stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיסטר בין
הצלחה ביקורתית ומסחרית > כיום

כיום ממשיכה דמותו של מיסטר בין לשמור על פופולריות ברחבי העולם ובבריטניה, ובשנת 2008 דורג מיסטר בין כדמות הקומית הבריטית המצחיקה ביותר בכל הזמנים, בסקר של העיתון הבריטי "סאן". בשנת 2011 היה עמוד הפייסבוק של מיסטר בין לעמוד הדמות הציבורית (public figure) הפופולרי ביותר של דמות בריטית, מבחינת מספר המעריצים, בין היתר בשל הפופולריות העולמית שלו: מתוך 15.7 מיליון מעריצים, נרשמו 1.1 מיליון מעריצים בהודו, מיליון מעריצים בבריטניה ומיליון מעריצים באינדונזיה.
סרטונים מתוך התוכנית "מיסטר בין" זוכים להצלחה גדולה באתר הסרטונים YouTube. עד לשנת 2009 הועלו לאתר מעל 5,000 סרטונים מתוך "מיסטר בין" על ידי משתמשי האתר, ולגבי רובם אישרה חברת Tiger Aspect שיישארו באתר. כמו כן נפתח באתר חשבון רשמי של "מיסטר בין", ובו פרקים מלאים של התוכנית ושל סדרת האנימציה. דמותו של בין אף הפכה ב-2012 למם אינטרנט פופולרי באתר 9GAG.
ב-2011 אמר אטקינסון כי אין בכוונתו לגלם שוב את דמותו של מר בין: "יש לי הרגשה שכנראה לא אגלם שוב את הדמות. לעולם אל תאמר לעולם לא, אבל אני מרגיש שאני נהיה מבוגר מדי לכך. תמיד אהבתי לחשוב על מיסטר בין כמין דמות של סרטים מצוירים, שלא ממש מתבגרת". אולם ביולי 2012 הפר "הבטחה" זו כאשר הופיע בדמותו של מר בין בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בבימויו של דני בויל, שבו הופיע מקבץ מבכירי הבדרנים והאמנים הבריטים. בנובמבר 2012 חזר על דברים דומים, כשאמר בראיון: "מתגברת תחושתי שאגלם הרבה פחות את תפקידיי שהצליחו ביותר מבחינה מסחרית - בעיקרון, תפקידים פיזיים, די ילדותיים... מעבר לעובדה שהכושר הפיזי שלי יורד, אני חושב שזה די עצוב שמישהו בשנות ה-50 לחייו מתנהג בצורה ילדותית."
בספטמבר 2015 יצא סרטון ב-YouTube לציון 25 שנה לסדרה, ובו נראה מיסטר בין נוהג על המיני שלו (על כורסה שקשורה לגג המכונית) ברחובות לונדון, ומבקר, בין השאר, בארמון בקינגהאם.
מקומו של מיסטר בין בקריירה של אטקינסון

כאמור, לפני שעלתה התוכנית "מיסטר בין" לשידור, כבר היה רואן אטקינסון קומיקאי מוכר בבריטניה. התוכנית עלתה זמן קצר לאחר סיום השידורים של "הפתן השחור", קומדיית מצבים היסטורית שהייתה להצלחה גדולה. כשהתוכנית "מיסטר בין" עלתה לשידור, היו אלו דווקא מעריצי "הפתן השחור" שחשו אכזבה מהתוכנית החדשה. ברוס דסאו מסביר זאת כך: "אם 'הפתן השחור' לא היה טבוע עד כדי כך בז'אנר ההיסטורי, ו'מיסטר בין' לא היה מהווה שינוי סגנוני כה דרסטי לעומתו, ייתכן שלא הייתה מופנית כלפיו ביקורת כה רבה".
"מיסטר בין" היה זה שהפך את רואן אטקינסון לאישיות מוכרת ברחבי העולם, בעקבות ההצלחה הבינלאומית שלה זכתה הדמות. לאחר מכן הופיע במספר סרטים פופולריים מלבד סרטי "בין", כגון "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994), "מלך האריות" (1994; בתפקיד דיבוב), "מיליונר מי שגומר ראשון" (2001) - שבו גילם את דמותו של אנריקו, בן דמותו של בין, "אהבה זה כל הסיפור" (2003) ו"איזו מאמי" (2005), וכן בקומדיית המצבים "הקו הכחול הדק" (1994-1995). מעבר לכך, יצר את דמותו של המרגל ג'וני אינגליש, פרודיה על ג'יימס בונד, ששברה קופות ברחבי העולם בשלושה סרטים - "ג'וני אינגליש" (2003) ,"ג'וני אינגליש חוזר" (2011) ו"ג'וני אינגליש 3.0" (2018).
אולם, דמותו של מיסטר בין נותרה הדמות המזוהה ביותר עם אטקינסון בקרב הקהל הבינלאומי; בעוד שבבריטניה הוא ידוע גם בשל תפקידיו האחרים. על כך עמד אטקינסון במסיבת עיתונאים ב-2007:
כאן, בלונדון, יש לי יותר בעיה עם התיירים מאשר עם בריטים. באנגליה אני מגלם עוד דמויות, והקהל מכיר אותן מהטלוויזיה ומודע לכך שמיסטר בין ואני נבדלים. לעומת זאת, תייר מסלובניה שלפתע נתקל בי ברחוב – מגיב כאילו התגלה לו הטאוור אוף לונדון. אתמול הייתי בבריסל. התלבשתי כמו מיסטר בין והתייצבתי באמצע העיר. כשאני מחופש כמו בין זה מעורר תגובה חזקה, כאילו חייזר נחת עכשיו. כשאני בתפקיד עצמי אנשים מגיבים אלי בצורה הרבה יותר מתונה."
המשכים לתוכנית > סדרת אנימציה

