stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי פולין–צרפת
היסטוריה

בשל המרחק הגאוגרפי לא היה קשר חזק בין המדינות לפני המאה ה-18, להוציא את בחירתו של אנרי מוולואה למלך פולין בשנת 1573. כמו כן התקיימו קשרי נישואין מעטים בין בתי המלוכה בפולין ובצרפת במשך השנים.
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, בעקבות ניסיונו של סטניסלאב לשצ'ינסקי לתפוס את כתר המלוכה הפולנית לאחר מותו של אוגוסט השני, מלך פולין. סטניסלאב לשצ'ינסקי נתמך על ידי ממלכת צרפת בראשות חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת, אולם מאידך יריבו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה נתמך על ידי אוסטריה ורוסיה. המלחמה ניטשה בעיקר באיטליה ובחבל הריין, ולבסוף הסתיימה בחוזה וינה (1738) שבו הוכתר פרידריך אוגוסט מסקסוניה כמלך פולין, אך מאידך סטניסלאב לשצ'ינסקי קיבל את דוכסות לורן. כמו כן ספרד חזרה לשלוט בממלכת נאפולי ובסיציליה, בעוד דוכסות פארמה הועברה לשליטת בית הבסבורג.
בשנת 1768 פרצה מלחמת הקונפדרציה של באר, שבמהלכה ניסו חלק מאצילי פולין להגן על פולין מפני ההשפעה הרוסית. האצולה הפולנית נתמכה על ידי צרפת, אולם הם הובסו בשנת 1772, ובעקבות כך התרחשה חלוקת פולין הראשונה.
המהפכה הצרפתית השפיעה על הסיים הגדול, והביאה לאימוץ חוקת 3 במאי 1791, אך לא התקיימו קשרים רשמיים בין צרפת המהפכנית לפולין. חלוקת פולין העסיקה את האימפריה האוסטרית וממלכת פרוסיה, ובעקבות כך פחת הלחץ מעל צרפת. בשנת 1807 הקים נפוליאון את דוכסות ורשה, אשר הייתה מדינה עצמאית בחסות צרפת, ופולנים רבים לחמו לצד הצבא הצרפתי. אולם לאחר מפלתו של נפוליאון פורקה הדוכסות, ובשנת 1815 הוחלט על צירוף רוב שטחי הדוכסות לרוסיה, כחלק מפולין הקונגרסאית.
בין השנים 1831–1870 התרחשה הגירה משמעותית מפולין לצרפת, אשר הוגברה בעקבות דיכוי מרידות נובמבר וינואר.
בין שתי מלחמות העולם פולין וצרפת היו בעלות ברית פוליטית וצבאית, ובעקבות הצבא הכחול שסייע צרפת במלחמת העולם הראשונה, נשלחה המשלחת הצבאית הצרפתית לפולין במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית (1919–1921), ובשנת 1921 נחתמה הברית הצרפתית-פולנית, אשר נמשכה עד הפלישה הגרמנית לפולין.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית וכיבוש פולין, הוקם צבא פולני חדש בצרפת תחת פיקודו של הגנרל ולדיסלב שיקורסקי בשנת 1939, אשר לחם לצד הצרפתים במהלך המערכה על צרפת. עם זאת, היחסים הפולנים-צרפתים החמיצו בשל חוסר הרצון הצרפתי לסייע לפולין ("הבגידה המערבית"). לאחר נפילת צרפת בשנת 1940 הופסקו היחסים בין המדינות, אולם כמה פולנים הפכו לחלק מן המחתרת הצרפתית.
במהלך המלחמה הקרה היחסים בין פולין לצרפת היו גרועים, משום ששתי המדינות נמצאו משני צידי המתרס. עם זאת, צרפת הייתה אתר של קהילה פולנית משגשגת.
היחסים בין צרפת לצרפת השתפרו לאחר נפילת הקומוניזם בשנת 1989. צרפת כחברה מייסדת של הקהילה האירופית, האיחוד האירופי, ונאט"ו, כמו גם חברה קבועה של מועצת הביטחון של האו"ם והיותה מעצמה גרעינית, היא אחת השותפות הראשיות ביחסים הפוליטיים, כלכליים, תרבותיים, מדעיים וטכנולוגיים של פולין.
שנת 2004 הייתה פורצת דרך ביחסי פולין-צרפת. לאחר תקופה של מתח הנגרם מגישות שונות למשבר עיראק ולחקיקת חוקה אירופית, השתפרו היחסים בעקבות הצטרפות פולין לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004, ואורגנו פגישות מדי שנה של ראשי שתי המדינות.
צרפת היא התורמת הגדולה ביותר של השקעות זרות ישירות בפולין. החברות הצרפתיות עם נוכחות גדולה בפולין כוללות את אורנג', ויוונדי, קרפור, קבוצת קזינו, קרדיט אגריקול, סן גובין ואושה (סופרמרקט).
כמיליון פולנים אתניים חיים בצרפת, ומרוכזים בעיקר נור-פה דה קאלה, באזור המטרופולין של ליל, באזור מכרות הפחם סביב לאנס וואלנסיין.
יחסים דיפלומטיים

