stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצב חירום אקלימי
הערות שוליים

↑  אילנה קוריאל, מילת השנה של מילון אוקספורד: מצב חירום אקלימי, באתר ynet, 21 בנובמבר 2019
↑  Climate emergency declarations in 558 councils cover 65 million citizens, ‏25 במאי 2019 (באנגלית).
↑  Assemblée Nationale - Energie et climat, Amendement n° ce566, ‏14 ביוני 2019 (בצרפתית).
↑  National climate emergency declared by House of Commons, ‏17 ביוני 2019 (באנגלית).
↑  נאום הבכורה של מיקי חיימוביץ', בעמוד הפייסבוק של מיקי חיימוביץ', 21 במאי 2019.
↑  עפר לבנת, ‏הצעירים בדרך לכנסת: מחאת תלמידים נגד משבר האקלים, באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2019.
↑  שביתת תלמידים למען האקלים, כחלק ממחאת הנוער העולמית, בעמוד הפייסבוק של מור גלבוע, 21 במאי 2019.
↑  התמודדות עם המשבר הסביבתי ובראשו משבר האקלים, בעמוד הפייסבוק של יעל כהן-פארן, 21 במאי 2019.
↑  בני הנוער הגיעו למחות מול משכן הכנסת, בעמוד הפייסבוק של מיקי חיימוביץ', 21 במאי 2019.
↑  שני אשכנזי, ‏תנועת הצופים מבקשת מהמדינה להכריז על מצב חירום אקלימי, באתר גלובס, 11 בפברואר 2020.
↑  נעה פישר, "חשש מהשלכות חמורות ובלתי הפיכות": דו"ח מדאיג של האו"ם על משבר האקלים, באתר ynet, 28 בפברואר 2022
מפגינה נושאת שלט עם הכיתוב: "מצב חירום אקלימי", בהפגנה שנערכה במלבורן, אוסטרליה ביום כדור הארץ 2017
יצחק לבני (ציגל)

יצחק יונה לבני (20 במרץ 1890 – 11 בינואר 1966) איש העלייה השנייה, איש חינוך בתקופת היישוב, חבר אספת הנבחרים הראשונה, העורך הלשוני הראשון של "קול ישראל".
ביוגרפיה

לבני נולד באוסטרופול לשלמה ציגל, שהיה חזן ומנצח מקהלות, ולגיטל לבית סופר. הוא למד בחדר ובישיבה בוולוצ'יסק, מז'יבוז' וסטרוקונסטנטינוב. בשנת 1907 החל לעבוד כמורה בחדר מתוקן בסטרוקונסטנטינוב ובמקביל היה פעיל ציוני. בשנת 1911 נישא לשלומית לבית בלומברג, והם עלו יחד לארץ ישראל באותה שנה והתיישבו ביישובי יהודה. לבני עבד בחקלאות ובשמירה, היה פעיל בוועד הפועלים ברחובות ונודע כמורה המשוטט, שכן לאחר שעות העבודה לימד את הפועלים עברית ברוחמה, רחובות, גדרה ויישובי הסביבה, בהתנדבות. בשנת 1917 נעצר על ידי השלטונות העות'מאניים והוגלה לדמשק. על קורותיו באותן שנים כתב בספרו "במאסר ובגולה" שיצא לאור בתחילת 1919. לאחר שחרורו מהמאסר התגורר בטבריה והיה מזכיר הפועל הצעיר בגליל. במסגרת זאת דחף להקמת קואפרטיב הדייג הראשון בכנרת. בשנת 1920 הוא נבחר לחבר אספת הנבחרים הראשונה. בשנת 1920 עבר לירושלים בה היה מזכיר ועדת התרבות של ההסתדרות במשך שמונה שנים, ומורה בגימנסיה העברית רחביה במשך שמונה שנים. בשנת 1921 היה נציג הפועלים בוועדת הסיוע לעולים החדשים בעיר.
במהלך השנים תרגם שירים רבים מרוסית וכן חיבר פזמונים שהיו נפוצים ביישוב העברי, בהם "מכורתי, נוף מולדתי". תרגם שירים רבים לעברית. לאחר מותו יצא לאור ספר שיריו.
משנת 1937 העביר פינת לשון קבועה בקול ירושלים. בשנת 1946 נתמנה ליועץ לשוני לקול ירושלים. בשנות ה-50 השתתף לבני בוויכוחים שונים בענייני השפה העברית ובעקבות זאת נוצרה מתיחות בינו לבין היועץ הלשוני של קול ישראל, ד"ר ברוך הראל. על הופעתו בתוכנית רדיו נכתב: "יצחק לבני, המתלקח כולו בשעה שהוא מסביר קושיה בדקדוק, ומצליח להזריק עניין אף לבעיות לשוניות יבשות. לעיתים רחוקות פוגש אתה ב"קול ישראל" אישיות רדיופונית כאותו מדקדק נלהב". השתתף בעשרות תשדירים של "עברית לעם" ואחרים.
לבני לימד בירושלים קורס באוניברסיטה העממית ובסמינריונים לשיפור הלשון.
בשנות ה-60 עבר ללמד בסמינר המורים בנהלל ובסמינר הקיבוצים והתגורר בקריית טבעון. מכיוון שלא צבר עשר שנות ותק ממקום אחד, לא צבר מספיק ותק לפנסיה ועל כן המשיך לעבוד עד חודשיו האחרונים. הוא חלה בסרטן ונפטר במרכז רפואי העמק בינואר 1966. הותיר אחריו בן ושלוש בנות.
מורשתו

