stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכס הכורכר הצפון-מערבי של תל אביב
קרקע חי צומח אקלים ונוף ברכס

רכס הכורכר הוא נקודת מפגש בין אקלים ים-תיכוני וקרקע דמוי מדברית, החולות מהם נוצרו קרקעות הכורכר והחמרה המרכיבות את בית הגידול החולי שעל הרכס הוסעו ממדבר סהרה באמצעות הנילוס וזרימת מי הים התיכון ממערב למזרח אל חופי ישראל, וככזה הוא מהווה את נקודת התפוצה הצפונית ביותר למיני צומח וחי מדבריים.
אדמת המרזבה ממזרח לרכס ולכביש 2040, כבדה, ובעלת יכולת ניקוז נמוכה. נגר עילי המתקשה לפרוץ את הרכס בדרכו לים חובר לנגר עילי הזורם מן הרכס לכיוון המרזבה ממערב למזרח וכך מתהוות ביצות ושלוליות חורף בעורף הרכס, כדוגמת שלולית החורף ממזרח למגדלי נאמן.
תסקיר השפעה על הסביבה שערך ב-2012 האקולוג, ד"ר עודד כהן, באזור הרכס, קובע, "שבאזור נמצאים 180 מינים של צמחי בר. מדובר לדבריו בשמונה אחוזים מכלל מיני הצומח בישראל בשטח יחסית מצומצם.
נסקרו צמחים מוגנים בישראל, מינים אנדמיים ומינים ברשימת צמחי בר שבסכנת הכחדה בישראל.
כמו כן אותרו 17 מינים של זוחלים ודו-חיים ובהם חמישה בסכנת הכחדה.
השרקרק המצוי המקייץ בישראל מקנן במחילות הנחפרות במצוקי הרכס והוא אחד מתוך 72 מינים של ציפורים מקומיות וחולפות שנצפו באזור הרכס המשמש נקודת עצירה למנוחה או שהייה ארוכה יותר לקראת נדידה. גם השועל נמנה עם דרי הרכס. הרכס משמש בית גידול לחרקים מאביקים המספקים שירותי האבקה לגידולים חקלאיים בשדות הקרובים. קיפוד החולות, יונק שוכן חול, המצוי בסכנת הכחדה, אף הוא חי ברכס.
המאבק להצלת רכס הכורכר ושלולית החורף למרגלותיו

המאבק להצלת הרכס הוא חלק מהמאבק הכולל להצלת הסביבה החופית של ישראל.
עיקרי תוכנית המתאר המקומית תא/3700 של עיריית תל אביב-יפו לצפון מערב העיר בהקשר לאזור הרכס כוללים את העתקת כביש 2040 מערבה והעלתו על רכס הכורכר תוך בנייה למגורים על השטח המתפנה (60% מרכס הכורכר), והפיכת יתרת השטח ממערב לכביש החדש מטבע עירוני "פראי" לפארק עירוני, מפולש בשלוש שדרות מהאזור המבונה לחוף הים אשר מתחתיו יחפרו שלושה חניונים ועליו יבנו שלושה מיני מרכזי קניות וחניון עילי. התוכנית כוללת בנייה בתחום 300 המטרים מקו המים המחייבת אישור מיוחד של הוועדה לשמירת הסביבה החופית על פי חוק שמירת הסביבה החופית, 2004.
לעומת זאת, מטרת המאבק היא החרגתו של הרכס וסביבתו הקרובה מגבולות תוכנית העירייה והכרזתם כשמורת טבע עירונית, כמקובל בערים רבות בעולם.
המועצה הארצית לתכנון ובנייה דנה בתוכנית ומונח לפניה ערר שהגיש פורום התושבים למען טבע עירוני ואיכות הסביבה בתל אביב-יפו. בערר מתבקשת המועצה "לבטל את התוכנית כולה לצורך תכנון המרחב הכולל מחדש ולחלופין, לבטל את התוכנית ככל שהיא נוגעת לרכס הכורכר ברוחבו הקיים (ממערב לכביש 2040) לסביבתו ול"שלולית החורף", הנמצאת במרזבה ממזרח לכביש 2040 בקרבה ל"מגדלי נאמן" על מיני הדו-חיים שבה שבסכנת הכחדה. תסקיר ההשפעה על הסביבה הנספח לערר קובע כי תוכנית העירייה ב"מתכונתה הנוכחית מהווה ניגוד גמור לעקרונות פיתוח בר-קיימא ולשימור המגוון הביולוגי באזור הרכס". גם פנייתו של עזריה אלון למועצה הארצית משולבת בערר ונאמר בה כי תוכניות העירייה "יסכנו את קיומו של אזור הרכס וימיטו כליה על המערכות הטבעיות ומערכות החי והצומח הייחודים המאפיינים אותו".
איומים נוספים לרכס מקורם באדישות העירייה ורשויות החוק לתופעות עברייניות המתאפשרות באזור הרכס, כגון, תנועת רכבי שטח, השלכת פסולת בניין, והפיכת הרכס לשטח אימונים של צמ"ה של לוחמי האש של העיר.
תנועת רכבי השטח חורצת את תוואי הרכס ומערערת את מצוקיו, משנה את פני השטח, קוברת מחילות על בעלי חיים שחוסים בהם, יוצרת מפגע רעש שמפחיד ומרחיק בעלי חיים מהרכס, לעיתים לצמיתות, ומזהמת את הקרקע בשמנים ודלק.
ראו גם

