stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אני ואימא בבית-המשוגעות
עלילה

הרומן, שעלילתו נעה בין מציאות לדמיון בתוך ראשה של הדוברת, ממוקם בראשית שנות התשעים והולך אחורנית לשנות השבעים – ימי נעוריה של הגיבורה, שנכנסה אז להריון מצעיר שברח ממנה. מעת לעת מבליחים בעלילה זיכרונות או הזיות מן העבר הרחוק: ראשית המאה בירושלים המנדטורית, שם נפגשו הוריה, או גרמניה הנאצית, משם באו שתי דמויות לא מציאותיות, גבר ואישה, הקיימים כנראה רק במוחה של הדוברת, ומסמלים מיתוסים מן המציאות הישראלית והיהודית. מחד, גבר יהודי מבוגר ונהנתן, שמעבר לכך שאולי היה מאהבה של הדוברת בגיל 15, הוא גם בבואה הפוכה של אביה. מאידך, אישה גרמניה שהיא איזבל המודרנית – אמו הגדולה של האהוב שברח מן הגיבורה בנערותה, שהיא גם השתקפות מעוותת של אמה המשוגעת.
פעמיים בשבוע מנתחת הגיבורה את חיי הנפש הסוערים שלה על הספה הפרחונית המכוערת של הפסיכולוגית האנגלוסקסית שלה, ובכל יום רביעי היא הולכת לבקר את אמה בבית המשוגעים, שם סורגת האם את אותו הסוודר כבר עשרים שנה. בימים היא מטפלת בילד שלה, עוד מעט בר־מצווה ועדיין תינוק מגודל (היא קוראת לו "המפלצון"), ובלילות היא כותבת מכתב ארוך כגלות ציון לאמו הגדולה של האהוב שזנח אותה בגיל 16.
זהו סיפור משפחתי טעון, המסופר וכתוב מזווית בלתי שגרתית, תזזיתית, אסוציאטיבית ופוסט מודרנית; מסע מטורף, מצחיק ומרגש השועט במוחה המקאברי של צעירה, הרוצה לטרוף את כל העולם אך לא יודעת איך עושים את זה.
הרקע לרומן

ברומן אני ואימא בבית-המשוגעות, מתמודדת ישראל עם מיתוס הנשיות והאימהות על כל היבטיו. לגיבורה נולד ילד שהיא רואה בו מפלצת. אמה הפורה קינאה כל ימיה באשתו הראשונה של בעלה, אישה שבעצם לא הייתה אישה כלל, אלא אנדרוגינוס – מין שלא ברור מה מינו. וכל הנשים הללו, כולל האנדרוגינוס, הן נשים שמהלכות על חבל שפיות דק מאוד ונאלצות להילחם על מעמדן בעולם.
הרומן מבוסס בחלקו על זיכרונות משפחתיים, בין השאר על נישואיו הראשוניים של אביה של המחברת, שבגיל 20, כנער דתי ממוצא פרסי בשכונת נחלת ציון בירושלים, שודך לצעירה אשכנזייה דתייה, שלאחר החתונה התברר שמינה אינו ברור, וכעבור כמה חודשים הנישואים עמה בוטלו.
אין זו הפעם הראשונה שיעל ישראל בוחנת את הנשיות ומרסקת את גבולות המגדר. היא עשתה זאת גם ברומן השני שלה, רואות מכאן את כל העולם, שנלמד מאז שנת 1997 בקורס של ד"ר רוני הלפרן בחוג למגדר באוניברסיטת תל אביב, ומאמר נרחב עליו הופיע ב-2013 בספר "גוף בלא נחת" של ד"ק הלפרן.
בעומק הרומן אני ואימא בבית-המשוגעות נבחנים גם מיתוסים ישראליים שחוקים כגון האתוס הציוני והשואה, אך גם הם מתרסקים בתוך הסחרחרת הסהרורית שטווה הרומן.
מנימוקי השופטים לזכייה בפרס אס"י של איגוד סופרי ישראל

"זהו ספר מלא תשוקות וכתוב בלהט, המערב דימויים מפתיעים בשפת סיפור ישירה ודיבורית, ומגולל הוויה אנושית סגורה בתוך עצמה ורבת חיוניות. כתיבתה המקורית של יעל ישראל בורחת מן הבנאליות, מלאת סקרנות, רבת תובנות וחפה מכל זיוף. בזכות הישגים אלה היא ראויה לפרק אס"י." (מנימוקי השופטים: פרופ' זיוה שמיר, פרופ' אביבה דורון, ד"ר חיים נגיד).
אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג

אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (מלוקסמבורגית: Henri vu Lëtzebuerg; נולד ב-16 באפריל 1955) הוא הדוכס הגדול המכהן של לוקסמבורג.
ביוגרפיה > ילדותו

