stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב קווג'לין
רקע > ההכנות האמריקאיות

מכיוון שהיפנים ציפו שהאמריקאים יתקפו ראשית את החיצוניים שבאיי מרשל, התבצרו רוב המגינים באטולים וֹטְגֶ'ה, מילֶה, מָלוֹאֶלאפּ וגָ'לוּאיט במזרח ובדרום. אכן, התוכנית המקורית של האמריקאים הייתה להתקדם בזהירות לאורך האיים, החל בחיצוניים ביותר במזרח. מיקומם של המגינים היפנים הובא לידיעת הפיקוד האמריקאי לאחר פיענוח אולטרה של הצפנים היפניים, ולפיכך החליט אדמירל צ'סטר נימיץ לעקוף אטולים אלה ולתקוף את אטול קווג'לין ישירות, ובכך לנעוץ סכין הישר בליבם של איי מרשל. למבצע ניתן השם "מבצע פלינטלוק" (Flintlock).
למבצע הוגדרו שתי מטרות עיקריות: רוי-נאמור שבצפון האטול, המורכב משני איים המחוברים בכביש, והאי קווג'לין בדרום האטול. על הדיוויזיה הרביעית של חיל הנחתים האמריקאי, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל הארי שמידט, הוטל לכבוש את רוי-נאמור, ועל דיוויזיית הרגלים השביעית של צבא ארצות הברית, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל צ'ארלס קורלט, הוטלה משימת כיבוש קווג'לין.
לשם הצלחת המבצע, היה צורך בהשגת עליונות אווירית וימית טרם עליית כוחות הקרקע על האיים. ב-29 בינואר 1944, החלו מטוסים מנושאות מטוסים לתקוף את בסיס האוויר ברוי-נאמור, והשמידו 92 מתוך 110 המטוסים היפנים שהוצבו באיי מרשל.
לפני כן, היו המטרות העיקריות של מפציצי B-24 ליברייטור שהמריאו מהאי בייקר מילה, האטול הקרוב ביותר לאיי גילברט, ומלואלאפ, הבסיס היפני הגדול ביותר באיי מרשל. במהלך חודש נובמבר 1943 תקפו המטוסים האמריקאים את מילה והסבו נזק רב למטוסים ולמבנים שבו, אולם המגינים היפנים הצליחו לשמור על תפקודם של המתקנים החיוניים וזכו לתגבורת בדמות מטוסים נוספים. לאחר כיבוש טאראווה ועד 19 בדצמבר הטילו 106 מטוסי B-24 ליברייטר‏ 122 טון של פצצות על הבסיס האווירי במילה.
בנוסף, קראה התוכנית האמריקאית לכיבוש האטול מג'ורו, השוכן כ-350 ק"מ דרומית-מזרחית לקווג'לין, שכן מיקומו איפשר הקמת בסיס ימי ואווירי והגנה על קווי האספקה לקווג'לין. חיל המצב במג'ורו היה קטן יחסית, ופלוגת הסיור של הגיס האמפיבי החמישי של חיל הנחתים וגדוד מדיוויזיית הרגלים השביעית של הצבא הספיקו לכיבושו. האי נכבש ב-31 בינואר 1944, ללא הרוגים בצד האמריקאי.
הקרב

