stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עכנאי נאה

| עכנאי נאה |
| --- | --- |
 עכנאי נאה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: זיפניים
סוג:: עכנאי
מין:: עכנאי נאה
שם מדעי
 Echium plantagineum ‏לינאוס, 1771

עַכְנַאי נָאֶה (שם מדעי: .Echium plantagineum L, שם קודם: עכנאי לחכי) הוא צמח חד-שנתי, ים-תיכוני, אחד מ-68 מינים בסוג עכנאי ממשפחת הזיפניים ואחד מבין 6 מינים הגדלים בר בישראל ובסביבתה. משרעת תפוצתו בעולם היא סביב אגן הים התיכון ומאיי מקרונזיה ועד מרכז אסיה (קווקז). עכנאי נאה דומה מאוד לעכנאי יהודה.
עכנאי נאה הוא צמח עשבוני זקוף כחול פרחים או סגול פרחים, מכוסה בצפיפות בשערות רכות. הפרחים בתפרחת חד-בדית עקרבית, נישאים בראשי הגבעול, ומלווים בחפים מוארכים. הכותרת דמוית חצוצרה, לועה רחב ואורכה 2 עד 3 ס"מ. צבעה כחלחל-סגול, וכמעט שאין לה (כמו שיש לשאר מיני העכנאי) שלב אדום בצעירותה. רק מן הפקעיות מבצבצים כדורים אדומים.
עכנאי נאה תורבת ומשמש גם בגינות-נוי. וככזה הוא צמח אור מלא, עמיד בקרב ובשרב, רגיש לגיר ולמליחות גדל בקרקעות קלות ומנוקזות בהר, בעמק ובשפלה. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים בקיץ.
בית גידול ותפוצה

משרעת תפוצתו בעולם היא סביב אגן הים התיכון ומאיי מקרונזיה ועד מרכז אסיה (קווקז).
עכנאי נאה גדל בבתי-גידול טבעיים בלבד בבתות בצפון הארץ בעיקר במישורי הגולן. הוא נדיר בגולן, בגליל העליון ובגליל התחתון; נדיר מאוד בבקעת חולה, בבקעת כנרות, בעמק יזרעאל ובעמון.
הערות שוליים

↑  .Echium plantagineum L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Echium plantagineum L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  עכנאי, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  במגדיר החדש של מיכאל זהרי מופעים 7 מינים בשונה מאתר צמחיית ישראל וסביבתה כי היא כוללת את עכנאי סיני והיא כוללת את עכנאי ארוך עלים שהועבר לסוד אחר.
1 2 3  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 369-371
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 539-540
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 358
↑  עכנאי נאה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536632105171
עכסן דרום-אמריקאי

| עכסן דרום-אמריקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: עכסן
מין:: עכסן דרום-אמריקאי
שם מדעי
 Crotalus durissus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ראש של העכסן
עכסן דרום-אמריקאי או עכסן נאוטרופי (שם מדעי: Crotalus durissus) הוא מין מהסוג עכסן החי ברחבי אמריקה הדרומית. זהו המין הדרומי ביותר של עכסנים.
מאפיינים

העכסן הדרום-אמריקאי הוא נחש ארסי מאוד. אורכו הממוצע 1.5 מטר אך הוא יכול להגיע גם ל-1.9 מטר. הוא בעל שני פסים אופקיים מאחורי הראש. צבעו בהיר יחסית לשאר העכסנים, בייחוד בקשקשים שבתוך הפסים. כמו לרוב העכסנים גם לנחש זה יש "פעמון" בקצה הזנב.
הוא מצוי לאורך רוב אמריקה הדרומית מקולומביה וונצואלה עד לצפון ארגנטינה למעט באזור הרי האנדים הקרירים. הוא מצוי בעיקר ביערות טרופיים או סוואנות כמו הסראדו. הוא יכול גם לחיות באזורים יבשים וגם ביערות עננים. הוא יוצא ממחילתו בעיקר בלילה ומחפש יונקים קטנים וזוחלים למאכל.
הנחש יכול להכיש אנשים וההכשה עלולה להיות מסוכנת. לעומת העכסנים של צפון אמריקה, הארס של עכסן זה קטלני, עלול להרוג וגורם לכאבים, פרכוסים, לחץ דם גבוה, בחילות והקאות, עיוורון זמני ואף לעיוורון קבוע.
תת-מינים

| שם | תת-מין | אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| עכסן ונצואלה | C. d. cumanensis | ונצואלה וקולומביה |
| עכסן דרום אמריקה | C. d. durissus | סוואנות בגיאנה, סורינאם וגינאה הצרפתית |
| עכסן מרז'ו | C. d. marajoensis | האי מרז'ו שבברזיל |
| עכסן מרידה | C. d. maricelae | מדינת מרידה בוונצואלה |
| עכסן הר רוריימה | C. d. ruruima | אזור הר רוריימה בוונצואלה ומצוי ביערות דרומה עד לברזיל |
| עכסן קסקבל | C. d. terrificus | דרום ברזיל לאורך יער הגשם ודרומה לפרו, בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה |
|  | C. d. trigonicus | סוואנות בגיאנה |
| עכסן ארובה | C. d. unicolor | האי ארובה שליד חופי ונצואלה |
| עכסן אורקואן | C. d. vegrandis | מדינת מונגס בוונצואלה |
הערות שוליים

