stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת בנין אב
הישיבות לצעירים > הישיבה לצעירים בנין אב

בצמוד לישיבה, פועלת הישיבה לצעירים בנין אב. הישיבה נוסדה בשנת תשנ"ה באשקלון והתפצלה ממנה כאמור לעיל. הרב דוד אברהם מכהן במקביל כראש ישיבה גם בישיבה זו. ארבעה מתוך ששת הרמי"ם הם בוגרי הישיבה.
הישיבות לצעירים > ישיבת בנין אב באופקים

בשנת תשע"ט נוסדה בעיר אופקים הישיבה לצעירים בנין אב. במעמד הייסוד השתתפו הראשון לציון הרב בקשי דורון, וראש הישיבה הרב דוד אברהם.
כראש הישיבה באופקים מכהן הרב משה שמול, חתנו של הרב בקשי דורון וגיסו של הרב דוד אברהם.
נכון לחורף 2021 הישיבה מונה כ-80 תלמידים.
הישיבות לצעירים > הישיבה לצעירים דבי אליהו ירושלים

הישיבה עומדת בראשות הרב משה אדרי ובנשיאות הראשון לציון זצ"ל הישיבה מונה כ-120 בחורים.
הישיבות לצעירים > הישיבה לצעירים שער המלך ירושלים

בשנת תשפ"א הוקם על ידי הרב אלעד כהן ובנשיאות הרב דוד אברהם הישיבה מיעודת ליותר הציבור בני התורה והאברכים.
הישיבות לצעירים > כולל בנין אב

בישיבה עצמה קיים כולל קטן לבוגרי הישיבה.
בנוסף קיים כולל ללימודי הוראה "בית המדרש להוראה בנין אב" בראשות הרב יצחק בקשי דורון (מחבר ספר "בנין אבי") בשכונת רמת שלמה.
רבני הכולל מוציאים מדי שנה קובץ תורני בשם "בנין אב" הנפתח בדרך כלל בחבורה מהראשון לציון הרב בקשי דורון ובדברי תורתו של בנו הרב יצחק בקשי דורון, ולאחר מכן מאמרי האברכים.
הערות שוליים

↑  מורשת מרן, ניצחו אראלים את המצוקים, באתר מורשת מרן, ‏י"ח בניסן תש"פ
↑  כאן חדשות, הלויה צנועה לרב גדול, באתר יוטיוב, ‏14 באפריל 2020
↑  משה ויסברג, עולם התורה הספרדי מתחדש, באתר בחדרי חרדים, ‏8 ביוני 2020
↑  כיכר השבת, הישיבה החדשה נחנכה בחדרו בחדרו של הראשל"צ, באתר כיכר השבת, ‏6 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311659405171 
מכתב של הרב עובדיה יוסף הכתוב בכתב ידו, בו הוא מפציר בתלמידי הישיבה באשקלון שלא לפצל את הישיבה
בית המדרש בישיבת בנין אב, זמן חורף ה'תשפ"ג
לורי מור

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1957 (בת 67) גלן פולז, ארצות הברית 
 שם לידה:  Marie Lorena Moore
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת סיינט לורנס 
 שפות היצירה:  אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  Who Will Run the Frog Hospital? 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1991)  פרס פן/מלמוד (2005)  פרס או. הנרי (1998) 
 
לורי מור (נולדה כמארי לורנה מור, באנגלית: Marie Lorena Moore; נולדה ב-13 בינואר 1957) היא סופרת, מבקרת ומסאית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות סיפוריה הקצרים, שחלקם זכו בפרסים חשובים. מאז 1984 היא גם מלמדת כתיבה יוצרת.
ביוגרפיה

מור נולדה בגלנס פולס, ניו יורק, וזכתה לכינוי "לורי" על ידי הוריה. היא למדה באוניברסיטת סנט לורנס. בגיל 19 היא זכתה בתחרות הסיפורת של מגזין Seventeen. בינואר 1977 פרסמה את הסיפור "Raspberries". לאחר שסיימה את לימודיה בסנט לורנס, היא עברה למנהטן ועבדה בסיוע משפטי במשך שנתיים.
בשנת 1980 נרשמה מור לתוכנית M.F.A של אוניברסיטת קורנל, שם למדה אצל אליסון לוריא. עם סיום לימודיה בקורנל, מור יצרה קשר עם הסוכנת הספרותית מלאני ג'קסון, שהחתימה אותה כלקוחה. ב-1983 מכרה ג'קסון את אוסף הסיפורים של מור "עזרה עצמית", המכיל בעיקר סיפורים מהתזה שלה לתואר שני, להוצאת קנופף.
כתיבתה > סיפורים קצרים

