stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמאות בשחמט
טכנולוגיה > תקריות > פרופיל גבוה

בטורניר האולימפיאדה של FIDE 2010 בחאנטי-מנסיסק, שלושה שחקנים צרפתים נתפסו במזימה להשתמש בתוכנת מחשב כדי להחליט מהלכים. התוכנית שלהם כללה שחקן אחד, סיריל מרזולו, שעקב אחרי הטורניר בבית והשתמש בתוכנת המחשב כדי להחליט על המהלכים הטובים ביותר. הוא שלח את המסעים ב-SMS למאמן הקבוצה, ארנו האוצ'ארד, שיעמוד או ישב ליד שולחנות שונים כאיתות לשחקן, סבסטיאן פלר, לבצע מהלך מסוים. סבסטיאן פלר קיבל השעיה של שנתיים ותשעה חודשים, סיריל מרזולו קיבל השעיה של שנה ושישה חודשים, וארנו האוצ'רד קיבל השעיה של שלוש שנים על ידי ועדת האתיקה של FIDE. בניגוד למקרים אחרים, כל שחקן שהיה מעורב היה רב אמן לגיטימי או אמן בינלאומי. אף אחד מהשחקנים האחרים בקבוצה לא ידע על כך או היה מעורב.
השערוריות של בוריסלב איבנוב גרמו לסערה בעולם השחמט בשנים 2012 ו-2013, כאשר טענו לרמאות באליפות זאדאר הפתוחה, ולאחר מכן בקיוסטנדיל. הוא הושעה לארבעה חודשים על ידי פדרציית השחמט הבולגרית, אם כי השעיה זו בוטלה עקב פגמים פרוצדורליים, ולא התבססה על האשמות המרמה, אלא על התנהגותו הגסה של איבנוב כלפי מאשימיו. לאחר הפסקות ביניים שונות, הוא הושעה לצמיתות על ידי פדרציית השחמט הבולגרית. התקריות היו משמעותיות שכן הן היו אחת הפעמים הראשונות שבהן נעשה שימוש בשיטות סטטיסטיות לניתוח התאמת מהלכים עם תוכנות מחשב, אף על פי שבסופו של דבר ראיות כאלה מעולם לא שימשו בהליך משפטי פורמלי.
באליפות יאסי הפתוחה 2014, וסלי ורמיולן נתפס מרמה בהתייעצות עם טלפון נייד בשירותים, הודה בעבירה שלו, ובסופו של דבר הושעה לשנה אחת על ידי התאחדות השחמט ההולנדית ו-FIDE.
באפריל 2015, רב האמן הגיאורגי גאיוז ניגאלדזה הושעה מטורניר השחמט הפתוח של דובאי לאחר שגורמים רשמיים גילו אותו מנתח בסמארטפון בעזרת תוכנת שחמט בשירותים במהלך משחק. מאוחר יותר נשלל ממנו תואר רב אמן ונאסר עליו להתחרות למשך שלוש שנים, אם כי הורשה לשמור על תואר אמן בינלאומי שלו.
בפברואר 2016, סרגיי אסלנוב גורש מתחרות מוסקבה הפתוחה, בגלל סמארטפון בשירותים, מוסתר מתחת לאריח רופף מאחורי צינור ניקוז. הוא הכריז על עצמו אשם בטעות אך לא בפשע, והושעה רק לשנה אחת.
ביולי 2019, איגורס ראוזיס נתפס מרמה באליפות שטרסבורג הפתוחה, באמצעות טלפון נייד בשירותים. הוא הודה שרימה, והודיע על פרישה משחמט.
ב-1 באוקטובר 2020, וסלי סו האשים את טיגראן ל. פטרוזיאן ברמאות במשחקי חצי הגמר והגמר שלו במהלך ליגת השחמט של Chess.com 2020 PRO. סו דורג כשחקן השמיני בעולם באותה תקופה. פטרוזיאן הגיב לסו בטוויטר בהתגרויות ילדותיות. Chess.com גילתה שפטרוזיאן וכל קבוצתו, ארמניה איגלס, הפרו את תקנות הפייר פליי. הקבוצה נפסלה והרצים של קשת סנט לואיס הוכתרו לאחר מכן לאלופים. אתר Chess.com וליגת PRO Chess הוציאו שניהם השעיה לכל החיים לפטרוסיאן.
במרץ 2021, שחקן אינדונזי שזוהה כ-Dadang Subur שיחק משחק בעזרת מחשב נגד לוי רוזמן, והשיג דיוק של למעלה מ-90%. רוזמן זיהה דפוס של רמאות ודיווח על חשבונו של דאדאנג. התקשורת האינדונזית טענה שדאדאנג היה שחקן לגיטימי, טענה שהביאה להתקפה מקוונת נגד רוזמן. המשחק הבא של דאדאנג נגד ה-IM Irene Sukandar קיבל 1.25 מיליון צופים בשידור חי ביוטיוב, שיא היסטורי עבור שחמט. דאדאנג הפסיד שלושה משחקים רצופים לסוקנדר, עם דיוק של פחות מ-40%.
מניפולציה של דירוג

