stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד טוד
קורות חיים > קריירת משחק

ב-1949 הופיע בסרט המלחמה "הלב הנמהר", לצידם של רונלד ריגן ופטרישה ניל והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הקריירה שלו פרחה ועד סוף שנות ה-60 הוא היה אחד השחקנים המצליחים בבריטניה.
ב-1950 הופיע בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פחד במה", לצידן של מרלן דיטריך וג'יין ויימן.
הוא הוזמן להוליווד ושיחק בסרט "הברק מכה פעמיים". ב-1952 שיחק בסרט "רובין הוד ואנשיו" של אולפני דיסני. ב-1953 שיחק בסרט רוב רוי הפרחח בתפקיד רוב רוי. ב-1955 שיחק בסרט "אדם בשם פיטר" בבימויו של הנרי קוסטר.
סרטו המוצלח ביותר הוא פורצי הסכרים משנת 1955, בו שיחק את התפקיד הראשי של מפקד מבצע נזיפה להפצצת סכרי הרוהר, גאי גיבסון.
ב-1955 השתתף בסרט המלחמה "השישה ביוני" לצידם של רוברט טיילור ודנה ווינטר, לפי ספרו של ליונל שפירו(אנ'). בשנת 1958 שיחק בסרט "כוונה להרוג".
ב-1961 השתתף בתפקיד ראשי בסרט המלחמה "הארוך השמן והגוץ" לצידם של ריצ'רד האריס ולורנס הארווי.
ב-1962 השתתף בסרט היום הארוך ביותר בו שיחק את תפקידו של מייגור ג'ון הווארד בקרב בו השתתף עצמו במלחמת העולם השנייה בפלישה לנורמנדיה. וב-1965 בסרט "מבצע חץ מקשת".
לקראת סוף שנות ה-60 דעכה הקריירה שלו, והוא הופיע בעיקר בסדרות טלוויזיה ובתיאטרון.
טוד היה נשוי ארבע פעמים והיו לו חמישה ילדים. שניים מהם התאבדו והוא נקבר ביניהם.
רצח כתוב היטב

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ריאן ג'ונסון 
 הופק בידי:  ריאן ג'ונסון, רם ברגמן 
 תסריט:  ריאן ג'ונסון 
 עריכה:  בוב דוקסי 
 שחקנים ראשיים:  דניאל קרייג (Benoit Blanc) אנה דה ארמס ג'יימי לי קרטיס טוני קולט קתרין לנגפורד כריסטופר פלאמר לקית' סטנפילד דון ג'ונסון מייקל שאנון כריס אוונס פרנק אוז 
 מוזיקה:  נתן ג'ונסון 
 צילום:  סטיב ידלין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  FilmNation Entertainment 
 חברה מפיצה:  ליונסגייט פילמס, אמזון פריים וידאו, נטפליקס, Xfinity Streampix 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 2019 (פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו)  ארצות הברית 27 בנובמבר 2019
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה, סרט בלשי, סרט פשע, סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   knivesout
 סרט הבא:  רצח כתוב היטב: תעלומה יוונית 
 knivesout.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
רצח כתוב היטב (באנגלית: Knives Out) הוא סרט אמריקאי משנת 2019 מסוגת הקומדיה השחורה והמסתורין, שכתב וביים ריאן ג'ונסון. הסרט מתואר כמעשה מודרני על תעלומת רצח מסוגת "מי עשה זאת", העוקב אחר התכנסות משפחתית שהשתבשה להחריד, לאחר מותו של אבי המשפחה, בחקירה שמוביל בלש אמן בשם בנואה בלאנק. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת דניאל קרייג, כריס אוונס, אנה דה ארמס, ג'יימי לי קרטיס, מייקל שאנון, דון ג'ונסון, טוני קולט, לקית' סטנפילד, קתרין לנגפורד, ג'יידן מארטל וכריסטופר פלאמר.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-7 בספטמבר 2019, והוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 בנובמבר 2019, על ידי חברת Lionsgate. בפברואר 2020 החברה הודיעה על פיתוח סרט המשך המבוסס על הדמות שגילם קרייג, של הבלש בנואה בלאן.
תקציר עלילת הסרט

