stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנצחה

הנצחה היא פעולה שמטרתה לשמר את זכרם של אירוע, אישיות או קבוצת אנשים. ישנן דרכים רבות ומגוונות להנציח, אך המכנה המשותף הוא שפעולת ההנצחה מתבצעת על ידי תווך שנתפש כנצחי.
הצורך האנושי בהנצחה נובע משילוב של מספר גורמים: עובדת היותנו בני תמותה וההכרה העמוקה בכך, העובדה כי הצער על האובדן והזיכרון הם אישיים ותחושת הצורך לחלוק אותם ולהעבירם גם לאנשים אחרים, בדרך כלל לדורות הבאים.
הנצחה נעשית על ידי משפחתו של המונצח, ועל ידי ארגונים, רשויות מקומיות ומדינות.
בדרך כלל נעשית הנצחה לאדם או לחפץ שחלפו מהעולם, אך לעיתים מושא ההנצחה עדיין קיים (או חי, במקרה של אדם) ואף קיימים מקרים לא מעטים של הנצחה עצמית. בדרך כלל נעשית ההנצחה לדמויות או אירועים שבקונצנזוס, אך לא כך תמיד. לעיתים גם מבוצעת הפעולה ההפוכה של "מחיקת" ההנצחה, המביעה חוסר שביעות רצון מהנושא המונצח.
אמצעי הנצחה

ההנצחה יכולה להיות באמצעים מוחשיים, כגון: מונומנטים, אנדרטאות, מצבות (שהן אמצעי ההנצחה הנפוץ ביותר), מבנים, פסלים, מזרקות, פארקים, פינות הנצחה ועוד. אמצעי הנצחה מוחשיים נוספים יכולים להיות גם קטנים וניידים יותר, כיצירות אמנות, מדליות, בולי דואר, לוחית זיכרון ואף שטרות ומטבעות. אמצעי הנצחה נפוץ ברשויות המקומיות הוא קריאת שמם של רחוב או כיכר או אתר עירוני על שמו של אדם אירוע. באוניברסיטאות מקובל להנציח תורמים ומדענים באמצעות קריאת שמם על קתדרה (אקדמיה), פקולטה ואף האוניברסיטה כולה.
אמצעי הנצחה שאינם מוחשיים נפוצים לא פחות: שירים, יצירות ספרותיות. אמצעים שמשלבים בין השניים הם טקסים, חגים, ימי זיכרון, אירועים מסוגים שונים - בעיקר כאלה שמתקיימים על בסיס תקופתי קבוע - כגון חלוקת פרסים, מלגות, תחרויות שונות ועוד.
במגזרים מסורתיים נהוג להנציח על ידי מסגרות לימוד (בעיקר לימוד משניות) ותפילות (בעיקר קדיש ותהילים) הנושאים את שם הנפטר והנצחה על גבי תשמישי קדושה.
גם טכנולוגיה מתקדמת גויסה למען פעולות הנצחה, וכיום ניתן למצוא אתרי אינטרנט שמטרתם הנצחה, וכן קידוד של מתקני הנצחה שונים לצורך הנגשת הידע למבקרים במקום.
ראו גם

זיכרון קולקטיבי
הערות שוליים

1 2  פייר נורה, מחוזות הזיכרון(צר'), 1992-1984
↑  מרטין היידגר, הוויה וזמן, 1927
↑  ערגה קפולניק וחניתה רפאל-אשורי, להכיל את השבר: התמודדות מעגל א/נשי המקצוע בטיפול ובתמיכה במשבר מתוך עולמות שבורים, עט השדה 18, 2017
↑  דוגמה טובה לכך היא הדה-סטליניזציה, שבאה לידי ביטוי, בין היתר, בהשבת שמה המקורי של העיר סטאלינגרד, וולגוגרד.
↑   אבשלום קור, באופן מילולי במלחמה: חתן תורה - על הנצחה באמצעות ספרי תורה, גלי צה"ל, 21 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549418705171  BnF: cb133199150 (data)  LCCN: sh2004004747  LNB: 000206868
פורטוגל והשואה

