stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1946 בספורט
שחייה > שיאי עולם > שחייניות

| תאריך | משחה | שם השחיינית | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 באוגוסט | 200 מטר חזה | נל ואן פליט | הולנד הולנד | בילטהובן, הולנד | 2:52.6 דקות |
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

| תאריך | משחה | שם השחיין | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 באפריל | 200 מטר חזה | ג'ו ורדור | ארצות הברית ארצות הברית | ביינברידג', ארצות הברית | 2:35.6 דקות |
| 20 בספטמבר | 200 מטר חופשי | אלכסנדר ז'אני | צרפת צרפת | מרסיי, צרפת | 2:05.4 דקות |
ג'וליה פרמנטו

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1984 (בת 41) ישראל כפר סבא
 שם לידה:  ג'וליה צייזלר
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית
 אתר רשמי
 
ג'וליה צייזלר (נולדה ב-29 בינואר 1984), הידועה בשם העט ג'וליה פרמנטו או ג'וליה פרמנטו צייזלר, היא סופרת ישראלית ודוקטור לספרות אמריקאית, זוכת פרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם לשנת 2016. ספרה "כפר סבא 2000" זכה בתחרות מועדון קריאה של Time Out תל אביב בשיתוף עיריית תל אביב-יפו לשנת 2018.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בכפר סבא, בוגרת מגמת קולנוע בתיכון ע"ש יצחק רבין.
בעלת תואר ראשון בספרות כללית וצרפתית, ותואר שני בספרות כללית מאוניברסיטת תל אביב. בעבודת הדוקטור שלה מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, התמקדה במטאפורת הבשר בספרות יהודית-אמריקאית.
פרמנטו כותבת למדור הדעות בעיתון "הארץ". בשנת 2018 ערכה את ספר הסיפורים הקצרים של המשורר רועי חסן. בשנת 2021 ערכה עם אוריאל קון את האנתולוגיה ״סקס. 26 סיפורים עבריים עכשוויים״ אשר יצא לאור בהוצאת תשע נשמות.
בשנת 2022 התמנתה למנהלת האמנותית של פסטיבל הסופרים הבין-לאומי במשכנות שאננים.
אחרי טבח שבעה באוקטובר פרסמה מאמר שבו הצהירה כי השמאל אינו יכול עוד לשמש לה בית, לנוכח שתיקתו על מעשי הזוועה.
יצירה ספרותית

"ספארי", הרומן הראשון שלה אשר כתבה בגיל 24, עורר סערה תקשורתית. "ספארי" נכתב בעברית דיבורית המתנערת באופן מופגן משפה גבוהה המזוהה עם 'ספרותיות', והציג גיבורות מסוג שאינו מוכר בנוף הספרותי המקומי: חסרות רסן, נטולות עכבות, זועמות ואפלות. סיפור פרי עטה התפרסם בקובץ הסיפורים "תל אביב נואר" בעריכת אתגר קרת ואסף גברון אשר יצא לאור בו בזמן בעברית ובאנגלית.
סיפורים קצרים פרי עטה התפרסמו באנגלית, בערבית, בגרמנית ובפולנית.
ב-2017 יצא לאור ספרה השני, "כפר סבא 2000", שערכה ליה פן. הרומן נכתב בהשראת פרשת הרצח של הנער אסף שטיירמן בחורשת אוסישקין בכפר סבא בשנת 1996. הרומן זיכה אותה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית, מנימוקי השופטים לזכייתה בפרס: ”'כפר סבא 2000', ספרה השני של ג'וליה פרמנטו, משלב יחד שני ז'אנרים לפחות – רומן נעורים אפל ומותחן פשע – ומצליח לאזן בווירטואוזיות מרשימה בין פראות, פתוס ופרודיה... פרמנטו מעצבת בספרה עברית יעילה מאוד, קרובה לפני השטח הנפשיים של גיבוריה אך גם גמישה ומרובת הקשרים ואלוזיות, ויוצרת בעזרתה עלילה דחוסה המשרטטת את כמיהתם של גיבוריה הצעירים לאלימות, ואפילו לרצח, על קשת מובניה האפשריים: הן על היבטיה האסתטיים או הקיומיים, והן על ילדותיותה, ריקנותה הרגשית והפוליטית, העמדת הפנים היומרנית הכרוכה בה וכיוצא בזה. מרתק במיוחד המתח והפער שמתעצבים לאורך הרומן בין מציאות לדמיון – או בין מציאות לעיבוד בדיוני – שכן הרצח שניצב בבסיס העלילה מתורגם בו שוב ושוב למופע, מיצג, תסריט, פנטזיה, סיוט, משל, השערה, מעשייה, כמעט עד להתפוררותו.”
ספרה השלישי, "גלות", יצא לאור ב-2025 בהוצאת אחוזת בית. הספר עוסק בהשלכות החברתיות של תנועת המי טו. הספר מסופר מנקודת מבטו של רובי, במאי, שניהל מערכות יחסים "על הגבול הדק שבין האפור הבהיר של התנהגות מינית חסרת גבולות... לבין מקרה חד משמעי יותר", ומנקודת המבט של הנשים הצעירות שנתקלו ברובי והתנהגותו. מבקרת הספרות גילי איזקוביץ כתבה על הספר: ”לאורך רוב הספר נאלצים הקוראים לגבש עמדה ולערער עליה שוב ושוב, לחוש אמפתיה, לעתים בניגוד לרצונם, לתוקף, ואז שאט נפש מוחלטת. רוב הזמן פרמנטו כותבת בעמימות מוסרית, בטווח רחב של אפור, שמסתיים לבסוף בסיטואציה חד משמעית שגם אחריה עשויה להתעורר חמלה.” (גילי איזיקוביץ, ג'וליה פרמנטו-צייזלר נשבעת שהמטרידן בספרה אינו מבוסס על מקרה אמיתי, באתר הארץ, 23 בינואר 2025).
חיים פרטיים

