stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פעולת החבלה במסילת הברזל הטורקית לקסיימה
הרקע לפשיטה

הכשלונות הבריטים לכבוש את עזה הביאו לתוצאות הבאות:
דמורליזציה של החיילים בעקבות מספר הנפגעים הרב
חשש שהטורקים ינצלו את ההצלחה בהגנה על עזה וינסו לאגף את הכוחות הבריטים הפרושים בצפון סיני דרך מרכז סיני תוך התבססות לוגיסטית על מסילת הרכבת.
המפקדים הבריטים חיפשו דרך פעולה שתיתן מענה ל-2 הנקודות הנ"ל.
ההכנות לפשיטה

הרעיון לפשיטה הועלה על ידי לוטננט גנרל פיליפ צ'טווד (Chetwode) וקצין האג"מ שלו בריגדיר גנרל גאי דאוני (Guy Dawnay (British Army officer)).
המטרות המיידיות של הפשיטה הוגדרו כדלקמן:
פגיעה בכשירות המסילה
איסוף מודיעין על מצב מקורות המים
פגיעה בשדות החיטה ובמאגרי גרעינים שסיפקו מזון לצבא הטורקי
מניעת שימוש חוזר בפסים על ידי הטורקים
מתכנני הפשיטה קיוו, בנוסף, שההכנות לפעולה והצלחתה תשפר את מורל הכוחות הבריטים.
על בסיס מידע מודיעיני שנאסף בטיסות סיור, סיורים רכובים ומפי שבויים הועלתה הערכה שהצבא הטורקי החל לפרק קטעים מהמסילה אולם הפיקוד הצבאי דבק בהערכה על רמת הסיכון של המסילה ועל הצורך המיידי לחבל בה.
ב-14 במאי 1917 הוציאה המפקדה הבריטית פקודת מבצע לביצוע הפשיטה. התוכנית כללה 2 כוחות פשיטה, כח אבטחה וכח הטעיה כדלקמן:
כח הפשיטה המזרחי שיועד לנוע לכוון ביר עסלוג' כלל:
2 גדודי הנדסה (אסקדרון) מדיוויזיית אנזא"ק.
הדיוויזיה הרכובה הקיסרותית.
חטיבת (בריגדה) פ.ק.א. (פרשים קלים אוסטרלים) מדיוויזיית אנזא"ק (מהקורפוס המדברי הרכוב).
כח הפשיטה המערבי שיועד לנוע לכוון עוג'ה אל-חפיר כלל:
פלוגת הנדסה
חטיבת (בריגדה) הגמלים האימפריאלית.
כח אבטחה באזור חלוצה
כח הטעיה בחזית עזה
במסגרת ההכנות לפיצוץ גשרי הרכבת נבנה דגם של גשר ועליו התאמנו כוחות ההנדסה בחפירת בורות ביסודות בגשר ובטכניקה של תליית חומר הנפץ באמצע האומנה על מנת להשיג אפקט פגיעה מרבי.
ביצוע הפשיטה

הכוחות פעלו מ-22 במאי עד 23 במאי כדלקמן:
הכח המזרחי יצא מאזור תל שרוחן (תא פרעה) ונע לכוון חלוצה (חלס'ה) שם התפצל הכח כשחלקו נע מערבה לביר עסלוג' וחלקו נע לכוון תמילת ראשד (אזור שיבטה). בהגיעם ליעדם החלו בפעולות החבלה תוך שהם מתקדמים זה מול זה.
הכח המערבי יצא מאזור רפיח ונע דרומה, לאורך קו הגבול, לכוון עוג'ה אל-חפיר שם חיבלו בגשרים ובפסי רכבת
הדיוויזיה הרכובה הקיסרותית ליוותה את הכח המזרחי ושימשה ככח אבטחה שפעל באזור חלוצה כדי להגן על אגפיו של כח הפשיטה.
כח ההטעיה שפעל מול רצועת עזה נועד להסיח את תשומת לבו של הצבא הטורקי על מנת למנוע את גילוי הכוחות הפושטים. כח זה החל להפגיז, כבר ב-19 במאי, את קו הביצורים בעזה ואף ביצע מספר פעולות תקיפה.
במהלך הפשיטה חיבלו הכוחות בכ-21 ק"מ של מסילה וב-9 גשרים. הגשרים המשמעותים שחובלו בפשיטה היו:
הגשר מעל נחל רביבים.
הגשר מעל נחל לבן.
הגשר הכפול מעל נחל באר חיל.
הגשר מעל נחל הבשור (ליד אשלים).
הגשר מעל נחל ניצנה.
למרות איחור בביצוע תוכנית הפעולה היא הסתיימה בהצלחה וללא נפגעים והכוחות חזרו לבסיסם.
תוצאות הפשיטה

