stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצלת יהודי דנמרק
תיאור המבצע

ב-28 בספטמבר 1943 הדליף דיפלומט גרמני, גאורג פרדיננד דוקוויץ, את התוכנית לגירוש יהודי דנמרק להנס הדטופט, יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית, וזה העביר את הידיעה למחתרת הדנית ולראשי הקהילה היהודית.
ייתכן כי ורנר בסט, המנהל האזרחי של דנמרק הכבושה (1942–1945) מטעם גרמניה הנאצית, חיבל בתוכניות לרכז את האוכלוסייה היהודית בדנמרק כדי להימנע מלעורר את האוכלוסייה הדנית הכללית נגד גרמניה. בהצלת יהודי דנמרק, מסלול הבריחה העיקרי היה חציית מצר ארסונד לשוודיה בסירה. ייתכן שבסט הודיע למקורב יהודי על הכנסת סירות הסיור הגרמניות באזור בתקופה זו לשיפוצים. אך הרשויות הדניות העריכו כי יד ימינו של בסט, דוקוויץ, הוא שהשיג את המידע על הגירוש המתוכנן ותרם להחלטת היהודים לברוח. במהלך משפטו בדנמרק התעקש בסט כי היהודים הצליחו לברוח מכיוון שהוא-עצמו סיפק את התאריכים לדוקוויץ.
היהודים ירדו למחתרת והתחבאו אצל ידידים דנים. כ-1,500-2,000 יהודים הוסתרו בבית החולים ביספביירג. הידיעה על איסוף יהודי דנמרק הועברה גם לשוודיה, אשר הכריזה שתיתן מקלט לכל יהודי דנמרק והובהר שהכוונה גם ליהודים שאינם אזרחי דנמרק. החל מתחילת אוקטובר דווח בעיתונות בשוודיה ובעולם על מעצרים של יהודים בדנמרק ועל יהודים שברחו לשוודיה. כך, ב-4 באוקטובר דווח כי 600 יהודים כבר הגיעו לשוודיה וב-24 באוקטובר דווח שרוב יהודי דנמרק כבר בשוודיה. בין המגיעים לשוודיה היה נילס בוהר.
בארגונה של המחתרת הדנית הוסעו היהודים, מתחת לאפם של הגרמנים, אל החוף המזרחי של המדינה, ובתוך מספר ימים הוברחו אלפי היהודים בסירות דיג אל שוודיה הנייטרלית. להצלחת המבצע עזרו גם פעילי מחתרת בשורות המשטרה, כמו דיבי קנוד.
במבצע הברחת יהודי דנמרק באוקטובר 1943 השתתפה גם הסירה גרדה III ששימשה את הני סינדינג סונדו וצוותה למתן שרות למגדלורים.
כ-7,200 מיהודי דנמרק (שהיו 90% מיהודי דנמרק) הוברחו לשוודיה. 492 יהודים נתפסו על ידי הגרמנים ונשלחו למחנה טרזיינשטט שבצ'כוסלובקיה. גם לאחר מעצרם המשיכה ממשלת דנמרק לעקוב אחר מצבם ושלחה להם חבילות תרופות ומזון.[דרושה הבהרה] אף על פי כן, כ-150 איש מיהודי דנמרק שנתפסו נרצחו בשואה. המשלוח האחרון של יהודים שנעצרו על ידי הנאצים יצא מדנמרק ב-23 בנובמבר 1943.
הסברים היסטוריים

היסטוריונים וחוקרים ניסו לתת הסברים שונים להתגייסות העם הדני למען יהודי דנמרק. ישנם שני הסברים נפוצים לתופעה זו:
ההסבר הראשון הוא לוגיסטי לחלוטין. הוא מסביר את ההתגייסות בכך שלטובת הדנים עמדו התנאים הגאוגרפיים הנוחים ביותר: קהילה קטנה יחסית של יהודים (ההערכות לאותה תקופה מדברות על כ-8,000 יהודים) וקרבה של מדינה נייטרלית. שוודיה הייתה במרחק הפלגה קצר יחסית (אך מסוכן אמנם) מקופנהגן, שם שכנה עיקר יהדות דנמרק.
הסבר נוסף הוא צורת הלאומיות הדנית. החל מאמצע המאה ה-19 החלה מתפתחת בדנמרק צורת לאומיות המתבססת יותר על קהילתיות, דהיינו על היותה קהילה קטנה ותומכת. זאת לאחר שהדנים נכשלו בביסוס עצמם כמעצמה באותה תקופה. לאומיות זו עוצבה באופן משמעותי על ידי תנועת בתי החינוך העממיים ואותה הלאומיות היא שראתה בתמיכה בקבוצת מיעוט בעם כסימן וחיזוק לאותה גאווה לאומית.
הנצחה

