stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקפת כף בוז'דור
רקע

האוקיינוס האטלנטי התיכון והאוקיינוס האטלנטי הדרומי היו האחרונים שבהם החלו לשוט. הפולינזים, במקור מדרום-מזרח אסיה, עברו אלפי קילומטרים באוקיינוס השקט והתיישבו באזור שהתפרש מאיי שלמה במרכז האוקיינוס השקט ועד לאי מדגסקר במערב האוקיינוס ההודי. הסינים הגיעו עד לחוף המזרחי של אפריקה בסביבות קניה, אך גם הסינים וגם הפולינזים לא עברו את מצר מוזמביק לכיוון הקצה הדרומי של אפריקה והאוקיינוס האלטנטי. הוויקינגים לעומת זאת הגיעו לגרינלנד ולקצה המזרחי של אמריקה הצפונית.
מלחים פחות הרפתקנים הקפידו לשמור על מרחק קטן מהחוף, כאשר נעו כמו סרטנים לאורך חופי האוקיינוסים. בסגנון שיט זה ספינות צלחו את חופי צפון אירופה, מזרח אפריקה, ודרום מזרח אסיה מבלי להיות יותר מיום אחד בלי לראות אדמה.
אף קבוצה של מלחים לא חצתה את מרכז האוקיינוס האלטנטי וחזרה, על אף 3,000 שנות ניסיון בשיט סביב הים התיכון ולמרות ההצלחה של הוויקינגים צפונה יותר. הפיניקים ניסו לחצות את המכשול, כאשר גם הם וגם היוונים והרומאים נכשלו. כך גם כל הערבים והאירופאים שניסו אחריהם.
השמועות על קושי החצייה נפוצו בכל רחבי אירופה. כולם הבינו שלא ניתן לחצות את הכף דרומה. כל זה השתנה בתחילת המאה ה-15.
ז'יל איאנש (אנ') היה נווט פורטוגלי בחצרו של הנסיך אנריקה הספן, אשר היה אחראי על תחילת מסעות הגילויים האירופאיים. הנסיך שלח את איאנש להקיף את הכף לראשונה ב-1424. לאחר מכן היו עוד ניסיונות כושלים רבים, עד להצלחה בשנת 1434.
נתונים גאוגרפיים

קו החוף של כף בוז'דור לא נראה כאתגר גדול מבחינת שיט סביבו. הכף לא בולט עמוק לאוקיינוס, וכפים לדרומו בולטים הרבה יותר, אך הרוחות וזרמי האוקיינוס באזור הם הגורמים שהכשילו את השייטים עד אותה תקופה. הרוחות מגיעות מפנים היבשת ונושבות בחוזקה בכיוון מערב מעל לכף וממשיכות דרומית לאיים הקנריים ועד לברזיל. זרמי האוויר מכריחים כל ספינה אשר יעדה לשוט דרומה, לשוט במקום זאת מערבה. חמור מכך, הרוחות סוחפות איתן חול ממדבר סהרה עמוק לתוך האוקיינוס ומונעות בכך מעבר בקרבת החוף.
בנוסף, המים בקרבת הכף רדודים לאורך 30 מיילים ימיים. כל הגורמים הללו הכריחו את הספינות לשוט מבלי לראות את החוף.
במרחק כזה מן החוף בעת ניווט באוקיינוס חובה להתחשב בגורם נוסף - זרמי הים.
טכניקת הניווט החדשנית של איאנש ומציאת נתיב שיט מסביב לכף

עד לתחילת המאה ה-15 טכניקות הניווט הימי התפתחו מאוד. מפות לניווט ימי פותחו בים התיכון ומצפן לניווט פותח על ידי הסינים. אך אלה לא יכלו לעזור לאיאנש להתגבר על זרמי הים החזקים והבלתי נראים. על מנת למדוד מרחק, נאלצו הימאים להשתמש בשיטת הניווט המשוער (Dead reckoning) הבלתי מדויקת, שכללה את מדידת מהירות הספינה באמצעות מד דרך ימי וחישוב מקורב של הדרך שהיא עברה. אך שיטה זאת התעלמה מרוחות וזרמים.
במהלך השיט היה איאנש צריך לנווט את הספינה תוך כדי התחשבות בסטייה מהמסלול שהזרמים גרמו, אחרת היה נסחף מערבה מדי. שיט בכיוון הפוך לזרם לא היה אפשרי, בהתחשב במהירות הגדולה של הזרם.
תחילה היה איאנש חייב למדוד את מהירות הזרם, על מנת לדייק בחישוב של כמות הסטייה הנגדית שהיה עליו לעשות כדי לפצות על הסטייה שנגרמה על ידי הזרם. איאנש הבין שעל מנת למצוא את נתיב השיט המדיוק, עליו להשתמש במשולש זרם (Current triangle), אשר בעזרת שימוש בטריגונומטריה מגלה את נתיב השיט שיש להשתמש בו. איאנש גילה שעליו לשוט צפונה יותר ממסלול שיט שלא היה מתחשב בזרם, וכך הצליח לשוט מסביב לכף, עלה על החוף ולקח משם כמזכרת צמח מקומי.
לקריאה נוספת