אנרי נולד ב-16 באפריל 1955 לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד משוודיה, מלכת הבלגים. אנרי הוא אחיינו של אלברט השני, מלך הבלגים, ודודנו מדרגה שמינית של פליפה השישי, מלך ספרד, וסנדקיו היו דודיו אלברט, נסיך ליאז' ומארי גבריאל, רוזנת הולשטיין-לדרבורג.
ב-12 בנובמבר 1964 ויתרה סבתו שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג על תפקידה, ואביו עלה לשלטון במקומה, ואילו אנרי מונה ליורש העצר.
ביוגרפיה > לימודיו

בצעירותו התחנך אנרי בלוקסמבורג ובצרפת, שם סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1974, ובשנת 1980 סיים תואר במדע המדינה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ. בנוסף אנרי קיבל גם הכשרה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית בבריטניה. במהלך לימודיו בז'נבה, נפגש אנרי עם מריה תרזה מסטרה מקובה, שהייתה גם סטודנטית למדע המדינה, וב-14 בפברואר 1981 נישאו השניים.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-1980 מונה אנרי לחבר במועצת המדינה, וב-4 במרץ 1998 מונה לממלא מקומו של אביו, תוך שהוא ממלא את רוב תפקידיו. ב-7 באוקטובר 2000 התפטר אביו ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג מתפקידו, ואנרי עלה לשלטון במקומו.
ב-2 בדצמבר 2008 סירב אנרי לאשרר חוק חדש על המתת חסד, אשר אושר מוקדם יותר באותה השנה על ידי בית הנבחרים. חתימתו של אנרי נדרשה על פי החוקה על מנת שהחוק ייכנס לתוקף. בעקבות סירובו הכריז ראש הממשלה, ז'אן קלוד יונקר, כי ייקבע תיקון חוקתי לפיו חתימת הדוכס הגדול אינה נדרשת לאישור החוקים, ואכן בית הנבחרים אישר תיקון לחוקה, ולפיה הדוכס הגדול לא נדרש לאשרר את החוקים, אלא רק לפרסם אותם.
על אף שתפקידיו של אנרי הם בעיקר יצוגיים, עם זאת, הוא שומר על הסמכות החוקתית למנות את ראש הממשלה והממשלה, לפזר את בית הנבחרים, לחוקק חוקים ולהסמיך שגרירים. כמו כן אנרי מייצג את לוקסמבורג ביחסי החוץ, והוא עורך ביקורים במדינות רבות ברחבי העולם.
אנרי הוא המפקד העליון של צבא לוקסמבורג, שבו הוא מחזיק בדרגת גנרל, ובנוסף יש לו דרגת כבוד של מייג'ור ברגימנט ה-RAF הבריטי.
אנרי הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, חבר קרן מנטור (שהוקמה על ידי ארגון הבריאות העולמי) ומנהל קרן צ'ארלס דרווין לאיי גלאפגוס.
אנרי גר עם משפחתו בטירת ברג בלוקסמבורג, ובנוסף יש לו בית נופש בקאבאסון, ליד בורמס-לה-מימוזה בדרום צרפת.
משפחתו

ב-14 בפברואר 1981 התחתן אנרי עם מריה תרזה מסטרה ממנה נולדו לו 5 ילדים:
גיום, נסיך הכתר של לוקסמבורג (נולד ב-1981)
פליקס, נסיך לוקסמבורג (נולד ב-1984)
לואי, נסיך לוקסמבורג (נולד ב-1986)
אלכסנדרה, נסיכת לוקסמבורג (נולדה ב-1991)
סבסטיאן, נסיך לוקסמבורג (נולד ב-1992)
אנציקלופדיה אוניברסליס

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  צרפתית 
 תורגם לשפות:  לא
 סוגה:  אנציקלופדיה
 הוצאה
 הוצאה:  אנציקלופדיה בריטניקה בע"מ 
 תאריך הוצאה:  1968
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  30 (מהדורה מודפסת 2012)
 
אנציקלופדיה אוניברסליס (בלטינית: Encyclopaedia Universalis) היא אנציקלופדיה כללית בשפה הצרפתית. המאמרים באנציקלופדיה מכוונים לקוראים מבוגרים ומשכילים, ונכתבו על ידי צוות עורכים במשרה מלאה ותורמים מומחים בתחומם.
האנציקלופדיה פורסמה תחילה במהדורה מודפסת, ולאחר מכן גם על תקליטור, DVD ודיסק און קי. הופעת המהדורה המודפסת הופסקה סופית בשנת 2012. היא נגישה באינטרנט למנויים בתשלום.
היסטוריה