בצד הטורקי:
הפגיעה במסילה עצמה הייתה דרמטית והנזקים לא תוקנו יותר.
במהלך הפעולה התברר שאכן החל תהליך פירוק המסילה ושהטורקים כנראה לא תכננו להשתמש בה.
זמן קצר לאחר הפעולה פרקו הטורקים את הפסים והשתמשו בהם לסלילת מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה ושלוחת הרכבת לכפר הוג'.
בצד הבריטי:
הידיעות על הביצוע המוצלח של הפשיטה הגיעו עד לפיקוד הבריטי העליון וגרמו לשיפור המורל הבריטי. השיפור נמשך במהלך חודש יוני כשאדמונד אלנבי החליף את ארצ'יבלד מארי והפיח רוח חדשה בחייליו.
יש המעריכים שהפשיטה הייתה חלק מתהליך שינוי מחשבתי בפיקוד הבריטי שהביא, בסופו של דבר לתקיפת באר שבע במקום להמשיך בהקזת הדם מול עזה.
נאסף מידע על בארות בגזרות בהן פעלו הכוחות.
הושמדו שדות חיטה באזור חלוצה.
צ'טווד סיכם את התרשמותו מהפשיטה:
מנקודת ראותי התוצאה החשובה ביותר של מלאכת היום היתה הידע שנרכש על השטח באזור ח'לסה (חלוצה) - באר-שבע - ביר-איפטיס (באר-פטיש) - ביר עסאני (באר אסנת). כל השטח הזה יהיה לנו לעזר רב בהמשך. לעת עתה אני מעוניין להתייחס לכך בצנעה, מאחר שבכוונתי להשתלט עליו במהלך מהיר אחד, בבוא היום.
ראו גם

המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
הרכבת הצבאית העות'מאנית
לקריאה נוספת

יעקב עיני, עזרא אוריון, לניצנה ולגבול המערבי, כנס החברה להגנת הטבע, מרץ 1994, המנהלה לפיתוח התיירות בנגב, המועצה האזורית רמת הנגב, עמודים 63–71
א.פ. ויול, מסעי המלחמה בארץ ישראל - המבצעים במצרים ובארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ירושלים: הוצאת ספרים אריאל, 2007, עמודים 78–79
ג'ק מארין

| --- | --- |
 לידה:  12 באוקטובר 1944 (בן 79) שרון, פנסילבניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  15, 24, 42
 מכללה:  אוניברסיטת דיוק
 דראפט:  בחירה חמישית, 1966 בולטימור בולטס
 קבוצות כשחקן
 1966–1972 1972–1974 1974–1975 1975–1977:  בולטימור בולטס יוסטון רוקטס באפלו ברייבס שיקגו בולס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1972, 1973) בחירה לחמישיית הרוקיז של העונה (1967)
ג'ון וורן "ג'ק" מארין (באנגלית: John Warren "Jack" Marin; נולד ב-12 באוקטובר 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1966–1977. בעונות 1972 ו-1973 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 14.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

