stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבתא מוזס
אוספים

מהאוספים המוכרים לציבור של סבתא מוזס ניתן למצוא ב:
מוזיאון בנינגטון בבנינגטון שבוורמונט, מחזיקים את האוסף הציבורי הגדול ביותר של סבתא מוזס.
מוזיאון ברוקלין, העיר ניו יורק
מוזיאון פיג'י ארט, דוונפורט, לוואה.
מוזיאון הירשהורן בוושינגטון די. סי.
מוזיאון לורן רוג'רס לאומנות, מיסיסיפי.
מוזיאון מאייר לאומנות, העיר ניו יורק.
מוזיאון מטרופולין, וושינגטון.
גלריית ממוריאל ארט, אוניברסיטת רוצ'סטר, ניו יורק.
אוסף הפיליפס, וושינגטון.
מוזיאון פיניקס לאומנות, אריזונה,
אוניברסיטת לוואה לאומנות, איווה סיטי .
ראו גם

אמנות נאיבית
הערות שוליים

↑  "Obituary: Grandma Moses Is Dead at 101; Primitive Artist 'Just Wore Out'". New York Times. 14 בדצמבר 1961. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  William C. Ketchum, Jr, Edward Douglas, Linda Greer, Don Kennison (ע), Beginnings, GRANDMA MOSES An American Original, 1999, Indonezia: Todtri, 1999, עמ' 27-29, ISBN 978-1597640831. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275588105171  BIBSYS: 90190038  BnF: cb13757217s (data)  CiNii: DA01441679  GND: 118641212  ISNI: 0000 0003 8309 1915  LCCN: n79003969  NARA: 10582260  NDL: 00450638  NKC: xx0201352  NLK: KAC201772425  NSK: 000292036  NTA: 071975497  RKD: 57946  SELIBR: 277066  SNAC: w6k17t92  SUDOC: 067711162  Trove: 1265037  ULAN: 500032111  VIAF: 52482749   WorldCat (עם VIAF): 52482749 
רוברטסון בילדותה
עיטוריה של סבתא מוזס משנת 1918
בול הדואר האמריקאי משנת 1969 אשר יצא לאור כהוקרה לסבתא מוזס ומעתיק את העבודה המוצגת בבית הלבן "ארבעה ביולי".
עיר האלוהים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "עיר האלוהים"
 מבוסס על:  "עיר האלוהים" מאת פאולו לינס
 בימוי:  קטיה לונד, פרננדו מאירלס 
 הופק בידי:  אנדראה ברטה ריביירו מאוריציו אנדראה ראמוס אליסה טולומלי וולטר סלס
 תסריט:  ברוליו מנטובני 
 עריכה:  דניאל רזנדה 
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר רודריגז אליס בראגה לינדרו פירמינו פיליפה הגנסן דאגלס סילבה ג'ונתן הגנסן מת'אוס נכטיירגל סו יורג' רוברטה רודריגז גרזילה מורטו
 מוזיקה:  אנטוניו פינטו, אד קורטז 
 צילום:  סיזר צ'רלון
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 חברת הפקה:  O2 Filmes Globo Filmes StudioCanal Wild Bunch
 חברה מפיצה:  מירמקס (בארצות הברית) בונה ויסטה, הפצת סרטים בע"מ
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת 18 במאי 2002 (פסטיבל קאן) ברזיל 30 באוגוסט 2002
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  פורטוגזית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סיפור התבגרות, סרט פשע, הוד פילם 
 מקום התרחשות:  ריו דה ז'ניירו, Cidade de Deus 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-60 של המאה ה-20, שנות ה-70 של המאה ה-20, שנות ה-80 של המאה ה-20 
 תקציב:  $3,300,000
 הכנסות:  $30,641,770
 הכנסות באתר מוג'ו:   cityofgod
 סרט הבא:  City of Men 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיר האלוהים (בפורטוגזית: Cidade de Deus) הוא סרט קולנוע ברזילאי מאת הבמאי פרננדו מאירלס, על פי ספרו של פאולו לינס. הסרט מתאר את הפאבלה הענייה ומוכת הפשע סידאג'י ג'י דאוש אשר ממערב לריו דה ז'ניירו.
בין השנים 2002 ו-2004 זכה הסרט בפרסים בינלאומיים רבים ובקטגוריות מגוונות, ואף היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
פרט המייחד את הסרט מבחינה הפקתית הוא שכל השחקנים בסרט היו שחקנים בלתי מקצועיים, פרט לאחד. השחקנים אותרו והוכשרו במיוחד עבור הסרט. בשלב קדם-ההפקה הופצו בערים בברזיל כרוזים הקוראים לצעירים בעלי שאיפות משחק לבוא לאודישנים. בהמשך, לאחר ניפוי, הוחלט מי יהיו השחקנים והניצבים בסרט.
דבר נוסף המייחד את הסרט הוא העובדה שהדיאלוגים בתסריט לא נכתבו מראש, אלא נוצרו תוך כדי אלתור על ידי השחקנים שהגיעו לשלבים האחרונים של האודישנים, ושהתבקשו לשחק את החיים המוכרים להם, לפי קווים כלליים בלבד שנמסרו להם מראש.
עלילה

