stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורלינס (קליפורניה)

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
  מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  מחוז המבולדט
 גובה:  123 מטרים
 קואורדינטות:  41°18′05″N 123°32′28″W﻿ / ﻿41.301389°N 123.541111°W﻿ / 41.301389; -123.541111
 אזור זמן:  UTC -8
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אורלינס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אורלינס(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאורלינס(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאורלינס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אורלינס (באנגלית: Orleans, לשעבר ניו אורלינס בר (New Orleans Bar) ואורלינס בר (Orleans Bar)) הוא יישוב לא מאוגד, במחוז המבולדט בקליפורניה בארצות הברית. הוא שוכן 19 קילומטרים צפונית-מזרחית לוויצ'פק לאורך כביש 96 (אנ') של קליפורניה ("הדרך הנופית של הביגפוט"), בגובה 123 מטרים מעל גובה פני הים. היישוב שוכן בשטחי המולדת של שבט הקארוק של קליפורניה.
היישוב הילידי המקורי נקרא פאנאמניק (Panamnik). כשהגיעו כורים אירופאים לבנים, הם קראו ליישוב שלהם ניו אורלינס בר. שמו שונה לאורלינס בר ב-1855, כאשר הפך למושב המחוז של מחוז קלמאת, בקליפורניה, שבוטל מאז. סניף הדואר של אורלינס הוקם ב-2 בדצמבר 1857.
היישוב אורלינס שוכן כ-15 קילומטרים צפונית-מזרחית לאתר של הסרט המפורסם של פטרסון-גימלין של ביגפוט כביכול.
אקלים

לאורלינס יש אקלים ים תיכוני של קיץ חם, קוד Csa על פי מערכת סיווג האקלים של קפן.
| אקלים באורלינס> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באורלינס> ינואר.9.8.3.0.226 | אקלים באורלינס> פברואר.12.8.4.1.190 | אקלים באורלינס> מרץ.16.5.5.1.160 | אקלים באורלינס> אפריל.20.1.6.1.95 | אקלים באורלינס> מאי.24.2.8.7.59 | אקלים באורלינס> יוני.27.9.11.1.23 | אקלים באורלינס> יולי.32.4.13.3.4.8 | אקלים באורלינס> אוגוסט.32.4.12.9.8.1 | אקלים באורלינס> ספטמבר.29.4.10.6.22 | אקלים באורלינס> אוקטובר.21.8.7.8.87 | אקלים באורלינס> נובמבר.12.8.5.4.205 | אקלים באורלינס> דצמבר.9.2.9.277 | אקלים באורלינס> שנה.20.8.7.6.1,357 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: WRCC
הערות שוליים

1 2  U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Orleans, California
↑  "ORLEANS, CA (046508)". Western Regional Climate Center.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007478068905171  LCCN: no2002088626  VIAF: 155109786   WorldCat (עם VIAF): 155109786
אורי גולדשטיין

| --- | --- |

 לידה:  ירושלים
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אורי גולדשטיין הוא עיתונאי, במאי סרטי תעודה ויוצר ישראלי בתחום הטלוויזיה.
ביוגרפיה

