stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאכלים אסורים
מאכלים אסורים בנצרות

דיני הכשרות בוטלו בנצרות בשלב מוקדם; לפי המסופר בברית החדשה, אלוהים התגלה לשמעון בר יונה והראה לו מטפחת גדולה שירדה מן השמיים ובה היו כל חיית הארץ ונאמר לו: ”קוּם פֶּטְרוֹס טְבַח וֶאֱכֹל׃ וָאֹמַר חָלִילָה לִּי אֲדֹנִי כִּי כָּל־פִּגּוּל וְטָמֵא לֹא־בָא בְּפִי־מֵעוֹלָם׃ וַיַּעֲנֵנִי הַקּוֹל שֵׁנִית מִן־הַשָּׁמַיִם וַיֹּאמַר אֶת־אֲשֶׁר טִהַר הָאֱלֹהִים אַתָּה אַל־תְּטַמְּאֶנּוּ.” בעקבות כן סעדו השליחים עם הגויים, ופאולוס אף התלונן לאחר מכן כי בר יונה נרתע מלאכול שוב עם הגויים לאחר שהגיעו שליחים מיעקב הצדיק בירושלים, שתבעו כי המאמינים הנכרים ימולו ויקבלו את התורה. לבסוף החליט יעקב ”שֶׁלּא לְהַחֲמִיר עַל־הַשָּׁבִים מִן־הַגּוֹיִם לֵאלֹהִים” ולדרוש מהם בתחום זה להימנע רק ”מִבְּשַׂר הַנֶּחֱנָק וּמִן־הַדָּם”. הפרשנות הרווחת בנצרות היא שמדובר היה בתקנה זמנית כדי למנוע מתיחות בין היהודים לגויים בקהילות. צו זה איננו נשמר כמעט כיום.
על אף שבנצרות אין דיני מאכלים אסורים, כאמור, הרי שהדת הקתולית אוסרת על אכילת בשר (למעט בשר דג) במהלך 40 הימים שלפני חג הפסחא (התענית).
מאכלים אסורים באסלאם

המונח "חלאל" מציין אילו מאכלים מותרים לאכילה לפי החוק הדתי המוסלמי.
עיקרי חוקי המזון לפי השריעה הם:
אסור לשתות משקאות חריפים
אסור לאכול או לשתות דם ומוצריו
אסור לצרוך בשר חיות טרף או חיות אוכלות-כל (כחזירים, קופים, כלבים או חתולים)
אסור לאכול חיות שלא נשחטו על פי דיני האסלאם
החלאל דומה ל"כשרות" או "סוג הכשרות" ביהדות: יש חלוקה לפי פלגים, דרגות חומרה ומעניקי חותמת ההכשר. לדוגמה, המונח "צארם" (صارم) מציין הכשר מחמיר במיוחד (בדומה להכשר "למהדרין" ביהדות).
בארצות מסוימות כדוגמת ארצות הברית, שבהן בשר חזיר נפוץ למאכל, ניתן למצוא במסעדות מסמך המעיד כי במסעדה מסוימת מוגש מזון שהוא "חלאל" (בדומה לתעודת הכשרות בישראל). מסמך זה מוענק על ידי אנשי דת מוסמכים (בדומה ל"משגיחי כשרות" ביהדות).
על מנת שבשר חיה ייחשב כחלאל, עליה להישחט באופן מוגדר היטב על ידי אדם המאמין באל אחד תוך קריאת שמו בזמן השחיטה וניקוז הדם מהגופה.
ישנן פתוות מאוחרות הגורסות כי רק חיה שנשחטה על ידי מוסלמי תחשב כחלאל, אך לפי הכתוב בקוראן (סורה 5 (סורת אל-מאאידה), פסוק 5) גם שחיטה הנעשית בידי אחד מ"אנשי הספר" (כלומר, מונותיאסטים) נחשבת כשרה, ולכן יש מוסלמים מאמינים שאוכלים בשר הנחשב כשר לפי ההלכה היהודית.
ראו גם

כשרות
הערות שוליים

↑  לדוגמה s:רמב"ם הלכות מאכלות אסורות
↑  ספר ויקרא, פרק י"א. ספר דברים, פרק י"ד, פסוקים ג'–כ"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558143505171
מדצואידיים

| מדצואידיים |
| --- | --- |
 הדמיה של וונאמבי תוקף אריה כיס
תקופה
קרטיקון עליון-פליסטוקן כ-98,000,000–12,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: מדצואידיים
שם מדעי
 Madtsoiidae ‏הופסטטר, 1961

