stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתן פרץ
ביוגרפיה

נולד בירושלים. אביו אלי הוא תת-אלוף במילואים. אימו סימה היא מנהלת בית הספר אמית טכנולוגי אשדוד. בן בכור למשפחה מרובת ילדים. עד לסיום בית הספר היסודי, התגורר בקריית ארבע. לאחר מכן, עבר לגור עם משפחתו ברמת בית שמש, למד בישיבה חרדית בשכונת בית וגן בירושלים. בגיל 16 עבר עם משפחתו לגן יבנה, ולמד בישיבת אור עציון. בשנת 2006 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בגדוד לביא.
בשנת 2014 למד מוזיקה במסלול "זמר יוצר" במכללת BPM בתל אביב. בשנים 2015–2018 למד לתואר ראשון בתקשורת במכללת ספיר.
בשנת 2018 הצטרף לפרויקט היוטיוב "My Vibe" של אושיית הרשת סהר קליזו, חברו מילדות. בהמשך הצטלם פרץ לתוכנית הריאליטי "פרויקט קליזו", ששודרה ב-HOT ועקבה אחרי משתתפי הפרויקט. יחד עם קליזו פרסם את השיר "אל תחשבי עלי", שהפך ללהיט ברשת החברתית טיקטוק.. בתחילת 2019, הפרויקט התפרק והקשר בין סהר קליזו ופרץ נותק.
בנוסף סיפר כי פירוק הפרויקט היה מטלטל עבורו.
במקביל, החל פרץ להופיע בתור סטנדאפיסט והחל בקריירת סטנדאפ. פרץ העלה קטעי סטנדאפ לרשת, ואלו זכו להצלחה גדולה. לאחר תקופת הקורונה, הפך לאמן בית במועדון הסטנדאפ פקטורי.
בשנת 2021 החל להגיש פודקאסט בשם "נכנסים לפינות", יחד עם רז ספני, אותו הכיר בפרויקט של סהר קליזו.
באוגוסט 2024 הצטרף כחבר קבוע לתוכנית "מה שתגידו" בכאן 11. כמו כן, פרץ החל להשתתף בקביעות בפודקאסט "הגג של יצחקי". בספטמבר 2024 פורסם כי פרץ ידבב בגרסה הישראלית לסרט "רובוטריקים: ההתחלה".
ביוגרפיה > חיים אישיים

פרץ מתגורר בחולון.
הערות שוליים

↑  תא"ל (מיל') אלי פרץ, באתר הביטחוניסטים, ‏14 באפריל 2022
↑  דוד לוי, צוחק כל הדרך: מתן פרץ, באתר כאן דרום - אשדוד, ‏2019-01-25
↑  אנשי צוות, באתר אמית טכנולוגי אשדוד
↑  הסטנדאפיסט שגדל בקריית ארבע: "אני עדיין מאמין פשוט אין לי כוח לפרקטיקה",  באתר כיפה, 27 בספטמבר 2024
↑  חן מור, "זה טירוף": איך הפך מתן פרץ מגן יבנה לסטנדאפיסט הישראלי הכי מוכר בעולם?, באתר כאן דרום – אשדוד, ‏16 בפברואר 2024
↑  מופע סיום מסלול זמר יוצר של מכללת BPM, באתר בית היוצר, ‏30 בנובמבר 2015
↑  יוצאים על הבר - אירוע יום הבחירה, באתר המכללה האקדמית ספיר
↑  ליאור שלו, ‏ראו אותנו כחבורה מאושרת, אבל בשבילנו זה היה גיהינום, באתר ‏מאקו‏, 25 באוגוסט 2022
↑   פרויקט קליזו | פרק 1 המלא, סרטון בערוץ "ערוץ הבידור", באתר יוטיוב (אורך: 23:55), 1 בנובמבר 2018
↑  גיל משעלי, ‏שנים אחרי שעזב את המוזיקה, השיר של מתן פרץ הפך ללהיט טיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2024
↑   סהר קליזו ומתן פרץ – אל תחשבי עליי || מילים ||, סרטון בערוץ "OsuBlo Ogacho – אוסובלו אוגצאו", באתר יוטיוב (אורך: 02:39), 2 בדצמבר 2018
↑  צביה בלום, אתם בטוח מכירים אותו מהטיקטוק: הסטנדאפיסט מתן פרץ הפך לגיבור הסברה במדים, באתר ישראל היום, 11 בינואר 2024
↑  אסי גל, ‏מתן פרץ החליף את הדת בסטנדאפ, והוא מאמין באמונה שלמה, באתר ‏מאקו‏, 26 בספטמבר 2024
↑  נכנסים לפינות עם רז ספני ומתן פרץ, באתר Spotify
↑   מה שתגידו עונה 4 | פרק 2, סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב, 29 באוגוסט 2024
↑  דרור רפאל, ‏דור הסטנדאפיסטים החדש: מוח מבריק שמחובר לפה ג'ורה, באתר מעריב אונליין, 15 ביוני 2024
הרפתקאותיו של סופרמן (סדרת טלוויזיה, 1952)

