stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זרמים ואסכולות באסלאם
סונה

האסלאם הסוני הוא הזרם הגדול ביותר באסלאם, הוא מכונה אהל א-סונה ואל-ג'מאעה או אהל א-סונה על דרך הקיצור. מקורו של התואר סוני הוא מהמילה הערבית סונה, שמשמעה הנוהג ואורחות החיים של אדם מסוים, אשר ראוי לחקותם. במשמעות המוסלמית המונח סוני מציין אדם אשר נוהג לפי סונת הנביא מחמד.
הזרם הסוני החל להתהוות מיד לאחר מותו של הנביא, עם עליית שאלת זהותו של ה"ח'ליף" (ממלא מקומו של הנביא מחמד ומנהיג האומה המוסלמית). הסונים מאמינים כי לקראת מותו, הנביא מחמד לא מינה יורש שינהיג את האומה המוסלמית, ולפיכך הח'ליף יכול להיבחר באופן דמוקרטי ועל פי החלטת רוב מנהיגי האומה. בהתאם לרעיון הזה הסונים מדגישים את הלגיטימיות של ארבעת הח'ליפים הראשונים (אבו בכר, עמר אבן אל-ח'טאב, עת'מאן אבן אל עפאן, ועלי אבן אבי טאלב) שנבחרו בדרך דמוקרטית, על ידי הסכמת רוב בני לווייתו של מוחמד (צחאבה). הסונים אף מכנים את ארבעת החליפים הראשונים בשם "ראשידון" שמשמעו: "ארבעת החליפים ישרי הדרך". למרות זאת, אחרי ה"ראשידון" הח'ליפות החלה לעבור בירושה בתוך שושלות משפחתיות, וזאת בגלל מאבקי כוח בתוך אומת האסלאם, ובגלל ויכוחים עם זרמים אחרים אודות זהות הח'ליף.
סונה > אסכולות בהלכה

מד'הב הוא מונח אסלאמי אשר מתייחס לכל אסכולות המחשבה הדתית וההלכה (פיקה) באסלאם הסוני. הסונים מאמינים כי לכל אחד מבני לווייתו של הנביא הייתה אסכולה ייחודית משלו, אך אסכולות אלו נעלמו או התאחדו אחד עם השני בהדרגתיות. כיום נותרו רק ארבע אסכולות מוכרות וההבדלים ביניהם מתבטאים בעיקר בהבדלים מעשיים ופילוסופיים. בדרך כלל סונים לא מזהים את עצמם ככחסידי אסכולה מסוימת אלא כסונים, אך רבים מהם דובקים באסכולה מסוימת באופן בלעדי.
סונה > אסכולות בהלכה > האסכולה החנפית

האסכולה החנפית היא האסכולה הגדולה באסלאם הסוני, ובערך 30% מהמוסלמים הם מבין חסידיה. אסכולה זאת נקראת על שמו של האימאם הגדול אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה שחי בכופה שבעיראק בין השנים 699–767. האסכולה עושה שימוש נרחב בשיקול דעת ובהיקש (קיאס- שיטה המבוססת על השוואה בין חדית'ים שונים ובין טקסטים קוראניים, כדי להתאים פיסקה הלכתית ישנה לנסיבות משתנות). האסכולה החנפית נחשבת לליברלית ביותר מבין כל האסכולות הסוניות, והיא נפוצה במרכז אסיה, אפגניסטן, פקיסטן, הודו, בנגלדש, מצרים, עיראק, טורקיה, מדינות הבלקן, ובקרב מהגרים מוסלמים במדינות המערב. מאסכולה זאת התפתחו תנועות כמו התנועה הבלוית ותנועת דאר אל-עולום דיאובאד הפעולות באסיה הדרומית בכלל ובהודו בפרט.
סונה > אסכולות בהלכה > האסכולה השאפעית

האסכולה השאפעית היא האסכולה השנייה בגודלה מבין ארבע האסכולות, והיא קרויה על שמו של האימאם מוחמד אבן אידריס א-שאפעי שחי במצרים במאה ה-9. בניגוד לאסכולה החנפית, האסכולה השאפעית מגבילים את השימוש בהיקש ובשיקול הדעת רק לנושאים אשר החדית' לא מתייחסת אליהם. עמדות אלו הופכות את האסכולה לשמרנית יותר משאר האסכולת, אך היא עדיין מצליחה להשתמש בחדית'ים כדי להתאים ואף לבטל פסיקות קוראניות ישנות למציאות משתנה.
אסכולה זאת נפוצה בסוריה, בירדן, בקרב הפלסטינים וערביי ישראל, סומליה, אתיופיה, בדרום מזרח מצרים, בקרב הכורדים, בתימן, סינגפור, תאילנד, הפיליפינים, אינדונזיה. כמו כן היא האסכולה הרשמית בברוניי ובמלזיה.
סונה > אסכולות בהלכה > האסכולה המאלכית

