stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מינוש שפיק
נשיאות > בית הספר לכלכלה של לונדון

ב-12 בספטמבר 2016, פורסם כי שפיק מונתה למנהלת בית הספר לכלכלה של לונדון. היא נכנסה לתפקיד ב-1 בספטמבר 2017.
נשיאות > נשיאת אוניברסיטת קולומביה

ב-18 בינואר 2023 הודיע חבר הנאמנים של אוניברסיטת קולומביה על מינויה של שפיק לנשיא האוניברסיטה. היא הפכה לנשיאת אוניברסיטת קולומביה ב-1 ביולי 2023. השבעתה התרחשה ב-4 באוקטובר 2023.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופתיחת מלחמת חרבות ברזל, שפיק פרסם הצהרה שבה נאמר כי אם "ההפגנות כוללות דיבורים שאינם חוקיים או מפרים את כללי האוניברסיטה, זה בלתי נסבל". חברי בית הנבחרים של ארצות הברית, כולל ריצ'י טורס, וחברת הקונגרס האמריקאית קתי מאנינג, אמרו שהיא הייתה צריכה לעשות יותר כדי להגן על סטודנטים יהודים מפני אלימות אנטישמית בקמפוס. מנגד, חברי סגל האוניברסיטה וכמה בוגרים ביקרו את החלטתה להשעות קבוצות סטודנטים פרו-פלסטיניות כגון "קול יהודי לשלום" ו"סטודנטים למען צדק בפלסטין" מהקמפוס בגין הפרה חוזרת ונשנית של מדיניות האוניברסיטה הנוגעת לאירועים בקמפוס.
בנובמבר 2023, שפיק הוזמנה להשתתף בשימוע בקונגרס האמריקאי בדבר אנטישמיות בקמפוסים, אך סירבה בנימוק של התנגשות עם לוח הזמנים שלה. מאוחר יותר היא העידה בפני ועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים של ארצות הברית ב-17 באפריל 2024, יחד עם דייוויד גרינוולד וקלייר שיפמן (אנ'), יושבי ראש ועד הנאמנים של אוניברסיטת קולומביה. היועצים הנשיאותיים לשעבר שיילאג מארי (אנ'), דנה רמוס ופיליפ ריינס (אנ'), יחד עם עורכי דין ומומחים לאנטישמיות הכינו את שפיק לשימוע במשך חודשים.
נשיאות > נשיאת אוניברסיטת קולומביה > הפגנות פרו-פלסטיניות

כתוצאה מהתבצרות מפגינים בקמפוס באוניברסיטת קולומביה (2024) שהחלה ב-17 באפריל 2024, קראה שפיק למשטרת העיר ניו יורק לפנות מאהל שהוקמו על ידי מפגינים ליד מרכז הקמפוס של האוניברסיטה, והמשטרה עצרה יותר מ-100 סטודנטים ב־22 באפריל. באותו יום, היא הודיעה שהאוניברסיטה ביטלה שיעורים פרונטליים ועברה ללמידה מעורבת. ההפגנות מחוץ לקמפוס של קולומביה כללו דברי שטנה אנטישמיים פרו-חמאס ואיומים מצד מפגינים כלפי סטודנטים יהודים.
תורם ובוגר קולומביה רוברט קראפט, מייסד הקרן של קולומביה למאבק באנטישמיות, השעה תרומות לאוניברסיטה, וכך גם המיליארדר לן בלווטניק, בשל כך שקולומביה לא מונעת מספיק אנטישמיות בקמפוס. מחוקקים רפובליקנים קראו להתפטרותה, כולל יושב ראש בית הנבחרים מייק ג'ונסון ולפחות תריסר חברי קונגרס, בטענה שבית הספר לא הצליח להגן על תלמידים יהודים.
מחוקקים דמוקרטיים ורפובליקנים כאחד הצטרפו לנציגה אליס סטפניק בדרישה לשפיק להתפטר, כולל הסנאטורים האמריקנים ג'ון פטרמן, טים סקוט וג'ים בנקס. הדירקטוריון של אוניברסיטת קולומביה ניסח והפיץ החלטת גינוי נגד שפיק בגין הפרת "דרישות היסוד של חופש אקדמי" וגרימת "מתקפה חסרת תקדים בזכויות הסטודנטים".
ב-29 באפריל 2024, הודיעה שפיק כי המשא ומתן עם מפגיני סטודנטים נתקע וכי "האוניברסיטה לא תתנער מישראל". היא ביקשה התערבות של משטרת העיר ניו יורק בפעם השנייה בתוך שבועיים, מה שהוביל למעצרם של 108 אנשים נוספים. במקום זאת, שפיק העניקה תארים באמצעות דואר אלקטרוני. הפקולטה לאמנויות ומדעים בקולומביה יזמה הצבעת אי-אמון בשפיק ב-10 במאי. היא עברה ב-16 במאי, כאשר 65 אחוזים מ-709 הפרופסורים הצביעו בעד ההחלטה.
ב-14 באוגוסט 2024, התפטרה שפיק מהנשיאות.
שפיק מונתה כנאמנת של קרן ביל ומלינדה גייטס בינואר 2022.
חיים אישיים

