stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיירוס מגי
קריירה

מגי החל את דרכו במכללת קהילת קאולי ושיחק שם שנתיים. בשנת 2011 עבר לאוניברסיטת המדינה של איווה. בעונתו הראשונה במכללה העמיד מגי ממוצעים של 7.9 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-0.6 אסיסטים. בעונתו האחרונה הוא העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים.
בשנת 2013, חתם מגי לעונה בבראוגן מהליגה הספרדית השנייה.
ביולי 2014, חתם מגי באייסברן ברמרהבן מהליגה הגרמנית, אך שוחרר מאוחר יותר באותה העונה. במרץ 2015, חתם מגי עד תום העונה באורלנינה באסקט מהליגה האיטלקית.
ב-24 ביולי 2015, חתם מגי בגוארינו וונולי באסקט. מגי הוביל את הקבוצה עד למקום הרביעי בסיום העונה מה שהוביל אותה לפלייאוף.
ב-22 ביולי 2016, חתם מגי לעונה ברייר ונציה. בסיום העונה הצליח לזכות מגי עם הקבוצה באליפות.
ב-9 באוגוסט 2017, חתם מגי בפיסטויה באסקט 2000.
ב-28 ביולי 2018, לאחר שלוש עונות באיטליה, עזב מגי את המדינה וחתם באפיון בליידספור מהליגה הטורקית.
ב-7 באוגוסט 2019, חתם מגי בפו אורטז מהליגה הצרפתית. מגי העמיד ממוצעים של 13.8 נקודות למשחק.
ב-5 באוגוסט 2020, חתם מגי בהפועל חולון מהליגה הישראלית.
בעונת 2020/21 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 75:91 על קבוצת אקדמיק פלובדיב.
בעונה שלאחר מכן חתם בסן פבלו בורגוס, אך שוחרר בתחילת 2022 וחתם שוב בהפועל חולון. במהלך העונה העפיל עם הקבוצה לפיינל פור 'ליגת האלופות בכדורסל' ובסיומה זכה עמה באליפות הליגה הישראלית לאחר ניצחון בסדרת הגמר על בני הרצליה.
ב-3 באוגוסט 2023, חתם מגי בהפועל אילת מליגת העל בכדורסל.
ב-8 בדצמבר 2023 התיר את חוזהו בהפועל אילת כנראה בעקבות מלחמת חרבות ברזל וחתם בשטרסבורג הצרפתית.
תארים

אליפות ליגת העל האיטלקית (1): 2016/2017
יורופקאפ (1): 2018/2019
אליפויות (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  רכש ראשון להפועל חולון: טיירוס מגי, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏5 באוגוסט 2020
↑  הפועל חולון זכתה באליפות הליגה הבלקנית, באתר ערוץ הספורט, 29 באפריל 2021
טופו

ערך זה עוסק במאכל סויה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  soy cheese, תחליף בשר 
 מטבח:  המטבח היפני, המטבח הסיני 
 מוצא:  סין 
 תאריך יצירה:  100 
 מרכיבים עיקריים:  חלב סויה, פול סויה, סויה 
 
שניצלים טבעוניים העשויים פרוסות טופו נוקשה; הבלילה המחליפה את הביצה מבוססת על קמח חומוס (הנפוץ במטבח הפרסי וההודי), צ'ילי מתוק, תבלינים, ומעט מים.
טוֹפוּ (בקנג'י סיני ויפני: 豆腐, בפין יין: dòufu, ברומאג'י: Tōfu, בקוריאנית: 두부, ברומאקו: dubu) הוא מאכל סויה נפוץ שמקורו בסין. הטופו עשוי מחלב סויה שעבר תהליך של גיבון (בדומה לאופן בו גבינה מיוצרת מחלב).
במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה הטופו הוא אחד החלבונים הנפוצים ביותר, ואהוד על ידי אוכלי בשר וצמחוניים כאחד. בעוד במערב הטופו משמש בעיקר כתחליף בשר, במזרח לא נדיר לראות טופו לצד בשר באותה המנה. את הטופו ניתן להכין במספר דרכים, בין אם בהקפצה, טיגון בשמן עמוק, אפייה ואף נהוג לאכול אותו ללא בישול במרקים שונים.
קיימים מספר סוגים של טופו הנבדלים במרקמם; כך למשל נפוץ טופו קשה אשר מרקמו דומה לשל בשר עוף ומשמש להקפצה ולהכנת שניצל טופו, וישנו גם טופו רך וטופו משי (שמקורו ביפן ומרקמו שונה לחלוטין משאר סוגי הטופו) אותם נהוג לאכול בצורה שמדגישה את מרקמם ללא בישול, לדוגמה במרק מיסו.
פרוסות טופו גולמי מוגשות סביב תבשיל מתובל היטב. מנה קוריאנית טיפוסית.
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 מים:  84.55 ג'
 קלוריות:  76 קק"ל
 חלבונים:  8.08 ג'
 פחמימות:  1.88 ג'
 שומן:  4.78 ג'
 שומן רווי:  14.456%
 כולסטרול:  0 מ"ג
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B6:  0.047 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  0.1 מ"ג
 ברזל:  5.36 מ"ג
 סידן:  350 מ"ג
 מגנזיום:  30 מ"ג
 זרחן:  97 מ"ג
 אשלגן:  64 מ"ג
 נתרן:  7 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  0.3 ג'
 מקור:
היסטוריה

