stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי בוגן
ביוגרפיה

בוגן החל לשחק בטניס שולחן כבר בגיל 11 בקבוצת הפועל רמת גן בליגה הארצית לבוגרים. בגיל 15 שיחק בליגה הלאומית לבוגרים כשחקן מן המניין. בשנת 1977 בגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בה שיחק עד גיל 32.  בגיל 17 זכה לראשונה עם הפועל רמת גן באליפות ישראל לקבוצות בבוגרים.
בשנת 1982 זכה בוגן בתואר אלוף ישראל לבוגרים בפעם הראשונה.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1985 ניצח בוגן במסגרת הקבוצתית ב-15 משחקים לעומת 8 הפסדים, הייתה זו אליפות העולם הטובה ביותר שלו. הוא ניצח את ז`אן מישל סאייב שהיה אז אלוף אירופה לנוער.
בשנת 1993 פרש מנבחרת ישראל בטניס שולחן.
תארים והישגים

בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן 8 פעמים (1982, 1983, 1985, 1986, 1987, 1988, 1993, 1994).
בסך הכל זכה בוגן בתואר אלוף ישראל בטניס שולחן לנוער 3 פעמים.
בסך הכל זכה בוגן 13 פעמים באליפות ישראל לקבוצות, 13 פעמים בגביע המדינה, מתוכן 7 פעמים ברציפות זכיות בדאבל, עם קבוצתו הפועל רמת גן.
הערות שוליים

↑  אלופי ישראל - גברים, באתר www.itta.co.il (בעברית)
טנריפה (כדורמים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1993
 מדינה:  ספרד 
 מיקום:  סנטה קרוס דה טנריפה, האיים הקנריים, ספרד
 ליגה:  ליגת העל הספרדית בכדורמים
 צבעי תלבושת:  כחול ולבן
 http://http//cnecheyde.com
 
ווטרפולו טנריפה אצ'יידה (בספרדית: Waterpolo Tenerife Echeyde) הוא מועדון כדורמים ספרדי שנוסד בשנת 1993 במטרה לקדם את ענף הכדורמים בעיר.
בתום עונת 2016/2017 עלתה קבוצת הגברים של המועדון לליגת העל, ועברה למתחם חדש ומשודרג.
המועדון מחזיק בקבוצת גברים ראשונה ושנייה, בקבוצת נשים ובשלוש מחלקות נוער בטווחי גיל שונים.
הערות שוליים

↑  El Club, CN Echeyde (בספרדית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוון במשחקים הפאראלימפיים

יוון השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו (1976). מאז משתתפת יוון בכל אולימפיאדות הקיץ. המדליה הראשונה של יוון הייתה מדליית ארד במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980).
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה הונגריה הייתה המשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002), ומאז היא משתתפת בכל אולימפיאדות החורף.
אולימפיאדת השיא של יוון הייתה המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008), בה זכתה ב-24 מדליות, מתוכן 5 מדליות זהב.
יוון אירחה את המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004).
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי הקיץ

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976): 0
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) | 0 | 0 | 1 | 1 |
המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984): 0
| המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) | 0 | 1 | 3 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) | 1 | 1 | 3 | 5 |
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 4 | 4 | 3 | 11 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) (מארחת) | 3 | 13 | 4 | 20 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 5 | 9 | 10 | 24 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 1 | 3 | 8 | 12 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) | 5 | 4 | 4 | 13 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 1 | 3 | 7 | 11 |
| סה"כ | 20 | 41 | 44 | 105 |
מדליות לפי אולימפיאדה > משחקי החורף

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
המשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002): 0
המשחקים הפאראלימפיים טורינו (2006): 0
המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010): 0
המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014): 0
המשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018): 0
המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022): 0
סה"כ: 0
ראו גם

יוון במשחקים האולימפיים
יוון במשחקים האולימפיים לנוער
טנרלה פורסיתיה

| טנרלה פורסיתיה> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: Pseudomonadati
מערכה:: Bacteroidota
מחלקה:: Bacteroidia
סדרה:: Bacteroidales
משפחה:: Tannerellaceae
סוג:: Tannerella
מין:: טנרלה פורסיתיה
שם מדעי
 Tannerella forsythia

