stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנימין וילקומירסקי
התרמית

ב-1995 פרסם וילקומירסקי, שחי באזור דובר הגרמנית של שווייץ, ספר זיכרונות בשם "Bruchstücke. Aus einer Kindheit 1939–1948" שאת שמו ניתן לתרגום כ-"קרעים – זיכרונות מילדות בתקופת המלחמה 1939-1948". בספרו תיאר וילקומירסקי את מה שהציג כזיכרונותיו כילד בתקופת השואה. הספר תורגם למספר שפות, כולל עברית, נמכר במספר עותקים רב וזכה לשבחים.
בספר "שאגת מעונה" (האוטוביוגרפיה של פליט השואה יעקב מארוקו, בני ברק, ה'תשנ"ח) מוזכר וילקומירסקי. מארוקו הוא יהודי יליד פולין שהתגורר בלודז' לפני המלחמה, והספר מתאר בעיקר את חייו בתקופת השואה, בגטו לודז', בגטו ורשה ובמיידנק. הספר מכיל מידע רב על חייהם של גדולי החסידות בפולין באותם הזמנים. בהגיעו למיידנק הוא איבד את אשתו ובנו הקטן בנימין. בשנת 1995, בעזרת קרובת משפחה ובעזרת ד"ר אליצור ברנשטיין הוא השתכנע שמצא את בנו. מתברר שווילקומירסקי הוא זה שהציג את עצמו כבנו של מרוקו. מרוקו היה יהודי חסידי, והזמין את וילקומירסקי ואת כל משפחתו לחגוג עמו ועם כל משפחתו את חג הפסח בישראל. הוא מתאר את ההתרגשות הגדולה של המפגש, ואת המפגש בין בנו בנימין הניצול ובנו בנימין, הקרוי על שמו, שנולד לו מנישואים שניים אחרי המלחמה. אפשר לראות תמונות של כותרות נלהבות של עיתונים ישראלים ושווייצרים ותמונות של השניים מתחבקים בחום. הספר נחתם טרם התגלתה התרמית הצינית.
חשיפת התרמית

ב-1998 פרסם העיתונאי השווייצרי דניאל גנצפריד, בעצמו בן לניצולי שואה, מאמר בעיתון Weltwoche בו טען כי וילקומירסקי אינו יהודי, הוא מעולם לא היה במחנות הריכוז בתקופת השואה וכי הוא גדל כילד בשווייץ ולא במזרח אירופה. באפריל 1999 שכרה ההוצאה לאור של הספר את ההיסטוריון השווייצרי סטפן מכלר כדי לבדוק את הטענות לזיוף. מכלר אישר כי טענותיו של גנצפריד הן אמת והספר הוא אכן זיוף.
ארת ענק יקינתונית

| ארת ענק יקינתונית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: ארת ענק
מין:: ארת ענק יקינתונית
שם מדעי
 Anodorhynchus hyacinthinus ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


ארת-ענק יקינתונית או אָרָה יָקִינְתּוֹנִית (שם מדעי: Anodorhynchus hyacinthinus) היא מין תוכי בסוג ארת ענק, שמצוי במרכז ובמזרח אמריקה הדרומית. זהו מין התוכי המעופף הגדול ביותר, ומין התוכי השני בגודלו אחרי התוכיליל. אורכו כ-100 ס"מ ומשקלו נע בין 1.2 ל-1.7 ק"ג. צבע כל הגוף כחול (בדומה לגווני היקינתון), אם כי הוא מתבהר מעט באזור הגב (בפרטים מסוימים, צבע הצוואר עשוי להיות אפרפר). הזנב ארוך ומחודד. מין זה נחשב לנוח לגידול בשבייה.
המין סווג לראשונה ב-1790 על ידי האורניתולוג האנגלי ג'ון לאת'אם, שנתן לו את השם המדעי Psittacus hyacinthinus. בשל איבוד מסיבי של בתי גידול, סווגה הארה היקינתונית במצב שימור פגיע לפי הרשימה האדומה של IUCN.
מאפיינים