שפיק התחתנה עם הכלכלן מוחמד אל-אריאן (אנ') ב-1990 במהלך עבודתם בבנק העולמי ובקרן המטבע הבינלאומית. ב-2002 נישאה שפיק לבעלה השני, המדען רפאל ג'ובין, איתו יש לה ילדים תאומים ושלושה ילדים חורגים. בתה אוליביה ג'ובין סיימה את התוכנית לתכנון ערים של אוניברסיטת קולומביה (אנ').
שפיק היא אזרחית אמריקאית ובריטית ודוברת אנגלית, ערבית וצרפתית.
קונדוריים

.
| קונדוריים |
| --- | --- |
 אורובו שחור
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קונדוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קונדוריים
שם מדעי
 Cathartidae ‏לפרסניה, 1839
תחום תפוצה


קונדור האנדים
נשרון מלכותי
קונדוריים המכונים לעיתים "נשרי העולם החדש" (להבדיל מנשרי העולם הישן; שם מדעי: Cathartidae) היא משפחה של עופות גדולים, שעיקר מזונם הוא פגרים. מקור שמם של הקונדורים הוא בשפת הקצ'ואה.
מיון

משפחת הקונדוריים כוללת שבעה מינים המשתייכים לחמישה סוגים. קיימת התלבטות רבה לגבי מיון הקונדוריים. הקונדוריים שייכים לסדרת הקונדוראים ובעבר השתייכו לסדרת דורסי יום, יחד עם עופות דורסים אחרים. דגימות DNA חדשות מעידות כי הם קרובים גם לחסידאים. המשפחה הקרובה אליהם ביותר היא משפחת הטרטורניסים הנכחדת.
מאפיינים פיזיים

בני המשפחה הם עופות גדולים: משקלם נע בין קילוגרם אחד אצל מיני הקתרטס הקטנים ועד 15 ק"ג אצל קונדור האנדים, שהוא הגדול בין הדורסים ואף מהגדולים שבעופות.
הם מתמחים בדאייה, וכנפיהם הארוכות מותאמות לכך היטב. לקונדורים יש שטח כנפיים גדול יותר מכל עוף אחר, אף כי כנפיהם של חלק מעופות הים ארוכות יותר. גופם חזק ומוצק וזנבם קצר לרוב. ראשם קירח, כתוצאה מהתאמה לאכילת פגרים. המקור חד ומאונקל, ומותאם לקרוע נתחי בשר פגר, עם הבדלים בין המינים: לאורובו ולקתרטס מקור עדין וחלק יחסית המותאם לאכילת החלקים הרכים, ואילו למינים הגדולים יותר מקור גדול המסוגל לקרוע אף את עורה של חיה או בהמה גדולה כפרה או טפיר. רגליהם מותאמות היטב להליכה על הקרקע ולהחזקת הטרף כנגד האדמה בעודם גורעים ממנו נתחים, אך מכיוון שאינם צריכים לרוב לקטול את טרפם, אין לאצבעותיהם יכולת לפיתה וטופריהם קצרים וקהים. צבעיהם לרוב כהים, פרט ללבושו הצבעוני של הנשרון המלכותי.
חושים

חוש הראייה שלהם מפותח היטב, ומאפשר להם לאתר פגרים ממרחקים. גם חוש השמיעה מפותח. מיני הקתרטס מסוגלים אף לאתר פגר באמצעות חוש הריח, תכונה נדירה בין העופות.
הרגלי תזונה

