stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דון ג'ובאני

ערך זה עוסק באופרה מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט. אם התכוונתם לדמות, ראו .
| --- | --- |

דון ג'ובאני בציור של מקס סלבוגט 1902
 מידע כללי
 מלחין:  וולפגנג אמדאוס מוצרט 
 לבריתן:  לורנצו דה פונטה 
 תאריך יצירה:  1787 
 מבוסס על:  The Trickster of Seville and the Stone Guest 
 סוגה:  "דרמה מבודחת" (דרמה ג'וקוזו, "dramma giocoso")
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  2
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-17
 מקום התרחשות העלילה:  סביליה
 תפקידים
 דון ג'ובאני: Don Giovaani, בריטון, או בס בריטון; אציל צעיר ורודף שמלות.  דונה אנה: Donna Anna, סופרן; גברת המאורסת לדון אוטאביו.  דון אוטאביו: Don Ottavio, טנור.  דון פדרו: Don Pedro, בס; מפקד סיביליה (ה"קומנדטורה"), אביה של דונה אנה.  דונה אלווירה: Donna Elvira, סופרן; אדונית העיר בורגוס, ננטשה על ידי דון ג'ובאני.  לפורלו: Leporello, בס; משרתו של דון ג'ובאני.  מאזטו: Masetto, בס; המאהב של צרלינה.  צרלינה: Zerlina, סופרן; נערה ממעמד האיכרים.  מקהלה: איכרים, משרתים, שדים.
 
דון ג'ובאני (באיטלקית: Don Giovanni, הכותרת המלאה: Il dissoluto punito, ossia il Don Giovanni), היא אופרה בת שתי מערכות, אשר הולחנה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט, בעת שהותו בדירה שכורה בפראג; באותה דירה הוא כתב שתי אופרות: ד'ון ג'ובאני ונישואי פיגארו. מספרה ברשימת קכל K.527, והיא הוצגה לראשונה ב-29 באוקטובר 1787 בתיאטרון האחוזות בפראג.
הליברטו לאופרה נכתב על ידי הליברטיסט האיטלקי לורנצו דה פונטה. דה-פונטה גנב את הליברטו ממחזה בן מערכה אחת של הלברטיסט ג'ובאני ברטאטי. דה-פונטה לא פיתח את עלילת הליברטו, וכתוצאה מכך, למרות שהאופרה היא בת שתי מערכות, כל האירועים המשמעותיים מסתיימים כבר במערכה הראשונה. במערכה השנייה יודעות כבר כל הדמויות על מעשיו של דון ג'ובאני, והמעמד המרכזי בה הוא ירידתו לשאול.
ההכנסה הכספית שהביאה למוצרט הייתה מן הגדולות ביותר שקיבל מעודו, הודות לפופולריות הרבה שזכתה לה.
היסטוריה

בפראג מוצרט נהנה מיחסם הטוב של תושבי המקום כלפיו, וביטוי שלו ביחס אליהם התפרסם: "Meine Prager verstehen mich" (הפראגים שלי מיטיבים להבינני).
ביצירה זו, החל מסביבת השנה שנכתבה והלאה עד מותו, ניכר הצפי לקראת המוות, במיוחד לאחר אבל על מות אמו, אנה מריה מוצרט (מתה ב-1778), מות אביו, ליאופולד מוצרט (מת ב-28 במאי 1787), ומות התינוק אשר ילדה לו אשתו קונסטנצה.
כאחת מאופרות רבות אשר התבססו על אגדת דון חואן, האופרה של מוצרט נחשבת מעל ומעבר לכל השוואה. האופרה שייכת לז'אנר הדרמה ג'וקוזו, "דרמה מבודחת"; עלילה דרמטית המוצגת דרך תמונות קומיות. בהפקה המקורית, השחקנים תמרנו בין רצ'יטטיב מדובר לבין שירת אריה, אך רוב ההפקות המודרניות משתמשות ברצ'יטטיב יבש (seco) לפי שיטתו של מוצרט.
הפילוסוף הדני סרן קירקגור כתב חיבור ארוך בספרו "או - או", בו הוא (או לפחות אחד הדמויות המגולמות בשמותיו הספרותיים) יוצא להגנת הטענה, שדון ג'ובאני היא יצירת האמנות היפה ביותר מאז ומעולם. הסצנה המסיימת, הפינאלה, שבה דון ג'ובאני מסרב להתחרט על חטאיו, הופיעה כנושא שיחה באמנות ובפילוסופיה אצל סופרים רבים, כולל ג'ורג' ברנרד שו, שביצירתו "אדם ועל-אדם" עשה פרודיה על האופרה (עם אזכור ברור למוזיקה של מוצרט בסצנת הסיום בין דון ג'ובאני לקומנדטורה).
האופרה זכתה לגרסה קולנועית בשם "דון ג'ובאני" בשנת 1979, בבימויו של ג'וזף לוזי. מכיוון שמנעד ואופי התפקיד הראשי ביצירה הוא בס בריטון, התפקיד בוצע הן על ידי זמרי בס והן על ידי זמרי בריטון. חלק מהזמרים הבולטים אשר גילמו את דון ג'ובאני לאורך הדורות, בהצגותיה הרבות, היו זמרי הבס צ'זרה סייפי, אציו פינצה וסמואל ראמי, זמר הבס-בריטון ברין טרוול וזמרי הבריטון תומאס המפסון, בו סקובהוס, אנטוני מייקלס-מור ורוד גילפרי.
עלילה > מערכה ראשונה

