stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160
תפקיד וארגון

תפקיד הרגימנט לארגן, לצייד, לאמן, לתכנן ולהפעיל כוחות אוויר במבצעיים מיוחדים של הצבא (ARSOA) ברחבי העולם. הרגימנט מטיס את כוחות המבצעים המיוחדים של הצבא במבצעים מיוחדים, ומתמחה בפעולות ליליות ובמתארי טיסה מורכבים בתנאי מזג אוויר קשים. טייסי הרגימנט המכונים "מתגנבי הלילה" (Night Stalkers) מוכשרים לפעול בכל שעות היממה ובכל תנאי מזג האוויר וערוכים לפעולה בכל זירה בעולם במשימות סיור, תקיפה, ובמבצעים מיוחדים.
ברגימנט ארבעה גדודי (טייסות) מסוקים, שתי פלוגות כטב"ם- MQ-1C Grey Eagles, פלוגת מטה, ופלוגת אימונים. הרגימנט פרוס בפורט קמפבל, בשדה התעופה האנטר ובבסיס המשותף לואיס-מק'הורד.
ברגימנט כ-200 כלי טיס. כל גדוד מורכב מפלוגות של מסוקי קרב קלים MH-6 Little Bird, מסוקי סער בינוניים UH-60 בלק הוק, ומסוקים תובלת סער כבדים בואינג צ'ינוק MH-47 בלוק II החדש, שהותאמו במיוחד לדרישות המבצעיות.
רקע היסטורי

הרגימנט הוקם ב-16 באוקטובר 1981 בעקבות כישלון מבצע ציפורן הנשר. לאחר כישלון המבצע הוחלט בצבא ארצות הברית כי יש להקים טייסת אשר ייעודית לפעולות מיוחדות בשילוב הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית ויחידות מיוחדות נוספות הכלולות בכוחות המזוינים של ארצות הברית ובכלל זה אריות הים והאגף לפעולות מיוחדות של ה-CIA. בהקמתה התבססה היחידה על טייסים מקרב הדיוויזיה המוטסת ה-101, שהיא אוגדת סער אווירית. טייסי היחידה, כמו גם צוותי המסוקים שלה, ובכלל זה תומכי הלחימה והמכונאים המוטסים, הוכשרו במיוחד על מנת לקחת חלק במבצעים מיוחדים.
בקרב מוגדישו התרסקו שני מסוקי בלקהוק של הרגימנט בעת שטייסיה הובילו את כוחות ריינג'רס וכוח דלתא. אל אתר ההתרסקות השני התנדבו להגיע שני צלפים מוטסים מכוח דלתא - גארי גורדון ורנדי שוגארט. הללו אבטחו את המסוק וצוותו, נלחמו מטווח קרוב עם ההמון הסומלי אשר עט על שברי המסוק ולבסוף נהרגו בלחימה שם. הניצול היחיד מהצוות, טייס המסוק הפצוע מייקל דוראנט נפל בשבי, וההמון עשה שפטים בגופות הלוחמים ההרוגים
במבצע חנית נפטון, מבצע חיסולו של אוסאמה בן לאדן, היה הרגימנט אמון על הטסת לוחמי צוות שש של יחידת "אריות הים", ועל החדרתם למתחם המבוצר. במבצע נחשפה העובדה כי לצבא ארצות הברית ישנם מסוקי תובלה בעלי טכנולוגיה חמקנית
מבצעים נודעים

אוקטובר 1983: מבצע זעם דחוף - הפלישה לגרנדה.
דצמבר 1989: מבצע מטרה צודקת.
1990–1991 : מלחמת המפרץ.
2001–2021: מבצע חירות מתמשכת.
2003–2010: מבצע חירות לעיראק.
2004: המלחמה בצפון-מערב פקיסטן.
2 במאי 2011: מבצע חנית נפטון, מבצע חיסולו של אוסאמה בן לאדן.
יחידות עלית אחרות בצבא האמריקני

כוח דלתא
הכומתות הירוקות
אריות הים
האגף לפעולות מיוחדות
הריינג'רס
יחידות החילוץ של חיל האוויר האמריקאי
לקריאה נוספת

מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012.
מרק באודן, "התרסקות במוגדישו",הוצאת משרד הביטחון, 2002.
הערות שוליים