הקונדוריים עשויים לקטול חיות קטנות, חלשות או פגועות, בייחוד המינים הגדולים, בעזרת כוחם ומקורם הגדול, אולם פגרים מהווים את עיקר מזונם. קונדורים עשויים לאכול פגר בכל גודל ובכל מצב, אם כי הם מעדיפים פגרים של חיות גדולות. אלה עשויים למשוך אליהם מספר רב של פרטים ומינים. בדומה לנשרי העולם הישן, הזהים להם במזונם, גם בין הקונדורים ניתן לראות סדר ברור בין המינים סביב הפגר: הקתרטס הם לרוב הראשונים אשר מאתרים את הפגר בעזרת חוש הריח המפותח שלהם, ועשויים לנחות עליו בעשרותיהם. היות שמקורם חלש יחסית, הם נוברים בעיני הפגר או בחלקיו הרקובים או הרכים יותר כגון הפה או פי הטבעת. האורובו השחורים עוקבים לרוב אחר הקתרטס מאחר שלהם עצמם אין חוש ריח ומפותח, ומשאותר הפגר הם נוחתים עליו בהמוניהם, לעיתים במספרים העולים פי כמה על הקתרטס. הם תוקפניים מאוד ועל אף שהם דומים לקתרטס בגודלם, הם אינם מתקשים לסלקם מהפגר. מקורם דק וארוך, מותאם היטב לחדור דרך חלקיו הרכים של הפגר בדומה לקתרטס, אך עדיין לא חזק דיו לבתק את עורו של פגר גדול. בהגיע הנשרונים המלכותיים (באזורים בהם הם מצויים), הגדולים במידה ניכרת משאר המינים הקטנים, הללו מפנים להם את דרכם לפגר והם לא מתקשים לבתק את עורו בעזרת מקורם החזק. הקונדורים הגדולים הם לרוב האחרונים המגיעים לפגר, אך הם גדולים פי כמה וכמה משאר המינים ועל כן הודפים אותם בקלות הצידה. בעזרת מקורם החזק הם קורעים את עור הפגר בקלות, ומשסיימו רשאים שאר המינים להמשיך באכילה.
גלריה

קונדור קליפורני
קונדור האנדים
נשרון מלכותי
אורובו שחור
קתרטס תרנגולי
קתרטס סוואנה
קתרטס יערות
מינים

סוג ומין יחיד: קונדור קליפורני (Gymnogyps californianus)
סוג ומין יחיד: קונדור האנדים (Vulture gryphus)
סוג ומין יחיד: נשרון מלכותי (Sarcoramphus papa)
סוג ומין יחיד: אורובו שחור (Coragyps atratus)
סוג: קתרטס (Cathartes )
מין: קתרטס תרנגולי (Cathartes aura)
מין: קתרטס סוואנה (Cathartes burrovianus)
מין: קתרטס יערות (Cathartes melambrotus)
הווארד בייקר

הווארד הנרי בייקר הבן (באנגלית: .Howard Henry Baker Jr;‏ 15 בנובמבר 1925 - 26 ביוני 2014) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי שכיהן כסנאטור רפובליקני מטנסי ומנהיג הרוב בסנאט. לאחר מכן שימש בייקר כראש סגל הבית הלבן תחת הנשיא רונלד רייגן. בוושינגטון הבירה נודע בתור "המפייס הגדול", ובייקר נחשב לאחד הסנאטורים המצליחים ביותר מבחינת תיווך ופשרות, חקיקת חוקים ושמירה על נימוסים. בייקר היה שמרני מתון שזכה להערכה רבה על ידי רוב עמיתיו חברי המפלגה הדמוקרטית.
נולד בהאנטסוויל, טנסי. המשיך בקריירה משפטית לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טנסי. אביו, הווארד בייקר האב, ייצג את טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנות החמישים. בבחירות לסנאט ב-1966, הביס בייקר את המושל פרנק קלמנט, והפך לרפובליקני הראשון שייצג את טנסי בסנאט מאז תום תקופת השיקום. לאחר פרישתו של יו סקוט מהסנאט, הפך בייקר למנהיג הרפובליקנים בסנאט, כאשר שימש כמנהיג המיעוט או מנהיג הרוב בסנאט בשנים 1977–1985.
בייקר התמודד למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-1980, אך יצא מהמירוץ לאחר הסדרה הראשונה של הבחירות המקדימות. הוא לא ביקש להיבחר מחדש לסנאט ב-1984. בשנים 1987–1988 כיהן כראש סגל הבית הלבן בעת כהונת הנשיא רייגן. לאחר שעזב את הבית הלבן, עבד כשדלן ויועץ במשרד עורכי דין. הוא שירת גם במועצת המנהלים של "מרכז המדיניות הדו-מפלגתית" וב"שותפות לאמריקה בטוחה". בשנים 2001–2005 היה שגריר ארצות הברית ביפן. אשתו הראשונה, ג'וי, הייתה בתו של מנהיג המיעוט לשעבר בסנאט, אוורט דירקסן. לאחר מותה של ג'וי ב-1993 נישא בייקר לסנאטורית ננסי קאסבאום, בתו של מועמד המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות 1936, אלף לנדון.
ראשית חייו

