stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאשיין
חיבורים

עבודתו העיקרית של פאשיין היא התיאור שלו על מסעותיו, הידוע באנגלית שניהם בשמה הסיני "פֿוֹגְווֹגִ'י" (佛國記) ועל ידי תרגומים שונים, כולל "תיעוד של הממלכות הבודהיסטיות". הספר ידוע גם בשם מסעות פאשיין (法顯行傳, פָאשְׂייֵן שִׂינְגְגְ'ווָאן). זיכרונותיו של פאשיין הם תיעוד עצמאי של החברה והתרבות של המקומות שבהם ביקר, במיוחד הודו. התרגומים שלו לטקסטים בסנסקריט שלקח עמו לסין הם אמצעי חשוב לתארך טקסטים, פרטים בשמות ומסורות בודהיסטיות. הם מספקים גבול עליון לשמות היסטוריים רבים, כתבי יד, אירועים ורעיונות שהוזכרו.
פאשיין ציין כי ערים במרכז אסיה כמו חוטן היו בודהיסטיות, כאשר אנשי הדת קראו כתבי יד הודיים בשפות הודיות. הקהילה המקומית כיבדה את הנזירים. הוא מזכיר קהילה בודהיסטית פורחת בתכסילא (כיום בפקיסטן) בתוך קהילה לא בודהיסטית בדרך כלל. הוא מתאר טקסים משוכללים וטקסי פולחן ציבוריים, בתמיכת המלך, לכבוד הבודהה בהודו ובסרי לנקה. הוא כתב על ערים כמו פטליפוטרה, מאתורה (אנ') וקנאוג' (אנ') במדיאדשה (אנ'). הוא גם כתב שתושבי מדיאדשה אוכלים ומתלבשים כמו סינים. הוא הכריז על פטליפוטרה כעיר משגשגת. הוא עזב את הודו בערך 409 מטמרליפטי, נמל שלדעתו נמצא בחוף המזרחי שלה. עם זאת, כמה מעולי הרגל הסינים שבאו איתו למסע החליטו להישאר בהודו.
לקריאה נוספת

Deeg, Max (2019), "Chinese Buddhist Travelers: Faxian, Xuanzang, and Yijing", Oxford Research Encyclopedia of Asian History, Oxford: Oxford University Press, doi:10.1093/acrefore/9780190277727.013.217, ISBN 978-0-19-027772-7.
Hodge, Stephen (2009), The Textual Transmission of the Mahayana Mahaparinirvana-Sutra (PDF), Hamburg: University of Hamburg, אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-09-28.
Jain, Sandhya;  et al. (2011), The India They Saw: Foreign Accounts, New Delhi: Ocean Books.
Li Rongxi;  et al. (2002), The Lives of Great Monks and Nuns (PDF), Berkeley, California: Numata Center for Translation and Research, אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-20.
Průšek, Jaroslav;  et al. (1978), Dictionary of Oriental Literatures: East Asia, Charles Tuttle.
Sen, Tansen (2006), "The Travel Records of Chinese Pilgrims Faxian, Xuanzang, and Yijing" (PDF), Education About Asia, vol. 11, pp. 24–33.
Shi Huijiao;  et al. (2022), The Biographies of Eminent Monks 高僧傳, Hong Kong: Centre of Buddhist Studies at the University of Hong Kong.
Walravens, Harmut (2014), "Stanislas Aignan Julien Leben und Werk" [Stanislas Aignan Julien Life and Work], Monumenta Serica (בגרמנית), vol. 62, Milton Park: Taylor & Francis, pp. 261–333, JSTOR 26768561.
Weerawardane, Prasani (2009), "Journey to the West: Dusty Roads, Stormy Seas and Transcendence" (PDF), Biblioasia, vol. 5, pp. 14–18.
ביאורים

↑  או "הארץ התיכונה" הייתה אחת מחמש תת-החלוקות של הודו העתיקה שהשתרעו מהחלקים העליונים של הגנגס והיאמונה ועד למפגש שני הנהרות בפריאגה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  "Faxian", Britannica, 2019
1 2  Sen, Tansen (2006), "The Travel Records of Chinese Pilgrims Faxian, Xuanzang, and Yijing" (PDF), Education About Asia, vol. 11, pp. 24–33
↑  Buswell, Robert E. & Lopez, Donald S. Jr. (2014). The Princeton Dictionary of Buddhism, Princeton: Princeton University Press, p. 297
↑  Giles, Herbert A., Record of the Buddhistic Kingdoms
↑  JAMES LEGGE, A Record of Buddhistic Kingdoms
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260936905171  BIBSYS: 3086421  BNE: XX5034764  BnF: cb167097698 (data)  CANTIC: a11176003  CiNii: DA03838389  GND: 119289288  ISNI: 0000 0001 2139 115X  LCCN: n81109233  NDL: 00401145  NKC: jn19981001008  NLA: 35285124  NLG: 67916  NLK: KAC2018C2634  NTA: 09084968X  RERO: 02-A000060550  SUDOC: 087575191  Trove: 897564  VIAF: 72200719   WorldCat (עם VIAF): 72200719
דני בר מעוז

