stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הריהורי קוויטקה-אוסנוביאננקו
השפעה

הישגו הספרותי של קוויטקה-אוסנוביאננקו היה לנושא שנוי במחלוקת עבור מבקרי התרבות האוקראינית. מצד אחד, כאחד הסופרים העממיים הראשונים לכתוב בשפה האוקראינית, רואים בו דמות מכוננת של הספרות האוקראינית. מנגד, חוקרים אוקראינים בולטים רבים, כולל איוואן פרנקו, מיקולה זרוב ודמיטרו צ'יז'בסקי, ראו ביצירתו ראקציונרית ושמרנית והיו ספקנים באשר לדימוי הסנטימנטלי והפסטורלי שצייר את אוקראינה ואת האוקראינים.
לסיפורים המאלורוסיים של קוויטקה-אוסנוביאננקו הייתה השפעה על הסופרים האוקראינים של שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19.
הערות שוליים

1 2  לפי הלוח הגרגוריאני
↑  "אוסנוביננקו", האנציקלופדיה העברית (כרך ב), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א, עמ' 42
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277125605171  PLWABN: 9810654758505606  BIBSYS: 90330959  BNE: XX1051562  CiNii: DA06629760  GND: 119528258  ISNI: 0000 0000 8134 442X  LCCN: n79140925  LNB: 000082800  NKC: js20020812045  NLA: 36555859  NTA: 069295816  RERO: 02-A006211356  SUDOC: 14083253X  Trove: 1290137  VIAF: 54960129   WorldCat (עם VIAF): 54960129
אולהה קובליאנסקה

| --- | --- |

1899 (בגיל 36)
 לידה:  27 בנובמבר 1863 גורה הומורולוי, אוסטרו-הונגריה
 פטירה:  21 במרץ 1942 (בגיל 78) צ'רנוביץ, רומניה
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית
 מקצוע:  סופרת, פמיניסטית
אוֹלְהָה יוליאניבנה קוֹבֶּלְיאנְסְקָה (באוקראינית Ольга Юліанівна Кобилянська‏; 27 בנובמבר 1863 גורה הומורולוי, בוקובינה, אוסטרו-הונגריה - 21 במרץ 1942 צ'רנוביץ, רומניה) הייתה סופרת מודרניסטית ופמיניסטית אוקראינית.
ביוגרפיה > מוצא משפחתי

קובליאנסקה נולדה ב-גורה הומורולוי בבוקובינה (כעת במחוז סוצ'אבה, רומניה), רביעית בין שבעה ילדים, לעובד מדינה זוטר (של האימפריה האוסטרו-הונגרית) בשם יוליאן יאקוביץ' קובליאנסקי, שהיה נצר למשפחת אצולה ממרכז אוקראינה, ולמריה ורנר, פולניה ממוצא גרמני. אמהּ נטבלה בזרם הנצרות היווני-קתולי, ולמדה אוקראינית בניב המקומי. לאמהּ היה קשר משפחתי רחוק למשורר הגרמני זכריאס ורנר. אחד מאחיה של אולהה, סטפּאן יוליאנוביץ', הפך צייר דיוקנאות; אח אחר, יוליאן יוליאנוביץ', היה לפילולוג וחיבר כמה ספרי לימוד בלטינית.
ביוגרפיה > ראשית דרכה

קובליאנסקה זכתה לארבע שנים בלבד של השכלה פורמלית, בשפה הגרמנית, ואת עיקר השכלתה רכשה בכוחות עצמה. את יצירותיה הראשונות חיברה בגרמנית, החל משנת 1880, ושלחה לכתבי עת בברלין ובווינה. לצד גרמנית, שלטה גם באוקראינית ובפולנית. בשנת 1868 קיבל אביה משרה בסוצ'אבה, והמשפחה עקרה לשם עמו. שם פגשה באולהה אוסטיאנוביץ', בתו של הסופר האוקראיני מיקולה אוסטיאנוביץ'. בשנת 1889 עקרה לאחוזת הורי אמהּ, בכפר דֶמְקָה (Dymka; כיום בנפת הלבוקה, במחוז צ'רנוביץ). בשנת 1973 נחנך שם מוזיאון לזכרה.
ביוגרפיה > צ'רנוביץ

