stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרנדה לעדה
מוטיבים בשיר

השיר הוא שיר אהבה לטבחית של ההיאחזות וזאת על אף נטייתה להקדיח את תבשיליה. מצד אחד השיר מלא בהכרזות אהבה:
| בית ראשון | בית שני | פזמון |
| --- | --- | --- |
| הִיא עוֹמֶדֶת בַּמִּטְבָּח וּמְבַשֶּׁלֶת כָּל הַנַּחַ"ל מִצְטוֹפֵף לְיַד הַדֶּלֶת... | לָהּ שְׂפָתַיִם נִפְלָאוֹת וּשְׁמָהּ הוּא עָדָה, מְתוּקָה הִיא כְּמוֹ עוּגָה שֶׁל מַרְמֶלָדָה... | אֲנַחְנוּ אוֹתָךְ אוֹהֲבִים, עָדָה עָדָה כְּמוֹ לֶחֶם טָרִי עִם מִמְרַח שׁוֹקוֹלַדָה... |
אולם מצד שני נשמעות בשיר "תלונות" על איכות האוכל:
| בית ראשון | בית חמישי | בית שישי |
| --- | --- | --- |
| ...הִיא עוֹשָׂה קְצִיצוֹת שֶׁל תֶּרֶד וְשׂוֹרֶפֶת אֶת כֻּלָּן, הַפְלֵא וָפֶלֶא | ...הִיא אָמְרָה לִי: קַח שְׁנֵי וַפְלִים, כִּי הָאֹכֶל שׁוּב נִשְׂרַף לִי... | ...עַד מוֹתֵנוּ מֵרָעָב פֹּה רַק אוֹתָךְ אוֹתָך נֹאהַב פֹּה... |
השיר מתייחס לתקופת הצנע, בשנות ה-50, במהלכה אילץ חוסר במצרכי מזון בסיסיים את הטבחים להיות יצירתיים כדי למצוא תחליפים להשביע את הסועדים. בין השאר התפרסמו, בתקופה זו, התחליפים חוביזה, עולש (כתחליף לקפה), ממרח חצילים (כתחליף לכבד), אבקת ביצים ועוד. בזכרונותיה מזכירה לאה נאור "פטנטים" נוספים לחסכון באוכל כמו "רִיבַּיִים" (דילול ריבה במים), "חלביים" (כנ"ל עם חלבה) וטוניים (כנ"ל עם טונה).
בשיר זה מופיעות שורות המתייחסות לאופן בו הוכנו אז "קציצות בשר" בהן היה הלחם מרכיב עיקרי:
הִיא לוֹקַחַת כַּף שֶׁל מֶלַח,

קִילוֹ לֶחֶם, קִילוֹ קֶמַח,

וּמְכִינָה מִזֶּה בָּשָׂר לַצָּהֳרַיִם
בפזמון של השיר מוזכרת המילה "במקום" (”נֹאהַב אוֹתָךְ "בִּמְקוֹם" כְּמוֹ מַיּוֹנֵזָה”). מילה זו שימשה בקיבוצים לציין מנה חלופית למנה העיקרית (לצמחונים, חולים וכו') ואם המנה העיקרית הייתה דלה אז מנת ה"במקום" הייתה עוד יותר דלה.
גרסאות כיסוי

ביצוע נוסף הופיע בקלטת הווידאו "שרים וצוחקים" בכיכובם של דודו זר, נתן נתנזון וחני נחמיאס, כשהמערכון המקדים לשיר עוסק בשני טבחים המכינים סלט, בתחילה ממרכיבים שגרתיים כמיני ירקות, עד שבהמשך הם מוסיפים לו דברים לא כל כך שגרתיים כגון אטריות יבשות וכמה סוגים של ביסלי. כשהם מבקשים מעדה שתטעם מהסלט, היא חושבת שמה שחסר לסלט הוא קטשופ.
הערות שוליים

↑  בהמשך הפכה נאור לחברת הקיבוץ
↑  עדה דלוגץ'-רז, באתר רמת יוחנן
↑  בנוסף לעזרה לנחל עוז בישלה עדה גם בעין השלושה, יפתח ועוד
ממוריאל

| --- | --- |


 פעילות:  תיעוד והנצחת פשעי המשטר הסובייטי  פיקוח על זכויות אדם
 התאגדות:  ארגון ללא מטרות רווח
 תחום:  international activities 
 שפה רשמית:  רוסית
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מטה הארגון:  מוסקבה, Karetniy Riad Street 
 מקום פעילות:  חבר המדינות חבר המדינות
 מייסדים:  אנדריי סחרוב 
 תקופת הפעילות:  28 בינואר 1989 – הווה (36 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס הקיום הנכון (2004)  מדליית תיאודור הויס (2022)  פרס נובל לשלום (2022)  Victor Gollancz Prize (2009)  פרס הפליטים ננסן (2004)  Democracy Defender Award (2022)  פרס סחרוב לחופש המחשבה (2009)  פרס הרמן קשטן  תג כבוד "למען זכויות האדם"  USTR Prize for Freedom, Democracy and Human Rights 
 www.memo.ru
 
