stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחב זנב צהוב-שפה

| רחב זנב צהוב-שפה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
תת־משפחה:: פתני הים
סוג:: רחב זנב
מין:: רחב זנב צהוב-שפה
שם מדעי
 Laticauda colubrina ‏שניידר, 1799
תחום תפוצה


רחב זנב צהוב-שפה המכונה קרייט ימי מפוספס (שם מדעי: Laticauda colubrina) הוא מין של נחש ים ארסי מהסוג רחב זנב שבמשפחת הפתניים. הנחש חי בימים האינדו-פסיפים הטרופיים מחופי מזרח הודו עד לאי פיג'י באוקיינוס השקט ומצפין עד לאיי ריוקיו שביפן. כמה פרטים נמצאו בחופי אוסטרליה, קלדוניה החדשה וניו זילנד.
נחש זה מגיע לאורך 1.5 מ' בממוצע ויכול להגיע גם ל-2 מ'. הנקבות ארוכות מהזכרים במעט. לנחש גוף רחב מפוספס בפסים כהים על רקע לבן והזנב מסתיים בקצה רחב. חלקו העליון של הראש, מהשפתיים והחוטם השטוח עד לאחורי הראש בעלי גוון צהבהב. נחש זה הוא אחד מהארסיים ביותר על כדור הארץ ויכול לשתק ולהרוג בקלות.
הנחש שוחה רוב זמנו מתחת למים בעיקר בשוניות אלמוגים וחופים סלעיים וצד בהם דגים קטנים ובעיקר צלופחאים שונים. הנקבות מעיזות להתמודד עם מיני קונגריים בינוניים, בעוד הזכרים יעדיפו טרף קטן יותר. לעיתים נחשי הים צדים יחד עם להקות דגים טורפים ממשפחת הצניניתיים והמוליתיים, בעיקר בשוניות באינדונזיה. הנחש עולה לחוף בעיקר לצורכי רבייה והוא מטיל ביצים בחולות החוף.
הנחש אינו תוקפני אך הוא יכול להכיש ולהרוג אם יאיימו עליו, דבר שקורה לעיתים לדייגים הפורשים רשתות ומעלים נחשי ים ברשתם.
בשל ארסיותו וצבעיו הבולטים לנחש זה יש מעט מאוד טורפים בטבע, ביניהם נחשים אחרים, תנין הים ועופות דורסים כמו עיטם לבן-חזה, אך הם זהירים ביותר בציד שלו. מספר חיות מחקות את הנחש הארסי כדי להתחמק מטריפה, למשל המין מירנון זעמני.
סרטון על קרייט ימי מפוספס שצולם בפיג'י
הערות שוליים

↑  רחב זנב צהוב-שפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
רחב-נתיב

הפצת נתונים ב-Broadcast
רחב-נתיב (באנגלית: Broadcast) היא פעולת ניתוב רחבה של נתונים או הודעה מאלמנט מקור אל קבוצת אלמנטים של תקשורת באופן מקבילי כגון: מחשבים, מרכזיות, מכשירים סלולריים, התקני תקשורת וכו'. פעולה זו גם נודעת בשם ברודקאסט. קיימות דרכים שונות להעברת נתונים מאלמנט המקור אל אלמנט היעד. בשיטת הרחב-נתיב נתונים עוברים אל כלל האלמנטים הקיימים, בניגוד ל-multicast בו הנתונים עוברים רק לאלמנטים ספציפיים מתוך כלל האלמנטים ול-Unicast בו הנתונים עוברים ממקור יחיד ליעד יחיד. עבור תקשורת בשכבת הרשת, כתובת broadcast תהיה כתובת IP ואילו עבור שכבת קישור הנתונים תהיה זו כתובת MAC.
סקירה כללית

בתקשורת נתונים, רחב-נתיב מתייחס להעברת נתונים ממקור יחיד לכלל האלמנטים הקיימים, ללא יכולת להפריד בין האלמנטים. בהתאם לכך, מהווה רחב-נתיב שיטת התקשורת האינטנסיבית ביותר, שכן היא דורשת את מעורבות כלל האלמנטים ברשת. פרוטוקולים נפוצים המשתמשים בשירות הרחב-נתיב הם ARP - פרוטקול אשר פונה אל כלל האלמנטים ברשת בו זמנית ומבקש לזהות את המשתמש אשר פנה אליו באמצעות כתובת ה-IP, על ידי כתובת ה-MAC. וכן DHCP - פרוטקול חלוקת כתובת IP למשתמשים ברשת. עיקר השימוש ברב-נתיב הוא ברשת מקומית, המהווה מתחם שידור מוגבל אשר לרוב נתחם על ידי נתב שלא מעביר את ההודעה הלאה אל מחוץ לתחומי הרשת המקומית.
בכתובת IPv6 אשר צפויים להחליף את IPv4 לא יהיה ניתן להשתמש בשירותיו של הרחב-נתיב[דרוש מקור], זאת בשביל למנוע את ההפרעה שיוצר לכלל האלמנטים ברשת, בעוד פעמים והמידע שבו רלוונטי לאלמנט בודד. כיום, בכתובות IPv4, הכתובת המשמשת את הרב-נתיב היא: 255.255.255.255 ואילו בכתובות MAC היא: FF:FF:FF:FF:FF:FF.
ניצול לרעה נפוץ[דרוש מקור] של הרחב-נתיב קיים בהתקפת מניעת שירות, כאשר התוקף שולח לכלל האלמנטים ברשת פינג בשיטת רחב-נתב בשם הקורבן וכתוצאה מכך מוצף הקורבן בתגובות מכלל האלמנטים ברשת.
ראו גם