↑  160th Special Operations Aviation Regiment (Airborne) (אורכב 16.10.2020 בארכיון Wayback Machine), soc.mil, last accessed 9 October 2016
↑  Army's Elite Night Stalkers Quietly Stood Up A New Unit Ahead Of Getting New Drones, thedrive.com, By Joseph Trevithick, dated 8 February 2019, last accessed 12 February 2019
↑  טל טובי, האם עקרונות המלחמה מתאימים לכוחות למבצעים מיוחדים? - פעילות כוח משימה רנג"ר בסומליה כמקרה מבחן, מערכות גיליון 416, ‏ דצמבר 2007, עמודים 44-51.
↑  שי לוי, ‏גבורה ואומץ ללא פשרות: 20 שנה לבלק הוק דאון, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2013.
↑  אל"ם ליאור לוטן, היחידות המובחרות של צה"ל, מתוך אתר הירחון "ישראל דיפנס", ‏ 29/9/2011.
↑  שי לוי, ‏השנה של יחידות הקומנדו: המבצעים שהדהימו את העולם, באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2013.
מלחים בצי האמריקני עומדים בצד מסוק בלקהוק מהרגימנט
מסוקו של מייקל דוראנט מעל חוף מוגדישו כפי שצולם ביום הקרב על מוגדישו
ברונו לרצר

| --- | --- |

ברונו לרצר (שמאל) עם הרמן גרינג
 לידה:  22 בינואר 1891 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  23 באוגוסט 1960 (בגיל 69) המבורג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1920   1935 – 1945
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד צי האוויר השני   מפקד אגף כוח האדם בלופטוואפה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
  פור לה מריט   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
ברונו לרצר (בגרמנית: Bruno Loerzer; ‏ 22 בינואר 1891 – 23 באוגוסט 1960) היה אלוף הפלות בשירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה ששימש כבכיר בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לרצר נולד בברלין והחל מינואר 1913 היה קצין בגדוד חיל רגלים של הצבא הגרמני. בגדוד בו שירת פגש את הרמן גרינג, עמו התחבר. בעקבות חוויית טיסה באביב 1914 ביקש לעבור לשירות האוויר הגרמני וב-15 ביולי 1914 החל בלימודי טיסה באו רן. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה עבר בית הספר לטיסה לפרייבורג, שם פגש לרצר את גרינג והמליץ לו לבקש העברה לחיל האוויר כדי להיות תצפיתן שלו. בהמשך נשלח לרצר לדרמשטאדט לאימון מתקדם והרמן גרינג הגיע לשם לאימוני תצפיתנים. עם סיום הכשרתו הוצב בטייסת 25 שהוצבה בארמייה החמישית שבפיקודו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. גרינג הצליח לתחמן את דרכו להיות תצפיתן בצוות של לרצר והשניים יצאו ביחד לגיחות סיור רבות להשגת מודיעין על הביצורים באזור ורדן. הם גם התחברו למפקד הארמייה וילהלם. בהמשך 1915 עבר לרצר הסבה למטוסים חד מושביים ובינואר 1917 הוא מונה למייסד ומפקד של צוות תקיפה על מטוסי אלבטרוס.
עד לסיום המלחמה צבר לרצר 44 הפלות, והגיע לדרגת האופטמן. לרצר היה לקראת סיום המלחמה אחד ממפקדי שלושת "הקרקסים המעופפים" כשפיקד על יאגדשויידר (כנף) 3 ‏(Jagdgeschwader III) מפברואר 1918 ועד לסיום המלחמה. הוא זכה באות פור לה מריט על הצלחתו.
לאחר סיום המלחמה לחם לרצר בשורות הפרייקור, המיליציות הימניות הקיצוניות. במהלך שנות ה-30 שימש בתפקידים שונים בחברות תעופה אזרחיות בגרמניה, ולאחר הקמת הלופטוואפה ב-1935 שב והצטרף לשורותיה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עקב ידידותו רבת השנים עם גרינג קודם לדרגת גנרל ב-1939. במהלך המערכה על צרפת ב-1940 היה מפקדו של קורפוס האוויר ה-2 שהיה חלק מצי האוויר השלישי עליו פיקד הוגו שפרלה. ביחד עם מטוסי קורפוס האוויר ה-8 וולפרם פון ריכטהופן סייעו הכוחות שבפיקודו לכוחות הקרקע במבקע הקריטי באזור סדאן. במהלך מלחמת העולם השנייה התקדם לרצר והגיע לדרגת גנרל אוברסט ב-1943. עם זאת, קידום זה, ומינויו של לרצר לראש מחלקת כוח האדם בלופטוואפה, הביאו למשבר בינו ובין ההנהגה הנאצית. בדצמבר 1944 הוצא לרצר משירות פעיל, ובאפריל 1945 סולק מן הצבא.
לרצר מת בהמבורג בשנת 1960.
הערות שוליים

