stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עסקי קופים
תקציר העלילה

ד"ר ברנבי פולטון (קרי גרנט) הוא כימאי שעובד כבר עשר שנים בחברת אוקסלי על פיתוח תמיסה שתצעיר את השותים אותה. את נסיונותיו הוא מבצע על קוף שימפנזה "רודולף". הבוס אוקסלי (צ'ארלס קובורן) לוחץ עליו כל הזמן למציאת התמיסה המיוחלת שתזניק את החברה והוא שקוע כל הזמן בניסיונתיו הכושלים ומתנהג באופן מפוזר לדאבונה של אשתו אדווינה (ג'ינג'ר רוג'רס).
יום אחד כשהמעבדה ריקה מעובדים, משתחרר הקוף ומתחיל לייצר תמיסה מחמרים שונים הנמצאים על השולחן. את התוצר הוא שופך למכל מי שתייה. כאשר ברנבי שותה מהמים הוא מרגיש לפתע צעיר ומלא מרץ ואינו זקוק למשקפיים. הוא מזמין את המזכירה לואיז לורל (מרילין מונרו) לבילוי בגלישה על קרח, בקפיצה לבריכת שחייה ובנסיעה מטורפת במכונית פתוח שזה עתה רכש. כשפעולת התמיסה פגה הוא חוזר לביתו ומספר זאת לאדווינה.
אדווינה מתרגשת, מגיעה למעבדה שותה מהתמיסה "שלו" ולא קורה לה דבר עד שהיא שוטפת את הפה במכל ומיד מתחילה להתנהג כצעירה. מתלבשת ומתנהגה כילדה/כנערה ומכריחה את ברנבי לצאת לחופשה במלון ושם היא רבה אתו, מגרשת אותו ומתקשרת לאמה (אסתר דייל) ולעורך הדין של (יו מלרוי) שהיא רוצה להתגרש..
ברנבי שותה כמות כפולה מהמכל והופך להיות יותר צעיר. הוא מתחפש לאינדיאני, משחק עם ילדים וביחד הם תופסים את עורך הדין הנק, קושרים אותו לעץ ועושים לו תספורת מוהיקן.
בינתיים תינוק של שכנה זוחל לחדרה של אדווינה הישנה. כשהיא מתעוררת היא חושבת שהתינוק הוא למעשה ברנבי שלקח כמות יתר של התמיסה. היא רצה למעבדה ומודיעה זאת לבוס ולעובדים. הם נכנסים למעבדה, שותים מהמכל ומיד כולם מתנהגים כילדים כולל הבוס. הם מתיזים אחד על השני, רודפים ומשליכים חפצים זה על זה.
בינתיים מתגנב ברנבי למעבדה ואדווינה מבינה כי שגתה בקשר לתינוק. כעת יש הזדמנות לשקם את נישואיהם וברנבי אומר לה: "אתה זקן רק מתי ששכחת שאתה צעיר".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קרי גרנט | ד"ר ברנבי פולטון | כימאי |
| ג'ינג'ר רוג'רס | אדווינה פולטון | אשתו של ד"ר פולטון |
| מרילין מונרו | לואיז לורל | מזכירתו של הבוס |
| צ'ארלס קובורן | אוליבר אוקסלי | הבוס של חברת אוקסלי |
| יו מלרוי | הנק אטוויסל | עורך דין |
| אסתר דייל | גב' ריינהנדלר | אמא של אדווינה |
גירוש ויציאת יהודים

גירוש יהודים ויציאתם מתוך אילוצים שונים מחבלי ארץ שונים, זו תופעה מתמשכת שהתרחשה לאורך ההיסטוריה של עם ישראל, החל מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד המאה ה-21.
כרונולוגיה > גלות אשור

733/2 לפנה"ס
תגלת-פלאסר השלישי, מלך האימפריה הנאו-אשורית, בזז את ממלכת ישראל הצפונית וסיפח את שטחם של שבטי ראובן, גד ומנשה בגלעד. אנשים משבטים אלה נלקחו בשבי והתיישבו מחדש באזור נהר ח'בור, בחל, בהבור, בהרא ובגוזן. תגלת-פילסר גם כבש את שטח נפתלי ואת העיר ינוח באפרים, ומושל אשור הוצב על אזור נפתלי, אוכלוסיית נפתלי גורשה לאשור.
בשנת 722 לפנה"ס נכבשה שומרון, עיר הבירה של ממלכת ישראל הצפונית, על ידי סרגון השני, אשר יישב מחדש את בני ישראל בחל, הבור, גוזן ובערי מדי. סרגון תיעד את כיבושה של אותה עיר כך: "השומרון הסתכלתי, לכדתי; 27,280 איש שישבו בה סחבתי" לאשור. חלק מאנשי השבטים הצפוניים ניצלו, ונטען כי רבים נמלטו גם דרומה לירושלים.
כרונולוגיה > גלות בבל > 587-586 לפני הספירה

