stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליל דורק
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרס גראמי | ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר | "Laugh Now Cry Later" (עם דרייק) | מועמדות |  |
| 2022 | פרס גראמי | אלבום השנה | Donda (כאמן משתתף) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | זכייה |  |
| 2024 | פרס בחירת הקהל | שיר שיתוף הפעולה של השנה | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | שיר ההיפ הופ של השנה | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | זכייה |  |
| 2024 | פרס המוזיקה של iHeartRadio | אמן ההיפ הופ של השנה | ליל דורק | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ה-BET | קליפ השנה | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ה-BET | פרס בחירת הצופה | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ה-BET | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | זכייה |  |
| 2024 | פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון | שיתוף פעולה מוזיקלי אהוב | "All My Life" (בהשתתפות ג'יי קול) | מועמדות |  |
חסן ג'בארין

| --- | --- |

חסן ג'בארין בכנס חיפה למשפט 2021
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) אום אל פאחם, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 
חסן ג'בארין (בערבית: حسن جبارين) (נולד ב-1964) הוא עורך דין ופעיל זכויות אדם ערבי-ישראלי. ג'בארין ייסד ב-1996 את ארגון עדאלה, המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, ומאז הוא משמש כמנכ"ל הארגון. מאז הקמת עדאלה ייצג ג'בארין את הארגון בעשרות רבות של התדיינויות עקרוניות בפני בג"ץ. את ראשית דרכו המקצועית עשה במחלקה המשפטית של האגודה לזכויות האזרח בישראל.
ביוגרפיה

ג'בארין נולד וגדל באום אל פאחם ולמד לתואר ראשון במשפטים ובפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (1991) ותואר שני במשפטים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון (1996), אותו רכש במסגרת תוכנית המלגאים של הקרן החדשה לישראל. הוא שימש בעבר כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה ומלמד כיום בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ושל האוניברסיטה העברית. פרסם מאמרים בכתבי עת משפטיים אקדמיים בנושאי אזרחות, המעמד המשפטי של המיעוט הערבי ובנושאים חוקתיים.
בשנת 2012 הוענק לו ביחד עם עו"ד דן יקיר מהאגודה לזכויות האזרח פרס גולדברג לקידום השלום במזרח התיכון מטעם המכון לחינוך בינלאומי בניו יורק.
ב-2017 הוענק לו פרס ליבוביץ על ידי תנועת יש גבול.
הערות שוליים

↑  פרס גולדברג לקידום השלום במזרח התיכון, באתר המכון לחינוך בינלאומי בניו יורק
↑  אוטוטו: טקס הענקת פרס ליבוביץ' לשנת 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גימנסיה אפרים קציר

| --- | --- |

 בית ספר
 על שם:  אפרים קציר
 שכבות לימוד:  ז'- י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אייל ללוש
 באחריות:   עיריית חולון
 שונות
 כינוי קבוצת הספורט:  כדוריד קציר חולון
 מיקום
 מיקום:  שדרות יצחק רבין 20, חולון
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°00′04″N 34°46′14″E﻿ / ﻿32.001227015422°N 34.770590830594°E﻿ / 32.001227015422; 34.770590830594
 אתר רשמי
  (למפת גוש דן מוגדלת) גימנסיה אפרים קציר(למפת גוש דן רגילה) גימנסיה אפרים קציר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גימנסיה אפרים קציר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גימנסיה אפרים קציר
 
גימנסיה ע"ש אפרים קציר היא בית ספר תיכון, שהוקם בחולון, ושוכן בשכונת קריית רבין.
פעילות