מקורו של הטופו בסין. המסורת הסינית מייחסת את המצאתו ללי אן משושלת האן הקיסרית, דודו ויועצו של הקיסר וו, בשנת 164 לפנה"ס.
הטופו כיום

טופו גולמי משווק לרוב כקובייה שנראית כמו קוביית גבינה. לטופו גולמי כמעט ואין טעם, והוא משמש כבסיס להכנת מתכונים שונים. כיום נמכרים מאכלים שונים על בסיס טופו, שבהם הטופו משמש כתחליף גבינה או כתחליף בשר, ובהם פיצה, קציצות, שניצלונים, קובה, ומאפים שונים מטופו.
גידולי הסויה אינם זקוקים לכמויות מים גדולות - הם נחשבים לבעלי צריכת המים הנמוכה ביותר ביחס לערכם התזונתי. הגידולים אינם זקוקים לקרקע מסוג מסוים, ומתפתחים בקרקעות שונות. בשנים האחרונות חלה התפתחות גדולה בשיטות גידול הסויה ובהפצתו, זאת בעקבות עליית הדרישה לטופו בקרב הציבור בעולם המערבי שנובעת מסיבות שונות, בהן פתיחות למתכונים מהמטבח המזרח אסייתי, וכמו כן הביקוש לתחליפי בשר או חלב.
הטופו שומר על ערכו התזונתי גם לאחר הקפאה.
סוגי טופו

טופו קשה (Firm tofu): זהו טופו המשמש להקפצה ונאכל למשל גם בתוך סושי. טופו זה מתאים להכנת שניצלים ומרקמו דומה יותר לזה של בשר עוף.
טופו רך או טופו משי (Silken tofu): טופו רך הנחתך בקלות (בדומה לרפרפת). טופו זה נפרס לפרוסות דקות ונאכל בדומה לגבינה. ניתן להכין ממנו קינוחים כגון מלבי.
גלריה

מנה יפנית של טופו משי ברוטב סויה.
מוס שוקולד על בסיס טופו רך וחלב סויה
מאכלי טופו בתצוגה
ראו גם

סויה
פולי סויה
טמפה
תחליף בשר
צמחונות
טבעונות
הערות שוליים

↑  משרד החקלאות האמריקני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538928405171  GND: 4060337-4  LCCN: sh85135793  NDL: 00573161  NKC: ph116459 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה קן-דרור

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1935 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  3 בינואר 1957 (בגיל 21) מעבר המיתלה, מצרים
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1953 – 3 בינואר 1957 (כ־3 שנים)
 דרגה:  טוראי
 תפקידים בשירות
 לוחם בחטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש
 עיטורים
   עיטור הגבורה    צל"ש הרמטכ"ל
 
מצבת קבורתו בחלקת מערכת סיני בהר הרצל
יהודה קן-דרור (8 בפברואר 1935 – 3 בינואר 1957) היה חייל צה"ל, שנפצע במבצע קדש, בקרב המיתלה, עת נהג בג'יפ לאורך המיצר כדי למשוך אליו את אש החיילים המצרים על מנת שייחשף מסתורם. הוא נפטר מפצעיו כעבור כחודשיים. על מעשה זה זכה לאחר מותו בשני צל"שים: עיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, וצל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה

יהודה קן-דרור נולד בירושלים, בן לשמחה ושלמה קן-דרור, ילידי ישראל שמקור משפחתם ביהדות עיראק. יהודה היה אחד מעשרה ילדים במשפחה. אחיו, אליהו מזרחי, נהרג בקרב הקסטל במלחמת העצמאות.
בדצמבר 1953, כ-5 שנים לאחר נפילת אחיו, יהודה התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. במבצע קדש לחם, כחייל מילואים, בתור נהג הג'יפ של סא"ל אהרן דוידי, מפקד גדוד מילואים, ונמנה עם הכוחות שלחמו במעבר המיתלה.
ב-31 באוקטובר 1956, הסכים לנהוג בג'יפ אל תוך מעבר המתלה, בפעולה שהסיכויים לצאת ממנה חי היו קלושים ביותר, על מנת למשוך אליו את אש הלוחמים המצרים שהסתתרו במעבר, ובכך לסייע לאתר את עמדותיהם. קן-דרור נסע לאורך 500 מטרים, ובמהלך נסיעתו נורתה עליו אש עזה. במהלך נסיעתו ספג קן-דרור פגיעות רבות מאש המצרים, ונפצע באורח אנוש. חבריו ליחידה חשבו שנהרג, אך לאחר שעות אחדות הצליח לזחול אליהם. כעבור חודשיים, ב-3 בינואר 1957, מת מפצעיו ונקבר בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
ישנו ויכוח לגבי השאלה האם פעולתו של קן-דרור תרמה לניצחון בקרב, או להצלת חיי אדם. כך או כך, על פעולה זו זכה לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, על "מעשה גבורה עילאית שנעשה נוכח פני האויב, תוך חירוף נפש".
על פי גרסתם של שני לוחמים ביחידה, שפורסמה בשנת 2007, לא התנדב קן-דרור למשימה, אלא הסכים לבצעה לאחר שמפקד הגדוד אהרן דוידי פקד עליו כן. על טענה זו הגיב לוחם אחר ביחידה: ”ההתנדבות, לפי הכתבה, היא התייצבות לפני מפקד והכרזה פומבית על נכונות לבצע מטלה. התנדבות כזאת הייתה נחשבת כבדיחה גרועה בימים ההם... במונח 'התנדבות' ראינו, ראשית לכל, 'נכונות'. מי שפנו אליו ולא רצה לגלות נכונות, הצהיר על כך וקיבל פטור. כל האחרים, היו מתנדבים”. תת-אלוף (בדימוס) יצחק יעקב (יצה) הגיב אף הוא בעניין זה: ”כאשר אומרים למישהו לך להיהרג, והוא הולך מבלי להגיב במלים או בתנועה, יש בכך משום גבורה עילאית והתנדבות”.
הערות שוליים

↑  לאחר נפילתו של בנם הבכור אליהו, החליט אביו שלמה, מתוך הערכה למשפחתה של רעייתו, לאמץ את שם נעוריה "קן-דרור", במקום שם משפחה שהודבק באותה עת ליהודים שעלו מעיראק. זוהי הסיבה לכך שבמצבתו של האח אליהו נכתב השם "מזרחי" כשם המשפחה
↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל שנים ראשונות תש"ח-תש"ך, מפה 219 בעמוד 129: "הקרב במעבר מתלה 31 באוקטובר 1956 המלכודת", פרט 10 במפה: "יהודה קן דרור בג'יפ וזחל"מ אחריו נוסעים לבד במעבר כדי למשוך את האש המצרית וכך לאתר את עמדותיהם. מאמצם אינו מסייע לאיתור העמדות"
↑  קורות החיים של יהודה קן-דרור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  מירון רפופורט, סע, קן דרור, סע, באתר הארץ, 6 בפברואר 2007
↑  מה זו התנדבות, באתר הארץ, 13 בפברואר 2007 (מכתב למערכת)
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |
יהלי וגמן

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1925 פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1 בספטמבר 2001 (בגיל 75) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה, קונסרבטוריון דוניה ויצמן 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
יַהלִי וַגמַן (25 באוקטובר 1925 – 1 בספטמבר 2001) היה פסנתרן, מנצח, ומורה למוזיקה ישראלי. נחשב ל"ילד הפלא" הישראלי הראשון בתחום הנגינה.
הערות שוליים