המאבק על עתיד הסביבה החופית בישראל
לקריאה נוספת

ערר שהגיש פורום התושבים למען טבע עירוני ואיכות הסביבה בתל אביב-יפו למועצה הארצית לתכנון ובנייה כנגד תא/3700 של עיריית תל אביב-יפו
ד"ר עודד כהן, חוות דעת אקולוגית לתוכנית מתאר תא\3700, נספח 3 לערר כנגד תא/3700, 31 באוקטובר 2012
טל לבנוני, בתי הגידול של הכורכר והחמרה נקודות החן של מישור החוף, החברה להגנת הטבע, יוני 2011
החברה להגנת הטבע, סקר יונקים וזוחלים בחולות מישור החוף כאמצעי להערכת מצב בתי הגידול החוליים, הגדרת החשיבות לשימורם וגיבוש אמצעי ממשק לקיומם(הקישור אינו פעיל), 2006-2002
ניר מעוז, סקר תשתיות טבע עירוני תל אביב - יפו 2012, הוכן עבור: היחידה לתכנון אסטרטגי עיריית תל אביב-יפו
הערות שוליים

↑  שמורת תל אביב
↑  חן פונדק,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'עתיד תוכנית הבנייה הענקית של צפון ת"א יוכרע היום, באתר כלכליסט, 14 במרץ 2013
↑  זיו ריינשטיין‏, הכי יפה בארץ: נפתחה טיילת הפארק החופי בתל אביב, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2023
↑  חמודי חלאילה, לטיציה ברדה וגילי הלל, תל רקית: דוח סופי, חדשות ארכאולוגיות, גיליון 122 (2010), 2 ביולי 2010
↑  חוף תל ברוך באתר טבע ונופים בישראל
↑  "נחל נאמן" מצגת של ד"ר דרור מלמד, 2011
↑  תלתן ארצישראלי, תורמוס ארצישראלי, מקור חסידה תל אביבי, מרסיה יפהפייה, דרדר הקורים, מררית מצויה, פעמונית גפורה
↑  אגמון שרוע בוציץ סוככני, לשישית מקומטת וצלבית החוף.
↑  נחושית החולות, קמטן החורש, צב יבשה מצוי, עכבר מצוי, בריון מצוי
↑  קרפדה ירוקה, צפרדע הנחלים, אילנית מצויה, חפרית מצויה, טריטון הפסים כולם דיירי שלולית חורף ממזרח לכביש 2040 בקרבה ל"מגדלי נאמן", ראו הערת שוליים מס' 4
↑  צפריר רינת,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'ת"א הבטיחה לשמור על הטבע - אך בונה חניון במקום בו אותרו 180 מיני צמחים, באתר הארץ, 17 בפברואר 2013
↑  החברה להגנת הטבע,  סקר יונקים וזוחלים בחולות מישור החוף כאמצעי להערכת מצב בתי הגידול החוליים, הגדרת החשיבות לשימורם וגיבוש אמצעי ממשק לקיומם, 2002-2006
↑  Jamaica Bay Wildlife Refuge, בניו יורק,
Hong Kong Wetland Park, בהונג קונג,
WWT London Wetland Centre, בלונדון
↑  פורום התושבים למען טבע עירוני ואיכות הסביבה בתל אביב-יפו והמטה להצלת שמורת תל אביב מטעמו
↑  הערר שהגיש פורום התושבים למען טבע עירוני ואיכות הסביבה בתל אביב-יפו למועצה הארצית לתכנון ובנייה
↑  כבר בתוכנית מתאר 2700 לפיתוח צפון מערב העיר הבטיחה העירייה להקצות 7 דונם עבור שלולית החורף
↑  מתוך מכתבו של עזריה אלון למועצה הארצית לתכנון ובנייה 28.10.12
↑  צפריר רינת,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'מצוק הכורכר האחרון בת"א הפך לשטח אימון למכבי האש, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2012
שרקרק מצוי ברכס
קנים של שרקרק מצוי ברכס הכורכר
חבצלת החוף על רכס הכורכר הצפון-מערבי של תל אביב-יפו.
נשף רוק

