stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונס טורקוב
לקריאה נוספת

דוד מאטיס, "די עדות: אברהם סוצקעווער און יאנאס טורקאוו", די צוקונפט 90, 2 (1984) 63-68; 90, 3 99-104
הערות שוליים

↑  הודעה על הצגה בנושא מרד גטו וורשה (ביידיש), היינט, 17 בדצמבר 1929
↑  הגרף פוטוצקי אוסר על משחקים יהודים להציג בז'רגון, דואר היום, 6 בספטמבר 1931
↑  יאנאס טורקאוו אין ווארשא (יידיש), היינט, 19 בספטמבר 1933
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 504.
↑  הוקם אירגון לוחמי גטו ווארשה, מעריב, 19 בפברואר 1963
↑  סופר "דבר" בירושלים, פרסים ומענקים חולקו בעצרת לזכר הנשיא המנוח י. בן-צבי, דבר, 6 במאי 1970
↑  עצרת ממלכתית לציון 7 שנים לפטירתו של הנשיא בן-צבי ז"ל, מעריב, 6 במאי 1970
↑  פרס ע"ש מ.דבורז'צקי ליונס טורקוב, באתר www.jpress.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302752705171  PLWABN: 9810570229605606  BnF: cb125257167 (data)  CiNii: DA18634611  GND: 119238640  ISNI: 0000 0000 5150 8569  LCCN: n88615119  RERO: 02-A003915251  SELIBR: 170861  SUDOC: 034507442  VIAF: 9957256   WorldCat (עם VIAF): 9957256
תומאס בורגנטל

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1934 סלובקיה
 פטירה:  29 במאי 2023 (בגיל 89) מיאמי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  קולג' בתאני  בית הספר למשפטים בהרווארד  בית הספר למשפטים אוניברסיטת ניו יורק 
 תקופת כהונה:  2000–2010 (כ־10 שנים)
 תקופת הפעילות:  ? – 29 במאי 2023 
 תחומי מחקר:  הדין הבין־לאומי, זכויות האדם 
 תפקידים בולטים:  שופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהג
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (1994)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  פרס גרובר לצדק  מדליית מנלי א. הדסון 
 
תומאס בורגנטל (באנגלית: Thomas Buergenthal;‏ 11 במאי 1934 – 29 במאי 2023) היה עורך דין ומשפטן יהודי-אמריקאי, אשר שימש כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
ביוגרפיה

בורגנטל נולד למשפחה יהודית-גרמנית שנמלטה מגרמניה לצ'כוסלובקיה אחרי עליית הנאצים לשלטון. שרד את השואה במחנות אושוויץ וזקסנהאוזן. אחרי השחרור התגורר עם אמו זמן מה בגטינגן, ובשנת 1951 היגר לארצות הברית.
בשנת 1960 קיבל תואר במשפטים (J.D) מאוניברסיטת ניו יורק, וכן היה בעל תואר שני ודוקטורט במשפטים (S.J.D) עם התמחות במשפט בינלאומי מאוניברסיטת הרווארד. בורגנטל נחשב למומחה בתחומי המשפט הבינלאומי וזכויות אדם, בהם כתב חיבורים רבים, כיהן כעמית תוכנית פולברייט וכפרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין בין 1975 ל-1980 ובאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בין 1980 ל-1985 ובשנים 1989–2000, וכשופט במספר טריבונלים. בשנת 2000 מונה לכהונה כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג. בשנת 2008 זכה בפרס גרובר לצדק.
בפרשת גדר ההפרדה של ישראל שנידונה בבית הדין בהאג היה בורגנטל השופט היחיד שהתנגד לפסק הדין שנתן בית הדין לפיו "חומת ההפרדה" מנוגדת למשפט הבינלאומי, וכי על ישראל לעצור את בניית "החומה בשטחים הפלסטיניים הכבושים כולל מזרח ירושלים וסביבתה", לפרק את חלקיה שנבנו על שטחים שמעבר לקו הירוק, ולשלם פיצויים לפלסטינים שנפגעו מהקמתה. בורגנטל הביע אף הוא ביקורת כלפי מעשי ישראל, אך טען שבפני בית הדין לא עמד בסיס עובדתי מספיק בשביל ממצאיו הגורפים, וכי היה עדיף שהוא היה נמנע מדיון בנושא.
בורגנטל נפטר ב-29 במאי 2023.
ראו גם

