stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שארלוט הורנטס
היסטוריה > 2004–2007: ליגת ה-NBA חוזרת לשארלוט

לפני תחילת עונת 2004/2005, מינו הבובקאטס את ברני ביקרסטאף לתפקידי המאמן הראשי והג'נרל מנג'ר של המועדון. בדראפט ההרחבה של שנת 2004, שנערך ב-22 ביוני 2004, בחרו הבובקאטס 19 שחקנים בסך הכול, ביניהם הסמול פורוורד ג'רלד וולאס והסנטר פרימוז ברזץ'. בדראפט 2004 ניצלה שארלוט את הבחירה השנייה כדי לבחור את הסנטר אמקה אוקפור מאוניברסיטת קונטיקט.
משחקם הראשון של הבובקאטס נערך ב-4 בנובמבר באולם שארלוט קולוסיאום, והסתיים בהפסד 103:96 לוושינגטון ויזארדס. יומיים לאחר מכן, ניצחו הבובקאטס בפעם הראשונה בהיסטוריית המועדון כאשר גברו על האורלנדו מג'יק, 111:100. כמו קבוצות ההרחבה נוספות בעבר, התמודדו הבובקאטס עם מאבקים בתחתית הליגה, והם סיימו את העונה הסדירה במאזן של 18:64, כשהם אינם מצליחים לנצח יותר משני משחקים ברציפות. באופן אישי, הרוקי אמקה אוקפור הציג יכולת מצוינת בעונתו הראשונה, העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות ו-10.9 ריבאונדים למשחק וזכה בתואר רוקי העונה.
בדראפט 2005 בחרו הבובקאטס את ריימונד פלטון (בחירה חמישית) ושון מיי (בחירה 13), שניהם מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית. עם פלטון ומיי, כתוספת לאוקפור ווולאס, קיוו במועדון לבנות בסיס צעיר ויציב להצלחה עתידית. את עונתם השנייה בליגת ה-NBA פתחו הבובקאטס בניצחון בהארכה כפולה על הבוסטון סלטיקס באולמם החדש, שארלוט בובקאטס ארנה. אף על פי ששוב השתרכו מאחור במשך רוב שלבי העונה, הצליחו הבובקאטס לסיים את העונה הסדירה עם ארבעה ניצחונות רצופים שהביאו אותם למאזן של 26:56, שיפור של שמונה ניצחונות מהעונה הקודמת. לאחר העונה, הודיעו הבובקאטס כי אגדת ה-NBA ויליד קרוליינה הצפונית, מייקל ג'ורדן, קנה מיעוט של מניות ניהול במועדון, והפך לבעל המניות השני בגודלו במועדון וראש מחלקת פעולות הכדורסל.
הבובקאטס המשיכו והראו השתפרות מסוימת במהלך עונת 2006/2007, תוך שהם מציגים במהלך חודש פברואר מאזן של 22:33 שעורר תקוות מסוימות להגעה למשחקי הפלייאוף. בהמשך העונה נחלשה הקבוצה ואף סבלה מסדרה של שמונה הפסדים רצופים שדרדר את מאזנם ל-22:41 בתחילת חודש מרץ. בעקבות התדרדרות זו, הודיע מייקל ג'ורדן כי המאמן הראשי ברני ביקרסטאף לא ימשיך לאמן את הקבוצה בעונה הבאה, אך ימשיך ויסיים את העונה הנוכחית. ביקרסטאף סיים את חוזהו בבוקאטס בצורה מרשימה עם 11 ניצחונות ב-19 המשחקים האחרונים של העונה הסדירה, שהביא את הבובקאטס למאזן 33:49 בסיום העונה. בשלוש עונותיו עם הבובקאטס, החזיק ביקרסטאף במאזן של 77 ניצחונות ו-169 הפסדים.
במהלך פגרת שנת 2007 התמקדה הנהלת הבובקאטס במינויים מקצועיים, כשהציבה את רוד היגינס בתפקיד הג'נרל מנג'ר, ומינתה את סם וינסנט לתפקיד מאמן הקבוצה. בדראפט 2007 בחרה שארלוט את ברנדן רייט כבחירה השמינית, ושלחה אותו מיד לגולדן סטייט ווריורס בעסקה שכללה את ג'ייסון ריצ'רדסון שנשלח לשארלוט. הבובקאטס לא הצליחו ליצור תנופה ממהלכי הפגרה וסיימו את עונת 2007/2008 במאזן מאכזב של 32:50. הקבוצה, ששרר בה הביטחון כי ניתן לסיים את העונה בהופעת פלייאוף ראשונה, נאלצה להיאבק בשמועות עקשניות כי השחקנים הסתכסכו עם המאמן, שפוטר בסיום עונתו היחידה בשארלוט.
היסטוריה > 2007–2010: תקופת לארי בראון

