stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אנדורה–קנדה
היסטוריה

היחסים שבין אנדורה לקנדה כוננו ב-1995. על פי משרד החוץ הקנדי היחסים הם "יחסים המבוססים על ערכים משותפים ודיאלוג פוליטי ברומו של עולם". מרכז שיתוף הפעולה שבין שתי המדינות הוא בארגונים הבינלאומיים בהם נוטה אנדורה לתמוך בהצעות קנדיות ולהפך. שתי המדינות נהנות משיתוף פעולה קרוב במסגרת ארגון לה פרנקופוני.
אזרחי אנדורה יכולים להיכנס לקנדה באופן חופשי, ללא אשרה, לתקופה של עד שישה חודשים. מן הצד השני, גם אזרחי קנדה יכולים להיכנס לאנדורה באופן חופשי וללא אשרה.
נציגויות דיפלומטיות

אנדורה אינה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות, אלא באמצעות שגרירותה בניו יורק, אותה האמינה על קנדה. אנדורה מיוצגת בקנדה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במונטריאול.
קנדה אינה מיוצגת באנדורה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. קנדה האמינה את שגרירותה שבמדריד, בירת ספרד הסמוכה, על אנדורה.
טרוי מידלטון

| --- | --- |
גנרל טרוי מידלטון בארדנים
גנרל טרוי מידלטון בארדנים
 לידה:  12 באוקטובר 1889 מחוז קופיה, מיסיסיפי, ארצות הברית 
 פטירה:  9 באוקטובר 1976 (בגיל 86) באטון רוז', לואיזיאנה, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  Baton Rouge National Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1910–1937   1942 – 1945
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-45   מפקד הקורפוס ה-8
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין (2)     כוכב הכסף    לגיון ההצטיינות (2)     כוכב הארד
 
טרוי יוסטון מידלטון (באנגלית: Troy Houston Middleton‏; 12 באוקטובר 1889 – 9 באוקטובר 1976) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, והתפרסם בשל תפקידו בקרב על הבליטה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מידלטון נולד ב-12 באוקטובר 1889 במחוז קופיה, מיסיסיפי לג'ון יוסטון מידלטון וללורה קתרין "קייט" תומפסון. שני סביו לחמו במלחמת האזרחים האמריקנית בצבא הקונפדרציה, וסבו מצד אמו אף נהרג באחד הקרבות. סבו של אביו - קפטן הולנד מידלטון לחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית כחלק מהכוח של ג'ורג'יה, והיה בן למשפחה עשירה ומבוססת מאוד ממרילנד. מידלטון היה הילד החמישי מתשעה ילדים, והתחנך בבית ספר קטן על יד ביתו, אולם בקיץ לימדה אותו אחותו הגדולה והשלימה את השכלתו. בשנת 1904 נשלח מידלטון ללמוד במכללת מיסיסיפי, שם התנהלו הלימודים בצורה קשוחה כמו באקדמיה צבאית, אולם מידלטון התבלט כחניך מצטיין, ובשנת 1909 סיים את לימודיו.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

