stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אויסטרהאם
עיור

נכון ל-2018, שטחי הרשות המוניציפלית אויסטרהאם מחולקים כדלקמן:
28.5% שטחים עירוניים למגורים
20% שטחי ביצות ימיות
17.5% שטחים חקלאיים
15.5% יערות, שטחים פתוחים ופארקים
11% שטחי תעשייה ומסחר
7.5% אגני מים מתוקים
כ-42% מאדמות העיר הם שטחי מים שיובשו.
תחבורה

כביש הגישה הראשי לעיר מגיע מהעיר קן שמדרום. כמו כן קיים כביש כפרי המגיע לעיר ממערב ועובר לאורך החוף של נורמנדי.
שירות האוטובוסים שמשרת את העיר משותף לקן ולשאר העיירות לאורך הנהר והחוף.
שירות מעבורות פועל מנמל אויסטרהאם ומחבר את העיר לקן (דרך תעלת קן) כן לעיר הנמל פורטסמות' בבריטניה שמעבר לתעלת למאנש. כמיליון נוסעים משתמשים בשירות מעבורות זה מדי שנה.
2 מסלולי אופניים יוצאים מהעיר: אחד לקן והשני לעיר הנמל לה רושל, מסלול שאורכו כ-400 ק"מ.
חינוך

באויסטרהאם קיימים שלושה בתי ספר ציבוריים, בית ספר פרטי (של הכנסייה) וקולג'.
קהילה

בעיר מתקיימים כ-120 מועדונים קהילתיים בתחומים שונים כמו כדורסל, כדורגל, חץ וקשת, שייט, צ'י קונג, ריקוד, טניס, יוגה, תיאטרון, קולנוע, מוזיקה, מקהלה ועוד. עבור הפעילות הספורטיבית נבנו בעיר מספר אצטדיונים, אולמות ספורט וחדרי כושר. חיי התרבות העיר פועלים משני תיאטראות, מרכזי תרבות, בית ספר למוזיקה, שתי תזמורות, גלריית ציורים, מקהלה וספריה עירונית.
כלכלה ופיננסים

דו"ח מ-2014, של מכון INSEE, מציג את הנתונים הכלכליים הבאים על אויסטרהאם:
רמת האבטלה כ-14%
ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית עומדת על 21,212 יורו
היקף הבעלות על בתים עומד על 57.4%
המחיר הממוצע לרכישת בתים עומד על 2,000 יורו/מ"ר בעוד ששכר הדירה עומד על 10 יורו/מ"ר/חודש
חלק מהכנסות המועצה המקומית מגיעות מהבעלות על הנמל.
אתרים > ביתו ופסלו של אריסטיד בריאן

על גדת תעלת קן נמצא בית הקיץ המשומר של אריסטיד בריאן שכיהן כראש ממשלת צרפת וזכה בפרס נובל לשלום. בכיכר שארל דה גול, שבעיר, מוצב פסל ברונזה מ-1937 של בריאן, מעשה ידיו של הפסל הצרפתי אמיל גיום (צר').
אתרים > יער קפריס

שמורת טבע ממערב לאויסטרהאם המשמשת בית גידול לחיות וצמחים נדירים. ביער עובר שביל מטיילים הקרוי "שביל הצליינים" לגביו נטען שהתקיים עוד מהתקופה הרומית.
אתרים > "קצה הישוב"

ממזרח ליישוב נמצאת לשון חוף חולית, בשם Pointe du Siège, הפולשת לתוך השפך של נהר אורן ומחלקת אותו לשניים. לשון זו מהווה מקום קינון למיני ציפורים רבים ומוגדרת כשמורת טבע. בצידה המזרחי הוקם מגדל תצפית המשמש צפרים.
אתרים > מוזיאון הבונקר הגדול

בעורף קו ביצורי החוף, שנבנו באויסטרהאם כחלק מהחומה האטלנטית, הקימו הגרמנים בונקר גדול בן שש קומות ששימש כמרכז פיקוד ותצפיות. ב-1994 נפתח במקום מוזיאון המנציח את פרויקט בניית החומה האטלנטית.
הבונקר הגדול
מד טווח שהותקן בקומה העליונה של הבונקר
התצוגה של חדר התקשורת בבונקר
תצוגה של הנשקייה בבונקר
נחתת ששימשה את הכוחות הבריטים בנחיתה בחוף "סורד" בתחילת הפלישה לנורמנדי. מוצגת בחצר המוזיאון
אתרים > הנצחת הפלישה לנורמנדי