↑  Goering, page 19
↑  Aces of Jagdgeschwader
↑  Fokker D VII Aces of World War 1, page 72
| גנרל-אוברסטים וגנרל-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה ואוברסט-גרופנפיהררים באס אס |
| --- | --- | --- |
| גנרל-אוברסטים | וילהלם אדם • ארנסט אודט • הנס-יירגן פון ארנים • יוהנס בלסקוביץ • לודוויג בק • היינץ גודריאן • אולריך גראוארט • פרידריך דולמן • אדוארד דיטל • אוטו דסלוך • קורט האזה • פרנץ האלדר • הנס הובה • קרל-אדולף הולידט • הרמן הות • גוטהרד היינריצי • ולטר הייץ • קרל הילפרט • קורט פון המרשטיין-אקוורד • אריך הפנר • יוזף הרפה • הוברט וייזה • היינריך פון ויטינגהוף • ולטר וייס • הנס פון זלמות • אלפרד יודל • ארווין ינקה • הנס ישונק • אלכסנדר להר • גאורג לינדמן • ברונו לרצר • אברהרד פון מקנזן • ניקולאוס פון פאלקנהורסט • פרידריך פרום • ורנר פון פריטש • יוהנס פריסנר • קורט צייטצלר • גינטר קורטן • אלפרד קלר • ארהרד ראוס • ריכרד רואוף • גינטר רידל • גאורג-הנס ריינהרדט • לותר רנדוליץ • אויגן פון שוברט • קורט שטודנט • הנס-יורגן שטומפף • אדולף שטראוס • קרל שטרקר • רודולף שמידט |  |
| גנרל-אדמירלים | קונרד אלברכט • הרמן בהם • קרל ויצל • ולטר ורצכה • אלפרד זאלווכטר • וילהלם מרשל • הנס-גאורג פון פרידבורג • אוסקר קומץ • רולף קרלס • אוטו שולצה • אוטו שניוינד |  |
| אוברסט-גרופנפיהררים | יוזף דיטריך • קורט דליגה • פאול האוסר • פרנץ שוורץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1031431055  ISNI: 0000 0000 3951 0260  LCCN: n2008060136  NKC: xx0230204  VIAF: 75791605   WorldCat (עם VIAF): 75791605 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצע טיידרייס

מבצע טיידרייס (Operation Tiderace) היה שם הקוד לתוכנית הבריטית לכיבוש מחדש של סינגפור מידי האימפריה היפנית על ידי בעלות הברית ב-1945. את הכוחות הלוחמים הנהיג הלורד לואי מאונטבאטן, מפקד הזירה הדרום-מזרח אסייתית. במקביל למבצע טיידרייס, תוכנן אף מבצע זיפר (Operation Zipper) לכיבוש מחדש של מלאיה, אולם יפן נכנעה לפני שהמבצע יצא לפועל.
רקע

עם הפלישה הסובייטית למנצ'וריה והפלישה האמריקאית המתוכננת ליפן, החל פיקוד הזירה הדרום-מזרח אסייתית בתכנון מבצע לכיבוש מחדש של מלאיה, שנקרא מבצע זיפר. מבצע זה אמור היה לכלול מעל 100,000 חיילי בעלות הברית ומעל 500 מטוסים מחיל האוויר המלכותי. המבצע תוכנן לצאת לפועל ב-9 בספטמבר 1945, אולם הוחלט להשהותו בעקבות כניעת יפן.
מבצע טיידרייס נכנס לתכנון מעט לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. הייתה זו תוכנית חירום לכיבוש מחדש של סינגפור, למקרה בו תקבל יפן את החלטות ועידת פוטסדאם.
בסופו של דבר יצא מבצע זיפר לפועל, אולם היקף הכוחות שהשתתפו בו היה קטן בהרבה מהמתוכנן, ומרבית הכוחות הוקצו מחדש למבצע טיידרייס. השיירה לסינגפור כללה 90 אוניות, בהן שתי אוניות מערכה אה"מ "נלסון" והאונייה הצרפתית "רישלייה". שולת המוקשים "הוקסברי" של הצי המלכותי האוסטרלי הייתה האונייה האוסטרלית היחידה בשיירה זו. השיירה כללה גם שבע נושאות מטוסים מלוות: "אמיר", "אטאקר", "אמפרור", "אמפרס", "האנטר", "סטוקר" ו"קדייב".
כוחות הצי הקיסרי היפני ששהו בסינגפור באותה עת כללו רק את הסיירות "מיוקו" ו"טקאו", אשר ניזוקו קשות בקרבות קודמים, ושימשו באותה עת כסוללות נ"מ צפות. שתי צוללות גרמניות לשעבר, I-501 ו-I-502, עמדו לרשות היפנים, במעגנן בבסיס הצי בסינגפור. ההערכות לגבי הכוח האווירי היפני במלאיה ובסומטרה עמדו על מעל 170 מטוסים.
השיבה לסינגפור

