stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוה גולנדר

חוה גולנדר היא פרופסור חברה בדימוס בחוג לסיעוד באוניברסיטת תל אביב וחברה פעילה בוועדות מדעיות שונות לקביעת מדיניות טיפול בקשישים בישראל. בעברה הייתה ראש החוג לסיעוד באוניברסיטת תל אביב וראש תוכנית המוסמך והדוקטורט.
לימודים

גולדנר, בוגרת בית ספר לאחיות "הדסה" ירושלים, בעלת תואר בוגר בסיעוד של אוניברסיטת תל אביב, תואר מוסמך בסיעוד גריאטרי מאוניברסיטת דיוק שבארצות הברית. את השכלתה האנתרופולוגית רכשה בלימודי התואר השלישי באוניברסיטת תל אביב.
קריירה מקצועית

גולנדר כיהנה כמפקחת קלינית מחוזית לתחום הזיקנה והמחלות הכרוניות בקהילה. בעלת ניסיון ממושך בהוראה ובמחקר בתחום הסיעוד הגריאטרי ומדיניות הטיפול בקשישים. שימשה עורכת ראשית של כתב העת גרונטולוגיה'. זוכת פרס בוסי למחקר מצטיין בתחום הגרונטולוגיה החברתית, האגודה הבינלאומית לגרונטולוגיה (2005). זכתה לתעודת הוקרה על מפעל חיים ממכון הרצג על תרומה משמעותית למען אוכלוסיית הזקנים במדינה.
גולנדר היא פרופסור חבר בדימוס בחוג לסיעוד באוניברסיטת תל אביב וחברה פעילה בוועדות מדעיות שונות לקביעת מדיניות טיפול בקשישים בישראל. שימשה כראש החוג לסיעוד באוניברסיטת תל אביב וראש תוכנית המוסמך והדוקטורט בחוג. ניהלה את מכון הרצג לחקר ההזדקנות והזקנה באוניברסיטת תל אביב. מכון הרצג מוביל ומקדם שורה של מחקרים הנוגעים להזדקנות וזיקנה. מחקרים הנוגעים לבריאות פיזית ובריאות נפשית, קידום בריאות, התמודדות והסתגלות בגיל המבוגר, רווחה ואיכות חיים לאורך טווח החיים, תהליכי הזדקנות קוגניטיביים ואמוציונאליים, זיקנה בחברה, מחלות בזיקנה, דמנציה, קשיי טיפול באוכלוסיות זקנות, אירועי חיים טראומתיים והשפעות ארוכות טווח של השואה. מטרות נוספות של המכון כוללות הפצת עניין וידע גרונטולוגי באקדמיה ובקהילה, עידוד חוקרי הזדקנות וזיקנה במגוון דיסציפלינות, וכן קיום קשרים עם קובעי מדיניות ומקבלי החלטות בתחומים הקשורים בהזדקנות וזיקנה. פרסמה מאמרים רבים והשקיעה בהעלאת המודעות למיוחדות בזקנה ותופעות גילנות.
קריירה מקצועית > תחומי מחקר

סיעוד גריאטרי
לחיות עם מחלה כרונית
דמנציה
היסטוריה של הזיקנה והסיעוד בישראל
מדיניות בריאות לקשישים ולחולים כרוניים.
קריירה מקצועית > פרסומים נבחרים

גולנדר חוה (1995) "לחיות על קו הקץ: עולמם של קשישים במחלקה סיעודית". ירושלים: הוצאת מאגנס.
גולנדר חוה ובריק יצחק (2005) "שליחות של חסד ואחוות אחים: סיפורו של מלבן-ג'וינט בישראל 1949–1975". ירושלים: הוצאת אשל.
גולנדר חוה ובריק יצחק (2003) התפתחות השירותים לזקנים בישראל – מבט היסטורי. 17–61 בתוך: ארנולד רוזין (עורך) "הזדקנות וזיקנה בישראל". ירושלים: הוצאת אשל.
גולנדר חוה ולוי שרה (2010) הוראת הסיעוד הגריאטרי לאחיות ולאחים ברמות ההכשרה השונות: צרכים, מגמות, הישגים ותובנות. "גרונטולוגיה". לז (1): 85–102.
אלון שרה, גולנדר חוה וכרמל שרה (2013) השלכות הגילנות על הפרט המזדקן בזירה החברתית, הבריאותית והתעסוקתית. 67–93. בתוך: ישראל דורון (עורך) "גילנות בחברה הישראלית: הבנייה חברתית של הזיקנה בישראל". ירושלים. מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד.
Golander, H., & Raz, A. (1996). The mask of dementia: Images of “demented residents” in a nursing home. "Aging and Society", 16(5), 26
הערות שוליים

