stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחפניס

| --- | --- |
 לידה:  מצרים
 פטירה:  מצרים
 בן זוג:  הדד האדומי
 תקופה:  תקופת המלכים
 בתנ"ך:  ספר מלכים א' פרק יא
 
תַּחְפְּנֵיס (או: תַּחְפְּנֵס) הַגְּבִירָה היא דמות מקראית המוזכרת בספר מלכים כאשתו של פרעה מלך מצרים בימי דוד המלך.
במקרא

הדד האדומי, בנו של מלך אדום, ברח למצרים כשיואב בן צרויה "הִכְרִית כָּל זָכָר בֶּאֱדוֹם". הדד מצא חן מאוד בעיני פרעה מלך מצרים, והוא נתן לו לאישה את "אֲחוֹת אִשְׁתּוֹ, אֲחוֹת תַּחְפְּנֵיס הַגְּבִירָה". לפי פירוש רש"י למקרא ופרשנים נוספים, "הגבירה" פירושו המלכה. יש הסוברים כי תחפניס זהו תואר מצרי: תא-חמת-פא-נסו שפירושו "אשת המלך", דהיינו המלכה. לשיטתם באמצעות התואר "גבירה" מסביר המחבר המקראי את שם התואר המצרי. בדרך כלל, התואר "גבירה" במקרא מתייחס לאם המלך, ולא לרעיית המלך. התבנית "גבירה" מופיעה כ"גדולה" בתרגום השבעים.
אחותה של תחפניס ילדה להדד את גְּנֻבַת, ותחפניס היא זו שגומלת אותו "בְּתוֹךְ בֵּית פַּרְעֹה", והוא גדל בבית פרעה, בין בני פרעה. ממקורות נוספים ידוע כי אשת המלך במצרים גמלה תינוק אשר לא היה שייך לה. הילד גדל בארמונו של פרעה עם שאר בני המלך, מיטב בני האצולה המצרית וייתכן גם כי גדלו עמם בני שליטים מהאזור. תחותמס השלישי כתב כי אחרי מסע לארץ רת'נו הוא הביא את ילדי המושלים עמם קשר ברית ואסלית למצרים. הילדים, שיועדו למלכות ולשלטון בארצות מוצאם, קיבלו במצרים חינוך מצרי, ובעיקר לימדום לירוא ולעבוד את פרעה. בשיטה זו נהגו שליטי בבל ואשור.
בתרגום השבעים לפרק יב פסוק כד ישנה תוספת המציגה מסורת מיוחדת על תקופת גלותו של ירבעם בן נבט במצרים, המקבילה לסיפור הדד האדומי, על פיה נשא ירבעם אשה מבית פרעה: "ושישק נתן לירבעם את אַנוֹ אחות תחפניס הגבירה", שילדה לו את אביה בנו, בזמן ששהה במצרים.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוקים ט"ז–י"ט.
1 2  בוסתנאי עודד, עולם התנ"ך: מלכים א', תל אביב, דוידזון עתי,1993, עמ' 122
↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוק כ'.
↑  יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, פרק כד: מה סיפרו בממלכת ישראל על ירבעם?, עמ' 198–199.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1133387691  VIAF: 105149659790606831090   WorldCat (עם VIAF): 105149659790606831090
שנים-עשר השליחים (אוסטרליה)

שנים-עשר השליחים
שנים-עשר השליחים (באנגלית: The Twelve Apostles) הוא כינוי לאוסף של סטאקים מאבן גיר, דמויי סלע אנכי בגובה עשרות מטרים, הממוקמים בים לחופו של הפארק הלאומי פורט קמפבל, סמוך לדרך האוקיינוס הגדולה, במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה.
שם האתר נקבע ב-1950, על שם שנים-עשר השליחים הנוצרים, תלמידיו של ישו. עם זאת, במהלך השנים התבלו חלק מעמודי הסלע וקרסו לים, בעקבות סחיפת הגלים בבסיסם, וכיום נותרו מהם רק שישה. סחיפת אבן הגיר של הסלעים על ידי הגלים מוערכת בכשני סנטימטרים לשנה.
קרבתם של הסטאקים זה לזה הפכה את המקום לאחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר באוסטרליה, וכיום מבקרים בו כשבעה מיליון תיירים מדי שנה. בתחילת שנות ה-2000 נבנה במקום מרכז מבקרים ונחצבה גישה נוחה לנקודות תצפית על הסטאקים.
שנים-עשר השליחים לפני התמוטטות הסטאק הקדמי ביותר
שנים-עשר השליחים כשעה לאחר התמוטטות אחד הסטאקים, 3 ביולי 2005
שליו-שיחים סלעי

| שליו-שיחים סלעי |
| --- | --- |
 שליו-שיחים סלעי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: שליו-שיחים
מין:: שליו-שיחים סלעי
שם מדעי
 Perdicula argoondah ‏סייקס, 1832

