stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן גולדפוס

| --- | --- |
דן גולדפוס בטקס בו מונה למפקד מערך התמרון, אוקטובר 2024
דן גולדפוס בטקס בו מונה למפקד מערך התמרון, אוקטובר 2024
 לידה:  28 בדצמבר 1976 (בן 48)  ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-מרץ 1995
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד סיירת נח"ל   מפקד פלגת לוחמים בשייטת 13   מפקד גדוד 931   סגן מפקד שייטת 13   מפקד עוצבת חירם   מפקד חטיבה 226   מפקד חטיבת הנח"ל   קצין חי"ר וצנחנים ראשי   מפקד עוצבת האש   מפקד מערך התמרון   מפקד הגיס הצפוני
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   צל"ש אלוף
דן גולדפוס (נולד ב-28 בדצמבר 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, אשר משמש כמפקד הגיס הצפוני. בעבר שימש מפקד עוצבת האש קודם לכן שימש קצין חי"ר וצנחנים ראשי, מפקד חטיבת הנח"ל, מפקד חטיבה 226, מפקד עוצבת חירם, סגן מפקד שייטת 13, ומפקד מערך התמרון עד לסגירתו בדצמבר 2024.
ביוגרפיה

גולדפוס נולד וגדל בירושלים, בן להורים דתיים מדרום אפריקה. במרץ 1995 התגייס לצה"ל ושובץ בשייטת 13. הוא השלים את הכשרת מסלול הלוחם ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון, כולל חילוץ נפגעי אסון השייטת. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר, ובסיומו מונה למפקד צוות בשייטת. בהמשך שירת כמפקד יחידת לוחמים בשייטת, ונטל חלק במבצע השתלטות על ספינת "קארין איי" ובמבצע חומת מגן.
לאחר מכן עבר לחטיבת הנח"ל ושימש כמפקד סיירת הנח"ל, אותה הוביל בלחימה נגד הטרור הפלסטיני בשנים 2002–2004, במהלך האינתיפאדה השנייה. על אופן פיקודו על הסיירת הוענק לו צל"ש אלוף ממפקד פיקוד המרכז, משה קפלינסקי. בשנת 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת עד 2009, והוביל אותה בין היתר במבצע עופרת יצוקה. בשנים 2009–2011 שימש כמפקד גדוד 931 בחטיבת הנח"ל, ולאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור ל"ט (2011–2012). לאחר סיום לימודיו מונה לסגן מפקד שייטת 13 בשנים 2012–2013. ב-6 ביוני 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חירם, ושימש בתפקיד עד 12 ביולי 2015. בתקופת פיקודו על עוצבת חירם, ב-28 בינואר 2015, התרחש אירוע מארב חיזבאללה בהר דב שבו נהרגו שני חיילי צה"ל. תחקיר צה"ל לאחר האירוע קבע שהאישור שגולדפוס נתן לשיירה שהותקפה על ידי חיזבאללה לעלות להר באותה תקופה מתוחה, תאם את המידע המודיעיני שעמד בפניו."
ביולי 2015 מונה למפקד חטיבה 226 ובמקביל למפקד מגמה בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, תפקידים בהם שימש עד מרץ 2017. ב-2 במרץ 2017 מונה למפקד חטיבת הנח"ל ושימש בתפקיד זה עד 15 באוגוסט 2019.
ב-16 בספטמבר 2019 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי, תפקיד בו שירת עד 19 ביולי 2021. בסיום תפקידו יצא ללימודים בארצות הברית במסגרת תוכנית עמיתי המחקר רקנאטי-קפלן במרכז בלפר שבבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד. ב-21 בספטמבר 2022 מונה למפקד עוצבת האש. ב-17 ביולי 2023 הוחלט על מינויו לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ. המינוי לא יצא לפועל, שכן כעבור חודשיים פרצה מלחמת חרבות ברזל בעקבות טבח שבעה באוקטובר.
ביוגרפיה > מלחמת חרבות ברזל

