stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלבה
ההדחה והרצח

לאחר ששמע כי הוכרז כנגדו מרד, הסתגר במחנה בין חייליו, אך משסיפרו לו סיפור כוזב כי המרד דוכא, יצא לכיוון הפורום, ואז תפסו אותו הקושרים ורצחוהו. מילותיו האחרונות של גלבה היו "דקור אותי אם זה יעזור לרומאים". הוא שימש בתפקידו שבעה חודשים בלבד.
החלטת הסנאט להקים לו מצבה במקום בו נרצח בוטלה על ידי אספסיאנוס, "כי נודע לו שגאלבה שלח מהיספניה (ספרד) רוצחי-חרש שיתנקשו בחייו ביהודה (באותה התקופה הוא שהה שם במסגרת מלחמתו לדיכוי המרד הגדול)".
לקריאה נוספת

סווטוניוס, תרגום: ד"ר אלכסנדר שור, חיי שנים-עשר הקיסרים, תל אביב: מסדה, תשי"ט (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, גאלבה, 4: "בחווילה המתנוססת על ראש גבעה ליד טאראקינה, שמאלה מן הדרך בואכה פוּנדי".
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, גאלבה, 23.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298200905171  PLWABN: 9810660845205606  BNE: XX1435294  BnF: cb14893746x (data)  CANTIC: a10795820  GND: 118716166  HDS: 010335  ISNI: 0000 0001 0798 2658  LCCN: n50015482  NKC: jn20000700580  NLA: 53004816  NTA: 071511326  RERO: 02-A010086572  SELIBR: 187868  SUDOC: 050608185  Trove: 1533200  ULAN: 500355698  VcBA: 495/106851  VIAF: 27034761   WorldCat (עם VIAF): 27034761 
מטבע שהוטבע בתקופת שלטונו של גלבה
שלום רובשקין

| --- | --- |

שלום מרדכי רובשקין באירוע לציון שנה לשחרורו מהכלא
 לידה:  6 באוקטובר 1959 (בן 65) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ידוע בשל:  הרשעתו בהונאה והלבנת הון
 מקצוע:  איש עסקים
 מעסיק:  אגריפרוססורס 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שלום מרדכי הלוי רובשקין (נולד בכ"ח בתשרי תש"כ, 30 באוקטובר 1959) הוא יהודי אמריקאי, חסיד חב"ד, שניהל מפעל לייצור בשר כשר בארצות הברית שהיה הגדול מסוגו בעולם. ב-2009 הורשע בהונאת בנק ונשפט ל-27 שנות מאסר, שוחרר מהכלא בדצמבר 2017, לאחר שנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, המתיק את עונשו.
ביוגרפיה

רובשקין נולד בניו יורק לאברהם אהרן (אנ') ורבקה רובשקין. בשנת תשמ"א (1981) התחתן עם לאה לבית גולדמן. למד בכולל אברכים בשכונת קראון הייטס, לאחר כשנה התחיל לעבוד יחד עם אביו באטליז כשר בשכונת בורו פארק, בהמשך יצא לשליחות לאטלנטה. לרובשקין עשרה ילדים.
הקמת המפעל

מפעל הבשר הגדול, אגריפרוססורס, הוקם על ידי אביו שהיה בעל אטליז בברוקלין. בשנת 1989 קנה אביו מפעל בשר באיווה שעמד לפני פירוק, השקיע את כל כספו בביסוס המפעל ועד מהרה נהפך למותג בשר כשר מוביל בארצות הברית. בשנות ה-90 המפעל גדל והתרחב והחל לשווק בשר בכל ארצות הברית. בשנותיו האחרונות היה המפעל אחראי על כ-60 אחוזים משוק הבשר הכשר בארצות הברית וכ-40 אחוז משוק העופות.
המעצר

