stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב שטלופנן
מהלך הקרב

בעת פלישתה לפרוסיה המזרחית לא נתקלה הארמייה הראשונה בהתנגדות כלשהי מצד הגרמנים. הרוסים המשיכו להתקדם בימים שלאחר מכן בשטח האויב כאשר הם מתרחקים יותר ויותר ממקורות האספקה שלהם. גנרל מקסימיליאן פון פריטוויץ, מפקד הארמייה השמינית הגרמנית, ידע שבקרב ישיר מול הצבא הרוסי אין לארמייה השמינית סיכוי ולכן רצה להורות על נסיגה מפרוסיה המזרחית. הוראה זו עומדת בניגוד לרעיון בתוכנית שליפן לפיה על הגרמנים להחזיק מעמד בחזית המזרחית עד אשר החזית המערבית תוכרע ועיקר הצבא יועבר למזרח. קווי ההגנה של הארמייה השמינית הגרמנית נפרסו ליד גומבינן (כ-32 קילומטר מערבית לגבול הרוסי) אך יחידות קטנות של הצבא נפרסו לאורך כל החזית. ההוראה שקיבלו יחידות אלה הייתה שלא להיכנס לקרב עם האויב אלא לסגת חזרה אל שאר הצבא בגומבינן במידה והן נתקלות באויב. הארמייה הרוסית הראשונה המשיכה בהתקדמות שלה עד שנעצרה ליד העיר שטלופנן (כיום נסטרוב) מסיבה שלא הייתה ברורה לגרמנים (ככל הנראה על מנת לחכות שהארמייה הרוסית השנייה תתקדם ושתי הארמיות יוכלו לפעול ביחד כנגד הארמייה הגרמנית השמינית). אופיו הפחדן של פריטוויץ, שהעדיף שלא ליצור מגע עם האויב אלא להורות על נסיגה, עמד מנגד לאופיו של הגנרל הרמן פון פרנסואה שהיה מפקד הגיס הראשון של הארמייה השמינית. פרנסואה החליט שבניגוד להוראות של פריטוויץ עליו לצאת ולהילחם מול הארמייה הראשונה הרוסית לפני שיספיקו שתי הארמיות לאגף ולפתוח בהתקפה משולבת על הצבא הגרמני. למרות בקשותיו ששאר הארמייה תצטרף אליו, לא זכה לפרנסואה לתמיכת מפקדו.
ב-17 באוגוסט תקף הגיס הראשון של פרנסואה את אחת האוגדות של הארמייה הרוסית הראשונה וכך נפתח קרב שטלופנן. כששמע פריטוויץ שפרנסואה לקח את הגיס הראשון ויצר מגע עם האויב, הורה פריטוויץ לפרנסואה לחזור מיד חזרה מתוך החשש שהארמייה הרוסית הראשונה תאגף את הכוח של פרנסואה (שכן מספרם של חיילי הארמייה היה גדול בהרבה ממספרי הגיס הגרמני) ותביס אותו בקלות. פרנסואה סירב לחזור חזרה לשאר הארמייה, וההודעה שהועברה בקשר הייתה כדקלמן: "אנא מסור לגנרל פון פריטוויץ שגנרל פון פרנסואה יחתור לסיום המגע עם האויב ברגע שהוא יביס את הרוסים!". 

התקפת הפתע של פרנסואה הצליחה להפתיע את האוגדות הרוסיות. לאחר שהותקפה האוגדה ה-27 הרוסית בשטלופנן החלה לסגת כשהיא משאירה אחריה כ-3,000 שבויים לידי הגרמנים. פרנסואה וכוחותיו המשיכו לרדוף אחר הרוסים עד לשעות הערב של 17 באוגוסט אז החליט פרנסואה לסגת לאחר ששאר הארמייה הרוסית הגיעה לאזור הקרב והחלה לאגף את כוחותיו. פרנסואה חזר עם כוחותיו של גומבינן לאחר קרב של יום אחד בלבד במהלכו נהרגו או נפצעו כ-5,000 חיילים רוסים ועוד כ-3,000 רוסים נתפסו כשבויי מלחמה. הגרמנים איבדו באותו יום קרוב ל-1,300 חיילים.
לאחר הקרב