האסכולה המאלכית היא האסכולה השלישית בגודלה, והיא מבוססת על עבודתו ההלכתית של האימאם מאלכ בן אנס אשר פעל במאה ה-8 במדינה. הפוסקים המאלכים נבדלים מפוסקי האסכולות האחרות בשימוש הנרחב שהם עושים בנוהגים של ערים וקהילות שונות כמקור לפסיקה. בזמן השלטון המוסלמי בספרד ובסיציליה הייתה האסכולה הזאת נפוצה באזורים אלו.
כיום חסידי האסכולה מתרכזים בעיקר במדינות צפון אפריקה כמו מרוקו, אלג'יר, לוב, סודאן, ובמדינות אפריקאיות סמוכות כגון צ'אד ניז'ר מאלי וניגריה.
סונה > אסכולות בהלכה > האסכולה החנבלית

האסכולה החנבלית היא הקטנה מבין ארבע האסכולות שקיימות כיום, והיא מיוחסת לאימאם אחמד אבן חנבל שפעל בבגדאד במאה ה-9. האסכולה היא השמרנית ביותר מבין האסכולות וזאת בגלל התנגדותה לכל שימוש בשיקול דעת ובחירות שיפוטית כדי לפסוק הלכות.

אסכולה זאת מקובלת בקטר ובערב הסעודית ולכן היא השולטת על מכה ומדינה (שתי הערים הקדושות ביותר באסלאם).
סונה > אסכולות בהלכה > האסכולה הט'אהרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
״הט׳אהריה היא זרם תאולוגי-הלכתי קדום באסלאם אשר ביקש לפרש את הקוראן ואת החדית׳ (התורה שבעל פה) פירוש מילולי ביותר, ונמנע מכל אנלוגיה או היקש מן הכתוב. הדוגלים בה יצאו נגד כל ניסיון להפעיל שיקול דעת בפסקי הלכה, וקיבלו אך ורק את שיקול דעתם של חברי הנביא בני הדור הראשון באסלאם. מבחינה זו, קיצונית הט׳אהריה מכל שאר אסכולות ההלכה באסלאם והיא אכן התקיימה כאסכולה הלכתית רק זמן מועט״. אחד הדוגלים בגישה זו היה התאולוג אבן חזם שחי באל-נדלוס (מת 1064) וידוע בקיצוניותו כלפי בני דתות אחרות ובקנאתו לאסלאם.
שיעה

אסלאם שיעי הוא הזרם השני בגודלו באסלאם, המונה כ-15% מהמוסלמים בעולם. השיעים רואים בעלי בן אבי טאלב, בן דודו של מוחמד ובעלה של פאטמה בתו (שקיבל עליו את האסלאם ראשון או שני אחריו), הח'ליף הרביעי, את יורשו הבלעדי של מוחמד. הם אינם מכירים בשלושת הח'ליפים הראשונים אבו בכר, עומר ועות'מאן.
רוב השיעים נחשבים כחלק מ"התריסריים" (שיעת השנים עשר), והם נקראים כך על מנת להבדיל בינם לבין סוגים אחרים של שיעים. שיעים אלה מאמינים במנהיגותם של שנים-עשר אימאמים לאחר מותו של מוחמד. כל אימאם היה בנו של האימאם שלפניו, חוץ מחוסיין שהיה אחיו של חסן אבן עלי. לפי השיעה, האימאם לא נבחר בשל מוצאו, אלא נתמנה על ידי האל בשל מעלותיו. הם מהווים 80 אחוז מהשיעים בעולם, ונחשבים לפלג העיקרי באזרבייג'ן, איראן, עיראק, לבנון ובחריין.
פלג נוסף הם השיעים השביעיים: האיסמעילים הם הקבוצה הגדולה ביותר מקרב השיעים השביעיים, והפלג השני בגודלו בזרם השיעי (אחרי התריסריים). האסמאעילים מאמינים כי יורשו של האימאם השיעי ג'עפר א-צאדק היה אסמאעיל אבן ג'עפר, בניגוד לתריסריים הרואים במוסא אלכאט'ם את האימאם השביעי. מספר חברי האסמאעיליה נאמד ב-15–20 מיליון נפש, כ-100,000 מהם בארצות ערב.
במהלך שלטונו של האימאם האסמאעילי ה-16, אל-חאכִּם בִּאמר אללה (996-1021), הופיעה בקרב האסמאעיליה תנועה בשם "דארזיה", או "דרוז". הקבוצה האמינה באלוהיותו של באמר אללה, למרות שהוא מעולם לא הכריז על כך, וסברה כי חמזה בן-עלי היה נביא. מרבית מנהיגי האסמאעיליה גינו בתקיפות את הדוקטרינה של התנועה החדשה. בשל רדיפתם, עברו מאמיני התנועה הדרוזית לאזור סוריה, שם פיתחו את אמונותיהם וכתביהם המקודשים. כיום הדרוזים מתגוררים בעיקר בסוריה, לבנון וישראל.
השיעים החמישיים או הזיידים שהופיעו במאה ה־8 הם פלג שנמצא בעיקר בתימן, שמאמין בארבעת הח'ליפים של האסלאם כמו הסונים, ולאחר מכן בחוסיין ובעלי, ואחר כך בזייד בן עלי. זיידים גם דוחים את הרעיון של אימאמים שממונים משמים.
בלבנון קיים פלג שיעי הנקרא בשם מֶתַאוִילה (יחיד: מותּאואלי). דעה רווחת כיום היא שבמקור אנשי העדה הם כורדים שישבו באיראן והועברו בתקופתו של צלאח א-דין לסוריה ומשם עברו אל סביבות הלבנון.
ח'וארג'

