stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם וסט
ביוגרפיה

וסט נולד ב-19 בספטמבר 1928 בעיר ואלה ואלה שבוושינגטון. אביו היה חקלאי ואמו הייתה זמרת אופרה ופסנתרנית, אשר נאלצה לנטוש את חלומותיה ההוליוודים כדי לדאוג למשפחתה. בעקבות אמו, עוד בנעוריו אמר וסט לאביו כי לאחר שיסיים את לימודיו התיכוניים הוא מתכוון לעבור להוליווד. הוא עבר לסיאטל והשתכן שם עם אמו כשהיה בן 15, לאחר גירושי הוריו.
וסט למד בבית הספר התיכון של ואלה ואלה במשך שנתיים ולאחר מכן נרשם לבית-הספר הפרטי לייקסייד סקול בסיאטל. הוא סיים תואר ראשון בספרות ובחר בתחום הפסיכולוגיה כתחום התמחות משני במכללת וויטמן שבואלה ואלה, שם היה חבר באחוות זאטה זיטה, אחווה בת של ביתא תטה פי. הוא גם השתתף בצוות הדיבור והדיון של המכללה. הוא התגייס לצבא ארצות הברית, ושימש ככרוז ברשת הטלוויזיה האמריקנית של הצבא. לאחר שחרורו, הוא עבד כחלבן לפני שעבר להוואי, שם המשיך בקריירת טלוויזיה.
ב-9 ביוני 2017 אדם וסט נפטר ממחלת הלוקמיה כשהוא בן 88. הוא הותיר אישה וארבעה ילדים.
קריירה > תפקידיו המוקדמים

בעודו בהוואי, וסט נבחר לתפקיד של סיידקיק בתוכנית טלוויזיה לילדים בשם "המופע של אל קיני פופו (El Kini Popo Show)" לצד שימפנזה בשם "פיצ'ס". מאוחר יותר, וסט הפך לכוכב של התוכנית. בשנת 1959, וסט עבר עם אשתו ושני ילדים להוליווד, שם הוא אימץ את שם הבמה "אדם וסט" (עד אז הוא הוכר בשם ויליאם וסט אנדרסון).
הוא הופיע בסרט "צעירי פילדלפיה" בכיכובו של פול ניומן. היו לו תפקידים ככוכב אורח במספר סדרות מערבונים. בשלושה מערבונים של האחים וורנר ששודרו ברשת השידור ABC – "רגלי סוכר", "קולט 45" ו"איש חוק" וסט גילם את דוק הולידיי, אקדוחן ורופא שיניים. הוא גילם את דמותו של ביל היקוק הפראי בפרק "במת המערב" של המערבון "לאורך נתיב היבשה" יחיד עם ויליאם בנדיקס ודאג מק'לור.
הוא התארח בתוכניתו של אדמונד או'בראיין "ג'וני מידנייט", ועד מהרה גילם דמות המסייעת לשוטר סטיב נלסון בדרמה הפשע "הבלשים" בכיכובו של רוברט טיילור.
ב-10 בינואר 1961 הופיע וסט כסגן צעיר ושאפתן שמתנהג באופן טיפשי ומתעמת עם אקדוחן בשם קליי ג'קסון, הגולם בידי ג'ק מהוני, בפרק "האיש מקנזס" של סדרת הטלוויזיה "לארמי".
וסט הופיע בשתי הופעות אורח בסדרה "פרי מייסון" בשנת 1961 וב-1962. תפקידו הראשון היה כעיתונאי בעיירה קטנה בשם דן סאות'ן בפרק "מקרה העד המביש". תפקידו האחר היה לגלם זמר עממי בשם פיט נורלנד בפרק "מקרה ספרי הבוגוס".
וסט כיכב בפרק "האויב הבלתי נראה" של הסדרה "בגבולות המסתורין". הוא היה שחקן משנה בסרט הקולנוע "חייל בגשם" בכיכובם של ג'קי גליסון וסטיב מקווין, וגילם את מייג'ור דן מק'רידי בסרט "רובינזון קרוזו על מאדים". בשנת 1965 הוא השתתף במערבון הקומי "פורעי החוק מגיעים", הסרט האחרון בכיכובם של ההרכב "שלושת המוקיונים" (the Three Stooges). הוא גילם את דמותו של כריסטופר רולף בפרק "חנית ביניים" בסדרה "הרובאי", אשר שודרה ב-25 באפריל 1961.
קריירה > שנות ה-60 עד שנות ה-80 > באטמן