פורטוגל הייתה באופן רשמי מדינה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. פורטוגל נשלטה על ידי אנטוניו דה אוליביירה סלזאר שבתקופתו שלטונו פורטוגל לא הושפעה באופן משמעותי מהאנטישמיות בקרב מדינות הציר והייתה אהודה יותר בקרב בעלות הברית מאשר ספרד הפרנקואיסטית השכנה שהייתה יותר קרובה למדינות הציר אך הייתה אף היא נייטרלית באופן רשמי במהלך המלחמה.
הפלישות הגרמניות למדינות רבות באירופה הביאה להגעה של מספר ניכר של פליטים, כולל כמה יהודים, לפורטוגל ב-1939 וב-1940. מחשש להשלכות כלכליות ופוליטיות החמיר משטר סלזאר את חוקי ההגירה והקשה את התנאים שאיפשרו הנפקת אשרות מעבר ליהודים על ידי פורטוגל בנובמבר 1939.
על אף התנגדות הממשל הפורטוגלי, היו בכירים רבים שעברו על החוקים והמשיכו להנפיק אשרות ליהודים שרצו לברוח לפורטוגל. העיקרי שבהם היה ארישטידש דה סוזה מנדש, שהיה הקונסול של פורטוגל בבורדו שבצרפת. סוזה מנדש הציל מספר גדול מאוד של פליטים, מתוכם בין 60,000 ל-80,000 יהודים שחלקם הקטן השתקעו בפורטוגל והשאר עברו לארצות הברית ואמריקה הלטינית. עיריית ליסבון אף הרשתה למספר ארגוני סיוע יהודים להקים משרדים בשטחה.
משטר סלזאר היה מודע ברוב המקרים לסכנה הנשקפת ליהודים במדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי ונקט כמה צעדים להחזרת יהודים עם אזרחות פורטוגלית מצרפת של וישי ומהמדינה ההלנית. לעומת זאת, יוזמה של הכלכלן הפורטוגזי משה בן-שבת אמזאלג להצלת יהודים ספרדים שהתגוררו בהולנד נכשלה.
רקע

פורטוגל נשלטה מ-1933 על ידי משטר פוליטי אוטוריטרי בשם "אסטדו נובו" (שהייתה ידועה גם כרפובליקה הפורטוגזית השנייה) בהנהגת אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. פורטוגל נשארה נייטרלית לאורך כל מלחמת כל מלחמת העולם השנייה, פורטוגל הייתה אהודה יותר בקרב בעלות הברית מאשר המדינה הספרדית שהייתה אף היא נייטרלית אך תמכה אידאולוגיית בגרמניה הנאצית ולכן הייתה מנודה מספר שנים לאחר המלחמה. שלטונו של סלזאר היה חריג בקרב דיקטטורות אירופאיות מאחר שלא שילב באופן מפורש אנטישמיות באידאולוגיה שלו. סלזאר סבר כי האידאולוגיה הנאצית הגזענית אינו עולה בקנה אחד עם הקתוליות והלאומיות הפורטוגזית. עקב הצנזורה הממשלתית על העיתונים, הציבור הפורטוגזי לא היה מעודכן לגבי היקף ואופי המדיניות האנטישמית הנאצית.
למרות זאת, הקהילה היהודית במדינה נותרה זעירה ולא עלתה על 1,000 לפני פרוץ המלחמה. פורטוגל נותרה ברובה לא מפותחת וחקלאית לאורך כל התקופה ובניגוד למדינות רבות אחרות, לא חוותה הגירה משמעותית של יהודים גרמנים או יהודים ממזרח אירופה שעברו אליה במהלך התקופה שבין המלחמות. זו גם הייתה אחת הסיבות לכך שפורטוגל לא השתתפה בועידת אוויאן אותו יזם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט במטרה לפתור את בעיית הפליטים היהודים שברחו מגרמניה הנאצית.
פליטים מאירופה > מדיניות הפליטים

צרפת ובריטניה הכריזו על גרמניה בעקבות פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939. מדינות רבות באירופה סגרו את גבולותיהן מחשש לכך שקבוצות פליטים רבים ייכנסו למדינה. בהיעדר חלופות, ניסו מהגרים רבים להגיע למדינה שלישית דרך פורטוגל. בין ספטמבר לדצמבר 1939 נכנסו כ-9,000 פליטים. הממשל הפורטוגזי נאלץ לשנות את מדיניות ההגירה ואף פירק מספר כנופיות שזייפו דרכונים פורטוגזים לפליטים.
ב-11 בנובמבר 1939 שלחה ממשלת פורטוגל הוראות לכ-14 קונסולים שלה באירופה ובו תיארה פליטים שמשטרת המעקב וההגנה ההגנה הממלכתית החשיבה כ"מסכונים", בהם "זרים, בעלי חוסר אזרחות, אזרחים רוסים, בעלי דרכון ננסן או יהודים שגורשו ממדינותיהם" שאסור להנפיק להם אשרות ללא אישור מוקדם ממשרד החוץ.
למרות טענות לאפליה, רבים טענו כי המשטר הפורטוגזי לא הבחין בין יהודים ללא יהודים אלא בין יהודים זרים עשירים ומבוססים כלכלית ליהודים עניים. כמו כן, טענות רבות היו שהמשטר חשש מהשפעה זרה על המדינה ובפרט, מהגעתם של יהודים קומוניסטים שנמלטו מגרמניה.
פליטים מאירופה > כיבוש צרפת

