stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפת חדרה

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז חיפה
 בירת הנפה:  חדרה
 שטח:  572 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  487,337 (מרץ 2023)
  ‑ צפיפות:  852 נפש לקמ"ר (מרץ 2023)
 קואורדינטות:  32°27′00″N 34°55′00″E﻿ / ﻿32.45°N 34.916666666667°E﻿ / 32.45; 34.916666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    חלוקת מחוז חיפה לנפות ולאזורים   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת חדרה היא נפה במחוז חיפה במדינת ישראל. הנפה קרויה על שם חדרה שהיא העיר הגדולה בנפה. בשנת 2023 חיו בשטח הנפה 487,337 נפש.
שטח הנפה 572 קמ"ר, גבולותיה: במערב - חוף הים התיכון, ממזרח - נפת יזרעאל, מצפון - נפת חיפה, מדרום - נפת השרון.
בנפה מתגוררים יהודים ומוסלמים, המוסלמים מתגוררים בואדי עארה שנמצא בתחומה של הנפה.
| ערים | מועצות מקומיות | מועצות אזוריות |
| --- | --- | --- |
|  אום אל-פחם  אור עקיבא  באקה אל-גרבייה  חדרה  חריש  כפר קרע |  בנימינה - גבעת עדה  בסמ"ה  ג'סר א-זרקא  ג'ת  זכרון יעקב  מעלה עירון  ערערה  פוריידיס  פרדס חנה - כרכור |  מועצה אזורית אלונה  מועצה אזורית חוף הכרמל  מועצה אזורית מנשה |
ניוון אדיפוסוגאניטאלי

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 DiseasesDB:  29318
 סיווגים
 ICD-10:  E23.6
 
ניוון אדיפוסוגאניטאלי (באנגלית Adiposogenital dystrophy), ידועה גם בשם תסמונת פרוליך היא מחלה נדירה הנגרמת בעקיפין על ידי תת-פעילות של בלוטות המין עקב רמות נמוכות של GnRH.
רמות נמוכות של GnRH נקשרו למומים של מרכז התזונה בהיפותלמוס המובילים לצריכה מוגברת של מזון ולאגירה מוגברת של קלוריות.
מאפיינים

השמנת יתר חולנית הגורמת מראה נשי
עיכוב בהתפתחות ועיכוב בהתפתחות המינית, ניוון או התפתחות חלקית של בלוטות ומאפיינים מיניים משניים
כאבי ראש
בעיות של תפיסה ויזואלית
צמא וייצור שתן מוגבר
בדרך כלל מחלה זו מקושרת עם גידולים בהיפותולומוס הגורמים לתיאבון מוגבר ולדיכוי של ייצור הגונדוטרופין. נראה כי מחלה זו מופיעה בעיקר אצל זכרים.
ראו גם

תסמונת פראדר וילי
נחשיל חד-ראש

| נחשיל חד-ראש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
על־משפחה:: נחשילים
משפחה:: נחשיליים
סוג:: Rhinotyphlops
מין:: נחשיל חד-ראש
שם מדעי
 Rhinotyphlops simoni ‏בטגר, 1879
שמות נוספים
 Typhlops simoni

נַחֲשִׁיל חַד-רֹאשׁ (שם מדעי: Letheobia simonii) הוא מין של נחש ממשפחת הנחשיליים, והוא אנדמי למזרח התיכון. הוא אינו מסוכן לבני האדם. כהתגונות הוא מפריש נוזל לבן מצחין מפתח הביב.
מאפיינים

הוא חי באזורי אקלים ים תיכוני מתחת לאדמה. אזורי המחיה שלו הם בישראל, סוריה וירדן, כשעיקר אזור המחיה שלו הוא אזור חיפה. עם זאת, במאי 2023 נצפה פרט של נחשיל חד-ראש בשמורת ערבות יריחו שבדרום בקעת הירדן.
הוא מגיע לאורך של 20 סנטימטר וצבעו ורדרד. על ראשו חוד קטן אשר מסייע לנחש להתחפר באדמה. הוא מבלה את רוב זמנו תחת מחסות או בקני נמלים. הוא פעיל לילה.
מזון

הנחשיל ניזון בעיקר מחרקים כמו טרמיטים ונמלים בגלגוליהם השונים.
רבייה

באביב הנקבה מטילה ביצים מעטות שמהן בוקעים הצעירים.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022, ISBN 978-965-91880-2-4, עמ' 144–145
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Shai Meiri, Amos Belmaker, Daniel Berkowic, Kesem Kazes, A checklist of Israeli land vertebrates, Israel Journal of Ecology and Evolution 65, 2019-03-21, עמ' 43–70 doi: 10.1163/22244662-20191047
1 2 3  נעה פישר, לראשונה: נחשיל חד ראש נצפה בשמורת ערבות יריחו, באתר ynet, 15 במאי 2023
נחשיל חד-ראש, באתר ITIS (באנגלית)
נחשיל חד-ראש, באתר NCBI (באנגלית)
נחשיל חד-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
נחשיל חד-ראש, באתר GBIF (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוטריוס

