stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עשרת ספרי ההיסטוריה
נקמת דם בחברה הפרנקית

גרגוריוס מתאר בספר את אחת ממריבות הדמים הקשות שהתחוללו במחוז טור, בתקופה שכיהן שם כבישוף. מריבה זו החלה ברצח משרתו של כומר הכפר על ידי אחד החוגגים בליל חג המולד. את מותו של המשרת ביקש לנקום סיכאריוס, ידידו של הכומר, אולם אוסטריגיסילוס, שבו רצה להתנקם, הקדים והרג את משרתיו של סיכאריוס. נערך משפט בבית המשפט המקומי ורוצח המשרתים חויב לשלם קנס. סיכאריוס הסכים לפסק דין זה, אך כעבור מספר ימים שמע כי הרכוש שגנב ממנו הרוצח נמצא בבית משפחתו של כראמנסינדוס. לכן פרץ לבית זה, רצח את יושביו ולקח משם את רכושו. גרגוריוס, בהיותו בישוף, ניסה להשכין שלום בין הצדדים, וכדי לקטוע את מעגל הדמים הציע כי הכנסייה תשלם את כופר הנפש עבור הרוצח. אולם הצד של כראמנסינדוס, שביקש לנקום את דמם של בני משפחתו, סירב לקבל את הכופר. בעקבות זאת התכונן סיכאריוס לצאת אל המלך (כרשות משפטית עליונה, כדי שימצא אותו צודק ויטהר אותו מאשמה). בעקבות שמועה כי סיכאריוס מת, בזז כראמנסינדוס את ביתו, הרג את עבדיו ושרף את כל הבתים באחוזתו. השניים התייצבו בעיר למשפט רוזן מחוז טור, והשופטים פסקו כי כראמנסינדוס יפסיד חצי מדמי הכופר שהיה זכאי להם קודם. פסק דין זה סתר את החוק ונועד להרגיע את הרוחות. את החצי האחר של הכופר צריך היה סיכאריוס לשלם, אולם הכנסייה שילמה במקומו, וכך השניים התפייסו ונשבעו זה לזה כי לא תהיה נקמת דם. לאחר מכן הפכו השניים לחברים קרובים, אולם בזמן משתה, אמר סיכאריוס השיכור לכראמנסינדוס כי בזכות כופר הנפש שקיבל ממנו, נעשה עשיר, ולכן עליו להודות לו על כך שהרג את קרוביו. כראמנסינדוס זעם על הפגיעה בכבודו ושיסף את ראשו של סיכאריוס. לאחר מכן תלה את גופתו העירומה על מוט של גדר, ויצא אל המלך כדי שימצא אותו צודק ויטהר אותו מאשמה.
ראו גם

האימפריה הפרנקית
לקריאה נוספת

אריך אוארבך, "סיכאריוס וכראמנסינדוס", בתוך: אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, נספח א, עמ' 329–338 (דיון בסיפורו של גרגוריוס מטור על נקמת דם, המופיע בעמ' 241–246).
הערות שוליים

↑  אורה לימור, "התנצרותו של כלוביס", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, פרק א, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003, עמ 22.
↑  Gregorius Turonensis, Decem Libri Historiarum 10:31, 535-536, pp. 74-77
↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 3, עמ' 21–24.
↑  Gregorius Turonensis, Decem Libri Historiarum 1:1, 29-31, pp. 74-77
↑  יצחק חן, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, יחידה 5, עמ' 241–243.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588282205171  BnF: cb120487542 (data)  GND: 4227883-1  LCCN: nr2001037556  SUDOC: 028705971  The VcBA id 10495/13722 is not valid.  VIAF: 305993031   WorldCat (עם VIAF): 305993031 
קטע מהספר בכתב יד מהמאה ה-7.
טנק מרכבה סימן 3
יצוא

נכון ליולי 2023 מתקיים משא ומתן עם מספר מדינות ליצוא טנקים אלה שהיו קודם בשימוש צה״ל.
בשנת 2023 הוכרזה עסקת מכירת 200 טנקי מרכבה סימן 3 למרוקו. שווי העסקה מוערך ב-1.2 מיליארד דולר.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל, הוקפאו עסקאות היצוא, והטנק הוחזר לשירות, במסגרת יחידת עוף החול.
גרסאות

