stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עופות
רבייה

אף על פי שלרוב העופות הזכרים אין אברי מין חיצוניים, יש לזכר זוג אשכים הגדלים פי כמה בעונת הרבייה על מנת לייצר תאי זרע. אצל הנקבה גדלות השחלות, אולם רק השמאלית מתפקדת.
אצל זכרים במינים ללא איבר מין זכרי, נשמר הזרע בשופכה (בניגוד ליונקים, השופכה אצל העופות משמשת רק למטרת רבייה ולא להטלת שתן) עד לרגע ההזדווגות. הזכר מתקרב אל הנקבה ומצמיד את פתח השופכה שלו לשלה כדי לאפשר לזרע להיכנס. הנקבה לוחצת את איבר המין שלה החוצה ומטה את זנבה הצידה כדי להבטיח מגע הדוק. תהליך זה מהיר ולוקח לעיתים אף פחות משנייה אחת.
הזרע נשמר בשופכת הנקבה במשך זמן בטווח של שבוע עד שנה, בהתאם למין העוף. ביצי הנקבה מתפתחות בשחלה, יוצאות מהשחלה לשופכה זו אחר זו, ומופרות על ידי הזרע עוד לפני שהן מוטלות על יד הנקבה. הביצים ימשיכו להתפתח בקן לאחר הטלתן.
עופות בית רבים וכן עופות אחרים כיען הם בעלי איבר מין חיצוני המתגלה רק בתקופת הייחום.
הפינגווינה הקיסרית מטילה ביצה אחת, ומספיקה לה הפריה חד-פעמית, ולעומת זאת ציפורי השיר זקוקות להפריות חוזרות בפרק זמן מסוים.
גודל גופה של הציפור מגביל את גודל ביציה; גודל הביצים מגביל את כמות המזון שהן יכולות להכיל; החומרים המזינים בתוך הביצה מגבילים את תקופת הדגירה; ומשך הדגירה מגביל את בשלות האפרוחים בעת בקיעתם. האפרוחים הבוקעים בשלים יותר נחשבים לפחות אינטליגנטיים מאלו המתפתחים בהדרגה בקן בעזרת הוריהם. לדוגמה, גוזלי תוכים, עורבים ויונים - הנחשבים לעופות אינטליגנטיים במיוחד - בוקעים חסרי אונים וזקוקים להזנה ולטיפול ממושך על ידי הוריהם.
רבייה > קינון

אם נצייר בדמיוננו את הקן האידיאלי הן להורים והן לעובר המתפתח, נראה את קינם של ציפורי השיר המוסתר בשיחים, בין העצים או בעשב צפוף. אך מינים רבים בונים את קניהם במקומות "לא שגרתיים" כגומחות באדמה ובצמרות עצים.
קינון באזור סבוך או מוסתר, על פי רוב מעל הקרקע, מספק הגנה מפני טורפים. מאותה סיבה יעדיפו מספר מינים את הקינון במערות, בחורי עצים ואף בקנים מעשי ידי אדם כשובכים ובבתי אדם. נקרים בונים את קניהם בעצמם על ידי ניקור גזעי עצים, עופות שונים, ביניהם דורסי לילה רבים, משתמשים בקיני נקרים נטושים.
עופות רבים המקננים על האדמה, משתמשים באמצעי הגנה ייחודיים. השלדג בונה את קינו כמעט בסמוך למפלי מים כך שהוא מסכן את הבא לקינו. מינים מסוימים משתמשים במאורות נטושות של טורפים שהם אינם נמנים עם מזונם. עופות רבים בונים את קניהם על צוקים שהגישה אליהם כמעט בלתי אפשרית פרט לתעופה.
עופות דורסים גדולים, מתקשים לעיתים בבניית קניהם במקום מוסתר, בשל גודלו המתבקש. לעיתים, אחר שנבנה קן בעמל רב, קורסים הענפים התומכים בו ועל העופות לבנות את הקן מחדש במקום אחר. עופות אחדים החוזרים למקום קינונם כל שנה, ממשיכים בבניית קינם על חורבות הקן הישן, ולבסוף כובד הקן המצטבר גדול כל כך עד שהוא קורס.
רבייה > דגירה