החַ'וַארִג הוא שמה של הקבוצה הדתית הקדומה ביותר שפרשה מן האסלאם, עוד קודם לפרישת הזרם השיעי, לזרם אסלאמי עצמאי. בשם זה נקראים גם כמה זרמים אסלאמיים (חלקם אינם קיימים עוד) החולקים עם קבוצה זו כמה קווים כלליים מבחינה פילוסופית או הלכתית.
האופי הקיצוני של כת הח'וארג' גרם לפילוגים רבים בתנועה, אולם הזרם העיקרי שקיים עד היום הוא האיבאדיה, על שם עבדאללה בן איבאד, מנהיגם, שנחשב למתון ביחס לזרמים אחרים באסלאם. מאחר שעל-פי שיטת הח'וארג', כל מוסלמי שווה לאחיו לאמונה, ללא קשר לגזעו (בניגוד לשיטה האומיית, על-פיה הערבים נמצאים מעל שאר הגזעים), הצטרפו אל הח'וארג' הרבה מואלים (מוסלמים חדשים שאינם ממוצא ערבי, כגון הפרסים, הטורקים והכושים).
מבחינה פוליטית, הח'וארג' דגלו בשיטה שבה כל אדם יכול למלא תפקיד ח'ליף, אפילו עבד, ובלבד שסגולותיו הדתיות והמוסריות יהיו רמות מעלה ואמונתו תהיה שלמה.
בחייהם הפרטיים היו הח'וארג'ים מחמירים מאוד ולא הסתפקו בקיום חלקי של המצוות. מוסלמי הוא המקיים את כל הקוראן, לדעתם. בניגוד לאסלאם האורתודוקסי, על-פיו מי שחטא אפילו חטא חמור, אינו חדל להיות מוסלמי, אצל הח'וארג' החוטא חטא חמור נחשב כופר ודינו גיהנום לנצח. החמרתם באה לידי ביטוי גם בדרישות המחמירות של כללי הטהרה. לשיטתם הדובר שקר או לשון הרע, מתבטל ממצב הטהרה שהיה בו.
כל מוסלמי שאינו בן כיתתם, כלומר ח'וארג', הוא כופר. הם הרחיבו את המלחמה נגד הכופרים (ג'יהאד) גם לגבי כלל העדה המוסלמית שאינה ח'וארג'ית. יתרה מזו הם הוסיפו על חמשת עמודי האסלאם עמוד נוסף והוא הג'יהאד. הח'וארג' התירו להרוג את משפחת הכופרים על הנשים והילדים (אִסתִעראד).
סופיות

הסוּפיות או סוּפיזם היא זרם מיסטי באסלאם, השם את הדגש על האהבה והכוונה שבעשייה, יותר מאשר על ההלכה עצמה. בעוד ששאר הזרמים באסלאם סבורים כי הנביא מוחמד מת ומורשתו חקוקה בסלע ולא ניתן לשנות בה דבר, הסופים סבורים כי הנביא מוחמד מוסיף לדבר אל מאמיניו באמצעות מורי ההלכה הקדושים, המחוברים בשרשרת מיסטית אל מוחמד והם אלה שקובעים בנוגע לכל דבר. הם שאפו להתאחד עם האל ("איתיחאד") תוך ביטול המהות העצמית שלהם, ולצורך כך פיתחו סוג מדיטציה הנקרא מוראקבה המזכיר את מסורות המדיטציה של המזרח הרחוק.
המיסטיקנים הסופים שאבו את עיקר השקפתם מן הקוראן, אשר עבור המוסלמים מכיל את כל החוכמה האלוהית ויש לפרש אותו בתבונה, והעניקו בפרשנותם משקל רב להצהרה שאלוהים "אוהב אותם והם אוהבים אותו", שהפכה להנחת בסיס בתפיסה מיסטית שנשענת על אהבה.
בבסיס התפיסה הסופית, בדומה לזרמים מוסלמים רבים, נמצא התווחיד, העיקרון המונותאיסטי על פיו "אין עוד אלוהות מלבד אללה". תפיסה זו עברה מספר גלגולים לאורך ההיסטוריה של התפתחות הסופיות, ובעת המודרנית התייחסות נפוצה כלפיה היא שאין בעולם דבר מלבד אלוהים.
שתי גישות אלו, שאלוהים הוא הכל, ושאלוהים מלא אהבה, הובילו לכך שבלב הדרך הסופית ישנה שאיפה לכניעה לאלוהים באהבה, שוב ושוב, והשאיפה לראות בכל אדם, חיה, צמח ודומם את ההתגלמות המוחלטת של אלוהים השורה בכל.
ראו גם

