stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות שיום
קונוטציות חברתיות

במקומות מסוימים, ובמיוחד בבריטניה ובארצות הברית, מתן שמות או שינוי שמות של אולמות או אירועים נתקלים בדרך כלל בחוסר הסכמה מהציבור הרחב. יש אנשים שרואים בזה דוגמה למכירה עצמית, במיוחד כאשר הם לא רואים תועלת ברורה לעצמם. לעיתים קרובות הם מסרבים להשתמש בשם חדש, ומעדיפים במקום זאת להשתמש בשם שאינו ממותג, במיוחד בדיבור. מיתוג מחדש גם יכול להוביל לבלבול. במקרים כאלה, תיתכן תקופה ארוכה שבה הנכס מוכר בשני השמות. דוגמה נפוצה היא מגדל וויליס בשיקגו שכונה, ולעיתים קרובות עדיין מכונה, "מגדל סירס", אף על פי שהבניין נמכר ב-1994 (אך שמר על שמו הקודם עד 2003).
אירועי ספורט כמו גביע העולם, אליפות אירופה בכדורגל, המשחקים האולימפיים והמשחקים הפאראלימפיים אוסרים על שימוש בשם בחסות תאגידי באצטדיונים, מה שמפרש את הנוהג כסוג של אמבוש שיווקי. כל אצטדיון שמשתמש בשם שנרכש על ידי חברה חייב תמיד להיות מוזכר בכל המדיה הקשורה לאירועים (כולל שידורים חיים) בשם כללי (למשל, ג'נרל מוטורס פלייס כונתה "קנדה הוקי פלייס" במהלך אולימפיאדת החורף 2010). מצד שני, אצטדיון טויוטה כונה "אצטדיון העיר טויוטה" במהלך גביע העולם ברוגבי 2019 כדי למנוע בלבול כסוג של אמבוש שיווקי; האצטדיון אינו נקרא על שם חברת טויוטה, אלא על שם העיר בה נמצא האצטדיון (אם כי העיר "נקראה" על שם החברה). השילוט הארגוני הרגיל של אתר, לרבות שלטי חוצות ופרסום, מכוסה בדרך כלל במקרים אלה; במקרה של פיפ"א, השילוט מוחלף אך ורק עם ספונסרים של פיפ"א. עם זאת, עם השימוש הכמעט אוניברסלי בלוחות LED, לוחות תוצאות ולוחות צד מאז אמצע שנות ה-2000 ברוב אצטדיוני הליגות הגדולות שבהם רק נותני חסות מוכרים מציגים פרסום, "ניטרול" אצטדיון הפך לתהליך הרבה יותר קל מאשר בעבר.
"מחוז REAL", מרכז ספורט בעיר רג'ינה, נקרא בעבר "אווראז פלייס"; כשדנו במיתוג מחדש לשנת 2022, בעלי המתחם "Regina Exhibition Association Limited" הצהירה כי היא קיבלה לפעמים משלוחים המיועדים לחברת הפלדה אווראז – בהנחה בטעות כי חטיבת אמריקה הצפונית של החברה יושבת שם. עם זאת, המניע העיקרי להאצת שינוי השם היה הצורך הנתפס להתנתק מחברת הפלדה, בבעלות ברובה של אוליגרכים רוסים, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
שימוש ללא מטרות רווח

לארגון ללא מטרות רווח יש אפשרות להכיר במתנה גדולה מתורם על ידי הענקת זכויות שיום לנכס כהכרה בתמיכה הכספית. לא מדובר בעסקה פיננסית בסגנון המגזר הפרטי. לדוגמה, לכבוד למעלה מ-60 מיליון דולר שנתרמו במהלך השנים על ידי תורם אחד לנכסי מוזיאון האוויר והחלל הלאומי, בחרו מנהלי מכון הסמיתסוניאן לקרוא למתקן המשני שלו במחוז לודון, וירג'יניה, על שם התורם, וקראו למתחם בשם מרכז סטיבן פ. אודבר-האזי.
חוף וולגרין, חלק מחוף אנטארקטיקה, נקרא כך מכיוון שרשת בתי המרקחת וולגרין נתנה חסות למשלחת בירד לאנטארקטיקה .
ראו גם

חסות מסחרית
שי מזור

שי מזור (נולד ב-14 ביוני 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במ.כ. ירושלים.
קריירה

