stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
L-39 אלבטרוס
היסטוריית שירות > סוריה

חיל האוויר הסורי מחזיק במספר משמעותי של מטוסי L-39ZA. נטען כי המטוס היה לכלי טיס כנף קבועה הראשון שהשתתף בלחימה נגד הכוחות המורדים החל מקרב על חלב. המטוס שימש במשימות לחימה נגד המורדים ובמשימות נגד חבלה, ומספר מהם הופלו מאש מהקרקע.
בשנת 2013 כוחות מורדים השתלטו על בסיס אל-ג'ארה עם מספר מטוסי L-39 שמישים וציוד התמיכה בהם. מאוחר יותר נטען כי הכוחות המורדים הצליחו להטיס שני מטוסי L-39. בשנת 2014 ממשלת סוריה טענה כי שני מטוסי L-39 שמישים של המורדים הושמדו על ידם. בתקופה זאת, על פי דיווחים, המטוס הפך לפלטפורמת התקיפה המועדפת על ידי חיל האוויר הסורי בגלל מהירותו הנמוכה יותר וזריזותו הגבוהה יחסית למטוסי הקרב האחרים בידי הסורים.
בדצמבר 2017 מטוס L-39 סורי הופל בקרבת שדה התעופה חמה. במרץ 2020 מטוס L-39 סורי הופל על ידי מטוס F-16 טורקי בסמוך לאידליב. שני הצדדים אישרו את הדיווח הזה.
בינואר 2024 כוחות מורדים השתלטו על שדות התעופה א נירב וכווירס ולקחו שלל לפחות 11 מטוסי 
L39
היסטוריית שירות > שירות אזרחי

לאחר התפרקות ברית המועצות, ונפילת מסך הברזל, מאות מטוסי L-39 מצאו את עצמם מוצעים למכירה במחירים של בין 200,000 ל-300,000 דולר, ועל כן היו ברי השגה להרבה לקוחות שזה היה מטוס האימון הצבאי עתיר ביצועים היחיד הזמין להם. המטוסים היו לכה פופולריים עד כי נוצרה בשבילם דיוויזיה ייעודית במרוצי האוויר ברינו. החל משנת 2005 חברת אירו גם החלה להציע שירותי אחזקה, ביקורת, והסבה לתצורה אזרחית של מטוסי L-39 צבאיים. ואף מציעים חבילות אחזקה להארכת חיים, חלפים, צביעה, אימון צוותי אוויר וקרקע למפעילים אזרחיים.
בשנת 2012 בארצות הברית היו רשומים 255 מטוסי L-39, ו-4 מטוסים בקנדה. המטוס היה לפופולרי גם כמטוס לצוותים אווירובטיים פרטיים כגון ברייטלינג, פטריוטס ו-בלק דיימונדס.
דגמים

L39X-01 – X-07 – חמישה מטוסי אב-טיפוס ושני מטוסי ניסוי סטטי קרקעי.
L-39C ‏(C לקוחה מ- Cvičný – אימון) – הדגם הסדרתי הבסיסי. במקור נקרא פשוט L-39, אבל ה-C הוסף לאחר שיוצרו דגמים נוספים למטוס. כ-2,260 מטוסים מדגם זה יוצרו.
L-39CM (CM לקוחה מ- Cvičná modernizovaná – אימון משודרג) – דגם משודרג בשביל הצבא הסלובקי.
L-39M1 – דגם אוקראיני משודרג מקומית הכולל מנוע AI-25TLSh. ההשבחה עד שנת 2014 בוצעה רק לשישה מטוסים.
L-39V (V לקוחה מ- Vlečná – גורר) – דגם המותאם לגרירת מטרה לניסוי ואימון. התא האחורי של המטוס הוסב לשאת גלגלת כבל גרירה באורך 1,700 מטר. סך הכל אב-טיפוס ושמונה מטוסים סדרתיים של דגם זה יוצרו.
L-39ZO (Z לקוחה מ- Zbraně – חימוש) – דגם חמוש מוקדם שכלל שתי נקודות תלייה פנימיות עד משקל 500 קילוגרם, ושתי נקודות תלייה חיצוניות עד משקל 250 קילוגרם. משקל החימוש הכולל שניתן היה לשאת היה 1,150 קילוגרם. 337 מטוסים מדגם זה יוצרו.
L-39ZA – שדרוג משמעותי לדגם ZO שכלל כני נסע מחזקים, יכולת נשיאת חימוש משופרת (1,290 קילוגרם) והכנה לתותח דו-כני בקוטר 23 מילימטר מדגם GSh-23L המותקן על גבי פוד תצורתי מתחת לתא הטייס ובעל מחסנית של 150 פגזים. הפיילונים החיצוניים של הכנפיים כללו גם יכולת נשיאה של טילי אוויר אוויר מדגם K-13 ו-R-60. סך הכל 208 מטוסים מדגם זה נמסרו לשירות.
L-39ZAM – דגם ZA סלובקי משודרג.
L-39ZA/ART – דגם ZA משודרג עם חליפת אוויוניקה מבית אלביט מערכות לטובת חיל האוויר התאילנדי.
דגמים > מטוסים המבוססים על ה-L-39