באויסטרהאם עצמה ולאורך לאורך חופי הים שלה, שהיו חלק מחוף סורד במהלך הפלישה לנורמנדי, הוקמו מספר אנדרטאות המנציחות את הפלישה.
אנדרטה להנצחת חללי רגימנט ההוסארים ה-13/18 (אנ') מבריטניה
לוח הנצחת מבצע גמביט (אנ') שיצא לפועל בחופי סורד וג'ונו
אנדרטה להנצחת פעולות חיל הים הבריטי בפלישה לנורמנדי
אנדרטה בשם "הסימן" (Signal) להנצחת שחרור העיר ב-6 ביוני 1944
אנדרטה להנצחת פיליפ קיפר ויחידת הקומנדו בראשה עמד במהלך הפלישה לנורמנדי.
פסלו של פיליפ קיפר שהיה אחד ממפקדי הנחיתה בחוף סורד
אנדרטה בשם "הלהבה" שהוצבה לציון 40 שנה לפלישה לנורמנדי. יצירתה של הפסלת הצרפתייה איבון גוגן (צר') מ-1984.
פסלו של בריגדיר סיימון פרייזר, לורד לובאט ה-15 הבריטי שהיה אחד ממפקדי הנחיתה בחוף סורד
אתרים > כנסיית סנט-סמסון והאסם

כנסיית סנט-סמסון (Église Saint-Samson d'Ouistreham) היא מבנה היסטורי מפואר במרכז העיר שנבנה בסגנון רומנסק במאה ה-12 וה13 ומציג את עושרה של העיר. הכנסייה רשומה כ"אתר היסטורי" של צרפת (צר').
מצפון לכנסייה נמצא מבנה גדול, שנבנה באותה תקופה בה נבנתה הכנסייה, ושימש עם בנייתו כאסם (צר') כשבמאה ה-20 הוגדר כאתר מורשת (צר'), שוחזר ומשמש את קהילת אויסטרהאם.
כנסיית סנט-סמסון
כנסיית סנט-סמסון
האסם
האסם
אתרים > מוזיאון קומנדו קיפר

מוזיאון המנציח את יחידת הקומנדו הרביעית (צר') בפיקודו של פיליפ קיפר שעמד בראשה במהלך הפלישה לנורמנדי.
אתרים > הנמל והמגדלור

המגדלור הנוכחי של אויסטרהאם (צר') נבנה ב-1905 בכניסה לנמל (במקום מגדלור ישן) וגובהו 38 מטר. המגדלור נועד לסמן לספינות להיזהר מסלעים ימיים בקרבתו.
אירועים

החל מ-2007 מתקיים בעיר, פעם בשנתיים (בסוף ינואר או תחילת פברואר), פסטיבל ג'אז.
החל מ-2019 מתקיים בספטמבר כל שנה, בחוף העיר, מרוץ מוטורי בשם "מרוץ החוף של נורמנדי" (צר'). המירוץ מתקיים על מסלול שהוקם לפני 1947.
ב-6 ביוני 2014 אירחה אויסטרהאם את הטקס לציון 70 לנחיתה בנורמנדי. בטקס נכחו כ-800 חיילים משוחררים, 19 ראשי מדינות וכ-8,000 אורחי כבוד ותושבים מאויסטרהם והוא נצפה על ידי כ-5 מיליון צופים בצרפת וכ-1.2 מיליארד אנשים ברחבי העולם.
ערים תאומות

בלגיה בלגיה – בריין-לאלו (צר') (מ-1954)
בריטניה בריטניה – אנגמרינג (אנ') (מ-1976)
גרמניה גרמניה – לור אם מיין (גר') (מ-1993)
סמל העיר

סמל העיר אוסטרהאם כולל את האלמנטים הבאים:
בחלקו השמאלי תחתון של הסמל מופיעים שלושה חצאי אריות (בצבע זהב על רקע אדום) המסמלים את ממלכת אנגליה ולידם שני חצאי אריות המסמלים את נורמנדי. סמלים אלו מסמלים את הקשרים ההדוקים שהתקיימו בין העיר לבין אנגליה
בחלק הימני התחתון מופיע אריה זהב על רקע שחור ומטה מלכות. שני הסמלים מקושרים למתילדה מפלנדריה (אשתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה) שהייתה קשורה לכנסייה בקן.
הרקע הכחול של ראש הסמל והציורים המופיעים עליו מסמלים את הקשר של העיר לים.
מחוות אומנותיות

