stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל נדאל
קריירה > 2021: זכייה 10 בטורניר רומא

באליפות אוסטרליה הפתוחה הודח נדאל ברבע הגמר על ידי סטפנוס ציציפס לאחר שכבר הוביל במשחק ב-2 מערכות. זו הייתה פעם שנייה בלבד בקריירה של נדאל בו הפסיד משחק בטורניר גראנד סלאם בו הוביל ב-2 מערכות.
בעונת החימר, הפסיד נדאל ברבע גמר טורניר מונטה קרלו לאנדריי רובליוב. לאחר מכן ניצח בפעם ה-12 בטורניר ברצלונה, כשגבר בגמר על סטפנוס ציציפס 2:1.
לאחר מכן העפיל לרבע גמר טורניר מדריד, אך הפסיד לאלכסנדר זברב.
במאי 2021, זכה בפעם העשירית בטורניר רומא היוקרתי, כאשר גבר על המדורג 1 בעולם נובאק ג'וקוביץ'.
באליפות צרפת הפתוחה נדאל העפיל לחצי הגמר ופגש שם את נובאק ג'וקוביץ'. נדאל הפסיד במשחק בארבע מערכות. היה זה ההפסד השלישי בסך הכל של נדאל אי פעם בטורניר זה. בעקבות ההפסד נדאל הודיע שלא ישתתף בטורניר ווימבלדון ובטורניר הטניס האולימפי.
לאחר מכן שיחק נדאל בכמה טורנירי משנה נוספים אך לבסוף הודיע על סיום העונה בגלל פציעה ברגלו השמאלית. בכך ירד נדאל בדירוג הכולל למקום 6.
קריירה > 2022: גראנד סלאם 21 ו-22 בקריירה

בינואר 2022, זכה בפעם השנייה באליפות אוסטרליה הפתוחה אחרי משחק בן 5 מערכות מול דנייל מדבדב שכבר הוביל במשחק ב-2 מערכות. נדאל היה לראשון שחוזר מפיגור ב-2 מערכות בגמר במלבורן מאז 1965, אז עשה זאת רוי אמרסון.
בכך עקף נדאל את רוג'ר פדרר והפך לשיאן הזכיות בטורנירי גראנד סלאם עם 21 זכיות.
בפברואר 2022 זכה נדאל בטורניר מקסיקו מבלי לשמוט מערכה לאורך הטורניר. במרץ העפיל נדאל לגמר טורניר אינדיאן וולס מאסטרס, אך הפסיד שם ב-2 מערכות לטיילור פריץ האמריקאי. מאוחר יותר הודיע נדאל שלא ישתתף בטורניר מיאמי בגלל פציעה.
בגלל אותה פציעה, נדאל החמיץ גם את 2 טורנירי החימר הראשונים לעונה, טורניר מונטה קרלו וטורניר ברצלונה. נדאל חזר לשחק בטורניר מדריד, אך הודח ברבע הגמר על ידי בן ארצו הצעיר קרלוס אלקרס שגם זכה בטורניר. לאחר מכן הפסיד בשמינית גמר טורניר רומא לדניס שפובלוב.
ביוני 2022 זכה נדאל בפעם ה-14 באליפות צרפת הפתוחה. הוא ניצח את נובאק ג'וקוביץ' ברבע הגמר בתוצאה 3:1. בחצי הגמר התמודד נגד אלכסנדר זברב שנפצע ופרש מההתמודדות כשהתוצאה הייתה 7:6 6:6 לנדאל. במשחק הגמר ניצח נדאל את קספר רוד בתוצאה 3:0 (6:3 6:3 6:0).
בכך שיפר נדאל את שיא הזכיות שלו בטורנירי גראנד סלאם, עם 22 זכיות במספר.
ביולי העפיל נדאל לחצי גמר טורניר ווימבלדון לאחר ניצחון ברבע הגמר על טיילור פריץ בחמש מערכות. נדאל נפצע באותו משחק בשרירי הבטן, אך חזר לשחק והשלים קאמבק מפיגור 2:1 במערכות. יממה לאחר מכן הודיע שלא יוכל להתחרות בחצי הגמר מול ניק קיריוס בשל הפציעה ופרש מהטורניר.
נדאל הפסיד בסיבוב הראשון של טורניר סינסינטי לזוכה בסופו של דבר בורנה צ'וריץ'. לאחר מכן השתתף נדאל באליפות ארצות הברית הפתוחה והודח בסיבוב הרביעי לאחר הפסד לאמריקני פרנסס טיאפו.
בטורניר סוף השנה הפסיד נדאל ב-2 המשחקים הראשונים לטיילור פריץ ופליקס אוז'ה-אליאסים. לאחר מכן ניצח את קספר רוד. נדאל סיים את השנה כמדורג 2 בסבב.
בשנה זאת, נכנס פעם נוספת לרשימת טיים 100.
קריירה > 2023: שמועות על פרישה

