stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלילת הדם בטרנטו
היסטוריה

ב-23 במרץ 1475 נעלם סימון מבית הוריו. ב-26 במרץ 1475, ערב יום שישי הטוב, התגלתה גופתו של סימון בסמוך לביתו (ולפי גרסאות אחרות, במרתפו או בבארו) של יהודי תושב העיר, מלווה בריבית בשם שמואל. באותה עת הייתה טרנטו בישופות ובראשה יוהנס הינדרבך (Johannes Hinderbach), תחת השפעת האימפריה הרומית הקדושה, בשליטת פרידריך השלישי.
מיד לאחר שהתגלתה הגופה הכריז הבישוף כי קהילת טרנטו היהודית כולה, כולל מספר מומרים לדת הנוצרית, אשמים ברצח הילד. יהודי העיר כולם נעצרו, עונו וחלקם הוצאו להורג במוקד או בעריפת ראשם. פרוטוקול מלא של משפטם תועד בלטינית ונחתם על ידי נוטריון. עותקים מן הפרוטוקול תורגמו לשפות שונות והופצו ברחבי אירופה.
הבישוף הינדרבך פנה לאפיפיור סיקסטוס הרביעי בבקשה להעלאתו של סימון לדרגת קדוש בכנסייה. הינדרבך הציב מצבת שיש לזכרו של הילד בכנסייה בעיר טרנטו, אשר הפכה למוקד עלייה לרגל במשך מאות שנים. הינדרבך אף עודד אנשי ספרות מקומיים לכתוב שירה, סיפורים וחיבורים אחרים לכבודו של סימון ונגד היהודים והבאים עימם במגע. כתבים אלה היו בין הראשונים שנדפסו בעיר טרנטו. כמאה שנים לאחר המקרה הועלה סימון לדרגת קדוש על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר וזכרו צוין, ב-24 במרץ מדי שנה, עד לביטול קדושתו.
סימני שאלה ראשונים בעולם הנוצרי באשר לגרסה המקובלת של עלילת הדם, הועלו כבר על ידי בישוף ונטימיליה (Ventimiglia), בטיסטה דה ג'וּדיצ'י (Battista de' Giudici;‏ 1428–1484), אשר נשלח לטרנטו על ידי האפיפיור בעיצומה של העלילה, בשנת 1475. דה ג'וּדיצ'י היה משוכנע כי יהודי טרנטו אינם קשורים לרצח הילד, ואף כתב שני חיבורים להגנתם, ללא הועיל. במאה ה-20 חזרו מספר חוקרי נצרות וקבעו כי קיימים סימני שאלה יסודיים באשר לקדושתו של סימון ולנסיבות מותו, ובשנת 1965 הכריז האפיפיור פאולוס השישי על הסרת התואר קדוש מסימון.
עלילת הדם בטרנטו ליבתה אף פעולות נגד היהודים בערים אחרות באיטליה, בהן ונציה, מילאנו ופדובה.
בשנת 2007 פרסם החוקר הישראלי פרופ' אריאל טואף את ספרו "פסח של דם", בו טוען שלא ניתן לפסול את האפשרות שההאשמות נגד כמה מהיהודים היו מבוססות. הטענות, שהתפרשו כעלילת דם חדשה, עוררו זעם רב בקהילה היהודית ברחבי העולם. בתגובה הודיע טואף על הפסקת הפצת הספר עד לבדיקה מחודשת. לדבריו, התכוון רק להצביע על סגנון דיבור שהיה רווח באותה עת, ושהיה עשוי לעורר את החשדות על היהודים ולהביא לעלילות מסוג זה.
לאחר פרסום הספר יצא טואף לאיטליה, שם הוציא לאור בתחילת 2008 מהדורה מחודשת של הספר ובה חזר בו מטענותיו וקבע שאין יסוד לטענה שיהודים הרגו נוצרים לצורך שימוש בדמם.
גלריה

גופתו המעונה של סימון המרטיר: תחריט מאת פרידריך קרויסנר (Creussner), נירנברג, סביבות שנת 1475
גופתו של סימון המרטיר: תחריט מנירנברג, סביבות שנת 1479
דיוקן פיקטיבי של סימון מטרנט, מאת פייטרו סטפנוני (Pietro Stefanoni),‏ 1607
תחריט אנטישמי מפרנקפורט מן המאה ה-18, שבו מוצגים (למעלה) עינוייו של סימון (ומתחתיו: שטן מקורנן צופה באשה יהודייה מקיימת יחסי מין עם תיש וגברים יהודים מענגים עצמם עם חזירה (חזירת יהודים), שמעטיניה יונק ילד יהודי)
לקריאה נוספת