עלילת ספרו של ז'ורז' סימנון מ-1932, "הנמל הערפילי" (צר'), מתחוללת בנמל אויסטרהאם.
ב-2010 פרסמה העיתונאית פלורנס אובנה את ספרה האוטוביוגרפי "המזח של אויסטרהאם" (צר'). ספר זה עובד ב-2021 לסרט בשם "אויסטרהאם" (צר')
סצנת פיצוץ הקזינו של אוסטרהאם, בפלישה לנורמנדי, מופיעה בסרט מ-1962, היום הארוך ביותר.
אסדת נחיתה, ששימשה את סטיבן שפילברג בסרטו להציל את טוראי ריאן, מוצבת בחצר מוזיאון הבונקר הגדול.
ביאורים

↑  ריבה בלה היה שמה של החווה הראשונה שהוקמה במקום ב-1866
↑  תרגום של הביטוי האיטלקי "de Belle Rive"
↑  הרכבת פעלה עד 1944, אז ניזוקה במהלך הפלישה לנורמנדי ולא תוקנה
↑  בין השאר תכננו הגרמנים גם בניית עמדות מבוצרות להגנה על שישה תותחי 155 מ"מ אך בניית ביצורים אלו לא הסתיימה והתותחים הועברו לקו אחורי ולא סייעו לגרמנים בהגנת העיר במהלך הפלישה לנורמנדי
↑  בית הקברות האזרחי של אויסטרהאם כולל חלקה של חללי צבא בריטניה שנהרגו במהלך שחרור העיר. החלקה מנוהלת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
↑  לא קיים בעיר גשר מעל שפך נהר אורן כך שאין גישה יבשתית לעיר ממזרח
↑  דגם זהה של האנדרטה הוצב במספר אתרים בהם נחתו בעלות הברית בנורמנדי
↑  בפועל הקזינו נהרס על ידי הגרמנים כבר ב-1942 כדי לפנות מקום לביצורים
לקריאה נוספת

Fabrice Corbin, Ouistreham at war, Sword Beach June 1944, Heimdal, 2001 (ISBN 978-2840480112).
Rémy Desquesnes, June 6, 1944, Sword beach Ouistreham, Ouest France, 1989, (ISBN 978-2737304163)
Mr. Giard, Ouistreham, Charles Corlet, Condé-sur-Noireau, 1994, (ISBN 2854804775)
Yves Lecouturier, City of Ouistreham, Orep, 2004 (ISBN 2912925657)
Karine Le Petit, Caen-Ouistreham logbooks, A commercial port, Crecet Basse Normandie, 2005 (ISBN 2950860192)
Claude Le Roy, Jean Lesage, Ouistreham - Riva-Bella at the time of the landing, Charles Corlet, Condé-sur-Noireau, 1982
Eugène Liot, Ouistreham, Lion and Luc-sur-Mer, G. Monfort, Paris, 1980 (BNF 34751080)
Jean Provot, History of Ouistreham: from the origins to 1939, Imprimerie Lafond, Caen, 1976 (BNF Notice n° FRBNF34691593)
הערות שוליים

↑  מחנות נאוליתיים ורומיים בצרפת, באתר persee.fr
↑  « Les camps du Haut Empire en Gaule intérieure » in L'armée romane en Gaule, sous la direction de Michel Reddé, éditions Errance, Paris, 1996, p. 177 – 182
↑  מידע תושבים, באתר cassini.ehess.fr
↑  מפקד אוכלוסין, באתר insee.fr
↑  מזג האוויר באויסטרהאם, באתר journals.openedition.org/cybergeo
↑  סקר קרקעות, באתר statistiques.developpement-durable.gouv.fr, ‏27 בדצמבר 2018
↑  נמל אויסטרהאם, באתר portsdenormandie.fr
1 2  אנדרטת הלהבה, באתר liberationroute.com
↑  כנסיית סנט-סמסון, באתר abbayes-normandie.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15247898g (data)  GND: 4389934-1  LCCN: n2014056987  NKC: xx0322631  VIAF: 248705415   WorldCat (עם VIAF): 248705415 
סמל העיר אויסטרהאם
יוכבד בת-מרים

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1900 קפליץ', בלארוס 
 פטירה:  7 בינואר 1980  (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Yocheved Zhelezniak 
 מדינה:  ישראל, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1916–1980 (כ־64 שנים)
 בן או בת זוג:  חיים הזז (1923–1926) 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1972)  פרס ביאליק (1964)  פרס ברנר (1963) 
 
לוחית זיכרון על ביתה של יוכבד בת מרים ברח' דיזנגוף 46 בתל אביב
יוכבד בת-מרים (זֶ'לזְנְיַאק) (א' באייר תר"ס, 30 באפריל 1900 – י"ח בטבת ה'תש"מ, 7 בינואר 1980) הייתה משוררת עברייה ישראלית. כלת פרס ביאליק לספרות יפה (1964) ופרס ישראל לספרות לשנת תשל"ב (1972).
תולדותיה ויצירתה

