stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטנת הרדיו של ורשה
הקריסה

ב-8 באוגוסט 1991 בשעה ארבע אחר הצהריים קרסה האנטנה עקב עבודות שיקום שבוצעו בה ברשלנות. לא היו נפגעים בנפש בעקבות הקריסה. תחנת המשנה שסיפקה חשמל לאנטנה לא נפגעה.
לאחר חקירת המשטרה הפולנית, הורשעו מנכ"ל חברת "מוסטוסטל" הפולנית ומנהל הבנייה של החברה, שהייתה אחראית לתחזוקת המגדל, בקריסתו ובאחריות לאסון. הם נשפטו לשנתיים וחצי מאסר בפועל, שקוצרו בהמשך לשנתיים.
הערות שוליים

↑  World Radio TV Handbook Vol 32, Billboard Pablication, London 1978
אמזונה קמחית

| אמזונה קמחית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: אמזונה
מין:: אמזונה קמחית
שם מדעי
 Amazona farinosa ‏בודארט, 1783
תחום תפוצה


אמזונה קמחית (שם מדעי: Amazona farinosa) הוא מין של תוכי ממשפחת התוכיים החי באמריקה הדרומית והמרכזית והוא המין הגדול ביותר בסוג אמזונה.
מאפיינים

אורכה של האמזונה 38–41 ס"מ ומשקלה 540–700 גרם והיא תוכי הגדול ביותר ביבשת אמריקה לאחר קבוצת הארות. האמזונות ירוקות בהירות כמעט כל גופן עם עורף לבן, המזכיר מעט קמח ומכאן השם. מקור האמזונה גדול ואפור ועיניה שחורות וגדולות. קצוות הכנפיים שחורות, קצה הבטן צהוב והזנב קצר וירוק בהיר.
ניתן לבלבל בין האמזונה הקמחית לבין אמזונה צהובת כתר (Amazona ochrocephala), אך הראשונה גדולה יותר, חסרת כתר צהוב ובעלת עורף לבן, החסר אצל צהובות הכתר. עם זאת בהרבה מקרים שני המינים נצפים יחדיו.
האמזונה חיה ביערות הגשם של דרום ומרכז אמריקה ממקסיקו עד ברזיל. היא נפוצה בלהקות גדולות בצמרות היערות. להקות אלה גם יורדות יחד אל גדת הנהר כדי לשתות. 
למזונה קוטפת האמזונה פירות גדולים מהעצים וכן מלקטת זרעים, גרגירים ועלים שונים.
תת-מינים

A. f. farinosa
A. f. inornata
A. f. chapmani
A. f. virenticeps
A. f. guatemalae
הערות שוליים

↑  אמזונה קמחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אמט קלי

אמט קלי בדמותו של "וילי העייף", 1955
אמט לאו קלי (אנגלית: Emmett Leo Kelly;‏ 9 בדצמבר 1898 - 28 במרץ 1979) היה אמן קרקס אמריקאי. את פרסומו קיבל קלי כשיצר את דמות הליצן המפורסמת, "וילי העייף", שהתבססה על דמות הנווד (Hobo) של תקופת השפל הגדול.
חייו

אמט קלי נולד ב-1898 בעיירה הקטנה סדאן אשר במדינת קנזס. בשנת 1917, עקר קלי לעיר קנזס שבמיזורי ובאמתחתו חלומות להפוך לקריקטוריסט מקצועי. לאחר שמילא מספר משרות קטנות, המציא את "וילי העייף", כאשר צייר עבור חברת פרסום סרטים. במילותיו שלו, הדמות מלאת העצב: "תמיד קיבלה את הקצה הקצר של המקל, אך לעולם לא איבדה תקווה והמשיכה לנסות".
קלי עזב משרה זו ועבד במספר קרקסים, כאומן טרפז וכליצן. בשנת 1923, כשעבד בקרקסו של ג'ון רובינסון, פגש את אשתו לעתיד, אווה מור - אומנית טרפז בעצמה. כדי לייחד את עצמו, החל להופיע כ"ווילי" בשנת 1931. במופע, היה רודף "וילי" אחר אור הזרקורים החמקמק באמצעות מטאטא ישן, או ניסה ללא הועיל לפצח אגוזים באמצעות פטיש כבד. לעיתים, היה פשוט נועץ מבט באחד הצופים בשעה שנגס בעלה כרוב. קטעי ההופעה שלו היו הצלחה מסחררת והפופולריות שלו גדלה.
לפני מלחמת העולם השנייה, החל קלי להציג את המופע שלו באנגליה. בין הצופים היו וינסטון צ'רצ'יל ומספר אריסטוקרטים בעלי תארים. במהלך המלחמה, הייתה לו הזדמנות פז, להציג על במות ברודוויי ולערך סיבובי הופעות במועדוני הלילה במדינה.
משנת 1942 ועד 1956, היה קלי אחד מכוכבי האטרקציות של "המופע הגדול ביותר עלי אדמות" בהנהלת האחים רינגלינג, פי. טי. ברנום וג'יימס אנטוני ביילי. בשנת 1944, עלה באש אוהל הקרקס בהרטפורד, קונטיקט - טרגדיה שגבתה את מחיר חייהם של 167 בני אדם. צלם עיתונות תפס את הליצן בעל חליפת השק והאף האדום, מחיש דלי מים למקום. עדי ראייה מספרים כי זו הייתה אחת הפעמים היחידות בה נראה קלי בוכה. דיוקן מפורסם אחר של "וילי", פורסם בעיתון לייף בשנת 1947 והדמות האומללה, נשארה נושא פופולרי אצל ציירים חובבים.
בנוסף לעבודתו בקרקס, כיכב קלי גם בפרסומות ובתוכניות טלוויזיה רבות. בשנת 1952, הופיע קלי בסרטו זוכה האוסקר של ססיל ב. דה-מיל, ההצגה הגדולה בתבל. ב-1956, שימש קלי כקמע של קבוצת הבייסבול, ברוקלין דודג'רס.
אמט קלי נפטר ב-28 במרץ 1979, בגיל 80 כתוצאה מהתקף לב בביתו שבפלורידה.
דמותו

