stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב הראשון על האן
מהלך הקרב

בפתיחת הקרב החזיקו הגרמנים באחד מקווי ההגנה הקשים ביותר לכיבוש שיכלו לעמוד בפני מדינות ההסכמה. בין קומפיין לברי-או-באק הנהר פונה מערבה, ולא מדרום לצפון כמו בשאר זרימתו. רוחבו כ-30 מטר ועומקו כ-4 מטר. מצדו הצפוני, בו היו הגרמנים, במרחק של שישה קילומטרים מהנהר נפרשו צוקים תלולים בגובה של 300-400 מטר שהקשו על התוקפים, מדינות ההסכמה, לתקוף ביעילות. בין גדות הנהר לצוקים היו אזורים כפריים רבים בעלי שטחים פתוחים ושבילים צרים המחברים ביניהם. תוואי השטח של האזור פעל לרעת מדינות ההסכמה – עד שלא כבשו את מעוזי הגרמנים הם היו חשופים לאש מרובה בשטח פתוח ללא מקומות מסתור טבעיים מאש תותחים ומקלעים.
לאחר שהשלימו הגרמנים את נסיגתם נוצר מרווח בין מיקומה של הארמייה הראשונה והארמייה השנייה. בבוקר 13 בספטמבר, תחת מעטה ערפל כבד, חצה חיל המשלוח הבריטי את נהר האן על דוברות וגשרים הרוסים למחצה שנהרסו בעת נסיגת הגרמנים. מטרתו של חיל המשלוח הבריטי הייתה להגיע למרווח שבין הארמיות הגרמניות ושם להתחיל בהתקפה על הגרמנים. לרוע מזלם, הארמייה השביעית הגרמנית שנקראה למקום על מנת למלא את הרווח, הגיעה למקום שעתיים בלבד לפני חיל המשלוח הבריטי לאחר צעידה ממושכת של למעלה מ-60 קילומטר ב-24 שעות. בבוקר 14 בספטמבר נפתח הקרב הבין הבריטים לגרמנים. ניסיונות הבריטים לכבוש את הדרך מידי הגרמנים המבוצרים נתקלו באש מקלעים וארטילריה כבדה. לבסוף החליטו הבריטים להתחפר בעמדותיהם. הארמייה השישית הצרפתית חצתה גם היא את האן והצטרפה לבריטים. הניסיונות הצרפתים לדחוק את הגרמנים אחורה נכשלו.
ב-15 בספטמבר ניסו הגרמנים לדחוק את מדינות ההסכמה אחורה חזרה אל מעבר לנהר. הארמייה הצרפתית החמישית הייתה מעורבת בקרב עקוב מדם כנגד הארמיות הראשונה והשביעית הגרמניות, אך בכל זאת ניסיונות ההתקפה הגרמנים כשלו. למעשה, בשלב זה של הקרב לא היה באפשרותו של אף אחד מן הצדדים לגרום לצד השני לסגת. עוד קודם לכן, ב-14 בספטמבר, הורה ג'ון פרנץ' לחיל המשלוח הבריטי להתחיל להתחפר במקומם בעזרת כלי החפירה המועטים שהיו ברשותם. הגרמנים בנו על ניצחון מהיר בתוך שישה שבועות ולכן לא היו מאומנים במלחמת חפירות. במבוי סתום זה בקרב התחפר כל אחד מהצדדים בעמדותיו כדי להגן על עצמו מאש הארטילריה של האויב. בכך נפתחה מלחמת החפירות בחזית המערבית שעתידה להימשך למעלה משלוש שנים, לשארית המלחמה.
המרוץ אל הים

לאחר ההתפתחות הבלתי צפויה של מלחמת החפירות בין הצדדים, ניסה כל צד לאגף את היריב שלו – הגרמנים לתקוף את האגף השמאלי של מדינות ההסכמה, ואלה האחרונות את האגף הימני של הקיסרות הגרמנית. תקופה זו, שנמשכה כשלושה שבועות, נקראה המרוץ אל הים. כך נהפכה החזית המערבית למערכת של חפירות באורך של 640 ק"מ מצפון בלגיה ליד איפר, דרך צפון-מזרח צרפת ועד לגבול הצרפתי עם שווייץ.
חיל המשלוח הבריטי שהותש מהלחימה באן ובמארן נשאר באופן יחסי לא פעיל, ולכן היו אלה הצרפתים שעמדו כנגד הגרמנים במרוץ אל הים. בזמן הלחימה באן, נעשה הצבא הבלגי איום גובר עבור התקשורת הגרמנית ככל שהקרבות פנו צפונה. כתוצאה מכך פנו הגרמנים ב-28 בספטמבר לכבוש את הנמל של העיר אנטוורפן שם היה מרוכז עיקר הצבא הבלגי. העיר הייתה מוקפת במבצרים שעיכבו את הגרמנים, אך לבסוף נפלה העיר.
בהמשך המלחמה היה נהר האן אתר לחימה של שני קרבות נוספים: הקרב השני על האן שהתחולל באפריל–מאי 1917 והקרב השלישי על האן במאי–יוני 1918.
לקריאה נוספת