ב-29 באפריל 2008, הגיעו הבובקאטס להסכם עם חבר היכל התהילה של הכדורסל לארי בראון כמאמן הראשי של הקבוצה. עם הבחירה התשיעית בדראפט 2008, בחרו הבובקאטס את הרכז די. ג'יי. אוגוסטין מאוניברסיטת טקסס. בדצמבר 2008, מעט יותר מחודש לאחר פתיחת העונה, העבירו הבובקאטס את הקלעי המוביל שלהם, ג'ייסון ריצ'רדסון יחד עם ג'ארד דאדלי לפיניקס סאנס תמורת בוריס דיאו וראג'ה בל. הטרייד התברר כמוצלח כאשר הקבוצה התקרבה להופעת הפלייאוף הראשונה בתולדות הבובקאטס במהלך עונת 2008/2009, אך סיימה בפיגור של ארבעה ניצחונות מהמקום השמיני במזרח עם מאזן של 35:47. בסיום העונה הודיע הבעלים של הקבוצה, רוברט ג'ונסון, כי הוא מעמיד את המועדון למכירה.
במהלך הפגרה, ג'רלד הנדרסון נבחר במקום ה-12 של דראפט 2009. כמו כן ביצעו הבובקאטס טרייד על אמקה אוקפור תמורת הסנטר של ניו אורלינס הורנטס טייסון צ'נדלר, ודרך טריידים נוספים רכשו את סטיבן ג'קסון ואייסי לאו מגולדן סטייט ווריורס. ב-27 בפברואר 2010 נודע כי רוברט ג'ונסון החליט למכור את המועדון למייקל ג'ורדן, עסקה שהפכה את ג'ורדן לשחקן העבר הראשון שיש לו רוב בבעלות על קבוצת NBA. במהלך עונת 2009/2010 נבחר ג'רלד וולאס להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.2 נקודות ו-10.0 ריבאונדים למשחק. בכך הפך וולאס לשחקן האולסטאר הראשון (ובדיעבד גם האחרון) שמייצג את שארלוט בתקופתם כ"בובקאטס". ב-9 באפריל 2010 הצליחו הבובקאטס להעפיל לראשונה בתולדותיהם אל משחקי הפלייאוף לאחר שגברו על ניו אורלינס הורנטס בתוצאה 104:103, והקבוצה סיימה את העונה הסדירה במאזן חיובי של 44:38. לפלייאוף העפילו הבובקאטס מהמקום השביעי במזרח, והובסו בתוצאה 4:0 על ידי אורלנדו מג'יק.
היסטוריה > 2010–2013: השנים האחרונות כשארלוט בובקאטס

את עונת 2010/2011 החלו הבובקאטס עם תקוות גדולות בעקבות הצלחתם בעונה הקודמת, אך הבובקאטס השתרכו מאחור בתחילת העונה, ובדצמבר 2010 הודיע מייקל ג'ורדן על פיטוריו של לארי בראון מתפקיד המאמן הראשי, לאחר שהקבוצה השיגה מאזן של 9:19 בלבד מפתיחת העונה. באותו היום, מונה המאמן הוותיק פול סיילאס לתפקיד המאמן הראשי. ב-24 בפברואר 2011, ביום האחרון להעברות ב-NBA, ביצעו הבובקאטס כמה טריידים כדי לפנות מקום מתחת לתקרת השכר של הקבוצה כששלחו את ג'רלד וולאס לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת ג'ואל פריזבילה, שון מרקס, דנטה קנינגהם ושתי בחירות סיבוב ראשון. כמו כן הם שלחו את הסנטר הוותיק נאזי מוחמד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר תמורת די ג'יי וייט ומוריס פיטרסון. בהמשכה של העונה פציעות של סטיבן ג'קסון וטיירוס תומאס חיסלו כל סיכוי לשארלוט להדביק את אינדיאנה פייסרס בתחרות על המקום השמיני והאחרון לפלייאוף, והבובקאטס סיימו את העונה הסדירה במאזן של 34:48.
בדראפט 2011 בחרה שארלוט בבחירה התשיעית את הרכז קמבה ווקר, אשר היה אחד השחקנים הבולטים שלה ב-8 העונות הבאות. בעונת 2011/2012 המקוצרת שברו הבובקאטס את השיא השלילי לעונה אחת עם אחוז ניצחונות של 10.3% (מאזן 59-7); השיא הקודם היה שייך לפילדלפיה 76' בעונת 1972/1973, עם אחוז ניצחונות של 11%.
ב-2013 הגיש מייקל ג'ורדן בקשה למועצת מנהלי הליגה לשינוי השם לשארלוט הורנטס החל מעונת 2014/2015, לאחר שהניו אורלינס הורנטס (דאז) שינו את שמם לניו אורלינס פליקנס והחזירו את זכויות השם 'הורנטס' לשארלוט. ב-18 ביולי של אותה השנה, הכריזה הנהלת ליגת ה-NBA כי אישרה פה-אחד את הבקשה לשינוי שם הקבוצה וכי שארלוט בובקאטס תחזור להיות שארלוט הורנטס לאחר עונת 2013/2014.
בדראפט 2013, בחרו הבובקאטס את קודי זלר כבחירה מספר 4 בדראפט. הבובקאטס גם החתימו את השחקן החופשי אל ג'פרסון, לאחר שסיים את חוזהו ביוטה ג'אז. באותה עונה העפילו הבובקאטס לפלייאוף ה-NBA לאחר שסיימו במקום השביעי במחוז המזרחי, עם מאזן של 43:39. הבובקאטס הודחו בפלייאוף על ידי הפיינליסטית של אותה עונה, מיאמי היט, אחרי 4 משחקים בלבד. המשחק הרביעי היה גם המשחק האחרון של הקבוצה כשארלוט בובקאטס.
היסטוריה > 2014–הווה: ההורנטס חוזרים לשארלוט