לבני נאבק על דיוקים שונים בשפה העברית. למשל, הרבה לחנך ולדרוש שבניין הופעל יבוטא בשורוק, ולא בחולם. כן דרש ש"החלפה" היא אך ורק לטובה, בעוד "המרה" היא תמיד לרעה. לבני גם דרש לשוב למבטא העברי המקורי הכולל בתוכו את כל צלילי האותיות וסירב להשלים עם ויתור בעניין זה.
לקריאה נוספת

הרדיפות בגלל חשד ריגול, מזכרונות י. ציגל [לבני], תרע"ח (1917–1918). בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך שני, פרק קב, עמ' 1091–1104.
הערות שוליים

↑  ר' שלמה ציגל, דבר, 24 במאי 1944
1 2  דוד תדהר (עורך), "יצחק (יונס) לבני (ציגל)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 4933
↑  מר אוסישקין במושבות יהודה, החרות, 19 בינואר 1913
↑  המורה המשוטט, דבר, 3 בנובמבר 1960
↑  יצחק יונה לבני (ציגל), זמרשת
↑  חדשות ספרותיות, העברי, 17 בינואר 1919
↑  יצחק ציגל ושולמית בלומברג, הפועל הצעיר, 4 ביולי 1919
↑  הנסיונות הראשונים בדיג, דבר, 25 בנובמבר 1936
↑  רשימת הצירים שנבחרו לאספת הנבחרים, דואר היום, 10 במאי 1920
↑  רשימת צירי אספת הנבחרים עפ"י המקומות והמפלגות, דואר היום, 4 ביולי 1920
↑  בועדת התרבות, דואר היום, 8 בפברואר 1924
1 2  ק. שבתאי, האדם והסעיף, דבר, 23 ביוני 1965
↑  אל אחינו היהודים בירושלים, דואר היום, 22 במרץ 1921
↑  אריה ליפשיץ, מימים ראשונים, דבר, 29 בינואר 1941
↑  שמעו ברדיו, דבר, 5 באוגוסט 1937
↑  רדיו, הַבֹּקֶר, 27 בפברואר 1941
↑  מה חדש בקול ירושלים?, דבר, 26 בדצמבר 1946
הראדיו - מחנך לעברית מתוקנת, משמר, 11 ביולי 1947
↑  קוראים כותבים, זמנים, 31 בינואר 1954
↑  קלות וכבדות, למרחב, 28 בינואר 1955
↑  האוניברסיטה העממית, דבר, 7 בינואר 1941
↑  סמינריון לשיפור הלשון, על המשמר, 2 ביוני 1949
↑  המכון להשתלמות, דבר, 1 באפריל 1953
↑  המכון להשתלמות בירושלים, דבר, 7 בנובמבר 1955
↑  יצחק לבני ז"ל הובא למנוחות, מעריב, 13 בינואר 1966
↑  שלומית לבני ציגל, דבר, 23 בספטמבר 1965
↑  קוראים כותבים, זמנים, 15 בינואר 1954
אפרים דרור, הופעל, הצופה, 22 בינואר 1965
↑  לא נמיר אלא נחליף, דבר, 16 בנובמבר 1950
שינה, החליף, המיר, זמנים, 12 בפברואר 1954
↑  י. פרץ, עברית כהלכה, דבר, 20 בנובמבר 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306692605171  CiNii: DA15244993  ISNI: 0000 0001 1792 4945  LCCN: no00006692  NTA: 199966419  SUDOC: 23631453X  VIAF: 97235802   WorldCat (עם VIAF): 97235802
מבצע מצפן

מבצע מצפן (Operation Compass) היה המבצע הצבאי הגדול הראשון של בעלות הברית במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, והניצחון המשמעותי הראשון שלהן על כוחות הציר במהלך המלחמה. במהלך המבצע הצליחו כוחות בריטים קטנים יחסית להביס את הארמייה האיטלקית העשירית, להדוף את הצבא האיטלקי משטח מצרים ולכבוש את נמלי טוברוק ובנגאזי ואת כל בליטת קירנאיקה, כיום בשטחה של לוב. כל זאת במחיר אבדות קלות בלבד לצד הבריטי.
הקדמה

