אמיר הר-גיל
מבחר מעבודותיו

"כולם צ'יף" - (2024) סיפור של קהילה שאין כמוה בכל העולם. שיתוף מלא וחופש מוחלט. 100 כרטיסי אשראי לחשבון בנק אחד משותף. כל אחד עובד היכן וכמה שהוא מחליט, מוציא כמה שהוא רוצה, הכל לפי המצפון האישי. הכלל היחיד הוא שאין כלל. הבמאי, שהיה בין המייסדים, חוזר לראות כיצד הקהילה המיוחדת שרדה כך כמעט 50 שנה. הפקה משותפת עם איתי קן-תור.
"פואטרי צבן" - (2020) עוקב אחר גלי ונעמה, שתי פעילות חברתיות בתחילת דרכן, שמגיעות 'ללמוד' שיעור מהשר לשעבר יאיר צבן, מי שהקדיש שבעה עשורים מחייו לשיפור המצב וחברתי והמדיני בישראל ובעל ידע וניסיון בתחומי פעילות חברתית ופוליטית. יחד הם יוצאים למסע בין דורי שנע בין עבר, הווה לעתיד, במהלכו הן לומדות על ניהול מאבקים ותהליכים וכיצד ניתן לשנות מציאות בשטח גם שאתה נמצא בעמדת מיעוט.
"החיים על פי אווה" - (2001) החיים הטובים מתחת לקו העוני בישראל: אווה, שרי ונאווה מלמדות כיצד הן נוטלות זכויות שממילא מגיעות להן. אינטגרציה בתיכון מנקודת מבטם של הנמצאים בקו העוני. הופק במסגרת סדרה בנושא זכויות האדם בישראל. הסרט נבחר להיות חלק מתוכנית הלימודים העל-יסודית מטעם משרד החינוך.
"משה סנה האיש שלא ויתר" - (2018) סרט תיעודי המוצג במוזיאון מחנה המעפילים בעתלית ע"ש משה סנה. סיפורו של משה סנה, שהגה ויזם את מבצע ההעפלה "אקסודוס" ופעל רבות למען המדינה. הסרט זכה בפרס ראשון לסרט תיעודי קצר בלונדון (I Will Tell International Film Festival).
"ירושלים ממתינה בתור" - (2015) סרט תיעודי העוסק בשלושה גיבורים בתור למשרד הפנים במזרח ירושלים: עיסאם, חולה אנוש הזקוק לתרופות, ראנה, נערה הזקוקה להכרה של הרשויות וגאלב, המתחנן לאישורי בניה עבור ביתו ההרוס. הסרט הוקרן בכנסת ישראל ובבית המשפט העליון ותרם לשינוי ולבניית מבנה חדש למשרד הפנים במזרח ירושלים. את הסרט יצרו יהודי וערביה, אמיר הר-גיל, ואספהאן בהלול. הסרט זכה ב-6 פרסים בינלאומיים ביניהם ביניהם הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר ב-UK International Film Festival בלונדון.
"בקצה השמיים" - (2015) חשבון נפש של טייס הקרב המבוגר בעולם והאמן, צייר אורי גיל. מיקרוקוסמוס של הנפש הישראלית. זכה ב-6 פרסים בינלאומיים ביניהם הסרט הטוב ביותר בפסטיבל Outer Doc איתקה, ניו יורק.
"לכודים" - (2011) קופרודוקציה ישראלית – פלסטינית ראשונה בישראל בהפקה וביצירה. הסכסוך היהודי-פלסטיני מראשיתו דרך סיפורן של משפחות משני הצדדים.
"הכישרון לחיות" - (2004) סיפור אהבה יוצא דופן. שרגא (72), יהודי גרמני שאיבד את משפחתו באושוויץ וברח לארץ ישראל בצעירותו, מתאהב באולה (55), נוצרייה גרמנייה ובתו של יצרן מכלי הגז לאושוויץ. היה מועמד לאוסקר הישראלי. זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל REAL TO REEL ארצות הברית.
"בוקר טוב ישראל־20 שנה אחרי" - (2007) פרויקט שנמשך 20 שנה; החל בתיעוד בוקר יום חול בחייהם של 5 ילדים ממגזרים שונים בישראל כשהבמאי חוזר אליהם כל 10 שנים כדי לגלות מה השתנה אצל הדמויות בסרט ומה השתנה אצלו. סיפורם הוא סיפורה של המדינה, של התקוות, של הערכים שהשתנו, של הפערים הכלכליים והתרבותיים.
"אמא, אבא, ילדים, קורקינט" - (2001) "חינוך ילדים והקשר בין הורים לילדים בעידן הפוסט-מודרני בו כבר אין כללים וכל משפחה ממציאה גישת חינוך מתאימה לה.
"התור באיבן שדאד 2" - (2000) הצצה אל החצר האחורית של הממסד הישראלי ויחסו אל המיעוט הפלסטיני. בתיעוד סמוי ובאמצעים נוספים מראה הסרט את המציאות הקפקאית שבה נאבקים תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים מדי יום בתור שבפתחו של משרד הפנים בעירם. הופק במסגרת סדרה בנושא זכויות האדם בישראל. בעקבות הסרט התקיים דיון בכנסת כמו כן הסרט הוקרן כעדות למצבם העגום של ערביי מזרח ירושלים. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל דוקו-נגה.
"בוקר טוב ישראל־10 שנים אחרי" - (1995) עשר שנים אחרי צילומי "בוקר טוב ישראל", הר-גיל חזר לבדוק מה השתנה בחיי הנערים אותם צילם בסרט הראשון כדי לנסות להבין דרכם מה השתנה בחברה הישראלית.
"בוקר טוב ישראל" - (1986) בוקר יום חול בחייהם של חמישה נערים: קיבוצניק, חרדי, בן עיירת פיתוח, ערבי וצפון תל אביבי. הסרט מתמקד בשעה הדומה ביותר בחיי הנערים, משעת ההתעוררות ועד להגעתם לבית הספר. זו השעה הדומה ביותר בחייהם, מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית. הסרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל הקולנוע בירושלים ובציון לשבח מטעם המכון הישראלי לקולנוע ושימש ומשמש כסרט פתיח לדיונים חינוכיים במשרד החינוך הישראלי, בצה"ל, בסוכנות היהודית, בתנועות נוער רבות.
"ארץ זבת חלב ודבש" - (1985) סרט שיצר הר-גיל עוד בזמן לימודיו ופתח את פסטיבל הקולנוע בירושלים בשנת 1985. במסגרת הפסטיבל הוקרן מדי יום פעמים אחדות לפני סרטים ארוכים והיה הלהיט הקצר של הפסטיבל. בנוסף הסרט הוקרן במשך 54 שבועות במוזיאון ישראל. הסרט מהווה פארודיה משעשעת, המצולמת בצורה מואצת, על קבוצת תיירים אמריקאית בישראל, שעלו, ירדו, עלו, ירדו, עלו וירדו מהאוטובוס מאושרים. ברקע מלווה אותם קולה הנצחי של יפה ירקוני עד שהם עוזבים את הארץ.