↑  עכסן דרום-אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
סייפן עקוד

| סייפן עקוד |
| --- | --- |
סייפן עקוד  סייפן עקוד מצייץ בסאפוק, אנגליה.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סייפניים
סוג:: סייפן
מין:: סייפן עקוד
שם מדעי
 Recurvirostra avosetta ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סייפן עקוד (שם מדעי: Recurvirostra avosetta) הוא מין של חופמאי בסוג סייפן שבמשפחת הסייפניים (Recurvirostridae), בה נמצא גם התמירון המצוי המוכר בארץ ישראל.
שמו הלועזי (Avocet) והמדעי (avosetta) נגזרים מהמילה advocate שמשמעה פרקליט. וזאת בשל כיפת ראשו השחורה של הסייפן שהזכירה לליניאוס את צורת פאותיהם של אנשי בית המשפט בזמנו, ועל כן כינה כך את המין.
 השם העברי נגזר מצורת מקורו - דמוית חרב הסייף.
תפוצת המין

המין יימצא במדינות הבאות:
אוגנדה, אוזבקיסטן, אוקראינה, אזרבייג'ן, אוסטריה, איטליה, איראן, אלבניה, אלג'יריה, אנגולה, אסטוניה, אפגניסטן, אריתריאה, ארמניה, אתיופיה, בהוטן, בוטסואנה, בולגריה, בורקינה פאסו, בלארוס, בלגיה, בנגלדש, בנין, גאורגיה, גאנה, גבון, ג'יבוטי, גינאה, גינאה ביסאו, גמביה, גרמניה, דנמרק, דרום אפריקה, הודו, הולנד, הונג קונג, הונגריה, הממלכה המאוחדת, הרפובליקה הסינית, וייטנאם, זימבבואה, זמביה, תוניסיה, טורקיה, טג'יקיסטן, טנזניה, יוון, יפן, ירדן, ישראל, כווית, לבנון, לוב, לסוטו, מאוריטניה, מאלי, מוזמביק, מולדובה, מונגוליה, מונטנגרו, מיאנמר, מלאווי, מלטה, מצרים, מקדוניה, מרוקו, נורווגיה, ניגריה, ניז'ר, נמיביה, נפאל, סהרה המערבית, סודאן, סווזילנד, סומליה, סוריה, סין, סלובניה, סלובקיה, סנגל, ספרד, סרביה, סרי לנקה, עומאן, עיראק, ערב הסעודית, פולין, פורטוגל, פקיסטן, צ'אד, צ'כיה, צרפת, קוריאה הדרומית, קזחסטן, קמרון, קניה, קפריסין, קרואטיה, רומניה, רוסיה, שוודיה, שווייץ, תאילנד, תימן.
המין חולף במדינות הבאות:
איחוד האמירויות הערביות, איי פארו, איסלנד, בורונדי, גיברלטר, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית, חוף השנהב, טוגו, טורקמניסטן, כף ורדה, לוקסמבורג, לטביה, ליבריה, מדגסקר, פינלנד, קוריאה הצפונית, קטר, רואנדה.
תפוצת המין > מגמות נדידה

פריטים בטריטוריות הצפוניות של תחום המחייה, נוטים לנדוד למדינות בעלות אקלים טרופי וסובטרופי בחודשים אוגוסט-אוקטובר. הם נודדים חזרה לארצות המוצא החודשים מרץ-מאי, כאשר רבים מאלו שנדדו לאפריקה עוצרים לחניית ביניים בחופי מאוריטניה (באזור Banc d'Arguin).
תועדו נדידות בחורף למספר מדינות במערב אירופה – ספרד ודרום אנגליה.
לא תועדו בפירוט מגמות נדידה ביבשת אסיה, אך יש להניח כי חלק מהאוכלוסייה במרכז אסיה נודדת לכיוון המפרץ הפרסי, צפון מערב הודו ולדרום מזרח סין.
האוכלוסייה במזרח ובדרום אפריקה אינה נודדת, או שתחום נדידתה מוגבל לתחום היבשת. בישראל, המין חולף נפוץ למדי, חורף לא נפוץ בעמקי הצפון ובמישור החוף ולעיתים נדירות נצפה דוגר בעונה זו. לעיתים נדירות גם מקייץ.
תפוצת המין > מקום חיות

