stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירון אברהם
הערות שוליים

↑   ערוץ הכנסת - פרלושה חוזרת עם הכנסת לאושוויץ, קדימון הסרט  באתר יוטיוב
↑  נועה פרייס‏, מ-99 ל-22: ירון אברהם עובר מערוץ הכנסת לחדשות 2, באתר וואלה, 28 במרץ 2016
↑  ירון אברהם בריאיון מיוחד בערבית עם העיתונאית העיראקית שמסקרת את המלחמה - מתוך ישראל, באתר X (לשעבר טוויטר)
↑  ערוץ הכנסת - יצחק תשובה בהקלטות בלעדיות לערוץ הכנסת מתוך כנס סגור, 18 באוקטובר 2015
↑  ירון אברהם, ‏קללות ואיומים בהוסטל בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 6 ביוני 2017
↑  ירון אברהם, ‏מתיחות בדרום: ההתנגחויות בקבינט, באתר ‏מאקו‏, 15 ביולי 2018
↑  חשיפה: מסמך הביקורים המלא של חברי כנסת אצל מחבלים בכלא, באתר ‏מאקו‏, 6 באוגוסט 2019
↑  איש סודו של נתניהו לבן גביר: "ביבי היה שמח שאתה תעבור ובנט לא", באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2020
↑  אחרי חשיפת החדשות: קצין המשטרה שהציע דיל לחרדים זומן לבירור, באתר ‏מאקו‏, 8 באוקטובר 2020
↑  ירון אברהם מתנצל בפני מיכאלי: "הייתי גונז את הפרסום", באתר אייס, 21 באוגוסט 2021
↑  בן כספית, ‏אהרן ברק תיווך: כך יזם נתניהו את הסדר הטיעון | בן כספית, באתר מעריב אונליין, 16 בינואר 2022
↑   ינאי יחיאל, "אמרו לי באוזנייה: אנחנו מעלים תמונה של טנדר בשדרות עם קלצ'ניקובים, דבר", באתר הארץ, 30 במאי 2024
בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 בית ספר לעיצוב
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־54 שנים)
 קמפוס:  המושבה הגרמנית
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  פרופ' לאה פרץ
 מיקום
 מיקום:  הגנים 21, המושבה הגרמנית
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°49′17″N 34°59′24″E﻿ / ﻿32.8213°N 34.99°E﻿ / 32.8213; 34.99
 www.design.haifa.ac.il
  (למפת חיפה מוגדלת) בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה(למפת חיפה רגילה) בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה
 
בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת חיפה הוא בית הספר ללימודי מקצועות העיצוב והאדריכלות באוניברסיטת חיפה שנוצר בעקבות איחוד בין המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה על שם נרי בלומפילד לאוניברסיטת חיפה. עד לאיחוד, שימש המרכז האקדמי כמכללה אקדמית להכשרת מעצבים, ששילבה את מקצוע החינוך.
בית הספר לעיצוב שוכן בקמפוס המושבה במושבה הגרמנית שבחיפה.
היסטוריה

המוסד הוקם בשנת 1971 על ידי ארגון ויצו העולמי, כמוסד שנועד לקדם את החינוך המקצועי בארץ. במשך השנים חלק המרכז האקדמי את מבניו עם תיכון "ויצו לאמנות", ובשנת 2002 עבר המרכז האקדמי למשכנו החדש והמודרני במושבה הגרמנית. משנה זו ועד 2018 כיהן כנשיא המרכז האקדמי פרופ' דוד אלכסנדר. משנת 2018 עד שנת 2023 כיהן כנשיא פרופ' שמעון עמר.
בנובמבר 2016, אוניברסיטת חיפה והמרכז האקדמי ויצו חתמו על מזכר הבנות להפיכת המכללה ליחידה אקדמית של האוניברסיטה. ביוני 2022 אישרה המועצה להשכלה גבוהה את האיחוד,
שבשלב הראשון ישתלב ויצו כבית הספר לעיצוב של האוניברסיטה, ובשלב הבא כפקולטה לעיצוב ואמנות לצד שאר הפקולטות באוניברסיטה. החל מיולי 2024, מכהנת כראש בית הספר לעיצוב של האוניברסיטה פרופ' לאה פרץ.
תוכנית הלימודים

בבית הספר לעיצוב פועלים ארבעה חוגים לתואר ראשון במקצועות העיצוב:
ארכיטקטורה – לבוגרי החוג מוענק תואר ראשון B.Arch בארכיטקטורה
עיצוב תקשורת חזותית – מעניקה לבוגריה תואר ראשון .B.Des בעיצוב תקשורת חזותית
צילום – לבוגרים מוענק תואר ראשון B.F.A בצילום (התמחות בקולנוע)
עיצוב אופנה – לימודים לתואר ראשון B.Des בעיצוב אופנה
ותואר שני בעיצוב סביבות למידה – לבוגרי התוכנית מוענק תואר שני M.Des בעיצוב סביבות למידה.
בניין בית הספר

