנה לבסס את הנסיכות העלווית בתאפילאלת (צפון מזרח מרוקו). א-רשיד נעזר בשכירי חרב ערבים וברבריים כדי לחזק את שלטונו במזרח.
הוא הקים בירה זמנית בתאזה, שבהרי הריף, המשקיפים על המישור האטלנטי. בשנת 1666 צבא א-רשיד כבש את פאס, בירת השושלת הסעדית אשר שלטה במרוקו. א-ראשיד הכריז על עצמו כסולטאן ובכך הקים רשמית את השושלת העלווית.
מפאס המשיך לכבוש חבלי ארץ בצפון המדינה, בזז והחריב את ישובי השושלת הסעדית, וכבש את השליטה בחוף האוקיינוס האטלנטי של מרוקו מידי המעצמות האירופאיות שניסו להתיישב בו. בנקודה זאת, א-רשיד פנה לכיוון דרום מערב. בשנת 1669 הוא כבש את מרקש, את אזור סוס ואת הרי אטלס הדרומיים, באמצעות לחימה אכזרית נגד השבטים ונגד הסעדים, במטרה ליצור ממשל ריכוזי יציב.
א - רשיד נפטר בשנת 1672 בבירתו מרקש לאחר שנפל מסוסו, ולא הספיק לאחד את כל ממלכת מרוקו תחת שלטונו. במותו הוריש לאחיו אסמאעיל את סמכויות השלטון במדינה המאוחדת ומנע התפשטות אירופאית בחופי האוקיינוס האטלנטי.
אל-בוראק

רפרודוקציה של מיניאטורה הודית מהמאה ה-17
מוחמד רוכב על אל-בוראק; מיניאטורה פרסית מן המאה ה-16
המקום בכותל הר הבית אליו, על פי האמונה, נקשר אל-בוראק בלילת אלאסראא' ואלמעראג'
אל-בּוּראק (בערבית: البُراق, אלבֻּראק, הבָּרק) במסורת המוסלמית היא בהמה פלאית מעופפת דמוית סוס או פגסוס, שעל גבה רכב הנביא מוחמד ממכה אל "המסגד הקיצון" ב"ליל המסע והעלייה לשמים".
יש חוקרים הסבורים כי הביטוי "אל-בוראק" הוא גלגול של סוסיא ברקא המוזכר  בתלמוד הבבלי.
אל-בוראק במסע הלילי

לפי המסורת, לשם המסע הועמדה לרשות מוחמד בהמה מיוחדת, אל-בוראק, שכל צעד שלה מגיע עד האופק. עוד באותו לילה הגיע מוחמד אל המסגד הקיצון (בערבית: אלמסג'ד אלאקצא; ניתן להבנה בתור מסגד אל-אקצא) עלה לרקיע השביעי וקיבל בו את המצווה להתפלל חמש פעמים ביום. משחזר לאדמה, חיכתה לו אל-בוראק והביאה אותו בחזרה למכה. על-פי המסורת, המסע היה מהיר כל-כך, שמיטתו של מוחמד עוד הייתה חמה עם חזרתו.
התפתחות המסורת

הקוראן מזכיר בפסוק אחד (סורה 17 פסוק 1) את אותו הלילה, כך כתוב:
יִשְׁתַּבַּח אֲשֶׁר הִסִּיעַ אֶת עַבְדּוֹ לַיְלָה מִן הַמִּסְגָּד הַקָּדוֹשׁ אֶל הַמִּסְגָּד הָאַחֲרוֹן אֲשֶׁר בֵּרַכְנוּ אֶת מַעְגָּלוֹ
אל-בוראק אינה מוזכרת אך לפי המסורת המוסלמית הדרך למסגד המרוחק הייתה על גבה.
המסורת המוסלמית מרחיבה ומספרת כי המלאך גבריאל ציווה על מוחמד לקום משנתו ולצאת אל "המסגד האחרון".
התפתחות המסורת > מיקומו של המסגד האחרון