מור פרסמה את אוספי הסיפורים הקצרים עזרה עצמית, Like Life, ציפורים באמריקה ו־Bark . הסיפור הראשון שלה שהופיע במגזין "ניו יורקר", "You're Ugly, Too", נכלל מאוחר יותר באוסף- The Best American Short Stories of the Century, בעריכת ג'ון אפדייק. סיפור אחר, "People Like That Are the Only People Here", שפורסם גם הוא ב"ניו יורקר", הודפס מחדש במהדורת 1998 של האוסף השנתי The Best American Short Stories. הסיפור נכלל גם באנתולוגיה "Children Playing Before a Statue of Hercules" משנת 2005, בעריכת דייוויד סדאריס.
במאי 2008 יצא לאור בבריטניה הספר "Collected Stories" של מור. הוא כלל את הסיפורים מהאוספים שפורסמו בעבר, קטעים מהרומן שלה "Anagrams" ושלושה סיפורים שפורסמו לפני כן ב"ניו יורקר".
אוסף הסיפורים של מור, "Bark", יצא לאור בשנת 2014. הספר היה מועמד למספר פרסים ספרותיים.
כתיבתה > רומנים

מור כתבה את הרומנים הבאים:
Anagrams, עם צורתו האקספרימנטלית, זכה לתגובה ביקורתית קרה למדי.
"Who Will Run the Frog Hospital?" הוא סיפורה של אישה הנופשת עם בעלה, ונזכרת בחברות עזה מתקופת ההתבגרות שלה.
"שער המדרגות" מתרחש מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר והוא עוסק בהתבגרותה של אישה בת 20 במערב התיכון.
על הרומן של מור "I Am Homeless if This Is Not My Home", כתבה Parul Sehgal מ"הניו יורקר": "אפשר לומר על לורי מור את מה שהיא אמרה על אפדייק – שהיא הסופרת הכי גדולה שיש לנו שלא פרסמה רומן גדול – אבל כמה צנועה יכולה להרגיש 'גְּדֻלָּה' כשהיא נתפסת בכוח המאכלס, המכתים, הכובש של יצירה בעלת מוזרות וכאב כה נחושים. הישג מסוג כמעט אלים: סופר חותך קדימה, פותח לרווחה קרקע חדשה – פורס רעיונות ומחויבויות קונבנציונליים של הנרטיב עצמו."
כתיבתה > ספרי ילדים

מור כתבה ספר ילדים בשם "The Forgotten Helper", על שדון שסנטה קלאוס משאיר בטעות מאחור בביתו של הילד הגרוע ביותר ברשימת "הטובה" שלו. השדון חייב לעזור לילד להיות טוב יותר לשנה הקרובה כדי שסנטה קלאוס יחזור בחג המולד הבא.
כתיבתה > מאמרים

מור כותבת מדי פעם על ספרים, סרטים וטלוויזיה עבור The New York Review of Books. אוסף מאמרים, ביקורת והערות שלה בשם "See What Can Be Done" פורסם על ידי Knopf באפריל 2018.
ספריה וסיפוריה שתורגמו לעברית

ציפורים באמריקה (1998), תרגמה ליה נירגד, בבל, 1999
איך להיות סופרת (1985), המעורר, כתב עת לספרות ואמנות, גיליון מס' 13, 2001 143 עמודים
שער המדרגות (2009), תרגם גיל שמר, מחברות לספרות, 2014
עזרה עצמית (1985), תרגמה רינה ז'אן ברוך, פרדס, 2024
קריירה אקדמית

מור הייתה פרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, שם לימדה כתיבה יצירתית במשך 30 שנה. היא הצטרפה לפקולטה ב-1984 ועזבה כדי להצטרף לפקולטה באוניברסיטת ונדרבילט בסתיו 2013, כפרופסור לאנגלית.
מור לימדה גם באוניברסיטת קורנל, ובתוכנית MFA לכתיבה יוצרת באוניברסיטת מישיגן, כמו גם בפרינסטון ובאוניברסיטת ניו יורק.
פרסים והוקרה

