stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחקי הים התיכון
המדינות המשתתפות

נכון למהדורה האחרונה של המשחקים שהתקיימו ביוני 2022, 26 מדינות השתתפו במשחקים:
מאסיה: סוריה סוריה, לבנון לבנון (2 בסך הכול)
מאפריקה: לוב לוב, מרוקו מרוקו, תוניסיה תוניסיה, אלג'יריה אלג'יריה, מצרים מצרים (5 בסך הכל)
מאירופה: אלבניה אלבניה, אנדורה אנדורה, בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה, קרואטיה קרואטיה, צרפת צרפת, איטליה איטליה, ספרד ספרד, סלובניה סלובניה, מקדוניה מקדוניה, סרביה סרביה, מונטנגרו מונטנגרו, מונקו מונקו, יוון יוון, מלטה מלטה, קפריסין קפריסין, טורקיה טורקיה, סן מרינו סן מרינו, קוסובו קוסובו, פורטוגל פורטוגל (19 בסך הכול)
המדינות היחידות הגובלת בים התיכון שאינן משתתפת במשחקים הן ישראל, הרשות הפלסטינית, הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין ובריטניה (דרך טריטוריית גיברלטר). ישראל אינה משתתפת בשל לחץ המדינות הערביות, למרות שנעשו ניסיונות לצרף אותה למשחקים, אפילו על ידי ה-HOC.
מדינות שהשתתפו בעבר כגון מדינות יוגוסלביה, קיבלו זכות להשתתף גם כמדינות נפרדות, אף שמדינות כמו צפון מקדוניה, סלובניה, סרביה וקוסובו אינן גובלות עוד בים התיכון. מ-2018 אף פורטוגל הוזמנה להשתתף בקביעות במשחקים (שב-2018 התקיימו בספרד הסמוכה) אף שאינה גובלת בים התיכון אלא באוקיינוס האטלנטי.
ענפי ספורט

נכון לשנת 2009 במשחקים נערכים תחרויות ב-27 ענפים לגברים ולנשים. בנוסף נערכים תחרויות מיוחדות גם לנכים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אופניים  אגרוף  אתלטיקה  ג'ודו  גולף  היאבקות  הרמת משקולות  התעמלות  התעמלות אומנותית |  התעמלות מכשירים  חתירה  טניס  טניס שולחן  כדורגל  כדוריד  כדורמים  כדורסל  כדורעף |  כדורעף חופים  כדורת דשא  סיף  קאנו/קיאק  קליעה  קראטה  קשתות  רכיבה  שחייה |
רשימת התחרויות והערים בהן הן התקיימו

כל הערים שבהן נערכו המשחקים עד כה, שוכנות לחופי הים התיכון, למעט קזבלנקה השוכנת לחופי האוקיינוס האטלנטי:
| מספר | שנה | מארחת> עיר | מארחת> מדינה | מס' מדינות משתתפות | מס' ענפי ספורט | מס' התחרויות | מס' הספורטאים> גברים | מס' הספורטאים> נשים | מס' כלל הספורטאים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1951 | אלכסנדריה | מצרים מצרים | 10 | 14 | 91 | 734 | — | 734 |
| 2 | 1955 | ברצלונה | ספרד ספרד | 10 | 20 | 102 | 1,135 | — | 1,135 |
| 3 | 1959 | ביירות | לבנון לבנון | 11 | 17 | 106 | 792 | — | 792 |
| 4 | 1963 | נאפולי | איטליה איטליה | 13 | 17 | 93 | 1,057 | — | 1,057 |
| 5 | 1967 | תוניס | תוניסיה תוניסיה | 12 | 14 | 93 | 1,211 | 38 | 1,249 |
| 6 | 1971 | איזמיר | טורקיה טורקיה | 14 | 18 | 137 | 1,235 | 127 | 1,362 |
| 7 | 1975 | אלג'יר | אלג'יריה אלג'יריה | 15 | 19 | 160 | 2,095 | 349 | 2,444 |
| 8 | 1979 | ספליט | יוגוסלביה יוגוסלביה (כיום בקרואטיה) | 14 | 26 | 192 | 2,009 | 399 | 2,048 |
| 9 | 1983 | קזבלנקה | מרוקו מרוקו | 16 | 20 | 162 | 1,845 | 335 | 2,180 |
| 10 | 1987 | לטקיה | סוריה (1980–2024) סוריה | 18 | 19 | 162 | 1,845 | 335 | 2,180 |
| 11 | 1991 | אתונה | יוון יוון | 18 | 24 | 217 | 2,176 | 586 | 2,762 |
| 12 | 1993 | לנגדוק-רוסיון | צרפת צרפת | 20 | 24 | 217 | 1,994 | 604 | 2,598 |
| 13 | 1997 | בארי | איטליה איטליה | 21 | 27 | 234 | 2,999 | 804 | 3,803 |
| 14 | 2001 | תוניס | תוניסיה תוניסיה | 23 | 23 | 230 | 2,002 | 1,039 | 3,041 |
| 15 | 2005 | אלמריה | ספרד ספרד | 21 | 27 | 258 | 2,134 | 1,080 | 3,214 |
| 16 | 2009 | פסקרה | איטליה איטליה | 23 | 28 | 244 | 2,183 | 1,185 | 3,368 |
| 17 | 2013 | מרסין | טורקיה טורקיה | 24 | 27 | 264 | 1,994 | 1,070 | 3,064 |
| 18 | 2018 | טרגונה | ספרד ספרד | 26 | 28 | 246 | 2,656 | 1,885 | 4,541 |
| 19 | 2022 | אוראן | אלג'יריה אלג'יריה | 26 | 24 | 244 | 2,014 | 1,284 | 3,298 |
| 20 | 2026 | טאראנטו | איטליה איטליה |  |  |  |  |  |  |
| 21 | 2030 | פרישטינה | קוסובו קוסובו |  |  |  |  |  |  |
טבלת מדליות מכל הזמנים

