stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארס (מארוול קומיקס)

| --- | --- |

ארס, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Chaos War: Ares #1 מדצמבר 2010, אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Thor #129 (יוני 1966)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 מידע
 כינויים:  מארס, מיסטר טאלון, נץ המלחמה, ראש מטאטא, ג'ון ארון.
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אולימפי
 כוחות:  כוח על-אנושי, מהירות על-אנושית, סיבולת גבוהה מכל יתר האלים האולימפיים, אלמותיות.
 חבר בקבוצה:  אלופי אירופה
 חבר לשעבר בקבוצה:  האוונג'רס האפלים האוונג'רס העוצמתיים נצי המלחמה הצוות האדום
 דמויות קשורות
 משפחה:  זאוס והרה (הורים) אניו (אשה) היפוליטה (בת) דימוס, פובוס, אלכס ארון (בנים) נפטון, פלוטו (דודים) דמטר, הסטיה (דודות) הפייסטוס (אח) אפולו, דיוניסוס, הרקולס, הרמס (אחים למחצה) ארטמיס, פלאס אתנה, ונוס (אחיות למחצה) איניאס (אחיין למחצה)
 אויבים:  הרקולס 
 
ארס (באנגלית: Ares) הוא דמות בדיונית של אל שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #129 מיוני 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הדמות היא אויבם של גיבורי-העל תור והרקולס, והיא מבוססת על אל המלחמה ארס מהמיתולוגיה היוונית .
ארס הוא בנו של זאוס, והוא אל המלחמה האולימפי. ארס התענג על לחימה בכל צורה שהיא, ללא התחשבות בקורבנותיה. השנאה בין ארס להרקולס התפתחה כאשר הרקולס הרג את חיות המחמד של ארס, ציפורי סטימפליה, וגדלה כאשר גילה כי זאוס העדיף את הרקולס יותר ממנו. כאשר זאוס איפשר לפולחן האלים היוונים והרומיים לחדול, ארס פיתח טינה עזה כלפי האולימפוס וניסה להרוס אותו. הוא סייע לפלוטו להיאבק בהרקולס, אשר הובסו בהתערבותו של תור. ארס נאבק בהרקולס פעם נוספת, וכרת ברית עם מכשפת כדי להפוך את הרקולס לעבד שלה. אחרי התקלות עם האוונג'רס, ארס השתמש במימי נהר ארוס כדי להגלות את הרקולס מהאולימפוס. הוא הקים את נצי המלחמה, ושלח את קראטוס וביה ללכוד את הרקולס, ומזימתו סוכלה על ידי האוונג'רס.
הוא נלחם בנאמור ובונוס, וניסה לחרחר מלחמה בין האולימפוס ואסגרד. בעקבות מלחמת האזרחים ביקום מארוול, ארס הצטרף לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של טוני סטארק, התומכים בחוק רישום העל-אנושיים. הוא השתתף גם באירוע מלחמת-עולם הענק הירוק, והובס על ידי הענק הירוק וקבוצת וורבאונד שלו. הוא אחד משני החברים שנותרו בקבוצת האוונג'רס העוצמתיים לאחר שנורמן אוסבורן החליף את סטארק כמנהיג סוכנות S.H.I.E.L.D באירועי "שלטון אפל", ושינה את הקבוצה לקבוצת האוונג'רס האפלים.
ארס נהרג בידי הסנטרי בחוברת מספר 2 של אירועי "מצור". במהלך חידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה", ארס הוחייה בידי המאסטרו והאספן כדי לשמש כחייל עבור "תחרות האלופים" שלהם ועל מנת להראות את כוחו של הנאוטרוניום.
ראו גם

ארס (DC קומיקס) - גרסת הדמות בחברת DC קומיקס המתחרה
הערות שוליים

↑  Siege #2, April 2010
↑  Contest of Champions Vol.2 #2
ארנשט טריגר

ארנשט טריגר (בשוודית: Ernst Trygger;‏ 27 באוקטובר 1857 – 23 בספטמבר 1943) היה פרופסור למשפטים ופוליטיקאי שמרן שוודי. הוא כיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1923 – 1924. לאחר מכן, בין השנים 1928 – 1930, הוא כיהן כשר החוץ בממשלתו של ארביד לינדמן. טריגר היה חבר הבית העליון של הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) בין השנים 1898 – 1937 ומנהיג סיעת השמרנים בבית זה בין השנים 1913 – 1933.
חייו

