stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מירלנד קונסטנט
קריירה > יצירתה המפורסמת בעקבות רעידת האדמה בהאיטי 2010

גודל העבודה הוא 239 על 249 ס"מ. זוהי יצירת אמנות העשויה מבד, חרוזים ופאייטים. היצירה מתארת את ההריסות והתוצאות של רעידת האדמה ב-2010 ומוצגת במוזיאון פאולר בארצות הברית.
ביצירה מתואר גבול של עצמות מוצלבות וגולגולות, כאשר מלאכים ואלוהים מביטים מלמעלה על המצב, יש כאן דמיון לחזון העצמות היבשות של בספר יחזקאל: "הָיְתָה עָלַי, יַד-יְהוָה, וַיּוֹצִאֵנִי בְרוּחַ יְהוָה, וַיְנִיחֵנִי בְּתוֹךְ הַבִּקְעָה; וְהִיא, מְלֵאָה עֲצָמוֹת." בנוסף קיימים ביצירה בתים, כנסיות ומקדשי וודו, אשר הפכו להריסות. ישנם כלבים וחזירים המכרסמים את שרידי האדם הבלתי-מוגנים שלא קבורים. הארכיבישוף הקתולי סרג' מיוט, שוכב מת מתחת לגג הנופל של הקתדרלה שלו עם יד על תנ"ך. פרטים אחרים ביצירה מוצגים כוודואיסטים: רוחות הנושאות ילד בזרועותיהם, או מריצות את ההרוגים והפצועים ליעדים המתאימים. אנשים נוספים מרימים את ההריסות או שוקעים אל הקרקע, התחושה היא של חוסר יציבות של האדמה. היצירה הזו גורמת לצופה להרגיש את מה שקרה ברעידת האדמה, הכאוטיות של הדימויים מזכירה עד כמה כאוטי היה האירוע בפועל.
תערוכות

בשנת 2011 השתתפה קונסטנט בסדרת תערוכות, סדנאות והרצאות באוניברסיטת בראון בפרובידנס, רוד איילנד, שם היא העבירה סדנה של שלושה ימים להכנת דגלים.
ב-2014, הוצגה עבודתה לאורך כל הדרך. עם אנדרה יוג'ין, אדלר גרייר, פסקל מונין ואחרים בתערוכה קבוצתית שאצרה בשיתוף הרנס לואיס מרסלין וקייט רמזי שכותרתה "חזונות טרנספורמטיביים: יצירות של אמנים האיטיים מהאוסף הקבוע" שהתקיימה באוניברסיטת מיאמי לואו.
בשנת 2018, היא הייתה אחת האמנים המשתתפים בתערוכה הקבוצתית, PÒTOPRENS: The Urban Artists of Port-au-Prince at Pioneer Works, בשיתוף האמן והאוצר האיטי-אמריקאי אדוארד דובל-קארי והאמנית והאוצרת הבריטית לאה גורדון.
בשנת 2019, יחד עם עשרים ושניים אמנים נוספים, עבודותיה הוצגו בפסטיבל Faena בנושא "הסעודה האחרונה" במיאמי.
בשנת 2022, התקיימה תערוכת רטרוספקטיבה של עבודתה במוזיאון פאולר ב-UCLA.
בשנת 2022 ייצגה את האיטי יחד עם הצייר פרנץ זפירין, בביאנלה ה-59 בוונציה.
חיים אישיים

קונסטנט נשואה ואם לארבעה ילדים, חיה בהאיטי.
הערות שוליים

↑  Myrlande Constant, https://www.invaluable.com/
1 2  Arsenale See on Google Maps, Biennale Arte 2022 | Myrlande Constant, La Biennale di Venezia, ‏2022-03-25 (באנגלית)
↑  Myrlande Constant | Indigo Arts, indigoarts.com
↑  Osman Can Yerebakan, A Haitian Artist's Glittering Vodou Flags Steal the Show at Miami's Faena Festival, Artnet News, ‏2019-12-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Myrlande Constant: The Work of Radiance | Fowler Museum at UCLA (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 128150323877009972375   WorldCat (עם VIAF): 128150323877009972375
מנפרד פון ריכטהופן

ערך זה עוסק באלוף ההפלות במלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם למפקד בכיר בצבא האימפריה הגרמנית, ראו .
.
| --- | --- |