מאז תחילת השימוש בדירוג בשנות ה-60, נעשו מספר ניסיונות לתמרן את שיטת הדירוג, בין אם לנפח את הדירוג בכוונה או להסוות את כוחו של השחקן על ידי איבוד נקודות דירוג מכוון.
מניפולציה של דירוג > שקי חול

שקי חול כרוך בהפסד מכוון של משחקים מדורגים על מנת להוריד את הדירוג, כך שאדם יהיה זכאי להיכנס לתחרות משנית של אותו אירוע עם כספי פרסים משמעותיים. זה נפוץ ביותר בארצות הברית, שם סכום הפרסים עבור טורנירים פתוחים גדולים יכול להיות מעל 10,000$, אפילו בתחרות המשנית. קשה מאוד לזהות ולהוכיח שקי חול, לכן USCF כללה דירוגים מינימליים המבוססים על דירוגים קודמים או זכיות כספיות קודמות כדי למזער את ההשפעה.
מניפולציה של דירוג > מספר קטן של שחקנים

מאגר מוגבל של שחקנים שלעיתים רחוקות או אף פעם לא משחקים נגד שחקנים מחוץ לאותו מאגר עלול לגרום לעיוותים במערכת הדירוג של Elo, במיוחד אם אחד או יותר מהשחקנים חזקים משמעותית מהאחרים, או אם התוצאות עוברות מניפולציה מכוונת.
קלוד בלאדגוד (Bloodgood) הואשם במניפולציה זו של מערכת הדירוג של USCF ; בשיאו ב-1996 דירוג ה-USCF שלו היה יותר מ-2700, השני בגובהו במדינה באותה תקופה. כאסיר ממושך בכלא, הוא הוגבל בהכרח במגוון היריבים העומדים לרשותו. ה-USCF חשד שהוא ניפח בכוונה את הדירוג של יריביו; בלאדגוד הכחיש זאת, וייחס את הדירוג המנופח שלו למוזרות במערכת הדירוג הנובעת ממשחק קבוע שלו מול מאגר מצומצם של שחקנים חלשים בהרבה.
היה דיווח נרחב על תנועות דירוג חריגות של בורמזים (מיאנמר) בסוף שנות ה-90, כאשר מילאן נובקוביץ' נתן ניתוח של מניפולציות במגזין שחמט.
דיווחים כוזבים של טורנירים

הדוגמה הבינלאומית הבולטת ביותר למניפולציה של רייטינג קשורה לאלכסנדרו קריסן הרומני, שלכאורה זייף דיווחי טורנירים כדי לזכות בתואר רב אמן ודורג במקום ה-33 בעולם ברשימת הדירוג של FIDE באפריל 2001. הוועדה המפקחת על העניין המליצה למחוק את הדירוג שלו ולבטל את תואר רב אמן שלו. בעוד פדרציית השחמט הרומנית הייתה תחילה בעד פעולה נגד קריסן, בסופו של דבר הוא הפך לנשיא ה-RCF ושינה את המדיניות, ויצר מצב כזה שה-FIDE התערב כדי לתווך פתרון לגבי בעיות רבות ב-RCF, כולל הדירוג של קריסן. לאחר מכן, קריסן נעצר ונכלא באשמת הונאה הנוגעת לניהולו של חברת Urex Rovinari ונעלם מעולם שחמט, ובכך לא עמד בתנאי ההחלטה וכך הפעיל את ההמלצות לעיל לגבי שלילת התואר. FIDE לא עדכן במלואו את המידע המקוון שלו עד אוגוסט 2015, כאשר כל התארים שלו הוסרו והדירוג שלו הותאם כלפי מטה ל-2132. כשכתב על המקרה של קריסן, איאן רוג'רס טוען שאנדריי מקרוב (באותו זמן סגן נשיא FIDE ונשיא פדרציית השחמט הרוסית) ארגן לעצמו תואר אמן בינלאומי באמצעות טורנירים שלא היו קיימים ב-1994.
שמועות על טורנירים מזויפים אינן נדירות בעולם השחמט. לדוגמה, בשנת 2005, FIDE סירב לאשרר נורמות מטורנירי אלושטה (אוקראינה), בטענה שהמשחקים לא עמדו בציפיות האתיות. מספר שחקנים מעורבים מחו בעניין. טורניר אוקראיני אחר ב-2005 התגלה כמזויף לחלוטין. בדרך כלל השחקנים החזקים ביותר אינם מעורבים באלה, שכן הם מיועדים יותר לשחקנים קרייריסטים כדי לזכות בנורמות תארים או עליות דירוג קטנות, אך נטען כי זוראב אזמאיפרשווילי זייף את תוצאות טורניר סטרומייקה של 1995 כדי לאפשר לו להגיע לעילית השחמט.. בשנת 2003, סוושניקוב התייחס לתקריות המתוקשרות הללו של קריסן ואזמאיפרשווילי כ"סודות גלויים", בתקופה שבה שני האשמים לכאורה היו מעורבים מאוד בפוליטיקה של ה-FIDE.
משחקים סימולטניים

