stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נער הגיישה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של רודי מקול
 בימוי:  פרנק טשלין
 הופק בידי:  ג'רי לואיס
 תסריט:  פרנק טשלין, רודי מקול
 עריכה:  אלמה מקרורי
 שחקנים ראשיים:  ג'רי לואיס סוזן פלשט מריה מקדונלד 
 מוזיקה:  ולטר שרף
 צילום:  לויאל גריגס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בדצמבר 1958
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, יפנית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  3,200,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
נער הגיישה (באנגלית: The Geisha Boy) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1958 בבימויו של פרנק טשלין, עם ג'רי לואיס, מריה מקדונלד וסוזן פלשט (הופעה ראשונה בקולנוע) בתפקידים הראשיים.
לואיס מגלם קוסם לא מוצלח שנוסע לבדר חיילים במלחמת קוריאה ביחד עם הארנב שהוא ידידו הקרוב ביותר ומוצא אהבה ביפן.
בסוף הסרט משלב לואיס את הסיום של סדרת האנימציה לוני טונס, לועס גזר ואומר "That's all, folks!".
תקציר העלילה

גילברט וולי (ג'רי לואיס) הוא קוסם מובטל שנענה להזמנת צבא ארצות הברית להופיע בתשלום לפני חיילים ביפן ובחזית מלחמת קוריאה. הוא נאלץ להחביא את הארנב הארי בתוך ארגז שמונח בחדר המטען. באותה טיסה נמצאת גם שחקנית מפורסמת בשם לולה ליווינגסטון (מריה מקדונלד).
במטוס הוא מתקבל על ידי סרג'נט פירסון (סוזן פלשט) והמפקד מייג'ור רידלי (בארטון מק'ליין) בגלל דאגתו לתזונה של הארי הוא נאלץ לבקש ארוחה צמחונית עם הרבה גזרים. בלילה כשהוא הולך להאכיל את הארי הוא נתקל במצבים מביכים ולבסוף מוצא עצמו במיטתה של לולה שצועקת ואז גם המייג'ור נתקע במיטתה.
בירידה מהמטוס הוא מנסה לבקש את סליחתה של לולה אך היא מסרבת ולבסוף שניהם מתגלגלים במדרגות המטוס, לולה מאבדת את שמלתה וגילברט מגלגל אותה בשטיח.
כל זאת רואה המתרגמת קימי (נובו מקארתי) שמגיעה עם אחיינה היתום מיצו (רוברט הירנו) שלא צחק מאז מתו הוריו. למראה המשעשע של גילברט ולולה הוא צוחק בפעם הראשונה. לולה מארחת את גילברט בבית אביה העשיר מר סיקיטה (ססואה הייאקאווה) וגילברט והילד נקשרים זה בזה.
קימי עומד להינשא לשחקן בייסבול ענק בשם איצ'ימה (ריזו דמורה) שמגיע לחדרו של גילברט במלון לאחר שנודע לו על הקשר שלה עם גילברט. באתו זמן מנסה גילברט לבצע קסם עם אבק שריפה ונגרמת התפוצצות. גילברט והארי נמלטים כשאיצ'ימה אחריהם והמרדף נגמר כשאיצ'ימה נופל לבריכת ספא ובתוכה לולה וזרם המים שוטף את המקום.
המייג'ור רוצה לשלוח את גילברט בחזרה לארצות הברית בגלל התנהגותו אבל סרג'נט פירסון משכנעת אותו לשלוח את גילברט לחזית קוריאה. גילברט מורד במסוק ישר לתוך ביצה ומנסה לבדר חיילים תחת הפגזה וגשם סוחף. לבסוף הוא חוזר ליפן ולמשפחת סיקי. האב בונה בבריכה גשר דוגמת הגשר על נהר קוואי וגילברט מפזם את נעימת הסרט כשברקע נראית דמותו של אלק גינס. (ססואה הייאקאווה שיחק בסרט זה בתפקיד מפקד מחנה השבויים היפני קולונל סאיטו).
גילברט מבלה עם מיצו בטוקיו והם צופים במשחק של לוס אנג'לס דודג'רס עם קבוצה יפנית. בעוד גילברט מעודד את היפנים, איצ'ימה חובט את הכדור לעברו והכדור ננעץ בפיו.
לבסוף נפרד גילברט ממיצו בשדה התעופה אך מיצו מתגנב למטוס וגילברט מופתע כשהוא רואה אותו בארצות הברית. הוא נאלץ להיפרד ממנו שוב אך מתגנב שוב למטוס בתוך ארגז ביחד עם הארי.
הם מתאחדים שוב ביפן ומופיעים בהצלחה כשלישייה גילברט, קימי ומיצו. גילברט שולף מהכובע את הארנב אך יוצאים ממנו ארנבים קטנים וגילברט אומר שהארנב הוא לא הארי אלא הארייט.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'רי לואיס | גילברט וולי | קוסם |
| סוזן פלשט | סרג'נט פירסון |  |
| ססואה הייאקאווה | מר סיקיטה |  |
| מריה מקדונלד | לולה ליווינגסטון | שחקנית |
| נובו מקארתי | קימי סיקיטה |  |
| רוברט הירנו | מיצו | נכדו של סיקיטה |
| בארטון מק'ליין | מייג'ור רידג'לי |  |
| ריזו דמורה | איצ'ימה | שחקן בייסבול |
סטיגיומדוזה

