stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדף חצות
תקציר העלילה

צייד הראשים ג'ק וולש (רוברט דה נירו) גויס על ידי המשחרר בערבות אדי מוסקון להביא את ג'ונתן "דוכס" מרדוקס (גרודין) בחזרה ללוס אנג'לס. מרדוקס החשב מעל בכ-15 מיליון דולרים בשיקגו מהבוס ג'ימי סראנו (פארינה). מוסקון המשחרר הערבות הציע בעבורו 450,000 דולר. ג'ק חייב להביא את מרדוקס חזרה בתוך חמישה ימים, או שמוסקון יצטרך לשלם את הכסף. אדי אומר שהעבודה קלה, "ריצת לילה", אבל ג'ק דורש 100,000 $. אל ג'ק פונה סוכן ה-אפ.בי.אי אלונזו מוזל (קוטו), מי שרוצה את מרדוקס להיות עד נגד סראנו אבל ג'ק לא שם לב ובמקום גונב את זהותו של מוזלי, בו הוא משתמש כדי להעביר את עצמו כסוכן ה-אף בי איי לאורך המסע שלו. בשדה התעופה קנדי בניו יורק, עובדיו של סראנו טוני וג'ואי (מירנדה) מציעים לג'ק מיליון דולר כדי להעביר את מרדוקס אליהם, אבל הוא לא מתייחס גם אליהם.ג'ק לוקח את המשמורת על מרדוקס בניו יורק ומתקשר לאדי משדה התעופה, ולא יודע כי הקו של אדי מואזן על ידי ה אף בי איי וג'רי (קהו), עוזרו של אדי, מעביר מידע לעובדיו של סראנו בשביל כסף. עם זאת, יש למרדוקס התקף פאניקה במטוס, מה שמאלץ אותו ואת ג'ק לנסוע ברכבת. כאשר ג'ק ומרדוקס לא מצליחים להופיע, אדי מביא צייד ראשי נוסף מרווין דורפלר (אשטון) כדי למצוא אותם. מרווין משתמש במספר כרטיס האשראי של ג'ק כדי לגלות היכן הם נמצאים, ואז מבטל את הכרטיס. ג'ק נאלץ להסתמך על אמצעים אחרים כדי להתקדם בכל רחבי הארץ, כולל גנבת מכוניות, ללוות מאשתו לשעבר את המכונית בשיקגו, וטרמפים.
צוות השחקנים הראשי

רוברט דה נירו כג'ק וולש-צייד ראשים.
צ'ארלס גרודין כג'ונתן מרדוקס-חשב שמעל באיש מאפיה.
יפת קוטו כאלונזו מוזלי-בלש FBI.
ג'ון אשטון כמרווין דורפלר-צייד ראשים.
דניס פרינה כג'ימי סראנו-איש מאפיה.
הערות שוליים

1 2  יפתח אילן, קולנוע - מסע אל הפוסט־רייגניזם - "מרדף חצות' (ארה"ב, 1988), במאי: מארטין ברסט, שחקנים: רוברט דה־נירו, צ'ארלס גרודין, יפת קוטו, כל העיר, 28 באוקטובר 1988
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ככה מפנקים

ככה מפנקים הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "אינפקציה", שיצא בשנת 2000.
הפקה

האלבום הופק מוזיקלית על ידי הלהקה במשותף עם אלי לולאי וברוך בן יצחק מלהקת "רוקפור". חלק משירי האלבום משלבים את צליל המטאל הרועש עם רוח השטות האופיינית ללהקה, המתבטאת, בין היתר, בשיר "בקבוק עלי" שהוא פארודיה על השיר המזרחי "בסבוסה" של שריף ילד הפלא הדרוזי. כמה משירי האלבום עוסקים במציאות קשה או נושאים פרובוקטיביים (ילד מוכה, צעירה שמנסה להתאבד, גילוי עריות, נקרופיליה, ילד הסובל מהצקות בבית הספר) בצורה מעט הומוריסטית וקלילה, חלקם מתאפיינים בסגנון מוזיקלי רגוע או עליז באופן שסותר את נושאי השירים. גם השיר "זכוכיות" הנשמע כמו בלדת אהבה הוא למעשה שיר שבו מישהו מתאר, כבמכתב אהבה לאהובתו, כיצד הוא רוצה להרוג אותה.
ב-13 בינואר 2000 חתמה אינפקציה על הסכם הפצה בלעדי עם חברת MCI תקליטים בע"מ, להפצת הדיסק, שהוקלט על ידי הלהקה. MCI רצתה לנכות את עלויות המימון של העותקים מהחלק של הלהקה ברווחים, ואילו הלהקה טענה שיש לנכות את העלויות מההכנסות הכוללות, כלומר - גם מחלקה של החברה. הסכסוך הוכרע משפטית לטובת הלהקה. חברת MCI התפרקה מאוחר יותר.
רשימת השירים

