stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנטיסימה טרינידד (1751)
לכידה

הסנטיסימה טרינידד הפליגה מנמל קאביטה ב-3 בספטמבר 1762 ליעדה - אקפולקו שבספרד החדשה בנתיב הגליאון של מנילה. הספינה נקלעה לסערה עזה סמוך לאיי מריאנה בליל ה-2 באוקטובר, במהלכה נשבר התורן הראשי. הקפטן החליט לשוב לאחור למנילה לתיקונים, כאשר הוא אינו מודע לכך ששייטת בת 15 ספינות הצי המלכותי הבריטי בסיוע חברת הודו המזרחית פלשה לפיליפינים וכבשה את מנילה ב-6 באוקטובר במסגרת מלחמת שבע השנים; כאשר הפכה ספרד לבת בריתה של צרפת ב-1761, הפכו נכסיה באמריקה ובאסיה למטרות צבאיות לגיטימיות.
לאחר כיבוש מנילה, המתינו הבריטים לגליאון שעזבה את אקפולקו והייתה צפויה להגיע לפיליפינים - הפיליפינו, שהייתה למעשה ספינת סוחר קטנה יותר מסוג פאטצ'ה (Patache), ונשאה עמה מטילי כסף בשווי 2.3 מיליון פסו, התשלום עבור העברת הסחורות לאקפולקו בשנה שעברה, ואת הסובסידיה השנתית שנשלחה ממושל מלכות המשנה של ספרד החדשה לפיליפינים. כאשר הגיעה הפיליפינו לחוף סאמאר, שלח הקפטן שלה גליאה לקאביטה עם בקשה לספק נווט שידריך אותו דרך מצר סן ברנרדינו, ולא היה מודע לפלישה הבריטית למנילה ולהתפתחויות במלחמת שבע השנים. הגליאה הגיעה לקאביטה ונתפסה על ידי הבריטים ששמעו מקציניה על כך שהפיליפינו כבר נמצאת באזור. בתגובה, שיגר מפקד השייטת, תת-אדמירל סמיואל קורניש (Samuel Cornish), שתי פריגטות - אה"מ פנתר, בעלת 60 תותחים, ואה"מ ארגו, בעלת 28 תותחים, במטרה ללכוד אותה.
בעודה חוזרת למנילה אותרה הסנטיסימה טרינידד על ידי הפנתר והארגו בכניסה למצר סן ברנרדינו ב-30 באוקטובר 1762. הטרינידד התגוננה בעזרת שישה תותחים בלבד שהיו מוכנים לפעולה (יתר התותחים אוחסנו בבטן הספינה כדי לפנות יותר מקום למטען) ואש מנשק קל, שגרמו נזק חמור לארגו אשר נאלצה לחדול מהתקפתה. הספינות הבריטיות המשיכו בהתקפה למחרת בבוקר ולאחר לחימה בת שעתיים החליט צוות הטרינידד להיכנע; 35 בריטים נהרגו ו-34 נפצעו בהתקפה, כאשר לספרדים נהרגו 18 ונפצעו 20, מתוך 800 נוסעים ואנשי צוות. הספינות הבריטיות ירו למעלה מ-1,000 פגזי תותח אך גרמו רק נזק שולי לדופן העבה של הגליאון. הבריטים עלו לסיפון והתאכזבו לגלות שזו אינה הפיליפינו כפי שחשבו בתחילה. עם זאת, העריך אדמירל קורניש בדיווח ששלח כי נמצא מטען שווה ערך ל-1.5 מיליון דולר, מלבד הספינה עצמה שהייתה שווה כ-3 מיליון דולר נוספים. האסירים הועברו לפנתר, שהחלה לגרור את הטרינידד בחזרה למנילה. הארגו נשלחה לפניהם, הגיעה למנילה ב-7 בנובמבר ואז נשלחו סירות ואנשים נוספים כדי לסייע בהבאת הגליאון לנמל. חלק גדול מהמטען נמסר כפרס עבור הקפטנים וצוותי הספינות הלוכדות, כאשר גם אדמירל קורניש קיבל את חלקו וכתוצאה מכך התעשר מאוד.
לאחר לכידת הטרינידד המשיכו הבריטים בניסיונותיהם לאתר את הפיליפינו. הספינה נמצאה לבסוף, אך ללא מטענה היקר אשר נפרק בפקודת מושל הפיליפינים, שארגן את ההתנגדות לכיבוש הבריטי מחוץ למנילה, והועבר למקום בטוח ביבשה. זועמים ומתוסכלים העלו הבריטים את הספינה באש.
הסנטיסימה טרינידד נותרה בידי הבריטים עד שעזבו את מנילה ביוני 1764 והועברה לנמל פורטסמות', שם נמכרה לאחר כשנה על ידי מפקדי הספינות אשר הרוויחו כ-30,000 לירות שטרלינג כל אחד, סכום עתק באותם ימים, עם סכומים קטנים יותר שחולקו לשאר אנשי הצוות. לא ידוע מה עלה בגורל הספינה, אך ככל הנראה היא פורקה והעץ ממנו נבנתה נמכר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Fish, Shirley. The Manila-Acapulco Galleons : The Treasure Ships of the Pacific. AuthorHouse, 2011. ISBN 145677543X. עמודים 213–218
1 2 3 4  Paine, Lincoln P. Warships of the World to 1900. Houghton Mifflin Harcourt, 2000. ISBN 0547561709. עמוד 160
↑  Tracy, Nicholas. Manila Ransomed: The British Assault on Manila in the Seven Years War. University of Exeter Press, 1995. ISBN 0859894266. עמודים 74–77
פטישניים

| פטישניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: פטישניים
שם מדעי
 Sphyrnidae ‏גיל, 1872
תחום תפוצה

הפטישניים (שם מדעי: Sphyrnidae) היא משפחה של דגי סחוס מסדרת הכרישאים הכוללת תשעה מיני דגים. הדגים במשפחה זו מכונים דגי פטיש או כריש פטיש בעקבות צורת הראש הדומה לפטיש.
כרישים אלה הם שוכני אוקיינוסים הנודדים לאורך נתיבי מים עשירים במזון. הם טורפים דגי גרם, דגי סחוס אחרים ורכיכות כמו דיונונים. בראשם השטוח והרחב חושים מחודדים מאוד כמו חוש ריח רגיש וחישה באותות חשמל שמפיק הטרף. לעיתים נראים כרישים אלה בלהקות גדולות.
מיון

סוג ומין יחיד פטישן מכונף-ראש (Eusphyra blochii).
סוג פטישן (Sphyrna )
מין Sphyrna corona
מין Sphyrna couardi
מין פטישן כד-חרטום (Sphyrna lewini)
מין Sphyrna media
מין פטישן פגום-חרטום (Sphyrna mokarran)
מין פטישן טיבורו (Sphyrna tiburo)
מין Sphyrna tudes
מין פטישן תמים-חרטום (Sphyrna zygaena)
פביולה זולואגה

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1979 (בת 45) קוקוטה, קולומביה
 מדינה:  קולומביה קולומביה
 מקום מגורים:  בוגוטה, קולומביה
 גובה:  1.72 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1994–2005 (כ־11 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  1,358,668 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  298–189 
 דירוג שיא:  16 (17 בינואר 2005)
 זכיות בטורנירים:  5
 זוגות
 מאזן קריירה:  51–56 
 דירוג שיא:  128 (1 בפברואר 1999)
 זכיות בטורנירים:  0
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 0
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי גמר (2004)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב רביעי (2004)
 וימבלדון:  סיבוב שני (2003)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שלישי (2003, 2004)
 
פביולה זולואגה (בספרדית: Fabiola Zuluaga; נולדה ב-7 בינואר 1979 ) היא טניסאית קולומביאנית.
קריירה

זולואגה ילידת קוקוטה, קולומביה עשתה את ההכרות הראשונה שלה עם עולם הטניס בגיל 7 כאשר אמה צירפה אותה לנבחרת הטניס המקומית "קולסנטיאס". כבר אז הבין מאמנה ריקרדו סאנצ'ז כי מדובר בכישרון. עד גיל 14 כבר זכתה פביולה במספר רב של טורנירי נוער בארצה וביבשת דרום אמריקה. למרות הפוטנציאל הטמון בה, המעיטה פביולה לצאת מהיבשת, ועד גיל 16 התמקדה בעיקר בטורנירים מקומיים, בהם גם זכתה ברובם.
בשנת 1996 החלה פביולה את פריצתה הגדולה בסבב המקצועני כאשר העפילה לחלק מהטורנירים הגדולים בעולם, ובשנת 1998 כבר הייתה בין 100 הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנת 1999, התמקמה לה פביולה בין 50 הטובות בעולם, עם זכיות בטורנירי בוגוטה (קולומביה) וסאו פאולו (ברזיל). ביולי 2000, בגיל 21, נפגעה בכתפה הימנית ונאלצה להישאר תקופה ארוכה בבית. באמצע שנת 2002 חזרה פביולה למגרש ובטורניר הראשון שלה בבוגוטה, היא זכתה מבלי לאבד אפילו מערכה אחת. ההצלחות לא איחרו לבוא, ובשנים 2003–2004 הפכה לחלק בלתי נפרד מרשימת הטניסאיות הטובות בעולם, בעיקר לאור העפלתה ההיסטורית לחצי גמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (ההישג הקולומביאני הגדול ביותר בטניס), ועם דירוג של מקום 16 בעולם.
פביולה לא הפסיקה לאיים במשחקה גם על הטניסאיות הבכירות ביותר (כולל ניצחונות על ג'ניפר קפריאטי, אמלי מאורסמו, מארי פירס, ילנה דמנטייבה ועוד), ותמיד נחשבה למשוכה קשה למעבר. עיקר כוחה היה במשחק האחורי המשובח אשר הצעיד אותה קדימה בעיקר במגרשי החמר. היא הפכה לאגדת טניס מקומית בקולומביה, ומשמשת עד היום מודל לחיקוי לטניסאיות צעירות במדינה שמקוות ללכת בדרכה.
בסוף שנת 2005 פרשה זולואגה מהטניס המקצועני לטובת חיי משפחה.
הישגים