כאמור קודם, בשעות הערב של 17 באוגוסט החליט פרנסואה לסגת חזרה אל שאר הארמייה הגרמנית השמינית שבגומבינן ובכך הסתיים הקרב. למרות המפלה הקלה שספגו הרוסים והנסיגה המועטה שלהם, המשיכה הארמייה הראשונה של רננקמפף להתקדם בתוך שטחי פרוסיה המזרחית. ההתנגשות הבאה בין הרוסים לגרמנים הייתה שלושה ימים לאחר מכן ב-20 באוגוסט לאחר שהארמייה הגרמנית השמינית של פריטוויץ יצאה למתקפה לא מוצלחת כנגד הצבא הרוסי במה שנודע כקרב גומבינן. למעשה, ההשפעה היחידה של קרב שטלופנן על המשך הלחימה הייתה שכתוצאה מקרב זה השתכנע פריטוויץ לנקוט בקו אגרסיבי יותר ולצאת למתקפת נגד בקרב גומבינן. מתקפה כושלת זו הביאה את הצבא הגרמני לסגת עוד יותר פנימה תוך כדי איבוד שטח אסטרטגי. פריטוויץ תכנן לסגת מכל שטחי פרוסיה המזרחית ולכן הוחלף ב-22 באוגוסט על ידי פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף.
הערות שוליים

↑  לפירוט נוסף על הבריתות באותה עת ראו ערך מערכת הבריתות שקדמו למלחמת העולם הראשונה
↑  רצח יורש העצר האוסטרו-הונגרי הוא האירוע הנקודתי שהוביל לפרוץ המלחמה, אך נסיבותיה נעוצות בתהליכים רבים עליהם תוכלו למצוא פירוט בערך הגורמים למלחמת העולם הראשונה
↑  בריטניה נכנסה למלחמה לצד צרפת לאחר שגרמניה הפרה את הנייטרליות של בלגיה ופלשה אליה כחלק מתוכנית שליפן
↑  המערכה של רוסיה מול אוסטרו-הונגריה נקראת המערכה על גליציה
1 2  Peter Simkins, Geoffrey Jukes, Michael Hickey, The First World War: The War to End All Wars, 2003, Osprey Publishing, עמוד 195
↑  ברברה טוכמן, The Guns of August, Bantam Books, עמוד 306
1 2  ברברה טוכמן, The Guns of August, Bantam Books, עמוד 307
| זירות וחזיתות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | החזית האיטלקית • הבלקן • גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית |  |
| המזרח התיכון | הקווקז • המערכה במסופוטמיה • סיני וארץ ישראל • החזית הפרסית • המרד הערבי |  |
| הזירה האפריקאית | דרום-מערב אפריקה • מערב אפריקה • מזרח אפריקה • צפון אפריקה |  |
| אחרים | זירת מזרח אסיה והאוקיינוס השקט • האוקיינוס האטלנטי • הים התיכון |  |
| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |  |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |  |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |  |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |  |
גנרל פון פרנסואה (עם גבו למצלמה) מקבל את פניו של גנרל ניקולאי קליוייב, מפקד הגיס ה-13 של הצבא הרוסי, אשר נשבה במהלך קרב שטלופנן
ריכוז מעכב מזערי

מבחן E‏ (E-test) היא שיטה לקביעת ריכוז מעכב מזערי בתנאי מעבדה באמצעות הנחת רצועה המכילה לאורכה מפל ריכוזים עולה של אנטיביוטיקה. הערך שבו חדלים לראות צמיחת מושבות סמוך לרצועה הוא הריכוז המעכב המזערי.
במיקרוביולוגיה, ריכוז מעכב מזערי (באנגלית: Minimum inhibitory concentration, ובראשי תיבות: MIC) הוא הריכוז הנמוך ביותר של אנטיביוטיקה, המעכב בצורה הניתנת לזיהוי בעין צמיחה של מיקרואורגניזמים, ובפרט חיידקים מחוללי זיהומים. קביעת הריכוז מסייעת להגדרת העמידות לאנטיביוטיקה של אותו חיידק.
הריכוז המעכב המזערי נקבע על ידי הכנה של סדרת תמיסות המכילות את האנטיביוטיקה בריכוזים עולים, הדגרת כל אחת מהן עם תרבית חיידקים וצפייה במידת העיכוב, אשר במצע נוזלי תתבטא בירידה בעכירות ובמצע מוצק בהידללות המושבות. ריכוז זה תלוי הן במיקרואורגניזם מחולל המחלה, הן במאכסן והן בסוג האנטיביוטיקה, ולקביעתו תפקיד משמעותי בהחלטה על סוג הטיפול האנטיביוטי. על מנת שאנטיביוטיקה תוכל לשמש טיפול בזיהום מסוים, על הריכוז המעכב המזערי להיות מושג ברקמת הזיהום במידה שאינה רעילה למאכסן.
בהתאם לספים מוגדרים מראש החיידק מוגדר כרגיש לאנטיביוטיקה מסוימת, עמיד לה או בעל עמידות ביניים. הספים הם ערכים מוסכמים המפורסמים בקווים המנחים מטעם ארגונים שונים, בכללם מכון התקנים הקליניים והמעבדתיים האמריקני (CLSI), החברה הבריטית לכימותרפיה אנטימיקרוביאלית (BSAC) והוועדה האירופית לבחינת רגישות אנטימיקרוביאלית (EUCAST), כשלעיתים ההבדל בספים עשוי להשפיע על החלטה הטיפולית.
לקריאה נוספת