עיר האלוהים היא פאבלה דלת אמצעים בריו דה ז'ניירו של שנות ה-60. בפתיחת הסרט, רוקט נכנס לפלאשבק ובו שלישיית גנבים נופלת במהלך שוד לתרגיל של ליל דייס, אשר הורג את אחיו של רוקט.
במשך השנים, הופך דייס (שעתה קרוי ליל זה) למנהיג כנופיית הסמים של הפאבלה ורוצח ילד קטן. רוקט מצטרף לחבורת היפים ואוהב להתעסק בצילום.
בעת קרב יריות, מצלם רוקט את שחיתות המשטרה, שלוקחת את כספו של ליל ומשחררת אותו, ואת כנופיית הילדים נוקמת בליל ורוצחת אותו. לאחר התלבטות, מחליט רוקט לשלוח לעיתונות רק את תמונת גופתו של ליל זה.
בסיום הסרט נראים הילדים מתכננים להשתלט על עסקי הסמים בפאבלה.
עלילת הסרט מבוססת ברובה על סיפורים אמיתיים.
טוד פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1970 (בן 54) ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  Todd Bunzl 
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  במאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק
 יצירות בולטות:  ג'וקר, בדרך לחתונה עוצרים בווגאס
 פרופיל ב-IMDb
 
טוד פיליפס (באנגלית: Tod Phillips; שם משפחה מקורי - Banzl; נולד ב-20 בדצמבר 1970) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר בזכות הסרטים "אל תלחצי, אני בדרך", "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס", "בוראט" וכן שני סרטי ההמשך של "עוצרים בווגאס" שהרכיבו את טרילוגיית הנגאובר.
פיליפס זכה להכרה והצלחה בינלאומית רחבה עוד יותר עם סרטו הגדול ביותר, המותחן הפסיכולוגי "ג'וקר" (2019), שיצר פיליפס עבור האחים וורנר, בכיכובו של חואקין פיניקס בתפקיד הראשי. הסרט זכה בפרס האוסקר לשחקן הראשי הטוב ביותר (פיניקס) והפסקול המקורי הטוב ביותר של הילדור גואנדוטיר מתוך 11 מועמדויות, היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר ופיליפס היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. הסרט אף הגיע לרף הכנסות של מעל מיליארד ו-74 מיליון דולר ברחבי העולם.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

פיליפס נולד בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית. הוריו - לורטה פיליפס (ילידת 1944) ופיטר בנזל (יליד 1943) - התגרשו כשהיה ילד, ובגיל 16 שינה את שם משפחתו מבנזל לפיליפס. אחותו היא השחקנית ג'יל גינסברג.
הוא למד בבית הספר לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק והתמקד בהשלמת הסרט התיעודי הראשון שלו באורך מלא, Hated: GG Allin and the Murder Junkies, על חייו ומותו של הרוקר פאנק GG Allin. בערך בזמן זה הוא עובד ב-St. Mark's Place, חנות וידאו הפועלת 24 שעות ביממה ומתמחה בסרטים נדירים. הוא גם כיכב כאחד הנהגים בעונה הראשונה של הסדרה Taxicab Confessions של רשת HBO.
ביוגרפיה > קריירה

סרטו הראשון הוא Hated: GG Allin and The Munk Junkies על זמר הרוק פאנק GG Allin. את הסרט הזה הוא יצר בשנות לימודיו בבית הספר לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שהפך לאחד מסרטי הסטודנטים הגדולים ביותר באותה תקופה, שאף הוצג בכמה בתי קולנוע. הסרט הבא היה בית האחווה, סרט תיעודי על אחווה המכללה שיצר עם אנדרו גרלנד. הסרט הוקרן בבכורה בשנת 1998 בפסטיבל הסרטים סאנדנס, שם קיבל את פרס חבר המושבעים על סרט תיעודי יוצא דופן. הסרט הופק על ידי HBO, אך מעולם לא שודר בערוץ זה מכיוון שלא הושלמו הצילומים של רבים ממשתתפי הסרט.
בשנת 2000 החל לביים סרטים קומיים וביים את רוד טריפ וסטארסקי והאץ'. אך פרסומו בא בעיקר מהפקת טרילוגיית "בדרך לחתונה..." שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט ג'וקר שזכה להצלחה קופתית וביקורתית רבה והקנה לו הוקרה רבה בעולם הקולנוע. הסרט זכה לתשבחות ביקורתיות רבות בעיקר על בימויו של פיליפס, משחקו של חואקין פיניקס ועיצוב ההפקה, הצילום והפסקול לצד ביקורות מעורבות בעקבות תוכנו האלים. פיליפס יצר את הסרט עם סקוט סילבר עבור האחים וורנר. הסרט זכה בפרס האוסקר לשחקן הראשי הטוב ביותר (פיניקס) והפסקול המקורי הטוב ביותר של הילדור גואנדוטיר מתוך 11 מועמדויות ואף היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר בעוד פיליפס לבמאי. הסרט אף הגיע לרף הכנסות של מעל מיליארד ו-74 מיליון דולר ברחבי העולם.
פילמוגרפיה קולנועית