לפורלו משקיף על בית הקומנדטורה בזמן שאדונו, דון ג'ובאני, מתגנב פנימה במטרה לפתות את דונה אנה (אריה: "Notte e giorno faticar", אני עובד יומם וליל). דונה אנה מופיעה רודפת אחרי דון ג'ובאני המחופש, והיא זועקת לעזרה. אביה, הקומנדטורה, מופיע ומזמין את ג'ובאני לדו-קרב, תוך כדי שדונה אנה ממהרת להזעיק עזרה. ג'ובאני דוקר את הקומנדטורה למוות, ובורח ללא שתיוודע זהותו. דונה אנה חוזרת בלווית ארוסה דון אוטאביו, נבעתת, ודון אוטאביו נשבע לנקום את דם חותנו לעתיד (דואט: "Fuggi, crudele fuggi", ברח, אכזר, ברח).
ג'ובאני ולפורלו שומעים אישה (דונה אלווירה) מדברת על כך שנזרקה על ידי גבר ("Ah, chi mi dice mai", אה, מי יוכל לומר לי), ג'ובאני מפלרטט איתה, אך כשהוא מזהה שמדובר באישה שהוא עצמו זרק, הוא ממהר ללכת כשהוא מורה ללפורלו לומר לדונה אלווירה את האמת עליו. לפורלו פונה לדונה אלווירה, ובניסיון לנחם אותה, הוא שולף רשימה של "כיבושים" שעשה דון ג'ובאני. הוא מונה את מספר הנשים בכל ארץ: באיטליה - 640, בגרמניה - 231, 100 בצרפת, 92 בטורקיה, ובספרד - 1,003. (האריה: "Madamina, il catalogo è questo", גבירתי הקטנה, זהו קטלוג הכיבושים). אלווירה בזעמה דורשת נקמה.
כשאלווירה עוזבת, נכנסת לכיכר תהלוכת נישואים של צרלינה ומאזטו. ג'ובאני שאוטומטית נמשך לצרלינה, מציע לערוך את משתה החתונה אצלו בארמון. מאזטו מבין את כוונתו של ג'ובאני ומתרגז ("Ho capito! Signor, sì", אני מבין! כן, אדוני). עד מהרה מוצאים עצמם ג'ובאני וצרלינה לבד, וג'ובאני מפעיל את שיטות הפיתוי (דואט: "Là ci darem la mano"). אלווירה מגיעה ומפריעה לניסיונות הפיתוי ("Ah, fuggi il traditor", אה, נוסי מן הבוגד), אחריה נכנסים אנה ואוטאביו המתכננים את הנקמה ברוצח שזהותו עודנה לא ידועה. הם נתקלים בג'ובאני ומבקשים את עזרתו במימוש הנקמה. ג'ובאני, שעדיין מנסה להשיג את אנה, מתעניין מי הוא זה אשר יעז להפר את שלוותה. אלווירה שוב מפריעה לו בניסיונות הפיתוי, כשהיא מכריזה על בגידתו בה. ג'ובאני מתנצל בפני אנה ואוטאביו בטענה כי אלווירה אינה שפויה (קוורטט: "Non ti fidar, o misera"). כאשר ג'ובאני עוזב הוא מבטיח שוב לעזור בלכידת הרוצח, כאשר אנה מזהה את קולו של מי שניסה לפתות אותה, וכמובן הרוצח ("Or sai chi l'onore", הו, זה אשר לקח את כבודי). אוטאביו שאינו משוכנע לגמרי בזיהוי של אנה, מחליט להניח לג'ובאני אך לפקוח עליו עין ("Dalla sua pace").
לפורלו נכנס ומיידע את ג'ובאני כי האורחים למשתה החתונה ממתינים בארמון, מאזטו מוסח מקנאתו, אך צרלינה נסערת בעקבות ניסיון הפיתוי. ג'ובאני אינו מתרשם ובמצב רוח מרומם נכנס אל הארמון לחגוג ("Fin ch'han dal vino", סוף סוף, היין!).
צרלינה מנסה להרגיע את מאזטו כי אין מקום לדאגה, אך בדיוק כשהיא מצליחה להרגיע אותו קולו של ג'ובאני נשמע. חשדו של מאזטו מתעורר והוא מחליט להתחבא ולראות מה תעשה צרלינה. צרלינה בורחת בבהלה, וג'ובאני ממשיך לפתות אותה, עד שהוא נתקל במאזטו. ג'ובאני לא מתבלבל ומסביר כי רק רצה לשמח את צרלינה שהייתה עצובה שמאזטו לא היה לצידה. ג'ובאני מוביל את הזוג אל החדר המקושט בפאר והדר, שם ממתינים שלושה אורחים מחופשים, אלווירה, אנה ואוטאביו, המתכננים לתפוס את ג'ובאני.
בהמשך החגיגה סוחב ג'ובאני את צרלינה וממשיך בנסיונותיו, כשלפורלו מסיח את דעתו של מאזטו. כשצעקתה של צרלינה לעזרה נשמעת, רץ לפורלו להזהיר את אדונו, וג'ובאני סוחב את לפורלו לתוך החדר בנסותו לטעון שלפורלו הוא זה שניסה לפתות את צרלינה. אלווירה אנה ואוטאביו, ללא המסכה, אומרים כי הם יודעים הכל. האורחים אינם מאמינים לג'ובאני ותוקפים אותו. ג'ובאני נלחם ומצליח לברוח מהקהל הזועם.
דון ג'ובאני בישראל

