stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Been Down So Long
מילים

מילות השיר נכתבו על ידי הסולן ג'ים מוריסון, אם כי ארגון זכויות הביצוע ASCAP, יחד עם הערות האלבום עצמו, נתן קרדיט על כתיבת השירים לכל חברי הלהקה באופן שווה.
[מוריסון] לקח את הכותרת של רומן של ריצ'רד פארינה. זה עוד שיר נבואי בדיעבד. הוא היה עייף ושחוק. הוא היה צריך להיות במקום שקט ורגוע יותר.

- ריי מנזרק, בוחן את מילות השיר
מילותיו של מוריסון מתבססות על נושאים של דיכאון, שחרור ומיניות, ומתייחסות למאסרו במהלך הופעות חיות. שם השיר מתייחס לספרו של ריצ'רד פאריניה Been Down So Long It Looks Like Up to Me, והושפע ממילות שירו של פורי לואיס משנת 1928, "I Will Turn Your Money Green": "הייתי למטה כל כך הרבה זמן / זה נראה לי תלוי בי".
משתתפים

הדלתות
ג'ים מוריסון - שירה
ריי מנזרק - גיטרת קצב
רובי קריגר - גיטרת סלייד
ג'ון דנסמור - תופים, טמבורין
מוזיקאים נוספים
ג'רי שף - גיטרה בס
מארק בנו - גיטרת קצב
חמלקרת ברקה

| --- | --- |

 לידה:  275 לפנה״ס קרתגו, אימפריית קרתגו 
 פטירה:  228 לפנה״ס (בגיל 47 בערך) Júcar-Xúquer, ספרד 
 מדינה:  אימפריית קרתגו 
 
חמלקרת וחניבעל, קמע מהתקופה הרומית. נמצא כיום במוזיאון של נאפולי
חמלקרת משביע את חניבעל להיות אויב לרומא
חמלקרת ברקה (בפיניקית: 𐤇𐤌𐤋𐤒𐤓𐤕, בלטינית: Hamilcar ולעיתים Admicar;‏ 270–228 לפנה"ס) היה מדינאי ומצביא קרתחדשתי, אביו של חניבעל. מלבד חניבעל נולדו לו עוד שני בנים ושלוש בנות.
שמו

שמו הפרטי של חמלקרת (לעיתים מתורגם לעברית כ"עמלקרת") הוא שם תאופורי המזכיר את מלקרת – האל של העיר צור, והפטרון האלוהי של ההתפשטות הפיניקית מערבה.
סרז' לנסל מציין שני שורשים אפשריים לשם Barca: האחד, מהשורש השמי "ב־ר־כ", ממנו נגזרה, למשל, המילה העברית "ברכה"; השני הוא ברק. לנסל מוסיף ומעריך כי הראשון, "המבורך", איננו כינוי העולה בקנה אחד עם כישלונו של חמלקרת, ואילו השני מתאים לסגנון הלחימה שלו בסיציליה, ואף מקביל לשם המשפחה היווני Keraunos, שמשמעו "ברק" גם כן, ואכן נמצאו מפקדים בקרב צבאו של אלכסנדר עם שם זה. אליבא דלנסל, לא ניתן להכריע בשאלה האם השם Barca הוא כינוי שהודבק לחמלקרת הודות למעלותיו (cognomen ex virtute) או שם מוקדם יותר שהועבר אליו מאבותיו.
ביוגרפיה

חמלקרת היה מפקד כוחות קרתחדשת בסיציליה בתקופת המלחמה הפונית הראשונה בין קרתחדשת לרומא. בשנת 247 לפנה"ס הוא עמד בראש כוח קטן של לוחמים שכירים שהתמקם על הר ארוטה שבסיציליה, משם הגן על שארית השליטה של קרתחדשת בטריטוריה סיציליאנית. בשנת 244 לפנה"ס העביר את צבאו לעמדה בהר "אריקס". בשנת 241 לפנה"ס, בעקבות תבוסת הצי הקרתגי בקרב אייגוסה, חתם על הסכם השלום שסיים את המלחמה ושב עם צבאו לאפריקה.
לאחר חזרת צבא השכירים מהמלחמה הפונית הראשונה, חנון הגדול, ראש המחנה הפרו רומאי ויריבו של חמלקרת, סירב לשלם את שכר הלוחמים ופרצה מרידה. חנון נכשל בניסיונותיו לדכא את המרידה וקרתחדשת שילמה את שכר החיילים, אך המרידה לא תמה, שכן כמה מראשי המורדים חששו מנקמה שתבוא מאוחר יותר. המרידה התגלגלה למאבק אכזרי שכונה מרד השכירים. במלחמה הזאת אוחדו הכוחות של חמלקרת ושל חנון ויחד הביסו את הכוחות השכירים המורדים. מלחמה זאת מתוארת בספרו של פלובר, "שלמבו".
בתוך קרתחדשת ייצג חמלקרת את הקו שהתנגד בתקיפות לרומי, ואף תכנן מסע מלחמה נגדה, שיצא לבסוף אל הפועל על ידי בנו חניבעל במלחמה הפונית השנייה.
חמלקרת כבש שטחים נרחבים בחצי האי האיברי (כיום ספרד), כדי לפצות את קרתחדשת על אובדנן של סיציליה וסרדיניה. על פי המסורת של ברצלונה, העיר נוסדה על ידי חמלקרת, והדבר הונצח בשמה הראשון, "ברקינו" Barcino, אך מאוחר יותר נכבשה על ידי הרומאים.
חמלקרת נהרג כשלוחמים איבירים פצעו אותו קשות בנהר וטבע בו במהלך השתלטותו על ספרד, והוריש את הפיקוד על הצבא לחתנו עזרובעל.
כיבוש ספרד

