stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברידג' בישראל
הישגי ישראל בברידג' בזירה הבינלאומית > אליפות עולם לצעירים

מקום ראשון באליפות העולם לזוגות צעירים 2003 בהונגריה. (עדי עזיזי ויובל ינר)
מקום ראשון באליפות העולם עד גיל 21 (בנגקוק 2006)
מקום ראשון (מדליית זהב) לנבחרת ישראל עד גיל 26 באליפות העולם 2010 (רון שוורץ, אלון בירמן, בר טרנובסקי, לוטן פישר, אלירן ארגלזי והקפטן גלעד אופיר)
הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 16 זכתה באליפות העולם בשנת 2016, ניר חוטורסקי - גל מתתיהו, אביב זייטק-תומר לונשטיין, ושחר דנק וגלעד ליפשיץ.
מקום שני (מדליית כסף) לנבחרת ישראל עד גיל 26 באליפות העולם שנערכה בסין ביולי-אוגוסט 2012. (אייל ארז, לי רוזנטל, דרור פדון, מושיקו מיוחס, גל גרסטנר, לוטן פישר והקפטן גלעד אופיר).
הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21 זכתה במקום שני באליפות העולם בשנת 2018, (ניר חוטורסקי - עילי בנירי, אביב זייטק-תומר לונשטיין, וגל מתתיהו - יונתן שליבוביץ).
ליאור אורמן ואמיר עציון זכו במקום ראשון באליפות העולם לזוגות צעירים עד גיל 26, שהתקיימה באופטיה שבקרואטיה באוגוסט 2019.
עילי בנירי מישראל ואלכסנדר סנדין משוודיה זכו במקום שני באליפות העולם לזוגות צעירים עד גיל 21, שהתקיימה באופטיה שבקרואטיה באוגוסט 2019.
מקום ראשון לקובוצת BridgeChamp באליפות העולם "טרנסנשיונל" (אליפות עולם הפתוחה לקבוצות בהן לא כל השחקנים חייבים להיות מאותה מדינה) לקבוצות צעירים עד גיל 21 בפולין בשנת 2024. בקבוצה השתתפו שני זוגות מנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21: ליה פטלקו וקורן רטר ודניאל מסיקה ועידו מושקוביץ.
הישגי ישראל בברידג' בזירה הבינלאומית > אליפות אירופה לצעירים

מקום ראשון באליפות אירופה לנבחרות בתי ספר 2002.
מקום ראשון (מדליית זהב) באליפות אירופה לנבחרות צעירים עד גיל 26, 2011 בבולגריה, אלון בירמן ודרור פדון, גל גרסטנר ומשה מיוחס, לוטן פישר ורון שוורץ.
מקום שני באליפות אירופה לנבחרות צעירים (פראג 2004 - נבחרת בתי הספר: אלירן ארגלזי, אלון בירמן, דרור פדון, רון שגב, דנה טל, בר טרנובסקי, קפטן: יניב זק).
מקום שני באליפות אירופה לנבחרות צעירים (2005 - נבחרת בתי הספר: דרור פדון, בר טרנובסקי, רון שוורץ, ערן אסרף, רון שגב, דנה טל, קפטן: יניב זק)
מקום שני (מדליית כסף) לנבחרת ישראל עד גיל 21 באליפות אירופה 2009.
מקום שני (מדליית כסף) לנבחרת ישראל עד גיל 26 באליפות אירופה 2009
מקום שני (מדליית כסף) באליפות אירופה לנבחרות צעירים עד גיל 21, 2011 בבולגריה. (איתמר גינוסר - אדם ריטר, עדי אסולין - איל ארז, יובל בן דוד - אורן דר)
מקום שני (מדליית כסף) לנבחרת ישראל עד גיל 21 באליפות אירופה 2013 שנערכה בפולין (עדי אסולין - הילה לוי, אורן טולדנו - ליאור אורמן, עמי זמיר - אמיר עציון).
מקום שלישי (מדליית ארד) לנבחרת ישראל עד גיל 26 באליפות אירופה שנערכה בפולין (דרור פדון - מושיקו מיוחס, גל גרסטנר - לוטן פישר, אדם ריטר - איתמר גינוסר)
הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21 זכתה במקום שני באליפות אירופה בשנת 2017, ניר חוטורסקי - עילי בנירי, אביב זייטק - תומר לונשטיין, וגל מתתיהו - יונתן שליבוביץ.
מקום ראשון (מדליית זהב) באליפות אירופה לנבחרות צעירים עד גיל 16 בשנת 2019 באוסלו, נועם ברגן - לביא בציה גרינברג, אופק סבח - דניאל מסיקה, טל סמואלוב - עידו מושקוביץ.
מקום ראשון (מדליית זהב) באליפות אירופה לנבחרות צעירים עד גיל 21 בשנת 2022 בהולנד, תומר לונשטיין – גל מתתיהו; יונתן שליבוביץ – אופק סבח; ליה פטלקו – קורן רטר.
מקום שלישי (מדליית ארד) באליפות אירופה לנבחרות צעירים עד גיל 26 בשנת 2022 בהולנד, אביב זייטק – ניר חוטורסקי; אמיר עציון – עילי בנירי; דניאל מסיקה – עידו מושקוביץ.
מקום שני(מדליית כסף) באליפות אירופה לנבחרות צעירים עד גיל 26 בשנת 2024 בוורוצלב בפולין, אביב זייטק – ניר חוטורסקי; תומר לונשטיין – עילי בנירי; אופק סבח – יונתן שליבוביץ .
הישגי ישראל בברידג' בזירה הבינלאומית > תחרויות חשובות אחרות

