stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וישמייז'יצה
היסטוריה

עד סוף המאה ה-17 נכתב שמה של העיירה Wyszemierzyce (וגם Vyszemierzice או Wyssemierzyce). השם בא מהשם הפרטי לזכר, Wyszemir. וישמייז'יצה זכתה בזכויות מגדבורג ב-12 בדצמבר 1338, וכמו מקומות רבים אחרים בצפון פולין קטן, נשללו ממנה זכויות אלה אחרי מרד ינואר (1869) על ידי ממשלת פולין הקונגרסאית שהייתה בשליטת הצאר. בשנת 1378 החלה לפעול בווישמייז'יצה הקהילה הקתולית הראשונה, ובשנת 1657 נהרסה העיר על ידי צבאו של הנסיך הטרנסילוואני ג'רג' ראקוצי השני, במהלך הפלישה השוודית לפולין. לאחר חלוקת פולין השתייכה תחילה וישמייז'יצה לגליציה המערבית תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1815 שוב הפכה וישמייז'יצה לחלק מפולין הקונגרסאית שבשליטת הצאר, ומשנת 1844 הייתה חלק מגוברנטוריית ראדום. העיירה השיבה לעצמה את זכויות העיר בשנת 1922, עת השתייכה למחוז קיילצה בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין 1973 ל-2017 הייתה וישמייז'יצה העיר הקטנה ביותר בפולין. ב-1 בינואר 2018 קיבלה העיר וישליצה, עם אוכלוסייה של 503 תושבים (נכון לשנת 2016), זכויות עיר.
היסטוריה > יהודים

בין מלחמות העולם התגוררו בווישמייז'יצה כ-100 יהודים - כ-7% מאוכלוסיית העיר. הם הקימו והחזיקו אגודה ציונית פעילה. במלחמת העולם השנייה הגיעו לווישמייז'יצה מאות פליטים יהודים. בתחילת 1942 הוקם בעיר גטו. תושביו סבלו רעב. ביולי 1942 גורשו יהודי וישמייז'יצה וכן הפליטים לגטו ביאלובז'גי וגורלם היה כגורל יהודי עיר זו.
הערות שוליים

↑  http://prawo.sejm.gov.pl/isap.nsf/download.xsp/WDU20170001427/O/D20171427.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 237818850   WorldCat (עם VIAF): 237818850
וישליצה

| --- | --- |
סמל וישליצהסמל וישליצה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 מחוז:  בוסקו
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  487 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°20′55″N 20°40′27″E﻿ / ﻿50.348611111111°N 20.674166666667°E﻿ / 50.348611111111; 20.674166666667 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.ug.wislica.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיוישליצה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיוישליצה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהוישליצה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהוישליצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וישליצה (בפולנית: Wiślica; ביידיש: ווייסליץ) הוא כפר במחוז בוסקו שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר נידה (Nida), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

ראשיתו של היישוב באלף הראשון לספירה. במהלך המאה ה-14 נבנה בכפר מבצר, והוא הוקף בחומה, בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
בעת פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב קשות. בחלוקת פולין נכלל הכפר בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
יהודי וישליצה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1514. בשנת 1566 הוגבלו מגורי היהודים ביישוב לפרבר אחד מחוץ לחומותיו. באמצע המאה ה-17 נרצחו כ-50 משפחות יהודיות בכפר בידי חייליו של המצביא הפולני סטפן צ'רנייצקי. בין השנים 1823 ו-1862 אסרו הרוסים על ישיבת יהודים נוספים בכפר. באמצע המאה ה-19 שופץ בית הכנסת בכפר.
בשנת 1912 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם, לפיה הם מתכוונים להכין מצות לפסח מדמם של נוצרים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, נמלטו מהיישוב רבים מיהודיו, ועם הגעת החיילים הפולנים למקום, חייבו את יהודיו בתשלום סכומי כסף גדולים. לאחר המלחמה הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי היישוב, ורבים מהם היגרו ממנו. בשנת 1921 מנו היהודים 63% מאוכלוסיית הכפר.
בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית, ופעלו בו תנועות נוער ציוניות רבות, וכן קיבוץ הכשרה. בשנים אלה נמנו בכפר 1,437 יהודים.
יהודי וישליצה > בשואה

