stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן אבינועם
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אבינועם נולד בשם ראובן גרוסמן בשנת 1905 בעיר שיקגו שבאילינוי, ארצות הברית, בנם של מרים לבית גֶרנשטיין ואהרן ליב גרוסמן (1874–1945), סופר ומורה עברי יליד קישינב, שהיגר לארצות הברית מרוסיה ב-1904, לאחר הפרעות בעיר. אביו ניסה פעמיים לעלות לארץ ישראל כדי שבנו יתחנך בארץ ישראל, ב-1909 וב-1912, אך ניסיונותיו נכשלו מבחינה כלכלית ולכן שב לאמריקה. לאחר שכשלה העלייה בפעם השנייה, עברה המשפחה לניו יורק, וביתו היה לבית ועד לסופרים ומורים עברים.
כבר בהיותו בן 10 החל לפרסם סיפורים ושירים בעיתוני ילדים העבריים "אביב" ו"שחרות", והוציא קובץ כתבים קטן, "מפי עולל". בגיל 13 נדפס קובץ נוסף, "אבים", ובו כארבעים שירים וסיפורים מפרי עטו, מהם שפרסם קודם לכן בעיתונים.
בגיל 16 פרסם רשימות בנושאים ספרותיים ב"הדאר", ומאז המשיך לפרסם שירים, סיפורים, מסות וביקורות.
למד ספרות ופדגוגיה באוניברסיטת ניו יורק, ולאחר שסיים תואר ראשון, עסק בהוראה במדרשה העברית "הרצליה", בבית המדרש למורים "תרבות" ועוד. בשנת 1926 עלה אביו בפעם השלישית לארץ ישראל, והצליח להתבסס בה.
ב-1925 נישא לחנה שפר, בתו של ר' קלמן נחום שפר, משכיל עברי, והתגורר עמהּ בברוקלין. לזוג נולדו שני ילדים: נעם (באביב 1927) ועדני. כעבור כשנתיים וחצי, בשנת 1929, בתקופת מאורעות תרפ"ט, עלה גרוסמן לארץ ישראל עם אשתו ובנו בעקבות פנייתו של המחנך בן-ציון מוסינזון, מנהל הגימנסיה העברית "הרצליה", שהזמינו לבוא לארץ ולהיות מורה לאנגלית ולספרות אנגלית בגימנסיה. הוא שימש כמורה בגימנסיה במשך עשרים שנה.
בראשית מלחמת העצמאות, בסוף שנת 1947, התגייס בנו נעם ל"הגנה", והתקדם עד לתפקיד מפקד פלוגה. בתחילת חודש מרץ נפל במארב מצפון לעטרות.
מאז הולדת בנו השתמש גרוסמן בשם "ראובן אבי-נעם" כשם עט; שנה לאחר נפילת בנו במבצע שמואל שינה את שם משפחתו לאבינועם. באמצע שנת 1949, בתום מלחמת העצמאות, פנה לראש הממשלה דוד בן-גוריון בהצעה לאסוף ולהוציא לאור את עזבונותיהם של הנופלים במטרה להנציחם. בתום עבודה שנמשכה כשלוש שנים יצא הקובץ הראשון של מפעל "גווילי אש". בשנים הבאות ראו אור קבצים נוספים.
בהמשך כיהן כמפקח במשרד החינוך ועורך במשרד הביטחון. הוא שימש גם בתפקידים ציבוריים שונים, בהם כחבר הוועד המרכזי של אגודת הסופרים.
תרגם יצירות רבות מהספרות האנגלית. כן תרגם מיידיש את שירו של מוריס רוזנפלד "נרותיי הזעירים".
בשנת 1958 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, על האנתולוגיה "מבחר שירת אנגליה".
ב-1973 זכה בפרס הספרות מטעם אוניברסיטת ניו יורק.
אבינועם נפטר בתל אביב בקיץ 1974, בגיל 69. נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית העלמין קריית שאול. אשתו חנה נפטרה בינואר 1983, ונקברה לצדו.
ארכיון
ארכיונו של אבינועם מופקד במכון גנזים, שנמצא בספריית בית אריאלה בתל אביב.
לאחר מותו כתב אריה (לובה) אליאב, שהיה מתלמידיו, את הדברים הבאים, המאירים את הקושי המיוחד בהוראת האנגלית בנקודת הזמן ההיא:
רק בדרכו החינוכית המיוחדת רבת ההבנה והסליחה יכול היה להסביר לנו, כי אנגליה איננה רק קלגסיה ושוטריה בארץ המאנדאט, וכי התרבות והשירה האנגלית הן נכסי צאן ברזל, שעלינו לרכשם. הוא הוליך אותנו ביד אמונים לקראת קריאת שקספיר ושלי וקיטס וביירון ולונגפלו ויתר גדולי הספרות האנגלית וענקיה, ותוך עבודה אפורה מאד של שיעורים יומיים ומבחנים שבועיים זרע בנו את זרע הידיעה ואחריו גם את האהבה לאנגלית.
