stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדבריות קליפורניה
הערות שוליים

↑  University of California Press - The California Deserts
↑  Visit Greater Palm Springs - The California Deserts
↑  "History & Culture". Mojave National Preserve. National Park Service.
↑  "Fr. Francisco Garces". Profiles in Mojave Desert History. Digital-Desert.
↑  Gilbert, Bil (1973). The Trailblazers. Time-Life Books. pp. 96–100, 107.
↑  Smith, Alson J. (1965). Men Against the Mountains: Jedediah Smith and the South West Expedition of 1826–1829. New York: John Day Co.
↑  Norris, Robert M.; Webb, Robert W. (1990). Geology of California. New York: Wiley. pp. 211–2, 248.
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדליית הרזיסטנס

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  צרפת 
 נוסד:  9 בפברואר 1943 
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  86,463 
 
מדליית הרזיסטנס (בצרפתית: Médaille de la Résistance, מילולית: מדליית ההתנגדות) הייתה עיטור שהוענק על ידי הוועדה הצרפתית לשחרור לאומי, שבסיסה בבריטניה, במהלך מלחמת העולם השנייה. העיטור נוסד בצו של הגנרל שארל דה גול מ-9 בפברואר 1943 "להכיר במעשי האמונה המדהימים והאומץ, שבצרפת, באימפריה ובחו"ל, תרמו להתנגדות העם הצרפתי נגד האויב ונגד שותפיו מאז 18 ביוני 1940".
העיטור הוענק ל-38,288 אנשים חיים ול-24,463 לאחר מותם. העיטורים הוענקו גם בגין חברות בכוחות צרפת החופשית וגם בגין השתתפות בתנועת ההתנגדות הצרפתית במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת במלחמת העולם השנייה. בגין מעשי גבורה עילאיים הוענק עיטור מסדר השחרור. מועמדויות לקבלת העיטור התקבלו עד ל-31 במרץ 1947, ובגין מעשים שהתרחשו בהודו-סין, עד ל-31 בדצמבר 1947.
העיטור הוענק גם ל-18 רשויות מקומיות, 21 יחידות צבאיות ו-15 ארגונים נוספים, כולל מנזרים, בתי ספר תיכוניים ובתי חולים.
מטאל קיצוני

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  הבי מטאל הארדקור פאנק (מלבד דום מטאל)
 מקורות תרבותיים:  שנות השמונים ארצות הברית ואירופה
 מוצא:  גרמניה, שווייץ, אמריקה הדרומית, סקנדינביה, ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה חשמלית, גיטרה בס, תופים, וזמרה
 תת-סוגות
 בלאק מטאל, דת' מטאל, דום מטאל, ספיד מטאל, ת'ראש מטאל
 
מטאל קיצוני או אקסטרים מטאל (באנגלית: Extreme metal) הוא מונח כללי, לעיתים לא מוגדר בבירור, עבור מבחר סגנונות הבי מטאל שהתפתחו מאז שנות השמונים של המאה העשרים. על אף שאינו מוכר היטב בקרב שוחרי המיינסטרים במוזיקה, השפיע המטאל הקיצוני על שורה של מבצעים מוזיקליים מתוך ומחוץ למטאל ולרוק, ומשגשג במבחר של תת-תרבויות אדוקות.
הארדקור פאנק נחשב לחלק בלתי נפרד מפיתוח האקסטרים מטאל, במבנה השיר ובמהירות הנגינה הגבוהה, מלבד במקרה של דום מטאל; סגנון המושפע מהבלוז רוק והפסיכדליה של Black Sabbath המוקדמת, ומתאפיין בקצב נגינה איטי.
המונח מתייחס בדרך כלל לסגנון שוחק יותר, קשוח יותר, מחתרתי ולא ממוסחר הקשור לסגנונות מסוימים של הבי מטאל. סגנונות המטאל הנחשבים ל"אקסטרים מטאל" או ל"מטאל קיצוני" כוללים את:
בלאק מטאל
דת' מטאל
דום מטאל
ספיד מטאל
ת'ראש מטאל
וכן תתי-ז'אנרים של סגנונות אלו, ופעמים רבות פיוז'ן עם סגנונות אחרים.
הערות שוליים