ממוריאל (ברוסית: Мемориал; באופן מילולי: "אנדרטה") הוא ארגון הנצחה וזכויות אדם שפועל במדינות ברית המועצות הסובייטית לשעבר. הארגון עוסק בתיעוד, מחקר והנצחה של פשעי המשטר הסובייטי הטוטליטרי, וכן בפיקוח על זכויות אדם. לאחר פירוקו ברוסיה, זכה הארגון בפרס נובל לשלום לשנת 2022.
היסטוריה

הארגון נוסד ברוסיה בשלהי התקופה הסובייטית, עם ההקלה היחסית של פיקוח השלטון על החברה (הפרסטרויקה) ונחשב לאחד מארגוני החברה האזרחית הראשונים בברית המועצות.
בסוף שנות ה-80 החלו פעילי זכויות האדם ברוסיה לקדם הקמה של מפעל הנצחה לקורבנות הרדיפות הפוליטיות של סטלין. מטרתם הראשונית הייתה להקים אנדרטה, מוזיאון, ארכיון וספרייה. הם פנו בעצומה לוועידה של המפלגה הסובייטית של ברית המועצות. הארגון הוקם בוועידה שנערכה במכון האווירונאוטי של מוסקבה בשנת בינואר 1989. בוועידה שנערכה ב-19 באפריל 1992 נרשם ממוריאל כארגון בינלאומי בשם "MEMORIAL Historical, Educational, Human Rights And Charitable Society". לאחר התפרקות ברית המועצות החל הארגון לפעול במדינות שונות שהיו תחת השלטון הסובייטי, בהן רוסיה, אוקראינה, קזחסטן, גאורגיה ולטביה.
בשנת 2004 זכה הארגון בפרס הקיום הנכון. בשנת 2009 היה הארגון בין הזוכים בפרס סחרוב לחופש המחשבה.
ב-28 בדצמבר 2021, הארגון נסגר בהחלטת בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית, בטענה שהארגון פועל לסילוף ההיסטוריה ו"יוצר תדמית שקרית של ברית המועצות כמדינת טרור".
פעילות

הארגון קידם הקמה של אנדרטת זיכרון לקורבנות הגולאג, שהוקמה בשנת 1990 מול לוביאנקה, מטה המשטרה החשאית, הק.ג.ב., בכיכר לוביאנקה שבמוסקבה. הארגון קידם את ההחלטה, בשנת 1991, לקבוע את התאריך 30 באוקטובר כיום הזיכרון לקורבנות הדיכוי הפוליטי.
מטרות הארגון

לפי אמנת הארגון, מטרותיו היו:
לקדם חברה אזרחית בוגרת ודמוקרטיה המבוססת על שלטון החוק, ובכך למנוע חזרה למשטר טוטליטרי.
לעזור לקדם תודעה ציבורית המבוססת על ערכי דמוקרטיה ושלטון החוק, להיפטר מדפוסי פעולה טוטליטארים, ולקדם זכויות אדם בפרקטיקות הפוליטיות ובחיים הציבוריים.
לקדם את חשיפת האמת ההיסטורית ולהנציח את זכרונם של קורבנות דיכוי פוליטי במשטרים טוטליטריים.
לקריאה נוספת

Nanci Adler, "Victims of Soviet Terror: The Story of the Memorial Movement", Praeger, Jan 1, 1993.
Anne White, "The memorial society in the Russian provinces." Europe‐Asia Studies 47.8 (1995): 1343-1366.
מוזיקת גוספל

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  מזמורי דת נוצריים • ספיריטואלז
 מקורות תרבותיים:  תחילת המאה ה-17, סקוטלנד
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  שירה • פסנתר • אורגן האמונד • גיטרה • כלי נשיפה • תופים • בס
 פופולריות מיינסטרים:  בין-לאומית
 נגזרות:  מוזיקת נשמה • R&B • רוק אנד רול • קאנטרי
 תת-סוגות
 גוספל עירוני עכשווי • גוספל דרומי
 סוגות היתוך
 מוזיקת קאנטרי נוצרית
 
