stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 762

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  6.6 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  בסמת טבעון
 נקודת סיום:  צומת חסידים
 
 קואורדינטות:  32°45′18″N 35°07′02″E﻿ / ﻿32.754928055556°N 35.11729°E﻿ / 32.754928055556; 35.11729
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 762(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 762(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 762(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 762  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 762 הוא כביש אורך אזורי בדרום-מערב הגליל התחתון. הכביש מתחיל בבסמת טבעון ומסתיים בצומת חסידים במפגש עם כביש 70, ליד כפר חסידים. אורכו של הכביש הוא 6.6 קילומטרים.
בעתיד הכביש יתחבר לכביש 6 באמצעות מחלף רכסים.
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 762 מדרום-מזרח לצפון-מערב
| 0 | צומת ללא שם | בסמת טבעון | כביש גישה לנופית |  |
| 0.8 | צומת ללא שם | בסמת טבעון | כביש גישה לקריית טבעון |  |
| 3.8 | מחלף רכסים (בתכנון) | רכסים, איבטין |   כביש 6 |  |
| 5 | צומת ללא שם | אבטין | כביש 7621 |  |
| 5.9 | צומת ללא שם | רכסים | כביש גישה לרכסים |  |
| 6.1 | צומת ללא שם | כפר חסידים | כביש גישה לכפר חסידים |  |
| 6.6 | צומת חסידים | כפר חסידים |   כביש 70 |  |
ראו גם

כבישי ישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ים מקגריווי

ג'יימס אדוארד מקגריווי (באנגלית: James Edward McGreevey; נולד ב-6 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי אמריקאי וחבר המפלגה הדמוקרטית לשעבר, שכיהן כמושל ניו ג'רזי ה-52 משנת 2002 ועד התפטרותו ב-2004 בעקבות חשיפת פרשת אהבים מחוץ-לנישואין עם פקיד שמינה תחתיו כמושל.
בשנים 1990–1992 שירת באספה הכללית של ניו ג'רזי, ולאחר מכן היה ראש עיריית וודברידג' במשך כעשור, בין השנים 1991–2002. במקביל לכהונתו כראש העיר, הוסיף לכהן בסנאט המדינתי מטעם מחוז הבחירה ה-19 בשנים 1994–1998. בבחירות 1997 היה המועמד הדמוקרטי לתפקיד מושל ניו ג'רזי, אך הובס בידי המושלת המכהנת כריסטין טוד וייטמן, מועמדת המפלגה הרפובליקנית. ב-2001 התמודד בשנית על התפקיד, והפעם נבחר ברוב גדול.
בתקופת כהונתו כמושל מינה מקגריווי — שהיה אז נשוי — את מאהבו הסודי, גולן ציפל הישראלי, אל היועץ לביטחון המולדת של המושל חרף היעדר ניסיון או כישורים רלוונטיים מצדו של ציפל. ב-12 באוגוסט 2004, בעקבות איומים בתביעה שעשויה הייתה לתת פומבי לפרשת האהבים, מקגריווי יצא מהארון כהומוסקסואל והודה בקיום הקשר הרומנטי עם ציפל, והודיע באותה נשימה כי יתפטר מתפקידו כמושל החל מ-15 בנובמבר.
בשנת 2006 מקגריווי הוציא לאור ספר זיכרונות בשם "הווידוי", על אודות הפרשה. מאוחר יותר הוא הוסמך לכומר בהכנסייה האפיסקופלית והשלים לימודי תואר שני באלוהות מסמינר לכמרים בניו יורק, אך הכנסייה סירבה להסמיך אותו רשמית לכומר. ביולי 2013 מונה לראש תוכנית התעסוקה וההכשרה של ג'רזי סיטי (JCETP), ומילא תפקיד זה עד שלהי 2019.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מקגרי נולד בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי, בנם של ורוניקה, אחות, וג'ק מקגריווי, מדריך תרגילים ימיים ששירת במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. משפחתו הייתה אירית קתולית, והוא גדל בעיר קרטרט (Carteret) הסמוכה. בעיירה זו הוא למד בבית הספר היסודי סנט. ג'וזף ולאחר מכן בתיכון סנט ג'וזף במאטאצ'ון (Metuchen). סיים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה ותואר שני במשפטים מהמרכז למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. כעבור שנה קיבל תואר שני נוסף בחינוך מאוניברסיטת הרווארד. כמו כן, הוא בוגר תוכנית דיפלומה במשפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון.
טרם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית, היה מקגריווי עוזר תובע ומנהל בכיר בוועדת השחרורים של מדינת ניו ג'רזי. אחרי חייו הפוליטיים, באוניברסיטת קיין שבעיר יוניון בניו ג'רזי לימד מקגריווי אתיקה, משפטים ומנהיגות. בשנים 1990–1992 היה חבר האספה הכללית של ניו ג'רזי, הבית התחתון בבית המחוקקים של המדינה. במקביל החל לכהן כראש העיר וודברידג', החל מ-1 בינואר 1992. בראשית 1993 החל את כהונתו כחבר הסנאט המדינתי כנציג מחוז הבחירה ה-19 במשך תקופת כהונה בת ארבע שנים, כשבמקביל הוא נבחר מחדש לראשות העיר ב-1995 וב-1999.
ביוגרפיה > מושל ניו ג'רזי