תחילה פירשו את המסגד האחרון או המרוחק כמסגד שמיימי, יש שפרשו שאותו מסגד סמוך אל הכפר ג'יעראנה. כשנאסר על בני דמשק הסונים להגיע אל מכה בשנת 682 החלו לטעון שהמסגד המרוחק הוא מסגד אל אקצא ולעלות אליו לרגל.
בתקופת צלאח א-דין, שהיה מעוניין לחזק את מעמדה של ירושלים בעולם המוסלמי, החלו לטעון כי המדובר במסגד הבנוי על הר הבית בירושלים (מסגד אל-אקצא), אולם מדובר בזיהוי מאוחר שאינו מן הקוראן.
מסורת ערבית מאוחרת קובעת כי הכותל המערבי הוא הקיר שאליו קשר מוחמד את אל-בוראק עם הגיעו למסגד הקיצון. על פי מסורת זו ניתן לכאורה לזהות זוג חורים בפינת הכותל, בין הכותל המערבי לבין הכותל הדרומי, אליו נקשרה אל-בוראק. נראה שמסורת זו מושפעת מהחשיבות שמייחסים יהודים לכותל המערבי. המסורת הזו נעשתה מקובלת יותר ויותר בקרב ההוגים המוסלמים במהלך המאה ה-20 ככל שהסכסוך בין היהודים לערבים בירושלים גבר, בפרט מאז מאורעות תרפ"ט שהחלו בכותל המערבי, ומכונות לפיכך בערבית "מהפכת אל-בוראק". יש ערבים מוסלמים המכנים את הכותל המערבי "אל-בוראק" על שם אותה בהמה פלאית, וזה היה שמו הרשמי של האתר בתקופת השלטון הירדני במזרח ירושלים. הכותל מכונה בשם זה בנוסח החלטת אונסק"ו ב-2016 שיזמו אחדות ממדינות ערב על מנת לגנות עבודות שתוכננו בכותל.
ראו גם

אתונו של בלעם
מפלצות וחיות אגדיות
חד קרן
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ח, עמוד א'.
↑  הקוראן, תרגום אהרן בן-שמש, 17. בשורת בני ישראל, עמ' 166, הערה 1. וראו חנוך יהודה קאהוט הערוך השלם, ערך ברקא (4)
↑  מרדכי קידר, השקרים האסלאמיים על ירושלים ומסגד אל־אקצא, באתר מידה, 9 באוגוסט 2016
↑  נדב שרגאי, על רקע הנורמליזציה: פולמוס חריף מטלטל את העולם המוסלמי סביב מקומו האמיתי של מסגד אל־אקצא, באתר ישראל היום, 26 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2020006752  TDVİA: burak
יוסוף אל-באז

אין תמונה חופשית
שייח' יוסוף מוחמד אל-באז (בערבית: يوسف محمد الباز, נכתב בעברית גם יוסף מוחמד אלבאז) הוא איש דת מוסלמי ערבי-ישראלי, שימש כאימאם מסגד אל-עומרי (המסגד הגדול) בלוד. משתייך לפלג הצפוני של התנועה האיסלאמית. הורשע בעברות של אלימות.
אלבאז שימש בין השנים 1991–2018 כאימאם של מסגד אל עומרי (המסגד הגדול) בעיר לוד, וגם לאחר תקופה זאת הוכר כאימאם אף על פי שלא נשא בתפקיד רשמי. בשנים האחרונות נשא אלבאז, מפעם לפעם בימי שישי דרשות במסגד וכן נשא דרשות במסגדים נוספים בארץ.
הורחק מהר הבית בגלל הסתה נגד יהודים ונגד מדינת ישראל במסגד אל-אקצא. במהלך המהומות בישראל ומבצע שומר החומות כינה את מדינת ישראל "מדינת אויב" ואמר כי הוא מקווה ״להביא מתים על הכיבוש הציוני״.
נעצר מספר פעמים בחשד לעבירות אלימות והסתה וביולי 2021 הוגש נגדו כתב אישום בגין הסתה לאלימות ואיומים. בדצמבר 2021 הורשע בעבירת איומים ותקיפה בנשק קר. במאי 2022 הוגש נגדו כתב אישום נוסף בגין הסתה לאלימות והוא הורשע. ביוני 2022 נגזרו עליו 20 חודשי מאסר בגין תקיפה ואיומים על עובד ציבור.
אלימות ואימרות קיצוניות