Seeman, Erik. Canizares-Esguerra, Jorge. The Atlantic in World History: 1500-2000, Taylor & Francis, 2017. מסת"ב 9781351611718
משולש זרם
המתיני בבקשה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה קצר מאת מייקל גולאמקו
 בימוי:  בן לווין
 הופק בידי:  לארה עלם-א-דין דניאל דובייצקי
 תסריט:  מייקל גולאמקו
 עריכה:  ליסה ברומוול
 שחקנים ראשיים:  דקוטה פנינג טוני קולט אליס איב ריבר אלכסנדר
 מוזיקה:  הייטור פריירה
 צילום:  ג'פרי סימפסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Allegiance Theater 2929 Entertainment
 חברה מפיצה:  Magnolia Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 באוקטובר 2017 (אוסטין, טקסס)
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה; התבגרות; דרמה
 הכנסות:  404,356 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   pleasestandby
 www.pleasestandbyfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
המתיני בבקשה (מאנגלית: Please Stand By) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 2017, שביים בן לווין. בתפקיד הראשי משחקת דקוטה פנינג כצעירה אוטיסטית המבקשת להשתתף בתחרות כתיבת תסריטי חובבים ל"מסע בין כוכבים", ולצידה טוני קולט, אליס איב וריבר אלכסנדר.
את התסריט כתב מייקל גולאמקו לפי מחזה במערכה אחת פרי-עטו משנת 2008. המחזה נכתב בהשראת כתבה שקרא גולאמקו ב"ניו יורק טיימס" על אודות נערות אוטיסטיות במחנה קיץ, שאחת מהן כתבה סיפורים על-פי "שר הטבעות".
הצגות הבכורה התקיימו בפסטיבל הסרטים באוסטין (אנ')‏ (27 באוקטובר 2017); פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברומא (אנ')‏ (31 באוקטובר 2017) ובפסטיבל הסרטים בווירג'יניה (אנ')‏ (11 בנובמבר 2017), ובשנת 2018 הופץ הסרט לבתי קולנוע ולצפייה ביתית ברחבי העולם.
הסרט הוצג במסגרת יום המודעות העולמי לאוטיזם במטה האו"ם ב-5 באפריל 2018, ובעקבות ההצגה התקיים מפגש בנושא נשים אוטיסטיות בקולנוע עם הבמאי לווין, התסריטאי גולאמקו, המפיקה לארה עלם-א-דין, השחקנית הראשית דקוטה פנינג, ושני השחקנים האוטיסטים דומיניק בראון ובריטני סאנדרס. בתוך כך, פנינג אמרה שהיא מבקשת לשבור את הסטריאוטיפים הקשורים לאוטיזם, משום שכל אוטיסט חווה את ההפרעה באופן שונה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
דקוטה פנינג: ונדי ולקוט
טוני קולט: סקוטי קייל
אליס איב: אודרי, אחותה הגדולה של ונדי
ריבר אלכסנדר: סם, בנה של סקוטי
מרלה גיבס: רוז
פאטן אוזוולט: השוטר פרנק
ג'סיקה רות': ג'ולי
מייקל סטאל-דייוויד (אנ'): ג'ק
טוני רוולורי: נימו
דניז דאוז (אנ'): דוריס, נהגת אוטובוס
פארה מקנזי: ונדי בילדותה
מאדלן מרדן: אודרי בילדותה
ג'ייקוב וייסוקי (אנ'): אח בבית חולים בבייקרספילד
סטפאני אלין (אנ'): אחות בבית חולים בבייקרספילד
רובין וייגרט: השוטרת דויל
לארה ליהייה: מאדלן, אחות במעון האוטיסטים
לקסי ארון: בתפקיד עצמה, דיירת במעון
דומיניק בראון: בתפקיד עצמו, דייר במעון
בריטני סאנדרס: בתפקיד עצמה, דיירת במעון
סינדי מיאשירו: בתפקיד עצמה, דיירת במעון
הפקה והפצה

