stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי

| --- | --- |

 מדינה:  ספרד 
 מייסד:  Joaquín Maurín, אנדראו נין 
 תקופת הפעילות:  29 בספטמבר 1935 – 1980 (כ־44 שנים) 
 אידאולוגיות:  קומוניזם, סוציאליזם דמוקרטי, מרקסיזם-לניניזם, לניניזם, מרקסיזם, טרוצקיזם 
 מטה:  ברצלונה, הרפובליקה הספרדית השנייה, קטלוניה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי 
 ארגונים בינלאומיים:  החזית העממית (ספרד), Left Front of Catalonia 
 
מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי (בספרדית:  Partido Obrero de Unificación Marxista; קטלנית: Partit Obrer d'Unificació Marxista), או ה-POUM הייתה מפלגה ספרדית שנוצרה בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה ופעלה בעיקר בתקופת מלחמת האזרחים בספרד. היא נוצרה מאיחוד של המפלגה הטרוצקיסטית שנקראה השמאל הקומוניסטי של ספרד עם בלוק הפועלים והאיכרים, בניגוד לדעתו של ליאון טרוצקי. הסופר ג'ורג' אורוול שירת במיליציה של המפלגה בזמן מלחמת האזרחים בספרד ותיעד את הדיכוי הסטאליניסטי של התנועה באופן שעיצב את גישתו האנטי-טוטליטרית.
הקמה

בשנת 1935 הוקמה מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי כאופוזיציה קומוניסטית לסטאליניזם בידי המהפכנים אנדראו נין וחואקין מאורין. שניהם הושפעו עמוקות מהגותו של ליאון טרוצקי, בעיקר מרעיון המהפכה המתמדת. כנגד רצונו של טרוצקי התאחדו המפלגה הטרוצקיסטית שנקראה השמאל הקומוניסטי של ספרד (Izquierda Comunista de España, ICE) עם בלוק הפועלים והאיכרים (BOC).
הקמה > עמדה

המפלגה גדלה והייתה לגדולה יותר מהמפלגה הקומוניסטית של ספרד (PCE). המפלגה הייתה ביקורתית מאוד למדיניות האיחוד העממי של סטלין והקומינטרן. אף על פי כן, השתתפה מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי בחזית העממית בראשות מנואל אסאניה, מנהיג מפלגת הפעולה הרפובליקאית. חברי המפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי ניסו לקדם גישה מהפכנית-רדיקלית במדיניות ממשלת החזית העממית, אך הם נתקלו בהתנגדות של הכוחות השמרניים יותר בחזית.
ג'ורג' אורוול שלחם עם המפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי במלחמת האזרחים, דיווח שהיו בה פחות מ-10,000 חברים ביולי 1936, 70,000 בדצמבר 1936 ו-40,000 ביוני 1937, על אף שהוא מציין שהמספרים עשויים להיות מופרזים.
הקמה > המאבק בתוך החזית העממית

העמדה הקומוניסטית העצמאית של המפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי, ובעיקר ההתנגדות לסטלין, יצרו חיכוך מתמיד עם ה-PCE והסניף של בקטלוניה, המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה שהיו נאמנות לקומינטרן. המחלוקות אלו, שגררו בתחילה האשמות מצד ה-PCE בטרוצקיסטיות ובשיתוף פעולה עם הפאשיזם, הביאו לבסוף להתנגשויות אלימות בין תומכי המפלגות.
הבולטות ביותר התרחשו בשנת 1937, כאשר ל-PCE הייתה דומיננטיות גדולה בממשלת האיחוד העממי כתוצאה מתמיכתה של ברית המועצות. באחד במאי תקפו כוחות הממשלה בברצלונה את ה-POUM. בעוד שבתחילה המפלגה האנרכיסטית הגדולה, CNT, תמכה ב-POUM, הופעל לחץ על מנהיגיה שלא להתערב. חברי המפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי נותרו מבודדים ביחד עם הסקציה הבולשביקית-לניניסטית ונאלצו לרדת למחתרת. אנדראו נין נשבה ועונה למוות בידי סוכני ה-NKVD במדריד.
בשונה ממפלגות החזית העממית האחרות, המפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי לא קמה מחדש לאחר נפילת שלטון פרנקו.
בתרבות

הסופר הבריטי ג'ורג' אורוול לחם כחלק ממיליציית המפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי. הוא כתב על חוויותיו בספרו מחווה לקטלוניה. הסרט על תמימות וחופש, שביים קן לואץ', מתאר את קורות חיילי מחלקה במפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי דרך עיניו של מתנדב בריטי חבר המפלגה הקומוניסטית הבריטית.
הערות שוליים

