stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל ליסיצקי
אוונגרד > פרואון

במהלך אותה תקופה המשיך ליסיצקי לפתח סגנון סופרמטיסטי משל עצמו, שאופיין בסדרות שלמות של ציורים מופשטים וגאומטריים, אותם כינה בשם "פּרוֹאוּן" (Proun). הפרואון היה, ביסודו, חקירתו של ליסיצקי את השפה החזותית של הסופרמטיזם באמצעות אלמנטים מרחביים, תוך צירים מוסטים ונקודות פרספקטיבה מרובות - שני גורמים שהיו רעיונות לא שגרתיים בסגנון הסופרמטיסטי.
בתקופה זו התאפיין הסופרמטיזם בצורות ובעיצובים מישוריים ודו-ממדיים, וליסיצקי, בעל חוש האדריכלות ותפישות תלת-ממדיות, ניסה להרחיבו מעבר כך. עבודות הפרואון שלו, ה"פרואונן", נמשכו על פני מחצית העשור והתפתחו מליתוגרפיות וציורים ישירים עד להתקנים תלת-ממדיים. עבודותיו אלה היו בסיס לניסיונותיו העתידיים בתחום האדריכלות ועיצוב התערוכות. בעוד שהציורים היו אמנותיים באופיים, לשימוש שעשה בהם ליסיצקי כפיגום בסיסי לרעיונות האדריכליים נודעה משמעות רבה בעתיד. בעבודותיו אלו היו האלמנטים האדריכליים הבסיסיים, כדוגמת הנפח, המסה, הצבע, החלל והמשקל, כפופים לנוסחה רעננה וצעירה ביחס לאידיאלים הסופרמטיסטים.
לעיתים באים גם מוטיבים וסמלים יהודיים לידי ביטוי בעבודות אלה, על פי רוב בדרך של שימוש באותיות עבריות כחלק מהטיפוגרפיה או הקוד החזותי שלהן. בכריכת הספר "ארבעה תיישים" (1922) מציג ליסיצקי סידור של אותיות עבריות כאלמנטים אדריכליים בעיצוב דינמי המשקף את טיפוגרפיית הפרואון שלו באותה עת. במוטיב זה נעשה שימוש גם בעבודות אחרות, ובמיוחד באיור שהכין לספרים "כרטיסי נוסע".
המשמעות המדויקת של המילה "פרואון" לא הובנה במלואה מעולם. יש הטוענים שנוצרה כראשי תיבות של המילים ברוסית "פרויקט אונובסיה" (עיצוב אדריכלי של אונוביס), או "פרויקט אוטברזדניה נובוגה" (עיצוב לאישוש החידוש), וליסיצקי עצמו הגדיר את המינוח באופן מעורפל ודו-משמעי כ"תחנה שבה דבר מסוים הופך מציור לאדריכלות".
אוונגרד > חזרה לגרמניה

