stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההומוסקסואלים (דיווחי CBS)
סקירה

המרואיין הראשון שהוצג בתוכנית היה גבר גיי בשם לארס לארסון, שהופיע באופן גלוי ודיבר באופן חיובי על המיניות שלו. לאחר הראיון שלו, וואלאס הציג לצופים תוצאות של סקר שנערך על ידי מחלקת החדשות של CBS, ועל פיו הציבור האמריקאי מחשיב הומוסקסואליות כמזיקה לארצות הברית יותר מאשר ניאוף, הפלות או זנות, שני שלישים מהאמריקאים תיארו את תגובתם להומוסקסואליות כתחושת "גועל, אי-נוחות או פחד" ועשרה אחוזים תיארו את תגובתם כתחושת "שנאה". עשרה אחוזים השיבו כי הומוסקסואליות היא פשע, אבל הרוב עדיין מאמין שהיא פלילית.
לאחר הצגת הסקר, הוצג מרואיין הומוסקסואל נוסף, שהתראיין כשהוא שוכב על ספת הפסיכיאטר שלו עם פניו מוסתרות באמצעות צל. הוא תיאר יציאה מהארון בפני משפחתו, וסיפר שהם התייחסו אליו "כמו אל איזו חיה פצועה שהם הולכים לשלוח לוטרינר". לאחר ראיון זה הוצג מרואיין נוסף באופן גלוי, ג'ק ניקולס שמו (שהוצג בתוכנית עם השם הבדוי "וורן אדקינס"), ממייסדי סניף וושינגטון די. סי. של אגודת מאטאשין. בניגוד למרואיין שקדם לו, הוא סיפר כי יצא מהארון בפני משפחתו בגיל 14, ויחסם אליו לא היה כאל חיה חולה, כי אם הם התייחסו אליו בחום ובהבנה.
לאחר דבריו של סוקרידס, הדוגל בגישה על פיה הומוסקסואליות היא מחלה, וואלאס דן בהיבטים המשפטיים של ההומוסקסואליות, וציין כי אנגליה מתכוונת לבטל את האיסור הפלילי על מעשים הומוסקסואליים. השופט הפדרלי ג'יימס ברקסטון קרייבן מקרוליינה הצפונית דגל בבחינה מחודשת של החוק בארצות הברית, בהעירו: "האם לא הגיע הזמן לשכתב את החוק הפלילי שנחקק לראשונה בשנת 1533?" לאחר הצגת צילומים של ניקולס ופרנק קמני, אחד ממייסדי אגודת מאטאשין, כשהם מפגינים מול היכל העצמאות ומחלקת המדינה, קמני, תחת שמו האמיתי, הוצג תומך בבחינה מחודשת של החוק הפדרלי המטיל איסור גורף על הומוסקסואלים ידועים לקבל סיווג ביטחוני.
לאחר מכן, אלברט גולדמן (אז פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת קולומביה) וגור וידאל, סופר ומחזאי, דנו בנושא ההומוסקסואליות, בדגש על הצגתם של הומוסקסואלים ביצירות אמנויות. גולדמן טען כי הומוסקסואליות "היא רק אחד מתוך מספר של ... דברים שכולם נוטים לקראת חתרנות, לקראת שחיקה סופית של הערכים התרבותיים שלנו". וידאל, בטענה כי הומוסקסואליות היא טבעית כמו הטרוסקסואליות, הגיב באומרו: "ארצות הברית חיה בתוך איזה חלום פרוטסטנטי [של] המאה ה-19 בנוגע להתנהגות האנושית .... אני חושב שהשבירה, כביכול, של חוט השדרה המוסרי של המדינה הזאת היא אחד הדברים הבריאים שהתחילו לקרות".
וואלאס סיים את התוכנית עם ריאיון עם גבר הומו, נשוי לאישה ועם שני ילדים, שטען כי הנרקיסיזם של גברים הומוסקסואלים לא מאפשר לשני אנשים ליצור מערכת יחסים אוהבת ארוכת טווח. את התוכנית בת השעה סיכם וואלאס בדברים הבאים:
הדילמה של ההומוסקסואל: נאמר לו על ידי הרפואה המקצועית שהוא חולה; על פי החוק הוא פושע; מנודה על ידי מעסיקים; נדחה על ידי החברה ההטרוסקסואלית. אינו מסוגל להיות במערכת יחסים מספקת עם אישה, או לצורך העניין עם גבר. במרבית חייו הוא נשאר עלום. תלוש. לא מקובל.
המקור באנגלית
The dilemma of the homosexual: told by the medical profession he is sick; by the law that he's a criminal; shunned by employers; rejected by heterosexual society. Incapable of a fulfilling relationship with a woman, or for that matter with a man. At the center of his life he remains anonymous. A displaced person. An outsider.
כמו כן דנו בגישות הדתיות כלפי הומוסקסואליות ובשערורייה ההומוסקסואלית של בויסי, חקירה גורפת של מה שכונתה "המחתרת ההומוסקסואלית", מבויסי, איידהו ב-1955.
תגובות

