stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרב בטיטו
ביוגרפיה

בטיטו נולדה וגדלה בבית שאן, למשפחה דתית יוצאת מרוקו בת חמישה ילדים. אביה היה מנהל סניף בנק ואמה מנהלת בית ספר. בכיתה ז' החלה ללמוד באולפנת בני עקיבא שבקריית מוצקין, מגיל 15 הייתה ילדת חוץ בקיבוץ שדה אליהו. לפני השירות הצבאי עשתה שנת שירות ובצה"ל שרתה כמ"כית טירונים. לאחר שירותה הצבאי סיימה תואר ראשון בהיסטוריה ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך עבדה כמורה להיסטוריה ורכזת שכבה בתיכון שבנצרת עילית. עד 2008 שמרה על אורח חיים דתי.
בגיל שלושים ושלוש החלה ללמוד בבית הספר לעיתונות כותרת. לאחר מכן עבדה כעיתונאית בעיתון "עולם האישה" והכינה כתבות על נשים חזקות בעולם התקשורת. מאוחר יותר עבדה כתחקירנית בתוכניתו של נסים משעל "משעל חם", ששודרה בערוץ 2. משנת 2003 שימשה ככתבת בעיתון "מעריב" ובסוף שנת 2007 עברה לעיתון "ידיעות אחרונות". בין היתר הגישה פינת אקטואליה בתוכניתו של רפי רשף "חמש עם רפי רשף", ששודרה בערוץ 10 והשתתפה בסדרת הטלוויזיה "בנות" ששודרה בערוץ HOT3. כמו כן השתתפה כחברת פאנל בתוכנית ביקורת התרבות "תרבות רעה" בערוץ הלוויין "יס ישראלי".
בטיטו השתתפה בתוכנית האקטואליה בהנחיית עמנואל רוזן ששודרה בערוץ 2.
במהלך שנת 2010 הופיעה עם משפחתה בתוכניתו של גיא מרוז בפינה הנקראת "משפחה בע"מ", ששודרה בערוץ 10, שמטרתה לבדוק האם משפחה ישראלית מסוגלת להתקיים מהשכר הממוצע במשק.
ב-2011 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול", ששודרה בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2016 הייתה בין מגישות הסדרה התיעודית ההיסטורית "והארץ הייתה תוהו ובוהו" בערוץ 1.
בשנים 2017–2018 הגישה בקשת 12 את התוכניות "כותרות הבוקר", לצד מרב מילר, ו"עד החתונה זה יעבור", לצד גלית גוטמן.
החל מינואר 2023 לוקחת חלק בפאנל הפרשנים של התכנית "אולפן שישי" בערוץ 12. מגישה את התוכנית השבועית "הלובי החברתי" בערוץ כנסת.החל מינואר 2024 מנחה מירב את התכנית 'פנדורה' בערוץ החדש 'רלוונטי'.
חיים פרטיים

בטיטו התחתנה בגיל 19, ילדה שלוש בנות והתגרשה בגיל 36. לאחר מכן נישאה בשנית לשלום ברקוביץ', אב לשניים, ועברה להתגורר ברעננה. לקראת גיל 40 יצאה בשאלה.
הערות שוליים

↑  ענת קם‏, מרב בטיטו ל-7 ימים, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2007
↑  חגית ברונסקי, ‏אני, מרב בטיטו מבית שאן, לא רוצה לבעוט למישהו בפרצוף בצורה כל כך ברוטלית. בשם מי את, מירי רגב, מתנהגת ככה? את מביישת אותי ואת המורשת שלי, באתר גלובס, 30 בינואר 2018
↑  הלובי החברתי, באתר ערוץ כנסת
פיל ננסי

עדר של פילים בורנאים.
פיל ננסי (באנגלית: Pygmy elephants), הוא כינוי לפרטים של פיליים מהסוג פיל אפריקני ופיל אסייתי אשר קטנים מהגדר הרגיל. בעבר, פילים כאלו שנראו לראשונה באפריקה נחשבו כתת-מין נפרד תחת השם המדעי "Loxodonta pumilio", אולם לבסוף הגיעו למסקנה שמדובר בפילים קטנים מהרגיל של המין פיל יער אפריקני. באסיה לעומת זאת, פרטים אלו מהווים תת-מין נפרד על פי בדיקות גנטיות שנעשו בשנת 2003.
באפריקה

