stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
על אדונים ומשרתים
תקציר העלילה > 1914 - 1918

במלחמת העולם הראשונה ג'יימס מתגייס לצבא, הוא נפצע קשה בחפירות וחוזר להחלים בביתו. ג'ורג'ינה בת דודתו מטפלת בו. היא התנדבה לשמש כאחות ושרתה במלחמה בצרפת. בין המשרתים, אדוארד מתגייס ונלחם בחפירות, הדסון מתנדב כשוטר, רוז עובדת ככרטיסנית באוטובוס, ורובי עוזבת את הבית כדי לעבוד במפעל תחמושת. היא חוזרת לעבודתה כמשרתת אחרי הפיצוץ בסילברטאון (Silvertown explosion). להייזל יש פרשת אהבים קצרה עם סגן ג'ק דייסון, אשר כמוה עלה מהמעמד הבינוני. הוא נהרג כאשר ג'יימס נמצא בחופשה בבית. רוז נפגשת שוב עם גרגורי וילמוט, ולאחר שהתגברו על כמה מכשולים, היא מסכימה להינשא לו כשישוב מהמלחמה, ולנסוע איתו לאוסטרליה. למרבה הצער הוא נהרג, ורוז נשארת שבורת לב. בצוואתו הוא מוריש לה 1200 ליש"ט. אדוארד שסובל מהלם קרב מאושפז בבית חולים, הוא משוחח על כך עם ריצ'רד אשר מתייחס אליו כאל בנו.
ב-1918, עם סיום המלחמה, הייזל מתה בגיל 35, ממגפת שפעת עולמית. מאוחר יותר ריצ'רד מתחתן עם אלמנה צעירה בשם וירג'יניה המילטון, אשר בנה הבכור נהרג באביב 1918, בהיותו בן 17. לווירג'יניה יש שני ילדים נוספים, אליס בת העשר, וויליאם בן שש. ריצ'רד מציע לה נישואים בסוף 1918. ברשימת מקבלי התארים לשנת 1917, ריצ'רד בלאמי מקבל את התואר ויקונט בלאמי מהברשאם, ומתחיל לכהן בבית הלורדים.
תקציר העלילה > 1919 - 1930

במשך כל התקופה מ-1903 ועד 1930, כל דיירי הבית גם למעלה וגם למטה עוברים הרפתקאות שונות ומשונות. ג'ורג'ינה וחבריה יוצאים נגד תקופת השפל והקשיים של מלחמת העולם הראשונה, על רקע שנות העשרים הסוערות. העליצות וההשתטות של החבורה מגיעה לקיצה בשני אירועים טרגיים. הראשון, אחד מחבריה של ג'ורג'ינה מאיים להתאבד אם היא לא תנשא לו, וכשהיא דוחה אותו הוא מתאבד בבית ב"איטון פלייס" בעוד שהחבורה חוגגת במסיבה פרועה בסגנון "שנות העשרים הסוערות". המקרה השני הוא כשג'ורג'ינה לקחה בלי רשות את המכונית של ריצ'רד, ונסעה השכם בבוקר למסיבה נוספת. היא גורמת לתאונה, ופוגעת בעובד בדרכו לעבודתו. בחקירת המקרה, כל חבריה נוטשים אותה, פרט לשניים: לליידי דולי העשירה והטיפשה, ולורד סטוקברידג' המשעמם וה"מרובע", הוא עומד לצידה ומעיד לטובתה למרות התנגדות משפחתו. הוא מאוהב מאוד בג'ורג'ינה ועד מהרה גם היא מתאהבת בו. ג'יימס לא מצליח להתאושש מחוויות המלחמה, הוא מועמד לפרלמנט אך לא נבחר.
הוריו של לורד סטוקברידג' שולחים אותו לטיול מסביב לעולם למשך שנה, כדי לוודא שאהבתו לג'ורג'ינה היא אמיתית. באוקטובר 1929 ג'יימס חוזר מביקור באמריקה אצל אליזבת אחותו. הוא התעשר על ידי השקעות בוול סטריט. רוז מפקידה בידיו את הכסף שהוריש לה גרגורי וילמוט, והוא משקיע אותו במניות. עם קריסת הבורסה, ג'יימס מפסיד את כל כספו כמו גם כספים רבים שלווה. הוא נכנס לדיכאון כשהוא חש את החרפה שהטיל משפחתו בכך שלקח כספים מהאנשים שהיו תלויים בו לפרנסתם. ג'יימס מתאבד בחדר בבית מלון.
הפרק האחרון בסדרה מתרחש בשנת 1930. ב-12 ביוני ג'ורג'ינה מתחתנת עם לורד סטוקברידג'. גם מר הדסון וגברת ברידג'ס מתחתנים, הם מחליטים לנהל בית הארחה סמוך לחוף-הים, ולוקחים איתם כעוזרת את רובי פינץ', עוזרת המטבח של גברת ברידג'ס. לורד בלאמי נשא את הנאום האחרון בבית הלורדים, הוא ואשתו וירג'יניה פורשים לווילה קטנה, כאשר הם לוקחים את רוז אתם כמשרתת. אדוארד ואשתו דייזי עולים בדרגה בעבודתם, כאשר הוא הופך להיות רב משרתים, והיא משרתת ראשית בבית הכפרי של המרקיז והמרקיזה סטוקברידג'.
בסצנה האחרונה, רוז עוברת בין החדרים הריקים של הבית ב"איטון פלייס" העומד כעת למכירה. היא שומעת את קולותיהם של ליידי מרג'ורי ומר הדסון ונזכרת באירועים רבים להם הייתה עדה במשך השנים. לבסוף היא שומעת את קולו של ג'יימס המדבר על מותו של גרגורי במלחמה. היא מבינה שזה הזמן לצאת מהדלת הראשית ולעזוב סופית את המקום.
פרקי הסדרה