היחידות אשר הרכיבו את כוח הפלישה האמריקאי היו: הכוח האמפיבי החמישי, בפיקודו של אדמירל-משנה ריצ'מונד טרנר, והגיס האמפיבי החמישי של חיל הנחתים, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל הולנד סמית'. הגיס עצמו הכיל את דיוויזיית הנחתים הרביעית, את דיוויזיית הרגלים השביעית ואת הרגימנטים ה-22 של הנחתים, וה-106 וה-111 של הצבא. על הדיוויזיות הרביעית והשביעית הוטלה משימת כיבוש קווג'לין, בעוד ששאר הרגימנטים נותרו כרזרבות בעודם ממתינים לפלישה לאניווטוק, שעתידה להתרחש שלושה חודשים מאוחר יותר.
הדיוויזיה השביעית החלה את פעילותה עם כיבוש איים קטנים הסמוכים לקווג'לין שזכו לכינויים "קרלוס," "קרטר," "ססיל" ו"קרלסון" ב-31 בינואר. איים אלה שימשו יום לאחר מכן כבסיסי ארטילריה לסיוע להחפה עצמה. אורכו של האי קווג'לין הוא כ-4 ק"מ ורוחבו 800 מ' בלבד. בהיעדר עומק אסטרטגי נערכו היפנים להגנה בקו החוף. עד הפלישה לטאראווה לא ידעו היפנים כי הכלים האמפיבים האמריקאים מסוגלים לחצות שוניות אלמוגים ולכן התרכז מרבית הכוח הגנתי בכיוון האוקיינוס. הפצצת קווג'לין על ידי אוניות מערכה, מפציצי B-24 מאבמאמה וארטילריה הייתה כבדה במיוחד, וכאשר עלו חיילי הדיוויזיה השביעית על החוף ב-1 בפברואר הם נתקלו בהתנגדות מועטה בלבד. עד רדת הלילה העריכו האמריקאים כי מתוך 5,000 מגיני האי נותרו בחיים רק כ-1,500 חיילים.
בצפון האטול פעלה הדיוויזיה הרביעית באותה מתכונת כאשר כבשה את האיים הקטנים "איבן," "ג'ייקוב," "אלברט," "אלן" ו"אברהם" ב-31 בינואר, וחייליה נחתו על האי רוי-נאמור ב-1 בפברואר. הנחתים האמריקאים כבשו את שדה התעופה ברוי (החלק המזרחי של האי)  במהירות ואת נאמור (החלק המערבי) ביום שלאחריו. התקרית המשמעותית ביותר התרחשה כאשר נחתים השליכו מטען חבלה לתוך בונקר יפני שהתברר כמחסן טורפדו. הפיצוץ העז שנגרם עקב כך הביא למותם של 20 נחתים ופצועים רבים נוספים. מתוך 3,500 המגינים על רוי-נאמור רק 51 נלקחו בשבי.
תוצאות הקרב

הכיבוש הקל-יחסית של קווג'לין הדגים את היכולות האמפיביות של ארצות הברית והוכיח כי הלקחים שהופקו לאחר קרב טאראווה יושמו בהצלחה. כיבוש האטול איפשר לנימיץ להאיץ את הפעילות באיי מרשל ולפלוש לאניווטוק כבר ב-17 בפברואר 1944.
בקרב זה למדו היפנים כי הגנה בקו החוף פגיעה להפצצות מהים ומהאוויר. במערכה על איי מריאנה ופלאו הציבו היפנים את קווי ההגנה שלהם בפנים האיים גואם ופלליו, דבר אשר הקשה באופן ניכר על הכוחות האמריקאים להכניעם.
לקריאה נוספת

ס.ל.א מרשל, "אנשים מול אש", הוצאת מערכות, 1956, מאנגלית: עוזי נרקיס.
Bailey, Dan E. World War II: Wrecks of the Kwajalein and Truk Lagoons, North Valley Diver Publications, 1992. ISBN 9780911615050.
Marshall, S. L. A. & Joseph G. Dawson, Island Victory: The Battle of Kwajalein Atoll, University of Nebraska Press, 2001. ISBN 9780803282728.
Rottman, Gordon & Howard Gerrard, The Marshall Islands 1944: Operation Flintlock, the capture of Kwajalein and Eniwetok, Osprey Publishing, 2004. ISBN 9781841768519.
האי קווג'לין לאחר הפצצת הריכוך
קרחון קאנהאם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  71°49′00″S 163°00′00″E﻿ / ﻿71.8167°S 163°E﻿ / -71.8167; 163
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קאנהאם(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קאנהאם
 
קרחון קאנהאם או קרחון קנהאם (באנגלית: Canham Glacier) הוא קרחון המנקז את צפון מערב נייבת אוונס באנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 60 קילומטרים, והוא זורם לכיוון צפון מערב בין רכס אלאמיין ורכס סלמנדר, בהרי פרייברג. גובה הקרחון 861 מטרים מעל פני הים.
הקרחון הוא קרחון יובלי, הנשפך אל קרחון רניק, מערבית לפסגת בואוורס בארץ ויקטוריה.
היסטוריה

קרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם דייוויד וו. קאנהאם הבן (David W. Canham, Jr) המפקד של משלחת החורף במפקדת צי ארצות הברית במצר מק-מרדו בשנת 1956.
לקריאה נוספת

• Ute Christina Herzfeld, , P 165
מרום גולן

| --- | --- |
קיבוץ מרום גולן, למרגלות הר בנטל
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎977 מטר
תאריך ייסוד: 1967
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 802 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 791 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מרום גולן(למפת אצבע הגליל רגילה) מרום גולן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרום גולן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרום גולן33°07′59″N 35°46′33″E﻿ / ﻿33.1331445460359°N 35.7758452808115°E﻿ / 33.1331445460359; 35.7758452808115  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן באדום - מרום גולן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

חדר האוכל בקיבוץ
מְרוֹם גּוֹלָן הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית המאוחדת הנמצא בצפון רמת הגולן. היישוב, שהוא ההתיישבות הישראלית הראשונה שהוקמה ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, נמצא לרגלי הר בנטל, בגובה של כ-1,000 מטרים מעל פני הים. מצפון לקיבוץ נמצאת שמורת בְּריכת בַּראון, ומדרום מזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הר אביטל.
היסטוריה

הקיבוץ הוקם ב-14 ביולי 1967, והיה היישוב הישראלי הראשון שהוקם ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, כחודש לאחר סיום המלחמה. בתחילה ישב הגרעין שהקים את הקיבוץ במחנה סורי נטוש בעליקה, ועסק באיסוף בקר נטוש ברמה. לאחר ארבעה חודשים עבר לקוניטרה. תחילה נקרא קיבוץ "גולן", ובנובמבר 1968 הוחלף שמו ל "מרום גולן". בין השנים 1969 ו-1973 הופגז היישוב פעמים רבות על ידי הצבא הסורי. במרץ 1972 עבר היישוב למיקומו הנוכחי, וגם במיקום זה ספג הפגזות רבות. במהלך מלחמת יום כיפור פונה היישוב למשך הלחימה, וגם אחריה הופגז בידי הסורים.
בקיבוץ מפוזרים פסליו של חבר הקיבוץ יופ דה יונג.
כלכלה

ענפים:
מטעים נשירים: תפוח, אפרסק, קיווי, דובדבן
מטעים סוב-טרופיים: (ממוקמים מעל בקעת בית צידה): מנגו, אבוקדו, ליצ'י
בית אריזה של תאגיד בראשית העוסק באריזה ובשיווק של פירות
מחצבות טוף געשי
מפעל בנטל
תיירות: מלון מרום גולן-כפר נופש . המלון מציע מגוון אפשרויות אירוח, אטרקציות, פעילויות ומיקום אידיאלי לטיולים בטבע.חדר אוכל כשר, חדרי אירוח לזוגות ומשפחות, בית קפה
בקר
שותפות ברפת הצפון
שותפות ביקבי רמת הגולן
אקלים

ב־10 בינואר 2015 נמדדו בקיבוץ 14.2°- מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בישראל מקום המדינה. זהו ערך נמוך יותר מהשיא של 13.7°- שנמדד בפברואר 1950 בבקעת בית נטופה, אך אין נתונים לגבי הערכים שנמדדו באותו יום בשטח הקיבוץ, שהיה אז חלק משטח סוריה.
| אקלים במרום גולן> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במרום גולן> ינואר.9.9.1.6.201 | אקלים במרום גולן> פברואר.11.2.188 | אקלים במרום גולן> מרץ.14.5.4.1.115 | אקלים במרום גולן> אפריל.18.6.6.7.40 | אקלים במרום גולן> מאי.23.5.10.9 | אקלים במרום גולן> יוני.27.7.13.8.0 | אקלים במרום גולן> יולי.29.2.17.0 | אקלים במרום גולן> אוגוסט.29.4.16.8.0 | אקלים במרום גולן> ספטמבר.27.7.14.1.0 | אקלים במרום גולן> אוקטובר.24.1.10.9.22 | אקלים במרום גולן> נובמבר.17.5.6.1.86 | אקלים במרום גולן> דצמבר.12.3.3.4.159 | אקלים במרום גולן> ... |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Israel Weather
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שמעון וייס, האנשים היפים במרום גולן, דבר, 10 ביוני 1977
↑  יחיאל לימור, שינויים בשמותיהם של קיבוצים ברמת הגולן, מעריב, 5 בנובמבר 1968
↑  חמישים ילידי רמת הגולן, דבר, 2 ביוני 1972
↑  סקירת אירוע 6–11 בינואר 2015, השירות המטאורולוגי, 11 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467973005171  VIAF: 316601645   WorldCat (עם VIAF): 316601645 
חתונת שבעה זוגות חברי הקיבוץ, 1969, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
שכונת ההרחבה, ברקע הר החרמון
קשת האיחוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קשת, מונומנט 
 על שם:  איחוד קוריאה 
 מיקום:  פיונגיאנג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 
 תאריך פירוק:  ינואר 2024
 חומרי בנייה:  שיש 
 מידות
 אורך:  61.5 מ' 
 רוחב:  61.5 מ' 
 גובה:  30 מ' 
 
