stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2008/2009 בפרמייר ליג

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  16 באוגוסט 2008 – 24 במאי 2009 (282 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  מנצ'סטר יונייטד
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  942 (2.48 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  13,524,978 (35,592 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צרפת ניקולא אנלקה   (19 שערים)
 השחקן המצטיין:  סרביה נמניה וידיץ'
 → 2007/20082009/2010 ←
 
עונת 2008/2009 הייתה העונה ה-17 של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-16 באוגוסט 2008 והסתיימה ב-24 במאי 2009.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. וסט ברומיץ' אלביון, סטוק סיטי והאל סיטי (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-18 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו ניוקאסל יונייטד, מידלסבורו ווסט ברומיץ' אלביון. במקומן לליגה הבכירה עלו וולברהמפטון וונדררס, בירמינגהאם סיטי וברנלי.
כדורגלנים מצטיינים

ניקולא אנלקה (צרפת צרפת) מצ'לסי כבש 19 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
סטיבן ג'רארד (אנגליה אנגליה) מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
ראיין גיגס (ווילס ווילס) ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
אדווין ואן דר סאר (הולנד הולנד) ממנצ'סטר יונייטד זכה ב"פרס כפפת הזהב" לשוער הטוב של העונה. זו הזכייה השנייה ברציפות שלו.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מנצ'סטר יונייטד | 38 | 28 | 6 | 4 | 68 | 24 | 44 | 90 | זכייה בליגה  עלייה לליגת האלופות |
| 2. | ליברפול | 38 | 25 | 11 | 2 | 77 | 27 | 50 | 86 | עלייה לליגת האלופות |
| 3. | צ'לסי | 38 | 25 | 8 | 5 | 68 | 24 | 44 | 83 | זכייה בגביע האנגלי  עלייה לליגת האלופות |
| 4. | ארסנל | 38 | 20 | 12 | 6 | 68 | 37 | 31 | 72 | עלייה לליגת האלופות |
| 5. | אברטון | 38 | 17 | 12 | 9 | 55 | 37 | 18 | 63 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6. | אסטון וילה | 38 | 17 | 11 | 10 | 54 | 48 | 6 | 62 | העפלה לגביע אופ"א |
| 7. | פולהאם | 38 | 14 | 11 | 13 | 39 | 34 | 5 | 53 | העפלה לגביע אופ"א |
| 8. | טוטנהאם הוטספר | 38 | 14 | 9 | 15 | 45 | 45 | 0 | 51 |  |
| 9. | וסטהאם יונייטד | 38 | 14 | 9 | 15 | 42 | 45 | 3- | 51 |  |
| 10. | מנצ'סטר סיטי | 38 | 15 | 5 | 18 | 58 | 50 | 8 | 50 |  |
| 11. | ויגאן את'לטיק | 38 | 12 | 9 | 17 | 35 | 45 | 10- | 45 |  |
| 12. | סטוק סיטי | 38 | 12 | 9 | 17 | 38 | 55 | 17- | 45 |  |
| 13. | בולטון וונדררס | 38 | 11 | 8 | 19 | 41 | 53 | 12- | 41 |  |
| 14. | פורטסמות' | 38 | 10 | 11 | 17 | 38 | 57 | 19- | 41 |  |
| 15. | בלקברן רוברס | 38 | 10 | 11 | 17 | 40 | 60 | 20- | 41 |  |
| 16. | סנדרלנד | 38 | 9 | 9 | 20 | 34 | 54 | 20- | 36 |  |
| 17. | האל סיטי | 38 | 8 | 11 | 19 | 39 | 64 | 25- | 35 |  |
| 18. | ניוקאסל יונייטד | 38 | 7 | 13 | 18 | 40 | 59 | 19- | 34 | ירדה ליגה |
| 19. | מידלסבורו | 38 | 7 | 11 | 20 | 28 | 57 | 29- | 32 | ירדה ליגה |
| 20. | וסט ברומיץ' אלביון | 38 | 8 | 8 | 22 | 36 | 67 | 31- | 32 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > שערים

| מיקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת ניקולא אנלקה | צ'לסי | 19 |
| 2 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | מנצ'סטר יונייטד | 18 |
| 3 | אנגליה סטיבן ג'רארד | ליברפול | 16 |
| 4 | ספרד פרננדו טורס | ליברפול | 14 |
| 4 | ברזיל רוביניו | מנצ'סטר סיטי | 14 |
| 6 | אנגליה גבריאל אגבונלהור | אסטון וילה | 12 |
| 6 | אנגליה קווין דייוויס | בולטון וונדררס | 12 |
| 6 | אנגליה דארן בנט | טוטנהאם הוטספר | 12 |
| 6 | הולנד דירק קאוט | ליברפול | 12 |
| 6 | אנגליה ויין רוני | מנצ'סטר יונייטד | 12 |
| 6 | אנגליה פרנק למפארד | צ'לסי | 12 |
סטטיסטיקה > בישולים