↑  מחווה לקטלוניה, ג'ורג' אורוול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266476405171  BnF: cb12247930q (data)  ISNI: 0000 0001 2187 213X  LCCN: n86150496  SUDOC: 027265919  VIAF: 152513914   WorldCat (עם VIAF): 152513914
מפלגת הפועלים של קוריאה

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הצפונית
 מייסד:  קים איל-סונג 
 מנהיגים:  קים ג'ונג-און
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 אידאולוגיות:  קומוניזם ג'וצ'ה סונגון
 מטה:  פיונגיאנג, קוריאה הצפונית
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 צבעים רשמיים:  צהוב-אדום
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  607 (אספת העם העליונה) 
 www.rodong.rep.kp
 
דגל המפלגה
מפלגת הפועלים של קוריאה (הנגול: 조선로동당; הנג'ה: 朝鮮勞動黨) היא המפלגה השולטת בקוריאה הצפונית מאז היווסדה.
מבחינה טכנית, קיימות אומנם שתי מפלגות נוספות בקוריאה הצפונית, אך הן משועבדות לחלוטין למפלגת הפועלים של קוריאה, כך שבמהות, זו המפלגה החוקית היחידה בקוריאה הצפונית.
היסטוריה

המפלגה הוקמה ב-26 באוגוסט 1946 עם איחודן של המפלגה הקומוניסטית של קוריאה הצפונית והמפלגה הדמוקרטית החדשה של קוריאה. למנהיג המפלגה הראשון התמנה קים איל-סונג. הוא הנהיג את המפלגה עד מותו בשנת 1994. בשנים שלאחר הייסוד דומיננטיות המפלגה התבססה בקוריאה. סונג לא תמך בהשתלטות קומוניסטית על כל קוריאה (זאת בניגוד לקומוניסטים מהדרום). לאחר כמה פגישות עם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוחלט לפתוח במלחמה. ב-25 ביוני 1950 כוחותיה של קוריאה הצפונית פלשו לדרום קוריאה, ובכך החלה מלחמת קוריאה. בזמן המלחמה נחלשה ההשפעה הסובייטית על צפון קוריאה, ובכך גם נחלש כוחו של סונג במפלגה. המצב הגיע עד כדי יצרת פלגים שונים בתוך המפלגה. היחסים בין המפלגה לבין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות החריפו תחת ממשלו של ניקיטה חרושצ'וב, שתמך בתהליכי דה-סטליניזציה. לאחר המלחמה אף הדרדרו היחסים שבין ממשל סונג לבין המפלגה הקומוניסטית של סין, ובכך קוריאה הצפונית הסתכסכה עם שתי המעצמות הקומוניסטיות הגדולות בעולם. הסכסוך עם הסינים נבע מקרע אידאולוגי: סונג לא היה מוכן לגנות את הסטליניזם ולא היה מוכן לחשוב על יחסי שלום עם העולם הקפיטליסטי (מתוך מחשבה שיחסי דו קיום שווים לכניעה למערב). המשבר עם הסינים הוביל לכך שסין לא הגדילה את התמיכה לקוריאה הצפונית, דבר שגרם לקריסה כלכלית במדינה. בתגובה, סונג גינה את מהפכת התרבות בסין שבוצעה על ידי מאו דזה-דונג. בשנות ה-60 היחסים הופשרו.
באותן השנים פולחן האישיות של סונג הגיע לשיאים חדשים וחוסלו הפלגים המפלגתיים שחתרו תחתיו. החל משנות ה-80 הפכה המפלגה למנגנון נפוטיסטי שנשלטה על ידי מרבית ממקורביו של סונג. בשנת 1980 קים ג'ונג איל, בנו של סונג נבחר ליורש העצר והחל לקדם את מעמדו במפלגה.
ב-1994 מונה קים ג'ונג איל, בנו של המנהיג הקודם, למזכ"ל המפלגה והוא הנהיג את המדינה עד מותו בשנת 2011. בשנת 1995 חל משבר בינו לבין המפלגה, כאשר העדיף את חיזוק הצבא, מאשר את חיזוק המפלגה. באותן השנים חל רעב המוני שגרם למותם של כחצי מיליון בני אדם. איל אף תקף את המפלגה על חוסר היעילות שלה והחל להעביר סמכויות ממנה לצבא. מאז מותו של איל בשנת 2011, בראש המפלגה עומד קים ג'ונג-און - בנו של המנהיג הקודם ונכדו של מייסד המפלגה.
אידאולוגיה