הפיל האפריקני "הננסי" תואר מדעית לראשונה על ידי הזואולוג הגרמני תיאודור נואק לאחר שהלה בחן זכר שנתפס בחיים בקונגו הבלגית. אותו פרט שככל הנראה היה בצבע אדמדם, זכה לכינוי "קונגו" ועבר לגן החיות בניו יורק שם הוא שהה עד מותו בשנת 1916. גודלו של הפרט היה 2 מטר בלבד - פחות אף מפיל סומטרי.
חוקרים אחדים היו סבורים למרות זאת שמדובר בתת-מין נפרד, והם ציינו את העובדה שעמי הילידים באזור דיברו על 3 סוגים שונים של פילים ולא על 2, כשהשלישי לטענתם היה קטן ואגרסיבי. הם גם ציטטו את הזואולוגים וולפאנג בוהם ומרטין איסנטרוט מסרט ווידאו משנת 1989 שבה הם טוענים שראו עדר של נקבות צעירות ובוגרות שגודלם לא עלה על מטר וחצי.
לעומתם, רוב הקהילה המדעית סבורה כי אין מספיק ראיות כדי להקצות לפילים אלו מעמד נפרד של תת-מין, שכן רבים מהסממנים שלו זהים לפיל היער האפריקני והם מניחים שמדובר רק בתופעה ננסית המתרחשת אצל מין זה (ההבדל בין פרטים רגילים של פיל יער לפרטים הננסיים הוא חצי מטר בסך הכול). בנוסף הם טוענים שייתכן ופילים כאלו מהווים למעשה פרטים צעירים ומתבגרים שנותנים מצג שווא של מבוגרים מיניאטוריים.
באסיה

פיל בורנאי (Elephas maximus borneensis) הוא כינוי לאוכלוסייה של פיל אסייתי המוגבלת לאי בורנאו, והפרטים שבה מתאפיינים בננסיות יחסית עד שלעיתים התואר "פיל ננסי" מתייחס אליהם. פילים אלו מאכלסים בעיקר יערות גשם טרופיים בצפון בורנאו (מזרח סבה וצפון קאלימנטן), ובעבר היה נהוג לחשוב שהוא אוכלוסייה שבויה של פיל הודי ששוחררה ליערות. בשנת 2003, בעקבות ניתוחי DNA נחשף כי הפיל הבורנאי הוא תת-מין חדש. למרות הרושם הננסי שלהם, מדידות שנעשו במקביל לפיל הבורנאי ולפיל הסומטרי הראו כי אין שוני רב בין השניים.
בשנים האחרונות, היו דיווחים בהודו על אוכלוסייה של פילים ננסיים מתת-המין ההודי באזור הרי גהט המערביים, אך מומחים עדיין לא מצאו ראיות לפילים אלו.
פיל גמדי

המונח פיל ננסי מתייחס למין שהיה קטן מאז ומתמיד, ולעיתים קרובות מבלבלים אותו עם המונח פיל גמדי (אנ') אשר משמש ככינוי למספר מינים נכחדים של פילים שעברו תהליך של גמדות איים (כמו מספר מיני ממותות למשל).
ראו גם

פיל בורנאי
ערבית מרוקאית

ערבית מרוקאית, או מרוקאית (בערבית: الـمغربيّة; בתעתיק חופשי: אל-מוגרביה; ידועה גם בשם دارجة; דאריג'ה) היא קבוצת להגים של השפה הערבית המדוברת במרוקו ובאזורים הסמוכים לה בצפון אפריקה. כ-30 מיליון איש דוברים ערבית מרוקאית.
הערבית המרוקאית היא אחת השפות שהתפתחו מן הלהגים הערביים שדוברו בחצי האי ערב, והתפשטו במאות ה-7 וה-8 עם הכיבושים הערביים-מוסלמיים באסיה ובאפריקה. הלהג הערבי-מרוקאי הוא אחד הלהגים "המערביים" של ערבית (הלהגים של צפון אפריקה). הוא רחוק מרחק רב מערבית ספרותית או מלהגים ערביים "מזרחיים" (מצרית, סורית, עיראקית וכדומה). הערבית-המרוקאית מושפעת במידה רבה מהשפות הברבריות המדוברות בצפון אפריקה.
הפונולוגיה של הערבית המרוקאית יוצאת דופן, ומכונה פונולוגיית "צרורות". כלומר יש בה רצפים של עיצורים ללא תנועות ביניהם. התכונה הזאת משותפת לערבית המרוקאית וללהגים הברבריים של צפון אפריקה. בין מבני ההברה של המרוקאית קיים המבנה עיצור-עיצור-תנועה-עיצור (CCVC), מבנה שקיים גם בשפות אחרות, אולם בצורה מוגבלת הרבה יותר מאשר במרוקאית.
כמו בכל הקהילות בעולם הערבי, גם הקהילה הדוברת ערבית מרוקאית מתאפיינת בדיגלוסיה. הקהילה הלשונית משתמשת בשתי צורות לשוניות נבדלות, הערבית המדוברת והערבית הספרותית, בנסיבות שונות. השפה המדוברת, שפת היום-יום, נתפסת בדרך כלל כנמוכה, והספרותית כגבוהה. עבור הדוברים הילידיים השפה המדוברת היא שפת-האם, בעוד הספרותית נרכשת בעיקר בבית ספר. שתי השפות מושפעות זו מזו באופנים שונים. במרוקו נפוץ מאוד השימוש בשפה הצרפתית, כך שרוב המרוקאים הם רב-לשוניים.
ראו גם

