stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי אבונימה
הערות שוליים

1 2  Itai Reuveni, https://ngo-monitor.org/he/ngos/ei/, https://ngo-monitor.org.il/ngos/ei/, ngo-monitor.org, ‏2017-07-18
↑  מייסד "נשק ההשמדה של פלשתין" נעצר בשוויץ | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2025-01-26
↑  איתמר אייכנר, אחרי ששיבח את חמאס: מנהל פלטפורמה אנטי-ישראלית נעצר בשווייץ - ויגורש, באתר ynet, 26 בינואר 2025
↑  איתמר אייכנר, מייסד אתר אנטי-ישראלי נעצר בשווייץ, באתר ynet, 26 בינואר 2025
↑  אליאור לוי, מפציצים ומצייצים - היח"צנים של חמאס, באתר ynet, 30 ביולי 2014
↑  מייסד "נשק ההשמדה של פלשתין" נעצר בשוויץ | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2025-01-26
1 2  האינתיפאדה האלקטרונית ועלי אבונימה, באתר העמותה לאחריות ארגונים לא ממשלתיים, ‏29 בנובמבר 2010.
↑  אפרטהייד והעיתונות הישראלית, באתר פרספקטיבה, ‏27 במרץ 2012.
↑  הנשק הישראלי נגד "שבוע האפרטהייד הישראלי" בארה"ב: 13 חיילים, באתר "ישראלים חיים בארצות הברית", ‏25 בפברואר 2014.
↑  בן דרור ימיני, קמפיין למען חיסול ישראל, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257296405171  GND: 173458785  ISNI: 0000 0000 2268 1469  LCCN: n00090967  NTA: 231392753  SUDOC: 053299787  VIAF: 25839908   WorldCat (עם VIAF): 25839908 
פעילי BDS בשבוע האפרטהייד הישראלי באוניברסיטת יורק
קרב מולודי

קרב מולודי הוא קרב גדול שהתרחש בין 29 ביולי ל-2 באוגוסט 1572, 50 ורסטאות מדרום למוסקבה, בו התנגשו כוחות רוסיים בהנהגת הנסיכים מיכאיל וורוטינסקי ודמיטרי חבורוסטינין וצבאו של ח'אן קרים דבלט הראשון גראי בקרב, שכלל, בנוסף ליחידות מקרים, גם יחידות טורקיות ושל אורדת נוגאי. למרות העליונות המספרית המשמעותית, הצבא הטורקי וקרים הובסו וספגו הפסדים כבדים.
המשמעות הגאופוליטית של הניצחון במולודי בתנאי מלחמת ליבוניה וההרס מהמערכה הטטרית של קרים בשנה שקדמה לקרב נגד מוסקבה הייתה אדירה. מסע הכיבוש הגדול של קרים, שמטרתו הייתה הבסת רוסיה הצארית החלשה על פי המודל של העול המונגולו-טטרי, אפשרה לרוסיה להגן על כל ההישגים מהמאה השנים הקודמות ולהמשיך לשמור על עצמאותה, אחדותה, כמו גם על השליטה בקאזאן ובאסטרחן. הקרב עצמו ולוחמיו מוזכרים לעיתים רחוקות בהיסטוריה הרוסית. קרב מולודי הביא לכך שפסקו בהדרגה הפשיטות של הטטרים על נסיכות מוסקבה. קודם לכן, בסיוע טורקי הטטרים נהגו לפשוט בקביעות על העיירות והכפרים באזורי הספר של מוסקבה.
מהלך הקרב