צוטט באמירות נגד "הכיבוש הציוני" וקבע כי "הנחישות שלנו להגן על אל-אקצה היא מעבר למה שאנחנו יכולים לדמיין".
ב-2008 חשף השב"כ קבוצה מוסלמית קיצונית מהמסגד של אל-באז שתכננה חטיפה ורצח של חיילים. לאחר מספר שנים השתחררו חברי החוליה ואל-באז השתתף במסיבה לכבודם בה אמר: "אנו בעיר לוד גאים בשחרורו של הלוחם הצעיר איימן קדורה... מאסרו היה למען העניין הפלסטיני, למען אל-אקצה, למען ירושלים ולמען עזה". תמיכתו באסירים ביטחוניים שתכננו ובצעו פיגועים באה לידי ביטוי גם במסיבה לרגל שחרורם של מוכלס בורג'ל ואחמד זיאדה, שני אסירים ביטחוניים, תושבי לוד שישבו בכלא על זריקת רימונים אל עבר חיילים. בנוסף יוסף אל-באז הודה לחמאס על פועלו בכך שבורג'ל וזיאדה שוחררו בעסקת שליט.
ב-2013 צוטט באל-ג'זירה אומר למתפללי המסגד בלוד "המתיישבים החדשים... שלא יהססו להרוג כל חמוש שנכנס למסגד או להטריד נשים ערביות".[דרוש מקור]
ב-2015 הוגשה על ידי חבר מועצת העיר לוד, עמיחי לנגפלד (סיעת הבית היהודי) תלונה נגד אל-באז בטענה שבעקבות הדרשות של השייח' נערים ערבים בלוד מכים ילדים יהודים. לנגפלד טען כי השייח' משלהב באופן תדיר את הרוחות בלוד.
באפריל 2018 הוגש נגדו כתב אישום בגין תקיפה אלימה ואיומים כנגד עורך דין שהגיע ללוד לבדוק קיום צו בית משפט הנוגע לקרקע שבבעלות משפחתו של אל-באז. על פי כתב האישום סטר אל-באז לעורך הדין, שבר את משקפיו והטיח אבן בפניו, כל זאת תוך שהוא מאיים כי ירצח אותו. בדצמבר 2021 הרשיע בית המשפט את אלבאז בעבירות של איומים ותקיפה בנשק קר.
במהלך התקיפה אמר אלבאז "הכביש הזה לא ייסגר, לא יעזור לך, הגופה שלך תהיה פה ואנחנו ניסע עליה'" ו"אני אזיין אותך, אני אדרוך על הגופה שלך".
בנובמבר 2021 איים על ראש העיר והמשטרה. אל-באז קרא מלתושבים הערבים בלוד להגיע לאתרים הקדושים למוסלמים, כדי להגן עליהם מפני תקיפה, במצעד הדגלים. "אנו מזהירים אותו (ראש עיריית לוד) ואת המודיעין שלו (משטרת ישראל) מפני ההתקפה על הערבים, כיוון שאנחנו נגן על עצמנו", אמר אל-באז.
באפריל 2022 שיבח את המתפרעים במהומות הר הבית (2022), כינה את שר החוץ יאיר לפיד חזיר, ואת מדינת ישראל אויב.
אלימות ואימרות קיצוניות > מעצר לאחר המהומות בלוד

ב-16 ביוני 2021, נעצר בחשד להסתה לאלימות, טרור ואיומים. בלשי היחידה הארצית לחקירות בינלאומיות (יאחב"ל) בלהב 433 עצרו את אל-באז, באישור הפרקליטות בעקבות פרסום פוסט שבו הוא שיתף סצנה מסרט האימה "וולף קריק"(אנ'). בסצנה, השוטרים עוצרים את האדם בשל עבירת מהירות, והוא בתגובה תוקף אותם באלימות קשה ולבסוף רוצח אותם. ראשית הוא פוצע אותם על ידי דקירות סכין, ולאחר מכן שורף אותם חיים ברכב. מעל הסרטון בן ה-7 דקות ששיתף, כתב אל באז: "תהיו איתי. הדרך הטובה ביותר להתמודד עם חוסר צדק".
אלימות ואימרות קיצוניות > כתב האישום