| --- | --- |
 סוג:  פסטיבל מוזיקה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  פארק הירקון 
 מייסדים:  אביב גפן
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 
אביב גפן 2021
נשף רוק הוא אירוע מוזיקלי ישראלי של הזמר והיוצר אביב גפן.
הנשף, שנערך לראשונה בשנת 2012, הוא מופע הדגל של גפן בו הוא מופיע עם שיריו הגדולים ומארח אמנים רבים, בהם זמרים בין-לאומיים שמגיעים לישראל במיוחד עבור האירוע.
הנשף שהחל כמופע שאמור היה להיות חד פעמי לרגל 20 שנה לאלבום "עכשיו מעונן", צבר קהל מעריצים גדול ונערך מאז באולמות גדלים והולכים עד שעבר למיקומו הנוכחי בפארק הירקון.
מדי שנה בוחר גפן נושא לנשף, המלווה את הופעת הענק שלו: בנשף ה-4 הייתה מחווה למוזיקת הרוק, הנשף ה-6 ציין 20 שנה לאלבום ירח מלא – האוסף והנשף התשיעי התמקד בסינת'-פופ משנות ה-80 ועוד. בנוסף מתאפיין המופע בתלבושות ססגוניות, מיצגי וידאו ופירוטכניקה, זיקוקי דינור, קונפטי ועוד. הנשף מסתיים לרוב עם השיר "עכשיו מעונן", במהלכו שובר גפן את הגיטרה על הבמה.
נשף רוק ה- 13 יערך ב-29 במאי 2025 בפארק הירקון בתל אביב.
אייזק אייזקס

סר אייזק אלפרד אייזקס (באנגלית: Isaac Alfred Isaacs;‏ 6 באוגוסט 1855 – 11 בפברואר 1948) היה משפטן ומדינאי יהודי אוסטרלי, חבר הפרלמנט של מדינת ויקטוריה, חבר האספה המכוננת של אוסטרליה, חבר הפרלמנט האוסטרלי הראשון, התובע הכללי של אוסטרליה, נשיא בית המשפט העליון של אוסטרליה (2 באפריל 1930 – 21 בינואר 1931) ולאחר מכן המושל הכללי של אוסטרליה במשך חמש שנים (21 בינואר 1931 – 23 בינואר 1936); היהודי הראשון וגם יליד אוסטרליה הראשון, בשני התפקידים האחרונים.
פעילותו הפוליטית

בבחירות הכלליות של ויקטוריה באפריל 1892, אייזקס נבחר בהפרש נוח לאספה המחוקקת כחבר בבוגונג, מחוז שכלל את יקנדנדה וביצ'וורת', כמועמד ליברלי רדיקלי עצמאי. בנאום כניסתו לתפקיד שבמהלכו הציג את המדיניות שלו, קרא למיסוי הכנסה ולא מיסים עקיפים שפגעו בעניים בצורה לא הוגנת, רפורמה בדיני החברות, הסדר חברות גישור לפתרון סכסוכים תעשייתיים, רפורמה ברכבת ותמיכה בקריאה עבור הפדרציה. אייזקס תמך בתחילה בממשלת ויליאם שיאלס, אך בינואר 1893 הצביע נגדו בהצבעת אי-אמון וקיבל את תיק הפרקליט הכללי בממשלה החדשה של ג'יימס פטרסון. שני פעילים בבנק מסחרי כושל הובאו לדין באשמת קשירת קשר להונאה. היועץ המשפטי לממשלה, סר בריאן אולוגלן החליט שלא להמשיך בכתבי האישום, ואז הודיע אייזקס כי בהפעלת הסמכות העצמאית שהוקנתה לו כעו"ד הוא הציע לשקול פתיחת הליכים משפטיים. לאחר שהקבינט החליט כי אין זה חוקתי מבחינתו להתערב בהחלטתו של אולוגלן, הוא עדיין היה נחוש להמשיך. לבקשת פטרסון התפטר אייזקס ב-25 במאי. הוא זכה לפופולריות פוליטית רבה על התקרית. פרשנותו של אייזקס לחוק הייתה מתוחה ופועלו לא תאם את עקרונות ממשלת ויקטוריה.
עם נפילת ממשלת פטרסון, אייזקס הפך ליועץ המשפטי לממשלה הליברלית של ג'ורג' טרנר מ-27 בספטמבר 1894 עד 5 בדצמבר 1899 ושוב בממשלי טרנר ופיקוק מ-19 בנובמבר 1900 עד 4 ביוני 1901. בנובמבר 1894 הוא הציג חקיקה מקיפה לרפורמה בחוק החברות הרופף של ויקטוריה בניסיון לנקות את המוניטין של המושבה לאחר ההונאות הרבות של תקופת הפריחה הכלכלית ביבשת. הודעתו של אייזקס על חקיקה שבה כל סעיף חדש ומחמיר על התנהלות החברות נשמעה בקול רם באספה המחוקקת. אבל, לאחר מאבק של שנתיים עם המועצה המחוקקת, הועברה רק גרסה משנית, אם כי עדיין שימושית מאוד, של החקיקה המוצעת. אייזקס תמך ברפורמות חברתיות כגון חוק המפעלים, שהסדיר שכר מינימום וניסה לחסל ניצול, גינה הצבעה ציבורית פומבית וקרא להענקת זכות בחירה לנשים. הוא התקשה להעביר חקיקה נגד ההימורים ולא הצליח לתקן את חוק עבירות המשטרה בשנת 1898 בכדי להימנע מהפרות חוק של שוטרים. במשך כל תקופתו כשר בוויקטוריה הוא היה מעורב בפעילות ענפה של עורכי דין. אחיו הצעיר, ג'ון אלפרד (1863-1944), עורך דין בפועל, ייצג את מחוז אובנס באספה המחוקקת בין השנים 1894 ל-1902.
הפוליטיקאי העולה אלפרד דיקין מתאר את אייזקס בשנות ה-90 המאוחרות של המאה ה-19 כדלקמן: "דובר ברור, נוקב, בסמכות ובלהט, הוא פעל במהרה לפעול להשיג מעמד בשליטה בשיטות הוויכוח והדיון הפרלמנטרי ובשניהם הצליח. אייזקס לא קיבל תמיכה רבה מצד רוב חברי הפרלמנט אשר לא חיבבו אותו במיוחד. רצונו היה בלתי נתפס, אומץ לבו הבלתי נדלה ושאיפותיו היו לאין שיעור. אבל האגואיזם שלו היה בולט מדי ושאיפתו חסרת רחמים מכדי להפוך אותו לפופולרי. דוגמטי פוליטית מחד, מלא עדינות משפטית ומילוליות וראש רבני מאידך, הוא בו זמנית התעדכן בקריאת ההתפתחויות המודרניות והרעיונות המודרניים". אייזקס נשא מוניטין של זאב בודד ואיש נחוש, שאפתן ולא מתפשר. במקביל הוא שמר על תמיכה עממית רחבה כמנהיג פוליטי המנסח רעיונות רפורמיים.
בית המשפט העליון ומושל כללי > שופט ונשיא בבית המשפט העליון הפדרלי