הרעיון המרכזי של המפלגה היא אידאולוגיית ג'וצ'ה: עליונות המנהיג האבסולוטי שהוא בעל תכונות מושלמות שלעולם לא טועה. בניגוד למרקסיזם הרואה את מלחמת המעמדות ככוח המניע של ההיסטוריה, המפלגה רואה באנושות ככוח המניע שלה. מעמד הפועלים אינו יכול להתנהל ולהחליט לבדו, ולפיכך ניהולו מתבצע באמצעות המנהיג העליון שהוא הנציג הלגיטימי היחידי של המעמד. המפלגה טרחה להדגיש את המסורת האידאולוגית של קוריאה ואת החפיפה המלאה שבין הפטריוטיות לקומוניזם; למרות זאת, קיימים קווי דמיון חדים בין אידאולוגית ג'וצ'ה-סונגון גם לפשיזם, לרבות יצירת היררכיה חברתית נוקשה שבראשה מנהיג עליון כל-יכול, לאומנות קיצונית, והתנגדות לדמוקרטיה הליברלית ולמרקסיזם.
מנהיגי מפלגת הפועלים

| # | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סוף כהונה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | קים טו-בונג | 28 באוגוסט 1946 | 30 ביוני 1949 |  |
| 2 |  | קים איל-סונג | 30 ביוני 1949 | 11 באוקטובר 1966 |  |
| מזכ"ל הוועד המרכזי | מזכ"ל הוועד המרכזי | מזכ"ל הוועד המרכזי | מזכ"ל הוועד המרכזי | מזכ"ל הוועד המרכזי |  |
| (2) |  | קים איל-סונג | 11 באוקטובר 1966 | 8 ביולי 1994 |  |
| מזכ"ל המפלגה | מזכ"ל המפלגה | מזכ"ל המפלגה | מזכ"ל המפלגה | מזכ"ל המפלגה |  |
| 3 |  | קים ג'ונג-איל | 8 באוקטובר 1997 | מכהן |  |
| יושב הראש הראשון של המפלגה | יושב הראש הראשון של המפלגה | יושב הראש הראשון של המפלגה | יושב הראש הראשון של המפלגה | יושב הראש הראשון של המפלגה |  |
| 4 |  | קים ג'ונג-און | 11 באפריל 2012 | 9 במאי 2016 |  |
יושב ראש המפלגה
| (4) |  | קים ג'ונג-און | 9 במאי 2016 | מכהן |  |
ראו גם

ממשלת קוריאה הצפונית
מערכת המשפט בקוריאה הצפונית
משטר חד-מפלגתי
טוטליטריזם
הערות שוליים

↑  קים ג'ונג-איל מת ב-17 בדצמבר 2011, אבל מאז מותו עדיין נודא בתואר "המזכיר הכללי הנצחי". לכן בנו ויורשו כמנהיג, קים ג'ונג-און, לא נושא במשרת המזכיר הכללי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259740805171  PLWABN: 9810596042105606  BnF: cb118668299 (data)  CiNii: DA0042020X  GND: 1008466-6  ISNI: 0000 0001 2187 6608  LCCN: n80120724  NDL: 00641426  NKC: kn20050425028  NLA: 35802739  SUDOC: 028156994  VIAF: 4184156012381649700002   WorldCat (עם VIAF): 4184156012381649700002
מר-גמיש

מר גמיש הוא צעצוע לילדים העשוי מבלון שבתוכו קורנפלור או מים.
מבנה

המר גמיש עשוי משני חלקים עיקריים-מעטפת ומלוי. המעטפת עשויה מחומר עמיד וגמיש כגון בלון, פיסת בד או שקית ניילון עבה. המילוי עשוי מחומר קל לעיצוב כגון קמח או מים. מכיוון שהמר גמיש משמש לרוב כמשחק ילדים הוא לרוב מקושט כך שידמה לפרצוף אנושי על ידי ציור של רגשון (סמיילי) וציצית שיער מזויפת.
שימושים נפוצים