מרוקאית יהודית
פג'ר (רקטה)

| --- | --- |

רקטת פג'ר 5 - 333 מ"מ
 מידע בסיסי
 ייעוד:  רקטת קרקע-קרקע
 ארץ ייצור:  איראן בסיוע קוריאה הצפונית וסין
 יצרן:  התעשיות הביטחוניות של איראן 
 שימוש ראשון:  24 ביולי 2006
 פעילות מבצעית:  מלחמת לבנון השנייה
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת לבנון השנייה מבצע עמוד ענן מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל[דרוש מקור]
 תקופת השירות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 משתמשים:  איראן איראן  סוריה סוריה  חזבאללה חזבאללה  חמאס חמאס  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
 גרסאות:  פג'ר 3 ופג'ר 5
 מאפיינים כלליים
 משקל:  פג'ר 3: 407 ק"ג פג'ר 5: 915 ק"ג
 ממדים
 אורך:  פג'ר 3: 5.2 מטר פג'ר 5: 6.486 מטר
 קוטר:  פג'ר 3: 240 מ"מ פג'ר 5: 333 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  ירי מתבצע בכ-8 שניות, הרקטה מגיעה ליעדה בין דקה לשתיים
 טווח:  פג'ר 3: כ-43 ק"מ (כ-25 מייל) פג'ר 5: כ-75 ק"מ (כ-45 מייל)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  פג'ר 3: נפיץ 45 ק"ג פג'ר 5: נפיץ 90 ק"ג
 
פַגְ'ר (בפרסית ובערבית: فجر, שפירושו "שחר") היא רקטה ארטילרית תוצרת איראן המיוצרת על ידי ארגון תעשיות החלל והאוויר של איראן. הרקטה יוצרה החל מ-1991 בסיוע קוריאה הצפונית ולפי דיווחים גם בסיועה של סין. רקטות מסוג זה הועברו על ידי איראן לחזבאללה ולחמאס. מוכרים שני דגמים של הרקטה הארטילרית פג'ר:
פג'ר 3, שהיא רקטה בקוטר של 240 מ"מ שמגיעה לטווח של 43 קילומטר.
פג'ר 5, בקוטר של 333 מ"מ ובעלת טווח של 75 קילומטר.
את משגרי הרקטות ניתן להציב גם על כלי רכב, והירי מתבצע בקצב של 4 עד 8 שניות, עובדה שמקלה על חוליות הירי לשגר ולברוח במהירות. כמו כן, פותחה גרסה של פג'ר 5 בעלת טווח ארוך יותר ומבוססת הנעה דו-שלבית, שלא ברורה מידת מבצעיותה.
מפרט טכני

| נתון | פג'ר 3 | פג'ר 5 |
| --- | --- | --- |
| אורך | 5.2 מטר | 6.486 מטר |
| קוטר | 240 מ"מ | 333 מ"מ |
| משקל | 407 ק"ג | 915 ק"ג |
| רש"ק | נפיץ 45 ק"ג | נפיץ 90 ק"ג |
| טווח | כ-43 ק"מ (כ-25 מייל) | כ-75 ק"מ (כ-45 מייל) |
| דיוק | רדיוס של 1000 מטר | רדיוס של 850 מטר |
הראש הקרבי של רקטת פג'ר 3 אינו מכיל רסס נגד אדם (כדוריות מתכת או רסיסים בצורה גאומטרית שונה), אולם עקב משקלו הרב הוא מסוגל לגרום לנזק ניכר, בעיקר למבנים.
שימוש מבצעי בסכסוך הערבי-ישראלי