בשנת 1921, במקביל להתפרקותה של תנועת אונוביס, החל הסופרמטיזם להתפצל לשני מחנות - האחד שהעדיף את האמנות האוטופית והרוחנית, והאחר שביכר את האמנות התועלתנית יותר שביכולתה לשרת את החברה. ליסיצקי לא אהד אף אחד משני המחנות, ועזב את ויטבסק בשנת 1921. הוא זכה למשרת נציגה התרבותי של רוסיה בברלין, שם היה עליו לקשור קשרים בין אמנים רוסים וגרמנים. שם גם החל לכתוב מאמרים וכתבות לכתבי עת ועיתונים ואף לקחת חלק בעיצובם, והכל תוך קידומו את האוונגרד בתערוכות גלריה שונות.
בין כתבי העת היה גם הווש-גרנשטאנט אובייקט (Veshch-Gerenstand Objekt), שייסד יחד עם איליה ארנבורג היהודי-רוסי. מטרתו של כתב העת הייתה להציג לראווה במערב אירופה את האמנות הרוסית העכשווית, תוך התמקדות מיוחדת בעבודות סופרמטיסטיות וקונסטרוקטיביות חדשות. כתב העת, שפרסם את מהדורותיו בגרמנית, בצרפתית וברוסית, לא האריך ימים אף שהותיר רושם עז. במהדורה הראשונה כתב ליסיצקי:
"אנו רואים את ניצחונה של השיטה הקונסטרוקטיבית כחיונית לעולמנו כיום. אנו מוצאים אותה לא רק בכלכלה החדשה ובפיתוחו הנרחב של ענף התעשייה, אלא גם בפסיכולוגיית האמנות בת זמננו. כתב העת שלפניכם שם לעצמו למטרה לתמוך באמנות הקונסטרוקטיבית, שאחרי הכל, אין מטרתה לייפות את החיים, כי אם לארגן אותם".
במהלך שהותו בגרמניה החל ליסיצקי לפעול גם כמעצב גרפי, כשהוא יוצר כמה מן העבודות החשובות ביותר, כדוגמת הספר "דְליָה גוֹלוֹסה" (למען הקול), אוסף שירים פרי עטו של ולדימיר מאיאקובסקי, והספר "די קונסטיזמן" (Die Kunstismen - "רוח האמנות") עליו עבד יחד עם ז'אן ארפ. בגרמניה גם פגש אמנים נוספים חברי תנועת הדאדא עימם יצר קשרי ידידות, ובהם קורט שוויטרס, לאזלו מואולי נאגי ותיאו ואן דוסברג. יחד עם שוויטרס וואן דוסברג הציג ליסיצקי את הרעיון של תנועת אמנות בינלאומית ברוח עקרונות הקונסטרוקטיביזם, כשבמקביל עבד יחד עם שוויטרס על היצירה "טבע" של כתב העת "מרץ" (Merz), ואף המשיך לאייר ספרי ילדים.
לאחר פרסום סדרת הפרואון הראשונה שלו במוסקבה בשנת 1921, התוודע ליסיצקי באמצעות שוויטרס ל"גלריית קסטנר" שבעיר הנובר בשנת 1922, שם הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו. סדרת הפרואון השנייה, שהודפסה בהנובר בשנת 1923 תוך שימוש בטכניקות הדפסה חדשות ומתוחכמות, הייתה הצלחה. מאוחר יותר הוא הכיר את סופי קופרס, אלמנת המנהל האמנותי של הגלריה שליסיצקי הציג בה את עבודותיו, והתחתן עימה בשנת 1927.
מורשת

לאורך הקריירה שלו קידם ליסיצקי מספר שיטות, תנועות ורעיונות שלכולם כאחד הייתה השפעה רבה ומשמעותית במיוחד על האמנות בתקופתו, ובייחוד בענפי העיצוב הגרפי, עיצוב התערוכות והאדריכלות. דומה שדי היה בניסיונות הרבים שערך בתחומים ובסגנונות כה רבים, וברוח החדשנות והיוזמה שגילה בהם, כדי שעבודותיו תתקבלנה בביקורת חיובית בידי ההיסטוריונים והמבקרים. ליסיצקי היה אחד מהחדשנים העיקריים ביותר של הטיפוגרפיה והפוטומונטז' המודרניים, שני תחומים חדשים למדי באותם ימים.
בנוסף, הוא היה עסוק מעל ומעבר, מתחילת הקריירה שלו ועד סופה, בעיצוב ספרים. הוא ראה בספרים חפצים דינמיים, וכדבריו הם היו בעיניו "איחוד של אקוסטיקה ואופטיקה" שדורש מהצופים ומהקוראים מעורבות פעילה.
בזמן שעבד בכתב העת התעמולתי של ברית המועצות USSR in bau, הוא הגיע עם היקף ניסיונותיו וחדשנותו בעיצוב הספרים לגבולות שטרם נראו עד לימיו. בגיליון השני, לדוגמה, הוא כלל דפים חיצוניים מרובים שהוצגו בתיאום יחד עם דפים פנימיים ואחרים, ושהציגו יחדיו שילוב עיצובי ומבנה עלילתי, דבר שהיה חדשני ביותר לתקופה.
ליסיצקי השקיע מאמצים רבים ביצירת קשרים בינלאומיים בין אמנים ובקידומם של רעיונות חדשים, בניסיון להפיץ את בשורת האוונגרד ברחבי אירופה. הדבר החל ברמה המקומית בזמן חברותו בתנועת אונוביס, שם ניסה להפיץ ולקדם את האמנות בעיקר ברוסיה, והגיע לשיא עם הישארותו בגרמניה, שם החליף רעיונות ברמה העולמית תוך ניסיון להשפיע על תנועות הבאוהאוס הגרמנית והדה סטייל ההולנדית.
יחד עם מאמציו לקדם את האמנות, עבד ליסיצקי ללא ליאות במטרה לשלב את האמנות בשיפורם של החיים הטובים. לשם הגשמתה של המטרה הזו הוא בחר ללמוד אדריכלות בצעירותו, ענף שראה בו אלמנט אמנותי שמשפיע ישירות על החברה ותורם לה באופן בלתי אמצעי. הוא היה תומך נלהב באידאולוגיה הקומוניסטית, והקדיש למענה חלק ניכר מחייו, אגב מאמצים בלתי נדלים בשירות האידאולוגיה הזו. באמצעות סדרות הפרואונים פותחו מודלים אוטופיים וחדשניים לקידומו של עולם טוב יותר. גישה זו, לפיה האמן יוצר אמנות כשלנגד עיניו מטרה חברתית מוגדרת, ניתנת להגדרה הולמת בצוואתו "יצירה מונחית מטרה".
בשנותיו האחרונות הוא הביא לשינוי מהפכני בעיצוב תערוכות, שינויים שהביאו לו תהילת עולם גם במולדתו ובקרב ממשלתה. בתערוכות ובעיצובי התעמולה הוא מצא מקום שבו ביכולתו ליצור כוחות שיעמדו לרשות החברה. באוטוביוגרפיה שלו (שנערכה על ידי רעייתו ושיצאה לאור בסופו של דבר בהפקתה) הוא מציין ביוני 1941 ש"בשנת 1926 החלה העבודה החשובה ביותר שלי כאמן: יצירתן של תערוכות".
הערות שוליים