במקום בו שוכן בית הספר ולפניו המרכז האקדמי היה מבנה ששימש כמרכז נוער. המקום ניתן למרכז האקדמי על ידי עיריית חיפה לשם הפיכתו למשכנו החדש. לאחר תחרות בין מרצי המחלקה לאדריכלות, זכו האדריכלים יורם פופר ואלי הירש, בשיתוף לוסיאנו סנטנדראו, לתכנן את המבנה. המבנה הוא חלק ממכלול הכולל כיכר המקשרת בין הרחוב הראשי של המושבה הגרמנית לבין המרכז האקדמי. בשנת 2007 זכו האדריכלים המתכננים בפרס אות העיצוב על מבנה המרכז האקדמי.
קומת הכניסה של המבנה משמשת כגלריה לתערוכות מתחלפות של בוגרי המוסד ואמנים נוספים.
הערות שוליים

↑   ליאור דטל, מכללת ויצו לעיצוב תאוחד עם אוניברסיטת חיפה, באתר TheMarker‏, 22 בנובמבר 2016
↑  שושן מנולה, המועצה להשכלה גבוהה החליטה: המרכז האקדמי ויצו יאוחד עם אוניברסיטת חיפה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 14 ביוני 2022
↑   התרחבות מהירה: סדרת מינויים בבית הספר האוניברסיטאי הראשון לעיצוב, באתר וואלה, 23 במאי 2024
↑  שמות הזוכים באות העיצוב 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265450905171  LCCN: no2008149300   WorldCat (עם LCCN): no2008-149300
בוורלי סילס

| --- | --- |

בוורלי סילס ב-1956, צילום של קרל ון וכטן
 לידה:  25 במאי 1929 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  2 ביולי 2007 (בגיל 78) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 מקום לימודים:  תיכון ארסמוס הול, בית ספר המקצועי לילדים 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן קולורטורה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  EMI, ABC רקורדס, Angel 
 פרסים והוקרה:  Hasty Pudding Woman of the Year (1978)  היכל התהילה הלאומי לנשים (1998)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  אביר מסדר האמנויות והספרות  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס  מדליית החירות הנשיאותית  פרס מרכז קנדי  המדליה הלאומית לאומנויות 
 www.beverlysillsonline.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בוורלי סילס (באנגלית: Beverly Sills‏; 25 במאי 1929 - 2 ביולי 2007) הייתה זמרת אופרה יהודייה אמריקאית, מהנודעות ביותר בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-20. היא התפרסמה בהופעותיה בתפקידי סופרן קולורטורה באופרות ברחבי העולם ובהקלטות. אחרי שפרשה מן השירה ב-1980, התמנתה למנהלת הכללית של האופרה של ניו יורק. ב-1994 הייתה ליושבת ראש של מרכז לינקולן, ולאחר מכן, ב-2002, של מטרופוליטן אופרה, עד פרישתה בשנת 2005. סילס נעזרה בתהילתה לקידום פעילותה ההתנדבותית למניעה וטיפול במומים מולדים.
חייה > ילדות ולימודים

בוורלי סילס נולדה בשם בל מרים סילברמן בברוקלין, ניו יורק לאם מוזיקאית ואב סוכן ביטוח. הוריה היו מהגרים יהודים מאודסה, אוקראינה ומבוקרשט, רומניה. היא גדלה בברוקלין, שם נודעה כ"באבלס" סילברמן. בילדותה דיברה יידיש, רוסית, רומנית, צרפתית ואנגלית. נוסף ללימודיה בתיכון בברוקלין, למדה בבית ספר לילדים אמנים מנהטן, אך אביה הוציא אותה מבית הספר במנהטן כדי שתוכל להתרכז בלימודיה בתיכון.
חייה > ראשית הקריירה

