stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגירופוביה
הערות שוליים

↑  Page, Andrew (1994). "Distinguishing Panic Disorder and Agoraphobia from Social Phobia". Journal of Nervous & Mental Disease. 182 (11).
↑  Kuch, Klaus (בנובמבר–בדצמבר 1995). "A Brief Self-Rating Scale for PTSD After Road Vehicle Accident". Journal of Anxiety Disorders. 9 (6): 503–514. doi:10.1016/0887-6185(95)00029-n. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Keppel-Benson, Jane M.; Ollendick, Thomas H.; Benson, Mark J. (בפברואר 2002). "Post-Traumatic Stress in Children Following Motor Vehicle Accidents". Journal of Child Psychology and Psychiatry. 43 (2): 203–212. doi:10.1111/1469-7610.00013. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rodrigues de Cerqueira, Ana Claudia; Ferreira Becerra, José Marcelo; Rozentha, Márcia; Emídio Nardi, Antônio (באוגוסט 2010). "Stiff-Person Syndrome and Generalized Anxiety Disorder". Arquivos de Neuro-Psiquiatria. 68 (4). doi:10.1590/S0004-282X2010000400036. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Strickland, Dorothy (1996). "A Virtual Reality Application with Autistic Children". Presence. MIT Press Journals. 5 (3): 319–329. doi:10.1162/pres.1996.5.3.319.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ממלכת לוב

ממלכת לוב (בערבית: المملكة الليبية), הייתה ממלכה שהתקיימה בלוב, מההכרזה על העצמאות בשנת 1951 ועד ההפיכה בשנת 1969.
היסטוריה

ב-21 בנובמבר 1949 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות החלטה להעניק עצמאות ללוב עד ל-1 בינואר 1952. אידריס, שהוכרז בהמשך כמלך לוב, ייצג אותה במשא ומתן עם האו"ם. ב-24 בדצמבר 1951, לוב הכריזה על עצמאותה כהממלכה המאוחדת של לוב, מונרכיה חוקתית ותורשתית תחת המלך אידריס, המלך היחיד של לוב. כאשר הכריזה לוב על עצמאותה, היא הייתה אחת המושבות האירופיות הראשונות באפריקה שהשיגו עצמאות מדינית.
באותה שנה נחקקה החוקה הלובית הראשונה. האספה הלאומית ניסחה את החוקה וקבלה אותה בעיר בנגאזי ביום ראשון, ה-6 במוחרם, 1371 לשנה המוסלמית (ה-7 באוקטובר 1951). נשיא האספה הלאומית מוחמד אבולאסעד אל-עלים ושני סגניו עומר פאיק שוניב ואבו בכר אחמד אבו בכר הגישו את החוקה למלך אידריס והחוקה פורסמה ברשומות לוב.
עם גילוין של עתודות נפט רבות בלוב ב-1959, וההכנסות העצומות שהגיעו בעקבות מכירתו, הפכה לוב, אחת המדינות העניות בעולם, למדינה עשירה מאוד. על אף שמכירות הנפט שיפרו את כלכלתה של לוב, התעורר כעס בציבור כלפי המלך ושאר אנשי הממשל, מכיוון שרוב ההכנסות הגיעו לידי אותה אליטה ששלטה במדינה.
צבא וכוח אכיפה

עם הקמת הממלכה של לוב ב-1952, היוו ותיקי הלוחמים של צבא סנוסי שקודם לכן היה לתנועת המתנגדים לשלטון האיטלקי את הגרעין לצבא המלכותי של לוב, שפעל תחת הדרכה וסיוע בריטי, ובהמשך גם סיועה אמריקאי.
תחילה צבא זה תפקדה כצבא פדרלי מצומצם עם כוח אדם של 1,835 איש בעוד מלך לוב אידריס וממשלתו הסתמכו על המשטרה לביטחון הפנים שמנתה כ-5,000 עד 6,000 אנשים וחולקה לפי מחוזות עם סמכויות נרחבות. אם זאת בהמשך מספר כוח אדם של הצבא גדל המלצת יועצים שנשלחו מטעם בריטניה וארצות הברית.
צבא וכוח אכיפה > חיל האוויר וצי

עם הקמת הצבא הגיעו לידיו גם מטוסי תובלה מסוג דקוטה ומטוסי אימון מסוג T-33 שוטינג סטאר. בהמשך נחתם הסכם מול ארצות הברית לרכישת עשרה מטוסי קרב מסוג F-5 יחד עם הקמת מתחם הכשרה אמריקאי בלוב. וחיל הים שמנה בתחילה רק שתי שולות מוקשים בריטיות שהיה לעיקר הכוח הימי הלוחם.
ההפיכה בשנת 1969