| סטיגיומדוזה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: מדוזות סוכך
סדרה:: פתוחי פה
משפחה:: Ulmaridae
סוג:: סטיגיומדוזה
מין:: Stygiomedusa gigantea
שם מדעי
 Stygiomedusa gigantea

סטיגיומדוזה (שם מדעי: Stygiomedusa) היא מין של מדוזה שוכנת אוקיינוסים. היא קרובתה של האורליה הכחולה אך מצויה במעמקי הים והיא גדולה מהאורליה בהרבה. סוג מדוזה זו כוללת רק מין אחד - Stygiomedusa gigantea. היא חיה בכל האוקיינוסים אך נצפית רק לעיתים נדירות, בדרך כלל בעת מחקר בצוללות או כשהיא נפלטת לחוף. כמה צוללות צפו בה במעמקי האוקיינוס השקט לחופי ארצות הברית, לחופי יפן וגם במפרץ מקסיקו.
מדוזה זו היא אחת מהגדולות שבמדוזות ובחסרי החוליות האוקייניים ברחבי העולם. היא בעלת פעמון דמוי-מטריה בקוטר של קרוב למטר ובעלת 4 זרועות דמויות משוטים באורך שיכול להגיע ל-10 מטרים. דבר זה הופך אותה לאחת מהגדולות שבמדוזות ומהגדולה שבכל יצורי המעמקים. הזרועות שלה חסרות תאים צורבים כמו לשאר המדוזות וכנראה שהם משמשים לגריפה או ללכידת טרף קטן כמו חסילונים, קריל ודגיגים.
ישנן עדויות על קשר סימביוזי בין מדוזה זו לדג Thalassobathia pelagica ממשפחת הביתניים.
סן חואן דל סור

| --- | --- |
סמל סן חואן דל סורסמל סן חואן דל סור

החוף בסן חואן דל סור
 מדינה:  ניקרגואה ניקרגואה
 מחוז:  ריבס
 תאריך ייסוד:  1851
 שטח:  411 קמ"ר
 גובה:  92 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  15,553 (2005)
 קואורדינטות:  11°15′15″N 85°52′20″W﻿ / ﻿11.254197222222°N 85.872280555556°W﻿ / 11.254197222222; -85.872280555556 
 אזור זמן:  UTC -6
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניקרגואה מוגדלת) מנגואה לאון צ'יננדגה מטגלפה חינוטגה בלופילדס הונדורס קוסטה ריקה הים הקריבי האוקיינוס השקטסן חואן דל סור(למפת ניקרגואה רגילה) מנגואה לאון צ'יננדגה מטגלפה חינוטגה בלופילדס הונדורס קוסטה ריקה הים הקריבי האוקיינוס השקטסן חואן דל סור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סן חואן דל סור (בספרדית: San Juan del Sur) היא עיירת חוף במחוז ריבס בדרום ניקרגואה, לא הרחק מהגבול עם קוסטה ריקה.
סן חואן דל סור ידועה בזכות החופים היפים שבה, אתרי הגלישה והצלילה (נחשבת כאחד היעדים היותר מוכרים באזור) בקרב צעירים המגיעים לאזור ואתרי הנופש מלבד בקרב תיירים מבחוץ, גם בקרב תושבי המדינה עצמה.
עיקר עיסוקם של תושבי האזור הוא דיג, צלילה ואירוח התיירים המגיעים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548088405171  LCCN: n79079975  NARA: 10037288  VIAF: 155927390   WorldCat (עם VIAF): 155927390
סווטו

