stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סגול בהיר
הערות שוליים

↑  למה מרגי פחד להוציא את השיר החדש שלו? | צפו, באתר ערוץ 20
↑  מוזיקה - אהבה נכזבת: מרגי בשיר פרידה מפתיע, באתר פרוגי, ‏2021-06-11
↑  דודי פטימר, ‏חם באוזן: מרגי מרדים כמו כדור שינה ודודו אהרון מפספס, באתר מעריב אונליין, 17 ביוני 2021
| מרגי |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| מיני-אלבומים | מה יהיה • לא להיות לבד • Dark Side of the Rainbow • ‏Shadows of Blue • מרגיש כמו אהבה |  |
| סינגלים | "תני לי רגע" • "הזוג הזה" • "אני לא אני" • "הכל שקוף" • "אסור" • "דיבור נגוע" • "לא יוצא למסיבות" • "אמבולנס" • "סגול בהיר" • "אנג'ל" • "לא להיות לבד" • "Sucks to Know You (FU)" ‏• "Lie Like This" • "צונאמי" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Hoodie" |  |
| ערכים קשורים | הכוכב הבא לאירוויזיון 2018 • טדי הפקות • Mobile1 Music • סבן מיוזיק גרופ |  |
מרכז שלם

| --- | --- |


"בית נתיב", במושבה היוונית בירושלים, משכנו הראשי של מרכז שלם
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יורם חזוני, דניאל פוליסר, אופיר העברי, ויהושע ויינשטיין
 תקופת הפעילות:  1994–2013 (כ־19 שנים)
 www.shalempress.co.il
 קואורדינטות:  31°45′57″N 35°13′01″E﻿ / ﻿31.76588611°N 35.21690556°E﻿ / 31.76588611; 35.21690556
 he
 
מרכז שלם (הוקם ב-1994, וב-2013 הפך למרכז האקדמי שלם) היה מרכז אקדמי ומכון למחקר ולחינוך בירושלים, שמטרתו הייתה "לפתח את הרעיונות הנדרשים כדי להוביל ולשמר את העם היהודי בעשורים הקרובים". המרכז פעל באוריינטציה קרובה לצד השמרני יותר בישראל ומומן בעיקרו מתורמים בארצות הברית, ביניהם שלדון אדלסון ורון לאודר.
היסטוריה

המרכז נוסד על ידי ד"ר יורם חזוני, ביחד עם ד"ר דניאל פוליסר, ד"ר אופיר העברי, וד"ר יהושע ויינשטיין. ד"ר חזוני היה נשיאו הראשון עד 2002, ומאותה שנה ואילך נשיאו היה ד"ר פוליסר, שהיה קודם לכן המנהל האקדמי של המרכז. מחליפו של פוליסר בתפקיד המנהל האקדמי היה אופיר העברי.
בעקבות עבודה של ועדה בראשות יהודה גלמן, שהוקמה ביולי 2010, העניקה המועצה להשכלה גבוהה בתחילת 2013 היתר למכון להפעיל תוכנית לימודים לתואר ראשון בלימודים הומניסטיים עם התמחות בלימודי המזרח התיכון ובפילוסופיה ובהגות יהודית.
מבנה וצוות המרכז

החוקרים החברים במרכז שלם היו ברובם יהודים מישראל ומארצות הברית.
המרכז ניהל מכוני מחקר, תוכנית לסטודנטים מצטיינים ולפוסט-דוקטורנטים. בנוסף כלל המרכז את הוצאת שלם, המוציאה לאור ספרים מקוריים ומתורגמים במגוון נושאים. כמו כן הוציא המרכז שני כתבי-עת: תכלת ו-Hebraic Political Studies.
עם צוות המרכז נמנו עשרות חוקרים ועוזרי מחקר – חלקם חברו למרכז לתקופה של שנה או מספר שנים לצורך מחקרים וספרים. מהבולטים שבהם: מיכאל אורן, נתן שרנסקי, משה (בוגי) יעלון ואילת מזר.
יו"ר חבר הנאמנים של המרכז היה חבר הכנסת ושר החקלאות יאיר שמיר, ששימש בעבר יו"ר התעשייה האווירית.
מכוני המחקר > המכון לפילוסופיה, פוליטיקה ודת

מכון זה הוקם בשנת 2001 ונוהל על ידי מירב ג'ונס. הוא הציע תוכניות לימודים לתלמידים מישראל ומחוצה לה. בלימודים ניתן דגש על היחס בין המסורת היהודית למסורות מערביות. המכון הציע מלגות לימודים שנתיות למועמדים מצטיינים. בנוסף ארגן המכון כנסים אקדמיים בינלאומיים ואירח מרצים מחו"ל.
גולת הכותרת של פעילותו הייתה תחום ההבראיזם - אשר חקר את השפעת הציוויליזציה היהודית, כתרבות, על המחשבה המדינית. לאחר הקמת המרכז האקדמי שלם, הקים ד"ר יורם חזוני את 'המכון ללימודים מתקדמים' בשיתוף עם מירב ג'ונס ואופיר העברי.
מכוני המחקר > המכון להיסטוריה ציונית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מכון זה השתתף במאבק סביב תוכנית משרד החינוך ללימודי ההיסטוריה בבתי ספר תיכוניים, והיה מיוזמי חוק הרצל (2004), במסגרתו מציינת המדינה את "יום הרצל"[דרוש מקור].
המכון פעל לבנות מחקר מקיף בסטנדרטים אקדמיים גבוהים, לבירור התפתחותה של המחשבה הציונית ולהרחבתה והעמקתה, במטרה לסייע בחיזוק התשתית האינטלקטואלית של הלאומיות היהודית ומדינת ישראל.
מכוני המחקר > המכון לארכאולוגיה של העם היהודי