פרסומיו

מפי עולל: כתבים שונים; מאת ראובן גרוסמן למלאת לו עשר שנים, ניו יורק: דפוס רוזנברג, תרע"ה. (חוברת)
אבים, ציורים, רשימות, תמונות ושירים; מאת ראובן גרוסמאן לחג הבר מצווה שלו, ניו יורק: יחזקאל ליפשיץ, תרע"ח.
ארבעה איים, כרך ה של "ספריה אוניברסלית", תל אביב: אוניברסל, תר"ץ.
שירים, תל אביב: חבורה; על-יד דביר, תרצ"א.
אידיליות, תל אביב: חבורה: על יד דביר, תרצ"ד.
אב ובתו: ספור, תל אביב: מצפה, תרצ"ד.
עלי-דוי: על-מות לבן , תל אביב: עם עובד, תש"ח. (שירים לזכר בנו)
מרק לברי, עלי דוי: קנטטה לסולו מקהלה ותזמורת, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל, הוצאת המרכז לתרבות והסברה (ספריה מוזיקלית), תשי"ב. (התוכן: פתיחה; קדיש; אינטרמצו; בדמע; על משמר הלילה; עם צואתך; שיר המעלות)
שירים ופואימות, תל אביב: יבנה, 1950.
עץ שתלתי ---: שירים על-מות לבן, תל אביב: יבנה, תשי"ח.
דמיות מני קדם: שלש פואימות, תל אביב: עם הספר, תשכ"ד.
במשעולי: שירים, תשי"א–תשל"א, תל אביב: עם הספר, תשל"א.
שיחות ומילון:
ר. אבי נעם, שיחון עברי-אנגלי, תל אביב: מצפה, 1932. (ראה אור במהדורות נוספות)
מלון עברי אנגלי שלם: כולל את אוצר הלשון העברית לכל תקופותיה; חבר וסדר ראובן גרוסמן בהשתתפות ח. זק"ש; ערך והגיה מ. צ. סגל, תל אביב: דביר, תרצ"ח. (ראה אור במהדורות רבות נוספות)
פרסומיו > בעריכתו

ברטרנד רוסל, הנשואין והמוסר; תרגום: י’ בן-אמיתי; ערוך על ידי ראובן גרוסמאן, תל אביב: מצפה, תר"ץ.
סופרי עולם; ערך וסדר ראובן גרוסמן, תל אביב: עדי, תש"ד.
שירת מלחמה וגבורה בישראל; ליקטו וסידרו ראובן אבינעם, ש. שפאן, תל אביב: מערכות, תשי"ח.
ראובן אבינועם ויצחק פינקל (עורכים), משוררה של יהדות אמריקה: קובץ לזכרו של א"א ליסיצקי ז"ל, תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ו.
ספרי זיכרון ושכול:
גוילי אש ; ליקט וערך ראובן אבינעם (גרוסמן) – ערך את ארבעת הכרכים הראשונים:
גוילי-אש: ילקוט כולל מבחר עזבונם הספרותי-האמנותי של הבנים שנפלו במלחמת הקוממיות לישראל, תל אביב: משרד הביטחון, תשי"ב.
ב: ילקוט ... של הבנים שנפלו במלחמת הקוממיות לישראל ולאחריה, משרד הביטחון - אגף כח-אדם - המחלקה להנצחת החייל. תשי"ח.
ג: ילקוט ... של הבנים שנפלו במלחמת הקוממיות לישראל ולאחריה, משרד הביטחון - אגף כח-אדם - המחלקה להנצחת החייל. תשכ"א 1961.
ד: ילקוט ... של הבנים שנפלו במערכות ישראל, משרד הביטחון - אגף השיקום - המחלקה להנצחת החייל. תש"ל.
ראובן אבינעם (עורך), מולדת: לקט עזבונות מתוך "גוילי-אש", תל אביב: עם עובד (ספריה מנֻקדת לעולה ולעם), תשי"ג.
ראובן אבינעם (עורך), בהתיחד עַם: עִם זכר הנופלים במלחמת הקוממיות: קובץ מוקדש ליום הזיכרון, הקריה: משרד הביטחון - המחלקה להנצחת החייל, תשי"ד 1954.
נרות תמיד לנופלים במלחמת הקוממיות ולאחריה: רישום ספרים משלהם ועליהם; סִדר ראובן אבינעם, תל אביב: משרד הביטחון - המחלקה להנצחת החייל, תשי"ד.
יזכור , תל אביב: משרד הביטחון - אגף השיקום - המחלקה להנצחת החייל - ערך שלושה כרכים:
ב: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל לאחר מלחמת-הקוממיות, במערכת "קדש" ועד פרוץ מלחמת ששת הימים, תשכ"ט.
ג. פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל מראשיתה של מלחמת ששת הימים ועד יום-הזיכרון הכללי תשכ"ט, תשל"ב.
ד, כרך א-ב: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל מיום הזיכרון הכללי תשכ"ט ועד פרוץ מלחמת יום הכיפורים, תשל"ז 1977.