ב-12 במאי 2008 פשטו מאות שוטרים בליווי מסוקים על המפעל בפוסטוויל בחיפוש אחר עובדים זרים לא חוקיים. בפשיטה נעצרו כארבע מאות עובדים שנחשדו כשוהים בארצות הברית בניגוד לחוק. קרוב ל-300 עובדים הועמדו לדין על זיוף מסמכי הגירה. בספטמבר 2008 הוגש כתב אישום נגד רובשקין על העסקה ביודעין של עובדים לא חוקיים. האישומים בפרשה נזנחו, לאחר שרובשקין נדון ל-27 שנות מאסר וקנס של 31 מיליון דולר על הונאה והלבנת הון.
משפט נוסף, שעסק בהעסקת קטינים בניגוד לחוק, הסתיים בזיכויו של רובשקין. האישומים נגד המפעל, שהפסיק לפעול באוקטובר 2008 וכעבור ימים אחדים הגיש בקשה לפשיטת רגל, הסתיימו בהרשעה במסגרת הסדר טיעון.
הפשיטה נעשתה לאחר עבודת חקירה מאומצת ויסודית שארכה שמונה חודשים, אך לאחר הפשיטה התווספו עוד ועוד סעיפי אישום בעניין הלבנת הון והונאת בנקים, בסופו של דבר החליטה התביעה להתמקד בעבירות הללו ולא לסבך את המשפט בסעיפי האישום בדבר העסקה שלא כחוק. בכתב האישום נטען שבהנחיית רובשקין, מיליוני דולרים שנועדו לשמש ביטחונות להלוואה בנקאית שקיבלה חברת אגריפרוססורס, הועברו במרמה לחשבון אחר, שבו שמשו להגדלת הכנסותיה של החברה, ושלאחר מכן הורה רובשקין למחוק את הרישומים של תנועות אלה.
בקשתו של רובשקין להשתחרר בערבות נדחתה על ידי בית המשפט, בנימוק שיש חשש שרובשקין ינסה להימלט לישראל. החשש התבסס על כך שבביתו של רובשקין נמצא תרמיל ובו 20,000 דולר במזומן ודרכונים, והשופט הביא בחשבון גם את חוק השבות הישראלי, המעניק אוטומטית אזרחות ישראלית ליהודי העולה לישראל. החלטה זו בוטלה על ידי השופטת לינדה ריד, ששחררה אותו בערבות של 500,000 דולר תוך הטלת הגבלות אחדות עליו.
בשנת 2009 נמכר המפעל לאיש העסקים הרשי פרידמן מקנדה ולחתנו דניאל הירש בסכום של 8.5 מיליון דולר. ומאז אין למשפחת רובשקין קשר עם המפעל.
מהלך המשפט

רובשקין הורשע בבית משפט פדרלי בנובמבר 2009 בשמונים וששה סעיפי אישום על הונאות כספיות, לאחר מכן התקיים משפט נפרד בעניין העסקת מסתנני עבודה, במשפט זה החליטה השופטת לפטור את רובשקין לאחר בקשת התביעה, זאת כדי לקצר את הליכי המשפט.
ב-21 ביוני 2010 גזרה שופטת בית המשפט המחוזי באיווה, לינדה ריד, עונש של עשרים ושבע שנות מאסר על רובשקין. השופטת פרסמה את החלטתה יממה קודם להקראת פסק הדין, זאת כדי למנוע את התגובה הקשה בהקראת פסק הדין בבית המשפט.
עורכי דינו של רובשקין הגישו בקשה למשפט חוזר וטענו כי היה על השופטת לפסול את עצמה מלדון בתיק מכיוון שהייתה מעורבת בחקירת הפרשה, השופטת החליטה לא לקבל את הטענה. בינואר 2011 הגישו פרקליטיו ערעור לבית המשפט לערעורים בארצות הברית מחמת טענה זו, אך גם ערעור זה נדחה. בשנה זו שלחו ארבעים וחמישה חברי קונגרס מכתב לתובע הכללי של ארצות הברית, אריק הולדר, ובו ביקשו ממנו לחקור את אופן הטיפול בתיק.
ב-30 בינואר 2014 הגישו עורכי דינו של רובשקין ערעור חדש לבית המשפט הפדרלי בניו יורק הטוען שהיו פגמים חמורים בהליך השיפוטי. הטענה המרכזית בערעור היא שהשופטת ריד שחרצה את דינו, הייתה צריכה לפסול את עצמה מלדון בעניינו, לאחר שהייתה שותפה במשרד עורכי הדין שטיפל בתביעה נגדו.
תמיכת הציבור

חרדים מכל החוגים בארצות הברית התלכדו סביב משפטו של רובשקין. בערים רבות נערכו עצרות תמיכה בו ונאסף כסף רב לכיסוי הוצאות המשפט. מלבד זאת החליטו להגיש בקשה לנשיא ברק אובמה לחקור את התנהגות בית המשפט בפרשה. על הבקשה חתמו למעלה מ-52 אלף איש. תגובת הבית הלבן הייתה כי עקב הפרדת הרשויות הוא אינו יכול לעשות כן.
גורמים חרדיים האשימו את המשטרה ואת השופטת באנטישמיות וברצון לפגוע בשמירת הכשרות בארצות הברית.
במהלך אותם ימים הוציאו קליפ תמיכה ברובשקין ומשפחתו תחת השם אחדות למען הצדק בו התארחו גדולי הזמרים החסידיים, בהם מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי וליפא שמלצר.
שחרורו