נשואה לאמן דוד דובשני ולהם בת. מתגוררת בתל אביב.
ספריה

ספארי (אגם הוצאה לאור, 2011)
כפר סבא 2000 (הוצאת ידיעות ספרים - פן, 2017)
גלות (אחוזת בית, 2025)
הערות שוליים

↑  לאה רודיטי, כפר סבא 2000: הקלות הבלתי נסבלת של הקיום, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2017
↑  ג'וליה פרמנטו צייזלר, באתר מנשר לאמנות
1 2  ג׳וליה פרמנטו־צייזלר ודוד דובשני // אטליז הרוחות, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2023-05-22
↑   ג'וליה פרמנטו צייזלר, באתר הארץ, 3 במרץ 2022
↑  דפנה רופין, ג'וליה פרמנטו צייזלר מונתה למנהלת האמנותית של פסטיבל הסופרים הבינלאומי, באתר סלונט, ‏2021-08-17
↑   ג'וליה פרמנטו צייזלר, חמאס אנסו, שרפו, רצחו, ואתם שותקים, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2023
↑  כפרֹ סבא 2000, באתר הוצאת פן
↑  הוכרזו הזוכים בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ו
↑   גילי איזיקוביץ, ג'וליה פרמנטו-צייזלר נשבעת שהמטרידן בספרה אינו מבוסס על מקרה אמיתי, באתר הארץ, 23 בינואר 2025
1 2  רן יגיל, ג'וליה פרמנטו־צייזלר חוזרת ברומן חדש, שמעלה שאלות על תנועת מיטו, באתר ישראל היום, ‏14/2/2025
↑  מיה סלע, ג'וליה פרמנטו מתארת את תל אביב כסדום ועמורה בספרה "ספארי", באתר הארץ, 8 ביולי 2011
↑  "כפר-סבא 2000": רצח בפרברים, באתר ynet, 22 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289131605171  LCCN: no2011187562  VIAF: 220557961   WorldCat (עם VIAF): 220557961
מירצ'ה סנגור

מירצ'ה סנגור (17 בינואר 1940 – 13 בספטמבר 2023) היה אגרונום ופוליטיקאי מולדובי שכיהן כנשיא מולדובה הראשון בין השנים 1990 ל-1997. לפני כן, כיהן כיו"ר הנשיאות של הסובייט העליון של הרפובליקה המולדבית בין השנים 1989 ל-1990 ויו"ר הסובייט העליון בין 27 באפריל ל-3 בספטמבר 1990.
בצעירותו

סנגור נולד בטריפנשטי, אז בממלכת רומניה. בשנת 1957 סיים סנגור את בית הספר התיכון בפרומוצ'יקה, מחוז פלורשתי, והמשיך ללמוד באוניברסיטה הלאומית לחקלאות של מולדובה, בה סיים את לימודיו בשנת 1961, והשלים דוקטורט במדעי החקלאות במחלקה לבעלות בעליי חיים באוניברסיטה בשנת 1972.
קריירה מקצועית