אנציקלופדיה אוניברסליס פורסמה במקור על ידי חברת ההוצאה לאור Encyclopædia Universalis SA. החברה נוסדה בשנת 1966, בשיתוף פעולה של חברת מועדון הספרים הצרפתי (CFL) וחברת אנציקלופדיה בריטניקה. חברת מועדון הספרים הצרפתי התמחתה בפרסום ומכירת ספרים וסדרות דרך הדואר, ואנציקלופדיה בריטניקה הייתה האנציקלופדיה המפורסמת ביותר באנגלית. המיזם המשותף נועד לשלב את היתרונות של שתי החברות. הכרך הראשון של האנציקלופדיה הופיע בשנת 1968.
שיתוף הפעולה בין שתי החברות, וכן האיכות הגבוהה של המהדורות הבאות, הובילו להצלחה מסחרית יוצאת דופן של החברה עד תחילת שנות ה-90. אז החלה ירידה במכירות, בעקבות עליית האינטרנט.
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-90 חוותה החברה תקופה שנייה של צמיחה, בעקבות הטמעה מהירה של גרסאות אלקטרוניות של האנציקלופדיה. מנגד, השינוי בדרך ההפצה הביא לעימותים בין שתי החברות השותפות. לבסוף, בשנת 2005, מכר מועדון הספר הצרפתי את מניותיו לחברת אנציקלופדיה בריטניקה בתום תהליך מכירה פומבית, לאחר ארבעים שנות שותפות.
ראו גם

אנציקלופדיה בריטניקה
הערות שוליים

1 2  "Universalis en dépôt de bilan". Le Monde.fr (בצרפתית). 2014-11-22. נבדק ב-2024-03-20.
↑  "Licenciements à Encyclopædia Universalis menacé de disparition (CGT-FO-Sud-Culture)". Acrimed | Action Critique Médias (בצרפתית). ארכיון מ-2020-10-25. נבדק ב-2020-09-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605140105171  GND: 5566452-0  NKC: kn20120220006  VIAF: 123848513   WorldCat (עם VIAF): 123848513
אש הרקיע

| --- | --- |

כריכת שני כרכי הספר: רנד, מאט ואביינדה מחפשים את ראבין ברחבי קאמלין, כשמסביבם טרולוקים אורבים.
 מידע כללי
 מאת:  רוברט ג'ורדן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור 
 תאריך הוצאה:  1993
 מספר עמודים:  היציאה מהשממה - 373 אש הרקיע - 414
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  1998
 תרגום:  בועז וייס
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  היציאה מהשממה אש הרקיע
 סדרה
 סדרת ספרים:  מחזור כישור הזמן
 ספר קודם:  האופל
 הספר הבא:  אדון הכאוס
 
אש הרקיע (באנגלית: The Fires of Heaven) הוא הספר החמישי מתוך סדרת ספרי הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה העברית הספר יצא בשני כרכים בשמות: היציאה מהשממה ואש הרקיע.
הספר הזה הוא הספר היחיד שבו לא מעורבים שלושת הט'אוורנים, כאשר פרין אייברה לא מופיע.
עלילה

במרדף אחרי שבט השאידו, רנד אל'תור, הדרקון שנולד שוב והקאר'קרן, מוביל את האיאלים שלו למלחמה השנייה על קאירהיין. במהלך הקרב מציל מאט קוטון כמה חיילים ממארב של השאידו; לאחר מכן הוא מנהיג את קבוצת החיילים שהוא הציל בכמה קרבות, תוך שהוא משתמש בזיכרונות של הגנרלים אותם הוא קיבל. מאט הורג את מנהיג השאידו קולדין, ושבט השאידו נסוג ובורח בהנהגה זמנית של סבנה, אלמנתו של קולדין (למרות שהיא לא ביקרה ברוהידין).
לאחר כבישת קאירהיין משתלט רנד על העיר, ובאמונה כוזבת שמורגז טרקנד מלכת אנדור מתה בידי הארור ראבין, המתחפש ללורד גבריאל, רנד מתכוון לפלוש לקאמלין עם כוח פשיטה איאלי קטן. אבל לפני שהוא מספיק לבצע את תוכניתו, לנפיר מנסה להרוג אותו; מוריין דמודרד מצילה את רנד על ידי תפיסת לנפיר ונפילה לט'ראנגריל, אשר נהרס בעקבות מעשיה ושנייהן נחשבות למתות. לאחר ניסיון הרצח רנד תוקף את קאמלין. זמן קצר לאחר הגעתו בני לווייתו נהרגים על ידי ראבין, ורנד מנסה להרוג את ראבין בטל'אראנ'ריוד. נינאב אל'מארה ואליין טרקנד נוסעות באדמות המלאות בנאמני דרקון, שודדים, סינצ'נים וגלימות הלבנות בניסיון למצוא את הבסיס של האאס סדאי המורדות. לאחר שהן מוצאות את הבסיס בסלידר, נינאב לוכדת את הארורה מוגהדין בטל'אראנ'ריוד בעזרת א'דאם, ומסיחה את דעתו של ראבין. בעקבות הסחת הדעת מצליח רנד להרוג את ראבין בפרץ גדול של אש להט, וכך מחזיר לחיים את אביינדה, מאט, אסמודין ואחרים. לאחר מכן אסמודין נרצח על ידי מתנקש לא מזוהה (אם כי אסמודין עצמו הכיר אותו).
בזמן שהות נינאב ואליין בעולם החלומות מוגהדין ניסתה לרצוח את בירגיט "קשת-כסף" טראהליון, גיבורת הקרן שמחכה להתגלגל שוב בעולם. כדי להצילה אליין קושרת אותה כעוצרת והיא חוזרת איתן לעולם האמיתי. הא'דאם שנינאב יצרה בעולם החלומות עובר עם מוגהדין לעולם האמיתי והופך למעשה לא'דאם ה"אלחוטי" היחיד (ללא רצועת קישור).
איזבל פטרסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1886 מאניטולין, קנדה 
 פטירה:  10 בינואר 1961 (בגיל 74) מונטקלייר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Isabel Mary Bowler 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Saint Mary's Episcopal Churchyard 
 השקפה דתית:  דאיזם 
 