ככה מפנקים (2:53)
מסעדות דגים (2:54)
אציטון (3:13)
אלטעזאכן (1:28)
ורד (2:50)
בקבוק עלי (2:23)
שוקי (3:17)
זכוכיות (4:17)
פתח תקווה (3:35)
טניס (2:23)
נקרופיל (2:37)
הברוך של סלקום (סלט של כרוב) (2:58)
שם השיר מתייחס לתקלת רשת ממושכת שהייתה לסלקום. באמצע השיר יש רפרנס מוזיקלי לשיר "טוטו כדורגל" של צמד דרום.
פירמידות (10:04) (קטע אינסטרומנטלי)
קרובים קרובים (נסתר, 3:58)
נגנים

גיא בן שטרית - שירה וגיטרה ליווי
ירון שראל - גיטרה בס
ניר טרטר - שירה וקלידים
רן יורגנסון - תופים
גיא שמי - גיטרה מובילה
יעל קראוס - שירה ב"קרובים קרובים"
שפות סיניות

| --- | --- |

 מדינות:  סין
 אזורים:  סין וקהילות סיניות ברחבי העולם
 דוברים:  1.35 מיליארד
 כתב:  כתב סיני סינית מפושטת בסין וסינגפור סינית מסורתית בהונג קונג, מקאו וטאיוואן.
 משפחה:  שפות סינו-טיבטיות  שפות סיניות מנדרינית/קנטונזית
 לאום:  מנדרינית תקנית: הרפובליקה העממית של סין סין טאיוואן טאיוואן סינגפור סינגפור קנטונזית תקנית: הרפובליקה העממית של סין גואנגדונג, סין הונג קונג הונג קונג, סין מקאו מקאו, סין
 קוד שפה:  zh
 קוד ISO 639-1:  zh 
 קוד ISO 639-2:  zho 
 קוד ISO 639-3:  zho 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
סינית או השפות הסיניות הן קבוצת שפות המשתייכת לקבוצת השפות הסינו-טיבטיות – קבוצת השפות המדוברות השנייה בגודלה בעולם (אחרי השפות ההודו-אירופיות). אלו הן השפות אותן דובר הרוב האתני בסין – ההאן. 95% מאוכלוסיית סין דוברים שפות אלו, וכמו כן, גם רבים בקרב אוכלוסיות מהגרים במזרח אסיה, ביבשת אמריקה ובהוואי.
השפות הסיניות דומיננטיות מאוד בסביבת סין, והיו גורם בעל השפעה רבה על שפות בחלק מהמדינות השכנות (כמו קוריאה ויפן).
השימוש במילה "סינית" עלול להיות מבלבל: מחד גיסא, אף שמקובל להתייחס לסינית כאל שפה אחת, ההבדלים בין הניבים השונים יכולים להגיע לרמת ההבדלים שבין הלשונות במשפחת השפות הרומאניות. מאידך גיסא, רוב השפות הסיניות המדוברות חולקות כתב כמעט אחיד. אחידות השימוש בכתב הסיני יצרה, איפוא, הבחנה ברורה בין השפה המדוברת (חְוָה – 话\話) לבין השפה הכתובה (ווֶן – 文).
סמניות סיניות בשלושה סגנונות שונים, אחד לכל שורה
השפות הסיניות המדוברות

רוב השפות הסיניות אינן מובנות הדדית, עקב העובדה שהפערים כה גדולים, עד שהם מזכירים הבדלים בין השפות הרומאניות, אך רוב דוברי השפות הסיניות, שאינם דוברי מנדרינית כשפת אם, מכירים שפה זו ודוברים אותה כשפה שנייה. ישנם דוברי שפות סיניות, שאינם דוברי מנדרינית, המתקשרים עם דוברי שפות סיניות אחרות באנגלית; לדוגמה, תושבי הונג קונג ומקאו, שרובם אינם דוברי מנדרינית.
ישנן 14 שפות סיניות שונות, המנדרינית היא המדוברת ביותר. אולם, לכל שפה סינית ישנם דיאלקטים (ניבים) רבים. כך, לדוגמה, למנדרינית יש דיאלקט מנדריני צפוני, דיאלקט מנדריני דרומי ודיאלקט מנדריני דרום מערבי, שהם, פחות או יותר, מובנים הדדית. ייתכן כי הגורם שעודד את היווצרות ההבדלים התרבותיים ואת ריבוי השפות באזור הדרום – דווקא בתחום שטח גאוגרפי צר יחסית – הוא הבידוד היחסי שנוצר כתוצאה מהחיים באזור הררי.
השפות הסיניות התפתחו, ככל הנראה, משפה פרוטו-סינית אחת, שהייתה קיימת לפני כמה אלפי שנים. לפעמים, עקב האיחוד הפוליטי הקיים בין כל דוברי השפות הסיניות, הן נתפשות כשפה סינית אחת, אך עקב הפערים העמוקים בהגייה ובאוצר המילים בין השפות הסיניות השונות, ומכיוון שהשפות הסיניות השונות אינן מובנות הדדית, ברור כי אין מדובר בדיאלקטים שונים של אותה השפה, אלא בשפות שונות השייכות לאותה משפחת שפות.
הדקדוק הסיני

