stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאורון
מושג/רעיון ויצירה

סאורון עבר שינויים רבים מאז הגרסאות המוקדמות של היקום הפיקטיבי בסילמריליון, וכפי שמפורט בסדרת תולדות הארץ התיכונה (the History of Middle-earth) אב הטיפוס או הדמות הקודמת של סאורון הייתה חתול מפלצתי ענק, "נסיך החתולים". כשהיא נקראת "טוילדו" (Tevildo), "תיפיל" (Tifil) "תיברט" (Tiberth) ועוד. הדמות הזאת – סאורון בגרסה מוקדמת, נמצאת בגרסה ראשונית של הסיפור "מעשה ברן וטינוביאל" שמופיעה בספר The Book of Lost Tales, הספר הראשון בסדרת "תולדות הארץ התיכונה" (ומצוטטת גם בספר ברן ולותין מ-2017). נסיך החתולים הוחלף לאחר מכן על ידי "ת'ו" (Thû) – "בעל האוב". לאחר מכן שמו שונה ל"גורת'ו" (Gorthû), "סור" (Sûr) ולבסוף לסאורון. השם גורתו בצורה של "גורתאור" (Gorthaur) נשאר בגרסה הסופית בסילמריליון כשמו בסינדרין; גם "ת'ו" וגם "סאורון" משמשים כשם לדמות ב"שירת לותין".
לפני ההוצאה לאור של הסילמריליון (1977), מקורותיו וזהותו האמיתית של סאורון היו לא ברורים לאלו שלא הייתה להם גישה מלאה להערותיו של טולקין. בגרסאות מוקדמות לספרו של רוברט פוסטר: "המדריך המלא לארץ התיכונה" (The Complete Guide to Middle-earth), סאורון מתואר כ"ככל הנראה מהעלפים של האלדר". מכל מקום, היו מבקרים אחרים שהצליחו לקלוע למטרה. כבר ב-1967, וו. ה. אודן (W. H. Auden) שיער שסאורון עשוי להיות מגזע הולאר הרבה לפני שנודע שטולקין אכן תיאר אותו כ"חבר פחות מגזע הולאר".
עיבודים > משחקים

סאורון מופיע במוצרים נלווים לסרטי ג'קסון, כולל משחקי מחשב ווידאו. הם כוללים את "שר הטבעות: הקרב על הארץ התיכונה" (שם הוא מדובב על ידי סטיבן סטנטוו), "שר הטבעות: טקטיקות" ו"שר הטבעות: העידן השלישי". הוא מופיע כדמות שניתן לשחק איתה במשחק "שר הטבעות: כיבוש" (כשהוא מדובב על ידי ג'ון אולסון) ובמשחק "לגו – שר הטבעות". ניתן לשחק איתו כ"בעל האוב" במשחק "לגו – ההוביט". סאורון מופיע בדמותו כשר אופל ובדמותו כאנאטאר במשחקי הווידאו צילה של מורדור, וצל המלחמה.
עיבודים > טלוויזיה

בסדרה "שר הטבעות: טבעות הכוח" מופיעה הדמות הלברנד בגילומו של צ'ארלי ויקרס. לקראת סוף הפרק השמיני בעונה הראשונה מתברר כי הלברנד אינו למעשה אלא סאורון. דמותו בסדרה הושפעה מתיאורי טולקין בספריו את דמותו כאנטר, "שר המתנות" הגם שבסדרה בחרו להציגו כמי שמעדיף ללבוש דמות אדם ולא עלף.
אזכורים ביצירות אחרות ובתרבות

