stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפולינריוס מלאודיקאה

| --- | --- |
 לידה:  310? לטקיה, סוריה 
 פטירה:  390? (בגיל 80 בערך) קונסטנטינופול, רומא העתיקה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  בישוף (361) 
 השקפה דתית:  אפולינריזם 
 
אַפּוֹלִינָרִיוֹס מלַאוֹדִיקֶאָה, שכונה הצעיר (יוונית: Απολινάριος Λαοδικείας, לטינית: Apollinaris Laodiceus, אפולינריס;‏ 315? – 392) היה בישוף בכנסייה המוקדמת, תאולוג והוגה. אבי ההשקפה הכריסטולוגית שנקראה "אפולינריזם" על שמו, ודגלה בכך שהלוגוס-האל הבן מילא כליל את נשמתו ותודעתו של ישו, בעוד אנושיותו הייתה בבשרו בלבד. האפולינריזם הוכרז כמינות על ידי האורתודוקסיה הנוצרית.
ביוגרפיה

אפולינריוס נולד בלאודיקאה (לטקיה) לאביו שאף הוא נשא שם זה. האב היה כומר וכותב נוצרי חשוב, שהגן בעזוז על עמדות ועידת ניקאה נגד המינים האריאנים. אפולינריוס המשיך בדרכו והצטרף לכנסייה ככומר. בערך ב-332 היו הוא ואביו מעורבים בשערורייה ראשונה; שניהם היו מסורים לספרות הקלאסית, ונכחו באירוע שהרטוריקן עובד האלילים אפיפנס הקריא בו המנון שבח לדיוניסוס. מאחר שלא מחו או עזבו, נודו על ידי בישוף לאודיקאה תאודוטס. ב-346 קידם אפולינריוס הצעיר בביתו את אתנסיוס הקדוש, שהיה חברו הטוב, כשזה שב מאחת מגלויותיו אליה גורש עקב התנצחותו הקנאית עם האריאנים. הבישוף החדש בלאודיקאה, גאורגיוס, היה אריאני בעצמו ומיהר לנדות אותו שוב. המוניטין שלו כאורתודוקס התחזק. סביב 360 התמנה הוא עצמו לבישוף המקומי.
לאחר שיוליאנוס הכופר אסר על הנוצרים ללמד את הקלאסיקות היווניות ב-362, במאמץ להרחיק תומכים מעליהם, הבן והאב שיתפו פעולה בתרגום כתבי הקודש ליוונית בסגנון שירי שהיה אמור לספק תחליף הולם. הם העבירו את החומש למשקל הקסמטרי, תרגמו את ספר מלכים לפואמה בעשרים-וארבעה חלקים, ועוד. הצו בוטל על ידי ולנטיניאנוס הראשון וחיבוריהם לא שרדו. אפולינריוס הצעיר נודע כסופר פורה גם בתחומי האפולוגטיקה וכבקיא גדול בלשון העברית. ידוע שכתב ספרים רבים אחרים, בעיקר מתקפות על האריאנים ועל כופרים שונים, אם כי גם מאלו לא נותר כמעט זכר. מתנגדיו האשימו אותו לאחר מותו בכך שייחס לעצמו כתבים שחוברו על ידי גרגוריוס תאומטורגוס ואבות כנסייה אחרים, אם כי אמיתות הטענות מסופקת.
כנאמן להצהרת האמונה של ניקאה מ-325 וכמתנגד עז לאריאנים, החל אפולינריוס להיות מוטרד מהיבטים מסוימים שלה ששיחקו בעיניו לידי הטועים והמינים בתחום הכריסטולוגיה. בהשקפתו היה קרוב לאסכולת אלכסנדריה, שהדגישה את האופן בו האלוהי נוכח בעולם באופן בלתי-אמצעי באמצעות ישו ואת אחדות שני טבעיו, הגשמי והמרומם. הוא נחרד במיוחד מרעיונותיו של מרקלוס מאנקירה (אנ') (שדעותיו נטו לכיוון שהתוותה אסכולת אנטיוכיה היריבה, ומבחינה מסוימת הקדים את נסטוריוס); הלה הצהיר כי מאחר שהאל האב והאל הבן בשילוש הקדוש חולקים מהות אחת, האל הבן היה אימננטי בתוך האב והתגשם בנפרד רק מתחילת הבריאה. עם הגאולה וכשתושלם מלאכתו, האלוהי שבישו ייסוג חזרה לקיום משותף ובלתי-נפרד כחלק מן האב, ואין לדעת מה יקרה עם האנושי, שהיה מלא ושלם בפני עצמו. אפולינריוס ראה בכך חלוקה מסוכנת באישיותו של בן האלוהים לשני טבעים נפרדים העומדים בזכות עצמם, "שני מושיעים". לפיכך, החל לפתח את האפולינריזם שנקרא על שמו: הלוגוס והמרכיב האלוהי תפסו בגופו של ישו את מקום הנשמה והתודעה האנושיות, שכלל לא היו לו מתוקף ייחודו. למרות שהוכרז ככופר בדיעבד, חלק מדגשיו על אחדות הטבעים עובדו והיוו לבסוף תרומה לנוסחת הפשרה של כלקדון, שעודנה מקובלת כיום על רוב מוחלט של הכנסיות.
דעותיו של אפולינריוס הציתו מחלוקת לראשונה ב-375. אחד מתלמידיו, ויטאליס, נפגש עם בישוף רומי דמסוס הראשון והבהיר לו את שיטת מורו. דמסוס השיב בתחילה שאפולינריוס ניצב בתוך האורתודוקסיה, אך לאחר מכן החל להסס. באותה שנה הוקיע את "כל הטוענים שהלוגוס מילא את תפקיד הנשמה האנושית בתוך ישו"; ב-377 גינה רשמית את הבישוף מלאודיקאה בוועידה ברומא. אבות הכנסייה הקפדוקיים – גרגוריוס מנזיאנזוס, בזיליוס הגדול וגרגוריוס מניסה – כולם הצטרפו למערכה נגדו. המכה הקשה ביותר הונחתה עליו בוועידת קונסטנטינופול הראשונה ב-381, כשהאפולינריזם הוכרז כמינות גמורה על ידי מאה וחמישים בישופים מכל קצוות האימפריה.
אפולינריוס מת כפי הנראה ב-392. חלק מתלמידיו הוסיפו להורות את שיטתו הכריסטולוגית; הקהילה האפולינרית באנטיוכיה חזרה לאורתודוקסיה ב-425.
לקריאה נוספת