כאשר צדקיהו התקומם נגד השלטון הבבלי, נבוכדנצר הגיב בפלישה ליהודה. בדצמבר 589 לפנה"ס החל נבוכדנצר במצור נוסף על ירושלים. במהלך המצור, ברחו יהודים רבים למואב, עמון, אדום ומדינות סובבות נוספות כדי לחפש מקלט. העיר נפלה בסופו של דבר לאחר מצור בן שלושים חודש, והגנרל הבבלי נבוזראדן נשלח להשלים את השמדתה. העיר נבזזה, ומקדש שלמה נהרס. רוב בני המעמד הגבוה נלקחו בשבי לבבל והעיר נהרסה. רק אנשים בודדים הורשו להישאר ולטפל בארץ בשנת 537 לפנה"ס התיר ליהודים כורש הגדול, המלך המייסד של האימפריה הפרסית האחמנית, לחזור ליהודה ולבנות מחדש את בית המקדש.
כרונולוגיה > 500-1 לפני הספירה

גירוש מהעיר רומא באשמת גיור אגרסיבי בקרב הרומאים.
כרונולוגיה > 1-599 לספירה

גירוש מהעיר רומא על ידי הקיסר טיבריוס יחד עם מתרגלי הדת המצרית.
יהודים גורשו מאחד ממגוריהם בעיר אלכסנדריה שבמצרים, ביוזמתו של אאולוס אביליוס פלאקוס.
גירוש היהודים מרומא (אנ') על ידי קלאודיוס.
התבוסה היהודית במרד הגדול הביאה לכך שיהודים רבים נלקחו בשבי ושועבדו או הפכו לפליטים.
קהילות יהודיות גדולות בקפריסין, סירנה ואלכסנדריה נמחקו לאחר התבוסה היהודית במלחמת קיטוס נגד רומא. אירוע זה גרם לשינוי דמוגרפי גדול בלבנט ובצפון אפריקה. לפי אוסביוס מקיסריה פרוץ האלימות הותיר את לוב מרוקנת עד כדי כך שכמה שנים לאחר מכן נאלצו להקים בה מושבות חדשות על ידי הקיסר אדריאנוס רק כדי לשמור על כדאיות המשך ההתיישבות.
יהודים גורשו מאלכסנדריה, מצרים בהנהגתו של קירילוס האלכסנדרוני מאלכסנדריה.
יהודים גורשו ממנורקה או נדרשו להתנצר.
כרונולוגיה > המאות השישית עד העשירית

המלך הוויזיגוטי סיסבוט הורה שכל יהודי שיסרב במשך יותר משנה להטביל את עצמו או את ילדיו ומשרתיו, יגורש מהארץ ויישלל ממנו רכושו.
כל האוכלוסייה היהודית בגליל נטבחה או גורשה בעקבות המרד היהודי נגד ביזנטיון.
מוחמד גירש ממדינה שני שבטים יהודים: שבט בני קינוקאע ושבט בני נצ'יר. שבט באנו קורייזה נטבח והיישוב היהודי ח'יבר נבזז.
כרונולוגיה > המאות האחת עשרה עד השלוש עשרה

יהודים גורשו ממיינץ.
גלי מסעי הצלב הרסו קהילות יהודיות רבות באירופה (בעיקר בריין) ובמזרח התיכון (בעיקר בירושלים).
הפלישה לאל-מוואחידון הביאה לסיום תור הזהב של התרבות היהודית בספרד. בין שאר הפליטים היה הרמב"ם שנמלט למרוקו ולאחר מכן למצרים ולאחר מכן לארץ ישראל.
יהודים גורשו מבוואריה עילית.
בצרפת הנוהג של גירוש היהודים בליווי החרמת רכושם, ואחריו קבלה זמנית של כופר, שימש להעשרת הכתר: גירוש מפריז על ידי פיליפ אוגוסטוס ב-1182, מצרפת על ידי לואי התשיעי ב-1254, על ידי פיליפ הרביעי ב-1306, וכן על ידי קרל הרביעי ב-1322, קרל החמישי ב-1359 וקרל השישי ב-1394.
הפילוסוף והלוגיקן רב ההשפעה רמון ליול (1232–1315) קרא לגירוש כל היהודים שיסרבו להתנצר. כמה חוקרים רואים במקרה את הביטוי המקיף הראשון, במערב הנוצרי, של מדיניות גירוש כלפי יהודים.
ב-23 ביולי (כ"ה מנחם אב) גורשו יהודי וינה שבצרפת בפקודת האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.
נאפולי פרסמה גירוש ראשון של יהודים בדרום איטליה.
מלך אנגליה אדוארד הראשון מוציא את צו הגירוש לכל היהודים מאנגליה. המדיניות בוטלה רק לאחר 365 שנים בשנת 1655 על ידי אוליבר קרומוול.
ב-24 ביוני (ד' בתמוז) גורשו יהודי ברן שבשוויץ ומספר יהודים הומתו שם בעקבות עלילת דם. אך עסקה שכללה את תשלום הכסף של היהודים ביטלה את הגירוש.
כרונולוגיה > המאה ה-14