מקגריווי התמודד לראשונה על תפקיד מושל ניו ג'רזי בשנת 1997, אך הובס במירוץ צמוד (47% מול 46%) על ידי המושלת הרפובליקנית המכהנת כריסטין טוד וייטמן (אנ'). מורי סברין, מועמד המפלגה הליברטריאנית, קיבל מעט יותר מ-5% מקולות הבוחרים. מקגריווי התמודד שוב אל משרד המושל ב-6 בנובמבר 2001 והפעם גרף 56% מקולות הבוחרים, ונהפך אותו למושל הראשון שזכה במרב קולות הבוחרים מאז ג'יימס פלוריו (אנ') ב-1990.
לאחר שנהושבע לתפקידו כמושל המדינה בראשית 2002, ירש מקגריווי מקודמתו בתפקיד גירעון תקציבי בסך 5 מיליארד דולר אמריקני. במהלך כהונתו העלה מקגריווי את המס על סיגריות והגדיל את מס ההכנסה של המדינה עבור התושבים האמידים. על אף שגדל על ברכי הנצרות הקתולית, מקגריווי תמך בזכות להפיל והצהיר שממשלו לא יתיר אוכריסטיה בשירותי הכנסייה הציבוריים.
בין הישגיו של מקגריווי ניתן למנות את יישום תוכנית מדינתית למחקר בתאי גזע, שדלנות רבה למיסוד מעמד "שותפות מקומית" עבור זוגות חד-מיניים, וחתימה על חוק רשמי בסוגיה בראשית 2004. עם זאת, כהונתו של מקגריווי הייתה רצופת מחלוקות ושערוריות, שכללו תהיות ציבוריות על אודות מיומנויותיהם של האישים אותם מינה לתפקידים, שחיתות שלטונית לכאורה ופרשת סחיטה בה היו מעורבים מגייסי תרומות דמוקרטים ואנשי מפתח במדינה, בהם צ'ארלס קושנר.
ביוגרפיה > מושל ניו ג'רזי > פרשת גולן ציפל

מקגריווי ספג ביקורת על מינויו של גולן ציפל לתפקיד היועץ לביטחון המולדת עבור המושל, משום שהיה חסר ניסיון או כישורים לתפקיד. בנוסף, ציפל לא יכול היה לקבל אישור ביטחוני מהממשלה הפדרלית של ארצות הברית, מכיוון שהיה אזרח ישראלי ולא אמריקאי. מקגריווי פגש אותו בישראל במהלך טיול שערך שם בשנת 2000. ציפל היה אז דובר עיריית ראשון לציון, והשניים נפגשו לראשונה במהלך ביקור שערך מקגריווי בראשון לציון. נוסף על כך, מקגריווי ניהל עמו פרשת אהבים בסתר.
על פי מקגריווי בספר הזיכרונות שלו, "הווידוי", העיתון "The Record" היה כלי התקשורת הראשון שפרסם את הידיעה על מערכת יחסים אינטימית בינו לבין ציפל. מקגריווי העלה את שמו של ציפל לראשונה ב-14 בפברואר 2002, שישה שבועות לאחר תחילת ממשלו, בראיון עם מועצת העריכה של העיתון במשרדיו ואמר: ”לא נחסוך באבטחה. למעשה הבאנו יועץ ביטחוני מצבא ההגנה לישראל, כנראה הטוב ביותר בעולם.”
ריאיון עיתונאי זה עורר חקירה של העיתונות על אודותיו של ציפל. ב-21 בפברואר פרסם העיתון "The Record" פרופיל של ציפל, בו תויג כ"מלח" ו"משורר". במאמר נכתב: "דמוקרטים המקורבים לממשל טוענים כי מקגריווי וציפל התקשרו זה בזה תוך ידידות קרובה ופעמים תכופות נסעו יחד, מה שגרם לאמו של מקגריווי עצמו להתעמת עמו על נטייתו המינית". יתר על כן, ארגוני תקשורת שונים שלחו עיתונאים לישראל על מנת לתהות על קנקנו של ציפל. באוגוסט 2002, לבקשתו של מקגריווי, פרש ציפל מתפקידו כיועץ לביטחון המולדת.
הערות שוליים