בשונה מהשפות השמיות ומהשפות ההודו-אירופאיות, בשפות הסיניות כמעט שאין כלל הטיות של חלקי משפט (באנגלית: Inflective – התמרת מילים על מנת לייחסן זו לזו ולמשמעות משפט), והמילים אף נעדרות כמעט סימנים צורניים שיעידו על תפקידן הדקדוקי. תחת זאת, יש חשיבות רבה לסידור המילים במשפט.
השפות הסיניות נבדלות פחות בדקדוק ויותר באוצר המילים ובהגייה. בדומה לשאר השפות הסינו-טיבטיות, השפות הסיניות השונות הן שפות טונאליות – כלומר, קיימות מילים בעלות משמעויות שונות, שנבדלות רק בטון ההגייה; לדוגמה: במנדרינית ארבעה טונים, בקנטונזית בין שישה לתשעה טונים, ובטייוונית[דרושה הבהרה] כשבעה טונים.
השפות הסיניות הן חד-הברתיות במקור – כלומר, כל מילה היא בת הברה אחת. אך עקב שינויים מודרניים שחלו בשפות הסיניות, כיום נעשה שימוש נרחב במילים בנות שתי הברות או יותר. מאחר שהכתב הסיני אינו פונטי, עברה השפה שינויים רבים. לאורך אלפי שנותיה המתועדות, אין כמעט כל קשר בין הכתב להגייה, ואותו הסימן ייקָרֵא באופן שונה בכל שפה סינית.
בסינית הקלאסית ובעיקר בספרות האלף הראשון שלפני הספירה, מודגש השימוש בחד-הברתיות. בתקופת סין הקיסרית, התרחקה השפה המדוברת מהשפה הספרותית (言文– וון-ין) והתפתחה לכיוון דו-הברתי. מאוחר יותר, באמצע המאה ה-19, החלו להתווסף לשפה המדוברת מילים המרכיבות 3 הברות ויותר.
המבנה הבסיסי של המשפט בסינית הוא של נושא-פועל-מושא, אך קיים גם מבנה משפט נטול פועל, בדומה למשפטים השמניים בעברית. הבדל משמעותי נוסף הבולט לעין הוא העובדה שמשפטי זיקה מופיעים לפני המשפט העיקרי ולא אחריו. כמו כן, הדקדוק מאפשר בניית משפט בסינית ללא נושא. הטיית פעלים לפי זמנים כמעט ואינה קיימת אף היא. עם זאת, קיימות מספר מיליות של אספקט ומודוס (בשפות שאינן עברית, משמשות לסימון של פעולה מתמשכת, מושלמת וכו'), המצטרפות בדרך כלל לפועל.
רשימת השפות הסיניות

מנדרינית – מכונה בסינית "הניב הצפוני". זוהי השפה המדוברת ביותר בסין. מנדרינית תקנית, המבוססת על ניב בייג'ינג וניבים צפוניים אחרים, היא השפה הרשמית בסין ובטאיוואן, וכן, אחת מארבע השפות הרשמיות של סינגפור.
粵 – יוּאֵה (קנטונזית תקנית) – מדוברת במחוז גואנגדונג, הונג קונג, מקאו, דרום גואנגשי, חלקים מהאי הַאי-נַאן ובקהילות מהגרים במזרח אסיה וברחבי העולם.
吳 – ווּ (wu)  – רוב גֶ'ה-גְ'יַאנְג, דרום ג'יאנגסו ואן-חוֵי. קיים קשר קל בין המנדרינית ל-וו.
閩 – מין (או פוג'יינית, הוֹקְייֵן) – אזורים נרחבים במחוז פוג'יין, רבים מתושבי טאיוואן והָאי-נָאן, חלקים במזרח מחוז גואנגדונג וחצי האי לייג'ואו, וכן, ריכוזי סינים בדרום-מזרח אסיה.
贛 – גַאן – מחוז ג'יאנג-שׂי, דרום-מזרח חוביי.
湘 – שׂיַאנְג (הונאנית) – רוב מחוז חוּנַאן, סצ'ואן, גואנגשי וגואנגדונג.
客家 – האקּה (קֶה-גְ'יַה במנדרינית) – שפתם של בני ההאקה, הפזורים בקהילות במקומות רבים ברחבי סין ומחוצה לה – צפון-מערב גואנגדונג, דרום ג'יאנגשי, דרום-מערב פוג'יין, ובמובלעות – שפה בכל דרום ודרום-מזרח אסיה.
晋 – גִ'ין – מדוברת בעיקר במחוז שאנשי, אך גם בחנאן. בעבר, נחשבה כניב מנדריני, אך כיום, נחשבת כשפה סינית נפרדת.
徽 – חְוֶי – מדוברת בדרום אנחווי ובצפון ג'ג'יאנג. תחילה, נחשבה כניב מנדריני, אך כיום, נחשבת כשפה סינית נפרדת.
דוּנגַאן – הדונגאן מדוברת בקירגיזסטן, וקשורה לניבים צפון-מערביים של מנדרינית. דונגאן היא השפה הסינית היחידה שלא נכתבת באמצעות הכתב הסיני, אלא באמצעות האלפבית הקירילי.
ראו גם