A Lucky Child
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304163405171  PLWABN: 9810687065405606  BIBSYS: 90576269  BNE: XX868400  BnF: cb122430997 (data)  CiNii: DA00869626  GND: 118822470  ICCU: MILV026188  ISNI: 0000 0001 1075 3266  LCCN: n50041456  LNB: 000025783  NDL: 00733553  NKC: xx0073666  NLA: 35023473  NLK: KAC201758631  NSK: 000203015  NTA: 071846069  RERO: 02-A003055286  SUDOC: 031162444  VIAF: 85780800   WorldCat (עם VIAF): 85780800 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממלכת פרס

| --- | --- |

 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 ישות יורשת:  איראן איראן
 
הכיתוב הראשון המציין את המילה ארי, כתובות דריווש הראשון בסואץ, בו מופיעים מספר אחשדרפנים; המאה ה-6 לפני הספירה
ארמון אפדנה, גילוף מהמאה ה-5 לפני הספירה המתאר את חיילי פרס (עם הכובעים המרובעים) וחיילי מדי (עם הכובעים המעוגלים) בלבוש מסורתי
חייל הרגלים הפרסי (כנראה בני האלמוות), ארמון דריווש, שושן
"פסיפס אלכסנדר" בו מתואר קרב איסוס בין אלכסנדר מוקדון משמאל, לדריווש השלישי; פסיפס מפומפיי
ממלכת פָּרַס היא ישות תרבותית עתיקת יומין, ששורשיה נטועים בעת העתיקה ובגלגולה המודרני היא מוכרת בשם איראן. באופן היסטורי פרס נחשבת לכלל השטח ההררי ברובו הנמצא במרכז אסיה בין מסופוטמיה לעמק האינדוס. שרובו לאורך ההיסטוריה נשלט על ידי הפרסים. לאור אופיה ההררי של פרס שהקשה על כיבושה על ידי אימפריות לאורך ההיסטוריה, שמרה על עצמאות יחסית לאורך תקופות רבות.
הרקע ההיסטורי וממלכת מדי

מָדַי הייתה ממלכה שהתקיימה במחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה ברמה המרכזית של איראן המודרנית. מדי הייתה יריבה מרה של אשור ובמאה ה-7 לפנה"ס, כרתה ברית עם בבל ויחדיו עלה בידם להביס את אשור. היא שמרה על עצמאותה כ-100 שנה עד אשר נכבשה על ידי כורש הפרסי בשנת 550 לפנה"ס. מדי לא נהפכה לפרובינציה אלא הייתה במעמד שווה לפרס באימפריה. לאחר כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול איבדה סופית את עצמאותה והתבוללה באימפריה.
האימפריה האחמנית

האימפריה האחמנית או "האימפריה הפרסית" הייתה ממלכה ששלטה בחלק גדול של אסיה במשך תקופה של כמאתיים שנה (550–331 לפנה"ס). היא הייתה הגדולה בממלכות העולם העתיק עד תקופתה, ושלטה על עמים רבים השונים בדתם, שפתם ותרבותם. בספרות חז"ל נמנית האימפריה כאחת משלוש האימפריות ששלטו "בכיפה", כלומר בכל העולם המוכר.
השושלת נוסדה על ידי האחמניש, והגיעה לשיא כוחה בתקופת כורש השני, הידוע כ"כורש הגדול", ששחרר את פרס מידי ממלכת מדי ואף כבש את שטחי ממלכת מדי, שהייתה אחת מן הממלכות החזקות באזור באותה עת. לאחר מכן פלש כורש לאסיה הקטנה, וכבש את ממלכת לידיה ואת ערי המדינה היווניות השוכנות באזור. לאחר מכן, כבש כורש את בבל – בין הממלכות הגדולות ביותר באותה תקופה.
מלכי הממלכה האחמנית שמוזכרים בתנ"ך:
כורש השני – פרסם את הכרזת כורש, בה נתן ליהודים הגולים לשוב לארצם ולבנות מחדש את בית המקדש.
אחשוורוש במגילת אסתר – יש הסוברים שהכוונה לחשיארש הראשון, ויש הסוברים שזהו יורשו למלוכה ארתחשסתא הראשון.
לאחר תבוסת הממלכה האחמנית על ידי אלכסנדר הגדול וכיבושה על ידיו עברה השליטה ליוונים שפתחו את התקופה ההלניסטית באזור. לאחר כמה מלחמות התייצב השלטון באזור תחת בית סלאוקוס ששלט באימפריה הסלאוקית. לאחר מכן עברה השליטה לאימפריה הפרתית, עד 226 לספירה. לאחר תקופה זו שבה השליטה לבני המקום.
תחת שלטון הממלכה הסלאוקית

הממלכה הסלאוקית הייתה מדינה הלניסטית שנוסדה בשנת 312 לפנה"ס על ידי סלאוקוס הראשון ונשלטה על ידי בית סלאוקוס. בשיא כוחה חלשה על מסופוטמיה, אסיה הקטנה, סוריה, ארץ ישראל, והמישור האיראני עד לנהר האינדוס ולזמן קצר אף בתראקיה. הייתה זו המדינה הגדולה ביותר בעולם ההלניסטי.
האימפריה הפרתית