| --- | --- |

 מבוסס על:  סופרמן 
 סוגה:  מדע בדיוני, סדרת גיבורי על, עיבוד טלוויזיוני 
 שחקנים:  ג'ורג' ריבס (סופרמן)  Jack Larson (ג'ימי אולסן)  ג'ון המילטון (פרי וייט)  נואל ניל (לויס ליין)  פיליס קואטס (לויס ליין)  Robert Shayne (Inspector Henderson) 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  6 
 מספר פרקים:  104 
 הפקה
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 מוזיקה:  Leon Klatzkin 
 שידור
 רשת שידור:  ABC 
 תקופת שידור מקורית:  19 בספטמבר 1952 – 28 באפריל 1958 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הרפתקאותיו של סופרמן (באנגלית: Adventures of Superman) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה בסינדיקציה בין השנים 1952 ל-1958 המבוססת על חוברות הקומיקס של סופרמן שפורסמה במקור ב-1938. זה היה העיבוד הטלוויזיוני הראשון של סופרמן.
השחקנים הראשיים

ג'ורג' ריבס בתפקיד קלארק קנט / סופרמן
פיליס קואטס (עונה 1) ונואל ניל (עונות 2–6) בתפקיד לויס ליין
ג'ק לרסון בתפקיד ג'ימי אולסן
ג'ון המילטון בתפקיד פרי ווייט
רוברט שיין בתפקיד המפקח הנדרסון
תקציר העלילה

בכל פרק סופרמן נלחם במגוון רחב של נבלים, הציל את חייהם של אינספור אנשים, והגן על העיר מטרופוליס מפני איומים רבים. בפרקי הסדרה סופרמן נהג להשתמש בכוחותיו העל-אנושיים, כגון ראיית רנטגן ויכולתו לעוף, על מנת להביס את יריביו, שרבים מהם היו גנגסטרים, מדענים מטורפים או אנשי ממשל מושחתים.
נפתלי הרשטיק

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1947 שלגוטריאן, הונגריה הונגריה 
 פטירה:  1 בספטמבר 2024 (בגיל 77) רעננה, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות כפר נחמן, רעננה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה, ישיבת היישוב החדש, ישיבת כנסת חזקיהו, אוניברסיטת חיפה 
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 
בית הכנסת הגדול בירושלים, שבו כיהן נפתלי הרשטיק כחזן ראשי במשך 30 שנה.
מכון ברודט לאמנות יהודית - המקום בו פועל מכון תל אביב לחזנות (TACI), בניהולו של הרשטיק
נפתלי הרץ הרשטיק (24 במרץ 1947 – 1 בספטמבר 2024) היה חזן, מלחין ומנצח, מגדולי החזנים בדורנו.
ביוגרפיה