זה סינית בשבילי
דונלד קווארלז

דונלד אוברי קווארלז (באנגלית: Donald Aubrey Quarles;‏ 30 ביולי 1894 - 8 במאי 1959) היה מהנדס מערכות תקשורת, מנהל בכיר במעבדות בל ובווסטרן אלקטריק ופקיד ממשל בכיר במחלקת ההגנה של ארצות הברית במהלך נשיאותו של דווייט אייזנהאואר, אז הוא כיהן הן כמזכיר חיל האוויר והן כסגן מזכיר ההגנה.
ראשית חייו

דונלד קווארלז נולד בואן בורן, ארקנסו. ב-1910, בגיל 15, הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המקומי. הוא המשיך ללמד מתמטיקה בבית ספר זה ולמד קורסי קיץ באוניברסיטת מיזורי עד שב-1912 הוא התקבל לאוניברסיטת ייל. ב-1916 הוא סיים תואר בוגר אוניברסיטה בייל.
במאי 1917 התגייס קווארלז לצבא ארצות הברית ושירת בו במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא הוצב בדיוויזיית הרגלים ה-42 (דיוויזיית הקשת). כקצין ארטילריה הוא הגיע לדרגת קפטן ושירת בצרפת ובגרמניה במשך שנתיים.
קריירה הנדסית

לאחר המלחמה החל קווארלז לעבוד בחברת ווסטרן אלקטריק. באותה תקופה הוא גם למד על בסיס חלקי פיזיקה תאורטית באוניברסיטת קולומביה. ב-1925 הוא הצטרף למעבדות בל במוראי היל, ניו ג'רזי. בשנות ה-30 ובראשית שנות ה-40 הוא המשיך להתקדם במעבדות בל.
ב-1940 הוא מונה כמנהל מחלקת פיתוח השידור שהתמקדה במערכות אלקטרוניות צבאיות, בעיקר פיתוח מערכות מכ"ם. ב-1946 הוא היה למנהל פיתוח המכשירים של בל. באותה שנה הוא נבחר כראש עיריית אינגלווד, ניו ג'רזי וכיהן בתפקיד זה עד 1948. לאחר מכן הוא היה סגן נשיא מעבדות בל. באותה תקופה הוא מונה לוועדת האלקטרוניקה החדשה במועצת המחקר והפיתוח של מחלקת ההגנה, והיה ליושב הראש שלה ב-1949. במרץ 1952 היה קווארלז לסגן נשיא ווסטרן אלקטריק ולנשיא תאגיד סנדיה. סנדיה הייתה חברת בת של ווסטרן אלקטריק שהייתה אחראית על הפעלת המעבדה של הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית באלבקרקי, ניו מקסיקו. בין השנים 1952–1953 היה קווארלז נשיא המכון האמריקאי למהנדסי חשמל.
בממשל הפדרלי

בספטמבר 1953 מינה הנשיא דווייט אייזנהאואר את קווארלז כעוזר מזכיר ההגנה למחקר ופיתוח. לאחר מכן הוא נבחר, הן על ידי מזכיר ההגנה והן על ידי מזכיר המסחר להיות יושב הראש של מועצת פיתוח הניווט האווירי. במרץ 1954 מינה אותו הנשיא אייזנהאואר כחבר בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה.
ב-11 באוגוסט מינה הנשיא אייזנהאואר את קווארלז במינוי ביניים כמזכיר חיל האוויר וב-15 באוגוסט הוא הושבע לתפקיד. ב-16 בפברואר 1956 אישר הסנאט את המינוי כמינוי קבע. כמזכיר חיל האוויר הביע קווארלז את הצורך להשתמש בטכנולוגיות חדשניות כדי לשמור על עליונות על פני ברית המועצות. הוא תמך בהרחבת התקצוב לתוכניות מחקר ופיתוח ולחץ להכנסה מהירה לשירות של מטוסי ה-B-52 סטרטופורטרס, הקונבאייר F-102 דלתא דאגר והF-104 סטארפייטר.
ב-30 באפריל 1957 התפטר קווארלז מתפקידו כמזכיר חיל האוויר כדי לקבל על עצמו מינוי כסגן מזכיר ההגנה. דונלד קווארלז כיהן בתפקיד זה עד למותו הפתאומי מהתקף לב בוושינגטון די. סי. ב-8 במאי 1959.
הלווייתו