↑  Extreme Metal: Music and Culture on the Edge, קית' קאן-האריס, Berg, 2006, עמ' 31
| הבי מטאל> תת-סוגות |
| --- | --- |
מטאל קיצוני (כולל בלאק מטאל, דת' מטאל, דום מטאל, ספיד מטאל, ת'ראש מטאל) • גרוב מטאל • פאוור מטאל • מטאל גותי (דת'-דום גותי, מטאל גותי סימפוני) • מטאל סימפוני • גלאם מטאל: 
סוגות היתוך
מטאל אלטרנטיבי (כולל נו-מטאל, ראפ מטאל, פאנק (Funk) מטאל) • מטאלקור (כולל דת'קור) • גריינדקור • אינדסטריאל מטאל • פולק מטאל • מטאל נאו-קלאסי • פרוגרסיב מטאל • סלאדג' מטאל • סטונר רוק • גראנג': 
סצינות אזוריות
דת' מטאל סקנדינבי • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • הקשיחות הגרמנית החדשה: 
ראו גם
מטאל בישראל • מטאליסט • פוליטיקה במטאל • פולחן השטן במטאל   פורטל הבי מטאל : 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532708005171  LCCN: sh2006006396
מנחם מנדל שפרן

| --- | --- |

מנחם מנדל שפרן
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) ה'תש"ז גרמניה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 השתייכות:  חרדית
 תחומי עיסוק:  דיין
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 
הרב מנחם מנדל הכהן שפרן (נולד ב-1947, תש"ז) הוא אב בית דין בבית הדין לענייני ממונות הישר והטוב בירושלים, פוסק וראש הישיבה הכלל חסידית "נועם התורה" שבבני ברק וישיבת פני מנחם בירושלים וישיבת "כלל חסידי" בביתר (לפני זה פני מנחם בית שמש). משמש גם כדיין בבית הדין של הרב יוסף יצחק בלינוב ונשיא ארגון אחוות תורה. הרב שפרן הוא חסיד גור המקורב לרב שאול אלתר.
ביוגרפיה

נולד בגרמניה, שם שהתה משפחתו במחנה עקורים. משם היגרה המשפחה לניו יורק. למד בישיבת לייקווד, בישיבת תומכי תמימים בברוקלין, בישיבתו של הרב יצחק דב קופלמן בלוצרן שבשווייץ ובישיבת שפת אמת בירושלים.
לאחר נישואיו בשנת תשכ"ח עלה שפרן עם משפחתו לארץ ישראל. שימש כמורה הוראה בבית הדין של הרב ניסים קרליץ, ובהמשך מונה לשמש כראש ישיבת אור שמחה בחיפה. לאחר שינוי שיטת הלימוד בישיבות של חסידות גור על ידי האדמו"ר הרב יעקב אריה אלתר מעיון לבקיאות, הישיבה נסגרה. כיום הוא עומד בראשות ישיבת נועם התורה בבני ברק, ומוסר שם שיעור יומי. בשנת 2007 שימש לתקופה קצרה כנותן שיעורי הלכה במסלול לרבנות בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
הרב שפרן נודע בפסיקותיו בדיני חושן משפט. בשנת ה'תשס"ח הוצע לו לכהן כרבה של אנטוורפן, במקום הרב חיים קריזווירט שנפטר, אך הוא סירב בטענה כי "איני דר אלא במקום תורה". כיום הוא אב בית דין בבית הדין לענייני ממונות "הישר והטוב" בירושלים וכן שימש כדיין בבית הדין של הרב משה יהודא ליב לנדא, רב העיר בני ברק. הוא משמש כבורר בפרשיות רבות בציבור החרדי, ומקובל כבורר גם על העדה החרדית. אחת לשנה הוא מגיע לארצות הברית. שם הוא פוסק בדיני תורה סבוכים הממתינים להתערבותו[דרוש מקור].
הרב שפרן הוא נשיא סמינר בית יעקב ללימודי ההיי-טק. כמו כן הוא חבר בוועדה לחלוקת פרס ספרות תורנית של עיריית בני ברק ונמנה עם רבני ארגון הצדקה קופת העיר בני ברק.
בשנים 2008–2009 היה מעורב בסיוע לבחורים חרדים שנעצרו ביפן באשמת הברחת סמים, ואף טס ליפן כדי לתת עדות אופי בעד אחד הבחורים שהוא שכנו לבניין. בשנת 2016 מונה לראשות כולל עיון לאברכים "אמרי מי" בבני ברק לבוגרי ישיבת בעלזא חיפה, ומוסר שם שיעורים יומיים בשעות בין הסדרים.
הרב שפרן מזוהה עם האופוזיציה בחסידות גור. בסוף שנת 2019 מונה לראשות ישיבת פני מנחם בירושלים, שהוקמה על ידי הפורשים מחסידות גור בראשות הרב שאול אלתר, והחל למסור שם שיעור כללי בימי שישי[דרוש מקור].
פסקיו