אמט קלי, האדם שמאחורי "וילי העייף", תואר כאדם מתבודד ורציני אשר הקדיש עצמו לשיפור דמות הנווד הבלתי נשכחת שלו. רוב הליצנים הם יצורים עליזים, המשמחים את הקהל באמצעות התלבושות הססגוניות והחיוכים הענקיים. אולם, אמט קלי שבה את הקהל באמצעות דמות הנווד העצוב. "וילי העייף" לבש חליפה מהוהה והיה בעל זיפי זקן ומבע פנים עצוב שצויר על פניו; הוא הפך ל'אחד מיוצרי הצחוק המובילים בעולם' באמצעות תעלוליו הריקים. לא רק ששעשע את מבקרי הקרקס, אלא גם הופיע בתחומי בידור אחרים, הגיע לקהל גדול יותר וכך הפך, לליצן המפורסם ביותר במאה העשרים.
מורשת

בנו של קלי, אמט קלי ג'וניור, יצר גם הוא דמות המזכירה את "וילי העצוב" - דבר הגרם לניכור שנמשך שנים בין השניים. קלי ג'וניור טען שדמותו שלו "פחות עצובה" מדמותו של אביו, אבל הדמיון הגדול בין שתי הדמויות נראה בבירור.
בעיר הולדתו בקנזס, נמצא 'מוזיאון אמט קלי' המציג מוצרים הקשורים לליצן. בעיירת ילדותו, יוסטון, מיזורי, הוקם פארק הקרוי על שמו של הליצן ובו מתקיים כל שנה פסטיבל, המושך ליצנים רבים מכל העולם, כולל נכדו של קלי, ג'ואי.
קלי חבר ב'היכל התהילה הבינלאומי של הליצנים' החל משנת 1989 ומשנת 1994, הוא חבר גם ב'היכל התהילה הבינלאומי של הקרקס'.
אנדריי איוואנוב

| --- | --- |

 לידה:  1775 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  12 ביולי 1848 (יוליאני) (בגיל 73 בערך) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1797) 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  גריגורי אוגריומוב 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1797) 
 צאצאים:  אלכסנדר איוואנוב, Sergey Ivanov 
 
אנדריי איוואנוב (ברוסית: Андрей Иванов ‏; 24 ביולי 1775–1848) היה צייר רוסי בסגנון נאו-קלאסי שהתמחה בסצנות היסטוריות.
ביוגרפיה