Lucas Francisco Mateo Seco, Apollinaris of Laodicea, בתוך: The Brill Dictionary of Gregory of Nyssa. הוצאת בריל, 2010. עמ' 65-66.
ארווין ואן דה לוי

ארווין ואן דה לוי (בהולנדית: Erwin van de Looi; נולד ב-25 בפברואר 1972) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי.
קריירה כשחקן

ארווין ואן דה לוי נולד בהויסן שבהולנד ושיחק במחלקות הנוער של ויטסה ארנהם. בשנת 1992 בהיותו בהשאלה הוא שיחק לראשונה במשחק בוגרים עבוד קבוצה דן בוס. בהמשך הוא שולב בהרכב של ויטסה ארנהם ושיחק בה 133 משחקים לרבות 10 משחקים במסגרת בין-לאומית. הוא הוזמן לנבחרת הולנד בכדורגל אך לא היה שותף באף משחק.
לקראת עונת 1997/98 הוא עבר לנאק ברדה. בעקבות הפציעות הוא היה שותף למשחקים לא רבים ובמהלך נועת 1999/2000 עבר לקבוצת "שטוטגרט קיקרס" מבונדסליגה השנייה. הוא לא הצליח לשחזר את הישגיו ובסוף עונה חזר לחרונינגן. בשנת 2002, בעקבות פציעות ארווין ואן דה לוי החליט לפרוש מהמשחק בגיל 30.
קריירה כמאמן

בשנת 2008 ארווין ואן דה לוי נקלט בהרונינגן כמאמן נוער, קודם לעוזר מאמן בקבוצה בוגרת ובשנת 2013 מונה למאמן ראשי של הקבוצה הבוגרת. בעונת 2014/15 המועדן זכה לראשונה בגביע ההולנדי ובעקבות כך היה שותף במשחקים של עונת 2015/2016 בליגה האירופית. בינואר 2016 הוא עזב את הקבוצה ובמאי 2016 מונה למאמן של וילם II. בשנת 2018 בלחץ אוהדי הקבוצה ארווין ואן דה לוי החליט לעזוב את הקבוצה ועוזרו רייניר רובמונד החליף אותו.
במאי 2018 הוא מונה למאמן של נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 והגיע איתה למקום הרביעי באליפות אירופה במרץ 2021.
אקינורי נקיאמה

