stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקי הרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1949 (בת 75)
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ברנדייס 
 בן או בת זוג:  בנימין נתניהו (1972–1979) 
 צאצאים:  נועה רוט 
 מספר צאצאים:  4
 
מרים (מיקי) הרן (נולדה ב־13 בספטמבר 1949) היא כימאית ישראלית המכהנת כיו"ר מרכז ויץ לפיתוח בר קיימא. בעבר הייתה יושבת ראש המועצה הישראלית לצרכנות ומנכ"לית המשרד להגנת הסביבה.
ביוגרפיה

הרן (במקור ויסמן) נולדה בישראל בשנת 1949. החלה בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימה בשנת 1972. לאחר מכן יצאה ללימודי המשך בארצות הברית ובשנת 1978 סיימה לימודי דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת ברנדייס. בשובה לישראל עבדה כעוזרת מחקר והוראה בבית הספר לרוקחות של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1982 הצטרפה כמרצה בכירה באוניברסיטה העברית ובמכללת הדסה לטכנולוגיה.
באוניברסיטה עבדה עד 1986, ולאחר מכן הועסקה כחוקרת בחברת "אוניקור ביוטכנולוגיה" לפיתוח קוטל חיידקים יעיל וידידותי לסביבה. בשנת 1989 יצאה לשנת שבתון ועסקה במחקר באוניברסיטת רטגרס שבניו ג'רזי. בין השנים 1990–1993 עבדה בתל אביב כחוקרת במעבדות א.י לטיפול במים. בשנת 1994 יצאה פעם נוספת לארצות הברית והייתה עוזרת ראשית למנהל המרכז למחקר יישומי באיכות הסביבה של מכללת האנטר באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1996 חזרה לישראל והחלה לעבוד במשרד להגנת הסביבה שבו שימשה סגנית מדען ראשי (1996 - 1999), מדענית ראשית (1999 - 2000), וסמנכ"ל לענייני תעשיות (2000 - 2003). בשנת 2003 מונתה על ידי השרה יהודית נאות למנכ"ל המשרד, ועמדה בראשו עד 2006.
בסיום כהונתה במשרד ממשלתי, עברה לעבוד בשוק הפרטי בחברות שעליהן פיקחה כרגולטורית.
הרן היא ראש ההתמחות בניהול סביבתי ומרצה לתלמידי תואר שני במנהל עסקים בקריה האקדמית אונו משנת 2006. נכון ל-2019, סיימה כהונה של 9 שנים כדירקטורית בחברת כיל (ICL), היא משמשת כדירקטורית בחברת מ.א.י (חברה למחזור של פסולת חשמלית ואלקטרונית), דירקטורית חיצונית בחברת הכשרת הישוב, יו"ר הוועדה לאיכות סביבה של ארגון מעלה ויו"ר הדירקטוריון של המרכז להתייעלות במשאבים.
חיים אישיים

בשנת 1972 נישאה לבנימין נתניהו (לימים, ראש ממשלת ישראל) ובשנת 1979 התגרשו. זמן קצר לפני הגירושים נולדה להם בת, נועה. לאחר גירושיה נישאה בשנית, לדורון הרן, ומנישואים אלה יש לה שלושה ילדים נוספים.
הערות שוליים

1 2 3  ליאורה אמיתי, המשרד לסידור עבודה, באתר העין השביעית, 7 בינואר 2018
↑  TASE, דף הבית - מאיה – מערכת אינטרנט להודעות | הבורסה לניירות ערך, באתר מאיה
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
↑  בדרגת פרופסור או נשא במשרה מדעית בכירה
1 2 3 4 5 6 7 8  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
↑  ממעמד של פרקליט מדינה ומעלה
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
↑  בדרגת פרופסור או נשא במשרה מדעית בכירה
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
↑  ממעמד של פרקליט מדינה ומעלה
המלחמה הברברית הראשונה

הרעשת טריפולי על ידי אוניות השייטת האמריקאית, 3 באוגוסט 1804.
המלחמה הַבֶּרְבֶּרִית הראשונה (1801–1805) (באנגלית: First Barbary War), הנקראת גם "מלחמת טריפוליטניה" (Tripolitanian War), הייתה הראשונה בין שתי מלחמות שניהלה ארצות הברית נגד המדינות הברבריות בחוף המערבי של צפון אפריקה. הסיבה ליציאתה למלחמה הייתה התקפותיהם של שודדי ים ברברים, שיצאו בפקודת שליטי טריפוליטניה, אלג'יריה ומרוקו, על אוניות סוחר אמריקאיות שפקדו את הים התיכון ושבו את הנוסעים לצורך מכירתם בשוקי העבדים באימפריה העות'מאנית. הייתה זו המלחמה הראשונה שערכו האמריקאים מחוץ לגבולות ארצם, והיא בעלת חשיבות במורשת הקרב של הנחתים ושל הצי האמריקאי. המלחמה הסתיימה בחוזה שלום בו שליט טריפוליטניה התחייב להימנע מלפגוע בספינות ומלחים אמריקאים ונערכו חילופי שבויים.
הכרזת המלחמה והמצור הימי

