stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירגזי חרמון

| ירגזי חרמון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי חרמון
שם מדעי
 Poecile lugubris ‏טמינק, 1820
תחום תפוצה


ביצת ירגזי חרמון, אוסף מוזיאון טולוז
ירגזי חרמון או ירגזי החרמון (שם מדעי: Poecile lugubris) הוא מין של ציפור שיר אירופאית-אסייתית ממשפחת הירגזיים. הירגזי חדגוני יחסית לשאר בני משפחתו, בטנו לבנה-אפרפרה, כנפיו וזנבו אפורים, ראשו שחור עם פס לבן שנמשך מהמקור עד לעורף. הוא ניזון בעיקר מפירות וחרקים. תחום המחייה המועדף עליו הוא ליד הרים או במטעים. בישראל הוא חי בחרמון. המינים ירגזי פרסי (Poecile hyrcanus) וירגזי חלוד-חזה (Poecile davidi) נחשבו בעבר לחלק ממין זה.
מאפיינים

ירגזי החרמון הוא עוף קטן באורך 14–13 ס"מ ובמשקל 17–13 גרם. מוטת הכנפיים היא 21–23 ס"מ. יש לו לחיים אפורות וכיפה שחורה. גרונו שחור, וצבע גופו אפור. הגחון לבנבן, הגב]ף, הכנפיים והזנב בצבע חום־אפור אחיד, והראש שחור עם כתם לחי צר לבן שנמתח מהמקור לעורף. אצל פרטים צעירים הצבעים עמומים וכהים יותר מפרטים מבוגרים, עם פחות שחור בגרון ובחזה העליון. הקריאות גבוהות יותר ומהירות משל ירגזי מצוי, דומות לשל ירגזי כחול אירואסייתי, ׳סִי-סִי-סִי׳.
התנהגות

ירגזי החרמון מתרבה ממרץ עד תחילת אוגוסט והוא מונוגמי וטריטוריאלי. הקן הוא גביע של צמר, חומר צמחי, רצועות קליפת עץ, שיער בעלי חיים ונוצות, המונח בתוך חור בעץ, אך גם בין סלעים על גדות, וגם בתיבות קינון. הנקבה מטילה חמש עד שבע ביצים. הדגירה אורכת 12–13 ימים עד הבקיעה, והגוזלים פורחים לראשונה בגיל 21 יום. הירגזי קופץ בין שיחים וסלעים בחיפוש אחר מזון. התזונה כוללת בעיקר חסרי חוליות קטנים, במיוחד זחלים ופגיות אחרות, ומדי פעם פירות וזרעים. הוא מחפש מזון בענפים תחתונים של עצים ושיחים ועל הקרקע. זה מין יציב ברובו, אך פרטים בשנתם הראשונה ינדדו לעיתים  בלהקות מעורבות. נדידה אנכית צפויה להתרחש בסתיו. הירגזים תוקפניים כאשר הם מאוימים או מחפשים מזון והם מגרשים ציפורים אחרות, אפילו גדולות יותר, ממתקני האכלה קבועים, ומכאן שמם העברי (מהמילה רֹגֶז). לירגזי מעוף גלי, והוא מקפץ בזריזות בין ענפים.
תפוצה

ירגזי החרמון מצוי באלבניה, אזרבייג'ן, ארמניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, גאורגיה, יוון, איראן, עיראק, ישראל, לבנון, מונטנגרו, צפון מקדוניה, רומניה, מולדובה, סרביה, סלובניה, סוריה, וטורקיה. על פי הערכה משנת 1996, גודל האוכלוסייה העולמית עומד על 260,000-1,000,000 פרטים. בארמניה, המין מאוים על ידי מספר הולך וגדל של שריפות בר ושימוש בכימיקלים חקלאיים רעילים.
מין זה מאכלס אזורים יבשים של עצים ושיחים פזורים, כולל מטעי עצי פרי וכרמים, יערות אלון, אשור, ערבה וצפצפה, ועצי מחט, בהם אשוח וארזים, כמו גם כמו גם גאיות, קניונים ואזורים סלעיים אחרים בעיקר למרגלות ההרים. תצפיות מוקדמות על הירגזים הציעו שהמין נמנע מיערות עבותים. לפי תיאורים כלליים מבתי הגידול של ירגזי החרמון בבולגריה, הוא מופיע באופן קבוע ביערות נשירים אך לעיתים רחוקות ביערות מעורבים או מחטניים. בתי גידול אופטימליים עבור הירגזי ממוקמים בדרך כלל בין 300 ו–1,000 מ' מעל פני הים, לעיתים רחוקות עד 1,500 מ'. על פי מחקר משנת 2019, ישנם שני אזורי מחיה מועדפים: האקוטון בין יער של עצים רחבי עלים ושטח פתוח, ושטחים המיוערים בדלילות.
תפוצה > בישראל