כאשר אדם עשיר פשט את הרגל, והתברר שתרם סכומים גדולים למוסדות צדקה, הוא יעץ לנושים של פושט הרגל לתבוע מהמוסדות את הכסף שנתרם להם על ידי פושט הרגל.
בנוסף פסק הרב שפרן כי על אף האיסור ההלכתי המקובל בציבור החרדי על פנייה לרשויות חילוניות, מותר להלשין לרשויות החוק כאשר מדובר בגנבה או בהפקעת מחירים. הוא נימק זאת בכך שכאשר אדם אחד מזיק אדם אחר, מותר לאחר להשתמש בכל אמצעי, כולל פנייה לרשויות חילוניות - אמצעי שאינו לגיטימי במקרים אחרים, כדי להציל את ממונו.
בסערה שהתחוללה בשנת תשס"ד אודות פאות נכריות שיובאו מהודו והיו שטענו כי הן נגזזו שם ונאסרו מדין אביזרייהו של עבודה זרה האסורים בהנאה, פסק הרב שפרן כי כל עוד אין עדות ברורה שהפיאות אסורות יש להעמידן על חזקת כשרות, על פי הכלל "עדים בצד אסתן ותאסר".
בשנת ה'תש"ף היה פעיל במהלך להכתרת שלושת בני רבי ישראל משה פרידמן האדמו"ר מסדיגורה לאדמו"רים, למרות צוואת האב, שלפיה רק רבי יצחק יהושע העשיל פרידמן יכהן כאדמו"ר. למהלך הצטרפו הדיינים הרב נפתלי נוסבוים והרב מאיר הייזלר. בהמשך הבהיר שהמהלך אינו סותר את הצוואה והוא עוסק רק בתארים ולא בחלוקת הרכוש והשליטה בנכסים.
הערות שוליים

↑  נתי טוקר, חרדים מפסידים עשרות מיליונים בהימורי מט"ח, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2009
↑  יוני גבאי, קהילת 'אחוות תורה' מתרחבת: הרב מנחם מנדל שפרן מצטרף לנשיאות הארגון לצד הרב דוד לייבל, באתר כיכר השבת, ‏1 במאי 2024
1 2  הגר"מ שפרן בתות"ל המרכזית
↑  יואל ביטלמן, כתב בחדרי חדרים
↑  שימש כבורר בפרשיית ישיבת פוניבז', על פי הצעתו של הרב וואזנר, ובפרשיית המחלוקת בין קול העיר לויינר בחדרי חדרים, בישיבת שערי יושר שבארצות הברית, בין ארגון רשת הגנים של אגודת ישראל להסתדרות המורים של אגודת ישראל בה הביע הרב שטיינמן את אימונו בשפרן, ועוד.
↑  ראו למשל: דף הבית, באתר לא חשוב - Not Important
↑  בביקורו האחרון בארצות הברית פסק במשא ומתן שבחלוקת ישיבת שערי יושר שבארצות הברית.
↑
↑  לדעת
↑  בחדרי חדרים
↑  עקיבא ווייס, בציוץ ברשת x,‏11 ביולי 2019, ברשת החברתית טוויטר
↑  בחדרי חרדים
↑  הרב מנדל שפרן: "מותר להלשין על מפקיעי מחירים"
↑  תפנית בצוואה בסאדיגורה: הרבנית והדיינים הפכו את הקערה, באתר בחדרי חרדים
↑  ‘חלילה לשנות צוואה’: הדיינים נגד החלוקה של הרבנית מסדיגורה, באתר חרדים10, ‏2020-08-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297532005171  VIAF: 298951478   WorldCat (עם VIAF): 298951478
מיעוט נראה

לפי החוק הקנדי, קבוצת "מיעוטים נראים" (באנגלית: A visible minority) היא קבוצת מיעוט המובחנת על פי גזעה. זאת להבדיל מקבוצה של מיעוט שאינה נראית, כלומר קבוצה שמובחנת לפי קריטריון של שפה או דת, פרמטרים שאי אפשר להבחין בהם במבט חיצוני. המונח משמש בעיקר לצרכים דמוגרפיים סטטיסטיים בקנדה, וכן לשם אפליה מתקנת.
יישומים בחוק

בשנת 1986 חוקקה קנדה את חוק השוויון בתעסוקה לפיו מוגדרים בני "מיעוטים נראים" כ"אנשים, להוציא ילידים, ששייכים לגזעים לא-קווקזים או שהם בלתי-לבנים בצבעם." גם ההגדרה בארצות הברית דומה, אך היא משמשת גם להכללת ילידי אמריקה אדומי העור.
ביקורת

מבקרי ההבחנה הזו טוענים שטרמינולוגיה זו זהה לזו ששימשה את מבצעי העיקורים במחצית הראשונה של המאה ה-20. תומכי הקיטלוג הזה טוענים שבהיעדר אמצעים טובים יותר להבחנה בין אוכלוסיות על פי מוצא אתני, יש לנקוט קטגוריות ישנות, פשוטות יותר, למרות כובד המשקל ההיסטורי והעוולות שנקשרו לאורך ההיסטוריה המודרנית עם שיטות סיווג אלה.
הערות שוליים

↑  נוסח החוק באנגלית, באתר ממשלת קנדה
ערך זה הוא קצרמרבנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוראביה

ערך זה עוסק בחבל ארץ בצ'כיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיקומה של מורביה בתוך האיחוד האירופי
דגל מוראביה
מוראביה (בצ'כית: Morava, ‏האזנהקובץ:Cs-Morava.ogg‏Ⓘ‏, גרמנית: Mähren, ‏האזנהקובץ:Mähren.ogg‏Ⓘ‏) היא חבל הארץ המזרחי של צ'כיה. זהו אזור היסטורי, שאין לו מעמד רשמי כלשהו בתוך הרפובליקה הצ'כית. מקורו של השם הוא בנהר המוראבה. עיר הבירה של החבל היא ברנו, העיר השנייה בגודלה בצ'כיה.
גאוגרפיה

מוראביה שוכנת ברוב חלקו של השליש המזרחי של מדינת צ'כיה. בצפון גובל חבל מוראביה בגבול פולין ובחבל שלזיה הצ'כית; במזרח גובל החבל במדינת סלובקיה; בדרום באוסטריה ובמערב בבוהמיה. גבולו הצפוני של החבל תחום בהרי הסודטים ההופכים להרי הקרפטים במזרח. נתיבו המתפתל של נהר טאיה (Thaya או Dyje) יוצר את גבולו הדרומי של החבל עם אוסטריה, באזור זה הוכרזה שמורת טבע משני עברי הנהר.
אוכלוסייה

תושבי מוראביה הם ברובם נוצרים קתולים, המדברים בדיאלקטים מקומיים של השפה הצ'כית. במפקד מ-1991 הגדירו 1.36 מיליון תושבים את עצמם כמוראבים מבחינה לאומית, ואילו במפקד מ-2001 ירד המספר ל 380 אלף, והיתר הגדירו עצמם כצ'כים. שאלת קיומו של לאום מוראבי נפרד עולה לעיתים, אך אין לה מימד פוליטי חריף.
היסטוריה

תולדות הארץ שזורות באלה של בוהמיה, שכנתה ממערב, המהווה את החלק העיקרי השני של צ'כיה של היום. מקורה של האוכלוסייה הנוכחית בהתיישבות של קבוצות סלאביות שהגיעו למקום בתקופת המאה החמישית לספירה. בימי הביניים הייתה מוראביה לפרקים מדינה עצמאית (מרקיזות מוראביה), לפרקים יחידת משנה אוטונומית בדרגות עצמאות שונות ולבסוף חלק מהקיסרות ההבסבורגית.
לאחר פירוק אוסטריה-הונגריה ב-1918 נעשתה חלק מצ'כוסלובקיה, ועם פירוקה ב-1993 נעשתה חלק מן הרפובליקה הצ'כית.
יהדות מוראביה

יהדות מוראביה (מעהרין) הייתה קהילה יהודית עתיקה שהתקיימה כיחידה מובחנת במרחב האשכנזי עד התפרקות האימפריה האוסטרית.
לקהילות יהדות מוראביה היה מבנה ארגוני מסודר, שלושה אזורים ("גלילים") ושבע קהילות מרכזיות: אונגריש ברוד, בוסקוביץ, הלישוי, טרייביטש, לייפניק, ניקלשבורג וקרמזיר (אנ'). רב המדינה היה הסמכות העליונה בכל ענייני הקהילות, ובדרך כלל נבחר לתפקיד זה רבה של ניקלשבורג שהייתה הקהילה החשובה ביותר במוראביה. עד ראשית המאה ה-18 נבחרו הרבנים לקדנציות של 3 ו-8 שנים, והמינוי היה צריך לקבל חידוש בתום כל תקופת כהונה. אך מאז בחירתו של רבי דוד אופנהיים בשנת 1701 כרב המדינה לכל ימי חייו, שונה המנהג וכל הרבנים שאחריו נבחרו אף הם לכהונה לכל ימי חייהם.
הגוף העליון שניהל את ענייני יהדות מוראביה, היה ועד שהורכב מרבני שבע הקהילות הגדולות ושישה "ראשי מדינה". כל אחד משלושת גלילות מוראביה, היה יכול לבחור שני אנשים לתפקיד ראש המדינה, ופעם בשלוש שנים התכנס ועד המדינה וקיבל החלטות נחוצות באשר להנהגת יהדות מוראביה בשנים הבאות. לוועד המדינה היו סמכויות אוטונומיות מוכרות מטעם השלטונות, ונוהלי העבודה שלו אושרו בידיהם ולא ניתן היה לחרוג מחוקי הוועד שאושרו. ישיבות מוראביה, שפעלו עד אמצע המאה ה-19 (והיו כמעט האחרונות במרכז אירופה), היו מרובות וחשובות. תקנה קהילתית מ-1610 קבעה שכל קהילה שיש בה שלושים בעלי-בתים צריכים להחזיק ישיבה של שישה בחורים לפחות.
הערות שוליים