| --- | --- |

בר-מעוז בהשקת ספרו ״מגולת תימן לח'רבת דוראן״, מכון ויצמן למדע, רחובות 2003
 לידה:  1948 (בן 77 בערך) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  סגן מפקד סיירת "רימון"   קצין מודיעין ביחידת הקישור ללבנון   מפקדת יחידה 504
 
דני בר-מעוז (נולד ב-20 באפריל 1948) הוא דוקטור להיסטוריה של עם ישראל, מחבר ספרים ומרצה, עורך את ספרי עמותת "אעלה בתמר" וקצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. שימש כמפקד הארבעה עשר של יחידה 504 באגף המודיעין של צה"ל.
ביוגרפיה

בר-מעוז נולד ברחובות וגדל והתחנך בחולון. בנם של חנה ושמעון בר מעוז שעלו בצעירותם מאזור תעיז שבתימן.
שירות צבאי

את שירותו הצבאי החל בחטיבת "גולני" וכקצין חי"ר שימש בין היתר כסמ"פ בסיירת "רימון": יחידת המסתערבים שקמה בעזה בשנות ה-70. תפקידו הבא היה בחיל המודיעין, שם מילא שורה של תפקידי שטח. את דרגת האל"ם קיבל כקצין המודיעין של יחידת הקישור ללבנון (יק"ל). בהמשך יצא ללימודים במכללה למלחמה של צבא ארצות-הברית (Army War College) והשלים את לימודי התואר השני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. בין השנים 1991–1993 פיקד על יחידה 504 - האחראית להפעלת סוכנים סמויים מחוץ לגבולות המדינה.
לאחר השחרור

לאחר שחרורו מצה"ל ב-1995, כיהן שש שנים כמנכ"ל החברה למוסדות חינוך ותרבות בנס ציונה, ובתוך כך סיים את לימודיו לתואר שלישי בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. את עבודת הדוקטורט עשה בנושא: "בחינה היסטורית של תרבות המחלוקת והפלגנות בקהילת יהודי תימן מהמאה ה-י"ז ועד המאה ה-כ׳".
משנת 2001 ואילך עוסק דני בר-מעוז בפעילות אקדמית, במסגרתה לימד באוניברסיטה הפתוחה, עסק במחקר על מורשת יהודי תימן ועל תולדות ההתיישבות בארץ ישראל לפני קום המדינה. ערך את כתב העת "תהודה" מיסודה של "האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר", הרצה בכנסים בינלאומיים, פרסם ספרים ומאמרים רבים, עורך את החידון השנתי לתלמידי חטיבות הביניים ברחובות, כיהן כיועץ מדעי להקמת מרכז מורשת יהודי תימן וקהילות ישראל בעיר, ומדריך מזה כעשרים שנה סיורים היסטוריים בשכונות העיר ובמכון ויצמן. בשנים האחרונות ממלא דני את תפקיד עורך הספרים של עמותת "אעלה בתמר", העוסקת בשימור מורשת יהדות תימן.
חתן פרס ראש הממשלה לעידוד והעצמת חקר קהילות ישראל בארצות ערב ואיראן לשנת 2022.
יקיר העיר רחובות לשנת תשפ״ג.
חיים אישיים

