stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המטבח
היסטוריה

בימי מלחמת יום הכיפורים התגבשה באופן מאולתר קבוצת שרים, שנטלה על עצמה קבלת החלטות עקרוניות חשובות במהלך המלחמה. בקבוצה היו חברים ראש הממשלה גולדה מאיר, שר הביטחון משה דיין, סגן ראש הממשלה יגאל אלון והשר ישראל גלילי. קבוצה זו זכתה באותם ימים בשם "קבינט המלחמה", ולימים דבק בה הכינוי המוכר "המטבחון של גולדה". קבינט המלחמה קיבל בעת החירום החלטות באופן עצמאי, והממשלה עצמה אישרה את ההחלטות רק בדיעבד. על רקע זה, התעוררה כבר אז שאלת נחיצותו ותפקידיו של אותו קבינט. מן הצד האחד היו שטענו כי אסור לראש הממשלה ולחברי הקבינט לקבל החלטות לבדם. מצד שני היו שטענו כי על חברי הקבינט לנהל את המלחמה כראות עיניהם - מבלי להזדקק לאישורו של איש.
בממשלת ישראל ה-18 שבראשות מנחם בגין פעל המטבח במתכונת של 7 שרים, והם: ראש הממשלה בגין, שר הביטחון עזר ויצמן, שר האוצר וסגן ראש הממשלה שמחה ארליך, שר החוץ משה דיין, שר החקלאות אריאל שרון, שר התעשייה, המסחר והתיירות יגאל הורביץ ושר הפנים יוסף בורג. הרכב המטבח השתנה בשנת 1979, אז התפטר עזר ויצמן מכהונת שר הביטחון וראש הממשלה בגין מילא גם את תפקיד שר הביטחון, וכן צורף אליו יצחק שמיר, שהחליף את משה דיין כשר החוץ.
בממשלה ה-27 בראשותו של בנימין נתניהו היה קיים הפורום שנקרא המטבחון, אשר כלל שלושה אישים בכירים: ראש הממשלה נתניהו, שר החוץ דוד לוי ושר הביטחון יצחק מרדכי. קיומו בוטל ביולי 1997 לאחר שהועלתה מועמדותו של אריאל שרון לתפקיד שר האוצר, והוא תבע להצטרף למטבחון לאחר קבלת התפקיד, דרישה שבעטיה החליט דוד לוי לפרוש מן המטבחון. לאחר שפרש דוד לוי מן הממשלה, חודשה פעילות המטבחון בינואר 1998, והרכבו החדש היה: בנימין נתניהו, יצחק מרדכי, אריאל שרון ושר התעשייה נתן שרנסקי (ולפרקים גם יצחק לוי). בינואר 1999, בעקבות חילופי השרים במשרד הביטחון, הודיע נתניהו על ביטול המטבחון ועל החלפתו בצוות שיכלול אותו ואת השרים שרון ושר הביטחון משה ארנס יחד עם היועץ לביטחון לאומי.
בממשלה ה-32, ממשלתו השנייה של בנימין נתניהו, התקיים פורום מצומצם של שרי ממשלה. תחילה כונה הפורום השביעייה, והוא כלל את ראש הממשלה נתניהו ואת השרים אהוד ברק, אביגדור ליברמן, משה יעלון, דן מרידור, בני בגין ואלי ישי. עם צירופו של השר יובל שטייניץ לפורום השרים שונה השם ל-השמינייה. באוגוסט 2012 הצטרף לפורום המצומצם השר אבי דיכטר, ובהתאמה שונה שמו לפורום התשיעייה. עם התפטרותו של השר ליברמן שב הפורום למנות שמונה חברים. "המטבחון המצומצם" כלל בממשלה ה-32 את ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק ושר החוץ אביגדור ליברמן.
בממשלה ה-35, סוכם על הקמת פורום מצומצם של שרי ממשלה, במודל הדומה לממשלה ה-32. גודלו היה 10 שרים.
בממשלת ישראל ה-37 התקיים פורום מצומצם של חברי ממשלה שהורה על פעולות ביטחוניות רגישות, והורכב מראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט והשר לנושאים אסטרטגיים רון דרמר.
במלחמת חרבות ברזל הפורום המצומצם מורכב מראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון גלנט, השר גנץ ו-2 משקיפים, השרים רון דרמר וגדי איזנקוט.
הערות שוליים