גולדשטיין נולד בירושלים לבית דתי. הוא נחשב אוטודידקט. החל לעבוד ברשות השידור, ברדיו ובטלוויזיה ככתב חדשות בשנת 1970. המשיך כבמאי סרטים ארוכים וכתבות ל"מבט שני" ול"יומן".
ב-1969 השתתף בסרטו של מיכה שגריר "המלחמה לאחר המלחמה".
זכה בפרסים רבים בישראל כולל פרס כינור דוד של העיתון ידיעות אחרונות. הפרס ניתן על סדרת סרטים בחמישה פרקים המתארת את עסקת חילופי השבויים עם ג'יבריל ב-1985. אחדים מסרטיו נקנו ושודרו בחו"ל, בהם הסרט "מחיר מבצע" על סיירת צנחנים.
גולדשטיין זכה במלגת קרן שרת לאמנים ונשלח לארצות הברית. הוא ייצג את ישראל בפרס אמי בארצות הברית בסרטו "פרטים קטנים", על ילדים עם שיתוק מוחין. כמו כן זכה בפסטיבל סרטי נשים באיטליה על סרט על חיל נשים בישראל. צ'ארלס ברונפמן וקרן קרב בחרו בגולדשטיין לביים את הסרט במלאת 40 שנה למדינה.
סרטו על סברה ושתילה זכה בפרס על שם עליזה שגריר. סרטו על יגאל אלון מוקרן עד היום במוזיאון גינוסר. גולדשטיין חזה, בכתבה רחבת ממדים בת חמישים דקות ששודרה בערוץ הראשון בערב שבת, את פרוץ האינתיפאדה הראשונה עם הפלסטינים בשנת 1987.
בסרט בן תשעים דקות, "הקץ המגולה", הסביר את תופעת גוש אמונים וזכה על כך בפרס רשות השידור. ההיסטוריון משה צוקרמן אמר כי זה הסרט הראשון העושה עבודה היסטורית של מדענים ומכניס את המדיה לעידן השכלת החובה. הכתבה "וילה בלבנון" על מלחמת לבנון הראשונה שודרה בתוכנית "מבט שני" וזכתה להדים רבים. בעקבות שידור הכתבה החל ויכוח ציבורי על איך והאם יש לסקר הלוויות חיילים.
יש הגורסים כי כתבה של גולדשטיין על תפקוד ממשלת מנחם בגין ששודרה ב"יומן", הייתה בין הגורמים להתפרקותה.[דרוש מקור] השר אהרן אוזן אמר אז - "זו לא ממשלה. זו שקשוקה".
כתבה של גולדשטיין שצולמה בחברון הביאה לסכסוך בין מנכ"ל רשות השידור דאז, אורי פורת והשר הממונה רענן כהן. פורת התפטר בתום פרשה זו. בעקבות שידור הכתבה קיבל איום על חייו ומכתבי שטנה בעילום שם.
ב-2010 העניק פורום היוצרים הדוקומנטריים בישראל לאורי גולדשטיין פרס מפעל חיים. הפרס ניתן לו במסגרת טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי שנערך ב-2 בדצמבר 2010 במרכז אומנויות הבמה במעלות תרשיחא.
כתבות וסרטי תעודה בבימויו

1981 - פרטים קטנים - סרט 50 דקות (סיפורם של שאולי וליאורה הסובלים משיתוק מוחין ומתגוררים במוסד אילנות)
1987 - מסע ליד הבית - סרט על המציאות בשטחים במלאת עשרים שנה לכיבוש – "יומן השבוע" הוקדש כולו לסרט אשר תיעד את המציאות ערב פרוץ האינתיפאדה
1976 - דוד, אבישי ויאיר - סיפוריהן של שלוש משפחות ששכלו את יקיריהן במלחמת יום הכיפורים
1977 - סרט - המבצר האחרון - סרט על התמודדותה של מפלגת העבודה בבחירות להסתדרות לאחר כישלונה בבחירות הכלליות
1981 - סרט - סיפורה הטראגי של הנערה אורה דרעי שנעלמה בשנת 1974 ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלה
1982 - סרט - בין התפילות - לילה אחד בחייה של העיר תל אביב
1982 - סרט - הקץ המגולה 90 דקות – על גוש אמונים וימיו האחרונים של היישוב עצמונה לפני החזרתו למצרים
1985 - מבט שני - וילה בלבנון – עם חיילים בשגרת הבט"ש בעומק הלבנון, לקראת נסיגה חלקית של צה"ל
1986 - מבט שני - ראס בורקה, שמונה חודשים אחרי – עם המשפחות שנפגעו בהתקפת הירי במהלך חופשתם
1986 - מבט שני - עצם בגרון – סיפורם של הכושים העבריים בדימונה
1988 - מבט שני - דיוקניהם של שמעון פרס ויצחק שמיר לקראת הבחירות
1989 - מבט שני - תמונת מצב פוליטית כפי שעולה משיחות עם בני בגין, יוסי ביילין, דדי צוקר ורפאל איתן
1989 - מבט שני - כבישים מקבילים - המשמעות החברתית-פוליטית של כבישים כפי שהיא באה לידי ביטוי במקרה של כביש חוצה שומרון
1989 - מבט שני - דמותו ופועלו של ראש עיריית ירושלים המיתולוגי טדי קולק
1992 - החתונה של המדינה - סיפור חתונתה המתוקשרת של פנינה רוזנבלום ומשה חיים (שודר בהוט)
1991 - אין ריקודים בבית העם - סיפור הפרטת המושב הראשון בישראל – נהלל
1991 - דדו - סרט בשני חלקים המשרטט את דיוקנו של רמטכ"ל מלחמת יום כיפור דוד אלעזר (דדו)
1990 - חטיבת יפתח - סיפורה של חטיבת יפתח במלחמת העצמאות – שני חלקים (שייך לעמותת הפלמ"ח)
1990 - חטיבת הראל - סיפורה של חטיבת הראל במלחמת העצמאות והקרב על ירושלים – שני חלקים (שייך לעמותת הפלמ"ח)
1990 - יגאל אלון - סיפורו של המצביא והמדינאי יגאל אלון (שייך לעמותת יגאל אלון)
1990 - גבעת המטוס - סיפוריהם של עולים מאתיופיה ורוסיה ששוכנו בגבעת המטוס (שודר בערוץ 2 הניסיוני)
1994 - נוגעים בשמיים - סרט אודות חיל האוויר (שודר בערוץ 2 / שידורי קשת ביום העצמאות)
1998 - מחיר מבצע - הכשרת לוחמים במסגרת סיירת צנחנים על רקע ההסתבכות בלבנון. בעקבות מותו של מפקד היחידה איתן בלחסן בלבנון נערכה גרסה חדשה של הסרט
2001 - גם חי, גם מת - סיפור היעדרותו של הצעיר עירא גורביץ' מקיבוץ גינוסר
2003 - "...ובקר בו לא קם" - סיפורו של פיני לוי, מובטל מעכו שהיה בעברו ראש הוועד במפעל הפלדה בעיר
2006 - מבט שני - מטולה לפני המלחמה – סיפורה של העיירה מטולה ערב מלחמת לבנון השנייה
2009 - מבט שני - ג'נין, אינתיפאדה של תרבות – סיפור הפיכתה של ג'נין מבירת הטרור למרכז תרבות שוקק
? - סטף - דיוקנו של התעשיין סטף ורטהיימר (שודר בערוץ 2)
2011 - מבט שני - מלחמתו הפרטית של אפרים שולמן - סיפורו של שריונר שהתחזה למת בטנק שורץ מצרים ,נחלץ והגיע למעוז פורקן שפונה בשלום במלחמת יום הכיפורים
2013- "עד טיפת המים האחרונה" - סרט בן 50 דק' על איש הטלוויזיה והשחיין משה גרטל. שודר בערוץ 1.
2013-  כתבה על שחיתות ברשות המיסים 23 דקות שודר במאי, בערוץ 1.
כתבות וסרטי תעודה בבימויו > סדרות תעודה