הקרב, שהתרחש באוגוסט 1572 ליד הכפר מולודי, שנמצא כ-50 ק"מ ממוסקבה, בין פודולסק לסרפוחוב, מכונה לפעמים "בורודינו הלא ידוע". השיא היה בשנת 1571, כאשר צבאו של הח'אן של קרים דבלט גראי שרף את מוסקבה עד היסוד. אנשים התחבאו בקרמלין, אך הטטרים הציתו גם אותו. בשנת 1572 דבלט יצא לכבוש את מוסקבה כדי להופכה לבירתו. ערב הקרב, מצבה של רוסיה היה קשה מאוד. השלכות הפלישה ההרסנית של שנת 1571, כמו גם מגפה שהתפשטה במדינה, הורגשו עדיין. קיץ 1572 היה יבש ומחניק במיוחד, כשסוסים ובקר מתו בהמוניהם והצבא סבל ממחסור באספקת מזון סדירה.
הודות לסיור באזורי הגבול נמסר מידע לפיקוד הרוסי על תנועת הצבא של חאנות קרים הכולל 120 אלף מחייליו של דבלט. הקמתם ושיפורם של מערכי הגנה צבאיים, בעיקר לאורך נהר האוקה, התקדמו במהירות. משהגיע הידיעה על הפלישה הממשמשת ובאה, לידי הצאר איוואן האיום, הוא נמלט לנובגורוד וכתב משם מכתב לדבלט ובו הציע שלום תמורת מסירת קאזאן ואסטרחן. אך זה לא סיפק את החאן.
באביב 1571 תקף החאן, בראש צבא גדול, את גבולות רוסיה. הנסיך מסטיסלבסקי, שהיה עוין את הצאר שלח את אנשיו להראות לחאן כיצד לעקוף את ביצור ההגנה שאורכו 600 קילומטר ממערב והטטרים הגיעו למוסקבה והעלו אותה באש; בדרכו חזרה לקרים שלח פגיון לצאר, כמתנת התרסה ברומזו כי על הצאר להתאבד בדקירה. רוסיה הייתה חלשה באותה עת כאשר איוואן מצליח לאסוף צבא של 20 אלף בלבד.
ב-28 ביולי 1572 צבא החאן חצה את נהר אוקה, אלא שהרוסים תקפו חזרה והחאן נאלץ לחזור, קרב עקוב מדם פרץ סמוך לביצורי ההגנה שהרוסים הקימו ובמשך כמעט שבוע, הסתערו הטטרים על האזור שליד הכפר מולודי, לא הרחק מפודולסק. ב-2 באוגוסט, כשמתקפת הטטרים נחלשה, הגדודים הרוסיים עזבו את הביצורים ופגעו באויב התשוש, הטטרים נרדפו עד לגדות האוקה שהיה קו התמיכה העיקרי ולאורכו סיירו גדודי הגבול הרוסיים. בראש הצבא הרוסי עמד הנסיך מיכאיל איוואנוביץ' וורוטינסקי, שפיקד על בניית ביצורי ההגנה שבדרום המדינה. לצדו פיקד הנסיך דמיטרי חבורוסטינין, שהגדוד בפיקודו הכה את הטטרים ליד הכפר מולודי.
בבוקר ה-3 באוגוסט החל דבלטי, שאיבד את בנו, נכדו וחתנו בקרב, בנסיגה מהירה. הרוסים דחקו בו והקרב העז האחרון פרץ על גדות אוקה.
לאחר הקרב

כיום מולודי הוא כפר קטן בתחומי העיר צ'כוב שבמחוז מוסקבה עם אוכלוסייה קטנה יחסית (676 תושבים במפקד 2010). מאז 2009 נערך במקום פסטיבל שחזור, שתואם לציון יום השנה לקרב. בשנת 2019 העניקה הדומה המחוזית של מוסקבה לכפר תואר כבוד.
גלריה

איור משנת 1907 המתאר את הקרב
קשתים מוסקבאים.
קשת טטרי מקרים.
לוחם חיל הפרשים הרוסי, בקירוב 1575
הצאר איוואן הרביעי מקבל חרבות וקשתות שנלקחו מדבלט-גיראי על ידי הנסיך וורוטינסקי לאחר הקרב במולודי.
ראו גם

קרב קוליקובו
קרב בורודינו
הערות שוליים

↑  Каргалов В. В. Московские воеводы XVI—XVII вв. Русское слово, 2002. — С. 53
↑  Пенской В.В. Сражение при Молодях 28 июля — 3 августа 1572 г. // История военного дела: исследования и источники. — 2012. — Т. II. — С. 128
↑  "Официальный сайт фестиваля, посвящённого сражению при Молодях".
↑  "«Дело было велико и сеча великая»" (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2018-09-15. נבדק ב-2018-09-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013010638205171
רולף-היינץ הפנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בפברואר 1910 Siegmar-Schönau, ממלכת סקסוניה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1998 (בגיל 88) באד גודסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
רולף-היינץ הפנר (בגרמנית: Rolf-Heinz Höppner; ‏ 24 בפברואר 1910, זיגמר (Siegmar, כיום חלק מקמניץ) — 23 באוקטובר 1998, באד גודסברג) היה עורך דין גרמני ואובר-שטורמבאנפיהרר במשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) שהיה מעורב בארגון השואה.
קריירה

הפנר למד משפטים באוניברסיטת לייפציג ועבר את הבחינות הממלכתיות. הוא עבד בהתנדבות במשרד העיתונות של האס דה והתקבל לעבודה כראש היחידה בתחילת 1934. לאחר מכן עסק בענייני כוח אדם והוצב כראש מדור האס דה בפוזנן, ורטגאו, פולין הכבושה.
הפנר היה חבר באס אס (מס' חבר 107,136) ובמפלגה הנאצית (מספר חבר 321,209). מספר חברות זה מצביע על כך שהוא הפך לחבר המפלגה הנאצית ב-1931.
כראש המשרד ליישוב מחדש (Umwandererzentralstelle) בפוזן, הפנר היה אחראי על "יישוב מחדש של קבוצות אתניות זרות", כלומר גירוש יהודים ופולנים לגנרלגוברנמן, וכן יישובם מחדש של גרמנים אתניים (פולקסדויטשה) בוורטגאו. בראשית 1943 התמנה לראש "משרד הגאו לנושאים אתניים". הפנר הועלה לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר וביולי 1944 נצטווה להגיע לברלין כדי לעמוד בראש תת-המחלקה III A ל"נושאים אתניים ומשפטיים" במשרד הראשי לביטחון הרייך.
מעורבות בשואה

