stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טגנגה
כלכלה

הכלכלה בטגנגה בעיקרה מתבססת על דייג. הדייגים עוגנים את סירותיהם במפרץ הקטן עליו יושב הכפר, רוב הסירות ששימושן דיג הן סירות מעץ. רוב הדייגים קרובים זה לזה בקרבה משפחתית, או מאורגנים בחמולות. יש להם כללי התנהגות ברורים והם מחלקים את שטחי הדייג ביניהם. למעוניינים לדוג ניתן לצאת לדיג של מספר שעות בתשלום עם הדיגים המקומיים. לדייגים היותר מקצועיים יש היום סנייפרים (רובי חיצים) המאפשרים לצוד דגים.
פרט לדיג טגנגה מצטיינת ביופיה, באופיה הכייפי והרגוע, ונקודה המשמשת כנמל לחוזרים וליוצאים לאטרקציות באזור. התיירות היא האמצעי השני עליה מתבססת כלכלתה של טגנגה. בכפר, בעיקר באזור החוף ישנן מסעדות דגים רבות המציעות את מרכולתן של הדייגים המקומיים. בערבים, יוצאים תושבי האזור והתיירים המשתכנים באכסניות ובמלונות לשחק סנוקר, לשתות בירה בפאב המקומי ולרקוד במועדונים השונים. במקום פועלים עסקים רבים של זרים, אשר גילו את הפוטנציאל התיירותי האדיר הטמון בטגנגה. במקום פועלים אף כמה עסקים בבעלות ישראלית. אחד מהם, המלון "בנימין" נסגר בידי הרשויות ב-2017 בעקבות ארגון של מסיבות סמים וניצול מיני של קטינות בידי התיירים הישראלים, ובעליו, אסי מוש, נעצר וגורש מהמדינה לישראל.
מראה הכפר
הערות שוליים

↑  Taganga, en riesgo (בספרדית)
↑  אתר האינטרנט של פארק טיירונה (באנגלית)
↑   (בספרדית)
מורנה מנוקדת בפארק טיירונה
טוויה אלקטרונית

תיאור סכמתי של תהליך הטוויה האלקטרונית
טוויה אלקטרונית (באנגלית: Electrospinning) היא טכנולוגיה לטוויית סיבים מחומרים שונים כגון פולימרים, חומרים מרוכבים וחומרים קרמים. הטוויה נעשית על ידי הפעלת מתח חשמלי גבוה בין נוזל בעל צמיגות גבוהה אשר נמצא בקצה מחט, לבין מצע מוארק. הטיפה בקצה המחט נמשכת בכיוון קווי השדה והנוזל מקבל צורה של חרוט טיילור. כאשר המתח גבוה מספיק, הכוח על הטיפה בקצה גבוה דיו על מנת להתגבר על מתח הפנים של הנוזל וסילון דק פורץ ממנו. הממס מתנדף והסילון מתהווה לסיב. על ידי שינוי פרמטרים שונים בזמן יצירת הסיבים, כמו מתח חשמלי, ניתן לייצר סיבים בעלי תכונות שונות.
בטכנולוגיה זו ניתן לייצר סיבים בעלי יחס שטח פנים לנפח גדול מאוד (יחס זה גדול עד פי 100 מהיחס בסיבים המיוצרים בשיטות אחרות), יתרון זה מקנה לסיבים גמישות גבוהה בשטח הפנים ותכונות מכניות שלא ניתן להשיג בטוויה רגילה.
ראו גם

ננו-סיב
הערות שוליים

↑  Introduction to Conventional Electrospinning
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph269141
ועידת טאבה

ישראל וגבולותיה
ועידת טאבה (ידועה גם כפסגת טאבה) הייתה ועידה של שיחות ישירות בדרג מנהיגים בין מדינת ישראל והרשות הפלסטינית, שהתקיימה בין ה-21 בינואר ל-27 בינואר 2001 בטאבה שבחצי האי סיני. מטרת השיחות הייתה להתקדם לעבר "הסדר הקבע" בין ישראל לפלסטינים ולסיים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. השיחות הופסקו ב-27 בינואר, בגלל הבחירות בישראל. המנצח בבחירות, אריאל שרון, בחר שלא להמשיך בשיחות אחרי ניצחונו.
מהלכים דיפלומטיים

