stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגנת גרינפלד

הגנת גרינפלד Grünfeld Defence היא פתיחה במשחק השחמט המאופיינת בתנועות הבאות:
ד4 פ-ו6
ג4 ז6
פ-ג3 ד5
ההגנה נקראת על שם ארנסט גרינפלד, שחקן שח שהשתמש בה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים. הגנה זו אומצה מאוחר יותר על ידי כמה מן הבולטים בשחקני השח בעולם, בהם: וסילי סמיסלוב, ויקטור קורצ'נוי ובובי פישר. גארי קספרוב השתמש בהגנה זו לעיתים קרובות, בין היתר בעת התמודדותו מול אנטולי קרפוב באליפויות העולם בשנים 1986, 1987 ובשנת 1990 וכן בהתמודדות מול ולדימיר קרמניק בשנת 2000. בשנים האחרונות עשו שימוש בהגנת גרינפלד שחקני שח בולטים אחרים, בהם: לוק ואן וילי, פטר סבידלר ולוק מקשיין.
פתיחה זו מתבססת על אחד מן העקרונות המרכזיים של האסכולה ההיפרמודרנית בשח, אשר בלטה בשנות העשרים של המאה העשרים ולפיה ריכוז רגלים במרכז הלוח עשוי להיות לנטל יותר מאשר ליתרון.
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559272605171  GND: 4123316-5  LCCN: sh2004005503
האקוסטיקה של הפסנתר

האקוסטיקה של הפסנתר נובעת מן המאפיינים הפיזיקליים שלו, המשפיעים על הצלילים שהוא מפיק.
אורך ומסת המיתר

מיתרי הפסנתר עשויים בעוביים שונים, ולכן המסה שלהם ליחידת אורך משתנה ממיתר למיתר. המיתרים הנמוכים עבים יותר מהמיתרים הגבוהים. עוביים של מיתרים סטנדרטיים נע בין 0.85 מ"מ למיתר הדק ביותר, ועד ל-8.5 מ"מ למיתר העבה ביותר. הבדלים אלו בעובי המיתרים נובעים מהתכונות האקוסטיות הנדרשות מהם.
גובה הצליל המופק ממיתר הוא פונקציה של אורכו. לדוגמה, שני מיתרים נתונים, השווים במתיחות ובמשקל, יפיקו את אותו צליל. אם אורך האחד יהיה כפול מהשני, המיתר הארוך יפיק צליל הנמוך באוקטבה מהמיתר הקצר. אולם, אין די בשימוש בעיקרון זה כדי לבנות פסנתר, מכיוון שאורך הפסנתר שיידרש לשם כך יהיה רב ביותר. יתר על כן, גם אם נבנה פסנתר גדול מספיק כדי להשתמש אך ורק בעיקרון אורך המיתרים, המיתרים של התווים הנמוכים יהיו ארוכים עד כדי כך שכאשר הם ירטטו בעת הפקת הצליל הם יפגעו אחד בשני. לכן, יצרני הפסנתרים עושים שימוש בעובדה שמיתרים כבדים רועדים לאט יותר ממיתרים קלים בעלי אורך זהה; וכך, המיתרים של התווים הנמוכים של הפסנתר עבים הרבה יותר מהמיתרים של התווים הגבוהים, על חשבון האורך שלהם.
אינהרמוניות ומידות הפסנתר