החל משנת 2005 תמך המכון בחפירה ארכאולוגית בעיר דוד בראשות ד"ר אילת מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, שפעלה כחברה בכירה במכון. במסגרת חפירה זו חשפה המשלחת מבנה רחב-ממדים מתקופת הברזל אשר לדעת מזר שימש ככל הנראה כארמונו של דוד המלך, אולם חוקרים אחרים לא הסכימו להצעת התיארוך של מזר, ומתארכים את המבנה לתקופות מאוחרות יותר.
מכוני המחקר > מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים

מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים הוקם בשנת 2006 על ידי קרן משפחת אדלסון מיסודו של שלדון אדלסון, ופעילותו נפסקה בשנת 2009 עקב פרישתם לתפקידים ציבוריים של ראשי המכון, נתן שרנסקי ומשה (בוגי) יעלון.
יושב ראש המכון היה נתן שרנסקי, ובין חוקריו נמנו פרופ' מרטין קרמר, לשעבר מנהל מכון דיין, העיתונאי יוסי קליין הלוי, ד"ר יגיל הנקין חוקר בתחום ההיסטוריה הצבאית ותורות לחימה, והעיתונאי אהוד יערי, שעסק בפיתוח חשיבה יצירתית ארוכת טווח לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ביוני 2007 התקיימה בפראג ועידה עולמית של דיסידנטים פוליטיים, בארגון מכון אדלסון. באפריל 2008, בשיתוף פעולה עם המרכז הבינתחומי הרצליה ערך המכון כנס בירושלים בנושא רוסיה והאסלאמיזם הרדיקלי. בדצמבר 2008 ערך המכון כנס בנוגע למאבק בחתרנות ובטרור בתל אביב, בו השתתפו פוליטיקאים, אקדמאים ואנשי ממשל מישראל, מארצות הברית, מאירופה ומרוסיה.
מכוני המחקר > המכון למדיניות כלכלית וחברתית

המכון עסק במחקר ובפרסום בתחום הבחירה החופשית של הצרכן והשוק החופשי, מדיניות כלכלית וצמיחה.
עמיתי המכון מאז הקמתו היו בין השאר אשר בלס (לשעבר כלכלן ראשי בבנק ישראל), פרופ' דוד לבהרי, פרופ' עומר מואב, פרופ' אריק גולד.
הפעילויות הבולטות של המכון בשנים האחרונות:
בשנת 2004 פרסמו לבהרי והדוקטורנט שירן רחמילביץ' מחקר על אי-התחרותיות בענף הבנקאות בישראל. המחקר הציג חשד לתיאום מחירי עמלות בין הבנקים וקבע כי יש עשרות עמלות מיותרות. המחקר קבע כי מרבית רווחי הבנקים מבוססים על רווח מעמלות תפעוליות, במקום שיהיו מבוססים על מרווחים פיננסים. המחקר פורסם בהרחבה, עלה לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת בראשותו של ח"כ גלעד ארדן ויצר דיון ציבורי. מאז, פרסם לבהרי בשם המכון שורה ארוכה של מאמרים וראיונות בנושא.
בשנת 2005 פרסם המכון את מחקרו של אשר בלס על הסדרי הביטוח הפנסיוני במשק.
בשנת 2006 פרסמו פרופ' עומר מואב ופרופ' אריק גולד את מחקרם בנוגע לבריחת המוחות, שבו הסיקו כי ישראל היא יצואן המוחות מס' 1 לארצות הברית. בעזרתם של מואב וגולד ניהל המכון קמפיין ציבורי נרחב להעלאת המודעות לתופעה בכתבות בעיתונות, ראיונות, הרצאות והופעה לפני מספר ועדות בכנסת. בתחילת שנת 2007 פרסם המכון נתונים מעודכנים בנושא. [דרוש מקור]
מכוני המחקר > המכון לחוק וחוקה

המכון היה פעיל בשנים 2005–2007 ולאחר מכן נסגר, ופעילות מרכז שלם בנושא החוקה פסקה.
הוצאת המרכז האקדמי שלם