מור זכתה בפרס או. הנרי לשנת 1998 על סיפורה הקצר "People Like That Are the Only People Here".
בשנת 1999, מור נבחרה כזוכה בפרס ה-Irish Times International Fiction Prize for Birds of America .
בשנת 2004, מור נבחרה כזוכה בפרס Rea עבור הסיפור הקצר, על הישג יוצא דופן בז'אנר זה. היא נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות בשנת 2006, והיא עמיתה ב-"Wisconsin Academy of Sciences, Arts & Letters".
הרומן שלה "I Am Homeless if This Is Not My Home" זכה בפרס National Book Critics Circle לשנת 2023 בסוגת ספרות.
הערות שוליים

↑  Lorrie Moore – The Rea Award For The Short Story (באנגלית אמריקאית)
↑  Jacquelyn Mitchard, Words, Wit, & Wild Hearts | On Wisconsin, ‏2071 (באנגלית אמריקאית)
↑  Lorrie Moore: Flipping Death the Bird, PublishersWeekly.com (באנגלית)
↑  David Yaffe, Lorrie Moore Laughs Wild Amid Severest Woe, tabletmag, 8 באוגוסט 2023
↑  "Book review: Lorrie Moore's 'Bark' looks at bitter disappointments of relationships". Washington Post. 24 בפברואר 2014. נבדק ב-27 במאי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Elizabeth Gaffney (2001). "Lorrie Moore, The Art of Fiction No. 167" (באנגלית). The Paris Review. נבדק ב-2022-12-30.
↑  "Contributors: Lorrie Moore". The New York Review of Books. נבדק ב-24 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Book Marks reviews of See What Can Be Done by Lorrie Moore". bookmarks.reviews (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-26 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brockers, E. (5 במאי 2018). "Lorrie Moore on political correctness, writing and why she's not worried by Trump". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-2022-12-30. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  לורי מור, ציפורים באמריקה, באתר בבל. ספרים שמשנים
↑  ריקי אופיר, הגדרת הנשיות: מי שיש לה קשר בעייתי ודוחה עם גבר עלוב, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2001
↑  How to Become a Writer Or, Have You Earned This Cliche?, archive.nytimes.com
↑   עלית קרפ, הצביעות כחטא הגדול של החברה האמריקאית, באתר הארץ, 19 בפברואר 2014
↑   מעין איתן, "עזרה עצמית": הגיע הזמן להתאהב בלורי מור, באתר הארץ, 25 ביוני 2024
↑  Vidich, Paul. "Lorrie Moore: An Interview", Narrative Magazine, June 2009. Retrieved July 19, 2010.
↑  Charles McGrath,, "Lorrie Moore’s New Book Is a Reminder and a Departure", The New York Times, February 17, 2014. Retrieved February 19, 2014.
↑  "ProfessorGertrude Conaway Vanderbilt Professor of English" (באנגלית). Vanderbilt. נבדק ב-2022-12-30.
↑  Crawford, Franklin. "Author Lorrie Moore returns to accept CU alumni artist award", Cornell Chronicle, December 9, 2004. Retrieved July 29, 2010.
↑  Kelly, p. 166.
↑  "Recent Visitors to the MFA Program" (אורכב 20.07.2013 בארכיון Wayback Machine), University of Michigan. Retrieved July 29, 2010.
↑  "The Irish Times Literature Prizes. (אורכב 28.11.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  Wisconsin Academy of Sciences, Arts & Letters. Wisconsin Academy Fellows : Lorrie Moore (אורכב 28.07.2011 בארכיון Wayback Machine), accessed October 2, 2010.
↑  "The National Book Critics Circle Awards". אורכב מ-המקור ב-6 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513678905171  PLWABN: 9810555855205606  BIBSYS: 90209471  BNE: XX1038155  BnF: cb120672258 (data)  CiNii: DA03671308  GND: 111582830  ICCU: CFIV056433  ISNI: 0000 0001 2029 8690  LCCN: n84042742  LNB: 000240340  MusicBrainz: 803bce24-09b8-46d2-b5a7-e46a3909beb2  NDL: 00471846  NKC: xx0083583  NLA: 35528548  NLG: 316653  NSK: 000575094  NTA: 07152519X  RERO: 02-A003606967  SELIBR: 218044  SNAC: w6639tx5  SUDOC: 02894058X  Trove: 985727  VIAF: 85852459   WorldCat (עם VIAF): 85852459
הרי אפרים (מוסד חינוכי)

| --- | --- |
 סמל שנת ה-50 של הרי אפרים
אין תמונה חופשית
 מוסד חינוכי
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים) 
 מייסדים:  השומר הצעיר 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°35′59″N 35°05′47″E﻿ / ﻿32.599795°N 35.096426°E﻿ / 32.599795; 35.096426
  (למפת הכרמל מוגדלת) הרי אפרים(למפת הכרמל רגילה) הרי אפרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הרי אפרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הרי אפרים
 