שיטות הפצה בתקשורת נתונים
אומברטו קסטלו ברנקו

אוּמבּרְטוֹ דֶה אלנְקר קָסְטֶלוֹ בְּרָנְקוֹ (בפורטוגזית: Humberto de Alencar Castelo Branco; ‏20 בספטמבר 1897 – 18 ביולי 1967) מנהיג צבאי ופוליטיקאי ברזילאי; שימש כדיקטטור הצבאי הראשון במהלך תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל. קודם להפיכה הצבאית בשנת 1964 היה ברנקו ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברזיל והיה בדרגת מרשל ברזיל (מקביל לדרגת פילדמרשל). ברנקו היה מראשי ההפיכה שהפילה את ז'ואאו גולאר מנשיאות ברזיל. אף על פי שתחילה פעל להשיב את הדמוקרטיה לברזיל בהדרכת משטר צבאי זמני, ראשים נוספים בתוך הכת הצבאית התנגדו לכך והיה על ברנקו להעביר את הממשל לידיו של המרשל ארטור דה קוסטה אה סילבה, שהמשיך את הדיקטטורה.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

קסטלו ברנקו נולד למשפחה בעלת מורשת צבאית במדינת סיארה, הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1897. ברנקו התחקה אחר אביו, שהיה קצין בשירות הכוחות המזוינים של ברזיל, בגיל 21 החל ללמוד באקדמיה הצבאית הברזילאית בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול בדרום ברזיל. ברנקו החל לשרת בצבא ברזיל (חיל הרגלים של הכוחות המזוינים) ב-1918. במהלך שנות השלושים המאוחרות, תקופת המשטר הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס, היה נספח צבאי ברפובליקה הצרפתית השלישית ולמד בבית הספר למלחמה של סופרורי (École Superiore de Guerre) בפריז. בהמשך היה מוצב בפורט לוונוורת' במסגרת תפקידו בתור נספח צבאי בארצות הברית.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1944–1945, שימש כקולונל בכוח המשלוח הברזילאי והיה מעורב בחזית האיטלקית. בשובו לברזיל עלה המוניטין שלו בתור מפקד מוכשר ואינטלקטואל צבאי. לנוכח מוניטין זה והידע הרחב שרחש אודות צבאות מערביים בימיו כנספח צבאי, ברנקו הפך למעורב בארגון המכללה הצבאית העליונה של ברזיל אשר הוקמה בשנת 1949. ברנקו נהג להבדיל עצמו ממפקדים צבאיים אחרים בהתנגדותו להפלת הממשלה הדמוקרטית. לאחר שמונה ב-1963 לראש המטה הכללי על ידי הנשיא ז'ואאו גולאר, החל ברנקו להתערב בתוך הפוליטיקה הלאומית והחל להשתתף בתוכנית להפיל את הממשלה לנוכח החשש כי הנשיא גולאר עתיד להביא למהפכה קומוניסטית.
במשך מספר שנים נעשה המצב הפוליטי-כלכלי בברזיל נואש יותר ויותר לנוכח תסיסה אזרחית ומשבר כלכלי. גולאר הזדהה יותר ויותר עם השמאל הלאומני והקיף את עצמו ביועצי שמאל, ואילו קצינים צבאיים החלו להזדהות באופן גלוי יותר עם האופוזיציה המתונה והשמרנית. גולאר ביקש לנטרל את הכוחות המזוינים על ידי ערבוב תדיר של מבנה הפיקוד ופיתוח מעקב אישי בקרב קצינים ומגויסים חדשים. קצינים צבאיים רבים ומנהיגים פוליטיים באופוזיציה, משוכנעים כי גולאר מתכנן להביא לדיקטטורה שמאלנית, החלו במזימת הפיכה נגדו בשנת 1963 באזורים שונים במדינה. המושל ז'וזה פינטו ממדינת מינאס ז'ראיס ומרשל ברנקו, התגלו מאוחר יותר כמארגנים הראשיים של הקנוניה. תחילה ההנהגה הצבאית של המטה הכללי חולקה בין אלו שהאמינו כי גולאר יקריב את ברזיל לקומוניזם אוטוקרטי ובין אלו שטענו כי ישמור על המשטר הקיים ועל הדמוקרטיה. גולאר ביקש אישור של הקונגרס להכרזת מצב חירום לאומי, פעולה שנועדה לחזק את סמכויותיו, וכאשר הקונגרס סירב הוא פנה ישירות לעם בבקשה לתמיכה. בעצרת המונית בריו דה ז'ניירו במרץ 1964, הוא הודיע על תוכנית רפורמה חקלאית שנויה במחלוקת ותכנן להלאים בתי זיקוק נפט שונים בבעלות פרטית. מאוחר יותר באותו החודש סירב ממשלו לאשר דיכוי של שביתה של מגויסים חדשים בחיל הים; האופוזיציה זעמה על חוסר המעש הזה, משום שהיא ראתה בסמכות ובמשמעת הצבאית את החסם האחרון לשאיפותיו לכאורה של גולאר.
ב-31 במרץ 1964 הכריז ז'וזה פינטו על מרד נגד הממשלה על ידי מנהיגי האזרחים וכוחות הצבא במינאס ז'ראיס; אליו הצטרפו פוליטיקאים מרכזיים מספסלי האופוזיציה ורוב ההנהגה של הכוחות המזוינים כולל המטה הכללי תחת ברנקו. ההפיכה כנגד גולאר (ראו הפיכת 1964 בברזיל) וביאה את האחרון לברוח מברזיל לגלות ולהותיר את משרד הנשיא הברזילאי ריקה ללא ראש מדינה, תפקיד אשר תוך זמן קצר נלקח בידי הצבא. בעקבות הפיכה זו התמנה פסקואל רניירי מזילי לנשיא זמני (כיהן 15 ימים בלבד). מחשש להפיכה קומוניסטית, ברנקו מונה על ידי הקונגרס (שהיה אז בשליטת הצבא) ב-15 באפריל לנשיא ברזיל, תפקיד בו כיהן עד ל-15 במרץ 1967. הצבא ראה את כהונתו של קסטלו ברנקו כתקופת מעבר שבמהלכה הממשל המעין-צבאי יחוקק רפורמות פוליטיות וכלכליות גורפות.
ביוגרפיה > נשיא ברזיל > יחס לישראל

