stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סדנת ההדפס ירושלים
היסטוריה

סדנת ההדפס נוסדה בירושלים בשנת 1974 בידי אריק קילמניק. בתחילה שכנה במבנה ברחוב רבי עקיבא. בשנת 1977 עברה הסדנה למבנה עות'מאני ברחוב הנביאים. הסדנה קמה במטרה להוות בית לאמנים ולעשייה אמנותית בטכניקות הדפס מסורתיות וכהמשך ישיר למסורת של ההדפס האמנותי העברי בראשית המאה ה-20. האמן הראשון שעבד בסדנה היה רוברט ראושנברג, שיצר בה סדרת עבודות בטכניקת התלחיץ בעת ביקורו בישראל בשנת 1974. בשנת 1984 זכתה הסדנה בפרס אויגן קולב לגרפיקה ישראלית מטעם מוזיאון תל אביב, על תרומתה לאמנות ההדפס בישראל.
מדי שנה מוזמנים כ-20 אמנים לסדנה ליצור הדפסים בטכניקות שונות כגון דפוס משי, תחריט, תצריב ועוד. הסדנה ממנת את תהליך היצירה ומאפשרת אותו בעזרת צוות הדפסים של הסדנה. במהלך השנים פותחו בסדנה מגוון טכניקות הדפס חדשניות, כגון "בסיס לבן אלבה טינטה" (או "אלבה טינטה ירושלים").
על האמנים שהוזמנו לעבוד במקום נמנים יוצרים כמשה גרשוני, יגאל תומרקין, מנשה קדישמן, אברהם אופק, אסף בן צבי, אלכס קרמר, דב הלר, אלימה,הילה לולו לין, רענן לוי ורבים נוספים. צוות הסדנה כולל דפסים-אמנים המתמחים בטכניקות שונות. בין הדפסים גם אמנים ידועי שם כגון שרון פוליאקין, לארי אברמסון ואחרים ששימשו כדפסים-אמנים בסדנה. בנוסף, הסדנה מקיימת קורסים ללימוד טכניקות ההדפס השונות וכן מפעילה  שתי גלריות המתמקדות בתחום ההדפס. ארכיון הסדנה מכיל אוסף גדול של הדפסים מקוריים של אמנים ישראלים ובינלאומיים. על היצירות שהודפסו בסדנה נמנים 43 ספרי אמן במהדורות מוגבלות. הראשון שבהם היה ספר האמן "יג' תחריטים לשירי ח. נ. ביאליק" שיצר משה גרשוני בשנת 1988.
אחד מן המכבשים של הסדנה הוא מכבש בן כ-200 שנה תוצרת "Amos Dell'Orto in monza". מכבש זה ששימש את יחיאל ברי"ל, מיכל הכהן ויואל משה סלומון בהדפסת העיתון "הלבנון" והוא הובא לסדנה בשנת 1985. מכבש עתיק נוסף הוא מתוצרת "Hughes and Kimber", המתוארך לשנת 1810 שהובא לבצלאל בידי יעקב איזנברג בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20.
פעילות הסדנה הוצגה במספר תערוכות מוזיאליות בעבר. בין היתר בתערוכות "חותם הדפס: עשרים שנה לסדנת ההדפס, ירושלים" (1994) במוזיאון ישראל, ו-"זמן הדפס" (2014) במוזיאון הפתוח תפן ועוד. בשנת 2015 הוציאה הסדנה את הספר "100 שנות אמנות הדפס בישראל", המציג את התפתחות המדיום בישראל וכן את פעילותן של סדנאות ההדפס השונות הפועלות בישראל.
תערוכות עיקריות

