אורות רבין
היסטוריה

בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נדון מיקום תחנת הכוח שיועדה לקום לאורך החוף בין חדרה לחיפה ועל כן נקרא תחנת מ"ד (ראשי תיבות של "מחצית הדרך"). ועדה בין-משרדית המליצה על שפך נחל תנינים כמקום המועדף כדי למעט בנזק לציבור, ומנגד המועצה העליונה לגנים לאומיים ושמורות טבע הביעה התנגדות למיקום של נחל תנינים ותמכה בנחל חדרה, כרע במיעוטו. הוויכוח בנושא התמשך זמן רב ועיכב את בניית התחנה בכשנה וחצי. באמצע שנת 1972 נפל הפור על נחל חדרה והוחל בצעדים מקדמיים לקראת הקמת התחנה. כפיצוי סביבתי נדרשה חברת החשמל להקים את פארק נחל חדרה בשפך הנחל. ב-1972 דובר על הקמת תחנה עם שתי יחידות בכושר ייצור של 300 מגה ואט כל אחת, בשנת 1973 דובר על הקמת 4 יחידות של 300 מגה ואט כל אחת ובתחילת 1974 כבר דובר על 4 יחידות של 350 מגה ואט כל אחת.
במהלך שנת 1974 הוחלט בחברת החשמל להפעיל את התחנה על פחם לאור עליית מחירי הנפט בעולם. ביולי 1974 הוגשה תוכנית בעניין לוועדת שרים לענייני כלכלה. על פי התוכנית, התחנה תוכננה כדו-דלקית באופן שיאפשר מעבר בין שימוש בפחם ומזוט בהתאם לצורך. בעקבות החלטת ועדת השרים החלה חברת החשמל בהנהגתו של המנכ"ל אריאל עמיעד בבניית התחנה, שכונתה תחילה בקוד התוכנית "מחצית הדרך". בשנת 1978, עם התקדמות העבודה על התחנה, התחדש המאבק נגד הזיהום הצפוי מתחנת הכוח. בעקבות זאת נדרשה חברת החשמל על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה להכין תסקיר השפעה על הסביבה של התחנה והוקם איגוד ערים לאיכות סביבה בשרון שיפקח על הזיהום מהתחנה. איגוד הערים להגנת הסביבה רכש במימון המדינה ציוד ניטור והתקיים מחקר אפידמיולוגי מתמיד לבחינת השפעות על בריאות תושבי חדרה. עד שנת 2011 המחקר לא גילה כל פגיעה בריאותית או סביבתית. התחנה החלה לפעול באוגוסט 1981, אם כי עד פברואר 1982 היא פעלה על מזוט בלבד.
במהלך בניית מזח פחם של התחנה במהלך סופה נפגעה "הדוברה הגדולה" ובסוף הוחלט להטביע אותה.
היחידות לייצור חשמל נכנסו לפעולה באופן מדורג בשנים 1981–1984, כאשר לכל שתי יחידות יש ארובה גבוהה. בשנת 1986, לאור הירידה התלולה במחיר הנפט, עברה התחנה לפעולה על מזוט כדי לנצל את הירידה במחירו. בשנים 1995–1996 הוספו לתחנה שתי יחידות נוספות לייצור חשמל וארובה שלישית, ויחידות אלו היו בעלות כושר ייצור של 570 מגה ואט כל אחת.
בין השנים 2007–2009 נבנה בקצה הדרומי של מתחם התחנה מתקן גדול להתפלת מי ים, בעל כושר התפלה של 127 מיליון מ"ק מים בשנה. המתקן אינו בבעלות חברת החשמל.
בשנת 2011 הוחלט להסב את התחנה כך שתוכל לעבוד באמצעות גז או פחם, כדי לנצל את הזמינות הגדולה של גז שנמצא בישראל.
ב-9 בפברואר 2012 החלה בנייתה של ארובה רביעית. בנייתה הופסקה בספטמבר 2012 עקב סכסוך בין החברה האמריקאית שבונה אותה לבין החברה הישראלית, אך הבנייה התחדשה לאחר כחודש. באפריל 2017 הסתיימה בניית הארובה הרביעית והיא החלה לעבוד. גובהה כ-250 מטרים והיא בעלת סולקנים לסילוק חומרים באוויר.
באפריל 2017 נחתם הסכם בין חברת החשמל וחברת GE להקמת יחידת ייצור חשמל הפועלת במחזור משולב, בהספק 630 מגה-וואט, בעלות כמיליארד שקל (כולל שירותי תחזוקה למשך 15 שנה). היחידה מתוכננת להתחיל לפעול במהלך 2022 ותונע באמצעות גז טבעי.
ב-2 באוגוסט 2018 פורסמה החלטת הממשלה מספר 4080 (שנתקבלה ביום 29 ביולי 2018) על הפסקת פעילות יחידות ייצור החשמל 1–4 הפחמיות בתחנת הכוח "אורות רבין", כך שההפעלה השוטפת תיפסק לא יאוחר מיום 1 ביוני 2022. החלטה זו מותנית בכך שיחוברו שלושה מאגרי גז טבעי למערכת ההולכה הארצית, כל אחד מהם בתשתית נפרדת.
בשנת 2020 נחתם עם GE הסכם להקמת יחידת ייצור נוספת מאותו סוג באתר אורות רבין. כעבור שנה פרסמה חברת החשמל מכרזים לרכישת מתקנים שישמשו לאגירת חשמל, ואף פורסם כי היא מנהלת מגעים עם משרד האנרגיה על מנת לקבל את האישורים הנדרשים לכך.