כאגרונום מיומן, עבד סנגור כמנהל הקולחוז בכפר לונגה, מחוז פלורשטי, בין השנים 1961-1968. בשנים 1968 עד 1973 היה מנהל תחנת הניסויים של גידולי שדה. בין השנים 1973 עד 1978 היה סנגור מנהל המנהלת הראשית למדעי החקלאות במשרד החקלאות. מ-1978 עד 1981, הוא עבד כמנהל הכללי של מכון המחקר סלקציה לגידולי שדה בבלץ.
קריירה פוליטית מוקדמת

סנגור היה חבר במפלגה הקומוניסטית של מולדובה מ-1964 עד 1990.
ב-1981 הוא הפך למזכיר ועידת המפלגה הקומוניסטית של מחוז אדינץ, תפקיד בו כיהן עד 1985. באותה שנה, הוא הפך למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, וכיהן בתפקיד זה עד 1989. ב-26 במרץ 1989 נבחר סנגור לחבר בסובייט העליון של ברית המועצות בכינוסים ה-11 וה-12.
ב-29 ביולי 1989, מונה סנגור ליושב ראש הנשיאות של הסובייט העליון של מולדביה, וכיהן בתפקיד זה עד 27 באפריל 1990. במהלך כהונתו, הוא תמך בהצעת החוק להפוך את המולדובנית לשפה הרשמית ולהחזיר את דגל הטריקולור של מולדובה. ב-27 באפריל, הוא הפך ליושב ראש הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית של מולדובה. ב-3 בספטמבר הוא הפך לנשיא הרפובליקה הסובייטית של מולדובה.
נשיאות (1991–1997)

ב-23 במאי 1991 הפך סנגור לנשיא הרפובליקה של מולדובה, עדיין רפובליקה שהייתה שייכת לברית המועצות. ב-27 באוגוסט 1991 הכריזה מולדובה על עצמאותה מברית המועצות וסנגור הפך לנשיא הראשון של מולדובה כמדינה עצמאית. סנגור החליט להתמודד כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות בדצמבר 1991, והתמודד ללא התנגדות לאחר שמאמצי החזית העממית לארגן חרם בוחרים כשלו.
ב-3 בספטמבר 1991, הקים סנגור את הצבא הלאומי של מולדובה. בדצמבר 1991 חתם סנגור על הלוק שהפך את מולדובה לחברה מלאה בחבר המדינות, וב-2 במרץ 1992 הפכה מולדובה לחברה באו"ם. ביולי חתם סנגור עם נשיא רוסיה בוריס ילצין על הסכם שציין את סיום מלחמת טרנסניסטריה. ב-29 ביוני 1994 אומצה חוקה חדשה של מולדובה, וב-26 ביוני 1995 התקבלה מולדובה כחברה במועצת אירופה.
נשיאות (1991–1997) > איחוד עם רומניה

בנאום בפני הפרלמנט של רומניה בפברואר 1991, דיבר סנגור על זהות משותפת של מולדובים ורומנים, בהתייחסו ל"רומנים משני עברי נהר פרוט". למרות זאת, סנגור הוכיח את עצמו כמתנגד לאיחוד מידי עם רומניה, מה שהוביל לפיצול עם החזית העממית של מולדובה באוקטובר 1991. במקום זאת, הוא תמך ברעיון של איחוד מדיני שישמור על הריבונות הפוליטית של כל מדינה תוך שיתוף פעולה כלכלי וצבאי (המכונה תוכנית "עם אחד, שתי מדינות").
נשיאות (1991–1997) > שנות הנשיאות המאוחרות (1995–1997)

ב-1995 הקים סנגור את מפלגת התקומה והפיוס של מולדובה עם חברים לשעבר במפלגה החקלאית של מולדובה. סנגור התמודד כמועמד מפלגת התקומה והפיוס בבחירות לנשיאות ב-1996, שם זכה ברוב הקולות, אך לא ברוב הנדרש, של קולות בסיבוב הראשון. עם זאת, יו"ר הפרלמנט, פטרו לוצ'ינשי, הפתיע את האומה עם ניצחון סוער על סנגור בסיבוב השני. סנגור המשיך כנשיא עד 15 בינואר 1997.
את זיכרונותיו פרסם בספר "מבוך הגורל: זיכרונות" בשנת 2007.
חיים אישיים

בשנת 1960, הוא התחתן עם ג'ורג'טה סנגור (23 באפריל 1937 – 23 בדצמבר 2019), ונולדה לו בת, נטליה גרמן, שהייתה ממלאת מקום ראש ממשלת מולדובה ב-2015, ובן.
חיים אישיים > מותו