בשנת 1891 עקרה קובליאנסקה לצ'רנוביץ. שם פגשה את הרופאה (הראשונה באוקראינה) והפמיניסטית סופיה אוקונבסקה ואת הסופרת הפמיניסטית נטליה קוברינסקה. בשנת 1894 הייתה בין יוזמי הקמת אגודת הנשים הרותניות בבוקובינה (Общество русских женщин), ומסמך היסוד של האגודה כלול בעלון שפרסמה בשם "דברים אחדים על רעיון התנועה הפמיניסטית". היא החליפה את שפת היצירה שלה לשפה האוקראינית בהשפעת אוקונובסקה וקוברינסקה. בין יצירותיה הבולטות היה רומן בשם הנסיכה (Царівна), שפורסם בהמשכים בכתב העת "בוקובינה" החל משנת 1895, ואשר שיקף את רעיונותיה הפוליטיים והחברתיים, שהיו פרוגרסיביים ומושפעים מן הרומנטיקה הגרמנית ומכתבי פרידריך ניטשה. המבקרת מרתה בוהצ'בסקי-צ'ומיאק כינתה את הרומן "הרומן הפמיניסטי הראשון והעקבי ביותר בספרות האוקראינית".
הנובלה Valse melancolique (הכותרת בצרפתית במקור, על אף שהיצירה באוקראינית) עוסקת בחייהן של שלוש נשים משכילות, שמחפשות, כל אחת בדרכה, מימוש עצמי והגשמה אמנותית. היא הייתה חלוצית בספרות האוקראינית בתיאור היחסים הקרובים בין נשים, והלכה נגד הזרם המקובל באותה עת, שנטה לתאר נשים בצורה אידיאלית ומגבילה, לפי האבטיפוס של האשה הכפרית הנבערת והחרוצה.
קובליאנסקה הוסיפה לפרסם בכתבי עת מקומיים כגון Світ ו-Українська хата.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 ניהלה קובליאנסקה מערכת יחסים רומנטית עם המבקר הספרותי אוסיפ מקוביי, אשר אהד את יצירתה. על אף זאת, לאחר כעשור עלו יחסיהם על שרטון, ומקוביי נשא אשה אחרת. לאחר מכן פגשה והתאהבה בסופרת לסיה אוקראינקה, וניהלה איתה מערכת יחסים אינטימית ועמוקה, בעיקר בהתכתבות, מכיוון שמחלתה של אוקראינקה ונסיבות חייהן מנעו מהן לחיות יחד.
שני רומנים ידועים נוספים פרי עטה הם האדמה (Земля) משנת 1902, וביום ראשון ליקטה עשבי-תיבול (В неділю рано зілля копала) משנת 1909. על האחרון כתב חוקר הספרות ויטאלי צֶ'רְנֶצְקִי:
עלילת הספר מבוססת על שיר עם אוקראיני ידוע, "הו, אל תצא, הְרוּטְס". בשיר, עלם בשם הרוטס מחזר אחר שתי עלמות במקביל. אחת מהן, מתוך יאוש, מרעילה אותו באמצעות מרקחת עשבים. היות שעלילה זו ידועה לקורא מלכתחילה, תשומת הלב עוברת לאופן הצגתה: טכניקות הסיפר, תיאורי הטבע, מנהגים כפריים, ועלילות משנה ופרטים שהוסיפה המחברת. [...] היא מוסיפה קבוצת דמויות לעלילה, צוענים נודדים בין הקרפאטים האוקראיניים והמישור ההונגרי, שמשחקים תפקיד משמעותי בעלילה. רכיב זה, שייקרא בלימודי תרבות מודרניים "היבְּרִידיוּת", מייחד את הרומן של קובליאנסקה בין היצירות המודרניסטיות האוקראיניות העוסקות בנושאי פולקלור.
לימים עובד הספר למחזה באותו שם בידי מיכאילו סטרצקי.
קובליאנסקה פגשה ובילתה זמן מה גם עם סופרים אוקראיניים אחרים, כגון איוואן פרנקו, וסיל סטפאניק, ומיכאילו קוצובנסקי, אשר השפיעו על השקפותיה הפוליטיות והתרבותיות. כמו סופרים אחרים כגון מרקו צ'רמשינה, אוסיפ מקוביי הנזכר לעיל, וקטריה הרנבצ'בה, גם קובליאנסקה תיארה את מלחמת העולם הראשונה בכתביה, בהם הסיפורים "יודה" (Юда), "מכתב מחייל מורשע לאשתו" (Лист засудженого вояка до своєї жінки), שניהם משנת 1917.
ביוגרפיה > סגנון ונושאים