מזור נולד וגדל במעלה אדומים והחל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. בנובמבר 2013 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית. ב-29 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 להפועל בני לוד. בעונת הבכורה שלו רשם 24 הופעות בליגה, אך הקבוצה ירדה לליגה א'. מזור שיחק בקטמון גם בליגה א', והיה שותף לחזרה שלה לליגה הלאומית אחרי שנה. ב-6 בדצמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–6 נגד מכבי אום אל-פחם. ב-9 באוגוסט 2016 חתם בהפועל כפר שלם בה שיחק שנתיים.
ב-25 ביולי 2018 חתם בבני יהודה מליגת העל. ב-20 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב. במחזורי הסיום כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–2 על מכבי נתניה.
ב-8 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה במוקדמות הליגה האירופאית במשחק החוץ מול נפטצ'י באקו, שהסתיים בתוצאה 2-2. כמו כן שותף ביתר המשחקים באותו הקמפיין. בעונת 2019/2020 ערך במדי הכתומים 21 הופעות בליגת העל בהן כבש שלושה שערים ובישל שניים נוספים. בעונה זו כבש את הצמד הראשון שלו בליגת העל, בניצחון 0–5 על הפועל חדרה, במסגרת המחזור ה-28.
בסיום עונת 2020/2021 ירד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית. באותה העונה רשם 29 הופעות וכבש שער אחד. ב-1 בפברואר 2022 חתם בסקציה נס ציונה ובסיום עונת 2021/2022 העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-27 ביוני 2022 חתם במועדון ספורט כפר קאסם. ב-18 באוגוסט ערך הופעת בכורה, בהפסד 0–1 להפועל פתח תקווה.
ב-30 בינואר 2023 חתם בהפועל כפר סבא.
ב-6 באוגוסט 2024 חתם במ.כ. ירושלים.
תארים

ליגה א': 2015/2016
גביע המדינה: 2018/2019
הערות שוליים

↑  6:0 לקטמון על פאחם, ירון דוויק: יש לנו 500 בעלי בית, באתר doublepass.sport5.co.il
↑  מכוונים למעלה: שי מזור חתם בהפועל כפר שלם, באתר doublepass.sport5.co.il
↑  שי ארצי, מתחזקת: בני יהודה החתימה את שי מזור, באתר ישראל היום, 25 ביולי 2018
↑  ליגת העל: מכבי נתניה ירדה למקום הרביעי לאחר הפסד 2:0 לבני יהודה, באתר וואלה, 19 במאי 2019
↑  נפטצ'י נגד בני יהודה - 2-2 - סיקור המשחק, באתר Sport5.co.il - אתר ערוץ הספורט
↑  ONE: בני יהודה - שי מזור, באתר ONE: בני יהודה - שי מזור
↑  ‏יום כתום: בני יהודה הביסה 0:5 מהדהד את הפועל חדרה, באתר ספורט1, 6 ביוני 2020
↑  ‏שי מזור חתם במ.ס. כפר קאסם, גולן אלקסלסי חזר לרמת השרון, באתר ספורט1, 27 ביוני 2022
↑  תומר חבז, ‏מתחזקת: הפועל כפס החתימה שני שחקני רכש, באתר ONE‏, 30 בינואר 2023
↑  מיכאל וייסרמן, החתמת ענק: שי מזור חתם במ.כ ירושלים, באתר דאבל פס, 6 באוגוסט 2024
ויתניה משכרת

| ויתניה משכרת |
| --- | --- |
 ויתניה משכרת
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים
קבוצה:: צמח תרמילי
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: ויתניה
מין:: ויתניה משכרת
שם מדעי
 Withania somnifera ‏דונאל

וִיתַנְיָה מְשַׁכֶּרֶת (שם מדעי: Withania somnifera, ידוע בשם אשווגנדה) היא בן-שיח או שיח ירוק-עד זקוף ובעל כסות לבידה של שערות לבנות ממשפחת הסולניים. פירותיו האדומים והרעילים חבויים בתוך גביע מנופח. עליו, פירותיו ושורשיו של הצמח רעילים לבני אדם. ויתניה משכרת היא מין יחיד בסוגו בישראל וסביבתה. הסוג ויתניה מונה 19 מינים ותפוצתו משתרעת באפריקה הטרופית ובצפון אפריקה ומהמזרח התיכון ועד האזורים החמים של אסיה. תפוצתה של ויתניה משכרת היא בחבלים הים-תיכוניים והאירנו-טורני (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי) והיא נפוצה בחבלים אלו בכל ישראל (נדירה מאוד בירושלים) כולל אזור ים המלח.
שמות הצמח

