stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עשר טחנות
ראו גם

שבע טחנות
הערות שוליים

↑  בתרגום לעברית
↑  ביום 23 ביוני 1839 חצו על גשר זה את הירקון השר משה מונטיפיורי ואשתו, יהודית, שרשמה ביומנה: "השכמנו היום [ביפו] לפני השעה השישית... ובמשך שעה באנו אל גשר אבנים אשר כמעט נחרב. וכאשר עברנו את נהר פַּטְרַס באנו בשעה התשיעית אל קבר אללה אבן עלים". אַבּוּ בֻּטְרֻס, שיבוש השם אנטיפטריס - הירקון בפי הערבים. עלי אִבְּן עוּלַם, הוא סידנא עלי בחוף נוף ים של היום.
↑  עורכים: גבריאל ברקאי ואלי שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל - ליקוטי ארץ-ישראל, ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, תשס"א - 2001, עמ' 93
↑  גשר חדש על הירקון, דבר, 25 בדצמבר 1936
↑  הכביש הרצליה - רמת השרון - תל אביב, דבר, 2 במאי 1937
↑  חפירת בדיקה של רשות העתיקות
פאט קרול

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1927 שריבפורט, ארצות הברית 
 פטירה:  30 ביולי 2022 (בגיל 95) קייפ קוד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Patricia Ann Carroll 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1947–2020 (כ־73 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה  Immaculate Heart College 
 צאצאים:  Tara Karsian 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (1957)  פרס דרמה דסק לשחקנית הטובה ביותר במחזה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פאטרישה אן "פאט" קרול (באנגלית: Patricia Ann "Pat" Carroll;‏ 5 במאי 1927 – 30 ביולי 2022) הייתה שחקנית, קומיקאית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה

קרול נולדה בעיר שריבפורט, בהיותה בת חמש עברה משפחתה ללוס אנג'לס ומייד לאחר מכן החלה לשחק בהפקות מקומיות, לאחר התיכון התגייסה לצבא ארצות הברית כשחקנית. ב-1955 התחתנה ונולדו לה שלושה ילדים.
קרול נפטרה בביתה שבקייפ קוד, מסצ'וסטס, ב-30 ביולי 2022, בעת שהחלימה מדלקת ריאות.
קריירה

ב-1952 החלה להופיע בטלוויזיה בקומדיית המצבים "The Red Buttons Show", ב-1956 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בתוכנית "Caesar's Hour".
ב-1968 שיחקה בקומדיה "מישהו במיטתה של אמא" לצידה של דוריס דיי.
ב-1976 גילמה את לילי פיני, אמה של שירלי פיני בסדרה "לוורן ושירלי".
ב-1984 שיחקה בסרט "ירח רומנטי" של הבמאי ריצ'רד בנג'מין.
קרול דיבבה את דמותה של אורסולה, מכשפת הים בסרט "בת הים הקטנה", התפקיד איתו היא מזוהה. בסרט ההמשך, "בת הים הקטנה 2: השיבה לים" היא דיבבה את מורגנה, אחותה של אורסולה.
ב-2007 גילמה את מיפ חיס בסרט "יומני החופש" ובאותה שנה גילמה שכנה בסרט ננסי דרו.
ב-2011 הופיעה בהופעת קמע בסרט "מסיבת רווקות".
ב-2017 הופיעה בתור גברת קראולי הזקנה בסדרה "פלונטר: הסדרה", בפרקים הנסיכה החוקרת, האויב של מקס, סוד טיפת השמש, וגם בפרק אחד בסדרת ה"קצרים" של הסדרה, בפרק "העלי חיוך על שפתיי". ב-2019 הדמות הופיעה שוב בסדרה, אבל קרול לא שיחקה אותה ובמקומה גילמה את התפקיד סוזן בלאקסלי.
הערות שוליים

