stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פירמידת חעפרע
גודל הפירמידה

אורך הבסיס של הפירמידה הוא: 215.5 מטר (706 רגל), גובהה היום: 136.4 מטר (448 רגל) ובמקור: 143.5 מטר או 471 רגל (מה שאומר שהייתה נמוכה ב-3.1 מטר מהפירמידה הגדולה) ונפחה: 2,211,096 מטר מעוקב (78,084,118 רגל). הפירמידה (כמו שאר הפירמידות בגיזה) בנויה מלבנים עשויות אבן גיר במשקל של יותר מ-2 טונות כל אחת, והיא בשיפוע של 53 מעלות - יותר תלולה מהפירמידה הגדולה שלידה. מה שגורם לפירמידה להראות גבוהה יותר הוא סלע יסוד בגובה של 10 מטרים שעליו היא בנויה.
היסטוריה

הפירמידה כנראה נפתחה ונשדדה כבר במהלך תקופת הביניים הראשונה. בתקופת השושלת ה-19, בהוראת רעמסס השני, נלקחו כמה מאבני הציפוי בשביל לבנות מקדש בהליופוליס (און). תיעוד של ההיסטוריון איבן עבד אל-סלאם ו"גרפיטי" בערבית על חדר הקבורה מאותה תקופה מעידים כי הפירמידה נפתחה שנית ב-1372. לא ידוע מתי נעלמו שאר אבני הציפוי, ידוע רק שכאשר ג'ון גרייבס, פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת אוקספורד, ביקר שם ב-1646, אבני הציפוי עדיין עמדו במקומן. הפירמידה נחקרה לראשונה ב-2 במרץ 1818 על ידי החוקר האיטלקי ג'ובאני בלזוני.
לודמילה גורצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1935 חרקוב, ברה"מ 
 פטירה:  30 במרץ 2011 (בגיל 75) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם לידה:  Людмила Марківна Гурченко 
 סוגה מועדפת:  אסטרדה, רומנסה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1956–2011 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 בן או בת זוג:  Boris Borisovich Andronikov  Vasili Ordynsky  יוסיף קובזון  Sergey Senin 
 פרסים והוקרה:  פרס ניקה (2010)  פרס הפדרציה הרוסית (1994)  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  פרס נשר הזהב  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  האמנית העממית של ברית המועצות  פרס האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור הדגל האדום של העמל  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  פרס גרמופון הזהב 
 http://www.gurchenko.ru/
 פרופיל ב-IMDb
 
לודמילה גורצ'נקו, 1956
לודמילה מרקובנה גורצ'נקו (ברוסית: Людмила Марковна Гурченко; ‏12 בנובמבר 1935 – 30 במרץ 2011) הייתה כוכבת קולנוע, זמרת, ובדרנית סובייטית ורוסית. בשנת 1983 הוענק לה תואר אמן העם של ברית המועצות.
חייה

גורצ'נקו נולדה בעיר חארקוב, אוקראינה. חלק משנות ילדותה עבר עליה תחת הכיבוש הנאצי. היא עברה למוסקבה שם למדה במכון הלאומי לקולנוע, וזכתה לתהילה כבר בגיל 21 לאחר שכיכבה ב-1956 בסרטו הראשון של הבמאי אלדר ריאזנוב, המחזמר "ליל הקרנבל". הסרט זכה לפופולריות עצומה והפך את גורצ'נקו לכוכבת בין לילה. במהלך השנתיים הבאות סיירה ברחבי ברית המועצות והופיעה בקטעים מתוך המחזמר.
אולם המימסד התרבותי הסובייטי סבר כי סגנון הופעתה "מערבי" מדי וחורג מהסטנדרטים הסובייטים. היא הואשמה כי קיבלה תשלום עבור הופעותיה שחרג מהמשכורת הממשלתית הקבועה. היא הפכה מטרה לפרסומים ביקורתיים חריפים בכמה עיתונים סובייטים על חמדנותה הכספית כביכול ועל "היעדר פטריוטיזם".
ב-1958 הופק סרט מוזיקלי חדש בכיכובה של גורצ'נקו: "נערה עם גיטרה". הסרט צולם ברובו לפני הופעת המאמרים הביקורתיים, ובעקבותיהם לא הומלץ איפוא להפצה נרחבת והיה כישלון קופתי. עניין זה חיזק את השקפת המימסד כי גורצ'נקו זכתה להצלחה חד-פעמית בלבד הויא אינה ראויה לתפקידים רציניים בסרטים נוספים. משמעות הדבר הייתה חרם למעשה על השתתפותה של גורצ'נקו בסרטים והצגות למשך מספר שנים.
בשני העשורים שלאחר מכן נאבקה גורצ'נקו לזכות בתפקידים בולטים בסרטים חדשים, והתפרנסה מהופעות ברחבי המדינה עם קטעי הבידור והשירה שלה.
באמצע שנות ה-70', כיכבה גורצ'נקו במספר סרטים, שלמרות שלא זכו להצלחה מסחררת, איפשרו לה סוף-סוף להציג את כישרון המשחק שלה. בשנת 1976 היא שיחקה תפקיד ראשי בסרט סובייטי-רומני "אמא" לצד מיכאיל בויארסקי, אולג פופוב, סבלי קראמרוב וג'ורג'ה מיכאיצה הרומני. ב-1979 היא זכתה בתפקיד גדול בסרט "סיביריאדה" של הבמאי אנדריי קונצ'לובסקי, וב-1982 הופיעה בסרט "תחנת רכבת לשניים" בבימוי של אלדר ריאזנוב, שגילה אותה בתחילת דרכה. בסרט זה גילמה להפליא את דמותה של ורה, מלצרית כבת 40. זה היה הקאם-בק שלה אל הקולנוע הסובייטי. מאז שיחקה בסרטים רבים נוספים בקולנוע ובטלוויזיה, וקיבעה את מעמדה כאחת האמניות המפורסמות של ברית המועצות.
ב-1983 היא זכתה באות "אמן העם של ברית המועצות": אות הכבוד הגבוה ביותר לאמן מוזיקלי. ב-2005 זכתה באות כבוד מדרגה שלישית על "שירות למולדת" (אחד מאותות הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר ברוסיה). זאת בנוסף לאותו אות מדרגה הרביעית שהיא קיבלה כמה שנים לפני זה.
גורצ'נקו הייתה נשואה 5 פעמים. נישואיה השלישיים היו עם כוכב הזמר הסובייטי יוסף קובזון ב-1969. יש לה בת אחת מנישואיה הראשונים, ושני נכדים.
סם פסיכדלי