ב-16 ביולי 1941 שלח הפנר מזכר לאדולף אייכמן, שבו סיכם "פגישות של מנהלים מקומיים" על "פתרון שאלת היהודים ברייכסגאו". הדו"ח שלו קבע כי "קיימת סכנה בחורף הזה, שלא ניתן עוד להאכיל את היהודים כולם. יש לשקול ברצינות האם הפתרון ההומני ביותר הוא אולי לגמור את אותם יהודים שאינם מסוגלים לעבוד וזאת על ידי צום כלשהו - בפתרון שיעבוד מהר." כשביקש חוות דעתו של אייכמן, סיכם: "הדברים נשמעים בחלקם פנטסטיים, אבל לדעתי יהיו אפשריים ליישום". חלק מההצעות התייחסו להקמת מחנה שבו ירוכזו כל 300,000 יהודי ורתגאו. יהודים המסוגלים לעבוד יושארו. הנשים היהודיות בגיל הפוריות יעברו עיקור.
"פתרון הפועל במהירות", המוזכר בהערת הפנר, היה גז פחמן חד-חמצני מבקבוקי פלדה, ששימש את הזונדרקומנדו תחת הרברט לנגה מאז 1939 בוורתגאו לרצח אסירים במוסדות פסיכיאטריים. החיפושים אחר מקום השמדה ליהודים שאינם מסוגלים לעבוד החלו בקולו (מחוז וארתבריקן, Warthbrücken) ביולי 1941. עד נובמבר 1941, כמעט 4,000 יהודים נורו על ידי יחידות קומנדו ניידות או נחנקו במשאיות גז. בדצמבר 1941 החל ההרג במחנה ההשמדה חלמנו .
ב-3 בספטמבר 1941 הציע הפנר במכתב בן 13 עמודים ל-RSHA להרחיב את היישוב האזורי לתוכנית יישוב מחדש ארצית רחבה יותר. הוא האמין שלאחר סיום המלחמה, השטח הסובייטי יכול להיות מקום הולם ליעדם של גירושים כאלה. עם זאת, הוא רצה לבדוק תחילה אם יש "להבטיח המשך קיום" של "חלקי האוכלוסייה הבלתי רצויים" או שמא "יש למגר אותם לחלוטין".
הפנר היה מאוחר יותר בין העדים של נאום פוזן הראשון ב-4 באוקטובר 1943, שבו דיבר היינריך הימלר בגלוי על השמדת היהודים, אז בשטחים שבשליטת הנאצים.
אחרי המלחמה

הפנר נעצר ליד פלנסבורג ביולי 1945. הוא הופיע כעד הגנה במשפט נירנברג נגד פושעי המלחמה העיקריים והכחיש את אחריות המשרד הראשי לביטחון הרייך לרציחות שביצעו האיינזצגרופן של משטרת הביטחון והאס דה.
הפנר הוסגר לפולין ב-1947 ונידון למוות ב-15 במרץ 1949. לפי מקורות אחרים, נידון למאסר עולם בפוזנן. לאחר חנינה פולנית באוקטובר 1956, הפנר שוחרר בתחילת 1957, עבד כיועץ ממשלתי בכיר במשרד השיכון ולאחר מכן התגורר ללא הפרעה בבית אבות בקלן.
הערות שוליים