איראן חימשה ברקטות אלו את ארגון הטרור השיעי חזבאללה ואת ארגון טרור החמאס כדי ליצור מאזן אימה כנגד ישראל. חזבאללה הצטייד במספר לא ידוע של משגרים ניידים המסוגלים לשגר לעומק ישראל.
רקטות פג'ר 3 נורו אל ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, ופרסום רשמי ראשון לכך ניתן בתאריך 24 ביולי 2006, עת הוצגו חלקי רקטות אלה לעיתונאים. בניגוד למדווח בכלי תקשורת רבים, הפגיעה הקטלנית שגרמה לאסון מוסך הרכבת בחיפה בו נהרגו 8 אנשים, לא נגרמה על ידי פג'ר 3, אלא על ידי רקטה בקוטר 220 מ"מ מתוצרת סוריה.
ביום השלישי למלחמת לבנון השנייה בוצעה מתקפה אווירית מוצלחת אשר כונתה "ליל הפאג'רים", בה הושמד חלק גדול ממערך רקטות הפג'ר. היא התאפשרה הודות למודיעין איכותי ומדויק בדבר פריסת רקטות הפג'ר במבנים בדרום לבנון. התקפה זו הביאה לתחושה אופטימית בצמרת צה"ל. ולאמונה (שהתבדתה בדיעבד) כי חיל האוויר לבדו יוכל להכריע את המערכה ובכך יימנעו הסיכון והאבדות הכרוכות בהכנסת כוחות קרקעיים לאדמת לבנון לשם השמדת הרקטות.
ב-28 ביולי נורו לאזור עפולה רקטות אותן כינה חזבאללה בשם "ח'ייבר 1" כדי לרמוז על ההקשר ההיסטורי, בו מוחמד השמיד והכניע את יהודי ח'ייבר בקרב ח'ייבר. התקשורת דיווחה שמדובר ברקטות פג'ר 5, אבל תא"ל אלון פרידמן, ראש מטה פיקוד צפון, שהתראיין לתוכנית החדשות של רשת ב' אמר שהרקטות שנורו על עפולה אינן מסוג פג'ר 5, אלא רקטות סוריות ישנות. הרקטות נחתו בשטחים פתוחים ולא גרמו לנפגעים. חיל האוויר הישראלי השמיד את המשגר שירה את הרקטות לעבר עפולה.
בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן שיגר החמאס מספר רקטות לעבר תל אביב וירושלים, אשר לדברי הארגון היו מסוג M-75, גרסה מקומית של פג'ר 5. חלק מן הרקטות יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל שהוצבה באזור. הרקטה שפגעה בבניין בראשון לציון ב-20 בנובמבר 2012 הייתה פג'ר 5.
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן שיגר החמאס מספר רקטות מסוג פג'ר 5 לעבר תל אביב, ראשון לציון וירושלים. חלק מהרקטות יורטו על ידי כיפת ברזל.
ב-14 במרץ 2019, שוגרו שתי רקטות פג'ר 5 מרצועת עזה לעבר תל אביב וישובי גוש דן. לא היו נפגעים מהירי.
ב-25 במרץ 2019, שוגרה מרצועת עזה רקטת פג'ר 5 מרצועת עזה לעבר השרון, ופגעה פגיעה ישירה בבית במושב משמרת וכתוצאה מכך נפצעו 7 בני אדם פגיעות קלות עד בינוניות מהרסיסים או ההדף.
ב-18 בנובמבר 2024, שוגר מלבנון מטח של 5 רקטות פג'ר 5 לעבר שפרעם, ארבע יורטו, החמישית פגעה פגיעה ישירה בבית וכתוצאה מכך אישה אחת נהרגה ושני בני אדם נפצעו
הערות שוליים

↑   יניב קובוביץ, ראשי נפץ של 90 ק"ג וטווחים של יותר ממאה ק"מ: זהו מערך הרקטות של חמאס, באתר הארץ, 5 במאי 2019
↑  הצגה של רקטה מונעת בהנעה דו-שלבית - פג'ר 5
↑  לילך גונן, אתר חיל האוויר, כך השמיד חיל האוויר את רוב מערך הרקטות של חיזבאללה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 15 ביולי 2012
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, הוצאת "ידיעות אחרונות", 2007, עמוד 83
↑  שרון רופא-אופיר, לראשונה: טילים ארוכי-טווח נחתו באזור עפולה, באתר ynet, 28 ביולי 2006
↑  לראשונה: כיפת ברזל יירטה רקטה שנורתה לת"א, באתר ynet, 17 ביולי 2012
↑  אלי סניור ושחר חי, הפגיעה בראשון לציון: רצה לראות יירוט - ונפצע, באתר ynet, 20 בנובמבר 2012
↑  ניר דבורי, כתב צבאי גלעד שלמור אוהד חמו, ‏שני טילי פאג'ר נורו מעזה לת"א, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2019
↑  תוצרת איראן: זו הרקטה שנורתה לת"א, ישראל היום, 15 במרץ 2019
↑  יואב זיתון, תחקיר צה"ל על הפגיעה בשפרעם: 4 רקטות כבדות יורטו, ואחת חדרה את הממ"ד, באתר ynet, 19 בנובמבר 2024
שאריות פג'ר 5 שיורט על ידי כיפת ברזל במבצע צוק איתן
תנועת חגורה ירוקה