| --- | --- |
 :  ראו גם – באטמן (סדרת טלוויזיה), באטמן (סרט, 1966)
המפיק ויליאם דוזייר ליהק את וסט לתפקיד ברוס ויין והאלטר אגו שלו, באטמן לסדרת הטלוויזיה בעלת אותו השם. דוזייר בחר דווקא בוסט, בין השאר, לאחר שראה אותו מגלם קפטן דמוי האופי של ג'יימס בונד בפרסומת מסחרית של חברת "נסקוויק". הוא היה בתחרות על התפקיד באטמן מול השחקן לייל וואגונר.
מופע הקאמפ הפופולרי שודר ברשת השידור ABC מ-1966 עד 1968; סרט באורך מלא, בבימויו של לסלי ה. מרטינסון עלה לאקרנים בשנת 1966.
בדמותו של באטמן, הופיע וסט בתשדיר שירות, שבה עודד את ילדי בית הספר לשמוע בקולו של נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון, שקרא להם לקנות בולי חיסכון אמריקאים, כדי לתמוך במלחמת וייטנאם.
בשנת 1970, לוסט הוצע לגלם את דמותו של ג'יימס בונד בסרט "יהלומים לנצח" על ידי המפיק אלברט ברוקולי. וסט סירב להצעתו, ובהמשך ציין באוטוביוגרפיה שלו כי הוא מאמין שדמותו של בונד צריכה תמיד להיות מגולמת בידי שחקן בריטי.
קריירה > שנות ה-60 עד שנות ה-80 > לאחר באטמן

לאחר תפקידו כבאטמן, וסט, יחד עם ברט וורד ואיבון קרייג (שגילמו את דמויותיהם של רובין ובאטגירל בהתאמה) קיבלו טייפקאסטינג לאותן הדמויות. תפקידו הראשון לאחר גילומו של באטמן היה בסרט "הילדה שידעה יותר מדי" (1969). ביצועיו בסרט לא תאמו את הטייפקאסטינג שהוצמד לו לאחר שגילם את באטמן, והסרט נחל אכזבה קשה בתגובות.
במשך זמן מה, התפרנס וסט מהופעות אישיות כבאטמן. בשנת 1974, כאשר וורד וקרייג חזרו על ביצוע דמויותיהם מבאטמן בתשדירי שירות בנוגע לשכר שווה עבור נשים, וסט נמנע מכך. במקומו, השחקן דיק גוטייה גילם את באטמן לצדם של וורד וקרייג. אחת ההופעות הבלתי נשכחות של וסט כבאטמן לאחר שהסדרה באטמן הסתיימה, הייתה כאשר שיתף פעולה עם איגוד ההיאבקות מקצועית של ממפיס, שם השתתף ב"מלחמת מילים" מול ג'רי לולר.
וסט הופיע לאחר מכן בסרטים תֵּאַטְרָלִים רבים, כגון "נישואיו של סוכן מניות צעיר" (1971), "קללת ליל הירח" (1972), "המומחה" (1975), "הופר" (בתפקיד עצמו, 1978), "הזונה השמחה הולכת הוליווד" (1980), "לילה אחד חשוך" (1983) והסרט הפורנוגרפי "ליידי צ'טרלי הצעירה 2" (1985). הוא הופיע גם בסרטי טלוויזיה כמו "עיני צ'ארלס סאנד" (1972), "השטן המסכן" (1973), "נוודה סמית'"(1975), "לאהבתה (1980) ו"אני לוקח את הגברים האלה" (1983).
הוא ניסה את ניסיונו כשחקן אורח במספר סדרות טלוויזיה, בהן "מווריק", "אבחון: רצח", "אהבה, סגנון אמריקאי", "בוננזה", "העמק הגדול", "נייט גלרי", "אליאס סמית' וג'ונאס", "מניקס", "חירום!", "אליס" (סדרה המבוססת על אליס לא גרה כאן יותר), "אשת משטרה", "מבצע תחתונית", "הבנות האמריקאיות", "וגה$", "בלש גדול, בלש קטן", "לוורן ושירלי", "מעשי כשפים", "אי הפנטזיה", "ספינת האהבה", "לב אל לב", "זורו" (סדרה המבוססת על הדמות זורו), "מלך השכונה", ו"ג'ורג' לופז". וסט הופיע גם בפרק של הסדרה בוננזה שלכאורה מעולם לא שודר וכן הופיע בכמה הופעות אורח בתפקיד עצמו ב"משפחת פאודי". ב-1986 הוא כיכב בסדרת הקומדיה המשטרתית "התחנה האחרונה".
קריירה > שנות ה-60 עד שנות ה-80 > חזרה לבאטמן