האופרה הועלתה לראשונה באוקטובר 1954 בביצוע תזמורתי. בסוף ספטמבר 1963 נערכה הופעת הבכורה של ההצגה באופרה הישראלית. בינואר 1964 הועלתה האופרה גם בביצוע התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
האופרה זכתה בשנת 2009 לביצוע קונצרטנטי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה.
בשנת 2014 הועלתה האופרה בביצוע סולני מיתר אופרה סטודיו של האופרה הישראלית החדשה, בבימוי חלקי. בתפקידים הראשיים: עודד רייך (דון ג'ובאני) ויאיר פולישוק (לפורלו).
בפברואר 1994 האופרה עלתה לראשונה בבימוי מלא באופרה הישראלית (במשכן בתיאטרון נגה) עליה ניצח גארי ברתיני ואותה ביים גרהם ויק בתפקיד דון ג'ובאני שר זמר הבריטון אנטוני מייקלס-מור.
בפברואר 2018 האופרה עלתה בבימוי מלא באופרה הישראלית במשכנה הנוכחי, עליה ניצח דניאל אורן ואותה ביים קספר הולטן.
בחודש מרץ 2023 עלתה האופרה בהפקה חדשה באופרה הישראלית בשיתוף עם האופרה המלכותית קובנט גרדן בלונדון, האופרה של ברצלונה והאופרה של יוסטון.
לקריאה נוספת

אריאל הירשפלד, הבן-בליעל הנשגב, באתר הארץ, 23 בינואר 2009
אריאל הירשפלד, נוכחות של איתן-טבע, באתר הארץ, 6 בפברואר 2009
הערות שוליים

↑  עומר שומרוני, ‏בעיקר בזכות הסולנים, עומר שומרוני, באתר גלובס, 28 בינואר 2009
↑  "דון ג'ובאני", באתר האופרה הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265632105171  BnF: cb13915256q (data)  GND: 30010782X  LCCN: n80008521  MusicBrainz release group: dca4865a-9d5e-3bf1-acd0-13cfe8f6f8f7  MusicBrainz work: b3b1e2b3-cbb8-4b46-a7d0-0031ec13492c  SUDOC: 085259357  VIAF: 301866059   WorldCat (עם VIAF): 301866059 
מוצרט מציג לראשונה את האופרה בעיר וינה
הביידרה

| --- | --- |

המלחין אמריך קלמן
 מידע כללי
 מלחין:  אמריך קלמן
 תאריך יצירה:  1921 
 סוגה:  אופרטה
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  תחילת המאה ה-20
 מקום התרחשות העלילה:  פריז, צרפת
 
הביידרה (בגרמנית: Die Bajadere) היא אופרטה בשלוש מערכות מאת המלחין היהודי-הונגרי אמריך קלמן. הלברית נכתבה על ידי יוליוס בראמר, יהודי-צ'כי שנאלץ להגר לפריז ושם מצא את מותו במהלך מלחמת העולם השנייה ואלפרד גרינוולד יהודי-אוסטרי שהיגר לארצות הברית אחרי האנשלוס. היצירה הועלתה לראשונה בווינה בתיאטרון קרל (Carltheater) ב-23 בדצמבר 1921. בשפה האנגלית הועלתה האופרטה בשם "הנסיכה היאנקי", היצירה זכתה להצגות הראשונות בעיר ניו יורק באוקטובר 1922.
תפקידים

| תפקיד | סוג קול | שחקנים בבכורה 23 בדצמבר 1921 |
| --- | --- | --- |
| מרייט | סופרן | לואיז קרטוש |
| נפוליאון סנט קלוש | טנור | ארנסט טונהיין |
| אודט דרימונד | סופרן | קריסטל מרדיין |
| פיליפ לואי לה טורט | בס |  |
| הנסיך רדג'מי | טנור | לואי טרומן |
העלילה