סוטריוס (בלטינית: Soterius; מת בשנת 174), הידוע לעיתים בשם "אפיפיור החסד" נולד בפונדי שבאיטליה וכיהן כאפיפיור בערך בין השנים 166 עד 174. הוא היה האפיפיור שהכריז כי נישואין כשרים רק כסקרמנט בברכת כומר. מיוחסת לו בנוסף גם קביעת חג הפסחא כחג שנתי ברומא.
בעוד שלפי המסורת הנוצרית כל האפיפיורים המוקדמים מתו כמרטירים, במחקר רשמי על הנושא נאמר שאין בסיס להנחה שסוטריוס גם מת כמרטיר.
נפת טונגיר-אוליוקמה

| --- | --- |
דגל נפת טונגיר-אוליוקמהדגל נפת טונגיר-אוליוקמה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בירת הנפה:  טופיק 
 תאריך ייסוד:  1927 
 שטח:  42,900 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  1,347 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  55°N 120°E﻿ / ﻿55°N 120°E﻿ / 55; 120 
 אזור זמן:  זמן אירקוטסק
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מחוז עבר הבאיקל מוגדלת) צ'יטה קרסנוקמנסק בורזיה פטרובסק זבאיקלסקי  אגינסקויה נרצ'ינסק מוגוצ'ה שילקה בליי סאחה יקוטיה  אמור סין מונגוליה בוריאטיה אירקוטסקנפת טונגיר-אוליוקמה(למפת מחוז עבר הבאיקל רגילה) צ'יטה קרסנוקמנסק בורזיה פטרובסק זבאיקלסקי  אגינסקויה נרצ'ינסק מוגוצ'ה שילקה בליי סאחה יקוטיה  אמור סין מונגוליה בוריאטיה אירקוטסקנפת טונגיר-אוליוקמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת טוּנְגִירוֹ-אוֹלֶקְמִינְסְקִיי (ברוסית: Тунгиро-Олекминский район) היא אחת מ-29 הראיונים (נפות) במחוז עבר הבאיקל שברוסיה ונמצאת בצפון-מזרח המחוז.
אחוזים[דרושה הבהרה] משטח הנפה מיוערים. הנפה גובלת במחוז אמור, בסין ובנפות אחרות במחוז.
ניואפואו

| --- | --- |

מראה האי מהחלל
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  15°36′0″S 175°37′48″W﻿ / ﻿15.60000°S 175.63000°W﻿ / -15.60000; -175.63000
 ארכיפלג:  טונגה
 סוג:  אי געשי
 שטח:  15 קמ"ר
 גובה מרבי:  250 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  טונגה טונגה
 אוכלוסייה:  493
 מגלה:  וילם סכאוטן ויאקוב לה מייר
 תאריך גילוי:  1616
  (למפת טונגה מוגדלת) נוקואלופה ניואפו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטניואפואו(למפת טונגה רגילה) נוקואלופה ניואפו פאנגיי אואונואה האוקיינוס השקטניואפואו
 
ניואפואו (בטונגאית: Niuafo'ou – "אגוזי קוקוס חדשים רבים") הוא האי הצפוני ביותר בטונגה. זהו אי געשי בשטח של 15 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 523 תושבים על פי מפקד 2011.
גאוגרפיה

