stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדת כהן
המלצותיה האישיות של הוועדה

הוועדה קבעה כי שר הביטחון, אריאל שרון, אחראי להתעלמות מהסכנה שהפלנגות יערכו במחנות הפליטים פעולות נקם על רצח בשיר ג'ומייל. בעקבות זאת המליצה הוועדה ששרון יתפטר והוסיפה כי הממשלה כולה אינה יכולה להסתתר מאחריותה לאירועים. שרון סירב להתפטר, אך בעקבות החלטת הממשלה הועבר לתפקיד של שר בלי תיק.
הוועדה מתחה ביקורת על תפקודם של הרמטכ"ל, רפאל איתן (הוחלט שלא להדיחו בשל העובדה כי עמד לסיים את תפקידו), אלוף פיקוד הצפון אמיר דרורי (לא הומלץ לנקוט צעדים כלשהם לגביו והוא המשיך בתפקידו כאלוף הפיקוד), ומפקד גזרת ביירות, תא"ל עמוס ירון.
על ראש אמ"ן, אלוף יהושע שגיא, קבעה הוועדה שהוא העריך נכון את תוצאות הכנסת הפלנגות למחנה הפליטים (שגיא הזהיר מפני טבח אפשרי), אך קבעה כי התרשל בתפקידו ולא הזהיר באופן מספיק בולט, וביקרה אותו באופן חמור על כך שלא העביר בזמן את המידע לקברניטים. לאחר שהוועדה מצאה שמעל בתפקידו והמליצה על פיטוריו, הוא התפטר מתפקידו.
על ראש הממשלה, מנחם בגין, אמרה הוועדה שלא שקל נכון את התוצאות הצפויות של מתן הרשאה לפלנגות להיכנס למחנות הפליטים.
על שר החוץ, יצחק שמיר, נאמר שהתעלם ממידע על הטבח שנמסר לו, ולא פעל להפסקת הטבח.
על ראש "המוסד", נחום אדמוני אמרה הוועדה כי לא סיפק לממשלה "התרעה חד משמעית על הסכנה בקשר עם כניסת הפלנגות למחנות, כניסה שעליה לא העיר ראש המוסד דבר בהערכת המצב שנתן בישיבת הממשלה". חרף זאת החליטה הוועדה "שאין לייחס חומרה להימנעותו זו של ראש המוסד", והוא המשיך לכהן בתפקידו.
ב-1984 הגיש שרון תביעת דיבה נגד עיתון טיים האמריקאי, שטען שבדו"ח סודי של הוועדה נקבע ששרון שוחח עם משפחת ג'מאייל על הצורך לנקום את מותו. בינואר 1985 פסק בית המשפט האמריקאי שהידיעה שפרסם הטיים אינה נכונה, וכי היה בפרסום רשלנות.
הערות שוליים

↑  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 349.
↑  רפאל איתן, מצנח רביעי נפתח, ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 230
↑  הטבח בסברה ושתילה, אנציקלופדיה ynet
↑  אמיר אורן, ועדת כהן חסה על אדמוני, אבל הסתייגה מתפקודו, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2006
↑  אבי שילון, בגין, 1992-1913 , הוצאת עם עובד, 2007. עמוד 436
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269631605171  LCCN: n83039631  VIAF: 144791859   WorldCat (עם VIAF): 144791859
זנה (זמרת)

| --- | --- |

זנה, 2016
 לידה:  17 בספטמבר 2002 (בת 22) בלארוס מינסק, בלארוס
 שם לידה:  זיניידה קופריאנוביץ'
 שם במה:  ZENA 
 מוקד פעילות:  בלארוס בלארוס
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  זמרת, שחקנית, מנחת טלוויזיה
 סוגה:  פופ
 
זיניידה קופריאנוביץ' (בבלארוסית: Зінаіда Куприянович, נולדה ב-17 בספטמבר 2002), ידועה בשם הבמה זנה (בבלארוסית: ЗЕНА) היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה בלארוסית. היא נציגת בלארוס באירוויזיון 2019 עם השיר Like It לאחר שניצחה בגמר הלאומי הבלארוסי: "Belarus Decides 2019".
קריירה