איזַבֶּל פַּטֶרסון (22 בינואר 1886 – 10 בינואר 1961) הייתה עיתונאית, סופרת, הוגה פוליטית, ומבקרת ספרות ותרבות קנדית-אמריקאית. ההיסטוריון הליברטריאני ג'ים פאוול הגדיר את פטרסון אחת משלוש האמהות המייסדות של הליברטריאניזם האמריקאי, יחד עם רוז ויילדר ליין ואיין ראנד, שהכירו בחוב אינטלקטואלי לפטרסון. יצירתה הידועה ביותר של פטרסון, "אלוהי המכונה" (1943), חיבור על פילוסופיה פוליטית, כלכלה והיסטוריה, הכילה מסקנות ודגלה באמונות שרבים מהליברטריאנים מציבים בבסיס הפילוסופיה שלהם. הביוגרף שלה סטיבן ד' קוקס (Cox, 2004) מאמין שפטרסון הייתה "ראשונת מולידי הליברטריאניזם כפי שאנו מכירים אותו היום". במכתב משנת 1943 כתבה איין ראנד כי "אלוהי המכונה הוא מסמך שיכול ממש להציל את העולם. . . אלוהי המכונה עושה עבור הקפיטליזם את מה ש-Das Kapital עושה עבור האדומים ומה שהתנ"ך עשה עבור הנצרות."
חייה

פטרסון נולדה בשם איזבל מרי בּוֹלר (Bowler) באי מניטולין, במחוז אונטריו, קנדה, ומשפחתה עקרה מערבה כשהייתה צעירה מאוד. היא גדלה בחוות בקר במחוז אלברטה. משפחתה של פטרסון הייתה ענייה מאוד והיו בה שמונה ילדים מלבדה. בולר הייתה קוראת נלהבת, שרכשה את רוב השכלתה בכוחות עצמה; החינוך הציבורי שלו זכתה היה קצר ובלתי פורמלי: כשלוש שנים בבית ספר כפרי, מגיל 11 עד 14. בשנות העשרה המאוחרות שלה, עזבה בולר את החווה ועברה לעיר קלגרי, שם עבדה כפקידה ברכבת הקנדית הפסיפית. באותן שנים עבדה גם כמלצרית, כקצרנית וכמנהלת חשבונות, ובשלב מסוים עבדה כעוזרת לראש ממשלת קנדה לעתיד, ריצ'רד בדפורד בנט.
ניסיון הנעורים הזה כנראה הוביל את בולר לייחס חשיבות רבה לבעלי יוזמה יצרניים. על אף שהייתה רהוטה ובקיאה וקראה הרבה, הייתה לבולר השכלה פורמלית מוגבלת ביותר, חוויה שחלקה עם רוז ויילדר ליין, שהייתה גם ידידה וחברה־לעט של בולר במשך שנים רבות.: 216–8, 241–2
בשנת 1910, בגיל 24, באה בולר בברית נישואים עם קנדי בשם קנת' ב' פטרסון. הנישואים לא היו מאושרים, והם נפרדו בשנת 1918; פטרסון שמרה על שמה מנישואיה. במהלך נישואיה, בעת שביקרה בארצות הברית, מצאה פטרסון עבודה בעיתון, ה־Inland Herald בספוקיין, וושינגטון. תחילה עבדה במחלקת המודעות של העיתון, אך לאחר מכן הצטרפה לסגל העיתונאי. שם החלה הקריירה העיתונאית שלה. תפקידה הבא היה בעיתון בוונקובר, קולומביה הבריטית, שם במשך שנתיים כתבה ביקורות תיאטרון.
חייה > סופרת ומבקרת

