stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפנצמינדה
גלריה

אלכסנדר קזבגי בסטפנצמינדה. דמות הסופר אלכסנדר קזבגי מפוסלת בתוך הסלע בחזית.
תופעת טרוורטין במבואות סטפנצמינדה, צלע הר בצבעי חלודה.
הר קזבק מצולם מסטפנצמינדה.
סטפנצמינדה מושלגת. צולם ממעל, מכנסיית גרגטי טריניטי.
כנסיית ומנזר גרגטי טריניטי ממרחק מה.
אנדרטת הידידות רוסיה-גאורגיה, לצד הדרך הצבאית הגאורגית.
הערות שוליים

1 2  מדריך מטרופוליס טביליסי, מעבר יבוק 5, תל-אביב: ידין רומן, 2014, עמ' 179-186
↑  קזבגי - בואו לטייל בסטפנסטמינדה והר קזבק, באתר גאורגיה ישראל
↑  Ani Rostomyan, Georgia and Russia: A Tenuous Relationship Liberty University, February 12, 2024
↑  Victor E. Louis, Jennifer M. Louis, Louis Motorist's Guide to the Soviet Union, Pergamon Press, 1987, ISBN 978-0-08-031817-2. (באנגלית)
↑  מסע אחר - מטיילים, תל-אביב: גיל אל-עמי, אוגוסט 2008, עמ' 42
↑  30 שנה להתפוררות ברית המועצות: ההחמצות, המבוכות והפוטנציאל, באתר www.israelhayom.co.il
1 2  Stepantsminda climate: Weather Stepantsminda & temperature by month, en.climate-data.org
↑  העולם: גיאורגיה, ארמניה ואזרבייג'אן, פארק ספיר נתניה: שטיינהרט קציר, 2009, עמ' 108 - 111
↑  Stepantsminda Historical Museum, GeorgianMuseums.ge (באנגלית אמריקאית)
↑  Adjara Group to Build an International Airport in Kazbegi and Invest More in Aviation, FINCHANNEL, ‏2016-12-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  How to Travel From Tbilisi to Kazbegi in 2024: Bus, Car or Taxi, https://wander-lush.org/, ‏2024-05-07 (באנגלית אמריקאית)
פסלו של אלכסנדר קזבקי במרכז סטפנצמינדה.
ספר הציפורים

| --- | --- |

כריכת ספר הציפורים
 מידע כללי
 מאת:  נעה כ"ץ
 איורים:  נעה כ"ץ
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  הומור סאטירה קומדיה עיון
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2019
 תאריך הופעה ראשונה:  פייסבוק, 2019
 מספר עמודים:  119
 עורך:  רינת פרימו
 סדרה
 הספר הבא:  ספר הציפורים 2 (עוד לא יצא)
ספר הציפורים הוא ספר קומיקס ישראלי מאת נעה כ"ץ, המשלב קטעי מידע על ציפורים עם סאטירה והומור. הספר החל במדיה השיתופית פייסבוק ולאור הפופולריות שלו יצא כספר מודפס.
בשנת 2021 יצא לאור ספר הציפורים 2, בהוצאת ידיעות ספרים.
הפקה

את הרעיון הראשוני לספר הביאה נועה כ"ץ בעקבות אהבתה לשני דברים: ציור וציפורים. לכן, היא החליטה לשלב ביניהם וליצור קומיקס על ציפורים. היא החלה לפרסם רצועות מתוך הקומיקס בדף הפייסבוק שלה, ועד מהרה הקומיקס הפך לפופולרי למדי. הרצועות, שעסקו בציפורים באופן הומוריסטי וסאטירי, קיבלו מאות ואף אלפי שיתופים, תגובות ולייקים. כ"ץ קיוותה להוציא ספר מודפס (מה שאכן קרה) של אוסף רצועות הקומיקס, וקמפיין מימון ההמונים שפתחה עבור הספר הגיע ליעדו תוך פחות משלוש שעות. הקמפיין עסק בספרה, אך גם במוצרים נלווים שהובטחו לתורמים, כדוגמת בובות ציפורים, גלויות ומגנטים. עד סיום הקמפיין הגיע המימון ל-379% מהיעד. בינואר 2020 יצא הספר המודפס שמכיל את כל הרצועות שהתפרסמו עד כה, בהוצאת ידיעות ספרים.
באחד מהקומיקסים מזכירה כ"ץ בריבוע המספר כי את המידע היא לוקחת מויקיפדיה עבור הקומיקס, ולא בונה את הקומיקס על סמך דברים שהיא יודעת.
תוכן