1985 - חיילים יקרים - סדרה הסוקרת את המהלכים לשחרורם של השבויים הישראלים במסגרת עסקת ג'יבריל
1994 - התבוננות - סדרה אודות דמויות ומקומות כפי שמשתקפים בעיניו של הבמאי גולדשטיין. נושאי הסדרה: "סיפור צהוב" על מכבי תל אביב בעונת 1993-94, "רמה אחרת" על רמת הגולן, "זמן עבר" על אנשי עמק יזרעאל, "אזרחים משכונה ד'" על שכונה ד' בבאר שבע, "אמריקה בעכו על מועדון אגרוף בעכו ו"מטולה סיטי" על המושבה הצפונית.
ביקורת

דליה רביקוביץ' בעקבות כתבה על האחד במאי: "אורי גולדשטיין מצטייר כאחד הכתבים המקוריים ביותר, וכמי שמתקרב בכתבותיו לאמנות הקולנוע. הצילומים והעריכה בסרטו היו מלבבים ורוויי הומור, וכן גם קטעי ראיון עם עוברים ושבים, שלוקטו בקפידה כאילו היו חלק מתסריט מוכן".
אדם ברוך: "מה טוב באורי גולדשטיין (ערוץ 1, "יומן")? הוא גם אמן וגם כתב טלוויזיה. גם מתעד (כפשוטו) וגם לירי (במידה). הוא אחת הסיבות לצפייה ביומן של ערוץ 1. ניסיון החיים שלו הינו תובנה מעודנת ומרירה".
אורי פורת, מארס 1986:"קבל נא מחמאותיי על הסדרה "חיילים יקרים" שהייתה לאחד מציוני הדרך ברשימת ההישגים הבלתי נשכחים של הטלוויזיה הישראלית. כושר היצירה העיתונאי-אמנותי שלך טבוע כחותם על כל אחד מחמשת פרקי הסיפור האנושי המרתק הזה".
גיא מרוז:"...ואפרופו מילה טובה לערוץ הראשון. בעצם לא. מילה ענקית לאורי גולדשטיין, כתב מופלא שלהם שמביא כמעט מדי שבוע סיפורים גדולים ורגישים ל"יומן". איך ערוץ 10 עוד לא חטף אותו?" (מעריב, יולי 2005)
בשנת 2008 יצא תא תדמי"ת - חלק מפורום משפטי למען ארץ ישראל, במכתב למנכל רשות השידור דאז, מוטי שקלאר נגד כתבה על חברון בבימויו של גולדשטיין, אשר לטענתם הציגה באופן מוטה ומעוות את היישוב היהודי בחברון..
בשנת 2011, הוציא נפתלי מוזס, לשעבר עוזרו האישי של הרב מנחם פרומן ואביו של אחד מהנערים הרוגי הפיגוע בישיבת מרכז הרב, את הספר "אבל תחת זכוכית". בספרו, מוזס מנתח את סרטו התעודי של גולדשטיין על הפיגוע. אחרי תיאור מדוקדק של המראות והפסקול, מוזס מגיע למסקנה שגולדשטיין מוליך את הצופים שולל, תוך שימוש בהונאה, בהסתרת עובדות ובישול הסרט. מטרתו של גולדשטיין, לפי מוזס, להציג ש"הסבל הוא אוניברסלי,".... אבל, לפי מוזס, עיקר מטרתו של גולדשטיין להציג את האשמה כולה על כתפי הישראלים, ובייחוד המתנחלים והדתיים הלאומיים.  מוזס מאשים את גולדשטיין שסרטו אינו יכול להסתתר תחת הכותרת 'אמנות', ושלמעשה זהו "זיכוי זדוני ומרושע של האשמים, והאשמה גסה דוחה ומגונה של החפים מפשע".
בסינמטק ירושלים נכתב על הסרט "הקץ המגולה": ב-1982 יצא אורי גולדשטיין לתעד את הימים האחרונים של היישוב 'עצמונה' בחבל ימית. בישירות קולנועית, עם סקרנות בריאה ועם האמפתיה שתמיד הניעה את הכתבות והסרטים שלו, מציג גולדשטיין את התודעה שמפעילה את אנשי היישוב על רקע הוראתו של שר הביטחון שרון לפנות את היישובים. גולדשטיין מניח לתמונות ולקולות לחשוף לא מעט מהמנגנון הסוגסטיבי שפעל בצורה דומה שני עשורים מאוחר יותר בפינוי רצועת עזה, והוא עושה זאת אגב התבוננות נדהמת במקום וביושביו - ביופי, במחויבות, באמונה, ובניתוק שהם יוצרים בין תושבי המקום לבין "המציאות" הישראלית שבתוכה הם מתקיימים
הערות שוליים

↑  הערוץ הראשון, הדוקומנטריסטים, בדקה החמישים, ‏07.12.16
↑  הכתבה של גולדשטיין בחברון הסתה באתר חדשות מחלקה ראשונה (הכותרת כמובן משחקת בשמותיהם של ברוך גולדשטיין המחבל, ואורי גולדשטיין עורך הסרטים התיעודיים) את הפסקול של סרט זה ניתן לשמוע כאן באתר 'ליכוד שלנו' של משה פייגלין
↑  בספר כמה פרקים הדנים באריכות בטיפול התקשורתי בפיגוע. אתרו של ד"ר נפתלי מוזס מוות באסון מצער הוא אתר ההוצאה העצמית של הספר.
↑  הסרט שודר בליל שבת בערוץ הראשון, לילה בלבד אחרי הפיגוע
↑  עמוד 68 שם: הערבים אינם שמחים ברצח, שנקלעו אליו "באקראי", באותה מידה שאינם שמחים בהריגת הילדים בעזה בידי הצבא הישראלי. הם עצובים כי עכשיו פרנסתם נמצאת בסכנה, והם תלויים בישראל
↑  עמוד 68 שם. הדבר עולה מניתוח העמדת התמונות, סידורם, והקולות, בייחוד קולו של הרב צבי יהודה קוק לפני עקירת ימית ופינוי סיני. הקול מושמע אחרי קטע הסבר של גולדשטיין על רקע תמונות מהפינוי "וכך דחף את הנוער אל דתיות קנאית, לפטריוטיזם, ואין צורך לומר ללאומנות קיצונית" לאחר מכן נשמע קולו של קוק המסתיים ב: "שלום אמת הוא רק זה שכתוב בתורה!" לטענת מוזס, גולדשטיין מעלים בכוונה את מטרתו המזוויעה של המחבל עלא אבו דהיים, ואת שנאתם המטופחת של הערבים באופן כללי. בהמשך העמוד, מוזס מציין שתמונות של התפרעויות בדרך לכפר הערבי חסרות מן הסרט, ומדגים בין היתר בכך שכתובת קיר רוויית שנאה בערבית, מתורגמת לקהל הישראלי באופן אחר לחלוטין מתוכנו, ושל משפחת המחבל (שם, בעמוד 69: לדעת מוזס זוהי מטרת הצגת האבל המשפחתי בבית המחבל)
↑  שם עמוד 75, על פי התרגום העברי (טרם יצא לאור). מוזס מתייחס לאי גינויו של הרוצח, בהתעלמות והעלמה של השנאה הקיימת בצד הערבי, ולהאשמת הלאומיות והימין דרך התסריט, תוך התעלמות מהילדים החפים מפשע שנרצחו, ותוכן הלימודים שלהם, שאותם, לדעתו, גולדשטיין לא הכיר ולא רצה להכיר, ועליהם מספר מוזס בספרו.
איגואנודונטיה