↑  חוה גולנדר, באתר מכון הרצג לחקר ההזדקנות והזיקנה
↑  אירוע השקת ספר, באתר מכון הרצג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 48809557   WorldCat (עם VIAF): 48809557 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חוה גולנדר".
ויליאם מילר

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1782 פיטספילד, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בדצמבר 1849 (בגיל 67) המפטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  William Miller Cemetery 
 השקפה דתית:  הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי 
 בן או בת זוג:  Lucy Miller 
 חתימה:   
 
חישובים לפי שיטות שונות המציגים את שנת הגאולה כ-1843
ויליאם מילר (באנגלית: William Miller;‏ 15 בפברואר 1782 – 20 בדצמבר 1849) היה כומר בפטיסטי, שייסד זרם אסכטולוגי-משיחי בנצרות הפרוטסטנטית ממנו צמחו הכנסיות האדוונטיסטיות, המציבות בראש מעייניהן את הביאה השנייה של ישו כאירוע ריאלי העתיד לקרות בזמן קרוב.
שנים ראשונות

מילר נולד במסצ'וסטס, אביו לחם במהפכה האמריקאית. בילדותו עברה משפחתו להמפטון, ניו יורק. ב-1803 נשא לאשה את לוסי סמית' והזוג עבר להתגורר בחווה חקלאית בפולטני שבורמונט, סמוך לגבולה עם מדינת ניו יורק. בעיר כיהן פולטני כסגן שריף וכשופט שלום. במלחמת 1812 שירת במיליציה של ורמונט ובצבא ארצות הברית והשתחרר ב-1815 בדרגת קפטן.
לאחר שחרורו חזר עם משפחתו להמפטון והחל לעסוק בנושא החיים לאחר המוות. הוא חיזק את קשריו עם הכנסייה הבפטיסטית והפך למטיף קבוע בטקסיה. דרשותיו הפכו לעמוסות רגש ואקסטזה ובאחת הפעמים חווה חזיון התגלות של ישו. מאותה עת התעמק בכתבי הקודש והחל לחפש בהם את מועד ביאתו השנייה של ישו. לפי ספר דניאל ח' י"ד ("וַיֹּאמֶר אֵלַי עַד עֶרֶב בֹּקֶר אַלְפַּיִם וּשְׁלֹשׁ מֵאוֹת וְנִצְדַּק קֹדֶש") חישב מילר 2300 שנה מתקופת דניאל, כלומר מימי ארתחששתא הראשון, שנת 457 לפני הספירה וקיבל לפיכך את השנה 1843 כשנת הביאה השנייה. הוא הצליב את המידע שקיבל עם רמזים אחרים שונים בספר דניאל ובכתבי קודש והשתכנע שהתשובה בידו. בספטמבר 1822 פרסם מילר מסמך המפרט את תגליתו וקבע את מועד הביאה בין מרץ 1843 למרץ 1844, בהתאם ללוח השנה העברי המתחיל בא' ניסן.
באוגוסט 1831 יצא מילר למסע דרשות בציבור, על מנת לעורר את המאמינים לקראת הביאה השנייה. תגליתו, שבתחילה זכתה להתעלמות, החלה לצבור סביבו קהל מאמינים שביקשו לשמוע עוד ושלחו למילר מכתבים. ב-1834 קיבץ את מכתבי התשובה העיקריים שכתב לקהלו ואת עיקר דרשותיו בחוברת בשם Evidence from Scripture and History of the Second Coming of Christ, about the Year 1844: Exhibited in a Course of Lectures ("ראיות מהכתובים וההיסטוריה על ביאתו השנייה של ישו, סביב השנה 1844: מובאים בצורת הרצאות").
מילריזם

ב-1840 נפגש מילר עם כומר כריזמטי מבוסטון בשם ג'ושוע הימס (Joshua V. Himes). הימס, על אף שנותר ספקן למדי ביחס לחישובי הקיצין של מילר, הסכים לפרסם את תורתו בעיתון מיוחד שהוציא לאור החל מה-28 בפברואר 1840 בשם Signs of the Times. העיתון, שיצא בתפוצה ארצית, הפך את קהל מאמיניו של מילר מציבור מצומצם בניו אינגלנד לתנועה בקנה מידה ארצי. מאמרים מילריסטים החלו להתפרסם בפילדלפיה, רוצ'סטר, קליבלנד ומונטריאול. במאי 1843 דיווח הימס על פרסום 21,000 עותקים של כתבים מילריסטיים מדי שבוע, עד דצמבר 1843 הכריז הימס שפרסם כבר מיליון עותקים, עד מאי 1844 הופצו 5 מיליון.
משחלף הזמן המיועד ולא אירע דבר, פרסם מילר שאירעה תקלה בחישוב, בשל שגיאת עיבור ושיש להתייחס ללוח השנה של הקראים לפיו המועד הוא עד 21 באפריל 1844. לקראת כל מועד יצאו אלפי מאמינים למחנות אוהלים על מנת לקבל את הגאולה בטהרה. לאחר שגם אפריל עבר ללא אירועים מיוחדים הצהיר הכומר סמואל סנו באחר ממחנות האוהלים שהתאריך האמיתי הוא ה-22 באוקטובר 1844 ומילר סמך ידו על התאריך החדש.
האכזבה הגדולה