טנרלה פורסיתיה (שם מדעי: Tannerella forsythia) הוא מין של חיידק אנאירובי גראם שלילי, השייך למערכה בקטרואידוטה (אנ'). החיידק מעורב בגרימת דלקות חניכיים והוא מסווג כחיידק בקומפלקס האדום של חיידקים מחוללי מחלות חניכיים.
החיידק ט. פורסיתיה התגלה ב-1985 על ידי חוקרת בשם אן טאנר, במסגרת מחקר חיידקי הפה במכון Forsyth בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, ונקרא לבסוף על שמה. זאת לאחר שבתחילה נקרא בשמות בקטרואידס פורסיתוס (Bacteroides forsythus) וטנרלה פורסיתנסיס (Tannerella forsythensis).
ט. פורסיתיה, יחד עם חיידקים נוספים, נמצא גם בנגעי טרשת עורקים, וב-2014 דווח כי הדבקת עכברים בט. פורסיתיה גרמה להיווצרות תאי קצף והאיצה את היווצרותם של נגעים טרשתיים.
ב-2014 החיידק אותר גם בתרביות מנשים עם וגינוזיס חיידקי.
ב-2017 דווח כי נוכחות של ט. פורסיתיה באזור הפה נמצאה קשורה לסיכון מוגבר לסרטן הוושט.
הערות שוליים

↑  Tannerella forsythia (Tanner et al.) Sakamoto et al. - 43037 | ATCC, www.atcc.org
↑  Tanner AC, Izard J (2006). "Tannerella forsythia, a periodontal pathogen entering the genomic era". Periodontology 2000. 42: 88–113. doi:10.1111/j.1600-0757.2006.00184.x. PMID 16930308.
↑  A. C. Tanner, M. N. Strzempko, C. A. Belsky, G. A. McKinley, API ZYM and API An-Ident reactions of fastidious oral gram-negative species, Journal of Clinical Microbiology 22, 1985-09, עמ' 333–335 doi: 10.1128/jcm.22.3.333-335.1985 (באנגלית)
1 2  M. F. J. Maiden, P. Cohee, A. C. R. Tanner, Proposal to conserve the adjectival form of the specific epithet in the reclassification of Bacteroides forsythus Tanner et al. 1986 to the genus Tannerella Sakamoto et al. 2002 as Tannerella forsythia corrig., gen. nov., comb. nov. Request for an Opinion, International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology 53, 2003-11, עמ' 2111–2112 doi: 10.1099/ijs.0.02641-0 (באנגלית)
↑  Norbert Cionca, Catherine Giannopoulou, Giovanni Ugolotti, Andrea Mombelli, Microbiologic testing and outcomes of full-mouth scaling and root planing with or without amoxicillin/metronidazole in chronic periodontitis, Journal of Periodontology 81, 2010-01, עמ' 15–23 doi: 10.1902/jop.2009.090390 (באנגלית)
↑  Mitsuo Sakamoto, Masahito Suzuki, Makoto Umeda, Isao Ishikawa, Yoshimi Benno, Reclassification of Bacteroides forsythus (Tanner et al. 1986) as Tannerella forsythensis corrig., gen. nov., comb. nov, International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology 52, 2002-05, עמ' 841–849 doi: 10.1099/00207713-52-3-841 (באנגלית)
↑  Judicial Commission of the International Committee on Systematics of Prokaryotes, The adjectival form of the epithet in Tannerella forsythensis Sakamoto et al. 2002 is to be retained and the name is to be corrected to Tannerella forsythia Sakamoto et al. 2002. Opinion 85, International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology 58, 2008-08, עמ' 1974 doi: 10.1099/ijs.0.2008/006007-0 (באנגלית)
↑  V. I. Haraszthy, J. J. Zambon, M. Trevisan, M. Zeid, R. J. Genco, Identification of periodontal pathogens in atheromatous plaques, Journal of Periodontology 71, 2000-10, עמ' 1554–1560 doi: 10.1902/jop.2000.71.10.1554 (באנגלית)
↑  Lee HR, Jun HK, Choi BK (בנובמבר 2014). "Tannerella forsythia BspA increases the risk factors for atherosclerosis in ApoE(-/-) mice". Oral Diseases. 20 (8): 803–8. doi:10.1111/odi.12214. PMID 24372897. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Charlene W. J. Africa, Janske Nel, Megan Stemmet, Anaerobes and bacterial vaginosis in pregnancy: virulence factors contributing to vaginal colonisation, International Journal of Environmental Research and Public Health 11, 2014-07-10, עמ' 6979–7000 doi: 10.3390/ijerph110706979 (באנגלית)
↑  Oral microbiota indicates link between periodontal disease, esophageal cancer, ScienceDaily (באנגלית)
טייסת 119