הספר מכיל קומיקסים קצרים של עד שני עמודים, העוסקים בכל פעם במין ציפור אחרת. הציפורים מגוונות, חלקן מוכרות ונפוצות כגון מיינה מצויה, דררה או יונת הבית, וחלקן פחות מוכרות וכמעט נכחדות כגון קיווי, אלמנה עדנית או פרגטה הדורה. הקומיקסים מכילים מידע מדעי על הציפורים בתוך "ריבוע המספר", והמידע כתוב כאילו כ"ץ עצמה מדברת. לצד הקטעים המדעיים, העוסקים לרוב בהזדווגות אך לא רק, מדברות הציפורים שהן נושא הרצועה בלשון סלנג על כל מיני דברים שנאמרים באופן מדעי, אך בצורה יומיומית. הציפורים מתנהגות באופן סאטירי ומצחיק בהתאם לצורת דיבור הנפוצה בישראל. הציפורים פונות אחת לשנייה בשמות פרטיים ישראלים: צפריר, ניצה, איציק וכדומה. הציפורים מצוירות באופן ריאליסטי, המדמה מאוד את מראן האמיתי, הן בקווי המתאר והן בצבעי נוצותיהן. הציפורים כמעט ולא זזות בין פאנל לפאנל, והרקע הוא שחור לבן.
תוכן > מוטיבים חוזרים

על אף שבכל דף/רצועה מדובר על ציפור אחרת, ישנם מוטיבים חוזרים רבים בקומיקס.
חזרה מרובה על המילה "יאלליק", שיבוש של המילה "יאללה" המשמש את הציפורים כדי להזמין אחד את השני להזדווגות. מילה זו חוזרת בפרקים רבים בספר.
חזרה על דמותה של ניצה הדרורה, שהייתה הדמות הראשונה בקומיקס שזכתה להיות דמות חוזרת. ניצה מוצגת כציפור על הרצף האוטיסטי, שמתקשה להבין קודים חברתיים והיא חסרת טאקט.
חזרה בכמה פרקים על דמותו של הירגזי, אביב זוארץ. בספר הראשון הירגזי מתואר כדמות משביתת שמחות, עצבנית, טרחנית ובודדה.
הציפורים בספר נוהגות לשיר שירים ישראלים ולועזיים מוכרים. הבולטים בהם הם השירים כלבלב הו בידי בם בם מאת מתי כספי ומקהלה עליזה מאת חוה אלברשטיין, שחזרו במספר רצועות.
הציפורים מבטאות סטיגמות אנושיות רבות במהלך הספר. לדוגמה, בפרק על הברבורים מוזכר כי "רבע מכל זוגות הברבורים שחורים הם הומוסקסואלים", והברבורים מגיבים בקריאות "יאחתי" ו"לך להתקעווד", ביטויים סטיגמטיים המזוהים עם הקהילה ההומואית.
חזרה על דמותה של העורבני, גינוסר, אשר חומסת קינים של ציפורים, ולכן היא נחשבת לבריונית.
ביקורות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניסוחים לא אנציקלופדיים.
מלבד הפופולריות של הקומיקס, הספר זכה בשבחי המבקרים. איתמר רונאל מאתר מאקו כתב "קומיקס הציפורים של נעה כ"ץ מצליח לגעת בציפור הנפש הישראלית [...] תמהיל מדויק של סקרנות ואהבה כנה לציפורים, האנשה ואירוניה הפכו את הקומיקס הפשוט ללהיט מיידי". כתבה בכלכליסט שאספה המלצות של כתבי העיתון לגבי פעילויות לשעות הפנאי הזכירה את הספר עם הכיתוב "כ"ץ מלקטת אנקדוטות אמיתיות ומפתיעות על ציפורים והופכת אותן לקומיקס קורע מצחוק". תום שפירא, כתב לענייני קומיקס במגזין 'ספרים' של הארץ, כתב כי "כ"ץ בהחלט יודעת מה היא עושה, והיא בדרך להפוך לאגדת קומיקס מקומית". נירית אנדרמן מעיתון הארץ כתבה כי "כ"ץ היא בין היוצרות המסקרנות בתחום".
יפתח כרמלי כתב במדור הספרות של ynet ”הציפורים בקומיקסים של כ"ץ מאוד אנושיות. הן שוכחות להחזיר קופסאות אוכל לאמא, הן מתנשקות ואומרות "אוהב אותך חיים שלי", הן רוקדות לצלילי "סינגל ליידיז" של ביונסה – ממש כמונו. דרך ההתנהגויות האנושיות האלה לומדים הרבה על חייהן האמיתיים של הציפורים – תוחלת החיים שלהן, התנהגויות ביזאריות ששמורות למינים מסויימים והקולות המוזרים שהן מפיקות. הודות לפרסום והפידבק המיידיים בפייסבוק, כ"ץ הבינה מה הקהל אוהב – וכך נוצרו דמויות קבועות, כמו ניצה ואביב זוארץ.”
זהרה רון כתבה במדור ביקורת הספרים של גלובס:”קשה להאמין עד כמה יכול להיות חינני ומצחיק ספר שעוסק בציפורים. הספר הזה אינו שגרתי בשום צורה. הוא משלב דמיון והומור עם עובדות אמיתיות על חיי הציפורים, בעיקר בכל הקשור בחיזור ובהזדווגות, מה שיוצר גם הקבלות משעשעות לאלה האנושיים, מטינדר לציפורים ועד "רוצה לעלות אליי לקן?"”
הערות שוליים