במהלך פעילותה הוצגו בסדנה עשרות תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, מרביתן מיצירות שנעשו בסדנה. בין התערוכות העיקריות שהוצגו בסדנת ההדפס ירושלים:
"חפצים" (1996) תערוכה בהשתתפות ליליאן קלאפיש (הדפסים ) וארווין שנקלבך (צילומים); "שרון פוליאקין: מעלות השחר ועד נץ החמה" (2002);  "מילים רצות" (2002) - תערוכה קבוצתית בנושא טקסט בהדפס של אמנים כמיכאל סגן כהן, יגאל תומרקין, משה גרשוני ואחרים; "לארי אברמסון: שושנת יריחו" (2004); "אורלנדו" (2005) תערוכה קבוצתית בהשתתפות אמנים כדייוויד אייזקס, דגנית ברסט, שרון פוליאקין, אנג'לה קליין ואחרים; "שיטוטים בחלל ההדפסי" (2007) תערוכה קבוצתית בשיתוף אמנים כאתי אברג'יל, נלי אגסי, הילה לולו לין, חנא פרח ואחרים; "להדפיס צבע" (2010) - תערוכה קבוצתית בנושא צבע בהדפס בשיתוף אמנים כאלימה, מיכאל ארגוב, אסף בן צבי, דוד בן-שאול ואחרים; "הצפה" (2011) - תערוכה קבוצתית בנושא "סבך" ודימוי בהדפס; "נקודת שקט" (2011) - תערוכה קבוצתית בנושא הפשטה ופיגורטיביות בהדפס; "דפוסי התנהגות" (2013) - תערוכה קבוצתית שסיכמה פרויקט עם אמנים צעירים; "ההדפס והשיר" (2013) - תערוכה קבוצתית של ספרי אמן בעקבות שירי משוררים; "אריק קילמניק: איתקה" (2015) - תערוכת היחיד של אריק קילמניק, מייסד ומנהל סדנת ההדפס ירושלים; "משה גרשוני: ימי חיינו" (2015) - רטרוספקטיבה של עבודות הצייר בתחום ההדפס; פמלה לוי: חיתוכי עץ (2023); רענן לוי: תצריבים (2023).
גלריה

אברהם אופק
אותות אור, 1979
הדפס רשת
גובה 70.5 ס"מ, רוחב 50 ס"מ
יגאל תומרקין בעבודה בסדנה (1979)
משה גרשוני בעבודה על "קדיש", 1984
לארי אברמסון
שושנת יריחו, 2003
שעווה-רכה וחומצה חיה
גובה 40 ס"מ, רוחב 40 ס"מ
פרט מתוך "חיתוכי–עץ ל"מיכאל קולהאס" מאת היינריך פון קלייסט", ספר-אמן מאת יעקב פינס, 2003
הילה בן ארי
שמונה נשיפות III,‏ 2011
תצריב, אקווטינטת-סוכר, חומצה חיה ותלחיץ
גובה 34 ס"מ, רוחב 74 ס"מ
סיגל צברי
סידון, 2015
אקווטינטה משויפת
גובה 51 ס`מ, רוחב 44.5 ס`מ
אביטל כנעני
מעמקים III
2015
דיפטיך; אקווטינטה ותצריב
גובה 75 ס`מ, רוחב 161 ס`מ
אבנר כץ חותם על ספר אמן בסדנה, 2016
הערות שוליים

↑  בן מנחם, אסף, פרס ביום ההולדת, כל העיר ירושלים, 25 במאי 1984
↑  ראו: קריגר, דן, גרפיקה אמנותית, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2000, עמ' 161-160
↑  ראו: אוליצקי, יוסף, אמנות הדפוס, הוצאת המוזיאון לאמנות הדפוס ומפעלי נייר חדרה, 1973, עמ' 43-40
↑  עפרת, גדעון (עורך), 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס, ירושלים, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267407605171  LCCN: n88249419  NKC: zmp20221147664  VIAF: 148391778   WorldCat (עם VIAF): 148391778
יאנון

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  92 (2017)
 קואורדינטות:  32°08′44″N 35°21′20″E﻿ / ﻿32.145436111111°N 35.355683333333°E﻿ / 32.145436111111; 35.355683333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) יאנון(למפת צפון השומרון רגילה) יאנון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יאנון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יאנון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יאנון (בערבית: يانون) הוא כפר פלסטיני קטן בנפת שכם, שמונה כ-92 תושבים. יאנון שוכנת מעט צפונית-מערבית לעיירה עקרבה.
הכפר ממוקם על שתי גבעות, הגבעה הצפונית המכונה "יאנון אל-פוקא" (יאנון עילית) או "ח'רבת יאנון" והדרומית "יאנון א-תחתא" (יאנון תחתית). יאנון מוקף במספר מאחזים הקשורים להתנחלות איתמר: גבעות עולם, מצפה שלושת הימים, גבעת ארנון, הר גדעון וגבעת ינוח.
היסטוריה