| מיקום | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | הולנד רובין ואן פרסי | ארסנל | 10 |
| 1 | אנגליה פרנק למפארד | צ'לסי | 10 |
| 3 | אנגליה סטיבן ג'רארד | ליברפול | 9 |
| 3 | בולגריה דימיטר ברבאטוב | מנצ'סטר יונייטד | 9 |
| 3 | אירלנד סטיבן איירלנד | מנצ'סטר סיטי | 9 |
| 6 | אנגליה ג'יימס מילנר | אסטון וילה | 8 |
| 6 | ספרד ססק פברגאס | ארסנל | 8 |
| 6 | הולנד דירק קאוט | ליברפול | 8 |
| 6 | צרפת סטיד מלברנקה | סנדרלנד | 8 |
| 10 | אנגליה אשלי יאנג | אסטון וילה | 7 |
| 10 | אנגליה גארת' בארי | אסטון וילה | 7 |
| 10 | ברזיל דנילסון | ארסנל | 7 |
| 10 | נורווגיה מורטן פדרסון | בלקברן רוברס | 7 |
| 10 | אירלנד רובי קין | ליברפול | 7 |
| 10 | ויילס ראיין גיגס | מנצ'סטר יונייטד | 7 |
| 10 | אנגליה ויין רוני | מנצ'סטר יונייטד | 7 |
| 10 | דרום אפריקה סטיבן פינאר | אברטון | 7 |
הערות שוליים

↑  Premier League Player Stats - Goals, www.premierleague.com (באנגלית)
↑  Premier League Player Stats - Assists, www.premierleague.com (באנגלית)
| עונות במפעל הראשון בחשיבותו בכדורגל האנגלי |
| --- | --- | --- |
| הפוטבול ליג | 1888/1889 • 1899/1890 • 1890/1891 • 1891/1892 • 1892/1893 • 1893/1894 • 1894/1895 • 1895/1896 •  1896/1897 • 1897/1898 • 1898/1899 • 1899/1900 • 1900/1901 • 1901/1902 • 1902/1903 • 1903/1904 • 1904/1905 • 1905/1906 •  1906/1907 • 1907/1908 • 1908/1909 • 1909/1910 • 1910/1911 • 1911/1912 • 1912/1913 • 1913/1914 • 1914/1915 • 1919/1920 • 1920/1921 • 1921/1922 • 1922/1923 • 1923/1924 • 1924/1925 • 1925/1926 •  1926/1927 • 1927/1928 • 1928/1929 • 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 •  1936/1937 •  1937/1938 •  1938/1939 •  1939/1940 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 • 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 |  |
| הפרמייר ליג | 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
עונת 2009/2010 בלה ליגה