נפתלי נולד בשלגוטריאן שבהונגריה, בהיותו בגיל חמש עלתה משפחתו לישראל. בן למשפחת חזנים שהצמיחה בין השאר את אחיו חיים אליעזר ונתן מרדכי, ואת בניו ואחייניו שרגא, נתנאל ושרוליק הרשטיק. אביו משה מנחם שימש כחזן בבית הכנסת ברחוב קזינצי בבודפשט, ולאחר עלייתו לארץ ישראל בבית הכנסת הגדול בהרצליה וכן בבית הכנסת הגדול בצפון תל אביב.
הרשטיק היה בעל השכלה תורנית, מוזיקלית וכללית. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, בישיבת תפארת נתניה, בישיבת כפר חסידים, באוניברסיטת חיפה ובקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. למד חזנות אצל אביו ואצל החזנים משה קוסביצקי, לייב גלנץ ושלמה רביץ.
עוד מילדותו הוכר כילד פלא, ומגיל שש היה מופיע בקונצרטים רבים עם אביו ואחיו. מגיל 13 החל לשמש בחזנות במקומות רבים ברחבי העולם, ובגיל 16 כבר הוכר כחזן ידוע, ובנוסף שימש כמנצח על מקהלת אביו. מגיל 21 החל להופיע בבתי האופרה ולשיר אריות אופראיות בשפות שונות כגון: איטלקית, צרפתית, ספרדית ועוד.
כיהן כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול של עכו (עוד בתקופת לימודו בישיבת כפר חסידים), בבית הכנסת המרכזי הר הכרמל בחיפה, בבית הכנסת של רובע פינצ'לי בלונדון, בבית הכנסת בהיכל שלמה, ובבית הכנסת הגדול בירושלים בו שימש בתפקיד  במשך כשלושים שנה מיום הקמתו בשנת 1981 ועד לפרישתו בשנת 2009. לאחר פרישתו, שימש נפתלי בחזנות בימים נוראים בבית הכנסת הכוראלי במוסקבה, עד שנת 2018.
החל משנת 1991 שימש נפתלי הרשטיק כמנהל האמנותי של מכון תל אביב לחזנות (TACI), מכון להכשרת חזנים, ומאז, במשך שנים רבות העמיד תלמידים הרבה, אשר ברבות השנים שימשו, ועודם משמשים, כחזנים בבתי כנסת ובקהילות בארץ ובתפוצות.
הופיע בקונצרטים רבים במקומות נחשבים ברחבי העולם, כגון בית האופרה של סידני, ובמקומות רבים נוספים. ועבד עם מקהלת רינת והוציא אתה שלושה אלבומים ("מסורת קניגסברג", "מסורת דנציג" ו"הימים הנוראים").
נפטר בכ"ח אב ה'תשפ"ד (1 בספטמבר 2024).
תיאור

קול הטנור הדרמטי המלא והאיכותי של נפתלי הרשטיק יחד עם תרבות השירה הקלאסית ויכולת הביצוע שלו הפכו אותו לאמן ייחודי. הקלטותיו המגוונות הן בסגנון המזרח-אירופאי והן המערב-אירופאי מבוצעות בדייקנות מוזיקלית ופרשנות בעלת עומק והשראה.
במשך תקופת כהונתו בבית הכנסת הגדול בירושלים הלחין ועיבד עשרות מנגינות ורצ'יטטיבים לתפילות שנערכו שם (בשיתוף פעולה עם ריימונד גולדשטיין) למקהלת בית הכנסת (בניצוחו של אלי יפה) והתווה סגנון תפילה ייחודי המשלב את החזנות המסורתית על כל גווניה עם כיווני מוזיקה עדכניים, תוך הקפדה על פרשנות מדויקת ונאמנות לטקסט הכתוב ולנוסח התפילה. עד היום מקהלת בית הכנסת משתמשת במרבית ההלחנות והעיבודים של הרשטיק וגולדשטיין.
תחום מוזיקלי נוסף בו עסק הרשטיק היה הניצוח. אחד ההישגים שלו הוא מקהלת המכון בהדרכתו ובניצוחו. המקהלה התפרסמה בזכות הצליל המיוחד שהופק ממנה והפרשנות המוזיקלית הניתנת למגוון היצירות הרחב שבוצעו על ידה. איכות המקהלה הפך אותה למבוקשת והיא יוצאת תכופות לקונצרטים ברחבי תבל.
משפחתו

הרשטיק נישא לאלקה לבית קליין. לבני הזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות. התגורר רוב ימיו בשכונת רחביה בירושלים, ובשנתו האחרונה התגורר ברעננה. 
בנו הבכור, שרגא הרשטיק, מלמד במכון תל אביב לחזנות אותו ניהל אביו. 
בנו הצעיר, נתנאל הרשטיק, מתגורר בניו-ג'רזי ומשמש כחזן בית הכנסת של המפטון, (לונג איילנד, מדינת ניו יורק). הרשטיק הוא קרוב משפחה של הרב שלמה דיכובסקי.
נכדו, שלמה זיכל, הופיע עם סבו בבתי הכנסת שבו שימש כחזן בימים הנוראים.
זיכל השתתף בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "בית ספר למוסיקה". כמו כן, השתתף בתוכנית שירה "הכוכבים של צה"ל" בהובלת עידן רייכל בעת שירותו הצבאי כלוחם בחטיבת כפיר.
מתלמידיו