1 2 3  El Lissitzky in Weimar Germany by Anna Glazova
↑  Monuments of the Future
↑  formDefined: one by one by one
↑  אל ליסיצקי באתר אנציקלופדיה בריטניקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264657405171  PLWABN: 9810675025205606  BIBSYS: 1479731351922  BNE: XX1084807  BnF: cb12222616q (data)  CiNii: DA00772400  GND: 118573470  ICCU: SBLV065309  ISNI: 0000 0001 1804 1140  KulturNav: 505a2d2f-1424-4333-96df-a820022df38d  LCCN: n79132147  LNB: 000147757  MusicBrainz: 9a2235a1-3af0-48d8-a464-a4ceb874af86  NDL: 00447830  NGV: 29196  NKC: xx0023567  NLA: 35308042  NLG: 237612  NSK: 000456812  NTA: 070196540  PIC: 863  RERO: 02-A000105830  RKD: 50383  SELIBR: 359366  SIKART: 14158362  SNAC: w60v9j2c  SUDOC: 030903440  TePapa: 34962  Trove: 906041  ULAN: 500015156  VIAF: 41890867   WorldCat (עם VIAF): 41890867
אנה מאוסטריה, מלכת ספרד

אנה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Anna von Österreich; ‏2 בנובמבר 1549 – 26 באוקטובר 1580), הייתה בתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של פליפה השני, מלך ספרד.
ביוגרפיה

אנה נולדה ב-2 בנובמבר 1549 בסיגלס, למקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה מספרד בתם של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה, נסיכת פורטוגל. אנה הייתה הבת האהובה על אביה, והוא נהג לשחק ולהמר איתה. למרות שאביה אהד את הלותרניזם, קיבלה אנה חינוך קתולי אדוק.
בתחילה הייתה אנה מועמדת להתחתן עם קרלוס, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה השני, מלך ספרד, אולם הוא מת בשנת 1568. באותה שנה מתה גם אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת - אשתו של פליפה השני, וב-4 במאי 1570 התחתנה אנה עם פליפה השני, מלך ספרד. בדרכה לספרד עברה אנה בהולנד, שם נפגשו עמה ידידיו של פלוריס ממונטיני - אחיו של רוזן הורן, וביקשו ממנה לפעול לשחרורו, אולם אנה נכשלה במשימתה ופלוריס הוצא להורג.
כשם שהייתה הילדה האהובה על אביה, כך הייתה גם אשתו האהובה ביותר של פליפה. אולם בתחילה היו רבים שהתנגדו לנישואים, ביניהם האפיפיור פיוס החמישי. לדברי דיפלומטים, המלך היה מאוהב בכלתו הצעירה. אנה מילאה את חובותיה בצורה מושלמת, ואף הייתה אם חורגת טובה לבנותיו של פליפה מנישואיו הקודמים. לפליפה ואנה נולדו 5 ילדים, אולם מתוכם רק בן אחד הגיע לבגרות - פליפה השלישי, מלך ספרד.
ב-26 באוקטובר 1580 מתה אנה מאי-ספיקת לב, 8 חודשים לאחר שילדה את בתה הקטנה.
משפחתה