לאחר הכרזת המלחמה האיטלקית על בריטניה וצרפת ב-10 ביוני 1940, הורה מוסוליני לגנרל רודולפו גרציאני, מפקד הארמייה העשירית שכוחותיה החזיקו בשטח לוב (שהייתה מושבה איטלקית), להשתמש בכוחותיו כדי לפלוש למצרים שהייתה תחת שליטה בריטית, ולהשתלט על תעלת סואץ. גרציאני העלה ספקות באשר ליכולת הכוח שבפיקודו, שהורכב ברובו מכוחות חי"ר בלתי ממונעים להביס את הצבא הבריטי, אך בסופו של דבר ציית להוראות הדוצ'ה. ב-13 בספטמבר 1940 החלה הארמייה העשירית להתקדם לתוך שטח מצרים מול התנגדות בריטית קלה. למרות זאת, הורה גרציאני לכוחותיו לעצור את המתקפה לאחר התקדמות של פחות ממאה קילומטר, ולהקים מערך הגנה באזור סידי בראני.
המתקפה הבריטית

ב-8 בדצמבר 1940 תקפו כוחות הצבא הבריטי שכללו מספר יחידות הודיות, תחת פיקודו של לוטננט גנרל ריצ'רד אוקונור את עורפו של מערך ההגנה האיטלקי דרך פער בשורת המחנות המבוצרים שהקימו האיטלקים מדרום לסידי באראני. תכנון המבצע וגילוי הפער מיוחסים בדרך כלל לקולונל אריק דורמן-סמית אשר שירת כיועץ לאוקונור, אם כי עובדה זו שנויה במחלוקת.
כאמצעי לשמירת סודיות המתקפה נאמר לחלק גדול מן הכוחות המעורבים כי המדובר בתרגיל, ורק זמן מועט ביותר לפני תחילתו נודעה להם המטרה האמיתית. המתקפה נתמכה על ידי תותחי 25 ליטראות ומפציצי בלנהיים והתבססה על הסיוע שהעניקו טנקי מטילדה Mk II, ששריון החזית העבה שלהם היה עמיד בפני תותחי הנ"ט האיטלקיים. תוך שעה מתחילת הקרב נהרג הגנרל האיטלקי פייטרו מלטי ו-4,000 חיילים איטלקים נכנעו. בשלושת הימים הבאים נתפסו או הושמדו 237 כלי ארטילריה, 73 טנקים ו-38,300 חיילים. הכוחות המתקיפים נעו מערבה לאורך כביש החוף (ויה דלה ויטוריה), דרך מעבר חלפיה ותפסו את מבצר קפוצ'ו שבלוב. האיטלקים לא ציפו למתקפת הנגד הבריטית, והופתעו לחלוטין. מספר יחידות איטלקיות גדולות כותרו ונותקו מאספקה, וכתוצאה מכך נכנעו לאחר מספר קרבות קשים.
אוקונור רצה להמשיך במתקפה לפחות עד כיבוש נמל בנגאזי, אולם גנרל ארצ'יבלד וייוול החליט להעביר את דיוויזיית הרגלים ההודית ה-4, שמילאה תפקיד מרכזי במהלך המתקפה, למזרח אפריקה האיטלקית, כדי להשתתף במערכה במזרח אפריקה. הדיוויזיה האוסטרלית ה-6 החליפה את ההודים, החלפה שחייבה הפוגה בקרב. המתקפה הבריטית חודשה ב-9 בינואר. ב-12 בינואר כותרה מצודת טוברוק, שהייתה בעלת חשיבות אסטרטגית, ונפלה לידי הבריטים ב-22 בינואר.
קרב בדה פום

בסוף ינואר 1941 נודע לבריטים שהכוחות האיטלקיים החלו בנסיגה מבליטת קירנאיקה. הדיוויזיה המשוריינת ה-7 נשלחה לכתר את הכוחות האיטלקיים הנסוגים ולהשמידם. התקדמות הדיוויזיה הייתה איטית מדי, ולפיכך שלח הפיקוד הבריטי טור ממונע שנועד לנוע במהירות בדרכי המדבר לרוחב בסיסה של בליטת קירנאיקה, ולהקדים את הטור האיטלקי שנסוג לאורך דרך החוף. ב-5 בפברואר 1941 הגיע הכוח הבריטי לאזור בדה-פום, דרומית לנמל בנגאזי, והקים שם מערך חסימה. למחרת הגיע למקום הטור האיטלקי, והחל לתקוף את הכוח הבריטי הקטן במטרה לפרוץ דרכו ולהיחלץ מהכיתור.
במשך יומיים בלם הכוח הבריטי הקטן, שכלל 500 רובאים, פלוגת טנקים ומספר תותחי שדה ותותחים נגד טנקים כוח איטלקי חזק בהרבה, שכלל 20,000 חיילים, מאה טנקים קלים ומאתיים תותחים. האיטלקים הפעילו לחץ כבד על כוח החסימה הבריטי, ולא היה רחוקים מלפרוץ דרכו. הלחימה הייתה קשה ונואשת והתנהלה בטווחים קצרים. ניסיון הפריצה האיטלקי האחרון התבצע ב-7 בפברואר כאשר 20 טנקים קלים איטלקיים מדגם פיאט M13/40 פרצו דרך חגורה דלילה של רובאים ותותחים נגד טנקים ונעצרו רק באמצעות אש תותחי שדה במרחק קצר ממפקדת החטיבה הבריטית. כאשר הגיעו לזירה הכוחות הבריטיים העיקריים, שנעו לאורך כביש החוף, נשברה ההתנגדות האיטלקית, והכוחות האיטלקיים החלו להיכנע בהמוניהם.
סיכום