ניואפואו ממוקם בדרום האוקיינוס השקט בין פיג'י לבין סמואה. האי הוא הר געש שעדיין פעיל.
שמות נוספים של האי הם: "אי התקווה הטובה" (Good Hope) ו"אי הפחית" (Tin Can). השם האחרון מקורו בעובדה שלאי אין נמל טבעי ולא רציף, ועקב כך הדואר לאי היה מגיע על ידי שחיינים שנשאו איתם חבילות דואר חתומות בתוך קופסת ביסקוויטים שהושלכו מתוך הספינות שעברו במקום.
האי הוא הר געש הממוקם על רכס תת-ימי במרחק של 190 ק"מ ממערב לקו הרי הגעש האחרים של טונגה. האי כולל קלדרה תלולה. שפתה של הקלדרה בגובה של 120 מטרים ובשיאה היא מגיעה לגובה של 250 מטרים. קו החוף סלעי ותלול ולאורכו פזורים חופים מעטים שהחול שלהם שחור. מקום הנחיתה היחידי על חופי האי נמצא בקצהו של ערוץ לבה במערב האי. כל הכפרים נמצאים בצפון ובמזרח. בצפון האי נמצאים כל המבנים הציבוריים כמו משרד הדואר, תחנת התקשורת ושדה התעופה. בית הספר התיכון נמצא במזרח.
הטבעת ההיקפית של האי סוגרת על שני אגמים. הגדול בהם נמצא בגובה של 23 מטרים מעל פני הים, רוחבו 4 ק"מ ועומקו 84 מטרים. בתוך האגם שוכנים 3 איים ואיים נוספים שקועים מתחת למימיו ומבצבצים מעליהם כאשר מפלס המים יורד. גבעות חול שוממות מפרידות בין אגם זה לאגם קטן יותר. מדרונותיו הפנימיים של הר הגעש מיוערים וכן מדרונותיו החיצוניים בצדדיו המזרחיים והמערביים של האי.
הר הגעש של ניואפואו היה פעיל במשך אלפי שנים. ב-1853 נחרב אחד מהכפרים באי ונהרגו 25 תושבים. זרמי הלבה בהתפרצויות של 1912 ו-1929 החריבו כפר נוסף, חסמו את המעבר לנמל וחיסלו את הצמחייה במורדות המערביים של האי. התפרצויות נוספות אירעו ב-1935, 1936, 1943 וב-1946. זו האחרונה הייתה התפרצות אלימה במיוחד עד כדי כך שתושבי האי נאלצו להתפנות לאי אאואה (ʻEua). הראשונים מבין תושבי האי הורשו לחזור אליו ב-1958.
היסטוריה

ניואפואו סומן כבר על המפות של מגלי הארצות ההולנדים וילם סכאוטן (Willem Schouten) ויאקוב לה מייר (Jacob Le Maire) במהלך מסעם סביב לכדור הארץ בשנת 1616. לאחר שלא עלה בידם ליצור קשר טוב עם תושבי האי ניואטופוטפו (Niuatoputapu), הם התקרבו לניואפואו בתקווה להצליח שם יותר. הם קראו לו "אי התקווה הטובה". בהגיעם לאי הם נתקלו במצוקים שחורים, ירוקים בחלקם העליון, בשפע של עצי קוקוס, בכמה בתים לאורך חוף הים ובכפר שלם במקום נחיתתם. אך הם לא הצליחו לעגון את ספינתם והסתפקו בסחר חליפין מצומצם עם הילידים שהגיעו לספינתם בסירות הקאנו שלהם. זמן מה היו יחסיהם עם הילידים על מי מנוחות, אך לאחר תקרית בה ניסו הילידים לגנוב את אחת מהסירות שלהם, הם נאלצו להשתמש בנשק חם.
כאמור, בין השנים 1946–1958 היה האי שומם וגם כששובו אליו תושביו, חלקם נשארו בגלות.
בינואר 2002 הוכה האי בסופת ציקלון שהרסה בתים רבים ואדם אחד נהרג.
הערות שוליים

↑  מפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539958205171  LCCN: sh2006000078  VIAF: 235742738   WorldCat (עם VIAF): 235742738
נורית פריד

| --- | --- |

נורית פריד
 לידה:  19 במרץ 1942 (בת 82) א' בניסן תש"ב ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית, ברוקלין קולג'
 בן או בת זוג:  יוחנן פריד 
 פרסים והוקרה:  פרס שאול ליברמן ליצירתיות ויוזמה בתוכניות חינוכיות, פרס ירושלים לחינוך
 
נורית פריד (נולדה ב-19 במרץ 1942) היא מייסדת המכון לטוענות רבניות. פריד קיבלה את פרס שאול ליברמן על יצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודים חינוכיות בשנת 1993, ואת פרס ירושלים לחינוך בשנת 2021.
ביוגרפיה

