stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנוסים
אנוסים בעולם הנוצרי > מנהגים שהשתרשו בקרב צאצאי האנוסים

במשך שנים רבות חיו רבים מהאנוסים חיי יהדות בסתר ובחשש מתמיד מפחד האינקוויזיציה הספרדית והפורטוגזית, חשש אשר השפיע על התפתחות מנהגים שונים.
אחד השינויים המהותיים בחיים הדתיים של האנוסים היה הפיכת הנשים לשומרות הדת ומנהיגות הקהילייה.
שינוי אחר היה הנוהג לשלוח את אחד הבנים לשרת בכנסייה הקתולית כדי שיוכל להתריע בפני חברי הקהילה על חקירות האינקוויזיציה וכדי שיוכל לחפות על קיום הטקסים היהודיים במסווה של טקסים נוצריים ואפילו לקיים אותם בעצמו.
מנהג נפוץ ביותר בקרב יוצאי ספרד ופורטוגל שהשתמר עד לעשרות השנים האחרונות היה לכסות את רצפות בתי הכנסת והחדרים שיועדו לתפילה בחול על-מנת שצעדיהם לא ישמעו על ידי שכניהם ושלא יתגלה כי הם מקיימים פולחני יהדות.
בנוסף, היה איסור של הורים על ילדיהם להצביע על כוכבים בשעת לילה, תוך שימוש בהסברים על מחלות ופצעים שייגרמו מהצבעה זו. מקור המנהג מיוחס לאנוסים אשר נמנעו מלזהות את צאת השבת וזמן קריאת שמע של ערבית על ידי ספירת שלושה כוכבים בשל חששם מסוכני האינקוויזיציה. מנהג זה נפוץ עד היום בקרב יהודים ספרדים לפעמים ללא ידיעה את טעם המנהג.
את חג הפורים חגגו האנוסים במסווה של חג נוצרי שכונה "פסטיבל סנטה אסתריקה", שנסוב סביב קדושה נוצרית פיקטיבית בשם "אסתריקה" שמבוססת על אסתר המלכה. מנהג זה השתמר עד היום בקרב צאצאי האנוסים ביבשת אמריקה.
מנהג נוסף אם כי נפוץ פחות היה עריכת סדר פסח, כשספרי ההגדה היו מונחים על ירכי החוגגים מתחת לשולחן ולא על השולחן עצמו. גם מנהג זה הושרש מתקופת האנוסים, כאשר אנשי האינקוויזיציה היו פורצים לבתי מומרים לכאורה, בחגים ומועדים יהודיים במטרה לתפוס אותם בשעת עיסוקם בפולחן היהודי.
גם בלאדינו השתמרו כמה ביטויים שמקורם במציאות בה חיו האנוסים. כך, למשל, נוצר הבדל בהתייחסות כלפי חפצים בעלי הקשר יהודי לכאלו שלא. כך כשהוחזרו למקומם חפצים כגון פמוטי שבת וחנוכייה לאחר שימוש, השתמשו בביטוי "להסתיר" ולא להחזיר למקום.
באי מיורקה יושבת קהילת הצ'ואטה אשר משמרת את מורשתם כצאצאי אנוסים ומקיימת סוג של נצרות סינקרטיסטית של קתוליות עם אלמנטים יהודיים. הקהילה מונה כ-20,000 נפש אשר בשל איסורים קדומים להינשא להם (זהותם ידועה לאור 15 שמות משפחה שניתנו להם ברובם על ידי האינקוויזיציה) שימרה הקהילה את עצמה בעזרת אנדוגמיה.
אנוסים בעולם הנוצרי > צאצאי אנוסים שחזרו ליהדותם לפני המאה העשרים

על אף האיסור ועונש המוות שהיה כרוך בחזרה ליהדות של המתנצרים, עוד בזמן פעילות האינקוויזיציה וגם בתקופה הקרובה שלאחריה הצליחו יהודים אנוסים וצאצאיהם לברוח ולנסות לחזור לחיק היהדות. עם זאת, גם קליטתם של האנוסים בקהילה היהודית לא הייתה פשוטה והדבר לווה בחשדנות רבה מצד הרבנים, באשר לגבי עמדתם קיימות מאות שאלות ותשובות בנושא.
רבים מבני האנוסים הגיעו לאמסטרדם ואף הקימו בית כנסת לעצמם. בין המפורסמים מבני האנוסים בקהילה היהודית באמסטרדם הוא ברוך שפינוזה (1632–1677), אשר לימים הוחרם והוצא ממנה, וכן מתנגדו יצחק אורוביו די קסטרו. בין הרבנים הידועים מצאצאי האנוסים באמסטרדם הרב מנשה בן ישראל (1604–1657) שהקים מחדש את היהדות באנגליה. בני אנוסים רבים ששבו ליהדותם הגיעו גם לעיר צפת בארץ ישראל. יש האומרים שגם מוצאם של הרב שלמה אלקבץ, מחבר הפיוט לכה דודי, והמקובל שלמה מולכו מאיטליה הוא מצאצאי אנוסים אלו.[דרוש מקור]
כמו כן, יש סימנים למספר מצומצם של קהילות אנוסים קטנות ששרדו בייחודיותן עד לסוף המאה ה-19, כגון הקהילה בטולדו. מספרם של האנוסים המקוריים נאמד במאות אלפים ואצל חלק מצאצאיהם השתמרו עד ימינו אלו מסורות שקושרות אותם אל האנוסים.
אנוסים בעולם הנוצרי > הערכת התופעה והיחס כלפיה