הסדרה "על אדונים ומשרתים" רצה במשך חמש עונות החל מ-10 בדצמבר 1971 ועד 21 בדצמבר 1975. ארבע העונות הראשונות כללו 13 פרקים כל אחת, ואילו העונה האחרונה כללה 16 פרקים. בגלל מחלוקת על תוספות שכר עבור שימוש בציוד לצילום בצבע, ששת הפרקים הראשונים צולמו בשחור-לבן. כאשר נפתרה המחלוקת וחזרו לצלם בצבע, צילמו מחדש בצבע את הפרק הראשון בסדרה. לפרק זה הופקו שני סיומים שונים, כך שרשתות השידור יכלו להחליט אם לשדר את הפרקים בשחור-לבן או לא.
כותרות הפתיחה של כל פרק היו על רקע של איורים מתוך המגזין פאנץ', והאותיות עוצבו על ידי טרי גריפיתס. נעימת הנושא שהולחנה על ידי אלכסנדר פאריס נקראה "The Edwardians", זכתה בפרס איבור נובלו. חלק מנעימת הפתיחה שימש לשיר "מה נעשה עם הדוד ארתור" שמזמרת שרה באחת מהופעותיה על הבמה, את המילים לשיר כתב אלפרד שונסי. ב-1973 הקליטה פולין קולינס (שגילמה את דמותה של שרה) סינגל של השיר. נעימת הנושא שימשה גם כמארש בחתונה של אליזבת ולורנס בפרק 13 של העונה הראשונה.
כותבים רבים לקחו חלק בכתיבת פרקים לסדרה בהם: אלפרד שונסי, ג'ון הוקסוורת', פיי ולדון, טרנס בריידי, שרלוט בינגהם, ג'ון האריסון, ג'וליאן בונד, ריימונד באוורס, ג'רמי פול, רוזמרי אן סיסון, אנתוני סקין ואליזבת ג'יין האוורד.
ההפקה

כל פרק ב"על אדונים ומשרתים" תוכנן ללוח זמנים של שבועיים. שבוע וחצי ראשונים הוקדשו לחזרות, ויומיים באולפן כאשר חצי יום הוקדש להקלטות. צילומי החוץ נעשו באיטון פלייס 65, כשהוסף "1" למספר הבית. "על אדונים ומשרתים" היה אחד מההפקות הגדולות הראשונות של רשת LWT שנעשו בצבע.
צילומי הפנים עבור העונה הראשונה והפרק "A Pair of Exiles" מהעונה השנייה הוקלטו באולפני LWT בוומבלי שבלונדון. הצילומים של שאר הפרקים של העונה השנייה והעונות הבאות הוקלטו ב"קנט האוס", האולפנים החדשים של החברה, המוכרים היום בשם "אולפני לונדון".
פרסים