פולין מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-6 קונסוליות בליל, ליון, ננסי, ניס, רן וטולוז. מאידך, צרפת מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-7 קונסוליות בגדנסק, קטוביץ, קרקוב, לודז', פוזנן, שצ'צ'ין וורוצלב.
כוח האכיפה

כוח האכיפה (באנגלית: Implementation Force, בקיצור: IFOR) היה כוח רב-לאומי בהובלת נאט"ו לאכיפת השלום בבוסניה והרצגובינה, אשר פעל במשך שנה אחת, מ-20 בדצמבר 1995 עד 20 בדצמבר 1996, תחת שם הקוד Operation Joint Endeavour.
רקע

נאט"ו היו אחראיים ליישום הסכם דייטון.
כוח האכיפה החליף את כוח שמירת השלום של האו"ם UNPROFOR, אשר הגיע ב-1992 והעברת הסמכות ממנו לכוח האכיפה התקבלה בהחלטה 1031 של מועצת הביטחון של האו"ם. כ-60,000 חיילי נאט"ו בנוסף לכוחות ממדינות שאינן חברות נאט"ו נפרשו בבוסניה והמבצע החל ב-6 בדצמבר 1995.
אדמירל לייטון סמית ג'וניור היה מפקד כוח האכיפה. הוא פיקד על הכוחות ממפקדה בזאגרב ובהמשך מסרייבו.
בשיאו היו בכוח האכיפה חיילים מ-32 מדינות וגודלו היה כ-80,000 חיילים בסך הכל. בשלבים הראשונים הכוח הורכב ברובו מחיילי UNPROFOR שנשארו במקום והחליפו את התג של האו"ם בתג של כוח האכיפה.
חברות נאט"ו שהשתתפו בכוח היו: בלגיה, קנדה, דנמק, צרפת, גרמניה, איטליה, לוקסמבורג, הולד, נורווגיה, פורטוגל, ספרד, טורקיה, ארצות הברית ובריטניה. מדינות שאינן חברות נאט"ו ואשר שלחו חיילים גם כן היו: אוסטרליה, אוסטריה, בנגלדש, צ'כיה, מצרים, אסטוניה, פינלנד, הונגריה, לטביה, ליטא, מלזיה, ניו זילנד, פקיסטן, פולין, רומניה, סלובקיה, שוודיה, רוסיה ואוקראינה.
ב-21 בדצמבר 1996 הוחלף כוח האכיפה בכוח הייצוב.
טנק צ'אלנג'ר 1 של הכוחות המזוינים של בריטניה ועליו סימון כוח האכיפה.
חיילים רוסים ואמריקאים במהלך סיור משותף סביב העיר זורניק ב-1996.
כוחות רוסים בבוסניה
יחסי פיג'י–רוסיה

| יחסי פיג'י–רוסיה |
| --- | --- |
פיג'י: רוסיה


פיג'י: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
18,274: 17,098,242
אוכלוסייה
931,356: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
5,495: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,900: 14,005

שגריר פיג'י מגיש את כתב ההאמנה שלו לנשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, 2010
יחסי פיג'י–רוסיה הם היחסים הדו צדדיים, השיתופיים, המדיניים והפוליטיים בין הרפובליקה של איי פיג'י לבין הפדרציה הרוסית. לאף צד מהמדינות אין שגריר תושב. שגריר רוסיה בפיג'י הוא אלכסנדר בלוקין, הפועל גם כשגריר הרוסי לאוסטרליה, ונואטו ונאורו, ויושב בקנברה, בירת אוסטרליה.
היסטוריה

פיג'י הקימה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות ב-30 בינואר 1974, אך כמעט ולא הייתה תחושה של יחסים בין השתיים. למרות זאת, לאחר הידרדרות היחסים בין פיג'י לאוסטרליה וניו זילנד, יחד עם ארצות הברית בשנת 2009, פיג'י החלה לחזק את קשריה עם רוסיה וסין.
ב-8 בפברואר 2010 הציג השגריר איזיקלי מטאיטוגה אישורים לנשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב. השגריר נפגש עם מספר פקידים רוסים, ביניהם אלכסיי בורודבקין, סגן שר החוץ, ופקידים בכירים במשרד לפיתוח כלכלי, משרד החקלאות, סוכנות הדיג הפדרלית ולשכת המסחר והתעשייה של הפדרציה הרוסית. הפגישה נועדה לטפח שיתוף פעולה בין רוסיה ופיג'י בתחומי הסחר וההשקעות ולהגברת הקשרים הבילטרליים בין שתי המדינות. בחודש מאי 2010, קבוצה המורכבת מעורכי דין מפיג'י ומאנשי עסקים רוסים נפגשה למטרת תכנוני הקמת מועצת עסקים פיג'ית-רוסית
בתחילת שנת 2011 ביצעו המדינות עסקת נשק בשווי 8.8 מיליון דולר כדי לחמש מחדש את הכוחות הצבאיים של הרפובליקה של פיג'י.
ביקורים מדרג גבוה