↑  יהלי וגמן באתר GRAVEZ
הקבר של יהלי וגמן בבית העלמין ירקון, באתר BillionGraves
↑  נעם בן זאב‏, מת הפסנתרן יהלי וגמן, באתר וואלה, 3 בספטמבר 2001
↑  על אביו ראו: משולם עד, דמויות מהנגב: תקופתו של ישראל וגמן, דבר, 25 בדצמבר 1959; מדמויות סולל-בונה בנגב: "החמישים" של ישראל וגמן, דבר, 15 באפריל 1964; מת ישראל וגמן, מותיקי באר-שבע, מעריב, 16 בינואר 1970; ישראל וגמן למנוחות, דבר, 18 בינואר 1970
↑  מתה פניה וגמן, דבר, 23 ביוני 1974
↑  יונה פישר (עורך), תל אביב – 75 שנה של אמנות, גבעתיים: מסדה, 1984, עמ' 104
↑  במכון גנזים נמצאים 14 מכתבים ששלחו יהלי וגמן וישראלה מרגלית לאברהם שלונסקי בשנים 1962–1968, ובהם כתבו על חייהם ופעילותם המוזיקלית באירופה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286066005171  ISNI: 0000 0000 3620 9958  LCCN: n2003082607  VIAF: 55990085   WorldCat (עם VIAF): 55990085 
יהלי וגמן (משמאל) עם המוזיקאי יזהר ירון בקיבוץ עין השופט, 1955 לערך
מסע הנשמות (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ד"ר מייקל ניוטון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  העידן החדש פסיכולוגיה ומיסטיקה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2000
 מספר עמודים:  362
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אור-עם
 סדרה
 הספר הבא:  גורלן של נשמות
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001944270
"מסע הנשמות" הוא ספר מאת ד"ר מייקל ניוטון, סופר, מהפנט ובעל דוקטורט בפסיכולוגיה, אשר יצא לאור בשנת 1994 ותורגם לעברית בהוצאת אור-עם בשנת 2000. הספר דן בחיים לאחר המוות ובחוויות העוברות על נשמות ב"עולם שמעבר", העולם הרב-ממדי שבין גלגול אחד למשנהו.
תקציר

ד"ר מייקל ניוטון, מהפנט מוסמך וחבר באגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, פיתח טכניקה היפנוטית המאפשרת להגיע אל זיכרונות מטופליו מחייהם בעולם שלאחר המוות ובחזרה לקראת הלידה מחדש.
הספר מתאר בפרטי פרטים את הזיכרונות של עשרים ותשעה אנשים שהועברו למצב של תודעת-על, שבה היו שקועים בהיפנוזה עמוקה ותיארו מה קרה להם בין גלגוליהם השונים עלי אדמות. כל אחד מהם הוחזר לתקופה שבין הגלגולים, כלומר לחוויה שעבר לפני שנולד בפעם הנוכחית. כפי המתרחש בתהליך היפנוזה רגיל, ישירות מתוך החוויה, המטופל מדווח לד"ר ניוטון על האירועים, המפגשים המתרחשים, המקומות אותם הוא עובר ועל הנשמות האחרות איתן הוא חולק את חוויותיו. הד"ר חוקר אותו בעדינות ובסקרנות ואחר כך משווה בין העדויות, מצרף חלק לחלק ומגיש את התובנה שלו באשר למסלול, שלכאורה, כל אחד מאיתנו עובר בין המוות לבין הלידה מחדש.
המטופלים חושפים פרטים של תחושות הלידה והמוות; מה רואים ומרגישים מיד לאחר המוות, מי פוגש אותנו, כיצד מתנהלים החיים בעולם שבין שני גלגולי נשמה, לאן אנו פונים ומה אנו עושים כנשמות, מדוע אנו בוחרים לחזור לכאן בגוף מסוים, דרגות שונות של הנשמות ודרכי ביטוי של הבורא. בנוסף, מוזכר גוף שהנשמות נוהגות לכנות בדרך כלל בשם "מועצת הזקנים/חכמים", אליו כל הנשמות מגיעות בשלב מוקדם יחסית בתום כל גלגול אחרון לשם ניתוחו והפקת לקחים, ולרוב גם לקראת המסע טרם לידה מחודשת. סקירה מעין זו נעשית גם עם מדריך רוחני ועם חברי קבוצת הנשמה אליה היא משתייכת.
ספריו הנוספים "גורלן של נשמות" (השני בסדרה) ו"זיכרונות מהעולם הבא" דנים בהרחבה מפורטת סביב הנושא וכל שלב, אגב שמציגים תמונה ברורה יותר לגבי שאלות מתבקשות העולות מספרו הראשון.
ספרו "החיים בין הגלגולים" הוא בעיקרו מדריך למתמחים בהיפנותרפיה.
ספריו בעברית

מייקל ניוטון, "גורלן של נשמות",  הוצאת אור-עם, ת"א, 2002
מייקל ניוטון, "החיים בין הגלגולים",  הוצאת אור-עם, ת"א, 2005
מייקל ניוטון, "זיכרונות מהעולם הבא", הוצאת אור-עם, ת"א 2011
מרואן הראשון