זמן: 1921
מקום: פריז
העלילה > מערכה 1

המערכה הראשונה מתחילה לאחר הופעה בפריז של השחקנית הזמרת הגדולה, אודט דארימונדה, שמככבת בשאטלה באופרטה לה באיאדר. לאחר שצפה ברבות מהופעותיה, הנסיך ההודי הצעיר רדג'אמי פון לאהור מתאהב בה נואשות ומבקש ממנהל התיאטרון לארגן פגישת היכרות. הוא להוט להפוך אותה לכלתו מיד, שכן הוריו ממתינים לו עם נישואים מסודרים במולדתו. עם זאת, אודט מבהירה לו שאין לה עניין בו. רדג'אמי נעזר בגבר צעיר, נפוליאון סנט קלושה, כדי לסייע לו בהשגת מטרתו. לנפוליאון יש דאגות משלו כשהוא מנסה לפתות גברת נשואה צעירה, מרייט, שלפניה הוא מתפאר במסעותיו בעולם, כמו ציד נמרים בהודו וגם בהיכרותו עם הנסיך. הנסיך שוב מביע את אהבתו לאודט, מהפנט אותה בוורדים ומתחנן בפניה להינשא לו. במסיבה מאולתרת שהוא עורך בארמונו, היא מופיעה עם ורדים ביד ולכאורה תחת הכישוף שלו.
העלילה > מערכה 2

המערכה השנייה מתרחשת בארמון הפריזאי של הנסיך. במסיבה, רדג'אמי אומר לאודט שלפני שהלילה ייגמר, היא תיכנע לחיזוריו, כל זה בזמן שהיא מלמדת אותו ואלס. מתוך כוונה מלאה לחתונה באותו ערב, רדג'אמי קורא ל"חברו" נפוליאון להיות עד. הוא כל כך מרשים את מרייט שהיא מסכימה להתגרש מבעלה, לואי-פיליפ, ולהתחתן עם המחזר העיקש שלה נפוליון. כשהטקס המאחד את רדג'אמי ואודט מתקדם, היא מתעוררת מהטראנס שלה, לועגת ליהירותו ולהנחתו שהיא אי פעם תהיה שלו ומשאירה אותו מושפל. המערכה מסתיימת כשהוא מבטיח לכל שהיא אכן תאהב אותו יום אחד.
העלילה > מערכה 3

המערכה השלישית מתרחשת בבר קטן בפריז. מרייט ונפוליאון נשואים כעת, אבל היא למדה על הגזמותיו וכעת מוצאת אותו משעמם כמו את לואי-פיליפ שנראה לבוש בהידור ומונה לאחרונה על ידי רדג'אמי ליועץ בהודו. נפוליאון, שמשתעמם עם מריאטה בדיוק כמו שהיא משתעממת איתו, אומר ללואי-פיליפ שהוא יכול לקבל אותה בחזרה. רדג'אמי מעסיק את פימפרינט, מנהיג להקת התיאטרון, כדי לעזור לו לביים סצנה שבה נראה כאילו רדג'אמי חזר להודו. אודט מוכת צער. רדג'אמי מופיע ולבסוף אהבתה מובטחת לו, כשהיא נופלת על זרועותיו.
להיטי האופרטה

Oh, my bayadere
Hi, rose
Dark eyes
He measured it
Beautiful prima donna, admire the world
A good little bar
At the wonder garden of Jaipur
Ducke, I can't stand it
I have my right hand in my left hand
Come with me to walk
הערות שוליים