"הברון האדום" מנפרד פון ריכטהופן, 1917.
 לידה:  2 במאי 1892 גרמניה הקיסרות הגרמנית
 נהרג:  21 באפריל 1918 (בגיל 25) Vaux-sur-Somme, צרפת 
 מקום קבורה:  South Cemetery Wiesbaden 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 כינוי:  "Red Baron" (הברון האדום)
 השכלה:  Royal Prussian Main Cadet Institute 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1911–1918 (כ־7 שנים)
 דרגה:  ריטמייסטר (שווה ערך לסרן)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  פור לה מריט (1917)   צלב הברזל (1914)    מסדר העיט האדום
 
מנפרד אלברכט פרייהר פון ריכטהופן (בגרמנית: ‏Manfred Albrecht Freiherr von Richthofenקובץ:De-der Rote Baron.ogg‏Ⓘ‏; 2 במאי 1892 – 21 באפריל 1918) היה טייס קרב גרמני ואלוף הפלות מפורסם. פון ריכטהופן היה פרייהר (מילולית: "אדון חופשי", תואר אצולה אשר ניתן לתרגם גם כברון), ונודע בכינוי "הברון האדום" מכיוון שטס במטוס מסוג "פוקר" שהיה בעל 3 כנפיים בצבע אדום, והפיל בקרבות אוויר בימי מלחמת העולם הראשונה 80 מטוסים, ובכך הוכתר כ"אייס" - ACE - (אלוף ההפלות) של מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים ותחילת הקריירה

פון ריכטהופן נולד בברסלאו (ורוצלב של היום) למשפחת אריסטוקרטית מכובדת. בגיל 9 עבר עם משפחתו לשוויידניץ, גם היא עיר בשלזיה שנמצאת היום בשטחה של פולין. בילדותו אהב פון ריכטהופן לעסוק בצייד ולרכב על סוסים. ב-1911 הצטרף לחיל הפרשים הגרמני לאחר שהשלים את הכשרתו הצבאית כצוער. עם פרוץ מלחמת העולם שירת כפרש בתפקידי סיור בחזיתות המזרחית והמערבית. אולם התפקיד שיעמם אותו ובסביבות מאי 1915 הוא הגיש בקשה לעבור לחיל האוויר והיה לסייר אוויר.
ביוגרפיה > כטייס

פגישה מקרית עם טייס גרמני ידוע אחר, אוסוואלד בלקה, עוררה בו את הרצון להיות טייס בעצמו. בלקה בחר בו לטייסת השנייה שבפיקודו.
ב-17 בספטמבר 1916 השיג פון ריכטהופן את ההפלה הראשונה שלו, מעל שמי צרפת. לאחר הקרב הזמין מצורף ברלינאי שהיה ידידו גביע כסף שעליו נחרטו התאריך וסוג המטוס שהפיל. כך נהג לאחר כל הפלה וצבר שישים גביעים, אך משאזלה אספקת המתכת היקרה בגרמניה הנצורה נפסקה המסורת.
פון ריכטהופן האמין, כטייסים רבים אחרים, באמונות טפלות הקשורות לטיסה. אף פעם לא עלה למטוס לפני שקיבל נשיקה מאהובה. מנהגו זה הועתק על ידי טייסים נוספים.
פון ריכטהופן לא נחשב לטייס טבעי יוצא דופן, לא בעיני בני זמנו ולא בעיני היסטוריונים. אחיו לותר היה טוב ממנו בתמרונים נועזים במסגרת קרבות האוויר. סגנונו של הברון האדום היה שקול יותר. הוא דבק בעקרונות הקרב שנוסחו על ידי מורו אוסוואלד בלקה, על מנת להבטיח סיכויי הצלחה מרביים לטייס הבודד כמו גם למבנה כולו. שליטתו בתותחי המטוס הייתה מצוינת והוא נחשב לאחד מטובי הצלפים באוויר. הוא גם השתתף בעיצוב הטקטיקות והעקרונות הבסיסיים של קרבות אוויר אשר רבים מהם נוהגים עד היום.
ב-23 בנובמבר 1916 הפיל את מטוסו של הטייס הבריטי לנו הוקר. למרות הניצחון יצא פון ריכטהופן מהקרב בתחושה שמטוס האלבטרוס שלו לוקה ביכולת התמרון. הוא היה משוכנע בצורך במטוס זריז יותר, אם גם מהיר פחות. את מבוקשו קיבל רק בספטמבר 1917, בדמות מטוס הפוקר התלת כנפי החדש, עמו הוא מזוהה יותר מכל.
לאחר ההפלה ה-18, הוענק לו העיטור פור לה מריט, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בגרמניה הקיסרית. הגרסה המובחרת יותר של העיטור, זו עם עלה עץ האלון, לא הוענקה לו מעולם. כדי להיות ראוי לה נדרש המקבל לבצע פעולה מכרעת שאילצה את היריב לסגת מיד - דרישה שקשה לעמוד בה בקרבות אוויר.
ביוגרפיה > כטייס > הקרקס המעופף