במסמך שנרשם בידי שגרירות ישראל בברזיליה נכתב אודות ההפיכה כי: "ההפיכה בוצעה במהירות ובתכנון להפליא והביאה, למעשה, במשך 24 שעות, לא רק לנפילתו של גולאר [הנשיא הנבחר], אלא גם לדיכוי כל האלמנטים השמאליים (…) ברזיל נמצאת היום במצב מעבר שאפשר להגדירו כדיקטטורה צבאית עם מעטה פרלמנטרי." ברנקו וכלל שדרת השלטון של הכת הצבאית ראו במדינת ישראל שותפה פוטנציאלית לפיתוח צבאי, בין לבין גם של נשק גרעיני. ביולי 1966 אירח ברנקו את נשיא מדינת ישראל, זלמן שזר, בעת ביקורו בברזיל.
ביוגרפיה > לאחר הנשיאות

לבסוף, בתום המנדט הנשיאותי המורחב שלו ולאחר שבחירות עקיפות הבטיחו כי גנרל ותיק אחר ייקח את הנשיאות, אישר ברנקו חוקה חדשה שהציבה את תוכן התיקונים שהעביר לחוקה במסגרת חוקתית רשמית. סמכויותיו השרירותיות של הצבא, שהיו אמורות לפוג בתום נשיאותו של ברנקו, היו קיימות כעת ללא הגבלת זמן. הממשל השיג רבים מיעדיו, כמו קביעת דירוג האשראי הבינלאומי של ברזיל, הפחתת האינפלציה ועזרה בהעלאת התוצר הלאומי הגולמי. עם סיום כהונתו (בחודש מרץ 1967) החליף את קסטלו ברנקו שר הביטחון בממשלתו, ארטור דה קוסטה אה סילבה. ב-18 ביולי 1967, זמן קצר לאחר סיום כהונתו, מת קסטלו ברנקו בהתרסקות מטוס עם מטוסו הפרטי.
מורשת