מעט לפני השבעתו של ג'פרסון ב-1801, העביר הקונגרס חקיקה שבין השאר קבעה ותיקצבה בניית שש פריגטות אשר "תאוישנה ותתפקדנה כפי שימצא הנשיא לנכון". במידה ותוכרז מלחמה עם הברברים נכתב בחקיקה שהפריגטות "תגנָּה על המסחר ותענושנה (את הברברים) ללא רחם על עזות מצחם - בהטבעת, השמדת ושריפת ספינותיהם בכל מקום שתמצאנה אותן".
עם השבעת ג'פרסון תבע הפאשא של טריפולי, יוסוף קארמנלי, 225,000 דולר מהממשל החדש (בשנת 1800 עמדו הכנסות הממשל השנתיות על עשרה מיליון דולר, כך שמדובר בנתח משמעותי, בשיעור של כשני אחוזים). ג'פרסון מימש את כוונתו מימים ימימה וסירב לדרישה. כצפוי, הכריז קאראמאנלי מלחמה על ארצות הברית בשל הסרוב, אם כי לא במכתב רשמי אלא באמצעות טקס בֶּרְבֶּרִי בו הופל הדגל בפתח הקונסוליה של ארצות הברית. אלג'יריה ותוניסיה נמנעו מללכת בעקבות בן-בריתם הטריפוליטני.
עוד לפני שנודע לו על הכרזת המלחמה, שילח ג'פרסון שייטת בת שלוש פריגטות וסקונר אחת תחת פיקודו של הקומודור ריצ'רד דייל עם מכתבים ומתנות במאמץ לקיים שלום עם המעצמות הברבריות, אך לדייל ניתנה גם פקודה "להגן על שלומם של ספינות ואזרחים אמריקאיים". ג'פרסון עמד על כך שהוא "אינו מורשה על פי חוקת ארצות הברית, ללא אישור מפורש מהקונגרס, לפעול מעבר לפעולות הגנתיות". ג'פרסון הודיע לקונגרס "אני מודיעכם שכל הכרעה בנושא שעל הפרק, בתחום תפקידו של המחוקק כמכריע, תהיה מתוך ידיעת ושקילת כל מקרה בעל חשיבות". על אף שהקונגרס לא הצביע מעולם על פתיחה במלחמה, הוא הסמיך את הנשיא לפקוד על כל ספינה אמריקאית חמושה לתפוס סחורות וספינות של הפאשה של טריפולי ו"גם לפעול כל פעולה אם מתוך זהירות או בעוינות כפי שמצב המלחמה יצדיק". השייטת האמריקאית שילבה כוחות עם שייטת שוודית בפיקודו של רודולף סדרסטורם והטילה מצור ימי על טריפולי, בהיות השוודים במלחמה עם הטריפוליטאים מאז 1800.
הקומודור אדוארד פרבל שט למסינה, סיציליה ב-31 במאי 1801, והתקבל בחצרו של המלך פרננדו הרביעי מממלכת נאפולי, ושם מצא בעל ברית מצוין: על אף שנאפולי הייתה במלחמה עם נפוליאון, סיפק פרדיננד אנשים, אומנים, ציוד, סירות-תותחים, סירות-מרגמה, וגישה חופשית לנמלי מסינה, סירקוזה ופלרמו כבסיסים להתקפות נגד טריפולי. נמלי סירקוז ופלרמו היו מבוצרים היטב, מוגנים ב-150 תותחים ומאוישים ב-25,000 חיילים, בצירוף 10 ספינות מטיפוס בריג בעלות 10 תותחים ושתי ספינות סקונר חמושות ב-8 תותחים, 19 סירות-תקיפה, ושתי גליאות.
הפעילות הקרבית הראשונה הייתה קרב בין הסקונר "אנטרפרייז" לקטש טריפוליטאית בעלת 14 תותחים בשם "טריפולי". תחת פיקודו של הסגן אנדרו סְטֶרֶט הביסה האנטרפרייז את הטריפולי והשתלטה עליה.
בתגובה לבקשתו של הנשיא ג'פרסון לסמכויות במאבק בפיראטים העביר הקונגרס תקנה שנתנה בידו את הסמכות לנקוט "כל פעולה להגנת המסחר והמלחים האמריקאיים כנגד משחתות טריפוליטאיות" ו"להעמיד לטובת המאבק ספינות של הצי כפי שימצא לנכון." התקנה גם כללה אישור לספינות אמריקאיות "לתפוס ולהחרים ספינות שמקורן במפרץ טריפולי ולחלק את הרכוש שיוחרם בין אלו שנתנו ידם בהבאתן אלי חוף."
במהלך שנת 1802 הפנה ג'פרסון את הטובות שבספינות הצי למלחמה: ארבע פריגטות, שתי בריג, סקונר והקטש שנלכדה. במהלך 1803 הטיל פרבל מצור על הנמלים הברבריים ונקט פשיטות כנגד הציים שעגנו בהם.
קרבות

