stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון השומרונים - גריזים
תולדות השומרונים

במוזיאון מוצגים שני תרשימים המספרים את תולדות העדה. הראשון, מראה את 26 הדורות שעברו מהאדם הראשון עד משה - בסיס המשותף לעם היהודי ולעדה השומרונית. השני, רשימת 136 הכוהנים הגדולים של העדה מאלעזר הכהן ועד היום.
לפי דברי ימי השומרונים, ניצב המשכן על הר גריזים במשך 260 שנה, כל תקופת השופטים. כאן כהנו הכהנים הגדולים מבני פנחס בן אלעזר להם ניתנה הכהונה הגדולה. בתקופה זו שרתו הכהנים הגדולים אלעזר בן אהרן, בנו פינחס, בנו אבישע, בנו ששי, בנו עזי. מלבד הכהן הגדול ששי כל הכהנים הגדולים האלה, נזכרים בספר דברי הימים א', ה', ג'-י"ג. עם עלות עזי לכהונה, פורש עלי הכהן שהוא מבני איתמר בן אהרן ומקים משכן משלו בשילה. לדעת השומרונים, התנ"ך עובר בשתיקה מוחלטת על מאורע מכריע זה בתולדות ישראל. אולם ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו כותב בספרו קדמוניות היהודים עם מות שמשון עברה הכהונה הגדולה מבית פינחס לבני איתמר והכהן הראשון היה עלי. ואכן כל הכהנים בני אהרן עד תקופת עלי, עת שכן המשכן על הר גריזים, וכן יהושע בן נון וכלב בן יפונה נשיא שבט יהודה, כולם קבורים סביב הר גריזים, בכפר עוורתא בעוד הכהן היחידי הקבור בשילה הוא עלי. שומרונים סבורים כי הכהן הגדול הראשון, הבלעדי להם, היה עזי הכהן.
לעדת השומרונים היו כוהנים, כמו אצל היהודים. לפני שנים אחדות נפטר הכהן הגדול האחרון. מאז נבחר לכהן גדול אחד מבני שבט לוי. בעדה השומרונית 12 לויים, המכהנים בתור כהנים מהעדה. תפקידם הוא בעיקר דתי.
עשרת הדיברות

עשרת הדיברות נחשבות בעדה השומרונית כנוסח שיש לכתוב אותו במקומות קדושים. זאת, בניגוד למסורת היהודית, אשר הדגישה כלפי הפורשים מהיהדות המסורתית את התורה שבעל פה. לכן נמנע מהבלטת עשרת הדיברות בבית הכנסת. כאשר מופיעות עשרת הדיברות מקובל רק לציין את האותיות וראש הפרק, דהיינו, לשם הבנת ההמשך יש לקרוא את התורה שבעל פה.[דרושה הבהרה]
לאחר עשרת הדיברות, כפי שמופיעות בספר דברים השומרוני, מופיע תוספת שאינה נכללת במקרא היהודי. (ראו צילום בפרק למעלה ספר התורה). בתוספת כלולה הפיסקה כי לאחר שבבני ישראל יעברו את הירדן הוא יקימו מזבח בהר גריזים. זאת, לעומת חומש דברים המתאר כי אירוע זה יתרחש בהר עיבל. בגרסה המיקראית תומכים גם הממצאים הארכאולוגיים של אדם זרטל בהר עיבל.
הדגמים של הר גריזים

במוזיאון השומרונים מצויים דגמים של מבני השומרונים בהר גריזים.
גלריה

פרוכת שומרונית
26 דורות עד משה
נוסח עשרת הדיברות
ספר דברים המקראי לעומת ספר דברים השומרוני
136 הכוהנים הגדולים האחרונים
לקריאה נוספת

אדם זרטל, עם נולד - מזבח הר עיבל וראשית ישראל, הוצאת למשכל הוצאה לאור והפצה בע"מ - מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, תל אביב, 2000
הערות שוליים

