stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שכונת שפאק
הערות שוליים

↑  במפת תל אביב משנת 1923 מצוין שם השכונה (מסומן XX במקרא) "אדמת שפק – גוברניק. ראה אצל: אילן שחורי, חלום שהפך לכרך, תל אביב: אביבים, 1990, עמ' 210
↑  אדריכל י. שינפלד, מפת תל אביב, 1923 עם סימון השכונה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  דני רכט, ביארת למלה ושומאכר (ביה"כ החשמונאים), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  דני רכט, פרדס ליטוינסקי, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  שרידי בריכת מי ההשקיה של פרדס למלה מצויים בפינת הרחובות יהודה הלוי ולונץ. פרדס נוסף מצפון לשכונת שפאק נקרא פרדס ליטוינסקי, אשר על חלקו המערבי החלה להתהוות החל ממחצית שנות ה־30 הרחבה בה נבנתה "הבימה", ומאוחר יותר היכל התרבות.
↑  יעקב שביט, גדעון ביגר, ההיסטוריה של תל-אביב, תל אביב: רמות, אוניברסיטת תל-אביב, 2001, עמ' 206
↑  דב שפאק-לובזובסקי, באתר תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי הישוב עמ' 662, tidhar.tourolib.org
↑  יוסי רנרט, האדון שפאק ושכונת שפאק, באתר web.archive.org
1 2  דני רכט, שכונת שפק (מחנה דן), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  יעקב מרקל, שכונת שפק, באתר ymarkel.com
1 2 3  דני רכט, בית האינוולידים / בית הכנסת מרמורק, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  הפצצה זדונית של תל-אביב וחיפה, באתר אמר, ‏12 ביוני 1941
↑  נסגר בית הנכים ברחוב מרמורק, באתר בעיתון הבקר 1 בספטמבר 1964
↑  מניין מתפללים נאבקים נגד פינוי בית־כנסת בתל אביב, מעריב, 24 ביוני 1965
↑  מצגת: נוסטלגיה תל אביבית, משכונת שְׁפָּק עד רמת-אביב,כתב דן פורת (פורטר), שקופית מס' 19
↑  יעקב משכונת שפק,, נוסטלגיה תל-אביבית,, באתר מחלקה ראשונה news1.co.il, ‏24 בפברואר 2014
↑  יהודה לפידות, היום שרה הקטנה – סיפורן של לוחמות האצ"ל, מהדורה מחודשת, תל אביב: מכון ז'בוטיסקי ומוזיאון האצ"ל, 2003, עמ' 109-111
↑  ניר מן, לוחמת הפלמ"ח ברכה פולד שנורתה על ידי הבריטים ונהפכה למיתוס ביישוב העברי, באתר הארץ, ‏26 במרץ 2011
↑  ההגנה בתל-אביב, תל אביב: קרן "ההגנה", 1956, עמ' 302-303, 515-517
↑  ברכה פולד, באתר יזכור
↑  דני רכט, בית שוורץ (מקום נפילת ברכה פולד), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  מכתבו של מזכיר ועדת השמות בעיריית תל אביב (א. ז. בן ישי) אל ראש העיר, ישראל רוקח, בעניין: קביעת שם לרחוב מספ' 534, לימים רחוב "ברכה פולד", 19 באוקטובר 1950
תוכנית הבית ברחוב מרמורק 26, ביתם של יעקב וחוה ברומברט שנבנה ב־1924. הבניין נהרס במהלך שנות ה־60 ובמקומו נבנה בנין מגורים משותף.
ההרס בבית האינוולידים לאחר ההפצצה ב־12 ביוני 1941. מבט מזרחה אל רחוב מרמורק.
שמחה פישביין