בר מעוז הוא אב לשלושה ילדים וסב לשישה נכדים.
מתגורר ברחובות.
ספריו

מגולת תימן לח'רבת דוראן: התיישבות עולי תימן ברחובות 1948-1908 (תל אביב 2003)
יחי ראובן ואל ימות: זכרונות ראובן זכריה שרעבי הלחאם, בשיתוף עם טוביה סולמי (תל אביב 2004)
יקוב הדין את ההר: מחלוקות ופלגנות בקהילת יהודי תימן (רחובות 2005)
ללא תוחלת: סיפור עקירתו של כפר (תל אביב 2008)
ואת עלית על כּלנה - סיפור חייה של מרים מזרחי (רחובות 2008)
לתת - סיפור חייו של דודו כוכבי (רחובות 2009)
ממושבה לעיר - סיפורה של העיר רחובות (רחובות 2012)
ויקרא שמה רחֹבות - מח'רבת דוראן לעיר המדע וההדר (רחובות 2013)
דרך שמשון צור (רחובות 2014)
אם חקלאות כאן, מולדת כאן - סיפור חייו של משה סמילנסקי (רחובות 2015)
האמת הנעדרת: שארית הפליטה בתימן 1962–2017 (רחובות 2018)
חיים ללא ילדוּת בקהילת יהודי תימן 1882–1948 (רחובות 2020)
בחבלי מולדת: לקסיקון התיישבות יהודי תימן בארץ ישראל 1957-1882 (רחובות 2021)
הקיסר התימני: ישראל קיסר – סיפור חיים (רחובות 2022)
רחובות - ממושבת גפנים והדרים לעיר המדע והתרבות, מהדורה דיגיטלית, (רחובות 2023)
עלֵי גבעה שם ביהודה: טירת שלום ממושב לשכונה (רחובות 2023)
מגולת תימן למגדל-גד - התיישבות עולי תימן באשקלון (רחובות 2023)
מֵעֵבֶר לֶנַחַל הַמּוּצְרָרָה - סיפורה של שכונת התקווה, (רחובות 2025)
ספרים שערך
מִטוּב יוֹסֵף – ספר היובל לכבוד יוסף טובי - בשיתוף עם אילת אטינגר (חיפה תשע"א)
Ascending the Palm Tree: An Anthology of the Yemenite Jewish Heritage‏ (Rehovot‏ 2018)
קול יהודה, יהודי תימן: לקט מאמרים מפרי עטו של פרופ׳ יהודה ניני (רחובות 2019)
הערות שוליים

↑  מפקדי היחידה לדורותיה, באתר עמותת בוגרי יחידה 504\מודיעין 10
↑  הענקת פרס ראש הממשלה לעידוד והעצמת חקר קהילות ישראל בארצות ערב ואיראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258101105171  LCCN: no2004073830  VIAF: 26778714   WorldCat (עם VIAF): 26778714
אדמו"ר

ערך זה עוסק במנהיג בחסידות. אם התכוונתם למשמעות הכללית, ראו .
המגיד מקוז'ניץ עם חסידיו. תחריט, כנראה מסוף המאה ה-18.
אדמו"ר (ראשי תיבות של אדוננו מורנו ורבנו, מכונה גם רבי ובמקור הצדיק) הוא המנהיג הרוחני בתנועת החסידות. כיום משמשים רוב האדמו"רים כראשיהן של חצרות ממוסדות. מרכזיותם היא מעיקרי החסידות, ומעוגנת בתפיסתה הקבלית. החסידים אמורים לציית ולהיות נאמנים להם לחלוטין, הנהגה המכונה "דבקות בצדיק" או "התבטלות לצדיק" בספרות הפנימית של התנועה. התואר אדמו"ר, ששימש ככינוי כבוד כללי לרבנים עוד לפני ראשית החסידות, נעשה עם הזמן למזוהה כמעט בלעדית עם צדיקיה. בישראל הוא רווח בשימוש תדיר. באירופה, ובהמשך בארצות הברית, "רבי" הוא המקבילה המוכרת יותר.
רקע