ב-20 במאי 2014 חזרה הקבוצה להיקרא שארלוט הורנטס. בדראפט 2014, ההורנטס בחרו את נואה וונלה בבחירה התשיעית, ואת פיי ג'יי היירסטון בבחירה ה-26. באותו הקיץ החתימה שארלוט גם את לאנס סטיבנסון, שסיים את חוזהו באינדיאנה פייסרס, על חוזה ל-3 שנים תמורת 27 מיליון דולר, ואת מרווין ויליאמס, הפורוורד בן ה-28 שסיים חוזה ביוטה ג'אז, על חוזה לשנתיים תמורת 14 מיליון דולר. את עונת 2014/2015 סיימו ההורנטס במקום ה-11 במזרח, עם מאזן 33:49. לקראת עונת 2015/2016 צירפה הקבוצה מספר שחקנים בולטים, ביניהם ניקולא באטום (מפורטלנד) וג'רמי לין (מהלייקרס), וכן בחרה בדראפט 2015 את כוכב המכללות פרנק קמינסקי בבחירה התשיעית.
בעונת 2015/16 סיימה הקבוצה במקום ה-6 במזרח עם מאזן 48:34. בסאבב הפלייאוף הראשון פגשה הקבוצה את מיאמי היט לה הפסידה 4:3 והודחה. בקיץ 2016 איבדו ההורנטס מספר שחקנים מובילים, בהם ג'רמי לין, אל ג'פרסון וקורטני לי. מנגד, באותו קיץ חתמו בקבוצה רוי היברט, מרקו בלינלי ורמון שסנס. באותה עונה, שחקנה הצעיר של הקבוצה, קמבה ווקר, נבחר לראשונה למשחק האול סטאר, אך על אף הצלחתו הרבה מבחינה אישית, ההורנטס סיימו את העונה במאזן שלילי ולא התקדמו לפלייאוף. בקיץ 2017, חתם בקבוצה שחקנה של האטלנטה הוקס, דוויט הווארד, ובדראפט 2017, הם בחרו את מליק מונק ופרנק ג'קסון. ג'קסון עבר בטרייד לניו אורלינס פלקינס תמורת דווין בקון. בנוסף, חתם בקבוצה רוקי השנה לשעבר, מייקל קרטר ויליאמס. בעונה זו נבחר כוכב הקבוצה, קמבה ווקר לאול סטאר בפעם השנייה.
לקראת העונה הבאה, עונת 2018/2019, חתם בקבוצה האול סטאר ואלוף ה-NBA ארבע פעמים לפני כן עם הסן אנטוניו ספרס, טוני פארקר. בעונה זו, ההורנטס הגיעו למקום ה-9 במזרח, ולא העפילו לפלייאוף. בדראפט 2019, בחרו ההורנטס את פי. ג'יי וושינגטון. באותו קיץ, עשו ההורנטס העברה משמעותית, כשהעבירו את השחקן המוביל שלהם, קמבה ווקר, בטרייד לבוסטון, בתמורה לטרי רוזיר. באותה עונה, רשם שחקנה הצעיר של שארלוט, דבונטה גראהם, עונה מצוינת, כשקלע בממוצע 18.2 נקודות למשחק. למרות זאת, ההורנטס לא הגיעו לפלייאוף.
קיץ 2020 היה משמעותי מאוד עבור ההורנטס. בדראפט 2020, בחרו ההורנטס בבחירה ה-3 של הסיבוב הראשון, את לאמלו בול, והחתימו את שחקן הבוסטון סלטיקס, גורדון היוורד ל-4 שנים, בתמורה ל-120 מיליון דולר.
ביוני 2022 חזר סטיב קליפורד לאמן את הקבוצה, ארבע שנים אחרי שעזב אותה, וחתם על חוזה אימון לשלוש שנים. קודם להחתמתו, היו מועמדים לתפקיד קני אטקינסון ומייק ד'אנטוני.
האולם הביתי