לעיתים קרובות, וסט חזר לדבב את באטמן. הפעם הראשונה בסדרה המונפשת הקצרה "ההרפתקאות החדשות של באטמן" מבית Filmation, והפעמים האחרות היו בתוכניות קצרות אחרות כגון "שעת ההרפתקה של טרזן ובאטמן" ו"טרזן והסופר 7". בשנת 1979, וסט שוב לבש את חליפת הבאטמן עבור תוכנית הטלוויזיה "אגדות גיבורי העל". בשנת 1985, חברת DC קומיקס העניקה לוסט כבוד מיוחד ב-"Fifty Who Made DC Great" עבור תפקידו בסדרות הטלוויזיה של באטמן.
וסט היה אחד המועמדים לגילום דמותו של תומאס ויין, אביו של ברוס ויין, בסרט באטמן (1989) של טים ברטון. במקור, וסט רצה לגלם שוב את באטמן. וסט מעולם לא הופיע באחד מסרטי הקולנוע של זיכיון המדיה של באטמן לאחר שנות ה-60, וכמוהו גם ברט וורד (שגילם את רובין לצד וסט). וסט הופיע בשנת 1992 בפרק בבאטמן: איש העטלף של פוקס, אבל לא כבאטמן (קולו של באטמן דובב כבר בידי קווין קונרוי). במקום זאת, הוא דיבב את סיימון טרנט, דמות גיבור בסדרת טלוויזיה בשם "הרוח האפורה", שכעת מתקשה למצוא עבודה. המפיקים כמעט שקלו שלא לשדר פרק הזה, מאחר שהם הניחו שהפרק משקף את מצבו של וסט במציאות; עם זאת, וסט קיבל בשמחה לשחק דמות זו. וסט חזר יותר מאוחר לדבב את קולו של ראש עיריית גות'אם סיטי גריינג בסדרה האנימציה הבאטמן ברשת השידור Kids' WB.
הוא חזר לדבב את באטמן בסדרה "באטמן: זמנים חדשים". הוא שיתף פעולה עם מארק המיל, שדובב את הג'וקר גם בבאטמן: איש העטלף. וסט גם דובב שנית את דמותו של תומאס ויין באחד מפרקי הסדרה "באטמן: האמיצים והנועזים".
קריירה > שנות ה-90 שנות ה-2000

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 מעמדו של וסט כאייקון פופ הוביל לכך שהופיע בסרטים רבים, ביניהם "יופי מקומי" ובסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן קומדיית המצבים "ניוז רדיו", "מרפי בראון", "הרפתקאות פיט ופיט", "המופע של בן סטילר" ו"המופע של דרו קארי". הוא הרבה להופיע בתור "ד"ר ויין" בסדרה "זורו". בשנת 1991 הוא כיכב בפרק הפיילוט של הסדרה "לוקוול". פרק הפיילוט, שנכתב על ידי קונאן או'בריאן ורוברט סמיגל לאחר סיום הסדרה "לילה מאוחר עם קונאן או'בריאן", שודר ב-NBC בקיץ, אך הסדרה לא נבחרה לעלות לשידור. הסדרה שודרה מאוחר יותר בערוץ "טריו". ב-1994 שיחק וסט תפקיד לא-קומי כאביו של דמותו של פיטר ולר בסרט "העידן החדש" של מייקל טולקין.
הוא גילם את דמותו של גיבור חסר ישע בפרק "מתקפת המוטנט" בסדרת הטלוויזיה "צמרמורת". בפרק, גיבור התוכנית הוא גיק חובב ספרי קומיקס שגיבור העל המועדף עליו, "הצבי הדוהר" (Galloping Gazelle; הדמות שאותה משחק וסט), מתואר בדעיכתו בערוב ימיו. לקראת הסוף, הנער נדהם לגלות שהצבי הדוהר אמיתי, אף על פי שעליו (על הנער) להציל את המצב בכוחות עצמו.
בשנת 1994, וסט, ביחד עם ג'ף רובין, כתב את האוטוביוגרפיה שלו, "בחזרה אל מערת העטלף", שהוצאה לאור על ידי ספרי ברקלי. משנת 2000 ועד מותו דיבב וסט את דמותו של "ראש העיר וסט" בסדרה איש משפחה המונפשת.
ריחאניה

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎674 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,183 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,180 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) ריחאניה(למפת אצבע הגליל רגילה) ריחאניה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ריחאניה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ריחאניה33°02′58″N 35°29′15″E﻿ / ﻿33.0494699166353°N 35.487412306849°E﻿ / 33.0494699166353; 35.487412306849  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל באדום - ריחאניה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

ריחאניה (באדיגית (צ'רקסית): Рихьаные; נודע גם בשם הלא-רשמי כפר ריחאניה) הוא יישוב כפרי צ'רקסי בגליל העליון שבצפון ישראל. מבחינה מוניציפלית משתייך למועצה אזורית מרום הגליל, ושוכן מצפון לצפת. רוב תושבי הכפר הם צ'רקסים-מוסלמים, המשתייכים לשבט אבזאח, וכשישית מהאוכלסייה הם ערבים מוסלמים.
ריחאניה הוא אחד משני הכפרים הצ'רקסיים היחידים בישראל, כשהשני הוא כפר כמא שבגליל התחתון.
רקע והיסטוריה