הופעת החסידות במאה ה-18 נבעה מיוזמתם של הבעש"ט ובעיקר ממשיכי דרכו לחדול מהעיסוק החשאי בקבלה ולבסס דגם של הנהגה ציבורית על שימוש בה עבור הכלל. לשיטתם, אמנם רק יחידי סגולה היו מסוגלים להגיע למצב של "דבקות" – התייחדות מיסטית עם האלוהי, אך המון העם הפשוט יכול היה להתקרב לכך על ידי היצמדות לאותם צדיקים. אלה היו מסוגלים גם לסייע להולכים אחריהם על ידי הורדת שפע מהעולמות העליונים. הפצה פומבית ועממית זו של רעיונותיהם הקבליים – הצדיק נועד לחלץ את הניצוצות השבויים בקליפות ולתקן את העולם, לרדת למדרגת החוטאים כדי להעלותם משם וכיוצא בזה – הבדילה בין ראשי החסידות לדגם הטיפוסי של המקובל הנסתר בעבר. התנועה שמה דגש מרכזי על דמותו של הצדיק המתעלה לדבקות ומשפיע רווחה על קהלו. התבססות התנועה סביב האדמו"רים הייתה מענה לצורך לפשט את רעיונותיה הרוחניים הסבוכים, שהיו נהירים רק לקהל מצומצם ומלומד, עבור השכבות העממיות שבקרבן פשטה: הצדיק, שרוב פעולתו הייתה בעולמות העליונים ושימש מעין גשר בין הספירות הגבוהות למרחב הגשמי, היה יישום חי של תורת החסידות. רבי יעקב יוסף מפולנאה היה הראשון לעצב את רעיון הצדיק, ורבי אלימלך מליז'נסק המשיך בכך בכתביו. הראשון שכונה "צדיק" במובן זה הוא כנראה רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, עם מותו ב-1781. מנהיגי התנועה הואשמו על ידי הממסד הרבני של ימיהם בשימוש בלתי-מרוסן בתורות אזוטריות עבור ההמונים הנבערים ובסטיות שונות מההלכה; הם, מצדם, ביקרו מקובלים מן הסוג הישן, כמו הגר"א, שהסתגרו בד' אמותיהם וסירבו להפוך את משלח ידם לנושא ציבורי:
”צדיק כתמר יפרח וגו' [כארז בלבנון ישגה]. כי הנה יש ב' מיני צדיקים, ושניהם צדיקים גמורים. אך החילוק ביניהם, האחד הוא תמיד בדביקות הש"י ועושה עבודתו המוטלת עליו. והוא צדיק רק לעצמו ולא לזולתו, כלומר שאינו משפיע מצדקתו לאחרים. וזה הוא הנמשל לארז, שאמרו רז"ל שאינו עושה פירות. שהוא רק צדיק בפני עצמו... אבל הצדיק הב' הוא נמשל לתמר העושה פירות. וזהו כתמר יפרח, כלומר שהוא מוציא יקר מזולל ומפריח ומרבה הטוב בעולם... שכרו כפולה [ומכופלת] הרבה יותר מן הצדיק הראשון הנזכר, אף שגם הוא צדיק גמור.” (ספר צוואת הריב"ש, חלק הנהגות ישרות ק"ט (מהמגיד ממזריטש))
שליטתו של הצדיק בחיי חסידיו ומעמדו הבכיר פורשו כנדיבות באמת ובתמים וויתור על התעלות כדי לרדת לחיי החומר לטובת אנשי קהילתו. רבי אלימלך מליז'נסק כתב על כך ב"נועם אלימלך": ”וה' יתברך מלמד לצדיק שלא זה בלבד יעשה לקשר עצמו בשבעה רועים (מדרגה גבוהה) רק יקשר עצמו בכללות ישראל גם כן, אך זאת בלתי אפשר לקשר עצמו בכללות ישראל ובשבעה רועים בבת אחת כי בעת שהוא מקשר עצמו בכללות ישראל צריך לירד ולהטות עצמו מדרגתו העליונה.”
ייחוס

בתחילת הדרך, כמומלץ בכתבי מייסדי התנועה, הועברה האדמו"רות למתאים ביותר מבין תלמידי הצדיק הנפטר. בראשית המאה ה-19 החלו החצרות החסידיות להתמסד כשושלות, שראשיהן ביססו את תביעתם להנהגה על ייחוס אבות, בעיקר ישירות לבעש"ט. הראשון שעשה זאת היה כנראה רבי ברוך ממז'יבוז', שטען לסמכות מתוקף קרבתו לסבו. הליך ירושה נערך לאחר פטירת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל ב-1787. עליונות הייחוס הופגנה בחסידות חב"ד עם מות מייסדם ב-1813; לאחר מאבק בין תלמידו הבולט רבי אהרן מסטרשלה לבנו רבי דובער שניאורי, ניצח השני והמשרה נותרה חזקה משפחתית מאז ועד פטירתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון ב-1994. משנות ה-20 של המאה ה-19 הפך עקרון הירושה למקובל כמעט ללא יוצא מן הכלל ברוב מזרח אירופה, למעט פולין הקונגרסאית, שבה הוסיפו לדבוק בהליך בחירה על ידי המעגל הפנימי של החצרות. זה דעך לטובת השושלתיות רק החל משנות ה-60, (למעט חסידות סלונים, שהתחילה את הנוהג הזה בתחילת המאה העשרים). הפיכת האדמו"רות לירושה חפפה את ההתמסדות של החסידויות לחצרות מאורגנות, מגמה שהתלוו אליה שמרנות גוברת ודגש מופחת על העיסוק בתורה המיסטית של הזרם: מושגים מימיו המוקדמים, כמו העלאת מחשבות זרות (טמאות) בתפילה כדי לזקק את הניצוץ שבהן, נדחקו לשוליים ואף גונו. מרטין בובר ואחרים כמוהו שהחזיקו בתפיסה רומנטית של החסידות המוקדמת ראו בכך דעיכה והתאבנות של התנועה, אף על פי שרוב החוקרים ציינו כי בתקופה זו היא הגיעה לשיא השפעתה ועוצמתה ולא פסקו בה תופעות של התחדשות רוחנית
לאחר פטירת הרבי מתמנה בנו במקומו. המינוי הוא לכל ימי חייו, גם אם מחמת מחלה הצדיק אינו מסוגל יותר לתפקד. במקרה כזה המנהיג בפועל של החצר עשוי להיות היורש המיועד או אחד מנאמני המכהן. לעיתים היה הבן היורש צעיר במיוחד ומונה על אף גילו. כאלה נודעו בשם ינוקא. בדרך כלל הבן הבכור מתמנה במקום אביו, אולם לפעמים מתמנה אחד הבנים האחרים על פי צואת האב, אולם לעיתים התרחשו לעיתים חיכוכים חריפים בין אוהדי יורשיו. במקרים רבים התפצלו התומכים, כפי שקרה בחסידות תולדות אהרן וחסידות סאטמר. יש חסידויות שבהן הקדימו תרופה למכה וכל אחד מהבנים החפץ בכך מקים לעצמו חצר.
הנהגה