שליו-שיחים סלעי (שם מדעי: Perdicula argoondah), הוא מין של עוף קטן עד בינוני ממשפחת הפסיוניים, (סוג: Perdicula), החי בעיקר בדרום הודו, וכולל שלושה תת-מינים, הנבדלים זה מזה בגוון נוצותיהם. ניתן לצפות בו בפתאומיות, בקבוצות משפחה קטנות, כאשר הם מתפרצים כולם ביחד, ומגיחים בטיסה מהירה מתחת לצמחייה. מין זה דומה במיוחד, עד כדי תאימות מוחלטת, למין שליו-שיחים מיוער. בית הגידול של שליו-שיחים סלעי הוא באזורי סוואנה בתוך סבך של צמחיית קוצים יבשה, והוא ניזון מזרעים וחרקים.
הערות שוליים

↑  שליו-שיחים סלעי באתר הרשימה האדומה של IUCN
תה לבן

עלי תה לבן מיובשים
שיער לבן הנוצר כחלק מתהליך הפקת התה
תה לבן (סינית: 白茶; פין-יין: báichá) הוא תה מחומצן קלות
הגדל ונקצר, כמעט באופן בלעדי, בסין, בעיקר במחוז פוג'יין.
עלי תה בגילאים שונים מחוות תה בדרג'ילינג, הודו. מימין ניתן לראות את ניצן העלה מיד לאחר הקטיף.
תה לבן מגיע אך ורק מהניצנים העדינים של צמח הקמליה הסינית, בניגוד לשאר סוגי התה המכילים בעיקר עלי הצמח. בתהליך הפיכתם לעלים מוכנים, מאפשרים לניצני ועלי הצמח לקמול לאור שמש טבעי, לפני שהם מעובדים קלות כדי למנוע חמצון או תסיסה נוספים. מהלך המשמר את טעמו האופייני של התה הלבן.
השם "תה לבן" נובע מהשערות הכסופות-לבנות שעל ניצני צמח התה שלא נפתחו. המעניקות לצמח את מראהו הלבנבן.
היסטוריה

מקורו של התה הלבן בסין. אולם ההיסטוריה של התה הלבן סבוכה מעט. מכיוון שמידע הועבר בעל פה, לא פשוט למצוא ציטוטים המתייחסים לתה, וחוקרים ומייצרים של התה הלבן חלוקי דעות באשר לראשית שימושו בסין. ייתכן שהתה הלבן של היום הופיע בשתי המאות האחרונות. הוא הופיע לראשונה בפרסום באנגלית בשנת 1876, ותואר כתה שחור מכיוון שבתחילה הוא לא בושל בדיוק כמו תה ירוק. כדי לבטל אנזימים וחיידקים פנימיים וחיצוניים. ובשלב הזה זיהו רק שני סוגים של תה, שחור וירוק.
סיפורים המתייחסים לתה "לבן" כמועדף על משפחת המלוכה הסינית, שם הוא הופק לראשונה במהלך שושלת טאנג (618-907 לספירה). במשך זמן מה, רק הקיסר ומלוויו היו שותים תה לבן מפני שהיה יקר ונדיר. אולם התה הופק באופן שונה מכפי שהוא מופק היום. בשלב זה היו דוחסים את העלים לעוגות. בסביבות 1200 לספירה, בזמן שושלת סונג, נקטפו ניצני העלים הכסופים בטרם עת, אודו, יובשו, ונטחנו לאבקה.
עיבוד

למרות שתה שחור, ירוק ולבן מגיעים מאותו הצמח, כולם עוברים עיבוד שונה. ככל שהתה עובר תהליך עיבוד נוסף הוא נהייה כהה יותר. תה ירוק ולבן הם שני סוגי התה הפחות מעובדים. הם מאודים, בניגוד לייבוש באוויר בתהליך ששומר את העלים בדומה למצב הטבעי שלהם ועשוי לשמור על כמות נוגדי החמצון המצויה בתה טרם עיבודו.
תהליך העיבוד של התה הלבן, פשוט וקצר ביחס לתהליכים שעובר סוג תה אחר.
בריאות

כמו התה השחור והירוק, גם התה הלבן הוא נגזרת של הקמליה הסינית ולכן מכיל את כל התכונות הכימיות שלה. מחקר שנערך באוניברסיטת קינגסטון בשנת 2009 הראה כי התה הלבן גבוה בערכים אנטי דלקתיים, נוגדי חמצון, ועשוי להפחית את הסיכון לפתח דלקת מפרקים שגרונית, כמה סוגי סרטן, מחלות לב ולהאט את קצב תהליך ההזדקנות על ידי האטת תהליך התפרקות האלסטין והקולגן.
הערות שוליים