מעודכנת לאחר סיום משחקי הים התיכון 2022.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | מדינה/ישות טריטוריאלית | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 | איטליה איטליה | 924 | 791 | 747 | 2,462 |
| 2 | צרפת צרפת | 652 | 600 | 569 | 1,821 |
| 3 | טורקיה טורקיה | 384 | 269 | 314 | 967 |
| 4 | ספרד ספרד | 345 | 474 | 569 | 1,388 |
| 5 | יוון יוון | 200 | 257 | 349 | 806 |
| 6 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 199 | 177 | 182 | 558 |
| 7 | מצרים מצרים | 156 | 209 | 255 | 620 |
| 8 | תוניסיה תוניסיה | 89 | 101 | 159 | 349 |
| 9 | אלג'יריה אלג'יריה | 86 | 76 | 131 | 293 |
| 10 | מרוקו מרוקו | 72 | 90 | 116 | 278 |
| 11 | קרואטיה קרואטיה | 57 | 69 | 79 | 205 |
| 12 | סלובניה סלובניה | 55 | 64 | 99 | 218 |
| 13 | סרביה סרביה | 54 | 51 | 58 | 163 |
| 14 | סוריה סוריה | 32 | 42 | 76 | 150 |
| 15 | הרפובליקה הערבית המאוחדת הרפובליקה הערבית המאוחדת | 23 | 21 | 30 | 74 |
| 16 | קפריסין קפריסין | 19 | 21 | 25 | 65 |
| 17 | אלבניה אלבניה | 11 | 19 | 18 | 48 |
| 18 | לבנון לבנון | 10 | 23 | 42 | 75 |
| 19 | פורטוגל פורטוגל | 10 | 18 | 21 | 49 |
| 20 | בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 6 | 8 | 25 | 39 |
| 21 | קוסובו קוסובו | 6 | 1 | 3 | 10 |
| 22 | סן מרינו סן מרינו | 5 | 10 | 8 | 23 |
| 23 | מונטנגרו מונטנגרו | 4 | 8 | 10 | 22 |
| 24 | מקדוניה מקדוניה | 3 | 2 | 9 | 14 |
| 25 | לוב לוב | 2 | 1 | 14 | 17 |
| 26 | מלטה מלטה | 1 | 4 | 4 | 9 |
| 27 | מונקו מונקו | 1 | 3 | 1 | 5 |

| סך הכול | סך הכול | 3,408 | 3,409 | 3,914 | 10,731 |
↑  בשנים 1997 ו-2001 התחרתה תחת השם "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
↑  התחרתה בשנת 2005 כסרביה ומונטנגרו
הערות שוליים

↑  ספרד תפעל לקבלת ישראל למשחקי הים התיכון, באתר ynet, 2 בדצמבר 2004
בניאס (אתר ארכאולוגי)

| --- | --- |

עתיקות בבניאס
 היסטוריה
 מאורעות:  המצור על פניאס 
 מיקום
 מדינה:  רמת הגולן 
 קואורדינטות:  33°14′55″N 35°41′40″E﻿ / ﻿33.248611111111°N 35.694444444444°E﻿ / 33.248611111111; 35.694444444444
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) בניאס(למפת אצבע הגליל רגילה) בניאס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניאס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניאסhe
 