מרואן בן אל-חכם (בערבית: مروان بن الحكم, מוכר גם בשם מרואן הראשון; 28 במרץ 623 - 7 במאי 685) היה הח'ליף הרביעי לבית אומיה, עלה לשלטון לאחר מותו של מועאויה השני. אף על פי שמרואן כיהן רק מספר חודשים בין 684 ועד מותו ב-685, תקופת שלטונו היא בעלת משמעות רבה כיוון שעלייתו של מרואן מבשרת את ראשיתו של המאבק ההרסני בין שבטי קייס וימן, מאבק שעתיד להיות סיבת מפתח לחיסול שלטון בית אומיה פחות משישים שנה מאוחר יותר. בנוסף מסמלת עלייתו לגדולה של מרואן את עליית ענף בני חכם במשפחת אומיה והחלפת בני אבו סופיאן (גם סופיאן וגם חכים הם נכדים לאומית, אשר על שמו קרוי בית אומיה).
בניגוד לח'ליף הקודם מועאויה השני, מרואן היה מדינאי מנוסה מאוד בתחום המדיני, עוד בתקופת שלטונו של הח'ליף עות'מאן היה מרואן יד ימינו ומושל העיר אל-מדינה. מרואן הודח על ידי הח'ליף הבא עלי בן אבי טאלב ומונה מחדש למושל מדינה על ידי קרוב משפחתו, הח'ליף מועאויה הראשון. מרד בהנהגתו של עבדאללה אבן א-זובייר שפרץ בערים הקדושות מכה ומדינה אילץ את מרואן לברוח לבני משפחתו המרוחקים - הח'ליפים לבית אומיה היושבים בדמשק.
דרכו של מרואן לשלטון

מרואן עזב את מדינה בעקבות מרד עבדאללה אבן א-זובייר ועבר לדמשק, בירת המדינה האומיית כאשר הוא אדם בא בימים. כאשר הגיע מרואן לדמשק מצא שם את שלטון בני אומיה שרוי באנדרלמוסיה, הח'ליף מועואיה השני, מנהיג חלש וצעיר נפטר ללא יורש, אחיו של מועויה השני, בניו של הח'ליף יזיד הראשון היו צעירים מדי מכדי ליטול את השלטון לידיהם וכל אותה העת מרד אבן אל זובייר התפשט ברחבי חג'אז ואף גלש לעיראק ומצרים ואיים על דמשק.
אבן בחדל, ראש שבט כלב ועבדאללה אבן זיאד (מושל עיראק לשעבר שהיה אחראי שנים אחדות קודם לכן להריגתו של חוסיין אבן עלי בכרבלא) שאפו להותיר את בני אומיה בשלטון. בכינוס מועצת השורא (אנ') של ראשי השבטים הסורים שנערך בג'אביה הוחלט למנות את מרואן לח'ליף, תמכו במינוי נציגי השבטים הימנים בעוד השבטים הקיס החרימו את המועצה.
מושל דמשק, אל-צחאכ אבן קיס אל-פהרי שהיה ממנהיגי שבטי הקיס, התנגד למינוי מרואן והכיר בח'ליפותו של המורד אבן אל זובייר. ביולי 684 התעמתו שני המחנות, למרות נחיתותם המספרית ניצחו כוחות הימנים את כוחות הקיס והרגו את מנהיגם אל-צחאכ. בעקבות הקרב מרואן הפך לח'ליף ופליטי הכוחות קיסיים נערכו מחדש בקרקיסיא שעל גדות הפרת בהנהגתו של זופר אבן חארת' משבט כילב.
תקופת ח'ליפותו של מרואן

עם עלייתו לשלטון מינה מרואן את בנו מוחמד למפקד הצבא בחזית הפרת שם מצאו שבטי הקיס מקלט. עבדאללה אבן זאיד מונה למפקד הצבא בחזית דרום עיראק ומרואן עצמו בלווית בנו עבד אל-עזיז ואבו בחדל יצאו לכבוש מחדש את מצרים משלטון נציגיו של אבן זובייר. למרות שמרואן לא הצליח לדכא את מרד אבן אל זובייר השושלת האומיית שבה לאיתנה. מרואן שקד על הכשרת בניו לתפקידים פיקודיים כדי שלא ייווצר מצב של ואקום שלטוני בעקבות שליט חסר יכולת כמו מועואיה השני. מראשית ימיו כח'ליף מינה מרואן את בנו הבכור עבד אל-מלכ ליורש, בזכות הבהירות בירושה לא הייתה לעבד אל-מליכ בעיה לעלות לשלטון עם מות אביו בשיבה טובה באפריל 685.
אחד מצאצאיו, עדי אבן מסאפר היה דרוויש סופי ומייסד הדת היזידית.
הנצחתו

