stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג פון מיזס
הגות כלכלית > סוציאליזם וקפיטליזם > רווחה ו"הדרך השלישית"

מיזס קובע, בטענה מאוד בסיסית במחקר שלו, שישנן שתי דרכים בלבד לאסוף משאבים: דרך מסחר או דרך כוח וכפייה. לפיכך אין "דרך שלישית" או דרך ביניים. כדי לבסס את הטיעון שלא קיימת דרך ביניים מיזס הציג את הדוגמה של תעשיית החלב. קיימים עסקים רבים בשוק שמוכרים חלב במחירים שונים. הממשלה קובעת רף מקסימלי למחירי החלב שדורש מהיצרנים להוריד את המחירים. כעת, המוכרים בעלויות הגבוהות ביותר סובלים נפילות ברווחים. כיוון שאף יצרן ואף ספק לא יכול ולא ייקח חלק בנפילת רווחים מעבר לזמן מסוים, אותם יצרני חלב שסובלים נפילות רווחים יעברו לייצור של מוצרים אחרים, כגון גלידה, חמאה או גבינה. התוצאה תהיה שכעת, כשהעסקים הגדולים שספגו הפסדים יצאו מהשוק כדי לעצור את הנפילות, ישנם פחות יצרני חלב, וישנו פחות חלב בסך הכל למכירה, מה שיוצר מחסור. גם המניע של עסקים חדשים להיכנס לשוק החלב ירד, כיוון שהם יצטרכו להסתפק בקיומם כעסקים קטנים בלבד. כעת ישנו מחסור בחלב בשוק, שמוביל להתערבות ממשלתית נוספת, גדולה יותר, בניסיון להשפיע על המשק לייצר חלב בכמויות מסוימות ולפי דרישת המחירים החדשה, ודרך כך להשתלטות של הממשל הריכוזי על ההתנהלות הכלכלית. בבסיס הטיעון נגד מדינת הרווחה וההתערבות של הממשל הריכוזי בשוק החופשי טוען מיזס: "לממשלה אין את הכוח לעודד ענף ייצור אחד אלא על ידי קיצוץ ענפים אחרים. היא מושכת את אמצעי הייצור מאותם ענפים שבהם השוק הבלתי מעורער מעסיק אותם ומפנה אותם לענפים אחרים [...] מה שקובע בלבד הוא העובדה שאנשים נאלצים לוותר על סיפוקים מסוימים שהם מעריכים אותם יותר ומתוגמלים רק על ידי סיפוקים שהם פחות מעריכים. בתחתית הטיעון ההתערבותי יש תמיד הרעיון שהממשלה או המדינה הם ישות מחוץ ומעל לתהליך החברתי של הייצור, שהיא מחזיקה במשהו שאינו נגזר ממיסוי נתיניו, ושהיא יכולה לבזבז את המשהו המיתולוגי הנ"ל למטרות מוגדרות."
גישת השוק החופשי, מיזס מתאר, כפי שהיא מיוצגת ונתמכת בידי הליברליזם הקלאסי, פועלת כדי ליצור שדה פעולה בו כל אדם נמדד לפי כישוריו ולפי היכולת המעשית שלו לייצר עושר שמשמש אותו במסחר. כתוצאה מכך האסכולה האוסטרית וגם מקדימיה מקרב הליברליזם הקלאסי מצדדים בביטול פריבילגיות מעמדיות, קאסטות, מונופולים ויצירת מצב שבו הממשלה נוקטת במדיניות של לסה פר. על כן, כל התערבות ממשלתית בהתנהלות הכלכלית מונעת מהשוק החופשי לפעול בצורתו הטבעית הטהורה שמנסחת בעצמה מחירים וגדלים של חברות לפי הביצועים שלהם במשק ולפי מדדי היצע וביקוש, ובכך היא נוגדת את הגישה האוסטרית בכלכלה. יתרה מכך, מיזס טוען שמדינת רווחה, שפועלת בין היתר מתוך אינטרסים פוליטיים ומנהלת מדיניות פיסקלית לא מרוסנת, בהכרח תעדיף אינפלציה על גבי העלאת מיסים ותגרור אובדן הדרגתי של ערך המטבע, שיפגע באיכות החיים של התושבים ויחליש את מעמדה הכלכלי של אותה המדינה בה מתקיים אינפלציה של ההילך החוקי. על בסיס זה מיזס גינה ותקף את האסכולה הקיינסיאנית על גבי מספר נושאים, כולל הגישה המוניטרית והפיסקלית שלה. מיזס עצמו כינה את ג'ון מיינרד קיינס "נביא האינפלציה" והתעמת מולו במגוון רב של תחומים כלכליים, ממדיניות מוניטרית והרחבת אשראי ועד להתייחסות האפיסטמולוגית למקצוע.
הגות כלכלית > תאוריית מחזור העסקים האוסטרית > הרחבת אשראי