הצעת שחזור של האתר
המעיין בבניאס
שרידי מקדש פאן
גומחות בהן הוצבו בעבר פסלי האל פאן
שרידי בניאס בציורו של יוהאן מרטין ברנאץ, שביקר במקום ב-1836
שרידי בניאס בציורו של הארי פן, 1880; אוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
בניאס הוא אתר ארכאולוגי בו נמצאים שרידיה של עיר קדומה שהתקיימה בתקופות שונות לאורך ההיסטוריה והגיעה לשיא פריחתה בתקופה הרומית. האתר ממוקם למרגלות הר חרמון, בשמורת טבע נחל חרמון. באתר נמצאים מעיינות מהם נובעים רוב מי נחל חרמון הנקרא גם "בניאס".
אזור נחל הבניאס, והמערה הטבעית הגדולה המצויה במקורות הנחל, היה תמיד בעל חשיבות אסטרטגית, הן בשל המים השופעים בו כל ימות השנה, ופוריותו הרבה, והן בשל מיקומו בנקודה המקשרת בין עמק החולה לבין רמת הגולן והחרמון, על הציר שבין ערי החוף לדמשק.
היסטוריה > ימי הביניים > בניאס בתקופות האיובית והממלוכית

בשנת 1179 הפך צלאח אלדין את בניאס לבסיס ממנו יצא לתקיפת הצלבנים בצפון הארץ. מקור מוסלמי משנת 1185 מתאר את המקום כ'מבצר קדמי של המוסלמים', ומספר כי במישור מתחת לעיר (צפון עמק החולה) היה קו הגבול שלאורכו שטחים חקלאיים שעובדו על ידי הצלבנים והמוסלמים במקביל. אחרי תבוסת הצלבנים בשנת 1187 עדיין שימרה בניאס את חשיבותה כנקודת גבול, שכן אזור צור נותר בשליטת הצלבנים. בסוף המאה הי"ב לסה"נ הייתה בניאס בירת אזור עצמאי למחצה, תחת שליט מקומי. בראשית המאה הי"ג לסה"נ פורק במכוון המבצר בבניאס, במסגרת המדיניות שנועדה למנוע חזרתם של כוחות צלבניים לאתרים ברחבי ארץ ישראל, אך שנים מעטות אחר כך, בשנת 1227, החל השליט אלעזיז עותמאן לבנות מחדש את מצודת הבניאס ובמקביל בנה את מצודת אלסובייבה (מבצר נמרוד) מעל הבניאס, כבסיס צבאי. זה איפשר לבניאס לחזור ולשמש כיישוב אזרחי (עם מצודה בתוכו). כתובת חקוקה באבן, המתוארכת לשנת 1226, מעידה על מפעלות הבנייה של עותמאן בבניאס. השרידים המרשימים של המצודה הנראים כיום למבקרים בבניאס הם אלו שנבנו במאה הי"ג.
הסולטאן הממלוכי ביברס שיפץ את העיר בשנת 1265, והציב בה יחידה צבאית. בניאס הממלוכית הייתה המרכז המינהלי של המחוז הדרומי של דמשק, ושלטה על כפרים רבים בגולן ובעמק החולה. העדות הארכאולוגית מלמדת שבמאות הי"ג - י"ד התרחב היישוב בבניאס מעבר לגבולות המצודה, אך עדיין השתרע רק מצפון לנחל סער וממערב לנחל חרמון, באזור הקרוב למעיין הבניאס.
היסטוריה > העת החדשה > התקופה העות'מאנית

מעט מאוד ידוע על בניאס תחת שלטון העותמאנים, ונראה כי במקום התקיים כפר קטן, והמקום שימש גם כנקודת מכס על הדרך העולה לדמשק. מעט מאוד ממצא מהתקופה העותמאנית נמצא בחפירות השונות שהתקיימו בבניאס. ייתכן כי בבניאס היה מרכז ייצור של מקטרות חרס עותמאניות. מיסיונר ישועי שביקר במקום בראשית המאה הי"ח לסה"נ כתב כי במקום 'מספר בתים חצי-הרוסים'. רק בראשית המאה הי"ט החלו לבקר באתר נוסעים אירופאים ו'גילו' את המקום. הראשון מהמבקרים המודרניים היה כנראה זטצן, גרמני שנשלח לארץ על ידי הצאר הרוסי, שביקר במקום בשנת 1806 וכתב כי זהו כפר של כעשרים בתים עלובים, אך ציין את שרידי המבצר, המערה והכתובות שעל המצוק ליד המערה.
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בניאס בשנת 1870, וכתב כי במקום מתגוררים פחות מ-600 תושבים, רובם מוסלמים. הוא כתב כי בהשוואה לעיר הקדומה ששרידיה ניכרים במקום, אותם תיאר בפירוט רב, הכפר בן ימיו היה מצומצם כולו לתחום המצודה, ”והתושבים גרים כאן במשכנות דלים, בנויים בנייה גסה מאוד מאבנים עתיקות.” הוא ציין כי רוב שטחי העיר הקדומה כוסו בימיו במטעי תאנה ותות, בהם פזורים גם אלונים ואלות.
היסטוריה > העת החדשה > התקופה המודרנית

