stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אליהו הרכבי
חיבוריו > הספרים שחיבר

אברהם אליהו הרכבי, היהודים ושפת הסלאווים, מדרשות וחקירות ב"י בארץ רוסיא, ווילנא: דפוס ראם, תרכ"ז.
אברהם אליהו הרכבי, מאסף נדחים, 2 כרכים, וויען; ס"ט פטרבורג: 1878 - תר"ם (1880).
אברהם אליהו הרכבי, זיכרון לראשונים וגם לאחרונים , ס"ט פטרבורג: תר"מ-תרנ"ב. חלק ראשון: זיכרון לראשונים, 8 מחברות; חלק שני: זיכרון לאחרונים, מחברת אחת.
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק ראשון: זיכרון לראשונים, מחברת ראשונה, זיכרון רב שמואל הנגיד בן יוסף הלוי. המחברת הזאת תכיל בקרבה את הנשאר לפליטה מספריו בן תהלים ובן משלי עם מבוא והערות. ס"ט פטרבורג, תרל"ט. באתר גוגל ספרים.
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק ראשון: זיכרון לראשונים, מחברת שנייה, זיכרון רב שמואל הלוי הנגיד ורב יהוסף הנגיד בנו (תולדותיהם ע"פ מקורות חדשים וכמה דברים הנמצאים בכ"י מהם ואותיהם), מאסף נדחים I + II, תרס"ב. באתר ארכיון האינטרנט.
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק ראשון: זיכרון לראשונים, מחברת שלישית, זיכרון הגאון רב שמואל בן חפני וספריו, ס"ט פטרבורג: תר"ם-1880, באתר היברובוקס
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק ראשון: זיכרון לראשונים, מחברת רביעית, זיכרון כמה גאונים ובייחוד רב שרירא ורב האיי בנו והרב ר' יצחק אלפאסי (תשובות הגאונים), ברלין: תרמ"ז-1887, באתר היברובוקס
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק ראשון: זיכרון לראשונים, מחברת חמישית, השריד והפליט מספר האגרון וספר הגלוי, על פי כ"י באוצר הספרים הקיסרי בפטרסבורג ושארי כ"י, עם הערות ותולדות ימי חיי הגאון הזה, ס"ט פטרבורג, חברת מקיצי נרדמים, תרנ"ב. באתר ארכיון האינטרנט.
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק ראשון: זיכרון לראשונים, מחברת שמינית, והיא חלק שני מספר לקוטי קדמוניות לקורות דת בני מקרא וספרותם (לר"ש פינסקר), חוברת ראשונה: השריד והפליט מספרי המצות הראשונים לבני מקרא (לענן הנשיא, בנימין הנהאונדי ודניאל אלקומסי), ס"ט פטרבורג: תרס"ד-1903. באתר ארכיון האינטרנט.
זיכרון לראשונים וגם לאחרונים, חלק שני: זיכרון לאחרונים, מחברת ראשונה, זיכרון ... שלמה יהודה ליב כהן ראפופורט ... מכתביו לרשד"ל עם הערות ... מאת שלמה זלמן חיים האלבערשטאם, ועם מבוא והערות מאת המוציא לאור אברהם אליהו הרכבי. ווילנא: תרמ"א. באתר גוגל ספרים.
שאלתיאל אייזיק גראבער, אגרות שי"ר, אשר הריץ... אל רשד"ל (משנת תקצ"ג עד שנת תר"ך), עם הערות שזח"ה ועם מבוא והערות הרא"א הרכבי, 4 כרכים, פרזעמישל: דפוס הכנסייה היונית הנוצרית, תרמ"ה.
אברהם אליהו הרכבי, חדשים גם ישנים, 2 כרכים, ווארשא; ס"ט פטרבורג: תרמ"ו - תרע"ב. כרך א': 14 חוברות; כרך שני: 2 חוברות.
אברהם אליהו הרכבי, רבי יהודה הלוי, קובץ שיריו ומליצותיו, עם מבחר הערות רשד"ל וחכמים אחרים, 2 כרכים, ווארשא: דפוס האחים שולדבערג, תרנ"ג (1893) - תרנ"ד (1894).). באתר ארכיון האינטרנט.
הרב משה שמואל שמוקלר בהשתתפות אחיו ר’ שמעון מרדכי, תולדות רבנו חיים מוואלוזין, חייו, זמנו, ספריו והישיבה הגדולה; עם הערות ומלואים מאת... ד"ר אברהם אליהו הרכבי, ווילנא: ש"פ גארבער, תרס"ט.
שלמה ברוך ניסענבוים, לקורות היהודים בלובלין, ציונים לנפשות של גאוני גדולי ופרנסי עיר לובלין וקצת מתולדות חייהם, גם מעט מקורות עדת לובלין בזמנים עברו, עם הערות ומלואים מאת: דוד קויפמאן, א.א. הרכבי, ש. באבער, לובלין: דפוס אברהם פעדער וברוך זעצר, תר"ס-1899, באתר היברובוקס (מהדורה שנייה: לובלין: דפוס מ. מ. שניידמעססר, 1920).
חיבוריו > מחיבוריו שיצאו בתדפיס נפרד