דפוס "פסיכדלי". דפוסים כאלה ניתן לראות, למשל, תחת השפעת DMT
סמים פסיכדליים (מיוונית: ψυχή – פסיכה, "נפש" ו-δηλείν – דילין, "לחשוף" או δήλος – דלוס, "יפה") הם סמים פסיכואקטיביים המעוררים הזיות וגורמים לשינויים במצב התודעה, בתפיסה, בדפוסי המחשבה ומצב הרוח. על פי אמונות עתיקות, סמים פסיכדליים יכולים לגשת לנשמה[דרושה הבהרה], ולפתח פוטנציאל בלתי מנוצל של המוח האנושי.
ברשימת הסמים הפסיכדליים נכללים בדרך כלל מסקלין, פסילוציבין, LSD, DMT והתרופות הצמחיות, איבוגאין ואיוואסקה. MDMA נכלל לעיתים קרובות גם אם הוא אינו מייצר את ההשפעות התפיסתיות של הפסיכדליים הקלאסיים. ההשפעות של סוג זה של סמים חולקות יותר דמיון משפחתי מאשר מנגנוני פעולה פרמקולוגיים נפוצים.
רוב הסמים הפסיכדליים המוכרים אינם חוקיים במדינות רבות, בהן ישראל, לעיתים למעט שימוש בהקשר דתי או לצורך מחקר. למרות בקרות האלה, השימוש בסמים פסיכדליים הוא נפוץ[דרושה הבהרה].
שיוך

סמים פסיכדליים הם חלק ממחלקה רחבה יותר הידועה לעיתים כהלוצינוגנים, הכוללת גם את הסמים הדיסוציאטיביים והדלריאנטים. בניגוד לסמים פסיכואקטיביים אחרים כמו ממריצים (למשל קוקאין ואמפטמין) מדכאים (למשל בנזודיאזפינים ואופיאטים) ואחרים, הלוצינוגנים אינם מחזקי מצבי הכרה מוכרים, אלא מגבירים ומשנים חוויות וגירויים עד שהן שונות בתכלית מאלו של ההכרה הרגילה. חוויות אלו לרוב מושוות לצורות הכרה לא רגילות אחרות כגון טראנס, מדיטציה וחלומות.
סמים פסיכדליים משפיעים יותר על המחשבה - הרחבת התודעה, שינוי הליכי חשיבה, הזיות; סמים אחרים משפיעים יותר על התחושות והרגשות - תחושת אופוריה, עונג.
גרינספון מציע הגדרה שונה להבדל שבין סמים פסיכדליים קלאסיים לאמיתיים: "סם פסיכדלי הוא סם שלא סביר שיגרום לתלות פיזית, כמיהה, הפרעות פיזיולוגיות רציניות, דליריום (הזיות), (...) הוא מביא לשינויים חשיבתיים התנהגותיים ותפיסתיים, שלא נחווים בנסיבות אחרות למעט אולי בחלומות, התרוממות רוח דתית או הגותית, הבזקים ברורים של זיכרון לא מכוון (...) ".
בעשורים האחרונים המונח הורחב כדי לכלול חומרים רבים שלא יועדו להיכלל בתחילה. פרמוקולוגים רבים מגדירים סמים פסיכדליים כחומרים הפועלים על קולטני סרוטונין בצורה דומה ל-LSD ומסקלין. הגדרה זו במהותה מתייחסת לטריפטאמינים ופנתילאמינים מסוימים, מכיוון שלא זוהו סמים מקבוצות אחרות הפועלים כך, למעט אולי פיפרזינים.
אנשים רבים משתמשים במונח סמים פסיכדליים כדי להתייחס לסמים מקבוצות אחרות הכוללות אנטגוניסטים לקולטני NMDA (הסוג העיקרי של סמים דיסוציאטיביים) כגון PCP, DXM וקטמין; דלריאנטים טרופאניים כמו אטרופין ותרכובות אנטיכולינרגיות אחרות; וסמים פסיכואקטיביים אחרים כגון אמניטה מוסכריה וסלוויה דיווינורום. נכון יותר לסווג את אלה לקבוצות נפרדות. בספרות הרפואית הם לרוב מקובצים יחד כהלוצינוגנים.
שימוש מסורתי