שארלוט קולוסיאום (2004–2005)
ספקטרום סנטר (2005–הווה), נקרא בעבר "שארלוט בובקאטס ארנה" (2005–2008) ו"טיים וורנר כייבל ארנה" (2008–2016)
במהלך עונתם הראשונה, שיחקו הבובקאטס את משחקיהם הביתיים באולם השארלוט קולוסיאום, בעת שאולמם החדש (השארלוט בובקאטס ארנה) היה בשלבי בנייה. לאחר השלמתו, סגרה העירייה את אולם הקולוסיאום המיושן, במהלך הפגרה של שנת 2005 וחנכה את האולם החדש עם הופעה של להקת הרולינג סטונז.
בחודש אפריל 2008, הגיעו הבובקאטס לעסקה בכל הקשור לזכויות שיום האולם עם חברת טיים וורנר כייבל, תחנת הטלוויזיה בכבלים הגדולה ביותר באזור העיר שארלוט. בתמורה לזכויות שיום האולם, הסכימה חברת טיים וורנר לבטל את ההסכם שהיה לחברת הכבלים עם הבובקאטס ושהגביל את החשיפה של המועדון בארבע השנים הראשונות.
לוגואים

לוגו הקבוצה בתקופת שארלוט הורנטס בין השנים 1988–2002
לוגו הקבוצה בתקופת שארלוט בובקאטס בין השנים 2004–2012
לוגו הקבוצה בתקופת שארלוט בובקאטס בין השנים 2012–2014
לוגו הקבוצה הנוכחי מאז שנת 2014
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דיק הארטר | 1988–1990 | 122 | 28 | 94 | 0.230 | – | – | – | - |
| ג'ין ליטלס | 1990–1991 | 124 | 37 | 87 | 0.298 | – | – | – | - |
| אלן בריסטו | 1991–1996 | 410 | 207 | 203 | 0.505 | 13 | 5 | 8 | 0.385 |
| דייב קאונס | 1996–1999 | 179 | 109 | 70 | 0.609 | 12 | 4 | 8 | 0.333 |
| פול סיילאס | 1999–2002 | 281 | 161 | 120 | 0.573 | 23 | 11 | 12 | 0.478 |
| ברני ביקרסטאף | 2004–2007 | 246 | 77 | 169 | 0.313 | – | – | – | - |
| סם וינסנט | 2007–2008 | 82 | 32 | 50 | 0.390 | – | – | – | - |
| לארי בראון | 2008–2010 | 192 | 88 | 104 | 0.458 | 4 | 0 | 4 | 0.000 |
| פול סיילאס (2) | 2010–2012 | 120 | 32 | 88 | 0.267 | – | – | – | - |
| מייק דנלאפ | 2012–2013 | 82 | 21 | 61 | 0.256 | – | – | – | - |
| סטיב קליפורד | 2013–2018 | 410 | 196 | 214 | 0.478 | 11 | 3 | 8 | 0.273 |
| ג'יימס בורגו | 2018–2022 | 301 | 138 | 163 | 0.458 | – | – | – | – |
| סטיב קליפורד (2) | 2022–2024 | 164 | 48 | 116 | 0.293 | – | – | – | – |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| קארל שיר | 1987–1990 | – |
| אלן בריסטו | 1990–1991 | – |
| דייב טוורדזיק | 1991–1995 | – |
| בוב באס | 1995–2002 | זכייה בפרס מנהל העונה (1997) |
| המועדון חדל מלהתקיים | 2002–2004 |  |
| ברני ביקרסטאף | 2004–2007 | – |
| רוד היגינס | 2007–2011 | – |
| ריץ' צ'ו | 2011–2018 | – |
| מיץ' קופצ'אק | 2018–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