אין תמונה חופשית
הרב ד"ר שמחה פישביין (נולד ב-1944) הוא חוקר ומרצה למדעי היהדות. מייסדה של אוניברסיטה יהודית ראשונה מסוגה לאחר נפילתה של ברית המועצות במוסקבה שברוסיה, שלוחה של הטורו קולג', בה כיהן כדיקן במשך שלוש שנים. פיתח תוכניות דומות בצרפת, ישראל, גרמניה ואיטליה. פישביין הוציא לאור את כתב היד של ערוך השולחן שטרם פורסם עד אז, וכן הביא לדפוס את הדרשות של מחבר ערוך השולחן, הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בספר "קול בן לוי". שימש בעברו כעוזר בכיר לפרופ' ברנרד לנדר מייסד ונשיא הטורו קולג', על שמו קרוי מכון לנדר. כיום הוא מתגורר בניו יורק ומרצה בלימודי תואר שני ליהדות בטורו קולג' וממשיך בניהול שלוחותיה של טורו קולג' בעולם.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1944 בטורונטו שבקנדה. נשוי לג'ואן ואבא לארבעה ילדים החיים בישראל וסב לעשרה נכדים. למד בישיבת נר ישראל בבולטימור, ארצות הברית.
בתחילת שנות השישים מיד לאחר לימודיו הגיע לקבוצת יבנה לשנה במסגרת הכשרה של תנועת בני עקיבא העולמית. לאחר מכן השלים לימודי תואר ראשון ושני, וכן סמיכה לרבנות, בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועת בני עקיבא העולמית ואף שימש כראש מחנה"מושבה". בצבא הגנה לישראל שירת פישביין בתפקיד רב צבאי והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. במסגרת שירותו הצבאי פיתח מסגרות להקניית חינוך יהודי בתוך המערכת הצבאית.
בתקופת מלחמת יום כיפור שירת ביחידה לאיתור חללים.
לאחר שירותו הצבאי בשנים 1983–1985 שימש כשליח של הסוכנות היהודית בניו יורק. את הדוקטורט בלימודי אנתרופולוגיה וסוציולוגיה של הדת קיבל מאוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול, קנדה. בנוסף, פישביין קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד משתי אוניברסיטאות ברוסיה.
כתביו

פישביין חיבר פרסומים רבים בנושאים מגוונים בתחומי היהדות: כתבים יהודיים ומשמעותם, שונות ביהדות הרבנית הקדומה, תעוזה בהלכה ודמותו של הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין, חיבורים העוסקים במשנה ברורה, ערוך השולחן, משנה ותלמוד, ועוד.
כתביו > ספרים

Fishbane, S. (2018).
Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2018). Menstruating Women and Menstrual Blood in the Mishnah: A Social Anthropological Study. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2018). Prostitutes in the Talmud: A Social Anthropological Study. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. & Levine, E. (2018). Dynamics of Continuity and Change in Jewish Religious Life. Boston: Touro College Press.
Fishbane, S. (2017). The Rabbinic Discussion About Bat Mitzvah Celebrations: Girl Puberty Rights in Judaism? Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). The Slaughter of a Rooster at the Jewish Festival of Yom Kippur. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). The Meaning of the Jewish Festival of Purim: What its Rituals and Customs Symbolize. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). Jewish Mourning Customs During the Spring Season: A Ritual Act of Collective Memory. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. (2017). Why Jewish Women are not Permitted to Work on the Festival of Rosh Hodesh: An Anthropological Explanation. Lewiston, New York: Edwin Mellen Press.
Fishbane, S. & Levine, E. (2016). Contention, Controversy, and Change. Boston: Touro College Press.
Fishbane, S. (2016). The Impact of Culture and Cultures Upon Jewish Custom and Ritual. Boston: Academic Studies Press.
Fishbane, S. (2011). The shtiebelization of modern Jewry: Studies in custom and ritual in the Judaic tradition: Social-anthropological perspectives. Boston, MA: Academic Studies Press.
Fishbane, S. (2008). The boldness of an halakhist: an analysis of the writings of Rabbi Yechiel Mechel Halevi Epstein the Arukh Hashulhan: A collection of social-anthropological essays. Boston: Academic Studies Press.
Fishbane, S. (2007). Deviancy in early rabbinic literature: A collection of socio-anthropological essays. Boston: Brill.
Farber, R. R., & Fishbane, S. (Eds.). (2007). Jewish Studies in Violence: A Collection of Essays. University Press of Amer.
Fishbane, S. (2001). The homilies of Rabbi Yechiel Mechel Halevi Epstein, the first sermon. Proceedings of the Tenth World Jewish Congress, Jerusalem.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297179005171  BIBSYS: 98070761  BnF: cb16174184q (data)  GND: 140103023  ISNI: 0000 0001 4027 029X  LCCN: n90721601  NTA: 202603695  RERO: 02-A003245849  SUDOC: 116529776  VIAF: 105055322   WorldCat (עם VIAF): 105055322
ג'ייגנטו והדינוזאורים

