stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריזם
מריזם בעברית

השימוש במריזם שכיח מאוד בתנ"ך. המריזם הנפוץ והחשוב ביותר הוא הביטוי "שמים וארץ" המייצג באמצעות שני ניגודים משלימים את היקום כולו. לדוגמה: "בראשית ברא אלוהים את השמים ואת הארץ" (בראשית, א, א); "אלה תולדות השמים והארץ בהבראם; ביום עשות ה' אלהים ארץ ושמים" (בראשית, ב, ד); "העידתי בכם היום את השמים ואת הארץ; כי אבד תאבדון מהר מעל הארץ, אשר אתם עברים את הירדן שמה לרשתה" (דברים, ד, כו: ); עזרי מעם ה', עשה שמים וארץ" (תהלים, קכא, ב). ביטוי מקראי זה פעפע גם לטקסטים נוצריים. דוגמה בולטת היא תפילת המיסה הקתולית, בה נאמר ביחס לאלוהים: "plēnī sunt cœlī et terra glōriā tuā" (ובתרגום חופשי: מלוא כל שמים וארץ כבודך).
בתהלים, קלט, ב נאמר: "אתה ידעת שבתי וקומי". הביטוי "שבתי וקומי" הוא מריזם שמשמעותו "כל מעשיי". ניתן, ככל הנראה, להתייחס גם לפסוק "אם אסק שמים שם אתה; ואציעה שאול הנך" (תהלים, קלט, ח) כמריזם שכן השמים והשאול הם ניגודים המייצגים את המכלול. החוקרים סיירוס גורדון וגארי רנדסבורג טוענים כי גם הביטוי "טוב ורע" המופיע בספר בראשית הוא מריזם. ביטוי זה חוזר כמה פעמים ומתייחס לסגולותיהם המיוחדות של פירות עץ הדעת:
ויּצמח ה' אלהים מן-האדמה כּל-עץ נחמד למראה וטוב למאכל ועץ החיּים בּתוך הגּן ועץ הדּעת טוב ורע.
וּמעץ, הדּעת טוב ורע--לא תאכל ממּנּו.
כּי ידע אלהים כּי בּיום אכלכם ממּנּוּ, ונפקחוּ עיניכם; והייתם כּאלהים, ידעי טוב ורע.
ויּאמר ה' אלהים, הן האדם היה כּאחד ממּנּוּ, לדעת טוב ורע.
גורדון ורנדסבורג סבורים כי הניגודים טוב ורע משלימים זה את זה, כך שידיעת "טוב ורע" מייצגת את מכלול הידע. אכילה מפירות עץ הדעת שקולה, אם כן, לניסיון לרכוש ידיעה שלמה, המצויה אך ורק ברשותו של אלוהים. על פי התפיסה הדתית בשאיפה להיות בעל ידע שלם, אלוהי, יש משום היבריס: האדם יכול לחקור ולרכוש דעת, אולם ידיעתו לעולם אינה שלמה כידיעתו של האל.
מריזם מן הסוג השני (שימוש ברשימת מילים נרדפות לתיאור דבר יחיד) ניתן למצוא בהגדה של פסח. לדוגמה:
לפיכך אנחנוּ חיבים להודות, להלל, לשׁבּח, לפאר, לרומם, להדּר, לברך, לעלּה וּלקלּס למי שעשה לאבותינוּ ולנוּ את כּל הנסּים האלוּ.
מריזם באנגלית

מריזם שגור בשפה האנגלית הוא "lock, stock, and barrel". למריזם ניתן להציע כמה פירושים ברובד הלשוני, אם כי משמעותו של הביטוי אחת. על פי מערך פירושים אחד מדובר בשלושת מרכיביו של המוסקט: מנגנון הירי (lock), הקת (stock), והקנה (barrel). לפי מערך פירושים חלופי מדובר בשלושת מרכיביו של עסק: המבנה (מסומל על ידי המנעול - lock), ההשקעות (מסומלות על ידי המילה מניה - stock), והמלאי (barrel)[דרוש מקור]. כמריזם משמש הביטוי לתיאור המכלול של חפץ או גוף שהם בעלי כמה מרכיבים. המריזם נזכר לראשונה במכתביו של וולטר סקוט ב-1817, אם כי ייתכן שהוא שימש עוד קודם לכן בשפה המדוברת. מריזם נפוץ נוסף בשפה האנגלית הוא "high and low" (גבוה ונמוך) שמשמעותו - בכל מקום.
הערות שוליים