המר גמיש משמש בעיקר כצעצוע לילדים ומכר בהיקף רחב בחנויות צעצועים בכל רחבי העולם. כמו כן, בתחום המשחק הוא זוכה לפופולריות רבה בשל היכולת ליצור אותו בבית בפשטות יחסית.
המר גמיש משמש גם לבעיות דחק, עצבנות ומתח נפשי במטרה לשפר את תפקודם הקוגניטיבי והנפשי של המטופלים. המר גמיש מנוסה כעת לצורך טיפול בהתמכרות בשל היכולת של עמידה בלחצים פיזיים גדולים שמאפשר למטופל לפרוק את כעסו ותסכולו על אובייקט זול שלא יהרס בקלות.
מלכת שבא (אופרה, גונו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  שארל גונו
 לבריתן:  ז'ול ברבייה 
 תאריך יצירה:  1861 
 מבוסס על:  Journey to the East 
 סוגה:  אופרה
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  תקופת המקרא
 מקום התרחשות העלילה:  ארץ ישראל
 תפקידים
 Amrou  Sarahil  Adoniram  Soliman  Phanor  Bénoni  Méthousaël  Balkis 
 
מלכת שבא (בצרפתית: La reine de Saba) היא אופרה בחמש מערכות של שארל גונו. האופרה שהוצגה בבכורה בפריז ב-28 בפברואר 1862 נכשלה בהצגת הבכורה, אך נחשבה לאופרה האהובה ביותר על המלחין.
ההיסטוריה של האופרה

בהצגת הבכורה של היצירה, הקהל מחא כפיים בהתלהבות, אך המבקרים גינו את האופרה. בביקרות שיחק כנראה תפקיד חשוב דעתו המגנה של נפוליאון השלישי שסבר כי הגיבורים האמיתיים של האופרה הם פועלי הבניין ונוכחות החצר המלכותית רק מספקת הזדמנות להכללתם. ייתכן שגם הפחד שלו מהבונים החופשיים שיחק תפקיד בשיפוטו זה (הוא האמין בגילוי עקבות של קונספירציה סודית בפעולה הבימתית של פועלי הבניין באופרה). כמה מבקרים היו מרותקים עד כדי כך שהאופרה נקראה "קרב ווטרלו של גונו", אחרים האשימו את המחבר בעושר מלודי דל יותר מאשר ביצירותיו המוקדמות יותר ובתזוזה לכיוון הדרמה המוזיקלית הגרמנית. הם מתחו ביקורת על השפעתם של וגנר, שומאן ומנדלסון ביצירה. בפריז הגיעה מלכת שבא רק לחמש עשרה הופעות, אך הועלתה בבריסל בשנת הבכורה שלה, דחוסה לארבע מערכות בעיבוד מחדש.
האופרה הוצגה שנה לאחר מכן בדרמשטאדט, שנתיים לאחר מכן בהופעה דמוית קונצרט בלונדון, ב-1880 במנצ'סטר, ולאחר מכן ב-1889 בניו אורלינס, אבל בשום מקום לא הצליח לקצור הצלחה מתמשכת. האופרה חודשה בפריז בשנת 1900, אך לאחר כמה הופעות הוסרה שוב מהבמה. גרסת ארבע המערכות נשכחה כעת לחלוטין. הגרסה המקורית התחדשה בהופעה ב-1969 בטולוז. בשנת 2001 הוצגה גרסה משוחזרת של הפרטיטורה המקורית בפסטיבל מרטינה פרנקה באיטליה, שיצאה גם בתקליטור. זו יכולה להיחשב כגרסה אותנטית של האופרה ובו בזמן להקלטה הראשונה בעולם של אופרה זו.
דמויות האופרה

| דמות | הקול |
| --- | --- |
בלקיס, מלכת שבא: סוֹפּרָן
אדונירם, האדריכל של שלמה המלך: טֶנוֹר
בנוני, תלמידו: סוֹפּרָן
שרהיל, השפחה של בלקיס: סוֹפּרָן
שלמה המלך: בָּרִיטוֹן
אמרו: טֶנוֹר
פאנור: בָּרִיטוֹן
מתוסאל: בַּס
סאדוק: בַּס
עלילה > מערכה 1

בירושלים מתחילים לבנות בית מקדש ענק להנצחת שמו של שלמה המלך. הבנייה מנוהלת על ידי האדריכל האהוב על המלכה, אדונירם. בנוני תלמידו של אדונירם מביא את החדשות שבלקיס (מלכת שבא) ושלמה יגיעו בקרוב כי המלכה רוצה לראות את הבנייה באופן אישי. כשהמלכה מגיעה, פאנור, אמרו ומתוסאל מתייצבים לפני אדונירם ומבקשים ממנו להתמנות למאסטר. עם זאת, האדריכל עדיין לא רואה אותם בוגרים מספיק, לכן דוחה את בקשתם. שלושת העובדים נשבעים לנקום ואז עוזבים. שלמה אומר למלכה שאדונירם הוא ממוצא מסתורי עם כוחות כישוף. בלקיס נשבית באיש ממבט ראשון וגם האדריכל מבחין ביופייה של המלכה.
עלילה > מערכה 2