תזונתה של הארה מורכבת בעיקר מאגוזים של עצי דקל מקומיים. מקורה החזק מסייע לה לפרוץ את קליפותיהם הקשות של האגוזים והזרעים. הארות מסוגלות אף לסדוק בעזרת מקורן אגוזי קוקוס, מקדמיה ואגוז ברזילאי. לשונם הקשה, המחוזקת בעצם, מסייעת להם לסדוק את האגוזים. חלק משני יותר בתזונתה של הארה מהווים פירות וחומרים צמחיים נוספים (כגון צוף).
שימוש בכלים נצפה אצל מין זה בטבע, כמו גם בשבי, עוד משנת 1863. אחדים מהכלים בהם הארה משתמשת הם קליפות עצים ועלים לעוסים; בזמן פיצוח אגוזים קשים במיוחד, הם מונעים מהאגוז להתגלגל. לא ידוע האם זוהי התנהגות שנלמדה חברתית או מוטעית גנטית, אך היא נצפתה גם בפרטים שגדלו בשבייה. עם זאת, מחקרים מראים שארות בגיל מאוחר יותר מבצעות פעולה זאת ביתר יעילות.
עונת הרבייה נמשכת בין יולי לדצמבר, הקן מוקם בחלל בעץ או על צוקים (לפי בית הגידול). בפנטנאל, 90% מהקינים מוקמים בעץ Sterculia apetala. הארה תלויה בטוקן: 83% מזרעי Sterculia apetala מופצים על ידי הטוקנים. עם זאת, 53% מביצי הארה נטרפות בידי הטוקן. גילם של העצים המתאימים לקינון עולה בדרך כלל על שישים. התחרות על הקנים בין הארות קשה. חורים קיימים מוגדלים, וממולאים בשבבי עץ. גודל התטולה נע בין 1 ל-2 ביצים, אם כי בדרך כלל רק גוזל אחד שורד: הגוזל השני נולד כמה ימים לאחר הראשון, קטן ממנו ואינו יכול להתחרות בו מבחינת קבלת המזון. הדגירה נמשכת כחודש.
גלריה

ארת ענק יקינתונית במאטו גרוסו דו סול, ברזיל
בקן
ארות ענק יקינתוניות בבית גידולן הטבעי, פנטנל, ברזיל
ארת ענק יקינתונית בתעופה
הערות שוליים

↑  ארת ענק יקינתונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547102705171
בגרות

ערך זה עוסק בתקופת הבגרות במהלך החיים. אם התכוונתם למושג במערכת החינוך הישראלית, ראו .
.
בגרות, ציור מסדרת "ארבעת גילי האדם", מאת דטלף בלונק (המאה ה-19). הציור מתאר באופן אלגורי את דמותו של הגבר הבוגר, כמי שמשיט ספינה ובה בני-משפחתו.
בגרות היא התקופה העיקרית במהלך חייו של יצור חי, המסמלת האטה בהתפתחות והתייצבות זהותו של האינדיבידואל. באדם, תקופה זו מתחילה לאחר תקופת גיל ההתבגרות. יש המחלקים[דרוש מקור] עוד את הבגרות לשלוש תת-קטגוריות: בגרות מוקדמת, אמצע הבגרות, ובגרות מאוחרת.
תכונות האדם הבוגר

להפגנת תכונות המסמלות בגרות ברוב תרבויות העולם חשיבות גדולה בקבלת האינדיבידואל על ידי החברה וביכולתו לשרוד בה. לא תמיד יש חפיפה בין הגיל הפיזיונומי לבין תכונות האדם הבוגר, ואנשים צעירים המראים תכונות בוגרות במיוחד לרוב זוכים על כך לשבח.
תכונות האדם הבוגר צריכות לכלול על פי הגישה החינוכית כיום:[דרוש מקור]
שליטה עצמית – היכולת לבקר ולהתאים את ההתנהגות, המחשבות והרגשות.
יציבות – אישיות יציבה, כוח.
עצמאות – יכולת אדם לפקח על עצמו.
רצינות – היכולת להכיל מצבים מורכבים ולהתמודד איתם באופן ענייני.
אחריות – אמינות, נשיאה בתוצאות והיכולת לבוא בהתחייבות.
שיטתיות – היכולת לתכנן לעתיד ולפעול בהתאם.
כוח סבל – היכולת להתמודד עם קשיים.
ניסיון – הבנה ופתיחות.
אובייקטיביות – ריאליזם ופרספקטיבה.
חברתיות ואינטליגנציה רגשית – הבנת הסביבה החברתית ויכולת השתלבות בה.
הבגרות בחוק

מבחינה חוקית, אדם בוגר הוא אדם שיכול לחתום על חוזה, או שחוזה יכול לחייב אותו. במקומות שונים, גיל הבגרות מקושר גם לאיבוד זכויות וחובות ההורות כלפי האדם הבוגר, קבלת עצמאות פיננסית, היכולת להינשא, להצביע, להתגייס, להחזיק או להשתמש בכלי נשק, לנהוג, לנסוע לחו"ל ללא רשות ההורים, לעשן, לקיים יחסי מין, להמר, להשתתף במדיה פורנוגרפית וכן הלאה. מקומות מסוימים מגבילים כניסה לאלו שאינם בוגרים עקב חשש לביטחונם או לנזק שהם עלולים לגרום (לדוגמה, מוזיאונים החוששים משבירת חפצים בתצוגות).
אדם בוגר יכול לעבוד על פי דיני עבודה שונים מאלו של אדם שאיננו בוגר לפי החוק.
השמירה על זכויות, חובות והגבלות אלה נעשית על ידי הרשויות או המוסדות האחראים בחומרה המשתנה לפי החשיבות אשר מיוחסת לכל נושא.
ישנה גם תעודת בגרות שניתנת לאנשים שלומדים כ־12 שנה במערכת החינוך לאחר לימודים וביצוע כל בחינות הבגרות ולאחר נתינתה ישנה בגרות מסוג מסוים שניתן לאותם האנשים.
הבגרות בחוק > הגדרת הבגרות