↑  להרחבה ראו: צבי הירש הלוי הורוויץ, העלישויא, בתוך: לתולדות הקהילות בפולין, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ח, עמ' 547–548.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554903005171  BNE: XX453075  GND: 4074432-2  LCCN: n81033397  NKC: ge130070  VIAF: 131280017   WorldCat (עם VIAF): 131280017
מירון הקדומה

מצפה
רמון
מצפה
רמון
מירון הקדומה נחשפה מדרום-מערב למושב מירון וצפונית לקבר רבי שמעון בר יוחאי. בחפירות התגלו שבע שכבות יישוב מהתקופה ההלניסטית עד לתקופה הממלוכית. במקום התגלו שרידים מתקופת בית שני אך תקופת הפריחה של היישוב הייתה בין המאה ה-2 לבין המאה ה-4 – המועד בו הוקם בית הכנסת ששרידיו נראו על פני השטח. בנוסף לבית כנסת, נחשפו במירון הקדומה שרידים של כפר קדום: בתי מגורים, בורות מים ומתקנים של בעלי מלאכה. החפירות נערכו בשנים 1971–1977 מטעם בתי-הספר האמריקאיים לחקר המזרח בראשות אריך מאירס.
במפה המצורפת למאמרו של אריה גראבויס "הגליל בתקופת מסעי-הצלב", מופיעה מירון כקהילה יהודית בתקופה הצלבנית.
בחפירה במתחם סמוך ב־2014 נמצאו שרידים מראשית התקופה הכלקוליתית, ומתקופת הברונזה.
גאוגרפיה

מירון הקדומה שוכנת באזור הררי, קשה לגישה ונידח יחסית, שהיה מיושב בדלילות במרבית ההיסטוריה. השטחים הניתנים לעיבוד חקלאי באזור קטנים יחסית. מצפון למירון הקדומה שכנה גוש חלב, שהייתה היישוב המרכזי באזור.
במקורות

מירון אינה נזכרת כלל בתנ"ך בשמה, אך מוזכרת פעמיים במקורות תנאיים בהקשרים חקלאיים, בתוספתא למסכת דמאי לפי חלק מהגרסאות ובתלמוד ירושלמי למסכת שביעית, ופעם נוספת במדרש באופן אגבי. אזכור אחר של מירון מובא במדרש תנחומא בהקשר למעשה רשב"י שביקש למלא בקעה בדינרי זהב בעקבות קנאתם של תלמידיו בחברם שיצא לחו"ל והתעשר, ושם מוזכרת הבקעה כסמוכה למירון, עירו של רשב"י. עם זאת, במקורות מדרשיים מקבילים למעשה זה לא מוזכרת מירון כלל, וההשערה היא כי מדובר בתוספת מאוחרת.
במקורות > משמר הכהנים מבני יהויריב

על פי רשימה המקשרת בין משמרות הכהונה לבין מקומות ישוב גאוגרפים בגליל בקינת 'איכה ישבה חבצלת השרון' של רבי אלעזר הקליר (לצד מקבילה בתלמוד הירושלמי, מירון הייתה עירו של משמר הכהנים משמרת יהויריב, המשמר הראשון מבין 24 משמרות הכהונה, שאליה השתייכו בית חשמונאי, ובזמן שירותו חל חורבן בית המקדש הראשון והשני. עם זאת, ההערכה המקובלת במחקר היא כי משפחות הכוהנים ישבו ברובם בירושלים וסביבתה קודם לחורבן הבית, ולא הייתה התיישבות כהנים משמעותית באזור הגליל, וכי הרשימה בפיוט היא בעיקרה יצירה ספרותית.
זיהוי האתר

השם מירון אינו מוזכר במקרא, ונעשו מספר ניסיונות לקשר בין מקום היישוב העתיק המוזכר משלהי תקופת בית שני, עם מקומות מקראיים ידועים.
זיהוי אחד מנסה לזהות את מירון עם 'מי מרום', בה על פי ספר יהושע התקבצו מלכי צפון הארץ הכנעניים למלחמה עם שבטי ישראל בראשות יהושע בן נון. בין המציעים זיהוי זה נמנה אשתורי הפרחי. זיהוי זה קשה בשל חוסר ההגיון בהתקבצות מלכי הצפון מערים מרכזיות באזור, בנקודה נידחת יחסית בגליל העליון, שאינה מתאימה לריכוז כח צבאי גדול וכבד.
אריך מאירס, אשר חפר באתר במשך חמש עונות, סבור כי מירון הקדומה היא מרות הקדומה, המוזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו כאחד היישובים שביצר לקראת המרד הגדול. זאת, למרות שהוא לא מצא בה שרידים של ביצורים מהתקופה הרומית. מרות מוזכרת על ידי יוסף בן מתתיהו, כגבול הצפוני של הגליל, ומן היישובים שביצר בעת המלחמה הראשונה כנגד הרומאים. זיהוי זה אינו נשלל לגמרי, אך סביר יותר כי מרות הקדומה היא חורבת מארוס, ישוב גדול יותר מצפון לצפת שהתקיים בתקופה זו, ומיקומו מתאים יותר לסדר המבצרים המוזכר על ידי יוסף בן מתתיהו בכתביו.
שמו של היישוב הקדום נשתמר במלואו בשמו של ישוב ערבי קטן שנכבש במלחמת העצמאות, ועליו יושב כיום מושב מירון. בהשראתה של מירון הקדומה, מושגים ודמויות שנקשרו אליה, ניתנו בראשית ימי המדינה שמות לאתרים רבים סביב מירון בהשראתה של מירון.
החפירות באתר > כרונולוגיה של האתר