הצ'רקסים הגיעו למזרח התיכון לאחר שגורשו ממולדתם שבצפון הקווקז. הצ'רקסים, שנלחמו תקופה ארוכה בכיבוש הרוסי בצפון הקווקז, נטבחו וגורשו על ידי רוסיה מהקווקז באירוע אשר קיבל את השם "גלות הצ'רקסים". האימפריה העות'מאנית, שראתה בצ'רקסים לוחמים מנוסים, קלטה אותם בשטחה ויישבה אותם באזורים שהיו דלילים בהתיישבות, בין השאר – בגליל.
היישוב ריחאניה נוסד בשנת 1873 אך רק בשנת 1880 הגיעו אליו משפחות צ'רקסיות משבט אבזאח מצפון הקווקז, אזור אשר נמצאות בו כיום הרפובליקות קאראצ'אי-צ'רקסיה ואדיגיה, בתחומה של הפדרציה הרוסית.
היישוב נבנה בשיטה צ'רקסית מסורתית, אשר מקורה בקווקז ושמה "כפר חומה" – הבתים נבנו כשהם צמודים זה לזה ויוצרים חומת מגן מסביב ליישוב אשר שרידיה נשתמרו עד היום. בכפר מסגד שצורתו כמסגדים הצ'רקסיים בקווקז, ושונה מהותית מהמסגדים הערביים. כמו כן נמצא במקום מוזיאון ומרכז למורשת הצ'רקסית. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו ביישוב 290 תושבים ושטחו השתרע על 6,137 דונמים (מתוכם 25 דונם שטחים ציבוריים).
במלחמת העצמאות סייעו תושבי היישוב להעפלה מלבנון והתנדבו לשרת לצד היישוב היהודי. מכיוון שהצ'רקסים היו לבני ברית של היהודים, ברחו למקום מעט תושבים ערבים, וכיום כשליש מתושבי המקום הם ערבים.
בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם תושבי יישובים ערביים נוספים בגליל, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.
בשנת 1960 התקיימו לראשונה בריחאניה בחירות לוועד מקומי לקראת צירוף היישוב הכפרי למועצה אזורית מרום הגליל.
בפברואר 1973 חוברה ריחאניה לרשת החשמל הארצית. באותה עת היו בכפר 75 בתים.
ריחאניה הוא אחד משני הכפרים הצ'רקסיים היחידים בישראל (השני הוא כפר כמא שבגליל התחתון).
המסגד בריחאניה
החומה הישנה בריחאניה
שלט הסבר בריחאניה
קברות צדיקים

בסמוך לבתי הכפר, נמצאים מספר קברים של תנאים, ביניהם רבי אלעזר בן ערך, רבי אלעזר בן עזריה ורבי יוסי הכהן.
ראו גם

אבזאח
כפר כמא
אסלאם בישראל
צ'רקסים בישראל
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  חורפיש הייתה בתכנית המגורשים מישראל, באתר "פורטל הכרמל והצפון", ‏9 באוקטובר 2017
↑  בחירות בריחניה, על המשמר, 21 באוגוסט 1960
↑  מנחם רהט, הכפר ריחאניה חובר לרשת החשמל, מעריב, 21 בפברואר 1973
↑  אוצר מסעות, החיבור "מסע דפליסטינא" (1210), עמ' 64
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581368005171  VIAF: 317133664   WorldCat (עם VIAF): 317133664
וייטצ'אפל

שוק וייטצ'אפל בלילה
וייטצ'אפל היי סטריט ב-1905
וייטצא'פל היא שכונה בלונדון הממוקמת ברובע הלונדוני טאוור המלטס, ממזרח לסיטי של לונדון. השכונה שוכנת 5.5 קילומטרים מזרחית לצ'רינג קרוס וגובלת ברחוב בישופסגייט במערב, רחוב פאשן בצפון, רחובות בריידי וקאוול במזרח, והכביש המהיר בדרום.
השכונה מתאפיינת בגיוון האתני של אוכלוסייתה, הכוללת בעיקר תושבים ממוצא בנגלי (המהווים כ-50% מהתושבים), וכן אירים ויהודים רבים.
השכונה נודעה בין השאר בצפיפות האוכלוסין ובעוני הרב ששררו בה בין המאה ה-17 לתחילת המאה ה-20, וכן בסדרת רציחות שחלקן מיוחסות לג'ק המרטש, שהתרחשו בשכונה בין השנים 1888 ל-1891.
תרבות