| איגואנודונטיה |
| --- | --- |

תקופה
יורה תיכון - קרטיקון עליון, 163–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאורים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: אורניתופודה
קבוצה:: איגואנודונטיה
שם מדעי
 Iguaonodontia

איגואנודונטיה (שם מדעי: Iguanodontia) היא קבוצה של דינוזאורים צמחוניים מקבוצת האורניתופודה.
איגואנודונטים חיו החל מאמצע היורה מלפני 163 מיליון שנה, התפתחו לאורך הקרטיקון ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה לפני 66 מיליון שנה. הם התפתחו ממינים קדומים יותר כמו ההיפסילופודוניים.
רבים מבני קבוצה זו היו גדולים מאוד, כשהגדולים ביותר היו ההדרוזאוריים, בעלי מקור הברווז שהגיעו עד לאורך 16 מטרים ולמשקל 16 טון. הם היו בעלי סוללת שיניים בלסתם, איתה טחנו חלקי צמחייה. רבים מהם נעו על שתי רגליים והשתמשו בזנב ליציבה זריזה. ככל הנראה הם גם נעו בעדרים גדולים כדי להתגונן מטריפה.
מיון

קבוצה Rhabdodontomorpha
סוג מוטבורזאורוס (Muttaburrasaurus)
משפחה רבדודוניים (Rhabdodontidae)
סוג Fostoria
סוג טנונטוזאורוס (Tenontosaurus)
קבוצה Dryomorpha
סוג Owenodon
משפחה דריוזאוריים (Dryosauridae)
קבוצה אנקילופולקסיה (Ankylopollexia)
משפחה קמפטוזאוריים (Camptosauridae)
קבוצה Styracosterna
קבוצה Hadrosauriformes
משפחה איגואנודונטידים (Iguanodontidae)
על-משפחה דמויי הדרוזאורים (Hadrosauroidea)
משפחה הדרוזאוריים (Hadrosauridae)
אילן מזרחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:   המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
 תקופת הפעילות:  1972–2003 (כ־31 שנים)
 תפקידים בשירות
 המשנה לראש המוסד
 תפקידים אזרחיים
 ראש המטה לביטחון לאומי
 
אילן מזרחי (נולד ב־1947) הוא איש מערכת הביטחון בישראל, המשנה לראש "המוסד" עד לשנת 2003. ביוני 2006 התמנה לראש המועצה לביטחון לאומי, אך פרש מתפקידו שנה וחצי לאחר מכן.
ביוגרפיה

אילן מזרחי שירת בצה"ל כמ"כ בקורס טיס, ולאחר סיום השירות למד לימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1972 הצטרף ל"מוסד", ושירת תחילה כקצין איסוף. הוא שימש ראש אגף המחקר, שהפך בתקופתו לאגף מודיעין והכוונת האיסוף. בהמשך שימש ראש אגף "צומת" של "המוסד", האחראי על הפעלת סוכנים, ולאחר מכן מונה למשנה לראש "המוסד", אפרים הלוי. כחודשיים לאחר החלטתו של אריאל שרון למנות את מאיר דגן ליורשו של הלוי, בשנת 2003, פרש מזרחי מ"המוסד". לאחר פרישתו עסק בייעוץ בתחום ההיי-טק והביטחון.
ב-1 ביוני 2006 התמנה מזרחי לראש המטה לביטחון לאומי, והחליף בתפקיד זה את גיורא איילנד.
הוא התפטר מתפקידו כיושב ראש המועצה לביטחון לאומי ב-10 בספטמבר 2007.
אלימלך אבנר