↑   תום שפירא, "ספר הציפורים 2": הבדיחות עדיין עובדות, אבל הקריאה בספר מעט מייגעת, באתר הארץ, 19 במאי 2021
↑  מאת אופיר סגרסקי, איתרנו את המקור: הסיפור של מאיירת קומיקס הציפורים הוויראלי, באתר טיים אאוט, ‏2019-06-04
1 2  איתמר רונאל, ‏שפעת העופות, באתר ‏מאקו‏, 14 באוגוסט 2019
↑  קומיקס הציפורים מאת נעה כ"ץ, באתר headstart.co.il
↑  אנרגיה חלופית: המלצות לשעות של פנאי, באתר כלכליסט, 1 באוגוסט 2019
↑   תום שפירא, עורבים עם חיבה לרצח וירגזי מרגיז: "ספר הציפורים" הוא קומיקס מלא הומור וכישרון, באתר הארץ, 12 במרץ 2020
↑  יפתח כרמלי, ניצה הדרורה בהלם: איך קומיקס על ציפורים כבש את הרשת?, באתר ynet, 29 בפברואר 2020
↑  זהרה רון, ‏"ניסו, אתה מפוצץ באגו": ספרים לימים מערערים, באתר גלובס, 4 באפריל 2020
ערוץ מוסאווא

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 קטגוריה:  כללי, חדשות
 סוג:  ערוץ טלוויזיה מסחרי
 תאריך השקה:  1 ביוני 2015
 בעלות:  מפוקח על ידי תאגיד הרדיו והטלוויזיה הפלסטיני  (מזוהה עם הארגון לשחרור פלסטין) 
 שפה:  ערבית
 משרד ראשי:  רמאללה 
 פורמט תמונה:  (SDTV (576i (HDTV (1080i
 http://musawachannel.com
 
מוחמד מג'אדלה באולפן החדשות של "ערוץ מוסאווא" הפלסטיני ב-2020
מוסאווא (בערבית: مساواة, תעתיק מדויק: מסאואה; באנגלית: Musawa) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי פלסטיני המיועד למגזר הערבי המתגורר בישראל.
הערוץ הושק ביוני 2015 על-ידי שר התקשורת הפלסטיני, ריאד חסן, שטען כי הערוץ לא ישדר תכנים שיפגעו בשלטון החוק בישראל.
היסטוריה

הערוץ הושק ביוני 2015 תחת השם ערוץ "פלסטין 48" (فلسطين 48) על ידי הרשות הפלסטינית ואש"ף, במטרה לספק תכנים לערביי ישראל.
פעילות הערוץ תחילה התבצעה מהעיר נצרת, ישראל, וזאת למרות שלא שידר מאולפן רשמי אלא מהשטח בלבד. סוגיית הקמתו של ערוץ טלוויזיה זה הפכה למוקד מחלוקת פוליטית בין מפלגות שונות אך לא מנעה את הקמתו.
בספטמבר 2015 שינה הערוץ את שמו ל"מוסאווא" (قناة مساواة - בתעתיק מדויק: קנאת מסאואה - "ערוץ שוויון") שפירושו בעברית "שוויון".
בשנת 2016 השיק הערוץ אתר אינטרנט חדשני המכיל לוח שידורים, תוכניות מוקלטות ושידורים ישירים, וכמו כן אפליקציה לטלפון הנייד.
בחודש יוני 2016 חתם השר לביטחון פנים של ישראל, גלעד ארדן, על צו המורה על סגירת הערוץ.
לאחר הסגירה, הועברה פעילותו של הערוץ אל העיר רמאללה, לרשות הפלסטינית, ושידוריו מועברים גם דרך אתר האינטרנט הקנדי glARAB.
ראו גם

רדיו א-נאס
רדיו א-שמס
אל-ג'זירה
הערות שוליים

↑  נתניהו נגד "פלסטין 48": פועל לסגירת הערוץ החדש של ערביי ישראל, באתר ynet, 17 ביוני 2015
↑  פלסטין 48 באוויר: "נתניהו, תתרגל לערוץ של הערבים הנוהרים", באתר ynet, 18 ביוני 2015
↑   ג'קי חורי, שידור חי מהמרפסת: בערוץ הטלוויזיה הפלסטיני בנצרת שואפים להצליח, גם בלי אולפן, באתר הארץ, 3 ביולי 2015
↑  יהודית יחזקאלי, ארדן סגר ערוץ פלסטיני, באגודת העיתונאים בתל אביב, ‏24 ביוני 2016
↑  ארדן סגר את הערוץ הערבי "מוסאווא", באתר ערוץ 7
↑  פלסטין 48 (ערוץ), באתר העין השביעית
עוז ושלום - נתיבות שלום

ערך זה עוסק בתנועת שמאל דתית. אם התכוונתם לספר החסידות, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 ozveshalom.org.il
 