| --- | --- |
משכנות עוני בסווטו
משכנות עוני בסווטו
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 פרובינציה:  חאוטנג חאוטנג
 תאריך ייסוד:  1963 
 שטח:  130 קמ"ר
 גובה:  1,632 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,271,628 (2011)
 קואורדינטות:  26°16′04″S 27°51′31″E﻿ / ﻿26.267777777778°S 27.858611111111°E﻿ / -26.267777777778; 27.858611111111 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מטרופולין יוהנסבורג מוגדלת) סווטו(למפת מטרופולין יוהנסבורג רגילה) סווטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סוֹוֶטוֹ (באנגלית: Soweto) היא מקבץ של עיירות שחורים שהוקמו לאורך השנים בשולי העיר יוהנסבורג, דרום אפריקה. כריכוז העירוני הגדול ביותר של שחורים במדינה, נודעה בימי האפרטהייד כחממת גידול לדור מתנגדי המשטר, וכזירת התנגשויות מתמדת בין השלטון הלבן למתנגדים ומפגינים שחורים.
מקור השם

למרות שיש המדמים לשמוע בשם סווטו צליל אתני-אפריקאי, השם אינו אלא ראשי תיבות באנגלית של South Western Townships – "עיירות דרום-מערביות", כאפיון של מיקומן ביחס ליוהנסבורג. המונח Township – עיירה – משמש בדרך כלל בדרום אפריקה לציון עיירות העובדים השחורים שקמו בשולי הערים ה"לבנות" בתקופה בה נאסר על השחורים להתגורר בתחומי העיר עצמה. השם סווטו נטבע רשמית בשנת 1963, בתום תחרות שנמשכה 4 שנים למציאת שם הולם לגוש אורבני זה.
היסטוריה

ראשיתה של סווטו בשנת 1904. בשנה זו החליטו השלטונות על פינוי פועלי מכרות הזהב האפריקאים ממשכנותיהם הארעיים בתוככי יוהנסבורג בנימוק רשמי של צפיפות ומגפות, תוך הקמת עיירת שינה על שטחי חוות מחוץ לעיר. עם גידול אוכלוסיית העובדים האפריקאים ביוהנסבורג וסביבותיה הוקמו עיירות נוספות בסמוך, בעיקר בשנות ה-50 בהן הועברה אוכלוסייה גדולה מאזורים שהוגדרו כ"לבנים" תחת שלטון האפרטהייד. עיירות אלה צמחו על פני השנים לגוש אורבני מאוכלס וצפוף, ואשר לא אחת הוגדר כ"גטו". בשנת 1963 ניתן רשמית לגוש אורבני זה השם "סווטו", וב-1983 הוכרה סווטו במעמד עיר.
סווטו פרצה לתודעה העולמית בשנת 1976, כאשר מהומות התלמידים ב-16 ביוני החלו שם בעקבות החלטת הממשל להפוך את שפת האפריקאנס לשפת הלימוד בבתי הספר. השחורים ראו בצעד זה התגרות, היות שאפריקאנס נחשבה שפת שלטון המיעוט הלבן והמדכא, והתקוממו. המהומות התפשטו לריכוזי השחורים ביתר מחוזות המדינה, והיו אחד מציוני הדרך הבולטים במאבק נגד שלטון האפרטהייד ובהעלאת הנושא על סדר היום העולמי. למעלה מ-1,000 איש קיפדו את חייהם באותה סדרת מהומות. כיום מקובל לראות במהומות סווטו את תחילת התהליך לקראת קיצו של משטר האפרטהייד 14 שנה מאוחר יותר.
בשנת 2000, תחת השלטון החדש והשוויוני בדרום אפריקה, הורחבו והוגדרו מחדש גבולותיה המוניציפליים של יוהנסבורג, וסווטו סופחה רשמית לעיר. בשנת 2004 ציינה סווטו יובל 100 שנה להקמתה.
היסטוריה > במאה ה-21

נכון ל-2015 סווטו היא ביתם של שליש (או יותר) מאוכלוסיית יוהנסבורג. ישנן הערכות שונות באשר לגודל אוכלוסייתה, הנעות בין מיליון (אומדן רשמי)  ועד כדי 3 מיליון ומעלה. למרות ביטול החוקים המתחמים את אזורי המחיה לפי גזעים, סווטו היא עדיין רובה ככולה שחורה, וסובלת מתת-פיתוח יחסית ליתר חלקי יוהנסבורג. שיעורי הפשע והאבטלה גבוהים בה לאין שיעור מאשר ביתר חלקי העיר. יחד עם זאת, יש בסווטו אזורים אמידים עם חווילות פאר המדמות את אלה של הפרברים הלבנים. שפות רבות מדוברות בסווטו - עדות לערב הרב של בני שבטים שונים שנתקבצו בה - כאשר אנגלית היא השפה העיקרית המקשרת ביניהם.
הממשל הנוכחי משקיע מאמצים ומשאבים רבים בפיתוח חלק זה של העיר. סווטו היא אתר ביקור פופולרי לתיירים ביוהנסבורג המגלים עניין בחיים בדרום אפריקה בצל האפרטהייד. אתרי ביקור ראויים לציון הם מוזיאון מנדלה – הבית בו התגורר המנהיג נלסון מנדלה עם רעייתו ויני מדיקיזלה-מנדלה בטרם נאסר, ואנדרטת הקטור פיטרסון לזכרו של נער בן 13 שנהרג בידי כוחות הביטחון במהומות 1976.
לקריאה נוספת