הכפר  שוכן על חורבות יישוב קדום מתקופת הברזל - "ח'רבת יאנון", לפי עדויות ארכאולוגיות שנמצאו במקום ובסמוך ב"ח'רבת אל גנֵם" (חורבת הצאן). היישוב מוזכר בספר יהושע בשם "ינוח", או "ינוחה", ומשמש כנקודת ציון לגבול בין אפרים למנשה. במרכז הכפר נמצא מבנה עתיק שהוסב למסגד. המבנה מן התקופה הצלבנית, בו, מתחת לשטיחי המסגד, פסיפסים מרהיבים שהשתמרו. ממערב לכפר שוכנת "ח'רבת עורמה" בה שרידי מבצר מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
היסטוריה > התקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 18 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב: "בכפר מבנה גדול ממדים - נבי יאנון".
בקונגרס ברלין בשנת 1878 קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית את השליטה והמינהל בבוסניה והרצגובינה. חלק מתושבי האזורים האלה היו בוסניאקים, כלומר מוסלמים בוסנים ממוצא סלאבי, ששלטו עד אז באוכלוסייה הנוצרית המקומית. בעקבות הכיבוש האוסטרי, הם חששו מפני השלטון הנוצרי ומפני האוכלוסייה הנוצרית שנשלטה על ידיהם בעבר. בחסות הסולטאן העות'מאני עבד אל חמיד השני, היגרו בוסניאקים רבים והתיישבו ברחבי האימפריה העות'מאנית. ארבעים משפחות התיישבו בכפר יאנון. בתי הכפר שבנו שונים מבתי הכפרים הערביים שבאזור שכם, ולהם גגות רעפים אדומים האופייניים ליישוב אירופאי. תושבי הכפר הם בחלקם בלונדיניים ובעלי חזות סלאבית.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר קטן סמוך למעיין ולמבנה נבי יאנון.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ביאנון הייתה אוכלוסייה של 70 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-120 נפש. בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 50 תושבים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
היסטוריה > לאחר 1967

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא תיאור מוטה של המתנחלים.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1984, הוקמה ההתנחלות איתמר מצפון מערב לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי בחלקו הדרומי של הכפר כשטח B, אך כמעט כל השטח החקלאי וכל השטח הבנוי של "יאנון אל-פוקא" (או "ח'רבת יאנון")  סווג כשטח C. החל משנת 2000, נאסרה הנסיעה לתושבי הכפר בכביש עקרבה-עוורתא-שכם העובר בהתנחלות איתמר. בשל האיסור על הנסיעה בכביש, נאלצים תושבי הכפר לנסוע למרחק 20 ק“מ נוספים כדי להגיע לשירותי חינוך ובריאות בשכם.
בין השנים 1996 ל 1999 הוקמו מסביב ליאנון, בלא היתר מהרשויות המוסמכות, מספר מאחזים הקשורים להתנחלות איתמר: גבעות עולם, גבעת ארנון, הר גדעון וגבעת ינוח. תושבי הכפר החלו לסבול מהתנכלויות ואלימות מצד תושבי המאחזים עד שבשנת 2002 נאלצו לנטוש את "חירבת יאנון" במשך כשנה. התושבים שנטשו את יאנון עברו לכפר הסמוך עקרבה, שם הם התגוררו אצל קרובים או שכרו דירות.
בשנת 2004, עתרו תושבי הכפר לבג"ץ נגד מניעת גישה לאדמותיהם שהוגדרו כ"אזורי חיכוך". בתגובה לעתירה הודיעה המדינה שהיא תצמצם את השטח הסגור מ-936 דונם ל-280 דונם, ובהמשך הודיעה על ביטול השטחים הסגורים באזור יאנון.
בשנת 2005, לאחר התערבותם של פעילי שלום ישראלים וארגוני סיוע בינלאומיים חזרו התושבים ל"חירבת יאנון", אך המשיכו לסבול מאלימות המתנחלים.
במשך השנים המשיך פעיל הימין אברי רן, שהקים את המאחז גבעות עולם בצמוד לכפר מצפון, להשתלט על כמחצית מהאדמות החקלאיות של הכפר.
גאוגרפיה