לסמים פסיכדליים היסטוריה ארוכה של שימוש מסורתי ברפואה ודת, שם הם מוערכים ביותר על יכולתם לקדם ריפוי נפשי ופיזי. בהקשר זה הם ידועים לרוב כאנתאוגנים. שמאנים אינדיאנים דיווחו על הצלחה בריפוי אלכוהוליזם בעזרת פיוטה, ושמאנים מצטקיים משתמשים באופן שגרתי בפטריות פסיכדליות להגדת עתידות וריפוי. באיוואסקה, שיקוי המכיל DMT, השתמשו בפרו בטקסים דתיים, ובברזיל נוסדו במאה ה-20 שלוש דתות איוואסקה חדשות (סנטו דיימי, אוניאו דו וג'טאל וברקיניה), המשתמשים באיוואסקה כסקרמנט במהלך הפולחן הדתי שלהן.
דוגמאות

סמים פסיכדליים קלאסיים כוללים LSD, פסילוסיבין (אחד המרכיבים העיקריים בפטריות קסם), מסקלין (המרכיב הפעיל העיקרי בקקטוסים פסיכדליים, לדוגמה פיוטה), LSA (נמצא בזרעי לפופית) ואיוואסקה, חליטה שמאנית מסורתית מצמחים המכילים דימתילטריפטאמין והרמלין (מעכב מונואמין אוקסידאז). סמים סינתטיים חדשים יותר כמו 2C-B (נקסוס), DOM‏ (STP), ו5-MeO-DIPT (פוקסי מתוקסי) זכו אף הם לפופולריות מסוימת.
מיון פרמקולוגי ואפקט סובייקטיבי > פסיכדליים סרוטונרגיים (אגוניסטים לקולטן סרוטונין 5-HT2A)

קבוצה זו כוללת את הסמים הפסיכדליים העיקריים, כולל תרכובות מבוססות טריפטאמין כמו LSD ופסילוסיבין, ותרכובות מבוססות פנתילאמין כמו מסקלין ו2C-B. טריפאמינים ופנתילאמינים רבים גורמים להשפעה דומה במיוחד, למרות השוני המבני שלהם. לעומת זאת, משתמשים מדווחים שלשתי המשפחות הבדל סובייקטיבי בטיב הרגשת האפקטים שקשה לתאר.
במינונים נמוכים, אלו כוללים עיוותים חושיים כמו התעקמות משטחים, שליטה על צורות, ושינוי צבעים. משתמשים לעיתים קרובות מדווחים על צבעים חזקים אותם הם לא הכירו קודם לחוויה. מינונים גבוהים יותר גורמים לעיוותים עזים ויסודיים של התפיסה החושית כמו סינסתזיה או חוויית ממדי זמן או מרחב נוספים.
לתרכובות מסוימות, כמו 2C-B, יש "עקומת מינון" חדה צרה ביותר, כלומר ההבדל בין מנה לא אפקטיבית למנה שתביא להזיות כבדות עלול להיות קטן מאוד. עלולים להיות הבדלים משמעותיים בין הסמים, לדוגמה 5-MeO-DMT כמעט שאינו גורם לאפקטים הוויזואליים הטיפוסיים לשאר הסמים הפסיכדליים.
מיון פרמקולוגי ואפקט סובייקטיבי > אמפתוגנים-אנטקטוגנים

האמפתוגנים-אנטקטוגנים הם פנתילאמינים כמו MDMA,‏ MDA וסמים דומים אחרים, המביאים להשפעה המאופיינת על ידי הרגשת פתיחות, אופוריה, אמפתיה, אהבה, ומודעות עצמית גבוהה, אך לא להזיות ויזואליות בדרך כלל. אימוצן על ידי סצנת מועדוני הריקודים נובע ככל הנראה מהשיפור שהם מביאים לחוויה החברתית והמוזיקלית.
מיון פרמקולוגי ואפקט סובייקטיבי > אחרים (פעילות פסיכדלית מוטלת בספק)

