stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איירון מן (סרט)
הפקה > פיתוח

באפריל 1990, אולפני יוניברסל קנו את זכויות לעבד את איירון מן למסך הגדול,וסטוארט גורדון נשכר לביים סרט בתקציב נמוך. אולם, הרעיון לא יצא לפועל ובפברואר 1996, פוקס המאה ה-20 רכשו את הזכויות מיוניברסל. גם ניקולאס קייג' וגם טום קרוז הביעו התעניינות לשחק בתפקיד הראשי. התסריטאי ג'ף וינטר ויוצר הקומיקס סטן לי כתבו ביחד תסריט שהציג רקע מדע בדיוני חדש עבור הדמות, כלל מספר סצנות פעולה ונבל-על גדול-ראש בשם מודוק. באוקטובר 1999, הבמאי קוונטין טרנטינו קיבל הצעה לביים את הסרט. כאשר העסקה לא יצאה בסופו של דבר לפועל, אולפני פוקס מכרו את הזכויות לחברת ניו ליין סינמה בטענה שלמרות שהתסריט עורר עניין, לאולפני ההסרטה היו יותר מדי גיבורי-על של מארוול בשלבי הפקה ו"אנחנו לא יכולים להפיק את כולם". ביולי 2000, תסריט הסרט נכתב בידי טד אליוט, טרי רוזיו וטים מק'קנליס עבור חברת ניו ליין, לפיו דמותו של ניק פיורי תופיע בסרט ותוביל לסרט משלה. ביוני 2001, האולפנים ניהלו שיחות עם ג'וס וידון - מעריץ הקומיקס - לביים את הסרט.
בדצמבר 2004, הבמאי ניק קסאווטס נשכר למלאכת הבימוי, ותאריך יציאת הסרט נקבע ל-2006, אולם לאחר שנתיים בהם ההפקה נקלעה למבוי סתום, העסקה עם קסאווטס לא יצאה לפועל. אולפני ניו ליין החזירו את הזכויות למארוול. טיוטות תסריט נכתבו בידי אלפרד גו, מיילס מילר ודייוויד הייטר, אך לא נעשה בהן שימוש. התסריט של ניו ליין הביא לעימות בין טוני סטארק לבין אביו הווארד סטארק, שהפך לוור משין. בנובמבר 2005, אולפני מארוול החלו בשלבי הפקה מאפס, והכריזו על הסרט כפרויקט עצמאי, היות שאיירון מן היה הדמות היחידה של החברה שלא נעשה לה עיבוד קולנועי. כותבים רבים סירבו להשקיע מזמנם בפרויקט בשל חוסר התעניינות בדמות.
הפקה > פרה-פרודקשן

ג'ון פאברו נשכר לביים את הסרט באפריל 2006, והתסריטאים ארתור מרקום ומאט הולוויי החלו לכתוב את התסריט. גם מארק פרגוס והוק אוסטבי עבדו על תסריט משלהם, ופאברו שילב בין שני התסריטים, עם ליטוש אחרון של ג'ון אוגוסט. מספר יוצרי הקומיקס כמו מארק מילר, בריאן מייקל בנדיס וג'ו קסאדה נקראו לספק עצות לגבי התסריט. ביוני 2006 נקבע תאריך היציאה של הסרט ל-2 במאי 2008.
מאז צאתו של הסרט "דרדוויל", בו שיחק פאברו בתפקיד משנה, הוא היה מעוניין לעבוד בשנית עם המפיק אבי ארד. כדי לחגוג את קבלת תפקיד הבמאי, פאברו עבר משטר דיאטה והוריד כ-30 ק"ג ממשקלו. הוא ניצל את ההזדמנות כדי ליצור סרט מרגלים אולטימטיבי פוליטיקלי קורקט, כאשר בין השראותיו נמנו טום קלנסי, ג'יימס בונד ו"רובוקופ". בבואו לביים את הסרט, פאברו בחר לנקוט בגישה שדומה לסרט עצמאי וציין כי זה כמו ש"רוברט אלטמן יביים את סופרמן". הוא גם הוסיף את "באטמן מתחיל" כהשראה. פאברו רצה ליצור סיפור שבו אדם בוגר המציא את עצמו מחדש, פשוטו כמשמעו, לאחר שגילה שהעולם מורכב יותר ממה שהאמין. הוא שינה את הרקע שבסיפור המקור ממלחמת וייטנאם לאפגניסטן, מאחר שלא רצה לעשות סרט תקופתי.
בחירת הנבל הייתה קשה, משום שפאברו הרגיש שאויבו המושבע של איירון מן, המנדרין, לא יהיה ריאליסטי, במיוחד לאחר התייעצות עם כותב הקומיקס מארק מילר. לדבריו, הפנטזיה שבעשר טבעותיו של המנדרין תוכל לקבל מענה רק בסרט המשך, אם כי יהיה צורך למתן אותה מעט. זאת ועוד, ההחלטה שהדמות תפעל מאחורי הקלעים דומה לדמויותיהם של סאורון משר הטבעות או לקיסר פלפטין ממלחמת הכוכבים. פאברו גם רצה שאיירון מן יתמודד מול אויב גדול ממדים. המעבר מהמנדרין לאובדיה סטיין נעשה לאחר ליהוקו של ג'ף ברידג'ס לתפקיד. במקור, סטיין נועד להפוך לנבל בסרט ההמשך. בטיוטות הראשונות של התסריט, דינאמו הארגמן גם הופיע כנבל. פאברו הרגיש שחשוב להכליל התייחסויות פנימיות עבור מעריצי הקומיקס, כמו התייחסות לנבל ויפלאש על ידי כינויים של טייסי מטוסי הראפטור "ויפלאש-1" ו"ויפלאש-2", וכן מגנו של קפטן אמריקה, המונח בסדנת העבודה של סטארק.
הסצנה שלאחר כתוביות הסיום, בה סמואל ל. ג'קסון הופיע לראשונה כניק פיורי, נכתבה על ידי בריאן מייקל בנדיס. פאברו ודאוני לקחו השראה מאילון מאסק, מייסד טסלה מוטורס ו-SpaceX לצורך תיאורו המציאותי של סטארק.
הפקה > צילומים