ארנשט טריגר נולד באי סקפסהולמן שבסטוקהולם. אביו, אלפרד טריגר, היה קצין צבא. ארנשט טריגר הצעיר החל קריירה אקדמית באוניברסיטת אופסלה, שם ב-1889 הוא קיבל משרת פרופסור למשפטים.
ב-1891 נשא טריגר לאישה את סיגנה סודרסטרום ויחד איתה הוא הביא לעולם שלושה ילדים. ב-1914 נבנתה עבורם וילה גדולה בדיפלומטסטדן שבסטוקהולם. כיום משמש בית זה כמשכנה של לשכת עורכי הדין השוודית.
לאחר שנבחר טריגר לבית העליון של הריקסדאג, יצא לו מוניטין של נואם מוכשר שייצג ערכים שמרניים. הוא היה חבר הוועדה שבין השנים 1895 – 1898 עסקה בשינוי תנאי האיחוד השוודי-נורווגי. ב-1909 היה טריגר למנהיג סיעת השמרנים בבית העליון. ב-1913, כאשר התאחדו מפלגות האגף הימני כדי להקים את המפלגה הלאומית, היה טריגר למנהיגו של מחנה הימין בפוליטיקה השוודית וככזה הוא התנגד להשפעות החדשות של הדמוקרטיה הפרלמנטרית בעשור השני של המאה ה-20. יריבו כמנהיג שמרן היה ארביד לינדמן, שהיה הדמות המרכזית במפלגה השמרנית המתונה יותר בבית התחתון של הפרלמנט.
ב-1914, בעת מפגן הכוח האחרון של המלך גוסטב החמישי במה שנקרא "משבר חצר המלכות", היה טריגר יועץ הסתרים של המלך. אף על פי כן, לאחר יישום הרפורמות החוקתיות שהובילו לזכות בחירה אוניברסלית, שיושמה לראשונה ב-1921, קיבל טריגר את המהלכים החדשים, הדמוקרטיים יותר של תמונת המצב הפוליטית בשוודיה.
ראש הממשלה

ב-1923, כאשר התפטרה ממשלתו של ילמאר ברנטין, ממשלת הסוציאל-דמוקרטים הראשונה בעולם שעלתה לשלטון בבחירות, מינה גוסטב החמישי (במסגרת אחד השרידים האחרונים של הסמכות שהייתה עדיין בידיים מלכותיות) את טריגר לעמוד בראש הממשלה. לטריגר הייתה את ההזדמנות לקבל את תפקיד ראש הממשלה כבר ב-1920, אך מהלך זה נמנע אז על ידי לינדמן, שהעדיף לראות ממשלה לא-פוליטית לפני הבחירות שעמדו להיערך אז.
הסוגיה העיקרית שעמדה על הפרק בתקופת כהונתו של טריגר כראש הממשלה הייתה שאלת הביטחון. כמנהיג ממשלת מיעוט, ניסה טריגר להגיע לפתרון על בסיס תמיכה רחבה פתרון חכם. ניסיון זה כשל עקב חוסר תמיכה הן מהסוציאל-דמוקרטים והן מהליברלים. בבחירות שנערכו ב-1924 עלתה התמיכה במחנה הימין, ואף על פי כן, היה זה ברנטין שהרכיב את הממשלה הבאה, בעקבות הישגים גדולים אף יותר עבור הסוציאל-דמוקרטים. סיבה נוספת לזכותו של ברנטין הייתה סבירות הפתרון שהציג לסוגיית הביטחון שזכה לתמיכה הן מהליברלים והן מהסוציאל-דמוקרטים.
האמון במדיניות החוץ של ממשלת טריגר ניזוק במידה מסוימת לאחר התקרית שארעה בסתיו 1923. שר החוץ, קרל הרדרסטירנה, הכריז במהלך נאום שנשא לפני עיתונאים בכירים שוודים על תמיכתו בברית עם פינלנד בכל מקרה של עימות בין ברית המועצות לבין פינלנד. הכרזה זו גרמה נזק ליחסי ברית המועצות ושוודיה בנקודה הרגישה כאשר המשא ומתן על יחסי הסחר בין שתי המדינות עמד להיפתח ועמדה בניגוד לעקרון המרומז של הנייטרליות השוודית. עד מהר הוחלף הרדרסטירנה ברוזן אריק מרקס פון וירטמברג.
שנותיו האחרונות