ב-20 בדצמבר 2017, לאחר 8 שנים בכלא, המתיק הנשיא דונלד טראמפ את דינו של רובשקין וקצב את עונשו לשמונה שנות מאסר, אותן כבר ריצה, ובכך איפשר את שחרורו.
קציבת העונש לוותה בתמיכה חוצת מפלגות בקונגרס, בהם של מנהיג המפלגה הרפובליקנית בסנאט אורין האץ' ומנהיגת המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים ננסי פלוסי. שחרורו המוקדם של רובשקין היה פתאומי ועורר גלי שמחה וריקודים בקרב יהודים חרדים מכל החוגים. בסמוך לשחרורו הגיע למרכז חב"ד העולמי – 770, שם עלה לתורה וברך הגומל. רובשקין נפגש עם גדולי האדמו"רים בניו יורק, שבעת מאסרו תמכו בו והפעילו קשרים בקרב אנשי עסקים בארצות הברית עד לשחרורו.
לכבוד שחרורו, הוציאו הזמרים החסידיים יעקב שוואקי ובני פרידמן סינגלים הנקראים א ב ג, שהמילים בהם מסכמות את הערכים שהחזיקו אותו בשנות מאסרו- אמונה, ביטחון וגאולה.
באלול תשע"ח, 2018 ביקר לראשונה בישראל. במהלך ביקורו הגיע אל בתי גדולי הרבנים ואל המקומות הקדושים "כדי להודות על הנס"..
ב-2019 יצא בהוצאת "אורות" ספר הקומיקס "רובשקין - נגד כל הסיכויים". הספר, פרי עטה של רעות חלילי, מגולל את סיפור מאסרו ושחרורו של רובשקין.
ספריו

בזמן מאסרו חיבר רובשקין שני ספרים:
inside out, התכתבויותיו עם תלמידים בישיבת דרכי תורה בדטרויט, יצא גם ביידיש בשם קול שלום מרדכי
רב ביטחון, חמישה כרכים
"שלום מרדכי רובשקין- הסיפור המלא"- בנו, געציל רובשקין פרסם בשנת 2024 ספר בעברית (מתורגם מספר שיצא באנגלית בשנת תשפ"א) עם הסיפור המלא של אביו ובו פירט בהרחבה את פרטי הסיפור מנקודת מבטו של אביו. הספר יצא בהוצאת קולמוס, בסוף הספר מובא אוסף של תמונות של גדולי ישראל איתם נפגש אחרי השחרור.
לקריאה נוספת

געציל רובשקין, שלום מרדכי רובשקין: אמונה, ביטחון, גאולה (תרגמה מאנגלית: טובה מש), ישראל: קולמוס, תשפ"ד
מנחם כהן, משה מרינובסקי, חג החירות במדי אסיר, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1601, פסח תשע"ה
בנצי ששון, מן המיצר קראתי, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1702, פסח תשע"ז
הערות שוליים