מחלקה השני של תקופת בית שני ועד לזמן מרד בר כוכבא (200 לפנה"ס - 135 לספירה) נמצאו ממצאים מעטים המעידים על ישוב קטן. בין השנים 135–365 לספירה מתאפיין המקום בהתרחבות ושגשוג. לאחר 365 ועד 700 לספירה המקום ננטש, ולאחר מכן חודש בהיקף קטן.
החפירות באתר > ממצאים

בחפירות נמצאו 1,200 מטבעות מתקופות שונות ואוסף מגוון של כלי קדרות. על בסיס הממצאים ניתן היה להעריך  את ייחודו של הכפר הקדום.
השכבה מהתקופה הרומית העידה על תכנון מבנהו של היישוב. בין השאר, מידות גושי הבתים בעיר התחתונה היו קבועים למדי: 20 מטר על 20 מטר בממוצע.
בשכבה מהתקופה לאחר מרד בר כוכבא ניתן היה להבחין בגושי בתים נוספים, כנראה של משפחות שהגיעו לכפר לאחר המרד. נמצא כי תושבי המקום התפרנסו בעיקר מהגידולים החקלאים תבואה, קטניות וזיתים. כמו כן התגלה בית מלאכה למוצרי נגרות. בעיר התחתונה התגלה מכלול גדול של מקוואות טהרה - עדות לאופי היהודי של התושבים.
החפירות באתר > בית הכנסת העתיק במירון

מרכז חיי הכפר היה בית הכנסת הגדול, דמוי בזיליקה, המתנשא על גבעה בולטת מעל ליישוב. המבנה, הנחשב כמפואר, מעיד כי תושבי המקום יכלו לשכור בעלי מקצוע מתחום הבנייה אשר בנו בית כנסת זה. הבנייה במגרש משופע, חייב את הבונים מצד מערב לחצוב בסלע ומצד מזרח להקים משטחים ממולאים אדמה.
החפירות באתר > רמת החיים

באחד המבנים נתגלה מחסן, במקום שהגישה אליו הייתה קשה, כך שברור שלא הגיעו אליו בשיגרה. במחסן נמצאו גרעינים מפוחמים של תבואה, פולים, ואגוזים וכן קערות זכוכית. אחד החוקרים (פרופ' מארטין גודמן מן האוניברסיטה של ברמינגהם שבאנגליה) סבור, כי ההטרוגניות של הממצאים מרמזת כי לפנינו הקדש. לפי הבדיקה הבוטנית, המזון פוּחם בכוונה לפני שאוחסן, אך לא עד כדי כך שיאבד מצורתו.
כלי הזכוכית שהתגלו היו מגוונים ואיכותם הייתה גבוהה. כלי החרס היו מתוצרת מקומית אך נתגלו גם כלי חרס מיובאים.
החפירות באתר > נטישת המקום

מירון הקדומה ננטשה סמוך לשנת 360, ככל הנראה עקב רעש האדמה של 363 שפגע בגליל באופן נרחב. בחפירות לא התגלו חפצי-ערך, מכאן שהם שנלקחו על ידי התושבים. החוקרים סבורים כי היישוב לא נעזב בסערת מלחמה, שכן המטבעות שנמצאו בו היו מתקופות שקדמו לעזיבת המקום. ההשערה היא שהתושבים עזבו את מירון הקדומה בתקופה הביזנטית מחמת עול המיסים. במאה ה-8 התחדש היישוב עד לתקופה הממלוכית.
לקריאה נוספת

אריך מאירס, מירון הקדומה - חמש עונות חפירה, מתוך "קדמוניות" תשמ"א, עמ' 111 - 113
הערות שוליים