↑  לדבריו הגיע דרישה מעבר הירדן לתשלום כופר תמורתן בסכום ענק
↑  הדגשה לא במקור
↑  החג נחוג אצלם במועד שונה מאשר מופיע בלוח העברי - 29 אוקטובר 2007 - היה סוכות שומרוני
↑  שמות הכהנים האחרונים טרם נכתבו על הלוח
| השומרונים |
| --- | --- | --- |
| כללי | שומרונים • הדת השומרונית • הר גריזים • היתבין בשמרין |  |
| היסטוריה | מקדש השומרונים בהר גריזים • מרידות השומרונים • מוזיאון השומרונים - גריזים |  |
| לשון | אלפבית שומרוני • עברית שומרונית • ארמית שומרונית • ניקוד שומרוני |  |
| חיבורים | נוסח שומרון (ספר אבישע, התרגום השומרוני) • תיבת מרקה • אסאטיר • ספר יהושע השומרוני • תולידה • קמעות שומרוניים |  |
| דת | הכהן הגדול השומרוני • לוח השנה השומרוני |  |
| דמויות ידועות | בבא רבה • אבו אל-חסן מצור • יוליאנוס בן צבר • אברהם בן יעקב הדנפי • אהרן בן מניר • מלתקי • סנבלט • שמעון הקוסם • אבו אל-פתח |  |
| התייחסות בדתות אחרות | השומרונים בהלכה • השומרוני הטוב |  |
| אתרים בשומרון |
| --- | --- | --- |
| צפון השומרון | תל דותן • עמק דותן • קסטלום בליסימום • יער ריחן • מצפה שלפים - עמק דותן • שומרון • יער שקד |  |
| מרכז השומרון | בריכת ישמעאל • עין מח'נה (מעיין עמשא) • האלות האטלנטיות • מצפה יוסף • מצפה הדר • מצפור רבבה • שכם הקדומה • קבר יוסף • הר גריזים • מוזיאון השומרונים • מקדש השומרונים בהר גריזים • יקב הר ברכה • הר עיבל • מזבח הר עיבל • באר יעקב (שכם) • עין כפיר • עיינות בידאן • הר כביר •  בור הציפורים • סבסטיה • גבעת פינחס • קברי אלעזר ואיתמר • אלוני יצהר • קבר השייח' סלמאן אל-פארסי |  |
| מערב השומרון | המרפסת של המדינה • נחל קנה • גתות ברקן • דיר קלעה • פארק הצנירים • חורבת כורכוש • חורבת דיר סמען • חורבת צרידה |  |
| מזרח השומרון | מצפה שלושת הימים • מצפה מתן • תל חייא • שמורת נבי נון • חורבת עורמה • בריכת אירוס השומרון • מצפה אילן (אלון מורה) • מצפה בניו • בוסתן שלמה • טנא א-תחתא |  |
| דרום השומרון | קבר יהושע בן נון • קבר כלב בן יפונה • מעיין אייל • ח'ירבת סמארה • יקב טורא |  |
השגריר

ערך זה עוסק בתוכנית מציאות. אם התכוונתם לסרט קולנוע אמריקאי משנת 1984 שצולם בישראל, ראו .
| --- | --- |

סמליל "השגריר - חמש יבשות"
 סוגה:  מציאות
 זוכים:  איתן שוורץ, מלודי סוכרביץ
 פרסים:  הזוכה יסביר את ישראל בעולם
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  30
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  שידורי קשת (ערוץ 2)
 תקופת שידור מקורית:  2005–2006
השגריר היא תוכנית מציאות ישראלית של "שידורי קשת" ששודרה בשנים 2005–2006 בערוץ 2. מטרת התוכנית הייתה מציאת נציג הסברה ישראלי שיתמקם במטה הארגון האמריקאי "Israel At Heart" בניו יורק. בכל עונה השתתפו 14 מועמדים, שעברו מספר רב של מיונים, תחרויות, משימות ואתגרים. בכל פרק הודח מתמודד יחיד ולבסוף נקבע נציג ההסברה המנצח, שנשלח לארצות הברית. "השגריר" זכתה להצלחה גדולה בקרב צופי הטלוויזיה.
את התוכנית הפיקה חברת "קופרמן הפקות".
העונה הראשונה

העונה הראשונה שודרה ב-2005. את 14 המתמודדים שפטו שלושה שופטים: דובר צה"ל לשעבר נחמן שי, ראש השב"כ לשעבר יעקב פרי והכתבת הפוליטית של חברת החדשות, רינה מצליח.
העונה הראשונה > רשימת המתמודדים

איתי מתני
אמיר לנג
אמיר פינצ'וק
דפנה אלפרסי
מוריה בר-גיל
עופרה בר-נון
קרן טליאס
רוית שם-טוב
יעל בן-דב
רונה דייוויס
עידן וולס
צביקה דויטש (מקום שלישי)
מהרטה ברוך-רון (מקום שני)
איתן שוורץ (מנצח)
העונה השנייה

ב-4 במרץ 2006 עלתה לאוויר עונתה השנייה של התוכנית, אם כי בשמה החדש "השגריר - חמש יבשות". החידוש העיקרי בעונה זו היה הפרס החדש: המנצח בתוכנית יזכה להיות נציג ההסברה של ארגון Israel At Heart השוכן בארצות הברית, ויישלח לפעילויות הסברה ישראלית מסביב לעולם. במהלך העונה נשלחו המתמודדים לאוסטרליה, אסיה, אירופה, אמריקה ואפריקה לביצוע המשימות השונות.
חידוש נוסף היה החלפת השופט יעקב פרי בראש אגף כוח אדם בצה"ל לשעבר, גיל רגב. למרות זאת, פרי התארח בפרק מיוחד לבחינת המתמודדים. כמו כן, שודרו מספר תוכניות מיוחדות בהן נבחנו המתמודדים בשאלות ידע כללי בהנחייתו של ארז טל.
המנצחת, מלודי סוכרביץ, סיימה לבסוף את תפקידה אחרי ארבעה חודשים ושבה לישראל.
העונה השנייה > רשימת המתמודדים