הוא ננטש על ידי הוריו וגדל בבית היתומים במוסקבה. הוא נרשם לקורסים היסודיים באקדמיה הקיסרית לאמנויות ב-1782, ולאחר מכן למד אצל גריגורי אוגריומוב  וגבריאל פרנסואה דויין, וסיים את לימודיו ב-1797. הוא החל ללמד באקדמיה ב-1798 והפך לאקדמאי ב-1803.
בערך באותו זמן, הוא פגש את אשתו לעתיד, יקטרינה איוואנובנה דמרט (1782–1843). ב-21 בספטמבר 1800 התקיימה החתונה שלהם. בשנת 1806, נולד לבני הזוג איוואנוב הבן, אלכסנדר, אמן לעתיד. מאוחר יותר, כפרופסור בכיר, קיבל אנדריי איוואנוב דירה בבניין הראשי של האקדמיה. לבני הזוג איוואנוב היו עשרה ילדים.
במהלך תקופה זו, הוא עסק בהעתקת יצירות של המאסטרים האיטלקיים הישנים ובציור אייקונים. בשנת 1812 הוא מונה לפרופסור על ציורו של הנסיך מסטיסלאב האמיץ ועל תבוסתה של רדדיה. בשנת 1820 הוא צייר את הפרסקו "מינרווה מרחפת בשמיים" עבור גרם המדרגות בבניין האקדמיה.
ציורו "מותו של גנרל קולנב" הכעיס את הצאר ניקולאי הראשון כשהוצג ב-1830, ככל הנראה משום שהוא תיאר אירוע בעייתי בהיסטוריה הרוסית. כתוצאה מכך, איוואנוב הודח מהאקדמיה.
כמה שנים לאחר מכן, כאשר חזר קארל ברולוב לרוסיה והוצג לו זר דפנה, הוא הוריד אותו מראשו והניח אותו במקום זאת על ראש איוואנוב, כאות כבוד והערכה.
למרות פרישתו הכפויה, איוואנוב נשאר פעיל כצייר וחבר בכמה אגודות אמנותיות.
הוא מת מכולרה.
קברו בבית הקברות בסמולנסק לא שרד.
בנו היה הצייר אלכסנדר איוואנוב.
הערות שוליים

↑  ЭСБЕ/Иванов, Андрей Иванович — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
↑  Kenneth, Andrei Ivanov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810656097305606  ISNI: 0000 0001 1000 0387  LCCN: n80116875  NKC: js2011620993  ULAN: 500058977  VIAF: 96076464   WorldCat (עם VIAF): 96076464
אסטרס טריפוליס

מועדון הכדורגל אסטרס טריפוליס (ביוונית: ΠΑΕ Αστέρας Τρίπολης) הוא מועדון כדורגל יווני מהעיר טריפולי שבחבל ארקאדיה, אשר משחק בליגת העל היוונית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1931, אולם לא היה פעיל והתפרק יחד עם שאר המועדונים בטריפולי שנה לאחר מכן. המועדון שב לפעילות בשנת 1939 לאחר שהועברו אליו כל שחקני קבוצת הכדורגל "קרמיקוס" שלא הוכרה באופן רשמי. בשנה זו התחרה המועדון בליגה המקומית של ארקאדיה. עם פלישת גרמניה הנאצית ליוון במלחמת העולם השנייה הושהתה פעילות הכדורגל ביוון והמועדון התפרק בשנית.
ב-1947, לאחר המלחמה, נוסד המועדון מחדש תחת השם "נאוס אסטרס". אסטרס זכתה חמש פעמים ברציפות (1957/1962) באליפות הליגה של ארקאדיה. בהמשך, העפילה הקבוצה לליגת היוונית השנייה בה שיחקה שתי עונות (1961/1963) והייתה לקבוצה הראשונה מטריפולי שמעפילה לאחת הליגות הבכירות. ב-1963 התאחד המועדון עם אריס אטרומיטוס למועדון החדש שנקרא "מועדון הכדורגל טריפולי". האיחוד היה פעיל עד 1968 עת התפרק, ובהמשך התמזג עם קבוצת ארקדיקוס לקבוצה פנארקדיקוס.
המועדון שב לפעילות תחת שמו הנוכחי בשנת 1978, ומאז ועד שנת 2003 התחרה במסגרת הליגה המקומית של ארקאדיה. משנת 2001 ועד נובמבר 2006 לא נוצחה הקבוצה ובתקופה זו העפילה ארבע ליגות עד שב-2007 העפילה לליגת העל היוונית. כבר בעונתה הראשונה בליגת העל ניצחה את אולימפיאקוס, פנאתינאיקוס, א.א.ק. אתונה ופאוק סלוניקי והייתה לקבוצה הראשונה שמנצחת את ארבעת המועדונים מיד לאחר העפלה מהליגה השנייה. את העונה סיימה אסטרס במקום השביעי, ואף על פי שלא רשמה הישגים בעונות שלאחר מכן, היא נותרה בליגה הראשונה.
עונת 2012/2013 הייתה המוצלחת ביותר בתולדות המועדון, כשסיים את העונה הסדירה במקום השלישי ואת הפלייאוף במקום הרביעי המוביל להשתתפות בליגה האירופית, והגיע לגמר הגביע היווני. במוקדמות הליגה האירופית, גברה הקבוצה על רובניימן פאלוסאורה האיסלנדית, בסיבוב השני. בסיבוב השלישי, ניצחה הקבוצה את מיינץ הגרמנית בבית ועלתה לשלב הפלייאוף. בפלייאוף היא פגשה את הקבוצה מכבי תל אביב הישראלית, ולמרות הפסד בחוץ, היא עלתה לשלב הבתים בזכות חוק שערי החוץ. את שלב הבתים סיימה במקום השלישי, והודחה מהטורניר.
את עונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה - הגבוה ביותר בתולדותיה, והעפילה אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית. בשלב זה הודחה מהטורניר כאשר הצליחה לנצח רק פעם אחת כשגברה 0–2 על אפואל ניקוסיה בבית.
אנדריי איבנוב