תופעת האנוסים זכתה ליחס אמביוולנטי בהיסטוריה היהודית, הן בתפיסות המסורתיות וההלכתיות, והן במחקר האקדמי של התופעה. המחלוקת נוגעת הן לשאלה העובדתית – האם האנוסים התנצרו באופן מלא או שמא עשו זאת רק למראית עין ואילו בסתר המשיכו לשמור את מצוות היהדות, והן לשאלת הערכתם המוסרית והלאומית של אנוסים אלו.
אנוסים בעולם הנוצרי > מעמד האנוסים בהלכה

רבני הקהילות בחצי האי האיברי החילו על מי שנאנס להמיר את דתו, את ההלכות התלמודיות הקובעות כי ישראל "אף על פי שחטא – ישראל הוא" (מסכת סנהדרין מ"ד, ע"א) וכן "אנוס הוא ואנוס רחמנא פטריה" (מסכת נדרים כ"ז, ע"א). וכל עוד עודנו בחיים ביכולתו לשוב ליהדות, אולם אם האם גויה, ילדיו כבר יחשבו לגויים ואם ירצו לשוב לחיק היהדות יהיה עליהם לעבור תהליך גיור.
ספרות ההלכה הסמוכה לתקופת האנוסים עסקה בשאלת המרת הדת שלהם, אם מחמתה הם מוגדרים כמומרים על פי ההלכה, בעיקר בהקשר של שאלות ייבום וחליצה, כאשר לדעת פוסקים רבים אשת מומר אינה זקוקה לייבום, ונשאלה שאלת מעמדן של נשות האנוסים.
בנוסף, הפולמוס על חידוש הסמיכה שהתנהל בין רבי יוסף קארו ורבי יעקב בירב נגד רבי לוי בן חביב (רלב"ח), התעורר בעקבות הרצון לפטור את האנוסים ששבו לדתם מעונשי הגיהנום. על פי ההלכה, חייבים בעונש חמור יכולים להיפטר מעונש על ידי מלקות, אך אין בזמננו סמכות לתת את המלקות הללו, ורק אם הסמיכה תחודש יוכלו להלקות באותן מלקות.
אנוסים בעולם הנוצרי > יהודים בסתר או נוצרים לכל דבר: מחלוקת בער ונתניהו

האתוס לפיו היו בקרב האנוסים רבים אשר המשיכו להיות נאמנים ליהדותם אינו משולל בסיס היסטורי. לדעת יצחק בער, ה"נוצרים החדשים" היו אפוא בחלקם הגדול יהודים בתחפושת. ואכן, הודאות שנרשמו בחדרי העינויים של האינקוויזיציה מתעדות חיים יהודיים שוקקים שהתנהלו בהסתר ובמחילות. ידוע אפילו שיהודים פנו אל חיי בדידות ושקט במנזר, מפני שבאופן פרדוקסלי היה המנזר המקום הנוח ביותר לקיים בו מצוות באין מפריע. בשל כך נאסרה בשלב מסוים כניסתם של "נוצרים חדשים" למנזרים. יצחק בער מביא עדות פיקנטית במיוחד על מומר שהתפרסם בחיבוריו נוטפי השנאה ליהודים וליהדות, ושאחר מותו התגלה כמי ששמר על המצוות בצנעת ביתו.
ההתנגשות בין העקשנות והמחויבות הדתית של האנוסים לבין הקנאות הנוצרית חסרת הפשרות של האינקוויזיציה באה לידי ביטוי בלמעלה מ-10,000 מקרים של שריפת אנוסים על המוקד ב"אוטו דה פה".
לעומת דעתו של בער, תפיסה אחרת לגמרי של אותה תקופה ממעיטה בחשיבותה של תופעת האנוסים המקיימים מצוות במסירות נפש. להודאות שניתנו במרתפי האינקוויזיציה אין היא מייחסת ערך רב הואיל וידוע שתחת עינויים הודו יהודים רבים בימי הביניים גם במריחת מצה בדם ילד נוצרי, ובקרב ההיסטוריונים שוררת תמימות דעים כי לא אירע אפילו אירוע בודד כזה.
לדעת בנציון נתניהו, תלמידו של בער, ציד היהודים המתנצרים לא נבע ממאבק כנגד דבקותם ביהדותם, שכן רק במקרים מועטים באמת שמרו המתנצרים על זיקתם ליהדות. את המאבק ביהודים יש לראות לדידו כאנטישמיות בגרסתה האיברית הימי-ביניימית. מקרים בודדים של יהודים שלא שמרו אמונים לנצרות, נופחו על ידי האינקוויזיציה לכדי הטלת דופי חסרת שחר בכלל היהודים המתנצרים. שכבות אוכלוסייה שאוימו על ידי הישגיהם של המתנצרים והשפעתם המתרחבת השתמשו באינקוויזיציה כמכשיר לבלימת איום זה. גרסה זו של אנטישמיות מהווה לדעת נתניהו מקרה ייחודי ביותר וראשוני של שנאת יהודים שלא על רקע דתי אלא על רקע אתני, ניצן ראשון של האנטישמיות החילונית שהתפתחה באירופה במאה ה-19.
אנוסים בעולם הנוצרי > האנוסים כבעלי זהות מפוצלת שהובילה לדיאיזם: דעתו של פרופסור יובל