מסגד על שם מרואן נחנך בשנת 1996 באורוות שלמה.
טופדוג/אנדרדוג

| --- | --- |
 כתיבה:  סוזן-לורי פארקס
 הצגת בכורה:  26 ביולי 2001
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה 
 
טופדוג/אנדרדוג (באנגלית: Topdog/Underdog) הוא מחזה מאת המחזאית האמריקאית סוזן-לורי פארקס שהוצג בבכורה בשנת 2001 באוף ברודוויי בניו יורק. בשנה שלאחר מכן הוא נפתח בברודוויי, בתיאטרון אמבסדור, שם הוצג במשך כמה חודשים. ב-2002 קיבלה פארקס פרס פוליצר לדרמה על המחזה. בשנת 2023, הוא קיבל פרס טוני לחידוש הטוב ביותר של מחזה.
עלילה

המחזה מתאר את חייהם הבוגרים של שני אחים אפרו-אמריקאים כשהם מתמודדים עם עוני, גזענות, עבודה, נשים וחינוך הבעייתי שלהם. לינקולן חי עם בות', אחיו הצעיר, לאחר שנזרק על ידי אשתו מהבית. בות' מזכיר ללינקולן שנוכחותו נועדה להיות הסדר זמני. אבל לינקולן, שעובד כחקיין של אברהם לינקולן לבן פנים, הוא מקור ההכנסה היחיד שלהם.
למרות שהעבודה ישרה, שני האחים מוצאים אותה משפילה. בות' מנסה שוב ושוב לשכנע את לינקולן לחזור להפעיל משחקים של טריק שלושת הקלפים. לינקולן עזב את העבודה ההיא לאחר שאחד מאנשי הצוות שלו נורה למוות, מתוך אמונה שהוא יהיה הבא בתור. בות' שואף לקבל את התהילה שהייתה לאחיו כאשר ביצע את טריק שלושת הקלפים, הוא מתרגל לעיתים קרובות את הטריק בדירתו, למרות שאין לו הצלחה מרובה; הכישרון שלו הוא בגניבה מחנויות.
בות' עסוק באישה בשם גרייס שאותה הוא מנסה להרשים עם מותרות שנגנבו מחנות. הוא מתגאה בפני אחיו על היחסים ביניהם, אבל למען האמת היא דוחה את חיזוריו. לינקולן מגלה שאשתו, קוקי, פירשה לא נכון את הדיכאון שלו כחוסר עניין בה, לפני שהיא זרקה אותו ושכבה עם בות'. בהווה, לינקולן עומד להיות מפוטר, ולהיות מוחלף בעבודתו בבובת שעווה. בות' מציע ללינקולן להציל את עבודתו על ידי ביצוע הופעה חיה של מותו של אברהם לינקולן - רעיון שהם מתאמנים עליו לפני שהם משנים את דעתם.
האחים חושבים על עברם יחד: הוריהם נטשו אותם כמתבגרים. כל הורה, לפני שעזב עם בן זוג חדש, השאיר לאח אחד 500 דולר במזומן, אליהם הם התייחסו כ"ירושה" שלהם. לינקולן בזבז את שלו; בות' שמר והסתיר את שלו, ואף פעם לא פתח את הגרב בה היה הכסף.
לאחר שאיבד את עבודתו, לינקולן חוזר לטריק שלושת הקלפים למחרת וחוזר הביתה שופע חיוניות. בינתיים, בות' מתגאה בכך שגרייס הציעה לו נישואים. לינקולן מציע לבות' למצוא עבודה כדי לשמור על גרייס, וקורא ליכולות הקלפים שלו "שתי ידיים שמאליות". נעלב, בות' מאתגר אותו למשחק של טריק שלושת הקלפים. לינקולן מוביל אותו להאמין שהוא יכול לנצח, מה שגורם לבות' להמר על הירושה של 500 הדולרים שלו במשחק לפני שינצח אותו. לינקולן, צוחק, מסביר שההתנשאות מאחורי הטריק היא שהדילר תמיד מחליט מתי הוא מנצח. על רקע מחאותיו של בות', הוא מנסה לפתוח את הגרב שמכילה את הירושה. בות' הנסער מגלה שהוא ירה בגרייס. לינקולן מנסה להחזיר את הירושה, אבל בות' מאתגר אותו לפתוח אותה במקום.
בעוד לינקולן חותך את הגרב, בות' מכוון אקדח לצווארו של לינקולן ויורה בו. בות' מתפרץ על גופת אחיו על כך שלעג לו וגנב את הירושה שלו, לפני שהוא מתייפח על גופתו.
הפקות