במסגרת התאוריה של מחזור העסקים, מיזס קובע שאחת הדרכים לבצע מדיניות מוניטרית מקלה ולתמרץ את המשק מעבר לערך הריאלי שלו שבו הוא נתון, היא הרחבת אשראי. הרחבת אשראי הוא מצב בו בנק או גוף אחר הנותן אשראי מלווה בסך הכל יותר כספים מאשר נתונים בידו בזמן הנתון, מתוך הנחה שבעתיד יהיה לו, דרך רווחים, את סך הכספים הנדרשים כדי לענות על כל ההלוואות. המצב הזה מבוצע דרך תחליפי כסף (Money Substitute), שכאמור הם רשמים של עסקאות לחלופות כספים שבחתימה עליהם שני הצדדים המעורבים יוצאים מנקודת ההנחה הבסיסית שניתן יהיה להמיר את המסמך בכסף קשיח בכל רגע נתון, אחרת תהיה בהלה של המשקיעים והמונים יפנו לבנקים ולגופים הנפקת האשראי האחרים בדרישה מידית לבצע פדיון של כספם. כל עוד הגוף המלווה מחזיק בכספות מזומן שווה ערך לכל הנפקות הפיקדונות של תחליפי הכסף, אזי הפיקדונות מובטחים. אלא שבמהלך הרחבת אשראי אין לגוף המלווה מאה אחוז מזומן להמיר איתו את הפיקדונות, שכן הוא מסתמך על קיומם של רווחים עתידיים בהלוואות שהוא נותן. מיזס תבע את המונח אמצעי מהימן (Fiduciary Media) לפיקדונות תחליפי כסף שאין להם גיבוי מלא שהגוף המלווה יכול לערוב להם. מאחר שכל לווה מאמין שהוא יכול להמיר את הפיקדון שלו להילך חוקי לפי הערך הנקוב, הפקדות אלו של תחליפי כסף מסתובבות כשווה ערך בלתי מעורער למזומן. הרחבת האשראי היא גורם מרכזי ביצירתה של בועה כלכלית, שנבדלת ממדד הערך הריאלי של השוק, וגורמת למיתון או שפל. בתוך עבודתו על מחזור העסקים, מיזס התרכז בחקר התופעה של אמצעי מהימן והתפוצה ההמונית שלו במערכת האשראי. שני תלמידיו, פרידריך האייק ומארי רות'בארד, המשיכו אותו בפיתוח של תאוריית מחזור העסקים ולהאייק גם ניתן פרס נובל לכלכלה על חלקו בפיתוח התאוריה.
הגות כלכלית > מודל מתמטי

מבחינתו של מיזס, כל פעולה כלכלית היא ביסודה פעולה אנושית של האינדיבידואל. לא ניתן למספר ולחשב כל פעולה אנושית באופן שיחפוף למודל מתמטי, ולא ניתן לקבוע חוקי יסוד מתמטיים שיכולים לחזות את הפעולה (או הפעולות) האנושית העתידה לקרות כיוון שההתנהגות האנושית היא לא בהכרח רציונלית. מיזס טען שאין להתייחס לכלכלה כאל מדע מדויק, ואין לחבר לכלכלה מודלים מתמטיים כאלו ואחרים. בעיות כלכליות, מבחינת מיזס, יש לפתור לפי מחשבה לוגית ולא לפי משוואות. מעבר לכך, מיזס, בעיסוקו בתורת ההכרה, קבע כלל מנחה עבור החקר הכלכלי באסכולה האוסטרית לפיו המחקר נעשה במתודיקה אפריורי, ומתבסס על עובדות יסוד המוכיחות את עצמן. מיזס פיתח גם את מה שנראה לו כמתודולוגיה הנכונה של התיאוריה הכלכלית - דדוקציה לוגית מאקסיומות ברורות, שאותן כינה "פרקסאולוגיה", והוא העביר ביקורות נוקבות על הנטייה הגוברת בכלכלה ובדיסציפלינות אחרות להחליף את הפרקסאולוגיה וההבנה ההיסטורית במודלים מתמטיים שקשה לחפוף ביניהם לבין המצב בשטח והם פגיעים מפני מניפולציות סטטיסטיות בתהליך המחקרי.
הגות חברתית-מדינית