תוך עשרה שבועות התקדמו בעלות הברית 1,300 קילומטר, השמידו או לקחו שלל 400 טנקים ו-1,292 כלי ארטילריה, תפסו 130 אלף שבויי מלחמה והשמידו את הארמייה העשירית האיטלקית שכללה 10 דיוויזיות. האבדות הבריטיות היו קלות יחסית, וכללו 494 הרוגים ו-1,225 פצועים. קצין בריטי תיאר את כמות השבויים העצומה באומרו : "תפסנו בשבי 5 אקרים [כ-20,000 מ"ר] של קצינים ו-200 אקרים [כ-800,000 מ"ר] של חיילים בדרגות אחרות". לאחר ההפסד כתב גרציאני למוסוליני "בזירת מבצעים זו דיוויזיה משוריינת אחת חשובה יותר מארמייה שלמה [של חי"ר]". למרות הניצחון הבריטי המכריע, המתקפה הסתיימה ללא גירוש האיטלקים מצפון אפריקה. כשהגיעו הכוחות התוקפים למיצר היבשה של אל עגיילה הורה ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל לפיקוד הבריטי בזירת המזרח התיכון לעצור את המשך המתקפה, כדי שניתן יהיה לשלוח חלק מכוחות שהשתתפו בה ליוון, על מנת למנוע את נפילתה לידי כוחות הציר. בכך הוחמצה הזדמנות פז לסיים את המערכה בצפון אפריקה כבר בראשית 1941, וכיבוש חופי צפון אפריקה נדחה בלמעלה משנתיים, והושלם רק במאי 1943. זמן קצר לאחר עצירת המתקפה הבריטית החלו הכוחות הראשונים של קורפוס אפריקה הגרמני להגיע לנמל טריפולי במסגרת מבצע זוננבלום, ויחסי הכוחות בין הצדדים היריבים בזירת המערכה של צפון אפריקה השתנו לחלוטין.
ראו גם

המצור על טוברוק
מבצע צלבן
הערות שוליים

↑  אנטוני ביוור, תרגום: עמנואל לוטם, מלחמת העולם השנייה, תל-אביב: משכל, 2014, עמ' 172
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597671005171  LCCN: sh2010012781 
טנק מטילדה של רגימנט הטנקים המלכותי השביעי ב-19 בדצמבר 1940
אילן פקטור

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1968 (בן 56) לונדון, בריטניה
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  יזמות, חינוך, הפקת אירועים, הובלת קמפיינים
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 
אילן פקטור (נולד ב-29 בינואר 1968) הוא יזם, פעיל חברתי, איש חינוך, מנהל פרויקטים ומפיק אירועים. ממייסדי סצנת הטראנס בישראל, ומפיק מסיבות טבע. כמו כן, במקביל לעיסוקו כמורה בכל רחבי הארץ בשלושת העשורים האחרונים, הוביל וניהל כמה מפסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל וטקסים ציבוריים משמעותיים בחברה הישראלית במשך שנים רבות וביניהם פסטיבל האופרה במצדה, פסטיבל התמר במצדה, פסטיבל הג'אז באילת, ההילולה בהר מירון (2023), ביקוריהם הרשמיים של ולדימיר פוטין והאפיפיור, טקסי הפתיחה והנעילה של המכביה ואת מיצג ההנצחה לקורבנות הנובה ב-7 באוקטובר.
חיים אישיים