כל העופות, בלי יוצא מן הכלל מטילים ביצים (מספר הביצים להטלה אחת נקרא תטולה) קבוצה של עופות מסוימים, שמיקומה באוסטרליה ובאיים שכנים לה, מטילה את ביציה בדומה לזוחלים, בתוך גומחות באדמה וזונחת אותם לחלוטין. הוולדות אחר בקיעתם מסוגלים לדאוג לעצמם ואף לעופף במהרה.
כל שאר העופות דוגרים על ביציהם, במטרה להעביר את חום גופם, תהליך החיוני להתפתחות העובר. חלק הגוף שנמצא במגע עם הביצים, הוא על פי רוב נטול שיער וכלי דם רבים מתפתחים בו בעת תקופת הדגירה. עופות רבים כאווזים וברווזים למשל, אף מורטים את שיער חזם כך שרק עורם יבוא במגע עם הביצה, וחום גופם יהיה ישיר עליה.
עופות רבים מחלקים את הדגירה בין שני המינים. אך ישנה חשיבות לניצוי העוף בתהליך הדגירה, על כן הנקבות שצבע נוצותיהן כהה יותר, דוגרות על הביצים יותר מהזכרים שניצוים צבעוני ובהיר יותר. אצל עופות גדולים חסרי תעופה, כיען ואמו, הזכרים דוגרים על הביצים כמעט לבדם, כאן בא לידי ביטוי משקלם הרב ומסת נוצותיהם.
תקופת הדגירה משתנה ממין למין, בין 10 ל־30 ימים אצל עופות קטנים ובינוניים ועד ל־60–80 ימים אצל עופות גדולים. המשתנים הם גודל הביצה, גודל הוולד וטמפרטורת הגוף של ההורים.
בעופות שוכני הקנים, שוולדותיהם מוכנים לתעופה עוד בבקיעתם, הדגירה ארוכה יותר. אצל עוזבי הקנים, הדגירה קצרה.
חום הגוף לבדו, אינו מספיק לחימום הביצה כולה. על כן עופות רבים הופכים את הביצים כפעמיים ביום, חלקם עושים זאת עם מקורם וחלקם עם הרגליים, תהליך זה הנעשה במסירות, מחמם את הביצה מכל צדדיה.
לאחר הטלת הביצים מספקים ההורים מזון והגנה בהתאם למינם. ישנם מינים העוזבים את הקן במהרה, הם אף מפתחים נוצות ראשוניות הנקראות פלומה, צאצאיהם של מינים אלו נקראים אפרוחים ונפוצים בקרב עופות הבית. מינים אשר תלותיים יותר בהוריהם, נשארים עיוורים וחסרי נוצות במשך זמן מה ונקראים גוזלים, הם לרוב נשארים בקן עד התפתחות מלאה של איברי התעופה. מיני עופות מסוימים משתפים עופות אחרים בגידול צאצאיהם, ודרך נפוצה לכך היא טפילות אצל הקוקייה.
תהליך הבקיעה אינו נעשה בעזרת ההורים. לגוזל יש בקצה הלסת העליונה שן בקיעה איתה הוא מנקר חורים בקליפת הביצה, ופוער פתח גדול יותר כדי לצאת החוצה על ידי הזזת מקורו לכיוונים שונים.
יש שני טיפוסי ולדות:
טיפוס האפרוח שעוזב את הקן לאחר ימים אחדים מבקיעתו. לדוגמה: חופמים.
טיפוס הגוזל שנשאר בקן עד היותו מוכן לתעופה. הוא תלוי לחלוטין בהוריו. לדוגמה: יונים, דורסי לילה, הסבכיים, הקיכליים, הירגזים ושאר ציפורי השיר.
תזונה