L-39MS/L-59 – דגם משודרג משמעותית שכלל מבנה ממרכזי מוארך, מבנה אף מוארך, תא טייס מתקדם, מנוע מדגם לוטרב DV-2 עם דחף של 21. קילוניוטון (4,850 ליברות-כוח), כל אלה אפשרו למטוס לפעול במהירויות ומשקלים גבוהים יותר.
L-139 אלבטרוס 2000 – מטוס משודרג עם מנוע גארט TFE731-4-1T. לדגם זה יוצר מטוס אב-טיפוס בודד.
L-159 – שדרוג נוסף עם אוויוניקה מערבית ומנוע האניוול/ITEC ‏F-124.
L-39NG – דגם משודרג שכלל מנוע וויליאמס FJ44, מערכת דלק ואוויוניקה משודרגים.
F/A-259 סטרייקר – דגם בתהליך פיתוח המבוסס על ה-L-139 ומפותח בשותפות עם התעשייה האווירית לישראל.
סקיילידר UL-39 אלבי – דגם מטוס מוקטן (אולטרה לייט) עם מבנה מסיבי פחמן ומנוע בוכנה המניע מניפה בתוך תעלה.
מפעילות

אפגניסטן אפגניסטן
שני מטוסי L-39ZA\ART משודרגים בשירות חיל האוויר התאילנדי.אלג'יר אלג'יר
אנגולה אנגולה
ארמניה ארמניה
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
בנגלדש בנגלדש
בלרוס בלרוס
בולגריה בולגריה
קמבודיה קמבודיה
קובה קובה
צ'כיה צ'כיה
מזרח גרמניה מזרח גרמניה
מצרים מצרים
גינאה המשוונית גינאה המשוונית
אסטוניה אסטוניה
אתיופיה אתיופיה
צרפת צרפת – על ידי הצוות האווירובטי ברייטלינג
גאורגיה גאורגיה
גאנה גאנה
הונגריה הונגריה
עיראק עיראק
קזחסטן קזחסטן
קירגיזסטן קירגיזסטן
לוב לוב
ליטא ליטא
לטביה לטביה
מאלי מאלי
מוזמביק מוזמביק
ניגריה ניגריה
צפון קוריאה צפון קוריאה
רומניה רומניה
רוסיה רוסיה
סלובקיה סלובקיה
דרום סודאן דרום סודאן
סוריה סוריה
טג'יקיסטן טג'יקיסטן
תאילנד תאילנד
תוניסיה תוניסיה
טורקמניסטן טורקמניסטן
אוגנדה אוגנדה
אוקראינה אוקראינה
ארצות הברית ארצות הברית – הצוותים האווירובטיים פטריוטס ו-בלק דיימונדס.
אוזבקיסטן אוזבקיסטן
וייטנאם וייטנאם
תימן תימן
ראו גם

A-4 סקייהוק
פוגה CM.170 מגיסטר
אארמקי MB-339
T-2 באקאיי
T-38 טאלון
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph138822 
תא הטייס ה-L-39C בתצורתו האזרחית. הוספו לו מערכות משיב, ניווט ותקשורת בסטנדט אזרחי.
מטוס L-39 בתצורת נחיתה עם כני נסע ומדפים פרוסים.
מטוס L-39 לובי.
מטוס L-39 בבעלות פרטית במירוץ האווירי ברינו בשנת 2014.
פוד התותח המובנה בגחון המטוס בדגמים L-39ZA.
מטוס L-39ZA בנגלדשי.
תרבות הדארק

להקת המטאל סלייר, מופיעה בפסטיבל "Fields of Rock", בשנת 2007.
תרבות הדארק (מאנגלית: Dark culture) הנקראת לעיתים גם סצנת הדארק (על אף שבתרבות נכללות מספר סצנות דארק), הוא מונח כללי המתאר מספר תתי תרבויות או סצנות תרבותיות, שהם מודרניים ומובחנים מבחינה תקשורתית או מחקרית, ושהמוצא המשותף לכלל חבריהם הוא סגנון הופעה-חיצונית "אפל" (מבחינת ביגוד, איפור, קישוט), לפחות באירועים קהילתיים וכן חיבה לסגנונות מוזיקה שהם במידה רבה אלקטרוניים, מהירים, ולעיתים שיריהם כוללים מסר מחתרתי (ואפשר שגם אנרכיסטי או פוסט-אפוקליפטי), וכן מאפייני עיצוב אפלולי, כגון מאפיינים גותיים או ויקאניים הנפוצים גם הם, בעיקר בקרב הנשים. תרבות זו נקשרה לעיתים גם בפיתוי ומיניות, תשוקה, טשטוש הבדלים מגדריים נפוצים, ושבירת מוסכמות.
האינטראקציה הקהילתית העיקרית של אנשים המזהים עצמם או המזוהים עם סצנת הדארק בכללותה הוא אירועים שונים (כגון מסיבות) הנערכות לקהל יעד זה, לרוב בכל סצנת דארק בעצמה (למשל, סצנה גותית, מטאל, בדסמ, EBM, פאנק, ועוד). במסיבות השונות נהוגה הקפדה על קוד לבוש התואם לסצנה זו.
ביגוד נפוץ