יוסף יהודה בן יעקב הלוי טשארני, ספר המסעות, בארץ קוקז ובמדינות אשר מעבר לקוקז וקצת מדינות אחרות בנגב רוסיא, משנת התרכ"ז עד שנת התרל"ה, הוציא לאור אברהם אליהו הרכבי, ס"ט פטרבורג: בהוצאת החברה "לתרבות השכלה אצל יהודי רוסיא" בפטרבורג, תרמ"ד. באתר ארכיון האינטרנט.
אברהם אליהו הרכבי, לקורות הכתות בישראל, ווארשא: דפוס י’ אלאפין, תרנ"ה-1895. הדפסה ראשונה בתוך: צבי גרץ, דברי ימי ישראל, חלק ג’, תרנ"ד, עמ' 491 - 511. באתר ארכיון האינטרנט.
אברהם אליהו הרכבי, לקוטים מרב סעדיה גאון, ברדיטשוב: תרנ"ח. הדפסה מיוחדת מתוך: הגרן, ספר א’, תרנ"ח.
שמחה אסף, זיכרון לאחרונים, מכתבי רא"א הרכבי לרש"א פוזננסקי, ירושלים: תרצ"ו. הדפסה מיוחדת מ"קבץ על יד", סדרה חדשה, ספר א'.
אברהם אליהו הרכבי, לתולדות רבי שמואל הנגיד, ניו יורק: חבר המסיימים של בית המדרש למורים ובית המדרש ללמודי היהדות שעל יד בית המדרש לרבנים באמריקה, תשי"ח. דפוס צילום מתוך: "מאסף", פטרבורג, תרס"ב.
Albert Harkavy, Ob i︠a︡zyki︠e︡ evreev zhivshikh v drevnee vremi︠a︡ na Rusi, i, O slavi︠a︡nskikh slovakh, С.-Петербургъ: 1865. Internet Archive website יצא לאור גם בעברית ("היהודים ושפת הסלאווים"). (ברוסית)‏
Albert Harkavy, Skazanīi︠a︡ evreĭskikh pisateleĭ o Khazarak i khazarskom t︠s︡arstvi︠e︡, С.-Петербургъ: 1874. Internet Archive website (ברוסית) ו(בעברית)
Altjüdische Denkmäler aus der Krim, mitgeteilt von Abraham Firkowitsch (1839-1872) und geprüft von Albert Harkavy, St. Pétersbourg: 1876. Internet Archive website (בגרמנית)
Albert Harkavy, Collection of pamphlets and articles by Albert Harkavy on various topics in Jewish history and Slavic history. Google Books website. ‏10 פרסומים שונים של הרכבי (ברוסית) ו(בעברית)‏. לפרסומים ראו בתוכן העניינים של הקובץ.
לקריאה נוספת

משה ריינעס, דור וחכמיו : לחקר תולדות ספרות ישראל וגדולי סופריה בדור הזה. חלק א. קראקא, תר"ן. עמ' 59–85.
צבי הרכבי, אברהם אליהו הרכבי: מונוגרפיה. ירושלים: מ. ניומן, תש"ך. (נדפס תחילה באישים ודמויות בחכמת ישראל במזרח אירופה לפני שקיעתה)
D.M. Dunlop, The history of the Jewish Khazars, New York : Schocken Books, 1967
הערות שוליים

↑  הרכבי, עמ' 116
↑  הרכבי, עמ' 117.
↑  הרכבי, שם.
↑  ע"פ אנציקלופדיה תדהר
↑  ריינעס, עמ' 75
↑  ש. סימונסון, היסטוריה יהודית: אמת או בדיה, עמ' 3
↑  זיכרון לראשונים, מחברת רביעית, תרמ"ז, עמ' 1
↑  דנלופ, עמ' 124
↑  הרכבי, עמ' 124
↑  הרכבי, עמ' 119
↑  ש. עמנואל, תשובות גאונים וראשונים מגנזי פירקוביץ, עמ' 106–107
↑  המידע על פי כותר 2 לרשימת מאמריו, והאמור בספרייה הלאומית, תחת: "הרכבי, אברהם אליהו", "זיכרון לראשונים וגם לאחרונים (1880)".
↑  אין פרטים על תוכן המחברות השישית והשביעית: לא ברשימת מאמריו (כותר 5 הוא מחברת חמישית וכותר 6 הוא מחברת שמינית) ולא באתר הספרייה הלאומית (שם כתוב באופן סתמי: "מחברת ששית", "מחברת שביעית", ללא פרוט.
↑  בספר נכתב בטעות ששנת הוצאה היא: 1895.
↑  החוברת מכילה 3 עמודים. חלק נוסף נדפס בתוך: הגרן, ספר ב’, תר"ס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262311305171  PLWABN: 9810541433305606  CiNii: DA0708363X  GND: 124896464  ISNI: 0000 0001 1035 0248  LCCN: n86866096  NKC: jx20100626002  NLA: 35063457  NTA: 069269483  RSL: 000057498  SELIBR: 59387  SNAC: w6cp062h  SUDOC: 163856966  Trove: 815851  VIAF: 958611   WorldCat (עם VIAF): 958611
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (מצרים)

המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (בערבית: المجلس الأعلى للقوات المسلحة; מכונה לעיתים בתקשורת: המועצה הצבאית העליונה) היא קבוצת המפקדים הבכירים של צבא מצרים. בעקבות ההפיכה במצרים, עם התפטרות הנשיא חוסני מובארכ ב-11 בפברואר 2011, הועברה לקבוצה זו הסמכות למשול במצרים, עד שהושבע לנשיאות מוחמד מורסי.
בעתות מלחמה נהגה המועצה להיפגש בתדירות גבוהה ולנהל את הלחימה מחדר חירום. בימי שגרה נהג ראש המדינה לנהל את ישיבות המועצה, ועמד בראשה כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. לאחר ההפיכה, שהובילה להתפטרותו הכפויה של הנשיא מובארכ, נוצר מצב מיוחד שבו הועברו לידי המועצה כל סמכויותיו של הנשיא לניהול כל ענייני המדינה.
הרכב המועצה

המועצה כוללת עשרים מפקדים מהכוחות המזוינים של מצרים:
סידקי סובחי – יושב ראש המועצה – המפקד העליון של הכוחות המזוינים ושר ההגנה והייצור הצבאי
מחמוד איברהים חיג'אזי– סגן יושב ראש המועצה וראש המטה הכללי של הצבא
אוסאמה אל-גינדי – מפקד חיל הים
יונס אל-מסרי – מפקד חיל האוויר
תאוויד תאופיק – מפקד פיקוד מרכז
אחמד עלי – ראש אגף ההסברה (דובר צבא מצרים)
מוחמד אל-אסר – עוזר שר ההגנה
אחמד איברהים – מפקד משמר הגבול
מוחמד א-שחאת – מפקד הארמייה השנייה
אוסאמה עסכר – מפקד הארמייה השלישית
סעיד עבאס – מפקד פיקוד צפון
יחיא טה – מפקד פיקוד דרום
מוחמד אל-מסרי – מפקד פיקוד מערב
עבד אל-מונעם א-תראס – מפקד ההגנה האווירית
בנוסף, יושבים במועצה שישה מפקדים נוספים, ייתכן שכוללים את ארבעת ראשי המטות של ארבע הזרועות של הצבא המצרי.
פעילות

ב-13 בפברואר 2011 הודיע טנטאווי, יושב ראש המועצה, כי היא תשלוט במדינה במשך כחצי שנה או עד אשר יתקיימו הבחירות לפרלמנט המצרי ("אספת העם") ול"מועצה המייעצת" (השורה), שצפויות להיערך בספטמבר. בעקבות ההפיכה במצרים (2011), לאחר שהועבר השלטון למועצה, פיזר טנטאווי את הפרלמנט ואת השורה, והמועצה הודיעה על הקפאה של סעיפי החוקה. כמו כן הודיעה המועצה על הקמת ועדה לתיקון החוקה וסעיפיה, כמענה לדרישות המפגינים.
הערות שוליים

↑  רשימת חברי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (2014)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מצרים ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון טאוור