יחסי סונים-שיעים
סלפיה
והאביה
אחמדים
אחמדים בישראל
הערות שוליים

↑  חנה שמש, ׳אלרד עלא אבן אלנגרילה׳ מאת מחמד אבן חזם בתוך: סופרים מוסלמים על יהודים ויהדות. עורכת: חוה לצרוס יפה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563045405171  BnF: cb119478299 (data)  LCCN: sh85068480
רשידיה

ערך זה עוסק במחנה פליטים בלבנון. אם התכוונתם לעיר במרוקו, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צור
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  31,500
 קואורדינטות:  33°14′32″N 35°12′51″E﻿ / ﻿33.24222°N 35.21417°E﻿ / 33.24222; 35.21417
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןרשידיה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןרשידיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
א-רשידיה (בערבית: الرشيدية) הוא שם מקום שבמאה ה-20 נבנה עליו מחנה פליטים בשם: מחנה רשידיה (בערבית: مخيم الرشيدية). המחנה שוכן כ-5 קילומטרים מדרום לעיר צור שבדרום לבנון, כ-13 קילומטרים מגבול ישראל.
בשנת 2017 היו ברשידיה כ-31,500 נפש.
העיר צור ושלושת מחנות הפליטים סביבה
אטימולוגיה

היישוב נקרא במאה ה-19 על שמו של בעל האדמות, המדינאי העות'מאני מוסטפא רשיד פאשא (אנ') (בטורקית: مصطفى رشيد باشا; 1800–1858).
היסטוריה של האזור > התקופה הנאוליתית

לדברי עלי בדאווי (אנ'), הארכאולוג הראשי של דרום לבנון במִנהל הכללי לעתיקות, ניתן לשער באופן כללי שכל הכפרים סביב העיר צור היו מיושבים כבר בתקופה הנאוליתית, במיוחד באזור הפורה ראס אל-עין (לבנון), ליד תל א-רשידיה.
היסטוריה של האזור > התקופה הפיניקית

חוקרים רבים מניחים שהאזור הנקרא רשידיה היה בעת הפיניקית עיר מוקפת חומה בשם: אוּשוּ (אנ')  שמאוחר יותר נקראה ביוונית: פָּלָאֵטירוּס (Palaetyrus), כלומר "צור הקדומה" ששימשה כ"אחות" לעיר צור שנבנתה בחלקה על היבשה וחלקה על אי, לצורך אספקת מוצרים כמו גידולים חקלאיים, מי שתייה ועץ.
במוזיאון הלאומי של ביירות נמצאים מספר פריטים שנמצאו בחפירות שנערכו ברשידיה ובהם כד חרס (ראה צילום) ואמפורה עם כתובות פיניקיות.
היסטוריה של האזור > התקופה ההלניסטית

אלכסנדר מוקדון הגיע אל צור בשנת 332 לפנה"ס וצר עליה מאחר שהעיר הייתה נאמנה למלך הפרסי דריווש. לאחר שבעה חודשים הצליח הצבא המוקדוני להחריב את העיר בחלקה היבשתי והשתמש באבני ההריסות כדי לבנות רציף אל האי. במשך מאות שנים התרחב הרציף על ידי משקעי סחף נרחבים משני צדדיו והאי לשעבר הפך לחצי אי.
היסטוריה של האזור > התקופה הביזנטית

במהלך המאה ה-6 לספירה, סדרת רעידות אדמה החריבו את אזור צור וצונאמי שפקד את חוף בשנת 551 הרס הרבה ממה שנותר באזור רשידיה. צור והאזור נותרו בשליטה ביזנטית עד שנכבשו על ידי השאה הסאסאני ח'וסרו השני בסוף המאה ה-6 וחזרו לשליטת הביזנטים, עד שנת 640 עת נכבש הלבנט על ידי הכוחות הערביים של ח'ליפות ראשידון.
היסטוריה של האזור > התקופה המוסלמית (640–1124)