התגובות לתוכנית הטלוויזיה, בזמן שידורה המקורי, היו מעורבות. הניו יורק טיימס, ה-Washington Star ו-Chicago Daily News שיבחו את CBS על הטיפול בנושא. ג'ורג' גנט מהטיימס, לעומת זאת, מתח ביקורת על ההטייה האנטי-להט"בית של התוכנית, וציין כי "היה עדיף לתת לנקודת המבט של המיעוט - ש[על פיה] הומוסקסואלים הם נורמלים כמו כל אחד אחר - לדבר בעד עצמה". השיקגו טריביון העניק לביקורת שפרסם את הכותרת: "TV No Spot to Unload Garbage", ותקף את CBS על הצגת תכנים כאלו לקהל צופים צעיר.
ביקורות מאוחרת יותר לתוכנית גם כן היו מעורבות, אך שליליות ברובן. מצד אחד, המגיש מייק וולאס זכה לשבחים על הפרכת סטריאוטיפים שליליים על גברים הומוסקסואלים; מצד שני, הפרשנות שלו ספגה גינויים רבים על היותה "רצף של הכללות וסטריאוטיפים שליליים [אשר] נשמעו כאילו נכתבו על ידי הכומר ג'רי פולוול". תוך שהוא מציין כי כ-20% מצופי הטלוויזיה בארצות הברית ראו את התוכנית, האקטיביסט הפרו-להט"בי וויין ביסן כינה את השידור "השעה המזיקה ביותר של תעמולת אנטי-להט"בית בהיסטוריה של האומה שלנו". לדבריו, "לא רק ש[לתוכנית] הייתה השפעה הרסנית על דעת הקהל, אלא הייתה זו פצצה גרעינית אשר פגעה בנפשם של ההומואים והלסביות האמריקאים, אשר, לפני תוכנית זו, מעולם לא היו מיוצגים כקבוצה בטלוויזיה הארצית".
השלכות

לארס לארסון, המרואיין הראשון שנראה בפרק, רתח מזעם אחרי שצפה לראשונה בתוכנית המוגמרת. הוא סבר כי הפרק יציג תמונה חיובית הרבה יותר של חיי ההומואים האמריקאים. לארסון, שראיון איתו נערך על מנת להציג אותו פחות מאושר ממה שהוא באמת, הגיש תלונה רשמית בגין הונאה וחזר בו מהסכמתו. "חלק מהאנשים היו די מגעילים, כעוסים ואנטי-הומואים", הוא אמר. "לא הייתה לי בעיה עם הארי מורגן או מייק וואלאס כי הם עשו עבודה יסודית. אבל ללא ספק לאחרים בתהליך קבלת ההחלטות היה כעס אמיתי כלפי הומוסקסואליות. הם ראו בה איום על המין האנושי ושמו להם למטרה לפגוע כמיטב יכולתם". ‏ג'ק ניקולס פוטר מעבודתו כמנהל מכירות בבית מלון ביום שלמחרת שידור התוכנית.
עם הזמן, מגיש התוכנית מייק וואלאס התחרט על השתתפותו בפרק. "הייתי צריך לדעת טוב יותר", אמר בשנת 1992.‏ בשנת 1996 וואלאס הצהיר: "כלומר - רחמנא ליצלן - זו הייתה הבנתנו של אורח החיים ההומוסקסואלי לפני בסך הכל עשרים וחמש שנה, כי אף אחד לא היה מחוץ לארון וכיוון שזה מה ששמענו מפי רופאים - זה מה שסוקרידס אמר לנו, זה היה עניין של בושה". למרות ניסיונו האישי (בזמן השידור וואלאס היה מיודד עם מעצב ידוע ובן-זוגו, אליהם התייחס כאל "זוג נשוי ונפלא"), וואלאס בחר להסתמך על הקטגוריזציה של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, שקבעה כי הומוסקסואליות היא הפרעה נפשית, ולא על ניסיונו האישי, כאשר יצר את הפרק. בשנת 1995, וואלאס התראיין ואמר שהוא האמין הומוסקסואלים יכולים לשנות את הנטייה שלהם, אם הם באמת היו רוצים.
לקריאה נוספת