ויתניה משכרת מוכרת גם בשם ויתניה מרדימה או דומדמנית רעילה. שם נפוץ במאמרים מדעיים הוא "אשוואגנדה" (Ashwagandha). שמקורו בשפה ההודית ופירושו "ריח סוס" (סנסקריט: אשווא = סוס, גנדה = ריח), וזה משום ששורש הצמח מפיץ ניחוח חזק המזכיר את ריחו של סוס רטוב.
שם המין סומניפרה (Somnifera) מקורו מלטינית ומשמעותו "משרה שינה".
השמות בערבית: סַמווּאָה, סם-אלפאר, עובעוב (سموه, سم الفار).
מורפולוגיה

בן שיח או שיח ירוק-עד מסועף, גובהו מגיע למטר אחד ועד מטר וחצי ואף יותר וקוטרו 1 עד 3 מ'. העלים ובמיוחד הגבעול מכוסים בכסות לבידה של שערות כוכביות לבנות.
הענפים גליליים, אינם מסתעפים, זקופים, מכוסים בשיער דמוי לבד צפוף ולבן. הפטוטרת קצרה ובבסיסה אין לוואים. העלים מסורגים, פשוטים, ואורכם 8 עד 12 ס"מ. הטרף דמוי ביצה, בסיסו אינו סימטרי, וקודקודו מחודד עד קהה, שפתו תמימה ולעיתים שעירים. העלים בגוון ירוק עמום.
התפרחות סיומיות קצרות בחיק העלים העליונים. הפרחים דו-מיניים, נכונים (סימטריים), קטנים ודמוי פעמון בצבע ירקרק והם ערוכים בקבוצות היוצאות מחיק העלים. הגביע ירוק ולביד, דמוי פעמון בעל 5 אונות, והוא משתייר ומתפרה (גדל עם הבשלת הפרי) והופך להיות קרומי. אורכו בעת הבשלת הפרי כס"מ אחד בערך. הכותרת ירוקה, דמוית כוכב, שעירה, מאוחת עלים ועל פי רוב בעלת 5 אונות לעיתים רחוקות 4 או 6. הכותרת בולטת רק מעט מהגביע.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, שווים באורכם זה לזה והם מאוחים לצינור הכותרת, קרוב לבסיסה והם קבועים בין עלי הכותרת. הזירים אינם קצרים מהמאבקים. השחלה עילית, בת 2 מגורות, עמוד השחלה דק. צלקת אחת שמחולקת ל-2 אונות.
הפרי הוא ענבה עסיסית רבת-זרעים ואדומה (דומה לעגבנייה קטנה) שקוטרו כ-5 מ"מ.  הפרי הבשל בצבע כתום עד אדום. הענבה רעילה במינון גבוה והיא חבויה בתוך גביע קרומי ונפוח. הפירות נשארים על הגבעולים עד שהם נאכלים, ובמהלך הזמן מתפורר הגביע שעוטף אותם, לפחות באופן חלקי.
הזרעים מרובים, פחוסים, דמוי כליה. הפצת הזרעים באמצעות ציפורים שאוכלות את הפרי האדום והעסיסי לאחר שעלי הגביע נקרעים.
הפריחה נמשכת כמעט כל השנה ובעיקר בין מאי לספטמבר.
תפוצה

טיפוס התפוצה של ויתניה משכרת הוא ים-תיכוני ואירנו-טורני (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי). מין זה נפוץ מאוד וגדל בעיקר באזורים יבשים, מאזורים ים תיכוניים דרך אפריקה הטרופית, דרום ומערב אפריקה, עד המזרח התיכון, חצי האי ערב, הודו, סרי לנקה, וצפון מרכז סין ודרום מרכזה.
ויתניה משכרת נפוצה בכל ישראל כולל אזור ים המלח. הצמח נפוץ מצפון הנגב, מרכז הארץ עד בקעת כנרות והכרמל. נדיר בדרום הנגב, בשומרון ובגליל
רעילות הצמח ושימושיו

