stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטיית האישוש
הטית אישוש בפסיכולוגיה

בפסיכולוגיה, הטית אישוש היא סוג של חשיבה סלקטיבית או הטיה קוגניטיבית לעבר אישוש ההשערה הנחקרת. הטית אישוש מתקיימת כאשר קובעי החלטות חותרים באופן פעיל ומייחסים משקל רב יותר לממצאים המאשרים את השערותיהם, ומתעלמים או מייחסים משקל פחות לממצאים הסותרים את השערותיהם. מסיבה זו, נהוג לבנות ניסויים כך שמטרתם להפריך את ההשערה ולא לאשרה. הטית האישוש קשורה בדרכים שונות לכשלים לוגיים מסוג כשלי היקש וכשלי רטרודוקציה.
מחקרים אף מלמדים, שגם במצבים בהם מקבלי החלטות אוחזים במידע ספציפי אודות אדם המשתייך לקבוצה חברתית מסוימת, מקבלי ההחלטות יפרשו את המידע באופן שיתמוך בסטריאוטיפ בו הם מאמינים ואשר יחזק את תפיסתם הראשונית לגבי אדם זה.
הטית אישוש מאפיינת תחומי פסבדו-מדע כמו פרסונולוגיה, גרפולוגיה, פאראפסיכולוגיה, אסטרולוגיה, ביוריתמוס, נומרולוגיה, ודומיהם. לדעת המצדדים בתאוריות האנטי פסיכיאטריות, גם קביעת אבחנות פסיכיאטריות במקרים רבים נעשית בלהט הטית אישוש.
מחוץ לתחום החקר המדעי מהווה הטית אישוש אחד היסודות עליהם בנויות רבות מן האמונות הרווחות באינטואיציה, קללות, תחושות נבואיות, יכולות על-חושיות, וכדומה. הטית האישוש פועלת במקרי תחומי פסבדו-מדע, כמו גם בחיי היומיום באמצעות הגדרה מעורפלת של המדגם, כך שדוגמאות שאינן מתאימות (כלומר, אינן מאשרות את ההשערה) אינן משולבות בו מראש.
ראו גם

קטיף דובדבנים
קיטוב פוליטי
תיבת תהודה (תקשורת)
לקריאה נוספת

גרשון בן-שחר ומריאנה בר, מכונת השקר - האם אפשר לסמוך על גרפולוגיה, פוליגרף, אסטרולוגיה ושיטות נוספות לאבחון אישיות ולניבוי, הוצאת מטר, אוקטובר 2014, עמודים 21–23, 114, 117-116, 157-151
מיכאל אברהם, מהמרקסיזם דרך “הביקורת החדשה” עד הנונסנס האקדמי
הערות שוליים