כל גוף מתנודד מייצר מספר תנודות בתדרים גבוהים יותר מתדירות התנודה היסודית שלו. תופעה זו נקראת צלילים עיליים. כאשר תדירויות הצלילים העיליים הן כפולות במספרים שלמים של התדירות היסודית, התנודה הנה מחזורית - כלומר חוזרת על עצמה באותו אופן שוב ושוב (מבלי להביא בחשבון את דעיכת הגל). ככלל, האוזן האנושית נהנית מהצליל של תנודה מחזורית (שכמעט ולא קיים בטבע); מסיבה זו, כלי נגינה רבים, לרבות פסנתר, מתוכננים כך שיפיקו צלילים מחזוריים ככל האפשר - דהיינו, שהצלילים העיליים שלהם יהיו קרובים ככל האפשר לכפולות שלמות של התדירות היסודית.
במהלך הפקת צליל ממיתר, אם אורך הגל המופק גדול בהרבה מקוטר המיתר, מהירות התנודה של המיתר קבועה והצלילים העיליים הם אכן כפולות שלמות של התדירות היסודית. מסיבה זו, השאיפה ברוב כלי הנגינה היא להשתמש במיתרים דקים או בצינור אוויר צר.
אולם, עבור צלילים עיליים גבוהים הנוצרים מאורכי גל קצרים, שאורכם מתקרב לקוטר המיתר, התנהגות המיתר נעשית דומה לגליל מתכת ארוך: ההתנגדות המכנית לכפיפה מגדילה את מתיחות המיתר, ובכך גורמת להגבהת הצלילים העיליים, כלומר להגברת התדירות שלהם מעל לכפולות השלמות של התדירות היסודית. דבר זה יוצר אפקט בלתי רצוי הנקרא "אינהרמוניות". שיטות מקובלות להפחתת האינהרמוניות הן הצרת המיתר, הגדלת אורכו, ייצורו מחומרים גמישים עם כוח כפיפה נמוך, והגדלת מתיחות המיתר כך שתהיה גדולה יותר ביחס לכוח הכפיפה.
הטכניקה של ליפוף מיתרים מאפשרת הקטנה משמעותית של עובי המיתר. פעולת הליפוף מגדילה את קוטר המיתר מבלי להשפיע על ההתנגדות לכפיפה, המתרחשת רק בליבת המיתר. עובי הליבה מוגבל על ידי חוזק המיתר ומתיחותו; חומרים חזקים יותר מאפשרים ליבה דקה יותר במתיחות גבוהה יותר, מה שמפחית את מידת האינהרמוניות. לכן, בוני פסנתרים משתמשים בחומרים מאיכות גבוהה עבור מיתרי הפסנתר, שחוזקם ועמידותם מאפשרים להביא למינימום את קוטר המיתר.
מבחינת השיקול של צמצום האינהרמוניות למינימום, הפסנתר האידיאלי הוא בעל מידות קטנות, כגון הצ'מבלו. אולם, מבחינות אקוסטיות אחרות יש יתרון דווקא לפסנתר בעל מידות גדולות. בוני פסנתרים מצאו שמיתרים ארוכים מגבירים את עוצמת הכלי ומשפרים את צליל הפסנתר (מבחינת הדהוד, השתלבות הצלילים העיליים זה בזה, וכיוון הפסנתר).
עבור המיתרים הארוכים, פסנתרים גדולים משיגים אורכי גל גדולים יותר ומאפיינים טונאליים רצויים יותר. על כן, הפסנתר בנוי כך שהמיתרים הארוכים יגיעו למירב האורך האפשרי, בהתחשב במגבלות גודל הפסנתר. לרוב, כאשר שאר המאפיינים דומים, פסנתרנים מעדיפים פסנתר גדול על פני פסנתר קטן.
בתווים הגבוהים והנמוכים ביותר של הפסנתר ישנה המידה הרבה ביותר של אינהרמוניות, ובהם מתבטאות המגבלות העיקריות של מבנה הפסנתר. המיתרים הנמוכים, שחייבים להיות הארוכים ביותר, מוגבלים על ידי גודל הפסנתר; בפסנתר קטן יש הכרח להשתמש במיתרים עבים יותר, כדי להגדיל את צפיפות המסה של המיתר ולפצות על אורכו, ובכך מתגברת בו האינהרמוניות.
הצלילים הגבוהים בפסנתר צריכים להיות מתוחים יותר, ועדיין להיות דקים כדי לשמור על צפיפות מסה קטנה ככל הניתן. כך, מגבלת החוזק של הפלדה, ממנה מיוצרים המיתרים הקצרים, גורמת לאורכי גל קצרים ליצור אינהרמוניות.
מכוון הפסנתרים מפצה על האינהרמוניות הטבעית של הפסנתר בכך שהוא מבצע התאמות קלות בכיוון הפסנתר. המכוון "מותח" את כיוון הפסנתר, דהיינו מעלה קלות את הכיוון של המיתרים הגבוהים ומנמיך קלות את הכיוון של המיתרים הנמוכים, על מנת שהצלילים העיליים של התווים הנמוכים יהיו באותו התדר כמו התדירות היסודית של הצלילים הגבוהים.
עקומת ריילסבק (Railsback)