 קואורדינטות:  38°57′52″N 125°42′57″E﻿ / ﻿38.964527777778°N 125.71581666667°E﻿ / 38.964527777778; 125.71581666667
 he  (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב קשת האיחוד(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב קשת האיחוד
 
קשת האיחוד (בקוריאנית: 조국통일3대헌장기념탑; השם הרשמי: האנדרטה לזכר מזכר שלוש הנקודות לאיחוד הלאומי) הייתה מונומנט בצורת קשת הממוקמת מדרום לפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. המונומנט הושק במהלך חודש אוגוסט 2001, על מנת להנציח את יוזמת שלוש הנקודות של המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג, שנועדה לקדם לכאורה את השאיפה לאיחוד קוריאה. בינואר 2024 נהרס המונומנט.
המונומנט התנוסס לאורך 61.5 מטר, ולגובה 30 מטר, ונבנה מעל לכביש האיחוד המוביל מפיונגיאנג לאזור המפורז הקוריאני.
הקשת הורכבה משני פסלי נשים בלבוש מסורתי קוריאני, אשר מסמלות את קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית בהתאמה, ואת חתירתן לאחדות. שתי הנשים נשענות קדימה ומחזיקות במשותף בכדור עליו חרוטה מפת חצי האי הקוריאני כולו.
על גבי יסודות הקשת חרוטים מסרים של תמיכה בשלום ובאיחוד מחדש של חצי האי הקוריאני, אשר נמסרו מטעם אנשים, ארגונים ומדינות שונות ברחבי העולם.
התכנון המקורי למונומנט היה עמוד יחיד בגובה 55 מטר המתפצל לשלושה ענפים, המסמלים את קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, והפזורה הקוריאנית בחו"ל.
הריסת המונומנט

בינואר 2024, מנהיג קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און קרא להרוס את המונומנט לאחר שנטש את ההצעה לאיחוד קוריאה והכריז על סופה של המדיניות הזו.
ב־15 בינואר 2024, בנאום שנשא קים גונג'-און באספת העם העליונה, כינה המנהיג את המונומנט "כאב עין" ואת קוריאה הדרומית כינה "אויב ראשי בלתי משתנה".
האנדרטה נהרסה, לפי תצלומי לוויין, בין ה־19 ל־23 בינואר 2024.
ראו גם

איחוד קוריאה
יחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית
הערות שוליים

↑  Justin Corfield (ביולי 2013). Historical Dictionary of Pyongyang. Anthem Press. pp. 8–. ISBN 978-0-85728-234-7. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Harris, Mark Edward (2007). Inside North Korea. Chronicle Books. p. 37. ISBN 978-0-8118-5751-2.
↑  Yim, Hyunsu (2024-01-16). "North Korea's Kim calls for South to be seen as "primary foe", warns of war". Reuters. נבדק ב-2024-01-16.
↑  "North Korea demolishes symbolic unification arch, satellite imagery suggests". Nknews.org. אורכב מ-המקור ב-23 בינואר 2024. נבדק ב-23 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "North Korea tears down monument symbolizing union with the South - report". Reuters. 23 בינואר 2024. נבדק ב-23 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  אלכס נירנבורג, דיווח: קוריאה הצפונית הרסה את סמל האיחוד עם הדרום, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 בינואר 2024
חיים ארלוזורוב