בייקר נולד בהאנטסוויל שבטנסי, לדורה אן (לבית לאד) והווארד בייקר האב.
אביו, חבר המפלגה הרפובליקנית, היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1951 עד 1964, כנציג מחוז רפובליקני מסורתי במזרח טנסי. בייקר למד בבית הספר מקלי (McCallie), ולאחר שסיים את לימודיו שם, החל ללמוד באוניברסיטת טולנה שבניו אורלינס, לואיזיאנה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא אומן במתקן חיל הים של ארצות הברית בקמפוס של אוניברסיטת הדרום בסוואני במסגרת תוכנית אימון V-12 של צי ארצות הברית. הוא שירת בצי מ-1943 עד 1946 וסיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טנסי בשנת 1949. באותה שנה, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת טנסי והחל לעבוד כעורך דין.
הרוטונדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טנסי נקראת עכשיו על שמו של בייקר. בעודו נושא נאום בתחילת טקס סיום הלימודים של נכדו באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי בג'ונסון סיטי ב-5 במאי 2007, לבייקר הוענק תואר דוקטור לשם כבוד.
בסנאט של ארצות הברית

בייקר החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1964, כאשר הפסיד לדמוקרט הליברלי רוס באס בבחירות לסנאט על מקומו של הסנאטור המנוח אסטס קאפובר. בבחירות לסנאט 1966, הפסיד באס בבחירות המקדימות הדמוקרטיות את מועמדותו לסנאט למושל לשעבר פרנק קלמנט, ובייקר זכה במועמדות הרפובליקנית כאשר ניצח את קנת רוברטס עם 112,617 (75.7%) לעומת 36,043 (24.2%) קולותיו של רוברטס. בייקר זכה בבחירות הכלליות, כשהוא מנצל את כישלונו של קלמנט להמריץ את הבסיס הדמוקרטי.
בבחירות עצמן זכה בייקר ב-55.7% מהקולות. בייקר הפך אז לסנאטור הרפובליקני הראשון מטנסי מאז תקופת השיקום והרפובליקני הראשון שנבחר באופן פופולרי לסנאט ממדינה זו.
בייקר נבחר מחדש ב-1972 ושוב ב-1977, ותקופת כהונתו נמשכה מה-3 בינואר 1967 עד ל-3 בינואר 1985. ב-1969 הוא כבר היה מועמד לתפקיד מנהיג המיעוט בסנאט, שהתפנה עם מותו של חותנו, אוורט דירקסן, אך בייקר הובס ברוב של 19–24 על ידי יו סקוט. בתחילת הקונגרס הבא בשנת 1971, בייקר התמודד שוב לתפקיד זה, והפעם הפסיד לסקוט ברוב של 20-24.
הנשיא ריצ'רד ניקסון ביקש מבייקר ב-1971 למלא אחד משני המושבים הריקים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר שבייקר התמהמה עם ההצעה, שינה ניקסון את דעתו ומינה את ויליאם רנקוויסט במקום זאת.
בשנים 1973–1974 הפך בייקר לחבר המיעוט החשוב ביותר בוועדת הסנאט, בראשותו של הסנאטור סם ארווין, שחקרה את פרשת ווטרגייט. בייקר התפרסם על ששאל, "מה הנשיא ידע? ומתי נודע לו?".
כאשר יו סקוט פרש מהקונגרס של ארצות הברית, נבחר בייקר למנהיג המיעוט בסנאט בשנת 1977 על ידי עמיתיו הרפובליקנים, תוך שהוא מביס את רוברט גריפין, ברוב של 18–19. בייקר מילא שתי תקופות כהונה כמנהיג המיעוט בסנאט (1977-81) ושתי כהונות כמנהיג הרוב בסנאט (1981–1985).
בייקר הוזכר לעיתים תכופות על ידי גורמים פנימיים כמועמד אפשרי לסגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למרוץ של הנשיא המכהן ג'רלד פורד בשנת 1976. על פי מקורות רבים, בייקר היה מועמד מוביל למשרה זו, עד שחשף כי אשתו, ג'וי, הייתה אלכוהוליסטית שהשתקמה. פורד בחר לבסוף בסנאטור מקנזס בוב דול.
בייקר התמודד לנשיאות ארצות הברית ב-1980, אך פרש מהמירוץ למועמדות הרפובליקנית לאחר שהפסיד לג'ורג' הרברט ווקר בוש באספות הבחירה באיווה. טד סטיבנס שימש כמנהיג המיעוט בפועל במהלך מסע הבחירות הראשי שלו.
לאחר הקריירה בסנאט

בייקר לא ביקש להיבחר מחדש לסנאט ב-1984. את מקומו בסנאט ירש חבר הקונגרס הדמוקרטי ולימים סגן הנשיא אל גור.
בשנת 1984 עוטר בייקר במדליית החירות הנשיאותית.
כעדות למיומנותו של בייקר במשא ומתן וכמתווך ישר, מינה אותו הנשיא רונלד רייגן לראש סגל הבית הלבן במהלך כהונתו השנייה (1987–1988). רבים ראו בכך צעד של רייגן לתיקון יחסיו העכורים עם הסנאט, שהידרדרו במקצת בתקופת כהונתו של ראש הסגל הקודם, דונלד ריגן.
בשנת 2003 הוקם "המרכז למדיניות ציבורית ע"ש הנרי ה. בייקר הבן" באוניברסיטת טנסי. סגן הנשיא דאז, דיק צ'ייני, נשא נאום בטקס הפתיחה משכן המרכז. עם השלמת המבנה ב-2008 סייעה שופטת בית המשפט העליון, סנדרה דיי או'קונור, בהקדשת המבנה על שמו של בייקר.
בשנים 2001–2005 כיהן כשגריר ארצות הברית ביפן.
נפטר ב-26 ביוני 2014 בהאנטסוויול, טנסי.
לקריאה נוספת