↑  Cyrus H. Gordon and Gary A. Rendsburg, The Bible and the Ancient Near East, Fourth edition: 1997, Norton & Co.
↑  מקור הביטוי lock, stock, and barrel באתר phrases.org
מצפה הכוכבים ארסיבו

| --- | --- |
הרדיו-טלסקופ במצפה ארסיבו, 2019
הרדיו-טלסקופ במצפה ארסיבו, 2019
 מידע כללי
 ארגון:  אוניברסיטת קורנל, נאס"א, הקרן הלאומית למדע
 נקרא על שם:  ארסיבו 
 מיקום:  ארסיבו בפוארטו ריקו
 תאריך ייסוד:  1963
 תאריך סגירה:  1 בדצמבר 2020
 טלסקופ ראשי
 סוג:  רפלקטור קעור
 קוטר:  305 מטר
 שטח איסוף:  ~73 000 מטר²
 אורך מוקד:  265.109 מטר
 הצבה:  רפלקטור ראשי קבוע ורפלקטור משני (רפלקטורים גרגוריאניים) על מסילה להכוון
 תחום תדרים:  תדר רדיו 300 מגהרץ - 10 גיגה-הרץ
 קואורדינטות:  18°20′48″N 66°45′12″W﻿ / ﻿18.346666666667°N 66.753333333333°W﻿ / 18.346666666667; -66.753333333333
  (למפת פוארטו ריקו מוגדלת) סן חואן קרולינה פונסה קגואס מאיאגואס וייקס האוקיינוס האטלנטי הים הקריבימצפה ארסיבו(למפת פוארטו ריקו רגילה) סן חואן קרולינה פונסה קגואס מאיאגואס וייקס האוקיינוס האטלנטי הים הקריבימצפה ארסיבו
 www.naic.edu
 
מצפה אַרֶסִיבּוֹ (באנגלית: Arecibo Observatory) היה מצפה רדיו-טלסקופ בעל מפתח יחיד, השני בגודלו בעולם. המצפה נבנה בארסיבו שבפוארטו ריקו בין השנים 1960–1963.
ב-1974 שודרה מהמצפה הודעת ארסיבו, שהתבססה על רעיונות של פרנק דרייק. ב-2009 שודר תוכן RuBisCO המבוסס על העבודה של ג'ו דייוויס.
ב-2017 ניזוק ארסבו מהוריקן מריה. אחד הכבלים שתמכו במבנה נקרע. לאחר הערכת נזקים שנמשכה מספר חודשים, התברר שמצבם של הכבלים האחרים אינו מאפשר המשך הפעלה בטוחה של המתקן. ב-19 בנובמבר 2020 הודיעה הקרן הלאומית למדע שלא ניתן לתקן את המצפה, ולכן הוא יפורק, אחרי 57 שנות פעילות.
ב-1 בדצמבר 2020, לאחר שכבלים תומכים נוספים לא עמדו בעומס ונקרעו, קרס הטלסקופ באופן סופי שאינו ניתן לתיקון.
הערות שוליים

↑  עודד כרמלי, סוף עידן: מצפה הכוכבים ארסיבו, המפורסם מסוגו בעולם – יפורק, באתר סוכנות החלל הישראלית, 22 בנובמבר 2020
 דניס אוברביי, ניו יורק טיימס, המדענים נפרדים: הטלסקופ שהעניק לאנושות מבט לרחבי הקוסמוס עומד להיהרס, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2020
↑  Danica Coto, "Huge Puerto Rico radio telescope, already damaged, collapses", AP, December 1 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812688673905606  BIBSYS: 4055612  GND: 1238844782  ISNI: 0000 0000 9206 0262  LCCN: n84012060  SUDOC: 176833218  VIAF: 134912974   WorldCat (עם VIAF): 134912974 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעון קונצבו

| --- | --- |

הכניסה למעון קונצבו, 2018.
 מידע כללי
 סוג:  מעון רשמי 
 שימוש:  משכנו של מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית
 מיקום:  פילי 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בעלים:  המנהל לענייני נשיא רוסיה
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  מירון מרז'אנוב
 קואורדינטות:  55°43′28″N 37°29′07″E﻿ / ﻿55.72433611°N 37.48534444°E﻿ / 55.72433611; 37.48534444
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מעון קונצבו(למפת מוסקבה רגילה) מעון קונצבו
 