עקומת ריילסבק, שנמדדה לראשונה על ידי א. ל. ריילסבק (O.L. Railsback), ממחישה את ההבדל שבין כוונון הפסנתר כפי שהוא נהוג כיום לבין הכוונון המושווה התאורטי (כוונון לפיו היחס בין כל שני תווים סמוכים הוא זהה, וערכו הוא השורש מסדר 12 של 2). העקומה מציגה ביחידות של סנטים (אחד חלקי מאה של מחצית הטון) את הסטייה בגובה של כל תו מהכוונון המושווה.
כפי שעקומת ריילסבק מראה, בכוונון הפסנתר האוקטבות "נמתחות", דהיינו, התווים הגבוהים גבוהים יותר מהכוונון המושווה, והתווים הנמוכים נמוכים יותר. ריילסבק גילה שכוונון זה לא נובע מחוסר דיוק, אלא בשל האינהרמוניות של המיתרים. תאורטית, סדרת הצלילים העיליים של כל תו אמורה להכיל רק תדירויות שהן כפולות שלמות של התדירות היסודית. בפועל, תופעת האינהרמוניות גורמת לחלק מהצלילים העיליים להיות גבוהים יותר ממה שהם "אמורים" להיות.
כדי לכוון אוקטבה, מכוון הפסנתרים צריך להפחית את מהירות הפעימות בין הצליל העילי הראשון של התו הנמוך לבין התו הגבוה, עד כדי העלמת הפעימות לגמרי. בשל האינהרמוניות של הפסנתר, צליל עילי ראשון זה גבוה יותר מהאוקטבה ההרמונית (יחס מושלם של 1/2), ולכן המכוון צריך להנמיך מעט את התו התחתון או להגביה מעט את התו העליון (כתלות בשאלה איזה מהתווים מכוון לפי האחר). מכיוון שהטסיטורה של הפסנתר היא לרוב כשלוש אוקטבות, ישנה חשיבות לכך שכל תו ישתלב היטב עם תווים שנמצאים עד שלוש אוקטבות מתחתיו או מעליו (למשל, על התו להיות מכוון קרוב ככל האפשר לצליל העילי השמיני של התו שנמצא שלוש אוקטבות נמוך ממנו).
על כן, כדי ליצור את האוקטבות בעלות הצליל הרצוי, המכוון "מותח" את כוונון הפסנתר מאמצע המקלדת ולצדדים, כך שהמתיחה גוברת ממשלב (רגיסטר) למשלב. כך, מתקבלת התוצאה הרצויה לכל אורך הפסנתר.
עקומת ריילסבק (Railsback) > צורת העקומה

מכיוון שהאינהרמוניות של המיתרים גורמת לסטייה של הצלילים העיליים כלפי מעלה בלבד, עקומת ריילסבק - שהיא, מבחינה פונקציונלית, האינטגרל של האינהרמוניות באוקטבה - היא פונקציה עולה. כוונון הפסנתר מתחיל מאמצעו, ועל כן לעקומה יש אזור "שטוח" במרכזה; אבל כאשר מכוון הפסנתרים מכוון את התווים הגבוהים והנמוכים יותר, הוא נדרש לבצע "מתיחה" רבה יותר ויותר בכוונון התווים על מנת לפצות על האינהרמוניות, והעקומה באזורים אלו באה יותר לידי ביטוי.
האינהרמוניות במיתרי הפסנתר מתרחשת בראש ובראשונה בשל נוקשות המיתרים. שני פרמטרים המגדילים אותה באופן ניכר הם הקטנת אורך המיתר והגדלת עוביו. כתוצאה מכך, האינהרמוניות של הפסנתר גוברת בתווים הנמוכים והגבוהים: בתווים הגבוהים, שכן מהתווים שבמרכז הפסנתר ומעלה, עובי המיתרים נשאר קבוע בעוד אורכם קטן; ובתווי הפסנתר הנמוכים, שכן עובי המיתרים שלהם גדל במידה ניכרת - בייחוד בפסנתרים קטנים, שאינם מאפשרים להאריך יותר את מיתרי התווים הנמוכים ונדרשים לפצות על כך בהגדלת עוביים.
בתחום התווים הנמוכים, משתנה נוסף המשפיע על האינהרמוניות הוא התהודות הנגרמות על ידי העכבה האקוסטית של לוח התהודה של הפסנתר. תהודות אלו גורמות לתגובה חיובית המגבירה את האפקט האינהרמוני: אם מיתר רוטט מתחת לתדר התהודה, העכבה גורמת לו לרטוט אף לאט יותר, ואם הוא רוטט מעל לתדר התהודה, העכבה גורמת לו לרטוט אף מהר יותר. ללוחות תהודה שונים יש תדרי הדהוד שונים, הייחודיים לכל פסנתר ופסנתר. עובדה זו מגבירה את השונות במדידות האמפיריות של עקומת ריילסבק באוקטבות הנמוכות.
הכפלת מיתרים