למרות כישלונו להשיב את הדמוקרטיה בברזיל, ברנקו שמר לעיתים קרובות על מוניטין של תומך החוקיות השלטונית בספרות על הדיקטטורה בעיקר בהשוואתו ליורשיו ארטור דה קוסטה א סילבה ואמיליו גרסטזו מדיסי. אסכולה אחת לפרשנות של הדיקטטורה, המגדירה אותה במונחים של ניגוד בין כוחות מתונים וסמכותנים, מקשרת לכאורה קצינים "מתונים", "חוקיים" ו"ליברלים" לסיעת "קסטליסטה" (השם נגזר מקסטלו) של הצבא. "קסטליסטות", המכונות מדי פעם כ"קבוצת סורבון" בזכות היות העובדה שכללו את ההנהגה האינטלקטואלית של הצבא, מוצבות באופוזיציה ל"סמכותנים" צבאיים, שזהותם הפוליטית קשורה לרוב להפרות זכויות האדם בידי המשטר ולהליכים האנטי-דמוקרטיים שהתפשטו במהלך שנות השלטון הצבאי. תומכי ה"קסטליסטה" הבולטים כוללים את הנשיא הרביעי של הדיקטטורה ארנסטו גייזל ואדריכל תורת הביטחון הלאומי של המשטר הצבאי, ארנסטו גולברי דו קוטו א סילבה. בין אם ברנקו החזיק מחויבות אישית איתנה בתהליכים דמוקרטיים ובין אם לאו, המניפולציה ההדרגתית שלו בחוקה הברזילאית ובמוסדות הפוליטיים של האומה סותרת את סיווגו כתומך חוקה מתון. בגלל מותו בטרם עת ובצורה בלתי צפויה - בתאונת מטוס שישה חודשים לאחר שהעביר את הנשיאות ליורשו - מעולם לא היה לברנקו אפשרות לשקף את החלטותיו ולהבהיר כיצד מעשיו הלא-דמוקרטיים חיזקו כביכול את הדמוקרטיה הברזילאית.
ראו גם

כוח המשלוח הברזילאי
היסטוריה של ברזיל: דיקטטורה צבאית (1964–1985)
ז'ואאו גולאר
ארטור דה קוסטה אה סילבה
הערות שוליים

↑  אומברטו קסטלו ברנקו - ביוגרפיה של הנשיא קסטלו ברנקו, באתר כל החומר (המקור בפורטוגזית)
↑  ברזיל - ההתערבות הצבאית והדיקטטורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  הדיקטטורה הצבאית בברזיל (1964–1985) והקשר לנשיאת ברזיל כיום - חילוקי הדעות של אנשי כת הקצינים בברזיל, באתר רגעים היסטוריים
↑  אוּמבּרְטוֹ דֶה אלנְקר קָסְטֶלוֹ בְּרָנְקוֹ, באתר הארכיון הלאומי - ממשלת ברזיל; משרד המשפטים וביטחון הפנים (המקור בפורטוגזית)
↑  נוקשות נוסח ברזיל - העולם השלישי: אקלים נוח להשקעות (עמ' 17), באתר עיתון העולם הזה, ‏22 לאוקטובר 1980
↑  ממשלת אומברטו קסטלו ברנקו - ממשלת אומברטו קסטלו ברנקו שלטה בין 1964 ל-1967 והתאפיינה בהנחת היסודות למדיניות הדיכוי של הדיקטטורה הצבאית., באתר אסכולת ברזיל (המקור בפורטוגזית)
↑  איתי מק, המסמכים חושפים: הקשרים החמים בין ישראל לדיקטטורה בברזיל, באתר שיחה מקומית, ‏11 לנובמבר 2018
↑  הוצאת מעריב, הנשיא - אזרח כבוד של סאו פאולו, באתר הספרייה הלאומית של ישראל, ‏20 ביולי 1966
↑  אוּמבּרְטוֹ דֶה אלנְקר קָסְטֶלוֹ בְּרָנְקוֹ (Humberto De Alencar Castelo Branco), באתר Find a grave
| נשיאי ברזיל |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הישנה | דאודורו דה פונסקה • פלוריאנו פיישוטו • פרודנטה דה מוראיס • קמפוס סאלס • רודריגס אלווס • אפונסו פנה • נילו פסניה • ארמס דה פונסקה • ונססלאו בראז • רודריגס אלווס • דלפים מוריירה • אפיטסיו פסואה • ארתור ברנרדס • וושינגטון לואיס • ז'וליו פרסטס | דגל ברזיל |
| עידן ורגאס | ז'טוליו ורגאס • ז'וזה ליניארס | דגל ברזיל |
| הרפובליקה השנייה | גספאר דוטרה • ז'טוליו ורגאס • קפה פיליו • קרלוס לוז • נראו דה אוליביירה • ז'וסלינו קוביצ'ק • ז'אניו קואדרוס • רניירי מזילי • ז'ואאו גולאר | דגל ברזיל |
| הדיקטטורה הצבאית | רניירי מזילי • קסטלו ברנקו • קוסטה אה סילבה • אמיליו גרסטזו מדיסי • ארנסטו גייזל • ז'ואאו פיגיירדו | דגל ברזיל |
| הרפובליקה החדשה | טנקרדו נווס • ז'וזה סרניי • פרננדו קולור דה מלו • איתמר פרנקו • פרננדו אנריקה קרדוזו • לואיז אינסיו דה סילבה • דילמה רוסף • מישל טמר • ז'איר בולסונארו • לואיז אינסיו דה סילבה | דגל ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438951405171  BnF: cb12906295h (data)  GND: 118668765  ISNI: 0000 0001 2134 2980  LCCN: n80083606  NTA: 07391388X  RERO: 02-A006129130  SUDOC: 027463583  VIAF: 56739378   WorldCat (עם VIAF): 56739378
ריצ'רד לבוי