רוב העופות הם טורפים או אוכלי־כל. משום שרובם קטנים בגודלם הם בעיקר צדים פרוקי־רגליים וחולייתנים קטנים, כגון לטאות, צפרדעים ומכרסמים. צורת המקור מותאמת לתזונה של העופות.
לעופות רבים ישנם כישורים לציד חרקים. בולטים מביניהם הסנוניות המהירות, השרקרקיים והכחליים עבי המקור ומינים של טפסי עצים, נקריים, זרזיריים, חטפיתיים, סיסיים, תחמסיים. חלקם כמו זרזיר הבקר משתפים פעולה עם חיות גדולות יותר כדי ללכוד חרקים הנמשכים אליהם. אחרים כמו ציפורי הנמלים מתלווים לנחיל נמלים ציידות.
העופות שנחשבים לציידים הקטלניים ביותר הם העופות הדורסים: דורסי היום (כגון עיט, נץ, בז ושלך) ודורסי הלילה (כגון ינשוף, תנשמת ואוח). אלה צדים וניזונים יונקים קטנים ולעיתים גם בעלי חיים אחרים כגון לטאות ודגים. כיוון שדורסי הלילה מרבים לטרוף מכרסמים המזיקים לחקלאות הם מבוקשים כמדבירים ביולוגיים.
הנשרים, הקונדוריים והעורבים הם אוכלי־נבלות ותורמים תרומה חשובה לניקיון בטבע מפגרי בעלי חיים והזיהומים שהם גורמים.
העופות הימיים, כגון הפינגווינים, האלבטרוסים והשקנאים, ניזונים בעיקר מדגים. עופות מים מתוקים, כגון ברווזים משתכשכים מסננים את מזונם מהמים. הפלמינגו מסנן מזון בעזרת מקורו המוזר סרטנים מאגמים רדודים והחופמאים השונים מתמקדים בחסרי חוליות שוכני גדות.
מיני עופות רבים הם אוכלי־כול לרבות יענים, עורבים, דרורים, שחפים, עגורים והטווס (אם כי מרבית מזונו מהצומח).
לעומתם יש גם עופות שניזונים בעיקר מהצומח: עופות כמו הקוליבריים והצופיתיים ניזונים מצוף פרחים. התוכאים, הקלאוניים, הטרוגוניים והטוקניים ניזונים גם מפירות ואגוזים וההואצין הוא העוף היחיד שמסוגל לעכל עלים. עופות אחרים כמו מיני גבתוניים, עקעקים וצלוב המקור מלקטים זרעים.
כחל מצוי צד פרוק־רגליים
נץ גדול שצד עוף
נשרים אפריקנים על נבלה
שלדג לבן־חזה אוכל דג
ירגזי מצוי עם גרגיר בפיו
תוכי ממין Glossopsitta concinna אוכל פירות
קוליברי ממין Heliodoxa jacula יונק צוף
נדידה

בעלי חיים מקבוצות רבות ושונות יוצאים במחזור חייהם למסעות נדידה, אולם העופות, הודות ליכולת התעופה שלהם, הם בעלי החיים הניידים ביותר. מיני עופות רבים נודדים, עם התקרב החורף, מאתרי הקינון שלהם למעונות־חורף באזורים חמים יותר, ושבים, עם התקרב הקיץ, לאתרי הקינון שלהם. העופות נודדים בין אירופה ואפריקה, בין אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית ואף בין הקטבים. נתיבי הנדידה ומועדיה הם בדרך־כלל קבועים מאוד אצל כל מין נודד, ובזאת הבחינו כבר בתקופת המקרא: ”גַּם חֲסִידָה בַשָּׁמַיִם יָדְעָה מוֹעֲדֶיהָ וְתֹר וְסִיס וְעָגוּר שָׁמְרוּ אֶת עֵת בֹּאָנָה...” (ירמיהו, ח', ז')
היתרון העיקרי בנדידה הוא יכולת העוף הנודד לנצל את המספר הגדול של שעות אור ביממה בעונת הקיץ באזורים הצפוניים על מנת לגדל צאצאים רבים יותר, ועדיין להימנע מן האקלים הקר של עונת החורף והמחסור במזון המתלווה אליו. מצד שני הנדידה גובה מחיר בהוצאת אנרגיה מרובה ובסיכונים שונים. חשבון המאזן בין היתרונות והחסרונות עשוי להשתנות כתוצאה מגורמים שונים, ולכן ניתן למצוא לעיתים בתוך אותו המין גם אוכלוסיות נודדות וגם אוכלוסיות "יציבות" (כלומר שאינן נודדות).
עופות נודדים רבים מתקבצים ללהקות גדולות בעונות הנדידה. לפני הנדידה גופם אוגר כמות גדולה של שומן, עד 50% ממשקל הגוף אצל הנודדים למרחקים הארוכים ביותר, המשמש להם כמקור אנרגיה עיקרי. מיני עופות נודדים קטני־גוף, כמו ציפורי שיר וחופמאים, עפים בדרך־כלל בטפיחות כנף פעילות, לעיתים קרובות בשעות הלילה על מנת לסייע להם לצנן את גופם בעת המאמץ הפיזי הכבד. הם בוחרים בנתיבי נדידה ישרים יחסית, וחלקם אף חוצים ימים ואוקיינוסים בתעופה רצופה ללא חניה. שיטה זו יקרה מדי מבחינה אנרגטית לעופות גדולים כמו השקנאי והחסידה, אשר בדרך־כלל דואים כמעט ללא תנועות כנף, תוך ניצול זרמי אוויר חם העולים ביום מעל עמקים על מנת לצבור גובה. לכן הם בדרך־כלל עורכים חניות בשעות הלילה ומתחילים לנדוד בבוקר, ונתיבי הנדידה שלהם מפותלים יותר, בהיותם מוכתבים על ידי הטופוגרפיה המקומית. עופות ים יכולים לנצל זרמי אוויר הנוצרים מעל הגלים, ולנחות מדי פעם על המים על־מנת לנוח ולצוד מזון, לכן הם הנודדים למרחקים הגדולים ביותר. המרחק הגדול ביותר של נדידה נמצא אצל שחפית הקוטב, הנודדת בסתיו לאזורי החוף של אנטארקטיקה ובאביב לאזור הארקטי, מרחק של עד 19 אלף קילומטרים לכל כיוון בקו ישר, אם כי בפועל מסלולם מפותל יותר ועובר דרך כ־40 אלף קילומטר לכל כיוון.
עופות בארץ ישראל