מדצואידיים (Madtsoiidae) היא משפחה נכחדת של נחשים קדומים שחיו בתקופת הקרטיקון העליון ועד לסוף תקופת הפליסטוקן בטווח זמן של 98 מיליון ועד 12,000 שנה לפני זמננו. נחשים אלה התגלו באזורים רבים ברחבי העולם, באירופה, אפריקה, דרום אמריקה ואוסטרליה.
הנחשים הללו היו טורפים קדמונים שיכלו להגיע, במקרה של הגיגנטופיס (Gigantophis) ל-10.7 מטר ולטרוף את שאר היצורים שחיו באזור. הם דמו לפיתוניים ויכלו כנראה להיכרך סביב טרפם עד לחניקתו למוות. עם זאת הם אינם קרובים לפיתוניים.
מינים אלה שחיו גם באוסטרליה, שימשו מודל לתרבות האבוריג'ינים וכמה יצירות שלהם התבססו על נחשי ענק, ייתכן שעל הסוג וונאמבי.
סוגים

סוג ומין יחיד גיגנטופיס (Gigantophis garstini)
מדצויה (Madtsoia)
וונאמבי (Wonambi)
Patagoniophis
Alamitophis
סוג ומין יחיד Rionegrophis madtsoioides
Yurlunggur
סוג ומין יחיד Herensugea caristiorum
Nanowana
סוג ומין יחיד Sanajeh indicus
סוג ומין יחיד Kelyophis hechti
סוג ומין יחיד Menarana nosymena
סוג ומין יחיד Nidophis insularis
ואסוקי אינדי
מאוויזאורוס

| מאוויזאורוס |
| --- | --- |
 איור אפשרי
תקופה
קרטיקון עליון 77 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: אלאסמוזאוריים
סוג:: מאוויזאורוס
שם מדעי
 Mauisaurus ‏הקטור, 1874

מאוויזאורוס (שם מדעי: Mauisaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במימי הקרטיקון לפני 77 מיליון שנה ומאובניו נמצאו בניו זילנד. מקור שמו הוא על שם הגיבור המאורי, מאווי. הוא נמצא באזור קנטרברי שבאי הדרומי ב-1874 ונמצא ממנו מין בודד: Mauisaurus haasti. בעבר סברו שהיו עוד מינים בסוג אך הם שויכו לסוגים אחרים.
פליוזאור זה היה הגדול ביותר שבפליוזאורים של ניו זילנד. הוא היה בעל 68 חוליות בצווארו ואורכו הכולל הגיע ל-8 מטרים. היצור היה בעל סנפירים עבים איתם הוא ריחף במים בצורה חסכנית באנרגיה. צווארו הארוך עזר לו להפתיע להקות דגים ודיונונים ולהגיח לעברם במהירות ועם שיניו המוזרות הוא תפס אותם. ייתכן מאוד שהיצור נח על החופים לזמן קצר, אולי כדי להימנע מטורפים או להתחמם.
פליוזאור זה זכה לפרסום בניו זילנד עקב נדירות היצורים הפרהיסטוריים בהם, למעט דינוזאורים. איורים שלו כיכבו על כמה בולי דואר ב-1993.
בתרבות

יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
לוחם בלתי חוקי

לוחם בלתי חוקי הוא מונח לא רשמי מבחינת המשפט הבינלאומי ללוחם שאינו זכאי למעמד של שבוי מלחמה לפי אמנת ז'נבה השלישית, מכיוון שאינו משתייך לצבא סדיר או למיליציה שקיבלה על עצמה את דיני המלחמה. המונח נכנס לחקיקה הישראלית בשנת 2002, בחוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים.
המונח אינו מופיע באמנות המסדירות את דיני המלחמה, והוא פותח במדינות מסוימות כדי לאבחן לוחמים כאלו מלוחמים הזכאים למעמד של שבויי מלחמה לפי אמנת ז'נבה השלישית. מכיוון שהאמנות המסדירות את המשפט ההומניטרי מכירות בשתי קטגוריות - לוחמים ואזרחים - עצם קיומה של קטגוריה שלישית, קטגוריית הלוחמים הבלתי חוקיים, שנוי במחלוקת, ומרבית מדינות העולם אינן מכירות בה. ישנם הרואים בטרוריסטים לוחמים בלתי חוקיים.
רקע היסטורי > אמנות האג וז'נבה

