stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנימין אברהמוב
מחקריו > תיאורית אהבת אלוהים

תיאורית אהבת אלוהים של שני מלומדים מוסלמים: אלגזאלי, שהוזכר לעיל, ואבו זייד אלדבאג (נפטר ב-1296) מתוארת ומנותחת בספר Divine Love in Islamic Mysticism – The Teachings of al-GhazÁlī and al-DabbÁgh. לפי הספר, אהבת אלוהים אצל אלגזאלי היא אהבה אינטלקטואלית; ככל שידיעת האדם את פעולות אלוהים בעולם גדלה, כך גדלה אהבתו לאלוהים. הפיכת הידיעה לעקרון דתי מושפעת ככל הנראה מן הפילוסופיה המוסלמית, שקיבלה רעיונות ומושגים רבים מן הפילוסופיה היוונית. תורתו של אלדבאג, אף היא פילוסופית, אבל מושפעת באופן ברור מן הפילוסופיה הניאופלטונית.
מחקריו > התמודדות ההוגים המוסלמים והיהודים עם השפעת הפילוסופיה והרציונליזם

נושא ההתמודדות של הוגי הדעות המוסלמים והיהודים עם השפעת הפילוסופיה והרציונליזם עובר כחוט השני במאמריו של אברהמוב. כך למשל, תורת הסיבתיות אצל אלגזאלי מהווה מיזוג מיוחד בין התפיסה המסורתית על כוחו האבסולוטי של האל לבין התפיסה הפילוסופית על הסיבתיות הטבעית. הסיבות לפי אלגזאלי הן תנאים אשר בלעדיהם אף פעולה לא הייתה מתרחשת. אבל מה שגורם לתנאים האלה לפעול הוא הכוח האלוהי השרוי בכל התנאים האלה. כך חיים הם תנאי לידיעה, ידיעה היא תנאי לרצון, רצון הוא תנאי ליכולת ויכולת תנאי לפעולה. אבל מה שמפעיל את השרשרת הזו הוא כוחו של האל. אלוהים אינו יכול לבצע פעולות בלתי הגיוניות; הוא אינו יכול לטעת ידיעה בגוף מת. תפיסה זו של אלגזאלי מנוגדת לתפיסתם של מספר תאולוגים מוסלמים שסברו שבכוחו של האל לעשות כל דבר, אף אם הוא בלתי הגיוני.
אפילו תורות דתיות עממיות, כמו ביקור בקברים זכו באסלאם להסבר פילוסופי. פח'ר אלדין אלראזי (נפטר ב-1209), אחד מגדולי התאולוגים באסלאם, שהושפע בערוב ימיו מן הפילוסופיה של אבן סינא (נפטר ב-1037) ומן הפילוסופיה של אבו אלברכאת אלבגדאדי (נפטר ב-1164 לערך), פילוסוף יהודי שהתאסלם, מנסה להראות כי נפש הנפטר צמודה לקבר, וכאשר המבקר מגיע לקבר, נוצר קשר בין שתי הנפשות.
בניגוד לתפיסה המסורתית של הוכחת הנבואה על ידי הנסים שהנביא מבצע, מוכיח פח'ר אלדין אלראזי כי נביא הוא מי ששכלו ומוסריותו עולים ברמתם על כל בני דורו וכמו כן הנביא ניחן בכישרון להשפיע באופן מוסרי על בני האדם.
מחקריו > הקשר בין ההגות המוסלמית להגות היהודית

מספר ממאמריו של אברהמוב בוחנים את הקשר בין ההגות המוסלמית להגות היהודית. רב סעדיה גאון (נפטר ב-942) דן בשאלה האם המקור לידיעת אלוהים, תאריו ונביאיו הוא השכל או המסורת. התאולוגיה המוסלמית הקדומה התחבטה אף היא בשאלה זו, ואחד הפתרונות המפורסמים הוצע על ידי אבו אלחסן אלאשערי (נפטר ב-935), שטען כי מאמין בר שכל חייב להוכיח את מה שלמד בדרך של מסורת וקבלה מהורים וממורים על ידי שימוש בראיות שכליות. חובה זו נתפסה כחובה דתית. המועתזלים היו אף יותר רציונליסטים וטענו כי החובה הראשונה המוטלת על האדם היא לדעת את האל. בספרו "אמונות ודעות", מתפלמס רס"ג עם דעות אלה בטענו כי היכולת השכלית אינה נחלתם של אנשים רבים, השימוש בה אורך זמן רב וייתכן אף כי אדם לא יגיע למסקנות הדתיות הנכונות אחרי השימוש בראיות שכליות. לפיכך הוא דוחה את שתי העמדות האלה, ומעדיף את דרך המסורת לרוב בני האדם. לפי תפיסתו אין חובה דתית להוכיח את עקרונות הדת לפי השכל.
הופעת מקורות מוסלמיים בספרות הפילוסופית ובספרות הדתית היהודית נדונה גם במאמרים "מאזני העיונים ומקורותיו" וכן "כתאב אלחקאיק ומקורותיו".
התרבות הערבית הייתה חלק מתרבותם של היהודים בארצות האסלאם והדבר בא לידי ביטוי ביצירות היהודיות שנכתבו בערבית יהודית.
מחקריו > הגותו של המיסטיקאי אבן אלערבי