↑  White & Other Lightly Oxidized Teas
↑  ,Chow Kit Boey All The Tea in China, 1990:142 China Books
↑  Pettigrew Jane, The Tea Companion: A Connoisseur's Guide 2004:129
↑  White Tea Could Keep You Healthy And Looking Young
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7721280-0
תחנת שנקר

תחנת הרכבת הקלה שנקר היא אחת מהתחנות בקו האדום של הדנקל. מיקומה סמוך למחלף גהה, על רחוב ז'בוטינסקי, בין פתח תקווה לבני ברק. זו התחנה האחרונה לפני כניסת הרכבת למנהרה התת-קרקעית, בפורטל שנקר.
הקמת התחנה

הקמת התחנה החלה בשנת 2009 והיא נפתחה בדצמבר 2011 כתחנת אוטובוסים בשלב הראשון וכחלק מרכזי בנתיב תחבורה ציבורית של הרחוב.
בנובמבר 2014 פורסם כי ייסגר נתיב התחבורה הציבורית שהיה באזור התחנה ובמרכז הכביש, אחד מהסיבות לסגירת הנתיב הייתה שבציר נהרגו כ-21 אנשים מתאונות דרכים, על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי הועברו הנתיבים בחזרה לצדדי הכביש ובנוסף גם היות מיקום המסלול שלו שאמור להיות מסלול הקו האדום בפתח תקווה. בדצמבר 2018 החלו עבודות הנחת המסילות והקמת תשתיות בשבילן.
בינואר 2020 פורסמו צילומי אוויר במסלול הקו בהם בין היתר תועדה התחנה והמסילות אשר מוקמות במקום.
בעקבות סיום הבנייה ומתן האישורים, התחנה נפתחה יחד עם שאר הקו האדום, בתאריך 18 באוגוסט 2023.
הערות שוליים

↑  הפרויקט הגדול ביותר בישראל יוצא לדרך: השר כץ הנחה את נת"ע לפרסם מחר מכרז ענק בהיקף של מיליארדי שקלים לחפירת מנהרות הרכבת הקלה בתל אביב, (אורכב 23.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  רענן בן צור, הגיע הזמן: נסגר "ציר המוות" בפתח תקווה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2014
↑  מתן דויטש, מעל ומתחת לאדמה: צפו בעבודות להקמת הרכבת הקלה בפתח תקוה (וידאו), באתר mynet‏ פתח תקוה, 11 בדצמבר 2018
↑   מסילות בפתח תקווה. הקו האדום., סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 5:22)
↑  יובל שדה, יש תאריך: הקו האדום של הרכבת הקלה ייפתח ב-18 באוגוסט, באתר כלכליסט, 4 באוגוסט 2023
שליו-שיחים

| שליו-שיחים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: שליו-שיחים
שם מדעי
 Perdicula ‏הודג'סון, 1837

שליו-שיחים (שם מדעי: Perdicula) הוא סוג של שלווים ממשפחת הפסיוניים המזכירים את השליו, אך חיים באזורי שיחים ויערות בתת-היבשת ההודית. בדומה לשליו הם בעלי נוצות מנומרות כהות והם איטיי מעוף ועפים לעיתים רחוקות.
מינים

בסוג זה ארבעה מינים:
שליו-שיחים מיוער (Perdicula asiatica)
שליו-שיחים מצויר (Perdicula erythrorhyncha)
שליו-שיחים מניפורי (Perdicula manipurensis)
שליו-שיחים סלעי (Perdicula argoondah)
תחנת שלמה

תחנת שַלְמָה היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב. מיקומה בשדרות ירושלים 15 בסמוך לדרך שלמה בתל אביב-יפו. בתחנה עוברים מסלולי השירות R1 ו-R2.
היסטוריה

באוגוסט 2014 החל לפעול קו 1 של חברת דן, כאשר הוא משמש כקו מקדים לרכבת הקלה. ב-2015, החלו בכריית המנהרה, ובסלילת תוואי המסילה של הדנקל - הקו האדום. חברת סולל בונה יחד עם חברת CRTG (אנ') הסינית זכו במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו
תחנת שלמה נבנתה עד 2021, וב-21 באוקטובר באותה שנה, נת"ע ביצעה נסיעת מבחן ראשונה לכל אורך הקו.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום נפתחה התחנה לקהל הרחב.
גלריית תמונות

רציף מספר 1
רכבת נכנסת לרציף מספר 1
רציף מספר 2
רכבת ברציף מספר 1
רכבת נכנסת לרציף מספר 1
הערות שוליים