מחבר ספרי הפשע העשיר הרלן טרומבי מזמין את משפחתו המורחבת הלא מתפקדת לאחוזתו ביום הולדתו ה-85 בתקווה לאחד את כולם. עם זאת, לאחר מסיבת יום ההולדת, הרלן נמצא מת בחדרו מפציעות סכין. אף על פי שהמשטרה הודיעה שמדובר בהתאבדות, הבלש בנואה בלאן נקרא לחקור את המקרה. לאחר שהוא מתחקר את רוב בני המשפחה, הוא מגלה שיש לכמה מבני המשפחה מניע לרצוח את הרלן, אם כי הוא לא חושב שאף אחד מהם עשה את זה. בשלב הזה מתגלה לצופים (אם כי לא לדמויות) שהאחות הפרטית של הרלן, מרתה קבררה, היא זו שאחראית למותו של הרלן לאחר שהתבלבלה בין המזרקים שלו והזריקה להרלן בטעות כמות גדולה של מורפין. מרתה ניסתה למצוא את הנוגדן, אבל ללא הצלחה, והתכוונה להתקשר לאמבולנס כאשר הרלן עצר אותה מתוך השלמה עם מותו הקרב. מכיוון שהרלן לא רצה שמרתה תואשם ברצח שלו, הוא עוזר למרתה להעלים את כל הראיות ואז מתאבד.
בהמשך מרתה מנסה לכסות את עקבותיה ולמנוע מהבלש בנואה לגלות את האמת לגביה. לאחר קריאת הצוואה של הרלן נחשף שהוא הוריש את כל רכושו דווקא למרתה ולא לאף אחד מבני משפחתו. מרתה מבינה שאם יגלו את מעשיה, לא רק שהיא לא תקבל את הירושה אלא שבנוסף אימה (שהיא מהגרת בלתי חוקית) תהיה בסכנה. לאחר קריאת הצוואה, רנסום, הנכד של הרלן, נחלץ לעזרתה של מרתה במטרה שלא תיתפס אך בתמורה הוא רוצה את חלקו בירושה.
לאחר ייסורי נפש מרתה רוצה להתוודות במעשיה ולוותר על הירושה בשביל בני המשפחה. אך ברגע האחרון הבלש בנואה עוצר אותה ומספר שרנסום הוא זה שאשם במוות של הרלן. הוא מספר שבמסיבת יום ההולדת הרלן התוודה בפני רנסום שמרתה תקבל את כל ירושתו ובעקבות זאת רנסום החליף בין התרופות במטרה להאשים את מרתה ובכך התכוון להחזיר את הירושה למשפחתו. בנוסף, רנסום רצח את עוזרת הבית של הרלן מכיוון שהיא התחילה לחשוד בו. לבסוף רנסום נעצר ומרתה נעמדה במרפסת של האחוזה שהיא קיבלה בירושה, שתתה קפה והשקיפה על כל המשפחה.
צוות השחקנים

דניאל קרייג - בנואה בלאנק
כריס אוונס - יו רנסום דרייסדייל
אנה דה ארמס - מרתה כבררה
ג'יימי לי קרטיס - לינדה דרייסדייל
מייקל שאנון - וולט ת'רומבי
דון ג'ונסון - ריצ'רד דרייסדייל
טוני קולט - ג'וני ת'רומבי
כריסטופר פלאמר - הרלן ת'רומבי
לקיית' סטנפילד - אליוט
קתרין לנגפורד - מג ת'רומבי
ג'יידן מארטל - ג'ייקוב ת'רומבי
ריקי לינדהום - דונה ת'רומבי
אידי פטרסון - פראן
ראול קסטילו - שוטר
ג'וזף גורדון לוויט - הבלש הארדוק (קול)
הפקה > פיתוח

ביוני 2010 הביע הבמאי ריאן ג'ונסון עניין לעשות סרט תעלומת רצח בהשראת אגאתה כריסטי. הוא אמר לאינדפנדנט שהוא רוצה לעשות את הסרט לאחר שיסיים את העבודה על לופר (2012). עם זאת, פרויקט הקולנוע הבא של ג'ונסון אחרי "לופר" התגלה כ"מלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי" (2017).
הסרט הוכרז בספטמבר 2018, כשדניאל קרייג מככב בסרט. הסרט נמכר למפיצים במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2018. באוקטובר 2018 הצטרפו כריס אוונס, לייקית' סטנפילד, מייקל שאנון, אנה דה ארמס, דון ג'ונסון, ג'יימי לי קרטיס וטוני קולט. בנובמבר 2018 הצטרפו כריסטופר פלאמר, ג'יידן מארטל, קתרין לנגפורד, ריקי לינדהום, אידי פטרסון וראול קסטילו. שאנון השווה את הסרט ליצירותיה של כריסטי. במרץ 2019 חשף פרנק אוז, שעבד בעבר עם ג'ונסון ב"מלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי", כי הוא יופיע בתפקיד קטן.
ג'ונסון הודה כי הושפע מכמה מותחני מסתורין קלאסיים וקומדיות מסתוריות כמו "האחרונה משילה", "רצח באוריינט אקספרס", "משהו ברגליים", "רצח במוות", "מוות על הנילוס", "העיניים הפרטיות", "המראה הסדוקה", "רשע תחת השמש", "מלכודת המוות", "רמז מסתורי" ו"פארק גוספורד".
הפקה > צילומים