לאחר שבשנים 1928 – 1930 שימש טריגר כשר החוץ בממשלתו של לינדמן, הוא צמצם את מעורבותו בחיים הפוליטיים והוא שב להוראה באוניברסיטת אופסלה, שם יצא לו שם של מרצה מבריק.
ארנשט טריגר מת ב-1943 בגיל 85 כתוצאה מסיבוכים שנגרמו לו לאחר ששבר את רגלו.
אתר ההנצחה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה

| --- | --- |


אתר ההנצחה, 2014
 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה חילי
 על שם:  חללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה
 מיקום:  נתניה
 מדינה:  ישראל 
 נגישות:  פתוח לקהל הרחב
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1990
 תאריך פתיחה רשמי:  1990 
 אדריכל:  רות וזלמן עינב
 קואורדינטות:  32°18′05″N 34°50′36″E﻿ / ﻿32.301425°N 34.843468°E﻿ / 32.301425; 34.843468
  (למפת נתניה מוגדלת) אתר ההנצחה(למפת נתניה רגילה) אתר ההנצחה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר ההנצחה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר ההנצחה
 
אתר ההנצחה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה הוא אתר הנצחה ואנדרטה לחללי חיל הטכנולוגיה והאחזקה (בעבר חיל החימוש) הנמצא בנתניה.
האתר ממוקם בסמוך לחוף הים בעיר בפינת הרחובות שדרות בן-גוריון ושמחה ארליך, בסמוך לבית יד לבנים ולבית גולדמינץ.
האתר, שנבנה בשנת 1990, כולל רחבת התכנסות גדולה, קיר שמות עשוי מתכת ובו מונצחים כ-750 חללי החיל, ופסלים שונים העשויים מחלקי כלי נשק ורק"ם. את האתר תכננו האדריכלים רות וזלמן עינב והפסלים נוצרו על ידי הפסלים ג'ורג' אונגרי, טוביה מרגלית, דינה מרחב, דן רפפורט ואהוד שחורי.
על קיר השמות חקוק גם הפסוק ”הנה אני מביא בכם רוח וחייתם” (יחזקאל, ל"ז, ה').
בבסיס הפסל המרכזי באתר, הבנוי מקני תותחים היוצרים מעין חצובה או אוהל, מצוטט קטע משיר של משה טבנקין:
”היה נערנו כצוק הגלבוע 
 היה כמעוף נעוריו נאדר 
 אמיץ ונועז וגבוה גבוה 
 עד אחרון רגעיו מול הצר”
בשנת 2009 נבנה במתחם מרכז הנצחה חילי ועל גגו הוקמו טריבונות הפונות אל הרחבה. במסגרת שיפוץ זה רוצפה הרחבה מחדש וחלק מהפסלים הוזזו ממקומם המקורי.
במקום נערכים טקסים שונים הקשורים לחיל הטכנולוגיה והאחזקה - טקסי זיכרון וטקסי סיום של קורסים בחיל.
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תשמ"א - 1995 הונפק בול דואר עם ציור האנדרטה בעיצובו של אופיר מירב.
לקריאה נוספת

גלעד - אנדרטאות לנופלים במערכות ישראל, השלמות ותיקונים, הוצאת משרד הביטחון, 1991. עמ' 41
בוב הריסון

| --- | --- |

הריסון בשנת 1948
 לידה:  12 באוגוסט 1927 טולידו, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  3 במרץ 2024 (בגיל 96)
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.85 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת מישיגן
 דראפט:  , 1949 מיניאפוליס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1949–1953 1953–1956 1956–1958:  מיניאפוליס לייקרס מילווקי/סנט לואיס הוקס סירקיוז נשיונלס
 הישגים כשחקן
 3 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1950, 1952, 1953) בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1956)
 קבוצות כמאמן
 1958–1968 1968–1973:  מכללת קניון אוניברסיטת הרווארד
רוברט ויליאם "בוב" הריסון (באנגלית: Robert William "Bob" Harrison;‏ 12 באוגוסט 1927 - 3 במרץ 2024) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1958. לאורך הקריירה זכה ב-3 אליפויות NBA כשחקן מיניאפוליס לייקרס, השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר כשחקן סנט לואיס הוקס, ורשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 2.7 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק

הריסון נולד וגדל בעיר טולידו שבאוהיו. ב-3 בפברואר 1941, כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון לגראנג'", קלע הריסון את כל 139 הנקודות של קבוצתו בניצחון מול "תיכון ארץ' סטריט" בתוצאה 139–8. במשחק הוא קלע 69 סלי שדה וזריקת עונשין אחת.
בין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת מישיגן, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 10.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1947/1948 הוביל את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות, אך במשחק הראשון של הטורניר הפסידה מישיגן לאוניברסיטת הולי קרוס, בה שיחק בוב קוזי.
בדראפט ה-NBA‏ 1949 נבחר הריסון על ידי קבוצת מיניאפוליס לייקרס, במדיה שיחק ב-4 וחצי עונותיו הראשונות ב-NBA. לאורך תקופתו במיניאפוליס שימש כמחליפו מהספסל של הרכז סלייטר מרטין, וזכה עם הקבוצה ב-3 אליפויות NBA בעונות 1950, 1952 ו-1953. במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר 1952, מול ניו יורק ניקס, הצטיין הריסון כשקלע 14 נקודות בניצחון הלייקרס בתוצאה 82–65.
במהלך עונת 1953/1954 נמכר הריסון למילווקי הוקס. בעונת 1955/1956 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה בוב פטיט, על אף שהציג ממוצעים צנועים של 8.6 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק. בדצמבר 1956 נמכר על ידי ההוקס לקבוצת סירקיוז נשיונלס. בסיום עונת 1957/1958 עזב את הנשיונלס ופרש ממשחק, בגיל 30.
קריירת אימון

בין השנים 1958–1968 אימן את קבוצת הכדורסל של מכללת קניון, אשר באוהיו.
בשנת 1968 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת הרווארד, וב-5 עונותיו בתפקיד רשמה תחתיו הקבוצה מאזן כולל של 59 ניצחונות ו-70 הפסדים (45.7%). בסיום עונת 1972/1973 הוחלף כמאמן הקבוצה על ידי סאץ' סנדרס.
נפטר ב-3 במרץ 2024.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של הריסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  בוב הריסון, באתר לוס אנג'לס טיימס, 12 בפברואר 2011
↑  סטטיסטיקות המכללות של הריסון, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מישיגן להולי קרוס, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1949, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הלייקרס לניקס, באתר basketball-reference.com
1 2  סאגת בוב הריסון, באתר thecrimson.com,‏ 11 במרץ 1976
↑  סטטיסטיקות האימון של הריסון בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
אריה שנקר

| --- | --- |

אריה שנקר בשנות ה-40
 לידה:  1877 
 פטירה:  3 באוקטובר 1959 (בגיל 82 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תאריך עלייה:  1924
 ידוע בשל:  הנשיא הראשון של התאחדות התעשיינים בישראל
 מקצוע:  תעשיין
 
אריה שנקר נואם בטקס הנחת אבן הפינה לבית הספר המקצועי על שמו, 1945
הנחת אבן הפינה למרכז התעשייה על שמו בבני ברק, 1947
קברו של אריה שנקר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב
אריה שנקר (1877 – 3 באוקטובר 1959) היה תעשיין, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בישראל והנשיא הראשון של התאחדות התעשיינים בישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

שנקר נולד סמוך לפוהרבישצ'ה שבפלך ויניצה באוקראינה, כבן למשפחת חסידים (אביו - בן ציון), שהתייחסה לאדמו"ר רבי שמעון מרוז'ין. בנערותו היה פעיל בארגונים ציוניים בעירו.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

שנקר עלה לארץ ישראל מרוסיה בשנת 1924, והיה ליזם ולתעשיין, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בארץ ישראל. בשנת 1925 רכש את בית החרושת לודז'יה, שעמד ברחוב נחמני 43 בתל אביב, והפך אותו למפעל מצליח. בשנת 1935 הועתק המפעל לשכונת "אגרובנק" (לימים אחת משכונות חולון) והיה לאחד מהמפעלים הבולטים בארץ ישראל של תקופת המנדט. תוצרתו נשלחה לאסיה ולאירופה. אחיינו, בן ציון שנקר, עבר לחולון עם משפחתו בעקבות העתקת המפעל והפך לאחד ממקימי העיר חולון.
הקים את ארגון "התאחדות בעלי התעשייה בארץ ישראל" (כיום התאחדות התעשיינים) והיה נשיאו.
אריה שנקר נפטר בתל אביב בב' בתשרי תש"ך (1959) ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ביוגרפיה > הנצחה