| --- | --- |

 מבוסס על:  "גיגאנוטוזאורוס" (ספר מאת ג'וני דאדל)
 בימוי:  אוליבייר ללרדוקס
 מדבבים בעברית:  נויה דואני, עמרי שני, עידו רבי, גיא גולדברג, אריאל לינדזן, אורי זלצמן, טליה ברקאי, תמר עזרן, סער בדישי, אפיק רוזן, דור סרוגו, מייה קדוש
 ארץ מקור:  צרפת צרפת  קנדה קנדה
 שפות:  אנגלית (דובב לשפות נוספות ובהן עברית)
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  78
 הפקה
 חברת הפקה:  Cyber Group Studios
 הפצה:  דיסני+ 
 אורך פרק:  21-22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני ג'וניור ערוץ דיסני נטפליקס דיסני+
 רשת שידור בישראל:  דיסני ג'וניור ישראל כאן חינוכית דיסני+
 תקופת שידור מקורית:  18 בינואר 2019 – 14 בנובמבר 2022
 תקופת שידור בישראל:  12 במאי 2019 – 2 בדצמבר 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ג’ייגנטו והדינוזאורים (באנגלית: Gigantosaurus) היא סדרת הנפשה ממוחשבת צרפתית-קנדית לילדים הסדרה מבוססת על ספריו של ג'וני דאדל.
הסדרה שודרה לראשונה ב-18 בינואר 2019 בערוץ דיסני. הסדרה היא בת עונה אחת הכוללת 78 פרקים באורך כ-21–22 דקות.
העונה הראשונה עלתה בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2022.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר ארבעה דינוזאורים ילדים החוקרים את נפלאות העולם ואת ג'ייגנטו - הדינוזאור האדיר ביותר בעולם הדינוזאורים.
הדמויות והמדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי מייה קדוש, והופק על ידי אסנת סדן.
| שם הדמות | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
מאזו: נויה דואני (דאון)
טייני: עמרי שני
רוקי: גיא גולדברג
ביל: אריאל לינדזן
ארצ'י: אורי זלצמן
אייטי / טרמינונייטור: טליה ברקאי
קרור: תמר עזרן
טוטור / דמויות שונות: סער בדישי
בעונה הראשונה הדמויות ביל ורוקי דובבו על ידי עידו רבי ואריאל קלטר.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | מספר פרקים | תקופת שידור מקוריתקנדה> שידור ראשון | תקופת שידור מקוריתקנדה> שידור אחרון | תקופת שידור בישראלישראל> שידור ראשון | תקופת שידור בישראלישראל> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 26 | 18 בינואר 2019 | 29 בפברואר 2020 | 5 במאי 2019 | 28 בינואר 2021 |
|  | 2 | 26 | 4 בינואר 2021 | 28 ביוני 2021 | 13 באוגוסט 2021 | 13 במאי 2022 |
|  | 3 | 26 | 9 באוגוסט 2021 | 14 בנובמבר 2022 | 3 ביוני 2022 | 2 בדצמבר 2022 |
הערות שוליים

↑  נויה דואני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
נחל רביבים

| --- | --- |

 מידע כללי
 יובלים:  נחל צבוע, נחל הימן, נחל מסעד 
 שפך:  נחל הבשור 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) נחל רביבים(למפת צפון הנגב רגילה) נחל רביבים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל רביבים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל רביבים
 
נחל רביבים הוא נחל אכזב ברכס הנגב הצפוני.
תוואי הנחל

תחילתו במורדותיו המערביים של רכס חתירה. מכאן זורם הנחל לכיוון צפון-מערב, קילומטרים מספר במקביל לכביש שדה בוקר-ירוחם. בהמשכו מתחתר הנחל צפונה לכיוון רכס ירוחם. בקרבת הרכס פונה הנחל מערבה וחוצה את קמר ירוחם, ובנקודה זו העמק צר. בקטע זה בנוי סכר אגם ירוחם. בהמשכו חוצה הנחל את קמר הר שחר, ובהמשך חוצה את כביש 211, בקרבת צומת משאבים. הנחל ממשיך לכיוון צפון - מערב לאזור העיר חלוצה, ובקרבתה הוא מתחבר עם נחל בשור.
אתרים בקרבת הנחל וסביבתו