בינואר 1917 התמנה פון ריכטהופן למפקד יאסטה 11, יחידה שכללה רבים מטייסי העלית של גרמניה, ובכללם אלופי ההפלות ארנסט אודט והרמן גרינג, לימים מפקד הלופטוופה. פון ריכטהופן אימן בעצמו רבים מהם.
כדי לעזור לטייסי הטייסת לזהות בקלות האחד את השני באמצע קרב, נצבעו מטוסיהם באדום, בדרך כלל בדוגמאות שונות אשר אפשרו להבחין מי הוא מי. כמה מהמטוסים, כולל זה של פון ריכטהופן, נצבעו לגמרי. התעמולה הגרמנית עשתה שימוש מתוחכם בצבע, שהונהג מלכתחילה, כאמור, משיקולים מעשיים. כך קיבל הברון האדום את כינויו.
היחידה בפיקודו זכתה להצלחה רבה, ששיאה בחודש "אפריל הדמים" (bloody April) של 1917. בחודש זה לבדו הפיל הברון האדום 22 מטוסים בריטיים. ביוני הוא כבר היה מפקדה של יחידה גדולה יותר, Jagdgeschwader I, שאיחדה את הטייסות 4,6,10 ו-11 ושימשה ככח טקטי נייד שנשלח במהירות לזירות שונות בחזית בהן היה בו צורך. JG1 נודעה על כן כ"קרקס המעופף".
ב-6 ביולי 1917 נפגע פון ריכטהופן בראשו מכדור במהלך קרב אוויר. הפציעה קרקעה אותו למספר שבועות. לא ברור באיזה מידה פגעה ביכולתו אך לאחר ששב לטוס סבל מבחילות וכאבי ראש לאחר טיסותיו. גם מזגו השתנה לרעה. הברון האדום, שמעולם לא היה מנהיג טבעי ומעורר השראה, נהיה מרוחק וקריר יותר משהיה בעבר.
יש אומרים כי ב-1918 ביקשו ממנו מפקדיו לפרוש מטיסה, מתוך חשש שמותו יגרום נזק בלתי הפיך למורל הלאומי. אולם הוא סירב לעשות כן, משום שראה חובה להמשיך להילחם באוויר כדי לתמוך בחיילים על הקרקע, להם לא הייתה ברירה אלא להמשיך.
ביוגרפיה > כטייס > מותו

ב-21 באפריל 1918 מת הברון האדום מפגיעת כדור 0.303 אינץ' מעל הר מורלנקור, ליד נהר הסום בצרפת. הכדור פגע בו מלמטה ומאחור ופילח את חזהו, בעת שסובב את מטוסו תוך כדי קרב אוויר בגובה נמוך עם שני טייסים קנדיים של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
הוא הצליח להנחית את מטוסו באזור שנשלט על ידי כוחות אוסטרליים. לפי דיווח אחד היה הברון האדום בחיים כשהגיעו אליו כוחות בעלות הברית והספיק לומר "קפוט" לפני שמת. אולם לפי רוב המקורות הוא לא היה בין החיים בשעה שנמצא.
לא ברור מי ירה בברון האדום והרגו. הכדור המדובר היה בשימוש בכל מכונות הירייה והרובים הבריטיים של התקופה. על סמך ניתוחים בליסטיים, רפואיים ואחרים סבורים המומחים כי הוא נהרג מאש נ"מ מהקרקע, כפי שניתן להסיק מהעובדה שהכדור היה בדרכו למעלה. האיש שירה בו הוא ככל הנראה הסמל האוסטרלי סדריק פופקין, שכן מכונת הירייה שלו היא היחידה שירתה מהקרקע אל עבר המטוס מצידו הימני. מספר רובאים ירו גם הם מהכיוון ההוא ובהחלט ייתכן שאחד מהם ירה את הכדור שפגע. חיל האוויר המלכותי נתן את הקרדיט הרשמי לטייס רוי בראון (Roy Brown), שלעבר מטוסו הסתובב הברון בעת שנורה. אולם מסקנה זו אינה סבירה, שכן סוג הפציעה מצביע על כך שפון ריכטהופן לא היה יכול לחיות יותר מ-20 עד 30 שניות לאחר שנפגע. בראון לא ירה לעברו במשך חלון זמן זה. ראייה נוספת היא הדיווח כי הקליע נמצא בבגדיו של הברון האדום, מה שמצביע על פגיעה איטית של כדור שנורה מהקרקע.
הקצינים הבריטיים רחשו ליריבם המת כבוד רב. הוא נקבר בכפר ברטנגלס שליד אמיין ב-22 באפריל 1918, בטקס צבאי מלא, והיה לראשון שזכה למטס הצדעה חסר. ארונו נישא בידי טייסים בריטים ולצידם עמד משמר כבוד שהורכב מחיילים אוסטרליים. לאחר המלחמה הוצאה גופתו מקבר זה על מנת לקברה מחדש באחוזת הקבר המשפחתית בוויסבאדן. הלווייתו שנערכה בברלין הייתה הגדולה ביותר בתולדות העיר.
ביוגרפיה > השערת הנזק המוחי