באופן כללי גוון הלבוש השולט הוא שחור. בקרב הגברים הלבוש העיקרי הוא שחור מינימלי (והוא לפעמים כולל סמלים של הסצנה או של להקות המזוהות עימה), וכן גם נעליים שחורות, לעיתים אלגנטיות, לעיתים גבוהות וכמו-צבאיות.
בקרב הנשים נפוצים יותר גם גוונים נוספים מלבד שחור כגון אדום וסגול. מחוכים הם בגד גוף נפוץ שנשים רבות לובשות בסצנות אלה, וכן מגפיים עם פלטפורמה נפוצים גם הם בקרב הנשים.
סצנות דארק שונות

במסגרת תרבות הדארק קיימות סצנות רבות ובין אלה ניתן למנות:
EBM
סינת'פופ
סייבר-גות' (בעיקר בגרמניה וצפון אירופה)
הבי מטאל
פאנק (Punk)
גל אפל (Dark wave)
פטיש-BDSM
סצנה גותית
יש המזהים אירועים של מוזיקת האימו או הדת'קור עם סצנת הדארק אך אחרים חולקים על טענה זו בטיעון שלא באמת מדובר בסצנות תרבותיות מובחנות או שהקשר בינן לבין תרבות הדארק מאולץ ונוצר רק על כמה קווי דמיון ספורים.
אינטראקציה בין הסצנות

לעיתים מתקיימים אירועים הנוגעים לאספקטים שונים של תרבות הדארק (כמו פסטיבלים, הופעות ומועדוני לילה שונים) בהם אנשים המזדהים או מזוהים עם הסצנות השונות, נפגשים ובאים באינטראקציה. באירועים כאלה מטשטשים הגבולות בין הסצנות השונות בפרט בהיבט המוזיקלי, גבולות שממילא לא תמיד הם מאוד ברורים.
ראו גם

גותים (זרם תרבותי)
ויקה
ילדי סנטר
הערות שוליים

↑  סצנה פירושו "קטע", ובהקשר זה הכוונה לתרחיש, כמו למשל, קהילה כל שהיא שחבריה מקיימים ביניהם אינטראקציה קהילתית באירועים משותפים.
↑  סצנות האינדסטריאל והסייבר-גות', נחשבים לעתירים במסרים פוסט-אפוקליפטיים.
מאפייני הלבוש של סצנת הסייבר-גות', המושפעת מתרבות הסייברפאנק, נחשבים לצבעוניים במיוחד ביחס לסצנות אחרות בתרבות הדארק.
מיצג מסצנת ה-BDSM.
תקופת המחסור בחשמל

תקופת המחסור בחשמל התרחשה בישראל בין השנים 1949-1953, כשחברת החשמל לא הצליחה לעמוד בדרישה הגוברת לחשמל שנבעה מהתפתחות המשק הישראלי והגידול המהיר באוכלוסייה בשל גלי העלייה. כתוצאה מכך הוחל לראשונה בארץ קיצוב בהספקת החשמל שהצטרף לשורה של טובין אחרים שהוגבלו במהלך תקופת הצנע. משטר הקיצוב הנוקשה הוחל על כל צרכני החברה - משקי בית, תעשיינים וחקלאים. הקיצוב הביא לשורה של שינויים ושיבושים במהלך החיים, כגון הפעלת מפעלים במהלך שעות הלילה. חוסר יכולתה של חברת החשמל להתגבר לבדה על בעיות המימון וההספקה שהביאו למשבר הובילו להלאמתה בידי ממשלת ישראל.
רקע