↑  FEATURES, באתר קולומביה קולג' טודיי (באנגלית)
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, המושל בספר: הסקס עם גולן ציפל היה חלומי, באתר ynet, 18 בספטמבר 2006
↑  N.J. ex-governor teaches ethics after sex scandal, באתר רויטרס, 19 באפריל 2007 (באנגלית)
↑  ג'ניפר פרסטון, THE 1997 ELECTIONS: THE GOVERNOR; GIULIANI SWEEPS TO SECOND TERM AS MAYOR; WHITMAN HOLDS ON BY A RAZOR-THIN MARGIN, באתר הניו יורק טיימס, 5 בנובמבר 1997 (באנגלית)
↑  איבר פטרסון, [nytimes.com/2004/02/29/nyregion/on-politics-is-mcgreevey-following-in-florio-s-footsteps.html ON POLITICS; Is McGreevey Following In Florio's Footsteps?], באתר הניו יורק טיימס, 9 בפברואר 2004 (באנגלית)
↑  McGreevey Says Republicans Enacted 'Fraudulent' Budget, באתר הניו יורק טיימס, 1 בפברואר 2002 (באנגלית)
↑  N.J. Tax Up in Smoke, באתר Convenience Store News‏, 25 במאי 2002 (באנגלית)
↑  McGreevey Won't Receive Communion, באתר הניו יורק טיימס, 6 במאי 2004 (באנגלית)
↑  McGreevey Signs Bill Creating Stem Cell Research Center, באתר הניו יורק טיימס, 13 במאי 2004 (באנגלית)
↑  לורה מנסנרוס, New Jersey To Recognize Gay Couples, באתר הניו יורק טיימס, 9 בינואר 2004 (באנגלית)
↑  לורה מנסנרוס, McGreevey Bars Contracts for Political Donors, באתר הניו יורק טיימס, 23 בספטמבר 2004 (באנגלית)
↑  קרייג הורוביץ, Jim McGreevey and His Main Man, באתר New York Magazine‏, 10 בספטמבר 2004 (באנגלית)
↑  רונלד סמות'רס, BRIEFINGS: POLITICS; FUND-RAISER ADMITS FRAUD, באתר הניו יורק טיימס, 19 בספטמבר 2004 (באנגלית)
↑  איבר פיטרסון, ON POLITICS; When a Campaign Ledger Becomes a Target List, באתר הניו יורק טיימס, 18 ביולי 2004 (באנגלית)
↑  New Jersey Republicans See Shortsighted Cronyism in McGreevey's Appointments, באתר הניו יורק טיימס, 4 במרץ 2002 (באנגלית)
↑  נוה יוסף ויפעת קונפינו, ציפל, ציפל בנג בנג!, באתר מעריב nrg‏, 8 באוגוסט 2002
↑  אנני קרני, Jim McGreevey 10 years after resigning: 'It's been a messy journey, but I believe this is where I was always meant to be', באתר ניו יורק דיילי ניוז, 9 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  ג'ים מקגריווי, The Making of a Gay American, באתר ניו יורק מגזין, 14 בספטמבר 2006 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810632105005606  GND: 1189767929  ISNI: 0000 0000 4923 3025  LCCN: no2006014677  SNAC: w6t51jg8  VIAF: 46509629   WorldCat (עם VIAF): 46509629
מירב גרובר

| --- | --- |

מירב גרובר בסרט לוויה בצהריים, 2013
 לידה:  9 במרץ 1965 (בת 59)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 עיסוק:  שחקנית
 בן או בת זוג:  גיל פרנק (1998–2001) 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה  פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית בתפקיד המשנה
 פרופיל ב-IMDb
 
מירב גרובר (נולדה ב-9 במרץ 1965) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומחזאית ישראלית.
ביוגרפיה

בין השנים 1989–1992 גרובר למדה משחק במחזור כ"ז של הסטודיו למשחק ניסן נתיב לצד השחקנים אודי בן-משה ומסקי שיברו.
קריירה > בתיאטרון