ירגזי החרמון יציב ונפוץ בהר החרמון, החל מאזורים בגובה 1,200 מטרים מעל פני הים ועד לקו העצים העליון בגובה 1,800 מטרים. עונת הקינון של הירגזי בהר החרמון היא בין החודשים אפריל עד יוני. בסקר קינון משנת 2013 הוערך כי בישראל מקננים כ–500 זוגות.
מצב שימור האוכלוסייה המקננת בישראל הוא קרוב לסיכון.
תפוצה > תפוצת תת-מינים

לירגזי החרמון 5 תת-מינים:
P. l. anatoliae - ארנסט יוהאן אוטו הארטרט, 1905, מצוי בטורקיה, אזרבייג'ן, ארמניה, איראן, סוריה, לבנון, ישראל ויוון
P. l. dubius - קרל אדוארד הלמאייר, 1901, מצוי במערב איראן, חורף בצפון עיראק
P. l. kirmanensis - וולטר נורמן קולץ, 1950, מצוי בדרום איראן
P. l. lugens - כריסטיאן לודוויג ברהם, 1855, מצוי ביוון ומערב טורקיה
P. l. lugubris - קונרד יאקוב טמינק, 1820, מצוי בקרואטיה, בוסניה והרצגובינה, סרביה, מונטנגרו, צפון מקדוניה, יוון, אלבניה, בולגריה ורומניה; נדיר במולדובה וסלובניה
ראו גם

ירגזי מצוי
ירגזי שחור
ירגזי שחור-כיפה
ירגזי סיבירי
ירגזי ביצות
ירגזי הרים
ירגזי קרוליינה
הערות שוליים

↑  ירגזי חרמון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003, עמ' 318
↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 – "עופות", בעריכת עזי פז, הוצאת משרד הביטחון, 1986, עמ' 405
↑  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
↑  Simon Harrap, Tits, Nuthatches and Treecreepers, Bloomsbury Publishing, 2010-09-30, ISBN 978-1-4081-3518-1. (באנגלית)
↑  ירגזי חרמון - eBird, באתר ebird.org
1 2  admin, Sombre Tit (Parus lugubris) – Planet of Birds (באנגלית אמריקאית)
1 2  Marta Dimitrova, Mattia Brambilla & Boris P. Nikolov, [http://balkani.org/wp-content/uploads/2020/06/Habitat-preferences-of-Sombre-Tit-Poecile-lugubris-in-a-karst-environment.pdf Habitat preferences of Sombre Tit (Poecile lugubris)
in a karst environment]
↑  תולדות הטבע ב - שלום יעקב אברמוביץ (מנדלי מוכר ספרים) | מפעל המילון ההיסטורי, באתר maagarim.hebrew-academy.org.il
↑  ירגזי החרמון, באתר הרשימה האדומה של העופות המקננים בישראל
↑  Sombre Tit names - Encyclopedia of Life, eol.org
↑  Avibase - מסד בירד העולם, באתר avibase.bsc-eoc.org
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
דוד סולברג

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  9 ביולי 1924
 פטירה:  2 במאי 2012 (בגיל 87)
 מדינה:  ישראל 
 
דוד סולברג (9 ביולי 1924 - 2 במאי 2012) היה פרופסור ומייסד המחלקה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

סולברג נולד ב-9 ביולי 1924 בשווייץ. הוא השלים תואר דוקטור באוניברסיטת בזל בשנת 1955 על אליוס אריסטידס, ובאותה שנה עלה לישראל. בשנת 1957 התחיל ללמד באוניברסיטת בר-אילן את הקורס "הציוויליזציה היוונית והרומית" והיה למורה הראשון שלימד לימודים קלאסיים בבר-אילן, בשנת 1967 מונה למרצה בכיר, ובשנת 1974 מונה לפרופסור חבר. היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח בין השנים 1974–1976, בין 1978 ל-1982 ובין 1983 ל-1985. סולברג לימד, גם לאחר פרישתו לגמלאות, יוונית עתיקה במסגרת קורס שנתי במחלקה ללימודים קלאסיים.
בשנת 1996 יצא ספר מאמרים לכבודו "Classical Studies in Honor of David Sohlberg" בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן ובעריכת פרופסור רנון קצוף. סולברג הוא חבר כבוד ב"אגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל".
נישא לחווה לבית קהן, שהייתה מרצה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן ונפטרה בשנת 2007. היה אב לשלושה ילדים והתגורר בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  תולדות המחלקה | המחלקה ללימודים קלאסיים - יוון ורומא, באתר classics.biu.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433418105171  BnF: cb12870448c (data)  GND: 104366648  ISNI: 0000 0000 7974 2103  LCCN: n97012279  NTA: 170621545  SUDOC: 24351073X  VcBA: 495/264015  VIAF: 42804878   WorldCat (עם VIAF): 42804878 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיסה 604 של פלאש איירליינס