בבית הספר פועלות שכבות לימוד החל משלב חטיבת הביניים כיתות ז'-ט' וכן חטיבה עליונה כיתות י'-י"ב. הגימנסיה מאפשרת מסלולי לימוד מגוונים ביניהם:
בית הספר פועל בתכונת שש שנתית, כאשר בין ערכיו ומטרותיו של בית הספר הוא קידום הישגי התלמיד במגוון מסלולי ומקצועות לימוד, מתן מענה לצרכים הרגשיים של התלמיד, הטמעת תחומים ערכיים וחברתיים, ופיתוח דמות בוגר.
הגימנסיה מפעילה שלושה מסלולי לימוד הכוללים:
מסלול מדעי (הכולל את מגמות הכימיה, פיזיקה, ביולוגיה וערבית).
המסלול העיוני (הכולל את מגמות: חינוך-גופני, תיאטרון, אומנות ומדעי החברה).
המסלול הטכנולוגי ( הכולל את מגמות הנדסת תוכנה, תקשורת וניהול עסקי, הנדסת מערכות ורובוטיקה.
אגף שח"ר (כיתות מב"ר ואומ"ץ).
בגימנסיה פועלת נבחרת הרובוטיקה SYNCMORE. הקבוצה זכתה בתחרויות רבות בארץ ובעולם ביניהם מקום שני בתחרות רובוטיקה בינלאומית, בקטגוריית תכנות הרובוט בארקנסו שבארצות הברית 2019, ב-2022 זכתה הקבוצה באליפות הארצית בתחרות ה-FLL, עוד ב-2022 זכתה הקבוצה מקום השני בפרס ערכי הליבה, ופרס מעוררת ההשראה בתחרות הבינלאומית לרובוטיקה ביוסטון, טקסס.
קבוצת הספורט של הגימנסיה, נבחרת הכדוריד, המורכבת מתלמידי מגמת החינוך הגופני, זכתה בתחרויות, אליפויות ופרסים רבים. עד 2023 מחזיקה הנבחרת בכ-10 גביעים של משחקי הגמר של אליפות התיכוניים בכדוריד. ב-2018 נבחרת הכדוריד של גימנסיה קציר מחולון, זכתה באליפות העולם לבתי ספר, אשר התקיימה בדוחא בירת קטאר.
הערות שוליים

↑  ערב פתוח- גימנסיה קציר חולון, באתר Genial.ly (באנגלית)
↑  חדשות 0404, קבוצת הרובוטיקה של חטיבת הביניים קציר מחולון זכתה במקום השני בתחרות רובוטיקה בינלאומית, באתר 0404, ‏20/05/2019
↑  נבחרת הרובוטיקה של גימנסיה קציר חולון זכו במקום בראשון באליפות הארצית בתחרות הFLL, ויטוסו לטקסס לייצג את ישראל באליפות העולם, באתר BE106.NET חולון
↑  מערכת האתר, חולון: בקציר פתחו את עונת הרובוטיקה| שתפו | אתר גל גפן, באתר גל גפן
↑  אלון אלפרוביץ, ‏אלופי הכדוריד: ג.קציר חולון והעמית ראשל"צ, באתר ONE‏, 16 במרץ 2023
↑  גאווה: קציר חולון שלישית באליפות העולם, באתר ערוץ הספורט, 3 במרץ 2018
הסמל הקודם של הגימנסיה
פסגת פריגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  פריג 
 גובה:  1,570 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  66°25′00″S 64°00′00″W﻿ / ﻿66.4167°S 64°W﻿ / -66.4167; -64
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת פריגה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהפסגת פריגה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת פריגה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת פריגה
 
פסגת פריגה (באנגלית: Frigga Peak) היא פסגה בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הפסגה נמצאת לצדו הדרומי של קרחון אנדרסון.
גובהה של הפסגה 1,570 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הפסגה צולמה מן האוויר בשנת 1947, על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי אנשי סקר חסות איי פוקלנד.
הפסגה הייתה מוקפת עננים בעת שהתגלתה, ולכן נקראה על שם האלה פריג (באנגלית נהגה "פריגה") מהמיתולוגיה הנורדית, הטווה עננים, על פי מיתולוגיה זו.
בעקבות מתן שם זה לפסגה זו, נקרא ההר הסמוך הר אודין, על שם האל אודין, שעל פי המיתולוגיה הנורדית הוא בעלה של פריגה.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
מגדש טורבו

חתך של מגדש טורבו
מגדש טורבו (Turbocharger) הוא מערכת לדחיסת אוויר בלחץ גבוה למנוע בעירה פנימית, שמטרתה להפיק הספק גבוה יותר מהמנוע מבלי להגדיל את נפחו.
מבנה