מבצע טיידרייס החל כאשר הורה מאונטבאטן לחיילי בעלות הברית לצאת מטרינקומלי וראנגון לסינגפור ב-31 באוגוסט. הצי היוצא לא כלל אוניות מלחמה, שכן מאונטבאטן האמין כי היפנים בסינגפור ובמלאיה יכנעו ללא קרב. גנרל איטגאקי סיישירו, מפקד סינגפור, אותת למאונטבאטן ב-20 באוגוסט כי אין בדעתו להפר את פקודת הקיסר, וכי הוא מוכן למסור לידיו את סינגפור.
תבוסתה של יפן במלחמת העולם השנייה הפתיעה רבים בפיקוד היפני בסינגפור. רבים מן הקצינים סירבו להיכנע ונשבעו להמשיך ולהילחם עד מותם. איטגאקי נרתע תחילה מהפקודה להיכנע, ובמקום הורה לארמייה ה-25 שבפיקודו להילחם בחיילי בעלות הברית, כאשר אלה ינחתו בסינגפור. שלושה ימים לאחר הכניעה ב-15 באוגוסט, טס איטגאקי מסינגפור לסייגון על מנת להיוועד עם מפקד הכוחות היפניים בדרום-מזרח אסיה, פילדמרשל הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י. טראוצ'י הצליח להפיס את דעתו של איטגאקי, וזה שלח את איתותו למאונטבאטן.
בעלות הברית נחתו במלאיה ב-28 באוגוסט, כאשר חלק קטן מהצי פונה למדינת פֶּנָאנג, כחלק ממבצע זיפר. לאחר שפנאנג נכנעה ללא קרב, המשיך הצי לסינגפור ב-2 בספטמבר. הוא הגיע לסינגפור, דרך מצר מלאקה, ב-4 בספטמבר, ולא נתקל בכל התנגדות. אולם, אוניית המערכה הצרפתית רישלייה נפגעה ממוקש ימי ב-9 בספטמבר, בעת שחצתה את מצר מלאקה, אך הצליחה להגיע לסינגפור ב-11 בספטמבר.
איטגאקי עלה עם תת-אדמירל שיגרו פוקודומה ועוזריו על סיפון אה"מ סאסקס בנמל קֶפֵּל שבדרום סינגפור, על מנת לדון בתנאי הכניעה. בשעה 18:00 נכנעו הכוחות היפניים על האי. כ-77,000 חיילים יפניים נשבו בסינגפור, ועוד כ-26,000 במלאיה.
הכניעה הרשמית נערכה ב-12 בספטמבר בהיכל העירייה של סינגפור. מאונטבאטן הגיע לסינגפור על מנת לקבל באופן רשמי את הכניעה היפנית בדרום-מזרח אסיה מאיטגאקי, בשמו של טראוצ'י, אשר לקה בשבץ שנה קודם. מנהלה של הצבא הבריטי הוקמה על מנת לשלוט באי עד מרץ 1946. זמן קצר לאחר מכן, נשלח איטגאקי ליפן לעמוד למשפט על פשעי מלחמה.
התגובה היפנית לכניעה

איטגאקי כינס את אנשי מטהו במפקדתו שבבוקיט תימה ואמר להם כי עליהם להישמע לפקודת הכניעה ולשמור על השלום. באותו לילה, יותר מ-300 קצינם התאבדו באמצעות רימוני יד, לאחר שקיימו מסיבת פרידה.
כ-200 חיילים יפניים החליטו להצטרף ללוחמי הגרילה הקומוניסטים, נגדם נלחמו יום לפני, על מנת שיוכלו להמשיך וללחום כנגד הבריטים. אולם הם שבו ליחידותיהם זמן קצר לאחר מכן, לאחר שגילו כי לקומוניסטים במלאיה אין כוונה להילחם בבעלות הברית.
על אף האמור, אחדים מהחיילים היפנים התחבאו בג'ונגל עם לוחמי הגרילה, ולאחר שהתפרקה המפלגה הקומוניסטית המלאית ב-1989, יצאו שני חיילים יפניים מהג'ונגל ביחד עם שאר הקומוניסטים ונכנעו.
ראו גם

הזירה הדרום-מזרח אסייתית
קרב סינגפור
לקריאה נוספת

Park, Keith. "Air Operations in South East Asia 3rd May 1945 to 12th September 1945" in London Gazette, 13 April 1951, pp. 2127-2172.
הערות שוליים

↑  HMS Attacker
↑  HMAS Hawkesbury (I) | Royal Australian Navy
↑  Park, עמ' 2156 פס' 371
↑  The Sunday Times, עמ' 3
חייל הודי שומר על שבויים יפניים
אינקלוזיו