ערך זה עוסק במדינאי ישראלי. אם התכוונתם לאוניית מעפילים, ראו .
| --- | --- |

חיים ארלוזורוב
 לידה:  23 בפברואר 1899 האימפריה הרוסית רומני, האימפריה הרוסית
 נרצח:  17 ביוני 1933 (בגיל 34) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  פלשתינה (א"י), האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  ישראל בית הקברות טרומפלדור, תל אביב
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מפלגה:  מפא"י 
 בן או בת זוג:  סימה ארלוזורוב גרדה לופט 
 
ארלוזורוב (במרכז) עם חיים ויצמן (לימינו), משה שרתוק ויצחק בן-צבי (בימין התמונה למעלה) בפגישה עם מנהיגים ערבים במלון המלך דוד, ירושלים, 1933
חיים (ויקטור) אַרלוֹזוֹרוֹב (23 בפברואר 1899 – 17 ביוני 1933) היה מדינאי וכלכלן, מראשי תנועת העבודה בתקופת טרום המדינה וכיהן כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. נרצח בחוף תל אביב.
ביוגרפיה

חיים ארלוזורוב נולד בשנת 1899 כבן הבכור במשפחה בת שלושה ילדים ברומני שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (בימינו באוקראינה). בנם של לסקה ׁׁ(Laska) בת שלמה טובולובסקי, והרב שאול ארלוזורוב, שהיה רב וסוחר בעץ ובתבואה ובנו של הרב אליעזר ארלוזורוב (-נכתב במקור: אַרלאָזאָראָוו), רב העיר רומני במחוז פולטובה, מחבר ספר "הגהות אליעזר".
אביו היה נצר לשושלת מפורסמת של רבנים. דורה וליזה הן אחיותיו הצעירות.
מגיל שש לימדה אותו מורה-אומנת פרטית את השפה הגרמנית. לאחר הפוגרומים של שנת 1905 עברה משפחתו לפרוסיה המזרחית, שאז הייתה חלק מן הקיסרות הגרמנית. הוא למד בבית ספר גרמני בעיר קניגסברג, לשם עבר עם הוריו. אביו יצא לרוסיה ב-1914 לעסוק בענייני מסחר. עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה לא יכול היה לשוב למשפחתו.
משפחת ארלוזורוב לא הורשתה להישאר בקניגסברג עקב מוצאם הרוסי ועברו לברלין. אביו חלה ונפטר בפטרוגראד בתשעה באב תרע"ח, לפני שהספיק לשוב אל משפחתו.
ארלוזורוב התעניין בנעוריו בשירה ובספרות הקלאסית והתחיל בכתיבת שירים בגרמנית (כמה מהם תורגמו לעברית מאוחר יותר). כמו כן הוא נחשף באותה עת לתנועה הציונית. ארלוזורוב המשיך את לימודיו בגימנסיה ריאלית בברלין וסיימם בהצלחה. הוא החל את לימודי הכלכלה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין לקראת תום מלחמת העולם. במהלך לימודיו היה לאחד מראשיה של מפלגת הפועל הצעיר בגרמניה (יחד עם חברו ולטר פרויס) ושימש כעורך ביטאון התנועה "די ארבייט" (העבודה). בתקופה זו התיידד עם מגדה פרידלנדר (לימים אשתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס), שהייתה חברה קרובה של אחותו, ליזה, אך לא ברור מה היה טיב היחסים ביניהם. מגדה הייתה בת כתתו.
מאוחר יותר נשא לאישה את גרדה לבית גולדברג ובהיותו בגיל 20 נולדה בתם המשותפת שולמית (לימים גורביץ'; 1919–1997).
הוא ביקר בארץ ישראל בתחילת שנת 1921, ושהה בתל אביב במהלך מאורעות תרפ"א, אולם שב לגרמניה לסיים את לימודיו ועקב בקשת ההנהגה הציונית שם. בשנת 1922 קיבל תואר דוקטור בנושא "על מלחמת המעמדות בתורתו של מרקס". בשנת 1924, עלה לארץ על מנת להשתקע בה.
ביוגרפיה > פעילותו בארץ ישראל