לכל תווי הפסנתר, מלבד הנמוכים ביותר, יש שניים או שלושה מיתרים זהים המכוונים לאותה התדירות. דבר זה מאפשר להפיק באמצעות הפסנתר כניסת צליל (attack) חזקה עם דעיכה (decay) מהירה והשהיית צליל (sustain) ארוכה:
שלישיית המיתרים יוצרת מתנדים הרמוניים מצומדים עם שלושה אופני תנודה עצמיים (שלכל אחד מהם שני קטבים). מכיוון שהמיתרים מצומדים באופן חלש בלבד, לאופני התנודה העצמיים יש תדרים שונים מעט, באופן כמעט בלתי מורגש. שוני זה גורם לכך שהם ימירו את אנרגיית התנודה שלהם ללוח התהודה של הפסנתר בשיעורים שונים משמעותית.
אופן התנודה העצמי שבו שלושת המיתרים מתנודדים יחד הוא היעיל ביותר מבחינת העברת האנרגיה, מכיוון שכל שלושת המיתרים נעים לאותו הכיוון באותו הרגע. לכן, הצליל הראשוני חזק. אולם מיד לאחריו, תנועת המיתרים משתנה (בשל השוני בין המיתרים באופן התנודה העצמי) והמיתרים כבר לא נעים יחד לאותו הכיוון, כלומר האחד נע קדימה בעוד האחר נע אחורה, והדבר גורם להפחתה מיידית ביעילות העברת האנרגיה ללוח התהודה, ונוצרת דעיכה ראשונית מהירה בעוצמת הצליל. כעת, העברת אנרגיית התנודה איטית יותר ויעילה פחות, והדבר גורם לצליל ארוך ורך, בעל עוצמה כמעט קבועה.
הפסנתר כולל בתוכו מיתרים השונים מאוד זה מזה באורכם ובעוביים
עקומת ריילסבק מצביעה על ההבדל בין כוונון הפסנתר בפועל לבין הכוונון המושווה התאורטי
הארמייה העשירית (האימפריה הרוסית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית
 שיוך:   צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה העשירית (ברוסית: 10-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה וסילי פלוג. הארמייה לחמה בחזית המזרחית ונכללה במסגרת החזית הצפון מערבית. ב-2 בפברואר 1915 הותקפה הארמייה בידי הגרמנים בקרב השני על האגמים המזוריים, וספגה אבדות כבדות. הקורפוס ה-20 כותר באזור אוגוסטב ונאלץ להיכנע. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה ב-1918 יחד עם כל צבא האימפריה.
מפקדים

גנרל וסילי פלוג (22 באוגוסט 1914 - 23 בספטמבר 1914)
גנרל טדיאוש פון סיברס (23 בספטמבר 114 - 25 באפריל 1915)
גנרל אוגני רדקיביץ' (25 באפריל 1915 - 4 באוקטובר 1916)
גנרל ולדימיר גורבטובסקי (4 באוקטובר 1916 - 12 בדצמבר 1916)
גנרל ניקולאי קיסלייבסקי (12 בדצמבר 1916 - 4 ביולי 1917)
גנרל פיוטר לומנובסקי (4 ביולי 1917 - 9 בספטמבר 1917)
גנרל עלי-אגא שיקליינסקי (9 בספטמבר 1917 - עד הפירוק)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הבונה החופשי