פריד נולדה כדור שביעי בירושלים. הוריה הם הרב ברוך רקובר ושרה (נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד).
הוריה נפרדו כשהייתה בת שש. היא עברה לפנימייה של עליית הנוער, שם גרה יחד עם בנות יתומות ששרדו את השואה.
היא למדה בבית הספר "בית יעקב" ובשנת 1961, קיבלה תעודת הוראה מסמינר "בית יעקב" ולימדה בו.
בגיל 22 נישאה לרב יוחנן פריד, דרכו הכירה את הציונית הדתית. לימדה באולפנת חורב ויזמה את לימודי בית המדרש לבנות במסגרת לימודי בית הספר התיכון. לימים הפכה תוכנית זו למובילה בלימודי יהדות במערכת החינוך הדתי בבתי הספר התיכוניים לבנות. על כך קיבלה את פרס שאול ליברמן בשנת 1993 ליצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודיות ייחודיות. זו הייתה הפעם הראשונה, שתלמידות תיכון למדו בבית מדרש במסגרת הלימודים הרגילים, כמו לימודי בית מדרש בבתי הספר לבנים. כמו כן כתבה תוכנית לימודית ייחודית לבחינת הבגרות בתנ"ך ובספרות.
פריד הייתה בין היוזמות להקמת מכללה ירושלים, שנוסדה בשנת 1964 ואף לימדה שם. נשים חרדיות וחרדיות-לאומיות חיפשו מסגרות לימוד תורניות לנשים, והרב קופרמן, שביתו היה צר מלהכיל את כל הנשים שצבאו על ביתו כדי לשמוע את שיעוריו, נענה לבקשות והקים את המכללה.
בשנת 1974, פריד סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות ובחינוך מהאוניברסיטה העברית. אז היא הקימה את תוכנית לימודי יהדות לבוגרות תיכון לפני גיוסן לצה"ל ושירות לאומי במוסדות "אור תורה" של הרב ריסקין, ולימדה תנ"ך ואגדות חז"ל במדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה). בשנת 1989 סיימה תואר שני בהצטיינות בלימודי יהדות בברוקלין קולג' בניו יורק.
בשנת 1991, פריד הקימה מכון להכשרת טוענות רבניות במדרשת לינדנבאום ועמדה בראשו. בשנים 1993–1997 הייתה בעלת מכון כושר "מכון 8" לנשים בירושלים ובאפרת. היא לימדה תנ"ך ומדרש במת"ן, וכן לימדה תנ"ך בקמפוס טל, השלוחה הנשית של מכון לב.
פריד משמשת חברת הנהלת בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "מעלה" מאז היווסדו. בשנים 1999–2003 שימשה כחברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו 1999–2003, וכן היא חברת ההנהלה הציבורית של בית הדין "משפט והלכה בישראל" במכון הגבוה ללימודי יהדות "ארץ חמדה" ירושלים.
בשנת 2021 פריד קיבלה את פרס ירושלים לחינוך על עיסוקה במשך שנים רבות בחינוך תלמידות והקמת מוסדות אקדמיים ותורניים הנחשבים ביותר בחינוך הדתי במדינת ישראל.
פריד עוסקת בהוראת אגדות חז"ל במסגרות שונות של הגיל השלישי.
בשנת 2024 קיבלה את התואר יקיר ירושלים.
משפחתה

נשואה לרב יוחנן פריד, ולהם שישה ילדים.
פרסומיה

נורית פריד, נערה הייתי וגם זקנתי בתוך קוראות מבראשית עמ' 187–193 עורכת רותי רביצקי הוצאת ידיעות אחרונות תל אביב 1999
נורית פריד, טוענות רבניות והעצמת נשים, אישה, חווה אדם: נשיות יהודית בין התפתחות למסורת, ראובן מס, תשס"ח, עמ' 14–129
לקריאה נוספת

יורם קירש, מהפכות בהלכה, ירושלים, ספרית מעריב, 2000
חדד א., השווה כתוב אישה לאיש על מעמדן של הנשים בבתי הדין הרבניים, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשע"ג
שמיר ר, שטראי מ, אליאסנ: שליחות פמיניזם ופרופסיונליזם טוענות: טוענות רבניות בקהילה הדתית–אורתודוקסית, מגמות לח 3( תשנ"ז(, עמ' 313–348.
מלכה פיוטרקובסקי, מהלכת בדרכה אתגרי החיים במבט אתגרי ערכי, תל אביב, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2014
הערות שוליים

↑  הרבנית פריד, ממייסדות עולם לימוד התורה לנשים, עסקה במשך שנים רבות בחינוך תלמידות והקמת מוסדות אקדמיים ותורניים, באתר ערוץ 7, 2414 במרץ 2021
↑  מכון ליברמן
1 2  נורית פריד, טוענות רבניות והעצמת נשים, אישה, חווה אדם: נשיות יהודית בין התפתחות למסורת, ראובן מס, תשס"ח, עמ' 14–1292
↑  נורית פריד
↑  יקירי ירושלים לשנת 2024
סאיטאמה (מחוז)

מחוז סאיטאמה (ביפנית: Saitama-ken 埼玉県) הוא מחוז באזור קאנטו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר סאיטאמה.
מחוז סאיטאמה הוא חלק מאזור מטרופולין טוקיו, ורבות מערי המחוז נחשבות לפרברים של טוקיו.
היסטוריה

לאורך שנות ההיסטוריה היפנית היה האזור של מחוז סאיטאמה תחת שליטת מספר מחוזות, כגון מחוז צ'יצ'יבו ומחוז מוסאשי, והיה ידוע כמרכז חקלאי פורה שבו ייצרו את מרבית אספקת האוכל של מישור קאנטו.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה העיר טוקיו להתפתח ולצמוח במהירות. השיפור בקווי התחבורה, והמחסור באזורי מגורים בטוקיו עצמה, הביאו לצמיחת מחוז סאיטאמה, שאוכלוסייתה צמחה בכמעט פי שלושה משנת 1960. כיום מחוברות מרבית מערי המחוז לטוקיו בקווי הרכבת התחתית של טוקיו, ולמעשה משמשות פרברי מגורים של העיר.
גאוגרפיה

