stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקינגור גטה

ויקינגור גטה (בפארואזית: Víkingur Gøta; או בקיצור ויקינגור) הוא מועדון כדורגל חצי-מקצועני מאיי פארו, מהעיר גטה, שנמצאת באי אסטורוי, אחד מאיי פארו. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סרפוגרדי שנמצא על האי, וצבעי הקבוצה הם שחור, תכלת ולבן.
קבוצת הכדורגל ויקינגור נוסדה בשנת 2008, לאחר איחוד של שני מועדוני כדורגל פארואזים אחרים: GÍ גטה (מועדון בולט בכדורגל באיי פארו שזכה ב-6 אליפויות הליגה הבכירה ו-6 גביעים מקומיים באיי פארו) וליירביק. בסיסם של שני המועדונים היו חלק מאותה עיירה באי, ברדיוס של 5 ק"מ אחד מהשני, והתאחדו מטעמים כלכליים. החיבור הוכיח את עצמו ובשנים הראשונות המועדון הצליח לזכות בגביע המדינה של איי פארו 5 פעמים. בהמשך בשנים 2016 ו-2017 זכה באליפות המדינה, ובנוסף זכה במספר גביעי סופר-קאפ מקומיים.
עקב הצלחתו של המועדון בזירה המקומית הוא החל את דרכו באירופה כבר בעונת 2010/2011 והישג השיא היה הגעה לסיבוב השלישי בליגה האירופית בעונת 2014/2015.
תארים

אליפויות הפרמייר ליג של איי פארו (3): 2016, 2017, 2024
הגביע של איי פארו (6): 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2022
הסופרקאפ של איי פארו (5): 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
יחיעם ויץ (לוחם הפלמ"ח)

| --- | --- |

יחיעם ויץ, לוחם הפלמ"ח שנהרג בליל הגשרים
 לידה:  18 בספטמבר 1918 יבנאל, ארץ ישראל
 נהרג:  17 ביוני 1946 (בגיל 27) גשר א-זיב במהלך פיצוץ גשר א-זיב
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השתייכות:   פלמ"ח
 תקופת הפעילות:  1941–1946 (כ־5 שנים)
 פעולות ומבצעים
 ליל הגשרים
 הנצחה
 קיבוץ יחיעם אנדרטה לבני שכונת בית הכרם שנפלו במלחמת העצמאות
 
יחיעם וייץ עם רמה סמסונוב
יחיעם וַיְץ (18 בספטמבר 1918 – 17 ביוני 1946) היה מפקד בפלמ"ח אשר נהרג בפעולת פיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים.
ביוגרפיה

יחיעם ויץ נולד בשנת 1918 ביבנאל למשפחה נודעת בתנועת ההתיישבות. אביו, יוסף ויץ, היה מראשי הקק"ל ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות וברכישת קרקעות בארץ בתקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה; אמו רוחמה הייתה בתו של יצחק זאב אלטשולר, מאנשי העלייה הראשונה וממייסדי רחובות. אחיו, רענן ויץ, היה מראשי תנועת ההתיישבות ולימים יו"ר המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית.
כשהתבשר אביו בהיותו בסג'רה, כמה חודשים לאחר הצהרת בלפור, על לידת בנו השלישי, פרץ בתרועה "יחי-עם", וכך קראו הוא ואשתו לבנם, ומכאן והלאה היה השם "יחיעם" לשם ישראלי נפוץ. גרסה משפחתית למקור השם: כאשר רוחמה כרעה ללדת, בבית החולים "משגב לדך" בירושלים, נערכה הפגנה בקרבת מקום והמפגינים קראו קריאות קצובות: "יחי-עם ישראל, יחי-עם ישראל..." היולדת שמעה את הקריאות ומכאן מקור השם.
יחיעם ויץ גדל בשכונת בית הכרם בירושלים, שאביו נמנה עם מקימיה, למד בגימנסיה העברית ברחביה ונסע ללונדון ללמוד כימיה ובוטניקה. היה חבר הפלמ"ח מראשיתו ומראשוני המדריכים הפלוגתיים בו.
בקיץ 1942 (י' בסיוון), בעת חופשה מן השירות, נישא למורה והזמרת רמה סמסונוב. השניים הכירו עוד בתיכון בירושלים.
בליל הגשרים שהיה בלילה שבין 16 ו-17 ביוני 1946, הצטרף ויץ לפעולת גשר כזיב, כמשקיף מטעם מטה הפלמ"ח. בעת ההסתערות נפצע פצעי מוות מכדור בחזהו. דבריו האחרונים היו: "המשיכו, בי לא כדאי לטפל יותר. מסרו שלום לאמא ולרמה". הלווייתו החלה בחיפה, משם הועבר ארונו לירושלים והובא לקבורות בבית הקברות בהר הזיתים, במעמד אלפי מלווים ובהם ראשי היישוב היהודי. ויץ הותיר אחריו אלמנה, רמה סמסונוב. מכתביו קובצו בספר "מכתבי יחיעם ויץ".
קיבוץ יחיעם, שעלה לקרקע ב-27 בנובמבר 1946, נקרא על שמו. אחיינו, ההיסטוריון פרופ' יחיעם ויץ, נקרא בשמו. אחיין אחר, בנו של אחיו שרון ויץ, נקרא אף הוא יחיעם ויץ, היה סגן-אלוף בחיל-האוויר - קצין קשר, ולאחר פרישתו משירות היה מורה ומחנך.
ויץ מונצח גם בשירה של נעמי שמר "בכל שנה בסתיו גיורא".
יחיעם ויץ ביצירתו של ס. יזהר