שלמה סימונסון, עלילה בטרנטו: האפיפיור איננו מאמין, אבל נכנע. עת־מול: עיתון לתולדות ארץ ישראל ועם ישראל, 1994; י"ט(3):19.
Anna Esposito et Diego Quaglioni, Processi contro gli Ebrei di Trento, (1475-1478), Padoue, Cedam – Casa Editrice Dott. Antonio Milani, 1990. (באיטלקית)
Paul Oskar Kristeller, The Alleged Ritual Murder of Simon of Trent (1475) and Its Literary Repercussions: A Bibliographical Study, Proceedings of the American Academy for Jewish Research, 1993.
R. Po-Chia Hsia, Trent 1475: Stories of a Ritual Murder Trial, New Haven, Conn.: Yale University Press, 1992.
Wolfgang Treue, Der Trienter Judenprozess: Voraussetzungen — Abldufe — Auswirkungen (1475-1588), Hanover: Hahnsche Buchhandlungen. 1996. ISBN 3-7752-5613-X (בגרמנית)
Ariel Toaff, Pasque di sangue: ebrei d’Europa e omicidi rituali ["פסח של דם"], Bologna: Il mulino, 2007. (באיטלקית)
הערות שוליים

↑  שמעון מירוני, פרופסור אריאל טואף: "עלילות הדם הם שקר, השתמשו רק באבקה", 24 בפברואר 2008, באתר חדשות בחדרי חרדים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009912609905171  PLWABN: 9810674884205606  BnF: cb156037774 (data)  GND: 119116529  ISNI: 0000 0000 7859 572X  LCCN: n92015317  NKC: jo2015894936  NTA: 08836142X  SUDOC: 152529225  VcBA: 495/61664  VIAF: 18871225   WorldCat (עם VIAF): 18871225
עיטים ונבלות

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  יורם קניוק
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2006
 מספר עמודים:  206
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9654823063
 הספרייה הלאומית:  003022314, 002518208
עיטים ונבלות הוא ספר מאת יורם קניוק. הספר יצא בשנת 2006 ומכיל את הסיפור עיטים ואת הנובלה נבלות. לספר מצורפת אחרית דבר מאת פרופ' יגאל שוורץ.
מבוא

הפרוזה עיטים היא מעין תיעוד רוחני לתרחיש שחווה קניוק במרץ, 1948 כלוחם בחטיבת הראל. יחידתו של קניוק נשלחה להשתלט על נבי סמואל. כוח של כנופיות ערביות בגיבוי יחידה של הלגיון הירדני העולה במספר ובאמצעי לחימה השיב אש וחיסל אותה. חיילים בודדים (כשלושה ע"פ יורם קניוק) נשכבו בין גופות 38 החיילים והעמידו פני מתים על מנת לשרוד.
עיטים צורף לנבלות במהדורת הספר שיצא בשנת 2006.
עיטים

הסיפור עיטים מתחיל ברגע שלאחר שבירת ההתקפה על נבי סמואל. השעה היא שלוש אחר הצהריים והרגע שנמשך כארבע שעות, הוא רגע רצוף אי ודאות ורווי בתהיות על המתרחש. במשך כארבע שעות, לסירוגין, יורים ערבים בגופות החיילים. במקביל חגים עיטים מעל ולהקות עורבים מתעניינות גם הן בגופות. קניוק מעמיד פני מת, מסתתר בין הגופות ותוהה על מהות העיט, נגעל ממעשיו ומהדרו. הוא מבכה את הישרדותו ובה בעת מנסה להצדיק אותה אל מול חבריו שזה עתה נפלו בקרב. הסיפור מופנה אל אישה, אשר זהותה אינה ידועה.
נבלות

סיפורם של שלושה פלמ"חניקים המנהלים מלחמת צדק כנגד ה"נבלות". שלושת החברים, מקשישים והלומי קרבות מימי מלחמת העצמאות. בעודם יושבים בבית קפה בתל אביב, עולה במוחם רעיון הנבלות שמתעתד להציל את הדור הצעיר מעתיד נטול משמעות קיומית. השלושה פותחים במסע רצח ברחובות תל אביב. הסיפור מסתיים לאחר שזהותה של אחת הנרצחות מתגלה.
עיבוד לטלוויזיה בישראל

הרומן עובד ל"נבלות", מיני-סדרה בת 5 פרקים, בבימויו של דרור סבו, שהוקרנה בערוץ הוט 3 בשנת 2010. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2011.
עיבוד לטלוויזיה בישראל > שחקנים