↑  יענקי פרבר, האסיר החב"די שלום רובשקין שוחרר מבית הכלא בארצות הברית, באתר בחדרי חרדים, ‏21 בדצמבר 2017
↑  המבשר מוסף "קהילות", גיליון 420 עמוד 6
↑  Large Iowa Meatpacker in Illegal Immigrant Raid Files for Bankruptcy, הניו יורק טיימס, 5 בנובמבר 2008
↑  Jeff Reinitz, Jury foreman explains Rubashkin verdict, June 8, 2010, Waterloo-Cedar Falls Courier;
Jeff Reinitz, Moral stakes in Rubashkin child labor case were high, both sides say, June 9, 2010, Waterloo-Cedar Falls Courier
↑  David Franzman (14 בנובמבר 2008). "Agriprocessors Former Plant Manager Arrested Again". KCRG-TV News. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lynda Waddington (20 בנובמבר 2008). "Judge: No Bail For Rubashkin". Iowa Independent. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jens Manuel Krogstad (28 בינואר 2009). "Rubashkin freed on $500,000 bail". Waterloo Cedar Falls Courier. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  כתב בחדרי חרדים, משחטת רובשקין נמכרה ב-8.5 מיליון דולר, באתר בחדרי חרדים, 21 ביולי 2009
↑  ניצן ארליך, ‏רובשקין נשלח ל-27 שנות מאסר; ישלם 31 מ' דולר, באתר כיכר השבת, 21 ביוני 2010
↑  New Questions About Judge's Impartiality In Rubashkin Case
↑  חיים לב, ברוקלין: ערעור חדש בפרשת רובשקין, באתר ערוץ 7, 2 בפברואר 2014
↑  גלריית תמונות היהדות החרדית למען רובשקין
↑  הופיע בעיתונות החרדית של אותה תקופה - דרוש מקור מדויק
↑  ב. בניסני, ‏המוזיקה החסידית התאחדה בקליפ נדיר למען אסיר אחד, באתר כיכר השבת, 08.10.2010
↑  "President Trump Commutes Sentence of Sholom Rubashkin | The White House". The White House (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-12-21.
↑  הנשיא טראמפ משחרר את שלום רובשקין
↑  במרכז חסידי חב"ד העולמי רקדו מאות אנשים עם פרסום שחרורו ועד אור הבוקר. ראו גם: יענקי פרבר, ברחובות, במטוסים ובגגות • כך חגגו בארה"ב את שחרור רובשקין • צפו, באתר בחדרי חרדים, 21 בדצמבר 2017
↑  ישראל כהן, ‏הפגישה והסיוע: הקשר בין האסיר והאדמו"ר, באתר כיכר השבת, 25.12.2017
↑  אבי כץ, הרב שלום רובשקין התפלל בכותל – ופתח בביקורים אצל גדולי ישראל, באתר חרדים10, 18 באוגוסט 2018
↑  "הוא חזק": עורך הספר של רובשקין מדבר לראשונה col כ"ח אדר תשע"ו
↑  משה מרינבסקי, התלמידים של רובשקין, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1703, כ"ה ניסן תשע"ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603497905171  LCCN: no2018152076  VIAF: 39154196799220112352   WorldCat (עם VIAF): 39154196799220112352
מנחם אורן (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1902 רוז'ינוי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בדצמבר 1962 (בגיל 60) תל אביב-יפו, ישראל 
 הישג בולט:  אלוף הראשון בשחמט של מדינת ישראל
 מקצוע נוסף:  מתמטיקאי 
 מדינה:  פולין,ישראל
 הערות:  יהודי
 
מנחם אורן, לשעבר מייצ'סלב (מנדל) חבויניק (Mieczysław Chwojnik;‏ 16 בינואר 1902 - 1 בדצמבר 1962) היה שחמטאי יהודי, חבר הנבחרת האולימפיות בשחמט של פולין וישראל, והאלוף הראשון בשחמט של מדינת ישראל ומתמטיקאי.
ביוגרפיה

אורן נולד באימפריה הרוסית, ברוז'ינוי (כעת בבלארוס), ולאחר התפרקות האימפריה הרוסית היה לאזרח פולין והשחמטאי החזק ביותר בקרקוב. ב-1930 עזב את קרקוב לרובנו. עם הפלישה הסובייטית לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה סופחה רובנו לברית המועצות ואורן הפך לאזרח סובייטי. הוא שהה בימי המלחמה בברית המועצות ואחרי המלחמה שב לפולין.
ב-1949 עלה לישראל דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה, עיברת את שמו והיה למורה לפיזיקה בגימנסיה הרצליה ובבית הספר תיכון עירוני ה' (תל אביב). כיהן כיו"ר המועצה של ארגון המורים התיכוניים ובתפקידו זה קידם את הרפורמה בה הונהגה חטיבת הביניים.

 ד"ר אורן היה לשחמטאי הבולט בשנותיה הראשונות של המדינה.
ב-1951 זכה באליפות השחמט הראשונה של ישראל, בגיל 49. וקיבל את הפרס מראש הממשלה באותה עת, דוד בן-גוריון. לאחר מכן ערך מסע משחקים סימולטניים ברחבי הארץ, שכל הכנסותיו היו קודש לנסיעת נבחרת ישראל לאולימפיאדה שנערכה בהלסינקי ב-1952. בשל מדיניות הקיצוב נסיעת הנבחרת התאפשרה רק הודות לכך.
מנחם אורן נפטר ב-1 בדצמבר 1962 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הישגים בולטים

