stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלורה טריסטן
ביוגרפיה > פעילותה החברתית והספרותית בשובה לצרפת

בהגיעה לצרפת פרסמה חוברת בהשראת החוגים האוטופיסטים: "Nécessité de faire un bon accueil aux femmes étrangères" (הצורך לקבל את הנשים הזרות בסבר פנים יפות) שבה הציעה להקים עמותת סעד שתעניק לנשים הזרות והבודדות קבלה חמה וקורת גג. באותה חוברת הדגישה את הצורך בחינוך הנשים ובאיחוד שורותיהן.
כמו כן פרסמה ב"רווי דה פארי" ב-1836 את הפרק הראשון של יומנה מפרו תחת הכותרת "המנזר בארקיפה", כתבה גם בכתבי העת "L'Artiste" (האמן) ו-"Le Voleur". בסופו של דבר שני כרכי "נדודיה של פאריה" הוצאו לאור ב-1838 יחד עם "מפיס", רומן שהופיע כסיפור בהמשכים שגבוריו היו דמויות מנוגדות של פועל וישועי. הרומן שאב השראה מהרומנים של ויקטור הוגו ואז'ן סי. מצד שני סי עצמו הושפע מספר זה של טריסטן בכתיבת הרומן שלו "היהודי הנודד".
טריסטן הכירה אישית את הסוציאליסט האוטופי שארל פורייה וכנראה, בליון גם את פייר-ז'וזף פרודון. לדברי גוגן, האחרון הגדיר אותה כ"גאונית". לפי מקורות אחרים הוא חשב אותה ל"משוגעת" בגלל רעיונותיה הפמיניסטים להם התנגד בחריפות.
ביוגרפיה > פעילותה החברתית והספרותית בשובה לצרפת > ההתנקשות

בינתיים הבעל, אנדרה שאזאל, שלא השלים עם בריחת אשתו וילדיהם, ניסה מספר פעמים לחטוף את הילדים. באחת ההזדמנויות הואשם על ידי בתם אלין בניסיון לאנוס אותה. ב-10 בספטמבר 1838 הוא ירה באקדח על טריסטן ופצע אותה בחזה. הכדור נשאר בגופה לכל שאר חייה.
במשפט, הסנגור של בעלה, ז'ול פאבר ה"פרוגרסיסט", לימים שר החוץ של הרפובליקה הצרפתית השלישית ניסה להפחית את אחריות לקוחו על ידי תיאורו את טריסטן כאישה שפלה, בת בלתי חוקית, חסרת ערך וערכים. השופטים דנו את שאזאל לעשרים שנות מאסר, מהן הופחתו חלק מאוחר יותר.
ביוגרפיה > פעילותה החברתית והספרותית בשובה לצרפת > המסע החוזר ללונדון

בהמשך ביקרה טריסטן שוב בלונדון למשך ארבעה חדשים, באנגליה, שבלטה אז בעולם על ידי פיתוחה הכלכלי, החברתי והפוליטי. ביקרה במפעלים שבהם הפועלים, כולל נשים וילדים, שהו במרבית שעות היום ובשכונות העוני שבפרברי העיר, התרשמה מהסמטאות המלאות בקבצנים ובתי זונות, מהמועדונים האקסלוזיבים של האצילים והבורגנים שבילו בהם שעות בדיונים על הפיננסים וענייני דיומא, ובמשחק ויסט.
פקדה את הרחובות הרחבים המרכזיים שבהם צעדו כל המי ומי בתלבושותיהם האלגנטיות.
היא כתבה בעקבות ביקור זה את ספרה "טיולים בלונדון" (1840) שהקדישה "למעמדות העובדים". בספר הדגישה את הצורך שהעובדים ייאבקו למען זכויותיהם לחינוך, לסעד חברתי, לתעסוקה ולמען השוויון בין נשים לגברים.
ביוגרפיה > "איגוד הפועלים"