מייסד חברת החשמל, פנחס רוטנברג, דגל במדיניות פיתוח מרחיבה אשר מטרתה הייתה להקדים את דרישות הביקוש הצפוי. ההשקעות בפיתוח ובהגדלת כוח הייצור של החברה שרוטנברג הוביל בשנות השלושים הוכיחו את עצמן במהלך שנות מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה, שנים שבהן למרות גידול מתמשך בביקוש לחשמל, לא סבלו בארץ מן ההגבלות וההקצבות שאפיינו את אירופה באותה תקופה. פנחס רוטנברג נפטר בינואר 1942 וניהול החברה עבר לידי אחיו הצעיר אברהם שהמשיך את מדיניות הפיתוח וההרחבה, אך אי היציבות שבתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה הקשו על מימוש תוכניות הרחבה ועל גיוס כספים, בעוד שהתפתחות המשק הישראלי והגידול המהיר במספר התושבים בשל גלי העלייה יצרו דרישה גוברת לחשמל. החברה ניסתה להיערך מראש לגידול בביקוש ועם תום מלחמת העולם השנייה הוזמנו טורבינות חדשות שמטרתן הגדלת כושר הייצור, אך בשל בעיות במימון ההזמנות ובגלל מדיניות בריטית שנתנה עדיפות לצורכי הפיתוח והשיקום של בריטניה עצמה התעכבה הספקת טורבינות החשמל. מלחמת העצמאות גם הקשתה על יכולות החברה. במהלך המלחמה רשת החשמל ספגה שלל פגיעות, חלק מעובדי החברה נפגעו או גויסו, והחברה סבלה מחובות אבודים ומלקוחות אבודים. המכה הקשה ביותר הייתה אובדן תחנת הכוח בנהריים שפגע בכושר הייצור של החברה וגרם לעלייה ניכרת בעלויות הייצור הממוצעות שלה, דבר שחייב את החברה להעלות את תעריפיה. אחרי קום המדינה נהיה ברור יותר שהפער בין הביקוש הגדל לחשמל לבין יכולתה של חברת החשמל לספק את הביקוש רק מחמיר. המצב בארץ, ההגבלות שהטילה ממשלת בריטניה על אישור הנפקות זרות בבורסה בלונדון, מחלוקות פנימיות בקרב התנועה הציונית והעובדה שאחרי מלחמת העולם השנייה החלו רוב מדינות אירופה להלאים את חברות החשמל שלהן הביאו לכך שחברת החשמל לא הצליחה לגייס ממשקיעים פרטיים את המימון לו נזקקה לא רק לפיתוח אלא גם לצרכים שוטפים, והיא נסמכה יותר ויותר על הממשלה ועל העלאת התעריפים ללקוחותיה.
משבר הספקת החשמל

באביב 1951 הוביל הפער בין הביקוש לחשמל ליכולותיה של חברת החשמל לספקו למשבר הספקת חשמל, שהגיע לשיאו בקיץ 1952. היו שלושה גורמים מידיים למשבר באביב 1951: קלקול באחת הטורבינות שתיקונה דרש זמן רב יותר משצפו תחילה, דחייה בהספקת טורבינה שהוזמנה באנגליה וכן גידול רב בצריכת החשמל בשנת 1950, בין היתר בגלל בצורת שהצריכה השקיה רבה מהרגיל.
ב-16 באפריל 1951 נפגש אברהם רוטנברג עם שר האוצר אליעזר קפלן והודיע לו כי חברת החשמל לא תהיה מסוגלת לעמוד בדרישה הגוברת לחשמל, וכי אין מנוס מקיום קיצוב בהספקה, שלא היה כמוהו בארץ עד כה. קפלן הבין את ההשלכות הנרחבות והקשות של מצב זה. יומיים לאחר הפגישה עם רוטנברג העלה קפלן את הנושא בישיבת הממשלה. קפלן הביע את מורת רוחו כלפי התנהלות החברה אולם התנגד לדרישה שעלתה להלאים באופן חד צדדי את החברה. כדי להתמודד עם המשבר הוחל משטר של קיצוב בהספקת החשמל על כל צרכני החברה - משקי בית, תעשיינים וחקלאים. אזרחים נדרשו להגביל את הצריכה בשעות הבוקר והצהריים ופקחים של חברת חשמל ביקרו בבתים ופיקחו על אכיפת איסורים אלה, מי שהוכרז 'עבריין מועד' היה צפוי לעונש של ניתוק הספקת החשמל. בתעשייה הונהגו משמרות ייצור, ובחלק מימות השבוע עבדו במפעלים בשעות הלילה במקום בשעות היום. החל משנת 1952 הסדירה הממשלה באמצעות חקיקה לשעת חירום את חוקי העבודה כדי להתיר עבודה בשעות הלילה, והסכמים בין התאחדות בעלי התעשייה לבין ההסתדרות הסדירו את שאלת שכר העובדים בשעות הלילה. בעקבות הפסקות חשמל נפגעה לעיתים תכופות גם הספקת המים לצרכנים. אמינותה של החברה נפגעה קשות וגם הממשלה זכתה לקיתונות של ביקורת.
בשנת 1953 הגיעו לארץ הגנרטורים להם נזקקה החברה והספקת החשמל הפכה לסדירה יותר. בשלב זה, כישלונה של חברת החשמל לגייס בכוחות עצמה את המימון הנחוץ לה ממקורות פרטיים הביא את ממשלת ישראל להאמין שאין מנוס מהלאמת החברה.
הערות שוליים