נקודות: 60, קמבה ווקר נגד בוסטון סלטיקס, 18 בנובמבר 2018.
ריבאונדים: 30, דווייט הווארד נגד ברוקלין נטס, 21 במרץ 2018.
אסיסטים: 20, ברווין נייט נגד קליבלנד קאבלירס, 11 בינואר 2005.
חטיפות: 9, אדי ג'ונס נגד אינדיאנה פייסרס, 4 בנובמבר 1999.
חסימות: 12, ולאדה דיבאץ נגד ניו ג'רזי נטס, 12 בפברואר 1997.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מתייחסים לעונה הסדירה בלבד, ומעודכנים לסוף עונת 2023/2024.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. קמבה ווקר – 12,009  2. דל קרי – 9,839  3. ג'רלד וולאס – 7,437  4. לארי ג'ונסון – 7,405  5. טרי רוזיר – 5,974 |  ריבאונדים: 1. אמקה אוקפור – 3,516  2. לארי ג'ונסון – 3,479  3. ג'רלד וולאס – 3,398  4. קודי זלר – 2,824  5. ביסמאק ביומבו – 2,625 |  אסיסטים: 1. מאגסי בוגס – 5,557  2. קמבה ווקר – 3,308  3. ריימונד פלטון – 2,573  4. דייוויד וסלי – 1,911  5. בארון דייוויס – 1,605 |  חטיפות: 1. מאגסי בוגס – 1,067  2. ג'רלד וולאס – 827  3. קמבה ווקר – 799  4. דל קרי – 747  5. ריימונד פלטון – 565 |  חסימות: 1. אלונזו מורנינג – 684  2. אמקה אוקפור – 621  3. ביסמאק ביומבו – 607  4. ג'רלד וולאס – 531  5. אלדן קמפבל – 484 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  רוקי השנה לארי ג'ונסון – 1992  אמקה אוקפור – 2005  לאמלו בול – 2021 השחקן השישי של העונה דל קרי – 1994 מנהל השנה בוב באס – 1997 |  חמישיית העונה השנייה לארי ג'ונסון – 1993  גלן רייס – 1997 חמישיית העונה השלישית אנתוני מייסון – 1997  גלן רייס – 1998  אדי ג'ונס – 2000  אל ג'פרסון – 2014  קמבה ווקר – 2019 חמישיית ההגנה הראשונה ג'רלד וולאס – 2010 חמישיית ההגנה השנייה אנתוני מייסון – 1997  אדי ג'ונס – 1999, 2000  פי. ג'יי. בראון – 2001 |  חמישיית הרוקיז הראשונה קנדל גיל – 1991  לארי ג'ונסון – 1992  אלונזו מורנינג – 1993  אמקה אוקפור – 2005  לאמלו בול – 2021 חמישיית הרוקיז השנייה רקס צ'אפמן – 1989  ג'יי. אר. ריד – 1990  ריימונד פלטון – 2006  ולטר הרמן – 2007  אדם מוריסון – 2007  די. ג'יי. אוגוסטין – 2009  מייקל קיד-גילכריסט – 2013  קודי זלר – 2014  פי. ג'יי. וושינגטון – 2020 |  MVP של משחק האולסטאר גלן רייס – 1997 שחקנים במשחק האולסטאר לארי ג'ונסון – 1993, 1995  אלונזו מורנינג – 1994, 1995  גלן רייס – 1996, 1997, 1998  אדי ג'ונס – 2000  בארון דייוויס – 2002  ג'רלד וולאס – 2010  קמבה ווקר – 2017, 2018, 2019  לאמלו בול – 2022 |  |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | עמדה | שנים בקבוצה | תאריך הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13 | בובי פילס | קלע | 1997–2000 | 9 בפברואר 2000 |
דבורה פוגל

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1900 בורשטין, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצחה:  אוגוסט 1942 (בגיל 42) גרמניה הנאצית לבוב, District of Galicia, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה היגלונית, אוניברסיטת לבוב 
 שפות היצירה:  יידיש, פולנית, גרמנית 
 
דבורה פוגל (1902, בורשטין, גליציה, (כיום אוקראינה) – 1942, גטו לבוב; ידועה גם בשם: דבוירה פוגעל, או באנגלית: Debora Vogel) הייתה משוררת, מסאית ומחנכת ביידיש. פוגל שלטה בפולנית ובגרמנית וידעה עברית, ולמדה במיוחד יידיש ופרסמה בעיקר בשפה זו כביטוי לקשריה המיוחדים עם היהדות. פוגל השלימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטאות בלבוב ובקרקוב והייתה ארוסתו הראשונה של הסופר ברונו שולץ. היא נספתה בשנת 1942 בגטו לבוב.
ביוגרפיה

דבורה פוגל נולדה בבורשטין למשפחה לא שומרת מצוות ודוברת פולנית. אביה, אנשל פוגל, היה מנהל בית הספר של הברון הירש בבורשטין. במלחמת העולם הראשונה, כשהייתה דבורה בת 14, ברחה המשפחה לווינה, אוסטריה, ולאחר מכן השתקעה בלבוב, שם כיהן אביה כמנהל בית היתומים בעיר. אמה הייתה אחותו של הרב הראשי של שוודיה, ד"ר מרדכי מרקוס אהרנפרייז, שעבד בשיתוף פעולה הדוק עם הרצל בקונגרס הציוני הלאומי הראשון. היא שימשה כמנהלת המשק בבית היתומים בלבוב.
ב-1926 סיימה פוגל באוניברסיטת קרקוב את לימודי הדוקטורט וב-1928 החלה בהוראת פסיכולוגיה וספרות פולנית בסמינר העברי למורים בלבוב. בין הספרים שכתבה: "מָנֶקינים" (בובות בחלון ראווה), 1934 - שירה, ו"פריחת האקציה" (עץ השיטה) - 1935, פרוזה.
במהלך לימודיה כתבה פוגל שירה בגרמנית, אך לאחר שהכירה את ספרות היידיש החלה בהדרגה לכתוב בשפה זו. היא החלה להיות פעילה במעגלים הספרותיים ביידיש, ואף כתבה מספר מאמרים לכתבי עת יידים ופולניים. שיריה ומאמריה הופיעו גם בכמה עיתונים יהודיים בניו יורק.
על מערכת היחסים הרומנטית בין דבורה פוגל ובין ברונו שולץ מעידים חמישה מכתבים שלה שהתגלו בעליית הגג של שולץ, לאחר שנספה גם הוא בשואה. חליפת המכתבים הזו השפיעה על יצירתם של שני הצדדים. שולץ נהג להעלות זיכרונות במכתביו לצד טקסטים גרוטסקיים ופנטסטיים. פוגל הכירה בערכם הספרותי של הטקסטים, ועודדה אותו לפרסם אותם כסיפורים, וכך נולד ספרו הידוע: "חנויות הקינמון". היא, מצדה, כתבה את חוויותיה מיחסיה עם שולץ בשיריה. בסופו של דבר בוטלו האירוסים ופוגל נישאה לאחר ונולד להם בן אחד, אנשל.
דבורה פוגל נספתה עם משפחתה בגטו לבוב בשנת 1942.
יצירתה