קופריאנוביץ' החלה את קריירתה בשנת 2013 בתור זמרת ילדה. היא השתתפה בתחרות ה-New Wave שמתקיימת מדי שנה בסוצ'י, רוסיה ממנה פרחו זמרים מזרח אירופאים רבים וב-2014 השתתפה בתחרות סלבינסקי באזר בוויטבסק.
קופריאנוביץ' התמודדה פעמיים על הזכות לייצג את בלארוס באירוויזיון הילדים בשנים 2015 ו-2016 בקדמי אירוויזיון עם השירים: "Mir" ב-2015 ו-"Kosmos" ב-2016. בשנת 2015 הגיעה קופריאנוביץ' למקום הרביעי בקדם האירוויזיון וב-2016 למקום השלישי. ב-2017 התמודדה קופריאנוביץ' בגרסה הרוסית לתוכנית הספרדית "אופרסיון טריונפו" והגיעה למקום השלישי. ב-2018 הנחתה קופריאנוביץ' את אירוויזיון הילדים 2018 שהתקיים במדינה. כשחקנית, היא דיבבה פעמיים את מואנה לגרסאות הרוסיות של הסרטים: מואנה וראלף שובר את האינטרנט.
קופריאנוביץ' התמודדה בקדם הבלארוסי לאירוויזיון 2019, היא זכתה בו במקום הראשון עם 69 מתוך 70 נקודות אפשריות ונבחרה לייצג את בלארוס באירוויזיון 2019. באירוויזיון, עלתה קופריאנוביץ' לגמר מהמקום העשירי בשל טעות של שופט צ'כי שהעלתה אותה על חשבון פולין (דירוג הפוך). בגמר סיימה קופריאנוביץ' במקום ה-24 מתוך 26 משתתפים.
דיסקוגרפיה

2015 - Mir
2016 - Kosmos
2019 - Like It (השיר הבלארוסי לאירוויזיון 2019)
פילמוגרפיה

מואנה (2016) - בתפקיד מואנה (ברוסית)
ראלף שובר את האינטרנט (2018) - בתפקיד מואנה (ברוסית)
הערות שוליים

↑  Международный конкурс детской песни "Новая волна-2013, רוסיה-1, 2017
↑  Alexander Minenok to sing for Belarus in Malta!, אתר הג'וניור אירוויזיון הרשמי, 27 באוגוסט 2016
↑  Belarus: Ruslan Aslanov Is Off To Bulgaria, אירוויקס, 21 באוגוסט 2015
↑  Моана > Russian Soundtrack, קאסטאלבומס, 2016
↑  אנטוני גריינג'ר, Belarus: ZENA To The Eurovision Song Contest 2019, אירוויקס, 7 במרץ 2019
↑  כריס הלפין, From Junior to Adult: Zena wins Belarus’ national final with “Like It”, וויוויבלוגס, 7 במרץ 2019
↑  אליזה-ג'יין אוליבר, Belarus: ZENA will fly to Tel Aviv!, אסקטודיי, 7 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7850 6773  MusicBrainz: 3283879a-1f3e-4e8b-ac10-fe431b58d6cd
ועדת ייעוץ

פגישת ועדת הייעוץ של ויקימדיה, טאיפיי, 2007
מועצת המנהלים המייעצת או ועדת ייעוץ (באנגלית: Advisory board) הוא גוף המספק ייעוץ אסטרטגי בלתי מחייב לניהול נכון של תאגיד, ארגון או קרן. אופיו הבלתי רשמי של גוף מייעץ, בהשוואה לדירקטוריון, מעניק גמישות רבה יותר במבנה ובניהול. להבדיל מהדירקטוריון, למועצה המייעצת אין סמכות להצביע בענייני תאגיד או לשאת באחריות נאמנות משפטית. עסקים חדשים או קטנים רבים בוחרים להיעזר בוועדות ייעוץ כדי ליהנות מהידע של אחרים, ללא הוצאה או פורמליות של הדירקטוריון.
תחומי אחריות