שלב הצילומים החל ב-30 באוקטובר 2018, בבוסטון, מסצ'וסטס והושלמו ב-20 בדצמבר 2018.
הפצה

הסרט הוקרן לראשונה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-7 בספטמבר 2019. הסרט הופץ לאקרנים בארצות הברית ב-27 בנובמבר 2019.
סרט המשך

צילומי סרט ההמשך החלו ביוון ב־28 ביוני 2021 בכיכובם של דניאל קרייג, אדוארד נורטון, קתרין האן, דייב בטיסטה, קייט הדסון, ג'אנל מונה, לסלי אודום ג'וניור, מדלין קליין וג'סיקה הנוויק עם ריאן ג'ונסון כבמאי ותסריטאי ורם ברגמן כמפיק.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2022.
ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג 98% על סמך 59 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.46 / 10. בקונצנזוס של מבקרי האתר נכתב, "'רצח כתוב היטב' מחדד את מליצות תעלומות הרצח הוותיקות עם יצירת מתח מורכבת בקפידה, העושה שימוש מבריק בהרכב הכוכבים של התסריטאי ריאן ג'ונסון." אתר מטאקריטיק, המשתמש בממוצע משוקלל, הקצה לסרט ציון של 83 מתוך 100 על סמך 18 מבקרים.
דייוויד רוני, שכתב עבור "הוליווד ריפורטר", תיאר את הסרט כ"סרט זומם בעל אופי מזויף, משעשע להפליא ובלתי מוערך" ו"פינוק מתחילתו ועד סופו". הוא הילל את התסריט, שמחזיר את הצופה לתעלומות הרצח של שנות השבעים ושיבח גם את הופעות השחקנים.
שמואל לוי (חייל צה"ל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1946 מקנס, מרוקו
 נהרג:  16 במרץ 1965 (בגיל 19) רמת כורזים
 מקום קבורה:  חיפה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1963–1965 (כשנתיים)
 דרגה:  טוראי
 תפקידים בשירות
 מפעיל טרקטור בחיל ההנדסה הקרבית
 עיטורים
   עיטור העוז
 
שמואל לוי (1 בינואר 1946 – 16 במרץ 1965) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בגבול ישראל-סוריה. במהלך הפעולה נהרג.
ביוגרפיה

שמואל לוי נולד בעיר מקנס שבמרוקו, הצעיר מבין ארבעה בנים במשפחתו. הוא עלה לישראל בגיל שש. הוא למד בבית הספר היסודי "הבונים" בקריית ביאליק והיה פעיל בתנועת הנוער העובד. הוא השתלם במקצוע המסגרות.
בשנת 1963 גויס לוי לצה"ל בגיוס מוקדם, והוצב לשירות בחיל ההנדסה.
ב-16 במרץ 1965 נשלח לוי להפעיל טרקטור לשם עיבוד אדמה ברמת כורזים שמצפון-מזרח לכנרת, בסמוך לגבול ישראל-סוריה. היה זה אחד האזורים שבהם הטריד הצבא הסורי באש את העובדים הישראלים שעיבדו את האדמה בסמוך לגבול. לוי הפעיל טרקטור באתר זה בעבר, ובעת שיצא למשימה ידע, שבימים הקודמים ירו הסורים לעבר כלי העבודה שם. הוא נכנס לחלקה והפעיל את הטרקטור בקרבת הגבול בערוץ נהר הירדן, באזור סמוך לעמדות סוריות. מהן נורה לעברו פגז מתותח ללא רתע שפגע בטרקטור. לוי נפצע קשה. הוא חולץ מהטרקטור הבוער, אך בהמשך מת מפצעיו. במקום התפתח קרב שנמשך עד הערב, שבו השיב צה"ל אש לעבר עמדות הצבא הסורי וגרם לו אבדות. בקרב גם נפצעו ארבעה חיילי צה"ל.
שמואל לוי היה בן 19 במותו. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בחיפה.
הנצחה

הרמטכ"ל יצחק רבין העניק ללוי לאחר מותו ציון לשבח. בשנת 1973 הומר הציון לשבח לעיטור העוז.
שמו של לוי הונצח במספר אנדרטאות לזכר חללי צה"ל - באנדרטת חללי חיל ההנדסה שליד צומת חולדה, באנדרטה לנופלים בני קריית ביאליק, באנדרטה לנופלים בשדות היישוב אלמגור עד למלחמת ששת הימים וכן באנדרטה בבית הספר היסודי שבו למד.
הערות שוליים