גרסה ראשונה בסיסית אשר משתמשת במערכת בקרת האש הדומה לזו של המרכבה סימן 2 ונקראת MPS. השם השגור בפי חיילי השריון לטנק זה הוא מרכבה סימן 3 רמ"ח (ראשי תיבות של "ראש מראה חשמלי", ע"ש הטכנולוגיה). גרסה זו נכנסה לשימוש בשנת 1990.
גרסת ברק זוהר (ב"ז) על שם מערכת בקרת האש ברק זוהר. הגרסה נכנסה לשימוש בשנת 1995 והתאפיינה ביכולת ירי משופרת תוך כדי תנועה ונעילה על מטרה בתנועה. בשנת 1997 נכנסה לשירות גרסה נוספת של הטנק אשר מכילה מזגן המשפר את תנאי הסביבה של אנשי הצוות בימים חמים של השנה.
מרכבה 3 קו סגול (קס"ג) - גרסה המתאפיינת במיגון משופר ומיועדת לזירה הצפונית של ישראל. המיגון מודולרי וניתן להתקינו גם על גרסאות סימן 3 מוקדמות.
מרכבה סימן 3ד ב"ז - הדגם המתקדם ביותר של סימן 3, שדרוג לדגמי ברק זוהר. בגרסה זו נוספה מערכת בקרה ושליטה, מיגון משופר (קס"ג), תוספות שריון מודולריות, מערכת מיזוג אוויר והגנה מאב"כ ועוד.
מרכבה סימן 3 LIC(Low Intensity Combat) - מדובר במרכבה סימן 3ד ב"ז שהוסב ללוחמה בשטח בנוי ועימות מוגבל. הוא כולל מגיני רשת נגד רימוני יד ומטעני צינור, מוטות סימון לתמרון יותר קל לנהג, מקלע כבד M2 בראונינג 0.5 הנשלט מהצריח באמצעות פיקוד חשמלי ועמדה לצלף במסדרון האחורי.
מרכבה סימן 3מ - מרכבה סימן 3ד ב"ז עם מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח" (בפיתוח). משיקולים תקציביים ולוגיסטיים, הוחלט לבסוף שלא לרכוש את גרסה זו. אך נשקלת בשנית לאחר עליה בביקוש הטנק וההחלטה למכור גרסאות ישנות של המרכבה למדינות זרות.
גלריה

מרכבה 3 (אב-טיפוס)
מרכבה סימן 3 - מבט חזיתי
מרכבה סימן 3 - מבט פרופיל
מרכבה סימן 3 - מבט מאחור
מרכבה סימן 3ד (ברק זוהר)
מרכבה סימן 3ד ב"ז צולח מכשול מים רדוד
מרכבה סימן 3ד ב"ז מסתער
מרכבה סימן 3ד ב"ז - מבט מהצד (פרופיל)
מרכבה סימן 3ד ב"ז עם מיגון קס"ג
עם מגוב נוכרי
מרכבה סימן 3ד ב"ז בתצוגת "בעקבות לוחמים" ברמת הגולן
הערות שוליים

↑  ישראל: דו"ח על צה"ל, של המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS)‏, 2014
↑  יואב זיתון, "ברקים כאן קודקוד - 30 שניות להתקפה": תיעוד התרגיל האחרון של המרכבה 3, באתר ynet, 14 בינואר 2020
↑  בצה"ל, מקובל לכנות בשם חטיבת הכוח את המנוע והממסרת כשהם מחוברים זה לזה.
↑   חיל השריון פותח יחידת טנקים חדשה - "עוף החול", באתר צה"ל, 7 בנובמבר 2023
1 2  יואב זיתון, מאות טנקי מרכבה ישנים בדרך לאירופה: כל הפרטים על העסקה ההיסטורית, באתר ynet, 15 ביוני 2023
↑  האם עסקת טנקי המרכבה למרוקו תשנה את מאזן הכוחות באזור? אתר נציב נט, 4 באוגוסט 2023
|  טנק המרכבה |
| --- | --- | --- |
| הטנקים בסדרה | מרכבה סימן 1 • מרכבה סימן 2 • מרכבה סימן 3 • מרכבה סימן 4 • מרכבה סימן 4 ברק |  |
| רק"ם מבוסס מרכבה | נמ"ר • נמ"ר הנדסי • שולף • אופק • פר"ג |  |
| מערכות לחימה | תותח תעש 120 מ"מ • ברק זוהר (ב"ז) • מעיל רוח (מערכת הגנה אקטיבית) |  |
| נושאים קשורים |  צבא הגנה לישראל •  חיל השריון •  מנהלת המרכבה והרק"ם (מנת"ק) |  |
וידאו: מרכבה סימן 3ד ב"ז בתצוגת תכלית
נוריה א-סובייח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בת 75 בערך)
 מדינה:  כווית כווית
 פעילות בולטת:  שרת החינוך הראשונה בכווית
 השכלה:  אוניברסיטת כווית 
 תקופת כהונה:  2007–2009
 