שחקן ללא ידע בשחמט יכול להשיג ניקוד של 50% במשחקים סימולטניים על ידי שכפול המהלכים שנעשו על ידי אחד מיריביו הלבנים במשחק מול יריב שחור, ולהפך; היריבים למעשה משחקים זה נגד זה ולא נגד נותן הסימולטן. זה עשוי להיחשב רמאות באירועים מסוימים כגון שחמט באסקי. זה יכול לשמש נגד כל מספר זוגי של יריבים. קוסם הבמה דרן בראון השתמש בטריק נגד שמונה שחקני שחמט בריטיים מובילים בתוכנית הטלוויזיה שלו. ברוב המשחקים סימולטניים, השחקן שנותן את המשחק הסימולטני תמיד משחק באותו צבע (לפי מוסכמה בלבן) בכל המשחקים, מה שהופך את הטריק הזה ללא יעיל; אפילו עם קבוצה מעורבת, הניסיון להשתמש בזה במעגל אישי הוא די ברור בגלל מהלכים מאוחרים יותר מהרגיל, שכן השחקן חייב תמיד להסתכל על לוח נתון, לא לבצע תנועה מיד, לשקף את המהלך שנראה בלוח ממול, להמתין לתשובה, ואז לשחק את המסע בלוח המקורי.
לקריאה נוספת

Evans, Larry (2009). This Crazy World of Chess. Cardoza. מסת"ב 978-1-58042-237-6.
Lombardy, William; Daniels, David (1975). Chess Panorama. Chilton. מסת"ב 0-8019-6078-9.
אמיר נדן

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 202  מפקד גדוד גפן  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד עוצבת חירם  קצין אג"ם פיקוד הצפון  מפקד מגמת יבשה בקורס לפיקוד ומטה  סגן מבקר מערכת הביטחון ורח"ט לביקורת מוכנות צה"ל  סגן מפקד גיס במילואים
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון מבצע חוק וסדר האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 יושב ראש ומייסד חברת סייפשוט בע"מ, המפתחת ומייצרת מערכות למניעת אש עמיתים (דו צדדי) וליצירת מודעות מצב לכוחות הלוחמים.
 
אמיר נדן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב נדן לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד צוות בפלוגת עורב צנחנים, ובהמשך שימש סגן מפקד פלוגת הנ"ט ולחם במבצע חוק וסדר. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה ובהם מפקד פלוגה, מפקד מגמת האימון המתקדם בבסיס האימונים החטיבתי ומפקד גדוד 202. בהמשך שימש כמפקד גדוד גפן בבית הספר לקצינים, סגן מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד עוצבת חירם וקצין אג"ם פיקוד הצפון. בתפקידו הבא שימש כנספח צה"ל לפיקוד הכוחות המשותפים של צבא ארצות הברית (JFCOM), ולאחר מכן מונה לפקד על מגמת יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. נדן הועלה לדרגת תא"ל ומונה לסגן מבקר מערכת הביטחון ורח"ט לביקורת מוכנות צה"ל. לאחר תפקיד זה, נדן פרש משירות סדיר בצה"ל. נדן משרת כסגן מפקד גיס במילואים.
הערות שוליים

↑  גל הירש, "סיפור מלחמה סיפור אהבה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 52.
↑  עמירה שגב, "העלילה", הארץ, ‏ 31.03.2000.
↑  רשימת מפקדי גדוד 202 של הצנחנים, באתר חטיבת הצנחנים.
↑  צה"ל תפס קטיושות ומטענים של החיזבאללה, באתר וואלה, 15 באפריל 2002.
↑  עומר חימי, קריה נטושה, מעריב, ‏ 18.05.2005.
↑  רועי כספי, הלימוד המשולב, ביטאון ביבשה, גיליון 6, יוני 2008.
↑  שחר גינוסר, "דו"ח שתיקה", ידיעות אחרונות מוסף 7 ימים, ‏ 28.03.2014.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז באוהאוס

| --- | --- |
מרכז באוהאוס ברחוב דיזנגוף 77 תל אביב-יפו
מרכז באוהאוס ברחוב דיזנגוף 77 תל אביב-יפו
 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאדריכלות
 כתובת:  רחוב דיזנגוף 77, תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מיכה גרוס, שלומית גרוס, אשר בן-שמואל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 
 קואורדינטות:  32°04′36″N 34°46′28″E﻿ / ﻿32.076666666667°N 34.774444444444°E﻿ / 32.076666666667; 34.774444444444
 http://www.bauhaus-center.com
 תבנית:לשוניות2
 