אנדריי אלכסייביץ' איבנוב (ברוסית: Андрей Алексеевич Иванов; נולד ב-8 באוקטובר 1988 במוסקבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התחיל לעסוק בכדורגל בבית הספר של לוקומוטיב מוסקבה, משם הוא עבר די מהר לסאטורן ראמנסקו. בגיל 16 הוא עזב לבית הספר של ספרטק מוסקבה. ב-2004 הוא התחיל לשחק בקבוצה השנייה של האדומים-לבנים. איבנוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-26 בנובמבר 2006 במשחק מול קריליה סובייטוב סמרה. היה זה המשחק היחיד בו הוא השתתף באותה שנה. בשנה שאחרי איבנוב ערך 7 משחקים בליגה, 1 בגביע הלאומי ו-2 בליגת האלופות. ב-2008 איבנוב השתתף ב-15 משחקים.
ב-15 בינואר 2009 איבנוב הושאל לטום טומסק, כשהסיבה העיקרית למעבר זה הייתה הרצון של איבנוב לקבל יותר זמן משחק על המגרש. במדי טום איבנוב הופיע לראשונה ב-15 במרץ 2009 במשחק מול קריליה סובייטוב, בו הוא שיחק כל 90 הדקות. בסך הכל הוא ערך 19 משחקים בטום. חלק מהמשחקים איבנוב פספס בשל שחיקת סחוס בברך, פציעה שהוא קיבל במשחק מול דינמו מוסקבה, וגם בגלל פציעת המניסקוס. בתום העונה טום נסתה לרכוש את איבנוב, אך קבלה סרוב. ב-10 במרץ 2010 איבנוב שוב הושאל לטום. ב-2 ביולי איבנוב חזר לספרטק מההשאלה. ב-15 באוגוסט איבנוב הופיע במדי ספרטק לראשונה ב-2010 במשחק מול לוקומוטיב מוסקבה, התוצאה הסופית הייתה 2-3 לאדומים-לבנים.
ב-11 בינואר 2011 איבנוב חתם חוזה ל-3.5 שנים עם לוקומוטיב מוסקבה. ב-21 בספטמבר איבנוב הבקיע את שערו הראשון בקריירה במשחק שמינית-גמר הגביע הרוסי מול לוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק. ב-17 ביולי 2012 הושאל לרוסטוב למשך שנה. בשנת 2014 עבר לסיביר נובוסיבירסק בה שיחק מספר עונות. בשנת 2018 הוא פרש מכדורגל מקצועי.
נבחרת לאומית

איבנוב השתתף באליפות אירופה 2007 של נבחרות עד גיל 19, שם הוא ערך 3 משחקים. הוא גם שיחק ב-4 משחקים במוקדמות יורו 2010 עד גיל 21. ב-10 באוקטובר 2011 איבנוב שיחק 45 דקות במדי הנבחרת השנייה במשחק מול בלארוס.
תארים

מקום שני בליגת העל הרוסית - 2007 (ספרטק מוסקבה)
אריה הברונזה

| --- | --- |

 מדינה:  הולנד 
 תקופת הפרס:  30 במרץ 1944 – הווה (80 שנה) 
 
אריה הברונזה (בהולנדית: Bronzen Leeuw) הוא עיטור מלכותי הולנדי גבוה, מיועד לחיילים שהפגינו אומץ לב ומנהיגות קיצוניים בקרב, לטובת הולנד. העיטור הוענק לאזרחים הולנדים או זרים. ניתן לראשונה ב-1944 וניתן מאז 1,210 פעמים. הצעות לעיטור נבדקות על ידי המועצה ההולנדית לאותות גבורה, חלק ממשרד ההגנה. העיטור מוענק בצו מלכותי.
ייתכן שלוחם יקבל יותר מפרס אחד של אריה הברונזה, ובמקרה זה נוסף מספר '2' בזהב על סרט אריה הברונזה.
אריה הברונזה הוא העיטור השני שבא אחרי העיטור מסדר בית אורנג', והעיטור השלישי הוא מסדר ויליאם הצבאי.
עיצוב

אריה הברונזה הוא צלב בארד, שעליו מגן עגול. בחזית ישנו תבליט של אריה הולנדי מוכתר. הצלב מחובר לסרט ברוחב 37 מילימטר המחולק לתשעה פסים אנכיים שווים, כתומים וכחול נסאו הרצועות משני הקצוות בצבע כחול נסאו.
הוענק לאחרונה