לאחר עלייתו השתלב ארלוזורוב בהנהגת מפלגת הפועל הצעיר הארץ-ישראלית. ארלוזורוב היה היחיד מבין צעירי העלייה השלישית שהבקיע את שורות עסקני העלייה השנייה, שהיו מבוגרים ממנו בעשור ויותר, והגיע לעמדת הנהגה. הוא בלט באישיותו החזקה, בבגרותו המדינית, בכושר ביטויו ובהשכלתו העברית, הרוסית והגרמנית.
ב-1926 בחר בו הוועד הלאומי, יחד עם מאיר דיזנגוף ובן-ציון מאיר חי עוזיאל, למשלחת היישוב בחבר הלאומים.
בשנת 1927 התגרש מאשתו הראשונה ונשא לאשה את סימה לבית רובין, סימה הייתה אז גרושה ואם לבת. את הבת, נאוה, גידל ארלוזורוב כבתו. סימה הייתה העדה היחידה להירצחו. בנם המשותף היה שאול ארלוזורוב.
בינואר 1928 יצא בשליחות קרן היסוד לארצות הברית.
ארלוזורוב היה מהמתנגדים הבולטים לרעיון האיחוד בין שתי מפלגות הפועלים הארצישראליות המרכזיות ביישוב, אחדות העבודה ומפלגתו הפועל הצעיר, אך עם הקמת "מפלגת פועלי ארץ ישראל" (מפא"י) בשנת 1930, היה ארלוזורוב לאחד ממנהיגיה. בקונגרס הציוני ה-17 ב-1931 נבחר לחבר הנהלת הסוכנות היהודית ולראש המחלקה המדינית של הסוכנות, דהיינו לשר החוץ של המדינה שבדרך, הישות שנקראה באותם הימים בשם "היישוב".
ארלוזורוב היה מקורב לד"ר חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית (ולימים, נשיאהּ הראשון של מדינת ישראל). הוא קשר קשרים טובים עם הנציב העליון הבריטי ארתור ווקופ, ושיפר את היחסים בין שלטונות המנדט ובין היישוב. הוא כתב מאמרים ששיקפו את עמדתו המתונה בדבר הצורך בשיתוף פעולה עם העם הערבי בארץ ישראל.
הנצחתו

מושב חדש בשרון, שעלה לקרקע ביום הרצח, נקרא על שמו של ארלוזורוב - כפר חיים. גם היישוב קריית חיים, שנוסד באותה השנה, הקיבוץ גבעת חיים, שכונת נווה חיים וכן רחובות רבים בערי הארץ נקראו על שמו. כמו כן נקרא על שמו משכן תיאטרון הפועלים האהל ברחוב בילינסון 6 בתל אביב.
בפברואר 1947 נקראה אוניית מעפילים על שמו.
ב-23 בנובמבר 1968, נחנך בקיבוץ מסדה בית התרבות, "בית ארלוזורוב" שהיה פעיל עד שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2009 הוצב במקום הרצח ובמעמד בנו של ארלוזורוב, פסל לזכרו מעשה ידיה של האמנית דרורה דומיני. לידו, תבליט דיוקנו של ארלוזורוב מאת הפסל משה ציפר.
כתביו

לשאלת הארגון המשותף, תל אביב: הפועל הצעיר, 1927
כתבי חיים ארלוזורוב - כרך א': חומה של זכוכית. כרך ב': דרכי הגשמה. כרך ג': חיים חדשים. כרך ד': תולדות ההתיישבות בעולם. כרך ה': מחקרים סוציאולוגיים. כרך ו': רשויות. כרך ז': רזי אביב, שירים, תל אביב: א"י שטיבל, 1934–1935
בדרך לחירות, ירושלים: המחלקה לנוער של קרן היסוד, 1946
יומן ירושלים, ירושלים: מפלגת פועלי ארץ-ישראל, 1949
עץ יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  אליעזר ארלוזורוב  אליעזר ארלוזורוב     |  אליעזר ארלוזורוב  אליעזר ארלוזורוב     |  אליעזר ארלוזורוב  אליעזר ארלוזורוב     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
 