ג'ון גודווין טאוור (באנגלית: John Goodwin Tower‏; 29 בספטמבר 1925 – 5 באפריל 1991) היה פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי שייצג את טקסס בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1961 ל-1985. הוא היה הרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט האמריקאי מטקסס מאז תקופת השיקום. טאוור ידוע בהנהגת ועדת טאוור, שחקרה את פרשת איראן-קונטראס בממשל רייגן.
טאוור נולד ביוסטון, טקסס, ושירת בזירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הוא עבד כקריין רדיו ולימד באוניברסיטת מידווסטרן (כיום Midwestern State University) בוויצ'יטה פולס. הוא עבר מהמפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-50 ועבד בקמפיין הנשיאותי של דווייט ד. אייזנהאואר ב-1956. טאוור הפסיד בבחירות לסנאט של טקסס ב-1960 לסנאטור הדמוקרטי לינדון ב. ג'ונסון, אך הציג ביצועים טובים יחסית לקודמיו הרפובליקנים. עם הניצחון הדמוקרטי בבחירות לנשיאות ב-1960, פינה ג'ונסון את מושבו בסנאט כדי להיות סגן נשיא ארצות הברית. בבחירות המיוחדות של 1961, טאוור ניצח את יורשו של ג'ונסון, ביל בלייקלי. הוא זכה בבחירות חוזרות ב-1966, 1972 ו-1978.
עם הצטרפותו לסנאט ב-1961, טאוור הפך לסנאטור הרפובליקני הראשון שייצג מדינה בדרום מאז 1913. הוא היה הרפובליקני הדרומי היחיד בסנאט עד שסטרום ת'ורמונד החליף מפלגה ב-1964. כשמרן פוליטי מוקדם יותר בקריירה שלו, טאוור התנגד נחרצות לחוק זכויות האזרח של 1964 ולחוק זכויות ההצבעה של 1965. החל משנת 1976 עם תמיכתו בג'רלד פורד ולא ברונלד רייגן בפריימריז הרפובליקאי ב-1976, טאוור החל להרחיק חברים שמרנים רבים. הוא נעשה פחות שמרני עם הזמן, מאוחר יותר הביע תמיכה בהפלות חוקיות, זכויות להט"ב,  והתנגד ליוזמת ההגנה האסטרטגית של הנשיא רייגן ב-1983.
טאוור פרש מהסנאט ב-1985. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא שימש כמנהל משא ומתן ראשי של שיחות צמצום נשק אסטרטגי עם ברית המועצות והוביל את ועדת טאוור. דו"ח הוועדה היה ביקורתי מאוד על יחסי ממשל רייגן עם איראן וקונטראס. בשנת 1989, הנשיא הנכנס ג'ורג' ה. וו. בוש בחר בטאוור כמועמד שלו לשר ההגנה, אך מינויו נדחה על ידי הסנאט. לאחר התבוסה, טאוור עמד בראש מועצת המודיעין של הנשיא. טאוור מת בהתרסקות טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס ב-1991.
ביוגרפיה > ראשית חייו, השכלה ושירות צבאי

טאוור נולד ב-29 בספטמבר 1925 ביוסטון, טקסס, והיה בנם של ג'ו ז. טאוור (1898–1970) וברלי גודווין טאוור (1898–1990). המשפחה עברה לעיתים קרובות ברחבי מזרח טקסס עקב הקריירה של ג'ו ככומר מתודיסטי.
לאחר שלמד בבתי ספר ציבוריים ביוסטון ובבומונט, טקסס, טאוור סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בומונט בשנת 1942. לאחר התיכון, הוא נרשם לאוניברסיטת סאות'ווסטרן בסתיו 1942. ביוני 1943, טאוור הפסיק את לימודיו בקולג' כדי לשרת בצי ארצות הברית במהלך זירת האוקיינוס השקט של מלחמת העולם השנייה על סירת נשק אמפיבית LCS(L)‏.
במרץ 1946 שוחרר טאוור מהצי כמלח בדרגה ראשונה וחידש את לימודיו בסאות'ווסטרן. הוא סיים את לימודיו ב-1948 עם תואר ראשון במדעי המדינה. בהיותו בסאות'ווסטרן, טאוור היה חבר בסניף יוטה של אחוות קאפה סיגמא, ולאחר מכן שירת את הארגון בתפקידי התנדבות משמעותיים של בוגרים.
טאוור עבד כקריין רדיו בתחנת מוזיקת קאנטרי KTAE בטיילור, צפונית מזרחית לאוסטין, במהלך הקולג' ולמשך זמן מה לאחר מכן. טאוור המשיך בשירותו הצבאי בעתודת הצי של ארצות הברית עד לפרישתו בשנת 1989 בדרגת נגד בכיר.
ב-1949 החל בלימודי תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט ועבד במשרה חלקית כסוכן ביטוח. לאחר מכן, בשנת 1951, טאוור הפך לעוזר פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת Midwestern (כיום Midwestern State University), תפקיד בו החזיק עד 1960. בשנים 1952 ו-1953, הוא למד קורסים לתואר שני בבית הספר לכלכלה של לונדון וערך מחקר שדה על ארגון המפלגה השמרנית של בריטניה. מחקרו הוצג בתזה שלו, The Conservative Worker in Britain. הוא קיבל את התואר השני שלו באמנויות מ-SMU בשנת 1953.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת

למרות שגדל כדמוקרטי דרומי, טאוור הפך לרפובליקני בקולג' בערך ב-1951. הוא עלה במהירות בשורות המפלגה הרפובליקנית של טקסס; הוא ניסה להביחר כחבר בית הנבחרים של טקסס עבור המחוז ה-18 ב-1954, אולם הפסיד במרוץ. הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1956. בבחירות לנשיאות 1956, הוא היה מנהל הקמפיין של דווייט ד. אייזנהאואר במחוז הסנאט ה-23.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת > בחירות 1960 לסנאט

ב-1960 הוא נבחר על ידי ועידת המדינה שהתקיימה במקאלן במחוז הידלגו בדרום טקסס, כמועמד הרפובליקני לסנאט של ארצות הברית נגד לינדון ג'ונסון. שני רפובליקנים נוספים שהוזכרו למועמדות לסנאטור, ת'אד האצ'סון, שחיפש את המושב השני של טקסס בסנאט בבחירות מיוחדות ב-1957, וברוס אלג'ר, חבר הקונגרס הרפובליקני היחיד מטקסס באותה תקופה, שניהם לא היו מעוניינים.
ג'ונסון, הסנאטור המכהן ומפורסם ברחבי הארץ כמנהיג הרוב בסנאט, ניצח בבחירות נגד טאוור. בתור חברו למועמדותו של ג'ון קנדי, ג'ונסון רץ כמועמד לסגן הנשיא באותן בחירות. סיסמת הקמפיין של טאוור הייתה "הכפילו את ההנאה שלכם, הכפילו את הכיף שלכם - הצביעו נגד ג'ונסון פעמיים, לא אחת".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת > בחירות לסנאט ב-1961

לאחר שג'ונסון הפך לסגן הנשיא, טאוור התמודד בבחירות המיוחדות שנערכו כדי לקבוע מי ימלא את מושבו של ג'ונסון בסנאט. טאוור הגיע למקום הראשון בסבב ההצבעות הראשוני עם 30.93% מהקולות, ולאחר מכן ניצח בבחירות הסיבוביות מול הדמוקרט ויליאם א. בלייקלי, שמונה לסנאטור זמני, עם 50.6% מהקולות לעומת 49.4% של בלייקלי.   טאוור הפך לרפובליקני הראשון שנבחר לסנאט מטקסס מאז סוף תקופת השיקום.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית > חברות בוועדות

בסנאט שובץ טאוור לשתי ועדות מרכזיות: ועדת העבודה והרווחה הציבורית והוועדה לענייני בנקאות, שיכון ועירוניות. טאוור עזב את ועדת העבודה והרווחה הציבורית ב-1964, למרות שב-1965 מונה לוועדת השירותים המזוינים של הסנאט, בה כיהן עד פרישתו. הוא היה יו"ר ועדת השירותים המזוינים בין השנים 1981–1984. טאוור שימש גם בוועדה המשותפת לייצור הגנה מ-1963 עד 1977 ובוועדת המדיניות הרפובליקנית של הסנאט ב-1962 ומ-1969 עד 1984. טאוור כיהן כיו"ר האחרונה מ-1973 ועד פרישתו מהסנאט. כחבר ואחר כך יו"ר ועדת השירותים המזוינים, טאוור היה תומך נלהב של מודרניזציה של הכוחות המזוינים. בוועדת הבנקאות והמטבע הוא היה אלוף בעסקים קטנים ופעל לשיפור התשתיות הלאומיות והמוסדות הפיננסיים. טאוור תמך באינטרסים הכלכליים של טקסס, ופעל לשיפור הסביבה העסקית של מגזרי האנרגיה, הדיג והחקלאות הימית.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית > זכויות האזרח

טאוור היה מתנגד מוביל של חוק זכויות האזרח משנת 1964 וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965 והצביע נגד שתי הצעות החוק,    וכן נגד התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית,  אבל הוא לא הצביע על חוק זכויות האזרח משנת 1968  והצביע בעד אישורו של ת'ורגוד מרשל לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
למרות שהתנגד למעבר הסופי של חוק זכויות האזרח משנת 1964, הצביע טאוור גם נגד תיקון של אלברט גור האב שביקש להחליש את החקיקה.  הוא קבע:
אדוני הנשיא, הבקשה היא רק עוד תקיפה על הסעיף השישי, שלדעתי הוא הוראה טובה בהצעת החוק. אני חושב שאם היינו מחוקקים אמצעי נפרד המכיל את ההוראות בשער ו' לפני זמן מה, לא היינו מתבקשים לחוקק חלק מהצעדים האחרים שאנו מתבקשים לחוקק היום. אני מאמין שאם אנשים בארצות וביישובים הולכים לקבל כסף פדרלי ותמיכה פדרלית, אסור להם לעסוק בשום סוג של אפליה המנוגדת למדיניות הפדרלית. לכן אני מתכוון להצביע נגד הצעת הסנאטור מטנסי.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט

לפי The Assassination of Robert Maxwell: Israel's Superspy מאת גורדון תומאס ומרטין דילון, טאוור הפך לקשר של רוברט מקסוול, איל פרסום בריטי וסוכן-על עבור המוסד, לבית הלבן ולפעולות ממשלת ארצות הברית. מערכת היחסים החלה ב-1984, וטאוור שייצא לפנסיה בקרוב "אמר למקסוול ששכר הטרחה שלו כיועץ האישי של מקסוול יהיה 200,000 דולר". טאוור קיבל את עמלתו בארבעה תשלומים נפרדים של 50,000 דולר לחשבון בנק בשווייץ. טאוור סידר למקסוול להיפגש עם הנהגת Sandia National Laboratories, מעבדה גרעינית בארצות הברית. מקסוול מכר לסנדיה עותק של תוכנת PROMIS שהייתה לה דלת אחורית נגישה למודיעין הישראלי, ומסרה פרטים גרעיניים לישראל. זמן קצר לאחר הפרישה מהסנאט, ב-1985, קיבל טאוור את בקשתו של מקסוול לעזרה אמריקאית בחימוש איראן, והעביר אותה לנשיא רייגן כאמצעי לסחר עבור בני ערובה אמריקאים המוחזקים בלבנון. "יומיים לאחר מכן דיווח הסנאטור לשעבר למקסוול שפגישתו עם הנשיא רייגן הניבה תגובה חיובית".
טאוור פרש מהסנאט לאחר כמעט עשרים וארבע שנים בתפקיד. הוא המשיך להיות מעורב בפוליטיקה הלאומית, ויעץ בקמפיינים של רונלד רייגן וג'ורג' ה. וו. בוש. שבועיים לאחר שעזב את תפקידו, טאוור מונה למשא ומתן ראשי של ארצות הברית בשיחות לצמצום נשק אסטרטגי בז'נבה, שווייץ. טאוור התפטר ממשרה זו ב-1987, ובמשך זמן מה היה פרופסור באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית. הוא הפך ליועץ ב-Tower, Eggers ו-Green Consulting מ-1987 ועד מותו ב-1991.
בנובמבר 1986, הנשיא רייגן ביקש מטאוור לעמוד בראש מועצת הביקורת המיוחדת של הנשיא כדי ללמוד את פעולת המועצה לביטחון לאומי וצוותה במהלך פרשת איראן-קונטראס. הדירקטוריון, שנודע בשם ועדת טאוור, פרסם את הדו"ח שלו ב-26 בפברואר 1987. הדו"ח היה ביקורתי מאוד כלפי ממשל רייגן וכלפי היחסים של המועצה לביטחון לאומי עם איראן וקונטראס מניקרגואה.
בשנת 1989, טאוור היה בחירתו של הנשיא ג'ורג' ה. וו. בוש להיות שר ההגנה. בצעד מדהים, במיוחד מכיוון שטאוור בעצמו היה עמית לשעבר בסנאט, הסנאט דחה את מינויו. הגורמים הגדולים ביותר היו דאגה לגבי ניגודי עניינים אפשריים וחייו האישיים של טאוור, בפרט האשמות על שימוש לרעה באלכוהול והתעללות בנשים.  ההצבעה בסנאט הייתה 47–53,  והייתה הפעם הראשונה שהסנאט דחה מועמד לקבינט של נשיא חדש שנבחר.
כפי שדיווח הניו יורק טיימס בהספד שלו, "דחייתו של מר טאוור על ידי עמיתיו לשעבר, שדחו אותו כמועמד של הנשיא בוש לשר ההגנה לאחר האשמות פומביות על התעללות בנשים ושתייה מרובה, הותירה בו מרירות שלא ניתן היה לשכך. הסנאט המועדוני בדרך כלל, מר טאוור, נחשב על ידי כמה עמיתים כלוחם בטן שלא סבל משוטים בשמחה, וכמה מחוקקים ציינו שהם רק שמחים לנזוף בו".
בתגובה להאשמות האלכוהול, אמר טאוור ל"ניו יורק טיימס" ב-1990: "האם אי פעם שתיתי מופרז? כן. האם אני תלוי באלכוהול? לא. האם תמיד הייתי ילד טוב? כמובן שלא. אבל השתדלתי מעולם לא לעשות שום דבר שפוסל זאת הנקודה". בדיקת הרקע של ה-FBI הראתה שטאוור לא היה אלכוהוליסט אלא הפריז באלכוהול, אם כי בצריכה ספורדית מופחתת בהרבה החל משנת 1983.
לאחר תבוסתו של טאוור, הוא מונה ליו"ר מועצת המודיעין הזר של הנשיא. דיק צ'ייני, אז נציג מויומינג ומצליף המיעוט בבית הנבחרים, אושר מאוחר יותר כשר ההגנה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעודו פרופסור באוניברסיטת מידווסטרן, טאוור פגש את ג'וזה לו בלינגטון, לה נישא ב-1952. כילידת סן דייגו, קליפורניה, לו גדלה בוויצ'יטה פולס והייתה נגנית העוגב בכנסיית המגדלים. היא הייתה מבוגרת ממנו בחמש שנים.
לג'ון ולו טאוור נולדו שלושה ילדים במהלך שנותיהם בוויצ'יטה פולס שנולדו בשלוש שנים רצופות: פני (1954), מריאן (1955–1991) וז'אן (1956). בני הזוג התגרשו בשנת 1976. לאחר גירושיו מלו, שנותרה רווקה עד סוף חייה, טאוור התחתן עם לילה ברט קאמינגס ב-1977. בני הזוג נפרדו ב-1985 והתגרשו ב-2 ביולי 1986.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