נולדה כיוכבד זֶ'לזניאק במינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, בתם של נחום חוכר אחוזה, ומרייסה לבית שניאורסון. מצעירותה הכשירה עצמה לעבודת ההוראה. היא הייתה חדורה ברוח עצמאית, וכבר בגיל 17 החליפה את שם משפחתה. היא בחרה בשם בת-מרים כיוון שהיה לה ברור שתהיה משוררת, כמרים אחות משה. היא למדה בקורסים הפדגוגיים בעיר חרקוב, והשלימה את לימודיה באוניברסיטאות אודסה ומוסקבה.
את שיריה הראשונים פרסמה בכתב העת "התקופה", בשנת תרפ"ב-1922, עוד בהיותה בברית המועצות. היא המשיכה לשלוח משיריה לעיתונות העברית שמחוץ לרוסיה הסובייטית, עד שעלתה לארץ ישראל בשנת 1929. את שיריה המוקדמים קיבצה לימים בספר שיריה "מרחוק", שיצא לאור בארץ בשנת 1932. הספר נדפס במהדורה אחרונה ב-1985, חמש שנים לאחר מותה.
בת-מרים לא נישאה מעולם, אך הייתה אם לבת ובן: מהמשורר העברי הסובייטי שמעון הבונה (סמיון טריבוקוב), שנרצח על ידי המשטר הסטאליניסטי בשנת 1937, הייתה אם לפרופסור מרייסה בת-מרים כצנלסון, גנטיקאית; ומהסופר חיים הזז הייתה אם לנחום (זוזיק) איש הפלמ"ח, שנהרג בשנת 1948 בקרבות להגנת ירושלים במלחמת העצמאות (לזכרו יצא הספר "מכתבי תש"ח ושניים מציוריו של זוזיק (נחום הזז)", תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ה-1975). לאחר נפילתו של זוזיק נהגה ללבוש בגדים שחורים בלבד.
נקברה בבית העלמין קריית שאול.
הנצחה

ב- 17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי סדרה של 13 בולי דאר שנקראה "סופרים עבריים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של אחד עשר סופרים ושתי סופרות, ביניהן יוכבד בת מרים. כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמנית רות (בקמן) מלכא עיצבה את הבול שהוקדש לבת מרים ושמה הופיע על הבול עצמו.
הערים תל אביב ובאר שבע קראו שם רחוב על שמה
ספריה

מרחוק: שירים, תל אביב: הוצאת קרן זנגביל בלונדון בהשתתפות אגודת הסופרים העברים בארץ ישראל, תרצ"ב. (מהדורת צילום: תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ה 1985)
ארץ ישראל, תל אביב: (דפוס אחדות), 1937.
ראיון, תל אביב: דבר, 1940.
דמויות מאופק, תל אביב: מחברות לספרות, 1941.
משירי רוסיה, מרחביה: ספרית פועלים ('דורון'), 1942.
ארץ ישראל: שיר בי"א פרקים, תל אביב: מחברות לספרות, תש"ב.
1943: שירים לגיטו, מרחביה: ספרית פועלים ('דורון'), 1946.
שירים, מרחביה: ספרית פועלים, 1963. (מהדורה ב: תשל"ב)
בין חול ושמש, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ב. (הדפסה ב': תשל"ה 1957; עם ציורים מאת בנה המנוח, נחום זוזיק)
אהבה רחוקה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2020
כל שיריה (לאחר מותה):
מחצית מול מחצית: כל השירים; עורכת: רות קרטון-בלום; עורך משנה: גדעון טיקוצקי, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד; ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"ד 2014.
ספריה > תרגום

ו' ואסיליבסקה, קשת בענן; עברית: י' בת מרים, מרחביה: ספרית פועלים, 1943.
ניקולי אנוב, האח האובד; מרוסית: י. בת מרים, מרחביה: ספרית פועלים ('נעורים'), 1943.
פרסים

1963 – פרס ברנר, אך היא סירבה לקבל את הפרס והוא לא חולק באותה שנה, מאחר שהוכרז שתקבל גם את פרס ביאליק.
1964 – פרס ביאליק לספרות יפה.
1968 – פרס חיים גרינברג.
1972–תשל"ב – פרס ישראל.
לקריאה נוספת