Alwood, Edward (1996). Straight News. New York, Columbia University Press. ISBN 0-231-08437-4.
Besen, Wayne R. (2003). Anything But Straight: Unmasking the Scandals and Lies Behind the Ex-gay Myth. Haworth Press. ISBN 1-56023-446-6.
Castañeda, Laura, and Campbell, Shannon B. (2005). News and Sexuality: Media Portraits of Diversity. SAGE. ISBN 1-4129-0999-6.
Capsuto, Steven (2000). Alternate Channels: The Uncensored Story of Gay and Lesbian Images on Radio and Television. Ballantine Books. ISBN 0-345-41243-5.
Johnson, Phylis, and Keith, Michael C. (2001). Queer Airwaves: The Story of Gay and Lesbian Broadcasting. M. E. Sharpe. ISBN 0-7656-0400-0.
Kaiser, Charles (1997). The Gay Metropolis 1940–1996. New York, Houghton Mifflin. ISBN 0-395-65781-4.
Tropiano, Stephen (2002). The Prime Time Closet: A History of Gays and Lesbians on TV. Hal Leonard Corporation. ISBN 1-55783-557-8.
הערות שוליים

↑  Castañeda, et al., p. 259
↑  Capsuto, p. 51
1 2 3 4  Kaiser, p. 160
1 2 3 4  Alwood, p. 70
1 2  Capsuto, p. 52
↑  Hartman, Steve (3 במרץ 2004). Hartman: Gay Rights In America (TV-series). United States: CBS News. נבדק ב-2008-11-18. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Tropiano, pp. 10–11
↑  Wallace, quoted in Tropiano, p. 11
↑  ‏Quoted in Alwood, pp. 70—1
↑  Capsuto, pp 52–53
↑  Kaiser, pp. 161–2
↑  Tropiano, et al., p. 10
↑  Kaiser, pp. 162–63
↑  Kaiser, p. 164
↑  Kaiser, pp 169–70
1 2  Kaiser, p. 171
↑  Gent, quoted in Tropiano, p. 12
↑  Tropiano, p. 12
↑  Johnson, et al., p. 8
↑  Tropiano, p. 11
↑  Besen, p. 128
↑  Besen, p. 129
↑  Kaiser, p. 162
↑  Capsuto, p. 53
1 2  Quoted in Alwood, p. 74
↑  Kaiser, p. 163
↑  Alwood, p. 73
הלנה הודובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1979 (בת 44) פלזן, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  צ'כיה 
 השכלה:  אוניברסיטת מערב בוהמיה 
 בן או בת זוג:  Omar Amanat 
 
הלנה הודובה (בצ'כית: Helena Houdová; נולדה ב-27 בדצמבר 1979) היא דוגמנית צ'כית.
ביוגרפיה

הודובה נולדה בפלזן ולמדה אנתרופולוגיה באוניברסיטת מערב בוהמיה שבעירה.
ב-1999 היא זכתה בתואר "מיס צ'כיה" והלכה לייצג את המדינה בתחרות מיס עולם, לאחר מכן היא השתלבה בתעשיית הדוגמנות בפריז, ניו יורק, לונדון ומילאנו, היא הופיעה בשער גיליון מאי 2005 של מגזין אל ובנוסף גם הגיליון כולו הוקדש לה, דבר שהזניק את מעמדה בתחום האופנה. היא גם כיכבה על השערים של המגזינים טיים ו-"i-D" הבריטי.
היא הצטלמה לקמפיינים של גאפ, איב סאן לורן, דולצ'ה וגבאנה וויקטוריה סיקרט.
ב-2005 היא נבחרה לשמש כשגרירה של רצון טוב עבור אימהות ובריאות לתינוקות ופעוטות, וב-2008 הופיעה בארבעה מגזיני אופנה שונים במהדורות שהוקדשו לאימהות.
ב-2009 היא הופיעה לצד פולינה פוריסקובה ומילוש פורמן בקמפיין של לואי ויטון שעסק גם בצדקה לילדים.
הודובה היא מייסדת ומנהלת ארגון "ילדי חמניות" (Sunflower Children) העוסק בתמיכה בילדים מיעוטיי יכולת בחמש עשרה מדינות, עקב פעילותה הרבה בתחום הנדבנות היא מכונה "הנסיכה דיאנה הצ'כית", הודובה היא צמחונית.
הלמוט הולצר

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1912 באד ליבנשטיין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  12 באוקטובר 1996 (בגיל 84) האנטסוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל 
 מקום קבורה:  ברלין 
 מקום לימודים:  Center for Advanced Security Research Darmstadt  האוניברסיטה הטכנית בדרמשטאדט 
 פרסים והוקרה:  מדליית אוטו ורבורג (1975) 
 
הלמוט הולצר
הלמוט הולצר (בגרמנית: Helmut Hölzer;27 בפברואר 1912 –  12 באוקטובר 1996) היה מדען גרמני בצוות המדענים שפיתחו את טיל ה-V-2, אשר הועבר לארצות הברית במהלך מבצע פייפרקליפ. הוא ידוע במיוחד בשל תכנון ובנייה של סימולטור אלקטרוני למערכת הבקרה של טיל ה-V-2. כמומחה להנחיה מרחוק (Remote control) בצוות של ורנר פון בראון, הולצר קיבל את התפקיד של מנהל מחלקת המחקר בפנמינדה שעסקה בפיתוח "אלומות מנחות" - אותות רדיו שמשודרים מהקרקע כדי לשמור על הטיל במסלול הנכון.
הישגיו