ב-1 בספטמבר 1969, קבוצה קטנה של קציני צבא בהנהגת רב-סרן בן 26 בשם מועמר קדאפי, ביצעה הפיכה בלוב, הדיחה את אידריס הראשון, מלך לוב בזמן שזה שעה מחוץ למדינה, והגלה אותו למצרים. המשטר החדש ביטל את המונרכיה והכריז על הקמתה של הרפובליקה הערבית הלובית. מאז ועד ההתקוממות בלוב (2011), שלט במדינה מועמר קדאפי כרודן דיקטטורי.
הערות שוליים

↑  כרונולוגיה של אירועים ומסמכים בינלאומיים, המכון המלכותי לעניינים בינלאומיים. כרך 7, מספר 8 (5-18 אפריל 1951), עמודים 213-244.
↑  Foreign Relations of the United States, 1955–1957, Africa, Volume XVIII - Office of the Historian, history.state.gov
↑  חיל האוויר של לוב
ג'יימס קוק

| --- | --- |
פורטרט רשמי של ג'יימס קוק. (1775)
פורטרט רשמי של ג'יימס קוק. (1775)
 לידה:  7 בנובמבר 1728 במרטון שבחבל יורקשייר,
 נרצח:  14 בפברואר 1779  (בגיל 50) איי הוואי
 לאום:   בריטי
 בן או בת זוג:  Elizabeth Cook (21 בדצמבר 1762–?) 
 צאצאים:  James Cook, Joseph Cook, George Cook, Elizabeth Cook, Nathaniel Cook, Hugh Cook 
 תקופת הפעילות:  1771–1779 (כ־8 שנים)
 מספר מסעות:  3
 גילויים בולטים:  החוף המזרחי של אוסטרליה, ניו זילנד, איי הוואי
 אזורים שחקר:  איים באוקיינוס השקט
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1776)  עמית החברה המלכותית 
 חתימה:   
 ארגון על שם ג'יימס קוק
 
ג'יימס קוק (באנגלית: James Cook‏; 7 בנובמבר 1728 – 14 בפברואר 1779) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומגלה ארצות, מגדולי חוקרי האוקיינוסים בהיסטוריה.
ביוגרפיה > נעוריו ומשפחתו

קוק נולד במרטון שבחבל יורקשייר, ליד המקום שבו נמצאת היום העיר מידלסברו, בן למשפחה של פועל חקלאי עני. לימים התקדם האב ונעשה למנהל עבודה באחוזה. בעל האחוזה שילם עבור לימודיו של הילד ג'יימס בבית ספר שהקים ארגון צדקה, לימודים שלא היו מובנים מאליהם בתקופה שבה מחצית האוכלוסייה לא ידעה קרוא וכתוב. בגיל צעיר איבד חמישה אחים ואחיות ונותרו לו שתי אחיות בלבד, שעימן לא היו לו קשרים חמים לאורך חייו.
בסוף שנות העשרה לחייו עזב את החווה ועבר לעיירה סטייזס (Staithes) באזור העיר ויטבי (Whitby) שעל הים הצפוני. תחילה עבד כעוזר לחנווני ואחר כך פנה אל הספנות. במשך תשע שנים עסק בהובלת פחם בים הצפוני. מעסיקו היה סוחר קווייקרי, ג'ון ווקר, שבביתו התגורר בין הפלגה להפלגה. בשלוש השנים הראשונות הועסק כמתמחה על אחת האוניות ובמקביל למד אלגברה, טריגונומטריה, ניווט ואסטרונומיה. בשנת 1752 נתמנה לקצין ניווט של אחת הספינות, ולאחר שלוש שנים, בשנת 1755, הוצע לו הפיקוד על הספינה, אולם הוא העדיף להתגייס לצי המלכותי אשר פתח במבצע גיוס באותו זמן. לא ברור מדוע החליט קוק לנטוש את ג'ון ווקר, שהציע לו לפקד על ספינה, ולבכר על פניו את החיים הקשים של הצי, אבל בהחלט ייתכן שאחד הגורמים לכך היה שאפתנות: השירות הצבאי צפן בחובו הזדמנויות רבות יותר לתהילה. גורם אפשרי נוסף היה העובדה שהגיוס היה חובה ואנשים נאספו בכוח מהרחוב, וייתכן שקוק העדיף להתנדב במקום להילקח.
ב-1762 התחתן עם אליזבת', בתו של בעל פונדק באזור המספנות בלונדון, אך את רוב שנות נישואיהם העבירו במרחק אלפי קילומטרים זה מזו. נולדו להם שישה ילדים, אולם רק שלושה מהם הגיעו לבגרות. אחרי מותו של ג'יימס קוק לא שפר גם גורל ילדיו הנותרים: שניים מהם מתו כיורדי ים צעירים, ואילו השלישי, אשר פנה אל לימודי הכמורה, מת ממחלה. שושלתו של קוק נגדעה אפוא באיבה: כל בניו מתו לפני שהביאו לעולם ילדים משל עצמם.
עד הגיעו לגיל ארבעים הספיק קוק להעפיל משפל הסטטוס החברתי אל עמדה מכובדת, וזאת בתקופה שבה הבדלי מעמדות שיחקו תפקיד חשוב מאין כמוהו. הוא היה אדם גבוה וצנום (בתמונה אומנם נראות כתפיו רחבות, אך לפי טוני הורביץ, כותב הספר "קווי רוחב כחולים", הצייר השתמש בדוגמן, שכן הקפטן ישב לפניו רק זמן קצר).
ביוגרפיה > השירות בצי המלכותי