האימפריה הפרתית הייתה המעצמה השלטת באזור שבו שוכנת כיום איראן, מסוף המאה ה-3 לפנה"ס. בהדרגה השתלטה על מסופוטמיה (עיראק של ימינו) בין 190 לפנה"ס ל-224 לספירה, והפכה לאויבתה המרה של האימפריה הרומית, בכך שהגבילה את השתלטותה מזרחה אל מעבר לקפדוקיה (היא מרכז טורקיה של ימינו).
האימפריה הפרתית הייתה אחת מהאימפריות העמידות ביותר של המזרח הקרוב. היא שלטה בכל השטח הקרוי כיום איראן, עיראק וארמניה, וכן בחלקים מטורקיה, גאורגיה, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אפגניסטן וטג'יקיסטן, ולתקופות קצרות בשטחים המהווים כיום חלקים מפקיסטן, סוריה, לבנון ואף ארץ ישראל. סופה של אימפריה זו בא בשנת 224 לספירה, כאשר מלכה האחרון ארטבן הרביעי (אנ') הובס על ידי אחד מן הווסאלים שלו, ונוצרה האימפריה הסאסאנית.
האימפריה הסאסאנית

האימפריה הסאסאנית (ساسانیان, 226–651) הייתה האימפריה הפרסית הקדם-אסלאמית האחרונה.
תחת שלטון האימפריה המוסלמית

במאה ה-7 נכבשה האימפריה הסאסאנית על ידי המוסלמים מחצי האי-ערב ורוב תושביה קיבלו עליהם את דת האסלאם. אף על פי שהיו מוסלמים, שמרו הפרסים על עצמאות לאורך מרבית תקופת ח'ליפות אומיה ועבאס.
דוגמה לעצמאות זו באה בדמותה של השושלת הסמאנית שנאבקה ממושכות בשושלת העבאסית. וכך קרה שבמאה ה-9 איסמעיל סמאני, אציל פרסי שהתאסלם, השיג מהח'ליף הסכמה לשליטתו באזור. השושלת הסאמאנית היא למעשה שושלת פרסית מוסלמית שנקראה על שם סמאני הנ"ל. נכדיו סייעו לח'ליף אל מאמון ומונו למושלים בח'וראסאן. בשנת 874 הוכרו הסאמאנים כשליטי טרנסאוקסאניה (אזור בוכרה באוזבקיסטן של היום). הם כוננו ממלכה תקיפה ובוכרה נהייתה לבירתם. בימי האמיר איסמעיל הראשון ששלט בבוכרה (892–907) נקרעה טרנסאוקסאניה מעל ח'וראסאן ונעשתה ממלכה חזקה, שנתפשטה מן הערבה בצפון ועד המפרץ הפרסי בדרום, בואכה בגדד במערב. הוא היה שליט מוכשר ונמרץ. בנו אחמד (907–913) ונכדו נאצר (913–943) היו אף הם שליטים מעולים (בימי נאצר בן אחמד השתרעה ממלכת הסאמאנים כמעט על כל פני איראן). בזמנם פרחה הארץ. ממלכת הסאמאנים שגשגה, כנראה, בגלל קשרי מסחר הדוקים עם אירופה. השושלת הסאמאנית השיבה את זוהר התרבות הפרסית לאזור – הפעם עם ניחוח איסלמי. ב-999 כבשו הטורקים (גזנווים) את טרנסאוקסניה וחיסלו את מלכות הסמאנים. ואולם כיבוש זה הוחלף במהרה על ידי הסלג'וקים שגם כן היו ממוצא טורקי.
בתחילת המאה ה-11 נכבשה הח'ליפות העבאסית על ידי השושלת הסלג'וקית. במאה ה-12 נשלטה פרס בידי האימפריה הח'ווארזמית.
במאה ה-13 נכבשה פרס מידי הח'ווארזמים ועברה לשליטת האימפריה המונגולית במסגרת כיבושי שטחים שביצעה בקרב ארצות האסלאם.
תחת שלטון האימפריה המוסלמית > תחת שלטון האימפריה המונגולית