בין תלמידיו של נפתלי הרשטיק נמנים החזנים:
שרגא הרשטיק - בנו הבכור של נפתלי, נמנה עם צוות המורים במכון תל אביב לחזנות.
נתנאל הרשטיק - בנו הצעיר של נפתלי, חזן בית הכנסת של המפטון (The Hampton Synagogue) בלונג איילנד, ניו יורק.
יצחק מאיר הלפגוט - החזן הראשי בבית הכנסת בפארק המזרחי (Park East Synagogue) בניו יורק.
דוד וינבך -חזן בית הכנסת "מיל היל" (Mill Hill Synagogue) בלונדון.
ליפא גלנץ - חזן בית הכנסת "בית ציון" (Beit Zion synagogue) במונטריאול.
אברהם מרדכי וקס - חזן בית הכנסת "שונה הלכות" בנתניה.
ישראל רנד - החזן הראשי בבית הכנסת הגדול ברמת גן.
גדעון צלרמאייר - החזן הראשי בבית הכנסת של קהילת "שער השמיים" (Congregation Shaar Hashomayim) במונטריאול.
משה השל - החזן הראשי לשעבר בבית הכנסת ג'ונס ווד (John's Wood Synagogue) בלונדון.
אברהם קישנבאום - החזן הראשי הנוכחי בבית הכנסת ג'ונס ווד (John's Wood Synagogue) בלונדון.
שי אברמסון - החזן הראשי לצה"ל.
ראובן פינסקי - מנכ״ל רשות השירות הלאומי-אזרחי.
צבי וייס - החזן הראשי הנוכחי בבית הכנסת הגדול בירושלים.
עזי שוורץ - החזן הראשי בבית הכנסת פארק אבנו (Park Avenue Synagogue) בניו יורק.
שמואל ברזילי - החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בווינה.
אברימי רוט - חזן וזמר חסידי.
שמחה רוטנברג.
ועוד חזנים רבים וידועי שם המשמשים בחזנות במקומות רבים ברחבי העולם.
דיסקוגרפיה

מבין התקליטים והדיסקים של נפתלי הרשטיק:
"שמע ישראל", 1975
"סליחות", 1984
"תפילות מירושלים", 1985
"מסורת דנציג", 1987
"מסורת קניגסברג", 1987
"סליחות", 1990
"נפתלי הרשטיק - המיטב", 1994
"מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים", 1997
"קול תפילה", 1997
"ירושלים של תפילה", 1997
"המיטב בהופעה", 2000
"משפחה אחת", 2003
"שירי יוסל'ה", 2003
"דער חזן", 2015
ספר בעריכתו

עלי עין: מחווה לעקיבא צימרמן בהגיעו ל-70 שנים, מכון ת"א לחזנות, תל אביב, תשס"ז, 2006.
הערות שוליים

↑  הגאון רבי פנחס גולדשמידט, נפתלי הרשטיק ז"ל שימר מסורת ויצק.., באתר כיכר השבת, ‏2024-09-16
↑  בגיל 77: הלך לעולמו החזן נפתלי הרשטיק, באתר ערוץ 7, 1 בספטמבר 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262790205171  CiNii: DA16375534  GND: 134957415  ISNI: 0000 0000 6876 0963  LCCN: n2005085527  MusicBrainz: 9c18801d-3817-4df8-8565-3c8e9ed81431  VIAF: 97422266   WorldCat (עם VIAF): 97422266
החיים עם אליזבת

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים 
 יוצרים:  George Tibbles 
 שחקנים:  בטי וייט  Joseph Louis Cranston  Charlotte Lawrence  Smilin' Jack Smith  Ray Erlenborn  Del Moore  פרנק דה וול  Jack Narz  Jess Kirkpatrick 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  65 
 שידור
 רשת שידור:  סינדיקציית שידור 
 תקופת שידור מקורית:  7 באוקטובר 1953 – 1 בספטמבר 1955 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החיים עם אליזבת (באנגלית: Life with Elizabeth) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה בסינדיקציה בין השנים 1953 ל-1955. בסדרה כיכבה בטי וייט בתפקיד הראשי הראשון שלה בטלוויזיה והיא הייתה בולטת בהיותה אחת מסדרות הטלוויזיה הראשונות בהן הייתה דמות ראשית נשית.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בחיי היומיום של אליזבת הצעירה והחביבה ובאינטראקציות שלה עם בעלה, אלווין, ושכניהם. עלילת הסדרה מתרחשת בשכונה פרברית אמריקאית וסובבות לעיתים רבות בסיטואציות קומיות שונות ואי הבנות אליהן נקלעת אליזבת.
צוות השחקנים הראשי

בטי וייט בתפקיד אליזבת, הגיבורה הראשית, הספונטנית והבלתי צפויה.
דל מור בתפקיד אלווין, בעלה המסור של אליזבת
ג'יי אדוארד מקינלי בתפקיד מר גרינוויי השכן האקסצנטרי
גשם (וינסנט ואן גוך)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך 
 תאריך יצירה:  1889 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  92.4 ס״מ 
 גובה:  73.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1986-26-36 (מוזיאון פילדלפיה לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון פילדלפיה לאמנות
 