מחוז סאיטאמה גובל בעיר טוקיו, ובמחוזות איבראקי, צ'יבה, טוצ'יגי, גונמה, נאגנו ויאמאנאשי. הוא שוכן בלב אזור קאנטו, אורכו 52 קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבו 103 קילומטרים ממזרח למערב. מחוז סאיטאמה הוא מחוז התשיעי הקטן ביותר ביפן, עם שטח של 3,797 קמ"ר.
את הגבול המזרחי, עם מחוז צ'יבה, מסמן נהר אדו, ואילו את הגבול הצפוני וצפון-מערבי, עם מחוז גונמה, מסמנים הנהרות טונה וקנאגווה, ואת הגבול הדרומי מסמנים נהרות ארקאווה, טאמה ופואפוקי.
הטופוגרפיה של מחוז סאיטאמה מחולקת על ידי הקו הטקטוני האצ'יאוג'י, הנמתח מצפון לדרום, ומחלק את המחוז לחלק המערבי ההררי והחלק המזרחי השטוח, המהווה 67.3% משטח המחוז.
גאוגרפיה > ערים

במחוז סאיטאמה 40 ערים:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אגאו  אוקגאווה  אירומה  אסאקה  גיודה  האנו  הונג'ו  היגאשימצויאמה  הידאקה  הניו |  הסודה  ואקו  וראבי  טודה  טוקורוזאווה  יאישיו  יושיקאווה  מיסאטו  ניאיזה  סאטה |  סאיטאמה (בירת המחוז)  סוקה  סיאמה  סקאדו  פוג'ימי  פוג'ימינו  פוקאיה  צורוגאשימה  צ'יצ'יבו  קאזו |  קווגואה  קווגוצ'י  קומגאיה  קונוסו  קוקי  קושיגאיה  קיטמוטו  קסוקאבה  שיקי  שיראוקה |
צ'יצ'יבו
טוקורוזאווה
סוקה
קסוקאבה
ערים תאומות

מקסיקו מקסיקו, מקסיקו
הרפובליקה העממית של סין שאנשי, הרפובליקה העממית של סין
אוסטרליה קווינסלנד, אוסטרליה
ארצות הברית אוהיו, ארצות הברית
גרמניה ברנדנבורג, גרמניה
איטליה טורינו, איטליה
איטליה מילאנו, איטליה
נורית קידר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה, פרס פסטיבל הקולנוע ירושלים
 פרופיל ב-IMDb
 
