stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נווין טאן צ'ונג
הערות שוליים

↑  Every AFC Asian Cup 2019 Squad Revealed - Final 23-man lists באתר Goal, ‏ 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
| נבחרת וייטנאם – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 בוי טיין דונג II ‏ •  2 דו דוי מאן •  3 קואה נגוק האי •  4 בוי טיין דונג I ‏ •  5 דואן ואן האו •  6 לואונג סואן טרואונג •  7 נווין הוי הונג •  8 נווין טרונג הואנג •  9 נווין ואן טואן •  10 נווין קונג פואונג •   11 נאן ואן דאי •  12 נווין פונג הונג דוי • 13 נווין טואן מאן •  14 טראן מין וונג • 15 פאם דוק הוי • 16 דו הונג דונג • 17 הו טאן האי • 18 הא דוק צ'ין • 19 נווין קואנג האי • 20 פאם ואן דוק • 21 נווין טאן צ'ונג • 22 נווין טיין לין • 23 דאנג ואן לאם • מאמן: האנג-סאו |  1 בוי טיין דונג II ‏ •  2 דו דוי מאן •  3 קואה נגוק האי •  4 בוי טיין דונג I ‏ •  5 דואן ואן האו •  6 לואונג סואן טרואונג •  7 נווין הוי הונג •  8 נווין טרונג הואנג •  9 נווין ואן טואן •  10 נווין קונג פואונג •   11 נאן ואן דאי •  12 נווין פונג הונג דוי • 13 נווין טואן מאן •  14 טראן מין וונג • 15 פאם דוק הוי • 16 דו הונג דונג • 17 הו טאן האי • 18 הא דוק צ'ין • 19 נווין קואנג האי • 20 פאם ואן דוק • 21 נווין טאן צ'ונג • 22 נווין טיין לין • 23 דאנג ואן לאם • מאמן: האנג-סאו | וייטנאם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2009012173  VIAF: 88448835   WorldCat (עם VIAF): 88448835
תקועים בפריז

| --- | --- |

 בימוי:  דני בון 
 תסריט:  דני בון, לורן ארנה 
 עריכה:  הרווה דה לוז 
 שחקנים ראשיים:  דני בון טום לב ליליאן רובר Nawell Madani פרנסואה דמיאן איוואן אטאל לורן ארנה בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 צילום:  Glynn Speeckaert 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  Inver Tax Shelter Netflix Studios
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2021 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
תקועים בפריז (בצרפתית: 8 Rue de l'Humanité; מילולית: "רחוב האנושות 8") הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 2021 בבימויו של דני בון, שנכתב על ידי לורנס ארנה ודני בון ובכיכובם של דני בון, ליליאן רובר ואיוואן אטל. הוא יצא לצפייה דיגיטלית ב-20 באוקטובר 2021 על ידי נטפליקס.
עלילה

בשל מגפת הקורונה וההכרזה על הסגר במסגרת המאבק במגפת הקורונה בצרפת, רחובות פריז שוממים. בעוד שחלק מהתושבים ברחו לפרברים, נותרו שבע משפחות בבניין שלהם ברחוב 8 rue de l'Humanité (רחוב האנושות מספר 8, כשם הסרט) ברובע ה-11. בין דיירי הבניין ניתן למצוא בפרט את בעלת הביסטרו שעושה הכל כדי לפתוח את הבר שלה, מדען שאפתן שרוצה למצוא את החיסון נגד קורונה, היפוכונדר ואשתו עורכת דין בתחום הפלילי שמנסה ליישב בין חייה המקצועיים ומשפחתה. מאמן ספורט שנותן שיעורים באמצעות ועידת וידאו אבל מתחיל לעלות במשקל, בת זוגו בהריון בחודש ה-7, שעושה באז עם שיר נגד המגפה. יש גם גבר עצמאי שמצליח בעסקיו, אך אשתו מנותקת ממנו ועסקיו בהרדמה ומגלה שאין לו אפילו את רמת הציונים של בנו בן ה-8. אבל לסגר, יש גם השפעות חיוביות: במהלך שלושת חודשי הסגר הללו, כל תושבי הבניין יחוו שמחות וחרדות, יגלו זה את זה, יתקרבו, יתווכחו ויתפייסו.
שחקנים ודמויות

דני בון – מרטין
ליליאן רובר – לואיז
איוואן אטאל – גבריאל
לורנס ארנה – קלייר
פרנסואה דמיאנס – טוני
אליסון וילר – אגת
טום לב – סמואל
חורחה קלבו – דייגו
נאוול מאדני – ליילה
מרים בורגינון – איזבל
אלי סמון – שוטר
רנדיאן נאלי – שוטרת
איב מרגנט – ויקטואר
קלרה סיררה – פאולה
ניק מוקוקו – שוטר
יאן פאפין – שוטר
לוקאס פיב – קווין לואיזון
מילו מצ'אדו גרנר – באזיל
רוז דה קרבנואל – לונה
הערות שוליים