ב-31 במאי 2006 העניקה ביאטריקס מלכת הולנד, למייג'ור ג'נרל סטניסלב סוסבובסקי המנוח, מפקד חטיבת הצנחנים העצמאית הראשונה (הפולנית), אריה הברונזה על שירותיו במבצע מרקט גארדן בשנת 1944.
ב-7 באוקטובר 2009, הוענקה המדליה לשני חיילים הולנדים "קומנדו" ביורן פטרס (הוענק לאחר מותו) וקפטן גיז 'טוינמן על מעשיהם באפגניסטן.
אלפא ביתא דבן סירא

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  ארמית 
 סוגה:  מדרש, אקרוסטיכון 
 
אלפא ביתא דבן סירא (מכונה גם "בן סירא הקטן". נדפס לראשונה ב-1519 בקושטא), הוא חיבור ספרותי אגדי ייחודי, אשר נכתב בערך במאה ה-10.
תוכן הספר

הספר מורכב מארבעה חלקים העוסקים בבן סירא. תחילה מתוארות נסיבות לידתו, אחר כך מתואר דו-שיח בין בן-סירא בן השנה לבין המלמד שלו, שמתנהל דרך דיון בעשרים ושניים פתגמים, כל אחד מהם מתחיל באות אחרת של האל"ף בי"ת.
בחלק השלישי מתוארות שיחות בין המלך נבוכדנאצר לבין בן סירא ששהה בחצרו.
בחלקו הרביעי של הספר, מפרשות דמויות המוצגות כצאצאיו של בן סירא, עוזיאל ובנו יוסף בן עוזיאל, את פתגמי ספר בן סירא.
היחס לספר

היחס בספרות הרבנית לספר הוא אמביוולנטי. מצד אחד הוא משמש בדיונים הלכתיים בנושא הפריה מלאכותית, אך מצד שני התייחסו אליו בספקנות ואף זלזלו בו.
במאה האחרונה גברה עוד יותר ההסתייגות בספרות הרבנית ומתגבשת עמדת הסתייגות חריפה מהאלפא ביתא.
בספרות חסידות אשכנז שאבו ממדרש אלפא ביתא את השם "יוסף בן עוזיאל", שם נכדו של בן סירא, המופיע ככל הידוע רק במדרש זה.
מאמרות ומסיפורי מדרש אלפא ביתא

לפי סיפור לידתו של בן סירא, הוא נולד כאשר אמו, בתו של ירמיהו הנביא, נכנסה למרחץ והתעברה מזרע שהותיר שם אביה, שרשעים אפרתים, אילצוהו להוציא זרעו לבטלה באיום שאחרת יבצעו בו מעשה סדום. נמצא אפוא שירמיהו הוא גם אביו וגם סבו של בן סירא, שם מובא גם כי בגימטריה "סירא" שווה ל-"ירמיהו".
נבוכדנצר שאל את בן סירא – מדוע אין לשור שיער בחוטמו. בן סירא השיב לו שיהושע היה שמן, וכשרכב על בהמות שונות כשסבב את יריחו, נפלו כל אלו תחתיו ומתו. רק השור הצליח להחזיק מעמד תחתיו. על כן הוא נישק אותו בחוטמו, ומאז אין לו שם שיער.
מפני מה כלב מכיר את קונו וחתול אינו מכיר את קונו? על פי הכתוב בתלמוד, אדם שאוכל מדבר שקודם נגסו בו עכברים, לוקה בשכחה. על אחת כמה וכמה שחתול ילקה בשכחה אם אוכל הוא את העכברים עצמם.
על מאמרו של בן סירא: "בן שאינו הוגן שלחהו על פני המים וישוט" מובאת דרשה: "לעולם הוי מייסר את בנך יותר מדאי, והלקה אותו... ואם הוא רדף אותך הוצא אותו להיסקל... אבל יוסף בן עוזיאל אומר... מי שיש לו בן שאינו הגון יעזוב אותו ואם ראהו שנפל לבור, לא יוציאנו אלא יטביענו, ואחר כך יתאבל עליו, כמו שעשה דוד...".
מאמרות ומסיפורי מדרש אלפא ביתא > דוד והצרעה והעכביש

אגדה ידועה המצויה במדרש, מספרת על דוד שסבר שהצרעה והעכביש נבראו על ידי הקב"ה לשווא. לאחר זמן זימן לו הקב"ה עכביש שאטם בקוריו את המערה שבה הסתתר דוד, וגרם לשאול לסבור שאיש לא בא בשעריה. אחר כך, כשלקח דוד את צפחת המים של שאול בזמן שישן, הניח אבנר בן נר, שישן אף הוא, את רגליו הכבדות על דוד, שביקש לצאת מהמקום. רק בשל נשיכת צרעה שגרמה לאבנר להזיז רגליו, הצליח דוד להיחלץ.
חיבור המדרש ומגמתו