בפברואר 2012 ביקר שר החוץ הרוסי, סרגיי לברוב את פיג'י, כביקורו הראשון של פקיד בכיר.
יחסי קוסובו–רוסיה

| יחסי קוסובו–רוסיה |
| --- | --- |
קוסובו: רוסיה


קוסובו: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
10,887: 17,098,242
אוכלוסייה
1,678,500: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
10,438: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,219: 14,005
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

בין קוסובו לבין רוסיה לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים, מאחר שרוסיה תומכת בעמדת סרביה, ולפיה הינתקות קוסובו ממנה אינה חוקית.
רקע

נשיא רוסיה ולדימיר פוטין אמר כי כל תמיכה בהצהרה החד צדדית של קוסובו אינה מוסרית ואינה חוקית. הוא תיאר את ההכרה בהכרזת העצמאות באופן חד צדדי של קוסובו על ידי כמה מעצמות גדולות בתור "תקדים נורא" אשר "שובר את המערכת כולה של היחסים הבינלאומיים", ואשר עלולה לגרור שרשרת שלמה של השלכות בלתי צפויות לאזורים אחרים בעולם "שתחזור לפגוע במערב" בפניו. במהלך ביקור רשמי בסרביה נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב חזר על התמיכה בסרביה ובעמדתה בקוסובו.
רוסיה גם אמרה כי מהומות שהתרחשו במרץ 2008 בטיבט קשורות להכרה של כמה מדינות בעצמאותה של קוסובו. שר החוץ סרגיי לברוב, בריאיון לעיתון רוסי, קישר גם את הדרישות לאוטונומיה גדולה יותר של אלבנים אתניים במקדוניה עם נושא קוסובו. לברוב אמר, "יש יסודות להניח שזה לא מתרחש במקרה. אתה יכול לראות מה קורה בטיבט, איך הבדלנים שם מתנהגים. האלבנים במקדוניה כבר דורשים רמת אוטונומיה שהיא צעד ברור לקראת עצמאות. יתר על כן, אירועים באזורים אחרים בעולם נותנים לנו עילה להניח שאנחנו רק בתחילת תהליך רעוע מאוד".
ב-23 במרץ 2008 הורה ולדימיר פוטין על סיוע הומניטרי דחוף למובלעות סרביות בקוסובו. ראש ממשלת קוסובו, האשים טאצ'י, התנגד לתוכנית הרוסית לשליחת סיוע לסרבים בקוסובו. הוא הצהיר כי רוסיה יכולה לשלוח סיוע רק אם יוסכם ויתואם עם הממשלה בפרישטינה.
ב־15 ביולי הצהיר הנשיא דמיטרי מדבדב בנאום מרכזי של מדיניות חוץ "עבור האיחוד האירופי, קוסובו היא כמעט מעיראק בעבור ארצות הברית... זו הדוגמה האחרונה לערעור החוק הבינלאומי".
ב-29 במאי 2009, הנשיא דמיטרי מדבדב תיאר את סרביה כ"שותף מפתח לרוסיה בדרום מזרח אירופה" והודיע "בכוונתנו להמשיך ולתאם בעתיד את יחסי החוץ שלנו, כולל אלה הקשורים לפתרון הנושא עם קוסובו".
שגריר רוסיה בסרביה אלכסנדר קונוזין אמר ליומון בבלגרד ביוני 2009 כי "עמדתה של רוסיה היא די פשוטה - אנו מוכנים לתמוך בכל עמדה שסרביה נוקטת (ביחס לקוסובו)".
יחסי שוודיה–תוניסיה

| יחסי שוודיה–תוניסיה |
| --- | --- |
שוודיה: תוניסיה


שוודיה: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
450,295: 163,610
אוכלוסייה
10,636,207: 12,319,154
תמ"ג (במיליוני דולרים)
593,268: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
55,778: 3,939
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי שוודיה–תוניסיה הם יחסי החוץ הנוכחיים והיסטוריים בין שוודיה לבין תוניסיה. הקשרים בין שתי המדינות מתוארכים ל-1736, [דרוש מקור]כאשר השוודים חתמו על הסכם שלום ומסחר עם הביי של תוניס. היחסים הרשמיים החלו לאחר קבלת העצמאות של תוניסיה מצרפת, ב-1956, והמשיכו מאז. לשוודיה הייתה שגרירות בתוניס, שהייתה סגורה במשך 14 שנים ונפתחה שוב בשנת 2016. עד אז התגורר השגריר השוודי לתוניס בסטוקהולם, שם יש לתוניסיה שגרירות.
בשנת 2016, שגרירות שוודיה בתוניס פתחה מחדש את שעריה בנוכחות שרי החוץ של שתי המדינות. לאחר הביקור הרשמי בסטוקהולם של נשיא תוניסיה, אל-באג'י א-סבסי, בנובמבר 2015, הפך ראש השגרירות שם לשגריר.
תוניסיה היא יעד פופולרי עבור תיירים שוודיים, בנוסף על הסחר בין המדינות והסיוע ההומניטרי בין המדינות. במהלך התסיסה שאחרי המהפכה התוניסאית בינואר 2011, כתריסר שוודים שבאו לתוניסיה לצוד חזירי בר הוכו ונעצרו בחשד שהם טרוריסטים זרים. בעוד ששוודיה תמכה בהנהגה החדשה של תוניסיה בעקבות המהפכה, הפוליטיקאי הנס לינד ממפלגת השמאל במדינה גינה את הממשלה השוודית על סחר נרחב בנשק עם תוניסיה בשנים קודמות, דבר שתדלק, לטענתו, את משטרו של זין אל-עאבדין בן עלי.
יחסי פיג'י–צרפת