המחזה עלה באוף ברודוויי בתיאטרון הציבורי ב-26 ביולי 2001, וירד ב-2 בספטמבר 2001. ההפקה הייתה בבימויו של ג'ורג' סי וולף, ובמחזה כיכבו דון צ'ידל (בתפקיד בות') וג'פרי רייט (בתפקיד לינקולן). ההצגה נפתחה בברודוויי בתיאטרון אמבסדור ב-7 באפריל 2002 וירדה ב-11 באוגוסט 2002. צ'דל הוחלף במוס דף; הבימוי היה שוב על ידי ג'ורג' סי וולף. ההצגה הועברה ללונדון בתיאטרון רויאל קורט ב-2003, עם אותו צוות השחקנים שהיו בברודוויי, ובבימויו של וולף.
בספטמבר 2012 הופק המחזה על ידי חברת תיאטרון טו ריבר ברד בנק, ניו ג'רזי.
בשנת 2011, בהפקה של המחזה בפסטיבל שו בקנדה כיכבו קווין הנצ'רד בתפקיד בות' ונייג'ל שון וויליאמס בתפקיד לינקולן. הפקה זו עלתה שוב במרכז התיאטרון בטורונטו מאוחר יותר באותה שנה באמצעות חברת תיאטרון אובסידיאן.
בשנת 2022, המחזה חודש בברודוויי 20 שנה לאחר הופעת הבכורה שלו, בבימויו של קני לאון ובכיכובם של קורי הוקינס ויאיא עבדול-מאטין השני. הוא רץ בתיאטרון הזהב, בהרצה מוקדמת ב-27 בספטמבר 2022 ונפתח רשמית ב-20 באוקטובר 2022 וירד ב-15 בינואר 2023.
אלבום

חברת MCA הוציאו אלבום הקשור למחזה בשנת 2002. רשימת הרצועות כוללת יצירות מקוריות של מוס דף וג'פרי רייט, כמו גם מאדי ווטרס ומוזיקאי בלוז נוספים.
| # | שיר | מבצע | אורך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "3 Card" | מוס דף | 2:55 |
| 2. | "Face of the Deep" | ויין שורטר | 5:29 |
| 3. | "Papa's Got a Brand New Bag, Pt. 1" | ג'יימס בראון | 2:07 |
| 4. | "Change the Game" | ממפיס בליק, ג'יי-זי, ביני סיגל וסטטיק | 3:10 |
| 5. | "Grinnin' in Your Face" | סון האוס | 2:07 |
| 6. | "Got My Mojo Workin'" | מאדי ווטרס | 2:51 |
| 7. | "Bring Your Whole Crew" | DMX | 3:42 |
| 8. | "Poor Boy" | האולין וולף | 2:34 |
| 9. | "Hell Hound on My Trail" | רוברט ג'ונסון | 2:36 |
| 10. | "Boom Boom" | ג'ון לי הוקר | 2:40 |
| 11. | "Let My Niggas Live" | וו טאנג קלאן ונאז | 3:51 |
| 12. | "Lincoln's Blues" | ג'פרי רייט | 1:42 |
| אורך כולל: | אורך כולל: | אורך כולל: | 35:44 |
פרסים ומועמדויות

2002 פרס פוליצר לדרמה
2001–2002 פרס אובי, הופעה (רייט) ובימוי (וולף) (זוכים)
2002 פרס טוני, המחזה הטוב ביותר (מועמד)
2002 פרס טוני, שחקן הטוב ביותר במחזה (רייט) (מועמד)
פרסים ומועמדויות > חידוש בברודוויי

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרס טוני | החידוש הטוב ביותר של מחזה | החידוש הטוב ביותר של מחזה | זכייה |
| 2023 | פרס טוני | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה | יאיא עבדול-מאטין השני | מועמדות |
| 2023 | פרס טוני | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזה | קורי הוקינס | מועמדות |
הערות שוליים