יחיעם ויץ, בן דודו של ס. יזהר וחברו הטוב מילדות (אמו של יזהר, מרים לבית ויץ, הייתה אחותו של יוסף ויץ, אביו של יחיעם), מופיע במספר יצירות שכתב ס. יזהר: עוד קודם למותו של יחיעם כתב עליו יזהר מעין סיפור הומוריסטי בשם "הדוד יחיאל צד גנבים" שנכלל בקובץ סיפוריו לילדים "שישה סיפורי קיץ". כמעט מיד לאחר מות יחיעם הופיע סיפורו של יזהר, שלא כונס מאז, "דרך גשומה", ובשנת 1948 הופיע הקובץ "מכתבי יחיעם ויץ" בעריכת יזהר. הדמות של הרע האהוב חוזרת ומופיעה מאז בשורה ארוכה של סיפורים, כמעט לאורך חמישים שנה, ובסוגות שונות: מסיפור המלחמה "בטרם יציאה" (1948, נכלל בקובץ "ארבעה סיפורים"), בסיפור הילדים "טרזינות" (1959, נכלל בקובץ "ברגלים יחפות") ועד לספרו המאוחר "צלהבים" (1993), שבו חזר יזהר ועיצב במליצות אוהבת את דיוקנו של יחיעם בנעוריו. החוקר אבי מעפיל זיהה בדמותו של עמיחי החובש ברומן המונומנטלי "ימי צקלג" את דמותו של יחיעם ויץ וטען שהשם עמיחי הוא אנגרמה של יחיעם.
ס. יזהר כתב את ההספד על מותם של 14 הנופלים בפעולת ליל הגשרים ודבריו מופיעים גם על האנדרטה שהוצבה סמוך לגשר כזיב.
לקריאה נוספת

יחיעם וייץ, הבא ברכה לנערים - יחיעם ויץ: חייו, נפילתו, הנצחתו והנצחת בני דורו, הוצאת כרמל, 2020
הערות שוליים

↑  המוני חיפה מלווים את קורבנות ההתקפות, הצופה, 19 ביוני 1946
↑  יהודה זיו, על דעת המקום: הלילה בו רעדה הארץ ונֶעְתְּמוּ שָׁמַיִם, באתר עונג שבת (עונ"ש), ‏27.06.2014
↑   גיל טבת, "הבא ברכה לנערים": כיצד נהפך בנו האלמוני של בכיר בקק"ל לגיבור לאומי?, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2021;
אביבה חלמיש, ‏'רְאִי, אֲדָמָה [...] הֵא לָךְ הַטֹּובִים בְּבָנֵינּו', קתדרה 179, תשרי תשפ"ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296500905171  LCCN: nr97045580  VIAF: 49137625   WorldCat (עם VIAF): 49137625
טוביה קושניר

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1923 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  16 בינואר 1948 (בגיל 24)
 ענף מדעי:  בוטניקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  חלקת הל"ה בהר הרצל
 בן או בת זוג:  אביבה הזז 
 תרומות עיקריות
 חקר הצומח בארץ ישראל
 
מצבת קברו של טוביה קושניר בחלקת הל"ה בהר הרצל
טוביה קושניר (12 באוקטובר 1923 – 16 בינואר 1948) היה ביולוג, חוקר טבע ובוטנאי ארץ-ישראלי, שנהרג במלחמת העצמאות כחלק ממחלקת הל"ה.
תולדות חייו