| יחסי פיג'י–צרפת |
| --- | --- |
פיג'י: צרפת


פיג'י: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
18,274: 643,801
אוכלוסייה
931,356: 66,608,755
תמ"ג (במיליוני דולרים)
5,495: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,900: 45,503
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי פיג'י–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין הרפובליקה של איי פיג'י לבין הרפובליקה הצרפתית. צרפת מיוצגת בפיג'י באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בסובה. לפיג'י אין ייצוג בצרפת בשום דרג שהוא. נכון ל-2017 היחסים בין שתי המדינות מתוחים עקב גינויה של צרפת את ההפיכה הצבאית שבוצעה בפיג'י.
בעבר, היחסים עסקו בעיקר בשיתוף פעולה צבאי-ימי בין שתי המדינות ובסיוע הומניטרי צרפתי. שיתוף הפעולה הצבאי הופסק בידי צרפת עקב ההפיכה.
צרפת מקדמת ומעודדת את לימוד התרבות הצרפתית והשפה הצרפתית בבתי ספר ובאוניברסיטאות בפיג'י.
היסטוריה

בשנת 1983 חתמו שתי המדינות על הסכם שקבע את הגבול הימי בין פיג'י לבין הטריטוריות הצרפתיות ואליס ופוטונה וקלדוניה החדשה.
בשנים 2000 ו-2006 גינתה צרפת את ההפיכות הצבאיות בפיג'י.
סיוע הומניטרי צרפתי

בשנת 2004 הייתה צרפת המדינה הזרה הראשונה שהציעה סיוע הומניטרי לפיג'י לאחר הסופות הקשות בה. היא שלחה מטוסים מוואליס, מפוטונה ומנומאה, קלדוניה החדשה אל הים כדי לאתר דייגים נעדרים. הסיוע הצרפתי בפיג'י כלל עזרה כלכלית לעניים ולאזרחים המתגוררים באזורים מבודדים.
יחסי צ'כיה–קרואטיה

| יחסי צ'כיה–קרואטיה |
| --- | --- |
צ'כיה: קרואטיה


צ'כיה: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
78,867: 56,594
אוכלוסייה
10,661,093: 3,859,301
תמ"ג (במיליוני דולרים)
330,858: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
31,034: 21,426

יחסי צ'כיה-קרואטיה הם היחסים הדו-צדדיים בין צ'כיה לבין קרואטיה. צ'כוסלובקיה הכירה בקרואטיה ב-16 בינואר 1992. לאחר פירוק צ'כוסלובקיה, קרואטיה וצ'כיה, שהוקמו זה עתה, הכירו והקימו יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1993.
שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
טבלת השוואה

|  | קרואטיה קרואטיה | צ'כיה צ'כיה |
| --- | --- | --- |
| אוכלוסייה | 4,154,200 | 10,610,947 |
| שטח | 56,594 קמ"ר | 78,866 קמ"ר |
| צפיפות אוכלוסין | 75.8 איש לקמ"ר | 134 איש לקמ"ר |
| עיר בירה | זאגרב | פראג |
יבשת: אירופה
ממשלה: רפובליקה פרלמנטרית חוקתית
| מנהיג/ה נוכחי/ת | הנשיאה קולינדה גרבר-קיטרוביץ' | הנשיא מילוש זמאן |
| שפה רשמית | קרואטית | צ'כית |
יחסים דיפלומטיים

צ'כיה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב ו-2 קונסוליות בספליט וברייקה. מאידך, קרואטיה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג וקונסוליית כבוד בברנו.
יחסי זורואסטריות-יהדות

ההיסטוריה של יחסי הדת הזורואסטרית והיהדות נמשכת בעיקרה על פני למעלה מאלף שנים, בין המאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לספירה. בתקופה זו התגבשו רבים מהמנהגים, המצוות, האמונות וכתבי הקודש בשתי הדתות. ביהדות נכתבו חלקים מהתנ"ך והתגבשה ספרות חז"ל תחת שלטון פרסי. זאת במקביל ליצירת האווסטה, כתבי הקודש הזורואסטרים.
רקע