יצירת המופת של אדונירם, תבנית הים, מבוצעת מול המלך, המלכה, פועלי הבניין ותושבי העיר בהר ציון. האדריכל קורא לאל האש תובל-קין לחשוף את מוצאו האלוהי שלו לכולם. דבריו אינם נעלמים מעיני הנוכחים: הברונזה מתחילה להפך לנוזל ולרתוח, אבל בשל השינויים בהרכב שבוצעו על ידי שלושת פועלי הבניין, חומר הגלם לא הוכן מהמרכיבים הנכונים והוא פשוט עף לאוויר פתאום. בעיר פורצת שריפה כתוצאה מכך, רבים נפצעים, וגם המלכה מאבדת את הכרתה.
עלילה > מערכה 3

אי ההצלחה לא שינתה את רגשותיה של בלקיס: היא התאהבה באדריכל והזמינה את האיש לפגישה בעיירת האוהלים שלה בהר תבור. אדונירם מגיע, אך בשל נאמנותו למלכו, הוא אינו מתרצה לפיתיי המלכה תחילה, אך נשבר ושני האוהבים מתוודים על רגשותיהם זה בפני זה. בנוני מביא אז את החדשות שכוח מסתורי שיקם את יצירת המופת המפורקת של אדונירם וכעת היא בשלמות מוחלטת. החדשות מגיעות גם לירושלים, והעצב של אתמול הופך לחגיגה של שמחה.
עלילה > מערכה 4

ניסיון התקרבותו של שלמה למלכה נדחה על ידי המלכה. לאחר עזיבתו, מופיעים שלושת פועלי הבניין מבקשי הנקמה ומספרים לו שבלקיס בילתה את הלילה עם אדונירם. שלמה לא יכול לדעת אם הם דוברי אמת אז הוא מכניס אותם לכלא ומצווה על הבנאי הראשי שלו להופיע לפניו. האיש מגלה את רגשותיו למלכו כלפי בלקיס ומציע לעזוב את העיר מיד. בסופו של דבר שלמה משחרר אותו משרותו ומאחל לו למצוא אושר. לאחר מכן מופיעה בלקיס לפני המלך כדי לדרוש בחזרה את טבעת היהלום שהיא נתנה לו כסימן לאהבתה. שלמה לא רוצה להחזיר את התכשיט היקר ואז המלכה שופכת במשקה שלו אבקה שגורמת לחלום ולשכוח. כשהמלך מתאושש, הוא עדיין זוכר את הטבעת ומבחין בהיעלמותה. במבט מבעד לחלון הארמון הוא רואה את ספינתה היוצאת של בלקיס.
עלילה > מערכה 5

אדונירם מחכה לאהובה בקצה המדבר, אך שלושת פועלי הבניין מופיעים במקום המלכה. הם דורשים את ההסכמה בכתב הנדרשת לתואר מאסטר. כאשר האדריכל מסרב שוב לעשות זאת, שלושת הפועלים הורגים את אדונירם ובורחים. המלכה מוצאת את אהובה גוסס. היא מצליחה להלביש את הטבעת על ידו ואז הוא מת בזרועותיה. כשהוא ממהר אחרי הפועלים, שלמה עומד בהלם מול גופת האדריכל שלו לשעבר. בלקיס מבקשת ממנו לבנות להנתחה ראויה לאהובה. אז נפתחים השמים ושליחי אל האש מופיעים כדי לשאת את אדונירם לשמיים בליווי להבות שמאותתות על האלמוות שלו.
לקריאה נוספת

Huebner, Steven (1992). "Reine de Saba, La (‘The Queen of Sheba’)", vol. 3, p. 1283, in The New Grove Dictionary of Opera, four volumes, edited by Stanley Sadie. London: Macmillan. ISBN 9781561592289.
מלכת שבא, 28 בפברואר 1862
ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ

אגם ורליץ וכנסיית זנקט פטרי בוורליץ ליד דסאו, גרמניה
הר הגעש המלאכותי
הבית הגותי
ארמון אורניינבאום
טירת לואיזיום
טירת גאורגיום
ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ (בגרמנית: Dessau-Wörlitzer Gartenreich) היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, השוכן בין העיר דסאו לעיירה ורליץ במדינת סקסוניה-אנהלט במרכז גרמניה. היא הוגדרה כאתר מורשת עולמית בשנת 2000. זהו אחד הפארקים האנגליים הראשונים והגדולים בגרמניה וביבשת אירופה. הוא נוצר בסוף המאה ה-18 תחת שלטון לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (1740–1817), כשחזר מהטיול הגדול לאיטליה, הולנד, אנגליה, צרפת ושווייץ שביצע יחד עם ידידו, האדריכל פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף. הם הושפעו מאוד מהאידיאלים של עידן הנאורות, לעבור מתפיסת הגן הרשמית של תקופת הבארוק לטובת יצירת נוף טבעי, כפי שראו בגני סטורהד (אנ') באנגליה וארמנונוויל (אנ') בצרפת. כיום הנוף התרבותי של דסאו-ורליץ מקיף שטח של 142 קילומטרים רבועים בתוך שמורת הביוספרה של האלבה התיכונה במדינת סקסוניה-אנהלט.
אורניינבאום

מקורם של הגנים היה במאה ה-17, כאשר בעקבות נישואיו של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו, סבא רבא של ליאופולד, עם הנסיכה ההולנדית הנרייטה קתרינה, בתו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', הובא בשנת 1659 צוות מהנדסים ואדריכלים מארצות השפלה בפיקוחו של האדריכל קורנליס ריקווארט (Cornelis Ryckwaert) כדי לתכנן את העיר, את הארמון ואת גן הבארוק ביישוב נישוויץ (Nischwitz) לשעבר, ששמו שונה לאורניינבאום (אנ') ("עץ תפוז") בשנת 1673. ההשפעה ההולנדית נותרה רווחת בדוכסות אנהלט-דסאו במשך עשרות שנים רבות.
בניית ארמון אורניינבאום הסתיימה בשנת 1683, והוא שימש כמעון הקיץ של הנרייטה קתרינה, לשם פרשה לאחר מות בעלה בשנת 1693. הריהוט העשיר כולל טפטים מעור וחדר אוכל מצויד באריחי דלפט. משנת 1780 הורה הדוכס לאופולד השלישי לבנות מחדש את הארמון והפארק בסגנון סיני על פי התיאוריות של סר ויליאם צ'יימברס, עם כמה גשרי קשתות, בית תה ופגודה. בשנת 1811 נבנה האורנז'רי, באורך 175 מטרים, מהגדולים באירופה, שעדיין משמש להגנה על אוסף נרחב של צמחי הדרים. ארמון אורניינבאום יחד עם הפארק ותפיסת ההתיישבות הגאומטרית מהווים את אחת מתוכניות הבודדות של עיירה בסגנון הבארוק ההולנדי בגרמניה. ביאטריקס, מלכת הולנד, נסיכה מבית אוראניה-נסאו, בחנה את עבודות השחזור ב-3 במרץ 2004.
מבנים אחרים

מבנים נוספים בתחום הגן כוללים את טירת לואיזיום (Schloss Luisium), הממוקמת ברובע וולדרזה בדסאו, והייתה מתנה של הדוכס לאופולד השלישי לאשתו לואיזה. היא נבנתה משנת 1774 בסגנון נאו-קלאסי רגיל כבית כפרי על פי תוכניותיו של ארדמנסדורף עם גנים סמוכים, כרי מרעה וחוות הרבעה לסוסים. לאופולד מת בטירה ב-9 באוגוסט 1817 מתוצאות תאונת רכיבה.
יוהאן גאורג (1748–1811), אחיו הצעיר של הדוכס לאופולד השלישי, הקים את טירת גאורגיום (Schloss Georgium) משנת 1780 בתכנון ארדמנסדורף. הארמון, הממוקם ביער גדות מצפון לדסאו, כולל גן אנגלי עם כמה אנדרטאות. כיום מכילה טירת גאורגיום את אוסף האמנות של אנהלט, כולל עבודות של אלברכט דירר, במיוחד הדפס של התחריט מלנכוליה הראשון שלו, ושל לוקאס קראנאך האב.
טירת מוזיגקאו (Schloss Mosigkau) במערב דסאו היא אחד מארמונות הרוקוקו הבודדים במרכז גרמניה, הדומה לארמון סנסוסי בפוטסדאם, שתוכנן על ידי גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף. היא נבנתה בשנים 1752–1757 עבור אנה וילהלמינה מאנהלט-דסאו (Anna Wilhelmine von Anhalt-Dessau), בתו של לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו. המכלול כולל אורנז'רי ואוסף אמנות של ציור בארוק פלמי (אנ'), הנובע מאיחוד הדוכס יוהאן גאורג השני עם בית אוראניה-נסאו. הכולל עבודות של פטר פול רובנס ואנתוני ואן דייק.
טירת גרוסקיהנאו (Schloss Großkühnau) מסמנת את הקצה המערבי של ממלכת הגן. היא נבנתה בשנת 1780 עבור אלברט מאנהלט-דסאו, אחיו הצעיר של הדוכס לאופולד השלישי, באגם קיהנאו. הפארק כולל כמה איים מלאכותיים, מטעי עצי פרי וכרם. כיום הטירה היא מקום מושבה של קרן התרבות דסאו-ורליץ (Kulturstiftung Dessau-Wörlitz), הקרן המנהלת את הפארק. יתר על כן, ממלכת הגן מקיפה את בקתת היערן ליינר ברג (Forsthaus Leiner Berg), שנבנתה בשנת 1830, כיום מסעדה ליד מסלול האופניים של האלבה, ואת פארק היער זיגליצר ברג (Park am Sieglitzer Berg) שהוקם בשנת 1777.
לקריאה נוספת