בגיל שלוש, זכתה סילס במקום הראשון בתחרות "התינוקת היפה", שבה שרה את "כלולות ג'ק וג'יל". מגיל ארבע הופיעה באופן מקצועי בתוכנית הרדיו של בוקר שבת, "בית הקשת בשמים", בשם "באבלס" סילברמן. בגיל שבע התחילה לקבל שיעורי שירה אצל אסטל ליבלינג וכעבור שנה שרה בסרט הקצר "הדוד סול פותר בעיות" שצולם בשנת 1937 ויצא להקרנה בשנת 1938. בשלב זה החלה להופיע בשם הבמה שסיגלה לה, בוורלי סילס. ליבלינג עודדה אותה לגשת למבחן קול לתוכנית החובבים של רדיו CBS וב-26 באוקטובר 1939, בגיל 10, הגיעה למקום הראשון בתוכנית השבועית הזאת והתבקשה להופיע בתוכנית בידור שבועית לכל המשפחה. הופעתה הראשונה הייתה ב-19 בנובמבר 1939, יום השנה השבעה-עשר לתוכנית, ומאז ואילך הופיעה בה לעיתים קרובות.
ב-1946 הופיעה סילס לראשונה על הבימה לפני קהל, עם להקה נודדת של גילברט וסאליבן בהפקתו של ג'ייקוב ג'. שוברט, שהופיעה בשתים-עשרה ערים בארצות הברית ובקנדה בשבע אופרות שונות של גילברט וסאליבן. באוטוביוגרפיה שלה משנת 1987 אומרת סילס, שמסע ההופעות הזה עזר לה לפתח את העיתוי הקומי, שהיה תוך זמן קצר לסימן ההיכר שלה: "שיחקתי את התפקיד הראשי ב"Patience" וממש אהבתי את הדמות, מפני שפיישנס היא נערה משעשעת ותמהונית... שיחקתי אותה כבלונדית מטומטמת מהרגע הראשון עד האחרון וממש נהניתי מהתפקיד... פיישנס שלי נעשתה מגושמת יותר ויותר עם כל הצגה ונראה לי שהקהל אהב אותה... גיליתי שיש לי כישרון להומור סלאפסטיק והיה נחמד להביא אותו לביטוי על הבמה." סילס המשיכה לשיר באופרה הקלה עוד שנים אחדות.
ב-9 ביולי 1946 השתתפה סילס בתחרות רדיו לאיתור כישרונות צעירים של ארתור גודפרי. היא שרה בשם בדוי, ויקי לין, משום שהייתה קשורה עדיין בחוזה לג'. ג'. שוברט, שלא רצה לאפשר לגודפרי להגיד, שהוא זה שגילה את "בברלי סילס", במקרה שתזכה בתחרות (היא לא זכתה). סילס שרה את "חיי צוענים" מתוך "מגדת העתידות" של ויקטור הרברט.
ב-1946 הופיעה לראשונה על בימת האופרה בתפקיד הצועניה הספרדית פראסקיטה בכרמן של ביזה, עם האופרה העירונית של פילדלפיה. היא סיירה בצפון אמריקה עם להקת האופרה של צ'ארלס וגנר, שם שרה ב-1951 ויולטה בלה טרוויאטה ובסתיו 1952 את מיכאלה ב"כרמן". ב-15 בספטמבר 1953 הופיעה לראשונה באופרה של סן פרנסיסקו בתפקיד הלנה מטרויה ב"מפיסטופלה" של אריגו בויטו ובאותה עונה שרה גם את אלווירה בדון ג'ובאני. ב-29 באוקטובר 1955 הופיעה בפעם הראשונה עם האופרה של ניו יורק בתפקיד רוזלינד ב"העטלף" של יוהאן שטראוס הבן, ביצוע שזכה לשבחי הביקורת. ב-1956 הופיעה לפני קהל של 13,000 צופים באצטדיון לואיסון, עם מנצח האופרה הנודע אלפרדו אנטוניני, באריה מתוך "הפוריטנים" של בליני. לעליית המוניטין שלה תרמה הופעתה בתפקיד הראשי שלThe Ballad of Baby Doe מאת דאגלס סטיוארט מור בשנת 1958.
ב-17 בנובמבר 1956 נישאה סילס לעיתונאי מקליבלנד, אוהיו ועברה לחיות שם. מנישואים אלה נולדו לזוג שני ילדים פגועים - בת חרשת ובן בעל פיגור שכלי קשה. סילס הגבילה את הופעותיה כדי לטפל בילדים.
ב-1960 עברה סילס עם משפחתה למילטון, מסאצ'וסטס, סמוך לבוסטון. ב-1962 שרה בתפקיד הראשי ב"מאנון" של מאסנה עם להקת האופרה של בוסטון, הראשון בתפקידים רבים לבמאית האופרה שרה קלדוול. מאנון הייתה לאחד מתפקידיה העיקריים של סילס במשך רוב קריירת השירה שלו. בינואר 1964 שרה בפעם הראשונה את מלכת הלילה בחליל הקסם של מוצרט בהפקה של קלדוול. על אף השבחים שקצרה על טכניקת הקולורטורה שלה ועל שירתה בתפקיד, לא נטתה חיבה לתפקיד מלכת הלילה.
לדבריה, קרה לא פעם, שהעבירה את הזמן בין שתי האריות לפינאלה בהכנת כרטיסי ברכה לחג למשלוח.
שנים אחרונות ומוות