בספרות, אינקלוזיו (בעברית: מסגרת, מבנה מעטפת, חתימה מעין הפתיחה) הוא אמצעי ספרותי שמבוסס על עקרון המבנה הקונצנטרי. מבנה שכזה יוצר מסגרת ספרותית ליצירה באמצעות שיבוץ או חזרה על יסודות דומים מתחילתו של הטקסט - בסופו. באופן כזה האינקלוזיו יוצר כמעין סגירת מעגל לסיפור, ולעיתים אף משמש כסיום דרמטי.
אינקלוזיו מופיע ביצירות שונות, הן עתיקות והן חדשות, ובמיוחד בתנ"ך.

למשל: ”כי אויל עמי/ אותי לא ידעו.

בנים סכלים המה/ ולא נבונים המה.

חכמים המה להרע/ ולהיטיב לא ידעו. ” (ירמיהו ד כב)
לקריאה נוספת

ש' יונה, החזרה, עבודת דוקטור, עמ' 266-236
פרנק פולק, הסיפור במקרא , מוסד ביאליק, עמ' 214-212
גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפונס אבאזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בפברואר 1909 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1984 (בגיל 75) 
 ענף מדעי:  רפואה פנימית 
 מקום לימודים:  סורבון 
 
אלפונס אבאזה (בצרפתית: Alphonse Abaza;‏ 22 בפברואר 1909 – 10 בנובמבר 1984) היה רופא פנימי וצבאי צרפתי, ממוצא יהודי, יליד רומניה. הוא כיהן כפרופסור בקולג' לרפואה של צרפת בפריז.
ביוגרפיה

אלפונס אבאזה נולד בבוקרשט, בירת רומניה כבנם של נאיה אבאזה ואליזה לבית ברמן.
אחרי לימודי רפואה בפריז, ב-1931 התחיל לימודיו בבתי החולים של פריז. ב-1934 קיבל אזרחות צרפתית.
הוא סיים ב-1937 דוקטורט רפואה MD באוניברסיטת פריז עם עבודה בנושא "שחפת, גדילה והתבגרות – נתונים אנתרופומטריים וניסויים".
בימי מלחמת העולם השנייה התגייס אבאזה לצבא הצרפתי. אחרי כיבוש צרפת על ידי הנאצים, חוק מדצמבר 1942 אסר עליו לעבוד כרופא בקרב האוכלוסייה הנוצרית. אבאזה התגייס לתנועת ההתנגדות האנטיפשיסטית וביוני 1943 חבר לכוחות "צרפת החופשית" בלונדון עם דרגת קפטן.
בשנים 1945–1946 פעל אבאזה כסגן מנהל המחלקה לבקרה אפידמיולוגית ולמודיעין רפואי של אונרר"א, סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות, שפעלה בשנים 1943–1948.
הוא התיישב בצרפת והמשיך בה בפעילות מקצועית ומחקרית בתחום הרפואה הפנימית.
החל מ-1948 עבד כראש מחלקה רפואית בבית החולים בווילנב-סן-ז'ורז'.
הוא כיהן כפרופסור בקולג' לרפואה בפריז. נפטר בפריז בשנת 1984.
ביוגרפיה > תסמונת הוט-אבאזה

ב-1953 תיאר אבאזה תסמונת המתאפיינת בהשמנה מהירה, חמורה וחולפת של נשים בזמן היריון ובמיוחד אחרי לידה, שכונתה "תסמונת יאנג". היא התלוותה בתמותה מוגברת של העוברים או התינוקות, תינוקות בעלי משקל יתר מופרז עם גדילת יתר, העלולים ללקות בסוכרת, הפרשת יתר של חלב אצל האמהות.
אבאזה ייחס אותה להפרשה מוגברת של הורמון הגדילה.
התסמונת תוארה ב-1954 גם על ידי הרופא הבלגי ז'וזף-פייר הוט שייחס אותה לליקוי בקליפה של בלוטת יותרת הכליה.
שם התסמונת כיום הוא תסמונת הוט-אבאזה או תסמונת יאנג.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