גשם (בצרפתית: La Pluie) הוא ציור שמן על בד מאת וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1889, בעת שהיה מאושפז בהתנדבות בבית המחסה בסן-רמי-דה-פרובאנס. ואן גוך צייר שוב ושוב את הנוף שנשקף מחלון חדרו, כשהוא מתעד את הצבעים והגוונים של השדות והגבעות שמסביב לסן-רמי בזמנים שונים של היום ובתנאי מזג אוויר מגוונים. גודל הציור 73.3 ס"מ × 92.4 ס"מ והוא מוצג כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות, בארצות הברית.
רקע וקומפוזיציה

ואן גוך היה מאושפז מרצון בבית המחסה סן-פול-דה-מוזול, מנזר לשעבר בסן-רמי-דה-פרובנס, ממאי 1889 ועד מאי 1890. אחד הנושאים שעניינו אותו במיוחד במהלך שהותו היה שדה מגודר מאחורי בית החולים, אותו תיעד בסדרה של לפחות 14 ציורים וכמות דומה של רישומים. הוא צייר את השדה בזמנים שונים של היום ובעונות שונות.
ביוני 1889 צייר ואן גוך את הקוצר, שבו נראה איכר קוצר חיטה עם מגל בסוף הקיץ. לאחר מכן, בסביבות 12 באוקטובר 1889, צייר את שדה מגודר עם איכר, ובו איכר נושא אלומה בשדה חרוש. מספר שבועות לאחר מכן חזר לצייר את השדה, הפעם בעת ממטרי גשם. הציור מאופיין בגוונים "שקטים של ירוק, כחול ענבים וסגולים רכים", המשקפים את אווירת הסתיו.
גשם צויר על בד כותנה לא מטופל בנובמבר 1889, או במהלך גשם כבד ב-31 באוקטובר 1889. ואן גוך תיאר את הגשם בקווים אלכסוניים, בזווית שונה מזווית הקווים של השדה ברקע. בכך הושפע מהדפסים יפניים, כגון אלה של האמן הירושיגה, שאותם הכיר היטב. הציור מוזכר בשתי מכתבים לאחיו, תיאו ואן גוך. במכתב שנכתב ב-3 בנובמבר 1889 ציין ואן גוך כי הוא עובד על ציור המתאר גשם, ובמכתב מ-3 בינואר 1890, שנשלח יחד עם מספר ציורים, העניק לו את השם "La Pluie" ("הגשם"). מוטיב הגשם חזר והופיע בציוריו המאוחרים יותר, כגון "נוף באובר בגשם" וה-"זורע בגשם."
"מקלחת פתאומית מעל גשר שין-אוהאשי ואטאקה" (1857) מאת הירושיגה
"הגשר בגשם (אחרי הירושיגה)" (1887), ואן גוך (F372)
"שדה חיטה עם קוצר" (ספטמבר 1889), ואן גוך (F618)
"שדה מגודר עם איכר" (1889), ואן גוך (F372)
"נוף באובר בגשם" (1890), ואן גוך (F811)
היסטוריית בעלות

לאחר מותו של ואן גוך בשנת 1890, הציור עבר בירושה לגיסתו, יוהנה ואן גוך-בונגר. בשנת 1903 הוצג בתערוכת הזצסיון במינכן שם נרכש על ידי האספן הוגו פון טשודי. לאחר מותו בשנת 1911 עברה הבעלות על הציור לאשתו, אנגלה פון טשודי, שהשאילה אותו למוזיאון הפינקוטק החדש במינכן. בשנת 1928 נמכר הציור לסוחר האמנות פול רוזנברג, ובשנת 1949 עבר לאספן הנרי פלומר מקילהני.
מקילהני היה קשור למוזיאון פילדלפיה לאמנות ושימש כיו"ר המוזיאון משנת 1976 ועד מותו ב-1986. לאחר פטירתו, הוריש את אוספו האמנותי למוזיאון, לזכר אמו, פרנסס פלומר מקילהני.
ציפרבלאט