נוריה א-סובייח (בערבית: نورية الصبيح; נולדה ב-1949) היא פוליטיקאית כוויתית, ואחת משתי הנשים הראשונות שכיהנו בתפקיד שרה בכווית. היא נחשבת לליברלית, ואינה שייכת לאף מפלגה. היא בעלת תואר ראשון באמנויות וחינוך מאוניברסיטת כווית מ-1975 ותעודה בחינוך ב-1976.
קריירה

א-סובייח החלה את דרכה במשרד החינוך כמורה להיסטוריה בשנים 1975–1980. אחר כך קודמה לסגנית מנהל בית ספר בשנים 1980–1984. היא הפכה למנהלת של בית ספר חטיבתי ותיכון בשנים 1984–1986. לאחר מכן קודמה לפיקוח על ענייני חינוך במחוז הבירה בין השנים 1986–1990. מונתה למנהלת המחלקה לתיאום ומעקב אחר החינוך הציבורי בשנים 1991–1993. משנת 1993 עד 2000 שימשה כמנהלת הכללית של אזור החינוך Hawally. תפקידה האחרון היה עוזרת תת-מזכיר לחינוך ציבורי בשנת 2000.
ב-26 במרץ 2007 היא מונתה לשרת החינוך ולשרת ההשכלה הגבוהה של כווית. היא עוררה מחלוקת באספה הלאומית על ידי צירים איסלאמיים באספה הלאומית של כווית בשל סירובה ללבוש חיג'אב תוך כדי השבועה להיכנס לתפקידה כשרה בשנת 2007.
סירובה ללבוש רעלה בזמן שהושבעה לתפקיד, גרם למוסלמים קיצוניים בכווית לצאת נגדה. בשנת 2008 ניסה הפרלמנט הכוויתי להדיחה, כאשר הגיש הצעת אי אמון בשרה, בטענות שונות, אך למעשה מכיוון שסרבה ללבוש כיסוי ראש, היא שרדה את ניסיון ההדחה. היא הוחלפה לבסוף עם חילופי השלטון לאחר הבחירות של 2009 על ידי פרופסור מודי אל-חמוד (אנ') שאף היא אינה נוהגת ללבוש רעלה, שמונתה לשרת החינוך במקומה. במהלך כהונתה הקצרה אחת מהחלטותיה הייתה לאסור על סטודנטים כוויתים ללמוד בבחריין ובמצרים.
הערות שוליים

↑  "Islamists demand Kuwait woman minister wear veil". Reuters (באנגלית). 2007-04-02. נבדק ב-2022-08-04.
↑  Ian Black on disatisfied Kuwaitis going to the polls, the Guardian, ‏16 במאי 2008 (באנגלית)
↑  وزيرة كويتية تعتبر فوزها بثقة البرلمان تاريخيا, www.aljazeera.net (בערבית)
↑  Alamy Limited, Education Minister Nouriya al-Subaih, Kuwait's only woman minister, stands in Parliament in Kuwait City January 22, 2008, after surviving a vote of no-confidence from parliamentarians accusing her of irregularities in her ministry. REUTERS/Stephanie McGehee (KUWAIT Stock Photo - Alamy, www.alamy.com (באנגלית)
↑  Nouriya Al-Subaih and Related Topics, hyperleapsite (באנגלית)
↑  Staff Writer, Emirates News Agency, Kuwait grants women full political, constitutional rights, www.zawya.com (באנגלית)
↑  KUWAIT: Students banned from key universities, University World News
רצח טלי חטואל ובנותיה

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  2 במאי 2004 
 מקום:  גוש קטיף 
 קואורדינטות:  31°22′41″N 34°21′27″E﻿ / ﻿31.37803611°N 34.35756111°E﻿ / 31.37803611; 34.35756111
 סוג:  רצח 
 הרוגים:  אמא בהריון וארבע בנותיה (6)
 פצועים:  2 חיילי צה"ל ואזרח ישראלי
 מבצע:   הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני  ועדות ההתנגדות העממית
 מספר מפגעים:  2
 מפגעים הרוגים:  2
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) רצח טלי חטואל ובנותיה(למפת מערב הנגב רגילה) רצח טלי חטואל ובנותיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח טלי חטואל ובנותיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רצח טלי חטואל ובנותיה
 