משתמשים מדווחים שההשפעות של מיריסטיסין ואלמיסין (מצויים באגוז מוסקט) דומות להשפעות של קנאביס, יותר לשל רכיב הקנאבידיול מאשר ה־THC, אך עם משך פעולה ארוך בהרבה, התחלה מעוכבת יותר, ותופעות לוואי לא רצויות.
ראו גם

טיפול פסיכדלי
טימותי לירי
לקריאה נוספת

מייקל פולן, איך לשנות את דעתך: מה מחקר הפסיכדלים החדש מלמד אותנו אודות התודעה, המוח, התמכרות, דיכאון וטרנסצנדנטיות, לעברית: ירון סיון, ידיעות ספרים, 2020
הערות שוליים

↑  Ian Sample Science (2017-04-19). "Psychedelic drugs induce 'heightened state of consciousness', brain scans show". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-01-03.
↑  Dr. Brian Rush, Psychedelic Medicine: A Rapid Review of Therapeutic Applications and Implications for Future Research, Homewood Research Institute, 2022
↑  Todd Paddock, Andrew Weil, Winifred Rosen, From Chocolate to Morphine: Everything You Need to Know about Mind-Altering Drugs, Teaching Sociology 28, 2000-04, עמ' 173 doi: 10.2307/1319270
↑  Hall W, Why was early therapeutic research on psychedelic drugs abandoned?, Psychological Medicine 52, 2022, עמ' 26-31
↑  Albert Garcia-Romeu, Brennan Kersgaard, Peter H. Addy, Clinical applications of hallucinogens: A review, Experimental and Clinical Psychopharmacology 24, 2016-8, עמ' 229–268 doi: 10.1037/pha0000084
↑  L. Grinspoon, J. Bakalar (1979), Psychedelic Drugs Reconsidered. p. 9. ISBN 0-9641568-5-7
↑  Posner 2006,
↑  Benny Shanon, THE ANTIPODES OF THE MIND, Oxford and NewYork: Oxford University Press, 2002
מור קארואי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 1865 סנטש, הונגריה 
 פטירה:  1945 (בגיל 79 בערך) טרזיינשטט, צ'כיה 
 שם לידה:  Zuckermann Móric 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא שיניים 
 
מור קארואי (במקור מוריץ צוקרמן, בהונגרית: Károlyi Mór, סנטש, 1 במרץ 1865 – מאי 1945) היה רופא שיניים בעל שם עולמי הונגרי-יהודי, מייסד התאוריה על שמו (אפקט קארואי). נספה בשואה. הוא דודו של פטר אדלר, אף הוא רופא שיניים, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה

קארואי נולד במשפחה יהודית כבנם של קלמן צוקרמן ומריה זוננפלד. הוא שינה את שם משפחתו לקארואי בשנת 1883. את התואר ברפואה קיבל באוניברסיטת בודפשט בשנת 1889. משנת 1890 עד 1938 הוא עבד בווינה: במשך זמן קצר כעוזר הוראה במכון לרפואת שיניים באוניברסיטה ולאחר מכן כרופא פרטי. הוא חזר לעיר מולדתו סנטש בשנת 1938 לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית) גורש למחנה ריכוז בשנת 1944 ; נפטר בימי שחרור מחנה הריכוז טרזיינשטט (טרזין) .
אפקט קארואי

לשמו קשורה ונקראת התיאוריה כי שמחלות חניכיים נובעות מעומס יתר על השניים. קארואי הציע ליטוש שיניים בעומס יתר והתקנת מכשיר ללבישה בלילה להקטנת העומס.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
ראו גם

György Huszár: The Life and Theory of Mór Károlyi (Dental Review, 1959, no ).
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szentesi izraelita hitközség születési akv. 9/1865. folyószáma alatt".
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 3268/1883. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1883. év 30. oldal 18. sor.
קרל פון קלאוזביץ

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1780 בורג, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1750-1801) 
 פטירה:  16 בנובמבר 1831 (בגיל 51) ברסלאו, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892) 
 מקום קבורה:  סקסוניה-אנהלט 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 בן או בת זוג:  Marie von Brühl (17 בדצמבר 1810–?) 
 השתייכות:  חיל פרשים, חיל רגלים 
 תקופת הפעילות:  1792–1831 (כ־39 שנים) 
 דרגה:  גנרל-מיור
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  קרב לייפציג  קרב דנביץ  Battle of Ligny  Battle of Wavre  מרד נובמבר  קרב בורודינו  Battle of Ostrovno  קרב סמולנסק  הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית  קרב ינה-אאורשטדט  המצור על מיינץ 
 עיטורים
 חרב הזהב של גבורה  אביר מדרגה ראשונה של מסדר החרב  מסדר ולדימיר הקדוש  אות מסדר אנה הקדושה  אות המסדר מריה תרזיה בדרגת מפקד  אביר דרגה שנייה במסדר העיט האדום  צלב הברזל, דרגה ראשונה  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  צלב הברזל, דרגה שנייה 
 