בעונת הרבייה ימצא בחופים שטוחים ופתוחים, בלגונות סלעיות ורדודות במלחות ובשפכי נהרות.
בעונת החריפה ימצא בקרבת שפכי נהרות של מים מתוקים ובמשטחים בוציים.
תיאור המין

אורכו של הסייפן העקוד הוא 42–46 ס"מ ללא הרגליים, שבולטות מהגוף כ-10 ס"מ בשעת תעופה. מוטת כנפיו 66–77 ס"מ.
לסייפן מספר מאפיינים בולטים ביותר: אחד מהם הוא מקורו השחור והדק והכפוף כלפי מעלה. לזכרים מקור ארוך יותר, כ-8 ס"מ אורכו, וכפוף פחות ממקור הנקבות.
ניצוי הבוגרים לבן, למעט כיפת ראש שחורה וטלאים שחורים על הכנפיים והגב (בדומה לניצויו של הדרומס העקוד).
מרחוק עשוי להיראות כשחף בשל הופעתו הלבנה. בשעת תעופה. אך הדגם המטולא שחור-לבן (עקוד) וצבע הרגליים הכחול חיוור מבדיל אותו משחפים ומיתר החופמאים.
אצל הצעירים, הטלאים אפרוריים-חומים ופחות מוגדרים בגבולותיהם. הרגליים אפרוריות.
תזונה

עיקר מזונו של הסייפן הוא מהחי – חסרי חוליות קטנים, בעיקר סרטנים קטנים, תולעים וחרקים מימיים, אותם הוא מאתר בתוך המים והבוץ הרך באמצעות מקורו שעתיר חיישני מגע. 
 לעיתים רחוקות ובהיעדר מזונו הרגיל, יאכל אף דגים וצמחייה מימית.
צורת שיחור המזון אופיינית ביותר למין זה: סירוק הקרקע של מקווה המים מצד לצד, כאשר קצה המקור פתוח מעט. על אף שהמקור מוסתר לגמרי בתוך, ניתן להבדילו בין עופות מים אחרים בשל צורת ליקוט המזון הייחודית.
מלקט אף מפני השטח בבוץ ובחול, וכאשר ניזון בשעת שחייה מגרד את הקרקע במקורו, כך שהזנב והשת בולטים לבדם מהמים (up-ending), בדומה לברווזים הצוללים.
רבייה וגידול צאצאים

הסייפן מקנן במושבות גדולות בחודשים אפריל-אוגוסט, בארצות אירופה ואסיה. הפריטים הנודדים מתחילים בקינון מיד עם החזרה לארצות המוצא.
צורת הקן מושפעת מקרבתו למים שמושפעת מכמות הפריטים והמינים המקננים באזור. זאת מאחר שנוטה לקנן בצמוד לשחפים ולחופמאים אחרים. 
 לעיתים קרובות נבנה הקן בתוך צמחייה דלילה.
כאשר הקן נבנה ליד המים, הוא בצורת גומה חולית או בוצית פזורה או בנויה היטב, אותה יוצרת הנקבה באמצעות חיכוך חזה ורגליה בבוץ או בחול.
כאשר הוא בנוי בתוך המים הרדודים, הוא מוגבה ומחוזק היטב וגבולותיו מוגדרים באמצעות צמחים. הוא מתוחזק על ידי הזכר לכל אורך הדגירה.
הנקבה מטילה 3–5 ביצים, עליהם דוגרים הזכר והנקבה במשך 25 ימים. בגלל ארעיותו של הקן, עוזבים הגוזלים את הקן סמוך מאוד למועד בקיעתם.
במהלך היממה הראשונה להקמת המשפחה נצפתה התנהגות שטרם הובנו מטרותיה ויעילותה: המשפחה וצאצאה הרך מתרחקים מאות מטרים מאתר הקינון ושוחרים אחר מזון לבדם, הרחק מבני מינם, וזאת לאחר שקיננו בצוותא במשך כמעט חודש ימים!
שיטות שיחור המזון נלמדות במהרה על ידי האפרוחים הפעוטים. על פי רוב הם נצפים מלקטים מהקרקע היציבה, אך במהרה מחקים את פעולת הטאטוא במקורם הקטן.
רבייה מינית אפשרית החל מהשנה השנייה להתפתחותם.
התנהגות טריטוריאלית