| שנה | סרט | בימוי | הפקה | תסריט | משחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Hated: GG Allin and the Murder Junkies |  |  |  |  |
| 1998 | בית האחווה |  |  |  |  |
| 2000 | רוד טריפ |  |  |  |  |
| 2000 | מוטל Bittersweet |  |  |  |  |
| 2003 | מועדון החברים |  |  |  |  |
| 2004 | סטארסקי והאץ' |  |  |  |  |
| 2006 | בית ספר לנבלים |  |  |  |  |
| 2008 | דברים נוספים משתנים... |  |  |  |  |
| 2009 | בדרך לחתונה עוצרים בווגאס |  |  |  |  |
| 2010 | אל תלחצי, אני בדרך |  |  |  |  |
| 2011 | בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק |  |  |  |  |
| 2013 | הנגאובר 3: חוזרים לווגאס |  |  |  |  |
| 2016 | כלבי מלחמה |  |  |  |  |
| 2019 | ג'וקר |  |  |  |  |
| 2023 | מאסטרו |  |  |  |  |
| 2024 | ג'וקר: טירוף בשניים |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  http://www.kinopoisk.ru/level/4/people/9693/
↑  http://www.kinonews.ru/person_1249/todd-phillips
↑  תומר קמרלינג, ‏"ג'וקר: טירוף בשניים" חייב אזהרת טריגר ספציפית מאוד, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339772305171  PLWABN: 9810700737205606  BIBSYS: 10004676  BNE: XX1553100  BnF: cb14128211f (data)  GND: 140023887  ISNI: 0000 0000 7824 8015  LCCN: no2002032413  LNB: 000028789  MusicBrainz: 774335b9-daa3-4a48-8955-0ac372f4bde5  NDL: 00822163  NKC: jx20050419044  NLA: 42439539  NLK: KAC201208610  NTA: 189859504  RERO: 02-A013354930  SNAC: w6pz78b4  SUDOC: 142290513  Trove: 1457950  VIAF: 49430858   WorldCat (עם VIAF): 49430858
פיוטר ירמאקוב

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1884 (יוליאני) Verkh-Isetsky Plant, רוסיה 
 פטירה:  22 במאי 1952 (בגיל 67) יקטרינבורג, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Ivanovskoe cemetery 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
ירמאקוב עומד על קברם המוסתר של הצאר ומשפחתו.
פיוטר זכארוביץ' ירמאקוב (ברוסית: Пётр Заха́рович Ермако́в;‏ 13 בדצמבר 1884 – 22 במאי 1952) היה מהפכן רוסי בולשביקי, שבלט כאחד האחראים להוצאתם להורג של משפחת רומנוב, כולל הצאר ניקולאי השני המודח, אשתו, ילדיהם ומלוויהם.
ביוגרפיה

פיוטר זכארוביץ' ירמאקוב נולד בדצמבר 1884 וגדל ביקטרינבורג, האימפריה הרוסית. ירמאקוב סיים את לימודיו בבית הספר המקומי, עבד לאחר מכן כבעל מלאכה בבית חרושת למתכות, ובין 1909 ל-1912 היה רשום כמתגורר במחוז וולוגדה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, חזר ליקטרינבורג ועם נפילת האימפריה הרוסית בשנת 1917 בעקבות המהפכה הרוסית, הצטרף לסיעה הבולשביקית הקומוניסטית. הוא הפך לחבר בארגוני המשמר והשתתף באבטחת ישיבות חשאיות, הפקעת רכוש פרטי ורצח מתנגדים למשטר.
ההוצאה להורג של המשפחה הקיסרית