לנוכח כיבוש צרפת ביוני 1940, 30,000 פליטים, מתוכם 10,000 יהודים, התכנסו בבורדו, סמוך לחופי מפרץ ביסקאיה, במטרה לברוח בבטחה מצרפת. הקונסול הפורטוגזי בעיר, ארישטידש דה סוזה מנדש, החל להנפיק אשרות בעבור חלק נרחב מהפליטים תוך התעלמות מהוראות המשטר. תחילה הורה שר החוץ לסוזה מנדש שיעצור בפעילותו וכאשר סירב נשלח דיפלומט מטעם המשרד להסדיר את המשמעת של הנהגת הקונסוליה. כאשר הגיעו החדשות הללו לאוזני סלזאר, הוא שלח באופן פרטי טלגרף אל הקונסוליה והורה לסוזה מנדש להתייצב באופן מיידי בפני ועדת משמעת. סלזאר, עם זאת, לא ביטל את האשרות שסוזה מנדש כבר הנפיק ואפשר את הגעתם של הפליטים אל פורטוגל. סוזה מנדש עבר בפעילותו גם על הוראה נוספת של סלזאר מלבד הענקת האשרות ללא הבחנה, כאשר סירב דווקא להעניק אשרות בעבור פליטים בריטיים, אשר להם סלזאר אפשר במפורש לקבל אשרות ללא הבחנה. במהלך המשפט של סוזה מנדש, הוא נמצא אשם אך עונשו הוקל. נוסף על כך, סלזאר וידא באופן פרטי שלאחר השעיה מתפקיד הקונסול, סוזה מנדש יפוטר וייצא לגמלאות ללא פנסיה. סלזאר יצא נגד סוזה מנדש לאחר לחץ מהמדינה הספרדית של פרנקו, אשר דרכה החלו לנוע לפתע 20,000 פליטים מהגבול עם צרפת בהרי הפירנאים, פליטים שהתכוונו להגיע לפורטוגל. סלזאר וידא כי סוזה מנדש יקבל עונש חריף כדי להסדיר משמעת בשליחויות הדיפלומטיות, מחשש שחזרה על מצב שכזה תגרור עליית מתיחות ביחסיה של פורטוגל עם גרמניה הנאצית, שהיו מלאי חשדות על כל מקרה.
ב-26 ביוני 1940, ארבעה ימים לאר חתימת הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת אישר לסלזאר לאנשי הסניף הצרפתי של הארגון היהודי-אמריקאי, היאס להעביר את משרדיהם הראשיים מפריז לליסבון. ארגונים נוספים כמו הג'וינט והקונגרס היהודי העולמי קיבלו אישור לפעול אף הם מליסבון.
השימוש בפורטוגל כדרך מילוט נעשה קשה עוד יותר כאשר ביוני 1940 כאשר ארצות הברית הקשיחה עוד יותר את תנאיה לקליטת פליטים מאירופה. זה יצר בעיה לכל הפליטים שרצו להשתמש בפורטוגל כמדינת מעבר בדרך לארצות הברית, רוב הפליטים החליטו לוותר על הגירה לארצות הברית ומפורטוגל נסעו לאמריקה הלטינית. פליטים קבים שהשתקעו בפורטוגל נהנו מחופש אך רבים מהפליטים שנתפסו ללא הניירת הנכונה גורשו בחזרה לאירופה.
מספר הפליטים שעברו בפורטוגל במהלך המלחמה נע בין כמה מאות אלפים למיליון, אך היהודים היוו רק חלק קטן ממספר זה. במהלך המלחמה כולה, ההערכה היא שכ-60,000 עד 80,000 פליטים יהודים עברו דרך פורטוגל בדרכם לארצות הברית, אמריקה הלטינית ומדינות נוספות.
השואה > מודעות ותגובה לשואה

לאחר תחילת מבצע ברברוסה בו פלשו הגרמנים לברית המועצות החו גורמים גרמנים לפעול למניעת בריחת יהודים מאירופה על מנת שבמקום שיברחו, יוכלו הגרמנים לתפוס אותם ולרצוח אותם (כחלק מהפתרון הסופי). ביולי 1942 שאלו אנשי המשרד הראשי לביטחון הרייך את הדיפלומטים הגרמנים בליסבון האם יש דרך למנוע הגירה של יהודים דרך פורטוגל. בספטמבר של אותה השנה, ייעץ הקונסול הגרמני בליסבון למשרד החוץ הגרמני שאין טעם לבקש ממשלת פורטוגל להסגיר את היהודים שמוצאם מגרמניה או משטחים שנכבשו על ידי גרמניה כי הממשל הפורטוגזי יסרב בטענה כי מדובר בסוגיה הומניטרית. השלטונות הפורטוגזים כלל לא היו מודעים באותה תקופה לדיונים בין הגרמנים.
השואה > החזרת יהודי פורטוגל