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 ביום בליל ובערפל - אנחנו טסים גם כשהציפורים הולכות ברגל
 פרטים
 כינוי:  "טייסת העטלף"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס רמון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 בספטמבר 1956 – הווה (68 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת ששת הימים, מלחמת לבנון הראשונה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת ההתשה, מלחמת לבנון השנייה 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  יירוט, הפצצה, תקיפת מטרות כירורגית וכלל סוגי משימות ההתקפה וההגנה.
 כלי טיס:  F-16I ("סופה")
 כלי טיס בעבר:  F-4E II פנטום, מיראז' 3, ווטור, מטאור
 
מטוס קרב רב-משימתי F-16I סופה של "טייסת העטלף" בתרגיל רד פלאג 2016.
מטוסי F-16I של טייסת העטלף, יום העצמאות 2011
מטוס F-16I סופה של הטייסת בתרגיל דגל כחול.
מטוסי F-16I סופה של טייסת העטלף במטס חיל האוויר הישראלי לכבוד יום העצמאות ה-67
טייסת 119, המכונה גם "טייסת העטלף" היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. כיום מפעילה הטייסת מטוסי F-16I ("סופה") מבסיס רמון. המוטו של הטייסת הוא: "ביום בליל ובערפל - אנחנו טסים גם כשהציפורים הולכות ברגל".
היסטוריה > הקמה

הטייסת הוקמה ב-9 באוגוסט 1956 בבסיס רמת דוד כטייסת לילית המפעילה מטאור. שלושת מטוסי המטאור הראשונים, מדגם NF-13 דו-מושבי, הגיעו לטייסת ב-5 בספטמבר 1956. את הטייסת הקים יואש צידון (צ'אטו), והוא שנתן לה את סיסמתה - "ביום בליל ובערפל", לזכר שירותו בספינות ההעפלה לפני קום המדינה.
בליל ה-28 באוקטובר 1956, יצא מטוס מטאור בודד ובו הטייס יהואש צידון והנווט אלישיב ברוש) ל"מבצע תרנגול". המטרה הייתה להפיל מטוס איליושין Il-14 מצרי, שבו היו אמורים לטוס רמטכ"ל צבא מצרים וקצינים בכירים נוספים, לצורך חתימה על הסכם ברית-הגנה עם סוריה וירדן. מטוס המטאור הצליח להפיל את מטוס התובלה המצרי בדרכו מדמשק לקהיר. ההפלה התרחשה כ-200 ק"מ מחופי קפריסין. 16 קצינים בכירים של הצבא המצרי שהיו על המטוס נהרגו, אך מאוחר יותר התברר כי הרמטכ"ל המצרי נשאר בדמשק. כיוון שלרשות הטייסת עמדו שני מטוסים וצוות אוויר מבצעי אחד, היא לא השתתפה באופן פעיל במבצע קדש, שהחל יום לאחר הפלת המטוס המצרי.
ב-12 בפברואר 1958 עברה טייסת "העטלף", על שלושת מטוסי ה-NF-13 שלה, לבסיס תל נוף, ובמרץ צורפו לה שני מטוסים נוספים מדגם זה.
באפריל 1958 קלטה הטייסת את 7 מטוסי הווטור N לקרב אלראות. מטוסי המטאור - לילה המשיכו לשרת בטייסת לצורך אימון צוותים טייס-נווט.
התקיפה הראשונה של מטוסי הווטור נערכה ב-16 במרץ 1962. שלושה מטוסי ווטור תקפו סוללות ארטילריה סוריות מעל הכנרת, אך מרבית הפצצות לא פגעו במטרות. באוגוסט 1963, כחצי שנה לפני הגעת מטוסי המיראז'-3C לחיל, נסגרה הטייסת, מטוסי הווטור הועברו לטייסת 110 ("טייסת אבירי הצפון"), ומטוסי המטאור NF הועברו לטייסת 107, עד הוצאתם מן השירות.
במשך השנים 1958–1963 נעשו ניסיונות ליירט את מטוסי האיליושין 28 שצילמו בלילות, מגובה רב, את שטחי מדינת ישראל, במסלול מעוגל, מסוריה דרך מרכז הארץ לסיני. נראה שזמן ההתרעה לירוט היה ארוך מדי וזמן הנסיקה של הווטורים לגבהים של מעל 40,000 רגל (12 קילומטרים), שעמד על כ-7 דקות, לא הספיק כדי להגיע למפגש עם המפציצים המצלמים.
היסטוריה > כטייסת מיראז' ופנטום