↑  "Dany Boon sur Netflix : sa nouvelle comédie sur le confinement destinée à la plateforme". Allociné (בצרפתית). 22 באוקטובר 2020. נבדק ב-6 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Netflix's Stuck Together Review: Hilarious Medley of 7 families in a Crisis". נבדק ב-6 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מכתשי עריף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 קואורדינטות:  30°25′05″N 34°43′29″E﻿ / ﻿30.418184°N 34.724779°E﻿ / 30.418184; 34.724779
 
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) מכתשי עריף(למפת דרום הנגב רגילה) מכתשי עריף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכתשי עריף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכתשי עריף
 
הר עריף (מימין), מכתש עריף לכיוון מערב. ניקוז נחל מעזר
המכתש הקטן, דוגמה למכתש סחיפה כמו מכתשי עריף
המכתש המערבי בהר עריף (הגדול יותר), מבט לכיוון דרום מערב
המכתש המערבי (קיר)
המכתש המזרחי (הקטן) מהר עריף
מכתשי עריף הם זוג מכתשי סחיפה השוכנים בישראל על הר עריף. הם הקטנים ביותר מבין מכתשי הנגב וחצי האי סיני. אחד המכתשים נמצא על דופנו הדרום מזרחי של ההר והשני על דופנו המערבי של הר עריף, אשר שוכן לא רחוק ממצפה רמון וגובהו 965 מטרים. בשנת 1995 מכתשי עריף הוגדרו כחלק מארץ המכתשים, ובכך הוגדרו כאתר גאולוגי לאומי.
גאולוגיה

מכתשי עריף הם מכתשי סחיפה, כלומר מכתשים שנוצרו כתוצאה מגידוע וסחיפה של שכבת סלע קשה שכיסתה שכבת סלע רכה. במכתשי עריף נחשפות שכבות מעידן הקרטיקון, היורה והטריאס. קירות המכתש בנויים שכבות של דולומיט וגיר מגיל קנומן, ובתוכו בנויות דפנות המכתש שכבות של אבן חול מתצורת חתירה מגיל קרטיקון תחתון.
המכתשים התפתחו על גבי קמר מעוות שנוצר לאורך העתק הרוחב עריף-בתור, והם מהווים חלון גאולוגי ייחודי, מכיוון שנתגלו בקרקעיתם שכבות סלעים מתקופות שאינן חשופות במקום אחר בארץ ישראל (תצורת רעף מגיל טריאס). בלב המכתש המזרחי מצוי סדן של סלע מגמתי בדומה לשן רמון המופיעה במכתש רמון. באזור מצויים מאובנים רבים של פרוקי-רגליים קטנים יבשתיים וימיים.
המכתש המערבי רדוד יחסית כיוון שאבני החול של תצורת חתירה דקות כאן במיוחד (80 מ' במכתש עריף ומכתש עריף א-נאקה לעומת 200–250 מ' באילת ו-600 מ' בנגב הצפוני)[דרושה הבהרה].
אתרים באזור

באזור המכתשים יש אתרים רבים, בהם בתי קברות בדואיים עתיקים ומספר בארות מים. המכתשים נמצאים בקרבת הר כרכום המאופיין בציורי סלעים רבים ובממצאים ארכאולוגיים קטנים. בנחל כרכום קיימים גבים מועטים ומפל גדול הנקרא מפל נחל כרכום. באזור גם נמצאים הרים כמו הר שגיא, הר דמוי טרפז בגובה של 996 מטר במערב הר הנגב והוא ההר השלישי בגובהו באזור זה לאחר הר רמון והר חריף, הר כרכום, והר חסון. המכתשים נמצאים בקרבת נחל ערוד שבו נמצאים כמו מצפה ערוד, בארות ערוד, הר עודד וכדומה. כל האזור גם מצוי בתחומי שמורת הר הנגב, אשר נמצאת דרומית למכתש רמון. אזור המכתשים הפך את הנגב לאתר תיירות אטרקטיבי לחובבי טבע וגאולוגיה.
ראו גם

מכתש רמון
המכתש הגדול (מכתש חתירה)
המכתש הקטן (מכתש חצרה)
המכתשים בנגב
הערות שוליים