אפרים המבוגר – יוסי פולק
אפרים הצעיר – עוז זהבי
מושקה המבוגר – יהורם גאון
מושקה הצעיר – מיכאל מושונוב
תמרה – טלי רובין
דינה – נועה ברקאי
זהבה המבוגרת – מרים גבריאלי
זהבה הצעירה – אדוה בולה
מלכה – תרצה אריאל
ראו גם

קרב נבי סמואל
תש"ח (ספר)
לקריאה נוספת

יורם קניוק, עיטים ונבלות, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2006.
פדרו לאון

פדרו לאון סאנצ'ס חיל (בספרדית: Pedro León Sánchez Gil; נולד ב-24 בנובמבר 1986 במולה, מחוז מורסיה) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בריאל מוריסיה. אחיו הגדול הוא רוכב האופניים לואיס לאון סאנצ'ס.
קריירה

את דרכו בכדורגל החל לאון בקבוצת הנוער מולנייו, בה שיחק במשך שנתיים. לאחר מכן שיחק עונה אחת בנווה ונגוורדיה ובשנת 2004 עבר לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל ריאל מורסיה. בעונת 2004/2005 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון ובעקבות יכולת טובה הועלה כבר באמצע העונה לקבוצה הבוגרת (ששיחקה אז בליגה הספרדית השנייה). ב-15 בינואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במורסיה, במשחק נגד ליידה ולקראת סיום העונה אף כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 1:3 על סיודאד מורסיה. בעונה הבאה הפגין יכולת יכולת לא מרשימה וב-28 משחקים בהם שותף, כבש שני שערים בלבד וקבוצתו סיימה את העונה במקום ה-16 בליגה.
בעונתו השלישית והאחרונה במורסיה, 2006/2007, שיפר לאון את יכולתו בצורה משמעותית והפך לשחקן המוביל של הקבוצה יחד עם איבן אלונסו. הוא כבש שבעה שערים ב-31 משחקים והוביל את קבוצתו למקום השלישי בליגה, ממנו עלתה מורסיה לליגה הספרדית הבכירה. לאחר עונה זו עבר לשחק בקבוצת לבאנטה, אך במדיה היה שחקן משני ופתח בהרכב ב-11 משחקים בלבד מתוך 24 המשחקים בהם שותף. הוא כבש בסך הכל שלושה שערים וקבוצתו סיימה את העונה במקום האחרון בליגה וירדה לליגת המשנה.
בעונת 2008/2009 עבר לאון לריאל ואיאדוליד, במדיה ערך את עונת הפריצה שלו בליגה הספרדית. כבר בתחילת העונה הפך לאחד השחקנים המשמעותיים בוויאדוליד וב-15 בנובמבר 2008 אף בישל לפביאן קאנוביו את השער היחיד בניצחון 0:1 על האלופה היוצאת, ריאל מדריד. שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון המרשים 0:3 על ויאריאל. בסך הכל סיים את העונה כמלך הבישולים של קבוצתו עם שמונה בישולים, להם הוסיף ארבעה שערים ב-33 משחקים והוביל את ויאדוליד להישארות בליגה, לאחר שזו סיימה את העונה במקום ה-16 עם 43 נקודות, מרחק נקודה אחת בלבד מריאל בטיס שירדה לליגה השנייה.
בעקבות יכולתו המצוינת בוויאדוליד, בעונת 2009/2010 הועבר לאון לחטאפה תמורת 4 מיליון אירו. בחטאפה הפגין יכולת שיא ויחד עם שחקנים כגון רוברטו סולדדו ומנו דל מוראל הוביל את הקבוצה להישג השיא שלה בכל הזמנים – המקום השישי המוביל למוקדמות הליגה האירופית. בסך הכל סיים את העונה עם שמונה שערים (סגן מלך השערים של חטאפה) ותשעה בישולים (מלך הבישולים של חטאפה, רביעי בליגה) ב-35 משחקים.
ב-15 ביולי 2010 חתם לאון בקבוצת הצמרת ריאל מדריד תמורת 10 מיליון אירו וב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה, כאשר נכנס כמחליף לקארים בנזמה בדקה ה-71 של משחק הליגה נגד אוסאסונה, בו ניצחה ריאל 0:1. ארבעה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, במשחק נגד אייאקס אמסטרדם, בו ניצחה קבוצתו 0:2.
במשחק אחרי לאון כבש נגד מילאן בליגת האלופות את שערו הראשון במדי ריאל מדריד והציל אותה מהפסד.
לאון נכלל בסגל נבחרת ספרד הצעירה לאליפות אירופה עד גיל 21 ב-2009 והבקיע את השער השני שהבטיח את ניצחונה היחיד של הנבחרת בטורניר, 0:2 על פינלנד, אולם לא הצליח למנוע את הדחתה של ספרד כבר בשלב הבתים.
בשנת 2011 חזר לאון לחטאפה בהשאלה. ב-5 ביולי 2016 חתם לשנתיים באייבר.
הערות שוליים