מנוע בעירה פנימית הוא מנוע השורף תערובת מדויקת של חמצן ודלק ביחס המשתנה ממנוע למנוע, והופך את אנרגיית החום הנוצרת בשרפה לאנרגיית לחץ, אשר מנוצלת לביצוע עבודה מכנית. ככל שמסת האוויר בצילינדר גדולה יותר, ניתן לשרוף בו כמות דלק גדולה יותר וליצור לחץ גזי שרפה גבוה יותר הדוחף את הבוכנה בעוצמה רבה יותר. המשמעות היא הגדלת הספק המנוע. הכנסת מסה גדולה יותר של אוויר לצילינדר בעל נפח נתון נעשית על ידי דחיסתו באמצעות מגדש טורבו. במנוע עם מגדש טורבו לחץ האוויר גדל בסביבות 7-8PSI (משתנה בין סוגי הטורבו) מעל ללחץ האטמוספירי הרגיל של 14.7PSI בגובה פני הים, כלומר כמות האוויר גדולה כמעט ב-50%.
כדי לייצר לחץ אוויר גבוה נעזר מגדש הטורבו בגזים השרופים הנפלטים מהמנוע דרך מערכת הפליטה כדי לסובב טורבינה המחוברת בציר למדחס. כתוצאה מסיבוב הטורבינה מסתובב גם המדחס ודוחס את האוויר הנכנס אל הצילינדרים. ככל שמהירות סיבובי המנוע (סל"ד) עולה, כמות הגזים הנפלטים מהמנוע גדלה ולחץ הגזים בצינור הפליטה עולה ומסובב את הטורבינה במהירות גבוהה יותר. הטורבינה והמדחס מורכבים על גל משותף הגורם לעלייה במהירות המדחס ולדחיסת כמות אוויר גדולה יותר לצילינדרים. המדחס דוחס אוויר אל מצנן ביניים (intercooler) ומשם לצילינדרים שבמנוע. מצנן הביניים דואג לצנן האוויר לפני כניסתו למנוע מאחר שאוויר חם תופס נפח רב יותר ופוגע ביעילות הדחיסה.
מגדש טורבו יעיל בעיקר בסל"ד גבוה מאחר שבסל"ד נמוך לחץ הגזים השרופים בצינור הפליטה אינו מספיק לדחיסת האוויר, אולם ישנם מנועים בהם מותקן מגדש טורבו בעל גאומטריית להבים משתנה בהתאם ללחץ הגזים בצינור הפליטה, וישנם מנועים בהם מותקנים שני מגדשי טורבו, הראשון קטן במטרה לניצול טוב יותר בסל"ד נמוך, והשני גדול יותר לניצול מקסימלי בסל"ד גבוה.
שסתומי פריקה > פורק עודפים (Wastegate)

כדי למנוע מקרה בו לחץ הגדישה יהיה גבוה מדי, מנטרלים את הלחץ במגדש על ידי פורק עודפים. השסתום בנוי כך שבחלקו האחד שורר הלחץ הנמצא בצנרת הכניסה. האוויר לוחץ על בוכנה קטנה שמאחוריה קפיץ. אם הלחץ גבוה והבוכנה נלחצת, תוזז זרוע מכנית שתפתח מעקף לגזים השרופים בצידו השני של השסתום ותמנע מהם לעבור דרך הטורבינה. קיימים גם שסתומי עודפים משוכללים יותר.
שסתומי פריקה > פורק לחץ

בנוסף לשסתום העודפים, מצויד מגדש הטורבו גם בפורק לחץ. 
בשעת עזיבת דוושת הגז, נסגרת המצערת שבסעפת היניקה. לחץ האוויר שבצנרת נכלא בין המצערת לבין להבי המדחס (שבתווך נמצא מצנן הביניים). הלחץ השורר שם גבוה יותר מאשר הלחץ הרגיל בזמן עבודתו הסדירה של המגדש. הלחץ הגבוה עלול לפגוע בלהבים הרגישים של המדחס. כדי למנוע את עליית הלחץ, משתמשים מהנדסי הרכב בפורקים מסוגים שונים, פורק BOV ופורק DV.
BOV - Blow Off Valve, פורק זה, משחרר את האוויר הדחוס החוצה, אל תא המנוע. בזמן שחרור האוויר נשמע רעש פריקת האוויר. בדרך כלל, כאשר רכב המצויד במגדש כזה נוסע, נשמע הקול בין העברת ההילוכים - כאשר הנהג מסיר את רגלו מדוושת התאוצה. חסרונו של הפורק הוא שהאוויר שנדחס, משתחרר ללא תועלת.
DV - Dump Valve, פורק זה מחזיר את האוויר הדחוס חזרה למערכת, ולכן האוויר שנדחס מנוצל שוב. ניתן להרכיב פורק מסוג זה גם במנועי דיזל ובמנועים בעלי מצערות אלקטרוניות.
מגדש-על (Supercharger)

כל מכונה המזרימה אוויר בלחץ גבוה למנוע מכונה מגדש-על, וכך גם מגדש טורבו. עם זאת, השימוש המקובל במונח מגדש-על מתייחס למגדש המקבל את כוחו באופן ישיר מהמנוע, בדרך כלל באמצעות רצועה. יתרונו של מגדש העל הוא יכולת התפקוד בסל"ד נמוך, כיוון שאין הוא תלוי בעוצמת גזי הפליטה אלא מקבל את כוחו באופן ישיר מן המנוע. כך במגדש-על לא קיימת תופעת ההשהייה עד לתפוקת הכוח הנוסף המאפיינת מגדש טורבו. חסרונו העיקרי של מגדש העל נובע מנצילות נמוכה בהשוואה למגדש הטורבו. מגדש העל צורך מן המנוע אנרגיה שלולא קיומו הייתה מופנית לטובת כוח ההנעה הראשי, בעוד מגדש הטורבו עושה שימוש בגזי הפליטה שבלעדיו מסולקים מן המנוע ללא שימוש.
מנועים עם מספר מגדשים