↑  היווצרות מכתשי הנגב, באתר פטרה ג'יפ
↑  מכתשי עריף נוצרו מאוחר יותר מהמכתש הגדול והקטן ולכן הוא עוד השתנה והתעצב. חלון גאולוגי הוא אזור בעל ייחודיות גאולוגית שאינה נפוצה לאזור זה. לדוגמה, פארק תמנע.
גונאיב

| --- | --- |

העיר גונאיב
 מדינה:  האיטי האיטי
 מחוז:  ארטיבוניט
 ראש העיר:  פִּיֶירִילוּס סָיְינְז'וּסְטִין
 שפה רשמית:  קריאולית האיטית
 שטח:  573.58 קמ"ר
 גובה:  6 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  356,324 (2015)
 קואורדינטות:  19°24′N 72°41′W﻿ / ﻿19.400°N 72.683°W﻿ / 19.400; -72.683
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת האיטי מוגדלת) פורט-או-פרנס ז'אקמל קאפ-האיסיין ז'רמי הרפובליקה הדומיניקנית  קובה הים הקריביגונאיב(למפת האיטי רגילה) פורט-או-פרנס ז'אקמל קאפ-האיסיין ז'רמי הרפ. הדומ.  קובה הים הקריביגונאיב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גונאיב (בצרפתית: Gonaïves; בקריאולית האיטית: Gonayiv) היא עיר בצפון-מערב האיטי ובירת מחוז ארטיבוניט. אוכלוסייתה מונה כ-300,000 נפשות (נכון ל-2011). העיר (או יותר נכון המקום הנוכחי של העיר) התגלתה על ידי האינדיאנים בסביבות 1422, ונקראה על ידם 'גוֹנָאִיבּו' (מכאן השם גונאיב). גונאיב היא העיר השישית בגודלה בהאיטי. העיר ממוקמת במרחק של כ-110 קילומטרים מהבירה פורט-או-פרנס.
היסטוריית העיר

העיר הוקמה בסביבות שנת 1422 על ידי עם הטאינו.
ב-1802 התרחש אחד הקרבות החשובים במטרה להשגת עצמאותה של האיטי. קרב Ravine à Couleuvres התרחש ליד גונאיב.
גונאיב מכונה "עיר העצמאות של האיטי", משום שבה ז'אן-ז'אק דסאלין, קיסר האיטי הכריז על עצמאות האיטי ב-1 בינואר 1804.
בריאות

בית החולים לה פרווידנס (ההשגחה עליונה) שוכן בעיר.
המחוז הפדרלי המרכזי

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בירת המחוז פדרלי:  מוסקבה 
 תאריך ייסוד:  13 במאי 2000 
 שטח:  650,700 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז פדרלי:  40,198,659 (2024)
 קואורדינטות:  54°31′59″N 37°37′01″E﻿ / ﻿54.533°N 37.617°E﻿ / 54.533; 37.617 
 http://cfo.gov.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המחוז הפדרלי המרכזי (ברוסית: Центральный федеральный округ) הוא אחד מתשעת המחוזות הפדרליים של רוסיה. למרות שהוא נקרא "מרכזי", הוא למעשה המערבי בין המחוזות הפדרליים. אוכלוסיית המחוז מונה כ-38,000,651 נפש (לפי מפקד 2002) ושטחו - 650 אלף קמ"ר.
משרדו של נציג הנשיא במחוז שוכן במוסקבה.
מבחינה גאוגרפית הוא נמצא באזור שנקרא מרכז רוסיה.
מחוזות

הוא כולל את המחוזות הבאים:
מחוז בלגורוד
מחוז בריאנסק
מחוז ולדימיר
מחוז וורונז'
מחוז איוואנובו
מחוז קלוגה
מחוז קוסטרומה
מחוז קורסק
מחוז ליפצק
מוסקבה
מחוז מוסקבה
מחוז אוריול
מחוז ריאזאן
מחוז סמולנסק
מחוז טמבוב
מחוז טבר
מחוז טולה
מחוז ירוסלבל
הערים המרכזיות:
מוסקבה – בירת רוסיה
וורונז'
ירוסלבל
ריאזאן
טולה
ליפצק
איוואנובו
בריאנסק
טבר
קורסק
נציגי הנשיא במחוז

גאורגי פולטאבצ'נקו (13 במאי 2000 – 6 בספטמבר 2011)
אולג גובורין (ספטמבר 2011 – מאי 2012)
אלכסנדר בגלוב (מאי 2012 – דצמבר 2017)
אלכסיי גורדייב (דצמבר 2017 – יוני 2018)
איגור שצ'גולב (החל מיוני 2018)
תאוריית הערפילית

תאוריית הערפילית (באנגלית: Nebular hypothesis) היא תאוריה מדעית להסברת התהליכים שהובילו להתפתחות מערכת השמש. התאוריה הוצעה בשנת 1775 על ידי עמנואל קאנט, ונוסחה בנפרד על ידי פייר-סימון לפלס,  משערים שההצעה מבוססת על רעיון ראשוני של עמנואל סוודנבורג משנת 1734.
היווצרות כוכבים