אקינורי נקיאמה (ביפנית: 中山 彰規; נולד ב-1 במרץ 1943) הוא מתעמל עבר יפני, אלוף אולימפי, שזכה ב-10 מדליות מהן 6 זהב (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) ואלוף עולם שזכה ב-12 מדליות, מהן 7 זהב (דורטמונד 1966 ולובליאנה-1970).
נקיאמה היה הספורטאי המעוטר ביותר במדליות זהב באולימפיאדת מקסיקו סיטי, עם 6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ביחד עם ורה צ'סלבסקה מצ'כוסלובקיה.
מבין כל המתעמלים במשחקים האולימפיים, מדורג נקיאמה במקום שביעי בכל הזמנים, לפי מספר מדליות הזהב שאותן צבר ותשיעי בכל הזמנים, לפי סך כל המדליות שאותן צבר.
ביוגרפיה

נקיאמה נולד בנגויה. הוא למד באוניברסיטת צ'וקיו שבעיר הולדתו.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדורטמונד, גרמניה בשנת 1966 זכה נקיאמה ב-6 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית לראשונה בתולדותיה, בתרגיל קרקע ובתרגיל מתח. מדליית כסף, בתרגיל טבעות ומדליות ארד, בתחרות קרב-רב אישי ובתרגיל קפיצות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי, הספורטאי המעוטר ביותר

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה נקיאמה ב-6 מדליות, 4 זהב, 1כסף ו-1 ארד והיה לספורטאי המעוטר ביותר במדליות זהב ביחד עם ורה צ'סלבסקה מצ'כוסלובקיה (6 מדליות, 4 זהב ו-2 כסף). מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בפעם השלישית ברציפות בתולדות יפן, בתרגיל טבעות, בתרגיל מקבילים ובתרגיל מתח. מדליית כסף, בתרגיל קרקע ומדליית ארד בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 115.65 נק', אחרי בן ארצו סוואו קאטו (115.90 נק') ומיכאיל וורונין מברית המועצות (115.85 נק'). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתרגיל קפיצות ובמקום 12 בתרגיל סוס סמוכות.
ביוגרפיה > המתעמל המצטיין באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בליובליאנה, סלובניה (באותה העת יוגוסלביה) בשנת 1970 זכה נקיאמה ב-6 מדליות, 4 זהב, 1 כסף ו-1 ארד, יותר מכל מתעמל אחר באליפות. מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בפעם השנייה ברציפות, בתרגיל קרקע ובכך הגן על תוארו, בתרגיל טבעות ובתרגיל מקבילים. מדליית כסף, בתרגיל מתח ומדליית ארד, בתחרות קרב רב אישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה נקיאמה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בפעם הרביעית ברציפות בתולדות יפן ובתרגיל טבעות ובכך הגן על תוארו. מדליית כסף, בתרגיל קרקע ומדליית ארד, בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 114.325 נק', אחרי חבריו לנבחרת סוואו קאטו (114.650 נק') ואיזו קנמוצו (114.575 נק'). נוסך לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי בתרגיל מתח, אחרי 4 חבריו לנבחרת ותרגיל מקבילים, במקום שישי בתרגיל סוס סמוכות ובמקום 12 בתרגיל קפיצות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי, אימן נקיאמה התעמלות מכשירים באוניברסיטה שבה למד. בהמשך, שימש כסגן יו"ר איגוד ההתעמלות של יפן.
תארים והישגים

בשנת 2005 זכה נקיאמה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
הערות שוליים

↑  אקינורי נקיימה באתרInternational Gymnastics Hall of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01218567  VIAF: 255269881   WorldCat (עם VIAF): 255269881
אפונסו, נסיך פורטוגל

אפונסו, נסיך פורטוגל (בפורטוגזית: Afonso, Príncipe de Portugal;‏ 18 במאי 1475 - 13 ביולי 1491), היה נסיך הכתר של ממלכת פורטוגל אולם מת בצעירותו.
ביוגרפיה