Antibacterial Agents and Resistance. In: Ryan KJ. eds. Sherris Medical Microbiology, 7e New York, NY: McGraw-Hill.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרולין בורדו

קרולין בורדו (באנגלית: Carolyn Bourdeaux; נולדה ב-3 ביוני 1970) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת ג'ורג'יה. בורדו, שמאז 2003 שימשה כפרופסורית בבית הספר למדיניות ציבורית ע"ש אנדרו יאנג באוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה, נכנסה לתפקידה ב-3 בינואר 2021.
ביוגרפיה

בורדו נולדה בעיר רואנוק שבמדינת וירג'יניה. הוריה היו שניהם מורים, אך המשפחה הכריזה על פשיטת רגל כשהייתה תלמידה בבית ספר. בסיוע מלגות פל ותוכנית ההלוואות לסטודנטים ע"ש רוברט סטאפורד, השלימה בורדו לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ובכלכלה באוניברסיטת ייל. לבורדו תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת דרום קליפורניה. באוניברסיטת סירקיוז השלימה דוקטורט במנהל ציבורי.
במשך ארבע שנים עבדה בורדו כעוזרת פרלמנטרית עבור רון ויידן, כששירת בבית הנבחרים של ארצות הברית ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית. בשנת 2003 הייתה לפרופסור חבר באוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה. בין השנים 2007–2010, כיהנה כמנהלת משרד התקציב וההערכה של הסנאט בג'ורג'יה. לאחר שהותה שם שבה לבית הספר ע"ש אנדרו יאנג והקימה את המרכז למימון מדינתי ומקומי.
בבחירות 2018 התמודדה בורדו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של ג'ורג'יה. היא ניצבה בפני שישה יריבים בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית. היא הגיעה למקום הראשון בפריימריז במאי והעפילה לסיבוב שני בחודש יולי, שכן לפי חוקי ג'ורג'יה אם אף מועמד לא גרף למעלה מ-50% מקולות הבוחרים עליו להתמודד בסיבוב שני (Runoff). לאחר מכן היא זכתה בסיבוב המכריע ב-24 ביולי וזכתה במועמדות הדמוקרטית. לאחר מכן ניצבה בפני רוב וודול, מועמד המפלגה הרפובליקנית. ב-14 בספטמבר 2018 נוספה בורדו לתוכנית "מאדום לכחול" של ועדת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס. היא זכתה לתמיכה של מספר ארגונים מובילים בהם מועדון סיירה, רשימת אמילי והורות מתוכננת, וגם בזו של הנשיא לשעבר ברק אובמה.
המירוץ נחשב למירוץ מנומנם, אך הוא זכה לתשומת לב רבה יותר בהמשך בחירות אמצע הכהונה, כאשר בורדו היוותה אתגר רציני מול וודול הרפובליקני בשעה שהדמוקרטים תפסו תאוצה רצינית ברחבי המדינה. ברבעון השלישי של 2018, עקפה בורדו את וודול מבחינת כספים, וגייסה למעלה ממיליון דולר אמריקני. הבחירות המשיכו להיות צמודות לאורך כל יום הבחירות. בליל הבחירות המירוץ היה צמוד מכדי להיות מוכרע, וזהות המנצח נותרה לוטה בערפל. שעות ספורות בלבד לאחר שהוגש ב-15 בנובמבר, שופטת בבית משפט מחוזי בג'ורג'יה דחתה הצעת חירום לאלץ את מחוז גווינט לספור הצבעות מרחוק שנדחו בעבר במחוז הקונגרס השביעי. ב-21 בנובמבר, לאחר ספירה מחדש של הקולות, הודתה בורדו בהפסדה לוודול.
ב-7 בפברואר 2019, בורדו הודיעה כי תתמודד שוב על אותו מושב בבחירות 2020. חיש מהר זכתה לתמיכתם של פוליטיקאים בולטים בג'ורג'יה, בהם חבר הקונגרס ג'ון לואיס. בשבוע הראשון לקמפיין היא הודיעה על גיוס של למעלה מ-100,000 דולר. ברבעון הראשון של 2019 היא גייסה כספים יותר מכל מתמודד אחר בג'ורג'יה לקונגרס, עם סכום כולל של מעל 350,000 דולר. וודול לא התמודד בבחירות אלה, ובורדו גברה על יריבה הרפובליקני ריץ' מקורמיק בבחירות הכלליות ברוב קולות. בורדו נשבעה לתפקידה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
ב-24 במאי 2022 הפסידה בורדו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לעמיתתה לוסי מקבת' ממחוז הקונגרס השישי, שעברה למחוז השביעי לאחר איחוד מחוזות בג'ורג'יה. כהונתה נחתמה בינואר 2023.
הערות שוליים