מוזיקת גוספל (באנגלית: Gospel music) היא מוזיקה דתית נוצרית ולה מספר סוגות. מטרתה היא להביע אמונה אישית או ציבורית ודבקות ב"חיים נוצריים" ובמקביל לתת חלופה דתית נוצרית למוזיקה הפופולרית החילונית. שתי הסוגות מהן נוצר הגוספל הן הספיריטואלז – שירת העבדים האפרו-אמריקאים שהגיעה עימם מאפריקה והתפתחה בארצות הברית; ומזמורי הדת הכנסייתיים שהגיעו לארצות הברית מאירופה. שני הזרמים הללו שימרו את יחודם אך גם הושפעו זה מזה ובימינו ניתן למצוא את סוגיה השונים של מוזיקת הגוספל בצמתים שונים לאורך הדרך שבין שני הקצוות המקוריים.
כמו סוגים אחרים של מוזיקה נוצרית, היצירה, הביצוע, המשמעות ואפילו ההגדרה של מוזיקת הגוספל משתנים בהתאם לתרבות ולהקשר החברתי. מוזיקת הגוספל נוצרת ומבוצעת למספר מטרות: דתיות, טקסיות, למטרות הנאה וכמוצר בידורי שיווקי. הרעיון המרכזי העובר כחוט השני במילים ובלחן של מוזיקת הגוספל הוא האדרה, שבח ותודה לאלוהים, לישו ולרוח הקודש והטפה לחיזוק האמונה באל.
המונח גוספל הוא השם האנגלי לבשורות הנוצריות. ארבע הבשורות הן מהמרכיבים המרכזיים בברית החדשה ומתארות את לידתו, חייו, תורתו, צליבתו ותחייתו של ישו הנוצרי מנקודת מבטם של מספר דמויות בחייו.
סגנון

ניתן לומר, בקווים כלליים, כי השירה היא המאפיין הדומיננטי במוזיקת הגוספל ולעיתים קרובות היא מבוצעת תוך שימוש נרחב בהרמוניה. פעמים רבות נעשה שימוש במקהלה, הן בשירה המובילה והן בליווי ווקאלי לסולן. הכלים המובילים בליווי השירה הם בדרך כלל קלידים כגון: פסנתר ואורגן האמונד וגם כלי נשיפה, תופים, גיטרה (ואף גיטרה חשמלית בגוספל המודרני יותר) וגיטרה בס.
הגוספל העכשווי כולל את תת-הסוגות: גוספל עירוני עכשווי (מכונה לעיתים "גוספל שחור " Black Gospel"), גוספל דרומי ו"גוספל מודרני" הידוע יותר בשם מוזיקה נוצרית עכשווית.
תפוצה בין-לאומית

אף על פי שמוזיקת הגוספל היא אמריקאית במקורה וגם בימינו הזירה אמריקאית היא השלטת בתחום זה, התפשטה מוזיקת הגוספל גם במקומות אחרים בעולם. באוסטרליה קיימות מקהלות כגון "The Elementals" ו-"Jonah & The Whalers" ופסטיבלים כמו "פסטיבל מוזיקת הגוספל האוסטרלי" ובנורווגיה זוכה "מקהלת הגוספל של אנסגאר" לפופולריות. הגוספל זוכה לפופולריות גם במחוז קוויבק שבקנדה, בו מצליחות המקהלות "Montreal Jubilation Gospel Choir" ו-"Québec Celebration Gospel Choir".
רשימת מוזיקאים ומבצעים בולטים של מוזיקת גוספל

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: יש להסדיר קריטריון אחיד המבוסס לגוף האמנים ולפיו להרחיב או לצמצם הרשימה.
הרשימה כוללת מוזיקאים ומבצעים בולטים של מוזיקה דתית נוצרית המוגדרת כגוספל
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אולטה אדמס (אנ')  יולנדה אדמס (אנ')  סולומון ברק  וילי ג'ונסון העיוור  מהליה ג'קסון  איימי גרנט  אל גרין  Gaither Vocal Band (אנ')  תומאס דורסי (אנ')  אבוני הולנד (אנ')  פרד המונד (אנ') |  אדווין הוקינס (אנ')  קלרה וורד (אנ')  דיון וורוויק  האנק ויליאמס  מישל ויליאמס  מריו וינאנס (אנ')  Take 6 (אנ')  ארון נוויל (אנ')  ניוזבויז (אנ')  הנערים העוורים מאלבמה (אנ')  ג'ני סי. ריילי (אנ') |  איירה סאנקי (אנ')  רובן סטודרד (אנ')  קנדי סטייטון (אנ')  בסי סמית'  הסטייפל סינגרס  מייקל סמית' (אנ')  The Statler Brothers (אנ')  פטרה (אנ')  בילי פרסטון  אלביס פרסלי  אריתה פרנקלין |  קירק פרנקלין (אנ')  ג'יימס קליבלנד (אנ')  סטיבן קרטיס צ'פמן (אנ')  ריי צ'ארלס  ג'וני קאש  סם קוק  רביעיית גולדן גייט  ריצ'רד הקטן  סיסטר רוזטה תארפ  איריס ועופר פורטוגלי עם מקהלת הגוספל  ג'יימס מוריסון  מיילון לפברה (אנ')  לולו רומן (אנ') |