על מנת לחלוק כבוד למבצע ההצלה יוצא הדופן, החליט יד ושם לטעת בשדרת חסידי אומות העולם עץ לכבודה של המחתרת הדנית. לא הייתה זו הענקת אות חסיד אומות העולם שמוענק ליחידים ולא לקבוצות, אך הדבר נעשה ברוח בקשתם של חברים במחתרת הדנית שביקשו מיד ושם שלא להכיר במצילים דנים בודדים. עם זאת מספר דנים, שמעשי ההצלה שלהם היו יוצאי דופן, זכו גם באופן אישי בתואר חסידי אומות העולם.
המשורר נתן אלתרמן כתב על המבצע את שירו "הלשון השוודית" שפורסם באוקטובר 1943 בטור השביעי בעיתון "דבר".
בינואר 1962 נקראה הכיכר המרכזית של שכונת בית הכרם בירושלים "כיכר דניה" על שמה של דנמרק. שש שנים מאוחר יותר עוצבה הכיכר מחדש ושולבה בה אנדרטה בצורת פסל-מזרקה שאותה יצר האמן רודא ריילינגר ומתארת בהפשטה סירת דיג ועליה קבוצה של יהודים בדרכם מדנמרק לשוודיה. לאורך השנים הוזנחה הכיכר עד שהמזרקה עם בריכת הנוי בוטלה.
בשנת 1968 שונה שמה של כיכר בעיר קופנהגן לישראלס פלאדס.
בשנת 1970 נקרא בית ספר בירושלים בשם דנמרק כהוקרה לעם הדני על הצלת יהודי המדינה בתקופת השואה.
בחודש אוקטובר 1973 הנפיק השרות הבולאי בול ומעטפת יום ההופעה, לזכר הצלת יהודי דנמרק.
בחודש יוני 2013 נחנך בחיפה, בחוף דדו שליד תחנת חוף הכרמל, הפסל "המיית הימים" (The Murmur of the Seas) של הפסל והאמן דן רייזנר העוסק בהצלת יהודי דנמרק באוקטובר 1943. שם הכיכר הפך ל"כיכר דנמרק". הפסל נחנך במעמד השר הדני לענייני מדע, חדשנות והשכלה גבוהה, מורטאן אוסטרגארד, שגרירת דנמרק ליסלוטה פלסנר וראש העיר חיפה יונה יהב. שגרירת דנמרק פנתה אל הקהל בעברית ואמרה שבזכות דן רייזנר העיר חיפה יפה עוד יותר. גודל הסיפור הזה בכך, לפי פרשנותו של רייזנר, שזו הייתה הצלת אנשים על ידי אנשים. בניגוד לאנדרטאות אחרות העוסקות בטרגדיה ביקש רייזנר דווקא לציין את הסוף הטוב של הסיפור - ביצירה שהיא צבעונית, שמחה, וקינטית כשהמשוטים זזים בתגובה לבריזה הבאה מהים, ובכך "משיטים" את הסירה לחוף מבטחים.
ראו גם

תגובת העולם לשואה
יהדות דנמרק
בתי חינוך עממיים
גילליה
לקריאה נוספת

אגה ברטלסן, אוקטובר 43, ירושלים: מ. ניומן, 1955.
נחום פונדק, בדנמרק זה לא יכול לקרות: מבצע הברחת יהודי דנמרק לשוודיה באוקטובר 1943, תל אביב: זמורה-ביתן, 1996.
לני יחיל, הצלת היהודים בדניה: דמוקרטיה שעמדה במבחן, ירושלים: מאגנס ויד ושם, תשכ"ז.
אורנה קרן-כרמל, האמת האפורה : הצלת יהודי דנמרק בשואה בתרבות הזיכרון בישראל, זמנים: רבעון להיסטוריה 141 (2019) 64-75
הערות שוליים

↑  The Rescue of the Danish Jews: Moral Courage Under Stress, pages 28-29
↑  The Rescue of the Danish Jews: Moral Courage Under Stress, pages 39-40
1 2  The Rescue of the Danish Jews: Moral Courage Under Stress, page 46
↑
Brustin-Berenstein, Tatiana (1989). "The Historiographic Treatment of the Abortive Attempt to Deport the Danish Jews". In Michael Marrus (ed.). The Nazi Holocaust. Part 5: Public Opinion and Relations to the Jews in Nazi Europe. Westport, CT: Meckler, pp. 570–571 ISBN 978-3-11184-855-6.
↑  שוודיה פותחת שעריה ליהודי דאניה, דבר, 3 באוקטובר 1943
↑  שוודיה חסידת אומות העולם, דבר, 8 באוקטובר 1943
↑  דאניה מתנגדת לגירוש היהודים, דבר, 5 באוקטובר 1943
↑  יהודי דאניה רובם בשבדיה, משמר, 24 באוקטובר 1943
↑  יהודי דאניה, משמר, 1 בנובמבר 1943
↑  השיירה האחרונה, משמר, 26 בדצמבר 1943
↑  הצלת יהודי דנמרק, המחתרת הדנית, באתר "יד ושם"
↑  נתן אלתרמן, הלשון השוודית, דבר, 8 באוקטובר 1943
↑  מידע על בול 30 שנה להצלת היהודים בדנמרק, באתר התאחדות בולאי ישראל
מידע על מעטפת יום ראשון הצלת היהודים בדנמרק, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  חנוכת הפסל "המיית הימים" בחיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2010119729 
הפסל "המיית הימים" של הפסל דן רייזנר בחוף דדו בחיפה
בול דואר ישראל לכבוד 30 שנה להצלת יהודי דנמרק
העץ שניטע ביד ושם לכבוד העם הדני
זלצבורג