נדאל הגיע לאליפות אוסטרליה הפתוחה כאלוף המכהן, אך הפסיד בסיבוב השני בשלוש מערכות למקנזי מקדונלד האמריקני.
במשחק זה נדאל נפצע בירך ואף קיבל מספר טיפולים. בעקבות הפציעה נדאל הודיע שייעדר מכל טורנירי המשטחים הקשים של תחילת השנה.
נדאל ניסה לחזור לטורניר מונטה קרלו, אך כמה שבועות לפני הטורניר הודיע שייעדר ממנו וגם מטורנירי ברצלונה, מדריד ורומא.
לאחר מספר שבועות הודיע שלא יוכל להשתתף גם באליפות צרפת הפתוחה, ובכך הפסיד נדאל את כל עונת החימר.
בעקבות זאת ירד נדאל לראשונה זה 20 שנה ו-912 שבועות רצופים אל מחוץ למאה המדורגים הראשונים בסבב.
נדאל רמז במהלך תקופה זו שהשנה הבאה תהיה ככל הנראה האחרונה שלו כספורטאי מקצועני.
קריירה > 2024: פרישה

ביום הולדתו ה-37, עבר נדאל ניתוח מורכב בשרירי המותן והירך בעקבותיו הודיע על היעדרות צפויה של כחמישה חודשים נוספים. בעקבות זאת שב נדאל למגרשים רק בשנת 2024 שצפויה להיות, לפי הודעותיו הקודמות, שנתו האחרונה בסבב המקצועני. הוא השתתף בינואר 2024 בטורניר בריסביין והפסיד עם מארק לופס 6:4 6:4 לצמד האוסטרלי מקס פרסל וג'ורדן תומפסון. במשחק האישי הראשון ניצח את דומיניק תים 5:7, 1:6 בסיבוב הראשון של הטורניר.
ב-10 באוקטובר 2024, תלה את המחבט, והודיע שאחרי גמר גביע דייוויס, יפרוש ממשחק הטניס.
היריבות בין פדרר ונדאל

רוג'ר פדרר ורפאל נדאל הם שני טניסאים מקצועיים, שנפגשו מספר פעמים ברמות הגבוהות ביותר של הטניס העולמי. רבים מחשיבים את היריבות ביניהם לאחת היריבויות הגדולות בהיסטוריה של הטניס וחובבי הטניס נוהגים לכנות אותה ה'סופר קלאסיקו' של הטניס.
פדרר השווייצרי, אשר מחזיק ב-20 תוארי גראנד סלאם ובסך פרסים מטורנירי טניס עם למעלה מ-127 מיליון דולר, החזיק במקום הראשון בעולם בדירוג ה-ATP במשך 237 שבועות רצופים, החל מפברואר 2004. נדאל הספרדי, הצעיר מפדרר בכ-6 שנים, זכה ב-22 תוארי גראנד סלאם, מעל ל-115 מיליון דולר והחזיק במקום השני בעולם החל מיולי 2005 למשך 160 שבועות רצופים, עד שעקף את פדרר באוגוסט 2008. נכון לאוקטובר 2020 מדורג נדאל במקום השני בעולם לעומת פדרר המדורג במקום הרביעי.
פדרר ונדאל נפגשו עד היום 40 פעמים, מתוכן ניצח נדאל 24 משחקים ופדרר 16. 24 מתוך המפגשים התרחשו במשחק גמר, 8 בגמר תחרות גראנד סלאם. ב-4 מפגשים בגמר אליפות צרפת הפתוחה ניצח נדאל. מתוך שלושה משחקי גמר בווימבלדון, פדרר ניצח פעמיים ונדאל ניצח פעם אחת. בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה 2009 ניצח נדאל. המשחקים בין השניים, שמתארכים לעיתים ל-4 או 5 מערכות, מתעלים לרמות גבוהות בדרך כלל ומספקים לקהל משחקי טניס משובחים. המשחק המפורסם ביותר שהשניים נפגשו בו היה בגמר וימבלדון 2008, שנמשך 5 מערכות והסתיים בניצחונו של נדאל. המשחק נחשב לאחד המשחקים האיכותיים ביותר שנראו בתולדות הטניס.
שני השחקנים יחדיו שלטו בעולם הטניס ביד רמה. יחד זכו השניים ב-24 מתוך 28 טורנירי הגראנד סלאם בין השנים 2004 ל-2010. בשנים 2004–2007, בהן שלט פדרר בטניס העולמי כמעט ללא עוררין (זכה ב-11 תוארי גראנד סלאם מתוך 16 אפשריים ורשם מאזן של 315 ניצחונות לעומת 24 הפסדים בלבד) הוא עדיין החזיק במאזן שלילי במשחקיו מול נדאל (6–8 לטובת נדאל). בכך היה נדאל לשחקן היחיד באותה עת שהיה לו מאזן חיובי נגד פדרר.
מאז 2003 (השנה בה זכה לראשונה פדרר בגראנד סלאם) עד סוף 2020 זכו נדאל ופדרר ב-40 מתוך 71 טורנירי הגראנד סלאם שהתקיימו (56.33%)
שני הטניסאים מחזיקים ברצפי הניצחונות הארוכים ביותר על משטחי הטניס. לפדרר שיאים של 65 ניצחונות רצופים על דשא ו-56 ניצחונות על מגרשים קשים. לנדאל 81 ניצחונות על חימר.
סגנון משחק