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1897 האימפריה הרוסית
 פטירה:  24 בפברואר 1957 (בגיל 59) ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 צאצאים:  מרדכי נדיבי 
 השתייכות:  צבא האימפריה העות'מאנית הגדודים העבריים הגדודים העבריים  ההגנה  צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה בצבא האימפריה העות'מאנית  מדריך ראשי בארגון ההגנה  מפקד העיר תל אביב  מפקד מחוז גליל דרום  מפקד הממשל הצבאי על ערביי ישראל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המרד הערבי הגדול    מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מחלקת השיכון בעיריית תל אביב
 
אלימלך אבנר (כונה גם זליג או זליק; 23 בספטמבר 1897 – 24 בפברואר 1957) היה מהמפקדים הראשונים של ארגון ההגנה, מדריך ראשי בארגון ומפקדה של העיר תל אביב, אלוף בצה"ל, עמד בראש הממשל הצבאי על ערביי ישראל.
הערות שוליים

↑  קיצור תולדות ההגנה, כתב יהודה סלוצקי; בעריכת - שאול אביגור, יהודה סלוצקי, גרשון ריבלין. הוצאת משרד הביטחון, 1984. עמ' 158
↑  דוד בן-גוריון, יומן המלחמה, כרך ב', משרד הביטחון, ההוצאה לאור, 1982, עמ' 589
↑  אמנון לין, בטרם סערה - יהודים וערבים בישראל בין תקוות לאכזבות, הוצאת קרני, 1999, עמ' 122
איליה בוגדנובסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1945 (בן 79) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תחום יצירה:  הדפס 
 
איליה בוגדנובסקי (נולד ב-19 בינואר 1945) הוא אמן הדפס ישראלי, אמן רב תחומי, עוסק בטכניקות שונות של הדפס. אוצר ומשתתף בתערוכות רבות בארץ ובעולם, מנחה סדנאות הדפס לילדים ומבוגרים. נשוי לאמנית טינה בוגדנובסקי.
ביוגרפיה

איליה בוגדנובסקי נולד בעיר לנינגרד שבברית המועצות לשעבר. למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה של אטיקה ואסתטיקה. למד בקולג' לאמנות הדפוס והוצאה לאור, לימודי ציור באקדמיה לאמנות ע"ש רפין בלנינגרד.
איליה בוגדנובסקי עלה לישראל בשנת 1990.
מאז עלייתו אצר והשתתף בתערוכות רבות ואירועי תרבות בארץ ובעולם, הקים בית ספר ללימוד טכניקת הדפס והנחה בסדנאות הדפס בישראל. איליה בוגדנובסקי הוא מורה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים, מייסד וראש הסטודיו לגרפיקה לילדים בבית ספר גרפי-דפוס של איגוד האמנים בתל אביב, אוצר של פרויקטים בינלאומיים רבים.
הוא אחד מהשומרים הבודדים של המסורות של גרפיקה מודפסת קלאסית. במיומנות ווירטואוזית מחזיק בסוגים רבים של טכניקות חריטה, כולל חדשות. זה מה שמאפשר למחבר להתנסות גם בטכניקות הגרפיות עצמן וגם לשנות בקלות את גודל העבודות שלו ממיניאטורות לקוניות ועד גיליונות ענק, שחלקם יופיעו בפני הצופה במרכז USU לתרבות עכשווית. ביניהן שלוש יצירות מרתקות מונומנטליות, בגודל 250X107 ס"מ, שנוצרו בטכניקת סופר מעורבת ייחודית.
כעת מתגורר בעיר בנסקו שבבולגריה יחד עם אשתו טינה בוגדנובסקי.
פעילות > מנחה סדנאות ההדפס בישראל

2008-2020 - שנקר (מכללה)
2005-2020 - בית האומנים ע"ש זריצקי, ת"א
1997-2002 - מוזאון ישראל, אגף הנוער, ירושלים ומנחה בסדנת אמני הקיבוץ בתל אביב.
1993-2008 - אקדמיה לאמנות בצלאל, ירושלים
בשנת 2010 הקים גלריה Artist Proof בבית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א..
בשנת 2003 - הקים בית הספר לילדים לאמנות ההדפס.
תערוכות