לאחר המלחמה הפונית הראשונה הייתה קרתחדשת במצב קשה: היא איבדה את סיציליה וסרדיניה, סכומים גדולים של כסף, מספר גדול של חיילים ואוניות מלחמה, והחשוב ביותר – את השליטה המוחלטת על הים התיכון. לאחר מכן מרד השכירים התיש אותה עד כלות, כאשר תמיד מרחפת באוויר סכנת מלחמה נוספת עם רומא. בזמן קשה שכזה, הוחלט למנות את גיבור המלחמה הפונית ולאחר מכן מרד השכירים, חמלקרת ברקה, לשליט יחיד על כל הצבא הקרתגי. חמלקרת ידע שאין באפשרות המדינה להוציא די כספים על הצבא, וכדי לפרנס את צבאו החליט על דעת עצמו לפלוש להיספניה בראש צבא. עוד סיבה לכיבוש היספניה היא שמשם יכול היה לצאת מסע מלחמה עתידי לאיטליה, מה שלבסוף עשה בנו חניבעל. ההשתלטות על היספניה וכיבוש מכרות הכסף שבה אכן פרנסו את הצבא בכבוד ואף עזרו למולדת להשתקם מהמלחמה הפונית הראשונה.
בתרבות הפופולרית

דמותו של חמלקרת ברקה מוזכרת מספר פעמים בסרט "מועדון הקיסר" משנת 2002. אחד מגיבורי הסרט זוכה בתחרות ידע בשל קריאת ביוגרפיה של ברקה.
לקריאה נוספת

Serge Lancel, Hannibal, Blackwell, במקור יצא בצרפת ב־1995, תרגום לאנגלית 1998
הערות שוליים

↑  Lancel p 6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258278705171  BNE: XX1475367  CANTIC: a10781754  GND: 118869329  ISNI: 0000 0003 7117 6954  LCCN: n97086372  SUDOC: 154852007  VIAF: 63297077   WorldCat (עם VIAF): 63297077
קווין בוניפאצי

קווין בוניפאצי (באיטלקית: Kevin Bonifazi; נולד ב-19 במאי 1996) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בלצ'ה.
קריירת מועדונים

את קריירת הכדורגל שלו החל בשנת 2009 במחלקת הנוער של טור טרה טסטה. בגיל 15 הוא עבר לסיינה, אך עקב פשיטת רגל של המועדון הוא הוחתם בשנת 2014 בטורינו. ביחד עימה הוא זכה באליפות הנוער בעונת 15–2014.
בעונה לאחר מכן, הוא הושאל לבנוונטו מהסרייה ב', שבמדיה ערך את הופעת הבכורה בקריירת הבוגרים שלו ב-20 באוקטובר 2015 במשחק נגד פוג'ה. בינואר 2016, הוא הושאל לקזרטנה. ב-14 בפברואר, הוא הבקיע את שערו הראשון בקריירה במשחק הבית נגד יובה סטאביה, שנגמר בתוצאת תיקו.
ב-19 ביולי 2016, טורינו הודיעה שהיא משאילה אותו לספאל מהסרייה ב'. את הופעת הבכורה שלו בספאל ערך ב-22 באקוטובר בניצחון הבית 1–3 על קארפי. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון החוץ 1–2 על סיטאדלה. ב-17 במרץ 2017, טורינו הודיעה על הארכת החוזה של בוניפאצי במועדון עד שנת 2022.
לבסוף, לאחר מספר השאלות לאורך השנים, בוניפאצי שב לטורינו וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד קארפי במסגרת הגביע האיטלקי. את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ערך ב-31 במרץ 2018, כשנכנס כמחליף של ניקולאס נקולו בניצחון החוץ 0–4 על קליארי.
ב-16 באוגוסט 2018, הוא חזר לספאל בהשאלה עם אופציית רכישה, ובנוסף לטורינו תהיה את האופציה בעתיד לרכוש אותו בחזרה. ב-20 באוקטובר, הוא כבש את שערו הראשון בסרייה א' בניצחון החוץ 0–2 על רומא; משחק זה היה גם משחקו הראשון בבכורה המחודשת של בוניפאצי במדי ספאל.
ב-25 בספטמבר 2020 הצטרף לאודינזה בהשאלה עם אופציה לרכישה.
ב-2 ביולי 2021 חתם בוניפאצי בבולוניה.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אל לצ'ה.
תארים > קבוצתיים