ממזרח לכפר נמצאת שמורת הטבע "נבי ינון". שבמרכזה מבנה קבר שייח (מקאם) מוקף עצי אלה וחורשת עצי אלון עתיקים. באזור גם צומחים מספר מקבצים של פרח אירוס השומרון הנדיר. על פי המסורת המוסלמית מזהים את קברו של יהושע בן נון ואביו נון במקום, אך גם בכפר כיפל חארת' שליד אריאל, בו קבר שנקרא "נבי נון". בשמורה נמצאים גם שרידי גת תעשייתית עתיקה הבנויה ממשטח סלע חצוב, לצידו בור שיקוע, מערת קבורה ולה חדר משכב ,חדר קבורת כוכים וקולומבריום).
רכס ההר שעליו בנוי הכפר, רכס ג'דוע, ממוקם על קו פרשת המים הארצי. באזור הכפר, נובעים מעיינות שכבה רבים, מכיוון שמי הגשם המחלחלים נעצרים בהגיעם לתצורת מוצא, שכבות חוואר צהבהב האטום למים. המעיינות העיקריים בקרבת הכפר הם:
"עין יאנון" - בכניסה לכפר בו מבנה אבן המקבל את מיי המעיין המוזרמים אליו מצפון.
"עין ג'היר" בוואדי אל-אחמר - בו בריכה אליה מגיעים המים מצינור היוצא מנקבה הנמצאת מספר מטרים מצפון. מי המעיין נשאבים על ידי החקלאים באזור.
שורת נביעות ממזרח לכפר, הנובעות למרגלות מצוק בקו המגע בין שכבת הסלע המחלחלת של תצורת בית מאיר לתצורת מוצא.
ראו גם

בוסניאקים בארץ ישראל
הערות שוליים

↑
Finkelstein, Israel; Lederman, Zvi, eds. (1997). Highlands of many cultures. Tel Aviv: Institute of Archaeology of Tel Aviv University Publications Section. ISBN 965-440-007-3.
↑  Ellenblum, 2003, p. 224
↑  אשל, ח' וארליך, ז"ח, 1987 ,מבצרה של עקרבה בחורבת עורמה, קתדרה 47 ,עמ' 17-24
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft. ISBN 3-920405-41-2.p. 118
↑  Guérin, 1875, pp. 6-8
↑  מיכאל בן דרור, מסע בעקבות הבוסנים (הבושנקים) בגליל, בתוך: אוכלוסיות לא מוכרות ויישובים מיוחדים בישראל, הוצאת אריאל, ירושלים, אריאל 205-204, עמודים 74-71, 2014
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 387
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 25
↑  Mills, 1932, p. 66
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 19 with a total of 16,439 dunams of land
↑  עדכון תנועה וגישה בגדה המערבית, האומות המאוחדות, המשרד לתאום עניינים הומניטריים
↑  חיים לוינסון, מזכירות איתמר ורב היישוב מצטרפים לביקורת על אברי רן, באתר הארץ, 7 בינואר 2013
↑  פעילי שמאל ותושבי ינון שבו לכפר שננטש לאחרונה
עקירה בכפייה וחוסר ביטחון בשטח C של הגדה המערבית
↑  עימותים בין מתנחלים לפלשתינאים ופעילי שמאל באזור שכם, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2002
↑  בג"ץ 9593/04 ראשד מוראר, ראש מועצת הכפר יאנון ואחרים נ' מפקד כוחות צה"ל ביהודה ושומרון ואחרים, ניתן ב־26 ביוני 2006
↑  יהונתן ליס, מתנחלים תקפו פלשתינאים בפעם החמישית בשבוע, בחרבת יאנון שליד שכם; 4 נעצרו, באתר הארץ, 20 במרץ 2005
↑  חיים לוינסון, לתושבי המאחזים נמאס מפלישות הקרקע של אבי נוער הגבעות; מכתב מפתיע לתושבי איתמר קבל על כך שאברי רן, שפלש בעבר לאדמות ערבים, החל לבנות לול בשטח, באתר הארץ, 20 במרץ 2013
↑  יובל יועז, אסתי אהרונוביץ', מעל החוק, באתר הארץ, 24 בינואר 2006
↑  רועי שרון, אברי רן: "אני הריבון, החיילים יעשו מילואים איפה שאני אקבע", באתר nana10‏, 16 בפברואר 2013
↑  השתלטות ישראלית על אתרי מורשת ודת פלסטינים בגדה, 15 בנובמבר 2018, באתר מחסום ואטש
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584236505171
שמורת אל כנוב