פארק ירוחם הוא יער אורנים, שניטע על ידי הקק"ל, מסביב לערוצו העילי של הנחל, בסמוך לעיירת הפיתוח ירוחם שבנגב. יער האורנים משתרע על פני כ-500 דונם, משולבים בו גם עצי פרי המושקים במי קולחין, וכן ניתן למצוא בו פינות חמד לפיקניקים.
פארק גולדה הוא פארק שהוקם על ידי קק"ל כאתר נופש על גבי שרידי מחצבה שפעלה במקום, כחלק משיקום הנוף הפגוע. הפארק משתרע על פני כ-540 דונם וממוקם סמוך לצומת משאבים וקיבוץ רביבים. הפארק קרוי על שמה של גולדה מאיר, ראש ממשלת ישראל הרביעית. בתה של מאיר, שרה, השתייכה למייסדיו של קיבוץ רביבים, הסמוך לפארק. במרכז הפארק עובר הנחל שאורכו כ-170 מטר ורוחבו כ-50 מטר.
גשר הרכבת הטורקי על נחל רביבים

עם תחילת מלחמת העולם הראשונה חתר השלטון העות'מאני בארץ ישראל לכבוש את תעלת סואץ על מנת לנתק את קווי האספקה של הבריטים. כדי לתמוך לוגיסטית בכוחותיהם שנעו לכוון סיני, בנו הטורקים מסילת רכבת שהחלה בתחנת הרכבת בוואדי צראר, עברה דרך תחנת הרכבת בבאר שבע ותוכננה להגיע עד לקוסיימה שבסיני. כחלק מתשתית המסילה בנו הטורקים גשר מעל לנחל רביבים.
אורכו של הגשר היה כ-180 מטר, והוא כלל 18 קשתות ונבנה מאבן חול מקומית. מצפון לו הוקמה תחנת רכבת בשם "ביר אל מחטה" ובקרבתה נחפרה באר לאספקת מים לקטרים.
לאחר תבוסת הבריטים בקרב עזה הראשון (מרץ 1917) והשני (אפריל 1917) חששו הבריטים שהטורקים יחדשו את מתקפתם לכוון סיני ולכן החליטו לחבל במספר נקודות לאורך המסילה. ב-22 במאי 1917 יצא כח גדול מאזור תל שרוחן לנקודות שונות לאורך קטע המסילה וב-23 במאי 1917 חיבלו הכוחות ב-9 גשרים בין ביר עסלוג' לעוג'ה אל-חפיר כשפיצוץ גשר ביר עסלוג' בוצעה על ידי יחידת אנזא"ק.
מאז פיצוצו ב-1917 לא שופץ הגשר. פסי הרכבת והאדנים פורקו ורובם שימשו את הטורקים לבניית מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה ושלוחת הרכבת לכפר הוג'. עם הזמן הרסו השיטפונות בנחל חלקים גדולים מאומנות הגשר. גשר המכוניות (הגשר על שם אריה יחיאלי) שנבנה מעל הנחל ב-2001, כחלק מכביש 40, חצה את מסלול גשר הרכבת וגרם להריסה נוספת של המבנה. הגשר הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל אולם נכון ל-2015 לא נערכו במקום פעולות שימור והרס הגשר נמשך. מצפון ומדרום לגשר ניתן לראות את סוללות העפר שתמכו במסילת הרכבת.
חפירות ארכאולוגיות בסביבות הנחל

בפברואר 2021 נערכה חפירה על גדתו הדרומית של הנחל, צפונית-מערבית להמועצה האזורית רמת נגב, בעקבות פגיעה של כלים חקלאיים בשרידים עתיקים, מטעם רשות העתיקות ובמימון קיבוץ רביבים.
בחפירה נחשף חלקו הדרומי של מבנה מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. בסקר שנערך תועדו שרידי המבנה, ובו שישה חדרים, וכן עמוד ושברים של כלי חרס מהתקופות הביזאנטית והאיסלאמית. כ-350 מטרים משם מערבה לאזור החפירה הארכאולוגית נחשפו שרידיהם של מבנים וגת מהתקופה הביזנטית.
ראו גם

פעולת החבלה במסילת הברזל הטורקית לקסיימה
הערות שוליים

↑  מנחם מרקוס (ע), מדריך ישראל החדש: הנגב הצפוני, כרך 14, תל אביב: משרד הביטחון, 2001, עמ' 181-180
↑  גלעד כרמלי, ביקור בפארק ירוחם - נווה המדבר הכי יפה שלא הכרתם, באתר ynet, 8 בנובמבר 2019
↑  דודו דיין, טבע הדברים, פארק גולדה: מחצבה נטושה שהפכה לנווה מדבר, באתר ynet, 30 בדצמבר 2012
↑   אורנית גינת, דווקא עכשיו: טיול בנווה היסטורי בלב המדבר, באתר הארץ, 20 ביוני 2019
↑  גיליון 135 לשנת 2023נחל רביבים, באתר www.hadashot-esi.org.il
פארק גולדה שמרכזו עובר הנחל
מרגל