ערך זה עוסק בעיר באוסטריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
זלצבורג (בגרמנית: ‏Salzburgקובץ:Salzburg.ogg‏Ⓘ‏, בווארית: Soizburg) היא העיר הרביעית בגודלה באוסטריה. זוהי עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת זלצבורג, הנמצאת במרחק קילומטרים בודדים מהגבול של אוסטריה עם גרמניה, במרחק של כ-150 ק"מ ממזרח למינכן וכ-300 ק"מ ממערב לווינה. למרות גודלה הצנוע (כ-148,000 תושבים) זלצבורג היא בין הערים הידועות והמתוירות ביותר באירופה, ונחשבת לאחת היפות שבה.
העיר, השוכנת בגובה ממוצע של כ-400 מטרים מעל לפני הים, נמצאת למרגלות החלק הצפוני של האלפים. פסגת ההר Untersberg שגובהו 1,972 מטר, נמצאת במרחק מספר קילומטרים ממרכז העיר. מדרום לעיר מורדות האלפים ומצפון לה אזור מישורי. במרכז העיר זורם הנהר זלצך (Salzach) הנשפך אל האין (Inn), אשר בתורו נשפך אל הדנובה.
מבין עריה הגדולות של אוסטריה, זוהי העיר הרב-תרבותית ביותר: כחמישית מתושביה אינם אוסטרים; רוב הזרים הם מטורקיה ומיוגוסלביה. בעיר קיימות שתי אוניברסיטאות ו-3 מכללות, בהן לומדים כ-16,000 סטודנטים, למעלה מעשירית מאוכלוסיית העיר.
היסטוריה

פירושו של שם העיר בגרמנית הוא "מבצר המלח"; בעבר נחצב מלח רב מהרי הסביבה, ושוּנע לאורך הנהר העובר בזלצבורג. כבר לפני 2,500 שנה החלו הקלטים לכרות מלח באזור. במאה ה-8 נוסדה העיר וניתן לה שמה על ידי הקדוש הנוצרי רופרט איש זלצבורג. בשנת 1805 העיר סופחה לאימפריה האוסטרית. במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו כמחצית ממבני העיר בהפצצות בעלות הברית אף שמבני התרבות והדת נותרו רובם ללא פגע. העיר נכבשה בידי חיילי ארצות הברית ב-5 במאי 1945.
תיירות

העיר העתיקה של זלצבורג, הנמצאת על הגדה הדרום-מערבית של נהר זלצך, ידועה באדריכלות הבארוק המפוארת של בנייניה ובכנסיותיה העתיקות, ובהן קתדרלה גדולה. בעיר 34 מוזיאונים – יותר מכל עיר אוסטרית אחרת, כולל וינה. בניגוד לרוב ערי גרמניה ואוסטריה, מרבית מבני התרבות והדת של זלצבורג לא נפגעו במלחמת העולם השנייה, ועברה נשמר היטב. זלצבורג נמצאת כשלוש שעות נסיעה מווינה ופחות משעתיים נסיעה ממינכן, וניתן לשלבה בטיול לאחת מערים אלו.
סרט הקולנוע "צלילי המוסיקה" צולם ב-1965 בעיר ובסביבותיה; מעריצים רבים של הסרט המצליח, אשר כמעט ולא מוּכּר באוסטריה עצמה, מבקרים בעיר בשל כך. בית הולדתו של מוצרט מהווה אף הוא אתר תיירות ראשון במעלה.
אתרים מרכזיים