הגדרת גיל הבגרות בחוק משתנה בעולם, והיא נעה בין גילאי 16–21. בעבר בתרבויות אפריקאיות מסוימות גיל הבגרות נתפס ככזה כבר בגיל 13, אך ברוב החברות בימינו, גיל זה נחשב עדיין גיל ההתבגרות. ברוב המדינות והתרבויות, בעיקר, על פי חוק, מקובלת התפיסה לפיה האדם הוא בוגר החל בגיל 18. יוצאי דופן הם:
איראן – 15
אינדונזיה – 16
קוריאה הדרומית – 19
יפן – 20
לוב – 22
הבגרות בהלכה היהודית

ביהדות ההגדרה בוגר היא בעיקר גילאית ופיזיולוגית: זכר בוגר הוא כל אדם מעל גיל 13 ויום אחד (בדרך כלל נצרכת גם הבאת שתי שערות באזור איבר המין). הוא יכול להצטרף למניין, לקרוא בתורה וככלל להוציא יהודים בוגרים אחרים ידי חובת קיום מצווה כלשהי (לדוגמה בקידוש). בנקבה הדבר די דומה לגבי דיניה המיוחדים אולם שם בגרותה היא החל מגיל 12 ויום אחד. לכל מעשה שיעשו תוקף הלכתי (לדוגמה עריכת חוזה, קנייה ומכירה, גרימת נזק וכל מעשה שנצרכת דעת כדי לעשותו). הם יוצאים ממעמד חסרי הדעת (חרש, שוטה וקטן) למעמד של ברי דעת.
ראו גם

ילדות
התבגרות
גיל ההסכמה
הערות שוליים

↑  ט – בר מצווה, הרב אליעזר מלמד בספרו פניני הלכה, באתר פניני הלכה
↑  יא – בת מצווה, הרב אליעזר מלמד בספרו פניני הלכה, באתר פניני הלכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292939805171  GND: 4015431-2  LCCN: sh85001056  LNB: 000082663  NDL: 00577236
אתלוולף, מלך וסקס

אתלוולף מלך וסקס (באנגלית עתיקה: Æthelwulf, "זאב אציל") היה מלכה של ממלכת וסקס בין השנים 839–856 לספירה. בנו ויורשו של המלך אגברט, זהותה של אימו אינה ידועה. היו לו שישה ילדים מוכרים, חמישה בנים ובת: אתלברט, אתלרד, אלפרד הגדול, אתלבאלד וביתו אתלסווית. התחתן תחילה עם אוסבורגה ופעם נוספת עם יהודית (אנ'), בתו של שארל הקירח. שימש כמשנה למלך בקנט, סארי, סאסקס ואסקס עד מותו של אגברט אביו בשנת 839, אז מונה למלך וסקס. במהלך שלטונו התמודד עם פלישות מרובות של הוויקינגים הדנים וניצח בקרב מרשים באקלאה בשנת 851. הוא היה אדם אדוק ויצא למסע לרומא יחד עם בנו בשנת 855. בשנת 856 התחתן עם אשתו השנייה. בשובו מרומא נודע לו שבנו ששלט בהיעדרו לא מתכוון לוותר על חלקו בממלכה. אתלוולף החליט שישאיר את בנו לשלוט על מזרח הממלכה, בעוד הוא עצמו ימשיך לשלוט על קנט, סאסקס ואסקס.
רקע