בארץ ישראל כ־550 מיני עופות, מגוון גדול מאוד יחסית לשטחה הקטן. הסיבה העיקרית לריבוי המינים הוא מיקומה הגאוגרפי של הארץ על מסלול הנדידה העיקרי של מיני עופות רבים אשר מקננים במערב אסיה או באירופה וחורפים במזרח התיכון או באפריקה. כמו כן ארץ ישראל נמצאת במקום המפגש של שלוש יבשות, וכוללת מספר אזורים ביוגאוגרפיים שונים המספקים מגוון של בתי גידול. מבחינת תפוצתם בארץ ניתן לחלק מינים אלו לחמש קבוצות:
יציבים בארץ: עופות שאינם נודדים ונמצאים בארץ כל עונות השנה. ישנם כ־100 מינים כאלו, למשל יונת הסלע, דרור הבית, בולבול, שחרור, צופית, פשוש, שלדג לבן־החזה, סיקסק ונשר.
מקייצים בארץ: עופות המקננים בארץ באביב ובקיץ, ונודדים בחורף לאזורים דרומיים יותר, בעיקר אפריקה. ישנם כ־70 מינים כאלו, למשל תור מצוי, סיס חומות, רחם וחיוויאי.
חורפים בארץ: עופות המקננים בקיץ באזורים צפוניים, בעיקר באירופה ובמערב אסיה, ומבלים את החורף בארץ. ישנם כ־100 מינים כאלו, למשל נחליאלי לבן, אדום־החזה, זרזיר מצוי, ושחף אגמים.
חולפים (עוברי אורח) בארץ: בעיקר מינים המקננים בקיץ באזורים צפוניים ומבלים את החורף באזורים דרומיים, אשר חולפים דרך הארץ בעונות הנדידה - דרומה בסתיו וצפונה באביב. ישנם כ־120 מינים כאלו, כגון חסידה לבנה, שקנאי, עיט ערבות וסבכי שחור־כיפה.
מזדמנים בארץ: מינים שתחום תפוצתם הרגיל אינו כולל את הארץ, אך נצפו בה לעיתים נדירות, מהם שנצפו פעם אחת ויחידה. ישנם כ־160 מינים כאלו, למשל מגלן מצויץ צפוני, ועיט שחור.
מינים רבים משתייכים ליותר מקבוצה אחת. למשל החסידה הלבנה מפורסמת כעוברת אורח נפוצה ביותר, אך החל משנות ה־60 של המאה ה־20 החלו אלפי חסידות להישאר בארץ במשך כל החורף, והחל משנות ה־70 זוגות ספורים גם מקייצים ומקננים בארץ. הנחליאלי הלבן נחשב למבשר הסתיו, אך הנחליאלים הראשונים המופיעים בסתיו אינם מן האוכלוסייה החורפת בארץ, אלא מן האוכלוסייה החולפת בדרכה לאפריקה. קולו של התור המצוי נחשב עוד בשיר השירים כמבשר האביב, אך התורים הראשונים באביב הם קרוב לוודאי מן האוכלוסייה החולפת בדרכה לאירופה ולא מן האוכלוסייה המקייצת.
ראו גם: רשימת עופות בישראל
העופות והאדם

העופות הם מקור מזון חשוב לאדם. בעיקר נאכלים תרנגולות מבויתות וביציהן, אך גם בשרם של תרנגולי הודו, אווזים, ברווזים ופסיוני בר שניצודים בטבע. כמו כן מגדלים לאכילה יונים ויענים.
האדם מגדל בביתו ציפורי מחמד לשם שעשוע והנאה מיופיין ומשירתן.
כמו כן, עושה האדם עד ימינו שימוש בתכונות העופות לתועלתו: מגדל בזים לשם ציד בספורט הבזיירות, קורמורנים על מנת לדוג דגים, העברת דואר באמצעות יונים, גילוי גזים רעילים בעומק המכרות על ידי כנריות הרגישות להם. כמה מינים כמו דרורים ויוני סלע מלווים את האדם ותפוצתם התרחבה בהתאמה להתיישבותו בחבלי ארץ שונים. בנוצות נוהגים להשתמש לשם מילוי כרים ושמיכות. בדורות האחרונים נוצר תחביב שהולך ומתפתח סביב העופות והוא הצפרות.
העופות גם מזיקים לאדם. הם ניזונים מן המדגה בברכות הדגים, מלקטים זרעים בשדות ונוגסים בפירות שהאדם מגדל. חלק מן העופות הם גם נשאי מחלות וכמה מינים הפכו למטרד כמו היונים בכיכרות הערים.
מיון מדעי של עופות