ב-3 במרץ 1910 התגייס מידלטון לצבא ארצות הברית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-29 כטוראי. בנוסף שיחק מידלטון בקבוצת פוטבול מקומית, ואף מונה לקוורטרבק של הקבוצה. ב-10 ביוני 1912 הועלה מידלטון לדרגת רב-טוראי, ולאחר קורס קצונה מקוצר קיבל דרגת לוטננט משנה ב-30 בנובמבר אותה שנה. מידלטון ביקש להצטרף לחיל הרגלים, על אף שהיה מיומן מאוד ברכיבה על סוסים.
בשנת 1914 נשלח מידלטון למקסיקו, כחלק מהסיוע האמריקני למהפכה המקסיקנית, ולאחר 7 חודשים ללא פעילות קרבית חזר לביתו. ב-6 בינואר 1915 התחתן מידלטון עם ג'רושה קולינס, שאותה הכיר בשנת 1911. באוגוסט 1915 פונתה יחידתו של מידלטון בעקבות ההוריקן שפקד את אזור הבסיס, ולאחר מכן השתתפה היחידה בסיוע לנפגעי ההוריקן. באוקטובר אותה שנה נשלח מידלטון עם יחידתו כחלק מכוח תחת פיקודו של ג'ון פרשינג לתפוס את פנצ'ו וילה, אולם הכוח נכשל במשימתו. ב-1 ביולי 1916 הועלה מידלטון לדרגת לוטננט, וב-15 במאי 1917 הועלה לדרגת קפטן.
בעקבות הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות ההסכמה ביקש מידלטון להישלח ליחידה קרבית, ואכן הוא צורף לדיוויזיה ה-4. מידלטון מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-167, וב-7 ביוני 1918 הועלה לדרגת מייג'ור. מידלטון השתתף עם יחידתו בקרב השני על המארן ובקרב סן-מייל. ב-17 בספטמבר הועלה מידלטון לדרגת לוטננט קולונל, וב-26 בספטמבר השתתף עם גדודו במתקפת מז-ארגון. ב-11 באוקטובר מונה מידלטון למפקד הרגימנט ה-39, וב-14 באוקטובר הועלה לדרגת קולונל, ובכך היה לקולונל הצעיר ביותר בכל חיל המשלוח האמריקני. ב-19 באוקטובר מונה מידלטון למפקד הרגימנט ה-47, ולאחר סיום המלחמה נשלח עם יחידתו לכהן כחיל מצב באדנאו על יד קובלנץ בגרמניה, ולאחר מכן כחיל משמר על גשר לודנדורף על הריין.
באמצע קיץ 1919 חזר מידלטון לארצות הברית, וחזר לדרגת הקבע שלו קפטן, וב-1 ביולי 1920 הועלה לדרגת מייג'ור. במהלך השנים הבאות מילא מידלטון תפקידי מטה והדרכה שונים, ובשנת 1929 מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-29. ביולי 1930 מונה מידלטון למפקד אקדמיה צבאית חדשה בלואיזיאנה, וב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. באוגוסט 1936 נשלח מידלטון לפיליפינים, ובשנת 1937 פרש מהצבא לטובת עבודה כדיקן בLSU בלואיזיאנה, עם שכר של 5,400 $ בשנה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941 חזר מידלטון לצבא, ומונה למפרד רגימנט הכשרה, וב-1 בפברואר 1942 הועלה לדרגת קולונל. בקיץ אותה שנה הצטרף מידלטון לדיוויזיה ה-45, וב-25 ביוני הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בסוף הקיץ מונה מידלטון למפקד הדיוויזיה ה-45, וב-27 באוקטובר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בקיץ 1943 נשלחה הדיוויזיה לאלג'יריה, וביולי השתתפה בפלישה לסיציליה. בספטמבר השתתפה הדיוויזיה בנחיתה בסלרנו, ובסוף נובמבר אושפז מידלטון בארצות הברית בעקבות בעיות בברכיים.
בדצמבר 1943 מונה מידלטון למפקד הקורפוס ה-8 בבריטניה, וב-12 ביוני 1944 הונחת הקורפוס בנורמנדי. הקורפוס השתתף בלחימה בחצי האי קוטנטן, ולאחר מכן השתתף במבצע קוברה וכבש את ברטאן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרב על ברסט שנמשך עד ה-19 בספטמבר, ובסיומו נפלו בשבי האמריקני 36,000 שבויים גרמנים. לאחר מכן הוצב הקורפוס בארדנים, בגזרה שנחשבה לשקטה ושימשה להתארגנות ולריענון הכוחות.
ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים בקרב הארדנים, אולם על אף האבדות הכבדות שספג הקורפוס, הצליחו לבסוף כוחות הקורפוס שתוגברו בכוחות נוספים להדוף את המתקפה הגרמנית, ולהחזיק מעמד במצור על בסטון. לאחר מכן הוכפף הקורפוס ה-8 לארמייה השלישית, והיה הקורפוס האמריקני הראשון שהגיע לנהר הריין. לאחר מכן נלקחו ממידלטון כל יחידותיו והועברו לקורפוס ה-12, ותחת פיקודו נשארה רק הדיוויזיה ה-87. מידלטון פנה לג'ורג' פטון מפקד הארמייה, וביקש אישור לכבוש את קובלנץ. פטון סירב בתחילה לאפשר לו לעשות זאת כשלרשותו רק דיוויזיה אחת, אולם לאחר שמידלטון לחץ עליו אישר זאת, ואכן הקורפוס ה-8 כבש במהירות את העיר, שעליה הגנו רק 500 חיילים גרמנים. באמצע מרץ 1945 תוגבר הקורפוס ה-8 בדיוויזיות ה-76 וה-89, ולאחר מכן צלח הקורפוס את הריין באזור פולדה. בהמשך התקדם הקורפוס בגרמניה, ואף גילה את מחנה הריכוז אוהרדרוף. המחנה שוחרר ב-4 באפריל על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-4 והדיוויזיה ה-89. כשחיילי הדיוויזה המשוריינת נכנסו למחנה הם גילו ערימות של גופות, חלקן מכוסה בסיד, וחלק אחר של הגופות נשרפו באופן חלקי במדורות.
הגילוי המחריד של הגופות הביא את גנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד עליון של כוחות בעלות הברית באירופה, לבקר במחנה ב-12 באפריל. אליו נלוו גם הגנרלים ג'ורג' פטון ועומר בראדלי. לאחר ביקורו, שלח אייזנהאואר מברק לגנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטות המשולבים בוושינגטון, בו תיאר את מה שראה בביקורו במחנה הוא כתב שהאכזריות והבהמיות היו כל כך חזקים שהותירו אותו חולה. לדבריו גנרל פאטון לא רצה להיכנס לראות, אבל הוא נכנס כדי שיוכל להעיד בעתיד מיד ראשונה מה ראה, וכדי למנוע מאנשים לכנות את מה שאירע כתעמולה. השפעת המראות במחנה הייתה כה חזקה עד שב-19 באפריל 1945 שלח אייזנהאואר בקשה למרשל שישלח משלחת של חברי קונגרס ועיתונאים שיבואו לראות ולהביא את מעשי הזוועה של הנאצים לידיעת הציבור האמריקאי. המשלחת אושרה באותו יום על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
לאחר מכן התקדם הקורפוס לעבר צ'כוסלובקיה ויצר קשר עם הצבא האדום, ונאלץ להתמודד עם זרם בלתי פוסק של שבויים גרמנים שרצו להיכנע לצבא האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בסוף מאי נשלח מידלטון לארצות הברית, לאחר למעלה משלוש שנים שלא היה בביתו, ובקיץ אותה שנה פרש מהצבא וחזר לעבוד בLSU. על אף פרישתו מהצבא השתתף מידלטון בכמה ועדות חקירה במהלך השנים הבאות. בשנת 1951 מונה מידלטון לנשיא אוניברסיטת LSU, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1962. בשנת 1964 מונה מידלטון לראשות ועדה שעסקה בהקלת המתח הגזעי בלואיזיאנה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1970.
ב-9 באוקטובר 1976 מת מידלטון, וב-16 במרץ 1980 מתה אשתו, ושניהם נקברו בבית הקברות הלאומי באטון רוג'.
טרוי מרפי