הוצאת המרכז האקדמי שלם מוציאה לאור מגוון תרגומים וספרים מקוריים בעברית ובאנגלית, והיא מחולקת לשלוש "ספריות" לפי נושאים:
ספריית לויתן (לווייתן על שם החיבור המפורסם של תומאס הובס בשם זה): תרגומים לעברית של ספרים פילוסופיים מהתקופה הקלאסית עד ימינו, כגון "על טבע האדם" של רוג'ר סקרוטון, "הדמוקרטיה באמריקה" מאת אלכסיס דה טוקוויל, "הנסיך" מאת ניקולו מקיאבלי, "על החירות" לג'ון סטיוארט מיל, "כתב מושגים" מאת גוטלוב פרגה, "הדרך לשעבוד" מאת פרידריך האייק ועוד.
ספריית הגות דמוקרטית: תרגומים לעברית של ספרים בתחום ההגות הפוליטית והחברתית, כגון "שישה ימים של מלחמה" מאת מיכאל אורן ו"יתרון הדמוקרטיה" מאת נתן שרנסקי ורון דרמר, "בנייתן של אומות" מאת אדריאן הייסטינגס, "כוח והאידיאליסטים" מאת פול ברמן, "דיפלומטיה" מאת הנרי קיסינג'ר.
ספריית הגות יהודית: ספרים בתחום ההגות היהודית, במיוחד ספריו של אליעזר ברקוביץ.
כתבי עת > תכלת

תכלת: כתב-עת למחשבה ישראלית היה רבעון אינטלקטואלי שהכיל מאמרים וביקורות במגוון תחומים תרבותיים וחברתיים. הרבעון החל לצאת לאור בשנת 1996 על ידי מרכז שלם המגזין ראה אור גם בגרסה אנגלית בשם Azure: Ideas for the Jewish Nation, והפסיק להופיע בשנת 2012 . שמו של המגזין, תכלת, מתייחס לצבע התכלת שבשמיים, בציציות ובדגל ישראל.
כתב-העת תיאר את עצמו כ"במה לחשיבה מקורית בעניינים הנוגעים לעם היהודי ולמדינת ישראל" ואפיין את כותביו כ"מגוון רחב של כותבים צעירים ומנוסים, המאוחדים במחויבותם לביסוסה של מדינת ישראל כמדינה חזקה, יהודית וחופשית, ולקיומה של מסורת יהודית עשירה ומשגשגת."
כתבי עת > Hebraic Political Studies

Hebraic Political Studies (מחקרים בפוליטיקה עברית) היה רבעון אקדמי שיצא לאור משנת 2005 ועד 2009 על ידי המכון לפילוסופיה, פוליטיקה ודת של מרכז שלם. מטרת כתב העת הייתה "לאמוד את המסורת הטקסטואלית היהודית, לצד מסורותיהן של יוון ורומא בהיסטוריה של הפוליטיקה ובהיסטוריה של המחשבה הפוליטית". העורכים הראשיים היו פרופ' גורדון שוחט מאוניברסיטת ראטגרס ופרופ' ארתור אייפינגר ממכון היגנס בהולנד וספרן בכיר בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בשנת 2008 נערך כנס משותף של כתב העת ושל פרינסטון בנושא ההיבראיזם הפוליטי, שבו השתתפו כמאה חוקרים מ-15 מדינות. בין המשתתפים הבולטים היו ד"ר פניה עוז-זלצברגר והאינטלקטואל מייקל וולצר.
הערות שוליים

↑  אמוץ עשהאל, לנוכח קץ המקסימליזם הציוני, : ספרו של ד"ר יורם חזוני, The Jewish State the Struggle for Israel's Soul מעורר סערה גדולה בקרב יהודי ארצות הברית וגם בישראל, "ארץ אחרת", 19 באוקטובר 2000.
↑  יהודה גלמן, בלי הטיה פוליטית, באתר הארץ, 8 בינואר 2013
↑  טלילה נשר, בתמיכת סער, מרכז שלם זכה בהכרה אקדמית, באתר הארץ, 3 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4668 7995
נשיא הונגריה

נשיא הונגריה, רשמית נשיא הרפובליקה (בהונגרית: Magyarország köztársasági elnöke, államelnök או államfő), הוא ראש המדינה של הונגריה. תפקיד הנשיא הוא טקסי בעיקרו, אבל הוא יכול גם להטיל וטו על חקיקה או לשלוח אותה לבית המשפט לחוקה. רוב הסמכויות הביצועיות האחרות, כמו בחירת שרי הממשלה והובלת יוזמות חקיקה, נתונות לראש ממשלת הונגריה.
נשיא הונגריה הנוכחי הוא תמאש סוליוק שנכנס לתפקידו ב-5 במרץ 2024.
בחירות לנשיאות

חוקת הונגריה קובעת כי האספה הלאומית בוחרת את נשיא הונגריה לכהונה של חמש שנים. לנשיאים יש הגבלת כהונה של שתי קדנציות.
בחירות לנשיאות > עצמאות התפקיד

על פי סעיף 12(2) לחוקה, בעת מילוי תפקידו הנשיא אינו יכול למלא "תפקיד או שליחות ציבורית, פוליטית, כלכלית או חברתית", ואסור לו לעסוק ב"כל פעילות מקצועית אחרת בתשלום, ולא לקבל שכר עבור כל פעילות אחרת, מלבד פעילויות הכפופות לזכויות יוצרים".
בחירות לנשיאות > תנאי למועמדות

