מחנה הריכוז פצ'ורה
הנצחה

בשטח פצ'ורה הוקמו לוחות זיכרון בודדים. בקברי האחים בבית הקברות היהודי הסמוך הוקמה מצבת זיכרון והוצבו אבני זיכרון נוספות. לשון הכתובת ברוסית על מצבת הזיכרון: "אלפי אנשים אומללים לא הצליחו לחיות...הקלגסים הגרמניים – הפשיסטים והשוטרים שלהם ניתקו באכזריות את נשימתם, קולם ומחשבותיהם, וחיי נשים ילדים וזקנים. אי אפשר לתאר במילים את מותם...תישבע שלעולם לא תרשה שזה יקרה שוב. שמור על זכרונם הטהור של הקורבנות לדורות. אל תשכח..."
מיד לאחר המלחמה, אתנומוזיקולוג סובייטי בשם מויסי ברגובסקי ביקר בעיירות באזור שהיה צפון טרנסניסטריה כדי לדבר עם ניצולים, מודע לעובדה ששיעורי ההישרדות היו גבוהים בהרבה בטרנסניסטריה מאשר באוקראינה הכבושה בידי הגרמנים. הצוות שלו הקליט שירים שביצעו ניצולי פצ'ורה מטולצ'ין, ברסלב, ברשד ועוד. הצוות שלו גם תיעד את מילות השירים, בברסלב פגשו אישה בת עשרים בשם פולי מונסטירסקי ששרה מנגינה שלמדה במחנה פצ'ורה: "השיר על מחנה פצ'ורה" שבין מילותיו: "שום דבר לאכול או לשתות, הם עינו אותנו, הדלת והשער נחסמו עבורנו, אנשים נפלו כמו זבובים, נפלו גם ביום וגם בלילה...היטלר השוחט נכנס והוא הרס, אוי, את חיינו". שנים מאוחר יותר, המילים שימשו לעיבודים מוזיקליים חדשים על ידי קבוצה מוזיקלית מטורונטו שאלבומה (Yiddish Glory : The Lost Songs of World War II) היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2019.
בהתחשב בהמשכיות החיים היהודיים בעיירות מה שהיה צפון טרנסניסטריה – היום, מחוז ויניציה באוקראינה – וקיומן של קהילות דוברות יידיש שלאחר המלחמה, גילו חוקרים עניין רב בשרידי החיים היהודיים באזור. זה כולל את המלומד ג'פרי ויידלינגר וקבוצות מסנט פטרסבורג, שביקרו ניצולים בעיירות כמו טולצ'ין כדי לראיין ניצולים בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. הסופר הבולט בשפה היידיש בוריס סנדלר עסק ביצירותיו במחנה פצ'ורה ובשואה ברומניה, כולל באוסף הנובלות "נעליים אדומות לרחל".
מחנה פצ'ורה היה גם נושא לסרט תיעודי של יוצר הסרטים הישראלי בוריס מפציר, "אנחנו מאפשרים לכם למות".
בשנת 2022 פרסם נכדו של ניצול פצ'ורה מוטל ברוורמן ספר זיכרונות משפחתי על הישרדות סבו במחנה: "אז הם זוכרים: סיפור משפחה יהודית על הישרדות השואה באוקראינה הסובייטית".
לקראת תחילת שנות ה-90 הוקמה אנדרטה לזכר קורבנות השואה מברסלב בבית הקברות היהודי החדש של העיירה, הכתובת הרוסית אומרת: "לזכרם של תושבי ברסלב שעונו באכזריות למוות במחנות הריכוז הגרמניים-פשיסטים ברסלב ופצ'ורה 1941–1944". בתקופה הפוסט-סובייטית הוצב מגן דוד בראש האנדרטה.
לקראת סוף התקופה הסובייטית הוצמד לוח זיכרון לבניין בפצ'ורה, ששימש כמחנה מוות במהלך המלחמה. לאחר נפילת ברית המועצות, שונה נוסח הכתובת הזו וכעת, באוקראינית, הוא אומר: "במקום זה שכן מחנה המוות הפשיסטי 'הלולאה' לאוכלוסייה היהודית, שבו עשרות אלפי נשים, גברים וילדים, חפים מפשע, נהרגו, בשנות הכיבוש הגרמני-פשיסטי 1941–1944".
בספרה "רשימת האימהות" שיצא בשנת 2017 עוסקת ד"ר גלי מיר-תיבון בפרשת גירוש 3,000 היהודים ממחוז מוגילב לפצ'ורה בספטמבר 1942. רשימת האימהות היא רשימה שהורכבה לאחר שכבר גורשו כל העניים, והנכים, וחסרי התועלת, ונכללו בה האימהות, החד-הוריות, אלה שבעליהן מתו או גורשו כבר קודם לכן, או נשלחו למחנות עבודת פרך (וכנראה לא יחזרו משם), או שהיו פושעים (גנבו אוכל, למשל, כדי להאכיל את בני משפחותיהם) והוצאו להורג. אימהות, וילדיהן, שהיוו מעמסה על הקהילה, שכן אינן באמת יצרניות, ואינן מסוגלות לפרנס עצמן והקהילה אינה יכולה לפרנסן, כי המשאבים דלים ואף הם הולכים ומתמעטים. הספר עוסק בשיתוף הפעולה של המשטרה היהודית והוועד היהודי במוגילב כדי למלא את המכסה לטרנספורט שהכתיבו הרומנים ובגורלן המר של האימהות וילדיהן לאחר שגורשו לפצ'ורה. הספר מתאר את סיפורן של שלוש אימהות שנשלחו עם ילדיהן למחנה ההרעבה, אחת מהן דודתה של אם המחברת שילדיה נרצחו בפצ'ורה.