סנגור מת ב-13 בספטמבר 2023, בגיל 83. הנשיאה מאיה סנדו הכריזה על יום האבל ב-16 בספטמבר בדקת דומיה ארצית בשעה 12:00. הלוויה הממלכתית התקיימה ב-16 בספטמבר, עם אזכרה מוקדמת בקתדרלת המולד של קישינב, והארון הונח בארמון הרפובליקה, משם יצא מסע הלוויה, שעבר דרך כיכר האספה הלאומית הגדולה עד להגעתו לבית העלמין המרכזי, שם נקבר.
עיטורים ופרסים

מסדר הכבוד האזרחי של ברית המועצות (1966)
מדליית העובד המצטיין (1976)
תואר מהאקדמיה האירופית לאומנויות (1995)
תואר כבוד ומדליית זהב של מסדר הכבוד האירופי (1995)
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הלאומית לחקלאות של מולדובה(1996)
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אנקרה (1996)
חבר במסדר הרפובליקה של מולדובה (2000)
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הבינלאומית של מולדובה(2001)
חבר במסדר הכבוד של ליטא (2007)
תואר דוקטור לשם כבוד מהאקדמיה למדעים של מולדובה (2011)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Mircea Snegur, Who Led Moldova's Independence Drive And Became President, Dies At 83". Radio Liberty. 14 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  "Biography of President of the Republic of Moldova Mircea Snegur, 1990–1996". Presidency of the Republic of Moldova. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Snegur Mircea". Moldovenii (ברומנית). נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "A decedat Mircea Snegur, primul președinte al Republicii Moldova". Moldpres. 14 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Short History". Research Institute of Field Crops. אורכב מ-המקור ב-29 ביוני 2016. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Mircea Snegur împlinește astăzi 80 de ani". noi.md. 17 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Problems, Progress and Prospects in a Post-Soviet Borderland: The Republic of Moldova. Trevor Waters. "In an address to the Romanian parliament in February 1991 (on the first official visit to Romania by any leader from Soviet Moldova since its annexation), the then President Snegur strongly affirmed the common Moldovan-Romanian identity, noting, 'We have the same history and speak the same language,' and referred to 'Romanians on both sides of the River Prut'. In June 1991 the Romanian parliament vehemently denounced the Soviet annexation of Bessarabia and Northern Bucovina, describing the territories as 'sacred Romanian lands'."
↑  "Băsescu, despre R. Moldova: Suntem două state, un singur popor şi avem viitor comun". ארכיון מ-9 בספטמבר 2021. נבדק ב-9 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Labirintul destinului : memorii. WorldCat. OCLC 122514291. נבדק ב-17 בספטמבר 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Eastern Europe, Russia and Central Asia. London: Europa. 2000. ISBN 1-85743-091-3 – via Google Books.
↑  "Wife of Moldova's first President Mircea Snegur died". IPN Press Agency. 23 בדצמבר 2019. נבדק ב-23 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mircea Snegur, first president of Moldova, dies at 83". Reuters (באנגלית). 14 בספטמבר 2023. נבדק ב-19 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A murit primul președinte al Republicii Moldova, Mircea Snegur". TVRMoldova. 14 בספטמבר 2023. נבדק ב-14 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Умер первый президент Молдавии". РБК (ברוסית). 14 בספטמבר 2023. נבדק ב-14 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Day of 16 September declares national mourning day, on funerals of first President of Moldova Mircea Snegur". Moldpres. 15 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A moment of silence will be held on September 16, at 12:00 in memory of the First President, Mircea Snegur". Moldova 1. 15 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "Primul președinte al Republicii Moldova, Mircea Snegur, a fost petrecut pe ultimul drum". Moldpres (ברומנית). 16 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012882167905171  GND: 120401541  ISNI: 0000 0000 5536 3950  LCCN: n97112341  VIAF: 3300853   WorldCat (עם VIAF): 3300853 
סנגור (במרכז) בפורום הכלכלי העולמי ב-1992
ניוזוויק

| --- | --- |


 תדירות:  שבועון 
 תאריכי הופעה:  1933–הווה (כ־92 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  ניו יורק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0028-9604, 2572-5343
 www.newsweek.com
 
גיליון של הניוזוויק מ-16 בינואר 1950
ניוזוויק (באנגלית: Newsweek) הוא שבועון חדשות אמריקני.
היסטוריה