Spencer Tucker, Priscilla Mary Roberts, World War I: encyclopedia, 2005, ABC-CLIO
Peter Simkins, Geoffrey Jukes, Michael Hickey, The First World War: The War to End All Wars, 2003, Osprey Publishing
הפיכת 2 בדצמבר 1851 בצרפת

הפיכת 2 בדצמבר 1851 הייתה הפיכה שביצע נשיא הרפובליקה הצרפתית השנייה, לואי-נפוליאון בונפרטה, לימים נפוליאון השלישי. המבצע נשא את שם הקוד "מבצע רוביקון" ועיתויו נקבע ביום השנה להכתרת דודו, נפוליאון הראשון, כקיסר ולניצחונו של נפוליאון בקרב אוסטרליץ.
ב-2 בדצמבר 1851 פיזר הנשיא את האספה הלאומית, אימץ לעצמו סמכויות דיקטטוריות והכין את התשתית להקמת הקיסרות הצרפתית השנייה בשנת 1852.
לואי-נפוליאון בונפרט לא השלים עם הצורך לעזוב את תפקיד הנשיאות ב-1852 אחרי ארבע שנות כהונה כפי שדרשה החוקה, וארגן הפיכה על מנת להישאר בשלטון וליישם את תוכניותיו לגבי רפורמות שחשב לנחוצות, כולל החזרת זכות ההצבעה לכל האזרחים ממין זכר, שבוטלה על ידי הפרלמנט שנשלט על ידי רוב שמרן.
בתקופה שלאחר ההפיכה ארגן  משאל עם שאישר ברוב קולות חוקה חדשה - חוקת 1852, שהעניקה סמכויות והארכת כהונת הנשיא. שנה אחרי ההפיכה ב-2 בדצמבר 1852 הכריז בונפרטה על עצמו כ"קיסר הצרפתים" ואימץ את השם "נפוליאון השלישי".
ראו גם

נפוליאון השלישי
הפיכת הטורקים הצעירים

| --- | --- |

 תאריכי המאבק:  24 ביולי 1908 
 מקום:  האימפריה העות'מאנית 
 
הפיכת הטורקים הצעירים החלה באימפריה העות'מאנית ביולי 1908, נגד שלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. הפיכה זו, החלה כדרישה לסיום שלטונו של עבדול חמיד. לאחר המהפכה, ב-24 ביולי 1908, הסולטן עבדול חמיד הכריז על המלוכה החוקתית השנייה.
ההפיכה החלה לראשונה ברזנה ב-3 ביולי 1908, כאשר רזנלי נייזי ביי יצא להרים עם כנופיה של 400 חיילים ואזרחים. הצעדים שנקט הסולטן עבדול חמיד נגד ההפיכה לא הועילו מכיוון שקציניו היו חברים בוועד האחדות והקדמה.
מרכז האגודה שלח מברק לסולטן וביקש ממנו להכניס את החוקה לתוקף ולאפשר את פתיחת הפרלמנט עד 26 ביולי.
גדוד אוכריד בפיקודו של אייפ סברי וגדוד רזנה בפיקודו של ניאזי ביי התאחדו במונאסטיר בליל ה-22 ביולי ולקחו להר את מושר טטר אוסמן פאשה, שהיה המפקד במקום.
עם 21 יריות תותחים שנורו ב-23 ביולי, הוכרזה המלוכה החוקתית על ידי ועדת האיחוד והקדמה בביטולה, וההחלטה נמסרה לארמון ילדיז באמצעות מברקים.
ב-24 ביולי הסולטן נכנע ללחץ והסכים לאכוף את החוקה. ההודעה הרשמית פורסמה בעיתונים למחרת בבוקר ובכך הוכרזה המלוכה החוקתית השנייה.
הערות שוליים

↑  Kemal Gözler (2000). "Türk Anayasa Hukuku". Bursa: Ekin Kitabevi Yayınları. p. 37. אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2016. נבדק ב-9 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575404505171  GND: 4466989-6  LCCN: sh85138827  LNB: 000299827  NKC: ph784978
הפארק הלאומי אלוואו