↑  Haring, Bruce (July 31, 2022). Pat Carroll Dies: Veteran Actress Of Stage, TV, Film And Voice Of Ursula In ‘The Little Mermaid’ Was 95. Deadline Hollywood, retrieved August 1, 2022
| פרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת קומדיה |
| --- | --- | --- |
| 1953–1975 | ויויאן ואנס (1953) ‏•‏‏ אודרי מדוז (1954) ‏•‏‏ נאנט פברי (1955) ‏•‏‏ פאט קרול (1956) ‏•‏‏ אן ב. דייוויס (1957) ‏•‏‏ אן ב. דייוויס (1959) ‏•‏‏ אליס פירס (1966) ‏•‏‏ פרנסס באווייר (1967) ‏•‏‏ מריון לורן (1968) ‏•‏‏ קארן ולנטיין (1970) ‏•‏‏ ואלרי הרפר (1971) ‏•‏‏ ואלרי הרפר / סאלי סטראתרס (1972) ‏•‏‏ ואלרי הרפר (1973) ‏•‏‏ קלוריס ליצ'מן (1974) ‏•‏‏ בטי וייט (1975) |  |
| 1976–2000 | בטי וייט (1976) ‏•‏‏ מרי קיי פלייס (1977) ‏•‏‏ ג'ולי קאוונר (1978) ‏•‏‏ סאלי סטראתרס (1979) ‏•‏‏ לורטה סוויט (1980) ‏•‏‏ איילין ברנן (1981) ‏•‏‏ לורטה סוויט (1982) ‏•‏‏ קרול קיין (1983) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1984) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1985) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1986) ‏•‏‏ ג'קיי הארי (1987) ‏•‏‏ אסטל גטי (1988) ‏•‏‏ ריאה פרלמן (1989) ‏•‏‏ ביבי ניווירת' (1990) ‏•‏‏ ביבי ניווירת' (1991) ‏•‏‏ לורי מטאקלף (1992) ‏•‏‏ לורי מטאקלף (1993) ‏•‏‏ לורי מטאקלף (1994) ‏•‏‏ כריסטין ברנסקי (1995) ‏•‏‏ ג'וליה לואי-דרייפוס (1996) ‏•‏‏ קריסטן ג'ונסטון (1997) ‏•‏‏ ליסה קודרו (1998) ‏•‏‏ קריסטן ג'ונסטון (1999) ‏•‏‏ מייגן מולאלי (2000) |  |
| 2001–הווה | דוריס רוברטס (2001) ‏•‏‏ דוריס רוברטס (2002) ‏•‏‏ דוריס רוברטס (2003) ‏•‏‏ סינת'יה ניקסון (2004) ‏•‏‏ דוריס רוברטס (2005) ‏•‏‏ מייגן מולאלי (2006) ‏•‏‏ ג'יימי פרסלי (2007) ‏•‏‏ ג'ין סמארט (2008) ‏•‏‏ קריסטין צ'נוות' (2009) ‏•‏‏ ג'יין לינץ' (2010) ‏•‏‏ ג'ולי בואן (2011) ‏•‏‏ ג'ולי בואן (2012) ‏•‏‏ מריט ויבר (2013) ‏•‏‏ אליסון ג'ני (2014) ‏•‏‏ אליסון ג'ני (2015) ‏•‏‏ קייט מקינון (2016) ‏•‏‏ קייט מקינון (2017) ‏•‏‏ אלכס בורסטיין (2018) ‏•‏‏ אלכס בורסטיין (2019) ‏•‏‏ אנני מרפי (2020) ‏•‏‏ האנה וודינגהם (2021) ‏•‏‏ שריל לי ראלף (2022) ‏•‏‏ איו אדבירי (2023) ‏•‏‏ ליזה קולון-זייאס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322047005171  GND: 1287693652  ISNI: 0000 0000 7399 3382  LCCN: n94051801  MusicBrainz: 94777427-0d93-4217-96e0-db99823872fd  SNAC: w6253wdf  VIAF: 265864000   WorldCat (עם VIAF): 265864000
פיקסון ים-סופי

| פיקסון ים סופי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: נפוחיתאים
משפחה:: נצרניים
סוג:: פיקסון
מין:: פיקסון ים-סופי
שם מדעי
 Rhinecanthus assasi ‏פורסקל, 1775

פִּיקָסוֹן יַם-סוּפִי (שם מדעי: Rhinecanthus assasi), שנקרא גם נצרן פיקסו ופיקסון ערבי הוא דג נצרן מהסוג פיקסון שחי בים האדום, והמפרץ הפרסי. הוא מגיע לאורך של 30 סנטימטר, ושמו נובע מדגמי הצבע הייחודיים שלו שמזכירים את ציוריו של הצייר פבלו פיקאסו. הפיקסון שוהה בשוניות אלמוגים, וניזון מחסרי חוליות קטנים.
הערות שוליים

↑  פיקסון ים סופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמוס פרומקין

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1953 (בן 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  ספלאולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 בפברואר 1995) 
 אתר רשמי
 
עמוס פרומקין (נולד ב-20 בפברואר 1953, ו' באדר תשי"ג) הוא פרופסור מן המניין במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. פרומקין הקים את המרכז לחקר מערות בישראל, יסד וערך את כתב העת לחקר מערות 'נקרות צורים' והניח את התשתית למחקר המדעי של מערות בישראל. חוקר את הגאולוגיה ותנאי הסובב בעבר לפי נתוני מערות ותהליכים קרסטיים. חוקר ופרסם גם בתחומי הגיאו-ארכאולוגיה ומפעלי מים קדומים.
חייו