שלב הצילומים החל ב-4 בינואר 2016, והתקיים באתרי צילום אותנטיים בסן פרנסיסקו ולוס אנג'לס. הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע בשלהי שנת 2017, וההפצה לבתי הקולנוע ולצפייה ביתית בעולם נעשתה במהלך שנת 2018.
ביקורות

במאגר ביקורות הקולנוע Rotten Tomatoes צבר הסרט 58% דעות חיוביות בשקלול 38 ביקורות עם דירוג ממוצע של 5.88 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שהסרט אמנם נוגע בהיבטי התבגרות מוכרים, אולם השילוב עם "מסע בין כוכבים" כשלעצמו עושה את העלילה למעניינת דיה. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 49 מתוך 100 בשקלול 12 ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
ראו גם

ההשפעה התרבותית של מסע בין כוכבים
הערות שוליים

↑  Please Stand By (2018). The Numbers. Retrieved May 11, 2020
↑  Dercksen, Daniel. Please Stand By – A Significant Story About A Fiercely Independent Young Woman With Autism. Writing Stusio. May 22, 2018
↑  Women with Autism in Film - Please Stand By. Nations Unies. Retrieved May 11, 2020
↑   Dakota Fanning wants to break down autism stereotypes, סרטון בערוץ "United Nations", באתר יוטיוב, 5 באפריל 2018
↑  Please Stand By (2017) Filming & Production. IMDb. retrieved May 11, 2020
1 2  PLEASE STAND BY (2017). Set-jetter. February 4, 2018
↑  Please Stand By (2017) Release Info. IMDb. Retrieved May 11, 2020
↑  PLEASE STAND BY. Rotten Tomatoes. Retrieved May 11, 2020
↑  Please Stand By 2018. Metacritic. Retrieved May 11, 2020
הסגל הנשיאותי של רוסיה

| --- | --- |
סמל הסגל הנשיאותי של רוסיה

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 תאריך הקמה:  19 ביולי 1991
 מנהל:  אנטון וָייְנוֹ, ראש סגל הקרמלין
 מטה מרכזי:  סטאריה פלושצ'ד 4, מוסקבה
 עובדים:  כ-1,729
 תקציב:  9,193,000,000 רובל רוסי 
 http://kremlin.ru/structure/administration
 
מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
מבנה האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא רוסיה
סגל הקרמלין הוא השם הלא-רשמי לאדמיניסטרציה של נשיא רוסיה (ברוסית: Администрация президента России), או הסגל הנשיאותי הרוסי. זהו הגוף הממלכתי האחראי להבטחת פעולותיו והגדרת סדר יומו של נשיא רוסיה. הוא מורכב מצוות העובדים של נשיא רוסיה, העוזרים הנשיאותיים, היועצים, וסגני ראש סגל הקרמלין.
מקום מושבם בבניין הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית לשעבר, בסטאריה פלושצ'ד 4, מוסקבה.
היסטוריה

ב-1991, במהלך כהונתו של בוריס ילצין, הונחו היסודות לסגל הקרמלין, אשר דיווח ישירות לנשיא (מתקופת לנין ועד גורבצ'וב היו עובדי הקרמלין מורכבים מאנשי צוות של המפלגה הקומוניסטית). המשרד החדש כינס תחתיו את הסגל הנשיאותי שהחל לפעול בקיץ 1991 כצוות העבודה של נשיא רוסיה.
מבנה ארגוני

היחידות החשובות ביותר הפועלות בכפיפות לסגל הנשיאותי הן המועצה לביטחון לאומי, מועצת המדינה, שירות הביטחון הנשיאותי, המינהל הראשי לתוכניות מיוחדות (שאחראי לבניית ואחזקת הבונקרים הנשיאותיים), מינהל הפרוטוקול, מינהל המימון והתקציב, משרד מזכיר העיתונות הנשיאותי.
תחת כהונתו של ולדימיר פוטין מבנה הסגל אורגן מחדש ובוטלו מספר מחלקות בו.
ראו גם

ראש סגל הקרמלין
דובר הקרמלין
משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית
הסגר (בריאות)