בפברואר 1943, הודיעו השלטונות הנאצים לפורטוגזים כי יהודי פורטוגל המתגוררים בשטחים שכבשו הגרמנים באירופה לא ייהנו ממעמד מוגן ונתנו להם חלון זמנים קצר להחזירם לפורטוגל. באופן כלל, המשטר הפורטוגזי היה מוכן לסייע למספר קטן של יהודים שנחשבו בעיניהם ל"פורטוגזים" אך בסופו של דבר הממשל הגן על מספר קטן מאוד של יהודים מתוך אלו שביקשו עזרה (כ-137 יהודים ספרדים ממוצר פורטוגזי הוחזרו מצרפת של וישי בין 1943 ל-1944), כ-19 יהודים פורטוגזים הוחזרו מסלוניקי.
משה בן-שבת אמזאלג, כלכלן פורטוגזי שהיה מקורב למשטר ועמד בראשות הקהילה היהודית בליסבון מאז 1926 פעל להצלת יהודי פורוטוגל. סלזאר ובן שבת אמזאלג פעלו להצלת כ-4,300 יהודים פורטוגזים-ספרדים שחיו בהולנד (שהייתה כבושה על ידי הנאצים באותם ימים). במרץ 1943 הורה סלזאר לאנשי השגרירות הפורטוגזית בברלין לבדוק האם השלטונות הגרמניים יאפשרו להתייחס אל אותם יהודים כאזרחים פורטוגזים שניתן לפנות אותם אך הגרמנים לא התגמשו ודחו את בקשתו של סלזאר. השמדת יהודי הולנד החלה ב-1944 ומרבית היהודים ההולנדים הושמדו. רק כ-400 נשים מהקהילה הפורטוגזית מהולנד שרדו את המלחמה.
ב-1943 אמזאלג הקים משלחת הצלה ליהודי אירופה. ביחד עם פרנסיסקו דה פאולה לייטה פינטו, המנהל הכללי של קו רכבת שהפועל מפיגיירה דה פוש לגבול ספרד-פורטוגל. הם ארגנו מספר רכבות שהביאו פליטים (בהם יהודים רבים) מברלין וערים אחרות בגרמניה לפורטוגל.
בעקבות הפלישה הגרמנית להונגריה, שבעבר הייתה בעלת ברית גרמנית ואף הייתה חלק ממדינות הציר, סלזאר החזיר את השגריר הפורטוגלי והשאיר את קרלוס דה ליז-טקסיירה ברנקוויניו כממונה על היחסים. ברנקוויניו הנפיק דרכונים לכ-1,000 יהודים הונגרים באישור סלזאר. בסופו של דבר, ברנקוויניו חזר לליסבון בסוף אוקטובר 1944. המקרה של ברנקוויניו היה פחות מפורסם מהמקרה של סוזה מנדש, ככל הנראה בגלל שהדבר בוצע באישורו של סלזאר ולא כחלק ממאבק של שגריר פשוט ב"עריץ".
השואה > הצלת יהודים בהונגריה

ב-4 באפריל 1944, קרלוס סמפאיו גארידו, שגריר פורטוגל בהונגריה, שלח לממשלתו מברק בו תיאר את מצוקת היהודים בהונגריה ואת הגזרות האנטי-יהודיות שנועדו "להשפיל, לשדוד ולרדוף אותם". לצד הממונה על היחסים בבודפשט, הצליח גארידו להשיג את הסכמתו של סלזאר בעבור הנפקת אשרות שהייה בפורטוגל, מושבותיה או ברזיל. כדי לטפל בפליטים היהודים בשגרירות, כלל הפעילות להבריח את הפליטים היהודיים אל פורטוגל נעשתה בהסכמה עם הממשלה ובהבטחה עבור סלזאר כי הפליטים לא יפעלו להשתכן בפורטוגל אלא ישתמשו בה כמדינת מעבר למדינות אחרות אליהן יהגרו. לא ברור אם סלזאר היה מודע לעובדה שהפליטים שהוברחו דרך השגרירות היו יהודים, אך בכל מקרה המהלך הוביל להצלתם של מספר אלפי יהודים מפני זוועות השואה בהונגריה. השגריר שכר בית בגלגגיורק כ-60 ק"מ מבודפשט, והעביר את משרדי השגרירות וביתו למקום החדש. במעונו החדש אירח תריסר אזרחים הונגרים, רובם יהודים, בדיוק כדי להגן עליהם מפני הסכנה בעיר. סמפאיו גארידו לא הודיע לממשלת סלזאר על הברחת היהודים במברק. ב-23 באפריל 1944 ובעקבות כיבוש גרמניה של הונגריה, החליט סלאזר להורות לשגריר שלו לחזור לליסבון ולהשאיר את מילוי התפקיד מאחוריו. לפני ששב גארידו לליסבון, נעצר בידי המשטרה ההונגרית ונשלח לבודפשט שם נאבק עבור שחרורם של המתארחים במעונו. לבסוף הכריזה עליו הממשלה ההונגרית, שהונהגה בידי מפלגת צלב החץ הפרו-נאצית, בתור "אישיות בלתי רצויה".
השואה > טענות לקבלת זהב גנוב מגרמניה