קיימות מספר תצורות להרכבת מספר מגדשים במנוע בודד:
Twin-turbo מקביל - הרכבת מספר טורבינות בעלות גודל זהה במקביל. כל טורבינה אחראית לאספקת אוויר לצילינדרים שונים של המנוע. במכונית בוגאטי ויירון, למשל, מורכבים ארבעה מגדשי טורבו.
Twin-turbo בטור - הרכבת שתי טורבינות בטור. הטורבינה הראשונה קטנה יותר על מנת לפעול ביעילות כבר מסל"ד נמוך של המנוע. הטורבינה השנייה, הגדולה יותר, תתחיל לפעול רק בסל"ד גבוה. תצורה כזו מאפשרת גדישה כבר מסל"ד נמוך.
Twincharger - הרכבת שני מגדשים שונים, לרוב בטור. המגדש הראשון הוא מגדש-על והמגדש השני הוא מגדש טורבו. מבנה זה מנצל את יתרונות מגדש העל בסל"ד נמוך ויתרונות מגדש הטורבו בסל"ד גבוה. תצורה זו קיימת למשל במנועי TSI של קונצרן פולקסווגן.
ברוך ויינשטיין

חברי הוועד הפועל העולמי של ברית הצה"ר בפריז 1948. שורת העומדים (מימין): ד"ר ראובן הכט, ד"ר שמשון יוניצ'מן, ד"ר יצחק דוד בוקשפן, אליעזר שוסטק, עמנואל כהן. שורת היושבים: (מימין): אהרן צבי פרופס, יעקב רובין, מאיר גרוסמן, ד"ר אריה אלטמן, ברוך ויינשטיין
ברוך ויינשטיין (ו' בתשרי תרנ"ט, 25 בספטמבר 1898 – 12 באפריל 1982) היה פעיל ציוני ובתנועה הרוויזיוניסטית בתקופת היישוב וראשית שנות המדינה, מראשי ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) בהנהגתו של זאב ז'בוטינסקי, ממיסדי "מפלגת המדינה העברית", וציר בקונגרסים הציוניים בבזל (1931), פראג (1933), לוצרן (1935), ציריך (1937), ז'נבה (1939) ובזל (1946).
תולדותיו > ברוסיה - 1898–1924

ברוך ויינשטיין נולד, בעיר באלטה, שבפלך פודוליה שבאימפריה הרוסית,לבתיה (בת יוסף קרייז) ולשמואל. בילדותו עקרה המשפחה לעיר הנמל אודסה, היות שהאב שמואל היה סוחר תבואה ובעל טחנת קמח בעיר. ויינשטיין סיים בעיר את לימודיו התיכוניים ורכש השכלה משפטית במכללה בעיר נובוסיבירסק.
הוא הצטרף לארגון הנוער הציוני "הסתדרות" שנוסד בשנת 1907, ומרכזו היה באודסה, וריכז בשורותיו תלמידי בתי ספר תיכוניים. ב"הסתדרות" הכיר את שלמה יעקבי, לימים יד ימינו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי.
הוא פעל בתנועת הנוער הציונית "הסתדרות" ובמסגרתה הרצה לבני הנוער על בעיות העם היהודי ועל הרעיון הציוני. באותה תקופה פעל בקרב ציבור הסטודנטים היהודיים שהיו חברי ארגון "החבר".
הוועידה הראשונה של תנועת "הסתדרות", בדרומה של רוסיה, נפתחה באודסה ב-29 ביוני 1917. ברוך ויינשטיין נבחר להיות יושב ראש הוועידה ועורך ביטאונה Молодая Иудея (ברוסית: "יהודה הצעיר") של "הסתדרות". בישיבת הפתיחה של הוועידה נשא דברים המשורר חיים נחמן ביאליק. הוועידה השנייה של "הסתדרות" נערכה באוגוסט 1918. בשנים 1919 – 1921 היה חבר הוועד המרכזי של תנועת "החבר" באוקראינה. בהמשך הצטרף לתנועת "צעירי ציון", האגף העמלני. בוועידה "הכל-רוסית" היה ציר מטעם "צעירי ציון" ונבחר לחבר המרכז.
תולדותיו > ברוסיה - 1898–1924 > מאסר ומשפט