הסדרה "על אדונים ומשרתים" הייתה מועמדת וזכתה בפרסים לאומיים ובינלאומיים רבים. הסדרה הייתה מועמדת לפרס באפט"א בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה ביותר" בין השנים מ-1972 ועד 1975. הסדרה זכתה בפרס ב-1972 וב-1974. ב-1973 פולין קולינס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה כשרה. וב-1975 גורדון ג'קסון היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר על תפקידו כמר הדסון.
בארצות הברית הסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב. בשנים 1974,‏ 1975 ו-1977 זכתה בפרס אמי כסדרת הדרמה הטובה ביותר. ב-1975 זכתה ג'ין מארש בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, וביל ביין זכה בפרס על הבימוי. בשנה שאחרי כן זכתה הסדרה באמי בקטגוריה "Outstanding Limited Series". גורדון ג'קסון זכה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, ואנג'לה באדלי הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה. ב-1977 ז'קלין טונג הייתה מועמדת לפרס כשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ב-1975 זכתה הסדרה בפרס גלובוס הזהב כסדרת הדרמה הטובה ביותר והייתה מועמדת באותה קטגוריה גם ב-1978. ג'ין מארש הייתה מועמד לפרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה בשנים 1976 ו-1977.
אלפרד שונסי העורך והתסריטאי, היה מועמד פעמיים לפרס אמי, עבור הפרקים "מיס פורסט" ו"עוד שנה". ג'ון הוקסוורת' שהיה המפיק וגם הכותב של חלק מפרקי הסדרה, היה מועמד אף הוא לפרס אמי על כתיבת הפרק "The Bolter". ב-1971 זכתה פיי ולדון בפרס של "גילדת הכותבים של אמריקה" על התסריט שכתבה לפרק הראשון של הסדרה.
סדרת ספין-אוף

אחרי שידור הפרק האחרון של "על אדונים ומשרתים" הועלו רעיונות רבים לסדרות ספין אוף. אחד מהרעיונות היה שהלורד והליידי סטוקברידג' (שמתחתנים בפרק האחרון) יקנו את הבית באיטון פלייס. חברה אמריקאית בקשה להעלות סדרה שבה רוז ומר הדסון מהגרים לארצות הברית. המפיק והשחקן האמריקאי ג'ק ווב רצה שג'ין מארש וגורדון ג'קסון יגלמו את אותן הדמויות כמנהלי סוכנות תעסוקה בלוס אנג'לס. רעיון נוסף היה סדרה שבה מר הדסון יחד עם גברת ברידג'ס ורובי יפתחו בית הארחה על חוף הים. רעיון זה היה עשוי להתממש לולא נפטרה אנג'לה באדלי ב-26 בפברואר 1976.
הספין אוף היחיד שעלה לשידור הייתה הסדרה "תומאס ושרה" ששודרה בשנת 1979, ובה מככבים פולין קולינס וג'ון אלדרטון המגלמים את הדמויות שגילמו בסדרה המקורית.
עיבודים של הסדרה לרומנים

בכל עונה של "על אדונים ומשרתים" נעשה עיבוד לרומן שכלל פרטים נוספים, אך גם הושמטו בו חלק מהפרקים של הסדרה. כל הספרים יצאו לאור בהוצאת הספרים הבריטית "ספיר בוקס" (Sphere Books). העיבודים לרומן של העונה הראשונה, שנקרא "על אדונים ומשרתים, או סודות ממשק בית מהתקופה האדוארדית" נכתבו על ידי ג'ון הוקסוורת' ופורסמו בשנת 1972. הוקסוורת' כתב גם את הרומן על פי העונה השנייה, שיצא לאור ב-1973. את הרומן השלישי, "שנים של שינוי", כתבה הסופרת מולי הרדוויק, וכמו גם את הרומן של העונה הבאה, "המלחמה לסיום כל המלחמות", שפורסם ב-1975. על פי העונה החמישית שהייתה ארוכה יותר נכתבו שני ספרים על ידי מייקל הרדוויק.
בנוסף לעיבודים של הסדרה לרומנים, נכתבו ספרים שכללו ביוגרפיות של הדמויות העיקריות ובהן הקורות אותם לפני תחילת הסדרה. ב-1972 פורסם "סיפורה של רוז" מאת טרנס בריידי ושרלוט בינגהם. בשנה שאחר כך יצאו לאור "סיפורה של שרה" מאת מולי הרדוויק ו"יומנו של מר הדסון" מאת מייקל הרדוויק. עוד פורסמו הספרים "סיפורו של מר בלאמי" ו"סיפורה של גברת ברידג'ס" בשנים 1974 ו-1975 בהתאמה.
השפעת הסדרה