↑  הדי כהן, ‏אריסון והסינים יכרו מנהרות הרכבת בת"א ב-2.9 מיליארד שקל, באתר גלובס, 19 במאי 2015
↑  רועי רובינשטיין, סוף-סוף זה קרה: הרכבת הקלה יצאה לדרך, באתר ynet, 18 באוגוסט 2023
שליו-שיחים מיוער

| שליו-שיחים מיוער |
| --- | --- |
 שליו-שיחים מיוער
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: שליו-שיחים
מין:: שליו-שיחים מיוער
שם מדעי
 Perdicula asiatica ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


שליו-שיחים מיוער (שם מדעי: Perdicula asiatica), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים (סוג: Perdicula) החי בדרום אסיה.
מאפיינים

שליו-שיחים מיוער הוא עוף שקט וביישן, הנצפה בדרך כלל בקבוצות משפחה קטנות, של עד ל-12 פרטים. הוא דומה במיוחד, עד כדי תאימות מוחלטת, למין שליו-שיחים סלעי וכמותו הוא מתפרץ בקבוצה בטיסה מהירה מבין השיחים. אורכו 16–17 ס"מ. ראשו של הזכר אדום והוא בעל שפם לבן. הגב חום עדין בחלקו העליון והופך במורד למנומר. החזה גם הוא מנומר בצבעי שחור לבן, והכנפיים רב-גוניות. הנקבה דומה לזכר, אך בחזה המנומר ישנה תוספת של צבעי אדום וורוד.
שליו-שיחים מיוער חי בינות לשיחים והוא אוהב לספוג את קרני השמש. הוא ציפור חברותית, אך בעת החיזור הזכר הופך להיות תוקפני וטריטוריאלי. הזכר נוהג להגן על הנקבה ועל האפרוחים. שליו-שיחים מיוער ניזון ממגוון של זרעים, כן הוא אוכל חרקים ורימות.
ההטלה סביב חודש אפריל. הנקבה מטילה עד שבע ביצים הבוקעות לאחר כעשרים יום.
הערות שוליים

↑  שליו-שיחים מיוער באתר הרשימה האדומה של IUCN
שעה מכושפת: אל תחשבו על זה

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Haunting Hour: Chills in the Dead of Night 
 בימוי:  אלכס זם 
 הופק בידי:  דן אנג'ל, מרגרט לוש 
 תסריט:  דן אנג'ל 
 עריכה:  ג'ון גילברט 
 שחקנים ראשיים:  אמילי אוסמנט בריטני קוראן קודי לינלי טובין בל 
 צילום:  ג'קוז הייטקין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  Universal Studios Home Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  4 בספטמבר 2007 
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, קומדיית אימה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שעה מכושפת: אל תחשבו על זה (באנגלית: The Haunting Hour: Don't Think About It) הוא סרט טלוויזיה לפי ספרו של ר.ל. סטיין שעלה על מסך הטלוויזיה בשנת 2007. בתפקידים הראשיים משחקים אמילי אוסמנט בתפקיד קאסי וקודי לינלי בתור שון. הסרט יצא על גבי DVD בתאריך 4 בספטמבר 2007. הוא שודר לראשונה בקרטון נטוורק ב-7 בספטמבר 2007.
בהשראת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה בשם "שעה מכושפת", אשר שודרה במקור החל משנת 2010 עד 2014.
עלילה

קאסי (אמילי אוסמנט) היא נערה מתבגרת בת 13, גותית ומרדנית. כאשר היא עוזבת את בית ספרה הישן ועוברת לשכונה חדשה ולבית חדש היא חייבת למצוא דרכים אחרות להעביר את הזמן והיא עושה זאת כשהיא מציקה לאחיה הקטן מקס ולילדים בבית ספרה, במיוחד למלכת נשף התחפושות, פריסילה. כאר היא הולכת לספריה היא נתקלת בחנות מסתורית בשם: חנות ליל כל הקדושים. היא נכנסת ונתקלת במגוון דברים מפחידים כאשר המוכר מפנה אותה לאגף הספרים. כשהיא מגיעה לשם היא רואה שישנו רק ספר אחד ושמו: "הדבר המרושע". היא חוזרת לביתה עם הספר ומתבשרת כי היא חייבת ללוות את אחיה הקטן לאסוף ממתקים. כשהם חוזרים הוא הורס לה בטעות עבודה של בית-ספר והיא מחליטה לקרוא לו את הספר על אף פחדיו מסיפורים מפחידים. היא מתעלמת מההוראה בתחילת הספר: "אל תקראו בקול רם" ומקריאה את הסיפור על חיה מפחידה שמאכילה את צאצאיה בבשר חי שהיא תופסת. הספר מסתיים במילים: "אל תפחדו, אל תיראו ואל תשתגעו מהקריאה, החיה לא אמיתית, אלא אם כן חושבים עליה." כאשר מקס חושב על החיה היא קמה לחיים וחוטפת אותו מהמיטה. כך היא עושה גם לשליח פיצה ולפרסילה. כאשר שון (קודי לינלי) הילד המקובל של השכבה רואה את זה הוא רץ לקאסי והם יוצאים למסע כדי להרוג את המפלצת. בסופו של הסיפור הם מנצחים אותה ותוך כדי גם מתאהבים זה בזה.
דמויות ושחקנים