מספר עצמים אסטרונומיים בחלל כונו כ"עינו של סאורון" עקב דמיונם לעין כפי שמתוארת בכתבי טולקין. ראויים לציון הם הערפילית הפלנטרית M 1-42 (אנ') בקבוצת הכוכבים קשת, ערפילית הסליל שבקבוצת דלי, טבעות האבק סביב הכוכב הכפול HR 4796 (אנ') שבקבוצת קנטאור, וגלקסיית הסייפרט NGC4151 (אנ') שבקבוצת כלבי ציד.
העין של סאורון מוזכרת ב"העמדה" ספר פוסט-אפוקליפטי שנכתב על ידי סטיבן קינג. ברשותו של הנבל רנדל פלאג יש גוף אסטראלי בצורה של "עין" הדומה לעין חסרת העפעפיים. הספר עצמו נהגה על ידי קינג כ"פנטזיה אפית כמו שר הטבעות, רק עם תפאורה אמריקאית".ה"עין" מופיעה גם בסדרת "המגדל האפל" (שגם כן נוצרה בהשראת שר הטבעות).
העין של סאורון מופיעה בסדרת הטלוויזיה הבריטית להעיר את המתים עונה 6 פרקים 9–10.
בסדרת "Emberverse" של סטפן מיכאל סטירלינג, העין של סאורון היא הסמל של אחד המשטרים הנוצרים בעקבות ה"שינוי".
בספרו זוכה פרס פוליצר חייו הקצרים והמופלאים של אוסקר וואו, ג'ונוט דיאס מאפיין שוב ושוב את הדיקטטור הדומיניקני רפאל טרוחיו כ"סאורון שלנו". אזכורים רבים מופיעים לאורך הספר.
ביקום מארוול קומיקס, נבל העל סאורון, אויב של אקס מן, קורא לעצמו כך על שם הדמות של טולקין.
בסדרת הקומיקס פייבלס, מאת ביל וילינגהאם, אחת הדמויות נקראת "היריב", דמות בעלת כוח ורוע עצום שאחראית על הרבה מהצרות בהיסטוריית הפייבלס. וויליגהאם אמר שההשראה לשם ולדמות של "היריב" באה מסאורון.
בסדרת הטלוויזיה הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם, הדמות הרעה של העונה השלישית, המלך סומברה, מבוססת בעיקר על שר האופל השני של טולקין – כך לטענת יוצרי הסדרה, מגאן מק'רתי ולורן פאוסט. לדבריהן, הן סאורון והן מלך סומברה הן ישויות אפלות, וכן שליטים עריצים המחפשים מלחמה ודיכוי של עמים חופשיים.
לקריאה נוספת > מקורות עלילתיים

ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות: שלושת הספרים בכרך אחד, בתרגום רות לבנית ובעריכת עמנואל לוטם, זמורה ביתן, 2004.
ג'.ר.ר. טולקין, הסילמריליון, בתרגום עמנואל לוטם, זמורה ביתן, 1990.
ג'.ר.ר. טולקין, ילדי הורין, בעריכת כריסטופר טולקין ובתרגום עמנואל לוטם, הוצאת כתר, 2019.
ג'.ר.ר. טולקין, ברן ולותין, בעריכת כריסטופר טולקין ובתרגום עמנואל לוטם, הוצאת כתר, 2019.
ג'.ר.ר. טולקין, סיפורים שלא נשלמו. בעריכת כריסטופר טולקין ובתרגום עמנואל לוטם, זמורה ביתן, 2001.
לקריאה נוספת > מקורות ספרותיים

Tolkien, J. R. R. (1984). Christopher Tolkien (ed.). The Book of Lost Tales. Vol. 1. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-35439-0.
Tolkien, J. R. R. (1984b). Christopher Tolkien (ed.). The Book of Lost Tales. Vol. 2. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-36614-3.
Tolkien, J. R. R. (1987). Christopher Tolkien (ed.). The Lost Road and Other Writings. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-45519-7.
Tolkien, J. R. R. (1993). Christopher Tolkien (ed.). Morgoth's Ring. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-68092-1.
Tolkien, J. R. R. (1992). Christopher Tolkien (ed.). Sauron Defeated. Boston, New York, & London: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-60649-7.
Tolkien, J. R. R. (1994). Christopher Tolkien (ed.). The War of the Jewels. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-71041-3.
Tolkien, J. R. R. (1996). Christopher Tolkien (ed.). The Peoples of Middle-earth. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 978-0-395-82760-4.
ביאורים

↑  "בראשיתו היה אחד מן המאיאר של אאולה וניחן כיאות בכוחות המאיאר ובחכמתם", הסילמריליון, "הולאקונטה", עמוד 31
↑  אין הכוונה לאנשי זאב, אלא לרוחות רעות שנכנסו לגופם של זאבים.
↑  וכן בסגנון דומה ב"על טבעות הכוח והעידן השלישי", עמוד 266: "והוא ענד את הטבעת האדירה".
↑  אחיו, אנריון, נספה במהלך המצור שנה קודם לכן ממטר בליסטראות שמחץ את ראשו - שר הטבעות, נספח א, עמוד 1004, הערה 11
↑  כל התאריכים המוזכרים מבוססים על הכרונולוגיה המוצגת בנספחים א' וב' של שר הטבעות, מעמוד 994.
↑  מלבד הכותרת של הספר (שבמקור נכתב על ידי פרודו).
הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית

הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית (קוריאנית: 조선민주주의인민공화국 국무위원회) היא "גוף ההנהגה השלטוני העליון האחראי על מדיניות" על פי העדכון שנעשה בשנת 2016 לחוקת קוריאה הצפונית. יושב הראש של הוועדה, כפי שמגדירה החוקה, הוא המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און המכהן בתפקיד מאז נוצרה הוועדה ב-2016.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית
ועדת ההגנה הלאומית נוצרה ב-1972, במקור אחת מארבע ועדות שהיו כפופות לנשיא קוריאה הצפונית קים איל-סונג. בשנת 1993 הועלה מעמדה של הוועדה והתמנה לראשה קים ג'ונג-איל. הוועדה הייתה אחראית על מגוון נושאים הקשורים לביטחון והגנה בקוריאה הצפונית. על פי החלטה של המושב הרביעי של אספת העם העליונה, הפרלמנט הצפון-קוריאני, ביוני 2016, הוחלפה ועדת ההגנה הלאומית בוועדה לענייני המדינה, עם התמקדות מורחבת על נושאי מדיניות שונים שלא קשורים רק להגנה וביטחון.
בחירות

על פי החוקה הסוציאליסטית של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, יו"ר הוועדה לענייני מדינה נבחר על ידי האספה העממית העליונה. [4] זה מחייב שהבחירות צריכות להיות על פי "הסכמה של העם הקוריאני כולו".
בחירתו של יו"ר הוועדה לענייני מדינה מתקיימת במהלך מושב האספה העממית העליונה. הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים של קוריאה שולח לאספת העם העליונה הצעה למועמד שייבחר כיו"ר הוועדה. הצעת הוועד המרכזי הוצגה בפני אספת העם העליונה על ידי נשיא הנשיאות של אספת העם העליונה. ואז, מליאת אספת העם העליונה מצביעה פה אחד למועמד. בפועל, תפקיד זה שמור ליו"ר מפלגת הפועלים של קוריאה.
כהונתו של יו"ר הוועדה לענייני מדינה זהה לתקופת כהונתה של האספה העממית העליונה, שהיא בדרך כלל חמש שנים. החוקה לא קובעת מגבלת כהונה ליו"ר הוועדה לא ניתן לבחור את יו"ר הוועדה כסגן לאספת העם העליונה.
לאספה העממית העליונה יש אפשרות להיזכר ביו"ר הוועדה לענייני מדינה.
החוקה לא קובעת כישורים אחרים להיות יו"ר הוועדה לענייני מדינה. עם זאת, אדם יכול להיבחר רק אם הוא אזרח צפון קוריאני בן 17 לפחות ובעל זכות הצבעה.
סמכויות ואחריות

ב־29 ביוני 2016 אושר תיקון חוקתי שיצר את הוועדה לענייני המדינה להחליף את ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית כמוסד ההנהגה הגבוה ביותר בצפון קוריאה. התיקון יצר גם את תפקיד יו"ר הוועדה לענייני מדינה.
קים ג'ונג-און נבחר כיו"ר הוועדה לענייני מדינה ב-29 ביוני 2016 ונבחר מחדש ב-11 באפריל 2019.
ב-11 באפריל 2019 תוקנה החוקה והפכה את יו"ר הוועדה לענייני מדינה לראש המדינה של צפון קוריאה. תיקון חוקתי נוסף ב־29 באוגוסט אותה שנה העניק ליו"ר את הכוח לפרסם את פקודות האספה העממית העליונה ואת הגזירות וההחלטות של ועדת ענייני המדינה ולמנות את נציגיה הדיפלומטיים של צפון קוריאה למדינות זרות.
סמכויות ואחריות > מדיניות פנים

ליו"ר הוועדה לענייני מדינה יש סמכות לכוון את עבודתה הכוללת של המערכת הממשלתית כמנהיגה העליון של צפון קוריאה.
היו"ר עומד בראש הוועדה לענייני המדינה, שהיא מוסד ההנהגה הגבוה ביותר בצפון קוריאה. הוועדה לענייני מדינה אחראית לדון ולהחליט על מדיניות מדינה חשובה. הוועדה מפקחת גם על ביצוע פקודותיו של יו"ר הוועדה ועל הגזירות, ההחלטות וההוראות של הוועדה. החלטות והנחיות של מוסדות מדינה המנוגדות לפקודותיו או צווים של יו"ר הוועדה, ניתן לבטל החלטות והוראות על ידי הוועדה.
סמכויות ואחריות > מועמדות ומינויים

ליו"ר הוועדה לענייני מדינה יש סמכות למנות את סגן היו"ר הראשון, סגן יו"ר וחברי הוועדה לענייני מדינה, שנבחרים אז על ידי אספת העם העליונה. היו"ר יכול גם להציע לזכרם על ידי אספת העם העליונה.
ליושב ראש הוועדה יש גם סמכות למנות או לפטר פקידי מדינה חשובים. עם זאת, החוקה לא קובעת מיהם פקידי המדינה החשובים האלה.
הוועדה לענייני מדינה, שבראשה עומד היו"ר, אחראית גם למינוי או לפיטוריהם של סגני הבכורה, היו"ר, השרים וחברי הקבינט האחרים על פי הצעתו של ראש הממשלה, כאשר אספת העם העליונה אינה יושבת.
סמכויות ואחריות > חקיקה

יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול להגיש סדר יום שיידון באספת העם העליונה. הוועדה יכולה גם להגיש סדר יום לאספת העם העליונה.
ליו"ר הוועדה לענייני מדינה יש סמכות להפיץ את פקודות האספה העממית העליונה ואת הגזירות, ההחלטות וההוראות של SAC. [2]
יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול להוציא צווים. הוועדה לענייני המדינה מפקחת על ביצוע צוים אלה.
סמכויות ואחריות > יחסים בינלאומיים

יו"ר הוועדה לענייני מדינה מייצג את צפון קוריאה ביחסי החוץ שלה כראש המדינה שלה.
יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול לסכם חוזים גדולים עם מדינות זרות. יו"ר הוועדה יכול גם למנות ולהזכיר את נציגיה הדיפלומטיים של צפון קוריאה למדינות זרות.
מדינות זרות מתייחסות לתעודות ולהזכרת שגריריהן בצפון קוריאה ליו"ר הוועדה לענייני מדינה. עם זאת, יו"ר הוועדה מאציל את משימת קבלת האישורים והחזרתו של שגריר זר לנשיא נשיאות האספה העממית העליונה.
סמכויות ואחריות > צבא וביטחון

יו"ר הוועדה לענייני מדינה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של קוריאה הצפונית. כמפקד ראשי, יו"ר הוועדה לענייני המדינה מפקד על כל הכוחות המזוינים.
בכוחו של יו"ר ה-SAC להכריז על מצב חירום, מצב מלחמה או גיוס מילואים. בימי מלחמה יכול יו"ר הוועדה לארגן את ועדת ההגנה הלאומית.
סמכויות ואחריות > סמכויות אחרות

יו"ר הוועדה לענייני מדינה יכול לממש את הזכות להעניק חנינה מיוחדת.
ראו גם

ועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית
הערות שוליים

1 2 3  חוקת קוריאה הצפונית, סעיף 101
1 2 3 4  חוקת קוריאה הצפונית, סעיף 91
1 2 3  חוקת קוריאה הצפונית, סעיף 104
1 2 3 4 5  חוקת קוריאה הצפונית, סעיף 110
↑  חוקת קוריאה הצפונית, סעיף 105
דגל יו"ר הוועדה לענייני המדינה
סמל יו"ר הוועדה לענייני המדינה
הסכם העברה

הסכם העברה ("טרנספר") היה הסכם שנחתם ב-25 באוגוסט 1933 בין השלטונות הנאציים לבין הסוכנות היהודית. יוזם ההסכם היה איש העסקים היהודי-גרמני סם כהן. מטרת ההסכם הייתה לאפשר ליהודי גרמניה למכור נכסי דלא ניידי, טובין ורכוש אחר, הנמצאים בבעלותם בשטחים שתחת שלטון גרמניה הנאצית, וזאת טרם יופקע בידי השלטונות, להעביר את תמורת המכירה לארץ ישראל בסחורות שנרכשו בגרמניה, והפדיון ממכירתן בארץ ישיב לעולים מקרב יהודי גרמניה חלק מהונם ויקל על קליטתם.
מפגש אינטרסים

הסכם "העברה" נחתם בשנת 1933 כתוצאה ממפגש אינטרסים בין השלטון הנאצי, שהיה מעוניין ביציאתם של יהודים מגרמניה; המוסדות הציוניים, שרצו להגדיל את מספרם של היהודים בארץ ישראל; יהודים תושבי גרמניה, שרצו להציל חלק מרכושם לפני הפקעתו על ידי השלטונות; ושלטונות המנדט הבריטי, שהיו מעוניינים בהשקעות הון בפלשתינה-א"י וכביטוי לרצונם זה לא גרעו את רישיון העלייה שהוקצה לעולה בעל הון העולה על 1,000 לירות שטרלינג ממכסת הסרטיפיקטים שהקציבו לעלייה יהודית.
מפגש אינטרסים > האינטרס של גרמניה הנאצית