יהודים גורשו מהונגריה על ידי לואי הראשון מהונגריה.
יהודים גורשו מברן, שווייץ. אף על פי שבין 1408 ל-1427 שוב ישבו בעיר יהודים, היהודים היחידים שהופיעו בברן לאחר מכן היו בעיקר רופאים וסוחרי בקר.
כרונולוגיה > המאה ה-15

יהודים גורשו מטריר.
הדוכס אלברט החמישי מורה על מאסר והמרת דת בכפייה לנצרות של כל היהודים באוסטריה. חלקם מתנצרים ואחרים עוזבים את הארץ. בשנת 1421 הרשויות האוסטריות שוב עוצרות ומגרשות יהודים ויהודים אסורים בכניסה לבירה וינה.
יהודים גורשו מקלן.
יהודים גורשו מאאוגסבורג.
יהודים שוב גורשו מבוואריה עילית.
יהודים גורשו מורוצלב.
יהודים גורשו מצנאים (אנ').
יהודים גורשו מפסאו.
יהודי רוונה גורשו, בתי כנסת נהרסו.
פרדיננד השני ואיזבלה הראשונה הוציאו את צו אלהמברה, צו כללי המורה על גירוש היהודים מספרד (כ-200,000) ומסיציליה (1493, כ-37,000).
יהודים גורשו ממגדבורג.
שארל השמיני מצרפת כובש את ממלכת נאפולי, ומביא לרדיפות חדשות נגד יהודים, שרבים מהם פליטים מספרד.
יהודים גורשו מפורטוגל. מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מוציא צו לגרש את כל היהודים מסטיריה ומווינר נוישטאדט.
יהודים גורשו מנירנברג.
כרונולוגיה > המאה ה-16

יהודים גורשו מנאפולי.
יהודים גורשו מברנדנברג(אנ') לאחר האשמת שווא בחילול מארח בברלין.
יהודים גורשו מרגנסבורג.
יהודים גורשו מפרסבורג (ברטיסלבה) בעקבות תבוסת ממלכת הונגריה בידי האימפריה העות'מאנית.
כל היהודים שנותרו גורשו מדוכסות בוואריה. ההתיישבות היהודית בבוואריה פסקה עד לקראת סוף המאה ה-17, אז נוסדה בסולצבאך קהילה קטנה על ידי פליטים מווינה.
האפיפיור פיוס החמישי מגרש יהודים ממדינות האפיפיור, מלבד אנקונה ורומא.
האפיפיור קלמנס השמיני מגרש יהודים החיים בכל מדינות האפיפיור, מלבד רומא, אביניון ואנקונה. יהודים מוזמנים להתיישב בלגהורן, הנמל הראשי של טוסקנה, שם הם זוכים לחופש דת וזכויות אזרח מלאות, על ידי משפחת מדיצ'י שרוצה לפתח את האזור למרכז מסחר.
תשע מאות יהודים גורשו ממילאנו.
כרונולוגיה > המאה ה-17

מרד פטמילך: יהודים מגורשים מפרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה, בעקבות ביזת היודנגאסה.
נפילת המושבה ההולנדית רסיפה בברזיל בידי הפורטוגלים הביאה הגירה של יהודים לניו אמסטרדם, קבוצת היהודים הראשונה שנמלטה לצפון אמריקה.
יהודים גורשו מווינה על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן נאסר עליהם להתיישב בארצות הירושה האוסטריות. שמו של הגטו היהודי לשעבר ב-Unterer Werd שונה ל-Leopoldstadt לכבוד הקיסר והבתים והאדמה שהופקעו ניתנו לאזרחים קתולים.
יהודים בכל רחבי תימן גורשו מעיירותיהם ומכפריהם ונשלחו למקום מדברי, במה שמכונה גלות מוזע.
יהודים גורשו מהאיטי ומכל המושבות הצרפתיות האחרות, עקב צו הקוד נואר שהוציא לואי ה-14.
כרונולוגיה > המאה ה-18

מלחמת הירושה הספרדית. לאחר המלחמה גורשו יהודים ממוצא אוסטרי מבוואריה, אך חלקם הצליחו לרכוש את זכות המגורים במינכן.
הרפורמות של פרידריך השני, מלך פרוסיה, יוזף השני ומריה תרזה שלחו המוני יהודים גרמנים ואוסטריים עניים מזרחה.
10 במרץ הוציא מיקולאי דמבובסקי (פול') צו המורה על גירושם של היהודים מהעיר קמניץ.
הצרינה של רוסיה, יקטרינה הגדולה מכוננת את תחום המושב, ומגבילה את היהודים לחלקים המערביים של האימפריה באמצעות גירוש. עד סוף המאה ה-19, יותר מארבעה מיליון יהודים יחיו בתחום.
כרונולוגיה > המאה ה-19