מארין נולד בעיר שרון שעל יד פיטסבורג, פנסילבניה, ובין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת דיוק. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, הוביל אותה ג'ף מאלינס להעפלתה הראשונה אי פעם למעמד גמר טורניר אליפות המכללות, בעוד מארין עצמו שימש כמחליפו מהספסל. במשחק הגמר הצטיין מארין עם 16 נקודות ו-10 ריבאונדים, אך קבוצתו הפסידה מול UCLA בתוצאה 83–98. בעונתו האחרונה בדיוק, 1965/1966, שיפר את תפוקתו ל-18.6 נקודות ו-9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לפיינל פור טורניר המכללות, בפעם השלישית בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הפסידה דיוק מול אוניברסיטת קנטקי (79–83), בה שיחקו פט ריילי ולואי דמפיר, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת יוטה (79–77). בסיום אותה עונה נבחר מארין לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1966 נבחר מארין בבחירה החמישית, על ידי בולטימור בולטס. ב-6 עונותיו בבולטימור ביסס את מעמדו כאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד וס אנסלד, ארל מונרו, גאס ג'ונסון וקווין לוגרי, ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 16.7 ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונת 1968/1969 השיגו הבולטס את המאזן הטוב ביותר בליגה, 57–25, אך הודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, על ידי ניו יורק ניקס. בעונת 1970/1971 גברה הקבוצה על פילדלפיה 76' ועל הניקס בשני שלבי הפלייאוף הראשונים, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הובסה בולטימור בתוצאה 0–4 מול מילווקי באקס, אותה הובילו כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון. לאורך אותו הפלייאוף היה מארין הקלעי השני של קבוצתו (אחרי מונרו), עם ממוצע של 20.6 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה בבולטימור, 1971/1972, קלע שיא קריירה של 22.3 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד חבריו לקבוצה וס אנסלד וארצ'י קלארק.
לקראת עונת 1972/1973 הועבר מארין בטרייד ליוסטון רוקטס, בתמורה לאלווין הייז. בעונתו הראשונה ביוסטון רשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השנייה בקריירה.
בפברואר 1974, לאחר כעונה וחצי ביוסטון, הועבר יחד עם מאט גוקאס בטרייד לבאפלו ברייבס, בתמורה לדייב ווהל וקווין קונרט. עד לסיום אותה עונה קלע 13.4 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לברייבס להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה בתולדות המועדון.
בנובמבר 1975 נשלח בטרייד לשיקגו בולס, בתמורה לבחירת דראפט עתידית. כשנה וחצי לאחר מכן, בסיום עונת 1976/1977, פרש מארין ממשחק.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של מארין ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין דיוק ל-UCLA, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של מארין, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1966, באתר basketball-reference.com
↑  מארין נשלח בטרייד ליוסטון, באתר הניו יורק טיימס, 24 ביוני 1972
↑  מארין וגוקאס נשלחים בטרייד לבאפלו, באתר ניו יורק טיימס, 2 בפברואר 1974
↑  מארין נשלח בטרייד לשיקגו, באתר nbatrades.com,‏ 27 בנובמבר 1975
ג'רלד אדלמן

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1929 קווינס, ארצות הברית 
 פטירה:  17 במאי 2014 (בגיל 84) לה חויה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  אוסטרליה
 מקום לימודים:  קולג' אורסינוס  בית הספר לרפואה ע"ש פרלמן באוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת רוקפלר 
 מנחה לדוקטורט:  פרדריק סנגר 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוקפלר 
 תלמידי דוקטורט:  Olaf Sporns 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1972)  פרס אלי לילי לכימיה ביולוגית (1965)  Ariëns Kappers Medal (1999) 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום מערכת החיסון.
 
ג'רלד אדלמן (1 ביולי 1929 – 17 במאי 2014) היה רופא וביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1972 בגין מחקריו אשר התמקדו בגילוי המבנה המולקולרי של הנוגדן.
קורות חיים

אדלמן נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים - אדוארד ואנה אדלמן. אביו עבד כרופא. לאחר סיום לימודי התיכון, למד לתואר ראשון במדעים בקולג' אורסינוס בפנסילבניה וסיים לימודיו בשנת 1950, בהצטיינות יתירה. הוא למד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1954. את התמחותו ברפואה עשה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואחר כך התגייס לצבא והיה קצין בחיל הרפואה האמריקאי בבית חולים צבאי בפריז, צרפת. בשנת 1957 הוא החל לימודים לתואר מתקדם במדעים במכון רוקפלר.
בשנת 1960 קיבל דוקטורט במדעים והמשיך לחקור ולעבוד בתפקידים מנהליים במכון רוקפלר. החל משנת 1966 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת רוקפלר.
אדלמן ניהל את המכון למדעי המוח ועמד בראש קרן המחקר למדעי המוח. בין התחומים בהם חקר מאז שקיבל את פרס נובל, היו: ביופיזיקה, כימיה של חלבונים, אימונולוגיה, תאוריית הסימולציה, ביולוגיה של התא, וביולוגיה של העצב. בזכות מחקריו המוקדמים על המבנה והמגוון של הנוגדנים קיבל את פרס נובל.
בשנת 1987 פרסם אדלמן את ספרו Neural Darwinism, בו ניסח את התאוריה שלו באשר להתפתחות המוח ותפקודו.
בניין פלאסקו