Philip Bonner; Lauren Segal (1998). Soweto: A History. South Africa: Maskew Miller Longman. ISBN 0-636-03033-4.
Dumesani Ntshangase; Gandhi Malungane; Steve Lebelo; Elsabe Brink; Sue Krige (2001). Soweto, 16 June 1976. South Africa: Kwela Books. ISBN 978-0-7957-0132-0.
Glaser, Clive (2000). Bo Tsotsi – The Youth Gangs of Soweto. United Kingdom: James Currey. ISBN 978-0-85255-640-5.
Grinker, David (2014). Inside Soweto: Memoir of an Official 1960s-1980s. Johannesburg: Eastern Enterprises. ISBN 978-1-29186-599-8.
Harrison, Philip, and Kirsten Harrison (2014) "Soweto: A Study in Socio-Spatial Differentiation.” In Philip Harrison, Graeme Gotz, Alison Todes, and Chris Wray (eds) Changing Space, Changing City: Johannesburg after Apartheid, Johannesburg: Wits University Press, pp 293–318. https://doi.org/10.18772/22014107656.19
Holland, Heidi (1995). Born in Soweto – Inside the Heart of South Africa. Penguin. ISBN 978-0-14-024446-5.
Hopkins, Pat (1999). The Rocky Rioter Teargas Show. Cape Town: Zebra. ISBN 1-86872-342-9.
Stephen Laufer; Matada Tsedu (2007). Soweto – A South African Legend. Germany: Arnoldsche. ISBN 978-3-89790-013-4.
French, Kevin John, James Mpanza and the Sofasonke Party in the development of local politic in Soweto, unpublished M.A. dissertation, University of the Witwatersrand, Johannesburg, 1983.
הערות שוליים

↑  "דם, סווטו ודמעות", דבר, 17 באוגוסט 1976
↑   אייל גרוס, אפרטהייד גדול, אפרטהייד קטן, באתר הארץ, 26 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557254405171  BNE: XX4712501  GND: 4105418-0  LCCN: n79148068  MusicBrainz: df69d2eb-1703-4107-b9e2-3ece0b982f5f  VIAF: 140712506   WorldCat (עם VIAF): 140712506
סם קרטיס

סם קרטיס (באנגלית: Sam Curtis נולד ב-1 בדצמבר 2005 בנאבן שבאירלנד) הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שפילד יונייטד מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

קרטיס גדל במחלקות הנוער של פארקווילה, סנט קווינ'ס בויס, שמרוק רוברס וסנט פטריק'ס אתלטיק. הוא ערך 53 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של סנט פטריק'ס אתלטיק במסגרת ליגת העל האירית, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-25 בינואר 2024 חתם קרטיס על חוזה לשלוש שנים וחצי בשפילד יונייטד מהפרמייר ליג.
תארים

הגביע האירי (2): 2021, 2023
הערות שוליים

↑  Exciting youngster joins Blades באתר הרשמי של שפילד יונייטד, 25 בינואר 2024 (באנגלית)
סוזן פליטווד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1944 סנט אנדרוז שבסקוטלנד
 פטירה:  29 בספטמבר 1995 (בגיל 51) סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1964) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן מורין פליטווד (באנגלית: Susan Maureen Fleetwood;‏ 21 בספטמבר 1944 - 29 בספטמבר 1995) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטית. היא מוכרת בעיקר כשחקנית בלהקות תיאטרון באנגליה. בטלוויזיה הייתה ידועה מהופעותיה בסדרות כמו "צ'נדלר ושות'" ו"בודהה מהפרוורים".
ביוגרפיה