לנדאל סגנון מאוד ייחודי, הוא לא מרבה לעלות לחבטות יעף (וולי), ובדרך כלל "בורח" לחבטת כף היד על חשבון חבטת גב היד. הוא מכה את הכדורים בספין (סיבוביות) כבד מאוד, שבעזרתו הכדור קופץ גבוה יותר, מה שמקשה על היריב להחזיר את הכדור. ההתמחות של נדאל היא משטח החימר, עליו גדל. ההצלחה שלו על משטח זה עצומה, והוא זכה 14 פעמים באליפות צרפת הפתוחה.
בתחילת הקריירה שלו הייתה חבטת ההגשה (הסרב) נקודת התורפה שלו, אך במשך השנים הוא שיפר אותה מאוד. אחת החבטות שנדאל מצליח להפיק ברמה גבוהה משל כל שחקני הסבב, היא חבטת ההעברה. הוא מצליח להעביר כדורים מאוד קשים שנחשבים עבור רוב שחקני הסבב לאבודים.
מאפיין ייחודי נוסף של נדאל הוא הכושר הגופני שלו, אולי הכושר הטוב משל כל שאר השחקנים, ולמאפיין זה יש חלק גדול ומשמעותי בהצלחה שלו במהלך השנים.
פציעות

במשך כל הקריירה שלו סבל נדאל מפציעות טורדניות בברכיים, נקודת התורפה שלו.
נדאל הפסיד טורנירים בשל פציעותיו בברכיים: לדוגמה, הוא לא שיחק בטורניר וימבלדון בשנת 2009, ואף שמט חודש מוקדם יותר את התואר "הקבוע" שלו באליפות צרפת הפתוחה.
לאחר מכן הוא פרש מטורניר אוסטרליה 2010 ברבע הגמר מול אנדי מארי במצב של 3:6, 6:7 ו-0:3 למארי.
ב-2011, הוא הודח שוב ברבע הגמר במלבורן (אליפות אוסטרליה הפתוחה) בגלל פציעה, אבל סיים את המשחק מתוך כבוד ליריבו דויד פרר.
בחודש מרץ 2012, הוא פרש מטורניר מיאמי עוד לפני חצי הגמר מול אנדי מארי.[דרושה הבהרה]
ובסוף 2014, נדאל נפצע בפרק כף יד ימין וכתוצאה מכך נדאל לא השתתף בטורנירים: טורונטו, סינסינטי ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשנת 2023 נפצע בירך באליפות אוסטרליה, נותח ועבר תהליך שיקומי ארוך של כמעט שנה, ובתחילת ינואר שב לתחרויות.
תארים