לא השאיר ילדים. השאיר אחות – פליסיה קופה.
פרסים ואותות הוקרה

לגיון הכבוד של צרפת בדרגת קצין
פרסומים

Tuberculose, croissance et puberté données anthropométriques et expérimentales Amédée Legrand 1937(תזת הדוקטורט ברפואה תחת הדרכת פרופ' מ. נובקור)
Acquisitions médicales récentes dans les pays alliés Doin, Paris, 1946 (הישגים רפואיים אחרונים אצל בעלות הברית)
La Streptomycine La pratique médicale illustrée. G. Doin et Cie., 1947 (הסטרפטומיצין).
Abaza A, Varroud-Vial J, Rombauts M. : « Syndrome de Young. Croissance prolongée, mortalité fœtale ou néonatale élevée, gros enfants,hyperlactation, obésité, diabète ». La Presse Médicale 1953 avril 1; 61(23) : 495-498 (תסמונת יאנג. גדילה מוארכת, תמותה מוגברת של עוברים וילודים, תינוקות בעלי עודף משקל, הפרשת יתר של חלב, השמנת יתר, סוכרת)
לקריאה נוספת

Harry Cohen,et al - Jews in the World of Science - A Biographical Dictionay of Jews eminent in the Natural and Social Sciences, Monde 1956 p.3
Henri Nahum La médecine française et les Juifs, 1930-1945 2006 p.225
Bruno Halioua Blouses blanches, étoiles jaunes: l'exclusion des médecins.2002 p. 56
Lecturi suplimentare

Harry Cohen,et al - Jews in the World of Science - A Biographical Dictionay of Jews eminent in the Natural and Social Sciences, Monde 1956 p.3
Henri Nahum La médecine française et les Juifs, 1930-1945 2006 p.225
Bruno Halioua Blouses blanches, étoiles jaunes: l'exclusion des médecins.2002 p. 56
הערות שוליים

1 2 3 4  האתר "הצרפתים החופשיים"
1 2  H.Cohen. 1956 עמ' 3
↑  Bulletin officiel des annonces civiles et commerciales 1959
↑  H.Nahum
↑  BMJ
↑  עבודות דוקטורט ברפואה בארכיב האקדמיה לרפואה של ניו יורק
שמואל בנימין דנציג

| --- | --- |
צילום מהאוסף של מוריס ספיצר בארכיון מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
צילום מהאוסף של מוריס ספיצר בארכיון מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
 לידה:  12 בנובמבר 1873 וצ'ה (ואגווצ'ה), סלובקיה, אז בממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 נרצח:  1944 (בגיל 70 בערך) אושוויץ
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית   ממלכת רומניה   ממלכת הונגריה
 השכלה:  ישיבת פרשבורג   ישיבה עדת ישורון בפרנקפורט דמיין   מוסד אקדמי בפרנקפורט אם מיין
 מקום מגורים:  סיגטול מרמציי (מרמרוש סיגט)
 תקופת הפעילות:  1906–1944 (כ־38 שנים)
 השתייכות:  תנועת המזרחי
 תחומי עיסוק:  רב  העדה ה"ספרדית" בסיגט (חסידית משכילית) 1944-1906   פעיל ציוני
 תפקידים נוספים:  חבר במועצת העיר סיגט   מראשי תנועת המזרחי בטרנסילבניה
 רבותיו:  הרב שמחה בונם סופר   הרב שלמה זלמן ברויאר
 בני דורו:  הרב יואל טייטלבוים   הרב  ישראל הגר (אהבת ישראל)
 חיבוריו:  "שלוש גניאלוגיות של המוסר באגודת ישראל"
 בת זוג:  רוז'ה לבית קראוס
 אב:  הרב מרכוס (מרדכי) דנציג בווצ'ה
 אם:  חנה לבית קירץ
 צאצאים:  הלל דנציג
 פרסים והוקרה:  עיטור המסדר "כתר רומניה" בדרגת אביר
 
שמואל בנימין בן מרדכי דנציג (בהונגרית: Danzig Samu, בגרמנית ורומנית: Samuel Beniamin Danzig;‏ 12 בנובמבר 1873 – 1944)
היה רב ופעיל ציוני דתי שפעל בחבל מרמורש תחת השלטון הונגרי במסגרת אוסטרו-הונגריה, ואחר כך ברומניה. החל מ-1906 עמד בראש הקהילה החסידית הידועה כקהילה ה"ספרדית" בעיר סיגט, שאימצה בהמשך רוח משכילית. קהילה זו פקדה את בית הכנסת "ויז'ניצר קלויז" . דנציג היה אחד מראשי תנועת המזרחי באזור.
אחרי סיפוחה מחדש של צפון טרנסילבניה להונגריה ב-1940 נספה בשנת 1944 בשואת יהדות הונגריה.
ביוגרפיה

