אדוורול
היסטוריה > בשנות ה-1910 המוקדמות

אחרי מאורעות 1907, השתתף העיתון בקמפניה אנטימונרכית נרחבת, שבה לקח חלק גם העיתון "פאקלה" (הלפיד) בעריכת חתנו של ק. מילה, ניקולאיה ד. קוצ'ה, עיתונאי רפובליקני וסוציאליסט,
 וכן חוגים אנרכיסטים.
בשנת 1912 "אדוורול" לקח חלק באחד מתעלוליו הפרסומאיים של קוצ'ה, שבמהלכו הוא ביים לעצמו יחד עם המשורר טודור ארגזי משפט-דמה באשמת "חילול שם המלך" (לז מז'סטה) תוך כדי חיקוי פרוצדורות משפטיות בשליוב מודעות פרסום לעיתונו, "פאקלה". בדומה ל"פאקלה", הפיץ "אדוורול" סטירות סטראוטיפיות נגד המלך קרול הראשון, תוך כדי שימוש כלפיו בנאצות כמו "ניאמצול" ("הגרמני" בעגה עממית) או "הקרציה".
בשנת 1912 עלתה תפוצתם של "אדוורול" ו"דימיניאצה" מעבר למאה אלף עותקים ביום, כשההכנסות ממכירתם היו מיליון ליי. בין ינואר - אוגוסט 1914 נזקקה הדפסתם ל־1,284 טון נייר בערך. "אדוורול" הפך לעיתון הרווחי ביותר ששילם גם את המשכורות הגבוהות ביותר, ומשום כך היה גם למעסיק מבוקש. בשנת 1913 עבד בו צוות כתיבה וטכני של 250 איש (שמשכורותיהם עלו כ־540,000 ליי, ובנוסף ששים כתבים ו-1,800 מפיצים. לפי הוראותיהם של מילה ושל העורך המנהלי סאקה פטריאנו, הקפיד "אדוורול" לקנוס את המגיהים על כל שגיאת דפוס. מילה דאג גם כן שעובדיו יהיו מעודכנים לגבי על מה שמתרחש בעולם. בנוסף להתחברות לקווי טלפון לווינה ולבודפשט, החזיק העיתון כתבים בבירות הבלקן וקידם את השימוש בקצרנות בעת הראיונות. עם השליחים המיוחדים בחו"ל נמנו אמיל פאגורה ובארבו ברנישטיאנו, אשר בשנת 1908 דיווחו מזירת מהפכת הטורקים הצעירים ועל האירועים חשובים בנסיכות בולגריה ובממלכת סרביה. זה מנע מכמה כתבים כמו ויקטור אפטימיו לתעתע את מעסיקיו ובמקום להגיע לפריז כדי לדווח משם עצר בווינה ושלח למערכת "מכתבים פריזאים" לפי מה שקרא בעיתונים שמצא בית הקפה "ארקאדן" בבירת אוסטריה.
כיסוי הזירה הבינלאומית ב"אדוורול" פתח בפני הרומנים חלון אל המאורעות הפוליטיים והתרבותיים שהסעירו את אירופה ואת העולם. כבר בשנת 1908 סקר "אדוורול" את האוונגרד האירופי, לרבות את זרם הפוטוריזם, תוך כדי הבעת צער על הקץ לכאורה של הריאליזם בספרות. בסוף שנת 1910 בשם "העולם הדמוקרטי" ברך העיתון על המהפכה הרפובליקנית בפורטוגל. הודות למאמציו ליצור ולשמור על קשרים בינלאומיים התגאה העיתון להיות אחד הראשונים שדיווח על אירועים בעלי חשיבות יבשתית כמו מהומות המזון בווינה בשנת 1911, פריצת מלחמת הבלקן הראשונה, הסכסוך הדיפלומטי בין יוון ובין בולגריה שהסלים והביא לפריצת מלחמת הבלקן השנייה.
בזירת העימותים המוזכרים החזיק העיתון שליחים מיוחדים מקרב אנשי רוח ודמויות פוליטיות כמו יעקב רוזנטל, לימים מנהל של העיתון, בסופיה, העיתונאי הסרבי פרה טאלטוב בבלגרד, הסופרת הרומניה ארג'נטינה מונטאורו באיסטנבול והנסיך אלברט גיקה בצטיניה.
ביולי 1913 דיווח "אדוורול" בהרחבה על מעשי הטבח שביצע צבא יוון בדויראן, קילקיס וביישובים אחרים במקדוניה ודן במקביל ב"משטר הטרור" שהנהיג הצאר פרדיננד הראשון בבולגריה. כעבור זמן קצר באותו חודש כשהצטרפה רומניה לקואליציה נגד בולגריה וכוחותיה חדרו לדרום דוברוג'ה, פרסם העיתון כתבות על מגפה הכולרה שפרצה בקרב החיילים, תוך הטחת האשמות נגד ממשלת טיטו מאיורסקו על שטיאטאה את העניין מתחת לשטיח.
באותה תקופה ארגן העיתון הגרלות מפורסמות נושאות פרסים יקרים כמו נדל"ן ורהיטים. "אדוורול" היה העיתון הראשון שקנה לעצמו אחיזה בכפרים, הודות לחוזה מיוחד עם הדואר הרומני, כשהתאפשר אחסונו ב-300 מחסנים והדוורים שימשו למפיציו. אולם היחסים המעורערים עם הפוליטיקאים מן המפלגה הלאומית ליברלית איימו על המונופול הזה וביום מן הימים אסרה הממשלה הלאומית ליברלית על הדואר להפיץ אותו. מאז נאלץ "אדוורול" לסמוך על מנויים ועל מפיצים פרטיים. מפורסם היה בבוקרשט אותו נער מחלק עיתונים שליווה את קריאותיו הרמות בשירת שירים פוליטיים כדוגמת ה"מרסייז" הרפובליקנית.