| --- | --- |

מטוס בואינג 300–737 בצבעי חברת פלאש איירליינס, זהה למטוס שהיה מעורב בתאונה
 תאריך:  3 בינואר 2004
 מיקום:  הים האדום, ליד שארם א-שייח'
 גורם:  שנוי במחלוקת
 קואורדינטות:  27°50′0″N 34°23′0″E﻿ / ﻿27.83333°N 34.38333°E﻿ / 27.83333; 34.38333
 הרוגים:  148
 פצועים:  0 
 ניצולים:  אין
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 737-300
 מספר זנב:  SU-ZCF
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח', שארם א-שייח', מצרים
 יעד:  נמל התעופה שארל דה גול, פריז, צרפת
 מפעיל:  פלאש איירליינס
 נוסעים:  135
 אנשי צוות:  13
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמיקום ההתרסקות(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמיקום ההתרסקות
 
האנדרטה לניספים שהוקמה בשארם א-שייח'
טיסה 604 של פלאש איירליינס הייתה טיסת נוסעים מסחרית שהייתה מעורבת בתאונה אווירית קטלנית במצרים ב-3 בינואר 2004. המטוס שנשא את הטיסה, מדגם בואינג 737-300, התרסק לתוך מימי הים האדום דקות לאחר שהמריא מנמל התעופה שארם א-שייח' בסיני. בתאונה נספו כל יושבי המטוס - 135 נוסעים ו-13 אנשי צוות. הייתה זו התאונה הקטלנית ביותר של טיסה מסחרית שאירעה במצרים עד להתרסקות של טיסה 9268 של מטרוג'ט בשנת 2015.
ממצאי חקירת התאונה שנויים במחלוקת, כאשר חוקרי התאונה ממדינות שונות נותרו חלוקים ביניהם ביחס לגורם לה.
התאונה

המטוס שהיה מעורב בתאונה היה בן 12 שנים ושירת אצל שתי חברות אחרות קודם לפלאש איירליינס. הוא המריא משארם א-שייח' בשעה 04:42 לפי השעון המקומי, בטיסת שכר שפניה לנמל התעופה שארל דה גול בפריז עם חניית ביניים מתוכננת בקהיר. קברניט המטוס היה טייס מנוסה בשם חאדר עבדולה, בעל ניסיון של 7,000 שעות טיסה, ששירת בעבר בהצטיינות בחיל האוויר המצרי. טייס המשנה היה עמאר שאפי. עמם בתא הטייס נמצא טייס מתלמד בחברת פלאש איירליינס (עם ניסיון בהטסת מטוסי נוסעים) בשם אשרף עבדאלחמיד.
לאחר ההמראה, שבמהלכה אחז הקברניט בהגאים, היה על המטוס לנסוק ולבצע פנייה שמאלה על מנת להיכנס למסדרון האווירי שיוליך אותו לקהיר, אך הוא החל לנטות סביב צירו תוך הנמכת הכנף הימנית עד כדי 40 מעלות. כשהגיע המטוס לגובה של 1,660 מטרים הגיעה הנטייה לכדי 50 מעלות, ואז הזהיר טייס המשנה את הקברניט (על פי הקלטת הקולות מתא הטייס) כי המטוס נטוי יתר על המידה ("Overbank"). כעת נטה גם חרטום המטוס כלפי מטה והוא החל לצלול. בהגיעו לגובה של 1,060 מטרים הגיעה הנטייה לימין לכדי 111 מעלות. הטייס המתלמד צעק לקברניט להחזיר לידיו את השליטה במטוס, וניתוח הקלטת נתוני הטיסה הראה שהקברניט החל להשתלט על המטוס, אך המהירות גברה וכשלוש דקות לאחר ההמראה פגע המטוס במים כ-15 קילומטרים מדרום לשדה התעופה. בעת הפגיעה היה המטוס נטוי על צירו בשיעור של 24 מעלות וחרטומו היה נטוי כלפי מטה ב-24 מעלות, במהירות של 770 קילומטרים לשעה ובתאוצה של 3.9 ג'י. עקב הפגיעה במים התפרק המטוס וכל יושביו נספו.
132 מההרוגים היו בעלי אזרחות צרפתית. 13 מההרוגים היו מצרים, והאחרים היו 2 מרוקאים ויפני. רבים מההרוגים הצרפתים היו בדרכם חזרה מחופשה במצרים. ביניהם היו מספר משפחות שלמות שנספו יחד.
חקירת התאונה