'בת-מרים (ז'לזניַק), יוכבד', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 120. (הספר בקטלוג ULI)
בשירתה של יוכבד בת-מרים עסקו טובי המבקרים וחוקרי הספרות העברית החדשה; להלן רשימה חלקית:
חנן חבר, משתפך לגדות ימי, מים ומיניות בשירת יוכבד בת-מרים נדפס בקורא שירה, תשס"ה, 2005.
רות קרטון-בלום, על מקל ועל אור, עיוני סגנון בשירתה של יוכבד בת-מרים, סדן, ב, (תשנז) 145-151 1996.
ברוך לינק, המפגש עם ארץ ישראל בשירת יוכבד בת-מרים ובשירת עזרא זוסמן, מהות, ז, (תשנא) עמ' 140–144 1990.
חיים גורי, הגבירה: שנה לפטירתה של יוכבד בת-מרים, ידיעות אחרונות, (2 בינואר 1981) 20 1981.
רבקה גורפין-אוכמני, במחיצתה של (יוכבד) בת מרים, על המשמר, (8 בפברואר 1980) 6 1980.
דן מירון, התוודעות עם משוררת: ליום השלושים לפטירתה של יוכבד בת-מרים, הדאר, 59, טו (תשם) 233-236 1980.
קרטון-בלום, רות, על מקל ועל אור: שנה למותה של יוכבד בת-מרים, מעריב (26 בדצמבר 1980) 35, 38 1980.
קרטון-בלום, רות, עיון בלשונה השירית של יוכבד בת-מרים על פי שיר אהבה אחד, עתון 77, ד, 20 (תשם) 36-37 1980.
קרטון-בלום, רות, מאחרי המרחק - מרחק יש שני, לשירת יוכבד בת מרים, ידיעות אחרונות - תרבות, ספרות, אמנות (18 בינואר 1980) 21 1980.
את משוררת, זאת את, שלא רואים אותה - אבות ישורון משוחח עם יוסף שרון על יוכבד בת מרים, דבר (8 בפברואר 1980) 13 1980.
אברהם בנימין יפה, שירתה של בת מרים ותיאורה הביקורתי, מאזנים, מז, 5 (תשלט) 323-326 1979. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עזריאל אוכמני, סיפור מועט על שלושה משוררים א. שלונסקי, ע. זוסמן, י. בת-מרים, ומהם משהו גם עלי, עלי-שיח 1 (תשלד) 70-57 1974.
קרטון-בלום, רות, על משמעותם של תאורי צבע בשירת יוכבד בת מרים, מחקרי ספרות, (תשלג) 205-223 1973.
גיטל מיזל, יוכבד בת-מרים, יידישע קולטור, 1,34 (1972) 25-28 1972.
משה אונגרפלד, שירת יוכבד בת מרים, הדאר נ (תשלא) 574 1971.
קרטון-בלום, רות, בין שבילי חלום ותוחלת, על שירת יוכבד בת-מרים, מאזנים, לג (תשלא) 30-41 1971. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
רחל צוקרמן-טרס, מקור שירתה של יוכבד בת-מרים, גזית כג, ה-י (תשכו) 33-37 1966.
עוזי אגסי, יוכבד בת מרים בעיני עצמה ובעיני אמנים אחרים, הגלריה האוניברסיטאית ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב 1989.
עוזי אגסי, אלם, געגועים ושיח; כיסא, שולחן וספר, תיאורי הפנים ביצירתו של חיים גליקסברג וביצירתה של י. בת מרים, אוניברסיטת תל אביב 17-41 1993.
דן מירון, הקול האורפיאי: עיונים בשירתן של משוררות ישראליות, כרך 1: בת־מרים, נורית זרחי, רחל חלפי, הוצאת אפיק, 2017.
דן מירון, במבחן מבטם של האבות: פרקים מתוך אוטוביוגרפיה ספרותית, הוצאת בלימה, 2024
הערות שוליים