על פי סעיף 10(2), כל אזרח הונגרי בן 35 לפחות יכול להיבחר לנשיא.
בחירות לנשיאות > תהליך הבחירות

הבחירות לנשיאות, שמוכרזות על ידי נשיא האספה הלאומית, חייבות להתקיים בין 30 ל-60 יום לפני תום כהונת הנשיא המכהן, או תוך 30 יום אם התפקיד התפנה.
החוקה קובעת כי מועמדות חייבת להיות "מוצעת בכתב על ידי לפחות חמישית מחברי האספה הלאומית". המועמדויות יועברו לנשיא האספה הלאומית לפני ההצבעה. חבר האספה הלאומית רשאי להציע רק מועמד אחד.
יש לסיים את ההצבעה החשאית תוך יומיים רצופים לכל היותר. בסיבוב הראשון, אם אחד המועמדים משיג יותר משני שלישים מקולות כל חברי האספה הלאומית, המועמד נבחר.
אם אף מועמד לא משיג את הרוב הנדרש יערך סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מירב הקולות בסיבוב הראשון. המועמד שישיג את רוב הקולות בסיבוב השני ייבחר לנשיא. אם גם בסיבוב השני לא נבחר נשיא, יש לערוך בחירות חדשות לאחר הגשת מועמדויות חדשות.
בחירות לנשיאות > השבעה לתפקיד

על פי סעיף 11(6) לחוקה, נשיא הרפובליקה חייב להישבע לתפקיד בפני האספה הלאומית.
יכולות וזכויות

על פי חוק היסוד, "ראש המדינה של הונגריה הוא נשיא הרפובליקה המבטא את אחדות האומה ומפקח על התפקוד הדמוקרטי של מוסדות המדינה". כמו כן, הוא המפקד העליון של כוחות ההגנה ההונגריים, "מייצג את הונגריה", "רשאי להשתתף בישיבות האספה הלאומית ולקחת את זכות הדיבור, וליזום חוקים או משאל עם. הוא קובע את מועד הבחירות, משתתף ב"החלטות הנוגעות למצבי חוק מסוימים" (מצב חירום, מלחמה וכו'), מכנס את האספה הלאומית לאחר הבחירות, יכול לפזר אותה ולבדוק התאמה של חוק על ידי בית המשפט לחוקה.
ראש המדינה "מציע את שמותיהם של ראש הממשלה, נשיא הקוריה (בית המשפט העליון), התובע הציבורי הראשי והממונה על זכויות היסוד", המציע הבלעדי של השופטים ונשיא מועצת התקציב. ב"חתימה נגדית של חבר בממשלה", ראש המדינה ממנה את השרים, נשיא הבנק הלאומי ההונגרי, ראשי גורמים רגולטוריים עצמאיים, פרופסורים ורקטורים באוניברסיטאות, גנרלים ושגרירים. כמו כן, הוא "מעניק עיטורים, תגמולים ותארים". עם זאת, הנשיא יכול לסרב לבצע מינויים אלה "אם התנאים הסטטוטוריים לא יתקיימו או אם יגיע למסקנה מסיבה מבוססת שתהיה הפרעה חמורה לתפקוד הדמוקרטי של מוסדות המדינה".
כמו כן, בהסכמת הממשלה, ראש המדינה "מפעיל את זכות החנינה הפרטנית", "מחליט בענייני ארגון טריטוריה" ו"מקרים הנוגעים לקבלת ושלילת אזרחות".
חסינות והדחה

על פי סעיף 12 לחוק היסוד, "נשיא הרפובליקה אינו בר תביעה", כך שכל ההליכים הפליליים נגד הנשיא יכולים להתקיים רק לאחר תום כהונתו.
עם זאת, סעיף 13(2) לחוקה קובע את הדחת הנשיא. הדבר יכול להתרחש רק אם הנשיא "הפר בכוונה תחילה את חוק היסוד או חוק אחר במילוי תפקידו, או אם ביצע עבירה אחרת". במקרה כזה, בקשת ההדחה צריכה להיות מוצעת על ידי לפחות חמישית מחברי האספה הלאומית.
הליך הגשת כתב האישום מתחיל בהחלטה המתקבלת בהצבעה חשאית ברוב של שני שלישים מהאספה הלאומית. בהמשך, בהליכים המתנהלים בבית המשפט לחוקה, נקבע האם יש להדיח את הנשיא מתפקידו. אם קבע בית המשפט שהנשיא אשם, יודח הנשיא מתפקידו.
ירושה > הפסקת המנדט ואי כשירות

על פי סעיף 12(3), תקופת כהונתו של נשיא הרפובליקה מסתיימת:
עם סיום תקופת הכהונה;
במותו של הנשיא בזמן כהונתו;
באי כשירותו ההופך את מילוי תפקידו לבלתי אפשרי במשך יותר מ-90 יום;
אם אינט עומד עוד בתנאים לזכאות;
הכרזה על אי התאמה לחובות;
על ידי התפטרות;
על ידי פיטורים.
על פי סעיף 12(4), על האספה הלאומית להחליט ברוב של שני שלישים מכלל חבריה על אי-יכולתו של נשיא הרפובליקה לממש את אחריותו במשך יותר מ-90 יום.
ירושה > היעדרות (אי כשירות זמנית)