↑  שמואל לוי באתר GRAVEZ
שטאנה (קומיקס)

| --- | --- |

שטאנה. אמנות על ידי קווין ווקר
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Vampire Tales #2 (אוקטובר 1973)
 יוצרים:  רוי תומאס ג'ון רומיטה האב
 מידע
 שם אמיתי:  שטאנה הלסטרום
 כינויים:  מלכת הגיהנום, בתו של השטן, ג'ודית צ'יימברס, ג'וליה
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  מסצ'וסטס 
 מקצוע:  נבל-על, גיבור-על
 כוחות:  נשיקה הורגת, שחרור הבסיליסק, ריחוף, הקרנה אסטראלית, שליטה מוחית, ידע רב בקסם ובמאגיה שחורה, חסינות לכוח אש הגיהנום, טלפתיה, מגע מוות, פירוקינטיקה, טלפורטציה
 חברה בקבוצה:  אדוני הגיהנום
 חברה לשעבר בקבוצה:  ת'נדרבולטס המכשפות לגיון המפלצות הקומנדו המייללים האוונג'רס של העל-טבעי
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  מרדוך קוריוס (אב) ויקטוריה הלסטרום (אם, מתה) דיימון הלסטרום (אח) דימונה הלסטרום (אחיינית) פטסי ווקר (גיסה לשעבר)
 
שטאנה (באנגלית: Satana) היא דמות בדיונית של נבלת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Vampire Tales #2 מאוקטובר 1973 ונוצרה על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'ון רומיטה האב.
שטאנה הלסטרום היא בתו של מרדוך קוריוס, שד הטוען כי הוא השטן, אך לפי שד אחר זהו לוציפר. מרדוך לבש צורה אנושית ונישא לוויקטוריה הלסטרום, שהולידה לו שני ילדים - דיימון ושטאנה. שטאנה הייתה קרובה לאביה, הצטרפה אליו וביצעה עמו מעשי קסם שחור, בניגוד לדיימון שדחה אותם ותיעב את דרכיהם. באחד מריטואלי קסם שחור, נתפסו שטאנה ואביה בידי אמה במרתפי אחוזתם. אמה השתגעה ומתה למראה צורתו הדמונית של בעלה, שלקח את שטאנה עמו לגיהנום להמשך אימון כוחותיה והותיר את דיימון בבית יתומים. בגיהנום, נשמתה אוחדה עם שד מרושע בשם הביסיליסק, שנוכחותו מעצימה את כוחותיה.
שטאנה החלה לעבוד בשירותו של אביה, וגורשה לכדור הארץ כסוקובוס בידי רביעיית שדים. לאחר שהביסיליסק הטיל קללת ליקנתרופיה על דוקטור סטריינג', שטאנה הקריבה את חייה כדי להרוג את הבסיליסק, לאחר שראתה את חשיבותו של דוקטור סטריינג' ביקום מארוול. היא הוחייתה לאחר מכן בידי אביה, וככל הנראה נהרגה מחוץ לחוברות הקומיקס.
שטאנה הוחייתה בידי דוקטור סטריינג' והצטרפה לקבוצת "המכשפות", שמטרתן הייתה הבסת שד שנכנס בגופו של אחיה של ג'ניפר קייל. היא הצטרפה לקבוצת ת'נדרבולטס של לוק קייג', ונראתה לאחרונה כשליטת מימד גיהנום שיצרה.
ריצ'רד טארוסקין

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1945 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 2022 (בגיל 77) אוקלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  התיכון למוזיקה ולאמנות 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  פרס קיוטו באמנות ופילוסופיה (2017)  מלגת גוגנהיים 
 
ריצ'רד טארוסקין בהרצאת רעיון יסוד בכנס אירופאי לניתוח מוזיקה, 2014
ריצ'רד טארוסקין (באנגלית: Richard Taruskin;‏ 2 באפריל 1945 – 1 ביולי 2022) היה מוזיקולוג, היסטוריון מוזיקה ומבקר מוזיקה יהודי-אמריקאי. חתן פרס קיוטו לשנת 2017.
כתב על תאוריית ביצוע, מוזיקה רוסית, מוזיקה של המאה ה-15, מוזיקה של המאה ה-20, לאומיות, תאוריית המודרניזם וניתוח. כמנצח מקהלות הדריך את הקולגיום מוזיקום של אוניברסיטת קולומביה. ניגן בויולה דה גמבה עם הרכב אאולוס מסוף שנות ה-70 עד סוף שנות ה-80.
ביוגרפיה