בצי, קוק השתתף באזור מישורי אברהם בקרבות מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, במהלכם התנגשו הבריטים עם הצרפתים בקרב על קנדה.
ב-1763 מונה לבצע סקר בניופאונדלנד, האי הגדול שבצפון קנדה. עבודתו המוצלחת זיכתה אותו בתשומת לב וביוקרה. הוא נודע כמומחה בענייני ניווט, שרטוט מפות ואסטרונומיה.
ביוגרפיה > המסע הראשון (1768–1771)

ב-1768 נבחר לעמוד בראש משלחת אסטרונומית שיצאה לצפות במעברו של כוכב הלכת נוגה על פני השמש, במטרה לחשב על פיו את המרחק שבין השמש לכדור הארץ. מטרה נוספת של המסע הייתה מודיעינית צבאית: לחקור את היבשת הדרומית האגדית ששיערו שקיימת בדרום האוקיינוס השקט, טרה אוסטרליס (פירוש המילה הוא ארץ דרומית). לקוק הוקצתה ספינה קטנה בשם "אנדוור" ועימו יצאו להפלגה אנשי מדע בראשות ג'וזף בנקס. קוק הקפיד על בריאות אנשיו, ובמהלך המסע לא מת איש מהם מצפדינה, הישג יוצא דופן באותם הימים; זאת עשה בזכות חשיבתו המקורית, כשהכריח את מלחיו לאכול ירקות וכרוב, להתעמל, ולשתות יותר מים ופחות בירה ורום. עם זאת לא ניתן לראות אותו כפורץ דרך במאבק במחלה קשה זו, שהייתה שכיחה כל כך בקרב הימאים. ב"אנדוור" שט קוק לאורך החוף המזרחי של דרום אמריקה והגיע לטהיטי. מסלול המסע לא היה ידוע לו מראש, ונקבע על פי פקודות סודיות חתומות במכתבים שנפתחו רק במהלך ההפלגה.
ביוגרפיה > המסע הראשון (1768–1771) > טהיטי

האי טהיטי התגלה כבר שנתיים קודם בידי אנשי הספינה הבריטית "הדולפין" בהובלת סמואל ווליס.
איש בשם טופאיה (Tupaia), טהיטי רם מעלה, ביקש להצטרף להפלגה עם משרתו. קוק לא התלהב, אך ג'וזף בנקס נעתר לבקשתו ולקחם תחת חסותו בתקווה שיוכל להחזיק בבן טהיטי "כמוצג נדיר, כדרך ששכני מחזיקים אריות או נמרים". בסופו של דבר הושיט טופאיה סיוע רב ערך בניווט ובגאוגרפיה.
אחרי יציאתו מטהיטי עבר קוק בבורה בורה, כדי לאפשר לאנשי צוותו להתאושש באקלים נעים בטרם ימשיך הלאה. משם הגיע כאירופאי השני, אחרי אבל טסמן, לניו זילנד על שני אייה.
ביוגרפיה > המסע הראשון (1768–1771) > ניו זילנד

הפגישה הראשונית עם המאורים באי הצפוני (באזור עיר גיזברן של היום) של ניו זילנד הסתיימה בצורה בלתי נעימה ביותר, בעימות ובהרג (קוק קרא למקום "מפרץ הדלות"). בהמשך הפלגתו לאורך החוף גילה שהמאורים הם אכן לוחמניים, אך ניתן לכונן עימם יחסי מסחר. הוא גם נתקל בשבטים קניבליים. עבודת המיפוי שעשה קוק בחופי ניו זילנד הייתה כל כך מדויקת, שמפותיו היו בשימוש עד שנות התשעים של המאה ה-20[דרוש מקור]. במסגרת עבודתו התברר לו שהאי אינו מחובר ליבשת דרומית גדולה.
ביוגרפיה > המסע הראשון (1768–1771) > אוסטרליה