דיני המלחמה הוסדרו במקור בשתי אמנות האג ובשלוש אמנות ז'נבה הראשונות, שתוקנו עם חתימת אמנת ז'נבה הרביעית בשנת 1949. באותן אמנות נקבע היחס ללוחמים ולאזרחים, בעת הקרב ולאחריו: לוחמים הם מטרה לגיטימית (במגבלות מסוימות), אולם עם נפילתם בשבי הם זכאים למעמד של שבוי מלחמה. מעמד זה מבטיח להם זכויות שונות שהחשובה בהן היא חסינות מפני העמדה לדין על מעשים שעשו כלוחמים (למעט מעשים המהווים הפרה של הדין הבינלאומי). אזרח לעומת זאת אינו מטרה לגיטימית (לכל היותר ניתן להצדיק פגיעה באזרח אם מדובר בתוצאת לוואי מידתית של פגיעה ביעד צבאי), אולם אם הוא נוטל חלק בפעולות איבה הוא אינו זכאי למעמד של שבוי מלחמה (למעט אם דובר בהתנגדות ספונטנית בעת הגיע כוחות האויב בתנאים מסוימים). אזרח שנטל חלק בפעולות איבה יועמד לדין פלילי על מעשיו. כמו כן, אזרח שיש לגביו חשש ממשי, ניתן בתנאים מסוימים להחזיקו במעצר מינהלי. עם זאת, בשונה משבוי מלחמה, אזרח ישוחרר מיד לאחר שסיים לרצות את עונשו הפלילי, או לאחר שנמצא שלא עולה ממנו אישית סכנה המצדיקה מעצר מינהלי.
במקביל, הכיר המשפט הבינלאומי המנהגי בכך שאזרח הלוקח חלק בפעולות איבה, מאבד את חסינותו ומהווה מטרה לגיטימית כל עוד הוא לוקח חלק ישיר בפעולות אלה.
המשפט הבינלאומי הכיר בשתי קטגוריות בלבד - מצד אחד לוחמים ושאר כוחות מיוחדים (צוותי רפואה, מרגלים וכו'), ומצד שני אזרחים. אזרח הוא כל מי שאינו חלק מהכוחות הלוחמים; לוחם הוגדר בסעיף 4 לאמנת ז'נבה השלישית כך:
מי שמשתייך לכוחות המזוינים של אחד הצדדים בסכסוך, לרבות מיליציות או מתנדבים שמהווים חלק מאותו צד.
חברים במיליציות ובארגונים אחרים המשתייכים לאחד הצדדים, בתנאי שמתקיימים בהם התנאים האלה: הם חלק ממנגנון היררכי, ויש מי שנוטל אחריות לפעולותיהם; הם מזהים עצמם באמצעות סימן שניתן לראותו מרחוק; הם נושאים נשק באופן גלוי; הם מקבלים על עצמם את דיני המלחמה.
לוחמים בכוחות סדירים המשתייכים לצבא או לרשות שהכוח הכובש אינו מכיר בהם.
כאמור, לוחם זכאי למעמד של שבוי מלחמה. מעמד זה הוקנה באמנה גם לקבוצות הבאות:
אנשים שנלווים לכוחות המזוינים מבלי להיות חלק מהם, כגון כתבים צבאיים, ספקי ציוד או עובדי רווחה, ובלבד שהם נושאים תעודה מזהה המעידה על כך שקיבלו אישור לכך מהכוח אליו התלוו.
אזרחים שהם אנשי צוות של כלי שיט או מטוסים.
תושבים בשטח לא כבוש, שבהגיעם של כוחות האויב אחזו בנשק באופן ספונטני לשם התנגדות, מבלי שהיה סיפק בידם להצטרף לכוחות סדירים, ובלבד שנשאו נשקם בגלוי ושהם מכבדים את דיני המלחמה.
רקע היסטורי > הפרוטוקולים לאמנות ז'נבה

בשנת 1977 נחתמו שני פרוטוקולים לאמנות ז'נבה שאיגדו בתוכם תוספות ושינויים למה שנכתב באמנות. בין היתר נכללה בפרוטוקולים התייחסות ללוחמים שעד אז ראו בהם "אזרחים הנוטלים חלק בפעולות האיבה". הכלל הנהוג לפיו ניתן לפגוע באזרח הנוטל חלק בפעולות האיבה כל עוד הוא לוקח בהן חלק ישיר, עוגן בפרוטוקול; ובמקביל, הורחבה הגדרת הלוחם, כך שהיא כללה כל אדם הלוקח חלק בלחימה ומהווה חלק מארגון היררארכי, ובלבד שהוא נושא את נשקו באופן גלוי בזמן או לפני המתקפה. עם זאת, לא כל המדינות חתמו על הפרוטוקולים, וההגדרה הרחבה ללוחמים אינה מחייבת מדינה שלא הצטרפה לפרוטוקולים, כגון ישראל.
אחת הסיבות לכך שמדינות בחרו שלא לחתום על הפרוטוקולים, הייתה ההגדרה המרחיבה ללוחמים, בטענה שהיא מהווה פרס לטרור ומכשירה מאבק של ארגונים לא סדירים. מצד שני, גם הכרה בלוחמים אלו כאזרחים הלוקחים חלק בפעולות האיבה הייתה בעייתית מבחינת מדינות אלו. כך התפתח מונח ה"לוחם הבלתי חוקי", שנועד להכיר בהם כמטרה לגיטימית כמו כל לוחם אחר, ולאפשר להחזיק בהם עד לסיום הלחימה כמו בכל לוחם אחר (עם או ללא צורך בביקורת שיפוטית), אבל בלי להעניק להם חסינות ואת יתר הזכויות להן זכאים שבויי מלחמה.
יחס המשפט הבינלאומי לקטגוריית "לוחמים בלתי חוקיים"