העיר העתיקה של זלצבורג הוכרזה כעיר מורשת תרבות עולמית בשנת 1996.
ארכיטקטורת הבארוק כוללת כנסיות ידועות, בהן הקתדרלה.
קתדרלת זלצבורג (Salzburger Dom).
מצודת זלצבורג (Festung Hohensalzburg) השוכנת בראש ההר במרכז העיר העתיקה, משקיפה לעבר העיר וסביבותיה ונחשבת לאחת הגדולות באירופה. בנייתה החלה במאה ה-11 ונמשכה מאות שנים.
מנזר נונברג (Nonnberg Abbey) – המנזר הבנדיקטי.
רחוב Getreidegasse המוכר בשל היותו רחוב הקניות הראשי של זלצבורג בעיר העתיקה. ברחוב זה (מספר 9) שוכן בניין מקום הולדתו של מוצרט (המשמש כיום כמוזיאון למלחין).
ארמון וגני מיראבל (בגנים אלה צולמו חלק מסצנות השיר "דו-רה-מי" בסרט צלילי המוזיקה).
ארמון לאופולדסקרון בסגנון הרוקוקו
ארמון הלברון (Hellbrunn) ומזרקות השעשועים: הארמון נבנה על ידי הארכיבישוף מרקוס סיטיקוס וכלל גן ובו בריכות, מערות ומזרקות גלויות וגם נסתרות – במטרה להשתעשע עם אורחיו. לצד הארמון וגני המזרקות פארק עירוני רחב ידיים.
הכנסייה הפרנציסקנית (Franziskanerkirche), שבנויה בסגנון גותי
כנסיית בלזיוס הקדוש
אולמות הפסטיבל של זלצבורג (בהם מתרחש פסטיבל זלצבורג למוזיקה)
אתרים חדשים בעיר המהווים גם הם מוקדי עניין:
מוזיאון הטבע והמדע (Haus de Natur) – מוזיאון המכיל תצוגות בנושאי זואולוגיה (אולם דינוזאורים, אקווריומים ובהם מיני דגים שונים, אגף זוחלים, חרקים וכו'), גאוגרפיה ואקולוגיה, מדע, טכנולוגיה, אנטומיה ועוד.
המוזיאון הפתוח.
אתרים מרכזיים מחוץ לעיר:
ארמון קלסהיים – בית הקיץ לשעבר של הארכיבישוף של זלצבורג
ברגהוף – כינוי לביתו הפרטי של אדולף היטלר במתחם שבאוברזלצברג
קן הנשרים – כינוי לבית במתחם האירוח והשליטה של היטלר
גן החיות של זלצבורג.
מראה העיר ממצודת זלצבורג
ציור של זלצבורג ב-1914
זלצבורג בלילה
מבט על העיר העתיקה, על מבצר הוהנזלצבורג ועל נהר הזלצך
פריחת הדובדבן בגני מיראבל
אירועים

פסטיבל זלצבורג למוזיקה המפורסם, אשר מושך תיירות מכל העולם במהלך חודשי יולי ואוגוסט.
פסטיבל הפסחא של זלצבורג המתקיים בכל שנה בחג הפסחא.
פרסי המולטימדיה של Europrix המציג פרויקטים חדשניים של סטודנטים.
אישים

בין האישים הידועים שנולדו בזלצבורג ניתן למנות את המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט ואת הפיזיקאי כריסטיאן דופלר (מגלה התופעה הקרויה על שמו). הסופר היהודי שטפן צווייג התגורר בעיר במשך 15 שנים; ב-1934 עקר מהעיר עקב התגברות הנאציזם. בנימין זאב הרצל התגורר בעיר בזמן התמחותו במשפטים ב-1884.
ערים תאומות

לזלצבורג 9 ערים תאומות והן:
צרפת ריימס, צרפת (מ־1964)
ארצות הברית אטלנטה, ארצות הברית (מ־1967)
איטליה ורונה, איטליה (מ־1973)
ניקרגואה לאון, ניקרגואה (מ־1984)
גרמניה דרזדן, גרמניה (מ־1991)
יפן קווסאקי, יפן (מ־1992)
איטליה מראנו, איטליה (מ־2000)
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין (מ־2004)
פורטוגל סאו ז'ואאו דה מדיירה, פורטוגל (מ־2007)
שווייץ ברן, שווייץ
ראו גם

קהילת יהודי זלצבורג
רד בול זלצבורג
נמל התעופה זלצבורג
הערות שוליים

↑  אתר מורשת תרבות העולמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562082505171  BNE: XX453086  BnF: cb11946534t (data)  GND: 4076982-3  LCCN: n80024359  MusicBrainz: f0590317-8b42-4498-a2e4-34cc5562fcf8  NARA: 10044880  NDL: 00628569  NKC: ge134471  RERO: 02-A024912501  SUDOC: 027420140  VIAF: 143061561   WorldCat (עם VIAF): 143061561
נס

ערך זה עוסק בהתערבות אלוהית בטבע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נס הוא כינוי למאורע אשר חורג מדרך הטבע וההתנהלות הטבעית של העולם, ומיוחס להתערבות של ישות עליונה כדוגמת התערבות אלוהית או של שליחי האל. מושג הנס הוא מושג מרכזי בדתות רבות, כשבדתות שונות ולעיתים אף באותה דת, קיימות תפישות שונות למושג. ישנם מאמינים הרואים בנס הוכחה לקיומו של האל, או אישוש לקיומו של שליח האל.
מקור השם

המילה נס בעברית היא מילה נרדפת לדגל. נס הוא אירוע שמסמל או מצביע על התערבות על-טבעית במציאות, במיוחד אירוע של הצלה, ריפוי, או ניצחון.
נסים ביהדות