בין השנים 2002–2004 הופיעה דמותו של בין בסדרת אנימציה בשם "מיסטר בין", שאופיינה גם היא בדיאלוג מועט ובמלמולים. הסדרה, שכללה 26 פרקים (כל פרק בעל שני חלקים), הרחיבה את מגוון הדמויות של "מיסטר בין", והוסיפה את גברת ויקט, בעלת הדירה המרירה של בין, וחתולהּ שתום העין סקראפר. בסדרה המצוירת חזרו להופיע טדי, דוב הצעצוע של בין, וחברתו אירמה גוב. אטקינסון דיבב בסדרה את דמותו של בין, ועם שאר המדבבים נמנים ג'ון גלובר, רופרט דגאס, גרי מרטין ולורלי קינג.
ב-14 בדצמבר 2007 יצא לאור משחק וידאו בגוף שלישי, בשם Mr. Bean's Wacky World ("עולמו המטורף של מיסטר בין"), המבוסס על הסדרה המצוירת. המשחק יצאו בפורמט PAL בלבד, לפלטפורמות פלייסטיישן 2,‏ נינטנדו DS ו-Wii.
המשכים לתוכנית > עיבודים לקולנוע

שני סרטי קולנוע בכיכובו של מיסטר בין יצאו לאקרנים. הראשון, "בין", יצא לאקרנים בשנת 1997. את הסרט ביים מל סמית', שותפו של אטקינסון לצוות השחקנים הקבוע בתוכנית "מבט הפוך" (1979–1982). סרט זה חרג במבנה העלילה מהפורמט המקובל של תוכנית הטלוויזיה, בכך שהציג סיפור עלילה מגובש עם דמויות מפותחות יותר. בניגוד לתוכנית הטלוויזיה שבה בין היה תמיד מושא תשומת הלב הבלעדי, בסרט מוצגת מערכת היחסים של בין עם משפחה מקליפורניה שבביתה הוא מתגורר, בעת שהוא ממלא משימה שהוטלה עליו על ידי הגלריה הלאומית של לונדון שבה הוא עובד - לפקח על ההעברה של הציור "אמו של ויסלר" לגלריה בלוס אנג'לס. הסרט הכניס מעל 250 מיליון דולר ברחבי העולם (45 מיליון דולר בארצות הברית), עם תקציב משוער של 18 מיליון דולר.
במרץ 2005 פורסם כי סרט שני בכיכובו של מיסטר בין, "החופשה של בין", נמצא בשלבי פיתוח, ובו מופיע אטקינסון בתפקיד הראשי. במהלך שלבי העבודה עליו שונה שמו של הסרט מספר פעמים, ונשקלו בין היתר השמות "בין 2" ו"בין הצרפתי". הצילומים החלו ב-15 במאי 2006 ושלב הפוסט-פרודקשן החל באוקטובר 2006. ב-30 במרץ 2007 יצא הסרט לאקרנים בבריטניה, וב-17 ביולי 2007 נערכה הקרנת הבכורה שלו בצפון אמריקה, בפסטיבל Just For Laughs במונטריאול, קוויבק, קנדה. במהלך הסרט יוצא בין לחופשה בריביירה הצרפתית, ובמהלכה הוא נקרה למסע בלתי מתוכנן ברחבי צרפת, שמסתיים בהקרנת יומן המסע שלו בפסטיבל קאן. את הסרט ביים סטיב בנדלק (Steve Bendelack). הכנסות הסרט ברחבי העולם הסתכמו ב-230 מיליון דולר.
לצפייה

The Story of Bean, 1997, תוכנית דוקומנטרית על "מיסטר בין", בבימויו של רופרט אדוורדס (Rupert Edwards)
ראו גם

החופשה של בין
בין (סרט)
מיסטר בין (סדרת אנימציה)
הומור בריטי
לקריאה נוספת

Bruce Dessau, Rowan Atkinson, Orion, March 2001, ISBN 752833804
Patricia Neville, Side-splitting masculinity: Comedy, Mr. Bean and the Representation of Men in Contemporary Society, Journal of Gender Studies, 2009, 18(3), 231-243
הוגו השלישי, מלך קפריסין

