stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמש מגילות
על "מגילה" ו"חמש מגילות"

בספרות חז"ל, הכינוי "מגילה" מיוחד, בדרך כלל, למגילת אסתר. גם שמה של מסכת המשנה העוסקת בדיני פורים וקריאת מגילת אסתר קרויה "מסכת מגילה". בתלמוד הירושלמי, ספר איכה מכונה "מגילת קינות".
עם זאת, קובץ מובחן בפני עצמו של חמש מגילות איננו נזכר בספרות חז"ל ואף אינו קיים במשפחת נוסחי המקרא של תרגום השבעים. אזכורו הראשון של קובץ מגילות כזה נמצא במסכת סופרים, אך (ברוב המהדורות) שם כולל קובץ זה ארבעה ספרים בלבד, ללא ספר קהלת. מחזור ויטרי הוא המקום הראשון בו אנו מוצאים חמש מגילות מכונסות יחד, אותן חמש הכלולות בקובץ זה עד ימינו אלה.
סדרן של חמש המגילות

בשאלת סדרן של חמש המגילות, בתוך משפחת נוסח המסורה עצמה קיימות שתי שיטות:
בכתביהם של בעלי המסורה ובכתבי היד הספרדיים בעקבותיהם, הסידור הוא כרונולוגי ונעשה על פי התיארוך המסורתי של זמן כתיבת ספרים אלה:
מגילת רות – על פי עדותה, מתארת את תקופת השופטים וכתיבתה מיוחסת במסורת לשמואל הנביא.
מגילת שיר השירים ומגילת קהלת – מיוחסות שתיהן לשלמה המלך.
מגילת איכה – מקוננת על חורבן בית ראשון ומיוחסת לירמיהו הנביא.
מגילת אסתר – מתארת את גלות פרס ומיוחסת למרדכי היהודי ולאסתר המלכה.
בכתבי היד האשכנזיים ובדפוסים, מסודרים ספרים אלה על פי שיקולים ליטורגיים – סדר קריאת המגילות בבית הכנסת במהלך השנה העברית המתחילה בחודש ניסן:
שיר השירים – נקראת בחג הפסח.
רות – נקראת בחג השבועות.
איכה – נקראת בצום תשעה באב.
קהלת – נקראת בחג הסוכות.
אסתר – נקראת בחג הפורים.
בעקבות צורת סידור זו, ישנם דפוסים בהם צורפו המגילות לחומשי התורה השונים, בהתאם לזמן קריאתם במעגל השנה.
קריאת חמש מגילות

מבחינה הלכתית, רמת החיוב של קריאת המגילות השונות איננה זהה ולא כל קהילות ישראל נהגו לקרוא את כל המגילות במועדים הנזכרים. קריאת מגילת אסתר בפורים היא הקריאה היחידה שתיקנו חכמים. יש אף המונים את מצוות קריאת מגילת אסתר בפורים כאחת משבע מצוות דרבנן. שנייה לה בתפוצה ובתוקף היא קריאת מגילת איכה בתשעה באב. כל קהילות ישראל נהגו לקרוא את איכה לאחר תפילת ערבית בליל הצום, ויש שאף קוראים אותה למחרת, לאחר תפילת שחרית. ויש שקוראים אותה לפני התפילות.
לגבי מנהגי קריאת שלוש המגילות הנוספות, התמונה ברורה מעט פחות: נראה שהמנהג לקרוא את שיר השירים בפסח הוא הנפוץ ביותר. אזכור מנהג זה במסכת סופרים, וכן פיוטים ארצישראליים קדומים לפסח המבוססים על שיר השירים מהווים עדות לקיומו של מנהג זה כבר בתקופת הגאונים הן בארץ ישראל והן בבבל. כמו כן, נוהגים בחלק מהקהילות לקרוא אותה כל ערב שבת.
במקום הרביעי עומדת מגילת רות שגם קריאתה נזכרת במסכת סופרים. המנהג לקרוא את מגילת קהלת בסוכות הוא המנהג הנפוץ פחות מבין חמש המגילות ויש קהילות שאינן קוראות ספר זה כלל. גם מקורו של מנהג זה איננו ודאי, אם כי נראה שגם הוא נוסד בתקופת הגאונים.
קריאת חמש מגילות > הקשר בין המועדים למגילות