קובליאנסקה הושפעה ביצירתה מז'ורז' סאנד ומן הרומנטיקה הגרמנית, ובמיוחד מניטשה. נושאים שהעסיקו אותה, מלבד פמיניזם ומעמד האשה בחברה האוקראינית, היו חיי האיכרים האוקראינים (שהיא ציירה בלי אידיאליזציה), המאבק בין טוב לרע, ורעיונות מיסטיים על הטבע, גורל מוכתב מראש, קסם, והאירציונלי. כתיבתה מתאפיינת בתיאורי טבע אימפרסיוניסטיים וליריים, ובתיאורי פסיכולוגיים עדינים.
יצירתה של קובליאנסקה פורסמה בשפות רבות, אך טרם בעברית. בשנת 1944 נחנך מוזיאון ספרותי לזכרה בצ'רנוביץ, בבניין שבו התגוררה בין השנים 1938 ו-1942.
תרגומים לעברית

"ואלס מלנכולי" מרוסית: מרינה ליברמן, הוצאת קלאסיקה מתקדמת 2024.
לקריאה נוספת

אוורבוך, אלכס, Орієнталізація жіночності: поняття нечестивості в українській модерністській літературі | Слово і Час (אוריינטליזציית הנשיות: מושג הטומאה במודרניזם האוקראיני), 2022-02-09 doi: 10.33608/0236-1477.2022.01.82-98 (באוקראינית)
הערות שוליים

1 2 3  Francisca de Haan, Krasimira Daskalova, Anna Loutfi. A biographical dictionary of women's movements and feminisms. Central European University Press, 2006
↑  Martha Bohachevsky-Chomiak, Feminists despite themselves: women in Ukrainian community life, 1884-1939, Canadian Institute of Ukrainian Studies, University of Alberta, 1988-01-01, עמ' 105
↑  Aldrich and Wotherspoon, Who's who in gay and lesbian history, London
↑  Vitaly Chernetsky, review of On Sunday Morning She Gathered Herbs, trans. Mary Skrypnyk (Canadian Institute of Ukrainian Studies Press, 2001), The Slavic and East European Journal 46 (Autumn, 2002): 609.
↑  Kobylianska, Olha, www.encyclopediaofukraine.com
↑  Senkus, Roman (1993). "Olha Kobylianska". Encyclopedia of Ukraine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810702020405606  BNE: XX5083693  GND: 11942553X  ISNI: 0000 0004 5301 801X  LCCN: n82210965  LNB: 000228468  NKC: jn20000710223  NTA: 074706438  SUDOC: 133960471  Trove: 1128906  VIAF: 22951226   WorldCat (עם VIAF): 22951226
טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז

| --- | --- |
B-22816. המטוס שהתרסק במהלך טיסה 235. צולם בינואר 2015
B-22816. המטוס שהתרסק במהלך טיסה 235. צולם בינואר 2015
 תאריך:  4 בפברואר 2015
 מיקום:  נהר הג'ילונג, טאיפיי, טאיוואן
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  25°03′48″N 121°37′03″E﻿ / ﻿25.063333333333°N 121.6175°E﻿ / 25.063333333333; 121.6175
 הרוגים:  42
 פצועים:  15
 ניצולים:  15 
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  ATR 72-600
 מספר זנב:  B-22816
 מוצא:  טאיפיי, טאיוואן
 יעד:  ג'ינמן, טאיוואן
 מפעיל:  טרנס-אסיה איירווייז
 נוסעים:  53
 אנשי צוות:  5
  (למפת טאיפיי מוגדלת) מיקום ההתרסקות(למפת טאיפיי רגילה) מיקום ההתרסקות
 
פעולות חילוץ גוף המטוס ממימי הג'ילונג
טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז (GE235/TNA235), הייתה טיסה פנימית בטאיוואן של טרנס-אסיה איירווייז, שיצאה ב-4 בפברואר 2015, במטוס מדגם ATR 72, מנמל התעופה סונגשאן בבירה טאיפיי בדרכה לשדה התעופה של ג'ינמן (אנ'). במטוס היו 58 נוסעים ואנשי צוות, 31 מהם אזרחי סין ו-27 אזרחי טאיוואן. הטיסה התרסקה לתוך נהר הג'ילונג בטאיפיי, כ-5.4 ק"מ ממזרח לנמל התעופה. רק 15 מנוסעי המטוס שרדו את ההתרסקות ונמשו ממי הנהר. בנוסף נפצעו שני נוסעי מונית שבה פגע המטוס בטרם התרסק. הייתה זו תאונת המטוס השנייה של מטוס ATR בבעלות "טרנס-אסיה איירווייז" בטווח זמן קצר, לאחר שביולי 2014 התרסק מטוס דומה בטיסה 222 של החברה.
המטוס והתאונה