ערך זה עוסק ברשת בתי קפה. אם התכוונתם ללהקה אוקראינית, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  מרחב חופשי
 מייסדים:  איוואן מיטין
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים) 
 מיקום המטה:  מוסקבה
 משרד ראשי:  מוסקבה
 בעלות:  איוואן מיטין
 ענפי תעשייה:  רשת בתי קפה
 מוצרים עיקריים:  קפה
  
 ziferblat.net
 
ציפרבלאט (ברוסית: Циферблат; בתרגום מילולי: "לוח המחוגים") הוא שמה של רשת בתי קפה ברוסיה, שיש לה גם סניף בלונדון.
רקע

הרשת הוקמה על ידי איש העסקים איוואן מיטין. עם השנים היא גדלה ופתחה עשרה סניפים ברחבי רוסיה, שזכו לפופולריות עצומה בשל שיטת החיוב הייחודית הנהוגה בה. על פי השיטה, כשנכנס לקוח לבית הקפה, הוא מקבל שעון מעורר ורושם לעצמו את שעת הכניסה לסניף. ביציאה הוא משלם על פי הזמן ששהה במקום. בעת השהייה הוא יכול לקחת לעצמו עוגיות, פירות או ירקות, או להכין לעצמו משהו לאכול במטבח, או להכין לעצמו קפה ממכונת קפה. על המוצרים והאוכל הוא אינו משלם.
ב-2013 חנכה הרשת סניף ראשון במערב אירופה, בלונדון. בנוסף פתחה הרשת סניף גם במנצ'סטר. לרשת יש גם סניפים בקייב ובחרקוב שבאוקראינה, ובליובליאנה שבסלובניה.
פולחן ביזנטי

כומר לפני איקונוסטאזיס. צילום מכנסיית לידת האם הקדושה בזמון, סרביה
פטריארך קונסטנטינופול ופמלייתו
פולחן ביזנטי  או יווני או מנהג קונטנטינופול (בלטינית: Ritus Byzantinus; ברוסית: Византийский обряд; ברומנית: Rit bizantin; באוקראינית: Візантійський обряд) הוא פולחן ליטורגי בשימוש באופן שוטף בנצרות האורתודוקסית ובכמה כנסיות קתוליות מזרחיות. הוא ידוע גם כ"פולחן יווני" או "פולחן קונסטנטינופול", אך אינו משתמש בשפה היוונית מחוץ לקהילות הדתיות היווניות. לעומת זאת המוזיקה הליטורגית היא ביזנטית.
פולחן זה החל להתפתח במהלך המאה הרביעית בקונסטנטינופול ובימינו הוא הפולחן הנפוץ ביותר בעולם אחרי הפולחן הרומי.
הפולחן מורכב מההליטורגיה הקדושה, השעות הקנוניות, סדרי הסקרמנטים, טקסי המעבר, התפילות, הברכות וטקסי גירוש השדים שפותחו בכנסיית קונסטנטינופול.
הפולחן הביזנטי מתאפיין גם בצביון אדריכלי, אמנותי - איקונין, מוזיקלי - המוזיקה הביזנטית הליטורגית, תלבושות כהני הדת ומסורות אחרות שהתפתחו במהלך מאות השנים של קיומו.
באופן מסורתי קהל המתפללים עומד לאורך כל עבודת הקודש כשאיקונוסטאזיס מפריד בין ארון הקודש לבין ספינת הכנסייה. הקהל פעיל מאוד בפולחן, מצטלב וכורע ברכיים לעיתים קרובות (מעל מאה פעמים) ומשתחווה תכופות, ומרגיש חופשי להתנועע בתוך הכנסייה במהלך עבודת הקודש.
באופן מסורתי הכמרים הבכירים והנזירים אינם מגלחים את שיערם ואת זקניהם.
כתבי הקודש - הביבליה הנוצרית - ממלאים תפקיד חשוב בפולחן, לא רק על ידי קריאה יומית אלא גם באמצעות ציטוטים מתוכם במהלך התפילה. כל שבוע נקרא כל מחזור התהלים הכלול בפסלטר, בעת הצום הגדול פעמיים בשבוע.
הצום הוא מחמיר לעומת המנהגים במערב. בימי הצום המאמין מוותר לא רק על אכילת בשר, אלא גם על דברי חלב ובהרבה מימי צום אינו אוכל אף דגים ואינו שותה יין ואינו משתמש בשמן בבישול.
הפולחן הביזנטי מקיים ארבע תקופות של צום: הצום הגדול, צום המולד, צום השליחים וצום הדורמיציון או של הבתולה הקדושה.
בנוסף במהלך השנה רוב ימי הרביעי והשישי הם ימי צום ובהרבה מנזרים מוסיפים גם את היום השני.
היסטוריה