סדרת הטלוויזיה "הדוכסית מרחוב דיוק" הייתה התשובה של ה-BBC ל"על אדונים ומשרתים". זאת דרמה תקופתית המתרחשת אף היא בתחילת המאה העשרים. חלק מהמפיקים והכותבים של "על אדונים ומשרתים" השתתפו ביצירת "הדוכסית מרחוב דיוק". גם נעימת הנושא של שתי הסדרות הולחנו על ידי אותו מלחין.
הסיטקום של ה-BBC משנת 1990 "You Rang, M'Lord?", עוסק בנושא דומה של אדונים ומשרתים. בשנות התשעים יצרו ג'ין מארש ואיילין אטקינס דרמה תקופתית מצליחה נוספת בשם "בית אליוט".
ב-1975 הופקה לפי הסדרה גרסה אמריקאית בשם "ביקון היל" שלא זכתה להצלחה ובוטלה אחרי שידור של 13 פרקים בלבד.
סדרת הדרמה "הארמון" משנת 2008 תוארה כגרסה מודרנית של "על אדונים ומשרתים", ובה מוצגים החיים בארמון של בני משפחה מלכותית בדויה ושל משרתיהם.
רפאל בש

רפאל בש (8 בינואר 1913 – 10 במרץ 2000) היה מפעילי מפא"י ומפלגת העבודה וההסתדרות, חבר הכנסת מטעם מפא"י בשלהי כהונת הכנסת הראשונה (1951), מזכ"ל המפלגה (1954–1956) ומזכיר מחוז תל אביב שלה (1962–1966), חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך שלה (1966–1977).
ביוגרפיה

רפאל בש נולד בשנת 1913 בלטביה. בשנת 1930, בהשפעתו של אלעזר גלילי, הגיע לעיירתו רז'יצה, החל בש לפעול כמדריך בתנועת הנוער הציונית "נצ"ח" (נוער צופי חלוצי).
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. עד שנת 1956 היה חבר קיבוץ כפר בלום.
ב-1944, בהיותו גזבר המשק, הביאו ברל כצנלסון לירח העיון של ההסתדרות ברחובות.
בשנות ה-40 החל בפעילות במוסדות מפא"י, ובשנת 1950 נבחר למזכיר מחלקת הנוער של המפלגה.
בבחירות לכנסת הראשונה שובץ במקום ה-78 ברשימת מפא"י לכנסת ולא נכנס בתחילה לכנסת. בשלהי כהונת הכנסת ולאחר סדרת התפטרויות הושבע במאי 1951 כחבר הכנסת במקומו של יוסף מיכאל לם. תקופת כהונתו הייתה קצרה בשל פיזורה המוקדם של הכנסת, ובש, שהספיק לכהן פחות מארבעה חודשים, לא מונה לחבר בוועדות הכנסת.
בראש מחלקת הנוער עמד עד שנת 1953. בשנים 1954–1956 כיהן כמזכ"ל המפלגה ובשנים 1962–1966 היה מזכיר מחוז תל אביב במפא"י.
בש היה חבר מזכירות מועצת הפועלים של תל אביב, וכן חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (שלוש קדנציות) ויו"ר המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות עד דצמבר 1977.
פרסם מאמרים פובליציסטיים ב"דבר" וב"הפועל הצעיר". בשנת 1975 ראה אור ספרו "הוָויוֹת חברה".
בש נפטר בשנת 2000, בגיל 87.
פרסומיו

הוויות חברה, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ה.
הערות שוליים

1 2  שיחות מעריב | עבודה – לרפואה, מעריב, טורים 2–3, 4 במרץ 1962.
↑  חילופי גברי בראשות המרכז לתרבות ולחינוך, דבר, 29 בדצמבר 1977.
↑  אברהם וולפנזון, ספר חדש | מחשבה מדינית וחינוכית, דבר, 6 באוגוסט 1975.
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460826705171  ISNI: 0000 0000 2168 4553  LCCN: n79038939  VIAF: 62817624   WorldCat (עם VIAF): 62817624 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צפיפות דיריכלה