↑  סיכום המשחק ריאל מדריד לריאל ואיאדוליד באתר ה-ESPN
↑  סיכום המשחק בין ריאל ואיאדוליד לוויאריאל באתר ה-ESPN
↑  טבלת מלך הבישולים של הליגה הספרדית 2008/2009 באתר ה-ESPN
↑  כתבה באתר המארקה
↑  טבלת מלך הבישולים של הליגה הספרדית 2009/2010 באתר ה-ESPN
↑  כתבה באתר הרשמי של ריאל מדריד
עם הגב

"עם הגב" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר. הוא יצא לאור ב-4 באפריל 2008, על ידי חברות התקליטים לב העולם הפקות ולב גרופ מדיה, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלה, דברי (2008). את השיר כתבה והלחינה זהר להפקה של אסי איילון, שהיה אחראי על הפקת שאר השירים מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי עלמה זהר והופק על ידי אסי איילון. באפריל 2008 נכנס השיר לראשונה למצעד העברי השבועי של רשת ג'. הוא דורג לראשונה במקום ה-14, ובשבוע העוקב עלה למקום ה-12. בהמשך, דורג בעשירייה הפותחת, והצליח להחזיק במצעד במשך שבעה שבועות בסך הכול.
בשנת 2018 פורסמה כתבה במעריב בו צוין השיר כאחד מלהיטיה הראשונים של הזמרת.
הופעה

במהלך "הסיבוב המשותף" בין זהר לארקדי דוכין בוצע "עם הגב" בהופעות חיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 10 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 10 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 4 באפריל 2008 | תקליטור | לב העולם • לב גרופ |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מילים לשיר עם הגב - עלמה זהר, באתר שירונט
1 2  3.7.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  17.4.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  15.5.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  22.5.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  5.6.2008 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  דודי פטימר, ‏עלמה זהר: "לא ידעתי להתמודד עם התהילה, איבדתי את פרטיותי", באתר מעריב אונליין, 25 באפריל 2018
↑  עם הגב - ארקדי דוכין ועלמה זהר, נבדק ב-2023-08-08
| עלמה זהר |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | דברי • שלושים ושלוש • לחם אהבה • פלא |  |
| מיני-אלבומים | חיים משוגעים |  |
| ערכים קשורים | "24 שעות" (ידיעות אחרונות) • "מקימי" • מאט זו (אח למחצה) |  |
| עלמה זהר – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| דברי | "עם הגב" • "אגו טריפ" • "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)" • "דע" |  |
| שלושים ושלוש | "התרגשתי לקראתך" • "ממצרים" • "אוניות" |  |
| לחם אהבה | "מצב הרוח" • "ניצחונות" • "אושר גדול" • "צונאמי" |  |
| פלא | "אם" • "ילד יפה" |  |
| חיים משוגעים | "כחולת עיניים" • "דגים" • "תפתח" • "חיים שלי" • "על החיים ועל המוות" • "לב כנוע" |  |
| סינגלים אחרים | "כמה טוב שבאת הביתה" • "ברוש" • "1969" • "איפכא מסתברא" |  |
עלילת בצרה

עלילת בצרה התרחשה בעיר בצרה שבעיראק, בתחומי האימפריה העות'מאנית בעשור האחרון של המאה ה-18 והייתה אירוע יוצא דופן בו יהודים ניהלו עלילת דם כנגד נוצרים והאשימו אותם ברצח יהודי מסיבות דתיות. יש לציין שעד כה לא נמצאו מקורות יהודיים על הפרשה והמידע עליה מבוסס בעיקר על מקורות אירופיים.
העיר בצרה

עיר הנמל בצרה שוכנת בנקודת מעבר חשובה המקשרת את דרכי המסחר היבשתיות והימיות שבין הודו, האימפריה העות'מאנית ואירופה. מיקומה האסטרטגי החשוב משך סוחרים רבים ממעצמות אירופאיות שעסקו בסחר בדים הדורים מזהב וכסף, קפה, תבלינים, מתכות יקרות, יהלומים וסוסים ערבים אצילים. חשיבותה המסחרית הגדולה של העיר הביאה לפתיחת תחנת מסחר ונציגות של חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1723 וכתוצאה מכך, הפכה בצרה לצומת חשוב המקשר את האימפריה הבריטית עם תת-היבשת ההודית.
היהודים והנוצרים בבצרה