טוביה קושניר נולד בירושלים בשנת תרפ"ד-1923, בנם הבכור של אסתר ושמעון קושניר, חלוצים בני העלייה השנייה וממייסדי כפר יחזקאל שבעמק יזרעאל. הוריו התגרשו כשהיה בן 14. קושניר החל להתעניין בטבע עוד בהיותו בבית הספר היסודי, עשה ניסיונות מדעיים שונים עם פרחים ומצא ממצאים שהיו נדירים בזמנו. כמו כן, עוד מגיל צעיר היה בקשר עם בוטנאים שונים לצורכי החלפות מידע ואוספים. הוא גילה את השושן הצחור (בכרמל), סלמנדרות ואת הדבורנית הגדולה (בזמנו הייתה ידועה רק במדבר יהודה).
לאחר גירושי הוריו עבר לפנימיה ביגור, ובאחד מטיוליו על הכרמל פגש קושניר את מיכאל זהרי מהמחלקה הבוטנית של האוניברסיטה העברית ואף התכתב איתו. אחד מצמחי השום ששלח לאוניברסיטה העברית התגלה כמין חדש למדע וכונה שום החורשים על ידי נעמי פיינברון-דותן. שום זה נמצא בסכנת הכחדה וגדל רק בחורשים סביב יגור. לבסוף קושניר עבר לבית משפחת זהרי בירושלים והמשיך את לימודיו התיכוניים. הוא זכה להערכה רבה ממוריו, שניבאו לו גדולות בתור מדען.
בשנת 1942, לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נאלץ למלא מעין שנת שירות בכפרו (כפר יחזקאל). במהלך שנה זו יצא לטיול בחרמון (אז בשליטה צרפתית ומחוץ לגבולות ארץ ישראל) עם חברו יגאל תלמי. בדרכם לחרמון פגשו באביבה, אז בת 14, שטיילה גם היא עם עוד שלושה נערים לחרמון, והחלה חלופת מכתבים בינה לבין קושניר.
בשנת 1944 חזר לכפר-יחזקאל והחל שנת שירות של עבודה חקלאית ואימוני נשק. בשנה זו גילה שלושה מיני כרכומים כמינים חדשים לישראל. כרכום צהבהב במנרה, כרכום נאה ליד חלחול וכרכום החרמון (אנ'), תת-מין ארץ ישראלי על יד רמאללה.
קושניר החל ללמוד באוניברסיטה העברית תואר בביולוגיה, ובדצמבר 1946 קושניר ואביבה נישאו. עד לפרוץ מלחמת השחרור ב-1947 התגורר הזוג הצעיר בכפר עיסוויה הסמוך לבנייני האוניברסיטה בהר הצופים.
בדצמבר 1947 התגייס קושניר לפלמ"ח, למחלקה ששמרה על הדרך לירושלים ובסיסה היה במעלה החמישה. אביבה נשארה בירושלים והמשיכה את המחקר הגנטי של קושניר על מוצא הערצב המצוי. קושניר השתתף בפעולות רבות להגנת ירושלים. הוא הצטרף לשיירת הל"ה, שנועדה לעזור לגוש עציון, ונהרג יחד עם שאר המחלקה, על ידי ערבים מאזור הכפר צוריף, בה' בשבט ה'תש"ח.
אוסף האירוסים שנטע קושניר בגן הבוטני הלאומי בהר הצופים, התגלה לאחר שחרור ההר במלחמת ששת הימים, והועבר לקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם.
מחקריו

בשנת תש"ט (1949), כשנה לאחר מותו, ראה אור בהוצאת עם עובד הקובץ "מחקרי טבע ומכתבים" מפרי עטו. מהדורה מתוקנת ומורחבת בעריכת מיכה לבנה, ובה מכתבים והערכות עליו ועל עבודתו, ראתה אור בהוצאת משרד הביטחון בשנת 1982.
בשנת 1948 התפרסם חלקו הראשון של המחקר הגנטי על הערצבים בכתב העת Nature.
בשנת 1952 התפרסם ב-Journal of Genetics שבעריכת ג'ון הלדיין מאמרו של קושניר על ערצב הגינה (Gryllotalpa gryllotalpa) והתפתחותו הביולוגית, ובפרט בבעיות התורשה של הזן האופייני לארצות החוף המזרחי של הים התיכון. המחקר נערך לאחר מותו על ידי אלמנתו וחבריו. בשולי המאמר ציין העורך הולדן כי לקורא המאמר ברורה האבדה שנגרמה לביולוגיה בגין מותו של קושניר.
הנצחתו

על שמו של טוביה קושניר נקראת "סתוונית טוביה" (Colchicum tuviae) – מין מיוחד של סתוונית, הגדל רק במדבר יהודה, צפון הנגב וצפון סיני. הפרח בהיר ואבקניו כהים, בצבעי ירוק ארגמן. נקרא על שמו גם אירוס טוביה (Iris regis-uzziae), צמח נדיר הדומה לאירוס ארץ-ישראלי המצוי בנגב ואנדמי לארץ ישראל. בשנת 1943 אסף טחב שהוגדר בשנת 1955 בשם Ephemerum sessile var. Kushniri. בשנת 1947 אסף בחרמון נימפית מהמין Polygonia c-album הייתה זו הפעם היחידה שנמפית זו נמצאה בחרמון, דובי בנימיני קבע את שמה העברי נימפית טוביה.
בשנת 1959 פרסם אביו, שמעון קושניר, את הספר "בדמדומי בוקר", שאותו הקדיש לבנו, וב-1970 כתב את "האיריסים עודם פורחים", קורות לחימתם ונפילתם של הל"ה בהדגשת דמותו של טוביה. הסופרת דבורה עומר כתבה עליו ביוגרפיה לבני הנעורים בשם "סערה באביב" (1987).
טוביה קושניר מונצח גם בשירה של נעמי שמר "בכל שנה בסתיו גיורא", בשורה "טוביה מגדל עדיין איריסים שחורים ונדירים".
לקריאה נוספת