על־סדרה עופות קדומים חסרי שיניים (Palaeognathae)
סדרה טינמאים (Tinamiformes)
משפחה טינמיים (Tinamidae)
סדרה דינורניטיים (Dinornithidae) - נכחדה
סדרה יענאים (Struthioniformes)
משפחה יעניים (Struthionidae)
סדרה ננדאים (Rheiformes)
משפחה ראיים (Rheidae)
סדרה קיוואים (Apterygiformes)
משפחה קיוויים (Apterygidae)
סדרה אפיאורנים (Aepyornithiformes) - נכחדה
סדרה קזואראים (Casuariiformes)
משפחה קזואריים (Casuariidae)
משפחה אמואיים (Dromaiidae)
אינפרא־מחלקה עופות מפותחים חסרי שיניים (Neognathae)
על-סדרה דמויי תרנגול (Galloanserae)
סדרה אודונטופטריגים (Odontopterygiformes) - נכחדה
סדרה גסטורניסאים (Gastornithiforms) - נכחדה
סדרה אווזאים (Anseriformes)
סדרה תרנגולאים (Galliformes)
קבוצה נאואווס (Neoaves)
קבוצה סטריסורס (Strisores)
סדרה סיסאים (Apodiformes)
סדרה קוליבראים (Trochiliformes)
סדרה תחמסאים (Caprimulgiformes)
קבוצה דמויי יונאים (Columbaves)
סדרה קוקאים (Cuculiformes)
סדרה טוראקואים (Musophagiformes)
סדרה חובתאים (Otidiformes)
קבוצה דמויי יונים (Columbimorphae)
סדרה יונאים (Columbiformes)
סדרה קטאים (Pterocliformes)
סדרה מסיטאים (Mesitornithiformes)
קבוצה אקוורליטורניטס (Aequorlitornithes)
סדרה חופמאים (Columbiformes)
קבוצה מירנדורניטס (Mirandornithes)
סדרה טבלנאים (Podicipediformes)
סדרה פלמינגואים (Phoenicopteriformes)
קבוצה Ardeae
קבוצה Eurypygimorphae
סדרה פתונאים (Phaethontiformes)
סדרה סופיות שמש (Eurypygiformes)
קבוצה דמויי שקנאים (Aequornithes)
סדרה צוללנאים (Gaviiformes)
סדרה חסידאים (Ciconiiformes)
סדרה שקנאים (Pelecaniformes)
סדרה סולתאים (Suliformes) - ייתכן ששייכת לסדרת השקנאים
קבוצה Austrodyptornithes
סדרה פינגווינאים (Sphenisciformes)
סדרה יסעוראים (Procellariiformes)
קבוצה אינופינאווס (Inopinaves)
סדרה הואצינאים (Opisthocomiformes)
קבוצה טלוראווס (Telluraves)
קבוצה אפרואווס (Afroaves)
קבוצה Accipitrimorphae
סדרה דורסי יום (Accipitriformes)
סדרה קונדוראים (Cathartiformes)
סדרה דורסי לילה (Strigiformes)
קבוצה Coraciimorphae
סדרה קוליוסאים (Coliiformes)
קבוצה Cavitaves
סדרה קורולאים (Leptosomiformes) - ייתכן ששייכת לכחלאים
קבוצה Eucavitaves
סדרה טרוגונאים (Trogoniformes)
קבוצה דמויי כחלאים (Picocoraciae)
סדרה קלאונאים (Bucerotiformes)
סדרה דוכיפתאים (Upupiformes)
קבוצה Picodynastornithes
סדרה כחלאים (Coraciiformes)
סדרה נקראים (Piciformes)
קבוצה אוסטרלאווס (Australaves)
סדרה קריאמאים (Cariamiformes)
קבוצה Eufalconimorphae
סדרה בזאים (Falconiformes)
קבוצה Psittacopasserae
סדרה תוכאים (Psittaciformes)
סדרה ציפורי שיר (Passeriformes)
ראו גם