ביהדות מבחינים בין שלושה סוגי נסים:
נס גלוי
נס נסתר
עצם קיומו של העולם
בסיפורי התנ"ך מתוארים כמה ניסים שהם "נסים גלויים", למשל:
לידת שרה את יצחק בגיל 90
בכיבושי יהושע בן נון – שמש בגבעון דום
מספר ניסים שקרו לאלישע – כד הקמח לא תכלה וצפחת השמן לא תחסר, החייאת הנער שמת, ועוד.
נס אליהו הנביא בהר הכרמל
תפיסה זו נשארה מושרשת ביהדות, אם כי יש בה גוונים שונים, כך למשל הרמב"ם סבר שההשגחה הנסתרת הזו, קיימת רק כלפי הצדיקים, בעוד הוגים אחרים הרחיבו אותה עד לחלקים הקטנים ביותר של המציאות. למשל, אחת הפרשנויות הנפוצות של מגילת אסתר – מגילה שאלוהים אינו מוזכר בה ולו גם פעם אחת, עוסקת במשמעות השם "אסתר" (מלשון נסתר) ולדברים שהתרחשו במגילה כרמז לכך שאלוהים פועל מאחורי הקלעים של עולם המציאות, כמאמר הפסוק "ואנכי הסתר אסתיר פני" (דברים לא, יח).
באופן כללי, נהוג להבדיל בין היחס לאדם פרטי לבין עם ישראל בכללו.
גישות מרכזיות ביהדות ביחס לנס:
בניגוד לנצרות (להלן), ביהדות עשיית ניסים אינה תנאי להכרה בצדיקותו או בקדושתו של צדיק – הניסים תופסים מקום של עניין בהגות היהדות אך משניים לעיקר אישיות האדם (חכמה, דקדוק במצוות, ידיעת ולימוד התורה, מידות ודרך ארץ).
ניתן להבחין בשתי גישות בסיסיות ביהדות לקיומו של נס ולהתערבותו של אלוהים בטבע.
מחד גיסא, עומד הרמב"ן. לדעתו, כל המציאות סביבנו היא נס. הוא רואה בנסי יציאת מצרים לא חריגה מהטבע אלא הוכחה לכך שאין טבע כלל, "ומן הנסים הגדולים המפורסמים אדם מודה בנסים הנסתרים שהם יסוד התורה כולה, שאין לאדם חלק בתורת משה רבנו עד שנאמין בכל דברינו ומקרינו שכולם נסים אין בהם טבע ומנהגו של עולם" (פירוש הרמב"ן על התורה, שמות יג, טז)
מאידך גיסא, גישת הרמב"ם היא שהנס נוצר בתוך מערכת הטבע בששת ימי בראשית, ואין התחדשות ניסית בזמן מסוים, אלא הכל תוכנית אלוהית מששת ימי הבריאה כחלק מהמערכת הטבעית עצמה. "כל המופתים היוצאים מן הרגיל, שהיו ושיהיו על פי היעוד, כולם קדם להם החפץ בששת ימי בראשית. והושם בטבע הדברים מאותה שעה ואילך, שיתרחש בהם מה שיתרחש. וכשהתרחש בזמן שהיה צריך חשבוהו לדבר שנתחדש עתה ואינו כך.." (שמונה פרקים לרמב"ם – פרק שמיני).
נסים ביהדות > ניסים כהוכחה לנבואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בהלכה מבדילים בין נביא אמת ונביא שקר על פי ניסים שהם בעצם חזיית העתיד שמתגשמת. הרמב"ם מפרט על מספר ההוכחות הנדרשות עניינן וכו'.
ישנה מחלוקת ראשונים איזה מופת נצרך לצורך הוכחה לנבואה:
על פי הרמב"ם[דרוש מקור], המופת הנצרך מנביא הוא חזיית מאורע עתידי חיובי. אמנם חזיית מאורע שלילי אינה הוכחה לנבואה, כיוון שנבואה כזו יכולה להתבטל על ידי תשובה ורחמי האל. ראייתו של הרמב"ם היא מהפסוקים הבאים:
הַנְּבִיאִ֗ים אֲשֶׁ֨ר הָי֧וּ לְפָנַ֛י וּלְפָנֶ֖יךָ מִן־הָֽעוֹלָ֑ם וַיִּנָּ֨בְא֜וּ אֶל־אֲרָצ֤וֹת רַבּוֹת֙ וְעַל־מַמְלָכ֣וֹת גְּדֹל֔וֹת לְמִלְחָמָ֖ה וּלְרָעָ֥ה וּלְדָֽבֶר׃ הַנָּבִ֕יא אֲשֶׁ֥ר יִנָּבֵ֖א לְשָׁל֑וֹם בְּבֹא֙ דְּבַ֣ר הַנָּבִ֗יא יִוָּדַע֙ הַנָּבִ֔יא אֲשֶׁר־שְׁלָח֥וֹ יְהוָ֖ה בֶּאֱמֶֽת׃
אמנם הרמב"ם אינו מתייחס בזלזול לנס גלוי. ההפך הוא הנכון, הרמב"ם אינו מצריך דבר גדול כל-כך, כנס גלוי, מכל נביא ונביא.
על פי רבי יהודה הלוי[דרוש מקור], המופת הנצרך מנביא הוא נס גלוי. ראייתו מביא מרבו של נביאים, משה רבנו בעצמו.
נסים ביהדות > הוכחה לקיום האל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוגי דעות מרכזיים ביהדות ראו ביציאת מצרים, מעמד הר סיני וירידת המן נסים המוכיחים את קיום האלוהות, והתגלות לעם ישראל. על פי הוגים אלו, אף על פי שבתנ"ך מתוארים נסים נוספים, הם היו עלולים להיות מזויפים (כמו הנסים בדתות אחרות), ואילו מהימנותם של יציאת מצרים ומעמד הר סיני, שהיו לעיני מיליוני אנשים, לפי מסורת מדור לדור, מוצקה ולכן הוא ההוכחה לדת. לא ניתן להמציא עובדה ולומר שהיא התרחשה לעיני עם שלם אם אין היא אמיתית, שכן השומעים יכחישו את העובדה וכולם ידעו שהמספר שקרן.
לפי הרמב"ם במשנה תורה, דווקא מעמד הר סיני הוא ההוכחה האמונית החזקה ביותר, מכיוון שאינו נסמך על נסים, אלא גם ראינו בעצמינו את דיבור ה' אל משה.
משה רבנו – לא האמינו בו ישראל מפני האותות שעשה, שהמאמין על פי האותות, יש בליבו דופי, שאפשר שייעשה האות בלט וכישוף, אלא כל האותות שעשה במדבר, לפי הצורך עשאן – לא להביא ראיה על הנבואה. צרך להשקיע את המצריים, קרע את הים והצלילן בו. צרכנו למזון, הוריד לנו את המן. צמאו, בקע להן את האבן. כפרו בו עדת קורח, בלעה אותן הארץ. וכן, שאר כל האותות:
ובמה האמינו בו, במעמד הר סיני, שעינינו ראו, ולא זר; ואוזנינו שמעו, ולא אחר, האש והקולות והלפידים. והוא ניגש אל הערפל, והקול מדבר אליו; ואנו שומעים, משה, משה, לך אמור להן כך וכך. וכן הוא אומר "פנים בפנים דיבר ה' עימכם" (דברים ה, ד), ונאמר "לא את אבותינו, כרת ה' את הברית הזאת" (דברים ה, ג):
ומניין שמעמד הר סיני לבדו היא הראיה לנבואתו, שהיא אמת שאין בו דופי, שנאמר "הנה אנוכי בא אליך בעב הענן, בעבור ישמע העם בדברי עימך וגם בך יאמינו לעולם" (שמות יט, ט) – מכלל שקודם דבר זה, לא האמינו בו נאמנות שהיא עומדת לעולם, אלא נאמנות שיש אחריה הרהור ומחשבה:
נסים ביהדות > אמונה בנסים בתקופת חז"ל