לאחר ה-22 באוקטובר 1844 חל משבר אמונה בקרב מאמיני מילר, שהתבטא בבכי בלתי פוסק ותחושות פיזיות. משבר זה זכה לשם "האכזבה הגדולה" (The Great Disappointment). הוא עצמו המשיך להאמין ולקוות לבואו השני של ישו עד מותו, כחמש שנים מאוחר יותר. תולדות חייו של מילר ושל תנועתו הועלו על הכתב על ידי סילבסטר בליס והוצאו לאור על ידי ג'ושוע הימס ב-1853 בספר Memoirs of William Miller.
קבוצה מילריסטית, בראשותה של קלורינדה מינור (Clorinda S. Minor), בה היה חבר גם סבו של הסופר ג'ון סטיינבק, יצאה לארץ ישראל על מנת להכשירה לביאה השנייה. הקבוצה התיישבה בכפר ארטאס שליד בית לחם ולאחר מכן עברה ליפו.
הקהילה המילריסטית התפרקה למספר תתי-זרמים הכלולים כולם תחת הכותרת אדוונטיזם. הכנסייה הגדולה ביותר מסוג זה היא הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי הכוללת כ-18 מיליון מאמינים.
מילריזם והאמונה הבהאית

הדת הבהאית מקבלת את חישובי הקץ של מילר ומציינת כי עלי מוחמד התגלה כ"באב", התגלמותו החדשה והעצמאית של האל, והמהדי (המשיח), ב-23 במאי 1844, יום המהווה חג בהאי, בהתאם לחזונו של מילר.
הערות שוליים

↑  קישור לגיליונות העיתון
↑  אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים". הוצאת אריה ניר, 2013 עמ' 179
↑  חדשות הכנסייה
↑  Moojan Momen, Fundamentalism and Liberalism: Towards an Understanding of the Dichotomy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265445405171  BIBSYS: 9008077  GND: 118971840  ISNI: 0000 0000 6628 772X  LCCN: n50033227  LNB: 000338265  NTA: 073965340  SNAC: w6514p9j  VcBA: 495/104219  VIAF: 18021736   WorldCat (עם VIAF): 18021736
ויליאם קולינס

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1788 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  17 בפברואר 1847 (בגיל 58) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 בן או בת זוג:  הארייט גדס 
 צאצאים:  צ'ארלס אולסטון קולינס, וילקי קולינס 
 
ויליאם קולינס (באנגלית: William Collins ‏; 8 בספטמבר 1788 – 17 בפברואר 1847) היה צייר נוף וז'אנר אנגלי. ציוריו הסנטימנטליים של אנשים עניים שנהנים מהטבע הפכו לאופנתיים לאחר מותו, בעיקר בשנות ה-70 של המאה ה-19.
ביוגרפיה