לודוויג פון מיזס טען קיים קשר בלתי נפרד בין האידאולוגיה הסוציאליסטית לבין דיקטטורה, ונימק, תוך ציטוט המקורות של אידאולוגים סוציאליסטים, שכל משטר סוציאליסטי יהיה דיקטטורי בהכרח. בספרו, "ממשלה כל יכולה", בו הוא חוקר את שורשי הטוטליטריזם הגרמני, הוא בין היתר מתייחס למהפכת נובמבר ב-1918, לניסיון להקים משטר סוציאליסטי על חורבות הקיסרות הגרמנית ולריאקציה הציבורית שקמה נגד משטר זה. מיזס מתייחס לתעמולה הסוציאליסטית, שהציגה עצמה כדמוקרטית, כשקר וכרמייה העיקרית שנועדה להשיג את קולות ההמונים. ההתפקחות הציבורית מאותה בדיה, כך הוא מתאר אותה, של סוציאליזם דמוקרטי, היא שעוררה את הריאקציה נגד המהפכה הסוציאליסטית. בספרו "ממשלה כל-יכולה" כתב:
באוקטובר וראשית נובמבר 1919, הרוב המכריע של האומה היה מוכן באמת ובתמים לתמוך בממשלה דמוקרטית. בעוד הסוציאל-דמוקרטים נחשבו למפלגה דמוקרטית, וכיוון שהם אחזו במירב המושבים בפרלמנט, הייתה כמעט אחידות דעים להטיל עליהם את תפקיד המפתח בהקמתה העתידית של ממשלה עממית. אלא שאז הגיע ההלם. בכירי המפלגה המרקסיסטית הוקיעו דמוקרטיה והכריזו על דעת עצמם על דיקטטורה של הפרולטריון. כל מצעם זה חמישים שנה, בפשטות, היה שקרים. כל הדיבורים הללו הסתכמו במטרה אחת, להציב את רוזה לוקסמבורג, זרה, על מקומם של הוהנצולרן. עיני הגרמנים נפקחו. כיצד קרה שהרשו לעצמם ללכת כך כשוטים אחרי הסיסמאות של הדמוקרטים? דמוקרטיה, הם למדו, היא מונח שנוצר כדי להטעות רפי שכל. למעשה, כפי שהשמרנים טענו מאז ומעולם, תומכי הדמוקרטיה רצו להקים את שלטון ההמון והדיקטטורה של הדמגוגים. הקומוניסטים זילזלו משמעותית ביכולת האינטלקטואלית של האומה הגרמנית. הם לא הבינו שלא ניתן יהיה להתמודד עם גרמניה באותן השיטות שהצליחו ברוסיה. תוך שבועות ספורים, מרקסיזם וסוציאליזם מרקסיסטי – [אבל] לא סוציאליזם כשיטה כלכלית – איבדו את כל יוקרתם. הרעיון של דמוקרטיה לשעצמו העלה חשדות ללא הרף. מאותה הנקודה המונח דמוקרטיה היה עבור גרמנים רבים מילה נרדפת לרמאות.
הגות חברתית-מדינית > ליברליזם קלאסי

בספרו "ליברליזם" תיאר את האידאולוגיה הפוליטית-חברתית וכלכלית שהוא עצמו דגל בה, המבוססת על ליברליזם קלאסי, על חירות האדם, קיומו של שוק חופשי ומסחר רחב ככל הניתן והשארת המערכת הכלכלית עם התערבות מופחתת ככל הניתן של הממשלה. בנוסף להצבת עצמו נגד כל המגמות הפוליטיות של המאה העשרים, נלחם מיזס בלהט וברהיטות שווה במה שהחשיב מגמות פילוסופיות ומתודולוגיות הרות אסון, בכלכלה ובדיסציפלינות אחרות. אלה כללו פוזיטיביזם, רלטיביזם, היסטוריציזם, פולילוגיזם" (הרעיון שלכל גזע ומין יש "היגיון" משלו ולכן אינו יכול לתקשר עם קבוצות אחרות, גישה פילוסופית שנתמכה בין היתר בידי הוגים כגון קרל מרקס ותומכים של תורת הגזע), וכל המתודולוגיות שפעלו על בסיס אי-רציונליזם והכחשת האמת האובייקטיבית. הוא מעולם לא החשיב את עצמו כ"שמרן" אלא כ"ליברל" בסגנון המאה ה-19.
בנוסף לכך, מיזס עסק גם בסוציולוגיה וחקר ההתנהגות האנושית מנקודת המבט של הליברליזם הקלאסי, שראה בחירות האישית ובכבוד האדם ערך עליון. באשר לתפקיד הראוי של המדינה, היא המגזר הציבורי, אמר: "לראיית הליברל, המדינה קיימת אך ורק למטרת הבטחת הגנה על חיים, בריאות, חופש ורכוש פרטי כנגד התקפות אלימות. כל תפקיד מעבר לכך הוא רוע. מדינה, שמרחיקה עד כדי כך שתפריע בביטחונו של אדם, בריאותו, חירותו או רכושו היא כמובן כישלון." פעמים רבות הוא דיבר וכתב בגנות המלחמה, ובעבודתו הכלכלית הבהיר את ההשפעות ההרסניות של מלחמות על המערכת הכלכלית. "שגשוג שנובע ממלחמה הוא כמו השגשוג שמביאים רעידת אדמה או מגפה." עוד אמר: "המטרה של ליברליזם היא שיתוף הפעולה השקט של כל יושבי תבל. היא מכוונת גם לשלום בין האומות."
מיזס גינה גזענות והפרדה גזעית. הוא כתב, בתגובה נגד אוטרקיה ונגד טענות בדבר החשיבות של גזע בהתפתחות כלכלית: "שנאה גזעית אינה תופעה טבעית המולדת באדם. זה תוצר של אידאולוגיות. אבל גם אם היה קיים דבר כזה כמו שנאה טבעית ומולדת בין גזעים שונים, זה לא יהפוך את שיתוף הפעולה החברתי לחסר תועלת ולא יבטל את תורת האסוציאציות של ריקארדו. לשיתוף פעולה חברתי אין שום קשר לאהבה אישית או לציווי כללי לאהוב אחד את השני. אנשים לא משתפים פעולה תחת חלוקת העבודה כי הם אוהבים או צריכים לאהוב אחד את השני. הם משתפים פעולה כי זה משרת בצורה הטובה ביותר את האינטרסים שלהם. לא אהבה ולא צדקה ולא כל רגשות אהדה אחרים, אלא אנוכיות שהיא מקובלת ובצדק, היא מה שדחף את האדם במקור להתאים את עצמו לדרישות החברה, לכבד את הזכויות והחירויות של חבריו ולהחליף שיתוף פעולה שליו באיבה ובקונפליקט."
ביקורת