שמואל בנימין דנציג נולד ב-1873 בעיירה וצ'ה, בסלובקיה, אז ואגווצ'ה בממלכת הונגריה במסגרת אוסטרו-הונגריה, במשפחת הרב מרכוס מרדכי דנציג, רב העיירה, ואשתו - חנה (האני)
דנציג לבית קירץ. הוא למד בישיבת פרשבורג בברטיסלבה אצל הרב שמחה בונם סופר "שבט סופר" ואחר כך בפרנקפורט דמיין בישיבת הרב שלמה זלמן ברויאר, רבה של עדת ישורון. במקביל למד לתואר דוקטור במוסד אקדמי בפרנקפורט על נהר מיין.
בשנת 1906 נבחר לרב הקהילה החסידית ה"ספרדית" של שומרי תורה משכילים, שקמה בעיר סיגט מסביב לבית הכנסת "ויז'ניצר קלויז". הוא נהג לדרוש בשפות הונגרית וגרמנית, ובימי חג בעיקר בגרמנית. דרישותיו בשבת שובה ובשבת הגדול משכו קהל רב. זכה להכרה מצד האדמו"ר מוויז'ניץ משושלת הגר, דבר שעורר מחאות בקרב חסידי סאטמר שעמדו בראש רבנות סיגט.
הרב ד"ר דנציג נמנה עם מנהיגי תנועת המזרחי בסיגט וצפון טרנסילבניה והשתתף בקונגרס הציוני ב-1907, כמו כן, השתתף בכנסים ציוניים נוספים ובכנסים של הקונגרס היהודי העולמי. כמנהיג ציוני העיר אירח בסיגט את הרב מאיר בר-אילן שהשתתף בכנס ראשון של ציוני האזור.
ניהל את קהילתו למשך 38 שנה, וכנציג היהודים, היה חבר במועצת העיר. כמו כן עמד בראש שלוחת הג'וינט המקומית.
היה מעורה בחיי העיר ויחד עם שאר העדות, תרם, בין היתר, לבנייה ב-1913 של היכל התרבות של סיגט.
בשנת 1940 בעקבות תכתיב וינה סופחה העיר סיגט בחזרה להונגריה. ב-1944 היהודים רוכזו בגטו והרב דנציג התמנה בראש מועצת הגטו. יחד עם רוב יהודי סיגט נשלח למותו למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
חייו הפרטיים

הרב דנציג היה נשוי לרוז'י (שושנה) לבית קראוס ונולדו להם חמשה ילדים: יוצי, אוטי, הילל אימרה, טיבור-יונתן ופסי.
אחד מבניו, הלל דנציג, היה עיתונאי וסופר ופעיל ציוני (מפא"י) שעלה לישראל וכתב בהונגרית ובעברית.
בנו השני, הרופא טיבור יונתן דנציג, גויס בשלהי שנת 1942 לעבודת כפייה בצבא ההונגרי באוקראינה ונספה בינואר 1943
פרסים ואותות הוקרה

עיטור של הממלכה הרומנית בדרגת אביר.
ספרים

כתב ספר בתחום האתיקה:
Drei Genealogien der Moral Agudath Israel (שלוש גניאלוגיות של המוסר באגודת ישראל)
לקריאה נוספת

, Baruch Tercatin, Lucian-Zeev Herșcovici - Prezențe rabinice în perimetrul românesc Editura Hasefer ,București, 2008
עמ' 126–127
Moshe Carmilly-Weinberger - A zsidóság története Erdélyben 1623-1944 in Hungaria Judaica nr 9, 1995 ed. Géza Komoróczy
הערות שוליים

↑  במקורות אחדים נכתב שנולד ב-1875 - למשל ב-2008 B Tercatin, L.Herșcovici   עמ' 126, או 1878
↑  Vasile Gogea 16/12/2013 לפי מאמרו ב-30.11.2013 בעיתון המקומי "Sigheteanul" במלאת מאה שנה להיכל התרבות בסיגט
↑  [lang=eng&site=gfh https://www.infocenters.co.il/gfh/notebook_ext.asp?book=10821& הערות  לצילום מ-1940 בארכיון של בית לוחמי הגטאות]
בית הכנסת "ויז'ניצר קלויז" בסיגט
גן החיות של הונולולו

| --- | --- |

 סוג:  גן חיות
 מיקום:  ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  העשור של 1910 – הווה 
 שטח:  42 דונם
 מספר פרטים:  1,230 חיות
 מבקרים בשנה:  601,510 (2007)
 קואורדינטות:  21°16′15″N 157°49′08″W﻿ / ﻿21.2709°N 157.819°W﻿ / 21.2709; -157.819
 www.honoluluzoo.org
  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטגן החיות של הונולולו(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטגן החיות של הונולולו
 