קונצרט של מוזיקת גוספל
שמואל ניגר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1883 ה'תרמ"ג דוקורה, בלארוס 
 פטירה:  24 בדצמבר 1955 (בגיל 72) ט' בטבת ה'תשט"ז ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  שמואל טשארני 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ארצות הברית 
 שפות היצירה:  רוסית, בלארוסית, יידיש 
 סוגה:  ביקורת ספרות 
 
שמואל ניגר (בכתיב יידי: ניגער) (15 ביוני 1883 –  24 בדצמבר 1955) הוא כינויו הספרותי של שמואל טשארני, שהיה מבקר ספרות יידיש.
הכינוי "שמואל ניגר" הוא משחק מילים: "טשארני" ברוסית פירושו "שחור". לאחר שהיגר לאמריקה, נפגש שמואל ניגר עם הכושים ("ניגרוס"), ושינה את שמו לניגער, כלומר "שחור", כושי.
קורות חיים

שמואל טשארני נולד לזאב וולף וברכה טשארני בכפר דוּקוֹר שליד מינסק, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). אביו, חסיד חב"ד נלהב, נפטר כשהיה שמואל בן שש, והותיר את אמו מטופלת בחמישה בנים ובת. שניים מאחיו הצעירים של שמואל טשארני התפרסמו אף הם: ברוך טשארני ולאדק (1886–1935) היה תועמלן ותאורטיקן סוציאליסט, עורך בכיר בעיתון היידי "פארווערטס" והנשיא המייסד של ועד העובדים היהודי; ודניאל טשארני (1888–1958) היה משורר, עיתונאי וכותב זיכרונות יידי בולט.
 התחנך חינוך דתי מסורתי, אך ב-1903 הצטרף למפלגת 'הציונים הסוציאליסטים' ואף כתב עבורם כרוז לכבוד האחד במאי. מאוחר יותר, ב-1906, קמה מפלגת 'פועלי ציון', ואחרי מלחמת העולם הזדהה טשארני עם פועלי ציון שמאל, שהתפלגה על רקע הוויכוח על היחס לסוציאליזם ולמהפכה בברית המועצות בשנותיה הראשונות. עם השנים הפכה מפלגה זו למפלגה לא ציונית. בד בבד עם ראשית פעילותו הפוליטית, החל גם בביקורת ספרות היידיש של זמנו. מאמר הביקורת הראשון שלו היה על יצירתו של שלום אש. פעילותו הפוליטית לא צלחה, והוא התמסר לגמרי לייעודו כמבקר ספרות.
עם הגיעו לווילנה פרסם מאמרי ביקורת וערך עיתוני ספרות ביידיש. בשנת 1912 ערך את ה"יודישע וועלט" ("העולם היהודי"). בשנת 1914 ערך את השבועון "וואך" ("משמר"), שנסגר על ידי השלטונות הרוסיים של הצאר. בשנת 1917 הגיע שמואל ניגר למוסקבה ואף שם עסק בעריכה ובביקורת. בשנת 1918 חזר לווילנה, ובשל חילופי השלטון המרובים בעיר, כמעט והוצא להורג. בשנת 1919 היגר שמואל ניגר לאמריקה, והשתקע בניו יורק.
בניו יורק עלתה עבודתו ופרחה, והוא היה לאחד מראשי המדברים בספרות היידיש, והוא הפך למבקר הגדול והמפורסם ביותר של ספרות היידיש בעת החדשה. ניגר הקדיש שנים רבות מעבודתו לביקורת יצירתו של שלום עליכם, וכן חקר וכתב על שלום אש, מנדלי מוכר ספרים, פרץ הירשביין, י. ל. פרץ, ר' נחמן מברסלב, אייזיק מאיר דיק, ה. לייוויק, ואחרים.
ניגר הרבה לפרסם בעיתונות היידית והעברית: "הזמן", "העולם", "הבוקר", "העבר", "התקופה", "הדאר", "מצודה" ועשה הרבה לגישור בין הלשונות עברית ויידיש. החל משנת 1940 עמד בראש "קרן לואיס למד" לעידוד הספרויות בעברית וביידיש וערך מטעם הקרן, בשיתוף עם מ. ריבולוב את המאסף "אחיספר, לדברי ספרות, חקר הלשונות בישראל ותרגומים מן השירה היידית". במאסף זה פרסם מסה מקפת על הספרות היידית באמריקה.
שמואל ניגר פרסם כחמישים כרכים של ביקורת הספרות ביידיש, שמהם תורגמו לעברית בודדים. יצירתו הביקורתית מוערכת עד היום, ומדי פעם הוא עדיין מוזכר בשיח הביקורתי היהודי, בעיקר על ידי דן מירון ואחרים.
שמואל ניגר נפטר בניו יורק ב-1955.
ספריו שתורגמו לעברית