קרל פון קלאוזביץ
קרל פיליפ גוטפריד פון קלאוזביץ (בגרמנית: Carl Philipp Gottfried von Clausewitz;‏ 1 ביוני 1780 – 16 בנובמבר 1831) היה איש צבא פרוסי, מאבות תורת הלחימה המודרנית, אשר התייחס לראשונה להיבטים הפסיכולוגיים והפוליטיים במלחמה.
בכתביו נגע קלאוזביץ כמעט בכל הסוגיות האסטרטגיות הצבאיות החשובות והטביע בהן את חותמו, בין השאר בספרו "על המלחמה", ובכך היה לאחד ההוגים הצבאיים החשובים ביותר. קלאוזביץ' היה ריאליסט בהשקפתו אך עם זאת היה בעל מספר נטיות רומנטיות, והשפיע בצורה רחבה על הרעיונות הרציונליסטיים בעידן הנאורות.
ביוגרפיה

קלאוזביץ נולד בשנת 1780 בבורג ליד מגדבורג שבפרוסיה. אביו, שהיה איש צבא בעברו, גרם לכך שקלאוזביץ התגייס לצבא בשנת 1792 בגיל 12, כצוער ברגימנט חי"ר. כבר בגיל 13 הספיק קלאוזביץ להשתתף במלחמה הראשונה שלו, כנגד צבא צרפת. בשנת 1795 התמנה קלאוזביץ ללויטננט (סגן) ובשנים הבאות היה מוצב בערים קטנות ועיירות, שם היה לו זמן פנוי ללימוד עצמי וקריאה, ובזכות זה התקבל בשנת 1801 לאקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין, כאשר המצב הבין-לאומי היה רגוע במידה שאפשרה התמסרות ללימודים. הוא למד שם במשך שנתיים ובתום לימודיו הוצב כשלישו של הנסיך אוגוסט מפרוסיה.
בשנת 1806 נפל קלאוזביץ בשבי יחד עם המטכ"ל הפרוסי ובילה את זמנו בשווייץ וצרפת. כאשר שב מן השבי נבחר לעזור בשיקום הצבא הפרוסי, והדריך בבית הספר הצבאי הכללי, בו למד אף יורש העצר הפרוסי. בשנת 1812 כאשר נפוליאון אילץ את פרוסיה לחבור אליו למתקפה על רוסיה, ערק קלאוזביץ מן הצבא, מתוך דחף פטריוטי, וחבר לצבא רוסיה, שם שימש במגוון תפקידי פיקוד. לאחר מפלתו של נפוליאון שב לשורות הצבא הפרוסי.
ב-1813 היה לראש מטה בקורפוס של הגנרל ולמודן והצטיין בקרב גרדה. ב-1814 לאחר שהודח נפוליאון ונמלט לטירת פונטנבלו, פרסם "דו"ח על מסע המלחמה" עם הקדמה מאת גנייזנאו, ראש מטהו של הגנרל בליכר. ב-1815 הועלה לדרגת קולונל והשתתף בקרב ווטרלו כראש מטהו של גנרל טילמן. לאחר ווטרלו הוצב במסגרת צבא-הריין בעיר קובלנץ, תחת פיקודו של גנייזנאו, שהותיר בידיו פנאי רב לכתיבה.
בשנת 1818 הועלה לדרגת מיור גנרל ומונה למנהל האקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין. תפקיד זה, שהיה תפקיד ניהולי בלבד, אפשר לקלאוזביץ לבסס את הגותו בנושאים הצבאיים-מדיניים באמצעות ביצוע תחקירים של מלחמות העבר ובחינה של ניסיונו המבצעי. בשנת 1830 התמנה לקצין התותחנים הראשי.
בשנת 1831 מונה לראש מטה הארמייה שנשלחה לפולין לדכא מהומות, ובאותה שנה מצא את מותו בהתפרצות מחלת הכולרה בברסלאו (יחד עם מפקדו גנייזנאו).
הגותו > "על המלחמה"