באוקטובר 1803 הצליח הצי הטריפוליטאי ללכוד את הפריגטה האמריקאית "פילדלפיה" ללא פגע, לאחר שזו עלתה על שרטון בנמל טריפולי במהלך סיור. מאמצי האמריקאים לחלץ את הספינה תחת אש תותחי הנמל וספינות טריפוליטאיות עלו בתוהו. צוות הספינה כולו נלכד בשבי הטריפוליטאי, והפריגטה הוצבה בנמל לשמש כסוללת תותחים נוספת להגנתו.
ב-16 בפברואר 1804 הוביל סגן סטיבן דאקטור כוח קטן של נחתים אמריקאיים בספינת קטש טריפוליטאי שנלכדה. הכוח הצליח לשטות בשומרי הפריגטה ולהתקרב די הצורך על מנת לעלות לסיפונה לתקיפה. הנחתים הסתערו, הביסו את שומרי הפריגטה, והעלו אותה באש, על מנת למנוע את השימוש בה. האדמירל הבריטי הוריישו נלסון, גיבור קרבות בזכות עצמו, כינה פעולה זו "המעשה האמיץ ביותר של זמננו".
הקומודור פרבל התקיף את טריפולי ב-14 ביולי 1804, בסדרת קרבות נטולי הכרעה. ההתקפות כללו ניסיון להשתמש בקטש הלכוד ששימש להבערת ה"פילדלפיה" כספינת תבערה. התוכנית הייתה שהקטש תכנס לנמל ותתפוצץ סמוך לספינות האויב, אך הקטש התלקחה טרם שהספיקה להתקרב, ככל הנראה בשל אש תותחי הנמל, וכל אנשי צוותה נספו.
נקודת המפנה במהלך המלחמה הייתה כיבוש העיר דֶרְנָה בידי הגנרל ויליאם איטון והסג"ם פרסלי או'באנון. השניים הובילו כוח של שמונה נחתים (איטון ביקש מאה, אך סורב) וחמש מאות שכירי חרב, ערב רב של יוונים, ערבים, וברברים. הכוח צעד וחצה את המדבר מאלכסנדריה שבמצריים, התקיף וכבש את דרנה. הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית התנוסס בניצחון מחוץ לגבולות ארצות הברית. האירוע ההיסטורי הונצח בהמנון הנחתים חופי טריפולי.
סיום הלוחמה ותוצאותיה

עקב השחיקה והמצור המתמשך, ותחת איום שהאויב יתקדם ויכבוש את טריפולי עצמה ושלטונו יוחלף באחיו הבכור בתמיכה אמריקאית, חתם יוסוף קאררמנלי על חוזה שלום. סעיף 2 הצהיר:
הפאשה של טריפולי ימסור לכוח האמריקאי כל אזרח אמריקאי שבידו, והצי האמריקאי ימסור כל נתין של הפאשה של טריפולי שברשותו. היות ובידי הפאשה כשלוש מאות אמריקאים, ובידי האמריקאים כמאה טריפוליטאים בלבד, יקבל הפאשה לידיו סכום של ששים אלף דולר כגמול על ההפרש
ג'פרסון הגדיר בחוזה זה בבירור את ההבדל בין כופר תמורת שחרור אזרחים, לבין תשלום דמי חסות. תומכי ההסכם טענו ש-60,000 דולר הם סכום פעוט בהשוואה להוצאות המשך הלוחמה, אך הגנרל איטון, כובש דרנה, נותר מריר בגינו עד יומו האחרון, בהאמינו שאפשר היה לסיים את הלחימה ללא תשלום כופר, ובתחושתו שהכוח האמריקאי בגד באח הבכור של הפאשה והכתים בכך את כבודו. מעטים ראו את הדבר כמוהו.
המלחמה הברברית הראשונה הוכיחה לעולם כי הצי האמריקאי הוא כוח משמעותי, המסוגל לפעולות ממושכות וארוכות טווח בפעולה מלוכדת ומאורגנת. הצי והנחתים היוו חלק משדרת הממשל החל מזמן זה. עם זאת המלחמה לא שמה קץ לאיום שודדי הים הברברים אלא הביאה להפסקה זמנית בלבד. ב-1807 חזרה אלג'יריה ללכוד שבויים אמריקאים. הצי האמריקאי, בהיותו עסוק במבשרי מלחמת 1812, לא יכול היה להגיב להתגרויות עד המלחמה הברברית השנייה ב-1815, אשר הסתיימה בהכרעה מוחצת ושמה קץ לאיום הברברי.
הנצחה ומורשת קרב