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1983 
 נתונים ומידות
 שטח:  72.0270019 קילומטר רבוע, 7,202,700 הקטאר, 7,202.70019 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 מיקום:  צפון פורטוגל 
 קואורדינטות:  41°22′09″N 7°49′03″W﻿ / ﻿41.369226°N 7.817511°W﻿ / 41.369226; -7.817511
 אתר רשמי
  (למפת פורטוגל מוגדלת) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי הפארק הלאומי אלוואו(למפת פורטוגל רגילה) ליסבון פורטו בראגה סטובל קוימברה לייריה פארו אבורה ספרד האוקיינוס האטלנטי הפארק הלאומי אלוואו
 
הפארק הלאומי אלוואו (באנגלית: Alvão Natural Park) הוא שמורת טבע בצפון פורטוגל שהוכרזה בשנת 1983. הפארק נמצא בשטח המוניציפלי של מונדים דה באסטו ווילה ריאל. אלוואו הוא הפארק הלאומי הקטן בפורטוגל, הוא משתרע על פני 72.2 קילומטרים רבועים (27.9 מילים רבועים) של אדמה הררית.
היסטוריה

הפארק הוכרז ב-8 ביוני 1983 על פי חוק 237/83, כפארק טבעי.
על מנת לתמוך בשימור הטבע, החלטה של מועצת השרים (142/97), מ-28 באוגוסט 1997, שילבה את אלוואו באזור רחב יותר לפי סיווג של האיחוד האירופי של Natura 2000.
גאוגרפיה

הפארק ממוקם במחוזות טראס-אוס-מונטס ואלטו דורו, באזור וילה ריאל, ומחולק בין הרשויות וילה ריאל ומונדים דה באסטו. הפארק משתרע על פני שטח של 72.2 קילומטרים רבועים (27.9 מילים רבועים).
הפסגה הגבוהה ביותר בפארק היא Caravelas, שמתנשאת לגובה של 1,339 מטרים (4,393 רגל) מעל פני הים, והנקודה הנמוכה ביותר היא לוסה לאורך ריו אולו, בערך בגובה של 260 מטרים (850 רגל) מעל פני הים. הפארק מחולק לשני אזורים: אזור גבוה לאורך פרשת המים של ריו אולו המקביל ברובו לקהילה של לאמאס דה אולו, ואזור נמוך יותר הכולל את ריביירה דה פרבנסה ופרשת המים של אולו בפרשת ארמלו.
גאוגרפיה > אקלים

לפארק אקלים אטלנטי ממוזג עם מאפיינים ים תיכוניים. בפארק משקעים רבים במהלך חודשי החורף. חודשים אלו קרים וגשומים, עם ממטרי שלג תכופים בגבהים, בעוד בקיץ יבש וחמים. השונות בשיפוע מאפשרת מיקרו אקלים מגוון, עם צמחייה שונה בין גבהים גבוהים לנמוכים. השילוב של תנאי מיקרו אקלים וגשם הביא לנוף שופע.
גאוגרפיה > צמחייה ובעלי חיים

באזורים הגבוהים נמצאים בעיקר עצי אלון, במיוחד לאורך גדות הנהר, יחד עם עצי לוז ("Corylus avellana"), צינית אירופאית ("Ilex aquifolium"), ערמון ודפנה, ויוצרים יערות מעורבים הכוללים צמחים נדירים כמו טללית עגולת-עלה ("Drosera rotundifolia"), זן של צמח טורף המצוי באדמות הלחות לאורך שפת הנהר.
בנהר האולו חיות לוטרות ("Lutra lutra").
בכל האזור אוכלוסיות הציפורים מגוונות וכוללות זוגות מקננים של עיטי זהב. אוכלוסיות היונקים כוללת חזירי בר ("Sus scrofa"), איילי הכרמל ("Capreolus capreolus"), גיריות מצויות ("Meles meles"), ארנבות ("Lepus granatensis") וארנבונים ("Oryctolagus cuniculus").
בין הזוחלים באזור ניתן למנות את לטאת "Lacerta schreiberi" וצפע "Vipera latastei".
גאוגרפיה > גאוגרפיה אנושית

הארכיטקטורה המסורתית של האזור היא סגנון הררי ייחודי, במיוחד בארמלו ובלאמאס דה אולו, המושפע מהטבע הסוציולוגי והארטזנאלי של הנוף, או ב-Fervença, המושפע מהצורך החקלאי לאורך נוף מדורג.
הערות שוליים