ההיסטוריון הכלכלי ברוס קאלדוול (אנ') מציין כי כבר באמצע המאה ה-20, עם עליית הפוזיטיביזם והקיינסיאניזם, נחשב מיזס בעיני רבים כארכיטיפ של הכלכלן ה"לא-מדעי", בין היתר בהשפעת העיקרון בעבודתו, שקבע שכלכלה אכן לא יכולה להיחשב בגדר מדע מדויק והיא אינה מתאימה לחישובים מתמטיים. בסקירתו משנת 1957 על ספרו "המנטליות הקפיטליסטית", האקונומיסט מבקר את מיזס: "לפרופ' מיזס יש מוח אנליטי מופלא ותשוקה ראויה לחירות, אבל כחוקר הטבע האנושי הוא גרוע וריק, ורמת טיעוניו נמצאים בסטנדרטים נמוכים". הפרשן השמרני וויטאקר צ'יימברס פרסם סקירה שלילית דומה של הספר הזה ב"National Review", וחלק על התזה של מיזס כי הסנטימנט האנטי-קפיטליסטי מושרש ב"קנאה".
בראיון משנת 1978 אמר פרידריך האייק על ספרו של מיזס סוציאליזם:
בהתחלה כולנו הרגשנו שהוא מגזים להחריד ואפילו מדבר בנימה פוגענית. אתה מבין, בהתחלה הוא פגע בכל הרגשות העמוקים ביותר שלנו, אבל בהדרגה הוא כבש אותנו בחזרה, על אף שבמשך לא מעט זמן למדתי שהוא בדרך כלל צודק במסקנות שלו, למרות שלא הייתי מסופק לגמרי מהטיעונים שלו."
הכלכלן מארי רות'בארד, שלמד תחת מיזס, הסכים שהוא בלתי מתפשר, אבל הסכסוכים לאורך השנים הוסיפו לשחיקתו. לדבריו, מיזס היה "מתוק להפליא, חיפש ללא הרף עבודות מחקר עבור סטודנטים, אדיב ללא הפסקה, ולעולם לא היה מריר בנוגע לאפליה שזכה מידי הממסד הכלכלי של זמנו".
הספר של מיזס "ליברליזם" אשר יצא ב-1927 לא קיבל תשומת לב גדולה פרט להערותיו על הפשיזם (פון מיזס מבדיל בין הפשיזם האיטלקי לבין הנציונל-סוציאליזם הגרמני, ומבהיר שהאחרון אינו פשיזם אלא זרם נפרד של סוציאליזם). המרקסיסטים הרברט מרקוזה ופרי אנדרסון, כמו גם הסופר הגרמני קלאוס-דיטר קרוהן, ביקרו את מיזס על שסיפק אישור לפשיזם האיטלקי. לאמיתו של דבר, מיזס טען שדעת הקהל הרווחת מתייחסת לפשיזם כרע במיעוטו ביחס לקומוניזם. הביוגרף של מיזס, יורג גואידו הולסמן, טוען כי מבקרים שמציעים כי מיזס תמך בפשיזם הם "אבסורדים". מיזס כתב בספרו "ליברליזם":
דיכוי בכוח גס הוא תמיד וידוי על חוסר היכולת לעשות שימוש בכלי הנשק הטובים של האינטלקט - שעדיפים על הדיכוי מכיוון שהם לבדם נותנים הבטחה להצלחה סופית. זוהי הטעות היסודית ממנה סובל הפשיזם ואשר בסופו של דבר תגרום לנפילתו.
אחרי מותו של מיזס, ציטטה אלמנתו קטע שכתב הכלכלן בנג'מין אנדרסון (השייך גם הוא לאסכולה האוסטרית):
תכונותיו הבולטות ביותר היו כנותו הבלתי גמישה, וישירותו הבלתי-מהססת. הוא מעולם לא נכנע. הוא תמיד הביע בחופשיות את מה שנראה לו נכון. אילו היה מוכן לדכא או רק לרכך את ביקורתו על מדיניות פופולרית אך חסרת אחריות, היו מוצעות לו העמדות והתפקידים המשפיעים ביותר. אבל הוא מעולם לא התפשר.
ראו גם