השבועון נוסד על ידי תומאס מרטין ב־17 בפברואר 1933, בשם News-Week. בשנת 1937 מלקולם מואר מונה לנשיאו ולעורכו הראשי, והרחיב אותו בצורה משמעותית.
בשנת 1985, שינה השבועון את העיצוב שלו עקב התחרות עם המגזין "טיים" שהיה בעל עיצוב מודרני וקליל. הניוזוויק הוסיף כתובות וצילומי צבע, שינה את הגרפיקה שלו וקיצר את אורך הכתבות.
בשנת 2000, השיק מהדורה מזרח-תיכונית בערבית.
משנת 1961 ועד 2010, המגזין היה בבעלות חברת "וושינגטון פוסט". בשנת 2003 נמכר השבועון ביותר מארבעה מיליון עותקים, מתוכם כשלושה מיליון בארצות הברית לבדה. ב-2010 צנחה התפוצה ל-1.5 מיליון גיליונות, ובאוגוסט אותה שנה, בעקבות הפסדים של למעלה מ-30 מיליוני דולרים, נמכר השבועון לאיל מערכות השמע סידני הרמן, על פי אחד הדיווחים תמורת דולר אחד, בנוסף לנטילת חובותיו. לאחר הרכישה מוזג השבועון עם אתר החדשות הדיילי ביסט והעורכת שלו טינה בראון מונתה עורכת ראשית משותפות.
באוקטובר 2012, הודיע "ניוזוויק" כי עם התחזקות המגמה של צריכת חדשות באינטרנט והירידה במקביל בכמות הפרסום בדפוס, בסוף השנה האזרחית יחדל השבועון מלהוציא מהדורות מודפסות, ויפורסם אך ורק במהדורה מקוונת כלל עולמית בשם "ניוזוויק גלובל". עם זאת, משקיפים טענו כי הסיבה להפסקת מהדורת הדפוס נבעה מהקושי של המגזין לעניין את קוראיו. המהדורה המודפסת האחרונה של השבועון יצאה לאור ב-23 בדצמבר 2012. ב-2014 ניוזוויק נרכש  על ידי חברת המדיה הדיגיטלית IBT, המחזיקה בנוסף לו עוד עשרים אתרי תוכן. IBT החליטה לחזור ולהדפיס את ניוזוויק ולהפיץ אותו בדוכני העיתונים ברחבי ארצות הברית במרץ 2014.
בפברואר 2016, ביטל את חומת התשלום באתר.
בפברואר 2018, העורך הראשי, ראש מערכת החדשות וכתבת בעיתון פוטרו, לאחר שפרסמו כתבות על מצבה הפיננסי של החברה-האם והתייחסו לחקירות המתנהלות נגדה.
פעילות

בתקופה שבה הופיע השבועון בדפוס הוא יצא לאור במגוון שפות: אנגלית (מהדורה אמריקנית), אנגלית (מהדורה בינלאומית), יפנית, קוריאנית, פולנית, רוסית, ספרדית וערבית.
מאז 1998 ניוזוויק מפרסם רשימה לאומית של בתי ספר תחת הכותרת "בתי הספר התיכוניים הטובים בארצות הברית"
(The Complete List of the 1,200 Top U.S. High Schools)
סניפי המערכת:
מערכת ראשית: ניו יורק, ארצות הברית
סניפים בארצות הברית: לוס אנג'לס, שיקגו, דאלאס, מיאמי, וושינגטון, דטרויט, בוסטון וסן פרנסיסקו
סניפים מחוץ לארצות הברית: בייג'ינג, קייפטאון, ירושלים, לונדון, מקסיקו סיטי, מוסקבה, פריז וטוקיו
העיתון מפרסם את דירוג בתי החולים הטובים ביותר בעולם (באנגלית: 'World’s Best Hospitals), דירוג שנתי של בתי חולים. הדירוג מודד בתי חולים מ-21 מדינות. החל משנת 2019 המגזין מבצע את הדירוג בשיתוף עם החברה הגרמנית למידע מחקרי עולמי, .Statista Inc. הדירוג מבוסס על המלצות של אנשי מקצוע בתחום הרפואה תוצאות מסקרי מטופלים ומדדי ביצועים רפואיים מרכזיים. .Statista Inc, בשיתוף פעולה עם ספק הביטוח המהימן GeoBlue, הזמין עשרות אלפי אנשי מקצוע בתחום הרפואה במדינות הנבחרות לסקר מקוון מספטמבר עד נובמבר 2019. ניתן להשוות את הניקוד רק בין בתי חולים באותה מדינה. המחקר כולל רשימה גלובלית של 100 המפות.
הערות שוליים