אפונסו נולד ב-18 במאי 1475 בליסבון, לז'ואאו, נסיך פורטוגל וללאונור מוויזאו, בתם של פרננדו, דוכס ויזאו וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו. סבו אפונסו החמישי, מלך פורטוגל התחתן באותה שנה עם אחייניתו חואנה, נסיכת פורטוגל, ולחם לצידה במלחמת הירושה הקסטיליאנית, נגד איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ובעלה פרננדו מאראגון.
בשנת 1479 נחתם הסכם שלום בין הצדדים, ולפי ההסכם נאלץ אפונסו להתחתן עם איזבלה, נסיכת אסטוריאס, בתם של המלכים הקתוליים. בשנת 1490 נערך טקס הנישואין בין אפונסו, שהפך ליורש העצר הפורטוגזי בשנת 1481, בעת שהוכתר אביו כז'ואאו השני, מלך פורטוגל, ואיזבלה שהגיעה ב-19 בנובמבר אותה שנה לפורטוגל. הנישואים היו מוצלחים ואיזבלה התאהבה מאוד באפונסו, אולם ביולי 1491 נהרג אפונסו בתאונת רכיבה, בעת שרכב לעבר אביו שהזמינו לרחוץ עמו בנהר. לאחר מותו חזרה איזבלה לספרד, ובשנת 1497 היא התחתנה עם בן דודו מנואל הראשון, מלך פורטוגל, אולם מתה זמן קצר לאחר מכן בשנת 1498.
ארווין ג'ייקובס

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1933 (בן 90) ניו בדפורד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל 
 מקום מגורים:  לה חויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל (1956)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1959)  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל  New Bedford High School 
 מנחה לדוקטורט:  Edward Arthurs 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 תלמידי דוקטורט:  Robert M. Gray, John E. Savage, David Duncan Falconer 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות (1994)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2013)  מדליית ה-IEEE (2013)  פרס מרקוני (2011)  מדליית IEEE על שם אלכסנדר גרהם בל (1995)  IEEE Maxwell Award (2007)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב 
 צאצאים:  פאול א. ג'ייקובס 
 
ארווין מארק ג 'ייקובס (באנגלית: Irwin Mark Jacobs; נולד ב-18 באוקטובר 1933) הוא מדען יהודי אמריקאי, מהנדס חשמל, מייסד ויו"ר לשעבר של חברת קוואלקום. ג'ייקובס הוא נדבן ויושב-ראש חבר הנאמנים של מכון סאלק לשעבר.
פרסים ותארים

בשל הפיתוחים שלו בתחום ה-CDMA, קיבל ג'ייקובס ב-1994 את המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות. באותה השנה הוענק לו פרס יזם השנה מטעם אוניברסיטת קורנל. ב-1995 זכה במדליית ה-IEEE אלכסנדר גרהם בל למצטיינים בתחום הטלקומוניקציה, כולל מנהיגות, תאוריה, תרגול ופיתוח מוצר.
בשנת 2009 היה לעמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS).
הוא היה חתן פרס מרקוני ועמית מרקוני ב-2011. ג'ייקובס זכה בפרס בוואר על מנהיגות עסקית ב-2001.
הערות שוליים

↑  הפרופיל של ג'ייקובס באתר פורבס
↑  Salk LEADERSHIP Board of Trustees
1 2  Irwin M. Jacobs Bio.
↑
↑  , National Medal of Technology – 1994 Recipients.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333341705171  dblp: 37/9169  ISNI: 0000 0001 1603 3761  LCCN: no96008783  MGP: 72576  SNAC: w6v99s69  SUDOC: 127157964  VIAF: 19269409   WorldCat (עם VIAF): 19269409
ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה

ארנולף הראשון, לפעמים מכונה "הגדול" או "הזקן", היה רוזן פלנדריה (בין 893 ל-899 – 27 במרץ 965), בנם של בלדווין השני, רוזן פלנדריה ושל אלפטרית' בתו של אלפרד הגדול מלך אנגליה, ירש את רוזנות פלנדריה ב- 918 אחרי מות אביו.
ביוגרפיה