ב-29 באפריל 1770 היה קוק לאדם האירופאי הראשון שעלה על חופי מזרח אוסטרליה, שהייתה על מסלול החזרה שלו. בחופים האחרים חזו כבר ההולנדים לפניו, אך חקירתם את היבשת הייתה שטחית ביותר. הוא גילה מקום שלו קרא "מפרץ בוטאני" וציין את פירותיו ואת אקלימו הנוח. למקום הזה נשלחו אסירים 18 שנים אחר כך, בשנת 1788. והתברר להם שעל אף תיאורי קוק, הוא אינו ראוי ליישוב אדם. הם סטו למפרץ סמוך, ובו הוקמה לימים סידני.
במהלך הדרך בחופי אוסטרליה היה קרוב להתנגש בשונית אלמוגים, וההיחלצות ממנה, אותה ראה כנס כמעט, גרמה לו לכנות את המעבר "תעלת ההשגחה העליונה". כמו כן הספיק להכריז על ריבונות מלך אנגליה על החוף המזרחי של אוסטרליה בהנפת דגל סמלית בקצהו, בניו סאות' ויילס.
בדרכו חזרה לאירופה גילה את האי ויטסאנדיי ואיים נוספים, ועצר במקום שהיום הוא ג'קרטה, בירת אינדונזיה. מלוויו הטהיטים נדהמו לראות עיר שוקקת והומה, אך שם דווקא פקד אותם אסון: הם מתו מדיזנטריה או ממחלה דומה לה, לצד עוד 22 מאנשי צוות, שמתו שם או בשבועות שאחר כך.
ב-13 ביולי 1771 עגן שוב בחופי אנגליה. בסך הכול שבו מעט יותר ממחצית מ-94 האנשים שיצאו לדרך. בשובה של הספינה הפכו מוצגיה, ביניהם פוחלץ של קנגורו, לאטרקציה, ודווקא בנקס וצוותו, אנשי המדע, זכו ליותר הערצה מאשר קוק.
ביוגרפיה > המסע השני (1772–1775)

מסע האנדוור לא פתר את השאלה: "האם קיימת היבשת הדרומית?", אף שעתה ברור היה שאם היא אכן קיימת, היא גדולה פחות ממה שסברו בתחילה. כדי לפתור תעלומה זו היה צורך ביציאה נוספת לאוקיינוס השקט.
במסע נעשה שימוש בשעון הכרונומטר, כלי התמצאות שפיתח ג'ון הריסון, שרק קוק, בן יורקשיר כמוהו, היה פתוח דיו כדי לנסות ולהשתמש בו, והוא אכן הפיק ממנו תועלת רבה. הפעם התנהלה ההפלגה בשתי אוניות: "רזולושן" הגדולה בהנהגת קוק ו"אדוונצ'ר" הקטנה יותר. מחלוקות על האופן שבו תשופר הרזולושן הביאו לפרישתו של בנקס מהפלגה זו. את מקומו החליף חוקר טבע אחר, יוהאן פורסטר.
במסע זה, שהתחיל בבריטניה, היה קוק הראשון לחצות את חוג הקוטב הדרומי. רק חמישים שנה אחריו נחצה שוב קו הרוחב 71. ב-30 בינואר 1774, כשנעצר מול גבעות הקרח ונאלץ לבסוף לשוב על עקבותיו כתב ביומנו את המשפט המפורסם:
"השאפתנות מוליכה אותי לא רק למקום רחוק יותר מכל מקום שאליו הגיע אדם אחר לפניי, אלא שלדעתי, אף לרחוק שבמקומות שאליהם יכול להגיע האדם."
התנאים הקשים והמחסור באוכל טרי הביאו אותו למחלה, והוא היה על סף מוות, אך לבסוף התאושש.
פעמיים היה באנטארקטיקה כשבין לבין עצר למנוחה בפולינזיה, בין השאר באי הפסחא ובטונגה, שאותה גילה כבר אבל טסמן. קוק התרשם מאוד מיכולותיהם החקלאיות של תושביה ומסבר הפנים היפות שבו קיבלו את צוותו. הוא קרא לקבוצת האיים: "איי הידידות", אף שהעיר על העריצות שבה מתייחסים מושלי האי לנתיניהם. בחלקו האחרון של המסע תר את האיים שבאזור ניו זילנד.
ההפלגה בת שלוש השנים הסתיימה במותם של ארבעה אנשים, רק אחד מהם ממחלה, דבר שהיה הישג בלתי רגיל, שקוק השתבח בו. האדוונצ'ר, שעליה פיקד טוביה פורנו, התפצלה מהרזולושן בשלב מוקדם. אנשיה הסתבכו בקרב קטלני עם מאורים קניבלים ושבו לממלכת בריטניה הגדולה שנה לפני קוק ואנשיו. הם הביאו עימם איש מטהיטי בשם אומאי, שהפך לאטרקציה של לונדון.
משחזר קוק לאנגליה ב-1775 קיבל דרגת קפטן וחברות ב"חברה המלכותית". מאמר שבו הסביר כיצד שומרים על בריאות המלחים זיכה אותו בשנת 1776 במדליית קופלי. ובעיקר, אחרי מאות שנים של ספקולציות הוכיח הקפטן שאין בנמצא יבשת דרומית.
ביוגרפיה > המסע האחרון (1776–1779)