קולינס נולד בלונדון, בנו של יליד אירלנד ויליאם קולינס האב, סוחר תמונות וסופר. הוא גילה כישרון גדול לציור מגיל צעיר, והיה תלמידו הבלתי פורמלי של ג'ורג' מורלנד. בשנת 1807, הוא נכנס לבית הספר של האקדמיה המלכותית והציג בה בפעם הראשונה באותה שנה. בשנת 1809 הוענקה לו מדליה בבית הספר, והוא הציג שלוש תמונות: "ילד בארוחת הבוקר", "ילדים עם קן ציפור" ו"דיוקן של מאסטר לי בתיאטרון היימרקט".
בשנת 1811, קולינס מכר תמונה למרקיז מסטפורד, ובשנה שלאחר מכן הפיק את היצירה שהפכה אותו למפורסם, "מכירת כבש המחמד". הוא הפך למפרנס העיקרי של משפחתו לאחר מות אביו ומצא כמה פטרונים, במיוחד סר תומאס פרימן היתקוט, סר ג'ון לסטר, סר רוברט פיל, סר ג'ורג' ביומונט ולורד ליברפול. בשנת 1814, שתי תמונות זיכו אותו בתואר עמית באקדמיה המלכותית.
בשנת 1815, ערך קולינס סיור ציור בחוף ליד קרומר וצייר תמונה בחוף נורפוק ,שנרכשה על ידי הנסיך יורש העצר. בשנת 1817 הוא ביקר בפריז עם וושינגטון אלסטון וייצר כמה דיוקנאות בתקופה זו.
בשנת 1820 נבחר קולינס לאקדמאי מלכותי מלא (RA), כשהציג לתואר שלו את הציור "הדייגים הצעירים".
ב-1822 נישא להרייט גדס, אחותה של ציירת הדיוקנאות מרגרט שרה קרפנטר. הוא המשיך להציג וטייל באנגליה ובסקוטלנד. ב-1826 צייר את "היציאת לדייג", ובשנת 1828 ערך סיור בהולנד ובבלגיה, והתגורר תקופה קצרה בבולון ב-1836.
בספטמבר 1836 עזב קולינס את לונדון לאיטליה, שם שהה שנתיים, והעסיק את עצמו בקידום הידע שלו בציור, אך הוא נאלץ לחזור לאנגליה עקב מחלה. לאחר מכן החל לצייר סדרה של תמונות המתארות את החיים האיטלקיים, כולל "מטיילים עניים בפתח מנזר במפרץ נאפולי" ו"סצנה ליד סוביאקו", שניהם הוצגו באקדמיה המלכותית ב-1839.
מ-1840 עד 1842 קולינס היה ספרן באקדמיה המלכותית ובשנת 1843 עבר לבית גדול בהייד פארק גארדנס. ב-1840 ביקר בגרמניה וב-1842 באיי שטלנד, שהיוו השראה לסדרת איורים לרומן של סר וולטר סקוט.
בשנת 1846 הוצג "מוקדם בבוקר". ג'ון ראסקין הגיב על הציור, "מעולם לא ראיתי את הביטוי של אור השמש באוויר הצלול, בצורה מושלמת או נאמנה יותר".
מוות

קולינס נפטר ממחלת לב, ב-17 בפברואר 1847. הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית סנט מרי, פדינגטון, שם הוקמה אנדרטה בצורת צלב על ידי אלמנתו. הקבר עומד כעת מבודד, בצד הצפוני של גני סנט מריס, לאחר הפיכת חצר הכנסייה לפארק ציבורי בשנת 1881. הוא הושחת וצלב השיש נהרס והכתובת נשחקה.
קולינס הותיר שני בנים, המבוגר היה הסופר וילקי קולינס, שכתב ביוגרפיה על אביו בשם "זכרונות חייו של ויליאם קולינס" (1848), וצ'ארלס אלסטון קולינס הצעיר ביותר, שגם הוא היה צייר.
קולינס הציג באקדמיה המלכותית מדי שנה מ-1807 עד 1846 (סה"כ 124 תמונות) והציג 45 תמונות במוסד הבריטי. יצירותיו מופיעות באוספים במוזיאון ויקטוריה ואלברט ובמוזיאון טייט בלונדון ובאחרים.
הערות שוליים

↑  Stephen, Leslie, ed. (1887). "Collins, William (1788-1847)". Dictionary of National Biography. 11. London: Smith, Elder & Co. pp. 380–81.
↑  Fagan, Louis Alexander (1885–1900). "Collins, William (1788-1847)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co.
↑  Wilkie Collins, Memoirs of the life of William Collins, Esq., R. A: Volume 1, Volume 2 (London: Longman, Brown, Green and Longmans, 1848)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274324605171  BnF: cb105224408 (data)  GND: 136705162  ISNI: 0000 0000 6686 6254  KulturNav: 919c71a2-ddf0-4139-b81e-7bbbb08458c2  LCCN: n82220770  NLA: 36427261  RKD: 17780  SNAC: w60p13nv  TePapa: 476  Trove: 1255829  ULAN: 500115372  VIAF: 28432019   WorldCat (עם VIAF): 28432019
זאב נהרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1915 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1 בספטמבר 1978 (בגיל 63) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  מיכאל פקטה 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 תלמידי דוקטורט:  בנימין שווארץ, David F. Ullrich, W. J. Kim, Abraham Tal, Thomas F. Kimes, Brad G. Osgood, Armido Richard DiDonato, Barbara Faulkner, Gerald H. Ryder, Maurice Hanan, Dallas O. Banks, P. K. Wong, Arne Magnus, Robert P. Gilbert, Vinod B. Goyal, Paul Richard Beesack, Krishna M. Das, George Charles Cree, Henry Cobourn Howard, William H. Simons 
 