בנוסף לכך ישנה דעה רווחת בקרב חוקרים מסוימים, כי האנוסים אמנם לא שמרו על חיי הדת היהודית מסיבות אידאולוגיות, ושחלקם הגדול בכלל לא החזיק בעמדות טרנסדנטנציות, אך הם כן התעקשו לשמור על טקסים מסוימים בעלי אופי יהודי, ברוב המקרים מעוותים, ההתעקשות הזאת נבע מקונפליקט עמוק שנוצר בזהותם, ואינה הייתה בהכרח תוצאה של אמונה דתית, ובוודאי שלא יהודית.
מסמכים מארכיון חקירות האנקווזיציה מעידים על כך שרבים שנתפסו על עוונם בשמירת ההלכה היהודית, לקו בבורות קיצונית בכל הנוגע להלכה היהודית. חלקם אף קיימו טקסים יהודיים עם מוטיבים נוצריים ברורים, כך גם נרשמו עדויות של כפירה איתאיסטית בקרב אנוסים שנחקרו.
הדעה הזאת מקבלת חיזוק בספרו של פרופסור ירמיהו יובל על שפינוזה והאנתרופולגיה של חיי האנוסים, מבין היתר הוא מצביע על מקרים קלאסיים בחקירות האינקוויזיציה שמשקף את חוסר העקביות בחיי הדת היהודית של האנוסים, פרופסור יובל מזהה את האנוסים כאלו שאבדו את אמונתם הדתית בעקבות הערבוב בין שני האמונות, הוא מייחס להם גישה דיאיסטית מובהקת, חיי היום יום והעולם הזה היוו להם חלופה לערכים מטאפיזיים. הוא מסביר בזה את התופעה המעניינת של נטישת הדת שהתרחש אצל רבים מהאנוסים כשעזבו את חצי האי האיברי, וכבר פסקו לסבול מנחת זרועה של האינקוויזציה אלא הצטרפו לקהילה יהודית מן המניין (דוגמה בולטת לכך היא המקרה הטראגי של אוריאל אקוסטה וכן המקרה של ד"ר חואן דה פראדו).
אנוסים בעולם האסלאם

ראו ערכים מורחבים אנוסי משהד, צ'אלה, בחוצים.
עם ייסוד האסלאם נאלצו המוני יהודים שהתנגדו למוחמד לקבל עליהם את דתו, ולא יוצאו להורג כמו יהודים אחרים (למשל: בני שבט בנו קורייזה שבו הגברים שסירבו להתאסלם נרצחו, נשיהם אוסלמו ונלקחו כשפחות ובניהם נהפכו לעבדים לערבים המוסלמים הראשונים).
עם הזמן הוגדר ליהודים (ביחד עם הנוצרים בארצות ערב) בשל היותם "אהל אל-כיתאב" עם שדתו מעוגנת בכתובים והקנה ליהודים מעמד של ד'ימים כלומר – בני חסות שמשלמים מס גולגולת.
לאחר כיבושי האסלאם את הארצות שלימים יהוו את העולם הערבי-מוסלמי הוכרחו לעיתים יהודים להמיר את דתם בכפייה ואף לעיתים נחטפו בכוח על ידי שכניהם הערבים ונאלצו להתאסלם.
הידועים ביותר ממקרים אלו בעולם המוסלמי הם אנוסי משהד בפרס, גזירות האל-מווחאדין במרוקו שבעטיים ככול הנראה נאלצה משפחת הרמב"ם לחיות כאנוסים ובעקבותיהם כתב הרמב"ם את איגרת השמד, אנוסי תימן שאליהם כתב הרמב"ם את איגרת תימן, הצ'אלה ביהדות בוכרה ויהדות סודאן בתקופת המהדי.
כמו כן היו שבטי ברברים יהודים (הבחוצים) אשר נאנסו לקבל עליהם את דת האסלאם אם כי בהיעדר מידע כתוב המתאר את תהליך ההתאסלמות ועקב הזמן הרב שעבר מאז אין זה ברור לחלוטין האם היו אנוסים או מומרים מרצון.
היום ישנם גם אנוסים בפקיסטן אשר רובם צאצאי קהילת בני ישראל (הודו), כתוצאה מחלוקת הודו ופקיסטן בשנת 1947, רוב הקהילה היהודית יצאה מפקיסטן, אלו הנותרים חוו התנכלויות רבות בעיקר סביב נושא הקמת מדינת ישראל, בשנת 1967 לאחר גירוש יהודי פקיסטן, אלו אשר נותרו ברובם עטו על עצמם זהות מוסלמית בעיקר אך מקצתם גם זהות נוצרית ומקיימים את חגי ישראל בסתר, רובם מתרכזים בעיר קראצ'י, היהודייה הרשמית האחרונה אשר עלתה לארץ הייתה רחל יוסף (אווסקר) אשר נפטרה בשנת 2006.
אנוסי ספרד ופורטוגל בראשית המאה העשרים ואחת