בשנת 1219 החלה האימפריה המונגולית ובראשה ג'ינגיס חאן בכיבוש שטחי ממלכת פרס. במלחמת הכיבוש השתתף גם נכדו, גויוק חאן. לאחר מות ג'ינגיס חאן חולקה האימפריה המונגולית בין ארבעת ילדיו, התפרקה וירדה מגדולתה. השושלת המונגולית ששלטה בפרס נקראה השושלת האילח'אנית וקבעה את בירתה, תחילה במרגה אחר כך בתבריז ולבסוף בסולטנייה. תחילה היו השליטים המונגולים שמאניסטים ובודהיסטים אחר כך התאסלמו, מרבית שליטיהן האחרונים היו סונים מלבד הח'אן אולג'יתו חודבנדה שהיה שיעי.
פרס התגלגלה בין כמה שושלות טורקיות, שהאחרונה בהן הייתה אק קויונלו. בשנת 1500 נכבשה פרס על ידי האימפריה הספווית.
תחת שלטון האימפריה המוסלמית > תחיית האימפריות והשושלות המוסלמיות בפרס

כיבוש פרס והעברתה לידי האימפריה הספווית בשנת 1500 סימל את החזרה והתחייה של השליטה האסלאמית בפרס. על פרס שלטו 3 אימפריות/שושלות מוסלמיות שיעיות עיקריות: האימפריה הספווית (משנת 1500 עד 1722), השושלת הקאג'ארית (משנת 1794 עד 1925) ושושלת פהלווי (משנת 1925 עד 1979). בין היתר החלו ארצות אירופאיות: פורטוגל, בריטניה, האימפריה הרוסית וצרפת לייסד היאחזויות קולוניאליות באזור. כתוצאה מכך איבדה פרס את שלטונה על רבים ממחוזותיה בחוזים עם האימפריה הרוסית – הסכם טורקמנצ'אי, הסכם גוליסטן ואחרים.
ראו גם

היסטוריה של איראן
איראן המודרנית
יהדות איראן
הערות שוליים

↑  "שלושה מלכו בכיפה: אחאב ואחשוורוש ונבוכדנצר" (תלמוד בבלי מסכת מגילה דף יא עמוד א), בהתאם לזיהוי של חשיארש הראשון כאחשורוש התנכ"י.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge131502 
הממלכה האחמאנית בשיאה
תקופת שלטון הח'ליפים   התרחבות תחת הנביא מוחמד, 622–632   התרחבות תחת הח'ליפים ישרי הדרך, 632–661   התרחבות תחת הכליפים של שושלת של בית אומיה, 661–750
התפשטותה של האימפריה המונגולית במהלך השנים
אברהם גלנטי

ערך זה עוסק בחוקר יהדות טורקיה. אם התכוונתם למקובל מהמאה ה-16, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1873 בודרום, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  6 באוגוסט 1961  (בגיל 88) איסטנבול, טורקיה
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 ידוע בשל:  מחקריו על תולדות יהדות טורקיה
 מקצוע:  היסטוריון, מורה, עיתונאי ופוליטיקאי
 מעסיק:  אוניברסיטת איסטנבול, דאר אל פנון 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה 
 מפלגה:  מועצת האיחוד והקידמה, מפלגת העם הרפובליקאית 
 
פרופסור אברהם גלנטי בּוֹדְרוּמְלוּ, בטורקית:  Avram Galanti Bodrumlu;‏ 4 בינואר 1873, בודרום, האימפריה העות'מאנית – 6 באוגוסט 1961, איסטנבול, טורקיה) היה מורה, עיתונאי, היסטוריון ופוליטיקאי, חוקר נודע של תולדות יהדות טורקיה.
קורות חיים

נולד בבודרום למשה גלנטי, פקיד ממשלתי, ולג'וייא לבית קורדון, ילידת רודוס. רכש את השכלתו התיכונית באיזמיר. בהמשך, עבר לרודוס ושם הקים וניהל את בית ספר "תפארת ישראל". בשל קשיים כלכליים וסכסוך עם מנהיגי הקהילה עזב את רודוס ושב לאיזמיר. באיזמיר הועסק במספר מערכות עיתונים. ב-1904, בשלהי תקופת שלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני נאלץ לגלות למצרים ושם הוציא לאור את העיתון "לה בארה" - המטה. העיתון מתח ביקורת על מצבה של יהדות האימפריה העות'מאנית ועל הנהגתה ויצא לאור עד ספטמבר 1908. לאחר הפיכת הטורקים הצעירים שב לאיסטנבול, ובין 1915 ל-1933 הועסק כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת איסטנבול. ב-1934 הוסיף את השם בודרומלו לשם משפחתו כפועל יוצא מחקיקת חוק "שמות המשפחה" בטורקיה.
גלנטי חקר את תולדות יהדות טורקיה וכתב ספרים רבים בנושא. עוד עסק בבלשנות והתעמק בחקר השפה הטורקית. הוא התנגד להנהגת האלפבית הטורקי במסגרת רפורמות אטאטורק ותמך בהשארת האלפבית הערבי. גלנטי היה חבר מפלגת העם הרפובליקאית ובין 1944 ל-1946 כיהן כחבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה. הוא נותר רווק עד יום מותו.
הלך לעולמו ב-1961 באיסטנבול והוא בן 88 שנים.
ארכיונו האישי של אברהם גלנטי שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
חיבוריו

