קיטוב פוליטי
קיטוב פוליטי בישראל

עד מלחמת ששת הימים הייתה המערכת הפוליטית בישראל מאופיינת בשסעים צולבים: הסכסוך הישראלי-ערבי לצד קיטוב בנושאים של מדיניות כלכלית, יחסי דת–מדינה, מזרחים ואשכנזים, יהודים וערבים וציונים מול לא-ציונים. בעקבות מלחמת ששת הימים ועם המהפך של 1977, הפך השסע על הגדרת הזהות הקולקטיבית לשסע הדומיננטי. שסע זה מתייחס בממד החיצוני לגבולות הגאוגרפיים וליחסים של ישראל עם העולם בכלל ועם העולם הערבי והפלסטינים בפרט, ולסוגיות הקשורות לסכסוך הישראלי-פלסטיני, כגון תהליך השלום, פשרה טריטוריאלית ומדינה פלסטינית. בממד הפנימי, השסע של הזהות הקולקטיבית נוגע למשמעות של הציונות, הלאומיות, האזרחות, יחסי דת-מדינה, והמתח בין מדינה יהודית לבין מדינה דמוקרטית. עם השנים החפיפה בין שני הרכיבים, הפנימי והחיצוני, התחזקה ושסעים אחרים נדחקו הצידה, והמערכת המפלגתית נערכה לאורך ממד מרכזי אחד שהוגדר על ידי שסע זה. למרות התבססות השסע הפוליטי של הזהות הקולקטיבית, מחקר שנערך ב-2015 וניתח את דפוסי הקיטוב הפוליטי לאורך השנים משנת 1988 לא מצא עלייה בקיטוב כמגמה לאורך זמן. משנת 2005, שיעור הבוחרים היהודים שמיקמו את עצמם בקצוות המפה הפוליטית נשאר יציב ועמד על 22%–25%, אולם השמאל היהודי קטן והמרכז התרחב. כמעט בכל מערכות הבחירות, שיעור המגדירים את עצמם בימין הקיצוני גבוה בהרבה משיעור המגדירים את עצמם בשמאל הקיצוני. היוצאות מן הכלל הן שתי מערכות הבחירות שהתקיימו במחצית השנייה של שנות התשעים, בזמן תהליך אוסלו, שבהן היו הקצוות מאוזנים הרבה יותר. עוד נמצא כי חשיפה לתקשורת קשורה בקיטוב רגשי. לפיכך ייתכן שהתבססות השסע משפיעה על הקיטוב בקרב ציבור הצרכנים הכבדים יותר של התקשורת, ואולי בייחוד בקרב צרכנים של ערוצי תקשורת המזוהים פוליטית.
בשנת 2021 בוצע עבור ארגון "פנימה" סקר בקרב מדגם מייצג על אוכלוסיית היהודים בישראל. הסקר מצא כי בקרב יהודים בישראל קיים קיטוב רגשי בין דתיים לחילוניים, בעלי דעות פוליטיות שמאליות וימניות, ובעלי מוצא אשכנזי ומזרחי. לפי הסקר כ-30% מהיהודים הימנים שונאים את השמאל, וכ-10% מהיהודים מצביעי השמאל שונאים את הימין. כ-24% מהיהודים בישראל טענו שהם שונאים חרדים. נתון זה היה גדול יותר בקרב חילונים ומסורתיים. 20% מהיהודים בישראל טענו כי הם נתקלו בגילוי שנאה בחיי היומיום. 58% טענו שנתקלו בגילוי שנאה מצד פוליטיקאים, 60% בתקשורת ו-69% ברשתות החברתיות. 76% מהנשאלים הרגישו כי קיים שסע בין מוצא מזרחי ואשכנזי.
במחקר נוסף ב-2022 נמצא שהקיטוב הפוליטי בין ימין ושמאל משפיע על יחסים בין-אישיים ועל נטייה להעדיף או להחרים גופים מסחריים וגופי תקשורת על סמך זיהוי שלהם עם עמדות פוליטיות. במחקר נוסף באביב 2022 שבוצע על ידי מכון פיו האמריקאי ובדק 19 מדינות, ישראל דורגה בין שְלוש המדינות שבהן הקיטוב הפוליטי החזק ביותר, יחד עם ארצות הברית ודרום קוריאה. אחד הגורמים שמעצימים את הקיטוב החברתי הוא התחזקות השיח הפופוליסטי הימני ברטוריקה של הפוליטיקה בישראל.
השפעות דיאלוג הפופוליזם כשלעצמו לאחר הבחירות בנובמבר 2022, והקמת ממשלת ימין שקיבלה לפי ראות עיניה מנדט מהציבור ליישם מדיניות שתמך בה רק רוב מצומצם, ובכלל זה רפורמה במערכת המשפט, בשוק התקשורת ועוד. ב-2023 בוצע מחקר לבדיקת הקיטוב הפוליטי בישראל על רקע המחאה נגד ממשלת ישראל ה-37 ותוכנית הרפורמה המשפטית. נמצא קיטוב בין ימין ושמאל, דתיים וחילונים, יהודים וערבים. הקיטוב נתפס כחמור יותר על ידי ישראלים צעירים (גילאי 18–29) מאשר על ידי נסקרים מבוגרים. באותה שנה, עלו חשדות להתערבות של גורמים איראניים ורוסיים ברשתות החברתיות בישראל, על-מנת להעמיק את הקיטוב.
מנגד, קיימות תנועות אזרחיות ישראליות שהצהירו שמטרתן לפעול להקטנת הקיטוב, בהן הרבעון הרביעי, 120: מועצת מנהיגות מחברות, וארגון "פנימה".
על פי ד"ר נעם גדרון, שביצע מחקר רב-שנתי בנושא הקיטוב בישראל, "אחד הכלים שמצוי בידי פוליטיקאים ישראלים להקטנת הקיטוב הרגשי... הוא הקמת ממשלה רחבה... אנשים מביעים רגשות חיוביים יותר כלפי מפלגות שנמצאות בקואליציה עם המפלגה שלהם".