טלי ובנות משפחת חטואל שנרצחו
רצח טלי חטואל ובנותיה היה פיגוע ירי שבו נרצחו בציר כיסופים בנות משפחת חטואל על ידי מחבלים פלסטינים ב-2 במאי 2004, י"א באייר ה'תשס"ד. חטואל (33), ישראלית תושבת גוש קטיף, שהייתה בחודש השמיני להריונה, נרצחה יחד עם ארבע בנותיה: הילה (11), הדר (9), רוני (7) ומירב (2). לאחר הירי הראשוני על הרכב שבו נסעה חטואל עם בנותיה, התקרבו אליו המחבלים וירו על הנוסעות מטווח קצר, כשהם מוודאים את הריגתן. האירוע, שסווג על ידי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל כפשע נגד האנושות, זעזע את דעת הקהל הישראלית. ממשפחת חטואל נותר רק הבעל, דוד חטואל, מנהל בית ספר, ששהה באותה עת באשקלון.
הרצח

דוד וטלי חטואל התגוררו בקטיף. טלי הייתה עובדת סוציאלית, ודוד מנהל בית ספר יסודי באשקלון. הרצח אירע ב-2 במאי 2004, כאשר טלי נסעה יחד עם ארבע בנותיה מקטיף לאשקלון, על מנת לבקר אצל בעלה ולהפגין נגד תוכנית ההתנתקות במשאל מתפקדי הליכוד שנערך באותו יום. בין גשר מור ל'ציר כיסופים' שבו נסעה, תחת חסותם של בנייני מגורים סמוכים בח'אן יונס, שני מחבלים פלסטינים, איבראהים חמאד, פעיל "גדודי אל-קודס" של הג'יהאד האסלאמי, ופייסל אבו מג'רע, פעיל ב"ועדות ההתנגדות העממית" של הפת"ח, פתחו באש על מכוניתה ואילצו אותה לרדת לשולי הכביש. חטואל נפצעה קשה בהתקפה הראשונה. המחבלים, שהיו חמושים ברובי קלצ'ניקוב, התקרבו למכונית ומטווח אפס ירו צרורות בטלי חטואל ובנותיה עד שכולן מתו.
כוחות צה"ל, לוחמי חטיבת גבעתי, חיילים מגדוד שריון 9, הוזנקו לשטח והצליחו להרוג את המחבלים. במהלך חילופי האש נפצעו שני חיילים ואזרח. הג'יהאד האסלאמי וועדות ההתנגדות העממיות קיבלו אחריות על הרצח, שבוצע בהוראת מוחמד שייח' ח'ליל מהג'יהאד האסלאמי, ובתכנונו של ג'יאהד ע'נאם גם הוא מהג'יאד האסלאמי. מפקד גדודי חללי אל-אקצא בעזה הכריז כי הפיגוע הוא תגובה ראשונית ל"חיסולם" של השייח' יאסין ושל עבד אל-עזיז א-רנתיסי, שנהרגו בחודשיים שקדמו לפיגוע בסיכול ממוקד, וכן ל"מעשי הטבח בבית לאהיא ובכל השטחים". חמאס הבהיר כי אנשיו אינם מעורבים בפעולה.
הפיגוע בוצע ביום שבו הצביעו חברי הליכוד על תוכנית ההתנתקות. במערכת הביטחון חששו כי ארגוני הטרור יבצעו פיגועים ביום זה על מנת להשפיע על תוצאות הבחירות. אריאל שרון, ראש ממשלת ישראל הגיב בהקלטה ששודרה בערוצי הרדיו, כי הפלסטינים מנסים למנוע את תוכנית ההתנתקות באמצעות הפיגוע, מכיוון שהיא קשה וחמורה להם, ולכן על אף הפשע האכזרי הוא ימשיך להילחם על מימוש ההיבדלות מעזה.
לאחר הרצח