נגד אלבאז, הוגש כתב אישום בו הוא מואשם בהסתה לאלימות בפייסבוק ובאיומים על סגן ראש העיר לוד.
בפוסט נגד סגן ראש העיר לוד יוסי הרוש, הסית לכאורה נגדו ונגד גורמים נוספים, על רקע הקמת שביל גישה סמוך לבית ספר בלוד. "מציע לכם לבלום את הבריונים שלכם, כי התגרותכם תחזיר אותנו לחודש אחורה (ההתפרעויות במהלך מבצע "שומר החומות"), ואתם תשלמו את המחיר על פעולות אלו. ולגבי המלחמה שאתה מאיים עלינו יוסי הרוש, מבטיחים לך שאנחנו, נהיה מספיק אחראים לגרום לך שתבין שנוותר על נשמתנו בזול במטרה לחנך אותך ולהפסיק את בריונותך"
במקביל לכתב האישום, הגישה הפרקליטות בקשה לקביעת תנאים לשחרורו של אלבאז בתנאים מגבילים עד תום ההליכים. בית המשפט התבקש לאסור על גישה לאינטרנט, לאסור על יציאתו מהארץ ולקבוע לו ערבויות כספיות.
אלימות ואימרות קיצוניות > הרשעתו של אלבז

בית משפט השלום ברמלה הרשיע את השייח' בעבירת איומים ותקיפה בנשק קר. נגד האימאם לשעבר של המסגד הגדול בלוד הוגש כתב אישום בגין תקיפה ואיומים כבר באפריל 2018, ובדצמבר 2021 הוא הורשע.
בהכרעת הדין בגין כתב האישום, לאחר שתקופה ארוכה פעלו אלבאז ועורכי דינו לעכב את ההליך הפלילי. בהכרעת הדין נכתב כי הנאשם אלבאז מסר בעדותו שלושה שקרים בנושאים מהותיים שנוגעים לליבת אירוע הפציעה של המתלונן עם אבן.
ביוני 2022 נגזר דינו ל-20 חודשי מאסר
במקביל מתנהל הליך נגד אל באז בנוגע לכתב אישום על הסתה נגד שוטרים. על פי כתב האישום, פרסם האימאם בפייסבוק קטע מסרט קולנוע שבמהלכו מוצג רצח אכזרי של שני שוטרים, ואליו צירף טקסט הקורא לאלימות ומעודד מעשי אלימות כלפי שוטרים. הפוסט זכה לחשיפה של אלפי אנשים, ושימש במה לאחרים להביע תמיכתם בתכנים באמצעות לייקים, שיתופים ותגובות.
אלימות ואימרות קיצוניות > כתב אישום נוסף

במאי 2022 הגישה מחלקת הסייבר בפרקליטות המדינה כתב אישום נוסף לבית משפט השלום ברמלה נגד השייח' יוסף אלבאז בגין שני אישומים של הסתה לאלימות, לאחר שהביע תמיכה במתפרעים שתקפו שוטרים בהר הבית כמה שבועות קודם לכן, במהלך חודש הרמדאן. ובחודש נובמבר 2023 הוא הורשע.
הערות שוליים