בתנ"ך ובכמה מאגדות התלמוד ובמדרש, מיוחס לחכמים אחדים הכוח להחיות ולהמית. לעיתים הפעולה היא סבילה, בעוד החכם אינו מתכוון לכך ישירות, ולעיתים היא פעילה ומכוונת לתוצאה המבוקשת.
אף שהדבר אינו נאמר במפורש בחלק מהסיפורים, לאור גישת היהדות לכשפים, אין הכוונה לכוח עצמאי של חכמים העוסקים במעשי כשפים ובאמצעותם מחיים וממיתים, אלא שהאל מייחס משקל רב לתפילותיהם ולמחשבותיהם של צדיקים, אך הוא היחיד שמסוגל להמית ולהחיות.
ברוב הדוגמאות העוסקות בהשבה לחיים, טכניקת ההשבה לחיים זהה: החכם מבקש רחמים על המת, ותפילתו נענית והמת חוזר לחיים. הכוח להחיות הוא כוחו של האל, שאליו מופנות תפילותיהן של חכמים, וכאשר חכם מתפלל להשיב את המת לחיים, תפילתו נענית. בעוד שהבקשה להשבה לחיים היא בקשה מפורשת שמפנה החכם לקב"ה, ההמתה מתרחשת בלא שתהיה בקשה מפורשת להמית – התלמוד אינו מציג את החכמים כצמאי דם הגורמים למוות במחשבתם. ההמתה היא לעיתים תגובה של הקב"ה לצערו וכאבו של החכם – הקב"ה הוא הגוזר מיתה על מי שפגע בכבוד חכמים וציערם.
נסים ביהדות > אין סומכין על הנס