עמוס פרומקין נולד בתל אביב, בן לחיים יעקב פרומקין ורות לבית אלרן. הוא נין לרב אריה ליב פרומקין, חוקר ירושלים, ממייסדי פתח תקווה ומניח התשתית לחינוך העברי המודרני.
בשנת 1975 השתתף בהקמת היישוב עפרה ובית ספר שדה עפרה במסגרת החברה להגנת הטבע. באותה תקופה חקר אתרים באזור ההר שמצפון לירושלים. הקים את המרכז לחקר המערות בישראל (מלח"ם) בשנת 1981, ומנהל אותו מאז. במסגרת זו מתקיים שיתוף פעולה רב-תחומי פורה בין מדענים ממוסדות מגוונים לבין אנשי שטח להבנת המרחב התת-קרקעי. פרומקין מרכז את סקר המערות בישראל במסגרתו המערות עוברות איתור, איסוף מידע בסיסי, מיפוי, קיטלוג, מחשוב, ומחקר מתקדם. הוא פועל לשימור המערות החשובות ולהגנה עליהן מפני פגיעה.
למד לתואר ראשון הנדסה גאודטית בטכניון, לתואר שני גאוגרפיה פיזית באוניברסיטה העברית, ולדוקטורט - גאולוגיה באוניברסיטה העברית. בעבודת המוסמך חקר קמינים קרסטיים (מערות אנכיות), ובעבודת הדוקטורט – מערות מלח בהר סדום. במסגרת בתר-דוקטורט באוניברסיטת מקמסטר בקנדה חקר את האקלים הקדום של ארץ ישראל לפי משקעי מערות. הוא איש סגל אקדמי באוניברסיטה העברית מאז 1995, והדריך סטודנטים לתואר שני ושלישי. הוא פעיל בזירה הבינלאומית בגופי מחקר שונים, ארגון כנסים ועריכת כתבי-עת, ומשמש נציג ישראל בארגון הבינלאומי לספלאולוגיה.
מחקריו

תחום מחקריו הכללי של עמוס פרומקין עוסק בגאולוגיה וגאומורפולוגיה של קרסט (תהליכי המסה) ומערות, על מרכיביהם השונים, כמחוונים לסובב הקדום, התפתחות הנוף הפיסי ופעילות האדם, לרבות ארכאולוגיה וסביבה של מערות. הכניס לישראל את הטכניקה של מיפוי תלת-ממדי של מערות כאמצעי בסיסי להבנתן. הוא משתמש במערות קרסטיות כמלכודות מוגנות לסוגים שונים של משקעים המסייעים לשחזור ותיארוך הסובב הטבעי והאנושי בעבר. פרומקין משתמש בשיטות של מדעי הטבע ושיטות גאו-ארכאולוגיות גם למחקר פעילות האדם במרחב התת-קרקעי ומערכות קדומות לאספקת מים. מחקריו מחברים בין דיסציפלינות מדעיות מגוונות, דוגמת גאולוגיה, ארכאולוגיה וביולוגיה. המחקרים בוצעו בעיקר בישראל, בירדן, באיחוד האמירויות ובבולגריה, בשיתוף עם צוות המלח"ם וחוקרים מישראל, קנדה, ירדן, ומקומות נוספים.
פרומקין פרסם כמאה וארבעים מאמרים שעברו שיפוט מדעי, וכן כתב וערך ספרים וקובצי מאמרים. בין השאר ערך את כתב העת הישראלי לחקר מערות 'נקרות צורים', ואת כרך הגאומורפולוגיה הקרסטית בעבודת היסוד הבינלאומית בגאומורפולוגיה: Treatise on Geomorphology בהוצאת Elsevier.
מחקריו > מערות מלח