↑  נחום ברנע, הטיימיזמיה של 'ניוזוויק', כותרת ראשית, 27 בנובמבר 1985
↑  רן דגוני, ‏ניוזוויק משיק מהדורה מזרח-תיכונית בערבית, באתר גלובס, 6 ביוני 2000
↑  סוכנויות הידיעות, יצרן מערכות סטריאו בן 92 רכש את השבועון "ניוזוויק", באתר הארץ, 3 באוגוסט 2010
↑   לזלי קאופמן וכריסטין הוני, ניו יורק טיימס, למה טינה בראון לא הצליחה להציל את "ניוזוויק"?, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2013
↑  שירות גלובס, ‏השבועון האמריקני "ניוזוויק" יפסיק את המהדורה המודפסת, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2012
↑  יזהר שי, ‏ניוזוויק חוזר למדפים, באתר גלובס, 15 במרץ 2014
↑  המרדף אחר הקוראים: "ניוזוויק" ביטל את חומת התשלום באתר, באתר גלובס, 11 בפברואר 2016
↑  שירות גלובס, ‏פיטורים דרמטיים במערכת העיתון הוותיק "ניוזוויק", באתר גלובס, 6 בפברואר 2018
↑  https://www.newsweek.com/best-hospitals-2020
↑  World’s Best Hospitals 2020 – Methodology
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn20211118329
סודות אל איי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סודות אל איי 
 בימוי:  קרטיס הנסון 
 הופק בידי:  קרטיס הנסון ארנון מילצ'ן מייקל ג'י. נייתנסון
 תסריט:  קרטיס הנסון בריאן הלגלנד
 עריכה:  פטר הונס 
 שחקנים ראשיים:  ראסל קרואו קווין ספייסי גאי פירס קים בייסינגר ג'יימס קרומוול דני דה ויטו דייוויד סטראתיירן
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית' 
 צילום:  דנטה ספינוטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Regency Enterprises, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בספטמבר 1997
 משך הקרנה:  138 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט דרמה, סרט בלשי, נאו-נואר, סרט מתח 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  35 מיליון דולר
 הכנסות:  $126,216,940
 הכנסות באתר מוג'ו:   laconfidential
 פרסים:  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קים בייסינגר)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (בריאן הלגלנד, קרטיס הנסון)  פרס איגוד מבקרי הקולנוע של דאלאס-פורט וורת' לסרט הטוב ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סודות אל איי (באנגלית: L.A. Confidential) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1997 המבוסס על ספר באותו שם מאת ג'יימס אלרוי. את הסרט ביים קרטיס הנסון, ומככבים בו ראסל קרואו, קווין ספייסי, גאי פירס וקים בייסינגר, שזכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה על תפקידה.
הסרט מגולל פרשיית שחיתות ורצח במשטרת לוס אנג'לס בשנות ה-50.
באפריל 2024 דורג הסרט במקום הראשון ברשימת "300 הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים" שפרסם האתר Rotten Tomatoes.
תקציר העלילה