↑  דוד פרקינס, גנטיקאי, טבעה את המושג "הטית הצד שלי" מונח המתייחס להעדפה לצד "שלי" של בעיניין. (Baron 2000, p. 195)
↑  Scott Plous, The Psychology of Judgment and Decision Making, McGraw-Hill Education, 1993, עמ' 233
↑  Miller, Frederic P (2009). Confirmation Bias. VDM Publishing. p. 1. Confirmation bias is an irrational tendency to search for, interpret or remember information in a way that confirms preconceptions or working hypotheses. It is a type of cognitive bias and a systematic error of inductive reasoning
↑  Risen, Jane; Gilovich, Thomas. "Critical Thinking in Psychology". Informal Logical Fallacies. Cambridge University Press. pp. 110–130. ISBN 978-0-521-60834-3. OCLC 35025826.
| פסיכולוגיה חברתית |
| --- | --- | --- |
| ענפי מחקר | שכנוע • קונפורמיות • תוקפנות • משיכה בין אישית (אנ') • דעות קדומות • אלטרואיזם • השפעות הקבוצה • העדפות חברתיות • סכסוך • רגש • אמפתיה • עמדות • ייחוסים חברתיים • קוגניציה חברתית • מוטיבציה • פוביה ממגע |  |
| מושגי יסוד | סכמה • היוריסטיקה • הערכה עצמית • שנאת אי-שוויון • תורת הערך • שנאת סיכון • תאוריה של תודעה • אפקט ההילה • רושם ראשוני • השערת העולם הצודק • תאוריית הצדקת המערכת • תאוריית החליפין החברתי • תאוריית השליטה החברתית • הטיה לטובת העצמי • הטיית האישוש • הטיית הצופה המשתתף • זוהר חמים (אנ') • טעות הייחוס הבסיסית • דיסוננס קוגניטיבי • נבואה המגשימה את עצמה • הערכה עצמית • אפקט הזרקור • אפקט הקונצנזוס השגוי • אפקט מעל הממוצע • צידוק יתר • התאוריה הדו גורמית של הרגש (אנ') • פיזור אחריות • בורות פלורליסטית • תאוריית התסכול-תוקפנות • חבלה עצמית • תאוריית שיפור העצמי  • תאוריית ההשוואה החברתית • סמכותנות • זרימה • קיטוב קבוצתי (אנ') • קבוצת פנים וקבוצת חוץ • תאוריית התפיסה העצמית • מודל המעגל המורכב של הרגשות • חוכמת ההמונים • פסיכולוגיה של השקר • תחושת סוכנות • סטריאוטיפ • דה-אינדיבידואציה • ניהול הרושם • ניטור עצמי • משא ומתן • תאוריית הלמידה החברתית • תאוריית רמת ההבנייה (אנ') |  |
| אישים בולטים | ליאון פסטינגר • דריל בם • סטנלי שכטר • ג'רום זינגר (אנ') • ליסה פלדמן בארט • פול אקמן • סולומון אש • פיליפ זימברדו • ג'יימס ראסל • שלום שוורץ • אלברט בנדורה • נירה ליברמן |  |
| תחומי מחקר קרובים | פסיכולוגיה ארגונית • כלכלה התנהגותית • נוירופסיוכלוגיה חברתית • נוירוכלכלה • פסיכולוגיה פוליטית • ניהול • פסיכולוגיה צבאית |  |
הטית אישוש תוארה כקול פנימי שמהדהד בצייתנות בחזרה את אמונותיו של המאמין. דוגמה מעולם הספרות היא דמותו של הנוכל "אוריה היפ", פרי עטו של הסופר צ'ארלס דיקנס
גדעון ארש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1898 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 ביולי 1966 (בגיל 67) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Edelstein Gedeon 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  פתולוג, מרצה באוניברסיטה 
 
גדעון ארש (במקור עד 1905 אדלשטיין, בהונגרית: Erős Gedeon) בודפשט, פרנצווארוש, 26 באוגוסט 1898‏ – ברוקלין, ניו יורק, 14 ביולי 1966) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, פתולוג, רופא ראשי של בית חולים, פרופסור באוניברסיטה שהיגר לארצות הברית ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

גדעון אדלשטיין נולד במשפחה יהודית גדולה וברוכת ילדים, כבנם של איגנץ ארש (אדלשטיין) (1854–1936), סוחר ושל לינה וייסברון (1866–1929). הוא סיים את בית הספר המלכותי הממלכתי ההונגרי הראשי ברובע 10 של בבודפשט (1916). במאי 1916 גויס לגדוד חיל רגלים, משם הועבר לאחר 8 שבועות של טירונות לגדוד 66 בפרשוב. בסיום הכשרתו בבית הספר לקצינים בלושנץ הוצב ב-24 בדצמבר 2016 כסג"ם בשדה הקרב הרוסי בחזית המזרחית, שם נפצע ב-9 ביוני 1917. לאחר החלמתו, בנובמבר 1917, יצא שוב לחזית ובתחילת 1918 הצטרף לגדוד חי"ר 65. הוא בילה חמישה עשר חודשים בחזית וקיבל מספר עיטורים. הוא שוחרר ב-1 בינואר 1919.
לאחר מכן השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט והוענק לו תואר דוקטור ברפואה ב-1923. כסטודנט לרפואה, עבד בפוליקליניקה ובבית החולים ברחוב קון בבודפשט. מספטמבר 1920 היה מתנדב במכון לפתולוגיה של אוניברסיטת ארז'בט (אוניברסיטת פץ'), ש"ברחה" מברטיסלאבה לבודפשט עקב העברת העיר מממלכת הונגריה לצ'כוסלובקיה. לאחר קבלת התואר עבר עם האוניברסיטה לעיר פץ', שם הועסק תחילה כמתמחה ולאחר מכן כרופא ומרצה. בראשית 1928 עבד במלגה ב"רודולף-ווירכוב-קרנקנהאוס" (אנ') בברלין, ובאותה שנה קיבל מלגת מחקר ממלכתית בהונגריה. בסוף 1929 מונה לרופא של המכון הפתולוגי המאוחד שהוקם עבור כל בתי החולים (שלושה-ארבעה) של הקהילה היהודית של פשט ומאז ואילך עבד בבודפשט. בשנת 1930 קיבל הסמכה להוראה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארז'בט בפץ' בתחום "הפתולוגיה של מחלות זיהומיות". בשנת 1932 הוא קיבל את מינוי של רופא ראשי בבית חולים מנשיאות הקהילה היהודית של פשט. הוא היה חבר מערכת של מגזין הבריאות "בריאות טובה" (Jó Egészség ,1934–1931). בשנת פרוץ מלחמת העולם השנייה עזב את הונגריה והתיישב בארצות הברית של אמריקה, שם המשיך לעסוק ברפואה.
אשתו הייתה קטלין טורי, לה נישא ב-1938. בנו טמאש ארש.
מחקריו ופרסומיו