פרוט על קהילות האנוסים בכל מדינה ראו ערכים מורחבים:
יהדות מקסיקו, יהדות ברזיל, יהדות קולומביה, יהדות מערב אפריקה, יהדות מיורקה בערכים מיורקה וצ'ואטה, יהודי בלמונטה, יהדות סיציליה.
האדם האחרון נידון למוות על ידי האינקווזציה הספרדית בשנת 1826, האינקווזציה הספרדית עצמה בוטלה סופית בשנת 1834, האינקווזציה הפורטוגלית בוטלה בשנת 1821, צו גרנדה, אשר גירש את היהודים מספרד בוטל רשמית בשנת 1968, אולם למודי הניסיון המר, המשיכו האנוסים לשמור על חשאיות למעלה ממאה שנה לאחר ביטול האנקווזציה. ואומנם עוד בזמן המאוחר שנות ה-60–70 של המאה העשרים פעל הארכיבישוף הקתולי של סנטה פה בירת מדינת ניו מקסיקו על מנת לבער את פולחן סנטה אסטריקה שרווח בקרב האנוסים.
החשאיות שבה המשיכו לנהוג צאצאי האנוסים גם לאחר ביטול האנקווזיציה הביאו לכך שבקרב קהילות ישראל, בעיקר אשכנז, "היו סבורים, שכל עקבותיה של היהדות נמחו מתודעתם של צאצאי האנוסים חוץ מזיכרון מעורפל של ייחוס אבות" והאנוסים כקבוצה נשמדו או הוטמעו כולם בחברה הנוצרית-קתולית. ואילו בקרב קהילות האנוסים (לפחות במבודדות ביניהם שהתקיימו בחצי האי הספרדי) היה נהוג לחשוב שהם "היהודים האחרונים בעולם".
לכן רבה הייתה ההפתעה שהתגלתה קהילת אנוסי בלמונטה בפורטוגל בראשית המאה העשרים שנחשבו ל"אנוסים האחרונים בעולם". למעשה מדובר במספר קהילות שהתקיימו בחבל זרה (Zêzere) בפורטוגל ששמרו על הדת היהודית במשך מאות שנים.
בתחילת המאה העשרים ואחת התברר שתופעה זו רחבה בהרבה משחשבו.
מסתבר שבאזורי השוליים של האימפריות הספרדית והפורטוגזית, בצפונה של מקסיקו (שבמאה ה-19 חלקו הפך לדרומה של ארצות הברית), בקולומביה, בברזיל (שבמשך תקופה קצרה נשלטה על ידי הולנד, תקופה שאפשרה לקהילות האנוסים להתאושש), בדרום איטליה וסיציליה (שהיו גם הם חלק מהאימפריה הספרדית), במיורקה וייתכן גם באיי כף וורדה ואיי סאו טומה ופרינסיפה בחופי אפריקה שרדו קהילות ומשפחות השומרות על זיקתם לעם היהודי. חלקם מקפידות להתחתן בינם לבין עצמם ולכן הוכרו על ידי הרבנות הראשית כזרע ישראל (כדוגמת צאצאי אנוסי מיורקה ובלמונטה) ומשתדלות לשמור על מנהגי הדת היהודית, מנהגים שעקב מאות השנים של רדיפות והצורך לקיים את המצוות בהסתר שונים במידה רבה מהמנהגים של היהדות הממוסדת.
יתרה מכך, מסתבר שבמשך מאות שנים ועד לשואה שבה הושמדו הקהילות הספרדיות בהולנד, שמרו קהילות אנוסים על הקשר עם היהדות דרך רשתות מסחר טרנס-אטלנטיות שנקראו "האומה" שבהם לקחו חלק יהודים ספרדיים ממערב אירופה ואנוסים.
בשנת 2017 הוקמה במשרד התפוצות ועדה שבחנה בין השאר את היקף קהילות האנוסים, ובדו"ח הוועדה נאמדו מספר האנוסים הרואים את עצמם כבעלי זיקה לעם היהודי במאות אלפים וכי "הוועדה מצאה שיש תמימות דעים מוחלטת בין כל המומחים, אנשי הארגונים והקהילות וכן בספרות המקצועית, ולפיה מתרחשת בשני העשורים שחלפו צמיחה אדירה בממדי הציבורים והקהילות אשר מבטאים זיקה לעם היהודי ולמדינת ישראל".
כחלק ההתעוררות באיטליה בעיר טראני שבחבל אפוליה ובפלרמו בירת סיציליה החזירו לידיהם צאצאי האנוסים את בתי הכנסת שהפכו לכנסיות עם גירוש היהודים בהסכמת הכנסייה הקתולית.
תופעות דומות