אנדרטת טריפולי, האנדרטה הצבאית הראשונה בתולדות ארצות הברית, הוקמה לזכר גיבורי המלחמה הברברית הראשונה. היא ניצבת באקדמיית הצי האמריקאי באנאפוליס, מרילנד.
הערות שוליים

↑  Rojas, Martha Elena. "Insults Unpunished: Barbary Captives, American Slaves, and the Negotiation of Liberty." Early American Studies: An Interdisciplinary Journal, 1.2 (2003): 159–86
↑  Battistini, Robert. "Glimpses of the Other before Orientalism: The Muslim World in Early American Periodicals, 1785–1800." Early American Studies: An Interdisciplinary Journal, 8.2 (2010): 446–74
↑  Parton, James. "Jefferson, American Minister in France." Atlantic Monthly, 30.180 (1872): 405–24.
↑  Miller, Hunter. Barbary Treaties 1786–1816: Treaty with Morocco June 28 and July 15, 1786. Digitized copy in: The Avalon Project, Yale Law School
↑  Battistini, 450.
↑  Parton, 413
↑  Rojas, 176
↑  Rojas, 165.
↑  Blum, Hester. "Pirated Tars, Piratical Texts Barbary Captivity and American Sea Narratives." Early American Studies: An Interdisciplinary Journal. 1.2 (2003): 133–158
↑  Rojas, 168–169
↑  Rojas, 163
↑  "American Peace Commissioners to John Jay," March 28, 1786, Thomas Jefferson Papers, Series 1. General Correspondence. 1651–1827, Library of Congress
↑  Philip Gengembre Hubert (1872). The Atlantic monthly, vol. 30, p. 413
1 2 3  Woods, Thomas (7 July 2005) Presidential War Powers, LewRockwell.com
↑  Miller, Nathan (1 בספטמבר 1997). The U.S. Navy: a history. Naval Institute Press. p. 46. ISBN 978-1-55750-595-8. נבדק ב-9 במאי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Huff, Elizabeth. "The First Barbary War". monticello.org. נבדק ב-14 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tom Woods. "Presidential War Powers: The Constitutional Answer". libertyclassroom.com. נבדק ב-9 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tucker, Glenn. (1963). "Dawn like Thunder: The Barbary Wars and the Birth of the U.S. Navy". Indianapolis, Bobbs-Merrill. p. 293. OCLC 391442. (דרושה הרשמה לen:Questia Online Library)
↑  Keynes 2004, p. 191 (note 31)
↑  Tucker, Spencer. Stephen Decatur: A Life Most Bold and Daring. Naval Institute Press; 2005. ISBN 978-1-55750-999-4. p. xi
↑  Tucker, 2005, pp. 326–331
↑  Daugherty 2009, pp. 11–12.
↑  מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "קוברה 2", הוצאת משרד הביטחון, 2010, עמוד 210
↑  Battle of Derna
↑  "Treaty of Peace and Amity, Signed at Tripoli June 4, 1805". The Avalon project, Yale Law School.
↑  Herring, George C. From Colony to Superpower: U.S. Foreign Relations since 1776. New York: Oxford University Press, 2008. ISBN 978-0-19-507822-0. p. 100 (דרושה הרשמה באתר Questia)
↑  Tucker, 2005, p. 464.
↑  Gerard W. Gawalt, America and the Barbary Pirates: An International Battle Against an Unconventional Foe, U.S. Library of Congress
↑  Giovanni C Micali, Tripoli Monument at the U.S. Naval Academy in Annapolis, Maryland, dcmemorials.com
↑  Tucker, 2005, p. 332
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563333805171  LCCN: sh85140191  NARA: 10641041 
קומודור אמריקאי משלם דמי חסות לדיי אלג'יראי ב-1800
הסקונר "אנטרפרייז" לוכדת את הקטץ' "טריפולי"
הפריגטה האמריקאית "פילדלפיה" תקועה על שירטון בנמל טריפולי, אוקטובר 1803
השתלטות על ספינת-תותחים טריפוליטאית, 3 באוגוסט 1804
כיבוש העיר הטריפולטאית דרנה, אפריל 1805
הפריגטה "פילדלפיה" עולה באש, המעשה האמיץ ביותר של זמננו - הורציו נלסון
מסת"ב