ככלל, הקהיליה הבינלאומית לא אימצה את הגישה לפיה קיימת קטגוריה שלישית. בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, למשל, שפסק בפרשת Celebici‏, אימץ בפסק דינו את עמדת הצלב האדום לגבי האמנה הרביעית, לפיה כל אדם המצוי בידי האויב הוא או שבוי מלחמה שעליו חלה האמנה השלישית, או אזרח שעליו חלה האמנה הרביעית. לדעת הצלב האדום, אין מעמד ביניים, ואין אדם המוחזק בידי האויב שהחוק הבינלאומי לא חל עליו. אם אזרחים מעורבים בפעולות איבה, יש להעמידם לדין בהתאם למשפט הפלילי של מי שמחזיק בהם.
בארצות הברית

המונח "לוחם בלתי חוקי" הוזכר לראשונה בפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית כבר בשנת 1942, כאשר דן בפרשת קווירין, בה הועמדו לדין מחבלים גרמנים שפעלו בארצות הברית. בית המשפט בחר לשפוט אותם כאזרחים ולא להכיר בהם כשבויי מלחמה. מאוחר יותר אשררה ארצות הברית את אמנת ז'נבה, ומשכך, הפכו הוראותיה לחלק מהדין הפנימי בה.
בארצות הברית > תמורות בעקבות פיגועי 11 בספטמבר

לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הוציא נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, צו נשיאותי שאפשר את מעצרם של חברים בארגון אל-קאעידה שנחשדו בהפרה של דיני המלחמה לזמן בלתי מוגבל, ואת העמדתם לדין בבתי דין צבאיים. כן אפשר הצו לנהוג כך גם במי שנחשד בקשירת קשר או ביצוע פעולות טרור, או לפגוע בארצות הברית, אזרחיה, הביטחון הלאומי שלה, מדיניות החוץ שלה או כלכלתה. אף שהצו משתמש במילה "עצירים" (Detainees), הממשל העדיף לכנותם "לוחמי אויב בלתי חוקיים" (Illegal Enemy Combatants). הצו לא חל על אזרחי ארצות הברית, וכלפיהם ננקטים הליכים פליליים רגילים, אך בכל זאת בתי המשפט האמריקניים נאלצו להתערב במספר מקרים שבהם נעצרו אזרחים אמריקנים.
עם הפלישה לאפגניסטן חיוו אנשי משרד המשפטים את דעתם לפיה אמנות ז'נבה אינן חלות על אנשי אל-קאעידה והטליבאן, משום שאפגניסטן אינה מתפקדת כמדינה, ואין לראות בכוחות הלוחמים בה צבא סדיר. חרף התנגדות מחלקת המדינה, אומצה חוות הדעת, והצבא לא נהג בשבויים שלכד באפגניסטן כשבויי מלחמה. בתחילה הוחזקו העצורים במחנות מעצר שהוקמו באפגניסטן, ולאחר מכן הועברו לבסיס הצי האמריקני במפרץ גואנטנמו. מיקום זה נבחר בשל פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1950 ולפיה אין האזור, שהוא מובלעת אמריקנית בקובה מכוח תיקון פלאט, מצוי בסמכות שיפוטם של בתי המשפט של ארצות הברית. בית המשפט הפך פסיקה זו בשנת 2004.
בשנת 2006 נדרש בית המשפט העליון לסוגיה, בפרשת חמדאן נ' ראמספלד, שעסקה במעמדם של אסירים שהוחזקו במפרץ גואנטנמו. בית המשפט קבע שהאמנה השלישית חלה גם על שבויים שנשבו במהלך המאבק בטרור, אף שלא הכריע בסוגיית קיומה של הקטגוריה השלישית.
באותה שנה, הוסב הצו הנשיאותי לחוק, (Military Commissions Act of 2006), ובו הגדרה ל"לוחם אויב בלתי חוקי":
a person who has engaged in hostilities or who has purposefully and materially supported hostilities against the United States or its co-belligerents who is not a lawful enemy combatant (including a person who is part of the Taliban, al-Qaida, or associated forces); or a person who, before, on, or after the date of the enactment of the Military Commissions Act of 2006, has been determined to be an unlawful enemy combatant by a Combatant Status Review Tribunal or another competent tribunal established under the authority of the President or the Secretary of Defense. 
("אדם שהיה מעורב בפעולות איבה או תמך חומרית באופן מכוון בפעולות איבה נגד ארצות הברית ושאינו לוחם אויב חוקי (לרבות אדם שהוא חלק מהטליבאן, אל קעידה או כוחות המזוהים עמם), או אדם שטריבונל לבחינת מעמד לוחמים או טריבונל דומה אחר שהוקם מכוח סמכותו של הנשיא או שר ההגנה, קבע שהוא לוחם בלתי חוקי, אף לפני תחילתו של החוק")
ב-12 ביוני 2008 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית כי החוק מפר את הזכות החוקתית להביאס קורפוס, וכי הלוחמים הבלתי חוקיים שנעצרו מכוחו זכאים לפנות לבתי המשפט בארצות הברית.
בארצות הברית > ביקורת