אחיספר: מאסף לדברי ספרות, חקר הלשונות בישראל ותרגומים מן השירה האידית / בעריכת שמואל ניגר, מנחם ריבולוב, ניו יורק: קרן לואיס למד לספרותנו בעברית ובאידית, תש"ד.
שלום עליכם: עיונים ביצירותיו / בצירוף מאמרים מאת בעל מחשבות, מ"י ברדיצ'בסקי, י"ח ברנר, י' פיכמן (תרגם מיידיש: צבי ארד, מאמרי בעל-מחשבות וברדיצ’בסקי תורגמו בידי משה בסוק; רישומים: שמואל ביקלס), תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל - הקיבוץ המאוחד, תש"ך. (מהדורה נוספת: 1975.)
י.ל. פרץ: חייו ויצירתו / מתורגם על ידי ש' מלצר, תל אביב: דביר, תשכ"א.
הביקורת ובעיותיה: בין סופר, מבקר וקורא / צירף מבוא דב סדן (תרגם מיידיש: ד' לינבסקי-ניב), ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ח-1957.
לקריאה נוספת

אברהם נוברשטרן, 'איגרותיו של דער נסתר אל שמואל ניגר', חוליות, 1, 1993.
שרה מורג, 'ה"קינדער זשורנאל" בשני העשורים הראשונים מאז הופעתו בניו יורק', חוליות, 10, 2006.
הערות שוליים

↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות, תל אביב: מחברות לספרות, 1968, עמ' 125
↑  אחיספר : מאסף לדברי ספרות, חקר הלשונות בישראל ותרגומים מן השירה האידית / בעריכת שמואל ניגר, מנחם ריבולוב. ניו יורק, קרן לואיס למד לספרותינו בעברית ובאידית, תש"ד
↑  גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313207105171  PLWABN: 9810639009405606  BnF: cb12437263w (data)  GND: 119027739  ISNI: 0000 0003 6855 2226  LCCN: n87874932  NTA: 102237786  SELIBR: 137984  SNAC: w6b58q3q  SUDOC: 033512922  Trove: 1138265  VIAF: 46853190   WorldCat (עם VIAF): 46853190
מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אריק דארנל, טום מקגראת, קונרד ורנון 
 הופק בידי:  מיירלי סוריה ומארק סוויפט
 תסריט:  נואה באומבאך, אריק דארנל 
 עריכה:  ניק פלטשר ופרנסס מקדורמנד
 מדבבים:  בן סטילר (Alex) פרנסס מקדורמנד (Chantel DuBois) מרטין שורט (Stefano) בריאן קראנסטון (Vitaly) טום מקגראת (סקיפר) כריסטופר נייטס (פרייווט) קריס מילר (קובלסקי) ג'ון דימאג'יו (ריקו) ג'סיקה צ'סטיין (Gia) Cedric the Entertainer (Maurice) כריס רוק (Marty) אנדי ריכטר (Mort) דייוויד שווימר (Melman) סשה ברון כהן (המלך ג'וליאן ה-13) ג'יידה פינקט סמית' (Gloria) קונרד ורנון (Mason) 
 מוזיקה:  הנס צימר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של דרימוורקס
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 ביוני 2012   ישראל 21 ביוני 2012
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט ילדים, סרט פלאשבק 
 מקום התרחשות:  לונדון, שווייץ, ניו יורק, אפריקה 
 תקציב:  145 מיליון דולר
 הכנסות:  746.9 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   madagascar3
 פרסים:  ראו רשימה
 סרט קודם:  מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה
 סרט הבא:  הפינגווינים ממדגסקר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (באנגלית: Madagascar 3: Europe's Most Wanted) הוא סרט קומי אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של דרימוורקס הנפשה מ-2012. הסרט בוים על ידי אריק דארנל, טום מק'גארט וקונרד ורנון; תסריטו נכתב על ידי אריק דארנל ונח בומבאץ'; והופק על ידי מיירלי סוריה ומארק סוויפט.
עלילת הסרט עוקבת אחר מעלילות אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה לאחר הצטרפותם לקרקס כדי לחזור לגן החיות שלהם שבניו יורק. את אלכס, מרטי, מלמן וגלוריה מדבבים בן סטילר, כריס רוק, דייוויד שווימר וג'יידה פינקט סמית' בהתאמה, ולצידם מדבבים סשה ברון כהן, סדריק אנטוניו קיילים, אנדי ריכטר, טום מקגראת', ג'סיקה צ'סטיין, בריאן קראנסטון, מרטין שורט ופרנסס מקדורמנד.
הסרט היה להצלחה קופתית גדולה עם הכנסות של $746,921,274 (הכנסות גבוהות יותר משני הסרטים הקודמים לו), בנוסף לכך הוא דורג כסרט השמיני ברווחיותו בשנת 2012 וכן הרווחי ביותר בישראל בשנת 2012; הסרט היה גם להצלחה ביקורתית גדולה.
תקציר העלילה