| --- | --- |

מרפי בשנת 2012
 לידה:  2 במאי 1980 (בן 44) מוריסטאון, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.11 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת נוטרדאם
 דראפט:  בחירה מספר 14, 2001 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 2001–2007   2007–2010   2010–2011   2011   2011–2012   2012:  גולדן סטייט ווריורס   אינדיאנה פייסרס   ניו ג'רזי נטס   בוסטון סלטיקס   לוס אנג'לס לייקרס   דאלאס מאבריקס
טרוי ברנדון מרפי (באנגלית: Troy Brandon Murphy; נולד ב-2 במאי 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2001–2012. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 10.8 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
קריירת תיכונים ומכללות

מרפי נולד וגדל בעיר מוריסטאון שבניו ג'רזי. כבר בשנותיו הראשונות בקבוצת הכדורסל של "תיכון דלבארטון" הצטיין עם ממוצעים של 20.5 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק כבר בכיתה י'. בעונה הבאה נבחר לחמישיית העונה של ליגת התיכונים בניו ג'רזי, ובעונתו האחרונה הוביל את כל קלעי ליגת התיכונים במדינה עם 33.0 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1998 החל ללמוד באוניברסיטת נוטרדאם אשר בצפון אינדיאנה, ובכל שלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הוביל את שחקניה בנקודות ובריבאונדים, עם ממוצעים כוללים של 21.4 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק. הן בעונת 1999/2000 והן בעונת 2000/2001 זכה מרפי בתואר השחקן המצטיין של מחוז ה-"Big East", ובשתיהן נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American).
קריירת משחק > גולדן סטייט ווריורס

בדראפט ה-NBA‏ 2001 נלקח מרפי בבחירה ה-14 על ידי גולדן סטייט ווריורס, אשר צירפו באותו הדראפט גם את ג'ייסון ריצ'רדסון (בחירה חמישית) ואת גילברט ארינאס (בחירה 31). לאחר עונת רוקי סולידית, ביסס עצמו מרפי כשחקן חמישייה קבוע החל מעונתו השנייה עם הווריורס, בה העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק. בהצבעות לפרס השחקן המשתפר של אותה עונה סיים מרפי במקום השלישי, אחרי ארינאס ומאט הארפרינג. בשנים הבאות היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה הצעירה, לצד ריצ'רדסון, מייק דאנליבי ובארון דייוויס. בעונת 2004/2005 קלע שיא קריירה של 15.4 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת משחק > אינדיאנה פייסרס