↑  "Parque Natural do Alvão | Trás-os-Montes Guide". Rough Guides. נבדק ב-2015-10-01.
1 2  ICNF: Enquandramento (2004), p.12
1 2  ICNF (2004), p.13
1 2  ICNF: Património Natural (2004), p.1
↑  ICNF: Património Natural (2004), p.3
1 2 3 4 5 6  ICNF, ed. (2016), Geologia, Hidrologia e Clima (בפורטוגזית), Lisbon, Portugal: Instituto da Conservação da Natureza e das Florestas
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 140115949   WorldCat (עם VIAF): 140115949 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הפארק הלאומי אלוואו".
מבט על רכס ההרים
עיזי הרים מסתובבות לאורך פסגות בפארק
המינריאדה של יוני 1990

המינריאדה של יוני 1990 או המינריאדה השלישית, התנהלה בימים 13 - 15 ביוני 1990 והייתה המינריאדה הברוטלית ביותר עם מספר הקורבנות הגבוה ביותר.
הרקע

החל מ-22 באפריל 1990, בכיכר האוניברסיטה, בבוקרשט נערכו במשך 53 ימים סדרה ארוכה של הפגנות ומחאות, שכונו "גולניאדה". מטרת ההפגנות הייתה להביא לקבלת התביעות של הכרזת טימישוארה ובעיקר סעיף 8 שלה, שתבע פסילתם של אקטיביסטים קומוניסטים וקציני סקוריטטה מהשתתפות בבחירות ברומניה לתקופה של שלוש מערכות בחירות לפחות.
תביעות המפגינים לא התקבלו ובניגוד לרצונם השתתפו בבחירות, שנערכו ב-20 במאי 1990, מועמדים שהיו בעברם קומוניסטים בכירים. אחד מהם, יון איליאסקו, נבחר לנשיאות רומניה ברוב גדול ומפלגתו זכתה בבחירות לפרלמנט.
הינו פונצ'ו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  הינו
 שנות ייצור:  2002 - עד היום כולל
 הרכבה:  יפן יפן
 אורך:  7,100 - 8,000 מ"מ
 רוחב:  2,400 מ"מ
 גובה:  3,000 מ"מ
 בסיס גלגלים:  4,300 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  5,120 סמ"ק המפיק 180 כ"ס, קירור מים (מנוע סוג J05D < J5-IIF >)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 צריכת דלק:  מכל דלק - 100 ליטר
הינו פונצ'ו (באנגלית: Hino Poncho) הוא אוטובוס מסוג "מיניבוס" אשר מיוצר על ידי יצרנית כלי הרכב הינו מוטורס היפנית משנת 2002 ועד היום. הדגם יוצר ב-2 תצורות עיקריות של "מיניבוס": מיניבוס קצר ומיניבוס ארוך.
דור ראשון הינו פונצ'ו

(יוצר בין השנים 2002 - 2005)
דור שני הינו פונצ'ו

(מיוצר בין השנים 2006 - עד היום)
הינו פונצ'ו מודל קצר

מודל: הינו פונצ'ו ADG - HX6JHAE
קיבולת: 25 נוסעים, 14 מושבים, 10 נוסעים בעמידה + נהג
אורך האוטובוס - 6,290 מ"מ
רוחב - 2,080 מ"מ
גובה - 3,100 מ"מ
הינו פונצ'ו מודל ארוך

מודל: הינו פנקו ADG - HX6JLAE
קיבולת: 36 נוסעים, 11 מושבים, 24 נוסעים בעמידה + נהג
אורך האוטובוס: 6,990 מ"מ
רוחב - 2,080 מ"מ
גובה - 3,100 מ"מ
תמונות

הינו פונצ'ו - דור ראשון
הינו פונצ'ו - דור ראשון
הינו פונצ'ו - דור ראשון
הינו פונצ'ו - דור ראשון
הינו פונצ'ו - דור ראשון
הינו פונצ'ו - דור שני
הינו פונצ'ו - דור שני
הינו פונצ'ו - דור שני
הינו פונצ'ו - דור שני, מבט לתוך האוטובוס
הינו פונצ'ו - דור שני
הינו פונצ'ו - דור שני (דגם "מיני)
הינו פונצ'ו - דור שני (דגם "מיני)
ראו גם

הינו HS3KRK
הינו Liesse
לקריאה נוספת

הינו פונצ'ו (The Hino Poncho: Simply the most innovative community transport solution tocome onto the Australian market), אתר חברת הינו
הערות שוליים