תפקידה של מועצה מייעצת הוא להציע סיוע לארגונים בכל נושא משיווק וניהול משאבי אנוש ועד תכנון אסטרטגי כדי להשפיע על בקרה, קביעת מדיניות והתנהלות החברה, וכן לתרום לשיתופי פעולה ויצירת קשרים עם ארגונים חיצוניים. המייעצים כוללים מומחים מוכשרים המציעים ייעוץ חדשני ופרספקטיבה דינמית. במפגש רבעוני או חצי שנתי, המייעצים יכולים לספק הכוונה אסטרטגית, הצעות לשיפור, וסיוע בהערכה של יעילות תוכניות העבודה.
יזמים, במיוחד מחברות סטארט-אפ (הזנק) או מעסקים קטנים, לא ירצו לדלל את שליטתם בעסקיהם על ידי הקמת דירקטוריון בעל אחריות וסמכויות רשמיות. לפיכך, מועצת הייעוץ עשויה להיות פתרון מתאים יותר ליזמים שרוצים ייעוץ איכותי אד-הוק. חברי מועצת המנהלים המייעצת, כקבוצה חיצונית, לא כפופים לחוקי ניהול תאגיד ולכן יכולים  גם לספק מידע וייעוץ לא אובייקטיביים ליזמים.
הערות שוליים

↑  Ibrahim Alkurd, The Benefits Of An Advisory Board For Success, Forbes
↑  Advisory Boards, Entrepreneur
↑  Richard Weinberger, Advantages of Having a Small Business Advisory Board, All Business
↑  Barry Reiter, The Role and Value of an Effective Advisory Board, Ivey Business Journal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10639069 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וולבי שחור-פס

| וולבי שחור-פס |
| --- | --- |
 וולבי שחור-פס
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו
מין:: וולבי שחור-פס
שם מדעי
 Macropus dorsalis ‏גריי, 1837
תחום תפוצה


וולבי שחור-פס (שם מדעי: Macropus dorsalis; קרוי גם וולבי סבך מזרחי) הוא מין של יונק כיס בינוני בסוג קנגורו שאנדמי לחוף הצפון-מזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1837 ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ודומה מבחינה חיצונית לוולבי אדום-צוואר ווולבי סלע צהוב-רגל.
אנטומיה ומראה

וולבי שחור-פס הוא כיסאי בינוני עם גוף מעוקל, צוואר קצר וראש גדול ושועלי. האוזניים שלו גדולות ועגולות, וזנבו השרירי ארוך וכבד במיוחד. הזנב משמש לאיזון בעמידה ובריצה, כאשר הידיים פנויות לאחוז במזון. חוטמו של הוולבי בינוני ועגלגל ושפתיו קטנות ושסועות. רגליו האחוריות ארוכות וחזקות, ורגליו הקדמיות קצרות ודקות יותר.
אורך ראשו 53–82 סנטימטרים, ואורך זנבו: 83-54 סנטימטרים. הזכרים גדולים משמעותית מהנקבות, והדו-צורתיות הזוויגית באה לידי ביטוי בעיקר במסת הגוף: משקל הזכר עד 16 קילוגרם ומשקל הנקבה 6.5 קילוגרם בלבד. וולבי שחור-פס קטן יותר מקרוביו וולבי זנב-שוט ווולבי אדום-צוואר אשר חופפים איתו בטווח התפוצה ודומים לו מבחינה חיצונית, וגדול יותר מהמין וולבי סלע צהוב-רגל שלו צבעים דומים.
הפרווה של וולבי שחור-הפס גסה, קצרה ועבה. צבע הפרווה אפור-צפחה או כסוף, אשר נוטה לכהה-כחלחל באזור הגב ולבהיר באזור הירכיים; עשויה להיות גם וריאציה קלה של חום-אפרפר. הצוואר, הכתפיים והזרועות בצבע כתמתם או אדמדם, והם גורמים לבלבול ניכר בינו לבין הוולבי אדום-הצוואר; סימן ההיכר של המין, הוא פס שחור בולט המשתרע מהעורף עד לקצה השדרה ובולט במיוחד באמצע הגב. הצד התחתון של הוולבי (החזה, הגרון, הבטן והמפשעה) בצבן לבן בוהק או אפרפר חיוור. הירכיים בצבע אפרפר או כתמתם, ועליהן פס לבן דהוי. כפות הידיים והרגליים כהות.
ראשו של הוולבי שחור-הפס בצבע אפרפר, עם נטייה לכתמתם באזור המצח והעיניים. מהמצח ועד לחוטם יש בדרך כלל פס שחור דקיק המהווה המשך לפס הגבי, והפנים לרוב בצבע אפור כהה יחסית. על הלחיים יש זוג פסים לבנים עבים שנמשכים מתחת לכל עין עד לשפתיים, ומעליהם יש לעיתים פס שחרחר או אדמאדאם דהוי. השפתיים והסנטר לבנים אף הם. האוזניים אפרפרות בצידן החיצוני וקירחות וורודות בצידן הפנימי עם קצוות כהות. הזנב בצבע אפרפר, ועל צידו העליון יש לעיתים פס שחרחר דקיק.
תפוצה

