הטיימס
היסטוריה > מאז 1981

ב-1981, ה"טיימס" וה"סאנדיי טיימס" נקנו מתומסון על ידי "ניוז אינטרנשיונל" חברת בת של תאגיד "ניוז קורפ" של רופרט מרדוק. הרכישה באה בעקבות שלושה שבועות של משא ומתן אינטנסיבי עם איגודי העובדים. מרדוק נתן התחייבויות משפטיות לשמור על משאבי עיתונות נפרדים עבור שני הכותרים. לאחר 14 שנים כעורך, ויליאם ריס-מוג התפטר עם השלמת החלפת הבעלות. מרדוק החל להטביע את חותמו בכך שמינה את הרולד אוונס כמחליפו. אחד השינויים החשובים ביותר שלו היה הכנסת טכנולוגיה חדשה ואמצעים לשיפור היעילות. בין מרץ 1981 למאי 1982, בעקבות הסכמה עם איגודי הדפוס, תהליך הדפסת הלינוטייפ ממתכת חמה, ששימש להדפסת ה"טיימס" מאז המאה ה-19, הופסק והוחלף בקלט מחשב ובקומפוזיציה של תמונות. הדבר אפשר לצמצם את צוות חדר ההדפסה ב"טיימס" וב"סאנדיי טיימס" בחצי. עם זאת, קלט ישיר של טקסט על ידי עיתונאים ("קלט חד פעמי") עדיין לא הושג, וזה היה אמור להישאר אמצעי ביניים עד "מחלוקת וואפינג" של 1986, כאשר הטיימס עבר מכיכר בית הדפוס החדש ברחוב גריי'ס אין (ליד רחוב פליט) למשרדים חדשים בוופינג שבאיסט אנד. תחת הבעלות של מרדוק היה העיתון לתומך מובהק של ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר, ומדיניות ההפרטה המקיפה שיזמה בבריטניה.
בתחילת 1983 נטען כלפי העיתון שהוא "אנטישמי", לאחר שפורסם בו מאמר על יחסי הנוצרים והיהודים לאורך ההיסטוריה. בעקבות המאמר נשלחו לעיתון מאמרי תגובה רבים והוא פרסם שורה של מאמרים על הקשר ההיסורי בין הנוצרים והיהודים, כדי להפיג את הטענות בדבר אנטישמיות.
בינואר 1985 פרסם העיתון פרטים על מבצע משה להעלת יהודי אתיופיה, למרות איסור הצנזורה הצבאית בישראל.
במרץ 1999 השיקו "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס" מהדורה מקוונת שהייתה זמינה בחינם ברשת האינטרנט.
באפריל 2001 הפסיד העיתון בתביעת דיבה שהיגש האוליגרך הרוסי גרגורי לוצ'אנסקי נגד עיתון. לאחר שפרסם תחקירים שקשרו את לוצ'אנסקי להלבנת הון, וטענו שהוא עומד לכאורה בראש ארגון מאפיה רוסי, יחד עם האחים לב ומיכאל צ'רנוי.
באוגוסט 2001, התפטר הכתב לענייני המזרח התיכון של העיתון סם קיילי, בטענה כי רופרט מרדוק משפיע על מדיניות העריכה של "הטיימס", באופן שגורם לעיתון להצטייר כפרו-ישראלי. זאת, בשל ידידותו עם ראש ממשלת ישראל אריאל שרון וההשקעות הגדולות שיש לו בישראל. במאמר שפרסם בעיתון "איוונינג סטנדרד", כתב קיילי כי "החליט להתפטר מ"הטיימס" משום שהשפעתו של מרדוק כה גדולה עד כי עורכים "מפוחדים" נוהגים לצנזר כתבות מחשש שתוכנן ירגיז את המו"ל.
ה"טיימס" הודפס בפורמט ברודשיט (פורמט נייר גדול) במשך 219 שנים, אך בנובמבר 2003 לאחר ירידה חדה בתפוצתו, "ניוז אינטרנשיונל" החלה להפיק את העיתון גם בפורמט טבלואיד. זאת בניסיון למשוך קוראים צעירים יותר ונוסעים בתחבורה הציבורית, המעדיפים עיתון קטן יותר בגודלו. במהלך השנה שלאחר מכן, מהדורת הברודשיט הוסרה מצפון אירלנד, סקוטלנד ומערב אנגליה. מאז 1 בנובמבר 2004, העיתון מודפס בפורמט טבלואיד בלבד.
במאי 2010, הודיע רופרט מרדוק כי יישם חומת תשלום בשני העיתונים המובלים שלו בבריטניה "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס". בעקבות ה"וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי שגם נמצא בבעלותו. ההחלטה הייתה שנויה במחלוקת מכיוון שבניגוד ל"וול סטריט ג'ורנל", "הטיימס" הוא אתר חדשות כללי, ונטען כי במקום לשלם, הקוראים יחפשו את המידע ללא תשלום במקומות אחרים. מרדוק יישום מודל של חומת תשלום שסגרה את אתרי טיימס אף בפני חיפושי בגוגל (כך שלא ניתן לקרוא חלק מהכתבה או את הכותרת ללא תשלום). הוא הגדיר את המדיניות שלו כ"הכל או כלום" ועורך הטיימס, אמר כי הוא לא צופה שהדבר יפגע במספר הקוראים של העיתון או באיכויות העיתונאיות. אך לאחר שנתיים היו ל"טיימס" כ-137 אלף מנויים דיגיטליים ול"סאנדיי טיימס" כ-126 אלף מנויים, מספרים שנחשבים למאכזבים. באוקטובר 2012 הודיע כי על מדיניות של "תצוגת חינם מוגבלת", בה שני המשפטים הראשונים מכל ידיעה יופיעו בחיפוש של גוגל, כדי לנסות למשוך קוראים חדשים שיסכימו לשלם עבור התכנים המלאים.
בספטמבר 2010, דווח כי תפוצת העיתון ירדה לראשונה מאז 1994 מתחת ל-500 אלף עותקים.
באוקטובר 2010 הקליט תחקירן העיתון בחשאי, שני בכירים בארגון פיפ"א שתועדו מבקשים כסף על מנת להעניק את הקול שלהם לאנגליה בהצבעה על אירוח המונדיאל ב-2018.
בבחירות הכלליות בבריטניה 2015 קרא העיתון לתמוך בניק קלג, מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית במחוז הבחירה שלו, מול מועמד מלפגת הלייבור.
ביוני 2016 הביע העיתון עמדה נגד פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי שעלתה למשאל העם, למרות תמיכתו של רופרט מרדוק בפרישת הממלכה מהאיחוד.
במהלך הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת ב-2019 תמך העיתון במועמד המפלגה השמרנית בוריס ג'ונסון, ואף איפשר לרב הראשי של בריטניה אפרים מירוויס לפרסם מאמר בעמוד הראשון, נגד מועמד הלייבור ג'רמי קורבין.