↑  International Military Tribunal, Der Nürnberger Prozess gegen die Hauptkriegsverbrecher. Vol. XX, reprint, Munich 1984, מסת"ב 3-7735-2510-9, pp. 207f.
↑  "Numery cz³onków SS od 107 000 do 107 999". 28 ביוני 2009. אורכב מ-המקור ב-2009-06-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Björn Weigel, ‚Märzgefallene’ und Aufnahmestopp im Frühjahr 1933. p. 92 in Wolfgang Benz (ed.), Wie wurde man Parteigenosse? FiTb, Frankfurt 2009, מסת"ב 978-3-596-18068-4.
↑  Philippe Burrin, Hitler und die Juden. Die Entscheidung für den Völkermord. Frankfurt 1993, מסת"ב 3-10-046308-0, p. 137.
↑  Quelle des IfZ vom 16. Juli 1944 (PDF; 13 kB).
↑  Peter Longerich, Politik der Vernichtung. Munich 1998, מסת"ב 3-492-03755-0, p. 425.
↑  Kershaw, Ian. Hitler 1936-1945: Nemesis. p. 471.
↑  Peter Longerich, Politik der Vernichtung. p. 451; Philippe Burrin, Hitler … pp. 137ff.
↑  Johannes Jäger, Die rechtsextreme Versuchung. Berlin 2002, מסת"ב 3-8258-5722-0, p. 82.
↑  International Military Tribunal, Der Nürnberger Prozess gegen die Hauptkriegsverbrecher. Vol. XX, reprint, Munich 1984, מסת"ב 3-7735-2510-9, pp. 207–261.
↑  Ernst Klee, Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Updated ed., Frankfurt 2005, מסת"ב 978-3-596-16048-8. Klee also says that Hoeppner was executed in 1951; Klee incorrectly refers to Wildt.
↑  Martin Pollack, „Warum wurden die Stanislaws erschossen?“ Paul Zsolnay Verlag, Wien 2008, pp. 24–48 (Pollack interviewed Höppner in 1982.); Michael Wildt, Generation der Unbedingten. Das Führungskorps des Reichssicherheitshauptamtes. 2nd ed., Hamburg 2008, מסת"ב 978-3-930908-87-5, p. 740; "ORR im Wohnungsbauministerium" in Klaus-Peter Friedrich, Die Verfolgung und Ermordung der europäischen Juden durch das nationalsozialistische Deutschland 1933–1945. Vol. 4: Polen. September 1939 – Juli 1941. Munich 2011, מסת"ב 978-3-486-58525-4, p. 681.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810640354805606  GND: 124375995  ISNI: 0000 0000 1868 3496  VIAF: 30469335   WorldCat (עם VIAF): 30469335
ג'יווארה אל-בודיירי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בת 49 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  מדינה פלסטינית מדינה פלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת אל-ירמוכ 
 מעסיק:  אל-ג'זירה 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  Givara.Budeiri.AJA
 טוויטר:  GivaraB
 
ג'יווארה אל-בודיירי (בערבית: جيفارا إسحاق أحمد البديري, בתעתיק מדויק: ג'יפארא אִסחאק אחמד אלבדירי; שמה הפרטי נהגה Jivara; נולדה ב-1976) היא עיתונאית פלסטינית, הידועה בעיקר כשליחת רשת אל-ג'זירה בגדה המערבית. בודיירי מוכרת בזכות הסיקור העיתונאי שלה באזורי עימות, במיוחד במזרח ירושלים ובגדה המערבית, ובשל מאבקה לחופש העיתונות.
ביוגרפיה ורקע משפחתי

ג'יווארה אל-בודיירי נולדה בשנת 1976 בירושלים למשפחה פלסטינית מוכרת. אביה הוא עורך הדין והעיתונאי אסחאק אחמד אל-בודיירי, שכיהן כמנהל בית המזרח, ואמה היא הדאיה אל-כאט'מי, יושבת ראש אגודת האיחוד הנשי הערבי בירושלים. לבודיירי שני אחים: אחמד אל-בודיירי, שהוא גם כן עיתונאי, ועורובה אל-בודיירי, עורכת דין.
בודיירי החלה את לימודיה האקדמיים בהנדסת ארכיטקטורה באוניברסיטת המדע והטכנולוגיה בירדן, אולם עברה בהמשך ללימודי עיתונאות. בודיירי סיימה את לימודי התואר הראשון בעיתונאות ותקשורת באוניברסיטת אל-ירמוכ באירביד שבירדן.
ביוגרפיה ורקע משפחתי > קריירה עיתונאית

בודיירי החלה את הקריירה העיתונאית שלה בשנת 1999. טרם הצטרפותה לאל-ג'זירה, צברה ניסיון במגוון כלי תקשורת דוגמת רדיו קול פלסטין, ורדיו מונטה קרלו. מאז הצטרפותה לאל-ג'זירה, בודיירי הפכה לאחת העיתונאיות המוכרות ביותר בקרב הפלסטינים. היא מסקרת באופן קבוע אירועים בגדה המערבית ובירושלים המזרחית, ומתמקדת בסוגיות הקשורות לסכסוך הישראלי פלסטיני. עבודתה כוללת סיקור של הפגנות, עימותים, וסוגיות הקשורות לזכויות אדם. בודיירי נחשבת לדמות מפתח בעיתונות הפלסטינית ובמאבק לחופש העיתונות במזרח התיכון. במסגרת עבודתה פועלת להעלאת המודעות לסוגיות הקשורות לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולמצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים. בנוסף, פתיחותה בנושא בריאות הנפש והתמודדות עם טראומה תרמה לשבירת טאבו חברתי ועודדה שיח פתוח יותר בנושא בחברה הפלסטינית ובקרב עיתונאים באזורי סכסוך.
ביוגרפיה ורקע משפחתי > קריירה עיתונאית > מעצר בשיח' ג'ראח