↑  ספר הכלכלה הישובית לשנת תש"ז – 1947, עורך משה אטינגר, הוועד הלאומי תל אביב, עמ' 220
↑  יונהג שבוע-עבודה של חמישה ימים, על המשמר, 18 באפריל 1948
↑  מ. מייזלס, מיצרך חדש נכנס למסגרת הקיצוב: החשמל, מעריב, 21 באפריל 1951
↑  בשבוע הרביעי לקיצוב החשמל, דבר, 4 ביוני 1951
↑  רבים נענשו בהפסקת החשמל, מעריב, 26 בדצמבר 1951
↑  נחתם חוזה על שעות העבודה בשעות בקשר לצמצומים החדשים בחשמל, קול העם, 16 באוקטובר 1951
↑  קתדרה דוד לוי-פאור הלאמה במתח נמוך: הנסיבות, השיקולים והתהליך שהובילו להלאמת חברת החשמל הארץ-ישראלית 105, ספטמבר 2002, עמ' 124
↑  בא הקץ למצוקת החשמל, מעריב, 10 במאי 1953
↑  מובטחת אספקה תקינה של חשמל לצרכי הארץ, דבר, 12 בנובמבר 1953
פפירוס איפוור

פפירוס איפוור
פפירוס אִיפּוּוֶר (Ipuwer) או השיחה של איפוור עם אדון הכול הוא פפירוס מצרי עתיק (כתוב בכתב היראטי). שמו הרשמי של הפפירוס הוא "ליידן מספר 344", כמספרו במוזיאון הארכאולוגי הלאומי שבליידן, הולנד. הפפירוס מתאר תקופה של מאבקים פנימיים ותהפוכות חברתיות במצרים, וישנן מספר השערות במחקר לנסיבות שמאחורי כתיבתו.
תיארוך

הפפירוס עצמו מתוארך לסוף המאה ה-13 לפני הספירה. בימינו מוסכם על ידי מספר חוקרים שהטקסט שכתוב עליו חובר בסוף השושלת השתים-עשרה ותקופת הביניים השנייה (סביבות המאות ה-20 עד ה-17 לפנה"ס).
התוכן

הפפירוס מתאר תקופה קשה הבאה על מצרים. אין הסכמה מהו אופיו של הטקסט: האם מדובר בקינה בהשראת התוהו של תקופת הביניים השנייה, במעשייה היסטורית המתארת את נפילת הממלכה הקדומה כמה מאות שנים לפני כן, בנבואה קדומה על העתיד לבוא, ואולי אף שילוב כלשהו של אלמנטים אלו.
מצרים מתוארת בפפירוס במצב של אנרכיה וכאוס - אסונות טבע, הפיכת מעמדות, תקופה שבה הכול בוזזים, שודדים ורוצחים. העשירים נעשו עניים, העניים עשירים, ומלחמה, מגפות, רעב ומוות נמצאים בכל מקום. הנשים הפכו לעקרות ואינן מסוגלות להרות. אנשים נקברים בנהר. המדבר מתפשט במצרים, יישובים נהרסים, פראים באים מבחוץ להתיישב במצרים, והמלך נלקח בידי עניים. סממן של התרסקות החברה הוא הקינה על כך שמשרתים עוזבים את שירותם ונוהגים במרדנות.
פרשנויות

על פי הגישות הנתמכות על ידי מרבית ההיסטוריונים, הפפירוס מתאר את נפילתה של ממלכת מצרים הקדומה מספר מאות קודם לכן, או לחלופין, נכתב על רקע השתלטותם של החיקסוס על מצרים (בערך 1750 לפנה"ס). היו ששיערו בעבר כי הפפירוס מהווה מעין נבואה קדומה (כחלק מהרצון לראות את מצרים כערש הנבואה), אך גישה זו לא התקבלה. השערה מאוחרת יותר הציעה כי הפפירוס נכתב בתור מטפורה ואגדה בלבד. בפרשנות זו היצירה היא בלתי היסטורית ביסודה, העוסקת בנושא העל-זמני של "סדר אל מול תוהו". על פי צורת קריאה זו, התיאורים של נהרות דם ומרידות עבדים באיפוור יכולים להוות תיאור כללי של קינה על כך ש"העולם התהפך" ולא דיווח על אירוע היסטורי מסוים.
הפסקאות האחרונות של היצירה מכילות דיאלוג בין הדמויות שמזוהות רק בתור "איפוור" ו"הוד מלכותו אדון הכול" (ביטוי שיכול לשמש כהתייחסות לאל השמש או למלך). אף על פי שחלקים אלו ביצירה נפגעו קשות, נראה שהם עוסקים בגורמים לרוע ולתוהו בעולם ובאיזון שבין האנשים לאחריות האלוהית עליהם. השיחה מהווה את אחת הבחינות העתיקות ביותר בעולם הספרות של שאלת התיאודיציה.
בתרבות הפופולרית