סניף של מרכז באוהאוס בכיכר קדומים ביפו שנסגר בשנת 2014
מרכז באוהאוס הוא חנות, הוצאה לאור וגלריה פרטית המספקת בין השאר מידע אודות מבני הסגנון הבינלאומי (הנודע גם כסגנון הבאוהאוס) ב"עיר הלבנה" בתל אביב. העסק נמצא בבעלות פרטית אך משתף פעולה עם גופים ציבוריים כמו הוועד הישראלי לאונסק"ו ועיריית תל אביב-יפו.
היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 2000 על ידי ד"ר אשר בן שמואל, ד"ר מיכה גרוס ושלומית גרוס, והוא שוכן ברחוב דיזנגוף 77 בתל אביב. את הצוות המקצועי מובילים האדריכלים שמואל יבין ואלה גורן. המקימים ביקשו להגביר את התודעה הציבורית אודות המורשת האדריכלית של "העיר הלבנה" וכן לקחת חלק בתיעוד של מורשת זו. בנוסף, הם ביקשו לתת במה לאסכולת הבאוהאוס ולהדגיש את ייחודה בכך שהיא מחברת בין מדיה אמנותיות רבות וחוצה גבולות ביניהן.
בעבר שכן המרכז בדיזנגוף 99 ובדיזנגוף 155.
פעילות

פעילות המרכז מתחלקת לארבעה תחומים:
פעילות > החנות

החנות מציעה פריטים שעוצבו על ידי תלמידים ומורים בבית הספר הבאוהאוס בשנות השלושים, מוצרי עיצוב ישראלי וכן ספרות בנושאי עיצוב ואדריכלות.
פעילות > הספרייה וחנות הספרים

בספרייה אוסף של ספרים ישנים וחדשים אודות תולדות העיר תל אביב, עיצוב ואדריכלות. המרכז משמש גם כהוצאת ספרים עצמאית בנושאים אלו והוציא עד היום מעל ל-15 כותרים.
פעילות > הגלריה

בגלריה מתקיימות תערוכות אדריכלות, עיצוב, ציור, צילום והדפס. בנוסף, מתקיימות במקום הרצאות ונערכים דיונים אודות נושאים אלו.
פעילות > הסיורים

בכל שבוע עורך המרכז סיורים רגליים מודרכים בתשלום ב"עיר הלבנה" שבהם נחשפים המבנים החשובים שבה, ההיסטוריה שלהם, האדריכלים שתכננו אותם והסגנון הבינלאומי. בנוסף מציע המרכז סיורים אדריכליים באזור כיכר דיזנגוף באמצעות מדריך קולי.
ראו גם

מוזיאון הבאוהאוס
הערות שוליים

↑  אסתר זנדברג, האדריכל אריה סבינסקי תרם את ארכיונו למרכז באוהאוס, באתר הארץ, 19 ביוני 2006
↑  נחמן גלבוע, דגלים אדומים, מתוך אתר nrg מעריב, 24 באפריל 2002
↑  רשימה של כ-20 התערוכות האחרונות שהתקיימו בגלריית המרכז
↑  דנה גילרמן, הסעודה הראשונה, מתוך אתר וואלה!, 16 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265361105171  BnF: cb162526982 (data)  GND: 3072092-8  ISNI: 0000 0001 0807 2306  LCCN: nr2003028614  SUDOC: 140492542  VIAF: 154648161   WorldCat (עם VIAF): 154648161
ניר גייסט

אין תמונה חופשית
ניר גייסט (נולד ב-18 בספטמבר 1988) הוא יזם ישראלי, מומחה לסייבר ואבטחת מידע. הוא מייסד חברת ניוטרון אבטחת מידע ומנהל טכנולוגיות ראשי (CTO) שלה. בשנת 2005 החל לפתח את טכנולוגיית Paranoid, שהיוותה את הבסיס להקמת החברה.
ביוגרפיה