1919, 1925, 1926 - זכה באליפות קרקוב
1926 - זכה בטורניר Nowy Dziennik, שנערך בקרקוב
1929 - סיים עם 4.5 נקודות מ-5 משחקים בלוח הראשון של קרקוב באליפות פולין הראשונה לקבוצות
1938 - זכה באליפות רובנו
1950, 1951, 1952 - זכה באליפות תל אביב
1951 - זכה באליפות ישראל
1952 - זכה בתחרות אמנים.
הופעות באולימפיאדות השחמט

מנחם אורן השתתף 4 פעמים באולימפיאדות השחמט: פעם אחת ייצג את פולין, ושלוש פעמים את ישראל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1928 | 4 | פולין | 6 מ-11 | 2+ 2= 5- | 54.5 | 3 קבוצתי (מדליית ארד), 28 אישי |
| 1952 | 2 | ישראל | 7.5 מ-13 | 6+ 3= 4- | 50.7 | 11 קבוצתי, 7 אישי |
| 1954 | 3 | ישראל | 8.5 מ-12 | 7+ 3= 2- | 70.8 | 7 קבוצתי, 4 אישי |
| 1956 | 4 | ישראל | 4 מ-8 | 2+ 4= 2- | 50 | 12 קבוצתי |

משחקו באולימפיאדת 1954 בו שיחק בשחור נגד נילסן, הקריב מלכה וניצח, פורסם בעולם כמשחק היפה ביותר באולימפיאדה.
הערות שוליים

↑  ד"ר אורן - אלוף השחמט של ישראל, דבר, 1 באפריל 1951
↑  מנחם אורן באתר GRAVEZ
↑  שלמה קנדלשיין, אורן בצמרת: ד"ר מנחם אורן, אלוף השחמט הראשון של מדינת ישראל, הוצאת רשפים, תל אביב, 1989, עמ' 82-83
↑  Jewish Chess History, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399249805171  ISNI: 0000 0004 1608 6734  NTA: 216029147  VIAF: 281942499   WorldCat (עם VIAF): 281942499
דסטיני צ'וקוניארה

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 2002 (בת 22) בירקירקארה, מלטה 
 מוקד פעילות:  מלטה 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 סוגה:  פופ, אר אנד בי, מוזיקת נשמה
 שפה מועדפת:  אנגלית, מלטית 
 כלי נגינה:  קול
 פרסים והוקרה:  Midalja għall-Qadi tar-Repubblika 
 destiny.mt
 פרופיל ב-IMDb
 
דסטיני צ'וקוניארה (במלטזית: Destiny Chukunyere; נולדה ב-29 באוגוסט 2002) היא זמרת מלטזית שהתפרסמה לראשונה באירוויזיון הילדים 2015, בו זכתה במקום הראשון עם השיר "Not My Soul". היא נבחרה לייצג את מלטה באירוויזיון 2020,  אך בעקבות מגפת הקורונה, התחרות בוטלה. בהמשך, הוכרזה כנציגה המלטזית לאירוויזיון 2021. צ'וקוניארה ביצעה את השיר "Je me casse" בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2021 ובגמר אירוויזיון 2021 והגיעה למקום השביעי.
ביוגרפיה

דסטיני צ'וקוניארה נולדה ב-29 באוגוסט 2002. היא חיה בעיר בירקירקארה ולמדה בבית ספר תיכון בעיר. אביה הוא ניגרי בן שבט האיגבו, ואימה היא מלטזית. יש לה שני אחים הצעירים ממנה.
עוד לפני השתתפותה בתחרות אירוויזיון הילדים 2015, השתתפה צ'וקוניארה במספר תחרויות ובהן "פסטיבל סאן רמו-ג'וניור" באיטליה.
קריירה > אירוויזיון הילדים 2015

ב-11 ביולי 2015 זכתה צ'וקוניארה בייצוג מדינתה בתחרות אירוויזיון הילדים בתחרות גמר לאומי שהתקיימה בולטה.
היא ייצגה את מלטה בתחרות ב-21 בנובמבר בסופיה, בולגריה. צ'וקוניארה זכתה באירוויזיון הילדים עם שירה "Not My Soul" שנכתב בשבילה על ידי אלטון זרב ומוקסו. זכייתה היא זו עם הניקוד הרב ביותר, 185 נקודות. היא שברה את השיא שנקבע על ידי הספרדייה מריה איסבל בשנת 2004.
ב-13 בדצמבר באותה השנה זכתה צ'וקוניארה בעיטור אזרחי מלטזי מטעם נשיא מלטה.
קריירה > גוט טאלנט