1 2  YOCHEVED ZELIZNIAK, ארכיון המדינה
↑  נחום (זוזיק)
↑  יוכבד בת-מרים באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
↑  ביקורת: יציב, שירת בת-מרים, דבר, 27 בינואר 1933.
↑  ביקורת: ד. ל., מעט לעט | בת-מרים, מעריב, 1 בפברואר 1963.
↑   רן יגיל, חייה של יוכבד בת־מרים מעניינים יותר מהטקסטים שלה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2020
↑  מה התרחש בפרסים הספרותיים, דבר, 17 בדצמבר 1963.
↑  המשוררת יוכבד בת-מרים סירבה לקבל פרס ברנר, על המשמר, 3 בדצמבר 1963
↑  השנה לא יעונק פרס ברנר, על המשמר, 17 בדצמבר 1963
↑  "פרס גרינברג" ליוכבד בת־מרים, דבר, 18 ביוני 1968.
↑  דרור בורשטיין, דן מירון ויתר על קול המשורר שלו כדי לגעת בכל הספרות ובכל המשוררים, באתר ynet, 12 בספטמבר 2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ברוך קורצווייל | פרס ביאליק לספרות יפה  1964 | הבא: יצחק דב ברקוביץ |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258231105171  PLWABN: 9810549204805606  BnF: cb15109581d (data)  CANTIC: a19925402  ISNI: 0000 0000 6659 7824  LCCN: no92010444  MusicBrainz: 7acb7981-1e97-4de5-ae72-02202a514eff  SUDOC: 141901969  VIAF: 307142   WorldCat (עם VIAF): 307142 
חבורת "יחדיו" במרפסת קפה אררט, רחוב בן-יהודה 9 בתל אביב, 1938. מימין לשמאל: יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, אברהם שלונסקי, ליובה גולדברג, ישראל זמורה ומשה ליפשיץ
שכבת גרנולוסום

| --- | --- |

תמונה היסטולוגית המציגה קטע של האפידרמיס. שכבת הגרנולוסום מסומנת ליד המרכז
 סיווגים
 ICD-11:  XA4W90 
 
שכבת גְרַנוּלוֹסוּם או שכבה גרנולרית (בלטינית: Stratum granulosum) היא שכבה דקה של תאים באפידרמיס, השוכנת מעל השכבת ספינוסום ומתחת לשכבה הקרנית (שכבת lucidum על כפות הרגליים וכפות הידיים). קֵרטינוציטים הנודדים מהשכבת הספינוסום הבסיסית הופכים ידועים כתאים גרגירים בשכבה זו. תאים אלו מכילים גרגירי קרטוהיאלין (מבנה חלבון המצוי בגרגירים ציטופלזמיים), אשר מלאים בחלבונים עשירים בהיסטידין ובציסטאין שנראים כקושרים את חוטי הקרטין יחד. לכן, התפקיד העיקרי של גרגירי קרטוהילין הוא לקשור חוטי קרטין ביניים זה לזה.
במעבר בין שכבה זו לשכבה הקרנית, תאים מפרישים גופים למלריים (המכילים ליפידים וחלבונים) לחלל החוץ-תאי. כתוצאה מכך נוצרת מעטפת הליפידים ההידרופוביים האחראית על תכונות המחסום של העור. במקביל, תאים מאבדים את גרעיני התא והאברונים שלהם.
תמונות נוספות

אפידרמיס ודרמיס של עור האדם
קטע של האפידרמיס
ראו גם

רשימת קרטינים המתבטאים במערכת האינטגומנטרית האנושית (באנגלית)
הערות שוליים

↑  James, William; Berger, Timothy; Elston, Dirk (2005) Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology (10th ed.). Saunders. Page 2. מסת"ב 0-7216-2921-0.
↑  Marks, James G; Miller, Jeffery (2006). Lookingbill and Marks' Principles of Dermatology (4th ed.). Elsevier Inc. Page 7. מסת"ב 1-4160-3185-5.
↑  Ovaere P; Lippens S; Vandenabeele P; Declercq W. (2009). "The emerging roles of serine protease cascades in the epidermis". Trends in Biochemical Sciences. 34 (9): 453–463. doi:10.1016/j.tibs.2009.08.001. PMID 19726197.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אן ווג

| --- | --- |

בהופעה, 2015
 מקום הקמה:  אוקלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 סוגה:  R&B דאנס-פופ פופ נשמה
 חברת תקליטים:  Atlantic, EastWest Discretion, 33rd Street, Rufftown, Pyramid
 פרסים והוקרה:  פרס רכבת הנשמה לזמר, צמד או להקת R&B הטוב יותר (1991)  אלבום סול/רית'ם אנד בלוז נבחר (1993)  פרס MTV Video Music לכוראוגרפיה הטובה ביותר (1993)  פרס המוזיקה האמריקאית ל-R&B (1994)  פרס MTV לקליפ R&B הטוב ביותר (1994)  פרס VMA לקליפ הדאנס הטוב ביותר (1994)  פרס VMA לקליפ הדאנס הטוב ביותר (1993)  פרס רכבת הנשמה על שם סמי דייוויס ג'וניור - בדרן השנה (1993)  פרס MTV לקליפ R&B הטוב ביותר (1993)  פרס MTV Video Music לכוראוגרפיה הטובה ביותר (1992)  פרס רכבת הנשמה לאלבום R&B/נשמה הטוב ביותר של צמד או להקה (1993)  פרס MTV Video Music לכוראוגרפיה הטובה ביותר (1994) 
 www.envoguemusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 טרי אליס סינדי הרון רונה בנט
 חברים לשעבר
 דון רובינסון מקסין ג'ונס אמנדה קול
 