ליהודים בבצרה הייתה השפעה רבה על הנהגת העיר מכיוון שראש הקהילה היה הצראף-באשי הממונה על הכנסות העיר מגביית מיסים ומכסים שסכומם השנתי במאה ה-18 נע בין מאתיים אלף למיליון לירות שטרלינג; רוב הכספים נוצלו ברובם בתוך הוילאיה (מחוז) העיראקית של האימפריה העות'מאנית ורק כשמינית מתוכם נשלחו לסולטאן. חברי הקהילה עסקו בהחלפת כספים ומסחר עם קהילות יהודיות אחרות בבגדאד ובערים נוספות ברחבי האימפריה ונהנו מהשפעה פוליטית על הנהגת הוילאיה וחצר הסולטאן. בעיר הייתה קהילה נוצרית שנהנתה מחסות בריטית של חברת הודו המזרחית, אשר חבריה עסקו במסחר וקיימו יחסי תחרות מתוחים עם בני הקהילה היהודית על עמדות ההשפעה הפוליטיות ברמה המקומית וברמה האימפריאלית הבינלאומית לנוכח קשרי המסחר של הנוצרים עם פרס, בריטניה ותת-היבשת ההודית.
עלילת הדם היהודית בבצרה

בתאריך ה-20 במרץ 1791, מעט לפני חג הפסחא הנוצרי ובעת חג הפורים, יצא מביתו יהודי בשם שלום, אך לא חזר לביתו. משפחתו המודאגת פתחה בחיפושים והודיעה לשלטונות על העדרו. יומיים לאחר מכן, דיווח איש מוסלמי על מציאת גופה המונחת בתוך סל בבית חרושת לשריפת לבנים; הגופה זוהתה כגופת שלום היהודי ונמצאו בה סימני כוויות מברזל לוהט או מנר שעווה לבן. ב-23 במרץ התכנסו בארמון המושל (המותסלם), סמואל מאניסטי - הנציג הקונסולארי הבריטי, שטען בשם הקהילה הנוצרית וחוואג'ה עבדאללה בן יוסף ראש הקהילה היהודית והצראף-באשי של בצרה, שהאשים את הקהילה הנוצרית בביצוע הרצח כחלק מההכנות לחג הפסחא, וסירב לקבל את טענות הנגד של מאניסטי. בערב אותו היום התקבצו כ-500 יהודים במרכז העיר להפגנה אלימה כנגד הנוצרים, שבה הם גידפו את דתם ודרשו נקמה קולקטיבית. הפגנות דומות נערכו גם למחרת ובימים הבאים.
המותסלם (מושל העיר), מוחמד אעא, ציווה בלחץ היהודים, לעצור ארבעה נוצרים שלהם חסות בריטית כחשודים במעשה, אך התערבותו של מאניסטי הביאה לשחרורם; ב-26 במרץ נעצר רישה הנוצרי בחשד לביצוע הרצח לאחר שעובד במפעל הלבנים שבו נמצא הקורבן, דיווח על סבל שנצפה משליך סל ובו גופה, הסבל נשאל לפשר המעשה והשיב כי קיבל שוחד מרישה הנוצרי כדי להעלים את הגופה ולהסתיר את דבר הרצח. רישה כפר בהאשמות וטען באופן נחרץ לחפותו ובשל כך הפעיל  חוואג'ה עבדאללה בן יוסף לחץ כבד ואיומים בנפש כנגד משרתי רישה כדי שיעידו עדות שקר ויפלילו את אדונם, בעקבות כך מחה מאניסטי באופן נחרץ וטען כי לא ניתן להאשים אדם ברצח בהסתמך על עד אחד בלבד וביקש להעביר את סמכות ההכרעה מן המותסלם לוואלי (מושל המחוז) היושב בבגדאד מפני שחשש כי המותסלם יפעל על פי דרישות היהודים שרצו לנצל את המקרה לנישול בני הקהילה הנוצרית מעמדותיהם.
פניותיו של מאניסטי לוואלי ואיומיו לסגור את תחנת המסחר של חברת הודו המזרחית בבצרה והטענות הסותרות ששלחו לוואלי יהודי בצרה הובילו לשליחת נציג מיוחד מטעמו לבצרה כדי לסיים את הפרשה. גם לאחר הגעתו של הנציג ב-8 במאי נמשכו העימותים בין ראשי היהודים למאניסטי, וזה החל לדרוש להעניש את מנהיגי היהודים על ההסתה נגד הנוצרים ולהטיל עונשים קולקטיביים על הקהילה כולה. ב-23 במאי כינס שליח הוואלי את הדיוואן (ערכאה משפטית) של בצרה שזיכה את רישה, בעיקר על סמך הטיעון שעדות אחת אינה מספיקה להרשעת נאשם ברצח.
גם לאחר ההכרעה בסוגיית הרצח עצמה המשיכו מנהיגי היהודים ומאניסטי לגייס תומכים לעניינם. מאניסטי הוסיף ודרש להטיל עונשים על היהודים ומנהיגיהם, ואילו היהודים מצידם לא קיבלו את ההכרעה ודרשו למצות את הדין על האשמים. מסעות ההשתדלות של הצדדים הגיעו עד לרשויות הבריטיות והעות'מאניות ושבו והתמקדו בשכנועו של הוואלי להתערב בפרשה. הוואלי סירב לפגוע ביהודים ובמנהיגיהם ולבסוף הציע מעין פשרה לפיה מנהיגי היהודים יתנצלו על פעולותיהם ויורחקו מבצרה, כאשר למעשה שיקפה החלטה זו את קידומם של שניים ממנהיגי היהודים לעמדות השפעה בבגדאד. מאניסטי סירב לקבל את הסכם הפשרה בטענה כי הענישה סמלית בלבד, ובמהלך אוקטובר 1792 שב וניסה לשנות את ההחלטה, אך בלא הצלחה. כישלון מאמציו, והפגיעה במעמדם של בני החסות של בריטניה בבצרה בעקבות פירמן שהגיע מאיסטנבול במהלך ההתדיינות, אותו התעקש הוואלי ליישם באופן מיידי, הביא אותו לממש את איומיו, לסגור את תחנת המסחר בבצרה, ולהעביר את הפעילות המסחרית של חברת הודו המזרחית הבריטית לכווית השכנה, מעבר לתחום שלטונו של מושל דמשק.
סיום הפרשה