↑  הינו פונצ'ו 2012 - מפרט טכני, Hino Poncho used Bus for sale in Japan, Import used Hino
↑  הינו פונצ'ו 240 Landmarks of Japanese Automotive Technology - Hino
↑  הינו פונצ'ו Hino to launch Poncho bus – Truck news & reviews
↑  הינו פונצ'ו Hino Motors releases new model of the routebus Poncho - Non-step small-sized routebuses in response to increased demand for community minibus -
| יפן הינו מוטורס |
| --- | --- | --- | --- |
| מכוניות-משאיות-אוטובוסים | דגמים בולטים בהווה | 600 • Melpha • פונקו • בלו ריבון • 300  |   |
| מכוניות-משאיות-אוטובוסים | דגמים בולטים בעבר | 1300 • 900 • 900 ספרינט • 1300 ספרינט • בריסקה • הינו-רנו 4CV • Liesse • HS3KRK • TH  |   |
קבוצת טויוטה: טויוטה • לקסוס • דייהטסו • הינו מוטורס • סאיון • סובארו (שותפות חלקית)
הקרב הראשון על האגמים המזוריים

הקרב הראשון על האגמים המזוריים נערך בין כוחות הקיסרות הגרמנית לכוחות האימפריה הרוסית כחלק מהחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. הקרב החל ב-9 בספטמבר 1914 לאחר שהארמייה הגרמנית השמינית תקפו את הארמייה הרוסית הראשונה. שישה ימים לאחר מכן ב-14 בספטמבר הסתיים הקרב בניצחון מוחץ גרמני לאחר שאלה הצליחו לגרום לרוסים לסגת משטחי פרוסיה המזרחית חזרה אל קו הגבול שבין המדינות.
הרקע לקרב

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה נפתחה ב-13 באוגוסט 1914 עת פלש צבא האימפריה הרוסית אל שטחי פרוסיה המזרחית (שהיו בשליטת הקיסרות הגרמנית) וגליציה (שהיו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית). הארמייה הרוסית הראשונה (בפיקודו של פאול פון רננקמפף) פלשה לפרוסיה המזרחית מכיוון צפון-מערב ואילו הארמייה הרוסית השנייה (בהובלתו של אלכסנדר סמסונוב) פלשה מדרום. אל מול הארמיות הרוסיות ניצבה הארמייה הגרמנית השמינית (עליה פיקד בפרוץ המלחמה מקסימיליאן פון פריטוויץ). הארמייה השמינית הגרמנית הייתה בנחיתות מספרית כבדה אל מול הכוחות הרוסים, ולכן ההוראות שקיבלה היו להגן על שטחי פרוסיה המזרחית בכל מחיר ורק במקרה בו קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין הותר לארמייה לסגת ולהשאיר את פרוסיה המזרחית לרוסים.
למרות נחיתותם המספרית, הארמייה הגרמנית צוידה בנשק חדיש מזה של הרוסים ותפקודה היה יעיל יותר. כשנכנסו ראשוני הכוחות הרוסים לפרוסיה המזרחית ב-13 באוגוסט, לא נתקלו בהתנגדות כלשהי. ההתנגשויות הראשונות בין הרוסים לגרמנים היו בקרב שטלופנן (17 באוגוסט) ולאחר מכן בקרב גומבינן (20 באוגוסט). בקרב גומבינן נחלו הגרמנים תבוסה קטנה מול הארמייה הרוסית הראשונה, וגנרל פריטוויץ (מפקד הארמייה הגרמנית השמינית) הורה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית מתוך החשש שהארמייה הגרמנית תלכד בין שתי הארמיות הרוסיות ותושמד. מטה הפיקוד הגרמני (ובראשו הלמוט פון מולטקה הצעיר) החליט ב-22 באוגוסט להחליף את פריטוויץ בגנרלים מנוסים יותר ובמקומו עמד כעת בראש הארמייה הגרמנית השמינית הגנרל פאול פון הינדנבורג (ביחד עם אריך לודנדורף שהצטיין במהלך קרב לייז' בחזית המערבית).
משלקחו הינדנבורג ולודנדורף את הפיקוד התהפכו היוצרות והגרמנים הם שהחלו לדחוק ברוסים. במהלכים טקטיים אמיצים (בשילוב עם מודיעין שיירט את המסרים שהרוסים העבירו ביניהם) תקפו הגרמנים את הארמייה הרוסית השנייה של סמסונוב ליד העיירה טננברג בניצחון החשוב ביותר במערכה על פרוסיה המזרחית - קרב טננברג. במהלך קרב זה, שהתרחש בין 26 באוגוסט ל-30 באוגוסט, הביסו הגרמנים את הארמייה הרוסית השנייה והשמידו אותה לחלוטין כשמפקדה אלכסנדר סמסונוב החליט להתאבד בעקבות התבוסה ב-29 באוגוסט. ניצחון זה הפך את הינדנבורג לגיבור המלחמה. למרות שקרב טננברג הסתיים רשמית ב-30 באוגוסט, המשיכו הגרמנים להרוג את חיילי הארמייה הרוסית השנייה עד ל-2 בספטמבר.
מהלך הקרב