סרייה ב' (1): 2016/17
הערות שוליים

↑  בוניפאצי מושאל לספאל
↑  בוניפאצי מאריך את חוזיהו בטורינו עד שנת 2022
השקדיה פורחת

| --- | --- |

 שיר
 תאריך כתיבה:  ~1930
 סוגה:  שירי ילדים, שירי חגים
 שפה:  עברית
 כתיבה:  ישראל דושמן
 לחן:  מנשה רבינא
"השקדיה פורחת" הוא שיר לכבוד ט"ו בשבט שנכתב בסוף שנות ה-20 או תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי ישראל דושמן והולחן על ידי מנשה רבינא.
רקע

במקור, ט"ו בשבט אינו חג אלא "ראש השנה לאילן", לפי המשנה והתלמוד. ובכל זאת, בגולה התפתחו מנהגים שונים לציון יום זה: בקהילות האשכנזיות נהגו לאכול פירות ארץ ישראל, לא קיימו תעניות ציבור ולא אמרו תחנון. בקהילות הספרדיות החלו לציין את התאריך במאות ה-16–17 בהשפעת מקובלי צפת על ידי קיום סדר ט"ו בשבט, מנהג שהתפשט בהמשך גם לקהילות האשכנזיות. בחסידויות שונות נהוג לקיים "טיש" ט"ו בשבט בו שרים גם ניגונים מיוחדים. בראשית הציונות קיבל אופי של חג ארץ ישראלי המסמל את הקשר לטבע ולארץ, והדבר עוגן בהחלטה של ועידת הסתדרות המורים בשנת 1904. מאז ט"ו בשבט מצוין כחג נטיעות, דבר שבא לידי ביטוי בשירים שחוברו לכבוד החג.
השיר פורסם בגלוית דואר של הקרן הקיימת לישראל (גלויה מס' 57). הגלויות הודפסו בין השנים 1932-1939.
במקור לא היה כלל פזמון לשיר, רק מאוחר יותר התקבע הפזמון "ט"ו בשבט הגיע חג האילנות", אשר שובש עם השנים והפך לשורה המוכרת כיום "ט"ו בשבט הגיע חג לאילנות".
גרסאות היתוליות

במהלך השנים, על משקל השורה "השקדיה פורחת ושמש פז פורחת" נכנסו במקומה שורות היתוליות אחרות. כך למשל בשלהי מלחמת העולם השנייה, רבים קראו "השקדיה פורחת, להיטלר יש קרחת", או "השקדיה פורחת, רומל נס בפחד". אחרי מלחמת ששת הימים, הייתה רווחת השורה "השקדיה פורחת לנאצר יש קרחת".
הערות שוליים

↑  השקדיה פורחת ושמש פז זורחת, באתר הספרייה הלאומית
1 2  נתי גבאי, השקדיה פורחת ולמי יש קרחת?, באתר הספרנים, ‏10.1.2022
ליליאן, דוכסית האלאנד

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1915 סוונסי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 במרץ 2013 (בגיל 97) יורגודן, שוודיה 
 שם לידה:  Lillian May Davies 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת, שוודיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המלכותי, האגה 
 בן או בת זוג:  Ivan Craig (1940–7 בנובמבר 1947) Prince Bertil, Duke of Halland (7 בדצמבר 1976–5 בינואר 1997) 
 פרסים והוקרה
 הצלב הגדול של המסדר הצבאי של ישו  מסדר הצלב של טרה מריאנה  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  אות הצלב המוזהב הגדול על שירות הרפובליקה האוסטרית  עיטור שלושת הכוכבים  מסדר דנבורג 
 
ליליאן, דוכסית האלאנד (Princess Lilian, Duchess of Halland; ‏30 באוגוסט 1915 - 10 במרץ 2013) הייתה דוגמנית ורעייתו של הנסיך השוודי ברטיל, דוכס האלאנד.
ביוגרפיה