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  שאול ארלוזורוב  שאול ארלוזורוב     |  שאול ארלוזורוב  שאול ארלוזורוב     |  שאול ארלוזורוב  שאול ארלוזורוב     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  סימה ארלוזורוב  סימה ארלוזורוב     |  סימה ארלוזורוב  סימה ארלוזורוב     |  סימה ארלוזורוב  סימה ארלוזורוב     |     |  חיים ארלוזורוב  חיים ארלוזורוב     |  חיים ארלוזורוב  חיים ארלוזורוב     |  חיים ארלוזורוב  חיים ארלוזורוב     |  |  יעקב שטיינברג  יעקב שטיינברג     |  יעקב שטיינברג  יעקב שטיינברג     |  יעקב שטיינברג  יעקב שטיינברג     |   |  ליזה  ליזה     |  ליזה  ליזה     |  ליזה  ליזה     |  |  דורה רוזוליו  דורה רוזוליו     |  דורה רוזוליו  דורה רוזוליו     |  דורה רוזוליו  דורה רוזוליו     |     |  דוד רוזוליו  דוד רוזוליו     |  דוד רוזוליו  דוד רוזוליו     |  דוד רוזוליו  דוד רוזוליו     |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |
|   |   |  שאול ארלוזורוב  שאול ארלוזורוב     |  שאול ארלוזורוב  שאול ארלוזורוב     |  שאול ארלוזורוב  שאול ארלוזורוב     |  |   |   | עץ משפחת קליין | עץ משפחת קליין | עץ משפחת קליין |   |  שושנה רוזוליו  שושנה רוזוליו     |  שושנה רוזוליו  שושנה רוזוליו     |  שושנה רוזוליו  שושנה רוזוליו     |   |  שאול רוזוליו  שאול רוזוליו     |  שאול רוזוליו  שאול רוזוליו     |  שאול רוזוליו  שאול רוזוליו     |   |  דניאל רוזוליו  דניאל רוזוליו     |  דניאל רוזוליו  דניאל רוזוליו     |  דניאל רוזוליו  דניאל רוזוליו     |
|  |   |   |     |   |   |   |   |  |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  מירב ארלוזורוב  מירב ארלוזורוב     |  מירב ארלוזורוב  מירב ארלוזורוב     |  מירב ארלוזורוב  מירב ארלוזורוב     |   |  מיכל  מיכל     |  מיכל  מיכל     |  מיכל  מיכל     |   |  ירום  ירום     |  ירום  ירום     |  ירום  ירום     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  עידו רוזוליו  עידו רוזוליו     |  עידו רוזוליו  עידו רוזוליו     |  עידו רוזוליו  עידו רוזוליו     |
לקריאה נוספת

משה יגר, תולדות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, פרק ד', ירושלים: מוסד ביאליק, 2011
מרים גטר, חיים ארלוזורוב: ביוגרפיה פוליטית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1977. (הספר בקטלוג ULI)
ישראל כהן, חיים ארלוזורוב, סגל חבורה - אנשי חזון ומעש בתנועה העבודה, כתבים, כרך ד' הוצאת עקד, 1976, עמ' 59–86. לראשונה: תש"ג 1943. (הספר בקטלוג ULI)
חיים ארלוזורוב, ישראל כהן (עורך), מבחר מאמריו, י. שרברק, 1947. (הספר בקטלוג ULI)
שלמה אבינרי, ארלוזורוב, עידנים, 1991. (הספר בקטלוג ULI)
שבתי טבת, רצח ארלוזורוב, הוצאת שוקן, 1982. (הספר בקטלוג ULI)
ח. בן ירוחם, העלילה הגדולה: לפני רצח ארלוזורוב ואחריו, הוצאת מכון ז'בוטינסקי, 1982. (הספר בקטלוג ULI)
אב"א אחימאיר, המשפט - פרשת רצח ארלוזורוב, הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, 1968. (הספר בקטלוג ULI)
דוד תדהר, בשירות המולדת, הוצאת ידידים, 1961. (הספר בקטלוג ULI)
ועדת הסנגוריה, משפט רצח ארלוזורוב: נאומי הקטגור והסנגור והמסמכים, הוצאת הסולל, 1934. (הספר בקטלוג ULI)
מרגוט קלאוזנר, סופת סיון: פרשה אחרונה בחיי חיים ארלוזורוב, ספרי גדיש, 1956. (הספר בקטלוג ULI)
משה ירוחם אריה לייבנזון, הרצח הפחדני - רצח ארלוזורוב, הוצאת היונק, 1956. (הספר בקטלוג ULI)
נתן ברון, משפט, יצרים ופוליטיקה - שופטים ומשפטנים בסוף המנדט ובראשית המדינה, עמ' 13–91, הוצאת סטימצקי, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
יוסף שפירא, חיים ארלוזורוב, הוצאת עם עובד - תרבות וחינוך, 1975. (הספר בקטלוג ULI)
ישראל קולת, "יצירתו של מדינאי" בתוך אבות ומייסדים, עמ' 63–84, הקיבוץ המאוחד, 1975. (הספר בקטלוג ULI)
אליהו בילצקי, חיים ארלוזורוב: עיונים במשנתו היהודית, תרבות וחינוך, 1966. (הספר בקטלוג ULI)
ביאורים