| --- | --- |

קשת ברכס כנוב. סמוך לפני קדם ומיצד
 נתונים ומידות
 שטח:  48,700 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הר חברון 
 קואורדינטות:  31°34′31″N 35°14′26″E﻿ / ﻿31.575269916377°N 35.240521898665°E﻿ / 31.575269916377; 35.240521898665
  (למפת הר חברון מוגדלת) שמורת אל כנוב(למפת הר חברון רגילה) שמורת אל כנוב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אל כנוב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אל כנוב
 
שְׁמוּרַת אֶל כַּנוּבּ היא שמורת טבע הנמצאת בהר חברון. שטח השמורה 48,700 דונם, והיא הגדולה בשמורות הטבע שבספר מדבר יהודה.
גאוגרפיה

בשמורה מספר ערוצים קניוניים שיורדים מרום 940 מטרים עד לגובה של 320 מטרים. אחד הבולטים שבהם הוא קניון ואדי אל-כילת בו קיימים סלעי דולומיט. בשמורה נובע מעיין ניקבה "עין א-דרת". בכל רחבי השמורה פזורים בורות מים, כבשני סיד רבים ומערות טבעיות.
בשמורה מיני צומח נדירים, בהם סגל צנוע ותודרה מצוייצת, במצוקים גדלים ציפורנית אפורה וכלך שומרוני. הצומח הטבעי נשמר היטב בעיקר בשטח הסמוך לאיבי הנחל, בו הרעיה אסורה. בשמורה נצפו מיני צמחים שנחשבים בסכנת הכחדה, ביניהם: אירוס שחום, דבקה אפורה, ולריניית מכונפת, חלבלוב עב-זרע, וציפרנית אפורה.
לראשונה ממערב לירדן, בשמורה זו נצפה הצמח הנדיר בר-דורבן הסירה, בשנת 2020. עד אז, צמח זה היה מוכר בעיקר בהרי אדום.
הנקודה הגבוהה בשמורה היא "רכס אל כנוב", שהוא הנקודה הדרומית ביותר ממנה ניתן (בתנאי ראות מעולים) לצפות בחרמון.
השמורה מחולקת לשטחי C, שטחי B ושטחי A. מאז מסירת חלקים מהשמורה לידי הרשות הפלסטינית, הפכו אזורים נרחבים ל"שממה אקולוגית ולמוקד של מפגעים סביבתיים".
לקריאה נוספת

יהונתן סלע ו-אורי ארנון, טיולי רכס הכנוב, תשפ"ב
הערות שוליים

↑  רשימת תצפיות בשמורת אל-כנוב ב'רשימה האדומה' של מרכז רת"ם
↑  בר-דורבן הסירה, באתר "צמח השדה"
↑  תצפית רכס אל כנוב, תצפית לחרמון, באתר עמוד ענן
↑  צפריר רינת, שמורת הטבע במדבר יהודה שהועברה לרשות בהסכם וואי הפכה לשממה אקולוגית, באתר הארץ, 23 ביולי 2006
אדריאנו אספייאט