James Annis, Howard Baker: Conciliator in an Age of Crises, Madison Books, 1995, ISBN 1-56833-032-4
John Dean, Rehnquist Choice: The Untold Story of the Nixon Appointment that Redefined the Supreme Court, Free Press, 2001, ISBN 0-7432-2979-7
הערות שוליים

↑  Howard Baker, Senate prince showed great statesmanship, באתר The Olympian‏, 1 ביולי 2014
↑  Nancy Kassebaum and Howard Baker, באתר הניו יורק טיימס, 8 בדצמבר 1996
↑  הווארד בייקר הבן, במדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  UTK Awards Sen. Howard Baker First Honorary Doctorate, באתר הרשמי של אוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי
↑  TN US Senate - R Primary
↑  Republicans Choose Scott Floor Leader
↑  Senate Leader Battles: Kennedy Out, Scott In
↑  Renchburg's the One!, באתר הניו יורק טיימס, 4 בנובמבר 2001
↑  יואב קרני, ‏מה הנשיא ידע - ומתי נודע לו?, באתר גלובס, 13 ביולי 2017
↑  Joy Baker, a Recovered Alcoholic, Rejoins the Washington Scene, באתר הניו יורק טיימס, 27 במרץ 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16172852j (data)  GND: 119251892  ISNI: 0000 0000 7851 0853  LCCN: n80015572  MusicBrainz: 2ee55143-1a6a-4726-9a8e-46fae40b808a  NARA: 10581552  NDL: 01167094  NLK: KAC200810641  PIC: 318813  SNAC: w60s02xp  SUDOC: 079151019  US Congress: B000063  VIAF: 45107323   WorldCat (עם VIAF): 45107323
נבחרת טורקיה בכדורגל

נבחרת טורקיה בכדורגל (2016)
סמל התאחדות הכדורגל הטורקית.
נבחרת טורקיה בכדורגל (בטורקית: Türkiye Millî Futbol Takımı) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של טורקיה. טורקיה הגיעה בשנות האלפיים להישגים גדולים, שיאם של הישגים אלה הוא העפלתה של הנבחרת לשלב חצי גמר גביע העולם במונדיאל 2002 וזכייתה שם במקום השלישי. שנה לאחר מכן סיימה טורקיה במקום השלישי בגביע הקונפדרציות. גם ביורו 2008 העפילה טורקיה לחצי הגמר.
גאוגרפית, טורקיה ממוקמת גם באירופה וגם באסיה. עם זאת, היא נמנית עם חברות אופ"א ולפיכך משחקת נבחרתה רק באליפות אירופה לאומות (ולא בגביע אסיה) ובמוקדמות האירופיים של גביע העולם.
הדירוג הנוכחי של נבחרת טורקיה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-28 בעולם, נכון ל-28 בנובמבר 2024; הניקוד הוא 1,537.24 – ירידה של 2 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 5 נמדד לראשונה ביוני 2004, והדירוג הנמוך ביותר 67 נמדד לראשונה באוקטובר 1993.
היסטוריה > שנות ה-50

טורקיה העפילה למונדיאל 1950 אחרי שניצחה 0:7 את סוריה אך לבסוף בחרה לא להשתתף במשחקים בשל בעיות כלכליות. 4 שנים מאוחר יותר הצליחה טורקיה להעפיל שוב למונדיאל, הפעם אחרי שניצחה את ספרד. למרות הפסד 4:1 במשחק הראשון, הצליחה טורקיה להתאושש ולנצח במשחק השני 0:1. לפיכך, נערך משחק שלישי ומכריע שהסתיים בתיקו 2:2. לבסוף, זכתה טורקיה להעפיל למונדיאל אחרי הטלת מטבע. במונדיאל שובצה טורקיה לבית שכלל את הנבחרות החזקות של גרמניה והונגריה. אחרי הפסד 4:1 במשחק הראשון מול הגרמנים, התמודדה טורקיה מול קוריאה הדרומית בשל שיטת המשחקים שהייתה נהוגה אז. טורקיה ניצחה 0:7 ובעקבות הניצחון שובצה לשחק בשנית עם גרמניה. גם הפעם ניצחו הגרמנים, הפעם בתוצאה 7:2.
היסטוריה > שנות ה-60 עד שנות ה-90