מעון קונצבו (ברוסית: Ку́нцевская да́ча) היה מעונו האישי, הדאצ'ה, של יוסיף סטלין ליד העיירה קונצבו (אז מחוז מוסקבה, כיום חלק מרובע פילי שבמוסקבה), שם חי במשך שני העשורים האחרונים לחייו ומת ב-5 במרץ 1953, כשהוא בילה זמן רב בקרמלין, שם היה לו אזור מגורים ליד משרדיו. הדאצ'ה ממוקמת בתוך יער לא רחוק מפארק הניצחון.
"הדאצ'ה הקרובה" (Ближняя дача), כפי שהיא מכונה, נבנתה בשנים 1933–1934 בעיצובו של האדריכל מירון מרז'אנוב. ב-1943 נוספה קומה אחת לבניין המקורי. בקונצבו סטלין חי במהלך מלחמת העולם השנייה, שם הוא אירח מנהיגים כוינסטון צ'רצ'יל ומאו דזה-דונג.
האתר מכיל גם בונקר שנחשף לציבור רק בשנת 2008 בתקשורת הרוסית שסיפרה על שבעה בונקרים של סטלין שהיו קיימים. כיום, אין למעון מעמד של מוזיאון ואסורה הגישה לציבור. לא ברור מהו אופי השימוש בו כיום למעט העובדה כי הוא מאובטח על ידי שירות האבטחה הפדרלי ושירות הביטחון הפדרלי.
תיאור

הדאצ'ה ממוקמת בלב יער ליבנה מיוער בצפיפות; הגנותיה כללו גדר כפולה, תותחי נ"מ 30 מילימטר מוסווים וכוח ביטחון של שלוש מאות חיילים מיוחדים של נ.ק.ו.ד. (אחרי 1946, משרד ביטחון המדינה). בשטח היו עצי לימון ותפוח, גן ורדים, בריכה קטנה ואבטיח שסטלין אהב לטפח. היה גם מגרש ספורט. עם הכניסה לדאצ'ה היה לובי ובו שתי מלתחות. משמאל נפתחה דלת לחדרו האישי של סטלין, שם בילה את מרבית שעות היום. ממש לפני הדלת נפתחה דלת לחדר האוכל הגדול, ואילו מימין היה מסדרון צר וארוך.
חדר האוכל המלבני נשלט על ידי שולחן ארוך ומלוטש מכוסה שטיחים ורדים. הוא היה מקושט בתמונות של לנין ושל הסופר מקסים גורקי. בחדר זה סטלין קידם בברכה את הפוליטביורו הסובייטי לפגישות ולארוחות ערב מאוחרות, ובמקרים רבים נלקחו החלטות חשובות. דלת "כמעט בלתי נראית" הייתה בקיר בצד אחד של חדר האוכל והובילה לחדר השינה של סטלין ולמטבח.
בצד שמאל של הדאצ'ה היה חדר העבודה האישי של סטלין (שם בילה את רוב היום בקונצבו) עם שולחן המלחמה הגדול שלו, רדיו שהיה מתנה מאת וינסטון צ'רצ'יל (כשביקר במוסקבה בפעם הראשונה, באוגוסט 1942) וספה; סטלין העדיף לישון בספה הזאת, במקום בחדר השינה שלו. חדר האמבטיה נמצא ליד חדר העבודה של סטלין.
בצד ימין, המסדרון הצר והארוך הוביל תחילה לשני חדרי שינה (המשמשים בעיקר לארח אורחים מזדמנים) ולבסוף למרפסת פתוחה גדולה. סטלין נהג לבלות זמן רב במרפסת הזאת. הוא היה יושב שם על כיסא בחורף, למרות הקור הכבד, לבוש מעיל עור כבש חם וכובע פרווה. הוא גם אהב לקרוא ספרים ודו"חות ולהאכיל את הציפורים בזמן שהגיע למרפסת.
בתו של סטלין, סבטלנה אלילוייבה, גם רשמה בזכרונותיה כי הציור המפורסם "תגובה של הקוזאקים מזפורוז'יה" הייתה תלויה איפשהו בקומת הקרקע, אבל לא היה ברור בדיוק איפה.
המנהיג הסובייטי רק לעיתים רחוקות עזב את חדר העבודה שלו, שלא לדבר על ביקורו בקומה השנייה (אם כי מעלית הותקנה על פי פקודותיו). הקומה הזאת נועדה במקור להכיל את בתו סבטלנה, אבל היא הייתה נשארת שם רק כמה ימים בכל שנה. כתוצאה מכך, החדרים נותרו חשוכים וריקים במשך רוב הזמן.
לאחר מותו של סטלין הקים מכון מרקס-אנגלס-לנין-סטלין ועדה לביצוע סידורים להקמת מוזיאון סטלין בקונצבו. ניקיטה חרושצ'וב ביטל את הרעיון והדאצ'ה עמדה פנויה במשך כמה עשורים. הדאצ'ה נשמרה היטב בשל העובדה כי לאוניד ברז'נייב, מיכאיל גורבאצ'וב ובוריס ילצין נטו להתגורר בה לעיתים.
הדאצ'ה היום