צ'וקוניארה התמודדה בשנת 2017 בתוכנית "Britains Got Talent" בעונתה האחת עשרה. היא הגיעה לחצי הגמר בו התמקמה במקום השישי והודחה מהתחרות.
קריירה > אירוויזיון 2019

בשנת 2019 שימשה צ'וקוניארה כזמרת ליווי של מיקלה פאצ'ה, שהופיעה באירוויזיון 2019 בתל אביב.
קריירה > אירוויזיון 2020 ו-2021

בשנת 2020 החליטה צ'וקוניארה להתמודד על ייצוג המדינה כזמרת ראשית ונרשמה לעונה השנייה של התוכנית "אקס פקטור מלטה". ב-8 בפברואר 2020 זכתה בתוכנית וזכתה לייצג את מלטה באירוויזיון שיתקיים ברוטרדם, הולנד. צ'וקוניארה הייתה אמורה לשיר בתחרות את השיר "All of My Love" אך ב-18 במרץ נודע כי התחרות בוטלה לאור מגפת הקורונה.
מאוחר יותר הודיעה רשות השידור המלטזית TVM כי צ'וקוניארה תמשיך ותייצג את מלטה באירוויזיון 2021 עם השיר "Je Me Casse". ב-18 במאי 2021, ביצעה צ'וקוניארה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום הראשון עם 325 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה דסטיני למקום השביעי עם 255 נקודות.
הערות שוליים

↑  Who is Destiny Chukunyere?, אתר רשות השידור המלטזית, 4 במרץ 2016
↑  ג'ורג' סרמונה, "Xħin rebħet binti, aġixxejt qisni rbaħt logħba futbol" - Ndubisi Chuckunyere, אתר ניוזבוק, 12 ביולי 2015
↑  Here are the ten qualifiers of the first semi at Eurovision 2021!
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9154 1135  MusicBrainz: 2b8201ce-7799-4e2c-9cfe-b9b21c55d48d  VIAF: 368163706525929420533   WorldCat (עם VIAF): 368163706525929420533
ג'ני לבל

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1927 אלכסינאץ, סרביה 
 פטירה:  21 באוקטובר 2009 (בגיל 82) 
 מדינה:  ישראל 
 
ג'ני לבל (בסרבו-קרואטית: ז'ני לבל, Ženi Lebl ,Жени Лебл; ‏20 ביוני 1927 – 20 באוקטובר 2009) הייתה עיתונאית, סופרת, מתרגמת והיסטוריונית, חוקרת יהדות יוגוסלביה ישראלית ילידת סרביה. רנטגנאית במקצועה.
קורות חיים

ג'ני נולדה בעיירה אלכסינאץ (Aleksinac) שבמחוז נישאבה (Nišava) בסרביה לאנה ולאון, מהנדס ולויטננט קולונל במילואים. אמה נשלחה למחנה הריכוז סיימישטה ושם מצאה את מותה במשאית גז. אביה נשבה על ידי הגרמנים. אחיה הצטרף לכוחות הפרטיזנים לאחר שהות במחנה הריכוז ראב.
היא מצאה מקלט תחת שם בדוי בעיר ניש, שם הוסתרה אצל ילנה גלבשקי והשתיים עמלו על הדפסת פמפלטים פרטיזנים עד שנעצרו בפברואר 1943. גלבשקי הוצאה להורג ולבל נשלחה לגרמניה ונכלאה בבתי כלא ובמחנות ריכוז בעוד שאף אחד לא ידע על זהותה האמיתית. ב-1945 היא שוחררה מכלא הגסטפו בברלין וחזרה לבלגרד.
עם שובה לבלגרד סיימה לבל בית ספר תיכון ובהמשך למדה משפטים, דיפלומטיה ועיתונאות באוניברסיטת בלגרד. במקביל עבדה בעיתון "פוליטיקה", אך אחד מעמיתיה לעבודה, שחשק במשרתה, הפליל אותה כשסיפרה בדיחה תמימה על המרשל טיטו. בשל כך נכלאה במשך שנתיים וחצי בגולאג היוגוסלבי גולי אוטוק (Goli Otok). בעקבות תקופה זו, הסופר היוגוסלבי דנילו קיש ערך ב-1989 בישראל ראיון (בשם "Goli Život") עמה ועם אסירה-לשעבר יהודייה נוספת, אווה פאניץ'.
בספטמבר 1954, לאחר שלוש שנים שבהן סירבו השלטונות לאפשר לה לצאת מן המדינה, עלתה לבל לישראל. היא למדה בבית הספר להכשרת טכנאי רנטגן בחיפה, ולאחר מכן עבדה שנים אחדות בבית החולים פוריה. מאוחר יותר עבדה כמרצה וניהלה את בית הספר לרדיוגרפיה בבית החולים איכילוב.
לצד זאת, חקרה לבל את תולדות יהודי יוגוסלביה וכתבה עשרות ספרים ומאמרים בעברית ובסרבו-קרואטית. על מחקרה ההיסטורי זכתה ב-26 פרסים בתחרויות אנונימיות של איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה. חלק ממחקרה נעשה במסגרת פעילות התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר והיא שימשה כעורכת ביטאון ההתאחדות. לבל גם עסקה בתרגום ספרות עברית לסרבו-קרואטית, תרגומיה פורסמו בכתבי-עת ספרותיים בארצות יוגוסלביה לשעבר.
פרסומים בעברית > ספרים