ליליאן מאי דייוויס נולדה בסוונסי, הוריה נפרדו בשנות העשרים אך התגרשו ב-1939, היא עסקה בדוגמנות והופיעה במספר מגזיני אופנה וביניהם ווג.
ב-1940 נישאה לשחקן הסקוטי איוואן קרייג, זמן קצר לאחר נישואיהם התגייס קרייג לצבא הבריטי והלך לשרת באפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן היעדרו מהבית היא עבדה במפעל שייצר מכשירי רדיו עבור הצי המלכותי הבריטי וגם בית חולים. ב-1943 הכירה את הנסיך השוודי ברטיל במסיבת קוקטייל בלונדון ומיד לאחר מכן החל להתנהל ביניהם קשר, וזאת על אף שהייתה נשואה באותו זמן, לאחר שבעלה חזר מן המלחמה הוא הביע בפניה את רצונו להינשא לאישה אחרת והם התגרשו.
אחיו הגדול של ברטיל הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן היה השני בסדר הירושה לכתר השוודי אך ב-1947 הוא נהרג בתאונת מטוס, בנו של גוסטאב אדולף, קארל אדולף היה אז תינוק בן פחות משנה, בעקבות זאת היה נראה כי ברטיל משמש כיורש העצר ועומד לרשת את המלוכה, מסיבה זו ברטיל העדיף שלא להינשא לליליאן, וזאת על מנת שהוא לא יוצא מסדר הירושה בעקבות נישואים לפשוטת עם שלא מגיעה מרקע מלכותי. אך הם חיו יחדיו וב-1946 הנסיך קנה בית בפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבצרפת וזה שימש כביתם האישי.
לבסוף ברטיל לא הגיע לכס המלוכה וב-1976 אחיינו קרל גוסטב הוכתר כמלך, ואף הוא כמלך נישא לפשוטת עם, דבר שהוביל נישואים של ברטיל וליליאן בטקס שנערך בארמון דרוטנינגהולם.
לאחר לכתו של ברטיל היא המשיכה לייצג את משפחת המלוכה באירועים רשמיים, ב-2000 היא פרסמה את הביוגרפיה של אודות חייה עם הנסיך.
היא זכתה למספר אותות עיטור מטעם שוודיה וכן גם ממספר מדינות שונות.
מקרא ביכורים

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, כ"ו, א'–י"א
 משנה תורה:  ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק ג', הלכה י'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קל"ב ספר החינוך, מצווה תר"ו
 
מקרא ביכורים הוא מצוות עשה דאורייתא. מצווה זו, המובאת בספר דברים, מפרטת את נוסח הווידוי שהאיכר נדרש לומר, בליווי, הכהן, עם הבאת הביכורים לבית המקדש. הווידוי, המכונה "מקרא ביכורים", נחשב ל"אני מאמין" של עם ישראל הקדום, מאחר שהוא מהווה הצהרת אמונה באלוהי ישראל תוך כדי תיאור קווי ההיסטוריה הכלליים של העם.
הטקס הוא ציווי לדורות האמור להיערך באופן קבוע בבית המקדש העתידי, ובווידוי ישנו הדהוד של הציווי "בכל דור ודור אדם חייב לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים" שכן האדם המתפלל מביע הזדהות עם בני ישראל שסבלו במצרים. בווידוי ניכרת אליטרציה שמטרתה לסייע לשינון בעל-פה של הנוסח עבור הטקס הפולחני, כפי שניתן להבחין, בין היתר, בכך שהוא נפתח עם שלוש מילים ("אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי") המתחילות בעיצור אל"ף. בתנ"ך ניתן למצוא ציוויים נוספים רבים על אמירה בעלת משמעות דתית של תקצירי תולדות עם ישראל, בהם האדם מזכיר את תשועת יציאת מצרים (וכן אירועים נוספים) תוך כדי הבעת הזדהות עם אירועים אלו. ביסוד האמונה הישראלית עומדת החוויה ההיסטורית, ובאופן ייחודי יציאת מצרים, ועל כן תכיפות תקצירים היסטוריים אלו ומשמעותם הדתית. בהמשך, נוסח הווידוי נקבע כחלק ממצוות סיפור יציאת מצרים בליל הסדר והוא עומד במרכז ההגדה של פסח.
המצווה

על פי המתואר במקרא, יש שלושה חלקים בהבאת הביכורים: הנחה, הנפה, וקריאה. האדם הביא את הביכורים אל הכהן, שלקח אותם ממנו והניחם לפני המזבח, ואז אמר את פרשת הביכורים הזו:
אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה וַיָּגָר שָׁם בִּמְתֵי מְעָט וַיְהִי שָׁם לְגוֹי גָּדוֹל עָצוּם וָרָב. וַיָּרֵעוּ אֹתָנוּ הַמִּצְרִים וַיְעַנּוּנוּ וַיִּתְּנוּ עָלֵינוּ עֲבֹדָה קָשָׁה. וַנִּצְעַק אֶל יְהוָה אֱלֹהֵי אֲבֹתֵינוּ וַיִּשְׁמַע יְהוָה אֶת קֹלֵנוּ וַיַּרְא אֶת עָנְיֵנוּ וְאֶת עֲמָלֵנוּ וְאֶת לַחֲצֵנוּ. וַיּוֹצִאֵנוּ יְהוָה מִמִּצְרַיִם בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה וּבְמֹרָא גָּדֹל וּבְאֹתוֹת וּבְמֹפְתִים. וַיְבִאֵנוּ אֶל הַמָּקוֹם הַזֶּה וַיִּתֶּן לָנוּ אֶת הָאָרֶץ הַזֹּאת אֶרֶץ זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ. וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי יְהוָה
במסכת מכות (פרק ג', משנה ג') נאמר שהאוכל ביכורים עד שלא קרא עליהם בעליהם את פרשת הביכורים לוקה (כאמור, הבעלים מביאים את הביכורים לבית המקדש וקורין את פרשת הביכורים ולאחר מכן בהנחת הביכורים על המזבח הם עוברים לרשות כהני המשמר). בגמרא (שם) נחלקו איזה חלק בהבאת הביכורים מעכב (הקריאה או ההנחה, לפי תנא קמא הקריאה מעכבת וההנחה לא, ולפי חכמים להפך).
המצווה > מקרא ביכורים על ידי גר