במאמרו Ibn al-Arabi's Theory of Knowledge מראה אברהמוב כי אבן אלערבי מצא פתרון לשאלת הניגוד בין התגלות מיסטית לדיון שכלי. לפי אבן אלערבי לשכל שני תפקידים, תפקיד פעיל ותפקיד סביל. בתפקיד הפעיל הוא יוצר ראיות שכליות, היקשים וכיוצא בזה, בעוד שבתפקידו הסביל הוא כלי הקיבול של ההתגלות המיסטית. נוסף לכך, למרות היותו מיסטיקאי, אבן אלערבי ראה בשכל הפעיל כלי חשוב ביותר לצרכים הדתיים, אם כי הוא תקף לא פעם את הרציונליסטים בין אם הם מועתזלים או אשערים. התופעה הזו של שימוש בראיות שכליות בד בבד עם פולמוס עם קבוצות רציונליסטיות מאפיינת חלק ניכר מן התאולוגים המוסלמים שהתמודדו עם בעיית השכל אל מול ההתגלות.
מחקריו > מושגי יסוד בתאולוגיה המוסלמית

אברהמוב מסביר במאמריו כמה מושגי יסוד ותאוריות של התאולוגיה המוסלמית: תאוריית רכישת המעשים (כסב), העזרה האלוהית לאדם (לטף), הקץ הקצוב לחיים (אג'ל), ידיעה הכרחית (עלם צ'רורי), תיאורית קבלת הביטויים האנתרופומורפיים כפי שהם (בלא כיף), תיאורית ביטול הדתות האחרות על ידי האסלאם (נסח'). חלק ממושגים אלה נדון תוך כדי תרגום יצירות מוסלמיות לאנגלית.
ספריו

Al-Kāsim Ibn Ibrāhīm on the Proof of God's Existence: Kitāb al-Dalīl al-Kabīr, E.J. Brill, Leiden 1990. pp. xiii+200.
Anthropomorphism and Interpretation of the Qur’ān in the Theology of al-Qāsim ibn Ibrāhīm, E.J. Brill, Leiden 1996, pp. XVII+152.
Islamic Theology - Traditionalism and Rationalism, Edinburgh University Press 1998, pp. XI+112.
Divine Love in Islamic Mysticism, The Teachings of al-Ghazālī and al-Dabbāgh, RoutledgeCurzon Sufi Series, London and New York 2003, pp. XII+190.
Studies in Arabic and Islamic Culture I (2000), ed. 3
Studiesin Arabic and Islamic Culture II (2006)
Tribute to Michael – Studies in Jewish and Muslim Thought Presented to Professor Michael Schwarz, (in Hebrew and English) eds. Sara Klein-Braslavy, Binyamin Abrahamov, Joseph Sadan, Tel Aviv 2009.
Ibn al-Arabi and the Sufis, Anqa Publishing, Oxford 2014.
Ibn al-Arabi's Fusus al-hikam – An annotated Translation of "The Bezels of Wisdom," Routledge, London and New York 2015.
הערות שוליים