פליטווד נולדה בסנט אנדרוז שבסקוטלנד. היא הייתה בתם של ברידג'ט מורין (שם נעורים בררטון) וג'ון ג'וזף קלס פליטווד, שהיה קצין בחיל האוויר המלכותי. היא אחותו הגדולה של המוזיקאי והשחקן מיק פליטווד (ממייסדי להקת הרוק פליטווד מק). בשנים לפני מלחמת סיני (Suez crisis) חייתה המשפחה במצרים שם הוצב אביה. אחר כך הם חיו בנורווגיה, כאשר ג'ון פליטווד קיבל משרה של נאט"ו. בנורווגיה שיחקה סוזן לראשונה בהצגה בבית הספר בתפקיד יוסף מהברית הישנה. כשחזרה לאנגליה למדה במנזר ואחת הנזירות עודדה אותה ללמוד משחק. בגיל 16 היא קיבלה מלגה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
ב-RADA זכתה פליטווד במדליית זהב על הופעתה בהפקה של סטודנטים. ב-1964 אחרי הלימודים הצטרפה ללהקת התיאטרון "ליברפול אברימן" שם מונה לבמאי חברה ללימודים, טרי הנדס (אנ'). ב-1967 עבר הנדס לעבוד עם הלהקה השייקספירית המלכותית (RSC) ופליטווד עברה בעקבותיו. ב-1968 הופיעה בסטרטפורד בתפקיד קסנדרה במחזה "טרוילוס וקרסידה" ובתפקיד רגן במחזה "המלך ליר". ב-1969 שיחקה בתפקיד כפול של ת'איסה ומרינה במחזה "פריקלס" בבימויו של הנדס.
ב-1974 שיחקה פליטווד בתפקיד אימוג'ן בהפקה של ג'ון ברטון למחזה "סימבלין". ובהמשך לוהקה לתפקידים ראשיים רבים. ב-1977 שכנע אותה הבמאי פיטר הול להצטרף אליו ללהקת התיאטרון של התיאטרון הלאומי. שם שיחקה בתפקיד אופליה לצדו של אלברט פיני שגילם את המלט, ובנוסף קבלה מגוון רחב יותר של תפקידים במחזות. בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים הופיעה בשתי להקות התיאטרון, בין השאר בתפקיד בלתי נשכח כרוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם". העונה האחרונה בה שיחקה עם הלהקה השייקספירית המלכותית הייתה בשנים 1990/91.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פליטווד מעולם לא התחתנה. בן זוגה בתקופה לפני מותה היה במאי התיאטרון סבסטיאן גרהם-ג'ונס.
היא נפטרה בסולסברי, וילטשייר, אנגליה בגיל 51 מסרטן השד.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981 |  | The Good Soldier | לאונורה | Granada Television |
| 1981 | התנגשות הטיטאנים | Clash of the Titans | אתנה |  |
| 1983 | אבק לוהט | Heat and Dust | גברת קרופורד |  |
| 1985 | שרלוק הולמס הצעיר | Young Sherlock Holmes | גברת דריב |  |
| 1986 | הקורבן | The Sacrifice | אדלייד |  |
| 1987 | תשוקות באפריקה | White Mischief | גוולדיס, ליידי דלאמר |  |
| 1988 |  | Dream Demon | דבורה | מולי פייגטר |
| 1989 |  | Summer's Lease | מולי פייגטר |  |
| 1990 |  | The Krays | רוז |  |
| 1992 | שש נפשות מחפשות מחבר | Six Characters in Search of an Author | האמא |  |
| 1992 |  | Shakespeare: The Animated Tales | המלכה גרטווד | מיני-סדרה; דיבוב |
| 1993 | בודהה מהפרוורים | The Buddha of Suburbia | אווה קיי | מיני-סדרה |
| 1995 | צ'נדלר ושות' | Chandler & Co | קייט פיליפס | סדרת טלוויזיה של ה-BBC |
| 1995 | אהבה כמוסה | Persuasion | ליידי ראסל |  |
הערות שוליים

↑  Obituary: Susan Fleetwood, The Independent, Monday 2 October 1995
↑  Susan Fleetwood Film Reference biography
↑  Coveney, Michael (23 August 2004). "Obituary: Sebastian Graham-Jones", The Guardian (London)
↑  תמר גלבץ, קולנוע - שמפאניה ואוכמניות "תשוקות באפריקה' (בריטניה, 1987), במאי: מייקל רדפורד, שחקנים: גרטה סקאצ'י, צ'ארלס דאנס, ג'ים אקלנד, שרה מיילס, ג'ון הארט, ג'ראלדין צ'אפלין, ריי מקאנלי, טרבור האווארד, סוזאן פליטווד, כל העיר, 9 בספטמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423909505171  BNE: XX1266320  BnF: cb14177679z (data)  GND: 136436706  ISNI: 0000 0000 5936 9874  LCCN: no2002010366  NKC: xx0161856  SUDOC: 099047942  VIAF: 42050249   WorldCat (עם VIAF): 42050249
סוזן פרנסיה