יהודים גורשו על ידי יוליסס ס. גרנט בצו כללי מס' 11.
פוגרומים באימפריה הרוסית : כ-2.5 מיליון יהודים היגרו ממזרח אירופה, רובם לארצות הברית.
כרונולוגיה > המאה ה-21

היהודי האחרון עזב את לוב.
הקשר עם שני היהודים האחרונים בסומליה אבד.
היהודי האחרון עזב את אפגניסטן.
חברי הקהילה היהודית בתימן נמלטו מהמדינה, והותירו רק שישה יהודים מדווחים שנותרו, אם כי לא ברור אם הם גורשו או עזבו מרצונם כחלק מהסכם יציאה עם התנועה החות'ית. אחד מבני המשפחה שגורשו אמר:
"ההיסטוריה תזכור אותנו כאחרוני יהודי תימן שעד הרגע האחרון עדיין דבקו במולדתם. דחינו פיתויים רבים פעם אחר פעם, וסירבנו לעזוב את מולדתנו, אבל היום אנו נאלצים".
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ו
↑  ספר מלכים ב', פרק ט"ו
↑  ספר מלכים ב', פרק י"ח
↑  ספר מלכים ב', פרק כ"ה
↑  ספר ירמיהו, פרק ל"ב
↑  Goodman, Martin (2006). Judaism in the Roman World: Collected Essays. Hotei Publishing. p. 207.
↑  Suetonius • Life of Tiberius, penelope.uchicago.edu
↑  Philo of Alexandria, Flaccus VIII (53–57)
↑  Saint Cyril of Alexandria | Biography, Writings, Legacy, Feast Day, & Facts | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Bradbury, Scott (1996). severus of minorca:letter of the conversion of the jews. Oxford University Press. p. 154.
↑  The Jews in Spain Under the Visigoths., www.jewish-history.com
↑  יעקב לייב שפירא, משפחות עתיקות בישראל, הוצאת חוליות, תל אביב ה'תשמ"ב, עמוד 56
↑  Bavaria, Germany, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  Jews are expelled from Vienne France by... July 23 in History at BrainyHistory.com, BrainyHistory (באנגלית)
גירוש היהודים 1100-1600
ניצולי סוביבור מגיעים לנמל חיפה
טינפוסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  נורווגיה 
 נהר:  Kroelvi
 רוחב ממוצע:  46 מטרים (151 רגל) מטר
 מספר נפילות מים:  2
 קואורדינטות:  60°43′35″N 6°29′11″E﻿ / ﻿60.7264°N 6.48639°E﻿ / 60.7264; 6.48639
 he
 
טִּינַפוֹסוּן (בנורווגית: Tvindefossen או Tvinnefossen, לעיתים נקרא גם טרולאהפוסן) הוא מפל בתחום המוניציפלי של ווס, מחוז וסטלן, נורווגיה. הוא ממוקם כ-12 קילומטרים צפונית לכפר ווֹסוֹבָנְיֵין, על כביש E16 (אנ') לפלום.
המפל, בגובה 116 מטרים, נוצר על ידי זרם קטן המתפצל מנחל קרואלווי (אנ'), המתנשא מעל הצוק המפורסם ביופיו. בנוסף, בסוף שנות התשעים המים בטינפוסון קיבלו מוניטין של התחדשות והתעוררות האונות המינית, מה שהפך אותה לאחת האטרקציות התיירותיות החשובות ביותר במערב נורווגיה. לפי הערכות, הגיעו למפל כ-200,000 איש בשנה מארצות הברית, יפן ורוסיה כדי למלא מכלים במי המפל. גם לאחר מכן המפל זכה לתיירות רבה. אוטובוסים של תיירים נוטים לעצור לצד המפל כדי שהתיירים יתפעלו מיופיו ועוצמתו, זו האטרקציה התשיעית ברשימת המקומות המתוירים בנורווגיה, עם 272,000 מבקרים בשנה.
המפל צויר בשנת 1830 על ידי הצייר הנורווגי יוהאן כריסטיאן דאהל (אנ').
גלריה

מלון טינפוסון וברקע המפל, צולם בין 1890 ל-1900, הדפס פוטומכני
הערות שוליים

↑  Terry Plant, Nordic Journeys, 5th ed. Newton Abbot, 1990, ISBN 978-0-9510511-2-2, p. 104.
↑  Svein Kvalheim notes at the end of "Vøringfossen på topp" (אורכב 18.09.2012 בארכיון Wayback Machine), Bergens Tidende 2 November 2001: "det virker som om hver femte bilist denne sommeren lot være å stoppe ved Tvindefossen i Voss." - "it seems as if every fifth driver this summer refrained from stopping at the Tvinde waterfall in Voss."
↑  "Norge – turisme". Store norske leksikon (בנורווגית). Oslo: Kunnskapsforlaget. נבדק ב-28 במאי 2011. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של נורווגיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פודי חלפון