ב-1978 הודיעה סילס על פרישתה המתוכננת ל-27 באוקטובר 1980, בהצגת פרידה חגיגית באופרה של ניו יורק. באביב 1979 החלה לעבוד כמנהלת-שותפה של להקת האופרה של ניו יורק ובסתיו של אותה שנה הייתה למנהלת הכללית היחידה שלה, משרה שבה החזיקה עד 1989, אם כי במועצת המנהלים של האופרה נשארה עד 1991. בתקופת כהונתה כמנהלת כללית עזרה סילס לקדם את להקת האופרה, שנאבקה עד אז על קיומה הפיננסי, למפעל איתן ורווחי. היא גם הקדישה את זמנה לקידום האמנויות ולמפעלי התרמה כמו "מצעד הפרוטות" למען נפגעי פוליו. היא הייתה מבוקשת כדוברת בנושאים שונים בקמפוסים של אוניברסיטאות ובמגביות לגיוס תרומות.
מ-1994 עד 2002 כיהנה סילס כיושבת הראש של לינקולן סנטר. באוקטובר 2002 הסכימה לקבל על עצמה את תפקיד יושבת הראש של המטרופוליטן אופרה, שבמועצת המנהלים שלה ישבה כחברה מאז 1991. היא פרשה מתפקיד יושבת הראש ב-2005, מסיבות משפחתיות אך השהתה את עזיבתה עד שפיטר גלב, לשעבר ראש חברת קלאסיקל רקורדס של סוני, החליף את ג'וזף וולפה כמנהל כללי באוגוסט 2006.
פיטר גרינאף, בעלה של בוורלי סילס, הלך לעולמו ב-6 בספטמבר 2006, בגיל 89. לו נשאר בחיים עד 17 בנובמבר 2006, היו חוגגים את יום השנה ה-50 לנישואיהם.
בוורלי סילס נפטרה ב-2 ביולי 2007, בת 78, מסרטן ריאות.
פרסים ואותות כבוד

סילס קיבלה שפע של פרסים ואותות כבוד, משנות ה-70' עד שנותיה האחרונות. להלן רשימת הפרסים העיקריים, לפי סוגיהם:
מועמדויות לפרסי גראמי:
מועמדויות לפרסי אמי:
תוארי דוקטור לשם כבוד במוזיקה:
פרסים אחרים הקשורים למוזיקה:
פרסים על פעילויות צדקה ופעילות הומניטרית:
הקלטות ושידורים

במהלך הקריירה האופראית שלה הקליטה סילס שמונה-עשרה אופרות באורך מלא: "הבאלאדה של ביבי דו" (1959), "יוליוס קיסר" (1967), "רוברטו דוורו" (1969), "לוצ'יה דה לאמרמור" (1970), "מנון" (1970), ("לה טרוויאטה" (1971), "מריה סטוארדה" (1971), "סיפורי הופמן" (1972), "אנה בולנה" (1972), "הפוריטנים" (1973), "נורמה" (1973), "המצור על קורינת" (1974), "הספר מסביליה" (1974-75), "בני קפולט ובני מונטגיו" (1975), "תאיס" (1976), "לואיז" (1977), "דון פסקואלה" (1978) ו"ריגולטו" (1978).
סילס הקליטה גם 9 אלבומי רסיטל סולו של אריות ושירים, ושרה את תפקיד הסופרן סולו בהקלטה של הסימפוניה השנייה של מאהלר.
היא כיכבה בשמונה הפקות אופרה ששודרו בטלוויזיה ברשת PBS ובעוד הפקות אחדות ברשתות טלוויזיה ציבורית אחרות. כן השתתפה בשידורי טלוויזיה מיוחדים, "ביקור במטרופוליטן עם דני קיי" ב-1975, "סילס וברנט במטרופוליטן" עם קרול ברנט ב-1976, ו"פרופיל במוזיקה", שזכתה בפרס כשהוקרנה בארצות הברית ב-1975, אם כי ההקלטה נעשתה באנגליה ב-1971.
כמה מן ההצגות המשודרות הללו הופצו למכירה על קלטות וידאו ו-DVD:
אריאדנה בנאקסוס (גרסה קונצרטנטית, 1969)
"בת הגדוד" (1974)
"רוברטו דוורו" (1975)
"לה טרוויאטה" (1976)
"הספר מסביליה" (1976)
"מנון" (1977)
אחרות שאינן מופצות באופן מסחרי:
"חליל הקסם" (1966)
"תרנגול הזהב" (1971)
"האלמנה העליזה" 01977)
"טורקי באיטליה" (1978)
"דון פסקואלה" (1979)
אחרי פרישתה מן השירה ב-1980 ועד 2006, הנחתה סילס רבים מן השידורים החיים של PBS ממרכז לינקולן.
לקריאה/האזנה/צפייה נוספת