במהלך 22 שנה התגוררו פקטור ומשפחתו במושב מכמורת, בעמק חפר. בשנת 2022 פקטור עבר להתגורר בשכונת פלורנטין בתל אביב. נשוי לדניאל לב פקטור ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  TRANCE NATION TWO @ TAV 18 | טראנס ניישין חלק שני: פאנל בגובהה העניים עם שלושה מטובי המחוללים שמגשימים כוונה במוזיקה ושמניעים את תרבות הטראנס כל לילה (וכל בוקר!) ואחראיים אישית על... | By Tel Aviv Volume ///// תל אביב ווליוםFacebook (במלאית), נבדק ב-2024-04-02
1 2  יפתח כרמלי, ‏אילן פקטור, מאבות הטראנס בישראל, מסתכל על "נובה" עם דמעות ותקווה: "אנחנו נקום חזקים יותר", באתר ‏מאקו‏, 19 באוקטובר 2023
↑   ניצן פינקו, קלישאות על סמים ודמויות קיצוניות? מסיבות טראנס הן בכלל מרחב טיפולי, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2021
↑  טלי חרותי-סובר, ‏צריך עצבים חזקים ושיווק טיפ-טופ, באתר גלובס, 2 באפריל 2006
↑  המאבק על חיי יוני, באתר מועצה אזורית חוף הכרמל
↑  שיר גולן, יש רופא במטוס?, באתר חיל האוויר
↑  שיר גולן, עתיד הרפואה האווירית הוצג בכנס רחב-היקף, באתר חיל האוויר, ‏17 באוקטובר 2013
↑  ברברה פקטור (ויינר), מדרום אפריקה לישראל – מבצע אנטבה, באתר הקשר הרב דורי - המשרד לשוויון חברתי, ‏21 בפברואר 2015
↑  ברכת מפיק הפסטיבל, באתר www.accofestival.co.il
↑  קבוצות הריצה איילות ו-MY WAY ישתתפו במרוץ עין גדי 2013, באתר www.realtiming.co.il
↑  טלי חרותי-סובר, ‏צריך עצבים חזקים ושיווק טיפ-טופ, באתר גלובס, 2 באפריל 2006
↑  מערכת אכול ושאטו, "פסטיבל עגבניה" ראשון בישראל יוצא לדרך בחבל שלום שבנגב הצפוני, באתר אכול ושאטו, ‏2005-10-09
↑  אלי ואן רוק, רדיו בלה בלה, רדיו גשם גשם... - אלי ואן רוק, באתר הבלוג של יובל אראל, ‏2019-10-15
↑  Gil Teichman על אאידה, באתר www.facebook.com
↑  פרק 7 - ספיישל תנו צ'אנס לטראנס - 1998 | הטראנסווים פרק 7 - עצרת תנו צ'אנס לטראנס מ-1998....זוכרים? הנה היא כמו שלא ראיתם מעולם! שעתיים וחצי עם כל הקסם וההופעות שהיו שם. עשרות אלפי ישראלים... | By הטראנסוויםFacebook, נבדק ב-2024-04-02
↑  תהל בלומנפלד, המורה לטראנס, באתר ynet, 27 באפריל 2005
↑  עמי פרידמן, מהאייפל למצדה: ז'אן מישל ז'אר יופיע בישראל, באתר ynet, 16 בינואר 2017
↑  ז'אן מישל ז'אר במצדה, באתר Flickr
↑  סמדר שילוני, הסדרה "להיות עם חופשי": לא רק לחובבי טראנס, אלא לכל מי שהחופש חשוב לו, באתר ynet, 29 באוגוסט 2021
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  MSN, www.msn.com
↑  Inside the Nova Music Festival Exhibition - Rolling Stone Québec, www.rollingstone.com (ב־Canadian English)
פיטר מדינג

| --- | --- |
 לידה:  מלבורן
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  יצחק לוי 
 
פיטר (פנחס) מדינג (נולד ב-1938) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה וליהדות בת זמננו באוניברסיטה העברית.
אודות

נולד במלבורן שבאוסטרליה. סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1970 באוניברסיטת הרווארד בהנחייתו של פרופ' נדב ספרן. בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, בשנת 1991 מונה לפרופסור מן המניין ובשנת 1999 מונה לעמוד בראש הקתדרה על שם ד"ר ישראל גולדשטיין לחקר הציונות. בהמשך כיהן ראש המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית. בשנת 2006 יצא לגמלאות.
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ברנדייס, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בצרפת, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת וושינגטון.
משמש עורך של כתב העת Studies in Contemporary Jewry.
מספריו

The Founding of Israeli Democracy, 1948-1967, Oxford University Press. 1990
From assimilation to group survival: A political and sociological study of an Australian Jewish community. Hart. 1969
Jews in Australian Society. Macmillan \ Monash University . 1973. editor
ישראל זרי

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1990 (בן 34)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת רייכמן
 מפלגה:  'כחול לבן והצעירים' - בראשות ישראל זרי
 
ישראל זרי (נולד ב-23 ביולי 1990) הוא פעיל חברתי ואיש ציבור ישראלי המכהן, נכון ל-2024, כסגן ראש עיריית רמת גן. זרי הוא סגן ראש העיר הצעיר ביותר.
ראשית חייו