דגל הקרנטינה המונף על כלי שיט שנמצאים בקרנטינה; בדגלי הקוד הבינלאומי מסמל את האות L
הֶסְגֵּר או קָרָנְטִינָה (מאיטלקית: Quarantena) הוא סוג של בידוד רפואי מוחלט בין אדם, קבוצה או תושבי אזור גאוגרפי מסוים לבין שאר האוכלוסייה. ההסגר מוגבל בזמן והוא חל רק על פרטים או קבוצות שזוהו כנשאים פוטנציאליים של זיהום המהווה סכנה לציבור.
אטימולוגיה

המונח "קרנטינה" נגזר מהמילה האיטלקית "קוורנטה", שפירושה ארבעים – ארבעים ימי ההסגר שהוטלו בעבר על כלי שיט שהגיעו לחופי איטליה ממקומות שבהם היו מגפות. ארבעים הימים נספרו מהעת בה הפסיקו אנשים להידבק במחלה על כלי השיט. אורכה של התקופה נגזר מאורך תקופת הדגירה של המגפות הנוראות שהגיעו לאירופה – כולרה, דבר, אבעבועות שחורות ועוד. בתום ארבעים הימים היה עולה על כלי השיט רופא ובודק אם יש חולים, ואם לא היו, ניתן אישור למלחים לבוא בקשר עם תושבי המקום.
למשל, במגפת הכולרה הראשונה והשניה הוטלו הסגרים. במגפת הקורונה הוטל הסגר על העיר ווהאן שבסין. עם התפשטות הנגיף בעולם הוטל הסגר במקומות נוספים והוחמרו ההגבלות על תנועה חופשית, בייחוד במוקדי ההידבקות הפעילים ביותר. מאות אלפי ישראלים נשלחו לבידוד בית ל-14 ימים, כדי לוודא שלא חלו.
סוגי הסגר

נוסף על סגר ימי, יש גם הסגר על היבשה, מתחם המוקצה לבידוד מי שמקרוב באו, עד שיובהר שאינם חולים. לעיתים המתחמים האלה סגורים ושמורים. לעיתים מקומות ששימשו כקרנטינות נשארים עם השם גם לאחר שההסגר כבר בוטל, לכן יש במקומות שונים שכונות הנושאות את השם "קרנטינה".
יש גם הסגר לבעלי חיים, מאותן סיבות ולאותה תכלית.
הסגר אינו מהווה מענה מלא, שכן יש מחלות כגון צרעת שתקופת הדגירה שלהן ארוכה ואף משתנה.
ראו גם

ריחוק חברתי
אזור בידוד
בידוד
מושבת מצורעים
הערות שוליים

↑  נדב איל, אלכסנדר פושקין, בימי הסגר הכולרה. 1830., באתר Twitter
↑  Schocken Institute מכון שוקן, שלונסקי פושקין והמגפה, באתר פייסבוק, ‏5 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550892805171  BnF: cb119779939 (data)  GND: 4263187-7  LCCN: sh85109473  LNB: 000310534  NARA: 10642788  NDL: 00565503  NKC: ph1024807
הפרטיזנים של פרצ'ב

הפרטיזנים של פרצ'ב היו פרטיזנים יהודים, לוחמים בקבוצות צבאיות לא סדירות שהשתתפו בתנועת ההתנגדות היהודית נגד גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה עמה במהלך מלחמת העולם השנייה. כוח הפרטיזנים נקרא כך על שם יער פרצ'ב שנמצא במרחק קצר מלובלין, פולין, באמצע הדרך לעיירה סוביבור, מקום מחנה ההשמדה סוביבור בתקופת השואה. היהודים שהצליחו להימלט מהמחנה התחבאו ביער זה יחד עם משפחות יהודיות מגטו לובלין.
האזורים שכללו את מחוזות פרצ'ב וולודבה שליד לובלין בגנרלגוברנמן היו אחת מזירות הקרב העיקריות של התנועה הפרטיזנית היהודית. בתור אזור יערות ואגמים עם מעט דרכים עבירות, יערות פרצ'ב היו מקום אידיאלי לפעילות פרטיזנית. בין מנהיגי הפרטיזנים הבולטים היו אפרים (פרנק) בלייכמן, הרולד ורנר  ושמואל (מיצ'יסלב) גרובר. ורנר וגרובר היו המפקדים תחת יחיאל גרינשפן, שהוביל את הכוחות היהודיים ביער פרצ'ב, ובלייכמן היה אחד משני מפקדי המחלקה של גרינשפן.
אותו יער היווה בסיס עיקרי של תנועת הפרטיזנים הפולנית הלא-יהודית. ריכוז גבוה של יחידות התנגדות, בהן גוורדיה לודובה (GL), Bataliony Chłopskie (BCh) וארמייה קריובה היה אפשרי רק בזכות תמיכה חומרית רבה מהמחוזות הסובבים.
היסטוריה