עוד בטרם הוכרע קרב טננברג, החליט רננקמפף לשלוח את הדיוויזיות הדרומיות שלו אל עבר טננברג על מנת לעזור לארמייה הרוסית השנייה. ב-31 באוגוסט, מכשנודע לרננקמפף שהארמייה השנייה הובסה בקרב הורה לארמייה להתרכז באזור קו אנגרבורג שנפרס מהעיר קניגסברג (כיום קלינינגרד) בצפון ועד האגמים המזוריים שבדרום. הינדנבורג החליט שלאחר שהשמיד את הארמייה הרוסית השנייה עליו להביס גם את הארמייה הרוסית הראשונה. תוכניתו הייתה לאגף את הדיוויזיות הדרומיות שבאזור האגמים המזוריים תוך הדיפת הרוסים מזרחה בעוד שבעיר קניגסברג בצפון (שהייתה מבוצרת היטב) יוחזק כוח קטן שיגן על העיר. לאחר קרב טננברג הגיעו שני קורפוסים חדשים מהחזית המערבית לארמייה השמינית ותרמו לעדיפות המספרית של הגרמנים שהייתה ביחס של 3:1. קניגסברג הייתה מבוצרת היטב ולכן הינדנבורג לא חשש מהתקפה עליה והחליט להתמקד באגמים המזוריים. כמו הארמייה הרוסית, גם הארמייה הגרמנית נפרסה מקניגסברג שבצפון ועד למערבית מהאגמים המזוריים, רק שלא כמו לרננקמפף היו להינדנבורג כוחות "עודפים" אותם יכל לנצל בעת פתיחת הקרב.

המתקפה הגרמנית הראשית החלה ב-7 בספטמבר לאורך כל החזית כשעיקר ההתקפה נמצאת בדרום ליד האגמים המזוריים. בשמונה בספטמבר המצב בחזית היה לטובת הגרמנים שדחקו את הרוסים מזרחה. בצפון החזית נחלו הגרמנים ניצחון מוחץ אל מול הדיוויזיות הרוסיות. לעומת זאת בדרום התקשה הקורפוס הגרמני ה-17 אל מול הקורפוס הרוסי ה-2 שנראה תחילה כאילו עומד לאגף את הקורפוס הגרמני. המצב השתנה לאחר שהקורפוס הגרמני ה-1 הגיע לתמוך בקורפוס ה-17 בלילה שבין 8 בספטמבר ל-9 בספטמבר.
ב-9 בספטמבר הורה רננקמפף על מתקפת נגד בצפון על מנת להשיג זמן לארגן מחדש את הארמייה ולסגת. המתקפה בצפון גרמה לקורפוס הגרמני ה-20 לסגת מעט אחורה, אך הגרמנים המשיכו לדחוף את הרוסים מזרחה, מה שהשאיר את החיילים הרוסים המנצחים מבודדים משאר הארמייה. הארמייה הרוסית הראשונה החלה לסגת ב-9 בספטמבר משטחי פרוסיה המזרחית כשהגרמנים רודפים אחריהם. ב-11 בספטמבר נמצאו הרוסים על קו שבין אנגבורג לאינטרסבורג בצפון, מה שאפשר לגרמנים לאגף אותם מדרום ובכך ללכוד אותם ללא אפשרות לברוח. למזלם של הרוסים, שמועה שנפוצה בקרב הגרמנים על התקפת-נגד רוסית גרמה לגרמנים לאבד חצי יום של צעידה ובכך השאירו פתח לארמייה הרוסית הראשונה לברוח. הרוסים הגיעו לגומבינן ב-12 בספטמבר ויום לאחר מכן לשטלופנן (כיום נסטרוב). אחרוני הכוחות הרוסים של הארמייה הראשונה יצאו משטחי פרוסיה המזרחית ב-14 בספטמבר לאחר שחצו את הגבול וחזרו למבצרים שבשטח האימפריה הרוסית.
באותו אזור נערך בין שני הצבאות בפברואר 1915 הקרב השני על האגמים המזוריים.
תוצאות הקרב ואחריתו