לקווארלז נערכה הלוויה צבאית שאורגנה על ידי המחוז הצבאי של וושינגטון. ההלוויה החלה בצהרי ה-11 במאי 1959, כאשר ארונו הוצב בקפלת בית לחם של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון למשך 24 שעות. טקס ההלוויה נערך ביום המחרת בספינה של הקתדרלה. לאחר הטקס נישא הארון על גבי קרון מתים אל שער הזיכרון של בית הקברות הלאומי ארלינגטון, שם הועבר הארון לעגלת תותחים. משמר צבאי, שכלל מחלקה אחת מכל זרועות הכוחות המזוינים (הצבא, הצי, חיל הנחתים, חיל האוויר ומשמר החופים), הוביל את מסע ההלוויה אל אתר הקבורה. סגן הנשיא, ריצ'רד ניקסון הוביל את המשלחת הרשמית בטקס ההלוויה הציבורי ובתהלוכה שהתקיימה בארלינגטון, והנשיא אייזנהאואר נכח בטקס שהתקיים בחלקת הקבר.
מורשתו

בין תוארי הכבוד הרבים שהוענקו לקווארלז במהלך הקריירה המקצועית והציבורית שלו היו תוארי דוקטור לשם כבוד שהוענקו לו על ידי אוניברסיטת ארקנסו ב-1953 ועל ידי אוניברסיטת ניו יורק ב-1955. בנוסף, הוענקו לו עיטורים שונים מממשלות איטליה, פרו וברזיל.
הנצחה

לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות.
רכס קווארלז בהרי המלכה מוד בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Archived February 15, 2008, at the Wayback Machine, Air Force Link, Air Force History Support Office, Washington, D.C
1 2 3 4 5 6  United States Air Force, "Donald A. Quarles" Archived April 13, 2008, at the Wayback Machine, Air Force Link, Air Force History Office, Washington, D.C., February 14, 2008.
1 2  "Donald A. Quarles". IEEE Global History Network. IEEE.
↑  "Donald Aubrey Quarles, Captain, United States Army, Secretary of the Air Force, Deputy Secretary of Defense", Arlington National Cemetery website,
↑  רכס קוואלרז באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1029906084  ISNI: 0000 0000 3799 6711  LCCN: n2003124890  NARA: 10610692  SNAC: w62z2v6w  VIAF: 28916168   WorldCat (עם VIAF): 28916168 
קברו של קווארלז בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
מחקרי ירושלים במחשבת ישראל

| --- | --- |

עטיפת החוברת הראשונה של מחקרי ירושלים במחשבת ישראל
 מו"ל:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מייסד:  יוסף דן 
 תאריכי הופעה:  1981–הווה (כ־44 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0333-7081
 אתר רשמי
 
מחקרי ירושלים במחשבת ישראל הוא כתב עת מחקרי בתחומי מחשבת ישראל, הפילוסופיה היהודית ותורת הסוד היהודית, שנוסד על ידי פרופסור יוסף דן, בשנת תשמ"א.
תוכן כתב העת

כתב העת משמש במה לפרסום מחקריהם של חוקרים במדעי היהדות מישראל ומשאר העולם. המחקרים המתפרסמים בכתב העת הם בתחום מחשבת ישראל והפילוסופיה, וכן בתורת הסוד היהודית, לרבות המיסטיקה היהודית הקדומה, הקבלה באירופה, ספר הזוהר, קבלת האר"י, השבתאות, החסידות והמשיחיות. במסגרת כתב העת יצאו לאור, נכון לשנת 2012, 24 כרכים, 2 מוספים ומפתח לעשרת הכרכים הראשונים.
תחילה יצא לאור כתב העת כרבעון, ללא נושא מיוחד לכל כרך, אולם החל מהכרך הששי הוקדשו מרבית הכרכים לנושא ספציפי או יצאו במתכונת של ספר יובל או ספר זיכרון, עם כותרת נפרדת. נכון לשנת 2012 יצאו לאור כרכים מיוחדים לכבודם או לזכרם של החוקרים ישעיה תשבי, שלמה פינס, רבקה ש"ץ אופנהיימר, יוסף ברוך סרמוניטה, אליעזר שביד וגרשם שלום; כרכים ו', ח', י', וט"ז - י"ז מכילים את מרבית ההרצאות שניתנו בחמישה כנסים (הראשון, השני, השלישי, הרביעי והשביעי), שנערכו לזכרו של גרשם שלום; לפני היציאה לאור של כרך י"א הופיע מפתח מאמרים לכרכים א' - י' (תשמ"א - תשנ"ב); כרך ט"ו הוקדש למחקרי חסידות; ושני הכרכים האחרונים, כרכים כ"ב - כ"ג נושאים אף הם כותרת אך הוקדשו למגוון נושאים.
כתב העת יוצא במסגרת החוג למחשבת ישראל, המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, האוניברסיטה העברית בירושלים, המרכז לחקר הקבלה ע"ש גרשם שלום ובית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. ההפצה של כתב העת הייתה תחילה באמצעות הוצאת מאגנס. מאוחר יותר עברה ההפצה לידי מזכירות בית הספרים הלאומי האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים, שהייתה אחראית להפצה עד תשס"ז-2007. החל משנת 2011 נמצאת האחריות על ההפצה שוב בידי הוצאת מאגנס.
פרופ' יוסף דן היה העורך הראשון של כתב העת. עורכים של כרכים אחרים היו: יוסף הקר, זאב גריס, זאב הרוי, פול מנדס-פלור, יהודה ליבס, משה אידל, אליעזר שביד, רחל אליאור, אביעזר רביצקי, עמנואל אטקס, דוד אסף ויהוידע עמיר.
מרבית המאמרים המתפרסמים בכתב העת הם בעברית, עם תקצירים באנגלית בסוף כל כרך. חלק מהמאמרים המתפרסמים הוא באנגלית.
הערות שוליים