בספר שיריה "טאג פיגורן" (דמויות יום) כתבה פוגל על תפיסתה את כתיבת השירים:
חוק השיעמום הוא ללא חומלה. ולא בלבד בהתרחשויות ובחוויות מתגלה החוק הזה, אלא גם מהלך חיי הצורה מוסדר ונמדד על ידו. עד כדי כאב אפשר שיגיע שעמומו של סגנון. פירוש: צירופי צורה של סוג מיוחד כבר נתבלו מרוב שימוש [...] או אז הם נבלעים בתוך שטחים אפורים, שקיפחו אי-שם את שרטוטיהם, ובאחת קיפחו את צבעוניותם ודמיונותם, הכרוכים באותו שרטוט...
פוגל, טען דב סדן, ראתה את תהליך יצירתה מקביל לציור המודרני, ושאיפתה הייתה לעקור את ההבדל ביניהם. היא בחרה במכוון דרך מונוטונית קרה ללא חרוז, ללא משקל, בתחביר פשוט, והרבתה להשתמש בצבעים. הביקורת הסתייגה ממנה תחילה, כינתה את הטקסט שלה מינימליסטי, אינטלקטואלי ושופע מוטיבים נשיים. הם קראו לה המשוררת הפילוסופית או המשוררת האוונגרדית.
"סחרחורת הצבעים" בשירי פוגל, טוענת פרילוק, היא תולדה של הזרם הפוטוריסטי של התקופה, ששאף לתאר את העתיד ואת היופי של העולם הטכנולוגי המשתנה. היא נהגה לחזור בשיריה על מספרים וצבעים, על מבנים תחביריים, על עצמים ותיאורים. "העיקרון השני של החיים הוא הסטטיות", היא כתבה במאמר שלה.
מספריה

טאג פיגורען: לידער [דמויות יום: שירים], למברג (לבוב) 1930
מאנעקינען: לידער [בובות בחלון ראווה: שירים], ורשה, 1934
אקאציעס בליען: מאנטאזשן [פריחת עץ השיטה: תמונות] ורשה, 1935
לקריאה נוספת

דב סדן, אבני מפתן, הוצאת י.ל. פרץ, תשכ"ב, כר' א', עמ' 225–231
שמשון מלצר, על נהרות, עשרה מחזורי שירה מיידיש, ספריית פועלים, תשל"ז, 2 כר'.
הערות שוליים

1 2 3 4   ניצה פרילוק, לא היה זה יום צהוב שהכול יכול להתרחש בו, באתר הארץ, 29 במאי 2017
1 2 3  Jewish Women's Archive Encyclopedia - Dvoyre Fogel
1 2  דב סדן, אבני מפתן, כר' א', הוצאת י.ל. פרץ, עמ' 225–231
↑  עופר דינס, "אחד מאותם דברים פלאיים ספורים, אשר מתרחשים רק פעם בחיים, ואולי אפילו רק אחת לכמה תריסרי חיים", באתר הארץ, 26 בפברואר 2008
1 2   ניצה פרילוק, אבקש לא לתת להם את תעודות הבגרות עד שישיבו לי או למר המנהל את הספרים, באתר הארץ, 10 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301889305171  PLWABN: 9810585391605606  BnF: cb170949593 (data)  CiNii: DA19254988  GND: 133593762  ISNI: 0000 0004 5981 4455  LCCN: nr91012810  NDL: 001313154  NKC: pna2018991907  NTA: 301179042  SELIBR: 100112  SUDOC: 22130892X  VIAF: 45496151   WorldCat (עם VIAF): 45496151
סמואל זאובר

סמואל (סמי) זאובר (Samuel Zauber‏; 9 בינואר 1902 - 10 ביוני 1986) היה כדורגלן יהודי-רומני ששיחק בתפקיד שוער.
קורות חיים