פביולה זכתה בסך הכול ארבע פעמים בטורניר בוגוטה המקומי (מסבב ה-WTA), ופעם אחת בטורניר סאו פאולו (1999).
פביליון ד'ארסנל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אדריכלות ותכנון עירוני
 כתובת:  21 boulevard Morland, 75004 Paris, France 
 מיקום:  רובע ארסנל 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 קואורדינטות:  48°51′02″N 2°21′44″E﻿ / ﻿48.85055556°N 2.36222222°E﻿ / 48.85055556; 2.36222222
 www.pavillon-arsenal.com
  (למפת פריז מוגדלת) פביליון ד'ארסנל(למפת פריז רגילה) פביליון ד'ארסנל
 
פביליון ד'ארסנל (צרפתית: pavillon de l'Arsenal, פירוש: "ביתן התחמושת") הוא מוזיאון הממוקם בפריז, בירת צרפת ומוקדש לאדריכלות ותכנון עירוני של פריז.
היסטוריה

בניין המוזיאון נבנה בשנת 1879 על ידי לורן לואי בורניש שהיה סוחר עצים וצייר, בסמוך למנזר סלסטין.
בשנת 1988 הפך למרכז של תערוכות ותיעוד בנושאים הקשורים לתכנון עירוני והאדריכלות של פריז. כיום הפעילות במוזיאון כוללת גם ספרייה העוסקת בחייהם היומיים של תושבי פריז וסימפוזיונים פתוחים לציבור בנושאי התכנון העירוני של פריז בשיתוף עם אנשים הנוגעים בדבר.
בתצוגת תערוכת הקבע של המוזיאון בשטח של 800 מטר מרובע ישנה תצוגה המראה את התפתחות העיר והאדריכלות של פריז משנת הקמתה ועד היום. בנוסף ישנם עוד שלושה חללים המשמשים לתערוכות מתחלפות בנושאי הדיור, ותכנון העיר על ידי הברון אוסמן ופרויקטים מתוכננים. בנוסף חלל נוסף מוקדש לכל האדריכלות הצרפתית.
גלריה

אולם התצוגה הראשי
תצלום אווירי של פריז באולם הראשי
חלל התצוגה המוקדש לפרויקטים עתידיים
סימפוזיון במוזיאון
עטלפים אוכלי חרקים

| עטלפי חרקים |
| --- | --- |
 סוגי עטלפי חרקים שונים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים אוכלי חרקים
שם מדעי
 Microchiroptera ‏דובסון, 1875

אשמן מהמין Saccopteryx bilineata
ערפד מצוי
עֲטַלֵּפִים אוֹכְלֵי הַחֲרָקִים או עטלפים קטנים (שם מדעי: Microchiroptera) היא תת-סדרה אפשרית גדולה של עטלפים קטנים, הניזונים בעיקר מחרקים וקטנים בהרבה מעטלפי הפירות, תת-הסדרה המקבילה. אלו הם עטלפים נפוצים החיים בכל העולם וגם בארץ יש לא מעט מינים, שנמצאים בסכנה עקב ריסוס ושימוש באורות הפוגעים בעיניהם הקטנות. הם גם נודדים דרומה כשהחורף מגיע ומבריח את החרקים, או שהם נכנסים לתרדמת חורף ומשהים את פעולותיהם. הם חיים במערות ונוטים לעופף בלילה בחיפוש אחר חרקים קטנים ואצל מינים גדולים, גם אחרי דגים, לטאות קטנות ואף עטלפים אחרים.
לאחרונה החלה חלוקה שונה מחלוקת שבין עטלפי פרי לעטלפי חרקים, חלוקה הכוללת את מיני העטלפים כדמויי עטלפי פרי (Yinpterochiroptera) או דמויי נשפון (Yangochiroptera). בשתי הקבוצות ישנם נציגים של עטלפי חרקים.
חושים