תקופת המהפכות (מהפכת פברואר, מהפכת אוקטובר) ומלחמת האזרחים שבעקבותיהן, הביאו עמהן פרעות וחורבן לאוכלוסייה היהודית ולאחריה התבסס המשטר הסובייטי אשר רדף את התנועה הציונית וכלא רבים מחבריה והתנועה נאלצה לפעול במחתרת ונרדפה על ידי היבסקציה.
ב-30 באפריל 1922 נפתחה בקייב ועידה חשאית של התאחדות צעירי ציון. הדבר לא נעלם מעיני היבסקציה וביום החמישי לכינוס הוועידה, ב-4 באפריל פשטה המשטרה החשאית, הגה פה או, ועצרה 51 נפש מצירי ואורחי הוועידה, וברוך ויינשטיין בכללם. מכל הנאסרים הועמדו למשפט בפני "הטריבונל המהפכני" של פלך קייב 37 נפש. הם הואשמו ב"קונטר-רבולוציה", כלומר בפעילות אנטי-מהפכנית, קרי: כנגד המשטר הבולשביקי החדש. היה זה המשפט האנטי ציוני הפומבי הראשון שנערך ברוסיה הסובייטית.
המשפט החל ב-26 באוגוסט 1922. אף על פי שהנאשמים ידעו כי זהו משפט ראווה מבוים, שפסק הדין בו נחרץ מראש, הם הגנו על עצמם באומץ והפריכו את העלילות שטפלו עליהם. בתום הישיבה הראשונה של המשפט, כאשר הנאשמים הובלו להמשך מעצרם מלווים במשמר צבאי, הם נתקבלו בדרכם בקריאות עידוד של המוני יהודים. המשמר היטה את הנאשמים מהרחובות הראשיים לרחובות צדדיים, אך ההמון המשיך לנהות אחריהם למרות ניסיון של פרשים לפזר את המתקהלים. הייתה זאת הפגנת אהדה של היהודים לתנועה הציונית הנרדפת.
ב-28 באוגוסט הוקרא פסק הדין המרשיע על ברוך ויינשטיין ועל 11 נאשמים נוספים נגזרו שתי שנות מאסר. על יתר הנאשמים (מלבד ארבעה שזוכו) נגזרו עונשי מאסר על תנאי לשנתיים. כשהובלו שנים עשר המורשעים למאסר הם פתחו בשירת התקווה. המשמר לא הצליח להשתיקם ופתח ביריות באוויר.
ויינשטיין וחבריו האסירים היו נתונים במאסר עד ל-11 באוגוסט 1923, כאשר נמסרה להם הודעה כי הוחלט להגלותם אל מחוץ לתחומי ברית המועצות. בינתיים הועברו לחרקוב, משם למוסקבה וממנה לעיר ולדימיר כ-200 ק"מ מזרחית ממוסקבה. הם הועברו בין בתי כלא אחדים, עד אשר ב-21 בינואר 1924 אפשרו השלטונות את יציאתם מברית המועצות. ויינשטיין הגיע לגרמניה, ומשם עלה לארץ ישראל.
תולדותיו > בארץ ישראל – 1948-1924

בשנותיו הראשונות בארץ ישראל היה ברוך ויינשטיין פעיל במפלגת הפועל הצעיר, ולמחייתו עבד כפועל בעבודות ציבוריות מזדמנות. בשנת 1925 פרש מן המפלגה והקים ביחד עם אחרים, כאריה אלטמן ואריה שנארי, גוף שנקרא "הסתדרות הציונים העמלנים".
וינשטיין היה ממיסדי "הסתדרות הציונים העמלנים", שהתנגדה למלחמת המעמדות, קיבלה את עיקרון הבוררות הלאומית בסכסוכי עבודה, ועל רקע זה וחילוקי דעות נוספים פרשה ממפלגת "הפועל הצעיר" ב-9 בינואר 1926.
תולדותיו > בארץ ישראל – 1948-1924 > בתנועה הרוויזיוניסטית