זאב נהרי (במקור וילי וייסבאך, בגרמנית: Willy Weisbach; ‏2 בפברואר 1915–1978) היה מתמטיקאי יהודי-גרמני אשר פעל בארצות הברית. על שמו קרויה היריעה הדיפרנציאלית "יריעת נהרי".
אודות

נולד בברלין שבגרמניה כווילי וייסבאך (בגרמנית: Willy Weisbach). הוא סיים גימנסיום בברלין ועבר לארץ ישראל שם עיברת את שמו. הוא הצטרף לקיבוץ שם עבד מספר שנים.
בשנת 1935 החל את לימודי המתמטיקה באוניברסיטה העברית ובשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו אצל מיכאל פקטה. בין השנים 1944 ל-1947 לימד באוניברסיטה העברית. בשנת 1947 עבר לאוניברסיטת הרוורד ועבד עם המתמטיקאי היהודי סטפן ברגמן. בשנת 1948 קיבל מינוי של פרופסור חבר באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובשנת 1951 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1954 הוא עבר לאוניברסיטת קרנגי מלון שם לימד עד למותו.
הוא דיבר עברית, אנגלית, גרמנית, יידיש, ספרדית, וצרפתית. בשנת 1951 הצטרף לבנימין אמירה ולמנחם שיפר בעריכת כתב העת Journal d'Analyse Mathématique.
זאב סופות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוקטובר 1927 ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 באפריל 2014 (בגיל 86) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  אוניברסיטת ייל  מודלין קולג' 
 
זאב סופות (27 באוקטובר 1927 – 20 באפריל 2014) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ, שגריר ישראל בהולנד ושגריר ישראל הראשון ברפובליקה העממית של סין.
חייו

סופות (במקור סוויפט) נולד בליברפול שבבריטניה. למד לימודים קלאסיים ומזרחנות בקולג' מודלין שבאוניברסיטת אוקספורד. במלחמת העצמאות הגיע לארץ ישראל במסגרת מח"ל, שירת כחבלן ונפצע בקרבות באזור הר מירון.
בנובמבר 1950 החל את שירותו במשרד החוץ, עבד בארכיב המשרד, שימש עוזר הסברה ועוזר במחלקת ארצות הברית. ב-1956 נשלח מטעם המשרד ללמוד סינית באוניברסיטת יל. בשובו עבד במחלקת חבר העמים הבריטי, שימש ממלא מקום קונסול בניקוסיה וממלא מקום קצין עיתונות. ב-1961 מונה לקונסול בבולטימור ושימש מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-1969 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בשובו לישראל מונה לעוזר ראשי וסגן מנהל מחלקת ההסברה, ב-1971 מונה למנהל מחלקה אירופה 2, וב-1972 מונה לקונסול כללי בלונדון. ב-1977 מונה למנהל לשכת מנכ"ל משרד החוץ ולאחר מכן שימש ממלא מקום מנהל מחלקת אירופה 1 ומנהל מחלקת אירופה 2. ב-1983 מונה לסמנכ"ל אירופה במשרד החוץ. במהלך שנות שירותו במשרד החוץ עמד בראש ועד העובדים של המשרד.
ב-1985 מונה לשגריר ישראל בהולנד תפקיד בו כיהן עד 1990. עם כינון היחסים בין ישראל לרפובליקה העממית של סין, נשלח ב-1990 לבייג'ינג במינוי של יועץ למרכז לקשרי מדע ותרבות, בפועל כיהן כנציג הדיפלומטי הבכיר של ישראל במדינה. בינואר 1992 מונה לשגריר ישראל הראשון בסין, תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-1993.
ב-1997 יצא לאור ספרו "A China Diary: Towards the Establishment of China-Israel Diplomatic Relations" בהוצאת פרנק קאס.
חיים גרינבוים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) בני ברק, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  צ. שפיגלמן 
 מקום לימודים:  ישיבת תפארת ציון, ישיבת רוז'ין-סדיגורה
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 
חיים גרינבוים (נולד בתשכ"ז, 1966) הוא עיתונאי, סופר ועורך חרדי. לשעבר עורך ראשי של היומון החרדי "המבשר".
קורות חייו