בינואר 2007, לאחר כ-5 עונות וחצי בגולדן סטייט, הועבר מרפי יחד עם דאנליבי ושני שחקנים נוספים לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לאל הרינגטון, סטיבן ג'קסון, שארונאס יאסיקביצ'יוס וג'וש פאוול. ב-3 וחצי עונותיו באינדיאנה המשיך להציג יכולת גבוהה כשחקן חמישייה, עם ממוצעים של 13.3 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק. את עונת 2008/2009 סיים עם ממוצע הריבאונדים השני בגובהו ב-NBA (אחרי דווייט הווארד), עם 11.8 למשחק, וכן עם 45.0% קליעה לשלוש – הנתון השלישי בגובהו בליגה.
קריירת משחק > השנים האחרונות

לקראת עונת 2010/2011 נשלח מרפי בטרייד לניו ג'רזי נטס, ובמהלך אותה עונה עבר לבוסטון סלטיקס. כשחקן הסלטיקס השתתף לראשונה בקריירה במשחק פלייאוף, לאחר 9 עונות בהן קבוצותיו כשלו להעפיל אליו. בשתי העונות הבאות שיחק עבור לוס אנג'לס לייקרס ודאלאס מאבריקס, בהתאמה, בטרם פרש ממשחק.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ה-NBA של מרפי, באתר basketball-reference.com
↑  ביוגרפיה, באתר תיכון דלבארטון
↑  ממוצעי המכללות של מרפי, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2001, באתר basketball-reference.com
↑  תוצאות ההצבעות לפרסי עונת 2002/2003, באתר basketball-reference.com
↑  הרינגטון ושאראס עברו לגולדן סטייט, באתר וואלה, 17 בינואר 2007
↑  המובילים הסטטיסטיים של עונת 2008/2009, באתר basketball-reference.com
↑  מרפי נשלח בטרייד לניו ג'רזי, באתר הניו יורק טיימס, 12 באוגוסט 2010
↑  מרפי סיכם על חוזה בבוסטון, באתר ESPN,‏ 2 במרץ 2011
מרפי (משמאל) במדי אינדיאנה פייסרס, 2008
טקס פרסי אנני ה-29

| --- | --- |
 תאריך:  10 בנובמבר 2001
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  שרק - דרימוורקס הנפשה
 סרט קצר:  המוח של הוברט - WildBrain
 זכייה במספר הפרסים הרב:  שרק
 מספר המועמדויות הרב:  שרק
 →28 30← פרס אנני
 
טקס פרסי אנני ה-29 (באנגלית: 29th Annie Awards) נערך ב-10 בנובמבר 2001, ובו הוענקו פרסים עבור ההישגים הגדולים ביותר בתעשיית האנימציה בשנה. הסרט שרק הפך למנצח הגדול של הטקס, כאשר זכה ב-8 פרסים מתוך 12 מועמדויות, בהם פרס אנני לסרט הטוב ביותר.
זוכים ומועמדים

הזוכים מודגשים, ומופיעים ראשונים.
זוכים ומועמדים > הסרט הטוב ביותר

שרק - דרימוורקס הנפשה
אוסמוזה ג'ונס - האחים וורנר
דם: הערפד האחרון - הפקת IG
הקיסר נפל על הראש - וולט דיסני
זוכים ומועמדים > הסרט הקצר הטוב ביותר

המוח של הוברט - WildBrain.
"מר דיגיטל טוקורו #1542" - ניפון TV
"Rejected" - דון הרצפלדט
"Stubble Trouble" - קלבש הנפשה
טניישס די : "Fuck Her Gently" - ספומקו
זוכים ומועמדים > פרסים אחרים

הקיסר נפל על הראש זכה בשלושה פרסים: הדיבוב הטוב ביותר (קטגוריית נשים) לארתה קיט בדיבוב איזמה, דמות האנימציה הטובה ביותר, והשיר הטוב ביותר.
בין הזוכים האחרים נמנו אדי מרפי בתפקיד חמור בשרק, משפחת סימפסון, פיוצ'רמה, זים הפולש, קטי נג'ימי על תפקידה כפגי היל במלך היל, באטמן הדור הבא: שובו של הג'וקר ובנות הפאוור פאף.
זוכים ומועמדים > פרסים אחרים > פרס ג'יין פוריי