↑ Al-QÁsim ibn IbrÁhīm on the Proof of God's Existence – KitÁb al-Dalīl al-Kabīr
Anthropomorphism & Interpretation of the QurÞÁn in the Theology of al-QÁsim ibn IbrÁhīm – KitÁb al-Mustarshid
↑  Islamic Theology - Traditionalism and Rationalism, Edinburgh University Press 1998, pp. XI+112.
↑  Divine Love in Islamic Mysticism, The Teachings of al-Ghazālī and al-Dabbāgh, RoutledgeCurzon Sufi Series, London and New York 2003, pp. XII+190.
↑  Al-Ghazālī's Theory of Causality, Studia Islamica 67(1988), pp. 75-98
↑  Fakhr al-Dīn al-Rāzī’s Philosophical Justification of Visiting Tombs, Al-Masāq: Islam and the Medieval Mediterranean, 11(1999), pp. 109-120.
↑  Religion versus Philosophy - the Case of Fakhr al-Dīn al-Rāzī’s Proofs of Prophecy, in Religon versus Science in Islam, A Medieval and Modern Debate, Oriente Moderno 19(2000), ed. Carmela Baffioni, pp. 415-425
↑  The Objective of Speculation in Saadia’s Thought, in Adaptations and Innovations, Studies on the Interaction between Jewish and Islamic Thought and Literature from the Early Middle Ages to the late Twentieth Century, Dedicated to Professor Joel L. Kraemer, ed. Y.T. Langermann and J. Stern, Paris, Louvain, Dudley 2007, pp. 7-16. 31. Ja‘far al-ādiq’s and ‘Alī al-Riā’s Attitude toward Kalām and Rational Reasoning, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 31 (2006), Studies in Memory of Franz Rosenthahl, pp. 196-208.
↑ מקורותיו של הספר מאזני העיונים לצדק הסרעפים, דעת 34 (תשנ"ה), עמ' 83–86.
כתאב אלחקאיק ומקורותיו, דעת 55, 2005, עמ' 31–39.
↑  Ibn al-‛Arabī's Theory of Knowledge, Journal of the Muhyiddin Ibn ‛Arabī Society 41 (2007), part I, pp. 1-29, 42 (2007), part II, pp. 1-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257193705171  BIBSYS: 90942165  BNE: XX820040  BnF: cb129219035 (data)  CiNii: DA0613753X  GND: 1158066295  ISNI: 0000 0000 6652 502X  LCCN: nr92023360  NTA: 074862057  RERO: 02-A002904638  SUDOC: 056750870  VIAF: 69060041   WorldCat (עם VIAF): 69060041
בייסבול באולימפיאדת טוקיו (2020)

| --- | --- |

 היכל:  אצטדיון יוקוהמה, יוקוהמה אצטדיון פוקושימה, פוקושימה
 תאריך התחלה:  28 ביולי 2021
 תאריך סיום:  7 באוגוסט 2021
 קבוצות:  6
 מדליסטים
  :  יפן יפן
  :  ארצות הברית ארצות הברית
  :  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 → 2008 
תחרויות הבייסבול באולימפיאדת טוקיו (2020) החלו ב-28 ביולי והסתיימו ב-7 באוגוסט 2021, בפעם הראשונה מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008). בתחרויות השתתפו שש נבחרות: ארצות הברית, קוריאה הדרומית, ישראל, מקסיקו, הרפובליקה הדומיניקנית והמארחת יפן שעלתה באופן אוטומטי.
המשחקים נערכו בשני מגרשים:
אצטדיון יוקוהמה, יוקוהמה. מכיל 30,000 מקומות.
אצטדיון פוקושימה (אנ'), פוקושימה. מכיל 30,000 מקומות.
מוקדמות