אלכס האריה, מרטי הזברה, גלוריה ההיפופוטמית ומלמן הג'ירף נחושים לחזור לניו יורק אחרי שברחו לאפריקה. הם מגיעים למונטה קרלו בעקבות הפינגווינים, שם הם מנסים לברוח מפני פקדת בעלי החיים, קפטן שנטל דובואה (שנרגשת לצוד את בעלי החיים ובעיקר את האריה מלך החיות), ולכן מצטרפים לקרקס נודד הנקרא "קרקס סרגוסה". הפינגווינים והקופים קונים את הקרקס. בטיול סביב רחבי ערים באירופה הם מסיימים בלונדון, שם אלכס, מרטי, גלוריה ומלמן עוזרים לוויטאלי הטיגריס, ג'יה היגוארית וסטפנו אריה הים, לגלות את כישרונותיהם ולהציג הופעה. ההופעה שלהם ברומא הייתה כישלון, אך ההופעה שלהם בלונדון הייתה הצלחה גדולה והם זכו למופע ברחבי ארצות הברית. אלכס, מרטי, גלוריה ומלמן נפרדים מחיות הקרקס כי מתברר שהם באו מגן החיות, וחוזרים לגן החיות בניו יורק. אלכס מבין שהקרקס הוא ביתם. דובואה וצוותה לוכדים וכולאים אותם בכלובי גן החיות. דובואה מנסה לירות סם מוות באלכס, וחיות הקרקס מצילות אותו. חיות הקרקס עוזרות לאלכס, גלוריה, מלמן ומרטי להיאבק בדובואה. לאחר הקרב עם דובואה, אלכס מבצע תרגיל טרפז אמריקנו וחיות הקרקס לא מאמינות שהתרגיל אכן אמיתי. אלכס, מרטי, גלוריה ומלמן מחליטים להצטרף לקרקס מחדש ושולחים את דובואה ואנשיה למדגסקר.
דיבוב הדמויות

| דמות | תיאור הדמות | מדבב/ת בגרסה המקורית | מדבב/ת בגרסה העברית |
| --- | --- | --- | --- |
| אלכס האריה | אריה שגדל בגן-החיות של סנטרל-פארק בניו-יורק וחי את חייו כמלך. בסרט זה מנסה לברוח משנטל דובואה, שוטרת צרפתייה שמנסה לצוד אותו ולערוף את ראשו | בן סטילר | אסף פריינטא |
| מרטי הזברה | זברה זכר אשר חי בגן-החיות. למרטי היה חלום לעזוב את גן החיות ולצאת לטבע. בגללו הגיעה החבורה לבסוף למדגסקר | כריס רוק | עידו מוסרי |
| גלוריה ההיפופוטמית | היפופטמית שנולדה וגדלה בגן החיות, חברותית ואנרגטית | ג'יידה פינקט סמית' | אורנה כץ |
| מלמן הג'ירף | ג'ירף היפוכונדר, מכור לתרופות. בסרט זה מתגלה כי יש לו פחד גבהים | דייוויד שווימר | אלון נוימן |
| קפטן שנטל דובואה | שוטרת צרפתייה וחסרת כל מעצורים מהמחלקה הווטרינרית של מונקו אשר מעוניינת לערוף את ראשן של חיות ולתלות אותם על הקיר שלה, אך הכי מעוניינת לערוף ראש של אריה. בעזרת האומץ והשיטות שלה שנטל רודפת אחרי החיות כל הדרך עד לניו יורק, וכמעט מצליחה להרעיל את אלכס אך חיות הקרקס מצילות אותו וסקיפר שולח את שנטל וארבעת עוזריה למדגסקר. הנבלת הראשית של הסרט. | פרנסס מקדורמנד | אודליה מורה-מטלון |
| ויטאלי הטיגריס | טיגריס זעפן בעל מבטא רוסי. מופיע בקרקס סרגוסה. בגלל טריק שלו שנכשל הוא כבר לא רוצה יותר להופיע והקרקס המופלא הפך לכישלון. אולם בזכות תמיכה של אלכס הוא החזיר את הקרקס לימי הזוהר | בריאן קראנסטון | אוהד שחר |
| ג'יה היגואר | יגוארית יפה. מופיעה בקרקס סרגוסה. במהלך הסרט מתאהבת באלכס | ג'סיקה צ'סטיין | עדי ארד |
| סטפנו אריה הים | אריה ים די טיפש. מופיע בקרקס סרגוסה. מדבר במבטא איטלקי | מרטין שורט | שמחה ברבירו |
| המלך ג'וליאן השלושה-עשר | למור זנב-טבעת ומלכם של הלמורים. בסרט זה מתאהב בסוניה, דובה שתקנית ומצחינה מרוב דגים, ואף גונב בשבילה את טבעת האפיפיור. | סשה ברון כהן | חיים זנאתי |
| מוריס האיי איי | איי איי שחור ועוזרו של המלך ג'וליאן | סדריק הבדרן | מיכה אוזין סליאן |
| מורט הלמור עכברי | למור עכברי. עוזרו של המלך ג'וליאן שגם מציק לו ונוגע ברגלו כל הזמן. | אנדי ריכטר | שמחה ברבירו |
| סקיפר הפינגווין | המנהיג הצבאי של הפינגווינים | טום מקגראת' | שי זורניצר |
| טוראי ("פרייבט") הפינגווין | הטירון מבין כל הפינגווינים הוא רגיש, תמים ולא מאמין באלימות | כריסטופר נייט | ליאור זוהר |
| קובלסקי הפינגווין | המוח של הפינגווינים | כריס מילר | גלעד קלטר |
| ריקו הפינגווין | אחראי הנשק המשוגע של הפינגווינים | ג'ון דימאג'יו | ג'ון דימאגיו |
| מייסון השימפנזה | שימפנזה מנומס, בורח עם הפינגווינים למונטה קרלו למסע הימורים | קונרד ורנון | יהויכין פרידלנדר |
| פיל השימפנזה | שימפנזה די מפוקפק, אילם אך מדבר בעזרת שפת סימנים. בורח עם הפינגווינים למונטה קרלו למסע הימורים | חסר קול | חסר קול |
הפקה