גם בשאלת הקשר בין המגילות למועד קריאתן, נראה כי הקשר המובהק ביותר הוא באשר למגילות אסתר ואיכה אשר תוכנן מעיד בבירור על הקשר ההדוק למועד הקריאה. תשעה באב מציין את תאריך החורבן והגלות עליהם מקוננת המגילה ואילו מגילת אסתר מתארת את הרקע וההסבר לייסודו של חג פורים. באשר לשלוש המגילות הנוספות, ניתנו כמה הסברים שונים. חלק מההסברים ביקשו למצוא קשר נקודתי כלשהו בין המועד למגילה, קשר הנרמז בתוכנן של המגילות, חלקם מעניק הסבר רעיוני יותר וחלק מההסברים מבקש לתת נימוק מערכתי יותר לכמה מהמגילות יחד.
באשר לקריאת שיר השירים בפסח, אחד הטעמים המבוססים יותר מסביר כי הסיבה לקריאה היא משום שבחג זה נהוג ממילא לקרוא שירות רבות (שירת הים, שירת דוד, שירת הלל המצרי ועוד). כמו כן, על פי פירושו האלגורי של שיר השירים, עוסקת המגילה בקשר האירוסין בין עם ישראל ואלוהיו – תהליך שביטויו ההיסטורי במסורת היהודית הוא ביציאת מצרים. מלבד רמזים דרשניים שונים (כמו הפסוק "לסוסתי ברכבי פרעה"), דברי הדוד "כי הנה הסתיו עבר, הגשם חלף הלך לו" מרמזים להפסקת בקשת הגשמים בחג הפסח. הסבר חקלאי נוסף הוא בכך שמגילת שיר השירים כולה מלאה בתיאורים אביביים ובכך נמצאת הולמת את חג האביב – פסח.
גם למנהג קריאת מגילת רות בחג השבועות ישנו הסבר חקלאי. הרקע החקלאי המצטייר במגילה הוא של תקופת הקציר – "בימי קציר חיטים", תקופה המקבילה לזו של חג השבועות. כמו כן, חג השבועות נקבע גם כחג מתן תורה, והמגילה מתארת את התגיירותה של רות וקבלתה עול תורה ומצוות. הסבר חשוב נוסף שניתן הוא בכך שמגילת רות מייחסת את דוד המלך, שעל פי המסורת נולד ונפטר בחג השבועות, לרות המואביה ולבועז.
הקשר בין מגילת קהלת לחג הסוכות מטושטש יותר ופרשנים שונים ניסו לקשור בין תוכן המגילה לחג – דוד אבודרהם, בהתבססו על מדרש חז"ל, הציע כי הפסוק "תֶּן-חֵלֶק לְשִׁבְעָה, וְגַם לִשְׁמוֹנָה" (קהלת, י"א, ב') רומז לחג סוכות ושמיני עצרת ומזהיר על דיני תרומות ומעשרות את העוסקים באסיף. ה'מגן אברהם' מציע הסבר שונה וכותב כך: "ובסוכות קהלת מפני שהם ימי שמחה וכתוב בקהלת 'ולשמחה מה זו עושה'".
הסבר מערכתי יותר מתבסס על דברי ר' יונתן על שלמה המלך במדרש שיר השירים רבה: "כשאדם נער – אומר דברי זמר (-שיר השירים), הגדיל – אומר דברי משלות (-משלי), הזקין – אומר דברי הבלים (-'הבל הבלים אמר קהלת')". מעגל החיים המתואר במדרש קיים גם במעגל השנה. על פי הסבר זה, בחג האביב המסמל את ימי הנערות, קוראים את מגילת שיר השירים ובחג האסיף, המקביל לתקופת הזקנה, קוראים את ספר קהלת העוסק בסופו ותכליתו של האדם – "סוף דבר הכול נשמע, את האלוהים ירא ואת מצוותיו שמור כי זה כל האדם".
דרשנים ביארו, כי חג הסוכות הוא חג האסיף, יש חשש שתזוח דעתו של האדם עליו, לכן תיקנו את קריאת קהלת ובשל דברי המוסר שבה.
קריאת חמש מגילות > מנהגי הקריאה