1 2 3  Sommer, Elyse; Loveridge, Lizzie; and Gutman, Les. "Togdog/Underdog Reviews" curtainup.com, April 12, 2002
↑  Topdog/Underdog, lortel.org, accessed May 19, 2015
↑  Gates, Anita. "Deception and Betrayal, 'All in the Family' ", New York Times, 23 September 2012.
↑  "Topdog/Underdog: Shaw scores with an intriguing, edgy drama". The Globe and Mail, August 8, 2011.
↑  "Theatre Review: Topdog/Underdog". NOW, December 1, 2011.
↑  Evans, Greg (2022-06-14). "'Topdog/Underdog' Returning To Broadway With Corey Hawkins & Yahya Abdul-Mateen II". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-14.
↑  "Topdog/Underdog - Coming to Broadway". Topdog|Underdog (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-14.
↑  Green, Jesse (2022-10-21). "Review: In 'Topdog/Underdog,' Staying Alive Is the Ultimate Hustle". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-12-12.
↑  "Topdog & Underdog - Original Broadway Cast | Songs, Reviews, Credits". AllMusic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-04-08.
↑  "Pulitzer Prize, Drama, 2002" pulitzer.org, accessed May 19, 2015
| פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה |
| --- | --- | --- |
| 1994–1999 | מפקח מתקשר (1994) ‏•‏‏ היורשת (1995) ‏•‏‏ איזון עדין (1996) ‏•‏‏ בית בובות (1997) ‏•‏‏ מראה מעל הגשר (1998) ‏•‏‏ מותו של סוכן (1999) |  |
| 2000–2009 | הדבר האמיתי (2000) ‏•‏‏ קן הקוקייה (2001) ‏•‏‏ חיים פרטיים (2002) ‏•‏‏ מסע ארוך אל תוך הלילה (2003) ‏•‏‏ הנרי הרביעי (שילוב של חלק 1 וחלק 2) (2004) ‏•‏‏ גלנגרי גלן רוס (2005) ‏•‏‏ התעורר ותשיר! (2006) ‏•‏‏ סוף המסע (2007) ‏•‏‏ בואינג בואינג (2008) ‏•‏‏ הכיבושים הנורמנים (2009) |  |
| 2010–2019 | גדרות (2010) ‏•‏‏ הלב הרגיל (2011) ‏•‏‏ מותו של סוכן (2012) ‏•‏‏ מי מפחד מווירג'יניה וולף? (2013) ‏•‏‏ צימוק בשמש (2014) ‏•‏‏ גג שקוף (2015) ‏•‏‏ מראה מעל הגשר (2016) ‏•‏‏ ג'יטני (2017) ‏•‏‏ מלאכים באמריקה (2018) ‏•‏‏ הנערים בחבורה (2019) |  |
| 2021–הווה | סיפורו של חייל (2021) ‏•‏‏ Take Me Out ‏(2022) ‏•‏‏ טופדוג/אנדרדוג (2023) ‏•‏‏ Appropriate ‏(2024) |  |
יהודה רובינשטיין (ביבליוגרף)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1899 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 במאי 1977 (בגיל 78 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ירושלים 
 
יהודה רובינשטיין (תרנ"ט, קרקוב – א' בסיוון תשל"ז, ניו יורק), היה ביבליוגרף עברי, חוקר תולדות חכמי ישראל, ביוגרף, סופר ועורך ספרים.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב לרב מרדכי רובינשטיין (תר"ד-תרע"ז) ששימש למעלה משלושים שנה כ"מגיד משרים" בעיר. ר' מרדכי חיבר ספר "דורש לפרקים", פירוש על פרקי אבות, ו"נטעי נאמנה" בו פירט את יחוס המשפחה, דור אחר דור, עד הרמ"א, מהר"ם מפאדווא ועוד (עד לרש"י) אשר "יחוסם נמשך עד דוד המלך". לעת זקנתו, בשנת תרס"ז, התיישב בירושלים.
יהודה, בן זקוניו, גדל בעיר הקודש, למד בישיבת עץ חיים בירושלים אצל רבי יעקב משה חרל"פ ורבי צבי פסח פרנק. בשנת 1918 התחתן עם אסתר פרייז. הוא עבד כמורה, ומאוחר יותר עבד במוסד חסד בירושלים, בשעות הפנאי, ביקר בספריות, אצל אספנים פרטיים ובחנויות ספרים ורכש את ידיעותיו בתחום הספר ותולדות עם ישראל.
בשנת 1922 היגר לפילדלפיה, ארצות הברית לעבוד כמזכירו של הרב דוב אריה לוינטל, נשיא אגודת הרבנים, וכמורה בישיבת "משכן ישראל". לאחר מכן עבר לשיקגו ומשם ללוס אנג'לס, בה לימד בשנת תרפ"ה (1925) בישיבה הראשונה בעיר, שנוסדה על ידי הרב משה שרירא. בשנת 1928 התיישב בניו יורק בה חי עד מותו. הוא נקבר בירושלים. רוב כתביו נותרו בכתב יד.