גיליון מאי 1973 של הבונה החופשי.
העיתון הבונה החופשי הוא ביטאונה של הלשכה הגדולה של הבונים החופשים במדינת ישראל. בביטאון מאמרים הקשורים למסדר, דבר הנשיא, תמונות מאירועים ועדכונים מהלשכות במסדר. בעיתון מאמרים בשפות שונות (בעיקר בעברית, באנגלית, בספרדית ובערבית).
הגיליון הראשון הופיע בינואר 1933, תוצר של עבודתם של האחים למסדר חיים הררי ורפאל אבולעפיה (כמוציא לאור) ומאז הוא הופיע ברציפות במשך 5 שנים. בשנים 1938–1948 הייתה הופעתו בלתי סדירה, עקב קשיים כספיים והמצב הפוליטי המעורער.
כך עד לאיחוד הלשכות של הבונים החופשים בישראל, בשנת 1953 ובחסותה של הלשכה הגדולה של סקוטלנד, מאז החל לצאת באופן סדיר, עד היום.
היסטורית הבונים החופשיים היהודים הראשונים

המקרה הראשון של קבלת יהודי לבונים החופשיים אירע בשנת 1732 בלונדון. השם של הבונה החופשי היהודי הראשון שמוזכר באותה תקופה הוא Edmon Rose.
יש מספר עדויות על כך שגם בגרמניה בשנת 1762 נתקבלו יהודים לסניפי הבונים החופשים. חברות בבונים החופשיים הקנתה היכרות וקשרים עם חוגים שלא היו פתוחים בפני היהודים, שכן היהודים באנגליה חיו בשולי החברה האנגלית. היו מספר לשכות של יהודים גם בהולנד ובצרפת.
עדויות ראשונות לקיומם של בונים חופשיים בארץ קיימות משנת 1868. הלשכה הלאומית הגדולה בישראל הוקמה בשנת 1933. כיום יש במדינת ישראל לשכה מרכזית של הבונים החופשים שהוקמה ב-1953. גוף זה מאחד תחתיו את כל לשכות הבונים החופשים במדינת ישראל. יש כיום כשש לשכות סדירות במדינת ישראל: לשכות באזור הצפון, לשכות בחיפה, לשכות בגליל, בדרום, באזור השרון ובאזור המרכז.
עורכי הביטאון

בין עורכי הביטאון במהלך השנים היו:
חיים הררי- 1933 -
יצחק ילין (?)
יצחק פתאי
אליעזר דובינסקי
שלמה זרנקין
משה שהם (שטיינפלד)
צבי לוין: 1960–1977 וגם 1987.
בן ציון חיים איילון: 1978–1979.
יהושע הדרי: 1983–1989.
ליאון זלדיס: 1992–2001 וגם 2005–2007.
שמואל נבו: 2002.
שלמה ספיר: 2003–2004.
שוקה כהנא ומוטי צבירן: 2008–2009.
הערות שוליים

↑  יעקב כ"ץ, הפולמוס הראשון על קבלת יהודים בקרב הבונים החופשיים, החברה ההיסטורית הישראלית, 1965, עמ' 171-205
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הגליאנים של סנט לואיס

ההגליאנים של סנט לואיס (באנגלית: St. Louis Hegelians) היו חוג של פילוסופים אמריקאים שהתבססה בסנט לואיס, מיזורי, החל משנות ה-60 של המאה ה-19. הם הושפעו מהגליאניזם של גאורג וילהלם פרידריך הגל ומזרם האידיאליזם הגרמני בכלל.
התנועה כללה את הנרי קליי ברוקמאייר (אנ') (1826–1906) וויליאם טורי האריס (אנ') (1835–1909). בתנועה פעלו גם ג'ורג' הולמס הוויסון (אנ') (1834–1916) שלימים ייסד את המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי; אדולף ארנסט קרוגר (אנ') (1837–1882); תומאס דוידסון (אנ') (1840–1900).
בחוג נקשר גם פועלן של שתי פילוסופיות חלוצות: אנה ברקט, שלימים הפכה למנהלת הראשונה של מכללת מורים והייתה אחראית לתרגומים ראשונים מגרמנית. ומרייטה קיז (אנ') (1853–1899), האישה השנייה שהשלימה דוקטורט בפילוסופיה באמריקה.
ההוגים פעלו סביב כתב העת לפילוסופיה ספקולטיבית (Journal of Speculative Philosophy) כמוקד הדיון העיקרי של הגותם. לכתב העת הייתה השפעה ניכרת בהפיכת רעיונותיו של הגל לחלק מהשיח הפילוסופי באמריקה, בעוד שהתפוקה הגדולה של האריס עצמו תרמה תרומה גדולה לחקר יצירותיו של הגל. לרבים מהגליאניים של סנט לואיס היו גם תפקידים מוסדיים, שבהם ניסו ליישם את רעיונותיו בתחומי הממשל והחינוך. כתב העת שימש גם לפרסום עבודתם המוקדמת של כמה מהדמויות הבולטות ביותר של הדור הבא של הפילוסופיה האמריקאית, כמו ג'ון דיואי, ויליאם ג'יימס, צ'ארלס פרס, וג'ושיה רויס. למרות שלרעיונות התנועה הייתה השפעה מתמשכת מועטה, ההגליאנים של סנט לואיס מייצגים פרק חשוב בהיסטוריה של המחשבה הפילוסופית האמריקאית והקשר המתפתח בין התרבות האינטלקטואלית והפופולרית במאה התשע-עשרה.
לקריאה נוספת