בשנת 1843 כתבה טריסטן את אחרון כתביה, המסה "איגוד הפועלים", שבה, לצד רעיונות של סוציאליזם אוטופי וסוציאליזם שהכירה באמצעות ספריהם של שארל פורייה, סן סימון ואחרים, הציגה בד בבד גם את דחיפות הצורך בשחרור האישה. 
כמנוע במאבק למען זכויות מעמד הפועלים וזכויות הנשים, הציעה טריסטן להקים איגודי פועלים. "אם אתם מפולגים, תהיהו חלשים ותפלו, ממוטטים על ידי כל מיני מצוקות! האחדות נותנת כוח. יהיו לצדכם מספרים, ומספרים הם דבר אדיר".
טריסטן התרחקה מגישות ההרמוניה החברתית והנדבנות הנאורה של הוגים סוציאליסטים אוטופיים וראתה צורך בארגון של הפועלים והפועלות בכל מקום באיגודים שייאבקו על זכויותיהם, תוך גיבוש תודעתם כמעמד חברתי, הירתמותם למאבק מעמדות, עימות עם המעמדות השליטים בחברה.
היא קשרה את שחרור האישה לשחרורו מדיכוי של מעמד הפועלים. בכך עמדתה הייתה קרוב לפורייריסטים שהדגישו כי האמנציפציה של האישה היא מדד לקדמה החברתית.
עוד לפני אנגלס, עשתה טריסטן את האנלוגיה בין מעמד הפרולטריון מול הבורגנות לבין מעמד האישה במשפחה.
באוסף רישומיה (שנערך על ידי האב קונסטנאן פורסם אחרי מותה) "אמנציפציה של אישה וצוואת הפאריה" טריסטן כתבה:
הגבר המדוכא ביותר מוצא יצור אחר לדכא, האישה: היא הפרולטריון של הפרולרטיון.
היא הביעה את הדעה ששחרור הנשים יהיה המשך לתהליך שהתחיל עם המהפכה הצרפתית.
יוזמתה להקמת איגוד פועלים כלל ארצי נקטעה על ידי מותה הפתאומי בבורדו מטיפואיד בשנת 1844.
עד אז היא סיירה ב-17 ערים תעשייתיות בצרפת במסגרת מה שהיא קראה "טור דה פראנס" (הסיור של צרפת), ונפגשה עם הפעילים שבקרב הפועלים בכל מקום. היא ניסתה לעניין אותם בתוכניתה להקמת איגוד פועלים ברמה לאומית. קראה להם התעלות מעל מחסומים המקצועיים, האזוריים והאידאולוגיים שהפרידו ביניהם לעובדים ועובדות אחרים.
מיד אחרי מותה, כמה מחסידיה ניסו ליישם את תוכניותיה הארגוניות אך ללא הצלחה רבה. השפעת רעיונותיה באה לידי ביטוי בעיקר בשביתה משנת 1845 בארסנל של טולון.
לפי ההיסטוריון מוריס אגיון, טריסטן ביקרה קודם בטולון, קראה לפועליה למאבק והשפיעה על התסיסה הרדיקלית בקרבם.
פועלים יזמו התרמות על מנת לאסוף כספים לצורך השמת מצבות לזכרה בבורדו ובפריז, העיר שבה חייתה.
מורשתה

כמישהי שביטאה באומץ שאיפות פמיניסטיות וסוציאליסטיות טריסטן נחשבת לאחת הדוברות החשובות של הנשים במאה ה-19. היא נחשבת לפורצת דרך במאמציה לבנות זהות נשית מודרנית, משוחררת מהדפוסים ששלטו בתחילת המאה ה-19.
קארל מארקס הזכיר אותה בספרו "המשפחה הקדושה".
אחרי מותה המוקדם, בשנת 1848, שנת אביב העמים, התארגן בצרפת מועדון של פמיניסטיות בראשותן של פולין רולאן, ידידה של טריסטן, ז'אן דרואן, סופי פוארייה, אז'ני ניבואייה ואחרות. הן הקימו עיתון "ז'ורנל דה פאם" (עיתון הנשים). ב-1849 הן הצליחו לאחד את איגודי הפועלים של פריז, בכיוון הגשמת שאיפותיה של טריסטן.
מורשתה > בפרו

טריסטן הפכה לסמל גם לתנועה הפמיניסטית בפרו. בעיני מנהיגות פמיניסטיות בפרו, כמו מגדה פורטל (1945) או ורחיניה ורגס, טריסטן הייתה חלוצה של הפמיניזם הלטינו-אמריקני. לדעת מגדה פורטל, ביקורה של טריסטן בפרו היווה פרשת דרכים בהשקפותיה. בפרו הוקם בשנת 1979 "מרכז האישה הפרואנית ע"ש פלורה טריסטן".
הנצחה