במרץ 1964 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת מיראז' 3C, ומפקדה הראשון כטייסת שחקים היה רס"ן רפי הר-לב. טייסת 119 הייתה הטייסת השלישית בחיל האוויר הישראלי שהפעילה את המיראז' 3C, והראשונה שקיבלה שני מטוסי מיראז' 3 מדגם CJR, ששימשו לצילום אוויר, ומטוסים דגם C,B מטייסות 101,117 ומטוסים חדשים מהיצרן.
במלחמת ששת הימים השתתפה הטייסת, בפיקודו של רס"ן רן פקר, בגל התקיפה הראשון של פקודת 'מוקד' ביום 05.06.67, כאשר תקפה שדה התעופה המצרי בע'רדקה, ובימים השלישי והרביעי תקפה בירדן וסוריה בהתאמה. מהיום השני של המלחמה, פעלה הטייסת בעיקר בחזית הירדנית במשימות תקיפה וליווי. טייסת 119 נחשבה בתום המלחמה כטייסת הקרב המובילה, כשצברה בסך הכול 19 הפלות אויב בקרבות אוויר. כמו כן הטייסת הייתה בעלת מספר האבדות הנמוך ביותר: רק שני מטוסי מיראז' הופלו ושני הטייסים שלהם ניצלו.
ב-30 ביולי 1970 (בקרב אוויר שכינויו רימון 20) הפילו מטוסי מיראז' 3C של הטייסת שלושה מטוסי מיג-21 שהוטסו על ידי טייסים רוסים. שני מיגים נוספים הופלו על ידי מטוסי F-4 פנטום של טייסת 69 ("טייסת הפטישים"). באותה השנה הועברו מטוסי המיראז' של הטייסת לטייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") ולטייסת 117, ב-29 באוקטובר 1970 הייתה לטייסת השלישית בחיל-האוויר שצוידה במטוסי F-4E II פנטום ("קורנס"). בתחילת שנת 1971 קיבלה הטייסת זוג מטוסי פנטום מדגם RF-4E לאיסוף מודיעין.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת סא"ל אליעזר (לייזיק) פריגת. שמונה ממטוסי הפנטום של הטייסת השתתפו בתקיפת המטכ"ל הסורי. את התקיפה הובילו סגן מפקד הטייסת, רס"ן ארנון לבושין (לפידות) והנווט אליעזר ליאור. מזג האוויר היה מעונן מאוד אך המוביל, לבושין, הפר את דממת האלחוט והודיע בקשר למבנה על המשך ביצוע המשימה למרות העננות הכבדה. הוא הגביה את מסלול הטיסה תוך סיכון בחשיפת המבנה לגילוי מכ"ם, השביעיה חצתה את גבול סוריה-לבנון וביצעה איגוף כך שהגיעה לדמשק מכוון דרום מערב. המבנה הגיע ליעד מבלי שהתגלה בשעה 12:00. לבושין, המוביל, גילה שבאזור היעד עננות מעטה שמאפשרת זיהוי המטרה ותקיפתה. כל מטוס בתורו נסק לגובה 6,000 רגל (1.8 קילומטרים), צלל אל המטרה והטיל עליה מטען של כחמישה טון פצצות. סך הכל הוטלו כ-35 טון פצצות בזו אחר זו שגרמו לנזק כבד לקומות העליונות של מבנה המטכ"ל הסורי ולנזק חלקי למפקדת חיל האוויר. כן נפגע מבנה הטלוויזיה ומבנה מרכז האומנויות הסובייטי. לרס"ן ארנון לבושין (לפידות), הטייס במטוס המוביל, הוענק עיטור המופת על ביצוע התקיפה. לנווט במטוס המוביל, סגן ליאור אלעזר, שהיה שותף להחלטה להמשיך במבצע, הוענק צל"ש הרמטכ"ל. על פועלו הכולל במלחמה עוטר הנווט אהרון כץ ב"עיטור המופת".
במהלך מלחמת לבנון הראשונה, במהלך טיסת קרב מעל בקעת הלבנון ביום 24 ביולי 1982, בעת שהיו בגיחה מבצעית להשמדת סוללות טילי קרקע־אוויר סוריות בבקעת הלבנון, נפגע מטוסם של גילי פוגל ואהרון כץ מטיל SA-8 סורי, בטרם הספיקו לשחרר את המוץ. כתוצאה מיירוט המטוס נהרג כץ, כנראה בגלל תקלה במצנח, והטייס פוגל שניצל בעת שנפלט מהמטוס נפל בשבי הסורי.
בתחילת 1989 החלה הטייסת לקלוט את מטוסי ה"קורנס 2000" שהיה שדרוג שנעשה למטוס הפנטום. בתחילת 1992 הסתיימה החלפת צי מטוסי הפנטום ב"קורנס 2000".
ב-2003 נסגרה הטייסת עם יציאת הפנטום משירות חיל האוויר.
היסטוריה > כטייסת F-16I