↑  "Yankee Princess Dazzles". New York Times. 3 באוקטובר 1922. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'A SURVEY OF THE OPERETTAS OF EMMERICH KÁLMÁN" (PDF), by Jessie Wright Martin, Louisiana State University, באוגוסט 2005, אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-03 {{citation}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX3260310  BnF: cb13864314p (data)  GND: 1067869204  LCCN: n87803961  MusicBrainz work: 55869b41-971d-4987-a8c1-c4cd1dce6ff8  VIAF: 175392591   WorldCat (עם VIAF): 175392591
אוברון (וובר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  קארל מריה פון ובר
 לבריתן:  James Planché 
 מבוסס על:  תרגום של ויליאם סותבי ל"אוברון" של כריסטוף מרטין וילנד, המבוססת על "הואון מבורדו".
 סוגה:  אופרה
 שפה:  אנגלית, גרמנית
 מספר מערכות:  שלוש מערכות
 זמן התרחשות העלילה:  תחילת המאה התשיעית
 מקום התרחשות העלילה:  צרפת, בגדד תוניס.
 תפקידים
 Amrou  Namouna  Almanzor  Sir Huon of Bordeaux  Reiza  Sherasmin  Fatima  Oberon  Roshana  Haroun al Rachid  Abdallah  Hamet  Charlemagne  Babekan  Hassan  Titania  Puck  Two mermaids  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
אוברון, או שבועת מלך השדונים (J. 306) היא אופרה רומנטית בת 3 מערכות עם דיאלוג מדובר, שהולחנה בשנים 1825–1826 על ידי קרל מריה פון ובר. האופרה האנגלית היחידה של ובר, הלברית מאת ג'יימס רובינסון פלנצ'ה, התבססה על השיר הגרמני אוברון מאת כריסטוף מרטין וילנד, שבעצמו התבסס על האפוס הרומנטי "הואון מבורדו" (Huon de Bordeaux), סיפור צרפתי מימי הביניים. הבכורה הוצגה בלונדון ב-12 באפריל 1826.
בניגוד לעצת רופאו, לקח על עצמו ובר את הפרויקט שהזמין השחקן-אמרגן צ'ארלס קמבל מסיבות כלכליות. לאחר שהוצע לו לבחור בפאוסט או אוברון כנושא, הוא נסע ללונדון כדי להשלים את המוזיקה, ולמד אנגלית כדי להיות מסוגל לעקוב טוב יותר אחר הליברית, לפני הבכורה של האופרה. עם זאת, הלחץ של חזרות, והלחנת יצירות נוספות, הרסו את בריאותו, וובר מת בלונדון ב-5 ביוני 1826.
כתב היד החתום של האופרה נתרם על ידי הקיסר אלכסנדר השני לספרייה הלאומית של רוסיה, שם הוא נשמר.
היסטוריית ביצועים

בכורה בקובנט גארדן, לונדון, ב-12 באפריל 1826, עם פאטון בתור רייזה, וסטריס כפאטימה, בראהם בתפקיד הואון, בלנד בתור אוברון והמלחין כמנצח. זו הייתה הצלחה עם הדרנים רבים, וההפקה זכתה להופעות תדירות. הליברית תורגמה לגרמנית מאוחר יותר, ב-1826 על ידי תיאודור הל, האופרה מבוצעת לרוב בתרגום הגרמני. ובר לא היה מרוצה ממבנה האופרה כפי שהופקה בלונדון, והתכוון לשנות את היצירה עם שובו לגרמניה, אך הוא מת בלונדון לפני שהחל לעבוד על התיקון. הגיוני להניח שהתרגום הגרמני היה מקבל את אישורו של המלחין (ושהשינויים היו נערכים בשפה זו), אבל הוא שמע אותה רק באנגלית, ולא בגרסה גרמנית. מאז, מלחינים וליבריסטים אחרים שינו את היצירה, ובראשם פראנץ וילנר, גוסטב מאהלר (שהכין גרסה חדשה לביצוע, סידר מחדש חלק מהקטעים והלחין מוזיקה מקשרת על סמך חומרים קיימים). הסופר-מלחין אנתוני ברג'ס, שכתב ליברית חדשה לאוברון ועיבד את הפתיח לרביעיית גיטרה. פרנץ ליסט ערך עיבוד לאוברטורה ב-1846 לפסנתר סולו (S.574).
עד מהרה הועלתה האופרה במקומות נוספים: לייפציג (23 בדצמבר 1826); ב-1827 בדבלין (1 בפברואר), אדינבורו (26 באוגוסט) ווינה (20 במרץ), פראג ב-1828 ובבודפשט ב-1829, עם הופעות רבות אחרות במערב אירופה משנות ה-30 ועד שנות ה-60.
הבכורה של אוברון באמריקה התקיימה בניו יורק בתיאטרון פארק ב-20 בספטמבר 1826. הוצגה לראשונה בפריז בשנת 1830 בתיאטרון איטליה (בגרמנית). הפקה מפוארת הועלתה בצרפתית בתיאטרון ליריקה בפריז ב-27 בפברואר 1857, בניצוח אדולף דלופר, וזכתה לשבחים על ידי ברליוז.
במאה ה-20, הבכורה של המטרופוליטן אופרה הייתה ב-28 בדצמבר 1918 (העלו 13 הצגות עד 1921) עם רוזה פונסל בתפקיד רייזה, בניצוחו של ארטור בודנצקי, שגם הלחין רצ'יטטיבים במקום דיאלוג מדובר במקור. האופרה הועלתה בפסטיבל זלצבורג ב-1932 וב-1934 בניצוח ולטר, בפסטיבל הולנד. ב-1950 בניצוח מונטה, בפסטיבל פירנצה. ב-1952 בניצוחו של שטידרי, ובאופרה של פריז ב-1953 עם קלויטנס. למרות שהאופרה הועלתה לסירוגין במאה ה-20, היא הועלתה בהצלחה רבה יותר כקונצרט.
‏Arrangement of the overture, performed by the United States Navy Band's Concert Bandקובץ:Oberon Overture.ogg‏Ⓘ‏
תפקידים