הדת הזורואסטרית הייתה דת מרכזית ונפוצה בתקופת התגבשותה של היהדות, בעיקר באזור איראן וארצות הסהר הפורה. בין הדתות נמצאו מספר קוי דמיון בחוקים ובאמונות שבמקרא, בספרות ימי הבית השני ובתלמוד מחד ובאווסטה מאידך.
בשתי תקופות מרכזיות בהיסטוריה פעלו מרכזי הכובד של היהדות תחת שלטון פרסי-זורואסטרי: בתקופה הפרסית בארץ ישראל במאות השישית עד הרביעית לפנה"ס שבה נכתבו כמה מספרי התנ"ך, ובתקופת האמוראים בבבל במאות השלישית עד השישית לספירה שבה התחבר התלמוד הבבלי. אך קוי הדמיון בין הדתות לא מופיעים רק במקרא ובתלמוד, אלא גם בספרות החיצונית שנכתבה במרחב ההלניסטי, בתקופת הביניים בין סוף המאה הרביעית לפנה"ס למאה הראשונה לספירה. בספרות זו ביתר שאת באו לידי ביטוי האמונות על תחיית המתים, עולם המלאכים והישארות הנפש, המשותפים עם הדת הזורואסטרית.
השפעת התרבות המסופוטמית על היהדות אינה מוטלת בספק, ודוגמאות לכך ניתן למצוא בשמות החודשים העבריים, באלפבית הארמי שבו נכתב התנ"ך וגם בשפה הארמית שבה נמסר התלמוד, חלק מהתנ"ך ועוד.
בעקבות זאת יש הסוברים כי מוטיבים מן הדת הזורואסטרית השפיעו על היהדות, ובמידה מועטה גם להפך. בחלק מהמקרים מדובר דווקא בפולמוס ביניהן. על המוטיבים המשותפים נמנו חוקים ומנהגים כמו דיני טהרה בכלל וטומאת מת בפרט, מצוות הקשורות באש המזבח, מנהגי כיסוי ראש, לבישת גדילים, חגירת אבנט וקבורת ציפורניים גזוזות. בנוסף אמונות שונות כגון האמונה בתחיית המתים, במאבק הנצחי בין כוח טוב לכוח רע, קיום יום הדין, חיי נצח, וקיום מלאכים ושדים כגון השטן ואשמדאי מלך השדים.
בתנ"ך > בתורה

אחת ההשערות במחקר המקרא היא כי מספר מוטיבים בתורה המיוחסים למקור הכהני וקשורים באש - מקורם בהשראה זורואסטרית של מקדשי האש. עליהם נמנו ההוראות לשמור על אש תמיד על המזבח (ויקרא ו) ולקחת אש לקטורת דווקא מהמזבח (שם טז). כמו כן, ההשראה מתבטאת בסיפורים על האש האלוהית בחנוכת המשכן שיצאה וטיהרה אותו (שם ט), בסיפור על האש ה"זרה" והמסוכנת של נדב ואביהוא (שם י), האש הזרה שכילתה את 250 מקריבי הקטורת מעדת קורח (בתרגום השבעים שם הגרסה היא "ואת האש הזָרָה זְרֵה הלאה") ולבסוף גם ההצלה מהמגפה בידי אהרון באמצעות האש שלקח דווקא מהמזבח (במדבר יז). המוטיבים הללו מזכירים את מקדשי האש של הדת הזורואסטרית בפרס, שלפי ההשערה היו קיימים כבר בזמן כתיבת הרובד הכהני בתורה.
לטענת הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים, אחד מטעמי מצוות הטומאה והטהרה בתורה הוא הקלה מהנורמות הזורואסטריות. לדבריו, במנהגי הזורואסטרים בהרחקה מנידה לדוגמה יש טורח וצער גדולים, שכן היא מחויבת להתנתק לחלוטין מבעלה בתקופת הוסת, כולל מגורים לחוד ואיסור שיחה ביניהם. זאת בעוד בתורה האיסור הוגבל לאיסור קיום יחסי מין בלבד ולא יותר. בהתייחסות זו הרמב"ם זיהה בין הזורואסטרים לבין הצאבאים.
מנהג דומה ליהודים ולזורואסטרים הוא לבישת גופייה בעלת גדילים מתחת לחולצה. בתורה קיים ציווי על הטלת ציצית בבגד, ואצל זורואסטרים הפתיל הקדוש נקרא קושטי (אנ'). הקושטי עשוי משזירה של 72 חוטי צמר לבן, ומזכיר גם את האבנט שהכהנים צוו לחגור במשכן.
בתנ"ך > בנביאים