קרנף צר-שפה בגן החיות
גן החיות של הונולולו (באנגלית: Honolulu Zoo) הוא גן חיות המצוי בהונולולו, בירת הוואי, ארצות הברית המצוי בתוך הפארק קפיאולאני (Kapiolani Park) וכולל יותר מ-42 דונם. הוא מנוהל בידי מחלקת השירותים של עיריית הונולולו ומצויים בו מעל 601,000 מבקרים בשנה.
הגן הוקם לראשונה ב-1876 בידי מלכה של הוואי המלך Kalākaua עודד בנייה של פארק מפואר מוקף בביצות ובריכות, שלמורדות דאימונד הד בשביל אשתו. הפארק נפתח בשנת 1877 לציבור אך הכיל גם אוספים של עופות ושל סוסים ששויכו למלך ובקרנבלים שהתנהלו בפארק הובאו עוד ועוד חיות עד שנוצר הגן. רק בשנת 1896 העיר הונולולו השתלטה על הגן ועל הפארק, לראשונה תחת שליטת ארצות הברית.
בגן ישנם חיות רבות לרבות פיל אפריקני (פיל אחד ב-1933 הרג את מטפלו ונורתה בידי המאבטחים), ג'ירפות, גמל דבשתיים, טורפים כמו אריות, אריות ים ודוב מלאי וכן מגוון של קופים, עופות שונים, כוח ענק ומיני תניניים. סך הכל ישנם 1,230 חיות בגן.
בגן צולמו מספר סרטים למשל עולם היורה.
בשנת 2016, פרש גן החיות מאיגוד גני החיות והאקווריומים (AZA) (אנ') בעקבות בעיות מימון.
הערות שוליים

↑  Wayback Machine, ‏2011-07-24
↑  Zannes, Alexander (2016-03-22). "Honolulu Zoo denied re-accreditation over funding concerns". KHON (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-09-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88160612  TePapa: 8628  VIAF: 124442665   WorldCat (עם VIAF): 124442665
יעקב גזונדהייט (תעשיין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1880 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1955 (בגיל 75 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 
יעקב גזונדהייט (תר"מ, 15 בספטמבר 1880 - כ"א בתשרי ה'תשט"ז, 1955) היה תעשיין ופילנתרופ יהודי, בדרום אפריקה, ביישוב ובישראל.
קורות חיים

נולד בוורשה, בן למשפחת הרב יעקב גזונדהייט, רבה של ורשה. למד בישיבה בפרשבורג והיה מוסמך לרבנות. בשנת 1920 היגר לאנגליה ומשם לדרום אפריקה, ובה הקים מפעלי תעשייה רבים.
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1930 הקים את ביתו ברחוב בן-יהודה 77–79, שכונה "וילה פניאל". הבית נחשב לווילה המפוארת ביותר שהוקמה בתל אביב וכונה "הארמון של תל אביב". בבניין פעלו מקווה פרטי ובית כנסת שבו הוקמה ספרייה תורנית בשם "ספרית גזונדהייט" על שם סבו.
גזונדהייט לא חידש את עסקיו בארץ ישראל. הוא חי על הונו וזכה להילה של 'האיש העשיר ביותר במדינה'. הוא תמך במוסדות תורה וחסד.
היה פעיל בהסתדרות המזרחי, בשנות הארבעים החל להיות פעיל בברית שלום. בשנת 1938 תרם ל"ארגון נשי מזרחי" את המגרש שעליו נבנה "בית צעירות מזרחי". המבנה שימש בית ספר תיכון עם פנימייה לבנות דתיות, שהצליחו להימלט ממדינות אירופה, בפרט מגרמניה, לפני השואה.
בשנת 1950 תרם גזונדהייט את אחד המבנים המרכזיים של ישיבת פוניבז' בבני ברק והוא נקרא על שמו "תפארת יעקב". בבניין הוקמו בית מדרש, חדרי פנימייה וספרייה. גזונדהייט הקצה מלגה מיוחדת לבחורים מצטיינים כדי שישבו בבית המדרש שבבניין במשך חמש שנים וילמדו בעל פה את התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי. ברבות השנים הוסב הבניין כולו לחדרי פנימייה.
בשנת 1954, זמן קצר לפני מותו של גזונדהייט, נהרס ביתו. לאחר מותו נבנה במקום בניין המגורים רב-הקומות הראשון בתל אביב. בחזית הבניין הוקם הסופרמרקט הראשון בישראל. סופרמרקט זה הוא הסניף הראשון של רשת שופרסל.
גזונדהייט נפטר בשנת 1955 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
בנו הוא התעשיין יהודה גזונדהייט, מייסד מפעל "אלקטרה".
לקריאה נוספת

'גזונדהַיט, יעקוב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 132. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  רשימת הספרים מספרית גזונדהייט, תל אביב, תל אביב, תרצ"ט
↑  יעקב גזונדהייט באתר GRAVEZ