גייסט נולד בקיבוץ שדה נחום וגדל בו עד גיל 14, אז עברו הוריו להרצליה. בשנת 1994, בהיותו בן 6, הרכיב את המחשב הראשון שלו מגרוטאות שמצא, ובשנת 1997 הקים יחד עם אחיו, עופר גייסט, מעבדת מחשבים שסיפקה שירותי תמיכה ותיקון לחברי הקיבוץ. זמן קצר אחר כך הפכה לחברה לשירותי אחסון לגלישה באינטרנט ושירותי תמיכה טכנית. אז קיבלה את שמה ניוטרון (באנגלית: Nyotron), שמלווה את החברה עד לגלגולה הנוכחי.
בשנת 1998, כשהוא בן 10, החל את לימודיו בטכניון באופן עצמאי, והתמקד בלימודי הנדסה מתארים שונים. באותן שנים נחשב לסטודנט הצעיר בישראל. במקביל, החל לפרוץ לאתרים גדולים, דבר שהוביל אותו לספק שירותי אבטחת מידע לבנקים הגדולים בישראל.
בשנת 2004 הקים את אתר בלקליסט - blacklist, אתר שסייע לגולשים להסיר את עצמם מרשימות תפוצה של ספאמרים (דואר זבל).
בשנת 2005, כשהוא בן 16, סיפק שירותי ייעוץ בנושא אבטחת מידע לחברת מיקרוסופט, שבעקבותיהם הוזמן לייצג את החברה בוועדות הכנסת לנוער בנושא אינטרנט ומדיה. בתקופה זו ייעץ ישירות גם לביל גייטס וסטיב באלמר  בענייני אבטחת מידע.. בסוף 2005 החל לפתח את טכנולוגיית Paranoid, ובמקביל פרש מלימודיו בתיכון אלון ברמת השרון, כשהוא בן 17. בשנת 2006 טס עם אחיו לבוקרשט שברומניה, שם השתקע במשך שנתיים ופיתח את אב הטיפוס של Paranoid. עם חזרתו לארץ ב-2008, החל לאתר משקיעים לפיתוח הטכנולוגיה. באותה השנה בנה גייסט תוכנית לימודים לתיכון עירוני י"ד בתל אביב, אשר התמקדה בחינוך והעשרה בתחום אבטחת המידע והאקינג, והועברה על ידי גייסט בעצמו לתלמידי התיכון.
לקריאה נוספת

ידיעות אחרונות, מוסף ממון 27.6.2013, עמוד 6
הערות שוליים

1 2 3 4  שמא, דויד. "Nyotron’s Paranoid technology stops viruses – before they’re born", מתוך The Times of Israel, ינואר 23, 2012
1 2 3  לפין, יעקב. "Just because you're paranoid", ג'רוזלם פוסט, פברואר 2, 2013
1 2  J. Mintz, Michael. "Don’t Be Paranoid About Computer Attacks", No Camels - Israeli Innovation News, ישראל, פברואר 10, 2011,
↑  עידו קינן. "אנחנו עושים ספאם לספמרים" כתבה על אתר BlackList באתר Nrg מעריב, 31 בדצמבר 2004
סימן קריאה (כתב עת)

| --- | --- |

"ואן גוך בתל אביב" מאת יאיר גרבוז, גיליון מס' 11, מאי 1980
 תדירות:  רבעון
 סוגה:  כתב-עת לספרות ולחקר הספרות
 מו"ל:  אוניברסיטת תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, בתמיכת משרד החינוך והתרבות
 מייסד:  מנחם פרי
 עורך ראשי:  מנחם פרי
 תאריכי הופעה:  1972–1991 (כ־19 שנים)
 שפה:  עברית 
 
סימן קריאה היה כתב עת ספרותי, שהציג עצמו כ"רבעון מעורב לספרות". העורך והמייסד הוא מנחם פרי (תחילה יחד עם מאיר ויזלטיר שפרש לאחר הגיליון הראשון).
היסטוריה