אגברט אביו של אתלוולף היה מלכה של וסקס במשך 37 שנים (802–839). הוא היה מלך חזק ודומיננטי, איש מלחמה וקיבל את התואר ברטוולדה למשך עשר שנים. בשנת 825 ניצח אגברט בקרב את ברנוולף מלך מרסיה וקיבל את הסמכות על ארצות חסותו בדרום אנגליה. בשנת 829 כבר מלך אגברט על מרסיה ישירות. מאוחר יותר באותה שנה הכניע את ממלכת נורת'מבריה. הוא התקשה לשמור על הדומיננטיות של עמדתו ולאחר שנה איבד את השלטון הישיר על מרסיה. בשנת 825 מינה את בנו אתלוולף כמשנה למלך בקנט. לאחר מותו בשנת 839, קיבל אתלוולף את השליטה על וסקס ועל כל ארצות החסות שהיו בשליטת אביו. אתלסטאן (אנ') שהיה עד עכשיו המשנה למלך במזרח אנגליה, מונה כשליט של קנט, אסקס, סאסקס, וסארי.
במחקר קיימת מחלוקת לגבי אתלסטאן, האם היה אחיו הצעיר של אתלוולף או שהיה בנו. צ'ארלס אומאן טוען כי הוא היה אחיו ואילו היסטוריונים מאוחרים יותר כגון דייוויד קירבי ופרנק סטנסון טוענים שהיה בנו וזו הדעה המקובלת בימינו במחקר. הממלכה הדרומית של אנגליה נתווספה לממלכת וסקס לאחר מותו של אתלוולף בשנת 858.
אתלוולף כמלך וסקס

ירושתו של אתלוולף את אביו בשנת 839, טמנה בחובה כניסה ל"נעליים גדולות". אביו היה כאמור ידוע כמנהיג דגול שהצליח לכבוש שטחים גדולים באנגליה ולשמור על יציבותם ועצמאותם. לדעת ההיסטוריון הבריטי צ'ארלס אומן, אתלוולף היה חלש מאביו בתחום השלטוני ובתחום המלחמתי. אתלוולף מתואר כאדם דתי וחסוד החש מחויבות לממלכתו. הוא לא אהב לעסוק בפוליטיקה ובעסקי המלחמה, הוא היה אדוק בדתו ופעל על פי צו מצפונו. הוא היה אדם רך ועדין ולא הייתה לו התקיפות וההחלטיות שאפיינה את אביו. בתור אב, הוא נהג בילדיו בעדינות ובוותרנות, הוא פינק אותם ונהג עימם במורך לב. לדוגמה, כאשר סבל ממרידת בנו אתלבאלד, הוא לא נהג עמו בקשיחות אלא מצא את הדרך לפשרה ללא מלחמה.
המאבק בוויקינגים

הוויקינגים הדנים ניצלו את העובדה שאגברט השליט החזק איננו וליוו את עלייתו לשלטון של אתלוולף בפלישות חוזרות ונשנות לאנגליה. כבר בשנת 840, כשנה לאחר עלייתו לשלטון, החלו בפשיטות. בשנת 841 היוו התקיפות איום משמעותי עבור אנגליה כיוון שהן כבר לא היו מכוונות לעבר וסקס בלבד. צי ויקינגי הופיע בחופי לינקולנשייר, אנשיו רצחו את האילדורמן של לינדסי והשתלטו על אדמתו ולאחר מכן התקדמו דרומה ובזזו את חופי מזרח אנגליה וקנט. בשנת 842 תקפו הוויקינגים בהצלחה את לונדון, שאז עוד הייתה בשליטת מרסיה, את קונטוביק, את הנמל הגדול של פיקארדי ולבסוף את רוצ'סטר. בקיץ של אותה שנה הגיעו הוויקינגים שוב לחופי וסקס. אתלוולף תקפם במהירות, אך הובס. יש חוסר במידע על הכרוניקה של אנגליה לגבי פלישות ויקינגיות בארבע השנים שלאחר מכן. בשנת 846 מוזכר קרב שנוצח על ידי הבישוף אלסטאן (אנ'), האילדורמנים (אנ') אנוולף (Eanwulf) מסאמרסט ואוסריק מדורסט. לאחר מכן ישנו פער נוסף בתיעוד ההיסטורי עד שנת 850. בשנת 851 תקפו הוויקינגים לראשונה כצבא ולא כיחידות קטנות; הם תקפו את לונדון ובזזו אותה. כאשר הגיעו לסארי, השתתפו אתלוולף ובנו אתלבאלד בקרב אקלאה(אנ') המפורסם והביסו את הוויקינגים.
המסע לרומא ותרומתו לכנסייה

בשנת 855 נסע לרומא ושהה שם 12 חודשים. באותו מסע גם תרם אתלוולף לכנסייה עשירית משטחו שברחבי ממלכתו "לכבוד תפארת האל ובשביל גאולתו הנצחית". הוא לקח איתו לרומא את בנו אלפרד, שזו לו הפעם השנייה שנוסע לרומא, לאחר שנסע כבר כאשר היה בן ארבע. בדרך לרומא התקבלו אתלוולף ואלפרד בכבוד רב בחצרו של שארל הקירח, מלכה של פרנקיה המערבית. כאשר הגיעו לרומא תרם אתלוולף לכנסייה כתר במשקל ארבע ליבראות של זהב טהור, שני אגרטלים מזהב, שתי תמונות מוזהבות, נדן חרב מוזהב, מנורת כסף ועוד. בנוסף לכך הוא תרם בזהב לכמרים ולאצילים של רומא ובכסף לפשוטי העם.
חתונתו השנייה ואחרית ימיו