↑  אריה גראבויס, הגליל בתקופת מסעי-הצלב, בתוך ארצות הגליל, חלק א', בעריכת ארנון סופר, אבשלום שמואלי, נורית קליאוט, הוצאת חברה למחקר מדעי שימושי אוניברסיטת חיפה בע"מ ומשרד הביטחון, 1983, עמ' 298
↑  יותם טפר, מירון, מתחם הרשב"י, תיעוד חפירת הצלה במקום, אתר רשות העתיקות, אפריל 2016
↑  ישראל רוזנסון, 'זיכרון מירון', 2003, עמ' 12-13
↑  פרק ד'
↑  פרק ט הלכה ג
↑  שיר השירים רבה ח א
↑  ישראל רוזנסון, 'זיכרון מירון', 2003, עמ' 28
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק ד' הלכה ו'
↑  מכתב של ד"ר מוטי אביעם, אתר 'מורשת הגליל'
↑  ישראל רוזנסון, 'זיכרון מירון', 2003, עמ' 19-21
↑  ישראל רוזנסון, זיכרון מירון, 2003, עמ' 9-10
↑  ישראל רוזנסון, 'זיכרון מירון', 2003, עמ' 16
מיעוט מי שפיר

| --- | --- |
 תחום:  מיילדות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/975821 
 DiseasesDB:  9202
 MeSH:  D016104
 סיווגים
 ICD-10:  O41.0
 ICD-11:  JA88.0 
 
מיעוט מי שפיר (באנגלית: oligohydramnions) הוא מצב רפואי בו קיים מיעוט של מי שפיר בשק השפיר בתוך הרחם, במהלך ההריון.
מיעוט מי שפיר מוגדר כמדד מי שפיר (amniotic fluid index) שהוא מתחת ל-5 ס"מ (AFI<5).
מיעוט מי שפיר מתחלק ל-early onset ול-late onset. כאשר מיעוט מי השפיר הוא בשלב מוקדם, קיים חשש למומים כגון club foot ודפורמציות נוספות בשלד, אמפוטציות (שיירים של לנוגו וחומרים אחרים במי שפיר אשר הופכים לקשרים פיברוטיים, הנכרכים סביב גפיים ומביאים לקטיעתם), היפופלזיה ריאתית ואגנזיה של הכליות (חוסר התפתחות כלייתית).
מיעוט מי שפיר בשלב מאוחר כרוך בסיבוכים מיילדותיים כגון שאיפה של מקוניום (שלא נמהל ולכן עלול לגרום לנזק רב יותר), לחץ על חבל הטבור המביא למצוקה עוברית, עליה בשכיחות ניתוחים קיסריים.
סיבות

מומים עובריים במערכת השתן.
פיגור גדילה תוך רחמי.
מומים מולדים במערכת העצבים המרכזית הכוללים למשל יתר הפרשה של הורמון נוגד השתנה.
הפרעות כרומוזומליות המביאות בין היתר לפגיעה כלייתית כגון תסמונת טרנר, טריזומיה 18.
סיבות הקשורות לשליה כגון ווסקולפתיה שלייתית (פגיעה בכלי הדם השלייתים).
רעלת הריון
היפרדות שליה
תרופות כגון אינדומד (או ACEI - שאסור לקחת במהלך בהריון).
טיפול

אם יש מיעוט מי שפיר קיצוני אזי יש ליילד את העובר. אם מיעוט מי השפיר הקיצוני החל כבר בתחילת ההריון יש לשקול הפסקת הריון מאחר שרוב המקרים הקיצוניים נובעים מבעיה כרומוזומלית או חוסר התפתחות של הכליות. במידה ומדובר במיעוט מי שפיר שהתפתח מאוחר יותר יש ליילד את העובר.
ראו גם

ריבוי מי שפיר
מחסום דוקרנים

מחסום דוקרנים חד כיווני לאכיפת כיוון הנסיעה המותר
מחסום דוקרנים נייד
מחסום דוקרנים הוא התקן על גבי דרכים חד-סטריות.
למחסום שיניים חד-כיווניות. כאשר רכב נוסע על גבי הדוקרנים בכיוון הנסיעה המותר, השיניים מתקפלות ומאפשרות את מעבר הרכב בצורה בטוחה. כאשר רכב נוסע על גבי מחסום דוקרנים נגד כיוון הנסיעה המותר, השיניים עומדות זקוף וגורמות לתקר בצמיגי הרכב.
התקנה של מחסום דוקרנים על גבי הכביש תבטיח נסיעה בכיוון אחד בלבד ולכן ניתן למצוא שימוש במחסומי דוקרנים בעיקר ביציאות מחניונים, כדי למנוע כניסה אסורה של רכבים ביציאות מהחניון.
מרבית מחסומי הדוקרנים עשויים ברזל ומותקנים על גבי המיסעה, אך קיימים גם דגמים שהתקנתם מחייבת חפירה במיסעה ושיקוע של מנגנון הדוקרנים בכביש.
בנוסף, לרוב, השיניים של מחסום הדוקרנים מורמות באמצעות קפיצים אך קיימים גם דגמים משוכללים יותר אשר שיני הדוקרן מופעלות על ידי משקולות.
גרסה נוספת של מחסום דוקרנים היא ניידת ומאפשרת את פתיחתה ופריסתה במסגרת מחסומי פתע המוקמים על ידי שוטרים בכבישים. גרסה זו היא מחסום דו כיווני.
מטאלו