במאה העשרים נוצרו גם "אנוסים שחורים-אדומים", צאצאי יהודים ממזרח אירופה שחוו את מאורעות שואה ולאחריה ולפניה גם את האנטישמיות שבשלטון הקומוניסטי, והעדיפו לבנות את חייהם מחדש כלא כיהודים ולחנך את ילדיהם כנוצרים או כחסרי דת, להערכתו של הרב הראשי ליהדות פולין מחצית מחברי הקהילה הפעילים חונכו כלא יהודים לפני שהחלו לחפש את שורשיהם.
לקריאה נוספת

עליזה מיוחס ג'יניאו, יהודים, אנוסים, ו"נוצרים חדשים" בספרד, אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1996.
יצחק בער, תולדות היהודים בספרד הנוצרית, מהדורה ב' מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, תשי"ט 1959.
ירמיהו יובל, האנוסים – זהות כפולה ועליית המודרניות, תרגם יוסי מילוא, הוצאת כתר, 2014.
ירמיהו יובל, שפינוזה וכופרים אחרים, חלק א'– האנוס של התבונה, ספריית פועלים, 1988.
Benzion Netanyahu, The origins of the Inquisition in fifteenth century Spain, Random House, 1995
ראו גם

"מוריסקוס" ו "מודחארים" בערך מורים – אנוסים מוסלמיים בספרד הקתולית.
Crypto-Christianity – אנוסים נוצריים.
קירישיטן – נוצרים אנוסים שהתגוררו ביפן הבודהיסטית בימי הביניים
בחוצ'ים – יהודים ברבריים שחלק התאסלמו
הנריק איזנברג

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 במרץ 1921 ברלין, רפובליקת ויימאר גרמניה
 פטירה:  17 בדצמבר 2009 (בגיל 88) רחובות, ישראל ישראל
 עיסוק:  ביופיזיקאי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  אהרן קציר
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע
 פרסים והוקרה:  סגן נשיא האיגוד הבינלאומי לביופיזיקה טהורה ויישומית
 תרומות עיקריות
 חקר פוליאלקטרוליטים בשיטות פיזיקליות מעולמות הראולוגיה והאופטיקה
הנריק (הייני) איזנברג (7 במרץ 1921 – 17 בדצמבר 2009) היה ביופיזיקאי ישראלי, פרופסור בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, שכיהן כראש המחלקה לחקר הפולימרים וכראש מועצת הפרופסורים במכון. נודע כמומחה בעל שם עולמי לחקר פוליאלקטרוליטים.
ביוגרפיה > ילדותו ונערותו

הנריק איזנברג נולד בברלין, בן לישי (שמחה) איזנברג, ציוני נלהב, ולאינה ולדימירובנה גורייבה, שהכירה את אביו במוסקבה, ושניהם עסקו בטקסטיל. הדוד של סבתו היה המשורר והסופר דוד פרישמן, הדוד שלו עצמו היה החלוץ והעיתונאי זאב ברזילי, ודוד נוסף היה הפסל הסובייטי איוון שדר.
איזנברג גדל בקמניץ (דאז קרלמרקסשטאדט) ובהיותו בן 5 קיבל האב הצעה להקים מפעל טקסטיל בצ'רנוביץ, שנקרא "הרקולס". שם הוא המשיך את מסלול לימודיו, ובשנותיו בתיכון רכש ידע בשפות, מדעים ומשפטים. אחד ממוריו לא הסתיר את דעותיו האנטישמיות ואת תמיכתו בתנועה הלגיונרית, מה שהביא לעימותים עם התלמידים היהודים.
ב-1936 זכה באליפות מכבי בטניס כאשר במשחק הגמר גבר על אברהם פייגר, לימים מייסד וראש איגוד הטניס בישראל. בראשית שנות ה-60 חזר לשחק.
ביוגרפיה > העלייה לארץ ישראל ובאוניברסיטה העברית