בשכונה פעלו במאה ה-19 שני תיאטראות ידועים: "The Effingham" ו-"The Pavilion". בתחילת המאה ה-20 החל לפעול בה התיאטרון היידי, ובו התפתחה תנועת האמנים והסופרים היהודית-בריטית האוונגרדית "נערי וייטצ'אפל". החל משנות ה-70 של המאה ה-20 הפך האזור לבולט בסצנת האמנות, ובמיוחד נודעה בתחום זה "גלריית האמנות וייטצ'אפל" (הוקמה ב-1901). השכונה זכתה להשקעות כספיות של גורמים עירוניים ואף של גורמים מרחבי העולם; הגלריה שופצה והורחבה בעשור הראשון של המאה ה-21, ונפתחה מחדש ב-2009.
מתחילת המאה ה-21 בולטת השכונה גם בסצנת הפאנק רוק של לונדון, עם מספר ברים ומועדונים ידועים, ומספר להקות שפועלות בה וזכו להצלחה מסוימת במצעדי הפזמונים בבריטניה.
השכונה ידועה גם כחממה לאמנות המתאפיינת באקטיביזם פוליטי, במיוחד תנועות אנטי-סמכותניות ואנטי-מלחמתיות. פועלים בה ההוצאה לאור האנרכיסטית "Freedom Press" ליד אלדגייט, ואחד מסניפי "Food Not Bombs" המגיש ארוחות בפארק אלטב עלי. בעבר התגוררו בה אנרכיסטים ידועים כגון הוגה הדעות רודולף רוקר והמוציא לאור צ'ארלס לאר.
בווייטצ'אפל מתגוררת כיום אוכלוסייה אתנית מגוונת. כמחצית התושבים הם ממוצא בנגלי. מסגד מזרח לונדון (הוקם ב-1985), הממוקם בשכונה, הוא אחד הגדולים בבריטניה, ומשרת מדי שבוע אלפי מאמינים מקרב הקהילה. הגן הציבורי אלטב עלי, שהוקם במקום כנסיית מרי הקדושה שנהרסה בבליץ, נקרא על שם יצרן בגדים מבנגלדש שהיה קורבן לפשע שנאה ב-1978, ולזכרם של קורבנות נוספים של תקיפות על רקע גזעני שהתקיימו בשכונה בשנות ה-70.
ספריית "Whitechapel Idea Store", שהוקמה ב-2005 בעיצוב האדריכל דייוויד אדגיי, הייתה מועמדת ב-2006 ל"פרס סטירלינג" הבריטי לאדריכלות.
הערות שוליים

↑  'Stepney: Communications', A History of the County of Middlesex, Volume 11: Stepney, Bethnal Green (1998), pp. 7–13
↑  1878 Foundation Deed Of The Salvation Army
↑  Jacob Adler, A Life on the Stage: A Memoir. translated and with commentary by Lulla Rosenfeld, Knopf, New York, 1999. p. 232–233
↑  Ethnic group – Whitechapel (Ward). Neighbourhood Statistics (Office for National Statistics). April 2002
↑  History of East London Mosque, East London Mosque & London Muslim Centre
↑  An Aldgate Walk, London footprints
| טאוור האמלטס |
| --- | --- | --- |
| שכונות | אולד פורד • אייל אוף דוגס • בואו • בלקוול • ברומלי שליד בואו • בת'נל גרין • וופינג • וייטצ'אפל • ליימהאוס • מייל אנד • מילוול • פופלאר • רטקליף • סטפני • שיידוול • ספיטלפילדס |  |
| אתרים בעלי חשיבות | מצודת לונדון • רציפי סנט קת'רין • מוזיאון הילדות • מוזיאון בדוקלנדס |  |
| שווקים | פטיקוט ליין • בריקליין • שוק ספיטלפילדס הישן • שוק ספיטלפילדס החדש |  |
| ראו גם | אתרים נוספים בטאוור האמלטס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559956005171  LCCN: n83188813  MusicBrainz: 4882cb62-4ffe-4206-8a18-5c53cc560560  VIAF: 135978082   WorldCat (עם VIAF): 135978082 
וייטצ'אפל, מתוך "מפת העוני" של צ'ארלס בות', 1889. האזורים הכחולים והשחורים מייצגים אזורי מעמד חברתי נמוך, ובהם עוני רב, רוכלות ופשע.
בית החולים הלונדוני המלכותי החדש בווייטצ'אפל
הגלריה לאמנות בווייטצ'אפל
מסגד מזרח לונדון בווייטצ'אפל
יוסף אבן צדיק

| --- | --- |
 לידה:  1075 קורדובה, ספרד 
 פטירה:  1149 (בגיל 74 בערך) קורדובה, ספרד 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
רבי יוסף אבן צדיק (בקטלאנית: Yosef ibn Saddiq;‏ בערך 1075–1149) היה דיין, משורר ופילוסוף יהודי בספרד בימי הביניים; מחבר ספר הפילוסופיה "עולם הקטן".
תולדות חייו