האסכולה האוסטרית
ביבליוגרפיה חלקית > בתרגום לעברית

המנטליות האנטי־קפיטליסטית, תרגום: אורי רדלר, הוצאת סלע מאיר, 2023
ביבליוגרפיה חלקית > בגרמנית

Theorie des Geldes und der Umlaufsmittel. 1912, ISBN 978-3-428-11882-3.
Die Gemeinwirtschaft. 1922, ISBN 978-3-87881-103-9
Liberalismus. 1927, ISBN 978-3-89665-385-7
Geldwertstabilisierung und Konjunkturpolitik. 1928
Grundprobleme der Nationalökonomie. 1933
Nationalökonomie. Theorie des Handelns und Wirtschaftens. 1940, ISBN 978-3-87881-172-5
Erinnerungen. 1940, ISBN 3-437-50222-0
Die Bürokratie. 1944, ISBN 3-89665-316-4
ביבליוגרפיה חלקית > באנגלית

Human Action: A Treatise on Economics. 1949, ISBN 0-945466-24-2
Socialism: An Economic and Sociological Analysis. 1951, ISBN 978-0-913966-63-1
Theory & History: An Interpretation of Social and Economic Evolution. 1957, ISBN 978-1-933550-19-0
The Epistemological Problems of Economics. 1960
The Ultimate Foundation of Economic Science. 1962
לקריאה נוספת

Richard Ebeling - article at the Austrian Colloqium at NY University, 6/12/2004
Jörg Guido Hülsmann, Mises: The Last Knight of Liberalism, Mises Institute, 2007
מלונות פנינסולה

מלון פנינסולה בהונג קונג
מלון פנינסולה בטוקיו
מלונות פנינסולה (באנגלית: The Peninsula Hotels) היא רשת מלונות יוקרה שבסיסה בהונג קונג והיא נסחרה בבורסה ההונג קונגית. היא חלק מרשת "מלונות הונג קונג ושנחאי" (The Hongkong and Shanghai Hotels, Limited). "מלון הדגל" שלה הוא מלון פנינסולה בהונג קונג, שנפתח ב-1928 ונודע כ"מלון הטוב ביותר מזרחית לסואץ", והוא נבחר בסקרים שונים לאחד מהמלונות הטובים ביותר בעולם.
מלון פנינסולה בהונג קונג בלילה
ראשיתה של הרשת בפתיחתו של מלון פנינסולה בצים שא צוי (Tsim Sha Tsui), הונג קונג, בן החמישה כוכבים וכיום היא מפעילה רשת של מלונות בני חמישה כוכבים מחוץ לאסיה.
רשת פנינסולה הונג קונג מחזיקה במספר שיאי עולם בכללם ההזמנה הגדולה ביותר מאז ומעולם של צי רולס-רויסים.
חנות בוטיק של לואי ויטון במלון פנינסולה בבייג'ינג מיועד להיות "חנות הדגל" של המותג.
מלון פנינסולה בבנגקוק נבחר למקום 1 באסיה ומקום 7 בעולם בידי כתב העת Travel + Leisure באוגוסט 2010.
הבעלים של רשת המלונות הוא איש העסקים היהודי מיכאל כדורי מהונג קונג.
הערות שוליים

↑  סקירה בפרומרס, frommers.com
↑  סקירה בלונלי פלאנט, lonelyplanet.com
↑  המלונות הטובים בעולם 2010,‏ travelandleisure.com
↑  המלונות הטובים ביותר באסיה, travelandleisure.com
מכלוף נג'אר

| --- | --- |
מכלוף נג'אר
 לידה:  28 בנובמבר 1888 מוכנין, תוניסיה 
 פטירה:  1963 (בגיל 74 בערך) 
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 שפות היצירה:  ערבית יהודית 
 
מכלוף נג'אר ולהקת התיאטרון, סוסה, בסביבות 1913
שער העיתון אלנג'מה, 1920
מכלוף נג'אר (28 בנובמבר 1888 – 1963) היה סופר, מחזאי, עיתונאי ומשורר יהודי-תוניסאי. ייסד וניהל בית דפוס גדול בו יצאו לאור כתביו ומאות כותרים אחרים.
קורות חיים