באוקטובר 1848 הקימו פועלים מהפכנים בעזרת התרמות מצבה על קברה בבית הקברות שארטרז בבורדו. האירוע התלווה בתהלוכת כ-8,000 פועלים אל קברה תוך כדי זמרת גרסה שלה ל"מרסייז" - "המרסייז של איגוד הפועלים".
1979 - הוקם בפרו "המרכז לאישה הפרואנית" על שם פלורה טרסטן, שנועד להיאבק על זכויות האישה כאזרחית שווה בחברה הפרואנית
2003 - כיכר בפריז ברובע ה-14 נושאת את השם "פלורה טריסטן" לזכרה
בתי ספר תיכון בפריז ברחוב גאחרון, ובנואזי-לה-גראן, בית ספר ביישוב וניסייה (2014), נושאים את שמה.
דמותה במדיה האמנותית

הסופר הפרואני מריו ורגס יוסה ברומן ההיסטורי שלו "הדרך לגן עדן" (El paraíso en la otra esquina) מנתח את החיפושים המנוגדים של פלורה טריסטן ושל נכדה פול גוגן אחרי חיים אידיאליים דרך חוויותיהם בצרפת ומחוצה לה
הביוגרף של גוגן, אנרי פרישו (Perruchot) (1967–1917) הציג אותה באור שלילי כאישה נצלנית ומגלומנית, שהרסה את חיי בעלה.
כתביה

1835, Nécessité de faire un bon accueil aux femmes étrangères (הצורך לקבל את הנשים הזרות בסבר פנים יפות)
1837, Pérégrinations d'une paria (1833-1834) (נדודיה של פאריה) 2 כרכים
1838, Méphis, ("מפיס") רומן, 2 כרכים
1840, Promenades dans Londres, Gallica (טיולים בלונדון)
1843, L’Union ouvrière, Éditions des Femmes, suivie de lettres de Flora Tristan; éd (איגוד הפועלים), הודפס מחדש ב-1967
1980 Le Tour de France. Journal 1843-44, פורסם אחרי מותה, 2 כרכים
État actuel de la classe ouvrière sous l'aspect moral, intellectuel, materiel.
טור דה פראנס - יומן - המצב העכשווי של מעמד הפועלים מבחינה מוסרית, אינטלקטואלית וחומרית (1843–1844), 1973 - הקדמה מאת מישל קולינה, הערות מאל ז'ול ל. פיאש
"L'émancipation de la Femme ou le Testament de la Paria" (האמנציפציה של האישה או צוואת הפאריה) פורסם אחרי מותה על ידי ידידה, אליפז לוי
1980 - Lettres de Flora Tristan (מכתבי פלורה טריסטן, בעריכת סטפאן מישו)
לקריאה נוספת > אחרים

Agulhon, Maurice. "1844-1845. Le Voyage de Flora Tristan et la grande grève de l'arsenal" In Une ville ouvrière au temps du socialisme utopique: Toulon de 1815 à 1851. Paris: Mouton La Haye, 1970, pp. 154-177.
Moon, S. Joan. "Feminism and Socialism: The Utopian Synthesis of Flora Tristan" in Socialist Women: European Socialist Feminism in the Nineteenth and Early Twentieth Centuries Marilyn A. Boxer and Jean H. Quataert (eds) New York: Elsevier North-Holland, 1978. pp.19-50.
Evelyne Bloch-Dano, Flora Tristan : j’irai jusqu’à ce que je tombe, Payot, 2006.
Ecrits féministes, de Christine de Pizan à Simone de Beauvoir, anthologie présentée par Nicole Pellegrin, Champs classiques, 2010, pp. 131-137
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  K.Nilan
↑  World Flora Tristan, première grand reporter féminin 23.2.2012
↑  2002 Susan Grogan Flora Tristan:Life Stories, Routledge, London, New York p.214
1 2  Andrea Perez
↑  Stéphane Michaud, Flora Tristan La Paria et son rêve, Correspondance établie par Stéphane Michaud, Paris, Presses Sorbonne Nouvelle, 2003, p. 44-45.
↑  J. G. Álvarez, P. B. Kleiser, Le sovversive, 2005, p. 54
↑  Andria Perez
↑  Luz Stella Rodas Rochas p.16
↑  Luz Stella Rodas Rochas p.153
↑  Ralph Locke עמ' 160
↑  Henri Perruchot La Vie de Gauguin, Le livre de poche encyclopédique, Hachette, 1961, pp.11-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313165705171  PLWABN: 9810579365905606  BIBSYS: 90149294  BNC: 000061230  BNE: XX1110784  BnF: cb11927116m (data)  CANTIC: a12202691  CiNii: DA01026520  GND: 118833243  ISNI: 0000 0001 0892 6674  LCCN: n80094560  NDL: 00459119  NKC: skuk0001401  NLA: 36310248  NTA: 07106124X  RERO: 02-A003911123  SELIBR: 250407  SNAC: w694491p  SUDOC: 027358763  Trove: 1244954  ULAN: 500341720  VcBA: 495/42676  VIAF: 44306184   WorldCat (עם VIAF): 44306184 
ארקיפה כיום עם הר הגעש מיסטי.
פיו טריסטן אי מוסקוסו (1773–1860), פוליטיקאי פראוני, הדוד של פלורה טריסטן
פלורה טריסטן, דיוקן בליתוגרפיה מ-1839 שפורסם בעיתון "שאריבארי"
פול גוגן, נכדה של פלורה טריסטן, בדיוקן עצמי מ-1875–1876
פקקת וריד השער