המטוס היה חדש למדי: הוא ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-28 במרץ 2014, וב-15 באפריל 2014 נמסר לידיה של טרנס-אסיה איירווייז, כלומר שבעת התאונה המטוס היה בן 313 ימים בלבד. הוא המריא מנמל התעופה של טאיפיי בשעה 10:53. כשתי דקות לאחר ההמראה, כשהמטוס הגיע לגובה של 1,050 רגל (כ-340 מטר), דיווחו הטייסים על כשל במנוע, והקשר עם המטוס אבד. התאונה צולמה על ידי לפחות שלוש מצלמות וידאו שפעלו בכלי רכב שנסעו לאורך הכביש המהיר, ותיעדו אותה ממרחקים שונים. המטוס החל לאבד גובה ונטה באופן חריף שמאלה, כנפו השמאלית פגעה במונית שנסעה על כביש מהיר מוגבה, הנמתח לאורך נהר ג'ילונג, ולאחר מכן פגעו הכנף וזנב המטוס בכביש המהיר עצמו. המטוס התרסק לתוך הנהר ושקע בו באופן חלקי. כוחות החילוץ, שנעזרו בסירות גומי, סיימו את מלאכתם לקראת שעות הערב, והצליחו לאתר 15 ניצולים בדרגות פציעה שונות. לאחר שעה 20:00 נמשו חלקי גוף המטוס מן המים.
על סמך נתוני הקופסה השחורה קבעו החוקרים כי המנוע הימני כשל, והמנוע השמאלי כובה ביוזמת הטייסים מסיבה בלתי ברורה, כשהצוות ניסה לשווא לחדש את פעילותו. לאחר חילוץ גוף המטוס, נמצאו גופות הקברניט וטייס המשנה בתא הטייס, כשידו של הקברניט אוחזת במוט הניווט של המטוס, עדות לניסיונות התמרון האחרונים עם גילוי התקלה.
ראו גם

כשל מנוע
הערות שוליים

↑  TransAsia GE235 crash: Flights cancelled to train Taiwan pilots
טיסה 1951 של טורקיש איירליינס

| --- | --- |
הריסות המטוס
הריסות המטוס
 תאריך:  25 בפברואר 2009
 מיקום:  נמל התעופה סכיפהול, אמסטרדם
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  52°22′34″N 4°42′50″E﻿ / ﻿52.37611°N 4.71389°E﻿ / 52.37611; 4.71389
 הרוגים:  9
 פצועים:  63 (מתוכם 6 אנושות ו-25 קשה)
 ניצולים:  126
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 737-800
 מספר זנב:  TC-JGE
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק
 יעד:  נמל התעופה סכיפהול
 מפעיל:  טורקיש איירליינס
 נוסעים:  128
 אנשי צוות:  7
   סכיפהולאיסטנבול
אחד ממנועי המטוס שנמצא במרחק 100 מטרים ממקום ההתרסקות
Seat map
טיסה 1951 של טורקיש איירליינס (TK1951) התרסקה ב-25 בפברואר 2009 1.5 ק"מ צפונית לתחילת מסלול הנחיתה 18R בנמל התעופה סכיפהול שבאמסטרדם. בתאונה נהרגו תשעה נוסעים ואנשי צוות ובהם שלושת הטייסים.‏

מספר הנפגעים היה קטן יחסית משום שהמטוס מדגם בואינג 737-800, התפרק לשלושה חלקים על הקרקע ולא נשרף.
הטיסה

הטיסה המריאה מנמל התעופה אטאטורק באיסטנבול בשעה 8:25 שעון מקומי, כשעל סיפונה היו 128 נוסעים ושבעה אנשי צוות.
הטייס הראשי היה חסן טאחסין אריסן (Hasan Tahsin Arısan), טייס בכיר בחברת התעופה, ומפקד צי בחיל האוויר הטורקי.
בשעה 10:30 פנה המטוס לכיוון מסלול הנחיתה מספר 18R, אולם מסיבה לא ברורה הפסיקו מנועיו לפעול, והוא התרסק כ-150 מטרים מהכביש המהיר A9. למרות שהמטוס נשבר לשלושה חלקים, הוא לא עלה באש. מנועי המטוס נמצאו במרחק של 100 מטרים ממקום ההתרסקות.
חקירת התאונה