טארוסקין נולד בניו יורק. קיבל תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1965, תואר מוסמך בשנת 1968 ודוקטורט במוזיקולוגיה היסטורית בשנת 1976, כולם מאוניברסיטת קולומביה.
טארוסקין קיבל פרסים שונים למלגת הלימודים שלו, בהם פרס נוח גרינברג (1978) מן האגודה האמריקאית למוזיקולוגיה, פרס אלפרד איינשטיין (1980), מדליית דנט (1987), פרס דימס טיילור-ASCAP ‏ (1980, 2005) ופרסי קינקלדיי לשנים 1997 ו-2006 מן האגודה האמריקאית למוזיקולוגיה. עד 1986 כיהן בסגל המרצים של אוניברסיטת קולומביה, ואחר כך עבר לקליפורניה לכהן כפרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטת ברקלי, שם החזיק ב"קתדרת מחזור 1955". הוא פרש מברקלי בסוף 2014.
עבודת המחקר המקיפה של טארוסקין משנת 1996, "סטרווינסקי והמסורות הרוסיות: ביוגרפיה של היצירות עד מאוורה" מלמדת, כי הסתמכותו של איגור סטרווינסקי על הפולקלור הרוסי הייתה משמעותית בהרבה משסברו קודם לכן, ומנתחת את המגמות ההיסטוריות, שגרמו לסטרווינסקי לשמור לעצמו כמה מן השאילות הללו.
טארוסקין הרבה לכתוב גם לקהל קוראים שאינם אנשי מקצוע, לרבות מאמרים רבים מספור בניו יורק טיימס, שרבים מהם כונסו ב"טקסט ומעשה" (Text and Act) (שם הוא כתב כמבקר רב-השפעה על ההנחות המוקדמות של תנועת "הביצוע המיודע היסטורית" במוזיקה קלאסית), "הסכנה של מוזיקה ושאר מסות אנטי-אוטופיות", ו"על מוזיקה רוסית". כתביו עסקו במקרים רבים בסוגיות חברתיות, תרבותיות ופוליטיות בקשר למוזיקה - למשל, שאלת הצנזורה. דוגמה ספציפית היא הדיון על האופרה של ג'ון אדמס, "מותו של קלינגהופר" (ראו, למשל, “The Klinghoffer Controversy” in Thomas May, ed., The John Adams Reader (Amadeus Press, 2006), pp. 297–339; המאמר המקורי של טארוסקין משנת 2001 בניו יורק טיימס" מודפס שם מחדש ועם הערת שוליים ארוכה, ב-The Danger of Music).
טארוסקין נפטר ב-1 ביולי 2022.
ספריו

Opera and Drama in Russia: As Preached and Practiced in the 1860s (Ann Arbor, MI: UMI Research Press, 1981; republished, University of Rochester Press, 1993)
Music in the Western World: A History in Documents compiled and edited by R. Taruskin and P. Weiss (Schirmer, 1984; 2nd ed., Thomson/Schirmer, 2008)
Musorgsky: Eight Essays and an Epilogue (Princeton University Press, 1993)
Text and Act (Oxford University Press, 1995)
Stravinsky and the Russian Traditions: A Biography of the Works through Mavra, 2 vols. (University of California Press, 1996) (Kinkeldey winner, 1997)
Defining Russia Musically: Historical and Hermeneutical essays (Princeton University Press, 1997)
The Oxford History of Western Music (6 vols., Oxford University Press, 2005, 2009; 2nd ed., 5 vols., 2010) (Kinkeldey winner, 2006)
The Danger of Music: And Other Anti-Utopian Essays (University of California Press, 2009)
On Russian Music (University of California Press, 2009)
S. Karlinsky, Freedom from Violence and Lies: Essays on Russian Poetry and Music, ed. R. P. Hughes, T. A. Koster, and R. Taruskin (Academic Studies Press, 2013)
W. J. Allanbrook, The Secular Commedia: Comic Mimesis in Late Eighteenth-Century Music, ed. M. A. Smart and R. Taruskin (University of California Press, 2014)
הערות שוליים

↑  "JEWISH RECIPIENTS OF THE KYOTO PRIZE"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268845605171  PLWABN: 9810704269105606  BIBSYS: 90689802  BNE: XX1001262  BnF: cb12518566r (data)  CiNii: DA01627123  GND: 10379753X  ISNI: 0000 0001 0858 4926  LCCN: n81100635  LNB: 000036417  MusicBrainz: aa1a7a9d-a394-42ab-b3d7-f80f3b6e4b96  NDL: 001137672  NKC: xx0030198  NLK: KAC202254888  NSK: 000187214  NTA: 070587620  RERO: 02-A003888764  SNAC: w6f32cqm  SUDOC: 034429131  VcBA: 495/303297  VIAF: 71499750   WorldCat (עם VIAF): 71499750
שמואל צייטלין

| --- | --- |
 לידה:  1914 בקירוב סימפרופול, האימפריה הרוסית
 פטירה:  ?
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  קריקטורה, איור
 