טוביה קושניר, מחקרי טבע ומכתבים , תל אביב: עם עובד, תש"ט 1949.
מהדורה מתוקנת ומורחבת בעריכת מיכה לבנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ג 1982.
שמעון קושניר, בדמדומי בוקר, תל אביב: מכורה, תשי"ט.
שמעון קושניר, האיריסים עודם פורחים, תל אביב: עם עובד, תש"ל 1970. (מהדורה ב: תשל"א 1971) (קורות לחימתם ונפילתם של הל"ה, בהדגשת דמותו של בנו טוביה קושניר)
דבורה עומר, סערה באביב; איורים: אריה למדן, תל אביב: י. שרברק, תשמ"ז 1987. (ביוגרפיה של טוביה קושניר)
הערות שוליים

↑  קורות החיים של טוביה קושניר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
↑  Kushnir T.,1948. Chromosomal Evolution in the European Mole-Ricket 161, 531–532
↑  Tuviah Kushnir, Heterochromatic polysomy in Gryllotalpa gryllotalpa L., Journal of Genetics 50,3 (February 1952), 361, באתר האקדמיה ההודית למדעים; ה. ו., על דאבדין, דבר, 18 בנובמבר 1952.
↑  סתוונית טוביה בויקישיתוף; סתוונית טוביה, באתר "צמח השדה"; סתוונית טוביה, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה".
↑  איריס טוביה, באתר "צמח השדה"; אירוס טוביה, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה".
↑  ד. ל., מעט לעט: אב ובנו, מעריב, 22 במאי 1959.
↑  ספרים חדשים: מחקרי טבע ומכתבים, מעריב, 3 בדצמבר 1982.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521273305171  LCCN: nr90014966  VIAF: 7240175   WorldCat (עם VIAF): 7240175 
סתוונית טוביה בפריחה בבאר שבע
אליהו ראם

| --- | --- |
הרב אליהו ראם עורך חופה
 לידה:  ה'תרל"ב
 פטירה:  1959 (בגיל 87 בערך) ז' בסיוון ה'תשי"ט 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  ?–1959 
 
הרב אליהו רָאם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"ב, 1872 - ליל שבת ז' בסיוון ה'תשי"ט, 12 ביוני 1959) היה רב ודיין, ממייסדי מערכת הכשרות של בית הדין האשכנזי בירושלים בראשית המאה ה-20, ובסוף ימיו ראב"ד בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.
קורות חיים

נולד בבירז', ליטא לרב שלמה ראם. אחיו הגדול היה הרב יונה ראם. בילדותו (1884) עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה בירושלים. הוא למד בישיבת עץ חיים ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה. הוא היה תלמידו של רבי שמואל סלנט וקיבל תורה גם מפי רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין "הרב מבריסק".
בראשית המאה ה-20 הצטרף לצוות השחיטה שע"י בית הדין האשכנזי הירושלמי, ובשנת ה'תרפ"ז, 1927, התמנה כראש השוחטים ומורה ההוראה של בית המטבחיים הירושלמי. לאחר פטירת אחיו הגדול, הרב יונה ראם, התמנה במקומו כחבר "בית הדין לכל מקהלות האשכנזים בירושלים" ששכן בחורבת רבי יהודה החסיד, ובמקביל שימש כרב ומו"צ שכונת כרם (אין לבלבל עם שכונת "כרם אברהם" הסמוכה לה) בירושלים, תפקיד אותו ממלאים צאצאיו עד עצם היום הזה.
בשנת ה'תשי"ח, 1958, התמנה כמחליפו של הרב צבי פסח פרנק בראשות "בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים". הוא נפטר במוצאי חג השבועות, ליל שבת ז' בסיוון ה'תשי"ט, 12 ביוני 1959 ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים.
לקריאה נוספת

דוד זריצקי, ירושלים באבלה, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 111–113
הערות שוליים

↑  הרב אליהו ראם באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297457805171  LCCN: n88099023  VIAF: 40926080   WorldCat (עם VIAF): 40926080
חקיקה ברשות הפלסטינית

החקיקה ברשות הפלסטינית כוללת חוקים ותקנות שנוצרו כדי להסדיר את הפעילות המשפטית, החברתית, הכלכלית והפוליטית ביהודה ושומרון וחבל עזה מאז הקמתה של הרשות הפלסטינית בהסכם אוסלו א'. החקיקה ברשות הפלסטינית חלה בשטח A ובמידה חלקית גם בשטח B. תושבי שטח C כפופים לדין הישראלי והמנהל האזרחי. מאז עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה וכינון ממשל חמאס, מתקיימת ברצועת עזה מערכת חוקים שונה.
החקיקה ברשות הפלסטינית כוללת חוקים ותקנות ששואבים השראה ממערכות משפטיות שונות, במיוחד מהחוק המצרי והחוק הירדני, ובמהלך השנים נוספו חוקים ותקנות נוספים בהתאם לצרכים המקומיים. מערכת המשפט ברשות הפלסטינית מתבססת על מערכת משפטית אזרחית, והחוקים שנחקקו מאז הקמתה כוללים חוקים בתחומים שונים כמו דיני משפחה, דיני עבודה, זכויות אדם, בטיחות בעבודה, עונשין, חינוך, וחקיקה כלכלית. עם זאת, ישנם חוקים שזכו לביקורת בשל פגיעות בזכויות האדם, זכויות האזרח, חופש הביטוי, חופש העיתונות ומערכת שלטונית שיכולה להיות מושפעת מלחצים פוליטיים.
רקע היסטורי