אייזקס מונה לבית המשפט העליון הפדרלי של אוסטרליה ב-12 באוקטובר 1906 בידי דיקין ונשאר בעליון כמעט עשרים וחמש שנים. נשיא העליון הפדרלי, סר סמואל גריפית' והשופט אדמונד ברטון שניהם התנגדו לו בעמדות פוליטיות שונות והתנגדו נחרצות למגמת הפרשנויות החוקתיות שלו. במשך שנים רבות מצאו עצמם השופטים אייזקס והנרי בורנס היגינס לעיתים קרובות במיעוט משפטי מתנגד. אייזקס היה אחד השופטים הפדרליים האוסטרליים הראשונים שנתנו הכרה מפורשת בהשלכות החברתיות של קבלת החלטות והוא קבע מדיניות חברתית (ובעתות המתאימות, גם כלכלית), לעיתים קרובות בפירוט, בשיפוטיו. דיני משפחה וגירושין, חקיקת מפעלים וחקיקה שנועדה להגן על עובדים הם דוגמאות לכך. הוא דיבר על הצורך שבתי המשפט יהיו 'איברים חיים של קהילה מתקדמת'. בצעירותו הובאו אליו למשרדו הפרטי ליקויי דיני החברות הוויקטוריאניות בתקופת השפע הכלכלי וההתפרצות; הוא חווה את השפל של שנות ה-90 שלאחר מכן עם האבטלה וניצול העבודה; הוא ראה בהימורים רוע שפגע בעיקר ברווחתו של האיש העובד ומשפחתו. הוא קרא רבות בספרות חברתית וכלכלית שאסף, כמו גם הסדרים משפטיים שופעים, שעליהם ביסס את עמדותיו. בתחום השיפוט הפלילי הוא הדגיש את ההגנה שהחוק צריך להבטיח לנאשמים. אולם במשפט המנהלי הוא גילה לפעמים אהדה חסרת פרופורציות לאינטרס של הסמכות הציבורית במחיר הפרט.
בנושאים חוקתיים הוא עבר בהתמדה לעמדה של תמיכה חזקה וכמעט בלתי מעורערת בהפעלת סמכות לאומית, ריכוזית. במקרה שנגע בכוח הבוררות הפדרלי, הוא אמר כי השאלה היא האם חבר העמים יכול להתמודד עם הבעיות החברתיות החשובות ביותר שלה, ללא הפרעה מסעיפי המדיניות של מדינות מסוימות. במשך כמעט עשור וחצי מצא את עצמו מתנגד בתיקים מרכזיים שנגעו לעניינים חוקתיים, אך עם עזיבתו של גריפית', יתרת חברי העליון התהפכו ותיק המהנדסים משנת 1920 הפך לסמל מרכזי להישגיו של אייזקס. ניתן היה להכריע בסוגיה המדויקת של סמכות הבוררות הפדרלית במקרה זה, אך הרוב בבית המשפט, בפסק דין שחושף את עמדתו של אייזקס ללא עוררין, לא נקט בעמדה יחידה לכל התיקים. במגוון נושאים הוא הצהיר טווח רחב לשלטון הפדרלי, במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה ולגבי הגירה לאוסטרליה. ב-1920 הוא ביסס עמדה שאף על פי שסעיף 92 לחוקה יש היקף רחב הוא מחייב רק את המדינות, ומשאיר את חבר העמים חופשי ממגבלותיו הרחוקות. לאחר שהגיע לעמדה זו הוא טען כי מסקנה אחרת אינה אמינה. כאשר, לאחר פרישתו מבית המשפט, קבעה המועצה המלכותית כי סעיף 92 מחייב הן את חבר העמים והן את מדינותיו, הוא גינה את ההחלטה כטעות חריפה. אייזקס ייצג את הקול הלאומי ביותר בבית המשפט העליון הפדרלי.
אייזקס הושבע לחברות במועצה המלכותית בנובמבר 1921 בעודו בחופשה ממושכת בבריטניה והחל לפעול כחבר בוועדת השיפוט שלה רק שלוש שנים מאוחר יותר. הוא עוטר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בשנת 1928. הוא ירש את סר אדריאן נוקס כנשיא בית המשפט העליון הפדרלי של אוסטרליה ב-5 באפריל 1930, לפני מינויו של ראש הממשלה ג'יימס סקאלין, אך כיהן בתפקיד במשך פחות מעשרה חודשים. בתחילת דצמבר הוכרז על מינויו למשרת המושל הכללי של אוסטרליה, וב-22 בינואר 1931 הוא הושבע. אייזקס היה המושל הכללי יליד אוסטרליה הראשון.
בית המשפט העליון ומושל כללי > המושל הכללי של אוסטרליה