השיחות התקיימו אחרי ועידת קמפ דייוויד בין ראש ממשלת ישראל אהוד ברק ויושב ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, ופרוץ האינתיפאדה השנייה בישראל. קבוצות פלסטיניות חמושות התקיפו מתקנים ישראלים. הפלסטינים אמרו שהביקור של אריאל שרון בהר הבית ובמסגד אל-אקצא היו האירועים שהציתו את האינתיפאדה בספטמבר. לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון היו השיחות ניסיון אחרון להגעה לשלום במזרח התיכון לפני סיום כהונתו והחלפתו על ידי ג'ורג' ווקר בוש ב-20 בינואר 2001. ב-6 בפברואר 2001 נבחר אריאל שרון לראשות ממשלת ישראל, וסירב בכל תוקף לדבר עם יושב הראש יאסר ערפאת.
רקע

הישראלים והפלסטינים נפגשו קודם בוושינגטון די. סי. מ-19 בדצמבר עד 20 בדצמבר 2000. את ישראל יצגו שר החוץ שלמה בן עמי ומנהל לשכת ראש הממשלה גלעד שר. הנשיא קלינטון הציג הצעה. אחרי פגישות בקהיר בין בן עמי וערפאת, השיחות עברו לטאבה.
המשא ומתן > טריטוריה

שני הצדדים הסכימו שעל פי החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, קווי הארבעה ביוני ישמשו כבסיס לקביעת גבול בין ישראל ומדינת פלסטין.
המשא ומתן > יהודה ושומרון

בפעם הראשונה שני הצדדים הציגו מפות של יהודה ושומרון. המפות היו בסיס לשיחות הטריטוריה וההתנחלויות. ישראל הציגה שתי מפות, והפלסטינים התחייבו למפות כבסיס. הפלסטינים הציגו מפות משלהם שמציגות את השטח שימסר לישראל. ישראל אמרה שלפי מתווה קלינטון, גושי התיישבות מסוימים צריכים להיות מסופחים לישראל. הפלסטינים לא הסכימו לכלול גושים במפות, ואמרו שזה יגרום נזק לפלסטינים החיים באזורים שישראל רוצה לספח, ולזכויות הפלסטיניות.
המשא ומתן > רצועת עזה

אף צד לא הציג מפה של רצועת עזה. הוסכם כי כל הרצועה תהיה תחת ריבונות פלסטינית, אבל היו כמה בעיות בפרטים. כל ההתנחלויות היו אמורות להתפרק, והצד הפלסטיני רצה שזה יקרה תוך 6 חודשים, פרק זמן שלא התקבל על ידי ישראל. שני הצדדים הסכימו שיהיה מעבר בטוח מצפון רצועת עזה (בית חאנון) לחברון, ושיהודה ושומרון ועזה חייבות להיות מחוברות.
המשא ומתן > ירושלים

שני הצדדים הסכימו להצעת מתווה קלינטון, שאמרה שכל השכונות הערביות בירושלים יהיו בריבונות פלסטינית, וכל השכונות היהודיות יהיו בריבונות ישראלית. שני הצדדים נטו להסכים שהעיר תהיה עיר מפורזת. הצד הישראלי קיבל את ההצעה שירושלים תהיה בירת שתי המדינות:ירושלים לישראל ו"אל קודס" לפלסטינים. שני הצדדים הסכימו לשלטון באתרים הקדושים להם. הוסכם על ריבונות ישראלית בכותל המערבי, למרות שנותרה מחלוקת על גודל האזור. שני הצדדים הסכימו שבעיית הר הבית עוד לא נפתרה.
המשא ומתן > הפליטים הפלסטינים

ניירות הוחלפו כבסיס לשיחות על פתרון בעיית הפליטים הפלסטינים. שני הצדדים הסכימו שההכרה בהחלטה 242 מובילה להכרה בהחלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם. הצד הישראלי הסכים לתוכניות הבאות:
חזרה ל:
ישראל
שטח בחילופי השטחים
למדינה הפלסטינית.
שיקום ב:
מדינה מארחת
במדינות שלישיות.
שני הצדדים הסכימו שאונר"א יתכנן תוכנית לשיקום הפליטים במשך זמן מוסכם של חמש שנים.
הצד הישראלי ביקש שבעיית הפליטים היהודים ממדינות ערב תוכר, למרות שלא הייתה אחריות פלסטינית לבעיה. הצד הפלסטיני תבע פיצויים לפליטים הפלסטינים, וישראל דחתה זאת.
המשא ומתן > סידורי ביטחון