↑  ארלוזורוב נרצח ב-16 ביוני, אך מותו נקבע לאחר חצות, בשעה 00:45, אור ליום 17 ביוני.
קרחון אמונדסן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  רואלד אמונדסן 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  85°35′00″S 159°00′00″W﻿ / ﻿85.583333333333°S 159°W﻿ / -85.583333333333; -159
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אמונדסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון אמונדסן
 
קרחון אמונדסן (באנגלית: Amundsen Glacier) הוא קרחון גדול באנטארקטיקה. מקורו של הקרחון ברמת הקוטב, והוא זורם דרך הרי המלכה מוד אל מדף הקרח רוס, מערבית לנונאטאקי מקדונלד. אחד מיובליו של קרחון אמונדסון הוא קרחון בלקוול, הזורם לתוך קרחון אמונדסון בסמוך לשלוחת האנסן.
רוחבו של הקרחון בין 6 ל-10 קילומטרים, ואורכו 128 קילומטרים. הקרחון נמצא בגובה של 365 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון התגלה על ידי אדמירל ריצ'רד בירד בעת טיסתו מעל הקוטב הדרומי בנובמבר 1929. לורנס גולד, מנהיג המשלחת הגאולוגית של בירד, הציע את שם הקרחון, בעת שעבר במזחלתו בסמוך לשפך הקרחון בדצמבר 1929. הקרחון נקרא על שם רואלד אמונדסן.
אתרים סמוכים

הר דורט
לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, , P 177
קינגסטון (האי נורפוק)

| --- | --- |

מבנה מגורי החיילים בעבר, המשמש כיום את הרשות המחוקקת של האי נורפוק
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 טריטוריה:  נורפוק (אי) נורפוק
 תאריך ייסוד:  6 במרץ שנת 1788
 שטח:  34.6 קמ"ר
 גובה:  20 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,141
  ‑ צפיפות:  62 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  29°03′00″S 167°58′00″E﻿ / ﻿29.05°S 167.96666666667°E﻿ / -29.05; 167.96666666667 
 אזור זמן:  UTC +11
 http://www.pitcairners.org/vt_kingston.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נורפוק מוגדלת) ברנט פיין נפיאן האי פיליפקינגסטון(למפת נורפוק רגילה) ברנט פיין נפיאן האי פיליפקינגסטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חופי הים בסמוך לעיר
הרחוב הראשי של העיר, ב-1 בינואר 1900
רציף העיר
קינגסטון (באנגלית: Kingston; בנורפוקית (שפת האי נורפוק): Daun Taun, דאון טאון, "העיר התחתית") היא עיר הבירה של האי נורפוק, אחת מטריטוריות אוסטרליה. משרדי המשנה למלכה, הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת של האי מצויים בעיר קינגסטון. העיר היא העיר השנייה בגילה ביבשת אוסטרליה, ובעלת חשיבות היסטורית ותרבותית הן לתושבי האי והן לתושבי אוסטרליה כולה.