טורניר סופוט, לאחר ניצחון על חוסה אקסוסו (זכייה בתואר ראשון)
זכייה בגביע דייוויס (2004) עם נבחרת ספרד בטניס לאחר ניצחון על ארצות
הברית
טורניר המאסטרס של מונטה קרלו (2005), לאחר ניצחון על גיז'רמו קוריה
טורניר המאסטרס של רומא (2005), לאחר ניצחון על גיז'רמו קוריה
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2005), לאחר ניצחון על מריאנו פוארטה
טורניר המאסטרס של קנדה (2005), לאחר ניצחון על אנדרה אגאסי
טורניר המאסטרס של מדריד (2005), לאחר ניצחון על איוואן ליוביצ'יץ'
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2006), לאחר ניצחון על רוג'ר פדרר
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2007), לאחר ניצחון על רוג'ר פדרר
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2008), לאחר ניצחון על רוג'ר פדרר
טורניר וימבלדון (2008), לאחר ניצחון על רוג'ר פדרר
טורניר המאסטרס של קנדה (2008). לאחר ניצחון על ניקולאס קיפר
טורניר הטניס באולימפיאדת בייג'ינג לאחר ניצחון על פרננדו גונזלס
זכייה בגביע דייוויס (2008) עם נבחרת ספרד בטניס לאחר ניצחון על 
ארגנטינה
אליפות אוסטרליה הפתוחה (2009), לאחר ניצחון על רוג'ר פדרר.
זכייה בגביע דייוויס (2009) עם נבחרת ספרד בטניס לאחר ניצחון על צ'ילה.
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2010), לאחר ניצחון על רובין סודרלינג.
טורניר וימבלדון (2010), לאחר ניצחון על תומאס ברדיץ'.
אליפות ארצות הברית הפתוחה (2010) לאחר ניצחון על נובאק ג'וקוביץ'.
גולדן סלאם - זכייה בארבעת תוארי גראנד סלאם ומדליית זהב אולימפית.
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2011), לאחר ניצחון על רוג'ר פדרר.
זכייה בגביע דייוויס (2011) עם נבחרת ספרד בטניס לאחר ניצחון על 
ארגנטינה.
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2012), לאחר ניצחון על נובאק ג'וקוביץ'.
טורניר המאסטרס (אינדיאן וולס) (2013), לאחר ניצחון על חואן מרטין דל פוטרו.
טורניר המאסטרס (מדריד) (2013), לאחר ניצחון על סטאן ואוורינקה.
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2013), לאחר ניצחון על דויד פרר.
אליפות ארצות הברית הפתוחה (2013), לאחר ניצחון על נובאק ג'וקוביץ'.
טורניר המאסטרס (מדריד) (2014), לאחר ניצחון על קיי נישיקורי.
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2014) לאחר ניצחון על נובאק ג'וקוביץ'.
טורניר ארגנטינה (2015) לאחר ניצחון על חואן מונאכו.
טורניר שטוטגרט (2015) לאחר ניצחון על ויקטור טרויקי.
טורניר רוסיה (2015) לאחר ניצחון על דוד פרר
טורניר המבורג (2015) לאחר ניצחון על פאביו פוניני.
אליפות אוסטרליה הפתוחה (2022) לאחר הניצחון על דנייל מדבדב.
אליפות צרפת הפתוחה (הרולאן גארוס) (2022) לאחר ניצחון על קספר רוד.
רווחים מתחרויות

נכון ל-6 ביולי 2020
| שנה | רווחים | גראנד סלאמים | תחרויות ATP | טורנירים (סה"כ) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | $857 | 0 | 0 | 0 |
| 2002 | $23,975 | 0 | 0 | 0 |
| 2003 | $243,238 | 0 | 0 | 0 |
| 2004 | $447,758 | 0 | 1 | 1 |
| 2005 | $3,874,741 | 1 | 10 | 11 |
| 2006 | $3,746,360 | 1 | 4 | 5 |
| 2007 | $5,646,935 | 1 | 5 | 6 |
| 2008 | $6,773,773 | 2 | 6 | 8 |
| 2009 | $6,466,515 | 1 | 4 | 5 |
| 2010 | $10,171,998 | 3 | 4 | 7 |
| 2011 | $7,668,214 | 1 | 2 | 3 |
| 2012 | $4,997,448 | 1 | 3 | 4 |
| 2013 | $14,570,935 | 2 | 8 | 10 |
| 2014 | $6,746,473 | 1 | 3 | 4 |
| 2015 | $4,508,891 | 0 | 3 | 3 |
| 2016 | $2,836,500 | 0 | 2 | 2 |
| 2017 | $15,864,000 | 2 | 4 | 6 |
| 2018 | $8,663,347 | 1 | 4 | 5 |
| 2019 | $16,349,586 | 2 | 2 | 4 |
| 2020 | $1,354,342 | 0 | 1 | 1 |
| 2021 | $627,624 | 1 | 1 | 2 |
| בסה"כ | $124,111,811 | 20 | 68 | 88 |
מחוץ למגרש