בתורת המספרים, צפיפות דיריכלה היא מדד לגודל של קבוצה אחת, בדרך כלל אינסופית, ביחס לקבוצה אחרת. השימוש במדד שכיח בעיקר בתורת המספרים האנליטית, והוא קרוי גם צפיפות אנליטית.
מדד זה לצפיפות הוצע על ידי המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, כאשר הוכיח את משפטו המפורסם על ראשוניים בסדרות חשבוניות: אם  a זר ל- n, אז יש אינסוף מספרים ראשוניים הנותנים שארית  a בחלוקה ל- n. דיריכלה הוכיח למעשה שהצפיפות של קבוצת הראשוניים מהצורה  a+nx, בתוך כל הראשוניים, שווה ל- {\frac {1}{\phi (n)}}, כאשר  \phi  היא פונקציית אוילר.
הגדרה

הצפיפות מוגדרת באופן הבא: אם  A\subseteq B קבוצות של מספרים טבעיים, אז הצפיפות של  A בתוך  B היא הגבול  \lim _{s\rightarrow 1^{+}}{\frac {\sum _{a\in A}a^{-s}}{\sum _{b\in B}b^{-s}}}, בתנאי שהגבול קיים. כאשר הגבול קיים, הצפיפות היא תמיד בין 0 ל-1. המדד שימושי בעיקר כאשר הסכום  \sum _{b\in B}b^{-1} שבמכנה שווה לאינסוף. תופעה זו מתרחשת כאשר הקבוצה  B היא 'קבוצה גדולה', כמו קבוצת כל המספרים הטבעיים (ראו הטור ההרמוני), או קבוצת כל המספרים הראשוניים (ראו טור ההופכיים של המספרים הראשוניים).
הגדרות אנלוגיות קיימות גם עבור קבוצות אחרות מלבד המספרים הטבעיים, כגון אידיאלים ראשוניים בחוגי שלמים של שדות מספרים, או פולינומים מעל שדה סופי.
אם מחזיקים את הקבוצה  B קבועה, אפשר לחשוב על הצפיפות היחסית של  A כמין פונקציית מידה על המרחב  B; הצפיפות מקיימת חלק מן האקסיומות המתארות פונקציות מידה, אך לא את כולן (צפיפות דיריכלה אינה " \sigma -אדיטיבית"). את צפיפות דיריכלה אפשר להשוות ל"צפיפות טבעית",  \lim _{n\rightarrow \infty }{\frac {|A\cap \{1,\dots ,n\}|}{|B\cap \{1,\dots ,n\}|}} (כאשר הגבול קיים), שגם לה תכונות רבות של פונקציית מידה. אם הצפיפות הטבעית קיימת, אז גם צפיפות דיריכלה קיימת, ושווה לה בערכה המספרי. מאידך, לא קשה לבנות דוגמאות שבהן הצפיפות הטבעית אינה קיימת, בעוד שצפיפות דיריכלה מוגדרת היטב; במובן זה, צפיפות דיריכלה מהווה הכללה משמעותית של הצפיפות הטבעית. במקרה של משפט דיריכלה שהובא לעיל, גם הצפיפות הטבעית קיימת (אך ההוכחה לכך קשה מן ההוכחה המקורית של דיריכלה).
ראו גם

צפיפות (תורת המספרים)
צפיפות שנירלמן
הערות שוליים

↑  {{{מחבר}}}, Dirichlet density for global fields
החיים מתחילים לנגן

החיים מתחילים לנגן הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר-יוצר אביתר בנאי. האלבום יצא לאור ב-8 ביוני 2021, על ידי חברת התקליטים נענע דיסק. האלבום הוא תוצר עבודה של שנתיים של בנאי יחד עם תמיר מוסקט.
רקע והפקה