אודים: הגיגים ורגשות מעזבון הנופלים במערכות העם והמולדת; כינס וסידר ראובן אבינעם, תל אביב: משרד הביטחון - המחלקה להנצחת החייל, תשט"ו.
לבבות דובבים: אבות על בנים שנפלו; ליקט וערך: ראובן אבינעם, תל אביב: מערכות, תשי"ז.
דוד בן-גוריון, לב אל לב: ממסכת השכול; מלקט: ראובן אבינעם, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשכ"ב.
בית עמיחי; ערך ראובן אבינועם, ירושלים: דפוס סיון ("הוצאת ידידים"), תשכ"ד. ("לזכר אל"ם איתיאל עמיחי ומשפחתו שנספו בתאונה בעת היותם בחוף השנהב")
ראובן אבינועם (עורך), מוסף לספר יזכר שהוצא לאור על ידי ממשלת ישראל - משרד הביטחון התשט"ז, הכולל פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במלחמת הקוממיות, תל אביב: משרד הביטחון - אגף כח אדם - היחידה להנצחת החייל, תשכ"ה 1965.
ראובן אבינעם (עורך הסדרה), עלילות גבורה, 21 כרכים, תל אביב: משרד הביטחון - אגף כח אדם, תשכ"ו-תש"ל. (אבינעם חיבר 12 מהכרכים)
ישראל בן חשל; הכין ישעיהו בן-פורת; ערך ראובן אבינעם, תל אביב: הוצאת ידידים באמצעות שביט - הוצאה לאור ומפעלי פרסום והדפסה, תשכ"ו 1966. ("ישראל בן חשל נהרג בתאונת דרכים בעת היותו בשליחות בחוף השנהב")
ראובן אבינועם (עורך), בזכותם: ילקוט קטן קדש ליום הזיכרון לנופלים במערכות ישראל, תל אביב: משרד הביטחון - אגף השקום - המחלקה להנצחת החיל, תשכ"ט.
כאלה היו: פרקי-מקרא; לקט מ"גוילי-אש" מבחר קטעים זה נעשה על ידי ראובן אבינעם, תל אביב: משרד הביטחון, תשל"ב 1972. ("הוצאה מיוחדת עבור המחלקה לנוער במשרד החינוך והתרבות")
פרסומיו > תרגום

ג'ק לונדון, בקעת הירח: רומן, 2 כרכים; תרגום: ראובן גרוסמן, תל אביב: מצפה (ספרית תרבות), תר"ץ.
אדגאר אלאן פו, ספורים נבחרים תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן; עם מבוא מאת המתרגם, ברלין – תל אביב: א"י שטיבל, תרצ"א.
אדגאר אלאן פו, האגרת הגנובה, הלב המגלה סוד; תרגום: ראובן גרוסמן, תל אביב: פ’ גינזבורג (ספריה קטנה), תרצ"ב.
ישראל זנגביל, חולמי הגיטו; תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן, תל אביב: מצפה, תרצ"ב. (מהדורה נוספת: י' שרברק, תש"ו)
ה. ג. ולס, ג'וליאן הכסלי, ג. פ. ולס, מדעי החיים, 10 כרכים; תרגום מאנגלית על ידי ש. בס, ראובן גרוסמן, עבר הדני וב. קרופניק; עריכת הסגנון בידי אשר ברש, תל אביב: מצפה, תרצ"ב–תרצ"ד.
לודביג לואיסון, ימי שילוק האחרונים, 2 כרכים; תרגם ראובן גרוסמן, תל אביב: אמנות (ספריה לכל), תרצ"ג.
שר האוצר היהודי: ספור היסטורי; מעבד מ"זיס אפנהימר" לד"ר מ’ להמן על ידי ראובן גרוסמן, תל אביב: יזרעאל (ספרית דורות), 1935. (לילדים)
אלפרד טניסון, חנוך ארדן; תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן, תל אביב: ספרא, תרצ"ח. (פואמה)
רבינדרנת טגור, גחליליות; תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן, תל אביב: מסדה, תש"ב. (שירים)
מבחר שירת אנגליה: אנתולוגיה בשלשה חלקים המכילה את מיטב שירת אנגליה מראשיתה ועד דורנו בצירוף מבוא לשירה, תולדות המשוררים ותמונותיהם והערות לשירים, 2 כרכים, תל אביב: מסדה, תש"ב–תש"ד. (התוכן: כרך א: מצ’וסר ועד סוף המאה השבע-עשרה; כרך ב: הרומנטיקנים והויקטורינים.) (הספר זיכה אותו בפרס טשרניחובסקי)
וילים שקספיר, ליר המלך; תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן; עם מבוא והערות מאת המתרגם, תל אביב: עדי, תש"ד.
צ"א סואל, שחור ונאוה; תרגם ראובן גרוסמן; ציר נחום גוטמן, תל אביב: אמנות, 1944.
היו לופטינג, מסעי דוליטל הרופא; תרגם ראובן גרוסמן; צֻיר בידי המחבר, תל אביב: אמנות, 1945.