בכל קהילות ישראל נהגו לקרוא את מגילת אסתר מתוך מגילת קלף ולברך על קריאה זו. בעקבות דברי מסכת סופרים, נהגו חלק מהקהילות לברך גם על קריאת יתר המגילות את ברכת "על מקרא מגילה" וברכת "שהחיינו" (אותה אין מברכים על קריאת איכה, מאחר שהברכה מיועדת לדברים שמחים). מנהג זה קיים בחלק מקהילות האשכנזים עד ימינו, ובעיקר אצל אלו הנוהגים לפי הגר"א.
חמש המגילות מוטעמות במערכת הטעמים הנהוגה בכל ספרי התנ"ך (למעט ספרי אמ"ת בהם קיימת מערכת שונה). מאחר שחמשת הספרים הללו הם מהספרים ששימושם הציבורי הוא הגדול ביותר, התפתח, במרבית העדות, אופן נגינה מיוחד של טעמים אלה, בשונה מאופן נגינת הטעמים בספרי התורה והנביאים. בחלק ממסורות הקריאה קיים דמיון באופן קריאת חמש המגילות וההבדלים ביניהן הם בחילופי סולמות או בשינויים אחרים – בהתאם לתוכן המגילה. באופן זה, קריאת מגילת אסתר נעשית במנגינה חגיגית יחסית לעומת קריאת איכה הנעשית בנעימה נוגה.
חמש המגילות ותוכנן > שיר השירים

מגילת שיר השירים היא סדרה של שירי אהבה בין בני זוג המכונים "דוד" ו"רעיה". המגילה עשירה במטפורות ובדימויים שונים הנוגעים לתיאורי אהבה וטבע. זו גם אחת הסיבות האפשריות למנהג לקרוא אותה בפסח, חג האביב. במסורת חז"ל נתפרשו שירים אלה באופן אלגורי כמשל ליחסי עם ישראל ואלוהיו. במסורת הנוצרית מופיע פירוש אלגורי דומה, הרואה במגילה דימוי ליחסי ישו והכנסייה הנוצרית.
מגילה זו פותחת במילים "שיר השירים אשר לשלמה", ולכן ייחסה המסורת את חיבורה לשלמה המלך. אמנם, המסורת מייחסת לחזקיה וסיעתו (שחיו כמאתיים שנה לאחר שלמה) את עריכת המגילה.
חמש המגילות ותוכנן > מגילת רות

מגילת רות היא הקצרה ביותר בין חמש המגילות והיא מתארת את סיפורה של רות המואביה שחזרה עם חמותה נעמי, משדה מואב לבית לחם. המגילה מתארת את פרשת גיורה ונישואיה עם בועז משבט יהודה. על פי מגילת רות, דוד המלך הוא אחד מצאצאיהם של רות ובועז.
מסורת חז"ל מייחסת את חיבור המגילה לשמואל הנביא ואילו הדעה הרווחת במחקר היא כי ספר קצר זה נכתב בתקופת בית שני.
חמש המגילות ותוכנן > מגילת איכה

מגילת איכה, היא מגילת אבל, העוסקת בחורבן ממלכת יהודה. מחבר המגילה מקונן על חורבן בית המקדש הראשון, על הגלות, ועל שאר הצרות שעברו על העם היהודי בעקבות החורבן.
חיבור המגילה מיוחס במסורת לירמיהו הנביא שחי בדור החורבן. את המגילה נהוג לקרוא בתשעה באב, יום הצום והאבל על חורבנם של שני בתי המקדש.
חמש המגילות ותוכנן > מגילת קהלת

מגילת קהלת היא חיבור מסוגת ספרי החוכמה הכלולים במקרא. כותב הספר מזהה עצמו עם המלך שלמה שחכמתו המופלגת מצוינת גם במקורות אחרים. מגילה זו עוסקת בשאלות הגותיות כמו מקומו של האדם בעולם, ההשגחה האלוהית והצדק האלוהי. רוב המגילה מציגה תפיסת פטאליסטית של הקיום האנושי, לפיה מעשיו של האדם חסרי משמעות ואינם משנים דבר, ולכן גם אין משמעות ל"צדק אלוהי". כמו כן דנה המגילה מה טוב לאדם ומציגה תשובות אפשריות רבות (חוכמה, אהבה רומנטית, עושר, פרנסה, הדוניזם וכו') ואת שלילתן. בסופו המפתיע של חיבור זה, לאחר חיפושים ארוכים אחר משמעות, מוצגת התפיסה הדתית לפיה קיום מצוות אלוהים הוא תכלית האדם בעולם.
חמש המגילות ותוכנן > מגילת אסתר

מגילת אסתר מתארת את סיפור הצלת היהודים שחיו תחת שלטון אחשוורוש הפרסי, סיפור שנודע לימים כ"נס פורים". המגילה מתארת כיצד תושייתם וחוכמתם של מרדכי היהודי ואסתר המלכה הצליחו להפוך את גזירת המן ולהביא להצלת היהודים. באופן מפתיע, שמו של האל לא נזכר בספר וההתרחשויות בו נראות כטבעיות-לכאורה. אף על פי כן, רצף האירועים והפעולות יוצר בלב הקורא את הרושם של התערבות אלוהית והיעדר מקריות. מסורת חז"ל והמחקר המודרני הציעו פתרונות שונים לשאלת היעדרותו של האל מהמגילה.
על פי עדותה שלה (ט, 29–32), המגילה נכתבה על ידי מרדכי ואסתר שאף תיקנו את קריאתה מדי שנה בשנה.
לקריאה נוספת