בתחילת שלטונו ניצל ארנולף את המאבקים בין שארל התם, מלך פרנקיה המערבית לבין רובר הראשון כדי להרחיב את נחלותיו בארטואה בפונטייה ובאמיין. בשנת 922, אחרי שהאצולה הדיחה את שארל התם מכיסאו, ארנולף תמך ברובר הראשון, מלך צרפת. בשנת 923, אחרי שמלך זה נהרג בקרב סואסון, ארנולף תמך בראול, מלך צרפת (בנו של רובר הראשון) ועזר לו במאבקו נגד הנורמנים.
בשנת 928 כאשר זיגפריד מדנמרק, מנהיג הנורמנים, כבש את העיירה גווין לחופי התעלה, ארנולף הראשון שלא אבה לצאת לקרב נגדו, השיא לו את בתו אלסטרוד, ומינה אותו לרוזן גווין כוסאל של רוזן פלנדריה. בשנת 931 הרחיב את נחלותיו כאשר כבש את טירת מורטאן באזור העיר טורנה, ובשנת 933, עם מות אחיו אדולף, השתלט על מנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. ב- 934 נשא לאישה את אדל, בתו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה.
ארנולף הראשון כרת ברית עם איג הגדול ועם אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד לואי הרביעי, מלך צרפת. הוא כבש את העיירה מונטרה שלחופי התעלה מידי הרוזן הרלואן, שקרא לעזרתו את ויליאם ארוך החרב, דוכס נורמנדי. ב- 17 בדצמבר 942 ארנולף הראשון הזמין את ויליאם ארוך החרב לפגישה בפיקוויני (כיום בחבל פיקרדי) ושם הורה לאנשיו לרצוח אותו מיד.
ארנולף הראשון ארגן קואליציה נגד רישאר הראשון, דוכס נורמנדי (בנו של ויליאם ארוך החרב) שכללה את אוטו הראשון ואת לואי הרביעי, מלך צרפת. לפי עצתו של ארנולף, אוטו הראשון הטיל מצור על העיר רואן, אך נחל שם מפלה ניצחת. ברוב כעסו, אוטו הראשון תקף את נחלותיו של ארנולף והחריב את העיר גנט, אולם אחרי כן התפייס עמו, פינה את גנט והחזיר לו את מונטרה (948) ואת דואה (950).
האיום מצד הנורמנים פחת בשנות שלטונו האחרונות של ארנולף הראשון, מה שאפשר לו להסב את תשומת לבו לרפורמה בממשל הפלמי. ב- 958 כינס את מועצת פלנדריה בעיר גנט שבה הכריז על בנו כשותפו לשלטון בשם בלדווין השלישי, אולם האחרון מת באופן פתאומי בשנת 962. אחרי שארנולף הראשון נרצח ב-965 כנקמה לרצח ויליאם מנורמנדי, נכדו ירש את מקומו בשם ארנולף השני, רוזן פלנדריה.
אסף שליטא

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1974 (בן 50) נְתַנְיָה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 מספר צאצאים:  2 
 
אסף שליטא (נולד ב-21 בינואר 1974) הוא תסריטאי וסופר ישראלי, יוצר קומדיית המצבים "המלאך השומר שלי" ומחבר הרומנים "שניים שלושה" ו"סלולריש".
ביוגרפיה

שליטא נולד בנתניה, ילד שני לקצין בקבע ועובדת סוציאלית. בגיל צעיר עברה המשפחה ליבנה, שם גדל.
במהלך נעוריו (שנות התשעים) עסק בעיקר במוזיקה, ובמשך השנים ניגן על כינור, גיטרה חשמלית וקלאסית, אבוב, קרן יער, וגם למד פיתוח קול. שליטא הקים הרכבי רוק שונים, שהופיעו במועדונים באזור המרכז, וכיום חבר בהרכב ההארד-רוק Pet Ghos. ב-1992 התגייס ושירת כלוחם ומפקד בחיל הנדסה קרבית.
עם שחרורו טס שליטא לניו יורק, במטרה להשתלב בסצנת המוזיקה. במהלך שהייתו בעיר איבד את קולו לתקופה של קרוב לשנתיים. לאחר שבדיקות רפואיות מעמיקות לא העלו תוצאות, נתקל שליטא בספרו של פרופסור מאוניברסיטת ניו יורק, ד"ר ג'ון אי. סרנו, העוסק בקשר גוף-נפש. לאחר שהתעמק בנושא, מצא שליטא כי המקור למחלתו היה נפשי-פסיכולוגי, והצליח להחלים. ב-1998, לאחר שנה וחצי בניו יורק, חזר לישראל.
בשנים שלאחר מכן עסק שליטא בעיסוקים שונים, ביניהם העברת סדנאות בנושא בירה, הדרכת ילדים וחלוקת עיתונים, בעודו משתלב בתעשיית הטלוויזיה והקולנוע בישראל.
שליטא נשוי ואב לשניים, גר בתל אביב.
קריירה > טלוויזיה