בתקופה שבין עליית הנאצים לשלטון ב-1933 ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה המדיניות האנטי-יהודית בגרמניה שדגלה בגרמניה "נקייה מיהודים" (Judenrein) ראתה בחיוב הגירת יהודים מגרמניה. מדיניות זו מצאה את ביטויה, בין השאר, בגישה האוהדת של לאופולד פון מילדנשטיין, מפקדה הראשון של המחלקה היהודית באס דה, שירות הביטחון של המפלגה הנאצית והאס אס. מילדנשטיין תמך בכוונות הציונות ליישב את היהודים בארץ ישראל, סייר בארץ בליווי קורט טוכלר, נציגה של הפדרציה הציונית של גרמניה ופרסם אודות סיורו סדרת כתבות אוהדות למפעל הציוני בעיתון הנאצי דר אנגריף, למד עברית ועל היהדות והתנגד לאנטישמיות הגסה של העיתון "דר שטירמר". בתקופה שבה שירת כמנהל המחלקה היהודית החדשה (Judenreferent) באס דה, החל מאוגוסט 1934 הנהיג מילדנשטיין מדיניות של עידוד האוכלוסייה היהודית להגר לארץ ישראל, ואנשי האס אס אף הונחו לעודד את פעילותם של הציונים על פני המתבוללים והסוציאליסטים בתוך הקהילה היהודית.
ההסדר גם אפשר לנאצים להתמודד עם החרם הכלכלי שניסו יהודי ארצות הברית להטיל על סחר החוץ של גרמניה כתגובה לחרם הכלכלי שהנאצים הטילו על היהודים. החרם של יהדות אמריקה לא עצר את הסחר הבין-לאומי של גרמניה הנאצית, אבל גרם לקשיים. הסדר ההעברה אפשר לנאצים לשכנע את יהודי ארצות הברית והנתונים להשפעתם להפסיקו, ובכך שיפר את מצבת יתרות מטבע החוץ הגרמני.
בנוסף, נהנו הגרמנים מחלקם בהסכם, באותה תקופה עדיין כיבדו בעלות על רכוש וההסכם אפשר לגרמנים לקבל רכוש רב במחירים הנמוכים משמעותית ממחיר השוק.
מפגש אינטרסים > האינטרס של יהודי גרמניה

אחת המגבלות החמורות שהוטלו על יהודי גרמניה היה האיסור על הוצאת כספים. האיסור גרם למשפחות להסס לעזוב, בעת שהגירה עדיין התאפשרה, כי חששו מחיים ללא אמצעי קיום במקום מושבם החדש.
ההסכם אפשר ליהודים אזרחי ותושבי גרמניה ושטחים שסופחו אליה, שרצו להגר לארץ ישראל, להציל חלק מרכושם. בנוסף, אפשר ההסכם לבעלי הון לקבל סרטיפיקט במעמד של "בעל הון העולה על 1,000 לירות שטרלינג".
מפגש אינטרסים > האינטרס של המוסדות הציוניים

מטרת הסוכנות הייתה לעודד עלייתם של יהודי גרמניה לארץ ישראל באמצעות העברת הונם לארץ, בצורת סחורות יצוא גרמניות. הסכמי ההעברה נחתמו בין הבנק הגרמני הממלכתי לבין בנק אנגלו-פלשתינה ובנק יהודי בגרמניה. משנת 1935 פעלה ההעברה בפיקוח הסוכנות היהודית.
מדיניות זו איפשרה את הקמת ההעברה ואת פעילותה. במסגרת ההעברה הגיע לארץ הון רב, דבר שתרם לקליטתם של עולי גרמניה, שעלו בעלייה החמישית. מקצת ההון הגיע כעמלה למוסדות הלאומיים, כך למשל מומן ב-1938 "מפעל הקישון" של מקורות מכספי "הסכם ההעברה".
מפגש אינטרסים > האינטרס של שלטונות המנדט

שלטונות המנדט נהנו מן ההסכם בכמה מובנים:
הון כספי (ולעיתים גם מכשור ומכונות) שהביאו עימם רבים מהעולים, ובפרט מהעובדה שהכספים אפשרו פיתוח מסחר ותעשייה בארץ.
עליית עולים ממדינה מפותחת יחסית מבחינה טכנולוגית אשר רבים מהם היו בעלי השכלה מקצועית-טכנולוגית או מדעית.
ההסכמים