הבניין עדיין אפוף סודיות. השטח הוא מגודר וסגור למבקרים רגילים. עם זאת, הוא עדיין השתמר במצב טוב, יחד עם כל החפצים האישיים של סטלין, כולל חדר העבודה שלו עם שולחן המלחמה והספה שבה הוא ישן.
עם כניסתו לתפקיד נשיא רוסיה בשנת 2000, הזמין ולדימיר פוטין את האוליגרכים העסקיים החזקים ביותר של רוסיה לקונצבו, במה שתואר כצעד "סמלי מאוד" על ידי סרגיי פוגאצ'יוב, שהשתתף בפגישה זו; משתתף נוסף היה מיכאיל חודורקובסקי, שאמר כי על ידי זימונם לקונצבו לישיבה במשרדו של סטלין, פוטין "רצה שנבין שאנחנו, כאנשי עסקים גדולים, עשויים לקבל קצת כוח, אבל זה שום דבר לעומת כוחו כראש המדינה. חודורקובסקי "לא לקח את המסר הזה ללב" ונכלא למשך 10 שנות מאסר, באשמת העלמת מס.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לא השתמש במעון מעולם והוא נוטה להתגורר במעון פלגי בושארוב. כך גם דמיטרי מדבדב לא השתמש במעון זה ונוטה להתגורר בגורקי-9. המבנה ממשיך לעמוד בשיממונו ומאובטח על ידי שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה.
ראו גם

נובו-אוגריובו
מעון פלגי בושארוב
לקריאה נוספת

The Last Days of Stalin, Joshua Rubentein. Yale University Press
הערות שוליים

↑  http://www.kuntsevo.org/obnovlenia/book/Part2Glava15_18.htm
↑  http://www.kuntsevo.org/obnovlenia/book/Part2Glava15_18.htm
↑  «Подземные города», «Аргументы и факты», выпуск 21 (1230), 26.05.2004
↑  http://www.globalsecurity.org/wmd/world/russia/kuntsevo.htm
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  http://www.kuntsevo.org/obnovlenia/book/Part2Glava15_18.htm
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Rubentein, Joshua (31 במאי 2016). The Last Days of Stalin. Yale University Press). {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Zhores Medvedev, Roy Medvedev. The Unknown Stalin. ISBN 978-1-85043-980-6. Page 61.
↑  סיימון שוסטר, האוליגרכים של פוטין, מגזין טיים
↑  סיימון שוסטר, האוליגרכים של פוטין, מגזין טיים
↑  סיימון שוסטר, האוליגרכים של פוטין, מגזין טיים
ממלכת קאחתי-הרתי

| שם המלך | שנות שלטון |
| --- | --- |
קוויריקה השלישי הגדול: 1014–1029
סיפוח של הממלכה הגאורגית: 1029–1039
גאגיק: 1039–1058
אר'סרתן הראשון: 1058–1084
קוויריקה הרביעי: 1084–1102
אר'סרתן השני: 1102–1105
ממלכת קאחתי-הרתי (בגאורגית: კახეთ-ჰერეთის სამეფო) הייתה ממלכה גאורגית בימי הביניים שהתקיימה במחוזות ההיסטוריים של קאחתי והרתי במזרח גאורגיה, בשנים 1014–1105.
היסטוריה