הסרט נפתח בתיאור כליאתו של הגנגסטר המוביל בלוס אנג'לס בראשית שנות ה-50, ובשאלה מי ימלא את מקומו. במשטרת לוס אנג'לס הצופים מתוודעים לשלושה שוטרים: באד וייט (ראסל קרואו), בריון קשוח התופס גברים המכים את נשותיהם ומעניש אותם; אד אקסלי (גאי פירס), שוטר מסוף צעיר ואידיאליסט הרוצה להתקדם בסולם הדרגות; וג'ק וינסנס (קווין ספייסי) ממחלק הסמים, שוטר סלבריטי העומד בקשר עם תוכנית טלוויזיה מפורסמת ומקיים קשרים עסקיים עם עורך צהובון בשם סיד האדג'נס (דני דה ויטו).
לאחר תקרית אלימה בתחנת המשטרה שבה מעורבים וינסנס ווייט בעת שאקסלי היה מפקד המשמרת, אקסלי מלשין על וייט ועל שותפו דיק סטנסלנד על מעורבותם באירוע ובכך מביא להשעייתם ומקודם לדרגת בלש. קפטן המשטרה דאדלי סמית (ג'יימס קרומוול) מחזיר את וייט לשירות בשל הערכתו כלפיו והוא ואקסלי הופכים לאויבים בנפש. מאוחר יותר מתגלה מקרה רצח המוני במסעדה, שבו אחד הקורבנות הוא דיק סטנסלנד. המפקד סמית לוקח על עצמו את החקירה, וממנה את אקסלי לסגנו. במקביל חוקר וייט את רצח חברו לבד, ופוגש את לין בראקן (קים בייסינגר), זונה הנראית ככפילה של השחקנית ורוניקה לייק. הוא מתאהב בה ומגיע דרכה למיליונר האקסצנטרי פירס פאצ'ט (דייוויד סטראתיירן), המפעיל רשת של זונות ושחקניות פורנו הנראות ככוכבות קולנוע מהעבר. חקירת הרצח הרשמית נמשכת, ואקסלי תופס שלושה שחורים המתאימים לתיאור הרוצחים, והמרדף אחריהם מסתיים במותם. הוא זוכה לכבוד רב והתיק נסגר, אך הוא מרגיש שהתיק נתפר להם, והרוצח האמיתי עדיין חופשי.
בינתיים יוזמים וינסנס והאדג'נס מפגשים שבהם עלולים להתרחש מקרי פשע, האדג'נס מצלם אותם ווינסנס זוכה במעצר ובתהילה. הם רוקחים פגישה של פוליטיקאי מקומי אליס לואו (רון ריפקין) ושחקן קולנוע צעיר מאט רנולדס (סיימון בייקר), אך וינסנס מגלה שהשחקן נרצח, ומחליט לחקור את המקרה לבדו. וייט ממשיך לחקור גם הוא באופן עצמאי, ומגלה ששותפו שנרצח היה חברה של זונה מהרשת של פאצ'ט, שנרצחה אף היא במסעדה. בבית אימה של הזונה הוא מוצא את גופתו של באז מיקס, שוטר לשעבר שהפך למאפיונר. בינתיים אקסלי ווינסנס מאחדים כוחות ומבטיחים אחד לשני לסייע בפתירת התיקים שלהם. כאשר וינסנס הולך לביתו של המפקד סמית כדי להתייעץ עמו לגבי המצב החדש ולקבל מידע לגבי מיקס, סמית הורג אותו. לאחר מכן הוא דואג לפיתויו של אקסלי על ידי לין בראקן ובשיתוף פעולה עם האדג'נס מצלם את המפגש ודואג לכך שווייט יראה את התמונות ובזעמו יבקש להרוג את אקסלי. ומאוחר יותר, סמית רוצח את האדג'נס ואת פאצ'ט.
אקסלי מגלה שמפקד המשטרה סמית היה חברם של סטנסלנד ומיקס כאשר וייט פורץ לתחנה ומתחיל להכות את אקסלי, אבל אקסלי מצליח לשכנע אותו להקשיב לו. השניים מבינים שלמרות חילוקי הדעות ביניהם הם יאלצו לעבוד ביחד לפתרון המקרה. הם מגלים שסמית עמד מאחורי הרציחות, בניסיון להשתלט על עולם הפשע של לוס אנג'לס. סמית שולח אותם למוטל ישן ושם מנסה לחסל אותם, אך בקרב היריות שמתנהל בינם לבין אנשיו הוא מוצא את מותו. מפקדי אכיפת החוק בלוס אנג'לס בוחרים להציג את מותו של סמית כמות גיבורים כדי לא להכתים את תדמית המשטרה, ואקסלי זוכה לעיטור כבוד שני בתמורה לשתיקתו. וייט זוכה להתאחד מחדש עם לין בראקן, והשניים עוזבים יחד את לוס אנג'לס ונוסעים לאריזונה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| גאי פירס | אדמונד "אד" אקסלי | קצין במשטרת לוס אנג'לס |
| ראסל קרואו | וונדל "באד" וייט | שוטר במשטרת לוס אנג'לס |
| ג'יימס קרומוול | דאדלי סמית | קפטן במשטרת לוס אנג'לס |
| קווין ספייסי | ג'ק וינסנס | סמל במשטרת לוס אנג'לס |
| קים בייסינגר | לין בראקן | נערת ליווי המחקה את ורוניקה לייק |
| דני דה ויטו | סיד האדג'נס | רכילאי בצהובון Hush-Hush |
| דייוויד סטראתיירן | פירס מורהאוס פאצ'ט | בעלים של Fleur-de-Lis |
| רון ריפקין | אליס לאו | התובע המחוזי |
| גראהם בקל | ריצ'ארד "דיק סטנס" סטנסלנד | סמל במשטרת לוס אנג'לס |
| אמבר סמית' | סוזן לפרטס |  |
| ג'ון מהון |  | קצין במשטרת לוס אנג'לס |
| פול גילפויל | מיקי כהן | מאפיונר |
| מאט מקוי | ברט צ'ייס | שחקן הוליוודי |
| פאולו סגנטי | ג'וני סטומפאנאטו | מאפיונר |
| סיימון בייקר | מאט ריינולדס | שחקן הוליוודי |
| תומס ארנה | מייקל ברונינג | סמל במשטרת לוס אנג'לס |
| מייקל מקלירי | וויליאם קרלייל | סמל במשטרת לוס אנג'לס |
| שאוני פרי ג'ונס | תמי ג׳ורדן |  |
| דארל סנדין | לילנד "באז" מיקס |  |
| מריסול פאדייה סנצ'ז | אינז סוטו |  |
| גוונדה דיקון | גב' לפרטס | אמא של סוזן לפרטס |
| ג'ים מצלר |  | חבר מועצה |
| ברנדה באקי | לנה טרנר | כוכבת הוליוודית |
הערות שוליים