פרומקין הניח בסיס למחקר מערות מלח בעולם, מחקר שבוצע במחדר המלח של הר סדום. הוא גילה וחקר עשרות קילומטרים של מערות, וגילה את מערת המלח הגדולה בעולם (שהיא גם הארוכה במערות ישראל), המכונה מערת מלח"ם.
הציע מנגנון להיווצרות המערות בהמסה מהירה של מלח בנחלים תת-קרקעיים. מיפוי מקיף של המערות ואגני הניקוז שלהן הראה כי באזור צחיח קיצון דרוש אגן ניקוז של 200 מ"ר לפחות להיווצרות מחילת מלח. משנוצרת מחילה כזו, היא מתחתרת בסלע המלח המסיס והרך בקצב גבוה מאוד לעומת מערות גיר. ההתחתרות נפסקת עם הגעת מוצא המחילה אל בסיס הניקוז, שהוא לרוב ים המלח, ומכאן שוחזר מפלס ים המלח באלפי השנים האחרונות, ואף הושווה לנתוני התנ"ך. במחקר נמצא כי נציב המלח המכונה 'אשת לוט' אינו אלא מערה שהתמוטטה בתקופת האבות.
בעקבות ניסיונו במערות המסה במלח, הראה עם שותפיו כי הבולענים לחוף ים המלח נוצרו כתוצאה מהמסה תת-קרקעית של מלח והתמוטטות השכבות שמעליו, ואף קידם מחקר בשיתוף פעולה ישראלי/ירדני של תת-הקרקע בשני צידי ים המלח באמצעות שיטות גיאופיזיות מתקדמות לאיתור הבעיה ומניעתה.
מחקריו > מפלט, מטמונים ותעודות

פרומקין גילה בשנת 1979 את מערת אביאור (כתף יריחו) שבה נחשפו תעודות שהשאירו פליטים יהודים מתקופת מרד בר כוכבא. בכמה מן המערות המסועפות והגדולות ביותר במדבר יהודה (מערת ערק נעסנה, מערת מכוך, מערת הגיא) התגלו על ידי פרומקין ושותפיו מטבעות ממרד בר כוכבא שרמזו בין השאר שהמרד פרץ בעקבות הקמת איליה קפיטולינה על חורבות ירושלים. ממצאים אלה הובילו את פרומקין ושותפיו לבצע בראשית המאה ה-21 מחקר מערות רב תחומי במצוק ההעתקים של ים המלח. במסגרת המחקר התגלו מערות מפלט חדשות של מרד בר כוכבא, ובהן תעודות פפירוס (מערת הר ישי) כלי נשק (מערת הרומח, מערת התאנים) ומטבעות (מערות צבר, מערת הר ישי, מערת המטבע, מערת הדינר). מערת חג המולד ש"אבדה" במהלך השנים, התגלתה מחדש.
הוברר כי חלק מן המערות נוצרו לפני התפתחות בקע ים המלח, ובתוכן נמצאו ממצאים נדירים המעידים על פעילות האדם בתקופות היסטוריות ופרהיסטוריות נוספות ועל שינויים סביבתיים דרמטיים שהתחוללו באזור במערת האיגרות גילה פרומקין משקעים בני למעלה משלושה מיליון שנה המעידים על אגם קדום שחדר למערה.
במאי 2022 פרומקין, יחד עם בועז זיסו מאוניברסיטת בר-אילן, מטבע כסף, הנחשב לנדיר וראשוני מבחינת מיקומו, מתקופת מרד בר כוכבא במערה בנחל תקוע. צדו האחד של המטבע נושא חזית של בית המקדש, וצדו הנשי נושא את השם ״שמעון״, על שם מפקד המרד נגד הרומאים. ממצא זה מעיד, לפי פרומקין ושותפיו, על פעילותם של המורדים היהודים באזור המערה. טענה זו מתכתבת עם הקשר בין המורדים למבצר הרודיון, השוכן בסמוך נחל תקוע, ששימש כמקום שלטוני עבור פקודיו של בר כוכבא.
בניגוד לדעה שהייתה מקובלת כי מערות המפלט מוגבלות למדבר יהודה בלבד, מצאו פרומקין ושותפיו במערות מערב הרי יהודה (מערת התאומים, מערת טור צפא) ושומרון (דוגמת מערת עבוד) מטמונים וממצאים רבים, המעידים כי יהודים התחבאו במערות טבעיות בסוף מרד בר כוכבא גם באזור זה.
מחקריו > פעילות האדם הקדמון ושינויי אקלים בישראל

פרומקין גילה מערות פרהיסטוריות חשובות במערב השומרון, ביניהן מערת נחל קנה ומערת קסם, והיה שותף למחקרן, ששינה תפיסות מקובלות לגבי האדם בתקופות פרהיסטוריות. הוא משתמש בזקיפים, ענפי עצים, מפלסי ים המלח ואף במבנה המערה כדי לשחזר את האקלים הקדום. מערות נטיפים שהתגלו ותוארכו על ידי המלח"ם בנגב ובמדבר יהודה הוכיחו כי גם באזורים צחיחים אלו האקלים היה לח יותר בעבר. במרכז הארץ ובצפונה התרחשו התקופות הלחות במקביל לתקופות הקרח, ואילו במרכז הנגב ודרומו היו דווקא התקופות הבינ-קרחוניות לחות יחסית.
ממצאים אלה, בתוספת מידע על הצטמצמות מדבר סהרה בתקופות בינ-קרחוניות, הובילו את פרומקין ושותפיו להצעה שהאדם המודרני (מן הטיפוס הארכאי) ניצל את שינוי האקלים לנדידה מאפריקה לישראל, ואילו הניאנדרטל חדר לישראל מאירופה עם פרוץ תקופת הקרח האחרונה.
מחקריו > מערות ארוכות, עמוקות ובעלי חיים נדירים