Sills, Beverly (1976). Bubbles: A Self-Portrait. New York: Bobbs-Merrill. ISBN 0-446-81520-9. A revised edition was issued in 1981 as Bubbles: An Encore.
Sills, Beverly (with Lawrence Linderman) (1987). Beverly: An Autobiography. New York: Bantam Books.ISBN 0-553-05173-3.
Sills, Beverly (1987). Beverly Sills: On My Own. ISBN 0-553-45743-8. An audio book designated as a companion to Beverly: An Autobiography, with Sills speaking in interview about her life, interspersed with narration and live musical excerpts. There is no direct text from the printed autobiography.
Paolucci, Bridget (1990). Beverly Sills. New York: Chelsea House Publishers. ISBN 1-55546-677-X.
Sargeant, Withrop (1973). Divas. New York: Coward, McCann & Geoghegan. ISBN 0-698-10489-7.
Beverly Sills: Made in America (2006). Deutsche Grammophon B0007999-09. A 90-minute documentary on Sills's singing career with many rare video performance and interview clips.
הערות שוליים

↑  The dates of the first Bowes appearances are incorrect in most printed sources about Sills.
↑  Sills (1987) Beverly: An Autobiography, pp. 29-32
↑  The New York Times, July 9, 1956, pg. 26
↑  Sills (1976) Bubbles: A Self-Portrait, p.98
↑  "www.nytimes.com/2006/09/08/obituaries/08greenough.html?ref=obituaries".
↑  "www.boston.com/ae/music/articles/2007/07/03/beverly_sills_peoples_diva_dies/".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273053905171  PLWABN: 9810656288505606  BNE: XX4579409  BnF: cb13899775t (data)  CiNii: DA06093729  GND: 12335403X  ISNI: 0000 0001 1573 2093  LCCN: n81021938  LNB: 000282680  MusicBrainz: ccdacf81-4116-4555-a676-cd955736ce8b  NKC: pna2005261960  NTA: 108436748  SELIBR: 280355  SNAC: w6057d1m  SUDOC: 115703209  VIAF: 66653031   WorldCat (עם VIAF): 66653031
מלון ורט ירושלים

| --- | --- |

המלון, אוגוסט 2007
 מיקום:  ישראל ירושלים, ישראל
 גובה:  95 מטר
 חדרים:  396
 קומות:  21
 בעלות:  משפחת דיין: האחים איציק ואמיר דיין
 ניהול:  אפריקה ישראל מלונות
 שמות קודמים:  הילטון ירושלים
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1973
 אדריכל:  יעקב רכטר ומשה זרחי
 קואורדינטות:  31°47′5.81″N 35°12′10.79″E﻿ / ﻿31.7849472°N 35.2029972°E﻿ / 31.7849472; 35.2029972
 האתר הרשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) קראון פלזה(למפת ירושלים רגילה) קראון פלזה
 
מלון וֶרט ירושלים הוא בית מלון בירושלים, המבנה השני בגובהו בעיר.
היסטוריה

חוזה לבניית המלון נחתם ב-12 בספטמבר 1968. 
בניית המלון הושלמה בשנת 1974 והמלון נפתח חגיגית ב-31 בדצמבר 1974 ושימש כמלון "הילטון ירושלים". בשנת 1993 עבר המלון לבעלותה ולניהולה של קבוצת אפריקה ישראל, ושמו הוסב ל"קראון פלאזה" - מותג היוקרה של רשת מלונות הולידיי אין הבינלאומית.
בשנת 2017 רשת מלונות אפריקה-ישראל נרכשו על ידי האחים איציק ואמיר דיין.
באפריל 2021 מלונות קראון פלאזה של קבוצת אפריקה ישראל מלונות (AFI HOTELS) מותגו מחדש כמלונות VERT וכעת המלון נקרא VERT ירושלים.
בשנת 2021 הושג הסכם עם משרד הקליטה ומשרד האוצר לפיו חלק מהמבנה יוסב לבית אבות לקשישים שהתגוררו קודם לכן במלון דיפלומט.
המבנה