על פי סעיף 14(1), אם נשיא הרפובליקה אינו מסוגל באופן זמני לממש את תפקידיו וסמכויותיו, אלה מופעלים על ידי יושב ראש האספה הלאומית, שאינו יכול להאציל אותם לסגניו ומוחלף זמנית מתפקידו כיו"ר הפרלמנט על ידי אחד מהם עד תום תקופת אי-כשירותו של הנשיא.
לפי סעיף 14 (2), אי-כשירותו הזמנית של נשיא הרפובליקה נקבעת על ידי האספה הלאומית לפי הצעת הנשיא עצמו, הממשלה או חבר באספה הלאומית.
נשיאי הונגריה מאז 1989

| # | דיוקן | שם (לידה–מוות) | כהונה> תחילת כהונה | כהונה> סיום כהונה | כהונה> זמן כהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| — |  | מתיאש שורס (1933–) | 23 באוקטובר 1989 | 2 במאי 1990 | 191 ימים | המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית |
| — |  | ארפאד גנץ (1922–2015) | 2 במאי 1990 | 3 באוגוסט 1990 | 10 שנים ו-95 ימים | איגוד הדמוקרטים החופשיים |
| 1 |  | ארפאד גנץ (1922–2015) | 4 באוגוסט 1990 | 4 באוגוסט 1991 | 10 שנים ו-95 ימים | איגוד הדמוקרטים החופשיים |
| 1 |  | ארפאד גנץ (1922–2015) | 4 באוגוסט 1990 | 4 באוגוסט 2000 | 10 שנים ו-95 ימים | איגוד הדמוקרטים החופשיים |
| 2 |  | פרנץ מאדל (1931–2011) | 4 באוגוסט 2000 | 5 באוגוסט 2005 | 5 שנים | עצמאי |
| 3 |  | לאסלו שויום (1942–2023) | 5 באוגוסט 2005 | 6 באוגוסט 2010 | 5 שנים | עצמאי |
| 4 |  | פאל שמיט (1942–) | 6 באוגוסט 2010 | 2 באפריל 2012 (התפטרות) | שנה ו-182 ימים | פידס |
| 5 |  | יאנוש אדר (1959–) | 10 במאי 2012 | 9 במאי 2017 | 10 שנים | פידס |
| 5 |  | יאנוש אדר (1959–) | 10 במאי 2017 | 9 במאי 2022 | 10 שנים | פידס |
| 6 |  | קטלין נובאק (1977–) | 10 במאי 2022 | 26 בפברואר 2024 (התפטרות) | שנה ו-292 ימים | פידס |
| 7 |  | תמאש סוליוק (1956–) | 5 במרץ 2024 | מכהן | 209 ימים | עצמאי |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  האספה הלאומית של הונגריה, חוקת הרפובליקה של הונגריה, ויקיטקסט. (באנגלית)
↑  סעיף 11(1) לחוקה
↑  סעיף 11 (2) לחוקה
↑  סעיף 11(3) לחוקה
↑  סעיף 11(4) לחוקה
↑  סעיף 13(1) לחוקה
↑  סעיף 13(3) לחוקה
↑  סעיף 13(4) לחוקה
↑  סעיף 13(6) לחוקה
↑  סעיף 14(3) לחוקה
סיפורי ניו יורק

| --- | --- |
כרזת הסרט סיפורי ניו יורק
כרזת הסרט סיפורי ניו יורק
 בימוי:  וודי אלן, פרנסיס פורד קופולה, מרטין סקורסזה 
 הופק בידי:  רוברט גרינהאט 
 תסריט:  מרטין סקורסזה פרנסיס פורד קופולה וודי אלן
 עריכה:  תלמה סקונמייקר סוזן מורס ברי מלכין
 שחקנים ראשיים:  ניק נולטה רוזנה ארקט  הת'ר מקומב טליה שייר  ג'אנקרלו ג'אניני וודי אלן מיה פארו מי קווסטל ג'ולי קאוונר
 מוזיקה:  קרמיין קופולה 
 צילום:  נסטור אלמנדרוס, ויטוריו סטוררו, סוון ניקוויסט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  Buena Vista Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 במרס 1989
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 תקציב:  15,000,000‏$
 הכנסות:  10,700,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   newyorkstories
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורי ניו יורק (באנגלית: New York Stories) הוא אנתולוגיה של שלושה סרטים קצרים אמריקאיים משנת 1989.
הסרטים הם:
שיעורי חיים, תסריט ובימוי - מרטין סקורסזה.
החיים ללא זואי, תסריט ובימוי - פרנסיס פורד קופולה.
רסיסי אדיפוס, תסריט, בימוי ומשחק - וודי אלן.
תקציר העלילה > שיעורי חיים