.
מרגל הוא אדם העוסק בריגול. במהלך ההיסטוריה הופעלו מרגלים כחלק ממדינאות וניהול מלחמות.
קיימים מרגלים מסוגים רבים:
מרגל העושה זאת למען עמו, במדינה זרה ובדרך כלל עוינת.
מרגל הבוגד בעמו, מסיבות אידאולוגיות או תמורת בצע כסף, ומעביר מידע לאויב.
מרגל משוטה: מעביר מידע בלי לדעת מי באמת מפעיל אותו.
"מרגל" שמרגל אחר ארצו בידיעתה ובהכוונתה, במטרה למסור מידע שיטעה את האויב.
סוכן כפול, שעובד עבור שני הצדדים בו זמנית.
חפרפרת – מרגל מטעם מדינה זרה, המשרת בשירות המדינה או בארגוני הביטחון של המדינה שאחריה הוא מרגל, ונאמנותו נתונה להם למראית עין.
ערוץ זה של איסוף מידע נקרא יומינט, מלשון human intelligence. למרגלים חשיבות עצומה באיסוף מידע, מכיוון שהם יכולים להתקרב למוקדי הכוח, ולהוציא מידע שאי אפשר להשיג בדרכים אחרות. המרגלים בדרך כלל מופעלים על ידי אנשים הנמצאים בשטח, ויש להם בדרך כלל מגוון סיפורי כיסוי ודרכי העברת מידע. הפעלת מרגלים נחשבת להתמחות בפני עצמה. מקצוע זה מכונה לרוב "מפעיל סוכנים". במינוח של שירות הביטחון הכללי מתייחסים למקצוע בשם "רכז מודיעין". בניגוד להפעלת סוכנים אופיינית, במרחב ירושלים והגדה (להבדיל מהמרחב הצפוני והמרחב הדרומי הכולל את רצועת עזה) רכזי השטח פועלים בגלוי, מנהלים קשר שוטף עם הקהילה בשטח עליו הם אחראים ונותנים מענה לבעיות יום-יומיות. עם זאת, הפעלת הסוכנים וקבלת המידע עצמה נעשות באופן סמוי.
במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מפעיל הסוכנים קרוי קצין איסוף (קצ"א).
כאשר מרגל מעביר מידע, עליו לבצע זאת כך שגורמים עוינים לא יקראו את המסר, לכן מרגלים משתמשים לפעמים בהסתרת מידע (סטגנוגרפיה) ובהצפנה (קריפטוגרפיה).
לעיתים כאשר מרגל נחשף, הוא אינו נעצר מיד, אלא נמשך מעקב אחריו, כדי לגלות את כל רשת הריגול והאנשים העוזרים לו.
בעת מלחמה, מרגל שנתפס ייענש בחומרה רבה, וייתכן אף שיוצא להורג. בעתות שלום הוא נידון בדרך כלל לתקופת מאסר מסוימת, עד ריצוי העונש או עד הסכם על חילופי שבויים.
ריגול בתנ"ך

בתנ"ך ישנם סיפורי ריגול מרובים. אחי יוסף נחשדים על ידיו בריגול. בני ישראל שולחים 12 מרגלים לארץ כנען לפני כיבוש הארץ. משה שולח מרגלים לפני כיבוש יעזר. יהושע בן נון שולח מרגלים ליריחו לפני כיבושה. בני שבט דן שולחים מרגלים כדי למצוא מקום חדש להתגורר בו. דוד שולח מרגלים כאשר שאול מנהל מרדף אחריו. אבשלום שולח מרגלים בתוך העם, כדי לבדוק את הלך הרוחות בקשר למרידתו.
ראו גם

רשימת מרגלים
סוכן כפול
משתף פעולה
חטא המרגלים
מודיעין אנושי
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, להכיר כל פלסטיני, כל סמטה בכפר וכל חמולה. מה עובר חניך שעומד להפוך לאיש שב"כ?, באתר ynet, 14 ביוני 2015
↑  יואב לימור, בלב חברון, עם רכזי השב"כ, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2017
↑  ספר בראשית, פרק מ"ב, פסוק ט'
↑  ספר במדבר, פרק י"ג
↑  ספר במדבר, פרק כ"א, פסוק ל"ב
↑  ספר יהושע, פרק ב'
↑  ספר שופטים, פרק י"ח
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ו, פסוק ד'
↑  ספר שמואל ב', פרק ט"ו, פסוק י'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565835205171  BNE: XX530234  BnF: cb12651478s (data)  GND: 4182341-2  LCCN: sh85126634  NKC: ph202206
וליקי ז'וונצ'יק