יש המשערים שבסיס מדרש אלפא ביתא הוא ביסודו מדרש רציני, שהרי אכן יש בו מימרות שיכולות להתפרש ברצינות, ועליו נוספו בדרך כלשהי אמרות פארודיות.
לעומתם אחרים מוצאים בספר מבנה אחיד וסבורים שכולו נכתב במגמה אחת. כפי שכותב יוסף דן: ”אפשר שזהו גילוי של יחס אנרכיסטי לדת, פרי תחושתו של איש יוצא דופן. אם כה וכה, זהו חיבור הערוך במתכונת ספרותית מעמיקה ורצינית, שיש בחובו תחושה דתית שלילית, אך עמוקה וקשה”.
לקריאה נוספת

עלי יסיף, סיפורי בן סירא בימי הביניים - מהדורה ביקורתית ופרקי מחקר, בהוצאת מאגנס שעל ידי האוניברסיטה העברית, ירושלים תשמ"ה מסת"ב 965-223-529-6
יוסף דן, "חידת אלפא ביתא דבן סירא" בתוך הסיפור העברי בימי הביניים, הוצאת כתר.
דוד צבי פרידמן ודוד שמואל לוינגר, אלפא ביתא דבן סירא - נוסח חדש הוציאוהו לאור מכתב יד הנמצא בבית מדרש הרבנים בבודאפעשט, עם הקדמה והערות, הצופה לחכמת ישראל י, בודאפעשט, תרפ"ו, עמ' 250
הערות שוליים

↑  הרב ראובן מרגליות, עוללות, יב, נדפס בסוף ספרו מחקרים בדרכי התלמוד, מוסד הרב קוק; הרב שלמה זלמן אוירבך, מאמר, נעם א, עמ' קמט-קנ
↑  חלקת מחוקק על שולחן ערוך, אבן העזר, סימן א', סעיף ו' ס"ק ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י"ג, עמוד ב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257788305171  PLWABN: 9810651313505606  BNE: XX3968283  BnF: cb14585088p (data)  GND: 4361451-6  LCCN: n79010076  SUDOC: 122185269  VIAF: 216290656   WorldCat (עם VIAF): 216290656
אנרגיית קשר כימית

אנרגיית קשר כימית (באנגלית: Bond Energy; סימול: E) היא הערך המייצג את מידת חוזקו של קשר כימי. זו היא האנרגיה שיש להשקיע על מנת לפרק מולקולה לאטומים בודדים.
אנרגיית הקשר נמדדת, בדרך כלל, ביחידות של J·mol−1, המבטאות את מספר הג'אולים שיש להשקיע כדי לפרק את הקשרים במול של מולקולות.
לדוגמה, אנרגיית הקשר הממוצעת של C-H במתאן, העומדת על 414 KJ·mol−1, מייצגת את השינוי באנתלפיה הנדרש לפירוק מולקולת מתאן לאטום פחמן וארבעה רדיקלי מימן. לחלופין, נהוג לייצג את אנרגיית הקשר הכימית ביחידות של אלקטרון וולט למולקולה. לדוגמה, אנרגיית הקשר הממוצעת של C-H במתאן היא 4.29 אלקטרון וולט למולקולה. במונחי אנרגיית פוטון, זו נמצאת בתחום העל-סגול הקרוב.
התאמה בין אנרגיית קשר לאורך קשר

ישנו קשר בין אנרגיית (חוזק) הקשר לאורך הקשר. לכן, ניתן להשתמש ברדיוס המתכתי, הרדיוס היוני והרדיוס הקוולנטי של כל אטום במולקולה על מנת להעריך את חוזק הקשר.
לדוגמה, הרדיוס הקוולנטי של האטום בור מוערך ב-83 פיקומטר, אבל אורך הקשר B-B במולקולת  {\ce {B_2 Cl_4}} הוא 175 פיקומטר, ערך גדול בהרבה. מתוך הנתונים הללו ניתן להסיק שהקשר בין שני אטומי בור הוא קשר יחיד חלש. לעומת זאת, הרדיוס המתכתי של רניום הוא 137.5 פיקומטר, כאשר במולקולת  {\ce {Re_2 Cl_8}} אורך הקשר Re-Re הוא 224 פיקומטר. מהנתונים הללו ניתן להסיק שהקשר האמור נחשב חזק. קשר זה מכונה קשר מרובע.
גורמים המשפיעים על אנרגיית הקשר

ישנם מספר גורמים מרכזיים המשפיעים על אנרגיית הקשר:
סדר הקשר – קשר קוולנטי משולש חזק מקשר קוולנטי כפול, אשר חזק מקשר קוולנטי יחיד.
המרחק – ככל שאטומים קטנים יותר, הם קרובים יותר זה לזה והמשיכה ביניהם חזקה יותר.
אלקטרושליליות – ככל שהפרש האלקטרושליליות בין האטומים המחוברים בקשר הוא גדול יותר, כך אנרגיית הקשר גדולה יותר.
מידת הקוטביות – ככל שהקשר קוטבי יותר המטענים החלקיים של הקטבים גדולים יותר וכוחות המשיכה בין המטענים חזקים יותר (חוק קולון).
ראו גם