החוק העות'מאני הוחל על שטחי ארץ ישראל בשנת 1517. בסוף המאה ה-19 ניסח השלטון העות'מאני בארץ ישראל קובץ דינים אזרחיים בשם המג'לה, שנכנס לתוקף במאה ה-19 ונשאר בתוקף עד תום המנדט הבריטי בשנת 1948. חוקי המג'לה שיקפו את חוקי האסלאם, ושילבו בהם אלמנטים מחוקים מודרניים אירופאים, במיוחד מהחוק הצרפתי.
בנוסף לחוקים אלה, עשו התושבים שימוש רב במשפט המנהגי ("פיקה" או "אורף") על מנת ליישב סכסוכים שונים.
לאחר 1948 הוחל החוק הירדני על שטחי הגדה המערבית, והחוק המצרי על רצועת עזה.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל את שטחי הגדה המערבית ורצועת עזה, והחילה צווים צבאיים שונים על תושביהן.
חוקים נוספים נחקקו לאחר הקמת הרשות הפלסטינית, בשנת 1994. החוק המרכזי המסדיר את נושאי השיפוט בשטחי הרשות הפלסטינית הוא "חוק היסוד של הרשות הפלסטינית" שנחקק בשנים 2002-2003.
מבחינה שיפוטית, מערכת המשפט ברשות הפלסטינית מורכבת משכבות על גבי שכבות של מערכות המשפט הללו, שכמעט כולן בתוקף. כל מערכת חוקים חדשה שהוחלה על תושבי שטחים אלה ביטלה רק חלקים קטנים ממערכות החוקים שקדמו לה. אי לכך, משפטן צריך להכיר את כל המערכות המשפטיות ההיסטוריות על מנת לקבוע מהו החוק התקף כיום בכל תחום ותחום.
חוק היסוד של הרשות הפלסטינית

חוק היסוד, שנחקק בשנת 2002, מהווה בסיס להצעת החוקה של מדינה פלסטינית עתידית. החוק נחקק על ידי המועצה המחוקקת הפלסטינית (הרשות המחוקקת של הרשות הפלסטינית) ונחתם על ידי יאסר ערפאת. תיקון לחוק התווסף ב-19 במרס 2003 כדי להגדיר באופן חוקי את תפקידו של ראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
חוק היסוד מבוסס באופן רופף על השריעה האסלאמית. בסעיף 4 מצוין: "האסלאם הוא הדת הרשמית בפלסטין. יישמר כבודן וקדושתן של שאר הדתות. עקרונות השריעה האסלאמית יהיו המקור העיקרי לחקיקה. השפה הרשמית תהיה השפה הערבית." כמו כן, חוק היסוד נפתח בפסקה האסלאמית המסורתית "בשם אללה, הרחמן, הרחום."
חוק היסוד של הרשות הפלסטינית > סעיפי חוק היסוד

חוק היסוד מונה 121 סעיפים. בתיקון לחוק שהתווסף ב-19 במרס 2003 יש גם "מגילת זכויות" ובה מפורטים, בין השאר, נושאים עקרוניים שונים:
הצהרות:
פלסטין היא חלק מהעולם הערבי.
הרשות הפלסטינית מייצגת את העם הפלסטיני, ושלוש הרשויות מייצגות את "עיקרון הפרדת הרשויות".
ירושלים היא בירת פלסטין.
החוק האסלאמי הוא הבסיס לחוקה הפלסטינית, וערבית היא השפה הרשמית.
מאפיינים של מדינת חוק:
ברשות תפעל מערכת דמוקרטית פרלמנטרית המבוססת על פלורליזם פוליטי ומפלגתי, ונשיא נבחר העממי.
מודגש עיקרון שלטון החוק.
מפורטים הסדרי אזרחות שונים.
מתואר הדגל הרשמי.
זכויות וחובות:
הגנה מפני אפליה על רקע גזע, מין, צבע, דת, דעות פוליטיות, או נכות.
הגנה על זכויות אדם.
הגנה על חופש הפרט והליך הוגן.
הזכות לקבל מידע על סיבות למעצר או מאסר, הזכות ליצור קשר עם עורך דין, הזכות למשפט מהיר.
איסור על עינויים או הודאות בכפייה.
זכות הפרט להיות "חף מפשע עד שתוכח אשמתו", הזכות להגנה משפטית על ידי עורך דין.
הפשעים השונים ועונשיהם מוגדרים בחוק.
הזכות לשלמות הגוף.
איסור חיפושים אלא בצו חוקי.
חופש פולחן דתי לפרט ("חופש האמונה, הפולחן וביצועים של טקסים דתיים מובטח, ובלבד שהם אינם מפרים את הסדר הציבורי או המוסר הציבורי").
חופש הביטוי.
חופש התנועה.
יצירת כלכלת שוק חופשי ואיסור על הפקעה ללא פיצוי הוגן.
ביטוח בריאות, נכות, פרישה, "רווחת משפחות השהידים", ושבויי המלחמה.
זכות לדיור.
זכות לחינוך.
משפט מנהגי