צוות ההפקה התמקם בבמות הקול של חברת יוז לשעבר, אשר נמצאות בשכונת פליה ויסטה, לוס אנג'לס. יוז היה אחת ההשראות לדמות הקומיקס, וצוות הצילום הכיר בצירוף המקרים כאשר צילם את הסצנה בה סטארק בוחן את ביצועיה של חליפת השריון סימן 3 באותו האנגר בו נבנה יוז H-4 הרקולס.
הצילומים החלו ב-12 במרץ 2007, כשהשבועות הראשונים התמקדו בשביו של סטארק באפגניסטן. המערה בה הוחזק סטארק הייתה בגודל 150–200 מטרים, וכללה מסילות ניידות שאיפשרו תנועה חלקה של מצלמות. המעצב ג'יי מייקל ריבה הכניס מערכת אוורור לסט הצילומים, לאחר שצפה בריאיון עם לוחם טליבאן וגילה שהאוויר במערות למעשה קר מאוד. סצנות חוץ של אפגניסטן צולמו בדיונות החול של אולנצ'ה, קליפורניה. צוות הצילום נאלץ להעביר יומיים שלמים בתנאי שטח קשים ורוחות של 60 - 100 קמ"ש.
הצילומים בבסיס חיל האוויר אדוארדס החלו באמצע אפריל והסתיימו בתחילת מאי. צילומי החוץ לביתו של סטארק היו דיגיטציה של חופי פוינט דיום שבמאליבו, בעוד צילומי הפנים נערכו בפליה ויסטה. הצילומים הסתיימו ב-25 ביוני 2007 בסיזרס פאלאס, לאס וגאס.
סצנות הדיאלוג דרשו מידה רבה של אלתורים, מכיוון שהתסריט עדיין לא הושלם כאשר הצילומים החלו (יוצרי הסרט התמקדו בפיתוח עלילתי בדרך שתהיה הגיונית, וכן בסצנות הפעולה). פאברו ציין כי יכולת האלתור מוסיפה לסרט וגורמת לו להרגיש טבעי יותר. מספר סצנות צולמו בעזרת שתי מצלמות כדי ללכוד שורות דיאלוג שנאמרו באותו רגע; מספר רב של טייקים נדרש, ודאוני רצה לנסות דבר חדש בכל טייק. כך למשל, היה זה רעיונו של דאוני לקיים מסיבת עיתונאים על הרצפה, וכן הוא המציא את הנאום אותו נושא סטארק במיצג ההדגמה לנשק "יריחו".
בריאן מייקל בנדיס כתב שלושה דפי דיאלוג להופעת האורח של סמואל ל. ג'קסון כניק פיורי, וצוות הצילום בחר את שורות הדיאלוג הטובות ביותר מתוכם. הופעת האורח התקיימה בנוכחות צוות מצומצם מאוד כדי למנוע הדלפת מידע, אולם מספר ימים לאחר מכן כבר פורסם באינטרנט על השתתפותו של ג'קסון. ברשותו של ג'קסון נעשה שימוש בתווי פניו לגרסת אולטימייט מארוול של ניק פיורי.
הפקה > פוסט-פרודקשן