למרות שעזיבת מאניסטי חשפה את כוחה של הקהילה היהודית וחוואג'ה עבדאללה מנהיגה, לא יכלו מושלי המחוז העות'מאני להשלים עם הנזקים הכלכליים הקשים שנגרמו כתוצאה מהעברת פעילות המסחר לכווית ובשנת 1795 קראו למאניסטי לחזור לבצרה והסגירו לידיו את מנהיגי היהודים בעיר, אך אין כל מידע לגבי גורלם. החשוד העיקרי ברצח שוחרר מחמת הספק וזהות הרוצח האמיתי לא נתגלתה. מסכת ההאשמות ההדדיות שיקפה נאמנה יחסי תחרות מרים בין שתי קבוצות דתיות שהוגדרו על ידי האימפריה העות'מאנית באופן רשמי כ ד'ימי-בנות חסות שחבריהן יכולים לעסוק במסחר, הלוואות והחלפת כספים בלבד, ושמשרות בצבא ובצמרת ההיררכיה הפוליטית היו סגורות בפניהן. השתלשלות האירועים שיקפה את עליית כוחם והשפעתם של היהודים בבצרה במהלך המאה ה-18 ועד העשור האחרון של המאה ה-18, אך לבסוף גם את ירידת כוחם ואת עליית השפעתה של בריטניה באזור.
לקריאה נוספת

יהודה צבי. 1998. "לתולדות היהודים בבבל בסוף המאה הי"ח עלילת דם של יהודים נגד נוצרים". יהדות בבל, 2, 64-43.
צור ירון. 2003. הגבירים היהודים באימפריה העות'מאנית על סף העידן המודרני. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה.
Abdullah Thabit A.J. 2001. "Merchants, Mamluks, and Murder the Political Economy of Trade in Eighteenth-Century Basra". New York: State University of New York  Press.
ספנודון

| ספנודון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: מחודקי ראש
משפחה:: ספנודוניים
סוג:: ספנודון
מינים
 Sphenodon punctatus  Sphenodon guntheri
שם מדעי
 Sphenodon ‏ג'ון גריי, 1831
תחום תפוצה


ספנודון (שם מדעי: Sphenodon) הוא הסוג היחיד במשפחת הספנודוניים (Sphenodontidae) ובסדרה מחודקי ראש. הספנודון מוגדר כמאובן חי שלא השתנה במשך מיליוני שנים.
מינים

ספנודון מצוי (Sphenodon punctatus) - המין הנפוץ יותר
ספנודון מצר קוק (Sphenodon guntheri) - מין אנדמי לאי קטן שנמצא במצר קוק בין איי ניו זילנד.
Sphenodon diversum - נכחד
תפוצה ותנאי מחיה