ב-8 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו העלו את בית הכנסת ביישוב באש, והטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חיוב בתשלומי כופר, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה קשות.
בשנת 1940 הגיע מספר יהודי היישוב לכ-2,200, לאחר שהגיעו למקום פליטים יהודים ממקומות שונים. במאי 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, בו התקיימו תנאי צפיפות קשים, תוך התפשטות מגפות. בגטו הוחרם רכוש היהודים, והגברים היהודים בו אולצו לגלח את זקניהם.
ב-3 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ופולנים, וכינסו את יושביו. כ-2,200 יהודי המקום גורשו בעגלות לפינצ'וב, וממנה לינדז'יוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
וילי ואן דה קרקהוף

וילי ואן דה קרקהוף (בהולנדית: Willy van de Kerkhof; נולד ב-16 בספטמבר 1951) הוא כדורגלן עבר הולנדי.
ואן דה קרקהוף נולד בהלמונד. הוא ואחיו התאום, רנה ואן דה קרקהוף, היו משחקני המפתח של נבחרת הולנד במונדיאל 1974 ובמונדיאל 1978. ואן דה קרקהוף הופיע 63 פעמים בנבחרת הולנד וכבש חמישה שערים. הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
ולטר דה גרויטר

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  31 בדצמבר 1918 – הווה (105 שנים) 
 חברות בנות:  De Gruyter Open  דה גרויטר אונליין  De Gruyter Mouton 
 מיקום המטה:  ברלין 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 עובדים:  350 (נכון ל־2017) 
  
 degruyter.com
 
ולטר דה גרויטר (גרמנית: Walter de Gruyter) היא הוצאת ספרים גרמנית של ספרות עיון המתמחה בספרות אקדמית. למעלה מ-250 שנה פרסם בית ההוצאה ולטר דה גרויטר ספרים בפילוסופיה, תאולוגיה, ספרות, מדע, בלשנות, ומתמטיקה. ההוצאה נוסדה בשנת 1749 כשהיא קיבלה מהמלך פרידריך השני, מלך פרוסיה רישיון להדפיס ספרים.
ראו גם

Journal of Tort Law
הפגנת כוח (פיתוח גוף)

תחרות הפגנת כוח (באנגלית: Show of Strength Pro Championship) הייתה תחרות פיתוח גוף מקצועית, שהתקיימה במקביל לגברים ולנשים. התחרות נערכה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) ומומנה על ידי חברת תוספות התזונה  GNC. התחרות נערכה במשך שלוש שנים מ-2002 עד 2005 בה היא בוטלה.
בתחרות התקיימה גם תחרות תזונה וגזרה נפרדת לנשים.
זוכים > זוכי תחרות פיתוח הגוף

| שנה | גברים | נשים |
| --- | --- | --- |
| 2002 | גונתר סצ'ילרקאמפ | יאקסני אוריקן |
| 2003 | דקסטר ג'קסון | לא נערכה |
| 2004 | ויקטור מרטינס | יאקסני אוריקן |
זוכים > זוכות התחרויות תזונה וגזרה

| שנה | תזונה | גזרה |
| --- | --- | --- |
| 2002 | קלי ריאן | לא נערכה |
| 2003 | ג'ני לין | סוזי קורי |
| 2004 | ג'ני לין | אדלה גרסיה |

דקסטר ג'קסון, זוכה תחרות הגברים לשנת 2003
אדלה גרסיה, זוכת תחרות התזונה לשנת 2004
הרברט בראון

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1912 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  19 בדצמבר 2004 (בגיל 92) וסט לאפייט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Herbert Charles Brown 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  אנגליה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Jewish Cemetery of Greater Lafayette 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו  מכללת מלקולם אקס  קולג' וילבר רייט 
 מנחה לדוקטורט:  הרמן אירוינג שלזינגר 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרדו  אוניברסיטת ויין  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  יון נונג-מין, Frederick R. Jensen 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1979)  מדליית הזהב של המכון האמריקאי לכימאים (1986)  פרס לינוס פאולינג (1968)  פרס חלוצי הכימיה (1975)  Oesper Award (1990)  פרס רוג'ר אדמס בכימיה אורגנית (1971)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1959)  מדליית יובל המאה (1955)  פרס החברה האמריקנית לכימיה למחקר בכימיה אורגנית סינתטית (1960)  מדליית אליוט קרסון (1978)  המדליה הלאומית למדעים (1969)  מדלית פריסטלי (1981)  פרס במדעים כימיים של האקדמיה הלאומית למדעים (1987)  מדליית פרקין (1982)  פרס רמסן (1961) 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 הפיתוח והשימוש בתרכובות מבוססות בורון וזרחן, בהתאמה, בתור מגיבים בסינתזה אורגנית.
 