ביחס לגר חלוקות הדעות. שיטת תנא קמא שמביא ביכורים מביא ומניח אך אינו קורא ("ארמי אובד אבי") משום שאבותיו לא היו במצרים, ואינו יכול לומר "הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לַה' אֱלֹהֶיךָ כִּי בָאתִי אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ". אך ר' יהודה חולק וסובר שיכול לומר משום שאברהם נקרא "אב המון גויים" וכן פוסק הרמב"ם. אם הייתה אימו מישראל, לדעת כולם 'מביא וקורא'.
בספר החינוך כותב כי "מן העניין הזה יש לנו ללמוד בתפילותינו ובתחנונינו לפני השם ברוך הוא, לדקדק מאוד ולהיזהר בלשון שלא לומר דבר לפני השם כי אם בדקדוק גדול, וזכור בני דבר זה ושמרהו". יש המבארים על פי זה את המשך המשנה העוסק בהלכות נוספות של ניסוח, בהלכות אחרות: ” וכשהוא מתפלל בינו לבין עצמו, אומר אלוהי אבות ישראל; וכשהוא מתפלל בבית הכנסת, אומר אלוהי אבותיכם.  ואם הייתה אימו מישראל, אומר אלוהי אבותינו”, כולם עוסקים בכלל העקרוני כי צריך אדם לדקדק בלשונו כאשר הוא אומר דבר לפני האלוקים. העבד והשליח והאישה וטומטום ואנדרוגינוס--מביאין ולא קורין, שאינן יכולין לומר " וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי ה'".
מטרת המצווה

מטרת הטקס הפולחני וכן הווידוי היא לבסס את מידת הענווה של האדם ולוודא את הכרתו בכך שמקור הצלחתו ועושרו הוא באלוהי ישראל, תוך כדי התנערות מן התפישה החוטאת של "כֹּחִי וְעֹצֶם יָדִי". בציוויו לענווה ובאזכור להודיה לאלוהי ישראל, הווידוי מטעים את הניגוד בין אבות האומה הישראלית חסרי הקרקע לבין בני ישראל שנחלו ארץ פורייה. בנוסף, מטרת הווידוי היא גם להכחיש את ההשקפה הכנענית לפיה פוריות הארץ תלויה באל בעל, תוך כדי קביעת אמונת הייחוד לפיה אלוהי ישראל הוא שורש כל התופעות, הן החקלאיות והן ההיסטוריות.
ניתוח ביקורתי > עריכה דויטרונומיסטית

השוואה מדוקדקת של הווידוי לכתובים אחרים בתנ"ך, מעלה את האפשרות כי הוא נוצר בהתבסס על קטעי סיפורת קודמים. באופן מובהק, ניתן להבחין בדמיון לשוני ותוכני בין כמה כתובים בספר שמות לבין כמה חלקים ספציפיים בווידוי. השוואה משמעותית יותר, יש לעשות בין הווידוי לבין התקציר ההיסטורי המופיע בפס' 15–16 של פרק כ' בספר במדבר – כדלהלן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  במדבר, כ', 15–16: וַיֵּרְדוּ אֲבֹתֵינוּ מִצְרַיְמָה...  ...וַיָּרֵעוּ לָנוּ מִצְרַיִם...  ...וַנִּצְעַק אֶל יְהוָה וַיִּשְׁמַע קֹלֵנוּ...  ...וַיִּשְׁלַח מַלְאָךְ וַיֹּצִאֵנוּ מִמִּצְרָיִם... |  דברים, כ"ו, 5–8: אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה...  ...וַיָּרֵעוּ אֹתָנוּ הַמִּצְרִים...  ...וַנִּצְעַק אֶל יְהוָה אֱלֹהֵי אֲבֹתֵינוּ וַיִּשְׁמַע יְהוָה אֶת קֹלֵנוּ...  ...וַיּוֹצִאֵנוּ יְהוָה מִמִּצְרַיִם...  ...בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה... |  |  |  |  |  |  |
בהשוואה זו, כפי שביקשו לעמוד על כך יעקב חיים טיגאי ודוד כהן צמח, אפשר לראות את ידו של העורך הדויטרונומיסטי אשר התערב בעיבוד הטקסט הסיפורי מספר במדבר לנוסח הווידוי בספר דברים. ראשית, בעוד בספר במדבר מסופר שאלוהי ישראל שלח לבני ישראל מלאך שיושיע אותם מן השעבוד במצרים – בספר דברים ניכרת היעדרותו של המלאך. השמטה זו היא מכוונת, ונעשתה כחלק מן התפישה הדויטרונומיסטית של ייחוד אלוהי ישראל הדוחה מעורבות מתווכת של מלאכים בתקשורת בין האל לבין עמו. בנוסף, בספר דברים התווסף הביטוי "בְּיָד חֲזָקָה וּבִזְרֹעַ נְטוּיָה" – המהווה ביטוי דויטרונומיסטי מובהק. עוד ניתן לציין בהקשר הדויטרונומיסטי, כי הטקס הפולחני בספר דברים מוצג כבעל משמעות חינוכית ולאומית ומורכב בעיקרו מרטוריקה, ובכך משקף את המאפיין הדויטרונומיסטי של מעבר מעבודת פולחן מובהקת למה שחכמים כינו בהמשך "עבודה שבלב". בנוסף, המוטיב העיקרי בווידוי הוא היסטורי ולא חקלאי – כיאה לזמנה המאוחר יחסית של התעודה D, בתקופה בה עם ישראל עבר עיור והתעסקותו בחקלאות פחתה.
ניתוח ביקורתי > פולמוס ישראלי-כנעני