מרדכי (פודי) חלפון (נולד ב-9 במרץ 1957) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי נתניה. הקריירה של חלפון ככדורגלן מקצועני התפרשה על פני שלושה עשורים, וגם לאחר פרישתו עסק בתחומים הקרובים לכדורגל.
קריירה > קריירת מועדונים

חלפון גדל בשכונת "גן ברכה" בנתניה למשפחה דתית. הוא גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת 1975/1976. הוא התגלה כקשר הגנתי יציב ויעיל וביסס את מעמדו בקבוצה עמוסת כוכבים דוגמת עודד מכנס, גד מכנס, מרדכי שפיגלר, דוד לביא, חיים בר, יצחק ויסוקר ועוד. כחלק מתור הזהב של הקבוצה, היה שותף לתארים והישגים רבים.
בעונת בעונת 1981/1982 יצא חלפון למבחנים בקבוצת שטוטגרט הגרמנית. מהקבוצה הגרמנית דווח על עניין בשחקן, אך בשל מחלוקת כספית עם מכבי נתניה, אשר החזיקה בכרטיס השחקן של חלפון, לא נחתם עמו חוזה והוא חזר לליגה הישראלית.
לפני עונת 1984/1985 עבר חלפון בהשאלה לקבוצת בני יהודה תל אביב ששיחקה בליגת המשנה, והיה לאחד הגורמים המרכזיים לעלייתה לליגה הבכירה בתום העונה. בעונה שלאחר מכן חזר חלפון על ההישג, כאשר הושאל שוב, הפעם לבית"ר נתניה. גם קבוצה זו עלתה בתום העונה מליגת המשנה לליגה הבכירה (בפעם היחידה בתולדותיה).
לאחר שבילה שתי עונות (1984/1985 ו-1985/1986) בקבוצות אחרות, חזר חלפון לקבוצת נעוריו והיה שוב לשחקן מפתח. בעונת 1991/92 שיחק כבלם אחורי בקבוצת מכבי עירוני אשדוד בליגה המשנה. הוא פרש ממשחק פעיל כששיחק במכבי נתניה בעונת 1995/1996 כאשר הוא בן 39.
קריירה > נבחרת

פודי חלפון שיחק משחק רשמי אחד בנבחרת ישראל, מול נבחרת בלגיה הצעירה באצטדיון רמת גן שנערך ב-15 בפברואר 1983 אשר הסתיים בתוצאה 2-3 לטובת נבחרת ישראל. המשחק כלל את הרכב נבחרת ישראל הצעירה אך הוכר על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל כמשחק של הנבחרת הלאומית.
בנוסף, שיחק חלפון בתשעה משחקים לא רשמיים בנבחרות ישראל הצעירה והבוגרת.
לאחר פרישתו

לאחר פרישתו נשאר חלפון פעיל בסצנת הכדורגל המקומית. חלפון היה ממקימי קבוצת כדורגל החופים של נתניה - יהלומי נתניה, ואף שיחק בה בעונתה הראשונה אשר בסופה לקחה את אליפות הליגה. כמו כן שימש כבעלים של הקבוצה במשך שנתיים. בנוסף, הקים את קבוצת הוותיקים של נתניה ושיחק בה בעונותיה הראשונות.
כיום, חלפון הוא יהלומן.
תארים

אליפות המדינה בכדורגל (3):
1977/1978, 1979/1980, 1982/1983
גביע המדינה בכדורגל (1):
1977/1978
אלוף האלופים (3):
1977/1978, 1979/1980, 1982/1983
הערות שוליים

1 2 3  אשר גולדברג‏, "סיפרתי לנתניה שאני הולך למילואים וטסתי להיבחן בגרמניה", באתר וואלה, 6 באוגוסט 2022
רענן פוגל

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1991 (בן 33)
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 סוגה:  אינדי רוק, אינדי פופ, רוק אלטרנטיבי
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, גיטרה בס, מקלדת אלקטרונית
 חברת תקליטים:  נענע דיסק, היי פייבר הפקות
 שיתופי פעולה בולטים:  יובל מנדלסון, רן רייטן, נומקה
 
רענן פוגל (נולד ב-11 בספטמבר 1991) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר, גיטריסט, מפיק מוזיקלי, תסריטאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה

פוגל פרץ לתודעה לראשונה בגיל 15 עם הלהקה ביט 69, בה כתב את השירים, שר וניגן. הלהקה הוכרזה כהבטחת השנה של ערוץ 24 (2007), ושיריה נכנסו לתחנות הרדיו השונות. הלהקה אף שיתפה פעולה עם נינט טייב בכפר המוזיקה בניצנים.
בנעוריו למד בתיכון מקיף יהוד במגמת קולנוע. סרטו היה מועמד לפרס "יצירה צעירה" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, למד באופן פרטי הרמוניה אצל ד״ר מיכאל דמיאן וגיטרה אצל שלמה יידוב.
בשנים 2011–2014 שירת בצה"ל כגיטריסט וזמר בלהקת הנח"ל וכמעבד מוזיקלי בלהקות הצבאיות. לקראת סוף שירותו הצבאי, החל לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלו, "סנטימנט", שיצא לאור בנובמבר 2013. את האלבום הפיק מוזיקלית לצד רן רייטן והתארחה בו אליאנה תדהר. הקליפ לשיר הנושא מהאלבום זכה בפרס הראשון בתחרות "קליפ צעיר" לשנת 2013.
בשנים 2016–2018 ניגן גיטרה בהרכב ההופעות של "קפה שחור חזק", ובמסגרת זו ניגן לצד מוקי, רביד פלוטניק, מיכאל מושונוב, אלון אולארצ'יק וכנסיית השכל.
ביולי 2017 הוציא את אלבומו השני, "בדרך למצפה רמון", אותו הפיק בעצמו, תוך ליווי וייעוץ אמנותי של יובל מנדלסון. פוגל ניגן גיטרה בשירו של מנדלסון "עקרון הגבלת השלטון", ומצטרף לעיתים כגיטריסט להופעותיו של מנדלסון. במרוצת השנים שיתף פעולה עם אמנים נוספים כמו יהלי סובול, חמי רודנר, אבי גרייניק, לוקץ' ועוד.
בשנים 2015–2019 למד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו ביים, כתב וערך מספר סרטים קצרים אשר השתתפו בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ואף זכה בפרס בפסטיבל ShortFest, בפאלם ספרינגס, ארצות הברית. סרט הגמר שלו, "הניתוח", נתמך על ידי קרן יהושע רבינוביץ׳ והוקרן בפסטיבלים במילאנו ובניו יורק.
בספטמבר 2022 הוציא את אלבומו השלישי, "פוגל השלישי", עליו עבד עם המוזיקאים יוגב גלוסמן, מתי גלעד והילה רוח. לאלבום קדמו הסינגלים ״טריפו״, ״תמצא כיוון״, ״טרוד״ ו-״מסיבות בריכה״ אשר זכו לביקורות חיוביות. האלבום כלל גם את השיר "משחק ילדים", דואט של פוגל עם נומקה (נועם סדן). באותה שנה החל להשתתף במופע אינדי ילד לצד מיקה שדה.
דיסקוגרפיה

סנטימנט (2013)
בדרך למצפה רמון (2017)
פוגל השלישי (2022)
דיסקוגרפיה > עם ביט 69

חומרים רטובים (2007)
בנות אוהבות בנים חזקים (2008)
טימבוקטו (2020)
הערות שוליים

↑  רענן פוגל, ‏הוא הסתובב בחדרי חזרות בשוקן מגיל 13. הוא לא הולך לשום מקום, באתר "Time Out ישראל", 22 בספטמבר 2022
↑  אור ברנע, נינט במופע עם "ביט 69", באתר ynet, 10 ביוני 2007
↑  ירון רוולסצ'י, ‏אלו הם הזוכים הגדולים בתחרות "קליפ צעיר" 2013, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2013
↑  2019 Shortfest Announces Festival Winner, PALM SPRINGS INTERNATIONAL FILM SOCIETY, ‏2019
↑  סינגלס: שבוע 27 של שנת 2022, באתר הקצה, ‏2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568483505171  VIAF: 12145304725678610373   WorldCat (עם VIAF): 12145304725678610373
נירלט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים)
 שליטה בחברה:  קבוצת אינרום
 מוצרים עיקריים:  צבעים לבניין, מוצרי איטום
 מנכ"ל:  עמרי לוטן
 עובדים:  400
  
 http://www.nirlat.com/
 
נירלט צבעים בע"מ המוכרת בשם המקוצר "נירלט" היא חברה תעשייתית ישראלית העוסקת בייצור, מכירה ושיווק מוצרי צבע לענף הבניין והתעשייה ומוצרי איטום.
היסטוריה