תקופה זו נחשבת לתקופת שפל עבור הכדורגל הטורקי, זאת למרות הקמת הליגה הטורקית לכדורגל והשתתפותן של קבוצות טורקיות בגביעי אירופה לקבוצות. הנבחרת הטורקית פספסה את העלייה ליורו 1972 ויורו 1976 בנקודה אחת. בשנות ה-80 נחלה טורקיה שני הפסדים בתוצאה 0:8 לאנגליה. החמצת העלייה למונדיאל 1990 בשתי נקודות, הביא את ההתאחדות הטורקית לבצע מהפכה ארגונית והכדורגל הטורקי החל לעבור למתכונת מקצוענית, יחד עם ההשקעה הכספית העצומה במועדונים.
היסטוריה > שנות ה-90 ועד היום - כוח עולה

ב-1996 הצליחה טורקיה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה בכדורגל. הנבחרת הטורקית הצליחה להעפיל לתחרות אחרי שסיימה שנייה במוקדמות והקדימה את שוודיה ב-6 נקודות. בטורניר הפסידה טורקיה בשלושת משחקיה ולא הצליחה להבקיע ולו שער אחד.
עם זאת, טורקיה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1998 אחרי שסיימה שלישית בביתה, מרחק 4 נקודות מבלגיה שסיימה שנייה בבית שכלל גם את הולנד שסיימה ראשונה.
למרות הכישלון להעפיל למונדיאל 1998, הצליחה טורקיה להעפיל בפעם השנייה בתולדותיה ובפעם השנייה ברציפות ליורו 2000 אחרי שניצחה בפליי-אוף את אירלנד. אחרי הפסד 2:1 במשחק הראשון לאיטליה, סיימה טורקיה בתיקו 0:0 מול שוודיה וניצחה 0:2 את המארחת בלגיה. בעקבות הניצחון העפילה טורקיה לשלב רבע הגמר, הישג השיא של הכדורגל הטורקי באותם ימים. במשחק רבע הגמר הפסידה טורקיה לנבחרתה החזקה של פורטוגל.
היסטוריה > מונדיאל 2002 וקונפדרציות 2003

הישג השיא של הכדורגל הטורקי הגיע במונדיאל 2002. טורקיה העפילה מבית שכלל את נבחרות ברזיל, קוסטה ריקה וסין. בשמינית הגמר ניצחה טורקיה את המארחת יפן 0:1. ברבע הגמר ניצחה 0:1 את הנבחרת המפתיעה של סנגל לפני שהפסידה לברזיל בתוצאה 1:0. במשחק על המקום השלישי ניצחה את המארחת קוריאה הדרומית בתוצאה 2:3. במשחק עצמו הבקיע הקאן שוקור, כוכבה של טורקיה, שער לאחר 10.8 שניות מהפתיחה ובכך הפך לכובש המהיר בתולדות גביע העולם.
כעבור שנה, השתתפה טורקיה בגביע הקונפדרציות. היא סיימה בתיקו 2:2 עם אלופת העולם דאז ברזיל אך הפסידה בחצי הגמר 3:2 למארחת צרפת. במשחק על המקום השלישי גברה טורקיה 0:1 על קולומביה.
שנה בלבד לאחר מכן, כשלה טורקיה בניסיונה להעפיל ליורו 2004 אחרי הפסד מפתיע בפליי-אוף ללטביה. כעבור שנתיים, פספסה טורקיה שוב הזדמנות להעפיל למונדיאל 2006 אחרי שהפסידה בפליי-אוף לשווייץ. המשחקים לוו בסערה גדולה ובתום המשחק השני אף פרצה תגרה בין שחקני שתי הנבחרות.
היסטוריה > יורו 2008

אחרי שכשלה להעפיל לשני טורנירים, הצליחו הטורקים להעפיל ליורו 2008. למרות הפסד 2:0 במשחק הפתיחה מול פורטוגל, התאוששה טורקיה וניצחה במשחקה השני 1:2 את המארחת שווייץ (בעזרת גול ניצחון בדקה ה-93). במשחק השלישי של הבית המוקדם התמודדה טורקיה עם צ'כיה כשהמנצחת מעפילה לרבע הגמר. למרות פיגור של 0:2, הצליחה טורקיה להשוות בדקה ה-87 ולנצח במשחק משער בדקה ה-89 של ניהאט קהבצ'י. המשחק עצמו היה מצב שהתרחש לראשונה בהיסטוריה כשלשתי קבוצות אותו מספר ניצחונות, תיקו והפסדים וגם שערי הזכות והחובה שווים. במקרה של תיקו היו אמורים ללכת לפנדלים לאחר 90 דקות בלבד אבל כאמור טורקיה העפילה. ברבע הגמר פגשה טורקיה את נבחרת קרואטיה, ואף על פי שספגה שער בדקה ה-119, הצליחה טורקיה להשוות את התוצאה בדקה ה-122 ולנצח בבעיטות ההכרעה מ-11 מ' בתוצאה 1:3. בחצי הגמר פגשה טורקיה את נבחרת גרמניה, ולאחר שהובילה 0:1 ואף חזרה מפיגור 2:1 בדקה ה-86, הפסידה 3:2 משער של המגן הגרמני פיליפ לאם שהובקע בדקה ה-90 - והודחה מהטורניר. חרף ההדחה, זכתה נבחרת טורקיה לתשבחות רבות בכלי התקשורת השונים על השתתפותה בטורניר ועל היכולת שהפגינה.
היסטוריה > יורו 2016