לישראל יהיו 3 תחנות התרעה בתוך פלסטין.
הצד הישראלי דרש, שבהתאם למתווה קלינטון, המדינה הפלסטינית תהיה מפורזת וללא צבא. הפלסטינים היו מוכנים לקבל הגבלה צבאית.
שני הצדדים הסכימו שלמדינה הפלסטינית תהיה ריבונות על שטחה האווירי. הצד הישראלי הסכים לכבד את זכויות הפלסטינים, אך דרש גישה לשמיים הפלסטינים.
הצד הישראלי הציע נסיגה מיהודה ושומרון תוך 3 שנים, ובנוסף נסיגה תוך 3 שנים מבקעת הירדן, שאחריה כוח בינלאומי יפקח על האזור. הפלסטינים דחו זאת מחשש להגברת המתיחות בין ישראל לפלסטינים.
הצד הישראלי ביקש שליטה על חמישה אזורי חירום בבקעת הירדן, והפלסטינים הסכימו רק לשניים. הפלסטינים דחו את ההצעה שצה"ל יוכל להיכנס לפלסטין במקרה חירום, אך הביעו נכונות לדון על שימוש בכוח הבינלאומי.
שני הצדדים הסכימו לשתף פעולה ולהילחם בטרור.
הצד הפלסטיני רצה שריבונות פלסטינית על הגבולות ועל נקודות מפגש בינלאומיות תיכלל בהסכם.
סיום השיחות

השיחות הסתיימו ללא הסכם ב-27 בינואר 2001, לפני הבחירות לראשות הממשלה מספר ימים לאחר מכן. התקדמותו של תהליך אוסלו, שהתרחש מאז ועידת מדריד, הלכה ודעכה. בעקבות המשא והמתן ירדה התמיכה בברק, לצד התפרעויות בשטחים שפגעו קשות באמון של הציבור הישראלי בפלסטינים ובערפאת. אווירה זו סייעה לאריאל שרון להיבחר לראשות הממשלה בפברואר 2001, שסירב לחדש את השיחות עם כניסתו לתפקיד, ועזרה לליכוד ולמפלגות הימין לנצח בבחירות בשנת 2003 בצל האינתיפאדה השנייה.
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • מתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
חזקים ביחד עם שלום אסייג

| --- | --- |
סמליל התוכנית
סמליל התוכנית
 סוגה:  אירוח, בידור
 כותבים:  דניאל אסייג אבי בלקין אור כהן
 בימוי:  איתן אשכנזי
 מנחים:  שלום אסייג
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  מעיין אברהם
 מפיקים בפועל:  יסכה גור לוזון
 חברת הפקה:  יואב גרוס הפקות
 עורכים:  חן אביגדורי אלון קיש
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 אורך פרק:  42-49 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  9 בנובמבר 2023 – 17 בדצמבר 2023 (39 ימים)
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
חזקים ביחד עם שלום אסייג היא תוכנית אירוח ובידור ישראלית בהגשת שלום אסייג שעלתה לאוויר בעקבות מלחמת חרבות ברזל. התוכנית שודרה החל מ-9 בנובמבר עד 17 בדצמבר 2023 ברשת 13.
תוכן

בכל תוכנית, שלום אסייג מארח מפורסמים ישראלים המספרים כיצד עוברים עליהם ימי המלחמה ואת משפחות החטופים הנמצאים בשבי חמאס. במהלך התוכנית משודרים גם קטעים מהשטח עם ליטל שוורץ, ציפי שביט, שלומי קוריאט (בדמותו של מורדי מהסדרה "שנות התשעים") ועוד. בנוסף, הסטנדאפיסט אסף מור יוסף מגיש פינה בתוכנית.
רקע לעליית התוכנית

בעקבות מלחמת חרבות ברזל, ערוצי הטלוויזיה הישראלים עברו למתכונת שידורים מיוחדת בה משודרים רק משדרי חדשות העוסקים בדיווחים על המלחמה. בעקבות כך, נדחקו מן המסך תוכניות בידור. לאחר מספר שבועות של שידורי חדשות, הוחלט ברשת 13 להעלות לאוויר תוכנית אירוח חדשה בהגשתו של שלום אסייג המותאמת למצב.
סקירת התוכנית