הוגו השלישי מלך קפריסין (בצרפתית: Hugues III de Chypre; ‏1235 - 24 במרץ 1284), המכונה "הגדול", היה מלך ממלכת קפריסין הצלבנית משנת 1267 ומלך ממלכת ירושלים משנת 1268 תחת השם הוגו הראשון מלך ירושלים.
ביוגרפיה

הוגו השלישי נולד לאיזבל דה ליזיניאן ולאנרי מפואטייה-אנטיוכיה (אנ') בשנת 1235, ושינה את שמו מהוגו מפואטייה להוגו דה ליזיניאן עם מות אביו בשנת 1276.
בשנת 1261, בעקבות מותה של פלזאנס מקפריסין, אמו של הוגו השני, מלך קפריסין, שהייתה עוצרת הממלכה בקפריסין, עבר תפקיד עוצר קפריסין לאיזבל דה ליזיניאן, דודתו של הוגו השני, שהעבירה את התפקיד להוגו, בנה. עם מות אמו, בשנת 1264, טען הוגו השלישי לתפקיד עוצר ממלכת ירושלים, עבור קונראד השלישי, מלך ירושלים שהתגורר באירופה. הטוען השני היה הוגו מבריין (אנ') שהיה קרוב באותה מידה כהוגו השני, בעל הזכות לתפקיד העוצר שלא היה יכול לכהן בו בגלל היותו קטין. מועצת האצילים של ירושלים בחרה בהוגו השלישי כיוון שהיה מבוגר יותר ומכיוון שכבר היה השליט בקפריסין ובעל כוח צבאי שאיפםשר סיוע לממלכת ירושלים המתפוררת.
עם מותו של הוגו השני בשנת 1267 עבר הכתר להוגו דה ליזיניאן, והוא הוכתר בניקוסיה ב-24 בדצמבר 1267 כ"הוגו השלישי".
מלך ירושלים

במאי 1268 הפליג הוגו לעכו כדי לקבל באופן רשמי את תפקיד העוצר של ממלכת ירושלים. הוגו קיבל את המינוי למרות התנגדותה של מריה מאנטיוכיה (אנ') שטענה שהיא בעלת זכות הבכורה לתפקיד, כיוון שהיה בעל כוח צבאי שעמד לרשותו ואיפשר סיוע לממלכת ירושלים.
באוקטובר 1268 בעקבות הוצאתו להורג של קונרדין, ירש הוגו את כתר ממלכת ירושלים. בניגוד לקודמיו, בחר הוגו לממש את התפקיד בפועל, וביום 24 בספטמבר 1269 נערכה הכתרתו של הוגו השלישי כמלך ירושלים בקתדרלה של העיר צור. את זמנו חילק בין צור וקפריסין. על מנת לבסס את מעמדו בממלכת ירושלים חיתן הוגו את אחותו מרגריטה מאנטיוכיה לז'אן ממונפורט (אנ') שהיה חלק ממפלגת האצילים המקומית. באותה שנה נפלה אנטיוכיה בידי ביברס ובא הקץ על נסיכות אנטיוכיה הצלבנית במרחץ דמים איום, והוגו השלישי הגיע להסכם עם ביברס על שביתת נשק עבור העיר עכו. שנה לאחר מכן הופיעה דמות חדשה בפוליטיקה של ממלכת ירושלים ומסעי הצלב שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה שבתור מחריב בית המלכות של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ראה עצמו כטוען לכתר ממלכת ירושלים.
בשנת 1271 כבש ביברס את המבצר הצלבני האדיר של קראק דה שבלייה - הגדול במזרח התיכון. באפריל ובחודש יוני כבש את המבצר הטבטוני מונפורט והותיר את ממלכת ירושלים עם מספר מבצרים על חוף הים והעיר עכו. כך אחזה בצלבנים רוח של יאוש, המסדרים הצבאיים שהיו היחידים בעלי אמצעים להגן על הממלכה נמנעו מיוזמה צבאית, ובעת הופעת צבא מוסלמי מול מצודות וערים העדיפו הנוצרים להציל את נפשם באופן זמני ולעבור לעיר נוצרית אחרת ולקבל הסכם כניעה המוצע להם. כך נחתמים הסכמים של שביתות נשק שאין למוסלמים כל כוונה לקיימם ואין לנוצרים כל יכולת לאכפם. יוצא דופן היה ההסכם שנחתם באפריל 1272 בקיסריה בין ביברס והוגו השלישי מלך ירושלים למשך 10 שנים שבדרך פלא אכן כובד ונתן לממלכת ירושלים תקופת חסד של שקט יחסי.
ב-1 במאי 1274 כינס האפיפיור גרגוריוס העשירי את מועצת הכנסייה השנייה של ליון, שבה הכריז על מסע צלב חדש, ועל גיוס אמצעים למימונו בצורת מיסים שיוטלו על כל המאמינים ברחבי אירופה (18 במאי של אותה שנה). הוא קיבל הבטחה מקיסר האימפריה הביזנטית כי יעשה ככל שביכולתו לסייע להצלחת משימה זו. ב-1275, פיליפ השלישי מלך צרפת, ודודו, שארל מאנז'ו, הכריזו על השתתפותם במסע הצלב. כחלק מההכנות למסע הצלב מכרה מריה מאנטיוכיה את זכויותיה לשארל הראשון מאנז'ו תמורת 4000 ליברות של טור ושארל קיבל בברכת האפיפיור את התואר מלך ירושלים, אף על פי שתואר זה כבר היה בידי הוגו השלישי מקפריסין שניסה לשנות, ללא הצלחה, את רוע הגזירה. בשנת 1276 מת גריגוריוס העשירי ועימו התפוגגה תוכנית מסע הצלב והתקווה האחרונה להצלת ממלכת ירושלים. באותה שנה, בסערה של רוחות ותככים עזב הוגו השלישי את עכו מינה בה עוצר ממשפחת איבלין וכתב איגרות לאפיפיור ולמלכי אירופה בהן הוא מתלונן על האנרכיה השוררת בעכו ומבקש את עזרתם בהצלת ממלכת ירושלים.
מלך ירושלים > תקופת שלטונו של שארל מאנז'ו