נורית קידר היא מפיקה ובמאית סרטי תעודה ישראלית.
ביוגרפיה

בסוף שנות ה-80 עבדה כמפיקה בעבור רשת CNN, בשלוחה שלה בירושלים. בשנת 1994 הייתה מפיקה בכירה בשידורי קשת מתחילת שידורי הערוץ השני. שם הפיקה מספר סדרות תיעודיות עם ירון לונדון, בהם: "הפואטיקה של ההמונים", "השמן עם הסוני", "בודהה פיצה קרישנה קולה" ו"אדוני ראש הממשלה". ב-1994 הפיקה את סרטו של הבמאי ניזאר חסן, זוכה פרס וולג'ין, "איסתיקלאל", המתעד כיצד מציינים הערבים אזרחי ישראל את יום העצמאות של מדינת ישראל.
מאז 1999 עוסקת בהפקה ויצירה של סרטי תעודה אישיים. ביניהם: "חלום לבנון" (2001) שבו עקבה אחר סוחר מדרום לבנון, שאיבד את עולמו עם נסיגת צה"ל מלבנון. "טעות בזיהוי" (2001) העוסק בשלושה בני עדות המזרח שאובחנו על ידי מערכת החינוך כבעייתיים, אך במרוצת השנים היו לאקדמיים מצליחים. ב-2002 יצרה שני סרטים בארגנטינה "אססינו" העוסק בקורבנות היהודים של המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). ו"הסבון בכה מאוד" על תעשיית הפקת אופרות הסבון במדינה.
ב-2004 יצרה את הסרט "אחת בודדת", שהביא את סיפורם של צלפי צה"ל בזמן האינתיפאדה השנייה, שעסקו בביצוע סיכולים ממוקדים. תחילה אישר צה"ל את חשיפת פני הצלפים שהתראינו לסרט, אך ברגע האחרון ביקשה הצנזורה הצבאית להסתיר את פניהם. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקלן שבגרמניה, בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים פמפלונה בספרד והתקבל לעשרות פסטיבלים בינלאומיים אחרים במלבורן, איסטנבול, שיקגו, מדריד ומקומות נוספים.
בספטמבר 2006 הפיקה עבור ערוץ 4 הבריטי כתבת תחקיר על מלחמת לבנון, שהייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית סיקור חדשותי.
ב-2007 יצרה את הסרט "מבוזבזים", שמביא את סיפורם של 11 חיילים ששירתו בבופור, בחצי השנה שקדמה לנסיגה מלבנון.
ב-2011 יצרה את הסרט "בטון", ובו עדויות קשות של חיילי צה"ל ממבצע עופרת יצוקה. הסרט שודר גם בערוץ 4 הבריטי. רק ב-2016 שודר לראשונה בישראל, בערוץ הראשון.
ב-2013 קידר ומוש דנון זכו במכרז של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, להפקת סדרה בת 3 פרקים, "מלכוד 73", על השפעת מלחמת יום כיפור על החברה הישראלית, לציון 40 שנה למלחמה. באותה שנה גם יצרה את הסרט התיעודי "משפטי חיים", העוקב אחר אדם שאביו ערבי שביצע פיגוע ואמו יהודייה שהתחרדה. משפטי חיים זכה בפסטיבל הקולנוע בירושלים בפרס ואן ליר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2013.
ב-2019 יצרה, יחד עם המפיק מוש דנון, את הסרט "ליבר-מן", על נסיקתו הפוליטית של אביגדור ליברמן, בו הציע הסבר חדש להצלחתו של ליברמן הקושר אותו לתהפוכות החברתיות והתקשורתיות שעברו על ישראל בשנות ה-2000.
ב-2021 יצרה את הסרט "חצר משחקים", על משימה שהחלה ביום הרביעי למלחמת לבנון הראשונה, שפלוגה של צנחני מילואים קיבלה פקודה לשמור על יותר מאלף שבויי מלחמה לבנונים בחצר של בית ספר בצידון. אך משימת השמירה הסתבכה. החיילים שהשתתפו במשימת השמירה, הרופאים שהיו עדים לפשעי המלחמה והעצורים שעמדו בעינויים נחשפו בסרט.
משנת 2012 מנהלת אמנותית לפסטיבל האנתרופולוגי הבינלאומי  שמתקיים בסינמטק ירושלים.
פרסים והוקרה

פרס אמנות הקולנוע בפסטיבל ירושלים 2002.
פרס ון ליר לסרט התיעודי הטוב ביותר על "משפטי חיים", בפסטיבל ירושלים 2013.
פרס הראשון ופרס חביב הקהל לסרטה "משפטי חיים" ב-"Millenium Film Festival", הפסטיבל הבינלאומי לסרטים דוקומנטריים בבריסל, בלגיה באפריל 2014.
פרס מפעל חיים על יצירותיה הטלוויזיוניות מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה, פברואר 2015.
פרס אמנות הקולנוע" לשנת 2016 מטעם משרד התרבות והספורט.
"ציון לשבח" לסרטה "חצר משחקים" בפסטיבל הקולנוע בירושלים (2021)
פרס ראשון לסרטה "חצר משחקים" בפסטיבל PriMed 2022  לקולנוע ים תיכוני.
פילמוגרפיה