יאנה סופוביץ'
מאיה ז'רמן
מוריה חצב דה ויט
אליאס אינברם
חגי מי זהב
עומרי לחובר
תום גרשביין
תמי גולן
רוני אורן
חגית גניש
אריק פרייסמן
נמרוד פרידברג (מקום שלישי)
אפרת אופנהיימר (מקום שני)
מלודי סוכרביץ (מנצחת)
ראו גם

המתמחה
הערות שוליים

↑  Israel At Heart – אתר האינטרנט של הארגון; כעת, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"
↑  בראשית שנות ה-20 של המאה ה-21, משמשת כיועצת המדינית של יושב ראש "כחול לבן", בני גנץ.
לותאר פון ארנו דה לה פרייר

| --- | --- |

לותאר פון ארנו דה לה פרייר
 לידה:  18 במרץ 1886 פוזן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 נהרג:  24 בפברואר 1941 (בגיל 54) פריז, צרפת תחת שלטון גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  Invalids' Cemetery 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני רייכסמרינה רייכסמרינה קריגסמרינה קריגסמרינה
 תקופת הפעילות:  1903–1932  1939 – 1941
 דרגה:   ויצה-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד צוללת מפקד סיירת
 פעולות ומבצעים
 מערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   פור לה מריט   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה    מסדר בית הוהנצולרן
 
לותאר פון ארנו דה לה פרייר (בגרמנית: Lothar von Arnauld de la Perière‏; 18 במרץ 1886 – 24 בפברואר 1941) היה קצין צי גרמני. במלחמת העולם הראשונה פיקד על צוללת של הצי הקיסרי הגרמני; הוא היה ועודנו מפקד הצוללת המצליח ביותר בהיסטוריה הימית, ולזכותו נרשמו הטבעת 194 אוניות בתפוסה כוללת של 453,716 טון (GRT). את רוב ניצחונותיו השיג בזירת הים התיכון, בעיקר בעזרת תותח הצוללת, ופחות באמצעות טורפדו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך פון ארנו דה לה פרייר את שירותו בצי הגרמני, שהפך כעת לרייכסמרינה. הוא פרש מן הצי ב-1932, ועבר למלא תפקידים שונים בצי הטורקי. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון נקרא הצי הגרמני קריגסמרינה ואליו נקרא שוב פון ארנו דה לה פרייר לשירות פעיל, בדרגת תת אדמירל. הוא נהרג בתאונת מטוס ליד פריז ב-1941.
רקע וילדות

אבי סבו של לותאר, ז'אן גבריאל ארנו, נולד בצרפת ב-1731 בסן פלנטר, במרכז צרפת. הוא היה בן אצולה, ושימש כקצין ארטילריה. ב-1757 עבר לפרוסיה כדי לחפש התנסות קרבית וקידום בצבא פרוסיה של המלך פרידריך הגדול. אגדה משפחתית טענה כי ז'אן גבריאל למעשה נמלט מצרפת בעקבות דו-קרב שבו היה מעורב עם אחד מנסיכי בית בורבון. בשל מוצאו האצילי התקבל ארנו לשורות האצולה הפרוסית, והתקדם בשירותו עד לדרגת גנרל לויטננט. הוא נישא שלוש פעמים, והיו לו 14 ילדים (חמישה מאשתו הראשונה, חמישה מאשתו השנייה, וארבעה מאשתו השלישית). הילד ה-12, בנו השני מאשתו השלישית לואיז הירונימוס, היה בנו אויגן אהסוורוס אלברטוס, שנולד בשנת 1800, סבו של לותאר.
אויגן פון ארנו דה לה פרייר נישא פעמיים והביא לעולם עשרה ילדים. אשתו הראשונה ילדה ארבעה ילדים; אשתו השנייה, אולגה ספאלדינג, ילדה ב-28 באפריל 1856 את אויגן אמיל אלכסנדר ולנטין פון ארנו דה לה פרייר, הראשון מבין שישה שילדה. אויגן אמיל אלכסנדר ולנטין נישא לברתה מילר. לותאר היה בנם השני, מתוך ארבעת ילדיהם. אחיו הגדול נפטר בגיל חצי שנה; אחיו הצעיר ממנו, פרידריך היה גנרללויטננט בלופטוואפה. הוא חי עד 1969. האח הצעיר ביותר, הלמוט, הגיע לדרגת קולונל. הוא נהרג במלחמת העולם הראשונה בקרב ליד העיירה וירטון, בבלגיה.
אביו של לותאר היה שופט בפרוסיה. כבן לפקיד בשירות המדינה, היה לותאר זכאי להתחנך כצוער. הוא החל שירותו בצי הקיסרי הגרמני ב-1903. וב-1906 סיים את לימודיו באקדמיית הצי כקצין טורפדו. הוא שירת כלויטננט צור זה (Leutnant zur See, מקביל לסגן משנה) על אונית המערכה קורפרסט פרידריך וילהלם. במהלך שירותו על האונייה זכה לעיטור הראשון שלו, עיטור מסדר הכתר (Kronenorden) מדרגה רביעית. העיטור ניתן לו על שסיכן את חייו בהצלת מלח שנפל לים.
לאחר תקופה בתפקיד מטה השתתף פון ארנו ב-1908 בתרגילים של שתי אוניות המערכה שלזיין ושלזויג-הולשטיין. תפקידו הבא היה קצין במשחתת V155. ב-1909 עלה לדרגת Oberleutnant Zur See (סגן) וקיבל את הפיקוד על המשחתת V160, שעסקה בהגנה על הדיג בים הצפוני.
בחורף 1910–1911 היה פון ארנו בתפקיד מטה בחוף, בבסיס וילהלמסהאפן, ובאביב 1911 מונה לתפקיד קצין טורפדו על הסיירת הקלה אמדן, במזרח הרחוק. פון ארנו שירת בתפקיד זה שנתיים, וכאשר שב לגרמניה התמנה לקצין על אוניית המערכה שרנהורסט. תפקידו הבא היה במחלקת הפיקוח של הצי, שם היה כפוף למפקד הצי הקיסרי הגרמני, אדמירל הוגו פון פוהל.
מלחמת העולם הראשונה