ב-29 בדצמבר 2004 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת F-16I ("סופה") בבסיס רמון. 119 היא טייסת הסופה השנייה לאחר טייסת 253 ("טייסת הנגב") המוצבת באותו בסיס.
הטייסת לקחה חלק בגיחות הפצצה רבות במלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן. בספטמבר 2007 השתתפו שניים ממטוסי הטייסת בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה.
ב-19 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, התרסק מטוס של הטייסת במהלך ריצת ההמראה על המסלול בבסיס רמון. שני הטייסים נטשו את המטוס בהצלחה, אך המטוס ניזוק קשות.
ב-10 בנובמבר 2010 התרסק מטוס F-16I של הטייסת במהלך אימון מעל מכתש רמון. כתוצאה מההתרסקות נהרגו שני אנשי הצוות, הטייס רב-סרן עמיחי איטקיס והנווט רב-סרן עמנואל (מנו) לוי. ב-5 באוקטובר 2016 התרסק מטוס של הטייסת במהלך הנחיתה, לאחר ששב מגיחת הפצצה ברצועת עזה. הטייסים נטשו את המטוס אך הטייס, סגן מפקד הטייסת, רס"ן אוהד כהן נוב, נהרג והנווט נפצע. ב-31 באוקטובר 2018 איבד מטוס את הבלמים לאחר הנחיתה וסטה לתעלה סמוכה. המטוס נפגע באופן קל.
היסטוריה > מפקדי הטייסת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בין מפקדי הטייסת נמנים: יואש צידון (מקים הטייסת 1956–1959), אדם צבעוני (1959-1962), נחמן עובדיה (1962-1963), רפי הר-לב (1963-1965), רן פקר (מלחמת ששת הימים, 1965-1968), עמוס עמיר (מלחמת ההתשה, 1968-1971), אליעזר פריגת (מלחמת יום הכיפורים, 1971-1973), אשר שניר (1973-1976), שלמה אגוזי (1976-1978), צבי קנור (1978-1980), גדעון שפר (מלחמת לבנון הראשונה, 1980-1983), רן גרנות (1983–1986), רן אייזנברג (1986-1988), אבי מאור (1988-1990), גילי דקל (1990-1992), רז גור אריה (1992-1995), ניר הכהן (1995-1998), עופר גרין (1998–2000) איתי קרין (2000-2003), דוד מזרחין (2004–2006), כפיר שלח (2006-2008), עומר טישלר (2013-2015), יובל הראל (2015-2017).
הערות שוליים