ב-1992 גילמה את אחותו של הרמטכ"ל בהצגה "אני, יודה ואחותו של הרמטכ"ל" שכתב (עם דניאל לפין) וביים מיכאל גורביץ'. הצגה זו הועלתה בתחילה בסטודיו למשחק ניסן נתיב ואחר כך ב"צוותא".
ב-1994 השתתפה בקבוצת "המנגבים בשרוול" שהעלתה מופעי סטנד-אפ קומדי בבית ציוני אמריקה.
בפסטיבל עכו: ב-1993 גילמה את עדן בהצגה "הימלאיה" מאת יונתן שם אור שביים יקי מחרז. מאת ב-1994 גילמה את ארנדירה וסבתה בהצגה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית" שכתב וביים ראובן קלינסקי על פי סיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס.
בתיאטרון הבימה: ב-2002 גילמה את תמרה שלוש בהצגה "תמרה" מאת לאורה ריבלין שביים חנן שניר.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2003 גילמה את בלאנש בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס שביים אילן רונן. ב-2005 גילמה את קרולה בהצגה "סינית אני מדברת אליך" מאת סביון ליברכט שביים עודד קוטלר. על משחקה בהצגה זו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית משנה.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2004 גילמה את קלייר בהצגה "איזון עדין" מאת אדוארד אלבי שביימה נולה צ'לטון, וגילמה את דורה בהצגה "בעלת הארמון" מאת לאה גולדברג שביים זאב קלאתי.
בשנת 2009 שיחקה לצד שי אביבי בהצגה "תורת היחסים" שכתב וביים אייל דורון ב"צוותא".
ב-2011 החלה לגלם את המורה סיגלית בהצגת היחיד "דרכה של המורה סיגלית" מאת רוברטו אטיידה שביים איציק ג’ולי.
ב-2013 גילמה את הומה בהצגה "הכל אודות אמא" שעיבד סמואל אדמסון (על פי הסרט שכתב וביים פדרו אלמודובר) וביים אבישי מילשטיין בתיאטרון תהל.
בתיאטרון העברי: ב-2015 גילמה את אורה לצד אלי דנקר בהצגה "מחפשים אהבה" שכתבו גדי צדקה (שגם ביים) וריקי אורלב.
ב-2016 שיחקה בהצגה "וינסנט ריבר" שביים יובל כרמי בתיאטרון תהל. ההצגה חודשה ב-2021 בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע.
ב-2017 שיחקה בהצגה "נבגדת", מאת עדי יפת פוקס ובבימויה בתיאטרון הבימה.
מ-2023 משחקת את התפקיד הראשי במחזה "המודעה" מאת נטליה גינצבורג, בבימויו של ד"ר רועי הורוביץ.
בשנת 2023 עלתה בהבימה 4 ההצגה "חותם המוות" העוסקת בדור השני לשואה. אישה מאושפזת לאחר ניסיון אובדני בבית חולים לבריאות הנפש, מגוללת את סיפור המשפחה בהצגה (הצגה בתוך הצגה). גרובר כתבה ומשחקת את התפקיד הראשי בהצגה.
בפסטיבל תיאטרונטו באפריל 2024 שיחקה בהצגת יחיד מאת יואב גינאי בשם "מפי שמירה אימבר" שביים אלון אופיר.
קריירה > בתיאטרון > בתיאטרון הקאמרי