ארוחה ביום פתיחת המוסד
הרי אפרים היה מוסד חינוכי של השומר הצעיר. מ-2003 ידוע בשמו חברת הנעורים רעות, כאשר בשם "הרי אפרים" נעשה שימוש רק כדי לציין את הקן השומרי (קן השומר הצעיר שמופרד מן המוסד).
היסטוריה

הרי אפרים עלה על הקרקע ב-1 באוקטובר 1950. הקימו אותו שלושה מקיבוצי ההר של השומר הצעיר במועצה אזורית מגידו: רמת השופט, דליה ועין השופט. בשנת 1962 הצטרף גם קיבוץ רמות מנשה. המקום התנהל שנים רבות בדגם של מוסד חינוכי קלאסי עם דגש על חינוך ערכי ואוטונמיה גדולה לחברת הנעורים. משנות ה-80 ואילך החלו להתקיים במוסד גם בחינות בגרות.
בשנת 1996 החליטו יישובי המועצה האזורית מגידו על איחודם של המוסדות "הרי אפרים" ו"שומריה" והקמת בית ספר אזורי משותף- בי"ס מגידו. בית הספר החדש, בעל האוריינטציה האינדיבידואלית וההישגית, נבנה על חצי משטח הקמפוס של "הרי אפרים" ההיסטורי והועבר לידי המועצה. בשטח שנותר המשיכה להתקיים פנימיית "הרי אפרים" אשר לקחה אחריות על כל התחום הבלתי פורמלי בחייהם של בני הנוער.
בשנת 2003 הוחלף השם "הרי אפרים" בשם חברת הנעורים רעות בשל המעבר של הגוף מהקיבוצים לידי המועצה, הצטרפותו של קיבוץ הזורע ושינוי מסוים בתפיסה החינוכית אשר דיבר על הפיכת המקום לחברת נעורים אזורית ועל הקמת קהילת מחנכים. החלפת השם מעוררת מחלוקת עד היום ובפי רוב החניכים ואנשי האזור עדיין שגור השם "הרי אפרים". כיום לוקחים חלק בפעילות ב"רעות/הרי אפרים" כ-170 חניכים כאשר כבר אין לינה בפנימייה, כל הפעילות החינוכית ממשיכה ביתר שאת.
לאורך השנים התחנכו במוסד כ-2,700 חניכים, ורבים מבוגריו אף זכו לפרסום רב בחברה הישראלית.
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 על שם:  יון מינקו 
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־72 שנים)
 מיקום
 מיקום:  בוקרשט, רומניה רומניה
 מדינה:  רומניה רומניה
 קואורדינטות:  44°26′12″N 26°06′00″E﻿ / ﻿44.43652778°N 26.1°E﻿ / 44.43652778; 26.1
 UAUIM
  (למפת בוקרשט מוגדלת) אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני(למפת בוקרשט רגילה) אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני
 
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני (ברומנית: Universitatea de Arhitectură și Urbanism Ion Mincu, ראשי תיבות: UAUIM) היא אוניברסיטה ציבורית עצמאית לאדריכלות, שנוסדה בשנת 1952, בבוקרשט בירת רומניה. כאות הכרה לתרומתו הרבה לאדריכלות הרומנית של האדריכל יון מינקו(אנ') (הגייה רומנית: Yon Minku, ‏1852–1912), נושאים את שמו מאז שנת 1953 המכון ואחר כך אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני בבוקרשט.
היסטוריה