↑  במאי "סודות אל איי" הלך לעולמו, באתר ynet, 21 בספטמבר 2016
↑  300 Best Movies of All Time (באנגלית)
↑  דורון פרידמן, אתר Rotten Tomatoes קבע: זהו הסרט הטוב ביותר בכל הזמנים, באתר ישראל היום, 1 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169810562 (data)  GND: 4766147-1  LCCN: n97102021  VIAF: 316751859   WorldCat (עם VIAF): 316751859
אפרת נתן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בת 78 בערך) כפר רופין, פלשתינה (א"י)
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, מיצג, וידאו ארט
 הושפעה על ידי:  רפי לביא
 יצירות ידועות:  "גשרי הירדן", "חלב (מיצג לחדרי מדרגות)", "פסל הנפת חרמש"
 
אפרת נתן (נולדה ב-1947 בקיבוץ כפר רופין) היא אמנית ישראלית רב-תחומית. יצירותיה, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, מתאפיינות בבחינת ערכי האמנות מתוך "האמנות המושגית" ו"אמנות הגוף". מוטיבים מהמרחב שהקיף אותה בסביבת ילדותה משמשים נקודת מוצא לרבות מעבודותיה: ארבע רוחות השמים, הארץ ושמי הלילה זרועי הכוכבים, נוף עמק בית שאן וערוץ הירדן, בתי הקיבוץ הצנועים והמיטה בתוכם. מוטיבים אלה הופנמו בתודעת הגוף שלה ודרכה התגלגלו אל האמנות.
לאורך הקריירה בת יותר מארבעה עשורים העמידה נתן דימויים רבי עוצמה, שזכו למעמד אייקוני בשדה של האמנות הישראלית. נתן יוצרת באמצעים מגוונים, עם קשב ייחודי לסיפור חייה האישי, לאירועי השעה בישראל, להוויה הקולקטיבית המקומית ולאמנות העבר. גוף עבודתה משלב אמנות גוף עם מינימליזם ומהווה הד מקומי למהלכים מודרניסטיים מקבילים באמנות הבינלאומית.
ביוגרפיה

אפרת נתן נולדה ב-1947 בקיבוץ כפר רופין, שהוקם ב-1938 כיישוב חומה ומגדל. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 חיה נתן בקיבוץ, ותרמה את חלקה עם עשייה אמנותית ששירתה את מטרות הקיבוץ. "הייתי אמנית שימושית לקיבוץ. הכנתי כרזות ותפאורות לחגים. מסכתות החגים בקיבוץ היו סוג של הפנינגס", סיפרה נתן לאיה מירון, אוצרת התערוכה הרטרוספקטיבית שנעשתה לה במוזיאון ישראל בשנת 2016.
כשהייתה בת 21 החלה נתן ללמוד ציור במכון אבני בתל אביב (אצל יחזקאל שטרייכמן, אבשלום עוקשי, מינה זיסלמן ודוד כפתורי). לאחר כשנתיים פגשה את רפי לביא ועברה ללמוד אצלו, כמורה פרטי ברמת-גן. כמו תלמידים אחרים של לביא, ביניהם יאיר גרבוז, נחום טבת, תמר גטר, ואהוד פקר, ספגה שם נתן, בנוסף לידע בתולדות האמנות, מן ההלך החדש של אמנות שנות ה-60 וה-70 ששינה את התפיסות המסורתיות של האמנות החזותית. בשנת 1970 השתתפה אפרת נתן ב"תערוכת המזרנים", במסגרת קבוצת +10 של רפי לביא.
במסגרת זו, היא פועלת עד היום. בעבודותיה, ניתן לראות השפעות מאובייקטים מצריים ואפריקאים קדומים, איקונוגרפיה נוצרית-מערבית, זרמים מהאמנות המודרנית כגון אקספרסיוניזם גרמני, הסוריאליזם והפוטוריזם.