ב-5 באפריל 1991, טאוור היה על סיפונה של טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס שהתרסקה בעת גישה לנחיתה בברונסוויק, ג'ורג'יה. ההתרסקות הרגה מיד את כל מי שהיו על הסיפון, כולל טאוור ובתו האמצעית, מריאן, האסטרונאוט סוני קרטר ועשרים אחרים.  חקירה קבעה כי ההתרסקות נבעה מכשל של יחידת בקרת המדחפים של המטוס.
טאוור ובתו קבורים יחד בחלקה המשפחתית של בית הקברות ספארקמן-הילקרסט ממוריאל פארק בדאלאס. צנוטף לכבודו של טאוור הוקם בבית הקברות של מדינת טקסס באוסטין. חייו האישיים והפוליטיים של טאוור מתועדים באוטוביוגרפיה שלו, Consequences: A Moir Personal and Political, שפורסמה כמה חודשים לפני מותו. הוא תרם את המסמכים שלו לאוניברסיטת סאות'ווסטרן.
הערות שוליים

↑  Kirchick, James (2022). Secret City: The Hidden History of Gay Washington. New York: Henry Holt and Company. ISBN 978-1-62779-233-2.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Eason, Susan. "Tower, John Goodwin". Handbook of Texas. Texas State Historical Association. ארכיון מ-1 בספטמבר 2000. נבדק ב-13 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TX US Senate - Special Primary". OurCampaigns.com.
↑  "TX US Senate - Special". Ourcampaigns.com. נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "HR. 7152. Passage".
↑  "To Pass S. 1564, The Voting Rights Act Of 1965".
↑  Davidson, Chandler (1992). Race and Class in Texas Politics. Princeton University Press. p. 234. ISBN 9780691025391.
↑  "S.J. Res. 29. Approval Of Resolution Banning The Poll Tax As Prerequisite For Voting In Federal Elections". GovTrack.us.
↑  "To Pass H.R. 2516, A Bill To Prohibit Discrimination In Sale Or Rental Of Housing, And Prohibit Racially Motivated Interference With A Person Exercising His Civil Rights, And For Other Purposes".
↑  "Confirmation Of Nomination Of Thurgood Marshall, The First Negro Appointed To The Supreme Court". GovTrack.us.
↑  HR. 7152. Gore Motion To Recommit To The Judiciary Comm. W/Instructions That It Report It Back "Forthwith" W/The Amend. Stating That Federal Funds Should Not Be W/Drawn From Any School District Unless That District Had Disobeyed A Court Order That Is Desegregate.. GovTrack.us. Retrieved August 30, 2021.
↑  GPO-CRECB-1964-pt11-3-2.pdf. Congressional Record. Retrieved August 30, 2021.
↑  Oreskes, Michael (10 במרץ 1989). "Senate Rejects Tower, 53-47; First Cabinet Veto Since '59; Bush Confers on New Choice". The New York Times. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Tolchin, Martin (6 באפריל 1991). "John G. Tower, 65, Longtime Senator from Texas". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Senate Roll Call Votes 101st Congress – 1st Session". United States Senate. 1989-03-09. נבדק ב-2012-11-15.
↑  Andrew Rosenthal (17 במרץ 1989). "F.B.I. Document on Tower Cited 'Pattern of Alcohol Abuse'". New York Times. נבדק ב-4 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schneider, Keith (7 באפריל 1991). "Inquiry Begins Into Georgia Plane Crash". New York Times. נבדק ב-2007-12-18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "John G. Tower Papers". Southwestern University. אורכב מ-המקור ב-17 באוגוסט 2021. נבדק ב-2012-11-15. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432193505171  BNE: XX1776784  BnF: cb123833036 (data)  GND: 119005654  ISNI: 0000 0000 8396 8113  LCCN: n84149499  NARA: 10569700  NTA: 072714352  SNAC: w6m33gr7  US Congress: T000322  VIAF: 79100057   WorldCat (עם VIAF): 79100057 
טאוור עם נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ב-5 במאי 1971.
טאוור מוסר את דו"ח טאוור לנשיא רייגן בחדר הקבינט של הבית הלבן, אדמונד מאסקי מימין, 1987.
אנדרטת ג'ון טאוור בבית הקברות של מדינת טקסס באוסטין, טקסס
מגדל היובל