וולבי שחור-פס אנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה; הוא מצוי בעיקר בדרום-מזרח קווינסלנד ובמידה פחותה בצפון-מזרח ניו סאות' ויילס, ובעבר הטווח שלו היה רחב יותר לפני אובדן היערות הסבוכים לטובת חקלאות. התפוצה הגאוגרפית שלו משתרעת החל מהיערות ההרריים בהרי החיץ הגדול, דרך חגורת בריגלו המורכבת ממרעה המיוער בדלילות בקזוארינה, אקליפטוס ושיטה ייחודית, וכלה בשוליים של שפלת עשב מיטשל.
בית הגידול של המין מורכב מיערות גשם טרופיים סבוכים, סוואנות טרופיות מיוערות, ופסיפס של סבכי גפניים, שיטה, כיסי סבך ומישורי עשב. הוא נמצא במיוחד ברצועת המנשק בין היער לסוואנה המאפשרת לו לשהות במסתור הקרוב לאזורי ההאכלה.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

הוולבי שחור-הפס הוא יונק חברותי הפעיל בזוגות עד עדרים של 20 פרטים. הוולבים מתקבצים בעיקר בשטחי המרעה המיוערים בדלילות, ואינם מתרחקים זה מזה יותר מ-30 מטר כדי לאפשר תקשורת ביניהם במקרה של סכנה. אחת הסיבות לכך שהם מכונסים יותר ממיני וולבי אחרים, היא בית הגידול הסבוך יחסית שבו הם חיים, המקשה על העברת צלילים למרחקים ארוכים. מבנה הקבוצות גמיש, כאשר הגודל וההרכב משתנים בתדירות; כל וולבי עשוי להחליף קבוצה אחת לכמה זמן. מין זה הוא יונק פעיל לילה, ואת שעות היום מבלה במנוחה בסבך הצפוף והמוגן. הוא יוצא ממקום מסתורו לעבר שטחי המרעה הפתוחים למחצה עם דמדומי ערב, ומבלה שם את הלילה עד הזריחה. המפגשים בשטחי המרעה מנוצלים על ידי הגורים למשחק, ועל ידי הזכרים הבוגרים לקביעת דומיננטיות.
התזונה העיקרית של וולבי שחור-פס מורכבת מצמחים חד-פסיגיים, אם כי הוא עשוי לגוון גם בעלים ובעשבי תיבול. הוולבי מסוגל לשנות את הרגלי האכילה שלו בהתאם לזמינות, ולהתבסס יותר על שיחים בחורף השחון כאשר העשב פחות זמין. הוולבי תופס תפקיד אקולוגי חשוב בהפצת הזרעים, שכן יש להם סיכוי גבוה יותר לנבוט כאשר הם יוצאים עם צואתו המזינה. הטורף העיקרי של הוולבי שחור-הפס הוא הדינגו; מלבדו, הוולבי ניצוד גם על ידי החוואים האוסטרלים הרואים בו כמזיק יבולים אף על פי שמחקר מצא שדילול המרעה נגרם מבקר הבית.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