↑  אימאם לוד: המדינה הזויה, הולכת אחרי בן גביר, באתר ערוץ 7, 20 ביולי 2021
↑   ציוץ של יאיר שרקי ברשת החברתית אקס (טוויטר), 14 במאי 2021
1 2  לירן לוי ויואב איתיאל‏, איש דת בכיר מלוד נעצר הלילה בחשד להסתה ברשתות, באתר וואלה, 17 ביוני 2021
1 2  גלעד מורג, אישום נגד אימאם מלוד: "התבטאויות מסיתות ומאיימות ברשת", באתר ynet, 8 ביולי 2021
↑  אבישי גרינצייג, ‏הורשע השייח' המסית מלוד: "השקר נחשף במלוא מערומיו", באתר גלובס, 7 בדצמבר 2021
1 2  הוגש כתב אישום נגד אימאם לוד יוסף אלבאז: "לנשק את הרגליים של מגיני אל אקצא, להצדיע להם", באתר ערוץ 7, 13 במאי 2022
1 2  אמוץ שפירא, בשל הסתה לאלימות: הורשע האימאם לשעבר מלוד, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בנובמבר 2023
↑  סיון אלקלק, הורשע בתקיפה ואיומים: 20 חודשי מאסר לאימאם מלוד, באתר חדשות 13, 14 ביוני 2022
1 2    ישי פרידמן, ‏בזמן שחפרתם על רבני עלי: הכירו את השייח' אל באז, בעיתון מקור ראשון, 20 במאי 2021
↑  רענן בן-צור, אישום: תושבי לוד תכננו רצח חייל לעסקת שבויים, באתר ynet, 2 ביוני 2008
↑  אסף גולן, תלונה: השייח הבכיר מלוד מסית לרצח יהודים, באתר nrg‏, 12 בינואר 2015
↑  אבישי גרינצייג, ‏ההסתבכות של השייח' יוסף אלבאז מלוד התחילה הרבה לפני המהומות האחרונות, באתר גלובס, 22 ביוני 2021
↑  דלית הלוי, ערביי לוד נערכים מול צעדת הדגלים, באתר ערוץ 7, 4 בדצמבר 2021
↑   ציוץ של עומרי חיים ברשת החברתית אקס (טוויטר), 25 באפריל 2022
↑  רועי רובינשטיין, האימאם שחשוד בהסתה לפגיעה בשוטרים יישאר במעצר: "לעקור עבירות אלו מהשורש", באתר ynet, 17 ביוני 2021
↑  אור רביד, ‏האימאם של לוד שיתף קטע מסרט שבו אזרח מצית שוטר וכתב: "הדרך הטובה ביותר להתמודד עם חוסר צדק", באתר ‏מאקו‏, 16 ביוני 2021
↑  סיון אלקלק, הורשע בתקיפה ואיומים: 20 חודשי מאסר לאימאם מלוד, באתר חדשות 13, 14 ביוני 2022
↑  מתן וסרמן, ‏איומים ותקיפה בנשק קר: הורשע אימאם העיר לוד שייח' יוסוף אלבאז, באתר מעריב אונליין, 9 בדצמבר 2021
אשכנזים (ישראל)

ערך זה עוסק באשכנזים כקטגוריה חברתית במדינת ישראל. אם התכוונתם לקבוצה האתנו-דתית, ראו .
| --- | --- |

מעפילים יהודים-אשכנזים מגיעים מאירופה לישראל מאוניית המעפילים "האומות המאוחדות" בחוף נהריה, 1 בינואר 1948
 אוכלוסייה
 כ-2.8 מיליון
 שפות
 עברית (השפה העיקרית לכל הדורות בהווה), עבור הדורות הוותיקים יותר: יידיש, רוסית, פולנית, גרמנית, הונגרית
 דת
 יהדות
אשכנזים בישראל הם קבוצה חברתית בחברה הישראלית הכוללים בעיקר את המהגרים והצאצאים של היהודים האשכנזים, אשר שוהים כיום במדינת ישראל. לפי הערכות ישנם כ-2.8 מיליון ישראלים שמוצאם, המלא או החלקי, בקהילות אשכנזיות. מקורם של היהודים האשכנזים בישראל הוא בעיקר באירופה, במרכז ומזרח אירופה.
האשכנזים בישראל הם קבוצה מגוונת הכוללת את ותיקי היישוב, ניצולי השואה, יוצאי רוסיה, אוקראינה, פולין, רומניה, גרמניה, הונגריה, צ'כיה ועוד. עם זאת הניגוד עם אוכלוסיות אחרות בישראל מטשטש את ההבדלים התרבותיים בין יוצאי אירופה השונים, ויש הרואים בהם קבוצה אחת.
אשכנזים בשיח ההגמוניה