הפולחן המזרחי (וגם הפולחן הגאליקני במערב) התפתח מתוך שתי מסורות ליטורגיות קדומות:הפולחן האלכסנדריני במצרים והפולחן האנטיוכי בסוריה. באשר לשני פולחנים אלה הם התפתחו מהפרקטיקה של הכנסייה המוקדמת.
שורשי הפולחן הקונסטנטינופולי הם בפולחן האנטיוכי.
לפני שבישופות קונסטנטינופול הועלתה למעמד פטריארכיה בוועידה האקומנית השנייה בשנת 381, הייתה מקובלת בקרב נוצרי אסיה הקטנה הבכורה המשפטית של פטריארכיית אנטיוכיה.
עם הכתרתה של קונסטנטינופול על ידי הוועידה כראשונה במזרח, באמצעות ההצהרה כי "בישוף קונסטנטינופול יזכה במעמד הכבוד אחרי בישוף רומא; מכיוון שקונסטנטינופול היא רומא החדשה", הפולחן הקונסטנטינופולי הפך בהדרגה לתקן הזהב בכל מקום שנמצא תחת חסותה.
מכיוון שהפולחן הקונסטנטינופולי התפתח כסינתזה של שני פולחנים נבדלים:הפולחן הקתדרלי של קונסטנטינופול, הקרוי "אסתמטיקי אקולותיה" (סדרי השירה) מחד והטיפיקון המנזרי הארצישראלי של מנזר מר סבא שעל יד ירושלים מאידך, עבודת האל בפולחן זה היא מתוחכמת ומורכבת למדי.
בהמשך חלו בו התפתחויות נוספות, הקשורות בעיקר בהשפעות מקונסנטינופול ומהר אתוס. הנזירות מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות הפולחנים.
בקונסטנטינופול המסורות הליטורגיות הועשרו במידה רבה על ידי מנזר סטודיון, במיוחד במה שנוגע לשמירת הצום הגדול. בעיר התפתחה איקונוגרפיה וקאנון של דפוסים מסורתיים המשפיעים על האמנות הדתית של הנוצרים המזרחיים עד היום הזה.
התפתחות הליטורגיה הושפעה גם על ידי אירועים היסטוריים.
הפולמוסים הכריסטולוגי וה"טריניטרי" (בנוגע להשילוש) שבשלהי העת העתיקה) משתקפים בשירי ההלל לשילוש הקדוש המושמעים באקפוניות במהלך עבודת הקודש.
כתגובה להתקפה של נסטוריוס על תואר "יולדת האלהים" שניתנה לבתולה מרים, דווקא הגבירו הביזנטים את השימוש במונח זה בליטורגיה וכיום כמעט כל סדרת המנונים מסתיימת באחד המוקדש לכבודה, הקרוי "תיאוטוקיון".
כל הפולחנים הליטורגיים השתנו והתפתחו לאורך זמן. כשהושלמה הקנוניזציה של הקדושים החדשים, נכתבו המנונים חדשים; כשהתעוררו צרכים חדשים, הומצאו תפילות חדשות. הפולחן ניצל את העובדה שהמזרח הנוצרי אינו ריכוזי כל כך כמו המבנה הכנסייתי המערבי. נותר משום כך יותר מקום לגיוון, וביקורים של מאמיני כנסייה אחת בכנסייה אחרת הביא להפריה הדדית ולהעשרת שני הצדדים. על אף הדגש על המסורת, כולל הפולחן הביזנטי יסוד של צמיחה והתפתחות פולחנית, המשאיר מרחב לפרקטיקות מקומיות.
היסטוריה > ליטורגיות