במשך מספר שנים כתב שליטא במגזינים, עד שבשנת 2004 החל לעבוד ככותב בתוכנית הסאטירה "אחורי החדשות" בערוץ 10, שם כתב, בין היתר, את פינת העובדים הזרים והריאיונות הקומיים עם האורחים בתוכנית. הוא המשיך לעסוק בהומור ובסאטירה בתוכנית "חדשות מפתיעות" בערוץ 2, וככותב אורח בתוכניות פאנל שונות. לאחר מכן עבר לכתיבה לילדים, וכתב כ-250 פרקים בסדרות שונות, ביניהן "מועדון החנונים", "שוסטר ושוסטר", "נעלמים", "בית ספר למכשפים", ושימש ככותב ראשי בסיטקום "גרעינים". ב-2015 יצר וכתב את הסדרה "המלאך השומר שלי" בערוץ ניקלודיאון.
קריירה > פרוזה

ב-2011 יצא לאור ספרו הראשון של אסף שליטא, "שניים שלושה", בהוצאת גרף.
באוגוסט 2020 יצא לאור ספרו השני, "סלולריש", בהוצאת ספרי ניב.
קריירה > קולנוע

ב-2017 יצא לאור "מועדון החנונים: הסרט", אותו כתב יחד עם ירון ארזי ודפנה ממן. ב-2013 נמנה שליטא על תסריטאי סרט המתח העצמאי "רדיקל".
בוהמיה במשחקים האולימפיים

בוהמיה השתתפה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים: באולימפיאדת פריז (1900), באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912). בוהמיה לא הייתה מדינה עצמאית באותה העת, כי אם חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בוהמיה לחלק מצ'כוסלובקיה, והספורטאים הבוהמים החלו להשתתף במשחקים כחלק מהמשלחת הצ'כוסלובקית. כיום בוהמיה היא חבל ארץ המהווה כשני שלישים משטחה של צ'כיה.
באולימפיאדה הראשונה בה השתתפה בוהמיה, אולימפיאדת פריז, השתתפו שבעה ספורטאים צ'כים. זורק הדיסקוס פרנטישק יאנדה-סוק זכה במדליית כסף, והטניסאית הדוויגה רוזנבאומובה זכתה במדליית ארד. רוזנבאומובה הגיעה להישג דומה גם בטורניר הזוגות, אך מאחר ששותפהּ, ארצ'יבלד וורדן היה בריטי, אין התוצאה נזקפת לזכותה של בוהמיה, כי אם למשלחות המעורבות.
באולימפיאדת לונדון זכה הסייף וילם גופולד פון לובסדורף בשתי מדליות ארד: הן בטורניר היחידים והן כחלק מהנבחרת הבוהמית בטורניר הקבוצתי. באולימפיאדת סטוקהולם לא הצליחו לזכות הספורטאים הבוהמים במדליות, אף שכמה מהם היו קרובים לכך: נבחרת הסיף סיימה במקום הרביעי בחרב, והטניסאי לדיסלב ז'מלה סיים במקום הרביעי הן בטורניר היחידים והן בטורניר הזוגות, יחד עם ירוסלב יוסט.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת פריז (1900) | 0 | 1 | 1 | 2 |
אולימפיאדת סנט לואיס (1904): לא השתתפה
| אולימפיאדת לונדון (1908) | 0 | 0 | 2 | 2 |
אולימפיאדת סטוקהולם (1912): 0
| סך הכל | 0 | 1 | 3 | 4 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  סיף | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  טניס | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 0 | 1 | 3 | 4 |
ראו גם

הונגריה במשחקים האולימפיים
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
צ'כיה במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
אקים בלייק

אקים בלייק (באנגלית: Ackeem Blake; נולד ב-21 בינואר 2002) הוא אתלט ג'מייקני, זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (גלאזגו 2024) בריצת 60 מטר ואלוף אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים (פריפורט 2022) בריצת 100 מטר.
קריירה מקצועית