לפני הקמתה של ממלכת קאחתי שכנה בשטח המחוז ההיסטורי, קאחתי נסיכות נוצרית בשם כורבישופות קאחתי, ששליטה נשא בתואר הכנסייתי כורבישוף. עם מותו של בגרט השלישי, בשנת 1014, קפץ קוויריקה השלישי על ההזדמנות, השתלט על המחוז השכן, הרתי, והכריז על עצמו כמלך קאחתי והרתי - מלך ממלכת הקאחים והראנים.
בתקופת שלטונו שגשגה הממלכה החדשה וצברה כוח פוליטי. בשנת 1027 הצטרף צבא ממלכת קאחתי לצבא המשותף של בגרט הרביעי, שהונהג על ידי ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי ואיוון אבאזאסדזה, האמיר אמירות טביליסי, אלי בי. ג'עפר והמלך דוד הראשון, מלך ארמניה כנגד האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל הראשון איבן מוחמד, שהובס תבוסה מוחצת בנהר אקלז. בערך באותו זמן, השמיד, קוויריקה השלישי, השמיד כוח פולש בראשות המלך האלאני, אורדורה, שחצה את הרי הקווקז לתוך קאחתי רק בשביל ליפול בקרב במערכה נטושה.
בשנת 1029, בשיא שלטונו ויוקרתו, נרצח קוויריקה בהתנקשות בעת ציד, והממלכה נכבשת בידי בגרט הרביעי למשך 10 השנים הבאות. בשנת 1039, הצליחו אצילי קאחתי, להחזיר את המונרכיה ולהמליך את בנו המאומץ של קוויריקה השלישי, גאגיק עליהם.
בעזרת תמרונים במאבק בין בגרט הרביעי לבין האציל הגאורגי רב העוצמה, ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי מבית בר'וואשי, הצליח גאגיק להבטיח את שלמות ממלכתו. הוא עזר לבגרט במשלחת שלו כנגד אמירות טביליסי, אולם כשניסה המלך הגאורגי לתפוס את חזקותיו בהרתי, כרת גאגיק ברית עם ליפריט,  וסייע לו במרידתו כנגד בגרט בשנים 1046-1047, והצליח לשמור, פחות או יותר, על נחלותיו בהרתי.
יורשו של גאגיק, אר'סרתן הראשון, התקשה לעמוד בפני בדרט הרביעי ומאבד חלקים נרחבים לבגרט הרביעי, ולכן נכנע, בשנת 1068, לסולטאן הסלג'וקי, אלפ ארסלאן, הסכים להעלות לו מיסים, וקיבל את תמיכתם של הסלג'וקים במאבקו כנגד ניסיונות הסיפוח של בגרט הרביעי ויורשו גיאורגי השני.
מאוחר יותר, בדומה לאביו, כרת אר'סרתן הראשון ברית עם השבט המורד של הליפריטים. אולם העביר את תמיכתו, מאוחר יותר, לגיאורגי השני ועזר לו במסעו למיגור האופוזיציה הפיאודלית. מאוחר יותר, בשנת 1074, נלחם כנגד הפלישה הסלג'וקית של מאליק שאח הראשון (ملكشاه).
אף על פי כן, כאשר חתם גיאורגי השני על הסכם שלום עם הסלג'וקים בתחילת שנות השמונים של המאה האחת עשרה, הכיר הסולטאן הסלג'וקי בגיאורגי השני כשליט הלגיטימי היחיד של קאחתי, והשאיר לו כוח סלג'וקי כדי שיוכל לכבוש את המחוז. גיאורגי, שעמד בראש הצבא הגאורגי-סלג'וקי המשותף, הטיל מצור על מצודת וז'יני (בקאחתי), אבל נכשל בניסיון הכיבוש ונסוג. אר'סרתן קפץ מיידית על ההזדמנות, והזדרז למאליק שאח, הבטיח לו את נאמנותו והתאסלם. בכך השיג את הגנתם של הסלג'וקים מול שאיפותיו של מלך גאורגיה.
הממלכה המשיכה להיות כפופה לסלג'וקים גם בתקופת שלטונו של יורשו קוויריקה הרביעי, שהצליח לעמוד אף הוא מול שאיפות איחוד הממלכות הגאורגיות, של דוד הבנאי, לממלכה הגאורגית המאוחדת.
סופה של הממלכה הגיע עם עלייתו של אר'סרתן השני לכס המלוכה. אר'סרתן, שהיה מנהיג קל דעת "הצליח" להמאיס את שלטונו על עמו, ואצילי ממלכתו בראשות הנסיך ארשיאני מהרתי, אסרו אותו והסגירו אותו לידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שסיפח סופית את הממלכה ואיחד אותה עם ממלכתו.
שושלת בגרטיד

הבט נוסף למאבק בין ממלכת קאחתי-הרתי בשאיפות האיחוד עם הממלכה הגאורגית המאוחדת הוא המאבק שבין שושלת המלוכה, שושלת בגרטיוני - שליטי הממלכה הגאורגית המאוחדת ושושלת בגרטוני הארמנית - שליטי קאחתי, שהיו למעשה נצר לאותה שושלת.
השושלת הארמנית הגיעה לשלטון בממלכה הגאורגית על ידי כך שמייסד הממלכה, קוויריקה השלישי, אימץ גאגיק כבנו וכיורשו, כאשר אביו הביולוגי היה דוד הראשון, מלך ממלכת לורי הארמנית ואילו אימו הייתה אחותו של קוויריקה השלישי.
לקריאה נוספת

מָרְיָם לוֹרתּכִּיפָּאנִידזֶה (אנ'), גאורגיה במאות ה-11 וה-12, פרק 2 (אנגלית)
הערות שוליים