אוסף מסמכים וחומר לתולדות היהודים בתוגרמא - כולל 114 תעודות ופירמאנים שתורגמו על ידו לצרפתית, קושטא ה'תר"צ
אישים ועניינים של היהודים הפורטוגזים במזרח - בצרפתית, קושטא ה'תרפ"ז
מקורו ומהותו של ספר "המורבי" - בטורקית
ענייני לשון וכתב - ההבדלים שבכתב הערבי והלטיני לטורקי, בטורקית
לקט מספרי המדע בשאלות החיים
המחוקקים - חייהם ופועלם של שלושת המחוקקים השמיים, המורבי, משה ומוחמד, בטורקית
ערכו של הכתב הערבי בתולדות ההתפתחות - בטורקית
הלשון הספרדית-קסטילית בערי המזרח הקרוב - בצרפתית, הודפס בקהיר
הלשונות האחיות במזרח - השפעת הערבית על העברית - בצרפתית, הודפס בקהיר
תיקוני נוסחאות ושיבושים - הערות על השינויים שחלו בהעתקת שמות גאוגרפים בעולם המוסלמי, בצרפתית, הודפס בקהיר
דון יוסף נשיא - פרקים מתקופתו, לאור תעודות חדשות
אסתר קיירה - מחקר על האשה הגדולה בחצר הסולטן, ומותה הטראגי בארמון כליל פחה, חייה ופועלה בראשית המאה ה-17, הודפס ב"מזרח ומערב" מאת אברהם אלמליח, חלק ב'
קורות יהודי האיים רודוס שיאו וקוס - כתב יד
עזרת יהודי קושטא בייסוד הכלכלה של עיר בירת תוגרמא
מכתמים, שירים וסיפורים בקרב יהודי המזרח
פרקים לתולדות יהודי קושטא ואיזמיר
שבתי צבי על פי מקורות ותעודות חדשות
השמיות, בשפה הספרדית-קסטילית
הרמה התרבותית של יהודי תוגרמא במשך הדורות האחרונים
האהבה הפראית (רינייו) - סיפור מחיי היוונים ברודוס
טורקים ויהודים - מחקרים היסטוריים ומדיינים, קושטא ה'תרצ"ב
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 204)
אברהם אלמליח, הפרופסור אברהם גלאנטי: חייו ופעלו הספרותי, ההיסטורי והמדעי, ירושלים תשי"ד.
הערות שוליים

↑  גם: גלנטה, גאלאנטי
1 2  אבנר לוי, "לה בארה", 1905–1908: עיתונו של אברהם גאלאנטי במצרים, פעמים 34 (תשמ"ח), 51–68.
↑  יעקב ניצני, ההיסטוריוגרפים של היהדות הספרדית, דבר, 17 באוגוסט 1961.
↑  פרופ' יהודי ציר באספה הלאומית התורכית,טור 3, הד-המזרח, 7 במאי 1943.
↑  Cengiz Sisman, Galante, Abraham (Avram), Encyclopedia of Jews in the Islamic World; Executive Editor: Norman A. Stillman, Brill Online, 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261399905171  BIBSYS: 90575709  BNE: XX1738901  BnF: cb12118181v (data)  CiNii: DA12505955  GND: 121031594  ISNI: 0000 0000 8118 039X  LCCN: n83138094  NKC: zmp2014818416  NLG: 101819  NTA: 071728031  SELIBR: 54890  SUDOC: 029587514  VcBA: 495/99952  VIAF: 39409562   WorldCat (עם VIAF): 39409562
ז'אקו ארליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1931 שטרסבורג, צרפת
 פטירה:  20 באוגוסט 2024 (בגיל 92) אשדות יעקב איחוד, ישראל
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אקו (יעקב) ארליך (28 בספטמבר 1931 – 20 באוגוסט 2024) היה עורך קולנוע וממייסדי הקולנוע הישראלי. נודע בעיקר בזכות עריכתו של סרטים מכוננים בקולנוע הישראלי והטרילוגיה התיעודית שעסקה בשואה, אשר יצר בשיתוף פעולה עם חיים גורי ודוד ברגמן.
ביוגרפיה

ז'אקו ארליך נולד בשנת 1931 בשטרסבורג, צרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שרד את השואה בצרפת ובשווייץ. לאחר סיום המלחמה, בשנת 1949, עלה לישראל, והצטרף לגרעין צרפתי-בלגי בקיבוץ שדות ים. מאוחר יותר, עבר להתיישב בקיבוץ בית קשת.
ביוגרפיה > קריירה קולנועית