אן ווג (En Vogue) היא להקת R&B/פופ, שבמקור כללה את טרי אליס, דון רובינסון, סינדי הרון ומקסין ג'ונס.
היסטוריה

הלהקה הוקמה באוקלנד, קליפורניה, בשנת 1989, והגיעה למקום השישי במצעד US Hot 100 עם הסינגל "Hold On", מאלבום הבכורה שלהן מ-1990 Born to Sing. ב-1992 יצא אלבום שני, Funky Divas, שהעפיל לטופ-10 בארצות הברית ובבריטניה, וכלל שלושה להיטים - ."My Lovin' (You're Never Gonna Get It)", שהגיע גם הוא למקום שני, וכן את "Giving Him Something He Can Feel" ו-"Free Your Mind" שהיו בעשרת הראשונים.
ב-1996, "Don't Let Go (Love)" היה ללהיט מקום-שני השלישי של הקבוצה במצעד הפופ, ולסינגל השישי שהגיע למספר אחד במצעד ה-R&B. רובינסון עזבה את הקבוצה ב-1997, זמן קצר לפני שיצא האלבום השלישי, EV3, אשר גם הגיע בארצות הברית ובבריטניה לראש המצעדים. ג'ונס עזבה את הקבוצה ב-2001, והוחלפה על ידי אמנדה קול; אך בשנת 2003, קול עזבה והוחלפה על ידי רונה בנט, במשך ההקלטות של האלבום Soul Flower. ההרכב המקורי התאחד מחדש לשם הופעות, פעם ב-2005, ושוב לסבב ההופעות לכבוד 20 שנה ל-En Vogue, "En Vogue: 20th Anniversary". זמן קצר לאחר הסיום ההופעות, רובינסון וג'ונס עזבו כדי להתמקד בקריירות סולו, ובנט חזרה להופיע עם הקבוצה כשלישייה.
En Vogue מכרו יותר מ-30 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והן מדורגות כמספר 18 ברשימת האמנים והלהקות המצליחות של שנות התשעים של מגזין בילבורד. הקבוצה זכתה בשבעה פרסי MTV, שלושה פרסי Soul Train, שני פרסי המוזיקה האמריקאיים, וקיבלו שבע מועמדויות לפרס גראמי.
חברות הלהקה

טרי אליס
סינדי הרון
רונה בנט
חברות לשעבר
דון רובינסון (1989–1997)
מקסין ג'ונס (1989–2001)
אמנדה קול (2001–2002)
דיסקוגרפיה

Born to Sing (1990)
Funky Divas (1992)
EV3 (1997)
Masterpiece Theatre (2000)
The Gift of Christmas (2002)
Soul Flower (2004)
סבבי הופעות

Funky Divas Tour (1992)
EV3 Tour (1997)
En Vogue Live! (2005)
En Vogue: 20th Anniversary Tour (2010–11)
פילמוגרפיה > הסרט

| שנה | כותרת | התפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | פצצה על טנק | מודל | הופעת אורח |
| 1995 | באטמן לנצח | בנות בפינה / זונות | הופעת אורח |
| 2014 | חג המולד עם En Vogue | עצמן | התפקיד העיקרי |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | התפקיד | פרק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | In Living Color | עצמן | פרק: "סטייסי קון של בית הספר לשוטרים" |
| 1993 | עולם אחר | צ'ריטי, פיית', הנרייטה, הופ | פרק: "תתעסק בעניינים שלך" |
| 1993 | רוק | דיווה סיטי | 3 פרקים |
| 1994 | רחוב סומסום | עצמן | "רחוב סומסום - יום ההולדת ה-25: מחזמר חגיגה" |
| 1995 | רחוב סומסום | עצמן | פרק: "Elmopalooza" |
| 1997 | את האחים וויאנס | עצמן | פרק: "אני הייתי עבד האהבה של En Vogue" |
ראו גם