עוז ושלום - נתיבות שלום היא איחוד של שתי תנועות שמאל דתי הפועלות מתחילת שנות ה-80. כיום פועלות התנועות כגוף אחד הנושא את שני השמות.
היסטוריה

קבוצת "עוז לשלום" החלה את דרכה ב-1974 כהתארגנות של אנשים מהאגף המתון של המפד"ל, כתגובה לתנועת "גוש אמונים". עם מקימיה נמנו חברי הכנסת לשעבר משה אונא ושמחה פרידמן, והפרופסורים יוסף ולק, גד בן-עמי צרפתי ואוריאל סימון מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1981, עם חוק העמותות החדש שהחליף את חוק האגודות העות'מאניות, הפכה "עוז לשלום" לעמותה בשם "עוז ושלום - החוג הרעיוני לציונות דתית", אשר מייסדיה היו ח"כ משה אונא, צבי ירון, פרופ' מרדכי ברויאר, פרופ' יוסף ולק, פרופ' אוריאל סימון ופרופ' אבי רביצקי.
"נתיבות שלום" הוקמה בשנת 1982 בעקבות אירועי סברה ושתילה במלחמת לבנון הראשונה ונרשמה כעמותה בשנת 1983. בין מקימיה הבולטים של התנועה נמנים אביעזר רביצקי, אריאל רוזן-צבי, אוריאל סימון, ג'רלד קרומר ומשה הלברטל. בפעילות התנועה השתתפו אז בין היתר הרבנים יהודה עמיטל ואהרון ליכטנשטיין, שעמדו אז בראש ישיבת הר עציון אשר באלון שבות. בין היתר נטל חלק בפעילות העמותה מרדכי קידר, שאחר כך חזר בו מדעותיו והחל להחזיק בדעות ימניות יותר. נתיבות שלום הצעירה שיתפה פעולה עם עוז ושלום הוותיקה ופעלו בצורה משותפת תחת שני השמות, כאשר מבחינה ניהולית הכל עובר דרך עמותת עוז ושלום. אנשי עוז ושלום התמקדו בנושא המדיני בעוד נתיבות שלום עבדו בעיקר בפעילות בשטח.
התנועה הפגינה לראשונה באופן פומבי לצד שלום עכשיו בצעדה לכיוון בית ראש הממשלה בירושלים, לאחר מסקנות טבח סברה ושתילה, ודרישתם לפיטורי שר הביטחון, באירוע זה שהיה אלים בחלקו עם אנשי ימין, איש הימין הקיצוני יונה אברושמי זרק רימון רסס לעבר אנשי השמאל בהפגנה, וגרם למותו של אמיל גרינצווייג, ולפציעתם של תשעה אנשים.
בשנת 1998 נוסד עלון פרשת השבוע ״שבת שלום״ בהוצאת עוז ושלום, בעריכת פינחס לייזר. העלון היה לפעולה המרכזית של עוז ושלום – נתיבות שלום, ומתוך הפרסומים השבועיים בו לוקט הספר ״דרישת שלום״ בעריכת צבי מזא"ה ופינחס לייזר. ביוזמת ג'רלד קרומר עוז ושלום גם יסדה מסורת שממשיכה היום, עליה בליל ט' באב לקבר רבין בירושלים לקריאת מגילת איכה, ולימוד לזכרו.
שמן של התנועות נגזר מפסוקים בתנ"ך – ”ה' עוז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום” (ספר תהלים, פרק כ"ט, פסוק י"א) ו”דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום” (ספר משלי, פרק ג', פסוק י"ז). המטרה של התנועה הייתה לחתור לשלום עם הפלסטינים גם במחיר של נסיגה טריטוריאלית. כתנועות דתיות השתדלו החברים להראות כי כיוון פוליטי זה אינו סותר כלל וכלל את המקורות היהודיים.
התנועה עסקה גם בחינוך וגם הוציאה חוברות שביטאו את השקפותיה. כך היוותה התנועה משקל נגד למגמה הימנית בציונות הדתית.
התנועה חידשה את פעילותה בשנת 2015 באמצעות העמותה הקיימת, עוז ושלום. חברי ההנהלה כיום הם לאה שקדיאל, פרופ' צבי מזא"ה, אביעד הומינר-רוזנבלום, אנטון גודמן, אלי רבל ודייוויד ויימן.
מטרות

הצגת ביטוי אלטרנטיבי לציונות הדתית
קידום רעיונות הסובלנות, הפלורליזם והצדק מתוך ראייה שהן גלומות במסורת היהודית
עמידה כנגד פונדמנטליזם וקיצוניות בציונות הדתית
קידום דו-קיום ותמיכה בשוויון לערביי ישראל
תמיכה בתהליך השלום, כולל הקמת מדינה פלסטינית
פעילות