| --- | --- |

הבניין בשנת 2011
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין משרדים 
 מיקום:  טהראן
 מדינה:  איראן איראן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1960–1962 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2021 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פהלווית, אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  42 מטר
 קומות:  17
 קואורדינטות:  35°41′41″N 51°25′15″E﻿ / ﻿35.69472°N 51.42083°E﻿ / 35.69472; 51.42083
  (למפת טהראן מוגדלת) בניין פלאסקו(למפת טהראן רגילה) בניין פלאסקו
 
הבניין לאחר קריסתו
בניין פלאסקו (בפרסית: ساختمان پلاسکو) היה גורד שחקים בן 17 קומות שנבנה בשנת 1960 בעיר טהראן, בירת איראן. הבניין קרס ב-19 בינואר 2017 בגלל שרפה. שיקומו הושלם ב-2021.
היסטוריה

בנייתו של בניין פלאסקו נסתיימה בשנת 1962, במהלך עשור של צמיחה כלכלית באיראן, על ידי איש העסקים חביב אלקאניאן, ונקרא על שם חברת הפלסטיק שלו. בעת בנייתו היה זה הבניין הגבוה ביותר באיראן.
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979 הוצא אלקאניאן להורג בידי המשטר החדש. הממשלה השתלטה על המבנה והעבירה את הבעלות עליו לקרן מוסטאזפאן של המהפכה האיסלאמית. הקרן פעלה בבניין עד לקריסתו.
בזמן השרפה, שימש בניין פלאסקו כבניין מגורים ומסחר, והיו בו מרכז קניות גדול, מסעדה וחנויות שונות.
היסטוריה > קריסת הבניין

ב-19 בינואר 2017, פרצה שרפה בקומתו התשיעית של הבניין, בו היו באותו זמן עובדים ותיירים. עשרות עובדי כוחות הכיבוי וההצלה מיהרו להגיע אל הבניין ובמשך שעות נאבקו באש, עד שהקיר הצפוני של הבניין התמוטט ולאחריו קרס כל המבנה. כעשרים כבאים נהרגו, ועוד כשבעים אזרחים נפצעו במהלך הקריסה. לבניינים סמוכים נגרם נזק מינימלי.
הממשלה האיראנית הכריזה על יום אבל בעקבות האסון ודגליה הורדו לחצי התורן.
הערות שוליים

↑   הבניין שקרס בטהראן נבנה על ידי נדבן יהודי שהוצא להורג באשמת ריגול, באתר הארץ, 19 בינואר 2017
↑  רועי קייס, איראן: מגדל בטהרן עלה באש וקרס. "יותר מ-50 נהרגו", באתר ynet, 19 בינואר 2017
↑  הממשלה הכריזה על יום אבל בעקבות אסון פלסקו.
צ'וי הונג-מן

צ'וי הונג-מן
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
צ'וֹי הוֹנְגּ-מַן  (בקוריאנית 최홍만; ‏נולד ב־30 באוקטובר 1980) הוא קיקבוקסר דרום קוריאני. המתחרה הגדול ביותר בספורט לחימה מקצועי: גובהו 2.18 מטרים ומשקלו 149 קילוגרם. כעת הוא מתמודד בתחרות K-1.
תחילת דרכו

צ'וי החל להתאגרף בשנת 2005 וב-19 במרץ של אותה שנה נערך הקרב הראשון שלו נגד וקשויו, שהיה מתאבק סומו. מכיוון שוואקשויו היה חסר ניסיון כקיקבוקסר ניצח צ'וי בנוקאאוט כבר בדקה בשנייה של הסיבוב הראשון. מאז החל להתפרסם בעולם הלחימה וצבר מעריצים רבים. הקרב השני שלו נגד אקבונו, לשעבר אלוף סומו, בגובה 1.96 מטר, ובמשקל 235 ק"ג. צ'וי ניצח גם אותו לאחר שנפל בפעם השלישית. בקרב הרביעי שלו התמודד נגד טום הווארד, ולאחר מספר סיבובים ניצח צ'וי לאחר מספר מהלומות שהנחית באמצעות ברכיו. הפסדו הראשון היה לרמי בונזאסקי ב-19 בנובמבר 2005, הוכרע בהכרעת השופטים.
להלן רשימת הקרבות