בלייק נולד וגדל בג'מייקה.
קריירה מקצועית > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית ביולי 2022 סיים במקום 18 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.19 שניות ובמקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר, בתוצאה של 38.06 שניות.
קריירה מקצועית > 2022 > אלוף אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים

באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים שנערכה בפריפורט, איי בהאמה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אליפות חדש של 9.98 שניות ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.94 שניות.
קריירה מקצועית > 2023 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2023 זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 בתוצאה של 37.76 שניות, אחרי ארצות הברית (37.38 שניות) ואיטליה (37.62 שניות).
קריירה מקצועית > 2024 > מדליית ארד באליפות העולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת במרץ 2024 זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.46 שניות, אחרי כריסטיאן קולמן (6.41 שניות) ונואה ליילס (6.44 שניות), שניהם מארצות הברית.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 60 מטר: 6.46 שניות (2024)
ריצת 100 מטר: 9.89 שניות (2023)
ריצת 200 מטר: 20.83 שניות (2023)
אפונה (אלה)

| --- | --- |

 תרבות:  מיתולוגיה קלטית 
 אלים מקבילים:  קיבלי, Rhiannon 
 
אֶפּוׂנָה הייתה אלה קלטית, שפולחנה היה נפוץ בגאליה ואחר כך גם באזורים נוספים באימפריה הרומית בין המאה הראשונה למאה השלישית לספירה. שמה של אפונה מקורו במילה הקלטית לסוס (Epos משמעותו סוס), בהתאם לתפקידה ומהותה של האלה - היא נחשבה לאחראית כל הגנתם של הסוסים, ונראה שהפולחן שלה משך בעיקר אנשים שתפקידם היה קשור לגידול סוסים, כמו חיל הפרשים בצבא הרומי. מקור האלה הוא כאמור בקרב הגאלים, אך לאחר הכיבוש הרומי ובשונה ממרבית האלים הקלטיים שנותרו מוגבלים בתפוצת הפולחן שלהם, פולחן אפונה התפשט לכל רחבי האימפריה (ככל הנראה בזכות הצבא הרומי וחיל הפרשים שלו). פולחנה דעך רק עם ניצחון הנצרות.
איקונוגרפיה

מרבית העדויות הארכאולוגיות הנוגעות לקיומה של האלה הן פסלים, איורים, וכתובות דתיות. האלה לרוב מוצגת באחת משני דרכים - או כאישה היושבת בין שני סוסים, או כשהיא רכובה על סוס. נוסף על כך, לעיתים היא מלווה באלים נוספים, וכשהיא נושאת בידה קרן שפע, צלחת המיועדת לנסך או קערת פירות.
מהותה ותפקידה של האלה

נוסף על תפקידה המובהק כ"אלת הסוסים", נראה כי היה לה תפקיד כללי יותר של אלת פריון (מעידים על כך אספקטים של האיקונוגרפיה כמו קרן השפע או קערת הפירות). קיימת סברה כי לאפונה היה גם תפקיד כאלה המובילה את המתים על העולם הבא, כשרכיבתה על הסוס מסמלת את המעבר מהחיים למוות.
בתרבות