פאברו רצה שהסרט יהיה אמין בכך שהראה את חליפת השריון בשלושת שלבי בנייתה. סטן וינסטון, שעבד בעבר על סרטו של פאברו "זאתורה" ונחשב למעריץ של חוברות הקומיקס, בנה יחד עם חברתו גרסאות גומי ומתכת של חליפות השריון. דאגתו העיקרית של פאברו בנוגע לאפקטים הייתה אם המעבר בין החליפות שעשויות בתלת־ממד לבין אלה שעשויות מחומר גומי יהיו נראים לעין וניתנים לגילוי. חברת האפקטים אינדסטריאל לייט אנד מג'יק נשכרה כדי ליצור את רוב האפקטים החזותיים, אשר הושלמו בחלקם גם על ידי החברות אורפנג' ואמבאסי. פאברו בטח בעבודתם של איי.אל.אמ לאחר שצפה ב"שודדי הקאריביים: סוף העולם" וב"רובוטריקים".
עיצוב חליפת השריון סימן 1 נועדה להיראות כאילו נבנתה מחלקים חלופיים: כך למשל, החלק האחורי היה פחות משוריין מהחלק הקדמי, מכיוון שסטארק השתמש במשאבים העומדים לרשותו כדי לבצע התקפה חזותית. חליפה זו גם מבשרת על עיצובו העתידי של שריונו של סטיין. דגם יחיד ששוקל 41 ק"ג נבנה לצורך הצילומים, והביא לדאגה בקרב חברי הצוות כאשר איש פעלולים מעד כאשר היה בתוכו. אולם, גם הפעלולן וגם החליפה נותרו ללא פגע. השריון גם עוצב כדי שתהיה אפשרות ללבוש רק את חלקו העליון. חברת האפקטים אמבאסי יצרה דגם תלת־ממדי של החליפה. אולפני סטן וינסטון בנו דגם אנימטרוני של איירון מונגר, שנישא ל-גובה שלושה מטרים ואשר שוקל 360 ק"ג. סטיין מתייחס לשם זה בשלב מוקדם של הסרט כאשר הוא בא לתאר את עצמו ואת סטארק כ"סוחרי ברזל" (Iron Mongers). האנימטרוניקה דרשה צוות של חמישה אנשים שתפעיל זרוע אחת בלבד, וכן מתקן מאזן כדי לדמות הליכה. נעשה שימוש במודל מיניאטורה לצורך צילומי בנייתו.
חליפת השריון סימן 2 דומה לאבטיפוס של מטוס, עם מדפים הנראים לעין. המאייר אדי גרנוב עיצב את מראה חליפת השריון סימן 3 יחד עם פיל סונדרס. עיצוביו של גרנוב היו להשראה העיקרית לעיצובי הסרט, והוא הצטרף לפרויקט לאחר שזיהה את עבודותיו בעמוד מייספייס של פאברו. סונדרס פישט את איוריו של גרנוב והפך אותם לחמקניים יותר ובעלי פרופורציות פחות קריקטוריסטיות. לעיתים, דאוני חבש רק את הקסדה, השרוולים ולוחית החזה של התלבושת מעל חליפת לכידת תנועה. לצורך צילומי תעופתה של חליפת השריון סימן 3, היא הונפשה בדרך שתיראה ריאליסטית על ידי המראה איטית ונחיתה מהירה. כדי ליצור את צילומי הקרב בין איירון מן למטוסי ה-F-22 ראפטור, מצלמות הוטסו באוויר כדי להקנות רפרנס לפיזיקה, רוחות וקרה על העדשות. לצורך העמקת המחקר של פיזיקת התעופה, צנחני צניחה חופשית צולמו במנהרת רוח אנכית.
פיל סונדרס יצר איור קונספט עבור חליפת השריון וור משין וציין שהחליפה הייתה אמורה להופיע בסרט, אך הוחלט להשאירה מחוץ לחדר העריכה בשלב הפרה-פרודקשן. עוד הוא ציין שחליפת השריון נועדה להיקרא סימן 4, שהיא הייתה אמורה לכלול חלקי נשק מתחלפים אשר יולבשו על חליפת השריון סימן 3, ושטוני סטארק היה אמור לעטות אותה בקרב הסופי של הסרט.
הפקה > מוזיקה

המלחין ראמין דג'אוודי הוא מעריץ של הקומיקס "איירון מן", ועדיין יש לו חוברות מסוף שנות ה-70. באמצעות אחיו אמיר, דג'אוודי הכיר את מוזיקת ההבי מטאל ומשתמש בה מאז תחילת שנות ה-90. דרך עבודתו המקובלת היא להלחין לאחר שצפה בעריכה קולנועית. פאברו היה מעוניין להתמקד במוזיקה "כבדה" של גיטרות לפסקול הסרט, ודג'אוודי הלחין את הפסקול בעזרת גיטרות לפני שנעזר בתזמורת. הוא ציין שמשחקו של דאוני נתן השראה למספר מהנעימות המרכזיות של "איירון מן" (העוסקות במצבי הרוח המשתנים שלו), כמו גם הלייטמוטיב של סטארק כרודף שמלות. הגיטריסט טום מורלו של הלהקות רייג' אגיינסט דה משין ואודיוסלייב, שמופיע בסרט בתפקיד אורח, תרם לפסקול הסרט.
הכנסות וביקורות

בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הסרט גרף למעלה מ-98 מיליון דולר והגיע למקום הראשון ברשימת שוברי הקופות. הדבר הציב אותו במקום ה-11 ברשימת הכנסות סוף השבוע של כל הזמנים, והפתיחה השלישית בגודלה אחרי "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח" ו"האביר האפל". הסרט גרף למעלה מ-35 מיליון דולר ביום הראשון להקרנתו, מה שמיקם אותו במקום ה-13 בהכנסות ליום הראשון של כל הזמנים. נכון ליולי 2009, הסרט גרף 585,174,222 דולר ברחבי העולם – 318,412,101 דולר בארצות הברית ו-266,762,121 דולר ברחבי העולם.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 93% בהתבסס על 243 ביקורות (227 ביקורות מתוכן "טריות", בעוד 16 מתוכן "רקובות"), תוך ציון העובדה ש"הבמאי ג'ון פאברו והכוכב רוברט דאוני עושים את סרט גיבורי-העל החכם והקופצני הזה לאחד שאפילו אלה שאינם מעריצי קומיקס ייהנו ממנו". אתר הביקורות Metacritic העניק לסרט ממוצע משוקלל של 79 בהתבסס על 38 ביקורות. טוד מקארתי ממגזין וראייטי קרא לסרט "מופע יקר, מרהיב ובידורי של אפקטים מיוחדים" עם "אנרגיה חדשה וליטוש מסוגנן". לעומתו, קירק הוניקאט מהוליווד ריפורטר שיבח את הסרט אך מצא שהקרב הסופי בין חליפות השריון השונות היה מאכזב, וכיצד אויבו של סטארק למד להשתמש בחליפה?". פרנק לווס ממגזין ניוזדיי שיבח את "האמת האמוציונלית, הליהוק המשובח ואת הסופר מדע, אשר הועבר בצורה סבירה ושעשה את הסרט נאמן לחומר המקור ועדכן אותו". הוא הודה כי "מה שהפך את הקומיקס לכה מושך לא היה הפן הטכנולוגי המגניב של אדם בחליפת מתכת, אלא הפן האנושי שהביא אותו למצב הזה". אנתוני אוליבר סקוט מהניו יורק טיימס קרא לסרט "סרט גיבורי-על טוב בצורה לא שגרתית, או לפחות סרט גיבורי-על שהוא טוב בדרכים בלתי שגרתיות, מכיוון שבוודאי יש בו בעיות". גארת' פרנקלין מ-Dark Horizons שיבח את התפאורות והטכנולוגיות המרשימות שמשתלבות בצורה חלקה בעזרת תלת־ממד מהוקצע", ומציין ש"רוברט דאוני ג'וניור יחד עם ג'ון פאברו עוזרים לסרט להתעלות מעל לנוסחא הרגילה. התוצאה המתקבלת - למרות שאינה מקורית או פורצת דרך - מרעננת בכנותה ומתחמקת מסגנון דרמטי ואפל לטובת סרט פעולה קליל ומרצה-קהל עם נגיעות של תמות אנטי-מלחמתיות וגאולה". טוד גילקרייסט ממגזין IGN מציין שדאוני ג'וניור הוא הדבר הטוב ביותר בסרט שמתנהל כטייס אוטומטי, המספק פיתוח עלילתי ייחודי ופרטי דמויות שממלאים את סיפור המקור בעוד השחקנים נושפים בהצלחה חיים לתוך תפקידיהם הקונבנציונלים".
מבין המגזינים השבועיים הגדולים, רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס וריצ'רד קורליס מטיים מגזין ציינו את הסרט 'איירון מן' בתור הסרט המועדף עליהם לשנת 2008. דייוויד אדלשטיין ממגזין ניו יורק קרא לסרט "עשייה מיתית מעוצבת... פאברו לא הולך על מסגרות מסוגננות של דפי קומיקס, לפחות לא במחצית הראשונה. הוא הופך את זה למציאותי, וניתן לחשוב שצופים במותחן צבאי". לעומתו, דייוויד דנבי מהניו יורקר מפרסם ביקורת שלילית וטוען שלסרט "יש הרגשה מעט דיכאונית ושגרתית... גווינת' פלטרו מרחיבה את עיניה ורוטטת. אי אפשר לעשות הרבה עם התפקיד הנושן של החברה הנאמנה, שאוהבת את הבחור אך לא מסוגלת להגיד לא; טרנס הווארד, שמשחק איש צבא שרודף אחרי זנבו של סטארק, נראה חסר רוח לחימה ונלקח כמובן מאליו". קריסטובל הרלדז מ"ברייט לייטס פילם ג'ורנל" מבקר את הפן הסוציאלי-תרבותי של הסרט ומציין שהסרט הוא "הרבה יותר מפנטזיה של איש עשיר. זוהי מדיניות חוץ אמריקנית מופשטת ללא כל תוכן. 'איירון מן', בעזרת נרטיב ובימוי מדויקים, מספק פעם נוספת את המיזוגניה והרטוריקה האנטי-מוסלמית שהוליווד ידועה בה".
הוקרה