פורטוגל ייצאה עפרות טונגסטן לגרמניה הנאצית לאורך כל המלחמה. המתכת, ששימשה להקשחת פלדה המשמשת לחימוש, נקנתה בתחילה באסקודו, אך סלזאר התעקש מאוחר יותר שהתשלום יתבצע בזהב על רקע החששות בבנקו דה פורטוגל שהמשטר הגרמני משתמש במטבע מזויף.
המשרד לשירותים אסטרטגיים העריך כי ממשלת פורטוגל קיבלה בסך הכל מהגרמנים כ-400 טון זהב, יותר זהב מכל הזהב שקיבלו שותפות הסחר של גרמניה באותה תקופה. שגריר בריטניה בפורטוגל, רונלד קמפבל אמר לסלזאר כי חלק ניכר מהזהב הגיע מ"מקור שנוי במחלוקת" אך סלזאר התעלם מטענה זו. ב-1998 טענה ארצות הברית כי חלק גדול מהזהב שניתן לפורטוגל נגנב מקורבנות השואה על ידי הרשויות בגרמניה. שנה לאחר מכן, הוחלט להקים ועידת חקירה בראשות מריו סוארש בה בדקו את הטענות האלו. הוועדה הגיעה למסקנה כי ממשלת פורטוגל לא ידעה על מקורו של הזהב בזמן קבלתו ולפיכך לא הייתה סיבה שעל פורטוגל לפצות את ניצולי השואה.
בדצמבר 2019 הצטרפה פורטוגל לכוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה. המוזיאון הראשון של פורטוגל המוקדש לשואה נפתח בפורטו בפברואר 2021.
ראו גם

ספרד והשואה
תגובת העולם לשואה
הערות שוליים

↑  Altares, Guillermo (19 ביוני 2017). "When the world shut its doors to the Jews". EL PAÍS (באנגלית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אריסטידס דה סוזה מנדס - פורטוגל, באתר יד ושם - רשות הזיכרון לשואה ולגבורה
↑  Blum, Matthias; Rei, Claudia (1 בפברואר 2018). "Escaping Europe: Health and Human Capital of Holocaust Refugees". European Review of Economic History. 22 (1): 3–4. doi:10.1093/ereh/hex014. ISSN 1361-4916. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Milgram p. 264
↑  מאגר חסידי אומות העולם - קרלוס סמפאיו (The Righteous Among the Nations Database - Sampaio Carlos), באתר יד ושם (באנגלית)
↑  "Portugal Spared Payments". The New York Times. Associated Press. 3 ביולי 1999. p. 5. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bandler, Aaron (4 בדצמבר 2019). "Portugal Becomes 34th Member of the International Holocaust Remembrance Alliance". Jewish Journal. נבדק ב-20 באפריל 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Portugal: Holocaust Museum in Porto has opened, the first on the Iberian peninsula". Jewish Heritage Europe. 9 בפברואר 2021. נבדק ב-2 באפריל 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
סופי מקשירה

| --- | --- |
מקשירה, 2014
מקשירה, 2014
 לידה:  1 בינואר 1985 (בת 39) הולם ווד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברונל  St. Joseph's Catholic College, Bradford  בית הספר למשחק של מנצ'סטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
סופי מקשירה (באנגלית: Sophie McShera; נולדה ב-1 בינואר 1985) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה מהופעתה בתפקיד רוס מקיין בעונה החמישית של הדרמה "דרך ווטרלו" של ה-BBC, ובתפקיד דייזי רובינסון, עוזרת המטבח, בסדרת הדרמה זוכת הפרסים "אחוזת דאונטון".
ביוגרפיה