↑  אלי אשכנזי‏, "באפילה מוחלטת": מת הנווט מהטייסת הלילית הראשונה בחיל האוויר, באתר וואלה, 25 במאי 2019
↑  יפתח ספקטור,"רם וברור", ידיעות ספרים, 2007, עמוד 258, "איך לבושין הצליח להגיע לדמשק ולפגוע במטכ"ל הסורי נודע לי ממנו עצמו, ורק אחרי המלחמה. היה בינינו הבדל קטן שעשה את הכול. הנתיב שקיבלה 'העטלף' היה שונה מעט מהנתיב שלי, מרחק של כמה קילומטרים הצדה. אך במקום שבו הם טסו - יד המקרה - היה פתח נאה והם עברו בו. 'לא הייתה לי שום בעיה להגיע למטרה,' סיפר לי ארנון לאחר זמן. אכן, בחיים יש גם מזל".
↑  שי לוי, ‏דרך עננים, נגד אש הגיהינום: תקיפת המטכ"ל הסורי במלחמת יום כיפור, באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2011
↑  עיטור המופת שהוענק לרס"ן ארנון לפידות (לבושין), מתוך אתר "בעוז רוחם" של אכ"א.
↑  צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לסגן ליאור אלעזר, מתוך אתר "בעוז רוחם" של אכ"א
↑  סרן אהרון כץ, באתר הגבורה
↑  דן פישל, לפעמים אני שואל את עצמי אם באמת הייתי שם, בטאון חיל האוויר, גיליון 117 (218) 01/10/97
↑  19.7.2006 - תאונת מטוס סופה 489 באתר מרחב אווירי.
↑  התרסקות מטוס סופה, באתר חיל האוויר הישראלי, 11.11.2010
↑  תאונת סופה 119 באתר מרקיע שחקים.
↑  יואב זיתון, מטוס קרב הוסט מהמסלול, רגע לפני שפגע במטוס אחר ובאנשי צוות, באתר ynet, 1 בנובמבר 2018
↑  דור פלקוביץ, ‏מפקד בסיס נבטים: תת-אלוף עומר טישלר, באתר חיל האוויר הישראלי, 30 ביולי 2019
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
יוונית קוינה יהודית

קוינה יוונית יהודית או יוונית הלניסטית יהודית היא גרסה של יוונית קוינה, שמצויה במספר טקסטים בניב אלכסנדרוני של היהדות ההלניסטית, בעיקר בתרגום השבעים של התנ"ך והספרות הנלווית אליו. המונח מקביל במידה רבה ליוונית של תרגום השבעים, כקטגוריה תרבותית וספרותית ולא לשונית. וריאציות קטנות של תחביר ואוצר המילים ביוונית קוינה של סופרים יהודים, אינן ייחודיות מבחינה לשונית, כמו השפה המאוחרת יווניטיקה (או יוונית יהודית), המדוברת על ידי יהודים רומניוטים ביוון.
היסטוריה

העבודה העיקרית בתחום זה נערכה במבוא לברית הישנה ביוונית על ידי חוקרים כמו הנרי ברקלי סוויט. סוויט הדגיש את הייחודיות של היוונית של השבעים בהשוואה לטקסטים יוונים אחרים של התקופה. השקפה זו בוטלה במידה רבה על ידי חוקרים מאוחרים יותר, שכן שפע פפירוסים וכתובות קוינה מקומיות ומנהליות לא-יהודיות שוחזרו ונחקרו טוב יותר. מתקופת סוויט, היוונית של תרגום השבעים הוצבה בהקשר של מגוון רחב של טקסטים יהודיים מהתקופה ולאחרונה גם לטקסטים היווניים בין מגילות ים המלח.
ישנה הסכמה אקדמית כללית שהיוונית המשמשת בטקסטים היווניים היהודיים של קוינה אינה שונה באופן משמעותי מספיק מהטקסטים היווניים האליליים של קוינה כדי שתתואר כ"יוונית יהודית". הסכמה זו תקפה גם לגבי הברית החדשה. בשל ההשפעה הדומיננטית של תרגום השבעים, המסמכים הראשונים של "יוונית נוצרית" ושל "יוונית פטריסטית" יצרו מעין הרחבה של היוונית הקלאסית מחד גיסא, ושל התנ"ך והיוונית היהודית-הלניסטית מאידך.
רק אלף שנים מאוחר יותר הופיע דיאלקט יהודי אמיתי של יוונית, יווניטיקה.
דקדוק