ישראל זנגביל, חולמי גאֻלה; תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן, תל אביב: י’ שרברק, תש"ו.
ויליאם שקספיר, אנטוניוס וקלאופטרה: טרגדיה; תרגם מאנגלית ראובן גרוסמן; עם מבוא והערות מאת המתרגם, תל אביב: עדי, תש"ז.
אדגר אלן פו, האגרת הגנובה: שלשה ספורים; תרגם ראובן גרוסמן, תל אביב: ידיעות אחרונות: ספרון (דפוס מל"ן), תש"ז.
ג’ימס טראסלו אדמס, האפוס של אמריקה; תרגום ראובן גרוסמן, בעריכת נתן ביסטריצקי; עם מבוא והערות מאת משה בורשטין, בצירוף מפות ונספחות, ירושלים: מוסד ביאליק (ספרי מופת מספרות העולם), תש"ח. (מהדורה ב: תשט"ו)
ג’והן מילטון, תרגום: ראובן אבינעם (גרוסמן), שמשון הגבור: פואמה דרמתית, תל אביב: מסדה, תש"י.
מבחר שירת אמריקה: אנתולוגיה, תל אביב: עם עובד, תשי"ד.
לואי ליפסקי, דמויות בציונות; תורגם מאנגלית על ידי ראובן אבינועם, ירושלים: הספרייה הציונית על יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תשי"ז.
ויליים שקספיר, טרגדיות; עם מבוא על חיי שקספיר ויצירתו מאת ראובן אבינעם, פתח דבר, הערות וביאורים לכל מחזה, לוח שמות במיתולוגיה הקלאסית בהיסטוריה ובגאוגרפיה, תל אביב: עם הספר, 1959. (התוכן: "רומיו ויוליט", תרגם ראובן אבינעם; "יוליוס קיסר", תרגם א"א ליסיצקי; "המלט, נסיך נמרק", תרגם ישראל אפרת; "אותלו, הכושי מוונציה, תרגם פ’ אלעד (לנדר); "אנטיוטניוס וקלאופטרה", תרגם ראובן אבינעם; "טימון איש אתונה", תרגם ישראל אפרת; "קוריולנוס", תרגם ישראל אפרת.)
הנרי דייוויד תורו, וולדן (חיים ביער); תרגם מאנגלית ראובן אבינועם; הקדים מבוא שמעון הלקין; הוסיפה ציורים לואיז שץ; מרי אזרחי, תרגם מאנגלית חנוך קלעי, ירושלים: מוסד ביאליק (ספרי מופת מספרות העולם), תשכ"ג 1962.
ג’והן מילטון, גן העדן האבוד; תרגום: ראובן אבינעם; עריכה, מבוא ונספחים: אסתר י’ בית הלחמי; איורים: ויליאם בלייק, גבעתיים: מסדה ועם הספר, 1982.
לקריאה נוספת

'גרוסמן, אבינועם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 144. (הספר בקטלוג ULI)
אדיר כהן, 'שירתו של ראובן אבינועם', מאזנים 21, 4–5 (1965), 405–409.
שמעון הלקין, ק"א ברתיני (עורכים), ראובן אבינועם: עלים לזכרו (יא מאב תרס"ה-טו אלול תשל"ד), תל אביב: עם הספר, תשל"ו.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אהרן אריה (ליב) גרוסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 368.
↑  יום הזכרון לחללי מלחמת הקוממיות: ספרות הנצחה, דבר, 29 באפריל 1960.
↑  מילות השיר "נרותיי הזעירים (לחן ארליך)" והאזנה לו, באתר זמרשת.
↑  פרס טשרניחובסקי לאבינועם ואבי שאול, מעריב, 27 בפברואר 1958; פרס־טשרניחובסקי לי. כהן, לר. אבינועם ולמ. אבי־שאול, דבר, 6 במרץ 1958.
↑  ראובן אבינועם זכה בפרס אוניב' ניו־יורק, דבר, 21 באוגוסט 1973.
↑  ראובן אבינועם (גרוסמן) – למנוחות, דבר, 4 בספטמבר 1974;‏ דף הנפטר באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
↑  ראובן אבינועם: עלים לזכרו (תל אביב תשל"ו), עמ' 20.
↑  ביקורת: מיומנו של חובב שיר, דבר, 22 בדצמבר 1950.
↑  ביקורת: מ. מש"ב, משוררת צעירה – וותיקים שניים, מעריב, 7 במאי 1971.
↑  ביקורת: ז. דויד, קצרות: הספר "גוילי-אש", דבר, 1 באוגוסט 1952.
↑  ביקורת: מס"א, גוילי אש, דבר, 25 באפריל 1958.
↑  על הספר באתר מרכז מידע פלמ"ח.