| --- | --- |
הקבוצה המנצחת
 תקופת התחרות:  29 באוגוסט 2009 – 16 במאי 2010 (261 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  ברצלונה
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  1031 (2.71 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה ליונל מסי   (34 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה ליונל מסי
 → 2008/20092010/2011 ←
עונת 2009/2010 הייתה העונה ה-79 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-29 באוגוסט 2009 והסתיימה ב-16 במאי 2010.
הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
מליגת המשנה עלו חרס (בפעם הראשונה והיחידה בתולדות המועדון), ריאל סרגוסה וטנריפה.
ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-20 בתולדות המועדון. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על סביליה בסיכום מפגש כפול - 3:1, 0:4.
חרס, טנריפה וריאל ואיאדוליד ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק:  ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה), ברצלונה, שכבש 34 שערים. בנוסף לכך זכה מסי בפעם גם בנעל הזהב האירופית.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק:  ויקטור ואלדס (ספרד ספרד), ברצלונה, שספג 24 שערים ב-28 משחקים. ואלדס זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
הספרדי המצטיין: בורחה ולרו (ספרד ספרד)
הזר המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה)
המאמן המצטיין: ז'וזפ גוארדיולה  (ספרד ספרד)
"פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק:  דויד וייה (ספרד ספרד), ולנסיה, שכבש 21 שערים. הוא זכה בתואר בפעם הרביעית והאחרונה.
פרסי LFP הוענקו ל:
השחקן המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה)
השוער המצטיין: ויקטור ואלדס (ספרד ספרד)
הבלם המצטיין: ג'רארד פיקה (ספרד ספרד)
הקשר המצטיין: צ'אבי (ספרד ספרד)  חסוס נבאס (ספרד ספרד)
החלוץ המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה)
המאמן המצטיין: ז'וזפ גוארדיולה (ספרד ספרד)
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברצלונה (אלופה) | 38 | 31 | 6 | 1 | 98 | 24 | 74 | 99 | העפלה לליגת האלופות |
| 2 | ריאל מדריד | 38 | 31 | 3 | 4 | 102 | 35 | 67 | 96 | העפלה לליגת האלופות |
| 3 | ולנסיה | 38 | 21 | 8 | 9 | 59 | 40 | 19 | 71 | זכתה בגביע המלך הספרדי העפלה לליגת האלופות |
| 4 | סביליה | 38 | 19 | 6 | 13 | 65 | 49 | 16 | 63 | העפלה לליגת האלופות |
| 5 | מיורקה | 38 | 18 | 8 | 12 | 59 | 44 | 15 | 62 |  |
| 6 | חטאפה | 38 | 17 | 7 | 14 | 58 | 48 | 10 | 58 | העפלה לליגה האירופית |
| 7 | ויאריאל | 38 | 16 | 8 | 14 | 58 | 57 | 1 | 56 | העפלה לליגה האירופית |
| 8 | אתלטיק בילבאו | 38 | 15 | 9 | 14 | 50 | 53 | 3- | 54 |  |
| 9 | אתלטיקו מדריד | 38 | 13 | 8 | 17 | 57 | 61 | 4- | 47 | העפלה לליגה האירופית |
| 10 | דפורטיבו לה קורוניה | 38 | 13 | 8 | 17 | 35 | 49 | 14- | 47 |  |
| 11 | אספניול | 38 | 11 | 11 | 16 | 29 | 46 | 17- | 44 |  |
| 12 | אוססונה | 38 | 11 | 10 | 17 | 37 | 46 | 9- | 43 |  |
| 13 | אלמריה | 38 | 10 | 12 | 16 | 43 | 55 | 12- | 42 |  |
| 14 | ריאל סרגוסה | 38 | 10 | 11 | 17 | 46 | 64 | 18- | 41 |  |
| 15 | ספורטינג חיחון | 38 | 9 | 13 | 16 | 36 | 51 | 15- | 40 |  |
| 16 | ראסינג סנטנדר | 38 | 9 | 12 | 17 | 42 | 59 | 17- | 39 |  |
| 17 | מאלגה | 38 | 7 | 16 | 15 | 42 | 48 | 6- | 37 |  |
| 18 | ריאל ואיאדוליד | 38 | 7 | 15 | 16 | 37 | 62 | 25- | 36 | ירדה ליגה |
| 19 | טנריפה | 38 | 9 | 9 | 20 | 40 | 74 | 34- | 36 | ירדה ליגה |
| 20 | חרס | 38 | 8 | 10 | 20 | 38 | 66 | 28- | 34 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה ליונל מסי | ברצלונה | 34 |
| 2 | ארגנטינה גונזאלו היגוואין | ריאל מדריד | 27 |
| 3 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | ריאל מדריד | 26 |
| 4 | ספרד דויד וייה | ברצלונה | 21 |
| 5 | אורוגוואי דייגו פורלאן | אתלטיקו מדריד | 18 |
| 6 | ספרד רוברטו סולדאדו | חטאפה | 16 |
| 6 | שוודיה זלאטן איברהימוביץ' | ברצלונה | 16 |
סטטיסטיקה > מלכי הבישולים

| # | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד צ'אבי | ברצלונה | 13 |
| 2 | ארגנטינה ליונל מסי | ברצלונה | 9 |
| 3 | ברזיל מרסלו | ריאל מדריד | 8 |
| 3 | ספרד חסוס נבאס | סביליה | 8 |
| 3 | ברזיל דני אלבס | ברצלונה | 8 |
| 3 | ספרד פדרו לאון | חטאה | 8 |
| 7 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | ריאל מדריד | 7 |
| 7 | ספרד פדרו מוניטיס | ראסינג סאנטנדר | 7 |
| 7 | פורטוגל דודה | מאלגה | 7 |
סטטיסטיקה > פרס זאמורה

| # | שחקן | קבוצה | ספיגות | משחקים | ממוצע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ויקטור ואלדס | ברצלונה | 24 | 38 | 0.63 |
| 2 | ספרד איקר קסיאס | ריאל מדריד | 36 | 38 | 0.95 |
| 3 | ספרד ססאר סאנצ'ס | ולנסיה | 29 | 30 | 0.97 |
| 4 | ספרד דניאל אראנזוביה | דפורטיבו לה קורוניה | 42 | 36 | 1.17 |
| 5 | ספרד ריקרדו | אוסאסונה | 45 | 37 | 1.22 |
עידו אמין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 68 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
עידו אמין (נולד ב-1 בינואר 1956) הוא קומיקסאי, מוזיקאי, עיתונאי רשת ומחלוצי האינטרנט בישראל.
ביוגרפיה