↑  אמנדה קווין, Bourdeaux says commitment to public service drives run for Congress, באתר The Atlanta Journal-Constitution‏, 26 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  ליסה הייגן, Bourdeaux wins Georgia Dem runoff, in latest win by female candidates, באתר The Hill‏, 24 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  ז'קלין תומסן, Dem challenger concedes to incumbent Woodall in Georgia's 7th District, באתר The Hill‏, 21 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  קלי וית'מייר, Back again: Carolyn Bourdeaux to seek 7th District seat, באתר Forsyth News‏, 8 בפברואר 2019 (באנגלית)
↑  גבריאלה מונוז, Carolyn Bourdeaux wins competitive Georgia seat, flipping House seat from red to blue, באתר וושינגטון טיימס, 6 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  מיה וורד, McBath defeats Bourdeaux in Georgia matchup of Democratic House members, באתר פוליטיקו, 24 במאי 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6kn03ct  US Congress: B001312
ריכוז המיצלה הקריטי

הוספת חומר פעיל שטח למים. בריכוזים נמוכים החומר מתרכז על פני השטח מים-אוויר וחלקו נמצא כמולקולות בודדות מפוזרות. מעל ריכוז המיצלה הקריטי מתארגנות מיצלות.
ריכוז המיצלה הקריטי (critical micelle concentration - CMC) מוגדר כריכוז חומר פעיל שטח (חפ"ש), שמעליו נוצרות מיצלות. כל תוספת חומר למערכת מעל ריכוז זה תגדיל את מספר המיצלות.
תלות מתח הפנים בריכוז חומר פעיל שטח. הריכוז הקריטי הוא הנקודה בה הירידה במתח הפנים נעצרת. תוספת חומר מעל ריכוז זה לא מגיעה לפני השטח אלא למיצלות ולכן מתח הפנים נשאר קבוע.
בריכוזים נמוכים מהCMC יורד מתח הפנים של הנוזל בחדות עם תוספת חומר פעיל שטח. מעל הריכוז הקריטי נשאר מתח הפנים קבוע (או יורד עם הריכוז בשיפוע מתון יותר בהשוואה לתחום הריכוזים שמתחת לCMC). הריכוז הקריטי תלוי בטמפרטורה, בלחץ ובהמצאות חומרים פעילי שטח אחרים או אלקטרוליטים במערכת.
הריכוז הקריטי הוא מאפיין חשוב של חומרים פעילי שטח כך למשל ריכוז המיצלה הקריטי של סודיום דודציל סולפט (SDS), החומר הפעיל בתכשירי היגיינה נפוצים הוא כ 8 מילימולר.
בריכוזים שמתחת לCMC רוב המולקולות החפ"ש מצטברות על פני השטח של התמיסה, ציפוי פני השטח מקטין את האנרגיה החופשית של המערכת בכך שיורדת אנרגיית השטח של הממס (מכפלת מתח הפנים בשטח) ובכך שהחלק ההידרופובי של מולקולת החפ"ש מורחק מהמים. כשהריכוז עולה עוד ומתח הפנים יורד נוצרות מיצלות בתהליך בו יורדת האנרגיה החופשית עקב הקטנת המגע בין החלק ההידרופובי של החפ"ש והמים.
הערות שוליים