| --- | --- |

ברקוד למסת"ב בן 13 ספרות
 שם מקוצר:  מסת"ב
 תאריך התחלה:  1970
 מספר ספרות:  13 (בעבר 10)
 ספרת ביקורת:  סכום משוקלל
 דוגמה:  978-3-16-148410-0
ברקוד של דאנאקוד. הדאנאקוד בן 7 ספרות, והברקוד מייצג גרסה בעלת 12 ספרות (אשר אינה מסת"ב).
מסת"ב (ראשי תיבות של מספר ספר תקני בין־לאומי) הוא המונח העברי ל־ISBN (ראשי תיבות של International Standard Book Number), שהוא קוד מזהה בין־לאומי, ייחודי למהדורה של ספר. בדרך כלל הוא מודפס על כריכתו האחורית של הספר, בספרות ובברקוד, כך שניתן לקרוא אותה בקופה רושמת באמצעות קורא ברקוד. כאשר ספר יוצא בשני סוגי כריכות, כריכה קשה וכריכה רכה, מקבל כל סוג מסת"ב משלו.
הקוד משמש בעיקר בקטלוגים מסחריים ובקטלוגים של ספריות.
היסטוריה

השיטה נוצרה בבריטניה בשנת 1966 על ידי רשת חנויות הספרים WH Smith, וכונתה בתחילה SBN) Standard Book Number). השיטה אומצה כתקן בין־לאומי ISO 2108 בשנת 1970. מזהה דומה, ה־ISSN) International Standard Serial Number), משמש לזיהוי כתבי עת.
בארבעים שנותיו הראשונות כלל המסת"ב עשר ספרות, והחל מ־1 בינואר 2007 הוא הוגדל ל־13 ספרות.
במסת"ב 10, הספרות מפוצלות לארבע קבוצות. גודל הקבוצות אינו קבוע. במסת"ב 13 נוספת בתחילת המספר קבוצה בת 3 ספרות.
במסת"ב 13: 978 או 979.
שפת המדינה אליה משתייך המו"ל:
זיהוי המו"ל
מספר סידורי לכותר אצל המו"ל
ספרת ביקורת (זו יכולה להיות לעיתים גם האות X).
בישראל

בכל מדינה יש נציג האחראי על הקצאת המסת"ב, המהווה נציג של סוכנות ISBN העולמית, הממוקמת בלונדון. בישראל נעשה הדבר על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל. הנציג מקצה לכל מו"ל מספר מזהה, ואת המספר הסידורי של הכותר נותן המו"ל בעצמו.
השימוש במסת"ב אינו מחייב, והמספרים ניתנים תמורת תשלום. יש מו"לים שמעדיפים לא לרכוש מספרים אלו.
המרכז לספריות וספרות בישראל הוא הנציג הבלעדי של הארגונים הבין־לאומיים לאספקת מספרים לפי התקן הבין־לאומי: ISBN לספרים ו־ISMN ליצירות מוזיקליות.
בישראל > דאנאקוד

בענף המו"לות הישראלי נפוץ השימוש גם בקוד אחר, הקרוי "דאנאקוד", והוא אינו קשור למסת"ב. חברת "ד.א.נ.א. מערכות", שהוקמה ב־1981, מנהלת ומקצה קודים אלה תמורת תשלום. לצד הקוד כתוב במילים "מסת"ב", "ISBN" או "דאנאקוד", כדי להסיר ספק באשר לסוגו. באמצעות הקוד האחיד מתאפשר שיתוף מידע בין מוציאים לאור לגופים אחרים העוסקים בסחר בספרים.
בנוסף, יוצרת החברה קטלוג ספרים עבריים בו משתמש כל גוף המעוניין בו, בין אם הוא מסחרי או לא. גם הספרייה הלאומית משתמשת במאגר שנוצר על ידי החברה כדי לקבל פרטים ראשוניים על הספרים העבריים החדשים היוצאים לאור.
הנרי ראת'בון

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1837 אולבני, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  14 באוגוסט 1911 (בגיל 74) הילדסהיים, פרוסיה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 מקום קבורה:  Stadtfriedhof Engesohde (הוצא מהקבר ב-1952)
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  יוניון קולג' 
 בן או בת זוג:  Clara Harris (1867–1883) 
 השתייכות:  ארצות הברית האיחוד
 תקופת הפעילות:  1861–1870 (כ־9 שנים)
 דרגה:   מייג'ור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקאית  קרב אנטיאטם  קרב פרדריקסברג  קרב קרייטר
 תפקידים אזרחיים
 עורך דין  קונסול ארצות הברית להנובר, גרמניה
 