הכיבוש המוסלמי הביא לשגשוג של צור והאזור, שגשוג שנמשך גם במהלך הח'ליפות האומיית והח'ליפות העבאסית. במרוצת השנים החליפה השפה הערבית את היוונית, כשפת המקום.
בשלהי שנת 1111 כבש בלדווין הראשון, מלך ירושלים את אזור צור ובכלל זה את אזור רשידיה והטיל מצור על העיר. בתגובה העיר הזעיקה את הסלג'וקים ואלו התערבו ובאפריל 1112 המצור הוסר, לאחר שכ-2,000 מחייליו של בולדווין נהרגו. בהמשך הוצב במקום חיל מצב סלג'וקי.
היסטוריה של האזור > התקופה הצלבנית (1124–1291)

ב-7 ביולי 1124, בתום מסע הצלב הראשון נכבשו גם צור והאזור כולו הייתה על ידי הצלבנים, לאחר מצור בן חמישה חודשים וחצי שהביא לרעב וסבל לאוכלוסייה. צור והאזורים שסביבה חולקו לשלושה חלקים: שני שלישים לממלכה של בלדווין ושליש ניתן כמושבות מסחר אוטונומיות לערי המסחר האיטלקיות של גנואה, פיזה ובעיקר לוונציה, שחיפשה חולות סיליקה ליצרני הזכוכית שם. ולכן ניתן להניח שאזור רשידיה עבר ברשותם.
היסטוריה של האזור > התקופה הממלוכית (1291–1516)

בשנת 1291 נכבשה צור, על ידי הצבא הממלוכי, שהרס את כל הביצורים באזורי החוף, כדי למנוע מהצלבנים להתבסס מחדש.  חוסר היציבות הפוליטית שאפיין את התקופה הביא לאובדן החשיבות של צור וכאשר מגלה הארצות המרוקאי אבן בטוטה ביקר בצור ב-1355, הוא מצא בה עיי חורבות.
היסטוריה של האזור > התקופה העות'מאנית

האימפריה העות'מאנית כבשה את הלבנט ב-1516, אולם האזור של צור נותר שומם עוד כ-90 שנה עד תחילת המאה ה-17, כאשר ההנהגה בשער הנשגב מינתה את המנהיג הדרוזי פח'ר א-דין השני לאמיר כדי שינהל את אזור ג'בל עאמל. פח'ר א-דין השני עודד את השיעים המתואלים להתיישב ליד צור כדי לאבטח את הדרך לדמשק, ובכך הניח את היסודות לדמוגרפיה המתחדשת של רשידיה.
בשנת 1635, מוראט הרביעי הוציא להורג את פח'ר א-דין השני בשל שאיפותיו הפוליטיות, ושוב פסקה ההתפתחות של אזור צור למשך כ-200 שנים. במשך תקופה זו נקרא אזור רשידיה "תל חביש" או גבעת חביש", ובשנת 1856 השיג המדינאי העות'מאני מוסטפא רשיד פאשה את הבעלות האישית על אדמות אלו.
משלחת הקרן לחקר ארץ ישראל ביקרה באזור במאי 1878 ובספר שהוציאו תיארו את רשידיה באופן הבא: ”זו גבעה [בגובה] כשישים מטרים מעל פני הים. היא קיבלה את שמה הנוכחי לפני כמה שנים, מרשיד פאשה, אחרי שרכש את המקום ובנה עליו חווה מהחומרים הישנים שכיסו את המקום... בניין מרובע גדול, שנבנה על ידי רשיד פאשה עבור בית חרושת; מכיל כיום כ-70 מתואלים, ומוקף בגנים של זיתים, תאנים, רימונים ולימונים. הוא ניצב על גבעה קלה מעל המישור, ויש בו שני מעיינות חזקים, מוקף בבנייה.”
בשנת 1903, הארכאולוג היווני תיאודור מאקרידי (אנ'), שהיה אוצר המוזיאון האימפריאלי בקונסטנטינופול, ערך חפירות ארכאולוגיות ברשידיה וגילה מספר כדים מלאים בעצמות ואפר אדם. חלקם יוצרו במקום ואילו אחרים יובאו מקפריסין. ממצאים אלו נשלחו ככל הנראה למוזיאון בקונסטנטינופול.
במפה של מדריך טיולים משנת 1906 נקרא האזור: "תל חבש" או "תל רשידיה" ויש בו גנים, טחנה וחאן.
היסטוריה של האזור > תקופת המנדט הצרפתי (1920–1943)