עליו, פירותיו ושורשיו של הצמח רעילים. למרות רעילותו, הצמח משמש ברפואה העממית והאַיוּר וֶדַה שהיא שיטת טיפול מסורתית שמקורה בהודו מזה 3,000 שנה כצמח מרפא. ברפואה העממית ויתניה מוכרת בשמות רבים לפי האזור שנעשה  שימוש בה, בתימן מוכר בשם "עובב", בהודו נחשב על ידי מרפאי הצמחים כג'ינסנג הודי ומוכר יותר בשם - "אשוואגנדה" שמקורו מהשפה ההודית ופירושו "ריח סוס" (סנסקריט: אשווא = סוס, גנדה = ריח), וזה משום ששורש הצמח מפיץ ניחוח חזק המזכיר את ריחו של הסוס רטוב, ומפה כנראה האמונה באותה רפואה שהצמח נותן כוח ובריאות כמו של סוס.
תמצית הצמח בעלת תרכובות ביואקטיביות רבות, לכן בעלת פעילויות נוגדות חמצון, נוגדות דלקת, והשפעה מווסתת על מערכת החיסון. בתמצית הצמח ומרכיביו הביואקטיביים נעשה שימוש ברפואה העממית, במניעה וטיפול של מחלות רבות כגון: דלקות מפרקים, הפרעה בזקפה, אמנזיה, חרדה, סרטן, ניוון נוירולוגי, מחלות לב וכלי דם ועוד. מחקרים קליניים הראו תועלת בהפחתת לחץ וחרדה ושיפור בתחושת הרווחה הכללית אצל אנשים שנמצאים תחת לחץ, נמצא הפחתה משמעותית בהורמון הלחץ קורטיזול ושיפור העמידות כנגד לחץ ומכך ערך איכות חיים גבוהה יותר.
הצמח הראה תועלת בהתאוששות מפעילות גופנית, כוח שריר וגודל באימוני התנגדות, העלאת מדדי הורמוני המין הזכרי - טסטוסטרון, והפחתה באחוזי השומן.
השימוש בוויתניה ברפואה העממית בישראל

כל חלקי הצמח רעילים ושימוש בלתי נכון בו עלול לגרום לנזק, ועל כן השימוש בו הוא על פי רוב חיצוני. למרות תפוצתו הרחבה של ויתניה משכרת בישראל, אין תיעוד מהימן לשימוש רפואי בשורשיו ולאופן השימוש בהם ברפואה המסורתית המקומית – אלא רק אזכור לשימוש חיצוני בעליו. שורשי הוויתניה משמשים ברפואה העממית לטיפול בשורה ארוכה של תחלואים: פגעי עור, כיבים מורסות, נפיחויות, שיגרון, הצטננות וכן להורדת לחץ דם, ולטיפול בכפיון וכסם משתן, וכסם מעורר תשוקה. אופן השימוש נעשה באמצעות טיגון העלים של ויתניה בשמן זית והדבקתם על הפצעים ופגעי העור ויש שאוספים את השמן אחר הטיגון ומורחים אותו על העור.
הוויתניה נחשבת לאחד מצמחי המרפא החשובים ביותר ברפואה ההודית המסורתית. צמח זה מוכר כצמח רפואה גם בקרב שבטים בדרום אפריקה ומזרחה. בהודו משמשים שורשיו המיובשים כתרופה נגד מחלת שחפת וכסם מהפנט ומרדים, הפעיל במקרי כפיון ומשמש גם לשיכוך כאבי בטן ולריפוי כיבים וכדומה.
ויתניה במחקרים מודרניים

במחקרים נמצא כי מיצוי מן הצמח מכילים חומר נרקוטייים משככי כאבים. כל חלקי הצמח מכילים אלקלואידים ומספר רב של ויטנולידים (לקטונים סטרואידים) ובעיקר ויטפרין  A - תרכובת יעילה בטיפול בגידולים ממאירים ותכונות אנטיביוטיות ואנטיויראליות. ויטאזומין - תרכובת המפחיתה נדודי שינה.
האלקלואידים מקבוצת הטרופנים הם האחראים להשפעה המרדימה ולהשפעה המרעילה במינון מופרז. סימני ההרעלה לאחר אכילה מחלקי הצמח הם: צימאון, כאבי ראש וחום, עליה בלחץ דם, עוויתות ובמקרים קיצוניים גם איבוד הכרה ומוות..
תמונות

עלים של ויתניה משכרת
פרח קטן ויתניה משכרת
תקריב צידי של פרח
Batman: Whatever Happened to the Caped Crusader?