האחיות דנה טל ונגה טל זכו במקום ראשון בתחרות Cavendish בקטגוריה של נשים בשנת 2014.
הישגי ישראל בברידג' בזירה הבינלאומית > הישגים יוצאי דופן שלא בתחרויות

מחבר בעיות הברידג' הישראלי פאול לוקאץ' (1915–1982) נחשב לאחד מגדולי מחברי הבעיות בברידג' בכל הזמנים. לוקאץ' הוגדר על ידי ויקטור מולו כ: "שחקן הברידג' הטוב ביותר בכל הזמנים שלא ליד שולחן הברידג'".
אלופי ישראל

אלופי ישראל בברידג' הם הזוגות הזוכים במקום הראשון בשלב הגמר של האליפות.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| אלופי ישראל לזוגות | אלופות ישראל לזוגות נשים | אלופות ישראל לזוגות מעורבים | אלופי ישראל לזוגות צעירים |
|  2024 - אמיר לוין יוסף רול 2023 - עמי זמיר אורן טולדנו  2022 - אילן ברקת אסף לנגי  2021 - אילן ברקת אסף לנגי  2019 - שחר זק אריאל בראונשטיין  2018 - מושיקו מיוחס רוני בר בנין  2017 - ישראל ידלין דורון ידלין  2016 - נתן חץ ואסא לוינגר  2015 - ניר גרינברג דן ישראלי  2014 - מיכה מרק יובל לובינסקי  2013 - ישראל ידלין דורון ידלין  2012 - סרג'יו קובאליו אריק פרלמוטר  2011 - ישראל ידלין דורון ידלין  2010 - גל גרסטנר אור טושר  2009 - אילן ברקת אמיר לוין  2008 - רון פכטמן אלדד גינוסר  2007 - רון פכטמן אלדד גינוסר  2006 - מיכה מרק סטיב רוג'רס  2005 - אמיר לוין מיכאל בראל |  2024 - גיא ממן מתי בוברוב 2023 - שירי פאור אילנה לונשטיין 2022 - דנה טל רוני בר בנין  2021 מיכל ספקטור עירית נימן  2019 דנה טל רוני בר בנין  2018 מיכל ספקטור עירית נימן  2017 דנה טל לביאה טל  2016 מריקה זינגר ורדה אברמוב  2015 נורית גרייצר אורית מורן  2014 - אילנה ברנר מתילדה פופילוב  2013 - אפרת אורן דנה טל  2012 - אפרת אורן דנה טל  2011 - טלי מלמד מירי לוי-פרויקט  2010 - דניאלה בירמן נטלי סעדה  2009 - ורדה אברמוב מיכל נוסצקי  2008 - נטע סקסון רוזלין ברודי  2007 - רות לויט-פורת לירי פורת  2006 - מיכל רום רות ערמי  2005 - מתילדה פופילוב סטלה שגיב |  2024 - גיא ממן איליה גולדפרב  2023 - רוני בר בנין יניב זק  2022 - עדי אסולין גלעד אלטשולר  2019 - ורדה אברמוב יצחק עזרא  2018 - מיכל נוסצקי דורון ידלין  2017 - אפרת אורן יניב זק  2016 - קלרה חץ רון פכטמן  2015 - מיכל ספקטור עדי כהן  2014 - ורד מינץ יעקב מינץ  2013 - נטלי סעדה בר טרנובסקי  2012 - אפרת אורן יניב זק  2011 - רות ערמי אילן ברקת  2010 - אילנה אס אלדד גינוסר  2009 - אילנה אס אלדד גינוסר  2008 - רוני בר-בנין אילן הרבסט  2007 - אילנה אס דני כהן  2006 - רזיאן מולכו יוסי אנגל  2005 - נעמי לזר מאיר ברקמן |  2022 - אביב זייטק ניר חוטורסקי  2021 עילי בנירי ליה פטלקו  2018 עילי בנירי אסף יקותיאלי  2017 עדי אסולין הילה לוי  2016 אורן טולדנו אסף יקותיאלי  2014 - בר טרנובסקי אלירן ארגלזי  2013 - לוטן פישר גל גרסטנר  2012 - יובל בן דוד דן הרשפנג  2011-2010 - לוטן פישר רון שוורץ  2010 - משותף עם 2011  2009 - דרור פדון אושרי דמתי  2008 - לוטן פישר ערן אסרף  2007 - גלעד אופיר בר טרנובסקי  2006 - רון שגב יובל ינר  2005 - דנה טל רון שגב |
ספרים עיתונים ואתרי לימוד ברידג'