קוק ביקש לעצמו משרה נוחה בפיקוד על בית החולים של הצי, וזכה לקבלה, אך לא היה מסוגל להחזיק בה לאורך זמן. משהתבקש להמליץ על מפקד למסע חדש אל האוקיינוס השקט, הכריז שהוא עצמו ייטול את הפיקוד. המטרה הייתה הפעם בצפון כדור הארץ - לגלות את החיבור הצפון מערבי בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, אחרי חמישים ניסיונות כושלים קודמים. קוק לקח איתו את אומאי, במטרה להחזירו אל טהיטי מולדתו ועמו מתנות למלך הארץ. ב-1776 יצא למסע באוניותיו ה"רזולושן", שעליה פיקד בעצמו, וה"דיסקברי" בהובלת צ'ארלס קלרק. בתחילה הוא אכן החזיר את אומאי.
ביוגרפיה > המסע האחרון (1776–1779) > הקשחה באופיו

באזור טהיטי התמודד עם גנבות של ילידים בנוקשות שלא אפיינה אותו בעבר, כשהורה לקצץ אוזניים של גנב ולשרוף בתים. גם כלפי הצוות היה יחסו מחמיר מאי פעם, וידו הייתה קלה בכל מה שנוגע לעונש המלקות ולקיצוץ מנות המזון. הוא עשה טעויות ניווט, והתפרצויות הזעם שלו הבהילו את אנשיו. ייתכן שמגוון בעיות בריאותיות תרמו להתנהגותו, בהן התמכרות אפשרית לאופיום או חסימת מעיים. סכסוך נוסף התגלע בינו לבין אנשיו, כשתבע בתוקף שינסו להזין את עצמם בבשרו של סוס הים, שבעיניהם היה בלתי אכיל.
ביוגרפיה > המסע האחרון (1776–1779) > המסע

במסעו גילה את אי חג המולד והוואי, שאותה כינה "איי סנדוויץ'", על-שם שר הצי, ג'ון מונטגו, הרוזן הרביעי מסנדביץ. הוואי הייתה חידה בעיניו. הוא לא הבין כיצד מצא שם פולינזים הדומים לאלו שפגש באיי הדרום. החידה על התפשטות הפולינזים נותרה פתוחה למעשה עד ימינו והיוותה רקע למסע קון-טיקי. 
אנשי הוואי קיבלו אותו בתחילה כאל ונהגו כלפיו בהכנעה גמורה, כן היו מוכנות נשותיהם לספק ברצון את תשוקותיהם של ימאיו, על אף שקוק ניסה לאסור זאת מחשש להתפשטות מחלות המין.
משם פנה קוק לעבר החופים המערביים של קנדה של היום. במרץ 1778 הפך לאירופאי הראשון שביקר באזור קולומביה הבריטית. הם שהו מספר שבועות באזור האי ונקובר ואחר כך המשיכו צפונה.
כוונתו המקורית של קוק לעבור את המעבר הצפון-מערבי נתקלה בקשיים בשל הקרחונים. התברר לו שאחרי שעבר את אלסקה ואת מצר ברינג אין ביכולתו להמשיך עוד לכיוון האטלנטי. הוא עצר שוב בקו הרוחב שבעים, הפעם קו הרוחב הצפוני. ואכן, לא היה כל סיכוי בתנאים של אותו זמן למעבר אוניות בדרך שאותה בחן קוק. רק במהלך המאה ה-20 הצליחו ספינות לעבור באזור דרך צפון קנדה וים בופור מדרום לקוטב. את הקוטב עצמו יכולה לעבור רק צוללת.
לקריאה נוספת

טוני הורביץ, קווי רוחב כחולים, תרגום: נועה בן פורת, הוצאת אריה ניר.
אלעזר וינריב, מה קרה לקפיטן קוק? פרשה אתנו-היסטוריוגרפית, זמנים, (74) 4
Richard Hough, "Captain Games Cook", Hodder & Stoughton
הערות שוליים

