דובניום
איזוטופים > היסטורית סינתוז האיזוטופים > היתוך קר

קטע זה עוסק בסינתוז גרעיני דובניום על ידי תגובות היתוך "קר" (cold fusion). אלו תגובות אשר יוצרות גרעין באנרגיית עירור נמוכה (בין  10\ \mathrm {MeV}  ל- 20\ \mathrm {MeV} ), דבר המעלה את סיכויי הגרעין לשרוד את ההיתוך. לאחר מכן הגרעינים המעוררים חוזרים למצב יציב על ידי פליטת נייטרון אחד או שניים בלבד.
{\ce {^{209}Bi\ (^{50}Ti,xn)\ ^{259-x}Db\ \ (x=1,2,3)}}
הניסיון הראשון ליצור דובניום על ידי היתוך קר התרחש ב-1976 על ידי צוות במעבדת FLNR ב-JINR, דובנה, באמצעות התגובה המוצגת מעלה. הצוות הצליח לזהות פעילות של  5s\ SF, אותה הן שייכו תחילה ל- {\ce {^257Db}}, אך לאחר מכן שינו את השיוך ל- {\ce {^258Db}}.
בשנת 1981, צוות ממכון GSI חקר את התגובה הזו, ובאמצעות שימוש בטכניקה המשופרת של שרשרת דעיכות. הצוות הצליח לזהות כי הייתה פליטה של נייטרון אחד. ולכן קבע כי מדובר ב- {\ce {^258Db}}.
בשנת 1983, הצוות מדובנה חקר מחדש את התגובה באמצעות שיטת זיהוי תוצר שרשרת דעיכה על ידי הפרדה כימית. הצוות הצליח למדוד את כמות דעיכות האלפא ואת תוצר שרשרת הדעיכה, ובכך היה יכול הצוות לאשש בשנית כי הגרעין המקורי אכן היה  {\ce {^258Db}}.
בשנת 1985 הצוות ממכון GSI חקרו מחדש גם הם את התגובה, והם הצליחו לזהות 10 אטומי  {\ce {^257Db}}. לאחר שדרוג משמעותי במתקנים שלהם בשנת 1993, הצליח הצוות בשנת 2000 לזהות 120 דעיכות של  {\ce {^257Db}}, 16 דעיכות של  {\ce {^256Db}} ודעיכה אחת של  {\ce {^258Db}} על ידי מדידה של פונקציות העירור של נייטרון אחד, שני נייטרונים ושל שלושה נייטרונים. המידע שאסף הצוות על  {\ce {^257Db}} איפשר פיתוח ראשון של מחקר ספקטרוסקופי של האיזוטופ, וזיהוי האיזומר  {\ce {^{257m}Db}} וקביעה של מבנה הדעיכה עבור ה- {\ce {^257Db}}. התגובה שומשה במחקרי ספקטרוסקופיה של איזוטופים של מנדלביום ואיינשטייניום בשנים 2003–2004.
{\ce {^{209}Bi\ (^{49}Ti,xn)\ ^{258-x}Db\ \ (x=2?)}}
תגובה זו נחקרה על ידי יורי אוגאנסיאן וצוותו, בדובנה, 1983. הם הבחינו בפעילות של  2.6s\ SF, אותה הם שייכו בספקנות ל {\ce {^256Db}}, אך תוצאות מאוחרות יותר הניעו אותם לשייך את הפעילות ל {\ce {^256Rf}}.
{\ce {^{209}Bi\ (^{48}Ti,xn)\ ^{257-x}Db\ \ (x=1?,2)}}
תגובה זו נחקרה על ידי יורי אוגאנסיאן וצוותו, בדובנה, 1983. הם הבחינו בפעילות של  1.6s\ (~80\%\alpha ,~20\%SF) אותה הם שייכו בספקנות ל {\ce {^255Db}}, אך תוצאות מאוחרות יותר הניעו אותם לשייך את הפעילות ל {\ce {^256Db}}.
בשנת 2005 צוות מאוניברסיטת יובסקילה חקרו את התגובה הזאת, וגילו 3 אטומי  {\ce {^255Db}} עם שטח חתך של  40\ pb.
{\ce {^{208}Pb\ (^{51}V,xn)\ ^{259-x}Db\ \ (x=1,2)}}
צוות המחקר ב־JINR חקר גם את תגובה זו, בשנת 1976. הצוות הצליח לזהות שוב פעילות של  5s\ SF, אותן הן שייכו תחילה ל- {\ce {^257Db}}, אך לאחר מכן שינו את השיוך ל- {\ce {^258Db}}.
בשנת 2006 צוות מחקר מ־LBNL חקר מחדש תגובה זו, כחלק מתוכנית odd-Z projectile שלהם. הצוות הצליח לזהות גם  {\ce {^258Db}} שנוצר מפליטת נייטרון אחד ו- {\ce {^257Db}} שנוצר מפליטת שני נייטרונים.
{\ce {^{207}Pb\ (^{51}V,xn)\ ^{258-x}Db\ \ (x=3?)}}
צוות המחקר ב־JINR חקר גם את תגובה זו, בשנת 1976. אך בניסוי זה לא הצליח הצוות לזהות שוב פעילות של  5s\ SF, אותה הן יוכלו לשייך ל- {\ce {^257Db}} ו- {\ce {^258Db}}. במקום זאת הצוות הצליח לזהות פעילות של  1.5s\ SF, אותה הם שייכו בספקנות ל {\ce {^255Db}}.
{\ce {^{205}Tl\ (^{54}Cr,xn)\ ^{259-x}Db\ \ (x=1?)}}
צוות המחקר ב־JINR חקר גם את תגובה זו, בשנת 1976. הצוות הצליח לזהות שוב פעילות של  5s\ SF, אותן הן שייכו תחילה ל- {\ce {^257Db}}, אך לאחר מכן שינו את השיוך ל- {\ce {^258Db}}.