12 ניצחונות 5 הפסדים מתוכם הפסד 1 בנוקאאוט
| תאריך | שם המתמודד | גובה המתמודד | משקל | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008\09\27 | באדר הארי | 1.89 | 102 | הפסיד |
| 2007\12\08 | גרום ל'ה באנר | 1.82 | 121 | הפסיד |
| 2007\09\29 | מייטי מו | 1.77 | 133 | ניצח |
| 2005\08\05 | ג'רי גודריגד | 1.79 | 113 | ניצח בנוקאאוט |
| 2005\04\28 | מייק מלון | 1.81 | 118 | ניצח בנוקאאוט |
| 2007\03\04 | מייטי מו | 1.77 | 133 | הפסיד בנוקאאוט |
| 2006\09\30 | גרום ל'ה באנר | 1.82 | 121 | הפסיד |
| 2006\09\30 | אקבונו | 1.96 | 235 | ניצח |
| 2006\06\03 | סמי שילט | 2.05 | 142 | ניצח |
| 2006\04\29 | סילבסטר טרקאי | 1.90 | 150 | ניצח |
| 2005\11\19 | רמי בוניאסקי | 1.85 | 111 | הפסיד |
| 2005\09\23 | בוב סאפ | 1.88 | 174 | ניצח |
| 2005\07\29 | אקבונו | 1.96 | 235 | ניצח |
| 2005\06\14 | טום הוארד | 1.85 | 116 | ניצח בנוקאאוט |
| 2005\03\19 | קאוקלאי קאנורסינג | 1.71 | 80 | ניצח |
| 2005\02\15 | אקבונו | 1.96 | 235 | ניצח |
| 2005\01\11 | ואקשויו | 1.72 | 164 | ניצח בנוקאאוט |
פרימיטיביות

ערך זה עוסק באפיון אבולוציוני. אם התכוונתם לזרם תרבותי, ראו .
כלים פרימיטיביים מבוליביה במוזיאון האתנולוגי בברלין
בשיח האבולוציוני והאנתרופולוגי, פְּרִימִיטִיבִיוּת (מהמילה "פרימוס" שמשמעותה "ראשון") היא אפיון הנקשר למינים אלה ואחרים, או תכונות, השייכים לאוסף פרטים קדמוני, ולדרגה התפתחותית קדומה או ראשונית, ביחס למתבונן או לשלב היסטורי או ביולוגי נתון. סיווגו של אורגניזם - או מעשה אמנות - כפרימיטיבי מציין את היותו פחות מורכב משלבים אפשריים מאוחרים יותר של אותו מין.
השימוש במונח בקרב כמה ביולוגים התפתחותיים דעך, מאחר שהוא לכאורה מציג את האבולוציה כ"סולם" שבו כל תוספת חדשה שמתגלה מציבה את קודמתה כנחותה ממנה, ויצור חדש יכול להיות עליון ביחס לזה שבמדרגה הקדומה יותר. הפרשנות התאורטית המצומצמת הזו נענית בטענה הנגדית, שלפיה הרבה אורגניזמים מורכבים דווקא אינם איכותיים יותר מאורגניזמים פשוטים שקודמים להם כרונולוגית. הדוגמה הבולטת - חיידקים קדומים, נחשבים כפרימיטיביים בשעה שהם מסוגלים לשגשג בסביבות קיצוניות מגוונות בהרבה מאלו שמאפשרות לאדם - לכאורה מין מתקדם - לשרוד. השימוש בדיכוטומיה אלטרנטיביות כ"פשוט" מול "מורכב" מאפשר לפיכך מתן עדיפות להתבוננות ביחס שבין "סדרות", על-פני יחס שבין "דרגות" - של התהליך האבולוציה.
בהתייחסות לתרבות, תרבות פרימיטיבית נדונה כיחידה תרבותית שנעדרים ממנה סממנים מהותיים של מודרניות, או כתב. הסתכלות זו הייתה בשימוש אצל מערביים שביקשו לחקור את החברות החדשות שאותן גילו או כבשו. 
כיוצא מכך, התואר "פרימיטיבי" משמש ככינוי גנאי לאדם המחזיק בתפיסות ובדעות שאינן נחשבות ל"מודרניות", כמו הומופוביה וסקסיזם.
גישה שקוראת לצפייה בעולם השלישי כבעל-ערך עדיף מזה המערבי קרויה פרימיטיביזם.
ראו גם