| --- | --- |

פקקת וריד השער ב-CT.
 תחום:  אנגיולוגיה 
 מיקום אנטומי:  וריד 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  373009 
 סיווגים
 ICD-10:  I81
 ICD-11:  DB98.3 
 
פַּקֶּקֶת וריד השַּׁער (אפשר גם פקקת הוריד הפורטלי, באנגלית: Portal vein thrombosis) היא סוג של פקקת ורידים שמתרחשת בווריד השער. מצב זה עלול לגרום ליתר לחץ דם פורטלי ולפגיעה באספקת הדם לכבד.
פקקת וריד השער יכולה להיגרם מדלקת לבלב, שחמת הכבד, דיברטיקוליטיס וכולנגיוקרצינומה.
האבחון נעשה בדרך כלל על ידי אולטרה סאונד, CT וכן MRI.
קונו

| --- | --- |

 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  הכף המזרחי הכף המזרחי
 מחוז:  או.אר טאמבו
 רשות מקומית:  קינג סבאטה דלינדיבו
 שטח:  1.65 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  213 (2001)
  ‑ צפיפות:  130 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  31°47′00″S 28°37′00″E﻿ / ﻿31.783333333333°S 28.616666666667°E﻿ / -31.783333333333; 28.616666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום אפריקה מוגדלת) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיקונו(למפת דרום אפריקה רגילה) פרטוריה קייפטאון בלומפונטיין יוהנסבורג דרבן פורט אליזבת נמיביה בוטסואנה זימבבואה מוזמביק לסוטו אסוואטיני האוקיינוס ההודיקונו(למפת הכף המזרחי רגילה) בישו פורט אליזבת איסט לונדון גרהמסטאון אומטטה גרף-ריינטקונו(למפת הכף המזרחי מוגדלת) בישו פורט אליזבת איסט לונדון גרהמסטאון אומטטה גרף-ריינטקונו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ערך זה עוסק בעיירה בדרום אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קונו (Qunu) הוא כפר בפרובינציית הכף המזרחי בדרום אפריקה. הוא שוכן כ-320 קילומטרים מדרום-מערב לעיר דרבן וכ-55 קילומטרים מחוף האוקיינוס ההודי. בשנת 2001 מנתה אוכלוסייתו כ-200 נפש.
בעבר נכלל הכפר בתחומי הבנטוסטן טרנסקאי, שקיומה בוטל לאחר תום משטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
בקונו בילה את ימי ילדותו נשיא דרום אפריקה לשעבר נלסון מנדלה ובו בחר כמקום מנוחתו האחרון. לאחר פטירתו נערכה בכפר ב-15 בדצמבר 2013 הלוויה ממלכתית למנדלה בנוכחות כ-4,500 משתתפים. מנדלה נקבר שם ליד הוריו ושלושה מילדיו.
צפרדע סוף צבועה

| צפרדע סוף צבועה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: היפרוליים
סוג:: צפרדע סוף
מין:: צפרדע סוף צבועה
שם מדעי
 Hyperolius marmoratus ‏Rapp, 1842
תחום תפוצה