ערך זה עוסק במגדל אזרחי בדרום הקריה. אם התכוונתם למגדל שבמחנה רבין (הקריה), ראו .
| --- | --- |
מגדל היובל
מגדל היובל
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  דרך בגין 125
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2000–2005 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 עלות:  165,000,000 דולר
 אדריכל:  פלג ארכיטקטים
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 מידות
 גובה:  158 מ' 
 קומות:  42 
 
 קואורדינטות:  32°04′23″N 34°47′21″E﻿ / ﻿32.07294722°N 34.78921111°E﻿ / 32.07294722; 34.78921111
 תבנית:לשוניות2
 
מגדל היובל, הידוע גם בכינוי מגדל קריית הממשלה, הוא גורד שחקים שהוקם בשנת 2005 ברחוב קפלן פינת דרך בגין בתל אביב (מחלף קפלן), מדרום למחנה רבין (הקריה) ומדרום-מערב למגדלי עזריאלי. עם חנוכתו היה זה הבניין הרביעי בגובהו בישראל.
המגדל מצופה באבן ובזכוכית. בראשו ממוקם מנחת מסוקים ובמרתפו כ-1,000 מקומות חניה.
הקמה

המגדל נבנה על ידי חברת אפריקה ישראל ומנרב. על פי התוכנית המקורית אמור היה הבניין לכלול 26 קומות. לאחר תחילת בנייתו, אושרו תוספות בנייה והמגדל הוגבה ב-10 קומות, כך שהוא כולל ביחד 36 קומות ושטח של 72 אלף מטר רבוע.
המגדל נבנה כחלק מפרויקט דרום הקריה, לאחר מכירת השטח מצה"ל לגורמים אזרחיים, וכחלק מתוכנית צמצום וריכוז משרדי ממשלה בערים המרכזיות, המיושמת בין השאר גם בחיפה בבניית מגדל המפרש, ובבאר שבע בבניית קומפלקס בניינים חדש ומרוכז אשר מאפשר ריכוז פעילויות וצמצום עלויות. בניית המגדל אפשרה מכירת שטחים ישנים בהם השתמשה הממשלה, כמו גם הגברת היעילות והריכוז שמאפשרים שליטה קלה יותר על פעילויות וצרכים משרדיים. המכרז להקמת המגדל פורסם ב-1998 ובדצמבר אותה שנה נבחרו באמצעותו החברות אפריקה ישראל ומנרב. הפרויקט הוקפא במאי 1999, על ידי עיריית תל אביב, עקב דרישתה להקמת כביש משוקע בצומת דרך פתח תקווה-דרך השלום-נתיבי אילון ומחלוקת על גובה הבניין המתוכנן. הבנייה החלה לבסוף בשנת 2000, לאחר שאושר תקציב ליישום הסדרי התחבורה החדשים באזור.
בשנת 2008, בקשה אפריקה ישראל להקים עוד 930 מקומות חנייה, בגלל המחסור בחניות במבנה שהקשה על השכרת המשרדים בבניין. כמו כן, לבנות מעליות שאטל חיצוניות במבנה לקומה 25, המכונה "לובי עליון", שתתפקד ככניסה נפרדת לקומות העליונות שלא בשימוש משרדי הממשלה. בשנת 2010, השלימה חברת דניה סיבוס את החניון הנוסף, הלובי והמעליות החיצוניות מצידו המערבי של המגדל.
שימוש

24–26 קומות משמשות משרדי ממשלה של מחוז תל אביב, כולל מרבית משרדי רשות מקרקעי ישראל, רשות המיסים בתל אביב, משרד הפנים, משרד הבינוי והשיכון והטאבו. המדינה שכרה קומות אלו במחיר של כ-14 דולר למ"ר, עם אופציה לרכוש אותן. 11–12 הקומות האחרונות משמשות משרדים פרטיים, בהם חמש קומות המשמשות את מטהו של בנק מרכנתיל דיסקונט וכן שלוש קומות המשמשות את משרדי עמיתים קרנות הפנסיה הוותיקות.
ראו גם

גורדי שחקים בישראל