ההסכם הראשון מבין הסכמי ההעברה נחתם במאי 1933 בין סם כהן מחברת הנוטע לבין הגרמנים. הסכם זה היה פרי תיווכו של סם, יזם ואיש עסקים יהודי-גרמני ולכן נקרא "ההסכם של סם". בהסכם זכתה חברת הנוטע בזיכיון בלעדי על ביצוע העברות רכוש עד לסך מיליון רייכסמארק מגרמניה לארץ ישראל, כך שהכספים הופקדו לזכות חשבון חברת "הנוטע" בגרמניה, והיא דאגה לבצע רכישות ציוד ולשלוח אותן לארץ ישראל.
חתימה על ההסכם השני: עקב לחצים מצד ההסתדרות הציונית והסוכנות על חברת הנוטע שיזמה את ההסכמים, והרצון הגרמני שגם גופים הקשורים לשלטון יהנו מהעמלות, הוחלט לשתף את גופי אוצר התיישבות היהודים הציוניים ואת הטמפלרים, ולכן ב-18 ביולי 1933 נחתם הסכם חדש שבו נקבע כי הפקדת הכספים בגרמניה תיעשה לחשבון משותף של בנק אנגלו-פלשתינה ושל בנק אגודת הטמפלרים. בנוסף, הוגדל היקף העברת הכספים לשלושה מיליון מרק.
הסכם זה לא מומש היות שהמאבק על השליטה בכספי ההעברה נמשך, ולכן הופעלו לחצים על גד מכנס (מנהל הנוטע) ועל סם כהן להתפשר פעם נוספת.
ההסכם השלישי: אחרי משא ומתן בין חברת הנוטע להסתדרות הציונית סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה יקים חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה, ואילו סם כהן כנציג חברת הנוטע יקבל אחוזים מהעסקאות שתבוצענה.
ב-25 באוגוסט 1933, נחתם "הסכם בין מיניסטריון הכלכלה הממשלתי הגרמני לבין אנגלו פלשתינה בע"מ בדבר העברת סך 3 מיליונים מארק לארץ ישראל"
מהות ההסכם: ההסכם חל על "בני הגזע היהודי" (על פי הגדרות נירנברג) שהיו תושבי או אזרחי גרמניה (כולל כאלו ששהו זמנית מחוץ לגבולות גרמניה אך לא ויתרו על רישום מקום מגורם בגרמניה), והיגרו לארץ ישראל.
בהסכם יש הבחנה בין יהודים המהגרים מגרמניה לארץ ישראל באופן מיידי לבין אלה המהגרים לאחר זמן מה.
המהגרים מיידית צריכים להגיש בקשה מתאימה, חלק מהכסף יועבר לגופי ההעברה והיתרה תופקד לזמן קצוב לזכות "חשבון מיוחד מספר 1" של בנק אגודת הטמפלרים שהתנהל ברייכסבנק.
אלו שמתעתדים להגר בזמן כלשהו בעתיד יפקידו את כספם (מוגבל לסכום מקסימלי של 50 אלף מרק) לזכות חשבון מיוחד מספר 2 של בנק אגודת הטמפלרים המתנהל ברייכסבנק, עקרונית הפיקדון נותר מוקפא עד לעלייתו של המפקיד לארץ ישראל, אולם ניתן היה לרכוש בכספים אלו אדמות, וכן לבצע השקעות מוגדרות ומאושרות מראש, וזאת על מנת להבטיח מקורות הכנסה למהגרים לכשיהגרו.
משיכת הכספים בפועל: בנק אנגלו-פלשתינה יכול למשוך את כל הסכומים (בניכוי עמלות) המופקדים בחשבון 1 של בנק אגודת הטמפלרים המתנהל ברייכסבנק (כספם של המהגרים מיידית), ולרכוש בכספים אלו ציוד ומכונות המותרים לייצוא, או לשלם עבור סחורות גרמניות שהוזמנו על ידי סוחרים ויבואנים ישראליים. לכשיתרוקן חשבון 1, יוכל הבנק למשוך סכומים הנמצאים בחשבון 2.
תמורת הסכומים היה בנק אנגלו-פלשתינה צריך לפתוח בישראל חשבונות נאמנות מתאימים לזכות מפקידי הכספים, ולאפשר להם למשוך כספים אלו בלא"י.
רק אחרי שהוזמנו סחורות והועברו לארץ ישראל, היו העולים מקבלים חלק מכספם.
בשלב מאוחר יותר הוקמה חברת העברה, שהייתה בבעלותם המשותפת של בנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית. העברה קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על הייבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים.
דרך הפעולה

בגרמניה פעלו שלוש חברות תיווך: חברת הנוטע (חברת בת של בני בנימין שהייתה, כאמור, החברה הראשונה שזכתה בזיכיון העברת הרכוש), חברת אנגלו-פלשתינה (שבזכות ההסכם הפכה מבנק קטן לבנק בינלאומי) וחברת העברה. מי מיהודי גרמניה שרצה לעלות לארץ ישראל היה צריך להפקיד בגרמניה את כספו (במארקים גרמניים) באחד מהגופים הפיננסיים האלו שהיו בפיקוח הסוכנות היהודית, במרקים אלו היו נרכשים מכונות, ציוד וסחורות על פי הזמנות שהתקבלו מחברות ומתווכים בארץ ישראל, הטובין היו נשלחים לישראל (חלק מהם נמכר הלאה על ידי מתווכים). היהודים הגרמנים היו מקבלים אישור הפקדה, כך שיכלו להוכיח שהם בעלי הון מספיק לצורך קבלת סרטיפיקט במעמד של "בעל הון", וכשהגיעו לארץ היו מקבלים כשני שלישים מהסכום המקורי שהפקידו.
דרך הפעולה > Paltreu