התאונה נחקרה על ידי המשרד לתעופה אזרחית של מצרים, שהסתייע במועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה של ארצות הברית, וכן נחקרה על ידי המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית של צרפת. בתחילה חשדו החוקרים שהמטוס התרסק עקב מעשה טרור, אך אפשרות זו הוסרה מעל הפרק לאחר שהתברר (על פי גודל שדה השרידים של המטוס) שהמטוס פגע במים כשהוא שלם.
שרידי המטוס שקעו לעומק של 1,000 מטרים, ועובדה זו הקשתה על מציאת הקופסאות השחורות של המטוס, אך שבועיים לאחר התאונה הן אותרו על ידי צוות חיפוש צרפתי ונימשו באמצעות רובוט תת-ימי. מסמכי התחזוקה של המטוס היו על סיפונו בלא שנעשה העתק מהם, ועל כן הם אבדו ולא ניתן היה לבדוק אותם.
חוקרי התאונה מן המדינות השונות לא הגיעו להסכמה אודות הגורם לה. החוקרים מארצות הברית ומצרפת טענו שהגורם לתאונה היה אובדן התמצאות מרחבי של הקברניט, שבעקבותיו הוא לא הבחין במצב שאליו נקלע המטוס ולא פעל לתקן אותו עד אשר כבר היה מאוחר מדי לכך. הם קבעו שטייס המשנה לא הזהיר בתחילה את הקברניט על המצב בו נמצא המטוס כי חשש לחלוק על טייס בכיר ומנוסה ממנו. הם גם קבעו ששני הטייסים לא היו מאומנים דיים. החוקרים המצריים התנגדו למסקנות אלו וייחסו את קרות התאונה לתקלות טכניות במטוס. הם טענו כי אילו היו בעיות באופן בו הטיס הקברניט את המטוס היה מעיר על כך הטייס המתלמד, שהיה מנוסה יותר מטייס המשנה.
חודשיים לאחר התאונה נכנסה חברת פלאש איירליינס להליכי פירוק.
אנדרטה לנספים בתאונה הוקמה בשארם א-שייח'.
לתאונה הוקדש פרק מתוך סדרת הדרמה התיעודית תעופה בחקירה.
מתקפת האנתרקס

| --- | --- |
המכתב שנשלח לסנאטור טום דאשל והכיל נבגי גחלת שהרג שני עובדי דואר
המכתב שנשלח לסנאטור טום דאשל והכיל נבגי גחלת שהרג שני עובדי דואר
 תאריך:  18 בספטמבר 2001 - 12 באוקטובר 2001
 מקום:  וושינגטון די.סי ווסט פאלם ביץ', פלורידה ניו יורק אוקספורד, קונטיקט פרינסטון, ניו ג'רזי ארצות הברית ארצות הברית
 מטרה:  סנאטורים, אנשי תקשורת
 סוג:  טרור ביולוגי
 נשק:  נבגי החיידק Bacillus anthracis
 הרוגים:  5
 פצועים:  17
 מבצע:  ברוס אדוארד אייווינס
מתקפת האנתרקס הוא כינוי לאירוע שנמשך מספר שבועות, החל מ-18 בספטמבר 2001 (שבוע לאחר פיגועי 11 בספטמבר). מכתבים שהכילו נבגי גחלת (אנתרקס בלעז) נשלחו למספר משרדי תקשורת ולשני סנאטורים אמריקנים, דבר שגרם למותם של 5 אנשים והדבקתם של 17 אחרים בחיידק. חקירת האירוע נמשכה עד לשנת 2008, עת התרכזה במיקרוביולוג בצבא האמריקני בשם ברוס אדוארד אייווינס. אדם זה התאבד זמן קצר לאחר שגילה כי הוא החשוד המרכזי בחקירה. ב-19 בפברואר 2010 הודיע ה-FBI כי הוא מסיים את החקירה ושאייווינס הוא ככל הנראה האיש שעמד מאחורי המתקפה.
האירוע