אמין נולד בקריית שלום בשם עידו אילן. ב-1973 השתתף ביצירת פנזין קומיקס חתרני בשם "פריקי". לאחר מלחמת יום הכיפורים הועמדו לדין מחברי הפנזין באשמת הפצת דבר תועבה ופעילות חתרנית. בהמשך הם הורשעו בבית משפט השלום אך בית המשפט המחוזי זיכה אותם מכל אשמה.
בשנת 1982 היה שותף כמתופף להקמת להקת "מ.ע.צ", שכתבה שירי מחאה נגד מלחמת לבנון הראשונה והוזמנה להופיע בפסטיבל השלום של ארגון יש־גבול, שנערך באכזיב ב-1983. אמין עזב אחר כך את הלהקה, אך היא המשיכה לערוך חזרות ולהקליט באולפן הביתי שלו, והוציאה אלבום אחד בשם "שבת אחים". בהמשך הנהיג את ההרכב "עידו אמין והרגשות שלו" שבו שר וניגן בגיטרות וקלידים. הקלטת היחידה של ההרכב יצאה בשנת 1990 ונקראה "לדיכאון ובחזרה". ב-1992 יצר את הטראק האלקטרוני "שיא הנתק הטוטאלי" בו סימפל קטעי דיאלוג מתוך הסרט "אדי קינג".
אמין עיצב את עטיפות הספרים "שירת הסירנה" (1991) ו"שתי שלגיות" (1994) של עירית לינור. פרסם קומיקס, טורים ואיורים בעיתונים: "חדשות", "הארץ", "עיתון תל אביב", "העיר" ו"גלובס".
ב-1995 היה לבלוגר הישראלי הראשון. באותה שנה החל לכתוב את הטור "דו"ח אמין" במוסף "קפטן אינטרנט" של עיתון "הארץ". ב-1996 הקים את הפורטל "דפי רשת". ב-1997 הוציא לאור בהוצאת אופוס מדריך אינטרנט בשם "דפי רשת". בשנת 2000 עזב את העיתונות ועבר לעמק הסיליקון. ב-2004 הכתיר אותו "עכבר העיר" כאישיות המשפיעה ביותר באינטרנט הישראלי. ב-2006 תרגם לעברית את ספרו של ריימונד סמוליאן "מה שמו של ספר זה? תעלומת דרקולה וחידות היגיון אחרות".

ב-2011 חזר לישראל והחל לעוסק ביצירת אנימציות, סרטוני הדרכה ותדמית.
ב-2013 השתתף ביצירת תשדירי התעמולה של מפלגת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-19.
ב-2014 זכה בפרס הראשון בתחרות Made for Web של איגוד המפיקים לקולנוע ולטלוויזיה, בשיתוף YouTube ובחסות משרד הכלכלה.
השתתף בתערוכות במוזיאון ישראל ("קומיקס" באגף הנוער, 1985, ו"זמן", אגף הנוער, 2000), במוזיאון תל אביב ("זמן אמת", 1991), ובמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ("X+Y", 2011, ו"פצעי בגרות", 2013).
הערות שוליים