ליונל דובי (ניק נולטה) הוא צייר מופשט החי בלופט גדול בניו יורק ביחד עם ציירת מתחילה בשם פולט (רוזנה ארקט). הוא מספק לפולט דיור, כלכלה, משכורת ולימוד בתמורה ליחסי מין. ליול הוא מבוגר וגרוש מספר פעמים ופולט היא צעירה ויפה המתקשה לפלס את דרכה בניו יורק.
פולט מרגישה שליונל מעוניין רק בסקס איתה ומחליטה לעזוב אותו. היא יוצאת לתקופה קצרה עם סטנדפיסט צעיר בשם גרגורי סטארק (סטיב בושמי). ליונל מסכים שתישאר אצלו ללא יחסי מין ואומר לה שרק דרכו תוכל להתקדם בניו יורק אך לבסוף היא עוזבת אותו.
את כל המתח הוא מוציא על ציור מופשט גדול בתערוכה שמתקבל בהתלהבות. בתערוכה הוא נפגש בציירת צעירה שמחפשת מקום לגור, להתפרנס וללמוד. הוא מציע לה את דירתו ומעגל חדש נפתח.
תקציר העלילה > החיים ללא זואי

זואי (הת'ר מקומב) היא נערה הגרה במלון מפואר בניו יורק לאחר שהוריה התגרשו. אביה קלאודיו (ג'אנקרלו ג'אניני) הוא חלילן מפורסם המופיע ברחבי העולם ואמה שרלוט (טליה שייר) היא צלמת עיתונות המטיילת בכל העולם. מי שמטפל בה ואחראי עליה במלון הוא מל (אדריאן ברודי). בעת שוד במלון נפרצת הכספת של אביה ונופלת משם מעטפה ובתוכה עגיל ומכתב מהנסיכה סוראיה (קרול בוקה) המעניקה לו את העגיל לאחר שהתרשמה מנגינתו. זואי מאתרת את הנסיכה ומחזירה לה את העגיל ולאחר מכן היא מאחדת את אביה ואמה. לבסוף כולם מתאחדים בקונצרט בו מנגן האב, למרגלות האקרופוליס באתונה.
תקציר העלילה > רסיסי אדיפוס

שלדון מילס (לשעבר מילסטיין) (וודי אלן) הוא עורך דין יהודי רווק בן 50. הוא מנהל זוגיות עם ליסה (מיה פארו), נוצרייה גרושה עם שלושה ילדים למרות התנגדותה החריפה של אמו הקשישה (מיי קווסטל). כל חייו אמו ביקורתית כלפיו.
יום אחד הוא לוקח אל ליסה וילדיה בלווית אמו למופע של קוסם. הקוסם מבקש מהאמא להיכנס לתיבה ואז דוקר את התיבה אולם כשהוא פותח אותה היא ריקה. אמו של שלדון נעלמה. הוא מאשים את הקוסם (ג'ורג' שינדלר) והבמאי (לארי דייוויד) ומאיים עליהם בתביעה וכן הוא שוכר חוקר פרטי.
לאחר היעלמות אמו הוא מתחיל להרגיש משוחרר ושמח והסקס שלו משתפר. הוא מפטר את החוקר ומאושר בחייו.
יום אחד מופיעה האמא בשמי ניו יורק ומתחילה לגעור בו לנוכח כל תושבי העיר הוא נבוך וליסה עוזבת אותו. שלדון מחפש עזרה אצל טרבה, מגרשת שדים ומדברת עם מתים בעזרת סיאנס (ג'ולי קאוונר). הטיפול נכשל ואמו עדיין בשמי העיר אך שלדון מתאהב בה מביא אותה לדירתו ומציג אותה לפני אמו בשמים. זאת מאשרת את החברה החדשה שלו וחוזרת לדירתו בארץ ומתחילה שוב להביך אותו כשהיא מראה לטרבה תמונות מילדותו.
ניקולאי צ'ייקובסקי

ניקולאי צ'ייקובסקי
ניקולאי וסילייויץ' צ'ייקובסקי (ברוסית: Никола́й Васи́льевич Чайко́вский; נולד ב-7 בינואר 1851 לפי הלוח הגרגוריאני או ב-26 בדצמבר לפי הלוח היוליאני, נפטר ב-30 באפריל 1926) היה מהפכן רוסי מראשוני גישת 'ההליכה אל העם' אשר הובילה ליצירת התנועה הנרודניקית.
קורות חיים

נולד בוויטקה, כיום קירוב. למד בבית ספר ציבורי בעיר ואחר כך בסנט פטרבורג. ב-1868 החל את לימודיו באוניברסיטת סנט פטרבורג והשלים תואר בכימיה ב-1872.
מעגל צ'ייקובסקי