ב-1993 גילמה את שיינדלה בהצגה "שיינדלה" מאת אמנון לוי ורמי דנון שגם ביים. ב-1994 גילמה את פורשיה בהצגה "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. באותה שנה גילמה את אשת ראש המועצה וקריינית בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים עמרי ניצן. ב-1995 גילמה את עמליה בהצגה "קפריסין" מאת יהונתן גפן שביים אלדד זיו. ב-1996 גילמה את חנה צ'רליץ' בהצגה "חפץ" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן. באותה שנה גילמה את תמרה בהצגה "המנצח" מאת רונלד הארווד שביים מיכה לבינסון. ב-1997 גילמה את אם החתן וזונה כתומה בהצגה "רצח" מאת חנוך לוין בבימויו של עמרי ניצן. ב-1998 גילמה את אלמה בהצגה "המורדים" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן. על משחקה בהצגה זו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה.
ב-2000 גילמה את קליטמנסטרה בהצגה "הבכיינים" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן. ב-2001 השתתפה ב"קברט לוין" - מבחר מערכוניו של חנוך לוין שביים ישראל גוריון. ב-2007 החלה לגלם את הזמרת לָלָלָה בהצגה "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה. ב-2008 גילמה את מיקה בהצגה "הגיל הנכון לאהבה" מאת יאיר לפיד שביים רוני פינקוביץ'. ב-2015 החליפה את אורלי זילברשץ בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה.
קריירה > בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1994 גילמה דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "הקומדי סטור". ב-1997 גילמה דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "שערורייה" שכתב אסף הראל וביים מוטי אבירם. ב-1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "דשאים סגולים" שכתבה שירלי רם עמית (על פי סיפור מאת סביון ליברכט) וביימה דינה צבי ריקליס. באותה שנה שיחקה בשתי קלטות הילדים "טמבולינה והפיסטוקים" בתפקיד האחות שפיגלר. ב-1999 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "כן לציפור" שכתבו נוגה אלגום ודונה בן יהודה וביים מרקו כרמל, וב-2001 גילמה חוקרת משטרה בסדרת הטלוויזיה "טירונות". בין השנים 1999–2004 גילמה את שירה לזרוב בסדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים" שביים רני בלייר.
בשנת 2003 השתתפה בסרטו של עמרי לוי "מיס אנטבה". ב-2004 השתתפה בסרט הטלוויזיה "בזמן אמת", אשר שודר בשידור חי טלוויזיוני. ב-2005 גילמה את רחל בסרט הטלוויזיה "המקום" דרמה לטלוויזיה שביימו לינה וסלבה צ'פלין. בין השנים 2005–2008 גילמה את יעל דגן, אשתו של ראובן (אסי דיין), בסדרת הטלוויזיה "בטיפול" שיצר חגי לוי. ב-2006 גילמה את יונה בסרט "נוזהת אל-פואד" (שוטטות הלב) בבימויו של יהודה ג'אד נאמן. בין השנים 2006–2009 גילמה את טובה גמזו בסדרת הטלוויזיה "האלופה" שביים שי קפון.
ב-2011 גילמה את שרת הביטחון בסדרת הטלוויזיה "מבצע קיפוד" שביים יוסי קרן; ובאותה שנה גילמה את מלי שושן בסדרת הטלוויזיה "החולמים". בין השנים 2012–2014 גילמה במשך 3 עונות את לאה אלחריזי בסדרת הטלוויזיה "נויורק" שביים אריאל בנבג'י. ב-2013 גילמה את פינקוצ'ה בסדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שביים דני סירקין, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "מלבי אקספרס" שיצר מיקי גבע. באותה שנה שיחקה בסרטים "לוויה בצהריים" בבימויו של אדם סנדרסון ו"שש פעמים" בבימויו של יונתן גורפינקל.
ב-2014 שיחקה בסדרת המתח "בתולות" את עדנה. ב-2015 שיחקה בסדרה "חברות" ובסדרה "ג'וני ואבירי הגליל".
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתור אשתו של איל ההון (מוטי גלעדי).
ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת "לא הכל ורוד" שכתב אליאור אליהו אמסלם. בשנת 2019 שיחקה בסדרה "בת אל הבתולה" בתפקיד ריטה. ב-2020 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "לאבד את אליס". ב-2022 שיחקה בסדרה "ילדים ביער" ששודרה ב-Yes.
ב-2024 גילמה את רחל אדרי בסרט הטלוויזיה "רחל מאופקים" ששודר בכאן 11.
קריירה > דיבוב

ב-1997 דיבבה את גילי בסדרת הטלוויזיה "גאיה גל וגילי". ב-1998 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "דובון חיבוקון". ב-2002 דיבבה את הדובי בסדרת הטלוויזיה לילדים "הצעצועים העזובים". ב-2007 דיבבה את אשת המרפא ב"משפחת סימפסון - הסרט".
קריירה > פרסים

פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה - על משחקה בהצגה "המורדים" בתיאטרון הקאמרי.
פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית בתפקיד המשני בהצגה "סינית אני מדברת אליך" בתיאטרון בית ליסין
חיים אישיים

בשנת 2013 הגישה תביעת פיצויים נגד המנתח הפלסטי ד"ר דב קליין בטענה שהשחית את פניה, גרם לה לנכות קשה, ולקטיעת הקריירה שלה.
גרובר הייתה נשואה לשחקן גיל פרנק, ולה בן אחד ממנו. מתגוררת עם בנה במצפה רמון.
הערות שוליים