בשבת, 7 באוקטובר 2023, בעקבות טבח שבעה באוקטובר הגיע גולדפוס לעוטף עזה, ולחם ברעים, נחל עוז ובכפר עזה. במקביל הנחה על גיוס כלל יחידות עוצבת האש, ובראשה לקח חלק בלחימה להחזרת השליטה בעוטף עזה לידי צה"ל. לאחר מכן, במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, האוגדה נכנסה ללחימה בעומק העיר עזה, במהלך קרב שג'אעייה, קרב ג'באליה וקרבות נוספים, תוך לחימה לצד אוגדה 162 ואוגדה 36. החל בדצמבר גולדפוס פיקד על עוצבת האש בקרב ח'אן יונס, במהלכו כוחות העוצבה חיסלו פעילי חמאס רבים, השמידו מנהרות, תשתיות אויב ואמצעי לחימה.  לפי ההערכות נהרגו לא פחות מ-3,000 מחבלים במהלך הקרב על העיר. בקרב זה, לראשונה בהיסטוריה, ניהלו כוחות צה"ל לחימה מעל ומתחת הקרקע במקביל. ב-13 במרץ 2024 נשא גולדפוס נאום ובו שלח מסר להנהגת המדינה מכל הצדדים הפוליטיים. בנאומו אמר:
"אתם חייבים להיות ראויים לנו. אתם חייבים להיות ראויים לאותם לוחמים שקיפחו את חייהם, לאותם אנשי המילואים שלא עניין אותם מאיזה צד הם ונלחמים זה לצד זה. תוודאו שכולם לוקחים חלק, שלא נחזור ל-6 באוקטובר, שכל המאמץ לא היה לשווא, תשימו את זה טוב טוב בראש, בכל יום בכל שעה. מדם ליבו של לוחם אני מבקש מכם להיות ביחד, מאוחדים. לדחוק את הקיצון ולאמץ את הביחד. תמצאו את הביחד והמחבר. אנחנו בשדה הקרב מצאנו אותו ולא מתכוונים לוותר עליו. תעשו שזה יהיה שווה".
בעקבות נאום זה הרמטכ"ל הרצי הלוי זימן את גולדפוס לשיחת בירור ונזף בו בחומרה. לצד זאת ציין כי הוא "מעריך את תרומתו העמוקה לצה"ל, בוודאי במהלך המלחמה". שרים וחברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה הביעו תמיכה בגולדפוס.
בתחילת אפריל יצאו כוחות אוגדה 98 בפיקודו ממרחב ח'אן יונס, ובאמצע חודש מאי, במקביל לתמרון הקרקעי של אוגדה 162 ברפיח, החלה האוגדה במהלך חדש בג'באליה. במהלך הלחימה בעיר עזה כוחות צה"ל נמנעו קודם לכן מלחימה במחנה הפליטים של ג'באליה, ועתה האוגדה נלחמה בכוחות חמאס שנותרו שם. במהלך הלחימה חולצו ב-16 במאי גופותיהם של ארבעה חטופים מפיר מנהרה וב-24 במאי חולצו גופותיהם של עוד שלושה. כ-500 מחבלים נהרגו במהלך קרב ג'באליה השני. בסוף החודש הגיע המבצע לסיומו. ימים ספורים לאחר מכן נפתחה פעולת הסחה של האוגדה במחנות המרכז, כאשר גולדפוס מפקד על צק"ח 7 וצק"ח כפיר ומעניק חיפוי לכוחות המיוחדים במבצע ארנון, ב-8 ביוני שבו חולצו 4 חטופים בחיים משבי חמאס. כוחות האוגדה פשטו למרכז נוסייראת ופיקדו על החילוץ של הכוחות המיוחדים והחטופים, לאחר שאלו נחשפו והתפתח קרב בלב העיירה. בסוף יוני החל מבצע נוסף של אוגדה 98 בפיקוד גולדפוס לטיהור התארגנות מחבלים מחודשת במחנה שג'אעייה. הכוחות הרחיבו את פעילות טיהור תאי הטרור ותשתיות המחבלים לעומק השכונות א-דרג' ותופאח ולמרכז העיר עזה.
ביוגרפיה > מלחמת חרבות ברזל > מפקד מערך התמרון

במאי 2024 החליטו שר הביטחון יואב גלנט והרמטכ"ל הרצי הלוי להעלות את גולדפוס לדרגת אלוף ולמנותו למפקד הגיס הצפוני ומפקד מערך התמרון בזרוע היבשה. ב-8 באוקטובר 2024 הועלה לדרגת אלוף, ולמחרת נכנס לתפקידיו החדשים. במקביל לפיקוד על הגיס עמד גולדפוס בראש מערך התמרון עד לסגירתו בסוף שנת 2024.
חייו האישיים

גולדפוס, מתגורר באבן יהודה, נשוי ואב לארבע. הוא בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה בממשל ומוסמך במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