↑  אביבה משמרי, ‏תחזיות הארכיאולוגים, באתר גלובס, 28 בדצמבר 1999
1 2  אהד פישוף, איפה הדונם של עידו אמין, כל העיר, 19 במאי 1989
↑
יאיר שטרן, חבורת הסוטים, מעריב, 28 בדצמבר 1973
↑  מרדכי אלקן, שוחררו בערבות 4 הצעירים החשודים בפעילות חתרנית, מעריב, 21 בדצמבר 1973
1 2  יורם בר, יש מחתרת, כל העיר, 21 בנובמבר 1986
↑  יורם בר, תקליטים - עורו אחים - מע"צ, "שבת אחים"; קסטה בהפקה עצמית, כל העיר, 19 בפברואר 1988
מיכל פלטי, ריח נעורים וקרטוני ביצים  - אלבומם "שבת אחים" מ-1988, שיצא מחדש בדיסק, נשמע היום רלוונטי מתמיד, באתר הארץ, 3 במרץ 2001
↑  תחליף אינטלגנציה - עידו אמין והרגשות, מוצ"ש 24.00, מועדון רוקסן, חדשות, 7 בדצמבר 1990
↑  יורם בר, קול קורה - עידו אמין והדגשות שלו, "לדיכאון ובחזרה"; קלטת. האוזן השלישית, כל העיר, 9 במרץ 1990
↑  מבחר מטוריו בעיתון גלובס בנושאי טכנולוגיה ואינטרנט:
עידו אמין, ‏איך לעקוף את כולם באוטוסטרדת המידע, באתר גלובס, 28 במרץ 2005
עידו אמין, ‏הצג המהיר ביותר במערב, באתר גלובס, 15 במאי 2005
עידו אמין, ‏העתיד חשמלי, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2004
↑  יואל פלדש, הרשת של פעם אצלכם בתיבה, באתר TheMarker‏, 17 בספטמבר 2002
↑  אביבה משמרי, ‏צנזורה? לא פה, באתר גלובס, 28 בדצמבר 1999
↑  אמנון ז'קונט, "אם המשפט הזה נכון, תתני לי נשיקה", אמר המחבר לאשתו לעתיד, באתר הארץ, 19 ביוני 2006
↑  יונתן כיתאין, ‏עדי הימלבלוי לוחמת, באתר גלובס, 18 בפברואר 2014
↑  נירית אנדרמן, איזו קבוצת קומיקס חתרנית נעצרה בגלל "שת"פ עם סוריה"?, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270981  NLI: 987007298205005171  LCCN: no2019016415  VIAF: 298244531   WorldCat (עם VIAF): 298244531
סעאדת חסן מנטו

| --- | --- |

סעאדת חסן מנטו
 לידה:  11 במאי 1912 Samrala, הודו 
 פטירה:  18 בינואר 1955 (בגיל 42) Hall Road, Lahore, פקיסטן 
 מדינה:  הראג' הבריטי, פקיסטן, הודו, הדומיניון של הודו 
 לאום:  הודי (1912–1948)   פקיסטני (1948–1955)
 מקום קבורה:  Miani Sahib Graveyard 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אליגרה המוסלמית 
 שפות היצירה:  אורדו 
 זרם ספרותי:  תנועת הסופרים הפרוגרסיבית 
 יצירות בולטות:  Toba Tek Singh, Thanda Gosht, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תקופת הפעילות:  1934 – 18 בינואר 1955 (כ־21 שנים) 
 פרסים והוקרה:  נישאן-י אימתיאז (2013) 
 
סעאדת חסן מנטו (באורדו: سعادت حسن منٹو; 11 במאי 1912 – 18 בינואר 1955) היה סופר ומחזאי פקיסטני, שנחשב לאחד מכותבי הסיפורים הקצרים הידועים בהיסטוריה של דרום-מזרח אסיה.
לאורך קריירת הכתיבה שלו הוציא 22 אוספים של סיפורים קצרים, רומן אחד, חמישה תסכיתי רדיו, שלושה קובצי מאמרים, והסיפורים הקצרים הטובים ביותר שלו זוכים להערכה רבה על ידי סופרים ומבקרים. הרבה לכתוב על אמיתות אכזריות שאף אחד אחר לא העז לכתוב עליהן. מנטו ידוע בעיקר בשל סיפוריו הקצרים על חלוקת תת-היבשת ההודית מיד לאחר שקיבלה את עצמאותה בשנת 1947.
ביוגרפיה

סעאדת חסן מנטו נולד בסַמְבְַּרלַה, במחוז לוּדְהִיָאנַה שבפנג'אב, בן לע'ולאם ולסארדר, ממשפחה מוסלמית קשמירית של עורכי דין. גדל באמריטסר. היה קשמירי במוצאו וגאה בשורשיו הקשמיריים ובשרידי התרבות הקשמירית ששימרה משפחתו. במכתב לג'ווהרלל נהרו כתב כי להיות "יפה" היא המשמעות השנייה של להיות "קשמירי".
את השכלתו המוקדמת רכש בבית, ורק בשנת 1921 החל ללמוד, בכיתה ד'. הוא נכשל שלוש פעמים בבחינת הבגרות שלו לפני שעבר אותה. נקודת המפנה הגדולה בחייו התרחשה ב-1933, כשהיה בן 21 ופגש בעבדול בארי אליג (1906–1949), סופר, היסטוריון ומבקר, בארמיטסר. אליג שכנע אותו לחשוף את כישרונותיו האמיתיים ולקרוא מספרי מחברים רוסיים וצרפתיים.
ביוגרפיה > הקריירה הספרותית בהודו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | סופר מרים את העט שלו רק כאשר הרגישות שלו נפגעת. | “ |