בשנת 1923 החליטה ועדה בינלאומית כי הנחל עצמו יישאר בשטח המנדט הבריטי בעוד שהכפר והמערה יהיו בשטח המנדט הצרפתי (ובמשתמע, חלק מסוריה). מלחמת העצמאות קיבעה מצב זה, כאשר רק חלקו הדרומי של הנחל נותר בשליטה ישראלית. הסורים השתלטו על חלקו הצפוני של הנחל, שהוגדר בהסכם שביתת הנשק עם סוריה כאזור מפורז. בשנת 1964 ריכזה סוריה ציוד הנדסי כבד באזור, והחלה במפעל שמטרתו הטיית מסלול הנחל מזרחה על מנת למנוע ממימיו להגיע לישראל. ישראל התנגדה לפעולה זו, והמלחמה על המים החלה בגזרה. אחד משיאיו היה פעולה גדולה של צה"ל ב-12 באוגוסט 1965 במהלכה הצליח צה"ל להשמיד את ציוד ההטיה, לאחר קרב בו הופעלו ארטילריה וטנקים. הסורים המשיכו במאמציהם, אך הצליחו לחפור רק חלק קטן מן התעלה. בליל 10 ביוני 1967, במסגרת מלחמת ששת הימים, נכבש האזור בידי כוחות מחטיבת גולני. בקרב שנערך במקום נהרגו ארבעה חיילים ונפצעו 12.
בשנת 1977 הוכרזה שמורת נחל הבניאס, והאתר הארכאולוגי נכלל בתוכה. במקום ישנם מסלולי טיולים רגליים, בנופי הפרא הקדומים של האזור ובין השרידים הארכאולוגים מהתקופה הרומית, הביזנטית והצלבנית.
בניאס במקורות היהודיים

בניאס מוזכרת 17 פעמים במקורות יהודיים קדומים, וכן מוזכרת מספר פעמים בכתבי הגניזה מקהיר. אזכורים אלו מעידים על קהילות יהודיות שהתקיימו בבניאס לאורך הדורות, עד לימי הביניים. האזכורים העיקריים מהמשנה ומהתלמוד מובאים להלן:
בניאס במקורות היהודיים > המשנה

במסכת פרה, פרק ח', משנה י"א, בדיון העוסק בכשרותם של מקווי מים, מוזכרת המשנה הבאה: ”באר אחאב ומערת פמיס – כשרה.”
בניאס במקורות היהודיים > התלמוד הירושלמי

בדיון העוסק במיני פירות וירקות המחויבים בהפרשת דמאי, מוזכר גבול ארץ ישראל לצורך קיום מצוות:
רבי יונה בשם רבי שמעון בן זכריה: המינין האסורים בפנייס: האגוזים והאורז והשומשמין ופול המצרי. גמליאל זוגא אמר: אהיניות הבכורות. אמר רבי יונה: הדא דתימר: מתרנגול קיסרן ולמעלן, אבל מתרנגול קיסרן ולמטן – כארץ ישראל היא.
בדיון העוסק בגבולות ארץ ישראל לצורך קיום מצוות הקשורות באדמה:
תחומי ארץ ישראל – כל שהחזיקו עולי בבל. [...] ותרנגולא עילאה דלמעלן מקיסרין.
מוזכר סיפור על התעמרות הקיסר דיוקלטיאנוס בתושבי פניאס:
דיקליטיאנס אעיק לבני פנייס. אמרין ליה: אנן אזלין. אמר ליה סופיסטה: לא אזלין לון, ואין אזלון לון – חזרון לון. ואי בעיית מבדקא, אייתי טביין ושלחון לארעא דרחיקא ובסוף אינון חזרון לאתריהון. עבד כן, אייתי טביין וחפי קרנתייהו בכסף ושלחון לאפריקא ובסוף תלתין שנין חזרו לאתריהן.
בניאס במקורות היהודיים > התלמוד הבבלי