כאשר החלה מלחמת העולם הראשונה היה פון ארנו בתפקיד מטה. הוא שאף להגיע לתפקיד קרבי, ולשם כך ניסה תחילה להתקבל ליחידות החדשות שהוקמו ושעסקו בהטסת ספינות אוויר. בקשה זו נדחתה, אך בקשה נוספת שהגיש להעברה לתפקיד בצוללות נתקבלה. לאחר תקופה של לימודים והסמכה, וכן העלאה לדרגת קפיטן לויטננט (Kapitänleutnant, סרן), מונה פון ארנו כמפקד הצוללת U-35.
מלחמת העולם הראשונה > U-35

בסיסה של הצוללת היה בנמל פולה, בצפון הים האדריאטי, אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בקרואטיה). מכאן יצאה הצוללת בפיקודו של פון ארנו לפטרולים בים התיכון. להלן פירוט מבצעיה של הצוללת U-35:
| פטרול | תאריך | אזור הסיור | תוצאות והערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 11 - 25 בינואר 1916 | בין מלטה לכרתים | הוטבעו שלוש אוניות בתפוסה של כ-14,000 טון הצליח לחמוק מאוניית Q בריטית |
| 2 | 16 - 18 בפברואר 1916 | ליד ברינדיזי, איטליה | ניסיון ליירט שיירה איטלקית |
| 3 | 20 בפברואר - 4 במרץ 1916 | בין מלטה לכרתים | הוטבעה אונייה צרפתית נושאת גייסות, 900 מן החיילים שהיו עליה טבעו. הוטבעו עוד שתי אוניות מסחר וספינת תותחים בריטית |
| 4 | 20 במרץ - 8 באפריל 1916 | מזרח הים התיכון | הוטבעה אונייה בריטית נושאת גייסות. ניסיונות לפגוע באוניות מלחמה בריטיות ליד אלכסנדריה לא צלח |
| 5 | 6 ביוני - 3 ביולי 1916 | מערב הים התיכון | בשליחות דיפלומטית: הצוללת הגיעה לנמל קרטחנה כדי להעביר איגרת מוילהלם השני, קיסר גרמניה אל אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. במהלך ההפלגה הטביעה הצוללת 40 אוניות אויב בתפוסה כוללת של 57,000 טון |
| 6 | 26 ביולי - 20 באוגוסט 1916 | מערב הים התיכון, לאורך חופי צרפת וספרד | הצוללת חמקה מכמה ניסיונות להטביע אותה. הפטרול המוצלח ביותר: הוטבעו 54 אוניות בתפוסה כוללת של יותר מ-90,000 טון |
| 7 | 14 בספטמבר - 9 באוקטובר 1916 | מערב הים התיכון | פינוי 3 קציני מודיעין גרמניים מקרטחנה (ביניהם וילהלם קנריס, מאוחר יותר אדמירל וראש האבווהר). הוטבעו אוניות בתפוסה כוללת של למעלה מ-70,000 טון, וכן אונייה נושאת גייסות; מאות מנוסעיה טבעו. עם סיום הפטרול זוכה פרון ארנו בעיטור פור לה מריט |
| 8 | 1 - 13 בינואר 1917 | בין מלטה לכרתים | הוטבעו 6 אוניות. הצוללת נאלצה לשוב מוקדם עקב סערה כבדה שהסבה נזקים. ב-1 בפברואר מכריזה גרמניה על לוחמת צוללות בלתי מוגבלת |
| 9 | 6 - 27 בפברואר 1917 | מערב הים התיכון | הוטבעו מספר אוניות סוחר. הועברו 40 שקים ובהם חומר סודי לחוף ספרד |
| 10 | 31 במרץ - 6 במאי 1917 | מערב הים התיכון, מצר גיברלטר, חופי מרוקו | הוטבעו 24 כלי שיט בתפוסה כוללת של מעל 70,000 טון. לאחר הסיור הצוללת נכנסת לתקופה של טיפול מקיף |
| 11 | 2 באוקטובר - 6 בנובמבר 1917 | מערב הים התיכון, מצר גיברלטר, חופי מרוקו | חומק מתקיפה של פצצות עומק של משחתת בריטית ומירי טורפדות של צוללת אויב |
| 12 | 8 עד 31 בדצמבר 1917 | חופי צפון אפריקה | הוטבעו 7 אוניות בתפוסה כוללת של 28,000 טון |
| 13 | 10 בפברואר - 13 במרץ 1918 | מערב הים התיכון | הוטבעו 5 אוניות וניזוקו עוד שתיים. הלוחמה נגד הצוללות הולכת ומתייעלת, והישגיה של הצוללת יורדים |
ב-16 במרץ 1918 העביר פון ארנו את הפיקוד על הצוללת לקפיטן לויטננט ארנסט פון ווֹיט.
מלחמת העולם הראשונה > U-139