צפרדע סוף צבועה (שם מדעי: Hyperolius marmoratus) היא מין צפרדע קטנה ממשפחת ההיפרוליים החיה בדרומה של אפריקה.
אורך צפרדע זו 2.5–3.5 סנטימטר והיא בעלת עור לח בצבעים המתחלפים במהלך הלילה, אז הם בולטים יותר כשיש פחות טורפים. צבע הצפרדע ירוק חיוור עם נקודות לבנות על הגב ובלילה הצבע יכול להיות שחור מפוספס בצהוב ולבן והרגליים אדומות. מתחת לגרום הצפרדע מנפחת שק גרוני גדול מאוד ביחס למידותיה ויכולה להרעיש מאוד. הזכרים בעיקר פולטים קריאות בעונת הרבייה, כדי למשוך נקבות, המחפשות את הזכר הרועש ביותר. הם עולים על צמחי מים שונים כמו קנה וסוף ועליהם קוראים. ההזדווגות נערכת על הגבעולים ולאחר מכן הנקבה מטילה במים שורות ביצים שקופות.
הצפרדע נפוצה במגוון בתי גידול הכוללים יערות, סוואנות, ערבות עשב, ביצות, נהרות קטנים, אגמים ואפילו בכפרים וגנים עירוניים בדרומה של אפריקה בדרום אפריקה, מלאווי, מוזמביק, סווזילנד, זימבבואה, בוצואנה, לסוטו וטנזניה.
ראו גם

צפרדע סוף מצויה
הערות שוליים

↑  צפרדע סוף צבועה באתר הרשימה האדומה של IUCN
פליקס אדרקה

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 במרץ 1891 מחוז וסלוי, רומניה 
 פטירה:  12 בדצמבר 1962 (בגיל 71) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 שם לידה:  זליג-פרוים אדרקה
 מדינה:  רומניה 
 לאום:  יהודים 
 שפות היצירה:  רומנית, גרמנית 
 צאצאים:  Marcel Aderca 
 
פליקס אדרקה (ברומנית: Felix Aderca‏ בשמו האמיתי זליקו פרוים אדרקו ברומנית: Zelicu Froim Adercu ; 13 במרץ 1891 – 12 בדצמבר 1962), היה סופר ופרוזאיקן ועיתונאי, כמו כן משורר, מחזאי ומבקר הספרות יהודי-רומני פליקס אדרקה. הוא נודע כנציג של מודרניזם מרדני בזירה הספרותית הרומנית. הוא היה חבר בחוג הספרותי "Sburătorul" ("זבורטורול", כלומר "המעופף") וידיד קרוב ל מייסדו, אאוג'ן לובינסקו. הוא קידם רעיונות של חדשנות ספרותית, קוסמופוליטיות ואמנות לשם אמנות והתנגד לזרמים הספרותיים הדוגלים במסורת. כתביו כללו עיבודים ברוח האקספרסיוניזם של סיפורים קונבנציונליים, נעו בין רומנים פסיכולוגיים וביוגרפיים אל פנטזיות חלוציות ומדע בדיוני וכן תרומה משמעותית לספרות הארוטית.
הדחייה הגלויה של המסורת, העקרונות הסוציאליסטים והפציפיסטים שלו ועיסוקו בסוגיות שנויות במחלוקת, עוררו כמה שערוריות, והפכו אותו למטרה מועדפת להתקפות מעיתונות הימנית קיצונית בתקופה שבין מלחמות העולם.
כיהודי ומבקר גלוי של האנטישמיות הסופר נרדף על ידי המשטרים הרודניים מלפני ומימי מלחמת העולם השנייה. אחרי 1944 חידש את הפעילותו כמחבר ומקדם תרבות, אבל לא הצליח להתאים את סגנונו לדרישות המשטר הקומוניסטי ואת שנותיו האחרונות חי בשוליים.
אדרקה היה נשוי בנישואים שניים לסופרת והמשוררת הרומנייה סנדה מובילה ונודע בין מלחמות העולם בפעילותו הענפה בקהילה הספרותית ברומניה, כשראיין סופרים אחרים ועמד מאחורי כמה מיזמים עיתונאיים קיבוציים. העיניין בהיבטים שונים של תרומתו הספרותית התעורר מחדש בשלהי המאה העשרים והתחלת המאה ה-21
קורות חיים > ילדות וצעירות