↑  Tom Stamp, James Cook, maritime scientist, Whitby: Caedmon of Whitby Press, 1978, ISBN 978-0-905355-04-7
↑  יובל נח הררי, "קיצור תולדות האנושות", דביר, 2011, עמודים 281–282.
↑  03 Apr 2011 - Cook's Journal: Daily Entries, 29 April 1770 - Archived Website, Trove (באנגלית)
↑  
Obeyesekere, Gananath. 1992, The Apotheosis of Captain Cook: European Mythmaking in the Pacific Princeton University Press. ISBN 0-691-05752-4.
↑  The death of Captain Cook – Cambridge University Library Special Collections, ‏2014-06-25 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259895005171  PLWABN: 9810606380705606  ADB: cook-james-1917  BIBSYS: 6041738  BNC: 000038759  BNE: XX872658  BnF: cb11897579w (data)  Botanist: Cook  CANTIC: a10069045  CiNii: DA00504401  GND: 118522027  ICCU: RAVV088555  ISNI: 0000 0001 2277 9981  KulturNav: b89f314c-bb6e-4c5b-8b5a-84cbc469b028  LCCN: n78091496  LNB: 000270690  NDL: 00436531  NKC: jn20000700325  NLA: 35030799  NLG: 85667  NLK: KAC201934078  NSK: 000071150  NTA: 068742002  RERO: 02-A000043952  RKD: 260655  SELIBR: 182176  SNAC: w65n6vn2  SUDOC: 026798018  TePapa: 10800  Trove: 1478026  ULAN: 500132086  VcBA: 495/119602  VIAF: 31994819   WorldCat (עם VIAF): 31994819 
מיפוי ניופאונדלנד
המסע הראשון של קוק
שרטוט של האנדוור
קוק עוגן במפרץ בוטאני באוסטרליה
שלושת מסעותיו של קוק, הראשון מסומן באדום, השני בירוק והשלישי בכחול, מסע הצוות לאחר מותו בכחול מקווקו
חוף ואימאה - נקודת נחיתתו של קוק בהוואי ב-1778
ציור המראה את סופו
פסל קוק בלונדון
אהרן בן חסין

| --- | --- |

 לידה:  1891 ה'תרנ"א מקנס, מרוקו 
 פטירה:  אוגוסט 1964 (בגיל 73 בערך) כ"ו באב ה'תשכ"ד ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות בירושלים
 מקום מגורים:  מקנס, אלקצר, דבדו, אסואירה, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – אוגוסט 1964 
 רבותיו:  הרב חיים בירדוגו
 בני דורו:  הרב יוסף משאש
 חיבוריו:  "מטה אהרן" – שו"ת
 
 רב העיר אלקצר
 רב העיר דבדו
 תפקידים נוספים:  אב בית דין באסואירה
 
 חתימה:   
 
רבי אהרן בן חסין (ה'תרנ"א, 1891 – ה'תשכ"ד, 1964) היה רב בערים אלקצר ודבדו, ואב בית דין בעיר אסואירה שבמרוקו. חיבר את הספר "מטה אהרן".
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תרנ"א (1891) במלאח של מקנס שבמרוקו לרבי רפאל בן חסין, בנו של רבי אברהם בן חסין ודור רביעי לרבי דוד בן חסין. בילדותו למד מקרא, יחד עם ידידו רבי יוסף משאש, אצל רבי שמואל בן יתאח ורבי יוסף אלבאז. אחר כך למדו יחד תלמוד ופוסקים בישיבת "עץ חיים" בעיר, אצל רבי חיים בירדוגו. בעודו צעיר לימים ירד אביו מנכסיו ורבי אהרן קיבץ נדבות עבור הוריו ובני משפחתו. לאחר מספר שנים הוא נישא לבליידא, בת רבי שמואל בן עמרן, שהייתה יתומה מאב ואם, אולם אחיה תמכו בהם כלכלית.
בניסן ה'תרפ"ו (1926) התייתם מאביו.
ביוגרפיה > ברבנות במרוקו

כעבור מספר שנים, ביקשו אנשי קהילת אל-קסר אל-כביר מרבה של מרוקו, רבי רפאל אנקווה, המלצה לרב לקהילתם. הרב אנקווה המליץ להם על הרב בן חסין והם מינו אותו לרב.
היות שהמשכורת שסופקה מקופת הקהילה הייתה דלה, עבר הרב בן חסין לאחר כשלוש שנים לכהן כרב בעיר דבדו. המושל הצרפתי במקום הקשה על היהודים ורבי אהרן הוכיח אותו על כך. בעקבות המאורע העבירה אותו הממשלה אל העיר אסואירה, שם כיהן במשרת רב העיר ואב בית דין, כשתחתיו הדיינים: משה ויזגאן ורפאל יוסף בירדוגו. במשרה זו כיהן עד מאי 1960.
בשנת ה'תש"ז היה ממייסדי מועצת רבני מרוקו, והשתתף בכינוסיה.
ביוגרפיה > במעברה בירושלים