↑  IUPAC - critical micelle concentration (C01395), goldbook.iupac.org
↑  Susanna Laurén, What is critical micelle concentration?, blog.biolinscientific.com (באנגלית)
↑  Critical Micelle Concentration - an overview | ScienceDirect Topics, www.sciencedirect.com
ריי באן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בת
 מייסדים:  Bausch & Lomb, הגיס האווירי של צבא ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1937–הווה (כ־87 שנים)
 חברת אם:  לוקסוטיקה 
 מיקום המטה:  מילאנו 
 בעלות:  לוקסוטיקה
 מוצרים עיקריים:  משקפיים משקפי שמש
  
 ray-ban.com
 
ריי באן (באנגלית: Ray-Ban) הוא מותג של משקפי שמש ומשקפיים שנוסד בשנת 1937, על ידי החברה האמריקאית בוש אנד לומב. המותג ידוע בעיקר בזכות משקפי הטייס ומשקפי הטייל שלו. בשנת 1999, בוש אנד לומב מכרו את המותג לקבוצת לוקסוטיקה תמורת 640 מיליון דולר אמריקני.
היסטוריה

בשנת 1929, הגיס האווירי של צבא ארצות הברית, בראשות קולונל ג'ון א. מקרדי, עבד עם בוש אנד לומב, יצרנית ציוד רפואי ברוצ'סטר, ניו יורק, כדי ליצור משקפי שמש לתעופה שיצמצמו את הסחות הדעת לטייסים שנגרמו על ידי הגוונים הכחולים והלבנים של השמים. באופן ספציפי, מקרדי היה מודאג מאיך משקפי הטייסים עד אז היו מתערפלות ומצמצמות במידה ניכרת את הנראות בגובה רב. האב טיפוס, שנוצר ב-1936 ונודע בשם "Anti-Glare", היה בעל מסגרות פלסטיק ועדשות ירוקות שיכלו להוריד את עוצמת האור מבלי לטשטש את הראייה. הם גם הוסיפו עדשות עמידות בפני פגיעה בשנת 1938. משקפי השמש עוצבו מחדש עם מסגרת מתכת לאחר שנה ונרשמו כפטנט בשם משקפי הטייס של ריי באן. לדברי ה-BBC, המשקפיים השתמשו "עדשות קליכרום שעוצבו כך שיחדדו פרטים ויורידו את רמת האובך על ידי סינון אור כחול, מה שהופך אותם אידיאלי עבור תנאים ערפיליים."
ב-1999 מחלקת המשקפיים העולמית של בוש אנד לומב, כולל ריי באן, נרכשה על ידי קבוצת לוקסוטיקה עבור 640 מיליון דולר.
משקפי שמש

משקפי השמש הפופולריים ביותר של ריי באן הם הטייל, והטייס. במהלך שנות ה-50, Ray-Ban מכרה את משקפי הקרוואנים, אשר היו בעלי מסגרת מרובעת. ב-1965 הוצגו המשקפיים האולימפיים I ו-II; הם הפכו פופולריים כאשר פיטר פונדה לבש אותם בשנת 1969 בסרט "אדם בעקבות גורלו". החברה ייצרה גם מהדורות מיוחדות של משקפי שמש, כגון "הגנרל" ב-1987, עם הדמיון למשקפי הטייסים המקוריים של הגנרל דאגלס מקארתור במהלך מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

1 2  "Company News; Bausch & Lomb Selling Sunglass Business to Luxottica". The New York Times (באנגלית אמריקאית). Associated Press. 1999-04-29. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-01-26.
↑  Kennedy, Pagan (3 באוגוסט 2012). "Who Made Those Aviator Sunglasses?". nytimes.com. נבדק ב-2018-02-11. en {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The best ever ray-bans" (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2015-11-22. נבדק ב-2018-01-26.
↑  You can thank the US military for the world’s most famous sunglasses, Business Insider France (בצרפתית)
1 2 3 4  Katya Foreman, The enduring appeal of aviator sunglasses (באנגלית)
1 2  Nina Hyde, The Washington Post (24 במאי 1987). "Fashion Notes". HighBeam Research (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-09-21. נבדק ב-2018-02-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Charlote Williamson, Maggie Davis, 101 Things to Buy Before You Die, New Holland Publishers, 2007-09. (באנגלית)
↑  Donovan A. Shilling, A Photographic History of Bausch + Lomb, Pancoast Publishing, 2011. (באנגלית)
↑  "Mad Men Don Draper Meets Peter Fonda in Easy Rider (1969)" (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-09-21. נבדק ב-2018-01-26.
משקפי ריי באן
משקפי הטייל המקוריים
קלאמת