↑  על בריאה ועל יצירה במחשבה היהודית, ספר היובל לכבודו של יוסף דן, במלאת לו שבעים שנה, עורכים: רחל אליאור ופטר שפר, טיבינגן: 2005, פתח הדבר, עמ' *2.
↑  לפני כן רק שני המוספים (לכרכים א' ו - ב') וכרך ג' (חוברות א' - ב') הוקדשו לנושאים מיוחדים. לפירוט הנושאים ראו בפרק: כרכי כתב העת.
↑  למידע נוסף על כרכים י"ח - י"ט, שיצאו לכבודו של שביד, ראו פתח הדבר, מאת העורך, יהוידע עמיר, באתר מכון ון-ליר.
1 2  למידע נוסף על כרכים כ' - כ"א, שיצאו לכבודו של שלום, ראו תוכן העניינים ופתח הדבר, מאת העורך, יוסף דן, באתר הוצאת הספרים מאגנס.
↑  לפירוט על ארבעת הכנסים ראו בפרק: כרכי כתב העת. למידע נוסף על כל שבעת הכנסים ראו גרשם שלום, כנסים ותערוכה לזכרו וגם ביבליוגרפיה של גרשם שלום, פרסומים, ספרים וקובצי מחקר שנערכו לכבודו או לזכרו, לאחר מותו.
1 2  למידע נוסף על כרכים כ"ב - כ"ג, ראו תוכן העניינים ופתח הדבר, מאת העורכת, רחל אליאור, באתר הוצאת מאגנס.
↑  לא תמיד השתתפו כל המוסדות המוזכרים לעיל בהוצאת כתב העת, ולפיכך לא תמיד כולם יופיעו בכרך מסוים. כמו כן, ייתכנו שינויים בשמות המוסדות מכרך לכרך (כך למשל "המכון למדעי היהדות", הפך ברבות השנים ל"מכון למדעי היהדות ע"ש מנדל").
↑  לפירוט שמות העורך או העורכים של כל כרך ראו בפרק: כרכי כתב העת.
↑  בפרסומים בלועזית מצוּטט כתב העת בשמו האנגלי: Jerusalem studies in Jewish thought.
↑  לפירוט ההרצאות ולמידע נוסף על כרכים י"ח - י"ט ראו מבוא ותוכן עניינים, באתר מכון ון-ליר. ראו גם פתח הדבר לעיל.
קרלו אנצ'לוטי

קרלו אנצ'לוטי (באיטלקית: Carlo Ancelotti; נולד ב-10 ביוני 1959) הוא כדורגלן עבר איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי וכיום מאמן כדורגל המאמן את קבוצת ריאל מדריד מהלה ליגה.
ככדורגלן, בילה אנצ'לוטי את קריירת הכדורגל כולה בקבוצות איטלקיות. בקבוצות פארמה, רומא ומילאן, וזכה עימן בשתי אליפויות אירופה ושלוש אליפויות איטליה. כמו כן הוא ייצג את נבחרת איטליה ב-26 משחקים בהם כבש שער אחד, ובין היתר היה בסגל נבחרתו לטורנירי המונדיאל בשנים 1986, 1990 ובטורנירי היורו.
כמאמן, אנצ'לוטי מהמאמנים המעוטרים ביותר באירופה. הוא המאמן היחיד בהיסטוריה שזכה ב-6 אליפויות מקומיות בחמש הליגות הגדולות: האנגלית, הספרדית, האיטלקית, הגרמנית והצרפתית, בנוסף הוא גם המאמן היחיד שזכה 5 פעמים בליגת האלופות והיחיד שהגיע לגמר ליגת האלופות כמאמן 6 פעמים. בין היתר הוביל מועדונים מהגדולים באירופה, בהם יובנטוס, מילאן, צ'לסי, פריז סן-ז'רמן, באיירן מינכן וריאל מדריד.
קריירה ככדורגלן