המין ערני ביותר לרחשי הסביבה, משמיע קולות אזהרה רמים - קלוט-קלוט-קלוט חלילני, כאשר מופרע במהלך הדגירה וגידול הצאצאים.
בעונת הקינון, ההגנה על הנחלה מבוצעת בקבוצות של בוגרים, שחגים מעל אזור הקינון. כאשר מתקרבים עופות זרים ומאיימים לאזור הקינון, מבצעים הסייפנים "גיחות" על הפולש ופוגעים בו באמצעות כנפיהם ורגליהם. מעוצמת החבטה נהדפים הסייפנים שוב כלפי מעלה, בצורה כמעט אנכית וחוזרים למבנה החג.
רוב מיני העופות המותקפים בצורה זו הם עופות מים שאינם במגע תדיר עם הסייפנים. הגיחות הם הגורם העיקרי לפציעות בתוך המין.
נצפו פריטים צעירים ביותר, כבר כעבור 5 שבועות - בראשית תעופתם, שמחקים את פעולות הבוגרים ומרחיקים חופמאים קטנים מנחלת הוריהם.
שימור המין

היקף אזורי המחיה של המין עומד על 10,000,000 קמ"ר. 

המין אינו נמצא בסכנת הכחדה עולמית, נכון ל-2002 משערים כי אוכלוסיית הפרטים נעה בטווחים 460,000-210,000, על כן הוא מוגדר במצב שימור אין חשש (Least Concern).
מעל למחצית מהאוכלוסייה העולמית הבוגרת מתרבת באירופה (מספר משוער של 30,000-27,000 זוגות), מרביתם בדנמרק, הולנד, גרמניה וספרד. מצוי ותדיר במספר אזורים באפריקה.
במהלך מחצית המאה ה-19 נכחד המין לחלוטין מבריטניה אף בגלל פגיעה חמורה במקום החיות שלו בעקבות תעשייה וחקלאות ימית מוגברת שגרמו לזיהום החופים. אך בעיקר בשל איסוף ביצים מוגבר על ידי האדם, למזונות המטבח האנגלי, שדרשו את טעם הביצה המעודן.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 יצאה "החברה הממלכתית להגנה על עופות" (RSPB) בקמפיין לאומי לשימור המין והפסקת הפגיעה בו והשבתו לאזורי הרבייה. הקמפיין הוכתר כהצלחה גדולה יחסית. 
 ב-1955 עיצבה החברה את הלוגו שלה כך שיציג את הסייפן העקוד בעת שהוא "מסרק" את פני המים במקורו.
 החל מתחילת האלף, התייצבה האוכלוסייה בבריטניה על 500 זוגות שמתרבים בעיקר בחופי מזרח אנגליה ובצפון ויילס.
הערות שוליים

↑  סייפן עקוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4337831-6 
להקת סייפנים עקודים בעת נדידה
סייפן עקוד נח על גבי חול
סייפן עקוד מתכונן לתעופה
ביצת הסייפן העקוד מוסוות היטב
אפרוח סייפן עקוד
קבוצת סייפנים עקודים בגן חיות
ספלול

ערך זה עוסק בצמח בעל פרחים. אם התכוונתם לקליפת הבלוט, ראו .
| ספלול |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: פלפליים
משפחה:: ספלוליים
סוג:: ספלול
שם מדעי
 Aristolochia ‏לינאוס, 1753
סַפְלוּל (שם מדעי: Aristolochia) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים במשפחת הספלוליים. סוג זה כולל כ-400 מיני צמחים, מהם 6 גדלים כצמחי בר בארץ ישראל. אחדים מהם משמשים כצמחי נוי.
השם 'ספלול' הוא כינוי עממי למבנה דמוי-כוס שעוטף את זרע עץ האלון, ובא לרוב בסמיכות לכינוי 'בלוט' שמתייחס לזרע העץ עצמו. אך השם 'ספלול' בהתייחסו לשם צמח, שייך לסוג זה.
תיאור הסוג