שמואל ("מולא") צייטלין (~1914 – ?) היה קריקטוריסט ומאייר ישראלי יליד האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה

שמואל צייטלין נולד בסימפרופול שברוסיה, ובשנת 1922, בילדותו, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בנעוריו למד בבית הספר אחד העם בתל אביב ועסק בסוגי ספורט שונים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל להתאמן באגרוף, במסגרת מועדון האגרוף "בני לאונרד". בשנת 1934 ייצג את היישוב בתחרות אגרוף שנערכה במצרים. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי. בתקופה זו יצר קריקטורות שתיארו את הווי החיים בצבא הבריטי. בנוסף, צייטלין שימש כמאייר לספרי ספורט שונים שיצאו בארץ ישראל ביניהם "מילון למונחי ההתעמלות" שפורסם בשנת 1937 בהוצאת "הפועל הצעיר" על ידי ועד הלשון העברית.
צייטלין היה חבר ב"הגנה", ובזמן מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל. הוא שימש כקצין אימון גופני בצבא ועיצב את הדרגות הראשונות של צה"ל. בשנת 1950 התפרסם צייטלין כשערך מסע ימי, ביחד עם שמאי קנצנופולסקי, בחסקה מתל אביב לחיפה. בתקופה זו היה פעיל במסגרת מועדון הספורט "הפועל".
הערות שוליים

1 2  The Wisconsin Jewish Chronicle, 24 April 1953.
↑  ראו: ג. ישראל, "עשרים שעות בלב-ים על סירה קטנטונת", 'על המשמר, 9 במאי 1950 וגם: יצאו לדרך בחורים, באתר ארכיון הפועל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 646124  NLI: 987007312430105171  LCCN: n91036043  VIAF: 310739027   WorldCat (עם VIAF): 310739027
שופכן

| --- | --- |

 שיוך:  מערכת השתן, upper urinary tract 
 אספקה עורקית:  עורקי שלפוחית השתן העליונים 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1225) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  ureter 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A08.2.01.001 
 TA2 (2019):  3394 
 FMA:  9704 
 קוד MeSH:  A05.810.776 
 מזהה MeSH:  D014513 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0041951 
 
(1) מערכת השתן; (2) הכליות; (3) אגן הכליה (4) השופכן; (5) שלפוחית השתן; (6) השופכה; (7) בלוטת יותרת הכליה; (12) הכבד; (13) המעי הגס; (14) אגן הירכיים.
השופכן (אנגלית: Ureter) הוא איבר צינורי המוביל את השתן מן הכליות לשלפוחית השתן, וממלא תפקיד מכריע בשמירה על תפקודם התקין של הכליות ועל מאזן הנוזלים בגוף.
מקור המילה מלטינית "urina", שתן.
אנטומיה ופיזיולוגיה

תפקידם העיקרי של השופכנים הוא להעביר שתן מהכליות לשלפוחית השתן לצורך הפרשתו מהגוף. באופן פיזיולוגי תקין בגוף האדם ישנם שני שופכנים, אחד לכל כליה.
השופכנים יוצאים מאזור אגן הכליה (Pelvis renalis) לאורך הדופן האחורית של הבטן (בסיוע גלים פריסטלטיים של סיבי השריר החלק בדפנות השופכן) ונכנסים לשלפוחית השתן דרך פתחים בחלקה האחורי.
באדם בוגר, אורכם הממוצע של השופכנים הוא 20–30 סנטימטרים, וקוטרם נע סביב 3–4 מילימטרים.
השופכנים מורכבים משלוש שכבות של רקמה:
Mucosa (רירית) - השכבה הפנימית ביותר של השופכן, מורכבת מתאי אפיתל שלפוחית (Urotelium), המצוידים באפיתליום מעבר עמיד המאפשר את מתיחת השופכנים בזמן מעבר השתן.
Muscularis - השכבה האמצעית, המורכבת משתי תת-שכבות של סיבי שריר חלק, באופן שבו השכבה הפנימית עשויה משריר טבעתי והחיצונית משריר אורך. שכבה שרירית זו יוצרת גלים פריסטלטיים המניעים את השתן דרך השופכן אל השלפוחית.
Adventitia - השכבה החיצונית ביותר, המורכבת מרקמת חיבור סיבית המספקת תמיכה מבנית ומעגנת את השופכן לרקמות שמסביב.
משמעות קלינית