↑  מבחר שירת אמריקה, מעריב, 11 בדצמבר 1953.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258069505171  BIBSYS: 10040126  BnF: cb16502146x (data)  CiNii: DA06403724  GND: 122641639  ISNI: 0000 0001 1877 8038  LCCN: n88015475  NLA: 48220882  NTA: 086605321  SELIBR: 170218  SUDOC: 25033271X  Trove: 1489464  VcBA: 495/194060  VIAF: 72280842   WorldCat (עם VIAF): 72280842 
לוחית זיכרון לאליעזר שטיינמן וראובן אבינועם ברח' אחד העם 31 בתל אביב
שביתת הענבים בדליינו

שביתת הענבים בדליינו הייתה שביתה של פועלים חקלאיים נגד מגדלי הענבים בקליפורניה. השביתה החלה ב-8 בספטמבר 1965, ונמשכה יותר מחמש שנים. השביתה הסתיימה בניצחון משמעותי של הפועלים, בין היתר בשל חרם צרכנים על ענבים שנקטפו ושווקו על ידי פועלים שאינם מאוגדים, והובילה לחתימת ההסכם הקיבוצי הראשון עם התאגידים החקלאיים.
השביתה החלה כאשר הוועדה המארגנת של הפועלים החקלאיים, ובה בעיקר פועלים פיליפינים מדליינו, בהנהגתם של פיליפ ורה קרוז, לארי איטליונג, בנג'מין גיינס, ופיט ולאסקו, ארגנה עזיבה המונית של פועלים מחוות גידול ענבים, תוך דרישה לקבלת שכר שווה לשכר המינימום הפדרלי.
שבוע לאחר התחלת השביתה, הצטרפה אגודת פועלי החקלאות הלאומית, ארגון צ'יקנו בעיקרו, בראשות סזאר צ'אבס, דולורס הוארטה, וריצ'רד צ'אבס,, ובסופו של דבר התמזגו שתי הקבוצות ויצרו את איגוד הפועלים החקלאיים (United Farm Workers או UFW) באוגוסט 1966.
באמצעות פעולותיה העממיות - חרם צרכנים, צעדות, התארגנות קהילתית והתנגדות בלתי אלימה, צברה התנועה תשומת לב לאומית למצוקתם של פועלים שהיו בין מקבלי השכר הנמוך שבאומה. עד יולי 1970, הצליח UFW להגיע להסכם קיבוצי עם מגדלי הענבים, שהשפיע על יותר מ-10,000 פועלים חקלאיים.
רקע

בעת המהפכה המקסיקנית ב-1910 נמלטו מקסיקנים רבים לארצות הברית. באותה העת, הביקוש לפועלים חקלאיים בארצות הברית היה גדול, וב-1920 הסדירה הממשלה אשרת עבודה שיועדה במיוחד עבור פועלים אלו. חוק ברסרו, כפי שכונה, אמנם הסדיר את מעמד העבודה החוקית של המהגרים המקסיקנים, אך לא הבטיח להם שכר מינימום, הגנה משפטית מפני ניצול, או זכויות אחרות, והפועלים הצ'יקנו הפכו לקבוצה חלשה וענייה, הסובלת מגזענות ומאפליה.
באותה תקופה, גם בשל הביקוש הגדול לפועלים, התרחשה הגירה משמעותית של פועלים מהפיליפינים, אשר במחוז דליינו בקליפורניה נקראו "המאגונג של דליינו". כמו מהגרים אסייתים אחרים, ובעיקר הסינים אשר מספרם היה גדול אף יותר, סבלו הפיליפינים מאפליה בחוק וכן מתכתיבים חברתיים.
התנאים בהם עבדו הפועלים החקלאים היו קשים, ואף נגדו את החוקים הקיימים בתקופה. ילדים ובוגרים עבדו כ-15 שעות ביום, מבלי שיסופקו להם שירותים או אוכל. המקסיקנים קיבלו כ-90 סנט לשעת עבודה, ועוד 10 סנט לארגז ענבים. הפיליפינים עד 30 סנט לשעה פחות מזה. הפועלים נדרשו לשלם כשני דולר ליום עבור צריפי הפח בהם חיו ללא מים זורמים או חשמל. משום כך, כל הפועלים ומשפחותיהם חיו מתחת לקו העוני.
הפועלים הפיליפינים התארגנו באיגודי עובדים יחסית מוקדם, כחלק מהמאבק נגד ניצולם ואפלייתם. בדליינו, האיגוד החקלאי הגדול ביותר של הפועלים הפיליפינים היה הוועדה המארגנת של הפועלים החקלאיים (National Farmworkers Association ‏(NFWA)), שהיה חלק מאיגוד העובדים הארצי AFL-CIO, ובראשה עמד לארי איטליונג, יליד הפיליפינים אשר היגר בגיל 14 לארצות הברית, והיה בעל היסטוריה של ארגון ואיגוד עובדים, בין היתר באלסקה ובסיאטל במפעלי שימורים. האיגוד לא הוכר על ידי תאגידי החקלאות.