הקבוצה נלחמה יחד עם משמר העם הפולני (גוורדיה לודובה) במספר פעולות נגד כוחות גרמנים, תוך שימוש במכונות ירייה, חומרי נפץ לכריית מסילות ברזל וציוד אחר שהוצנחו על ידי הכוחות הסובייטים, עם חומרי מזון שהושגו מחקלאים מקומיים. הם השתתפו בהשתלטות על העיר פרצ'ב ב-16 באפריל 1944.
האנציקלופדיה של השואה טוענת כי ארמייה קריובה סירבה בדרך כלל לקבל יהודים. עם זאת, וילי גלזר, יוצא חטיבת השריון הראשונה של ארמייה קריובה, טען כי פרטיזנים יהודים היו חברים בארמייה קרייובה במספרים ניכרים. פרטיזני גוורדיה לודובה, יחידה שנוצרה על ידי PPR הקומוניסטי בינואר 1942 (עימם התאגדו הפרטיזנים של פרצ'ב) עסקו בטרור שמטרתו הייתה השגת שליטה מקומית. באחת הפעמים ביצעה היחידה של גוורדיה לודובה בפיקודו של גז'גוז' קורצ'ינסקי ממחוז קרשניק שליד לובלין, מעשי זוועה המוניים בכפר לודמילאובקה ב-6 בדצמבר 1942 והרגה עשרות יהודים כנקמה על פעולת PPR בגרבובקה נגד אנשיהם. הרצח הושתק בפולין הסטליניסטית על ידי המשרד לביטחון פנים שעסק ברדיפה של יוצאי ארמייה קריובה.
לאחר מבצע ברברוסה, הצבא הגרמני ומשטרת הסדר בסיוע גדודי משטרת העזר האוקראינית החלו בגירושים המוניים של תושבי פולין בזאמושצ'יזנה (Zamojszczyzna) מדרום לחלם כהכנה לתוכנית-האב למזרח עליה ציווה רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר. כפרים פולניים הושמדו ותושביהם נטבחו. במהלך פעולת השבה של הגרמנים האתניים לרייך (Heim ins Reich) (אנ') אוקראינים פרו-נאצים ופולקסדויטשה גרמנים-אוקראינים יושבו שם יחד עם גרמנים אתניים מהמזרח. הם קיבלו לטיפונדיה חדשה שנבנתה על ידי אסירים יהודים משמורת לובלין שנשלחו לאחר מכן למחנה ההשמדה סוביבור. המחתרת הפולנית הגיבה במרד זמושץ', אחת הפעולות הגדולות של תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה. חלק מהמקורות האוקראינים מתייחסים למבצע זה כטבח בכפריים אוקראינים ליד חלם ובאזור פודלסיה, ומייחסים אלפי הרוגים למעשי המחתרת הפולנית.   טענות כאלה נדחות על ידי המכון לזיכרון לאומי, ומופרכות על ידי המחברים האוקראינים של המילון ההיסטורי של אוקראינה שמציינים כי מחקרים עדכניים מאשרים נתון נמוך בהרבה. על פי מקורות יהודיים, הפרטיזנים היהודים עצמם נהגו להוציא להורג תושבי כפר אוקראינים "שהלכו ליער כדי לרכז את היהודים שברחו" מהגטאות. ההרג בכפרים הסמוכים ליער פרצ'ב הונע מנקמה על "הפעילות האנטי-יהודית" של האיכרים האוקראינים.
בשנת 1944 ליחידה הצטרפה קבוצה בהובלת פרנק בלייכמן.
המנון אוסטריה (1929–1938)