על פי התאוריה הנבולרית, כוכבים נוצרים בעננים מסיביים וצפופים של עננים מולקולריים ענקיים של מימן מולקולרי (GMC). עננים אלה אינם יציבים מבחינה גשמית, והחומר מתמזג בתוכם לגושים צפופים קטנים יותר, אשר מסתובבים, מתמוטטים ויוצרים כוכבים. יצירת כוכבים היא תהליך מורכב, אשר מייצר תמיד דיסק פרוטופלנטרי גזי, proplyd, סביב הכוכב הצעיר. זה עשוי ללדת כוכבי לכת בנסיבות מסוימות, אשר אינן ידועות. לפיכך, היווצרות מערכות כוכבי הלכת נחשבת לתוצאה טבעית של היווצרות כוכבים. כוכב דמוי שמש לוקח בדרך כלל כמיליון שנים להיווצרותו, כאשר הדיסק הפרוטופלנטרי מתפתח למערכת פלנטרית.
היווצרות מערכת השמש

ההיווצרות של כדור הארץ (ושאר כוכבי הלכת) התרחשה בענן הגז, הסלעים והאבק שהפך בהמשך למערכת השמש. ענן אדיר זה (המכונה ערפילית או nebula) היה מורכב ברובו ממימן והליום ויסודות כבדים יותר שנוצרו בהתפוצצויות כוכבים (סופרנובה).
התאוריה גורסת כי כוכב שבת קרוב ("יחסית") התפוצץ (סופרנובה) ושלח גל הדף דרך הענן וגרם לו להתחיל להידחס, לקרוס ולהסתובב. גז ואבק נדחסו וקרסו כדי ליצור את הגופים הראשוניים של כוכבי הלכת ואת השמש, אפקט הסיבוב גרם לגופים כולם להיווצר במישור אחיד פחות או יותר מישור המילקה.
בשלב מסוים, הפרעה כלשהי, כנראה מגל הלם מסופרנובה קרובה, גרמה ללחץ חזק על הערפילית הסולארית שדחף את החומר כלפי פנים. כאשר הכבידה שפעלה על החומר כלפי המרכז התגברה על לחץ הגזים שפעל כלפי חוץ הערפילית החלה לקרוס במהירות. הערפילית התחממה בתהליך הקריסה כתוצאה מהגידול בצפיפות, ובעקבות שימור התנע הזוויתי היא החלה להסתובב במהירות גדולה. היות שהקריסה הכבידתית יעילה יותר בכיוון ציר הסיבוב, הערפילית הפכה ליותר ויותר שטוחה. במרכז הערפילית, היכן שמרבית החומר התרכז, החלה להיווצר השמש.
כוכבי הלכת נוצרו מענן זה של גזים ואבק ומקורם בגופים קטנים יותר, הקרויים פלנטסימלים שגודלם מספר קילומטרים. גופים אלו תפחו כתוצאה מהתאחדות וספיחת אבק במשך מיליוני שנה. מערכת השמש הפנימית הייתה חמה, ולכן תרכובות מימן (כמו מתאן) לא יכלו להתעבות בה. כוכבי הלכת שנוצרו שם היו קטנים יחסית (הם מכילים כ־0.6% מהחומר של הדיסקה הפלנטרית), והם היו מורכבים בעיקר מחומרים בעלי נקודת התכה גבוהה כמו סיליקטים ומתכות. בסופו של דבר כוכבי הלכת הארציים נוצרו מגופים סלעיים אלה.
רחוק יותר מהשמש, נוצרה חגורת האסטרואידים שנמצאת על הגבול הכבידתי בין השמש לכוכב הלכת הענק צדק. בחגורה זו החומר לא הצליח להתמזג לכדי כוכב לכת בגלל ההשפעה הכבידתית החזקה של צדק. עוד יותר רחוק מהשמש, מעבר לקו הכפור, התפתחו ענקי הגזים, אשר היו מסיביים מספיק כדי לשמור על "האטמוספירה הראשונית" של מימן והליום. מנגד, כוכבי הלכת הארציים שהיו קרובים יותר לשמש איבדו עם הזמן את המימן וההליום שלהם, ויצרו "אטמוספירות משניות", כתוצאה מתהליכים וולקניים, פגיעת אסטרואידים, או במקרה של כדור הארץ גם בעקבות הופעת בעלי חיים וצמחים.
כ-100 מיליון שנה לאחר שהחל התהליך, העלייה בלחץ המימן במרכז הערפילית שקרסה והעלייה בצפיפות שלו גרמו לטמפרטורת הליבה לעלות, והכוכב החל לבצע היתוך גרעיני.
מאז, ההיתוך הגרעיני שמתרחש בליבת השמש הוא מקור האנרגיה הראשי של מערכת השמש כולה. פעולת ההיתוך יצרה חום רב והפסיקה את תהליך הקריסה של השמש, עקב מצב שווי המשקל שנוצר בין לחץ הגזים כלפי חוץ וכוח הכבידה כלפי פנים. למעשה, ההיתוך הגרעיני בליבת השמש השפיע על מערכת השמש כולה. בשלב זה נוצר הדף מתמשך שהיה אחראי לסילוק שאריות הגזים מהערפילית, ולהרס "האטמוספירה הראשונית" של כוכבי הלכת הארציים. סילוק שאריות החומר, שלא היו קשורות חזק לגופים הגדולים יחסית במערכת השמש, גרם להפסקת גדילתם של גופים אלו, ולהתייצבות המבנה של מערכת השמש בצורת מערכת כוכבי הלכת הדומה מאוד למערכת הנוכחית.
הערות שוליים