ב-2008 אישר מנכ"ל ג'פרי קצנברג, מנכ"ל דרימוורקס אנימציות, שיהיה המשך נוסף ל"מדגסקר" ו"מדגסקר 2: הבריחה לאפריקה". קצנברג הצהיר כי "יש עוד פרק אחד לפחות. אנחנו בסופו של דבר רוצים לראות את הדמויות חוזרות לניו יורק". בינואר 2009 אישר קצנברג כי סרט שלישי בסדרה יצא בקיץ 2012.
פסקול

את פסקול הסרט הלחין וכתב הנס צימר, שהלחין את המוזיקה לסרטי מדגסקר הקודמים. בנוסף לפסקול הסרט, קייטי פרי כתבה והלחינה ביחד עם הנס צימר את השיר המקורי שלה שנקרא Firework שמושמע בסוף הסרט.
"New York City Surprise" Hans Zimmer 3:05
"Gonna Make You Sweat (Everybody Dance Now)" Danny Jacobs 2:15
"Wannabe" Danny Jacobs 2:37
"Game On" Hans Zimmer 3:12
"Hot in Herre" Danny Jacobs 2:27
"We No Speak Americano" Yolanda Be Cool & DCUP Yolanda Be Cool & DCUP 4:29
"Light the Hoop on Fire!" Hans Zimmer 3:10
"Fur Power!" Hans Zimmer 2:18
Non, je ne regrette rien" Frances McDormand 1:13
"Love Always Comes as a Surprise" Peter Asher Peter Asher 3:21
"Rescue Stefano" Hans Zimmer 5:51
"Firework" Katy Perry Katy Perry 3:46
"Afro Circus/I Like to Move It" Chris Rock & Danny Jacobs 2:41
הערות שוליים

↑  David Lieberman, ‏UPDATE: DreamWorks Animation Will Have Distribution Plan By Labor Day, באתר Deadline, ‏2 במאי 2012
1 2  מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה, באתר Box Office Mojo
↑  2012 Worldwide Grosses, באתר Box Office Mojo
↑  יאיר רוה, שוברי הקופות בישראל בשנת 2012, פנאי פלוס, 27 בדצמבר 2012
↑  Katzenberg Planning 3rd Madagascar, 2nd Kung Fu Panda, באתר Coming Soon
↑  Eric Goldman, ‏DreamWorks Confirms Madagascar 3 is Coming, באתר IGN, ‏9 בינואר 2009
| מדגסקר |
| --- | --- | --- |
| סרטים | מדגסקר (2005) • מדגסקר 2 (2008) • מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (2012) • הפינגווינים ממדגסקר (2014) |  |
| סדרות טלוויזיה | הפינגווינים ממדגסקר (מאז 2008) • ג'וליאן המלך (מאז 2014) • מדגסקר: קטן ופראי (מאז 2021) |  |
| ספיישלים | הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד (2005) • מדגסקר שמח (2009) • טירוף במדגסקר (2013) |  |
| מדבבים | בן סטילר • כריס רוק • ג'יידה פינקט סמית' • דייוויד שווימר • סשה ברון כהן |  |
| שונות | דמויות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5323017  LNB: 000250858
איגור יפרמוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  9 במאי 1969 (בן 55) קורוליוב, רוסיה 
 עמדה:  חלוץ 
 