את משנתו הפיצה אשתו מריה לאחר מותו, בקובץ הכולל עשרה כרכים בשם "על המלחמה", בהם הוא עוסק בנושא המלחמה מזווית היסטורית וחברתית.
הספר "על המלחמה" (בגרמנית: Vom Kriege), כולל ניתוח פילוסופי-מדעי של המלחמה על כל היבטיה, מעצם מהותה, דרך אמצעים אסטרטגיים ובניין הכוח הצבאי ועד בירורים טקטיים בנושא הפעלת הכוח. קלאוזביץ עורך ניתוח פסיכולוגי של התכונות הנדרשות למדינאי, למנהיג ולמפקד בשדה ומציע ניתוחים של אירועים מדיניים וקרבות לפי הפסיכולוגיה של המנהיגים והמצביאים, זאת בצד ניתוחים מקצועיים של פעולות צבאיות ושל "מכונת המלחמה".
פרקים שלמים מוקדשים ליום-יום הצבאי, לסידורם של מחנות צבא, ביצורים ותנועות מנהלתיות וקרביות, לשימוש מושכל בפני השטח ובגאוגרפיה למטרות מגננה, מתקפה, הסוואה וגיחות. הוא מפרט בנוגע לשימוש שעל המצביא לעשות בכל אחד מזרועות הצבא, כיצד להשתמש בפרשים קלים וכבדים ומתי לעשות שימוש בחיל רגלים, בארטילריה, בהנדסה קרבית ובכוחות גרילה וכיצד להתמודד מולם, מתי לערוך מצור וכיצד, זאת בצד הנחיות מיקרו-טקטיות בנוגע לתפקודו של החייל או הצוות הבודד במהלך הקרב.
כנספח לספר הגדול "על המלחמה", מובא תמצות בדמות החיבור "עקרונות המלחמה", שנכתב להדרכתו של יורש העצר הפרוסי. החיבור מקיף במסגרת מצומצמת את עיקר רעיונותיו של קלאוזביץ והפך לספר חובה להדרכת קצונה במדינות רבות כצרפת, רוסיה, בריטניה וארצות הברית.
בספר מובאות תפיסות חדשניות רבות. בין השאר, נשללת התפיסה לפיה למלחמה כללים מוחלטים. קלאוזביץ הבדיל בין מאפייניה האוניברסליים של המלחמה לבין מאפייניה המשתנים, מסקנה שמתבטאת בציטוט המוכר שלו "המלחמה היא ממלכת אי-הוודאות".
תפיסה חדשנית נוספת מובאת בספרו הראשון "טיבה של המלחמה", והיא הטענה כי לכל המלחמות תכלית מדינית כלשהי, דהיינו השימוש במלחמה נובע ממטרה ברורה. תפיסה זו מתבטאת בציטוט: "המלחמה אינה אלא המשך המדיניות בתוספת אמצעים אחרים".
רעיון חשוב נוסף שלו הוא ריכוז המאמץ, כלומר מיקוד הצבא במטרה אחת במקום להתפזר לקרבות רבים. היתרונות של רעיון זה הם באפשרות לתת מענה מיידי לצרכים בשדה הקרב, ובאפשרות ליצור יתרון כוח מיידי בשדה הקרב אל מול אויבך.
רעיון זה יושם, למשל, במלחמת ששת הימים, כאשר בתחילת המלחמה ישראל התמקדה בחזית הדרומית שלה, מול מצרים, ולקראת סופה תקפה בחזית הצפונית בפלישה לרמת הגולן.
קלאוזביץ, שחי בתקופה בה מרבית המלחמות היו בין מדינות ומעצמות, גרס כי מוכרחים לנהל מלחמה מוגבלת ומסויגת, כלומר להתמקד במטרה ספציפית ובאמצעים מוגבלים. הוא התנגד למלחמות טוטאליות ולמלחמות בהם המלחמה עצמה הופכת להיות המטרה. לצורת מחשבה זו הייתה השפעה לאחר מותו והיא באה לביטוי באירועים היסטוריים מרכזיים. מספרו השני והלאה ניתן למצוא עקרונות או קווים מנחים על המלחמה עצמה, כפי שנראתה במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. בנוסף חיבר מספר ספרים על מלחמות נפוליאון.
אף שקלאוזביץ נחשב לאבי תורת המלחמה המודרנית, כיום השקפותיו נחשבות פחות פופולריות, בשל כניסתם של גורמים שלא היו בתקופתו, כדוגמת נשק להשמדה המונית שמעורר את הצורך להגביל את המלחמה.
גם במאה ה-21, "על המלחמה" נחשב לאחד החיבורים המוכרים ביותר בתחום ההיסטוריה וההגות הצבאית.
הגותו > רעיונות עיקריים ואמרות מפורסמות