Elizabeth Flower and Murray G. Murphy, “The Absolute Immigrates to America: The St. Louis Hegelians” in A History of Philosophy in America, vol. 2 (New York: G. P. Putnam’s Sons, 1977), pp. 463-514.
William H. Goetzmann, ed., The American Hegelians: An Intellectual Episode in the History of Western America (New York: Alfred A. Knopf, 1973).
Frances A. Harmon, The Social Philosophy of the St. Louis Hegelians (New York: Columbia University Press, 1943).
Henry A. Pochmann, German Culture in America, Philosophical and Literary Influences, 1600-1900 (Madison, WS: University of Wisconsin Press, 1961).
Denton J. Snider, The St. Louis Movement in Philosophy, Literature, Education, Psychology, with Chapters of Autobiography (St. Louis: Sigma Publishing, 1920).
הערות שוליים

↑  Hine, Robert V. (1992). Josiah Royce: From Grass Valley to Harvard. Upper Norman, OK: University of Oklahoma Press. p. 98. ISBN 0-8061-2375-3.
1 2  St. Louis Hegelians, האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה (באנגלית)
↑  Dorothy G. Rogers, America's First Women Philosophers: Transplanting Hegel, 1860-1925, A&C Black, 2005-02-16, ISBN 978-1-84714-300-6. (באנגלית)
הגלובוס של היטלר

חיילים סובייטים לאחר תום הקרב על ברלין לצד הגלובוס
הגלובוס של היטלר (הידוע גם בשם "גלובוס הפיהרר") היה גלובוס שתוכנן במיוחד עבור קנצלר גרמניה והפיהרר, אדולף היטלר (גלובוס נוסף הוכן עבור המפלגה הנאצית).
הגלובוס יוצר בברלין בשנות ה-30 של המאה ה-20 והיה ממוקם במשרדו של היטלר. הגלובוס נודע בארצות הברית, לאחר שהקומיקאי, צ'ארלי צ'פלין השתמש בו בפרודיה על היטלר, בסרטו "הדיקטטור הגדול" מ-1940. גם שלישית הקומיקאים, "The Three Stooges" לעגו לו בחלק מהסרטים הקצרים שלהם.
הגלובוס נחשב לייצוג אייקוני של היטלר לכבוש את העולם ולכונן את הסדר החדש שתכנן. קיימות סברות, כי היו להיטלר גלובוסים נוספים, ורבים מהם אף מסתובבים במקומות נוספים ברחבי העולם, אך האותנטיות של רובם מוטלת בספק.
היסטוריה