בצד האמונה בנס, קיים כלל שאין סומכין על הנס, כלומר על אדם להיזהר, ולא לקחת סיכונים מיותרים בתקווה שיקרה לו נס. המחשה לעיקרון זה מופיעה בסיפור התלמודי הבא (מגילה, ז ע"ב)
"רבה ורבי זירא עבדו סעודת פורים בהדי הדדי, איבסום. קם רבה שחטיה לרבי זירא. למחר בעי רחמי ואחייה. לשנה אמר ליה: "ניתי מר ונעביד סעודת פורים בהדי הדדי". אמר ליה: "לא בכל שעתא ושעתא מתרחיש ניסא".
(הסיפור בעברית: רבה ורבי זירא ערכו סעודת פורים ביחד, והשתכרו. קם רבה ושחט את רבי זירא. למחרת ביקש רבה רחמים, ורבי זירא קם לתחייה. כעבור שנה פנה רבה לרבי זירא והזמין אותו לערוך שוב סעודת פורים יחדיו. ענה לו רבי זירא: לא בכל שעה ושעה מתרחש נס).
נסים ביהדות > גישות ביהדות בת זמננו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעדות המזרח מקובל יותר ליחס כוח מיסטי לצדיקים והכרה בניסים שיעשו (כדגומת הבבא סאלי ועוד). גם ביהדות החסידית התייחסות רבה לניסים של צדיקים (שם הם מכונים ״מופתים״ ולא ניסים).
לעומת זאת ביהדות הליטאית (בעיקר בתקופה שבה המחלוקת בין החסידים למתנגדים החריפה) קיימת התנגדות לכך. אמנם החל מהעשור הראשון שנות ה-2000 הגישה השתנתה, ולכלל היהדות החרדית חדרו מונחים מיסטיים של שימוש במופתים ״סגולות״ שונות וכולי.
ביהדות תימן יש שני זרמים: הזרם העיקרי, שדעותיו כמו שאר עדות המזרח בהן יש שימוש בקמעות וכדומה על מנת לחולל ניסים. הזרם השני הנקרא הדרדעי, מתנגדים נחרצות לכל העיסוק במיסטיקה ולכל טענה של עשיית ״מופתים״ בדורות אלו.
נסים בנצרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי הנצרות, ההכרה במעמדו של ישו כבעל תכונות אלוהיות נבעה משורה של נסים שבוצעו על ידיו. הראשון ביניהם מכונה החתונה בקנה ובו על פי האמונה הנוצרית, השתתף ישו בחתונה רבת משתתפים ביישוב קנה שבגליל, שהוא, כפי הנראה, כפר כנא של ימינו. בחתונה ביצע ישו את הנס הראשון שלו ובו הפך מים ליין. במקום התרחשות הנס נצבת כיום כנסיית החתונה הפרנציסקנית. נסים נוספים מתארים כי ישו הלך על המים וריפא חולים באמצעות נגיעה בהם בלבד.
עם זאת, הנס המרכזי בחייו של ישו ובאמונה הנוצרית הוא תחיית ישו שלושה ימים אחרי צליבתו.
גם בהמשך ההיסטוריה של הנצרות מתוארים נסים רבים שקרו בדרך כלל לאנשים שהוכרזו כקדושים ולמעשה אחד מהתנאים של הכרזת לקדוש היא האמונה בקיום נסים על ידיו.
נסים ומדע

המתמטיקאי ג'ון אדנזור ליטלווד טבע את חוק ליטלווד, שקובע שכל אדם צריך לצפות שיקרה לו נס בקצב של בערך פעם בחודש.
הפילוסוף דייוויד יום טען כנגד אמונה בנסים, פותח בעקבות טיעון של ג'ון טילוטסון, הארכיבישוף מקנטרברי. טילוטסון ואחרים, (כדוגמת ויליאם קלינגוורת' לפניו ובן דורו הבישוף אדוארד סטילינגפליט), טענו כי הם מגינים על "השכל הישר" של הנצרות, כלומר על הכנסייה האנגליקנית. הטיעון של טילוטסון כנגד הדוקטרינה הקתולית של הטרנסובסטנציה (המרה) בנצרות (האמונה שלחם ויין הקודש הופכים לבשרו ודמו של ישו) או "הנוכחות האמיתית של אלוהים" היו פשוטות וישירות. הרעיון נגד את השכל הישר, אמר.
הדוקטרינה טוענת כי הלחם והיין שימשו בטקסי השיתוף הכנסייתיים השתנו בישותם כך שהלחם והיין הפכו בחושי המאמינים לגוף ולדם של ישו. אם זה נראה כמו לחם, מריח כמו לחם ויש לזה טעם של לחם, לפיכך זה לחם. כדי להאמין אחרת משמעותו לוותר על הבסיס לכל הידע המבוסס על ניסיון החושים. כל דבר יכול להיות שונה ממה שהוא נראה לחושים. לטיעון זה אין דבר עם הטיעון הספקני על אודות אי הוודאות של ידע החושים. טיעון זה איננו על אודות ביטחון במה שאנחנו חשים אלא על אודות אמונה הגיונית. אם הקתולים צודקים אודות ההמרה, אזי ספר יכול להיות בישוף, או שאגס יכול להיות קתדרלת וסטמניסטר. כל דבר שאנו תופסים יוכל להיות לא שייך למה שהוא נראה לנו. עולם כזה יהיה בלתי הגיוני ואינו ראוי לאלוהים. אם לא ניתן להאמין בחושים במקרה ספציפי זה, אי אפשר להאמין להם בשום מקרה. כדי להאמין בהמרה, יש צורך לזנוח את הבסיס לכל הידע – ניסיון החושים.
ביהדות היו הוגי דעות רבים, במיוחד מחוגי הקבלה והחסידות, שטענו שהיקום הוא נס שכן לפי טענתם, הוא אינו יכול להתקיים בלי שאלוהים יקיים אותו. טענה דומה העלה הפילוסוף יובל שטייניץ בספרו "טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה", בו הוא מבסס את הטענה שמאז דחיית העקרונות האריסטוטליים בפיזיקה, לא ניתן להסביר שום שינוי, במרחב או בזמן, אלא על ידי ישות לא גשמית.
לעומת טיעון זה טוען ריצ'רד דוקינס כי הסברים מעין אלה סובלים משתי בעיות - בעיה אחת היא בעיית "רקורסיה אינסופית" - אם כדי ליצור או לקיים סדר או דבר מה מורכב חייבים משהו מורכב יותר, מעין "וו-שמימי" או "שען" שירכיב אותו, אזי אותו טיעון חל גם על "השען" עצמו. כלומר אם היקום חייב ישות מורכבת יותר שתיצור אותו, אז אותו טיעון עצמו חל גם על הישות המורכבת הזו עצמה - כלומר על אלוהים - גם הוא חייב ישות מורכבת יותר שתיצור אותו וכך ברקוסיה אינסופית הפתרון שדוקינס מציע הוא שיש מקרים שבהם סדר יכול להיווצר "מלמטה למעלה". בעיה אחרת שדוקינס מצביע עליה היא שמדובר במעין עצלות מחשבתית. במקום להגיד - הדבר זה הוא מורכב ועלי לחקור כיצד הוא התרחש, אפשר להגיד על כל דבר ביקום שסיבת קיומו הוא "אלוהים" ובכך לעצור כל צורך בחקירה מדעית.
ראו גם