טורקיה לא העפילה למונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014, אך הצליחה להעפיל ליורו 2016. טורקיה פתחה בהפסד לקרואטיה 1-0 ובתבוסה לספרד 3-0. במשחקה האחרון ניצחה טורקיה 0-2 את צ'כיה, תוצאה שהעניקה לה את המקום השלישי בבית, אולם היא לא העפילה לשלב שמינית הגמר עקב הפרש שערים נחות לעומת נבחרות אחרות שסיימו במקום השלישי.
היסטוריה > יורו 2020

טורקיה העפילה ליורו 2020, אך הודחה בשלב הבתים לאחר שהפסידה בכל משחקיה לאיטליה (3-0), ויילס (2-0) ושווייץ (3-1).
היסטוריה > יורו 2024

טורקיה העפילה ליורו 2024. בשלב הבתים גברה על גיאורגיה 1-3 והובסה על ידי פורטוגל 3-0. במשחקה האחרון בשלב הבתים גברה טורקיה על צ'כיה 1-2 והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית. בשמינית הגמר גברה טורקיה על אוסטריה 1-2 והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר הפסידה טורקיה להולנד 2-1 והודחה.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא נרשמה
הממלכה האיטלקית 1934: פרשה
צרפת 1938: לא נרשמה
ברזיל 1950: העפילה ופרשה
| שווייץ 1954 | שלב הבתים | 3 | 1 | 0 | 2 | 10 | 11 |
שוודיה 1958: פרשה
צ'ילה 1962: לא העפילה
אנגליה 1966: לא העפילה
מקסיקו 1970: לא העפילה
גרמניה 1974: לא העפילה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
ספרד 1982: לא העפילה
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
| קוריאה הדרומית יפן 2002 | מקום שלישי | 7 | 4 | 1 | 2 | 10 | 6 |
גרמניה 2006: לא העפילה
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
רוסיה 2018: לא העפילה
קטר (מדינה) 2022: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 2/22 | 10 | 5 | 1 | 4 | 20 | 17 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות אירופה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
צרפת 1960: לא העפילה
ספרד 1964: לא העפילה
איטליה 1968: לא העפילה
בלגיה 1972: לא העפילה
יוגוסלביה 1976: לא העפילה
איטליה 1980: לא העפילה
צרפת 1984: לא העפילה
גרמניה 1988: לא העפילה
שוודיה 1992: לא העפילה
| אנגליה 1996 | שלב הבתים | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 5 |
| בלגיה הולנד 2000 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 4 |
פורטוגל 2004: לא העפילה
| אוסטריה שווייץ 2008 | חצי גמר | 5 | 2 | 1 | 2 | 8 | 9 |
פולין אוקראינה 2012: לא העפילה
| צרפת 2016 | שלב הבתים | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 4 |
| האיחוד האירופי 2020 | שלב הבתים | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 8 |
| גרמניה 2024 | רבע גמר | 5 | 3 | 0 | 2 | 8 | 8 |
בריטניה אירלנד 2028: 
| סה"כ | 6/17 | 23 | 7 | 2 | 14 | 22 | 38 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
גביע הקונפדרציות

| שנה | השתתפה בתור | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
ערב הסעודית 1992: לא העפילה
ערב הסעודית 1995: לא העפילה
ערב הסעודית 1997: לא העפילה
מקסיקו 1999: לא העפילה
קוריאה הדרומית יפן 2001: לא העפילה
| צרפת 2003 | מקום שלישי במונדיאל 2002 | מקום שלישי | 5 | 2 | 1 | 2 | 8 | 8 |
גרמניה 2005: לא העפילה
דרום אפריקה 2009: לא העפילה
ברזיל 2013: לא העפילה
רוסיה 2017: לא העפילה
| סה"כ | סה"כ | 1/10 | 5 | 2 | 1 | 2 | 8 | 8 |
ליגת האומות של אופ"א