| --- | --- |

עטיפת החוברת Batman #686 מאפריל 2009, אמנות מאת אנדי קוברט.
 מידע קומיקס
 יוצר:  ניל גיימן אנדי קוברט סקוט וויליאמס
 סוגה:  גיבורי על
 תקופת פרסום מקורית:  אפריל 2009 – יוני 2009 (כ־62 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  DC קומיקס
 מספר החוברות:  2
מה קרה לצלבן בגלימה? (באנגלית: Whatever Happened to the Caped Crusader?) הוא סיפור משנת 2009 שפורסם בחוברות באטמן מבית DC קומיקס. הסיפור פורסם בשני חלקים בחוברות הקומיקס Batman #686 ו-Detective Comics #853 בין אפריל ליוני 2009 – כתב ניל גיימן, באיורו של אנדי קוברט. הסיפור נועד להיות סיפור באטמן האחרון לנוכח טראומה נפשית קשה שבאטמן חווה בסיפור "Batman R.I.P" וגורלו הסופי בעלילת המשבר האחרון.
שם הסיפור מתייחס לסיפורי מסגרת שפורסמו בחוברות DC Comics Presents מתחילת שנות ה-70 ועד לאמצע שנות ה-80 ואשר עסקו בדמויות מתור הזהב ותור הכסף של הקומיקס ונקראו "מה קרה ל-". בנוסף, הם מהווים אזכור לסיפור אותו פרסם אלן מור בשם "מה קרה לאיש המחר?" המציג את עלילתו "האחרונה" של סופרמן.
היסטוריה פרסומית

במבוא לספר "Kurt Busiek's Astro City: Confession" משנת 1999, גיימן סיפר שהוא וקורט בוזיאק היו בנסיעה בדרך לבקר את סקוט מקלאוד ביחד עם אשתו של קורט ובדרך גיימן פיתח שיחה עם קורט אודות באטמן. אותה שיחה הובילה בסופו של דבר לרעיון על סיפור באטמן תאורטי. כאשר המבוא פורסם כחלק מאוסף סיפורים בשם "The View from the Cheap Seats" מאת גיימן, זה האחרון חשף שמאז שהרעיון נולד, הוא הפך לאחד הרעיונות האהובים עליו בעולם הקומיקס.
גיימן תיאר את העבודה על הסיפור כעבודה שהוא היה חייב להסכים לעבוד עליה באומרו "הם פשוט התקשרו אלי ואמרו לי 'זה מה שהולך לקרות עם באטמן. האם תסכים לכתוב את החוברת האחרונה של באטמן ואת החוברת האחרונה של קומיקס בלשים?' וכשהם מציעים לך משהו כזה, אתה חייב להגיד כן".
גיימן ביקש מהאמן אנדי קוברט להפוך את האמנות שבחוברות כמייצגות תקופות שונות בהן עבדו מאיירי באטמן השונים לאורך השנים. מבין השמות שהוזכרו בידי קוברט היו האמנים ג'רי רובינסון, קרמיין אינפנטינו, ניל אדמס ויוצרו של באטמן, בוב קיין.
בדומה לסיפור "מה קרה לאיש המחר?", עלילת הסיפור נועדה להיות "סיפורו האחרון של באטמן". הבאטמן שמוצג בסיפור לא לוקח חלק בהמשכיות המרכזית של יקום DC, אלא נועד להיות "מיזוג לא קבוע" בין שלל דמויות הבאטמן שהופיעו בקומיקס במהלך 70 שנות קיומה של הדמות.
עלילת הסיפור עוסקת בטקס אשכבה שנערך עבור באטמן בחדר צדדי בתוך פאב קטן בגות'אם סיטי. במהלך הטקס, מספר דמויות הקשורות להיסטוריה של הדמות מספרות כל אחת בדרכה שלה סיפור על חיו של באטמן וכיצד הוא מת. העלילה עצמה היא מחווה לסיפור בן ארבעה חלקים בשם "היכן היית בלילה שבו באטמן נהרג?" (Batman #291-294, ספטמבר-דצמבר 1977) בו באטמן לכאורה נהרג וארבעה מנבליו המוכרים, כל אחד בנפרד לוקחים קרדיט על הריגתו.
עלילה > חלק ראשון: באטמן #686