ריצ'רד (ריק) לבוי (באנגלית: Richard (Rick) Lavoie) הוא איש חינוך, מרצה וסופר אמריקאי בתחום החינוך. מתמחה בהיבטים הקשורים למוטיבציה והתנהגות במסגרת מערכת החינוך, במיוחד עבור לקויות למידה וחינוך מיוחד. הוא מכהן בעשורים האחרונים כאחראי על פרויקטים אזוריים למען ילדים עם צרכים מיוחדים, ומשמש כיועץ בתחום זה עבור מספר ארגונים ארציים.
ביוגרפיה

לבוי למד במסצ'וסטס לתואר ראשון (1972) ושני (1975) בצרכים מיוחדים. קיבל תואר שני בחינוך באוניברסיטת פורדהם בניו יורק ב-1980. עבד כמורה בבתי ספר מ-1972, ובהמשך היה מנהל בבתי ספר לחינוך מיוחד.
לבוי הרצה במספר אוניברסיטאות בעולם, בהן אוניברסיטת הרווארד, ג'ורג'טאון, סירקיוז ומלבורן. הופיע בטלוויזיה האמריקאית במספר תוכניות, בהן Today show, חדשות הערב של ABC, בוקר טוב אמריקה, ותוכנית הבוקר של CBS.
קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד, מאוניברסיטת מסצ'וסטס (2003) ומקולג' מיטשל (2007). ב-2009 זכה בפרס ארגוני לקויות הלמידה של ארצות הברית ע"ש סמואל קירק.
פרסומיו

כשהאסימונים נגמרים - הרצאה על ההתמודדות עם הפן הרגשי-התנהגותי של לקויות למידה
הרצאה על שימוש בתחרותיות בהוראה - תקציר ההרצאה
Motivation Breakthrough - הרצאה על יצירת מוטיבציה בכיתה: חלק 1, חלק 2, חלק 3, חלק 4, חלק 5, חלק 6, חלק 7, חלק 8, חלק 9
פרסומיו > ספרים

קשה כל-כך להתיידד אתך: איך לעזור לילד הסובל מליקויי למידה להשיג הצלחה חברתית, אמציה, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
פריצת דרך במוטיבציה: 6 סודות שיעוררו מוטיבציה אצל ילדכם, אמציה, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
ראו גם

פילוסופיה של החינוך
הוראה מתקנת
הווארד גרדנר
קריל צ'סמן

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1921 סנט ג'וזף, מישיגן, ארצות הברית 
 הוצאה להורג:  2 במאי 1960 (בגיל 38) בית הסוהר סן קוונטין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון ג'ון מרשל 
 
קרול ויטייר (קריל) צ'סמן (אנגלית: Carol Whittier "Caryl" Chessman; ‏27 במאי 1921 - 2 במאי 1960) היה עבריין אמריקאי שהורשע בשוד ובאונס, וקיבל גזר דין מוות. צ'סמן שהה קרוב ל-12 שנה בשורת הנידונים למוות בכלא סן קוונטין שבקליפורניה, ובמשך כל התקופה הזו טען בתוקף לחפותו. בשנים בהם המתין לביצוע גזר דינו, כתב צ'סמן ארבעה ספרים אוטוביוגרפים על חייו שהפכו לרבי-מכר בינלאומיים והקנו לו פרסום עולמי. הפיכתו של צ'סמן לידוען הובילה למחאה ציבורית רחבה, שכללה גם את מיטב הסופרים ואנשי הרוח של התקופה, שקראה לחוס על חייו. המחאה לא הועילה וצ'סמן הוצא להורג בתא גזים.
המקרה של צ'סמן עורר דיון בשאלת חוקיותו של עונש המוות והוא הפך ליקירם של תנועות שונות הקוראות לביטול צורת ענישה זו. השאלה האם צ'סמן היה אשם בפשעים בהם הורשע או לא שנויה במחלוקת עד היום.
ביוגרפיה > משפחתו ושנות חייו הראשונות