|  – מנטו לשופט בבית משפט |  – מנטו לשופט בבית משפט |  |
לאחר כמה חודשי עבודה סיים מנטו לתרגם לאורדו את ספרו של ויקטור הוגו, "יומו האחרון של הנידון למוות". הספר נמכר בדוכן לממכר ספרים תחת השם "סארגוזאשט-א-אסיר" (سرگذشت اسير - "סיפורו של אסיר"). זמן קצר לאחר מכן הצטרף לצוות העורכים של "מסאוואת", עיתון שהתפרסם מדי יום בלודהיאנה.
ההתלהבות הרבה דחפה את מנטו להמשיך ללמוד באוניברסיטה המוסלמית של אַלִיגַר, שבה החל ללמוד בפברואר 1934. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לאגודה ההודית לסופרים פרוגרסיביים (IPWA). באגודה פגש את הסופר עלי סרדאר ג'עפרי (علی سردار جعفری) ובפרץ מחודש המשיך את כתיבתו. סיפורו השני, "אנקלאב פסנד" (انقلاب پسند), פורסם בכתב-עת אליגרי במרץ 1935. את אליגר עזב תוך שנה, ומשם עבר תחילה ללאהור, ואחר כך למומביי. במומביי חי וכתב במשך עשור.
ב-1941 הסכים מנטו להצעה שהוצעה לו, לעבור לדלהי כדי לכתוב תסכיתים עבור השירות באורדו של תחנת הרדיו "רדיו כל הודו". הייתה זו התקופה הפורה ביותר בקריירה הספרותית שלו. בשמונת החודשים שלאחר מכן פרסם ארבעה אוספים של תסכיתי רדיו, "אאו" (آو - בוא), "מנטו כה דראמה" (منٹو کے ڈرامے - הדרמות של מנטו), "ג'נאזה" (جنازے - לוויות) ו"תין עוורתי" (تین عورتیں - שלוש נשים). הוא המשיך בכתיבת סיפורים קצרים, וקובץ הסיפורים הקצרים הבא שלו, "דהואן" (دھواں - עשן) יצא זמן קצר לפני צאת קובץ סיפורים נוסף, "מנטו כה אפסאנה" (منٹو کے افسانے - הבדיוניים של מנטו), ולפניו קובץ מאמרי אקטואליה, "מנטו כה מזאמין" (منٹو کے ادبی مضامین - המאמרים של מנטו). התקופה הפורה הגיעה לשיאה עם פרסום האוסף המעורב של כתביו - "אפסנה אוור דראמה" (افسانے اور ڈرامے - בדיוניים ודרמות) - ב-1943. בינתיים הסתכסך עם מנהל הרדיו, המשורר נ' מ' ראשיד, עזב את עבודתו וחזר למומביי ביולי 1942, שם עבד בתעשיית הקולנוע ההודית. הייתה זו תקופתו הטובה ביותר כתסריטאי, ויצאו בה סרטים כ"צ'אל צ'אל רה נאווג'אן" ו"מירזה ע'אליב", שיצא ב-1954. גם כמה מהסיפורים הקצרים הטובים ביותר שכתב מקורם בתקופה זו. בין הסיפורים שכתב באותה תקופה "כאלי שלוואר" (کالی شلوار - מכנסיים שחורים; 1941) ו"בּוּ" (بو - ריח; פברואר 1945). נקודת שיא נוספת בתקופת חייו השנייה במומביי הייתה יציאתו לאור של אוסף הסיפורים הקצרים שלו, "צ'וע'ד" (چغد). הוא נותר בעיר עד שעבר לפקיסטן בינואר 1948 בעקבות חלוקת הודו ב-1947.
ביוגרפיה > חייו בלאהור