על שמו נקרא אזור התעשייה קריית אריה במערב פתח תקווה (ורחוב באזור תעשייה זה), שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב, שהוקם בשנת 1970 ברמת גן, בניין הפקולטה לפיזיקה ולכימיה באוניברסיטת תל אביב ורחובות במפרץ חיפה, בחולון ובהרצליה פיתוח.
כמו כן, משנת 1980 מעניקה התאחדות התעשיינים את "אות יקיר התעשייה" הנקרא על שמו לתעשיינים ותיקים על תרומתם לפיתוח התעשייה במדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  אלפים השתתפו בלוויית אריה שנקר ז"ל, הצופה, 6 באוקטובר 1959
↑  תולדות שנקר, באתר בית הספר שנקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506117705171  ISNI: 0000 0004 0285 0906  VIAF: 298933790   WorldCat (עם VIAF): 298933790 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוב היל

| --- | --- |

היל בשנת 2010
 לידה:  24 בנובמבר 1948 (בן 75) קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן
 גובה:  1.96 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת באולינג גרין
 דראפט:  לא נבחר, 1971
 קבוצות כמאמן
 1979–1985 1985–1986 1986–1987 1988–1989 1989–1990 1990–1993 1993–1994 1994–1996 1999–2003 2005–2007 2011 2016:  אוניברסיטת קנזס (עוזר) ניו יורק ניקס (עוזר) ניו יורק ניקס וירטוס בולוניה אינדיאנה פייסרס (עוזר) אינדיאנה פייסרס אורלנדו מג'יק (עוזר) סן אנטוניו ספרס אוניברסיטת פורדהם סיאטל סופרסוניקס טוקיו אפאצ'י פיניקס סאנס (עוזר)
 הישגים כמאמן
 זכייה בגביע האיטלקי (1989)
רוברט "בוב" היל (באנגלית: Robert "Bob" Hill; נולד ב-24 בנובמבר 1948) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. אימן בעברו את קבוצות ליגת ה-NBA ניו יורק ניקס (1986–1987), אינדיאנה פייסרס (1990–1993), סן אנטוניו ספרס (1994–1996) וסיאטל סופרסוניקס (2005–2007). מאזנן הכולל של הקבוצות אותן אימן ב-NBA הוא 310 ניצחונות ו-293 הפסדים (51.4%).
קריירת מכללות

היל נולד בקולומבוס שבאוהיו, וגדל בעיר וורת'ינגטון הסמוכה. בשנת 1967 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של באולינג גרין אשר בצפון אוהיו, ובשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 2.2 נקודות בממוצע למשחק.
קריירת אימון