הנהגתו של האדמו"ר את חסידיו ודבקותם בו מתבטאת בדברים רבים. אף תלמידי חכמים גדולים שבחסידות נכנעים בפני בנו של הרבי שיורש את מקומו, גם אם היה צעיר בימים. הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי שבא מרקע חסידי, סיפר שאחד מהעניינים שהפריעו לו ביותר הוא שצדיק צעיר שאל "איך היראת שמים שלך?" את זקן תלמידי החכמים שבחבורה. מראשית ימיה נהגו החברים בתנועה לעלות לרגל לבתי הצדיקים כדי לשהות במחיצתם. צורה נפוצה של דרך זו היא עריכת סעודות מרובות משתתפים – "טישים", מהמילה ביידיש לשולחן – בהן האדמו"רים נושאים דברי תורה ואנשיהם שרים זמירות. כמו כן, הם מחלקים שיריים ממאכליהם, הנחשבים אצל החסידים כבעלי סגולה. דגם נוסף שהתפתח מההתחלה היה הפדיון, ששימש כיסוד הכלכלי של החצרות; החברים בהן שלחו או הגישו לצדיק פתקא ('קוויטל') עם בקשות שונות, ובדרך כלל צירפו לכך סכום כסף, שכונה 'פדיון', או 'פדיון נפש'. מלבד פדיונות ותרומות מאנשיהם היו לאדמו"רים, שלרוב לא קיבלו שכר מהקהילות בהן חיו, הכנסות מועטות כמו מס השחיטה שגבו השוחטים שפעלו בהשגחתם. חלקם, כמו רבי ישראל מרוז'ין, נזקקו לכסף רב כדי לקיים חיי פאר שכללו בניית ארמונות מאובזרים. גם כיום נוהגים חסידים להתייעץ עם ראשי החצרות בכל ענייניהם. אחד התפקידים הבולטים בחצרות חסידיות הוא תפקיד המשב"ק (בראשי תיבות: "משמש בקודש"). הוא משמש אישית את האדמו"ר בצרכיו הפרטיים – מנקיון הבית, בישול ועוד. לעיתים ישנם כמה גבאים, ורק הראשי מכונה משב"ק; או לחלופין, גבאים מספר מכונים משמשים בקודש.
יחד עם יתר הנהגותיה, גם מעמדו המרכזי של הצדיק ספג ביקורת חריפה מאויביה של החסידות בין המתנגדים והמשכילים. האדמו"רים גונו כשרלטנים מאחזי עיניים ומושחתים המעניקים אישור לרמה הרוחנית הירודה של ההולכים אחריהם. במהלך המאה ה-19 ירדה עוצמת החיכוך בין חסידים ומתנגדים, בעוד שממשיכיה של ההשכלה עמדו בעוינותם.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, ספר האדמו"רים, הוצאת "אריאל", תשכ"א.
Stephen Sharot, Hasidism and the Routinization of Charisma, Journal for the Scientific Study of Religion, 1980.
בנימין בראון, The Two Faces of Religious Radicalism - Orthodox Zealotry and Holy Sinning in Nineteenth Century Hasidism in Hungary and Galicia.
הערות שוליים