ההתאגדות הישראלית לברידג' מוציאה ירחון הנשלח לשחקנים פעילים בתחרויות רשמיות. האקדמיה לברידג' הפיצה ירחון הנקרא הלקיחה ה-14 בעריכת אורן לידור. במרבית העיתונים היומיים יש מדור שבועי העוסק בברידג'.
ספרי ברידג' רבים תורגמו לעברית. נכתבו גם ספרים בעברית כגון:
ספריו של אלדד גינוסר: 2/1 מחייב למשחק מלא - הספר השלם, הכרזת 2 על 1 מחייבת למשחק מלא, ברידג' ב-60 שניות
ספריו של גלעד אופיר מאחורי ההיגיון הברידג' המודרני, מאחורי ההיגיון משחק ההגנה
לקחים ולקיחות ולקיחות ולקחים 2 שכתב אפרים בריפמן
סדרת ספרים של מרדכי גלברד הנקראים: ברידג' הכרז בדרך הנכונה,
סדרת ספרים של אורן לידור הנקראים: לראות מבעד לקלפים,
ספריו של קובי שחר: ארגז הכלים של הכרוז בברידג' וארגז הכלים של ההגנה בברידג'
ספריו של אפרים בריפמן: לקיחות ולקחים ולקיחות ולקחים2
החל משנת 2010, קיים אתר לימוד ברידג' הנקרא "Best Bridge".
החל משנת 2012, קיים אתר " מגזין ברידג-טיפים וכתבות " (לא-מסחרי), ובו כתבות, קישורים וטיפים למשחק הברידג'.
הערות שוליים

↑   נבחרת הנשים של ישראל הוכתרה לאלופת העולם בברידג', באתר וואלה, 2 בספטמבר 2023
↑  הביטאון הישראלי לברידג',4/91,עמוד 3
↑  43rd General European Bridge Championship,Montecatini Italy
↑  אתר ההתאחדות בברידג'
↑  2024 56th European Mixed Teams Championships, Euro Bridge
↑  בשנת 2016 הורשעו לוטן פישר ורון שוורץ ברמאות שיטתית והישגים להם היו שותפים נפסלו. פישר ושוורץ הורשעו על ידי שלוש ועדות שונות: ועדה של התאגדות הברידג' האירופית, ועדה של התאגדות הברידג' האמריקאית וועדה של התאגדות הישראלית לברידג'.
↑  8th World Youth Team U21 Tranns National Teams Championships , WBF
↑  2013 24th European Youngsters Teams Championships, Euro Bridge
↑  , 27th European Youth Teams Championships - U16", EBL.
↑  , 28th European Youth Teams Championships - U21", EBL.
↑  , 28th European Youth Teams Championships - U26", EBL.
↑  , 29th European Youth Teams Championships - U26", EBL.
↑  תוצאות מלאות באתר ההתאגדות הישראלית לברידג
↑  אליפות ישראל לזוגות 2024 - גמר על התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות 2023 - גמר על התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות 2022 - גמר על התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות נשים 2024, באתר התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות נשים 2023, באתר התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות נשים 2022 התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות מעורבים 2024 התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות מעורבים 2023 התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לזוגות מעורבים 2022 התאגדות הברידג' הישראלית
↑  אליפות ישראל לצעירים 2022 התאגדות הברידג' הישראלית
דוד וגוליית (קאראווג'ו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו 
 תאריך יצירה:  1600? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  91.3 ס"מ 
 גובה:  110.4 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מספר יצירה:  P000065 (מוזיאון הפראדו) 
 מיקום:  מוזיאון הפראדו, הארמון המלכותי של מדריד
 
דוד וגוליית הוא ציור שמן על בד, המיוחס לצייר האיטלקי קאראווג'ו, ומתוארך לסוף המאה ה-16 או תחילת המאה ה-17. הציור מוצג במוזיאון הפראדו במדריד ומהווה פרשנות ייחודית לאירוע המקראי המתאר את ניצחונו של דוד על גוליית.
תיאור הציור

בניגוד לייצוגים רבים אחרים של הקרב בין דוד לגוליית, ציור זה מציג רגע יוצא דופן בסיפור: לאחר שהפיל את גוליית בעזרת אבן מקלעו, דוד עומד מעל גופת הענק, אוחז בראשו הכרות בשיערו ומתכונן לקשור אותו בחבל. הקומפוזיציה יוצרת תחושת דרמה, כאשר דמותו של דוד בולטת על רקע כהה ומוצל, בהתאם לסגנון האופייני לקראוואג'ו.
ייחוס והיסטוריה