סביב הסכמי ההעברה צמחו מספר חברות, הגדולה בהן חברת הייעוץ PALTREU (חבר נאמנים ארץ ישראל למתן עצות ליהודים גרמנים בע"מ), ראשי תיבות של Palaestina Treuhandstelle, שקמה במיוחד על מנת לייעץ ליהודים המעוניינים להגר איך להתמודד עם הבירוקרטיה שסביב להסכם.
מעורבותו של פייבל פולקס

בפברואר 1937 נפגשו בברלין פולקס, אייכמן, הרברט האגן והברון אוטו פון בודלשווינג. בפגישה זו הציע פולקס עסקה, שבמסגרתה ישולם לנאצים נתח מכספי הסכם ההעברה, והם מצדם יגבירו את זרם העולים לארץ לכדי 50,000 עולים בשנה ויתירו לכל עולה להוציא מגרמניה 1,000 לירות שטרלינג, כדי להשביע את רצון שלטונות המנדט כי העולים יהיו בעלי הון. בסיום הפגישה נתן פולקס לאייכמן והאגן רשימה של יהודים שהגרמנים סירבו לאשר את הגירתם והשניים הודיעו לו כי ישקלו את הצעתו ודרישותיו.
הרחבת ההסכם למדינות נוספות

עם הזמן הורחבה תחולת ההסכם גם למדינות נוספות, צ'כוסלובקיה והונגריה, והסכם דומה נחתם על ידי חברת "חליפין" בקשר לרכוש יהודי בפולין.
ההתנגדות להסכם

פעילות ההעברה עוררה מחלוקת ביישוב ובקרב יהדות התפוצות, הן בשל הצורך במגע עם שלטונות גרמניה הנאצית שהיו מוקצים בעיני אנשי היישוב, מגע שעורר שאלות מוסריות של שיתוף פעולה עם הצורר, וכן היות שההסכם שבר באופן מעשי את החרם שניסו יהודי ארצות הברית להטיל על רכישת תוצרת גרמנית. ההתנגדות התרכזה בעיקר בקרב חלק מהחוגים הרוויזיוניסטים (שיוצגו בעיקר על ידי אב"א אחימאיר). על מנת למתן את הביקורת רכש סם כהן חלק מהבעלות על העיתון דואר היום, ביטאון הרוויזיוניסטים, וכך היה בעל השפעה על הכתוב בעיתון.
ב-16 ביוני 1933 פרסם "חזית העם" מאמר שהאשים כי כבודו, זכויותיו, ביטחונו ומעמדו בעולם של העם העברי "נמכרו להיטלר בעד בצע כסף ואתנן" והצהיר כי העם היהודי "יֵדע להגיב על הנבלה הזאת". העיתון הזכיר אישים שעסקו בהסכם ובהם גם את חיים ארלוזורוב, שכיהן כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית והיה בין מנהלי המשא ומתן עם הגרמנים. בערבו של אותו יום נרצח ארלוזורוב כשטייל עם אשתו על חוף ימה של תל אביב.
בקיץ אותה שנה, בזמן מערכת הבחירות לקונגרס הציוני ה-18, הכריז זאב ז'בוטינסקי כי "הסכם כזה הוא שפל, מחפיר וראוי לבוז".
כתוצאה מהמחלוקת החליט הקונגרס הציוני ה-19 ב-1935: 'כדי להמריץ את המשכת עליתם של יהודי גרמניה לארץ ישראל מטיל הקונגרס על ההנהלה לקבל תחת פיקוחה את כל פעולות העברה'. ימים אחדים לאחר מכן קיבלה מועצת הסוכנות היהודית החלטה דומה.
העיתונות הרוויזיוניסטית תקפה בנובמבר 1935 את ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית כ"בני בריתו של היטלר...שרמסו ברגליהם הגסה את הכבוד היהודי".
שאלת המוסריות של הסכם ההעברה חזרה ועלתה בשנות ה-50, כאשר נחתם הסכם השילומים עם גרמניה.
במשך שנים רבות החשד העיקרי ברצח ארלוזורוב נפל על אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, כיוון שהתנגדו בחריפות לפעילותו במשא ומתן עם הגרמנים בקשר להסכם ההעברה. במסקנות ועדת בכור, שמונתה לחקור את הרצח ב-1982, נכתב כי הוועדה לא מצאה מי היו רוצחי ארלוזורוב, אך קבעה פוזיטיבית ששני אנשי התנועה הרוויזיוניסטית שנחשדו ברצח, לא היו הרוצחים.
סיום הפעילות