בהופעותיו בספר בראשית, לבן מכונה "אֲרַמִּי" רק בשלושה מקומות: בסיפור קוהרנטי אחד (בר' ל"א 20 ו-24), ובשתי יחידות מובחנות היטב בתוך סיפורי יעקב (בר' כ"ה 20 וכ"ח 5) הנחשבות למעשה עריכה כוהני. בשתי היחידות המובחנות הכוהניות, הכינוי מופיע בסמוך לתיאור הקשרים המשפחתיים של לבן עם אבות האומה. לדעת דלית רום-שילוני, באמצעות הכינוי "אֲרַמִּי" העורך הכוהני הדגיש בבדלנות את אי-כנעניותו של בית האב בו נישאו אבות האומה יצחק ויעקב כתיוג טריטוריאלי – ולא כציון שונות אתנית תרבותית של אברהם וצאצאיו. רום-שילוני ציינה כי הכינוי "אֲרַמִּי" מבטא מרחב גאוגרפי רחוק מכנען, והוא נושא את יוקרת העולם התרבותי הארמי בימים בהם הארמית הייתה לשפת המנהל של האימפריה האשורית במאות השמינית והשביעית לפני הספירה. אם כן, לדעת רום-שילוני ציון "אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי" בראש הווידוי של "מקרא ביכורים" ממשיך את הקו הבדלני אודות תפישת מוצאו החיצוני של עם ישראל מכנען. עם זאת, הווידוי הולך צעד אחד משמעותי מעבר לעריכה הכוהנית, עם התיוג של יעקב עצמו בתור "אֲרַמִּי". לטענת רום-שילוני תוספת הכינוי בווידוי מהווה פרשנות פנים מקראית בהתבסס על העריכה הכוהנית, ומהווה גם כן תיוג טריטוריאלי שנועד להתבדלות מיושבי הארץ הכנענים. לדעתה, כינוי זה התווסף בזמן העימות בין עם ישראל לבין העמים הכנעניים על מנת להדגיש את השונות ביניהם, והוא הוטמע בטקסי הבאת הביכורים בבית המקדש. רום-שילוני מציינת כי תוספת זו יכולה אף הייתה להיעשות רק לאחר שהממלכה הארמית חדלה להוות איום מדיני על עם ישראל. לטענתה, כתגובה לווידוי, נכתב פרק ל"א בספר בראשית המתפלמס עם ההיגד "אֲרַמִּי֙ אֹבֵ֣ד אָבִ֔י" ושולל אותו בתוקף. זאת, משום שמחבר הפרק ראה בכינוי בעל משמעות אתנית מובהקת ולא טריטוריאלית, וחש כי יש סכנה בכך שיעקב יזוהה באופן אתני כארמי ולא כעברי בטקסט יסוד כמו הווידוי. לכן, המחבר הציע מענה נחרץ עם טענה לעבריות יעקב: לפי הסיפור בפרק, יעקב לא היה ואיננו ארמי במה שנוגע לבית אביו, לאלוהי אביו, ללשונו ואף למיקומו הגאוגרפי.
ניתוח ביקורתי > מוצא עם ישראל הקדום