רשימת אמנים רבי מכר
הערות שוליים

↑  Biography - En Vogue Billboard.com.
↑  En Vogue | Charts.
↑  En Vogue | Music Artist | Videos, News, Photos & Ringtones | MTV.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10012111  BnF: cb13957642f (data)  GND: 10290347-5  ISNI: 0000 0001 2375 0451  LCCN: n91064460  MusicBrainz: 9a883a69-436b-4d17-9ffd-122a9bf4419a  NKC: xx0114639  RERO: 02-A012648402  VIAF: 2145970292632252125   WorldCat (עם VIAF): 2145970292632252125
פיליפ אפשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באוגוסט 1909 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בפברואר 1952 (בגיל 42) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה 
 צאצאים:  לסלי אפשטיין 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1942) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ ג'י אפשטיין (אנגלית: Philip G. Epstein; ‏22 באוגוסט 1909 - 7 בפברואר 1952) היה תסריטאי יהודי אמריקני, חלק מזוג "האחים אפשטיין" ביחד עם אחיו התאום ג'וליוס אפשטיין. השניים היו אחראים לכמה מן הסרטים הידועים של אולפני האחים וורנר בשנות השלושים ובשנות הארבעים. השניים ידועים במיוחד ככותבי התסריט לסרט "קזבלנקה" אותו כתבו יחד עם הווארד קוץ' על פי מחזה מאת מורי ברנט וג'ואן אליסון.
קורות חיים

אפשטיין ואחיו נולדו בניו יורק, ולאחר לימודי עיתונאות הגיעו ללוס אנג'לס בשנת 1933. בתחילה כתבו עבור אולפני האחים וורנר ללא קרדיט, אך משהתגלה כישרונם חתמו בשנת 1935 על הסכם שהפיק סרטים רבים ובהם "קזבלנקה", "רעל ותחרה", "רומן בלב ים" ורבים אחרים.
השניים ניהלו יחסי אהבה-שנאה עם ראש אולפני האחים וורנר, ג'ק וורנר אשר לא יכול היה להתעלם מכישרון הכתיבה שלהם, אך בז לאורח חייהם הבוהמי ולשעות עבודתם המוזרות. בשנת 1952 הלשין וורנר על הזוג אפשטיין לוועדה לפעילות אנטי אמריקאית שבראשה עמד הסנטור ג'וזף מקארתי. השניים לא נחקרו, אך נאלצו למלא שאלון של הוועדה. לשאלה "האם אי פעם היית חבר בארגון חתרני" ענו השניים "כן. האחים וורנר".
אפשטיין נפטר ממחלת הסרטן באותה שנה, בביתו בהוליווד שבקליפורניה. אחיו ג'וליוס המשיך בקריירת כתיבה משגשגת. בנו לזלי הוא סופר ידוע. נכדתו אניה אפשטיין היא תסריטאית טלוויזיה, אשר כתבה בין היתר חלק מן התסריטים לסדרה "רצח מאדום לשחור".
אבשלום (סיני)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  פתחת רפיח
 נפה:  חבל ימית
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  1973
 סיבת נטישה:  הסכם השלום בין ישראל למצרים
 תאריך נטישה:  1982
 קואורדינטות:  31°12′44″N 34°11′34″E﻿ / ﻿31.21232°N 34.19268°E﻿ / 31.21232; 34.19268
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאבשלום(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףאבשלום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אבשלום היה התנחלות ויישוב בפתחת רפיח שבחצי האי סיני, אשר ננטש עם פינוי סיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1982.
אבשלום הוקם ב-1973, דרום מזרחית לימית. תחילה נקרא "מרכז שדות", ולאחר מכן "יד און" (לזכר לוחמי המחתרות הלאומיות היהודיות נגד המנדט הבריטי שהיו כלואים באזור רפיח). ב-1975 נקבע כי היישוב ישמש כמרכז כפרי למושבי הסביבה. השם הסופי של היישוב נקבע ב-1979 כ"אבשלום", על שמו של אבשלום פיינברג, אשר נרצח ונקבר באותו אזור. בשנה זו גם החל יישוב קבע. היישוב כאמור פונה ב-1982.
ב-1990 הוקם בחבל שלום יישוב באותו שם.
בית הספר האזורי לילדי פתחת רפיח שהוקם באבשלום.
| ישובי סיני שפונו במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים או הסכמים אחרים |
| --- | --- | --- |
| יישובי חבל ימית | אבשלום • אוגדה • דקלה • חולית • חרובית • חצר אדר • ימית • מחנה נורית • מעוז הים • נאות סיני • ניר אברהם • נתיב העשרה • פריאל • פרי גן • סופה • עצמונה • שדות • תלמי יוסף |  |
| יישובי מרחב שלמה | אופירה • די זהב • נביעות • שלהבת • זהרון |  |
| נוספים | קדש ברנע • נח"ל ים • נח"ל תרשיש |  |