המין חי ב-32 איים קטנים וקשים להגעה ליד ניו זילנד ובשמורת הטבע זילאנדיה באי הצפוני של ניו זילנד, אליה הושב בשנת 2005. בעבר היה המין נפוץ בכל ניו זילנד, אך נכחד על היבשת עוד לפני הופעת האירופאים. הספנודון צץ לפני 250 מיליון שנים והסוג כולל את שני מיני הזוחלים הקדומים ביותר ששרדו עד ימינו. שני המינים הנ"ל הם היחידים שלא נכחדו מסדרת מחודקי הראש, אשר שגשגה בעידן הדינוזאורים (לפני כ-200 מיליוני שנים) ונכחדה בהדרגה לפני כ-60 מיליוני שנים. 
 אזור המחיה של הספנודון מיוחד במינו: מצוקים החשופים לרוחות עזות ללחות ולמליחות ברמות גבוהות, שבגללם המערכת האקולוגית באזור היא מיוחדת במינה, וכוללת מינים בודדים שעמידים לתנאים קשים אלו. אזור המחיה הוא קר ולח ומתקרב לטמפרטורת קפיאה, אולם הספנודון הסתגל לאקלים זה ומתפקד בתנאים שבהם זוחלים אחרים היו קרוב לוודאי מתים. עין הקודקוד של הספנודון מעניקה לו את היכולת להישאר פעיל בחום גוף של עד 6 מעלות צלזיוס ולחיות עד חום גוף של 0 מעלות, שיא השרידות בקרב זוחלים.
אנטומיה

0.30 עד 1.3 ק"ג 
 
60 ס"מ (נקבה) 80 ס"מ (זכר) 
 
צבע העור אפור, ירקרק או אדמדם.
מאפיינים נוספים

לספנודון, יש עין שלישית במעלה הראש, הידועה גם כעין הקודקוד.
לעין עדשה, רשתית וקרנית משלה, וקישור עצבי חלש למוח, עובדה אשר יכולה להעיד על התפתחות אבולוציונית מעין שלישית מתפקדת.
עין הקדקוד ניתנת להבחנה רק באבקועים (צאצאים צעירים), אשר להם רקמה שקופה בקודקוד. לאחר 4-6 חודשים, הרקמה מתכסה בקשקשים בהירים ופיגמנט.
עין הקודקוד קשורה בוויסות חום הגוף של הספנודון, אבל קיימת סברה לפיה היא שימושית לספיגת קרני UV ליצירת ויטמין D, לקביעת מחזורי יום ולילה (מחזורים צירקדיים), עוזרת לבקרת חום, ומסיעת לניווט על ידי קביעת מיקום השמש.
מכל הטטרפודים הקיימים (בעלי ארבע רגליים), עין הקודקוד ניתנת לראות בבירור בעיקר בספנודון.
גודל מח הספנודון כגודל גרגר אפונה.
בנוסף, הספנודון הוא היצור החי היחיד בעל מערכת שיניים ייחודית, המורכבת משתי שורות שיניים בלסת העליונה ושורת שיניים אחת בלסת התחתונה.
ענבר טויזר

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1997 (בת 27) ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  בהווה: חברת החדשות בעבר: ynet ידיעות אחרונות
 תחום סיקור:  בריאות, ירושלים
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  inbartvizer
ענבר טויזר (נולדה ב-28 בספטמבר 1997) היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

ענבר טויזר נולדה ב-28 בספטמבר 1997 בירושלים, שם גם גדלה. ב-2015, התגייסה לצה"ל ושירתה ככתבת בביטאון הצבאי "במחנה". עם סגירת מערכת העיתון ב-2016, סופחה טויזר להמשך שירותה בגלי צה"ל כמפיקה וכעורכת.
ב-2018 השתחררה מצה"ל, ומיד לאחר מכן החלה לעבוד באתר האינטרנט "ynet" ככתבת לענייני ירושלים. בתפקיד זה סיקרה באופן נרחב את הבחירות לרשויות המקומיות ואת מחאת הלהט"ב. לאחר כשנה, ב-2019, מונתה לתפקיד הכתבת לענייני בריאות של האתר ושל העיתון "ידיעות אחרונות". בתפקיד זה סיקרה את התפרצות החצבת והתפרצות מגפת הקורונה בישראל, וכן פרסמה תחקירים בולטים.
ב-2020, עם השקת אתר האינטרנט ואפליקציית החדשות "N12", גויסה טויזר לחברת החדשות ככתבת לענייני ירושלים ולענייני בריאות. בחודש אפריל חשפה טויזר כי השר יעקב ליצמן, הממונה על משרד הבריאות, נדבק בנגיף הקורונה בעת שהפר את החוק בזמן הסגר כשנכח בתפילות בבית כנסת ובבית מגורים סגורים ולא בשטח פתוח. על פרסום זה נתבעה טויזר בבית המשפט בכמיליון שקלים, בטענה כי פעלה בניגוד לכללי האתיקה כשהשיגה את פרטי הפרשה בשקר ובהתחזות. חברת החדשות טענה בשמה של טויזר בכתב ההגנה כי לא היה פסול במעשיה, ולבסוף הוחלט בפסק הדין כי תתווסף לכתבת החשיפה הבהרה, וכי טויזר לא תשלם פיצויים. עוד בתפקידה, סיקרה טויזר את המחאה נגד בנימין נתניהו, מבצע החיסונים והשרפה בהרי ירושלים.
טויזר לומדת מדע המדינה בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
הערות שוליים