↑  ועדת השרים לענייני ביטחון 1973, בארכיון המדינה
↑  ישראל טל, ביטחון לאומי - מעטים מול רבים, הוצאת דביר, 1996.
↑  מיה בנגל, לקראת הגעת מיטשל: דיון ראשון של המטבחון, באתר nrg, nrg,‏ 13 באפריל 2009.
↑  ברק רביד, "נתניהו וגנץ סיכמו: פורום מצומצם לדיונים מדיניים רגישים", באתר חדשות 13, 6 ביוני 2020
↑  גילי כהן, המטבחון חוזר: גנץ ונתניהו סיכמו על הקמת פורום מצומצם להחלטות ביטחוניות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 29 ביולי 2020
| ועדות שרים |
| --- | --- | --- |
| קבינטים | הקבינט המדיני-ביטחוני • הקבינט החברתי-כלכלי • קבינט הדיור  • קבינט העלייה והקליטה |  |
| נוספים | ועדת השרים לענייני חקיקה • ועדת השרים להצטיידות • ועדת השרים למתן היתר לפרסומים • ועדת שרים לעניין מוכנות הזירה האזרחית למצבי חירום • ועדת השרים לענייני שירות ביטחון כללי |  |
| בעבר | ועדת החמישה • המטבח • ועדת השרים להתיישבות • הקבינט לשוויון מגדרי • קבינט הקורונה • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
החשמלית של סנקט פטרבורג

החשמלית ב"שער מוסקבה" בסנקט פטרבורג

החשמלית של סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-петербургский трамвай) היא מערכת חשמליות להסעת המונים במטרופולין סנקט פטרבורג שנחנכה בספטמבר 1907. בשנות ה-80 של המאה ה-20, הפכה למערכת הסעת ההמונים הגדולה בעולם ונכנסה לספר השיאים של גינס. ב-2002 היא עדיין החזיקה בשיא, עם מסלול כולל באורך 690 קילומטרים. ב-1995 צומצמו והוחלפו כמה קווים, בעיקר במרכז העיר ומאז 2001 צומצמו קווים נוספים. הרכבת מתופעלת על ידי חברת גור-אלקטרוטרנס (Горэлектротранс), ארגון מוניציפלי שמתפעל 40 מסלולים ומחזיק גם ברשת טרוליבוס נרחבת. בשיאה, ב-1988, הייתה רשת החשמליות באורך של 1,022 קילומטר.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 כללה רשת החשמליות קווים באורך של 205 קילומטר בלבד, והייתה במקום הרביעי בעולם בגודלה.
היסטוריה > השנים הראשונות

תחבורה המבוססת על מסילות ברזל בסנקט פטרבורג הוקמה ב-1860, כאשר נסעו קרונות רתומים לסוסים שנעו במסלול קבוע מראש.
החשמלית הראשונה בסנקט פטרבורג יצאה לדרך ב-22 באוגוסט 1880. בחורף 1894 החשמלית שבה לבירה הקיסרית, והיא נעה על נהר הנייבה, בעודו קפוא ומכוסה קרח. הוקמה חברת תחבורה ציבורית ומסלולים חדשים תופעלו, כשדרכן עוברות קרונות ממונעים. החברה שתפעלה את הקרונות הרתומים לסוסים ביקשה לתבוע את החברה החדשה בשל השתלטותה על תחומי סמכותה של החברה - אך השופטים לא קיבלו את התביעה וטענו כי על פי הסכם המונופול שנחתם עם העירייה, אין מניעה מלהפעיל קווי חשמלית שנעים על הקרח. קווי רכבת הקרח היו פעילים עד 1910.
היסטוריה > תחילת השירות

ב-3 בספטמבר 1902, החוזה בין מפעילת הקרונות הרתומים לסוסים לעיריית סנקט פטרבורג הסתיים וכל רכוש החברה ותשתיותיה הועברו לידי העירייה. או-אז הואצו הליכי הרחבת רשת הרכבת האלקטרונית החדשה והעירייה רתמה את תאגיד וסטינגהאוס האמריקאי על מנת לסייע בהפעלת גנרטורים לקרונות החדשים וכך ב-29 בספטמבר 1907 רשת חשמליות נפתחה.
לקראת שנת 1914 הרכבת כבר נסעה בכל הרחובות הראשיים בעיר. במלחמת העולם הראשונה הואט פיתוח הרכבות ועם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה שותקה התנועה. ב-1921 הושלם חיבורן של כל קווי הרכבת לחשמל ועד 1936 בוצעו הליכי פיתוח משמעותיים של החשמלית.
היסטוריה > תקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה

במשך כל המצור על לנינגרד החשמלית פעלה ולא חדלה מלנוע והופסקה רק פעם אחת; בין ה-15 בדצמבר 1941 ל-15 באפריל 1942, הופסקה אספקת החשמל לעיר וכתוצאה מכך לא יכלה החשמלית לנסוע. ב-8 במרץ אותה שנה חודשה התנועה באופן סדיר וב-15 במרץ כבר יצאו מסלולי נוסעים קבועים.
החל מ-1965 ניכרו פתיחתם של קווים חדשים באזורים אחרים בעיר כאשר במקומות הישנים הוחלף בטרוליבוס. לקראת סוף שנות ה-80, מערכת החשמלית הורכבה מ-67 מסלולים באורך 600 קילומטר.
היסטוריה > מאז התפרקות ברית המועצות