פרומקין הראה גם כי מערות הגיר הגדולות בישראל (מערת חריטון שארכה 3450 מ; מערת איילון 2700 מ'; מערת סלע 1200 מ', ערק נעסנה (1080 מ') ) נוצרו על ידי מים ממקור עמוק מתחת מפלס מי התהום.
הוא חקר את הוטת ג'רמק (קמין רום) - המערה העמוקה ביותר בישראל (עומק 157 מ'), והראה עם שותפיו במלח"ם כי האקלים הלח והטופוגרפיה התלולה בצפון הארץ טומנים בחובם פוטנציאל למערות טבעיות עמוקות נוספות בגליל ובחרמון, וכן גם למערות מלאכותיות ששימשו לצרכים מגוונים.
פרומקין הנחה את תלמידו, ישראל נעמן, במחקר מערת איילון שבה נחשפה מערכת אקולוגית מיוחדת במינה שרוב בעלי החיים שבה אינם נמצאים בשום מקום אחר. הם ניזונים מאנרגיה כימית שאינה אנרגיית שמש, בניגוד לרוב הפעילות הביולוגית על פני כדור הארץ.
מחקריו > מפעלי מים קדומים ונחלים תת-קרקעיים

פרומקין גילה וחקר את אמת המים המובילה משכם לסבסטיה ואת מערכות המים הקדומות של שכם-ניאפוליס, שמראים שעיר זו הסתמכה על שפיעת מעיינות מרובים סמוך לקו פרשת המים הארצי.
הוא מצא כי אף על פי שמערות בית גוברין נחצבו ברובן בידי אדם, עיר רומית זו ממוקמת על-גבי נחל תת-קרקעי באורך מאות מטרים, שחלקים ממנה נוצלו להקמת מפעלי מים תת-קרקעיים שסיפקו מים לעיר.
יחד עם שותפיו, פיענח את חידת הטכניקה של חציבת נקבת השילוח, הוכיח כי לא הייתה מחילה טבעית שקדמה לחציבת הנקבה, ואף תיארך את הנקבה בשיטות רדיומטריות לתקופת מלכי יהודה במאמר בכתב העת Nature. במחקר נמצא גם שמעיין הגיחון שמזין את הנקבה מגיב במהירות לכל חדירה של מים או מזהמים בעיר ירושלים.
מחקר נתיבי המים התת-קרקעיים בירושלים נמשך במערת האומה – נחל תת-קרקעי איתן, הארוך מסוגו בישראל, שזורם כל השנה דרך פיר תחנת הרכבת אל מתחת בנייני האומה, בעומק כמאה מ' מתחת פני השטח.
משפחתו

עמוס פרומקין נשוי לגנטיקאית דוקטור אילה פרומקין לבית הררי. בני הזוג מתגוררים בעפרה והורים לחמישה ילדים.
ספרים ופרסומים

אטלס מערות מדבר יהודה וספר המדבר (בעריכת: עמוס פרומקין), הוצאת מאגנס, 2015.
רשימת הפרסומים של עמוס פרומקין, בקטלוג הספרייה הלאומית
רשימת המאמרים של עמוס פרומקין באתר רמב"י
עמק אבליישן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תצורת נוף 
 מיקום
 מיקום:  עמק אבליישן ורמת גנימד 
 קואורדינטות:  70°48′S 68°30′W﻿ / ﻿70.8°S 68.5°W﻿ / -70.8; -68.5
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהעמק אבליישן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהעמק אבליישן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק אבליישן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיעמק אבליישן
 
עמק אבליישן (באנגלית: Ablation Valley; מילולית: עמק ההתאיידות) המכונה גם מפרץ אבליישן (באנגלית: Ablation Bay) הוא עמק חשוף מקרח, בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של העמק 3 קילומטרים.
העמק ממוקם בסמוך מדרום לנקודת אבליישן, שלחוף מפרץ ג'ורג' השישי; ומצפון לרמת גנימד.
גובהו של העמק 143 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי העמק