פילוגנטיקה
פרימט
פרהיסטוריה
בריסיי

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הצפוני, Noss Sound, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 קואורדינטות:  60°09′00″N 1°05′00″W﻿ / ﻿60.15°N 1.0833333333333°W﻿ / 60.15; -1.0833333333333
 שטח:  28 קילומטר רבוע
 אורך:  9 קילומטר
 רוחב:  5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 אוכלוסייה:  368
  (למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני בריסיי(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני בריסיי
 
מגדלור בריסיי
בריסיי (באנגלית: Bressay) הוא אחד מאיי שטלנד, בצפונה של סקוטלנד. בבריסיי, ששטחו 28.5 קמ"ר (החמישי בגודלו מבין האיים) מתגוררים כ-400 תושבים.
מרבית תושבי האי מתגוררים בחופו המערבי של האי - הפונה לעבר האי מיינלנד, בכפרים גלבה (Glebe), פולבורן (Fullaburn) ומריפילד (Maryfield). האי מקושר ללרוויק במעבורת.
במריפילד נמצא מרכז תרבותי וכן בית אחוזה שנבנה בשנת 1724.
באי נמצא מרכז התמסורת המרכזי של איי שטלנד, המאפשר קליטת שידורי רדיו וטלוויזיה באי. תחנת המימסור ממוקמת בראש הפסגה הגבוהה באי - פסגת שומר ברסיי (the Ward of Bressay) שגובהה 226 מטרים מעל פני הים, והיא כוללת שתי אנטנות תקשורת שגובהן 50 מטרים.
ג'ק למון

| --- | --- |

ג'ק למון, אוגוסט 1988
 לידה:  8 בפברואר 1925 ניוטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  27 ביוני 2001 (בגיל 76) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  John Uhler Lemmon III 
 סוגה מועדפת:  סרט קומדיה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1949–2000 (כ־51 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר ריבר  סטודיו אייץ' בי  הרווארד קולג'  אקדמיית פיליפס  Eliot House 
 בן או בת זוג:  סינתיה סטון (1950–1956)  פלישיה פאר (1962–2001) 
 צאצאים:  קריס למון 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה לתוכנית קומית או מוזיקלית (1972)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1959)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - מיני סדרה או סרט טלוויזיה (1999)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1973)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1961)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1960)  פרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר (1979)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1979)  גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר (1992)  פרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר (1982)  דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר (1981)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1960)  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצטיין לשחקנים במיני סדרה או סרט טלוויזיה (2000)  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים (1990)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1973)  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (1955)  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (1991)  פרס מרכז קנדי (1996)  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (2000)  פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (1988)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (1960)  דוב הזהב של כבוד (1996) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'ון אולר למון השלישי (באנגלית: John Uhler Lemmon III;‏ 8 בפברואר 1925 – 27 ביוני 2001) היה שחקן אמריקאי. אחד משחקניה הגדולים של הוליווד בחצי השני של המאה העשרים ואחד השחקנים המעוטרים שקמו בהוליווד: זוכה שני פרסי האוסקר, מתוך שמונה מועמדויות, כמו גם זכה פעמיים בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובארבעה פרסי גלובוס הזהב ובעוד שלל פרסים אחרים בקריירה שהתפרשה על פני חמישה עשורים.
סרטים בולטים