ב-8 ביולי 2010 פורסם שהעביר סכום כסף למועדון הכדורגל מיורקה, על מנת לשלם חוב. בתמורה, הוא מחזיק מאז בעשרה אחוזים משווי הקבוצה. נשיא הקבוצה אף הציע לנדאל להיות סגנו, אך נדאל סירב.
אף על פי שדודו, מיגל אנחל נדאל, שימש סגן-המאמן של קבוצת מיורקה, נדאל מחשיב עצמו לאוהד של ריאל מדריד.
נדאל פרסם שהוא אגנוסטי.
כילד, נדאל היה צופה קבוע של האנימה היפנית "דרגון בול". ה-CNN פרסם מאמר על ילדותו של נדאל וקרא לו "הדרגון בול של הטניס".
מחוץ למגרש > פוקר

בנוסף לטניס וכדורגל, נדאל נהנה גם מפוקר. באפריל 2014 נדאל שיחק נגד ונסה סלבסט, אלופת העולם בפוקר, במונקו.
בדצמבר 2013 זכה נדאל בטורניר פוקר לצדקה, נגד רונאלדו.
מחוץ למגרש > ציוד וחסויות

נדאל הופיע במסעות פרסום לקיה כשגריר עולמי של החברה.
לנדאל יש גם הסכם חסות עם חברת תקליטורים של די וי די.
חברת מחבטי הטניס המחסה עליו היא "באבולט" מדגם "AeroPro" עם אחיזת 4\41 L2 אינץ'.
החל מינואר 2010, נדאל הוא השגריר הבינלאומי ל"קוולי", חברה ספרדית שמייצרת ביסקוויטים, לחם, מוצרי מאפה ומוצרי שוקולד. נדאל צרך את מוצריהם מילדותו.
ב-2010, שען יוקרה פיתח שעון בשיתוף פעולה עם נדאל. השעון עשוי מטיטניום וליתיום. השעון שווה בארצות הברית כ-525,000 דולר. נדאל היה מעורב בתכנון והבדיקה של השעון על מגרשי הטניס, וב-2010 במהלך אליפות צרפת הפתוחה דווח כי נדאל עונד את השעון כחלק מעסקת החסות עם השען.
מחוץ למגרש > האסטרואיד

128036 RafaelNadal(אנ'), הוא אסטרואיד בחגורת האסטרואידים, שהתגלה ב-2003 במצפה האסטרונומי של מיורקה, שנקרא על שמו.
בסוף 2019 התחתן נדאל עם זוגתו, מריה פרנססקה פרלו, לאחר 18 שנים של מערכת יחסים.
הקרן

ב-13 בפברואר 2008, נדאל הקים במנקור את: "קרן רפא נדאל", הקרן מתמקדת בסיוע למדינות מתפתחות, ילדים ובני נוער עם מוגבלויות ופיתוח הספורט. נשיאת הקרן היא אמו של נדאל.
באוקטובר 2010, נדאל הקים בליווי אמו (אנה מריה) ואחותו (מריה איזבל) במסגרת הקרן, בית ספר לטניס ששמו: "School tennis Nadal Rafa(אנ')" בחבל הארץ: אנדרה פרדש בהודו, בעיר אננטאפור.
חודשיים לאחר מכן בדצמבר, נדאל ארגן משחק ראווה למטרת צדקה בקאחה מחיקה, מדריד, נגד רוג'ר פדרר. נדאל ניצח: 7-6, 4-6, 6-1.
במשחק הראווה הקודם של נדאל ופדרר שהיה בבזל, שווייץ, נדאל הפסיד לפדרר: 6-4, 3-6, 3-6.
ראו גם

היריבות בין פדרר ונדאל
היריבות בין נדאל וג'וקוביץ'
הסבב העולמי לגברים (ATP)
רשימת זוכים בתוארי גראנד סלאם
ג'ורג' פיו