הרברט צ'ארלס בראון (22 במאי 1912 –  19 בדצמבר 2004) היה כימאי בריטי-אמריקאי יהודי, שזכה בפרס נובל לכימיה ב-1979, יחד עם גאורג ויטיג על פיתוח השימוש בתרכובות מבוססות בור וזרחן כמגיבים בסינתזה אורגנית.
קורות חיים

בראון נולד בלונדון כהרברט ברוברניק, למשפחת מהגרים יהודים מאוקראינה. היגר עם משפחתו לארצות הברית ביוני 1914. בשנת 1936 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת שיקגו ובשנת 1938 תואר דוקטור. בשנת 1937 נשא לאישה את שרה ביילין. ב-1939 קיבל תואר פרופסור באוניברסיטת ווין. ב-1947 החל לחקור כימיה אי-אורגנית באוניברסיטת פרדו. בין היתר חקר אננטיומרים.
בשנת 1969 קיבל את המדליה הלאומית למדעים ובשנת 1982 את מדליית פרקין.
מחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
וילי ו-וה

תיאור של אודין, ויל, ו-וה יוצרים את העולם מאת לורנז פרליך.
הרג יימיר מאת פרליך
במיתולוגיה הנורדית, וילי (Vili) ו-וה (Vé) הם אחי האל אודין, בני בסטלה, בת בלת'ורן, ובּוֹר, בן בּוּרי.
משמעות המילה וילי בנורדית עתיקה היא רצון. המילה וה בנורדית עתיקה מתייחסת לסוג של מקדש גרמאני.
בריאה

וילי ו-וה, ביחד עם אודין, הם שלושת האחים שהרגו את יימיר, הענק הראשון, יצרו ממנו את מרבית היקום ושמו  סוף לשלטון הענקים. שלושת האחים הם גם הראשונים מהאייסיר. ניתן להשוות את האחים לזאוס, פוסידון, והאדס מהמיתולוגיה היוונית. מהשלושה, אודין הוא הבכור, וילי הוא האמצעי, ו-וה הוא הצעיר. לזוג בני האדם הראשונים, אסק ואמבלה, אודין העניק נשמה וחיים, וילי העניק את השכל ואת חוש המישוש, ו-וה את הפנים, הדיבור, השמיעה והראייה.
הרברט בקה

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1896 בתומי, גאורגיה 
 התאבד:  6 באפריל 1947 (בגיל 50) נירנברג, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הנובר 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה
 שברון הכבוד של המשמר הישן  אות הזהב המפלגתי  טבעת הכבוד של האס אס  צלב ההצטיינות במלחמה 
 
הרברט פרידריך וילהלם בקה (1 במאי 1896 - 6 באפריל 1947) היה פוליטיקאי גרמני ובכיר בגרמניה הנאצית. תמך באידאולוגיה הגזעית, היה מקורב במשך שנים רבות לריינהרד היידריך וכן לריכרד ולטר דרה. תכנן והגה את "תוכנית הרעב" בעקבותיה מתו ברעב מיליוני סלאבים ויהודים לאחר פתיחת מבצע ברברוסה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות בשנת 1941.
תוכנית הרעב נהגתה במקביל לתכנון הפלישה לברית המועצות עבור הורמאכט, תכליתה הייתה להסב לאויב ולעמים הנחותים לפי הנאצים אבדות כבדות על ידי מניעת אספקת מזון לאוקראינה ולמרכז-צפון רוסיה, וכן להשתמש באספקת מזון זו לטובת הצבא והרייך הגרמני. תוכנית הרעב הובילה למותם של מיליוני אזרחים בשטחים הכבושים. בקה נעצר עם תום המלחמה, החלו נגדו הליכים משפטיים כחלק ממשפט השגרירים אך הוא התאבד בתאו בשנת 1947 בטרם הוכרע גזר הדין.
ביוגרפיה