לאונרד מלטין
זוכים ומועמדים > פרסים אחרים > פרס וינזור מקיי

בוב גיבנס
פיט אלבדארו
ביל ג'אסטיס
הערות שוליים

↑  "Billy West To Host 29th Annie Awards|Animation World Network". אורכב מ-המקור ב-2019-01-28. נבדק ב-2019-01-27.
↑  "Variety". אורכב מ-המקור ב-2018-03-17. נבדק ב-2018-03-22.
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2019-10-26. נבדק ב-2019-10-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AWN". אורכב מ-המקור ב-2019-01-28. נבדק ב-2018-03-16.
1 2  "Shrek Wins Big At 2001 Annies|Animation World Network". אורכב מ-המקור ב-2020-02-16. נבדק ב-2019-10-27.
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2020-02-17. נבדק ב-2019-10-27. {{cite web}}:  (עזרה)
יחזקאל שרגא מערץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  קושיצה
 פטירה:  ט' בסיון ה'תשל"ב
 
הרב יחזקאל שרגא מערץ (מכונה ר' חזקל'ה מערץ'; נפטר בט' בסיון ה'תשל"ב) היה האדמו"ר מ"קהל תולעת יעקב – קאשוי".
ביוגרפיה

רבי חזקל'ה נולד לגיטל רבקה ורבי יואל זוסמן מערץ, בקאשוי בבית סבו רבי "יעקב פרנקפורטר". הוסמך להוראה מאת הרב שאול בראך.
רעייתו וחמשת ילדיו נספו בשואה בשנת תש"ד, והוא נמלט עם אביו לבודפשט. לאחר השואה נישא לחנה בת הרב חיים זילברמן ועבר להתגורר בווינה, אוסטריה. בשנת תשי"ז, לאחר שנועץ ברבי יעקב יוסף טברסקי, עבר לויליאמסבורג, שם הקים את בית מדרשו "קהל תולעת יעקב".
הוא נפטר לאחר מחלה קשה בט' בסיון ה'תשל"ב ונקבר בחלקת סאטמר בבית העלמין בניו ג'רזי.
לאחר פטירתו הדפיס אביו את דברי תורתו בספר "תפארת יחזקאל".
ילדיו

הרב חיים מערץ, אדמו"ר מ"תולעת יעקב" (נפטר בד' אייר תש"פ), נישא לרחל, בתו של הרב משה הלפרין מקוז'ניץ-ויליאמסבורג.
הרב יעקב מערץ, רב קהילת תפארת יחזקאל.
מרת פרומט רוזנבוים (נפטרה בכ"ח בסיוון תשנ"ח) – אשת הרב זיידע אליעזר זאב, האדמו"ר מקרעטשניף סיגעט.
מרת יוטל מירל רוזנבוים – אשת רבי ישראל ניסן, האדמו"ר מקרעטשניף - קריית גת.
מרת אסתר רחל לאווי – אשת הרב מרדכי בן הרב משולם פייש לאווי מטאהש.
אשת הרב אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ מספינקא.
יונתן צ'רצ'י

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1955 (בן 69) המדינה האימפריאלית של איראן
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'רצ'י באוגוסט 2007
יונתן צ'רצ'י (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

נולד באיראן. כשהיה בן שנה עלתה משפחתו לישראל. בשנת 1981 סיים את לימודיו במחזור י"ט של בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", לצד יעל עמית, אריה צ'רנר, אוהד שחר וליאת גורן.
בתיאטרון המדרגות שהקים אשר צרפתי שיחק לצד פירה קנטר בהצגה "סרסור להמונים".
ב-1987 שיחק בפסטיבל עכו לצד נויה לנצט בהצגה "ביקורת חצות" שביים סיני פתר. הצגה זו קיבלה ציון לשבח בפסטיבל ועל משחקו בהצגה זו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר.
בשנת 1997 החל לשחק בהצגת היחיד "אדון V" בבימויו של יגאל עזרתי, המתארת את חייו וסיפורו של מרדכי ואנונו, במסגרת הקמת התיאטרון הערבי-עברי ביפו. ההצגה זכתה לציון לשבח בפסטיבל תיאטרונטו 1997, וזכתה לתשבחות בלונדון, בפסטיבל אדינבורו (היה מועמד לפרס השחקן המצטיין), ובארצות הברית, גרמניה וקהיר. בשנת 1998 ההצגה הופיעה בפסטיבל לתיאטרוני אוניברסיטה, באוניברסיטת קלן בגרמניה.
ביוגרפיה > בתיאטרון הקאמרי