ב-1 בספטמבר 1920 הקימה צרפת את מדינת "לבנון הגדולה" מכוח הסכם סייקס-פיקו, סעיף 22 באמנת חבר הלאומים, והחלטת ועידת סן-רמו. השליטים הצרפתים נתנו "חלקים מגבעת ראשידיה, שבה היו כבר שתי כנסיות", להקדש של הכנסייה הקתולית ובהמשך דווח כי ברשידיה התפתח כפר נוצרי לבנוני.
בשנים הבאות החלו להגיע לצור ולסביבתה ניצולי רצח העם הארמני, וב-1936 החלו השלטונות הקולוניאליים לבנות מחנה לפליטים ארמנים ברשידיה.
בשנת 1942, מוריס שיהאב (ער') (1904–1994), "אבי הארכאולוגיה הלבנונית המודרנית" שעמד במשך עשרות שנים בראש שירות העתיקות בלבנון והיה אוצר המוזיאון הלאומי של ביירות, ערך חפירות נוספות ברשידיה וגילה כדים נוספים מהתקופה הפיניקית.
היסטוריה של מחנה הפליטים > ההקמה

בשנת 1936 הקים השלטון הצרפתי בסוריה ובלבנון מחנה פליטים ברשידיה כדי לקלוט פליטים ארמנים שנמלטו מטורקיה ללבנון.
עם הקמת מדינת ישראל במאי 1948 נמלטו אלפי פליטים פלסטינים לדרום לבנון ומאחר ובמחנה הפליטים ברשידיה היו ארמנים, הפלסטינים קיבלו מחסה במחנה אוהלים שהוקם ליד כפר בורג' א-שמאלי. עם השנים, נטשו הארמנים את רשידיה ובשנת 1949 שכרה אונר"א את השטח, ושיכנה בו פליטים פלסטינים.
בשנת 1950 החליטו שלטונות לבנון להעביר את כל הפלסטינים שהתגוררו בכפרי הדרום, כמו: תבנין, מנצורי, קליילה, בינת ג'בייל למחנות פליטים ייעודיים. לשם כך, בין היתר, נבנה מחנה חדש לצד המחנה הארמני ("המחנה הישן").
בשנת 1963 בנתה סוכנות הסעד והעבודות של האומות המאוחדות לפליטים פלסטינים (אונר"א) רובע חדש ברשידיה ושיכנה בו פליטים שהגיעו ללבנון מכפרים בגליל העליון, כמו: דיר אל-קאסי, סוחמאתא, נחף, עלמא, ע'אבסייה וכפרים נוספים בגליל. בנוסף העבירה ממשלת לבנון לרשידיה פליטים פלסטינים שישבו באופן זמני במחנה ע'ורו (ער'), מחנה צרפתי נטוש בבעלבכ.
היסטוריה של מחנה הפליטים > פרנסה

אנשי המחנה התפרנסו מעבודות מזדמנות כמו בניין, וכן מחקלאות. סביב רשידיה היו אדמות מדינה פנויות שעובדו על ידי תושבי המחנה מבלי לשלם אגרות. כל חקלאי שעיבד חלקה נחשב כ"בעליה", בכפוף להסכמת המדינה, שבידיה הייתה הבעלות האמיתית, ובלבד שהפליט יגדל רק ירקות ולא ייטע עצים נושאי פרי, מאחר שעל פי חוק הקניין הלבנוני, מי שנוטע עץ, נחשב כמחזיק החוקי בקרקע.
היסטוריה של מחנה הפליטים > שליטת אש"ף במחנה רשידיה

ב"הסכם 1969" הכירה ממשלת לבנון בנוכחות הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) בלבנון, ושליטתו במחנות הפליטים.
בשנת 1970 הגיעו למחנה רשידיה פליטים פלסטינים נוספים, מממלכת ירדן, בעקבות סכסוך ספטמבר השחור בין הצבא הירדני בפיקודו של המלך חוסיין ובין אש"ף בראשות יאסר ערפאת. רשידיה הפכה למרכז גיוס והכשרה חשוב לאל-עאספה (ער'), הזרוע החמושה של הפתח.
במחנה התרכזו פליטים סונים בעת שהפליטים הנוצרים מאותו אזור התרכזו באזור ביירות. הפליטים הסונים זכו ליחס משפיל משכניהם השיעים שבאזור צור ותודעתם הלאומית התפתחה בעיקר על רקע זה.
במבצע ליטני, אף על פי שכבש חלקים סמוכים לעיר צור ולרשידיה, נמנע צה"ל מניסיון כיבוש המחנה, בין היתר על רקע חשש מנפגעים רבים. בזמן מלחמת לבנון הראשונה כותר אזור צור ורשידיה על ידי עוצבת הגליל, ועוצבת ברעם כיתרה את המחנה מכל עבריו ב-7 ביוני 1982 וכבשה אותו בימים שלאחר מכן. על פי הערכת צה"ל היו בשלושת מחנות הפליטים של צור (רשידיה, בורג' א-שמאלי ואל-בס) כ-500 מחבלים.
לקריאה נוספת