המתקפה התרחשה בשני גלים. קבוצת המכתבים הראשונה נשלחה כשבוע לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ב-17 או ב-18 בספטמבר. לפחות 5 מכתבים, שנשאו את חותמת העיר טרנטון שבניו ג'רזי, נשלחו למשרדי חדשות ABC,‏ CBS,‏ NBC ולעיתונים ניו יורק פוסט ונשיונל אינקוויירר, כולם בניו יורק מלבד האחרון שנמצא בפלורידה. למעשה רק שניים מהמכתבים נמצאו, אלה שנשלחו למשרדי NBC וניו יורק פוסט. קיומם של שלושת המכתבים האחרים נגזר מדפוס ההידבקות.
גל המכתבים השני נשלח בזמן כלשהו בין 6 באוקטובר ל-9 באוקטובר, כשלושה שבועות אחרי הגל הראשון. שני מכתבים, שנשאו את אותה חותמת של העיר טרנטון שבניו ג'רזי, נשלחו לסנאטורים מהמפלגה הדמוקרטית – טום דאשל ופטריק לייהי. המכתב המיועד לדאשל נפתח על ידי אחד מעוזריו ב-15 באוקטובר ובעקבות כך הושבת שירות הדואר של הממשל. המכתב שיועד לליהי הגיע לאגף הדואר בסטרלינג, וירג'יניה עקב טעות בקריאת המיקוד. אחד מהעובדים במקום נדבק בגחלת נשימתית.
יותר מ-22 אנשים נדבקו בחיידק הגחלת במהלך שתי המתקפות. 11 לקו בגחלת הנשימתית שנחשבת למסוכנת במיוחד, וחמישה מהם מתו.
האירוע > המכתבים

באוגוסט 2002 מצאו החוקרים נבגי גחלת באחת מתיבות הדואר ברחוב נסאו שבקרבת אוניברסיטת פרינסטון. ככל הנראה הייתה זאת התיבה שממנה נשלחו לפחות חלק מהמכתבים. נבדקו כ-600 תיבות דואר שמהם היו יכולים להישלח המכתבים. רק בתיבה שברחוב נסאו נמצאו שאריות של גחלת.
בחלק מהמכתבים צורפו פתקים עם אזכור ישיר של פיגועי 11 בספטמבר. דוגמה לפתק כזה נמצא במכתב שנשלח לסנאטורים דאשל וליהי. בפתק נכתב כך (השגיאות במקור):
במכתבים שנשלחו לסנאטורים דאשל וליהי נכתבה כתובת השולח הבאה:
זוהי כתובת פיקטיבית. פארק פרנקלין בניו ג'רזי קיים אבל המיקוד הוא של מקום אחר בניו ג'רזי. כמו כן לא קיים בית-ספר בשם גרינדייל בניו ג'רזי.
החקירה

ב-9 במאי 2002 המגזין "New Scientist" פרסם מאמר ובו נטען כי ייתכן שהנבגים נוצרו באחת המעבדות של צבא ארצות הברית. לפי המאמר:
מחלקת המשפטים האמריקנית לא פרסמה שמות של חשודים במתקפה. למרות זאת, פרקליט המדינה דאז, ג'ון אשקרופט, כינה את ד"ר סטיבן הטפיל במסיבת עיתונאים "אדם מעורר עניין" (כינוי לאדם המעורב בחקירה שלא הואשם באופן רשמי). נגד הטפיל, וירולוג במקצועו, לא הוגשו האשמות והוא הכחיש בתוקף כל מעורבות במתקפה ואף הגיש תביעה נגד מחלקת המשפטים על הפרת זכויותיו החוקתיות.
בשנת 2007 הגיעה חקירת המתקפה למבוי סתום. הרשויות הגיעו לשש יבשות שונות, ראיינו מעל 9,100 אנשים, ביצעו 67 חיפושים והוציאו מעל 6,000 זימונים לבתי דין. מספר סוכני ה-FBI שמטפלים בחקירה ירד עד לאותה שנה מ-31 ל-17. אולם כעבור שנה, ביולי 2008, התרכזה החקירה במדען מיקרוביולוגיה בצבא האמריקאי בשם ברוס אייווינס. ההערכה הייתה כי הוא היה האחראי למתקפה עקב כך שחקר את חיידק הגחלת במשך למעלה מ-20 שנה והיה לו הידע הדרוש על מנת לבצע את המתקפה. כמו כן, נבדקה האפשרות שאייווינס הרוויח כלכלית מהמתקפה מכיוון שהיה רשום על-שמו פטנט לחיסון נגד גחלת, אשר הביקוש לו עלה עם תחילת המתקפה. בסוף חודש יולי הודיע ה-FBI לאייווינס כי הוא עומד להגיש נגדו כתב אישום על אחריותו הבלעדית למותם של חמשת האנשים במהלך המתקפה בשנת 2001. זמן קצר לאחר מכן, ב-29 ביולי, התאבד לכאורה אייווינס בנטילת מנת יתר של כדורי טילנול.
בפברואר 2010, הודיע ה-FBI כי הוא סוגר את תיק החקירה בנושא זה. בהודעה שיצאה על כך מהבולשת הפדרלית האמריקאית, נמסר כי היא מייחסת את שליחת המעטפות לברוס אייווינס באופן סופי.
השפעות האירוע בטווח הארוך > הזיהום וטיהורו