בסתיו 1939 עלה איזנברג לארץ ישראל. מקצועו הרשמי היה פקיד, והוא התגורר בתחילה במלון ציון בחיפה.
לאחר עלייתו נרשם ללימודי פיזיקה וכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שקמפוס מדעי הטבע שלה שכן אז בהר הצופים. במיוחד השפיעו עליו המרצה שמואל סמבורסקי, שלימים הפך להיסטוריון של המדע, וההרצאות במתמטיקה של אברהם הלוי פרנקל, בנימין אמירה ויעקב לויצקי. אז גם התוודע לאחים אדלברט ולדיסלאוס פרקש שעסקו במים כבדים והניחו את היסודות לחקר אוצרות ים המלח.
ב-1940 נכבשה בוקובינה, אך בינתיים הספיקה המשפחה לברוח לבוקרשט. בינתיים בארץ ישראל, איזנברג התנדב לצבא הבריטי והוכשר כשרטט. הוא נשלח לשרת במצרים, שם עסק בביצוע סקרי שדה עבור חיל ההנדסה. משם הועבר לשרת באיטליה הכבושה, ומשהסתיימה המלחמה במאי 1945 נשאר באיטליה. לפני חזרתו לארץ ישראל נסע לבוקרשט, לבקר את משפחתו, ופגש את אביו בפעם האחרונה. האב נפטר ב-1948 לפני שהספיק לעלות לארץ ישראל.
בקיץ 1946 חזר איזנברג לאוניברסיטה העברית להשלים את חוק לימודיו. כשבאה העת לבצע את עבודת המאסטר שלו, הוא התייעץ עם חברה ללימודים שהמליצה לו על החוקר הצעיר אהרן קצ'לסקי (לימים קציר). פגישתם של השניים הותירה בו רושם עמוק, והוא העריך את קצ'לסקי כחוקר בעל מחשבה מקורית. קצ'לסקי התעניין בפתרון של בעיות מרכזיות בביולוגיה וסבר כי הדרך לכך עוברת בחומרים פולימריים בעלי פעילות ביולוגית – כמו אנזימים, חלבונים, רב-סוכרים וחומצות גרעין – ובקשר של פעילותם למטען החשמלי שהם נושאים. החומרים הללו הוגדרו כבר באותה תקופה על ידי הכימאי האמריקאי ריי פואוס תחת השם "פוליאלקטרוליטים" – כלומר חומרים שיש להם מוקדי מטען מרובים.
יום אחד שב קצ'לסקי מבזל והציע לאיזנברג תוכנית מחקר מקיפה שנרשמה בסכמטיות על עמוד אחד: היא כללה מדידות של צמיגות, מתח ופנים ומוליכות חשמלית של פוליאלקטרוליטים. מלחמת העצמאות עצרה את מהלך לימודיו כאשר קציר ייסד יחד עם יוחנן רטנר את חיל המדע (חמ"ד) וגייס את איזנברג. בערך באותה תקופה, בעיצומה של המלחמה, עלו האם והאחות אריקה לארץ ישראל. האם נפטרה זמן קצר אחר כך מסרטן.
ביוגרפיה > במכון ויצמן למדע

לאחר הסכמי שביתת הנשק עבר איזנברג לרחובות, שם ב-1949, בסמוך לבסיס החמ"ד נחנך מכון ויצמן. אהרן ואפרים קציר התברגו בעמדות בכירות במכון: אהרן התמנה לראש המחלקה לחקר הפולימרים, ואפרים ייסד את המחלקה לביופיזיקה. איזנברג הגיע למכון יחד איתם, ועבודת המאסטר התמשכה לעבודת דוקטורט בהנחייתו של אהרן. בכך היה איזנברג לאחד מראשוני המכון.
במהלך הדוקטורט חקר איזנברג את ההתכווצות וההתרחבות של סלילי פוליאלקטרוליטים בתמיסה. מאמריו עם קציר הותירו רושם על ריי פואוס, מה שהוליד מעט אחר כך את עבודת הפוסט-דוקטורט של הייני בהנחיית פואוס, באוניברסיטת ייל. תקופה זו זימנה לו מפגשים עם שועי הביוכימיה של אותה העת, ביניהם קירקווד ואונסאגר.
בשנותיו הראשונות כחוקר עצמאי עבד עם אפרים פריי, גם הוא מבוגרי חמ"ד, שסייע לו רבות בעיצוב מד צמיגות מתקדם וחדשני. שותף נוסף שלו בשנים האלה היה אוריאל (אורי) ליטואר, חברו מימי החמ"ד שנים אחדות בלבד לאחר גילוי מבנה "הסליל הכפול" ובתקופה שבה מבנה ה-RNA בתמיסה טרם נודע, השניים הצליחו לבודד RNA מחיידקי E. coli, ומצאו בשיטות פיזיקליות כי ה-RNA שהתקבל הוא פוליאלקרוליט בעל אופי מפותל וגמיש – בניגוד ל-DNA, שהוא סליל קשיח. הדרך לממצא הזה עברה בעולמות האופטיקה, בתופעת השבירה הכפולה. בעת שבתון במכון מלון (Mellon Institute, (אנ')) בפנסילבניה הוא התוודע לאדוארד קסאסה, והשניים כתבו יחד ניתוח תרמודינמי מפורט של תמיסות מרובות רכיבים – מאמר יסודי שצוטט מאז קרוב לאלף פעמים.
במאי 1972 נרצח אהרן קציר בפיגוע בנמל התעופה בלוד. איזנברג התמנה במקומו לראש המחלקה לחקר פולימרים תוך שבמקביל הוא ממשיך בעיסוקיו בחקר פוליאלקטרוליטים ומקרו-מולקולות בתמיסה, בדגש על כרומטין. ב-1976 אף פרסם ספר בנושא פוליאלקטרוליטים. בכך, המשיך איזנברג את דרכו של קציר, והוסיף רבדים נוספים של הבנה ביופיזיקלית עמוקה כשחקר מודלים של התקפלות של מולקולת DNA, כמו גם את היכולת לקרוא את הקוד הגנטי במצב מקופל. שותפיו בשטח מחקר זה היו הפיזיקאי הצרפתי פייר ז'יל דה-ז'ן והפיזיקאי היהודי-בריטי סר אהרון קלוג, שניהם חתני פרס נובל, ויחד עמם גארי פלזנפלד מה-NIH.
בהמשך, בתחילת שנות ה-80, עסק שוב באופטיקה וביישומיה לחקר מולקולות ביולוגיות, במקביל לכהונתו כיו"ר מועצות הפרופסורים במכון וכראש מרכז מזר לביולוגיה מבנית. בהמשך אף כיהן כסגן נשיא הארגון הבינלאומי לביופיזיקה טהורה ויישומית (IUPAB). בסוף שנות ה-80 יצא לגמלאות, אולם המשיך לעסוק במחקר פעיל גם אחר כך, ופרסם מאמרים עד תחילת שנות ה-2000.
חיים אישיים