בשל הקשיים הפיננסיים וחוסר היכולת של העירייה לממן את פיתוח החשמלית, החל מ-1995 ניכרת הצטמצמות הולכת וגדלה במספר המסלולים והקווים. בשנת 2002 החל שיפור כלכלי במצב העירייה, אך זו זנחה פיתוחם של מסלולים ישנים והחלה לעבוד על פיתוח מערכת מהירה להסעת המונים - נאדזמני אקספרס (Надземный экспресс).
נאדזמני אקספקס היא מערכת רכבת קלה שלאחר דחיות רבות הייתה בנייתה צריכה להתחיל בשנת 2011 ולהסתיים בשנים 2012–2013. הרכבת המהירה הייתה אמורה להוות פתרון לבעיית התחבורה במטרופולין ולקשר את העיר עם סביבתה ואתרי התיירות בפטרהוף, כמו גם קישור מהיר לנמל התעופה הבינלאומי פולקובו. נכון ליולי 2013 הפרויקט הופסק.
מאז שנת 2015 נמצא בפיתוח פרויקט חיבור העיר אל נמל התעופה פולקובו באמצעות רכבת קלה מהירה בתפעול חברת Aeroexpress (ברוסית: ОАО Аэроэкспрес).
בשנת 2018 החלה לפעול חברה פרטית בשם Chizhik המפעילה חשמליות מדגמי Stadler B85600M וזהו שירות החשמליות הפרטי הראשון מסוגו ברוסיה.
הערות שוליים

↑  "«Чижик»: ну, поехали". 2018-03-07. נבדק ב-2018-03-15.
מפה של קווי חשמלית 2016
הקרונות הראשונים על הקרח, 1900 בקירוב
חשמליות מדגם Stadler 853 משרתות את קו 8 בעיר סנקט פטרבורג בתפעול חברת Chizhik.
היחידה לאכיפה סביבתית

היחידה לאכיפה סביבתית (בראשי תיבות: היל"ס) הוקמה ביוני 2021 כיחידה משותפת לאשכל רשויות נגב מזרחי ואשכול רשויות נגב מערבי. היחידה הוקמה מתוך דרישה של הרשויות המקומיות בנגב לתת מענה למשבר השלכת הפסולת המתרחש באזורם
. עם הקמת היחידה נמנו בשורותיה 7 פקחים המוסמכים לאכיפה סביבתית. היחידה זכתה למימון מחלק מהרשויות בנגב, משרד הפנים ובהמשך מהמשרד להגנת הסביבה.
תחומי אחריות

היחידה אחראית על אכיפת השלכות פסולת שנעשית על ידי קבלנים ותושבים בנגב. ההתמקדות של היחידה היא בהשלכת פסולת מסוגי פסולת בניין, פסולת חיות, פסדים, פגרים, גזם, פסולת נוזלית ופסולת גושית.
פעולות

תורת העבודה של היחידה כוללת שיתופי פעולה עם גופי אכיפה נוספים על מנת לייצר הרתעה אצל העבריינים אשר פוגעים בסביבה .
אחת מפעילויות השיא של היחידה הייתה חקירה נגד מפעל בטון ששפך שאריות בטון במשך תקופה ארוכה מאוד לנחל שובל בנגב. נגד המפעל הוגש כתב אישום והוחרמו 7 משאיות וטרקטור שופל אחד. בהמשך נתפסה משאית נוספת של אותו מפעל אשר המשיך בפעילות העבריינית. כמו כן פועלת היחידה נגד מפגע שריפות הפסולת אשר שכיח בדרום.
היחידה יזמה פעילות ראשונה מסוגה כנגד קבלנים המזייפים תעודות הטמנה. בזכות פעילות היחידה נעצרו אנשים והוחרמו 10 כלים של אותו קבלן.
הערות שוליים

↑  
כתבה על הקמת היחידה לאכיפה סביבתית (היל״ס)
↑  כתבה מידיעות הנגב על הקמת היחידה לאכיפה סביבתית
↑  דו"ח מבקר המדינה
↑  רשות המסים מחלקת שורה של קנסות: מי הסתבכו בענק?, באתר אייס, 26 באוגוסט 2022
↑  שפיכת בטון וזיהום הסביבה: נתפסו משאיות ושופל בשווי מיליונים
↑  פעילות היחידה לאכיפה סביבתית נגד שריפות פסולת
↑  מעצר חשודים בזיוף תעודות הטמנה
החתול בחוץ

| --- | --- |

 בימוי:  וילפרד ג'קסון
 הופק בידי:  וולט דיסני
 אנימטור:  צ'ארלס ביירן דיווייד הנד הארי ריבס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  28 ביולי 1931
 משך הקרנה:  7:20 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מצויר 
 סרט קודם:  הצלחת הסינית
 סרט הבא:  מנגינות מצריות
 דף הסרט ב־IMDb
 