טיהור הבניינים שזוהמו באנתרקס כתוצאה מהמתקפה ארך שנים. העלות הכספית של ניקוי הבניינים, מציאת מקומות חלופיים ואובדן ימי עבודה הוערכה בכמיליארד דולר.
השפעות האירוע בטווח הארוך > השפעות פוליטיות

מתקפת האנתרקס כמו גם פיגועי 11 בספטמבר גרמה להגדלה משמעותית במימון של הממשל האמריקני במחקר ללוחמה ומוכנות ביולוגית. לדוגמה, מימון הקשור ללוחמה ביולוגית במכון הלאומי לאלרגיה ומחלות מידבקות גדל ב-1.5 מיליארד דולר. ב-2003 וב-2004 הקונגרס העביר חוק שסיפק 5.6 מיליארד דולר לתקופה של 10 שנים למען רכישת תרופות חדשות וחיסונים.
יש הטוענים כי ההיסטריה והפחד שנגרמו על ידי המתקפה היה גורם מכריע בהעברת חוק הפטריוט ובאישור שנתן הסנאט האמריקני לפלוש לעיראק.
מדינות רבות בארצות הברית העבירו חוקים שגרמו למתיחות להיות עבירה חמורה יותר ממה שהיא הייתה לפני ההתקפה.
השפעות האירוע בטווח הארוך > בריאות

שנים לאחר המתקפה, מספר נפגעי הגחלת דיווחו על בעיות בריאותיות מתמשכות הכוללות תשישות, קוצר נשימה ואיבוד זיכרון. הגורם לתסמינים לא ידוע.
ראו גם

גחלת
לוחמה ביולוגית
אחד הפתקים שצורף למכתבי הגחלת שנשלח לסנאטורים דאשל וליהי
פרס בסך 2.5 מיליון דולר שהוצע על ידי שירות הדואר של ארצות הברית על מידע שיביא למעצר והרשעה לאחראים על המתקפה
בלוטות'

סמליל בלוטות'
כרטיס בלוטות' למחשב נייד. מידותיו: רוחב - 14 מ"מ, אורך - 36 מ"מ, גובה 4 מ"מ.
בלוטות' (באנגלית: Bluetooth, בתרגום לעברית: שן כחולה, נפוץ גם: בלוטוס) הוא תקן פתוח לתקשורת רדיו (RF) שהיא שידור וקליטה של גלי מיקרו באורכי גל קצרים יחסית בקצב נמוך ובהספק נמוך יחסית. בלוטות' משמש בעיקר לתקשורת אלחוטית במרחב האישי WPAN והוא שולב בתעשייה במוצרים רבים, כולל טלפונים ניידים, מחשבים, כלי רכב, ציוד היקפי למחשבים כמו מדפסת ומקלדת ועכבר וכן במכשור רפואי, בציוד אישי כגון שעון חכם, דיבורית, אוזניות, מוצרי בית חכמים, ציוד ספורט ומתקני כושר וכדומה.
טכנולוגיה זו מאפשרת למשתמשים להקים רשת מקומית זמנית לפי הצורך, בין מגוון רחב של התקנים ומכשירים אלקטרוניים שונים ומאפשרת העברת שמע ונתונים בקלות. וכן מספקת מנגנון ליצירת רשת אלחוטית קצרת טווח על בסיס אד הוק הנקראת פיקונט. רשת פיקונט כוללת עד שמונה התקני בלוטות' המצויים בקרבה פיזית ומשתמשים באותו ערוץ רדיו ובסדר דילוג תדרים דומה לפי שיטת FHSS. דוגמה לכך היא הרשת האלחוטית הנוצרת בין הטלפון הנייד ואוזניית בלוטות'. רשתות בלוטות' בדרך כלל דינאמיות ומוקמות על בסיס זמני, מה שמאפשר גמישות וסקלביליות בתקשורת בין התקנים ניידים ללא צורך בשרת ייעודי או בהתקן צד שלישי.
היסטוריה