הסיגלית הלבנה: שנתיים וחצי בגולאג היוגוסלבי לנשים, תל אביב: עם עובד, 1993.
פתאום שונה פתאום אחרת: סיפורה של נערה יהודייה ביוגוסלוויה הכבושה, ירושלים: יד ושם, 1997.
גאות ושבר: פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, ירושלים: מורשת – ועד עדת הספרדים ועדות המזרח, 1986.
(עורכת), חיילים יהודים מיוגוסלביה: כשבויי מלחמה בגרמניה הנאצית, אלבום זיכרון במלאת יובל לשחרור 1945–1995, תל אביב: ארגון ותיקי מלחמת העולם השנייה בישראל – הקבוצה היוגוסלבית, 1995.
חאג' אמין וברלין, תל אביב: חמו"ל, תשנ"ו 1996.
אתמול, היום: יוצאי יוגוסלביה לשעבר בבניין הארץ, תל אביב: התאחדות עולי יוגוסלביה-לשעבר בישראל, 1999.
עד 'הפתרון הסופי': היהודים בבלגראד 1521–1942, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2006.
פרסומים בעברית > מאמרים

"לתולדות יהודי יוגוסלאביה", פעמים 8, תשמ"א, עמ' 115–121. [ביקורת על: Freidenreich, Harriet Pass, Jews of Yugoslavia: A Quest for Community, Jewish Publication Society of America, 1979]
"מונסטיר, קהילה שהייתה ואיננה עוד", במערכה 258, תשמ"ב, עמ' 15, 29.
"תערוכת העיתונות היהודית ביוגוסלביה, 1888-1941", פעמים 12, תשמ"ב, עמ' 140–142. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"הטרגדיה של יהודי בלגראד בשנת 1688", שבט ועם ה (י), תשמ"ה, עמ' 110–128.
שואת יהודי יוגוסלאביה: הקהילות במאקדוניה, פירוט וחבל קוסובו, פעמים 27, תשמ"ו, עמ' 72–75.
"הדומה בלגראד לירושלים?", קתדרה 58, תשנ"א, עמ' 70–73. [תעודה]
"'חולה אהבת ירושלים': ר’ יהודה אלקלעי - הרקע הפוליטי והקהילתי לפועלו", פעמים 40, תשמ"ט, עמ' 21–48.
"הדפוס היהודי בבלגראד 1837-1905", פעמים 52, תשנ"ב, עמ' 116–139. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"חאג’ אמין אל-חוסייני, המופתי הירושלמי: פושע מלחמה", דימוי 8, תשנ"ד, עמ' 28–32.
"עברית בחוצות מונאסטיר הנחרבת: ר' שבתי ג'אאין – תולדותיו של רב, מהפכן, ומחזאי ציוני בלאדינו", דימוי 11, תשנ"ו, עמ' 22–29.
"שתי פורענויות ביהודי ראגוזה: שתי עלילות דם שהתרחשו בראגוזה, האחת בתחילת המאה ה-16 והשנייה מאה עשרים שנה לאחר מכן", דימוי 13(ב'), תשנ"ו, עמ' 22–28.
"שואת יהודי יוגוסלביה", בשביל הזיכרון 33, תשנ"ט, עמ' 41–45.
"מיהו יהודי יוגוסלבי", פעמים 82, תש"ס, עמ' 179–183. [ביקורת על: Gordiejew, Paul Benjamin, Voices of Yugoslav Jewry, State University of New York Press, 1998]
"נוכחות חזקה", פעמים 105–106, תשס"ו, עמ' 266–277. [ביקורת על: דינה קטן בן-ציון, נוכחות והיעלמות: יהודים ויהדות ביוגוסלביה לשעבר בראי הספרות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ב] (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"ידיד ציוני בפרלמנט העות’מאני: סיפורו הנשכח של דימיטר ולאכוב ה"ציוני" המקדוני מסלוניקי", עת־מול 209, תש"ע, עמ' 4–7.
לקריאה נוספת