1 2  אור הלר, ‏אתגר הפיקוד, באתר "IsraelDefense‏", 13 בדצמבר 2018
↑  עמוס הראל, "תדע כל אם עברייה", כנרת זמורה ביתן, 2013, עמ' 165
↑   בתיה ואן זיידן, חדר הסודות של שייטת 13 נפתח, באתר צה"ל, 4 בינואר 2021
↑  יואב לימור, עלילות הקומנדו הימי בסמטאות ג'נין, באתר ישראל היום, 30 במרץ 2012
↑  עמוס הראל, לעומת הקסבה בחברון, ג'נין היתה משחק ילדים, באתר הארץ, 19 ביוני 2003
↑  רס"ן דן גולדפוס, באתר הגבורה
↑  השבוע חידשה חברת 'נשר' את אימוץ גדוד שחם במסגרת פרויקט 'אמץ לוחם' של האגודה למען החייל, אתר האגודה למען החייל, 13 בדצמבר 2009
↑  אמיר בוחבוט‏, תא"ל גולדפוס חרג מהמקובל, אבל דבר אחד בטוח - הוא דיבר מליבם של הלוחמים, באתר וואלה, 13 במרץ 2024
↑  חילופי מפקדים בעוצבת חירם: פישר יוצא דן גולדפוס נכנס, אתר עיריית קריית שמונה
↑  אמיר בוחבוט‏, הפיגוע בהר דב: אמ"ן התריע, פיקוד הצפון לא הצליח לסכל, באתר וואלה, 22 בפברואר 2015
↑   מפקד חדש לחטיבה הירוקה: "זכות גדולה להוביל את הלוחמים הטובים ביותר", באתר צה"ל, 2 במרץ 2017
↑   אל"ם ישראל שומר נכנס לתפקידו כמפקד חטיבת הנח"ל, באתר צה"ל, 15 באוגוסט 2019
↑  הרצאה של דן גולדפוס בווסטפוינט, באתר פייסבוק
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 25 בינואר 2022
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 17 ביולי 2023
↑  יואב זיתון, נלחם בזירת הטבח, מיהר לקחת אחריות: זה הקצין שהעז לאתגר את הפוליטיקאים, באתר ynet, 13 במרץ 2024
↑  יואב זיתון, העדות של מפקד האוגדה מהשטח: "זו הייתה מסיבת טבח. נלחמתי עם מעט לוחמים מול עשרות מחבלים", באתר ynet, 10 באוקטובר 2023
↑  שי לוי, ‏בעירו של סינוואר: מפקד אוגדת הכוחות המיוחדים שפועלת בחאן יונס, באתר ‏מאקו‏, 8 בדצמבר 2023
↑   אנשיל פפר, שלושה חודשי לחימה הוכיחו גם לצה"ל: המנהרות מתחת לעזה כאן כדי להישאר, באתר הארץ, 22 בינואר 2024
↑   "ייחודו הבולט של צה"ל, שהמפקדים הם סוד כוחו": לקחים מ־1982 ו־2023 – גל פרל, באתר צה"ל, 30 באפריל 2024
↑  שי לוי, ‏"מחבלי חמאס במנוסה": לראשונה - צה"ל בתמרון מקביל מעל ומתחת לאדמה, באתר ‏מאקו‏, 29 בינואר 2024
↑  נאום מפקד אוגדה 98: רה"מ עודכן לפני הפרסום, הרמטכ"ל יעשה לקצין הבכיר שיחת הבהרה, באתר ynet, 13 במרץ 2024
↑  מפקד הקומנדו דיבר מדם ליבו: עכשיו נחשפת הדרמה מאחורי הקלעים, באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2024
↑  יואב זיתון, הרמטכ"ל "נזף בחומרה" בתת-אלוף גולדפוס: "פעל בניגוד למצופה ממפקד בכיר", באתר ynet, 15 במרץ 2024
↑  "מאמץ כל מילה מדבריו": התגובות המפתיעות במערכת הפוליטית אחרי דברי מפקד האוגדה, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2024
↑   יניב קובוביץ ויהונתן ליס, מפקד אוגדה 98 יזומן לבירור לאחר שקרא למנהיגים "להיות ראויים" ללוחמים, באתר הארץ, 13 במרץ 2024
↑  גל פרל, איפה התחבולה?, מערכות, גיליון 503, ספטמבר 2024, עמ' 27-22.
↑  ב. ניסני, ‏קידום לקצין שננזף, לראשונה אלוף ממכינת עלי וראש אמ"ן חדש | שורת מינויים במטכ"ל, באתר כיכר השבת, 2 במאי 2024
↑   אלוף דן גולדפוס נכנס לתפקיד מפקד הגיס הצפוני ומערך התמרון, באתר צה"ל, 10 באוקטובר 2024
↑  לילך שובל, תוכניות העבודה החדשות של צה"ל: חיזוק גבולות וגדוד מעורב נוסף, באתר ישראל היום, 8 בינואר 2025
תא"ל גולדפוס כמפקד אוגדה 98 במהלך מלחמת חרבות ברזל
הענקת דרגות אלוף לתא"ל גולדפוס, אוקטובר 2024
בנק אנגליה

| --- | --- |

 
 מטה מרכזי:  בנק אנגליה 
 קואורדינטות:  51°30′51″N 0°05′19″W﻿ / ﻿51.5142°N 0.0885°W﻿ / 51.5142; -0.0885
 הקמה:  27 ביולי 1694 
 נגיד:  Andrew Bailey 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
 www.bankofengland.co.uk
 