בספרים פופולריים, בסרטי טלוויזיה ובאתרי אינטרנט יש המציגים את פפירוס איפוור כעדות היסטורית למכות מצרים וליציאת מצרים. טענה זו מתבססת מספר ביטויים כגון (בתרגום חופשי): "אכן, הנהר הוא דם. השותה ממנו, דוחה [אותו] כאנושי וצמא למים. אכן, דלתות, עמודים וקורות נשרפות, בעוד היכל הארמון עומד איתן".(II, 9-10) "אכן, זהב, לפיס לזולי, כסף וטורקיז, קרנליאן ואחלמה [...] תלויות בצווארי משרתות" (III, 3). "אכן, כל המתים הם מיוחסים. אלו שהיו מצרים [הפכו] זרים וגורשו". (IV, 4).". השערות פופולריות נוספות מציעות שגם תאורי הפפירוס וגם תאורי יציאת מצרים הן תוצאת תופעות טבעיות של ההתפרצות המינואית באיי סנטוריני במאה ה-17 לפנה"ס.
השערות אלו אינן מקובלות במחקר, משום שרוב התיאורים בפפירוס אינם תואמים לתיאור יציאת מצרים, ומשום שגם תיארוך חיבור הפפירוס וגם תיארוך ההתפרצות המינואית קדומים לתאריכים המיוחסים כיום ליציאת מצרים במאה ה-13 אולם אפשרי אם יציאת מצרים הייתה במאה ה-15 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  Van Seters J. "A date for the "Admonitions" in the second intermediate Period". The Journal of Egyptian Archaeology 1964;50:13-23. Also: Willems, ‏ 2010, עמ' 83
↑  Luria, Salomo [1929]. ‘Die Ersten werden die Letzten sein (zur “sozialen Revolution” im Altertum)’. Klio 22, 405–31. See also Lichtheim, Miriam [1973]. Ancient Egyptian literature. A book of readings I. The Old and Middle Kingdoms, 150. Berkeley: University of California Press. More recently, see Morenz, Ludwig [2003]. ‘Literature as a construction of the past in the Middle Kingdom’, in Tait, John 2003 (ed.), ‘Never had the like occurred’. Egypt’s view of its past, 101–17. Encounters with Ancient Egypt; London: UCL Press
↑  בין היתר דייוויד רוהל בספרו "The Lords of Avaris"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396220905171  BnF: cb13560297f (data)  GND: 4386735-2  LCCN: no2006038388  NKC: unn2013797302  SUDOC: 190512431   WorldCat (עם LCCN): no2006-038388
דאוס (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אנטוורפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 חברת תקליטים:  V2 רקורדס 
 www.deus.be
 חברים
 Rudy Trouvé 
 
דאוס (dEUS) היא להקת רוק אלטרנטיבי בלגית. הלהקה שינתה את הרכבה מספר פעמים, ורק הזמר טום ברמן (Tom Barman) והכנר והקלידן קלאס יאנזונס (Klaas Janzoons) היו חברים בכולם.
היסטוריה