הסרט "איירון מן" נבחר בידי מכון הסרטים האמריקני לאחד הסרטים הטובים ביותר לשנת 2008. הסרט היה מועמד לפרסים רבים, בהם שני פרסי אוסקר בקטגוריות האפקטים המיוחדים ועריכת הסאונד, אך הפסידם לטובת "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" ו"האביר האפל", בהתאמה. בנוסף, הסרט היה מועמד לתשעה פרסי סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר (דאוני ג'וניור). מועמדויות נוספות כללו פרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל הפעלולנים, פרס באפט"א לאפקטים מיוחדים, פרס גראמי לפסקול ופרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר. הסרט זכה בשני פרסים בטקס פרסי סקרים שנערך ב-18 באוקטובר 2008 בקטגוריות סרט המדע בדיוני הטוב ביותר והשחקן הראשי בסרט מדע בדיוני הטוב ביותר (דאוני ג'וניור).
הסרט נבחר בידי מגזין אמפייר לאחד מתוך 500 הסרטים הטובים ביותר של כל הזמנים.
בשנת 2022 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
HOTAS

מוט היגוי (סטיק) של מטוס קרב מדגם סוחוי SU-27. ניתן לראות כמה מתגים רב תכליתיים, הבנויים לפי תפיסת HOTAS
HOTAS (מאנגלית, ראשי תיבות של המילים Hands On Throttle And Stick, מילולית: "ידיים על מצערת וסטיק") הוא הכינוי שניתן לתפיסה ארגונומית בעיצוב תא הטייס, בעיקר של מטוסי קרב. על פי תפיסה זו ממוקמים כפתורים ומתגים חיוניים על מוט ההיגוי והמצערת, וכך יכול הטייס לתפעל מערכות שונות במטוס ללא צורך להוריד את ידיו ממשק ההיגוי.
מאפיינים

ממשק השליטה העיקרי של הטייס במטוס הקרב הוא באמצעות ידית המצערת, בעזרתה הטייס שולט על מנוע המטוס, ומוט ההיגוי (המכונה סטיק), בעזרתו שולט הטייס על משטחי הניהוג ובאמצעותם על תנועת המטוס בצירי הגלגול (תנועה ימינה שמאלה) והעלרוד (תנועה קדימה אחורה). במטוסי הקרב של הדור הראשון והשני די היה בהתקנת מפסק דיבור ברדיו, מפסק תותח ושחרור חימוש על ממשקי השליטה, אך עם כניסתם לשירות של מטוסי הקרב מן הדור השלישי גדל עומס העבודה על הטייס משמעותית: בנוסף לניהוג כלי הטיס ובקרה על מערכת ההנעה נוספו מערכות נוספות אותן צריך היה הטייס להפעיל, כגון מערכות קשר מתוחכמות יותר, מערכות נשק רבות יותר וגם הן מתוחכמות יותר, מכ"ם, מערכות הגנה מפני טילים וכדומה. עומס זה הקשה על צוותי האוויר בתפעול מערכות המטוס במהלך תמרונים אינטנסיביים, בין אם בקרבות אוויר, בתמרונים הגנתיים נגד טילי קרקע-אוויר או אוויר-אוויר, בתמרון לקראת תקיפה או במהלך טיסה בקרבת תוואי הקרקע וכדומה. עומס זה הקשה על תפעול המערכות בגלל שידיו של הטייס עסוקות, וגם אם הטייס יכול להוריד את ידו מהמצערת כוח הג'י יקשה על תפעול זריז ויעיל של המפסקים או הבוררים בתא. כלומר, כדי לבצע את התפעול הרצוי אמור הטייס לעצור את התמרון, דבר שעלול לסכן את הטייס, את כלי הטיס ולמעשה את ביצוע המשימה.
בתקופה זאת החלה להתגבש התפיסה שניתן להשתמש בתחכום האוויוני הגדל בכלי הטיס ולהוסיף פונקציונליות לממשק הטייס על ידי הוספת מפסקים על המצערת והסטיק. בדרך זו יישארו ידי הטייס עליהן במהלך תפעול המערכות הקריטיות לביצוע המשימה. בתפיסה זאת מערכות האוויוניקה הרלוונטיות צריכות לתקשר יחדיו ולהגיב למפסקים ועל ידי שימוש בתצוגות מתקדמות כגון צגים רב-תכליתיים ותע"ל תוכל להציג את המידע הרלוונטי מול עיניו של הטייס ועל ידי כך לתרום למודעות המצבית של הטייס. לדוגמה, תפעול מפסק אחד יכול להעביר את התצוגות ממצב ניווט לתצוגות של מכ"ם וחימוש ולהעביר את המערכות הללו למצב אוויר-אוויר או אוויר קרקע, ואף לבחור טיל או תותח. אינטגרציה מתוחכמת כזאת של המפסקים על גבי המצערת והסטיק מקנה יכולת שליטה מתקדמת המייעלת את תפעול מערכות כלי הטיס.
תפיסת HOTAS יושמה לראשונה במטוס הקרב הבריטי אינגליש אלקטריק לייטנינג, שבו נעשתה השליטה במכ"ם המטוס ובבקרת הירי באמצעות כפתורים ומתגים על מוט ההיגוי. תפיסת HOTAS מוטמעת בכל מטוסי הקרב מהדור הרביעי והלאה.
גם בתכנון מכוניות מרוץ כמו פורמולה 1 נעשה שימוש בתפיסה ארגונומית דומה, ומתגים חשובים ממוקמים על ההגה. תפיסה דומה מוטמעת גם בבקרי משחק, כמו משחקי סימולטור טיסה. למרות היתרונות הרבים שבתפיסת HOTAS, במטוסי קרב מתקדמים יש בכל זאת צורך במערכות נוספות כדי להקל על עומס העבודה הגדול של הטייסים. במטוסים אלה קיימות מערכות פקודה קולית, הנענות לפקודה שנותן הטייס בקולו מבלי שיצטרך ללחוץ על מתג כלשהו, וכן מערכות כוונת קסדה המאפשרות הכוונת חימוש על ידי מבט של הטייס לכיוון המטרה.
גלריית תמונות