בספרי הנביאים אפשר למצוא הדים לפולמוס עם הזורואסטריות. אחד הפולמוסים האלה מופיע בספר ישעיהו: "כֹה אָמַר ה' לִמְשִיחוֹ לְכוֹרֶשׁ (...) כִי-אֶפֶס בִלְעָדָי אֲנִי ה' וְאֵין עוֹד. יוֹצֵר אוֹר וּבוֹרֵא חֹשֶךְ עֹשֶׂה שָלוֹם וּבוֹרֵא רָע אֲנִי ה' עֹשֶׂה כָל אֵלֶה." (ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוקים א'–ז'). ישעיהו מחדד את ההבדל בין המונותאיזם המקראי לבין הדואליזם הזורואסטרי, שמייחס את בריאת הרוע לאל נפרד.
בתנ"ך > במגילת אסתר

בסיפור מגילת אסתר נמצאו רמזים למיתולוגיה הזורואסטרית. "שבעת רואי פני המלך" מזכירים את האמשא ספנדאן, שבעת האלים התומכים באל הראשי אהורא מזדא. ביניהם מהומן שמשמעותו ווהו מאנה, "בעל מחשבה טובה". סיפור המגילה מתכתב עם משמעות השם ומשחק עם המונח כגון בהזכרת "מחשבתו הרעה" של המן, שם בעל משמעות דומה לזו של מהומן.
בפרסית עתיקה פירוש השם המן (hama manah) הוא בעל "אותה הדעה/המחשבה" כשל המלך. אביו של המן נקרא המדתא (hama data), שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך. פירוש השם ושתי הוא "הנחשקת" (vaš לחשוק; ti - פועל בהווה).
כמה מהמנהגים בחגים הזורואסטרים דומים למוטיבים של חג הפורים, וייתכן שהשפיעו על סיפור מגילת אסתר. לדוגמה: בחג הנורוז קיים המנהג של משלוח מנות. בנוסף, חגיגת הטבח של דריווש הראשון ב"מגו" שנקראת "מַגוֹפוֹנְיָה" ביוונית (השם הפרסי לא ידוע) עשויה להזכיר את חגיגת היהודים לאחר שהרגו בעמי האימפריה הפרסית את אויביהם הקמים עליהם.
בספרות ימי הבית השני

בספר טוביה מוזכר אשמדאי שמופיע גם בגאת'ות שבאווסטה, ומשמעות שמו בפרסית היא "שד הזעם" (אשמא-דיווה, Aeshma daeva).
בספר מקבים ב' מופיע סיפור על אש ניסית שנמצאה בימי נחמיה בן חכליה בירושלים. לפי הסיפור, בעקבות מציאת האש הקים במקום המלך הפרסי מקדש אש בירושלים.
בתלמוד הבבלי

הדת הזורואסטרית הייתה הדת הרשמית באימפריה הסאסאנית, שבה התחבר התלמוד הבבלי. התלמוד מזכיר את אהורה-מזדא כ"אהורמיז", ואהרימן כ"הורמיז", או כ"הורמיז" וכ"הורמין". הכהנים הזורואסטריים מכונים בתלמוד 'חַבָּרִים', 'מגושים' או 'אמגושים'.
במסכת שבת הובאה בתלמוד מחלוקת בין רב ושמואל אם הכהנים הזורואסטרים נחשבים מכשפים או כופרים. לדעת רב הם כופרים, ו”הלומד דבר אחד מן המגוש חייב מיתה”. עם זאת, במסכת נדרים, רבא התיר לחכמים להצהיר לשלטונות הפרסיים שהם עובדי האש, כדי לקבל פטור ממסים: ”שרי ליה לצורבא מרבנן למימר: "עבדא דנורא אנא, לא יהיבנא אכרגא"”. בדומה, רב אשי מכר עצים למקדשי האש הזורואסטרים וטען שאין בכך איסור.
בתלמוד הבבלי > מוטיבים דומים בתלמוד ובזורואסטריות

בשתי הדתות הדרך העיקרית למסירת הטקסטים הקדושים הייתה בעל פה, באמצעות שינון קבוע של חכמי הדת. ביהדות, המשנה והתלמוד לא עלו על הכתב עד המאה השישית, וגם האווסטה הזורואסטרית עלתה על הכתב רק באותה תקופה, לאחר מאות רבות של שנים של מסירה בעל פה. במסכת סוטה מצוטט פתגם עממי יהודי המשווה בין דקלומי הגאת'ות של הכהנים הזורואסטרים, לבין יהודים המשננים את המשנה ללא הבנה: ”רטין מגושא ולא ידע מאי אמר, תני תנא ולא ידע מאי אמר” (=רוטן המגוש ואינו יודע מה הוא אומר, שונה חוזר המשניות ואינו יודע מה הוא אומר).
התמודדות החכמים עם תפיסות זורואסטריות השפיעו על עריכת התלמוד בבלי, בדיונים על דיני הקבורה היהודיים. השלילה הזורואסטרית של קבורת מתים בקרקע ומנהגם להניח את המתים במגדלי שתיקה הביאה לדיון בין שאפור המלך לבין החכמים על מקורות מנהגי הקבורה.
הקושטי (האבנט הזורואסטרי) הוא פריט לבוש סמלי מאוד בזורואסטריות, ומשמש להפרדה בין החלקים העליונים של הגוף לבין חלקיו התחתונים, כעין מחסום בפני הרע. במסכת זבחים מובא סיפור על המלך הסאסאני יזדגרד הראשון (“איזגדר מלכא”) שתיקן את מקום אבנטו של הונא בר נתן בטענה שהיהודים הם "ממלכת כהנים". עד היום קיים המנהג בקרב חלק מהיהודים לאזור גרטל בעת התפילה.
ההוראות בתלמוד לאופן הטיפול בציפורניים גזוזות דומות להוראות זורואסטריות שנכתבו באווסטה, בספר ונדידד (אנ'). כך לדוגמה נאסר לזרוק את הציפורניים הגזוזות במקום שייתכן שיעברו בו בני אדם, ובתלמוד מעודדים את שריפתן או קבורתן. זאת בדומה לזורואסטרים שהורו לקבור אותן בטקס קפדני.
בתלמוד, בנוסף על ספר טוביה, מוזכר גם אשמדאי מלך השדים, שמוזכר גם בגאת'ות בשמו "אשמא" (Aeshma) כשד מזיק שיש להתגבר עליו.
בתלמוד הבבלי > מוטיבים דומים בתלמוד ובזורואסטריות > מנהגי פסח