זהו הסוג העיקרי במשפחתו, וממנו נגזר שם המשפחה, גם בעברית וגם בשפות אחרות. כלולים בו כ-300–500 מינים, על פי השקפות שונות. תפוצתו הטבעית בעולם הישן - היבשות אסיה, אפריקה ואירופה. רובם גדלים באזורים טרופיים חמימים, ומיעוטם באזורים סובטרופיים ואף אזורים קרירים. סקציה מסוג זה גדלה ביבשת אוסטרליה- ויש המשייכים מינים אלו לסוג אחר. מספר מינים רב באופן יחסי (45) גדל בתחומי מדינת סין, כאשר 33 מינים מהם אנדמיים למדינה זו.
קיים דמיון רב במנגנון ההאבקה בין הספלול לבין צמח הלוף. לעומת זאת, אין ביניהם קרבה גנטית כלשהי.
בדומה ללופיים סוג זה הוא "פרח מלכודת" המאופיין בצורה מיוחדת המותאמת ללכידה, בריח לא נעים ובצבע המזכיר צואה או בשר מרקיב. בשל תכונותיו מושך אליו הפרח חרקים מסוימים, דוגמת זבובים הנמשכים לצואה או בשר מרקיב, אלה נוחתים על הפרח ונכנסים לתוך תעלה שלאורכה שעריות חד כיווניות המאפשרות רק כניסה לתוכה ולא יציאה ממנה. כך מובל החרק בעל כורחו אל אזור אברי הרבייה של הפרח וגורם להאבקתו. לאחר ההאבקה מתייבשות השעריות והחרק יכול לעזוב את ה"מלכודת". חרקים רבים שוב נופלים בפח ומיד לאחר שהשתחררו, הם נלכדים בפרח שכן ומביאים גם כן להאבקתו.
צורת הפרח המיוחדת זכתה לכינויים שונים, הן בעברית: מקטרת, אוזן, אוזניות (שם הסוג הקודם בעברית) חצוצרה, ובאנגלית Dutchman's Pipe ('מקטרת ההולנדי'). כינויים אחרים לצמח זה, משווים בין צורת הפרח לבין צורתו החיצונית של איבר המין הנקבי.
מקור שמו המדעי של הסוג הוא בהלחם של שתי מילים ביוונית עתיקה - aristos שפירושו טוב מאוד, ו-lochia שפירושו לידה. שם זה הוא עדות לשימוש בצמח כמקל על הלידה ולשימושים שונים ברפואה העממית. ייתכן ושימושים אלו קשורים לדמיון של צורת וריח הפרח לאיבר המין הנקבי ומערכת ההולדה.
פרחיו רבי הרושם של הצמח, מהווים סיבה לגידולו כצמח נוי, ומספר מינים תורבתו לשם כך, והם גדלים בגנים ואוספי צמחים ברחבי העולם. בישראל, המין המטפס ספלול נאה מגודל בהיקף קטן.
תיאור הסוג > מורפולוגיה

על סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים, חלקם מטפסים וחלקם גאופיטים. עלי הצמח הם דמויי-לב לרוב. העלים מסורגים: בצמח זה התכונה בולטת יחסית, שכן המרחק היחסי בין עלה לעלה בגבעול הוא גדול. העלים פשוטים, בעלי פטוטרת וחסרי עלי לוואי.
עטיף הצמח (החלק שמקביל לעלי הגביע) אינו סימטרי. חלקו התחתון של העטיף רחב במקצת, חלקו התיכון צר כדוגמת צוואר, וחלקו העליון - החיצוני- רחב מאוד יחסית, ויוצר צורה דמוית אוזן, או ספל, בעל סימטריה דו-צדדית.
ברוב המקרים צבע עלי הכותרת שחור, קרם או תערובת של שני אלו. במינים רבים גודל הפרחים מגיע ל-40 ס"מ ויותר.
מספר האבקנים בפרח- 6-36, לרוב 6. מספר עמודי העלי משתנה אף הוא - 4-6, לרוב מאוחים. פרי הספלול הוא מטיפוס הלקט, שנפתח ב-6 סדקים עם ההבשלה. מספר הזרעים בפרי רב.
תיאור הסוג > סיסטמטיקה

כאמור, זהו הסוג היחיד ממשפחת הספלוליים שמיוצג בצמחיית ארץ ישראל. זהו גם הסוג העיקרי במשפחה, שכוללת 7–8 סוגים אחרים. סך כל המינים האחרים במשפחה, שאינם שייכים לסוג זה, הוא כרבע עד חצי מהמינים ששייכים לסוג. 'נזילות' המספרים מקורה בהשקפות סיסטמטיות שונות. לדוגמה, החלוקה המסורתית של הסוג מכלילה בתוכו צמחים של העולם הישן בלבד, וככזה הוא כולל כ-300 מינים; ואילו החלוקה המעודכנת כוללת בתוכו גם צמחים מיבשות העולם החדש (אמריקה הצפונית והדרומית) ומגדילה את מספר המינים בו ל-400–500.
סוג זה נמנה עם סדרת ה'פלפליים' ובה חמש משפחות אחרות. אחת מן המשפחות, משפחת הפלפליים כוללת את המטפס הטרופי הקרוי 'פלפל שחור' שמפירותיו מופק התבלין המוכר.
הספלול ומשפחתו נחשבים לפרימיטיביים בסולם הפילוגנטי, משמע- הם נוצרו בתקופה מוקדמת יחסית באבולוציה של צמחי הפרחים. יעידו על כך מספר לא-קבוע של איברי רבייה בפרח, ושינוי תפקוד אצל איברי הפרח. ניתן להשוותם, לדוגמה, למשפחת השושניים שנחשבת למפותחת.
רעילות