"חגורה ירוקה" הוא שמה של תנועה שורשית אקולוגית לא ממשלתית שהוקמה ב-1977 בניירובי בירת קניה ביוזמתה של פרופסור ואנגרי מאטאיי, זוכת פרס נובל לשלום לשנת 2004. התנועה הוקמה בחסות ארגון זכויות הנשים  הקנייתי Maendeleo Ya Wanawake.
לתנועה יש גישה הוליסטית לפיתוח סביבתי הדוגלת בשימור הסביבה. המטרה עיקרית של התנועה היא נטיעת עצים שיעצרו את המדבור ויספקו עצי בעירה לאוכלוסייה. מטרות משנה הן שמירה על יערות טבעיים ושכנוע חקלאים לשוב לגידולים שנזנחו בהשפעת הגלובליזציה וגישת היתרון היחסי בכלכלה, גידולים הזקוקים לפחות כימיקלים (דשנים ומדבירי חרקים) המתייקרים משנה לשנה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילתה מאטאיי בעזרת מחקריה כי מדבר הסהרה מתפשט דרומה ואזורים שהיו ירוקים הופכים למדבר, במקביל זיהתה תהליכי בירוא יערות נרחבים בקניה ואת תהליך סחיפת הקרקעות המתלווה להעלמות שכבת השורשים העוצרים בעד הקרקע מלהיסחף.
במקביל לבירוא היערות נאלצו נשים כפריות קנייתיות לצעוד למרחקים גדלים והולכים על מנת להביא עצי בעירה ואיבדו את יכולתן לסייע לכלכלת המשפחה על ידי לקט וקטיף.
התנועה החלה דרכה על ידי כך ששכנעה נשים עניות בקניה לנטוע עצים בסביבת מגוריהן. ולהיאבק בבירוא יערות. התנועה יצאה את גבולות קניה והפכה לתנועה כלל אפריקאית שנטעה (נכון ל-2007) קרוב ל-30 מיליון עצים. התנועה אומצה על ידי האו"ם. מדינת ישראל הצטרפה ליוזמה בשנת 2007 תוך הצהרת כוונות לנטיעת 6 מיליון עצים.
במהלך מפגשי הנשים של קבוצות הנטיעה התברר כי התנועה מהווה כוח העצמה נשי וכי נשות הקבוצה מהוות קבוצת תמיכה בנושאי אלימות כנגד נשים, התמודדות עם שכרות הבעלים ומניעתה וחינוך לילדים.
לקריאה נוספת

Hope's Edge: The Next Diet for a Small Planet By Frances Moore Lappe' and Anna Lappe', Tarcher, 2002
פיפה מידלטון

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1983 (בת 41) בית החולים המלכותי ברקשייר, רדינג, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Philippa Charlotte Middleton 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  באקלברי 
 השכלה:  אוניברסיטת אדינבורו  מרלבורו קולג'  בית הספר דאון האוס  בית ספר סנט אנדרוז 
 בן זוג:  ג'יימס מתיוז
 
פיליפה שרלוט ("פיפה") מידלטון (באנגלית: Philippa Charlotte "Pippa" Middleton; נולדה ב-6 בספטמבר 1983) היא אשת יחסי ציבור וידוענית בריטית. פיפה היא אחותה הצעירה של קתרין, נסיכת ויילס. היא החלה למשוך תשומת לב ציבורית לאחר ששימשה כשושבינתה בחתונתה עם הנסיך ויליאם.
משפחה

הוריה של פיפה הם קרול (לשעבר גולדסמית') ומייקל מידלטון. אמה עבדה כדיילת אוויר, ואביה עובד אף הוא בענף התעופה. במהלך השנים 1984–1986 התגוררה המשפחה בעמאן בירת ירדן, בשל עבודתו של האב בחברת התעופה בריטיש איירווייז. לאחר סיום עבודתו של האב בעמאן, חזרה המשפחה לבריטניה, ועברה להתגורר בכפר באקלברי, במחוז ברקשייר. ב-1987 הקימו הוריה עסק משפחתי באסם ביתם, שסיפק אביזרים למסיבות באמצעות שירות משלוחי דואר, ואשר זכה לשגשוג והצלחה כלכלית. בהמשך הקימו הוריה גם אתר אינטרנט למכירת צעצועים לילדים. הונה של החברה המשפחתית מוערך כיום בכ-30 מיליון לירות שטרלינג.
בני משפחת מידלטון התגוררו בלידס, במערב יורקשייר, וניהלו בה עסק משפחתי משגשג במשך דורות רבים. מחוז הולדתם של בני משפחת גולדסמית' הוא דרהאם.
בנוסף לקתרין נסיכת ויילס, אחותה הבכורה, יש לפיפה אח נוסף, צעיר ממנה, ג'יימס ויליאם, שהוא איש עסקים.
ביולי 2016, מידלטון התארסה עם ג'יימס מתיוז (אנ'), נהג מרוצים לשעבר. השניים נישאו ב-20 במאי 2017. באוקטובר 2018 נולד לזוג בן, במרץ 2021 נולדה לזוג בת, וביוני 2022 נולדה בתם הקטנה.
לימודים, עבודה וקשרים חברתיים