הולצר בנה ב-1942 מחשב אנלוגי אלקטרוני שהיה מסוגל לדמות ולחשב מסלולים שונים של טיל ה-V-2. מחשב זה ייחודי בהיסטוריה של המחשוב בשל מספר סיבות: הן בשל היותו המחשב הראשון שנעשה בו שימוש לצורכי סימולציה - המחשב היה מסוגל לדמות את התנועה של הטיל בכל אחת מדרגות החופש בהתאם למשוואות אווירודינמיות סבוכות, והן בשל היותו אחד המחשבים האנלוגיים הראשונים שהיו לגמרי אלקטרוניים ורב תכליתיים. באמצעות בחינת המסלולים השונים שנתקבלו עבור הטיל, ניתן היה לבחור במסלול האופטימלי האפשרי, כלומר במסלול בעל הטווח הבליסטי המקסימלי עבור כמות דלק נתונה. הדבר אפשר למעשה לחשב את כמות הדלק הדרושה כד להגיע למטרות מרוחקות מסוימות. מחשב זה הקדים את כל אמצעי בקרת הטיסה הידועים בספרות המקצועית, וכמחשב הראשון שנעשה בו שימוש לצורכי בקרת טיסה אקטיבית הוא יצר את הבסיס למערכות מתקדמות כגון מערכות הטוס על חוט של ה-F-16 וה-F-117.
הולצר והקבוצה שלו פיתחו גם את מערכת הטלמטריה "messina" עבור טיל ה-V2. מערכת זו שידרה את נתוני הטיסה של הטיל בחזרה לתחנת השיגור, וכך נתאפשר למשל, לבחון את מידת מהימנות מערכת הניווט של הטיל (בהשוואה למדידות שנתקבלו ממערכת מכ"ם). זה היה ככל הנראה היישום הראשון של טלמטריה לצרכים צבאיים.
נכדתו, מרגרט הולצר, היא אלופת העולם ושיאנית העולם במשחה ל-200 מטר גב.
הערות שוליים

↑  http://www.nonstopsystems.com/radio/pdf-hell/article-hell-DM12-400.pdf
↑  https://www.nasa.gov/centers/dryden/pdf/182985main_DFBW_rev1.pdf
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המכללה החרדית ירושלים

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מכללה
 תקופת הפעילות:  ה'תשס"א, 2000 – הווה
 מייסדים:  עדינה בר-שלום 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  עדינה בר שלום
 סטודנטים
 :  כ-1200
 מיקום
 מיקום:  מלחה, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°44′59″N 35°11′12″E﻿ / ﻿31.749777777778°N 35.186722222222°E﻿ / 31.749777777778; 35.186722222222
 http://www.mcy.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) המכללה החרדית ירושלים(למפת ירושלים רגילה) המכללה החרדית ירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) המכללה החרדית ירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) המכללה החרדית ירושלים
 
המכללה החרדית ירושלים הייתה מכללה אקדמית המיועדת לציבור החרדי, ושכנה בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
היסטוריה

המכללה הוקמה בשנת תשס"א (2000) על ידי עדינה בר שלום. לדבריה, היא פתחה את המוסד משום שראתה צורך בעובדות סוציאליות בציבור החרדי וכן בכך שנשים חרדיות יפרנסו את משפחתן בכבוד. עם הקמתה יועדה המכללה לנשים בלבד. נפתחו בה קורסים לעיצוב אופנה וכן לימודי תואר ראשון ושני. בהמשך נפתחו המסלולים גם לגברים, הלימודים לנשים ולגברים התקיימו בהפרדה.
המכללה הוקמה בתחילתה כשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן. בשנותיה הראשונות ניהלה אותה ד"ר ניצה קאליש. בהמשך הורחבה המכללה לחוגים ממוסדות אקדמיים נוספים. הקמת המכללה עוררה פולמוס ברחוב החרדי ויצאו נגדה מודעות ופשקווילים. הרב עובדיה יוסף, אביה של עדינה בר שלום, תמך במכללה.
המכללה העניקה לבוגריה תארים מוכרים מטעם משרד החינוך ומטעמם של מספר מוסדות אקדמיים ובהם האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אוניברסיטת בר-אילן ומכללת הדסה. בשנת 2012 למדו במכללה, בנפרד, 1,200 נשים וגברים, במקצועות מדעי המחשב, לוגיסטיקה וכלכלה, עבודה סוציאלית, משפטים, מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי, קלינאות תקשורת ועוד.
בשנים 2009–2012 שימש כמנכ"ל המכללה עו"ד אריאל דרעי. המנהלת הרוחנית של המכללה מאז הקמתה הייתה מזל עמאר, אשתו של הרב הראשי לישראל לשעבר הרב שלמה משה עמאר. בתפקיד רב המכללה שימש הרב ד"ר דניאל נשיא. משנת 2013 שימש כמנכ"ל המכללה מר אמיר שושן. סמנכ"ל המכללה היה הרב יוסף ויטמן.
בסוף 2016 החליטה המועצה להשכלה גבוהה לסיים את פעילות המכללה החל מ-1 באוקטובר 2017, ולהפסיק את תקצובה על ידי ות"ת, עקב ירידה חדה במספר הסטודנטים במכללה (500 בלבד בשנת הלימודים תשע"ו).
מסלולי לימוד