הרברט בקה נולד בבאטומי, גאורגיה, בנו של סגן פרוסי לשעבר שנהיה לאיש עסקים. אימו הייתה גרמנית ילידת הקווקז, שורשי משפחתו היגרו מוירטמברג לרוסיה בתחילה המאה ה-19. הוא למד בבית ספר בטביליסי משנת 1905 ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נכלא כזר שמוצאו מפרוסיה. חוויה זו של היותו עצור בשל מוצאו הגרמני וכן הצפייה בצמיחת הבולשביזם הפכה את בקה לאנטי קומוניסט.
בעת מלחמת האזרחים ברוסיה בקה עבר לגרמניה הודות לעזרתו של הצלב האדום השוודי. בגרמניה עבד תחילה בתור פועל פשוט אך המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת גטינגן בתחום האגרונומיה משנת 1920. המשיך לעבוד בתחום החקלאות, נהיה לעוזר מרצה באוניברסיטת הנובר. בשנת 1926 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בדגנים ברוסיה והשפעתם על הכלכלה הרוסית, לאוניברסיטת גטינגן אך עבודתו נדחתה. לאחר שגרמניה פלשה לברית המועצות הוא הדפיס את עבודת הגמר ב-10,000 העתקים ומכר אותם.
בקה הצטרף לאס אה בשנת 1922 ובשנת 1925 הצטרף כחבר למפלגה הנאצית. משנת 1927 בקה פיקח וניהל שטח חקלאי גדול בפומרניה. בשנת 1928 נישא לזוגתו אורסולה. באוקטובר 1933 הצטרף גם לאס אס. במאי 1942 הוא ירש את תפקידו של חברו, ריכרד דארה שהיה שר המזון, ומאפריל 1944 נהיה לשר החקלאות של גרמניה הנאצית. בקה נמנה עם בכירים נוספים בצמרת הנאצית שכוחם גדל הודות להיותם טכנוקרטים כמו ריינהרד היידריך, ורנר בסט ווילהלם שטוקרט. למעשה, בקה היה שר החקלאות דה פקטו עוד כשהיה כפוף לדארה בשל בקיאותו הרמה בתחום החקלאות והאגרונומיה.
תוכנית הרעב

בקה נבחר על ידי אלפרד רוזנברג, "שר הרייך לענייני הטריטוריות הכבושות במזרח", לכהן כשר לענייני המדינה של נציבות הרייך אוקראינה, שם יכל ליישם את תוכניתו האסטרטגית, "תוכנית הרעב" או בשמה הנוסף "תוכנית בקה". עיקרי תוכנית הרעב הייתה לשבש את אספקת המזון לעבר ברית המועצות, להסב אבדות קשות בנפש לאזרחים וכן לנתב את המזון לטובת הצבא והעם הגרמני. שותפו הבולט ביותר של בקה לתוכנית הרעב היה הנס יואכים רייקה. לדברי ההיסטוריון טימותי סניידר, כתוצאה מתוכניתו של בקה "4.2 מיליון אזרחים סובייטים (בעיקר רוסים, בלארוסים ואוקראינים) הורעבו למוות על ידי כובשיהם הגרמנים בין השנים 1941-1944".
מאפריל ועד מאי 1945, בקה כיהן לזמן קצר כשר המזון (על פי רצונו של היטלר, שבצוואתו הפוליטית הורה להשאירו בתפקיד שר המזון) גם בממשלת פלנסבורג שכהונתה הייתה סמלית, קצרת מועד והונהגה על ידי גרוסאדמירל קרל דניץ.
מעצר והתאבדות

לאחר כניעת גרמניה הנאצית, בקה צווה ביחד עם יוליוס דורפמולר להגיע אל המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בריימס. הוא הופתע לאחר שנעצר שכן חשב שהאמריקאים יזדקקו לו כדי להתגבר על בעיות הרעב. בקה התכונן לתחקור שלו מול דווייט אייזנהאואר. במכתב שכתב לאשתו ב-31 בינואר 1946 הוא הגן על האידאולוגיה הנאצית כ"אחד הרעיונות הגדולים ביותר בכל הזמנים".
תחת שלטון בעלות הברית, בקה הועמד לדין במסגרת משפטי נירנברג, במשפט שכונה משפט השגרירים ונערך מה-21 בפברואר עד ה-14 במרץ 1947. מתא המעצר שלו חיבר 2 מסות: דוח מקיף וארוך על פועלו ועל הנציונל-סוציאליזם (נאציזם), ומכתב ארוך לאשתו ולילדיו אותו סיים לכתוב ב-31 בינואר 1946. הוא חשש שבתור עונש בית הדין האמריקאי ידון אותו לגלות אל ברית המועצות, חשש זה הוביל להתאבדותו בתא הכלא ב-6 באפריל 1947.
הרברט ארהרדט