קרול ויטייר (קריל) צ'סמן נולד בעיר סט ג'וזף שבמדינת מישיגן. את שמו האמצעי, ויטייר, צ'סמן טען כי קיבל על שם המשורר ג'ון גרינליף ויטייר שהיה אחד מאבות אבותיו. זמן קצר לאחד שנולד, עברה משפחתו של צ'סמן לגור בעיר גלנדייל שבמדינת קליפורניה, ובמהלך השנים שלאחר מכן המשיכה לעבור בין מקום מגורים אחד לאחר.
צ'סמן היה ילד חולני בילדותו ובגיל 5 אף לקה בדלקת ריאות קשה ממנה החלים. לאחר שהתגלה כי הוא סובל מתסמינים של אסתמה, עברה משפחתו לגור בעיר פסדינה במחשבה כי האקלים הנוח בעיר יקל על המחלה. בגיל 9 נפצע צ'סמן בתאונת דרכים קשה במכונית בה נהגה אימו, וסבל מאף ולסת שבורה. אימו נפצעה בצורה קשה יותר בתאונה זו ונשארה משותקת בשתי הגפיים התחתונות. מצבה הכלכלי של המשפחה, שהיה קשה ממילא עקב השפל הכלכלי הגדול, הידרדר עוד יותר לאור מצבה הרפואי החדש של אם המשפחה. כשהוא שבור ומיואש ניסה אביו של צ'סמן להתאבד פעמיים. בתקופה זו החל צ'סמן להידרדר לחיי הפשע.
ביוגרפיה > הידרדרותו לפשע

צ'סמן נעצר לראשונה על ידי המשטרה בגיל 16 והואשם בגנבת רכב. הוא ברח מבית המעצר לקטינים בו שהה אולם נתפס מספר שעות לאחר מכן בעת שניסה לשדוד חנות כלבו. לאחר ששוחרר המשיך צ'סמן לעבור על החוק. הוא המשיך לעסוק בגנבת מכוניות, ביצע מספר מעשי שוד וידוע אף על מקרה אחד שבו השתתף בחילופי אש עם המשטרה. צ'סמן נעצר מחדש מספר פעמים ובילה את מרבית שארית נעוריו במוסדות ובתי מעצר שונים לקטינים עבריינים.
ביוגרפיה > ההרשעה בהיותו "שודד האור האדום"

בחודש ינואר 1948 היה צ'סמן אסיר משוחרר על תנאי כאשר נעצר על ידי המשטרה ליד העיר לוס אנג'לס והואשם בהיותו "שודד האור האדום" ("Red Light Bandit") הידוע לשמצה. "השודד" קיבל את כינויו מכיוון שנהג לארוב למכוניות שחנו באזורים מבודדים ולהבהב באור אדום הדומה לזה שבו הייתה משתמשת המשטרה. כאשר יושבי הרכב היו פותחים את החלון או יוצאים מהמכונית במחשבה כי מדובר בשוטר, השודד היה מתנפל עליהם, גונב את כל כספם, ובמספר מקרים, כאשר הקורבנות היו נשים צעירות, הוא היה אונס אותן. בשנת 1948 הוא נמצא אשם בתום משפט שבו הגן על עצמו וטען שהוא חף מפשע.
ביוגרפיה > השנים בכלא

בהיותו בכלא כתב צ'סמן ארבעה ספרים:
"תא 2455 מסדרון תאי המוות", אוטוביוגרפיה, שהוצא בעברית בהוצאת דרור ובתרגומו של יוסף נדבה
Trial by Ordeal
The Face of Justice ("פני צדק")
"נער בזרועות הפשע" שהוצא בעברית בהוצאת מ. מזרחי
סרט הופק אודות סיפורו "Cell 2455 Death Row", בהפקת סרטי קולומביה ובגרסת הטלוויזיה, גם בהפקת קולומביה, "Kill Me If You Can".
ביוגרפיה > הוצאתו להורג

צ'סמן הוצא להורג ב-2 במאי 1960, בגיל 38.
הערות שוליים

↑  עם התבגרות, ולאחר שזכה לקיתונות של לעג בילדותו, שינה צ'סמן את שמו הפרטי לקריל שלא באופן רשמי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272206505171  BnF: cb125967774 (data)  CANTIC: a1135186x  CiNii: DA15875779  GND: 110228582X  ISNI: 0000 0000 8159 4680  LCCN: n50037154  NDL: 00520685  NTA: 067468454  SNAC: w6md0h9s  SUDOC: 096182369  Trove: 801252  VIAF: 79279133   WorldCat (עם VIAF): 79279133
רחבי-מקור

| רחבי-מקור |
| --- | --- |
 Psarisomus dalhousiae
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-טירן
משפחה:: רחבי-מקור
שם מדעי
 Eurylaimidae ‏לסון, 1831

רחבי-מקור (שם מדעי: Eurylaimidae) היא משפחה של ציפורי שיר השוכנות באזורים הטרופיים של דרום-מזרח אסיה, עם מינים ספורים החיים גם באפריקה.
מאפיינים

לרחבי-המקור גוף בינוני-קטן וראש גדול בעל מקור רחב. הם ניכרים בצבעיהם הבוהקים, בגווני ירוק, כחול ואדום. עם זאת, הם שוכנים בעיקר ביערות גשם בעיקר בצמרות העצים, כך שלמרות צבעיהם הבולטים קשה לצפות בהם.
הם ניזונים מפירות ומחרקים אותם הם תופסים באוויר.
מעט ידוע על הרגלי הרבייה של רחבי מקור. משערים כי חלקם מונוגמיים וחלקם פוליגמיים. בשעת חיזור ובתצוגות ראווה, הם משמיעים קולות גבוהים שנשמעים למרחק רב. מרבית המינים חברותיים.
מיון