מכלוף נג'אר נולד בשנת 1888 בעיר מוכנין (אנ') שבתוניסיה. הוא התגורר בנעוריו בבית סבו ר' מרדכי גז בעיר סוסה. שלט היטב בעברית, ערבית יהודית, ערבית ספרותית וצרפתית. מגיל צעיר החל לעסוק בכתיבה עיתונאית וספרותית לעיתונים היהודים השונים של תוניסיה בערבית יהודית.
במאי 1913 ייסד בסוסה חברה אמנותית לתיאטרון, אשר הייתה ידועה בשם "ג'וק [=להקת] נג'אר", ותחת ניהולה פעלה להקת תיאטרון של ילדים ובני נוער יהודים שהתפרסמה ברחבי תוניסיה ואלג'יריה. להקת התיאטרון העלתה הצגות של מולייר, בהשראת המקרא או בהשראת סיפורי עם מזרח-תיכוניים, שערך, תרגם וכתב נג'אר עצמו. ההצגות הועלו בשפות צרפתית,ערבית יהודית, ערבית ספרותית ועברית, בהתאם להצגה ובהתאם לקהל שהלהקה הופיעה מולו. ההצגה הראשונה של הלהקה הייתה "מכירת יוסף בידי אחיו" שהוצגה בערבית ספרותית בסוסה ב-14 באפריל 1913, וקצרה הצלחה גדולה בסיבוב הופעות בערים ספקס, נאבל ולבסוף בתיאטרון העירוני הגדול של תוניס. לאחר מכן היא העלתה הצגות נוספות ובהן: "אסתר המלכה", "דוד וגלית" (בעברית), "משה רבנו", "רומיאו ויוליה", "הארון אלרשיד מע כליפה אלצייאד", "לה גורג'יאן" (בצרפתית) ועוד. להקת התיאטרון הופיעה בערים רבות בתוניסיה וכן נחלה הצלחה גם באלג'יריה בשנת 1914.
בשנת 1917 רכש נג'אר את בית הדפוס של הסופר והעיתונאי צמח הלוי בסוסה והרחיב אותו. הביבליוגרף דניאל חג'אג' מונה בספרו על הספרות היהודית-תוניסאית שמונים יצירות ספרותית שנדפסו בדפוס מכלוף נג'אר, בהן יצירות מקוריות פרי עטו של נג'אר, תרגומיו וכן יצירות שרכש את הזכויות להדפסתן. מלבד יצירות ספרותיות הביא נג'אר לדפוס גם עשרות ומאות כותרים מסוגים אחרים; כתביהם של רבנים בני זמנו, הגדות לפסח, ספרי לימוד לשפה הצרפתית ועוד. ספר השירה "מעדני מלך" (1946) של המשורר והפייטן הנודע אשר מזרחי גם הוא יצא לאור לראשונה בדפוס נג'אר.
בשנת 1920 ייסד נג'אר את עיתונו החשוב "אל-נג'מה" (L’Étoile; הכוכב), שבועון "פוליטי, מדעי, ספרותי, כלכלי" שיצא לאור במשך ארבעת העשורים הבאים (עד שנת 1961) והיה העיתון היהודי היחידי שהמשיך לצאת לאור גם לאחר עצמאות תוניסיה (1956). משטר וישי הפסיק את פרסום העיתון בזמן מלחמת העולם השנייה, אך הוא חזר לצאת לאור לאחריה. לעיתון היו מנויים ברחבי תוניסיה וכן בקרב הקהילות היהודיות באלג'יריה ומרוקו והיה בעל אוריינטציה ציונית. בחירתו של נג'אר להוציא לאור את העיתון בערבית יהודית נבעה מרצונו לשמר את השפה ואת הפעילות העיתונאית והספרותית בה גם בתקופה בה רוב יהודי המגרב אימצו את התרבות הצרפתית. כדי לא לאבד לגמרי את קהל הקוראים בצרפתית, בחלק מהשנים העמוד האחרון של העיתון נכתב בשפה זו. העיתון ובית הדפוס של נג'אר הפסיקו פעילותם בשנת 1961 בעקבות החשש שעוררו מאורעות ביזרט. נג'אר נפטר בסוסה כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1963.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

יוסף טובי וצביה טובי, הספרות הערבית-היהודית בתוניסיה 1950-1850, אורות יהדות המגרב, 2000.
יוסף שטרית, מודרניות לאומית עברית מול מודרניות צרפתית: ההשכלה העברית בצפון-אפריקה בסוף המאה הי"ט, מקדם ומים, ג', תש"ן, עמ' 11-76.
חיים סעדון (עורך), תוניסיה, בסדרת "קהילות ישראל במזרח במאות התשע-עשרה והעשרים", הוצאת משרד החינוך ומכון בן צבי, תשס"ה, עמ' 197.
מיכל שרף, ‏דניאל חג'אג' וחיבורו על תולדות הספרות הערבית-יהודית בתוניסיה, 1939-1862, פעמים 30, עמ' 41-59.
הערות שוליים