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון | מדרוג | ממוצע  צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 6 | 6 | 9 בנובמבר 2023 | 17 בדצמבר 2023 | 4.6% | 139,000 |
סקירת התוכנית > פרקים

| מספר פרק | אורחים | תאריך שידור מקוריישראל | נתוני צפייה> אחוזי צפייה | נתוני צפייה> מס' צופים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אלמוג בוקר, יוסף חדאד, אמילי שריידר, נפתלי הרץ, ירדן גונן, נרקיס | 9 בנובמבר 2023 | 3.7% | 90,000 |  |
| 2 | שלומי אלדר, מירי בוהדנה, נפתלי פרץ, עמיר בניון, אלי ושירה אלבג | 16 בנובמבר 2023 | 4% | 147,000 |  |
| 3 | לינור אברג'יל, אביגדור קהלני, דניאל ליפשיץ, ינון בן דוד, סתיו ערבה, נינט טייב | 2 בדצמבר 2023 | 6.1% | 209,000 |  |
| 4 | צופית גרנט, אוולין הגואל, קובי מימון, שמעון בוסקילה, דלית והילה שתיוי | 4 בדצמבר 2023 | 5.4% | 163,000 |  |
| 5 | עמוס תמם, מושיק רוט, מיכל ויצמן, חן מזרחי, בועז שרעבי, יובל ונופר בוכשטב | 10 בדצמבר 2023 | 3.8% | 92,000 |  |
| 6 | גיא זוארץ, ליאור סושרד, חן אמסלם, נדב אבוקסיס, יגל אושרי, ראובן וורד יבלונקה | 17 בדצמבר 2023 | 4.5% | 133,000 |  |
↑  המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה
↑  במגזר היהודי
↑  באוכלוסייה הכללית
ביקורת

סמדר שילוני מאתר "ynet" כתבה על אסייג ש”הוא לא מגיש טבעי ביותר ממובן אחד”, אך עם זאת היא ציינה ש”באופן מפתיע אסייג מתגלה בחוזקתו היחסית דווקא ברגעים בהם הוא לא נדרש להוביל את השידור או להצחיק בזהירות את הצופים שלו תחת אמתלת 'לתת לחדשות לנוח'”.
הערות שוליים

↑  דוד ורטהיים‏, הפסדים של לפחות 50 מיליון שקל לערוצי הטלוויזיה; "מעולם לא היה שבוע בו הוקפא לחלוטין הפרסום", באתר וואלה, 19 באוקטובר 2023
↑  גיל משעלי, ‏מתגייס לעזור: הפרויקט החדש של שלום אסייג, באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2023
↑  נתוני המדרוג של 9 בנובמבר 2023, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  רייטינג יומי: עובדה בנתון שיא, כמה צפו בפטריוטים?, באתר אייס, 17 בנובמבר 2023
↑  רייטינג: ערוץ 14 שוב מזנק בענק, הפטריוטים בנתון מטורף, באתר אייס, 3 בדצמבר 2023
↑  נתוני המדרוג של 4 בדצמבר 2023, באתר עמוד הטלגרם של Scopt
↑  רייטינג: חדשות 12 בירידה, ערוץ 14 מדלג מעל רשת 13, באתר אייס, 11 בדצמבר 2023
↑  רייטינג: הכוכב הבא מתחזקת בקשת 12, הפטריוטים הצליחו להפתיע?, באתר אייס, 18 בדצמבר 2023
↑  סמדר שילוני, גם כשהיא לא מחדשת הרבה, תוכנית האירוח של שלום אסייג מאפשרת הפוגה, באתר ynet, 10 בנובמבר 2023
ונטים אדריאטים

הוונטים האדריאטים (יוונית: Ενετοί; לטינית: Veneti; איטלקית: Paleoveneti או Venetici) היו עם איטלי שישב בצפון-מזרח איטליה, באזור החופף כיום למחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה. הוונטים דיברו ונטית, שפה הודו-אירופית מבודדת שנכחדה במאה ה-1, ושמם נשתמר בשמו של מחוז ונטו ובירתו ונציה. תושבי ונטו כיום מכונים גם הם ונטים (Venetici) ועל כן נהוג לעיתים להתייחס באיטלקית אל תושביו ההיסטוריים של המחוז כאל "ונטים קדומים" (Paleoveneti).
מיתולוגיה

לפי ההיסטוריון הרומי בן פדובה (Patavium), טיטוס ליוויוס שנמנה עם הוונטים בעצמו,
היו הוונטים תוצר של עירוב בין האוגנים (Euganei) שבט מקומי מיתולוגי למחצה עם האנטים (Eneti) שהגיעו מאסיה הקטנה. הומרוס ופליניוס הזקן ציינו שלאחר חורבן טרויה הוביל אנטנור מייסדה המיתולוגי של פדובה את האנטים מפפלגוניה שבצפון אסיה הקטנה אל חופיו הצפון-מערביים של הים האדריאטי.
היסטוריה