חברת נירלט הוקמה בקיבוץ ניר עוז בשנת 1982, כמפעל לייצור מוצרי איטום. בהמשך החלה לייצר צבעים לבניין. בשנת 1999 התמזגה החברה עם חברת אוניברקול שעסקה בייצור צבעים, באמצעות חברת אורלייט תעשיות ששלטה באוניברקול. לאחר רכישת מניות אורלייט תעשיות על ידי קרן פימי נשלטת נירלט על ידי חברת אינרום (אורלייט תעשיות בעבר) הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ומחזיקה גם בחברת איטונג ובחברת כרמית מיסטר פיקס העוסקת בייצור מוצרי גמר לבנייה, ומוחזקת גם על ידי הקיבוצים ניר עוז ונירים.
לחברה שני אתרי ייצור והפצת מוצרים:האחד בקיבוץ ניר עוז והשני באזור התעשייה של נתניה. לחברה מרכז שירות לעיצוב בצבע הנמצא במתחם דיזיין סנטר בבני ברק, המהווה מקום להדרכה וייעוץ בנושא עיצוב הבית ובו נמכרים גם מוצרי החברה. בין מוצרי החברה צבעים לקירות, ציפויים חיצוניים, צבעי עץ ומתכת, מוצרי איטום, צבעים לתעשייה וצבעי אבקה לצביעה על משטחי אלומיניום, ברזל, פח ועוד.
החברה מעסיקה כ-400 עובדים. מוצרי החברה נמכרים בחנויות פרטיות לחומרי בניין וברשתות עשה זאת בעצמך ומשווקים לקבלנים ולאנשי מקצוע בתחום הבניין. מנכ"ל החברה הוא עמרי לוטן.
מפעל החברה בניר עוז נשרף במתקפת הפתע על ישראל, והעבודה בו הופסקה. כעבור כשבועיים קיבלה החברה מקדמה בסך 100 מיליון ש"ח על חשבון הפיצוי שהיא זכאית לו לפי חוק מס רכוש וקרן פיצויים. להמשך פעילותה ניסתה החברה לרכוש את חברת דקוליין שבעמק חפר, אך העסקה בוטלה עקב הגבלות שהציבה הממונה על התחרות. בינואר 2024 חזר מפעל החברה בניר עוז לפעילות חלקית.
ראו גם

אינרום
הערות שוליים

↑  קרן צוריאל, ‏אוניברקול, חברה בת של אורלייט, רכשה את מלוא הבעלות על נירלט, באתר גלובס, 6 בספטמבר 1999
↑  עומרי כהן, פימי קונה מגרינסטון גם את המחצית השניה של אינרום ב-105 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 26 בנובמבר 2008
↑  אורי טל טנא, האתגר של אינרום: לשמור על רווחיות ביום שאחרי פימי, באתר כלכליסט, 19 באוקטובר 2016
↑  אודות אוניברקול, באתר אוניברקול
↑  אמיר פרגר, מפעל נירלט בניר עוז ניזוק משמעותית וגם החברה האם נפגעת, באתר כלכליסט, 15 באוקטובר 2023
↑  נווית זומר, מפעל נירלט בניר עוז שנשרף קיבל מקדמה של 100 מיליון שקל מהמדינה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2023
↑  איציק יצחקי, בעקבות הגבלות הממונה על התחרות: עסקת נירלט-דקוליין לא תצא לפועל, באתר ביזפורטל, 31 בינואר 2024
↑  בצל המלחמה: נירלט חוזרת לפעילות חלקית במפעל בקיבוץ ניר עוז, באתר ‏מאקו‏, 29 בינואר 2024
| אריסון השקעות |
| --- | --- | --- |
| החזקות נוכחיות | בנק הפועלים (2.47%) • Miya |  |
| החזקות בעבר |  שיכון ובינוי (47%) • נירלט (50%) • יורוקום (30%) • אורבונד (100%) • המ-לט (9%) • תעשיות מלח לישראל (100%) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300772305171 
הסמל הישן של החברה
מוחמד עלי אל-ג'עברי

מוחמד עלי אל-ג'עברי עם העיתונאי יהודה ליטני, סוף שנות ה-60
מוחמד עלי אל-ג'עברי (בערבית: محمد علي الجعبري; 1900 – מאי 1980) היה מנהיג ופוליטיקאי פלסטיני, ראש עיריית חברון במשך עשרות שנים, וחבר הסנאט הירדני בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

בשנת 1939 מונה לראש עיריית חברון. הוא ניצח בבחירות לתפקיד בדצמבר 1946, והחזיק בתפקיד זה גם אחרי מלחמת ששת הימים וכיבוש חברון בידי ישראל, עד 1976. ב-1948 הוא היה מתומכי סיפוח ערביי ארץ ישראל לממלכת ירדן ועמד בראש קונגרס יריחו שקיבל את החלטות יריחו, תמיכה פלסטינית בשלטונו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן נגד חאג' אמין אל-חוסייני. באוקטובר 1948 עמד ג'עברי בראש משלחת של אנשי חברון שהגישה לעבדאללה את מפתחות מערת המכפלה בהבעת נאמנות למלך.
בשנת 1950 מונה לחבר הסנאט הירדני ובדצמבר 1955 מונה לשר המשפטים והחקלאות בממשלה קצרת הימים של היזאע אל-מג'אלי. הוא מונה שוב לשר המשפטים בממשלה הירדנית שנתמנתה עם יצירת האיחוד עם עיראק במאי 1958. ג'עברי המשיך לכהן כשר המשפטים עד יוני 1961. ב-1964 הוכנס למועצת עיריית חברון במינוי מיוחד של הממשלה הירדנית שהייתה זכאית לשני תקנים ייחודיים, וכך שינה את הרוב במועצת העיר וזכה במינוי נוסף לראשות העירייה.
לאחר שישראל כבשה את יהודה ושומרון מירדן במלחמת ששת הימים, כונן אל ג'עברי קשרים טובים עם הרשויות במדינת ישראל ועם פוליטיקאים ישראלים הוא ניהל מגעים עם הצד הישראלי, והציע שישראל תישאר בשלטון רק חמש שנים, שלאחריהן ישמרו הפלסטינים על זכות ההגדרה העצמית. למרות זאת כאשר הוצע להקים ממשלה גולה של אש"ף במחצית השנייה של שנות ה-70, התנגד אל ג'עברי למהלך ובינואר 1977 נפגש עם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין כדי לקדם עמדה פרו-ירדנית לפתרון הסכסוך.
ג'עברי היה קרוב משפחתו של סולימאן ג'עברי, המופתי של ירושלים (1993–1994). הוא נפטר במאי 1980.
הערות שוליים