הדקדוק היווני של קוינה חורג מהדקדוק היווני הקדום בכמה תחומים, אך הטקסטים היהודיים תואמים בדרך כלל לטקסטים גויים, למעט מספר קטן של פרטים סמי-דקדוקיים. כצפוי, טקסטים יהודיים רבים כמעט אינם מראים ייחודיות ביחס לקוינה המשמשת מחברים גויים. סופרים הכותבים עבור קהלים גויים כמו יוספוס ופילון מאלכסנדריה מקפידים על סטנדרט של דקדוק יווני הרבה מעל זה של מקורות פגאניים רבים ששרדו.
תחדיש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ההבדל עיקרי בין תרגום השבעים לבין טקסטים עכשוויים לא-יהודיים של קוינה הוא נוכחותם של מספר תחדישים או שימוש חדש באוצר המילים. חלק מהתחדישים של השבעים אינם מטבעות לשון חדשים לחלוטין ועשויים להיות שילובים של מונחים קיימים, כמו מספר גדול של מילים מורכבות המייצגות שתי מילים או יותר בעברית.
דוגמאות

Ioudaizein ( Ἰουδαΐζειν ): "ליהדות".
sabbatizo ( σαββατίζω ): "(אני) שומר את השבת".
פסאודופרופטים ( ψευδοπροφήτης ): "נביא שקר" (טקסטים קלאסיים משתמשים ב-ψευδόμαντις pseudomantis).
הערות שוליים

↑  The Greek of the Septuagint., biblehub.com
↑  A.-F. Christidis A History of Ancient Greek: From the Beginnings to Late Antiquity – Page 640 2007
טיטו מאיורסקו

טיטו מאיורסקו (ברומנית: Titu Liviu Maiorescu‏; 1840, קריובה – 1917, בוקרשט) היה מבקר ספרות, פילוסוף, משפטן ופוליטיקאי רומני, משפטן, נואם מוכשר, חבר מייסד של האקדמיה הרומנית.
טיטו מאיורסקו היה מייסד האגודה לספרות ז'ונימיה, שביטאונו היה כתב העת שיחות ספרותיות. אגודה זו שיחקה תפקיד מרכזי בתולדות הספרות הרומנית במחצית השנייה של המאה ה-19. כמבקר ספרות הוא אישית תרם רבות לפיתוח תרבותה של רומניה במחצית השנייה של המאה ה-19. 
הוא היה חבר במפלגה השמרנית (יו"ר שלה עד שנת 1914), שר הדתות, שר המשפטים ושר החוץ בין 1911 ל-1912 ובין 1912-1914 וראש ממשלת רומניה בשנים 1912 ו-1913.
קורות חיים

טיטו מאיורוסקו למד בין השנים 1851–1858 באקדמיה הטרזיאנית בווינה, המשיך את לימודיו בברלין ובאוניברסיטת גיסן, שבה סיים בשנת 1860 את התואר השני בספרות ופילוסופיה.
כעבור שנה סיים גם את התואר השני במשפטים באוניברסיטת סורבון.
בשובו למולדת, ב-1862 השיג משרה בבית המשפט של המחוז אילפוב. למרות גילו הצעיר, עקב כישוריו האינטלקטואליים ובקיאותו התמנה בגיל 22 לפרופסור להיסטוריה, לוגיקה ולפילוסופיה באוניברסיטאות אוניברסיטת יאשי ובוקרשט. בהמשך מילא גם תפקידים של דקאן ורקטור האוניברסיטה.
בשנת 1863 הקים את האגודה הספרותית "ז'ונימיה" ביאש והיה לרוח החיה שלה.
בשנת 1864 עקב משפט על "אי-מוסריות", ממנו יצא זכאי, סולק מן ההוראה. עבד לפרק זמן כעורך דין, ובשנת 1865 חזר להוראה. בשנת 1868 שוב פוטר מתפקידיו כפרופסור.
מלוכני ונציג של המפלגה השמרנית ברומניה, נבחר לראשונה לפרלמנט בשנת 1874.
היה פעמים רבות חבר בממשלה - כשר הדתות (1874-1876) ושר המשפטים (1900-1901, 1912). התנסה בדיפלומטיה כנציג רומניה בברלין בשנים 1876–1900 ואחר כשר החוץ בשנים 1911-1912 ו-1912-1914. בשנים 1914-1913 עמד בראש המפלגה השמרנית.
כראש ממשלה (בשנים 1912 ו-1913) עמד בראש ועידת השלום בבוקרשט שסיימה את מלחמת הבלקן השנייה. בפוליטיקה כבתרבות הוא העדיף את הזיקה לגרמניה על המגמה הפרו-צרפתית ובדרך כלל התנגד ללאומנות הקיצונית. מאיורסקו התנגד לכניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה, אבל לאחר שהגרמנים כבשו חלק מרומניה, סירב לשתף איתם פעולה.
בין השנים 1884–1909 כיהן שוב כפרופסור באוניברסיטת בוקרשט והיה רקטור שלה בשנים 1892–1897.
היה משנת 1867 חבר בחברה הרומנית לספרות (Societatea literară română) שהפכה לאקדמיה הרומנית. כיהן כסגן יושב ראש של האקדמיה הרומנית (1880) ויו"ר המחלקה שלה לספרות (1889).
החל משנת 1867 היה פעיל בלשכה "סטיאווה רומנייאי" (Steaua României - הכוכב של רומניה) של הבונים חופשיים ביאש. עלה בהירארכיה של הארגון עד לדרגת מגיסטר (1887).
בתחום הספרות