בקיץ 1277 הגיע לעכו נציב מטעם שארל מאנז'ו ותפס את השלטון בעיר ובממלכת ירושלים. שנה לאחר מכן הופיע הוגו השלישי וניסה שוב לתפוס את מושכות השלטון בנחיתה בעכו עם צבא קפריסאי. בתחילה הצליח המלך הקפריסאי להטות לצידו את אצילי העיר ואת אנשי הקומונה הימית של פיזה אך המסדרים הצבאיים עמדו מהצד, ובחלוף ארבעה חודשים הודיעו לו אצילי קפריסין כי פקעה חובתם הפיאודלית לשרת את הוגו מחוץ לתחומי האי. הוגו חזר לקפריסין והכריז מלחמה על נכסי מסדר הטמפלרים, במאבק שנמשך 3 שנים נמחקו כל נכסי המסדר בקפריסין.
מלך ירושלים > מותו של הוגו השלישי

שארל שלט בעריצות בנאפולי ובסיציליה. הוא הציב בהן חיילים, נזירים וכמרים, אצילים ובירוקראטים צרפתים והטיל מיסים כבדים על האוכלוסייה המקומית. זה היה הרקע להתקוממות נגד הצרפתים בסיציליה שהחלה בפלרמו ב-29 במרץ 1282 ונודעה בשם "ערבית סיציליאנית". בהתקוממות זו נרצחו צרפתים רבים בסיציליה. שארל קיבץ את כוחותיו בקלבריה, נחת במסינה והטיל עליה מצור אך ללא הצלחה. הסיציליאנים קראו לפדרו השלישי לקחת לידיו את השלטון בממלכת סיציליה. ב-30 באוגוסט 1282 פדרו השלישי נחת בסיציליה עם צבאו וכעבור חמישה ימים הוכרז למלך סיציליה. שארל נסוג לקלבריה, ואיטליה נסחפה למלחמת כל בכל שבסופה התפצלה איטליה ומעמדו של שארל מאנז'ו התרופף בארץ הקודש ונציגו בארץ נקרא לשוב לאיטליה. את מושכות השלטון תפס אד פואלשיין סינישאל ממלכת ירושלים - מינוי של שארל מאנז'ו.
הוגו השלישי החליט לנצל את המצב החדש ובאוגוסט 1283 נחת הוגו השלישי בביירות עם צבא קפריסאי וצעד לכוון צור. בדרכו לעיר נפגש הוגו עם חברי הקהילה היהודית של צור שיצאו לקראתו עם ספר תורה. הוא לא הגיע לעכו ונפטר ביום 24 במרץ 1284.
הוא היה נשוי לאיזבלה מאיבלין ונולדו להם 11 ילדים. בנם הבכור יוכתר כז'אן הראשון, מלך קפריסין וכז'אן השני מלך ירושלים. אחיו אנרי השני, מלך קפריסין שירש את כתרו יהיה המלך האחרון של ממלכת ירושלים.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963-תשכ"ג, כרך ב', עמ' 494
↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, תשכ"ג-1963 כרך ב', עמ' 505
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קונרד השלישי, מלך ירושלים | מלכי ירושלים  1268–1277 | הבא: שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה |
יוסף אל-עותייבה

יוסף אל-עותייבה (בערבית: يوسف العتيبة; נולד ב-19 בינואר 1974) הוא דיפלומט אמירתי המכהן מ-2008 כשגריר איחוד האמירויות הערביות בארצות הברית במקביל להיותו שר המדינה בממשלת איחוד האמירויות תחת יורש העצר מוחמד בן זאיד אאל נהיאן. קודם לכן שירת כשגריר לא תושב של איחוד האמירויות למקסיקו.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