פרט למארחת יפן, חמש נבחרות עברו את שלבי המוקדמות בארבעה טורנירים שונים
| אירוע | תאריכים | מיקום | נבחרות שעלו |
| --- | --- | --- | --- |
| נבחרת מארחת | נבחרת מארחת | נבחרת מארחת |  יפן |
| טורניר מוקדמות אפריקה ואירופה | 18–22 בספטמבר 2019 | איטליה בולוניה ופארמה |  ישראל |
| טורניר מוקדמות Premier12 WBSC‏, 2019 | 2–17 בנובמבר 2019 | יפן טוקיו |  מקסיקו  קוריאה הדרומית |
| טורניר מוקדמות האמריקות | 31 במאי - 5 ביוני 2021 | ארצות הברית פורט סנט לוסי ווסט פאלם ביץ' |  ארצות הברית |
| טורניר מוקדמות סופי | 22–26 ביוני  2021 | מקסיקו פואבלה |  הרפובליקה הדומיניקנית |
| סך הכול | סך הכול | סך הכול | 6 נבחרות |
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | ריצות> זכות | ריצות> חובה | ריצות> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יפן | 6 | 2 | 2 | 0 | 11 | 7 | 4 |
|  הרפובליקה הדומיניקנית | 3 | 2 | 1 | 1 | 4 | 4 | 0 |
|  מקסיקו | 0 | 2 | 0 | 2 | 4 | 8 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  יפן | 4 – 3 | הרפובליקה הדומיניקנית   |
|  מקסיקו | 0 – 1 | הרפובליקה הדומיניקנית   |
|  יפן | 7 – 4 | מקסיקו   |
| תאריך | נבחרת א' | תוצאה | נבחרת ב' | מגרש | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 ביולי | הרפובליקה הדומיניקנית | 4-3 | יפן | פוקושימה |  |
| 30 ביולי | מקסיקו | 1-0 | הרפובליקה הדומיניקנית | יוקוהמה |  |
| 31 ביולי | יפן | 4-7 | מקסיקו | יוקוהמה |  |
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | ריצות> זכות | ריצות> חובה | ריצות> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | 6 | 2 | 2 | 0 | 12 | 3 | 9 |
|  קוריאה הדרומית | 3 | 2 | 1 | 1 | 8 | 9 | -1 |
|  ישראל | 0 | 2 | 0 | 2 | 6 | 14 | -8 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ישראל | 5 – 6 | קוריאה הדרומית   |
|  ישראל | 1 – 8 | ארצות הברית   |
|  קוריאה הדרומית | 2 – 4 | ארצות הברית   |
| תאריך | נבחרת א' | תוצאה | נבחרת ב' | מגרש | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 ביולי | ישראל | 6-5 | קוריאה הדרומית | יוקוהמה |  |
| 30 ביולי | ישראל | 8-1 | ארצות הברית | יוקוהמה |  |
| 31 ביולי | קוריאה הדרומית |  4-2 | ארצות הברית | יוקוהמה |  |
ראו גם

נבחרת ישראל בבייסבול
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני וסער הס, היסטוריה: נבחרת ישראל בבייסבול עלתה לאולימפיאדה, באתר ynet, 22 בספטמבר 2019
↑  https://gtimg.tokyo2020.org/image/upload/production/k5eoros8pi55jw11yfus.pdf
ג'פרי אשבי

| --- | --- |

ג'פרי אשבי, 1998
 לידה:  16 ביוני 1954 (בן 70) דאלאס, טקסס
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת איידהו  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי  אוניברסיטת טנסי  Evergreen High School 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1994–2010 (כ־16 שנים)
 דרגה:  קפטן
 זמן שהייה בחלל:  27 ימים 16 שעות ו-19 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ג'פרי אשבי
 משימות
 STS-93,‏ STS-100 ‏ STS-112
   
 עיטורים
  צלב התעופה המצוינת  לגיון ההצטיינות   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח  מדליית האוויר  מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (3 פעמים)
 
ג'פרי אשבי (באנגלית: Jeffrey Ashby; נולד ב-16 ביוני 1954 בדאלאס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה

ג'פרי אשבי נולד בדאלאס וגדל בעיירה אברגרין שבקולורדו. הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסת מכונות באוניברסיטת איידהו ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1976.
לאחר סיום הלימודים אשבי התגייס לצי ארצות הברית. הוא סיים קורס טיס ושירת כטייס "מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט". במהלך מלחמת המפרץ הוא היה טייס בנושאת מטוסים מידוויי (CV-41) והשתתף בטיסות מבצעיות. בינואר 1991 הוא השמיד מסוק עיראקי איירוספסיאל SA 321 סופר פרלון שסיכן את אוניות הצי האמריקאי. בהמשך הוא היה מפקד טייסת באברהם לינקולן (CVN-72).
בסך הכול, אשבי צבר מעל ל-7 אלף שעות טיסה.
בשנת 1993 הוא סיים לימודי תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת טנסי.
שירות בתחום החלל