בנק אנגליה (באנגלית: Bank of England) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של הממלכה המאוחדת.
תפקידי בנק אנגליה

בנק אנגליה החל כבנק מרכזי בבעלות פרטית ולא ממשלתית ובשנת 1946 הועבר לבעלות ממשלתית (אנ'). ככזה הוא מפקח על יציבות המטבע ועל יציבות המחירים, קובע את שיעור הריבית ומנפיק את השטרות והמטבעות באנגליה ובוויילס.
החלטה על גובה הריבית מתקבלת פעם בחודש בשיטה של הצבעה של תשעה נגידים כאשר ליו"ר הבנק יש זכות להצביע פעמיים במקרה של שוויון.
היסטוריה

בנק אנגליה ובנק סקוטלנד נוסדו יחד בשנת 1694 על ידי ויליאם פטרסון, מכוח זיכיון מלכותי. את הרקע להקמת הבנק תיאר ההיסטוריון אלפרד בונה: "בתולדות הבנק הזה נודע מקום חשוב לצורפי-הזהב האנגלים. כצורפים היה להם עניין בסחר הזהב, וכבעלי מקצוע ידעו היטב לבדוק את טיב המטבעות ומשקלם. אגב התעסקות בסחר מטבעות ובחלפנות התחילו לקבל פקדונות ולתת תמורתם תעודות, שלא נשארו אצל לקוחותיהם בלבד אלא נפוצו מיד בקהל הרחב. ואולם בשנת 1672, כשהכריז אוצר המדינה על הפסקת תשלומיו, בעוד שבעלי הפקדונות היו רשאים לדרוש מהצורפים את החזרת פקדונותיהם בכל עת, אף עשו כך, פשטו הרבה צורפים את הרגל. משום כך חזקה גם באנגליה התביעה להקים בנק ציבורי, שיגן בפני כישלונות והפסדים. הממשלה תמכה ברעיון זה משום שחשבה ליהנות מן הרווחים של הבנק החדש. הסוחרים תלו בו תקוה, שהרבית שלו לא תהיה גדולה, שהרי בנק ממלכתי יש בו יתר ביטחון והוא עלול למשוך הון רב. וכך הוקם בלונדון בשנת 1694 המוסד "בנק אוֹף אינגלנד".
ראו גם

לירה שטרלינג
ראו גם > בנקים מרכזיים אחרים בעולם

פדרל ריזרב האמריקאי
הבנק המרכזי האירופי
הערות שוליים

↑  ד"ר א. בונה, "מתולדות הבנקאות", בתוך: הבנקאות להלכה ולמעשה - ספר לאיש-המקצוע ולמעיין, ירושלים, ראובן מס, 1940, עמ' 15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528228105171  BnF: cb12093999d (data)  GND: 39169-4  ISNI: 0000 0004 0425 9300  LCCN: n80020301  NDL: 00628233  NKC: ko2009549561  SUDOC: 030659345  VIAF: 127518706   WorldCat (עם VIAF): 127518706
מדינת הלכה

מדינת הלכה הוא מונח המבטא ביטוי פופולרי לצורת ממשל תאורטית המורכבת מתאוקרטיה על יסוד ההלכה היהודית.
הגדרת דמותה של מדינת ההלכה התאורטית, אימוצה כאידיאל פוליטי-דתי והמחיר שראוי לציבור לשלם בחתירה ליצירתה – כל אלו שאלות העומדות במרכז הפערים האידאולוגיים בתוך החברה היהודית הדתית בישראל ובחברה היהודית בכלל, בישראל ובתפוצות.
השימוש במונח "מדינת הלכה" מופיע לרוב מצד המתנגדים לקידומה ולקיום כל כפייה דתית בישראל, המאיימת לשיטתם להפוך את מדינת ישראל למדינת הלכה, בניגוד לחזון מייסדיה ולרצון אזרחיה.
בשיח הפוליטי בישראל

בשיח הפוליטי והתרבותי בישראל, המונח 'מדינת הלכה' בא רבות לידי ביטוי.
למונח מדינת הלכה אין מקור בספרות ההלכתית (תומכי מדינת הלכה לרוב אינם משתמשים במונח זה, אלא במונחים אחרים כדוגמת 'מדינת התורה' ו'מדינת המשיח'.) ומשמש בעיקר כדי להביע ביקורת על שילוב דומיננטי מדי של מאפיינים דתיים במדינת ישראל, ולרוב הוא ממוסגר בקונוטציה שלילית, תוך הדגשת ממד הכפייה הדתית שתהיה, לטענתם במדינת הלכה, ובהדגשת החוקים הפליליים הנוקשים שקיימים בהלכה (כגון, עונש סקילה למחלל שבת).
השימוש הבולט הראשון במונח זה נעשה על ידי דוד בן-גוריון במסגרת הוויכוח הציבורי על חוק מיהו יהודי בשנת 1958, כאשר אמר (איגרת לרב מימון, י"ב תמוז תשי"ח, גנזך צד):
"ידוע לך כי בהכרזת העצמאות הודענו על חופש דת ומצפון ולא קבענו שמדינת היהודים תהיה מדינת-הלכה, והרבנים ישלטו בה. להפך הכרזנו שזו לא תהיה מדינה תיאוקרטית".
המונח מדינת הלכה החליף את המונח תיאוקרטיה שבו נעשה שימוש בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה. המונח מדינת הלכה חדר לשיח הציבורי בעיקר בשנות ה-90 אז החלו לעשות בו שימוש במאמרים עיתונאיים.
משמעותה של מדינת הלכה