אוניברסיטת "יון מינקו" לאדריכלות ותכנון עירוני בבוקרשט היא המוסד האקדמי הוותיק והחשוב ביותר בתחום זה ברומניה. היא ממשיכה מסורת ארוכה של השכלה גבוהה ארכיטקטונית מקומית, אשר יסודה קשור קשר הדוק עם עליית רומניה המודרנית וקביעת המבנה המוסדי והתרבותי החדש שלה,
במחצית השנייה של המאה ה-19, ההכשרה הראשונה לחינוך אדריכלי ברומניה הוקמה על בסיס חוק בשנת 1864, שהונפק על ידי השליט אלכסנדרו יואן קוזה, נסיך רומניה, כחלק מבית הספר לגשרים, דרכים, מכרות ואדריכלות. עם זאת, בגלל המחסור בכספים וסטודנטים הוא נסגר זמן קצר לאחר מכן. האדריכלים הרומנים הראשונים למדו ברובם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, בפריז, והאדריכל המוסמך הראשון היה יון מינקו בשנת 1883. בוגרי בית הספר מפריז הובילו להקמתו של בית ספר לאדריכלות בבוקרשט, וכך, בשנת 1892 הקים האיגוד הרומני לאדריכלים בית ספר פרטי לארכיטקטורה שבסמכותה. רפורמת החינוך בשנת 1897 הפכה את בית הספר הפרטי לבית הספר הארצי לארכיטקטורה (במימון הממשלה) כחלק מבית הספר לאמנויות יפות. בשנת 1904 הפך למוסד עצמאי בשם בית הספר הגבוה לארכיטקטורה. בשנת 1931 שמו של בית הספר שונה לאקדמיה לאדריכלות. החוק הראשון הנוגע לחינוך ארכיטקטוני הכיר ברמתו האוניברסיטאית, אך שמר על תואר האקדמיה. אותו החוק הסדיר את השימוש בתואר האדריכל והפרקטיקה המקצועית. בשנת 1938 שולבה האקדמיה לארכיטקטורה בבית הספר הפוליטכני בבוקרשט, בשם הפקולטה לארכיטקטורה. בנוסף, תוכנית מיוחדת המוקדשת לחקר העירוניות פעלה בין השנים 1943–1948.
בשנת 1948 הפכה הפקולטה לארכיטקטורה לעצמאית תחת שם חדש - המכון לאדריכלות. לאחר תקופה קצרה של עצמאות, היא שולבה במכון להנדסה אזרחית שהוקם לאחרונה ושמה שונה שוב לפקולטה לאדריכלות. בשנת 1952 הפקולטה הפכה שוב לעצמאית, כשהיא חוזרת לשמה הקודם, המכון לאדריכלות. על פי צו שהונפק בשנת 1953, נקרא המכון על שם יון מינקו ועד שנת 2000 פעל המוסד בשם "המכון לאדריכלות" יון מינקו,
בשנת 2000, בהחלטת הסנאט האקדמי, שונה השם לאוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני, שהיא עדיין השם הרשמי הנוכחי. שינוי זה נקשר קשר הדוק להרחבת המתכונת החינוכית לאחר 1990. לפיכך, בעשורים האחרונים לפקולטה לאדריכלות הישנה נוספו שתי פקולטות חדשות: הפקולטה לתכנון עירוני (ב- 1997) והפקולטה לאדריכלות פנים (ב-2003), בכל אחת מהפקולטות מוצעות מספר תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתואר שני.
בנוסף קימות שתי תוכניות לימודים לדוקטורט באדריכלות ולדוקטורט בתכנון עירוני.
קמפוס וארגון > הבניין הראשי ויחידות משנה