מומחים משפטיים מתחו ביקורת על השימוש שעשתה ארצות הברית במונח "לוחם בלתי חוקי". לטענתם, השימוש במונח, שלא הוכר עד אז לא במשפט הבינלאומי ולא בדין הפלילי הפנימי של ארצות הברית עצמה, נועד לאפשר לארצות הברית למנוע מהעצורים זכויות אזרח בסיסיות כגון הזכות לייצוג בידי עורך דין והזכות לערעור, וכי יש בכך משום פגיעה בשלטון החוק. היו אף שטענו כי יש להעמיד לדין את מי שאחראי להסדרים שגובשו (ובפרט, שר המשפטים אלברטו גונזלס) בגין פשעי מלחמה.
מספר מדינות מערביות שאזרחיהן נעצרו מכוח הצו הנשיאותי והחוק שהחליפו, ובפרט בריטניה, קנדה ושוודיה פעלו לשם השגת זכויות לאזרחיהן העצורים, אך הדבר נעשה על בסיס פרטני.
בישראל

בשנת 2002 נחקק חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים, התשס"ב-2002. החוק נחקק לאחר קביעת בג"ץ בפרשת פלונים לפיה לשר הביטחון אין סמכות להחזיק במעצר מינהלי אזרחים לבנוניים כ"קלפי מיקוח", וכי ניתן להחזיק אנשים במעצר מינהלי רק כאשר הם עצמם מסוכנים לביטחון המדינה. בפסיקה בעתירה שהוגשה נגד שחרורם של מרבית העצירים (למעט דיראני ועובייד) בעקבות פסק הדין, העיר אהרן ברק כי בית המשפט לא רואה בהליך החקיקה המסתמן עקיפה של פסיקתו הקודמת, כי אם יצירת דין חדש.
החוק שנחקק מגדיר לוחם בלתי חוקי כ"אדם שנטל חלק בפעולות איבה נגד מדינת ישראל, בין במישרין ובין בעקיפין, או נמנה עם כוח המבצע פעולות איבה נגד מדינת ישראל שלא מתקיימים לגביו התנאים המקנים מעמד של שבוי מלחמה במשפט הבינלאומי ההומניטרי, כמפורט בסעיף 4 לאמנת ז'נבה השלישית מיום 12 באוגוסט 1949 ביחס לטיפול בשבויי מלחמה".
החוק מסמיך את רמטכ"ל צבא ההגנה לישראל להוציא צו כליאה נגד אדם שמוחזק בידי רשויות המדינה, ויש לו יסוד סביר להניח כי הוא לוחם בלתי חוקי. בתוך 14 ימים ממתן צו הכליאה יש להביאו בפני שופט מחוזי, לשם ביקורת שיפוטית על הצו. ביקורות נוספות נערכות אחת לחצי שנה. בנוסף, הסדיר החוק את זכותו של הכלוא לפגישה עם עורך דין במועד המוקדם ביותר האפשרי מבלי לפגוע בביטחון המדינה, אך לא יאוחר משבעה ימים מהוצאת צו הכליאה.
הערות שוליים

↑  "The The United States, Israel, and Unlawful Combatants"
↑  פסק הדין בעניין Celebici
↑  "The relevance of IHL in the context of terrorism" באתר הצלב האדום.
↑  פסק הדין בעניין קווירין, באתר אוניברסיטת קורנל
↑  Johnson v Eisentrager.
↑  Rasul v. Bush
↑  Hamdan vs. Rumsfeld
↑  Gary Solis, "Even a 'Bad Man' Has Rights", וושינגטון פוסט, 25 June 2002
↑  Nathaniel Berman, "Privileging Combat? Contemporary Conflict and the Legal Construction of War", Columbia Journal of Transnational Law, 29 November 2004
↑  Marjorie Cohn, "The Quaint Mr. Gonzales", wwLa Prensa San Diegoww, 19 November 2004
↑  דנ"פ 7048/97 פלונים נ' שר הביטחון, פ"ד נד(1) 721
↑  בג"ץ 2967/00 בתיה ארד ואח' נ' כנסת ישראל ואח', פ"ד נד(2) 188
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561624205171  BnF: cb161852984 (data)  LCCN: sh2008006094 
פיגועי 11 בספטמבר
עצירים בגואנטנמו
פעיל של החזית העממית לשחרור פלסטין, 1969
לדניצה-ואלטיצה