"זה צריך לקרות לך" (1954)
"מר רוברטס" (1955) - פרס האוסקר, שחקן המשנה.
"אחותי איילין" (1955), עם ג'נט לי
"כישופי אהבה" (1958), עם קים נובק
"חמים וטעים" (1959) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי
"הדירה" (1960) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב
"ימים של יין ושושנים" (1962) - מועמדות לפרס האוסקר
"אירמה לה דוס" (1963)
"דירת התשוקות" (1963) - מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי
"כיצד לרצוח את אשתך" (1965)
"המירוץ הגדול" (1965) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"הפרקליט, הגיס והכיס" (1966)
"הזוג המוזר" (1968) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"אבודים בניו יורק (1970) - לפי תסריט של ניל סיימון
"אוואנטי!" (1972) - פרס גלובוס הזהב
"להציל את הנמר" (1973) - פרס האוסקר
"כותרת ראשית" (1974) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"האסיר מהשדרה השנייה" (1975), לצידה של אן בנקרופט
"הסינדרום הסיני" (1979) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס ה"באפטה", פרס השחקן בפסטיבל קאן
"הוקרה" - "Tribute" (שנת 1980) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס השחקן בפסטיבל ברלין
"חברים, חברים, אבל..." (1981)
"נעדר" (1982) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס השחקן בפסטיבל קאן
"סיפור חיים" (1986) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"הרצח של מרי פייגן" (1988), סרט טלוויזיה, מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לבידור בפריים טיים
"אבא" (1989) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"גלנגרי גלן רוס" (1992)
"תמונות קצרות" (1993)
"זקנים חסרי מנוח" (1993)
"נבל העשב" (1995)
"משתגעים על אהבה" (1995)
"רוצח חף מפשע" (1996)
"סוף שבוע בכפר" (1996) - סרט טלוויזיה
"נשיאים בצרות" (1996)
"המלט" (1996)
"קומדיה בלב ים" (1997)
"שנים עשר המושבעים" (1997) - סרט טלוויזיה, מועמדות לפרס אמי, מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"ארוכה הדרך הביתה" (1998) - סרט טלוויזיה
"הזוג המוזר 2" (1998)
"משפט הקופים" (1999) - מועמדות לפרס אמי, פרס גלובוס הזהב
"ימי שלישי עם מורי" (1999) - סרט טלוויזיה, פרס אמי, מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"משחק החיים" (2000) - ללא קרדיט
סך הכל:
האוסקר - 8 מועמדויות, 2 זכיות
פרס גלובוס הזהב - 22 מועמדויות, 4 זכיות
ה"באפטה" - 8 מועמדויות, 3 זכיות
פרס אמי - 5 מועמדויות, זכייה אחת
פרימורץ סנקט פטרבורג (רוגבי)

| --- | --- |
 שם מלא:  מועדון הרוגבי "פרימורץ" סנקט פטרבורג
 כינוי:  התכולים-לבנים
 תאריך ייסוד:  1974
 אצטדיון:  פרימורץ
 ליגה:  ליגת הרוגבי הפדרלית
 
מועדון הרוגבי "פרימורץ" סנקט פטרבורג (ברוסית: Регбийный клуб «Приморец» Санкт-Петербург) הוא מועדון רוגבי מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג. נוסד לראשונה בשנת 1974 בשם "פרימורץ". מתמודד באליפות רוסיה ברוגבי.
בשנת 2019 אומנם הוחלט לארגן את המועדון מחדש כמועדון רוגבי של זניט בחסות תאגיד גזפרום נפט, אך היוזמה טרם יושמה בפועל ובסופו של דבר המועדון אורגן כמועדון רוגבי שביעיות.
היסטוריה > פרימורץ

מועדון הרוגבי נוסד לראשונה בשנת 1974 בשם "פרימורץ" («Приморец») והתמודד באליפות ברית המועצות ברוגבי ובגביע הלאומי ברוגבי. בשנת 1977 המועדון העפיל לגמר הגביע הסובייטי ומחלקת הנוער שלו באותה שנה סיימה במקום השני באליפות הנוער. המועדון פורק בהמשך והוקם מחדש בשנת 2011.
בקיץ 2019 הוחלט לארגן מחדש את המועדון בשם "זניט סנקט פטרבורג" בחסות מועדון הכדורגל "זניט" וחברת גזפרום, במהלך שזכה לתמיכת פדרציית הרוגבי הרוסית, אך טרם יושם ובאותה שנה המועדון אורגן מחדש ובעונת 2020 מתמודד בליגת הרוגבי הפדרלית.
הערות שוליים