בשנת 1927 נפגש עם זאב ז'בוטינסקי והצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית.
מאז היה לפעיל מרכזי בתנועה הרוויזיוניסטית. הוא היה ציר באספת הנבחרים וחבר בוועד הלאומי. השתתף כציר בקונגרסים הציוניים בבזל ב-1931, בפראג ב-1933, בלוצרן, ב-1935, בציריך ב-1937 ובבזל ב-1946.
בדצמבר 1928 מינה ז'בוטינסקי את וינשטיין למזכיר מערכת "דֹאר היום" שבעריכתו. ז'בוטינסקי העריך את וינשטיין כעיתונאי בעל ניסיון ובעל ידע בעברית. החוקרת ד"ר מינה גראור מציינת, כי בשל חוסר הידע הטכני של מספר עיתונאים חברי התנועה הרוויזיוניסטית, יצא לאור העיתון עם תקלות רבות, לרבות בעברית משובשת. לכן, ז'בוטינסקי פנה לוינשטיין לעזרה.
בשנת 1932 היה מזכיר הוועד המנהל של תנועת הצה"ר העולמית בלונדון, והשתתף ב"וועד הפועל הציוני". בעקבות הוועידה העולמית החמישית של ברית הצה"ר בווינה, בימים 28 באוגוסט עד 3 בספטמבר 1932, הוחלט על הקמת תנועת פטיציה עולמית ועל פתיחת משרד מדיני בארץ ישראל. וינשטיין מונה לעמוד בראש משרד זה.
בשנת 1933 היה מבין הפעילים הרוויזיוניסטים אשר בהנהגת מאיר גרוסמן פרשו מן התנועה הרוויזיוניסטית, והקימו את "מפלגת המדינה העברית". על מייסדי מפלגה זו נמנו פעילים רוויזיוניסטים נוספים כרוברט שטריקר ממנהיגי הציונים באוסטריה, ריכרד ליכטהיים וגאורג קארסקי ממנהיגי הציונים בגרמניה ובארץ ישראל, העיתונאי ד"ר הרצל רוזנבלום ("ורדי"), המשורר יעקב כהן וזליג סוסקין ממיסדי נהריה. ברוך ויינשטיין ניהל את משרד המפלגה בתל אביב.
באוגוסט 1937, נפגש וינשטיין יחד עם הרצל רוזנבלום כנציגי "מפלגת המדינה העברית", עם ז'בוטינסקי, נשיא הצ"ח, באירופה, לדיון על תוכנית החלוקה של הלורד פיל (מה-7 ביולי 1937). וינשטיין ורוזבלום, לימים מחותמי מגילת העצמאות של מדינת ישראל ועורך "ידיעות אחרונות", הסתייגו מתוכנית זו ודנו עם ז'בוטינסקי בניסוח הודעה משותפת ובנקיטת צעדים מדיניים לסיכולה. כנציג "מפלגת המדינה העברית", היה ויינשטיין חבר "הוועד הפועל הציוני" בשנים 1938 – 1939.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, כשנתבררו ממדי השואה והחלו ההכנות להקמת המדינה, חזרה הצה"ר לשורות ההסתדרות הציונית, ו"מפלגת המדינה העברית" התאחדה עמה לתנועה מאוחדת של חברי הצה"ר. ויינשטיין נבחר לחבר המרכז של התנועה המאוחדת.
תולדותיו > במדינת ישראל - 1948–1982

עם הקמת מדינת ישראל נבחר ברוך ויינשטיין לחבר מועצת המדינה הזמנית. היה ציר בקונגרסים הציוניים, שלאחר הקמת המדינה נערכו בירושלים וחבר נשיאות הוועד הפועל הציוני.
מספר חודשים לפני הבחירות הכלליות הראשונות לכנסת, הציע וינשטיין, כנציג ברית תנועת הצה"ר המאוחדת למנחם בגין, שהקים את תנועת החרות עם יוצאי האצ"ל, לעמוד בראשות נשיאות מפלגה אחת, המורכבת מברית הצה"ר המאוחדת ותנועת החרות. בגין דחה הצעה זו עד לקיום הוועידה ה-11 של ברית הצה"ר בארץ ישראל.
בפברואר 1949 הודיעו וינשטיין וד"ר אריה אלטמן על התפטרותם מן ההנהלה העולמית של "ברית הצה"ר המאוחדת". ד"ר אלטמן הצטרף ל"תנועת החרות", ווינשטיין הצטרף מאוחר יותר למפלגת הציונים הכלליים.
תולדותיו > עיתונאי ועורך

ויינשטיין היה סופר ועיתונאי נודע, ממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב, וחבר בית הדין שלה.
הוא היה משתתף מרכזי בעיתונות הרוויזיוניסטית, ככותב, כעורך וכחבר מערכות העיתונים: "דֹאר היום" (בשנים 1928 – 1930), "העם" (1931), "עיתון מיוחד" (1934) ו"המשקיף" (1941). רשימות ומאמרים משלו פורסמו גם בעיתונים: "ראזסוויט" (פריז), "חזית העם" של התנועה הרוויזיוניסטית, "העולם" של ההסתדרות הציונית, "דער נייער וועג" (לונדון, פריז, לונדון), "הבַּקֶר" של "הציונים הכלליים" ואחרים.
כמו כן, ערך את קבצים אחדים, כגון: "בחזית", "נגד הזרם" ו"התקומה", ואת הירחון "מסחר וכלכלה".
לקריאה נוספת