יוסף מאנע סעיד אל-עתיבה נולד ב-1974 באבו דאבי. אביו מאנע אל-עתיבה היה שר הנפט של איחוד האמירויות ומקורב לשליט שייח' זאיד בן סולטאן אאל נהיאן. התחנך ורכש השכלה מערבית במוסדות אמריקאים בקהיר, מצרים, מגן ועד תיכון, בוגר המכללה האמריקאית בקהיר. ב-1991 התקבל לאוניברסיטת ג'ורג'טאון שבמרילנד ארצות הברית, והחל ללמוד לתואר ראשון ביחסים בין-לאומיים, כמו כן היה עמית באוניברסיטה לביטחון לאומי שבוושינגטון.
ביוגרפיה > קריירה

טרם מינויו לשגריר בארצות הברית שירת אל-עתיבה במשך כ-8 שנים כמנהל יחסי החוץ של הנסיכויות תחת יורש העצר השייח' מוחמד בן זאיד, תקופה שהתאפיינה בחיזוק קשריה הביטחוניים והכלכליים של איחוד האמירויות. ב-2008 בעודו בן 34 מונה לשגריר בוושינגטון ובמקביל ממלא תפקיד שר המדינה של האיחוד.
ביוגרפיה > קריירה > הסכמי אברהם

באוגוסט 2020 חתמו ישראל ואיחוד האמירויות על הסכם נורמליזציה שזכה לשם "הסכמי אברהם". השגריר אל-עתיבה לקח חלק פעיל בקידום ההסכם והוצאתו לפועל. ביוני 2020, חודשיים טרם החתימה על ההסכם, פרסם אל-עתיבה בצעד חריג מאמר בעיתון הישראלי "ידיעות אחרונות" תחת הכותרת "או סיפוח או נורמליזציה" ובו פנייה לציבור הישראלי בכלל, ולהנהגה הישראלית בפרט להימנע מצעדים חד-צדדיים בכל הקשור ליחסים עם הרשות הפלסטינית ובפרט סיפוח חד-צדדי של יהודה ושומרון, תוך שהוא מדגיש את הפוטנציאל הצפוי שבכינון היחסים וההפסדים הצפויים כתוצאה מצעד זה ואכן לבסוף סוגיית הסיפוח ירדה מהפרק ונסללה הדרך לחתימה על הסכם נורמליזציה בין שתי המדינות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אל-עותייבה נשוי לעביר ולהם שני ילדים. אחותו הֱנד אל-עותייבה (אנ') אף היא דיפלומטית במשרד החוץ והייתה שגרירת איחוד האמירויות בצרפת בין השנים 2021–2024.
הערות שוליים

↑  יוסף אל-עותייבה, באתר האינטרנט הרשמי של איחוד האמירויות הערביות (באנגלית)
↑   50 Years | 50 Faces Campaign Spotlights Yousef Al Otaiba, סרטון בערוץ "Yousef Al Otaiba", באתר יוטיוב (אורך: 03:30)
↑  יוסף אל-עוטייבה, סיפוח או נורמליזציה | בכיר באיחוד האמירויות במאמר מיוחד ל"ידיעות אחרונות", באתר ynet, 12 ביוני 2020
↑  Abeer Al Otaiba: Our Woman In The West, Harper’s Bazaar Arabia, ‏December 20, 2015
↑  Emiratis are 'enthusiastic' about peace with Israel, senior UAE official says, The Times of Israel, ‏13 September 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1212928237  VIAF: 9021159400280119620008   WorldCat (עם VIAF): 9021159400280119620008
קניון מבשרת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  קניון
 כתובת:  שד' החוצבים 10 מבשרת ציון
 מיקום:  מבשרת ציון
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  רמי לוי
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  9 בספטמבר 2016
 מידות
 קומות:  3
 
 קואורדינטות:  31°47′48″N 35°08′48″E﻿ / ﻿31.796597573011°N 35.146694919651°E﻿ / 31.796597573011; 35.146694919651
 www.kmevaseret.co.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) קניון מבשרת(למפת ירושלים רגילה) קניון מבשרת(למפת הרי ירושלים רגילה) קניון מבשרת(למפת הרי ירושלים מוגדלת) קניון מבשרת
 
קניון מבשרת הוא קניון במבשרת ציון אשר באזור ירושלים. הקניון בבעלות איש העסקים רמי לוי. חברת רמי לוי שיווק השקמה שבבעלותו פתחה גם מרכול בקניון.
בניית הקניון החלה בסביבות שנת 2013 והסתיימה כ-3 שנים לאחר מכן בשנת 2016. בשנת 2025 עלו טענות שראש מועצת מבשרת ציון יורם שמעון פעל כדי לחסוך לרמי לוי תשלום היטל השבחה בסך 21 מיליון ש"ח.
זהו הקניון השני במבשרת ציון לאחר קניון הראל בבעלות משפחת עופר.
הערות שוליים