↑  В Санкт-Петербурге создадут регбийный клуб «Зенит»
↑  На базе регбийного клуба «Приморец» будет создана команда «Зенит»
↑  Артемьев: регбийный клуб "Зенит" сформирован на базе "Приморца", но нуждается в поддержке
↑  В Санкт-Петербурге появится регбийный клуб «Зенит»
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בניין פארק רו

| --- | --- |

בניין פארק רו (2008)
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, residential tower 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  רחוב פארק רו 15, מנהטן, ניו יורק
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1896–1899 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1899 
 אדריכל:  ר. ה. רוברטסון 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית 
 מידות
 גובה:  119 מטר
 קומות:  30 
 קואורדינטות:  40°42′40″N 74°00′30″W﻿ / ﻿40.71111°N 74.00833°W﻿ / 40.71111; -74.00833
 www.15-parkrow.com
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין פארק רו(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבניין פארק רו(למפת מנהטן רגילה) בניין פארק רו(למפת מנהטן מוגדלת) בניין פארק רו
 
בניין פארק רו (באנגלית: Park Row Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב פארק רו 15, ברובע הפיננסי שבמנהטן בעיר ניו יורק. הבניין מתנשא לגובה של 119 מטרים והוא בעל 29 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל רוברט אנדרסון רוברטסון, מחלוצי תכנון גורדי שחקים עם שלד פלדה, וחברת המהנדסים של Nathaniel Roberts.
היסטוריה

הבניין הוא אחד מראשוני גורדי השחקים בעיר ניו יורק. בנייתו הושלמה בשנת 1899, לאחר שנתיים ותשעה חודשים מתחילת בנייתו, והוא נבנה במקום שכונה בעבר "שדרת העיתונות", רחוב בו היו מרוכזים בתי תעשיית העיתונות בעיר ניו יורק במשך 80 שנה. החברה שבנתה אותו הייתה Park Row Construction Company.
הבניין, שמתנשא לגובה 119 מטרים, היה בניין המשרדים הגבוה בעולם בין השנים 1899-1908, עד השלמת בנייתו של בניין סינגר. בשנת 1901, הוכרז פרויקט בניה בגובה 139 מטרים של חברת Aetna, Inc. שהיה אמור לקום בצומת רחוב ברודוויי ורחוב 33 ולקחת את תואר בניין המשרדים הגבוה בעולם מבניין פארק רו. אולם, בניין זה מעולם לא קם.
בבניין 29 קומות. 26 הן קומות המתפרשות על כל שטח הבניין ואילו שלוש הקומות האחרונות נמצאות בכיפה שבראשו. הוא בעל חזית באורך 31 מטרים לרחוב פארק רו, 23 מטרים לרחוב אן ו-15 מטרים לרחוב Theater Alley. שטחה של קומת הכניסה בבניין הוא כ-1,400 מ"ר. הבניין עשוי מכ-8,000 טונות פלדה וכ-12,000 טונות מחומרים אחרים, בעיקר לבנים וטרקוטה. העלות הכוללת של הבניין הייתה 2.4 מיליון דולרים (במונחים כלכליים של אותה תקופה).
בבניין קיימים 950 חדרי משרדים וההערכה גורסת כי עם סיום בנייתו עבדו בו כ-4,000 איש. כיום, לפי הערכות, עוברים בבניין 25,000 איש בכל יום עבודה. באמצע שנת 1899, היה הבניין בבעלות הבנקאי ונותן החסות לרכבת התחתית, אוגוסט בלמונט ג'וניור, תחת השם Park Row Realty Company. המטה הראשי של הרכבת התחתית בעיר שכן במבנה באותה תקופה. כמו כן המשרד הראשון של Associated Press.
ב-3 במאי 1920, ספק הושלך ספק קפץ אנדריאה סאלסדו, אנרכיסט איטלקי, מהחלון של הקומה ה-14 בבניין בשעה 4:20 לפנות בוקר. הוא הוחזק יחד עם רוברטו איליה על ידי משרד המשפטים בקשר לסדרת הפיצוצים שהתרחשו בניו יורק, בוסטון, וושינגטון, פילדלפיה, פטרסון, קליבלנד ופיטסבורג.
ראו גם

גורדי שחקים בניו יורק
גורדי שחקים מוקדמים