חקירת התאונה נעשתה על ידי מנהל הבטיחות ההולנדי (Dutch Safety Board) בסיוע מומחים מטורקיש איירליינס, בואינג, NTSB, רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, והמשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית.
הקופסה השחורה נמצאה באותו היום, ונשלחה לפריז לניתוח.
הדו"ח הסופי פורסם ב-6 במאי 2010 ובו נכתב כי הסיבה העיקרית לתאונה הייתה תקלה במערכת מד הגובה במטוסי ה-737-800. בואינג הודיעה על תקלה זו, והמליצה לטייסים שלא להשתמש בטייס האוטומטי בעת הנחיתה. מד הגובה הראה על גובה 2 מטרים, בעוד המטוס היה בגובה 600 מטרים, מערכת הטייס האוטומטי הגיבה בהתאם והפחיתה את כוח המנועים כהכנה לנחיתה, הפחתת פעילות המנוע הביאה להאטת המטוס. לאחר כדקה וחצי הפעילו הטייסים מחדש את המנועים וכיבו את הטייס האוטומטי, אך היה זה מאוחר מדי והמטוס התרסק.
ראו גם

כשל מנוע
הערות שוליים

↑  התרסקות המטוס הטורקי בהולנד: כנראה בשל כשל במנוע, באתר הארץ, 26 בפברואר 2009
↑  עמית ולדמן הולנד: מטוס נוסעים טורקי התרסק בנחיתה בנמל התעופה באתר חדשות 2, 25 בפברואר 2009
↑  הולנד: לפחות 9 הרוגים בהתרסקות מטוס טורקי, באתר ynet, 25 בפברואר 2009
תיכון לוואל

| --- | --- |
חזית התיכון
חזית התיכון
 בית ספר תיכון
 מוטו:  "Let there be knowledge"
 תקופת הפעילות:  1856–הווה (כ־169 שנים) 
 בעלי תפקידים
 סגל:  150
 תלמידים
 :  2671
 מיקום
 מיקום:  סן פרנסיסקו, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°43′51″N 122°29′01″W﻿ / ﻿37.730833333333°N 122.48361111111°W﻿ / 37.730833333333; -122.48361111111
 http://lhs-sfusd-ca.schoolloop.com
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) תיכון לוואל(למפת סן פרנסיסקו רגילה) תיכון לוואל
 
תיכון לוואל (אנגלית: Lowell High School) הוא תיכון ציבורי בעיר סן פרנסיסקו, קליפורניה. בית הספר נפתח ב-1858 כבית ספר יסודי וקיבל את שמו הנוכחי ב-1894. תיכון לוואל עבר למיקומו הנוכחי לשכונת מרסד מאנור ב-1962.
מופעל על ידי איחוד בתי הספר המחוזי של סן פרנסיסקו, לוואל פתוח לכל תושבי סן פרנסיסקו ללא צורך בתשלום שכר לימוד.
לוואל הוא בעל תוכנית לימודים קפדנית והוא ידוע כביה"ס למצוינות ובוגריו אשר בולטים בתחומי המדע והתעשייה. לוואל הוכתר כבית הספר הטוב בקליפורניה שבע פעמים וכבית הספר הטוב ביותר בארצות הברית ארבע פעמים. כיום לוואל מדורג במקום ה-28 באמריקה.
היסטוריה

תיכון לוואל התחיל ב-1856 כבית ספר יסודי. ב-1894, שונה שמו של התיכון על שמו של המשורר ג'אמס ראסל לוואל. ב-1913 עבר בית הספר לבניין ברחוב היאיס בעיר, שם נשאר 50 שנה. ב-1962, עבר בית הספר למשכנו הנוכחי ליד אגם מרסיד.
הקמפוס

לוואל ממוקם צפונית לאגם מרסיד, בין צדי הפארק ומחוז סאנסט. בית הספר ממוקם בין רחוב סילבן אב במערב לדרך האקליפטוס במזרח. בית הספר הוא בנוסף נגיש על ידי הרכבת העירונית של סן פרנסיסקו. הקמפוס ממקום סמוך לבית הספר היסודי "לאקשור".
הקמפוס עצמו מכיל בניין ללימודי אקדמיה עם שלוש קומות ושתי שלוחות, בניין ללימודי מדע בן שלוש קומות, מבנה חזית עם שתי קומות והיכל תרבות עם אודיטוריום בעל 1,500 מושבים, ספרייה, מעבדות מדע ומחשבים, כיתות ללימוד שפות זרות, מכון כושר, סטודיו לריקוד, מגרשי פוטבול כדורגל וכדורסל, עשרה מגרשי טניס ומסלול ריצה.
תוכנית הלימודים