מינה גראור, ימי הצה"ר- כרונולוגיה של התנועה הרביזיוניסטית 1923 –1949, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשע"ג 2013.
מינה גראור, עיתונות ומפלגה – קשרי גומלין בין המפלגה הרביזיוניסטית לעיתוניה, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשס"ב 2002.
אייזיק רמבה, כפי שהכרתים, בני דורו של ז'בוטינסקי, רמת גן: הוצאת תנועת החרות רמת-גן, תשי"ט 1959.
הערך: ברוך ויינשטיין, יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983.
אריה רפאלי (צנציפר), במאבק לגאולה - ספר הציונות הרוסית, תל אביב: הוצאת דבר, 1956.
הערות שוליים

↑  ראו: אייזיק רמבה, כפי שהכרתים – בני דורו של ז'בוטינסקי, רמת גן: הוצאת תנועת החרות ברמת-גן, תשי"ט 1959, עמ' 214 – 215.
↑  תכתובת ענפה התנהלה בין ז'בוטינסקי לבין ויינשטיין, ראו: תיקים: א 1 - 2/ 18/ 2, א 1 - 2/ 19/ 1, א 1 - 2/ 20/ 2, א 1 - 2/ 21/ 1, א 1 - 2/ 22/ 1, 2/ 23/ 1, ג 2 - 6/ 25, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  ז'בוטינסקי העביר את התפקיד לויינשטיין עקב העומס הרב באותה תקופה, ולרגל יציאתו לכינוס הוועידה העולמית השלישית של ברית הצה"ר שאמורה הייתה להתכנס בווינה, שבאוסטריה, בסוף דצמבר 1928.
↑  ראו: מינה גראור, עיתונות ומפלגה – קשרי גומלין בין המפלגה הרביזיוניסטית לעיתוניה, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשס"ב 2002, [להלן: גראור, עיתונות ומפלגה], עמ' 41.
↑  ראו: גראור, עיתונות ומפלגה, עמ' 100.
↑  ראו: גראור, עיתונות ומפלגה, עמ' 212.
↑  ראו: גראור, עיתונות ומפלגה, עמ' 388 - 389.
LFO

אזור ה-LFO בסינטיסייזר מודרני
LFO הוא ראשי תיבות באנגלית של Low Frequency Oscillation, או "תנודה נמוכת תדר". במקור, מדובר היה במעגל חשמלי, אשר ייצר צלילים  בתדרים נמוכים מאוד (בסביבות 20 הרץ). כיום, מדובר ברכיב אלקטרוני המאפשר שליטה בתכונותיהם ובהתנהגותם של צלילים אחרים בסינתיסייזר.
היסטוריה

שימוש בתנודה נמוכת תדר, כרעיון, הופיע כבר בסינטיסייזרים האנלוגיים, המודולריים, החל משנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילה, ה-LFO לא היה כלי בפני עצמו, אלא תופעת לוואי שנגרמה מכיוון נמוך במיוחד של המתנד החשמלי של אותם סינטיסייזרים. אולם, ברבות השנים, החלו להבין את הפוטנציאל הגלום ברתימת גלים בתדר נמוך על מנת לשלוט בהתנהגותם של צלילים אחרים (הסינטיסייזרים באותה עת איפשרו שליטה זו, מפני שהיו מודולריים, ואיפשרו ניתוב של צלילים ממספר מקורות אל יציאת קול בודדת).
הפיכתו של מעגל ה-LFO לחלק מאזור השליטה בסינטיסייזר, להבדיל מהיותו צליל עצמאי, התקדמה עם המעבר לסינטיסייזרים דיגיטליים, אשר לא היו מודולריים. סינטיסייזרים אלה הכילו "תחנות" שונות בהן הצליל עבר טרם הגיע ליציאת הקול, תחנות שאפשרו למוזיקאי לשלוט בעוצמה, במעטפת העוצמה, בפילטר, במעטפת הפילטר וכיוצא בזה פרמטרים הקובעים כיצד יסונתז הצליל. אחת מתחנות אלו, עד היום, היא ה-LFO.
כיום (2016), ה-LFO הוא רכיב חובה בכל סינטיסייזר, בין אם מבוסס חומרה ובין אם מבוסס תוכנה, לרבות סינטיסייזרים המשולבים בסמפלרים ובמכשירים אחרים. הסטנדרט הרווח בסינטיסייזרים הוא לפחות שני מעגלי LFO, ובחלק אף שלושה.
שימושים