בשנת 1914, החלה פטרסון להגיש את שני הרומנים הראשונים שלה, "קן העקעק" ו"רוכבי הצללים", למוציאים לאור, ללא הצלחה. רק ב־1916 התקבל "רוכבי הצללים" ויצא לאור על ידי חברת ג'ון ליין, ושנה לאחר מכן יצא גם "קן העקעק" באותה הוצאה.: 46
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עקרה פטרסון לניו יורק, שם עבדה עבור הפסָל גאטסון בורגלם. באותה עת יצר פסלים עבור קתדרלת סנט ג'ון האלוהי, ולימים חצב את האנדרטה בהר ראשמור. פטרסון כתבה גם עבור כתב העת World וכתב העת American בניו יורק.
ב־1921 הפכה פטרסון עוזרתו של ברטון רסקו, העורך הספרותי החדש של ה"ניו יורק טריביון", לימים ה"ניו יורק הראלד טריביון". במשך 25 שנים, מ־1924 עד 1949, כתבה פטרסון טור (בחתימה "IMP") למדור "ספרים" של ה"הראלד טריביון". פטרסון הפכה לאחת ממבקרי הספרות המשפיעים ביותר בתקופתה. היא סיקרה תקופה של התרחבות גדולה בעולם הספרות של ארצות הברית, ובה יצירה חדשה של הדור העולה של ארנסט המינגוויי, פ' סקוט פיצג'רלד, ורבים אחרים; של סופרים אפרו-אמריקאים מתקופת הרנסאנס של הארלם; כמו גם של הדור האמריקאי הראשון שצמח מגלי ההגירה מאירופה. בין חבריה בתקופה זו נמנה ההומוריסט המפורסם וויל קאפי.: 92–5  בשנת 1928 היא הפכה אזרחית אמריקאית, בגיל 42.
היא צברה מוניטין הודות לשנינותה החריפה ולשחיטת פרות קדושות בטור שלה, שם גם ניסחה לראשונה רבים מהרעיונות הפוליטיים שהבשילו ב"אלוהי המכונה". רעיונותיה, במיוחד בדבר סחר חופשי, באו לידי ביטוי גם ברומנים ההיסטוריים שלה משנות ה־20 וה־30. פטרסון התנגדה לרוב התוכנית הכלכלית המכונה "ניו דיל", שהנשיא האמריקני פרנקלין ד' רוזוולט הוציא לפועל במהלך השפל הגדול. היא דגלה בהפחתת המעורבות הממשלתית בנושאים חברתיים ופיסקליים.
יחד עם רוז ויילדר ליין וזורה ניל הרסטון, מתחה פטרסון ביקורת על מדיניות החוץ של רוזוולט וכתבה טורים לאורך שנות ה־30 בעד חירות ונגד הסתבכויות עם מדינות זרות.
חייה > פטרסון ואיין ראנד

בסוף שנות ה־30 הנהיגה פטרסון קבוצה של סופרים ועיתונאים צעירים יותר שחלקו את דעותיה, רבים מהם עמיתים מה"הראלד טריביון". אחד מהם היה הכתב ולימים העורך של מגזין טיים, סם וולס (סמואל גרדנר וולס).: 339–40
חברה אחרת בקבוצה הייתה איין ראנד הצעירה. מתוך הדיונים הרבים שלהן, סוברים שפטרסון תרמה לידע של ראנד על היסטוריה וממשל אמריקאיים, ושראנד תרמה רעיונות לספרה של פטרסון "אלוהי המכונה". פטרסון האמינה שפילוסופיית המוסר של ראנד היא תרומה ייחודית, וכתבה לראנד בשנות הארבעים, "נראה שבעצמך עדיין אינך יודעת שהרעיון שלך חדש. זה לא ניטשה או מקס שטירנר... אצלם האגו היה מורכב ממילים מסתחררות - מושג האגו שלך הוא ישות, אדם, יצור חי המתפקד במציאות הקונקרטית."
פטרסון וראנד קידמו זו את ספריה של זו וניהלו במהלך השנים התכתבות ענפה, שבה עסקו לא פעם בדת ובפילוסופיה. ראנד, אתאיסטית, מתחה ביקורת על ניסיונותיה של הדאיסטית פטרסון לקשר בין קפיטליזם לדת. ראנד האמינה שהשניים אינם מתאימים, והשניים התווכחו ארוכות. התכתבותם הסתיימה לאחר שהתקוטטו ב-1948. במהלך ביקור של פטרסון אצל ראנד בביתה בקליפורניה, דבריה של פטרסון על המחזאי השמרני מורי ריסקינד והתנהגותה הפוגענית כלפי איש העסקים ויליאם סי. מולנדור – שניהם אורחים אחרים אצל ראנד באותה עת, ציננו את יחסיהן וגרמו לראנד לגדוע את ידידותה עם "פאט", כפי שכינתה את פטרסון.
באופן דומה גדעה פטרסון את היחסים עם חברה ובעלת ברית נוספת, רוז ויילדר ליין, בשנת 1946.: 313
באופן שמעיד על הטון הפוליטי של התקופה, "אלוהי המכונה" של פטרסון פורסם באותה שנה עצמה כמו הרומן כמעיין המתגבר של איין ראנד וכמו "גילוי החירות" של רוז ויילדר ליין. הסופר אלברט ג'יי נוק כתב כי ספרי העיון של ליין ושל פטרסון היו "הספרים הנהירים היחידים על פילוסופיית האינדיבידואליזם שנכתבו באמריקה במאה [העשרים]". שתי הנשים "הדגימו לעולם הגברי של תקופה זו כיצד לחשוב באופן בסיסי. [... ] הן לא מגששות ומקשקשות - כל חץ נורה ישר למטרה". העיתונאי הליברטריאני ג'ון צ'מברלין נותן לראנד, לפטרסון, ולליין את הקרדיט על ה"המרה" הסופית שלו מסוציאליזם למה שהוא כינה "פילוסופיה אמריקאית ותיקה יותר" של רעיונות ליברטריאניים ושמרנים.
חייה > שלהי חייה