את דרכו המקצועית בתחום הקולנוע החל בפריז, שם עבד במחלקת האפקטים המיוחדים של סטודיו סנט לו. במהלך עבודתו שם היה מעורב ביצירת אפקטים לסרטים הוליוודיים מפורסמים, ביניהם "היום הארוך ביותר" משנת 1962, שזכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
עם שובו לישראל, הצטרף ארליך להיות עוזרו של העורך המוערך והנערץ דני שיק. יחד ערכו סרטים ישראליים מובילים כגון "רק בלירה" (1964), "שמונה בעקבות אחד" (1964), "הילד מעבר לרחוב" (1965) ו"סאלח שבתי" (1964), שהיה לסרט הישראלי הראשון המועמד לאוסקר.
ביוגרפיה > הטרילוגיה התיעודית על השואה

אחת מיצירותיו הבולטות הייתה הטרילוגיה התיעודית על השואה, שכללה את הסרטים "המכה ה-81" (1974), "הים האחרון" (1979) ו"פני המרד" (1985). הטרילוגיה זכתה להכרה בינלאומית בזכות גישתה החדשנית לתיעוד השואה, תוך שימוש בחומרי ארכיון נדירים ועדויות מקוריות ממשפט אייכמן, ללא קריינות או ראיונות ישירים. הסרט הראשון בטרילוגיה, "המכה ה-81", היה מועמד לפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר בשנת 1975.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ז'אקו ארליך נפטר ממחלת הסרטן ב-20 באוגוסט 2024, חודש לפני יום הולדתו ה-93, בביתו שבקיבוץ אשדות יעקב איחוד. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים: גיורא, דני ונטעלי. אשתו נפטרה כחודשיים לפניו.
במהלך חייו היה גם צייר, והמשיך ליצור אמנות פלסטית לצד עבודתו הקולנועית. הוא השאיר אחריו מורשת קולנועית עשירה ואת ספרו האוטוביוגרפי, "זום לקצה המילים".
הערות שוליים

↑  שמוליק דובדבני, עורך הקולנוע ז'אקו ארליך הלך לעולמו בגיל 92, באתר ynet, 20 באוגוסט 2024
1 2 3  ז'אקו ארליך, מחלוצי הקולנוע הישראלי, הלך לעולמו בגיל 93, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300695805171  ISNI: 0000 0003 8597 3428  LCCN: n97113246  VIAF: 98514874   WorldCat (עם VIAF): 98514874
פרץ הוכמן

| --- | --- |

זלמן (מימין) ופרץ הוכמן מחוץ לגטו ורשה
 לידה:  16 באפריל 1927
 פטירה:  31 במרץ 2013 (בגיל 85)
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 כינויים נוספים:  "צְוואנְיָאק" (Cwaniak) (ממולח)
 ידוע בשל:  מלחמתו בנאצים והיותו אחד מגיבורי מרד ורשה
 
פרץ "פאוול" הוכמן (בפולנית: Peretz "Paweł" Hochman; ‏16 באפריל 1927 - 31 במרץ 2013) היה יהודי ניצול השואה מפולין, לוחם נגד הנאצים ומגיבורי מרד ורשה, שהתיישב בישראל. הוא זכה בעיטורים על פעולותיו בצבא הפולני, ובערב יום העצמאות ה-49 של מדינת ישראל ב-1997 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות.
קורות חיים > ילדותו