בשנת 855, לאחר שהיה ממושכת ברומא החל את מסעו חזרה הביתה. בדרכו ביקר שוב בחצרו של שארל הקירח ולקח את בתו יהודית לאשתו השנייה. יהודית הייתה בת 13 כאשר נישאה לו והוא היה בסביבות גיל 50. ככל הנראה אתלוולף איבד את אשתו הראשונה אוסבורגה פחות משנה לפני נישואיו השניים, אך יש דעה שאומרת כי התגרש ממנה לפני צאתו למסע. חתונתם נחגגה בווריק ב-1 באוקטובר 856. בסופו של דבר חזר לאנגליה בסוף אותה שנה, לאחר היעדרות של לפחות שמונה עשר חודשים. אתלוולף נתן ליהודית את כל הזכויות המגיעות לה כמלכה ונתן לה מקום של כבוד לידו באירועים מלכותיים. חזרתו של אתלוולף לביתו שבאנגליה לא הייתה משמחת. בזמן היעדרו הצליחו הוויקינגים לפלוש לאנגליה, להתקרב אל לב ליבה של אנגליה ולהוות איום ממשי. בנוסף לכך הוא לא זכה לקבלת פנים מלבבת מבנו הבכור אתלבאלד. הלה תפקד כשליט בזמן היעדרו, חתר תחתיו יחד עם אנוולף – אילדורמן של מחוז סאמרסט ועם אלסטאן, במטרה לסרב להחזיר לו את השלטון בעת חזרתו. יש האומרים כי שכנעו את אתלבאלד לבגוד באביו ויש האומרים כי הוא לא נזקק לשכנוע, אך מכל מקום ניסה להדיח את אביו. נראה שאתלבאלד הרגיש מאוים מחתונתו השנייה של אביו. היחס המיוחד שהעניק אתלוולף ליהודית לא היה מקובל בממלכת וסקס. אתלבאלד חשש לעתידו בעקבות הנישואין וחשש מצאצאים חדשים שיתחרו בו על ירושתו. אתלוולף החליט לנהוג בו בעדינות ולא להילחם עם בנו. הוא החליט להשאיר לו את השליטה על וסקס והוא עצמו שלט לבד על קנט, סאסקס ואסקס ובכך מנע מלחמת אזרחים, כאשר הוויקינגים מאיימים בפתח. אתלוולף מת ב-13 בינואר 858, כשנתיים לאחר חזרתו מצרפת. הוא הוריש את תחום שלטונו לבנו השני, אתלברט, אך לאחר מותו השתלט אתלבאלד על הממלכה כולה.
הנצחה

הר אתלוולף ברכס דאגלס שבצפון-מזרח האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אתלוולף, מלך וסקס; וזאת בדומה לשמות הרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
לקריאה נוספת

Brown, R. Allen, and Marjorie Chibnall, Proceedings of the Battle Conference on Anglo-Norman Studies, Ipswich: The Boydell Press, 1979
Glenn, Justin, The Washington's: A Family History: Royal Descents of the Presidential Branch, El Dorado Hills: Savas Publishing, 2014
Godfrey, John, The Church In Anglo-Saxon England, London: Cambridge University press, 1962
Higham, N.J., and, D.H., Hill, Edward the Elder, New York: Routledge, 2013
Janet L., Nelson, Oxford Dictionary of National Biography: Æthelwulf, Oxford University Press, 2004
Kirby, D. P., The Earliest English Kings, London: Routledge, 2000
Norton, Elizabeth, She Wolves: The Notorious Queens of England, Stroud: The History Press, 2009
Oman, Charles, A History of England: England Before the Norman Conquest, London: Methuen & Co. ltd. 1921
Panton, James, Historical Dictionary of the British Monarchy, lanham: Scarecrow Press, 2011
Points, Guy, The Combined Anglo-Saxon Chronicles: A Ready Reference Abridged Chronology, Great Britain: Rihtspell Publishing, 2013
Stenton, Frank M., The Oxford History of England: Anglo-Saxon England, Oxford: Clarendon Press, 1971
Stevenson, Joseph, and Florence, The Anglo-Saxon Chronicle: The Chronicle of Florence of Worcester: with a Continuation and Appendix, London: Seeleys, 1853
Urban, Sylvanus, Gentleman's Magazine, and Historical Chronicle, London :Edward Cave, 1862
Wickham, Chris, The Inheritance of Rome: A History of Europe From 400 to 1000, New York: Viking, 2009
Wilkinson, Philip, The British Monarchy for Dummies, Chichester: Jhon Wiley & Sons, 2006
בן הודג'ס