הרברט ארהרדט (בגרמנית: Herbert Erhardt‏; 6 ביולי 1930 – 3 ביולי 2010 בפירט שבגרמניה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בגרויטר פירט, בבאיירן מינכן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

ארהרדט העביר את רוב הקריירה שלו במועדון הבווארי גרויטר פירט, והעביר במועדון 14 שנים, לפני הקמת הבונדסליגה. בשנת 1962 חתם ארהרדט בבאיירן מינכן, שם שיחק שנתיים עד לפרישתו בשנת 1964. ארהרדט שיחק בכל עמדות ההגנה ובקישור האחורי, והצטיין בכולן.
קריירה בינלאומית

לארהרדט 50 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע שער אחד. ארהרדט ייצג את גרמניה המערבית בשלושה מונדיאלים. במונדיאל 1954 היה חלק מהסגל של גרמניה המערבית שזכה בטורניר לאחר ניצחון 2–3 במשחק הגמר על נבחרת הונגריה, אך לא שיחק כלל במונדיאל זה. מאמנו ספ הרברגר תכנן להפתיע ולהשתמש בו במשחק הגמר במקום ורנר קולמאייר, אך זנח את הרעיון ונשאר עם הרכב זהה להרכב שפתח בחצי הגמר מול נבחרת אוסטריה. במונדיאל 1958 הפך ארהרדט לשחקן משמעותי הרבה יותר, אך ספג תשעה שערים במצטבר בחצי הגמר בהפסד 1–3 לנבחרת שוודיה ובמשחק על המקום השלישי בהפסד 3–6 לנבחרת צרפת. במונדיאל 1962 ארהרדט שוב היה בסגל של גרמניה המערבית, אך הנבחרת הודחה ברבע הגמר מול נבחרת יוגוסלביה לאחר הפסד 0–1. לאחר מונדיאל 1962, ארהרדט לא שיחק עוד בנבחרת. בין השנים 1959 ל-1962 שימש ארהרדט כקפטן הנבחרת, תפקיד בו החליף את הלמוט ראן. לאחר פרישתו של ארהרדט מהנבחרת, מונה במקומו האנס שפר לקפטן.
קריירת אימון

לאחר פרישתו עסק ארהרדט באימון כדורגל, ואימן בעיקר בקבוצות חובבים, והיו לו גם שתי תקופות קצרות בהן אימן את אאוגסבורג.
הפגנות ירוואן (1965)