מספר תאוריות הוצעו באשר למקורם של הוונטים. לפי תאוריה אחת הייתה מולדתם בגבעות האאוגניות (Colli Euganei) הסמוכות לאגם גארדה (Lago di Garda) שבגבול ונטו ולומברדיה. משם התפשטו מזרחה ויישבו את כל מחוז ונטו וחלקים ממחוז פריולי-ונציה ג'וליה. תאוריה אחרת המתבססת על מחקרים בלשניים סוברת כי הוונטים הגיעו מגאליה, ותאוריה שלישית מציעה את פולין כארץ מוצאם, אך שתי תאוריות אלה רחוקות מהוכחה מדעית.
לפי הממצאים המוקדמים ביותר הקיימים, הוונטים אכן ישבו בין אגם גארדה לבין נהר האדיג'ה ומשם התפשטו מזרחה. הם הקימו יישובים לאורך האדיג'ה, הברנטה והפיווה (Piave) ועסקו בעיבוד חרסית וארד. עוד עסקו הוונטים בגידול סוסים וחזירים, בחקלאות, ובסחר במתכות, במיוחד זהב.
הוונטים היו עם רודף שלום ועמדו בקשרים מסחריים ותרבותיים עם האטרוסקים, הרומאים והיוונים. בשנת 163 לפנה"ס הייתה ונטו לפרובינקיה גאליה ציסאלפינה (Gallia Cisalpina) ובשנת 49 לפנה"ס קיבלו הוונטים זכויות אזרחיות רומיות. הוונטים לא הוכרעו על ידי הרומאים בכוח צבאי אלא נטמעו בקירבם בתהליך ממושך ובדרכי שלום.
ראו גם

איטליה הקדם-רומית
עמים איטליים
טוביה פרשל

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1922 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  25 בדצמבר 2013 (בגיל 91) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
הרב טוביה פּרֶשֶל (באנגלית: Tovia Preschel;‏ 14 בספטמבר 1922 – 25 בדצמבר 2013) היה חוקר יהדות, עיתונאי ומסאי עברי ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה

פרשל נולד ב-1922 בווינה בירת אוסטריה.
היגר לבריטניה, שם למד בישיבת 'עץ חיים' של הרב אליהו לופיאן וחבר לרב יחזקאל אברמסקי. נמנה עם הציונים הרוויזיוניסטים ואף הצטרף לאצ"ל, וב-1948 עלה לישראל, לחם כמתנדב בצה"ל במלחמת העצמאות ולאחר מכן זיהה עצמו עם מפלגת חרות וביטאונה.
כתב בשני עיתונים יומיים בישראל, היה חוקר במערכת האנציקלופדיה התלמודית ועורך במוסד הרב קוק.
בשנת 1957 היגר לארצות הברית. שם עבד בבית המדרש לרבנים באמריקה (הסמינר התאולוגי היהודי) והיה עוזרו האישי ותלמיד חבר של הרב פרופ' שאול ליברמן. במשך השנים כתב במספר עיתונים וכתבי עת והשתתף בפרסומים יהודיים שונים.
בנוסף, היה חוקר נוסע של קהילות יהודיות ותרבותם, ולשם כך יצא למסעות סביב העולם בספרד, הודו וחוף מלאבר, ודרום אמריקה.
בעשור האחרון לחייו הם חזרו לגור בביתם בירושלים, אך מסיבות רפואיות חזרו לארצות הברית כשלש שנים לפני מותו. הוא נפטר בלייקווד שבניו ג'רזי ונקבר בהר הזיתים.
משנת תשי"ב 1952 ועד מותו היה נשוי לחנה רחל לבית פלאם, בתו של האדמו"ר מאלעסק רבי דוד פלאם (אביו של רבי שלום פלאם האדמו"ר מסטרטין בניו יורק). אשתו סייעה בידו בעריכת מאמריו בעברית ובתרגום כתביו לאנגלית.
היה אב לארבעה. בתו פרל הרצוג היא עורכת לשעבר של העיתון "ג'ואיש פרס", ובנו הרב חגי פרשל הוא אב"ד מוסקבה לשעבר וכותב סדרת הספרים על חומשי התורה "בחגוי הסלע" (תשס"ט–תשע"ד).
לאחר פטירתו הוקם אתר מרשתת לזכרו, ובו מבחר ממאמריו באנגלית ובעברית, על אישים ציונים, רבנים וחוקרי תורה, וכן על מושגים יהודיים ועדות יהודיות במקומות נידחים.
מאמריו ורשימותיו מכונסים בסדרת הספרים "מאמרי טוביה" בהוצאת מוסד הרב קוק.
הערות שוליים