הליך מהיר להכנת קטעי צלואיד-פרפין. (רפואה, 1925, 1)
מחקרים על שיתוק מח עצם עם התייחסות מיוחדת לאגרנולוציטוזיס. עם אימרה ברטה. (שבועון רפואי, 1929, 30)
חשיבותם של תאי ארגנטאפין. (ארכיון רפואי הונגרי, 1931, 32) (בפתולוגיה אלה תאים שניתן לצבוע בצבע כסף)
שיטה חדשה לאיתור תאים "צהובים" ו"ארגנטאפין" במערכת העיכול. (רפואה, 1932, 16)
השפעת תמציות של מערכת הבלוטות האנדוקריניות על התפתחות קרצינומה של עכברים. עם אימרה פודור ואישטוואן קונוש. (רפואה, 1933, 4–6)
מחקרים על המשמעות הביולוגית והקלינית של תאי ארגנטאפין של מערכת העיכול וכן החשיבות של תאי "ארגנטאפין" של מערכת העיכול באנמיה מזיקה. (רפואה, 1933, 33)
מחקרים על המשמעות הביולוגית והקלינית של תאי ארגנטאפין של מערכת העיכול. וכן השפעת תמצית רירית המעי על אנמיה ברטונלה בחולדות. (רפואה, 1933, 34)
תוצאות אחרונות של מחקר שיגרון פתולוגי. (רפואה, 1935, 31–32)
Syringocystadenoma papilliferum. עם ארנה ליבנר. (רפואה, 1935, 40)
סטנדרטיזציה של תכשירי כבד באמצעות אנמיה ברטונלה. עם אישטוואן קונוש. (רפואה, 1935, 46)
הפרוגנוזה של מחלות גידולים מנקודת מבטו של הפתולוג. (רפואה, 1939, 18)
Cerebral Vascular Changes in Carbon Monoxide Poisoning (Report of A Case). Journal of Neuropathology and Experimental Neurology, 1942/2. 158-172.
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Réti Béla, ed. (1938). A volt cs. és kir. Lajos Győző főherceg 65. gyalogezred világháborús emlékalbuma. Miskolc. (עורך: בלה רטי: אלבום הזיכרון של גדוד חיל הרגלים הקיסרי והמלכותי ה-65 של הארכידוכס לאיוש דייזה לזכר מלחמת העולם (1938))
Pécsi Egyetemi Almanach 1367–1999: Erős Gedeon. almanach.pte.hu (אלמנך אוניברסיטת פץ' 1367–1999: גדעון ארש. almanac.pte.hu)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 84964/1905. Forrás: MNL-OL 30792. mikrofilm 362. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1905. év 6. oldal 48. sor
↑  "Születési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári születési akv. 1380/1898. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-02-26.
↑  "Erős Ignác halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1672/1936. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-02-26.
↑  Testvérei: Júlia (1888), Imre (1889), Endre (1891), Jenő (1892), Erzsébet (1893), István (1901)
↑  "Orvosi kinevezések a pesti izr. hitközség kórházaiban". Ujság. 1929-12-24. p. 8.
↑  Hivatalos Közlöny, 1930. július 1. (38. évfolyam, 13. szám)
↑  "A zsidókórház uj főorvosai". Egyenlőség. 1932-07-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7920 652X  VIAF: 121513811   WorldCat (עם VIAF): 121513811 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גדעון ארש".
מיקלוש פראגו

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1884 צ'ונגראד, הונגריה 
 פטירה:  15 במרץ 1972 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  הונגריה, אוסטריה, הונגריה, רומניה, אוסטריה, מדינה פלסטינית 
 