| --- | --- |

מטאלו, כפי שהוא מופיע בחוברת Action Comics Annual #10 מאפריל 2007, אמנות מאת ארט אדמס.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  בהמשכיות שלפני המשבר: Action Comics #252 מאי 1959) בהמשכיות שלאחר המשבר: Superman Vol. 2 #1 ינואר 1987)
 יוצרים:  רוברט ברנשטיין אל פלסטינו
 גילום הדמות:  מייקל קאלאן ("סופרבוי")   סקוט ולנטיין ("לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן)   בריאן אוסטין גרין ("סמולוויל")   פרדריק שמידט ("סופרגירל")
 מידע
 שם אמיתי:  ג'ון ויין קורבן
 כינויים:  מטאל-אפס
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  כתב, חייל, פושע
 כוחות:  גוף קיבורג, מקור כוח קריפטוני.
 חבר בקבוצה:  יחידת הנקמה בסופרמן
 חבר לשעבר בקבוצה:  צבא ארצות הברית החברה הסודית של נבלי-העל שותף של ברייניאק וטיטאנו
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 אויבים:  סופרמן 
 
מטאלו (באנגלית: Metallo) הוא דמות בדיונית של נבל-על קיבורג המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Action Comics #252 ממאי 1959, והיא נוצרה על ידי הכותב רוברט ברנשטיין והמאייר אל פלסטינו. סימן החותם של מטאלו הוא מקור כוחו - הקריפטונייט, בו הוא משתמש כנשק כנגד סופרמן.
ג'ון קורבן היה פושע מקצועי, עד שנפצע באופן אנוש בתאונת דרכים. הוא נמצא בידי פרופסור אמט וייל, אשר היה אובססיבי לרעיון שסופרמן הוא חוד החנית של פלישת חייזרים לאחר שמצא את החללית בה התרסק ונחשף להודעתו של ג'ור-אל לבנו. וייל לקח את קורבן חסר האונים והשתיל את מוחו לגוף קיבורג המופעל באמצעות קריפטונייט, והורה לו להרוג את סופרמן. כעת תחת זהות "מטאלו", קורבן הרג את וייל, נלחם בסופרמן והובס. הוא נמצא בידי לקס לות'ר, שהבין כי מקור הקריפטונייט יקר מאוד, קרע אותו מחזהו כבדרך אגב והרג לכאורה את קורבן. קורבן שרד והצליח לברוח ממתקני לקסקורפ, ובעוד לות'ר החל לאגור יותר ויותר קריפטונייט, קורבן פשט על מחסני לקסקורפ וגנב קריפטונייט ורכיבים רובוטיים, והתחקה אחר משלוח רכיבים שיועד לרובוט-מן. קרב החל בינו לבין רובוט-מן ופטרול האבדון, אליו הצטרף סופרמן והכריע את הקרב. קורבן נהרס, ומוחו נלקח בידי לקסקורפ למחסן במיזורי.
מאוחר יותר, מוחו חובר לגוף רובוטי חדש והוא הצטרף לברייניאק. בין היתר הוא נלחם בסטיל, באטמן, רובין ובציידת. לב הקריפטונייט שלו הוצא מחזהו והוחלף בתחליף אלקטרוני בידי סופרמן ובאטמן. במציאות יקום DC שלאחר פלאשפוינט, ג'ון קורבן הוצג כאחד מחייליו של גנרל סם ליין, והתאהב בבתו, לויס. כאשר סופרמן נמלט ממשמורת צבאית, קורבן התגייס ל"פרויקט חייל הפלדה" של דוקטור הנרי איירונס למרות הסכנות הכרוכות בכך. הוא נלחם בסופרמן אך עזר נגד ברייניאק, והושתל בו לב קריפטונייט כדי שימשיך לחיות. קורבן מוכנס לתרדמת, ממנה הוא מתעורר כאשר סופרמן נעשה רע, אך הוא נהרג באותה תקרית. הוא נראה בחיים זמן מה לאחר מכן והצטרף ליחידת הנקמה בסופרמן.
דמותו של מטאלו מדורגת במקום ה-52 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסדרות הלייב אקשן "סופרבוי", "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", "סמולוויל" ו"סופרגירל" גילמו השחקנים מייקל קאלאן, סקוט ולנטיין, בריאן אוסטין גרין ופרדריק שמידט, בהתאמה.