איגור ויקטורוביץ' יפרמוב (ברוסית: Игорь Викторович Ефремов; נולד ב-9 במאי 1969) הוא כדורגלן רוסי ושחקן קטרגל לשעבר. שיחק במדי ספרטק-נובורוס מוסקבה ונבחרת הקטרגל של חבר המדינות. לאחר סיום קריירת המשחק שלו עבר לעבודה ניהולית.
במשך עשור, מדצמבר 2010 עד דצמבר 2030 הוא כיהן כנשיא ליגת הכדורגל הלאומית, הארגון שמנהל את טורניר הכדורגל השני בחשיבותו (אליפות ליגת הכדורגל הלאומית) בהיררכיה של הכדורגל הרוסי. כמו כן, הוא מכהן בתפקיד יו"ר התאחדות הכדורגל של מחוז מוסקבה, בעבר היה נשיא התאחדות הכדורגל של המחוז הפדרלי המרכזי.
ביוגרפיה

יפרמוב, יליד קלינינגרד, מחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית, שבברית המועצות, הוא בוגר בית הספר לכדורגל של ספרטק מוסקבה. אחרי ששיחק מעט בליגה השנייה במדי סאטורן ובליגה השנייה התחתונה במדי אוקה קולומנה, הוא החליט להיכנס לקטרגל. הוא היה בהרכב ספרטק כאשר הקבוצה סיימה במקום השני באליפות חבר המדינות 1992. עד מהרה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של חבר המדינות. במשחקי מוקדמות מונדיאל 1992, יפרמוב כבש שער חשוב מול פולין החזקה.
לאחר שבילה תקופה קצרה במוסקבה ובקבוצת "דינה", שזכתה בגביע הרוסי בשנת 1992, איגור חזר לספרטק ושיחק בה עד לפירוק הקבוצה. אחר כך שיחק בקבוצת VIZ יקטרינבורג, במינקס מוסקבה, קרונה ניז'ני נובגורוד ובקבוצת GKI-Gazprom במוסקבה, שהוקמה על ידי תאגיד גזפרום.
בשנת 2000 סיים יפרמוב את קריירת המשחק שלו והצטרף לפדרציית הכדורגל של מחוז מוסקבה. בשנת 2004 הוא מונה להוביל אותה וממאי 2009 ועד דצמבר 2010 שימש כמנכ"ל קבוצת סאטורן מפרברי מוסקבה. אחרי הקמת ליגת הכדורגל הלאומית, נבחר איגור יפרמוב לנשיא הליגה.
בשנת 2020 רכש 5% ממניות קבוצת כדורגל הנשים צסק"א מוסקבה. בדצמבר 2020 התפטר מנשיאות הליגה הלאומית.
הערות שוליים

1 2  Игорь Ефремов подал в отставку с поста президента ФНЛ
↑  «Время космических зарплат давно прошло. Кто неразумно ведет свои дела — уже далеко». Большое интервью с президентом ФНЛ
↑  «Сатурн» заявил Ефремова
↑  Ефремов покинул «Сатурн»
ג'ארד דיימונד

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1937 (בן 87) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jared Mason Diamond 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, פיזיולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  הרווארד קולג' (1958)  טריניטי קולג' (1961)  Roxbury Latin School 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1966) 
 פרסים והוקרה:  פרס הכוכב הכחול (2019)  הומניסט השנה (2016)  פרס וולף לחקלאות (2013)  פרס דיקסון במדעים (2007)  Environment Book Prize (2007)  Groeneveld Award (2004)  פרס טיילר להישג סביבתי (2001)  המדליה הלאומית למדעים (1999)  פרס קוסמוס הבין-לאומי (1998)  מדליית אליוט קוס (1998)  פרס החברה המלכותית לספרי מדע (1998)  מלגת גוגנהיים (1998)  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (1998)  עמיתי מקארתור (יולי 1985) 
 www.jareddiamond.org
 תרומות עיקריות
 מחבר של ספרי מדע פופולרי.
 
ג'ארד מייסון דיימונד (באנגלית: Jared Mason Diamond; נולד ב-10 בספטמבר 1937) הוא ביולוג, פיזיולוג וביו-גאוגרף של תורת האבולוציה, יהודי-אמריקאי. נכון ל-2008 הוא מכהן כפרופסור לגאוגרפיה ולפיזיולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. דיימונד זכה בפרס פוליצר בגין ספרו "רובים, חיידקים ופלדה" (1998), במדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית (1999) ובפרס וולף (2013).