ג'ורג' אליס פיו (באנגלית: George Ellis Pugh;‏ 28 בנובמבר 1822 – 19 ביולי 1876) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת אוהיו בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פיו נולד בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית. היו לו שלושה אחים ואחות.
הוא החל לעסוק בעריכת דין ב-1843. לאחר מכן שירת כקפטן בגדוד הרביעי של אוהיו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. הוא זכה לשבחים על גבורה ואומץ שגילה בפעולה בקרב אטלסקו. לאחר שכיהן בבית הנבחרים של אוהיו מ-1848 עד 1850 כיהן כתובע הכללי של המדינה מ-1852 עד 1854. פיו כיהן קדנציה אחת בסנאט של ארצות הברית מ-1855 עד 1861, ולא הצליח להיבחר מחדש לאחר שהובס על ידי סלמון צ'ייס, אותו החליף.
הוא תמך בחוקת לקומפטון ב-16 במרץ 1858, אך פעל לפי הוראות בית המחוקקים של אוהיו והצביע נגדה.
למרות הפסדו לצ'ייס בניסיונו להיבחר בשנית לסנאט ב-1860 המשיך פיו בפעילות פוליטית. הוא הגיח שוב לזירה הפוליטית ב-1873 כשנבחר להיות ציר בוועידת החוקה של מדינת אוהיו אך פרש מדיוניה. הוא מת בסינסינטי בשנת 1876, בגיל 53.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' פיו, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב בורנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5140 8007  LCCN: nr93003094  NTA: 131080601  SNAC: w6tb4m2k  US Congress: P000560  VIAF: 39245591   WorldCat (עם VIAF): 39245591
ג'ורג' פנדלטון

ג'ורג' האנט פנדלטון (באנגלית: George Hunt Pendleton;‏ 19 ביולי 1825 – 24 בנובמבר 1889) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי שייצג את מדינת אוהיו בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית. התמודד על המועמדות הדמוקרטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית לקראת הבחירות ב-1864, אך נכשל.
ביוגרפיה

לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת סינסינטי ובאוניברסיטת היידלברג החל לעסוק בעריכת דין בסינסינטי, עיר הולדתו. הוא היה חתנו של פרנסיס סקוט קי, מחבר המנון ארצות הברית. לאחר שכיהן בסנאט של אוהיו נבחר פנדלטון לבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר סיום מלחמת האזרחים האמריקנית התנגד לתיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית.
פנדלטון נחשב למועמד הדמוקרטי המוביל לנשיאות לקראת הבחירות ב-1868, אך הובס על ידי הורשיו סימור. לאחר שפנדלטון הפסיד בבחירות לתפקיד מושל אוהיו ב-1869, לקח פסק זמן מהפוליטיקה.
פנדלטון זכה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-1879 וכיהן בו קדנציה אחת. לאחר רצח ג'יימס גרפילד ניסח ועזר להעביר את חוק הרפורמה בשירות הציבורי (אנ') משנת 1883. בעקבות זאת איבד את תמיכתו באוהיו והוא לא התמודד לכהונה שנייה בסנאט. לאחר מכן מינה אותו הנשיא גרובר קליבלנד לשגריר בקיסרות הגרמנית. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1889 ומת מאוחר יותר באותה השנה.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' פנדלטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב בורנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 134130170  ISNI: 0000 0000 2669 489X  LCCN: n86812256  SNAC: w61v5kjv  SUDOC: 144511371  US Congress: P000203  VIAF: 35665120   WorldCat (עם VIAF): 35665120
המכללה לביטחון לאומי

.
| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1977 – הווה (47 שנים) 
 פיקוד
 דרגת המפקד:    אלוף
 מפקד נוכחי:  נמרוד אלוני
המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) היא מוסד ללימוד מקיף ומעמיק של הביטחון הלאומי, המיועדת לבכירי מערכת הביטחון.
כללי