החוש החשוב ביותר של בעטלפים הוא חוש ההתמצאות המתבסס על הפקת גלי קול בתדרים על-קוליים. כושרם לעבד את המידע המצוי בגלים המוחזרים מהעצמים בסביבה (כמו משך ההחזרה, צורת הגל המוחזר והפרשי מופע) מאפשר להם להתחמק ממכשולים במסלול מעופם, לגלות, ואף להתביית, על טרף המצוי בשדה הקלט שלהם, כולל מרחקו מהם ושינויים במיקומו עקב תנועה או ניסיון הימלטות.
יכולת איכון באמצעות הד (echolocation) שלהם מפותחת במידה מספקת כדי להקנות להם "תמונה מרחבית" בכושר הפרדה גבוה מאוד. בנוסף לחלק ממיני העטלפים יש קרומי עור על אפם ואוזניהם (עלה אפי ו"צפירים"), שמשפרים את יכולת השמעת הקולות וקליטת ההד. עם זאת ראייתם ירודה בהרבה מראיית עטלפי הפירות מאחר שהם פעילים בעיקר בלילה וישנים בימים. חוש הריח והטעם שלהם ירוד אף הוא.
ציד מזון וחרקים קטנים באמצעות הפקת גלי קול בתדר על-קולי
יש לציין שמבחינה פיזיקלית, חרקים קטנים ששטח הפנים שלהם לא גדול מספיק כדי להחזיר הד משמעותי - לא אמורים להיקלט בחושיהם של העטלפים. למרות זאת, בבדיקות דנ"א של גופות עטלפים נמצא כי הם מצליחים לצוד גם חרקים קטנים כמו יתושים. כיצד עשו זאת אם לא הצליחו לקלוט מהם הדים? הדבר נותר בגדר תעלומה עד לפרסומו של מחקר ישראלי בדצמבר 2019.
המחקר נעשה בהובלת פרופ' יוסי יובל באוניברסיטת תל אביב, ומצא כי קיימת הגברה מעריכית של עוצמת ההד אצל חרקים קטנים שנעים בנחיל, כך שעטלפים יכולים לקלוט אותם בקלות ולצוד אותם כשהם מצויים בקבוצות.
במסגרת המחקר נבדק עטלף שהיה מצוי בחלל עם חרק קטן יחיד, ההד החוזר מגוף אחד היה חלש והעטלף לא הצליח לצוד אותו. עם זאת, כל פעם שהכפילו את מספר החרקים בחלל, אותרה עלייה בשלושה דציבלים של ההד החוזר. כלומר, התעופפות חרקים קטנים בנחיל היא זו שמפיקה הד גדול מספיק כדי שהעטלף יקלוט אותו ויוכל לצוד אותם אף על פי גודלם הקטן יחסית. מדענים השתמשו בסימולציה שפותחה במחקר ודימתה קריאה של עטלף שניזון מחרקים כדי לשלוט על משתני מחקר שבטבע לא היה ניתן למדוד, כמו מספר חרקים, המרחק ביניהם, צורתם, מספר קריאות העטלף ועוד.
מיון

על-משפחה Emballonuroidea
משפחה אשמניים (Emballonuridae)
על-משפחה Rhinopomatoidea
משפחה יזנוביים (Rhinopomatidae)
משפחה עטלפי דבורה (Craseonycteridae)
על-משפחה Rhinolophoidea
משפחה פרספיים (Rhinolophidae)
משפחה פרספוניים (Hipposideridae)
משפחה לילניים (Nycteridae)
משפחה ערפדים מדומים (Megadermatidae)
על-משפחה Vespertilionoidea
משפחה נשפוניים (Vespertilionidae)
על-משפחה Molossoidea
משפחה אשפיים (Molossidae)
על-משפחה Nataloidea
משפחה נטליים (Natalidae)
משפחה מיזופודיים (Myzopodidae)
משפחה דיסקתיים (Thyropteridae)
משפחה פוריפטריים (Furipteridae)
על-משפחה Noctilionoidea
משפחה עטלפי הבולדוג או "עטלפי שפת ארנבת" (Noctilionidae)
משפחה מיסטציניים (Mystacinidae)
משפחה שפתניים (Mormoopidae)
משפחה זיזפיים (Phyllostomidae)
עטלפי חרקים בישראל