בשנת 1994 אשבי נבחר לצוות אסטרונאוטים בהיותו בן 40. הוא היה אמור להיות טייס STS-85 אך הוחלף בגלל מחלת קרוב משפחה.
בשנת 1999 הוא השתתף במשימת STS-93 של מעבורת החלל קולומביה כטייס (איילין קולינס היה מפקד הצוות). המטרה העיקרית של טיסת המעבורת הייתה הצבה במסלול של טלסקופ החלל צ'נדרה. בשנת 2001 הוא טס בפעם השנייה על סיפון מעבורת החלל אנדוור טיסת STS-100 כטייס (קנת רומינג'ר היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית ולהתקין זרוע רובוטי קנדארם2. בשנת 2002 אשבי היה מפקד צוות של STS-112 של מעבורת החלל קולומביה. מטרת המשימה להרכיב את חלק ה-S1 והמשך בניית תחנת החלל. באותה עת בתחנת החלל היה צוות של משלחת קבועה מס' 5 בפיקוד ולרי קורזון.
אשבי עזב את נאס"א בשנת 2010 והשתלב בתעשיית החלל הפרטית בתפקיד ניהולי בחברת "בלו אוריג'ין".
ב-15 ביולי 2019 הוא נפצע במהלך עליה על פסגה בהרי הרוקי.
בית האופרה העירוני בשיקגו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה 
 מיקום:  אילינוי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  האופרה הלירית של שיקגו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 4 בנובמבר 1929
 תאריך פתיחה רשמי:  4 בנובמבר 1929 
 סגנון אדריכלי:  אר דקו 
 קואורדינטות:  41°52′57″N 87°38′15″W﻿ / ﻿41.8825°N 87.6375°W﻿ / 41.8825; -87.6375
 www.civicoperahouse.com
  (למפת שיקגו מוגדלת) בית האופרה העירוני בשיקגו(למפת שיקגו רגילה) בית האופרה העירוני בשיקגו
 
בית האופרה העירוני בשיקגו (באנגלית: Civic Opera House of Chicago) הוא בית אופרה הממוקם ברחוב ווקר דרייב 20 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. בית האופרה העירוני מהווה חלק מגורד שחקים בעל 45 קומות בחלקו המרכזי ו-22 קומות באגפים הצדדיים שלו, המוכר בשם בניין האופרה העירוני.
הבניין תוכנן בסגנון האר דקו ונפתח לציבור ב-4 בנובמבר 1929.
בית האופרה העירוני מכיל 3,563 מושבים ובזכות כך הוא אולם האופרה השני בגודלו באמריקה הצפונית. כיום מהווה את ביתה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו.
גלריה

חזית הכניסה (רחוב ווקר דרייב)
כותרת מפוסלת בידי הנרי הרינג (Henry Hering)
ג'וזף לייסט

| --- | --- |

 לידה:  1774 סטפורדשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1828 (בגיל 54 בערך) הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  1820–1824 (כ־4 שנים) 
 בן או בת זוג:  פנלופה יונגה (1739–?) 
 
ג'וזף לייסט (באנגלית: Joseph Lycett‏; 1774 – 1828) היה צייר פורטרטים ומיניאטורים, פעל באוסטרליה. לייסט התמחה בתמונות טופוגרפיות על העיירות הגדולות באוסטרליה וכמה מהנופים הדרמטיים שלה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לייסט נולד בסטפורדשייר שבאנגליה, שם הפך לאמן בוטני. ב-1810 הוא צוין כצייר דיוקנאות ומיניאטורות.
ביוגרפיה > ניוקאסל

לייסט הורשע בזיוף שטרות ב-10 באוגוסט 1811, לאחר שהועמד לדין על ידי בנק אנגליה. הוא הוגלה לאוסטרליה, על סיפונה של "הגנרל יואיט" והגיע לסידני ב־7 בפברואר 1814. עד מאי 1815 הועסק לייסט במשרד המשטרה.
בשלב זה סידני הוצפה על ידי מאות שטרות כסף מזויפים במיומנות והם הובילו אל לייסט, שנמצא ברשותו מכבש דפוס קטן מנחושת. לייסט נשלח לניוקאסל שם הגיע לידיעתו של מפקד היישוב, קפטן ג'יימס וואליס.
לייסט שירטט את התוכניות לכנסייה שיזם וואליס וכשהוקמה ב-1818 הוא צייר על המזבח; הוא אמר שהוא גם ייצר את החלון שעדיין שורד במעונו של הבישוף בקתדרלת ניוקאסל. בהמלצתו של קפטן ג'יימס וואליס, קיבל לייסט חנינה על תנאי. בעודו שם צייר גם את קורובורי בניוקאסל, ציור השמן הידוע הראשון שתיאר קורובורי אבוריג'יני בלילה.
קפטן ג'יימס וואליס העסיק את לייסט בתכנון שתי שידות המציגות דגימות של צמחים ואבנים מאזור ניוקאסל. לייסט היה אחראי על צביעת שמונה מתוך שנים עשר הלוחות המתארות נופים של ניוקאסל וכן עותקים של תצפיות ויליאם וסטאל על הנוף האוסטרלי.
ביוגרפיה > סידני