שבוע אחרי הרצח, ב-9 במאי, ירו שני מחבלים פלסטינים שהיו לבושים בבגדי נשים אל עבר תהלוכת האזכרה לחטואל, שצעדה במקום הרצח. הירי לא גרם לנפגעים. כוחות צה"ל שאבטחו את האירוע השיבו אש והרגו את המחבלים.
במחאה נגד תוכנית ההתנתקות ניצב דוד חטואל בראש השרשרת האנושית מהכותל המערבי למעבר ארז. ביום פינוי היישוב קטיף הוצבו ליד ביתו של חטואל חמישה כיסאות ריקים שעליהם סרטים כתומים ושמותיהם של טלי וארבע בנותיהם.
ב-25 בספטמבר 2005, במסגרת מבצע גשם ראשון, ביצע צה"ל סיכול ממוקד במוחמד שייח' ח'ליל באמצעות טיל שנורה ממסוק קרב, והוא נהרג. ח'ליל, מבכירי הג'יהאד האסלאמי, היה האיש שתכנן את הרצח ושורה של פיגועים נוספים (הוא היה אחראי לרצח של 15 ישראלים). ב-9 ביוני 2006 הורה אלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט, על ביצוע תקיפה אווירית של מבנה (ליד ההתנחלות לשעבר שליו) ששימש לאימוני מחבלי ועדות ההתנגדות העממית. כלי טיס של חיל האוויר ביצע את התקיפה ובמהלכה נהרגו ארבעה מחבלים, בהם גם ג'מאל אבו סמהדאנה, מפקד ועדות ההתנגדות העממית שהיה האחראי לרצח מטעמם, אשר בא לצפות באימוני המחבלים. ב-6 ביוני 2007 עצרו כוחות הביטחון את ג'יהאד אבו דהאר, תושב קרארה שהתגורר קרוב מאוד ל"ציר כיסופים". הוא סייע לרוצחים של משפחת חטואל, באמצעות מודיעין, הסתרת נשק והכנות לפיגוע.
ב-16 ביוני 2004 העניקה אוניברסיטת בן-גוריון לטלי חטואל תעודת מוסמך (תואר שני) באמנות ועבודה סוציאלית. בעלה, דוד חטואל, קיבל את התואר בשמה. ב-2004 הקים דוד חטואל עם קבוצת חברים את עמותת 'טלי ביד רמ"ה' לזכר טלי ובנותיה, המסייעת לאנשים הזקוקים לטיפולי הפריה.
באייר תשס"ה, שנה לאחר הרצח, יצא לאור בהוצאת המכון התורני אור עציון הספר "טל לישראל – אסופת מאמרים בעניין חינוך הבת" לזכרן של בנות משפחת חטואל. הספר כולל עשרות מאמרים בהלכה, מחשבה, חינוך וצניעות. בין הכותבים בספר הרבנים הראשיים לישראל, רבנים ואנשי ונשות חינוך. בשנת תשס"ו – 2006 נקבע יום הירצחן של טלי ובנותיה על ידי "ועד מתיישבי גוש קטיף" כיום של לימוד ובירור במערכות החינוך השונות. אמה של טלי חטואל, שוש מלכה, כתבה ספר ילדים בשם "רוני בונבוני" לזכר נכדתה רוני.
כשנה וחצי לאחר הרצח, בדצמבר 2005, התחתן דוד חטואל בשנית ובהמשך נולדו לו שישה ילדים. חטואל הוא מנהל מחוז הדרום של החינוך הממלכתי-דתי.
ב-9 במאי 2023, במסגרת מבצע מגן וחץ, נהרג בסיכול ממוקד המחבל ג'יאהד ע'נאם, אחד מהאחראים לפיגוע.
הריסת המבנים > לפני רצח בנות משפחת חטואל

יותר משנתיים לפני רצח בנות משפחת חטואל, ב-18 בפברואר 2002 לפנות ערב, בפיגוע בציר כיסופים, ירה מחבל על רכב בציר כיסופים ורצח את אהובה אמרגי, תושבת גני טל. כוח של צה"ל שהגיע למקום ניהל קרב עם המחבל ושני חיילים – סרן מור יהודה אלרז וסמ"ר אמיר מנצורי – נהרגו. לאחר הפיגוע הרס צה"ל שני מבנים בפאתי ח'אן יונס לאורך ציר כיסופים שלא שימשו למגורים, והודיע לדיירי כ-20 מבני מגורים באזור שבתיהם מיועדים להריסה ועליהם לפנות בתיהם. תושבי הבתים הגישו יחד עם חבר הכנסת מוחמד ברכה שתי עתירות לבג"ץ נגד הריסת הבתים, יחד עם בקשה לצו ביניים עד בירור העתירה. השופטת דורית ביניש הוציאה צו ביניים המורה שלא להרוס את המבנים, עד לדיון בעתירה.
באתר ynet הובאו בהקשר זה דברים מפי "גורם בפיקוד הדרום": "ההודעה על פינוי הבתים הועברה באופן כללי לפלסטינים המתגוררים באזור הפיגוע, מכיוון שפיקוד דרום כלל לא החליט אלו בתים יהרסו. כעת מתנהל על כך דיון בפיקוד ועדיין לא הוחלט אלו בתים מהווים סיכון ומהו הצורך המבצעי המדויק בהריסת הבתים". עוד הוסיף הגורם: "בכל מקרה לא תבוצע הריסה נוספת עד להחלטה של בג"ץ וגם ללא העתירה לבג"ץ היה הפיקוד מתייעץ עם גורמים משפטיים לפני הפעולה". עוד נטען שבפיקוד הדרום נזהרו מהריסת בתים בעקבות ביקורת בין-לאומית על הריסת שכונה ברפיח זמן מה קודם לכן. לאחר יומיים הצהירה המדינה שחזרה בה מכוונתה להרוס מיידית את הבתים, והודיעה כי אם תתכנן בעתיד להרוס מבנה, דייריו יקבלו הודעה מראש, אלא אם הודעה כזאת אינה אפשרית בשל צורך מבצעי מיידי, סיכון חיי חיילים או סיכול פעולה מבצעית. בעקבות זאת משכו העותרים את העתירות.
במאי 2002 נערך דיון בלשכת היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על הריסת הבתים. בסיכומו נכתב: "הריסת שני הבתים המצויים בקרבת הגשר מתוארת על ידי אלוף הפיקוד כעניין של פיקוח נפש... לפחות בית אחד מאוכלס באזרחים אשר אין מידע הקושר אותם לפיגועים או למתן אפשרות לביצוע פיגוע... ההריסה צריכה להיות כפופה למתן פיצויים. יש להביא את הנושא לידיעת שר הביטחון והרמטכ"ל, כדי שייתנו דעתם לכך". בסופו של דבר לא נהרסו מבנים בציר כיסופים עד לאחר רצח בנות משפחת חטואל.
הריסת המבנים > לאחר רצח בנות משפחת חטואל