בישראל קיימים 31 מיני עטלפים, כולם אוכלי חרקים למעט עטלף פירות מצוי. להלן רשימת מיני עטלפי החרקים בארץ ישראל:
אשמן גדול (Taphozous nudiventris)
אשמן מצרי (Taphozous haedinus)
אשף מצוי (Tadaridateniotis ruppelli)
לילן מצרי (Nycteris thebaica)
פרסף גדול (Rhinolophus ferrumequinum)
פרסף הנגב (Rhinolophus acrotis)
פרסף מצוי (Rhinolophus blasii)
פרסף בהיר (Rhinolophus judaica)
פרסף חיוור (Rhinolophus mehelyi)
פרסף גמדי (Rhinolophus minimus)
פרספון מצוי (Asellia tridens)
יזנוב גדול (Rhinopoma microphyllum)
יזנוב קטן (Rhinopoma eystops)
נשפון גדול (Myotis macrocephlicus)
נשפון מצוי (Myotis omari)
נשפון דק-אוזן (Myotis hoveli)
נשפון הגדות (Myotis bureschi)
נשפון פגום-אוזן (Myotis emarginatus)
כנפן (Miniopterus schreibersii)
אוזנן הנגב (plecotus christiei)
אודנן (Otonycteris jin)
עטלפון לבן-שוליים (Pipistrellus ikhwanius)
עטלפון אירופי (Pipistrellus pipistrellus)
עטלפון בודנהיימר (Pipistrellus bodenhimeri)
עטלפון ריפל (Pipistrellus ruppelli)
עטלפון סאבי (Pipistrellus caucasicus)
אפלול מצוי (Eptesicus serotinus)
אפלול הנגב (Eptesicus innesi)
רמשן לילי (Nyctalus lebanoticus)
בלומף שחור (Barbastella leucomelas)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  יומירן ניסן, קולם בשביל אחד, באתר מדע גדול, בקטנה, הממצאים פורסמו בכתבה, ‏13 בדצמבר, 2019
↑  Arjan Boonman, Brock Fenton, Yossi Yovel, The benefits of insect-swarm hunting to echolocating bats, and its influence on the evolution of bat echolocation signals, Plos - Computational Biology, 12 בדצמבר, 2019
↑  עטלפים - לא מה שחשבתם  - רשות הטבע והגנים - חדשות
↑  Israeli bats, Israeli Birds Stamps - מיני העטלפים בישראל]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4133049-3  NKC: ph115438 
אשף מצוי.
נשפון דק-אוזן.
סקי מים

סקי מים לא תחרותי
סקי מים הוא ענף ספורט ימי של גלישה על פני המים באמצעות מגלשיים ואחיזת הגולש בחבל המחובר לסירה נעה.
היסטוריה

אין הסכמה באשר למועד המדויק ולזהות האדם שהמציא ענף ספורט זה. רבים טוענים כי סקי מים הומצא בשנת 1922, באגם פפין בעיר לייק סיטי שבמינסוטה, על ידי נער בן 18 בשם ראלף סמואלסון. אחרים טוענים כי סקי המים הומצא בצרפת כבר בשנת 1920.
סמואלסון הגיע למסקנה שאם הוא יכול לגלוש על שלג בעזרת מגלשיים, אזי הוא יכול להשתמש בהם גם לגלישה על פני המים. ביום 28 ביוני 1922 ניסה סמואלסון לראשונה להיגרר מאחורי סירה בה נהג אחיו כשהוא משתמש בלוחות שלקח מחבית עץ. הוא גלש רק מטרים ספורים ונפל למים. בניסיון השני השתמש במגלשי סקי שלג וגם אז הצלחתו לא הייתה רבה יותר. ביום 2 ביולי, יום אחד לפני יום הולדתו ה-19, הוא רכש שני לוחות עץ שאותם קשר לרגליו ברצועות עור. הפעם הצליח בניסיונו לאחר שנשען לאחור והעלה את חרטום המגלשיים כלפי מעלה. לאחר מכן הופיע סמואלסון בתערוכות שונות במינסוטה, כשהוא מדגים לצופים את פלא סקי המים ומפיץ את הספורט ברחבי המדינה.
סקי מים הפך פופולרי מאוד במדינות רבות בעולם שבהן תנאים נאותים לקיום הספורט – מקווה מים שקט יחסית וללא גלים, כגון נהרות, אגמים ומפרצי-ים מוגנים.
ציוד