רבים ממנהגי חג הנורוז, חג האביב הזורואסטרי, מקיימים קווי דמיון בולטים עם מנהגי חג הפסח היהודי הנזכרים בתלמוד. עליהם ניתן למנות את מנהג המים שלנו בערב החג, חלק מסימני קערת ליל הסדר הדומים להפת סין הזורואסטרי, ארבע כוסות ועוד.
בתלמוד הבבלי > מוטיבים דומים בתלמוד ובזורואסטריות > חנוכה

אחת ההשערות למקור סיפור נס פך השמן המופיע לראשונה בתלמוד בבלי היא בפולחן האש הזורואסטרי. סיפור דומה על אש ניסית במקדש בירושלים, מופיע בספר מקבים ב' בתוך הקשר זורואסטרי-פרסי מובהק. לפי הטענה, ייתכן שהסיפור בספר מקבים ב' מקיים זיקה לנס פך השמן, שגם הוא מופיע לראשונה בתלמוד שהתחבר תחת שלטון הפרסים.
לפי חלק מהפרשנויות, כוונת התלמוד ל"שעת הסכנה" שבגינה התירו להדליק את נרות חנוכה על השולחן במקום בפתח הבית, היא מפני חג ה"סדה" הזורואסטרי החל בתקופת חנוכה.
בתלמוד הבבלי > רדיפת הדת היהודית בידי המגושים

ברוב תקופת האמוראים לא ידועים יחסים רעים במיוחד בין הדתות. אך בסוף התקופה, בימי המלך הסאסאני פירוז הראשון (בין 459–484 לספירה) הופעלה רדיפה דתית כלפי היהודים, בתמיכת האליטה הזורואסטרית. המלך אסר והוציא להורג את החכמים אמימר בר מר ינוקא, רב משרשיא בר פקוד וראש הגולה הונא מרי בר מר זוטרא. היהודים חויבו להישפט בבתי המשפט הפרסיים, נאסרה פעילות של מוסדות דת וחינוך יהודיים כמו בתי כנסת ובתי מדרש, וילדים יהודים נמסרו לחינוך זורואסטרי.
בעקבות תקרית שבה נהרגו שני כוהני דת זורואסטרים (או בעקבות עלילת שווא על הלקאתם, על פי דעה אחרת), ניתנה הוראה להרוג מחצית מיהודי אספהאן ולמסור את ילדיהם לעבדות או 'חינוך מחדש'. על מעשים אלו כונה המלך בפי היהודים "פירוז רשיעא".
בתלמוד הבבלי > רדיפת הדת היהודית בידי המגושים > מרד מר זוטרא

בנו של פירוז, קבאד הראשון, המשיך את הקו רדיקלי של אביו ואף החריף אותו בהשפעת המגוש הזורואסטרי מזדק והכת המזדקית שהקים. השינויים הקיצוניים הביאו לבסוף להדחתו בידי השמרנים הזורואסטרים, וייתכן שעוררו גם את המרד שיזם מר זוטרא, ראש הגולה. בתום מספר שנים המרד נכשל ומר זוטרא הוצא להורג ונתלה על גשר מחוזא.
בתורת הקבלה

חוקר הקבלה משה אידל העלה את ההשערה כי התפיסה הקבלית לגבי מקור הרע בעולם נובעת מהיכרות של מקובלים עם טקסטים זורוואניים. לפי תפיסה זו, מקור הרע הוא ב"מחשבה הרעה" של האל, רעיון המקביל לתורה הזורוואניסטית הגורסת כי אהורא-מזדא ואהרימן נולדו מספק, או מחשבה רעה, שעלו בנפשו של אל קדום ומופשט יותר, זוּרְוָאן. עדויות לקיומו של הרעיון מגיעות מהמאה ה-9 בקרב חכמי יהדות צרפת, ולאחר מכן התגלגל בקרב המקובלים עד שהפך לאחד הרעיונות העיקריים בכתבי האר"י.
היהדות בספרות הזורואסטרית