סמואל זאובר, שנולד בטימישוארה, באימפריה האוסטרו-הונגרית, שיחק כדורגל בבוקרשט, רומניה, במועדון הכדורגל מכבי בוקרשט. הוא היה אחד מחברי הסגל של נבחרת רומניה בכדורגל, שהשתתפה במונדיאל הראשון, שנערך ב-1930 באורוגוואי, בו תיפקד כשוער השני.
בעונת 1924-5 שיחק במכבי בוקרשט ועונה לאחר מכן, ב-1925-6 שיחק ב"מעיין הספורט בוקרשט" (Isvorul Sportul București). משנת 1928 עד 1936 שיחק במכבי בוקרשט.
ב-1931, פתח בהרכב הנבחרת בשני המשחקים האחרונים של טורניר הבלקן הראשון, נגד יוגוסלביה בזגרב, ב-28 ביוני ונגד יוון באתונה, ב-29 בנובמבר, בו זכתה רומניה, היו אלו שתי ההופעות היחידות של זאובר בהרכב הראשון של הנבחרת במשחקים בינלאומיים רשמיים. בנוסף למשחקים אלה הופיע זאובר בשער של נבחרת רומניה גם במשחק ידידותי נגד נבחרת ליטא בקובנה, ב-26 באוגוסט.
בקיץ 1935 היה שוער מכבי בוקרשט שזכתה במקום הראשון במכביה השנייה שהתקיימה בתל אביב.
ביהדות רומניה של התקופה היו גאים בנציג הקהילה בנבחרת רומניה ושמו מוזכר בספרים המציינים את האישים הבולטים של יהדות רומניה.
בשנת 1964 עלה זאובר לישראל יחד עם אשתו מטילדה וביתו, מירלה, והתגורר בירושלים.
לאחר עלייתו עבד כמאמן קבוצות נוער, ולאחר מכן פתח חנות תמרוקים יחד עם אשתו, בה עבד עד סמוך לפטירתו.
סמי זאובר נפטר בירושלים, ב-10 ביוני 1986.
גלריה

סמואל זאובר בתמונה שצולמה בשנת 1924 בקירוב, במשחק בין מכבי בוקרשט לבין קבוצת הכוח וינה
סמואל זאובר בשער
הערות שוליים

↑  http://www.romaniansoccer.ro/players/2269/samuel-zauber.htm מתוך אתר התאחדות הכדורגל הרומנית]
↑  מועדוני הכדורגל של רומניה
↑  28/5/1992 כ"ה אייר תשנ"ב Reshumot Yalkut hapirsumim nr.4008]
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ירוחם צייזל

ירוחם צייזל (1909 – 26 במאי 1987) היה ראש העיר חיפה בשנים 1975-1978.
ביוגרפיה

ירוחם צייזל נולד בשנת 1909 בעיירה טרנוב שבגליציה (אז הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בדרום מזרח פולין). צייזל גדל בבית ציוני וכבר בצעירותו היה חבר תנועת השומר הצעיר ומדריך קבוצות נוער של תנועת החלוץ. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ עין המפרץ. כמו כן עסק בסבלות בנמל חיפה ועבד בחפירת בריכות דגים באזור בו היו ביצות נחל נעמן. בשנת 1933 עבר להתגורר בחיפה והחל לעבוד כחשמלאי בחברת החשמל.
צייזל היה חבר בארגון ההגנה, וכיהן כמזכיר אגודת פועלי המתכת. בשנת 1936 עבר להתגורר בקריית חיים.
בשנת 1961 נבחר צייזל למועצת העיר חיפה, ובשנת 1969 לסגן ראש העיר. בשל מחלתו של משה פלימן נבחר להיות ממלא מקום ראש העיר, ועם פטירתו של פלימן נבחר לראש העיר וכיהן בתפקיד עד בחירתו של יוסף אלמוגי בשנת 1974. לאחר התפטרותו של אלמוגי מראשות העיר בשנת 1975 נבחר לתפקיד ראש העיר וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1978.
בתקופת כהונתו החלה בניית הטיילת בבת גלים, וב-1977 הוקם ארכיון העיר חיפה.
בשנת 1979 נבחר לתפקיד ראש מועצת המשנה בקריית חיים - תפקיד אותו מילא עד יום מותו. כיום ישנה כיכר מרכזית ורחוב בעיר על שמו.
לקריאה נוספת