↑  אחר הקמת המדינה קיבל ממנחם בגין ציון לשבח על פעילותו זו (ביוגרפיה אנגלית, אתר טוביה פרשל)
↑  על בן הכט מאמר של פרשל מ-1964 בעיתון חירות. (אתר 'טוביה פרשל')
↑  בעת היותו לוחם במלחמת העצמאות, סר אל הרב איסר זלמן מלצר שהחלים מפציעה מתקופת המצור על ירושלים, וסיפק הצצה נדירה אל חייו האישיים של הרב וסיועה של אשתו בהפקת כתביו (אנשים וספרים על הרב איסר זלמן מלצר, טוביה פרשל, 15 ביוני 2011, ג'ואיש פרס (אנגלית))
↑  חלקת יהודי גליציה, ליד קברי בני משפחת אשתו. מאוחר יותר גם אשתו נקברה לצידו.
↑  לזכרו של טוביה פרשל, אסופת מאמרים בעברית ובאנגלית, בתו פרל הרצוג, הוצאת מוזאיק, תשע"ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299578805171  ISNI: 0000 0000 6695 8255  LCCN: n82237256  NTA: 170258262  VIAF: 16130786   WorldCat (עם VIAF): 16130786 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טוביה קורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך)
 לאום:  ישראל ישראל, יהודי
 תחום יצירה:  איור
 זרם באמנות:  סגנון ריאליסטי
 
טוביה קורץ (נולד ב-1947) הוא מאייר ישראלי בסגנון ריאליסטי, המתמחה באיור טבע, בעלי חיים וצמחים, וכן באיורי היסטוריה צבאית ואמצעי לחימה. קורץ מאייר באמצעות צבעי מים, צבעי גואש, אקריליק, עפרונות צבעוניים ואיירבראש.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1947 וגדל בחולון. למד בתיכון לאומנויות ויצו צרפת בשכונת נחלת יצחק.
טרם גיוסו לצבא החל לעסוק באיור מקצועי.
בשנת 1964 אייר את השילוט בגן החיות של תל אביב.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, התגורר קורץ במשך שנה וחצי בניו יורק, שם למד הנפשה אצל ג'יל מירה. עם שובו לישראל החל לעבוד כאנימטור בטלוויזיה החינוכית, ויצר סרטי הנפשה רבים לתוכניות, סרטי הדרכה ופרסומות. הוא אייר סרטוני הנפשה לתוכנית ללימוד עברית - "עברית בסימן טוב" - שהיו בה אותיות מצוירות והנפשות נוספות. תיק עבודותיו של קורץ כולל גם את הפתיח לתוכנית "רגע עם דודלי" ואת סרטוני האנימציה של "ציפי הציפור" ששודרו במסגרתה, הנפשות ל"רחוב סומסום", ואת הפתיח לתוכנית הילדים "פרפר נחמד", פרויקט בו עבד בשיתוף פעולה עם דודו זר, עפרה וינגרטן, עוזי חיטמן ועפרה חזה.
קורץ אייר ספרי לימוד, ספרי עיון, מדריכי טבע ובהם אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל, "שבלולי ארץ ישראל - אורחות חיים ומגדיר", "רכיכות הים של ארץ ישראל - אורחות חיים" (שניהם מאת פרופ' יוסף הלר) וסדרת מדריכי כיס בהוצאת טבע ישראלי. בנוסף, אייר קורץ עשרות בולים לדואר ישראל העוסקים בטבע, דינוזאורים, והיסטוריה של ישראל. אחד הבולים שזכה לפרסום הוא זה של הדוכיפת. כמו כן הכין תערוכה של איורים מתוך לוח שנה שהכין עבור חיל האוויר הישראלי, של מטוסי קרב שנקראים על שם צפורים, כמו "עיט" (הוא A-4 סקייהוק), "בז" (F-15) ו"נץ" (F-16A/B).
קורץ מאייר באמצעות צבעי מים, צבעי גואש, אקריליק, עפרונות צבעוניים ואיירבראש.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לבן.
הערות שוליים