מנטו ומשפחתו היו בין מיליוני המוסלמים שעזבו את הודו של-ימינו לטובת לאום בעל רוב מוסלמי בפקיסטן. הוא עבר לעיר לאהור; וכשהגיע לעיר ממומביי, חי בקרבת ולצד אינטלקטואלים בולטים כפאיז אחמד פאיז (אנ'), נאצר כאט'מי (אנ'), אחמד ראהי (אנ') ואחמד נדים קאסמי (אנ'). כל האישים הללו נהגו לשהות ב"פאק טי האוס" (אנ'), בית קפה ותה אייקוני בלאהור, שהיה עד לכמה מהוויכוחים הספרותיים הלוהטים ביותר והדיונים הפוליטיים הנלהבים ביותר בשנים 1948–1949. לבית הקפה מקום בזכרונות המכירים את עברה התרבותי והתוסס של לאהור: ""לא הייתה שום השפעה חיצונית, ואנשים היו חולקים את דעותיהם על כל נושא בלי פחד, אפילו בזמן משטרם של הדיקטטורים הצבאיים".
כתיבתו ומורשתו

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | אם אתה מוצא את כתיבתי מלוכלכת, החברה שבה אתה חי היא מלוכלכת. עם הסיפורים שלי, אני אך ורק חושף את האמת. | “ |

|  – מנטו על כתיבתו. |  – מנטו על כתיבתו. |  |
מנטו תיאר את התוהו-ובוהו ששרר במהלך ולאחר חלוקת הודו בשנת 1947. הוא החל את הקריירה הספרותית שלו בתרגום עבודתם של גדולי הספרות, בהם ויקטור הוגו ואוסקר ויילד ובתרגום עבודתם של סופרים רוסים בצ'כוב וכגורקי. סיפורו הראשון נקרא "תמאשא" (تماشا - הצגת ראווה), והתבסס על טבח ג'אליאנוואלה באג בארמיטסר. אף על פי שעבודותיו המקודמות, שהושפעו מהסופרים הפרוגרסיביים בתקופתו, הציגו נטייה שמאלית וסוציאליסטית מובהקת, עבודתו המאוחרת יותר החלה בהדרגה לתאר את חושך הנפש האנושית, ככל שערכים הומניסטיים נחלשו בסביבות החלוקה. עבודותיו האחרונות, שצמחו בתוך האקלים החברתי שבו חי וכתוצאה מהמאבקים הכספיים שבהם נאבק בעצמו, שיקפו תחושה פנימית של אובדן עצות אנושי כלפי החשיכה וכללו סאטירה שהובעה בקומדיה אפלה, כפי שניתן לראות בעבודתו האחרונה, "טובה תכ סינג" (ٹوبہ ٹیک سنگھ). הסיפור לא הראה רק את השפעת "שדיו" האישיים, אלא גם את הטירוף הקולקטיבי שראה בעשור הבא בחייו. נוסף על כך, התיקים המשפטיים הרבים שבהם נתבע ותוכחות החברה העמיקו את השקפתו הצינית עליה, חברה שממנה הרגיש מבודד.
פעמים רבות נעשות השוואות בין מנטו לבין ד. ה. לורנס, בין השאר בשל כתיבתו של מנטו על טבואים בחברה ההודו-פקיסטנית. כל חלקי הקיום האנושי זכו לכיסויו, ואף טאבו לא נותר ללא פגע, והוא הפיק בכנות סיפורי זנות וסרסורים כאחד, בדיוק כפי שהבליט את העבדות המינית החתרנית של נשות זמנו. בעיני סופרות רבות בנות זמננו, שפתו הציגה את המציאות והעניקה להן את הכבוד לו היו ראויות זמן רב. הוא עדיין ידוע בשל תובנותיו הנוקבות על התנהגות האדם, וכן על התגלות טבעם החייתי והמבעית של אנשים נזעמים, שבולט בפרוזה שלו.
מנטו היה סופר שסיפור חייו היה לנושא לדיון מתמשך ולהסתכלות פנימית. במהלך שני העשורים האחרונים נעשו הפקות במתיות רבות כדי להציג את דמותו בקונפליקט עם המציאות החברתית והכלכלית הקשה של העידן שלאחר חלוקת הודו. מחזה מאת דאניש איקבאל, "אק קוטה קי קאהאני" (Ek Kutte Ki Kahani), הוא דוגמה להפקה שכזו, והוא מציג את מנטו בפרספקטיבה חדשה לרגל מאה שנה להולדתו. ב-2015 ביים והוציא לאור במאי הקולנוע סרמד ח'וסט סרט בשם "מנטו" על חייו של הסופר. ב-2018 יצא סרט נוסף (אנ') על מנטו, בבימויה של ננדיטה דאס (אנ') ובכיכובו של נוואזואדין סידיקוי (אנ') בתור מנטו.
כתיבתו ומורשתו > אישומים בניבול פה