באחד ממפגשיו עם ידידו רבי יוסף משאש, שהיה מקיים מדי פעם כשהיה מבקר בעיר מקנס, הוא העלה את משאלת לבו לעלות לישראל. הוא הביא בפני ידידו את הבטחתם של שליחי הציונות למנותו למשרה רבנית באחת מהערים הגדולות בארץ. הוא גם ציין בפניו את העובדה שבארץ הוא יוכל להדפיס את כתביו שעליהם עמל שנים רבות. רבי יוסף משאש עודד אותו לעלות מפני חיבת הארץ, אך הזהיר אותו כי ”ארץ ישראל נקנית בייסורים” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ה', עמוד א'). רבי אהרן שהיה נחוש בדעתו לא שעה אל האזהרות ועלה לארץ.
בעלותו ארצה שוכן במעברה בירושלים. הוא כיהן כרב המושב שדות מיכה. בשנותיו האחרונות חווה רגשות תסכול מכך שלא עולה בידו להדפיס את כתביו ולכהן במשרה רבנית שהולמת את מעמדו. לדברי ידידו רבי יוסף משאש, ייסורי הקליטה שחווה גרמו לו לחלות ולמות.
שכנו של רבי אהרן במעברה היה הרב חיים סבתו שהיה צעיר לימים. בספרו "אמת מארץ תצמח", מקדיש סבתו חלק נכבד לתיאור אישיותו של רבי אהרן וייסורי הקליטה שהיו מנת חלקו. הוא מתאר גם את הניכור שחווה מצד גורמים שונים בממסד. לדבריו שח לו רבי אהרן כי ”בכל לילה אחר שבני ביתי לנים, מוציא אני את תכריך זבח תודה, מעתיק ובודק, מגיה ומתקן כפי כוחי. מובטחני שתיכף שייצא הספר לאור יראו אותו הרבנים הגדולים שבארץ ישראל ויקחו אותי מהמעברה הזאת, ויעשו אותי דיין באחת בערי ישראל, ואשוב ואחדש בתורה ובהוראה כפי כוחי.”
רבי אהרן נפטר בכ"ו באב ה'תשכ"ד (אוגוסט 1964), ונקבר בבית העלמין הר המנוחות.
ספריו

"מטה אהרן" – שו"ת.
"זובח תודה" – על הלכות שחיטה וטריפות.
תשובות.
פיטר פן

ערך זה עוסק בדמות ספרותית. אם התכוונתם למחזה והספר שעוסקים בהרפתקאות של פיטר פן, ראו .
| --- | --- |

 שם סרט:  הוק פן פיטר פן פיטר פן 2 פיטר פן וונדי
 תוכנית טלוויזיה:  פיטר פן ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא (הופיע פעמיים)
 יוצרים:  ג'יימס מתיו ברי 
 גילום הדמות:  Nina Boucicault, רובין ויליאמס, ג'רמי סמפטר, רובי קיי, מרי מרטין, בטי ברונסון, מוד אדמס, לוי מילר 
 דיבוב בשפה העברית:  רותי הולצמן דורון פלסקוב דורון בן עמי אדם ריפטין
 מידע
 כוחות:  יכולת תעופה, נעורי נצח
 כלי נשק:  חרב קצרה
 מקום מגורים:  ארץ לעולם לא 
 דמויות קשורות
 חברים:  טינקרבל וונדי
 אויבים:  קפטן הוק 
 
פיטר פן (באנגלית: Peter Pan) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הסופר הסקוטי ג'יימס מתיו ברי. פיטר פן הוא ילד צעיר, אנוכי, מלא חיים ומרדן, שמסוגל לעוף, ולא מעוניין לגדול לעולם. הוא מבלה את תקופת ילדותו הבלתי נגמרת באי המיתולוגי של "ארץ לעולם-לא", כמנהיג של "הילדים האבודים". באי ישנם פיות, שודדי ים, בנות ים, אינדיאנים, ולעיתים גם ילדים רגילים שפיטר פן מביא מכדור הארץ.
פיטר פן הפך לסמל תרבותי המסמל נעורים ואסקפיזם. בנוסף לשתי היצירות המקוריות של ברי שעוסקת בהרפתקאותיו של פיטר פן, כיכבה הדמות לאורך השנים במגוון סרטים, סדרות טלוויזיה, מחזות, ספרים, ומוצרים נלווים – הן עיבודים ליצירות של ברי והן סיפורי המשך לסיפורים המקוריים שנוצרו על ידי אנשים שונים. עיבודים בולטים כוללים בין היתר את הסרט המונפש של דיסני משנת 1953, סדרת אנימציה יפנית שהופקה ב-1989 וסרט הלייב-אקשן מ־2003.
אושר כי דיסני תיצור סרט לייב אקשן חדש "פיטר פן וונדי".
פיתוח הדמות