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1958 (בן 66) קווינסי, פלורידה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  Ben 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  James A. Shanks High School 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1980–2017 (כ־37 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הבריגדה הראשונה בדיוויזיה המוטסת ה-101  מפקד כוחות היבשה של נאט"ו  מפקד כוחות הצבא בפיקוד אירופה של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד (3, כולל אות V לאומץ)
 
פרדריק בנג'מין "בן" הודג'ס השלישי (באנגלית: Frederick Benjamin "Ben" Hodges III) (נולד ב-6 באפריל 1958) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד אירופה (הארמייה השביעית).
ביוגרפיה

הודג'ס נולד בקווינסי שבפלורידה, בנם של פרד ונל. במאי 1980 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד השלישי בחטיבה 41 של דיוויזיית השריון השנייה שהוצבה בגרמניה המערבית. שירת כמפקד פלוגה בגדוד הראשון של חטיבה 327 בדיוויזיה המוטסת ה-101, שימש מדריך בבית הספר לחי"ר של הצבא, וקצין תכנון וקצין אג"ם בדיוויזיית החי"ר השנייה המוצבת בקוריאה הדרומית. שימש סגן מפקד חטיבה 327 ועוזר מפקד כוחות נאט"ו באירופה. בשנים 1997–1999 פיקד על הגדוד השלישי בחטיבה 187 של הדיוויזיה המוטסת ה-101.
ביוני 2002 מונה למפקד חטיבה 1 בדיוויזיה המוטסת ה-101 והוביל אותה במהלך מלחמת עיראק בלחימה באזור נג'ף. במהלך התארגנות החטיבה בכווית לפני היציאה למתקפה, תקף סמל מהחטיבה את עמיתיו, הרג שניים מהם ופצע 14 אחרים בהם את הודג'ס שנפצע באורח קל מרסיסי רימון יד. בתפקידו הבא שירת כעוזר ראש מטה וקצין אג"ם של הקורפוס המוטס ה-18, לאחר מכן שימש קצין אג"ם במפקדת קורפוס בעלות הברית בעיראק וראש מטה הקורפוס המוטס ה-18. ב-2009 מונה לקצין המבצעים של פיקוד אזור דרום של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן ובדצמבר 2010 מונה לקצין תיאום לענייני אפגניסטן ופקיסטן במטות המשולבים.
בנובמבר 2012 מונה למפקד הראשון של פיקוד כוחות היבשה של נאט"ו שמפקדתו באיזמיר שבטורקיה. בנובמבר 2014 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אירופה של ארצות הברית, מילא תפקיד זה עד דצמבר 2017 ופרש מהשירות הצבאי.
לאחר שחרורו מונה ליושב ראש למחקרים אסטרטגיים במרכז למחקר מדיניות אירופית (אנ').
הודג'ס בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת המדינה קולומבוס בג'ורג'יה, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של הצבא ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה וביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי. הוא נשוי להולי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  Colonel says assignment was hampered, טופיקה קפיטל ג'ורנל, 25 באפריל 2005
↑  Passing the torch: Hodges bids farewell to U.S. Army Europe, Army, אתר צבא ארצות הברית, 15 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010188539705171  PLWABN: 9810586352505606  GND: 120313679X  LCCN: no2021072049  NKC: jo20231174438  VIAF: 22162420462732250007   WorldCat (עם VIAF): 22162420462732250007
ארתור: נקמתו של מלתזאר

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  Arthur and the Revenge of Maltazard 
 בימוי:  לוק בסון 
 הופק בידי:  לוק בסון עמנואל פרבוסט
 תסריט:  לוק בסון, סלין גרסיה 
 עריכה:  ז'וליין ריי 
 שחקנים ראשיים:  פרדי היימור סלינה גומז סנופ דוג ג'ימי פאלון רון קרופורד רוברט דה נירו ג'ייסון בייטמן מיה פארו אנתוני אנדרסון
 מוזיקה:  אריק סרה 
 צילום:  תיירי ארבוגסט 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Canal+‎
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר Arthur and the Revenge of Maltazard
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2009
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פלאשבק, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט פנטזיה, סרט מונפש למחצה 
 תקציב:  86 מיליון דולר
 הכנסות:  107,944,236 דולר
 סרט קודם:  ארתור והמינימונים 
 סרט הבא:  ארתור 3: מלחמת שני העולמות 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארתור ונקמתו של מלתזאר (באנגלית: Arthur and the Revenge of Maltazard) הוא סרט פנטזיה אמריקאי-צרפתי משנת 2009 המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי לוק בסון. הוא סרט המשך ל"ארתור והמינימונים".
תקציר העלילה