חיים גרינבוים נולד בבני ברק. למד בישיבת תפארת ציון ובישיבת רוז'ין-סדיגורה.
תחילת דרכו העיתונאית הייתה בשבועון החרדי "בקהילה", בו שימש במשך תקופה כעורך העיתון. כתב שם טור פובליציסטי קבוע בשם "סוף ציטוט", וספריו "צוואה" ו"תיק מקסיקו" התפרסמו בעיתון זה בהמשכים. בשנת 2013 התפרסם סיפור נוסף בהמשכים פרי עטו בשם "קריסת מערכות" שיצא כספר בשם "טביעת אצבע", המהווה מעין אפילוג לספרו 'צוואה'.
בעת יסוד היומון החרדי המבשר ב-14 בינואר 2009, נקרא גרינבוים לשמש כעורכו הראשי עד לפרישתו ב-15 באוקטובר 2009.
החל מתחילת 2016 הוא כותב טור פובליציסטי שבועי בעיתון "יתד נאמן" (בשם 'די לחכימא') תחת השם צ. שפיגלמן.[דרוש מקור]
ספרו "צוואה" הפך לרב מכר וחצה גבולות בכך שנרכש על ידי ציבור קוראים רחב גם מהמגזר הכללי, עבורו הודפסה מהדורה מיוחדת בכריכה שונה. הספר הוא מותחן רווי קטעי פעולה שאין בו תיאורי אלימות, ומובעים לאורכו מסרים חינוכיים ישירים ועקיפים. בעצתו של איש הפרסום והמעצב החרדי צביקה סלומון, שבר גרינבוים מוסכמה והיה הסופר החרדי הראשון שהוציא את ספרו בכריכה רכה, עד אז ספרים חרדים חול כקודש היו כולם עם כריכה קשה. סופרים אחרים נוספים במגזר, עשו זאת לאחר מכן, והדבר הפך לסטנדרט גם בקרב עולם הספרות החרדי.
גרינבוים משמש גם כעורך ספריו ההגותיים של הרב משה גולדשטיין, ראש ישיבת שערי יושר והוא מרצה קבוע במדרשיית "שמע בני" בשכונת הר נוף בירושלים.
גרינבוים מתגורר כיום בירושלים, אב לחמישה. משתייך לחסידות קרעטשניף שמרכזה ברחובות.
ספריו

צוואה
תיק מקסיקו
טביעת אצבע
החמישה תעלומה בסימטה
מען לא ידוע
בחצי הלילה
בעצם היום
הערות שוליים

↑  ספרים אלו הם רבי מכר, ראו: יאיר אטינגר, החג החילוני היחיד שהתקבל בחברה החרדית, באתר הארץ, 11 ביוני 2012
↑  יהודית באומל, החרדים מקבלים פסי רכבת, החילונים סוכן שב"כ עם משקפי שמש ואקדח, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2005
↑  מה לסופר מותחנים וליציאת מצרים?, באתר כיכר השבת, 5 באפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313159905171  ISNI: 0000 0000 5317 0055  LCCN: nr2004036571  VIAF: 41794141   WorldCat (עם VIAF): 41794141
ויליאם קוויסט

ויליאם קוויסט יורגנסן (בדנית: William Kvist Jørgensen; נולד ב-24 בפברואר 1985) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים

קוויסט התחיל את הקריירה שלו בקבוצת טורסאגר רונדה בה שיחק מגיל שש עד גיל שמונה. בשנת 1992 הצטרף לקבוצת הילדים של KB, השייכת לפ.צ. קופנהגן ובמקביל שיחק גם כדוריד בקבוצת פרדריקסברג. בשנת 1997 זכה באליפות הנוער בכדורגל וגם בכדוריד. בסופו של דבר, קוויסט החליט להמשיך בכדורגל.
ב-23 באפריל 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד נורסאלנד. ב-22 באוקטובר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד ויבורג. בעונת 2010/2011 מונה לקפטן הקבוצה.
ב-16 ביוני 2011 חתם ל-4 שנים בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-30 בינואר 2014 הושאל לפולהאם מהפרמייר ליג עד לסיום העונה. בתום העונה ירדה פולהאם ירדה לליגת המשנה וקוויסט עזב את המועדון.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם בויגאן את'לטיק לעונה אחת.
ב-17 ביולי 2015 חזר לקופנהגן, בה שיחק ארבע שנים עד שפרש.
קריירה בינלאומית

ב-20 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק בהפסד 3-1 לארצות הברית. ב-16 באוקטובר 2012 קוויסט הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-1 נגד איטליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
קוויסט השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 וביורו 2012.
תארים

ליגת העל הדנית (6): 2005/2006, 2006/2007, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2015/2016
הגביע הדני (2): 2008/2009, 2015/2016
כדורגלן השנה בליגת העל הדנית: 2010
הכדורגלן הדני של השנה: 2010, 2011
זאב נהרות מוסקי

| זאב נהרות מוסקי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: זאבי נהר
משפחה:: זאבי נהרות
סוג:: זאב נהרות
מין:: זאב נהרות מוסקי
שם מדעי
 Esox masquinongy ‏מיצ'יל, 1824
תחום תפוצה


