לוחמה אווירית במלחמת קוריאה
מהלך המלחמה בזירה האווירית > שלב שני - ערעור העליונות של כוחות האו"ם > השבוע השחור של המפציצים הכבדים

בתחילת אוקטובר 1951, שירותי המודיעין של האו"ם החלו להביא עדויות לשדות אוויריים חדשים שנבנים בקוריאה הצפונית תחת הגנה האווירית של מטוסי המיג. מידע זה הפך את השדות למטרות מרכזיות שכן הן היו מאפשרות להקים כוח אווירי שיכל לתקוף את כוחות האו"ם בחזית לראשונה מאז יולי 1950. לתקיפת המטרות הללו התגייסו כלל טייסות המפציצים הכבדים. התקיפה הראשונה החלה ב-22 באוקטובר, כאשר מספר טייסות B-29 ומטוסי תקיפה תקפו מספר שדות ופסי רכבת צפונה מנהר צ'ונגצ'ון, בשל העננות הכבדה המיירטים הרוסים התקשו למצוא את כל המבנים, אך רשמו לטובתם הפלה של שני מפציצי B-29 ומטוס F-84 אחד, בעוד האמריקאים רשמו אבדות של מטוס B-29 אחד.
היום שלמחרת נרשם כ"יום שלישי השחור", זאת בשל האבדות הקשות של טייסות המפציצים הכבדים. הקרבות החלו בסביבות השעה 9:10 - 9:30 עם זיהוי שמונה קבוצות שטסו לכיוון קוריאה הצפונית על ידי עמדות המכ"ם הסובייטיות. סך הכל הכוח כלל כ-200 מטוסי קרב וקרב-הפצצה, וכוח מפציצים כבדים שיעדם היה השדות החדשים. בין השעות 9:35 עד 10:04 מטוסי קרב-הפצצה תקפו בצורה מרוכזת באזור אנג'ו, כאשר המפציצים הכבדים התרכזו בשדה נאמסי. הרוסים הזניקו 58 מטוסי מיג בין השעות 9:24 ל-9:33 ועוד 26 מטוסים בשעה 9:45. מטוסי דיוויזיית מטוסי הקרב ה-324 אומנה על העסקת מטוסי הקרב של האויב בעוד על מטוסי הדיוויזיה ה-303 הוטלה המשימה להתמודד מול מטוסי ההפצצה.
בשעה 10:40 כוח המוביל של הרוסים נתקל בכ-30 מטוסי F-86, ובאותו זמן הם הצליחו לזהות קבוצה של 10 מטוסי B-29 מלווים על ידי 38 מטוסי F-84.‏ 14 מהמיגים הוקצו להתמודד עם מטוסי הקרב ושישה תקפו את המפציצים. בקרבות ההמוניים שהתפתחו באותו יום הרוסים רשמו לעצמם הפלות גדולות של 10 מפציצי B-29 ושלושה מטוסי F-84 ללא אבדות. האמריקאים לעומת זאת רשמו אבדות של 3 מטוסי B-29 וארבעה נוספים שהורדו מהמצבה בגלל הנזק החמור, ומטוס F-84 אחד והפלות של שישה מטוסי מיג.
למרות האבדות הקשות ב-24 באוקטובר המפציצים הכבדים חזרו לתקוף בקוריאה הצפונית. ביום זה המיגים לא הצליחו ליירט את המפציצים לפני הגעתם לאזור היעד שלהם, אלא השיגו אותם בדרך חזרה בקצה הגזרה עליה הם אמונים. בקרב הזה הרוסים רשמו הפלות מטוס B-29 אחד (שמופיע גם ברישומים האמריקאיים), 4 מטוסי F-86 וארבעה מטוסי מטאור ואובדן של מטוס אחד. לעומתם, האמריקאים רשמו הפלות של שני מטוסי מיג לעומת אובדן של שני מטוסי F-86 ומטוסי B-29 אחד, לפי הרישומים של חיל האוויר האוסטרלי לא היו אבדות במטוסים.
ב-27 באוקטובר הייתה הקרב הגדול האחרון של השבוע השחור בו מטוסי B-29 ביצעו הפצצות יום באזור סמטת המיגים. ביום זה 9 מפציצים תקפו גשר רכבת באזור אנג'ו בליווי של 32 מטוסי F-80 ו-F-86. תקיפה זאת תוכננה בידיעה שהמיירטים של האויב נמנעו מלטוס מעל הים ולכן הכוח טס בים הצהוב ופנו לכיוון החוף בקרבת המטרה, בנוסף מטוסי F-86 ביצעו סיורים התקפיים באזור המטרה לפני הגעת הכוח התוקף. בשעה 10:04 הוזנקו 42 מטוסי מיג לקראתם. בקרב זה מטוסי המיג רשמו לזכותם הפלות של שני מטוסי B-29, שלושה מטוסי F-84 ושני מטוסי F-86 תמורת אובדן של מיירט אחד. לעומתם, האמריקאים רשמו לזכותם שישה מטוסי מיג (5 על ידי מקלענים ואחד על ידי F-86) תמורת אובדן של מטוס B-29 אחד.
בעקבות האבדות בשבוע שבין ה-22 ל-27 באוקטובר במטה ה-FEAF הסיקו כי שום כמות מטוסי ליווי לא יוכלו לעצור לגמרי את מטוסי המיג בדרכם להפלת מטוסי B-29 ולכן הוחלט להפסיק את הפצצות היום על ידי המפציצים הכבדים בשמי קוריאה הצפונית למשך המלחמה.