↑  Montmerle, Thierry; Augereau, Jean-Charles; Chaussidon, Marc;  et al. (2006). "Solar System Formation and Early Evolution: the First 100 Million Years". Earth, Moon, and Planets. Springer. 98 (1–4): 39–95. Bibcode:2006EM&P...98...39M. doi:10.1007/s11038-006-9087-5.
שדה התעופה ריאק

שדה התעופה ריאק (בערבית: قاعدة رياق الجوية) הוא שדה תעופה צבאי בלבנון הנמצא בבקעת הלבנון, ליד העיירה ריאק הסמוכה לזחלה. שדה התעופה שימש צבאות שונים במהלך ההיסטוריה וכיום הוא משמש את צבא לבנון.
שדה התעופה נבנה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה ושימש אותם כשדה תעופה צבאי. לאחר כיבוש לבנון על ידי מדינות ההסכמה השתמשו בו הצרפתים. בתקופת המנדט הצרפתי על לבנון נחשב ריאק כשדה התעופה העיקרי של צבא הלבנט הצרפתי.
ב-7 באוגוסט 1933 נחתו בשדה התעופה ריאק הטייסים הצרפתים פול קודוס (Paul Codos) ומוריס רוסי (Maurice Rossi), שיצאו מניו יורק בדרכם לאיראן על מנת לשבור את שיא העולם בטיסה רצופה. על אף שהנחיתה בריאק לא הייתה מתוכננת, השיא נשבר לאחר שהשניים עברו מרחק של 9,485 קילומטרים ב-54 שעות ו-45 דקות. את הטיסה הם ביצעו על המטוס מדגם Blériot 110.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש שדה התעופה את אנשי צרפת של וישי. במאי 1941 כאשר הבטיח מושלו הצבאי של הלבאנט הצרפתי, הגנרל אנרי פרנאן דנץ כי יאפשר נחיתת מטוסים גרמנים בשדות תעופה בסוריה ובלבנון, על מנת לסייע לצד העיראקי במלחמה האנגלו-עיראקית, הפציצו מטוסי ה-RAF את שדה התעופה בריאק. במהלך הפלישה לסוריה וללבנון שימש הבסיס את מטוסי וישי למתקפות כנגד מטרות בעלות הברית, והופצץ מספר פעמים, עד שנכבש על ידי בעלות הברית. לאחר מכן שימש שדה התעופה את חילות האוויר של בעלות הברית, ובמקום פעלו טייסות קרב של צרפת החופשית.
ב-15 בספטמבר 1941, בשדה תעופה ריאק, הוקמה טייסת הקרב הראשונה (קבוצת קרב (טייסת) אלזס) של צרפת החופשית. בספטמבר 1942, גנרל דה גול ביקר את הטייסים בבסיס ריאק, וקבוצת הקרב מספר 3 של נורמנדי (נורמנדי-נימן העתידית) הוקמה שם בחודש שלאחר מכן. ב-10 באוקטובר 1943 הוקמה בשדה תעופה של ריאק טייסת קרב הארדנים 3/3 (Escadron de Chasse 3/3 Ardennes).
ב-1 ביוני 1949 הוקם בשדה תעופה של ריאק חיל האוויר הלבנוני, באותה שנה עזבו הצרפתים את שדה התעופה והעבירו אותו לחיל האוויר הלבנוני, שהשתמש בו מאז. במהלך השנים היו באזור שדה התעופה ריאק מספר תקריות בין חיל האוויר הישראלי ובין חיל האוויר הסורי והלבנוני. ב-1981 התרחשה באזור הפלת הבכורה של כלי טיס על ידי מטוס F-16 ישראלי. היה זה מסוק מי-8 סורי. במלחמת לבנון הראשונה נערכו במקום מספר קרבות אוויר עם חיל האוויר הסורי, במהלכם הופלו מטוסים סוריים, ומטוסי כפיר תקפו באזור תחנת מכ"ם. בשנת 2001 תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי עמדת מכ"ם סורית בריאק, בתגובה להתקפה של חזבאללה מוצבים ישראלים בהר דב.
בשנת 2005 צוינה בשדה התעופה ריאק נסיגת הכוחות הסוריים מלבנון, בטקס מיוחד בהשתתפות מפקדי כוחות שני הצבאות.
במלחמת לבנון השנייה תקף חיל האוויר הישראלי את שדה התעופה, והשבית אותו.
בשנת 2007 צילמה הזמרת הייפא והבי קליפ בשדה התעופה, כאשר מטוס קל הנמיך טוס והתנגש במכונית הפתוחה בה נסעה. והבי נחבלה בראשה ובכתפיה והובהלה לבית החולים. לאחר התאונה נפוצו שמועות שמדובר בניסיון חיסול שמאחוריו עומדת הזמרת המתחרה רולא סעד, סעד הכחישה את הטענות.
כיום משמש שדה התעופה את חיל האוויר הלבנוני. במקום מצוי בית הספר לטיסה של חיל האוויר הלבנוני, וכן מוזיאון חיל האוויר הלבנוני המציג את כל סוגי המטוסים ששירתו בחיל האוויר הלבנוני.
גלריה