הנרי ריד ראת'בון (באנגלית: Henry Reed Rathbone;‏ 1 ביולי 1837 – 14 באוגוסט 1911) היה קצין ודיפלומט צבאי אמריקאי שנכח ברצח לינקולן. ראת'בון ישב עם ארוסתו, קלרה האריס, ליד הנשיא ואשתו, מרי טוד לינקולן, כשג'ון וילקס בות' נכנס לחדר הנשיא בתיאטרון פורד וירה אנושות בראשו של לינקולן. כאשר ראת'בון ניסה למנוע מבות' לברוח מהמקום, בות' דקר אותו ופצע אותו קשה.
חייו

הנרי ראת'בון נולד באולבני, ניו יורק כאחד מארבעת ילדיו של ג'רד ל. ראת'בון, איש עסקים סוחר ואמיד, שלימים הפך לראש עיריית אלבני, ופולין ראת'בון (לבית פני). עם מות אביו בשנת 1845, ירש ראת'בון 200,000 דולר (שווה ערך ל-5,500,000 דולר בשנת 2019). אמו האלמנה, פאולין ראת'בון, נישאה לאיירה האריס בשנת 1848. איירה האריס מונה לסנטור מניו יורק לאחר שוויליאם סיוארד הפך למזכיר המדינה של הנשיא לינקולן. האריס היה אלמן עם ארבעה ילדים שאשתו לואיזה נפטרה גם בשנת 1845. כתוצאה מנישואים אלה, איירה האריס הפך לאב החורג של ראת'בון ובתו, קלרה האריס, הפכה לאחות החורגת של ראת'בון. למרות שסדרת האירועים יוצאת הדופן הזו הפכה אותם לאח ואחות חורגים, הם לא היו קשורים בדם. ראת'בון והאריס יצרו ידידות קרובה ובהמשך התאהבו. השניים התארסו זמן קצר לפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
ראת'בון למד משפטים ביוניון קולג' ועבד למשך זמן קצר בשותפות למשפטים באולבני לפני שנכנס לצבא האיחוד בתחילת מלחמת האזרחים. במהלך המלחמה שימש ראתבון כקפטן בגדוד החי"ר ה-12 והיה בקרב אנטיאטם וקרב פרדריקסברג. בסוף המלחמה הוא הגיע לדרגת מייג'ור.
חייו > רצח לינקולן

ב-14 באפריל 1865, ראת'בון וארוסתו קלרה האריס קיבלו הזמנה לראות הצגה בתיאטרון פורד מהנשיא אברהם לינקולן ואשתו מרי טוד לינקולן. בני הזוג, שהתיידדו עם הנשיא ואשתו מזה זמן מה, הוזמנו לאחר שיוליסס גרנט ואשתו ג'וליה, תומאס אקרט, וכמה אחרים סירבו להזמנה של גברת לינקולן.
במהלך ההצגה, בשעה 22:14 לערך, נכנס שחקן הבמה ג'ון וילקס בות' לחדר הנשיאותי וירה אנושות בראשו של לינקולן באקדח. כשראת'בון ניסה לתפוס את בות', בות' חתך את זרועו השמאלית של ראת'בון עם פגיון מהמרפק עד לכתפו. מאוחר יותר נזכר ראת'בון שהוא נחרד מהכעס שעל פניו של בות'. ראת'בון שוב אחז בבות' כשבות' התכונן לקפוץ מאדן החדר. הוא אחז במעילו של בות', וגרם לבות' ליפול במבוכה אל הבמה, כאשר אולי שבר את רגלו בגלל הנפילה, אם כי כמה תאורטיקני קונספירציה אמרו שהפציעה לא התרחשה עד זמן מאוחר יותר. בות' בכל זאת נמלט, ונשאר חופשי במשך 12 יום.
למרות פציעתו הקשה ליווה ראת'בון את מרי לינקולן לבית פיטרסן שמעבר לרחוב, לשם נלקח הנשיא. זמן קצר לאחר מכן הוא התעלף עקב איבוד דם. האריס הגיעה זמן קצר לאחר מכן והחזיקה את ראשו בחיקה בזמן שהוא שכב מחוסר הכרה. כאשר מנתח שביקר את לינקולן בדק אותו לבסוף, הוא הבין כי פצעו חמור ממה שחשבו בתחילה. בות' חתך אותו כמעט עד העצם וניתק עורק. ראת'בון נלקח הביתה בעוד האריס נשארה עם מרי טוד לינקולן כשהנשיא שכב גוסס בשמונה השעות הבאות. משמרת מוות זו נמשכה במשך הלילה עד הבוקר, עד אשר לינקולן נפטר בשעה 7:22 בבוקר ב-15 באפריל 1865.
קריירה דיפלומטית והידרדרות נפשית