משפחה רחבי-מקור (Eurylaimidae)
תת-משפחה Smithornithinae
סוג Smithornis - בו רחב-מקור אפריקני
תת-משפחה Pseudocalyptomeninae
סוג ומין יחיד Pseudocalyptomena graueri
תת-משפחה Calyptomeninae - לעיתים מופרדת למשפחה עצמאית
סוג Calyptomena - בו המין רחב-מקור ירוק
תת-משפחה Eurylaiminae
סוג Sapayoa
סוג מין יחיד Corydon sumatranus
סוג ומין יחיד Cymbirhynchus macrorhynchos
סוג Eurylaimus
סוג Sarcophanops
סוג ומין יחיד Psarisomus dalhousiae
סוג ומין יחיד Serilophus lunatus
בעבר היו שייכים למשפחה גם המין ספיואה רחב-מקור (Sapayoa aenigma) שכיום שייך למשפחה עצמאית - ספיואות (Sapayoidae) וכן המשפחה צווחני מדגסקר (Philepittidae).
זוג מהמין Corydon sumatranus
ריתמיקה

ריתמיקה או שיטת דלקרוז  (באנגלית: Eurhythmics או Dalcroze eurhythmics  או Dalcroze method) היא גישה לחינוך מוזיקלי שפיתח המוזיקאי אמיל ז'אק-דלקרוז בתחילת המאה העשרים בשווייץ. שיטה זו מפיקה תועלת מביטויי תנועה גופנית ומקצבים מוזיקליים על מנת לתגבר את העקרונות המשפיעים על ביצועי התלמיד ועל יכולתו לזכור את היסודות המוזיקליים.
זהו ביטויים של המקצבים הגופניים והמוזיקליים וכן של החוקים הבסיסיים המשפיעים על ביצועם. על ידי השתתפות במשחקים פשוטים, תרגילים ואלתורים, למדים התלמידים כיצד לשלב בין מוזיקה ותנועה, וזאת על מנת לפתח אחידות ריתמית בין העין, האוזן, הגוף והמוח. הגדרת הריתמיקה עשויה להפוך מסובכת אף יותר - "מכל שיטות הלימוד המוזיקליות, גישת דלקרוז היא ככל הנראה המעורפלת והקשה ביותר להגדרה. זאת משום שהיא חיה בתוך המורים עצמם, ולא בספרים, שירים או חומרי-למידה מסוימים אחרים. ענפים, עקרונות ואסטרטגיות מסוימות יוצרים חוט מקשר בין הדלקרוזיאנים, בעוד המורים עשויים להתבדל אחד מהשני במידה ניכרת, בתחומי העניין, המיומנויות וסגנונות ההוראה שלהם".
גישת הריתמיקה נבעה ישירות מתוך חוויותיו של דלקרוז בתור מורה לתאוריה מוזיקלית בקונסרבטוריון של ז'נבה. הוא אף גילה כי תלמידיו לא היו מסוגלים להעריך חוקים מוזיקליים בלא כל הבנה של הניסיון המוזיקלי התואם להם. שיטתו עודדה את התלמידים לחוש את השינויים בזמן, בחלל ובאנרגיה המתרחשים במוזיקה דרך גילוי באמצעות למידה.
כאשר בריתמיקה נעשה שימוש עם מנעד (על פי רוב בשימוש בעת הקראה ראשונה של שירה ואימון האוזן) על ידי דלקרוז הוא גילה כי דבר זה חידד את תפישת התלמידים את המוזיקה ואת יסודות הביצוע. דלקרוז אף היה איש אלתור דגול. אשר על כן, פעמים רבות הוא עודד את תלמידיו להרגיש את המוזיקה שהוא אילתר בעזרת גופם כמו גם בשירה ובמשחק.
ראו גם

שיטת גורדון
רובה פילים

נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט, לצד פיל אפריקני שנורה באמצעות רובה פילים.
רובה פילים (באנגלית: Elephant gun), הוא רובה או אקדח בעל קליבר גדול שנקרא כך משום שהוא פותח במקור לשימוש על ידי ציידי בעלי חיים גדולים באפריקה ובמיוחד עבור ציד פיל אפריקני. בתחילה נהגו להשתמש ברובה זה בכדורים עם אבק שרפה שחור, אך לאחר מכן החלו להשתמש בו גם באבק שרפה נטול עשן.
היסטוריה