במהלך לימודיו התקבצה סביבו קבוצת סטודנטים רדיקליים אשר כונו בהמשך מעגל צ'ייקובסקי על שמו, וכן תחת הכינוי אגודת התעמולה הגדולה. הייתה זו אגודה-ספרותית-תרבותית שדגלה במה שכונה 'ניהליזם' - מחתה על הצביעות והגינונים הנהוגים בקרב האינטליגנציה הרוסית, וביקשה לבסס יחסים ישירים בין בני האדם. בראשיתה עסקה הקבוצה בחינוך-עצמי והתבססה על קריאה משותפת בספרות שנאסרה על ידי הצנזורה הרוסית. עם הזמן שמה לעצמה הקבוצה למטרה להפיץ את תפיסותיה, הן בקרב קבוצות סטודנטים דומות במוסדות נוספים ברחבי האימפריה - ובייחוד בפעילות תעמולה מהפכנית וסוציאליסטית בקרב מעמד הפועלים והאיכרים - במטרה להכין את השטח למהפכה עממית. הקבוצה תבעה מחבריה עמידה ברף מוסרי מחמיר, והתנגדה גם למגמות אלימות שהתפתחו בקרב ציבור הסטודנטים הרדיקליים בהנהגתו של סרגיי ניצ'ייב. יחסם למאבק עבור חירויות פוליטיות היה שלילי, שכן האמינו כי אלו יהוו יתרון בעיקר למעמד הבורגני שהתהווה ברוסיה באותה התקופה, ולא למעמדות הנמוכים. עקרונות הקבוצה גובשו במסגרת מסמך 'התוכנית למעגלי חינוך עצמי ופעולה אקטיבית' (Программа для кружков самообразования и практической деятельности), שנכתבה על ידי צ'ייקובסקי.
בין חברי המעגל המרכזי של צ'ייקובסקי בסנט פטרסבורג נמנו כשישים חברים ביניהם פיוטר קרופוטקין, סרגי סטפנייק-קרבצ'ינסקי(אנ'), דמיטרי קלמנץ, סרגי סיינגוב, ניקולאי צ'רושין, ליאוניד שישנקו ועוד. במעגל המוסקבאי של התנועה היו חברים ניקולאי אלכסנדרוביץ' מורוזוב(אנ'), לב טיחומירוב(אנ'), מיכאיל פרולנקו ואחרים; באודסה: פליקס ולחובסקי(אנ'), אנדרי זלייבוב(אנ'); ובקייב: יעקב סטפנוביץ' ופאבל אקסלרוד. סך הכל היו חברים בתנועה כמאה פעילים מרכזיים.
תחת התנאים הפוליטיים ששררו ברוסיה של שנות ה-70 במאה ה-19 אף גוף או אגודה לא יכולו לפעול באופן חופשי או גלוי שלא תחת אישור הממשל. מאמצים רבים הושקעו בדיכוי תנועת הנרודניקים וצ'ייקובסקי נעצר פעמיים. בתנאים הללו התקשו הנרודניקים לפעול בדרכם החינוכית והחלה לנקוט בטירור אישי ככלי מהפכני. צ'ייקובסקי לא היה מרוצה משינוי עמדות זה, והצטרף לקבוצה דתית-חברתית שכינו עצמם 'אנשי-אלוה' משום שחבריה ביקשו להדמות בדמותם לאל, אך המשיכו לתמוך באורתודוקסיה הרוסית.
בגלות

ב-1874 עזב צ'ייקובסקי את רוסיה ושנה אחר כך היגר לארצות הברית עם קבוצה קטנה של שותפים ושותפות לעמדותיו החברתיות והדתיות. הם הקימו יישוב שיתופי ליד ויצ'יטה בקנזס ובו ניסו להגשים את רעיונותיהם, אולם ניסיון ההתיישבות כשל לאחר שנתיים, וצ'ייקובסקי וקבוצתו הסיקו מכך כי האנושות עדיין אינה מוכשרת לחיים קומונליים - אותם ראו כחזון העתיד. הם דחו את החיים הקומונליים כחסרי היגיון בלא תחושה מתמדת של הנוכחות האלוהית בקרב כל אחד מחברי הקהילה - ותנאי הכרחי זה לא היה בר השגה. ההתפכחות הייתה קשה במיוחד עבור צ'ייקובסקי, שלא זאת בלבד שחש צורך עז לבנות מחדש את תפיסת עולמו - אלא שהיה עליו גם לפרנס את משפחתו והיה מחוסר אמצעי מחיה. הוא עבד זמן מה כפועל בבית מלאכה לספינות ואחר כך במפעל לסוכר ליד פילדלפיה. בריאותו נתרופפה ולבסוף הוא הצטרף עם משפחתו לקהילה הדתית של השייקרים שבה נשארו כשנה.
ב-1879 שב לאירופה וב-1880 קבע את מקום מושבו באנגליה כשהוא מחדש את חברותו ופעילותו בארגונים המהפכניים הרוסיים הגולים. הוא פגש בלונדון 1881 את פיוטר קרופוטקין, אשר היה בעברו חבר במעגל צ'ייקובסקי, ויחד פעלו לארגונם של פועלים אנגלים. הוא היה חבר בתנועת 'הצלב האדום של הנרודניה ווליה', וארגן אספקה של ספרות ועיתונות מחתרתית שהוברחה אל תוך רוסיה. ב-1905, במהלך המהפכה הרוסית הראשונה ערך ביקור נוסף בארצות הברית ונשא בה הרצאות על התנועה המהפכנית הרוסית, תוך שהוא אוסף תרומות עבור המאבק במשטר הצאר.
סוף ימיו ברוסיה