העמק התגלה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935; הקרחון מופה בשנת 1960 על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסתו של אלזוורת'.
העמק נסקר בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
העמק מופה מחדש על ידי משלחת החקר של אוניברסיטת אברדין, שנערכה בסיוע של הסקר האנטארקטי הבריטי, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1978–1979.
היסטוריה > מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
השם ניתן לעמק בשל כמויות השלג והקרח המועטות שנמצאו בו - וזאת בשל איוד המשקעים שנופלים בו.
היסטוריה > אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

העמק מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד "עמק אבליישן, ורמת גנימד" - אזור מוגן מספר 147.
וזאת מאחר שבעמק התגלו קינים של חמסנים דרומיים קוטביים ( Catharacta maccormicki ) וכן נקודות הטלה של יסעורי שלג ( Pagodroma nivea ) התגלתה בנקודת אבליישן.
ראו גם

עמק אראטיק
עמק בלמנייט
עמק ויקינג
עמק מוטונאי
עמק פלטאיירון
נקודת אבליישן
לקריאה נוספת

• Butterworth, P.J.(1985) , British Antarctic Survey Bulletin, 66. 73-82
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2 3 4 5 6 7  מידע היסטורי
1 2 3  תיאור האזור המוגן במיוחד 147
| אזורים אנטארקטיים מוגנים מיוחדים |
| --- | --- | --- |
| ארץ המלכה אליזבת | עמק דייוויס • אגם פורלידס |  |
| ארץ המלכה מוד | עמק יוקידורי |  |
| אדמת מק. רוברטסון | מונולית מוריי • מונולית סקאלין • איי רוקרי |  |
| ארץ הנסיכה אליזבת | מפרץ אמאנדה • הר הארדינג • חצי האי מיול |  |
| ארץ המלכה מרי | האי האסוול |  |
| ארץ וילקס | האי ארדרי • האי פרייזר • חצי האי קלארק |  |
| ארץ אדלי | האי ברנרד • נונאטאק בן דוקטור |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | בקתות מוסון |  |
| ארץ ויקטוריה | כף אדייר • עמק בארוויק • עמק בולהאם • כף האלט |  |
| ים רוס | רמת ארייבאל • כף קרוזייר |  |
| ארץ פאלמר | אגם אבליישן • נקודת אבליישן • עמק אבליישן • הר מוניק • הר מרטין |  |
| ארץ גרהאם | נקודת ביסקו |  |
| איי שטלנד הדרומיים | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
עירוי תאי דם אדומים

עירוי תאי דם אדומים הוא עירוי של תאי דם אדומים, אשר הופרדו במטרה לשמש לעירוי דם. עירוי זה נעשה בעיקר כאשר חולי אנמיה יורדים מתחת לרף ההמוגלובין המומלץ המינימלי, אשר עומד על 70–80 גרם לליטר. בקרב מבוגרים, ליטר אחד של עירוי תאי דם אדומים צפוי להעלות את ריכוז ההמוגלבין בכ־10 גרם לליטר. עירויי דם חוזרים נצרכים בקרב חולי סרטן העוברים טיפול באמצעות כימותרפיה, או בקרב חולים אשר יש להם הפרעות ברמת ההמוגלובין בדם.
מנת תאי דם אדומים
שימושים רפואיים

עירוי תאי דם אדומים משמש על מנת לסייע לחולי אנמיה להחזיר את היכולת לספק חמצן לתאים השונים בגוף, זאת בשל פגיעה גופנית או בשל בעיה בריאותית. בעבר, הטיפול במקרים אלו נעשה באמצעות עירוי דם, אך כיום הוא נעשה על ידי עירוי תאי דם אדומים. יותר ממאה מיליון יחידות עירוי דם נאספות בכל שנה, וכמחצית מהן נתרמות לאוכלוסייה במדינות מפותחות.
במדינות מתפתחות, כ־65% מעירוי תאי דם אדומים ניתן לילדים הסובלים מסוגים שונים של אנמיה בילדות. שימוש שכיח נוסף במדינות אלו הוא מתן עירוי תאי דם אדומים לנשים הסובלות מסיבוך הריוני. בעוד שבמדינות מפותחות, מרבית מעירויי תאי הדם האדומים ניתנים למבוגרים מעל גיל 65.
כאשר נשקלת האפשרות לעירוי תאי דם אדומים למטופל, מומלץ לקחת בחשבון את ההקשר הרפואי הכולל, ובין היתר את ההעדפה האישית ואת התחלופות האפשריות.
שימושים רפואיים > מבוגרים