↑  מאיה כהן, "מעולם לא חשבתי לכתוב את זה": השחקנית שהפכה את הזוועות שעברה משפחתה למחזה, באתר ישראל היום, 17 באפריל 2023
↑   חגית גינזבורג, "הבן שלי עמד בדלת לפני ההצגה ואמר 'אמא, אל תלכי. חסכתי כסף, אשלם לך'", באתר הארץ, 27 בפברואר 2023
↑  זוהר שחר לוי, מירב גרובר תובעת פיצויים מדב קליין: "השחית את פניי", באתר כלכליסט, 20 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017155794  VIAF: 7520151248007944270004   WorldCat (עם VIAF): 7520151248007944270004 
גרובר בהצגה "נבגדת", 2017
מרסלו

מרסלו ויירה דה סילבה ז'וניור (בפורטוגזית: Marcelo Vieira da Silva Júnior, נולד ב-12 במאי 1988) הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי .
על אף שהוא מתופקד לרוב כמגן שמאלי מרסלו ידוע ביכולותיו הטכניות והוא מרבה לתקוף, ולעיתים מתופקד כקשר שמאלי. פרשנים רבים ושחקנים בולטים בעמדה זו כפאולו מלדיני ורוברטו קרלוס מצביעים עליו כשחקן הטוב בעולם בעמדתו.
הוא החל את הקריירה בפלומיננזה ובגיל 18 עבר לריאל מדריד, בה שיחק מעל ל-15 שנים. מ-2021 שימש כקפטן הקבוצה, ולעיתים אף שימש כקפטן נבחרת ברזיל, בפברואר 2025 הודיע על פרישה.
קריירת מועדונים > פלומיננסה

מרסלו נולד וגדל בפאבלה בריו דה ז'ניירו במשפחה ענייה, שיחק בעיקר קטרגל. בגיל 13 החל להתאמן בקבוצת הילדים של פלומיננסה. מחוסר אמצעים להוריו לא היה את הסכום המועט לשלם עבור אימוניו אך סבו פדרו, שהיה אחת הדמויות המרכזיות בחייו שילם עבורו את הסכום והוא המשיך באימונים. בהמשך שמו לב במועדון הברזילאי ליכולתיו הטכניות הגבוהות והפסיקו לדרוש תשלום, הוא ערך את הופעתו הראשונה בבוגרים כבר בגיל 17. הוא החל להתפרסם בברזיל והיו שכינו אותו "רוברטו קרלוס הבא" וריאל מדריד רכשה אותו בשמונה מיליון דולר.
קריירת מועדונים > ריאל מדריד

מרסלו הגיע לריאל מדריד במהלך חלון ההעברות של ינואר 2007 ויועד לרשת את רוברטו קרלוס בצד השמאלי-אחורי של המגרש. מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בינואר 2007 כשנכנס למשחק נגד דפורטיבו לה קורוניה, משחק בו ניצחה ריאל 0–2. ב-14 באפריל 2007, שיחק מרסלו בהרכב הפותח מול ראסינג סאנטנדר. בעונת 2007/2008 פתח מרסלו כמעט בכל משחקי הליגה תחת המאמן החדש ברנד שוסטר. היכולת שלו, המהירות שלו ברחבי המגרש, ההתקפה וההגנה אפשרה לו להפוך לשחקן מרכזי בריאל מדריד. לאחר רצף של הופעות כושלות בשנת 2009, מרסלו מצא את עצמו בספסל במשך רוב העונה ואילו תחת המאמן החדש חואנדה ראמוס פעל בעיקר כממלא מקומו של גבריאל היינצה. ראמוס הציב את מרסלו כחלוץ יותר מפעם אחת, וראה שהבריזלאי מותאם טוב לתפקידו החדש. מרסלו הבקיע את שערו הראשון לאחר שהחלוץ גונסאלו היגוואין מסר לו מסירת עקב ומרסלו החליק את הכדור לשער בניצחון 0–4 של ריאל מול ספורטינג חיחון. לאחר המשחק, המאמן ראמוס הכריז שעתידו של מרסלו יהיה בתפקיד החלוץ, אבל הוא יחזור להגנה בעת הצורך. מרסלו הבקיע את שערו השני בריאל מדריד במהלך הניצחון על אלמריה. את שערו השלישי הבקיע מרסלו בניצחון 0–1 על רקראטיבו ולבה בתאריך 18 באפריל 2009 ומרסלו היה המבקיע היחידי במשחק. תחת המאמן החדש מנואל פלגריני שיחק מרסלו לאורך הצד השמאלי בתפקידים ההתקפיים וההגנתיים. הוא המשיך לשחק בתפקיד כנף שמאלי וגם היה במקום הראשון ברשימת מבשלי הליגה הספרדית בעונת 2009/2010. מרסלו הודה במסיבת עיתונאים ב-2009, "אני מרגיש עכשיו טוב יותר כשאני משחק כחלוץ". ביצועיו המוצלחים בריאל גרמו להארכת החוזה שלו ב-5 בפברואר 2010 עד לשנת 2015. תחת המאמן החדש לשנת 2010/2011 ז'וזה מוריניו, שיחק מרסלו שוב בתפקיד השמאלי-אחורי. הוא פתח את כל משחקי הליגה בהרכב של ריאל, והחזיר למאמן את הביטחון עם משחק טוב בהגנה ובהתקפה. ב-25 בנובמבר 2010, מרסלו הופיע ברשימת 55 השחקנים המצטיינים של פיפ"א.
בגמר ליגת האלופות 2014 כבש מרסלו שער בהארכה, בניצחון קבוצתו ריאל מדריד על אתלטיקו מדריד 1–4.
ביולי 2021 מונה לקפטן ריאל מדריד אחרי עזיבת הקפטן הקודם סרחיו ראמוס לפריז סן-ז׳רמן.
בסוף עונת 2021/22 עזב מרסלו את ריאל מדריד לאחר זכייה בליגת האלופות ובאליפות ספרד ובסופר קאפ הספרדי, כשהוא שיאן התארים של המועדון.
קריירה בינלאומית

