פרוכת ארון הקבורה של בנימין זאב הרצל
החיפושים אחר הפרוכת

מאז טקס הקבורה ועד מציאתה לאחר 70 שנה נעשו מספר מאמצים לאתר את הפרוכת ההיסטורית האבודה, ולנסות להבין מה עלה בגורלה, אך ללא הועיל. חלק מניסיונות אלה תועדו בתיק מספר 3532 ואורכבו באוספי הארכיון הציוני המרכזי בירושלים.
ביוני 1960 פנה ש.י. קויטנר להנהלת קרן קיימת לישראל, בבקשה להעביר את הפרוכת למוזיאון הרצל שנפתח באותה שנה. במכתבו הוא מתלונן על כך ש"עד היום הפרוכת לא נמצאה", וכותב "נודה לכם עבור מאמצים נמרצים למצוא את הפרוכת ולמוסרה לידנו" למכתב הוא צירף צילום אישור בדבר קבלת הפרוכת על ידי קק"ל.
באפריל 1962 פונה ד"ר יהשוע גוברין (שהיה בזמנו חבר הוועד הפועל הציוני, ובעברו יו"ר ההסתדרות הציונית באוסטריה) להנהלת קק"ל. הוא כותב כי הוא מסר אישית את הפרוכת למר אוסישקין בשנת 1939, למשמורת עד להעלאת עצמותיו של הרצל לארץ, על מנת ש"המכסה יכסה את ארונו של הרצל בשעת עליתם של עצמותיו", ועל מנת ש"אחרי הלוויה יבוא המכסה לחדר הרצל ויישאר שם". הוא מוסיף כי "עכשיו הגיעו לאזניו ידיעות... שאיש לא ידע היכן נמצא המכסה... ויש אפילו שמועה שהמכסה נכנס לקברו של הרצל" (שמועה שהוכחה בהמשך כלא נכונה). הוא כותב כי הוא "מסרב להאמין שהמכסה נעלם או הוכנס לקברו של הרצל ומבקש שתהיה חקירה מיידית"
ביולי 1962 הוא פנה שוב להנהלת קק"ל ולד"ר אלכס ביין מנהל הארכיון הציוני המרכזי בנושא "הסמיכה ההיסטורית לארונו של ד"ר תיאודור הרצל", וטען שעברו מעל חודשיים מאז מכתבו הקודם, ו"עד היום לא ידעתם על המצאו של המכסה הנ"ל...". הוא מפריך את השמועה על הורדת הפרוכת לקבר וכותב "קיבלתי בסוכנות היהודית אינפורמציה שהמכסה האמור הוחזר לקק"ל תמורת קבלה...". ד"ר גוברין מוסיף וכותב כי "עלי למתוח (ככל הנראה הושמטה בהדפסת המכתב המילה "ביקורת") על הטיפול המשפיל הזה כאילו מכסה זה לארונו של הרצל שק ישן ומשומש..." הוא מבקש שוב "להחיש את הטיפול להודיענו עוד החודש אם הצלחתם למצוא את המכסה במצב טוב" ומסיים במילים "ברור רק דבר אחד, שציוני אוסטריה לא ישתקו אם חס ושלום, המכסה יישאר אבוד או יהיה במצב רע".
באוגוסט 1962 כתב משה שרף (שהיה בזמנו מנהל מדור הרצל בארכיון הציוני) רשומה לתיק 3532 בעניין הפרוכת בה ציין כי "מר ש. י. קרויטנר ממחלקת הארגון של ההנהלת הציונית הראה לי חילופי מכתבים בין הוועדה להר הרצל ובין קק"ל בנדון. בידי המחלקה לארגון נמצאת קבלה חתומה על ידי אחד מהאנשים האחראים בקק"ל, המאשרת את קבלת הפרוכת" (מה שמפריך את השמועה לפיה הפרוכת נקברה עם הארון). עוד הוסיף כי מר חתלגי, שטיפל בעניין מטעם קק"ל הודה כי מדובר ב"פרשה עגומה", וכי אין להם כל אפשרות לברר מה קרה לפרוכת... והם ממשיכים בחיפוש הפרוכת בכל המחסנים".
בספטמבר 1962 אישר ד"ר אלכס ביין (מנהל הארכיון הציוני המרכזי) שהיה מכותב על המכתבים של ד"ר יהושוע גוברין, כי הוא קיבל את פנייתו וכי כפי שידוע לו "עושים בקק"ל מאמץ למצוא את השמיכה". עוד הוסיף כי בדק שוב את כל הקשור בדבר בתיקי הארכיון, והוא יכול לומר בוודאות כי "הפרוכת אינה נמצאת בארכיון הציוני".
באפריל 1963, ביקש ד"ר יהושוע גוברין מאלכס ביין, העתק מדויק או צילום התרשים של "המכסה", ורשימה של "בעלי המלאכה הטובים בארץ באריגת יד" על מנת לנסות ולשחזר העתק של הפרוכת. יוזמה זו לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
בינואר 2007, 44 שנים לאחר הניסיונות שנעשו בתחילת שנות ה-60, נעשה ניסיון נוסף לאתר מה עלה בגורל הפרוכת. דפנה שגב, מנהלת מחלקת הארכיון של קק"ל כתבה ליצחק אלישיב מנכ"ל קק"ל בהמשך לבקשתו לבדוק את הנושא מחדש, כי החיפושים אחר ה"מכסה הרקום, הפרוכת" לא העלו דבר, לא בקק"ל, לא בארכיון הציוני, וכי מנהל מוזיאון הרצל, מוטי פרידמן, ענה אף הוא שכל החיפושים כבר נעשו ולשוא. היא ציינה עוד כי "יש המשערים שהפרוכת נקברה עם הארון" (השערה שכאמור, הוכחה כלא נכונה).
ביולי 2019, 115 שנים לפטירתו של הרצל ו-70 שנה לאחר העלאת עצמותיו לישראל, הוזמן שחזור של הפרוכת על ידי ההסתדרות הציונית העולמית עבור מוזיאון הרצל. השחזור אותו יזם יצחק וייס, בנו של ארתור וייס, אשר תכנן את הפרוכת המקורית, בוצע על ידי אומנית היודיאקה רונית גור.
ב-7 באוגוסט 2019, שבועיים לאחר חשיפת הפרוכת המשוחזרת ו-70 שנה לאחר שנעלמה, נמצאה הפרוכת המקורית בבית קק"ל ההיסטורי בתל אביב. הפרוכת נמצאה "מתחת לארון" על ידי מנהל מוזיאון קק"ל, ד״ר אריה בן. לאחר מספר שנים היא הועברה על ידי אברהם דובדבני, לשעבר יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית, ויו"ר קרן קיימת לישראל, אל הארכיון הציוני המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית בהר הרצל, לשימור ולמשמורת.