לוואל הוא אחד משני בתי הספר הציבורי במחוז סן פרנסיסקו אשר מקבל אליו תלמידים אשר עברו בהצלחה את דרישות הקבלה. הקבלה ללוואל מבוססת על שילוב של תוצאות מבחנים, חיבור ופעילות מעבר לתוכנית הלימודים. תיכון לוואל מדורג במקום השלישי על בסיס תוצאות מבחנים ברשימת עשרת התיכנים הטובים ביותר בקליפורניה.
מערכת לוח הזמנים המודולרית של בית הספר מאפשרת לתלמידים חופש בבחירת הקורסים. לתלמידים בנוסף יש אפשרות לבחור ממבחר גדול של קורסי שיבוץ מתקדמים. ללוואל שיעור מסיימים זכאים גבוה שנושק ל-100%, והוא המקור הגדול ביותר לתלמידי אוניברסיטת קליפורניה, במיוחד לקמפוסים ברקלי ודייוויס. בנוסף, בוגרים רבים נרשמים ללימודים גבוהים באוניברסיטאות יוקרתיות ברחבי ארצות הברית.
נתונים דמוגרפיים

2007-2008
2,646 תלמידים: 39% גברים, 61% נשים
נתונים דמוגרפיים
| לטיניים | לבנים | אפרו-אמריקאים | סינים | יפנים | קוראנים | הודים | פיליפינים | אחרים לא לבנים | נמנעו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7.1% | 14.3% | 2.8% | 52.4% | 1.5% | 1.2% | 0.1% | 5.9% | 11.6% | 3.1% |
2006-2007
147 מורים: 51% גברים, 49% נשים
נתונים דמוגרפיים
| לטיניים | לבנים | אפרו-אמריקאיים | סינים | יפנים | קוראנים | הודים | פיליפינים | אחרים לא לבנים | נמנעו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.8% | 58.5% | 2.7% | 10.8% | 2.0% | 0.6% | 0.0% | 2.0% | 2.7% | 9.5% |
מיכל בוגנים

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1977 (בת 47) חיפה, ישראל 
 שם לידה:  מיכל בוגנים 
 סוגה מועדפת:  קולנוע תיעודי, דרמה
 מדינה:  ישראל, צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  במאית, תסריטאית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  INSAS  סורבון  National Film and Television School 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל בוגנים (נולדה ב-17 ביולי 1972) היא תסריטאית ובמאית קולנוע צרפתית-ישראלית.
בוגנים ביימה, כתבה והפיקה מספר סרטים תיעודיים שהוקרנו במגוון פסטיבלי קולנוע בינלאומיים, ובמקרים מסוימים בבתי קולנוע מסחריים ובטלוויזיה האירופאית. רבים מסרטיה מנגישים לקהל בינלאומי סוגיות יהודיות\ישראליות. למשל סרטה זוכה הפרסים "אודסה, אודסה" עוסק ביהדות ברית המועצות לאחר התפרקות ברית המועצות, וסרטה "מזרחים: נשכחי הארץ המובטחת" עוסק במעמדם של מזרחים בחברה הישראלית ומאבקם כנגד דיכוי.
ביוגרפיה וקריירה > ראשית חייה

בוגנים נולדה בחיפה למשפחה יהודית אורתודוקסית מודרנית עם שורשים אוקראיניים (מצד אמה) ומרוקאיים (מצד אביה). בעקבות מלחמת לבנון הראשונה בוגנים היגרה לצרפת, שם היא גדלה. למדה מדעי המדינה ואנתרופולוגיה בסורבון, תחת ז'אן רוש. לאחר מכן השלימה תואר בסוציולוגיה, פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר סיום לימודיה, חזרה לפריז כדי לעבוד כעוזרת הפקה ובמאית. בוגנים החלה ללמוד קולנוע, תחילה ב-INSAS (אנ') הבלגי, ולאחר מכן ב-National Film and Television School (אנ') היוקרתי באנגליה, בו היא השלימה את התואר בשנת 2000.
ביוגרפיה וקריירה > קריירה