קאסי קלר - אמילי אוסמנט
מקס קלר - אלכס ויזנריד
שון רנפורד - קודי לינלי
פריסילה רייט - בריטני קוראן
מוכר בחנות - טובין בל
איילין קלר - מישל דאפי
ג'ון קלר - ג'ון הוקינסון
מוכר הפיצה - מייקל דיקסון ה-2
רלף - נייג'ל אש
תוספות מיוחדות ל-DVD

עשיית הסרט
וידאוקליפ מיוחד של אמילי אוסמנט עם השיר "I Don't Think About It"
משחק מולטימדיה
מסע לעולם הדמיון של ר. ל. סטיין.
מוזיקה בסרט

אמילי אוסמנט, "I Don't Think About It"
אדם מרין, "Still Alright"
פיילד פלייט, "Tell Me"
שן טוחנת

| --- | --- |

 שיוך:  Posterior teeth 
 אספקה עורקית:  posterior superior alveolar artery 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1118) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  dens molaris 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.1.03.007 
 TA2 (2019):  910 
 FMA:  55638 
 קוד MeSH:  A14.549.167.860.525 
 מזהה MeSH:  D008963 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0026367 
 
המחצית התחתונה הימנית של המשנן הקבוע
שיניים טוחנות הן האחוריות מבין שיני היונקים, ומשמשות לטחינת המזון טרם בליעתו.
לבני אדם בוגרים שתים עשרה שיניים טוחנות בפיהם, המסודרות בארבע קבוצות של שלוש שיניים הממוקמות באחורי המשנן הקבוע, אחורית למלתעות (שתי שלשות בשני צידי הלסת העליונה ושתי שלשות בשני צידי הלסת התחתונה). 

השן הטוחנת השלישית (האחורית מהשלוש) מכונה גם "שן בינה" והיא השן הבוקעת מאוחר מכל השיניים, החל מגיל 17 שנים.
שן יימינג

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1957 Yangminshan Administrative Bureau, טאיוואן 
 פטירה:  2 בינואר 2020 (בגיל 62) מחוז וולאי, טאיוואן 
 מדינה:  טאיוואן 
 השכלה:  האקדמיה של צבא הרפובליקה הסינית (טאיוואן) 
 השתייכות:  חיל האוויר של הרפובליקה הסינית 
 דרגה:  גנרל ארבעה כוכבים 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
שֶׁן יִימִינְג (בסינית: 沈一鳴; ‏30 במרץ 1957 – 2 בינואר 2020) היה רמטכ"ל צבא טאיוואן.
הוא החליף את האדמירל לִי שִׂימִינְג (אנ') ושימש בתפקידו מראשית יולי 2019, ועד מותו בהתרסקות מסוק UH-60 בלק הוק של הכוחות המזוינים הטאיוואנים, דקות ספורות לאחר ההמראה, במחוז וולאי (אנ') בתחום הרשות המקומית ניו טאיפיי בראשית שנת 2020.
שן חותכת

| --- | --- |

שן חותכת של אדם
 שיוך:  Anterior teeth 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1115) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  dens incisivus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.1.03.004 
 TA2 (2019):  906 
 FMA:  12823 
 קוד MeSH:  A14.549.167.860.425 
 מזהה MeSH:  D007180 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0021156 
 
המחצית התחתונה הימנית של המשנן הקבוע
שיניים חותכות הן הקדמיות מבין שיני היונקים, ומשמשות לחיתוך ראשוני של המזון טרם טחינתו בשיניים הטוחנות ובליעתו.
לבני אדם יש שמונה שיניים חותכות בקדמת פיהם, ארבע בלסת העליונה וארבע בלסת התחתונה, בין שני הניבים, כאשר השיניים החותכות הממוקמות כלפי המרכז נקראות שיניים חותכות מרכזיות והשיניים הממוקמות כלפי הצד נקראות שיניים חותכות צדדיות.
מבנה השיניים החותכות חד בקצהו ומותאם לתפקידם בחיתוך המזון.
למכרסמים יש שיניים חותכות אשר ממשיכות לגדול ולהתחזק במשך כל ימי חייהם. שיניים אלו משמשות אותם גם לצורכי הגנה וחפירה.
שיטת הממשל ביהדות

שיטת הממשל ביהדות הוא נושא מוסרי ואידאולוגי. הדיון לגבי ממשל ביהדות כולל בחינה וסקירה של המשטר האידיאלי, המשטר הראוי והמשטר שניתן לקבל בדיעבד, על פי החוק העברי. הדיון עוסק הן במרכיב הדתי של המשטר, והן במרכיב האזרחי שלו.
החוק במשטר היהודי