מקשירה נולדה ב-1985 בברדפורד שבמערב יורקשייר, למשפחה אירית. אמה היא מורה ואביה מורה לשעבר ויועץ פיננסי. כשהייתה קטנה עברה המשפחה לאקלסהיל שבמערב יורקשייר שם למדה ב"סיינט ג'וזף קולג'".
אחרי סיום התיכון למדה בבית הספר למשחק פוטסטפס (Footsteps). הפריצה שלה בתיאטרון הייתה בגיל 12 כשהופיעה בקומדיה "The Goodbye Girl". בהמשך שיחקה בסיור הופעות במחזמר "אנני". אחר כך השלימה את בחינות ה-GCSE ובחינות A-levels, ונרשמה לאוניברסיטת ברונל בלונדון, שם סיימה תואר בדרמה.
ביוגרפיה > קריירה

קריירת המשחק של מקשירה התחילה ב-2007, אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה. היא הופיעה באופרות הסבון "אמרדייל" ו"רופאים". ב-2008 שיחקה בסדרת הדרמה "ניצולים". ב-2009 הצטרפה לצוות השחקנים של דרמת בית הספר "דרך ווטרלו" של ה-BBC בתפקיד תלמידה בשם רוס מקיין. היא השתתפה בסדרה במשך כל העונה החמישית. אחרי שפרשה מ"דרך ווטרלו" לוהקה מקשירה לדרמה התקופתית של ג'וליאן פלוז ברשת ITV "אחוזת דאונטון", בתפקיד עוזרת המטבח דייזי. הסדרה זכתה להצלחה הן בביקורת והן בקרב קהל הצופים. מקשירה, לצדו של יו בונוויל, הודתה לקהל על זכיית התוכנית בפרס "הדרמה הפופולרית ביותר" בטקס פרסי הטלוויזיה הלאומית (אנ') של שנת 2012. מאז 2013 שיחקה מקשירה בתפקיד בריוני בסיטקום "החבר'ה מהלשכה" של ITV2. ב-2015 גילמה את האחות החורגת דריזלה טרמיין בסרט "סינדרלה". היא הפגינה את כישורי השירה שלה בתפקיד גוויין בסדרה הקומית מוזיקלית של ABC "גלוונט".
בתיאטרון הופיעה מקשירה בתפקיד סינדרלה במופע פנטומימה (pantomime) של סינדרלה הסיפור בווסט יורקשייר פלייהאוס החל מדצמבר 2009 עד ינואר 2010. ב-1998 כיכבה בתפקיד אנני לצדו של פול או'גריידי במחזמר "אנני" שהוצג בלונדון ואחר כך בסיבוב הופעות. ב-2011 הצטרפה לשחקני המחזה "ג'רוזלם" מאת ג'ז באטרוורת' (אנ') בתפקיד פי, שהוצג בתיאטרון אפולו בווסט אנד הלונדוני.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | אמרדייל | Emmerdale | דניאל הוליוול | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2008 | רופאים | Doctors | מנדי פיירפילד | בפרק "One Dog Day" |
| 2008 | ניצולים | Survivors | קאתי |  |
| 2009 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | רוס מקיין | עונה חמישית |
| 2010–2015 | אחוזת דאונטון | Downton Abbey | דייזי רובינסון / דייזי מייסון |  |
| 2013– | החבר'ה מהלשכה | The Job Lot | בריוני | סדרת טלוויזיה |
| 2013 |  | Highway to Dhampus | ג'יני טופהאם |  |
| 2013 |  | Bradford: A City of Dreams | המספרת |  |
| 2015 | סינדרלה | Cinderella | דריזלה טרמיין |  |
| 2015–2016 | גלוונט | Galavant | גוויין |  |
| 2015 | בתוך מספר 9 | Inside No. 9 | טינה | בפרק "Séance Time" |
| 2019 | אחוזת דאונטון | Downton Abbey | דייזי מייסון |  |
| 2020 | ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד | The Personal History of David Copperfield | גברת קראפ | סרט קולנוע |
| 2022 | אחוזת דאונטון 2 | Downton Abbey 2 | דייזי מייסון |  |
| 2023 |  | The Gallows Pole | גרייס סאטקליף-הארטלי | מיני-סדרה |
הערות שוליים