מיקלוש פַרַאגוֹ (במקור גולדמן עד שנת 1899, בהונגרית: Faragó Miklós; צ'ונגראד, 24 בפברואר 1884 – תל אביב, 15 במרץ 1972) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מוציא לאור, ניצול שואה שעלה לישראל בשנת 1946 מקים הוצאת "הרומן הזעיר", יחד עם שני בניו שעלו לישראל בתחילת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

פראגו סיים את לימודיו בתיכון בסולנוק ובסגד, לאחר מכן המשיך את לימודיו כסטודנט באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), ובשנת 1905 נכנס למקצוע העיתונאות. הוא הפך ראשית לכתב בעיתונים בארד, ולאחר מכן עבד במערכת העיתונות של "סגד והמחוז". משנת 1907 כבר עבד בעיתונים בבודפשט, משנת 1910 ועד סוף המהפכות בשנת 1919 עבד באֶשְט ("ערב" בהונגרית). עבודתו העיתונאית המצטיינת ביותר נופלת לתקופה זו. במהלך מלחמת העולם הראשונה שלח כתבות משדה הקרב. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה חבר במנהלת העיתונות ולאחר הנפילה היגר לאוסטריה, ומשם עבר לקלוז'-נפוקה שהפכה אז להיות חלק מרומניה. בתקופה זו הקים את "חברת הספרים וההפצה פאלאס", אותה פיתח להיקף משמעותי. הוא שב לאוסטריה בשנת 1926, ושנתיים לאחר מכן שב להונגריה בשנת 1928, אך לא הצליח לעסוק בעיתונות. בשנת 1932 ייסד את סדרת החוברות בכריכה רכה בשם "רומני הכרך" (הו') שפורסמו בין השנים 1932–1942. אלו היו רומנים בכריכה רכה (יומני משרתות) שנודעו במחירם "עשרה גרוש לחוברת" ובתוכן האיכותי שבהם. עד קיץ 1942, עד שנכנס לתוקפו צו שנקרא "יומני המשרתות". בעשר השנים הללו הוא הוציא לאור כמעט 1,000 סיפורים. בשנת 1939 הגיע מיקלוש פראגו לארץ ישראל עם אשרת תייר, ואחריו הגיעו לאשקלון באונית מעפילים שני בניו אברהם וישראל (אנדראש ואישטוואן). הוא סייע להם בהקמת הוצאת "הרומן הזעיר", וחזר בשנת 1940 לאשתו שנשארה בהונגריה. לאחר שאשתו נספתה, עלה בשנת 1947 לארץ ישראל, והצטרף לבניו בניהול ההוצאה. ההוצאה פעלה בין השנים 1939–1961 במהלכן יצאו לאור קרוב ל-1000 חוברות של "הרומן הזעיר", שהפך בשנת 1952 לשבועון "הקולמוס". חלק גדול מן החוברות היו תרגומים של ספרוני הסדרה שיצאו לאור בהונגריה. הוא נפטר בתל אביב בשנת 1972.
לקריאה נוספת

פאל גויאש בודפשט, איגוד הספרנים והארכיבאים ההונגרים. 1939-2002
צ'בה נג'י, לקסיקון מספרות המהגרים ההונגרית. בודפשט הוצאת ארגומנטום-המוזיאון הספרותי פטופי והמרכז לספרות עכשווית, 2000
המוסד הפנסיוני לעיתונים הונגריים. דוח שנתי. עמ' 1940–1943
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1902. évi 54979. sz. rendelete
↑  Csáki Béla: A ponyvairodalom "megrendszabályozása" az 1940-es évek elején; in: Magyar Könyvszemle, 1988/1
↑  גבריאל רוזנבאום, "הרומן הזעיר" ו"הקולמוס": ספרות פופולרית הונגרית מבודפשט לתל-אביב, קשר 26 (1999), עמ' 88-107
מאיר חיים גבריאלוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוגוסט 1927 סמרקנד, ברה"מ 
 פטירה:  9 ביוני 1998 (בגיל 70) דושנבה, טג'יקיסטן 
 מדינה:  טג'יקיסטן טג'יקיסטן
 השכלה:  אוניברסיטת סמרקנד 
 
מאיר חיים גבריאלוב (ברוסית: Миерхаим Гавриэлов;‏ 25 באוגוסט 1927 – 9 ביוני 1998) היה עיתונאי יהודי בוכרי, שנרצח בטג'יקיסטן.
חייו