המכללה הוקמה לראשונה בשנת 1962, מכוח החלטת ממשלה שקבעה:
"... המכללה לביטחון לאומי...נועדה להקנות השכלה גבוהה למפקדים בצה"ל. הלומדים במכללה יעסקו בלימוד יסודות הביטחון הלאומי ברמה האקדמית, וכן בנושאים כלליים הדרושים להבנת הרקע המדיני, החברתי והטכנולוגי של בעיות הביטחון במדינה..." (22 ביולי 1962).
בשנת 1967 נסגרה המכללה, ונפתחה מחדש ב-1976 מכוח החלטת ממשלה לפיה נועדה המכללה לביטחון לאומי להיות:
"...המכללה לביטחון לאומי, היא המוסד הממלכתי הגבוה במדינה, המכשיר את הסגל הבכיר בצה"ל, במערכות הביטחון והממשל לתפקידי פיקוד וניהול בכירים..." (23.5.1976)
המכללה מיועדת לבכירי מערכת הביטחון הישראלית: צה"ל, שירות הביטחון הכללי (שב"כ), "המוסד", משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר (שב"ס), התעשייה הצבאית, רפא"ל וכן מבקר מערכת הביטחון, משרד החוץ, משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה. קציני צה"ל המגיעים ללימודים במכללה לביטחון לאומי מיועדים בדרך כלל לתפקידים בכירים כגון: מח"ט, מפקד אוגדה, קצין חיל ראשי ותפקידים בכירים אחרים. 
על פי החלטת הרמטכ"ל, החל ממחזור ל"ד (2005-2006), משולבים קצינים בכירים מצבאות זרים מכיתת המב"ל.
מטרת שילובם של הקצינים הזרים, היא להשביח את הלימוד במב"ל, באמצעות חשיפה לתפיסות שונות הרווחות בצבאות העולם, ולאופן בו נתפסת מדינת ישראל בעיניים זרות.
המכללה לביטחון לאומי משמשת כמוסד הממלכתי הגבוה ביותר ללימוד ומחקר בעיות הביטחון הלאומי של מדינת ישראל.
ארגון

מפקד מב"ל הוא בעל דרגת אלוף - מפקד המכללות הצבאיות ומפקד מפקדת העומק. מתחתיו, בראש מערך הלימודים במב"ל עומד מד"ר (מדריך ראשי) בדרגת אלוף-משנה. המדריך הראשי במב"ל משנת 2022 הוא אל"ם סמואל בומנדיל. בין קודמיו בתפקיד: גב' מירב צפרי- אודיז, יונתן סיידה - מרום,איציק כהן, ענאן ווהבי, גיל שלו, עפרה בן ידי  רפאל ורדי, שלמה גזית, יוסי בן-ארי, רות ירון,  .
בנוסף, בסגל מב"ל ישנם: רע"ן הדרכה בדרגת סא"ל, פרופסור מאוניברסיטת חיפה - ראש תחום האקדמיה בקורס, 4 מדריכי צוותים (שלא בהכרח מצה"ל, אלא יכולים להיות ממשרדי הביטחון השונים[דרושה הבהרה]), מפקדת מרכז ללמידת בכירים, רמ"ד קש"ח ומנהלת לומדים בינ"ל, ע.רמ"ד קש"ח, רמ"ד ארגון וקצין ניהול.
תוכנית הלימודים

תוכנית הלימודים במכללה לביטחון לאומי מקבילה ללימודי תואר שני במדע המדינה במגמת ביטחון לאומי, ועמידה בה מזכה את בוגר המכללה גם בתואר שני במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה, שבה נלמדות במקביל גם תוכניות מצוינות צבאיות נוספות, דוגמת המלט״ק וקורס חובלים.
ציוני דרך

ב-22 ביולי 1962 קיבלה ממשלת ישראל החלטה עקרונית בדבר הקמת מכללה לביטחון לאומי בירושלים שמטרתה:
בראש צוות ההקמה מונה עוזי נרקיס. ביוני 1963 החליטה ממשלת ישראל על הקמת המכללה בפועל, בתמיכתו של דוד בן-גוריון ובהתנגדותם של מספר שרים, בהם פנחס ספיר, יגאל אלון, לוי אשכול, ומשה דיין. המכללה נפתחה ב-15 באוקטובר 1963, מפקדה הראשון היה עוזי נרקיס וסגנו היה רפאל ורדי ממשרד החוץ ששימש גם כמדריך ראשי. לצדם כלל סגל המכללה שלושה מדריכים, שני אלופי משנה וסגן אלוף, ומספר אנשי מכללה. בית המכללה היה בבית הוועד למען החייל ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ופעילות ספורט התקיים במתקני ימק"א ירושלים. מספר המשתלמים במחזור לימודים, שארך שנה אקדמאית אחת, עמד על 24, כאשר שליש מהם הם מצה"ל. המשתלמים נדרשו להיות בני 30-45, בעלי השכלה אוניברסיטאית או תיכונית, יודעי אנגלית.
ביולי 1967 לאחר ארבעה מחזורים בלבד, נסגרה המכללה בהמלצת ועדה בראשות יגאל ידין. כחלק מיישום לקחי מלחמת יום הכיפורים, הוחלט בשנת 1974 להקים את המכללה מחדש, אולם היישום נדחה בגלל מגבלות תקציביות. בסוף 1975 נשלח מנחם מרון לחוץ לארץ ללימודים ונקבע שהוא יקים מחדש את המכללה שתפתח ב-1977. המכללה נפתחה ב-1 בספטמבר 1977.
ב-1 בספטמבר 1991 הוכפפה המכללה לביטחון לאומי (יחד עם המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה) למפקד המכללות הצבאיות במחנה דיין אשר בגלילות.
בשנת 2006 נפתחו שערי המכללה לביטחון לאומי במחזור ל"ד גם ללומדים מצבאות זרים, במהלך שיזם והוביל מפקד המכללות, איל בן ראובן. החל ממחזור (2006–2007) החלו ללמוד לפחות חמישה קצינים מצבאות זרים במכללה.
מפקדי המכללה