פטרסון הוסיפה להשפיע על עלייתה של השמרנות האמריקאית האינטלקטואלית לאחר מלחמת העולם השנייה באמצעות התכתבות שלה עם המבקר השמרן ראסל קירק בצעירותו בשנות ה־40, ועם וויליאם פ' באקלי הצעיר בשנות ה־50. לימים ייסדו באקלי וקירק את כתב העת השמרני המרכזי National Review, ופטרסון כתבה בו במשך זמן קצר. עם זאת, לפעמים חלקה על באקלי בחריפות, למשל בכך שהסתייגה מתוכן הביקורת של כתב העת על הרומן של ראנד, מרד הנפילים.: 351
לאחר שפרשה מעבודה, סירבה פטרסון להירשם לביטוח לאומי ושמרה את כרטיס הביטוח הלאומי שלה במעטפה עם הכיתוב "נוכלוּת 'ביטוח לאומי'".: 325
פטרסון הלכה לעולמה ב־10 בינואר 1961, ונקברה בחלקת משפחת וולס בבית העלמין של הכנסייה האפיסקופלית על שם מריה הקדושה בברלינגטון, ניו ג'רזי.: 362–363
כתביה

1916. The Shadow Riders (online e-book).
1917. The Magpie's Nest (online e-book).
1924. The Singing Season
1926. The Fourth Queen
1930. The Road of the Gods
1933. Never Ask the End (online e-book).
1934. The Golden Vanity
1940. If It Prove Fair Weather
1943. The God of the Machine (online e-book).
Unpublished. Joyous Gard (Completed 1958.)
לקריאה נוספת

Beito, David T. and Beito, Linda Royster, "Isabel Paterson, Rose Wilder Lane, and Zora Neale Hurston on War, Race, the State, and Liberty", Independent Review 12 (Spring 2008).
Burns, Jennifer. Goddess of the Market: Ayn Rand and the American Right, Oxford Univ. Press, 2009.
Chamberlain, John. A Life with the Printed Word. Chicago: Regnery, 1982.
Cox, Stephen, ed. (2015). Culture and Liberty: Writings of Isabel Paterson. New Brunswick NJ, USA: Transaction Publishers, 2015.
Cox, Stephen (2008). "Paterson, Isabel (1886–1961)".  In Hamowy, Ronald (ed.). The Encyclopedia of Libertarianism. Thousand Oaks, CA: SAGE; Cato Institute. pp. 372–73. doi:10.4135/9781412965811.n228. ISBN 978-1-4129-6580-4. LCCN 2008009151. OCLC 750831024.
Cox, Stephen. "Representing Isabel Paterson," American Literary History, 17 (Summer, 2005), 244–58.
Cox, Stephen. The Woman and the Dynamo: Isabel Paterson and the Idea of America. New Brunswick NJ, USA: Transaction Publishers, 2004.
Doherty, Brian, Radicals for Capitalism: A Freewheeling History of the Modern American Libertarian Movement. New York: Public Affairs, 2007.
Heller, Anne C. (2010). Ayn Rand and the World She Made. New York: Nan A. Talese-Doubleday.
הערות שוליים