↑  קרב בין כוחות צרפתיים לתוניסאים בעיר הנמל ביזרט בשנת 1961, במהלכו התנהלה הסתה כנגד הקהילה היהודית בעיר ועלו חששות רבים לשלום הקהילה עד לחילוצה דרך הים בידי צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299198005171  LCCN: nr2001051977  VIAF: 12238789   WorldCat (עם VIAF): 12238789
מישה לב

| --- | --- |

מישה לב, מרץ 1995
 לידה:  3 ביולי 1917 בעיירה פוגרבישצ'ה
 פטירה:  23 במאי 2013 (בגיל 95) רחובות, ישראל
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 עיסוק:  סופר, איש צבא, פרטיזן
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של מוסקבה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 יצירות בולטות:  מחשובי הסופרים של ספרות יידיש המודרנית
 תקופת הפעילות:  מ-1936 
 פרסים והוקרה:  פרס על שם גרשון סגל בשנת 1997, פרס דויד הופשטיין בשנת 2001 ופרס על שם ברוך שוורצמן
 
מישה (מיכאל) לב (ביידיש: מישא לעוו;  3 ביולי 1917 – 23 במאי 2013) היה מחשובי הסופרים של ספרות יידיש המודרנית. יסוד כתיבתו הוא התנסותו האישית במסגרת הצבא האדום, בשבי הגרמני ובגדוד הפרטיזנים.
קורות חיים

נולד בעיירה פוגרבישצ'ה (Погребище) (אז בתחומי רוסיה, כיום במחוז ויניצה של אוקראינה). ב-1926 עברה משפחתו לעבודת אדמה באזור יהודי לאומי נרחב במחוז קריבי ריה.
מ-1935 שהה במוסקבה, למד במכון הפדגוגי במחלקת לשון וספרות יידיש. עבד בספרייה היהודית המרכזית ובעיתון "דער עמעס" ("האמת").
החל לפרסם ב-1936.
במלחמת העולם השנייה לחם בחזית. באוקטובר 1941 נפצע קשה ונפל בשבי הגרמני. שנה שלמה היה במחנה המיועד לשבויים סובייטים, בקיץ 1942 ברח אל הפרטיזנים. במשך שנתיים עשה את המסלול מלוחם מן השורה לדרגת מפקד פלוגת סיור וראש מטה של גדוד פרטיזנים. זכה בעיטורים על מבצעיו במלחמה.
לאחר המלחמה עבד בהוצאת "עמעס" ובעיתון "אייניקייט" (אחדות). בשנים 1948–1995 פרסם אחד עשר ספרים ביידיש. ספריו פורסמו גם ברוסית, וכן הופיעו בתרגום לשפות שונות, מובאות מכתביו הופיעו בישראל בקובץ "מול האויב הנאצי" בשנת 1967.
עלה לישראל ב-1996, והתגורר ברחובות. פרסם את דבריו בעיתונים ומגזינים בארץ, בארצות הברית ובאנגליה.
זכה בפרס על שם גרשון סגל בשנת 1997, פרס דויד הופשטיין בשנת 2001 ופרס על שם ברוך שוורצמן.
בשנת 2000 יצאו לאור בישראל ספריו "סוביבור" ו"אלמלא ידידי..." ביידיש.
ספריו שתורגמו לעברית על ידי מאיר אבני: "סוביבור", "אלמלא ידידי..." ו"סופרים ואומנים בני דורי"
ב-2007 יצא בארצות הברית ספרו "סוביבור" בשפה האנגלית.
שנים רבות נאבק מישה לב, בסיוע כמה ממתקוממי סוביבור, לקריאת רחוב בישראל על שמו של אלכסנדר פצ'רסקי שהנהיג את המרד במחנה ההשמדה סוביבור. בינואר 2005 נחנך בצפת רחוב אלכסנדר פצ'רסקי.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספריו > ספריו בתרגום עברי

סוביבור: רומן דוקומנטרי; מיידיש: מאיר אבני, קיבוץ שמיר: [חמו"ל], תשס"ה 2004.
אלמלא ידידי---: סיפור דוקומנטרי; מיידיש: מאיר אבני; עריכה: מירב גרץ-רונן, תל אביב: הרשות הלאומית לתרבות היידיש, תשס"ו 2005. (תרגום של: "סאָבּיבּאָר: ווען ניט די פריינד מיינע: דערציילונגען", תל אביב: ישראל-בוך; נאציאנאלע אינסטאנץ פאר יידישער קולטור, תשס"ג 2002)
סופרים ואמנים בני דורי; מיידיש: מאיר אבני; עריכה: מירב גרץ-רונן, קיבוץ שמיר: [חמו"ל], תשס"ז 2006. (קובץ מסות על דמויות בספרות היידיש בברית המועצות)
מחמוד דאוד

מחמוד דאוד (בערבית: محمود داوود; בגרמנית: Mahmoud Dahoud, נהגה מחמוד דהוד; נולד ב-1 בינואר 1996 בעמודה שבסוריה) הוא כדורגלן סורי-גרמני המשחק בעמדת הקשר באיינטרכט פרנקפורט.
קריירת מועדונים