במסגרת הדיון ההלכתי בשנים שלאחר הקמת המדינה התקיים דיון תורני ער בשאלת המשטר היהודי הראוי על פי ההלכה. במסגרת זו קבעו מספר רבנים בולטים כי המדינה היהודית צריכה להיות כפופה לאל ולתורתו, בכלל זה, הרבנים הראשים יצחק הרצוג, ושלמה גורן, והרב אליעזר וולדינברג, דיין בבית הדין הרבני הגדול. העמדה המקובלת בקרב רבנים אלה היא שהמשטר היהודי הרצוי הוא משטר שבו התורה היא החוק העליון של המדינה, והחוקים שמחוקקים נבחרי הציבור כפופים לחוקיה.
רמת החיבור הראויה בין ההלכה למדינה, שנויה במחלוקת רבת שנים: ישנם התומכים במדינה דמוקרטית כמו בת זמננו, ללא שינוי שיטת הממשל למונרכיה או תיאוקרטיה יהודית. לשיטתם, המדינה לא תונהג על ידי חוקי האל בבלעדיות ועל ידי נביא או מלך מבית דוד, אלא שהמדינה תשלב כחלק מחוקתה מאפיינים דתיים מובהקים (בעיקר בתחומי הציבוריות). לעומתם יש שתומכים במדינה שונה לחלוטין מהדמוקרטיה של היום, בה יקום מלך שישלוט בבלעדיות לפי חוקי התורה. יש מנעד רחב בין הקצוות, כמו גם מחלוקות בתוך ההלכה מה צריכה להיות דרכה בהנהגת המדינה.
יש תומכי משפט עברי טוענים כי בגלל הגבלות פנים-הלכתיות, המשפט הפלילי ההלכתי איננו נועד ליישום, ומטרתו בעיקר חינוכית. לכן במדינת ההלכה החוק הפלילי שיחול הוא חוק הכנסת, כגרסה מודרנית של משפט המלך המוכר בהלכה, והמשפט העברי ייושם בעיקר בתחום הממוני. כמו כן, ישנה הסכמה בין פוסקי ההלכה, על בסיס דברי החזון איש (יורה דעה, הלכות שחיטה, ב, טז), שיש להימנע מכפייה דתית אלימה בימינו, ויש אף הטוענים כי ההלכה עצמה מתנגדת לכפייה דתית ברשות היחיד. יש אנשי אקדמיה דתיים שאף טענו כי המונח מדינת הלכה ריק מתוכן, כיוון שההלכה לא עוסקת בניהול מדינה אלא רק באורח חייו של הפרט. כמו כן ישנה טענה שמשמעותה של תיאוקרטיה יהודית היא קיומה של עדה יהודית תחת שלטון זר.
בקרב המתנגדים לרעיון מדינת ההלכה מקובל לטעון שישנו ניגוד בין מדינת הלכה ודמוקרטיה. אחרים טוענים כי תיתכן מדינת הלכה דמוקרטית.
מדינת הלכה בשדה הפוליטי

למרבית חוקי מדינת ישראל אין כל זיקה להלכה, אולם חוקים מעטים נובעים ישירות מההלכה או שהם בעלי זיקה הדוקה אליה. דוגמאות לכך הם חוק חג המצות, האוסר על הצגה פומבית של חמץ בפסח לשם מכירתו, וחוק בשר ומוצריו, הקובע שניתן לייבא בשר לישראל רק אם ניתן לו הכשר על ידי הרבנות הראשית לישראל.
חוק יסודות המשפט, התש"ם-1980, קבע זיקה ל"עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של מורשת ישראל", ובתיקון משנת 2018 הורחבה זיקה זו ל"עקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי ומורשת ישראל". על פי המשנה לנשיא בית המשפט העליון, מנחם אלון, חוק יסודות המשפט הוא הצינור הפוזיטיבי המשלים חוסרים רבים סביב ההלכה. לעומתו נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, טען כי ההלכה היהודית אינה מקור מחייב, אלא מצוינת כמקור השראה, שהפירוש המקובל להם מפנה את השופט אל המשפט העברי.
בשנים 1949–1951 פעלה מחתרת ברית הקנאים להקים מדינת הלכה במדינת ישראל. המחתרת כללה כמה עשרות צעירים דתיים, נערים ונערות. חברי המחתרת גנבו נשק וחומרי נפץ, ביצעו פעולות כנגד רכוש של מחללי שבת ומוכרי טרפות, ונעצרו לאחר שנכשלה תוכניתם להטיל בכנסת פצצת עשן בעת דיון על גיוס נשים לצה"ל.
ראו גם