↑  יאיר גליק, קניון מבשרת החדש נפתח לאחר שלוש שנות בנייה, באתר ביזנעס, ‏2016-09-13
↑  מה בדיוק הסיפור עם רמי לוי?, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי
↑  שחר, תמיר בן (2023-02-28). "ליאורה עופר מול רמי לוי: מי ישלוט מסחרית במבשרת ציון?". Globes. נבדק ב-2025-03-02.
רא"ם הכהן

| --- | --- |
הרב רא"ם בשיעור בישיבת עתניאל
הרב רא"ם בשיעור בישיבת עתניאל
 לידה:  1 במרץ 1957  (בן 68) כ"ט באדר א' ה'תשי"ז ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  עתניאל
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, מחשבת ישראל
 רבותיו:  הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב אריה בינה, הרב אהרן ליכטנשטיין, הרב יהודה עמיטל, הרב דוד פוקס.
 תלמידיו:  הרב אלחנן שרלו, הרב שראל רוזנבלט, הרב נריה טייץ.
 חיבוריו:  בדי הארון, העלם וגילוי, קול דממה וספרים נוספים
 בת זוג:  נעה הכהן
 אב:  ידעיה הכהן 
 אם:  דינה הכהן 
 
הרב רא"ם הכהן (נולד בכ"ט באדר א' ה'תשי"ז, 1 במרץ 1957) הוא רב ופוסק דתי-לאומי, ראש ישיבת עתניאל (עם הרב אלחנן שרלו) ורב היישוב עתניאל.
קורות חייו

נולד לידעיה, ממקימי וממנהלי ישיבת הר עציון ובנו של החוקר שמואל הכהן וינגרטן, ודינה, ביתו של נתן גרדי, מראשוני החלוצים הדתיים והרבנות הצבאית. מכונה ראם על שם אבי סבו, רבי אהרון מרדכי. גדל על גבול השכונות רחביה ושערי חסד בירושלים. בצעירותו היה מבאי ביתו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, אצל הרב אריה בינה והרב דוד פוקס, ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון באלון שבות, אצל הרב אהרן ליכטנשטיין והרב יהודה עמיטל ולזמן קצר בישיבת מרכז הרב. שירת בצה"ל כקצין בשריון, ובשירות המילואים התקדם עד לדרגת רס"ן. נסמך לרבנות בידי הרב ליכטנשטיין והרב אליעזר ולדנברג (מחבר השו"ת "ציץ אליעזר"). שימש גם את הרב שלום אייזן, פוסק בעדה החרדית. היה מקורב לרב נחום רבינוביץ' ולרב שלמה דיכובסקי. שולח את ספריו לקבלת הסכמות מהרב אביגדר נבנצל.
שימש כר"מ בישיבת אור עציון בראשות הרב חיים דרוקמן ובישיבת שבות ישראל באפרת. ב-1994 הוזמן על ידי הרבנים בנימין קלמנזון ועמי עולמי לעמוד בראש ישיבת בית הוועד לתורה בעתניאל. אחרי הירצחו של הרב עולמי באותה שנה מונה לרב היישוב.
בעבר היה פעיל בארגון במעגלי צדק. ב-2006 היה מועמד לתפקיד הרב הצבאי הראשי.
משמש כחבר בוועדת השיפוט במיזם 'קנה לך חבר' – תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס.
הרב הכהן הוא זוכה פרס הרב קוק לשנת 2020.
קורות חייו > משפחתו

נשוי לנעה, העומדת בראש אולפנת אמ"ית אוריה בבאר שבע, ולהם תשעה ילדים, וביניהם סא"ל יוני הכהן, היה מפקד גדוד 890 והרב אורי הכהן, ר"מ בישיבת עתניאל ומג"ד בחטיבה 226.
אחיו הבכור הוא האלוף (במיל') גרשון הכהן. אחים נוספים הם הרב אלישיב הכהן, ראש הישיבה התיכונית בית שמואל בחדרה, הרב אביה הכהן, ר"מ בישיבת תקוע, והרב חיים הכהן, ר"מ במכינה הקדם צבאית בית יתיר. גיסו הוא הרב אהרלה הראל.
גישתו ודרכו