ב-1907 שב לרוסיה, שם נעצר בעוון קשירת קשר כנגד הממשלה וריצה 11 חודשי מאסר במבצר פטרופבלובסקיה. הוא שוחרר בעירבון של 5,000 רובל שנאספו על ידי ידידיו - בעיקר באנגליה ובארצות הברית. ב-1910 הובא למשפט אך זוכה בשל היעדר ראיות. הוא נשאר ברוסיה וסייע בהקמתם של ארגונים קואופרטיביים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה פעיל ביותר במסגרת הצלב האדום הרוסי בהספקת מזון לאוכלוסייה שבאזורי המלחמה. לאחר מהפכת פברואר 1917 נבחר לחברות בסובייט פטרוגארד שם ניצל את מעמדו על מנת להתנגד לתעמולה הבולשביקית. לאחר מהפכת אוקטובר הבולשביקית נבחר לפרק זמן קצר ביותר לאספה המכוננת ל'ועדה להצלת מולדת המהפכה', ול'ועדת ההגנה של המועצה המכוננת' שם פעל כנגד עמדת הבולשביקים.
ב-1918 היה צ'ייקובסקי ממייסדי 'האיגוד לבנייתה מחדש של רוסיה', איגוד אנטי-בולשביקי של מפלגות השמאל של מוסקבה. הוא נבחר גם למועצת העיר אופה. הוא נשלח לסיביר, אולם בדרכו עבר בעיר הולדתו וויטקה שם הנהיג התקוממות כנגד הבולשביקים ופתח במגעים עם בעלות הברית בארכנגלסק. הוא השתתף בהפיכה שנערכה במקום ב-2 באוגוסט אותה שנה והפך לנשיא המועצה המנהלת של המורדים. לאחר כישלון המהלך שהובל על ידי קציני צבא מלוכנים ניסה להקים 'ממשלה אזורית' בהנהגתו ונשלח בשמה לפריז שם ייצג את האינטרסים של האזור הצפוני בוועידת ורסאי. היה חבר ב'משלחת הפוליטית הרוסית' הגולה בפריז עד התפרקותה בפברואר 1921.
נפטר בלונדון ב-1926.
עם ותיקים אחרים של המהפכה הרוסית - ברשקו-ברשקובסקיה ולזיירב
סטניסלאב שסטאק

סטניסלאב שסטאק (בסלובקית: Stanislav Šesták; נולד ב-16 בדצמבר 1982 בדמיאטה) הוא כדורגלן סלובקי, המשחק כחלוצה של קבוצת הכדורגל פ.ק. פופרד מהליגה הסלובקית השנייה. לזכותו של שסטאק 66 הופעות ו-13 שערים במדי נבחרת סלובקיה.
קריירה

שסטאק החל לשחק כדורגל בקבוצת טאטרן פרשוב. בדצמבר 2001, הוא עבר לשחק בקבוצת סלובן ברטיסלאבה. בברטיסלאבה, הוא שיחק במשך שתי עונות ב-58 משחקי ליגה, בהם כבש 9 שערים. בדצמבר 2003, שסטאק חתם במ.ש.ק. ז'ילינה. את עונת 2005-2006, שסטאק סיים כמלך השערים של הליגה הסלובקית. בשנה שלאחר מכן, הוא זכה יחד עם קבוצתו באליפות סלובקיה, כאשר הוא מסיים הפעם כסגן מלך השערים של הליגה עם 15 כיבושים.
ב-7 ביוני 2007, שסטאק חתם במועדון הגרמני בוכום על חוזה לארבע עונות. כבר במשחקו הראשון בקבוצה, משחק קדם עונה נגד היידוק ספליט הקרואטית, הוא כבש את שערו הראשון עבור מועדונו החדש. בשנת 2010 הושאל לקבוצה הטורקית אנקרהגוצ'ו ובשנת 2011 חתם בקבוצה הטורקית בורסאספור.
בקיץ 2014 חתם בבוכום הגרמנית מהבונדסליגה השנייה. בקיץ 2015 חתם בפרנצווארוש ההונגרית. בתחילת 2017 חזר שסטאק לסלובקיה כאשר חתם בפ.ק. פופרד מהליגה השנייה.
שסטאק היה לשחקן סגל קבוע של הנבחרת הסלובקית. באופן אירוני, משחקו הראשון בנבחרת (לא משחק הבכורה) לאחר שעבר לשחק בבוכום, היה מול נבחרת גרמניה. את שעריו הראשונים בנבחרת כבש ב-13 באוקטובר 2007, במשחק נגד סן מרינו. ב-15 באוקטובר 2008, הוא כבש שני שערים מהירים בדקות הסיום במשחק נגד פולין, והפך את תוצאת המשחק מפיגור 0-1, לניצחון 2-1. לאחר יורו 2016 הודיע שסטאק על פרישתו מהנבחרת.