יוסף עופר, "מונח המסורה 'חומשה' – האזכור העתיק ביותר של קובץ 'חמש מגילות'", בתוך: עירית מאיר ומשה בר-אשר (עורכים), נטעי אילן: מחקרים בלשון העברית ובאחיותיה מוגשים לאילן אלדר, חיפה תשע"ד, עמ' 309­–320.
הערות שוליים

↑  פרק י"ד, הלכה ג'
צבי הסלעים

| צבי הסלעים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות סבך
סוג:: Oreotragus 
מין:: צבי הסלעים
שם מדעי
 Oreotragus oreotragus ‏צימרמן, 1783
תחום תפוצה


צבי הסלעים (שם מדעי: Oreotragus oreotragus; קרוי גם אנטילופת הסלעים, ומכונה באנגלית קליפס-פרינגראס), הוא סוג של אנטילופה קטנה בשבט Neotragimi מתת-משפחת הצבאיים, החי בדרום ומזרח אפריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. סוג זה תואר בשנת 1783. המינים הקרובים ביותר מבחינה גנטית לצבי הסלעים הם אנטילופות מהסוג "Neotragus" כגון דלקרן המושק ואנטילופה מלכותית.
שמו המדעי נגזר כדלהלן: "Oreo" = הרים "tragus" = תיש, ופירושו עז החי בהרים; הכפל של השם המדעי מורה על כך שזהו סוג בעל מין יחיד. הכינוי הנפוץ "קליפס-פרינגראס" שמקורו בהולנדית ובאפריקאנס פירושו "קפצן סלעים", ומתייחס לריצתו הקופצנית של צבי הסלעים בבית גידולו ההררי.
אנטומיה ומראה > כסות ומאפיינים פיזיים

צבי הסלעים שייך לשבט אנטילופות הסבך הכולל את האנטילופות הקטנות והבינוניות של תת-משפחת הצבאיים, והוא חולק עמם מאפיינים רבים. יש לו מבנה גוף מקושת ושפוף, ראש קצר וצוואר ארוך. רגליו קצרות ודקות, והאחוריות ארוכות יותר מהקדמיות ומסייעות לו בניתוריו בסלעים. בניגוד למיני הצביים ה"אמיתיים", אוזניו של צבי הסלעים עגלגלות ורחבות, כשצידם הפנימי מורכב משערות רכות המפוספסות בצבעי שחור ולבן בולטים. עיניו וחוטמו גדולים ושחורים, ובצידי עיניו יש בלוטות ריח גדולות המוקפות בעיגולים שחורים בולטים. ממדיו של צבי הסלעים כשל עז קטנה: גובהו בכתפיים: 60-45 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 115-75 ס"מ, אורך זנבו: 13-7 ס"מ, ומשקלו: 18-10 ק"ג.
הפרווה של צבי הסלעים גסה וצפופה, ומורכבת משערות זיפיות חלולות המשמיעות קול רשרוש כאשר הצבי מתחכך אתם. הפרווה מספקת לו בידוד מטמפרטורות קיצוניות של חום (באזורים נמוכים) וקור (באזורים גבוהים). בזמנים שצבי הסלעים חולה או פצוע - שערותיו סומרות וגורמות לו להראות גדול יותר מהרגיל. הפרווה המחוספסת שלו מורכבת משילוב של צבעי צהבהב, כתמתם, אפרפר, שחרחר, לבנבן, חום וירוק-זית, ומתמזגת היטב על רקע סלעים ואבנים. בחלקים העליונים כגון הצוואר, הגב והמותניים, שולטים בעיקר צבעי החום, צהבהב, כתמתם וזית, בעוד שברגליים, בזנב ובגרון נראים בעיקר צבעי הלבן אפרפר. במצח שולט צבע חום-אדמדם, הלחיים צהבהבות, ובין העיניים ומעל הפרסות יהיו בדרך כלל כתמים שחורים. צבעי השערות עלולים להשתנות מפרט לפרט, וניתן לראות צביי סלעים אפרפרים או צהבהבים לגמרי. הבטן, הסנטר, סביב העיניים והשפתיים וצידם הפנימי של הרגליים והזנב יהיו לרוב לבנים לגמרי.
אין הסכמה לגבי תת-המינים של צבי הסלעים שלפי מספר חוקרים מגיעים ל-11. תת-המין היחיד שמוסכם הוא צבי סלעים מערבי
(O.o.porteousi) המצוי בניגריה וברפובליקה המרכז אפריקנית ומצב שימורו הוא סכנת הכחדה (EN).
אנטומיה ומראה > פרסות