הייחוס של הציור לקראוואג'ו נותר נושא למחלוקת בין חוקרי אמנות. הציור הוא אחד מהציורים הפחות מוכרים מבין היצירות המיוחסות לאמן, והיסטוריית הבעלות שלו אינה מתועדת באופן ברור. העדות הראשונה לקיומו של הציור בספרד מתועדת בשנת 1789, לאחר מותו של המלך קרלוס השלישי, אז הוא נרשם באוסף המלכותי בארמון בואן רטירו עם מספר המלאי 1118. ברישום זה צוינו ממדי הציור כגדולים משמעותית מגודלו הנוכחי, מה שמעיד כי הבד הורחב במועד כלשהו במאה ה-18.
בדיקות רנטגן שבוצעו בציור במהלך תהליך שימור ב-2023 חשפו מספר מלאי נוסף – "449" – שכוסה בצבע, ככל הנראה לפני שהציור הועבר למוזיאון הפראדו. מספר זה קושר את היצירה לרשימות מלאי מוקדמות יותר של אוספי האמנות הספרדיים משנים 1771 ו-1716. עוד נמצא כי הציור היה קיים כבר בשנת 1700, באוסף האמנות של בית המלוכה הספרדי לאחר מותו של קרלוס השני. הציור הועבר מהארמון המלכותי למוזיאון הפראדו, שם נרשם לראשונה במספר 2081 בשנת 1849, עם ייחוס לקראוואג'ו. הייחוס נשמר גם בקטלוגים משנים מאוחרות יותר, אך אין תיעוד ודאי על הגעת היצירה לספרד או על זהותו של המזמין המקורי.
מחקר ושינויים בקומפוזיציה

במהלך תהליך השימור ב-2023 התגלו שינויים שביצע האמן במקור: ראשו של גוליית צויר תחילה בעיניים פקוחות ובפה פעור בצעקה, בדומה לדמותו של הולופרנס בציור יהודית והולופרנס של קראוואג'ו. מאוחר יותר, הבעתו רוככה, ייתכן עקב דרישת המזמין או שינוי בגישתו של האמן. בדיקות נוספות חשפו כי דוד צויר במקור עם קרסול עטוף בבד, ככל הנראה כתחבושת או כהשראה ממסורת מתאגרפים עתיקים שחיזקו כך את מפרקיהם. פרט זה הוסר במהלך העבודה על הציור.
סגנון והשפעה

הציור מאופיין בטכניקת ניגודי אור וצל דרמטיים, המעניקים לו עומק וריאליזם. האופן שבו תיאר קראוואג'ו את דוד – כנער צעיר, רזה, וחסר הבעה רגשית מובהקת – חורג מהתיאורים המסורתיים של הגיבור התנ"כי ומעניק לסצנה אופי אינטימי יותר.
על אף חוסר הוודאות בנוגע לייחוסו, הציור נותר עדות חשובה להשפעתו של קראוואג'ו ולדרכו הייחודית בעיצוב נרטיבים דתיים באמצעות דרמה חזותית חזקה.
הערות שוליים

1 2 3 4  David with the Head of Goliath - The Collection - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es (באנגלית)
| קאראווג'ו |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | ארוחת ערב באמאוס • בכחוס • בכחוס החולה • דוד וגוליית • דוד עם ראשו של גוליית • הירונימוס הקדוש כותב • יהודית והולופרנס • מאסרו של ישו • מגדת העתידות • מדוזה • המדונה של עולי הרגל • המוזיקאים • המרמים במשחק הקלפים • נער עם סל פירות • נער הננשך על ידי לטאה • סלסלת פירות • עקדת יצחק • עריפת ראשו של יוחנן המטביל • שבעת מעשי החסד • שלומית עם ראש יוחנן המטביל (לונדון) |  |
| ראו גם | בארוק • גלריה בורגזה • גלריית אופיצי |  |
לבנון

ערך זה עוסק במדינה בחוף המזרחי של הים התיכון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כתובת בשפה הפיניקית, הראשונה מבין השפות הכתובות שהופיעו באזור החוף בלבנון.
הר הלבנון הוא רכס הרים רחב בלבנון. גובהו הממוצע מעל 2,500 מ' (8,200 רגל).
לְבָנוֹן, או בשמה הרשמי הרפובליקה הלבנונית (בערבית: الجمهوريّة اللبنانيّة, אַל-גֻ'מְהוּרִ֫יַּה א-לֻּבְּנַאנִ֫יַּה; בצרפתית: République libanaise, רפּוּבּליק ליִבּאַנּז); היא מדינה ערבית במזרח התיכון. היא גובלת בישראל בדרום, בסוריה במזרח ובצפון ובים התיכון במערב. שטחה כ־10,400 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ־5.3 מיליון בני אדם (2023) – המשתייכים לדתות ולעדות שונות. מהקמתה בשנת 1943, המדינה רוויה סכסוכים אתניים ומלחמות אזרחים על שליטה, שטח ומשאבים. בסכסוכים אלו מעורבות המדינות השכנות לה ומעצמות אחרות, דבר המתאפשר עקב השלטון המרכזי החלש, שלא הצליח לאכוף את מרותו על מלוא שטחה. רוב הלבנונים הם בני דת האסלאם (כולל המיעוט הדרוזי, הנספר כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית), אך יש בה מיעוט נוצרי גדול (בערך שליש מהאוכלוסייה). מחוץ ללבנון ישנה פזורה לבנונית גדולה, שהיא נוצרית בעיקרה.
הארץ נקראת על שם הר הלבנון, הקרוי כך על שום צבעו הלבן. שם זה הוא גם שמה המקראי של הארץ, ושמה בשפות אחרות, ובהן ערבית. בערבית הוא נכתב لُبْنَان ונהגה: לֻבְּנָאן (בערבית ספרותית) או לְבְּנֵין (בערבית סורית ולבנונית). בצרפתית: Le Liban. השפה הרשמית של לבנון היא ערבית, ושפה נוספת שמוכרת בה היא צרפתית.
המדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה

חבל הארץ של לבנון המודרנית היה מאוכלס כבר באלף החמישי לפני הספירה, ונמצאו בו שרידים מהתקופה הנאוליתית והכלקוליתית. בתקופת התנ"ך נחשב החבל כחלק הצפוני של ארץ כנען, ותושביו היו הפיניקים, עם כנעני הנמנה עם משפחת העמים השמיים המערביים, שעסק במסחר ובשיט ונחשב לממציא האלפבית הפיניקי. מלכי ממלכות יהודה וישראל קשרו איתם קשרים מסחריים ומדיניים הדוקים. על פי התיאור המקראי, חירם מלך צור סיפק לשלמה המלך ארזים לבניית בית המקדש, ואחאב מלך ישראל נשא לאישה את איזבל בת אתבעל, מלך צידון.
עוד התנ"ך מציין במרומז את התיחום של היחידה הגאוגרפית הנקראת לבנון:
אִתִּי מִלְּבָנוֹן כַּלָּה, אִתִּי מִלְּבָנוֹן תָּבוֹאִי; תָּשׁוּרִי מֵרֹאשׁ אֲמָנָה, מֵרֹאשׁ שְׂנִיר וְחֶרְמוֹן, מִמְּעֹנוֹת אֲרָיוֹת, מֵהַרְרֵי נְמֵרִים
ניתן להסיק מכאן שהתיחום הוא ברצועה שבין "אמנה" אותה רוב החוקרים מזהים עם הרי נור בדרום טורקיה, לבין הר חרמון שעל זיהויו אין ספק. תיחום זה גדול מכל תיחום אחר שנעשה בהמשך ההיסטוריה (המחוז האוטונומי בהר הלבנון ולבנון הגדולה וכדומה) והוא מקיף את כל רכסי ההרים שלאורך הים התיכון שמצפון לגליל.
מאז עליית האימפריה האשורית במאה השמינית לפני הספירה היו הר הלבנון וחופיו נתונים לשלטונם של כובשים זרים: מלכי אשור ואחריהם מלכי מצרים, מלכי בבל, מלכי פרס, היוונים ואחריהם קיסרי רומא, הכובשים הערבים לבית אומיה ולבית עבאס והצלבנים בימי מסעי הצלב ואחריהם הממלוכים.
היסטוריה > מהשלטון העות'מאני ועד מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1516 פלשו העות'מאנים לאזור, והעניקו את השליטה באזור הרי השוף והסביבה לאמיר פח'ר א-דין הראשון מבית הנכבדים הדרוזי בית מען (בהמשך "בית שהאב"). באותה תקופה הונהגה מערכת פיאודלית מיוחדת שלא התבססה כמקובל על כפיפות לאדון אלא על חכירה. כמו בראש המערכת הפיאודלית האירופית, גם בלבנון עמד בראש האדונים שליט-על שתוארו "אמיר ההר". אדמת הר-הלבנון חולקה ל־24 מוקאטעאת (אזורים). בראש כל מוקאטעה עמד שליט האזור – המוקטעג'י, אשר הוא ראש משפחת נכבדים המחויבת להעביר מס אל אמיר ההר שבתורו מחויב להפריש מס לוואלי של צידון.
טבח עין דארה בשנת 1711 הביא בהדרגה לדלדול האוכלוסייה הדרוזית באזור דרום הר-הלבנון, אל מול הגירה לאזור של נוצרים מרונים. בשנות השלטון המצרי של מוחמד עלי ובנו אבראהים פאשא (1832–1840) בלבנון, ביטלו המצרים את האפליה המקובלת כלפי המרונים ובכך העלו עליהם את רוגזם של הדרוזים. בתקופת זו הושלם המהפך הדמוגרפי באוכלוסיית ההר מבחינת הרכב העדות: המרונים אשר היו מיעוט נהפכו לרוב גדול. עם הסתלקות איברהים פאשא מהאזור והגלייתו של אמיר ההר, בשיר השני (1840) בעקבות לחץ חמש מעצמות אירופה, חזר לשלוט שלטון ישיר הסולטאן העות'מאני. על מנת להפיג את המתח הבין-עדתי ולהסדיר שלטון בהר ניסח הנסיך האוסטרי, מטרניך, בשנת 1843, במסגרת מאמציה של אוסטריה להשיג שליטה בלבנון, הסדר ייחודי הכולל שני קַאִימַקַאמים (שליטי נפה) שיהיו כפופים לוואלי של צידון: אחד מרוני והשני דרוזי.
היסטוריה > ממלחמת העולם הראשונה עד מלחמת האזרחים