דוגמה לסידור מפסקים במכלול ידית מצערת של מטוס F-16.
דוגמה לסידור מפסקים בראש סטיק של מטוס F-16.
דוגמה לתא טייס של מטוס F-18. ניתן לראות את מוט ההיגוי בעל ריבוי המפסקים וכן את הצגים הרב תכליתיים שבהם ניתן לשלוט בקלות באמצעות ה-HOTAS.
דוגמה לתא טייס של מטוס F-4 פנטום הכולל עיצוב מיושן בו הטייס היה חייב להוריד את ידיו מהסטיק והמצערת כדי לתפעל כל מערכת בנפרד. לדוגמה, פנל החימוש הוא בקונסולה הקדמית מאחורי מוט ההיגוי, ובו חייב הטייס לתפעל שני בוררים.
ראו גם

קוקפיט מזכוכית
תצוגה רב-תכליתית
מחווני טיסה
יגאל צחור

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1944 (בן 80) נתניה
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופר ופעיל חברתי ופוליטי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון
 בת זוג:  ריקי כהן
 
יגאל צחור (נולד ב-26 בדצמבר 1944) הוא סופר ישראלי, חוקר ופעיל חברתי ופוליטי. שימש מנכ"ל המרכז הרעיוני-חינוכי בבית ברל, יו"ר תנועת העבודה הציונית העולמית ומנכ"ל מדרשת שדה בוקר. היה חבר בנשיאות ההסתדרות הציונית העולמית.
ביוגרפיה