מעט ידוע על חייו של רבי יוסף אבן צדיק. הוא למד תורה מפי רבי יצחק אבן גיאת, ויש אומרים מפי רבי יצחק אלבאליה, היה גאון תלמודי, וכיהן כדיין בקורדובה. דיינותו נתמשכה בתקופה הקשה ביותר בתולדות יהודי אנדלוסיה, בה גדודי האלמוחידון מצפון אפריקה פגעו קשות באוכלוסייה היהודית, מאורעות שיש להם הדים בשיריו. אבן צדיק חיבר שירי חול ושירי קודש, והיה מיודד עם רבי יהודה הלוי (שחיבר לאבן צדיק ארבעה שירי שבח מופלג), רבי אברהם אבן עזרא (שכינה אותו אבי השיר, כליל החכמה), רבי יהודה אבן גיאת (שתיאר את אבן צדיק כצעיר יפה-תואר העוזר לדלים ונבוכים), ורבי יוסף אבן מיגאש (לו אבן צדיק הקדיש את השיר "ליל מחשבות לב אעירה"), ועם רבי מיימון הדיין והיה מבאי ביתו. השתתף בתחרות שירים שהתקיימה בחוג המשכילים שליד גרנדה. רבי משה אבן עזרא הזכירו בראש חבורת משוררים שהצטיינו ברוך ונעימות, והצליחו לחבר שירים בתכלית היופי, מתובלים בדמיונות ומשלים; ותיאר אותו כבעל מזג טוב, נכון לבוא לעזרת ידידיו, וידיו רב לו בהלכה. נודע בעבור ספרו הפילוסופי "עולם הקטן". חיבר גם ספר בחכמת ההגיון שלא נשתמר. המאירי כלל את רבי יוסף אבן צדיק בין גדולי הרבנים שהיו בספרד.
ספר עולם הקטן

כוונת הספר לבאר על דרך הקיצור והקירוב ידיעת האדם אמיתת עצמו לפי שמידיעתו לעצמו ידע הכל, ועל-כן נקרא עולם קטן, ומזה ידע את השם יתעלה ויעשה רצונו. הספר כולל הקדמה וארבעה מאמרים:
בהקדמות והצעות יצרך עליהם להבא ובמיני העולם הזה ושהוא חולף אין לו עמידה.
בידיעת האדם עצמו ושהוא עולם קטן ומה העניין בשבילו קראוהו הפילוסופים עולם קטן.
בעיקרים וכללים מחכמת האלהות.
בביאור כללים מן המעשים הטובים ומעבירות והגמול והעונש ואמיתתם.
הספר עולם הקטן נכתב במקור בשפה הערבית, ולא נשתמר אלא תרגומו לעברית. יש הסבורים כי הספר תורגם על ידי רבי משה אבן תיבון, אך החוקר משה שטיינשניידר סבור כי התרגום מתאים לסגנונו של נחום מערבי. הספר "עולם הקטן" יצא לאור לראשונה על ידי ר' אהרן ילינק.
ספר עולם הקטן > תפיסתו הפילוסופית

הספר יסודו בשיטה נאו-אפלטונית, המעורבת עם אריסטוטליות ותורות מועתזיליות. כך:
בטבע נמשך אחר חכמי הכלאם. אמנם הוא משתמש במושגים 'חומר' ו'צורה' שהם מושגים אריסטוטליים, אך בניגוד לפילוסופים הוא טוען שהחומר הוא העצם האמיתי והצורה אינה אלא מקרה.
צורת הגופניות משותפת מלבד החומר לכל הגופים. גם לרוחניים יש חומר המתייחס אל הצורה כיחס הסוג אל המין.
נפש היחיד מקורה בנפש העולמית. הכרת האדם תביא להכרת העולם.
מוכיח את מציאות אלוהים מקיום העולם. טוען שמוצא העולם מהרצון האלוהי שטעמו רק טוב האל. אלוהים נעלה מן האחדות. תפיסת האלוה היא סופיות בו, מכאן שאין בו תפיסה. אף אינסופיות אין לתאר בו. תוארי אלוהים חיוביים הם ביחס לפעולתו ושליליים ביחס לעצמותו, וכל תואריו אינם אלא לצורך ההתדמות אליו במוסריות.
תכלית האדם להכרה שלמעלה מן החושים, ואותה הכרה היא הכנה למוסר. שיטתו כאן דומה מאוד לשיטת הרמב"ם שמוצאת ביטוי בסוף חיבורו מורה הנבוכים, אם כי הרמב"ם מעיד שלא הכיר את ספרו.
שיריו