מוסכם שהחוק העליון במשטר היהודי הוא חוק התורה. חוק זה מחייב כל אזרח ואפילו את המלך, כפי שנאמר בתורה:
והיה כשבתו על כסא ממלכתו וכתב לו את משנה התורה הזאת על ספר מלפני הכהנים הלוים. הייתה עמו וקרא בו כל ימי חייו למען ילמד ליראה את ה' אלהיו לשמר את כל דברי התורה הזאת ואת החקים האלה לעשתם. לבלתי רום לבבו מאחיו ולבלתי סור מן המצוה ימין ושמאול למען יאריך ימים על ממלכתו הוא ובניו בקרב ישראל.
לפיכך יש שטענו ששיטת הממשל היהודית היא תיאונומיה – שלטון החוק הדתי.
בכפוף לחוק זה ישנה סמכות לחקיקת החוקים אנושיים נוספים, הן על ידי חכמי ההלכה, כפי שפסק הרמב"ם:
בית דין הגדול שבירושלים הם עיקר תורה שבעל פה והם עמודי ההוראה ומהם חק ומשפט יוצא לכל ישראל ועליהן הבטיחה תורה שנאמר על פי התורה אשר יורוך זו מצות עשה וכל המאמין במשה רבינו ובתורתו חייב לסמוך מעשה הדת עליהן ולישען עליהן.
כל מי שאינו עושה כהוראתן עובר בלא תעשה שנאמר לא תסור מכל הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל ואין לוקין על לאו זה מפני שניתן לאזהרת מיתת בית דין שכל חכם שמורה על דבריהם מיתתו בחנק שנאמר והאיש אשר יעשה בזדון וגו' אחד דברים שלמדו אותן מפי השמועה והם תורה שבעל פה ואחד דברים שלמדום מפי דעתם באחת מן המדות שהתורה נדרשת בהן ונראה בעיניהם שדבר זה כך הוא ואחד דברים שעשאום סייג לתורה ולפי מה שהשעה צריכה והן הגזרות והתקנות והמנהגות.
כמו כן, לדעת רבים מהפוסקים רשאי גם המלך לחוקק חוקים נוספים, כפי שעולה מהרמב"ם:
וכל אלו הרצחנים וכיוצא בהן שאינן מחוייבין מיתת בית דין. אם רצה מלך ישראל להרגם בדין המלכות ותקנת העולם הרשות בידו. וכן אם ראו בית דין להרגם בהוראת שעה. אם הייתה השעה צריכה לכך יש להם רשות כפי מה שיראו.
אולם, יש פוסקים שטענו שלמלך יש סמכות להעניש רק בהוראת שעה ולא על בסיס חוקים קבועים.
מערכת המשפט במשטר היהודי

במשטר היהודי מערכת המשפט היא מערכת דתית, כפי שנאמר בתורה (דברים יז, ח-יא):
כי ייפלא ממך דבר למשפט בין דם לדם בין דין לדין ובין נגע לנגע דברי ריבת בשעריך וקמת ועלית אל המקום אשר יבחר ה' אלהיך בו. ובאת אל הכהנים הלוים ואל השפט אשר יהיה בימים ההם ודרשת והגידו לך את דבר המשפט. ועשית על פי הדבר אשר יגידו לך מן המקום ההוא אשר יבחר ה' ושמרת לעשות ככל אשר יורוך. על פי התורה אשר יורוך ועל המשפט אשר יאמרו לך תעשה לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל.
בראש המערכת ניצב בית הדין הגדול – הסנהדרין. הרמב"ם פסק שיש למנות לסנהדרין רק מי שבקיא בדיני התורה (רמב"ם סנהדרין ב, א): "אין מעמידין בסנהדרין בין בגדולה בין בקטנה אלא אנשים חכמים ונבונים, מופלגין בחכמת התורה בעלי דעה מרובה, יודעים קצת משאר חכמות".
לגבי מינוי הדיינים ישנם מקורות סותרים. מצד אחד הרמב"ם (סנהדרין ב, ח) כתב שמינוי דיינים נעשה על ידי חכמי הסנהדרין, ומצד שני הוא עצמו כתב שמינוי נעשה על ידי המלך או על ידי ממלא מקומו (רמב"ם סנהדרין ד, יג–יד). לעומת זאת, אברבנאל (דברים יז, ח) כתב שמינוי נעשה על ידי המלך בלבד. הרב שלמה דיכובסקי סקר את המקורות השונים וסיכם כך: "מעיון במקורות נראה כי היו שלוש דרכים למינוים של דיינים: על ידי בית הדין הגדול, על ידי סמכות שלטונית ועל ידי אנשי המקום".
כבר הראשונים מציינים שבמקום בו הקהילה תיקנה תקנות כהשלמה להלכה, ונקבע כי פרשנות התקנות תעשה בערכאת שיפוט אזרחית ולא דתית – יש לכך תוקף הלכתי.
מלוכה וסמכויותיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי פשט הכתוב במקרא מתואר לכאורה שיש להעמיד מלך בראש עם ישראל, ואם כן, השלטון המלוכני הוא צורת המשטר הרצויה.
כִּי תָבֹא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ וִירִשְׁתָּהּ וְיָשַׁבְתָּה בָּהּ וְאָמַרְתָּ אָשִׂימָה עָלַי מֶלֶךְ כְּכָל הַגּוֹיִם אֲשֶׁר סְבִיבֹתָי.