ערך זה עוסק בשבט אינדיאני במערב ארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

זקנה משבט הקלאמת, תמונה של אדוארד קרטיס, 1924
 אוכלוסייה
 אין נתונים עדכניים.
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ארצות הברית ארצות הברית:  אריזונה אריזונה  קליפורניה קליפורניה 
 שפות
 שפת קלאמת ואנגלית
 דת
 שמאניזם, נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 מודק, יאהוסקין
בן שבט קלאמת, תמונה של אדוארד קרטיס, 1923
קלאמת (באנגלית: Klamath) הם קבוצה אתנית של אינדיאנים בארצות הברית, המתגוררים בדרום מדינת אורגון ובצפון מדינת קליפורניה. מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 מוכרים בני קלאמת על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית כשבט (federally recognized tribe) הכולל שתי אוכלוסיות:
שבטי קלאמת באורגון (Klamath Tribes) – בהגדרה זו כלולים גם בני השבטים הקרובים מודק ויאהוסקין
הקהילה האינדיאנית בעמק קוורץ (Quartz Valley Indian Community) בקליפורניה
הקלאמת והמודק דיברו ניבים של אותה שפה שכונתה לוטואמי (Lutuami), או גם שפת קלאמת, השייכת למשפחת השפות הפנוטיאניות (Penutian languages). אף שבני השבט עושים מאמצים לשמר את השפה, נכון ל-2006 אין אף אחד הדובר את השפה בצורה שוטפת.
מקור השם

מקור השם קלאמת איננו ידוע. האנתרופולוג האמריקני אלפרד קרובר שיער כי זה עיוות של השם שבו בני שבט הקלאפויה (Kalapuya), ששכנו מצפון לבני הקלאמת כינו את שכניהם. האתנולוג אלברט גטשט (Albert Samuel Gatschet‏ 1907-1832) שיער כי השם שבו כינו הקלאמת את עצמם "מאקלק" (Maklak), פירושו "עם" או "קהילה". עמיתו לזלי ספיר (Leslie Spear), שביצע מחקר אתנולוגי בשנים 1925, 1926 דיווח כי קלאמת היה שמה של תת-קבוצה המכונה "קבוצת ביצת קלאמת נהר ויליאמסון" (Klamath Marsh Williamson River).
שם השבט שימש מקור לשם המחוז שבו שכנו פעם בני השבט, מחוז קלאמת ולבירת המחוז: קלאמת פולס, וכן למחוז לשעבר בקליפורניה קלאמת ולמספר אתרים גאוגרפיים: נהר קלאמת, אגם קלאמת העליון, אגן קלאמת והרי קלאמת.
היסטוריה > לפני המפגש עם האירופאים

לפני בואם של חוקרי הארצות האירופאים חיו בני קלאמת באזורי הביצות שסביב אגם קלאמת וחופי הנהרות קלאמת, ויליאמסון וספארג. מקור התזונה העיקרי היו דגים והם אספו שורשים וזרעים לאכילה. הם התגוררו בבקתות עשויות בוץ שקרקעיתן נחפרה לעומק של 1.20 מטרים, ואגרו מזון לחורף הארוך והקר, וכשהמזון הידלדל בחודש מרץ הופיעו דגי הסלמון בנחלים בדרכם להתרבות. דתם הייתה סוג של שמאניזם, שכללה אמונה ברוחות שנגלו לאדם בזמן מסעי חזון. לשמאן היה תפקיד חשוב מאוד בחברה של שבט הקלאמת ונעזרו בו להתוות מדיניות על סמך נבואות שניבא כשהיה בטראנס.
ידוע כי בני הקלאמת נהגו לפשוט על שבטים שכנים (כדוגמת האצ'ומאווי (Achomawi) על נהר הפיט (Pit River) בצפון קליפורניה), ולעיתים לקחו שבויים על מנת שישרתו כעבדים. כמו שבטים אחרים באזור נהגו בני הקלאמת להפעיל לחץ על קדמת הראש של תינוקות תוך יצירת אפקט של "ראש שטוח", ומנהג יצירת כתובת קעקע היה נפוץ בין הנשים.
היסטוריה > המפגש עם האירופאים