הלהקה הוקמה באנטוורפן בשנת 1991. תחילה היא הופיעה כלהקה של גרסאות כיסוי לשירים של הוולווט אנדרגראונד והפיקסיז, אך עם הזמן החלה לנגן שירים מקוריים באנגלית שנכתבו על ידי כל אחד מחבריה והשתלבו בהם סגנונות שונים - רוק, ג'אז ואוונגרד.
בשנת 1993 יצא המיני-אלבום של דאוס, Zea. האלבום משך את תשומת לבה של חברת איילנד רקורדס האנגלית שהזמינה את הלהקה להופעות בלונדון. האלבום המלא הראשון של הלהקה, Worst Case Scenario יצא בשנת 1994 ולמרות סגנונו הקשה והאקלקטי, קיבל ביקורות משבחות והניב מספר להיטים ב-MTV וברדיו: Via‏, Suds & Soda‏, Right as Rain ו-Hotellounge. בין המאפיינים הייחודיים של האלבום הייתה נגינת הכינור של יאנזונס, דבר נדיר ברוק אלטרנטיבי. בנוסף לברמן ויאנזונס באלבום השתתפו הבסיסט סטף קמיל קרלנס (Stef Kamil Carlens), הגיטריסט רודי טרובה (Rudy Trouvé), והמתופף ז'יל דה בורגר (Jules de Borgher), שגם השתתפו בכתיבת השירים. בעקבות הצלחת שירי האלבום בישראל, הלהקה הופיעה בשנת 1995 בפסטיבל בתל אביב ובצמח שעל הכנרת.
בשנת 1995 יצא המיני-אלבום השני של הלהקה, My Sister = My Clock. הוא הופץ על תקליטור שבו הייתה רצועה אחת בלבד של 25 דקות שהורכבה משירים קצרים ואוונגרדיים פרי עטם של כל חברי הלהקה.
האלבום המלא השני של דאוס יצא בשנת 1996 ונקרא In a Bar Under the Sea הוא הניב להיט אחד גדול - Little Arithmetics ושני להיטים אלטרנטיביים ששודרו רבות ב-MTV בשעות הלילה - Theme from Turnpike ו-Roses. רודי טרובה השתתף בהקלטת חלק מהשירים באלבום, אך קרייג וורד (Craig Ward) האנגלי החליף אותו בתפקיד הגיטריסט הקבוע.
למרות שסטף קמיל קרלנס לקח חלק משמעותי בשירה ובכתיבת השירים באלבומים הראשונים של הלהקה, הוא פרש ממנה לקראת הוצאת אלבומה שלישי, אבל המשיך להשתתף כאורח בהקלטות. בתפקיד הבסיסט החליף אותו דני מומנס (Danny Mommens).
האלבום The Ideal Crash יצא בשנת 1999. להבדיל מהאלבומים הראשונים של הלהקה שהופקו על ידי צמד המפיקים הבלגיים האוונגרדיים פטר ורמירש (Peter Vermeersch) ופייר ורוולוסם (Pierre Vervloesem), האלבום השלישי הופק על ידי המפיק הקנדי דייוויד בוטריל שעבד עם טול וקינג קרימזון והתאפיין בצליל נקי יותר. הוא הניב את הלהיטים Sister Dew‏, Instant Street ו-The Ideal Crash.
בעקבות יציאת האלבום הזה הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, שבמהלכו הופיעה שוב בתל אביב ובחיפה. לאחר מכן הפסיקה את פעילותה הקבועה וחבריה התרכזו בפרויקטי-צד שונים במוזיקה ובקולנוע.
בשנת 2004 עזבו את הלהקה קרייג וורד ודני מומנס, שהוחלפו על ידי מאורו פבלובסקי (Mauro Pawlowski) ואלן גווארט (Alan Gevaert). בהרכב הזה הלהקה הוציאה בשנת 2005 את האלבום Pocket Revolution, שהצליח במכירות, אך זכה לביקורות פושרות יותר מהאלבומים הקודמים. בשנה הזאת הלהקה הופיעה בירושלים ובתל אביב.
בשנת 2008 הוציאה דאוס את האלבום Vantage Point, שהחזיר לה את אהדת המבקרים. את המתופף ז'יל דה בורגר החליף באלבום הזה סטפן מיסגרס (Stéphane Misseghers).
דרו גילפין פאוסט

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1947 (בת 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Catharine Drew Gilpin 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  קיימברידג', מחוז קלארק 
 השכלה:  מכללת ברין מאר  אוניברסיטת פנסילבניה  Concord Academy  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת הרווארד 
 מעסיק:  אוניברסיטת פנסילבניה, מכללת רדקליף, אוניברסיטת הרווארד 
 תפקיד:  נשיא אוניברסיטת הרווארד (1 ביולי 2007–1 ביולי 2018) 
 בן או בת זוג:  Charles E. Rosenberg (20 באוקטובר 1980–?) 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1986)  פרס פרנסיס פרקמן (1997)  American History Book Prize (2008)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל (מאי 2008)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פקין (2008)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (9 במאי 2019)  פרס בנקרופט (2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון (מאי 2010)  טיים 100 (2007)  הרצאת ג'פרסון (2011)  דוקטור לשם כבוד ממכללת באודוין (מאי 2007)  מדליית רדקליף (2014)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פנסילבניה (מאי 2008)  נשות וירג'יניה בהיסטוריה 
 
דרו גילפין פאוסט, מרץ 2011
קתרין דרו גילפין פאוסט (באנגלית: Catherine Drew Gilpin Faust; נולדה ב-18 בספטמבר 1947) היא היסטוריונית אמריקאית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטת הרווארד. פאוסט היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והאישה החמישית שכיהנה כנשיאת אוניברסיטה בליגת הקיסוס. היא הדיקנית לשעבר של המכון ללימודים מתקדמים של רדקליף. פאוסט היא גם הנשיאה הראשונה של הרווארד מאז 1672 שלא למדה בהרווארד.
זוכת "הרצאת ג'פרסון" לשנת 2011.
שנותיה הראשונות והקריירה שלה