ב-4 במאי 1570 התחתנה אנה עם פליפה השני, מלך ספרד, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
פרננדו, נסיך אסטוריאס (1571–1578)
קרלוס לורנצו, נסיך ספרד (1573–1575)
דייגו, נסיך אסטוריאס (1575–1582)
פליפה השלישי, מלך ספרד (1578–1621)
מריה, נסיכת ספרד (1580–1583)
אנה מאהלר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1904 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 ביוני 1988 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 תחום יצירה:  פיסול 
 בן או בת זוג:  Rupert Koller (2 בנובמבר 1920–1921)  Anatole Fistoulari (3 במרץ 1943–ערך בלתי־ידוע)  Paul Zsolnay (2 בדצמבר 1929–1934)  ארנסט קרנק (1924–1925)  אלברכט ג'וזף 
 
אנה יוסטינה מאהלר (בגרמנית: Anna Justine Mahler; וינה, 15 ביוני 1904 – המפסטד, 3 ביוני 1988) הייתה פסלת יהודייה-אוסטרית, בתו של המלחין גוסטב מאהלר.
ראשית חיים

אנה מאהלר נולדה בווינה. הייתה בתם השנייה של המלחין גוסטב מאהלר ואשתו אלמה שינדלר. כשהייתה בגיל 3, נפטרה אחותה הגדולה מריה מאהלר (1902–1907) ממחלת השנית. כשהייתה בגיל 6 התייתמה מאביה. ההשלכות של שתי הטרגדיות חפפו את יחסי האהבה של אמה עם האדריכל הגרמני ולטר גרופיוס, ויחסיה הסוערים עם הצייר האקספרסיוניסטי האוסטרי אוסקר קוקושקה. הנישואים השניים של אלמה מאהלר עם גרופיוס, לעומת זאת, סיפקו מראית עין של חיי המשפחה בתקופת גיל ההתבגרות של אנה – כמו גם אחותה למחצה הצעירה, מאנון גרופיוס (1916–1935).
אנה התחנכה על ידי מורים ונהנתה גם מתשומת ליבם של חברותיה של אמה, שכללו רבים מהדמויות האמנותיות החשובות במוזיקה, באמנות החזותית ובספרות. כבתו של גוסטב מאהלר האגדי, הייתה אנה צפויה לפתח קריירה מוזיקלית, אך זה לא קרה.
חיים אישיים

בגיל 16 התאהבה אנה במנצח הצעיר, רופרט קולר. הם נישאו ב־2 בנובמבר 1920, אך נישואיהם הסתיימו תוך כמה חודשים.
זמן קצר לאחר מכן עברה אנה לברלין ללמוד אמנות. בזמן שהותה שם היא התאהבה במלחין ארנסט קרנק, שהתבקש על ידי אמה, אלמה להפיק עותק מסודר של שני קטעים מתוך טיוטת הסימפוניה העשירית הלא גמורה של אביה, מאהלר. אנה התחתנה איתו ב־15 בינואר 1924, עוד כשהייתה בת 19. כמו נישואיה הראשונים, גם הנישואין השניים הללו הסתיימו תוך כמה חודשים. היא עזבה את קרנק לתמיד בנובמבר 1924. במהלך תקופה זו, השלים קרנק את קונצ'רטו לכינור מספר 1, אופ. 29. הכנרת האוסטרלית אלמה מודי סייע לקרנק בקבלת סיוע כספי מהפטרון השווייצרי ורנר ריינהרט. קרנק ומאהלר התגוררו בציריך, וכאות תודה, הקדיש קרנק את הקונצ'רטו למודי. גירושיהם של בני הזוג הפכו סופיים כמה ימים לאחר הבכורה, בה קרנק לא השתתף.
לאחר מכן התחתנה אנה עם המו"ל פול זולנאי ב־2 בדצמבר 1929, כשהייתה בת 25. נולדה להם בת, אלמה (5 בנובמבר 1930–15 בנובמבר 2010). בני הזוג התגרשו בשנת 1934, לאחר חמש שנים.
ב־3 במרץ 1943 התחתנה עם המנצח אנטול פיסטולארי איתה נולדה לה בת נוספת, מרינה (נולדה ב-1 באוגוסט 1943). לאחר המלחמה היא נסעה לקליפורניה ללא פיסטולארי, לו עוד הייתה נשואה. היא גרה שם כמה שנים, שם הופיעה גם בתוכניות טלוויזיה ורדיו. נישואיה לפיסטולארי הסתיימוו בסביבות 1956.
בסביבות 1970 נישאה לבעלה החמישי, אלברכט ג'וזף (1901–1991), עורך סרטים בהוליווד וכותב תסריטים.
לאחר שאמה נפטרה בשנת 1964, אנה, שהייתה עצמאית כלכלית, חזרה ללונדון לזמן מה לפני שהחליטה סופית להתגורר בספולטו שבאיטליה בשנת 1969. בשנת 1988 היא נפטרה בהמפסטד, בעת שביקרה שם את בתה מרינה. היא קבורה בבית הקברות הייגייט.
קריירה אמנותית