ההפגנות בירוואן ב-24 באפריל 1965 מול בניין האופרה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
האנדרטאות לזכר רצח העם הארמני שהוקמו בעקבות הפגנות, מימין אנדרטת האובליסק, במרכז, אנדרטת החרוט הקטום, ומשמאל קיר ההנצחה
אירוע יום הזיכרון בקפלה להנצחת רצח העם הארמני בעיר דיר א-זור שבמדבר סוריה
ההפגנות בירוואן התקיימו ב-24 באפריל 1965 בעיר ירוואן שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית שהייתה אז חלק מברית המועצות, לציון חמישים שנה לרצח העם הארמני. הפגנות אלה נחשבות כצעד הראשון ולתחילת מאבקו של העם הארמני בדרישה להכרה של אומות העולם ברצח העם הארמני על ידי האימפריה העות'מאנית, שאירע בשנת 1915. ב-24 באפריל 1915 עצרה ממשלת הטורקים הצעירים כ-250 אינטלקטואלים ומנהיגים ארמנים באיסטנבול, אירוע שסימל את תחילת הרצח ולפיכך הפך ליום סמלי להנצחתו.
ההפגנה, שהחלה כמחאה עממית, הפכה עד מהרה להפגנה סוערת ומהומות, שבעקבותיהן נעצרו מפגינים. הפגנה זו הייתה הראשונה מסוגה שהתקיימה בכל רחבי ברית המועצות. השתתפו בה כ-100,000 איש, שהפגינו במשך 24 שעות מול בניין האופרה של ירוואן (Yerevan Opera Theater) לציון 50 שנה לרצח העם, בדרישה שהשלטון הסובייטי יכיר ברצח העם הארמני שנעשה על ידי האימפריה העות'מאנית, ובדרישה להקמת אתר זיכרון בעיר הבירה ירוואן שינציח את זכרם של הקורבנות. ההפגנות התקיימו מחוץ לבניין האופרה בכיכר החרות, בעת שבתוך המבנה ציינו פקידים ונכבדים ארמנים את הרצח באירוע שקט וסולידי.
בהפגנה הונפו כרזות שקראו לתת פתרון לבעיה הארמנית וכן כרזות לאומניות שעסקו בשטחים הנתונים במחלוקת עם מדינות שכנות כמו נגורנו קרבאך ממזרח, נחיצ'יבאן בדרום מערב, ושטחים ממערב ארמניה. המפגינים קראו גם קריאות כמו "האדמה שלנו, האדמות שלנו". הפגנה הגדולה הייתה תחילת ההתעוררות הציבורית הראשונה של התודעה הארמנית בארמניה הסובייטית.
בעקבות ההפגנות החליט הקרמלין, בשיתוף שלטונות ארמניה ואנשי הכנסייה הארמנית, להקים אתר הנצחה בהתאם לדרישת המפגינים. אתר ההנצחה הוקם על גבעה המשקיפה על ירוואן שנקראת Tsitsernakaberd. מהגבעה ניתן לראות את הר אררט השוכן בטורקיה. אתר ההנצחה כלל שלוש אנדרטאות זו לצד זו: אנדרטה בצורת אובליסק, אנדרטה בצורת חרוט קטום וקיר הנצחה. ליד האנדרטאות הוקם בשנת 1995, לאחר התפרקות ברית המועצות, המוזיאון לרצח העם הארמני שהוא חלק ממתחם ההנצחה.
ההפגנה בירוואן סימנה את תחילתן של הפגנות רבות דומות שנערכו ברחבי העולם במקומות שבהם יש קהילה שמוצאה ארמני. ההפגנות ממשיכות להתקיים לאורך השנים בדרישה להכרת אומות העולם ברצח העם הארמני. אתר ההנצחה הפך להיות חלק מכללי הטקס הדיפלומטיים בעת ביקור משלחות זרות בארמניה. בכל שנה, ב-24 באפריל, שהוכרז כיום הזיכרון לרצח העם הארמני והוא יום חג לאומי בארמניה, מתקיים מצעד שבו משתתפים עשרות אלפי אנשים ההולכים לכיוון אתר ההנצחה כדי להניח זרי פרחים ליד אש התמיד באנדרטת החרוט.
ראו גם

המוזיאון לרצח העם הארמני
הערות שוליים

↑  Cultural Clash: Development of Genocide memorial area brings controversy to Armenian public
↑  סיפורה של ההפגנה באתר ‏ The Armenian reporter
וילי הרטלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1941 (בן 82) אסנדה, בלגיה תחת הכיבוש הגרמני גרמניה הנאצית
 מדינה:  בלגיה 
 השתייכות:   הצי הבלגי
 תקופת הפעילות:  1962–2003 (כ־41 שנים)
 דרגה:  אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי הבלגי ראש ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ
 
וילי הרטלר (Willy Herteleer; נולד ב-1 באוקטובר 1941) הוא אדמירל בלגי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה בין 1995-2002.
ביוגרפיה