לייסט חזר לסידני והורשה לעסוק באמנותו, ובשנת 1820 שלח המושל מקווארי שלושה מציוריו, כולל נוף גדול של סידני לארל באת'רסט. נראה כי החנינה המוחלטת שקיבל לייסט ב־28 בנובמבר 1821 הייתה פרס עבור התמונות האלה. רבים מהפטרונים שלו היו מהאליטה הצבאית והשירות הציבורי, וכללו את הנציב ג'ון תומאס ביג' (שתיאר את "הרגלי השיכרון" של לייסט כ"קבועים וחשוכי מרפא "), מזכירו תומאס הובס סקוט ועוזרו של מקווארי ג'ון ווטס.
ייתכן שלייסט התחתן באוסטרליה, שכן ב־21 ביוני 1822 פורסם ב"סידני גאזט" וב"ניו סאות' ויילס" כי בכוונתו לעזוב בליווי שתי בנותיו, מרי אן ואמה. הם הפליגו יחד ב־8 בספטמבר 1822.
הוא שב לאנגליה בספטמבר 1822, לאחר שקיבל חנינה מוחלטת. עם המו"ל ג'ון סוטר, בין יולי 1824 ליוני 1825 הוא פרסם ציורים מאוסטרליה, או ניו סאות' ויילס וטסמניה ב-13 חלקים שפורסמו מדי חודש, כל אחד עם שני ציורי מים על ניו סאות' ויילס ושניים מארץ ואן דימן (טסמניה), עם תיאור מילולי בתוספת מפות של שתי המושבות.
מוות

לייסט נפטר בברמינגהאם ב-9 בפברואר 1828 ונקבר בחצר הכנסייה של סנט מרי, ברמינגהאם.
הערות שוליים

1 2 3  Rex Rienits, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  Turner, John (1997). Joseph Lycett : Governor Macquarie's convict artist. Hunter History Publications
↑  James Gleeson (1971). Colonial Painters 1788–1880. Lansdowne Press for Australian Art Library
↑  Ellis, Elizabeth (2010). Rare and Curious - The Dixson Galleries and Strathallan Collector's Chests. Carlton, Vic.: Miegunyah Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: lycett-joseph-2382  AGSA: 8041  BnF: cb12354063v (data)  DAAO: joseph-lycett  GND: 1264428537  ISNI: 0000 0000 6392 7912  LCCN: n92028195  NGV: 4284  RKD: 51481  SNAC: w6kw9sm2  Trove: 500791  ULAN: 500021876  VIAF: 68120341   WorldCat (עם VIAF): 68120341
ג'מה וורד

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1987 (בת 36) פרת', אוסטרליה 
 שם לידה:  Gemma Louise Ward 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום לימודים:  תיכון שנטון 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'מה לואיז וורד (באנגלית: Gemma Louise Ward; נולדה ב-3 בנובמבר 1987) היא דוגמנית ושחקנית אוסטרלית.
וורד נולדה בפרת', אוסטרליה לגרי וקלייר וורד. כמו אחותה הגדולה, סופיה וורד, פנתה לדוגמנות.
למדה ב-"Presbyterian Ladies' College, Perth".
קריירה

כבר בגיל 15 דגמנה בתצוגת אופנה בשבוע האופנה האוסטרלי. מאז דגמנה בתצוגות אופנה רבות, הופיעה בפרסומות לחברות נחשבות והצטלמה לשערי מגזינים, הייתה הדוגמנית הצעירה ביותר שהופיעה על שער עיתון האופנה ווג ומאוחר יותר על שער טיים מגזין.
היא הייתה הדוגמנית הראשונה מאז קייט מוס שייצגה את הבושם "Obsession Night" של קלווין קליין.
באוקטובר 2006 וורד זכתה בתואר "דוגמנית הרגע".
השאיפה של וורד מאז ילדותה הייתה ללמוד משחק ולהופיע בדרמות, היא לוהקה לסרט האוסטרלי "הבלון השחור". בנוסף היא לוהקה למותחן "הזרים" ולשודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011).
היא הופיעה בקליפ "בנות" (Daughters) של ג'ון מאייר.
נכון ליולי 2007 הרוויחה 3 מיליון דולר בשנה. הירחון פורבס דרג אותה במקום ה-10 כדוגמנית המרוויחה ביותר בעולם.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האימה "טרף לילי" של הבמאי הבריטי יוהנס רוברטס לצד כריסטינה הנדריקס ומרטין הנדרסון.
בשנת 2023 כיכבה בגרסה אוסטרלית למחזה "2:22 A Ghost Story" בתפקיד הראשי של ג'ני.
חיים אישיים