מגלשי סקי יוצרו באופן מסורתי מעץ, אולם היום רוב המגלשיים עשויות מחומרים מרוכבים המבוססים על פיברגלס, עליהם יש מאחז לכפות הרגליים העשוי מגומי, בהם מציב הגולש את רגליו. אורכם של המגלשיים דומה לאלה של מגלשי סקי שלג במורד, אבל אלה של סקי מים רחבות במידת מה. בניגוד לחיבור הקשיח של מגלשי הסקי לכפות רגלי הגולש, באלה של סקי המים החיבור הוא גמיש ועשוי גומי. כדי לגלוש על פני המים, הגולש נגרר בדרכו בחבל המסתיים בקצהו האחד במוט, אנכי לקו החבל, שבו הגולש אוחז ובקצהו האחר מחובר החבל בדרך כלל לסירת מנוע מהירה.
גולשי סקי מים חובבים לומדים בדרך כלל לגלוש עם שני מגלשיים וככל שמיומנותם עולה, הם מתקדמים לגלישה במגלש בודד שבו מוצבות כפות הרגליים זו אחר זו. גולשים מתחילים נגררים בדרך כלל אחר הסירה במהירות של 25-35 קמ"ש, בעוד שגולשים מתקדמים נגררים במהירות של 40 עד 55 קמ"ש. מעת שצובר הגולש ניסיון, קל יותר לגלוש במהירויות הגבוהות מאשר בנמוכות, זאת כיוון שכוח העילוי על פני המים ויציבות הגלישה, גדולים יותר במהירות גבוהה.
במגבלות אורכו של החבל אחריו הם נגררים, הגולש יכול לשלוט בתנועותיו וזאת על ידי העברת משקל הגוף בין רגל אחת למשנייה, כך ניתן לזגזג מאחורי הסירה.
גרסאות

קיימת גרסה נוספת של סקי המים ברגליים יחפות. סקי ללא מגלשיים נקרא "סקי יחף" (אנ'). באופן זה משמש חלקן התחתון של כפות הרגליים כמשטח עילוי מעל פני המים. לצורך כך, חייבת הסירה הגוררת לשוט במהירות הנעה בין 60 ל-100 קמ"ש. בשנים האחרונות צצו מספר ענפי ספורט חדשים הכרוכים בגרירה מאחורי סירת מנוע, והם כוללים: גלישת ברכיים (אנ'), גלישת גל (ירכתי הסירה) בעזרת סירת מנוע (wakeboard) (אנ').
ספורט תחרותי > סללום

סללום (מסלול עקלתון) הוא הספורט הדומה ביותר לגלישת סקי מים בשעות הפנאי. בסלאלום מוצבים שישה מצופים, שלושה בכל צד של קו מרכזי, לאורכו שטה הסירה. קיימים שני מצופים כמשמשים כשער כניסה למסלול ושניים משמשים כשער יציאה. בעוד הסירה שטה לאורך הקו המרכזי, חייב הגולש לעבור בצידם החיצוני (המרוחק מן הסירה) של כל המצופים, הראשון מצד ימין ולאחריו זה השמאלי, וחוזר חלילה עד קצה המסלול.
התחרות מורכבת ממספר מקצים שבכל אחד מהם גוברת מהירות הסירה, תחילה 43 קמ"ש ואחר כך: 46, 49, 52, 55 ולבסוף 58 קמ"ש (בתחרויות נשים המהירות המקסימלית היא 55 קמ"ש). בתחרויות עילית, פוסחים לעיתים על חלק, או כל, המהירויות הנמוכות ומתחילים במהירות של 52 קמ"ש, או גבוהה יותר לגברים, ו-49 קמ"ש או גבוהה מזו לנשים. בשלב הבא בתחרות מקצרים באופן הדרגתי את אורך חבל הגרירה, זאת באורכים קבועים. באורך הקצר ביותר, חבל הגרירה קצר יותר מן המרחק שבין קצה הסירה הגוררת לבין המצופים המוצבים לצידיה. המנצח הוא מי שמצליח לעבור מחוץ למצופים הרבים ביותר, באורך חבל קצר ביותר, לאחר שהצליח להשלים את השלב הקודם (עם חבל ארוך יותר) בהצלחה.
בחבלי גרירה המשמשים בתחרויות רשמיות, יש טבעות צבע לאורך חבל הגרירה במרחקים קבועים, כדי לאפשר מעבר מהיר מאורך חבל אחד למשנהו. צבע הטבעת מסמן את אורך החבל עד לאותה נקודה:
18.25 מטר - אדום
16.00 מטר – כתום
14.25 מטר – צהוב
13.00 מטר – ירוק
12.00 מטר – כחול
11.25 מטר – סגול או כחול-לבן
10.75 מטר – לבן
10.25 מטר – ורוד
9.75 מטר – שחור
9.50 מטר – אדום
ספורט תחרותי > סקי פעלולים