החתול בחוץ (באנגלית: The Cat's Out) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר הופץ לראשונה בשנת 1931. החתול בחוץ היה כותר עבודה ששרד על הדפס כספת קיים; הסרט הקצר היה במקור מוגן בזכויות יוצרים ושוחרר בתור הסיוט של החתול.
עלילה

חתול המשפחה משוחרר ללילה ונתקל בקשיים רבים. הוא תופס ציפור שרה על גבי שבשבת הגג, אך היא עפה, הציפור מושכת את החתול ואת שבשבת מזג האוויר מהגג ומפילה את החתול החוצה. לאחר מכן יש לחתול חזון של ציפורים ענקיות שמציקות לו, ומכאן ואילך נראה שהכל מתעורר לחיים ומייסר אותו, כולל עכבישים ענקיים ועצים.
ביקורות

Motion Picture Herald (3 באוקטובר 1931): "יצירה מתוחכמת של עבודה מצוירת, סרט טיפוסי של סימפוניות טיפשיות. הנושא הוא כפי שהכותרת מרמזת, ואנימטורים ניצלו עד הסוף את האפשרויות להצחיק את הכותרת."
וראייטי (27 באוקטובר 1931): "אחת מסרטי סימפוניות טיפשיות של וולט דיסני היפים ביותר. הציון טוב וכושר הכתיבה תקיף, בנוסף יש כמה רעיונות חדשים. כמה צחוקים טובים עוזרים."
מוזיקה

חלק מהמוזיקה כוללת את השיר הפופולרי "For He's a Jolly Good Fellow" (בעברית: כי הוא בחור כארז), וחלק מהשיר "Listen to the Mockingbird" (בעברית: הקשיבו לציפור הלעג) מתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
מדיה ביתית

הסרט הופץ ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
הערות שוליים

↑  "Shorts". Motion Picture Herald: 34. 3 באוקטובר 1931. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Talking Shorts". Variety: 19. 27 באוקטובר 1931. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
המנון סינגפור

| --- | --- |

 מדינה:  סינגפור סינגפור
 שפה:  מלאית
 מילים:  זוביר סעיד
 לחן:  זוביר סעיד
 תאריך מעמד רשמי:  1965
 
קדימה סינגפור (במלאית: Majulah Singapura) הוא ההמנון הלאומי של סינגפור. הוא נכתב על ידי זוביר סעיד בשנת 1958 ונבחר כהמנון, אם כי לא באופן רשמי, שנה לאחר מכן עם קבלת השלטון העצמי במדינה. לאחר קבלת העצמאות אומץ ההמנון רשמית. ההמנון משקף את זהות סינגפור כאומה ואת הרוח של הסינגפורים בתקוותם הבלתי נלאית לקדמה, וכן קורא לסינגפורים להתאחד ולהצליח.
ההמנון מושר במלאית, שהיא אחת מארבע השפות הרשמיות של סינגפור. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו להורות בכל בתי הספר הממשלתיים בסינגפור בשפה האנגלית ולכן היה גידול במספר הסינגפורים הלא-מלאים שמכירים את מילות ההמנון, אך זקוקים לתרגום באנגלית על מנת להבין אותן.
מקור ההמנון

ההמנון הלאומי נכתב על רקע תחיית הלאומיות בין 1956 ל-1957. המחבר של ההמנון, זוביר סעיד, כתב את ההמנון בהתבסס על שתי המילים "מג'ולה סינגפורה" שמשמעותן "קדימה סינגפור". ההמנון נחשף לראשונה ב-3 בדצמבר 1959, יחד עם דגל סינגפור וסמלה, בבנין העירייה. ההמנון אומץ כהמנון הלאומי בשנת 1965 לרגל עצמאותה של סינגפור.
מילות השיר

| תרגום לעברית | אנגלית | סינית מופשטת | סינית מסורתית | טמילית | מלזית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואו, אחיי הסינגפורים  הבה נתקדם אל עבר האושר יחדיו  מי ייתן ושאיפתנו האצילה תביא  לסינגפור הצלחה    הבה נתאחד  ברוח חדשה  תנו לקולותינו לרחף מעל  קדימה סינגפור  קדימה סינגפור | Come, fellow Singaporeans  Let us progress towards happiness together  May our noble aspiration bring  Singapore success    Come, let us unite  In a new spirit  Together we proclaim  Onward Singapore  Onward Singapore | 来吧，新加坡人民，  让我们共同向幸福迈进；  我们崇高的理想，  要使新加坡成功。    来吧，让我们以新的精神，  团结在一起；  我们齐声欢呼：  前进吧，新加坡！  前进吧，新加坡！ | 來吧，新加坡人民，  讓我們共同向幸福邁進；  我們崇高的理想，  要使新加坡成功。    來吧，讓我們以新的精神，  團結在一起；  我們齊聲歡呼：  前進吧，新加坡！  前進吧，新加坡！ | சிங்கப்பூர் மக்கள் நாம்  செல்வோம் மகிழ்வை நோக்கியே  சிங்கப்பூரின் வெற்றிதான்  சிறந்த நம் நாட்டமே  ஒன்றிணைவோம் அனைவரும்  ஓங்கிடும் புத்துணர்வுடன்  முழுங்குவோம் ஒன்றித்தே  முன்னேறட்டும் சிங்கப்பூர்  முன்னேறட்டும் சிங்கப்பூர் | Mari kita rakyat Singapura  Sama-sama menuju bahagia  Cita-cita kita yang mulia  Berjaya Singapura    Marilah kita bersatu  Dengan semangat yang baru  Semua kita berseru  Majulah Singapura  Majulah Singapura |
ראו גם

