צ'יאפס
כלכלה, חברה ופוליטיקה

בום הנפט הזרים לצ'יאפס כספים רבים בין השנים 1970–1982, אבל אלה הושקעו לא בפיתוח הקהילות אלא בתשתיות (כבישים, שווקים, דרכים) ובביצוע פרויקטים הידרולוגיים לייצור חשמל, שיאפשרו קידום המשק המקומי (שבחלקו הגדול, בוודאי באזורים האינדיאנים, הופנה לצריכה פנימית) והפיכתו למשק קפיטליסטי המופנה לשווקים המקומיים וליצוא. על רקע זאת נוצר מצב אבסורדי לפיו סיפקה צ'יאפס 54% מצריכת החשמל הלאומית, אבל ב- % 63 מן הבתים שבשטחה לא היה כלל חיבור לחשמל. עם זאת, המודרניזציה החקלאית (אשראי, השקיה, דגש על גידולים לא מסורתיים כמו פרות וירקות לשוק המדינתי והארצי שימוש בדשנים ומדבירים), שנועדה להתמודד עם היבוא ההולך וגדל של מוצרי יסוד מארצות הברית, השפיעה על גידול ההכנסות מחקלאות ועל הגברת הקשרים הפנים-מדינתיים ועל הקשרים של המדינה עם שאר חלקי מקסיקו. התהליך לא היה אחיד בכל חלקי צ'יאפס: באזור הריכוז הגדול של אינדיאנים במרכז המדינה ובמזרחה, נהנו ממנו יותר תושבי הרכס המרכזי. ניכרו בפניהם אפשרויות תעסוקה חדשות, שעד כה היו פתוחות בעיקר בפני הלדינוס (מסטיסים במרכז אמריקה), כמו בתחומי התחבורה והבנייה. אלה גם הוכחו ככדאיים יותר מבחינה כלכלית בהשוואה לחקלאות.
מגוון אפשרויות חדש זה גרם להתרבדות חברתית-כלכלית הדרגתית בקהילות המסורתיות, ולהופעת קבוצה הולכת וגדלה של אינדיאנים שעזבו לחלוטין את עבודת האדמה לטובת עבודות עירוניות. להתרבדות התעסוקתית והחברתית היו גם השלכות פוליטיות רדיקליות בכל הקשור להנהגה האינדיאנית: מנהיגי הקבוצות העולות החדשות מיהרו לחבור למפלגת PRI (מפלגת השלטון), שנתן למנהיגותם גושפנקה וכן קישורים מפתים אל המדינה. כדי לצבור כוח פנו הללו למסגרות הכוח של מפלגת השלטון, נטמעו בהם ופנו, משם, תחת דגל המפלגה וחסותה, להמוני האינדיאנים בקהילות הכפריות, כדי להרחיב את בסיס כוחם הפוליטי. פנייה זו גרמה לדחיקת המנהיגות הוותיקה, שחיפשה כל השנים לא את טובת עצמה אלא את טובת הקהילה כולה. המנהיגות הצעירה הזו הפכה כמובן לבלתי סבלנית כלפי כל סוג של התארגנות איכרית מחוץ למסגרת מפלגת השלטון, דבר שדחף רבים מן הבלתי מרוצים מן הלחץ הזה אל מחוץ לקהילותיהם.
המשבר הפיננסי של 1982 שנגרם בגלל צניחת מחירי הנפט העולמיים, בלם באחת את תנופת הפיתוח בצ'יאפס והחזירה למצב ששרר בה 10 שנים קודם לכן. מעורבות המדינה בפיתוח הפרובינציה שככה, והתמעטה באורח ניכר השתתפות המדינה בפרויקטים סוציאליים ובהגנה על מחירי מוצרי היסוד. רעידת האדמה של 1985, תנועת הסטודנטים של 1987, והציפיות להחלפת המשטר בבחירות 1988 (לטובת מועמד האופוזיציה העיקרית, קהואוטמוק קארדנס, בנו של הנשיא לשעבר לאסרו קארדנס, מיתנו את אי-השקט שהחל מסתמן במדינה, אך הם לא בלמו אותו לחלוטין.
התמיכה המסיבית ב-PRI לא הצליחה להסתיר גם תופעות קשות אחרות של חיי היום יום בצ'יאפס, שאילצו רבים לעזוב את קהילותיהם ולחפש מקום מגורים חלופי:
קסיקיזם (caciquismo, מלשון קסיקה - צ'יף בשבט אינדיאני) מוחלט של המפלגה בקהילות, עד כדי תלות מוחלטת בקבלת כל סוג של שירות, כמו למשל מי שתייה, הגנה משפטית, השתתפות בפעילויות ציבוריות, וכל סוג של השקעות בפיתוח הקהילות, שהוזרמו בנדיבות רבה, יותר מבכל מדינה אחרת, על ידי הממשלה, במסגרת תוכנית סיוע מיוחדת לעניים, פרונסול (PRONASOL), שלא לדבר על האפשרות לחיות בהן בביטחון. תוך כדי התניה של תמיכה במפלגת השלטון.
תלות ארגונית מוחלטת בשיתוף פעולה הדוק עם המפלגה לשם הנאה ממעגלי הפיתוח הממשלתיים-פדרליים וזכייה בתרומותיה של תוכנית PRONASOL הלאומית.
קשר הכרחי למפלגת השלטון על מנת לזכות במשאבים שהמדינה המקומית העמידה לרשות הקהילות (אבחנה שהביאה לניצול 20-15 אחוזים בלבד מן התקציב המדינתי).
תוצאות השבר בתוך הקהילות בגלל מדיניות ההעדפה הזו לא התבררו מיד: עוד בבחירות לנשיאות של קיץ 1994, בעוד המרד הזפטיסטי בצ'יאפס כבר בשיאו, השיגה מפלגת השלטון % 98 מן המשרות הפוליטיות הציבוריות במדינת צ'יאפס: 111 מתוך 112 נשיאים מוניציפליים, שני סנטורים מתוך שניים, 19 מתוך 24 הנבחרים לקונגרס המקומי. בקהילת צ'אמולה למשל, זכתה מפלגת השלטון ב-12,214 קולות. אף לא קול אחד ניתן שם למפלגה אחרת כלשהי.
סדרת משברים ותהליכי הליברליזציה של סלינס החריפו עוד את המתח בצ'יאפס. ב-1988 ירדו מחירי הקפה ב-50%. הסובלים העיקריים מכך היו המגדלים הקטנים של צ'יאפס. הסרת ההגנה על הסויה והסורגום, בנוסף לקפה, גרמו לחדירת ייבוא מתחרה זול, שהוריד את המחירים גם בענפים אלה. רק מחירי התירס והשעועית נותרו מוגנים וגבוהים דיים ב-1988. למורת רוחם של המגדלים נכללו גם שני אלה בסל הליברליזציה של תוכנית NAFTA לשנים הבאות.