פון ארנו שב לגרמניה, שם קיבל את הפיקוד על הצוללת U-139. צוללת זו הייתה מיועדת למבצעים בטווח רחוק בהרבה מזה של U-35; יעדה של U-139 היה תקיפת ואוניות סוחר לאורך חופי ארצות הברית, שהצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה באפריל 1917.
בצוללת זו ביצע פון ארנו פטרול אחד: ב-1 באוקטובר 1918, בדרכה ליעדה, תקפה U-139 שיירה כ-280 ק"מ מצפון-צפון מזרח לכף פיניסטר, בצפון מערב ספרד. U-139 הצליחה להטביע שלוש אוניות סוחר ולפגוע ברביעית, אך ספינות הליווי הגיבו בהפצצה מסיבית של פצצות עומק, ו-U-139 נאלצה לחמוק בצלילה ממושכת. הצוללת ספגה מספר פגיעות, שכללו את יציאת הפריסקופ מכלל שימוש, ולאור נזקים אלה היה ברור שלא ניתן יהיה להגיע ליעד המתוכנן. למרות זאת החליט פון ארנו להמשיך לכיוון האיים האזוריים, שם הטביעה הצוללת אונייה נוספת.
ב-20 באוקטובר 1918 הודיעה גרמניה על סיום מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת שניהלה, כחלק מהניסיון להגיע לשביתת נשק. כל הצוללות הגרמניות נצטוו לשוב לבסיסן. U-139 הגיעה חזרה לקיל, בגרמניה, ב-14 בנובמבר. בכך הסתיימה הקריירה של פון ארנו כמפקד צוללת. הצוללות בפיקודו הטביעו 193 אוניות סוחר בתפוסה ברוטו של 453,368 טון, שתי ספינות מלחמה בהדחק כולל של 2,500 טון, ופגע בשמונה אוניות נוספות. אף מפקד צוללת אחר, בשתי מלחמות העולם ומכל צי, לא הטביע יותר אוניות ממנו.
מלחמתו של פון ארנו הצטיינה בהקפדתו המלאה על חוקי המלחמה שנקבעו באמנות האג. הוא הקפיד לעצור כל אונייה, לבדוק את מסמכיה, ואם הסתבר שהאונייה אכן נושאת חומרים המצדיקים את הטבעתה על פי החוק (ציוד מלחמתי או סחורה העלולה לסייע למאמץ המלחמתי) איפשר לצוות האונייה לרדת לסירת הצלה, צייד את הסירה במזון ומים ובציוד ניווט שיסייע לצוות להגיע לנמל הקרוב, ורק אז הטביע את האונייה. רוב הטבעותיו של פון ארנו הושגו בעזרת ירי תותח. רק חלק קטן מן ההטבעות הושגו על ידי ירי טורפדו.
אחרי מלחמת העולם הראשונה