| --- | --- |
 :  ראו גם – מנהג (משפטים)
במהלך ההיסטוריה היה מקובל אצל ערביי ארץ ישראל לנהוג על פי המשפט המנהגי, בנוסף למערכת של חוקים פורמלית. מערכת המשפט המנהגי קרויה בערבית "פיקה" או "אורף". מערכת כללים זו פעלה מחוץ למערכת המשפט, וטיפלה בעיקר במחלוקות המבוססות על מנהגים ערביים מסורתיים.
מערכת חוקי המשפט המנהגי איננה חלק מחוקי האסלאם, אך אינה סותרת אותם.
הפלסטינים מרבים להשתמש בגישור באמצעות בורר (עולמא) כהליך חלופי ליישוב סכסוכים. בעיני רבים שיטה זו מדגישה מסורות של פיוס, גישור, וכבוד משפחה.
החוק הפלילי

בין חוקי הרשות הפלסטינית נמצאים משפט פלילי וחוק עונשין. פשעים ומעשי אלימות מטופלים בהתאם לסעיפי המשפט הפלילי. בנוסף לכך, קיימים בתי דין מיוחדים לענייני ביטחון, בהם דנים בעבירות ביטחוניות. בתי דין אלה פועלים מכוח חוק מיוחד שנחקק על ידי אש"ף בשנת 1979. בתי דין אלה רשאים לגזור עונש  מוות על עבירות מסוימות. זה כולל כמה מאות ברצועת עזה.
החוק האזרחי

לא קיימת מערכת משפט אזרחי ברשות הפלסטינית, והתושבים מרבים להשתמש במשפט המנהגי על מנת ליישב סכסוכים עסקיים, סכסוכים משפחתיים, פגיעות אישיות, סכסוכי נדל"ן.
חוק הקרקעות הפלסטיני

חוק הקרקעות הפלסטיני מבוסס על החוק עות'מאני. החוק אוסר על פלסטינים למכור קרקע לאזרחי מדינת ישראל. העונש על מפירי החוק הוא עונש מוות.
ראו גם

המועצה העליונה לצדק
בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית
זכויות להט"ב ברשות הפלסטינית
לקריאה נוספת

משרד המשפטים - היחידה להסכמים בינלאומיים ולתביעות בינלאומיות, שיטת המשפט הפלסטינית, מוסדות פלסטיניים, חקיקה פלסטינית ומשרד המשפטים הפלסטיני - סקירה, פברואר 2005.
עונש מוות ברשות הפלסטינית ותחת שלטון חמאס, באתר "בצלם".
חוק היסוד הפלסטיני, באתר מכון ראות לחשיבה אסטרטגית.
הערות שוליים

↑  AP, בית משפט פלסטיני: מוות למוכרי אדמות ליהודים, באתר ynet, 20 בספטמבר 2010
הישרדות הונדורס

| --- | --- |

הלוגו של "הישרדות הונדורס"
 מבוסס על:  הישרדות
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  גיא זו-ארץ
 זוכים:  לירון (טילטיל) אורפלי
 פרסים:  מיליון ש"ח
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  33
 הפקה
 חברת הפקה:  CASTAWAY
 אתר צילומים:  הונדורס
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 - רשת
 תקופת שידור מקורית:  1 בנובמבר 2015 – 1 במרץ 2016
 קישורים חיצוניים
 הישרדות: הונדורס
 דף התוכנית ב-IMDb
 
 → הישרדות VIPהישרדות פאלאוון ←
הישרדות הונדורס היא העונה השביעית של תוכנית המציאות הישראלית "הישרדות". זוהי העונה הראשונה שעלתה לשידור בערוץ 2 בשידורי הזכיינית רשת, זאת לאחר שש העונות הראשונות אשר שודרו בערוץ 10. התוכנית צולמה בחוף במדינת הונדורס שבאמריקה המרכזית בין החודשים יוני עד יולי 2015, ועלתה לשידור ב-1 בנובמבר 2015. בעונה זו התמודדו 9 ידוענים ישראלים יחד עם 9 אנשים אנונימיים, המתחרים זה בזה על פרס בשווי מיליון ש"ח.
גמר התוכנית התקיים בהיכל מנורה מבטחים ב-1 במרץ 2016. בעונה זו ניצח טילטיל (לירון אורפלי), במקום השני זכתה טיטי איינאו ובמקום השלישי זכו רוסלנה רודינה ועומרי כוכבי. בנוסף לזכייה בתואר "השורד האחרון", טילטיל זכה גם בתואר "חביב הקהל", בכך הפך לראשון שזכה גם בתואר "השורד האחרון" וגם בתואר "חביב הקהל" בגרסתה הישראלית של התוכנית.
מאפיינים ייחודיים