דגל סינגפור
סמל סינגפור
שבועת הנאמנות הלאומית של סינגפור
הולי מדיסון

הולי מדיסון
הולי סו קאלן (באנגלית: Holly Sue Cullen; נולדה ב-23 בדצמבר 1979), המוכרת בשם הולי מדיסון (Holly Madison), היא דוגמנית וידוענית אמריקאית. היא ידועה בין היתר בשל השתתפותה, כאחת מחברותיו של יו הפנר, בסדרת הטלוויזיה "השפנפנות של יו", שבעקבותיה קיבלה סדרת ריאליטי משלה, "עולמה של הולי".
על אף שאינה נערת פלייבוי, מדיסון הצטלמה למגזין בעירום לצד חברותיה מן "השפנפנות של יו", ברידג'ט מרקרדט וקנדרה וילקינסון. ב-2009 התחרתה בריאליטי רוקדים עם כוכבים.
ראשית דרכה

מדיסון נולדה באסטוריה, אורגון, לסטיב ולפסטי קאלן. יש לה אח קטן בשם ג'וזף, ואחות קטנה בשם סטפני. שניהם הופיעו בפרקים של הסדרה "השפנפנות של יו". מדיסון למדה במשך שנתיים באוניברסיטת "Portland State" בחוגים לפסיכולוגיה ולתיאטרון. ב-1999 עברה ללוס אנג'לס כדי ללמוד באוניברסיטה הקתולית "Loyola Marymount".
כדי לממן את לימודיה, השתתפה מדיסון בתחרות "מיס הוואיין טרופיק" ועבדה כמלצרית ברשת המסעדות "הוטרס". הופעותיה הובילו את יו הפנר להזמין אותה מספר פעמים לאחוזת פלייבוי. באוגוסט 2001, אחרי ביקורים במשך יותר משנה, היא עברה לגור באחוזה, והפכה לאחת משבע חברותיו הרשמיות של הפנר. בפברואר 2002, אחרי עזיבתן של כל החברות למעט שתיים, הפכה מדיסון ל"בחורה מספר אחת" של הפנר, ועברה לישון איתו במיטתו.
ב-2008, במסגרת אירועי 25 שנה ל"הוטרס", היא הוכרזה כאחת ממלצריות הרשת הטובות ביותר בכל הזמנים.
מדיסון עברה מספר ניתוחים פלסטיים, ביניהם ניתוח אף והגדלת חזה. לאחר הניתוחים, מידת החזייה שלה עלתה מ-A cup ל-D. ב-2011 הכריזה כי ביטחה את שדיה בעבור מיליון דולר. בעבר היה לה קעקוע של לוגו שפנפנת פלייבוי בגבה התחתון, אך היא הסירה אותו.
קריירה > 2003—2009: פלייבוי והשפנפנות של יו

בנובמבר 2005 הופיעה מדיסון על שער המגזין פלייבוי לצד בריג'ט מרקרדט וקנדרה וילקינסון כדי לקדם את התוכנית "השפנפנות של יו". השלוש הופיעו על השער גם בגיליון של ספטמבר 2006, מרץ 2008 ופברואר 2009.
בעונות השלישית והרביעית של "השפנפנות של יו". מדיסון נראתה עובדת באולפני פלייבוי כמתמחה, ולאחר מכן כעורכת במדור התמונות. בנוסף, היא עזרה בעיצוב ובארגון לוח השנה של "השפנפנות של יו".
מדיסון מתארת את עצמה כאוהבת חיות, וב-2006 החלה לכתוב על חיות מחמד במגזין "The Coolest Little Pet". באפריל 2007 היא הופיעה בעירום בפרסומת ל-PETA תחת הסיסמה "אני מעדיפה להיות ערומה מאשר ללבוש פרווה".
בפברואר 2009 היא והפנר נפרדו.
קריירה > 2009—הווה: Peepshow ועולמה של הולי