בשנת 1979 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת קנזס. לאורך שש עונותיו בתפקיד שירת תחת המאמנים הראשיים טד אוונס ולארי בראון.
לקראת עונת 1985/1986 מונה לעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת המאמן יובי בראון. במהלך העונה העוקבת החליף את בראון כמאמן הראשי של הניקס, ועד לסיום העונה הדריך אותה למאזן ניצחונות שלילי 20–46. בקיץ 1987 פוטר מהתפקיד, והוחלף על ידי ריק פיטינו.
בקיץ 1988 מונה למאמן הראשי של קבוצת וירטוס בולוניה האיטלקית. בעונתו היחידה בתפקיד זכתה בולוניה בגביע האיטלקי, בהובלתו של הרכז מייקל ריי ריצ'רדסון. בסיום עונת 1988/1989 התפטר היל, ובמקומו מונה עוזרו אטורה מסינה למאמן הקבוצה.
בעונת 1989/1990 הצטרף לצוות האימון של דיק ורסאצ'ה באינדיאנה פייסרס, ולאחר כעונה וחצי, בדצמבר 1990, החליף את ורסאצ'ה כמאמן הקבוצה. בסיום אותה עונה, כמו גם בשתי העונות הבאות, הודחה אינדיאנה מפלייאוף ה-NBA כבר בסיבוב הראשון. לאורך התקופה העמידו הפייסרס מאזן כולל של 113 ניצחונות ו-108 הפסדים.
באוגוסט 1994, לאחר עונה אחת כעוזר מאמן באורלנדו מג'יק, מונה למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס במקומו של ג'ון לוקאס. בעונת 1994/1995 השיגה סן אנטוניו את המאזן הטוב ביותר בליגה (62–20), והעפילה לגמר האזור המערבי בפלייאוף, הודות ליכולת שיא של ה-MVP של העונה דייוויד רובינסון. בעונה העוקבת רשמו הספרס את המאזן השני בטיבו במערב (59–23), והודחו בחצי גמר המערב על ידי יוטה ג'אז. בתחילת עונת 1996/1997 נפצע רובינסון בגבו, ובהיעדרו הפכה הקבוצה לאחת החלשות ביותר בליגה; כאשר עמד מאזן הספרס על 3 ניצחונות ו-15 הפסדים, פיטר הג'נרל מנג'ר גרג פופוביץ' את היל מאימון הקבוצה, ומינה את עצמו למחליפו.
בין השנים 1999–2003 אימן את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורדהם, אשר בניו יורק. לאורך התקופה השיגה הקבוצה 36 ניצחונות ו-78 הפסדים (31.6%), ולאחר שרשמה את מאזנה הגרוע אי פעם (2–26) בעונת 2002/2003, פוטר היל מתפקידו. לאורך התקופה אימן בפורדהם את שחקן ה-NBA לעתיד סמוש פארקר, ואת השחקן הישראלי מושון יעקוסי.
בינואר 2006 מונה היל למאמן הראשי של סיאטל סופרסוניקס, במקומו של בוב וייס. עד לסיום עונת 2005/2006 רשמה סיאטל תחת היל מאזן שלילי 22–30, ובעונה העוקבת העמידה יחס ניצחונות דומה; 31–51. בקיץ 2007 פוטר היל מתפקידו, ובמקומו מונה פי. ג'יי. קרליסימו.
בשנת 2011 אימן לתקופה קצרה את קבוצת "טוקיו אפאצ'י" מליגת העל היפנית.
בפברואר 2016 מונה לעוזרו של מאמן פיניקס סאנס הנכנס, ארל ווטסון, אשר החליף את ג'ף הורנסק כמאמן הקבוצה. בסיום עונת 2015/2016 עזב את הסאנס, ומאז לא חזר לאמן.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות האימון של היל ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק של היל בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  פיטינו מונה למאמן הניקס, באתר לוס אנג'לס טיימס, 13 ביולי 1987
↑  היל מונה למאמן הספרס, באתר deseret.com,‏ 30 באוגוסט 1994
↑  היום שבו פופוביץ' מינה את עצמו למאמן הספרס, באתר Yahoo!,‏ 16 ביוני 2014
↑  סטטיסטיקות האימון של היל בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  קרליסימו מונה למאמן סיאטל, באתר רויטרס, 6 ביולי 2007
↑  היל מונה למאמן טוקיו אפאצ'י, באתר nwasianweekly.com,‏ 10 בפברואר 2011
↑  היל מונה לעוזר מאמן בפיניקס, באתר הקבוצה, 2 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 91830461   WorldCat (עם VIAF): 91830461
אנטיגוריט

| --- | --- |
עורקים של אנטיגוריט וקוורץ שלזיה, פולין
עורקים של אנטיגוריט וקוורץ שלזיה, פולין
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  (Mg,Fe+2)3Si2O5(OH)4
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  הגבישים זעירים, המינרל מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או בצורת סיבים, לוחיות או קשקשי דגים (כמו נציץ)
 צבע:  ירוק, ירוק-כחול, חום, אפור, אפור כחלחל ושחור
 ברק:  זגוגי, שמנוני, משיי או אדמתי
 שקיפות:  שקוף, שקוף למחצה עד כמעט אטום
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד ({001}), ונצפתה בשני כיוונים נוספים ({100} ו־{010})
 שבירה:  דמוית קונכייה או לשבבים
 קשיות:  4-3.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.6-2.5
 שרטוט:  לבן אפרפר
 מידע נוסף:  קיימים גבישים תאומים.
 מינרלים נלווים:  מגנטיט, כרומיט, כריזוטיל, אוליבין
אנטיגוריט הוא מינרל פילוסיליקטי (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) של ברזל, מגנזיום והידרוקסיד, השייך לקבוצת הסרפנטין.
תכונות > הרכב

נוסחת המבנה הכימי של האנטיגוריט היא (Mg,Fe+2)3Si2O5(OH)4. נוסחה זו זהה למרבית המינרלים של קבוצת הסרפנטין ומשום כך המינרלים קלינוכריזוטיל, ליזרדיט, אורתוכריזוטיל ופאראכריזוטיל הם פולימורפים של האנטיגוריט וההבדל ביניהם הוא בסימטריה הגבישית וביחסים שבין כמויות הברזל והמגנזיום.
תכונות > קריסטלוגרפיה

האנטיגוריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית המיהדרלית"  \ m, וחבורת סימטריות מרחבית Cm. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=43.53‏, b=9.259Å‏, c=7.263Å, וגודלה של זווית β הוא 91.63°. המבנה הפנימי של האנטיגוריט הוא של לוחיות זעירים ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחית בנוי משלוש שכבות. השכבה העליונה והתחתונה בנויות מטטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה מתקשר עם שכבת הביניים (כלומר "מצביע" למעלה בשכבה התחתונה ו"מצביע" למטה בשכבה העליונה). שכבת הביניים היא של Mg(OH)2 הקרויה "שכבת הברוסיט" משום ששכבות של Mg(OH)2 מצויות גם במינרל ברוסיט. השכבות לא נערמות בצורה מושלמת והתוצאה היא לוחיות מעוותות.
תכונות > תכונות פיזיקליות

המינרל מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או בצורת סיבים, לוחיות או קשקשי דגים (כמו נציץ). הגבישים זעירים. לאנטיגוריט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}), ופצילות שאובחנה בשני כיוונים נוספים ({100} ו־{010}). לחלק מהלוחיות המתקלפות מהמינרל יש תצורה מלבנית בשל הפצילות. הקשיות של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.54 גרם לסמ"ק. גבישים תאומים קיימים. צבעו וצורתו דומים מאוד לאלו של מינרלים אחרים בקבוצת הסרפנטין (למעט כריזוטיל המופיע בתצורת סיבים ובגוון זהוב) ונדרשת בדיקה במעבדה בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן על מנת להבדיל ביניהם.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של האנטיגוריט הם: nα=1.555-1.567‏, nβ=1.56-1.573‏ ו-nγ=1.56-1.573. השקיפות של גבישי האנטיגוריט נעה משקיפות מלאה דרך שקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק, ירוק-כחול, חום, אפור, אפור כחלחל ושחור. בשקף מנוסר האנטיגוריט חסר צבע עד ירוק חיוור. הברק של האנטיגוריט הוא זגוגי, שמנוני, משיי או אדמתי, והנפיצה שלו חלשה.
גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה לראשונה ב-1840 במחשוף של סרפטיניט על הגבול שבין שווייץ לאיטליה ולכן יש שני מקומות לגביהם נטען כי המינרל נתגלה בהם לראשונה: באזור גייספפד (Geisspfad) בעמק בין (Binn) שבקנטון ואלה שבשווייץ מצד אחד, ובעמק אנטיגוריו (Valle Antigorio), חלק מעמק אוסולה (Valle Ossola) בפרובינציה ורבנו-קוסיו-אוסולה (Verbano-Cusio-Ossola) שבמחוז פיימונטה שבאיטליה. המינרל קרוי על שם עמק אנטיגוריו, על שם המקום באיטליה בו נתגלה לראשונה. הדוגמית הראשונה של המינרל שנתגלתה בשווייץ יחד עם אוליבין בתוך סרפטיניט מצויה כיום במכון הטכנולוגי של ציריך.
שימושים

שני סוגים שקופים למחצה של אנטיגוריט, בואניט וויליאמסיט מוערכים על ידי אומנים ואספנים ומכונים "סרפנטין אציל" או "סרפנטין יקר ערך", והם מצויים בשימוש נרחב כאבני חן ובעבודות גילוף. השימוש בסרפנטין למטרה זו, בעיקר לפיסול החל עוד בתקופת הפרעונים.
שימושים > בואניט