פאוסט נולדה בעיר ניו יורק וגדלה במחוז קלארק, וירג'יניה בעמק שנאנדואה (Shenandoah). היא בתם של קתרין מליק ומקגי טייסון גילפין, בוגרת אוניברסיטת פרינסטון ומגדל סוסים גזעיים. אב סבה, לורנס טייסון, היה סנאטור אמריקני מטנסי בשנות העשרים. המשפחה הגיעה למחוז קלארק בראשית המאה העשרים. פאוסט היא צאצאית של הכומר הפוריטני ג'ונתן אדוארדס, שהיה נשיאה השלישי של אוניברסיטת פרינסטון.
היא בוגרת אקדמית קונקורד, בקונקורד, מסצ'וסטס ב-1964, היא סיימה תואר ראשון במכללת ברין מאר ודוקטורט בתרבות אמריקנית באוניברסיטת פנסילבניה ב-1975. באותה שנה הצטרפה לסגל אוניברסיטת פנסילבניה כמרצה לתרבות אמריקנית. היא מתמחה בהיסטוריה של דרום ארצות הברית, החל מהכרזת העצמאות של ארצות הברית ועד וכולל למלחמת האזרחים האמריקנית. פאוסט פיתחה נקודות מבט חדשות על ההיסטוריה של הדרום בתקופה זו וכן בנוגע לשינוי מעמדן של הנשים במלחמת האזרחים. היא מחברתם של שישה ספרים, בכללם: Mothers of Invention: Women of the Slaveholding South in the American Civil War, שעליו זכתה במספר פרסים: פרס פרנסיס פרקמן של החברה ההיסטורית האמריקאית ופרס אברי או. קרייבן מארגון ההיסטוריונים האמריקאים ב-1997. ספרה האחרון של פאוסט, This Republic of Suffering‏ (2008) זכה לשבחי המבקרים על הצורה שבה בחן את הבנתה של אמריקה את נושא המוות, כפי שהתעצב במלחמת האזרחים והיה ברשימת המועמדים הסופית של פרס פוליצר ופרס הספר הלאומי.
בשנת 2001 מונתה פאוסט לדיקנית הראשונה של מכון רדקליף למחקר מתקדם, זהו ממשיכו של רדקליף קולג'. היא יושבת בחבר הנאמנים של מכללת ברין מאר, של קרן אנדרו מלון ושל המרכז הלאומי למדעי הרוח. היא חברה בוועד המייעץ של קרן גוגנהיים.
חייה האישיים

פאוסט נשואה לצ'ארלס רוזנברג, היסטוריון של הרפואה בהרווארד. בעבר הייתה נשואה לסטפן פאוסט. בן-דודה מדרגה ראשונה הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה ג'ק גילפין, בוגר אקדמית פיליפ אקסטר ואוניברסיטת הרווארד.
פאוסט אובחנה כחולה בסרטן השד ב-1988 ו"נהנית כעת מבריאות מעולה." היא סירבה לשוחח על מחלתה והטיפול שעברה בכלי התקשורת.
תארים ואותות כבוד

נכללה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של טיים מגזין (2007)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מבולדווין קולג' (מאי 2007)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פנסילבניה (מאי 2008)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל (מאי 2008)
זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרינסטון (מאי 2010)
זכתה בפרס בנקרופט לשנת 2009 מאוניברסיטת קולומביה על ספרה This Republic of Suffering ‏(2008)
זכתה בפרס ספר ההיסטוריה האמריקאי לשנת 2008 על ספרה This Republic of Suffering
נכללה ברשימת 100 הנשים בעלות ההשפעה הרבה ביותר של המגזין פורבס (2009)
Dread Void of Uncertainty נבחרה כאחת מעשר המסות האמריקאיות ההיסטוריות הטובות ביותר לשנת 2007 בידי ארגון ההיסטוריונים האמריקאים.
זכתה בפרס פרנסיס פרקמן מהחברה ההיסטורית האמריקאית על ספרה Mothers of Invention‏, 1997
נבחרה בידי הקרן הלאומית למדעי הרוח לשאת את הרצאת ג'פרסון, תואר הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקאי על הישגים במדעי הרוח. שם ההרצאה הוא: "לספר סיפורי מלחמה: הרהורים של היסטוריונית של מלחמת האזרחים."
עבודות נבחרות

This Republic of Suffering: Death and the American Civil War (Knopf, 2008) ISBN 978-0-375-40404-7
נבחר בידי הניו יורק טיימס לאחד מעשרת הספרים הטובים ביותר של 2008
היה בין שלושת המועמדים הסופיים לפרס פוליצר לשנת 2009, אתר פרס פוליצר
זכה בפרס בנקרופט לשנת 2009 מאוניברסיטת קולומביה
Mothers of Invention: Women of the Slaveholding South in the American Civil War (University of North Carolina Press, 1996) ISBN 978-0-8078-5573-7
Southern Stories: Slaveholders in Peace and War (University of Missouri Press, 1992) ISBN 978-0-8262-0975-7
The Creation of Confederate Nationalism: Ideology and Identity in the Civil War South (Louisiana State University Press, 1982) ISBN 978-0-8071-1606-7
James Henry Hammond and the Old South: A Design for Mastery (Louisiana State University Press, 1982) ISBN 978-0-8071-1248-9
A Sacred Circle: The Dilemma of the Intellectual in the Old South, 1840-1860 (University of Pennsylvania Press, 1977) ISBN 978-0-8122-1229-7
תרגום לעברית

דרו גילפין פאוסט, רפובליקה של סבל - המוות ומלחמת האזרחים בארצות הברית, תרגם יוסי מילוא, מוסד ביאליק, 2017.