↑  Letters of Ayn Rand, ed. Michael S. Berliner (New York: Dutton, 1995), 102.
1 2 3 4 5 6 7 8  Cox, Stephen (2004). The Woman and the Dynamo: Isabel Paterson and the Idea of America. New Brunswick, New Jersey, USA: Transaction Publishers. ISBN 978-0-7658-0241-5.
↑  "Isabel Paterson, Rose Wilder Lane, and Zora Neale Hurston on War, Race, the State, and Liberty", David T. Beito and Linda Royster Beito. The Independent Review, v. XII, n. 4, Spring 2008, ISSN 1086-1653, pp. 553–573
↑  Jennifer Burns, Goddess of the Market: Ayn Rand and the American Right, Oxford Univ. Press, 2009, pp. 77, 81, 94, 130.
↑  Michael Berliner, Letters of Ayn Rand, Dutton, 1995, p. 176.
↑  See generally, Atlas Shrugged; Jennifer Burns, Goddess of the Market: Ayn Rand and the American Right, Cambridge Univ. Press, 2009, pp. 129–32, 138.
↑  Nock quoted in Brian Doherty, Radicals for Capitalism: A Freewheeling History of the Modern American Libertarian Movement Public Affairs, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274020005171  BIBSYS: 90679890  BnF: cb14627693b (data)  GND: 129569410  ISNI: 0000 0001 2072 6755  LCCN: n87139635  NARA: 10570847  NLA: 35663083  SNAC: w69h3322  SUDOC: 077845048  VIAF: 22396318   WorldCat (עם VIAF): 22396318
אמג'ד טאהא

אין תמונה חופשית
אמג'ד טאהא (בערבית: أمجد طه, תעתיק מדויק: אמג'ד טה) הוא הפרשן האמירוּתי הפופולרי ביותר בתקשורת וברשתות החברתיות באזור המפרץ הפרסי, מקורב לצמרת הממשל בבחריין ותומך בנורמליזציה עם ישראל.
אמג'ד טאהא משמש ראש "המרכז הבריטי ללימודים ולמחקרים בנושאי המזרח התיכון (AMRC)" בבחריין וחבר הנהלת Sharaka (בערבית: شراكة, בעברית: "שותפות"). ספרו של אמג'ד טאהא "ההונאה של האביב הערבי" (באנגלית: "The Deception of the Arab Spring"), עומד על הסיבות לכישלון "האביב הערבי".
ביוגרפיה

ככתב ופרשן, אמג'ד טאהא חתום על סקופים בנושאי ביטחון במזרח התיכון[דרוש מקור].
ביוגרפיה > אמג'ד טאהא וישראל

אמג'ד טאהא ביקר בישראל בשנת 2020 כחלק ממשלחת בחריינית, ופרסם סרטון בו תיאר את הישראלים כ"עם של טוב ונדיבות". במהלך ביקורו של טאהא בירושלים, ניסו צעירים ערבים לפגוע בו
אמג'ד טאהא כותב רבות נגד האנטישמיות המודרנית, וביום השואה הבין-לאומי בתחילת שנת 2021 פרסם מאמר בעיתון ישראל היום תחת הכותרת "בין כווית ותוניסיה – האנטישמיות הצבועה בשיאה", ובו הוקיע את האנטישמיות החדשה המתבטאת בשנאה לישראל.
במקביל, אמג'ד טאהא מותח ביקורת חריפה על אלימות מנגנוני השיטור ברשות הפלסטינית, על אלימותם בדיכוי הפגנות.
ביחס לשואה, אמג'ד טאהא קורא לארצות ערב "להכניס לתוכנית הלימודים פרקים על רדיפת היהודים בידי הנאצים", ורואה במשטר האיראני כיום את "הנאצים של המזרח התיכון".
ראו גם

נאג'את אל-סעיד
הערות שוליים

↑  אלדד בק, מקורב למנהיגי המפרץ בראיון ל"ישראל היום": "התמיכה בפלשתינים דועכת", באתר ישראל היום, 19 באוגוסט 2020
↑  Aliqtisadi, من هو أمجد طه؟ | ملف الشخصية | من هم؟ (בערבית) (ערבית)
↑  أمجد طه... الصحافي المطبِّع في إسرائيل (ערבית)
↑  شاهد إستقبال المرتزق أمجد طه بالأحذية في القدس المحتلة وهرب تحت حماية جيش الإحتلال(ערבית)
↑  אמג'ד טאהא, "בין כווית ותוניסיה – האנטישמיות הצבועה בשיאה", באתר ישראל היום, 27 בינואר 2021
↑  "עימותים אלימים בין מנגנוני הביטחון לפעילי פת"ח במחנות הפליטים" ערוץ 20 28 באוקטובר 2020
↑  ארז רביב, ‏מאות ערבים שמעו עדות של ניצולת שואה: "מרגש שהם מתעניינים ביהודים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בינואר 2021
↑  "מקורב למנהיגי המפרץ בראיון ל"ישראל היום": התמיכה בפלסטינים דועכת" ישראל היום 19.08.2020
ארטמידורוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 אפסוס, האימפריה הרומית 
 פטירה:  המאה ה־2 
 