פליקס אדרקה נולד ב-1891 בשם זליקו פרוים אדרקו ביישוב פוישט (Puieşti), במחוז טוטובה כיום במחוז וסלוי, ברומניה. הוא היה אחד מחמשת ילדיהם של סוחר הטבק אברם אדרקו, יליד ללשט ושל אשתו, דוברישה דבורה לבית יוסוב
 (לפי מקורות אחרים לבית פרלמוטר)
משפחתו נמנתה עם המיעוט הקטן מקרב היהודים שרומניה העניקה להם אזרחות.
אבות המשפחה מצד האב הגיעו משטחי בוהמיה ומורביה. שניים לאחיו של פרוים, לאון וויקטור, הלכו בעקבות אביהם ועבדו במסחר נעליים במילנו, באיטליה בעוד שאח אחר היה למנהל חשבונות בישראל.
פליקס אדרקה סיים בית ספר יסודי בפוישט, למד בבית ספר תיכון בעיר קריובה, אך לא סיים. לאחר ניסיון להתיישב בפריז, שב לרומניה ב-1914 כדי לשרת בצבא. השתתף כחייל במלחמת העולם הראשונה, כולל במסע הצבאי של רומניה נגד "הונגריה הוסבייטית" בשנת 1919. קיבל בהמשך משרת פקיד במשרד העבודה. לקח חלק בחוג "המעופף" (Sburătorul) שהונהג על ידי אאוג'ן לובינסקו.
בימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט היה בין היהודים שנעצרו ועונו. בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
חייו הפרטיים

הוא גם אביו של הסופר והמתרגם מרצ'ל אדרקה (Marcel Aderca).
יצירותיו

שירים:
1910 Motive şi simfonii "נושאים וסימפוניות".
1912 Stihuri venerice "חרוזים מיניים".
1912 Reverii sculptate "חזרות מפוסלות".
1918 Fragmente. Romanţe "קטעים, רומנסות".
פרוזה:
1921 Ţapul "התיש". רומן.
1924 Moartea unei republici roşii "מותה של רפובליקה אדומה".
1925 Omul descompus "האדם המפורק". רומן בסגנונו של לואיג'י פיראנדלו
Femeia cu carnea albă 1927 "האישה בעלת הבשר הלבן". נובלה.
1929 Mic tratat de estetică sau Lumea privită estetic "מאמר קטן על אסתטיקה או העולם מנקודת מבט אסתטית". מסה.
1929 Mărturia unei generaţii "עדות של דור". ספר ראיונות.
1933 Al doilea amant al doamnei Chatterley "המאהב השני של ליידי צ'טרליי".
1935 Oraşele înecate "הערים הטבועות". ספר מדע בדיוני.
1939 A fost odată un imperiu "היה הייתה פעם אימפריה". ביוגרפיה רומנטית של רספוטין.
לקריאה נוספת

George. Călinescu Istoria literaturii române, עמוד 309–310.
Ovidiu Morar Scriitori evrei din România, Editura Ideea Europeană, Bucureşti, 2006; ediţia a II-a revăzută şi adăugită, Editura Hasefer, Bucureşti, 2014
הערות שוליים

↑  באתר הגיניאלוגי geni
↑  באתר הגניאלוגי geni ברשת
↑  Ion Lazu Scriitori români în Primul război mondial
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257447205171  PLWABN: 9810544128605606  BIBSYS: 90881767  BnF: cb12780884c (data)  GND: 119445336  ICCU: PUVV320319  ISNI: 0000 0001 1029 3212  LCCN: n82071605  NKC: jn20011211076  NLG: 274255  NTA: 130889636  SUDOC: 096934905  VIAF: 72204221   WorldCat (עם VIAF): 72204221
קונה (מטבע)

| --- | --- |
 משתמשים:  קרואטיה 
 ISO 4217:  HRK 
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי של קרואטיה 
 → דינר קרואטי אירו ← 
 
קונה (בקרואטית: Kuna) היה ההילך החוקי של קרואטיה החל משנת 1994 ועד ל-31 בדצמבר 2022. קונה אחד חולק למאה ליפה (lipa). המטבע קיבל את שמו ממטבע שהיה מונהג במדינה בין השנים 1941–1945, ומשמעותו המילולית – דָּלָק, שהוא יונק טורף קטן הדומה לנמייה מצויה. מקור שם המטבע בימי הביניים, בהם השתמשו בפרוות דלק כמטבע עובר לסוחר. (אין קשר למטבע קרונה).
הקונה הראשונה הייתה נהוגה בתקופת המדינה העצמאית של קרואטיה שהתקיימה במלחמת העולם השנייה, אך השימוש בו הופסק בתקופה שהייתה קרואטיה חלק מיוגוסלביה. בשנת 1994, כחלק מתהליך המעבר לעצמאות של קרואטיה, החל השימוש במטבע הקונה המודרנית שהחליף את הדינר הקרואטי.
במחזור יש שבעה מטבעות בעריכים של 5, 10 ,20 ,50 ליפות ו־1, 2, 5 קונות. וששה שטרות בעריכים של 10, 20, 50, 100, 200, 500 קונות.
בעבר היו בשימוש גם מטבעות בעריכים 1, 2 ליפות ו־25 קונות ושטרות בעריכים 5 ו־1,000 קונות.
ב-1 בינואר 2023 הוחלף באופן רשמי המטבע, והמדינה עברה להשתמש באירו.
הערות שוליים