להפרעות או פגיעות בשופכנים יכולות להיות השלכות משמעותיות על תפקוד מערכת השתן ועל הבריאות הכללית.
כמה מצבים נפוצים הקשורים לשופכנים כוללים:
חסימה של השופכנים עקב אבנים בכליות, גידולים או הפרעות מבניות.
ריפלוקס שופכנים מתרחש כאשר השתן זורם לאחור משלפוחית השתן אל השופכנים.
היצרות של השופכן, לעיתים קרובות עקב צלקות או דלקת.
פגיעה עקב טראומה או תהליכים כירורגיים המערבים את הבטן או האגן העלולים לגרום לפציעה בשופכן.
תסמונת וריד השחלות
הדמיות ובדיקות

ניתן להשתמש במספר בדיקות הדמיה כדי להעריך את מבנה ותפקוד השופכנים:
אולטרסאונד: טכניקת הדמיה לא פולשנית המשמשת לצורך זיהוי חריגות כמו אבנים או חסימה בכליות, שופכנים ושלפוחית השתן,
Pielogram תוך ורידי (IVP): הליך רדיוגרפי הכולל הזרקת חומר ניגוד לווריד כדי להדגיש את מבני דרכי השתן בתמונות רנטגן.
טומוגרפיה ממוחשבת (CT) - אורוגרפיה: סריקת CT בשילוב חומר ניגוד תוך ורידי כדי לספק תמונות תלת־ממדיות מפורטות של דרכי השתן, שימושיות לזיהוי אבנים, גידולים או מומים אחרים בשופכה.
ציסטוסקופיה: הליך פולשני הנעשה באמצעות מכשיר רפואי דמוי טלסקופ - הציסטוסקופ - שבעזרתו בודקים את דרכי השתן התחתונות. המכשיר מכיל סיב אופטי ותעלה שמאפשרת הזרמה של נוזל אל תוך שלפוחית השתן. כך ניתן להסתכל ישירות על הדפנות של שלפוחית השתן ושל השופכה ולבדוק אם המראה שלהן תקין.
הערות שוליים

↑  Donna D. Ignatavicius, Medical-Surgical Nursing, 10th Edition, Elsevier, 2021. (באנגלית)
↑  ureter, https://www.dictionary.com/ (באנגלית)
↑  Hernan A. Lescay; Jay Jiang; Stephen W. Leslie; Faiz Tuma., Anatomy, Abdomen and Pelvis Ureter, StatPearls, ‏30/01/24 (באנגלית)
↑  שופכן, באתר infomed
↑  משרד החינוך, אנטומיה-פיזיולוגיה של מערכת השתן
↑  Ureteral obstruction, MAYO CLINIC (באנגלית)
↑  ענת זיו, ד"ר יהושע גנסין, על אבנים בכליות ובדרכי השתן, באתר רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529766605171  BnF: cb122626005 (data)  GND: 4159143-4  LCCN: sh85141373  NDL: 00568747  NKC: ph489495  TA98: A08.2.01.001
ריצ'רד טיילור (פיזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1929 מדיסין הט, קנדה 
 פטירה:  22 בפברואר 2018 (בגיל 88) סטנפורד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  קנדה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת אלברטה 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד  המעבדה הלאומית לורנס ברקלי  אקול נורמל סופרייר 
 פרסים והוקרה:  פרס פנופסקי (1989)  הרצאה על שם וולפגנג פאול (1994)  פרס נובל לפיזיקה (1990)  עמית החברה המלכותית של קנדה  שותף במסדר קנדה  עמית החברה המלכותית  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מלגת גוגנהיים 
 תרומות עיקריות
 מחקר חלוצי בפיזור אינאלסטי עמוק של אלקטרונים על פרוטונים ונייטרונים קשורים, שהיה בעל חשיבות חיונית לפיתוח מודל הקווארקים בפיזיקת החלקיקים
 
ריצ'רד טיילור (באנגלית: Richard E. Taylor; 2 בנובמבר 1929 –  22 בפברואר 2018) היה פיזיקאי קנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990.
ביוגרפיה

ריצ'רד טיילור נולד בקנדה. למד פיזיקה באוניברסיטת אלברטה שבאדמונטון. קיבל דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. שהה גם באקול נורמל סופרייר ובמעבדה הלאומית לורנס ברקלי.
המחקרים שלו עסקו בתחום החלקיק האלמנטרי. בשנים 1968–1969, יחד עם עמיתיו, ביצע מספר ניסויים במאיץ חלקיקים SLAC. הם קבלו את העדויות הראשונות על המבנה הפנימי של הפרוטון - קיום הקווארק.
קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990 (ביחד עם ג'רום פרידמן והנרי קנדול).
פרסומים