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז חמלניצקי חמלניצקי
 שטח:  3.907 קמ"ר
 גובה:  314 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,110 (2024)
  ‑ צפיפות:  405.43 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  48°45′N 26°57′E﻿ / ﻿48.750°N 26.950°E﻿ / 48.750; 26.950
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוליקי ז'וונצ'יק(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוליקי ז'וונצ'יק(למפת מחוז חמלניצקי רגילה) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.וליקי ז'וונצ'יק(למפת מחוז חמלניצקי מוגדלת) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.וליקי ז'וונצ'יק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וליקי ז'וונצ'יק (באוקראינית: Великий Жванчик) הוא כפר במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
יהודי וליקי ז'וונצ'יק

בשנת 1926 נמנו בכפר כ-600 יהודים, ובשנות ה-20 והשלושים פעלו במקום מועצה חקלאית יהודית ובית ספר יידי.
באמצע יולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ועל יהודיו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. מאות יהודי הכפר, יחד עם יהודים נוספים מהסביבה, נורו למוות ב-31 באוגוסט 1941 ליד יער סוקולץ הסמוך.
יתר יהודי הכפר שניצלו מהאקציה רוכזו בגטו קטן שהוקם ביישוב, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. רבים מהם מתו בגטו בשל תנאי המחיה הקשים בו. ביוני 1942 נרצחו יהודי הגטו. מקצת מיהודי המקום הועברו לגטו דונייבצי, ושם נספו.
מונרייקר (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איאן פלמינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן ריגול, רומן פשע 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ 
 תאריך הוצאה:  1955
 מספר עמודים:  255
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה-ביתן
 תאריך:  1988
 תרגום:  עמנואל לוטם
 סדרה
 סדרת ספרים:  ג'יימס בונד
 ספר קודם:  חיה ותן למות 
 הספר הבא:  יהלומים לנצח 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001062437
 
מונרייקר (באנגלית: Moonraker) הוא הרומן השלישי מאת הסופר הבריטי איאן פלמינג העוסק בהרפתקאותיו של סוכן הריגול הבריטי ג'יימס בונד. הספר יצא לראשונה לשווקים ב-5 באפריל 1955. אחד האלמנטים יוצאי הדופן בספר זה, בהשוואה לשאר הספרים בסדרת ספרי ג'יימס בונד, היא שעלילתו מתרחשת רק בבריטניה, בניגוד ליתר הספרים, שמתרחשים במיקומים אקזוטיים שונים ברחבי העולם.
עלילת הספר שילבה חששות נפוצים בעולם המערבי בשנות ה-50 של המאה ה-20, אשר כללו תקיפת רקטות, הקומוניזם הסובייטי, ועלייה מחדש של הנאציזם.
ב-1979 נעשה שימוש בשם של הסרט עבור הסרט ה-11 בסדרת סרטי ג'יימס בונד בכיכובו של רוג'ר מור כג'יימס בונד. העלילה של הסרט הייתה שונה באופן מהותי מהספר וכלל מסע לחלל.
בשנת 1988 תורגם הספר לעברית בשם סהרון, בידי עמנואל לוטם, ויצא בהוצאת הספרים זמורה-ביתן.
ראו גם

מונרייקר (סרט)
ווהלין

סמל ווהלין
פלך ווהלין באימפריה הרוסית
מחוז ווהלין ברפובליקה הפולנית השנייה
ווהלין כחלק מאוקראינה
היכל יהדות ווהלין בגבעתיים
אנדרטה בגבעתיים לפרטיזנים ממחוז ווהלין
ווהלין (באוקראינית: Волинь, בפולנית: Wołyń, ברוסית: Волынь, ביידיש: וואָהלין) הוא חבל ארץ היסטורי במערב אוקראינה, בין נהרות הפריפיאט והבוג המערבי מצפון לגליציה ולפודוליה. מתחילת המאה ה-19 היה ברובו בשליטת האימפריה הרוסית, בין שתי מלחמות העולם (21 שנים) היה רוב האזור שייך לפולין אך מרבית אוכלוסייתו היא אוקראינית.
היסטוריה