↑  ענבר טויזר, למי שעוד לא מאמין, Instagram, ‏17 ביולי 2015
↑  ענבר טויזר, עיתונאות חוקרת, Instagram, ‏22 באוקטובר 2015
1 2 3  הצעירים המבטיחים לשנת 2020 – ענבר טויזר, ice, ‏2020
↑  ענבר טויזר, נגמר חודש אוקטובר!, Instagram, ‏1 בנובמבר 2018
↑  אמיר אלון, איתי בלומנטל, רועי רובינשטיין, ענבר טויזר, אחיה ראב"ד, אילנה קוריאל, אטילה שומפלבי ואלכסנדרה לוקש, מחאת הלהט"בים: "מי שחושב שזה נגמר היום לא מבין מה מחכה לו", באתר ynet, 22 ביולי 2018
↑  ענבר טויזר ונינה פוקס, חצבת בישראל: 4,306 איש חלו מתחילת התפרצות המחלה, באתר ynet, 13 באוגוסט 2019
↑  ענבר טויזר ואיתי בלומנטל, בהלת נגיף הקורונה: שר הבריאות אסר על טיסות מסין לישראל, באתר ynet, 30 בינואר 2020
↑  ענבר טויזר, משרד הבריאות: הנחיות לטיפול בחשד לנושאי "הנגיף הסיני", באתר ynet, 23 בינואר 2020
↑  ענבר טויזר, נשרף רכב הרב שייעץ לחרדיות - "את במיטה? תרימי לי טלפון", באתר ynet, 2 ביוני 2019
↑  ענבר טויזר והדר גיל-עד, "אעשה את הבדיקה בציבורי. את ה-1,500 שקל את משלמת לי במעטפה", באתר ynet, 19 באוגוסט 2019
↑  ענבר טויזר, בעקבות תחקיר ynet ו"ידיעות אחרונות": נעצר הרופא הבכיר החשוד בעבירות מס, באתר ynet, 25 בנובמבר 2019
↑  עינת שחק, התחילה המלחמה? ענבר טויזר עוברת מ-ynet ל-N12, באתר אייס, 18 במרץ 2020
↑  ענבר טויזר, ‏עדויות חושפות: לפני שאובחן, שר הבריאות ליצמן התפלל בניגוד להנחיות, באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2020
↑  אורן פרסיקו, חסיד גור תובע את חדשות 12, באתר העין השביעית, 19 באפריל 2020
↑  שוקי טאוסיג, חדשות 12: אין מניעה חוקית להתחזות כדי להשיג מידע שיש בו עניין לציבור, באתר העין השביעית, 2 באוגוסט 2020
↑  אורן פרסיקו, תבע מיליון שקל, יסתפק בהבהרה, באתר העין השביעית, 28 ביוני 2021
↑  ענבר טויזר ומשה נוסבאום, ‏המחאה בבלפור: חשד לניסיון דריסת מפגינים, הנהג נעצר, באתר ‏מאקו‏, 20 בספטמבר 2020
↑  יואב אבן ענבר טויזר יולן כהן, ‏שר הבריאות הנחה: להיערך לחסן רבע מיליון אנשים ביום בימים הקרובים, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2021
↑  משה נוסבאום, ענבר טויזר, אורי איזק, ‏התחדשה השרפה בהרי ירושלים: תושבים פונו משואבה וגבעת יערים, היערכות לפינוי ביישובים נוספים, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2021
עליית שלמה למלוכה

המלכת שלמה. ציור מעשה ידי אנדראס ברוגר (גר') משנת 1777
עליית שלמה למלוכה הייתה סיפור מקראי מתמשך, שתחילתו בתהליכים שנמשכו מספר שנים, כבר בתקופת שלטונו של דוד, והגיע לשיאו עם סיום משפט שלמה.
סמוך ללידתו

דוד נשבע לבת שבע, כדי לפייס אותה, שהבן הראשון שיוולד ממנה, ויישאר בחיים, יהיה הבן שיירש אותו. ואכן, לאחר הלידה, נתן הנביא ניבא ששלמה הוא שיירש את המלוכה, אף על פי שאינו הבן הבכור של דוד.