במשך חודשים הייתה מחלוקת גדולה בהקשר של מינויו של אייזקס למשרת המושל הכללי. בתחילת 1930 הודיע המושל הכללי הפורש, ג'ון ביירד, ויקונט סטונהייבן הראשון, לראש ממשלת אוסטרליה מטעם מפלגת הלייבור, ג'יימס סקאלין, כי ממשלת בריטניה תקבל בברכה אינדיקציה ליורש מתאים לפני התייעצות עם המלך. לדברי גאראן, הממשלה בפברואר או במרץ, לאחר ששקלה את המינוי להיות בין אייזקס וסר ג'ון מונש, החליטה להמליץ על אייזקס והודיעה זאת לראש ממשלת הממלכה המאוחדת רמזי מקדונלד. בחודש אפריל הכרזת המינוי עוררה התנגדות אלימה, המבוססת בעיקר על נימוקים פוליטיים-מפלגתיים, בטענה כי אייזקס הועדף מעצם היותו אוסטרלי. נטען כי לאדם מקומי יהיו בהכרח אינטרסים אישיים וכי אזרח מכובד של הממלכה המאוחדת יבטיח טוב יותר את קשרי האימפריה; אייזקס, יתר על כן, היה באמצע שנות השבעים לחייו. העמדה החוקתית לא הייתה בטוחה בכך שלא נקבע בבירור מאין צריכה לנבוע העצה החוקתית למינוי מושל כללי. בעוד שהוועידה הקיסרית של 1926 מנעה את הצעת הייעוץ של ממשלת בריטניה, היא לא ציינה אז שמקור הייעוץ למינוי הוא ראש ממשלת הדומיניון הרלוונטי. ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, לפי עצת יועציו, התנגד בתוקף למינוי אייזקס מכיוון שהוא "תושב מקומי", לא הייתה התייעצות מוקדמת עם המלך ולא נודע לו על המינוי באופן אישי. אולם הוועידה הקיסרית אישרה בתחילת נובמבר 1930 כי יש למנות מושל כללי על פי עצת ממשלת דומיניון הנוגעת בדבר, אם כי רק לאחר התייעצות לא רשמית. בסוף נובמבר, בקהל עם המלך, סקאלין עמד איתן ולא נס מעמדתו, המלך אישר בעל כורחו, וההודעה על מינויו של אייזקס נמסרה תוך הבהרה ברורה של מורת רוחו של המלך.
אייזקס מילא את תפקידיו בלהט. גילו לא מנע התלהבות רבה והוא מילא את תפקידיו הטקסיים במשרדו בהנאה ברורה. לתפקידיו החוקתיים הוא הביא לא רק יישום וחוסן רב אלא גם למידה וידע ייחודי של תפעול המערכות החוקתיות באוסטרליה. במקרים מיוחדים הוא מסר תזכורות מפורטות שנועדו להסביר את הסיבות לפעילותו. מאלה הבולטים ביותר הייתה תשובתו להצהרת הסנאט שבשליטת האופוזיציה השמרנית בשנת 1931 שבה הוא הכריז שהוא יסרב לאשר תקנות מסוימות על פי חוק עובדי התחבורה. הוא גם כתב בהרחבה הסבר מדוע קיבל את בקשתו של סקאלין בנובמבר לפיזור הממשלה. במהלך המשך תקופת כהונתו לא עלו קשיים מצדן של סוגיות חוקתיות. כאשר פרש לגמלאות ב-23 בינואר 1936, נהג לומר בדרך כלל כי שימש מושל כללי במהלך שנות השפל הגדול הקשות בכבוד ובהצטיינות. הוא וידא כי יינתן לו רק שכר המושל הכללי בעת כהונתו בתפקיד וסירב לקחת את קצבת השופט בדימוס כל עוד כיהן.
שנותיו המאוחרות