ב-2009 שברה מדיסון שיא גינס כאשר ארגנה את תהלוכת הביקיני הגדולה בעולם.
מדיסון נבחרה להשתתף בעונה השמינית של הסדרה רוקדים עם כוכבים, בעקבות פרישתה של הזמרת ג'ול שנפצעה מהלך החזרות. היא צוותה לרקדן דימיטרי צ'פלין, והם הודחו ב-31 במרץ 2009 בפרק הדחה כפולה.
מדיסון כיכבה ללא חלק עליון במופע הבורלסקי "Peepshow", ב-"Planet Hollywood Resort and Casino" בלאס וגאס.
בין יוני 2010 לאפריל 2011 כיכבה מדיסון בסדרת ריאליטי משלה, "עולמה של הולי", שתיעדה את חייה החדשים בלאס וגאס. היא סיפרה על הסדרה: "הכל פה ברוח טובה, והסדרה אינה מרושעת כמו תוכניות ריאליטי אחרות... אני ממש נרגשת מהסדרה, כי אני מקבלת גם קרדיט לגיטימי כמפיקה-שותפה על כל העבודה שאני עושה מאחורי הקלעים... אני מאוד נרגשת ללמוד מהטובים ביותר, ולקבל אחריות נוספת". הסדרה שודרה במשך שתי עונות בלבד.
חיים אישיים

מדיסון טענה בעבר שהייתה רוצה להינשא להפנר ולהביא איתו ילדים לעולם. במאי 2008 הצהיר הפנר: "אני מאוד אוהב את הולי ואני חושב שנהיה ביחד כל חיי, אך נישואים הם לא חלק מהעסקה. זה לא משהו אישי, פשוט לא היה לי הרבה מזל עם נישואים".
ב-7 באוקטובר 2008 דיווחה מדיסון לאתר "TMZ" שמערכת היחסים שלה עם הפנר הסתיימה, אך שהיא, בריג'ט מרקרדט וקנדרה וילקינסון עדיין "מצלמות דברים ביחד". הפנר אישר את הדיווח, כשהצהיר ש:"אם הולי אומרת שזה נגמר, אני מניח שזה נגמר". על אף הפרידה כל שלוש הבנות הופיעו בעונה השישית של "השפנפנות של יו".
בריאיון למגזין פיפל ב-4 במרץ 2009 הצהירה: "אני בחיים לא אצא עם מישהו שוב. אני לא צריכה גבר. אני מאוד מרוצה מעצמי ושמחה להיות עם החברים שלי... אני מתמקדת בקידום הקריירה שלי. אני עובדת על הפקת תוכניות משלי. "השפנפנות של יו" היה מקום נהדר להתחיל בו את הקריירה שלי, אך זה היה מופע של מישהו אחר. אני פשוט מוכנה להמשיך הלאה".
ב-10 בספטמבר 2013 נישאה מדיסון לפסקואלה רוטלה. בתם המשותפת, ריינבו אורורה רוטלה, נולדה ב-5 במרץ 2013.
המטאטא