העבודה על האלבום ארכה כשנתיים, במהלכן הייתה מגפת הקורונה. בנאי, שחלה והחלים מהנגיף, עבד לאורך התקופה על האלבום יחד עם המפיק תמיר מוסקט. בניגוד לאלבומים קודמים, בהם התעסק בנאי בעיקר בקשר שלו עם עצמו, באלבום זה ישנם שירים רבים בעוסקים ביחסים: הורים, משפחה, ילדים וזוגיות. בנאי כתב את המילים לכל השירים למעט "מזמור לדוד" המבוסס על מזמור כג בתהילים והשיר "כוכב" שהוא גרסת כיסוי לשיר שנכתב ובוצע במקור על ידי אסף אמדורסקי.
באלבום ישנה מעורבות של בני משפחתו של בנאי. בתצלום על עטיפת האלבום מופיעים בנאי, הוריו, אשתו וילדיו. אשתו, רות, משתתפת בשיר "חיבורים"; בנו, יעקב, משתתף בשיר "לא רואה אותי" וכל המשפחה משתתפת בשיר "שיר חמלה".
סינגלים

הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום הוא "רחמים" שהתפרסם ביוני 2019. השיר עוסק בסיפור קורותיה של משפחת בנאי מאז מסע העלייה לארץ משיראז בשנת 1881. תמיר מוסקט היה שותף לכתיבת הלחן ואיתמר ציגלר ניגן בגיטרה. הווידאו קליפ שליווה את יציאת השיר נוצר על ידי אסף קורמן ובו נראה בנאי במגוון דמויות, בין היתר כג'ק ספארו, בארט סימפסון ותום יורק מוסקט היה מעורב בהלחנת השיר "מכור" שיצר לאור בנובמבר אותה שנה.
לאחר שהחלים ממחלת הקורונה הוציא במרץ 2021 גרסת כיסוי לשיר "כוכב" שכתב, הלחין וביצע במקור אסף אמדורסקי באלבום "מנועים שקטים". לדבריו של בנאי בזמן המחלה נזכר במילים "תן את חייך כמו טבעת יהלום" מתוך השיר והחליט שלאחר שיחלים יוציא גרסה מחודשת לשיר.
האלבום המלא יצא לאור ב-8 ביוני 2021. במקביל אליו יצא הסינגל "ילדה אישה" אותו הקדיש בנאי לבתו.
רשימת רצועות

| החיים מתחילים לנגן> מס' | החיים מתחילים לנגן> שם | החיים מתחילים לנגן> משך | החיים מתחילים לנגן>  | החיים מתחילים לנגן>  | החיים מתחילים לנגן>  | החיים מתחילים לנגן>  | החיים מתחילים לנגן>  | החיים מתחילים לנגן>  | החיים מתחילים לנגן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | החיים מתחילים לנגן (פתיחה)  | 00:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | מכור  | 03:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | הסיפור הזה  | 04:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ילדה אישה  | 03:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מזמור לדוד  | 02:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | רחמים  | 03:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | כוכב  | 04:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | לא רואה אותי  | 04:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | חיבורים  | 03:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | שיר חמלה  | 04:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | שקט  | 03:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 39:06 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑   בן שלו, הלב שנפתח שחק את עצמו, באתר הארץ, 14 ביוני 2021
↑  קשת ברגסון, ‏תתכוננו להתמכר: האלבום החדש של אביתר בנאי, באתר "סרוגים", 8 ביוני 2021
1 2  אחינעם בר, ‏אביתר בנאי חושף: "חליתי בקורונה - זה היה כואב ומפחיד", באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2021
↑  אמיר שוורץ, האלבום החדש של אביתר בנאי הוא גם הכי משפחתי שלו, באתר ynet, 9 ביוני 2021
↑  יובל אראל‏, אביתר בנאי ותמיר מוסקט – רחמים, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 10 ביוני 2019
↑  רז ישראלי, רדיוהד וסימפסונס: כל הדמויות של אביתר בנאי, באתר ישראל היום, 10 ביוני 2019
↑  סער גמזו, החדש של אביתר בנאי: הרף גבוה מדי, באתר ישראל היום, 20 בנובמבר 2019
| אביתר בנאי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | "אביתר בנאי" (1997) • "שיר טיול" (1999) • "עומד על נייר" (2005) • "לילה כיום יאיר" (2009) • "יפה כלבנה" (2013) • "לשונות של אש" (2017) • "החיים מתחילים לנגן" (2021) • "עוגן במים" (2023) • שיחות שלום (2024) |  |
| אלבומי הופעה | "Live at TEDER" ‏(2022) • "בחזרה לאלבום הראשון" (2023) |  |
| שירים נבחרים | "מתי נתנשק" • "שמתי לי פודרה" • "תיאטרון רוסי" • "כלום לא עצוב" • "תחרות כלבים" • "אבא" • "אותיות פורחות באוויר" • "לילה כיום יאיר" • "עד מחר" • "יפה כלבנה" • "פרגולה" • "עד האהבה" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0a53971f-db47-4443-8e91-870203e8177c
כביש הטבעת המזרחי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  3.7 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירושלים
 נקודת התחלה:  צומת ליד עיסאוויה
 נקודת סיום:  צומת עלמון
 