שיטת הממשל ביהדות
תאוקרטיה
כפייה דתית בישראל
אגודת קדושת ציון
מדינת יהודה
לקריאה נוספת

הרב נפתלי בר-אילן, "משטר ומדינה בישראל על פי התורה"
הרב יצחק הרצוג, "תחוקה לישראל על פי התורה", בעריכת ד"ר איתמר ורהפטיג
הרב אליעזר וולדינברג, "הלכות מדינה"
הרב שאול ישראלי, "עמוד הימיני"
גרשון ויילר, תיאוקרטיה יהודית, עם עובד, 1976.
הרב שלמה גורן, "תורת המדינה" ו"משנת המדינה"
זרח ורהפטיג, חוקה לישראל - דת ומדינה, 1988
הרב נחום אליעזר רבינוביץ', דרכה של תורה - פרקים במחשבת ההלכה ובאקטואליה, תשנ"ט /1998 (בעיקר עמ' 50–102).
הרב יהודה זולדן, "מלכות יהודה וישראל"
הרב נפתלי רוטנברג, משפט התורה ומשפט המדינה: השלמה או מסלול התנגשות, בתוך: אבי שגיא, עורך, ספר מיכאל, הוצאת כתר ירושלים 2007
הרב עדו רכניץ, מדינה כהלכה - התמודדות יהודית עם אתגר העצמאות, מכון משפטי ארץ וספרי מגיד, 2018
הרב עדו רכניץ, מדינת התורה הדמוקרטית, מכון משפטי ארץ, עפרה תשפ"ב
הרב חיים נבון, מדינה קטנה לעם גדול, הוצאת ידיעות ספרים, 2021
הערות שוליים

↑  הרב יצחק הרצוג, תחוקה לישראל ע"פ התורה א, עמ' 3.
↑  הרב שלמה גורן, תורת הפילוסופיה, עמ' 24.
↑  הרב אליעזר וולדינברג, הלכות מדינה, עמ' 16-20.
↑  מה אומרת גישת "כמו בימי דוד ושלמה" של סמוטריץ'?, באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2019
1 2   יהודה יפרח, ‏חזון מדינת ההלכה וישראל העכשווית, בעיתון מקור ראשון, 14 בנובמבר 2018
↑  רביצקי אביעזר, 2004, האם תיתכן מדינת הלכה? הפרדוקס של התיאוקרטיה היהודית, המכון הישראלי לדמוקרטיה; נפתלי רוטנברג, ההלכה נגד מדינת הלכה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 בדצמבר 2009.
↑  ויילר, גרשון., תיאוקרטיה יהודית, ʻAm ʻoved, [1976]
↑  הרב עדו רכניץ, מדינת הלכה דמוקרטית: עיון בסוגיות נבחרות, אתר דין תורה.
↑  חוק יסודות המשפט (תיקון), התשע"ח–2018, באתר הכנסת
פרשת נעמה יששכר

כרזה מעל כביש 1 הקוראת לשחרורה של נעמה יששכר
פרשת נעמה יששכר מתייחסת לאזרחית ישראל וארצות הברית שנעצרה על ידי שלטונות רוסיה בשנת 2019 בגין אחזקת 9.5 גרם חשיש. בית המשפט הרוסי הרשיע את יששכר בעבירת הברחת סמים וגזר עליה שבע וחצי שנות מאסר. מדינת ישראל פעלה לשחרורה המוקדם, וב-29 בינואר 2020 חנן אותה נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. למחרת היא שוחררה מהכלא וחזרה לישראל.
רקע

נעמה יששכר נולדה בניו ג'רזי בשנת 1993 למשפחה ישראלית, ולה אזרחות כפולה – ישראלית ואמריקאית. בגיל 16 עלתה לישראל לבדה ושירתה בצה"ל כחיילת בודדה בחיל האיסוף הקרבי.
המעצר והמשפט