וולבי שחור-פס הוא ככל הנראה יונק פוליגמי. הזכרים מתחרים על גישה לנקבות באמצעות דחיפות, בעיטות ושריטות, ועלולים לפצוע זה את זה. המדרג החברתי נקבע באמצעות גודלו וכוחו של הזכר, כאשר הזכר הדומיננטי יהיה הראשון שיוכל להזדווג עם הנקבות. בשבי הרבייה מתרחשת בעיקר במרץ, ספטמבר ואוקטובר, אך לא ידוע האם בטבע יש עונת רבייה קבועה.
הנקבה ממליטה ולד יחיד זעיר ששוקל פחות מגרם לאחר תקופת היריון קצרה של 33–35 יום. בדומה לשאר הכיסאים, הוולבים הם חסרי שליה, ולכן אינם מסוגלים לספק ביעילות חומרים מזינים וחמצן לעובר ברחם. על כן, הנקבה ממליטה את העובר בטרם עת, והוא זוחל בכוחות עצמו מפתח הביב לעבר הכיס שם הוא יונק ומשלים את התפתחותו.
הוולד יונק ללא הפסקה ואינו מרפה מהפטמה עד גיל 70 יום, ומוציא לראשונה את ראשו מהכיס בגיל 150 יום. הוא יוצא לגיחות קצרות מן הכיס בגיל 190 יום והלאה. בשל משך ההיריון הקצר והצורך בכיס ריק על מנת לגדל בהצלחה את הצאצא, הוולבית מסוגלת להקפיא את התפתחות העובר ברחם עד שהגור הקיים יעזוב את הכיס. יתרון נוסף בכך, הוא שהוולבית יכולה לייצר צאצא חדש במהירות במקרה שהגור הקיים מת או נאבד. בגיל 7 חודשים הגור יוצא מהכיס לפרקי זמן ממושכים, ומתחיל ללעוס דשא. הוא נגמל לחלוטין בגיל 10–12 חודשים ואז הופך לעצמאי תוך זמן קצר. הזכרים מגיעים לבגרות בגיל 20 חודשים והנקבות בגיל 14 חודשים.
תוחלת החיים הממוצעת של וולבי שחור-פס היא כ-10 שנים בטבע.
מצב

בתמונות הללו ניתן לראות את ההבדלים בין וולבי שחור-פס (מימין) לבין וולבי אדום-צוואר (משמאל).
וולבי שחור-פס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ובנוסף, אין זה סביר שמצבו ישתנה בעתיד הקרוב. עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה. אין איומים משמעותיים על הוולבי. אף על פי ששטחים גדולים מבית הגידול ההיסטורי של המין נהרסו או אבדו לטובת שטחים חקלאיים, בכל זאת המין עדיין נפוץ ואף נחשב למזיק ליבולים באזורים מסוימים. ציד לא חוקי על ידי חוואים מתרחש בהיקף נמוך.
הערות שוליים

| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
וולבי שחור-פס בשבי.
וולבי שחור-פס באזור סבוך.
נוף אופייני לבית גידולו של וולבי שחור-פס.
הרמן שטרסבורגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1909 בון, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  4 באפריל 1985 (בגיל 75) פרייבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Hermann Julius Strasburger 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת אינסברוק  אוניברסיטת מינכן 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת פרייבורג  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת היידלברג 
 תלמידי דוקטורט:  מרילואיז דייסמן-מרטן, רנטה צופפל 
 
הרמן שטרסבורגר (בגרמנית: Hermann Strasburger; ‏21 ביוני 1909 - 4 באפריל 1985) היה היסטוריון גרמני של העת העתיקה.
ביוגרפיה

שטרסבורגר נולד בבון שבגרמניה. אביו היה הרופא הידוע יוליוס שטרסבורגר, וסבו היה הבוטניקאי אדוארד שטרסבורגר. בשנת 1913 עברה המשפחה לפרנקפורט שם החל ללמוד היסטוריה של העת העתיקה. הוא למד באוניברסיטת אינסברוק ואוניברסיטת מינכן, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בקיקרו. בשנת 1932 החל ללמד באוניברסיטת פרייבורג, אולם עם עליית הנאצים לשלטון סולק מתפקידו כיוון שלא יכל להוכיח שמוצאו ארי. עד סוף מלחמת העולם השנייה ביצע מחקרים באופן עצמאי. בשנת 1946 הוא מונה למרצה להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת היידלברג. ב-1955 החליף את מתיאס גלצר כיושב ראש החוג להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת פרנקפורט, הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1963, אז חזר לאוניברסיטת פרייבורג שם לימד עד שנת 1977.
גישתו