חוקרים באוניברסיטת מיזורי הסיקו ב-2004 כי קיימת סבירות גבוהה שלנזק מוחי כתוצאה מפציעתו ב-1917 היה חלק במותו. התנהגותו בתקופה שלאחר הפציעה תואמת את מה שידוע כיום על פגועי ראש. יתרה מזאת, השיפוט הלקוי שהפגין ביום מותו, כשטס בגובה נמוך מעל שטח עוין בניגוד לכללים שהוא עצמו ניסח, יכול היה להיגרם מפגיעה במוח.
קרובי משפחה ידועים

הברון האדום היה דודן רחוק של הפילדמרשל וולפרם פון ריכטהופן, אלוף הפלות ששירת תחתיו ביאסטה 11 ולימים היה לאחד ממפקדי הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. דודנית מפורסמת אחרת שלו, פרידה פון ריכטהופן חיה בבריטניה והייתה רעייתו של הסופר דייוויד הרברט לורנס. אחותה אלזה פון ריכטהופן הייתה האישה הראשונה בגרמניה שעסקה במדעי החברה. דודו שנקרא אף הוא מנפרד, היה גנרל בכיר בצבא הקיסרות הגרמנית.
אחיו הצעיר לותר פון ריכטהופן היה גם הוא, כאמור, אחד מטייסי העילית של גרמניה במלחמת העולם הראשונה. הוא שירת ביאסטה 11 תחת אחיו ורשם לזכותו 40 הפלות. ב-1922 מת בתאונה אווירית.
בן-אחיינו הרמן פון ריכטהופן כיהן כשגריר גרמניה בבריטניה בין השנים 1989 ו-1993. ייחוסו של השגריר משך תשומת לב רבה בתקשורת.
דוד נוסף שלו היה הגאוגרף פרדיננד פון ריכטהופן, שבין היתר טבע את המושג דרך המשי, עבור נתיב הסחר העתיק מסין למערב.
הנצחה

כנף תקיפה קרקעית 2 "ריכטהופן" - כנף ששירתה בלופטוואפה ונקראה על שמו.
טייסת מל"טים של חיל האוויר הישראלי המאמנת את אנשי חיל האוויר הגרמני בבסיס תל נוף, נקראה "טייסת הברון האדום".
הערות שוליים

↑  אסף אוני, ‏"הברון האדום": טייסת מל"טים חדשה הושקה השבוע בתל נוף. לא תאמינו על שם מי היא נקראת, באתר גלובס, 1 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267010605171  PLWABN: 9810607792605606  BIBSYS: 90974453  BNC: 000480510  BNE: XX1417937  BnF: cb13007686g (data)  CiNii: DA06740972  GND: 118600575  ICCU: RAVV077434  ISNI: 0000 0001 0917 6879  LCCN: n79092608  LNB: 000237386  NARA: 10580607  NDL: 00551563  NKC: jo2002105732  NLA: 35480149  NLG: 178815  NTA: 096780525  RERO: 02-A003744631  SNAC: w68k7gn4  SUDOC: 067147070  Trove: 968170  VIAF: 76448547   WorldCat (עם VIAF): 76448547 
שחזור מטוס פוקר תלת כנפי כזה של הברון האדום (המוזיאון הגרמני, מינכן)
הלווייתו של הברון האדום ב-22 באפריל 1918. טייסים בריטיים נושאים את ארונו וחיילים אוסטרליים מהווים משמר כבוד
מקדוניה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים

מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה (1996). עד משחקים אלו, התחרו הספורטאים המקדונים במסגרת המשלחת היוגוסלבית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו ספורטאים מקדונים, לצד ספורטאים ממדינות סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה, כמשתתפים עצמאיים. במשחקי החורף לא נטלה מקדוניה הצפונית חלק מעולם.
היסטוריה