↑  "Sophie McShera". TVGuide.com. נבדק ב-12 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hoggard, Liz (16 בדצמבר 2011). "Interview: Downton's Sophie McShera". London Evening Standard. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Interview: Downton's Sophie McShera". The Evening Standard. נבדק ב-5 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jim Greenhalf. "Newspaper profile of McShera". Bradford Telegraph and Argus.
↑  "Ros McCain". BBC. נבדק ב-4 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Ceri Radford, ‏Downton Abbey, ITV1, review, The Telegraph, 24 September 2010
↑   Guinness Book of Records: Downton Abbey is most critically acclaimed show on television, The Telegraph, 15 September 2011
↑  "Downton Abbey: How Hollywood is snapping up our bright TV drama stars". The Daily Mirror. 7 בנובמבר 2010. נבדק ב-21 בספטמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wightman, Catriona (26 בינואר 2012). "National Television Awards 2012 - Live Blog". Digital Spy. נבדק ב-4 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reid-Smith, Tris (26 באפריל 2012). "Gay actor Russell Tovey to star in new ITV sitcom". נבדק ב-26 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  'Downton Abbey' Star in Talks to Join Disney's 'Cinderella' (Exclusive) Retrieved 11 June 2013
↑  Clayton, Emma (24 בדצמבר 2009). "Sophie's got her eye on the ball". Bradford Telegraph and Argus. נבדק ב-4 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sophie McShera joins Jerusalem".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012046260  MusicBrainz: 94068da4-7918-455e-a382-582f4d0bd997  VIAF: 234828376   WorldCat (עם VIAF): 234828376
חיים מנדל שקד

חיים צבי מנדל שקד (נולד ב-20 בינואר 1958) הוא איש צבא ומנהל ישראלי המשמש ראש מועצת הר אדר החל מנובמבר 2018. בעבר שימש ראש לשכת ראש הממשלה ראש לשכת הרמטכ"ל, נספח צה"ל ונציג משרד הביטחון באירופה.
ביוגרפיה

חיים מנדל שקד נולד בבית שאן בן למאשה ויעקב, ניצולי השואה, שעלו בגיל 16 לישראל בגפם ובנו בבית שאן את ביתם, בו גידלו את שמונת ילדיהם בדוחק. כשהיה בן 11, בעקבות פגיעה ישירה של קטיושה בביתם, העתיקה המשפחה את מקום המגורים לנתניה.
התחנך בבית ספר דתי והיה פעיל בתנועת בני עקיבא. בגיל 17 היה חבר בגרעין נח"ל עם חבריו מתנועת בני עקיבא.
בגיל 21 נישא למיכל אותה הכיר במהלך שירותו הצבאי בסיני. השניים חברו לגרעין המייסד של גבעת הראדאר שהיווה את הבסיס ליישוב הר אדר.
ביוגרפיה > בצה"ל

את שירותו החל בסיירת מטכ"ל. השתתף, בין היתר, במבצע "הצגת תכלית", פעולת ההתנקשות באבו ג'יהאד, בה שהה בחפ"ק שמוקם באחת מספינות חיל הים. לאחר מכן שירת בצה"ל במשך כשני עשורים במגוון של תפקידי פיקוד ומטה באגף המודיעין ובמערכת הביטחון, תוך התמחות בתחום המבצעים המיוחדים, והתקדם עד לדרגת אלוף-משנה. מנדל שקד שירת כקצין אג"ם בסיירת מטכ"ל, קצין אג"ם במערך המבצעים המיוחדים באמ"ן וראש לשכת הרמטכ"ל.
ב-1994 מונה לנספח צבאי ונציג משרד הביטחון באיטליה, צ'כיה, יוון ואלבניה.
במילואים, משרת כקצין מטה באגף המודיעין ומעריך במרכז ההערכה למינוי קצינים בכירים.
ביוגרפיה > לאחר השחרור מצה"ל

לאחר שחרורו מהצבא למד באוניברסיטת בר-אילן אסטרטגיה וביטחון לאומי ובמקביל, למד מינהל ציבורי במכון לשלטון מקומי.
בשנת 2019 סיים בהצטיינות לימודי משפטים במרכז האקדמי פרס ברחובות.
לקראת סיום לימודיו באוניברסיטת בר-אילן, מונה למנכ"ל חברה כלכלית בקבוצת תדהר, העוסקת בנדל"ן ויזמות.
כשאהוד ברק נבחר בשנת 1999 לראש ממשלת ישראל, מונה שקד לראש לשכת ראש הממשלה ושר הביטחון. בתקופה זו, היה חבר בצוותי המשא ומתן לשלום עם הסורים בוועידת שפרדסטאון ועם הפלסטינים בוועידת קמפ דייוויד. הוא התפטר מתפקיד זה באוגוסט 2000.
עם סיום תפקידו בלשכת ראש הממשלה הצטרף שקד לחברת אירונאוטיקס כיו"ר פעיל של החברה. החברה הפכה לחברה השלישית בגודלה בישראל בתחום המזל"טים ומערכות לא מאוישות, שבשלב מאוחר יותר נמכרה לחברת רפאל.
שקד הקים את חברת "H.M.S", העוסקת במתן שירותי ניהול ושירותי ייעוץ אסטרטגי, ארגוני ושיווקי.
החל משנת 2013 מכהן מנדל שקד כחבר מועצת הר אדר. ב-2013 התמודד בבחירות למועצה המקומית הר אדר אך הפסיד ליריבו, חן פיליפוביץ. שקד קיבל כ־37% מן הקולות, ואילו פיליפוביץ קיבל כ־40%. ב-2018, התמודד פעם נוספת, וניצח את יריבו פיליפוביץ, ראש המועצה המכהן ב-10%. ב-2024 התמודד בשלישית לראשות המועצה ושוב ניצח את יריבו פיליפוביץ ב-15%.
הערות שוליים