אין בעל הנס מכיר בנסו
לקריאה נוספת

הרב עדין אבן ישראל, "ניסיך שבכל יום עמנו". בתוך "חיי שנה", ידיעות ספרים והמכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, ירושלים, 2008, 139–146.
ריצ'רד דוקינס, קסם המציאות: איך אנחנו יודעים מה אמיתי ומה לא, כנרת, זמורה-ביתן, 2016, הפרק "מהו נס?", עמ' 246–265.
הנס דה וריס, ניסים, אירועים ופלאים קטנים. מסה פילוסופית, הוצאת רסלינג 2019
הערות שוליים

↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית, באתר ruvik.co.il, ‏28.10.2014
↑  אביטל פריאל, על הניסים ועל הנפלאות, באתר רב גן - רבנות גן ישראלית
↑  רס"ג, הכוזרי
↑  על פי רס"ג דווקא זה הוא החזק היותר, עקב המשכיותו במשך 40 שנה (ו"המקרה לא יתמיד") ועקב כך שאם הייתה ידועה דרך ליצור אוכל שכזה משום דבר בתרמית, היו הפילוסופים כבר משתמשים בה כדי להאכיל את תלמידיהם.
↑  אוריאל בנר, איסור הסתכנות ומגבלותיו – לדעת ריה"ל בספר הכוזרי, ספר אסיא י, עמ' 43–51, באתר מכון שלזינגר
↑  יובל שטייניץ, "טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה". תל אביב: זמורה ביתן, 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566538305171  GND: 4067063-6  LCCN: sh2007004520  LNB: 000052106  NDL: 00565991  NKC: ph116811 
פסל המתאר את הנס "שמש בגבעון דום" (היוצר: שמואל בר-אבן, ירושלים)
מוכרים בלבד (סרט)

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  קווין סמית
 הופק בידי:  סקוט מוסייר
 תסריט:  קווין סמית
 עריכה:  קווין סמית   סקוט מוסייר
 שחקנים ראשיים:  בריאן או'האלורן  ג'ף אנדרסון  ג'ייסון מיוז
 מוזיקה:  גרג גרפין 
 צילום:  דויד קליין
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  View Askew Productions
 חברה מפיצה:  מירמקס
 הקרנת בכורה:  1994
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 תקציב:  27,575 דולר
 הכנסות:  3,151,130 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   clerks
 פרסים:  Sundance Filmmaker Trophy Dramatic 
 סרט הבא:  מוכרים בלבד 2
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוכרים בלבד (באנגלית: Clerks) הוא סרטו הראשון של הבמאי קווין סמית', שגם כתב את התסריט וכיכב בסרט. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1994. הסרט, אשר הופק בתקציב זעום (27,575 דולר), הפך במרוצת השנים לסרט פולחן, וקאסט השחקנים שלו יופיע רבות ברוב סרטיו של קווין סמית'. הסרט מתמקד בהתרחשויות שונות המתרכזות ביום אחד בחייו של גיבור הסרט, דנטה היקס, מוכר בחנות מכולת מקומית אשר אינו מרוצה מחייו ומהעובדה שהוא הגיע לעבוד ביום החופשי שלו.