זרי נולד בשכונת פרדס כץ שבבני ברק וגדל ברמת גן. בנם של אברהם, מכונאי רכב, ודרורית, מזכירה רפואית, ולו אחות גדולה אחת, גל. החל את לימודיו בבית הספר היסודי 'קוממיות' בבני ברק, עבר לבית הספר יהל"ם שברמת גן, ואת לימודי התיכון עשה בבית הספר אוהל שם. זרי היה פעיל משמעותי בשבט צופי 'ירקון'; עם גיוסו לצה"ל המשיך להתנדב בתנועת הצופים ואף היה ממקימי שבט 'עלית' ברמת גן, ולאחר שחרורו חזר לעבוד כמרכז השבט הגדול בגבעתיים.
בשנת 2013 החל זרי לימודי תואר ראשון בתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, במהלכם נבחר לנציג מסלול ובהמשך לתפקיד דובר אגודת הסטודנטים של המרכז הבינתחומי הרצליה. בסוף שנת הלימודים הראשונה, עם פרוץ מבצע צוק איתן, הקים עם סטודנטים נוספים חמ"ל הסברה אזרחי. בשנתו השלישית התקבל זרי לתוכנית ארגוב למנהיגות ודיפלומטיה, במהלכה השתתף בביקורים דיפלומטיים באיחוד האירופי בבלגיה ובאו"ם בניו יורק, בין היתר. סיים את כל שנות לימודיו בהצטיינות דיקאן ובהצטיינות יתרה, ונשא את דבר הסטודנטים במעמד טקס קבלת התארים. בהמשך שימש זרי כיועץ אישי לשר ישראל כ"ץ, כדובר האגודה למען הלהט"ב בישראל, דובר תנועת הצופים העבריים בישראל, וכדובר עיריית רעננה.
פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לרשויות בשנת 2018 הקים את סיעת "רמת גני – הצעירים והצעירות", סיעה עצמאית על-מפלגתית. הסיעה תמכה בישראל זינגר לראשות העירייה.בבחירות זכתה הרשימה ליותר מ-3,000 קולות וזרי שעמד בראשה נבחר לאחד מ-25 חברי המועצה והפך לחבר המועצה הצעיר ביותר ולחבר המועצה הלהט"ב הראשון ברמת גן. לאחר הבחירות, עם בחירותו של כרמל שאמה הכהן בסבב השני לראשות העיר, קיבל לידיו זרי שלושה תיקים כחלק מההסכמים הקואליציוניים – תיק הנוער, תיק קידום הקהילה הגאה בעיר ותיק הבורסה.
בבחירות שהתקיימו בפברואר 2024, זרי קיבל את תמיכת בני גנץ ו'כחול לבן' ורץ ברשימת 'כחול לבן והצעירים בראשות ישראל זרי'. בסיום הבחירות רשימתו של זרי הכפילה את כוחה וזכתה בשני מנדטים, ובאפריל 2024 מונה זרי לסגן ראש עיריית רמת גן, וקיבל לידיו את תיק התשתיות, מנהלת הבורסה, איכות הסביבה–קיימות, הנוער ובעלי הצרכים המיוחדים.
פעילות פוליטית > תיק הנוער

בתחום הנוער פעל זרי להגדלת תקציבי תנועות הנוער, ובמקביל הרחיב את מגוון תנועות הנוער הפועלות בעיר כשהכניס את ארגון הנוער הגאה 'איגי' ואת ארגון 'עוז' של בני עקיבא. ביוני 2021 נפתח ביוזמתו מרכז הנוער הראשון בעיר רמת גן במרכז מרום נווה שנקרא 'נהורה' (על שם נהורה בר-חיים ז״ל, שהלכה לעולמה בטרם עת והייתה השראה למאות בני נוער). כחלק מפועלו, קידם זרי את הקמת המבנה של שבט צופי 'ירדן', שקיבל מבנה חדש המאפשר לשפר את פעילותו.
פעילות פוליטית > תיק הבורסה

זרי קידם את תוכנית "קידום הבורסה של הלילה". 'כיכר שניצר' שבבורסה קודמה ככיכר ראשית בעיר ונחגגו בה חגיגות יום העצמאות ואירועי סוף שבוע קבועים. בנוסף מקודמת התכנית להריסת מבני הבורסה ליהלומים הקיימים, והקמת שלושה מגדלי משרדים. בפברואר 2022 אושרה תוכנית המתאר למתחם הבורסה.
פעילות פוליטית > תיק קידום הקהילה גאה

תקציב הקהילה גדל משמעותית בראשותו של זרי, ונוצר לראשונה תקן למנהל מחלקה לקידום הקהילה הגאה בעיר. אחד המהלכים הראשונים שזרי ביצע היה החייאה של הוועדה העירונית לקידום הקהילה הגאה שלא פעלה במשך שנים רבות. ב-2018 התקיים לראשונה אירוע גאווה בעיר מאז הקמתה, נתלו בעיר דגלי גאווה ונצבעו ספסלים ועמודי תימרור בצבעי הקשת לכבוד ציון חודש הגאווה הבינלאומי. בנוסף, קידם את שינוי טפסי החינוך בעיר והתאמתם למשפחות חד מיניות, ונוספו טפסים רלוונטיים להורים מהקהילה. ב-2019 קיבלו זרי וראש העיר מנשיא המדינה בלשכתו את דירוגם במקום ה-4 בקרוב הערים הסובלניות ביותר לקהילה הגאה בארץ, על פי המדד ביוזמת האגודה הארצית למען הלהט"ב. ב-2022, בהמשך לתהליך שעשתה עיריית רמת גן בהובלת זרי לשיפור חיי הקהילה בעיר, טיפסה העיר במדד הערים הסובלניות ביותר לקהילה הגאה בארץ למקום השלישי, וב-2023 הגיעה העיר רמת גן למקום ה-2 במדד זה.
בספטמבר 2022 חנך זרי את המרכז הגאה הראשון בעיר רמת גן, אשר כולל מספר חדרי פעילות ויצירת תוכן קבוע לקהילה הגאה בעיר. בשנת 2023 לרגל יום המשפחה, נערכו חמש חתונות של זוגות גאים מהעיר והוענקה להם תעודת 'ברית הזוגיות' – תעודה המקנה להם זכויות והטבות זהות לאלו של זוגות נשואים. אחת ממטרותיו של זרי כמחזיק תיק קידום הקהילה הגאה הייתה להגיע ל-100% הכשרות בבתי הספר בעיר. בשנת 2023 קיבלה העיר רמת גן אות של כבוד מארגוני הקהילה: חוש"ן ואיגי על הטמעת הכשרות וסדנאות שלהן בתוך מערכת החינוך ברמת גן.
חיים אישיים