פעולתן של חברות ההעברה נסתיימה ב-1939 מספר חודשים אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגלל סגר כלכלי מוחלט שהוטל על גרמניה, וזאת לאחר שכ-50,000 יהודים ניצלו בזכות הסכם זה ועלו לארץ בעלייה החמישית.
חברות ההעברה העבירו לארץ ישראל כ-14 מיליון לירות שטרלינג, סכום אדיר במונחי אותה תקופה, כספים ששיקמו את כלכלת היישוב והיו המנוף ליציאה מהמשבר הכלכלי שפקד את הארץ בסוף שנות ה-20.
סיום הפעילות > חשבונות רדומים

חלק מהיהודים שהעבירו את רכושם דרך חברות ההעברה לא זכו לעלות לארץ ישראל ונספו בשואה.
הכספים שהעבירו קורבנות אלו לא חולקו ליורשיהם וגם לא נעשה מאמץ מצד חברת העברה לאתר יורשים אלו. אין מידע מוסמך על גורל הכספים שהועברו דרך הנוטע, חשבונות חברת העברה בשנות ה-40 הועברו לניהולו של הממונה הבריטי על נכסי אויב. בשלב ראשון הורה הממונה להקפיא את החשבונות (איסור על ביצוע כל פעולה ללא אישורו), ובשלב מאוחר יותר דרש להעביר אליו את הכספים. עם הקמת המדינה עברו הכספים לניהול "הממונה על רכוש האויב" וב-18 ביולי 1968 לידי האפוטרופוס הכללי.
רק בשנת 1985 החליט האפוטרופוס לפרק סופית את חברת העברה, וניהול החשבונות אוחד עם 376 החשבונות שנוהלו בבנק לאומי כממשיך חברת אנגלו-פלשתינה. לעיתים חסר מידע על זהות בעלי החשבון, היות שרק בחלק מהחשבונות מופיע מספר השובר של חברת העברה.
ראו גם

היינריך וולף (דיפלומט גרמני)
וולטר דלה
לקריאה נוספת

יואב גלבר, מולדת חדשה, עליית יהודי מרכז אירופה וקליטתם 1948-1933, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1990
Avraham Barkai, „German Interests in the Haavara-Transfer Agreement 1933-1939“, Yearbook of the Leo Baeck Institute 35 (1990), S. 245-266
Werner Feilchenfeld, Dolf Michaelis, Ludwig Pinner, Haavara-Transfer nach Palästina und Einwanderung deutscher Juden 1933-1939, Tübingen 1972
David Yisraeli, "The Third Reich and the Transfer Agreement", in: Journal of Contemporary History 6 (1972), S. 129-148
Edwin Black: The Transfer Agreement: The Dramatic Story of the Pact Between the Third Reich and Jewish Palestine, Brookline Books, 1999.
הערות שוליים

↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, א, 1, עמ' 24.
1 2  תום שגב, המיליון השביעי, א, 1, עמ' 20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4615795-5  VIAF: 202971756   WorldCat (עם VIAF): 202971756 
מסמך פלטראו
כריס בראון

| --- | --- |

כריס בראון, 2012
 לידה:  5 במאי 1989 (בן 35) טאפהאנוק, וירג'יניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  כריסטופר מוריס בראון
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  תיכון אסקס 
 עיסוק:  זמר, כותב שירים, רקדן, שחקן, ראפר, במאי
 סוגה:  R&B, היפ הופ, פופ, דאנס, מוזיקת נשמה
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס, ג'ייב רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  טייגה, ליל ויין, ניקי מינאז', טי-פיין, אשר, אריאנה גרנדה, פיטבול, ג'וינר לוקאס
 בן או בת זוג:  ריהאנה (2007, 2012–2009, 2013) Karrueche Tran (2011, 2013–2012, 2015) 
 צאצאים:  Royalty Brown, Aeko Catori Brown, Lovely Symphani Brown 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לאלבום רית'ם אנד בלוז (2011)  פרסי המוזיקה העולמית (2008)  אמן השנה של פרס המוזיקה האמריקאית  לחצן הפעלה מיהלום 
 www.chrisbrownworld.com
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר מוריס "כריס" בראון (באנגלית: Christopher Maurice "Chris" Brown; נולד ב-5 במאי 1989) הוא זמר, כותב שירים, רקדן, במאי ושחקן אמריקאי.