החשיפה של אנה מאהלר לאמנות החזותית החלה מוקדם כשהיא מבקרת בסטודיו של אוסקר קוקושקה. היא גם הייתה מודל לחמותה, הציירת ברונסיה קולר-פינל. לאחר גירושיה, אנה למדה אמנות וציור לסירוגין בברלין, רומא ופריז לאורך כל שנות העשרים. בגיל עשרים ושש היא גילתה שהפיסול הוא התחום שבו היא יכולה להביע בצורה הטובה ביותר את היצירתיות שלה. לאחר שלמדה שיעורים בפיסול בווינה בשנת 1930 מפריץ ווטרובה, היא הפכה לפסלת מבוססת שם וזכתה בפרס הגדול בפריז בשנת 1937.
בנוסף לפיסול באבן, ייצרה אנה מאהלר פרוטומות ארד של רבים מהענקים המוזיקליים של המאה ה-20, כולל ארנולד שנברג, אלבן ברג, ארתור שנאבל, אוטו קלמפרר, ברונו וולטר, רודולף סרקין ואיילין ג'ויס.
הערות שוליים

↑  Answers.com
↑  Kay Dreyfus, Alma Moodie and the Landscape of Giftedness
↑  Richard Davis, Eileen Joyce: A Portrait.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449610105171  PLWABN: 9810617140605606  BnF: cb12805156x (data)  GND: 118576283  ISNI: 0000 0000 6652 6831  LCCN: n50037874  MusicBrainz: b7bbf9b6-2fb0-4339-bcb9-d843399d24c5  NKC: xx0035704  NTA: 06999630X  RERO: 02-A024344988  RKD: 226051  SUDOC: 071086730  ULAN: 500067457  VIAF: 76442361   WorldCat (עם VIAF): 76442361 
אנה מאהלר (מימין) עם אחותה הגדולה מריה ואמה, צילום בשיטת קארט דה ויזיט בערך בשנת 1906
קברה של מאהלר בבית העלמין הייגייט
ארנה ברודי

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1873 מישקולץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 באוקטובר 1961 (בגיל 88) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (21 במאי 1906–21 במרץ 1910)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1939–1944)  חבר האספה הלאומית הזמנית (2 באפריל 1945–3 בנובמבר 1945)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1926–1939)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (23 ביוני 1910–16 בנובמבר 1918)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1920–1922)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (10 במרץ 1949–12 באפריל 1949) 
 מפלגה:  Democratic Civic Party, Civic Democratic Party, המפלגה הדמוקרטית האזרחית-לאומית של הונגריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ארנה ברודי (בהונגרית: Bródy Ernő; מישקולץ, 12 בספטמבר 1873 – בודפשט, 15 באוקטובר 1961) היה עורך דין, פוליטיקאי, חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט), יהודי-הונגרי, אחת הדמויות הבולטות ביהדות הונגריה בין שתי מלחמות העולם. אחיינו של הסופר המפורסם שאנדור ברודי.
קורות חיים > נעוריו, הקריירה שלו עד מלחמת העולם הראשונה