הוריו, דבורה ושמואל וייס, עלו לארץ באפריל 1939 באונייה "קאטינה" של תנועת בית"ר ושהו בלב ים שלושה חודשים. היו לוחמי אצ"ל ופעילים בתנועת החרות. אחיו היה זאב צחור, מייסד ונשיא המכללה האקדמית ספיר.
נולד וגדל בנתניה. למד בבתי הספר הדתיים "תחכמוני" ו"בר-אילן". היה חניך ומדריך בסניף בית"ר בנתניה. בסיום לימודיו, באוגוסט 1962, הצטרף לגרעין לנגב ח' שיועד לקיבוץ רביבים בנגב,
בינואר 1963 התגייס לנח"ל המוצנח. שירת בהיאחזות קציעות. בתום השירות הצבאי הצטרף לקיבוץ רביבים. נבחר לתפקיד מזכיר הגרעין ומאז שימש בתפקידים שונים בקיבוץ, בתנועה הקיבוצית ובתפקידי ניהול אחרים. תקופה קצרה אחרי השחרור התמנה למנהל הרפת בקיבוץ.
במלחמת ששת הימים שירת ביחידת המילואים של הצנחנים. הגדוד לחם באום-כתף ובדרום רמת הגולן. עם סיום המלחמה חזר לקיבוץ. התחתן עם רחל לוין, שנפטרה בשנת 2021. באותן שנים החל לכתוב מאמרי דעות לעיתונות ולקחת חלק במפגשים רעיוניים בתנועה הקיבוצית. השתתף בשיח הסוער סביב ההתנחלויות בגדה המערבית. היה מקורב ל"חבורת שדמות", שכללה בין השאר את עמוס עוז, יריב בן אהרון, מוקי צור, ועוד. בשנים שאחרי מלחמת ששת הימים, בתקופת מלחמת ההתשה, נקרא מדי שנה לכמאה ימי מילואים. לחם בעיקר נגד המחבלים בבקעת הירדן, ובפעילות מבצעית בתעלת סואץ.
בשנים 1972–1975 למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית והיסטוריה יהודית, ובה בעת שימש עוזר הוראה בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון.
לחם במלחמת יום כיפור ברמת הגולן ומערבה לתעלת סואץ. כשהשתחרר הצטרף לתנועת המחאה שקמה נגד המחדל הקשה, שכתוצאה ממנה התפטרה ראש הממשלה גולדה מאיר והוקמה ממשלה בראשותו של יצחק רבין.
בשנת 1974 נבחר לתפקיד מזכיר קיבוץ רביבים. שימש כמזכיר הקיבוץ עד 1977. לאחר מכן חזר לעבוד ברפת, ולימד בסמינר הדו-שנתי ברמת אפעל.
בשנת 1982 גויס למלחמת לבנון הראשונה. לחם בציר המערבי בלבנון, כולל כניסה למערב ביירות. עד סוף שנות השמונים שירת במילואים בתוך לבנון.
בשנת 1984 נבחר על ידי מזכירות התנועה הקיבוצית לעמוד בראש המאבק נגד הגזענות, תנועת כך ומאיר כהנא. הקים את עמותת "מענה" – מטה-על נגד הגזענות.
באותה תקופה היה יו"ר הוועדה שהכינה את ועידת התנועה הקיבוצית. בו בזמן למד לתואר שני בתולדות הציונות. בסוף אותה שנה, אחרי בחירתו של יצחק רבין לתפקיד ראש ממשלת ישראל, נבחר להיות יו"ר המחלקה הפוליטית בתנועה הקיבוצית. בתוקף תפקידו זה נבחר למזכירות מפלגת העבודה. היה שותף לדיונים המדיניים שעיצבו את הסכם אוסלו והסכם השלום עם ירדן.
צחור היה שותף לצוות שהחליט לקיים עצרת נגד האלימות ובעד שלום, שהתקיימה ב-4 בנובמבר 1995. בסיומה של העצרת רצח יגאל עמיר את יצחק רבין. לאחר מכן לקח צחור פסק זמן ממעורבות פוליטית וחזר לעבוד ברפת ברביבים.
בשנת 1999 נקרא צחור לחזור ומונה ליו"ר המחלקה הפוליטית, כדי לסייע לאהוד ברק לקראת הבחירות לכנסת. במטה של מפלגת העבודה הוטל עליו לנסח את מצע המפלגה.
בשנת 2002, בהיותו יו"ר התק"מ, התמודד על תפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה. סמוך לבחירות פנו אל צחור בבקשה לפרוש מהמרוץ מול אופיר פינס. לאחר התלבטות הסכים ועבר להקים את המרכז הרעיוני-חינוכי בבית ברל. לאחר שהמרכז הוקם התמנה למנכ"ל המרכז וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2009, שבה נבחר לשמש מנכ"ל מדרשת שדה בוקר. צחור סיים את תפקידו בשנת 2011.
בשנים 2006–2010 שימש יו"ר תנועת העבודה הציונית העולמית. בתוקף תפקידו היה חלק מנשיאות ההסתדרות הציונית העולמית. בה בעת סיים לימודי מוסמך במנהיגות פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
צחור היה יו"ר רשות העיתונות הקיבוצית וחבר דירקטוריון מוסד ביאליק. משנת 2020 משמש כיו״ר "עמותת מרכז גולדה מאיר למרכז רביבים".
ליגאל צחור חמישה ילדים. מתגורר ברביבים.
פרסומים

"קץ הקרב", שנכתב בעקבות מלחמת לבנון הראשונה. הוצאת שלגי, 1984.
"לכתך במדבר; אוטוביוגרפיה". הוצאת ירון גולן, 2000.
"דרך נשר בשמים; 50 שנה לעוצבת נשר", חטיבת צנחנים במילואים, תולדות החטיבה מהקמתה ועד מלחמת לבנון השנייה. הוצאת מעריב, 2007.
"עוטף ישראל; מסע, מסה ומעש", תיאור ההתיישבות בגבולות הארץ. קינג הוצאה לאור, 2010.
"בעיני הבנים", הפוליטיקה הישראלית בין מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. הוצאת כרמל, 2012.
"שיח חולמים", נכתב יחד עם צביקה ויסברוד. הוצאת כרמל, 2015.
"יומן מבצע; מורשת חטיבת הצנחנים במבצע צוק איתן". הספר הופק על ידי מפקדת החטיבה. פורת הוצאה לאור, 2015.
"החצר האחורית שלנו". הוצאת כרמל, 2017.
"חיים בצל העימות". הוצאת כרמל, 2019. כתב על הספר יצחק הרצוג, נשיא המדינה: "הקשר השורשי וההיכרות ההיסטורית העמוקה של צחור עם ההתיישבות מעניקים לו את היכולת הייחודית לחשוף את פניה היפות של ההתיישבות הציונית באחד מחלקי הארץ המרשימים שקמו במדינת ישראל".
"בנתיבי הארץ; מאמרים, דעות ומחשבות מתחנות חיי". עיצוב והפקה: רוחמה שאולסקי, נבוסדר בע"מ, 2021.
"גולדה האחרת". עיצוב: רוחמה שאולסקי, נבוסדר בע"מ, 2022. בעקבות אסון 7 באוקטובר יצאה לאור מהדורה שנייה, שבה נוסף הפרק: "פעמיים אוקטובר, 1973, 2023" (דצמבר 2023).
הערות שוליים