וורד חיה בניו יורק. היא חברה קרובה של הדוגמניות לילי דונלדסון, קרוליין וינברג, דריה ורבובי ולילי קול.
בתחילת 2008 היא נראתה עם השחקן הית' לדג'ר זמן מה לפני מותו הפתאומי ב-22 בינואר.
פילמוגרפיה

פיג'מות ורודות (2001)
הבלון השחור (2008)
הזרים (2008)
שודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011)
טרף לילי (2018)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

גבירותיי בשחור (אנ') (TBA)
בית האופרה הח'דיוי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה
 מיקום:  קהיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1869
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בנובמבר 1869 
 תאריך פירוק:  28 באוקטובר 1971 
 אדריכל:  Pietro Avoscani 
 קואורדינטות:  30°03′03″N 31°14′53″E﻿ / ﻿30.0508°N 31.248°E﻿ / 30.0508; 31.248
 www.cairoopera.org
  (למפת קהיר מוגדלת) בית האופרה הח'דיוי(למפת קהיר רגילה) בית האופרה הח'דיוי
 
בית האופרה הח'דיוי, 1869
בית האופרה הח'דיוי או בית האופרה המלכותי (בערבית: دار أوبرا الخديوي) היה בית האופרה של קהיר שבמצרים. בית האופרה נחנך ב-1 בנובמבר 1869. הוא נשרף עד היסוד ב-28 באוקטובר 1971.
בית האופרה נבנה בהוראת הח'דיו איסמעיל פאשה לכבוד פתיחת תעלת סואץ. את המבנה, שהיה בנוי ברובו מעץ, תכננו פייטרו אבוסקני מליוורנו ורוסי. באולם היו כ-850 מקומות ישיבה. המבנה היה ממוקם בין המחוזות אזבאקיה ואיסמעיליה בקהיר.
לפני חנוכת בית האופרה פנה איסמעיל פאשה למלחין האהוב עליו, ג'וזפה ורדי, בבקשה כי ילחין אודה לכבוד חנוכת המקום. ורדי סירב, בטענה כי אינו מלחין מוזיקה לאירועים מסוימים. בסופו של דבר, בית האופרה נחנך בהצגת האופרה ריגולטו מאת ורדי. הח'דיו לא ויתר, ולאחר שכנועים, וכמובן גם כסף רב - 150,000 פרנקים צרפתיים - הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אז בעבור אופרה, הצליח לשכנע את ורדי לכתוב אופרה שתוצג בבכורה עולמית בבית האופרה. ורדי הלחין את "אאידה", אופרה שעלילתה מתרחשת במצרים העתיקה, ואף שילב במקומות מסוימים באופרה מוזיקה בעלת אוריינטציה מצרית. לאחר עיכוב של כמה חודשים בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה הוצגה אאידה בבכורה עולמית בבית האופרה הח'דיוי ב-24 בדצמבר 1871.
בשנת 1951 על במת האופרה לראשונה הועלתה הצגה שנכתבה על ידי מחזאית מצרית - סופי עבדאללה.
בשעות הבוקר המוקדמות של 28 באוקטובר 1971 נשרף מבנה בית האופרה עד היסוד. המבנה עשוי העץ נאכל לגמרי, ורק שני פסלים מעשה ידי הפסל מוחמד חסן שרדו.
לאחר שריפת בית האופרה נותרה קהיר ללא בית אופרה במשך כמעט שני עשורים, עד לפתיחת בית האופרה החדש של קהיר בשנת 1988.
במקום בו עמד המבנה המקורי קיים מבנה בטון המשמש כחניון. הכיכר עליה השקיף בית האופרה נקראת "כיכר האופרה" .
לקריאה נוספת

יש אופרות ויש אאידה, יוסי שיפמן (מאתר האופרה הישראלית החדשה)
ביקור ניקסון בסין

הנשיא ניקסון ורעייתו פט בחומה הגדולה של סין
ביקור ניקסון בסין בשנת 1972 היה הצעד הראשון ביחסים הרשמיים בין ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא ארצות הברית ביקר ברפובליקה העממית הסינית, שהחשיבה את ארצות הברית כאחת מאויבותיה הגדולות ביותר. הביקור נערך מ-21 בפברואר ועד 28 בפברואר 1972 ובמסגרתו ביקר נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון בבייג'ינג, בהאנגג'ואו ובשאנגחאי ונפגש עם ראשי הממשל.
ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין

לאחר תום מלחמת האזרחים הסינית ב-1949 והכרזת הקמתה של הרפובליקה העממית של סין המשיכה ממשלת ארצות הברית לראות בשלטון של צ'יאנג קאי שק וברפובליקה הסינית (ששלטה בפועל אך על האי טאיוואן) את מייצגה של סין והיא קיימה יחסים דיפלומטיים רק עם טייוואן ולא עם הרפובליקה העממית של סין ששלטה בכל סין היבשתית. נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר אף ערך ביקור בטאיוואן ב-1960.
לאחר בחירתו של ניקסון לנשיאות הוא שאף לשפר את יחסי ארצות הברית עם סין העממית ממספר סיבות ובהן הטיית המאזן במלחמה הקרה עם ברית המועצות וכדי ללחוץ על צפון וייטנאם להיכנס למשא ומתן אודות סיום מלחמת וייטנאם. סין מצידה הייתה מעוניינת בפתיחת השוק האמריקאי ליצוא מסין וכן גם היא רצתה לאזן את יחסיה עם ברית המועצות, עמה היה לה סכסוך גבולות. סין הייתה בעיצומה של מהפכת התרבות, אם כי בתקופת הביקור החלק הפעיל של המהפכה כבר הסתיים.
הגישושים לקראת הביקור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הביטוי הפומבי הראשון להתקרבות בין ארצות הברית לסין העממית היה בהזמנה של נבחרת טניס השולחן האמריקאית לסיור בסין לאחר אליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בנגויה שביפן באפריל 1971 (מה שנודע לימים כ"דיפלומטיית הפינג פונג").
ביולי 1971 ראש המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, הנרי קיסינג'ר, ביקר בחשאי בבייג'ינג במהלך ביקורו בפקיסטן. ביקורו של קיסינג'ר בבייג'ינג היה הבסיס לביקורו של ריצ'רד ניקסון בסין. לאחר הביקור הכריזו האמריקאים על ביקורו המתוכנן של ניקסון בשנה שלאחר מכן.
הביקור

זמן קצר לאחר נחיתתו בסין פגש ניקסון את שליט סין, מאו דזה-דונג. בריאותו של מאו הייתה רופפת והוא כמעט נפטר תשעה ימים לפני הביקור, דבר שלא היה ידוע לנשיא ארצות הברית, אולם הוא היה חזק מספיק כדי לפגוש את ניקסון. מזכיר המדינה האמריקאי, ויליאם פירס רוג'רס, לא נכח בפגישות עם השליט הסיני, והאמריקאים היחידים לצדו של ניקסון היו קיסינג'ר וחבר המועצה לביטחון לאומי וינסטון לורד ( שלימים היה לשגריר ארצות הברית בסין). כדי למנוע את מבוכתו של רוג'רס, הוחלט להוציא את לורד מכל התמונות הרשמיות של הביקור ההיסטורי.
ניקסון ערך מספר פגישות עם ראש הממשלה הסיני ג'ואו אנלאי, שכללו ביקורים בחומה הסינית הגדולה ובערים האנגג'ואו ושאנגחאי. בסיום ביקורו של ניקסון, החליטו ארצות הברית וסין להוציא הודעה רשמית לעיתונות, ובה הוצג מסמך רשמי שהוכיח את תחילת היחסים הטובים בין שתי המדינות. בהודעה, התחייבו שתי המדינות לעבוד במרץ לעבר יחסים דיפלומטיים משותפים זו עם זו.
תוצאות הביקור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יחסי ארצות הברית-סין השתפרו בעקבות הביקור והתעמולה האנטי אמריקאית בסין פסקה. בעקבות הביקור הוקמו משרדי אינטרסים של המדינות זו בזו, אך ארצות הברית עדיין הכירה בממשל בטאיוואן בתור הממשלה החוקית של כל סין ולכן לא הוכרו אלה כשגרירויות. תוצר אחר של הביקור היה מתנת זוג פנדות לגן החיות הלאומי בוושינגטון, שהיוו אטרקציה שסימנה את שיפור היחסים.
בתקשורת ובתרבות

אופרה על הביקור ההיסטורי של ניקסון נכתבה ב-1987 על ידי ג'ון אדמס.
העיתונאי מקס פרנקל מהניו יורק טיימס, זכה בפרס פוליצר לכתיבה בענייני חוץ על סיקורו הנרחב בעקבות ביקורו של ניקסון.