אייזקס הפליג לבריטניה בתחילת 1936 על מנת לתת דין וחשבון אישי על התנהלותו לאדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת. בהיותו איש המלך נהנה אייזקס מהביקור ומהאהדה שנרכשה אליו מצד הציבור הבריטי הרחב. בשנת 1937 עוטר כאביר מסדר האמבט; הוא מונה בנוסף לכך גם לאביר מסדר החסד של יוחנן הקדוש מירושלים בשנת 1931. במשך שנות חייו התגורר אייזקס ביחד עם אשתו בארבעה בתים שונים בוויקטוריה. בשנותיו המאוחרות של הפרישה הוא נשאר נמרץ ופעיל, קרא באופן קבוע בספרייה הציבורית ודן בספרים ועבודות אקדמיות עם סטודנטים, כתב עלונים ומאמרים, נאומים, שידורי רדיו, והתכתבויות עם יודעי שם. בנאום בשנת 1937 הוא סקר בסגנון פרחוני ורטורי אופייני את חייו והישגיו של סר ג'ון מונש. הוא קידם קמפיין עקבי לרפורמה חוקתית ולהגדלת הסמכויות הפדרליות של חבר העמים, בעיקר ברישומיו 'הדמוקרטיה האוסטרלית ומערכתנו החוקתית' (1939), 'פנייה לאוסטרליה הגדולה' (1943) ו'לסמכויות משאל עם: אבן דרך לחופש רב יותר' (1946). בשנה האחרונה לחייו, "להגנה על חוקת המדינה", הוא היה מעורב בתיק שנגע לסמכות הממשל הפדרלי לעומת זה של מדינת ויקטוריה, ובמהלכו הוא צידד עם ויקטוריה.
יחסו ליהדותו ולציונות

אייזקס גם כתב רבות על נושאים תנ"כיים ודתיים לעיתונות היהודית ודיבר לעיתים קרובות בשידורים רדיו שונים של הקהילה היהודית. הוא לא שמר על מנהגים דתיים ונטל חלק מועט בענייני קהילה אך היה מודע היטב ליהדותו; את האינטרס החזק שלו בחקר התנ"ך וברישומים דתיים שונים כנראה טיפחה אמו. בחייו הציבוריים הוא היה רגיש מאוד להתקפות אנטישמיות והגיב להן בכעס, במיוחד כאשר הייתה הצעה כלשהי לסתירה בין יהדות לאזרחות בריטית (אוסטרלים נחשבו עדיין לאזרחים בריטיים). במשך כל חייו היה גאה מאוד באזרחותו הבריטית ובקשרים הקיסריים שלה, והתעקש שיהדות היא עניין של דת ולא של גזע או לאום. אייזקס סבר שיהדות היא דת בלבד. הוא ראה את עצמו כציוני מבחינה תרבותית ודתית, אך טען שאין דבר כמו עם יהודי; לפיכך, הוא התנגד להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל ובעשור האחרון לחייו היה פעיל מאוד נגד הציונות הלאומית.
בתחילת שנות הארבעים אייזקס תקף בחריפות את "הציונות הפוליטית", כפי שתיאר אותה. כאשר פרופסור יוליוס סטון כתב בתגובה נגד עמדתו של אייזקס, הלה הגיב בכעס רב לא רק לטיעון אלא נגד סטון באופן אישי. הוא איים על גוף של יהודי מלבורן שאם ימשיכו בפגישת מחאה פומבית נגד יישום המדיניות הבריטית במנדט הבריטי, הוא יוקיע אותם בפומבי בטענה ש"חובתנו הפשוטה היא כלפי מלכנו וכלפי ארצנו". כאשר לא נענו לו, הוא אכן הוקיע אותם בפומבי. במהלך שנות השואה, פעילותו של אייזקס נגד הציונות פגעה במוניטין שלו שבמשך זמן רב היה למושא הערצה וכבוד עבור הקהילה היהודית של אוסטרליה. הוא נפטר בפברואר 1948, זמן קצר לפני קום מדינת ישראל.
ספריו

The new agriculture, 1901, Melbourne: Department of Agriculture
Australian democracy and our constitutional system, 1939, Melbourne: Horticultural Press
An appeal for a greater Australia: the nation must itself take power for its post-war reconstruction; the constitutional issue stated; dynamic democracy, 1943, Melbourne: Horticultural Press
Referendum powers: a stepping stone to greater freedom, 1946, Melbourne: s.n.
Palestine: peace and prosperity or war and destruction? Political Zionism: undemocratic, unjust, dangerous, 1946, Melbourne: Ramsey Ware Publishing
הנצחתו

אוסטרליה הנפיקה בול הנושא את דיוקנו של אייזקס. כמו כן, מחוז בחירה במלבורן נקרא כיום על שמו וכך גם רובע בקנברה בירת אוסטרליה.
ראו גם