צבי לניר ועלס דוברונסקי, פגישות ברשידיה, הוצאת דביר, 1983
הערות שוליים

↑  פרופיל העיר צור (2017), p. 20, באתר UNHABITAT
↑  Conder, Claude Reignier; Kitchener, Horatio Herbert, (1881). The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 71,50
1 2 3 4 5  Claud Doumet-Serhal, Jars from the 1st Millennium BC at Tell el Rachideh (South of Tyre), Archaeology & History in Lebanon 17, 2003, עמ' 51-42
↑  Pierre-Louis Gatier, Tyr l'instable : pour un catalogue des séismes et tsunamis de l'Antiquité et du Moyen Âge, l’Université Saint-Joseph, 2011
↑  Hussein M. Gharbieh, bPolitical awareness of the Shi'ites in Lebanon : the role of Sayyid #Abd al-Husain Sharaf al-Din and Sayyid Musa al-Sadr., 1996
↑  Nikolaos Van Dam, The Work of the Late Ferdinand Smit: The Battle for South Lebanon
↑  Conder, Claude Reignier; Kitchener, Horatio Herbert, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 50, 71
↑  K. Baedeker (Firm), A. Socin, I. Benzinger, J. P. Peters, Palestine and Syria with the chief routes through Mesopotamia and Babylonia; handbook for travellers;, Leipzig : K. Baedeker; New York, C. Scribner's sons, 1906, עמ' 268-267
1 2 3  Dictaphone Group مجموعة الدكتافون, Camp Pause: Stories from Rashidieh Camp and the Sea, Jadaliyya - جدلية (באנגלית)
1 2  RASHIDIEH CAMP, unrwa.org, ‏אוגוסט 2023
1 2  "S. Lebanon's Palestinians again ask: where can we go?". Christian Science Monitor. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2024-08-17.
1 2  الرشيدية: مخيم يجاور فلسطين, مؤسسة الدراسات الفلسطينية (בערבית)
1 2 3  צבי לניר ועלס דוברונסקי, "החיים בפתחלאנד", דבר, 7 בספטמבר 1983
↑  موقع مركز باحث للدراسات :: دليل مخيمات لبنان, web.archive.org, ‏2023-05-06
↑  141 מחנה פליטים רשידיה], באתר אונר"א
↑  יצחק מרדכי, ‏אוגדת הגליל במלחמת של"ג, מערכות 413, יולי 2007, עמ' 20-25
מוסטפא רשיד פאשא שהמקום נקרא על שמו
כד חימר שרוף עם כתובת פיניקית מתל א-רשידיה
פדראו (כדורגלן)

פדרו אנריקה דה אוליביירה קוריה (בפורטוגזית: Pedro Henrique de Oliveira Correia; נולד ב-5 במאי 1997), הידוע בכינויו פדראו (Pedrão), הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן במכבי חיפה מליגת העל הישראלית.
קריירת מועדונים

פדראו נולד בסאו פאולו והצטרף למחלקת הנוער של אגווה סנטה בגיל 15. ב-2016 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושיחק במדיה בקמפאונטו פאוליסטה, אליפות מדינת סאו פאולו.
ב-21 בפברואר 2017 הושאל פדראו לפלמיירס, והוצב בקבוצה עד גיל 20. בדצמבר אותה שנה הוא חתם בקבוצה לחמש שנים.
בינואר 2019 הושאל פדראו למשך שנה לאמריקה מיניירו, וב-21 בפברואר 2020 הושאל לאתלטיקו פרנאאנסה.
בעונת 2020/21 הוא הושאל לנסיונל מדיירה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-11 באוגוסט 2021 הושאל לפורטימוננסה מהליגה הפורטוגלית, וכעבור שנה חתם בה בהעברה קבועה. למעשה, הוא לא שיחק אף משחק במדי פלמיירס.
ב-29 באוגוסט 2024 חתם לשלוש במכבי חיפה מליגת העל בכדורגל.
הערות שוליים