צמחי סוג זה הם רעילים, וזאת הודות לרעלן בשם 'Aristolochic acid' ('חומצה אריסטולוצית') שנמצא בעלי הצמח. חרקים מסוימים פיתחו עמידות לרעלן זה. מבין חרקי ארץ ישראל, בולטים פרפראים המכונים בעברית צבעוני ונמנים עם הסוגים Archon ו-Allancastria. בעברית, שמם 'צבעוני קשוט', 'צבעוני צהוב' ו'צבעוני שקוף'.
פרפרים אלו נמנים עם משפחת הצבעוניים (Papilionidae) שכוללת גם את הסוג 'זנב סנונית'. זחלי משפחה זו ניזונים לעיתים קרובות מצמחים רעילים עבור רוב בעלי-החיים. לזחלים של פרפרי משפחה זו איבר המכונה 'בלוטת מזלג'. איבר זה חבוי לרוב, באחורי גוף הזחל. כשנוצר מגע על גוף הזחל - מצב שבאופן טבעי מתרחש בעיקר בעת לכידת הזחל על ידי טורף - יוצאות הבלוטות החוצה. מן הבלוטות מופרש ריח דוחה, וכן צבען בולט ומזהיר. זהו מנגנון הגנה חיוני של הזחל מפני טריפה, שכן הזחל הוא איטי וחסר הגנה חיצונית.
מיני הסוג > מיני הסוג בארץ ישראל

כאמור, שישה מינים מסוג זה גדלים בארץ ישראל כצמחי בר. המשותף להם, הוא דגם תפוצה פזור בשטח- כלומר, אין הפרטים גדלים במרוכז. הם גדלים בבתי גידול טבעיים בלבד, ומעדיפים בתי גידול מתצורות ים-תיכוניות מפותחות- כלומר בתה, גריגה וחורש. המין 'ספלול השדה' יוצא מכלל זה.
מספר מיני הספלול בארץ עולה כלפי צפון; אין בכך משום מגמה ביוגאוגרפית עולמית, שכן רוב מיני הסוג טרופיים.
רשימת מיני הספלול בארץ- על פי סדר סיסטמטי
ספלול קטן (Aristolochia parvifolia)
ספלול הגליל (Aristolochia billardierei) - ערך טבע מוגן בישראל
ספלול החורש (Aristolochia sempervirens) - ערך טבע מוגן
ספלול ססגוני (Aristolochia paecilantha) - ערך טבע מוגן
ספלול מחוספס (Aristolochia scabridula)
ספלול השדה (Aristolochia bottae)
לקריאה נוספת

נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 104–105 (הספר בקטלוג ULI)
ראובן יעקובסון, החי והצומח של ארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, כרך 10, עמ' 39–40.
הערות שוליים

1 2 3  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530061205171
פוקה (כלב ים)

| פוקה |
| --- | --- |
 פוקת המפרץ
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי ים
סוג:: פוקה
מינים
 Phoca largha  Phoca vitulina
שם מדעי
 Phoca ‏לינאוס, 1758

הפוקה (שם מדעי: Phoca) הוא סוג של כלבי ים הכולל 2 מינים חיים:
פוקת המפרץ (Phoca vitulina)
פוקה מנוקדת (Phoca largha)
שני המינים מהסוג פוקה הם כלבי ים גדולים יחסית, ללא אוזניים בולטות. גופם מנוקד בכתמים קטנים. מיני הפוקה נפוצים יותר משאר מיני כלבי הים. הם נפוצים בכל האוקיינוסים וחיים אף במים קרים וארקטיים. הם מתרבים בחופים מבודדים ואוכלים ביערות קלפ.
בעבר סוג זה כלל גם את שלושת המינים שהיום נמצאים בסוג פוסה, את כלב הים הנבלי ואת כלב הים המשורטט שהיום מסווגים כמינים יחידים בסוגם.
סולנום