ה-LFO במשמעותו המודרנית לא מייצר, כאמור, צליל כלשהו. הוא מייצר גל "רעיוני", אשר מנותב לשליטה ולמניפולציה בצלילים אחרים, אמיתיים. לדוגמה, ניתן לקחת צליל של גל סינוס בסיסי, מונוטוני (כמו צליל חיוג), ולנתב אליו LFO בצורת גל סינוס, שישלוט בגובה הצליל. התוצאה: צליל החיוג יהפוך לצליל עולה ויורד, כמו צליל אזעקה. שימושים דומים (אך עדינים יותר) במנגנון זה, מסייעים להרעיד צלילים, וליצור בהם ויברטו (הרעדת גובה, "סלסול") או טרמולו (הרעדת העוצמה).
שימוש רווח נוסף ב-LFO, בעיקר במוזיקת מועדונים אלקטרונית, הוא ניתובו לשליטה בפילטר של צליל "רעש לבן", דבר היוצר, כאשר נעשה נכון, צלילים "חלליים" ומלאכותיים. אפקטים מיוחדים רבים במוזיקה ובסרטים נובעים מ-LFO המעוות צליל מקור באופן כה חזק, עד כי כל המאפיינים המקוריים של הצליל נעלמו, ומה שנותר הוא אפקט מלאכותי.
מאחר שה-LFO ניתן לתכנות, ומאחר וישנם אינספור צלילי בסיס לנתב אותו אליהם, השימושים ב-LFO מגוונים ורבים. כאשר בסינטיסייזר ישנם 2 LFO או יותר, ניתן אף לנתב LFO אחד כך שישלוט בתדר של האחר, ובתוך כך להתגבר על אחת מהמגבלות הבסיסיות של LFO בודד, היא מגבלת החזרתיות הקבועה שלו (אם נמשיך בדוגמת האזעקה - האזעקה תמיד עולה ויורדת באופן מחזורי, בלי שינוי במהירות העלייה והירידה).
פרמטרים

הפרמטרים אותם ניתן לקבוע עבור כל LFO הם:
צורת הגל (Shape): סינוס, מרובע, משולש, שן מסור, טרפז וצורות גל נוספות (בסינטיסייזרים מתקדמים).
תדירות הגל (Rate): מספר חזרות בשנייה (הרץ) או על בסיס סולם אורדינלי.
סנכרון (Sync): עם תחילת הצליל ה"אמיתי" (כלומר, עם הלחיצה על הקליד), חופשי, חיצוני.
עיכוב (Delay): מתחיל מיד או לאחר מספר מוגדר מראש של מילי-שניות.
הדרגתיות (Fade): כניסה מיידית, כניסה הדרגתית, יציאה מיידית או יציאה הדרגתית.
עוצמת הניתוב (Modulation Value): עוצמת ההשפעה של הפרמטרים לעיל על הצליל;
יעד הניתוב (Modulation Assign/Target/Destination): עוצמה, באלאנס, פילטר, גובה הצליל ועוד.
השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו

| --- | --- |

מישל אוניל
 איוש נוכחי:  מישל אוניל (אנ') ואמה ליטל-פנגלי (אנ') (סגנית)
 תאריך כניסה לתפקיד:  3 בפברואר 2024
 תחום שיפוט:  צפון אירלנד
 ייסוד המשרה:  1 ביולי 1998 
 איוש ראשון:  דייוויד טרימבל   שיימוס מאלון
 www.ofmdfmni.gov.uk
 
השר הראשון של סקוטלנד (מימין) עם איאן פייזלי (במרכז), השר הראשון של צפון אירלנד, וסגנו, מרטין מקגיניס
השר הראשון של צפון אירלנד (באנגלית: First Minister; באירית: Céad-Aire) וסגנו (באנגלית: deputy First Minister; באירית:  leas Chéad-Aire) הם דיארכיה (שלטון משותף שווה-זכויות וסמכויות) הניצבת בראש הרשות המבצעת של צפון אירלנד ("המועצה המבצעת" או ממשלת צפון אירלנד). המשרה המשותפת נוצרה ב-1998 בעקבות הסכם יום שישי הטוב לפי עקרונות הדמוקרטיה ההסדרית. השניים מייצגים את שתי הקהילות המרכזיות, היוניוניסטים-פרוטסטנטים והרפובליקנים-קתולים. עד 2006 הייתה נחוצה הסכמה משותפת של שתי הקהילות על הצמד, ומאז הם נבחרים בנפרד על ידי המפלגה הקהילתית שזכתה ברוב קולות בבחירות לאספה של צפון אירלנד. השרה האחרונה הייתה ארלין פוסטר(אנ') אשר הודיעה על פרישה בינואר 2017, דבר אשר חייב גם את סגנה, מרטין מקגיניס להתפטר מתפקידו. לאחר הבחירות שנערכו ב-2 במרץ 2017 לא הצליחה פוסטר לגבש קואליציה ומכל מקום תקופת המשא ומתן לא הסתיימה עד לבחירות הבזק בבריטניה ביוני, כך שהמשא ומתן התעכב תקופה נוספת.