החוברת הראשונה של "סימן קריאה" יצאה לאור בסוף שנת 1972. תוך זמן קצר הפך הרבעון לשנתון, אך המשיך להיות כתב-עת מרכזי לספרות ולחקר הספרות עד לשנת 1991, עת פורסמה החוברת האחרונה, ה-22. בכתב העת נדפסו שירים וקטעי פרוזה במקור ובתרגום, וכן מסות מחקריות בענייני ספרות ותורת הספרות. בחלק משנותיו שימשו בו כעורכי משנה נילי מירסקי, משה רון (עבודות התרגום הראשונות של השניים פורסמו בכתב העת), דן צלקה ונסים קלדרון.
ליד הרבעון הוקמה גם הוצאת ספרים בשם "ספרי סימן קריאה". הספר הראשון שראה אור במסגרתה היה המחזה "חפץ" של חנוך לוין (1972). בהוצאה ראו אור בעיקר ספרי היוצרים מחבורת "סימן קריאה": ספרי שירה ומחזות, אך גם סיפורת, כדוגמת "זיכרון דברים'" של יעקב שבתאי, והיא פרסמה גם תרגומים שונים, בהם "גטסבי הגדול" של פיצג'ראלד (1974) ו"המבנה של מהפכות מדעיות" של תומאס קון (1977).
בשנת 1983, לאחר שהתפרסם שירו של יצחק לאור "המנון לגוש", בו השורה "ובמצותינו דם נערים פלסטיניים כי בלאו הכי הכל עלילות עכו"ם", הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב החליט להפסיק את תמיכתו בכתב העת. במקביל התעוררה סערה על כך שפורסם נאום של מנחם בגין.
בשנת 1985 ייסדה ההוצאה, יחד עם כתר הוצאה לאור והוצאת הקיבוץ המאוחד, את "הספרייה", סדרת ספרים לפרוזה מקורית ומתורגמת, ובשנת 1990, בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד, את סדרת הספריה החדשה.
לאחר כשלושים-ושלוש שנים אמר על "סימן קריאה" העורך והמייסד, מנחם פרי:
כשייסדנו את "ספרי סימן קריאה" בשנות השבעים, לא התעסקנו במצב הקופה בסוף היום, ובבדיקת ההתאמה שלנו לטעם נתון של איזה "קהל". הסתפקנו בידיעה שהספרים מכסים את עלויותיהם ומאפשרים לנו להמשיך לפעול. התרכזנו בעשייה שלנו. ברעש גדול, כי הייתה לנו יומרה לקרוא תיגר על פואטיקה קודמת, לכונן טעם חדש, להרחיב את אופק הציפיות של הספרות הישראלית. הדפסנו את יונה וולך, מאיר ויזלטיר, יאיר הורביץ, אבות ישורון; את יעקב שבתאי, יהושע קנז, דן צלקה, ישעיהו קורן, דויד פוגל; אימצנו את יוסל בירשטיין, את יהודית הנדל ואת עמליה כהנא-כרמון; טיפחנו את צעדיהם הראשונים בספרות של חנוך לוין, דויד גרוסמן ורונית מטלון; עודדנו את המפנה בכתיבתו של א.ב. יהושע. גם התרגומים ששקדנו עליהם לא היו יבוא של רבי-המכר האחרונים באנגליה ובארצות הברית, ונעשו לא כדי למכור ספרים, אלא מתוך מה שתפסנו כחיוני לכאן ולעכשיו, למחזור הדם של הספרות המקומית, לסימונן של נורמות חדשות בתרגום - נושא שהתלבטנו בו במודע, במאמרים ובדוגמאות. לא התחנפנו לשום קהל קוראים. ידענו שתמורה רדיקלית בסיפורת ובשירה כרוכה לא רק בטיפוחו של הסופר החדש, אלא גם בכינונו של הקורא החדש, שיהיה בעל אוזן אחרת.
הערות שוליים

↑  שלמה טנאי, קו השבר הרוחני, דבר, 1 באוגוסט 1983
↑  אריה דיין, את השיר הזה ניסו להפסיק, כותרת ראשית, 27 ביולי 1983
↑  מירי פז, חילופי האשמות בין פרי ודינשטיין על פרסום שירו של לאור, דבר, 20 ביולי 1983
↑  שלוש הוצאות ספרים הקימו את "הספריה", מעריב, 13 בנובמבר 1985
↑  מנחם פרי, אבות בכיסוי שלונסקי: על אבות ישורון וסימן קריאה, באתר הספריה החדשה
↑  "האם זה ספר חשוב? לא.", סיפור יציאתו של 'זיכרון דברים' בספרי סימן קריאה
אלימלך פירר

| --- | --- |

פירר עם הנשיא שמעון פרס, 2011
 לידה:  3 בנובמבר 1954 (בן 70) ישראל בני ברק, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תחומי עיסוק:  יועץ רפואי
 
 תפקידים נוספים:  מקים אגודת "עזרה למרפא"
 
 פרסים והוקרה:    פרס ישראל (1997),  אות הנשיא למתנדב (1993), פרס בגין (2005), עיטור הנשיא (2013)
אברהם אלימלך פירר, המוכר בשם הרב פירר (נולד ב-3 בנובמבר 1954, ז' בחשוון ה'תשט"ו) הוא יועץ רפואי, מקים אגודת "עזרה למרפא". חתן פרס ישראל לשנת ה'תשנ"ז על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה ופרסים נוספים.
ביוגרפיה