↑  כורבישוף (Chorbishop) - דרגה בכנסייה הנוצרית שהיא נמוכה מבישוף. מושג הלקוח מיוונית - Χωρεπίσκοπος ומשמעותו: בישוף של המדינה
↑  שאדאדיד - היא שושלת מלוכה כורדית ששלטה בחלקים נרחבים של ארמניה ואראן (آران) בשנים 951-1199
↑  מאליק שאח הראשון (ملكشاه) - מנהיג הסלג'וקים בשנים 1072-1092
| היסטוריה של גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה (אנ') | תרבות שוּלבַּרִי-שוֹמוּ (אנ') • תרבות קוּרָה-אַרַאכּס (אנ') • תרבות תרִיאַלֵתִית (אנ') • תרבות קוֹלֵכִית (אנ') • דִיאַוֹחִי (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת העתיקה | קולכיס • איבריה • גאורגיה בעידן הרומי (אנ') • מסע פומפאי לגאורגיה (אנ') • אגריסי • איבריה הסאסאנית (אנ') • ניצורה של איבריה (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| ימי הביניים | המלחמות האיבריות (אנ') • המלחמות הלאזיות (אנ') • נסיכות איבריה (אנ') • השלטון הערבי בגאורגיה (אנ') • אמירות טביליסי • שושלת בגרטיוני • איבריה הבגרטידית • ממלכת אבחזיה • ממלכת קאחתי-הרתי • ממלכת הרתי • התמה של איבריה • ממלכת גאורגיה המאוחדת • תור הזהב של גאורגיה(אנ') • ארמניה בממלכת גאורגיה (אנ') • שירוואן הגאורגית (אנ') • המלחמות הביזנטי-גאורגיות • המלחמות הסלג'וק-גאורגיות (אנ') • הפלישה המונגולית • הפלישה הטימורית • הפלישה הטורקמנית (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה המוקדמת | ממלכת כארתלי • ממלכת קאחתי • ממלכת אימרתי • נסיכות גוריה • סוואנתי • אבחזיה • סאמצחה (אנ') • סמגרלו (אנ') • גאורגיה הספווית (אנ') • ממלכת כארתלי-קאחתי | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה | גאורגיה באימפריה הרוסית (אנ') • הרפובליקה של עבר הקווקז • הרפובליקה הדמוקרטית הראשונה • הפלישה הסובייטית לגאורגיה • גאורגיה הסובייטית • מלחמת גאורגיה–רוסיה | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
מלכה רופא

מלכה רופא בצעירותה
מלכה רופא (10 באוקטובר 1915, אודסה, רוסיה – 4 באוקטובר 1996, קיבוץ מעוז חיים, ישראל) הייתה לוחמת ואלחוטאית בפלמ"ח ובפל"ים, גדעונית, ושליחת המוסד לעלייה ב' לעיראק ולאירופה, הקימה את תחנת האלחוט החשאית של המוסד לעלייה ב' בבגדאד, לשם יצאה במסווה של חייל בריטי. שירתה כמדריכת אלחוט. הייתה חברת קיבוץ מעוז חיים.
ילדות ונעורים

נולדה ב-10 באוקטובר 1915 באודסה ללאה ודוד רופא, תופרת וכובען במקצועם. בשנת 1922, בדרכה של המשפחה לארץ, חלתה בטיפוס. אביה טיפל בה במסירות עד שהחלימה, אך נדבק בעצמו במחלה ונפטר. עם הגעתם לארץ ישראל, התיישבו בתל אביב ונעזרו בקרובי משפחה. אמה התפרנסה מעבודות תפירה והיא ואחיה בילו את רוב זמנם אצל סבתם. בשנת 1932 נפטרה האם. האח נשלח לכפר הנוער מאיר שפיה וחי את חייו הבוגרים בקבוצת גבע. היא נדדה בין קרובים וידידים וקבעה את מקומה במשפחתו של איש הפלמ"ח יצחק חופי. הם היו הנכדים של אותם הסבים.
אלחוטאית בפלמ"ח

למדה בסמינר לוינסקי ובשנת 1935 נשלחה להכשרה בקיבוץ נען. כעבור שנה הגיעה לקבוצת חוגים ברעננה ועבדה בחינוך הגיל הרך. ב-1937 הצטרפה לקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, עבדה במטבח והצטרפה לקבוצה מצומצמת של אתתים, מעבירי מסרים באופן חשאי.

בשנת 1933 הצטרפה לארגון ההגנה ושירתה בתפקידי קישור. מדריכיה היו אליהו סחרוב ושמואל ליפוביץ. מקבוצת הקשר עברו חלק מהחברים לנודדת וחלק לתעשייה הצבאית, מדריכי תע"ש היו דוד ליבוביץ ושושנה ממרציק. בשנת 1942 גויסה על ידי מפקד הנפה, ישראל בן אליהו לקורס אלחוט, שנערך מטעם הסוכנות היהודית בחסות הבריטים, שהיו אחראים על הפיקוח והציוד. המקשר בין הסוכנות לבריטים היה משה דיין. במסגרת הקורס הוכשרו המשתתפים באלחוט מורס במטרה להקים תחנות מורס במחתרת, במקרה שגרמניה הנאצית תכבוש את ארץ ישראל. הקורס נמשך שלושה חודשים והתקיים בתל אביב. לאחר שסיימה את הקורס חזרה למעוז חיים ועבדה בתחנת האלחוט שהוקמה שם על ידי הבריטים יחד עם חנן שילוח, תחת פיקודו של אורי ברנר. זמן קצר לאחר מכן הוקמה במעוז חיים תחנת אלחוט של הרשת הארצית של ההגנה בפיקודה.
אלחוטאית בפלמ"ח > שליחה לבגדאד במסווה של קצין בריטי

בתחילת שנת 1943 יצאה לסמינר שליחים של הקיבוץ המאוחד בקיבוץ גבעת השלושה, שם הודיע לה יהודה ברגינסקי, חבר גבעת השלושה ואיש המוסד לעלייה ב', לה כי היא מועמדות לשליחות לעיראק, במטרה להקים בבגדאד תחנת אלחוט שתקיים קשר עם הארץ.