פרט מכרזת המטאטא. עיצוב: פסח עיר-שי
המטאטא היה תיאטרון עברי סאטירי אשר פעל בתקופת היישוב ובימי ראשית המדינה. בסך שנות קיומו העלה למעלה מ-70 תוכניות סאטיריות.
תיאטרון "המטאטא" נוסד באפריל 1928, כבמה לסאטירה פוליטית אקטואלית, הבוחנת באופן ביקורתי את המתרחש בארץ. מייסדו ומנהלו הראשון של התיאטרון היה יצחק משה דניאל, שהיה בעל ניסיון בניהול תיאטראות בבוקרשט ובסופיה. הגרעין הראשוני של השחקנים היו חברים שפרשו מתיאטרון הקומקום, וביניהם עמנואל הרוסי והלל ברגמן-אביחנן, לאחר מחלוקות עם מנהלו, אביגדור המאירי, על ענייני זכויות יוצרים ותכנים סאטיריים.
"המטאטא" המשיך את דרכו של הקומקום, אשר במהרה נסגר. הוא הגיב על כל מאורע פוליטי בחיי הארץ, הציג בכל מופע שורה של מערכונים סאטיריים בענייני עלייה, עבודה עברית, השפה העברית ותוצרת הארץ, ויצא כנגד הספסרות בקרקעות שפשתה בשנות השלושים. שם התיאטרון נגזר מתיאטרון אודסאי בשם "המטאטא האדום". המטאטא הוקם כקואופרטיב והכנסותיו חולקו שווה בשווה בין חברי הקואופרטיב.
את החומר להצגותיו של המטאטא כתבו סופרים ומשוררים בארץ ישראל כעמנואל הרוסי ואברהם שלונסקי (שהגדיר את המטאטא כ"מעט התה שנשאר מן הקומקום").
במרוצת הזמן אף העלה המטאטא אופרטה קלאסית שלמה של פרנץ להאר.
החל מתוכניתו "המנון לתוצרת הארץ" מ-1933, שנחשב המחזמר הראשון בארץ ישראל, החל "המטאטא" להציג בכל תוכנית שורת מערכונים המתרכזים בנושא אחד.
רוב השירים והפזמונים שהושרו בהצגות "המטאטא", פרי עטם של נתן אלתרמן ואחרים, הפכו לנפוצים ביישוב ואחדים מהם מושמעים אף לאחר שנים רבות. ביניהם ניתן למצוא את "דודה הגידי לנו כן" למילים של עמנואל הרוסי ומנגינה של משה וילנסקי. "בין שלוש ובין ארבע" (מילים של אלתרמן ללחן שמחברו לא ידוע)  ו"שיר העבודה" ("כחול ים המים") אף הוא עם מילים של אלתרמן לחן של נחום נרדי.
שחקניו הידועים של המטאטא היו יעקב טימן, יעקב אבא (אבאל'ה), בצלאל לונדון (אביו של ירון לונדון), שמואל רודנסקי (לימים שחקן הבימה), וכן זלמן לביוש ומשה חורגל (לימים שניהם שחקני התיאטרון הקאמרי). מעצב התפאורות היה הצייר עמנואל לופטגלס.
בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט ובהמשך בימי הספר הלבן ובתקופת המאבק, התרכז "המטאטא" בביקורת חריפה על שלטונות המנדט הבריטי ויחסם ליישוב. עם סיום המנדט הבריטי והקמת המדינה בא הקץ לנושא זה.
בשנות המדינה הראשונות, בתקופת האופוריה הראשונית מקיומה העצמאי של המדינה היהודית, לא נטה ציבור הצופים לביקורת סאטירית על המדינה ומוסדותיה, ותיאטרון "המטאטא" הלך ודעך עד שנסגר בשנת 1954. על בית התיאטרון ("בית העם") ברחוב בן יהודה בתל אביב הוקם לימים הבניין הידוע כ"בית אל על".
חברי המטאטא עם השחקן פול מוני, תחילת שנות ה-40. שורה ראשונה מימין לשמאל - בצלאל לונדון, רוזה ליכטנשטיין, אסתר גמליאלית, גב' מוני, פול מוני, המנהל ב. גוריאצ'קוב, מרים שינדלר, יהודית פרקל, המלחין ב. פינקלשטיין. שורה שנייה מימין לשמאל: המחזאי מרטין רוסט (שם העט של מקסימיליאן רוזנקרנץ), זלמן לביוש, יוסף אוקסנברג, הבמאי יצחק נוז'יק, שמואל רודנסקי, יעקב טימן, משה חורגל, הצייר עמנואל לופטגלס, יעקב אבא
המנון

למטאטא נכתב המנון (עמנואל הרוסי / נחום נרדי):
הערות שוליים

↑  דן אלמגור - "המחזמר העברי הראשון", ידיעות אחרונות מוסף 7 ימים 23.3.1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286140705171 
שחקני המטאטא עומדים בתור למכולת בהצגה "חיים וסעדיה הולכים העירה", 1945
המרכז הבין-לאומי לירידים וקונגרסים של טנריפה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, מרכז כנסים, היכל הופעות 
 מיקום:  סנטה קרוס דה טנריפה 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1996
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 אדריכל:  סנטיאגו קלטרווה 
 קואורדינטות:  28°27′16″N 16°15′28″W﻿ / ﻿28.454581°N 16.257813°W﻿ / 28.454581; -16.257813
 www.iftsa.com
 he
 
המרכז הבין-לאומי לירידים וקונגרסים של טנריפה (בספרדית: Centro Internacional de Ferias y Congresos de Tenerife) הוא מבנה, השוכן בעיר סנטה קרוס דה טנריפה באי טנריפה שבאיים הקנריים בספרד. המבנה, שנפתח במאי 1996, משתרע על פני יותר מ-40,000 מטרים רבועים ומשמש מרכז לקונגרסים ולירידים.
המתחם תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטראווה. הוא מוגדר כמבנה שיכול להכיל ירידים גדולים, שטחי סחר, תערוכות וכנסים שהתקיימו באי טנריפה. האולם בקומה העליונה משתרע על שטח של 12,000 מטרים רבועים וככזה הוא החלל המקורה הגדול ביותר באיים הקנריים. הבניין משמש בעיקר לאירועים גדולים של הקרנבל סנטה קרוס דה טנריפה.
המוקיון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  היינריך בל
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן
 נושא:  בורגר, אזורי הכיבוש בגרמניה 
 מקום התרחשות:  בון, קלן 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20, שנות ה-50 של המאה ה-20 
 הוצאה
 הוצאה:  Kiepenheuer & Witsch 
 תאריך הוצאה:  1963
 מספר עמודים:  241
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מסדה
 תאריך:  1971
 תרגום:  בצלאל וכסלר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003869352, 001813542, 002695763
 
המוקיון הוא ספרו של חתן פרס נובל היינריך בל הרומן מתרחש בגרמניה של שנות השישים. הספר ראה אור בגרמנית בשנת 1963 ותורגם לעברית בשנת 1971 בהוצאת מסדה.
תקציר העלילה