מכינה אקדמית, שבה לומדים עברית, אנגלית ומתמטיקה וכן מתקיימת בה הכשרה למבחן הפסיכומטרי.
גברים: B.A. בעבודה סוציאלית, B.A. בלוגיסטיקה וכלכלה, B.Sc במדעי המחשב M.A בייעוץ חינוכי, B.A. בפסיכולוגיה,ו B.A. בתקשורת.
נשים: B.A במנהל חינוכי, בפסיכולוגיה, M.A. C עבודה סוציאלית, B.A מעבדה רפואית, מדעי החברה, ייעוץ חינוכי B. A. ו-M.A., קלינאות תקשורת מנהל עסקים ועוד.
הערות שוליים

↑  תמר רותם, כך הצליחה עדינה בר שלום, בתו הבכורה של הרב עובדיה יוסף, להקים אוניברסיטה לחרדים, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2008
↑  ירדן סקופ, המכללה לחרדים של עדינה בר שלום תיסגר בשל מיעוט סטודנטים וגירעון, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016
הבקתה הפרימיטיבית

ציור השער של "מאמר על אדריכלות" בגרסתו השנייה מאת האב מארק אנטואן לוז'יה שיצאה בשנת 1755. הציור מתאר באופן אלגורי את הבקתה הפרימיטיבית הוויטרובית.
הבקתה הפרימיטיבית הוא מושג החוקר את מקורות האדריכלות והפרקטיקה שלה. הרעיון בוחן את היחסים האנתרופולוגיים בין האדם לסביבה הטבעית כבסיס היסודי ליצירת אדריכלות. הרעיון של הבקתה הפרימיטיבית טוען שהצורה האדריכלית האידיאלית מגלמת את מה שהוא טבעי ומהותי.
הבקתה הפרימיטיבית כתיאוריה אדריכלית התפתחה עוד מימי ויטרוביוס והתעוררה לחיים במהלך אמצע המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-19 על ידי האב מארק-אנטואן לוז'יה (אנ'). לוז'יה סיפק משל של אדם בטבע והצורך שלו במקלט בספרו "מאמר על אדריכלות" שיצר מבנה וגישה בסיסית לאדריכלות ולפרקטיקה שלה. גישה זו נחקרה בתיאוריה האדריכלית כדי לשער על יעד אפשרי לאדריכלות כדיסציפלינה.
מקורות הבקתה הפרימיטיבית: מאמר על אדריכלות, 1755

ה"מאמר על אדריכלות" פורסם לראשונה על ידי מארק-אנטואן לוז'יה בשנת 1753. הוא נכתב בעידן הנאורות, בתקופה המאופיינת בחשיבה רציונליסטית דרך מדע ותבונה. האדריכלות בצרפת בתקופה זו הוגדרה בעיקר על ידי סגנון הבארוק עם הקישוטיות המוגזמת והאיקונוגרפיה הדתית שלו. במקום לעסוק בחיפוש אחר משמעות ובניתוח יתר של מרכיבי הייצוג (אנ') באדריכלות, החיבור של לוז'יה הציע כי רעיון אדריכלות אצילית וצורנית נמצא במה שהוא הכרחי לאדריכלות, לא בקישוטיות שלה אלא ביסודות הבסיסיים האמיתיים שלה. לוז'יה טען לפשטות האדריכלות, ושהאדריכלות חייבת לחזור למקורותיה, הבקתה הכפרית הפשוטה.
באמצעות הבקתה הפרימיטיבית ביקש לוז'יה להסביר את הפילוסופיה שלו באדריכלות. "מאמר על אדריכלות" מספק את מה שלוז'יה מסביר ככללי האדריכלות הכלליים: "העקרונות האמיתיים", "הכללים הבלתי משתנים" ל"הכוונה של השיפוט וגיבוש טעמם של האדון והאדריכל". בעיני לוז'יה, הבקתה הפרימיטיבית הייתה המעלה הגבוהה ביותר שהאדריכלות צריכה לשאוף להשיג.
מקורות הבקתה הפרימיטיבית: מאמר על אדריכלות, 1755 > איור החזית