באפריל 1943 יצאה לכיוון בגדאד במשאית צבאית בריטית כחלק משיירה, מחופשת לחייל בריטי. בידה פנקס תשלומים ותעודת חייל על השם: אליהו מזרחי. שותפה לנסיעה בתא המטען היה כלב זאב ענק שתפקידו היה להסיח את דעתם של השוטרים בנקודות הביקורת בדרך לבגדאד. היה זה רעיון של ישעיהו דיסטניק, קצין ביחידת הובלה בצבא הבריטי, שליווה אותה במסעה. בספרו על המחתרת בעיראק תיאר זאת יהודה אטלס: "כאשר, במהלך הדרך, לא הצליח לעקוף אחת מתחנות הביקורת, ושוטר צבאי ניסה להציץ אל תא המטען - היה ראשו הנוהם של הכלב גומל אותו מיד מן הסקרנות".
את הלילה הראשון במסווה של חייל בריטי עברה בקיבוץ בית הערבה. איש ממכריה לא זיהה אותה. לאחר מכן בילתה את רוב זמנה במשאית. בבוקר, כשהתקרבו לגבול עבר הירדן-עיראק, פרשה משאיתם מן השיירה והתקדמה לכיוון בגדאד. לאחר מספר שעות נסיעה ניסה דיסטניק לאתר את השליחים עזרא כדורי מקיבוץ מעוז חיים ושמריהו גוטמן מקיבוץ נען, ממקימי המחתרת הציונית בעיראק, איתם היו אמורים להיפגש, אך ללא הועיל. הם נאלצו לחנות במחנה צבאי הודי סמוך מבלי לעורר חשד. היא ישנה בתא המטען בעוד השניים האחרים ישנו משני צדי הרכב כדי לשמור עליה, כנראה מחשש כי יתגלה שבין המסתתרים נמצאת אישה. 

למחרת חברו לשליחים והיא הועברה לרכב הפרטי בו פגשה אישה רעולת פנים בשם שמחה כהן. היא פשטה את מדי החייל הבריטי והסוותה את עצמה כאישה רעולת פנים. בשהותה בבגדאד כונתה "רשל", כינוי אשר ניתן לה עוד ביחידת הגדעונים. היא התגוררה בבית משפחת סחייק, משפחה יהודית וציונית בעיר, שקיבלה אותה בחום. בחודשים הראשונים לוותה על ידי שמחה כהן. אחרי היא שהכירה מקרוב את התרבות המקומית, למדה ערבית והתלבשה בהתאם למנהגי המקום. כך צברה ביטחון עצמי ולא הייתה זקוקה עוד לליווי הצמוד.
לשליחותה בבגדאד היו שתי מטרות: הקמת תחנת אלחוט שתקיים קשר עם הארץ, שלא היה קיים עד אז, ועבודה בתנועה החלוצית להכנת היהודים בעיראק לעלייה לארץ. מעטים היו שותפי סוד למטרה הראשונה.
רק מתי-מעט ידעו מהי מטרת בואה של הנערה ירוקת-העיניים רוב מכריה סבורים היו, שלא באה אלא ללמד עברית לבנות בבל. ואומנם "רשל" עסקה גם בהקניית שפת-עבר. כבוגרת סמינר לוינסקי, וכמי שגם הערבית שגורה על פיה עשתה חיל במלאכת ההוראה בכיתות - הבית של התנועה.
אלחוטאית בפלמ"ח > הקמת תחנת הקשר בבגדאד