↑  ,Jacques Gutwirth, The Rebirth of Hasidism: From 1945 to the Present Day, Odile Jacob, 2004. עמ' 7.
↑  רחל אליאור, "יש ואין - דפוסי יסוד במחשבה החסידית", משואות, מחקרים בספרות הקבלה ובמחשבת ישראל מוקדשים לזכרו של פרופ' אפרים גוטליב (בעריכת מ' אורון וע' גולדרייך), ירושלים מוסד ביאליק, תשנ"ד, עמ' 71-72.
↑  Glenn Dynner, Men of Silk:, The Hasidic Conquest of Polish Jewish Society, Oxford University Press, 2006. עמ' 7–11. להלן: דיינר.
↑  דיינר, עמ' 10. ציטוט מנועם אלימלך עמ' עא א.
↑  דיינר, עמ' 115–120.
↑  בנימין בראון, Hasidism Without Romanticism - Mendel Piekarz's Path in the Study of Hasidism, עמ' 455–457.‏Hasidism באנציקלופדיה יודאיקה, מהדורת 2007.
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
יואן ברמנר

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1970  (בן 54) אדינבורו, סקוטלנד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  Portobello High School 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
יואן ברמנר (באנגלית: Ewen Bremner; נולד ב-11 בדצמבר 1970) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון סקוטי.
התפרסם בסרטים הבריטיים המצליחים "טריינספוטינג" ו"סנאצ'" ובשוברי הקופות ההוליוודיים בלאק הוק דאון" ו"פרל הארבור".
ביוגרפיה

ברמנר נולד באדינבורו, סקוטלנד ולמד ב"בתיכון פרוטובלו".
ברמנר החל את דרכו בתעשייה הבריטית בתפקיד קטן בסרט הסקוטי "הבשורה על פי ויק".
לברמנר בת אחת בשם הרמוני, שנקראה על שמו של הבמאי הרמוני קורין.
קריירת משחק

ברמנר התגלה לראשונה לציבור הבריטי ב-1993 בדרמה של מייק לי "עירום" שם גילם נער סקוטי בשם ארצ'י הסובל מטיק.
ב-1995 שיחק בהפקה הוליוודית הראשונה "השופט דרד" בתור ג'וניור אנג'ל הצעיר מבין קבוצת הנבלים.
ברמנר התפרסם ברחבי העולם לראשונה ב-1996 ביצירת המופת של דני בויל, המוערכת ביותר של שנות ה-90 בקולנוע הבריטי של "טריינספוטינג". בסרט גילם את ספאד חברו המסומם של הדמות הראשית מארק רנטון (יואן מקגרגור) המכור להרואין.
ב-1999 ביצע ברמנר את אחת ההופעות הטובות ביותר בקריירה שלו בתפקיד הראשי בדרמה "ג'וליאן דונקי-בוי" בתור ג'וליאן צעיר בעל הפרעה נפשית המכניס את אחותו פרל (קלואי סביני) להריון.
בשנת 2000 שיחק בתפקיד קטן בתור פושע בשם מולט בסרט הפעולה של גאי ריצ'י - "סנאצ'".
ב-2001 עשה ברמנר את הפריצה ההוליוודית שלו בשני תפקידים משעשעים בדרמות מלחמה. הרומנטית של מייקל ביי "פרל הארבור" שם גילם את רד חברם המגמגם של דני (ג'וש הארטנט) ורייף (בן אפלק) והריאליסטית של רידלי סקוט "בלאק הוק דאון" בתור הריינג'ר סמל שון נלסון שנשאר בעמדת המקלע ביחד עם חברו טוואמבלי (טום הארדי) ומאבד את שמיעתו תוך כדי הלחימה ברחובות מוגדישו.
המשיך את תעסוקתו בהוליווד בסרט האקשן "המרדף", בקומדיית ההרפתקאות "  מסביב לעולם בשמונים יום" בתור הבלש פיקס ובמותחן האימה " הנוסע השמיני נגד הטורף" בתור הארכאולוג גרים מילר.
ב-2005 התפרסם ברמנר בדרמת המתח של וודי אלן "נקודת מפגש" בתור מפקח המשטרה דווד ובהפקת המופת של טום הופר "אליזבת הראשונה" בה שיחק את ג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
ב-2007 שיחק בקומדיה הבריטית השחורה "למות מלוויה" ובמיני סדרה הבדיונית "החדר האבוד" בדמותו של הרלוד סטרייטזק.
ב-2008 השתתף ברמנר בקומדיית הפעולה "המירוץ לזהב" בתור צייד האוצרות אלפונז, וב-2010 בסרטו השני תחת וודי אלן "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי".
בשנת 2017 השתתף בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC.
פילמוגרפיה נבחרת