לאור משמעות הפועל "אֹבֵד" כפליט/גולה, קנוהל שיער כי תיאור יעקב כ"אֲרַמִּי אֹבֵד" רומז לראשוני בני העם הישראלי – המיוצגים על ידי יעקב – שהגיעו מחרן שבארם נהריים לארץ כנען כפליטי חרב לאחר הכיבוש האשורי של שלמנאסר הראשון במאה השלוש עשרה לפני הספירה. לדעתו, הווידוי מאחד בו את ההתנסות הקולקטיבית של כל שלוש הקבוצות מהן התגבש עם ישראל: פליטי החרב מחרן ("אֲרַמִּי אֹבֵד אָבִי"), העברים אבות הלוויים ("וַיֵּרֶד מִצְרַיְמָה וַיָּגָר שָׁם בִּמְתֵי מְעָט") והכנענים פליטי חיקסוס ("וַיְהִי שָׁם לְגוֹי גָּדוֹל עָצוּם וָרָב"). הזיכרון ההיסטורי של "וַיָּרֵעוּ אֹתָנוּ הַמִּצְרִים וַיְעַנּוּנוּ וַיִּתְּנוּ עָלֵינוּ עֲבֹדָה קָשָׁה", משותף הן לעברים והן לכנענים. קנוהל הציע כי הווידוי מהווה המצע הלאומי המשותף של הקולקטיב הישראלי החדש שנוצר.
ניתוח ביקורתי > גרעין תולדות המסורות

מי שייקרא ברציפות את החומש עלול לחשוב כי הווידוי בכללו מהווה סיכום של סיפורי התורה, אך לדעת גרהרד פון ראד זו טעות ומדובר למעשה בגרעין הקדום בעל-פה שלפיו התפתחו בהמשך הסיפורים המקיפים והמפורטים בידי מחברי התעודות E, J ו-P. קדמות הווידוי ניכרת בכך שיעקב הוא היחיד משלושת האבות שמוזכר, בכך שהתערבות אלוהי ישראל בחיי העם מתוארת רק ממצרים ואילך ובכך שאירועים משמעותיים בתולדות העם (וביניהם הנהגת משה, מעמד הר סיני והנדודים במדבר) נעדרים לחלוטין. מאוחר יותר, טיגאי הוסיף כי פסוקית זו קדומה ביותר גם מאחר שלא סביר כי מסורת ישראלית הייתה בוחרת לתאר את אבות האומה כארמים לאחר שממלכת ארם תקפה את ממלכת ישראל במאה התשיעית לפני הספירה. לדעת פון ראד מדובר במסורת קדומה על תולדות עם ישראל, שהשתמרה בזכות הפולחן בבית המקדש ושימשה כבסיס ליצירות הספרותיות של התעודות וסידורן הכרונולוגי יחדיו. טענתו של פון ראד, למעשה, מהווה הבסיס של שיטת תולדות המסורות. עם זאת, רום-שילוני ערערה על קביעה זו וטענה כי הווידוי מבוסס על מסורות סיפוריות כוהניות קודמות ואיננו טקסט קדום כל כך, בניגוד להשערת פון ראד.
לקריאה נוספת

עדיאל כהן, "האמנם לבן הוא 'ארמי אבד אבי'? – לתשתיתו המקרית של זיהוי מדרשי", בית מקרא: כתב עת לחקר המקרא ועולמו, ס (תשע"ה), עמ' 238–252
יקי עשהאל, '"ארמי אובד אבי" – זהות או מהות?', שמעתין, 48, 179 (תשע"א), עמ' 23–31
דלית רום-שילוני, "'ארמי אבד אבי' – האמנם? על מחלוקת פנים-מקראית בשאלת מיתוס האב המשותף", בתוך: גדעון בוהק, רון מרגולין וישי רוזן-צבי (עורכים), מיתוס, ריטואל ומיסטיקה: מחקרים לכבוד פרופ' איתמר גרינולד, תל אביב תשע"ד, עמ' 85–135
אל-אהלי (קהיר)

מועדון ספורט אל-אהלי  (בערבית: النادي الأهلي للرياضة البدنية) היא קבוצת כדורגל מצרית מהעיר קהיר. אל-אהלי היא הקבוצה המצליחה ביותר במצרים ובאפריקה כולה, ויריבתה המושבעת של קבוצת א-זמאלכ.
בשנים 2005, 2006, 2008, 2012 ו-2013 השתתפה הקבוצה באליפות העולם לקבוצות, בשנת 2012 סיימה במקום הרביעי ובשנת 2006 סיימה במקום השלישי. בעונת 2009/2010 פגשה הקבוצה את ברצלונה הספרדית.
היסטוריה