פרץ הוכמן נולד ב-16 באפריל 1927 בוורשה, בירת פולין, בן שביעי למרים (לבית קריגר) ולבנימין הוכמן, אח לפסח (שנפטר סמוך ללידתו), לפישל (פֶלֶק), ליצחק, לאריה (לֵאון), לאברהם ולאַיזיק, ובהמשך לזלמן (זֶנֶק). המשפחה גרה בגרוחוב, פרבר של ורשה ממזרח לנהר הוויסלה, בבית פרטי ובו ארבעה חדרים. אביו התפרנס מעבודתו כמעבד עורות באחד המפעלים בעיר ואמו הייתה עקרת בית.
מצבה של המשפחה היה שפיר. המשפחה שמרה על מסורת יהודית, ובבית הייתה תלויה קופת קרן קיימת לישראל.
הפוגרומים של שנת 1938 החלו לבשר רעות גם למשפחה: מחצית זקנו של אביו נגזזה על ידי פורעים באחד מרחובות ורשה, ורק התערבות התושבים הצילה אותו מגורל אכזר יותר.
קורות חיים > בפרוץ מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עברה המשפחה לגור ברחוב פיינסקה, במרכז ורשה, אזור שנכלל מאוחר יותר בתחומי גטו ורשה. כשהחמיר המצב בגטו, עזב הוכמן את בית הוריו, חמק אל הצד הפולני, וחי שם תוך שהוא מתחזה לנער פולני עם ניירות מזויפים תחת השם "אַנטוני זָבָדָה". הוכמן התפרנס מזמרה ברחובות ומממכר סיגריות ועיתונים בכיכר שלושת הצלבים יחד עם קבוצת ילדים יהודים, שרוב לקוחותיהם היו אנשי אס. אס., שהמטה הכללי שלהם בוורשה שכָן באחד מהמבנים שבכיכר. מאחר שהיו נטולי מקום מגורים מסודר, ישנו הילדים בבתים עזובים ובאחד מבתי-הקברות של העיר. כל אותה העת, היה הוכמן מבריח אל הגטו מזון ובגדים להוריו.
אביו מת מרעב בגטו בגיל 52, ואמו נורתה על ידי קצין גרמני משסירבה להתפנות בעת הגירוש מהגטו הקטן, בת 42 במותה. אחיו אַיזיק, שהסתתר בכפר פולני בשם בָּדנָאזֶ'ה (Bednaze), הוסגר על ידי איכר פולני לגרמנים בעבור בקבוק וודקה ושני קילוגרם סוכר. אחיו יצחק, שנמלט לרוסיה ואף אותר שם על ידי אחיו פֶלֶק, נעלם ועקבותיו לא נודעו.
קורות חייו מתוארים בספר "מוכרי הסיגריות מכיכר שלושת הצלבים" מאת יוסף ז'מיאן ובספרו "להעז לחיות" (בעברית ובאנגלית).
קורות חיים > המרד הפולני בוורשה

ב-1 באוגוסט 1944 פרץ המרד הפולני בוורשה. הוכמן ואחיו זֶנֶק הצטרפו לארמייה קריובה, בעודם מתחזים לנערים פולנים: אנטוני זאוודה וזֵנוֹן בּוֹרְקוֹבְסְקִי. הוכמן זכה לכינוי "צְוואנְיָאק" (Cwaniak) (ממולח) וזֶנֶק לכינוי "מיקי בַּנְדיטָה".
הוכמן השתתף בפעולות נגד הצבא הגרמני, הצטיין בקרבות וזכה בשני ציונים לשבח, מהגבוהים שבצבא פולין - "צלב הגבורה", מטעם מפקדת המרד הפולני. כמו כן עוטר ב"צלב הפרטיזנים" (Krżyż Partyzancki), ב"צלב לוחמי הארמייה קריובה" (Krżyż Armii Krajowej), ב"צלב הלוחמים במרד הפולני" (Warszawski Krżyż Powstańczy) וב"מדליית לוחמי ורשה" (Medal za Warszawę 1939-1945) מטעם ממשלת פולין. בנוסף, עוטר באות "בן הגדוד" (Syn Pułku) מטעם צבא פולין.
קורות חיים > אחרי המרד

ב-2 באוקטובר 1944 נכנעו המורדים במרכז ורשה. עם כישלון המרד נאסר והובל (כשבוי פולני שמספרו: 305645) למחנה שבויים Stalag IV-B במילברג (Mühlberg) שבסקסוניה (גרמניה), והוא בן 17. ב-3 במאי 1945 נטשו הגרמנים את המחנה והוכמן השתחרר. אחרי המלחמה הצטרף לצבא פולין והשתתף בגירוש הגרמנים אל מעבר לקו אודר-נייסה.
לאחר כשנה עזב את צבא פולין, חזר לוורשה ובהמשך הצטרף ל"קיבוץ" בקרקוב. בדרך לא דרך, באמצעות תנועת "הבריחה", ביחד עם קבוצת נערים המחופשים ליוונים, נדד לקטוביץ, לצ'כיה ולגבול צ'כיה-גרמניה ומשם לצרפת, למרסיי ולסט. מנמל סֵט הפליגו המעפילים באוניית מלחמה אמריקנית לשעבר (אונייה שלאחר קום המדינה הפכה לספינת חיל הים אח"י הגנה), ובלב ים הועברו לספינה רעועה שיעדה היה ארץ ישראל. הספינה התגלתה על ידי מטוס סיור אנגלי ובהמשך נעצרה על ידי שתי משחתות בריטיות. ב-15 ביוני 1946 נראתה חיפה באופק. המעפילים תלו על האנייה שלט ועליו שמה העברי של הספינה: "ביריה". ב-1 ביולי 1946 הורדו המעפילים לחוף ונלקחו למחנה המעצר בעתלית.
קורות חיים > החיים בארץ-ישראל