↑  איש רביבים חוקר דרכה של פ.ק.פ‬, דבר, 9 בספטמבר 1974
↑  אין תקציב בשביל קיבוץ בנגב, דבר, 4 במאי 1980
↑  סערה בקיבוצים לקראת הקרנת כתבה בטלוויזיה, על המשמר, 27 במרץ 1977
↑  קונגרס מסוג אחר, כל העיר, 26 ביוני 1987
↑  הוקם גוף ציבורי למאבק בגזענות, מעריב, 24 בספטמבר 1985
↑  הארץ, העבודה: דו"ח המבקר - תמוה מאוד, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2001
↑  מאת יוסי, רטר, הבחירות למזכ"לות העבודה ב-4 ביולי; פינס מוביל, באתר הארץ, 19 במאי 2002
↑  מאת יוסי, רטר, פינס - מועמד יחיד לתפקיד מזכ"ל העבודה, באתר הארץ, 17 ביוני 2002
↑  חברי הדירקטוריון, באתר מוסד ביאליק, ‏נלקח ב-10 בספטמבר 2024
↑  מרכז גולדה מאיר למרכז רביבים (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 51530486   WorldCat (עם VIAF): 51530486
התנועה החילונית הישראלית

יצחק חסון, מייסד התנועה
עוזי אורנן, יו"ר התנועה
התנועה החילונית הישראלית הוא ארגון שנוסד בשנת 1977 על מנת לקדם את החילוניות בישראל ולהיאבק כנגד מגמות של כפייה דתית.
ההיסטוריה של התנועה

היוזם להקמת הארגון היה יצחק חסון שפנה ב-1976 לוותיקי הליגה למניעת כפייה דתית (שהתפרקה מספר שנים לאחר מלחמת יום הכיפורים) וביניהם פרופ' רם מואב, תמר זקס, פרופ' רפאל מאהלר, עוזי אורנן ואחרים כדי להקים תנועה חילונית חדשה. המייסדים בחרו באורנן לעמוד בראש הארגון שהוקם ב-1977.
התנועה הוציאה לאור בטאון בשם "מבע חפשי".
התנועה התפרקה ב-1980 על רקע אי הסכמות בנוגע להתנחלויות שהחלו להתיישב ביהודה ושומרון.בשנה זו הקים יצחק חסון את האגודה ההומניסטית החילונית.
מטרות התנועה

התנועה שמה לה למטרה להיאבק למען חברה פתוחה ופלורליסטית, להפרדה בין דת ומדינה ולמניעת כפייה דתית וכן לעסוק בהסברה חילונית.
פעילות התנועה

בין השאר עסקה התנועה בנושאים הבאים:
חיזוק החינוך החילוני ומאבק נגד שילוב תכנים דתיים במערכת החינוך.
מאבק למען קיום תחבורה ציבורית בשבת.
מאבק בסגירת רחובות בשבת ובהתנהגות אלימה של דתיים כנגד הנוסעים בשבת. בין השאר הייתה התנועה שותפה במאבק נגד סגירת רחוב השומר בבני ברק בשבתות וחגים ונגד זריקת אבנים על ידי חרדים בכביש רמות בירושלים.
מאבק בפטור משירות לבנות דתיות כשבין השאר תמכה התנועה במחאת מילואימניקיות כנגד פטור זה.
מאבק בכוונה לשנות את חוק הפתולוגיה ולהגביל את האפשרות לנתיחת גופות.
קידום אפשרויות לנישואין אזרחיים ולקבורה חילונית.
מחאה על השימוש בנימוקים דתיים לפעולות פוליטיות.
מחאה על "חוק המיסיון", חוק שבא לאסור על מתן פיתויים חמריים להמרת דת, ולדעת חברי התנועה לקה בחסר משום שלא נכללו בו פעולות פיתוי לחזרה בתשובה של יהודים.
התנגדות להגבלת הפלות ולחוק ההפלות, במיוחד בהקשר של ביטול "הסעיף הסוציאלי" בחוק.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.