פעילות התנועה כוללת סמינרים, הרצאות, וכנסים, השתתפות בהפגנות והוצאת והפצת "שבת שלום" - עלון פרשת השבוע מאז 1998. בשנת 2010 יצא בהוצאת ידיעות אחרונות הספר "דרישת שלום" המבוסס על דפי "שבת שלום", בעריכת צבי מזא"ה ופנחס לייזר.
התנועה ממומנת על ידי תורמים פרטיים.
ב-2009 התנועה חברה לכ-14 ארגונים אחרים, דתיים וחילוניים למסגרת הקרויה "ברית חושך לגרש" שמטרתה מאבק בגזענות בישראל.
הערות שוליים

↑  עוז לשלום - מודעה, מעריב, 12 בפברואר 1974;
מ. שמריהו, מאבק במפד"ל: 'עוז לשלום' נגד 'גוש אמונים', מעריב, 20 באוקטובר 1974
↑  עוז ושלום, החוג הרעיוני לציונות דתית, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  יאיר אטינגר, קרע בתוך התנתקות, באתר הארץ, 20 בינואר 2005 - התנועה מייצגת פלג בציונות הדתית
↑  פעילויות התנועה באתר שלום עכשיו
כנס "דת ופוליטיקה: הילכו שניהם יחדיו" שארגנה התנועה
קובי נחשוני, הרב ליכטנשטיין למגזר: הפעילו מרות על הנוער, באתר ynet, 10 בדצמבר 2008
שותפות בפורום י"ב בחשוון
כנס "איפה הנשים כולן?
השתתפות בסיורי עיר עמים
↑  אטילה שומפלבי, עשרות אלפים בהפגנת השמאל בתל אביב, באתר ynet, 11 במאי 2002
אמירת קינות בט' באב על קברו של יצחק רבין
↑  אודי מיכלסון, מכת העלונים, באתר ynet, 4 באפריל 2007
יאיר אטינגר, מי אמר שהעיתונות הכתובה גוססת, באתר הארץ, 1 באפריל 2007 - עלון פרשת השבוע של התנועה
שמואל ינאי, הפוליטיקה של התפילה, באתר הארץ, 5 במאי 2005 - החרמת העלונים
↑  הספר "דרישת שלום" באתר הוצאת ידיעות אחרונות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380097005171  LCCN: n84182647   WorldCat (עם LCCN): n84-182647
מוחמד באקר א-סדר

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1935 כאזמיה, עיראק 
 הוצאה להורג:  9 באפריל 1980 (בגיל 45) בגדאד, עיראק 
 מדינה:  הבעת' בעיראק 
 מפלגה:  מפלגת הדעווה האסלאמית 
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם שיעי 
 
אייתוללה אל-עזמא מוחמד באקר א-סדר (בערבית: آية الله العظمى محمد باقر الصدر, 1 במרץ 1935 – 9 באפריל 1980), הידוע גם בכינויו "השהיד החמישי" (בערבית: الشهيد الخامس; מבין חמשת השהידים של האסלאם השיעי (אנ')), היה איש דת שיעי עיראקי (הגיע לדרגת איתוללה אל-עזמא, ערבית: آية الله العظمى), פילוסוף ואחד ממייסדיה האידאולוגים של מפלגת הדעווה האסלאמית בעיראק. הוצא להורג על ידי משטרו של סדאם חוסיין.
שנותיו הראשונות

מוחמד באקר א-סדר נולד בכאזמיה (בערבית: الكاظمية) שבעיראק למשפחת א-סדר שמקורה בג'בל עאמל בלבנון. אביו, חיידר א-סדר, היה איש דת שיעי בולט, ואימו, כרימה א-שייח' עבד אל-חוסיין הייתה אחותו של חכם ההלכה א-שייח' מוחמד רזא אל-יאסין. סבו מצד האב, אייתוללה א-סייד אסמאעיל א-סדר, היה חכם הלכה שיעי נערץ (נשא בתואר מרג'ע תקליד) בעיראק בתחילת המאה ה-20.
לאחר מות אביו בשנת 1937 המשפחה נשארה חסרת כל, ומוחמד א-סדר גדל בחיק אימו ואחיו הגדול, אסמאעיל א-סדר (שככל הנראה נקרא על שם סבו). אחיו אסמאעיל היה חכם דת (מוג'תהד) בעיראק, והיה אחד ממוריו הראשונים של מוחמד.
א-סדר היה "ילד פלא" וכבר מגיל צעיר היה ניכר כי מדובר בגאון. בשנת 1943 הוא הצטרף לבית הספר היסודי "מונתדא א-נשר" שם הוא עורר את התפעלותם של מוריו וחבריו בשל חריפות שכלו והצטיינותו. א-סדר סיים את לימודיו היסודיים תוך 3 שנים בלבד, כדי להתפנות ללימודי הדת בחווזה – בית מדרש להכשרת אנשי דת בשיעה התרי-עשרית. בחווזה הוא סיים את שלב הלימוד (ערבית: دراسة السطوح) בזמן שיא. בגיל 10 הוא כבר העביר הרצאות על היסטוריה אסלאמית, ובגיל 11 הוא היה סטודנט ללוגיקה ואף כתב מסה בנושא.
בשנת 1945 משפחתו עברה לעיר נג'ף בעיראק, שם קבור לפי המסורת עלי בן אבי טאלב, וא-סדר בילה בה את שארית חייו. הוא השלים שם את לימודיו, אצל שתי דמויות בולטות: דודו מצד האם אייתוללה א-שייח' מוחמד רזא אל-יאסין ואייתוללה אלעזמא א-סייד אבו אל-קאסם אלח'ואי. הוא סיים את לימודי הדת והמשפט המוסלמי בשנת 1959 והחל ללמד כבר בגיל 25.
אחותו של מוחמד, אמינה א-סדר (אנ') (ערבית: آمنة الصدر) הידועה בכינויה בִנת אל-הודא (ערבית: بنت الهدى), הייתה משוררת, סופרת ומורה למשפט ומוסר. היא הוצאה להורג בשנת 1980 יחד עם אחיה על ידי משטרו של סדאם חוסיין.
אידאולוגיה ומחקר