ב-1982 שיחק בהצגה "טוב" מאת ססיל פיליפ טיילור שביים אילן רונן, ובהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים היי קיילוס. ב-1984 שיחק בהצגה "הנשים האבודות מטרויה" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1985 שיחק בהצגה "קסטנר" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן; בהצגה "כולם רוצים לחיות" שכתב וביים חנוך לוין, ובהצגה "שש אחרי" שכתב יגאל אבן אור וביים מיכאל ורשביאק. ב-1986 שיחק בהצגה "אני לא רפופורט" שכתב הרב גארדנר וביים היי קיילוס. ב-1988 שיחק בהצגה "חקירה" מאת הרולד פינטר שביימה נולה צ'לטון. ב-1989 שיחק בהצגה "גם הוא באצילים" מאת מולייר שביים אילן רונן, ושיחק בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון.
ב-1991 גילם את הדוד לואי בהצגה "אבודים ביונקרס" שכתב ניל סיימון וביים מייקל מונטל, ושיחק בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביימה רנה ירושלמי. ב-1992 שיחק בהצגה "מפעל חייו" שכתבה שולמית לפיד וביים אורי פסטר, ובהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1993 שיחק בהצגה "מלאכים באמריקה" שכתב טוני קושנר וביים שמואל הספרי, ושיחק בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. על תפקידיו במלאכים מאמריקה ואבודים ביונקרס זכה בפרס השחקן המצטיין על שם אברהם בן-יוסף לשנת 1993. ב-1994 גילם את סן-לוקסוסי בהצגה "האשה המופלאה שבתוכנו" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1995 שיחק בהצגה "פעורי פה" שכתב חנוך לוין וביים רוברט סטורואה. ב-1996 שיחק בהצגה "חפץ" שכתב חנוך לוין וביים אילן רונן.
ב-2004 שיחק בהצגה "מילאנו" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2006 שיחק בהצגה "גיבור מעמד הפועלים" שכתב יהושע סובול וביים עודד קוטלר. ב-2007 שיחק בהצגה "מותו של סוכן" שכתב ארתור מילר ועיבד וביים מיכה לבינסון, ובהצגה "המלך ליר" מאת שייקספיר שעיבד וביים רוברט סטורואה.
ביוגרפיה > בתיאטרון חיפה