נדידת עופות
רשימת עופות בישראל
רשימת ציפורי העולם של קלמנטס
לקריאה נוספת

עזי פז, החי והצומח של ארץ ישראל בעריכת עזריה אלון, כרך 6 - עופות, עמ' 14–32. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1986, ISBN 9650500685
אבינועם אדם, החולייתנים, יחידה 8.2: עופות ותעופה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 1996.
גלריה

אלבטרוס נודד בתעופה
אוריות חייכניות
עוזניית הנגב
אורג מסכה אפריקני
קוליברי אדום־חזה מצוי יונק צוף מפרח
חסידה לבנה
סולה צפונית
לורי חום
נקר מצויץ
נשרון מלכותי
ברכייה נקבה
תנשמת לבנה בתעופה
אמו
פרפור עקוד
הערות שוליים

↑  החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6, עופות - עורך עזי פז, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986
1 2  https://hebrew-academy.org.il/2018/04/10/עוף-וציפור/
↑  ”וְאֶת אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן הָעוֹף... וְאֵת הַחֲסִידָה, הָאֲנָפָה לְמִינָהּ וְאֶת הַדּוּכִיפַת וְאֶתהָעֲטַלֵּף.” (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים י"ג–י"ט)
↑  ”כֹּל שֶׁרֶץ הָעוֹף הַהֹלֵךְ עַל אַרְבַּע, שֶׁקֶץ הוּא לָכֶם.” (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק כ')
↑  ”כָּל צִפּוֹר טְהֹרָה תֹּאכֵלוּ.” (ספר דברים, פרק י"ד, פסוק י"א)
↑  ”צִפּוֹר שָׁמַיִם וּדְגֵי הַיָּם, עֹבֵר אָרְחוֹת יַמִּים.” (ספר תהלים, פרק ח', פסוק ט')
↑  ”איזו היא צפור קטנה? זה דרור.” (תוספתא מסכת שבת, פרק ט', הלכה י"א)
↑  ”אמר רבי יאשיה: כל מקום שנאמר 'צפור' – בטהור הכתוב מדבר. אמר רבי יצחק: עוף טהור נקרא 'עוף' ונקרא 'צפור', והטמא אין נקרא אלא 'עוף' בלבד.” (ספרי דברים, י"ד, ב')
↑  ויקימילון, Reconstruction:Proto-Indo-European/h₂éwh₂os
↑  המרכז לציפורי בר וחציר, דפי עזר למורה
↑  Chiappe, Luis M. (2009) "Downsized Dinosaurs: The Evolutionary Transition to Modern Birds " Evolution: Education and Outreach, Vol. 2, pp 248-256, doi:10.1007/s12052-009-0133-4
↑  Michael G. Harvey, Glenn F. Seeholzer, Brian Tilston Smith et al., Positive Association Between Population Genetic Differentiation and Speciation Rates in New World Birds, PNAS, 2017
↑  אנטון מרטיניו-טרסוול, AEON, ‏האדם המטיל, באתר "אלכסון", 1 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282393805171  BNE: XX525524  BnF: cb11932889r (data)  GND: 4063673-2  LCCN: sh85014310  LNB: 000052271  NARA: 10639913  NDL: 00573307  NKC: ph115956 
היען הוא העוף הגדול ביותר בעולם וגם המהיר ביותר ביבשה
נוצות מתאר בכנף העוף: אברות היד (כחול), אברות האמה (ירוק), סוככות (סגול), הכנפית (לבן)
נשר הכף בתעופה
נוצת זנב של טווס מראה ציר מרכזי עם סעיפים ותתי־סעיפים, נפרדים ומחוברים, צבעי פיגמנטים (צהוב ואדום) וצבעים פיזיקליים (כחול וברק סגול)
תרשים שלד של יונה
תרשים הריאות ושקי האוויר בעוף
מקורים שונים של עופות ממינים שונים
קרום מצמוץ אצל קיווית המסכה, בשלושה מצבי פתיחה
שלדי פטרוזאור (למעלה), עטלף (במרכז) ועוף (למטה) מראים שלוש דרכים שונות באבולוציה להתפתחות של הרגל הקדמית לכנף
שחזור אמנותי של אפידקסיפטריקס, דינוזאור מנוצה זעיר מתור היורה. במאובן שלו ניכרות אצבעות ארוכות שייתכן ושימשו לטיפוס, כסות פלומה על הגוף, וארבע נוצות קישוט ארוכות מאוד בזנב
המפורסם מבין מאובני ארכאופטריקס מציג אצבעות ידיים מצוידות בטפרים, זנב ארוך מורכב מחוליות, ונוצות תעופה מפותחות על הזרועות והזנב.
פינגווין רצועת־הסנטר. הפינגווינים הם בין המפורסמים שבעופות הלא־מעופפים
טווס מצוי - זנבו הארוך והכבד משמש לחיזור וכהוכחה לכשירותו הגנטית
ברכייה - הזכר צבעוני יותר (ראשו בוהק בירוק מתכתי) והנקבה אפרורית בנוצותיה
לבנית השלג עם אפרוחיה
להקת יונים בתעופה מראה שלבים שונים של טפיחת הכנף. היונה העליונה נמצאת באמצע שלב הורדת הכנף, שבו אברות היד יוצרות דחף קדימה בדומה ללהבי מדחף של מטוס
הכחל ידוע כמעופף מעולה המבצע תרגילים אווירובטים מרהיבים בעת החיזור
אווזים נודדים בגרמניה
הציפור הלאומית של ישראל - דוכיפת מצויה (דוכיפת אירופית)
תרנגולים בפתח של לול. האדם ביית מספר של עופות שהבולטים מביניהם הם התרנגולים.
האלקה הענקית נכחדה על ידי ציד אנושי עד שנת 1844
שחף עקוד-מקור
מגלן אמריקאי לבן
אדום־חזה
פינגווינים קיסריים
ארה כחולה־צהובה
עיטם לבן־ראש
בז חרישי בתעופה
רשות הספנות והנמלים