אדריאנו דה חסוס אספייאט קאבראל (באנגלית: Adriano de Jesús Espaillat Cabral; נולד ב-27 בספטמבר 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת ניו יורק, מאז 2017. הוא חבר הקונגרס הראשון שהיה בעברו מהגר בלתי חוקי. בשנים 1997–2016 היה חבר בית המחוקקים של מדינת ניו יורק, תחילה באספה המדינתית (2010-1997) ולאחר מכן בסנאט (2016-2011).
ביוגרפיה

אספייאט נולד בשלהי ספטמבר 1954 בסנטיאגו דה לוס קביירוס, עיר הבירה של הרפובליקה הדומיניקנית, בתם של מֶלבָּה (לבית קברל) ואוליסס אספייאט. הוא נינו של אוליסס פרנסיסקו אספייאט (אנ'), לשעבר נשיא הרפובליקה הדומיניקנית. לאספייאט ישנם בנוסף שורשים אפריקאים והוא נצר לשושלת אפרו-לטינית מעורבת. משפחתו היגרו לארצות הברית בשנת 1964. לאחר שהיית יתר בארצות הברית על סמך אשרת תייר, רכשה משפחת אספייאט כרטיסי גרין קארד ב-1965. אספייאט גדל בשכונה וושינגטון הייטס שברובע מנהטן. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון "בישופ דובואה" ב-1974, ולאחר מכן – ב-1978 – קיבל תואר ראשון במדע המדינה ממכללת קווינס.
טרם כניסתו לפוליטיקה של ארצות הברית היה רכז שירותי בית משפט בסוכנות הפלילית של עיריית ניו יורק, מוסד ללא כוונת רווח המספק שירותים משפטיים עבור עניים, ופועל להפחתת עלויות מעצר טרם-משפטיות ועלויות כליאה לאחר מאסר. בהמשך עבד כמנהל שירותי הקורבנות של משרד הקהילה בוושינגטון הייטס, ארגון המציע ייעוץ משפטי ושירותים אחרים למשפחות שיקיריהן נפלו קורבן לרצח ופשעים אחרים. בשנים 1994–1996 היה למנהל מיזם בשם "התחלה נכונה", יוזמה לאומית למאבק בסמים תוך חינוך הורים לילדים בגיל הרך. טרם היבחרו לבית המחוקקים של מדינת ניו יורק היה פעיל ציבורי במנהטן במשך שנים אחדות.
אספייאט כיהן באספה המדינתית של ניו יורק מ-1 בינואר 1997 עד 31 בדצמבר 2010. הוא נבחר לראשונה בשנת 1996, כאשר ניצח את ג'ון בריאן מרטו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. משנכנס לתפקידו היה תומך נלהב בזכויות מיעוטים כגון דיור ציבורי בר-השגה, זכויות הצרכן, והתמקד בסוגיות כגון הגירה ועסקים קטנים ובינוניים. ב-2010 נבחר לסנאט של ניו יורק, אחרי שנציג מחוז הבחירה ה-31 אריק שניידרמן (אנ') הודיע על התמודדותו לתפקיד התובע הכללי של ניו יורק. ב-2012 התמודד בפריימריז הדמוקרטים לייצוג מחוז הקונגרס ה-13 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית מול צ'ארלס רנגל (אנ'), מהוותיקים שבחברי הקונגרס. הוא הפסיד לו בפער של כ-2%, וגם בבחירות 2014 הפסיד לו בפער זעום.
בנובמבר 2015 הודיע אספייאט כי יוותר על מושבו בסנאט המדינתי כדי להתמודד בפעם השלישית לקונגרס. הפעם התמודד על מושב פתוח; רנגל הודיע ב-2014 כי לא יתמודד לתקופת כהונתו ה-22 בבית הנבחרים האמריקאי. בפריימריז הדמוקרטים הוא ניצח בקושי עם 36% מהקולות. ניצחונו בבחירות המקדימות, התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי מובהק זה, סימנה למעשה את היבחרו בבחירות הכלליות לקונגרס, בהן זכה עם למעלה מ-81% מקולות הבוחרים. ניצחונו היווה את הפעם הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית בה מהגר לא-חוקי לשעבר נבחר אל הקונגרס.
עם השבעתו לתפקיד ב-3 בינואר 2017, הוא הפך לאדם השלישי בלבד שייצג מחוז הקונגרס ה-13 בתצורתו הנוכחית מזה 72 שנה. באוגוסט 2017, בעקבות עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, הציג אוונס, ביחד עם חבר הקונגרס דווייט אוונס מפנסילבניה, חקיקה שקראה לאסור הצבת מונומנטים קונפדרצייונים בשטחים פדרליים. אספייאט ידוע כמבקר קולני של נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו. במרץ 2019 אספייאט ו-29 מחוקקים דמוקרטים אחרים מענו מכתב למזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו בו הובעה דאגה מיחסו של בולסונארו לזכויות להט"ב ומיעוטים, בהם נשים, פעילי התאגדויות עובדים ופעילי אופוזיציה בברזיל.
במהלך 2019 תמך אספייאט בחוק איסור החרם על ישראל (אנ'), המטיל עונשים פליליים של עד מיליון דולר אמריקאי לחברות התומכות בתנועת ה-BDS. באוגוסט אותה שנה פרסם הצהרה שגינתה את החלטת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאסור את כניסתן לישראל של חברות הקונגרס אילהאן עומאר ורשידה טליב, הידועות בהתנגדות הנחרצת למדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  Adriano Espaillat Loses Democratic Primary Bid to Charles Rangel, באתר caribjournal‏, 27 ביוני 2012 (באנגלית)
↑  ג'יליאן יורגנסן, In His Third Attempt, Adriano Espaillat Claims a Congressional Victory, באתר Observer‏, 29 ביוני 2016 (באנגלית)
↑  זולן קאנו-יאנגס, Adriano Espaillat Wins House Seat, באתר וול סטריט ג'ורנל, 8 בנובמבר 2016 (באנגלית)
↑  קרולינה מורנו, Adriano Espaillat Becomes First Formerly Undocumented Immigrant In Congress, באתר הפינגטון פוסט, 9 בנובמבר 2016 (באנגלית)
↑  כריסטינה מרקוס, Dems unveil bill to ban Confederate monuments on federal property, באתר The Hill‏, 17 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  הצהרה לעיתונות, CONGRESSMAN ADRIANO ESPAILLAT STATEMENT ON THE DECISION TO DENY MEMBERS OF CONGRESS FROM ENTERING ISRAEL, באתר האינטרנט הרשמי של אספייאט, 16 באוגוסט 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008059629  SNAC: w6nm45rc  US Congress: E000297   WorldCat (עם LCCN): no2008-059629
מטאוש קליך