בשנת 1994 יזמה חברת אריקסון הקמת צוות מחקר יחד עם החברות IBM, אינטל, נוקיה וטושיבה להגדרת חיבור אלחוטי שיועד להחלפת החיבור הקיים באמצעות כבלי RS-232, למשל, בין מחשב להתקנים אחרים. צוות המחקר הרחיב את מטרת הפרוטוקול לחיבור אלחוטי של רשתות קצרות טווח (למשל לחיבור טלפון סלולרי לדיבורית), ופרסם במאי 1998 את מפרט הגרסה הראשונה בחוברת בת 1,500 עמודים. לאחר פרסום התקן, אימצה IEEE את המפרט כבסיס לתקן 802.15 ופרסמה אותו כ-IEEE 802.15.1.
באוקטובר 1999 חשפה אריקסון מוצר ראשון המשתמש בטכנולוגיה בתערוכת "טלקום 99" בז'נבה. בנוסף באותה עת כ-700 חברות ברחבי העולם אימצו את התקן, והחלו לפתח מוצרים עבורו.
ביוני 2000 החלה חברת מוטורולה לספק התקני אלחוט בתקן בלוטות' לחברות IBM וטושיבה. שתי החברות הודיעו כי יחלו להתקין אותם במחשבים אישיים וניידים. באותו חודש הציגה חברת טקסס אינסטרומנטס שבב עבור תקן בלוטות', שפותח בישראל על ידי חברת "בטרפליי", אותה רכשה טקסט אינסטרומנטס בינואר 1999 תמורת ב-50 מיליון דולר. בהמשך השיקה שבבים נוספים בתקן לטלפונים סלולרים. וגם חברת השבבים ברודקום רכשה חברה הפועלת בתחום חברה ישראלית נוספת בשם "ברייטקום" (BrightCom), גם עסקה באותה עת בפיתוח שבבים בתקן בלוטות'. היא נמכרה אחר כך לחברת פלקסטרוניקס.
בינואר 2001 הוערך שההכנסות של מוצרים הפועלים בתקן יגיעו לכ-53 מיליארד דולר בשנת 2006.
ביולי 2001 החל משרד התקשורת בישראל לבדוק אפשרות לשחרור תדרים עבור התקן, אך צה"ל התנגד למהלך בטענה שהתדרים בהם פועל התקן דרושים לו, ושימוש במוצרים הפועלים בתקן בלוטות' בישראל נאסר. אחר כך דרש צה"ל 14 מיליון עבור פינוי תדרים לתקן. לאחר מאבק בן שלוש שנים בין תעשיית ההיי-טק, צה"ל ומשרד התקשורת, אישר ראש הממשלה ושר התקשורת אריאל שרון לשימוש אזרחי בישראל את תחום התדרים 2.4 ג'יגה הרץ המשמש את התקן.
בדצמבר 2001, חברת ההזנק הישראלית "דיסקרטיקס" חתמה על חוזה עם חברת "אריקסון" לשילוב פתרון האבטחה שלה בתקן בלוטות' במוצריה. אחר כך חתמה על חוזה דומה עם חברת טקסס אינסטרומנטס. וב-2015 נמכרה החברה ומוזגה לתוך חברת ARM.
מקור השם

השם בלוטות' (שמשמעותו באנגלית: שן כחולה) הוא מילה מאונגלזת מסקנדינבית של Blåtand/Blåtann, שהיה כינויו של המלך האראלד הראשון, מלך דנמרק (כחול-השן) אשר מלך על דנמרק ועל חלקים מנורווגיה במאה ה-10, ואיחד את השבטים הדניים תחת ממלכה אחת. הרעיון לשם זה הוצע בשנת 1997 על ידי ג'ים קרדך שפיתח מערכת המאפשרת לטלפונים ניידים לתקשר עם מחשבים. בזמן ההצעה הוא קרא את הספר "הספינות הארוכות" של פראנץ בנגטסון שמספר את הסיפור של האראלד הראשון. שם זה נבחר כיוון שבלוטות' מתיימרת לאחד את פרוטוקולי התקשורת לפרוטוקול בסטנדרט אחיד, בדיוק כפי שעשה האראלד הראשון.
הלוגו של בלוטות' הוא שילוב של חפיפה של האות הגלז והאות ברקנן מהאלפאבית הרוני שהן ראשי תיבות של שמו של האראלד הראשון.
יתרונות