משך התוכנית: צילומי עונה זו נערכו 46 ימים, בשונה מכל העונות הישראליות הקודמות.
הרכבת השבטים: בשונה מעונות אחרות, בתחילת המשחק היו פרושים מספר מקומות כחולים לשבט הוראקן ומספר מקומות סגולים לשבט קויופה. כל מתמודד היה צריך לתפוס מקום על אחד מהמקומות, וברגע שנתפסו כל המקומות, נוצרו שני השבטים.
חפץ לכל מתמודד: בתחילת המשחק כל מתמודד קיבל חפץ הישרדותי, המשמש את השבט בו היה המתמודד. כשהמתמודד הודח, החפץ נלקח מהשבט שהיה בו, והתלווה אליו.
בקתת המשא ומתן: בדומה לעונה הקודמת, הייתה בקתת משא ומתן שאליה כל שבט שלח נציג אל הבקתה, והנציגים היו צריכים לדון ולקיים משא ומתן. בעונה זו, הייתה אפשרות לפתוח תיבה אם לא הצליחו להכריע את המשא ומתן. באחת מבקתות ההדיינות דנה והודא התחלפו בשבטים, ובאחת אחרת הודא ולירון קיבלו כל אחת מפה לפסל חסינות.
מתחם הזומבים: בעונה זו המודחים במועצת השבט לא עזבו ישירות את האי אלא סומנו כ"זומבי". הזומבי חי במתחם נפרד מהשבט אך על אותו אי, סמוך לשבט. בדיעבד, הסתבר כי שלושה זומבים אשר הודחו במועצות שבט שונות חזרו למשחק. לאחר כל משימת חסינות שבטית, הזומבי מהשבט המפסיד מגיע לנקום ובוחר מתמודד מהשבט להילחם נגדו בדו-קרב. אם הזומבי מפסיד, הוא עוזב את המשחק סופית. כאשר הזומבי מנצח, הוא מצביע במועצת השבט במקום המתמודד שהפסיד אך עדיין נשאר זומבי ולא חוזר למשחק. היות שאין מקום לשני זומבים על האי, המתמודד האחרון שהודח במועצת השבט מקיים דו-קרב עם הזומבי. המנצח נשאר זומבי והמפסיד מודח סופית מהמשחק.
פלאפה: לראשונה בפורמט 'הישרדות', הופיעה הפלאפה. לאחר האיחוד, לפני כל משימת חסינות, בחר השבט נציג אחד שילך לפאלפה. הפלאפה היא משימת אומץ שכאשר מצליחים בה, זוכים במפתח אחד מתוך שישה שצריך להשיג. כאשר נאספים כל המפתחות, ניתן לפתוח את התיבה, בה נמצאים מכשירי טלפון בעזרתם ניתן להתקשר למשפחות.
כרטיס "הכוח הכפול": באחת ממשימות הפרס, שהתבססה על מכירה פומבית, השורדת לירון קנתה בהפתעה את כרטיס הכוח הכפול, שנותן לה זכות הצבעה כפולה. כרטיס זה לא היה בשימוש במהלך העונה.
רביעיית גמר: בעונה זו, בניגוד לעונות הקודמות, היו ארבעה שורדים בגמר במקום שלושה שורדים, והקהל בבית לא השפיע בהצבעת מסרונים. ההצבעה הוכרעה על ידי המושבעים בלבד, אשר הצביעו במועצת הגמר על האי ולא בשידור החי בגמר.
מתמודדים