↑  החל מהיום: קרואטיה הצטרפה לגוש האירו ולאמנת שנגן, באתר ynet, 1 בינואר 2023
| מטבעות שקדמו לאירו ומטבעות נוספים של מדינות האיחוד האירופי |
| --- | --- | --- |
| מטבעות לאומיים של מדינות האיחוד שהוחלפו | שילינג אוסטרי • לירה איטלקית • פונט אירי • פרנק בלגי • מארק גרמני • גילדן הולנדי • גילדן דרום גרמני • דרכמה יוונית • פרנק לוקסמבורגי • לטס לטבי • ליטאס ליטאי • לירה מלטזית • טולר סלובני • קורונה סלובקית • פזטה ספרדית • אשקודו פורטוגלי • מרק פיני • פרנק צרפתי • לירה קפריסאית • קונה קרואטית • קרון אסטוני |  |
| מטבעות אחרים שהוחלפו | יחידת מטבע אירופית (אקו) • פרנק מונוגסקי • לירה סן מרינזית • לירת הוותיקן |  |
| מטבעות ב-ERM II | כתר דני |  |
| מטבעות אחרים שלא הוחלפו | ליש"ט בריטית • קורונה צ'כית • פורינט הונגרי • זלוטי פולני • קרונה שוודית • לב בולגרי • לאו רומני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558743605171  LCCN: sh95007482
פיליפ מייקל תומאס

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1949 (בן 75) קולומבוס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 מקום לימודים:  בית ספר תיכון סן ברנרדינו 
 צאצאים:  פיליפ מייקל תומאס 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ מייקל תומאס (באנגלית: Philip Michael Thomas נולד ב-26 במאי 1949) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו כבלש ריקרדו טאבס בסדרת הטלוויזיה משנות ה-80 "מיאמי וייס". לאחר הצלחתו ב"מיאמי וייס", הופיע תומאס בסרטי טלוויזיה רבים ובפרסומות לשירותי ניחוש טלפוניים. כמו כן, היה דובר של חברת הבידור לסלולרים Nextones ודיבב את הדמות לאנס ואנס במשחקי הווידאו Grand Theft Auto: Vice City (2002) ו-Grand Theft Auto: Vice City Stories (2006).
ראשית חייו

תומאס נולד בקולומבוס, אוהיו, וגדל בסן ברנרדינו, קליפורניה. הוא ממוצא אפרו-אמריקאי, ילידי אמריקאי, אירי וגרמני. אביו, לואי דיגס, היה מנהל עבודה במפעל וסטינגהאוס, ואמו הייתה לולו מקמוריס. פיליפ ושבעת אחיו ואחיותיו החורגים נושאים את שם המשפחה תומאס, שהיה שם המשפחה של בעלה הראשון של אמו.
כילד, השתתף תומאס בהצגות קבוצת התיאטרון של הכנסייה הפנטקוסטלית בה גדל, ובגיל 15 החל להתעניין בשירותי דת דרך מקהלת הכנסייה בה היה חבר. הוא סיים את לימודיו בתיכון סן ברנרדינו בשנת 1967 ועבד זמנית כמנקה כדי לחסוך כסף ללימודים. תומאס זכה במלגה לקולג' אוקווד, מוסד אקדמי היסטורי לאפרו-אמריקאים בהאנטסוויל, אלבמה, שם למד דת ופילוסופיה.
לאחר שנתיים בקולג' אוקווד, עבר תומאס לאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, ושם נבחן לתפקיד במחזה "שיער" שהופק בסן פרנסיסקו, ובכך החל את קריירת המשחק שלו. תומאס עזב את הלימודים כדי לפנות זמן למשחק, והופיע במספר סרטים בשנות ה-70, כולל הדרמה המוזיקלית משנת 1976 "נצנוץ". פריצתו הגדולה הגיעה בשנת 1984, כשהתקבל לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "מיאמי וייס" לצדו של דון ג'ונסון.
קריירה > מיאמי וייס