הבשורה על פי ויק (1985)
עירום (1993)
השופט דרד (1995)
Skin‏ (1995)
טריינספוטינג (1996)
בית האסיד (1998)
ג'וליאן דונקי בוי (1999)
פרנואיד (2000)
סנאצ' (2000)
פרל הארבור (2001)
בלאק הוק דאון (2001)
16 שנים של אלכוהול (2003)
המרדף (2003)
חלומות מתוקים (2003)
מסביב לעולם בשמונים יום (2004)
הנוסע השמיני נגד הטורף (2004)
נקודת מפגש (2005)
מופלא (2006)
סיפורו של האלאם פו (2007)
למות מלוויה (2007)
המירוץ לזהב (2008)
כשתפגשי זר גבוה ומסתורי (2010)
חוש מושלם (2011)
רכבת הקרח (2013)
משורר בניו יורק (2014)
טריינספוטינג 2 (2017)
וונדר וומן (2017)
מורדים (אנ') (2017)
קוסמים ליום אחד: הפרח המכושף (2018) - דיבוב
פרה ראשונה (2020)
Freedom's Path ‏(2022)
Canyon of the Dead‏ (TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

טגארט (1990)
יומו של השלוש-רגל (2009)
מכת מחץ (2010)
עמוד שמונה (2011) - סרט טלוויזיה
בלקאאוט (2012)
Banished ‏ (2015)
Will ‏(2017)
לו הייתי פיראט (2022-הווה)
Cold Water‏ (TBA) - סדרה עתידית של ITV
תמיר עדי

תמיר עדי (נולד ב-2 במאי 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל כפר שלם.
קריירה

עדי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, ממנה עבר לזו של מכבי באר שבע. ב-6 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 מול הפועל אשקלון במסגרת גביע הטוטו. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בהליגה הלאומית, בניצחון 0–1 על הפועל נצרת עילית.
ב-3 בספטמבר 2012 חתם במ.ס. אשדוד אולם לא זכה לדקות משחק בליגה, ובינואר 2013 הושאל להכח עמידר רמת גן. בסיום העונה חזר לאשדוד, אך בינואר 2014 חזר להכח, בה שיחק שנה וחצי.
באוגוסט 2015 חתם במכבי קריית גת ובפברואר של אותה עונה חתם בהפועל רמת גן.
ב-5 ביולי 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים. כעבור שנה חתם בבית"ר ירושלים.
ב-21 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–2 על עירוני קריית שמונה, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-13 בספטמבר 2021 כבש את השער הראשון בניצחון 0–3 על הפועל ירושלים, שהיה השער הראשון בדרבי משנת 2000. ב-1 בנובמבר 2021 הורחק לראשונה בקריירה, בהפסד 0–1 להפועל נוף הגליל.
ב-6 בספטמבר 2022 חתם בעירוני קריית שמונה. ב-22 בינואר 2023, כשלושה וחצי חודשים לאחר הצטרפותו למועדון, שוחרר מהקבוצה.
ב-23 בינואר 2023 חתם בבית"ר ירושלים עד תום עונת 2022/2023.
ב-20 ביוני 2023 חתם לשנתיים בהפועל חדרה.ב-6 ביוני 2024 שוחרר מהקבוצה
ב-5 בפברואר חתם בהפועל כפר שלם.
תארים

גביע הטוטו: 2019/2020
גביע המדינה: 2022/2023
גביע הטוטו: 2017/2018
הערות שוליים

↑  יגאל ברמן, ‏תמיר עדי חתם באשדוד: קבוצה שמקדמת צעירים, באתר ONE‏, 3 בספטמבר 2012
↑  קובי פורטל, תמיר עדי חתם בהפועל קטמון, באתר דאבל פס, 5 ביולי 2018
↑  תומר לוי, ‏עדי תמיר ושלום אדרי חתמו בבית"ר ירושלים, באתר ערוץ הספורט, 30 ביוני 2019
↑  שלום אלבז, ‏מהבירה לצפון: תמיר עדי חתם בקריית שמונה, באתר ONE‏, 6 בספטמבר 2022
↑  אופיר סער ושלמה וייס‏, תמיר עדי סיכם את תנאיו בבית"ר ירושלים. אביב סולומון מועמד, באתר וואלה, 22 בינואר 2023
↑  אופיר סער‏, תמיר עדי חתם בבית"ר ירושלים: "תמיד הייתה בי התקווה לחזור", באתר וואלה, 23 בינואר 2023
↑  רענן ברנובסקי‏, נפרד מבית"ר ירושלים: תמיר עדי חתם לשנתיים בהפועל חדרה, באתר וואלה, 20 ביוני 2023
לוסי לולס