| --- | --- |
 :  ראו גם – רצח משפחת הצאר
עד תחילת 1918, לשעבר המשפחה הקיסרית הרוסית הייתה במעצר הבולשביקים, והועברה במקור לעיר טובולסק. המשפחה הקיסרית הועברה שוב ליקטרינבורג כתוצאה מהתקרבות כוחות הצבא הלבן לפרברי טובולסק. באמצע 1918, כאשר כוחות הצבא הלבן כבר הגיעו כעת לפרברי יקטרינבורג, הונחו השלטונות הבולשביקים המקומיים על ידי יעקב סברדלוב, בהסכמת לנין באמצעות מברק, להוציא להורג את המשפחה הקיסרית. בהרגישם כי ייתכן שהשומרים ששמרו על המשפחה הפכו לאוהדים מדי כלפיה, הוחלט להחליפם בבולשביקים קנאים, ביניהם היה פיוטר ירמאקוב, על מנת שהביצוע יושלם ללא כישלון.
לדברי ההיסטוריונים גרג קינג ופני וילסון, ירמאקוב מילא תפקיד מרכזי בהוצאות להורג, ונחשב לאיש ימינו של התליין הראשי יעקב יורובסקי. בליל ההוצאות להורג, ירמאקוב היה שתוי ולפי הדיווח של קינג וילסון, היה צמא להוצאות להורג. על פי דיווחים שונים, ירמאקוב היה בין הגברים הרבים בכיתת הירי שירתה בצאר לשעבר. היעד הבא שלו הייתה הקיסרית אלכסנדרה, שלא הצליחה לסיים את טקס ההצטלבות לפני שנורתה למוות. לאחר שהפסיקו לרגע את הירי בשל הכמויות הגדולות של עשן הרובה, הוטל על התליינים להוציא להורג גם את בנות הצאר, הדוכסית אולגה, מריה ואנסטסיה, ואת משרתן אנה דמידובה. על פי הדיווחים ירמאקוב ירה באולגה ופצע קשה את מריה ואנסטסיה. על פי דיווח של פיטר וויקוב, שהיה מפקד האספקה לסובייט של אורל, במהלך ההוצאה להורג צעק ירמאקוב כי המשרתת, דמידובה, והבת הצעירה, אנסטסיה, עדיין בחיים. אחד מהלטבים של הצ'קה דקר בכידון את פניה של אנסטסיה. יורובסקי תיאר כיצד ירמאקוב ניסה להרוג את הדוכסות עם הכידון שלו, וכי אנשיו של ירמאקוב ניסו לבזוז את התכשיטים שנמצאו בבגדיהן.
לפני ההרג, ירמאקוב הבטיח לחבריו באיסצק עילית כי הם יגיעו לאנוס את הנשים ולהרוג את הזכרים, והורה להם להמתין ביער עם עגלות קלות להובלת הגופות. עם זאת, כאשר היחידה המיוחדת של יורובסקי הגיעה, אנשיו של ירמאקוב זעמו לגלות שהם כבר מתים. יורובסקי שמר על השליטה במצב בקושי רב, ובסופו של דבר גרם לאנשיו של ירמאקוב להעביר חלק מהגופות מהמשאית לעגלות. בזמן שיורובסקי ואנשיו היו עסוקים בחילוץ המשאית מהבוץ, אנשיו של ירמאקוב טפחו על גופות הנשים על חפצי ערך שהוחבאו בתחתוניהן, שניים מהם הרימו את חצאיתה של אלכסנדרה ונגעו באברי מינה. יורובסקי הורה להם באיומי אקדח לסגת, והדיח את השניים שמיששו את גופת הצארינה וכל האחרים שתפס בעת ביזה. עם זאת, אחד הגברים סינן כי הוא יכול "למות בשלום", לאחר שנגע ב"נרתיק המלכותי". למעט ירמאקוב, אנשיו לא הורשו להשתתף בתהליך בהפשטה, השחתת הגופות וההיפטרות מהם; הם הצטוו לנסוע בחזרה לעיר מכיוון שיורובסקי לא סמך עליהם ולא היה מרוצה ממידת השיכרות שלהם. הוא זעם גם על ירמאקוב על כך שהביא רק את חפירה אחת.
חייו המאוחרים

לימים השתתף ירמאקוב ישירות במלחמת האזרחים ברוסיה, ואחרי המלחמה מצא עבודה בארגוני אכיפת החוק באומסק, יקטרינבורג וצ'ליאבינסק. עד שנת 1927 הועסק כמפקח בבתי הכלא באזור אורל ובשנת 1934 קיבל קצבת פנסיה.
שלא כמו הרוצחים האחרים, ירמאקוב לא קיבל פרסים או קידום על חלקו ברציחות, שלגביהם התמרר. למשך שארית חייו, הוא נלחם ללא רחם להשיג משרה בכירה יותר והכרה על תפקידו ברצח המשפחה הקיסרית ונהג לנפח את תפקידו ברציחות כמו גם במהפכה. בשנת 1935 העביר ירמאקוב ריאיון לעיתונאית האמריקאית ריצ'רד הליברטון, ובו תיאר את שריפת גופותיהם של המשפחה הקיסרית ומשרתיהם. מאוחר יותר התגלה כי "הווידוי על ערש דווי " הועלה על ידי הנ.ק.ו.ד.; הסיפור שונה בכוונה וכדי להסתיר את אופן התרחשות האירועים בפועל.
מוות