שטרסבורגר זכה לפרסום בשנת 1953, כאשר הציע גישה מהפכנית לפיה יוליוס קיסר היה סתם סנאטור רומאי רגיל, וכלל לא התכוון לגרור את הרפובליקה הרומית למלחמת אזרחים או להפוך לדיקטטור. וכי ההנחה שקיסר תכנן להפוך למלך אינה נכונה ולרוצחיו לא היו שום כוונות שהן כאשר רצחו אותו. הוא כותב "תפיסה המייחסת לקיסר תוכניות מרחיקות לכת וחובקות עולם, מוליכה למסקנות שוא משום שייסודה בהנחות מוטעות." דעתו של שטרסבורגר עוררה סערה בגרמניה ובעקבותיה הועלתה הצעה להפסיק ללמד את כתבי קיסר בבתי ספר בגרמניה.
כתביו (מבחר)

Concordia Ordinum. Eine Untersuchung zur Politik Ciceros. Borna-Leipzig 1931 (Dissertation, Frankfurt am Main). Nachdruck Amsterdam 1956
Ptolemaios und Alexander. Leipzig 1934. Nachdruck Ann Arbor 1980
Caesars Eintritt in die Geschichte. München 1938. Nachdruck Darmstadt 1966
Caesar im Urteil seiner Zeitgenossen. In: Historische Zeitschrift. Band 175 (1953), S. 225–264. 2., durchgesehene und ergänzte Auflage Darmstadt 1968
Die Wesensbestimmung der Geschichte durch die antike Geschichtsschreibung. Wiesbaden 1966. 2. Auflage 1968. 3. Auflage 1975
Zur Sage von der Gründung Roms. Heidelberg 1968
Homer und die Geschichtsschreibung. Heidelberg 1972
Zum antiken Gesellschaftsideal. Heidelberg 1976
mit Jochen Bleicken und Christian Meier: Matthias Gelzer und die römische Geschichte. Kallmünz 1977
Ciceros philosophisches Spätwerk als Aufruf gegen die Herrschaft Caesars. Herausgegeben von Gisela Strasburger, Hildesheim/New York 1990 (Spudasmata 45). 2., unveränderte Auflage 1999
Studien zur Alten Geschichte. Herausgegeben von Walter Schmitthenner, Renate Zoepffel und (Gisela Strasburger. 3 Bände, Hildesheim/New York 1982–1990 (Collectanea 42
הערות שוליים

1 2  צבי יעבץ, יוליוס קיסר תהפוכותיה של כריזמה, הוצאת דביר, 1992. עמ' 17.
↑  צבי יעבץ, יוליוס קיסר תהפוכותיה של כריזמה, הוצאת דביר, 1992. עמ' 18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581090505171  BnF: cb12197573r (data)  GND: 117307572  ISNI: 0000 0001 0932 0797  LCCN: n83186129  NLA: 35769639  NTA: 070312745  SELIBR: 327752  SUDOC: 030591260  VcBA: 495/277615  VIAF: 108827188   WorldCat (עם VIAF): 108827188 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרמן שטרסבורגר".
וולבי פרמה

| וולבי פרמה |
| --- | --- |
 נקבת וולבי פרמה עם גורה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו
מין:: וולבי פרמה
שם מדעי
 Macropus parma ‏וטרהאוס, 1846
תחום תפוצה


וולבי פרמה (שם מדעי: Macropus parma) הוא מין וולבי קטן בסוג קנגורו שאנדמי לחוף המזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא התגלה בשנת 1840 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד, ותואר מדעית 6 שנים מאוחר יותר על ידי ג'ורג' רוברט ווטרהאוס (George Robert Waterhouse). וולבי פרמה הוא המין הקטן ביותר בסוגו, ודומה מבחינה חיצונית לסוג פדמלון. הוא נחשב למין נכחד במשך מספר עשורים, עד ששרידי אוכלוסיות קטנות שלו התגלו מחדש בשנות ה-60 של המאה ה-20.
אנטומיה ומראה