ב-5 ביוני 2021, בודיירי נעצרה על ידי כוחות ישראליים בעת שסיקרה הפגנה בשכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים. טרם מעצרה הותקפה יחד עם הצלם שעבד עימה, נביל מזאווי. תיעוד האירוע הופץ ברשתות החברתיות וזכה לתהודה בין-לאומית. בודיירי שוחררה באותו יום אך נאסר עליה להיכנס לשייח' ג'ראח למשך 15 ימים. האירוע עורר ביקורת נרחבת על התנהלות כוחות הביטחון הישראליים כלפי עיתונאים ועל הגבלת חופש העיתונות.
ביוגרפיה ורקע משפחתי > קריירה עיתונאית > הריגתה של שירין אבו עאקלה

ב-11 במאי 2022, העיתונאית הפלסטינית-אמריקנית שירין אבו עאקלה, עמיתתה של בודיירי באל-ג'זירה, נהרגה בעת סיקור פשיטה של כוחות צה"ל במחנה הפליטים ג'נין. מותה של אבו עאקלה היה אירוע טראומטי עבור בודיירי וצוות אל-ג'זירה. בעקבות האירוע, בודיירי דיברה בפומבי על ההתמודדות הנפשית של צוות אל-ג'זירה עם האובדן והטראומה. היא הבליטה את הצורך המיידי בטיפול פסיכולוגי לעיתונאים שנחשפים לאירועים טראומטיים ואלימים במהלך עבודתם. בודיירי הדגישה את חשיבות שבירת הסטיגמה החברתית סביב בריאות הנפש, על מנת לעודד עיתונאים להיפתח ולקבל את הטיפול הנחוץ.
הריגתה של אבו עאקלה, עיתונאית בעלת ניסיון רב ובעלת מוניטין בין-לאומי, הייתה הלם קשה עבור הקהילה העיתונאית הפלסטינית. האירוע הדגיש את הסכנות הכרוכות בעבודת עיתונאים באזורי סכסוך, והעלה שוב את הוויכוח סביב העדר אחריותיות וענישה למי שפוגעים בעיתונאים. עבור בודיירי, מותה של עמיתתה העצים את מחויבותה להמשיך במאבק לחופש העיתונות ולהגנה על עיתונאים פלסטינים.
ביוגרפיה ורקע משפחתי > קריירה עיתונאית > ראיון לפודקאסט "بعد الضهر" (בעד א-דוהר)

בריאיון לפודקאסט "بعد الضهر" של אוניברסיטת אל-נג'אח, בודיירי שיתפה את חוויותיה האישיות מהאירוע הטראגי ואת השפעתו על עבודתה כעיתונאית באזור סכסוך. היא הדגישה את החשיבות של תמיכה פסיכולוגית לעיתונאים העובדים בתנאים קשים ומסוכנים.
במהלך הריאיון, בודיירי שיתפה תובנות ייחודיות על עבודתה:
אתגרי הסיקור: בודיירי תיארה את האתגרים היומיומיים של סיקור חדשותי באזור סכסוך, כולל הסכנות הפיזיות והלחץ הנפשי הכרוך בעבודה זו.
השפעת מותה של שירין אבו עאקלה: היא דיברה בכנות על ההשפעה העמוקה שהייתה למותה של עמיתתה, שירין אבו עאקלה, על הצוות העיתונאי של אל-ג'זירה ועל הקהילה העיתונאית הפלסטינית בכלל.
חשיבות בריאות הנפש: בודיירי הדגישה את החשיבות של תמיכה פסיכולוגית לעיתונאים העובדים באזורי סכסוך, וקראה לשבירת הסטיגמה סביב טיפול נפשי בחברה הפלסטינית.
תפקיד התקשורת: היא דנה בתפקיד החיוני של עיתונאים בהבאת קולם של הפלסטינים לעולם, ובחשיבות של סיקור אובייקטיבי ומקיף של המציאות בשטח.
מאבק לחופש העיתונות: בודיירי שיתפה את ניסיונה האישי עם הגבלות על חופש העיתונות, כולל מעצרה בשייח' ג'ראח, והדגישה את החשיבות של המשך המאבק לחופש ביטוי ועיתונות חופשית.
רקע משפחתי

בודיירי מתגוררת בירושלים ונשואה לרופא השיניים פואד אל מוט'פר, ולזוג שתי בנות, ראיה, ותליד.
הערות שוליים