| תפקיד | קול | צוות הבכורה מנצחː קארל מריה פון ובר |
| --- | --- | --- |
| אוברון, מלך האלפים | טנור | צ'ארלס בלנד |
| פוק, אלף שובב | מצו סופרן | הרייט קוז |
| טיטניה, אשת אוברון | ללא שירה | סמית |
| רייזה, בת הח'ליף | סופרן | אן מרי פאטון |
| פטימה, מלווה של רייזה | מצו סופרן | לוצ'יה אליזבט וטריס |
| הואון אביר בורדו | טנור | ג'והן ברהם |
| שרסמין, נושא כליו של הואון | בריטון | ג'והן פוסט |
| אלמנסור, אמיר תוניס | מדובר | קופר |
| רושנה, אשת האמיר | קונטראלטו | לייסי |
| הארון אל ראשיד | מדובר | צ'פמן |
| בבקאן, נסיך תוניסאי | מדובר | בייקר |
מקהלהː פיות, גברות, אבירים, בנות ים, עבדים.
תִזמוּר

האופרה מעובדת ל-2 חלילים, 2 קלרינטים (ב-A), 2 אבובים, 2 בסונים, 4 קרנות (ב-D ו-A), 2 חצוצרות (ב-D), 3 טרומבונים (אלט, טנור ובס), כלי מיתר וטימפני. הכוונון לקלרינט, קרניים וחצוצרות הם מהפתיח. לדוגמה, מערכה 1 נפתחת בקרן ב-D.
תקציר > מערכה 1

פיות שרות סביב אוברון, מלך האלפים הישן. פוק, "הרוח השובבה", נכנס ומספר על המריבה של אוברון עם טיטאניה, מלכתו. אוברון נשבע שלא להתפייס איתה, עד שיימצאו זוג אוהבים אנושים שיהיו נאמנים זה לזה בכל הסכנות והפיתויים. פוק חיפש בכל מקום זוגות כאלה, אך לשווא. בהתעוררו, אוברון מקלל את הנדר הפזיז שנדר. פוק מספר לו שהאביר הואון, שהרג בדו-קרב את הנסיך קרלמן, קיבל הוראה מהקיסר קרל הגדול להגיע לבגדד, להרוג את האיש שהוא יד ימינו של הח'ליף, ולשאת לאשה את בתו של הח'ליף.
אוברון מחליט שהאביר הזה והנסיכה יהיו אלה שיסייעו לו להתפייס עם מלכתו. בחלומו, מראה לו אוברון את רייזה, בת הח'ליף, וגורם לו להתאהב בה. הוא נותן להואון ולנושא כליו שרסמין, קרן קסמים, שתקיעה בה מזעיקה לעזרה את אוברון.
כמו כן, מעניק לו גביע קסום המתמלא מאליו וחושף נסתרות. והוא נעלם. הפיות נקראות לשאת את הואון למשימתו.
בארמון הארון אל ראשיד, רייזה מספרת למלווה שלה שהיא תתחתן רק עם האביר שראתה בחלומה. כשפטימה מכריזה על הגעתו של הואון, שתי הנשים צוהלות בציפייה.
תקציר > מערכה 2

בחצר המפוארת של הארון אל ראשיד, מקהלה שרה הלל לשליטם. רייזה מובלת לטקס הנשואין עם הנסיך באבקאן, היושב ליד הח'ליף. הואון ושרסמין מתפרצים פנימה, הורגים את באבקאן ונמלטים עם הנסיכה ופטימה. ספינה אמורה לקחת אותם ליוון.
תקציר > מערכה 3

בגן ביתו של האמיר בתוניס, פטימה שרה על גורלה כשפחה. היא ושרסמין נשואים כעת, והם שרים על ילדותם. פוק גורם להואון להופיע, ואחרי שפטימה אומרת לו שרייזה נמצאת בהרמון, הם מתכננים את החילוץ שלה.
בהרמון של אלמנסור, רייזה מקוננת על גורלה ומצליחה להעביר הודעה להואון שיוצא לשחרר אותה. אולם במקרה הוא נתקל ברושאנה, אשתו של האמיר, שמנסה לשכנע את הואון להרוג את אלמנסור ולהתחתן איתה. הוא מסרב, והיא מאשימה אותו באוזני בעלה. האמיר דן את הואון למוות על המוקד. רייזה מפצירה באמיר לחון את הואון, האמיר מסרב ומצווה לשרוף את השניים יחד. אוברון זומן על ידי שרסמין הנושף בקרן הקסמים. עבדיו של האמיר מתחילים לרקוד, ולאחר תקיעה שנייה בקרן, אוברון וטיטניה מופיעים. הטוניסאים בורחים, האוהבים מועברים לחצרו של קרל הגדול, והואון זוכה לחנינה.
מוזיקה ואריות מסומנות