גרמניה הייתה שרויה בתוהו ובוהו לאחר המלחמה, כאשר תנועות השמאל התנגשו עם גופי הימין. פון ארנו הצטרף למילציות הפרייקור והיה מפקד בטליון (גדוד) בבריגדה (חטיבה) הימית - יחידה שהייתה מורכבת רובה ככולה מיוצאי הצי הקיסרי הגרמני. הגדוד אף נקרא על שמו, שטורמבטליון ארנו דה פרייר. הגדוד השתתף בפעילות במזרח גרמניה כנגד פולין, והיה בברלין ב-1920 במהלך הפוטש של קאפ, ניסיון ההפיכה של הימין שנכשל בעקבות שביתה כללית של הפועלים בגרמניה. לאחר כישלון הפוטש פוזרו הפרייקור, ופון ארנו הצטרף כקצין לרייכסמרינה, הצי הגרמני במתכונתו המקוצצת אחרי מלחמת העולם.
הוא קיבל את הפיקוד על השייטת ה-11 בים הבלטי. ב-1 באפריל 1922 הועלה לדרגת קורבטן קפיטן (Korvettenkapitän, רב-סרן) ומונה כסגן מפקד המחוז הצבאי השני. במהלך תפקד זה נישא פון ארנו למרתה קאוב.
בתחילת 1925 הוחזר פון ארנו לתפקיד ימי. הוא שימש כקצין ניווט על אוניות המערכה הנובר ואלזס. בספטמבר 1928 מונה כמפקד אוניית האימונים אמדן והועלה לדרגת פרגטנקפיטן (Fregattenkapitän, סגן-אלוף). במהלך תפקיד זה יצא למשט סביב העולם שנמשך כשנה. לאחר שיט אימונים באוקיינוס האטלנטי עבר פון ארנו לתפקיד מטה, והועלה לדרגת קפיטן צור זה (Kapitän zur See, אלוף-משנה).
ב-30 בספטמבר 1931, בגיל 45, ביקש פון ארנו לפרוש מתפקידו לאחר 28 שנים. הסיבות לבקשתו זו אינן ברורות, וייתכן שהיו קשורות לא רק לגילו אלא למתחים בתוך מטה הרייכסמרינה. לאחר פרישתו הציע פון ארנו את שירותיו לצי הטורקי, וב-1932 מונה כמרצה באקדמיה הימית של טורקיה. הוא עסק בעיקר בתחום מומחיותו, לוחמת צוללות, וסייע בבניית כוח הצוללות של הצי הטורקי.
מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוחזר פון ארנו לצי הגרמני, הקריגסמרינה, בדרגת ויצה אדמירל (תת אדמירל, אלוף). הוא מונה כמפקד האזור הימי שלחופי דנציג והמסדרון היבשתי מגרמניה אליה. במאי 1940 מונה לפקד על האזור הימי שלחופי בלגיה והולנד. ב-4 בדצמבר 1940 הורחב תחום פיקודו לכל החוף הצרפתי. באמצע פברואר 1941 התבקש פון ארנו לקבל את הפיקוד על זירת הים התיכון. ואולם, בדרכו לקבל על עצמו פיקוד זה נהרג פון ארנו בתאונת מטוס ב-24 בפברואר 1941, ליד פריז.
הערות שוליים

↑  46°27′29″N 1°40′16″E﻿ / ﻿46.45806°N 1.67111°E﻿ / 46.45806; 1.67111
↑  תיאור תולדות משפחתו של לותאר פון ארנו דה לה פרייר, קורות חייו וכן הקריירה המבצעית שלו (המובאים בפסקאות הבאות) הם על פי lothar von Arnauld de la Periere, באתר Histoire Maritime (בצרפתית).
↑  על אפיוני הצוללת ראו: U31 Type, באתר UBoat.net.
↑  44°52′N 13°51′E﻿ / ﻿44.867°N 13.850°E﻿ / 44.867; 13.850
↑  על אפיוני הצוללת ראו: U-139, באתר UBoat.net.
↑  Lothar von Arnauld de la Perière באתר UBoat.net.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810647277905606  BNE: XX5650289  BnF: cb155379773 (data)  GND: 116342412  ISNI: 0000 0000 1384 1600  LCCN: no2009127111  VIAF: 37664467   WorldCat (עם VIAF): 37664467 
הצוללת U-35 מטביעה את אוניית הסוחר הבריטית "מייפלווד" ב-7 באפריל 1917, כ-90 ק"מ מדרום מערב לסרדיניה
קברו של לותאר פון ארנו דה לה פרייר בבית הקברות Invalidenfriedhof בברלין
בסטיה

ערך זה עוסק בעיר בצרפת. אם התכוונתם לקבוצת כדורגל, ראו .
בסטיה (בצרפתית: Bastia) היא קומונה ועיר בקורסיקה עילית שבצרפת, הנמצאת בקצה הצפון-מזרחי של האי קורסיקה. היא העיר בעלת מספר התושבים השני בגודלו באי אחרי אז'אקסיו, עם 45,596 תושבים בשנת 2016. עד שנת 2018 (אז שני מחוזות קורסיקה אוחדו) הייתה בירת מחוז קורסיקה עילית. בסטיה היא עיר הנמל והמסחר המרכזית באי.
גאוגרפיה