| --- | --- |
סמליל רשות הספנות והנמליםסמליל רשות הספנות והנמלים
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משרד אחראי:  משרד התחבורה והבטיחות בדרכים
 תאריך הקמה:  1961
 חוק:  חוק רשות הספנות והנמלים, התשס"ד–2004
 ראש:  צדוק רדקר
 שמות קודמים:  רשות הנמלים  רשות הנמלים והרכבות
 www.israports.org.il
 
רשות הספנות והנמלים (רספ"ן) הוקמה בשנת 1961, במקור בשם "רשות הנמלים". תפקידיה העיקריים היו לדאוג ליעילותם של הנמלים בישראל ולהבטיח את פיתוחם התמידי, בהתאמה להיקף תנועת המטענים.
רשימת מנהלי רספ"ן לדורותיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתור רשות הנמלים (1961–1988):
רא"ל חיים לסקוב (1961–1970)
בתור רשות הנמלים והרכבות (1988–2004):
בתור רשות הספנות והנמלים (רספ"ן) (2004–הווה):
תא"ל אריה רונה (2005-2009)
רב־חובל יגאל מאור (2009–2022)
רב־חובל צדוק רדקר (2022–)
קריאה נוספת

דניאלה רן, בין ספינה לרציף' תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 123,146. 165-160, 172, 175, 183-180, 187, 191, 219.
ראו גם

הרפורמה בנמלי הים בישראל
חברת נמלי ישראל
ארבעה בעקבות החג

| --- | --- |

 שחקנים:  רוני נדלר   גורי סקר   אדם הירש   יוסי גרבר   אירית סוקי   מיכה סלקטר   גיא לואל   יולי הרגיל-שדה
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים
 
ארבעה בעקבות החג היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת 8 פרקים ששודרה בשנים 2000–2001 בערוץ הילדים, ושמשודרת בשידורים חוזרים בזמן חגי ישראל.
התוכנית מספרת על ארבעה ילדים שמוצאים משחק ישן שסבם שיחק בילדותו. לפני כל חג ניתן לשחק במשחק, ובעזרתו למנוע את עצירת הזמן. לכל חג הוקדש פרק בסדרה.
תקציר העלילה

ארבעה נכדים מגלים משחק שסבם שיחק כשהיה צעיר, בעליית גג ביתו. במשחק ניתן לשחק ביום הקודם לכל חג, ותוצאתו תקבע את עתיד החג: אם החבורה מנצחת במשחק, הזמן ממשיך כרגיל והחג נכנס, ואם לא - הזמן עוצר והחג לא נכנס. בכל חג, על אחד מהילדים ללכת לטייל ברחבי הארץ, במקומות הקשורים לחג, ולאסוף שלושה חלקים (המרכיבים מעין כוכב דמוי מגן דוד תלת-ממדי) לפני שהזמן בשעון החול שנמצא בעליית הגג אוזל. בסוף המשחק, כשלילד כל שלושת החלקים, עליו לענות על שאלה הקשורה לחג. שאר הילדים שלא יצאו למסע נשארים בעליית הגג וצופים בילד שיצא דרך מסך הנמצא כחלק מהמשחק. הם יכולים לייעץ לו במהלך המשחק, אבל בשאלה הסופית אסור להם. בכל מקום בארץ שבו יש חלק על הילד למצוא את החלק ולאגור מידע לקראת השאלה. בעבר הוריהם של הילדים גם שיחקו במשחק, הפסידו והזמן עצר, ולכן הם לא מרשים לילדים לשחק במשחק. לעומתם, סבם מרשה להם לשחק במשחק ומחפה עליהם כשהוריהם חושדים.
דמויות