בהשוואה בין העלילה והמבנה הלא שגרתיים של אוברון לזה של חליל הקסם, גוסטב קובה טוען ש"אוברון חזק מספיק מבחינה מוזיקלית לעמוד בזכות עצמו". גרוב מציין שלמרות ה"אימה הבלתי מוגמרת" של הליברית, וובר הצליח לספק אפיון מוזיקלי לדמויות הראשיות, ובו בזמן עורר בצבעוניות את הלך הרוח של הסצנות השונות; השימוש החוזר והקפדני במוטיב קריאת הקרן עוזר ליצור את הרושם של יצירה מהודקת. קטעי הפיות של האופרה מבוצעים במוזיקה עדינה ומתוזמרת להפליא, שלעיתים קרובות מקדימה את מוזיקת הפיות של מנדלסון. ואכן, מנדלסון ציטט את נושא הסולם היורד מהגמר של מערכה 2 ("הארק, בנות הים") בפתיחה משלו לחלום ליל קיץ. לא ברור אם מנדלסון תכנן את כל הפתיח שלו כמחווה לוובר.
הקטעים המפורסמים ביותר:
הפתיח (שקטעים ממנו מצוטט על ידי ברליוז במסכתו על כלי נגינה) המושמע בקביעות באולם הקונצרטים. הוא מבוסס על נושאים מתוך האופרה כולל קריאת קרן הקסם; והאריה של הסופרן "אושן, מפלצת אדירה: ("Ozean, du Ungeheuer")
מערכה 1: האריה של אוברון "נדר קטלני!" ("Schreckens Schwur!")
מערכה 1: האריה של הואון "מהנערות מאומנת" ("Von Jugend auf in der Kampf")
מערכה 1: האריה של הואון "אה! זה מראה מפואר לראות" (שלא נכלל בציטוט הגרמני)
מערכה 2: תפילת הואון "שליט השעה הנוראה הזו" ("Vater! Hör' mich flehn zu Dir!")
מערכה 2: האריה של רייזה "אושן, מפלצת אדירה" ("אוזן, דו אונגהייה")
מערכה 2: האריה של פאטימה "משרתת ערבית בודדה" ("Arabiens einsam Kind")
מערכה 3: האריה של פאטימה "הו ערבי!" ("ערביין, מיין היימאתלנד!)
מערכה 3: האריה של רייזה "אבל אתה, לב מסכן" ("Traure mein Herz")
מערכה 3: האריה של הואון "אני מתענג על תקווה ושמחה" ("Ich jub'le in Glück")
הקלטות

ההקלטה המסחרית הראשונה הייתה בגרמנית, בניצוח רפאל קובליק, שעל צוות הזמרים שלו נמנו בירגיט נילסון בתור רייזה ופלאסידו דומינגו כהואון מבורדו (דויטשה גרמופון, Cat.# J306, התזמורת הסימפונית של הרדיו הבווארי, Herkulesaal, מינכן, 1970, הקלטת אולפן.)
היו מספר הקלטות אחרות, כמו אלו של ג'יימס קונלון (הגרסה של מהלר) ב-EMI, מארק ינובסקי עבור RCA, וסר ג'ון אליוט גרדינר (הגרסה האנגלית המקורית על כלים תקופתיים) עבור פיליפס.
לקריאה נוספת

Brown, Clive (1992). "Oberon".  In Stanley Sadie (ed.). The New Grove Dictionary of Opera. Vol. 3. London: Macmillan. pp. 639–642. ISBN 0-333-73432-7. מסת"ב 1-56159-228-5
Kobbé, Gustav (1976). The Complete Opera Book. New York: G. P. Putnam's Sons.
Loewenberg, Alfred (1978). Annals of Opera 1597–1940 (third revised ed.). Totowa, New Jersey: Rowman and Littlefield. ISBN 978-0-87471-851-5.
Walsh, T. J. (1981). Second Empire Opera: The Théâtre Lyrique, Paris, 1851–1870. London: John Calder. ISBN 978-0-7145-3659-0.
Warrack, John; West, Ewan (1992). The Oxford Dictionary of Opera. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-869164-5.
Brown, Clive; Warrack, John (2001). "Carl Maria von Weber".  In Amanda Holden (ed.). The New Penguin Opera Guide. New York: Penguin Putnam. pp. 1051–1056. ISBN 0-14-029312-4.
Upton, George (1928). The Standard Opera Guide. New York: Blue Ribbon Books. pp. 461–465.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Brown 1992
1 2 3  Loewenberg 1978, columns 702–704
↑  Warrack & West 1992, p. 514.
↑  Walsh 1981, pp. 79–81, 309.
1 2  Kobbé 1976, pp. 160–168
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404931805171  BnF: cb13913885g (data)  GND: 300171765  LCCN: n80057033  MusicBrainz work: 636f46a0-5d9b-4ba6-b9a8-26e1775ae8c6  VIAF: 216201259   WorldCat (עם VIAF): 216201259 
תפאורה של פיליפ צ'פרון לסצנה הראשונה של מערכה 2, שתוכננה להחייאה של האופרה בתיאטרון האופרה-קומיק ב-1887
הלומברדים במסע הצלב הראשון