בסטיה ממוקמת בצפון מזרח קורסיקה, בבסיסו של חצי האי כף קורס (Cap Corse), והיא כאמור עיר הנמל המרכזית באי. היא נמצאת כ-35 ק"מ דרומה מקצהו הצפוני של כף קורס, כ-50 ק"מ מערבה מהאי האיטלקי אלבה, וכ-90 ק"מ מאיטליה היבשתית.
בסטיה ממוקמת בין מורדותיו המזרחיים של ההר "סרה די פיניו" (Serra di Pigno), שגובהו 960 מטר, לבין הים. בשל ההר העיר התפתחה ברצועה צרה ברוחב של כ-1.5 ק"מ קרוב לחוף הים.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בעיר הוא ים תיכוני. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 15.5°C, ויש בממוצע כ-5 ימים בשנה בהם היא יורדת מתחת ל-0°C. באזור יורד גשם רב, אך העיר נהנית גם מכ-240 ימי שמש בממוצע בשנה.
| אקלים בבסטיה> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבסטיה> ינואר.25.1.13.6.5.1.-4.6.67.4 | אקלים בבסטיה> פברואר.23.9.13.8.4.9.-5.0.56.9 | אקלים בבסטיה> מרץ.27.1.15.6.6.7.-3.8.59.8 | אקלים בבסטיה> אפריל.25.2.17.8.8.8.0.5.76.2 | אקלים בבסטיה> מאי.30.7.22.0.12.4.3.1.49.6 | אקלים בבסטיה> יוני.33.3.25.8.16.0.8.2.41.0 | אקלים בבסטיה> יולי.36.5.29.1.19.0.10.2.12.6 | אקלים בבסטיה> אוגוסט.38.3.29.3.19.4.11.8.20.9 | אקלים בבסטיה> ספטמבר.34.3.25.8.16.5.7.6.81.1 | אקלים בבסטיה> אוקטובר.29.7.21.9.13.3.2.8.127.1 | אקלים בבסטיה> נובמבר.28.0.17.4.9.2.-0.5.113.7 | אקלים בבסטיה> דצמבר.24.0.14.5.6.3.-3.3.93.0 | אקלים בבסטיה> שנה.38.3.20.6.11.5.-5.0.799.3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Meteo France
תחבורה > כבישים

ישנן שלוש דרכי גישה מרכזיות לבסטיה. הכביש הראשי המוביל לעיר הוא כביש T11 (עד שנת 2014 נקרא N193), המגיע מדרום. כביש בינעירוני זה מחבר את בסטיה עם רוב שאר הערים והעיירות באי קורסיקה, כגון אז'אקסיו, קלווי, פורטו וקיו וקורטי, וכן עם נמל התעופה בסטיה-פורטה. מכיוון מערב, כביש D81 מוביל לעיירה סן פלורן, ומכיוון צפון כביש D80 הוא כביש לולאה מסביב לחצי האי כף קורס.
תחבורה > רכבת

תחנת הרכבת בסטיה היא חלק ממסילות הברזל של קורסיקה (Chemins de Fer de la Corse), והיא הנקודה הצפונית ביותר אליה מערכת המסילות מגיעה. מבסטיה יוצאות רכבות המגיעות לאז'אקסיו ולקלווי.
תחבורה > תחבורה ימית

על אף גודלו הצנוע, נמל בסטיה הוא הנמל הצרפתי העמוס ביותר מבחינת מספר נוסעים לחופו של הים התיכון, ובשנת 2017 שירת קרוב ל-2.2 מיליון נוסעים. רוב הנוסעים מגיעים בעונת התיירות בחודשי הקיץ, בין יוני לספטמבר.
מסלולי השיט המרכזיים הם:
| עיר | מספר נוסעים (2017) | אחוז מכלל הנוסעים |
| --- | --- | --- |
| ליבורנו (איטליה) | 571,196 | 26.11% |
| טולון | 531,766 | 24.31% |
| ניס | 396,391 | 18.12% |
| סאבונה (איטליה) | 298,777 | 13.66% |
| מרסיי | 227,774 | 10.41% |
| ג'נובה (איטליה) | 134,154 | 6.13% |
| קווים אחרים | 14,428 | 0.66% |
| פורטופראיו (איטליה) | 13,075 | 0.6% |
| סך הכול | 2,187,561 | 100% |
תחבורה > נמל תעופה

את העיר משרת נמל התעופה בסטיה-פורטה (Aéroport de Bastia-Poretta), הנמצא בעיירה לוצ'אנה, כ-16 ק"מ דרומית לבסטיה. זהו נמל התעופה השני בגודלו בקורסיקה מבחינת מספר נוסעים אחרי נמל התעופה אז'אקסיו נפוליאון בונפרטה, ובשנת 2018 עברו בו כמיליון וחצי נוסעים. מהנמל יוצאות טיסות סדירות לפריז, מרסיי, ליון וניס, וכן טיסות עונתיות לערים רבות באירופה כמו לונדון, ז'נבה וקלן.
היסטוריה