בצלאל, יצחק, "לזכרם: גני לבל", פעמים 122–123, תש"ע, עמ' 222–225.
לבל, אניה ולבל, אלכסנדר (עורכים), ג'ני: [לזכרה היקר של ג'ני לבל – סופרת וחוקרת תולדות יהודי יוגוסלביה, 1927–2009] (תרגום: בן-ציון, דינה קטן), בלגרד – תל אביב: צ'יגויה, 2013.
על "גאות ושבר: פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית"
צבי לוקר, "שני מחקרים על היהדות הספרדית ביוגוסלאביה", פעמים 31, תשמ"ז, עמ' 163–165. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  ורד לוי-ברזילי, בחירתה של אווה, באתר הארץ, 8 ביולי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302766005171  PLWABN: 9810542970005606  GND: 119123517  ISNI: 0000 0000 7327 1259  LCCN: n90710914  NKC: js2015888961  NTA: 158740386  SUDOC: 10444505X  VIAF: 246349620   WorldCat (עם VIAF): 246349620
אלכסיי קורז'וקין

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1835 (יוליאני) Uktussky plant, Yekaterinburgsky Uyezd, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 באוקטובר 1894 (יוליאני) (בגיל 59) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1863) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 (1883)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 (1883) 
 
אלכסיי קורז'וקין (ברוסית: Алексей Корзухин; ‏1835 – 1894) היה צייר ז'אנר רוסי.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה של מחפשי זהב ליד יקטרינבורג. בצעירותו עבד במפעל רכבות מקומי ובמטבעה.  הוא התחיל לצייר כשהיה עדיין ילד ולכן, בשנת 1858, הוא נכנס לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות יפות, שם למד אצל פיוטר באסין ופיודור ברוני. בשנת 1861 הוענק לו מדליית זהב וקצבה עבור הוצאות נסיעה.
עם זאת, בשנת 1863, הוא הפך לחבר בקבוצת "מרד הארבעה עשר", קבוצת סטודנטים שהעדיפה את הריאליזם ומחו על התעקשותה של האקדמיה לצייר בסגנון קלאסי. הוא והאחרים פרשו מהאקדמיה, קיבלו את הכינוי "אמן סוג ב'". זמן קצר לאחר מכן הצטרף לקומונה אמנותית, ונשאר איתם עד שהתפרקו ב-1871. הוא גם הפך לחבר ב"אגודת תערוכות אמנות נודדות" (Peredvizhniki) ולימד רישום ב"חברה האימפריאלית למען עידוד האמנויות".
בשנת 1865, ציורו "התעוררות בבית הקברות בכפר" זיכה אותו בדרגת "אמן מהשורה הראשונה", ושלוש שנים לאחר מכן, הוא זכה בתואר "אקדמאי".
בנוסף לציורי חיי היום-יום יצר דיוקנאות ועבודות דתיות. אלה כוללים אייקונים ותיאורים של ארבעת האבות של הכנסייה בקתדרלת ישו המושיע; ציורי קיר בקתדרלת ההתעלות, ושלוש עשרה תמונות עבור קתדרלת המולד, בריגה. הוא גם הציג תערוכות רבות, כולל התערוכה הבינלאומית השנתית השנייה בלונדון (1872), התערוכה העולמית בווינה (1873) ותערוכת המאה בפילדלפיה (1876).
הוא היה עד להתנקשות בצאר אלכסנדר השני ב-1881. הדבר הביא להלם עצבי חמור והוא מעולם לא התאושש לחלוטין מבריאותו.
הערות שוליים

↑  "Корзухин Алексей Иванович" in the Great Soviet Encyclopedia, General editor: Alexander Prokhorov, Moscow, 1973, Vol.13 "Конда — Кун" [1]
↑  RusArtNet: Brief biography
↑  Русские художники. Корзухин Алексей Иванович., www.artsait.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810693518505606  ISNI: 0000 0000 6707 5040  LCCN: nr92014345  RKD: 211956  ULAN: 500120582  VIAF: 58943671   WorldCat (עם VIAF): 58943671