מאיר חיים גבריאלוב היה חבר בולט בתקשורת הטג'יקית במשך חמישים שנה. גבריאלוב נולד בשנת 1927 בסמרקנד, אוזבקיסטן. הוא למד פילולוגיה במכון הפדגוגי הממלכתי של סמרקנד.
גבריאלוב עבר להתגורר בטג'יקיסטן ובשנת 1947 החל לעבוד כסופר ועורך בצוות העיתון טוג'יקיסטוני סובטי (Тоджикистони Совети). משנת 1966 ועד 1974 לימד עיתונאות במחלקה הפילולוגית הטג'יקית באוניברסיטת טג'יק.
משנת 1979 ועד מותו מילא גבריאלוב את תפקיד העורך הראשי של העיתון "דוניש" (Дониш) באוניברסיטת טאג'יק האגררית. גבריאלוב הצטיין בתחומו והיה חבר באיגוד העיתונאים של טג'יקיסטן ובאיגוד הסופרים של אוזבקיסטן. הוא פורסם בשם בדוי מאיר חלבי (Мэир Халаби), ובשנים שקדמו למותו כתב כמה ספרים.
בנוסף לעבודתו כעיתונאי וסופר, גבריאלוב היה מנהיג הקהילה היהודית הבוכרית דושנבה. הוא כיהן כיו"ר החברה התרבותית של יהודי בוכרה, ווברים (воверим) והיה חבר במדור היהודי הבוכרי באיגוד הסופרים בטג'יקיסטן.
בזמן מותו היה גבריאלוב בן שבעים ושרד את מלחמת האזרחים הטג'יקית האכזרית בשנים 1992–1997 שהחריבה את המדינה. אך המקצוע של גבריאלוב היה מסוכן, שכן למעלה מששים עיתונאים נהרגו בטג'יקיסטן בשנות התשעים ואנשים בולטים ברחבי המדינה נרצחו באופן שגרתי.
רציחתו

בסביבות 11:00 אחר הצהריים ב-8 ביוני 1998 נכנסו אלמונים לביתו של גבריאלוב בדושנבה, הכו אותו ואז חנקו אותו למוות באמצעות חוט מתכת. הרצח היה אירוע מזעזע, אך לא נדיר בטג'יקיסטן.
בתחילה דיווח משרד הפנים על מותו של גבריאלוב כהתאבדות וטען שגבריאלוב חנק את עצמו בכרית. מאוחר יותר העובדות סביב מותו של גבריאלוב התגלו לאחר בדיקה בינלאומית של המקרה. לא בטוח אם להיותו יהודי היה קשר לרצח.
תגובה בינלאומית

הרצח של גבריאלוב עורר גינוי וחקירות בינלאומיות מצד קבוצות כמו Human Rights Watch והוועדה להגנת עיתונאים. קרן ההגנה של גלסנוסט כתבה פנייה לנשיא אמומלי רחמון לחקור נמרצות את רצח גבריאלוב ולהעמיד לדין את הרוצחים אך לא התקבלה תגובה.
מבצעי הרצח של גבריאלוב נותרים אנונימיים ולא נענשו.
ספריו

הוא כתב את הספרים הבאים:
Солхо ва кисматхо (וולחו וה קיסמאטו), 1994.
Андешахо, андешахо (אנדשאהו ואנדישו), 1995.
Маресеви точик (מארסווי טוג'יק), 1995.
Гуломи илм (גולומי אילם), 1995.
הערות שוליים

1 2  Panfilov, Oleg. Панфилов 2003 Таджикистан журналисты на гражданской войне (In Russian) (PDF). Moscow: Prava cheloveka. p. 255. ISBN 5-7712-0277-0. נבדק ב-2010-05-03.
1 2  "Violence in Tajikistan". Human Rights Watch. 1998. נבדק ב-2006-06-19.
1 2 3  "Journalist Meirkhaim Gavrielov killed". International Freedom of Expression eXchange (IFEX). נבדק ב-2006-06-19.(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 339149066734265602007   WorldCat (עם VIAF): 339149066734265602007
שאנדור אלפאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1892 באיה, הונגריה 
 פטירה:  4 בספטמבר 1943 (בגיל 50) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Engelmann Sámuel Sándor 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
שאנדור אלפאר (במקור שמואל שאנדור אנגלמן, בהונגרית: Alpár Sándor; באיה, 24 בספטמבר 1892 – בודפשט, 4 בספטמבר 1943) היה צייר, גרפיקאי יהודי-הונגרי.
קורות חיים