זאב נהרות מוסקי (שם מדעי: Esox masquinongy) הוא דג טורף ממשפחת זאבי נהרות שבסדרת זאבי נהר המצוי במקור מים מתוקים באמריקה הצפונית.
זהו המין הגדול ביותר בסדרה ואורכו מגיע ל-71-122 ס"מ ולמשקל 6.8-6.3 ק"ג אך נמצאו פרטים שהגיעו לאורך 1.8 מ' ולמשקל 32 ק"ג. זאב הנהרות הוא יצור מוארך בעל לסת גדולה המכילה שיניים חדות. הלסת נעולה בשרירים חזקים ומהרגע שהיא ננעלת היא נאחזת בקורבן כמו תנין. הזנב שרירי מאוד ועוזר להאיץ קדימה וישנם 3 זוגות סנפירים גדולים. הדג מוסווה ביותר בין צמחי המי וצבעו כצבע העלים.
הדג מצוי בנהרות ובאגמים ברחבי אמריקה הצפונית ממישיגן, צפון ויסקונסין וצפון מינסוטה ולדרום קנדה וכן בימות הגדולות ובנהר סנט לורנס וכן בעמק המיסיסיפי ובטנסי אוכלוסיות נוספות נמצאות בכמה נהרות קטנים.
זהו דג טורף האורב לטרפו בשולי האגמים והנהרות, שם ישנה צמחייה מיימית עשירה. הוא מחכה לטרף לא זהיר שיגיע למטרים ספורים ממנו ותוקף במהירות עם פה פעור. הוא ניזון מכל יצור קטן ממנו כולל דגים אחרים, סרטני נהרות, דו-חיים, נחשים, עופות מים כמו ברווזים ויונקים קטנים. הוא לא יהסס לתקוף גם זאבי נהרות קטנים יותר.
הוא מתרבה בסוף האביב, אז הוא מחפש טריטוריה בקרקעית האגם המכוסה בצמחייה ומושך נקבה. זאב הנהרות מפרה את הביצים בלילה והביצים נדבקים לסלעים בתחתית האגם. רוב הביצים נטרפות על ידי דגים או סרטני נהר וטורפים נוספים אך השאר בוקעים כעבור שבועיים וניזונים רק מפלנקטון אך גדלים במהירות ויכולים במהרה לצוד דגים קטנים. עד לסוף נובמבר הצעירים יגיעו לאורך 30 ס"מ.
הערות שוליים

↑  זאב נהרות מוסקי באתר הרשימה האדומה של IUCN
חיים גרשוני

אין תמונה חופשית
חיים גרשוני (1 בפברואר 1922 - 4 באפריל 2006) היה ממייסדי חיל הים הישראלי, ממתנדבי מח"ל מארצות הברית.
ביוגרפיה

חיים גרשוני נולד בשנת 1922 בשיקגו ארצות הברית ושמו היה הארולד גרשונוב (Harold Gershenow).
הוא למד הנדסה ימית ואדריכלות ימית באוניברסיטת MIT שבה היה גם שחיין בנבחרת מרוץ השליחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצי האמריקאי בתפקיד קצין תיקונים. בתום המלחמה חזר לאוניברסיטת MIT ללימודי מאסטר בהנדסת הטקסטיל.
בשנת 1947 החל לעבוד ולסייע לסוכנות היהודית בניו-יורק ברכש אוניות מעודפי המלחמה של חיל הים האמריקאי.
בשנת 1948 עבר לישראל לשם הקמת מספנות חיל הים את תקופה זו תיאר בספרו האוטוביוגרפי "כך היה" ("The Way it Was").
במהלך מלחמת השחרור היה קצין התיקונים שהיה אחראי על שיקום והסבת צי הצללים לאוניות הראשונות של חיל הים בעידודו של פול שולמן.
בשל מחלוקות על אופי בניית התשתית הטכנית של חיל הים עזב ועבר לתעשייה.
בתקופה מסוימת היה מרצה בפקולטה לתעשייה וניהול שבטכניון שם היה אחראי על נושא חקר העבודה ופיתח שיטות יעול בייצור הטקסטיל עם פרופ בקר, בתקופה זו היה גם מרצה אורח בMIT ופיתח שיטות אופטימאליות לחיתוך בדים.
היה פרופסור במכללת שנקר לאופנה וטקסטיל ורשם מספר פטנטים בנושא.
פרסם ספרים בנושאים נוספים
התגורר בתל אביב עם אשתו יונה. בנו הוא פרופ' יונתן (ג'וני) גרשוני, וירולוג באוניברסיטת תל אביב.
נפטר בשנת 2006 ונטמן בבית הקברות גבעת השלושה.
ראו גם