מועדון ספורט אל-אהלי נוסד בשנת 1907 בצל המחאות של העם המצרי נגד הקולוניאליזם הבריטי.
ב־25 בפברואר 1907, סמי אמין פאשה בחר את השם 'אהלי' למועדון שהוקם כדי להתאים לתכליתו הפוליטית. זה התחיל בתור חברת ספורט מצרית עם הון של 5000 לירות מצריות. הנשיא הראשון של המועדון היה אנגלי בשם לאנס מיטשל, הוא ניצל את השפעתו עם הרשויות והקל על התהליך של הוצאת הרשאות תכנון עבור הקרקע, להקמת המועדון. הוא כיהן כנשיא עד ל-2 באפריל 1908. והוא היה הנשיא הראשון של המועדון.
בשנת 1925 באספה הכללית של המועדון החליטו לקבל חברות במועדון רק מי שהוא מצרי.
ב-8 בינואר 1929 המועדון קיבל את חסותו של המלך פואד.
בשנת 1940 המועדון התחיל לשלוט בליגה המצרית. בשנות ה-80' המועדון הפך למצליח ברמה יבשתית.
המועדון זכה בליגת האלופות האפריקנית פעמיים: בשנת 1982 ובשנת 1987. מאז זכה בטורניר גם בשנים 2001, 2005, 2006, 2008 תחת המאמן הפורטוגזי חוסה הנואל. המועדון זכה גם ב-2012, 2013 וב-2020, מה שהפך את המועדון למועדון עם הכי הרבה זכיות בליגת האלופות האפריקאית, עם 9 זכיות בליגת אלופות האפריקאית, 4 זכיות בגביע אפריקה למחזיקות גביע, 6 זכיות בסופר קאפ האפריקאי וזכייה אחת בגביע האפרו-אסיאתי. בשנת 2001 המועדון חגג את הכתרתו למועדון של המאה באפריקה במשחק נגד ריאל מדריד המועדון האירופי של המאה, ובסוף המשחק אל-אהלי ניצחה 0–1.
אל-אהלי היה המועדון הראשון שהגיע לגביע העולם לקבוצות פעמיים רצופות בשנת 2005 ו-2006 ולאחר מכן בשנת 2012 ו-2013, בשנת 2006 המועדון זכה במדליית ארד, והפך למועדון האפריקאי הראשון שזוכה במדליה בתחרות. אחרי מוקדמות גביע העולם לקבוצות בשנת 2013 אל-אהלי הפך למועדון עם הכי הרבה הופעות בגביע העולם לקבוצות של פיפ"א, שהעפיל ל-5 פעמים מתוך 10 תחרויות, ב-2020 העפילה בפעם השישית.
אוהדי אל-אהלי היו מעורבים בהתפרעות לאחר משחק באצטדיון פורט סעיד בחודש פברואר 2012, מה שהביא למותם של 74 איש. בשנת 2012, האולטראס של אל-אהלי וא-זמאלכ התנגדו להחלטה של ההתאחדות לכדורגל המצרית לחדש את הליגה והבהירו זאת על ידי עשרות מחאות.
תארים

אליפות מצרים: 44 (שיא)
1948/1949, 1949/1950, 1950/1951, 1952/1953, 1953/1954, 1955/1956, 1956/1957, 1957/1958, 1958/1959, 1960/1961, 1961/1962, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1978/1979, 1979/1980, 1980/1981, 1981/1982, 1984/1985, 1985/1986, 1986/1987, 1988/1989, 1993/1994, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2013/2014, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2022/23, 2023/24
הגביע המצרי: 37 (שיא עולמי משותף)
1923/1924, 1924/1925, 1926/1927, 1927/1928, 1929/1930, 1930/1931, 1936/1937, 1939/1940, 1941/1942, 1942/1943, 1944/1945, 1945/1946, 1946/1947, 1948/1949, 1949/1950, 1950/1951, 1952/1953, 1955/1956, 1957/1958, 1960/1961, 1965/1966, 1977/1978, 1980/1981, 1982/1983, 1983/1984, 1984/1985, 1988/1989, 1990/1991, 1991/1992, 1992/1993, 1995/1996, 2000/2001, 2002/2003, 2005/2006, 2006/2007, 2016/2017, 2019/2020
הסופר קאפ המצרי: 11 (שיא)
2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2017, 2018
ליגת האלופות האפריקאית: 12 (שיא)
1982, 1987, 2001, 2005, 2006, 2008, 2012, 2013, 2020, 2021, 2023, 2024
גביע הקונפדרציה האפריקאי: 1
2014.
גביע אפריקה למחזיקות גביע: 4 (שיא)
1984, 1985, 1986, 1993.
הסופר קאפ האפריקאי: 7 (שיא)
2002, 2006, 2007, 2009, 2013, 2014, 2021.
הגביע האפרו-אסיאתי: 1
1988.
ליגת האלופות הערבית: 1
1996.
גביע המחזיקות למדינות ערב: 1
1994.
הסופר קאפ הערבי: 2
1997, 1998.
ענפי ספורט נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

הדרבי של קהיר
שולה המוקשים (משחק)

| --- | --- |

משחק ברמת מתחיל
 כללי
 תאריך הוצאה:  1990
 סוגה:  משחק חשיבה ממוחשב
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  לינוקס, iOS, Microsoft Windows, אנדרואיד 
 
תוכנת Gnome Mines
שוֹלה המוקשים הוא משחק מחשב פשוט, המוכר בעיקר בזכות המשחק המצורף לחלונות של מיקרוסופט מגרסה 3.1 ומעלה, אך משחקים עם עקרון דומה קיימים גם למערכות הפעלה שונות.