אף על פי שהפצעים הפיזיים של ראת'בון נרפאו, מצבו הנפשי הידרדר בשנים שלאחר מותו של לינקולן, כאשר הוא ייסר על חוסר יכולתו לסכל את ניסיון ההתנקשות. הוא התחתן עם האריס ב-11 ביולי 1867, ולזוג נולדו שלושה ילדים: הנרי ריגס (נולד ב-12 בפברואר 1870, שלימים הפך לחבר קונגרס), ג'רלד לורנס (נולד ב-26 באוגוסט 1871) וקלרה פאולין (נולדה ב-15 בספטמבר 1872).
ראת'בון התפטר מהצבא בשנת 1870, לאחר שעלה לדרגת קולונל. לאחר התפטרותו, הוא התקשה למצוא עבודה ולשמור עליה בגלל חוסר היציבות הנפשית שלו. הוא השתכנע שהאריס איננה נאמנה. הוא גם התמרמר על תשומת הלב שהאריס הקדישה לילדיהם ועל פי הדיווחים איים על אשתו במספר הזדמנויות לאחר שהוא חשד שהיא הולכת להתגרש ממנו ולקחת את הילדים. עם זאת, הנשיא צ'סטר ארתור מינה את ראת'בון לקונסול בפרובינציית הנובר בשנת 1882. המשפחה עברה להתגורר בגרמניה, שם בריאותו הנפשית של ראת'בון המשיכה להידרדר.
ב-23 בדצמבר 1883 תקף ראת'בון את ילדיו בהתקף טירוף. ראת'בון ירה ודקר את אשתו למוות בעת שניסתה להגן על הילדים. ראת'בון דקר את עצמו חמש פעמים בחזהו בניסיון התאבדות. הוא הואשם ברצח אך הוכרז כמטורף על ידי רופאים לאחר שניסה לטעון שהרצח בוצע על ידי פורץ. הוא הורשע ונשלח למוסד למטורפים פליליים בהילדסהיים, גרמניה. ילדי הזוג נשלחו להתגורר אצל דודם ויליאם האריס בארצות הברית.
שנותיו האחרונות ומותו

ראת'בון בילה את שארית חייו במוסד. הוא נפטר ב-14 באוגוסט 1911 ונקבר ליד אשתו בבית העלמין העירוני בהנובר/אנגסודה. עם חלוף הזמן, הנהלת בית הקברות, שבדקה את התיעוד הנוגע לחלקות ללא פעילות או עניין משפחתי לאחרונה, החליטה בשנת 1952 כי ניתן להוציא את שתי קבוצות השרידים ולהיפטר מהן.
תיאורים

בקולנוע ובטלוויזיה ראת'בון הוצג על ידי:
ארל שנק בסרט חייו הדרמטיים של אברהם לינקולן (1924)
לויד ויטלוק בסרט האסיר של שארק איילנד (1936)
סטיב דארל בנסיך השחקנים (1955)
ג'ון קולר בקונספירציה של לינקולן (1977)
שון בולדווין בסרט "היום בו נורה לינקולן" (1998)
אנדי מרטין בסרט "הקונספירטור" (2010)
ג'וזף קרלסון בסרט הריגת לינקולן (2013)
הביוגרפיה של הנרי ראת'בון, ניסיונו בחיסול לינקולן ורצח קלרה האריס מכוסים בספר הלא-בדיוני "Worst Seat in the House: Henry Rathbone's Front Row View of the Lincoln Assassination" מאת קאלב סטפנס.
ראת'בון והאריס הם גם הנושאים של הספר Henry and Clara משנת 1994, רומן בדיוני היסטורי מאת תומאס מאלון.
בויאקה (אלבום)

בויאקה הוא אלבומם הראשון והאחרון של הרכב ההיפ הופ הישראלי בויאקה. האלבום יצא לאור ב-17 ביולי 2001 דרך פונוקול.
רקע