↑  ניתן לשמוע את הגיית שמה כאן (הקישור מכוון לנקודה המתאימה בסרטון)
↑  Givara Budeiri, This Week in Palestine (באנגלית אמריקאית)
↑  Israel releases Al Jazeera journalist after hours-long arrest, Al Jazeera (באנגלית)
↑  Mish Therapy (2023-05-09), صدمة الفقد مع الإعلامية جيفارا البديري - بودكاست مش ثيرابي, נבדק ב-2024-10-23
↑  من هي جيفارا البديري «المُنهارة» في جنازة شيرين أبو عاقلة؟ | المصري اليوم, www.almasryalyoum.com (בערבית)
↑  جيفارا البديري.. حكاية مذيعة فلسطينية أبكت القلوب في جنازة "شيرين أبو عاقلة", صدى البلد, ‏2022-05-12 (ב־)
↑  Israeli police arrested Al Jazeera reporter in East Jerusalem | Israeli-Palestinian Conflict News, Quebec News Tribune, ‏2021-06-05 (באנגלית אמריקאית)
1 2  فضائية النجاح An-Najah Nbc (2017-06-06), #بعد_الضهر 2017  - الاعلامية جيفارا البديري - حلقة #10, נבדק ב-2024-10-23
↑  Ehna TV, اسحق البديري / سيرة مثقف مقدسي, ahna.tv
↑  admin, Al Jazeera Journalist Givara Budeiri Leaves Hospital after Israeli Arrest (VIDEOS), Palestine Chronicle, ‏2021-06-08 (באנגלית אמריקאית)
רוג'ר לטצ'פורד

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (15 במרץ 1989) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רוג'ר לטצ'פורד
 
רוג'ר לטצ'פורד (באנגלית: Roger Letchford) היה חייל בצבא הבריטי אשר השתתף בהצלתה של שרה חנה ריגלר היהודייה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. בזכות מעשה ההצלה זכה לקבל את אות גיבור השואה הבריטי ואת אות חסיד אומות העולם מיד ושם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

רוג'ר לטצ'פורד השתייך לקבוצת שבויי מלחמה בריטים אשר נשבו ב-1940 בצרפת, הוגלו מזרחה ונכלאו במחנה סמוך לחוף הבלטי, שם הועבדו בחוות גרמניות.
סטן וולס, אחד מהשבויים, מצא באסם החווה בו עבדו את שרה מטוסון בת ה-16, נערה יהודייה משאוולי שבליטא אשר חמקה מצעדת המוות ומצאה מסתור באסם. הוא נתן לה מזון והביא אותה לפני השבויים האחרים, ביניהם רוג'ר לטצ'פורד, והם נדהמו ממצבה הרפואי הקשה והתגייסו לעזור לה.
הקבוצה הבריחה אותה לתוך מחנה השבויים שלהם, מחנה B 20 בגרוס גולמקאו, שם הסתירו אותה בתוך מתבן והמשיכו לטפל בה. הם הביאו לה אוכל, טיפלו בכוויות הקור שלה, השיגו פראפין על מנת לטפל בכינים שבשערה, רחצו אותה ודאגו שתבריא. הסכנה שתיחשף הייתה רבה. מחוץ למגוריהם של חברי הקבוצה הייתה תחנת משטרה וריגלר הוחבאה במתבן מעל סוסיהם של השוטרים.
לאחר זמן קצר אולצו השבויים הבריטים לעזוב, אך בליל הפינוי שלהם דאגו למצוא אישה מקומית שתמשיך לטפל בריגלר עד הגעת הצבא האדום.
ריגלר שרדה את השואה, ולאחר שגילתה כי היא הניצולה היחידה ממשפחתה היגרה מאירופה לארצות הברית.
לאחר המלחמה

במשך שנים רבות ניסתה ריגלר לאתר את מציליה, אך רק 25 שנה לאחר סיום המלחמה היא הצליחה לאתר אותם וליצור עימם קשר.
הכרה והנצחה

רוג'ר לטצ'פורד הוכר על ידי יד- ושם כחסיד אומות העולם ב-15 במרץ 1989 והצטרף לשותפיו לקבוצה סטן וולס, ג'ורג' המונד, טומי נובל ואלן אדוארדס, אשר הוכרו כחסידי אומות העולם ב-2 בנובמבר 1988. שאר חברי הקבוצה: ביל קיבל, ברט המבלינג, ביל סקרוטון, ווילי פישר וג'ק בקלי, הוכרו כחסידי אומות עולם ב-11 באוקטובר 2011. ב-26 במרץ 2015 קיבלו רוג'ר לטצ'פורד ושאר שותפיו את התואר "גיבור השואה הבריטי" מממשלת בריטניה.
לקריאה נוספת