מטאוש אנדז'יי קליך (בפולנית: Mateusz Andrzej Klich; נולד ב-14 ביוני 1990) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר בדי. סי. יונייטד מה-MLS ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים > קרקוביה קרקוב

קליך נולד בטרנוב, ושיחק לראשונה בליגת העל הפולנית בנובמבר 2008. במהלך עונת 2009/2010 הפך בהדרגה לשחקן קבוע בהרכב הפותח של קרקוביה קרקוב.
קריירת מועדונים > וולפסבורג

ב-14 ביוני 2011 חתם קליך לשלוש שנים בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה. וולפסבורג שילמה תמורתו 1.5 מיליון אירו, מה שהפך את קליך למכירה הרווחית ביותר בהיסטוריה של קרקוביה.
קריירת מועדונים > זוולה

ב-31 בינואר 2013 הושאל קליך לזוולה מליגת העל ההולנדית לחצי עונה, ועם סיומה הפכה ההשאלה למעבר קבוע, כאשר במסגרתו שילם תמורתו המועדון ההולנדית 200 אלף אירו, בעוד המועדון הגרמני החזיק בסעיף המאפשר את רכישתו בחזרה. במהלך התקופה בה שיחק בזוולה זכה קליך עם המועדון בגביע ההולנדי ב-20 באפריל 2014, לאחר ניצחון בגמר על אייאקס בתוצאה 1–5, זכייה שהבטיחה את השתתפות הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית.
קריירת מועדונים > חזרה לוולפסבורג