לאחר רצח בנות משפחת חטואל, אמר הרמטכ"ל משה יעלון: "יש פה בפרוזדור כיסופים בתים קרובים לציר שאנחנו מטעמי ביטחון שקלנו וגם רצינו להזיז אותם ולפצות את התושבים. אולם הדבר לא אושר לנו במערכת המשפטית". בריאיון לקול ישראל בעקבות הפיגוע אמר אלוף פיקוד הדרום דן הראל כי "למרות שבג"ץ הורה שלא להרוס מבנים בקטע כביש זה", אם יתברר שהפיגוע בוצע בחסות בתים פלסטינים – צה"ל יהרוס אותם. ראש המועצה האזורית חוף עזה אבנר שמעוני התבטא כי "בג"ץ שלא נתן אישור לצה"ל להרוס את הבתים סמוך לציר שבחסותו יוצאים המחבלים – ידיו לא תהיינה נקיות".
מייד לאחר הרצח הרס צה"ל שישה מבנים מדרום לציר כיסופים, מהמקום שממנו יצאו המחבלים. בנוסף נהרס מבנה ללא גג ומחסן מצפון לציר, שמכיוונם נורו יריות על עמדה של צה"ל. נציג המדינה הצהיר בדיון בבג"ץ שאין כוונה להרוס עוד מבנים בעקבות הפיגוע, ושהמבנים לא נהרסו לצורך הרתעה או ענישה אלא "לאחר שהתקבל מידע חסוי שהצביע על סיכון לפיגוע נוסף במקום, בטווח הזמן המיידי". בית המשפט בהרכב השופטים טירקל, ריבלין ונאור הדגיש את הקביעה בבג"ץ 6696/02 שאין להרוס בתים ללא זכות טיעון לבעליהן, אלא בהתקיים אחד משלושת החריגים – צורך מבצעי-מיידי, סיכון חיי החיילים, או חשש לסיכול הפעולה.
שבוע לאחר הרצח, במהלך אזכרה שנערכה במקום הרצח בנוכחות מאות מתיישבים, פתחו מחבלים באש מתוך מבנים סמוכים לציר על באי האזכרה. במהלך הקרב הרס צה"ל עוד שבעה מבנים לאחר שיושביהם הוזהרו ופונו מהם. שופטי בג"ץ דחו את הטענה שההריסה בוצעה בניגוד להצהרה שניתנה שבוע קודם לכן, וקיבלו את טענת המדינה שהמבנים נהרסו תוך כדי פעילות מבצעית.
הערות שוליים