הרומן המתאר את קורותיו של האנס שניר, צעיר גרמני המתפרנס מהופעות כמוקיון ברחבי גרמניה. דמותו של האנס מעט דחויה מהחברה בה הוא חי. משפחתו האמידה והמתורבתת הוקיעה אותו מקרבה, חברתו לחיים נטשה אותו לטובת הדת הקתולית, ומעמדו המקצועי בשפל המדרגה. הזמנות להופעות מתבטלות, מצבו הכספי בכי רע, ופציעה בברכו מעמידה אותו בחוסר אונים פיזי.
עם כל זאת, שומר האנס על חדות מחשבתו והביקורתיות שלו כלפי החברה בה הוא חי והצביעות שבה, כראוי לתפקידו כמוקיון בסגנון חצרות ימי הביניים. את הקתולים הוא מתעב על ש"גנבו" ממנו את אשתו (על אף שטרם נשא אותה לאישה). למשפחתו אינו סולח על קרירותה, קמצנותה והתנהלותה במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך היממה בה מתרחש הסיפור, מחדש האנס, ולו לשיחה בודדה, את קשריו עם מכריו הוותיקים ובני משפחתו, וסוגר עם כולם חשבונות ישנים. את הוריו הוא מאשים בקמצנות ומותה של אחותו היינרייטה בת ה-16, שנשלחה בעודו בן 10 לשרת שירות אזרחי (במסגרתו נהרגה מהפצצות בעלות הברית), 
הוא מאשים את הוריו בצביעות בכל מה שנוגע למפלגה הנאצית. ובמותה של אחותו הנערצת. יותר מכל סופגים מכריו הקתולים, שגזלו ממנו את נערתו, אותם הוא מאשים בצביעות.
לקריאה נוספת

המוקיון, תרגם בצלאל וכסלר, הוצאת מסדה, 1971.
המוקטעה

| --- | --- |


המוקטעה ב-2013, לאחר שנבנתה מחדש
 מידע כללי
 סוג:  ארמון הנשיאות
 מיקום:  רמאללה
 בעלים:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 קואורדינטות:  31°54′44″N 35°12′31″E﻿ / ﻿31.912333333333°N 35.208563888889°E﻿ / 31.912333333333; 35.208563888889
 he
 
משמר חיילים ליד הקבר של יאסר ערפאת במוקטעה, רמאללה, יולי 2009
המוקטעה (ערבית المقاطعة, תעתיק מדויק: אלמֻקַאטַעַה), הוא מתחם הנמצא בעיר רמאללה, הכולל את בנייני הממשלה של הרשות הפלסטינית וכן את מעונו הרשמי של נשיא הרשות הפלסטינית. לפני הסכמי אוסלו שימש המבנה את הממשל הצבאי של צה"ל ברמאללה.
היסטוריה

המוקטעה הוקמה בשנות ה-30 של המאה העשרים כמצודת טגארט בריטית. המתחם המשיך לשמש כמתחם צבאי לאחר השתלטות ירדן על האזור ב-1948 והפך למתחם צבאי ישראלי לאחר מלחמת ששת הימים, ושימש את הממשל הצבאי ברמאללה.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994 היא הקימה את בירתה ברמאללה הסמוכה לירושלים, והשתמשה במבנה כמתחם לנשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת.
במהלך האינתיפאדה השנייה הטילה ישראל מספר פעמים מצור על יו"ר הרשות יאסר ערפאת ששהה במקום. באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, נודע לישראל כי המתנקשים ברחבעם זאבי מסתתרים במתחם. ישראל דרשה כי הרשות הפלסטינית תסגיר את הרוצחים תמורת הסרת המצור, אך הרשות הפלסטינית סירבה להסגיר את הרוצחים. בסופו של דבר, בתיווך בינלאומי, ישראל הסכימה להצעה (אשר נודעה בשם "הסכם רמאללה") לפיה רוצחי זאבי יהיו כלואים בכלא יריחו תחת פיקוח של סוהרים בריטים ואמריקאים, ובתמורה ישראל תסיר את המצור על מתחם המוקטעה.
במבצע חומת מגן, באפריל 2002, הרסו דחפורי D9 ומחפרים של צה"ל חלקים מן המבנה ובסריקות במקום נמצא מצבור גדול של כלי נשק בלתי חוקיים, וכן מסמכים רבים המוכיחים כי ערפאת אישר את ביצועם של פיגועי טרור. מאז הריסתה החלקית במבצע חומת מגן ועד סמוך למותו, היה יאסר ערפאת נצור במוקטעה יחד עם מבוקשים בכירים, רובם מהפת"ח.
כיום מתגורר במוקטעה יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן.
במוקטעה נמצא קברו הזמני של יאסר ערפאת, אשר על פי צוואתו מיועד להיקבר בהר הבית, וכן מוזיאון יאסר ערפאת.