חודש אוקטובר 1951 הסתכם ברישומים הסובייטיים ב-92 הפלות של מטוסי אויב מתוכם 16 מטוסי B-29, מטוסי B-26 אחד, 41 מטוסי F-86, ‏21 מטוסי F-84, ‏ 12 מטוסי F-80 ומטוס בוכנה של הצי האמריקאי (ככל הנראה מטוס F4U). לעומתם, האמריקאים רשמו הפלות של 37 מטוסי מיג 15. דיוויזיית מטוסי הקרב ה-4 של כוח המתנדבים הסיני עזבה בחודש זה את הזירה לאחר שביצעה 508 גיחות מבצעיות והשתתפה ב-10 קרבות אוויר בהם טענה להפלת 20 מטוסי אויב (הרישומים האמריקאים לא מציינים אבדות בהיתקלויות אלה). הדיוויזיה שילמה ביוקר על חוסר הניסיון שלה ואיבדה 14 טייסים בתקופה זאת. בחודש זה התחדשו השיחות בין הצדדים לאחר חודשיים של הפסקה.
בחודש נובמבר טייסי המיג רשמו לזכותם הפלות של 70 מטוסים מתוכם מטוס B-29 אחד (בלילה), 27 מטוסי F-86, ‏31 מטוסי F-84, ‏9 מטוסי F-80 ושני מטוסים הצי (ככל הנראה סקאייריידר או F4U). האבדות של הרוסים הסתכמו בעשרה מטוסים עם ארבעה טייסים הרוגים וטייס אחד נעדר. טייסי האו"ם רשמו לזכותם 18 הפלות של מטוסי מיג.
בתחילת חודש זה דיוויזיית מטוסי הקרב ה-3 של חיל המתנדבים הסיני הצטרפה לזירה. דיוויזיה זאת הייתה הראשונה לקבל מטוסי מיג-15 לשורותיה, והחל מנובמבר 1950 אנשי הדיוויזיה התמקדו באימונים מאומצים, לקראת הצבתם בזירה טייסיה צברו כ-70 שעות טיסה כל אחד במטוס הקרב החדיש, הרבה מעל הממוצע בחיל, והוכיחו את עצמם כדיוויזיה האווירית הסינית המוצלחת ביותר במשך כל המלחמה.
אנשי הדיוויזיה ה-3 קיבלו הרצאות מוותיקי דיוויזיה ה-4 בשביל ללמוד מניסיונם, בעקבותיהן נבנתה תוכנית מבצעית שכללה הימנעות מכניסה לקרבות אוויר גדולים או עם מטוסי F-86 ולהתמקד בניסיון הפלת מבנים קטנים של מטוסי קרב-הפצצה. הצלחותיהם בחודש זה העלו את ביטחונם עד כדי שינוי התוכנית המבצעית שעתה כללה משימות אמנעה וכן ניסיונות ליזום קרבות אוויר עם מטוסי סייבר. בחודש נובמבר 1951 הסתמן להנהגה הסינית כי יש סיכוי גובר לשביתת נשק בזמן הקרוב. עקב זה השגת ניסיון מבצעי לכמה שיותר דיוויזיות אוויריות של חיל האוויר שצבא שחרור העם הפך למטרה דחופה. על דיוויזיות 3 ו-4 שהיו למנוסות ביותר הוטלה המשימה לחפות על הטייסים הטריים במשימותיהם הראשונות. התוכנית שנבנתה אפיינה שיט חשיפה מדורגת של הטייסים למשימות בעלות סיכון גובר, החל מסיורים באזורים הנחשבים לשקטים, ובהדרגה הגעה לניסיונות לכניסה לקרבות אוויר עם מבנים קטנים של מטוסי קרב-הפצצה. דיוויזיות מטוסי הקרב ה-2 וה-14 הצטרפו לזירה למטרה זאת. בחודש דצמבר הדיוויזיות טסו את הגיחות המבצעיות הראשונות שלהם.
ב-6 בנובמבר התבצעה משימת ההפצצה הראשונה של דיוויזיות ההפצצה הסיניות במלחמה, זאת התבצעה על האי טאהווה-דו (Taehwa-do) על ידי 9 מטוסי טופולב טו-2. למרות אש נ"מ מהאי, לא הוזנקו מטוסי קרב ליירוט המבנה והוא לא חווה אבדות. משימה זאת הייתה להצלחה גדולה שזרעה ביטחון בכוחות הסינים ועודדה אותם לנסות את אותן הטקטיקות בשנית, אך ביטחונם בגד בהם שכן ה-FEAF התכוננו לתקיפה חוזרת, והסינים לא השכילו לשנות את המטרה של התקיפה והשתמשו באותן תוכניות הפעולה ואף באותה כמות מטוסים.
ההפצצה השנייה שהתבצעה ב-30 בנובמבר הייתה למפלה גדולה. מבנה המפציצים הגיע לאזור המפגש המתוכנן עם מטוסי המיג המלווים לפני הזמן וטסו לאזור המטרה בליווי של מטוסי La-11 הבוכנתיים. לקראת ההגעה לאי מבנה המפציצים יורט על ידי 31 מטוסי F-86. רק מבנה אחד של מטוסי מיג הצליח להגיע לקרב בעודו מתחולל. האבדות של הכוחות הסינים הסתכמו בארבעה מטוסי Tu-2, שלושה מטוסי La-11, ומיג אחד. הסינים טענו להפלה של 3 מטוסי סייבר, אבל ברישומים האמריקאים לא נרשמו אבדות, אם כי שני מטוסים ניזוקו משמעותית. האמריקאים לעומתם טוענים להפלת 8 מטוסי Tu-2. בשל משימה זאת חיל האוויר של צבא שחרור העם נטש את הטקטיקות ההפצצות ביום של מטוסי ההפצצה, ונשען על מטוסי הקרב למשימות תקיפה למשך המלחמה.