תורתו של קלאוזביץ מבוססת על אבחון שלושה יסודות קבועים בעימותים אלימים: כוח המקרה, האופי האנושי, והיות המלחמה חלק ממדיניות בעלת תכלית.
קלאוזביץ הבהיר את חשיבות שלושת היסודות בבניית האסטרטגיה הצבאית: ”תיאוריה אשר מתעלמת מאחד מהם או מנסה לקבוע קשר שרירותי ביניהם, תעמוד בסתירה כה חזקה למציאות עד שמסיבה זו לבדה תהפוך להיות חסרת תועלת לחלוטין”.
רעיונותיו המרכזיים שנידונו בספרו "על המלחמה" כוללים:
הגישה הדיאלקטית לניתוח צבאי.
שיטות של "ניתוח ביקורתי".
ההיגיון הכלכלי של יזמים מסחריים חל גם על ניהול מלחמה ועל משא ומתן לשלום.
אופיו של מנגנון מאזן הכוחות.
היחסים בין מטרות פוליטיות לבין מטרות צבאיות במלחמה.
הקשר הא-סימטרי בין התקפה לבין הגנה.
טבעו של "גאון צבאי" (בענייני אישיות ואופי, מעבר לאינטלקט בלבד).
"השילוש המרתק" (בגרמנית: Wunderliche Dreifaltigkeit) של המלחמה. האיזון בין העם, המצביא והממשלה.
הבדלים פילוסופיים בין "מלחמה מוחלטת", "מלחמה אידיאלית" ו"מלחמה אמיתית".
ב"מלחמה אמיתית", הניגודים הייחודיים בין "מלחמה של מטרות מוגבלות" לעומת "מלחמה כדי להפוך את האויב לחסר אונים".
מלחמה שייכת באופן יסודי לתחום החברתי – ולא לתחומי האמנות או המדע.
אסטרטגיה שייכת בעיקר לתחום האמנות, אך היא מוגבלת על ידי ניתוחים "כמותיים" של הטבות פוליטיות לעומת עלויות והפסדים צבאיים.
טקטיקה שייכת בעיקר לתחום המדע (הצורה המובהקת ביותר היא בהתפתחות לוחמת המצור).
השפעה > פרוסיה ובריטניה

כאמור, קלאוזביץ נפטר לפני שהספיק לסיים את ספרו, ואף על פי כן לספרו ולרעיונותיו היו השפעה מרחיקת לכת על התאוריה הצבאית בזמנו ובפרט על המחשבה הצבאית הפרוסית. במבוא להוצאה אמריקאית של "עקרונות המלחמה" נכתב: "לשום ספר... לא הייתה השפעה על תולדות ימינו כעל ספר זה של קלאוזביץ, שהיה אביה הרוחני של מכונת המלחמה הגרמנית האדירה." הספר שימש כמסד עליו התחנכו כל הגנרלים הגרמנים הבכירים, בהם: הלמוט פון מולטקה הזקן, יורשו, אלפרד פון שליפן (אביה של תוכנית שליפן לכיבוש צרפת במלחמת העולם הראשונה), וראשי הוורמאכט הנאצי (שהרפתקנותו ההרסנית של היטלר שיבשה את תוכניותיהם שנערכו לפי עקרונות קלאוזביץ). בצוואתו, כתב אדולף היטלר ש"הוא מקווה שבשום מצב לא יפסיק העם הגרמני את המאבק, בנאמנות לערכי קלאוזביץ, הגנרל הגדול".
הגותו של קלאוזביץ השפיעה גם על המחשבה הבריטית, אם כי בהתחלה יותר בתור הגות היסטורית מאשר הגות תאורטית (ראו למשל את מאמרו של ארתור וולסלי על מחקרו של קלאוזביץ בנוגע למלחמת 1815). מאוחר יותר, עבודתו באה לידי ביטוי בעקבות המבוכה הצבאית של בריטניה במלחמת הבורים (1899–1902).
למעט מספר הוגים חריגים (למשל ג'ון מקאולי פאלמר, רוברט מ. ג'ונסטון, הופמן ניקרסון), לקלאוזביץ הייתה השפעה מועטה על המחשבה הצבאית האמריקנית לפני 1945, אם כי הגנרלים אייזנהאואר ופטון היו קוראים נלהבים של כתביו כבר באותה תקופה.
השפעה > לנין והסובייטים