| סולנום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: סולנום
שם מדעי
 Solanum ‏לינאוס, 1753
סוֹלָנוּם (שם מדעי: .Solanum L) הוא סוג גדול של צמחים בעלי פרחים ממשפחת הסולניים. סוג זה כולל כמחצית המינים של המשפחה כולה והוא מקיף צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בני שיח או שיחים, או גם מטפסים או לעיתים רחוקות עצים קטנים. הסוג מונה כ-1,234 מינים מהם מיני בר ומיני תרבות הגדלים באזורים הטרופיים והממוזגים ברוב העולם כולל אמריקה, אירופה, אפריקה, אוסטרליה ואיי האוקיינוס השקט. מינים רבים מהם רעילים, ומעטים משמשים כצמחי מאכל ונוי. מינים שונים של הסולנום מגודלים לצורך מאכל של עלים, פירות, גבעולים ואף פקעות קנה-שורש, בהתאם למין. מבין המינים הבולטים, שניים זכו לזנים תרבותיים מגוונים: החציל (Solanum melongena) ותפוח האדמה (Solanum tuberosum).
הרעלן המופיע במרבית מיני הסולנום, כולל בעגבנייה הלא-בשלה, הוא הסולנין. זהו גליקוזיד המתפרק לסוכר ולסולנידין. חומר אחרון זה משכך כאבי מיגרנה וכאבי בטן, ויעיל לריפוי מחלות עור שונות. בחודש מאי 2023 דווח בישראל על ילד קטן שהגיע לבית החולים כשהוא אסימפטומטי, על אף שאכל מפירותיו האדומים של סולנום שעיר. הילד אושפז ליתר ביטחון ושוחרר לביתו. סולנום שעיר רעיל, חומרי הרעל נמצאים בכל חלקי הצמח ובעיקר בפרי לא בשל. הוא אסור לאכילה לבני אדם ואכילתו עלולה לגרום למוות.
פריחת סולנום סגול
פרחי הסולנום משתנים בגודלם, אך לרוב הפרח בצורת משפך המורכב מחמישה עלי כותרת המאוחים זה לזה בבסיסם. היקפו של הפרח עשוי להיראות כגלגלית, ככוכב או כמחומש דמוי פעמון רחב. הפרחים מגיעים בצבעים שונים, כאשר הנפוץ ביותר הוא סגול עם אבקנים צהובים. פרחיו הסגולים של המין ליציאנתס רנטונט (Lycianthes rantonnetii), אף הוא במשפחת הסולניים, דומים מאוד לאלו של מיני סולנום שונים ומוכר בשם סולנום סגול או סולנום רנטונט; ייתכן כי זו הסיבה לסיווג המוטעה של מין זה כ'סולנום שיחי'.
מאפיינים

צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, או בני שיח או שיחים, או גם מטפסים או לעיתים רחוקות עצים קטנים, אבל לא במיני הבר בישראל.
העלים מסורגים על פי רוב או נגדיים בקרבת התפרחות, פשוטים או מורכבים (מנוצים). בדרך כל בעלי פטוטרת שבבסיסם אין לוואים, הטרף בעל שפה משוננת, שסועה או מחולקת לאונות לעיתים רחוקות תמימה. העלים חסרי ריח, לעיתים שעירים או קוצניים או קירחים. "עלים נגדיים" בסולניים אינם באמת עלים נגדיים במובן הטהור, אלא תוצאה של מיזוג סימפודיאלי (Concaulescence). ראו הרחבה הסתעפות הגבעולים בסולניים והופעת עלים בודדים, זוגיים או בקבוצות.
הפרחים יחידים או ערוכים על פי רוב בתפרחות סיומיות, דו-קרניות. התפרחות הן מחוץ לחיק (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed) וללא חפים. התפרחות חיקיות (axillary) נדירות בסוג זה ומצויות אך ורק בתת-קלייד Pteroidea שכולל עשרה מינים של עשבים ומטפסים נאוטרופיים, עם מרכז תפוצה במדרונות המזרחיים של הרי האנדים.
הפרחים כרגיל דו-מיניים, לרוב נכונים (סימטריים).
הגביע מאוחה עלים, גלגלי, בעל 5 עד 10 אונות או שיניים, לעיתים רחוקות 4. הוא משתייר אך, כרגיל אינו מתפרה לאחר הפריחה.
הכותרת מאוחת עלים ובעלת 5 אונות וצינור קצר. צורתה גלגלית או דמוית פעמון קצר או כוכב. צבעה לבן, כחול, לילך, ארגמני, או צהוב.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת, בלוע הכותרת בין עלי הכותרת. ובדרך כלל צמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד העלי בצורת קונוס.
הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים (בישראל בשוני מסוגים סולניים אחרים). המאבקים גדולים, נוטים על פי רוב זה אל זה. לשכות המאבקים נפתחות דרך נקב או שסע קטן בראשו של המאבק. שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
השחלה עילית, בת 2 (בישראל) עד 5 מגורות, בכל אחת מהן ביציות רבות. עמוד העלי יחיד ויוצא מראש השחלה. הצלקת יחידה קטנה ודמוית כיפה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
הפרי ענבה בעלת 2 מגורות והיא אינה חבויה בתוך הגביע, אלא גלויה והגביע המשתייר אינו מנופח בשונה מוויתניה ובוען. בצמחי תרבות עולה לפעמים מספר המגורות של הפרי על 2.
הזרעים מרובים, לרוב פחוסים ועגולים (צורת עדשים).
מינים הגדלים בר בישראל וסביבתה