מוחמד באקר א-סדר חיבר ספרי פילוסופיה, פרשנות קוראן, כלכלה, לוגיקה, חינוך ומשפט חוקתי, וכן יצירות מסורתיות יותר על תורת המשפט, אוספים של טקסי פולחן, פרשנויות לתפילות והיסטוריה של מחלוקות סוניות-שיעיות מוקדמות. חיבורו בתחום הכלכלה, "הכלכלה שלנו" (ערבית: اقتصادنا), נחשב לאחד מהמחקרים הבולטים ביותר של המאה ה-20 הנוגעים לכלכלה אסלאמית כמערכת אידאולוגית אלטרנטיבית לקפיטליזם ולקומוניזם. עבודתו הפילוסופית "הפילוסופיה שלנו" (ערבית: فلسفتنا), היא ביקורת על הפילוסופיה האירופית, ובמיוחד על הקפיטליזם והסוציאליזם. הוא כוון לבני נוער חילונים בעיראק ונכתב בתגובה לצמיחת רעיונות קומוניסטים. שני חיבורים אלו, המציעים "פילוסופיה וכלכלה אסלאמית", נחשבים למפורסמים שבכתביו של א-סדר. הם מכילים מחשבות שיעיות מסורתיות, אך בה בעת הם מציעים גם דרכים בהן יכולה השיעה "להתאים למודרניות".
עבודותיו של א-סדר בנושא המדינה האסלאמית השפיעו על התפתחות החוקה האיראנית (1979). הוא שתל מרכיב אסלאמי שמקורו בשילוב של למדנות שיעית ופילוסופיה אפלטונית על ההפרדה המסורתית שבין הרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת. ניתן לומר כי השפעתו של א-סדר בקרב השיעים בעיראק בשילוב האיום שהמהפכה האיראנית הציבה בפני עיראק, הביאו בסופו של דבר למעצרו ולהוצאתו להורג בשנת 1980.
פעילותו הפוליטית > הקמת מפלגת א-דעווה

חבורה של חכמי דת ובהם א-סייד מהדי אל-חכים, א-סייד טאלב א-רפאעי וא-שייח' מוחמד מהדי א-סמאווי הסיקו כי יש צורך במפלגה פוליטית שתחרוט על דגלה את המחשבה האסלאמית ותיכנס לשדה הפוליטי. מטרתם הייתה להילחם בחילוניות ובקומוניזם שהיו נפוצים בעיראק בשנות ה-50 וליצור מדינה אסלאמית. לאחר שהציגו בפני מוחמד א-סדר את הרעיון, הוא ייסד בשנת 1957 את מפלגת א-דעווה. מפלגה זו התנגשה מבחינה רעיונית עם מפלגת הבעת' שבתחילת דרכה הייתה חילונית ולא סובלנית לאופוזיציה. לאחר 5 שנים של ארגון המפלגה, הטמעת הרעיונות הדתיים בה והרחבת פעילותה, מוחמד א-סדר עזב אותה אך הורה לגורמים שנותרו בה להמשיך בדרך שהתווה.
פעילותו הפוליטית > אגודת חכמי הדת

בעקבות הפיכת 1958 ועלייתו של עבד אל-כרים קאסם לשלטון, השפעת הקומוניסטים, שלדעת השיעים הם אתאיסטים כופרים, גברה בעיראק. חכמי הדת ניסו להתמודד עם התפשטות הקומוניזם באמצעות תוכניות חברתיות, פוליטיות, כלכליות ותרבותיות שיתחרו עימו. לצורך כך קבוצה של חכמי דת בנג'ף הקימה את אגודת חכמי הדת (ערבית: جماعة العلماء). עם היווסדה, מוחמד א-סדר לא היה חבר רשמי בה בשל גילו הצעיר, אך הוא עבד עם המייסדים ואף כתב את גילוי הדעת הראשון של האגודה. בנוסף, א-סדר ואחותו אמנה נהגו לכתוב במגזין "האורות" (ערבית: الاضواء) שיצא לאור מטעם האגודה.
פעילותו הפוליטית > תחת שלטון מפלגת הבעת' > דה-לגיטימציה של מפלגת הבעת' ואיסור ההשתייכות אליה