הרטלר נולד באסנדה ב-1 באוקטובר 1941. ב-1957 למד בבית הספר המלכותי הצבאי בבריסל. ב-1960 הוא נרשם ללימודים באקדמיית צי הסוחר הבלגית, וב-1962 התגייס לצי הבלגי בדרגת לוטננט. הוא שרת על סיפונן של שולות מוקשים ומילא תפקידי מטה. בין 1972-1974 למד במכללת הצי הצרפתי בפריז. ב-1975 הוא חזר לבלגיה ומונה למפקד שולת מוקשים. ב-1979 הוצב במדור התכנון של הצי הבלגי ולאחר מכן במועצת הצי של נאט"ו. בין 1984-1985 הוא שימש כמפקד הפריגטה "ווסטדיפ".
ב-1987 הוא מונה לראש אגף המבצעים של הצי. עוד באותה שנה הוא הועבר לשמש כמפקד בית הספר הבלגי-הולנדי ללוחמת מוקשים באוסטנדה. ב-1990 הוא מונה למפקד כוח הספינות הבלגיות שהשתתפו במלחמת המפרץ. ב-1 בינואר 1993 הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד הצי הבלגי. ב-30 בספטמבר 1995 הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא הבלגי. בינואר 2002 שונה שם התפקיד לראש ההגנה, במקביל הוא הועלה לדרגת אדמירל. ב-31 בדצמבר 2002 פרש הרטלר מהצבא.
הרטלר מתגורר כיום באוסטנדה עם משפחתו.
ולטר הרמן

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1979 (בן 45) ונדו טוארטו, ארגנטינה
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  1 
 דראפט:  לא נבחר, 2001
 קבוצות כשחקן
 1996 - 2000   2000 - 2002   2002 - 2003   2003 - 2006   2006 - 2007   2007 - 2009   2009 - 2010   2011 - 2012   2013 - 2014   2014 - 2015   2015 - 2016   2016 - 2018   2018 - 2019:  אולימפיה (ונדו טוארטו)   Asociación Deportiva Atenas   פואנלברדה   אוניקאחה מאלגה   שארלוט בובקאטס   דטרויט פיסטונס   טאו ויטוריה   אוניון דפורטיבה דה ונדו טוארטו   Asociación Deportiva Atenas   פלמנגו   סן לורנסו   Asociación Deportiva Atenas   Obras Sanitarias
 הישגים כשחקן
 MVP הליגה הספרדית (2003)   חמישיית הרוקיז השנייה של העונה (2007)
 
ולטר הרמן היינריך (ספרדית: Wálter Herrmann Heinrich; נולד ב-26 ביוני 1979) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי אשר שיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. הרמן היה שחקן מרכזי בנבחרת ארגנטינה בכדורסל, וזכה איתה במדליית הזהב במשחקים האולימפיים בקיץ 2004.
ביוגרפיה

נולד להקטור הרמן ולמריה כריסטינה היינריך בעיר ונדו טוארטו שבסנטה פה. הוא בעל שורשים גרמניים מצד אמו.
ביולי 2003, הוא איבד את אמו, את אחותו הצעירה ואת ארוסתו שנהרגו בתאונת דרכים. לאחר שנה בדיוק, אביו נפטר מהתקף לב.
נשוי לדוגמנית והשחקנית אלנה הרמן.
החל את הקריירה המקצוענית בליגת העל הארגנטינאית במדי אולימפיה דה ונדו טוארטו בשנת 1996. הוא שיחק בקבוצה עד לשנת 2000. הוא זכה פעמיים בתואר מלך ההטבעות של הליגה המקומית (1999 וב-2000), במהלך תקופה זו. בשנת 2000, הוא עבר למועדון ארגנטינאי אחר, אטנאס. במועדון זה הוביל לסגנות הליגה וזכה בתואר ה-MVP של גמר האליפות.
לאחר מכן, הרמן עבר לליגת העל הספרדית, שם שיחק תחילה בפואנלברדה במהלך עונת 2002/03, כשבעונה זאת, נבחר ל-MVP של הליגה כולה. אחרי פואנלברדה, הרמן שיחק גם באוניקאחה מאלגה במשך שלוש עונות, בהן הוביל את מועדון הפאר לזכייה בגביע הספרדי בשנת 2005 ולזכייה באליפות ספרד בעונת 2005/06.
לאחר שלוש עונות מוצלחות למדי בספרד, הרמן עבר לליגת ה-NBA, כדי לשחק בשארלוט בובקאטס, לאחר שחתם במדיה בחוזה לשנה אחת עם אופציה לשנתיים נוספות, חוזה זה הוערך בכ-1.8 מיליון דולר. בעונתו היחידה עם המועדון, נבחר לרוקי החודש של הקונפרנס המזרחי במרץ, 2007. הרמן העמיד בעונת 2006/07 ממוצעים של 9.2 נקודות וכ-3 ריבאונדים למשחק. בנוסף לכך, הרמן קלע במשחק אחד, שיא קריירה של 30 נקודות נגד המילווקי באקס ב-14 באפריל ואף נבחר לחמישיית הרוקי השנייה של ה-NBA, ביחד עם עמיתו לבובקאטס, אדם מוריסון. בסופה של העונה, הבובקאטס הפעילו את האופציה לשנתיים נוספות, בחוזהו של הרמן והחתימו אותו לשנתיים נוספות עבור שכר של 1.944 מיליון דולר.
ב-14 בדצמבר 2007, הרמן, ביחד עם הסנטר פרימוז' ברזץ, הועבר בעסקה לדטרויט פיסטונס עבור נאזר מוחמד. הרמן שיחק עם הפיסטונס בהמשך העונה והעמיד ממוצעים של 3 נקודות וכ-1.5 ריבאונדים ב-28 משחקים. למרות מיעוט הדקות, הרמן חתם לעונה נוספת במדי הפיסטונס ושיחק עבורה במשך השנתיים הנוספות כשחקן חמישייה שנייה.
בעונת 2009/10, לאחר מספר שנים ב-NBA, הרמן חזר לאירופה, למדי קבוצת היורוליג טאו ויטוריה ושיחק עבורה במשך כשנתיים.
משנת 2011 ועד פרישתו ממשחק פעיל שיחק במספר קבוצות בדרום אמריקה.
הרמן זכה עם נבחרת ארגנטינה במדליית הזהב באליפות אמריקה בכדורסל 2001 ובמשחקים האולימפיים 2004, ושיחק במדי הנבחרת באליפות העולם 2006.
הערות שוליים