↑  Após dar ultimato ao Água Santa, Pedro Henrique é emprestado, Diario de Grande, [לאחר שנתן לאגווה סנטה אולטימטום, פדרו אנריקה מושאל], ‏23 בפברואר 2017 (בפורטוגזית)
↑  Palmeiras fecha empréstimo de volante do Água Santa para o sub-20, Globo Esporte, [פלמיירס סוגרת את השאלת הקשר של אגווה סנטה עד גיל 20] (בפורטוגזית)
↑  Palmeiras acerta compra de Pedrão, destaque da equipe sub-20, Terra, [פלמיירס מסכימה לקנות את פדראו, הבולט מהקבוצה עד גיל 20], ‏12 בדצמבר 2017 (בפורטוגזית)
↑  América-MG confirma contratação do zagueiro Pedrão por uma temporada, Globo Esporte, [אמריקה-MG מאשרת את החתמתו של המגן פדראו לעונה אחת], ‏22 בינואר 2019 (בפורטוגזית)
↑  APRESENTAÇÃO DE PEDRÃO E ANGULO, פורטימוננסה, [פדראו ואנגולו מוצגים], ‏11 באוגוסט 2021 (בפורטוגזית)
↑  יגאל גולדשטיין, ‏רשמי: פדראו חתם במכבי חיפה ל-3 שנים, באתר ערוץ הספורט, 29 באוגוסט 2024
ג'רארד ג'ון שייפר

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1946 נינה (אנ'), ויסקונסין, ארצות הברית
 נרצח:  3 בדצמבר 1995  (בגיל 49) בראדפורד (אנ'), פלורידה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר התיכוני סנט תומאס אקווינס (אנ') המכללה הקהילתית של ברוארד (אנ') אוניברסיטת פלורידה אטלנטיק (אנ')
 תקופת הפעילות:  27 בספטמבר 1972 – 11 בינואר 1973 (107 ימים)
 בת זוג:  מרתה פוג (1968–1970) תרזה דין (1971–1973)
ג'רארד ג'ון שייפר ג'וניור (באנגלית: Gerard John Schaefer Junior;‏ 26 במרץ 1946 – 3 בדצמבר 1995) היה רוצח, אנס, ונקרופיל אמריקאי, אשר רצח שתי נערות בפורט סנט לוסי, פלורידה, ב-1972. ייתכן שהלכה למעשה היה רוצח סדרתי, מאחר שנחשד כי רצח כעשרים ושש נשים נוספות. הוא נודע לשמצה בכינויים "התליין" ו"השוטר הרוצח", היות שביצע חלק מפשעיו בזמן שעבד כשוטר, וכן בשל מנהגו לתלות את קורבנותיו מענפי עצים בטרם החל לענות אותם.
שייפר תואר בידי התובע במשפטו בתור ”סוטה המין הנוראי ביותר” שפגש מעודו. הוא נידון לשני מאסרי עולם בבית הסוהר המדיני של פלורידה ונדקר למוות בידי אסיר אחר ב-1995.
ביוגרפיה > ילדות

שייפר נולד בנינה (אנ'), ויסקונסין, ב-26 במרץ 1946, הבכור מבין שלושת ילדיהם של ג'רארד ג'ון ודוריס מארי (רנסי) שייפר. אביו היה איש מכירות נודד ואמו עקרת בית. הוא גדל בנאשוויל, טנסי, ומאוחר יותר באטלנטה, ג'ורג'יה, ולמד בבית הספר מריסט עד שמשפחתו עברה להתגורר בפורט לודרדייל, פלורידה, ב-1960.
מאוחר יותר בחייו תיאר שייפר את ילדותו כ"בעייתית ולא יציבה", בעיקר בשל השינויים התכופים במקום המגורים של המשפחה, וכן בגלל האלכוהוליזם שממנו סבל אביו. האב נהג באלימות מילולית כלפי אשתו ועל ילדיו. אף על פי ששהה בביתם רק לעיתים רחוקות בגלל אופיה של עבודתו, בינו לבין שייפר התקיימה מערכת יחסים נוקשה, שכן בנו נטר לו טינה על הזלזול שספג מצדו, וכן מפני שהאמין כי אביו העניק יחס מועדף לאחותו על פניו ועל פני אחיו. מנגד, היה שייפר קרוב מאוד לאמו, אשר נהגה לגונן על ילדיה יתר על המידה.
בתור ילד אהב שייפר לבלות בחוץ, ועד לשנות בגרותו פיתח עניין רב בטבע. תחביביו העיקריים כנער היו איסוף כלי נשק, ציד ודיג, פעילויות אשר נהג לקיים בצוותא עם אביו, כאשר עבודתו אפשרה לו לפקוד את ביתם. על אף שלא נחשב למתבודד קלאסי, חבריו לכיתה בבית הספר התיכוני סנט תומאס אקווינס (אנ') תיארו אותו כאחד אשר ”לא השתייך לאף קליקה”. הוא נהג לבלות לבדו, התנהגות שבגינה נתפס בידי בני משפחתו וחבריו כטיפוס האוהב את העולם הגדול, וכן גרמה להם להאמין כי שאף להפוך לסייר יערות כשיגדל.