ירמאקוב מת בסברדלובסק ב-22 במאי 1952 ממחלת הסרטן בגיל 67 ונקבר בבית העלמין איוואנובסקאיה. לאחר מותו שיתנה המפלגה הקומוניסטית המקומית את שם אחד הרחובות בסברדלובסק לירמאקובה. לאחר 1991, שמו של הרחוב שונה חזרה לשמו ההיסטורי קליוצ'בסקאיה. מאז נפילת ברית המועצות, חברי המפלגה הקומוניסטית הרוסית מדי שנה עולים לקברו בכל יום שנה לרציחות, אם כי במקרים ספורים מצבתו הושחתה ונצבעה בצבע אדום, המסמל את דמם של הנרצחים.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה
לקריאה נוספת

רפפורט, הלן. הימים האחרונים של הרומנובים: טרגדיה ביקטרינבורג. 2010. ISBN 978-0312603472 ISBN 978-0312603472
רדזינסקי, אדוארד. הצאר האחרון: חייו ומותו של ניקולאי השני (רנדום האוז, 2011)
סלייטר, ונדי. המיתות הרבות של הצאר ניקולאי השני: שרידים, שאריות ורומנובים (2007)
הערות שוליים

↑  Victor Alexandrov, "The End of the Romanovs", p. 232
↑  Steinberg and Krustalev, "Fall of the Romanovs", p.361
↑  Radzinsky, p. 402
↑  Slater, p. 9
↑  Rappaport, p. 197
↑  Rappaport, p. 198
↑  Rappaport, p. 196
↑  Radzinsky, p. 397
↑  Rappaport, p. 215
↑  The Scientific Expedition to Account for the Romanov Children
↑  Paul Gilbert (18 ביולי 2014), Communists Lay Flowers at the Grave of the Murderer of Russia's Imperial Family, Royal Russia News, אורכב מ-המקור ב-2017-02-02, נבדק ב-1 באוקטובר 2016 {{citation}}:  (עזרה)
גורדי האו

| --- | --- |

גורדי האו, סביבות 1965
 לידה:  31 במרץ 1928 פלורל, ססקצ'ואן, קנדה
 פטירה:  10 ביוני 2016 (בגיל 88) טולידו, אוהיו, ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה קנדה
 משקל:  93 ק"ג 
 גובה:  1.83 מטר
 בן או בת זוג:  Colleen Howe (15 באפריל 1953–6 במרץ 2009) 
 www.mrandmrshockey.com
 ספורט
 ענף ספורט:  הוקי קרח
 עמדה:  חלוץ אגף ימני
 תקופת הפעילות:  1946 – 1971 1973 - 1980 משחק בודד ב-1997
 מועדון:  אומהה נייטס (1946) (בליגת ה-USHL) דטרויט רד וינגס (1946 - 1971) יוסטון איירוס (1973 - 1977) (בליגת ה-WHA) ניו אינגלנד וויילרס (1977 - 1979) (בליגת ה-WHA) הרטפורד וויילרס (1979 - 1980) דטרויט וייפרס (1997) (בליגת ה-IHL)
 כניסה להיכל התהילה:  1972
 הישגים
 פרסים והוקרה:  גביע ארט רוס (1951)  גביע ארט רוס (1952)  גביע לסטר פטריק (1967)  גביע ארט רוס (1953)  גביע ארט רוס (1957)  גביע ארט רוס (1954)  גביע ארט רוס (1963)  גביע הארט (1952)  גביע הארט (1957)  שדרת הכוכבים של קנדה (2000)  גביע הארט (1953)  גביע הארט (1963)  גביע הארט (1958)  גביע הארט (1960)  היכל התהילה של ההוקי קרח  קצין במסדר קנדה  היכל התהילה של הספורט בקנדה  Wayne Gretzky International Award 
 
גורדון "גורדי" האו (באנגלית: Gordon "Gordie" Howe;‏ 31 במרץ 1928 – 10 ביוני 2016) היה שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני בעמדת חלוץ אגף ימני, נחשב לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הענף. היה ידוע במספר כינויים שהעיקרי בהם הוא "מר הוקי" (Mister Hockey). את מרבית הקריירה שלו עשה בדטרויט רד וינגס בליגת ה-NHL, אותה הוביל לזכייה בארבעה גביעי סטנלי.
האו התפרסם ביכולת הבקעה גבוהה מאוד, שסייעה לו לשבור את שיאי ההבקעה בליגה ולקבוע שיאים שהחזיקו מעמד שנים רבות, עד הגעתו לליגה של ויין גרצקי. נודע גם בכוחו הפיזי ובקריירה הארוכה באופן מיוחד שלו, שמהווה שיא NHL עם 26 עונות. בנוסף לכך שיחק האו 6 עונות בליגת ה-WHA, שהתחרתה ב-NHL בשנות ה-70 של המאה ה-20, ולמעשה השלים בכך 32 עונות של הוקי קרח מקצועני ברמות הגבוהות ביותר. הוא השחקן היחיד בהיסטוריה ששיחק ב-NHL כשהוא בן 50 ויותר.
תחילת דרכו