טירת לדניצה
טירת ואלטיצה
הנוף התרבותי לדניצה-ואלטיצה (בצ'כית: Lednicko-valtický areál) הוא אזור גאוגרפי המשתרע על-פני שטח של 283.09 קמ"ר בדרום מוראביה שבצ'כיה, בקרבת הערים ברז'צלב ומיקולוב. האזור הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1996, והוא שוכן בקרבת השמורה הביוספרית פאלאווה, שהוכרזה גם היא כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה

בני האדם החלו להתיישב באזור לדניצה-ואלטיצה בתקופה הפלאוליתית, ובמאות השנים שלאחר מכן הניחו את היסודות לנתיב הסחר שחיבר בין הים הבלטי לבין הים התיכון.
במאה ה-8 לספירה הוקמה באזור מדינת מוראביה הגדולה, שלימים הפכה לחלק מבוהמיה. באמצע המאה ה-13 עברה לדניצה לשליטתו של בית ליכטנשטיין (על שמו קרויה נסיכות ליכטנשטיין המודרנית), ובמאה הבאה עברה גם ואלטיצה לשליטת משפחת המלוכה. היה זה תחילת התהליך שבמסגרתו צברה השושלת את הונה הרב וזכתה למעמד בכיר. בתחילת המאה ה-17 הוכרז קרל הראשון כדוכס ליכטנשטיין. הוא הקים את בית מגוריו הראשי בעיר ואלטיצה, ואת בית הנופש שלו לעונת הקיץ הקים בלדניצה. שתי האחוזות של קרל אוחדו עם אחוזת ברז'צלב, והפכו לאחוזת מגורים אחת ששירתה את שושלת ליכטנשטיין והדגישה את עוצמתה ואת עושרה.
תחילת החיבור בין האחוזות החלה במאה ה-17 כאשר שדרות רחבות ידיים חיברו את אחוזת ואלטיצה עם חלקים מהאחוזה, ובמאה ה-18 נמשך פיתוח רשת הרחובות והשדרות. בתחילת המאה ה-19 יישם הנסיך יוהאן יוזף הראשון את סגנון הגן האנגלי באחוזותיו, והושפע בעיקר מעבודותיו של האדריכל לנסלוט בראון. האלמנטים העיקריים שהוספו לנוף בתקופה זו היו הגבהתו של פארק לדניצה, הקמת גנים אנגליים נוספים, וכן חפירת תעלה.
תיאור

הנוף התרבותי של לדניצה-ואלטיצה מבוסס על שתי האחוזות המרכזיות השוכנות בו והיישובים הצמודים אליהן - לדניצה וואלטיצה. בשנת 1725 חוברו שני היישובים באמצעות שדרת בזרוץ'. על הנתיב המחבר את היישובים שוכנות ברכות לדניצה, ועל חלקים ניכרים מהשטח גדלים עצי אורן כשבאזור הסמוך לגדות הנהר דאיה גדל יער. מבנים נוספים שהוקמו באזור, ולעיתים שימשו כבקתות ציד, הם:
ראיסטנה: קולונדה בסגנון נאו-קלאסי השוכנת בראש גבעה המתנשאת מעל ואלטיצה.
מקדש דיאנה: בקתת ציד בצורה של קשת נאו-קלאסית.
קפלת סנט הוברט: מבנה עמודים נאו-גותי שהוקם בשנות ה-50 של המאה ה-19 ביער האורנים לכבוד הוברטוס - הקדוש המגן של הציידים.
בית הגבול: שאטו נאו-קלסי שהוקם בשנות ה-20 של המאה ה-19 על מה שהיה באותה עת קו הגבול בין אוסטריה תחתית לבין מוראביה.
מקדש שלושת החסדים: גלריה בצורת חצי עיגול עם פסלים אלגוריים של המדעים והמוזות, ופסל של שלוש החאריטות משנות ה-20 של המאה ה-19.
נובי דבר (Nový dvůr): חווה חקלאית בסגנון נאו-קלאסי שבנייתה הסתיימה ב-1809. בעבר שימשה לגידול כבשים וכיום היא משמשת להרבעת סוסים.
מינרט: מבנה בסגנון התחייה המורית המתנשא לגובה 62 מטרים. המבנה הוקם בגן של טירת לדניצה, בנייתו הסתיימה ב-1804, והוא משמש מאז כמגדל תצפית.
פוהאנסקו: בקתת ציד שבנייתה הסתיימה ב-1812 וכיום יש בה תערוכה של המוזיאון העירוני של בז'צלב. בקרבת הבקתה נמצא אתר ארכאולוגי ובו שרידים מתקופת מוראביה הגדולה, וכן חלקים משוחזרים מביצורי הגבול הצ'כוסלובקי.
טירת ואלטיצה נבנתה לראשונה בסגנון ימי הביניים, ובמשך השנים היא שופצה וחודשה בסגנון הרנסאנס, המנייריזם והבארוק. אחד מאדריכלי הבארוק הבולטים ביותר שעבדו על הטירה הוא יוהאן ברנהרד פישר פון ארלך. בטירת לדניצה כמעט ולא ניתן להבחין מרחוק בשל המינרט הגבוה המסתיר אותה. בנייתה של טירת לדניצה החלה ב-1570, ובמשך השנים הוספו לה תוספות בסגנון הבארוק, בסגנון הקלאסי ובסגנון הנאו-גותי. באמצע המאה ה-19 חודשה הטירה בסגנון התחייה הגותית.
הנוף של לדניצה-ואלטיצה כיום הוא תערובת בין סגנון הבארוק לסגנון הרומנטי. המבנים השונים ממוקמים במקומות גבוהים ומשתלבים בנוף הטבעי וזה עם זה. החלק הטבעי של האזור מאופיין במגוון גדול של מיני עצים מקומיים ולא-מקומיים. מרבית העצים נשתלו מסביב לאחוזות ובסמוך לגדות בריכות המים שבין לדניצה וואלטיצה. ההבדלים בממדי העצים וצבעם נוצלו אף הם לצורך עיצוב הנוף.
ליגת העל היוגוסלבית