מרסלו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל בנבחרות הנוער. בשנת 2005 זומן לאליפות העולם בכדורגל עד גיל 17 ובשנת 2007 זומן לאליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. את שער הבכורה שלו הבקיע מרסלו נגד ויילס. מרסלו הפך לאחד מהבחירות המועדפות של מאמן נבחרת ברזיל דונגה. מרסלו זומן לנבחרת האולימפית של ברזיל בשנת 2008 וזכה במדליית ארד. במאי 2010 הוא נרשם כאחד משבעת השחקנים שישמשו גיבוי עבור ברזיל במונדיאל 2010. אף על פי שלא התקבל אצל מאמן ברזיל לשעבר דונגה, הוא זומן לסגל על ידי מאמנה החדש של נבחרת ברזיל מאנו מנזס במשחק ידידות מול ארצות הברית ב-10 באוגוסט 2010.
מרסלו זומן גם לסגל נבחרת ברזיל במונדיאל 2014, בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. מרסלו זומן גם למונדיאל 2018 בו הגיעה הנבחרת לרבע גמר והפסידה לנבחרת בלגיה. מרסלו לא זומן לסגל הנבחרת במשחקי קופה אמריקה 2019.
חיים אישיים

ב-2008 התחתן מרסלו עם קלריס אלבס. בספטמבר 2009 נולד לזוג בן. בספטמבר 2015 נולד בנם השני.
סטטיסטיקות קריירה > סטטיסטיקות מועדונים

נכון ל-9 ביוני 2021
| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פלומיננסה | 2005 | 12 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | 2 |
| פלומיננסה | 2006 | 18 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 18 | 4 |
| סך הכול | סך הכול | 30 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 30 | 6 |
| ריאל מדריד | 2007/2006 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 0 |
| ריאל מדריד | 2007/2008 | 24 | 0 | 2 | 0 | 6 | 0 | 32 | 0 |
| ריאל מדריד | 2008/2009 | 27 | 4 | 2 | 0 | 5 | 0 | 34 | 4 |
| ריאל מדריד | 2009/2010 | 35 | 4 | 2 | 0 | 6 | 0 | 43 | 4 |
| ריאל מדריד | 2010/2011 | 32 | 3 | 6 | 0 | 12 | 2 | 50 | 5 |
| ריאל מדריד | 2011/2012 | 32 | 3 | 5 | 0 | 7 | 0 | 44 | 3 |
| ריאל מדריד | 2012/2013 | 14 | 0 | 3 | 0 | 2 | 1 | 19 | 1 |
| ריאל מדריד | 2013/2014 | 28 | 1 | 4 | 0 | 7 | 1 | 39 | 2 |
| ריאל מדריד | 2014/2015 | 34 | 2 | 5 | 1 | 14 | 1 | 53 | 4 |
| ריאל מדריד | 2015/2016 | 30 | 2 | 0 | 0 | 11 | 0 | 41 | 2 |
| ריאל מדריד | 2016/2017 | 30 | 2 | 3 | 1 | 11 | 0 | 47 | 3 |
| ריאל מדריד | 2017/2018 | 28 | 2 | 0 | 0 | 11 | 3 | 44 | 5 |
| ריאל מדריד | 2018/2019 | 23 | 2 | 4 | 0 | 4 | 1 | 34 | 3 |
| ריאל מדריד | 2019/2020 | 15 | 1 | 3 | 1 | 4 | 0 | 23 | 2 |
| ריאל מדריד | 2020/2021 | 16 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 19 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 404 | 32 | 34 | 3 | 99 | 9 | 558 | 44 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת ברזיל