הספרות הפהלווית התגבשה בקירוב מהמאה השלישית עד המאה העשירית לספירה, ומוקדשת בעיקר לתאולוגיה זורואסטרית. לפיכך, בפולמוסיה היא מזכירה ומבקרת דתות אחרות, במיוחד יהדות, נצרות, מניכאיזם, ובאופן מרומז מאוד גם את האסלאם (שהיה הדת השלטת החל מהמאה ה-7). אך גם בספרות ההיסטורית והגאוגרפית קיימות התייחסויות מעטות ליהודים. בעוד שחלק מההתייחסויות דלות, אחרות הן בעלות חשיבות ניכרת. במיוחד האזכורים ב"דין-כרד" (אנ') וב"שיכנד-גומאניכ ויצ'אר" (אנ') בספרות הדתית.
היהדות בספרות הזורואסטרית > דין-כרד

הספר דין-כרד (מילולית: מעשי הדת) משמש כעין אנציקלופדיה והוא היצירה הארוכה והחשובה ביותר מבחינה דתית בכל הספרות הפהלווית. הוא מתוארך למאה התשיעית, בין תקופת הח'ליפה אל-מאמון ובין שנת 881. בספר זה הזורואסטרים מוזהרים להתרחק מהיהדות, שהמצוות והאמונות שלה נועדו, לטענתם, להחריב את העולם.
לפי אגדה המובאת בספר, מי שכתב את עשרת הדיברות התנכ"יות היה דמות/יישות מיתולוגית בשם צ'חאק (אנ') (בפרסית: ضحاک) המוזכרת כבר באווסטה ומזוהה עם אהרימן וכוחות הרשע. הספר מפרט את עשרת הדיברות המקראיות באופן מעוות ומציג אותן כניגוד לעשרת הדיברות שנתן יימה, המזוהה עם כוחות הטוב. כך, לדוגמה הוא מייחס לעשרת הדיברות את ההוראות להמית גדי בינקותו ולהקריב קורבן אדם (ראו גם: עלילת קורבן האדם). חוקרים שיערו שאולי מדובר בציווי המקראי על הקרבת חטאת נשיא והוצאה מהקשר של סיפור בת יפתח. אך ברוב ההוראות לא נמצאו הקשרים מתקבלים על הדעת למצוות ביהדות.
היהדות בספרות הזורואסטרית > שיכנד-גומאניכ ויצ'אר

הספר שיכנד-גומאניכ ויצ'אר (משמעותו: ספר הרחקת הספקות) הוא יצירה פולמוסית של סוף המאה התשיעית, מאת המחבר הזורואסטרי מרדאן פרוך. בספר זה שישה עשר פרקים, ושניים מתוכם מוקדשים לטענות נגד היהדות. פרק 13 מעביר ביקורת על סיפורי בריאת העולם וחטא עץ הדעת בתורה. הוא שואל, לדוגמה, מדוע אלוהים נאלץ לברוא את העולם במשך שישה ימים אם הבריאה נעשית במאמר בלבד? או: מדוע נענשו כל בני האדם לדורות על מעשה שעשה אדם הראשון?
בפרק 14 המחבר מלקט פסוקים מהמקרא בשיטת קטיף דובדבנים, ויוצר בכך דמוניזציה של האל המקראי. לדוגמה הוא מצטט את הפסוק בספר נחום: ”אֵל קַנּוֹא וְנֹקֵם יְהֹוָה. נֹקֵם יְהֹוָה וּבַעַל חֵמָה. נֹקֵם יְהֹוָה לְצָרָיו, וְנוֹטֵר הוּא לְאֹיְבָיו” (ספר נחום, פרק א', פסוק ב') ופסוקים דומים. בנוסף הוא מצטט (באופן לא מאוד נאמן למקור) ארבעה מדרשים יהודיים מספרות חז"ל, התומכים בתמונה הדמונית של האל היהודי.
זורואסטריות ויהדות כיום

שורשיו של חג הנורוז, ראש השנה וחג האביב הפרסי, הן בדת הזורואסטרית. עם זאת, מאז הכיבוש המוסלמי של פרס, החג עדיין נחגג בקרב איראנים רבים, ביניהם מוסלמים, נוצרים וגם בקרב רבים מיוצאי יהדות איראן. לפי הסופרת אסתר שקלים, רבים ממנהגי העדה הקשורים בחג הפסח מקורם במנהגים הזורואסטרים הקדומים.
לקריאה נוספת

אסתר שקלים, מה נשתנה באמת? השפעות ראש השנה הפרסי הנוכרי הקדום (הנורוז) על מנהגי פסח וההגדה בעדות ישראל, הוצאת כרמל, מאי 2024
Shai Secunda, The Iranian Talmud: Reading the Bavli in Its Sasanian Context, University of Pennsylvania Press, 2016