המגדל תוכנן על ידי האדריכלים יעקב רכטר ומשה זרחי והוא שוכן סמוך לקריית הממשלה בגבעת רם ולבנייני האומה. סימן ההיכר שלו הוא צבעו הלבן ומוטיב של קשת מתועשת המופיע בכל החדרים בכל החזיתות של המגדל.
המבנה, שמתנשא לגובה של 95 מטר ו-21 קומות, היה עד שנת 2010 גורד השחקים הגבוה ביותר בירושלים. הוא עבר למקום השני עם הקמת מגדל 1 של פרויקט הולילנד. עקב מיקומו באחד האזורים הגבוהים ביותר בירושלים, ליד התחנה המרכזית בירושלים הגבוה בכמעט מאה מטר מהעיר העתיקה, הוא מהווה נקודת ציון לירושלים בתצפיות ממרחקים של עשרות קילומטרים. המגדל משמש לעיתים כדוגמה המחזקת את הטענה שבנייה לגובה בירושלים פוגעת בקו הרקיע המיוחד של העיר.
במלון 396 חדרים, שלוש מסעדות, מועדון ספא, בריכה מקורה, ומספר אולמות אירועים.
ראו גם

גורדי שחקים בישראל
הערות שוליים

↑  נחתם חוזה לבניית "הילטון ירושלים", למרחב, 13 בספטמבר 1968
↑  מלון הילטון ירושלים החדש לפני גמר הבנייה, על המשמר, 7 באוגוסט 1974
↑  יוסף וקסמן, הפתיחה החגיגית של "הילטון" בבירה - הערב, מעריב, 31 בדצמבר 1974
↑  מנחם תלמי, השבוע נחנך ונפתח מלון הילטון, מעריב, 3 בינואר 1975
↑  אביב לוי, ‏מי את משפחת דיין, שמהמרת בכמיליארד שקל על מלונאות?, באתר גלובס, 17 ביולי 2017
↑  רשת המלונות של אפריקה-ישראל - אפריקה – ישראל מלונות, באתר Africa Israel Hotels
↑  שלומית צור, פתרון לקשישים במלון דיפלומט: ישוכנו בקראון פלאזה בירושלים, באתר כלכליסט, 9 ביוני 2021
↑  מה הבנין רוצה להיות?, דבר, 12 במאי 1972
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המלון ובניין הכנסת מכיוון עמק המצלבה, אוגוסט 2008
שונות משותפת

בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, השונות המשותפת (באנגלית: Covariance) היא מדד לקשר בין שני משתנים מקריים. השונות המשותפת חיובית כאשר המשתנים נוטים לסטות מהממוצע באותו כיוון (שניהם מעליו או ששניהם מתחתיו כאשר מתרחש מאורע כלשהו), ושלילית כאשר שני המשתנים סוטים בכיוונים מנוגדים זה לזה כשמאורע כלשהו קורה.
אם מנרמלים את השונות המשותפת באמצעות חלוקתה במכפלת סטיות התקן של המשתנים המעורבים, מתקבל מדד הנקרא "מקדם המתאם", שערכו בין 1 ל-1-. אם המקדם קרוב לערכים הקיצוניים, זהו אות לכך שהמשתנים קשורים זה בזה (קשר שעשוי להיות סיבתי, אך אינו בהכרח כזה). אפשר לראות במושג זה הכללה של השונות, משום שהשונות המשותפת של משתנה מקרי עם עצמו, שווה לשונות שלו. השונות המשותפת של משתנים בלתי תלויים שווה לאפס, אך אם השונות המשותפת שווה לאפס, המשתנים אינם בהכרח בלתי תלויים, אלא רק בלתי מתואמים.
הגדרה

נסמן את התוחלות של המשתנים המקריים  X ו- Y על ידי  E[X] ו- E[Y]. השונות המשותפת של השניים מוגדרת להיות:
{\begin{aligned}\operatorname {cov} (X,Y)&=\operatorname {E} \left[\left(X-\operatorname {E} \left[X\right]\right)\left(Y-\operatorname {E} \left[Y\right]\right)\right]\\&=\operatorname {E} \left[XY-X\operatorname {E} \left[Y\right]-\operatorname {E} \left[X\right]Y+\operatorname {E} \left[X\right]\operatorname {E} \left[Y\right]\right]\\&=\operatorname {E} \left[XY\right]-\operatorname {E} \left[X\right]\operatorname {E} \left[Y\right]-\operatorname {E} \left[X\right]\operatorname {E} \left[Y\right]+\operatorname {E} \left[X\right]\operatorname {E} \left[Y\right]\\&=\operatorname {E} \left[XY\right]-\operatorname {E} \left[X\right]\operatorname {E} \left[Y\right]\end{aligned}}
או בקצרה:
\operatorname {cov} (X,Y)=\operatorname {E} \left[XY\right]-\operatorname {E} \left[X\right]E[Y]
הגדרה > מִתאם