הוא השפיע על מספר הוגים כגון קרל מרקס, פרידריך אנגלס, ולדימיר לנין, ליאון טרוצקי ומאו דזה-דונג, ובעקבות כך השפיע גם על המסורת הסובייטית ברוסיה ועל הקומוניסטים הסינים.
לנין עצמו היה מעריץ גדול של קלאוזביץ וקרא לו "אחד הסופרים הצבאיים הגדולים"; השפעתו על הצבא האדום הייתה עצומה. לנין הגה את רעיון המלחמה הבלתי נמנעת בין המדינות הקפיטליסטיות בעידן האימפריאליזם, והציג את המאבק המזוין של מעמד הפועלים כדרך האפשרית היחידה לחיסול המלחמה הזאת, בין היתר בהשראת קלאוזביץ.
ההיסטוריון הרוסי א.נ. מרסאלוב ציין כי:
”זו היתה אירוניה שההשקפה בברית המועצות היא שהיה זה לנין שעיצב את היחס לקלאוזביץ; ושהצהרתו של לנין שהמלחמה היא המשך הפוליטיקה נלקחת מעבודתו של הוגה אנטי-מהפכני.”
המתמטיקאי האמריקאי, אנטול רפופורט, כתב בשנת 1968 כי קלאוזביץ, כפי שפירש לנין, היה הבסיס לכל החשיבה הצבאית הסובייטית מאז 1917, וציטט את דברי המרשל וסילי סוקולובסקי:
”בתיאור מהותה של המלחמה, המרקסיזם-לניניזם יוצא מנקודת הנחה שהמלחמה היא אינה מטרה בפני עצמה, אלא היא כלי של הפוליטיקה. הפוליטיקה היא הסיבה והמלחמה היא רק הכלי, ולא להפך, ולכן היא נותרת רק כדי להיות כפופה בפני נקודת המבט הפוליטית.”
והוסיף:
”באשר התלהבותו של לנין מקלאוזביץ, זה כנראה נבע מהאובססיה שלו לשלטון ולכוח. כל התפיסה המרקסיסטית של ההיסטוריה היא זו של מאבקים מתמשכים על הכוח, בעיקר בין המעמדות החברתיים. זה יושם כל הזמן על ידי לנין במגוון של הקשרים. כך, כל ההיסטוריה של הפילוסופיה של לנין מופיעה בכתביו כמאבק בין "אידיאליזם" לבין "מטריאליזם". גורלה של התנועה הסוציאליסטית ייקבע על ידי מאבק בין המהפכנים והרפורמיסטים. הסכמתו של קלאוזביץ בנוגע למאבק על הכוח כנושא מהותי בפוליטיקה הבין-לאומית בוודאי הרשימה את לנין כמשהו כרעיון ריאליסטי מובהק.”
קלאוזביץ השפיע ישירות על מאו דזה-דונג, שקרא את "על המלחמה" בשנת 1938 וארגן סמינר על קלאוזביץ עבור מנהיגות המפלגה הקומוניסטית. התוכן ה"קלאוזביציאני" בכתביו של מאו אינו, לפיכך, רק תחייתה של הגותו של לנין, אלא הוא משקף את מחקרו המעמיק של מאו בנושא. הרעיון שמלחמה כוללת "חיכוך" פנימי המעוות במידה כלשהי את כל ההסדרים הקודמים, הפך למטבע נפוץ בתחומים כגון אסטרטגיה עסקית וספורט.
המונח "מרכז הכבידה", בהקשרו הצבאי, נגזר משימושו של קלאוזביץ ממכניקה ניוטונית. בתורת הצבא האמריקני, "מרכז הכבידה" מתייחס לבסיס כוחו של היריב ברמה המבצעית, האסטרטגית או הפוליטית, אם כי זהו רק פן אחד של השימוש של קלאוזביץ במונח.
השפעה > המאה ה-20 וה-21

אסטרטגיית ההרתעה של ארצות הברית בשנות החמישים הייתה בזכות ההשראה ששאב הנשיא דווייט אייזנהאואר מקלאוזביץ כשהיה קצין צעיר בשנות העשרים של המאה ה-20. אייזנהאואר התרשם מאוד מהדוגמה של קלאוזביץ בספרו "על המלחמה" על האפשרות התאורטית והאידיאלית למלחמה "מוחלטת", כאמצעי להוכיח עד כמה יהיה זה אבסורדי לנסות ליישם אסטרטגיה כזו בפועל.
מנקודת מבטו של אייזנהאואר, ההרתעה הטובה ביותר למלחמה תהיה להראות לעולם עד כמה מזעזעת יכולה להיות "מלחמה גרעינית מוחלטת" אם היא תתרחש אי פעם; מכאן הוא הציע שארצות הברית תארגן סדרה של ניסויים גרעיניים רבים שיערכו באוקיינוס השקט, תוך מתן עדיפות ראשונה לתקציב הביטחון לנשק גרעיני ומערכות אספקה של נשק קונבנציונלי, והצהרות חוזרות ונשנות בקרב הציבור על כך שארצות הברית תהיה מסוגלת ומוכנה להשתמש בכל עת בנשק גרעיני.
בדרך זו, ובאמצעות דוקטרינת ההתנגדות המסיבית, קיווה אייזנהאואר לחזות בחזון "המלחמה המוחלטת" הגרעינית של קלאוזביץ כדי למנוע מברית המועצות או מסין מלהסתכן אי פעם בפתיחת מלחמה (או אפילו ביצירת תנאים העלולים להוביל למלחמה) מול ארצות הברית.
כתביו

קרל פון קלאוזביץ, על המלחמה (תורגם כ"עקרונות המלחמה" על ידי שמעון יפתח; כתבי מופת צבאיים), מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תש"י-1950.
ראו גם

לידל הארט
סון דזה
מקיאוולי
ג'ון קיגן
לקריאה נוספת

עזר גת, מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 2000, עמ' 130–203.
מיכאל הנדל, קלאוזביץ במבחן התמורות הטכנולוגיות, מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 1988.
יהושפט הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 1990.
יהודה ואלך, תורות צבאיות: התפתחותן במאות ה-19 וה-20 (תרגם מגרמנית: אליקים ואלך), מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשל"ז, עמ' 33–66.
רוג'ר אשלי לאונרד, על המלחמה – מדריך קצר לקלאוזביץ (תרגם: עמנואל לוטם), מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשל"ח-1977.
דייוויד זוק ורובין הייאם, קיצור תולדות המלחמות, הוצאת מערכות, 1981, עמ' 147–151.