2022 - תערוכה "אמנות בעד השלום", בנסקו, בולגריה
2020 - מטאמורפוזה תערוכה קבוצתית , בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2019 - הטריאנלה ה-8 בינלאומי לאמנות ההדפס, סופיה בולגריה.
2018 - תערוכה "שנים עשר"  בבית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א, אוצר תערוכה - סאשה אוקון.
2018 - תערוכה אישית במסגרת הפסטיבל הבינלאומי הראשון למוזיקה קאמרית- עיר רזלוג, בולגריה.
2014 - "הדפס נאמן למקור", מוזאון עוקשי לאמנות בעכו.
2012 - השתתפו בפסטיבל הבינלאומי לגרפיקה מודפסת באתונה, יוון.
2011 - "פשוט זה מה שבא לי", תערוכה של ויקטור ריאבצ'ין, אצר איליה בוגדנובסקי, בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2009 - "ארטפקטים" , תערוכה לרגל חגיגות 60 למדינת ישראל בעיר יקטרינבורג, רוסיה.
פרויקט זה הוא פרי עבודה משותפת של המרכז לתרבות יהודית מנורה ותלמידי המחלקה לתולדות האמנות", לדברי תמרה אלכסנדרובנה גליבה, דיקן הפקולטה לתולדות האמנות ולימודי התרבות, "אני שמחה לציין כי רמת ההכשרה הגבוהה של תלמידינו מאפשרת להם להתמודד עם פרויקטים בגדלים שונים, מתערוכות צילומי סטודנטים ועד פרויקטים בינלאומיים רחבי היקף, הכוללים תערוכת עבודות של האמן הישראלי המפורסם איליה בוגדנובסקי.
2008 - טריאנלה הראשון הבינלאומי לגרפיקה מודפסת, מוזאון לאמנות עכשווית ברודות, יוון.
2008 - "חשיפה לצריבה" של רחל נוראל (אוצר איליה בוגדנובסקי). 2008
2008 - "תענוג ברב מדיה" של יודי מרטון (אוצרים איליה וטינה בוגדנובסקי). בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2007 - "ערום בהדפס" בית האמנים ע"ש זרצקי, ת"א.
2007 - ביאנלה הבינלאומי לתחריט יבש, אוזיצ'יה סרביה
2006 - ביאנלה הבינלאומי לגרפיקה מודפסת, סנט-פטרבורג, רוסיה
2003 - "שיר השירים" המוזאון הלאומי של סלובקיה.
2003 - "מחמורו של גוטמן עד חמורו של המשיח - דימוי החמור בתרבות ארצישראלית, מוזאון נחום גוטמן, תל אביב.
1999 - "לשון המטבע" מוזאון ישראל, ירושלים.
פרסים

2008 - פרס הצטיינות ע"ש יורי שטרן ליוצרים עולים על הישגים מיוחדים בתחומי האומנות השונים ועל תרומתם המיוחדת לתרבות הישראלית ולשילוב תרבויות.
2006 - פרס ראשון בביאנאלה הבינלאומית לגרפיקה מודפסת, סנט פטרבורג, רוסיה.
פרסומים

2007 - "שבירת כלים: תערוכת הדפס".
הערות שוליים

↑  עמוד אומן, באתר מוזאון ישראל
↑  מטאמורפוזה
↑  8th International Print Art Triennial Of Sofia
↑  שנים עשר
↑  ארטפקטים
↑  שבירת כלים: תערוכת הדפס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304823705171  ISNI: 0000 0004 0209 4629  ULAN: 500486458  VIAF: 297038205   WorldCat (עם VIAF): 297038205
אטול לביאני

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי, ים לקדיב 
 קואורדינטות:  5°23′00″N 73°29′00″E﻿ / ﻿5.3833333333333°N 73.483333333333°E﻿ / 5.3833333333333; 73.483333333333
 סוג:  אטול
 נתונים מדיניים
 מדינה:  האיים המלדיביים 
 אוכלוסייה:  11,905
 אזור זמן:  UTC+5
 עיר ראשית:  נאיפרו
  (למפת האיים המלדיביים מוגדלת) מאלה אדו סיטי פואמולקו קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיאטול לביאני(למפת האיים המלדיביים רגילה) מאלה אדו סיטי פואמולקו קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיאטול לביאני
 
אטול לביאני
לביאני (בדיבהי: ފާދިއްޕޮޅު) הוא  אטול באיים המלדיביים, נמצא במחוז צפון. האטול כולל 54 איים אך רק 5 מתוכם מיושבים, בירת האטול היא האי נאיפרו, מדרום לו נמצא האטול קאפו מצפון האטול נונו וממערב האטול באה. באטול 11,104 תושבים ובראשו עומד הצ'יף קאסים עבדול קארים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלימלך בינדיגר

אלימלך בינדיגר (ה'תר"ך, 1860 - ה'תרפ"ה,1925) היה רב העיר שינאווא ולאחר מכן כיהן כאדמו"ר בעיר דעש. הוא היה נכדו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם אשר ייסד את חסידות שינאווא.
תולדותיו