סקי פעלולים מבוצע בעזרת מגלש בודד או שני מגלשים קצרים מאוד וחסרי להב (המכונים לעיתים מגלשי "בננה"). בתחרות מנסים המתחרים לבצע תרגילים שונים הדומים במידת מה לתרגילי התעמלות במכשיר קרקע, בעודם נגררים אחרי הסירה[דרוש מקור]. הניקוד בתחרויות אלה ניתן לפי דרגת הקושי של התרגיל והדיוק שבו הוא מבוצע. נקודות ניתנות עבור כל תרגיל שבוצע בהצלחה. המנצח הוא מי שצבר את מירב הניקוד.
בניגוד לסללום ועל מנת לאפשר לגולש ביצוע קפיצות ביעילות גבוהה יותר, בסקי פעלולים מחובר חבל הגרירה לנקודה הגבוהה ביותר בסירה.
ספורט תחרותי > קפיצות סקי מים

קפיצות סקי מבוצעות בעזרת שני מגלשים ארוכים, דומים לאלה בהם משתמשים גולשים מתחילים, אולם הלהב במגלשי קפיצות קצר יותר ורחב יותר מזה שעל מגלשיים רגילים. הגולש נגרר מאחורי סירה במהירות קבועה ומתמרן עצמו להשגת מהירות מקסימלית על פני המים, כשהוא עולה על משטח הקפיצה הצף במים. ממשטח הקפיצה הוא מרחף באוויר כשמטרתו להשיג את המרחק המקסימלי מקצה המשטח ועד לנחיתה במים. קופצי סקי מים מקצועיים יכולים לרחף למרחק של עד 70 מטר. כדי שמרחק הריחוף יוכר, הקופץ חייב לנחות בהצלחה וליטול שליטה בחבל הגרירה.
ספורט תחרותי > מרוצי סקי

מרוצי סקי ביסודם הם מרוצי סירות שמאחוריהן נגרר גולש סקי. מרוצים אלה נערכים בדרך כלל בנהרות ומטרתם להגביר את העניין במרוץ. מרוץ בולט אחד נקרא בשם "סת'רן 80" ונערך בעיר אקוקה, על נהר מורי באוסטרליה. מהירות הסירות, והגולשים אחריהן, מגיעה עד 160 קמ"ש והמרוץ נמשך לאורך 80 ק"מ.
ספורט תחרותי > מופעי סקי

תחרויות של מופעי סקי הנערכות בין קבוצות סקי חובבניות, נערכות מזה עשרות שנים בארצות הברית והן פופולריות מאוד במדינת ויסקונסין. במופע מסוג זה קיים בדרך כלל סיפור רקע, מוזיקה ומספר רב של סירות וסוגי גלישה, כולל קפיצות, הופעות בלט על המים, גלישה ברגליים יחפות, "פירמידות" גולשים ועוד. בתחרויות כל קבוצה מקבלת בדרך כלל שעה כדי להפגין את ביצועיה. חבר שופטים הוא שמכריע את המנצח. בניקוד הניתן למתחרים מובאים בחשבון דרגות הקושי של התרגילים, היחס לקהל הצופים, אופן הנהיגה בסירות, בטיחות ההופעה ועוד. קבוצת סקי המים Rock Aqua Jays מוויסקונסין היא מן הבולטות בתחום זה וזכתה 15 פעם באליפות ארצות הברית הנערכת אף היא בוויסקונסין.
סקי מים בישראל

באופן מסורתי קיימים בארץ שני מוקדים לפעילות סקי מים. האחד באגם הכנרת והשני במפרץ אילת. החל משנת 1989 פועל בפארק מנחם בגין, בדרום תל אביב, אתר סקי מים בכבלים, שנבנה על ידי איתן קרת, שבו הגולשים נגררים על ידי כבלים המונעים במנוע נייח, בניגוד לשיטה המסורתית של גרירה על ידי סירה. לצורך בניית האתר נחפר במקום אגם מלאכותי בשטח 50 דונם. מאז פתיחת האתר נערכו במקום רוב אליפויות ישראל בסקי מים.
בחודש מאי, 2005, נערכה בעין גב שבכנרת, אליפות ישראל בסקי מים בגרירת סירה, לראשונה מזה 25 שנה.
ליאור סופר זכה 4 פעמים באליפויות העולם בשנים 2014-2017 וגיא פירר זכה בשנת 2016. אורי בוז'ו ומשה גנזי זכו מספר פעמים באליפויות אירופה. ניר שניוק הוא אלוף העולם (1998), אלוף אירופה (2000) בסלאלום. אחיו אור שניוק הוא אלוף העולם (2010) אלוף אירופה במקצה הסלאלום שלוש פעמים, מתוכם פעמיים ברציפות (2007 ו-2009) ופעם נוספת ב-(2017).
הערות שוליים