↑  מן העיתון הרשמי, הַבֹּקֶר, 25 באוקטובר 1940
↑  גלוב פחה מתענין במושבות העבריות שבמחוז, הצופה, 12 במרץ 1948.
↑  השייך ג'עברי ייקבר היום בחצר ביתו לא הרחק ממערת המכפלה, דבר, 30 במאי 1980
↑  משלחת המונית, על המשמר, 27 באוקטובר 1948
↑  עבדאללה מינה את הסנאט, על המשמר, 19 באפריל 1950
↑  מג'אלי הרכיב ממשלה בירדן, דבר, 16 בדצמבר 1955
↑  הורכבה ממשלת הפדראציה ההאשמית, דבר, 19 במאי 1958
↑  ועידת משפטנים ערביים בקאהיר, קול העם, 27 בדצמבר 1960
סיפור דרמאטי ו... כוזב על ניתוק גיניאה-ישראל, על המשמר, 25 באפריל 1961
↑  ממשלה חדשה בירדן, על המשמר, 29 ביוני 1961
↑  אלי אייל, בחירות לעיריות - מי בעד ומי נגד, מעריב, 11 בפברואר 1972.
↑  ראש עיריית חברון אורח ת"א; מבקש לפתוח שערי אוניברסיטת ת"א לסטודנטים מחברון, דבר, 24 באוגוסט 1971.
↑  השבוע פגישת רבין-ג'עברי, דבר, 23 בינואר 1977.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336592805171  VIAF: 230149366286685601729   WorldCat (עם VIAF): 230149366286685601729
קלמנטיין צ'רצ'יל

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1885 מייפייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בדצמבר 1977 (בגיל 92) נייטסברידג', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  כנסיית סנט מרטין, בליידון 
 השכלה:  ברקהמסטד קולג'ייט 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (17 במאי 1965–12 בדצמבר 1977)  בת הזוג של ראש ממשלת בריטניה 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן זוג:  וינסטון צ'רצ'יל (1908–1965)
 פרסים והוקרה:  גבירת הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
קלמנטין אוגילבי ספנסר-צ'רצ'יל, הברונית ספנסר-צ'רצ'יל (באנגלית: Clementine Ogilvy Spencer-Churchill, Baroness Spencer-Churchill‏; 1 באפריל 1885 – 12 בדצמבר 1977) הייתה אשתו של ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, ובת אצולה בזכות עצמה.
ילדות

צ'רצ'יל נולדה ב-1 באפריל 1885 בלונדון. שם ילדותה היה קלמנטיין הוזיר. היא נרשמה כבתם של הנרי מונטגיו הוזיר ובלאנש הוזיר. עם זאת, השאלה מי היה אביה האמיתי שנויה במחלוקת עזה, כיוון שליידי בלאנש הייתה ידועה בבגידותיה הרבות. בלאנש עצמה טענה שקלמנטיין היא בתו של הפרש הנודע ג'ורג' מידלטון (אשר נטען שקיים רומן גם עם הקיסרית סיסי מאוסטריה). בתה הצעירה של קלמנטיין, מרי סואמס, גם היא האמינה בתאוריה זו. לעומת זאת ג'ואן הרדוויק, הביוגרף של קלמנטיין, טוען כי אביה היה אלג'רנון פרמן-מיטפורד, הברון הראשון מרידסדייל, אשר היה נשוי לאחותה של בלאנש. כך או כך, קלמנטיין רשומה כבתו של הנרי הוזיר. ב-1891 התגרשו הוריה לאחר שאביה תפס את אמה עם מאהב. קלמנטיין ואחיותיה התגוררו עם אמן. קלמנטיין התחנכה בתחילה בבית, ולאחר מכן בבית ספר באדינבורו ובבית הספר ברקהמסטד לבנות. את השכלתה היא השלימה בסורבון בפריז.