אשכנזים הוא הכינוי הרווח לקבוצה סוציולוגית חברתית בשיח ובחברה הישראליים. על פי תפיסות שונות[דרוש מקור] הם בעלי ההגמוניה הפוליטית, הכלכלית והתרבותית. יש המזהים אותם עם המעמד הבינוני-גבוה והגבוה, ועם מאפיינים סטריאוטיפיים כמו חזות בהירת-עור, השכלה, מערביות ואמידות. המונח שימש את השכבות הנמוכות, בעיקר בקרב יוצאי עדות המזרח, כדי לציין את הקבוצה ההגמונית, ונעשה רווח לאחר התפרקות אידאולוגיית כור ההיתוך בשנות ה-70, שהפכה את הקבוצה מתו-תקן לישראליות, שיש לעצב את הכלל לאורו, לעוד מגזר.
על אף ששמה נובע מיהדות אשכנז, אין מתאם בהכרח בין "אשכנזיות" במובנה הסוציולוגי בישראל, למוצא מן הקהילות האשכנזיות ההיסטוריות. בעברית ישראלית ובשיח הנפוץ, המונחים "אשכנזים" ו"אשכנזיות" אינם מתייחסים דווקא לצאצאי יהדות אשכנז ההיסטורית, אלא מתקשרים לגינונים ונורמות חברתיות ולנראוּת מסוימת. "להשתכנז" משמעו אימוץ של התנהגויות והעדפות תרבותיות המזוהות עם המעמד הבינוני המשכיל[דרוש מקור], בייחוד בידי מזרחים יוצאי השכבות הנמוכות השואפים לניידות חברתית. באופן דומה, עולי חבר העמים אשר נחשבים אשכנזים מבחינה דתית, לא ייחשבו ככאלה מבחינה חברתית. כמו כן, "אשכנזיות" במובנה הישראלי כרוכה דווקא באימוץ נורמות ותרבות מערבית, כמסמני סטטוס, כהמשך לשלילת הגלות ולהתמערבות שהוחזקו כאידיאלים בידי התנועה הציונית, שדחתה את הדת והמסורת האשכנזיות.
חלק מהסוציולוגים דוגמת ברוך קימרלינג מעדיף להבדיל קבוצה זו מיתר עדת האשכנזים בארץ. המונח הרווח כלפי קבוצה זו היא אחוס"לים (אשכנזים, חילונים, ותיקים, סוציאליסטיים-לאומיים - על משקל המונח WASP שנפוץ בארצות הברית) וזה על מנת להבדיל אותה מקבוצות אשכנזיות ממעמד "נמוך" יותר ביחס אליה כמו שורדי השואה שעלו בשנות ה-50–60, עולי ברית המועצות ועוד.
כלכלה ופוליטיקה

בשנותיה הראשונות של המדינה, ההגמוניה האשכנזית הייתה כמעט מוחלטת. במישור הפוליטי המצב עודנו כך. בין השאר הם הגיעו לעמדות מפתח אלו עקב תפקידם המרכזי בהקמתה של מדינת ישראל ובאיוש הראשוני של מוסדותיה המכוננים, מתוקף היותם כוח עלייה משמעותי עוד בטרם הקמתה. עד מלחמת העולם השנייה, תנועת העלייה לארץ הייתה תופעה אירופית בבסיסה כך שמרבית העולים במסגרת העליות שלפני קום המדינה היו מארצות אירופה. עובדה זו גרמה לכך שהמערכות המדינתיות שהוקמו היו מבוססות על יהודים ממוצא אשכנזי, ואלו היוו כ-77% מהאוכלוסייה היהודית. באותה העת המזרחים היוו קהילה ענייה וחלשה יחסית לאשכנזים, ובראשה עמדה אליטה ספרדית זעירה. במהלך העשור הראשון למדינה הגיעה עלייה המונית, שמנתה אשכנזים ומזרחים בשיעור שווה כמעט. המדינה התמודדה עם בעיות דחופות בשנותיה הראשונות, וכל העולים סבלו מתנאי קליטה קשים. אולם גורמים כגון ניעות חברתית וקשרים עם הוותיקים, ידיעת עברית, השכלה טובה יחסית, אך גם אפליה חברתית ומוסדית, איפשרו לרבים מהאשכנזים להתקדם ממעמד העובדים למעמד הבינוני ומעלה.
ההדגשה שהזהויות העדתיות הן עובדה קיימת תורגמה, לאחר התפרקות אידאולוגית כור ההיתוך בשנות ה-70 לתפיסה אגרסיבית שפילגה קהלים מזרחים ואשכנזים, כמייצגי תרבויות המזרח והמערב, העומדות זו מול זו, כביכול, כאשר האחרונים עברו ממעין תו-תקן לישראליות, לעוד מגזר. בעקבות טענות הדרה וגזענות מצד הממסד, שנתפס כאשכנזי, תפיסה זו הולידה במגזרי האוכלוסייה המזרחית לוחמנות שכוונה כנגד ההגמוניה של מה שכונה בשם "המרכז האשכנזי" או "קבוצות המרכז". בעוד שקודם לכן לא ראו עצמם ה"אשכנזים" ככאלו בדרך כלל, אלא תפשו את הווייתם כקבוצה נורמטיבית ושקופה, עלייתן של השכבות הנמוכות, ובעיקר המזרחים, הפכה את המונח לרווח בשיח היום-יומי וחיזקה את המודעות אליו.
נישואים בין-עדתיים