יהדות אוסטרליה
זלמן כהן
לקריאה נוספת

Max Gordon, Sir Isaac Isaacs: A Life of Service, Heinemann: Melbourne 1963. (באנגלית)
מקס גורדון, Sir Isaac Isaacs: A Life of Service, הוצאת היינמן, 1963
הערות שוליים

↑  Palestine: peace and prosperity, or war and destruction? Political Zionism: undemocratic, unjust, dangerous, 1946, Melbourne: Ramsey Ware Publishing
↑  Lee, Godfrey S. The battle of the scholars: the debate between Sir Isaac Isaacs and Julius Stone over Zionism during World War 2. Australian Journal of Politics and History, v.31, no.1, 1985: 128–134
↑  בול אייזק אייזקס, אוסטרליה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263015405171  ADB: isaacs-sir-isaac-alfred-6805  BnF: cb16643536z (data)  GND: 1055492119  ISNI: 0000 0000 6699 0239  LCCN: n86024991  NLA: 36148742  SNAC: w6794ggp  Trove: 615889  VIAF: 21156091   WorldCat (עם VIAF): 21156091 
אייזקס בעת כהונתו כחבר בית הנבחרים הפדרלי בתחילת המאה ה-20.
אייזקס בשנת 1936, לקראת סיום כהונתו כמושל הכללי של אוסטרליה.
רותי בית־אור

| --- | --- |

 לידה:  כפר סבא
 מקום לימודים:  B.A בחוגים לפילוסופיה יהודית וספרות עברית באוניברסיטת ת"א.  עיצוב סביבתי ותעשייתי ב"בצלאל" ירושלים  בוגרת לימודי תעודה בעריכה והבאה לדפוס מאוניברסיטת ת"א
 תחום יצירה:  מעצבת גרפית, עורכת לשון ותוכן ומוציאה לאור
 
רותי בית־אור היא מעצבת גרפית, עורכת לשון ותוכן ומוציאה לאור. עיצבה, ערכה והפיקה ספרים, עטיפות ופרסומים רבים להוצאות לאור, מוסדות, אוניברסיטאות ולאישים בתנועה הקיבוצית.
קורות חיים

רותי בית־אור נולדה בכפר סבא לפנינה וברוך ליכטהויז (לימים בית־אור), שעלו מפלך חרסון ומהמושבות היהודיות החקלאיות שברוסיה בשנות ה־20 של המאה ה־20, חברי "גדוד העבודה", ממייסדי הקיבוצים עין־חרוד ותל־יוסף, ומראשוני המתיישבים בעמק חפר, והיא אחות לשלושה אחים: אורי, רן ובני (בנגה) בית־אור. ארכיונם ההיסטורי של ההורים נתרם על ידי ילדיהם לשלושה ארכיונים, הארכיון הציוני המרכזי (בו חומר על גדוד העבודה כולל הפילוג); בית התפוצות (חומר על המושבות החקלאיות היהודיות ברוסיה); וארכיון אגד (ובו חומר על תולדות התחבורה הציבורית בארץ שברוך ליכטהויז [בית־אור] היה ממקימיה).
לאחר סיום לימודיה בתיכון כצנלסון בכפר סבא התגייסה לצבא במסגרת גרעין הנח"ל "שניר", ושירתה בערבה ובעמק הירדן. הייתה חברת קיבוץ יפתח כ־10 שנים, ועבדה בחקלאות במקביל ללימודים באוניברסיטת תל אביב, עבודה באגף הנוער ב"איחוד הקבוצות והקיבוצים", והדרכת גרעין "פסגות" של תנועת הנוער העובד והלומד, שהשלים לימים את קיבוץ יפתח.
לאחר עזיבתה את הקיבוץ עברה לירושלים, שם למדה במחלקה לעיצוב סביבתי ותעשייתי ב"בצלאל" ועבדה באגף הנוער של משרד החינוך במכונים לחינוך ציוני יהודי (מלי"ץ) לצידם של צבי צמרת ומיכאל גל. בנוסף עסקה בעבודות שונות לפרנסתה, בתוכן איור שאלונים לבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית שבהר הצופים.
עיצוב