שאנדור אלפאר נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב אנגלמן סוחר מהעיר באיה ושל רגינה שנשטיין. תחילה סיים את לימודיו בבית ספר התיכון המסחרי ולאחר מכן למד אמנות באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות בבודפשט, שם למד אצל טיבדאר זמפלני ואצל אישטוואן ריטי בין השנים 1917 עד 1920. לפני כן היה חייל במלחמת העולם הראשונה. הוא צייר בעיקר דיוקנאות ונופים, וגם יצר תחריטים. הוא הציג לראשונה בתערוכה של "ארגון האמנים הצעירים" בשנת 1914 בסלון הלאומי (תמונה בשם "שקיעה"). בשל יהדותו נלקח במלחמת העולם השנייה לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא נפטר בבודפשט כעובד כפייה עקב העדר טיפול רפואי נאות ל גידולים בבלוטות הלימפה ולימפומת הודג'קין. שאנדור אלפאר נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי
budapestaukcio.hu
הספר "אבני זיכרון" על אמנים שניספו בתקופת השואה 1945-1938. S. Nagy Katalin: Emlékkavicsok
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a bajai izraelita hitközség születési akv. 42/1892. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. XIII. ker. állami halotti akv. 1264/1943. folyószáma alatt.
מנחם מנדל אוירבך

| --- | --- |
 לידה:  1620 ה'ש"ף וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  8 ביולי 1689 (בגיל 69 בערך) כ' בתמוז ה'תמ"ט 
 תקופת הפעילות:  ? – 8 ביולי 1689 
 רבותיו:  הרב יואל סירקיש
 חיבוריו:  עטרת זקנים
 אב:  הרב משולם זלמן פישהוף-אוירבך
 
הרב מנחם מנדל אוירבך (ה'ש"ף, 1620 - כ' בתמוז ה'תמ"ט, 8 ביולי 1689) היה רב ודיין בווינה מחבר ספר עטרת זקנים על שולחן ערוך.
ביוגרפיה

נולד בווינה לרב משולם זלמן פישהוף-אוירבך בן רבי שמעון אוירבך, מחכמי אשכנז הנודעים, פוסק הלכה, רב ודיין (וחותן הרב חיים בנו של הרב יצחק זליג קרא המיוחס בשושלת רבנים וביניהם רבי יוסף קארו עד לדוד המלך). למד בישיבת קראקוב אצל הרב יואל סירקיש, בעל "בית חדש". אחר כך נתמנה דיין שם, ושימש ברבנות בקהילות נוספות, ביניהן קרוטושין, עד שנתמנה דיין בקהילת וינה.
חיבר את הספר "עטרת זקנים", תוספת דינים והגהות על כל ארבעת חלקי "שולחן ערוך" הלקוחים מתוך ספרי הראשונים והאחרונים. החיבור המודפס הוא רק לקט ממה שכתב המחבר, במרבית המהדורות הגדולות נדפס מחיבורו חלק אורח חיים בלבד.
נפטר בכ' בתמוז ה'תמ"ט, 1689.
בנו רבי משה נשא את בתו של רבי שאול בן רבי העשיל.
הערות שוליים

↑  יש הטוענים שפירושו נועד מתחילתו להיות על ה"מגן אברהם"
↑  על פי "ספר היחוש למשפחת אויערבך", רבי שמעון אויערבך זה הוא רבי שמעון וואלף אויערבך שהיה רבן של כמה ערים בפולין ולבסוף בפראג, אולם ישנם ערעורים על זיהוי זה. ראה אצל נתן רפאל אויערבך, שומרי משמרת הקודש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז (פלדהיים, תש"ע), עמ' 26–32.
↑  קרוטושין, באתר מרכז מורשת יהדות פולין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515335505171  GND: 1091084726  ISNI: 0000 0000 5260 0703  LCCN: nr96023128  VIAF: 22041758   WorldCat (עם VIAF): 22041758 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליזה פיטקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 1909 אוז'הורוד, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  12 במרץ 2005 (בגיל 95) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eckstein Erzsébet 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום מגורים:  פריז, פראג, ברלין, וינה 
 בן או בת זוג:  האנס פיטקו   האנס פיטקו 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1986) 
 
ליזה פיטקו (23 באוגוסט 1909 – 12 במרץ 2005) היא יהודייה קומוניסטית שעזרה לרבים לברוח מצרפת שנכבשה על ידי הנאצים. סופרת, הוציאה לאור ספר המתאר את מסעה בזמן מלחמת העולם השנייה ועל הברחות הפליטים.
ילדותה