בשנת 1995 עברה המשפחה לבאקלברי, וכמו אחותה הגדולה, קתרין, עברה מידלטון ללמוד באוניברסיטת סנט אנדרוז. לאחר סיום לימודיה, בשנת 2008, עבדה מידלטון במשך זמן קצר עבור משרד יחסי ציבור לקידום מוצרי יוקרה. עם הזמן היא עברה לעבוד בחברה שהנהלתה שכנה בלונדון, ואשר עסקה בארגון אירועים ומסיבות, בשם "Table Talk". היא התחברה עם בני אצולה כמו לורד אדוארד אינס-קר, בנו של דוכס רוקסברו (שהתגורר יחד עמה באותו בית), וכמו ארל פרסי, יורשו של הדוכס מנורת'אמברלנד. היא הפכה גם לחברתה הטובה מאוד של צ'לסי דייוויד, חברתו לשעבר של הנסיך הארי. בזכות קשריה החברתיים הצליחה לזכות ב-2008 בתחרות על התואר "אשת החברה הרווקה מספר אחת" שנערכה על ידי המגזין Tatler, כשניצחה בהתמודדות מול דוגמניות, שחקניות ונשות אצולה ידועות רבות, ובהן גם בת דודתו של הנסיך ויליאם, הנסיכה יוג'יני. קשריה הרומנטיים כללו מערכות יחסים עם ג'ארדין "ג'יי ג'יי" פאטרסון, שאמור לרשת את חברת Jardine Matheson; עם בן האצולה הסקוטי בילי מור נסביט; עם סיימון יאנגמן, בן למשפחת יהלומנים ידועה בבריטניה; ועם אלכס לאנדון, ברוקר בן 30 מקנט, שחקן קריקט לשעבר וחבר ילדות של הנסיך ויליאם.
החתונה המלכותית והשלכותיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ההודעה הרשמית של האירוסין של אחותה קתרין פורסמה בתאריך 23 בנובמבר 2010. מידלטון נבחרה לתפקיד שושבינת הכבוד, ומינויה זה אושר רשמית ב-14 בפברואר 2011. במהלך טקס החתונה המלכותית של הנסיך ויליאם וקתרין לבשה מידלטון שמלה לבנה שעוצבה על ידי "שרה ברטון", זכתה לשבחים בתקשורת על הופעתה, ומשכה תשומת לב רבה מצד כתבים וצלמים. בכלי התקשורת נטען כי עקב יופייה הרב של מידלטון, היא "גנבה את ההצגה" מהכלה במהלך טקס החתונה. תמונות עירום שלה, כאשר שהתה בחזה חשוף על יאכטה בלב ים בעת בילוי חופשה, זכו לפרסום רב בכלי התקשורת, לאחר שכבר הפכה לידוענית בינלאומית, בעקבות נישואי אחותה לנסיך ויליאם.
בחודש מאי פרסם המגזין TMZ כי יושב ראש הדירקטוריון של חברת הסרטים "ויויד אנטרטיימנט", סטיבן הירש, הציע למידלטון חמישה מיליון דולר תמורת סצנה פורנוגרפית אחת בלבד בכיכובה. הוא טען שעשה זאת בשל יופייה הרב, אישיותה, והיותה "הכוכבת של החתונה". הצעה דומה אך בסך של מיליון דולר בלבד, הפנה הירש גם לאחיה של מידלטון, ג'יימס.
ייחוס שושלת משפחת מידלטון

בין אבותיהם של בני משפחת מידלטון ניתן למנות גם את סר תומאס לייטון (1530–1610), שהיה מושל גרנזי בשנים 1570–1609, ואת אשתו, ליידי אליזבת קנוליס (1549–1605), שהייתה בת דודתה של אליזבת הראשונה, מלכת בריטניה.
ראו גם

ויליאם, נסיך ויילס
קתרין, נסיכת ויילס
הערות שוליים

↑  Chris Johnston‏, Pippa Middleton marries James Matthews in Englefield‏, הגרדיאן, ‏20 במאי 2017
↑  גנבה את ההצגה: פיפה מידלטון לוהטת, באתר Mako,‏ 30 באפריל 2011.
↑  נאוה סילוורה‏, פיפה מידלטון: הישבן קיבל קבוצת מעריצים בפייסבוק, באתר וואלה, 1 במאי 2011
↑  הילה אוחיון, חתונת קייט מידלטון והנסיך וויליאם: לגנוב את ההצגה מהנסיכה קייט, באתר הארץ, 30 באפריל 2011
↑  הגולשים התאהבו באחותה של קייט: 'היפה בעולם', באתר ynet, 30 באפריל 2011
↑  קרן בר לב, ‏בית המלוכה בשוק: פיפה מידלטון מתפשטת, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2011
↑  פיפה שואו: חמישה מיליון דולר לפיפה מידלטון תמורת סצנת פורנו, באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4436485  BnF: cb166900733 (data)  ISNI: 0000 0003 9571 2205  LCCN: no2012141601  NTA: 352775920  RERO: 02-A023274837  VIAF: 290510814   WorldCat (עם VIAF): 290510814 
פיפה מידלטון בחתונת אחותה. מאחוריה פיליפ, דוכס אדינבורו
שירת קרליבך