בדיון העוסק בתוואי הירדן מוזכר כי מקור הירדן הוא במערת פניאס, ומוזכרת דעה המזהה את פניאס עם דן המקראית:
תניא נמי הכי: ירדן יוצא ממערת פמייס ומהלך בימה של סיבכי ובימה של טבריא ובימה של סדום והולך ונופל לים הגדול [...] "ויקראו ללשם דן, בשם דן אביהם". ואמר רבי יצחק: לשם זו פמייס, ותניא: יוצא ירדן ממערת פמייס. אמר רב כהנא: זכרותיה דירדנא ממערת פמייס, היכא דאמר: "לא שתינא מים ממערת פמייס" – איתסר ליה בכוליה ירדנא.
בדיון העוסק בשאלה של מועד הגעת המשיח:
שאלו תלמידיו את רבי יוסי בן קיסמא: אימתי בן דוד בא? אמר: מתיירא אני שמא תבקשו ממני אות. אמרו לו: אין אנו מבקשין ממך אות. אמר להם: לכשיפול השער הזה ויבנה ויפול ויבנה ויפול ואין מספיקין לבנותו עד שבן דוד בא. אמרו לו: רבינו, תן לנו אות. אמר להם: ולא כך אמרתם לי שאין אתם מבקשין ממני אות? אמרו לו: ואף על פי כן. אמר להם: אם כך, יהפכו מי מערת פמייס לדם. ונהפכו לדם.
ואמר רב יהודה: אמר רב: ירדן יוצא ממערת פמייס. תניא נמי הכי: ירדן יוצא ממערת פמייס ומהלך בימה של סיבכי ובימה של טבריא ומתגלגל ויורד לים הגדול ומתגלגל ויורד עד שמגיע לפיו של לויתן, שנאמר: "יִבְטַח כִּי יָגִיחַ יַרְדֵּן אֶל פִּיהוּ".
מעשה ברבי אליעזר ששבת בגליל העליון בסוכתו של יוחנן ברבי אלעאי בקיסרי, ואמרי לה בקיסריון.
בניאס במקורות היהודיים > גניזת קהיר

מספר מסמכים בגניזת קהיר מזכירים את בניאס והקהילות היהודיות בה, וכן קשרים בין בניאס ליישובים אחרים, לדמשק ולמצרים. במסמך מאמצע המאה הי"א לסה"נ מצוין כי בבניאס היה בית דין עצמאי, עובדה המעידה על קהילה מבוססת וחשובה. מסמך מראשית המאה הי"ב מציין קיומן של שתי קהילות יהודיות בבניאס, האחת הנוהגת על פי מנהג ישראל והשניה לפני מנהגי בבל.
מסורות נוצריות הקשורות לבניאס > הסמכתו של פטרוס

הברית החדשה מזכירה את "גלילות קיסריה של פיליפוס" כמקום בו ישב ישו עם שנים-עשר השליחים. שם לראשונה נאמר על ידי פטרוס לישו שהוא המשיח ושם ניתנו לפטרוס מישו "מפתחות השמים והארץ" כמתואר בבשורה על פי מתי:
וַיְהִי כְּבוֹא יֵשׁוּעַ אֶל גְּלִילוֹת קֵיָסַרִיה שֶׁל פִילִפּוֹס וַיִּשְׁאַל אֶת תַּלְמִידָיו לֵאמֹר: מָה אֹמְרִים לִי בְנֵי אָדָם מִי הוּא בֵּן־הָאָדָם? וַיֹּאמְרוּ: יֵשׁ אֹמְרִים יוֹחָנָן הַמַּטְבִּיל הוּא וְיֵשׁ אֹמְרִים אֵלִיָּהוּ וַאֲחֵרִים אֹמְרִים יִרְמְיָהוּ אוֹ אֶחָד מִן הַנְּבִיאִים. וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם: וְאַתֶּם מַה תֹּאמְרוּ לִי, מִי אָנִי? וַיַּעַן שִׁמְעוֹן פֶּטְרוֹס וַיֹּאמַר: אַתָּה הוּא הַמָּשִׁיחַ בֶּן אֱלֹהִים חַיִּים. וַיַּעַן וַיֹּאמֶר אֵלָיו: אַשְׁרֶיךָ שִׁמְעוֹן בַּר יוֹנָה כִּי בָשָׂר וָדָם לֹא גִלָּה לְךָ אֶת זֹאת, כִּי אִם אָבִי שֶׁבַּשָׁמָיִם. וְגַם אֲנִי אֹמֵר לְךָ כִּי אַתָּה פֶּטְרוֹס וְעַל הַצּוּר הַזֶּה אֶבְנֶה אֶת קְהִלָּתִי וְשַׁעֲרֵי שְׁאוֹל לֹא יִגְבְּרוּ עָלֶיהָ. וְאֶתֵּן לְךָ אֶת מַפְתְּחוֹת מַלְכוּת הַשָׁמָיִם וְכָל אֲשֶׁר תֶּאֱסֹר עַל הָאָרֶץ אָסוּר יִהְיֶה בַּשָׁמַיִם, וְכָל אֲשֶׁר תַּתִּיר עַל הָאָרֶץ מֻתָּר יִהְיֶה בַּשָׁמָיִם.
מסורות נוצריות הקשורות לבניאס > פסל האישה זבת הדם