במהלך מלחמת העולם הראשונה, נחתם בשנת 1916 הסכם סייקס–פיקו, במסגרתו הוסכם על הקמת מדינת "לבנון הגדולה", בשליטה ישירה של צרפת. בכך למחוז הר-הלבנון נוספו האזורים דרום לבנון, בקעת הלבנון, אזור החוף עם ביירות וצפון לבנון. על פי החוקה הלבנונית שהתקבלה בשנת 1926, בראש המדינה עמד נשיא (הראשון שבהם היה שארל דבאס, שמונה על ידי הנציב העליון) והיא הושתתה על פרלמנט דו-בתי: סנאט (בית עליון) שחלק מציריו מונו על ידי הנשיא, ומתחתיו – בית הנבחרים. מכל מחוז-בחירה נכנסו לפרלמנט נבחרים על-פי מכסה עדתית. מאז כינון החיים הפרלמנטריים מחדש בלבנון – ואף על פי שחלו שינויים במהלך השנים במספר הכולל של הצירים בפרלמנט, נשאר תמיד היחס בין הנוצרים למוסלמים (והדרוזים) 5:6, עובדה שעוררה חוסר-יציבות.
בבחירות 1943 זכו הנציגים שתמכו בלבנון עצמאית לרוב גדול בפרלמנט. הממשלה אשר קמה – בהנהגת ראש הממשלה, ריאד אלצלח המוסלמי, והנשיא, בשארה אל-ח'ורי הנוצרי, מיהרה להודיע על כוונה להסיר את כל הסעיפים בחוקה שקושרים את לבנון למנדט הצרפתי. באותה תקופה התגבשה גם "האמנה הלאומית" בין הנוצרים והמוסלמים. האמנה קובעת כי המוסלמים מקבלים את גבולות "לבנון הגדולה" כ"גבולות קבע" של המדינה ואילו הנוצרים מוותרים על תמיכתה של צרפת ועל זיקתם הרשמית המיוחדת אליה, ומסכימים לקבלת לבנון אל משפחת העמים הערביים (ואכן סטטוס זה בא לידי ביטוי בהצטרפות לבנון ל"ליגה הערבית" ב־22 במרץ 1945). כמו כן הנציחה האמנה את המפתח העדתי של שנת 1932, ובהתאם לכך לחלוקת התפקידים בממשלת לבנון בהתאם לו, חלוקה אשר השתנתה רק בעקבות הסכם טאיף משנת 1989. צרפת – שיצאה חבולה קשות ממלחמת העולם השנייה, נאלצה להשלים עם עצמאות לבנון, שהוכרה רשמית ב־22 בנובמבר 1943.
לאחר קבלת העצמאות החלו המתואלים (השיעים) – שישבו בדרום – להגר לביירות. עקב הריבוי הטבעי הגבוה באוכלוסייה המוסלמית והדרוזית, חל שינוי לרעה בגודל אוכלוסיית המרונים, המיעוט השולט, אשר רבים מקרב האליטה שלה החלו להגר לצרפת, מקור החיקוי התרבותי, וביתר שאת לאחר מלחמת האזרחים בלבנון ב־1958.
היסטוריה > מלחמת האזרחים (1975–1990)