אנצ'לוטי, יליד רג'ולו שבאיטליה, החל את קריירת הכדורגל בקבוצת הנוער של פארמה. הוא עלה לבוגרים בעונת 1976/1977. הוא שיחק שלוש עונות במדי הקבוצה, ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת 1978/1979, הגיע לקבוצה המאמן צ'זרה מלדיני. יחד איתו סיימה פארמה במקום השני בטבלה, והגיעה למשחק פלייאוף על העלייה מול טריאסטינה. אנצ'לוטי הצטיין במשחק, וסייע לקבוצתו להעפיל לסרייה ב'. בעקבות הצלחתו בפארמה, התעניינו מספר קבוצות איטלקיות בכירות באנצ'לוטי, ביניהן רומא ואינטר מילאנו, במידה אף שיחק אנצ'לוטי במשחק ידידות במהלך הקיץ. בסופו של דבר, לקראת עונת 1979/1980 עבר אנצ'לוטי לרומא מהסרייה א', אותה אימן אז נילס לידהולם.
הופעת הבכורה של אנצ'לוטי בסרייה א' נערכה ב-16 בספטמבר 1979, במשחק בין רומא למילאן שהסתיים בשוויון 0-0. אנצ'לוטי הפך במהרה לשחקן מפתח ברומא. הוא הפך לקפטן הקבוצה בשנת 1985, וזכה עימה באליפות ובארבעה גביעים. במהלך תקופתו ברומא סבל אנצ'לוטי לא אחת מפציעות בברכיים, שהשביתו אותו לתקופות ארוכות. פציעה מסוג זה גרמה לו להחמיץ את שלבי רבע, חצי וגמר גביע אירופה לאלופות של עונת 1983/1984. ללא אנצ'לוטי, הפסידה רומא לליברפול בפנדלים.
לקראת עונת 1987/1988, בתום שמונה עונות ברומא, עבר אנצ'לוטי למילאן, אליה הגיע באותה עונה המאמן אריגו סאקי. אנצ'לוטי היה שחקן חשוב במרכז השדה בקבוצה שנחשבת לאחת הטובות בהיסטוריה של הכדורגל האירופי, ובחמש עונות במדיה זכה להניף עימה פעמיים את גביע אירופה לאלופות. בנוסף זכו אנצ'לוטי ומילאן פעמיים באליפות איטליה, פעמיים בסופר קאפ האירופי ופעמיים בגביע הביניבשתי. רגע השיא האישי של אנצ'לוטי בקבוצה היה במשחק הגומלין חצי גמר גביע אירופה לאלופות ב-19 באפריל 1989 מול ריאל מדריד. בדקה ה-19 קיבל אנצ'לוטי מסירה מרוד חוליט, עבר שני שחקנים ובעט מרחוק לחיבורי השער כדי להעלות את מילאן ליתרון 1:0. בסיום הביסה מילאן את ריאל מדריד בתוצאה 5:0 (6:1 בסיכום שני המשחקים) והעפילה לגמר שם הביסה את סטיאווה בוקרשט בתוצאה 4:0. אנצ'לוטי שיחק במשחק הגמר 90 דקות. בסיום עונת האליפות של 1991/1992, פרש אנצ'לוטי ממשחק פעיל בגיל 33.
קריירה ככדורגלן > נבחרת איטליה

אנצ'לוטי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-6 בינואר 1981. היה זה במסגרת טורניר לאלופות עולם, לציון 50 שנה לטורניר המונדיאל. אנצ'לוטי כבש כבר בדקה ה-7 במשחק מול הולנד (שהחליפה את אנגליה בטורניר) את שערו הבינלאומי היחיד, במשחק שהסתיים בשוויון 1:1. אנצ'לוטי היה אמור להיות בסגל נבחרתו למונדיאל 1982, אך פציעה בברך שהשביתה אותו למספר חודשים גרמה לו להחמיץ את הטורניר. ארבע שנים אחר כך היה לראשונה בסגל הנבחרת למונדיאל 1986, אך לא זכה לדקות במהלכו. שנתיים אחר כך פתח בכל ארבעת משחקי איטליה שהודחה בחצי גמר יורו 1988 מול ברית המועצות. במונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה, אנצ'לוטי שיחק בשלושה משחקים. הוא הוחלף במחצית משחק הפתיחה של הטורניר, בו ניצחה איטליה 1:0 את אוסטריה, עלה כמחליף לחצי שעה בניצחון 1:0 על אירלנד ברבע הגמר, ושיחק לכל אורך הניצחון 2:1 על אנגליה במשחק על המקום שלישי. שנה לאחר הטורניר ושנה לפני פרישתו ממשחק, פרש אנצ'לוטי מהנבחרת. בעשר שנות הקריירה הבינלאומית שלו, צבר אנצ'לוטי 26 הופעות ושער אחד.
קריירה כמאמן > תחילת דרכו