המסורת של כנסיית קונסטנטינופול מיחסת את הישנה שבליטורגיות שלה לקדוש בסיליוס הגדול (וסיליוס) הקדוש (מת ב-379) שהיה מטרופוליט קיסריה שבקפדוקיה.
מסורת זו קיבלה אישור מעדויות כמה מחברים קדומים, מהם אחדים שהיו בני זמנו. מתקבלת כוודאות העובדה שווסיליוס הקדוש ערך רפורמה בליטורגיה של כנסייתו ושעם כל השינויים שעברה מאז, עבודת הקודש הביזנטית הקרויה על שמו היא בפרקיה הראשיים הליטורגיה המחודשת שלו. באסיליוס הקדוש עצמו מדבר בכמה הזדמנויות על השינויים שערך בליטורגיה בקיסריה ועדים בני זמנו מאשרים זאת.
מטרתו של באסיליוס הייתה לייעל את השירות הקדוש ולהעניק לו יותר קוהרנטיות ואטרקטיביות בעיני קהל המאמינים. הוא פעל גם לרפורמה של הכמורה ולשיפור החיים המוסריים של הנוצרים.
הוא קיצר את העבודה הפולחנית וכתב בעצמו מספר תפילות חדשות.
היצירה החשובה ביותר המיוחסת לו היא "הליטורגיה של באסיליוס הקדוש". בבסיסה נמצאת "הליטורגיה של יעקב הקדוש" ששימשה בזמנו את הנוצרים בקפדוקיה, וכן יסודות ליטורגיים מסוימים שנשמרו ב"חוקות השליחים".
במשך הזמן נפוצה הליטורגיה של באסיליוס הקדוש ברחבי אסיה הקטנה ובסוריה. פטרוס הדיאקון מזכיר את הליטורגיה של באסיליוס כ"נמצאת בשימוש של המזרח". עם זאת הפולחן הקופטי משתמש בליטורגיה אחרת, שגם היא מיוחסת לבאסיליוס, כך שייתכן שהערתו של פטרוס הדיאקון איננה מתייחסת בדיוק לליטורגיה של באסיליוס הקדוש המשרתת את הפולחן הביזנטי.
מי שהמשיך בעבודה הליטורגית של באסיליוס הקדוש היה יוחנן כריסוסטומוס (מת בסביבות 407) שכיהן בזמנו כפטריארך קונסטנטינופול. הוא כתב תפילות חדשות (וקצרות יותר) במסגרת הליטורגיה ומחוצה לה. הליטורגיה של יוחנן כריסוסטומוס היא צורת הליטורגיה השכיחה ביותר המשמשת את הפולחן הביזנטי בימינו.
אולם הליטורגיה של באסיליוס וזו של יוחנן כריסוסטומוס כפי שידועות בימינו אינן משקפות בדיוק את הליטורגיה שהייתה נהוגה בתקופתם.
בנוסף בצום הגדול ביום ד וביום ששי מקיימים את "הליטורגיה של "המנחות המקודשות מראש" מיסודו של גרגוריוס הקדוש הגדול ("גרגוריוס התאולוג")
בימי הזיכרון לשליח יעקב, אחיו של ישו, משתמשים לפעמים בליטורגיה של השליח יעקב.
הליטורגיה

המסורת הליטורגית הביזנטית מכירה כמה צורות של ליטורגיה כלומר עבודת האוכריסטיה, כשהשלוש מהן הנמצאות בימינו בשימוש הן:הליטורגיה של באסיליוס הקדוש, הליטורגיה של הקדוש יוחנן כריסוסטומוס והליטורגיה של המנחות המקודשות מראש
הליטורגיה של יוחנן כריסוסטומוס היא השכיחה ביותר בפולחן לאורך כל השנה
הליטורגיה של באסיליוס הקדוש היא בשימוש 10 פעמים בשנה:בחמשת ימי ראשון בצום הגדול, בערביות של יום החמישי הקדוש ושל השבת הקדושה, בערבי חג המולד והתאופניה עם ערבית (או בחגים עצמם, בימים כסדרם, בתלוי ביום בשבוע) וב-1 בינואר, שהוא חגו של באסיליוס הקדוש.
הליטורגיה של המנחות המקודשות מראש [מכיוון שאין בה טקסי קידוש של המנחות אלא טקס שיתוף המאמינים (ה"שיתוף הקדוש" או שיתוף ב"מסתורין הקדושין") מהשה שקודש מראש, תמיד במסגרת "ערבית" (ליטורגיות בימי הצום הצמודות לתפילות הערבית)] נחגגת רק בימי חול מסוימים של הצום הגדול:ימי רביעי, שישי ובכל החגים היותר חשובים הנופלים באותה תקופה (עם זאת, אם החג הגדול של הבשורה נופל ביום חול של הצום הגדול, משתמשים בליטורגיה של יוחנן כריסוסטומוס). היא משמשת שם את שלושת הימים הראשונים של השבוע הקדוש.
הליטורגיה בדרך הרגיל אינה מתקיימת יום יום אלא בקתדרלות ובמנזרים הגדולים יותר. עם זאת רוב
הפארוכיות והמנזרים הקטנים מקיימים אותה בימי שבת, יום ראשון ובחגים הגדולים שבמהלך השנה.
כשהתפילה מנוהלת על ידי בישוף, הליטורגיה מקוימת בצורה נרחבת תוך הדר מיוחד. אף שגם טקסים אחרים מושפעים על ידי היותם מנוהלים על ידי בישוף, הליטורגיה היא המושפעת ביותר מכך.