ב-1 ביולי 2014 מימשה וולפסבורג את סעיף חוזה המכירה של קליך ורכשה אותו בחזרה תמורת 750 אלף אירו. עם זאת, במהלך המחצית הראשונה של העונה התקשה קליך להיאבק על מקומו בסגל הקבוצה לבונדסליגה מול שחקנים ההרכב הקבועים, כגון קווין דה בראונה, ז'וזואה גילאבוגי ולואיס גוסטבו, ושיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון.
קריירת מועדונים > קייזרסלאוטרן

בתחילת ינואר 2015 הצטרף קליך לפ.צ. קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה שהחתימה אותו על חוזה עד 2018. פרטי החוזה לא פורסמו.
קריירת מועדונים > טוונטה

ב-26 באוגוסט 2016 הצטרף קליך לטוונטה מליגת העל ההולנדית בחוזה לשלוש שנים, קיבל את המספר 43 וערך את משחק הבכורה שלו ב-10 בספטמבר מול הירנפיין. קליך הבקיע את שער הבכורה במועדון ב-2 באוקטובר, בתיקו 1-1 מול הראקלס אלמלו. במהלך עונתו הראשונה בקבוצה כבש קליך שישה שערים, בישל ארבעה וסייע לטוונטה לסיים את עונת 2016/2017 במקום השביעי בליגה.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד

לאחר שהצעתה הראשונה נדחתה, חתם קליך בקבוצת לידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ ב-23 ביוני 2017, עבור סכום שפרטיו לא פורסמו. קליך ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-9 באוגוסט, במשחק הגביע הליגה מול פורט וייל, שהסתיים בניצחון 1–4, ואת הבכורה בליגה עשרה ימים מאוחר יותר, בניצחון 0–2 על סנדרלנד. עם זאת, התקשה קליך להיאבק על מקומו בהרכב הפותח מול קלווין פיליפס, יונאן או'קיין ורונלדו ויירה, ופתח רק במשחק ליגה אחד, ב-26 בספטמבר, במשחק בו הפסידה לידס לקארדיף סיטי בתוצאה 1–3, כאשר החלקה שהסתיימה באיבוד כדור שלו גרמה לאחד השערים. מאוחר יותר סיפר קליך, שהטעות שלו באותו משחק גרם למאמן הקבוצה, תומאס כריסטיאנסן, לאבד את האמון בו ואף להפסיק לדבר איתו. לאחר אוקטובר מיעט קליך לשחק.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד > השאלה לאוטרכט

ב-22 בינואר 2018 הושאל קליך לקבוצת אוטרכט מליגת העל ההולנדית עד לסיום עונת 2017/2018. ב-4 בפברואר ערך קליך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 מול אקסלסיור רוטרדם. תוך זמן קצר חזר קליך לכושר משחק, ובישל פעמיים בניצחון קבוצתו 1–4 על רודה.
ב-29 באפריל 2018, במשחק מול הראקלס אלמלו שהסתיים בתיקו 2-2, יצר קליך 11 מצבי הבקעה לחבריו לקבוצה, בישל שער אחד וזכה בתואר השחקן המצטיין. מצבי ההבקעה שיצר קליך במשחק היו הכמות הגבוהה ביותר בליגה ההולנדית למשחק בודד מאז 14 המצבים שיצר כריסטיאן אריקסן ב-2012 במדי אייאקס, במשחק מול רודה.
ב-6 במאי 2018, במשחק האחרון של העונה, הבקיע קליך את שער הניצחון לזכות קבוצתו, שהיה גם שער הבכורה שלו, בניצחון 0–1 על פנלו. הופעותיו הטובות של קליך סייעו לאוטרכט לסיים את הליגה במקום החמישי ולהשתתף במוקדמות הליגה האירופית. כאשר נשאל אם בכוונתו לשוב ללידס ענה קליך כי הוא "בטוח ב-99%, מכיוון שיש לי עניינים בלתי גמורים שם".