וולבי פרמה הוא המין הקטן ביותר בסוג קנגורו, וגודלו כעשירית או פחות מגודל הקנגורו האדום; מבחינה חיצונית, הוא מזכיר במבנה גופו הגוצי, הקומפקטי והעגלגל את בני הסוג פדמלון החופפים איתו בטווח התפוצה. ראשו של הוולבי גדול יחסית לגופו ובעל מראה חרוטי עם חרטום קצר במיוחד. אוזניו עגלגלות ורחבות, אך קצרות יחסית למינים אחרים בסוגו. זנבו העבה דליל בשיער ובאורך בינוני. עיניו גדולות ושחורות ואפו קטן ועגלגל. גפיו הקדמיות קטנות ודקות, ואילו גפיו האחוריות חזקות, ארוכות ומפותחות. אורך ראשו וגופו של וולבי פרמה: 53-45 סנטימטרים, אורך זנבו: 55-40 סנטימטרים, ומשקלו 5.9-3.2 קילוגרם בלבד. הזכרים גדולים וכבדים משמעותית מן הנקבות.
הפרווה של וולבי פרמה צפופה, שעירה וזיפית. צבע הפרווה הוא חום-סיינה בהיר או חום-אפרפר, כאשר הגב, הכתפיים ופלג הגוף האחורי נוטים לחום-קפה עמוק או ערמוני. המותניים, הירכיים והצוואר בצבע חום-אדמוני או חום-צהבהב, ואילו הגרון, החזה, הבטן והמפשעה בצבע אפרפר או לבן בוהק. פרטים מסוימים עשויים להיות אדמוניים או אפרוריים מהרגיל. מהעורף ועד הכתפיים ישנו פס שחרחר דק הנמוג באמצע הגב לתוך מקטע שיער חום-שחרחר. כפות הידיים והרגליים בצבע חום-שוקולד כהה.
ראשו של וולבי פרמה בצבע אפרורי דהוי או כהה משאר הגוף, כאשר המצח חום-אדמוני עם פס שחרחר, ומהעיניים ועד לחוטם יש פסים כהים דהויים שכמעט ואינם נראים. השפתיים והסנטר הלבנים בולטים היטב על רקע הפנים האפרוריות, ולעיתים יש גם פסים לבנים דהויים מהעיניים עד לשפתיים. האוזניים אדמוניות בצידן החיצוני, וקירחות וורודות בצידן הפנימי עם קצוות כהות. הזנב בצבע אפרפר או שחרחר בצידו העליון, ולבנבן-חום בצידו התחתון.
תפוצה

וולבי פרמה אנדמי למזרח אוסטרליה, בה הוא מצוי בעיקר בחוף המזרחי של ניו סאות' ויילס עם גלישה קטנה לקווינסלנד. קצה הטווח הצפוני נמצא בגולד קוסט והקצה הדרומי בסידני; בעבר הטווח נמשך דרומה עד לאזור אילולארה. התפוצה הגאוגרפית היא בקצה הרי החיץ הגדול, מרכס גיברלטר ועד הרי וואטאגאן. וולבי פרמה הובא על ידי המתיישבים האירופאים לאי קאוואו במפרץ חוראקי באי הצפוני של ניו זילנד, וכיום יש באי אוכלוסייה משגשגת שלו.
כבר בעת גילוי המין הוא היה נדיר למדי, וכמעט ולא נצפה על ידי המתיישבים האירופאים. מסוף המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20 הסברה הרווחת הייתה שהוא נכחד מן העולם כתוצאה מציד. ב-1965, במהלך ציד של אוכלוסיית וולבי טמר באי קאוואו בניו זילנד שהפכה למטרד באי, התגלה שבאי נמצא גם וולבי פרמה הנדיר. פרטים שלו נתפסו ונשלחו לאוסטרליה לצורך גידול בשבי ושחרור לטבע בעתיד. ב-1967, התגלו שרידי אוכלוסיות וולבי פרמה על מורדות היערות המזרחיים בניו סאות' ויילס ליד העיר גריסבון, ובהמשך התגלו שרידי אוכלוסיות נוספים לאורך הטווח ההיסטורי שלו. ייתכן גם שנצפה לפרקים עוד קודם לכן אך הוחלף בטעות עם פדמלון אדום-צוואר או פדמלון אדום-רגל בשל הדמיון הרב ביניהם. כיום וולבי פרמה נפוץ יותר מבעבר, ומגמת האוכלוסייה נעה בין ירידה לגדילה איטית.
בית הגידול של וולבי פרמה דומה לזה של הפדמלונים, ומורכב מיערות לחים וצפופים, אך כאלו שיש בהם כיסי סבך ושטחי עשב פתוחים קטנים. הוא נמצא גם ביערות אקליפטוס יבשים ודלילים ויערות גשם טרופיים, ובעבר היה מצוי גם ביערות החוף. סביבת המחיה שלו נמצא מגובה פני הים עד לגובה 1,000 מטר בשולי הרי החיץ הגדול.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