מנטו ניצב בפני משפט בשל גסויות בכתיבתו מספר פעמים, הן בהודו והן בפקיסטן: שלוש פעמים בהודו לפני 1947 (בשל "דהואן", "בו" ו"כאלי שלוואר"); ושלוש פעמים בפקיסטן, לאחר 1947 (בשל "ח'ול-דו", "ת'נדה גוסט" ו"אופר ניצ'ה דרמיאן"). הסיבה לכך הייתה סעיף 292 בחוק העונשין ההודי (אנ'), ובחוק העונשין הפקיסטני (אנ') בשנותיה הראשונות של פקיסטן. הוא נקנס במקרה אחד בלבד.
פרסים והוקרה

ב-18 בינואר 2005, יום השנה החמישים למותו, הונצח מנטו על בול דואר פקיסטני. ב-14 באוגוסט 2012, יום העצמאות של פקיסטן, הוענק לסעאדת חסן מנטו, לאחר מותו, פרס נישאן-י אימתיאז (אנ') ("מסדר ההצטיינות") על ידי ממשלת פקיסטן.
לקריאה נוספת

סעאדת חסן מנטו, סיפורים מהכיס, תרגם אחיה ענזי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018
דני רווה, "האופסימיסט: הפילוסופיה של סעאדת חסן מנטו", תאוריה וביקורת 44, קיץ 2015, עמ' 235–245 (כולל תרגום לסיפור של מנטו, בתרגומו של אחיה ענזי)
Life and Works of Saadat Hasan Manto, by Alok Bhalla. 1997, Indian Institute of Advanced Study. ISBN 81-85952-48-5.
Pinglay-Plumber, Prachi (12 בינואר 2015). "Manto Bridge: to Manto, Bombay was about its people". Outlook. 55 (1): 72–73. נבדק ב-2016-01-06. {{cite journal}}:  (עזרה)
Another Lonely Voice: The Urdu Short Stories of Saadat Hasan Manto, by Leslie A. Flemming, Berkeley: Centre for South and South east Asian Studies. University of California. 1979.
עולם הדינוזאורים (משחק וידאו)

|  כללי |
| --- | --- |
 תאריך הוצאה:  יוני 2001
 סוגה:  סימולציית חיים
 פיתוח:  Asylum Entertainment 
 הוצאה לאור:  BBC Imagineering
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 הפצה:  Asylum Entertainment
 סדרה:  ללכת עם...
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Q 
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  מחשב אישי (PC)
 אתר רשמי
 
עולם הדינוזאורים (באנגלית: Dinosaur World) הוא משחק וידאו חינמי למחשב שיצא לאור בידי הוצאת BBC Imagineering ביוני 2001 המבוסס על הפרק השני סדרת הטלוויזיה המצליחה מבית ה-BBC, ללכת עם דינוזאורים ועל הסדרה הדומה, הבלדה של Big Al, אשר חל בתור היורה של אמריקה הצפונית.
משחקיות

במשחק זה שחקן בודד צריך למצוא רשימת בעלי חיים וצמחים פרהיסטוריים בידי הסתכלות על מפת עולם ומדריך שדה, ב-6 מקומות שונים, בהם השחקן מוצא אזורים בהם חיו דינוזאורים שונים ומרכיב עדרים שלהם בכל האזורים. ישנם 6 אזורים במשחק: מישור רחב מכוסה טחבים בו משוטטים 3 דיפלודוקוסים, יער גדול בו נמצאת נקבת אלוזאורוס גדולה וגם אורניתולסט, מכתש הר געש בו אין דינוזאורים, נהר יבש בו משוטטים כמה אלוזאורוסים ונראית גם נבלת דיפלודוקוס בבוץ טובעני ומדבר בו 3 דיפלודוקוסים שאחד נטרף בידי אלוזאורוסים, אחד מת כבר בבוץ ואחד גוסס למותו באמצע בוץ טובעני. נראה שם גם האלוזאורוס המכונה "Big Al", אשר מוצג במרדפו האחרון לאחר קבוצת דריוזאורוסים ומעידתו על גזע, מה שמוביל לגסיסתו למוות. בהמשך נראים שם גם 2 סטגוזאורוסים ושני רמפורינכוסים מעופפים, וכן אגם מלח, האזור הגדול ביותר בו מגוון גדול של אלוזאורוסים ודיפלודוקוסיים.
עימאד חסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד מג"ב עוטף ירושלים סגן מפקד מג"ב ערבה סגן מפקד בה"ד מג"ב מפקד מג"ב דרום מפקד מג"ב ירושלים
 
עימאד חסן הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, כיהן כמפקד מג"ב ירושלים.