ב-12 באפריל 2019 נעצרה יששכר בעת ששהתה בטיסת מעבר בנמל התעופה הבין-לאומי שרמטייבו, כחלק משובה מהודו לישראל. יששכר הודתה בהחזקת סם לשימוש עצמי, אם כי מאוחר יותר בערעורה, כפרה בהודאה זו, וטענה שזו נבעה מחוסר הבנה של השפה, ושהסם שהתגלה היה בתיק שאינו שלה. כמו כן טענה שהודאתה זויפה.
לאחר שנעצרה במוסקבה, הואשמה בתחילה על החזקת קנאביס, עבירה הכרוכה בקנס וחודש מעצר, אך סעיף האישום שונה לאחר מכן להברחת סמים, עבירה חמורה שעונשה עד 10 שנות מאסר. במשך כחצי שנה הוחזקה בבית כלא המרוחק כ-80 ק"מ ממוסקבה. באוקטובר 2019 נידונה על ידי בית המשפט ברוסיה לשבע וחצי שנות מאסר בגין הברחת 9.5 גרם חשיש.
יששכר ערערה על גזר דינה, אך בדיון שנערך ב-19 בדצמבר 2019 נדחה ערעורה.
באמצעי התקשורת פורסמה השערה שהעונש החמור נבע מהרצון להשתמש בה כקלף מיקוח לשם שחרורו של האקר רוסי בשם אלכסיי בורקוב שכלוא בישראל, אך ההאקר הוסגר לארצות הברית.
הפעילות למען שחרורה

בתקופת מעצרה פנתה משפחת יששכר מספר פעמים לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וביקשה לסייע לשחרר את נעמה, אך לא התקבלה תגובה כלשהי.
בעקבות מעצרה של יששכר פורסם כי רוסיה ביקשה מישראל להסגיר לידיה את ההאקר הרוסי אלכסיי בורקוב, ולקיים עסקת חילופי אסירים בינו לבין יששכר. בורקוב הגיע לישראל כתייר ונעצר בדצמבר 2015, לאחר שהוגש נגדו בארצות הברית כתב אישום בגין הונאה בכרטיסי אשראי. הסגרתו מישראל לארצות הברית אושרה על ידי בית המשפט העליון.
באוקטובר 2019, לאחר מתן גזר הדין, העביר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לנשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, בקשת חנינה ליששכר בשמו ובשם נשיא המדינה, ראובן ריבלין.
ב-19 באוקטובר נערכו הפגנות תמיכה בנעמה יששכר בכיכר הבימה בתל אביב, ומול הקונסוליה הרוסית בניו יורק.
ב-31 באוקטובר הגישה נעמה יששכר בג"ץ נגד פרקליטות המדינה וההאקר הרוסי בבקשה למנוע את שחרורו של האחרון אולם לאחר מספר ימים משכה את העתירה בעקבות הבטחה של ראש הממשלה לפעול בדרכים אחרות לשחרורה.
ב-16 בינואר 2020 דווח לראשונה בתקשורת הרוסית כי פוטין מתכנן להעניק ליששכר חנינה לקראת ביקורו בישראל בפורום השואה הבינלאומי (שתוכנן ללא קשר לפרשה), ונטען אף שיששכר תגיע לישראל יחד עם פוטין.
ב-20 בינואר 2020 דווח בתקשורת הישראלית כי בתמורה לשחרור נעמה הסכים ראש הממשלה נתניהו להעביר לידי רוסיה את הבעלות על חצר אלכסנדר. עוד פורסם כי בתמורה לשחרור ישראל תעניק לרוסיה שלל הקלות, חלקן פרוצדורליות, חלקן קשורות לגישה למבנים מרכזיים וחלקן ליחסי החוץ ולכניסת אזרחים רוסים למדינת ישראל.
ב-23 בינואר 2020, בעת ביקורו בישראל לצורך השתתפותו בפורום השואה העולמי החמישי, נפגש הנשיא פוטין עם אמה של נעמה, והצהיר לאחר מכן, כי היום תבקר את נעמה מי שאחראית על שמירת זכויות האדם ברוסיה, וכי "הכול יהיה טוב". יששכר ביקשה חנינה, וב-27 בינואר אישרה ועדת החנינות במוסקבה את בקשתה. למחרת, שוחררה מהכלא והגיעה לישראל במטוסו של ראש ממשלת ישראל. חזרתה לישראל, יחד עם ראש הממשלה ורעייתו, זכו לסיקור נרחב באמצעי התקשורת במהלך קמפיין הבחירות לכנסת ה-23.
לאחר שחרורה פרסמה יששכר פוסט תודה בפייסבוק בו הודתה באופן כללי לכל אלה שעזרו לשחרורה, אך לא ציינה במפורש את שמו של בנימין נתניהו. היא ננזפה על ידי מנהל לשכת ראש הממשלה שהבחין בכך. עקב זאת מחקה את הפוסט ופרסמה פוסט חדש תחתיו.
דיון ציבורי