Kulturstiftung Dessau-Wörlitz (Hrsg.): Das Gartenreich Dessau-Wörlitz – Kulturlandschaft an Elbe und Mulde. 8. Auflage. L&H Verlag, Berlin 2019, ISBN 78-3-939629-54-2
Thomas Weiß, Christa Hasselhorst und andere: Flora, Fauna, Gartenfreunde: das Gartenreich Dessau-Wörlitz im Kreislauf der Natur. Verlag Janos Stekovics, Wettin-Löbejün 2015 ISBN 978-3899233520
Matthias Prasse: Arkadien am Elbstrom. Schlösser und Gärten zwischen Wittenberg und Dessau. Herrenhaus-Kultur-Verlag, Dresden 2010, ISBN 978-3-00-030860-4
Hansjörg Küster und Ansgar Hoppe: Das Gartenreich Dessau-Wörlitz. Landschaft und Geschichte. Beck, München 2010, ISBN 978-3-406-59859-3
Roland Krawulsky: Dessau-Wörlitz. Führer durch das Gartenreich. 6. Auflage. edition RK, Dessau 2010, ISBN 978-3-934388-04-8
August Rode: Beschreibung des Fürstlichen Anhalt-Dessauischen Landhauses und Englischen Gartens zu Wörlitz. Hrsg. von Christian Eger, illustriert von Claudia Berg, Halle 2008, ISBN 978-3-89812-576-5
Michael Pantenius: Wittenberg – Dessau – Wörlitz. Die UNESCO-Welterbestätten. Reiseführer, Halle 2008, ISBN 978-3-89812-558-1
Kaevan Gazdar: Herrscher im Paradies. Fürst Franz und das Gartenreich Dessau-Wörlitz. Aufbau-Verlag, Berlin 2006, ISBN 978-3-351-02633-2
Kulturstiftung Dessau-Wörlitz (Hrsg.): Unendlich schön. Das Gartenreich Dessau-Wörlitz. Nicolai, Berlin 2005, ISBN 978-3-89479-197-1
Horst Dauer: Kirchen im Dessau-Wörlitzer Gartenreich. Hrsg.: Evangelische Landeskirche Anhalt. Anhalt Edition, 2000, ISBN 3-910192-63-7
Christian Antz: Das Dessau-Wörlitzer Gartenreich. Regionalpolitik für eine Kulturlandschaft. In: Die Gartenkunst 10 (2/1998), S. 268–274.
Norbert Eisold: Das Dessau-Wörlitzer Gartenreich – Der Traum von der Vernunft. DuMontBuchverlag, Köln 1993, ISBN 3-7701-3142-8 (DuMont Taschenbücher 286).
Dessau-Wörlitzer Kulturlandschaft (= Werte der deutschen Heimat. Band 52). 1. Auflage. Selbstverlag des Instituts für Länderkunde, Leipzig 1992, ISBN 3-86082-013-3
הערות שוליים

↑  Garden Kingdom of Dessau-Wörlitz – UNESCO
1 2 3 4  Andrew Curry (30 באוגוסט 2012). "That Time a German Prince Built an Artificial Volcano". Smithsonian Magazine. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS) 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544494805171  BnF: cb16270128f (data)  GND: 4809104-2  ISNI: 0000 0001 1882 5500  LCCN: sh2003003361  NKC: ge384479  SUDOC: 127328963  VIAF: 149797792   WorldCat (עם VIAF): 149797792
מצעד נגד הפחד