מ-1943 עד פטירתו איזנברג היה נשוי לנוצי (חנה) לבית שכטר, אותה הכיר בשירותם המשותף במצרים, עת הייתה חיילת בחיל העזר לנשים. הבכור שי, הילד הראשון של מכון ויצמן, הוא מייסדה של חברת "עומק אופטיקה" והצעיר דני הוא רופא רדיולוג המתגורר בלאס וגאס.
בסוף שנות ה-80 חלה בסרטן המעי הגס אך החלים לאחר שנותח על ידי פרופ' אריה דורסט.
נפטר בשלהי 2009 בגיל 88, ונטמן בבית העלמין ברחובות.
לקריאה נוספת

יהונתן ברקהיים, המדען שצמח עם המדינה, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 7 במרץ 2025
Henryk (Heini) Eisenberg, Never a dull moment Peripatetics through the gardens of science and life. Comprehensive Biochemistry, vol. 37, pp. 265-348, 1990.
Juan Ausio, Ed Trifonov, Henryk (Heini) Eisenberg (1921–2009): From polymer chemistry to halophilic enzymes to chromatin and back. Biopolymers, 2012.
Tatjana Trcek, The curious behaviour of poly(A) RNA, Nature Reviews Molecular Cell Biology, vol. 22, pp. 162–163, 2021.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  HENRYK (HEINI) Eisenberg, Chapter 8 - Never a dull moment Peripatetics through the gardens of science and life, כרך 37, Elsevier, 1990-01-01, Selected Topics in the History of Biochemistry Personal Recollections. III, עמ' 265–348
↑  History of Jews in Bukowina, Volume II, pages 193-196, JewishGen
↑  מסמכי העלייה וההתאזרחות של הנריק איזנברג, באתר ארכיון המדינה
↑  U. Z. Littauer, H. Eisenberg, Ribonucleic acid from Escherichia coli preparation, characterization and physical properties, Biochimica et Biophysica Acta 32, 1959-01-01, עמ' 320–337 doi: 10.1016/0006-3002(59)90604-3
↑  Edward F. Casassa, Henryk Eisenberg, Thermodynamic Analysis of Multicomponent Solutions, כרך 19, Academic Press, 1964-01-01, עמ' 287–395
↑  Henryk Eisenberg, Biological Macromolecules and Polyelectrolytes in Solution, Clarendon Press, 1976, ISBN 978-0-19-854612-2. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 103636284   WorldCat (עם VIAF): 103636284
אחת לדקה

"אחת לדקה" הוא אלבום האולפן השישי של הזמר הישראלי, איתי לוי. הוא יצא לאור ב-15 באוגוסט 2023 תחת הוצאת חברת התקליטים של לוי, רות הפקות.
רקע וקידום

לוי הוציא את האלבום לציון עשור לקריירה שלו ולצאת סינגל הבכורה שלו, "כמעט שיר אהבה". לוי הביע התרגשות והכרת תודה על השנים האחרונות בפוסט ברשתות החברתיות, והודה למעריצים וליוצרים שתרמו למסעו המוזיקלי.
יציאת האלבום מלווה בקמפיין הכולל פטיפונים ותקליטים שנשלחו לגורמים שונים, ביניהם שמות בולטים כמו אופירה אסייג, עדן בן זקן ואבי אבורומי.
ב-22 במרץ 2023 הוציא את הסינגל "מאבד שליטה". ב-24 במאי הוציא את הסינגל "לא עצרנו", שהגיע למקום ה-14 במצעד השבועי של מדיה פורסט. ב-3 ביולי הוציא את הסינגל "עשר אצבעות". "עשר אצבעות" הגיע למקום ה-17 במצעד השבועי של מדיה פורסט. השיר "את" מתוך האלבום הגיע למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט.
בנוסף, הרצועות "השיר של אושר", "אל תגידי לא", "הכל סבבה", "את" ו"כאן לאהוב" הגיעו למקומות 65, 67, 41, 51 ו-98 במצעד היטליסט, בהתאמה.
הרכב