אנרגיית סריג
משולש ואן ארקל-קטלאר
אנדריי אוישטיאנו

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1948 (בן 76) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט  האוניברסיטה המרכז-אירופית 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר הכוכב של רומניה  מפקד במסדר הכוכב של הסולידריות האיטלקית 
 
אנדריי אוישטיאנו (ברומנית: Andrei Oișteanu), נולד ב-18 בספטמבר 1948 בבוקרשט, רומניה הוא היסטוריון יהודי רומני חוקר בתחום הדתות באקדמיה הרומנית ומרצה במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת בוקרשט וחבר הוועד המדעי של המרכז.
ביוגרפיה

אנדריי אוישטיאנו נולד בבוקרשט, במשפחה יהודית. השם המקורי של משפחת האב היה אויגנשטיין (Oigenstein) (אחי האב היה לאונטה ראוטו או בשם המקורי Leonea Oigenstein). האב, מיכאיל אוישטיאנו (מלך אויגנשטיין), בן של רוקח, יליד העיר בלץ בבסרביה כיהן זמן מה בממשלתו של גאורגה גאורגיו-דז' כסגן שר התחבורה של רומניה והיה לפרופסור להיסטוריה של תנועת הפועלים הבינלאומית באקדמיה על שם שטפאן גאורגיו. האם הייתה בלה אוישטיאנו, לבית יוסוביץ', בת לבעל חנות ספרים ומתרגמת במקצועה. שש שנות חייו הראשונות התנהלו בעיר צ'רנוביץ, בברית המועצות ולאחר מות סטלין הרשו למשפחה להגר לרומניה.
אוישטיאנו בוגר הפוליטכניקה של אוניברסיטת בוקרשט. הוא קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת בוקרשט על הנושא "היהודי הדמיוני. סטראוטיפים ביחס ליהודים בתרבות הרומנית" (Evreul imaginar. Stereotipii referitoare la evrei în cultura românǎ ). ב-1974 למד באוניברסיטת בוקרשט לימודים מזרחיים וב-1997, באוניברסיטה המרכז-אירופית בבודפשט, עבר קורסים של לימודים יהודיים. בשנים 1997 - 2000 קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים מלגת מחקר בתחום האנטישמיות.
אנדריי אוישטיאנו הוא האח הצעיר של המשורר האמריקאי ואלריו אוישטיאנו.
מספריו > פרסומים ברומנית

Grădina de dincolo. Zoosofia. Comentarii mitologice, Dacia, Cluj, 1980;
Motive și semnificații mito-simbolice în cultura tradițională românească, Minerva, Bucuresti, 1989;
Cutia cu bătrâni (roman), Meta, București, 1995 (editia a II-a, Cartea Romaneasca, București, 2005);
Mythos & logos. Studii și eseuri de antropologie culturală, Nemira, Bucuresti, 1997 (1998, editia a II-a);
Imaginea evreului în cultura română. Studiu de imagologie în context est-central european, Humanitas, Bucuresti, 2001 (2004, editia a II-a, revazută, adaugită și ilustrată);
Ordine și Haos. Mit și magie în cultura tradițională românească, ediție ilustrată, Polirom, Iași, 2004
Religie, politică și mit. Texte despre Mircea Eliade si Ioan Petru Culianu, Polirom, Iași, 2007
Narcotice în cultura română. Istorie, religie și literatură, Ediție ilustrată, Polirom, Iași, 2010; ediția a 2-a, revăzută și adăugita, 2011
2013 מדוע יהודי רומניה הם אחרים (De ce sunt evreii din România altfel), הופיעה ברומניה ספרותית, גיליון 25-26.
הערות שוליים

↑  הראיון - 2007 wordpress
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265995505171  PLWABN: 9810695502805606  BIBSYS: 12011929  BNE: XX1051780  BnF: cb155276501 (data)  GND: 124528481  ISNI: 0000 0000 6663 260X  LCCN: n80159458  NKC: jx20111006019  NTA: 132597659  SUDOC: 061651486  VIAF: 59394959   WorldCat (עם VIAF): 59394959
אריה וולניץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 עיסוק:  בסיסט, מנצח
 כלי נגינה:  גיטרה בס, קונטרבס
אריה וולניץ הוא מוזיקאי, בסיסט, נגן קונטרבס, מפיק מוזיקלי ומעבד ישראלי. וולניץ מכהן כראש מגמת ביצוע ומחלקת בס בבית הספר למוזיקה רימון.
ביוגרפיה