"חצר משחקים" (2021), זוכה בציון לשבח פסטיבל ירושלים.
"ליבר-מן" (2019}, מפיק: מוש דנון, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2019.
"מלכוד 73" (2013) סדרה דוקומנטרית עם המפיק מוש דנון.
"משפטי חיים" (2013) עם הבמאי ירון שני. פרס ון ליר לסרט התיעודי הטוב ביותר פסטיבל ירושלים 2013
"אורי ליפשיץ" (2013) על האמן אורי ליפשיץ. ציון לשבח פסטיבל אופוס 2013
"בטון" - על מבצע עופרת יצוקה (2011) זוכה בציון לשבח פסטיבל ירושלים 2011
"אילנה גור – מחוץ למסגרת" (2009)
"שבויה, סיפורה של קרנית גולדווסר" (2008)
"נוראן" (2007), עם דוד מנדיל
"מבוזבזים" (2007)
"כל הדרך הביתה" (2006), סדרתו של רון מיברג
"השאלונים" (2006), סדרה עם יאיר קדר ודורון סולומונס
"חנושק'ה" (2006)
"תיק לא סגור" (2006), עם נפתלי גליקסברג ואריק ברנשטיין
"מלחמת השכול" (2006)
"אחת בודדת" (2004)
"העיניים של המדינה – הקרב על החרמון" (2004)
"כנגד כל הסיכויים" (2003), ב"עובדה"
"אססינו" (2002) - היה מועמד לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
"הסבון בכה מאוד" (2002)
"טעות בזיהוי" (2001)
"חלום לבנון" (2001)
"מעתה ועד ..עולם – על חברון" (2001), ל"עובדה" עם הבמאית ג'ולי שלז
"וגבול נתן" (1999)
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, שטח צבאי, אסור לצלם, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2001
↑  הארץ, מועמד לפרס הסרט התיעודי: חלום לבנון, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001
ניר קיפניס, ‏בגלל המלחמה ההיא, באתר גלובס, 23 במאי 2001
↑  רותה קופפר, שאלה של חינוך, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2001
ניר קיפניס, ‏שוליים 1, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2001
↑  גיורא יהלום, ‏קשר השתיקה, באתר גלובס, 28 ביולי 2002
תום שגב, ישראל בכיכר מאיו, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2002
גואל פינטו, היהודים של כיכר מאי, באתר הארץ, 26 ביולי 2002
↑  גיורא יהלום, ‏"הסבון בכה מאוד" בערוץ 8: צפינו וגם בכינו, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2002
דוד שליט, ‏דני והשרוטות, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2002
↑  רינת אבולעפיה, ‏אנחנו על הכוונת, באתר גלובס, 13 ביולי 2004
↑  מוניטין, באתר גלובס, 8 ביולי 2004
↑  גואל פינטו, פרס בגרמניה לסרט "אחת בודדת" על לבטיהם של צלפי צה"ל בשטחים, באתר הארץ, 23 ביוני 2004
↑  רותה קופפר, הסרט "אחת בודדת" של נורית קידר זכה בפסטיבל פמפלונה בספרד, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2005
↑  נירית אנדרמן, כתבות של ערוץ 4 על מלחמת לבנון השנייה מועמדות לפרס אמי, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2007
↑  נירית אנדרמן, זה הכל רק על הרג, באתר הארץ, 4 במרץ 2007
מרב יודילוביץ', בחזרה אל ההר המקולל, באתר ynet, 13 בפברואר 2007
↑  לי-אור אברבך, ‏צפו במכה התדמיתית: סרט על צה"ל שודר בערוץ 4 הבריטי, באתר גלובס, 25 בינואר 2011
↑  לי-אור אברבך, ‏לראשונה: ערוץ 1 שידר את הסרט "בטון" על "עופרת יצוקה", באתר גלובס, 3 בפברואר 2016
↑  לי-אור אברבך, ‏הרשות השנייה תשקיע 1.1 מיליון שקל בסדרה על מלחמת יום כיפור, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2012
↑  לי-אור אברבך, ‏"מדינת ישראל מנוהלת על-ידי אנשים שהם הלומי קרב", באתר גלובס, 5 באוקטובר 2013
↑  אריאנה מלמד, "משפטי חיים": סרט מייאש, והיאוש בכלל לא נוח, באתר ynet, 21 ביולי 2013
 גילי איזיקוביץ, איך חיים כשאבא שלך מחבל ואמך יהודייה חרדית, באתר הארץ, 18 ביולי 2013
↑  ביקורות:
דורון ברוש, ‏במיוחד עכשיו, לדמות מרתקת כמו ליברמן מגיע יותר מהדוקו פרווה עליו, באתר מעריב אונליין, 27 בספטמבר 2019
 שני ליטמן, פסטיבל הקולנוע ירושלים: הסרט על אביגדור ליברמן דומה יותר לכתבת עיתון מצולמת, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2019
גילי איזיקוביץ, הטוויסט שאיש לא צפה בעלילה של ליברמן, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2019
↑  צור שיזף, בקתות רובה, בצינורות, באגרופים: לכל שרשרת הפיקוד זה נראה נורמלי, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2021
 נירית אנדרמן, נורית קידר: "אני לא מתיימרת לשפוט, אבל כן רוצה להציב מראה. הרי לא כולם רוצחים", באתר הארץ, 26 באוקטובר 2021
↑  לי-אור אברבך, ‏טקס פרסי הטלוויזיה: פרס מפעל חיים לבמאית נורית קידר, באתר גלובס, 13 בינואר 2015
↑   איתי שטרן, שלומי אלקבץ, הדס בן ארויה ותום שובל הם הזוכים בפסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2021
↑  אלי ערמון-אזולאי, מי באמת היה אורי ליפשיץ?, באתר הארץ, 28 בפברואר 2013
↑  עכבר העיר, "בוקר טוב אדון פידלמן" הוא הזוכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 15 ביולי 2011
↑  אסף ליברמן, עכבר העיר, שבויה: מעט מדי, מאוחר מדי, באתר הארץ, 4 ביולי 2008
↑  מריאנה בננסון, עכבר העיר, כמה פעמים ביום אתם חושבים על מין?, באתר הארץ, 2 במאי 2007
↑  גואל פינטו, 13 מועמדויות ל"המנגליסטים" בפרס האקדמיה הישראלית, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2002
נפת חובי