האלבום כולל 14 שירים שנוצרו על ידי יוצרים בולטים כמו אבי אוחיון, יונתן קלימי, רון ביטון וגיל ויין. האלבום משקף את שיחותיו, מחשבותיו, חוויותיו, שמחותיו, אכזבותיו ואהבותיו האישיות. האלבום כולל שיר שנוצר בשיתוף עם אושר כהן, שזכה לשם "השיר של אושר".
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | הפקה | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בוקר טוב  | נועם עקרבי ואבי אוחיון | נועם עקרבי ואבי אוחיון | נועם עקרבי | 3:47 |
| 2. | אל תגידי לא  | תמר יהלומי, יונתן קלימי וצליל קליפי | תמר יהלומי, יונתן קלימי וצליל קליפי | מר יהלומי ויונתן קלימי | 2:47 |
| 3. | הכל סבבה  | אבי אוחיון ואליעד נחום | אבי אוחיון, אליעד נחום ומתן דרור | מתן דרור | 2:56 |
| 4. | השיר של אושר  | אושר כהן ולידור עייש | אושר כהן ולידור עייש | תמיר צור | 3:24 |
| 5. | כאן לאהוב  | ליאור רדעי | ליאור רדעי | יעקב למאי | 3:29 |
| 6. | את  | אבי אוחיון ודודי בר דוד | אבי אוחיון, דודי בר דוד ומתן דרור | תמיר צור | 3:21 |
| 7. | לא עצרנו  | רון ביטון, אושר ביטון וסתיו בגר | רון ביטון, אושר ביטון וסתיו בגר | אושר ביטון | 2:36 |
| 8. | מאבד שליטה  | אבי אוחיון | אבי אוחיון, מתן דרור ומור אוזן | מתן דרור | 3:32 |
| 9. | אחת לדקה  | אבי אוחיון, תמר יהלומי ויונתן קלימי | אבי אוחיון, מתן דרור, תמר יהלומי ויונתן קלימי | מתן דרור | 2:51 |
| 10. | מי זה  | אבי אוחיון | אבי אוחיון ומתן דרור | מתן דרור | 2:45 |
| 11. | פזר עננים  | אבי אוחיון ורותם כהן | אבי אוחיון, רותם כהן ומתן דרור | מתן דרור | 2:41 |
| 12. | מסתדרת בלעדיי  | גיל ויין וטל קסטיאל | גיל ויין וטל קסטיאל | גיל ויין | 2:28 |
| 13. | עשר אצבעות  | רותם חן | רותם חן | משה בן אברהם ואופק יקותיאל | 3:03 |
| 14. | נסיכת חצות  | אבי אוחיון ודודי בר דוד | אבי אוחיון ודודי בר דוד | מתן דרור | 2:56 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 42:39 |
הערות שוליים

↑  נועם עקרבי, תמר יהלומי, יונתן קלימי, מתן דרור, תמיר צור, יעקב למאי, אושר ביטון, גיל ויין, משה בן אברהם ואופק יקותיאל
1 2  מערכת ice, איתי לוי חוגג את אלבום העשור וחושף קליפ ראשון: צפו לפני כולם, באתר אייס, 14 באוגוסט 2023
1 2  וואלה! תרבות‏, במלאת עשור לקריירה: איתי לוי הוציא אלבום חדש, "אחת לדקה". האזינו, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2023
1 2  גיל משעלי, ‏איתי לוי מוציא אלבום עשירי ורומז להתחלה חדשה עם אייל גולן: "זמן טוב לשים את המשקעים בעבר", באתר ‏מאקו‏, 15 באוגוסט 2023
↑  איתי לוי מאבד שליטה: "נכנע למחשבות, איתך או בלעדייך", באתר אייס, 22 במרץ 2023
↑  קיץ ברבנר, ‏"זכרונות, טובים יותר ופחות על הכביש": איתי לוי בשיתוף פעולה מפתיע עם רון ביטון, באתר מעריב אונליין, 24 במאי 2023
↑  איתי לוי נחשף: "מה שווה הכסף אם בסוף אתה ישן לבד?", באתר אייס, 4 ביולי 2023
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏20-26 באוגוסט 2023
↑  היטליסט: מצעד המוזיקה של ישראל mako, באתר היטליסט, ‏22 - 28 באוגוסט 2023
↑  היטליסט: מצעד המוזיקה של ישראל mako, באתר היטליסט, ‏11 בספטמבר 2023
רייגן רבורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 2008 (בת 17) סן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 פרופיל ב-IMDb
 
רייגן רבורד (באנגלית: Raegan Revord; נולדה ב־3 בינואר 2008) היא שחקנית ילדה אמריקאית. ידועה בעיקר בתפקיד מיסי קופר, אחותו התאומה של שלדון קופר בסדרה "שלדון הצעיר".