במהלך לימודי הקולנוע ב-National Film and Television School, יצרה את הסרטים הדוקומנטריים הקצרים Dust ו-Mémoires incertaines. בפסטיבל הקולנוע בקאן 2002 הוקרן Mémoires incertaines וזכה ב-Prix Gras-Savoye. סרטה הקצר Dust זכה בפרס מבקרי הקולנוע הבין-לאומיים בפסטיבל הסרטים בקרקוב (אנ') 2002, ו-ובפרס "הדוקומנטרי הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים בלידס (אנ') 2002.
ב-2005 יצא הסרט באורך-מלא הראשון, Odessa, Odessa. זהו סרט תיעודי המתאר את חייהם וזיכרונותיהם של זקנים יהודים-רוסים, אשר חלקם נשארו באודסה אחרי מלחמת העולם השנייה, ואילו חלקם היגרו לאשדוד וברייטון ביץ' (שכונה בברוקלין). הסרט צולם בפילם, בחירה נדירה עבור סרטים תיעודיים. הסרט הוצג במספר פסטיבלי קולנוע, כולל פסטיבל סאנדנס ופסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, שם הוא זכה בפרס CICAE (אנ').
סרטו העלילתי הארוך הראשון של בוגנים, La Terre outragée (Land of Oblivion) הוקרן בבכורה בפסטיבל ונציה ב-2011, ולאחר מכן בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים של שיקגו ופסטיבלים נוספים. הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים צרפתיים, זכה במספר פרסים, ושודר בטלוויזיה האירופאית.
ב-2021 יצא סרטה התיעודי Mizrahim: Les oubliés de la Terre Promise (מזרחים: נשכחי הארץ המובטחת) על מעמד מזרחים בחברה הישראלית.
לאחר מכן ביימה וכתבה את הסרט העלילתי Tel-Aviv/Beirut שיצא ב-2022. הסרט עוסק בסיפורם של משפחות יהודיות וערביות על רקע הסכסוך הישראלי לבנוני.
דעות פוליטיות

במהלך מלחמת לבנון השנייה, בוגנים חתמה על מכתב של קולנועונים ישראליים שהביעה התנגדות ל"כיבוש" ול"לברוטליות ולאכזריות של המדיניות הישראלית", תוך כדי תמיכה ביוצרי קולנוע ערבים.
בסרטה העלילתי "תל אביב-ביירות", שיחקו שחקנים ישראליים לצד שחקנים לבנוניים.
פילמוגרפיה