המאפיין הבולט ביותר אצל צביי הסלעים הוא פרסותיהם הייחודיות שאינן מצויות אצל אף פרסתן אחר. מבנה הפרסה הוא אנכי ומעוגל בתחילתו, מה שנותן אשליה כאילו הצבי עומד על קצות הפרסות. מבנה פרסה זה מסייע לצבי הסלעים לטפס על קירות כמעט ישרים. בתחתית הפרסות יש כריות גומי הבולמות זעזועים בעת הקפיצה ומסייעות לצבי להיתפס על זיזים ובליטות קטנות וכן לטפס בזריזות על סלעים אנכיים. מאפיינים אלה ואחרים הופכים את צבי הסלעים למותאם ביותר לסביבה הררית וסלעית, ומסיבה זאת הוא כמעט ואינו עוזב את האזורים האלה.
אנטומיה ומראה > קרניים

סמוך למצחו של הזכר, ישנן זוג קרניים קצרות ודקות בצבע שחור-אפרפר, שאורכן המרבי הוא 15 ס"מ. הקרניים אנכיות וחדות ומזכירות קוצים, ועל פי רוב חציים התחתון מורכב מטבעות מחורצות וחציים העליון חלק. ברוב האזורים הזכרים הם היחידים שמצמיחים קרניים, וזהו ההבדל היחיד בינם לבין הנקבות שזהות להם במידות גוף וצבעי הפרווה; עם זאת, באתיופיה, אוגנדה וטנזניה ישנן אוכלוסיות של צביי סלעים שבהם אף לנקבות יש קרניים. בחלק מהאזורים הנקבות עלולות להיות גדולות במעט מהזכרים.
תפוצה ובית גידול

צבי הסלעים נפוץ במזרח, מרכז, ודרום אפריקה. תפוצתו מתחילה מקו החוף של מזרח סודאן (סמוך לפורט סודאן) וצפון אריתריאה (עד אסמרה), עם אוכלוסייה מבודדת במרכז ג'יבוטי, עוברת למרבית האזורים ההרריים של אתיופיה ומתפצלת משם לשנים: חלק אחד ממשיך מזרחה לאורך הרמה האתיופית עד סוף קרן אפריקה שבצפון סומליה; החלק השני ממשיך הלאה דרך מזרח דרום סודאן, מרכז ומערב קניה, מרבית שטחה של טנזניה, אוגנדה, רואנדה, (ובעבר אף בבורונדי), מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מרבית שטחה של זמביה, מלאווי וזימבבואה, מזרח בוצוואנה, צפון, מרכז ומערב מוזמביק, מרבית שטחה של דרום אפריקה דרך סווזילנד עד לסוטו. באזור כף התקווה הטובה התפוצה ממשיכה צפונה מערבה דרך מרבית שטחה של נמיביה ודרום מערב אנגולה. כמו כן ישנן 4 אוכלוסיות מבודדות במרכז אפריקה: שתיים בניגריה עם גלישה קטנה לקמרון, ושתיים נוספות ברפובליקה המרכז-אפריקנית. 
המדינה היחידה שבה כנראה נכחד צבי הסלעים היא בורונדי.
בית גידולו של צבי הסלעים הוא בעיקר אזורים הררים עד גבהים של 4,500 מטר הכוללים סלעים, אדמה טרשית, ושיחים דוקרניים, וכן סאהל, סוואנות הרריות, וחורשים מיוערים בדלילות. הטמפרטורות באזורי תפוצתו הם 10–40 מעלות צלזיוס, וכמות המשקעים הממוצעת בהם היא 2,000-100 מ"מ בשנה. בין ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את הרי סיימאן, הרי באלה, (אתיופיה) הר קילימנג'רו, (טנזניה וקניה) הר מרו, (קניה) הר השולחן, (דרום אפריקה) ורבים אחרים.
אקולוגיה והתנהגות