הסרט מתחיל שלוש שנים לאחר אירועי הסרט הקודם. התרגשותו של ארתור בשיאה כשמחזור הירח העשירי מגיע אל סיומו, והוא מקבל הזדמנות לחזור אל ממלכת המינימונים ולהתאחד מחדש עם הנסיכה סלניה. לאחר שעובר ארתור סדרה של אימונים קשים ומסובכים בהנחיית הבוגו מתסלאי, הוא מוכן לחזור אל המינימונים ולהתאחד איתם, אך דווקא באותו יום, לו חיכה ארתור זמן רב, אביו של ארתור מכריז על קיצור החופשה בביתה של סבתו. לפני שעוזבים ארתור והוריו, מופיע מול ארתור עכביש שמוסר לו גרגר אורז, עליו חרוטה המילה "הצילו". ארתור, שיוצא מנקודה הנחה שהקריאה לעזרה מגיעה מחבריו המינימונים, מחליט להישאר בביתה של סבתו. בעזרת הבוגו מתסלאי, ארתור מנסה להשתמש בטלסקופ כדי להיכנס אל עולמם הקטן, וכשהניסיון נכשל, הבוגו מתסלאי מציע דרך אחרת קשה ומסובכת יותר, שמצליחה להעביר את ארתור אל עולם המינימונים בעזרת גפנים עבות וענפים גמישים שעוטפים אותו, ופולטים אותו ליד בר בבעלותו של מקס המינימון. בדרכו של ארתור לבדוק מה מצבם של המינימונים, הוא משחרר בעזרת מקס את בטאמש, וכאשר הם מגיעים אל המלך, נודע להם שמלתזאר חטף את הנסיכה סלניה. מלתזאר מציב תנאים לשחרור הנסיכה, שכוללים מעבר בטוח בשבילו אל עולם בני האדם דרך הטלסקופ. ללא ברירה אחרת, נאלצים המינימונים להעביר את מלתזאר אל עולם בני האדם, ובדרכו החוצה נהרס הטלסקופ לחלוטין. לכוד בעולם המינימונים ללא דרך יציאה, ארתור נאלץ להישאר מאחור, בעוד שמלתזאר שגודלו כגודל בני האדם, מתכונן להשתלט על העולם.
שחקנים ומדבבים > מדבבים

סלינה גומז - הנסיכה סלניה (החליפה את מדונה)
דאג ראנד - הנסיך בטאמש (החליף את ג'ימי פאלון)
לו ריד - הקיסר מלתזאר (החליף את דייוויד בואי)
ג'ייסון בייטמן - הנסיך דארקוס, בנו של מלתזאר
רוברט דה נירו - המלך סיפראט, אביהם של סלניה ובטאמש
סנופ דוג - מקס
הרווי קייטל - מירו
שחקנים ומדבבים > שחקנים

פרדי היימור - ארתור
מיה פארו - דייזי, סבתו של ארתור
רון קרופורד - ארצ'יבלד, סבו של ארתור
ארסנופיריט