שירת קרליבך הוא ז'אנר במוזיקה החסידית הכולל שירי נשמה, בעיקר, שהולחנו על ידי ר' שלמה קרליבך. שירי קרליבך מולחנים לגיטרה, הכלי בו ניגן קרליבך. שירת קרליבך מוכרת בעיקר מהלחנים לשירי שבת ("מזמור לדוד", "לכה דודי") ושירי חתונה (כגון "עוד ישמע"). הבסיס לניגוניו של קרליבך, לפי דבריו, הוא פשטות הנגינה: "כל מנגינה ניתן ליצור על ידי שני אקורדים". חלק קטן מלחני קרליבך כולל ניגונים ללא מילים ("קרקוב").
שירי קרליבך נהפכו לחלק אינטגרלי מהמוזיקה החסידית עד כדי אי זיהויים ככאלו וחלק משירי קרליבך מפורסמים כ"לחנים עממיים".
בין הזמרים-יוצרים הבולטים העוסקים בשירת קרליבך: בתו נשמה קרליבך, תלמידיו חיים דוד סרצ'יק ולהקת המושב שהתחילה במושב מבוא מודיעים שייסד קרליבך. רבים מן האמנים העוסקים בשירת קרליבך משייכים את עצמם לז'אנר מוזיקה יהודית מקורית.
רקע

קרליבך עשה את דרכו המוזיקלית בליווי הגיטרה שלו, באווירת שנות ה-50 ושנות ה-60. הוא התוודע ללהקות רוק ופגש במסעותיו זמרי רוק ונשמה מהם הושפע כמו מאווירת ילדי הפרחים. שיריו הראשונים יצאו בשני תקליטי ביכורים, אחד מהם ("הנשמה לך") בליווי להקה מורחבת של נגנים בעיבוד וניצוח של מילטון אוקום. תקליטים אלו פרסמו את להיטיו הראשונים - "אשא עיני", "השמיעיני את קולך" "לולי תורתך" וכן השיר "עוד יישמע" אשר נקלט במהירות בקרב הדור הצעיר בישראל והפך לשיר קאנוני המושר בכל חתונה דתית.
ב-1963 הופיע קרליבך במועדון ה-village-gate, בניו יורק, הופעה אשר לדעת רבים סימנה את פריצת הדרך הראשונה שלו, לאחר פרסום התקליט אשר הוקלט באותו מופע. בתקליט זה נשמעה לראשונה התלהבות הקהל והיסחפותו לשיר יחד עם הזמר – תופעה אשר תחזור על עצמה בכל מופע ותהפוך לסימן ההיכר שלו. קרליבך בתקליט מיטיב לשיר כחזן המסלסל בנימה רגשנית את הפסוקים של פרק התפילה "וזוכר חסדי אבות". התקליט נקרא "פיתחו לי שערי צדק" על פי הפסוק אותו הלחין, כדבריו, מתוך כמיהה להשפיע על פתיחת הלבבות בין האנשים ובינם לבין שערי השמים.
עם בואו לישראל, בסוף שנות ה-60, כבר הסתמנה בארץ פריחה מחודשת של שירה חסידית, ובפסטיבלי הזמר החסידיים השונים שהתקיימו באותן שנים השתתף קרליבך כמלחין ואף זכה להכרת הציבור הישראלי בשיריו "והאר עינינו" (זכה מקום שני בפסטיבל הראשון) וכן "ישראל ישראל בטח בה'", "חמדת ימים". שיריו אף צעדו במקומות גבוהים במצעד הפזמונים הישראלי. שירים אחרים שלו קיבלו משמעויות לאומיות, כמו "ובאו האובדים" והשיר "למען אחי ורעי" אשר הולחנו במסגרת המאבק לעליית יהודי ברית המועצות. השיר "עוד אבינו חי" הפך גם הוא לפופולרי בקרב הציבור כולו. מאז הוסיף להקליט למעלה מ-1000 מנגינות ושירים. רק מיעוטם יצא לאור ורבים אחרים נגנזו או אבדו.
נוסח קרליבך

בין היתר הלחין קרליבך מנגינות לקטעי תפילה ובייחוד מתפילות השבת. לחנים אלו התקבלו במקומות מסוימים והם ידועים כ"נוסח קרליבך". נוסח תפילה היה מקובל בבית הכנסת "בירב" בצפת על ידי חסידי קרליבך ועם הזמן התפשט למקומות נוספים. אחד מ"מנייני קרליבך" הידועים ביותר מתקיים בבית הכנסת "לכו נרננה" בגבעת שמואל.
מניינים דומים קיימים מחוץ לישראל, בפרט בניו יורק - "The Carlebach Shul" ובלוס אנג'לס - "The Happy Minyan".
ראו גם