לפני עצמאות המדינה, נציגים של מקדוניה זכו בשתי מדליות במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) ובמדליה נוספת במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992), זכיות שנזקפו תחת המשלחת היוגוסלבית (1980) ומשלחת המשתתפים העצמאיים (1992).
הופעת הבכורה של מקדוניה הצפונית כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ הפאראלימפיים נערכה במשחקים שנערכו באטלנטה 1996, כששלחה משלחת ספורטאי יחיד, הספורטאי שנשלח היה הקלע ברנימיר יובנובסקי, שזכה במדליית הזהב במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) בירי ברובה אוויר, אולם הוא לא הצליח לשחזר את ההישג, ולא שב למולדתו עם מדליה פאראלימפית.
לאורך ההיסטוריה השתתפו רק שלושה ספורטאים מקדונים במשחקים הפאראלימפיים. הספורטאים המקדונים השתתפו בתחרויות הקליעה בלבד, וזכו בשתי מדליות פאראלימפיות. ונקו קרנפילוב זכה במדליית הכסף במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), ואוליברה נקובסקה-ביקובה זכתה במדליית הזהב במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) בירי מ-10 מטרים.
ראו גם

מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  המשתתפים במשחקים באטלנטה
↑  Barcelona 1992 Paralympic Games Shooting Men's Air Pistol SH1
↑  ATHENS 2004 Paralympic Games Shooting Men's Air Pistol SH1
↑  London 2012 Paralympic Games Shooting Women's 10 m Air Pistol SH1
מקדוניה הצפונית באירוויזיון למוזיקאים צעירים

| --- | --- |
 מדינה:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
 רשת שידור:  MKRTV
 השתתפות ראשונה:  פולין ורשה, 1994
 זכיות:  0
 השתתפויות:  1 (0 גמר)
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  פולין ורשה, 1994
 
מקדוניה הצפונית השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעם אחת בלבד, ב-1994.
המבצעים והשירים שייצגו את מקדוניה באירוויזיון למוזיקאים צעירים

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | כלי | יצירות | חצי גמר | גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | קלינה מרמבסקה | פסנתר | Sonata op.28 No. 3 by Sergei Prokofiev | - | לא עלתה לגמר |
ראו גם

האירוויזיון למוזיקאים צעירים
מקדוניה הצפונית באירוויזיון
הערות שוליים

↑  "Country profile: Macedonia". youngmusicians.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-17 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
מקל רו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  צפון האוקיינוס האטלנטי, Roe Sound 
 קואורדינטות:  60°22′00″N 1°25′30″W﻿ / ﻿60.366666666667°N 1.425°W﻿ / 60.366666666667; -1.425
 ארכיפלג:  איי שטלנד
 שטח:  1,773 הקטאר
 אורך:  5 קילומטר
 רוחב:  5 קילומטר
 גובה מרבי:  172 מטרים מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 אוכלוסייה:  130 (2011)
 אזור זמן:  UTC+0
  (למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני מקל רו(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני מקל רו
 
מקל רו (באנגלית: Muckle Roe) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. האי, מקושר לאי מיינלנד הנמצא ממזרח לו בגשר העובר מעל מצר רו.
מקל בסקוטית פירושו "גדול" או "עצום".
באי מקל רו מתגוררים כ-130 תושבים (2011). רוב תושבי האי עוסקים בחקלאות (Crofting (אנ')) וחיים בדרום מזרח האי.
היסטוריה

ב-1905 נבנה גשר בין מקל רו לבין האי מיינלנד בעלות של 1,020 פאונד. הגשר נבנה מברזל ובטון והשלמת בנייתו באה לצד היפוך בירידה באוכלוסייה שנראתה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. גשר חלופי נבנה ב-1999. מקל רו היה חלק מהקהילות האזוריות במועצה האזורית דלטינג (אנ') עד לביטול הקהילות האזרחיות בסקוטלנד על ידי השלטון המקומי הסקוטי.
גאוגרפיה וגאולוגיה

הנקודה הגבוהה באי היא מיד וורד (South Ward), שגובהה 172 מטרים מעל פני הים. קוטרו של האי כ-4.8 ק"מ ושטחו כ-17 קמ"ר. הסלע המצוי באי הוא גרניט אדומה, מה שהעניק לאי את שמו - שילוב של סקוטית ונורדית עתיקה שמשעותו היא "אי אדום גדול".
ישנן חוות ("קרופטים") רבות במזרח ובדרום מזרח האי. שאר האי משובץ לוכים וביצות.
האי הוא שריד של הר געש שהתקיים לפני 350 מיליון שנים.
מקל סבא

| --- | --- |

מקל סבא מסורתי (מימין) ומקל צבעוני מתוצרת חברת נסטלה (משמאל)
 