ליזה פיטקו נולדה שם אליזבת אקשטיין (בהונגרית :Eckstein (Ekstein) Erzsébet) למשפחה יהודית משכילה באוגוסט 1909 כאליזבת אקשטיין באוז'גורוד, עיירה קטנה הנמצאת בגבול המזרחי של המונרכיה אוסטרו-הונגריה (אוקראינה של ימינו). אביה, איגנץ אקשטיין, היה פולטיקאי, דבר שהשפיע רבות על עמדותיה של פיטקו. ב-1916 פיטקו ומשפחתה עברו לווינה לאחר שאביה הוציא לאור ספר ובו ביקורת פוליטית על מלחמת העולם הראשונה הנקרא "האיזון" (מאוחר יותר שונה ל"תעז").בשנת 1922 עברה משפחת אקשטיין לברלין, שם עסק אביה בסחר בינלאומי.
פעילותה המחתרתית

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 כשהיטלר הפך לקנצלר החליטו הוריה של פיטקו לעזוב את הארץ בטענה כי אינם יכולים להישאר במדינה אשר מחרימה יהודים. על אף שכנועי הוריה, פיטקו החליטה להישאר בהונגריה מתוך אמונה כי יש בכוחו של הנוער השמאלני הגרמני לשכנע את הגרמנים להתנגד לשלטון הנאצי. פיטקו הייתה פעילה בהונגריה בפעילות אנטי-נאצית, היא התגוררה בחדר אחורי זעיר באופן בלתי חוקי בחנות ממתקים בעיר, הכינה עלוני תעמולה נגד היטלר בעת שהושמע תקליט של "אאידה" בעוצמה גבוהה כדי להסוות את קול ההקלדה. בעקבות כך, הייתה פיטקו מבוקשת על ידי הגסטפו. כמו כן, פעלה פיטקו גם במחתרת. כתוצאה מכך החליטה להגר לצ'כיה, שם המשיכה לפעול במחתרת. בפראג הכירה ליזה את בעלה לעתיד, פעיל אנטי נאצי, האנס פיטקו. האנס, שהואשם בירי על פעיל נאצי, היה במנוסה מתמדת מהמשטר הגרמני. עם זאת, האנס ארגן פעילויות פוליטיות שתכליתן התנגדות למשטר הנאצי בגבול הצ'כי גרמני. דבר פעילותו החתרנית נודע לגרמנים ואילץ את האנס לעזוב את צ'כיה. ליזה החליטה לעזוב יחד איתו, והשניים, בעזרת קשרי חברות שיצרו בפראג, היגרו לשווייץ .
בשווייץ עסקו האנס ופיטקו בהברחת חוברות אנטי-נאציות לגרמניה כשהמטרה הייתה לשכנע את הגרמנים כי יש להילחם בדיקטטורה של היטלר. בנוסף, הם אספו מידע על גרמניה באופן מתמיד שנכלל בחוברות שנשלחו לגרמניה. גם בשווייץ היה האנס מבוקש על ידי הרשויות ולבסוף קיבל צו מעצר. השניים החליטו לברוח שוב. הם חצו את הגבול דרך צרפת ולאחר מכן הגיעו להולנד. בהולנד הם המשיכו את עיסוקיהם בהברחת החוברות, אך לאחר שמספר אנשי קשר שלהם נעצרו מעבר לגבול, הם נאלצו לברוח שוב. בשנת 1939 היגרה פיטקו לצרפת, שם פגשה את משפחתה. לאחר פרוץ המלחמה ליזה נשלחה לגריס בעזרת מסמכים מזויפים, למחנה מעצר לנשים בדרום צרפת אשר נמצא ליד הרי הפירנאים. היא יחד עם אסירות נוספות הצליחו למצוא את דרכן אל מחוץ למחנה.
תרומתה בהברחת יהודים

פיטקו ידועה בעזרתה להגירתו מצרפת של הפילוסוף הגרמני היהודי ולטר בנימין, זאת כדי שיוכל לברוח מכיבוש הנאצים בשנת 1940.
פיטקו החלה לעזור לפליטים יהודים להימלט מצרפת, ואת קבוצת הפליטים הראשונה היא לקחה דרך הרי הפירנאים לספרד בספטמבר 1940. בין חברי קבוצה זו נכלל הפילוסוף הגרמני-יהודי, וולטר בנימין. הקבוצה הגיעה לגבול הספרדי, אך רשויות ספרד לא אפשרו את הכניסה של הפליטים. פיטקו נאלצה לשנות את מסלול ההברחה לפורטוגל. משם המשיכה בהברחת פליטים עד נובמבר 1941 כשהיא ובעלה החליטו להגר לקובה. בשנת 1948 היא ובעלה עברו להתגורר בארצות הברית והחליטו להתגורר בשיקגו.
חייה לאחר סיום המלחמה