יוסף אבן צדיק נמנה עם משוררי תור הזהב של יהדות ספרד שבדורם של רבי משה אבן עזרא ורבי יהודה הלוי. חיבר שירי שבח, שירי חשק, קינות, ושירי קודש (רשויות, סליחות, גאולות, וזולת). בין שירי השבח בולט שיר האזור "נומי אהא נגזל" בו מתואר, לראשונה בשירת ספרד העברית, קונצרט שנערך בחליל ובכינור. עם שירי הקודש שלו נמנים "יפתה עלמת חן", "יעל ארוכה", "לו אור קדושי", "יונת אלם רחוקים", "יונה איך תהמי", "קח נא אסירך", והזולת הפילוסופי "ארחמך צורי ונפשי עד תברך שמך" התואם את השקפתו בספרו "עולם הקטן".
מאפייני שירתו:
בשירי החול דימויים הלקוחים משיר השירים ומהשירה הערבית.
חלק משירי החול כתובים בצורה קלאסית ובנימה רצינית, וחלקם בנימה בדוחה.
שירי השבח חוברו ללא פניות, ונעדרים חנופה, בהיותו בלתי תלוי בנדיבים.
חריזה וירטואוזית ומגוונת.
שירי הקודש כתובים במבנה מוקפד, רציניים ומאופקים, מעוצבים בדפוסים טרופיים וצורות חריזה מסובכים, וברקמה צלילית עשירה.
רבי יהודה אלחריזי כתב על שיריו בספר תחכמוני: "רבי יוסף בן צדיק ברוח שירו יקרע ים המדע קרעים / מפרק הרים ומשבר סלעים / ובתוקף מיליו הררי עד יעתיק / ומי מרה ימתיק / ובעת ישחו כל בנות השיר תתרוממנה קרנות צדיק".
בגניזה הקהירית נשתמרו חמש העתקות משירים אחדים ליוסף אבן צדיק, מה שמלמד שהיו מקובלים על העם וחביבים עליו לפני תשע-מאות שנה. מחוץ לגניזה נשתמרו רק שירים בודדים שלו, ולפיכך עם גילוי הגניזה בדורות האחרונים, שיריו כמו נתגלו מחדש.
מקורות לקריאה נוספת

יוסף אבן צדיק, ספר עולם הקטן, לפסיא תרי"ד.
יצחק הוזיק, יוסף אבן צדיק, בספרו "היסטוריה של פילוסופיה יהודית בימי הביניים", ע' 125–149, ניו-יורק: מקמילן 1916 (באנגלית).
ז'ורז' ויידה, הפילוסופיה והתאולוגיה של יוסף אבן צדיק, בתוך "ארכיבים של היסטוריה דוקטרינית וספרותית של ימי הביניים", כרך 17, ע' 93–181, 1949 (בצרפתית).
קולט סיראט, יוסף אבן צדיק, בספרה "הגות-פילוסופית בימי-הביניים", ירושלים: כתר 1975.
צבי בלומברג, תורת המוסר במשנתם של אברהם בר חייא, יוסף אבן צדיק ואברהם אבן דאוד, ב-"תרביץ", כרך מו ג/ד, ע' 236–240, תשל"ז.
חיים שירמן, אבו עמר יוסף בן-יעקב אבן צדיק, בתוך "ידיעות המכון לחקר שירה עברית", כרך שני, ע' קסג - קעד, שוקן: ברלין תרצ"ו.
יונה דוד, שירי יוסף אבן-צדיק, יוצאים לאור על פי כתבי-יד ודפוסים, ירושלים: האקדמיה האמריקנית למדעי היהדות, תשמ"ב.
מאשה יצחקי, ישן וחדש בשירי יוסף אבן-צדיק, דבר, משא, כ"ח בתשרי תשמ"ג, 15 באוקטובר 1982, ע' 20.
טובה רוזן-נוקד, לתולדות 'משפחה' אחת של שירי אזור, ב-"תרביץ", כרך נב, חוברת ג, ניסן-סיון תשמ"ג, ע' 523–528.
יוסף טובי, נגינה וכלי נגינה בשירת החול העברית בספרד: שיר השבח של יוסף אבן צדיק לכבוד יצחק אבן ברון, ב-"דפים למחקר בספרות", 17/16, תשס"ח-תשס"ט, ע' 101–137.
הערות שוליים

1 2  יונה דוד, שירי יוסף אבן-צדיק, יוצאים לאור על פי כתבי-יד ודפוסים, ירושלים: האקדמיה האמריקנית למדעי היהדות, תשמ"ב
↑  משה אבן עזרא, שירת ישראל, ע' עה, ליפסיה: שטיבל, תרפ"ד
↑  המאירי, פתיחה לבית הבחירה על מסכת אבות
↑  יוסף אבן צדיק, עולם הקטן, באתר hebrewbooks.org, ‏תרי"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262905105171  GND: 118555243  ISNI: 0000 0001 0196 3675  LCCN: n84017719  NKC: ola20241233231  NTA: 289756693  SUDOC: 100472656  VcBA: 495/28677  VIAF: 6325192   WorldCat (עם VIAF): 6325192 
מתוך שיר של ריה"ל לרבי יוסף
"יוצר בני אדם" מאת רבי יוסף אבן צדיק
בין השמשות (יהדות)