איור של הבקתה הפרימיטיבית מאת צ'ארלס דומיניק ג'זף אייזן (אנ') היה בשער המהדורה השנייה של ה"מאמר על אדריכלות" (1755) של לוז'יה. החזית היא, ללא ספק, אחת התמונות המפורסמות ביותר בהיסטוריה של האדריכלות. ההמחשה עזרה להפוך את המאמר לנגיש יותר, וכתוצאה מכך הוא התקבל בציבור. המסר שבאיור היה ברור: המאמר הציע כיוון חדש או סדר חדש לאדריכלות. בתמונה אישה צעירה המגלמת אדריכלות ומושכת את תשומת ליבו של ילד-מלאך אל עבר הבקתה הפרימיטיבית. אדריכלות מצביעה על בהירות מבנית חדשה שנמצאת בטבע, ולא על הריסות האירוניות של העבר.
מקורות הבקתה הפרימיטיבית: מאמר על אדריכלות, 1755 > הנחות יסוד

ה"מאמר על אדריכלות" מספק סיפור של האדם במצבו הפרימיטיבי על מנת להסביר כיצד יצירת ביתו של "האדם הפרימיטיבי" נוצרת באופן אינסטינקטיבי על בסיס הצורך של האדם לחסות את עצמו מהטבע. לוז'יה האמין שתבנית בקתת האדם הפרימיטיבי מספק את העקרונות האידיאליים לאדריכלות או לכל מבנה באשר הוא. מנקודת מבט זו יצר לוז'יה את עקרונות האדריכלות הכלליים שלו, שם הוא תיאר את הצורה הסטנדרטית של האדריכלות ומה שלדעתו הוא היסוד לכל אדריכלות. בעיני לוז'יה, העקרונות הכלליים של האדריכלות נמצאו במה שהיה טבעי, מהותי וחלק מתהליכים טבעיים.
מקורות הבקתה הפרימיטיבית: מאמר על אדריכלות, 1755 > מתווה

המאמר של לוז'יה על אדריכלות מחולק לשישה פרקים המתמקדים במחוזות הבחירה השונים ובשיקולים של אדריכלות. הוא מזהה באופן שיטתי את מרכיבי המפתח של הבניין, ומתאר את חשיבותם הבסיסית וכיצד יש לגשת אליהם.
בפרק 1: "העקרונות הכלליים של האדריכלות", לוז'יה מחלק ומנתח מבנים לחמישה "סעיפים" עיקריים: העמוד, האנטבלטורה, הגמלון, הקומות השונות של האדריכלות, החלונות והדלתות. בסעיף 1, למשל, לוז'יה קובע ארבעה כללים כלליים לבניית עמודים, אחד מהם הוא שהעמוד "חייב להיות מאונך לחלוטין, מכיוון שהוא נועד לתמוך בעומס, אנכיות מושלמת מעניקה לו את החוזק הרב ביותר שלו". בעיני לוז'יה, סעיפים אלה הדגישו את המרכיבים הבסיסיים של בניין ואת מה שהוא מזהה כצרכי הליבה שלהם - כלומר, מודל הבקתה הפרימיטיבית. לוז'יה הדגיש את הנקודה שהטבע מספק את הכללים לאדריכלות.
לוז'יה השתמש בחזית כדי להמחיש שבדרך כלל אדריכלות זקוקה רק לשלושה אלמנטים עיקריים, העמודים הניצבים, קורות אופקיות (אנטבלטורה), וגמלון פשוט (הקצה המשולש של גג משופע).
לוז'יה ציין גם כי חריגה או שימוש לרעה בעקרונות מובילים לתקלות מובנות בבניינים טיפוסיים ובפרקטיקה האדריכלית. במיוחד הוא זיהה פגמים לוגיים, בעיות כמו פרופורציה ועיצוב לא אינטליגנטי. במקום זאת, דוגלת בכך ש"על ידי גישה לפשטות המודל, נמנעות טעויות בסיסיות ומשיגים שלמות אמיתית".
התאוריה גורסת כי צורתם של המקדשים היווניים העתיקים באה מבתי המגורים הקדומים שהוקמו על ידי האדם. בבקתה הפרימיטיבית, הקורה האופקית נתמכה על ידי גזעי עצים הנטועים בזקיפות בקרקע ותמכה בגג המשופע, שצורתו התקבלה מהצורך של גלישת מי גשמים מהגג לקרקע. הייתה זו הרחבה של תפיסת הבקתה הפרימיטיבית וההשראה מאחורי הסדר הדורי הקלאסי.
המאמר דוגל בכך שהאדריכלות מתקרבת לשלמות באמצעות חיפוש אחר יופי מוחלט, במיוחד על ידי חזרה אל הבקתה המקורית ההיפותטית כמודל לבנייה. באותה תקופה נראה כי זהו העיקרון האדריכלי האידיאלי בתכנון מבנים ולוז'יה האמין כי זהו הטיפוס הסטנדרטי וכל האדריכלות גלומה בו.
תרומה לתיאוריה האדריכלית