צבי הסלעים פעיל בעיקר בזוגות בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הצהריים והערב המאוחרות. כשאר יונקים אפריקנים הוא מבלה את השעות החמות של היום בהעלאת גרה במקומות מוצלים כדוגמת בין הסלעים או מתחת לשיחים. לעיתים ניתן לראות קבוצות של 8 פרטים ויותר, המתפזרים במהירות כאשר הם מופרעים.
 בזמני הפעילות הם אוכלים צמחים שונים כגון: עשבים, עשבי תיבול, עלים, זרעים, ניצנים, פרחים, פירות, קליפות, חזזיות וכדומה. הם שותים לעיתים רחוקות, ואת המים הזקוקים לקיומם הם מקבלים מצמחים בשרניים.
צביי הסלעים סורקים תדיר את סביבתם כדי לוודא שלא נשקפת להם סכנה; כאשר יש זוג צביים, בדרך כלל אחד יאכל או ינוח בעוד שהשני ישמש כזקיף ויעמוד על מקום גבוה כדי לסרוק את האזור. בשעת סכנה הזקיף ישמיע קול של שריקה צורמנית שמזהיר גם את שאר בעלי החיים שבאזור. צביי הסלעים נמלטים בזריזות גדולה בסלעים בסיוע פרסותיהם, ומסוגלים לקפוץ על ארבע רגליהם בבת אחת לגובה של מטר ויותר בזכות רגליהם האחוריות הארוכות. על פי רוב הם ירוצו למרחקים קצרים ואז יסתתרו בשיחים או יעצרו ויבדקו אם עדיין נשקפת להם סכנה, מה שהופך אותם לטרף קל לציידים. פרוותם מספקת להם הסוואה מצוינת בסביבתם הסלעית, אולם זה נחוץ להם פחות מאשר לאנטילופות אחרות בשל ההגנה שהסלעים מספקים להם.
אויביהם העיקריים של צביי הסלעים הם: נמרים, צבועים, תנים, קרקלים, סרוואלים, ונחשים גדולים, ובאזורי הסלעים הגבוהים הם עלולים להיטרף על ידי דורסי יום גדולים.
צבי הסלעים הוא בעל חיים מונוגמי שכמעט תמיד נצפה בזוגות ולפעמים עם צאצאיהם. הקשר בין הזכר לנקבה הוא חזק, ורוב הזמן הם נמצאים במרחק מטרים בודדים אחד מהשני. שני המינים מגנים בעוז על הטריטוריה שלהם שגודלה הוא בדרך כלל 8–49 דונם, ויעזבו אותה רק לעיתים נדירות; הזכר והנקבה מסמנים את שטחם בעזרת בלוטות ריח גדולות שמפרישות ריח חזק, וכן בעזרת שתן וגללים. הסימון יכול להיות על ידי שפשוף הקרניים בעצים או של בלוטות הריח בשיחים, ועל ידי לעיסת עשבים. הזכר והנקבה יישארו אחד עם השני לאורך חייהם, ויחפשו בן זוג אחר רק כאשר אחד מהם ימות.
עונת הרבייה נמשכת מספטמבר ועד ינואר. ההריון נמשך כשבעה חודשים, לאחריהם נולד ולד אחד במשקל ק"ג אחד הנשאר חבוי בסלעים ונקיקים 2–3 חודשים ואמו מגיעה עד ארבע פעמים ביום להניקו. הולד נגמל לאחר 4–5 חודשים ומגיע לבגרות בסביבות גיל שנה.
תוחלת חייו של צבי הסלעים בטבע עד 15 שנים.
איומים ושימור

צבי הסלעים מסווג על ידי IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה באזורים מוגנים, מגמת אוכלוסייה יציבה, וכי מרבית האזורים שבהם הוא נפוץ אינם נגישים כלל לבני אדם. גם מחוץ לאזורים מוגנים לחץ הציד אינו גדול בשל בית הגידול ההררי המקשה על ציידים. ההסתגלות של צבי הסלעים לגבעות וצוקים בלתי נגישים מאפשרת לו להימנע מתחרות על מקורות המזון עם עדרי צאן. אוכלוסיות מבודדות באזורים נמוכים שבהם אין שטחים גדולים של סלעים, חשופות יותר לציד ותחרות מצד עזים, והן מצטמקות מאוד באזורים מיושבים. מהאיומים הנזכרים סובל בעיקר תת-המין המערבי שמסווג משום כך על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), ומספרו הולך ופוחת בניגריה.
רבע מהאוכלוסייה של צבי הסלעים מצויה כיום באזורים מוגנים, ביניהם: הפארק הלאומי הרי סימן והפארק הלאומי הרי באלה באתיופיה, הפארק הלאומי סרנגטי שבטנזניה ושמורות מסאי מארה וצאבו שבקניה, שמורת לואנגוואה (זמביה), נאיקה-פלאטאוו (מלאווי), ה"פארק הלאומי נמיב-נאווקלופט" (נמיביה), ה"פארק הלאומי מאטובו" (זימבבואה), "הפארק הלאומי הרי הזברה" והפארק הלאומי קרוגר שבדרום אפריקה ועוד. כמו כן יש מספרים גדולים מאוד שחיים בתוך שטחים חקלאים בנמיביה ודרום אפריקה.
האוכלוסייה העולמית של צבי הסלעים נאמדת בכ-42,000 פרטים.
הערות שוליים