| מניין | תמונה | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | עוזי נרקיס | אוקטובר 1963 – נובמבר 1965 | לימים אלוף פיקוד המרכז |
| 2 |  | אלעד פלד | נובמבר 1965 – יולי 1967 | לימים נספח צה"ל בארצות הברית |
| 3 |  | מנחם מרון | 1977 – 1980 | לימים נספח צה״ל בוושינגטון |
| 4 |  | יעקב אבן | 1980 – 1983 |  |
| 5 |  | אביעזר יערי | 1983 – 1986 |  |
| 6 |  | יעקב לפידות | 1986 – 1990 |  |
| 7 |  | יוסי בן-חנן | 1990 – 1994 |  |
| 8 |  | יצחק בריק | 1994 – 1998 |  |
| 9 |  | יעקב עמידרור | 1998 – 2002 | לימים ראש המועצה לביטחון לאומי |
| 10 |  | עמוס ידלין | 2002 – 2004 | לימים ראש אמ"ן |
| 11 |  | איל בן ראובן | 2004 – מרץ 2006 |  |
| 12 |  | גרשון הכהן | מרץ 2006 – דצמבר 2011 |  |
| 13 |  | יוסי בידץ | דצמבר 2011 – אוגוסט 2015 |  |
| 14 |  | תמיר הימן | אוגוסט 2015 – 3 בינואר 2018 | לימים ראש אמ"ן |
| 15 |  | אמיר ברעם | 3 בינואר 2018 – 11 במרץ 2019 |  |
| 16 |  | איתי וירוב | 11 במרץ 2019 – 16 ביולי 2023 |  |
| 17 |  | נמרוד אלוני | 16 ביולי 2023 – | מפקד המכללות הנוכחי |
גלריה

טקס סיום מחזור י' של המכללה לביטחון לאומי, 1983. מימין לשמאל: הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי, שר הביטחון משה ארנס, מפקד המכללות אלוף יעקב אבן ונציג המסיימים אל"ם אפרים לפיד מחזיר ברכות.
טקס חילופי מפקד המכללה לביטחון לאומי, אוגוסט 2015. מימין לשמאל: אלוף יוסי בידץ מסיים תפקיד, הרמטכ"ל גדי איזנקוט, אלוף תמיר הימן המפקד הנכנס.
הענקת תעודת הוקרה למפקד השני של המב"ל אלוף אלעד פלד בכנס בוגרי מב"ל ינואר 2020. מימין לשמאל: אלוף אלעד פלד, תא"ל (מיל') ד"ר אפרים לפיד, יו"ר עמותת בוגרי מב"ל, ואלוף איתי וירוב מפקד המכללות הצבאיות.
המבל"ל

המבל"ל (המכללה לביטחון לאומי לנוער), היא תוכנית בת מוכרת של המב"ל. המבל"ל הוקמה ופעלה ב-10 בתי ספר בתחילת המאה ה-21.
במבל"ל השתתפו תלמידים נבחרים, שנשארו לאחר שעות הלימודים, במטרה לעסוק בנושאים מגוונים הקשורים לביטחון, לאומיות ונוער.
את המבל"ל מנהלים מורים אשר השתתפו בתוכנית בהתנדבות. והם אשר הכינו את המערכת השנתית, ודאגו לקיומה של התוכנית, במטרה להוסיף לתלמידים ידע, יכולות מנהיגות ומוטיבציה לפעול למען המדינה ואזרחיה.