| --- | --- |

פסלו של קרנשטוק בפוראו, אוסטריה.
 מדינה:  אוסטריה הרפובליקה האוסטרית הראשונה  אוסטריה הפדרלית
 שפה:  גרמנית
 מילים:  אוטוקר קרנשטוק
 לחן:  יוזף היידן
 תאריך מעמד רשמי:  13 בדצמבר 1929
 תאריך ביטול מעמד רשמי:  13 במרץ 1938 (אנשלוס)
 שמות נוספים:  Kernstock-Hymne (המנון קרנשטוק)
תבורכי עד אינסוף (בגרמנית: Sei gesegnet ohne Ende) הידוע גם בשם המנון קרנשטוק הוא שיר ששימש כהמנונה הרשמי של הרפובליקה האוסטרית הראשונה מ-1929, וכן של אוסטריה הפשיסטית עד 1938, האנשלוס.
ברפובליקה האוסטרית השנייה, שקמה ב-1945, אומץ השיר "ארץ ההרים, ארץ פלג מים" (גרמנית: Land der Berge, Land am Strome) בתור המנון אוסטריה הרשמי ב-22 באוקטובר 1946.
לחן ומילים

הלחן מתבסס למעשה על אותו הלחן של ההמנון הקיסרי האוסטרי אותו הלחין יוזף היידן. המילים ל'תבורכי ללא סוף' נכתבו בידי אוטוקר קרנשטוק ב-1920.
מילות הגרסה הסופית מ-1929, לאחר שאומץ רשמית כהמנון אוסטריה בהחלטת הקנצלר יוהאן שובר (הבתים השני והשלישי לא דוקלמו):
| תרגום לעברית | גרמנית |
| --- | --- |
1. תבורכי עד אינסוף,  ארץ מולדת נפלאה!  חמימות מעטרת את ארצך  ירוק אשוח וזהב דגן.  עבודה גרמנית, ישרה וכנה,  אהבה גרמנית, עדינה ורכה –  ארץ אבות, כמה את יפה  האל עימך, אוסטריה שלי!    2. ללא כפייה, ללא עבדות,  הדרך סלולה לכל מידה!  אותן חובות, אותה הזכות,  חופשיים הם האמנות והמדע!  באומץ עז ועם מבט מישיר,  נוכל לכל אירוע גורלי.  העפילי אל על בנתיב אל האושר,  האל עימך, אוסטריה שלי!    3. ארץ המזרח קוראים לך,  וממזרח בא האור.  קורע את הלילה והאפלה לגזרים,  כשהוא פורץ דרך העננים.  שורו הביטו וראו  היום המיוחל לפניכם!  ארץ החירות, ארץ האור,  האל עימך, אוסטריה הגרמנית!    4. בואו, בלי מחלוקות  לעבר מטרה אחת,  באחדות ובשלום  נבנה עתיד!  נוער עמנו חזק  יגדל להיות כמו אבותיו,  תבורכי ארץ מולדת,  האל עימך, אוסטריה שלי!: 1. Sei gesegnet ohne Ende,  Heimaterde wunderhold!  Freundlich schmücken dein Gelände  Tannengrün und Ährengold.  Deutsche Arbeit, ernst und ehrlich,  Deutsche Liebe, zart und weich –  Vaterland, wie bist du herrlich,  Gott mit dir, mein Österreich!    2. Keine Willkür, keine Knechte,  Off’ne Bahn für jede Kraft!  Gleiche Pflichten, gleiche Rechte,  Frei die Kunst und Wissenschaft!  Starken Mutes, festen Blickes,  Trotzend jedem Schicksalsstreich  Steig empor den Pfad des Glückes,  Gott mit dir, mein Österreich!    3. Osterland bist du geheißen,  Und von Osten kommt das Licht.  Nacht und Finsternis zerreißen,  Wenn es durch die Wolken bricht.  Seht verklärten Angesichtes  Den ersehnten Tag vor euch!  Land der Freiheit, Land des Lichtes,  Gott mit dir, Deutschösterreich!    4. Lasst, durch keinen Zwist geschieden,  Uns nach einem Ziele schau’n,  Lasst in Eintracht und in Frieden  Uns am Heil der Zukunft bau’n!  Unsres Volkes starke Jugend  Werde ihren Ahnen gleich,  Sei gesegnet, Heimaterde,  Gott mit dir, mein Österreich!
ראו גם

המנון אוסטריה
ההמנון הקיסרי האוסטרי
הרפובליקה האוסטרית הראשונה
אוסטריה הפדרלית
הערות שוליים