עם השחרור מעתלית הצטרף לקיבוץ שער הגולן.
באפריל 1948 הצטרף הגרעין לפלמ"ח לגדוד 8 בחטיבת הנגב. הוא השתתף בהקמת נקודה חדשה בנגב, "עלומים" (חָזָלֶה), והשתתף בקרבות הנגב השונים ובהם: בכיבוש באר שבע, במשטרת ביר עסלוג', בכורנוב, בעין חוסוב ובמבצע עובדה. באחד הקרבות על משלטי ביר עסלוג' נפצע, פונה לאזור המרכז וחזר לקרבות לאחר תקופה קצרה.
עם פירוק הפלמ"ח הצטרף לגדוד התשיעי בצה"ל, בחטיבה 7, ובשנת 1949 השתחרר מצה"ל. בשנת 1953 נישא לסימה (לבית הרשקוביץ), ולזוג נולדו שלושה בנים. עד לשנות ה-80 של המאה העשרים שירת במילואים בצה"ל והשתתף באופן פעיל במלחמות ישראל.
מחוות כבוד

בשנת ה'תשנ"ז (1997), ביום העצמאות ה-49 של מדינת ישראל, השיא משואה בטקס הדלקת המשואות לסיום יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולפתיחת אירועי יום העצמאות בהר הרצל
בשנת 1997 קיבל את 'עיטור ותיק לוחמי החירות' (ODZNAKE WETEANA WALK O NIEPODLEGŁÓŚ)
בשנת 2009 קיבל את אות ההצטיינות של הרפובליקה הפולנית בדרגת אביר (המדליה הגבוהה ביותר הניתנת ל"מי שאינו תושב פולין" על "תרומה יוצאת דופן לעם הפולני", באופן אישי מנשיא פולין, לך קצ'ינסקי (KRZYŹEM KAWALERSKIM ORDERU ZASŁUGI RZECZYPOSPOLITEJ POLSKIEJ)/
בשנת 2011 השיא משואה בטקס המרכזי לנעילת יום-הזיכרון לשואה ולגבורה במוזיאון בית לוחמי הגטאות למורשת השואה והמרד על-שם יצחק קצנלסון.
תוכנן שבשנת 2013 הוכמן ידליק משואה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה. עקב פטירתו מספר ימים לפני הטקס עשו זאת אלמנתו, סימה, ונכדו, זיו, במקומו.
עיריית ורשה תרגמה את ספרו האוטוביוגרפי: 'להעז לחיות' לפולנית והשיקה את הוצאת הספר לאור בטקס רב רושם בספרייה המרכזית של ורשה בתאריך 19 בספטמבר 2017 בנוכחות ראש-עיריית ורשה ושגרירת ישראל בפולין, וכן אלמנתו של פרץ הוכמן, בניו ונכדו יאיר.
ב-13 במאי 2018 קראה עיריית הרצליה את הכיכר שבצומת הרחובות רבנו תם וחנה רובינא בעיר על שמו והסירה את הלוט מעל עמוד הזיכרון בכיכר, בטקס בהשתתפות ראש-העירייה ושגריר פולין בישראל.
ב-27 בינואר 2021, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, הוענק לו 'אות המציל היהודי' "להוקרת המסירה, התעוזה והגבורה [...] בהצלת יהודים אחרים במהלך השואה" מה'מרכז העולמי של בני-ברית – ירושלים' ומה'ועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה'.
לקריאה נוספת

פרץ הוכמן, להעז לחיות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990.
Peretz Hochman, Daring To Live, Ministry Of Defence - Publishing House, 1994.
Peretz Hochman, Mieć odwagę, by żyć, Wydawca: Miasto Stołeczne warszawa - Dzielnica Śródmieście, 2017.
יוסף ז'מיאן, מוכרי הסיגריות מכיכר שלושת הצלבים, יד ושם, מורשת וספרית פועלים, 1962.
הערות שוליים

↑  יאיר אטינגר, אלמנת גיבור המחתרת בוורשה תדליק משואה, באתר הארץ, 5 באפריל 2013
פרץ הוכמן משיא משואה בערב יום-העצמאות התשנ"ז
פרץ הוכמן
השלט בכיכר פרץ הוכמן בהרצליה
שולמית כצנלסון

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1919 ז'נבה, שווייץ 
 פטירה:  6 באוגוסט 1999 (בגיל 79) נתניה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 השכלה:  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1986) 
 
שולמית כצנלסון מקבלת את פרס ישראל 1986
שולמית כצנלסון (17 באוגוסט 1919 – 6 באוגוסט 1999) הייתה מחנכת ישראלית, מייסדת ומנהלת אולפן עקיבא, כלת פרס ישראל למפעל חיים בחינוך (1986) ומועמדת לפרס נובל לשלום.