פעיל זכויות האדם ג'יימס מרדית' שוכב על הקרקע במיסיסיפי לאחר שנורה במהלך המצעד נגד הפחד שיזם. היורה, אוברי ג'יימס נורוול, נראה בצד השמאלי של התמונה. תמונה זו זכתה בפרס פוליצר לעיתונות עבור צילומים לשנת 1967
המצעד נגד הפחד (באנגלית: March against Fear) היה מצעד של תומכי תנועות זכויות האדם במדינות טנסי ומיסיסיפי בדרום ארצות הברית, שנערך בחודש יוני 1966. הוא כוון למחות נגד האפליה הגזעית כלפי אפריקאים-אמריקאים במדינות אלו ולהמריץ אותם להירשם להצבעה בבחירות. הצועדים עברו מרחק של כ-430 קילומטר במהלך 21 ימי צעדה.
המצעד

יוזם המצעד היה פעיל זכויות האדם האפרו-אמריקאי ג'יימס מרדית' (אנ'), אז בן 32. הוא היה ידוע כאפרו-אמריקאי השחור הראשון שנרשם ללימודים באוניברסיטת מיסיסיפי. הוא יזם את המצעד לאחר שהתאכזב מקצב השינוי האיטי במדיניות הגזענית בדרום שהביאו עמם חוק זכויות האזרח וחוק זכות ההצבעה הפדרליים שנחקקו ב-1964 ו-1965 בהתאמה. הוא הכריז על כוונתו לצעוד לבדו מהעיר ממפיס שבטנסי דרומה עד לעיר ג'קסון, בירת מיסיסיפי, ולעבור אגב כך בערים רבות בתוך דלתת נהר המיסיסיפי. הוא הזמין רק אישים אפרו-אמריקאים לצעוד אתו ולא התכוון שארגונים גדולים יהיו מעורבים במצעד ושתהיה לו חשיפה תקשורתית רחבה.
המצעד החל ב-5 ביוני 1966. ביום השני למצעד הותקף מרדית' בירי על ידי יורה לבן, ג'יימס אוברי נורוול, נפצע והועבר לטיפול בבית חולים. בעקבות זאת הודיעו ארגוני זכויות אדם רבים על תמיכתם במצעד בכוונה לקיים אותו כמתוכנן. מדינת מיסיסיפי הודיעה שתגן על הצועדים. תומכי הארגונים, אפרו-אמריקאים ולבנים, הצטרפו בהמוניהם לצעדה, מי לכל הדרך ומי רק לחלקים ממנה. בין המשתתפים במצעד היו הפעילים מרטין לותר קינג, שנוכחותו משכה רבים להצטרף לצעדה, וכן סטוקלי קרמייקל (אנ'). קרמייקל נשא במהלך המצעד נאום שבו הציג את סיסמת הבלאק פאוור. מנהיג העובדים הלבן וולטר רויטר (אנ') הגיע לצעדה משיקגו והביא עמו עשרה אוטובוסים מלאים בחברי האיגוד שלו. הצועדים ישנו בשטח וקיבלו מזון מאנשי הקהילות השחורות המקומיות. הם נתקלו בגילויי עוינות מחלק מהלבנים באזורים שבהם עברו ובביטויי תמיכה מעטים של לבנים אחרים.
מנגלים (שיר)

"מנגלים" הוא סינגל של הצמד המוזיקלי הישראלי דולי ופן, שהוקלט על ידי הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי, הראפר הצל והזמרת אגם בוחבוט. הוא יצא לאור ב-2 במאי 2022, על ידי חברת התקליטים D-Music, כסינגל מתוך האלבום "צעירים לנצח".
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, סטטיק, פלד, יואב אליאסי ודולי ופן, שגם הפיקו אותו. הוא פורסם כמה ימים לפני חגיגות יום העצמאות של מדינת ישראל. שמו לקוח מהמנהג הישראלי לבשל בשר במנגל. תחילה הייתה אמורה להופיע בשיר שרית חדד. אולם לבסוף, בעקבות אי-הסכמות עם חלוקת הבתים, היא הוחלפה בבוחבוט.
עם צאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-572 אלף השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-3 במאי ביוטיוב. נכון לאוגוסט 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.8 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7 |  |