משנסוגה הארמייה הרוסית הראשונה משטחי פרוסיה המזרחית, תמו סופית ניסיונותיה של רוסיה לכבוש שטח זה מידי גרמניה. הארמייה הרוסית העשירית שעמדה להיכנס לשטחי פרוסיה המזרחית באמצע ספטמבר קיבלה לבסוף הוראה שלא להיכנס מהחשש שתימחץ גם היא על ידי הארמייה הגרמנית השמינית. הניצחונות של הינדנבורג בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים ביססו את מעמדו כ-"גיבור המלחמה". הארמייה הגרמנית התשיעית שהייתה אמורה לעזור לארמייה הגרמנית השמינית מול הרוסים, התפנתה כעת לעזור לאימפריה האוסטרו-הונגרית במערכה שלה מול רוסיה (המערכה על גליציה). למרות ניצחונם בקרב על האגמים המזוריים, השלכה חשובה אחת הייתה בעוכרם של הגרמנים. הדיוויזיות שהועברו מהחזית המערבית לחזית המזרחית היו חסרות מאוד בחזית המערב, כוח שהיה מאוד חשוב לגרמנים במהלך הקרב הראשון על המארן - הקרב שבו הצליחו מדינות ההסכמה לבלום את הגרמנים מלכבוש את פריז.
לקריאה נוספת

The First Battle of the Masurian Lakes, 1914 באתר FirstWorldWar.com
הערות שוליים

↑  בנוסף הערך תורגם בחלקו מוויקיפדיה האנגלית
| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |  |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |  |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |  |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555888305171  LCCN: sh85082018
הפטיש והמגל

סמל הפטיש והמגל
פטיש ומגל (ברוסית: серп и молот; מבוטא: "סֵרְפּ אִי מוֹלוֹט" ) (בתו מחשב: ☭) הם סמל הקומוניזם והמפלגות הקומוניסטיות. שני כלים אלה מסמלים את הפרולטריון (מעמד הפועלים) התעשייתי, ואת המעמד של פשוטי העם החקלאים (הצמיתים). יחד הם מהווים סמל לאיחוד בין העובדים החקלאים והעובדים בתעשייה.
פטיש ומגל בברית המועצות

לאחר פרוץ המהפכה הקומוניסטית שימש מפעל המתכות של מוסקבה שסמלו היה "פטיש ומגל" בתור ההשראה ליצירת הסמל של ברית המועצות ושל תורת הקומוניזם.
מאז מרץ-אפריל 1918 שימשו הפטיש והמגל כסמל רוסיה הסוציאליסטית. הדבר אושר על ידי הוועידה החמישית ב-10 ביולי של אותה השנה.
בשנת 1923, כשעוצב דגל ברית המועצות צויר עליו סמל זה והוא אומץ רשמית בחוקה של ברית המועצות משנת 1924.
(קודם לכן היה דגל ברית המועצות הדגל האדום שעליו רשום "ברית המועצות").
בניגוד למרקסיזם הקלאסי, שהנחותיו התבססו על חברה תעשייתית ומעמדות של אצולה, בורגנות ופרולטריון, החברה ברוסיה הייתה ברובה חקלאית ועל כן ולדימיר איליץ' לנין נאלץ להתאים את הקומוניזם שלו למצב הכלכלי והפוליטי ברוסיה. המגל נוסף לסמל בגלל חשיבות החברה החקלאית בברית המועצות.
הסמל הופיע על הדגלים והסמלים של כל הרפובליקות של ברית המועצות. עם התפרקות ברית המועצות כל הסמלים שונו. חלק מהמדינות, בעיקר בחלק האירופי של ברית המועצות, בהן רוסיה, ליטא ואחרות חזרו להשתמש בסמליהן המסורתיים מלפני התקופה הסובייטית; יוצאת דופן היא בלארוס, אשר השתמשה בסמל המסורתי "פהוניה" - פרש עם חרב מונפת - בין השנים 1991–1995, אך בעקבות משאל עם שנוי במחלוקת המירה אותו בסמל בסגנון הסובייטי שבו הפטיש והמגל הוחלפו במפת המדינה. מדינות אחרות, בעיקר אלה במרכז אסיה, השאירו את סמליהן בעיצוב הדומה לסגנון הסובייטי, אך החליפו את הפטיש והמגל בסמל מקומי; למשל, בטג'יקיסטן הם הוחלפו בכתר.
מספר מקומות ברחבי ברית-המועצות לשעבר עדיין משתמשים בסמל הפטיש והמגל. הממשלה הבדלנית של טרנסניסטריה משתמשת בדגל ובסמל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, הכוללים מגל ופטיש (הדגל האדום-ירוק מופיע לעיתים גם ללא הפטיש והמגל). בתוך רוסיה הפטיש והמגל מופיעים על הדגל של מחוז ולדימיר ועל הדגל והסמל של מחוז בריאנסק.
שימושים נוספים