ב-1999 שיחק בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים סטיבן ברקוף. ב-2001 שיחק בהצגה "העלמה והמוות" שכתב אריאל דורפמן וביימה נולה צ'לטון. באותה שנה שיחק לצד אברהם סלקטר, יוסף אבו ורדה, נורמן עיסא רזיה ישראלי ורודיה קוזלובסקי בהצגה "נירנברג" שכתב ריצ'רד נורטון טיילור וביים יגאל עזרתי. ב-2002 שיחק לצד אלברט אילוז, אביגיל אריאלי, רבקה בכר, עפרה וינגרטן, אודליה מורה-מטלון, קרן צור ונדיה קוצ'ר בהצגה "תופרות" שכתבה אלישבע גרינבאום וביים עודד קוטלר.
ביוגרפיה > קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1983 גילם ש"ג בסרט "סבבה" שכתבו בועז דוידזון וצבי שיסל שגם ביים. ב-1984 השתתף בסרט "גרין". ב-1986 גילם את מלול בסרט הטלוויזיה "לחם" שביים רם לוי. בשנת 1987 שיחק בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס). ב-1989 גילם את המדיאן בסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" שכתבה וביימה מיכל בת-אדם ע"פ ספרו של דן בניה סרי.
ב-1993 גילם את אלי כהן בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן". ב-1995 גילם את שנטל בסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה", ואת ונטורה בסדרת הטלוויזיה "סיטון" של האחים אורי ובני ברבש. ב-1997 גילם את ציון קובה בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "מרחב ירקון". בשנים 1997-1999 שיחק בסדרת הדרמה ״כסף קטלני״ ששודרה בערוץ 2, גילם את ליאון ששון.
ב-2001 שיחק בסרט "אינג'יל" שכתב פיני עדן וביים ארנון צדוק. ב-2003 גילם עציר בסדרת הטלוויזיה "שוטטות" שכתב אסף הראל; שיחק בסדרת הטלוויזיה "אשליות" של חיים בוזגלו; גילם את סימו בסדרת הטלוויזיה "חלומות מתוקים" שכתב חיים אידיסיס וביים ארנון צדוק; שיחק בסרטו של ארנון צדוק "להיות כוכב", וגילם רב מלצרים בסרט "האסונות של נינה" של שבי גביזון. ב-2004 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שלווה" של חיים בוזגלו. ב-2005 גילם את ציון בסדרה "זינזאנה" של חיים בוזגלו, וגילם את אבנר בסרטו של שמי זרחין "אביבה אהובתי". ב-2008 שיחק בסרטו של יורם זקס "נימפות בערפל", ושיחק בסרטו של גדי נמט "מפעל חיים". ב-2008 גילם מנהל בית ספר בסרטו של איתן גרין "הכל מתחיל בים"; גילם את אבא של מאיה (לירון בן-שלוש) בסרטה של מיכל בת-אדם "מאיה", והחל לגלם את צבי יעקוסי ואת בבצ'יק בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" של שמואל הספרי. ב-2015 שיחק בסרט "הקפות".
בין השנים 2010–2012 גילם את ברוך צ'למרו בסדרה "טקסי דרייבר" של יובל סגל. "ב-2011 גילם את אהרון בסדרה "עספור" שביים רני סער. ב-2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בית המשאלות" של חיים בוזגלו. ב-2014 שיחק בסרטו של ארנון צדוק, "כיפה אדומה".
שיחק גם במספר סרטים בינלאומיים: ב-1991 שיחק בסרטו של בריאן גילברט "לא בלי בתי"; בסרט "הכיסוי" של מאני קוטו; בסרט "מחץ הדלתא 3" שביים סם פירסטנברג; ב-1993 שיחק בסרט "סיוטים בלילה" של טובי הופר.
צ'רצ'י משמש כבוחן לתיאטרון צה"ל וללהקות צבאיות. מביים בתיאטרון צה"ל, בבתי סוהר, במתנ"סים של "המועצה לילד החוסה" ונוער שוליים. לימד דרמה וביים במשך שלוש שנים בתיכון של המכללה למינהל בגבעתיים.
הוא גרוש ואב לשניים. מתגורר בגבעתיים.
יורי קוראבלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1960 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  19 בספטמבר 2016 (בגיל 56) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 
יורי ואדימוביץ' קוראבלין (ברוסית: Юрий Вадимович Кораблин; ‏30 בינואר 1960, מוסקבה, רוסיה הסובייטית – 20 בספטמבר 2016, מוסקבה, הפדרציה הרוסית) היה מדינאי רוסי, ראש עיריית חימקי (1996–2001), ממקימי מועדוני הכדורסל והכדורגל של חימקי. קודם לכניסתו לפוליטיקה עבד כשוטר.
בשנת 1981 סיים את לימודיו בבית הספר הטכני לכבאות של משרד הפנים באיוואנובו ובמכון המשפטים. הוא שירת בגופי ביטחון הפנים בתפקידים שונים במשטרה הסובייטית. בשנת 1990 הוא נבחר למועצת עיריית חימקי. בשנים 1991–1996 שימש כראש עיריית חימקי שבמחוז מוסקבה והמשיך לשמש בתפקיד ראש העיר עד 2001.
בשנת 2001 נבחר לחבר בדומה המחוזית של מוסקבה. בשנת 2011 הוא קנה את מועדון הכדורגל האיטלקי ונציה. בתקשורת הרוסית פורסם לעיתים קרובות בהם שמו נקשר לעבירות שחיתות והתבטאויות בעייתיות במהלך הבחירות בשנת 2001.
חיים אישיים

היה נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  Venezia calcio: ecco il nuovo patron russo Yuri Korablin, obiettivo il ritorno in serie A
↑  Venezia, addio a Yuri Korablin
↑  Parla il russo Yuri Korablin, lo «zar». \"Tutto è cominciato per un’acqua alta…"
↑  Кораблин. Биография
יחזקאל שטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1926 קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  14 באוגוסט 2015 (בגיל 89) 
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1996) 
 