האו נולד למשפחה בת 9 ילדים בפלורל, כפר קטן בפאתי ססקטון, שבפרובינציית ססקצ'ואן. בגיל 8 החל לשחק הוקי קרח, ובלט כבר כילד במידותיו הפיזיות. כשהיה בן 9 עברה משפחתו לססקטון.
בגיל 15 נבחן האו בניו יורק ריינג'רס, אולם לא הגיע לסגל הקבוצה לאחר שעזב את מחנה האימונים של הקבוצה בשל געגועיו לביתו בססקצ'ואן. שנה לאחר מכן הוחתם על ידי דטרויט רד וינגס והועבר לקבוצת צעירים שקיבלה חסות מהמועדון.
דטרויט רד וינגס > השנים הראשונות

ב-1945, בהיותו בן 17, העבירו הרד וינגס את האו לראשונה מקבוצת הצעירים שלה לקבוצת בוגרים מקצוענית - אומהה נייטס, שהייתה קבוצה-בת של רד וינגס בליגה מקצוענית משנית. האו בלט בנייטס עם 22 שערים ו-26 אסיסטים ב-51 משחקים, ועונה אחת לאחר מכן הועלה לסגל הרד וינגס.
כבר בעונותיו הראשונות בקבוצה הראה האו יכולת הבקעה וניהול משחק ברמה שהלכה ועלתה. האו היה אמבידקסטרי, ומקלות ההוקי של אותה תקופה שהיו סימטריים, בעלי להב ישר - בניגוד למקלות המודרניים בעלי הלהב המעוקל - איפשרו לו לנצל את תכונתו זו ולשחק הן כשהמקל מימין לגופו והן כשהוא לשמאלו, תוך הפיכת האחיזה במקל, ברמה זהה.
כוחו הפיזי ומזגו הסוער ביססו אותו גם כשחקן קשוח מאוד שלא נרתע מקטטות, ולעיתים נראה אף כשש אליהן. במקרה מפורסם בעונתו הראשונה בליגה, שתרם רבות לשמו של האו כמתקוטט חסר מעצורים, הכה האו את גדול כוכבי הליגה, מוריס רישאר ממונטריאול קנדיאנס, והפיל אותו אל הקרח במכת אגרוף לפניו. מעבר להבדל המעמדות בין הכוכב הגדול של הליגה לרוקי העושה בה את צעדיו הראשונים, הרי שרישאר עצמו היה אדם מהיר חימה שעסק בצעירותו באיגרוף, ומרבית שחקני הליגה חששו להתעמת איתו. הנטייה של האו לקטטות הביאה עם הזמן ביטוי חדש לליגה, על בסיס הביטוי hat trick ("שלושער"): "hat trick של גורדי האו" - שער, אסיסט וקטטה במשחק אחד.
דטרויט רד וינגס > ככוכב על ב-NHL

