מידות טובות
ביהדות > בספרות חז"ל > סיכום תמציתי של מידות טובות לפי ספר משלי ודברי חז"ל

| המידה הטובה | משל מספר משלי | פתגם של חז"ל | דוגמאות |
| --- | --- | --- | --- |
| ענווה | עֵקֶב עֲנָוָה יִרְאַת ה' | לעולם יהא אדם רך כקנה ואל יהא קשה כארז | בני בתירא ויתרו על נשיאותם בשביל הלל הזקן, כי מצאו בו ידיעת דין אחד שנעלם מהם. הלל השיב בנחת רוח לאנשים שהקניטו אותו בשאלות קטנוניות על פתח ביתו ערב שבת. רבן יוחנן בן זכאי לא אמר דבר שלא שמע מפי רבו מעולם. וכמוהו תלמידו רבי אליעזר. רבן גמליאל, ביום בו הדיחוהו מנשיאותו, לא מנע עצמו מבית המדרש, אלא ונשא ונתן בהלכות שנשאלו בבית המדרש. |
| יושר | הוֹלֵךְ בְּיָשְׁרוֹ יְרֵא ה' | יהי ממון חברך חביב עליך כשלך | רבי חנניה מכר בטעות דבש זול במקום דבש דבורים, ואף על פי שלאחר מכן סיפר זאת לקונים והם בכל זאת היו מרוצים מהדבש שקנו, לא רצה ליהנות מההפרש ותיקן בעזרתו את בית המדרש של ציפורי. רבי יונתן הביא תאנים מגינתו לרבי חנינה שביקר אצלו; לאחר מכן ראה רבי חנינה אילן עם תאנים משובחות יותר, ושאל מדוע לא האכילו ממין זה, והשיבו רבי יונתן שהן של בנו ושאם ירצה יכול לקחת מהן, ואף על פי שבנו היה מתרצה בכך, החמיר רבי חנינה על עצמו משום גזל בנו. |
| כיבוד אב ואם | שְׁמַע בְּנִי מוּסַר אָבִיךָ וְאַל תִּטֹּשׁ תּוֹרַת אִמֶּךָ | שלשה שותפין הן באדם: הקב"ה, ואביו, ואימו | דמה בן נתינה אבן שישב אביו עליה לא ישב עליה מימיו. פעם אחת היה לבוש סירקון של זהב והיה יושב בין גדולי רומי, ובאה אימו וקרעתו ממנו, וטפחה לו על ראשו וירקה לו בפניו, ולא הכלימה. אימו של רבי טרפון ירדה לטייל לתוך חצירה בשבת והלך ר' טרפון והניח שתי ידיו תחת כפות רגליה והייתה מהלכת עליהן עד שהגיעה למיטתה. |
| צניעות | וְאֶת צְנוּעִים חָכְמָה | לעולם אל יוציא אדם דבר מגונה מפיו | קמחית מימיה לא ראו קורות ביתה קלעי שערה. רבי יוסי לא ראו קורות ביתו שפת חלוקו. רבי נחום בר סימאי לא הביט בצורת מטבע מימיו. |
| זהירות | פְּרָעֵהוּ אַל-תַּעֲבָר-בּוֹ | נוח לו לאדם שלא נברא יותר משנברא, ועכשיו שנברא יפשפש במעשיו | כאשר בא רבי פנחס בן יאיר לסעוד בביתו של רבי, ראה שהיו עומדות בפתח פרדות לבנות. אמר: מלאך המוות בביתו של זה ואני אסעד אצלו? שמע רבי ואמר לו: מוכר אני אותן. אמר לו רבי פנחס: ולפני עיוור לא תיתן מכשול. אמר לו: אפקיר אותן. אמר לו: מרבה אתה את ההיזק. אמר לו: אעקר את פרסותיהן. אמר לו: צער בעלי חיים. אמר לו: אהרוג אותן. אמר לו: בל תשחית. גבה הר ביניהם, ולא היה יכול רבי להמשיך ולדבר עמו. |