 מאכלים
 סוג:  סוכרייה 
 מוצא:  גרמניה 
 מרכיבים עיקריים:  סוכר 
 
כרזה ישנה לפרסום מקלות סבא
מקל סבא הוא ממתק בצורת מקל הליכה שמקושר לחג המולד. באופן מסורתי הוא בצבע לבן, בעל פסים אדומים, ובטעם מנטה; אולם, הוא מיוצר גם במגוון צבעים וטעמים אחרים.
מקור

לפי סיפור עממי, מקור הממתק בשנת 1672, בקלן, גרמניה. אז מנצח המקהלה של קתדרלת קלן, שרצה לטפל ברעש שנהגו הילדים לעשות בעת מסורת המחזת לידת ישו שנערכה בכנסייה בערב חג המולד, ביקש מסוחר ממתקים מקומי להכין עבורו ממתקי מקל לילדים. כדי להצדיק חלוקה של ממתקים לילדים בעת טקס הפולחן, הוא ביקש מיצרן הממתקים להוסיף קצה מכופף לכל מקל, שיעזור לילדים להיזכר ברועי הצאן שבאו לבקר את הילד ישו בלידתו. בנוסף, הצבע הלבן סימל בעיניו את האמונה הנוצרית בחייו הנקיים מחטאים של ישו. מגרמניה, החל הממתק להתפשט לרחבי אירופה, שם חולקו מקלות הסבא לילדים במהלך המחזת לידת ישו.
מתכון להכנת ממתקי מקל בטעם מנטה, בצבע לבן ועם פסים צבעוניים, פורסם כבר בשנת 1844. לממתק אזכורים בספרות מאז שנת 1866, אזכורים הקשורים לחג המולד קיימים מאז שנת 1874, ואזכורים לפיהם נתלה על עץ חג המולד קיימים מאז שנת 1882. יצרני הממתקים האחים בונט משיקגו הם הראשונים שהוציאו פטנט על מכונה לייצור מקלות סבא בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20.
מסיבת ההלוויה שלי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפורו האמיתי של פליקס בריזיל
 בימוי:  אהרן סניידר 
 הופק בידי:  דין זאנוק, דייוויד גונדלך 
 תסריט:  אהרן סניידר, כריס פרובנזאנו 
 עריכה:  אהרן סניידר 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דובאל ביל קובס סקוט קופר צ'נדלר ריגס ג'רלד מקרני סיסי ספייסק לוקאס בלאק ביל מארי Blerim Destani 
 מוזיקה:  יאן קצ'מארק 
 צילום:  דייוויד בויד 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  TVN, סרטי סוני 
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Classics
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בספטמבר 2009 (פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו)
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה
 תקציב:  7,000,000 דולר אמריקאי
 הכנסות:  9,695,282 דולר אמריקני
 הכנסות באתר מוג'ו:   getlow
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסע ההלוויה שלי (באנגלית: Get Low) הוא סרט דרמה אמריקאי על אדם שעורך לעצמו את ההלוויה שלו, בעודו בחיים.
הסרט בוים על ידי ארון סניידר, התסריט נכתב על ידי כריס פרובנזנו וס. גבי מיטשל, ומככבים בו רוברט דובאל, ביל מארי, סיסי ספייסק, לוקאס בלאק, ג'רלד מקרני, ביל קובס, ארין לוגן, לורי בת' אדג'מן, אנדריאה פאוול, רבקה גרנט, סקוט קופר וצ'נדלר ריגס.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, והוא מופץ על ידי Sony Pictures Classics. על הביצועים שלו בסרט, קיבל רוברט דובאל את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של הוליווד באוקטובר 2010. הסרט יצא לאקרנים ב-30 ביולי 2010 בארצות הברית. הוא קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הבכורה הטוב ביותר עבור שניידר.
עלילה