↑  אילנה דיין וגלעד טוקטלי, ‏לילה בחוף תוניס: מבצע חיסולו של אבו-ג'יהאד, באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2013
↑  שרה ליבוביץ דר, "סיירת שקד", הארץ, 1 באוקטובר 1999
↑  תומר שדמי, חיים מנדל שקד פרש מלשכת ברק, באתר ynet, 21 באוגוסט 2000
↑  יוסי מלמן, מזל"טים ישראליים בשמי אפריקה, באתר הארץ, 30 באפריל 2006
↑  אלי ג'אן, מלחמת הבחירות המלוכלכת של הר אדר, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 21 באוקטובר 2013
רמולד

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  מיונז, חרדל, עשבי תיבול 
 
רמולד (בצרפתית: Remoulade) – רוטב לתיבול מהמטבח הצרפתי המבוסס על רוטב איולי או מיונז, אשר צבעו צהבהב ומתובל בכל מיני תבלינים, כגון קארי, פפריקה ומלפפון חמוץ.
רוטב רומולד מלווה צ'יפס ודגים
המרכיבים של הרוטב: רוטב מיונז, צלפים, מלפפון חמוץ, חרדל, אנשובי ותבלינים כגון עירית וטרגון.
רוטב הרמולד משמש לתיבול בשרים, דגים, מטוגנים כגון צ'יפס וסלטים שונים.
במדינות שונות קיימות ווראציות שונות כגון תוספת של פטרוזיליה, חומץ, כרוב, בצל ועוד.
הערות שוליים

↑  שני ישראל, רוטב רמולד קלאסי, באתר מבשלות, ‏2020
↑  רוטב רמולד, באתר תופינים, ‏2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבעוני ההרים

צִבְעוֹנִי הֶהָרִים (שם מדעי: Tulipa agenensis) הוא מין של צבעוני בעל פרחים אדומים גדולים ממשפחת השושניים. צבעוני ההרים גדל בר בארץ ישראל ונחשב לאחד הפרחים ההדורים של ישראל. לצבעוני ההרים תת-מין - צבעוני השרון - הגדל בר באזור השרון ומישור החוף.
מאפיינים

לצבעוני ההרים בצל אשר חודר לקרקע בעומק 30 עד 40 ס"מ. לצבעוני פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים: צבע עלי הכותרת הוא אדום-כתום ובבסיסם החיצוני כתם צהוב. בתוך הפרח האבקנים על מצע בצבע שחור בצורת כוכב או מגן דוד בעל 6 חודים שחורים המוקפים במסגרת צהובה. לפרח אין ריח ואין צוף. אבקני הצבעוני עשירים באבקה והאבקה נעשית על ידי חיפושיות פרחים. הזרעים של צבעוני ההרים שומרים על חיותם כשנה ונובטים בחורף שלאחר הפריחה. מכל זרע יוצאת פקעת אחת עטופה בגלדים. בשנה השלישית או הרביעית לקליטה בקרקע, מפתחת הפקעת שלושה עלים וגבעול פריחה אחד. הפקעת מתכלה בחורף ובאביב ומתוך קליפת הבצל נוצרת פקעת חדשה. הריבוי של צבעוני ההרים מיני וגם וגטטיבי - ריבוי על ידי חלוקת הפקעות. צבעוני ההרים פורח בארץ ישראל מאמצע חודש פברואר עד אמצע חודש אפריל.
גלריה

פריחה ביער ירושלים
פריחה בהרי ירושלים
צבעוני ההרים, מבט מהצד
צבעוני ההרים
אבקנים
נבט של צבעוני ההרים
חיפושית מסוג אמפיקומה מאביקה צבעוני
צבעוני ההרים
מבט מהצד
מבט מלמעלה אל תוך הפרח
הלקטים יבשים בסוף עונת הקיץ
פריחת צבעונים ביער ירושלים
תת-המין צבעוני השרון בחדרה
ראו גם

צבעוני
צבעוני השרון
לקריאה נוספת

החי והצומח של ארץ ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1983, כרך 11, עמ' 204. ISBN 965-05-0078-2
הבריטניקה החדשה לנוער, הוצאת כתר, כרך 14, עמ' 126