שיעורי הנישואים בין מזרחים ואשכנזים בישראל היה נמוך עד סוף שנות ה-50 המאוחרות והביא להומוגניות יחסית של שתי הקבוצות הללו. באופן משמעותי, רוב הנישואין שאחרי העלייה ההמונית בשנות החמישים בחברה היהודית בישראל, היו בתוך שתי הקבוצות החברתיות המובנות, האשכנזים והמזרחים. אך שיעור הנישואין בין הקבוצות עלה לאורך השנים כפי שהראה מפקד האוכלוסין. בשנים 1957–1961, שיעור הנישואין הבין-עדתיים עמד על כ-14% ואילו בתחילת שנות התשעים שיעור זה עלה לכ-28%. מחקר מ-2003 הצביע על כך ששיעור הנישואין הבין-עדתיים עולה ככל שחולף הזמן. צאצאי נישואים כאלו, גם בהתאם לדרישות החברה המקיפה אותם, נוטים לבחור להשתייך במוצהר לאחת משתי הקבוצות.[דרוש מקור]
ביקורת על השימוש במונח אשכנזים

השימוש במונח "אשכנזים" ספג ביקורת בחוגים אקדמיים וחברתיים, על שהוא מבצע הכללה שאינה בהכרח נכונה ממבט אנתרופולוגי, סוציולוגי, ואף פנים-דתי, לקבוצות שונות (שיש הנוטים להבנות אותן כ"אשכנזיות") שלא תמיד החפיפה התרבותית או החברתית ביניהן משמעותית עד כדי הצדקת הכללתן למקשה אחת, או שהכללה זו נתפסת כרלוונטית בשל הטיות שונות כגון כמיהה לא מבוקרת לרדוקציוניזם מחקרי, אשר בתורו מעצב את החברה על ידי סקירה עיתונאית של מחקרים מתאמיים (שלעיתים בעצמה מוטה), בצורה של כותרות ענק, תעמולה עיתונאית, והטעיות, אשר דה פקטו הולכות ומצטברות זו על גבי זו כתפיסות מציאות כוזבות, של צרכני המידע.[דרוש מקור]
ראו גם

הגניוס היהודי
השסע העדתי בישראל
יקה
מזרחים בישראל
לקריאה נוספת

אורנה ששון-לוי, "אבל אני לא רוצה לעצמי זהות אתנית: גבולות חברתיים ומחיקתם בשיחים עכשוויים של אשכנזיות"(הקישור אינו פעיל), תאוריה וביקורת 33, סתיו 2008.
Gshur, Binyamin & Okun, Barbara S. (2003). Generational effects of marriage patterns among Israeli Jews: immigrants and their descendants in Israel. Journal of Marriage and Family, 62(2), 287–301.
אריאל כנפו,  הבדלים בערכים בין יוצאי עדות שונות בישראל: חמישים שנה אחרי כור ההיתוך, ברית, 2006
מיכל חכם, הבית שבבית: שיח דומסטי והמצאת האשכנזיות המודרנית 1970-1920, גמא, 2020
דניאל גלאי, האופציה האשכנזית, הוצאת פורום אשכנז, 2021
ירון בן-נאה, 'וכי לא אחיהם אנחנו?' יחסי אשכנזים וספרדים בירושלים בסוף המאה השבע-עשרה, קתדרה 103 (תשס"ב), עמ' 52-33.