ז'וז'נה "סוזן" פרנסיה (בהונגרית: Francia Zsuzsanna; נולדה ב-8 בנובמבר 1982) היא חותרת אמריקאית, היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) וארבע פעמים אלופת עולם (2006, 2007, 2009 ו-2011) בשמיניה ואלופת עולם (2009) בזוגית משוט ללא הגאי.
ביוגרפיה

פרנסיה נולדה בסגד, הונגריה. בתם של בלה פרנסיה וקטלין קריקו, ביוכימאית שזכתה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריה פורצי הדרך שאיפשרו שימוש ב-mRNA עבור תרופות וחיסונים. היא עברה עם משפחתה לארצות הברית בשל עבודת הפוסט דוקטורט של אמא שלה. היא גדלה באבינגטון, פנסילבניה. היא בוגרת תואר ראשון ושני בקרימינולוגיה וסוציולוגיה מאוניברסיטת פנסילבניה. היא החלה לעסוק בחתירה ב-2001 בשנה השנייה ללימודים באוניברסיטה. לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 2004 היא ניכללה בנבחרת ארצות הברית בחתירה במשך כ-11 שנים.
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה באגם דורני, בריטניה בשנת 2006 היא זכתה במדליית זהב בחתירה עם שמיניה (5:55.50 דקות), לפני גרמניה (5:57.29 דקות) ואוסטרליה (6:00.29 דקות).
באליפות העולם שנערכה במינכן, גרמניה ב-2007 היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בחתירה עם שמינייה (6:17.20 דקות) לפני רומניה (6:18.33 דקות) ובריטניה (6:19.66 דקות).
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה במדליית זהב בחתירה עם שמיניה (6:05.34 דקות) לפני הולנד (6:07.22 דקות) ורומניה (6:07.25 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוזנן, פולין בשנת 2009 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בפעם השלישית ברציפות בחתירה עם שמיניה (6:05.34 דקות) לפני רומניה (6:06.94 דקות) והולנד (6:07.43 דקות) ובחתירה זוגית משוט ללא הגאי ביחד עם ארין קפרו (7:06.28 דקות) לפני זוג מרומניה (7:06.64 דקות) וזוג מניו זילנד (7:06.94 דקות) ובכך היו לאמריקאיות היחידות שזכו בתואר עולמי בזוגית משוט ללא הגאי.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה בפעם השנייה במדליית זהב בחתירה עם שמיניה (6:10.59 דקות) לפני קנדה (6:12.06 דקות) והולנד (6:13.12 דקות).
חיים אישיים

פרנסיה התגוררה בפרינסטון, ניו ג'רזי ליד המרכז לאימונים בחתירה של ארצות הברית. בשנים 2018 ו-2019 היא אימנה חתירה בסן דייגו.
היא נשואה לריאן אמוס, ארכיטקט ולזוג נולד בן, אלכסנדר בר אמוס, בפברואר 2021.
סטמפריה ולדונגה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  ג'ובאני מרדרשטייג 
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים) 
 מיקום המטה:  ורונה 
 ענפי תעשייה:  דפוס 
  
 www.stamperiavaldonega.it
 
סְטַמְפֶּרִיָה וַלְדוֹנְגָה (באיטלקית: Stamperia Valdonega) הוא בית דפוס בנפת ורונה שבאיטליה המתמחה בהפקות דברי דפוס באיכות גבוהה מאוד ובגימור מיוחד. בית הדפוס שהוקם ב-1948, עומד מאז 2007 בבעלות קבוצת SIZ האיטלקית.
היסטוריה

החברה הוקמה בידי המדפיס ואמן הטיפוגרפיה הגרמני-איטלקי ג'ובאני מרדרשטייג (צר') ב-1922 בלוגאנו, ב-1948 הקים מרדרשטייג את בית הדפוס ברובע ולדונגה (איט') שבוורונה, וניהל אותו עד מותו ב-1977. מאז מוביל את בית הדפוס בנו, מרטינו מרדרשטייג.
בית הדפוס נועד בעיקר עבור הדפסות ייחודיות לביבליופילים, וחתם במשך השנים חוזים לעבודות מיוחדות עם הוצאות ספרים נודעות באירופה ובארצות הברית.
בשנת 1984 הקדיש המטרופוליטן בניו יורק תערוכה מיוחדת לעבודות של בית הדפוס בוולדונגה כמחווה לפעלו האמנותי של מרדרשטייג המנוח.
סטיג סינרגרן

| --- | --- |

סטיג סינרגרן
 לידה:  25 בפברואר 1915 שוודיה בודן, שוודיה
 פטירה:  29 באפריל 2004 (בגיל 89) שוודיה סטוקהולם, שוודיה
 מקום קבורה:  Galärvarvs Cemetery 
 מדינה:  שוודיה 
 השתייכות:   צבא שוודיה
 תקופת הפעילות:  1939–1978 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקד העליון
 עיטורים
 מסדר החרב - מפקד הצלב הגדול (6 ביוני 1970)  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז (26 באוקטובר 1981)  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1979)  מדליית המלך (1978)  מסדר אולף הקדוש 
 