↑  צבי הסלעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
זכר ונקבה בפארק הלאומי קרוגר.
הפרסות המיוחדות של צבי הסלעים.
צבי סלעים מוסווה בבית גידולו ההררי.
זכר ונקבה במישור סלעי בכף המערבי.
זכר סורק את סביבתו בלימפופו.
זכר ונקבה מטפסים על סלע גדול במפומלנגה.
זוג צביי סלעים בפארק הלאומי הרי באלה באתיופיה.
מספר אלגברי

מספר אלגברי הוא מספר ממשי או מרוכב המהווה שורש של פולינום בעל מקדמים רציונליים (או שלמים, אין הבדל). בפרט, כל מספר רציונלי  q הוא אלגברי, משום שהוא פותר את המשוואה  x-q=0. מספרים ממשיים ומרוכבים שאינם אלגבריים, כגון e ו-ℼ, נקראים מספרים טרנסצנדנטיים.
לדוגמה, יחס הזהב  (1+{\sqrt {5}})/2 הוא מספר אלגברי, מפני שהוא שורש של הפולינום  x^{2}-x-1=0. לאמר, זהו ערך עבור  x שעבורו הפולינום מוערך לאפס. כדוגמה נוספת, המספר המרוכב  1+i הוא אלגברי כי הוא שורש של  z^{4}+4=0.
אוסף כל המספרים האלגבריים מהווה שדה, הנקרא שדה המספרים האלגבריים. שדה זה סגור אלגברית: השורשים של פולינום בעל מקדמים אלגבריים הם בעצמם אלגבריים.
אוסף המספרים האלגבריים הוא בן מנייה, בעוד שהמשלים לו אינו בן מנייה. תכונה זו הוכחה על ידי גאורג קנטור במאה ה-19. במובן זה ישנם הרבה יותר מספרים שאינם אלגבריים מאשר מספרים אלגבריים, למרות שבאופן מעשי קשה ביותר להוכיח שמספר נתון (כגון  {\rm {e}} או  \pi ) אינו אלגברי (להוכחות ראו טרנסצנדנטיות של e ומשפט לינדמן-ויירשטראס).
דוגמאות:
{\sqrt {2}} הוא מספר אלגברי – הוא מאפס את הפולינום  x^{2}-2.
i={\sqrt {-1}} הוא מספר אלגברי – הוא מאפס את הפולינום  z^{2}+1.
המספרים  {\rm {e}},\pi ,{\rm {e}}^{\pi } אינם אלגבריים.
ההגדרה המובאת כאן מסתפקת בכך שמספר אלגברי יהיה שורש לפולינום בעל מקדמים רציונליים. הגדרה מקובלת אחרת דורשת שהמספר יהיה שורש לפולינום בעל מקדמים שלמים. שתי ההגדרות שקולות זו לזו, משום שפולינום במקדמים רציונליים אפשר להפוך לפולינום במקדמים שלמים על ידי כפל במכנה משותף. את ההגדרה הראשונה אפשר להכליל למושג איבר אלגברי בהרחבה כללית של שדות; אחרי הכל, מספר אלגברי אינו אלא איבר אלגברי של שדה המספרים המרוכבים מעל שדה המספרים הרציונליים. באופן צורף, ההגדרה השנייה הולמת אם חושבים על שדה המספרים המרוכבים כאלגברה מעל חוג המספרים השלמים: האיברים האלגבריים בהרחבה זו הם בדיוק המספרים האלגבריים.
שלמים אלגבריים

מספר (מרוכב) המהווה שורש של פולינום מתוקן (כלשהו) בעל מקדמים שלמים, נקרא שלם אלגברי. הסכום, ההפרש והמכפלה של מספרים שלמים אלגבריים הם שוב מספרים שלמים אלגבריים, מה שאומר שאוסף המספרים השלמים האלגבריים מהווה חוג.
השם מספר שלם אלגברי נובע מהעובדה שהמספרים הרציונליים היחידים שהם מספרים שלמים אלגבריים הם המספרים השלמים, ומכיוון שהמספרים השלמים האלגבריים בכל שדה מספרים דומים במובנים רבים למספרים השלמים. תורת המספרים האלגברית, העוסקת בתכונות של שלמים אלגבריים והמבנים הקשורים אליהם, היא הכללה של תורת המספרים הקלאסית.
איבר הוא שלם אלגברי אם ורק אם הפולינום המינימלי שלו (מעל הרציונליים) הוא בעל מקדמים שלמים.
הכללה