מסוק MD 530F של חיל האוויר הלבנוני, ביום פתוח בשדה התעופה ריאק, 31 באוקטובר 2021.
מטוסי הוקר הוריקן של חיל האוויר האוסטרלי בריאק בשנת 1942
מטוסי קרטיס P-40 וורהוק של חיל האוויר האוסטרלי בריאק בשנת 1943
הערות שוליים

↑  The French long distance flight, פלסטיין פוסט, 20 באוגוסט 1933
↑  Vichy denies neutrality breach, פלסטיין פוסט, 18 במאי 1941
↑  רמת דוד, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  הסתכלו על האין טיל, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  עימות ישיר ראשון עם הסורים: חיל האוויר מפיל מיג-23 סורי באזור ריאק, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  מטוסי חיל האוויר תוקפים את סוללות חיל האוויר הסוריות בבקעת הלבנון, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  מטוסי כפיר תוקפים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  שני המכ"מים הושמדו בהפרש של כמה שניות, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  רועי נחמיאס והסוכנויות, הרמטכ"ל הסורי נפרד מלבנון: 'אחים לנשק היו שלום', באתר ynet, 26 באפריל 2005
↑  חגי עינב ואחיה ראב"ד, צפת הותקפה: לא הורגלנו להיות קו עימות, באתר ynet, 13 ביולי 2006
↑  הארון תחאוכו, הייפא והבי נפגעה ממטוס וניצלה, באתר nana10‏, 26 ביוני 2007
פול סנסרדו

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1928 (בן 96) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
פול סנסרדו (באנגלית: Paul Sanasardo; נולד ב-15 בספטמבר 1928) הוא רקדן, כוריאוגרף ומורה לריקוד אמריקאי.
ביוגרפיה

סנסרדו נולד בשיקגו, אילינוי, למשפחה סיציליאנית מפלרמו. הוא למד בבית הספר לאמנות של שיקגו (SAIC) (אנ'), בו התנסה גם במחול. ב-1951 זכה במלגה לבית הספר של מרתה גרהם ולמד אצלה ואצל אנטוני טיודור. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-1952 בלהקה של אריקה ת'יימי (אנ'). ב-1953 הצטרף ללהקתה של אנה סוקולוב בניו יורק, כמו כן, רקד בלהקת ניו יורק סיטי בלט. סנסרדו הוזמן כאמן אורח ללהקתה של פרל לאנג (אנ'), והיה בן זוגה בתקופה מסוימת. במהלך אותן שנים רקד גם במחזות זמר שהוצגו בברודוויי ובאופרה של ניו יורק.
ב-1957 הקים יחד עם הרקדנית דוניה פוייר (אנ') את "להקת המחול פול סנסרדו-דוניה פוייר" וב-1958 ייסד סטודיו למחול משלו. להקת סנסרדו-פוייר העלתה מעל ל-50 יצירות והופיעה בארצות הברית ובאירופה.
ב-1977 מונה סנסרדו למנהל האמנותי של להקת המחול בת-שבע, ושימש בתפקיד זה עד קיץ 1980. במהלך שנים אלו יצר עבור הלהקה את הריקודים: "צעד אחר צעד עם היידן", "תפילה אבודה", "הרהורים על במה פתוחה", "הזיות ליסט" (1978), "קרקס המחולות של סטרווינסקי" (1979), "שירים", "רוח הבאבי יאר" (1980). בשנתו הראשונה בתפקיד, נמתחה ביקורת על סנסרדו כי אינו מעלה יצירות חדשות שאינן פרי יצירתו וכי דבר זה גורם לעזיבת רקדנים. לקראת סיום עבודתו של סנסרדו, נשאל רחמים רון, מרקדניה הוותיקים של להקת בת שבע, לגבי עבודתו וענה: "פול עשה דברים טובים מאוד למען הלהקה, הוא מעביר לידיו של בוב כוהן להקה טובה מזו שקיבל לפני שנתיים וחצי.".
ב-1981 שב סנסרדו לארצות הברית והמשיך לנהל את להקת המחול שלו, ובמקביל, סטודיו למחול ברחוב 21 בניו יורק. ב-1986 התפרקה להקת המחול שלו. לאחר מכן המשיך סנסרדו ללמד וליצור כוריאוגרפיות ללהקות שונות. יצירותיו מוצגות כחלק מרפרטואר של מספר להקות רבות, בהן להקת אלווין איילי (אנ').
על פי ראיון עמו מ-2009, בצעירותו לא נמשך אל המחול והעדיף לפתח קריירה בתחום הציור. במיוחד נמשך לציוריו של אדוארד הופר והושפע מהם ביצירותיו המאוחרות. הריקוד "לילות ללא שינה בעיר" הוא כשם ציור של הופר.
יצירות