בשנת 1378 החליט המושל הג'נובי לאונלו לומליני (Leonello Lomellini) להעביר את מקום מושבו צפונה על מנת להתקרב לעיר ג'נובה עצמה, ולבנות מבצר (bastiglia באיטלקית, ומכאן שמה של העיר) היכן שכיום נמצאת העיר בסטיה. המקום שלט על נמל דיג שנקרא אז פורטו קארדו (Porto Cardo), וכיום הרובע באזור נקרא טרה וקיה (Terra Vecchia). יורשיו של לומנילי נשארו במקום ובנו מסביב לנמל ביצורים; תושבים מג'נובה החלו להתיישב בשטח המבוצר, וייסדו רובע חדש (כיום Terra Nova).
במהלך מלחמות העצמאות של קורסיקה (1729–1796) נגד רפובליקת ג'נובה, ולאחר מכן נגד צרפת, בסטיה הפכה להיות זירת קרב בשל מיקומה האסטרטגי אל מול איטליה. רק לאחר שני ניסיונות והתערבות של הצי הבריטי נכבשה העיר הבצורה מידי הצרפתים בשנת 1794. לאחר כיבוש העיר העביר המשנה למלך (viceroy) הבריטי, סר גילברט אליוט, את בירת הממלכה האנגלו-קורסיקאית קצרת הימים (1794–1796) לבסטיה. קורסיקה נכבשה מחדש על ידי צרפת ב-1796, ונפוליאון קבע ב-1811 את בירת האי כאז'אקסיו, עיר הולדתו.
בשנת 1862 הוקם הנמל החדש (Le Nouveau Port) על מנת לעמוד בצורכי המסחר ההולכים וגוברים בין קורסיקה לבין איטליה וצרפת. הנמל הפך להיות עמוד התווך של הכלכלה המקומית, וייצא בעיקר תוצרת חקלאית מהאזורים הפוריים שמסביב לבסטיה. במלחמת העולם השנייה ספגה העיר נזקים כבדים מהפצצות בעלות הברית, ובניינים רבים בה הושמדו. לאחר המלחמה בסטיה עלתה בהדרגתיות כמרכז כלכלי חשוב באי קורסיקה, עם הנמל הגדול והמפותח ביותר בו.
ספורט

ספורטינג קלוב דה בסטיה הוא מועדון הכדורגל של העיר. אצטדיון ארמאן-סזרי (Stade Armand-Cesari) בו משחקת הקבוצה נמצא העיירה השכנה פוריאני (Furiani) מדרום לבסטיה. הישג השיא של המועדון הוא זכייה בגביע צרפת בשנת 1981 ובגביע האינטרטוטו ב-1997.
הערות שוליים

↑  מספר תושבי העיר בסטיה באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הצרפתית
↑  מידע על הנמל באתרו הרשמי
↑  סכימת הכבישים באתר הרשמי של קורסיקה
↑  רשת הרכבות בקורסיקה באתר הרשמי
↑  דו"ח נמל בסטיה לשנת 2017
↑  מספר הנוסעים בנמל התעופה בסטיה-פורטה
↑  יעדי טיסה מנמל התעופה בסטיה-פורטה באתר הרשמי
↑  דייוויד אייברם (David Abram), Corsica, עמ' 63-64
↑  תוארי מועדון בסטיה באתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547802905171  BnF: cb15250065t (data)  GND: 4080283-8  LCCN: n79086801  MusicBrainz: 1248e3e2-a6cb-4d38-8997-6d5c2be7b7da  NARA: 10045085  NKC: ge238616  SUDOC: 027372669  VIAF: 143055269   WorldCat (עם VIAF): 143055269 
בסטיה מכיוון ההר סרה די פיניו
נמל בסטיה
פרסי בחירת הנוער 2004

| --- | --- |
 תאריך:  8 באוגוסט 2004
 מיקום:  קליפורניהיוניברסל סיטי, לוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  פריס הילטון עם ניקול ריצ'י
 מפיק:  פול פלאטרי • מייקל לוויט • בוב ביין • מייקל בורג
 במאי:  ברוס גוארס
 רשת שידור:    פוקס
 →2003 2005← פרסי בחירת הנוער
 
'טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2004' התקיים ב-8 באוגוסט 2004 באמפיתיאטרון גיבסון שבקליפורניה, ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחו אישיות הטלוויזיה פריס הילטון וניקול ריצ'י ולאורכו הופיעו האומנים בלינק-182, ג'וג'ו, לני קרביץ ואשלי סימפסון. ספורטאית האקסטרים בת'אני המילטון הייתה היחידה לקבל את 'פרס האומץ' שהוענק פעם אחת בלבד במסגרת הטקס.
מספר המועמדויות הרב ביותר: הסרט "ילדות רעות" - 14 מועמדויות
מספר הזכיות הרב ביותר: הסרט "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" + השחקנית לינדזי לוהן + הזמר אשר - 4 זכיות כל אחד