סמל המגל והפטיש ודומים לו משמשים את המפלגה הקומוניסטית הסינית, המפלגה הקומוניסטית הבריטית, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, מק"י (המפלגה הקומוניסטית הישראלית) ועוד.
סמל דומה מופיעה על דגל אנגולה, שקיימה קשרים הדוקים עם ברית המועצות, אך הפטיש והמגל הוחלפו בגלגל שיניים וסכין מצ'טה.
וריאציה על דגל הפטיש והמגל הוא סמל מפלגת הפועלים של קוריאה - פטיש, מגל ועט.
הנשר בסמלה של אוסטריה מחזיק בשתי ציפורני רגליו פטיש ומגל, אולם אין לכך קשר לקומוניזם אלא בא לסמל (יחד עם הכתר שעל ראש הנשר) את אחדות המעמדות באוסטריה.
הסמל של לאוס בין השנים 1975-1991 היה דומה מאוד בעיצובו לסמלים של רפובליקות סובייטיות וכלל פטיש ומגל בסגנון סובייטי. בשנת 1991 תמונת הפטיש והמגל הוחלפה בתמונה של מקדש פא תאט לואנג.
שימושים בישראל

כיום, משתמשים בסמל המגל והפטיש בעיקר תנועות קומוניסטיות מובהקות כמו מק"י או המשמרת הצעירה שלה, בנק"י, שמשתמשות בו בהפגנות ובפרסומים שלהם. בעבר השתמשו תנועות נוספות בסמל זה, כדוגמת מצפן ותנועות סוציאליסטיות אחרות. בסמלי מפא"י והסתדרות העובדים הכללית הופיע פטיש אדום כחלק מהסמל.
גם בספורט מופיעים הסמלים. התאחדות הספורט הפועל ומועדוני "הפועל" השונים משתמשים בסמל שהוא ספורטאי העומד על פטיש ומוקף בלהב של מגל, ואוהדי קבוצות כמו הפועל תל אביב, הפועל כפר סבא והפועל ירושלים גם משתמשים בסמל הפטיש ומגל באופן מובהק ביציעיהם.
ראו גם

הכוכב האדום
המכללה האקדמית רמת גן

| --- | --- |


בניין המכללה
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים)
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  2450
 סטודנטים לתואר ראשון:  1980
 סטודנטים לתואר שני:  470
 מיקום
 מיקום:  רמת גן
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°49′56″E﻿ / ﻿32.063666666667°N 34.832194444444°E﻿ / 32.063666666667; 34.832194444444
 www.iac.ac.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המכללה האקדמית רמת גן(למפת גוש דן רגילה) המכללה האקדמית רמת גן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה האקדמית רמת גן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה האקדמית רמת גן  he המכללה האקדמית רמת גןhe המכללה האקדמית רמת גןמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המכללה האקדמית רמת גן (עד 2018, "המכללה האקדמית לישראל ברמת גן") היא מכללה אקדמית שהוקמה בשנת 2010 ברמת גן, במטרה להתמקד במקצועות הבריאות, החינוך, מערכות מידע והניהול.
היסטוריה

המכללה האקדמית רמת גן היא מוסד ללא כוונות רווח אשר נבנה על יסודות ה"מכללה לישראל" ושלוחת אוניברסיטת הריוט ואט, שבהן סיימו לימודיהם כ־12,000 בוגרים ומוסמכים. בשנת 2010 קיבלה המכללה היתר פעולה ובשנת 2012 הוכרזה כמוסד מוכר להשכלה גבוהה.
במכללה האקדמית רמת גן לומדים כ־3,000 סטודנטים. נשיא המכללה החל מ-1 באפריל 2024 הוא פרופסור מוחמד ותד.
היסטוריה > תוכניות הלימודים

סיעוד
ניהול מערכות בריאות
ניהול מצבי חירום ומשבר
תואר ראשון (B.A.) בניהול מצבי חירום ומשבר
מערכות מידע
מדעי המחשב
תואר ראשון (.B.Sc) במדעי המחשב
טכנולוגיות למידה דיגיטלית
ייעוץ ארגוני
תואר שני (.M.A) בניהול השינוי וייעוץ ארגוני
ייעוץ חינוכי
חדשנות ויזמות
ניהול
כלכלה
חברה והתנהגות
משאבי אנוש