אור (רוני נדלר)
גיל (גורי סקר)
בן (אדם הירש)
שיר (יובל פגי (פרקים 1–3), כליל חורש פרחי דקל (פרקים 4–8))
סבא אלי (יוסי גרבר)
טלי (אירית סוקי) – אמם של אור וגיל, הבת של סבא אלי ואחותו של אורי. שיחקה במשחק שהייתה בגילם של הילדים, ובגלל שהיא ידעה על קיומו היא אסרה עליהם. בפרק של פסח היא גלתה לילדים שישנו מצב של עזרה במשחק, שבו המשחק עצמו יכול לתת רמז לחידה אם כותבים על הלוח את המילה "עזרה".
חגי (מיכה סלקטר) – אביהם של אור וגיל.
אורי (גיא לואל) – אביהם של בן ושיר, הבן של סבא אלי ואחיה של טלי.
יעל (יולי הרגיל-שדה) – אימם של בן ושיר.
דמויות > אורחים

סבתא בתיה (רבקה גור) – אמו של אלי והסבתא של ההורים של הילדים. הופיעה בפרק על יום העצמאות, כאשר הילדים נסעו אחורה בזמן לימים הקודמים לקום המדינה.
אבי (ישי קרני אקהאוז) – הופיע בפרק על חנוכה ומנהיג ארגון שנקרא "אנטיוכוס בוא יבוא". תכנן לגנוב את שעון החול כדי שיוכל בעזרתו לנסוע אחורה בזמן ולמנוע את ניצחון המכבים על היוונים.
עודד מנשה (עצמו) – הופיע בפרק על פורים בחלום של גיל בתור מנחה, שהמשחק עצמו נוהל כשעשועון.
תשמעו סיפור (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  ראיונות
 יוצרים:  שרון קרני רן לנדאו
 כותבים:  שרון קרני בן שני
 בימוי:  רועי פלורנטין
 מנחים:  בן שני
 משתתפים:  ראו בהמשך
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 הפקה
 מפיק:  יובל לשם
 חברת הפקה:  ביונד קריאייטיב
 עורכים:  שרון קרני
 אתר צילומים:  מובי מוביל ישראל
 צלמים:  אבנר שחף רועי אזגי
 בעלי תפקידים נוספים:  מאיירים: אבי כץ יוני גודמן לנה גוברמן יניב שמעוני
 מוזיקה:  דידי ארז
 אורך פרק:  30–32 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  16:9, HDTV
 תקופת שידור מקורית:  12 במאי 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
 
תשמעו סיפור היא תוכנית ראיונות ישראלית בהגשת בן שני שבמסגרתה מתראיינים אנשים בעלי סיפור ייחודי מאירועי טבח שבעה באוקטובר. התוכנית משודרת החל מ-12 במאי 2024 בכאן 11.
תוכן

בכל פרק, בן שני מראיין אורחים בעלי סיפור ייחודי מאירועי טבח שבעה באוקטובר. המרואיינים מגוללים את התרחשות האירועים, ובמהלך הריאיון מזכירים את קרוביהם שנרצחו או נהרגו באותה מתקפה, שהפרק יוקדש לזכרם. דבריהם של המרואיינים מתורגמים לאיורים מורכבים שיש בהם תנועה, שיוצרים שכבה נוספת לסיפור. הראיונות מתקיימים באולפן גדול המעוצב כאולפן רדיו ישן.
רקע לעליית התוכנית

ב-7 באוקטובר 2023 פתחו ארגוני הטרור הפלסטינים במתקפת פתע רחבת היקף מרצועת עזה על ישראל נגד יעדים צבאיים ואזרחיים תוך ביצוע של מעשי טבח, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. אלפי מחבלים חדרו אל תוך יישובים אזרחיים בעוטף עזה ורצחו אזרחים רבים. תושבים רבים הסתתרו והתסגרו במרחבים המוגנים בבתיהם במשך שעות רבות, בזמן שכיתות הכוננות ניהלו קרבות מול מחבלים רבים.