כאשר מפלגת הבעת' השתלטה על המדינה ומוסדותיה, כמו גם על בתי הספר והאוניברסיטאות, א-סדר ניסה להתנגד לפעילותה באמצעות הוצאת פתוה (פסק הלכה מוסלמי, ערבית: فَتْوَى) האוסר להשתייך אליה. א-סדר מצוטט כך: "ברצוני שכולם ידעו שההשתייכות למפלגת הבעת' אסורה (ערבית: حرام), ושהרשות תדע את עמדת מקור הסמכות – התנגדות למפלגה ולאמונותיה".
פעילותו הפוליטית > תחת שלטון מפלגת הבעת' > מעצרים

לאחר שא-סדר כתב בהוראת איתוללה מוחסן אל-חכים, שנחשב אחד מבולטי הקהילה השיעית בעיראק, את "פלספתנא" הנזכר לעיל וכתבים נוספים, חמתה של מפלגת הבעת' עלתה, מה שהוביל למאסרים חוזרים ונשנים של א-סדר שלוו בדרך כלל בעינויים. למרות זאת, הוא המשיך בעבודתו לאחר ששוחרר. כאשר גורמי הבעת' עצרו אותו ב-1977, אחותו של א-סדר, אמנה, נאמה במסגד האמאם עלי בנג'ף וקראה לאנשים לצאת להפגין. ריבוי ההפגנות אילצו את הבעת'יסטים לשחרר את א-סדר ואלו שמו אותו במעצר בית.
פעילותו הפוליטית > תחת שלטון מפלגת הבעת' > א-סדר והמהפיכה האסלאמית באיראן

מוחמד א-סדר סבר כי ניצחון המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979 מסמל תקווה להצלת האומה. הוא צידד במהפכה ותמך באייתוללה ח'ומייני עוד לפני התרחשותה. במהלך חייו א-סדר פגש מספר פעמים בח'ומייני והיו ביניהם קשרים חזקים לאורך השנים בהן ח'ומייני בילה בנג'ף.
בין השנים 1979–1980 אירעו מהומות נגד הבעת' באזורים המזוהים עם השיעה בעיראק על ידי קבוצות שפעלו למען מהפכה אסלאמית בארצם. סדאם חוסיין ותומכיו האמינו כי המהומות התרחשו בהשראת המהפכה האסלאמית באיראן ואף דורבנו על ידי ממשלת איראן. לאחר המהפכה באיראן, קראה קהילת השיעים בעיראק למוחמד א-סדר להיות "האיתוללה ח'ומייני העיראקי" שלהם, ולהוביל מרד נגד משטר הבעת'. מנהיגי הקהילה, ראשי השבטים ומאות אנשי ציבור היו נאמנים לא-סדר וראו בו כמנהיג. לאחר מכן, במאי 1979, פרצו מהומות בבגדאד ובמחוזות השיעים שבדרום המדינה. במשך תשעה ימים התחוללו הפגנות נגד המשטר אך לבסוף הן דוכאו על ידיו. א-סדר נכלא שוב על ידי המשטר, אך אחותו של א-סדר, אמנה א-סדר, הנהיגה גל נוסף של מחאות בחודש יוני. עימותים נוספים התרחשו בין כוחות הביטחון למפגינים, נג'ף הוצבה במצור ואלפים עונו והוצאו להורג.
פעילותו הפוליטית > תחת שלטון מפלגת הבעת' > הוצאתו להורג

א-סדר נעצר בפעם האחרונה ב-5 באפריל 1980 יחד עם אחותו אמינה א-סדר, לאחר שהנהיגו תנועת מחאה לוחמנית נגד משטרו של סדאם חוסיין. ב-9 באפריל 1980 הם נלקחו לבגדאד והוצאו שם להורג לאחר שעונו קשות על ידי גורמי הבעת' שכלאו אותם. סימני עינויים נראו על גופותיהם, ובחלק מהדיווחים נמסר כי סדאם חוסיין בעצמו היה זה שהרג אותם.
לאחר ההוצאה להורג גורמי הבעת' מסרו את גופותיהם לבן דודם סייד מוחמד א-סדר[דרוש מקור]. הם נקברו בבית הקברות ואדי א-סלאם בנג'ף.
הידיעה בדבר הוצאתו להורג הכתה הדים בעולם האסלאמי ותוארה כאובדן של אחד האישים הבולטים בתחום המחשבה בעידן המודרני. לעומת זאת, במדינות המערב לא עוררה הוצאתו להורג של א-סדר ביקורת דומה, לנוכח תמיכתו הגלויה באייתוללה ח'ומייני באיראן.
קשרי משפחה