פיטקו עבדה כמזכירה וכמתורגמנית בקובה ואחר כך גם בארצות הברית. לאחר מכן, עבדה כמנהלת משרד והייתה המפרנסת הראשית של משפחתה. כמו כן, פיטקו הייתה המטפלת של בעלה עד שנפטר בשנת 1960. רק ארבעים שנה לאחר מלחמת העולם פיטקו החלה לכתוב על האירועים ולהוציא לאור את ספריה האוטוביוגרפיים, המתעדים את מסעה בזמן מלחמת העולם השנייה ועל הברחות הפליטים.
חייה לאחר סיום המלחמה > יצירותיה הספרותיות

פיטקו הוציאה לאור ספר אוטוביוגרפי מזיכרונותיה מתקופת מלחמת העולם השנייה: :"לברוח דרך הפירנאים" (באנגלית: Escape Through the Pyrenees) בשנת 1985 התפרסם ספרה של ליסה "לברוח דרך הפראנים" בגרמניה. הספר זכה להצלחה רבה ותורגם לצרפתית, אנגלית, ספרדית, יפנית, פורטוגזית ואיטלקית. הוא הוכתר כספר הפוליטי הטוב ביותר של השנה בגרמניה (1986) וקיבל את פרס המכון הפדרלי של צרפת ב-1988. בעקבות הצלחתו של ספר ראשון זה, היה ביקוש לספר זיכרונות שני. "סולידריות ובגידה" מאת רוזלין תאובאלד, בשיתוף עם המחבר (Evan Illinois הוצאת אוניברסיטת ברנרד 1933). ספר המתאר את חייה של פיטקו במחתרת ברלין אחרי 1933, מפרט את פעילות ההתנגדות בקבוצות השמאל וכמו כן את מעברה מגרמניה לפראג.
חייה לאחר סיום המלחמה > מותה של פיטקו והנצחתה

ב-12 במרץ 2005 נפטרה פיטקו בבית חולים בשיקגו מדלקת ריאות בהיותה בת תשעים וחמש. ב-8 בפברואר 2000, שנים אחדות לפני מותה "יד ושם" הכירו בבעלה האנס כחסיד אומות העולם, בדיוק ארבעים שנה לאחר מותו. לפני מותה פיטקו השתתפה בראיונות ולקחה חלק בסרטים תיעודיים רבים בארצות הברית. אחד מהם כולל את הסרט הדוקומנטרי "But We Said We Will Not Surrender" . תרומתה הגדולה בזמן מלחמת העולם השנייה הונצחה על ידי ההצגה “The Angel of History” והרומן “Benjamin’s Crossing".
הערות שוליים

↑  המפלגה הקומוניסטית הישראלית
1 2 3 4 5 6 7 8  קטרינה אקשטיין סטודולסקי, הביוגרפיה שנוצרה על ידי קטרינה אקשטיין סטודולסקי (אחייניתה של ליזה פיטקו) -
1 2  בזיכרון: ליסה פיטקו, פעילת הצלה בשואה
1 2  ספרו של ג'יי פאריני –"חייו ומותו של וולטר בנימין"
↑  מותה של ליזה פיטקו, ‏2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261262705171  BNE: XX1132334  BnF: cb120546096 (data)  CiNii: DA0395977X  GND: 118800035  ISNI: 0000 0000 8379 3077  LCCN: n85381458  NDL: 00466511  NKC: jo2015896765  NSK: 000760101  NTA: 072420111  RERO: 02-A003246382  SNAC: w6gm96p7  SUDOC: 028780876  VIAF: 46780127   WorldCat (עם VIAF): 46780127
מושדוש

| --- | --- |
סמל מושדושסמל מושדוש

טירת פאלאויצ'יני
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  דרום טרנסדנוביה
 מחוז:  שומוג' שומוג'
 נפה:  נפת קאפושוואר
 שטח:  16.95 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  862 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°21′30″N 17°59′09″E﻿ / ﻿46.358311111111°N 17.9857°E﻿ / 46.358311111111; 17.9857 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.mosdos.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מושדוש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.מושדוש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מושדוש (בהונגרית: Mosdós) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.