מאי-שוויון קושי-שוורץ נובע שתמיד  |\operatorname {cov} (X,Y)|^{2}\leq V(X)V(Y), כאשר  V(X) היא השונות של המשתנה המקרי  X (וכן ל- Y). בפרט, השונות המשותפת קיימת (וסופית) כל אימת שלמשתנים  X ו- Y יש שונות סופית. מאותה סיבה, הערך המוחלט של מקדם המתאם  \ \rho (X,Y)={\frac {\operatorname {cov} (X,Y)}{\sqrt {V(X)V(Y)}}} אינו עולה על 1.
תכונות

השונות המשותפת היא תבנית ביליניארית, כלומר,  \operatorname {cov} (aX+bY,Z)=a\cdot \operatorname {cov} (X,Z)+b\cdot \operatorname {cov} (Y,Z), וכן ברכיב הימני. זוהי תבנית סימטרית, שהיא חיובית לחלוטין על מרחב המשתנים המקריים (כאשר מזהים משתנים שההפרש ביניהם קבוע בהסתברות 1), מכיוון שלמשתנה שאינו קבוע בהסתברות 1, יש שונות חיובית. מכאן שהשונות המשותפת מגדירה מכפלה פנימית על מרחב המשתנים המקריים עד-כדי הזיהוי הנזכר לעיל.
כיוון – השונות המשותפת יכולה להיות חיובית או שלילית, בהתאם לקשר בין שני המשתנים וכך להצביע אם קיים קשר חיובי או שלילי ביניהם.
גודל – שיתוף פעולה הוא מדד לחוזק הקשר בין שני משתנים. גודל גדול יותר מצביע על קשר חזק יותר, בעוד שגודל קטן מצביע על קשר חלש יותר.
יחידות – השונות מתבטאת בדרך כלל במונחים של היחידות של שני המשתנים הנמדדים. לדוגמה, אם משתנה אחד נמדד בדולרים והשני נמדד בפאונד, השונות תבוא לידי ביטוי בדולרים לפאונד.
נורמליזציה – ניתן לנרמל את השונות על ידי חלוקתה בסטיית התקן של שני המשתנים, וכתוצאה מכך לקבל את מקדם המתאם. זה מאפשר השוואה קלה יותר של עוצמת הקשר בין זוגות משתנים שונים.
אי תלות – אם שני משתנים בלתי תלויים, השונות המשותפת שלהם תהיה אפס, מה שמצביע על כך שאין קשר ביניהם. למשתנים ששונותם המשותפת אפס, קוראים משתנים בלתי מתואמים. כל שני משתנים בלתי תלויים הם בלתי מתואמים, אבל לא בהכרח להפך.
התפלגות דו-משתנית – השונות המשותפת היא מדד לקשר בין שני משתנים, וככזו היא תכונה של התפלגות דו-משתנית. זה לא מוגדר עבור התפלגויות חד-משתניות.
מגבלות – השונות המשותפת רגישה לקנה המידה של המשתנים הנמדדים, ואינה מביאה בחשבון קשרים שאינם קשרים ליניאריים. היא גם אינה מספקת מידע על כיוון הקשר (האם משתנה אחד גורם לשינוי השני, או להפך).
מטריצת השונויות

אם X הוא וקטור של משתנים מקריים, מסמנים ב- \operatorname {cov} (X) את מטריצת השונויות המשותפות, שהרכיב ה- (i,j) שלה הוא השונות המשותפת  \operatorname {cov} (X_{i},X_{j}). העתקה ליניארית של המשתנים מביאה לחפיפה של מטריצת השונויות: אם  A מטריצה קבועה, אז  \operatorname {cov} (AX)=A\operatorname {cov} (X)A^{T}.
ראו גם

מדדי פיזור
שונות
משתנה מקרי
יחסי הרשות הפלסטינית – ונצואלה

| יחסי הרשות הפלסטינית – ונצואלה |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: ונצואלה


הרשות הפלסטינית: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 912,050
אוכלוסייה
5,542,720: 28,461,623
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,139: 16,948
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

תחת שלטונו של הנשיא הוגו צ'אווס שנבחר לנשיא ונצואלה בשנת 1998, היחסים בין ישראל לוונצואלה התדרדרו במהירות כאשר ונצואלה תמכה מאוד בזכויות הפלסטינים וגינתה את פעולות ישראל, ואף גירשה פעמיים את שגריר ישראל בוונצואלה (2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה ו-2009, בתגובה למבצע עופרת יצוקה). ונצואלה הכירה רשמית במדינה פלסטינית וכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרשות הפלסטינית ב-27 באפריל 2009.
היסטוריה