מוחמד א-סדר היה חמיו של מקתדא א-סדר, בן דודם של מוחמד מוחמד סאדק א-סדר והאמאם מוסא א-סדר. עוד נטען כי הייחוס שלו חוזר לנביא מוחמד דרך האמאם השיעי השביעי מוסא אל-כאט'ם.
ממוריו החשובים

סייד אסמאעיל א-סדר.
שייח' מוחמד רזא אל-יאסין.
סייד אבו אל-קאסם אל-ח'ואי.
שייח' מורתדא אל-יאסין.
שייח' סדרא אל-באדכובי.
שייח' עבאס אל-רמית'י.
שייח' מוחמד זאהר א-ראדי.
סייד עבד אל-כרים עלי ח'אן.
סייד מוחמד באקר א-שח'ס.
שייח' עבאס א-שאמי.
חיבוריו

פדכ פי אל-תאריח'.
ע'איה אל-פכר פי עלם אל-אצול.
פלספתנא.
אקתסאדנא.
אל-אסס אל-מנטקיה ללאסתקראא'.
אל-מעאלם אל-ג'דידיה ללאצול.
סחת' חול אל-אמאם אל-מהדי.
בחת' חול אל-ולאיה.
אל-אסלאם יקוד אל-חיאה.
אל-מדרסה אל-קראניה.
דור אל-אא'מה פי אל-חיאה אל-אסלאמיה.
נט'אם אל-עבאדאת פי אל-אסלאם.
בחות' פי שרח אל-ערוה אל-ות'קא.
דרוס פי עלם אל-אצול (אל-חלקאת).
אל-פתאוא אל-ואדחה (רסאלה עמליה).
אל-בנכ אל-לאארובי פי אל-אסלאם .
אל-מדרסה אל-אסלאמיה.
מוג'ז אחכאם אל-חג'.
חאשיה עלא מנהאג' אל-סאלחין ללסיד אל-חכים.
חאשיה עלא סלאה אלג'מעה מן כתאב שראא'ע אל-אסלאם.
חאשיה עלא מנאסכ אל-חג' ללסיד אל-ח'וא'י.
בלע'ה אל-ראע'בין (חאשיה עלא אל-רסאלה אל-עמליה ללשיח' מרתדא אל יאסין).
תלמידיו הבולטים

אל-סיד מחמוד אל-האשמי.
אלסיד מוחמד מוחמד א-סדר.
אל-סיד כאזם אל-חאא'רי.
אל-סיד מוחמד באקר אל-חכים.
אל-סיד עבד אל-חסין אל-ארדבילי.
אל-שיח' מחסן אל-אראכי.
אל-סיד כמאל אל-חידרי.
אל-סיד מוחמד באקר אל-מהרי.
אל-סיד עבד אל-האדי אל-שאהרודי.
אל-סיד חסין אל-שאהרודי.
אל-סיד עלי אל-אשכורי.
אל-סיד עבד אל-עזיז אל-חכים.
אל-סיד עלי רדא אל-חאא'רי.
אל-סיד מחמוד אל-ח'טיב.
אל-סיד מנזר אל-חכים.
אל-סיד עמאר אבו רע'יף.
ע'לאם רדא ערפאניאן.
מוחמד אבראהים אל-אנסארי.
ראו גם

שיעה
מפלגת הבעת'
Five Martyrs of Shia Islam
לקריאה נוספת

العاملي، أحمد عبد الله، محمد باقر الصدر السيرة والمسيرة في حقائق ووثائق، بيروت – لبنان، الناشر: مؤسسة العارف للمطبوعات، ط 1، 1427 هـ/ 2006 م.
الحسيني، محمد، محمد باقر الصدر، دار الفرات، بيروت، 1989 م.
كاظم الحائري، حياة وأفكار الشهيد الصدر.
كاظم الحائري، مباحث الأصول، قم 1407 هـ.
محمد مهدي الحكيم، التحرك الإسلامي في العراق.
النعماني، محمد رضا، سنوات المحنة وأيام الحصار، د.م، الناشر: المؤلف، ط 2، 1417 هـ/ 1997 م.
الحسيني، محمد، محمد باقر الصدر حياة حافلة وفكر خلاق، د.م، الناشر: دار المحجة البيضاء، 2005 ه
Mochammad Fahlevi, "Islamic Economy and Politics in the View of Muhammad Baqir Sadr", Scitech Research Organisation, 2019
Rodney Wilson, "The Contribution of Muhammad Baqir al-Sadr to Contemporary Islamic Economic Thought", Journal of Islamic Studies, 9 (1998).
Talib Aziz, The Islamic Political Theory of Muhammad Baqir Al-Sadr of Iraq, ICIT Digital Library, 1991
Talib Aziz, "The Role of Muhammad Baqir al-Sadr in Shii Political Activism in Iraq from 1958 to 1980" .International Journal of Middle East Studies,Vol. 25, 1993,