בשנת 1984 החל תומאס לגלם את דמותו של ריקרדו טאבס, קצין משטרת ניו יורק לשעבר מהברונקס שהגיע למיאמי במטרה לנקום ברוצח אחיו רפאל טאבס. במיאמי הוא פוגש את הבלש סוני קרוקט, שבמקרה מחפש את אותו אדם. תומאס קיבל שכר של 25,000 דולר לפרק בעונות 1-2, ובשנת 1986 עלה שכרו ל-50,000 דולר לפרק בעונות 3-5. ג'ונסון קיבל שכר של 30,000 דולר לעונות 1-2 ו-90,000 דולר לעונות 3-5.
תומאס טבע את ראשי התיבות "EGOT" המתייחסים לשאיפתו לזכות בפרס אמי, גראמי, אוסקר וטוני. אף על פי שלא היה מועמד לאף אחד מהפרסים הללו, הוא זכה בפרס בחירת הקהל ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב.
קריירה > Grand Theft Auto: Vice City

בשנת 2002 דיבב תומאס את דמותו של לאנס ואנס במשחק הווידאו Grand Theft Auto: Vice City. הוא שיחק דמות משנה שסייעה לגיבור המשחק, טומי ורסטי, במספר משימות תוך ניסיון לנקום על מותו של אחיו ויקטור ואנס. תומאס חזר לדבב את הדמות גם במשחק ההמשך מ-2006, Grand Theft Auto: Vice City Stories, שבו מסופר על הגעתו של לאנס למיאמי ועל תחילת מעורבותו בעסקי הסמים.
קריירה > מוזיקה

בשנת 1985 הוציא תומאס אלבום מוזיקה בשם "Living the Book of My Life" תחת חברת התקליטים שלו "Spaceship Records". האלבום לא זכה להצלחה ולא הניב להיטים, אף שתומאס הפיק קליפ לשיר "Just the Way I Planned It". תומאס ביצע את שיר הנושא של האלבום במהלך פרק בסדרת "מיאמי וייס" בשם "The Maze". פרק נוסף בשם "Trust Fund Pirates" הציג שיר אחר שלו בשם "La Mirada". בשנת 1987, הקליט תומאס שיר בשם "Ever and Forever" יחד עם הזמרת הארגנטינאית לוסיה גלאן.
אלבומו השני של תומאס, "Somebody", יצא בשנת 1988 אך גם הוא לא זכה להצלחה מסחרית. בשנת 1993 כתב תומאס יחד עם קתי רהיל את השיר "My, My, My, Miam...I", שנבחר להיות שיר הנושא הרשמי של העיר מיאמי. באותה שנה, כתב תומאס יחד עם מדריכת הכושר הג'מייקנית סנדי מורייס שירים למחזמר "Sacha", שרץ בדרום פלורידה ובניו יורק. השניים הקימו את חברת "Magic Cookie Production", ותומאס הפיק את המוזיקה לסרטוני הכושר של מורייס בשנים 2001 ו-2006.
חייו אישיים

תומאס הוא צמחוני, אינו מעשן ואינו שותה אלכוהול. בשנת 1986 נתבע תומאס על ידי דהיימה מת'יוס, אם בתו בת השנתיים ובנו בן התשעה שבועות, על דמי מזונות. תומאס נישא בהמשך לדוגמנית קסנדרה גרין, שהגישה נגדו בשנת 1997 תלונה על אלימות במשפחה.
לתומאס 12 ילדים.
פילמוגרפיה > בקולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | Come Back, Charleston Blue | הכומר |  |
| 1972 | Stigma | ד"ר קלווין קרוס |  |
| 1973 | Book of Numbers | דייב גרין |  |
| 1975 | Mr. Ricco | פורביס מייפס |  |
| 1975 | Black Fist | פלטש / בום בום |  |
| 1975 | Coonskin | רנדי / האח ראביט | דיבוב של האח ראביט |
| 1976 | Sparkle | סטיקס |  |
| 1976 | El hombre de los hongos | גספר / הילד המאומץ |  |
| 1978 | Death Drug | ג'סי |  |
| 1979 | The Dark | קורן רוז |  |
| 1982 | Hey Good Lookin' | בוגאלו ג'ונס / צ'פלין | דיבוב |
| 1982 | Stigma | ד"ר קלווין קרוס |  |
| 1988 | The Wizard of Speed and Time | השוטר מיקי פולנקו | גרסה באורך מלא |
| 1993 | Miami Shakedown | פרנק פרגוסון | גם מפיק בפועל |
| 1994 | River of Stone | --- |  |
| 2003 | Fate | הבלש סיפריאן ריינס |  |