פיטר פן הופיע לראשונה כדמות בספר למבוגרים של ברי משנת 1902 בשם "הציפור הלבנה הקטנה". בפרקים 13–18 פיטר פן הוא תינוק בן שבעה ימים אשר עף מחדר הילדים שלו לגני קנסינגטון בלונדון, לאחר שפיות וציפורים מלמדות אותו לעוף. בעקבות הצלחת המחזה של ברי מ-1904, המוציא לאור עמו עבד ברי – "Hodder and Stoughton" – הוציאו את הפרקים על פיטר פן מ"הציפור הלבנה הקטנה" ופרסמו אותו בנפרד ב-1906 תחת השם "פיטר פן בגני קנסינגטון" בתוספת איורים מאת ארתור רקאם.
החשיפה המשמעותית ביותר לקהל הרחב התרחשה כאשר ברי יצר את המחזה שעוסק בהרפתקאות של הדמות לה הוא קרא "פיטר פן, או הילד שלא גדל", המחזה הוצג לראשונה ב-27 בדצמבר 1904 בלונדון וזכה להצלחה רבה.
בעקבות הצלחת המחזה כתב ברי ספר ילדים שהתבסס על המחזה, ופורסם בשנת 1911 בשם "פיטר וּוֶנְדִי". הספר התבסס במידה רבה על המחזה אבל כולל לא מעט שינויים משמעותיים בעלילה ובאפיון הדמויות.
מראה פיזי

ברי מעולם לא תיאר את מראהו של פיטר בפירוט, אפילו לא בספר, והשאיר את מראהו של פיטר פן לדמיונו של הקורא. במחזה, התלבושת של פיטר מורכבת מעלים וקורי עכביש.
במקור שיחקה את הדמות אישה בוגרת צנומה. בהפקות המקוריות בבריטניה, התלבושת של פיטר פן כללה טוניקה אדמדמה וגרביונים ירוקים כהים. בעיבודים המוקדמים לסיפור נעשה שימוש גם בתחפושת אדומה. התלבושת הירוקה הפכה פופולרית משנות העשרים ואילך, ובמיוחד לאחר שיצא הסרט של דיסני לאקרנים.
בסרטים של דיסני פיטר לובש תלבושת שמכילה טוניקה ירוקה: חולצה קצרת שרוולים, גרבונים עשויים בד, מכנסיים ירוקים ארוכים, חגורה מוזהבת מסביב לחלק התחתון של חולצתו, וכובע ירוק עם נוצה אדומה. יש לו אוזניים מעט חדות שמזכירות אוזני שדונים, עיניים חומות, ושערו אדום. בסרט "הוק" (1991) את הדמות של פיטר פן המבוגר משחק רובין ויליאמס בעל העיניים הכחולות והשיער החום הכהה, אך בפלאשבקים מצעירותו, שערו חום בהיר. בסרט זה אוזניו הופכות חדות רק כאשר הוא הופך לפיטר פן, ולא בעודו פיטר באנינג. התלבושת בסרט דומה לתלבושת של דיסני (בלי הכובע). בסרט הלייב אקשן מ-2003, יש לפיטר פן שיער בלונדיני ועיניים כחולות, והתלבושת שלו עשויה מעלים וגפנים.
גיל

ג'יימס מתיו ברי ביסס את דמותו של פיטר פן על אחיו הבכור דייוויד, אשר מת כאשר החליק על הקרח יום לפני יום הולדתו ה-14. אמו ואחיו התייחסו אליו תמיד כנער שמעולם לא גדל.
אף על פי שבמחזה ובסיפור לא נאמר גילו המדויק, נאמר כי כל שיני החלב של פיטר פן עדיין לא התחלפו.
אישיות

הן במחזה והן בספר, פיטר מסמל את האנוכיות האפיינית לגיל הילדות, ומתואר כשכחן וכמרוכז בעצמו. לנוכח אתגרים וסכנות הוא מפגין אומץ, וחף מכל פחד.
יכולות

יכולתו של פיטר לעוף מוסברת בספר ובמחזה, אך באופן בלתי עקבי. בסיפור "הציפור הלבנה הקטנה" הוא מסוגל לעוף משום שפיות וציפורים לימדו אותו לעוף. במחזה וברומן, הוא מלמד את ילדי משפחת דרלינג לעוף באמצעות שילוב של "מחשבות נפלאות/שמחות" ואבק פיות. ברי ציין שהוסיף את אבק הפיות כמרכיב הכרחי לתעופה, בתגובה לפניות של הורים אשר ילדיהם צפו במחזה, ניסו לעוף ונפגעו. תקוותו הייתה שבאין לילדים אבקת פיות, יימנעו מניסיונות תעופה אשר עלולים לסכן אותם.
לפיטר יש השפעה על כל ארץ לעולם-לא ועל כל תושבי האי כאשר הוא נמצא בו. לטענת ברי האי "מתעורר" כאשר פיטר חוזר ממסעו ללונדון.
בספר פיטר וּוֶנְדִי כותב ברי שאין כמעט דבר שפיטר אינו יכול לעשות. הוא סייף מיומן, אשר טוב יותר בסיף אפילו מקפטן הוק, אשר ידו נקטעה כתוצאה מדו-קרב עם פיטר פן.
פיטר פן מתואר כמי שמסוגל לחוש בסכנה מתקרבת.