וולבי פרמה הוא יונק יחידאי הפעיל מרבית הזמן בגפו; הדבר נובע בין השאר מהנדירות שלו ומהפיזור הנרחב למדי של האוכלוסייה. אין ארגון חברתי, אך מספר וולבים עשויים להיפגש לעיתים קרובות בשטחי האכלה וליצור קבוצות רעייה קטנות. במקרים כאלה, וולבי פרמה מתייחסים זה לזה בסובלנות רבה ללא הפגנת תוקפנות. עם זאת, במקומות החפיפה בין השטחים הביתיים, עשויים להיות גילויי תוקפנות קצרים.
וולבי זה הוא יונק פעיל לילה בעיקרו, ומבלה את מרבית שעות היום בשינה בסבך. הוא מתעורר בשעות הדמדומים ונע לעבר שטחי האכלה בשבילים קבועים בצמחייה שנוצרו על ידי רגליו, ומבלה שם את מרבית הלילה עד הזריחה. הוא עשוי לצאת לגיחות קצרות גם במהלך היום. הוולבים מתקשרים זה עם זה באמצעות ריח, סימנים חזותיים וקולות.
וולבי פרמה הוא יונק צמחוני הניזון בעיקר מעשבים ירוקים קצרים ומעשבי תיבול, וחלקים של צמחים עשבוניים. הוא עשוי גם ללעוס קליפות של עצים דקים. הטורפים העיקריים של וולבי פרמה בוגר הם הדינגו והשועל האדום, והגורים עשויים להיטרף על ידי נחשים גדולים ודורסי לילה. הפרווה הכהה והמחוספסת של המין, מסייעת לו להתמזג עם הצמחייה שסביבו ובכך להקשות על איתורו.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

וולבי פרמה הוא יונק פוליגמי. במהלך טקס החיזור הזכר מניח את ראשה של הנקבה על חזהו באמצעות כפות ידיו, ומשמיע קולות קרקור. נקבה שאינה מעוניינת להתרבות משמיעה שריקות אזהרה. עונת הרבייה היא בין מרץ ליולי, ולאחר תקופת היריון של 35 יום נולד גור יחיד. הגור שוהה בכיס של אימו במשך 30 שבועות בטרם יעזוב אותו לצמיתות, והוא ממשיך לינוק מהאם במשך 10 חודשים לאחר עזיבת הכיס. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 16 חודשים, והזכרים בגיל 20–24 חודשים.
לפני הלידה הנקבה מנקה את הכיס שלה ביסודיות באמצעות ליקוק. במהלך הלידה, הוולבית יושבת על זנבה וממתינה שהוולד הזעיר יטפס בכוחות עצמו לכיס. הנקבה מסוגלת להקפיא את התפתחות העובר, עד שהגור הקיים יעזוב את הכיס, ולאחר מכן היא מייצרת שני סוגי חלב המתאימים לצורכי הצאצאים (וולד הזעיר והגור המתבגר). הזכר אינו נוטל כל חלק בגידול הצאצאים.
תוחלת החיים של וולבי פרמה בטבע היא 6–8 שנים, ובשבי 11–15 שנים.
מצב

וולבי פרמה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שעל פי ההערכה אוכלוסייתו מונה פחות מ-10,000 בוגרים, ויש אינדיקציה לירידה מסוימת במספרים. עם זאת, אין מדובר בירידה דרסטית מספיק על מנת לסווג את הוולבי כמין פגיע (VU).
הירידה במספריו נגרמת בעיקר מטריפה על ידי השועל האדום, וכן עקב שינויי האקלים המובילים לפריצת שריפות בר גדולות בבית גידולו אשר גורמות לדילול היער והסבך ומקשות עליו למצוא מחסה מפני טורפיו. ניסיונות לשחרר את וולבי פרמה באזורים נוספים בטווח התפוצה ההיסטורי שלו טרם צלחו, כתוצאה מטריפת השועלים.
וולבי פרמה מצוי במספר אזורים מוגנים. תוכניות השימור ליצוב המין כוללות סקירה מפורטת של האוכלוסיות, ופעולות לצמצום אוכלוסיית השועלים באמצעות פתיונות וציד.