וולניץ שירת בצבא כמעבד בתזמורת חיל האוויר וכנגן בס בלהקת פיקוד דרום. וולניץ' הוא בוגר Mannes College of Music בניו יורק (שם למד בין היתר אצל פסנתרן הג'אז ריצ´י ביירק) ומכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
וולניץ הופיע בפסטיבלי ג’אז רבים בארץ ובעולם, ונחשב לנגן אולפן מבוקש. הוא הקליט והופיע עם אמנים ישראלים רבים ביניהם: שלמה ארצי, דני סנדרסון, גידי גוב, נורית גלרון, שלמה גרוניך וניר נקב (סיילם). וניגן עם אמני ג'אז בין לאומיים כמו: דני גוטליב, מארק טרנר, דוני מקסלין, ג’ון ריילי, אדם נוסבאום, לו סולוף, וריי אנדרסן. היה חבר בהרכב הג'אז "משיכת יתר".
בין השנים 1996-2001 וולניץ היה מנהלה המוזיקלי של תזמורת חיל האוויר, ובין השנים 2003-2004 כיהן כסגן המנהל לעניינים אקדמיים ברימון בשנת הלימודים.
בשנת 2006 הקליט והופיע עם המעבד השווייצרי ג'ורג' גרונץ ועם נגן הסקסופון דייב ליבמן.
הערות שוליים

↑  https://www.rimonschool.co.il/team/arie-volnitz/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a96962e1-f491-4d1f-b0a2-2ef799c36c98 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטארקטיקה הארגנטינאית

| --- | --- |

הבסיסים הארגנטינאים באנטארקטיקה (בסיסים קבועים צבועים באדום)
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 חבל ארץ:  טיירה דל פואגו (פרובינציה) טיירה דל פואגו
 בירת הנפה:  בסיס אספרנצה
 תאריך ייסוד:  1901 
 שטח:  1,461,597 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  496,000 קמ"ר 33.94%
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  469 (2010)
 קואורדינטות:  75°00′S 49°30′W﻿ / ﻿75°S 49.5°W﻿ / -75; -49.5 
 http://www.dna.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אנטארקטיקה הארגנטינאית (בספרדית: Antártida Argentina) היא חלק מאנטארקטיקה שארגנטינה טוענת לריבונות בה. היא כוללת את רוב שטח חצי האי האנטארקטי.
היסטוריה וגאוגרפיה

צורת הטריטוריה משולש שקודקודו בקוטב הדרומי ושוקיו לאורך קווי האורך 25° מערב ו-74° מערב, ודרומית לקו רוחב 60° דרום.
הטריטוריה היא חלק מפרובינציית טיירה דל פואגו (ארץ האש) של ארגנטינה.
מדינות נוספות הטוענות לריבונות על שטח זה הן צ'ילה והממלכה המאוחדת (הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה).
הארגנטינאי הראשון שחקר את אנטארקטיקה היה חוסה מריה סובראל בשנת 1901, אשר היה חלק מהמשלחת השוודית האנטארקטית בראשות ד"ר אוטו נורדנסיולד. בשנת 1904 הוקם בסיס ארקאדס על ידי ארגנטינה.
המשלחת הראשונה מארגנטינה שהגיעה לקוטב הדרומי עשתה זאת בשנת 1965 במסגרת אורפסיון 90.
בסיסים ארגנטינאים

הבסיסים אספרנצה ומאראמביו הם הבסיסים העיקריים של ארגנטינה ביבשת, בהם מתגוררים כ-110 תושבים בעונת החורף, וכ-250 בעונת הקיץ. בבסיסים למעלה מ-70 בניינים.
בסיס אורקאדאס - הבסיס הראשון שנבנה ביבשת פועל ברציפות מאז שנת 1903. הבסיס הארגנטינאי הדרומי ביותר הוא בסיס ג'נרל בלגראנו השני, בקו רוחב 77° דרום. בסיס הקיץ הדרומי ביותר הוא בסיס סורבל, 1,450 ק"מ דרומית לבלגראנו.
בסיסים ארגנטינאים > יישובים קבועים

ג'נרל בלגראנו השני - מעבדה ותחנת מחקר מטאורולוגי (77°52′ דרום 34°37′ מערב) - מאז 1979- הדרומי בבסיסי ארגנטינה, באזור ארץ קואוטס
בסיס אספרנצה - מעבדה ותחנת מחקר מטאורולוגי (63°24′ דרום 57°00′ מערב) - מאז 1952.
בסיס קרליני - תחנת מחקר (62°14′ דרום 58°40′ מערב).
בסיס מאראמביו - מעבדה ותחנת מחקר מטאורולוגי (64°14′ דרום 56°37′ מערב) - מאז 1969.
בסיס אורקאדאס (60°44′ דרום 44°44′ מערב) - מאז 1903.
בסיס סאן מרטין - מעבדה ותחנת מחקר מטאורולוגי (68°08′ דרום 67°06′ מערב) - מאז 1951.