הבניין הראשי של אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני ממוקם בבוקרשט, ברחוב אקדמיה. הבניין הנוכחי הוא תוצאה של מספר שינויים בבניין המקורי, שהוקם בין השנים 1916–1927 בעקבות תכנון גריגור סרצ'ס ונרשם כאנדרטה היסטורית רשומה. תוספות הבניה נבנו בשנות ה-60 וה -70. מתחם הבניין (המשתרע על שטח בנוי של כ־27,068 מ"ר) מתפרס על כל הבלוק שבין רחובות אקדמי, אדגר קווינט וביזריקה בני. בניין זה כולל את משרדי הסגל הבכיר והסנאט, את רוב חללי ההוראה (כיתות, אולפנים, מעבדות), האולמות הראשיים, הספרייה, חדר הכושר, מעונות סטודנטים, משרדי הניהול ומשרדי סגל האקדמיה. הבניין המרכזי של האוניברסיטה מאכלס את הספרייה הוותיקה ביותר במדינה בתחום האדריכלות והיא נוסדה בשנת 1912 באמצעות תרומות של המרצים הראשונים לבית הספר. בקומת הקרקע, מול רחוב אקדמיה יש חלל תצוגה המאכלס תערוכות פרויקטים של סטודנטים, כמו גם תערוכות ארכיטקטורה ואומנות. הקומה התחתונה של בניין האוניברסיטה כוללת מספר פונקציות: קפיטריה, חנות למכשירי כתיבה, חנות ספרים, מרכז דפוס והעתקה. בית ההוצאה לאור האקדמי "יון מינקו", שנוסד בשנת 2001, מפרסם עבודות הקשורות ישירות לפעילות אקדמית (ספרי לימוד, סיכומי הרצאות, תיעוד), עבודות אדריכלות ועירוניות שנכתבו על ידי צוות ההוראה, עבודות שנכתבו על ידי סטודנטים (קטלוגים של פרויקטים, מחקר), וכן כתב העת "אנליזות באדריכלות". מוזיאון יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני נוסד בשנת 1982, והוא כולל חפצים ומסמכים המייצגים חינוך אדריכלי רומני (תעודות של האדריכלים הרומנים הראשונים, מסמכים רשמיים הנוגעים לחינוך אדריכלי, מסמכים שונים של בית הספר הגבוה לארכיטקטורה, פרויקטים שתוכננו על ידי תלמידי בית הספר וכו'), כמו גם פריטים אחרים שקשורים להתפתחות האדריכלות: כדוגמת דגמים של אנדרטאות ומבנים מפורסמים. בבנין המרכזי ממוקמים, המרכז לייעוץ וקריירה ומחלקת התקשורת ויחסי הציבור.
מלבד הבניין הראשי, מחזיקה אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני בבניין ברחוב מוקסה, שהוא גם מהווה אנדרטה היסטורית רשומה. אירועים מדעיים ותרבותיים שונים מתקיימים בבניין ובו ממוקם המזכיר ללימודי דוקטורט ורוב הפעילויות הנפוצות ללימודי דוקטורט מתקיימות בבנין זה. מטה מרכז המחקר ללימוד אדריכלות ועירוניות מתארח גם הוא בבניין מוקסה. קורס התואר הראשון "שימור אדריכלי ושיקום אדריכלי" מתארח בבניין היסטורי הממוקם באזור מרכז סיביו שבמחוז טרנסילבניה. בנוסף לכך, האוניברסיטבה משתמשת במתחם הכנסייה המבוצרת בדאולו פרומוס - שונברג (ליד סיביו, מחוז טרנסילבניה), מתחם בן המאה ה-XIII-XVII שנרשם כאנדרטה היסטורית, במתחם ממוקם מרכז המחקר לאדריכלות מרקמית ותקיימים בו אירועים אקדמיים, מקצועיים ותרבותיים שונים, כולל סדנאות בינלאומיות ומחנות סטודנטים.
קמפוס וארגון > ארגון אקדמי

האוניברסיטה מחולקת לשלוש פקולטות, שמונה מחלקות, שלושה מרכזי מחקר ושש מעבדות. בפקולטה לארכיטקטורה שתי תוכניות לימודים; תוכנית לארכיטקטורה, תוכנית שימור ושיקום אדריכלי ומוצעת תוכנית לימודים בארכיטקטורה בשפה האנגלית. בפקולטה לתכנון עירוני / תכנון עירוני מוצעות חמש תוכניות לימוד; תוכנית לתכנון ועיצוב עירוני, תוכנית לתכנון ועיצוב נוף, תוכנית לתכנון אורבני, תוכנית לניהול עירוני לערים תחרותיות ותוכנית לנוף וטריטוריה. בפקולטה לאדריכלות פנים מוצעות שתי תוכניות לימודים; תוכנית אדריכלות פנים ותוכנית עיצוב תעשייתי.האוניברסיטה מנוהלת על ידי הוועד המנהל הבכיר והסנאט.
קמפוס וארגון > ארגון אקדמי > פקולטות

הפקולטה לאדריכלות
הפקולטה לתכנון עירוני
הפקולטה לאדריכלות פנים
קמפוס וארגון > ארגון אקדמי > פקולטות > מחלקות

באוניברסיטה שמונה מחלקות :
יסודות תכנון אדריכלי
סינתזה של תכנון אדריכלי
היסטוריה ותאוריה של אדריכלות ושימור המורשת
תכנון עירוני ופיתוח טריטוריאלי
תכנון עירוני ונוף
תכנון ועיצוב פנים
מדעים טכניים
לימוד צורה
קמפוס וארגון > ארגון אקדמי > פקולטות > מרכזי מחקר