↑  Die "Kernstock-Hymne" - Ottokar Kernstock, ‏2016-01-26
הנרי אסטון בארקר

| --- | --- |
 לידה:  1774 גלאזגו, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  19 ביולי 1856 (בגיל 82 בערך) דרום-מערב אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  Harriet Maria Bligh (3 בינואר 1802–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  William Bligh Barker, William Bligh Barker, Robert Barker, Elizabeth Catherine Barker, Henry Barker, Mary Barker 
 
הנרי אסטון בארקר (באנגלית: Henry Aston Barker;‏ 1774 – 19 ביולי 1856) היה צייר נוף פנורמות סקוטי, בנו של רוברט בארקר שאת עסקיו המשיך.
ביוגרפיה

בארקר נולד בגלאזגו, בנו הצעיר של רוברט בארקר, צייר הפנורמות, לו סייע כילד. בגיל שתים עשרה הוא היה אמור לעבוד על יצירת קווי מתאר של העיר אדינבורו מראש מצפה הכוכבים של קלטון היל, וכמה שנים לאחר מכן ערך את השרטוטים לנוף של לונדון מאלביון מילס. מאוחר יותר הוא עשה תחריטים בעקבות רישומים אלה.
ב-1788 עבר בארקר ללונדון עם אביו, וזמן קצר לאחר מכן הפך לתלמיד באקדמיה המלכותית. הוא המשיך להיות העוזר הראשי של אביו בפנורמה עד מותו של האחרון בשנת 1806, הוא השתלט על העסק, והמשיך בתערוכות במשך 20 שנה בהצלחה רבה.
הוא נסע לעיתים קרובות במהלך עבודתו, ובאוגוסט 1799 עזב את אנגליה לטורקיה, כדי לצייר רישומים לפנורמה של קונסטנטינופול. בפאלרמו, הוא נפגש עם סר ויליאם המילטון, שגריר אנגליה בנאפולי, שהכיר לו את האדמירל נלסון, שלדבריו "לקח אותי ביד ואמר שהוא חייב לי על כך שהוא מייחס לי ניצחונו בקרב על הנילוס במשך שנה יותר ממה שהיה נמשך להערכת הציבור". הפנורמה של קונסטנטינופול הוצגה ב-1802, והרישומים נחרטו ופורסמו בארבעה לוחות.
ב-1801 נסע בארקר לקופנהגן כדי לצייר רישומים לתמונה של הקרב, ובעודו שם הוא התקבל שוב על ידי נלסון. במאי 1802, במהלך שלום אמיין, הוא נסע לפריז וצייר רישומים לפנורמה של העיר. לאחר שהוצגו פנורמות רבות אחרות אלה, המאוחרות יותר היו בעיקר מרישומים של ג'ון בורפורד, שחלק עם בארקר את הנכס בפנורמה בסטרנד, שנרכש ב-1816 מאחיו, תומאס אדוארד. בארקר, לעומת זאת, עדיין נסע מעת לעת, וביקר, בין השאר, במלטה, שם צייר רישומים של הנמל, שהוצג ב-1810 וב-1812; ונציה, שפנורמה שלה הוצגה ב-1819; ואלבה, שם הכיר את נפוליאון.
לאחר קרב ווטרלו ביקר בארקר בשדה הקרב, ונסע לפריז, שם השיג מהקצינים במפקדה את כל המידע הדרוש בנושא הקרב. פורסמה סדרה של שמונה תחריטים מאת ג'ון ברנט מהסקיצות המקוריות של בארקר משדה הקרב, וכך גם רישומי גיברלטר שלו. הפנורמה הגדולה האחרונה שלו, שהוצגה ב-1822, הראתה את תהלוכת ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי. מבין כל הפנורמות שהוצגו, זו של קרב ווטרלו הייתה המוצלחת והמכניסה ביותר. על ידי תערוכת התמונה הזו הרוויח בארקר לא פחות מ-10,000 פאונד.
בשנת 1802 לערך הוא נישא לבכורה מבין שש בנותיו של אדמירל ויליאם בליי, אשר פיקד על הבאונטי בזמן המרד המפורסם. איתה היו לבארקר שני בנים ושתי בנות. בשנת 1826 הוא העביר את ניהול שתי הפנורמות לג'ון ורוברט ברפורד, והלך לגור תחילה בצ'אם, בסארי, ולאחר מכן ליד בריסטול.
בארקר מת ב-19 ביולי 1856 בביטון ליד בריסטול.
רשימה של רוב הפנורמות שצוירו והוצגו על ידי הנרי ורוברט בארקר פורסמה ב-The Art Journal 1857, עמ' 47. אחיו, תומאס אדוארד בארקר, אמנם לא היה אמן, אבל היה מעורב בניהול העסק המשפחתי, אך מאוחר יותר הקים תערוכת פנורמה מתחרה עם הצייר רמזי ריצ'רד ריינגל בתיאטרון הסטרנד, לונדון.
גלריה