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל 2018-2019 | ב | שלב הבתים | 4 | 1 | 0 | 3 | 4 | 7 |
| איטליה 2020-2021 | ב | ירדה לדרג ג | 6 | 1 | 3 | 2 | 6 | 8 |
| הולנד 2022-2023 | ג | עלתה לדרג ב | 6 | 4 | 1 | 1 | 18 | 5 |
| 2024-2025 | ב |  |  |  |  |  |  |  |
2026-2027: 
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 16 | 6 | 4 | 6 | 28 | 20 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
סגל הנבחרת

להלן סגל נבחרת טורקיה לקראת משחקי יורו 2024
הנתונים מעודכנים נכון ל-26 במרץ 2024
| מס' | עמדה | שם | תאריך לידה | הופעות | שערים | מועדון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | שוער | מרט גונוק | 1 במרץ 1989 | 28 | 0 | טורקיה בשיקטש |
| 12 | שוער | אלטאי באינדיר | 14 באפריל 1998 | 8 | 0 | אנגליה מנצ'סטר יונייטד |
| 23 | שוער | אואורג'אן צ'אקיר | 5 באפריל 1996 | 27 | 0 | טורקיה טרבזונספור |

| 2 | הגנה | זקי צ'ליק | 17 בפברואר 1997 | 44 | 2 | איטליה רומא |
| 3 | הגנה | מריך דמיראל | 5 במרץ 1998 | 42 | 2 | ערב הסעודית אל אהלי |
| 4 | הגנה | סאמט אקיידין | 13 במרץ 1994 | 5 | 0 | יוון פנאתינאיקוס |
| 13 | הגנה | אהמטג'אן קפלן | 16 בינואר 2003 | 0 | 0 | הולנד אייאקס |
| 14 | הגנה | אבדולכרים בארדקג'י | 7 בספטמבר 1994 | 6 | 1 | טורקיה גלאטסראיי |
| 18 | הגנה | מרט מולדור | 3 באפריל 1999 | 22 | 1 | טורקיה פנרבחצ'ה |
| 20 | הגנה | פרדי קדיוגלו | 7 באוקטובר 1999 | 15 | 1 | טורקיה פנרבחצ'ה |

| 5 | קשר | אוקאי יוקושלו | 9 במרץ 1994 | 39 | 1 | אנגליה ווסט ברומיץ' אלביון |
| 6 | קשר | אורקון קקצ'י | 29 בדצמבר 2000 | 26 | 2 | פורטוגל בנפיקה ליסבון |
| 10 | קשר | הקאן צ'להאנולו (קפטן) | 8 בפברואר 1994 | 84 | 18 | איטליה אינטר מילאנו |
| 15 | קשר | סליח אוזג'אן | 11 בינואר 1998 | 17 | 0 | גרמניה בורוסיה דורטמונד |
| 16 | קשר | איסמעיל יוקסק | 26 בינואר 1999 | 14 | 1 | טורקיה פנרבחצ'ה |
| 22 | קשר | קאן אייהאן | 10 בנובמבר 1994 | 56 | 5 | טורקיה גלאטסראיי |

| 7 | חלוץ | כרם אקטורקוגלו | 21 באוקטובר 1998 | 28 | 5 | טורקיה גלאטסראיי |
| 8 | חלוץ | ארדה גולר | 25 בפברואר 2005 | 6 | 1 | ספרד ריאל מדריד |
| 9 | חלוץ | צ'נק טוסון | 7 ביוני 1991 | 50 | 20 | טורקיה בשיקטש |
| 11 | חלוץ | יוסוף יאזיג'י | 29 בינואר 1997 | 42 | 3 | צרפת ליל |
| 17 | חלוץ | אירפאן קהבצ'י | 15 ביולי 1995 | 31 | 2 | טורקיה פנרבחצ'ה |
| 19 | חלוץ | קנאן יילדיז | 4 במאי 2005 | 5 | 1 | איטליה יובנטוס |
| 21 | חלוץ | בריש אלפר יילמאז | 23 במאי 2000 | 13 | 1 | טורקיה גלאטסראיי |
| 24 | חלוץ | סמיח קיליצ'סוי | 15 באוגוסט 2005 | 0 | 0 | טורקיה בשיקטש |
| 25 | חלוץ | יונוס אקגון | 7 ביולי 2000 | 9 | 2 | אנגליה לסטר סיטי |
| 26 | חלוץ | ברטו ילדרים | 12 בינואר 2002 | 3 | 2 | צרפת סטאד רן |
שחקנים מפורסמים

אמרה בלוזוגלו
רושטו
חסן שאש
הקאן שוקור
איהן מנסיז
חמיט אלטינטופ
חליל אלטינטופ
טונצאי שאנלי
ניהאט
ילדראי בסטורק
מהמט טופאל
ג'אנר ארקין
גקהאן זאן
ארדה טוראן
שיאי שחקנים

נכון ל-19 בנובמבר 2024.