באוניברסיטה שלושה מרכזי מחקר :
המרכז לחקר, תכנון, הערכת בנייה וייעוץ (באנגלית: Center for Research, Design, Building Evaluation and Consulting, ר"ת: CCPEC)-מרכז לעיבוד סקרים והערכות טכניות, מחקרים, פרויקטים, עבודות מחקר, דרישות טכניות, ומספק ייעוץ מקצועי בתחומים שונים: אדריכלות, הנדסה אזרחית, שיחזור, שיקום, תכנון עירוני וכפרי, אדריכלות ועיצוב פנים, עיצוב במה, גרפיקה, פרסום וחומרי פרסומת; המרכז מוסמך לתקן ISO 9001: 2000.
המרכז ללימודי אדריכלות ותכנון ערים (באנגלית: Center for Architectural and Urban Studies, ר"ת: CSAU)-מבצע פעילויות מחקר העוסקות בהתפתחות שטחים עירוניים ומדיניים בקונטקסט התפתחות היסטורית ותרבותית, מושג הנוף התרבותי כמורשת בשטחים עירוניים וכפריים, והתרבות הארכיטקטונית והעירונית הרומנית בהקשר אירופי.
מרכז לימודים לבנייה ורנקולרית (באנגלית: Study Centre for Vernacular Architecture, ר"ת: CSAV)-מבצע פרויקטים מחקריים בתחום שיקום אדריכלי ובנייה ורנקולרית, וכן פעילויות הכשרה ופיתוח מקצועי, על ידי ארגון הרצאות, סדנאות, קורסים, סמינריונים, מפגשי הכשרה מעשית, אתרי עבודה ניסיוניים וכדומה; המרכז מתפקד במתחם הכנסיות המבוצר בדיאלו פרוּמוׂס - שנברג (מחוז סיביו, טרנסילבניה).
קמפוס וארגון > ארגון אקדמי > פקולטות > מעבדות

שתי מעבדות טכנולוגיית מידע לפעילות אקדמית ואחת לפעילות חופשית של סטודנטים
מעבדת חומרי בנייה
המעבדה לטכנולוגיה אדריכלית (חומרי בניין, פיזיקת מבנים, מבנים)
מעבדת השיקום
מעבדת הדמיה
המעבדה לחקר התאורה האדריכלית
קשרים בינלאומיים

לאוניברסיטה שיתוף פעולה בינלאומי באמצעות קשרים הדוקים עם בתי ספר שונים לאדריכלות, עמותות, פורומים ואנשי מקצוע ברמה העליונה ברחבי העולם וחברה באגודות בינלאומיות. לאוניברסיטה תוכניות חילופי סטודנטים עם מוסדות שונים בעולם; תוכנית טמפוס, ותוכנית ארסמוס. ל-UAUIM קשרים עם יותר מ-80 בתי ספר לאדריכלות באירופה, אסיה, דרום אמריקה וארצות הברית. בכל שנה נהנה מספר גדול של סטודנטים מניידות בינלאומית ללימוד והכשרה מעשית במשרדי תכנון, במדינות רבות של אירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה. האוניברסיטה מארחת אדריכלים פעילים ומפורסמים כמרצים בקמפוס ומדי שנה מוערכים פרויקטי גמר של הבוגרים על ידי חבר השופטים הבינלאומיים הכולל אנשי מקצוע ופרופסורים ממדינות ויבשות שונות.
UAUIM חבר באגודות הבינלאומיות הבאות:
האיגוד האירופי לחינוך אדריכלי (אנ'), איגוד בתי הספר האירופיים לתכנון (אנ'), האיגוד הבינלאומי לחילופי סטודנטים להתנסות טכנית (IAESTE), התאחדות האוניברסיטה האירופית (אנ'), ארגון האוניברסיטאות העולמי, איגוד הסטודנטים האירופית לאדריכלות נוף (אנ'), הליגה האירופית למכונים לאמנויות (אנ') והסוכנות האוניברסיטאית של לה פרנקופוני במרכז ומזרח אירופה (אנ').
המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) אישר באופן עקבי משנת 1998, את התעודה האקדמית שהוענקה על ידי בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני. החל משנת 2006 נהוגה באוניברסיטבה השיטה האירופית לצבירה והעברת ניקוד אקדמי
והתואר השני לאדריכלות שהאוניברסיטה מעניקה מוכר משנת 2008 לניידות חופשית ופרקטיקה מקצועית במדינות החברות באיחוד האירופי.
כחלק ממערכת היחסים הבינלאומית, ארגון בוגרי האוניברסיטה מפרסם באתר הרשמי של האוניברסיטה, פרויקטים שתוכננו ברחבי העולם, על ידי בוגריה.
הערות שוליים