↑  סקירה על אנימציה בישראל, באתר בצלאל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264095805171  LCCN: n91024988  VIAF: 164541015   WorldCat (עם VIAF): 164541015 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ונטית (שפה רומאנית)

ערך זה עוסק בשפה רומאנית מדוברת. אם התכוונתם לשפה איטלית עתיקה, ראו .
| --- | --- |
 מדינות:  צפון מזרח איטליה, קרואטיה, סלובניה, ברזיל, מקסיקו, רומניה
 אזורים:  אין
 דוברים:  כ-2,300,000 (2000)
 שפת אם:  ?
 כתב:  אלפבית לטיני 
 משפחה:  הודו אירופאית איטלית רומאנית רומאנית מערבית ענף מערבי גאלו-איבריות גאלו-רומאניות גאלו-איטליות ונטית
 לאום:  אין
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  vec 
 קוד ISO 639-3:  vec 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ונטית (בוונטית: Vèneto או Łéngua vèneta; באיטלקית: Veneto) היא שפה המדוברת בפי כ-2,200,000 איש בצפון איטליה, בעיקר במחוז ונטו, ובפי כ-100,000 דוברים נוספים בסלובניה ובקרואטיה. למרות השוני המשמעותי ביניהן, נחשבת הוונטית פעמים רבות לניב של איטלקית.
הוונטית היא שפה שונה מהשפה הוונטית שדוברה בוונטו לפני 2,000 שנה ואשר אינה קשורה אליה. בנוסף יש להבחין בין ונטית לבין ניב השפה האיטלקית המדובר בוונטו, שנותר בגדר ניב של איטלקית אף שהושפע רבות מהוונטית.
היסטוריה

מוצאה של הוונטית מלטינית וולגארית (עממית), וככל הנראה היא הושפעה מלשון שדוברה באזור קודם לכן (Substratum), אולי הוונטית האיטלית, ומשפות גרמאניות שהובאו על ידי שבטים גרמאניים כגון הגותים והלומברדים במאה ה-5. הכתבים הראשונים בוונטית הם מהמאה ה-13, ולשפה נודע מעמד יוקרתי בתקופת הרפובליקה של ונציה, אז שימשה כשפה רשמית ברפובליקה וכלינגואה פרנקה ברחבי הים התיכון.
בשפה זו נכתבו מחזות של הקומדיה דל'ארטה, שירה, ואפילו האיליאדה תורגמה לוונטית. למרות זאת, הוונטית הכתובה הלכה ונסוגה מפני הניב הטוסקני ומפני שפות רומאניות אחרות. עם חלוקתה של רפובליקת ונציה בסוף המאה ה-18, חדלה הוונטית בהדרגה מלשמש כשפה רשמית, ועם איחוד איטליה במאה ה-19 הונהג הניב הטוסקני כבסיס לאיטלקית המודרנית. מאז נמצאת הוונטית בנסיגה מתמדת וכל דובריה באיטליה דוברים גם איטלקית. מאידך, מהגרים מוונטו במחצית השנייה של המאה ה-19 הקימו קהילות דוברות ונטית באמריקה הלטינית וברומניה. ב-28 במרץ 2007 הכירה האספה האזורית של מחוז ונטו בוונטית כשפת המחוז, עם קבלת חוק "החסות והשימור של השפה והתרבות הוונטית" (Tutela e valorizzazione della lingua e della cultura veneta).
תפוצה

ונטית מדוברת בעיקר במחוזות ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה וכן באיסטריה, ובחופי מפרץ קוורנר ודלמטיה בסלובניה ובקרואטיה. קהילות קטנות יותר מצויות ברחבי איטליה גם במחוזות לאציו, לומברדיה, אמיליה-רומאניה ובטרנטינו. מחוץ לדרום אירופה יש קהילות דוברות ונטית בעיר טולצ'אה (Tulcea) ברומניה, במקסיקו ובמדינות ריו גראנדה דו סול וסנטה קטרינה בברזיל.
הערות שוליים