על רקע הכנה של המיליציות לעימות הצפוי, על ידי אגירת נשק והגברת האימונים פרצה מלחמת האזרחים ב־13 באפריל 1975 כהמשך ישיר לסכסוכי דת קודמים בלבנון.
הקבוצות הלוחמות העיקריות היו גורמים שמרניים ששאפו לשמר את הסטטוס קוו (ומעמדם העליון של המרונים), וגורמים נגדיים ששאפו לשנות אותו. המחנה השמרני כלל את הפלנגות של מפלגת הכתאיב, הנמרים של המפלגה הליברלית הלאומית, שומרי הארזים ועוד מיליציות קטנות אחרות. המחנה הנגדי כלל את אש"ף, מפלגות קומוניסטיות, נאצריסטים לבנוניים, המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית של הדרוזים, פשיסטים ונציונל-סוציאליסטים לבנוניים. סוריה שהתערבה במלחמה ב־1976 שינתה את עמדותיה מספר פעמים במהלך המלחמה, כשהיא תומכת לעיתים במחנה השמרן ולעיתים במחנה השמאלני. מיליציית אמל השיעית והמיליציה הפלסטינית א-סאעקה פעלו בדרך כלל בהתאם לעמדת דמשק. הצבא שמר על נייטרליות (למעט מקרים חריגים) ואיפשר ללחימה בין הצדדים להימשך.
מספר מעשי טבח מזעזעים של שני הצדדים, פיצולה לשניים של ביירות והמשך הלחימה העיקשת משכו אליהם את תשומת הלב של חלק ממדינות העולם. כחלק ממדיניות החוץ שלה סיפקה ברית המועצות, ביחד עם לוב ועיראק, נשק וממון לפלסטינים ולתומכיהם במטרה להחליש את השפעת ארצות הברית בלבנון.
לאחר פלישת צה"ל ללבנון במבצע ליטני הוקם יוניפי"ל על ידי האו"ם כדי לשמור על הסדר באזור דרום לבנון. ב־1982 פתחה ישראל במלחמת שלום הגליל וסייעה למחנה השמרני, שבאותה התקופה אוגד תחת הכוחות הלבנוניים. נסיגת ישראל לרצועת הביטחון ב־1985 הותירה את המחנה השמרני בעמדת נחיתות, לוחמיו ספגו מספר תבוסות (בין היתר באזור טריפולי והרי השוף). השתלטותה ההדרגתית של סוריה על כל לבנון (למעט אזור הדרום) הובילה לעימותים בין צבא סוריה וגרורותיו לבין המיליציות הנוצריות. לאחר ההתנקשות בראש הממשלה ראשיד כראמה, מינה הנשיא המרוני אמין ג'ומייל לתפקיד ראש הממשלה מרוני נוסף, מישל עון מפקד צבא לבנון. המוסלמים התנגדו למינוי זה משום שתפקיד ראש הממשלה שמור למוסלמי סוני על פי האמנה הלאומית. בתגובה מונה סלים אל-חוס הסוני לראש הממשלה. לבנון לפיכך, התחלקה בין ממשלת הצבא הנוצרית במזרח ביירות, לשלטון האזרחים הסוני במערב הבירה. במרץ 1989 הכריז מישל עון על "מלחמת שחרור" נגד הכיבוש הסורי בלבנון. מאבקו זכה לתמיכה בקרב חלק מהנוצרים בלבנון, אולם תמיכתם לא הבטיחה את הישרדותו הפוליטית. ב־13 באוקטובר 1990 חוסלו (ויש האומרים נטבחו) כיסי ההתנגדות האחרונים של עון. הסכם טאיף שנחתם בשלהי 1989 איפשר לצדדים מוכי האבדות לחדול מלהילחם. ההסכם קרא לפירוק כל המיליציות הלבנוניות, וכולן אכן עשו כך למעט חזבאללה. ההסכם הגדיל את הייצוג המוסלמי בפרלמנט והקטין את סמכויותיו של הנשיא המרוני. נזקי המלחמה הוערכו על ידי קרן המטבע הבין-לאומית בכ־25 מיליארד דולר, בלחימה נהרגו כ־150,000 איש, נפצעו כ־200,000 איש וכ־17,500 איש הוגדרו כנעדרים והוכרזו כמתים.
פוליטיקה

שיטת הפוליטיקה בלבנון ייחודית לה, במסגרתה מתקיימת דמוקרטיה פרלמנטרית על בסיס עדתי/דתי (נגזרת של דמוקרטיה הסדרית), לפיה המשרות הבכירות מתחלקות בין העדות השונות על בסיס מפתח קבוע. בהתאם לכך, נשיא לבנון ומפקד הצבא הם נוצרים, יושב ראש הפרלמנט הוא שיעי וראש הממשלה הוא סוני.
החוקה הלבנונית קובעת כי על הבחירות לבית המחוקקים להתקיים אחת ל־4 שנים. בית המחוקקים בוחר את הנשיא לתקופה יחידה של 6 שנים והנשיא ובית המחוקקים בוחרים את ראש הממשלה. בפועל, משנות ה־70 ועד ל־1992 לא התקיימו בלבנון בחירות עקב מלחמת האזרחים. הבחירות האחרונות לפרלמנט התקיימו בשנת 2018 והנשיא הנוכחי (מישל עאון) נבחר בשנת 2016 לאחר שבעה-עשר חודשים שבהם למדינה לא היה נשיא מכהן.
למרות מבנה משטר דמוקרטי על הנייר בלבנון, בפועל, בשני העשורים הראשונים של המאה ה־21 השתלט ארגון חזבאללה על המערכת הפוליטית בלבנון ועל צבא לבנון, ובמקרים שונים השפיע על החלטות כך שיתאימו לאינטרסים של הארגון.
כלכלה