באוקטובר 2024 התחתן זרי עם בן זוגו ניב הולנדר, בחתונה יהודית מסורתית אותה ניהל הרב רפאל יהונתן פוליסוק.
הערות שוליים

↑  משה כהן, ‏זרי: "שאמה הכהן הוא המועמד המתאים לראשות העירייה", באתר מעריב אונליין, 9 באוגוסט 2023
↑  אייל יצחקי, הוזלת דמי חבר בתנועות הנוער ברמת גן, באתר צומת השרון רעננה, ‏27 במרץ 2024
↑  המוזיקאי אוהד חיטמן מצטרף לרשימתו של ישראל זרי ברמת גן, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2023
↑  ניצן סניור מארחת את ישראל זרי, חבר מועצת העיר רמת גן, באתר "פוליטיקאיות צעירות, ‏28 ביולי 2021
↑  צוק איתן - ישראל זרי, מהמרכז הבינתחומי הרצליה וליאור טבנסקי, ממובילי כנס הסייבר בראיון בערוץ 2, מתוך עמוד היוטיוב של התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל, 14 ביולי 2014
↑  אייל יצחקי, דובר חדש לעיריית רעננה: ישראל זרי, חבר מועצת העיר רמת גן, 13 בינואר 2021
↑  יונתן ריגר, ‏הצעירים באים: "לא מבינים אותנו", באתר ‏מאקו‏, 26 בספטמבר 2018
↑  rgg-news, הצעירים והצעירות של רמת גן עם זינגר - שתפו - כתבה מעניינת באתר רמת גן NEWS, באתר חדשות רמת גן גבעתיים NEWS, ‏2018-10-11
↑  אמיר אלון, מועמדים צעירים בבחירות המקומיות: "קול אחר שלא נשמע מספיק", באתר ynet, 18 באוגוסט 2018
↑  בני גנץ תומך בישראל זרי, חבר המועצה הגאה הראשון ברמת גן, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2023
↑  משה כהן, ‏המשימה: לדאוג לדור העתיד בעיר, באתר מעריב אונליין, 12 בפברואר 2024
↑  הוזלת דמי חבר בתנועות הנוער ברמת גן, באתר NEWS רמת גן, ‏12 בספטמבר 2019
↑  עיריית רמת גן מציגה: מרכז חדשני לנוער על שם נהורה ז"ל, באתר רשויות - הפורטל הארצי לרשויות מקומיות, ‏22 ביוני 2021
↑  רמת גן: מבנה חדש לשבט ירדן של תנועת הצופים, באתר NEWS רמת גן
↑  הכתב, ‏בדרך למנהטן: תוכנית הענק שמבקשת לשלש את מתחם הבורסה ברמת גן, באתר גלובס, 19 בנובמבר 2019
↑  הנגשת שירותי הסיוע ללהט"ב עבור תושבי ותושבות רמת גן, באתר מקומונט רמת גן, ‏8 ביוני 2020
↑  יובל בגנו, ‏"מהפכה מקומית": שיפור ביחס הרשוית המקומיות לקהילת הלהט"ב, באתר מעריב אונליין, 1 בינואר 2000
↑  מערכת מעריב אונליין, ‏חגיגה של אהבה ברמת גן: חמש חתונות של זוגות גאים נערכו בעיר, באתר מעריב אונליין, 21 בפברואר 2021
↑  אור רביד, ‏עיריית רמת גן אישרה הכרה בנישואים של זוגות להט"בים בעירייה, באתר ‏מאקו‏, 18 בנובמבר 2020
↑  עידן יוסף-ימין, ‏החתונה היהודית הגאה של סגן ראש העיר: "זו התשובה למי שאומר שאין לנו מקום ביהדות", באתר ‏מאקו‏, 23 באוקטובר 2024
סטרלינג הולוויי

| --- | --- |

סטרלינג הולווי בשנות ה-30 של המאה ה-20
 לידה:  4 בינואר 1905 קדרטאון, ג'ורג'יה
 פטירה:  22 בנובמבר 1992  (בגיל 87) לוס אנג'לס, קליפורניה
 מקום קבורה:  האוקיינוס השקט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1926–1989 (כ־63 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1923)  Woodward Academy  Cedartown High School 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1991)
 פרופיל ב-IMDb
 