שתי מהדורות מוגבלות של העולם נוצרו בברלין באמצע שנות השלושים, אחת עבור המפלגה הנאצית ואחת נוספת עבור הדיקטטור הגרמני, אדולף היטלר עצמו. זו שיוצרה בעבור היטלר הייתה כמעט בגודל של מכונית פולקסווגן, ומאפיינה המיוחד היה שבשטח שהיה אתיופיה נראה השטח של מזרח אפריקה האיטלקית. הגלובוס השני שיוצר עבור המפלגה הנאצית, היה גלובוס סטנדרטי ללא מאפיינים מיוחדים. לא ניתן לאמת את מספר הגלובוסים שיוצרו בפועל, מכיוון שהמפעל שייצר את הגלובוסים, יחד עם ארכיוניו, נהרס בהפצצות אוויריות ב-1943.
היטלר צייר על הגלובוס קו בעיפרון, הקו אותו ציין הסנגור היה קו שעובר מצפון-דרום לאורך הרי אורל, מה שכנראה סימל את הגבול העתידי בין אזור ההשפעה של הנאצים לאזור ההשפעה של בעלת בריתם במזרח, האימפריה היפנית – זאת בהתאם להתוכנית הנאצית להרי אורל והמשא ומתן של מדינות הציר על חלוקת אסיה.
ב-1938 החליט היטלר כי לשכת קנצלר הרייך הישנה אינה גדולה דיה כדי לאכלס את משרדי הממשל של גרמניה הנאצית. הוא הורה לאדריכלו האישי, אלברט שפר לבנות מחדש את המשרדים. השיפוצים המסיביים הסתיימו בתחילת 1939, ולאחר התעקשות של היטלר, הועבר הגלובוס למשרדו החדש שבתוך מבנה המשרדים החדש. הגלובוס שכן במקום עד שהצבא האדום כבש את הבניין באפריל 1945 במהלך הקרב על ברלין.
אחת משתי המהדורות המוגבלות של הגלובוס, נגנב על ידי חייל אמריקאי בשם ג'ון ברסמיין, שלקראת מותו החליט להשתמש בהזדמנות זו כדי לספר על חוויות מהמלחמה במהלך מכירה פומבית בה מכר את הגלובוס במכירה פומבית בסן פרנסיסקו תמורת 100,000 דולרים.
הערות שוליים

↑  You Nazty Spy! at threestooges.net
↑  Speer, Albert (1970). Inside the Third Reich, p. 257. Macmillan Company, New York.
↑  למכירה: הגלובוס של היטלר, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, גלובוס של היטלר נמכר בארה"ב ב-115 אלף דולר, באתר ynet, 14 בנובמבר 2007
הסצנה מהסרט "הדיקטטור הגדול" בה נראה צ'פלין בדמותו של היטלר משחק עם גלובוס שמבוסס על הגלובוס של היטלר
הושנג נהאוונדי

ד"ר הושנג נהאוונדי (בפרסית: هوشنگ نهاوندی, באנגלית: Houshang Nahavandi, נולד בשנת 1930) היה שר הפיתוח והשיכון, שר החינוך, וכן נשיא אוניברסיטת טהראן בתקופת מוחמד רזא שאה פהלווי. עזב את איראן לאחר המהפכה של 1979 ועבד במשך 17 שנים בדרגת פרופסור באוניברסיטת סורבון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810641240505606  BnF: cb11917361s (data)  GND: 103640403X  ISNI: 0000 0000 8307 2915  NKC: jo20201075746  SUDOC: 027044092  VIAF: 111991679   WorldCat (עם VIAF): 111991679 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הטבח בפוסה ארדיאטינה

הכניסה למחצבות
במקום ההוצאה להורג מוצבת כתובת הזיכרון נכתב בה בעברית: "ממעמקים קראתיך ה'" (בצד ימין למטה)
מצבות הנרצחים מעליהם אהל יזכור
הטבח ב"פוסה ארדיאטינה" (באיטלקית: Eccidio delle Fosse Ardeatine) בוצע ברומא, איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-23 במרץ 1944 נהרגו 33 חיילי ורמאכט על ידי פרטיזנים איטלקים שהניחו פצצה סמוך למקום בו היו רגילים לצעוד חיילים גרמנים ברחוב רזלה (via Rasella). בתגובה, ביום המחרת (24 במרץ) הוצאו להורג באותו מקום 335 אזרחים, נוצרים ויהודים. בתום הטבח באזרחים, פוצצו חיילי האס אס סלעים מעל מנהרות המחצבות, וההרוגים נקברו מתחת למפולות. בשנת 1953 הובאו הנרצחים לקבורה במקום הריגתם. בפוסה ארדיאטינה הוקם אתר זיכרון להנצחת השואה באיטליה.
ההוצאה להורג