הרכב המתמודדים כלל 9 ידוענים ו-9 אלמונים.
| מתמודד | שבט מקורי | חילוף שבטים | שבט מאוחד | הדחה | זומבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ז'נט זוהר סבג 55, יפו | קויופה |  |  | 02 !פונתה רפואית יום 5 | 01 ! |
| מיטל דוהן 36, לוס אנג'לס שחקנית | קויופה |  |  | 03 !מודחת שנייה יום 6 | 02 !מפסידה קרב 1 יום 8 |
| בן יהב נבט 36, פתח תקווה | הוראקן | ללא |  | 01 !מודח ראשון יום 3 | 03 !מפסיד קרב 2 יום 11 |
| ליסה שורקין 36, תל אביב | הוראקן | הוראקן |  | 05 !מודחת רביעית יום 12 | 04 !מפסידה קרב 4 יום 15 |
| יהודה שושן 42, נווה אילן | הוראקן | הוראקן |  | 07 !מודח שישי יום 19 | 05 !ויתר בקרב 6 יום 19 |
| שמעון אמסלם 49, תל אביב כדורסלן עבר ופרשן ספורט | הוראקן | הוראקן |  | 08 !מודח שביעי יום 22 | 06 !מפסיד קרב 8 יום 22 |
| מושיק גלאמין שב למשחק | קויופה | ללא |  | 04 !מודח שלישי יום 9 | 07 !מנצח 1 יום 23 |
| הודא נקאש שבה למשחק | הוראקן | קויופה |  | 09 !מודחת שמינית יום 23 | 08 !מנצחת 2 יום 23 |
| רון אלוף 23, ראשון לציון | קויופה | קויופה | טיפיו | 10 !מודח תשיעי יום 27 | 09 !מפסיד קרב 11 מושבע 1 יום 27 |
| עומר רוזן 33, תל אביב | הוראקן | הוראקן | ללא | 06 !מודח חמישי יום 15 | 12 !מפסיד קרב 12 מושבע 2 יום 29 |
| רון שובל 42, רמת גן זמר | קויופה | קויופה | טיפיו | 11 !מודח עשירי יום 30 | 13 !דחה מושבע 3 יום 30 |
| מושיק גלאמין 36, תל אביב מעצב פנים, מנחה טלוויזיה | קויופה | ללא | טיפיו | 13 !מודח שנים עשר יום 33 | 14 !מפסיד קרב 13 מושבע 4 יום 33 |
| הודא נקאש 26, חיפה | הוראקן | קויופה | טיפיו | 14 !מודחת שלוש עשרה יום 36 | 15 !מפסידה קרב 15 מושבעת 5 יום 36 |
| ג'ני צ'רוואני 33, תל אביב דוגמנית | קויופה | קויופה | טיפיו | 15 !מודחת ארבע עשרה יום 39 | 16 !מפסידה קרב 17 מושבעת 6 יום 39 |
| לירון רביבו 21, בית עוזיאל | הוראקן | הוראקן | טיפיו | 12 !מודחת אחת עשרה יום 33 | 17 !מפסידה קרב 18 מושבעת 7 יום 41 |
| דנה ברגר 44, ירושלים זמרת, שחקנית | קויופה | הוראקן | טיפיו | 16 !מודחת חמש עשרה יום 42 | 18 !מפסידה קרב 19 מושבעת 8 יום 45 |
| טיטי איינאו שבה למשחק | קויופה | קויופה | טיפיו | 17 !מודחת שש עשרה יום 45 | 19 !מנצחת 3 יום 45 |
| רוסלנה רודינה 27, רחובות דוגמנית | הוראקן | הוראקן | טיפיו | 18 !מקום שלישי יום 43 | 20 ! |
| עומרי כוכבי 28, תל אביב | קויופה | קויופה | טיפיו | 18 !מקום שלישי יום 43 | 20 ! |
| טיטי איינאו 24, תל אביב מלכת היופי 2013 | קויופה | קויופה | טיפיו | 21 !מקום שני יום 43 | 21 ! |
| לירון (טילטיל) אורפלי 40, רמת גן המירוץ למיליון 4 | הוראקן | הוראקן | טיפיו | 22 !השורד האחרון יום 43 השורד האהוב | 22 ! |
ביאורים

↑  ללא הצבעה; ג'נט פונתה רפואית מהמשחק.
↑  לירון השתמשה בפסלון חסינות נסתר, ולכן שלושת הקולות שהוטלו נגדה לא נספרו.
↑  בעקבות הניצחון באתגר הפרס / חסינות, שבט הוראקן הצביע כדי לתת חסינות לחבר אחד של קויופה; ג'ני זכתה בהצבעה, ולכן ארבעת הקולות שהוטלו נגדה לא נספרו.
↑  בעקבות שוויון 2-2 בהצבעה, טיטי וטילטיל התחרו במבחן האש כשובר שוויון.
1 2  עומר הביס את טילטיל בדו-קרב זומבי, ולכן עומר היה זכאי להצביע ואילו טילטיל לא.
↑  לירון הביסה את טילטיל בדו-קרב זומבי, ולכן לירון הייתה זכאית להצביע ואילו טילטיל לא.
1 2 3 4 5 6  לשורד זה ניתן צמיד הווטו, ולכן לא היה זכאי להצביע במועצת שבט זו.
1 2  ליסה הביסה את דנה בדו-קרב זומבי, ולכן ליסה הייתה זכאית להצביע ואילו דנה לא.
1 2 3  לירון הביסה את דנה בדו-קרב זומבי, ולכן לירון הייתה זכאית להצביע ואילו דנה לא.
1 2  עומר הביס את לירון בדו-קרב זומבי, ולכן עומר היה זכאי להצביע ואילו לירון לא.
1 2  עומר הביס את רון שובל בדו-קרב זומבי, ולכן עומר היה זכאי להצביע ואילו רון שובל לא.