↑  UAUIM, Doctoral Studies.
↑  UAUIM, Historical Background.
↑  UAUIM Center for Counseling and Career Orientation
↑  UAUIM, Center for Counseling and Career Orientation
↑  UAUIM, Communication and Public Relations Department
↑  UAUIM, The University, Facilities.
↑  UAUIM, The English taught Arhitecture Programme.
↑  UAUIM, Education and Training Offer.
↑  UAUIM, University Structure and Governance.
↑  UAUIM, The Faculty of Architecture.
↑  UAUIM, The Faculty of Urbanism/Urban Planning.
↑  UAUIM, The Faculty of Interior Architecture.
↑  UAUIM, Departments.
↑  UAUIM, Research Centers.
↑  UAUIM, Facilities.
↑  UAUIM, International Cooperation and Mobility.
↑  UAUIM, ECTS credits.
↑  UAUIM, Bilateral cooperation agreements.
↑  UAUIM, Alumni, The ALUMNI Association. UAUIM Alumni
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10175270-2  ISNI: 0000 0001 0689 9326  LCCN: no2008071713  MusicBrainz: b70dc5fa-24ac-41d7-b03d-45e5f1ac3e4d  SUDOC: 230380336  VIAF: 134085618   WorldCat (עם VIAF): 134085618 
בול משנת 2009 "בית הספר לארכיטקטורה", "550, תעודת עדות ראשונה, 20 ספטמבר 1459"
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני, בוקרשט, רומניה
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני-פרט בנין
סיגל קפלן

| --- | --- |
 ענף מדעי:  הנדסה אזרחית, תחבורה, גאוגרפיה
 מקום לימודים:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
 מנחה לדוקטורט:  יורם שיפטן 
 מוסדות:  הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים, האוניברסיטה הטכנית של דנמרק, אוניברסיטת מדריד, אוניברסיטת אינסברוק, TU דרזדן
 
סיגל קפלן היא פרופסור חבר להנדסת תחבורה וגיאו-אינפורמציה בפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון, ומומחית למערכות תחבורה חכמות, להתנהגות אנושית ותחבורה, לתכנון בר קיימא ולבטיחות בדרכים. בעברה פרופסור במחלקה לגאוגרפיה של האוניברסיטה העברית ופרופסור להנדסה אזרחית במספר מוסדות אקדמיים באירופה.
ביוגרפיה

בין השנים 1994–1998 למדה קפלן תואר ראשון בהנדסה אזרחית בטכניון. לאחריו, המשיכה ללימודי תואר שני בהנדסת תחבורה אותם סיימה בשנת 2000. את לימודי התואר השלישי החלה בשנת 2004, תחת הנחייתם המשותפת של פרופ' יורם שיפטן ופרופ' שלמה בכור. בשנת 2010 קיבלה תואר PhD בהנדסה אזרחית מהטכניון עבור עבודה הנושאת את השם "Development and Estimation of a Semi-Compensatory Model with a Flexible Error Structure: Application to Residential Choice". באותה השנה התקבלה כחברת סגל בכיר לאוניברסיטה הטכנית של דנמרק, וכבר בשנת 2013 קודמה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה זו. לצד מינויה באוניברסיטה הטכנית של דנמרק כיהנה קפלן כאורחת כבוד על שם "Eleonore Treftz" באוניברסיטת TU דרזדן שבגרמניה. בנוסף, כיהנה גם בתפקידים באוניברסיטת מדריד בספרד ובאוניברסיטת אינסברוק (Leopold-Franzens-Universität) שבאוסטריה.
בשנת 2016 עברה קפלן לכהן באוניברסיטה העברית כפרופסור חבר במחלקה לגאוגרפיה, בשנת 2024 עברה לכהן כפרופסור חבר במחלקה להנדסה אזרחית בטכניון.
מחקר

מחקריה של קפלן מתפרסים על פני היבטים מגוונים של השפעות התחבורה על חיי האדם, על דרך קבלת החלטות של בני אדם בהקשרים מרחביים, כפועל יוצא של המרחב הפיזי, החברתי והמוסדי. בנוסף, לקפלן מחקרים על מגדריות בהקשרים תחבורתיים, על תחבורה בת קיימה כמו שימוש באופניים ובהליכה ברגל לצד מחקרי בטיחות המשתמשים בניתוחים כמותניים של השפעות תשתית המערכת התחבורתית והשינויים בה על דפוסי תאונות דרכים.
מחקריה נעשים תוך שימוש בשיטות מגוונות הנעות מעריכת סקרים פשוטים ועד לניתוחים אקונומטריים מתקדמים המצליבים מידע מבוסס GPS עם מאגרי מידע ממשלתיים רחבי היקף.