סטרלינג פרייס הולוויי הבן (באנגלית: Sterling Price Holloway, Jr.‎;‏ 4 בינואר 1905 – 22 בנובמבר 1992) היה שחקן אופי וקומיקאי אמריקאי שהופיע ב-150 סרטים ותוכניות טלוויזיה, והיה במשך תקופה ארוכה מדבב בחברת וולט דיסני.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

נולד בקדרטאון (ג'ורג'יה) ונקרא על שמו של הגנרל סטרלינג פרייס. אביו, סטרלינג פרייס הולוויי האב, היה בעל מכולת מצליח, מונה לראשות העיר בשנת 1912. אחרי ששירת באקדמיה הצבאית של ג'ורג'יה, פנה הולוויי לאקדמיה האמריקנית למשחק בניו יורק. הולוויי החל את דרכו בתיאטרון כאשר השתתף בהצגתם הראשונה של רוג'רס והארט, גאריק גאיטיס. הולוויי שר בגאריק גאיטיס את "מנהטן" בשנת 1925, ואת "הר מוריק" בשנת 1926.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1926, עם גובה של 1.75 מטר ומשקל של 56 קילוגרמים, הולוויי עבר להוליווד ושם החל את קריירת הקולנוע שלו שנמשכה חמישים שנה. הוא עבד עם פרד מקמארי, ברברה סטנוויק, לון צ'ייני הבן, קלארק גייבל, ג'ואן קרופורד, בינג קרוסבי ודייוויד קאראדין. למרות שהיה שחקן אופי עסוק ורקדן אתלטי, הולוויי מצא את נישתו כשחקן קולי. הולוויי גויס לצבא האמריקני במלחמת העולם השנייה ושהה בצפון אפריקה ובאיטליה. בשנת 1941, הולוויי נשמע בסרט דמבו הפיל המעופף בקולו של "מר חסידה". הוא היה הבואש המתבגר "פרח" בסרט במבי, המספר בסצנת הפינגווינים בסרט שלושת הקבלרוס וסיפר את "פטר והזאב" בסרט הבה לי מוזיקה. הוא דיבב את הנחש "קא" בסרט ספר הג'ונגל, קריין בסרטון גלית השני, דיבב את חתול הצ'שר בסרט אליס בארץ הפלאות ואת העכבר "רוקפור" בסרט חתולים בצמרת.
תפקידו כפו הדב הוא הידוע בתפקידיו. אולפני דיסני הפכוהו לאגדת דיסני בשנת 1991 בכינוס מיוחד שהייתה ככל הנראה הופעתו הפומבית הרשמית האחרונה, כשהיה בן 86.
הופעתו הקולנועית החזותית האחרונה  הייתה בסרט רעם וברק (יצא ב-1977), כשלאחר מכן בעיקר דיבב וקריין עד לקראת סוף שנות השמונים, כשהחל להוריד הילוך בקריירה בעקבות מצבו הבריאותי שהחל להתרועע במהלך שנות השמונים, ולכן לא דיבב את פו הדוב בסרט עליו שיצא ב-1983 (כשדיבב אותו האל סמית' (1916-1994) מי שדיבב את דמות הינשוף בסרטים הקודמים ועשה תפקיד כפול בסרט ההוא). היה ניסיון נוסף שלא המשיך, על להעלות מחדש את הולווי כמדבב פו הדב סביב שנת 1988 (כשהיה בן 83), אך נזנח כי לדעת המפיקים גוון קולו של הולווי כבר לא מה שהיה לפני.
ביוגרפיה > רדיו והקלטות

ככוכב רדיו, הולוויי נשמע בתוכניות הרדיו שעת מסילת הברזל, שעת הפלדה של ארצות הברית, דריכות ותיאטרון רדיו לוקס. עם קולו המובהק, הוא סיפר ברדיו לילדים את סיפורי הדוד רמוס ואת פטר והזאב ושר משירי אמא אווזה.
ביוגרפיה > טלוויזיה

פריצת דרכו הטלוויזיונית הייתה בתוכנית ילד קרקס בו גילם את תפקיד הבלונאי. הוא השתתף בתוכניות הטלוויזיה הרפתקאות סופרמן, חייו של ריילי, חמש אצבעות, אזור הדמדומים, האי של גיליגאן, המופע של אנדי גריפית ואור ירח.
ביוגרפיה > חייו המאוחרים

הולוויי התגורר בערוב ימיו בלוס אנג'לס. הוא מת מהתקף לב בבית החולים נחשב  בלוס אנג'לס בשנת 1992. בן 87 היה במותו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר מעל האוקיינוס השקט. בשנות השמונים נקרא על שמו רחוב בהוליווד. בנו, ריצ'רד הולוויי, הפך לימים למפיק. פו הדב וקא, שתי דמויות אותן דיבב, דובבו לאחר מותו על ידי המדבב ג'ים קאמינגס.