האזור הוא אחד ממקומות ההתיישבות הקדומים ביותר של הסלאבים באירופה. ווהלין ההיסטורית כוללת את המחוזות ווהלין, רובנו, ז'יטומיר, החלק הצפוני של מחוז טרנופול שבאוקראינה החל מ-1939, וכן אזורים קטנים מפולין של היום כמו חלם.
ב-1569 הפכה ווהלין לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בתקופה זו החלה התיישבות של פולנים-קתולים ויהודים. יש גם עדויות משנת 1783 להתיישבות של חקלאים מנוניטים בווהלין. המתיישבים החדשים דחקו את רגליהם של הנוצרים האורתודוקסים, וחלק מהכנסיות האורתודוקסיות באזור הוסבו לכנסיות קתוליות.
בעקבות חלוקתה השלישית של פולין ב-24 באוקטובר 1795, סופחה ווהלין לאימפריה הרוסית, והפכה לחלק מתחום המושב. בתקופה זו, ועד מלחמת העולם השנייה, התקיימו בה קהילות יהודיות רבות. למעשה, ברוב הערים והעיירות של ווהלין היו קהילות יהודיות גדולות יחסית, דוברות יידיש. קהילות יהודיות ידועות היו בערים ז'יטומיר, דובנו, רובנו, לודמיר, לוצק ועוד.
בסוף המאה ה-19 היו גם קהילות של גרמנים בווהלין, שמנו כ-200 אלף נפש, וגם קהילות קטנות של צ'כים. בתקופה זו התפתח המסחר באזור במהירות, אבל ווהלין נשארה ברובה אזור חקלאי של כפרים ועיירות קטנות.
בנובמבר 1918 הוקמה רפובליקה פולנית עצמאית, שהייתה נתונה במלחמה עם ברית המועצות. ב-1921 נחתם הסכם ריגה שסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית ונקבע גבולה המזרחי של הרפובליקה הפולנית. גבול זה חילק את ווהלין כך שרובה עברה לידי פולין ושוליה המזרחיים נותרו בידי ברית המועצות. הרפובליקה הפולנית אימצה את עקרונות האמנציפציה והעניקה שוויון זכויות מלא גם לבני הקהילות היהודיות של מערב ווהלין, החלק שעבר לידיה. שיפור זה במעמדם הפוליטי של היהודים באזור נמשך עד כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה.
בשנים 1923–1935 עיירה פוליני הייתה מרכז של "ריאון לאומי גרמני של פוליני" שכלל 18 מועצות מקומיות גרמניות.
היסטוריה > טבח היהודים והפולנים בווהלין

בין השנים 1935–1938 גירש סטלין את הפולנים שחיו במזרח ווהלין, החלק שנותר בידי ברית המועצות. ב-1939 נחתם הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שבו הסכימו ברית המועצות וגרמניה הנאצית על חלוקת שטחה של פולין ביניהן. על-פי ההסכם הייתה ווהלין אמורה לעבור כולה לידי ברית המועצות. בעקבות ההסכם עזבו הגרמנים שחיו בווהלין את האזור, והיגרו לחלקים של פולין שנכבשו וסופחו לגרמניה הנאצית.
ב-22 ביוני 1941 הפרה גרמניה הנאצית את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ופלשה לברית המועצות במה שכונה מבצע ברברוסה. הכוחות הגרמנים כבשו גם את ווהלין והחלו לטבוח ביהודים, באוקראינים סובייטים ובפולנים הקתולים תושבי האזור. בטבח השתתפו באופן פעיל גם כוחות הגרילה של "צבא המורדים האוקראיני", שהיה ארגון של לאומנים אוקראינים שהוקם בווהלין ב-14 באוקטובר 1942.
בין השנים 1942 ו-1944 הושמדו כל הקהילות היהודיות בווהלין בידי גרמנים נאצים ולאומנים אוקראינים. גם הפולנים הקתולים באזור היו נתונים לרדיפות ולמעשי טבח בידי האוקראינים. עם תום השואה ומלחמת העולם השנייה כמעט שלא נותרו יהודים בווהלין - חלקם הגדול נרצח, המעטים ששרדו ברחו אל מחוץ לאזורי השליטה של גרמניה הנאצית, לתוך ברית המועצות. לזכר קהילות אלו הקים האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין את "היכל יהדות ווהלין" בגבעתיים. ב"היכל יהדות ווהלין" ממוקמת משנת 1975 שלוחת בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה של יד ושם.
עם תום מלחמת העולם השנייה שורטטו מחדש גבולותיה של פולין. ווהלין סופחה כולה לאוקראינה והפכה לחלק מברית המועצות. ב-1945 פונו חלק מתושביה הפולנים אל החלקים שנותרו בידי הרפובליקה הפולנית (שהפכה לחלק מ"הגוש המזרחי"). עם התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991 הפכה ווהלין לחלק מהרפובליקה האוקראינית העצמאית.
יהדות ווהלין