על פי דיווח לא מאושר, היטלר ציווה כי תוך 24 שעות יומתו עשרה אזרחים על כל חייל שנהרג. המפקד הגרמני של רומא, הרברט קפלר, שניהל למעשה את משטרת רומא, הכין רשימה של 320 איטלקים, שיוצאו להורג, מתוך האסירים שהיו בכלא רג'ינה קואלי(אנ') ברומא, חלקם היו חשודים בפעילות נגד הגרמנים או הפשיסטים וחלקם בשל היותם יהודים. לאחר שאחד החיילים הגרמנים מת מפצעיו, הוא הוסיף על דעת עצמו עוד עשרה אזרחים לרשימת המועמדים למיתה. מספר האנשים שהוצאו להורג בפוסה ארדיאטינה הגיע ל-335 אזרחים. חלקם השתייכו לתנועת "הדגל האדום" (Bandiera Rossa), תנועת התנגדות קומוניסטית צבאית, אך היו גם מתנועות ההתנגדות האחרות.
ב-24 במרץ 1944 הובילו חיילי האס. אס בפיקודם של אריך פריבקה וקרל הס את המועמדים להריגה לפוסה ארדיאטינה בקבוצות של חמישה. הם נורו בעורפם כאשר ידיהם קשורות לאחור. רבים הצטוו לכרוע ברך כנגד אלה שהוצאו להורג לפניהם. במהלך ההוצאה להורג התגלה כי חמישה אנשים מיותרים, אך גם הם נורו.
השערות

יש השערות אחדות הקשורות ברצח האזרחים, ולעיתים הן מסולפות.
המפורסמת שבהם היא שמבצעי הפיגוע נגד הגרמנים, לא נטלו אחריות על המעשה כיוון שידעו מראש על הנקמה הצפויה מצד הגרמנים: עשרה אזרחים יומתו תמורת כל חייל גרמני שייפגע. בפועל, מדיניות זו ננקטה באיטליה בפעם הראשונה ולא ניתן היה להעריכה מראש. הפרטיזנים לא חששו לתגובה כה חריפה מצד הגרמנים, שכן, פעולות דומות אם כי בקנה מידה קטן יותר, בוצעו במשך כל תקופת הכיבוש הגרמני.
למרות הדעה הרווחת שרוב הנרצחים היו יהודים, מספר היהודים היה 75 מתוך 335. המטרה של הגרמנים הייתה למלא את המכסה שנקבעה ולא הייתה חשובה להם הדת של הקרבן. לא כל הנרצחים היו חברים במחתרות נגד הגרמנים. חלק מהקורבנות היו אסירים מבית הסוהר. אחרים היו אזרחים מרחוב רוסלה, שנמצאו בביתם, בעת שהתרחש הפיצוץ.
המפקד הגרמני של רומא, הרברט קפלר, האחראי לטבח, נתפס בתום מלחמת העולם על ידי כוחות הכיבוש הבריטיים. בשנת 1947 הוא הועבר לשלטונות האיטלקים, הועמד למשפט ויצא חייב בדין ונידון למאסר עולם. בשנת 1977 יצא לאשפוז בבית חולים ברומא ומשם ברח לארגנטינה. הוא מת בגרמניה.
ההשלכות המדיניות והתרבותיות של הטבח במחצבות ארדיאטינה בפרט ומהפעילות של הפשיזם באיטליה מהדהדות עד היום.
האתר

האתר הנוכחי מנוהל על ידי הצבא האיטלקי. מעל הקברים גג בטון כדוגמת אוהל יזכור ביד ושם. באתר נערכות האזכרות לקורבנות, והן מנוהלות על ידי כומר ורב.
ליד אתר בית הקברות יש כניסה למנהרות של המחצבות. בעת ההליכה במנהרה חולפים על פני תרשימים וצילומים המדגימים את מה שקרה באירוע. בסוף המסלול מגיעים אל מקום ההוצאה להורג.
באתר הוקם מוזיאון קטן וחדרי לימוד, שנועדו להדרכת קבוצות הנוער הבאות לבקר במקום.
הערות שוליים

↑  . המארב היה מכוון נגד חטיבת האס אס בוצן (Bozen), מהאזור האוטונומי האוסטרי בצפון איטליה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295557905171  BnF: cb131834189 (data)  GND: 4476590-3  LCCN: sh85006975  SUDOC: 035348399