אוסביוס, בן המאה הד' לסה"נ, מציין בספרו "ההיסטוריה של הכנסייה מישו ועד קונסטנטין" מסורת הקושרת את בניאס לסיפור המופיע בשלושה מחלקי הברית החדשה (הבשורה על פי מתי, מרקוס ולוקאס). על פי סיפור זה, אישה שסבלה מדימום בלתי פוסק נרפאה לאחר שנגעה בכנף בגדו של ישו. בברית החדשה לא מוזכר מקום מגוריה של האישה, אך אוסביוס מציין כי מוצאה מפניאס, וכי בפתח ביתה הציבה האישה, לאות תודה, פסל ברונזה של אישה כורעת וידה מושטת לעבר פסל נוסף של גבר לבוש אדרת המושיט את ידו אל האישה. אוסביוס מציין כי ראה את הפסל בעיניו, וכי למרגלות הפסל צומח צמח מוזר המרפא כל מחלה.
סוזומנוס, איש כנסייה בן המאה הה' לסה"נ, מזכיר אף הוא את פסל האישה זבת הדם בפניאס, ומספר שהקיסר יוליאנוס ציווה להסיר את הפסל ולהציב במקומו את פסלו שלו. הפסל המקורי נגרר ברחובות העיר ונותץ, אך המאמינים הנוצרים אספו את שברי הפסל ושמרו אותם בכנסייה. צפיריס ועמיתיו הציעו לראות בכנסיית הבזיליקה שנחשפה בחפירות בניאס (שטח B) את הכנסייה המוזכרת במקור היסטורי זה, והצביעו על חדר הצמוד לאולם הכנסייה כמקום בו נשמרו שברי הפסל.
לקריאה נוספת

וסיליוס צפיריס, "עשר שנות מחקר ארכאולוגי בבניאס/קיסריה של פיליפוס". קדמוניות 115, עמ' 2–17, תשנ"ח
Andrea Berlin, "The Archaeology of Ritual: The Sanctuary of Pan at Banias/Caesarea Philippi", Bulletin of the American Schools of Oriental Research 315, 1999
John F. Wilson (ed.), Rediscovering Caesarea Philippi: the ancient city of Pan, 2001
John Francis Wilson, Caesarea Philippi: Banias, the lost city of Pan, I.B.Tauris, 2004
הערות שוליים

↑  פוליביוס, היסטוריה 16, תרגום: בנימין שימרון, ירושלים, מוסד ביאליק תשנ"א
↑  A. Berlin, The Archaeology of Ritual: The Sanctuary of Pan at Banias/Caesarea Philippi, Bulletin of the American Schools for Oriental Research 315, 1999, עמ' 27-45
1 2 3 4 5 6 7  J.F. Wilson and V. Tzaferis: Historical and Archaeological Summary in: V. Tzaferis and S. Israeli, Paneas I, The Roman to Early Islamic Periods, Excavations in Areas A, B, E, F, G and H (IAA Reports 37), Jerusalem, pp.173-183
↑  יוסף בן-מתתיהו, תרגום: ליזה אולמן, ספר שביעי, 2:23-24, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ירושלים: כרמל, תש"ע, עמ' 567
1 2  M. Hartal: The Banias Survey, in: Paneas IV, The Aqueduct and the Northern Suburbs (IAA Reports 40), Jerusalem 2009, pp. 3-25
1 2  Z.U. Ma'oz, Banias, The Roman Temples, Qazrin 2009
↑  M. Hartal: The Paneas Aqueduct, in:Paneas IV, The Aqueduct and the Northern Suburbs (IAA Reports 40), Jerusalem 2009, pp.29-110
1 2 3 4  ע. ארליך ור. לביא, חידושים מחפירות מתחם המקדשים בבניאס, ארץ הכינרת 41, תשפ"ד, עמ' 37-40
↑  לאור החפירות החדשות בפתח המערה, נראה כי המקדש שבנה הורדוס לכבוד הקיסר אוגוסטוס לא היה ממוקם בפתח המערה, כפי שהציע בעבר מעוז.
1 2  Eusebius, History of the Church, 7.18, trans. Schott 2019
1 2 3 4  ו. צפיריס, עשר שנות מחקר ארכיאולוגי בבניאס / קיסריה של פיליפוס, קדמוניות 115 (1), תשנ"ח, עמ' 2-17
↑   עופר אדרת, 44 מטבעות זהב מימי הכיבוש הערבי בארץ ישראל התגלו בבניאס, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2022
↑  E. Khamis: The Metal Artifacts, in: V. Tzaferis and S. Israeli: Paneas II, Small Finds and other Studies (IAA Reports 38), Jerusalem 2008, p. 174.
↑  M. Sharon: The Arabic Inscriptions, in: V. Tzaferis and S. Israeli, Paneas II, Small Finds and other Studies (IAA Reports 38), Jerusalem 2008, pp. 1-9.
↑  A. Dekkel: The Ottoman Clay Pipes, in: V. Tzaferis and S. Israeli: Paneas II, Small Finds and other Studies (IAA Reports 38), Jerusalem 2008, pp. 113-164
↑  Palestine Association of London Ulrich Jasper Seetzen, A Brief Account of the Countries Adjoining the Lake of Tiberias, the Jordan ..., 1810. (בenglish)
↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 171-180
↑  בניאס – 5 דקות בגיהנום, נעמוש, בלוג על קרבות רמת הגולן במלחמת ששת הימים
↑  שמורת טבע נחל חרמון (בניאס), באתר רשות הטבע והגנים
1 2  פרק זה מתבסס על ריכוז המקורות ההיסטוריים המזכירים את בניאס בעבודתו של וילסון:

J.F. Wilson: The Literary Sources, in: V. Tzaferis and S. Israeli: Paneas II, Small Finds and other Studies (IAA Reports 38), Jerusalem 2008, p. 204
↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק מ"ז
↑  ספר איוב, פרק מ', פסוק כ"ג
↑  S. Israeli: The Banias Population in Light of Historical and Archaeological Evidence, in: V. Tzaferis and S. Israeli: Paneas II, Small Finds and other Studies (IAA Reports 38), Jerusalem 2008, pp. 240-241
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554831505171  BnF: cb155866265 (data)  LCCN: n79044526  SUDOC: 115956441  VIAF: 137192980   WorldCat (עם VIAF): 137192980
סולטאן קוסן

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1982 (בן 42) מרדין, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 ידוע בשל:  האיש הגבוה ביותר בעולם
 בת זוג:  מרב דיבו
 פרסים והוקרה:  שיא גינס: האדם הגבוה ביותר עלי אדמות
 
סולטאן קוסן (בטורקית: Sultan Kösen; נולד ב-10 בדצמבר 1982) הוא האדם הגבוה ביותר החי כיום, ואחד מחמשת האנשים הגבוהים בהיסטוריה. גובהו במדידה האחרונה שנערכה לו הוא 2.51 מטרים.
צמיחתו המוגברת היא תוצאה של גידול בבלוטת יותרת המוח. גובהו הרב אינו מאפשר לו יציבה נאותה ולכן הוא צריך להיעזר במקל הליכה.
ביוגרפיה

סולטאן גר עם הוריו ועם שלושת אחיו ואחיותיו - כולם בעלי גובה ממוצע. הוא לא הצליח לסיים את לימודיו בשל גובהו החריג ועבד במשרה חלקית כחקלאי. הוא סיפר שגובהו אינו מפריע לו לנהל אורח חיים רגיל ושהוא נהנה לשחק במשחקי מחשב עם חבריו. בנוסף, הוא תיאר את היתרונות שבמצבו: הוא יכול להשקיף למרחק רב יותר מאחרים וקל לו יותר במשימות ביתיות כגון החלפת נורה או סידור של הווילונות. החסרונות בגובהו לדבריו: הוא מתקשה למצוא בגדים שיתאימו לו (אורך הרגל שלו היא 113 ס"מ ואורך הזרוע שלו היא 97 ס"מ) וכן הוא מתקשה להיכנס למכונית נוסעים רגילה.
החל משנת 2010, סולטאן מקבל טיפולים רדיולוגיים לגידול במוחו באוניברסיטת וירג'יניה וכן תרופה שנועדה לשלוט ברמת הורמון הגדילה בגופו. אם כי הטיפול צריך להימשך יותר משנתיים, נכון לשנת 2011 רמת הורמון הגדילה בגופו הייתה נורמלית. בחודש מרץ 2012 אושר שהטיפול הרפואי שסולטאן קיבל היה יעיל בעצירת צמיחתו.
באוקטובר 2013 התחתן קוסן עם מרב דיבו, צעירה סורית בת 20, שגובהה כ-172 סנטימטרים "בלבד".
שיאים

קוסן מחזיק בשיא גינס ל"גבר הכי גבוה עלי אדמות". במדידה שנערכה על ידי ספר השיאים של גינס ב-9 בפברואר 2011 נמצא שגובהו של סולטאן הוא 2.51 מטרים. הוא גם מחזיק בשיא "הידיים הגדולות ביותר" מפני שאורך כפות ידיו הוא 27.5 ס"מ, וכן בשיא "הרגליים הגדולות ביותר" - אורך כף רגלו השמאלית היא 36.5 ס"מ ואורך כף רגלו הימנית היא 35.5 ס"מ.
ראו גם

רוברט וודלו
הערות שוליים

↑  חדשות 2, ‏אהבה ענקית: האיש הגבוה בעולם התחתן, באתר ‏מאקו‏, 28 באוקטובר 2013
פרשנות המשנה