ראשית היישוב היהודי בווהלין אינה ידועה בוודאות, אך יש השערות כי היהודים הראשונים הגיעו לאזור במאה ה-11. בתקופה זו, עסקו יהודי האזור במסחר, במתן הלוואות, בייצור משקאות ומכירתם, במכס, מלאכה וחקלאות. יהדות הקהילה נהנתה אף משלטון עצמי חלקי. תקופת תור הזהב של הקהילה הגיעה במאות ה-16 וה-17, תקופה בה הייתה פריחה כלכלית והשתלבות באוטונומיה היהודית במסגרת "ועד ארבע ארצות". בווהלין קמו ישיבות, ובראשן עמדו רבנים נודעים. תנועת החסידות של הבעל שם טוב התפשטה גם לווהלין, ונוצרו כמה שושלות של אדמו"רים: טריסק, סטפין ונשכיז.
בסוף המאה ה-19 עלה מספרם של היהודים בווהלין על מאתיים אלף, והם היו כ-13% מהאוכלוסייה. ווהלין נכללה בתחום המושב שנקבע ליהודים ברוסיה, וההגבלות והאיסורים על ישיבת יהודים בכפרים גרמו להתרכזותם בערים ובעיקר בעיירות. באזור זה, כמו גם באזורים אחרים, נוצרה ה"שטעטל". בשנות השמונים של המאה ה-19 החלה בווהלין הפעילות הציונית.
במסגרת הסכם ריגה, סופחו ב-1921 לפולין שני שלישים מפלך ווהלין. בחלק של ווהלין שהיה בשליטת פולין, היהודים היו כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה, כ-200 אלף נפשות. רוב הסוחרים ובעלי המלאכה בווהלין היו יהודים, מביניהם רוב העוסקים במסחר היו חנוונים זעירים, שהשלימו את פרנסתם באמצעות משקי-עזר חקלאיים. השלטון הפולני עודד את התחרות עם המסחר היהודי. במשבר הכלכלי בשנות ה-30 החל הציבור היהודי להתרושש, והמצב הקשה נתן את אותותיו בחיי הקהילה. הקהילות עמדו בקושי רב בהוצאותיהן השוטפות, ובכלל זה בתשלום שכר הרבנים.
למעלה משני שלישים מן הילדים היהודים בווהלין למדו בבתי-ספר עבריים, בעיקר ב"התחייה" וב"יבנה". הפעילות הציונית הייתה ערה ביותר, והיא נעשתה בעיקר במסגרת המפלגות ותנועות הנוער. בין תנועות הנוער, בלטו בפעילותן בעיירות תנועות "השומר הצעיר", "בית"ר" והחלוץ. התנועות קיימו קיבוצי הכשרה, שהחשוב שבהם היה קיבוץ חוצבי האבנים בקלוסובה (קליסוב), קיבוץ שנוסד ב-1924 והיה מרכז ההכשרות של תנועת "החלוץ" בכל פולין. בסוף שנות ה-30, קיימה תנועת "בית"ר" סניף של האצ"ל בווהלין, וכן מחנה אימונים בנשק בסיוע הצבא הפולני.
ערים בווהלין

| --- | --- |
 ז'יטומיר  לודמיר  לוצק  נובוהרד-וולינסקי  קובל  רובנו  דובנו  זדולבונוב:  קרמניץ  קאמין-קושירסקי  לובומל  טוצ'ין  אוליקה  סארני  רחבלובקה  רוקיטנה
ראו גם

לודומריה
יהדות אוקראינה
יהדות פולין
פרנסואה סלזי פוטוצקי
ממלכת גליציה-ווהלין
לקריאה נוספת

ולדימיר לוין וסרגיי קרבצוב, Synagogues in Ukraine, Volhynia, הוצאת מרכז זלמן שזר, 2018