המפגש הראשון עם האירופאים התרחש ב-1826, כאשר חבורה של ציידי פרוות מטעם חברת מפרץ הדסון בראשות סוחר הפרוות ומגלה הארצות פיטר אוגדן (Peter Skene Ogden‏; 1854-1790) הגיע לאזורם. אוגדן כינה אותם "גזע מאושר" (Happy race) וניבא כי מצבם ישתנה בעקבות המפגש עם הלבנים. הוא החל לסחור עימם ב-1829. קיט קרסון (Kit Carson‏; 1868-1809), איש הספר הידוע מספרי מערבונים העריץ את החצים שיצרו שעל פי השמועה היו יכולים לעבור דרך קירות בית. בניגוד לשבטים אחרים לא סבלו בני קלאמת מהמחלות שהביאו איתם הלבנים ולא פרצו סכסוכים בים לבין המתיישבים הלבנים.
בני השבט סחרו עם בני הצ'ינוק (Chinook) באזור העיירה דה דלס (The Dalles) של ימינו בסוסים, שמיכות, עורות ביזון אמריקני וסלמון מיובש, וגם עבדים שלכדו בצפון קליפורניה. כמו כן הם הציעו חרוזים וזרעים של ווקוס (wocus), השם שבו קראו הקלאמת לנופר צהוב, שנהגו להוסיפו למרקים ולטחון אותו לקמח.
היסטוריה > ההסכם עם ארצות הברית

ב-14 באוקטובר 1864 חתמו בני הקלאמת, המודק והיאהוסקין, קבוצה של בני קלאמת שבטעות נחשבו כקבוצה של פאיוט, על הסכם עם ארצות הברית, להקמת שמורת קלאמת צפונית מזרחית לאגם קלאמת. ההסכם, שכונה הסכם קלאמת (Klamath Treaty), חייב את השבטים לוותר לממשלת ארצות הברית על שטח אדמה באגן קלאמת, המוגבל בצפון בקו הרוחב 44. בתמורה שילמה ממשלת ארצות הברית 35,000 דולרים, והתחייבה לתשלומים שנתיים במשך 15 שנים בסך 80,000 דולרים, ובנוסף תמיכה בהקמת תשתית ואיוש תפקידים בשמורה. הסעיפים בהסכם קבעו במפורש שאם האינדיאנים ישתו משקאות חריפים או יאחסנו אותם בשמורה יעוכבו התשלומים. ההסכם גם כלל סעיף המאפשר לממשלת ארצות הברית לצרף לשמורה שבטים נוספים בעתיד. השבטים דרשו שלינדסי אפלגייט (Lindsay Applegate‏; 1892-1808), ימונה לסוכן שייצג את ממשלת ארצות הברית מולם. אפלגייט, איש ספר שהיה בין אלו שגילו את שביל אפלגייט כתחליף לסיום של שביל אורגון, העריך שבעת חתימת ההסכם מנו שלושת השבטים כ-2,000 נפשות.
לאחר חתימת ההסכם החלה תקופה של שגשוג כלכלי. בני הקלאמת גידלו וסחרו בבקר, והקימו מנסרת עצים רווחית, בייחוד לאחר שהרכבת הגיעה לאזור ואפשרה לשנע את העץ. בהגיע שנות ה-50 של המאה ה-20 היו שבטי קלאמת בין השבטים העשירים ביותר בארצות הברית והגיעו למצב של חוסר תלות כלכלי. בני השבט מתגאים בהיותם השבט היחיד ששילם עבור כל השירותים שקיבלו מהממשל הפדרלי, ממדינת אורגון ומארגונים פרטיים.
היסטוריה > סגירת השמורה