נולד בבני ברק לנפתלי ורחל פירר, כילד החמישי מבין תשעה ילדים במשפחה מחסידות בעלז. אביו, מורה ללימודי קודש, נולד בגליציה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט אביו לסיביר ובשנת 1948 עלה לארץ ישראל. פירר התחתן עם פייגי לבית אויש, גננת במקצועה. את פעילותו ההתנדבותית החל בהיותו אברך צעיר בכולל, בעקבות מצוקה של חבר שנדרש להשיג מכשיר רפואי מתקדם לביתו. פירר סייע להשיג את המשאבים הנדרשים ולהגעת המכשיר לארץ. מקרה זה ופניות סיוע נוספות דחפו אותו להקים ארגון להשאלת ציוד רפואי, ובהמשך, בשנת 1979, להקמת אגודת "עזרה למרפא".
על אף שלא רכש השכלה רפואית פורמלית, הוא צבר בכוחות עצמו ידע שבעזרתו הוא מייעץ לפונים אליו ומפנה אותם לרופאים המתאימים להם להערכתו. כאשר הטיפול המומלץ הוא בחו"ל - מסייע הארגון בסידורי ההטסה וההגעה. פירר אף מקיים שירותי השאלה של ציוד רפואי. הוא נחשב לאחד מהיועצים הרפואיים המבוקשים בארץ.
על אף ההסכמה הרחבה לגבי תרומתו והידע של פירר, מבקריו בקהילה הרפואית טוענים כי בפעולותיו הוא פוגע בבתי חולים בפריפריה, גורם להאדרת רופאים מסוימים, נותן לעיתים עצות שפוגעות בחולה ומושפע מיחסי הציבור ומידת האהדה כלפיו. על טענות אלו השיב פירר שהוא מייעץ על פי ידיעותיו ועל פי טובת החולה, וכי אין אדם חף מטעויות.
בשנת 1997 זכה פירר בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, בנימוקיה ציינה ועדת הפרס:
הרב פירר הוא אות ומופת באהבת האדם, במסירות הנפש ובמאור הפנים שהוא מעניק לקהל המשחרים לפתחו בכל שעות היממה. פעולתו המתמדת והנמשכת שלא על מנת לקבל פרס הייתה לשם דבר בפי כל ברחבי הארץ ומחוצה לה.
בין השנים 1999 ל-2004 שימש כדירקטור בחברה הציבורית אלביט הדמיה. הוא התפטר מתפקידו לאחר שהחברה פנתה לעסוק בתחומי הנדל"ן. הוא המשיך לשמש כדירקטור בחברות בנות של אלביט הדמיה, שעוסקות במדעי החיים.
באפריל 2020 הוצע לפירר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות, אך הוא סירב.
הוקרות ופרסים עיקריים

אות הנשיא להתנדבות בשנת 1993
פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשנ"ז
דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן, 1996
דוקטור לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע, 2001
דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה, 2008
אות הנשיא למתנדב, ה'תשנ"ג
פרס בגין מטעם מרכז מורשת מנחם בגין, 2005
חבר כבוד בבורסת היהלומים הישראלית, 2013
זוכה עיטור הנשיא לשנת ה'תשע"ג.
הערות שוליים

↑  ג'ודי סיגל-איצקוביץ, רק אל תקראו לו דוקטור, באתר אש התורה
↑  רוני לינדר, נבחרת הבריאות, באתר הארץ, 12 בפברואר 2008.
↑  שרה ליבוביץ-דר, "פוסק התור", כתבה בסופשבוע, מעריב, מאי 2006
↑  שלומי כץ, הרב פירר עוזב את דירקטוריון אלביט הדמיה, באתר ynet, 9 בנובמבר 2004.
↑  עקיבא ווייס, הרב פירר סירב להצעה להשיא משואה ביום העצמאות", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 16 באפריל 2020
↑  מקבלי תואר ד"ר לשם כבוד באתר אוניברסיטת בר-אילן
↑  הרב פירר, האיש והאימפריה, אתר nrg
↑  תואר ד"ר כבוד לרב פירר באתר אוניברסיטת חיפה.
↑  פרס בגין יוענק היום לרב אלימלך פירר, באתר ערוץ 7, 28 בדצמבר 2005
תעודת פרס ישראל שהוענקה לאלימלך פירר
הפסטיבל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה.פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  אימה
 מקום התרחשות:  קינגספורט, מסצ'וסטס
 תקופת התרחשות:  חג המולד
 הוצאה
 הוצאה:  סיפורים מוזרים (אנ')
 תאריך הוצאה:  ינואר 1925
הפסטיבל (באנגלית: The Festival) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב באוקטובר 1923 ופורסם לראשונה בינואר 1925 במגזין סיפורים מוזרים (אנ'). עלילתו עוקבת אחר אדם החוזר לעיירת מולדתו בכדי להשתתף בפסטיבל היולטייד המסתורי שאבותיו נהגו לקיים בכל מאה שנים מאז שהתיישבו לראשונה באזור, אולם נקלע במקום זאת לחגיגת אימים זוועתית.
דמויות