טיטו מאיורסקו דגל באוטונומיה אסתטית ובתיאורית "הצורות ללא רקע" והקפיד על אמות המידה האסתטיות בהערכת השירה בפרט והיצירות הספרותיות בכלל. יחק גם סוגיות של בלשנות רומנית.
בראש החוג "ז'ונימיה" קידם הרבה מהכישרונות הבולטים של הספרות הרומנית - מיכאי אמינסקו, יון לוקה קאראג'אלה, יון קריאנגה, יואן סלביץ' ואחרים.
הנצחה

המכון התרבותי הרומני בברלין נקרא על שמו
1990 - הוקמה בבוקרשט אוניברסיטה פרטית על שמו.
כתביו

O cercetare critică asupra poeziei române de la 1867 (מחקר בקורתי על השירה הרומנית אחרי 1867)
Critice 3 volume (בקורות, 3 כרכים)
Despre scrierea limbii române (על כתיב השפה הרומנית)
Discursuri parlamentare (נאומים פרלמנטריים)
Însemnări zilnice (רישומים יומיים - יומן)
טטיזאורוס

| טטיזאורוס |
| --- | --- |
 איור לסת תחתונה של טטיזאורוס
תקופה
יורה תחתון 196 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
סוג:: טטיזאורוס
מין:: Tatisaurus oehleri
שם מדעי
 Tatisaurus

טטיזאורוס (שם מדעי: Tatisaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהקבוצה תיראופורה, בה הסטגוזאורים והאנקילוזאורים. הוא התקיים ביורה התחתון של סין והוא נחשב לדינוזאור צמחוני קדום מאוד מקבוצת בעלי אגן דמוי עוף, הקרוב בעיקר לסקוטלוזאורוס. הסוג התגלה בידי הכומר אדגר אוהלר מאוניברסיטה בניו טאיפיי, טאיוואן בשכבות סלעים בתצורות לופנג (אנ') שביונאן, סין כמספר עצמות שבורות, לרוב עצמות לסת ושיניים והוא תואר ב-1965. משמעות השם של הסוג הוא על שם הכפר הקרוב לאתר המאובנים, "Da Di" המכונה "Ta Ti" ובצירוף הסיומת "saurus" - לטאה/זוחל. בסוג נכלל רק מין אחד - Tatisaurus oehleri, הקרוי על שם מגלה המאובנים אוהלר.
אורך הלסת התחתונה שנמצאה הגיע ל-6 ס"מ ובעליהם היה קטן מאוד באורך של 1.2 מטר ומשקל של 4 ק"ג בקירוב. מבנה השיניים רמז על כך שניזון מצמחייה. המבנה שלהם דמה מעט לזה של ההיפסילופודוניים והוא שויך למשפחה זו בתחילה, אך בהמשך חקרו את המבנה ונראה שהם דומים יותר לשיני ההואיאנגוזאורוס או לסקלידוזאורוס. הוא נחשב לאב קדום פרימיטיבי לאנקילוזאורים והסטגוזאורים.
עם זאת החוקר דייוויד ב. נורמן בדק את ממצאי הדינוזאור ב-2007 וקבע שדינוזאור זה הוא טקסון מוטל בספק עקב מקורות מפוקפקים לממצאים ולמבנה של השיניים.