ברודי נולד במישקולץ בצפון הונגריה במשפחה יהודית דתית. היו לו ארבעה אחים. סבו היה בנימין זאב ברודי. אביו היה סוחר, שלמענו החל ברודי ללמוד בבית ספר מסחרי, אך לאחר סיום לימודיו החליט ללמוד משפטים והתקבל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודפשט באמצעות התערבות דודו מצד אביו, הסופר שאנדור ברודי. בנוסף לכך, שוב בעזרת דודו, הפך לכתב הפרלמנטרי של היומון מדיאר הירלאפ (Magyar Hírlap), כלומר "ידיעות הונגריות", עוד כסטודנט למשפטים. במסגרת המדור בעיתון "דיוקנאות של מועמדים", בנוסף למספר פוליטיקאים מרואיינים אחרים, הוא גם ראיין את וילמוש ואז'וני, אותו הכיר עד אז בקושי, אך לאחר הריאיון נקשרה ביניהם עד מהרה הפך ידידות שהפכה לחברות קרובה. ברודי ערך סיור לימודים באירופה כדי להשלים את לימודיו, משם חזר להונגריה, לסיים את חובת שירותו הצבאי. לאחר מכן עבר את בחינות לשכת עורכי הדין והחל בפרקטיקה פרטית.
הוא זכה למוניטין כסניגור פלילי, המקרה הידוע ביותר שלו היה "חוברת זייזיג", בה הגן בהצלחה על הסופר ארפד זיגאני, שערך ופרסם בשנת 1905 עלון נגד שושלת הבסבורג, תחת שם העט זייזיג. כתוצאה מהמשבר הפוליטי הפנימי בהונגריה אחרי הבחירות בשנת 1905, שבה לראשונה בתולדות המפלגה הליברלית שזכתה בכל הבחירות עד אז משנת 1875 וניהלה את המדינה, הפכה למיעוט בפרלמנט. אז החל ברודי לעסוק באופן אינטנסיבי בפוליטיקה ובאותה שנה הצטרף למפלגתו של חברו החדש, וילמוש ואז'וני (המפלגה האזרחית הדמוקרטית), שם עד מהרה הפך חבר בחוג הפנימי בעזרת ידידותו עם ואז'וני וכישרון הנאום שלו. בבחירות 1906 הוא הפך לחבר פרלמנט במחוז וינוהרדיב. בשנת 1910 נבחר במחוז אוגוצ'ה. ברודי התוודע לבונים החופשיים בשנת 1912 והתקבל לתא בשם "דמוקרטיה".
קורות חיים > במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחריה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התנדב ונלחם בה לאורך החזית הדרומית. כאות הוקרה הוא הועלה בדרגה והשתחרר בדרגת קפטן (סרן). בבחירות הראשונות אחרי 1910, אלה של שנת 1920, הוא נבחר לאספה הלאומית מטעם רובע 11 של בודפשט. בינתיים הוא לא השהה את עבודתו העיתונאית. הוא לא התמודד בבחירות ב -1922, אלא התרכז בעבודה של ועדת המחוקקים של הבירה. לאחר מותו של ואז'וני בשנת 1926, הוא נבחר לנשיא המפלגה, אשר אורגנה מחדש ושינתה את שמה ל"מפלגה הלאומית הדמוקרטית האזרחית". הוא כבר זכה במנדט כמועמד בבחירות 1926. תחת הנהגתו של ברודי, התמזגה המפלגה עם "מפלגת החקלאים הקטנים הבלתי תלויים", ועם "מפלגת החקלאים האזרחית". בשנת 1928 הם הופיעו כבר בשם: "המפלגה הליברלית הלאומית". מטעם מפלגה זו הוא זכה במושב בפרלמנט בבחירות בשנת 1931 ובשנת 1935, ולאחר ששמה שונה ל"מפלגת החירות האזרחית", גם בשנת 1939. לעיתים קרובות דיבר ברודי בפרלמנט נגד הצעדים והחוקים האנטי-יהודיים, ובנוסף לכך עסק בעיקר בסוגיות חברתיות.
הוא נכלא מיד לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה (19 במרץ 1944). הוא שוחרר מהמאסר בפברואר 1945, לאחר שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום הסובייטי והיה חבר בוועד הלאומי של בודפשט והצטרף למפלגה האזרחית הדמוקרטית. תחילה התמנה לנשיא המפלגה בבודפשט, אחר כך לסגן הנשיא הלאומי, ולאחר הגירתו מחוץ להונגריה של שאנדור סנט-איוואני בשנת 1947 נבחר לנשיא. הוא גם הפך לחבר האספה הלאומית הזמנית. ב־31 במרץ 1949, מפלגתו, המפלגה האזרחית הדמוקרטית, התמזגה עם המפלגה הרדיקלית ההונגרית והקימה את הברית הדמוקרטית הרדיקלית, בה הוא הפך לנשיא, אך עם עליית הקומוניסטים לשלטון והנהגת משטר חד מפלגתי הם לא יכלו עוד להתמודד בבחירות בשנת 1949. ברודי פרש בשנת 1950; נשאר פעיל בקהילה היהודית עד מותו.
כתביו העיקריים

נאומיי באספה הלאומית Nemzetgyűlési beszédeim, Budapest, 1922
התנועה הליברלית ההונגרית לשוויון יהודים בשנת 1840. A magyar szabadelvűek mozgalma a zsidók egyenjogúsításáért 1840-ben, Budapest, 1934.
מיהו האזרח ההונגרי? Ki a magyar állampolgár?, Budapest, 1938
הערות שוליים

↑  Zigány Árpád életrajza In: Szinnyei: Magyar írók élete és munkái
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7683 9857  VIAF: 4032156497269417740005   WorldCat (עם VIAF): 4032156497269417740005
אסטרייטלנד