↑  WEATHERSAGE: Planetary Timelines Series
↑  http://www.kachol.com/article_page.asp?id=559&scid=45
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551102905171  BNE: XX543623  BnF: cb119650171 (data)  GND: 4722998-6  LCCN: sh85145640  LNB: 000231515  NARA: 10675306  NDL: 00571656  NKC: ph538406 
גלישת סלאלום במגלש בודד
קבוצת Rock Aqua Jays מבצעים "פירמידה"
ספינות הטילים מסדרת אוסה

| --- | --- |
ספינה מדגם אוסה 1
ספינה מדגם אוסה 1
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  הצי הסובייטי, Croatian Navy, חיל הים של צבא השחרור העממי, הצי הפולני 
 סדרה קודמת:  קומאר
 חלק מסדרה:  הצי האלג'יראי 
 מידות
 אורך:  37.5 מטרים
 רוחב:  7.64 מטרים
 שוקע:  3.8 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  38 קשר
 גודל הצוות:  26-30 חיילים
 טווח שיוט:  500 מייל ימי במהירות 35 קשר
 הנעה:  Zvezda M503 
 אמצעי לחימה
 חימוש:  שני תותחי 30 מ"מ, ארבעה טילי סטיקס, מטולי נ"מ סטראלה
 
אוסה הוא קוד דיווח נאט"ו לסדרה של ספינות טילים מתוצרת ברית המועצות שנכנסה לשירות בשנות השישים והייתה לנפוצה בעולם.
פיתוח

האוסה פותחה בראשית שנות השישים ונועדה להוות סדרת ספינות טילים משופרת באופן משמעותי ביחס לספינות הטילים שיוצרו עד אז מסדרת קומאר שנכנסו לשירות בחיל הים הסובייטי ובחילות הים של מדינות ברית ורשה בשנות החמישים. דחי ספינות האוסה הוגדל פי ארבעה ביחס לקומאר, גוף ספינות נבנה ממתכת (בשונה מספינות הקומאר שהיו בנויות עץ), יכולת נשיאת טילי הסטיקס שופרה משמעותית, צוות הספינה מנה כ- 26-30 חיילים (בהשוואה לעשרה בלבד בקומאר), יכולות המכ"ם  שופרו, הוכנסה מערכת לזיהוי מכ"ם אויב (מערכת אלינט), הספינה הייתה רחבה יותר והותקנו בה שני צריחי תותחים אחד מלפנים והשני מאחור. מהירות האוסה המרבית 38 קשר.
סטי"לי האוסה יוצרו בשני דגמים עיקריים: אוסה 1 ואוסה 2 שהיה בעל מנועים חזקים יותר ושיפורים בשאר מערכות הנשק.
פעילות מבצעית

ספינות האוסה השתתפו במלחמת יום הכיפורים בחיל הים הסורי ובחיל הים המצרי. מסטי"לים אלה שוגרו עשרות טילי סטיקס כנגד סטי"לים של חיל הים הישראלי בקרבות טילים כגון קרב לטקיה, קרב דמייט ועוד.
במהלך המלחמה הוטבעו מספר סטי"לים מדגם אוסה בקרבות טילים ובירי תותחים.
ספינות האוסה משרתות עד היום בחיל הים המצרי והסורי.
סמואל בראנן

| --- | --- |

סמואל בראנן
 לידה:  2 במרץ 1819 סאקו, ארצות הברית 
 פטירה:  14 במאי 1889 (בגיל 70) אסקונדידו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  אסקונדידו בקליפורניה
 ידוע בשל:  גרם באמצעות פרסום לבהלה לזהב בקליפורניה
 מקצוע:  מתיישב, עיתונאי ואיש עסקים
 תפקיד:  חבר בסנאט של מדינת קליפורניה 
 השקפה דתית:  כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים 
 בת זוג:  אנה אלייזה קורווין (Anna Eliza Corwin)
 
סמואל בראנן (באנגלית: Samuel Brannan‏; 2 במרץ 1819 – 14 במרץ 1889) היה מתיישב, איש עסקים, ועיתונאי אמריקני, שיסד את העיתון "California Star" בסן פרנסיסקו בקליפורניה. הוא נחשב כמי שפרסם לראשונה את הבהלה לזהב בקליפורניה והיה הראשון שהפך למיליונר ממנה.
בראנן היה דמות אנרגטית וססגונית בהיסטוריה של קליפורניה של אמצע המאה ה-19 ובייחוד של סן פרנסיסקו:
קרוב לוודאי שהוא עשה למען סן פרנסיסקו ומקומות אחרים יותר ממה שעשו רבים וטובים אחרים ביחד, ואכן, במובנים רבים הוא לא היה איש רע. ככלל הוא התנהג ביושר במהלך משא ומתן כמו גם בפיקחות, נודע בשל מעשי צדקה ובשל ליברליות נדיבה כשם שהיה ידוע בשל יוזמותיו, כשהוא מוכיח גם אומץ לב אישי לעתים קרובות