שׂוֹם תָּשִׂים עָלֶיךָ מֶלֶךְ אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֶיךָ בּוֹ, מִקֶּרֶב אַחֶיךָ תָּשִׂים עָלֶיךָ מֶלֶךְ, לֹא תוּכַל לָתֵת עָלֶיךָ אִישׁ נָכְרִי, אֲשֶׁר לֹא אָחִיךָ הוּא.
בעקבות פסוקים אלה נחלקו חכמי ההלכה, החל מתקופת התנאים, האם מדובר על מצווה או רשות – להרחבה ראו: מצוות מינוי מלך.
ניתן לסכם את הדעות השונות כך:
מינוי מלך הוא מצווה – שיטת רבי יהודה והרמב"ם.
מינוי מלך הוא רשות – שיטת רבי מאיר, רס"ג ואברבנאל.
לדעת הרמב"ם סמכות המלך היא: פיקוד על הצבא, ענישה של פושעים שלא על פי הדין העברי, חיזוק שמירת המצוות (בדק הדת) ומינוי דיינים לבתי הדין. כלומר, למלך יש סמכות גם בעניינים ארציים וגם בעניינים דתיים-רוחניים.
לדעת הר"ן (דרשות הר"ן, י"א) המלך אחראי על העניינים הארציים בלבד, כגון, ענישה של פושעים שלא על פי הדין העברי. אולם, הר"ן עצמו כותב שלמלך היה ספר תורה שני שנועד להנחות אותו כיצד להשתמש בסמכותו (שם).
הראי"ה קוק (משפט כהן, סימן קמד) כתב שבהיעדר מלך סמכותו חוזרת אל העם שיכול להעניק אותה לכל מנהיג, משמעות הדברים היא שיש לגיטימציה הלכתית למשטר דמוקרטי. דבריו צוטטו על ידי רבים מפוסקי זמננו.
תקנות הקהל

מוסד פוליטי נוסף הוא הקהל אשר מוסמך לתקן את תקנות הקהילה. מדובר בממשל דמוקרטי שבו חברי הקהילה משתתפים בהצבעות על קבלת תקנות או על מינוי נבחרי ציבור.
המקור הקדום לכך הוא בדברי התוספתא):
ורשאין בני העיר להתנות על השערים ועל המדות ועל שכר פועלין רשאין לעשות קיצתן. רשאין בני העיר לומר כל מי שיראה אצל פלוני יהא נותן כך וכך וכל מי שיראה אצל מלכות יהא נותן כך וכך, כל מי שתרצה או מי שתרעה פרתו בין הכרמים יהא נותן כך וכך, וכל מי שתראה בהמת פלנית יהא נותן כך וכך רשאין לעשות קיצתן.
רשאין נחתומין לעשות רגיעה ביניהן רשאין החמרין לומר כל מי שתמות חמורו נעמיד לו חמור אחר מתה בבוסיא אין צריכין להעמיד לו חמור דלא בבוסיא צריכין להעמיד לו ואם אמר תנו לי ואני לוקח לעצמי אין שומעין לו אלא לוקחין ונותנין לו.
כאן מדובר על תקנות בתחומים שונים, כגון, פיקוח מחירים, שכר מינימום, הטלת קנסות שונים, יצירת מעין ביטוח קבוצתי בכפייה ועוד.
תקנות הקהילה משקפות מסגרת דמוקרטית של ניהול ענייני הפנים של הקהילה, נושאים בהם לא נפסק שדווקא המלך מוסמך לעסוק. ואכן היו מפוסקי זמננו שראו במוסד זה בסיס לסמכות המדינה הדמוקרטית המודרנית, כגון הריא"ה הרצוג (תחוקה ישראל ב, עמ' 63).
שיטת הממשל בהגות התורנית של הדורות האחרונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי הרב חיים דוד הלוי אין צורת משטר ברורה לפי המשפט העברי. לא משטר מדיני ואף לא צורת חיים כלכלית, מפני שצורת המשטר משתנה לפי התקופות ולפי המצבים, ולא היה עניין לתורה לקבוע במסמרות צורת משטר אלא להשאיר אותה לרצונו ובחירתו של העם. התורה קבעה הלכות היוצרות מרחב מוגבל של אפשרויות מהן ניתן לבחור.
בהקשר של שיטת הממשל נדונו שתי סוגיות עיקריות בדורות האחרונים.
שיטת הממשל בהגות התורנית של הדורות האחרונים > תיאוקרטיה – יחסי דת ומדינה