 he
 
תוכנית קנדל לירושלים משנת 1944, בו תוכנן כביש טבעת סביב ירושלים, כביש ראשי ברוחב 30 רגל
כביש הטבעת המזרחי (כביש 4370) נקרא גם הכביש האמריקאי הוא כביש וחלק ממיזם לבניית כביש טבעתי, אשר חוצה את ירושלים דרך שכונותיה המזרחיות, וכיוון נסיעתו הוא מצפון לדרום. אורך הכביש במיזם הכולל הוא באורך של כ-15 קילומטר, אך נכון ל-2021 סלולים בו רק 3.7 קילומטר בצפון (מכביש 1 בין ענאתא לא-זעיים אל כביש 437 בסמוך למחנה ענתות ואבו דהוק). ו-2.5 ק"מ בדרום (בין כביש נחל דרגה לג'בל מוכאבר).
קטע הכביש הצפוני נפתח ב-9 בינואר 2019, עם שני נתיבים המופרדים על ידי גדר המיועדים למעבר נפרד של ישראלים ופלסטינים. הקטע הדרומי נפתח ב-20 ביולי 2021.
במשך כארבע שנים, מ־2019 עד 2023, היה הקטע הצפוני של הכביש סגור במהלך סופי השבוע, מפאת היעדר תקצוב לאבטחת הכביש בסוף השבוע. ביוני 2023 נפתח הכביש לפעילות מלאה.
תוואי הכביש

הכביש במקור היה אמור להיסלל במורדותיה המזרחיים של ירושלים מול מדבר יהודה ולחבר בין בית לחם לרמאללה, ולהביא להסטת תנועת כלי הרכב העומסים את מרכז ירושלים מזרחה. תוואי הכביש היה אמור לעבור לאורך גבול השיפוט המזרחי של העיר, ובחלקו בשטחי יהודה ושומרון. ראשיתו של הכביש הוא מצפון לשכונה הערבית עיסאוויה ממזרח להר הצופים שם הוא היה אמור להתחבר לכביש המהיר כביש 45 וכביש 60 לכיוון רמאללה, ומשם לעבור דרומה דרך השכונות א-טור, ראס אל עמוד, ואדי קדום, ערב א-סואחרה, ג'בל מוכאבר, אום ליסון וצור באהר, וסיומו בשכונה היהודית הר חומה. לאורכו היו מתוכננים ארבעה צמתים: בא-טור, בערב א-סואחרה, בג'בל מוכאבר ובצור באהר, וכן מחלף אחד בהר הזיתים. התוואי אף אמור היה לכלול שלוש מנהרות, האחת מתחת לשכונת אלעיזריה באורך של 1,200 מטר, וכן שלושה גשרים, שאחד מהם, באורך כ-600 מטר, שיעבור מעל נחל קדרון.
היסטוריה