| ברזיל> שנה | ברזיל> הופעות | ברזיל> שערים |
| --- | --- | --- |
2006: 1
| 2007 | 1 | 0 |
| 2008 | 2 | 0 |
| 2009 | 2 | 0 |
2010: 0
| 2011 | 2 | 1 |
| 2012 | 8 | 2 |
| 2013 | 12 | 0 |
| 2014 | 9 | 0 |
| 2015 | 5 | 0 |
| 2016 | 3 | 0 |
| 2017 | 5 | 2 |
| 2018 | 8 | 0 |
| סך הכול | 58 | 6 |
תארים

אליפות ספרד (6): 2006/2007, 2007/2008, 2011/2012, 2016/2017, 2019/2020, 2021/2022
גביע המלך הספרדי (2): 2010/2011, 2013/2014
הסופר קאפ הספרדי (5): 2008, 2012, 2017, 2020, 2021/2022
ליגת האלופות (5): 2013/2014, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2021/2022
הסופר קאפ האירופי (3): 2014, 2016, 2017
גביע העולם למועדונים (4): 2014, 2016, 2017, 2018
גביע ריו: 2005
אליפות ריו דה ז'ניירו: 2023
גביע ליברטדורס: 2023
מדליית ארד אולימפית: 2008
מדליית כסף אולימפית: 2012
גביע הקונפדרציות: 2013
גביע העולם בכדורגל עד גיל 17 סגנות: 2005
נבחרת השנה של אופ"א: 2011, 2017, 2018
FIFPRO World 11‏: 2012, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019
נבחרת הטורניר של גביע העולם: 2014, 2018
הרכב השנה בלה ליגה: 2015/2016
נבחרת העונה של ליגת האלופות: 2010/2011, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
קבוצת השנה העולמית מטעם IFFHS:‏ 2017, 2018
כביש 754

| --- | --- |
סימול הכביש
סימול הכביש
 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  8.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  נצרת, נוף הגליל
 נקודת התחלה:  מחלף בית רימון
 נקודת סיום:  צומת רחוב הגליל, נצרת
 
 קואורדינטות:  32°42′55″N 35°18′53″E﻿ / ﻿32.7153°N 35.3147°E﻿ / 32.7153; 35.3147
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 754(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 754(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 754(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 754  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 754 - הוא כביש אורך אזורי בצפון ישראל המחבר את כביש 77 והגליל התחתון אל נצרת.
מבנה הכביש

הכביש שאורכו 8.5 קילומטרים הוא כביש בעל נתיב אחד לכל כיוון לכל אורכו אשר מתחיל מצומת בית רימון על כביש 77 מצפון, עולה לכיון דרום דרך כפר כנא כאשר הוא משמש ככביש הראשי של הכפר, ממשיך בכיון דרום-מערב עד לצומת הכניסה למשהד ופונה לכיון דרום עד לצומת הכניסה לריינה כאשר לאחר הצומת הכביש חוזר ופונה לכיון דרום- מערב ומשמש כציר הראשי של ריינה עד לסיומו ברחוב הגליל בנצרת.
הכביש בעיקר במקטע צומת בית רימון - צומת הכבישים 79/6400 עמוס מאוד ויוצר עומסי תנועה כבדים המשפעים על האזור ועל הכניסה ליישובים הסמוכים אליו, על פי תוכניות אמור הכביש להיות מורחב לכביש דו נתיבי בקטע בין כפר כנא לצומת הכבישים 6400/79, בנוסף צפוי להיבנות כביש עוקף כפר כנא ממזרח שיקרא "כביש 6500".
צמתים ומחלפים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 754 מצפון לדרום
| 0 | מחלף בית רימון | כפר כנא |   כביש 77 |  |
| 3.9 | צומת שביל ישראל- משהד צפון | משהד | רחוב שביל ישראל, כניסה למשהד |  |
| 4.9 | צומת ללא שם (לעיתים צומת משהד) | ריינה, נוף הגליל |   כביש 79   כביש 6400 |  |
| 8.4 | צומת נצרת צפון | נצרת, נוף הגליל |   כביש 75 |  |
| 8.5 | צומת רחוב הגליל/כביש 700 | נצרת |   כביש 700 |  |