האלבום מתאפיין בשירי היפ הופ המשלבים הומור. האלבום לא הצליח מסחרית והלהקה התפרקה שנה לאחר מכן. מאוחר יותר נטען על ידי חברי הלהקה שאי ההצלחה נבעה מכך שהקדימו את זמנם מוזיקלית, למשל בשיר "מסיבויאקה" שבו שילבו במנגינה צלילים של בוזוקי, שהוא כלי נגינה ים תיכוני. היפ הופ המשלב מוזיקה מזרחית ומוזיקה ים תיכונית, הפך לז'אנר פופולרי שנתיים אחר כך ב-2004 בזכות ההרכב חיילי הנקמה וסאבלימינל.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | שוק שחור  | 0:08 |
| 2. | קומפלט  | 3:36 |
| 3. | טלנובלה  | 0:32 |
| 4. | מסיבויאקה  | 3:45 |
| 5. | כסף קל (עם מומי לוי)   | 2:28 |
| 6. | תעביר  | 0:05 |
| 7. | טרנטה  | 3:46 |
| 8. | וויקיד צ'יל  | 0:08 |
| 9. | קונטרה דיכאון (עם צ'ולו)   | 3:29 |
| 10. | פאקו  | 0:32 |
| 11. | טרף קל  | 2:34 |
| 12. | כסף 98  | 0:38 |
| 13. | יד אחת  | 2:26 |
| 14. | כוס כוס  | 0:38 |
| 15. | גואה  | 2:26 |
| 16. | תהודת זהות (עם צ'ולו, הרביעייה הפותחת, סילברדון, פישי הגדול, שאנן סטריט וסאבלימינל והצל)   | 7:48 |
| 17. | סלואו אחד  | 0:05 |
| 18. | מסיבויאקה היפ הופ רימיקס  | 3:41 |
דניאל ברוסטר

דניאל באו ברוסטר הבן (באנגלית: Daniel Baugh Brewster Jr.‏; 23 בנובמבר 1923 – 19 באוגוסט 2007) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת מרילנד. ברוסטר, דמוקרט, ייצג את מרילנד בסנאט האמריקאי מ-1963 עד 1969. קודם לכן שימש כחבר בבית הנבחרים של מרילנד בין השנים 1950 ל-1958 וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס השני של מרילנד בין השנים 1959 ל-1963. לאחר הקריירה שלו בסנאט, ובעקבות מאבק ממושך בבית המשפט, ברוסטר לא הגיש ערעור על אישום בגין עבירה של קבלת מענקים בלתי חוקיים.
ביוגרפיה > ראשית חייו, חינוך ושירות צבאי

ברוסטר נולד ב-23 בנובמבר 1923, במחוז בולטימור, מרילנד, באזור Green Spring Valley. הוא היה הבכור מבין שישה ילדים של אוטלי י. (וויקס) ודניאל באו ברוסטר.  ברוסטר נולד למשפחה עשירה ו"גדל בנוחות בחווה מסודרת להפליא במדינת ציד שועלים במרילנד". הוושינגטון פוסט תיאר אותו כ"יורש של ההון של Baugh Chemical". אביו נפטר כשהיה בן 10 שנים.
ביוגרפיה > ראשית חייו, חינוך ושירות צבאי > השכלה

ברוסטר התחנך בבית הספר גילמן בבולטימור ובבית הספר סנט פול בקונקורד, ניו המפשייר. הוא למד בקולג' באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס לפני כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, ברוסטר שוב למד בג'ונס הופקינס. לאחר מכן הוא נרשם לבית הספר למשפטים באוניברסיטת מרילנד, שם סיים תואר ראשון ביוני 1949.  הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בנובמבר 1949 והחל לעסוק בעריכת דין בטוסון, מרילנד.
ביוגרפיה > ראשית חייו, חינוך ושירות צבאי > שירות צבאי

בשנת 1942, ברוסטר התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא הוסמך כקצין ב-1943. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בזירת האוקיינוס השקט, כולל השתתפות בקרב גואם ובקרב אוקינאווה. על מעשיו במהלך המלחמה, הוא קיבל את עיטור כוכב הארד. הוא נפצע שבע פעמים, וקיבל את עיטור לב הארגמן וכוכב זהב במקום עיטור שני. הוא עזב את השירות הפעיל ב-1946 אך המשיך במילואים עד 1972, והגיע לדרגת קולונל.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בית הנבחרים של מרילנד (1950–1958)

ברוסטר, דמוקרט, נבחר כחבר בית הנבחרים של מרילנד בשנת 1950. בגיל 26, הוא היה אחד החברים הצעירים ביותר בבית המחוקקים של מרילנד בהיסטוריה. הוא שירת בבית הנבחרים עד 1958.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בית הנבחרים של ארצות הברית (1959–1963)

בשנת 1958, ברוסטר נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז השני של מרילנד, והביס את המועמד הרפובליקני, ג'יי פייף סימינגטון, הבן. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים בקונגרס ה-86 (1959–1961) ובקונגרס ה-87 (1961–1963), מכהנים בוועדת השירותים המזוינים של הבית ובוועדת המשנה בנושא כוח אדם צבאי, ניצול כוח אדם ותחבורה להגנה חירום. כחבר בבית, ברוסטר הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1960.