| --- | --- |
גבישי ארסנופיריט עד 0.5 ס"מ יחד עם גבישי קוורץ דקים שקופים. מקור: מכרה ישן בפרייברג בסקסוניה שבגרמניה
גבישי ארסנופיריט עד 0.5 ס"מ יחד עם גבישי קוורץ דקים שקופים. מקור: מכרה ישן בפרייברג בסקסוניה שבגרמניה
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  FeAsS
 מערך קריסטלוגרפי:  מונוקליני
 צורת הגביש:  מחטי, פריזמתי בעל חתך ריבועי, קצר ועבה עד 30 ס"מ, פאותיו מקווקוות, כמו כן כמסה חסרת צורה, גרגרית ועמודית .
 צבע:  אפור פלדה עד לבן כסוף, בבליה מפיק גוון ירקרק.
 ברק:  מתכתי
 שקיפות:  אטום
 פצילות:  מובחנת בכיוון אחד ({110})
 שבירה:  תת-קונכייתית עד בלתי שווה
 קשיות:  6-5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  6.2-5.9
 שרטוט:  שחור
 מידע נוסף:  גבישים תאומים נפוצים על {001} ו־{100}. תאומי מגע/חודרים על {101}. אם מכים עליו מפיץ ריח שום. מתמוסס בחומצה חנקתית
 מינרלים נלווים:  פלואוריט, זהב, קוורץ, פיריט, כלקופיריט, גלנה, קסיטריט, פירוטיט וסולפידים אחרים
פלואוריט (סגול) על ארסנופיריט
ארסנופיריט הוא מינרל סולפידי המכיל ברזל וארסן המשמש כמקור העיקרי להפקת ארסן.
תכונות > כימיה וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הארסנופיריט היא FeAsS. הארסנופיריט הוא תערובת איזומורפית של לולינגיט (FeAs2) ופיריט (FeS2). הארסנופיריט יכול להכיל קובלט עד 9% ממשקלו, זהו סוג של ארסנופיריט המכונה דייניט ([(Fe0.65 Co0.35)AsS]-[(Fe0.9 Co0.1)AsS]). מעבר לכך זהו כבר המינרל גלאוקודוט [Co0.5Fe0.5)AsS)].
הארסנופיריט מתמוסס בחומצה חנקתית תוך פליטת גופרית. כשמרבצים של ארסנופיריט נחשפים לאוויר, בדרך כלל כתוצאה מכרייה, המינרל מתחמצן באיטיות, תוך יצירת תחמוצות המסיסות במים יותר מארסנופיריט, ועקב כך נוצרת תופעת מי ניקוז מכרות חומציים (acid mine drainage) המזיקים לנהרות או למי תהום.
הארסנופיריט משתייך לקבוצה הקרויה על שמו "קבוצת הארסנופיריט" והכוללת מלבדו ומלבד הגלאוקודוט את המינרלים הנדירים הבאים: קלינוספלוריט [Co,Fe,Ni)AsS)], גודמונדיט [FeSbS], אירידרסניט [Ir,Ru)AsS)], אוסרסיט [Os,Ru)AsS)] ורוארסיט [Ru,Os)AsS)].
הארסנופיריט מתגבש במערכת המונוקלינית (פסאודו אורתורומבית), חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה"  2/m\ , וחבורת סימטריות מרחבית  \mathrm {P} 2_{1}/\mathrm {c} \,\!. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=5.744‏, b=5.675Å‏ ו-c=5.785Å, וגודלה של זווית β הוא 112.17°‏.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הגבישים של הארסנופיריט מחטיים, פריזמתיים בעלי חתך ריבועי, קצרים ועבים שאורכם עד 30 ס"מ, פאות הגבישים מקווקוות, כמו כן מופיע המינרל כמקבצים חסרי צורה, גרגריים או עמודיים. תופעת גבישים תאומים נפוצה בארסנופיריט על {001} ו־{100}, תאומי מגע/חודרים על {101}, ועל {012} תוך יצירת זוג תאומים בצורת צלב או שלישית תאומים מעגליים (טרילינגים) שצורתה כוכב. לארסנופיריט יש פצילות מובחנת בכיוון אחד ({110}). הקשיות של המינרל בינונית, 6-5.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע גבוה יחסית, 6.1 גרם לסמ"ק. כאשר מחממים ארסנופיריט הוא הופך מגנטי תוך פליטת אדים רעילים.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי (תופעה אופטית שבה נראה כאילו המינרל משנה את צבעו תוך כדי סיבובו כאשר הוא מואר באור מקוטב מוצלב) בצורה בולטת באדום-סגול. גבישי הארסנופיריט אטומים. צבעם אפור פלדה עד לבן כסוף. צבע המינרל בדגימה מלוטשת הוא לבן עם גוון חיוור של צהוב. בבליה מקבל המינרל גוון ירקרק כשהוא צובע בירקרק את קירות הסלע. הברק של הארסנופיריט הוא מתכתי. המינרל ניחן בפלאוכרואיזם חלש בגוונים של לבן או כחלחל וצהוב אדמדם חיוור.
גילוי ומקור השם

המינרל תואר לראשונה ב-1847 על ידי המינרלוג הגרמני ארנסט פרידריך גלוקר (Ernst Friedrich Glocker‏; 1858-1793). שם המינרל מייצג את הרכבו הכימי: ארסן (As) ופיריט (FeS2).
בשפה הגרמנית יש למינרל שמות רבים נוספים. מיספיקל (Mißpickel) הוא שם ארכאי למינרל בגרמנית. שמות נוספים: ארסניקשטיין (Arsenikstein), דלרניט (Dalarnit) ותלהיימיט (Thalheimit)
שימושים

הארסנופיריט המכיל כ-46% ארסן והאורפימנט (As2S3) הם שני המקורות החשובים ביותר להפקת הארסן. עורקים של זהב מתגלים מדי פעם בקרבת מרבצים של ארסנופיריט, ולכן הוא יכול לשמש כסמן לקיומה של המתכת היקרה. הפרדת זהב כאשר הוא משולב בארסנופיריט יכולה להיות קשה למדי משום שהגביש המשולב ניתך בטמפרטורה גבוהה מאוד, ולכן הוצעו כמה שיטות אחרות להפיק את הזהב.
שימוש נוסף שיש למינרל הוא עבור אספני מינרלים. אף שאפשר לחתוך את המינרל כפי שניתן לראות בתמונה משמאל לא משתמשים בו כאבן חן,