Taylor, R. E. "Nucleon Form Factors above 6 GeV", Stanford Linear Accelerator Center (SLAC), United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (Sept. 1967).
Taylor, R. E. "The Discovery of the Point Like Structure of Matter", Stanford Linear Accelerator Center (SLAC), United States Department of Energy--Office of Energy Research, (Sept. 2000).
שטאלהלם

| --- | --- |

שטאלהלם מדגם M35
 מידע כללי
 סוג:  קסדה
 תכנון:  דר' פרידריך שוורד
 מדינה מייצרת:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 היסטוריית שירות
 תקופת השירות:  1916–1992 (כ־76 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת האזרחים הסינית  מלחמת העולם השנייה  המלחמה הקרה
השטאלהלם (בגרמנית: Stahlhelm; "קסדת פלדה") היא קסדה צבאית, שפותחה בגרמניה במלחמת העולם הראשונה ושימשה את כוחות גרמניה ומדינות נוספות במספר דגמים ונגזרות עד לאיחוד גרמניה ה-1992.
צורתה הייחודית של הקסדה הפכה למראה אייקוני המזוהה עם חיילים גרמנים במלחמת העולם הראשונה ובמיוחד מלחמת העולם השנייה. עיצובה שימש לתעמולה הן של בעלות הברית והן של מדינות הציר, בין המלחמות שימשה השראה לארגון קסדת הפלדה (הקרוי על שמה), ואף לסמלי תרבות מאוחרים יותר.
היסטוריה ודגמים עיקריים > מלחמת העולם הראשונה

בחודשי המלחמה הראשונים צבאות אירופה החלו להחליף את כיסויי הראש השונים של החיילים בקסדות שיעניקו הגנה טובה יותר כנגד רסיסים. במהלך 1915 גרמניה החלה גם היא בעיצוב קסדה שהתבססה על מבנה הפיקלהאובה שהיה בשירות סדיר, אך היה עשוי פלדה והעניק מיגון לראש ולצוואר. לאחר שחקר את פגיעות הראש הרבות של חיילים גרמנים מחודשי המלחמה הראשונים, עיצב דר' פרידריך שוורד מהמכון הטכני בהאנובר את השטאלהלם ובנובמבר 1915 כבר נשלחו קסדות ראשונות לניסויי שטח בקרב חיילים בחזית המערבית. בימים הראשונים של 1916 אושרה הקסדה ונכנסה לשירות סדיר בקרב כלל החיילים תחת השם שטאלהלם דגם 1916 או M1916.
הקסדה הופיעה במספר גדלים מ-60 עד ל-70 וכללה את הקסדה החיצונית מפלדה וחלק פנימי שבא במגע עם הראש. הקסדות הראשונות נצבעו ב-"אפור שדה" (פלדגראו) ולעיתים זכו לצביעה או כיסוי מאולתר על ידי החיילים, לקראת סוף 1916 החלו להופיע כיסויי בד תקניים בצבעי אפור שדה או לבן וסכמת הסוואה תיקנית לקסדה הופיעה רק לקראת סוף המלחמה במהלך 1918. עם ההצלחה של הקסדה במהלך המערכות של 1916, היא עברה המשך פיתוח ושיפור בדגמים עוקבים, בהם ה-M1917 שכלל שדרוג לחלק הפנימי של הקסדה וה-M1918 שכלל עיצוב מחדש לרצועת הסנטר.
במהלך המלחמה הייתה הקסדה בשירות מספר בעלות ברית של גרמניה הקיסרית, אלו התאימו אותה לצרכיהם וערכו בה שינויים קלים, בין היתר היא יוצרה באוסטריה בדגם M17 שכלל עיצוב שונה לרצועת הסנטר ונצבע בצבא חום מוזהב ("חום איצונזו") בדומה ל-M18 ההונגרי שנבדל ממנו רק במבנה רצועה מעט שונה. דגם משמעותי נוסף היה הדגם העות'מאני שעוצב עבור כוחות האימפריה העות'מאנית והיה דומה לדגמים ששימשו צוותי כלי רכב משוריינים, בו הוסרו החלקים התחתיים של הקסדה שבלטו החוצה והמצחיה. הסיבה לכך הייתה החשש של הפיקוד העות'מאני שאלו יקשו על החיילים בשדה לשמוע פקודות מפי קציניים, סך הכל רק כ-5,400 קסדות מדגם זה נשלחו לעות'מאנים וחלק מאלו הגיעו חזרה לגרמניה אחרי המלחמה ושימשו את יחידות הפרייקור.
אחרי המלחמה, הוכנס הדגם M1933 שיוצר מתרכובת פלסטית תאית בשם וולקנפייבר (Vulkanfiber) ששימרה את העיצוב המקורי אך שקלה משמעותית פחות מקסדת הפלדה. היא נכנסה לשירות מצומצם של כוחות רגלים, תותחנים וקשר של הרייכסווהר עד שהוחלפה ב-1935.