שרה ומאיר אהרוני, אישים ומעשים בחיפה והסביבה, 1993.
הערות שוליים

↑  ארכיון העיר - דורות ארכיון העיר באתר עיריית חיפה
| ראשי עיריית חיפה  (החל מ-1873) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | נג'יב אפנדי אל-יאסין (1873–1877) • אחמד אפנדי ג'לבי (1877–1881) • מוסטפא בר אל-סאלח (1881–1884) • מוסטפא פאשה אל-ח'ליל (1885–1903) • ג'אמל צאדק (1904–1910) • רפעאת אל-צאלח (1010–1911) • אברהים אל-ח'ליל (1911–1913) • חסן שוכרי (1914–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | חסן שוכרי (1917–1920) • עבד אל-רחמן אל-חאג' (1920–1927) • חסן שוכרי (1927–1940) • שבתי לוי (1934–1937) |  |
| ישראל מדינת ישראל | שבתי לוי (1948–1951) • אבא חושי (1951–1969) • משה פלימן (1969–1973) • יוסף אלמוגי (1974–1975) • ירוחם צייזל (1975–1978) • אריה גוראל (1978–1993) • עמרם מצנע (1993–2003) • גיורא פישר (בפועל) (2003) • יונה יהב (2003–2018) • עינת קליש רותם (2018–2024) • יונה יהב (2024–הווה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009448978005171  VIAF: 8161149683934941600   WorldCat (עם VIAF): 8161149683934941600 
כיכר על שם צייזל
גבריאל טלפיר

| --- | --- |

גבריאל טלפיר (1933), תצלום מאוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
 לידה:  16 ביולי 1901 איוואנו-פרנקיבסק, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  31 ביולי 1990 (בגיל 89) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה (1925) 
 מעסיק:  גזית (כתב עת) 
 בן או בת זוג:  רבקה טלפיר (1963–31 ביולי 1990)  מרים טלפיר (?–9 באפריל 1962) 
 
גבריאל (יוסף) טַלְפִיר (כ"ט בתמוז ה'תרס"א, 16 ביולי 1901 - 31 ביולי 1990) היה משורר עברי, מבקר אמנות, מוציא לאור, עורך ומתרגם.
ביוגרפיה

טלפיר נולד בשם יוסף וונדרמן בשנת תרס"א-1901 בעיר סטניסלבוב שבגליציה (אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית). סיים את התיכון בעיר הולדתו, והמשיך את לימודיו באוניברסיטת וינה. לאחר לימודיו לימד בבתי ספר יהודיים בערים אחדות – וילנה, זמושץ', לבוב וורשה. הצטרף בנעוריו לתנועת הנוער הציונית "החלוץ", ועלה לארץ ישראל בשנת 1925. בשנותיו הראשונות היה פועל, ועסק בעבודות שונות במקומות שונים בארץ ישראל. משנת 1932 התמסר לעבודתו הספרותית הביקורתית והמו"לית.
שיריו הראשונים נדפסו בכתבי עת יהודיים בפולין כבר משנת 1924. לימים הוא כינס אותם בספרו "שלוש פואמות", וכלל בהן את הפואמות הגדולות שלו "לגיון" (ורשה, תרפ"ה-1925); "ג'ז בנד", פואמה ריתמית (תרפ"ז-1927); "רעב" (תרפ"ח-1928); ו"מניפסט הזרום" (תרפ"ח-1928). בשנת 1991, במלאת שנה לפטירתו של גבריאל טלפיר, יצאו כל הפואמות שלו מחדש, בהוצאת "גזית".
בד בבד עם ראשית כתיבתו השירית הוא החל לכתוב ולפרסם ביקורות אמנותיות על אמנות הציור, היהודי והכללי. בשנת 1932 ייסד את כתב העת לאמנות שלו "גזית", שהפך לגולת הכותרת של כל מפעלו האמנותי. כתב העת "גזית" היה במשך שנים ארוכות כתב העת העברי היחיד שהיה מוקדש לאמנות הפלסטית, וגבריאל טלפיר בעזרת רעייתו מרים טלפיר הקדישו לו את מרב מאמציהם ומשאביהם. לרגל יובל "גזית" ושבעים שנה לתל אביב כתב ראש עיריית תל אביב-יפו, שלמה להט, לטלפיר שאינו יכול לתאר לעצמו את העשייה האמנותית והתרבותית המקורית בעיר ללא כתב העת וללא עבודתו המסורה.
גבריאל טלפיר היה גם מתרגם, ותירגם בין השאר, ספרים משל איליה ארנבורג, אווה קירי (בתה של מאדאם קירי) ופרנץ ורפל. כן ערך הוציא ותרגם ספרי אמנות ואלבומים שהיו בבחינת אבן פינה בסוג ספרותי זה.
בשנת 1962 התאלמן טלפיר מאשתו הראשונה, מרים טלפיר לבית שלוסברג (מקודם פריד).
ב-1963 נישא לציירת רבקה טלפיר, בתו של שח"ל ואלמנתו של הצייר רפאל מוהר (1906–1962).
גבריאל טלפיר נפטר ב-1990.
ארכיון גבריאל טלפיר

אוסף קטן מעזבונו של גבריאל טלפיר נמצא היום במרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים. באוסף תצלומים המתעדים את המלייה החברתי והאמנותי של טלפיר. בנוסף, מכיל האוסף תצלומים שנאספו ופורסמו ב"גזית". בין הצלמים שבאוסף בולטים תצלומיהם אפרים ארדה, אברהם סוסקין, וורנר בראון ואחרים. ארכיונו של טלפיר, ובו ארכיון של "גזית", נמצא במכון גנזים בבית אריאלה בתל אביב.