ציפורים קטלניות (1966)
כאב
השביל
פעמונים
צללים
התחברות לרקדנים
ילדים בערפל (בהשראת יצירתה של אתי הילסום)
סיקלומטריה (1971)
קרנבל
שבע המילים האחרונות (מוזיקה מאת גיה קנצ'לי, 1994)
לילות ללא שינה בעיר
תפילה אבודה
מתכתיות
פרסים

מלגת גוגנהיים לאמנות יצירתית בארצות הברית ובקנדה לשנת 1970.
הערות שוליים

↑  הכוריאוגרף פול סאנאסארדו — מנהל אמנותי של להקת בת־שבע, על המשמר, 28 בנובמבר 1977
1 2  תוכניית להקת בת-שבע, פברואר 1978, עמ' 14-17
↑  תוכניית להקת בת-שבע, מרץ 1980, עמ' 15-16
↑  גיורא מנור, חדש וישן ומקצת סיכומים, על המשמר, 28 בספטמבר 1978
↑  יוסי גרבר, להקת בת־שבע: היום, אתמול, מחר, מעריב, 12 במרץ 1980
↑  Sharon Hoyer, Poetry and the Dance: a conversation with Paul Sanasardo, Newcity Stage, ‏22 ביוני 2009
↑  Anna Kisselgoff, ‏DANCE: PAUL SANASARDO COMPANY IN FATAL BIRDS', New York Times, May 19, 1985
↑  Paul S. Sanasardo, באתר מלגת גוגנהיים (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349370405171  BnF: cb161852922 (data)  GND: 130061115  ISNI: 0000 0001 1493 702X  LCCN: n2004142650  SNAC: w61c2qsp  VIAF: 75715657   WorldCat (עם VIAF): 75715657
עליית ביתא ישראל

ערך זה עוסק בעליית יהודי אתיופיה לישראל. אם התכוונתם לכלל הקהילות היהודיות באתיופיה, ראו .
ערך זה עוסק בעליית יהודי אתיופיה לישראל. אם התכוונתם לעדה האתיופית בישראל, ראו .
כיכר נספי סודן המנציחה את מותם של 4000 מיהודי אתיופיה שמתו בדרכם לישראל בשכונת רמות יצחק בעיר נשר
עליית ביתא ישראל (עליית יהדות אתיופיה) נולדה מתוך ערגה לציון וירושלים במשך שנות קיומה של הקהילה היהודית באתיופיה. בשנת 1848 נשלחה איגרת מביתא ישראל ליהודים שבאירופה ובה נזכר כי הקהילה מחכה לביאתו של המשיח ולקיבוצם של היהודים. שנה לאחר מכן נשלחו דניאל בן חנניה ובנו משה לארץ ישראל וכך התחילה מסכת התכתבויות בין ירושלים לאתיופיה.
בשנת 1862 התעצם גל ציונות ששטף את הקהילה וזכה לשם עליית תרכ"ב בהנהגת המלקוסה אבא מהרי, לאחר שהקיסר תוודרוס השני התיר ליהודים לעזוב את קיסרותו. עלייה זו נכשלה ותוארה כאסון שבו רבים מתו מרעב ומחלות. המסע שהשאיר צלקת לעדה מנע ממנה עלייה רגלית נוספת, אך הציונות המשיכה לבעבע בליבותיהם והתפילות למען ירושלים רק התגברו. הקהילה הדגישה כי העלייה בוא תבוא והיהודים יתאספו מכל העולם לציון.
ב-1949 נערך מבצע מרבד הקסמים שבמהלכו עלו לישראל כחמש מאות יהודים עדנים מג'יבוטי ואריתריאה, ושנה לאחר מכן הגיעו לקהילות ביתא ישראל שליחי העלייה העדנים הראשונים. ב-1955 עלו 25 נערים לישראל על מנת לעבור הכשרה בכפר בתיה. בשנות ה-60 עלו שאר היהודים העדנים מאריתריאה בעקבות מלחמת העצמאות של אריתריאה. בסוף שנות השבעים החלה רשמית עלייתם של ביתא ישראל כאשר שתי קבוצות של כ-200 יהודים הועלו לארץ, לאחר מכן החלה העלייה דרך סודאן שתחילתה במבצע אחים ושיאה היה במבצע משה ובמבצע שבא, עלייה זו גבתה את חייהם של כארבעת אלפים נפש. החיסול הרשמי של ההתיישבות היהודית באתיופיה התרחש בסוף שנות השמונים כאשר עשרות אלפי יהודים נטשו את בתיהם ועלו במבצע שלמה. לאחר מכן בין השנים 1992–1999 עלו לישראל יהודי קווארה. קבוצה יהודית מוכרת מביתא ישראל שנשארו מאחור לאחר מבצע שלמה.
ב-1993 החלה עליית הפלאשמורה. עלייה מאתיופיה של קבוצות ויחידים בעלי זיקה משפחתית לביתא ישראל נמשכת על פי החלטות ממשלה לאורך השנים וגם בשנת 2020.
עליות מוקדמות > המאה ה-19