עם עזיבתה את ירושלים הגיעה לתל אביב לצורך השתלבות בפרויקט עיצוב הַפְּנים של בית אסיה של האוֹמן גד אולמן, כצלמת דפוס וגרפיקאית. בסוף שנות ה־80 גויסה לצבא קבע כקצינת עריכה גרפית של הוצאת "מערכות", שם התמחתה בעריכה גרפית והבאה לדפוס, בעיצוב כתבי עת ("מערכות", "ציקלון"), עיצוב ספרים, עטיפות וסמלילים. כשהשתחררה הייתה תקופת מיתון במשק, ומתוך שלא מצאה עבודה, עבדה כעצמאית בעיצוב והפקות דפוס, וכמיקור חוץ של חברות שונות (מתכת תבור, האחים פולק), קרנות הון בבורסה (בבנק לאומי), "מחיש", שירותי המחשב של בנק המזרחי, ושל מוסדות אקדמיים (אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, המרכז ללימודי ספרד בסמינר לווינסקי, אוניברסיטת בן-גוריון והמרכז למורשת בן-גוריון בשדה בוקר).
בין השאר עיצבה והפיקה את השילוט והפרסומים של מרכז רוזה לוקסמבורג בתל אביב (2009), מיתגה ועיצבה ניירת, קטלוגים, סמלים, פרסומים וסדרות ספרים למרכז האקדמי הישראלי בקהיר (1982), למרכז לתרבות יהדות ספרד בסמינר לווינסקי (1991), למרכז תמי שטיינמץ למחקרי שלום (1992), למרכז דיין, למרכז יפה למחקרים אסטרטגיים ולחברות פרטיות ("ספורטילנד" ו"מטאור"). בית־אור הועסקה בתקופת המיתון כמעצבת עצמאית במא"ה (המכון לאמצעי הוראה של משרד העבודה), ואיירה חוברות הוראה ולימוד לאוכלוסיות שונות. בין השאר שולבו איורים שלה בעטיפות של ספרי האוניברסיטה המשודרת ושל הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. כמיקור חוץ גם עיצבה, ערכה והפיקה ספרים ופרסומים להוצאות ספרים של משרד הביטחון, פו"ם, ממר"ם, צה"ל, מוסד ביאליק, יד טבנקין, הוצאת אריאל, יד יצחק בן־צבי, מכון בן־צבי, אוניברסיטת חיפה, ספרי מילתא ירושלים; כתבי עת לעמותה להנצחת זכרה של גולדה מאיר (1986), למכון לחקר העיתונות (בהקמה) באוניברסיטת תל אביב ("קשר" 1–11, 1991), להתאחדות המשפטנים היהודים הבין־לאומית, 1994 ("Justice"), ופרסומים שונים למרכז התרבות ACC של שגרירות ארצות הברית בישראל (1986). בית־אור גם ערכה, עיצבה והוציאה לאור ספרים בהוצאה פרטית לגופים (קיבוץ יפתח). ולסופרים והיסטוריונים בתנועה הקיבוצית.
בין הספרים שעיצבה בית־אור מתאפיינים שניים בתפיסה עיצובית דומה: הקובץ "קהליתנו" משנת 1922, שהיה "ספר חובה" בכל חדר בקיבוצי השומר הצעיר, זכה למהדורה מחודשת בידי מוקי צור, כשרותי עיצבה אותו על פי הקונספט של דף גמרא, שבו ההערות, ההארות, והאילוסטרציות הרלוונטיות לגוף הטקסט המרכזי, מקיפות אותו. רוב החומר הצילומי נלקח מהארכיון של הוריה, ברוך ופנינה בית־אור, אנשי העלייה השלישית. העיצוב והביצוע הגרפי של ספר מורכב זה בתקופת הטרום מחשב היוו אתגר מקצועי. הספר יצא לאור ב־1988 בהוצאת יד בן־צבי וזכה לסיקור מקיף ואוהד. הספר השני הוא "שירים במדים", מאת שמואליק טסלר, שיצא לאור בשנת 2007 (כבר בתקופה הממוחשבת), בהוצאת יד בן־צבי, והיה ספר מורכב במיוחד. העיצוב והביצוע, משלב הסריקות, עיבודי התמונה והעריכה הגרפית, עד העימוד המוגמר, בוצע על ידי בית־אור. גם ספר זה, שהיה בפורמט אלבומי מהודר ובצבע, זכה לסיקור אוהד ונרחב.
עטיפות רבות של ספרים וכתבי עת בעיצובה של בית־אור פורסמו במדורי האומנות והספרות בעיתונות ("ידיעות אחרונות", "הארץ", "מעריב", "עיתון 77").
כתיבה ועריכה

ב־26 בינואר 2006 ביצעה התזמורת הקאמרית הישראלית את האופרה "כנפיים" מאת אהרון חרל"פ, כשאת הליברית ליצירה, המבוססת על כתביו של חליל ג'ובראן, כתבה רותי בית־אור. על כך זכו אהרון חרל"פ ורותי בית־אור בפרס ראשון בתחרות של מפעל הפיס, לכתיבת אופרה קאמרית, כשבהחלטה נאמר: "מצאנו כי 'כנפיים' מציגה שילוב מוצלח ואפקטיבי של שפה מוזיקלית עשירה ולירית עם ליברית מרשימה ודרמטית".
כבוגרת לימודי תעודה בעריכה והבאה לדפוס באוניברסיטת תל אביב (1980) עסקה גם בניסוח תקנונים משפטיים, עריכת תוכן ולשון וייעוץ לשוני ועריכתי לפקולטות שונות באוניברסיטת תל אביב. בית־אור ערכה ונתנה ייעוץ מקצועי בהתנדבות למנהלי ארכיונים, לעורכי מדורים בכתבי עת, לגרפיקאים, ולקולגות בתחום ההוצאה לאור. בשנים האחרונות היא עורכת ומעצבת בהתנדבות כרזות המלוות את התערוכות בגלריית "אמן מורה" של בית המורה בתל אביב.