באמצעי התקשורת בישראל הייתה הסכמה כללית שהעונש שנגזר על נעמה יששכר אינו מידתי. העיסוק הרב של אמצעי התקשורת (שבאחדים מהם הוקדשו לפרשה כותרות ראשיות) ושל ראש ממשלת ישראל בגורלה של נעמה יששכר עורר דיון ציבורי בהתנהלות בישראל בנושא זה.
באתר "mako" כתב רועי שוורץ תיכון כי "עם כל הצער, כל הכאב וכל ההזדהות, הסיפור של נעמה הוא דוגמה מדהימה להתמקדות השיח הציבורי בטפל".
מבקר הטלוויזיה רוגל אלפר כתב ש"התקשורת מאחדת את הציבור סביב יששכר, מעוררת הזדהות עמוקה עם מצוקתה ואחווה עם משפחתה, ומייצרת מתח כוסס ציפורניים לקראת רגע שחרורה — מן הטעם הפשוט שרגשנות פטריוטית צדקנית ודביקה וקריאה לאחדות מגבירות רייטינג".
אריה מינטקביץ פרסם מאמר שבו אמר שהוא מתבייש בהתנהלותה של ישראל בפרשה זו ובהתנהלותו של נתניהו "שהפך את פרשת נעמה יששכר קרדום לחפור בו והזדמנות לקושש אהדה ציבורית לקראת הבחירות".
העיתונאי בן כספית מתח ביקורת על התנהלותם של נתניהו ושל אמצעי התקשורת בפרשה זו. כן דיווח על הקשר המשפחתי בין יששכר לאחד מנהגי ראש הממשלה.
הפרשן עמית סגל, בטורו בעיתון "ידיעות אחרונות" ובדף הפייסבוק שלו, מתח ביקורת חריפה על יחסה של ישראל לפוטין בפרשה זו, ובין השאר כתב: "ישראל פרשה השבוע שטיחים אדומים בפני ראש ארגון חוטפים, מנהיג משטר פשע ורשע שבעיניו צדק הוא שם של כוכב, לא חלילה עיקרון מוסרי. פוטין זרק צעירה תמימה ממדינה ידידותית להירקב בכלא שנים ארוכות רק כי הוא יכול, ואחר כך סחר בה ללא בושה כמו מיליציה מזרח תיכונית, רק בסגנון מעונב ובמחירים גבוהים יותר."
הקישור בין שחרור נעמה לבין המחוות לטובת רוסיה לא אושר על ידי ממשלת ישראל. ישנם פרשנים[דרושה הבהרה] שטוענים שהמחוות נועדו לשיפור היחסים עם רוסיה, שנקלעו למשבר במחצית השנייה של 2019 שחשיבותם גדולה עקב מעורבות רוסיה במזרח התיכון.
הפרשנית סימה קדמון כתבה ב"ידיעות אחרונות" שהיחסים עם רוסיה התדרדרו מאז החזרת גופתו של זכריה באומל על ידי הרוסים, כאשר הם נענים בשלילה לבקשותיהם מישראל. לדבריה המחוות כלפי הרוסים לא היו במסגרת עסקה כלשהי אלא כניסיונות כלליים לרצות את הרוסים, מבלי שהובטחה תמורה כלשהי. הסיכוי לשחרור נעמה הוא פועל יוצא של שיפור היחסים. לדבריה אף אחד בממשלת ישראל לא ידע מה ייתן הנשיא פוטין בנוגע לפרשת נעמה, בביקורו בישראל. כמו כן היא כותבת שלא היו מחוות ביטחוניות או מדיניות כלשהן, אלא דברים פעוטים ברמה של הקלות בארנונה. היא מסכמת שאלו מחוות שלא משנות כלום לציבור בישראל וחשובות מאוד לרוסים, ולפיכך היא מצדדת בפעולות שבוצעו.
בשאלת התמורה לרוסיה בגין שחרורה של יששכר כתב הפרשן הפוליטי של "הארץ", יוסי ורטר שהשחרור יושג "בתמורה לוויתורים מרחיקי לכת, שבירושלים מנסים ועוד ינסו להסתיר". לעומתו פרסם העיתונאי אריאל כהנא ב"ישראל היום" כי "גורם המעורה בפרטים דחה את הטענות על מחיר גבוה שישראל שילמה כביכול כדי להביא לשחרור נעמה יששכר. לדבריו, הבקשות שהעלו הרוסים היו צנועות יחסית לתמורה, ולכן לרובן לא היה קושי להיענות."
אוסקר אשר

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1897 הרובע החמישי של בודפשט, הונגריה 
 פטירה:  25 באוקטובר 1965 (בגיל 68) הג'ווידק, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1923) 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1956)  אמן דגול של הונגריה (1957) 
 
אוסקר אשר (בהונגרית: Ascher Oszkár; בודפשט, 20 באוגוסט 1897 – בודפשט, 25 באוקטובר 1965) היה מהנדס, שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס האמן הדגול, זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל) מורה למשחק, במאי תיאטרון.