| אמת | וְאִישׁ אֱמוּנִים מִי יִמְצָא | קשוט עצמך ואחר כך קשוט אחרים | לרבי יונתן הדיין היה אילן שהיה נוטה לתוך שדהו של שכנו הנוכרי. פעם בא לפניו דין של אחד שהיה אילנו נוטה לתוך שדה שכנו ותבעו לפניו. אמר להם: לכו עכשיו ובואו למחר. לעת ערב שלח רבי יונתן את בעל המלאכה שלו לקוץ את הנוטה מאילנו לתוך שדה שכנו. בבוקר השכים בעל הדין וחזר ובא אצל רבי יונתן. ציוהו לקוץ את הנוטה לתוך שדה חברו. פעם אחרת, אשה אחת היה לה איזה דין ומשפט אצל רבי יונתן והביאה לו תאנים לכבדו. אמר לה: בבקשה ממך, תוציא אותן כמו שהכנסת אותן, אם מגולין מגולין, ואם מכוסין מכוסין, שלא יאמרו הבריות דינרים הביאה לו והוא כיבדה בשביל זה בתאנים. |
| רחמים | עֹשֵׁק דָּל חֵרֵף עֹשֵׂהוּ וּמְכַבְּדוֹ חֹנֵן אֶבְיוֹן | מה הוא רחום וחנון, אף אתה היה רחום וחנון | רבי יהודה הנשיא לא ריחם על עגל ונענש בכאב שיניים במשך שלוש-עשרה שנה, עד שריחם על גורים של חולדה, וחלפו ייסוריו. |
| גמילות חסדים | רֹדֵף צְדָקָה וָחָסֶד יִמְצָא חַיִּים צְדָקָה וְכָבוֹד | תורה תחילתה גמילות חסדים וסופה גמילות חסדים | הלל הזקן לקח לעני בן טובים אחד סוס לרכוב עליו ועבד לרוץ לפניו; פעם אחת לא מצא עבד לרוץ לפניו ורץ לפניו שלושה מילין. |
| צדקה | צְדָקָה תִּצֹּר תָּם-דָּרֶךְ | מרבה צדקה מרבה שלום | אמרו עליו על רבי טרפון שהיה עשיר גדול ולא היה נותן מתנות לאביונים. פעם אחת מצאו רבי עקיבא, אמר לו: רבי, רצונך שאקנה לך עיר אחת או שתיים. מיד עמד רבי טרפון ונתן לו ארבעת אלפים דינרי זהב. נטל רבי עקיבא וחלקן לעניים. לימים מצאו רבי טרפון ואמר לו: היכן העיירות שקנית לי? תפסו בידו והביאו לבית המדרש. והביא ספר תהלים והניחו בפניהן והיו הולכין וקורין עד שהגיעו לפסוק זה "פיזר נתן לאביונים וכו׳". אמר לו: זו העיר שקניתי לך. עמד רבי טרפון ונשקו ואמר לו: רבי אלופי, רבי בחכמה ואלופי בדרך ארץ, והוסיף לו ממון לבזבז. |
| שלום | דְּרָכֶיהָ דַרְכֵי-נֹעַם וְכָל-נְתִיבוֹתֶיהָ שָׁלוֹם | גדול שלום, שאין כלי מקבל ברכה, אלא שלום | פעם אחת, לאחר שרבי מאיר האריך בדרשתו, אשה השתהתה בבית הכנסת, וכשהגיעה לביתה, לא הסכים בעלה שתיכנס לביתו עד שתלך ותירק בפניו של הדרשן. כעבור שלושה שבועות שישבה מחוץ לביתה, הגיעה עם שכנותיה לרבי מאיר. עשה עצמו חש בעיניו ושאלן: "היש ביניכן אישה חכמה שיודעת ללחוש לעין?". הלכה בעצת שכנותיה והייתה מתייראת מפניו. אמר לה: "רקי בפני שבע פעמים ואתרפא". עשתה כן. אמר לה: "לכי אמרי לבעלך, אתה אמרת פעם אחת ואני רקקתי שבע פעמים". |