↑  בן כספית, האזרח זכאי, מעריב, ‏ 03.06.2005, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  כתבי ynet, שרון מגיב: "המחבלים יעשו הכל נגד ההתנתקות", באתר ynet, 2 במאי 2004
↑  אמיר אורן, צה"ל כנראה לא ידע שסמהדנה שהה במחנה שהופצץ ברצועה, הארץ, ‏ 11.06.2006,
 "אלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט, אמר שלשום כי ג'מאל אבו סמהדנה, מפקד הוועדות שנהרג בהפצצה יחד עם שלושה מפעילי ארגונו, בא לבסיס כדי לצפות בחוליה המתרגלת את החדירה לארץ. מקורות צבאיים בישראל סירבו לומר אם היה ידוע לצה"ל מראש על נוכחותו של אבו סמהדנה במקום. ככל הנראה, עובדה זו לא הייתה ידועה מבעוד מועד והדיווח על מותו הפתיע את צה"ל.".
↑  טלי ביד רמ"ה עמותה שעוזרת לנזקקים לטיפולי פוריות לזכר טלי וארבע בנותיה
↑  טל לישראל – ספריית אסיף
↑  עדו בן פורת, דוד חטואל סוגר מעגל, באתר ערוץ 7, 30 ביולי 2015
↑  עדו בן פורת, דוד חטואל ברך על חיסול המחבל שאחראי לרצח אשתו וארבע בנותיו: "תמיד נגיע למי שפוגע בנו", באתר ערוץ 7, 9 במאי 2023.
↑  נמשכת ההסלמה: 3 הרוגים ברצועה - והרוג נוסף בי-ם, באתר ynet, 19 בפברואר 2002
1 2  בג"ץ הורה לצה"ל להקפיא את הרס הבתים ברצועה, באתר ynet, 19 בפברואר 2002
↑  בג"ץ 1556/02 אחמד סעיד עבד רבו הדאף נ' מפקד כוחות צה"ל ברצועת עזה, ניתן ב־19 בפברואר 2002
↑  משה ריינפלד, בג"ץ עיכב הריסת 20 בתי פלשתינאים בכביש כיסופים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2002, שימו לב שתאריך הידיעה שגוי. תאריך נכון נמצא ב: בג"ץ עיכב הריסת בתים בכביש כיסופים, באתר הארץ, 19 בפברואר 2002
↑  בג"ץ 1556/02 אחמד סעיד עבד רבו הדאף נ' מפקד כוחות צה"ל ברצועת עזה, ניתן ב־21 בפברואר 2002
↑   יותם ברגר, פסיקת בג"ץ שהשר אוחנה רמז שהובילה לרצח משפחת חטואל מעולם לא ניתנה, באתר הארץ, 13 ביוני 2019. שימו לב שבכתבה זאת מתייחסים לעתירה שהוגשה במרץ 2002 וטופלה על ידי אילה פרוקצ'יה. עתירה זאת היא בג"ץ 2353/02 חסן מגיד' גומעה חמד נ' מפקד כוחות צה"ל ברצועת עזה, ניתן ב־17 במרץ 2002, אולם ספק אם היא מתייחסת למבנים בציר כיסופים.
↑  בג"צ מנע חישוף מחסה המחבלים, באתר ערוץ 7, 3 במאי 2004
↑  הובאו למנוחות 5 נרצחות הפיגוע בכיסופים, באתר וואלה, 3 במאי 2004
↑  חנן גרינברג ואפרת וייס, המתנחלים מאשימים: "ידי בג"ץ לא יהיו נקיות", באתר ynet, 10 במאי 2004
↑  חנן גרינברג, זעם בגוש קטיף בעקבות הפיגוע: "נקים מחתרת גלויה", באתר ynet, 2 במאי 2004
↑  בג"ץ 4103/04 חסן עבד אלכרים אלזר ו-8 אח' נ' מפקד כוחות צה"ל בעזה, ניתן ב־3 במאי 2004
↑  בג"ץ 4372/04 צאבר מחמד אבו דאייר ו- 7 אח נ' מפקד כוחות צה"ל ברצועת עזה, ניתן ב־10 במאי 2004
↑  תמונת הריסת הבתים, בפורום פרש
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
דוד חטואל באירוע המרכזי של ארגון זוכרים בליל יום הזיכרון מדבר על טלי והבנות, 2007
ניר רוזנברג

| --- | --- |

אל"ם ניר רוזנברג, אפריל 2017
 לידה:  29 ביולי 1977 (בן 47) י"ד באב תשל"ז ראש צורים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 71  קצין אג"ם של מל"י  ראש לשכת הרמטכ"ל  מפקד חטיבה 14  מפקד חטיבה 188
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
ניר רוזנברג בטקס הענקת דרגת אל"ם על ידי הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, אפריל 2017
ניר רוזנברג (נולד ב-29 ביולי 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבה 188 ומפקד חטיבה 14.
ביוגרפיה