לרשת בלוטות' מספר יתרונות חשובים:
החלפת כבלים. רשת בלוטות' מאפשרת להיפטר מכבלי תקשורת פיזיים מסורבלים, כמו אלו המקשרים באופן מסורתי בין ציוד היקפי למחשב, או אוזניות לטלפונים ניידים.
קלות שיתוף. רשת בלוטות' מאפשרת להתקנים לשתף מידע באופן ארעי, בקלות ובמהירות ללא צורך בהכנות מוקדמות.
סינכרון. בלוטות' מאפשר תיאום אוטומטי בין התקנים תומכי בלוטות'. למשל תיאום רשימת אנשי קשר בין הטלפון הנייד לבין מערכת המולטימדיה ברכב.
קישוריות אינטרנט. התקני בלוטות' המקושרים לאינטרנט יכולים לשתף גישה לאינטרנט להתקנים אחרים שאינם מחוברים לאינטרנט. מחשב נייד ללא חיבור אינטרנטי יכול לגלוש באינטרנט דרך חיבור בלוטות' לטלפון הנייד.
יתרונות > Wi-Fi לעומת בלוטות'

בלוטות' ו-Wi-Fi הן טכנולוגיות דומות (שתיהן משתמשות בגלי מיקרו) ולעיתים חופפות אך שונות במספר היבטים חשובים במטרות ואופי השימוש בהן.
בלוטות' מתאפיין בעיקר בחיבור של שניים או יותר התקנים קרובים ברשת אישית (PAN), בדגש על צריכת אנרגיה נמוכה ובקצב תעבורה נמוך של לכל היותר 25 Mbps ולכן הוא נוח לשימוש להעברת מידע בכמות מוגבלת כמו העברת שמע ממכשיר הטלפון לאוזניות. Wi-Fi הוא קישור ברמה מקומית (LAN) דרך נתב או שרת, צורך אנרגיה רבה יותר ופועל בקצב תעבורה ורוחב פס גבוהים יותר (250 Mbps). בשל כך נוח לשימוש בין היתר כאמצעי לקישור מספר מכשירים לאינטרנט ולהזרמת מדיה כמו וידאו ושמע באיכות גבוהה.
בלוטות' הומצא בעיקר כדי להיפטר מהצורך בכבלי תקשורת ישנים כשהמרחק בין ההתקנים מאוד קצר, כעשרה מטרים, אם כי יכול להגיע לטווחים ארוכים יותר עם עלייה מתאימה בצריכת האנרגיה. עובדה זו מאפשרת הפעלת התקן בלוטות' על סוללות זעירות לפרק זמן ארוך. Wi-Fi לעומתו משדר בעוצמה רבה יותר ויכול להגיע לטווחים גדולים יותר בסדר גודל של מאות מטרים. בניגוד לתפיסה הרווחת Wi-Fi אינו חיבור לאינטרנט אלא הוא פרוטוקול תקשורת אלחוטית שיכול לחבר בין מכשירים מרוחקים, אם אחד מהם מחובר לאינטרנט עובדה זו מאפשרת שיתוף הקישור לאינטרנט בין כל ההתקנים המחוברים. כמו בלוטות' קיימת טכנולוגית Wi-Fi Direct המאפשרת לחבר בין התקנים ישירות ללא נתב או שרת.
ארכיטקטורה

הרעיון הבסיסי של בלוטות' הוא הקמת רשת אד הוק, רשת אלחוטית קצרת טווח המאפשרת חיבור קל וזריז בין התקנים הנמצאים בקרבה זה לזה ללא חיבור פיזי, מבלי צורך בעזרים כלשהם או התקני צד שלישי. כל התקן בלוטות' מכיל משדר/מקלט רדיו, יחידת בקרת קישוריות, יחידת תמיכה בניהול ותוכנה המאגדת בתוכה את פרוטוקול בלוטות' והממשקים. החיבור בין התקני בלוטות' נעשה במבנה אדון-משרת (Master-Slave), כאשר כל התקן יכול לשמש הן כאדון והן כמשרת. מפרט בלוטות' מפריד בין משימות של ה"מארח" וה"בקר". המארח אחראי על השכבות העיליות של הפרוטוקול כמו הקישור הלוגי של שכבת הקו, פרוטוקול העיבוד (L2CAP) ופרוטוקול שירות גילוי (SDP). הבקר אחראי על השכבות הנמוכות, הרדיו, איפנון, ריבוב ופרוטוקול ניהול/קישור נקודה לנקודה (PPP). פעילות הבקר מבוצעת באמצעות "מתאם בלוטות'" פנימי או חיצוני. התקשורת בין הבקר למארח נעשית לפי תקן תקשורת מעל ממשק בקר/מארח (HCI). השימוש בתקן מאפשר העברת מידע בין בקר ומארח שיוצרו על ידי יצרנים שונים. לעיתים קרובות שתי הישויות הללו מאוחדות בהתקן אחד כמו באוזניות בלוטות'. מבנה כללי של התקן בלוטות' מתואר בתרשים משמאל.