בעונת 1948/49, עונתו השלישית בליגה, כבר הפך האו לאחד המבקיעים הטובים ביותר בה, כשסיים את העונה הרגילה עם 37 נקודות ב-40 משחקים והוסיף 8 שערים ו-3 אסיסטים ב-11 משחקים בפלייאוף.
יחד עם שני כוכבים אחרים, סיד אייבל וטד לינדזי, ביססו הרד וינגס קו התקפה ראשון שנחשב לאחד הטובים בליגה, והפך לטוב ביותר בה בעונת 1949/50 כאשר השלושה סיימו בשלושת המקומות הראשונים בטבלת המבקיעים של הליגה - האו, שהגיע ל-68 נקודות ב-70 משחקים בעונה הרגילה, סיים שלישי בדירוג המבקיעים אחרי שני חבריו. הקו של האו, אייבל ולינדזי כונה "קו הייצור".
הרד וינגס זכו בגביע סטנלי בסיום אותה עונה, אולם את מסע הפלייאוף עשו ללא האו - במשחק הראשון בפלייאוף של אותה עונה, מול טורונטו מייפל ליפס, ספג האו פגיעת ראש קשה שגרמה לו לאבד את הכרתו ולדמם מראשו. כשפונה לבית החולים התברר שהוא סובל מזעזוע מוח ודימום תוך-גולגולתי, ועבר ניתוח חירום לניקוז הדם מראשו.
למרות הפציעה הקשה, הוכיח האו את כוחו ויכולת העמידה שלו כאשר חזר לשחק כבר במשחק הראשון של העונה הבאה, 1950/51, שהפכה לעונה הטובה ביותר שלו עד אז. האו סיים את העונה הרגילה כמבקיע המצטיין של הליגה עם 86 נקודות ב-70 משחקים, בהפרש ניכר מהבא אחריו, וזכה בגביע ארט רוס בפעם הראשונה.
האו היה המבקיע המצטיין של הליגה גם בשלוש העונות הבאות, מתוכן זכו הרד וינגס בשני גביעי סטנלי נוספים. ארבע הזכיות הרצופות שלו בגביע ארט רוס פתחו רצף נדיר בו היה האו אחד מחמשת המבקיעים המצטיינים של הליגה במשך 20 עונות רצופות, כשב-1954/55 זכה עם הרד וינגס בגביע סטנלי בפעם הרביעית, והשנייה ברציפות. במשך כל אותה תקופה הרד וינגס היו באופן קבוע בצמרת הליגה ומועמדים לזכייה בגביע סטנלי, הגיעו מספר פעמים לסדרת הגמר על הגביע (כולל ארבע רצופות בשנות ה-60), אולם לאחר 1955 לא זכו בו שוב. האו זכה בגביע ארט רוס עוד פעמיים באותה תקופה, ובגביע הארט כ-MVP של הליגה שש פעמים. בכל אותה תקופה שמר האו על מקומו בקו ההתקפה הראשון של הרד וינגס, כשלידו מתחלפים דורות של כוכבים. במקביל, הלך האו וריסן את מזגו, ונגרר לפחות ופחות קטטות.
עונת 1968/69 הייתה עונה מיוחדת עבור האו. עונה אחת קודם לכן הכפילה הליגה את גודלה ל-12 קבוצות, לאחר שהורכבה מ-6 קבוצות קבועות שכונו "שש המקוריות" במשך 25 שנה. לוח המשחקים של הליגה התרחב, והאו, שכבר חצה את גיל 40, המשיך להוכיח את יכולתו כשסיים את העונה עם המאזן הטוב בקריירה שלו - 103 נקודות (44 שערים ו-59 אסיסטים).
האו המשיך לשחק ברד וינגס שתי עונות נוספות, אולם פציעה מתמשכת במפרק כף ידו בצוותא עם סכסוך חוזי עם בעלי הרד וינגס גרמו לו לפרוש ממשחק אחרי עונת 1970/71. הוא סירב להצעה לאמן את ניו יורק איילנדרס עונה לאחר מכן.
החזרה מפרישה והשנים ב-WHA

בעונת 1972/73 השתנה נוף ההוקי קרח המקצועני שינוי משמעותי, כאשר ליגה מקצוענית ראשית חדשה, מתחרה ל-NHL, החלה לפעול. ה-World Hockey Association, או ה-WHA, שמה לה למטרה ראשונה במעלה להעביר אליה את מיטב שחקני ה-NHL. גורדי האו חזר לפעילות בעונת 1973/74, בגיל 45 ולאחר שתי עונות פרישה, וחתם באחת מקבוצות הליגה החדשה, יוסטון איירוס - מהלך שנחשב להצלחה גדולה ל-WHA ומכה ל-NHL. המניע העיקרי של האו לחזור מפרישתו ולהצטרף לאיירוס היה הזדמנות לשחק עם שני בניו, מרק ומרטי, שהצטרפו מוקדם יותר לאיירוס. לצורך החזרה מפרישה עבר האו ניתוח במפרק כף ידו הפגוע.
האו הוכיח שכוחו עדיין במותניו עם נתוני הבקעה מרשימים, שהתקרבו או עברו את 100 הנקודות באופן כמעט קבוע על פני עונה רגילה של 70 משחקים. הוא הוביל עם בניו את האיירוס לשתי אליפויות רצופות של ה-WHA ב-1974 ו-1975. בנוסף, שיחק בנבחרת קנדה שהורכבה משחקני WHA ב"סדרת פסגה" של 8 משחקים מול נבחרת ברית המועצות - סדרה שניסתה לתת תשובה לסדרת הפסגה המפורסמת של נבחרת קנדה שהורכבה על ידי ה-NHL שנתיים קודם לכן. הוא שיחק ב-7 מהמשחקים, כבש 3 שערים ומסר 4 אסיסטים.
ב-1977 עזבו האו ובניו את האיירוס והצטרפו לקבוצה אחרת ב-WHA, ניו אינגלנד וויילרס. עונת 1977/78 הייתה עונה מצוינת נוספת עבור הכוכב שכבר היה בן 50, והוא סיים אותה עם 34 שערים ו-62 אסיסטים.
העונה שלאחריה הייתה העונה האחרונה לקיומה של ה-WHA. האו ירד במספריו, אולם העונה הביאה עבורו ועבור הענף אירוע יחיד במינו - שיתוף הפעולה היחיד בין האו בן ה-51 לבין מי שנחשב כבר ליורשו המיועד, ויין גרצקי בן ה-17. האירוע המיוחד היה סדרת משחקים שקיימה נבחרת כוכבים מה-WHA מול הקבוצה הסובייטית דינמו מוסקבה. האו, עם בנו מרק ועם גרצקי, היו קו ההתקפה הראשון של כוכבי ה-WHA, והובילו את כוכבי ה-WHA לניצחונות על הקבוצה הסובייטית בכל שלושת משחקי הסדרה.
בתום אותה עונה, עם פירוק ה-WHA, שרדה ניו אינגלנד וויילרס את הפירוק והצטרפה כקבוצת התרחבות ל-NHL. אחרי 9 עונות של הפסקה, כשהוא בעשור השישי לחייו ועדיין נחשב לכוכב, חזר גורדי האו ל-NHL.
שוב ב-NHL