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1923
 תאריך פירוק:  1992
 ארגון מפעיל:  Football Association of Yugoslavia 
 מדינות משתתפות:  יוגוסלביה יוגוסלביה
 הכי הרבה זכיות:  הכוכב האדום בלגרד (19)
 מפעל מקביל:  הגביע היוגוסלבי
 מפעל נמוך יותר:  הליגה היוגוסלבית השנייה
 
ליגת העל היוגוסלבית (בסרבית-קירילית: Прва савезна лига у фудбалу; בקרואטית: Prva savezna liga u nogometu; בבוסנית: Prva savezna liga u fudbalu; בסלובנית: Prva zvezna nogometna liga; במקדונית: Прва сојузна фудбалска лига; באלבנית: Liga e parë federale e futbollit; בהונגרית: Első szövetségi labdarúgó-bajnokság; בתרגום מילולי לעברית: "ליגת הכדורגל הפדרלית הראשונה") הייתה ליגת הכדורגל הבכירה ביוגוסלביה. הליגה הוקמה בשנת 1923 עם הקמת ממלכת יוגוסלביה לאחר מלחמת העולם הראשונה והתקיימה, עם הפסקה בשנת 1934, עד לכיבוש חלק משטח המדינה על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1941. הליגה הוקמה שנית בשנת 1945 עם הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית והתקיימה עד לשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה למספר מדינות. מליגה זו יצאו הליגות הבאות: ליגת העל של סרביה ומונטנגרו (שהפכה לאחר מכן לליגת העל הסרבית וליגת העל של מונטנגרו), ליגת העל הקרואטית, ליגת העל הסלובנית, ליגת העל המקדונית, ליגת העל של בוסניה והרצגובינה וליגת העל הקוסובנית. המפעל המקביל לתחרות הכדורגל של יוגוסלביה היה הגביע היוגוסלבי ששוחק באותן השנים.
ליגת העל של יוגוסלביה, שהפכה למקצוענית לחלוטין רק ב-1967, שימשה לא פעם למחאות ציבוריות אתניות של העמים השונים שישבו בכל רחבי יוגוסלביה, בעיקר לקראת פירוקה של המדינה, למשל במהומות דינמו זאגרב-הכוכב האדום בלגרד שהתרחשו בשנת 1990 במשחק בין דינמו זאגרב הקרואטית, שהייתה בעלת מוטיבים לאומנים קרואטים, לקבוצת הכוכב האדום בלגרד הסרבית. בסיומה של עונת 1990/1991 הוצאו מסבב הליגות של יוגוסלביה כל הקבוצות מקרואטיה וסלובניה (דינמו זאגרב, היידוק ספליט, אוסייק, רייקה, ואולימפיה לובליאנה) והחלפו בקבוצות מסרביה, מונטנגרו, מקדוניה ובוסניה והרצגובינה. צעד זה סימן את פירוקה של יוגוסלביה, עת סלובניה וקרואטיה הכריזו על עצמאותן ובשל כך לא השתתפו בליגה זו. עונת 1991/1992 הייתה לעונה האחרונה בתולדותיה של הליגה הבכירה ביוגוסלביה, עד שזו פורקה בשל המלחמה ובשל עצמאותן של המדינות השונות שהיו חלק מהמדינה היוגוסלבית.
הקבוצות שנטלו חלק בעונה האחרונה (1991/1992) לפני פירוק יוגוסלביה היו: הכוכב האדום בלגרד, פרטיזן בלגרד, סרייבו, ז'לייזניצ'אר סרייבו, ולז' מוסטר, בודוצ'נוסט טיטוגרד, וויבודינה נובי סאד, רדניצ'קי ניש, ספרטק סובוטיצה, סלובודה טוזלה, וארדאר סקופיה, OFK בלגרד, זמון, סוטייסקה ניקשיץ', פרולטר זרניאנין, ראד בלגרד, בוראץ באניה לוקה, פליסטר.
הקבוצה שזכתה הכי הרבה פעמים בתואר אליפות הליגה היוגוסלבית היא הכוכב האדום בלגרד, אשר זכתה ב-19 אליפויות, כולל בשלוש העונות האחרונות של הליגה. פרטיזן בלגרד זכתה ב-11 אליפויות, ובסך הכל זכו הקבוצות הסרביות ב-32 אליפויות. הקבוצות הקרואטיות זכו ב-11 אליפויות והקבוצות הבוסניות זכו בשלוש אליפויות. ההישג הגדול ביותר של קבוצה יוגוסלבית במפעלים האירופים הוא זכייתה של הכוכב האדום בלגרד בגביע אירופה לאלופות בעונת 1990/1991.
שם הליגה שימש גם את ליגת הכדורגל של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בין השנים 1991 ל-2003, עד שזו שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו ושם הליגה שונה לליגת העל של סרביה ומונטנגרו.
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע היוגוסלבי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
↑  ליגה לא הסתיימה
אליפויות לפי קבוצה > אליפות ממלכת יוגוסלביה