לדעתם של הרבנים הראשים יצחק הרצוג ושלמה גורן, והרב אליעזר וולדינברג, המשטר היהודי הרצוי הוא תיאוקרטיה שבה התורה היא החוק העליון של המדינה, והחוקים שמחוקקים נבחרי הציבור כפופים לחוקיה. שלושת הרבנים האלה כתבו שתפקיד תלמידי החכמים הוא לכהן כשופטים והשלטון לא אמור להיות בידיהם.
מנגד, זרמים רבים בחברה הדתית והחרדית סוברים כי צורת השלטון האידיאלית היא על פי דגם דעת תורה, שפירושה כפיפות של המנהיגות הפוליטית לרבנים.
שיטת הממשל בהגות התורנית של הדורות האחרונים > דמוקרטיה מול מלוכה

הראי"ה קוק כתב שככל שהעם ברמה גבוהה יותר כך יש לצמצם את סמכות המלך:
מציאות מלך אמנם אפשרית בממשלה רחבה או מצומצמת. ונראה שכשהעם במצב יותר טוב מוסרי, ממילא ממשלת המלך מצטמצמת, על כן לעתיד לבא נאמר 'ודוד עבדי נשיא להם לעולם', נשיא תחת מלך, ובתורה נקרא מלך בשם נשיא, אלא שאין על גביו אלא ד' אלקיו. ואין זה חסרון למלך, כי אם עילוי לו מצד עילוי העם המונהגים על ידו.
הרב הרצוג והרב וולדינברג כתבו שבהיעדר צאצא ידוע לבית דוד יש עדיפות לדמוקרטיה על פני מלוכה. הרב יעקב פילבר סובר שצורת השלטון בישראל על פי היהדות נזילה, וצורתה תלויה בעיקר ברצונו של העם, הוא גם סובר שיש להבליט את היסודות הדמוקרטיים בתורה כמו בפסוק "אחרי רבים להטות", גם כדי לא להרחיק את העם מהתורה.
על פי פרופ' שלום רוזנברג המשטר האידיאלי על פי היהדות, הוא דווקא אנרכיה אוטופית ואידילית בה החזון במלכות אלוהים עומד בבסיסה והיא איננה צריכה לכפייה שלטונית וכוחנית על אזרחיה. בדיעבד יש לראות בדמוקרטיה את צורת השלטון הפחות גרועה, כשלטון שמייצג את רצון העם ומונע מלחמה פנימית על צורת המשטר עצמה. "הדמוקרטיה איננה המשטר הטוב או המוצלח ביותר שקיים, אבל היא המשטר הפחות מסוכן". ולכן אף שאיננה ערך עליון לדעתו, היא מהווה אסטרטגיה בעלת ערך עליון, שאין לוותר עליה.
ראו גם

הלכות מדינה
שום תשים עליך מלך
מצוות המלך
הלכות מלחמה
לקריאה נוספת

מהר"ץ חיות, דין מלך ישראל
הרב יעקב ברמן, תורת המדינה בישראל, הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ד.
נחום רקובר, שלטון החוק בישראל, תשמ"ט.
מנחם אלון, חקיקה דתית בחוקי מדינת ישראל ובשפיטה של בתי משפט ובתי הדין הרבניים, הוצאת הקיבוץ הדתי, 1968.
אלתר דוד רגנשברג, משפט הצבא בישראל, תש"ט (1949).
ד"ר אברהם יעקבוס, חוקת התורה, הוצאת קריית ספר, תשי"ז.
הרב נפתלי רוטנברג, 'משפט התורה ומשפט המדינה: השלמה או מסלול התנגשות', בתוך: אבי שגיא, עורך, ספר מיכאל, הוצאת כתר ירושלים 2007
הרב נפתלי בר-אילן, משטר ומדינה בישראל על פי התורה, מהדורה שנייה בעריכה חדשה בהוצאת מכון ארץ חמדה, ירושלים תשע"ג 2013.
הרב עדו רכניץ, מדינה כהלכה – התמודדות יהודית עם אתגר העצמאות, מכון משפטי ארץ וספרי מגיד, 2018
הרב עדו רכניץ, מדינת התורה הדמוקרטית, מכון משפטי ארץ, עפרה תשפ"ב