התחלת השביתה

אחרי בציר שיא בסתיו 1965, דרשו הפועלים הפיליפינים שכר של 1.40 דולר לשעה, ו-25 סנט לארגז, וביקשו לערוך בחירות לאיגוד המקצועי שייצג אותם מול התאגידים. התאגידים סירבו להם, ו-1,500 חברי NFWA החליטו לצאת לשביתה ב-8 בספטמבר 1965. היו ניסיונות קודמים לשבות, לפעמים בהצלחה חלקית, כמו במאי של אותה שנה, כאשר הפועלים זכו להטבת שכר, אך לא לחוזה המבטיח את זכויותיהם. פעמים רבות, איגודי הפועלים השונים (שבמסגרת תעשיית הענבים היו מחולקים בעיקר לאיגודים של מקסיקנים ואיגודים של פיליפינים) פעלו אלה נגד האינטרסים של אלה. עד כמה שהמקסיקנים נוצלו בעצמם, הפיליפינים הרוויחו עוד פחות מהם, והיו חיכוכים בין הקבוצות. לעיתים ניצלו המקסיקנים שביתות של הפיליפינים כדי לתפוס את מקומות העבודה שלהם.
אך הפעם התפתחו הדברים אחרת. איטליונג, עם מנהיגי הפועלים פיליפ ורה קרוז ופיט ולאסקו, פנה למארגן איגוד הפועלים הצ'יקנו, סזאר צ'אבס, והזמין אותו להוביל את אנשיו ולהצטרף לשביתה. ב-16 בספטמבר, יום העצמאות המקסיקני, ערך צ'אבס כינוס בכנסייה המקסיקנית המקומית על מנת לאפשר לחברי אגודת פועלי החקלאות הלאומית (National Farmworkers Association (NFA)) להחליט אם ברצונם להצטרף למאבק בדליינו. להתכנסות הגיע קהל משוער של יותר מאלף מאתיים חברי ארגון ותומכים, שביטאו את תמיכתם הנלהבת לשביתה.
כמו איטליונג, צ'אבס היה מאגד עובדים ותיק. יליד אריזונה, למשפחה מקסיקנית-אמריקאית שאיבדה את חוותה בשפל הגדול, צ'אבס גדל כפועל עונתי נודד. כשהמשפחה השתקעה במחוז דליינו היה לחלק מתנועת הפועלים המתהווה, ואשר התפרצה לבמה הלאומית בשנות השישים.
משביתה לחרם

תגובת החוואים לשביתה לא איחרה לבוא, והמשטרה, בשירותם, עצרה שובתים רבים, ואף ניסתה לפזר מפגינים בכוח. רבים מהם נפצעו. צ'אבס שלח שני פועלים וסטודנט פעיל לעקוב אחר משלוח ענבים של אחד החוואים נגדם שבתו, והגיעו לנמל באוקלנד, שם שכנעו את עובדי הנמל לסרב להעמיס את המשלוח. כתוצאה, הושארו עשרת אלפים טונות של ענבים להירקב על הרציפים. אירוע זה הצית את ההחלטה לעורר חרם ככלי מרכזי במאבק נגד מגדלי הענבים.
הצלחה מוקדמת זו הובילה לשורה של הפגנות ברציפים של אזור מפרץ סן פרנסיסקו. איגודי עובדי הנמל פעלו בסולידריות עם הפועלים החקלאיים, וסירבו לטעון ענבים מחוות לא מאוגדות.
החרמות המוצלחות ברציפים הובילו את צ'אבס להשיק בדצמבר 1965 חרם רשמי נגד שני התאגידים הגדולים ביותר אשר היו מעורבים בתעשיית הענבים בדליינו, שנלי תעשיות וחברת דיג'ורג'יו.
הסרט הדוקומנטרי The Wrath of Grapes ‏(1985) תיעד כיצד התאגידים השתמשו בטקטיקות של איומים ואלימות נגד המפגינים, בין אם דרך המשטרה או באמצעות חברות אבטחה פרטיות. חברת מ. קרטאן, למשל, שכרה חבורת בריונים ושלחה אותם לפזר באלימות הצבעת פועלים למען איגוד בדליינו. הם תקפו מפגינים, שברו שולחנות, וריסקו את הקלפיות.
הרחבת המאבק

ב-17 במרץ 1966 הוביל צ'אבס קבוצת פועלים במסע רגלי של שלוש מאות מייל מדליינו לבירת קליפורניה, סקרמנטו. היה זה ניסיון להפעיל לחץ על המגדלים ועל ממשלת המדינה לענות על הדרישות של הפועלים המקסיקנים והפיליפינים שיוצגו על ידי הארגונים שמאחורי השביתה. העלייה לרגל נועדה גם לעורר תשומת לב ציבורית נרחבת למטרתם של הפועלים. זמן קצר אחרי זה, התמזגו שני הארגונים השובתים לאיגוד הפועלים החקלאיים (United Farm Workers או UFW), והוכרו באופן רשמי על ידי AFL-CIO באוגוסט 1966.
הכרה זו הייתה מרכזית למאבק—כעת, החרם קודם על ידי איגודי עובדים בכל רחבי ארצות הברית, והמודעות למאבק עלתה בעקבות סיקור נרחב בתקשורת. בספטמבר 1967, החרם הארצי הגיע לעיצומו.