בסוג סולנום משויכים 8 מינים שגדלים בישראל ובסביבתה. למעשה שלושה מהם בפועל מצויים ונפוצים. פרחיהם של סולנום שעיר, סולנום שחור וסולנום סיני - לבנים. פרחיו של סולנום המקור הם צהובים, והשאר בגווני סגול.
סולנום החדק (Solanum incanum) - בן-שיח נדיר מאוד בישראל גדל בבקעת ים המלח ובעמק הירדן התחתון. פרחיו סגולים ובעל בליטות קוצניות בגבעולים.
סולנום המקור (Solanum rostratum Dunal) - עשב חד-שנתי קוצני, נדיר מאוד, פולש שמוצאו מאמריקה. פרחיו צהובים, הפירות מכוסים קוצים ארוכים דמויי מחט. אחד האבקנים ארוך בהרבה מהאחרים וכפוף לפנים. הגבעולים והעלים מכוסים קוצים ארוכים.
סולנום זיתני (Solanum elaeagnifolium) מצוי, צמח גר ופולש שמוצאו מאמריקה. פרחיו סגולים ופירותיו הבשלים צהובים ובעל בליטות קוצניות בגבעולים.
סולנום עדין (Solanum dulcamara) בן-שיח מטפס, זר, אקראי ונדיר מאוד ברמת הגולן. צבע פרחיו סגולים כהים.
סולנום שחור (Solanum nigrum) עשב רב-שנתי מצוי כמעט בכל ישראל. פרחיו לבנים, ופירותיו הבשלים הם שחורים, הגבעולים, העלים וגביעי הפרחים קרחים או בעלי שערות כפופות. המין הזה דומה מאוד לסולנום שעיר, וההבדלה ביניהם עשויה להיות קשה ללא נוכחות הפרי.
סולנום שסוע (Solanum laciniatum) בן שיח נדיר מאוד ופליט תרבות שמוצאו מאוסטרליה. פרחיו סגולים.
סולנום שעיר (Solanum villosum) עשב רב-שנתי מצוי כמעט בכל ישראל. פרחיו לבנים, פירותיו הבשלים הם צהובים או אדומים וגבעוליו שעירים, השערות מפושקות. המין הזה דומה מאוד לסולנום שחור, וההבדלה ביניהם עשויה להיות קשה ללא נוכחות הפרי.
סולנום סיני (Solanum sinaicum) בן-שיח נדיר, על סף איום, הגדלים בערוצים סלעיים של מדבר קיצוני. פרחיו לבנים, פירותיו הבשלים אדומים. הוא נחשב לשם נרדף לסולנום שעיר, אך הבוטנאים הישראלים לא מקבלים את הקביעה הזאת.
כל המינים רעילים (אם כי לא כל פרי מכיל רעל בכמות קטלנית), אך קיימות תרופות מסורתיות המורכבות מחליטה של חלק מפירותיהם.
מיני תרבות ונוי בישראל

מספר מיני תרבות ונוי מהסוג סולנום גדלים בישראל, מהם צמחים שפירותיהם או פקעותיהם התת-קרקעיים משמשים למאכל, וצמחים המשמשים לנוי ולגינון. מהטיפוס הראשון מוכרים שני מינים: החציל הוא סולנום החציל (.Solanum melongena L) ותפוח האדמה הוא סולנום הפקעות (.Solanum tuberosum L).
מבין צמחי הנוי ישנם צמחים מטפסים ולא מטפסים וישנם צמחים קוצניים ושאינם קוצניים.
הצמחים המטפסים כוללים את סולנום מנוצה (.Solanum wendlandii Hook. f) שענפיו ועליו קוצניים וסולנום מטפס (Solanum seaforthianum Andrews) וסולנום יסמיני (.Solanum laxum Spreng) שענפיהם ועליהם אינם קוצניים.
הצמחים הקוצניים כוללים את סולנום גדול (.Solanum crinitum Lam), סולנום הפטמות (.Solanum mammosum L) וסולנום קוצני (.Solanum pyracanthos Lam).
הצמחים שאינם קוצניים כוללים את סולנום שסוע (Solanum laciniatum Aiton) שפרחיו סגולים וסולנום בן-פלפלת (.Solanum pseudocapsicum L) ובשמו הנרדף סולנום דמוי-פלפלת שפרחיו לבנים.
בנוסף, חשוב לציין שהשיח הזקוף סוֹלָנוּם רַנְטוֹנֶט (Solanum rantonnetii), למרות שמו, אינו שייך לסוג סולנום אלא לסוג ליציאנתס, ושמו ליציאנתס רנטונט (Lycianthes rantonnetii).
צמחים אקראיים ופולשים

סולנום אכזרי (solanum torvum) מין זה אקראי בישראל ועלול להיות פולש. הוא התגלה במטע תמרים בעין גדי, ביוקנעם המושבה, בכרמי יוסף ובכפר מל"ל.