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | BSK בלגרד | 5 | 4 | 1931, 1933, 1935, 1936, 1939 |
| 2 | גראדאנסקי זאגרב | 5 | 2 | 1923, 1926, 1928, 1937, 1940 |
| 3 | היידוק ספליט | 2 | 5 | 1927, 1929 |
| 4 | יוגוסלביה בלגרד | 2 | 3 | 1924, 1925 |
| 5 | קונקורדיה זאגרב | 2 | 1 | 1930, 1932 |
| 6 | HAŠK זאגרב | 1 | - | 1938 |
| 7 | סלאביה סרייבו | - | 1 |  |
| 8 | SAŠK סרייבו | - | 1 |  |
אליפויות לפי קבוצה > אליפות יוגוסלביה

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הכוכב האדום בלגרד | 18 (19) | 10 | 1951, 1953, 1956, 1957, 1959, 1960, 1964, 1968, 1969, 1970, 1973, 1977, 1980, 1981, 1984, 1988, 1990, 1991, 1992 |
| 2 | פרטיזן בלגרד | 11 | 9 | 1947, 1949, 1961, 1962, 1963, 1965, 1976, 1978, 1983, 1986 1987 |
| 3 | היידוק ספליט | 7 | 6 | 1950, 1952, 1955, 1971, 1974, 1975, 1979 |
| 4 | דינמו זאגרב | 4 | 11 | 1948, 1954, 1958, 1982 |
| 5 | וויבודינה נובי סאד | 2 | 3 | 1966, 1989 |
| 6 | סרייבו | 2 | 2 | 1967, 1985 |
| 7 | ז'לייזניצ'אר סרייבו | 1 | 1 | 1972 |
| 8 | BSK בלגרד | - | 1 |  |
| 9 | OFK בלגרד | - | 1 |  |
| 10 | ולז' מוסטר | - | 3 |  |
אליפויות לפי קבוצה > לפי רפובליקה

| # | מחוז | אליפויות | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה סרביה | 31 ׁ(32) | הכוכב האדום (18/19), פרטיזן (11), וויבודינה (2) |
| 2 | הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה קרואטיה | 11 | היידוק ספליט (7), דינמו זאגרב (4) |
| 3 | הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 3 | סרייבו (2), ז'לייזניצ'אר (1) |
| 4 | מקדוניה (1946–1992) מקדוניה | 0 |  |
| 5 | הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו מונטנגרו | 0 |  |
| 6 | הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה סלובניה | 0 |  |
↑  האליפות האחרונה החלה ללא מועדונים מסלובניה וקרואטיה העצמאית, אך מועדונים מבוסניה (למעט FK Borac Banja Luka), נטשו את התחרות בחופשת חורף עם עצמאות המדינה המתקרבת, והשאירו רק מועדונים סרביים, מונטנגרים ומקדוניים שהתמודדו בשני במחצית השנייה של העונה.
↑  האליפות האחרונה החלה ללא מועדונים מסלובניה וקרואטיה העצמאית, אך מועדונים מבוסניה (למעט FK Borac Banja Luka), נטשו את התחרות בחופשת חורף עם עצמאות המדינה המתקרבת, והשאירו רק מועדונים סרביים, מונטנגרים ומקדוניים שהתמודדו בשני במחצית השנייה של העונה.