בשנת 1862, בימי הקיסר תוודרוס השני, קבע הכהן אבא מהרי כי הגיעה שעת הגאולה והוביל ניסיון עלייה המוני לירושלים. עדת היהודים שהוביל מהרי הגיעה לנהר תכזה שבתיגראי, כשמפלס המים גואה מגשמים. לאחר שלושה ימי המתנה על גדת הנהר נטה מהרי את מטהו על הנהר ביום הרביעי, בהשראת קריעת ים סוף וחציית נהר הירדן בתקופת יציאת מצרים. כשהמים מיאנו להיבקע, הוליך מהרי את העם לתוך הנהר השוצף באמונה כי חובה עליהם להגיע לירושלים. אלפים טבעו בניסיון העלייה הכושל והניצולים חזרו למושבם באזור תיגראי. חלקם, שלא היו בני תיגראי, התיישבו שם גם הם.
עליות מוקדמות > העלייה המוקדמת (1960-1934)

העולים הראשונים מביתא ישראל שקבעו את ביתם בארץ ישראל בתקופה המודרנית הגיעו ב-1934, יחד עם העליות של יהודי תימן מאריתריאה האיטלקית. עם קום מדינת ישראל בחנה הממשלה את העלאת הקהילה, אך דחתה זאת בנימוקים של אי-דחיפות והבדלים תרבותיים. בתקופה זו הגיעו מספר משפחות מביתא ישראל וכן משפחות מעורבות תימניות-אתיופיות שחיו במחוז בגמדר ובאריתריאה.
עליות מוקדמות > פעילות חינוכית

לפנים היו פרופ' תאמרת עמנואל, ד"ר יעקב פייטלוביץ' ויונה בוגלה נגד עלייה המונית והיו בדעה כי לפני עלייה שכזו יש לקדם את החינוך. לאחר קום מדינת ישראל הועבר מיזמו החינוכי של פייטלוביץ' לידה ולכך נרתמה המחלקה לחינוך ותרבות תורניים בגולה. ב-1950 נשלח ד"ר אלכסנדר רוזנפלד מנהלה של הברית העברית העולמית וחבר בוועד למען הפלאשים לאתיופיה לברר את מצב הקהילה. לאחר מכן החליטה המחלקה לחינוך לפתוח בתי ספר לביתא ישראל וב-1953 נשלח הרב שמואל בארי כשליחה הראשון של הסוכנות היהודית לקהילה, במקביל המחלקה לגולה קיבלה לשורותיה את יונה בוגלה. באותה השנה הקים הרב בארי את "למען נדחי ישראל", בית הספר העברי באסמרה, ולאחר מכן החליף אותו יהודה סיוון.
ב-1955 ו-1956 עלו לישראל עשרים ושבעה נערים יהודים ושוכנו בכפר בתיה. צעירים אלו הוכשרו כשליחים שישובו בהמשך לכפרים באתיופיה וישמשו בהם כמורים מטעם הסוכנות היהודית. ב-1957 נסגר בית הספר באסמרה והועבר לכפר איזווה שבעקבותיו הוקמו מרפאות. בוגרי בית הספר וכפר בתיה הקימו בתי ספר נוספים בשאר כפרי היהודים וב-1958 הועבר בית הספר לכפר אמבובר לאחר התנכלויות מצד השכנים הנוצרים. בשלהי אותה השנה הפסיקה הסוכנות באופן חד-צדדי את ההתקשרות עם שליחיה באתיופיה, בהוראת מחליפו של פרופ' גבריהו בסוכנות היהודית וקיצצה בתקציב הפעילות החינוכית ביותר מחצי. בתי הספר כולם נסגרו למעט זה שבאמבובר. הסחבת נמשכה והסוכנות היהודית הציעה להעביר את הטיפול ביהודים לגורמים שאינם מזוהים ישירות עם מדינת ישראל. ב-1961 הצליח פרופ' נורמן בנטוויץ' להשיג מימון לחינוך מהחברה היהודית להתיישבות.
בשנת 1960, בעקבות משבר מיהו יהודי, שונתה הגדרת "יהודי" לצורך השבות על ידי ממשלת ישראל וההגדרה החדשה חפפה להלכה הרבנית. החפיפה שנוצרה גרמה לכך שעליית ביתא ישראל הפכה לנושא הלכתי.