סוסה בשם אפונה מופיעה בסדרת המשחקים האגדה של זלדה.
אנדראש השלישי, מלך הונגריה

אנדראש השלישי ה"ונציאני" (בהונגרית: III. András magyar király; גם לפעמים Harmadik Velencei András, בקרואטית: Andrija Treći Mlečanin, בסלובקית: Ondrej Tri;‏ סביבות 1265 – 14 בינואר 1301) היה מלך הונגריה וקרואטיה בין השנים 1290–1301, ובנו של אישטוואן "פוסטומוס" (בהונגרית Utószülött István), שנולד למלך אנדראש השני אחרי מותו ושנחשב ל"ממזר" על ידי אחיו.
אנדראש השלישי גדל בוונציה והוזמן לבוא להונגריה בשנת 1278 על ידי הברון המורד איוואן קסגי. קסגי ניסה להעמיד את אנדראש כטוען לכתר מול המלך לסלו הרביעי "הקומני" אבל הקנוניה נכשלה ואנדראש שב לוונציה. הוא נבחר למלך אחרי מותו של המלך לסלו הרביעי בשנת 1290 והיה היורש הזכר האחרון של בית ארפאד. הוא היה גם כן המונרך ההונגרי הראשון שהנפיק דיפלומת הכתרה שאישרה את זכויות היתר מהן נהנו האצילים והכמרים. קמו נגדו לפחות שלושה טוענים לכתר – אלברכט מאוסטריה, מריה מהונגריה, מלכת נאפולי ועוד הרפתקן אחד שקרא לעצמו "אנדראש, דוכס סלבוניה".
אנדראש גירש את ההרפתקן מהונגריה ותוך שנה אילץ את אלברכט מאוסטריה לחתום הסכם שלום. אולם מריה מהונגריה וצאצאיה לא ויתרו על טענותיהם.
אנדראש סמך בעיקר על תמיכתם של הבישופים ההונגרים ושל משפחתו מצד אמו מוונציה. ראשי האצולה הקרואטית והסלבונית התנגדו לשלטונו.
בימי מלוכתו הייתה הונגריה שרויה באנרכיה מתמדת. בני המשפחות קסגי, צ'אק ואחרות שלטו באחוזותיהם הגדולות ביד רמה כשליטים אוטונומיים וכמעט כל שנה התקוממו נגד המלך. עם מותו של אנדראש השלישי נכחד בית ארפאד ופרצה מלחמת אזרחים על הירושה, שנמשכה יותר משני עשורים והסתיימה בניצחונו של קארוי רוברט (קארוברטו), נכד של מריה מהונגריה.
ילדות וצעירות

אנדראש היה בנו של אישטוואן "פוסטומוס" שקרא לעצמו "דוכס סלבוניה" ושל רעיתו השנייה, טומזינה לבית מורוזיני
,. האב נולד לביאטריצ'ה ד'אסטה, אשתו השלישית של המלך אנדראש השני, אחרי מות המלך ומסיבה זו נקרא "פוסטומוס". אולם שני בניו הגדולים של אנדראש השני, בלה וקלמן מהליץ' האשימו את ביאטריצ'ה ד'אסטה בגילוי עריות וסירבו להכיר באישטוואן פוסטומוס כאחיהם החוקי. אמו של אנדראש, טומזינה מורוזיני, הייתה בת של אציל אמיד מוונציה, מיקלה מורוזיני.
התאריך המדויק ללידת אנדראש אינו ידוע. לדעת ההיסטוריונים טיבור אלמאשי, דיולה קרישטו ואטילה ז'ולדוש, הוא נולד בסביבות 1265,
לפני מותו בשנת 1272 מינה אישטוואן פוסטומוס שני קרובי משפחה של אשתו, כולל אחיה אלברטו מורוזיני לאפוטרופסים של הילד אנדראש.
טוען לכתר 1290-1278

אנדראש הגיע להונגריה לראשונה בשנת 1278 להזמנת המגנט איוואן קסגי. קסגי ביקש להשתמש באנדראש במאבק שניהל נגד המלך לסלו הרביעי. אנדראש היה הצאצא הזכר היחיד של בית ארפד להוציא המלך. הוא אימץ את התואר "דוכס סלבוניה, דלמטיה וקרואטיה והגיע עם מלוויו עד לאגם בלטון. הוא לא הצליח דבר ובסתיו שב לוונציה.
בתחילת שנת 1290 חזר אנדראש להונגריה. הפעם גם הארכיבישוף של אסטרגום, לודומר, האיץ בו לבוא, מכיוון שיחד עם איוואן קסגי רצה להדיח את המלך לאסלו שהשניא עצמו על הכנסייה ונודה על ידה.
גם הפעם לא עלה בידי אנדראש להשיג את יעדיו מפני שהמגנאט ארנולד השלישי האהוט, אויב של בני קסגי, שהזמין אותו במרמה למבצר שטריגובה לקח אותו בשבי. האהוט שלח את נער לווינה, שם הוחזק בשבי על ידי דוכס אוסטריה, אלברכט.
ב-10 ביולי 1290 שלושה קומנים רצחו את המלך לסלו. הארכיבישוף לודומר שלח אז שני נזירים לווינה כדי ליידע את אנדראש על מות המלך. בעזרת הנזירים ברח אנדראש בתחפושת ומיהר להגיע להונגריה.