| --- | --- |
לולס, קומיק-קון 2016
לולס, קומיק-קון 2016
 לידה:  29 במרץ 1968 (בת 56) ניו זילנד מאונט אלברט, אוקלנד, ניו זילנד
 שם לידה:  Lucille Frances Ryan 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 עיסוק:  זמרת
 מקום לימודים:  ואנארטס  Marist College 
 בן או בת זוג:  רוברט טאפרט (1998–?) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של ניו זילנד (11 ביוני 2004) 
 http://lucylawless.net/
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסיל פרנסס "לוסי" לולס (באנגלית Lucille Frances "Lucy" Lawless; נולדה ב-29 במרץ 1968) היא שחקנית וזמרת ניו זילנדית, אשר מוכרת בעיקר מתפקידה בתור זינה בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת" (2001-1995), בתור דיאנה בירס (מס' 3) בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" (2009-2005) ובזכות הופעתה בתור רובי נובי בסדרה "אש נגד כוחות הרשע" (2018-2015) של רשת Starz.
ביוגרפיה

לולס נולדה בעיר מאונט אלברט, אוקלנד, ניו זילנד, לפרנק, בנקאי וראש העיר לשעבר של מאונט אלברט, ולג'ולי, מורה. לולס החלה את לימודי המשחק בבית ספר למשחק, וכן למדה משחק באוניברסיטת אוקלנד. בעת הלימודים סבלה ממחלת הבולימיה.
קריירה

לולס התפרסמה בעיקר בזכות גילום זינה בסדרה זינה הנסיכה הלוחמת בשנים 1995–2000, וכן בזכות משחקה בסדרות בטלסטאר גלקטיקה, ספרטקוס: דם וחול וספרטקוס: אלוהי הזירה. לולס הופיעה גם בתפקידי אורח רבים, בין היתר בסדרות הרקולס: המסעות המופלאים, טיסת הקונקורדים, תרגיע ותיקים באפלה.
בשנת 2015 הצטרפה כחלק מצוות השחקנים הראשי לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "סיילם", אותה הפיק וכתב בראנון בראגה.
בשנת 2020 לקחה חלק בדיבוב הסדרה "מלחמת הכוכבים: התנגדות" של ערוץ דיסני. בשנת 2021 לקחה חלק בדיבוב הסרט "המיניונים: עלייתו של גרו"; שיציאתו לאקרנים נדחתה עקב מגפת הקורונה ועלייתו המחודשת נקבעה ליולי 2022.
חיים אישיים

בשנת 1988, היא נכנסה להריון מבן זוגה גארת' לולס בזמן שעבדה איתו באוסטרליה. הם נישאו באותה שנה בקלגורלי, מערב אוסטרליה, ואז חזרו לניו זילנד שם נולדה בתם, דייזי. הם התגרשו ב-1995. לוסי שמרה מאז על שם המשפחה שלו.
ב-28 במרץ 1998, נישאה לולס למפיק הטלוויזיה רוברט ג'י "רוב" טאפרט, לאחר שהשניים הכירו בצילומים לסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת". יש להם שני בנים משותפים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | Within the Law | ואריטי |  |
| 1991 | The End of the Golden Weather | חברה של ג'ו |  |
| 1998 | הרקולס וזינה: הקרב על הר האולימפוס | זינה | דיבוב |
| 2000 | ג'ינג'ר סנאפס | כרוז בבית ספר |  |
| 2002 | ספיידרמן | פאנקיסטית |  |
| 2004 | יורוטריפ | מאדאם ונדרסקס |  |
| 2005 | בוגימן | מרי ג'נסן |  |
| 2006 | The Darkroom | שריל |  |
| 2008 | רומח הדרקון - דרקונים של דמדומי הסתיו | גולדמון | דיבוב |
| 2008 | ליגת הצדק: הגבול החדש | וונדר וומן | דיבוב |
| 2008 | סיפורים לפני השינה | אספן |  |
| 2009 | Bitch Slap | האם העליונה |  |
| 2017 | The Changeover | מרים קארליסל |  |
| 2018 | זה נגמר | לקוחה |  |
| 2019 | Mosley | ברה | דיבוב |
| 2021 | The Spine of Night | צוד | דיבוב |
| 2022 | המיניונים: עלייתו של גרו | נאנצ'אק | דיבוב |