בואניט הוא סרפנטין קשה במיוחד (5.5 בסולם מוס) בצבע ירוק בהיר עד ירוק כהה בגוון התפוח, ולעיתים קרובות מנומר בכתמים לבנים מעורפלים ועורקים כהים. זהו הסרפנטין הנפוץ ביותר בגילוף ובתכשיטים. לעיתים מכנים בואניט צהוב בשם רטינליט. המאורים בניו זילנד נהג לגלף חפצים יפהפיים מבואניט מקומי שלו נהגו לקרוא "טאנגיווי" (tangiwai), כלומר דמעות. החפץ הידוע הגדול ביותר שגולף מבואניט שגודלו 35 ס"מ מצוי במוזיאון הלאומי של סין. לעיתים קרובות כשצובעים את האבן היא יכולה לחקות ירקן. לחומר זה נוהגים לקרוא בשמות מטעים כמו "ירקן קוריאני", "ירקן סוג'ואו", "ירקן שטיריה" ו"ירקן חדש".
אף על פי שבואניט אינו סוג מוכר רשמית הוא הוכרז כמינרל מדינתי רשמי של מדינת רוד איילנד, זהו גם המקום בו נמצא סוג זה לראשונה. קבושון (ליטוש אבן חן בצורה מעוגלת) של באוניט היווה חלק מ"סיכת מורשת המינרלים שלנו" שהוענקה לגברת הראשונה ליידי בירד ג'ונסון ב-1967.
בנוסף לרוד איילנד וניו זילנד קיימים מקורות נוספות לבואניט: אזור סוג'ואו בסין (ומכאן הכינוי "ירקן סוג'ואו") ודרום אפריקה, שם נתגלה מרבץ גדול ב-1989. ביקוש נמוך ועקב כך מחירים נמוכים הפכו את כריית המינרל לבלתי כלכלית.
הכינוי בואניט ניתן לסוג זה של אנטיגוריט על ידי המינרלוג האמריקני ג'יימס דנה (James Dwight Dana) ב-1850 לכבודו של הכימאי והרופא האמריקני ג'ורג' בואן (Ggeorge Thomas Bowen‏ 1828-1803) שביצע אנליזה למינרל שנתגלה ברוד איילנד ב-1822.
שימושים > ויליאמסיט

לוויליאמסיט גוון ירוק-נפט שבו משובצים לעיתים קרובות גבישים של כרומיט או מגנטיט. את הוויליאמסיט, הדומה במידת מה לירקן משובח, נוהגים לחתוך לקבושונים או לחרוזים. אבן זו מצויה בעיקר במרילנד ובפנסילבניה שבארצות הברית.
מקור ותפוצה

אַנטיגוֹריט נוצר בדרך כלל כתוצאה מהתמרה של סלעים אולטרה-מאפיים (עשירים בברזל ובמגנזיום), התמרה שתוצאתה יצירת סלעים עשירים בסרפטנטין המכונים סרפטיניטים. כשהתמרה זו מתבצעת בעומק של כ-60 קילומטרים מתחת לפני השטח נוצר אנטיגוריט היציב בטמפרטורות גבוהות מעל ל-600°C. בניגוד לו, הליזרדיט והכריזוֹטיל נוצרים בדרך כלל קרוב לפני השטח ומתפרקים בטמפרטורות נמוכות יחסית, כנראה פחות מ-400°C. דגימות של הקרום הימי ומחלקה העליון של המעטפת שמתחת לאוקיינוסים מראות שסלעים אולטרה-מאפיים שם מכילים כמויות גדולות של סרפנטין. אנטיגוריט כולל בהרכבו מים, כ-13% ממשקלו. מכאן שייתכן שלאנטיגוריט תפקיד חשוב בהולכת מים לתוך כדור הארץ באזורי הפחתה ועקב אידוי המים נוצרת המאגמה הבונה את "קשת האיים" (מונח המתאר איים הנוצרים בקשת במקביל ליבשת, לדוגמה יפן), וחלק מהמים מולכים אף לעומק רב יותר. אנטיגוריט נוצר גם בהתמרת מגע של דולומיט צורני עם סילים של דיאבז.
האנטיגוריט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את עמק אנטיגוריו (Valle Antigorio), חלק מעמק אוסולה (Valle Ossola) בפרובינציה ורבנו-קוסיו-אוסולה (Verbano-Cusio-Ossola) שבמחוז פיימונטה שבאיטליה (שם נמצא המינרל לראשונה); בוודסריף (Woodsreef) שבניו סאות' ויילס שבאוסטרליה; באזבטוס (Asbestos) שבהפרובינציה של קוויבק ובטימינס (Timmins) שבפרובינציה אונטריו שבקנדה; בברוסטר (Brewster) במחוז פטנם (Putnam) שבמדינת ניו יורק ובבק קריק (Buck Creek) שבמחוז קלי (Clay) שבצפון קרולינה שבארצות הברית; ובאזור נישוסונוגי במחוז נגסאקי ביפן.
לקריאה נוספת

Deer, W.A., R.A. Howie, and J. Zussman (1963) Rock-forming minerals, vol. 3, sheet
silicates, 171-190
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
בואניט