אנצ'לוטי החל את דרכו המקצועית עם פרישתו ממשחק ב-1992, כשהתמנה לתפקיד עוזרו של אריגו סאקי, מאמנו לשעבר במילאן, כשסאקי התמנה למאמנה של נבחרת איטליה. הוא ליווה את סאקי עד לעונת 1995/1996, אז קיבל את תפקידו הראשון, מאמנה של רג'אנה מהסרייה ב', ליגת המשנה האיטלקית. כבר בעונה זו הוביל אנצ'לוטי את הקבוצה למקום הרביעי ולהעפלה לסרייה א' בסיום העונה. לאחר ההעפלה עבר אנצ'לוטי לאמן את קבוצת נעוריו, פארמה. אנצ'לוטי הוביל את הקבוצה, בה שיחקו כוכבי עתיד בנבחרת איטליה כמו ג'אנלואיג'י בופון ופאביו קנבארו למקום השני בטבלה, מיקום השיא שלה בכל הזמנים, ולהשתתפות בליגת האלופות. עונה אחר כך, הוביל אותה למקום החמישי, שהבטיח השתתפות נוספת במפעל אירופי, הפעם בגביע אופ"א. בתום שתי עונות, סיים אנצ'לוטי את דרכו במועדון.
בפברואר 1999 נבחר אנצ'לוטי להחליף את מרצ'לו ליפי כמאמן יובנטוס. הוא הצליח לייצב את הקבוצה באותה עונה, והוביל אותה עד לחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד, שזכתה בתואר בסיום העונה. בקיץ הוביל אנצ'לוטי את הקבוצה לזכייה בגביע האינטרטוטו בשתי העונות המלאות שלו ביובנטוס, הוביל אותה אנצ'לוטי פעמיים למקום השני בליגה, ובמחזור האחרון של עונת 2000/2001 פוטר מתפקידו. ההכרזה של הקבוצה על סיום דרכו הגיעה במחצית מחזור הנעילה של העונה, כאשר ליובנטוס היה עוד סיכוי לזכות בתואר.
קריירה כמאמן > מילאן

אנצ'לוטי מונה למאמן מילאן ב-6 בנובמבר 2001, כמחליפו של פתיח טרים שפוטר עקב סדרה לא טובה של תוצאות. הוא הגיע למילאן לאחר שלא זכתה באף תואר, מקומי או אירופי, מאז האליפות בעונת 1998/1999. עם תחילת עונת 2002/2003, עונתו המלאה הראשונה של אנצ'לוטי במילאן, ספג ביקורת מבעלי הקבוצה, סילביו ברלוסקוני, בעקבות טקטיקה הגנתית מדי לטעמו. אמנם, אנצ'לוטי ערך מספר שינויים בהרכב הקבוצה, ביניהם קידומו של דידה לתפקיד השוער הראשון של הקבוצה, שינוי תפקודו של אנדראה פירלו מקשר תוקף לקשר הגנתי והצבתו מאחורי רוי קוסטה, ושילובם של החלוצים הדינמיים פיליפו אינזאגי ואנדריי שבצ'נקו בחוליית ההתקפה. שינויים אלו הובילו להצלחה גדולה של הקבוצה באותה העונה, עם ניצחון בגמר ליגת האלופות 2003 בפנדלים מול קבוצתו הקודמת יובנטוס לאחר 0:0 בתום הארכה. בנוסף, השלימה הקבוצה זכייה בקופה איטליה של אותה עונה עם ניצחון 6:3 על רומא בסיכום שני משחקי הגמר, וזכייה בתואר הסופר קאפ האירופי עם ניצחון 1:0 על פורטו, אותה הדריך אז ז'וזה מוריניו, שהייתה מחזיקת גביע אופ"א. עונה אחר כך זכה אנצ'לוטי בתואר האליפות הראשון שלו כמאמן, כשהוביל את מילאן לזכייה בתואר לראשונה מזה חמש שנים. בשתי העונות שאחר כך סיימה מילאן שנייה בטבלה, פעמיים אחרי יובנטוס, והגיעה בפעם השנייה בעידן אנצ'לוטי לגמר ליגת האלופות בעונת 2004/2005, שם הפסידה בפנדלים לליברפול לאחר 3:3 בסיום ההארכה. מילאן הובילה 3:0 במחצית, אך נכנעה בסיום. אנצ'לוטי ומילאן השיגו את הנקמה הספורטיבית שנתיים לאחר מכן, בגמר ליגת האלופות 2007, אז ניצחו את ליברפול 2:1 וזכו בתואר בפעם השנייה בעידן אנצ'לוטי. היה זה תואר האלופות הרביעי של אנצ'לוטי עם מילאן, לאחר שצבר גם שתי זכיות כשחקן. בזכות הזכייה הבטיחה הקבוצה את השתתפותה באליפות העולם לקבוצות 2007. היא זכתה בתואר לאחר ניצחון 4:2 בגמר על בוקה ג'וניורס, והייתה לקבוצה האירופית הראשונה בהיסטוריה שזוכה בתואר. כשעה לאחר הניצחון 2:0 על פיורנטינה במחזור האחרון של עונת 2008/2009, הודיע אנצ'לוטי כי הוא מסיים את דרכו בקבוצה.