ההכרה בקלאמת כשבט נתמך הופסקה כחלק מ"חוק סיום הקלאמת" (Klamath Termination Act), או חוק ציבורי מספר 587 (Public Law 587), שנחקק ב-13 באוגוסט 1954 כחלק ממדיניות חיסול התרבות האינדיאנית הנפרדת (Indian termination policy). על פי חוק זה, כל הפיקוח הפדרלי על אדמות קלאמת, כמו גם הסיוע הפדרלי שניתן לקלאמת בשל מעמדם המיוחד כאינדיאנים הופסק. החוק דרש מכל חבר בשבט להחליט האם הוא נשאר חבר בשבט או שהוא מתנתק מהשבט ומקבל פיצוי כספי בשל חלקו היחסי באדמת השבט. אלו שנשארו הפכו חברים בתוכנית ניהול השבט. תוכנית זו הפכה לקרן בין חברי השבט לבנק הלאומי של ארצות הברית בפורטלנד, אורגון. מתוך 2,133 חברי שבט הקלאמת בעת קבלת החוק החליטו 1,660 לעזוב את השבט ולקבל את הפיצוי בגין האדמה.
לאחר שהושלמו הסידורים בעקבות החוק הופסקו שירותי החינוך, הבריאות, השיכון, והמשאבים הנלווים לשבט. החוק גרם ישירות לשקיעה בשבט שהתבטאה בעוני, אלכוהוליזם, שיעורי התאבדות גבוהים, הישגים דלים בלימודים, התפרקות משפחות, נשירה גבוהה מבתי הספר, אחוז גבוה של עבריינים, הגברת תמותת תינוקות, הקטנת תוחלת החיים ואובדן הזהות.
מנהיגי השבט פעלו תוך שיתוף פעולה עם מנהיגים בקונגרס לשנות את המצב וב-1986 נחקק חוק השבת הקלאמת (Klamath Restoration Act) שקבע את מעמד הקלאמת מחדש כשבט, יחד עם בני המודק ויאהוסקין, תחת השם "שבטי קלאמת" (Klamath Tribes), כשמקום מושב הממשל השבטי בעיירה צ'יולוקין (Chiloquin) במחוז קלאמת באורגון. אף ששטחי השמורה לא הוחזרו, הם התבקשו להכין תוכנית לעצמאות כלכלית, ולאחר שבחנו מספר הצעות הם פתחו קזינו המכונה קלאמויא (תחילת שמות שלושת השבטים) ב-1997.
לקריאה נוספת

Annual report of the Commissioner of Indian Affairs to the Secretary of the Interior for the year 1865: Reports of Agents in Oregon Washington: United States Office of Indian Affairs, 1865.
Hale, Horation. "The Klamath Nation: the country and the people". Science. vol. 19, no. 465, 1892.
Hodge, Frederick Webb. Handbook of American Indians north of Mexico. Washington: Government Printing Office, 1907.
Susan Hood: Termination of the Klamath Indian Tribe of Oregon. In: Ethnohistory. Bd. 19, Nr. 4, 1972, ISSN 0014-1801, S. 379–392.
Mithun, Marianne. (1999). The languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23228-7 (hbk); ISBN 0-521-29875-X.
Stephen Most: River of Renewal. Myth and History in the Klamath Basin. Oregon Historical Society Press in association with University of Washington Press, Portland OR 2009, ISBN 0-295-98622-0.
Robert H. Ruby, John A. Brown: A Guide to the Indian Tribes of the Pacific Northwest (= The Civilization of the American Indian Series. Bd. 173). Revised edition. University of Oklahoma Press, Norman OK u. a. 1992, ISBN 0-8061-1967-5, S. 90–95.
Waldman, Carl. Encyclopedia of Native American Tribes. New York: Checkmark, 1999. ISBN 0-8160-3964-X
הערות שוליים

↑  מאז שהוחלט על סגירת השמורה בשנות ה-50 של המאה ה-20 התבוללו בני השבט באוכלוסייה הכללית. ב-1958 מנו בני השבט 2,133 נפשות (אתר World Culture Encyclopedia).
↑  Language/
↑  Victor Golla, California Indian Language, University of California Press, 2011, ISBN 9780520266674, Page 133
↑  Klamath Tribes History
↑  Klamath - Religion and Expressive Culture
↑  Head Deformation Among the Klamath
↑  The Klamath
↑  Klamath - History and Cultural Relations
↑  Treaty with the klamath, etc., 1864.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545797005171  GND: 7857792-5  LCCN: sh85072618  NARA: 10637036 
בני קלאמת, בקאנו מגזע עץ. בין 1870 ל-1900
רוברטו בטגה

רוברטו בטגה (באיטלקית: Roberto Bettega; נולד ב-27 בדצמבר 1950 בטורינו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.
בטגה שיחק לאורך רוב הקריירה ביובנטוס בה גדל, והוא השלישי בטבלת מלך השערים של המועדון בכל הזמנים עם 178 שערים בכל המסגרות. הוא זכה עם יובנטוס במגוון תארים, בהם שבע אליפויות, שני גביעים וזכייה אחת בגביע אופ"א. לזכותו של בטגה 42 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש 19 שערים. הוא אחד משישה שחקנים שכבשו רביעייה במשחק אחד במדי איטליה לאורך ההיסטוריה.