אף אחד לא באמת יודע מיהו פליקס בוש (רוברט דובאל), שחי כמו נזיר, עמוק ביער. שמועות רבות אודותיו נלחשו, כגון איך יכול היה להרוג בדם קר, ועל כך שכרת ברית עם השטן. כל העיירה מופתעת כאשר פליקס מופיע בעיר עם צרור של כסף, ומבקש "מסיבת הלוויה" עבור עצמו בכנסייה של גאס הורטון. הורטון מסרב להצעה זו. פרנק קווין (ביל מארי), הבעלים של חברת ההלוויות המקומית, נמצא בקשיים כלכליים, וחומד את כספו של בוש. בשל כך הוא מסכים לפרסם את מסיבת ההלוויה, שאליה יוזמנו תושבי העיר כדי לספר את הסיפורים ששמעו על פליקס בוש. כדי להבטיח קהל טוב, מאורגנת הגרלה, כשרכושו של בוש הוא הפרס. אנשים רבים קונים כרטיסים.
הדברים מסתבכים כאשר נזכרים לפתע תושבי העיר בתעלומה ישנה, המערבת אלמנה מקומית בשם מאטי דארו (סיסי ספייסק), שהייתה חברתו של בוש בילדותו, ואת אחותה המנוחה, מרי-לי סטראופ (ארין לוגן). בעזרתו של מטיף שמתעקש שעל בוש לומר למאטי את האמת, בוש מספר לקהל שהגיע להלווייתו (כולל מאטי) את שקרה ארבעים שנה קודם לכן. הוא מגלה לנוכחים שקיים רומן עם אחותה הנשואה של מאטי, מרי-לי. הוא מודה בפני מאטי כי מרי-לי היא שהייתה אהובתו האמיתית, אהבתו היחידה. הם תכננו לברוח יחד, וכשהיא לא הגיעה למקום המוסכם, הוא ניגש לביתה כדי לחפש אותה. הוא גילה כי בעלה תקף אותה עם פטיש. הבעל זרק מנורת נפט על הקיר כדי להצית את הבית ולהרוג עצמו, את מרי-לי חסרת ההכרה ואת בוש. בוש שחרר את עצמו מפני הבעל התוקף, אבל בזמן שבגדיו עלו באש, הוא ראה שגם במרי-לי נתפסה אש. כשהלך לכבות את האש, הוא הרגיש את עצמו עף דרך החלון, אולי נדחף על ידי הבעל, והוא לא היה מסוגל להיכנס מחדש לבית כדי להציל את מרי-לי.
מאטי חוזרת וסולחת לבוש. הוא רואה את מה שנראה כמו רוחה של מרי-לי במורד השביל, ומת זמן קצר לאחר מסיבת ההלוויה. הלווייתו בפועל נערכת בחלקת קבר בשטח שברשותו. צ'ארלי ג'קסון (ביל קובס) עורך את הטקס, ונוכחים בו הכומר גאס הורטון, באדי רובינסון, אשתו ובתו, וכן מאטי ופרנק. לאחר תפילה קצרה שאומר צ'ארלי ג'קסון, מאטי מציבה דיוקן של אחותה מרי-לי על ארון הקבורה של פליקס, המסמל את סליחתה על פעולות העבר שלו ומאפשר להם להיות ביחד, גם אם רק באופן מטאפורי. האבלים עוזבים את הנכס שהיה בבעלות פליקס כשהקבר שלו מלא.
שחקנים

רוברט דובאל בתור פליקס בוש
סיסי ספייסק בתור מאטי דארו
ביל מארי בתור פרנק קווין
לוקאס בלאק בתור באדי רובינסון
ג'רלד מקרני בתור גאס הורטון
ביל קובס בתור צ'ארלי ג'קסון
ארין לוגן בתור מרי לי סטרופ
לורי בת' אדג'מן בתור קתרין רובינסון
אנדריאה פאוול בתור בוני
רבקה גרנט בתור ג'ואן
סקוט קופר בתור קארל
בלרים דסטאני בתור גרי
צ'נדלר ריגס בתור טום
דני וינסון בתור גריר
תומאש קרולאק בתור אורוויל
אנדי סטאל בתור צלם
הפקה

הסרט צולם כולו בג'ורג'יה, ונתמך על ידי מחלקת הפיתוח הכלכלי של ג'ורג'יה.
הרעיון לסרט נשאל מסיפור אמיתי שקרה במחוז רואן שבטנסי ב-26 ביוני 1938. פליקס בוש מבוסס על אדם אמיתי בשם פליקס בושאלו "דוד בוש" בריזיל (Felix Bushaloo "Uncle Bush" Breazeale), שגם הוא ארגן לעצמו לוויה בעודו בחיים. תסריטאי הסרט, כריס פרובנזאנו, שמע על הסיפור מחבר, התלהב, והחליט לעשות מכך סרט. הוא שלח את התסריט לבמאי סניידר, ויחדיו יצרו את הסרט. במהלך התחקיר פגשו באנשים שנכחו במסיבת ההלוויה המקורית בשנות ה-30.
קבלה > ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות, ולו דירוג 85% "טרי" באתר Rotten Tomatoes, בהתבססות על 142 ביקורות (נכון לאפריל 2017). רוברט דובאל זכה לשבחים רבים על הופעתו; ג'ון אנדרסון מ"וול סטריט ג'ורנל" חזה שיקבל מועמדות לפרס אוסקר.
גם בישראל זכה הסרט לביקורות טובות. באתר ynet עיקר השבח ניתן לעיסוק בדמויות מבוגרות "באור מורכב ואמיץ, שתשוקה לא נעדרת ממנו". כמה ביקורות טענו שהתסריט אינו מורכב די הצורך, וכמה רבדים הכרחיים הוחמצו במהלך יצירתו.
קבלה > הכנסות