הבקתה הפרימיטיבית תרמה תרומה חשובה לתורת האדריכלות. היא סימנה את תחילת הניתוח והדיון המשמעותיים בתוך התיאוריה האדריכלית, במיוחד בין אסכולות רציונליסטיות ותועלתניות. בעוד שבעבר תחום האדריכלות עסק בחיפוש אחר צורת הבניין האידיאלית באמצעות אמת בבניין, הבקתה הפרימיטיבית הטילה ספק באוניברסלי שבאדריכלות. זה נעשה באמצעות קריאת המאמר של לוז'יה שהטיל ספק בדרישות היסודיות והאוניברסליות של האדריכלות, הטקסט סימן שדהמחקר חדש בתחום האדריכלות ששינה את ההבנות ואת הגישה לאדריכלות. בפרט, היו התחלות ניסיוניות להבנת המרכיבים האישיים השונים של האדריכלות.
בניגוד ללוז'יה, גוטפריד זמפר (אנ') חזר לנקודה זו בספרו "ארבעת המרכיבים של האדריכלות" בו הוא מסביר את מקור הבנייה, בטענה שמדובר בבני אדם שהתאספו סביב מדורה. הנרטיב הזה, בעצמו סמלי, מבהיר מה יכלה להיות האש ומאיפה היא באה. הדבר שחשוב להפיק ולהסיק ממנו הוא שגברים התאספו סביב, ככל הנראה במעגל. מרחב שנוצר על ידי בני אדם נוצר אפוא בשני מובנים: כמרחב בין גברים וכמרחב חברתי של קבוצה.
הבקתה הפרימיטיבית היא נקודת התייחסות א-היסטורית ואינה בהכרח חפץ היסטורי מוחשי שנחקר באמצעות ספקולציות או חקירה ארכאולוגית. הבקתה הפרימיטיבית, במקום זאת, היא מימוש ברור מאליו שיצר פרספקטיבה חדשה של מחקר אדריכלי. ייערך מחקר אדריכלי כדי להצדיק את תקפותו של מודל הבקתה הפרימיטיבית.
מקורותיה של הבקתה הפרימיטיבית נקשרים רעיונית לברית הישנה ולסיפורם של אדם וחוה, ושל תרבויות פרימיטיביות אחרות. הסדרים הקלאסיים בסיפורים על מגורים פרימיטיביים הם לעיתים קרובות נושא לניתוח כדי להתחקות אחר ההיסטוריה של הבקתה הפרימיטיבית, וניתן לטעון שהם נעוצים ביצירותיהם של ויטרוביוס ועשרת הספרים על אודות האדריכלות. מעקבים אלה פועלים לאמת את מודל הבקתה הפרימיטיבית.
גישות מדעיות ופילוסופיות הובילו לענפי מחקר שונים המפקפקים הן במקורותיה והן ביעדיה האפשריים של האדריכלות. אלה הוכרו על פני מגוון של תרבויות שונות. גישות שונות אלו הובילו ליצירת וארגון במערכות מושגים שונות המפקפקות בהבדלים תרבותיים ומנסות להגדיר את העקרונות האידיאליים של האדריכלות ושל הבקתה הפרימיטיבית באופן ספציפי.
הבקתה הפרימיטיבית היא בקתה רעיונית, שאינה בהכרח בקתה חומרית ופיזית. זהו מושג מופשט של מקום שנוצר באמצעות תגובת האדם לסביבה הטבעית, שבו האדריכלות פועלת כמתווך בין האדם לטבע. תפיסת הבקתה הפרימיטיבית חוקרת כיצד נוצרה האדריכלות, והיא דרך להסביר את המקורות הבסיסיים של האדריכלות. הבקתה הפרימיטיבית מספקת נקודת התייחסות לכל ספקולציה על יסודות הבנייה ומייצגת, ללא ספק, את ה'רעיון' האדריכלי הראשון.
המושג הבקתה הפרימיטיבית גם מציע שהסביבה הטבעית מספקת את הפתרונות לצורה האדריכלית האידיאלית הזו. הבנות של אדריכלות עממית השפיעו פעמים רבות על ההבנות של הבקתה הפרימיטיבית, מכיוון שלעיתים קרובות הן מספקות נקודת מוצא שונה לכיוון פוטנציאלי לאדריכלות. במקום להתמקד במשמעויות הקשורות לבניין ולמרכיביו, הבקתה הפרימיטיבית מטילה ספק במרכיבים הבסיסיים האוניברסליים באדריכלות.
תרומה לתיאוריה האדריכלית > ערכות נושא