מוזיקה יהודית דתית
קורט וסטרגארד

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1935 Døstrup, דנמרק 
 פטירה:  14 ביולי 2021 (בגיל 86) קופנהגן, דנמרק 
 מקום לימודים:  Ranum Seminarium 
 תחום יצירה:  קריקטורה, איור עיתונות, עיתונאות 
 פרסים והוקרה:  פרס סאפפו (2008)  פרס המדיה M100 (2010)  Preis für die Freiheit und Zukunft der Medien (2010)  Hans Bendix Prisen (1995) 
 
קורט וסטרגארד (בדנית: Kurt Westergaard;‏ 13 ביולי 1935 – 14 ביולי 2021) היה קריקטוריסט דני, שקריקטורות פרי עטו התפרסמו בעשרות עיתונים. קריקטורה אחת שלו נחשבת לגורם העיקרי לפרשת קריקטורות מוחמד, להפגנות הענק שאירעו בשנים 2005–2006 בכל העולם המוסלמי ובאירופה, בהן נהרגו לפחות 50 איש, ולערעור יחסי אירופה ובעיקר דנמרק עם העולם המוסלמי.
קורות חיים

וסטרגארד נולד בכפר הקטן Døstrup, שבצפון מזרח חצי האי יוטלנד, בדנמרק. הוא היה בנם הבכור של אנדרס פדרסן, בעל חנות המכולת של הכפר ומרי וסטרגארד פדרסן. חלק גדול מתושבי הכפר היו נוצרים לותרנים אדוקים, אבל משפחתו של וסטרגארד הייתה חילונית יחסית והוא כמעט ולא התפלל בילדותו בכנסייה. עם זאת, לבית הספר של יום א' הוא נאלץ להגיע מדי שבוע.
וסטרגארד נטש את הדת לחלוטין והפך לאתאיסט ולמתנגד לכל סוג של קנאות דתית, כבר בעת לימודיו בבית ספר תיכון. למד פסיכולוגיה באוניברסיטת קופנהגן ועבד כמורה ולאחר מכן כמנהל בית ספר מיוחד לנכים. החל לעבוד כעיתונאי עבור העיתון הנורווגי Demokraten ומ-1988 ועד למותו עבד כקריקטוריסט בעיתון הדני הפופולרי יילנדס פוסטן, עיתון בעל דעות מרכז - ימין בדרך כלל.
הקריקטורות פרי עטו התפרסמו בכלי תקשורת ב-48 מדינות ברחבי העולם.
וסטרגארד כתב ב-2010 אוטוביוגרפיה בשם "האיש שמאחורי הקו" (Manden bag stregen), שיצאה לאור בדנמרק ואשר ב-2012 גם תורגמה לאנגלית.
פרשת קריקטורות מוחמד

ב-30 בספטמבר 2005 פרסם "יילנדס פוסטן" הדני, 12 קריקטורות המתארות את נביא האסלאם מוחמד, במצבים מצחיקים או אף מעליבים שונים. אחת הקריקטורות הייתה פרי עטו של וסטרגארד ותיארה את מוחמד חובש לראשו טורבן ובו חבוייה פצצה. קריקטורה זו הייתה הקריקטורה שהכעיסה יותר מכל את המוסלמים ברחבי העולם. הפרסום עורר תחילה הפגנות מועטות ועבר בדרך כלל בשלום, אולם בהמשך הועתקו הקריקטורות לעוד ועוד עיתונים עד שהגיעו גם למזרח התיכון. בישראל הן פורסמו בג'רוזלם פוסט.
בראשית 2006 החלו המהומות הרציניות, שהתפשטו בכל העולם למעשה וכללו שריפת שגרירויות ועשרות הרוגים. הדיווחים השונים סיפרו על 50 הרוגים לפחות, אף שהיו כאלה שהגיעו עד כדי 1000 הרוגים בכל רחבי הגלובוס. פרס כספי גבוה הוצב על ידי ארגונים אסלאמים וכהני דת רדיקלים על ראשם של הקריקטוריסטים מאיירי 12 הקריקטורות ובראשם וסטרגארד, והוא נאלץ מאז להסתתר ולקבל הגנה משטרתית על חייו. גורמים מוסלמים שונים הצהירו שיעניקו פרס בסכום של 11 מיליון דולר למי שירצח את וסטרגארד.
הקריקטורה של וסטרגארד מופיעה פעמיים, הן בסצנת הפתיחה והן בסיום סרטו המפורסם של חרט וילדרס, פתנה, מ-2008.