רוזנברג נולד בראש צורים וגדל בקבוצת יבנה. התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב ליחידת שמשון. לאחר שנפצע במהלך ההכשרה ביחידה, עבר לשרת בחיל השריון, ושובץ בגדוד 74 בחטיבה 188. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. לאחר הקורס שירת כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 53. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ג' בגדוד 53. בשנת 2001 עבר לחטיבה 460 ומונה למפקד פלוגה בקורס מפקדי טנקים. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 198. לאחר מכן שימש כראש מדור מרכבה במפקדת חיל השריון בין השנים 2003–2004, והיה חלק מצוות ההטמעה של טנק מרכבה סימן 4. בסיום תפקידו יצא ללימודי תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, בין השנים 2005–2008. בשנת 2009 מונה לסגן מפקד גדוד 71. בהמשך שימש כעוזר קצין אג"ם של עוצבת געש. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבה 188 בין השנים 2011–2012.
בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 71, במהלך תפקידו פיקד על הגדוד במבצע צוק איתן, והובילו תחת פיקוד חטיבת גולני בסג'עיה. את תפקידו סיים בשנת 2014. בהמשך שימש כקצין אג"ם של מל"י בין השנים 2014–2015. לאחר מכן מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, בין השנים 2015–2017. ב-6 באפריל 2017 הועלה לדרגת אל"ם וב-4 במאי מונה למפקד חטיבה 14, ושימש בתפקיד עד 31 ביולי 2019. ב-20 באוגוסט 2019 מונה למפקד חטיבה 188, תפקיד אותו מילא עד 26 באוגוסט 2021.
באוקטובר 2021 דווח כי הוא צפוי להתמנות למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
חיים אישיים

רוזנברג נשוי לליאת ואב לחמישה ילדים. בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במדע המדינה אותו למד במסגרת לימודיו במכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑   מפקד חדש ל"עוצבת ברק", באתר צה"ל, 26 באוגוסט 2021
↑   רשימת המינויים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 18 באוקטובר 2021
מורג

ערך זה עוסק ביישוב בגוש קטיף. אם התכוונתם לפרוש אחר של המילה, ראו .
| --- | --- |
מורג וברקע חממות היישוב
מורג וברקע חממות היישוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  1972
 סיבת נטישה:  תוכנית ההתנתקות
 תאריך נטישה:  אוגוסט 2005
 דת:  יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  221 (2004)
 קואורדינטות:  31°18′28″N 34°17′13″E﻿ / ﻿31.30783056°N 34.28688611°E﻿ / 31.30783056; 34.28688611 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מורג(למפת מערב הנגב רגילה) מורג(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מורג(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מורג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מורג הייתה התנחלות ברצועת עזה שהשתייכה למועצה האזורית חוף עזה, אשר פונתה בתוכנית ההתנתקות.
הקמה

מורג הוקמה בט"ו בסיון תשל"ב (מאי 1972) בין ח'אן יונס לרפיח על גבעת "אום כאלב" והייתה ההתנחלות הדרומית ביותר ברצועת עזה. היא הוקמה כהיאחזות נח"ל של איחוד הקבוצות והקיבוצים ושכנה תחילה באוהלים. עוד קודם לכן, במרץ 1972 דווח על סלילת כביש אספלט לגבעה, גידורה והכשרת דרכי ביטחון סביבה. חצי שנה לאחר הקמתה התקיים טקס העלייה על הקרקע בנוכחותו של שר החקלאות חיים גבתי. במקום הוקם גן ירק של 60 דונם ונחפרה באר מים במליחות נמוכה יחסית, אולם הכוונה לאזרח את המקום בשנת 1974 לא יצאה אל הפועל והתפתחות המקום נבלמה בגלל מחסור במים. בסוף יוני 1978 אוזרח המקום על ידי גרעין יבול של האיחוד החקלאי, ולא כקיבוץ כפי שתוכנן מלכתחילה. עם הקמת מועצה אזורית חוף עזה הוכלל בו היישוב מורג. גרעין יבול קיבל על עצמו ליישב את מורג, ולאחר שלוש וחצי שנים עבר ליישוב הקבע יבול שבפתחת שלום.
ביולי 1979, עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, עלה הרעיון לשכן במורג חלק ממפוני חבל ימית.
בחורף תשמ"ב (דצמבר 1981) הגיעה למורג קבוצת משפחות, ששהתה במקום 4 שנים לגיבוש והכשרה חקלאית. הקבוצה עברה ליישוב הקבע שלה, בדולח, בתחילת אדר א' תשמ"ו.
בסוף שנת תשמ"ז (ספטמבר 1987) הגיעו למורג 10 משפחות, והחלה התיישבות קבע במקום. בשנת 1992 התגוררו ביישוב כ-20 משפחות שקיימו חקלאות בחממות שהשתרעו על שטח של 150 דונם.