סטיג גוסטף אויגן סינרגרן (בשוודית: Stig Gustaf Eugén Synnergren;‏ 25 בפברואר 1915 - 29 באפריל 2004) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) החמישי של צבא שוודיה.
ביוגרפיה

סינרגרן נולד בבודן ב-25 בפברואר 1915. ב-1936 הוא התקבל למכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם. באותה שנה, הוא יצא לאולימפיאדת ברליןכחלק מנבחרת ההתעמלות השוודית. האולימפיאדה הייתה מפגן כוח של הרייך השלישי, שגרם לסינרגרן להזדעזע ולהחליט לשנות את מסלול חייו. הוא ויתר על מקומו במכון לטכנולוגיה, והתגייס לצבא שוודיה. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 סיים את לימודיו והועלה לדרגת לויטננט משנה.
סינרגרן הוצב ביחידת סקי על הגבול עם נורווגיה. במהלך הפלישה הגרמנית לנורווגיה, סינרגרן חדר מספר פעמים לנורווגיה לבדו, ואסף מידע משדה הקרב עבור המודיעין השוודי. לאחר שהגרמנים השלימו את כיבוש נורווגיה, סינרגרן סייע בקליטת המוני הפליטים הנורווגים שנמלטו לשוודיה. עם סיום המלחמה, הועלה סינרגרן לדרגת האופטמן, ונרשם ללימודים במכללת הסגל המלכותית. כמו כן, הוא למד במכללות צבאיות בנורווגיה, בריטניה וארצות הברית. ב-1953 הוא הפך בעצמו למורה במכללת הסגל. ב-1957 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1958 מונה לראש מחלקת הטקטיקה. ב-1961 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט והוצב ברגימנט המשמר של סוואה.
ב-1962 הוא מונה למפקד רגימנט וסטרנורלד. ב-1963 הוא קודם לדרגת גנרל מאיור. ב-1966 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ברגגלן. ב-1967 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-30 בספטמבר 1970 הוא מונה למפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל). תקופת כהונתו התאפיינה בחיזוק משמעותי ובהגדלה של הכוחות המזוינים השוודיים. כמו כן, הוא קיצץ בתקציבי הצבא והצי לטובת חיל האוויר. הוא סיים את תפקידו ב-30 בספטמבר 1978.
לאחר סיום תפקידו, מונה סינרגרן לראש המטה הצבאי של הוד מלכותו וכיהן בתפקיד עד 1986. במקביל, הוא שימש כיו"ר איגוד התיירות השוודי ויו"ר איגוד הסקי השוודי. הוא נפטר בסטוקהולם ב-29 באפריל 2004.
סוזנה מלקי

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1969 (בת 55) הלסינקי, פינלנד 
 שם לידה:  סוזנה אולה מרג'וקה מלקי
 מוקד פעילות:  פינלנד 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה (1993–1994), צ'לו  אקדמיית סיבליוס (1995), צ'לו  אקדמיית סיבליוס (1995–1998), ניצוח
 עיסוק:  מנצחת, צ'לנית
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 פרסים והוקרה:  מדליית פרו פינלנדיה (2011)  פרס לאומי של פינלנד (2005)  אבירה בלגיון הצרפתי (31 בדצמבר 2015)  פרס מדטויה 
 susannamalkki.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזנה אולה מרג'וקה מלקי (בפינית: Susanna Mälkki; נולדה ב-13 במרץ 1969) היא מנצחת וצ'לנית פינית.
ראשית חייה

מלקי נולדה בהלסינקי. בצעירותה היא החלה ללמוד נגינה בכינור, בפסנתר ובצ'לו, ובסופו של דבר התמקדה בלימודיה בצ'לו. היא המשיכה בלימודי צ'לו אצל האנו קיסקי, ולאחר מכן למדה ניצוח אצל יורמה פאנולה, ארי קלאס ולייף זגרסטאם באקדמיית סיבליוס. היא גם למדה באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. היא השתתפה בסדנת ניצוח של אקדמיית סיבליוס בקרנגי הול ב-1998, עם יורמה פאנולה ואסה-פקה סאלונן.
קריירה