פנורמה של קנסטנטינופול, 1800
הערות שוליים

↑  arrison, Robert (1885). "Barker, Henry Aston". In Stephen, Leslie (ed.). Dictionary of National Biography. Vol. 3. London: Smith, Elder & Co. p. 201.
↑  Bryan, Michael (1886). "Barker, Henry Aston". In Graves, Robert Edmund (ed.). Bryan's Dictionary of Painters and Engravers (A–K). Vol. I (3rd ed.). London: George Bell & Sons.
↑  The Gentleman's Magazine, A. Dodd and A. Smith, 1856. (באנגלית)
↑  The art journal London, Virtue, 1857. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122736478  ISNI: 0000 0000 6680 0829  KulturNav: f30b5c51-582f-47ae-a80f-3ae526efbbb1  LCCN: nr89004941  NTA: 323851819  RKD: 4485  SNAC: w6m40fc3  SUDOC: 139631402  ULAN: 500018073  VcBA: 495/332302  VIAF: 8276450   WorldCat (עם VIAF): 8276450
דרום-מערב ארצות הברית

מפה מקורבת של דרום-מערב ארצות הברית על בסיס ההגדרה של ריד ומייניג
דרום-מערב ארצות הברית (באנגלית: Southwestern United States או גם American Southwest) הוא החלק של ארצות הברית באזור הגאוגרפי המכונה במדינה זו the Southwest, כלומר "דרום-המערב", השוכן בחלקו בארצות הברית ובחלקו במקסיקו.
אזור זה מוגדר במקורות שונים בדרכים שונות. ההגדרה מה כלול בדרום-מערב ארצות הברית התפתחה במהלך מאה וחמישים השנים האחרונות, תוך כדי הזזת מיקום האזור דרומה ומערבה בקצב קבוע, כמו גם הגבלת התחום. הגדרות מרחיבות כללו קרוב לרבע משטחה של ארצות הברית, כולל אריזונה, קליפורניה, קולורדו, נבדה, ניו מקסיקו, אוקלהומה, טקסס ויוטה. הגדרה מצמצמת של דרום-מערב ארצות הברית כוללת את כל מדינת אריזונה, מערב ניו מקסיקו, החלק המערבי ביותר של טקסס, והחלקים הדרומיים ביותר של קולורדו ויוטה. זו אחת מההגדרות הנפוצות ביותר של המונח, כפי שהודגמו על ידי ארכאולוגים, דוגמת אריק ריד (Erik Reed) וגאוגרפים דוגמת דונלד מייניג (Donald William Meinig‏; נולד 1924).
ההגדרות האחרות נידונות בפסקה נפרדת, ועיקר ערך זה מתייחס להגדרה המצומצמת, הכוללת את כל אריזונה, החלק המערבי של ניו מקסיקו, הגובל במזרח בלאנו אסטקדו, החלקים הדרומיים של קולורדו ויוטה דרומית לקו הרוחב 39°, ה"קרן" של טקסס (הקטע מעבר לנהר פקוס, דרומית לניו מקסיקו, כולל אל פאסו), המשולש הדרום-מערבי של נבדה, החלק הדרום-מזרחי קיצוני של קליפורניה, הכולל את מדבריות קולורדו ומוהאבי.
סך כל האוכלוסייה באזור היא מעל 11 מיליון איש, כשמעל למחציתם מתגוררים באריזונה. חמש הערים המאוכלסות ביותר בדרום-המערב הן (לפי גודל): פיניקס, אל פאסו, לאס וגאס, אלבקרקי וטוסון. שש מתוך עשר הערים המאוכלסות ביותר שוכנות באריזונה. מרבית האזור היה פעם חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה, באימפריה הספרדית, במהלך העת החדשה, כמו גם חלק ממקסיקו כשזו זכתה לעצמאותה מספרד. האזור הפך לחלק מארצות הברית עם ניצחונה על מקסיקו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו על פי הסכם גואדלופה אידלגו שנחתם בתום המלחמה ב-1848, וחלקו הדרומי נרכש ב-1853 ברכישת גדסדן.