התיאוריה סביב הבקתה הפרימיטיבית מכסה מספר נושאים מרכזיים:
הצגת טקסים בהם "הבקתה הפרימיטיבית" נבנתה באופן פולחני ובמרווחים עונתיים, או במכוון במצב "פרימיטיבי" למטרות פולחן מקבילות.
המחשת האופן בו רעיון הבקתה הפרימיטיבית הפך לכלי לתיאוריות אדריכליות מהמאה החמש-עשרה ואילך.
הצעה ש"הבקתה הפרימיטיבית" תשמור על תוקפה כתזכורת למשמעות המקורית ולפיכך החיוניות של כל בניין עבור אנשים: כלומר, של אדריכלות".
סוגי בקתות פרימיטיביות

התיאוריה של הבקתה הפרימיטיבית היא בעלת צורות שונות:
המושא ההיסטורי גרידא שננטש לבניית צריפים טובים יותר.
בקתה משוחזרת מדמיונם של אנשים.
הבקתה האנתרופולוגית, בקתה קיימת שמנותחת כדי לגלות מחדש את הרכיביים האוניברסליים של האדריכלות.
הבקתה הפרימיטיבית כמקום שחוזר ברציפות בכל פעם שבניין נוצר במודע ולא במודע.
אדריכלים ותאורטיקנים בולטים

המושג הבקתה הפרימיטיבית נחקר במשך תקופות זמן שונות בהיקפים שונים בהיסטוריה האדריכלית, כולל על ידי אדריכלים בולטים כגון:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קרל בטיכר (אנ')  פליקס דובאן (אנ')  ולטר גרופיוס  אנרי לברוסט (אנ') |  מארק-אנטואן לוז'יה (אנ')  לה קורבוזיה  קרלו לודולי (אנ')  אדולף לוס |  פרנצ'סקו מיליציה  ג'ובאני בטיסטה פיראנזי  אוגוסטוס פוגין (אנ')  קווטרמר דה קווינסי (אנ') |  אלויס ריגל (אנ')  ג'ון ראסקין  ג׳וסף ריקוורט (אנ')  גוטפריד זמפר (אנ') |  לאון וודואה (אנ')  אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק  ויטרוביוס  פרנק לויד רייט |  |  |  |
ראו גם

תאוריה אדריכלית
לקריאה נוספת

Hermann, W. (1962) Laugier and Eighteenth Century French Theory, London: Zwemmer
Odgers, J. (2006) Primitive: Original Matters in Architecture, London: Routledge
הערות שוליים

1 2 3  Laugier, M. A. (1755). An Essay on Architecture. London: T. Osbourne and Shipton.
↑  John Soane: Master of Space & Light, Royal Academy p.119
↑  The Four Elements of Architecture
↑  Brnić, Ivica (2013). "Was the Primitive Hut Actually a Temple?" (PDF). San Rocco. No. 8. Venezia. ISSN 2038-4912.
↑  "The Idea of the Primitive Hut". The Legitimacy of Architecture 1750-1850. Universiteit Leiden. 15 March 2013. Retrieved 29 September 2016.
↑  Rykwert, Joseph (1972). On Adams House in Paradise: The Idea of the Primitive Hut in Architectural History. New York: Museum of Modern Art. מסת"ב 0870705121.
↑  Germann, G. "Review: On Adams House in Paradise; The Idea of the Primitive Hut in Architectural History by Joseph Rykwert". Journal of the Society of Architectural Historians. 33 (3, Oct., 1974).
↑  Adams, T (2009). "Benoit Goetz: A French reader of Rykwerts On Adams House in Paradise". Interstices, A Journal of Architecture and Related Arts. 10: 87–96.
הלמוט הסה

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1898 קאסל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בדצמבר 1979 (בגיל 81) ארנסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  תורת המספרים, p-adic analysis, מתמטיקה, תורת המספרים האלגברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיל (1918)  אוניברסיטת גטינגן (1920)  אוניברסיטת מרבורג (1922) 
 מנחה לדוקטורט:  קורט הנזל 
 מוסדות:  אוניברסיטת המבורג (1950–1966)  אוניברסיטת מרבורג (1930–1934)  אוניברסיטת האלה-ויטנברג (1925–1930)  אוניברסיטת גטינגן (1934–ספטמבר 1945)  אוניברסיטת קיל (1922–1925)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1949–1950) 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה (1953)  מדליית קוטניוס (1969) 
 צאצאים:  Jutta Kneser 
 
הלמוט הסה (25 באוגוסט 1898 - 26 בדצמבר 1979) היה מתמטיקאי גרמני שעסק בתורת המספרים האלגברית. הוא ידוע בתרומותיו לתורת שדות המחלקה, לגאומטריה דיופנטית (עקרון הסה), ולתורה של עקומים אליפטיים.