“Saving the Jews: Amazing Stories of Men and Women who Defied the Final Solution”, Mordecai Paldiel, Schreiber Publishing, 2000
“10 British Prisoners-of-War Saved My Life– Sara Rigler's Gift of Life”, Hannah Rigler, Jay Street Publisher, New York, 2006
הערות שוליים

↑  The Righteous Among The Nations - Letchford Roger, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  From the testimony of Sara Hannah Rigler, Yad Vashem
↑  עשרה שבויי מלחמה בריטים, באתר יד ושם
↑  The Righteous Among The Nations, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  British Holocaust heroes honoured as projects launched to ‘never forget’, UK Goverment
אולף שולץ

אוֹלָף שוֹלְץ (בגרמנית: ‏Olaf Scholzקובץ:De-Olaf Scholz.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-14 ביוני 1958) הוא פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) המכהן כקנצלר גרמניה החל מ-8 בדצמבר 2021. בעבר כיהן בתפקידים פוליטיים רבים, בהם: ראש עיריית המבורג (2011–2018), מנהיגה הזמני של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (מרץ–אפריל 2018), שר העבודה והרווחה (2007–2009) וחבר הבונדסטאג (1998–2001, 2002–2011), וכן כסגנה של הקנצלרית אנגלה מרקל וכשר האוצר בקבינט.
ביוגרפיה

שולץ נולד ב-14 ביוני 1958 בעיר אוסנבריק שבמדינת סקסוניה התחתונה של גרמניה המערבית. הוא גדל בהמבורג. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1977, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת המבורג בשנת 1978, במסגרת קורס הכשרה משפטית חד-שלבית. מאוחר יותר מצא עבודה כעורך דין המתמחה בדיני עבודה והעסקה. בגיל 17 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
משפחתו של שולץ היא לותרנית מסורתית, והוא הוטבל בכנסייה האוונגליסטית בגרמניה. הוא מחזיק בדעות חילוניות ברובן, ובבגרותו עזב את הכנסייה, אך קרא להעריך את המורשת והתרבות הנוצרית של המדינה.
קריירה פוליטית מוקדמת

בשנת 1998 נבחר לראשונה לבונדסטאג מטעם מחוז במערב העיר. בין שתי כהונותיו בפרלמנט (מאי–אוקטובר 2001) כיהן שולץ כשר הפנים של עיר-המדינה המבורג. בשנים 2002–2004 שימש מזכיר המפלגה. הוא גם שימש כחבר בוועדת הפיקוח הפרלמנטרית המפקחת על שירותי המודיעין הגרמניים (שירות הביון הפדרלי, השירות לסיכול ריגול צבאי והמשרד הפדרלי להגנת החוקה). נוסף על כך, היה חבר בוועדה למינוי שופטים.
ב-20 בפברואר 2011 ניצחו שולץ ומפלגתו בבחירות המקומיות שנערכו בהמבורג, עם כ-48.3% מקולות הבוחרים, תוצאה שהביאה ל-62 נציגים מטעם המפלגה בפרלמנט המקומי (מתוך 121). בעקבות זאת התפטר שולץ מהבונדסטאג וב-7 במרץ היה לראש עיריית המבורג. לאחר הבחירות שנערכו בשנת 2013 היה שולץ שותף בתהליך הרכבת הממשלה בין מפלגתו לבין המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, אשר ניצחה בבחירות. בשנת 2015 נבחר שנית למשרתו בהמבורג, עם כ-47% מהקולות. הוא הקים את ממשלתו בשיתוף עם מפלגת הירוקים והושבע בשנית לתפקיד ב-15 באפריל. באותה השנה הוביל קמפיין למען אירוח אולימפיאדת 2024 בעיר, אך לבסוף דחו אזרחי העיר את ההצעה במשאל עם. במרץ 2018 עזב שולץ את עיריית המבורג על מנת לשמש כשר האוצר הפדרלי וסגן הקנצלרית.
שולץ נחשב לשמרן ביחס לשאר חברי מפלגתו.
בעבר שימש בחבר הנאמנים של בנק ההשקעות האירופי והבנק האסייני להשקעות בתשתיות.
כשר אוצר, תמך במדיניות תקציבית שנועדה לשמור על גרעון אפסי. בשנת 2019 הודיע שולץ כי הממשלה מוכנה לשקול השקעה ממשלתית (שתהיה כרוכה בגירעון) במקרה של מיתון. במהלך מגפת הקורונה בגרמניה, הממשלה ויתרה על מדיניות זו במטרה להתמודד עם השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה ולספק סיוע כלכלי.
קנצלר גרמניה