בשנת 1994 זכתה מלקי בפרס הראשון בתחרות הצ'לו הלאומית של טורקו. בין השנים 1995–1998 הייתה צ'לנית ראשית בתזמורת הסימפונית של גטבורג. היא עזבה את תפקידה בגטבורג כדי להתמסר לניצוח. מ-2002 עד 2005, היא הייתה המנהלת המוזיקלית של התזמורת הסימפונית של סטוונגר.
הופעת הבכורה שלה עם אנסמבל אנטרקונטמפורן הייתה באוגוסט 2004, בתוכנית של האריסון בירטויסטל בפסטיבל לוצרן. היא הפכה למנהלת המוזיקלית של אנסמבל אנטרקונטמפורן ב-2006, היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד, ושימשה כמנהלת המוזיקלית של האנסמבל עד 2013. היא ממשיכה להתגורר בפריז.
מלקי ידועה כמומחית של מוזיקה עכשווית. עבודתה במוזיקה עכשווית כוללת מספר בכורות עולמיות והפקות אופרה, כמו ניצוח על הבכורה הפינית של "Powder Her Face" מאת תומאס אדס בשנת 1999, מה שהוביל לכך שאדס הזמין את מלקי להיות עוזרתו לביצועים נוספים של אופרה זו בתיאטרון אלמיידה בלונדון, שם, כפי שציינה, "בסופו של דבר ניצחתי על חלק מההופעות".[דרוש מקור] הופעת הבכורה שלה בניצוח בקונצרט הפרומס של ה-BBC הייתה ביולי 2007, כשהיא הובילה את הסינפונייטה של לונדון. היא ניצחה על הבכורה העולמית של רביעיית האופרה של לוקה פרנצ'סקוני בלה סקאלה במילאנו ב-2011, והפכה לאישה הראשונה אי פעם שניצחה הפקת אופרה בהיסטוריה של לה סקאלה.
מחוץ לאירופה, מלקי עשתה את הופעת הבכורה שלה בניו זילנד בניצוח בנובמבר 2006 עם התזמורת הסימפונית של ניו זילנד. הופעת הבכורה שלה בניצוח בצפון אמריקה הייתה בפברואר 2007 עם תזמורת סנט לואיס. היא ניצחה לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ב-2010. באפריל 2016 הודיעה התזמורת על מינויה למנצחת האורחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2017–2018, עם חוזה ראשוני ל-3 שנים. מלקי היא המנצחת הראשונה שנבחרה לתפקיד המנצחת האורחת הראשית של הפילהרמונית של לוס אנג'לס. בדצמבר 2016, היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בניצוח במטרופוליטן אופרה בהפקה הראשונה אי פעם של האופרה "תמימות" של קאיה סאריאהו, המנצחת הרביעית שהובילה הפקה במטרופוליטן אופרה, והראשונה שהופיעה בסדרת Metropolitan Opera Live in HD.
במאי 2013, התמנתה מלקי למנצחת אורחת ראשית של תזמורת גולבנקיאן, עם חוזה ראשוני של 3 שנים, החל מיולי 2013. בספטמבר 2014, היא נבחרה למנצחת הראשית הבאה של הפילהרמונית של הלסינקי, החל בסתיו 2016, עם חוזה ראשוני של 3 שנים. היא המנצחת הראשונה שנקראה לתפקיד זה. באוקטובר 2017, הפילהרמונית של הלסינקי הודיעה על הארכת חוזהּ כמנצחת ראשית עד 2021. ביוני 2019, הודיעה התזמורת על הארכה נוספת של חוזהּ כמנצחת ראשית עד 2023, עם אופציה להארכה נוספת של שנתיים לאחר 2023. בדצמבר 2021, הודיעה התזמורת כי מלקי התפטרה מתפקיד כמנצחת הראשית שלה בסוף עונת 2022–2023, ולאחר מכן היא לקחה תואר של מנצחת ראשית אמריטה.
מלקי הקליטה שתי יצירות של סטיוארט מקריי עבור הלייבל NMC, שתי סצנות מ"מותו של הרוזן אוגולינו" ו"מוטוס". עם אנסמבל אנטרקונטמפורן, היא ניצחה על הקלטות של מוזיקה מאת ברונו מנטובאני, לוקה פרנצ'סקוני, פיליפ מנורי, מייקל ג'ארל, פייר ג'ודלובסקי ויאן רובין, כולם עבור הלייבל Kairos.
בשנת 2016 זיכה אותה המגזין מיוזיקל אמריקה בתואר מנצחת השנה לשנת 2017 ובשנת 2017 זכתה בפרס המוזיקה של המועצה הנורדית.
בישראל ניצחה על התזמורת הפילהרמונית הישראלית.