מספנת חיל הים
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  מרוץ שליחים נבחרת MIT
↑   The US War Naval Collage Vol 74   
 2021 Page 56 Spring
↑  The way it was ספרו האוטוביוגרפי של חיים גרשוני על הקמת חיל הים "כך היה"
↑  פרויקט תיעוד הקמת חיל הים ריאיון עם אל"ם (מיל') יעקב שפי מראיינת ד"ר דניאלה רן, מוסד הרצל אוניברסיטת חיפה
↑  מגזין הטכניון סתיו 2004 עמ 28 "גשר בין האקדמיה לתעשייה" פרופ גרשוני מחקר העבודה, פרופ עוזי דה האן מספר
↑  דו"ח מחקר אוניברסיטת MIT עמ 222  פרופ גרשוני מחקר יעול בייצור טקסטיל הנדסת מכונות MIT
↑  Learning Curves as a  measure of progress in training   פרופ גרשוני הטכניון הפקולטה לתעשייה וניהול
↑  Automatic sewing system and method  פרופ גרשוני
↑  Our Land Through Israeli Eyesהוצאת גפן
↑  אתר מיליארד קברים חיים גרשוני ממיסדי חיל הים קיבוץ גבעת השלושה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425698905171  ISNI: 0000 0000 3129 6669  LCCN: n88014804  VIAF: 45840818   WorldCat (עם VIAF): 45840818 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חושיאל בן אלחנן

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10 איטליה 
 פטירה:  המאה ה-11
 מקום פעילות:  קירואן
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 תלמידיו:  רבנו חננאל, רב ניסים גאון
 בני דורו:  רבי שמריה בן אלחנן, רבי יעקב בן נסים, רב שרירא גאון, רבי שמואל הנגיד
 צאצאים:  רבנו חננאל
 
מכתב של חושיאל בן אלחנן מגניזת קהיר
רבי חושיאל בן אלחנן (סוף המאה ה-10 – תחילת המאה ה-11) מגדולי חכמי התלמוד בדורו (הדור של רב שרירא גאון), אביו של רבנו חננאל וראש ישיבת קירואן. היה רבּם של בנו, רבנו חננאל, ושל רבנו נסים.
על פי המסורת היה רבי חושיאל אחד מארבעת השבויים, וכך הגיע לקירואן שבתוניסיה. מסורת זו מקובלת על דעתם של חוקרים אחדים (כגון: פרופ' משה גיל), בעוד שלדעת חוקרים אחרים (כגון: שניאור זלמן שכטר) הוא הגיע באופן עצמאי ומרצונו החופשי. גם מקטע מכתבו שנמצא בגניזת קהיר עולה שהוא הגיע לקירואן מעצמו. גם מקום מוצאו נתון במחלוקת, והאפשרויות הן איטליה, בבל וספרד.
מכל מקום, העובדות מראות שבני קירואן הכירו בגדולתו של רבי חושיאל, אפשרו לו להקים בה את ישיבתו, ולהפוך את קירואן למרכז תורה של צפון אפריקה לדורות. רבי חושיאל פיתח בישיבתו שיטת לימוד חדשה לתורה שבעל-פה, וקבע את התלמוד הירושלמי ומדרשי ההלכה כמקור לקביעת הלכה, לעיתים אף בניגוד גמור לאמור בתלמוד הבבלי.[דרוש מקור] שיטתו זאת מקבלת ביטוי בפירושו של בנו רבנו חננאל, לתלמוד הבבלי, בו הוא מרבה לצטט את התלמוד הירושלמי.
תורתו של רבי חושיאל לא נשארה בכתב ואנו יודעים עליה מתוך מובאות מעטות וקצרות בדברי החכמים ובעיקר בכתבי רבנו נסים. אצל רבנו נסים נמצאים גם דברי הערכה כגון: ”וזה המעשה בקבלה הוא אצלי מרבי אדוננו הרב הקדוש רבנו חושיאל ראש בי רבנן ז"ל ולתחיה, וגם מצאתי אותו בתשובות הגאונים כמו כן”. עם היוודע דבר פטירתו של רבי חושיאל, שלח שמואל הנגיד מכתב תנחומים והספד לבנו חננאל.
מכתב שנמצא בגניזה הקהירית ושנכתב על ידי רבי חושיאל הראה כי לרבנו חושיאל היה בן ששמו אלחנן. בעקבות כך יש שסברו כי לרבי חושיאל היה בן נוסף ששמו היה אלחנן. חוקרים אחרים העריכו כי מדובר ברבנו חננאל שנשא גם את השם אלחנן. יש המציעים כי מדובר ברבי חושיאל אחר.