נפת חוֹבִּי (בגאורגית: ხობის მუნიციპალიტეტი, מילולית: חוֹבִּיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה. הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו. הנפה גובלת מצפון-מערב בנפת זוגדידי, מצפון-מזרח בנפת צ'חורוצקו, ממזרח בנפת סנקי, מדרום בנפת צ'וחטאורי, מדרום-מערב בפותי וממערב בים השחור.
הערות שוליים

↑  www.khobi.ge
↑   אתר הסטטיסטיקות של גאורגיה: אוכלוסיית גאורגיה לפי נפות מאתר www.geostat.ge
| נפות סמגרלו וסוואנתי עילית |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אבאשה • נפת זוגדידי • נפת מרטווילי • נפת מסטיה • נפת סנקי • נפת צ'חורוצקו • נפת צאלנג'יחה • נפת חובי |  |
| עיר במעמד נפה | פותי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2017017823  VIAF: 4056149198219474940007   WorldCat (עם VIAF): 4056149198219474940007
נגיפי RNA דו-גדילי

| נגיף RNA דו- גדילי |
| --- | --- |
 RNA דו גדילי
מיון מדעי
קבוצה:: קבוצה lll
משפחות
 Amalgaviridae  Birnaviridae  Chrysoviridae  Cystoviridae  Endornaviridae  Hypoviridae  Megabirnaviridae  Partitiviridae  Picobirnaviridae  Quadriviridae  Reoviridae  Totiviridae
שם מדעי
 dsRNA viruses
קבוצת הנגיפים מסוג RNA דו גדילי (באנגלית: dsRNA viruses) היא קבוצת נגיפי RNA מגוונת, בעלת גנום RNA דו-גדילי, אשר הנגיפים המזוהים איתה נבדלים זה מזה בטווח הרחב של המארחים אצלם הם יכולים להתפתח (בני אדם, חיות, צמחים, פטריות וחיידקים). מאפייני קבוצה זו הם מספר חתכי הגנום שלהם (אחד עד שנים-עשר) והסידור הוויראלי החלקיקי (מספר- T, שכבות המעטפת החלבונית של הנגיף).
זנים נבחרים > Reoviridae

מבין כל המשפחות המזוהות עם קבוצת ה-RNA הדו-גדילי, הנגיפים ממשפחת ה-Reoviridae מהווים את המשפחה הגדולה והמגוונת ביותר מבחינת כמות האורגניזמים בהם היא יכולה להתפתח. כיום ה-Reoviridae מסווג לתשעה סוגים טקסונומיים. הגנומים של נגיפים אלה מורכבים מבין עשרה לשנים-עשר חתכים של RNA דו-גדילי, כאשר כל אחד מהם מקודד חלבון מסוים. הנגיפים הבוגים הם בלתי מכומסים, הקופסיות שלהם מורכבות מחלבונים רבים, בעלות סימטריה עשרימונית (צורה בעלת עשרים פאות), ומסודרות ככלל בשכבות בעלות מרכז משותף. סימן ההיכר של נגיפי ה-RNA דו-גדילי, ללא קשר לשיוכם המשפחתי, הוא היכולת שלהם לבצע שעתוק של חתכי RNA דו-גדילי, תחת התנאים המתאימים, בתוך הקופסיות שלהם. לפיכך בכל הנגיפים האלה, האנזימים הדרושים עבור שעתוק אנדוגני, מהווים חלק ממבנה הנגיף.
זנים נבחרים > Reoviridae > Orthoreoviruses

ה- orthoreoviruses (או: reoviruses) משתייכים לקבוצת ה-Reoviridae ומייצגים בה את הנגיפים בעלי המבנה הטורי, המהווים כמחצית מהסוגים בקבוצת על זו. כמו זנים אחרים של נגיפים במשפחה זו, ה-reoviruses הם בלתי מכומסים ומאופיינים על ידי קידוד קליפות הקופסית שלהם, בה מוטמע חתך של גנום RNA דו-גדילי. ל-reovirus יש שמונה חלבונים מבניים ועשרה חתכי RNA דו-גדילי. שעתוק התאים מלווה על ידי סדרת שלבים ושינויים הסתגלותיים. מבנים ברזולוציה גבוהה מוכרים כמעט עבור כל החלבונים של ה-reoviruses ביונקים (MRV), אשר מהווה את הגנוטיפ הנחקר ביותר. בדיקות ומחקר שהתבצעו באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני (cryoEM) וקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן סיפקו שפע של מידע לגבי המבנים של שני זנים ספציפיים של ה-MRV: הסוג הראשון הוא (T1L (type 1 Lang והסוג השני הוא (T3D (type 3 Dearing.