פרשנות המשנה הוא ענף ספרותי של פירושים שנכתבו כדי להבהיר ולהרחיב את דברי המשנה, שבדרך כלל סתומים ומתומצתים. בחלק מספרות פרשנות המשנה הובאו בתימצות המסקנות התלמודיות כדי לתת ללומד המשנה תמצית סופית ופסיקה הלכתית מהפרשנות התלמודית למשנה.
המשנה כמעט ולא נלמדה בימי הביניים כיחידה ספרותית בפני עצמה אלא תוך כדי לימוד התלמוד, ולכן לא נכתבו עליה פירושים רבים כפי שנכתבו לשאר הספרים היהודיים הקאנוניים. ניתן למצוא סיבות נוספות למיעוט הספרות הפרשנית: הבנת המשנה פשוטה יחסית, והיא כתובה בעברית ארץ ישראלית; התלמוד הבבלי הפך להיות הנושא המרכזי הנלמד, והבסיס הישיר לספרי הפוסקים (כגון הרי"ף, הרמב"ם ובעלי התוספות), ולכן עליו נכתבו רובם המכריע של הפירושים.
פרשנות המשנה בעת העתיקה

ככל הספרות הקאנונית היהודית, גם את המשנה החלו לפרש מיד עם חתימתה. אחד מתפקידיהם של האמוראים היה לפרש את המשנה, וחלק גדול מהתלמוד הבבלי והירושלמי מכיל את פרשנות האמוראים למשנה.
פרשנות המשנה בימי הביניים

בימי הביניים כמעט ולא עסקו בלימוד המשנה בפני עצמה ועיקר העיסוק ההלכתי היה בתלמודים, ולכן לא היה צורך לכתוב פירושים למשנה. הסדרים היחידים שנלמדו היו סדר זרעים וטהרות, שלא נכתב עליהם תלמוד. ולכן נכתבו מספר פירושים על סדרים אלו. הידועים שבהם הם:
פירוש רב האי גאון לסדר טהרות - תשובה פרשנית על משניות מסכת כלים המיוחסת לרב האי גאון. נדפס במהדורת המשנה של דפוס וילנה. נדפס תחת השם "פירוש הגאונים על סדר הטהרות" על ידי יעקב נחום אפשטיין בברלין בשנת תרפ"א.
פירוש רבי יצחק בן מלכי צדק מסימפונט על סדר זרעים. הוהדר על ידי ניסן זק"ש ויצא לאור על ידי מכון התלמוד הישראלי השלם, ירושלים תשל"ה.
פירוש רבי שמשון משאנץ על סדר זרעים וטהרות. נדפס במשניות זרעים וטהרות שנספחו למהדורת התלמוד של דפוס וילנה.
גם מהר"ם מרוטנבורג ותלמידו הרא"ש כתבו פירושים על סדרים אלו.
הפירושים השיטתיים המקיפים שנכתבו בימי הביניים על כל המשנה הם:
המאסף - שיוחס לרבי נתן אב הישיבה. הפירוש נכתב בערבית יהודית, ותורגם והוהדר על ידי הרב יוסף קאפח, התרגום יצא לאור על ידי מכון אל המקורות, בירושלים בשנת תשט"ו.
פירוש המשניות לרמב"ם (1138 - 1204). הפירוש נכתב במקור בערבית יהודית. התרגום העברי שנעשה בימי הביניים (על ידי מתרגמים שונים לסדרים שונים במשך כמה מאות שנים) נדפס לראשונה בנאפולי בשנת רנ"ב. הפירוש צורף למסכתות הש"ס במהדורת ש"ס וילנה. תרגום חדש לפירוש הרמב"ם נכתב בימינו על ידי הרב יוסף קאפח, הנוסח הועתק מעצם כתב ידו של הרמב"ם (שקיים היום בספריות של האוניברסיטה העברית בירושלים ושל אוניברסיטת אוקספורד, למעט סדר טהרות שהאוטוגרף שלו אבד), תורגם מחדש ויצא לאור על ידי מוסד הרב קוק. תרגום חדש ונאמן יותר נכתב על ידי הרב עזרא קורח, ויצא לאור על ידי מכון "המאו"ר" בשנת תשס"ג.
הרמב"ם, בשונה מיתר הפרשנים שכתבו באותה תקופה רק על הסדרים זרעים וטהרות מפאת חוסר התעניינות בעיסוק במשנה כעמודת בפני עצמה, כתב על כל ששת סדרי המשנה, מאחר שחזונו היה לתמצת את כל המשא-ומתן התלמודי, כדי להנגיש את כל התורה כולה לכל לומד, ולכן מתמקד פירושו בהבאת תמצית המסקנות העולות מהמשא ומתן התלמודי והבאת ההלכה הפסוקה. מטרתו בכתיבת הפירוש הייתה שהמשנה עם פירושו יהוו אלטרנטיבה ללומדי התלמוד. מטרה שהביאה אותו מאוחר יותר לכתיבת ספרו הגדול "משנה תורה".