מחוז אסטרייטלנד (בשוודית: Östergötlands län) הוא מחוז בדרומה של שוודיה. המחוז גובל במחוזות ינשפין וקאלמאר בדרום, בווסטרה ייטלנד ובאגם וטרן במערב, בארברו ובסדרמנלנד בצפון ובים הבלטי במזרח. האזור המנהלי בו נמצא אסטרייטלנד הוא מזרח ייטאלנד (Western Götaland).
כיתר המחוזות בדרומה של שוודיה, גם אסטרייטלנד משופע ביערות, בשטחים חקלאיים רבים ובאגמים, שהגדול בהם הוא אגם וטרן (השני בגודלו בשוודיה), וכן בכפרים רבים. ההר הגבוה ביותר במחוז הוא Stenabohöjden וגובהו 327 מטר מעל פני הים.
ערים

עיר הבירה של המחוז היא העיר לינשפין (Linköping), שנוסדה כבר בשלהי המאה ה-13, וכיום היא מונה מעל ל-140,000 תושבים. שמה מורכב מה-"Lionga thing" (כלומר, "מקום האספה" של מועצת המשפט הסקנדינבית של ימי הביניים, שככל הנראה מקום משכנה היה באזור) ומ-köping, כלומר, מקום מסחר.
לינשפין התפרסמה גם כמקום מושבו השני של הבישוף בשוודיה, עם התפשטות הנצרות בתחילת האלף השני לספירה. מנזר ורטה קלושר (Vreta Kloster) נבנה צפונה לעיר ב-1128, והקתדרלה נבנתה גם היא במאה ה-12, עובדות המעידות על חשיבותה הדתית. עם זאת, לבסוף נבחרה אופסלה (Uppsala) במקומה.
העיר השנייה בגודלה במחוז, שהוקמה כמאה שנים לאחר לינשפין, היא נורשפין (Norrköping). האזכור הרשמי הראשון של העיר נמצא במסמך משנת 1283, עת הלורד של אסטרייטלנד דרש את זכויותיו על דיג דגי הסלמון במקום. במאה ה-12 הוקמה כנסייה לכבוד אולוף הקדוש בעיר. במלחמת שבע השנים (1563-1570) חלקה הדרומי הועלה באש; המקום שופץ על ידי יוהאן השלישי, מלך שוודיה. כיום נורשפין מחזיקה בקבוצת כדורגל בליגת העל השוודית, וכן קבוצת כדורסל בשם נורשפין דולפינס וקבוצות ספורט אחרות.
סקונינאה (Skänninge) וסדרשפין (Söderköping) הן שתי ערים קטנות יחסית, אך הן הוותיקות ביותר במחוז וההערכה היא כי ראשיתן לפני למעלה מ-800 שנה. לפיכך, הן משופעות בהיסטוריה וויקינגית, בכנסיות ומנזרים עתיקים. כמו כן מספר קרבות חשובים של מלכי שוודיה לדורותיה התקיימו באזורן.
וודסטנה (Vadstena) הממוקמת לשפת אגם וטרן, נוסדה בערך בשנת 1400. בשנת 1350 ייסד בה הקדוש ברידגט (Saint Bridget of Sweden) את המנזר הראשון של מסדר ברידגטיני, ולידו הוקם המבצר וודסטנה של גוסטב ואסה, מלך שוודיה, בן המאה ה-16.
מיולבי (Mjölby) היא עיר קטנה בת כ-12,000 תושבים, אשר הוקמה בשנת 1922. שמה של העיר נגזר מהמילה mölna, שפירושה "טחנת רוח"; על פי המסורת היא הוקמה בלב השטח החקלאי כמקום אידיאלי להקמת טחנת רוח לטחינת החיטה. בנוסף, היא מחזיקה מספר מועדוני ספורט שמתחרים בליגות השונות בשוודיה.
מוטלה (Motala) השוכנת אף היא לשפת האגם, היא העיר השלישית בגודלה במחוז אסטרייטלנד. הכנסייה במוטלה הוקמה במאה ה-13. במשך מאות שנים נותרה מוטלה עיירה קטנה, ושימשה כתחנת עצירה לסוחרים בדרכם לוודסטנה. עם זאת, המלך גוסטב ואסה בנה במוטלה ארמון, ואילו המלכה קריסטינה הקימה בית קיץ כ-20 ק"מ צפונית לעיר. לאחר חפירת תעלת ייטה (Göta Kanal) בתחילת המאה ה-19, הפכה מוטלה למרכז מסחר חשוב, דבר שהביא לשגשוג כלכלי, ריבוי האוכלוסייה ולפיתוח העיר.
ארסמוס דרווין