על איברים אלגבריים בהרחבת שדות, או באופן כללי יותר באלגברה, ראו בערך איבר אלגברי.
ראו גם

אי-תלות אלגברית
דוד ענבר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1939 רחובות, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 באוגוסט 2009 (בגיל 70)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סגן-אלוף
 עיטורים
   עיטור העוז
 תפקידים אזרחיים
 חוקר מקרא
 
דוד ענבר (25 במרץ 1939 - 19 באוגוסט 2009) היה דוקטור ללימודי ארץ ישראל, ארכאולוג וחוקר מקרא.
חייו

ענבר נולד ברחובות וגדל בקיבוץ רמת הכובש. הוא שירת כקצין קבע בחיל ההנדסה.
ב-1966 נפצע קשה בתקרית בית מרסים, בדרום הר חברון, פציעה שגרמה לאובדן ידו השמאלית. על תפקודו בקרב זה זכה בעיטור העוז.
תיאור המעשה: בתקרית בית מירסים, ביום ה-10 במאי 1966, גילה סרן דוד ענבר כושר מנהיגות ויכולת אישית תחת אש האויב, הראויים לציון, וזאת על אף התנאים הקשים ולמרות שנפגע בעת הקרב, פעמיים. סרן דוד ענבר המשיך להלחם גם לאחר פציעתו, וכאשר אזלה התחמושת לנשקו, מצא לעצמו כלי נשק אחר והמשיך לחפות על חייליו ולהדריכם. על מעשה זה הוענק לו : עיטור העוז   ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי.
לאחר פציעתו שירת ענבר באגף המודיעין, היה ראש המדור הצבאי בענף 2 (ירדן), ולאחר מכן היה ראש ענף 2 (ירדן) בחטיבת המחקר. הוא השתחרר בדרגת סגן-אלוף ופנה ללימודי ארכאולוגיה.
את עבודת הדוקטורט שלו על עמק בית שאן כתב באוניברסיטת בר-אילן תחת הדרכתו של פרופסור אנסון רייני.
בשנת 1988 הופיע ספרו הראשון: "מסע אל העבר המקראי".
דוד ענבר נפטר ממחלה קשה ב-2009, והובא למנוחות בבית העלמין בעיר מגוריו נס ציונה . השאיר אחריו אישה, רחל ושלושה ילדים.
איפכא מסתברא

ב־2012 יצא הספר "איפכא מסתברא", שאת כתיבתו הספיק ענבר לסיים מעט לפני מותו.
המשנה יוצאת הדופן שמציג ענבר בספר זה היא סדורה ועקבית, ומבוססת על קריאה מדוקדקת בתנ"ך כולו כמקור היסטורי אמין, בממצאי הארכאולוגיה ומחקרי ההיסטוריה הישראלית והכלל עולמית, ובבדיקה דקדקנית של שמות יישובים ואתרים ברחבי אפריקה ואסיה.
עיקרי החידושים שמופיעים בספר הם:
תיארוך מחודש של כל תקופת האבות, מועד הירידה למצרים, יציאת מצרים וכיבוש ארץ כנען, כאלפיים שנה לפני המקובל.
ניתוח מחודש של תקופת יוסף ובניו במצרים תוך זיהויו של מנשה בן יוסף כמלך המצרי מנס, נערמר, וזיהוי של צאצאיו עם מלכים פרעוניים אחרים.
איתור עקבותיו של האירוע הקוסמי האדיר שגרם למכות מצרים ולחציית ים סוף.
שרטוט מסלול יציאת מצרים, לא דרך מדבר סיני, כמקובל, אלא דרך אפריקה ואסיה וכיבוש ארץ כנען דרך סוריה וירדן.
תיאור כיבוש ארץ ישראל המקראית והצגת גבולותיה כאימפריה אדירה, המשתרעת משני עברי הירדן ואף בתחומיהן של סוריה לבנון, עיראק סעודיה ואנטוליה.
הערות שוליים

↑  http://www.gvura.org/a4114-סרן-דוד-ענבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262805505171  BnF: cb16689480f (data)  GND: 1024291286  ISNI: 0000 0000 7266 8756  LCCN: nr90012453  VIAF: 28641983   WorldCat (עם VIAF): 28641983