מומלץ להשתמש בעירוי בעת מקרים בהם רמת ההמוגלובין בדם יורדת מתחת ל־70–80 גרם לליטר. קביעת רף זה, ולא נמוך יותר ממנו, מצמצמת את מתן עירויי הדם ב־43%. לא קיימות ראיות אשר מצביעות על קשר בין אי מתן עירויי תאי דם אדומים למטופלים הנמצאים מעל רף זה ובין תמותה או גורמים המקדמים אותה.
שימושים רפואיים > ניתוחי לב

מחקר ביסס את ההשערה לפיה מדיניות של אי מתן עירוי תאי דם אדומים מעל 70–80 מיליגרם לליטר אינה מסכנת מנותחי לב, ובמקביל חוסכת עד כ־24% מעירויי הדם.
שימושים רפואיים > מחלות לב

קיימות פחות ראיות המצביעות על טווח אופטימלי לבעלי מחלות לב, כולל אלו הסובלים מהתקף לב. הקו המנחה המוצע הוא רף גבוה במקצת של רמת המוגלובין בדם – 80 מיליגרם לליטר, כל עוד המטופל לא עבר ניתוח לב.
שימושים רפואיים > אנמיה התלויה בעירויי דם

בקרב חולי תלסמיה, התלויים בעירויי דם באופן קבוע על מנת למנוע הידרדרות במצבם הבריאותי, נדרש רך גבוה יותר של רמות המוגלובין בדם – 90 מיליגרם לליטר. קיים חוסר ודאות לגבי הרף המומלץ לחולי התסמונת המיאלודיספלסטית או חולי אנמיה אפלסטית. על כן הקו המנחה הוא התאמה אישית למטופל בכל הנוגע לעירוי תאי דם אדומים.
שימושים רפואיים > ילדים

קיימים פחות ראיות לגבי רף מומלץ לעירוי תאי דם אדומים בקרב ילדים בהשוואה למבוגרים. התקיים רק מחקר בודד במדינויות שונות של רף עירויי תאי דם אדומים בקרב ילדים. במחקר זה נמצא כי כאשר רמות ההמוגלובין בקרב ילדים נמוכות מ־70 מיליגרם לליטר, עירוי תאי דם אדומים מומלץ גם בקרב ילדים.
תופעות לוואי

תופעות לוואי עלולות לכלול תרוגות אלרגיות הכוללות אנפילקסיס, המוליזה וזיהום. מתן עירוי דם לאדם שאינו מתאים לכך עלול להיות קטלני.
בדיקת תאימות

על מנת למנוע תופעות לוואי, מבוצעות בדיקות תאימות הבודקות את התאמתו של מקבל העירוי לקבל את דם התורם. אנטיגנים בדם התורם נבדקים אל מול נוגדנים בגוף מקבל העירוי.
האנטיגנים הנפוצים החשובים לשם כך הם A, B, ו־Rh, אשר מסומן בסימון "חיובי" (קיים) ו"שלילי" (לא קיים). האותיות A ו־B מציינות את קיומם של אנטיגנים מסוגים אלה, כאשר עדר אנטיגנים משני סוגים אלה מצוין באות O.
לכן, אדם שבדמו -RH אינו יכול לקבל תרומת דם מאדם שדמו +RH. אדם שבדמו +RH יכול לקבל תרומת דם מאדם שבדמו -RH.
באופן אידיאלי, מוצאים התאמה מושלמת בין סוגי הדם. כך למשל בעל סוג דם A+ יקבל בדיוק סוג דם A+, אף כי הוא יכול לקבל גם דם מסוג A-, או O- או O+. נובע מכך כי סוג דם O- הוא סוג הדם המבוקש ביותר, מכיוון שניתן לתרום אותו כמעט לבעל כל סוג דם שהוא. כך לדוגמה במקרי חירום, כאשר לא ידוע סוג דמו של המקבל, נעשה שימוש במנות דם מסוג O-.
איסוף, עיבוד ושימוש

לרוב, איסוף הדם נעשה ממתנדבים. לאחר מכן, הדם מוכנס לצנטריפוגה, בה תאי הדם הדחוסים יותר נמשכים לקרקעית, ונוזל הפלזמה נשאר בחלק העליון. הפלזמה מופרדת ותאי הדם האדומים מאוחסנים עם כמות מינימלית של נוזל. לעיתים, תהליך הפרדת כדוריות הדם האדומות על ידי מכשיר אפרוזה, אשר נמצא כבר במקום התרומה ומחובר ישירות לתורם. תרומת תאי דם אדומים לעיתים מופרדת באופן שיענה על צרכים ספציפיים של מטופל. המקרה הנפוץ ביותר הוא הסרת תאי הדם הלבנים מתרומת הדם, הנקראת גם ליאוקורדציה (Leukoreduction).
תאי הדם האדומים מאוכסנים בקירור עד 45 ימים. במטופלים מסוימים, שימוש בתאי דם שנתרמו לפני זמן מועט הוא חשוב. למשל, בקרב תינוקות, קורא הקו המנחה לשימוש בתאי דם שנתרמו לכל היותר לפני שבוע, על מנת להבטיח תפקוד אופטימלי של תאי הדם.
הערות שוליים