ב-8 בדצמבר 2021 נבחר שולץ על ידי הבונדסטאג לקנצלר גרמניה, עם 395 קולות בעד ו-303 נגד. ממשלתו החדשה מונתה באותו היום על ידי נשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר. בשעה שהיה בן 63 ו-177 יום, שולץ הוא האדם המבוגר ביותר שהפך לקנצלר גרמניה מאז לודוויג ארהרד שהיה בן 66 ו-255 יום כשנכנס לתפקידו ב-17 באוקטובר 1963.
הקואליציה כללה את מפלגתו, מפלגת הירוקים והמפלגה הדמוקרטית החופשית, קואליציה שנקראת לעיתים קרובות בתקשורת "קואליציית רמזור" בשל הצבעים בהן משתמשות המפלגות (אדום למפלגתו של שולץ, צהוב למפלגה הדמוקרטית החופשית וירוק למפלגת הירוקים).
באותו חודש, שולץ נפגש בוורשה עם ראש ממשלת פולין מתאוש מורבייצקי. הם דנו בצינור הגז נורד סטרים 2, ובמחלוקת של פולין עם האיחוד האירופי בעניין שלטון החוק ועליונות החוק של האיחוד האירופי. שולץ תמך במאמציה של פולין לעצור את זרם המהגרים המבקשים להיכנס מבלארוס.
בפברואר 2022, במהלך המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022), השהה את פרויקט נורד סטרים 2. ממשלתו סירבה להעביר נשק התקפי לאוקראינה בניגוד למדינות מערביות אחרות במהלך המשבר. בהמשך הצהיר שיועברו נ"ט ואף אושרה העברת טנקים. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, שולץ הצהיר גם על השקעה ביטחונית עצומה בצבא הגרמני. צעד זה נחשב כמהפך במדיניות גרמניה לאחר שנים רבות. באותו החודש, אישרה הממשלה הגדלה של שכר מינימום וכך קיימה את אחת מהבטחותיו המרכזיות של שולץ במערכת הבחירות.
בשנים 2022 ו-2023 נכלל ברשימת טיים 100.
באוקטובר 2023, הכריז כי "הגיע הזמן" לגרש מהמדינה "באופן מסיבי" את מי שבקשת המקלט שלו נדחתה, או שלא היה זכאי להגיש אחת. מדובר על מאות אלפי בני אדם, שהיו במעמד מעורפל. לפי בילד, למרות הכרזות אלו בשנת 2024 הייתה צפויה גרמניה להכניס לשטחה אף יותר מהגרים מבשנת 2023. מבחינת מאזן גורף, בשנת 2023 היגרו לגרמניה 1,933,000 איש, בהם 276,000 מאוקראינה ו-126,000 מטורקיה, בעוד 1,270,000 איש היגרו. ההגירה נטו לגרמניה הייתה 663,000 בשנת 2023, ירידה משיא של 1,462,000 בשנת 2022.
בנובמבר 2023, בית המשפט החוקתי בקרלסרוהה פסל את שיטת הקופסאות התקציביות של הממשלה שהונהגה בתקופת מגפת הקורונה, שניסתה לעקוף את האיסור על לקיחת חוב גרמני. כתוצאה כך, התקציב הגרמני, שכלל הרבה מהבטחות המפלגות, קוצץ ואתו המימון.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, גינה את המתקפה והכריז: עוצרים סיוע לפלסטינים עד לבחינת שימושיו, ביטחון ישראל הוא סיבת קיומנו. כמו כן, הוא ביקר בישראל. הוא אישר סיוע צבאי ורפואי גרמני משמעותי לישראל, וגינה את פעולות חמאס וקבוצות פלסטיניות אחרות.
חשד למעורבות שולץ בסקנדל העלמת המיסים CumEx-Files הטילה צל על חייו הפוליטיים. לטענתו הוא לא זכר דבר שקשור בנושא, אך היו שפקפקו בכך. התובעים של קלן, שפשטו פעמיים על רשות המיסים של המבורג, אמרו שאין מספיק ראיות כדי למנות את שולץ, אשר כיהן בתקופה הרלוונטית כראש העיר המבורג, כחשוד בחקירתם בעניין.
במאי 2024 שלח שולץ תנחומים לאירן על מות הנשיא ראיסי בהתרסקות מטוס, דבר שגרר ביקורת בחוגים התומכים בישראל בגרמניה אשר כינו את המעשה כ"מביש".
בנובמבר 2024, לאחר משבר סביב התקציב, פיטר את שר האוצר ממפלגת FDP והכריז על הצבעת אי אמון בינואר 2025.
חיים אישיים

שולץ נשוי מ-1998 לבריטה ארנְסט (ילידת 1961). לזוג אין ילדים. אשתו אף היא פוליטיקאית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
רכבת החופש של לייקה

רכבת החופש של לייקה הייתה פעולת חילוץ שבה מאות יהודים הוברחו מחוץ לגרמניה הנאצית לפני השואה על ידי ארנסט לייץ ה-2, מנכ"ל חברת לייקה ובתו אלסי קואהן-לייץ.