בכל תקופת שהותה בבית משפחת סחייק לא הצליחה ליצור קשר עם הארץ באמצעות מכשיר הקשר. עם הזמן, נוכחותה עוררה את חשדם של השלטונות ושוטרים החלו להסתובב שוטרים באזור הבית. היה עליה להפסיק את ניסיונות יצירת הקשר מחשש שתתגלה. כשהחלו להתפשט ידיעות על מרגלת יהודייה עברה לגור בבית משפחה אחרת, משפחת בבאי. גם שם נכשלו הניסיונות ליצירת הקשר עם הארץ. בתום תשעה חודשים בבגדאד הצליחה במשימה. בספרו על המחתרת בעיראק כתב יהודה אטלס: "הוקם הגשר האלחוטי בין נהרות בבל לבין המוסד לעלייה ב' בתל אביב [...] באמצעות המכשיר ניתן היה לתאם ישירות את יציאתן והגעתן של קבוצות מעפילים, לקבוע את נקודות המפגש, ולדון על כל המתרחש ב"שורה" ובתנועה".
לאחר שהחשדות בדבר "פולניה מוזרה המצויה בבגדאד", הוחלט להבריחה חזרה לארץ ישראל. תחילה ניסו להבריחה באוטובוס יחד עם חיילות פולניות כשהיא לבושה כחיילת, בהמשך חשבו להבריחה בתוך ארגז, אך הרעיון ירד מהפרק כשהחלו לבדוק בצורה קפדנית ארגזים בנקודות הביקורת. בסופו של דבר, השתמשה באישור עלייה של נערה בגדאדית, שהחליטה לא לעלות לארץ. אלבר שמש, שעבד עם פעילי העלייה הבלתי לגאלית והיה מקושר עם המשטרה, התחזה לבעלה וליווה אותה עד שדה התעופה בלוד.
אלחוטאית בפלמ"ח > הפעלת תחנת אלחוט באירופה

בארץ שירתה כמדריכת אלחוט. הדריכה צנחנים לפני יציאתם מעבר לים ואחרים שיצאו לשליחויות שונות. בנוסף, שידרה מתחנת האלחוט המרכזית בתל אביב שעמדה בקשר עם ארצות אירופה: תחילה לאיטליה ובהמשך ליוון ולצרפת. כאשר יצאו אניות מעפילים מארצות אלה השתתפה ביצירת הקשר עם האניות.
בפברואר 1946 נשלחה למרסיי שצרפת והפעילה את תחנת האלחוט עד אוגוסט 1946. היא חזרה לארץ באניית המעפילים "יגור" בפיקודו של משה מרק, שמונה על ידי שאול אביגור וימאי הפלי"ם, ישראל אורבוך. מכשיר הקשר באנייה לא היה מהסוג שמלכה הכירה. היא לא הצליחה להפעילו לכן פירקו את המכשיר והשליכו אותו לים על מנת לטשטש ראיות אם ייתפסו. כשעגנה האניה מול נמל חיפה גורשה לקפריסין. במחנה בקפריסין הפעילה בית תינוקות. לאחר מספר חודשים ברחה מהמחנה כשהיא מחופשת לאחות יחד עם איה פינקרפלד, גדעונית ואלחוטאית במוסד להעפלה, ובספינת מבריחים ערביים הגיעה לחוף נהריה. תקופה קצרה לאחר מכן נשלחה שוב לתחנת אלחוט בצרפת.
אחרי הקמת המדינה ופירוק הפלמ"ח מילאה תפקידים שונים בקיבוץ מעוז חיים, ביניהם בהנהלת חשבונות ובמטבח הילדים. לא נישאה ולא נולדו לה ילדים. הקדישה את חייה לפעילות ציבורית. שנים רבות עבדה בבית הקיבוץ המאוחד בתל אביב. אחיה, בני משפחתו ובני משפחתו של יצחק חופי הם שארי בשרה הקרובים. 

נפטרה ב-4 באוקטובר 1996 ונקברה בבית העלמין בקיבוץ מעוז חיים.
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, עד עמוד התליה: עלילות המחתרת בעיראק, תל אביב: מערכות, 1989.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מלכה רופא, באתר הפלמ"ח.
↑  ברוך רופא, אתר קיבוץ גבע.
↑  מלכה רופא – עדות, ארכיון הפלמ"ח, עמ' 1.
1 2  מלכה רופא – עדות. ארכיון הפלמ"ח, עמ' 2.
↑  יהודה אטלס, עד עמוד התליה: עלילות המחתרת בעיראק, תל אביב: מערכות, 1989, עמ' 46.
↑  מלכה רופא – עדות. ארכיון הפלמ"ח, בית הפלמ"ח, רמת אביב. עמ' 2.
1 2  אטלס, עד עמוד התליה, עמ' 47.
↑  אטלס, עד עמוד התליה, עמ' 48-49.
1 2  אטלס, עד עמוד התליה, עמ' 49.
↑  מלכה רופא – עדות, ארכיון הפלמ"ח, עמ' 6-5.
↑  אורי דרומי, היתה כ"מלאך עוזר" לילדים, באתר הארץ, 22 ביוני 2008
↑  מלכה רופא – עדות, ארכיון הפלמ"ח, עמ' 6.
מלכה רופא בקיבוץ מעוז חיים
מלכה רופא בערוב ימיה