בשנת 2010 הגיע דאוד למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה מפורטונה דיסלדורף. ב-28 באוגוסט 2014 ערך דאוד את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את כריסטוף קרמר בדקה ה-55 בניצחון 0–7 על סרייבו במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגה האירופית לעונת 2014/2015. ב-11 באפריל 2015 ערך דאוד את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כשהחליף את פטריק הרמן בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–3 על בורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור ה-28. זו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונה זו.
בעונת 2015/2016, עם פיטוריו של לוסיין פאברה ומינויו של אנדרה שוברט למאמן הקבוצה, הפך דאוד לשחקן מפתח בקבוצה. ב-15 בספטמבר 2015 ערך דאוד את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את לארס שטינדל בדקה ה-67 בהפסד 0–3 לסביליה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2015/2016. הוא שיחק בכל ששת משחקי שלב הבתים, בו סיימה בורוסיה מנשנגלדבך במקום הרביעי בבית שכלל את מנצ'סטר סיטי, את יובנטוס ואת סביליה. ב-23 בספטמבר הבקיע דאוד את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-21 בניצחון 2–4 על אאוגסבורג במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך דאוד 32 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים בעונת 2015/2016.
בחודש אוגוסט 2016 גילה סוכנו של דאוד כי הוא סירב לחתימה על חוזה חדש מתוך הבנה כי בסוף העונה יוכל לעזוב את המועדון, כשמועדונים כמו ליברפול ופריז סן-ז'רמן מעוניינים בו.
במרץ 2017 נרכש דאוד על ידי בורוסיה דורטמונד תמורת 12 מיליון אירו.
ב-16 ביוני 2023 חתם דאוד לארבע שנים בברייטון אנד הוב אלביון. ב-12 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 1–4 על לוטון טאון.
ב-1 בפברואר 2024 הושאל לשטוטגרט עד לסיום עונת 2023/24. דאוד כבש שער ליגה אחד במדי שטוטגרט, במשחק ליגה מול דרמשטדט 98, וסיים עם הקבוצה במקום השני המפתיע. בתום תקופת ההשאלה חזר דאוד לברייטון.
באוגוסט 2024 נמכר דאוד מברייטון לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. דאוד חתם על חוזה לשנתיים בפרנקפורט.
קריירה בינלאומית

דאוד שיחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 וערך בשורותיה 22 הופעות, בהן הבקיע ארבעה שערים. דאוד זכה עם נבחרת זו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017, על אף שלא שיחק במשחק הגמר, בו ניצחה הנבחרת הגרמנית 0–1 את הנבחרת המקבילה של ספרד.
ב-7 באוקטובר 2020 דאוד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול טורקיה שהסתיים בתיקו 3-3, במקום פלוריאן נויהאוס.
במרץ 2024 זומן לסגל נבחרת סוריה לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026. דאוד אמנם רשם שתי הופעות בנבחרת גרמניה, אך מאחר שאלו היו משחקי ידידות הוא יכול לעבור לייצג את סוריה. עם זאת, דאוד עזב את הסגל הסורי וטען כי לא מולאו דרישותיו.
חיים אישיים

דאוד נולד בעמודה שבמחוז אל-חסכה, סוריה למשפחה כורדית. בהיותו תינוק עבר יחד עם משפחתו לגרמניה על מנת לברוח ממשטרו של חאפז אל-אסד.
הערות שוליים

↑  Former German international Dahoud to play for Syria, רויטרס, ‏16 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1290214344  VIAF: 5740168596731830450002   WorldCat (עם VIAF): 5740168596731830450002
מורשת הותורן

| --- | --- |

עטיפת הספר הראשון בטרילוגיה בתרגום לעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'ניפר לין בארנס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסתורין, ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Little, Brown Books for Young Readers
 תאריך הוצאה:  2020–2023
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך:  2023–2024
 תרגום:  ענבל מלכה
 סדרה
 מספר ספרים:  4
עטיפת הספר השני בסדרה
מורשת הותורן (באנגלית: The Inheritance Games; מכונה גם על שם הספר הראשון: משחקי הירושה) היא טרילוגיית ספרים בסוגת רומן לנוער בוגר מאת ג'ניפר לין בארנס. יצאה לאור במקור באנגלית בהוצאת Little, Brown Books for Young Readers. סדרת הספרים מתמקדת בנערה בשם אייברי קיילי גרמבס ובמשפחת הותורן. נכון לינואר 2024 היא כוללת ארבעה ספרים: משחקי הירושה (יצא לאור באנגלית בשנת 2020; בעברית במרץ 2023); שושלת הותורן (יצא לאור באנגלית בשנת 2021; בעברית ביוני 2023); הגמביט האחרון (יצא לאור באנגלית בשנת 2022; בעברית באוגוסט 2023).
עטיפת הספר השלישי בסדרה
ספר נוסף נקרא האחים הותורן (יצא לאור באנגלית ב-29 באוגוסט 2023; יצא לאור בעברית ב-2024). הספר הוא ספין אוף של הסדרה ואינו נכלל בה. עלילת הספר מתמקדת בדמויותיהם של אייברי, ג'יימסון וגרייסון ואינה חלק מעלילת הטרילוגיה, שנגמרת בגמביט האחרון.