יחזקאל שטיין (15 במאי 1926 - 14 באוגוסט 2015) היה פרופסור לרפואה. חתן פרס ישראל לחקר הרפואה לשנת 1996.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב שבפולין וגדל בעיר ביאלסקו. החל את לימודיו בתלמוד תורה ולמד גמרא בחברת סבו, בעוד הוא משלים את לימודיו הכלליים בסיוע מורה פרטי. משפחת אביו עסקה בסחר טקסטיל ובדים והייתה פרושה ברחבי פולין ואוסטריה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה ביקשו הוריו להתרחק מגבול פולין-גרמניה והתגוררו חודשים ספורים בוורשה ובלבוב. אביו עבר להתגורר בליטא ובעודם ממתינים להצטרף אליו גורשה המשפחה (אמו, אחיו והורי אביו) למחנה עבודה בהרי אורל. שחרורם הסתייע באפריל 1941, בהשפעת אביו, והמשפחה יצאה את גבולות ברית המועצות והתגוררה תקופה בטהראן שבפרס. לקראת פלישת ברית המועצות למדינה יצאו לטורקיה במטרה לעלות לארץ ישראל. באוגוסט 1941 התיישבה המשפחה בתל אביב ושטיין החל לימודיו בבית הספר התיכון "גאולה". כעבור תקופה קצרה החל לעבוד בליטוש יהלומים והצטרף ללח"י, בו שימש מאוחר יותר מדריך טירונים והוכשר בקורס חבלה. בשנת 1943 נפטר אחיו הצעיר של שטיין מסיבוך של שנית (סקרלטינה). בשנת 1946 השתתף בהתקפה על שדה התעופה בכפר סירקין.
באוקטובר 1946 יצא מטעם התנועה לשליחות בשווייץ, ושם החל בלימודי רפואה, וב-1947 נישא לחברתו לשליחות וללימודים, אולגה. במסגרת לח"י הוא עסק בפעולות הסברה וגיוס ויצא בשליחות לאיטליה, צרפת, בלגיה, צ'כיה ופולין. לאחר הקמת מדינת ישראל נשלח לקיים הדרכות נשק לנוער עולה בגרנד-ארנס שבצרפת. באוגוסט 1948 הושב לבקשתו לישראל וגויס לחיל הרפואה. באותה עת היו שטיין ורעייתו בוגרי שתי שנות לימודים בלבד, ויחד עם עולים נוספים הם נכנסו למחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1953 הוכשרו כרופאים, בהצטיינות, והיו זוכי פרס דולז'נסקי במשותף עם ברכה רמות.
בתום לימודיו התקבל להתמחות במחלקה הפנימית של בית החולים הדסה, בראשות משה רחמילביץ'. בשנת 1956 יצא לשנת מחקר במסגרת המעבדה לביוכימיה של בנימין שפירא. מחקרו הראשון עסק בדרכי הסינתזה של שומנים נייטרליים ופוספוליפידים. בתום שנה חזר לעבודה בבית החולים, עד יציאתו עם אולגה בשנת 1959 להשתלמות בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל ובמעבדות נוספות בקליפורניה ובניו יורק. בקשתו להמשיך ולעסוק בחקר הפרדת חומצות שומניות נענה בחיוב ונמשך בישראל בין השנים 1961–1991. לאחר שובו לישראל הקים שטיין בשנת 1963 מעבדה לחקר ליפידים. באותה שנה הוא גם הועלה לדרגת פרופסור חבר. שיתוף הפעולה שקיים במחקריו עם אולגה, שהתמחתה בפתולוגיה, הפיק מחקרים ראשוניים ורחבי היקף בנושא מבנים תוך-תאיים. בשנות השמונים נמנה שטיין בין אלף החוקרים המצוטטים ביותר במדעי הטבע[דרוש מקור].
במקביל לעיסוקו במחקר, שטיין מונה בשנת 1969 כמחליפו של פרופסור רחמילביץ' ועמד בראש מחלקה פנימית ב' של בית החולים הדסה במשך 23 שנים. מינויו הותנה בשילוב הרפואה המעשית במחקר, ובמעבדות שהוקמו בשנות כהונתו בתפקיד התקיימו גם מחקרים בתמיכת המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית ובהם חקר גורמי הסיכון להתפתחות מחלת לב טרשתית בקרב אוכלוסיית ירושלים. כמו כן היה שטיין נשיא האגודה האירופית לחקר טרשת עורקים (1989 - 1992).
שטיין זכה בפרס ישראל לחקר הרפואה בשנת 1996. הוא היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1980.
הערות שוליים

↑  פרסי לימוד לסטודנטים ברפואה, הַבֹּקֶר, 28 בדצמבר 1950
↑  הועלו לדרגת פרופסור, הַבֹּקֶר, 25 בדצמבר 1963
↑  3 בוגרי בית־הספר לרפואה נתמנו לראשי מחלקות, הצופה, 5 בנובמבר 1969
יהדות הונדורס

בית הכנסת מגן דוד בסן פדרו סולה הוא אחד המקדשים הדתיים הלא-נוצריים המפורסמים ביותר בהונדורס.
כמה מתושבי סנטה ברברה הם צאצאים של מהגרים יהודים ספרדים שהחלו להגיע מהמאה ה-16.
יהדות הונדורס היא הקהילה היהודית בהונדורס שתחילתה בתקופה הקולוניאלית, במהלך האינקוויזיציה עם הגעתם של יהודים ספרדים. נכון לאפריל 2020, בהונדורס יש 390 יהודים. יהודי הונדורס חיים בחופש דת ונכללים בפוליטיקה ובתרבות של הונדורס. הקהילה היהודית מתרכזת בעיקר בטגוסיגלפה ובסן פדרו סולה, שם יש גם בתי כנסת. הונדורס הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו במדינת ישראל, בשנת 1948, והקהילה היהודית בהונדורס נהנתה מאוד מהסיוע הישראלי.