הסרט יצא לאקרנים ב-30 ביולי 2010, ובסוף-השבוע הראשון לצאתו הרוויח 90,900 דולרים, הכמות ה-23 בגובהה בסוף השבוע שבין ה-30 ביולי ל-1 באוגוסט 2010. נכון לסוף אפריל 2017, הסרט הרוויח 9,176,933 דולרים בארצות הברית ו-518,349 דולרים בשאר העולם, בסך הכל 9,695,282 דולרים ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑   ארין לוגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  "Get Low: A Sony Pictures Classics Release". "Get Low" Official Website. נבדק ב-26 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Morrow, Terry (22 באוגוסט 2010). "New film Get Low based on pre-death funeral of Roane man in 1938". Knoxville.com. אורכב מ-המקור ב-11 בדצמבר 2010. נבדק ב-11 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Breazeale, Mike. ""On Jordan's Stormy Banks I Stand": The Extraordinary Last Rites of Felix Bushaloo Breazeale".
↑  נירית אנדרמן, "מסיבת ההלוויה שלי" זוכה לשחזור אחרי 70 שנה עם רוברט דובל וביל מאריי, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2011
↑  "מסיבת ההלוויה שלי", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Anderson, John (30 ביולי 2010). "Get Low Rides High on Great Acting". The Wall Street Journal. אורכב מ-המקור ב-10 בנובמבר 2012. נבדק ב-7 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  לירון סיני, "מסיבת ההלוויה שלי": האירו פניכם לזקן, באתר ynet, 17 באוגוסט 2011
↑  מאיר שניצר, כרטיס אחד לגיהינום: על "מסיבת הלוויה שלי", באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2011
↑   "מסיבת ההלוויה שלי", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
ביל מארי, אחד השחקנים הראשיים, בהקרנת הבכורה בפסטיבל הסרטים בטורונטו, 2009.
מקדוניקוס

מקדוניקוס (ביוונית: Μακεδονικός K.A.E.) היא קבוצת כדורסל יוונית משכונת ניאפוליס בעיר סלוניקי המתמודדת בליגה היוונית השלישית. בעבר שיחקה הקבוצה בליגת העל היוונית בכדורסל, ואף הגיעה לגמר גביע יול"ב ב-2005. הקבוצה נקראת על שם האזור היווני העתיק מקדוניה, וצבעיה הם ירוק ולבן.
היסטוריה

מחלקת הכדורסל של מקדוניקוס נוסדה בשנת 1929. הקבוצה שיחקה במשך 6 עונות בליגת העל בשתי קדנציות, לאחר שזכתה באליפויות הליגה השנייה ב-2000 ו-2002. ב-2003 אימן את הקבוצה הישראלי צביקה שרף.
בעונת 2004/2005 העפילה מקדוניקוס לגמר גביע יול"ב, לאחר שהתגברה על הפסד של 23 נקודות במשחק הראשון של חצי הגמר מול המופארם ורשאץ. בגמר פגשה הקבוצה את ריטאס וילנה הליטאית והפסידה 78–74.
בסיום עונת 2006/07 נקלעה הקבוצה לבעיות כלכליות וירדה שתי ליגות בבת אחת. בעונה שלאחר מכן ירדה מקדוניקוס לליגה הרביעית והאחרונה, ומאז משחקת בליגות הנמוכות של יוון.
שחקנים בולטים בעבר

יוון יורגוס סיגלאס
ארצות הברית אלטון בראון
ארצות הברית פיט מייקל
ארצות הברית צ'ארלס סמית'
רוסיה ניקיטה מורגונוב
הערות שוליים

↑  איתי שנקמן, יוון: צבי שרף יאמן את מקדוניקוס, באתר ynet, 19 באפריל 2005
↑  ריטאס וילנה זכתה בגביע יול"ב, באתר ynet, 15 בינואר 2003
מקל שיער

מקלות שיער
תסרוקת עם מקל שיער
מקל שיער הוא תכשיט או אביזר אופנה המשמש בעיצוב שיער. אורכו של מקל שיער נע בין 10 ל-20 סנטימטרים והוא עשוי לרוב עץ, פלסטיק או שנהב. המקל משמש להחזקת השיער במקומו כחלק מתסרוקת.
לעיתים מקלות השיער מעוטרים כתכשיטים ומקושטות בזהב ואבנים יקרות.