כבר בשנת 1940 הציעה ממשלת המנדט לסלול כביש טבעתי שיעקוף את אגן העיר העתיקה ממזרח ויקל על התנועה בעיר. תוואי הכביש תוכנן לעבור סמוך לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים והיא התבקשה להשתתף במימון סלילתו אך סלילת הכביש נדחתה.
בינואר 1968 החל לפעול "צוות תוכנית אב לתחבורה ירושלים", שאחד מתפקידיו היה לתכנן תוכנית אב ארוכת טווח לכבישים בירושלים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הציג הצוות תוכנית אב לכבישים שכללה שני כבישי אורך, החוצים את ירושלים מצפון לדרום, "כביש עירוני מספר 1" (שקיבל את השם שדרות בר-לב) ו"כביש עירוני מספר 4" (שקיבל את השם שדרות מנחם בגין), וכביש טבעת שחולק לשתי מקטעים, "כביש הטבעת המזרחי" ו"כביש הטבעת המערבי". בין כבישים אלו תכננו מספר כבישי רוחב (ביניהם כביש עירוני מספר 9 וכביש עירוני מספר 20 בצפון ירושלים ו"כביש הרכבת" בדרום ירושלים).
תכנון "כביש הטבעת המזרחי" נמשך כ-10 שנים על ידי: חברת "אמאב תחבורה ותנועה", "יורם גדיש-חברה להנדסה" ומשרד אדריכלים "רכס אשכול". במהלך התכנון נערכו סקרים ארכאולוגיים, סקרים סביבתיים ונבחנו עשרות חלופות לתוואי הכביש. התכנון המפורט של הכביש הושלם בשנת 1993 והחל תהליך אישור הכביש בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בירושלים ובמקביל במועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי, מכיוון שחלק מתוואי הכביש עובר ביהודה ושומרון. הכביש תוכנן ככביש מהיר בו שניים או שלושה נתיבי נסיעה לכל כיוון, שיעקוף את ירושלים ממזרח, חלקו במנהרות וגשרים. עלותו המוערכת הייתה כ-1.2 מיליארד שקל. ניהול וקידום הכביש כולו הייתה באחריות עיריית ירושלים, אך בשנת 1999 הועבר ניהול הפרויקט לידי מע"צ, בגלל חוסר תקציב של העירייה.
בשנת 2003, לאחר שמע"צ לא עשתה כמעט דבר לקידום התוכניות, חזרה האחריות לרוב קטעי הכביש לעיריית ירושלים. במשרד התחבורה נקבע כי עיריית ירושלים, באמצעות "חברת מוריה", תהיה אחראית לסלילת קטע הכביש העובר בתחום המוניציפלי של העיר, ומע"צ תבצע את הקטעים האחרים. שר התחבורה, אביגדור ליברמן, הנחה את אנשי משרדו להעביר 30 מיליון שקל מתקציב 2003 כדי לקדם את התוכניות לסלילת הכביש בקטע א-זעיים-ענתות. אך ביולי 2003 קוצץ תקציב מע"ץ והפרויקט הוקפא.
היסטוריה > התנגדויות לכביש

תוכנית הכביש אושרה בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה של אזור ירושלים בשנת 2001. הוועדה החליטה להפקיד את התוכנית להתנגדויות הציבור. לתוכנית הוגשו התנגדויות מטעם תושבי עיסאוויה, א-טור, אלעיזריה, אבו דיס וראס אל עמוד ועמותת במקום, מאחר שלצורך סלילת הכביש נדרשה הפקעה של כ-650 דונם מאדמותיהם והריסת כ-40 בתים לאורך התוואי, מרביתם בשכונת ג'בל מוכאבר. לטענת עמותת במקום, הכביש תוכנן כערוץ תחבורה בלבד, מנותק תכנונית מהשכונות שלאורך התוואי שלו, כשהוא פוגע בעתודות הקרקע המעטות שנותרו בכמה מהשכונות, מנתק דרכי גישה לבתים ופוגע בשטחי חקלאות ומטעים. במקביל החלה עיריית ירושלים להרוס בתים על התוואי המתוכנן של כביש, בשכונות אום טובא, ג'אבל מוכאבר, א-סוואחרה א-שרקייה, ווואדי קאדום.
באוגוסט 2003, עתרה קבוצה של מגישי ההתנגדויות לבית המשפט המחוזי בירושלים נגד הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ירושלים, בדרישה לחייבה לקבל החלטה בעניין ההתנגדויות לתוכנית. לטענת העותרים השיהוי בקבלת ההחלטה גורם להם וליתר המתנגדים לתוכנית המופקדת נזקים כבדים.
לעומת ההתנגדויות טענו מחייבי הכביש, שיש בו נחיצות ביטחונית ותחבורתית רבה, שהוא ישפיע מאוד על נפח התנועה במרכז העיר, ויפחית את העומס ברחובותיה המרכזיים. הכביש גם יביא תועלת לתושבי מזרח ירושלים, כך שישמש עמוד שידרה לתכנון ופיתוח השכונות במזרח ירושלים הממוקמות בטופוגרפיה קשה המופרדות ביניהן פיזית בציר צפון דרום ולאפשר את חיזוק הזיקה ביניהן.