| שם הסרט | שנת יציאה | אורך | תפקיד | תיאור | הישגים בולטים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Dust | 2000 | 35 דק' | במאית ותסריטאית | סרט תיעודי על שרידי תרבות היידיש באודסה. |  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין  Karlovy Vary International Film Festival (אנ')  Cinéma du Réel (אנ')  פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדאם (אנ')  פסטיבל הסרטים בקרקוב (אנ'), בו הסרט זכה בפרס FIPRESCI לסרט תיעודי  פסטיבל Molodist (אנ'), בו הסרט היה מועמד לסרט הסטודנטים הטוב ביותר |
| Mémoires incertaines (Dim Memories) | 2001 | 35 דק' | במאית ותסריטאית | סרט תיעודי על החיפוש של בוגנים אחר זהותו האמיתית של קרוב משפחה מסתורי של בוגנים. כל אחד מבני המשפחה מספר עליו סיפור אחר. |  פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדאם (אנ')  Directors' Fortnight בפסטיבל קאן (ראה אנגלית) |
| Macao sans retour (Last Stop, Macau) | 2004 | 52 דק' | במאית | סרט תיעודי על מקאו. אימג'ים פואטיים של מקאו לאורך ההיסטוריה, מלווה בשיר מאת Antoine Volodine (אנ'). |  פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדאם (אנ') |
| Odessa, Odessa (אודסה, אודסה) | 2004 | 102 דק' | במאית ותסריטאית | סרט תיעודי על חייהם של מהגרים יהודים מאודסה ואלה שנותרו בעיר. |  פסטיבל ירושלים, זכייה בפרס הצטיינות פיתוח תסריט  פסטיבל ברלין, זכייה בפרס C.I.C.A.E  פסטיבל קאן, נבחר להקרנת ACID  פסטיבל סאנדנס, מועמד לפרס הדוקומנטרי הבינלאומי הטוב ביותר  Cinema du Reel (אנ'), זכייה בפרס לואי מרקורל  CPH:DOX (אנ'), ציון לשבח  מגוון פסטיבלי קולנוע יהודי בנוסף, הסרט הוקרן בבתי קולנוע מסחריים באירופה. |
| Bienvenue chez Dovid | 2006 | 26 דק' | במאית | סרט תיעודי על חוקר ובלשן הייידיש דויד כץ (אנ'). הופק לסדרת הטלוויזיה Arte Visages d'Europe. | "Mention spécial" (ציון לשבח) בפסטיבל Doc en Courts 2007 בליון |
| Bienvenue chez Renata | 2008 | 26 דק' | במאית | סרט תיעודי. דיוקן של מלצריות תאומות בבית קפה במספנות גדנסק. הופק לסדרת הטלוויזיה Arte Visages d'Europe. |  |
| La Terre outragée ("ארץ ישימון") | 2012 | 108 דק' | במאית ותסריטאית | דרמה על אסון צ'רנוביל והשלכותיו על חייהם האישיים של תושבי פריפיאט (הסמוכה לצ'רנוביל), כולל זוג ארוסים צעיר. הסרט מתאר את יום האסון, ואת השלכותיו עשר שנים אחר כך. |  פסטיבל ונציה, מועמד International Critics' Week Award  פסטיבל מינכן (אנ'), מועמד לפרס ARRI לסרט הבינלאומי הטוב ביותר  פסטיבל טוקיו (אנ'), מועמד ל-Earth Grand Prix  פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בשיקגו (אנ'), מועמד למקום 1 בתחרות לבמאים חדשים  פסטיבל הקולנוע באיסטנבול (אנ'), מועמד ה-Golden Tulip לפרס הסרט הטוב ביותר  פסטיבל טורונטו  פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן-פרנסיסקו (אנ') |
| Mizrahim: Les oubliés de la Terre Promise (מזרחים: נשכחי הארץ המובטחת) | 2021 | 93 דק' | במאית ותסריטאית | סרט תיעודי המתאר את סיפורם של יהודי המזרח שהגיעו לישראל מצפון אפריקה ומהמזרח התיכון ואת מאבקם בממסד הדכאני. הסרט נע בין סיפורה של המדינה לסיפורה האישי של בוגנים, שמראיינת את אביה שהיה מנהיג בפנתרים השחורים. בנוסף, הסרט מכיל ראיונות עם ראובן אברג'ל, שלומי חתוכה, רועי חסן וארז ביטון. |  פסטיבל ונציה  Doc NYC (אנ')  CPH:Dox (אנ') |
| Tel-Aviv/Beirut (תל אביב - ביירות) | 2022 | 116 דקות | במאית ותסריטאית | דרמה היסטורית על רקע הסכסוך הישראלי-לבנוני בשנים 1982 ו-2006. |  פסטיבל טוקיו (אנ') |
קרב בצרה (2008)

קרב בצרה, או בשמו הרשמי מבצע מתקפת הפרשים (בערבית: عملية صولة الفرسان; תעתיק מדויק: עַמַלִיַּת צַוְלַת אַלְפֻרְסָאן), היה מבצע צבאי שנערך בעיר בצרה שבעיראק החל מתאריך 25 במרץ 2008 עד 7 במאי של אותה השנה. ההתנגשות הצבאית העיקרית במסגרת המבצע הייתה בין כוחות ממשלת עיראק, בראשות נורי אל-מאלכי, לבין צבא המהדי, מיליציה שיעית בהנהגת מוקתדא א-סדר. מטרת המבצע הייתה לסלק את כוחות צבא המהדי מהעיר ולהחזיר אליה את הסדר והביטחון תוך הבטחת קיומו של שלטון מערכות המדינה בעיר. המבצע נגמר בניצחון כוחות הממשל העיראקי.
המבצע היה המבצע הגדול הראשון שתוכנן ובוצע על-ידי צבא עיראק מאז הפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003, ותוצאותיו היו אבן דרך משמעותית בגיבושה של המדינה העיראקית, שהייתה באותה תקופה בתהליכי בנייה מחדש, לאחר תום מלחמת האזרחים במדינה. עד אותה עת, התנהלו מאבקי כוח רבים בתוך ההנהגה העיראקית, שנטו במקרים רבים לרעת המשטר העיראקי. כתוצאה מהמבצע אל-מאלכי הצליח לבסס את עוצמת משטרו ואת כוחו כפוליטיקאי החזק במדינה. במקביל, המבצע החליש את א-סדר ופגע בצבא המהדי וגרם לא-סדר להמיר לכאורה את צבא המהדי למטרות דתיות-חברתיות. עם זאת, כוחו הפולטי של א-סדר התחזק עם השנים ובפועל צבא המהדי לא פורק.