במהלך מלחמת לבנון השנייה בין ישראל לחזבאללה, גירש צ'אווס את שגריר ישראל בוונצואלה וביטל את ההסכמים הכלכליים והצבאיים בין ונצואלה לישראל. צ'אווס השווה גם את מעשי ישראל להיטלר ולנאצים. במהלך ביקור ברוסיה ובסין בשנת 2006 קרא צ'אווס להעמיד לדין את מנהיגי ישראל בבית הדין הפלילי הבינלאומי. על פי ניקהיל שאה "מגזין Z", נאומיו של צ'אווס וההתקפות המילוליות נגד ישראל זיכו אותו בשבחים בכל העולם הערבי. מאז חיזקה ונצואלה את קשריה עם רוסיה, סין, קובה ואיראן במטרה להתמודד עם התמיכה שקיבלה ישראל מארצות הברית.
בעקבות מבצע עופרת יצוקה, ונצואלה ניתקה את כל הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל וגירשה את שגריר ישראל מקראקס, גם בישראל לא נשארו אדישים וגירשו הנציגים מטעם ונצואלה מישראל. לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בינואר 2009 במחאה על הפלישה, משרד החוץ של ונצואלה הודיע בספטמבר 2009 כי יהיה תלוי בספרד שתייצג את האינטרסים שלה בישראל, האינטרסים של ישראל בוונצואלה יוצגו על ידי קנדה. ב-27 באפריל 2009 הכירה ונצואלה רשמית במדינה פלסטינית ותמכה בעניין הפלסטיני באו"ם, בהיותה המדינה הראשונה באמריקה שעשתה זאת. ב-29 בנובמבר 2012 הצביעה ונצואלה בעד הענקת הכרה למדינה הפלסטינית כסטטוס משקיפה באו"ם. במהלך מבצע צוק איתן אמר הנשיא ניקולאס מדורו כי הממשלה "מגנה נמרצות את התגובה הצבאית הבלתי הוגנת והפרופורציונלית של מדינת ישראל הבלתי חוקית כנגד העם הפלסטיני הגיבור.", אם לי די בכך המדינה שלחה עשר טון של ציוד רפואי על מנת לסייע למערכת הבריאות ברצועת עזה, שניזוקה בעקבות מבצע צוק איתן, בנוסף לכך הנשיא מאודרו הצהיר כי מדינתו תעניק כ-1,000 מלגות לסטודנטים מרצועת עזה שיוכלו ללמוד בוונצואלה.
ראו גם

יחסי ונצואלה–ישראל
מוסעד נדא

מוסעד נדא אל-ענזי (בערבית: مساعد ندا العنزي; נולד ב-8 ביולי 1983) הוא כדורגלן עבר כוויתי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

נדא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל קאדסיה. באותה עונה הבקיע את שער הניצחון בגמר גביע יורש העצר. עונה לאחר מכן זכה עם המועדון ב-3 תארים: אליפות, גביע וגביע הליגה.
בקיץ 2004 חתם באל-וכרה מליגת העל הקטרית, במדיה שיחק עונה אחת בה הגיע לגמר הגביע בו הפסידה לא-סד. בסיום העונה חזר לקאדסיה, אך במהלך העונה סבל מפציעה בברך שהשביתה אותו למשך 7 חודשים. במהלך קיץ 2007 הציע א-ריאן כ-1.2 מיליון דולר תמורת השחקן, אולם קאדסיה דרשה 2 מיליון דולר תמורותו והעסקה לא יצאה לפועל.
ב-4 ביולי 2008 חתם בא-נסר מליגת העל הסעודית. ב-29 באוקטובר קיבל כרטיס אדום במשחק נגד אל-ערבי כווית.
ב-28 בינואר 2010 ניהל משא ומתן עם א-נסר על מנת לחזור למועדון, אולם הוא קרס וכעבור כשבוע חתם בא-שבאב ריאד תמורת 60% מכרטיס השחקן שלו שעלה כ-300 אלף דולר לחצי שנה.
בהמשך הקריירה שיחק גם באל-אורובה וא-סאלמיה, בה סיים את הקריירה שלו.
ב-18 בדצמבר 2002 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כווית בניצחון 0-1 נגד סודאן, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במדיה. נדא השתתף עם הנבחרת 3 פעמים בגביע אסיה והוא מדורג רביעי בטבלת שיאן ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
תארים

ליגת העל הכוויתית: 2002/2003, 2003/2004, 2008/2009
גביע האמיר הכוויתי: 2002/2003, 2003/2004, 2008/2009
גביע יורש העצר: 2001/2002, 2003/2004, 2005/2006, 2008/2009
גביע אל-ח'ראפי: 2002/2003, 2005/2006
גביע הפדרציה של כווית: 2007/2008
גביע מועדון המפרץ: 2005/2006