ניו אינגלנד וויילרס, ובשמה החדש הרטפורד וויילרס, החלה לשחק ב-NHL בעונת 1979/80. דטרויט רד וינגס, שעדיין החזיקה בזכות ראשונים על האו ב-NHL, ויתרה עליה כמחווה להאו ואיפשרה לו להישאר בוויילרס. האו שיחק בוויילרס עונת NHL שלמה של 80 משחקים, ועוד שלושה משחקי פלייאוף, בהם כבש 16 שערים ומסר 27 אסיסטים. הוא שיחק גם במשחק ה"אול-סטאר" של ה-NHL, שנערך בדטרויט, העיר בה עשה את מיטב הקריירה שלו. הקהל בדטרויט הריע לו ממושכות בטקס הצגת השחקנים ולא איפשר להמשיך בטקס עד שהאו ירד אל הספסל, בניסיון להרגיע את הקהל.
בסיום אותה עונה פרש האו ממשחק. את משחקו האחרון שיחק בגיל 52 ו-11 יום - שיא NHL המחזיק מעמד עד היום. למעשה האו הוא היחיד אי פעם ששיחק ב-NHL מעבר לגיל 50.
לאחר הפרישה

כשפרש האו ממשחק, הוא החזיק בכל שיאי ההבקעה ב-NHL בעונה הרגילה - שערים (801), אסיסטים (1049) ונקודות (1850). שיאי ההבקעה שלו נשברו לימים בידי ויין גרצקי.
האו החזיק שנים רבות בשיא המשחקים ב-NHL, עם 1767 משחקי עונה רגילה (שיאו זה נשבר ב-2021), כשמתוכן 1687 במדי קבוצה אחת - דטרויט רד וינגס - שיא NHL נוסף המחזיק מעמד עד היום. גם 26 העונות בהן שיחק ב-NHL הן שיא שעדיין שריר וקיים. בנוסף לכך כבש האו 68 שערים ומסר 92 אסיסטים (ובסך הכל 160 נקודות) ב-157 משחקי פלייאוף ב-NHL.
מעבר לכך, האו שיחק עוד 6 עונות ב-WHA, מספר המביא אותו לשיא של 32 עונות של הוקי קרח מקצועני בליגה בכירה. ב-WHA, בעונה הרגילה ובפלייאוף, שיחק האו 497 משחקים, כבש 202 שערים ומסר 377 אסיסטים (579 נקודות). 2421 המשחקים ששיחק בסך הכל בשתי הליגות הבכירות מהווים גם הם שיא.
ב-1997 חתם האו של חוזה למשחק אחד במדי דטרויט וייפרס, קבוצה ששיחקה ב-IHL - ליגה מקצוענית משנית שהייתה קיימת באותה תקופה. האו שיחק במשחק משמרת אחת בלבד על הקרח, והיא הספיקה לו כדי לרשום בקריירה משחק מקצועני נוסף, בגיל 69.
ב-1998 בחר מגזין ההוקי קרח הנחשב "The Hockey News" את 100 השחקנים הטובים ביותר בכל הזמנים. האו דורג שלישי, אחרי ויין גרצקי ובובי אור. גרצקי ואור הצהירו מצדם שהאו היה גיבור ילדותם, ומבחינתם הוא השחקן הגדול ביותר בכל הזמנים. גרצקי אף בחר את מספר חולצתו, 99, כמחווה להאו שלבש את החולצה מספר 9.
ב-2007 נחנך פסל ארד של האו במתחם ג'ו לואיס ארנה, אולמה הביתי של דטרויט רד וינגס באותו זמן. פסל נוסף של האו מוצב באולם ההוקי קרח הגדול בעיר בה גדל, ססקטון בקנדה.
האו היה אחד מבעלי ונקובר ג'איינטס - קבוצה לצעירים עד גיל 20 המשחקת ב-Western Hockey League, אחת הליגות העיקריות לצעירים בקנדה.
ב-2014 עבר האו מספר אירועי שבץ מוחי. מצבו השתפר לאחר שעבר במקסיקו מספר טיפולים בעזרת תאי גזע.
גשר בבנייה, שיחבר את דטרויט עם העיר השכנה וינדזור שבקנדה, ייקרא על שמו של האו. בססקטון, בה גדל, כבר קיים גשר על שמו על פני נהר החוצה את העיר.
לאחר תקופה בה הידרדר מצב בריאותו, נפטר האו ב-10 ביוני 2016 בביתו של בנו, מארי, בטולידו, אוהיו, בגיל 88.