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1731 אלסטון הול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 באפריל 1802 (בגיל 70) Breadsall Priory, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  רפואה ביולוגיה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום לימודים:  קולג' סנט ג'ון  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1761) 
 בן או בת זוג:  מרי האוורד (1757–?)  אליזבת קולייר (1781–?)  מרי פרקר  לוסי סוויפט 
 צאצאים:  צ'ארלס דרווין, ג'ון דרווין, Emma Georgina Elizabeth Darwin, הנרי דרווין, מרי פרקר, הרייט דרווין, סוזנה פרקר, Frances Anne Violetta Darwin, William Alvey Darwin, רוברט דרווין, אדוארד דרווין, Francis Sacheverel Darwin, Elizabeth Darwin, ארסמוס דרווין, לוסי סוויפט 
 מספר צאצאים:  14 
 תרומות עיקריות
 נחשב אחד  האינטלקטואלים המובילים של המאה ה-18
 
ארסמוס  דרווין (אנגלית: Erasmus Darwin;‏ 12 בדצמבר 1731, אלסטון – 18 באפריל 1802, דרבי) היה מדען רב-תחומי כמו רבים מהמדענים בני דורו, רופא, ממציא ומשורר אנגלי. נחשב אחד האינטלקטואלים המובילים של המאה ה-18. צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה, ופרנסיס גלטון, אבי תורת האאוגניקה, היו נכדיו. דרווין היה אחד המייסדים של אגודת הירח של ברמינגהאם, שהייתה מועדון אקסקלוסיבי של דמויות בולטות בחברת ההשכלה הגבוהה של בריטניה התיכונה (המידלדנס) (אנ') שהתכנס בברמינגהאם בסוף התקופה המוגדרת כעידן הנאורות.
"הגן הבוטני" היא יצירתו המפורסמת ביותר. זוהי פואמה שפורסמה לראשונה בשם "אהבות הצמחים" בשנת 1789, ובמהלך שנות התשעים של המאה ה-18 הודפסה מספר פעמים בשם "הגן הבוטני". בפואמה ארוכה זו הוא הציג בחרוזים, וכן בהערות השוליים, את הידע של סוף המאה ה-18 בכימיה, בפיזיקה, במטאורולוגיה, בגאולוגיה ובקוסמולוגיה.
"זואונומיה" (בכתיב לועזי: Zoönomia) היא עבודתו המדעית החשובה ביותר של דרווין, שהתפרסמה בשנים 1794–1796. זהו ספר בן שני כרכים העוסק בין השאר בפתולוגיה, באנטומיה ובפסיכולוגיה. בפרק "דורות" (אנגלית: Generation) מוצגים רעיונות מוקדמים למה שעתיד היה להיקרא "תורת האבולוציה".
משפחתו

ארסמוס נישא ב-1757 למרי פולי הווארד, ולזוג נולדו ארבעה בנים ובת, ששניים מתוכם (בן ובת) נפטרו בילדותם. מרי נפטרה ב-1770 וב-1780 נישא ארסמוס בשנית לאלמנה אליזבת פולי קולייר, ואיתה הביא לעולם שבעה ילדים. בין שתי נשותיו ניהל ארסמוס מערכת יחסים עם המטפלת של ילדיו, מרי פרקר, ואיתה הביא לעולם שני ילדים לא חוקיים.
אסטריוס

| --- | --- |
 תפקיד:  מלך כרתים
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  טקטמוס 
 בן או בת זוג:  אירופה 
 צאצאים:  כרית 
 
אסטריון (ביוונית: Ἀστερίων) או אסטריוס (Ἀστέριος) היה מלך כרתים במיתולוגיה היוונית.
דמותו

אסטריוס הוא בנם של טקטמוס (אנ'), בנו של דורוס (אנ') (האפונים לדורים) בן הלן (אנ') (האפונים להלנים) בן דאוקליון, שהפליג לכרתים עם איולים ופלסגים ונעשה מלך האי, ובתו של קרתאוס (אנ') (האפונים לכרתים). אסטריוס התחתן עם אירופה, ומאחר שלא היו לו בנים, הוא גידל את בני אירופה שהולידה מזאוס – מינוס, רדמנתיס וסרפדון (אנ') – והוריש להם את השלטון על כרתים. מחבר הדיוניסיאקה, נונוס, כתב שלאחר ששכב עם אירופה, העביר זאוס את אירופה וצאצאיה לאסטריון העשיר.
הערות שוליים

1 2  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, 4.60.2 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
↑  פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 3.1.2
↑  נונוס, דיוניסיאקה, 1.352–1.363 (ראו במקור עם תרגום ובתרגום לאנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.