במהלך הצעדה, שהייתה צעדת המחאה הארוכה ביותר בתולדות ארצות הברית, תושבי העיירות הקטנות בהן עברו המוחים יצאו לתמוך בצועדים, ובהתאם, גם החשיפה בתקשורת הייתה גדולה. עוד לפני שהסתיימה הצעדה, התקשר עורך דין מטעם שנלי תעשיות, וביקש לערוך מול הפועלים הסכם קיבוצי, שיכיר באיגוד NFWA, יספק העלאת שכר של 35 סנט לשעה, ויכלול בניית בית גיוס עבור הפועלים. היה זה הניצחון המשמעותי הראשון של השביתה.
אך תאגיד דיג'ורג'יו הענק, ועוד תאגידים חקלאיים בעקבותיו, לא הסכימו לחתום על חוזה, ובינתיים, האירועים בשטח הסלימו. כוח העבודה שלהם צומצם בחצי ויותר בעקבות השביתה, והם החלו לייבא עובדים מקסיקנים נוספים, אך רבים מאלה הצטרפו עד מהרה לשורות השובתים והמפגינים. בהתאם, גם טקטיקות האלימות נגדם גברו.
בו זמנית, חלק מהשובתים אבדו תקווה וביקשו לחזור לעבודה. צ'אבס עבד עמם להחיל האטת עבודה מבפנים, וכן ביצירת רשת מודיעין שפעלה לעודד פועלים לתמוך באיגוד ולהשתתף בפועלות שביתה והאטה.
אי-אלימות

צ'אבס היה מחויב לפעילות בלתי אלימה במסגרת המאבק. במידה גדולה, הוא שאב מהאמונה הקתולית שלו ושל רוב הפועלים כדרך פעולה, כדוגמת הצעדה לסקרמנטו, שמוסגרה כעלייה לרגל, ולוותה בתפילות ציבוריות של תומכים קתוליים שפגשו בדרכם לבירה. במאי 1967, צ'אבס ערך מפגש תפילה המוני מול משרדי דיג'ורג'יו.
צ'אבס הסיק שלא יוכל להחזיק את השביתה רק בין הפועלים המקומיים ותמיכת עובדי נמל ואיגודים אחרים—ופעל ביתר שאת למנוע מראש את הביקוש לענבים מצד הצרכנים. בקיץ 1967, רשת מתנדבים בפרישה כלל-ארצית הקימו מטי מאבק בכנסיות ואולמות איגודים, כדי להפיץ את המסר "אל תקנו ענבים". הם פתחו בקמפיינים של שליחת מכתבים, מכתבים למערכות עיתונים וטורי דעה, ראיונות בתקשורת, נאומים ציבוריים, ודיבייט. הם ביקשו מבעלי מרכולים לא לקנות ענבים, וערכו הפגנות מול חנויות שסירבו להם.
לאחר יותר שנתיים של שביתה, ב-1968, החלו חלק מהשובתים לדבר על הסלמה ושימוש באלימות. צ'אבס הגיב בקריאה ל"צום והקרבה", מעשה של כפרה—שוב בהשראת האמונה הקתולית—שידגים את המשמעת הדרושה כדי לנהל מאבק אזרחי לא אלים. הפועלים, רובם דתיים מאוד, הגיבו בחיוב לקריאה זו, ורבים שעטו לצידו בדלאנו, ופתחו בשביתת רעב. צ'אבס שבת 25 יום, וירד במשקלו ביותר מ-15 ק"ג. כשהרופאים התעקשו שחייב בסכנה, הוא שבר את צומו באספה שכללה את הסנטור רוברט קנדי.
ביולי 1969, הופיע צ'אבס על שער טיים מגזין. עם הכרה זו בו כמנהיג לאומי, הוא יצא לסבב של 28 ערים ברחבי ארצות הברית, שם נאם בבקשה לתמיכה בשביתה ובחרם הענבים.
הצלחת השביתה

בשיא העימותים בין השובתים לתאגידים, ב-1967, חברת דיג'ורג'יו הציעה לשובתים לערוך בחירות לאיגוד—מעשה אשר התקבל אצל השובתים כהצלחה משמעותית. אך בזמן אמת, התאגיד חיבל בבחירות, ובפועל מנע מהבחירות להתקיים. זו הייתה נקודת מפנה בשביתה, כי אז החלו חלק מן הפעילים לדרוש מעשים ישירים יותר, וצ'אבס—כדי למנוע אלימות—הפנה כוחותיו לבמה הלאומית.
מושל קליפורניה, אשר חשש לשם הטוב של מדינתו, הורה על קיום בחירות אמיתיות בספטמבר של אותה שנה. בשלב זה, האיגודים המקסיקניים והפיליפיניים התמזגו כדי למנף את כוחם המשותף בבחירות נגד דיג'ורג'יו, ואכן UFW הפך לארגון בעל השפעה, עם היכולת למשוך תמיכה ממאוד איגודי עובדים ברחבי ארצות הברית. בבחירות שלבסוף נערכו, UFW ניצח ברוב גדול, תוצאה שלא רק הגבירה את הלגיטימציה שלו כנציג הפועלים, אלא גם היטיב עם התפישה לגבי איגודי עובדים בכל ארצות הברית. אך ההסכמים הקיבוציים מול המגדלים לא הגיעו בעקבות הבחירות, והשביתה והחרם נמשכו.