| --- | --- |

דף השער של האופרה משנת 1843.
 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  טמיסטוקלה סולרה 
 סוגה:  דרמה לירית
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  1096/7
 מקום התרחשות העלילה:  מילאנו, אנטיוכיה וירושלים
 תפקידים
 ארווינו (טנור) - בנו של הלורד פולקו  פגאנו (בס) - גם הוא בנו של הלורד פולקו  ויצ'לינדה (סופרן) - אשת ארווינו  ג'יזלדה (סופרן) - בתו של ארווינו  אצ'אנו (טנור) - שליט אנטיוכיה  אורונטה (טנור) - בנו של אצ'אנו  סופיה (סופרן) - אשת אצ'אנו  פירו (בס) - נושא הכלים של ארווינו  ראש המנזר במילאנו (טנור)  מקהלות - תושבי מילאנו, שומרי הארמון, צלבנים, צליינים, נזירות, צמאי דם, נשות הארמון ולוחמים
 
הלומברדים במסע הצלב הראשון או הלומברדים (איטלקית: I Lombardi alla prima crociata) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת טמיסטוקלה סולרה, המבוססת על שירה אפית מאת תומאסו גרוסי. הופעת הבכורה נערכה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו ב-11 בפברואר 1843. ורדי הקדיש את הפרטיטורה למריה לואיזה, דוכסית פרמה שמתה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1847 בוצעו שינויים רבים באופרה במטרה להופכה לגרנד אופרה הראשונה של ורדי בצרפתית והוצגה בפריז באקדמיה המלכותית למוזיקה תחת הכותרת ירושלים.
היסטוריה

האופרה הנסובה על נושאים נוצריים, הכוללת בתוכה קטעי תפילה, תהליך התנצרות, וכמובן מסע צלב, עוררה חשד בקרב שלטונות הכנסייה עוד לפני הופעתה הראשונה. לבקשת הכנסייה, בדק משרד המשפטים את האופרה, ואכן ורדי נתבקש לבצע מספר שינויים מינוריים. לדוגמה, ורדי כלל באופרה את התפילה אווה מריה, אך מאחר שלדעת הצנזורה התיאטרון אינו מקום ראוי לתפילה, נאלץ ורדי בעל כרחו לשנות לסלבה מריה (Salve Maria). לאחר השינויים הייתה האופרה מוכנה להופעת הבכורה. האופרה התקבלה יפה, ועוד באותה שנה הועלו הפקות שלה גם בוונציה ובסניגאליה. גם הבכורות הבריטית והאמריקאית לא אחרו לבוא. בשנת 1846 הוצגה האופרה בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון, ובשנת 1847 הוצגה בניו יורק.
כיום מוצגת האופרה מפעם לפעם, ואף קיימות הקלטות של הפקות בהשתתפות גדולי הזמרים כקרלו ברגונצי, רנאטה סקוטו, אפרילה מילו, חוסה קאררס, לוצ'אנו פבארוטי ורוג'רו ריימונדי.
עלילה > מערכה ראשונה

שני בניו של הלורד פולקו, ארווינו ופגאנו מתפייסים, לאחר שהסתכסכו על רקע השאלה מי יזכה בידה של ויצ'לינדה. פגאנו, שאיים על חיי אחיו, שב מגלות. קהל רב מתקבץ בכיכר לחגוג את הפיוס, גם ויצ'לינדה, כעת אשת ארווינו, וג'יזלדה ביתם מגיעות למקום. כרוז מודיע כי יצא לדרך מסע צלב בפיקוד ארווינו. פגאנו מביע בחשאי בפני פירו, נושא הכלים של ארווינו, את תסכולו המתמשך ומספר לי כי הוא עדיין חושק בויצ'לינדה. על רקע זמרת הנזירות, מקבץ פירו קבוצה של צמאי-דם המסכימים לעזור לפגאנו להשיג את ויצ'לינדה.
ויצ'לינדה וג'יזלדה מפקפקות ב"חזרתו בתשובה" של פגאנו. ארווינו מבקש אותן להשגיח על אביו הזקן הישן הלילה בחדרו של ארווינו. פגאנו פירו וחבורת המתנקשים פולשים לארמון, ופגאנו נכנס לחדר בחרב שלופה. הוא יוצא מחדרו של ארווינו עם חרב מגואלת בדם וחוטף את ויצ'לינדה. בדרכו הוא פוגש בארווינו, ולתדהמתו מגלה כי בחשכה רצח את אביו במקום את אחיו. הקהל המתגודד במקום קורא להרוג את פגאנו אך ג'יזלדה נזעקת נגד רצח נוסף. פגאנו נשלח שוב לגלות.