1 2  Nathan T. Connell, Transfusion Medicine, Primary Care 43, 2016-12, עמ' 651–659 doi: 10.1016/j.pop.2016.07.004
1 2 3  Blood safety and availability, www.who.int (באנגלית)
1 2  Blood transfusion | Guidance and guidelines | NICE, www.nice.org.uk
↑  Jeffrey L. Carson, Simon J. Stanworth, Nareg Roubinian, Dean A. Fergusson, Transfusion thresholds and other strategies for guiding allogeneic red blood cell transfusion, The Cochrane Database of Systematic Reviews 10, 2016-10-12, עמ' CD002042 doi: 10.1002/14651858.CD002042.pub4
1 2  Jeffrey L. Carson, Simon J. Stanworth, John H. Alexander, Nareg Roubinian, Clinical trials evaluating red blood cell transfusion thresholds: An updated systematic review and with additional focus on patients with cardiovascular disease, American Heart Journal 200, 2018-6, עמ' 96–101 doi: 10.1016/j.ahj.2018.04.007
↑  Annemarie B. Docherty, Rob O'Donnell, Susan Brunskill, Marialena Trivella, Effect of restrictive versus liberal transfusion strategies on outcomes in patients with cardiovascular disease in a non-cardiac surgery setting: systematic review and meta-analysis, BMJ (Clinical research ed.) 352, 2016-03-29, עמ' i1351 doi: 10.1136/bmj.i1351
↑  WHO Model List of Essential Medicines, www.who.int
↑  Jacques Lacroix, Paul C. Hébert, James S. Hutchison, Heather A. Hume, Transfusion strategies for patients in pediatric intensive care units, The New England Journal of Medicine 356, 2007-04-19, עמ' 1609–1619 doi: 10.1056/NEJMoa066240
↑  Helen V. New, Jennifer Berryman, Paula H. B. Bolton-Maggs, Carol Cantwell, Guidelines on transfusion for fetuses, neonates and older children, British Journal of Haematology 175, 12 2016, עמ' 784–828 doi: 10.1111/bjh.14233
↑  Complications of Transfusion - Hematology and Oncology, Merck Manuals Professional Edition (באנגלית)
1 2  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-10-30
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
עשר המכות של סטלין

הכיבושים הסובייטים, אמצע 1943 עד סוף 1944.
בהיסטוריוגרפיה הסובייטית, עשר המכות של סטלין (ברוסית: Десять сталинских ударов) היו עשר המתקפות האסטרטגיות המוצלחות באירופה שערך הצבא האדום ב-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה. ההתקפות הסובייטיות גירשו את כוחות הציר משטח ברית המועצות וזירזו את קריסת גרמניה הנאצית.
היסטוריה של הביטוי

המונח נשמע לראשונה בנובמבר 1944 מפי יוסיף סטלין בנאומו "יום השנה ה-27 למהפכה הסוציאליסטית הגדולה של אוקטובר" (ברוסית: 27-я годовщина Великой Октябрьской социалистической революции) במהלך ישיבת הצירים הסובייטים של מוסקבה ב-1944. המונח נטבע כשיקוף של פולחן האישיות של סטלין ששרר אז בברית המועצות. הוא לא שיקף תכנון אסטרטגי ספציפי של הסטאבקה, ולעיתים כונתה "שנת שנים עשר הניצחונות", בהתבסס על הפקודה שהוציא סטלין למחרת, המתיר ירי הצדעה ארטילרי עם 24 תותחים ב-12 ערים של ברית המועצות: מוסקבה, לנינגרד, קייב, מינסק, פטרוזבודסק, טאלין, ריגה, וילנה, קישינב, טביליסי, סבסטופול ולבוב. לאחר שנרשם בצעירותו לסמינר התאולוגי הרוסי-אורתודוקסי בטיפליס, הכיר סטלין את התנ"ך ובמיוחד את עשר מכות מצרים, עשר "מכות" מסיביות שנאמר כי אלוהים הטיל על פרעה הרשע והובילו לכניעת פרעה. השימוש במונח הופסק לאחר הנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב משנת 1956, שהוקיע את סטלין וסיים את פולחן האישיות שלו לאחר מותו.