אלימלך בינדיגר נולד בשנת ה'תר"ך (לערך) בפולין. אביו, הרב אלעזר בינדיגר, היה רב בעיר שינאווא. סבו מצד אביו, היה הרב שמואל זנוויל בינדיגר שכיהן כרב בעיר בארדיוב. סבא-רבא שלו, הרב ברוך אברהם בינדיגר, כיהן כרב בעיר האנשווייץ. אימו של הרב אלימלך הייתה הרבנית חיה שרה, בתו של הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם, שהיה אבי שושלת חסידות שינאווא ובנו של הרב חיים הלברשטאם, מייסד שושלת חסידות צאנז.
הרב אלימלך נישא לרבנית פייגא, בת הרב משה הלברשטאם שהיה האדמו"ר משינאווא. בנם היחיד היה הרב חיים אלעזר בינדיגר שהיה רב בעיר שינאווא. בנם נישא לרבנית רייצא, בת הרב מנחם מענדל הלברשטאם שהיה האדמו"ר מסטרפקוב.
רבנות

בבחרותו, כשהתחנך אצל סבו, הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם, עבר הרב אלימלך לעיר צאנז בשנת ה'תרס"ו. אחרי שהתגורר בעיר זו הוא היגר לעיר שינאווא, שם כיהן כרבה של העיירה.
בעיר דעש הפך הרב אלימלך בינדיגר לאדמו"ר חסידות דעש, והמשיך לכהן בתפקיד זה גם כשהיגר לעיר וורסהלי. הרב נפטר בוורסהלי בשנת ה'תרפ"ה (לערך).
ראו גם

חסידות שינאווא
חסידות דעש
יחזקאל שרגא הלברשטאם
אטול ראה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי, ים לקדיב 
 קואורדינטות:  5°38′00″N 72°55′00″E﻿ / ﻿5.6333333333333°N 72.916666666667°E﻿ / 5.6333333333333; 72.916666666667
 נתונים מדיניים
 מדינה:  האיים המלדיביים 
 אוכלוסייה:  19,003
 אזור זמן:  UTC+5
  (למפת האיים המלדיביים מוגדלת) מאלה אדו סיטי פואמולקו קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיאטול ראה(למפת האיים המלדיביים רגילה) מאלה אדו סיטי פואמולקו קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיאטול ראה
 
ראה (בדיבהי: މާޅޮސްމަޑުލު އުތުރުބުރި) הוא אטול באיים המלדיביים, נמצא במחוז צפון. האטול כולל 88 איים מתוכם 15 מיושבים, בירת האטול היא האי אונגופרו, מדרום לו נמצא האטול באה מצפון האטול הא דאלו וממזרח האטולים נונו ושאביאני. באטול 19,003 תושבים ובראשו עומד הצ'יף סאוד אבדוללה.
אטוליה

אֵטוֹליָה (ביוונית: Αιτωλία; ביוונית עתיקה נהגה אַייטוליה) הוא חבל ארץ הררי ביוון, בחופו הצפוני של מפרץ קורינתוס, ומהווה את חלקו המזרחי של המחוז המודרני אטוליה-אקארנאניה.
הנהר אכלוס מפריד את אטוליה מאקארנאניה במערב; בצפון החבל גובל באפירוס ובתסאליה; במזרח הוא גובל במחוז מערב לוקריס; ובדרום שוכנת הכניסה למפרץ קורינתוס התוחם את גבולות אטוליה.
בעת העתיקה כללה אטוליה שני חלקים: אטוליה הישנה במערב, מהאכלוס ועד לנהר אבינוס והעיר קאלידון; אטוליה החדשה במזרח, החל מנהר אבינוס וקאלידון ועד למחוז מערב לוקריס. חבל הארץ כולל אזור חופי פורה במיוחד, אך חלקו הפנימי הררי ושומם למדי. בהרים שוכנות חיות פרא רבות, כאלה שזכו לתהילת עולם במיתולוגיה היוונית בסצנת הציד אחר חזיר-הבר הקאלידוני.
ראו גם

הליגה האיטולית
אונוד

| --- | --- |
סמל אונודסמל אונוד

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת מישקולץ
 שטח:  17.74 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,235 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°59′59″N 20°54′51″E﻿ / ﻿47.999730555556°N 20.914297222222°E﻿ / 47.999730555556; 20.914297222222 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.onod.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אונוד(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אונוד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אונוד (בהונגרית: Ónod) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.