↑  אתר אתנולוג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012403287105171  GND: 4187484-5  NDL: 00560589 
"כאן מדברים גם ונטית"
שפות איטליה – ונטית בסגול למעלה
שלט רחוב המשתמש במילה הוונטית ל"רחוב" (Calle) ולא במילה המקבילה באיטלקית (Via)
זורקו צ'נאדי

| --- | --- |

זורקו צ'נאדי
 לידה:  25 ביולי 1925 אורחוביצה, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  24 באוגוסט 2003 (בגיל 78) בלגרד, סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו
 השתייכות:   הצבא העממי היוגוסלבי
 תקופת הפעילות:  1943–1987 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי היוגוסלבי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
זורקו צ'נאדי (בסרבית: Зорко Чанади‏; 25 ביולי 1925 – 24 באוגוסט 2003) היה גנרל יוגוסלבי אשר כיהן כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1985–1987.
ביוגרפיה

צ'נאדי נולד ב-25 ביולי 1925 בעיר אורחוביצה. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים, הוא החל לעבוד כעוזר מכירות. ב-1943 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והתגייס לפרטיזנים של טיטו. הוא לחם עם הפרטיזנים עד סוף המלחמה, ושימש כמפקד פלוגה וכקומיסר פוליטי. לאחר המלחמה למד בבית ספר לקצינים עד 1948. בין 1950–1953 הוא למד באקדמיה הצבאית היוגוסלבית בבלגרד. בין 1974–1978 הוא שימש כסגן מפקד הארמייה ה-1, בין השנים 1980–1985 הוא שימש כמפקד הארמייה ה-5.
ב-1 בספטמבר 1985 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי. הוא סיים את תפקידו ב-15 בספטמבר 1987 ופרש מהצבא. הוא נפטר בבלגרד ב-24 באוגוסט 2003.
לקריאה נוספת

Vojni leksikon. „Vojnoizdavački zavod“ Beograd, 1981. godina.
Ivetić, Velimir (2000). Načelnici generalštaba 1876—2000.* Beograd: Novinsko-informativni centar VOJSКA.
ונטספילס

ונטספילס (בלטבית: Ventspils; בגרמנית: Windau, וינדאו; ביידיש: ווינדוי) היא העיר השישית בגודלה בלטביה. היא שוכנת בצפון-מערב לטביה, לחוף הים הבלטי, בשפכו של נהר הוונטה, במחוז ההיסטורי קורלנד. בתחילת המאה ה-14 הוקם באזור מבצר של המסדר הליבוני ובשנת 1378 היישוב קיבל זכויות עיר. נמל ונטספילס, הנחשב לגדול במדינה ולאחד העמוסים בים הבלטי מבחינת היקף שינוע המטענים, מהווה נמל חשוב לייצוא נפט ופחם מרוסיה. בעיר משחקות קבוצת כדורגל וקבוצת כדורסל מקומיות.
יהודים

בשנות השלושים של המאה העשרים חיו בוונטספילס כ-1,000 יהודים, שהיוו כשמונה אחוזים מתושבי העיר. באוגוסט 1940 עברה העיר לשלטון סובייטי. בתקופה זו הגימנסיה היהודית בעיר נסגרה, הפעילות הציבורית של היהודים בה שותקה, ועסקי היהודים הולאמו.
הגרמנים כבשו את ונטספילס ביולי 1941, וריכזו את יהודיה בגטו, בו הוטלו עליהם גזירות שונות, ובוצעו בהם מעשי התעללות והשפלה פומביים. עד אוקטובר 1941 רצחו הגרמנים והלטבים את כל יהודי העיר.
ערים תאומות

הערים התאומות של ונטספילס הן:
צרפת לוריאן, צרפת
שוודיה וסטרוויק, שוודיה
בלארוס פולאצק, בלארוס
בלארוס פולאצק החדשה, בלארוס
גרמניה שטרלזונד, גרמניה
הרפובליקה העממית של סין נינגבו, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  אחרי ריגה, דאוגבפילס, לייפאיה, ילגבה ויורמלה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557505205171  GND: 5030736-8  LCCN: n84020296  LNB: 000040577  MusicBrainz: e5a13cdd-358a-47bd-9cf8-45db80ce60e1  NKC: ge1118968  VIAF: 167610018   WorldCat (עם VIAF): 167610018 
ערך זה הוא קצרמרבנושא לטביה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילקר פרינייס

וילקר פרינייס אריי (בספרדית: Wuilker Faríñez Aray) הוא כדורגלן ונצואליאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת לאנס ובנבחרת ונצואלה. זומן לטורניר הקופה אמריקה 2015 ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בטורניר. הפך לשוער הצעיר ביותר של ונצואלה שפותח בהרכב במשחק רשמי, הצעיר ביותר ששומר על שער ללא ספיגות והצעיר ביותר להדוף פנדל.