גישתו של הרב הכהן מאופיינת בעצמאות הגותית. למרות היותו תלמיד של הרב ליכטנשטיין, גישתו בלימוד הגמרא אינה כשיטה הבריסקאית. הוא עוסק בקבלה ובפרט בתורת הרמח"ל, אדמו"רי חב"ד הראשונים (בפרט אדמו"ר הזקן) והרמ"ע מפאנו. גם תורת הראי"ה קוק היא נדבך מרכזי בהגותו, בייחוד בחלק הכלל-אנושי על פי הפרשנות של הרב דוד כהן (הרב הנזיר).
אחד מהמאפיינים המרכזיים בשיטתו של הרב הוא ההתחקות אחר שיטה של חכם. כך למשל, כמעט כל מקום בכתבי חז"ל שבו מוזכר רבי אליעזר בן הורקנוס, לטענתו ישנו קו מנחה של שמירה על הקיים ללא חדשנות והתפשרות, עד לשבירה עצמית כדי לעמוד ביעד זה. לעומת זאת, במרבית דבריו של רבי שמעון בר יוחאי נמצא שהמחשבה היא הקובעת, והתוצאה בעולם היא משנית.
הוא נוטה להביע את דעותיו בנושא מסוים לאחר שהוא מראה את הצדדים השונים בסוגיה, ומביע לרוב עמדה מורכבת, אך באופן פסקני. הוא נוהג לערום על השולחן ערימות גדולות של ספרים שמהם הוא מצטט במהלך השיעור ועובר ביניהם במהירות. בדרשתו בישיבה בערב שבת הוא נוהג לקרוא מתוך ספר תורה.
הרב הכהן פסק שיש חובה הלכתית לחתום על כרטיס לתרומת איברים דרך עמותת אדי תוך סימון שהתרומה תתבצע "רק באישור איש דת לפי בחירת המשפחה". כמו כן הוא נמנה עם אנשי התנועה לחידוש מצוות התכלת בימינו, ונמנה עם הוועד המנהל של עמותה שמטרתה לשווק פתילי תכלת לציצית במחיר שווה לכל נפש.
הרב הכהן פסק שחל איסור הלכתי לעשן. הוא מונה מספר סיבות לדבר: המעשן גורם לעצמו נזק גופני שנאסר בהלכה; הוא גורם למיתתו ולכן מאבד עצמו לדעת; עישון פסיבי נחשב כרצח בגרמא; על פי הרמב"ם ישנה חובה אלוהית שגופו של האדם יהיה בריא ככל האפשר. מסיבה זו הוא נמנע מלהסתמך בשעת קידושין על עדותם של מעשנים וחוצי קו הפרדה רצוף בכביש. בעקבות דברי הרמב"ם בדבר החובה הדתית לשמור על הגוף, הוא נוהג לשחות בבריכה פעמיים בשבוע, ובעבר השתתף בצליחת הכנרת.
גישתו ודרכו > תורה וצבא

הרב הכהן ממליץ לבוגרי תיכון ללכת לשנה לפחות בישיבה או במכינה, עקב התוכן התורני המועט שאותו רוכשים תלמידי הישיבות התיכוניות והתיכונים הדתיים, והתובנה כי לימוד התורה במוסדות האלו אינו שלם ולא עומד ברף הנדרש של אהבת התורה ולימוד תורה לשמה. לימודים בישיבת הסדר, לפי שיטתו, אינם מתאימים לכל אחד, וכל אדם חייב לעשות בירור עם עצמו מהי הדרך המתאימה לו.
הוא תומך בשירות תלמידי ישיבות ההסדר במחלקות רגילות עם שאר החיילים, ולא במחלקות נפרדות.
הוא מאמין שיש לכבד את הפלסטינים, ובייחוד את הפליטים הנמצאים במחנות. לצד זאת, ברובד הפוליטי, משתייך הרב לצדה הימני של המפה, ומתנגד לכל נסיגה מיש"ע. גישתו הכללית היא הנחלת ערכים על ידי השגת תמיכה ציבורית נרחבת, ללא שימוש בכוח או בכפייה פיזית או מילולית. על אף שלא חתם על גילוי הדעת השולל סרבנות בצה"ל (על רקע תוכנית ההתנתקות), עשה מאמצים למניעת מצבים של סרבנות.
ספריו

בדי הארון – קובץ שיעורים בסוגיות התלמוד
סדרת שו"ת בדי הארון – תשובות בנושאי השעה – אורח חיים, פיקוח נפש, שביעית. גילוי, מגיד
העלם וגילוי – פרקי התגלות ה' מבריאת העולם ועד הלוחות השניים, גילוי. לספר מצורפות הסכמותיהם של הרב אברהם אלקנה שפירא והרב מרדכי אליהו.
קול דממה – עיון במשמעותם של תפילות ראש השנה ותקיעות השופר. גילוי, מגיד
ראיה ויראה – אברהם ויצחק במעבר מהשקפת עולם להקשבת עולם. חוברת זו נגנזה בהוראת הרב רא"ם, והרעיונות שמובאים בה מפותחים בספר "קול דממה"
סדרת דרך שער העליון – שיעורים במסכת זבחים בנושאי הקורבנות ובית המקדש. הוצאת גילוי
לרחוק ולקרוב, בין כסה לעשור – שיחות לימים נוראים
פסח לה' – קובץ מאמרים מחשבתיים והלכתיים בנושא חג הפסח ומצוותיו
בני הנביאים – חוברת שעוסקת במשמעות הנבואה אז והיום, בהעמקת המושגים וברלוונטיות של הנבואה לימינו. הוצאת גילוי
מקום – חוברת שעוסקת במרכזיותו של המקום בשלמותו העצמית של האדם. הוצאת גילוי
שיעורי הרב רא"ם – שיעורים בעיון על המסכתות שבת; קידושין; מקוואות; בבא קמא – פרק החובל; יומא (עד כה יצא כרך אחד), הוצאת גילוי
הערות שוליים