ארטמידורוס דאלדיאנוס (ביוונית: Ἀρτεμίδωρος ὁ Δαλδιανός) או אפסיוס, היה מפרש חלומות ומגיד עתידות שחי במאה ה-2 לספירה. הוא ידוע מתוך חיבור יווני בן חמישה כרכים בשם "אוניירוקריטיקה" (אנ')‏ (Oneirocritica או Oneirokritikon, בעברית: "פירוש חלומות").
חייו ויצירתו

ארטמידורוס כונה "אפסיוס", מהעיר אפסוס, לחופה המערבי של אסיה הקטנה, אך נקרא גם "דאלדיאנוס", מעיר הולדתה של אמו, דאלדיס (אנ') בלידיה. מתוך מספר קטעים בחיבורו, ניתן להסיק שהוא חי ברומא בתקופת שלטונם של הקיסרים אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס.
על פי ארטמידורוס, החומר ליצירתו נאסף במהלך נסיעות ממושכות ביוון, איטליה ואסיה, מפיהם של מגידי עתידות. מקור חשוב נוסף היו כתביהם של קודמיו של ארטמידורוס, ש-16 מהם הוא מצטט בשמם. הוא בנה מסורת כתובה עשירה, שאחרת הייתה אובדת. שיטתו של ארטמדורוס, בבסיסה, היא אנלוגית. הוא כותב שניבוי עתידות הוא "לא אחר מאשר הסמיכות של קווי דמיון" (2, 25). אולם כמו סוגים אחרים של ניבוי עתידות יווני, כולל אסטרולוגיה, חיזוי עתידות שמיימי וניבוי באמצעות מטוטלת, פירוש חלומות יווני (אוניירומאנטי (אנ')) הפך מורכב יותר ויותר, כאשר כל חלום נתון למספר פירושים התלויים בנסיבות משניות, כמו הגיל, המין, ומצבו של החולם. במקרים אחרים, אבחנות דקות בתוך החלום עצמו הן משמעותיות. בקטע בולט במיוחד, ארטמידורוס מבאר את משמעותם של חלומות הכוללים יחסי מין עם אמו של מישהו:
לאחר קטע זה בא הסבר על המשמעות החיזויית של קיום יחסי מין עם אמו של מישהו במגוון תנוחות מיניות.
שלושת הספרים הראשונים של ה"אוניירוקריטיקה" מוקדשים לאדם בשם קאסיוס מאקסימוס, שבדרך כלל מזוהה עם הרטוריקן מאקסימוס מצור (אנ'), והיו מיועדים לשמש כהקדמה מפורטת למנבאי עתידות וגם לקהל הרחב. ספרים 4 ו-5 נכתבו עבור בנו של ארטמידורוס, שגם הוא נקרא ארטמידורוס, כדי לסייע לו מול מתחרים, וארטמידורוס מזהיר אותו לגבי עשיית עותקים.
על פי הסודא, ארטמידורוס כתב גם חיבורים על פירוש על פי ציפורים (אויונוסקופיקה) וקריאה בכף יד (כירוסקופיקה), אולם שניהם לא שרדו, ויש ספק לגבי המחבר. באוניירוקריטיקה ארטמידורוס מפגין גישה עוינת כלפי קריאה בכף יד.
בין הסופרים שארטמידורוס מצטט: אנטיפון (ייתכן וזהה לאנטיפון הסופיסט (אנ')), אריסטנדרוס (אנ') מטלמסוס, דמטריוס מפלרון, אלכסנדר ממינדוס (אנ') בקאריה, וארטמון ממילטוס.
חייו ויצירתו > התייחסויות אל יהודים בחיבורו

בחיבורו של ארטמידורוס ישנם שני קטעים הנוגעים ליהודים. בראש רשימה של הופעות המבשרות רע לאלה שהן מופיעות בחלומם, נזכר בית הכנסת (προσευχή). מיד אחריו מופיעים מספר ביטויים שונים לקבצנים ואחריהם נזכרים אנשים מעוררי רחמים באופן כללי. ארטמידורוס מציין שכל ההופעות הללו בחלום מבשרות צער, חרדה וכאב-לב לגברים ונשים, ומסביר ש"אף אחד לא יוצא לבית הכנסת ללא דאגה" ואילו קבצנים בעלי "מראה-נתעב" הם "מכשול לכל תוכנית".
בקטע אחר נזכר מרד התפוצות היהודי (115–117 לספירה) בזמנו של הקיסר טראיאנוס. ארטמידורוס מספר על קצין רומאי שראה בחלומו את האותיות "ι κ θ" כתובות על חרבו, ורק לאחר שהחלה המלחמה היהודית (πόλεμος ὁ Ἰουδαϊκὸς) בקירנאיקה, ניתן היה להבין את פירושו של החלום. משמעותן של שלוש האותיות: יהודים (Ἰουδαίοις), קירניים (Κυρηναίοις) ומוות (θάνατος).