↑  משפחתו של הרמן
↑  אביו של הרמן נפטר מהתקף לב
↑  הבובקאטס החתימו את ולטר הרמן
↑  ולטר הרמן נבחר לרוקי חודש מרץ של הקונפרנס המזרחי של ה-NBA
↑  הבובקאטס סגרו על עסקה במסגרתה נאזר מוחמד יעבור לשורותיה
| נבחרת ארגנטינה – האלופה האולימפית אתונה (2004) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 סאנצ'ס •  5 ג'ינובילי •  6 מונטצ'יה •  7 אוברטו •  8 הרמן •  9 פרננדס •  10 סקונוצ'יני •   11 סקולה •  12 גוטיירס‎‎‎ • 13 נוצ'יוני •  14 דלפינו‎‎ • 15 וולקוביסקי • מאמן: מניינו |  1  •  2  •  3  •  4 סאנצ'ס •  5 ג'ינובילי •  6 מונטצ'יה •  7 אוברטו •  8 הרמן •  9 פרננדס •  10 סקונוצ'יני •   11 סקולה •  12 גוטיירס‎‎‎ • 13 נוצ'יוני •  14 דלפינו‎‎ • 15 וולקוביסקי • מאמן: מניינו | ארגנטינה |
ונצל אנטון פון קאוניץ-ריטברג

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1711 וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  27 ביוני 1794 (בגיל 83) וינה, ממלכת הבסבורג 
 מדינה:  אוסטריה 
 בן או בת זוג:  Maria Ernestine Gräfin Starhemberg (1736–1749) 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר גיזת הזהב (1749)  אביר הצלב הגדול במסדר אישטוון הקדוש של הונגריה  מסדר אישטוון הקדוש של הונגריה 
 חתימה:   
 
ונצל אנטון הנסיך פון קאוניץ-ריטברג (בגרמנית: Wenzel Anton Fürst von Kaunitz-Rietberg; ‏2 בפברואר 1711 – 27 ביוני 1794) היה דיפלומט אוסטרי ומדינאי בממלכת הבסבורג.
דגל באבסולוטיזם נאור. תפקידו כשר החוץ במשך קרוב לארבעה עשורים (13 במאי 1753 – 19 באוגוסט 1792), העמיד אותו כאחראי למדיניות החוץ של בית הבסבורג תחת שלטונם של מריה תרזה, יוזף השני ולאופולד השני קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. בין היתר, ייעץ לקיסר על תגובה חריפה לאיומי צרפת המהפכנית וכך תרם לפרוץ מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה.
בשנת 1764 הועלה לדרגת אצילות כנסיך האימפריה הרומית הקדושה (אנ').