המספר: אלמוני חסר שם אשר שב למקום מולדתו, עיירת דיג קטנה הנחה לחופיה של העיר הבדיונית קינגספורט, בה נהגו אבותיו לקיים פסטיבל מסתורי הקרוי יולטייד אחת לכל מאה שנים. לרוע מזלו, נקלע הלה לחגיגת אימים זוועתית אשר מסתיימת באובדן דעתו ובאשפוזו בבית חולים פסיכיאטרי.
האיש הזקן: אילם זקן ותמוה, לכאורה בעל קרבה משפחתית למספר, אשר משמש כמדריכו עם הגעתו לעיר, ומוביל אותו לעבר חגיגות הפסטיבל הנערכות במערה תת-קרקעית מתחת לכנסייה מקומית.
השראה

לאבקרפט קיבל את ההשראה לסיפור בעקבות ביקורו הראשון במרבלהד (אנ'), מסצ'וסטס, בדצמבר 1922, אותו כינה מאוחר יותר בשם ”הפסגה הרגשית החזקה ביותר שחוויתי במהלך כמעט ארבעים שנות קיומי” ותיאר בקטע הבא: ”בהבזק מהיר גלש מעליי כל העבר של ניו אינגלנד, כל העבר של אנגליה העתיקה, וכל העבר של אנגלו-סקסונדום והעולם המערבי, וזיהה אותי בין המכלול האדיר של כל הדברים, בצורה כזאת שמעולם לא חוויתי קודם, ולעולם לא אחווה שוב. הייתה זו גאות השיא של חיי”.
תיאורה של העיר הבדיונית קינגספורט, אליה מגיע המספר, מזכיר את הדרך המובילה למרכזה של מרבלהד, ואילו בית אבותיו מבוסס ככל הנראה על הבית הראשון ברחוב מגפורד. הכנסייה הלבנה שבמעמקיה מתרחש פסטיבל האימים עשויה להיות מקבילה לכנסיית סנט מייקל (אנ') שבדרך פרוג, אשר נבנתה ב-1714 ונחשבת לכנסייה האנגליקנית העתיקה ביותר באזור ניו אינגלנד שעדיין עומדת על תילה המקורי, אם כי מקורות ספורים חולקים על השוואה זו.
ניתן לזהות השפעה נוספת על הסיפור מתוך שני ספרים אותם קרא לאבקרפט באותה העת: ”בניסיון לחקות מעין גזע חייזרי חשבתי על הישרדותם של מכשפים קדם-אריים אשר שמרו על טקסיהם הפרימיטיביים כמו אלו של כתות המכשפות – זה עתה קראתי את ספרה של מרגרט מארי, כת המכשפות באירופה המערבית”. רעיון הצאצאים הקדם-אריים הופיע לראשונה בסיפורו של ארתור מאכן, ספר החותם השחור, אשר פורסם בספרו שלושת המתחזים (אנ'), והשפיע גם על כמה מיצירותיו המאוחרות יותר של לאבקרפט.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > עדות

רבים מסיפוריו של לאבקרפט מועברים לקוראים בתור עדות בגוף ראשון מפי מספר אלמוני אשר היה מעורב בחווייה טראומטית כלשהי שהובילה להתערערות בריאותו הנפשית. הדבר נכון גם עבור הסיפור הנוכחי, אשר אמנם אינו תם בצורה קיצונית מדי בדומה לכמה מיצירותיו של לאבקרפט המסתיימות בהתאבדות הפרוטגוניסט או באסון מפלצתי כלשהו שמביא עמו את קץ האנושות, אולם ניתן לזהות בצורה ברורה את קווי הדמיון: לאחר השתתפותו בפסטיבל האימים התת-קרקעי מתעורר המספר בבית החולים של קינגספורט, ובהמשך מועבר לבית החולים על שם סנט מרי בארקהם לצורך ”קבלת טיפול הולם יותר”.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > מפלצות

ייתכן כי היצורים המכונפים הפורצים מתוך החשכה בשיאו של הפסטיבל השפיעו על ספרותו של אוגוסט דרלת', אחד מעמיתיו של לאבקרפט וממשיך דרכו. בסיפורו "הבית ברחוב קורוון" מוזכרים יצורים מעופפים ואנושיים במידת מה אשר נושאים דמיון לאלו המופיעים בפסטיבל, ובסיפור "הצופה בשמיים" הם מתוארים שוב, אלא שהפעם נקראים לראשונה בתור ביאקות.