↑  פרסום נשואין, הצופה, 13 בדצמבר 1954, עמ' 3
↑  ראשי הישיבה, באתר ישיבת עתניאל
↑  חומרה וקולא בפסיקה ובמנהג יוטיוב, ישיבת עתניאל. דקה 13:46
↑  הרב רא"ם הכהן, דרך שער העליון, הוצאת גילוי.
↑  עידן יוסף, אלמ אבי רונצקי נבחר כרב הצבאי הראשי הבא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 במרץ 2006
↑  הוכרזו הזוכים בתחרות החיבורים התורניים,כ"ד בחשון תשע"ג, באתר 'ערוץ 7'
↑  הרב אליעזר מלמד והרב רא"ם הכהן הם זוכי "פרס הרב קוק" לשנת 2020, באתר ערוץ 7, ‏3 בנובמבר 2020
1 2 3 4  דברים שלא ידעתם על הרב רא"ם הכהן, באתר כיפה, 9 בינואר 2013
↑  ראו הרב רא"ם הכהן, "הבור והמעין: ר' אליעזר בן הורקנוס ור' יהושע בן חנניה", גולות ה' (תשנ"ז), עמ' 195–204; "מחלוקות ר' יהושע בן חנניה ור' אליעזר בן הורקנוס (נספח לשיעור הבור והמעיין)", גולות ו (תשנ"ט), עמ' 109–118, באתר ספריית אסיף.
↑  תרומת איברים - האם חלה חובה לחתום על כרטיס ´אדי´?, באתר ישיבת עתניאל.
↑  יואל יעקובי, תכלת וארגמון, באתר ערוץ 7, 14 ביוני 2012
↑  שבת בשבתו, פרשת אחרי מות-קדושים, גיליון מספר 1421
↑  s:משנה בבא קמא ח
1 2  s:רמב"ם הלכות דעות ד א
↑  הוא נמנע מחתימות על מכתבי רבנים, שלטענתו לא מביאים תועלת ומשקפים את דעתם של העסקנים מאחורי קלעים, ולא של הרבנים.
↑  מאמרי הספר בדי הארון בספריית אסיף
↑  הפעם אודה את ה', בעמוד הפייסבוק של ישיבת עתניאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311533605171  ISNI: 0000 0004 0249 9650  LCCN: nr94014444  VIAF: 298519722   WorldCat (עם VIAF): 298519722
חברי הסנאט של ארצות הברית

מדינות המיוצגות בידי שני סנאטורים דמוקרטים 
      מדינות המיוצגות בידי שני סנאטורים רפובליקנים 
      מדינות המיוצגות בידי סנאטור רפובליקני וסנאטור דמוקרטי 
           ורמונט, המיוצגת בידי סנאטור דמוקרטי וסנאטור עצמאי 
           מיין, המיוצגת בידי סנאטורית רפובליקנית וסנאטור עצמאי החובר לדמוקרטים
התפלגות מושבי הסנאט של ארצות הברית בקונגרס ה-119:   סנאטור דמוקרטי  סנאטור רפובליקני  סנאטור עצמאי
בסנאט של ארצות הברית ישנם 100 חברים. לכל מדינה יש זכות לשלוח לסנאט שני נציגים, כך שבסנאט מאה סנאטורים. הייצוג השווה של מדינות בסנאט הוא אחד הסעיפים הבודדים בחוקה שלא ניתנים לשינוי על ידי תיקון של החוקה בהסכמת שני שלישים מהמדינות, אלא נדרשת הסכמת כל המדינות המעורבות.
להלן רשימת הסנאטורים המכהנים של ארצות הברית החברים בסנאט של ארצות הברית בקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
| מפלגה | מפלגה | סה"כ חברים |
| --- | --- | --- |
|  | המפלגה הרפובליקנית | 53 |
|  | המפלגה הדמוקרטית | 45 |
|  | עצמאיים | 2 |
סה"כ: 100 סנאטורים
הנהגה

| משרה | מפלגה | נושא המשרה | נושא המשרה | בתפקיד מאז |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| נשיא הסנאט |  המפלגה הרפובליקנית |  | ג'יי. די. ואנס | 20 בינואר 2025 |
| הנשיא הזמני של הסנאט |  המפלגה הרפובליקנית |  | צ'אק גראסלי | 3 בינואר 2025 |