מלחמת האזרחים שהתרחשה בשנים 1975–1990 פגעה קשות בכלכלה הלבנונית, פגעה קשות בתשתית,
וצמצמה את התוצר הלאומי בחצי, ובכך נפגע מעמדה של לבנון כמרכז הפעילות הבנקאית במזרח התיכון.
סיום מלחמת האזרחים והשקט היחסי ששרר, איפשר לממשלה לגבות מסים ולהחזיר את השליטה בביירות ובמתקני המדינה.
כתוצאה מכך, התוצר הלאומי הגולמי גדל ב־353% בשנות ה־90. היציבות היחסית המשיכה עד לשנת 2006, אז נפגעה כלכלתה של לבנון באופן חמור במהלך מלחמת לבנון השנייה, ובאותה שנה צנח התוצר ב־8.2%. עם זאת, המדינה חזרה לצמוח במהירות, ובשנים 2007–2010 צמחה בכ־8% בממוצע לשנה. התמ"ג לנפש, העומד על כ־15 אלף דולר לפי מדד כח הקנייה (PPP), הוא אחד הגבוהים במזרח התיכון. עם זאת לבנון סובלת מחוב חיצוני גדול ושיעור אבטלה גבוה (כ־19% ב־2012).
נכון ל־2008, כ־75% מהתוצר מגיע ממגזר השירותים. איכרי לבנון מעבדים פחות משליש משטח המדינה, והמגזר החקלאי מייצר רק כ־5% מהתוצר. בגלל השטחים המישוריים המצומצמים, נבנו במורדות המערביים של הרי לבנון מדרגות המעובדות עד לגובה רב. הגידולים העיקריים בלבנון הם: ירקות, פירות הדר, תפוחי–עץ, ענבים, זיתים, חיטה ובננות. רוב היבול מיוצא למדינות ערב, ובראשן סוריה, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2019 החלה סדרה של מחאות ברחבי לבנון בתגובה לכישלונה של הממשלה למצוא פתרונות למשבר הכלכלי במדינה בשנה שקדמה להן. הגעת מגפת הקורונה ללבנון החריפה את הבעיות הקודמות, ונכון לאפריל 2020 נמצאת לבנון במשבר כלכלי חריף בו משולבים יחד אינפלציה גדולה, איבוד רב בערך הלירה הלבנונית שגורם להיקף סחר רחב בדולרים ולהגבלות של הבנקים על משיכת מזומן, מחסור בחשמל, עליית יוקר המחיה ומאות אלפי משפחות ללא הכנסה.
המשבר הכלכלי בלבנון החריף עם הפיצוץ בנמל ביירות שאירע באוגוסט 2020 והרס חלקים נרחבים בביירות, פיצוץ זה גרם להידרדרות נוספת בכלכלה.
קרן המטבע העולמית פרסמה כי כלכלת לבנון צנחה ב־22% בשנת 2020 לאחר שצנחה בכ־10% בשנתיים הקודמות לכן. רוב תושבי המדינה נמצאים מתחת לקו העוני, האינפלציה הגיעה ל־211 אחוז בשנת 2022 והמטבע איבד מערכו.
במאי 2022 המשבר הכלכלי הדרדר עוד כשסגן ראש ממשלת לבנון הודיע כי המדינה על סף פשיטת רגל ולא יכולה לשלם את חובותיה.
על פי מדד האושר העולמי שפורסם ב-2024, לבנון מדורגת שנייה מהסוף, מעל אפגניסטן ומתחת ללסוטו.
חלוקה מנהלית

לבנון מחולקת ל־9 מחוזות או ("מֻחאפזאת") ול־25 נפות ("קדאא").
| --- | --- |
 מחוז עכאר  מחוז צפון לבנון  מחוז בעלבכ-אלהרמל  מחוז ביירות  מחוז כסרוואן-ג'בייל  מחוז הר הלבנון  מחוז אל-בקאע  מחוז דרום לבנון  מחוז א-נבטיה:  המחוזות של לבנון
גאוגרפיה

אקלימה של לבנון הוא אקלים ים תיכוני ודומה לזה שבישראל אך קר וגשום ממנו. כמות הגשמים השנתית נעה בין ממוצע שנתי של 500 מ"מ בבקעת הלבנון עד 1,500 מ"מ בהר הלבנון. ארזי הלבנון, הנזכרים כבר במקרא הם שהקנו למדינה זו את הכינוי "ארץ הארזים".
בלבנון יש שתי רצועות הרים המשתרעות מצפון לדרום: האחת, הרי מול הלבנון הגובלת בסוריה, והחרמון הוא הנקודה הגבוהה בה (2,814 מטרים מעל פני הים), והשנייה היא הרי לבנון המערביים אשר פסגתה הגבוהה ביותר נישאת ל־3,088 מטרים מעל פני הים. בתקופת החורף ההרים מתכסים שלג, עד להפשרתו ההדרגתית באביב.
לבנון היא המדינה הערבית היחידה, בפרט במזרח התיכון, שאין בה מדבריות כלל. בכך היא שונה מרובן המוחלט של המדינות הערביות והמזרח-תיכוניות שרוב שטחן מדבר.