ב-1970, מספר מגדלים קטנים שספגו מכה כלכלית אנושה יותר מהחרם ביקשו לחתום על הסכמים עם איגודי הפועלים. שיווק ענבים בחותמת האיגודים איפשר למגדלים אלו לתמחר את תוצרם במחיר גבוה יותר, מה שבתורו הפעיל לחץ על מגדלים אחרים.
בשלב זה, הצטרפו 25 תאגידים גדולים למשא ומתן עם האיגוד וחתמו על הסכמים קיבוציים. יותר מ-10,000 פועלים היו כעת מיוצגים על ידי איגוד, וזכו גם לשכר גבוה יותר, של 1.80 דולר לשעה ועוד 20 סנט לארגז, ביטוח רפואי, והגבלת שימוש בנוגדי חרקים בשדות. וכך, בפועל, הגיע החרם לסופו, לבד ממספר קטן של מגדלי חסה וענבים, וכן יקבי גאלו, אשר החרם נגדם הסתיים רק ב-1978.
מאוחר יותר, ב-1975, נחקק בקליפורניה חוק המאפשר בחירות סודיות לאיגודי עובדים, ובעקבותיו, בספטמבר של אותה שנה, UFW הגבירו באלפים את מספר הפועלים המאוגדים, וכך גם הטימסטרס (Teamsters), שהיו האיגוד היחיד שניצב מולם בבחירות. ב-1977 חתמו הטימסטרס על הסכם עם UFW לפיו יפסיקו לפעול כדי לייצג פועלים חקלאיים.
הערות שוליים

↑  Hurt, R. Douglas and for farm growers to cease exposing farm workers to dangerous pesticides. American Agriculture: A Brief History. Lafayette, Ind.: Purdue University Press, 2002. ISBN 1-55753-281-8
↑  Weber, Devra. Dark Sweat, White Gold: California Farm Workers, Cotton, and the New Deal. Berkeley, Calif.: University of California Press, 1996. ISBN 0-520-20710-6
↑  Feriss, Susan; Sandoval, Ricardo; and Hembree, Diana. The Fight in the Fields: Cesar Chavez and the Farmworkers Movement. New York: Houghton Mifflin Courtyard, 1998. ISBN 0-15-600598-0
↑  Quinones, Sam (2011-07-28). "Richard Chavez dies at 81; brother of Cesar Chavez (He helped Cesar Chavez build the United Farm Workers into a political and agricultural force. He organized the California grape boycott in the late 1960s.)". Los Angeles Times.
↑  Shaw, Randy. Beyond the Fields: Cesar Chavez, the UFW, and the Struggle for Justice in the 21st Century. California: U of California P, 2008. Print
↑  "United Farm Workers geography". depts.washington.edu.
↑  Ballis, George. La Causa : The Delano Grape Strike, 1965–1970. Take Stock, 01 01. 2008. Web. 11 Nov. 2009 <http://americanhistory.si.edu/exhibitions/resources/lacausascript.pdf>.]
↑  "UFW timeline". depts.washington.edu.
↑  "United Farm Workers geography". depts.washington.edu.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561290905171  LCCN: sh2001010471 
סזאר צ'אבס
הפגנה נגד סופרמרקט "ג'ול" בתמיכה לשביתת וחרם הענבים, שנת 1970
נחלת הכלל

ערך זה עוסק במשאבים בבעלות כלל הציבור. אם התכוונתם למשאבים רוחניים בבעלות כלל הציבור, ראו .
האוקיינוס האטלנטי, כמו שאר האוקיינוסים, נמצא בנחלת הכלל
נחלת הכלל, המאגר המשותף, רכוש ציבורי או רשות הרבים הם המשאבים והמוסדות התרבותיים ומשאבי הטבע שכלל חברי החברה יכולים לגשת אליהם ולהשתמש בהם; נחלת הכלל כוללת משאבים כמו האוויר, השמש והמים. משאבים אלו יכולים להיחשב בבעלות כלל האוכלוסייה, או כאלו שאינם בבעלות איש. ניתן לחשוב על נחלת הכלל גם כמשאבים שקבוצות מנהלות למען תועלת אישית וקיבוצית. לרוב, ישנן נורמות ודרכי התנהגות שמאפיינות את הניהול של המשאבים המצויים בנחלת הכלל. נחלת הכלל גם יכולה להיות מוגדרת כצורת ניהול חברתית של משאב לא בידי המדינה או השוק, אלא בידי כלל המשתמשים, בניהול עצמי, באמצעות מוסדות שנבחרו לשם כך.
דוגמאות לנחלת הכלל > משאבים טבעיים

כאן תפורטנה דוגמאות למשאבים טבעיים, אשר מצויים או היו מצויים בנחלת הכלל.