לאחר גילוי יבשת אפריקה על ידי האירופאים בסביבות 1700, החל תהליך מואץ של קולוניאליזם מצד המעצמות האירופאיות להשתלטות על שטחים באפריקה לצורך אוצרותיה. תהליך זה היה בשיאו במהלך המאה ה-19 ומלבד מתיישבים וחיילים אירופאים, היבשת החלה להתמלא בהרפתקנים וציידים שששו לגלות את עולם החי הלא מוכר שבו. הציידים נתקלו מהר מאוד בפיליים שאיתם היה קושי להתמודד עם כלי הנשק באותה תקופה. בהתאם לכך החלו לפתח רובים שיוכלו להתמודד עם בעלי החיים הגדולים. הצורך ברובים הללו היה בתחילה בתור אמצעי להגנה עצמית מחיות הטרף במהלך שוטטות בסוואנות וביערות, לאחר מכן לצורך ציד בעלי חיים למזון, ומאוחר יותר לצורך ספורט הציד. הרובים הראשונים היו מעוצבים עם לוע טעינה פשוט שדרכו היו מכניסים כדור עופרת והיו יעילים לציד עופות. בשל חוסר היעילות שלהם עבור ציד בעלי חיים גדולים (כ-35 יריות נצרכו על מנת לצוד פיל גדול) נכנסו עד מהרה לשימוש רובים בעלי קוטר גדול וללא חריצי סליל בקדח הקנה (רובה shotgun) כדי שיוכלו להכיל קליעים גדולים עם כמות רבה יותר של אבק שרפה. בהתאם לכך, מד קוטר הקנה (gauge) באותה תקופה הגיע ל-10, 8, 6, 4 ואפילו 2 קדח. הקליעים היו כדורים עגולי עופרת או שבלולים-חרוטים קצרים שצופו לפעמים באנטימון כדי להגביר את הקשיחות שלהם.
הרובים הגדולים והכבדים הללו היו הראשונים שכונו רובי הפיל בעידן האבקה השחורה (1890-1850), אם כי השימוש בהם היה גם לציד שאר בעלי חיים מסוכנים וגדולים בעלי עור עבה כמו קרנף, היפופוטם, תאו אפריקני או כאלו מחמשת הגדולים. בשל מגבלות המהירות של האבקה השחורה (460 מטר לשנייה), הדרך היחידה להגדיל את החדירה הייתה לייצר רובה גדול שיוכל לקבל לתוכו כמות גדולה יותר של אבק שרפה. הרובים הנישאים הגדולים שהיו בשימוש נפוץ באותה תקופה כללו קוטר קנה של 4 קדח שהוטען בשבלול של 2,000 גרגירי אבק שרפה (130 גרם) והפיק ירייה במהירות של 430 מטר לשנייה. למרות הכוח העצום שלהם, השבלולים הקצרים בעלי מהירות נמוכה עדיין סבלו מבעיית חדירה שאפיינה רובים רבים בתקופה הזאת, ובמיוחד על מנת לחדור לדבר הקשה מכל: מסת העצם של קופסת מוח הפיל באמצעות ירייה חזיתית. בשל כך, חלק מציד בעלי החיים המסוכנים במאה ה-19 כלל מבחן יכולת של הרובה, ולמידת אמנות ההתחמקות כדי להרוויח מספיק זמן לטעינת הרובה מחדש בעת פספוס הירייה הראשונה. רק לאחר התפתחות הקליע והמצאת אבק שרפה נטול עשן ציד בעלי חיים אלו הגיע ל-100% הצלחה.
תחמושת אקספרס ניטרו

כדורי "האקספרס ניטרו" שנקראו על שם מהירותם והרכב אבק השריפה נטול העשן שלהם שכלל ניטרוגליצרין, היו הראשונים להיכלל בתחמושת החדשה של רובי הפילים. עם קליעי מתכת קטנים בגודל 400–620 מ"מ המגיעים למהירות לוע של 610 מטר לשנייה, הדיוק ויכולת החדירה השתפרה לאין ערוך מתחמושת האב - אבק השריפה השחור. בתוך מספר שנים, תחמושת כבדה מאבק שרפה שחור של העידן הקודם נעלמה במידה רבה מארסנל התחמושת לציד בעלי חיים. שיא התחמושת של ציד הספארי במאה ה-20 שכונה "עידן הניטרו" כלל קליעים כדוגמת .577 ניטרו אקספרס, .375 H&H מגנום, .416 ריג'בי, .404 ג'פרי, .505 גיבס, .450 ניטרו אקספרס, .470 ניטרו אקספרס, ורבים אחרים. התחמושת הכבדה הזאת שימשה רובים המפיקים ירייה בודדת, רובים בריחיים, ורובה כפול, והשימוש בה ירד בהדרגה עד אמצע המאה ה-20 בעקבות הפסקת ציד הפילים לצורך השנהב. לאחר מכן התחמושת החלה להיות בשימוש דווקא על ידי פקחי ציד, ולעיתים כנשק גיבוי אצל ציידים מקצועיים שמנחים ציידים חובבנים הבאים לצוד באפריקה.