ערך זה עוסק בשלב ביממה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בין השמשות
בהלכה היהודית, בין השמשות הוא פרק זמן בסוף היום (דמדומי ערב) שמעמדו
מסופק עקרונית ולא ניתן להכריע האם הוא נחשב לחלק מהיום הקודם או לחלק מהלילה (הלילה הוא חלק מהיום הבא). לספק זה השלכות רבות: זמני כניסת ויציאת שבתות וחגים, ספירת הימים לברית מילה ולנידה, הזמן המתאים לקיום מצוות שזמנן רק ביום או רק בלילה ועוד. מחמת הספק במעמדו של בין השמשות, זמן בין השמשות נידון לחומרא גם כיום וגם כלילה (בעיקר בדברים דאורייתא).
מועדו המדויק של זמן בין השמשות נתון במחלוקת הלכתית, אולם כיום מקובל בארץ ישראל שבין השמשות מתחיל בשקיעת החמה ומסתיים כעבור כ-13.5 דקות בצאת הכוכבים שבו תחילת הלילה (זמן זה מתקצר בסתיו ובאביב ומתארך בקיץ ובחורף). בחוץ לארץ ישנם מקומות בהם נוהגים באופן אחר (ראו בהמשך).
אטימולוגיה

המהר"ל מסביר ש"שמש" היא מילה נרדפת ל"יום". 'בין השמשות' פירושו 'בין היממות'. הגר"א, לעומתו, מסביר שהכוונה היא לשמש ממש, ו"בין השמשות" פירושו בין העלמות השמש מהעין להעלמות אור השמש מהרקיע.
מקור תלמודי

בתלמוד מסכת שבת מובאת ברייתא ובה ההגדרה היסודית של בין השמשות כזמן מסופק, ומחלוקת התנאים משולשת לגבי אורכו וזמנו:
תנו רבנן: בין השמשות ספק מן היום ומן הלילה, ספק כולו מן היום, ספק כולו מן הלילה - מטילין אותו לחומר שני ימים.
ואיזהו בין השמשות? משתשקע החמה, כל זמן שפני מזרח מאדימין. הכסיף התחתון ולא הכסיף העליון - בין השמשות; הכסיף העליון והשוה לתחתון - זהו לילה, דברי רבי יהודה. רבי נחמיה אומר: כדי שיהלך אדם משתשקע החמה חצי מיל (כחצי קילומטר). רבי יוסי אומר: בין השמשות כהרף עין, זה נכנס וזה יוצא ואי אפשר לעמוד עליו.
בהמשך הסוגיא בתלמוד מוערך שיעור בין השמשות לרבי יהודה כדי שיעור הילוך של בין 2/3 ל־3/4 מיל (בספרות ההלכתית, מתייחסים לשיטת רבי יהודה כשיעור זמן של 3/4 מיל). היות שישנם שלוש שיטות בתרגום שיעור הילוך מיל לדקות קבועות (18 דקות, 22.5 או 24), נמצא ששיעור 3/4 מיל, אורך בין השמשות לפי רבי יהודה, הוא (בהתאמה) 13.5 דקות, 16.8 או 18.
שיטת רבי יוסי היא שזמן בין השמשות קצר מאוד, אך לא מפורש בברייתא מתי זמנה (ביחס לשקיעת החמה). על פי רוב הראשונים (בהתבסס על הגמרא בהמשך הסוגיא), זמן בין השמשות של רבי יוסי הוא לאחר זמן בין השמשות של רבי יהודה. לפי הדעות שזמן בין השמשות של רבי יוסי הוא לאחר זמנו של רבי יהודה, כתב הרא"ש שהוא אחריו בשיעור הליכות ארבעים ותשע אמה (כ־2 דקות). אך יש אומרים שזמן בין השמשות של רבי יוסי הוא בתוך זמן בין השמשות של רבי יהודה, כלומר כשתי הדקות האחרונות לפני צאת הכוכבים של ר' יהודה.
בהמשך הסוגיה מובאת ברייתא נוספת על קביעת זמן בין השמשות לפי מראה הכוכבים בשמים:
כוכב אחד - יום, שנים - בין השמשות, שלשה - לילה. אמר רבי יוסי: לא כוכבים גדולים הנראין ביום ולא כוכבים קטנים שאין נראין אלא בלילה, אלא בינונים
התלמוד במסכת שבת פוסק להלכה כשיטת רבי יהודה וכרבי יוסי לחומרא, כלומר כל זמן שאינו נחשב ליום או ללילה ודאי על פי שתי השיטות, נחשב לבין השמשות המסופק.