הסיפור מתחיל בעיר גות'אם כאשר הקריין מצהיר שהיא נראית "שונה", זאת לא הגות'אם שהוא מכיר, אך היא עדיין מוכרת לו. מחוץ לפאב בשם "Dew Drop" בסמטת הפשע בה נהרגו הוריו של ברוס וויין, סלינה קייל פותחת את דלת הפאב ונכנסת אליו. הברמן ג'ו צ'יל מספר שקבוצת אנשים מתכנסת בחדר קטן מאחורי הפאב. סלינה נכנסת אל החדר ומבינה שהיא נוכחת בטקס אשכבה. דמויות נוספות מגיעות ונכנסות לחדר, ביניהן דו-פרצוף, ג'יימס וברברה גורדון והג'וקר. בחדר נמצא ארון קבורה פתוח ובו שוכבת גופתו של באטמן. הקריין אומר "זה אני", בכך חושף שהוא עצמו באטמן ושהוא משקיף על טקס האשכבה שלו.
לאחר שכולם מגיעים, ההספדים מתחילים. כל אחד מההספדים מספר כיצד באטמן מת, אך כל סיפור הוא שונה בתכלית מקודמו. ההספד של סלינה קייל מתייחס למערכת היחסים שלה עם באטמן במהלך השנים: בתחילה כפושעת שמנסה לפתות אותו, הפיכתה לפורעת חוק על מנת להשיג את תשומת לבו ולבסוף פרישתה מחייה כקאטוומן והקמת מקלט ומספרה למען חתולים. מותו של באטמן מוצג באופן הדומה למותו של רובין הוד: באטמן נכנס למספרה בזמן שהוא פצוע באופן אנוש ובמקום לקחת אותו לבית החולים, סלינה קושרת אותו לספה ומחכה שהוא ימות מפצעיו. ההספד של אלפרד פניוורת' הוא שונה בתכלית ומספר כיצד באטמן נכשל פעם אחר פעם בעצירת פושעים, מה שגרם לשפיותו להתדרדר. על מנת לסייע לו, אלפרד שכר כמה מחבריו השחקנים על מנת שאלו יעמידו פני נבלי על וביניהם אדם בשם אדי נאש שגילם את איש החידות, שפרש ממשחק בעקבות התערערות פסיכולוגית לאחר שימוש בשיטת המשחק. אלפרד עצמו גילם את הג'וקר במטרה להעניק לבאטמן "יריב שווה ערך להילחם מולו". השחקנים עבדו ביחד על מנת לשמח את באטמן ובעצמם יצרו פשעים בעיר (המזכירים את הפשעים מעלילות באטמן בשנות ה-70) במטרה שהאחרון יביס אותם וישמור על שפיותו. באטמן לבסוף גילה את התרמית, אך לא רצה לוותר על תפקידו כמגן העיר גות'אם. בסופו של דבר, באטמן נהרג על ידי אדי נאש, שהתדרדר למצב פסיכוטי והאמין שהוא באמת ובתמים איש החידות וירה בבאטמן במהלך תקרית עם בני ערובה. הקריין (באטמן) מתאר את התרחיש כבלתי אפשרי שיקרה.
בזמן שהוא מאזין לסיפורים, באטמן תוהה לעצמו האם הוא באמת מת ויישות דמויות אישה מופיעה למולו ואומרת "עוד לא". באטמן שואל לפשר הדבר והדמות עונה לו "אתה הבלש הגדול בעולם ברוס, למה שלא תנסה לפתור את זה בעצמך?".
עלילה > חלק שני: קומיקס בלשים #853

טקס האשכבה של באטמן ממשיך ובאטמן (בתור הקריין) צופה במתרחש. הספדים נוספים נשמעים על ידי חברים, בני ברית ואויבים וביניהם בטי קיין, הכובען המטורף, הג'וקר, רובין, פני חימר, הארווי בולוק, ראס-אל-גול וסופרמן. כל אחד מהם מספר את סיפור מותו של באטמן בדרך שונה, אך הסוף הוא אותו הסוף: באטמן מעולם לא נכנע, גם אם ניצב מול מוות ודאי.
באטמן עצמו נכנס דרך דלת שמופיעה לפתע מאחורי ארון הקבורה שלו. הוא מגיע למעין חלל אפל וקרן אור מתקרבת אליו. באור, באטמן רואה את האישה איתה דיבר קודם - מרתה וויין, אמו. באטמן מבין מה קורה: הוא גוסס ועובר חוויית סף מוות.
באטמן מבין שהסיפורים שהוא שמע לא עוסקים באותו האדם ושבכל פעם הוא מת בדרך אחרת. אך למרות זאת, מאפיין אחד נשאר זהה: הוא מעולם לא ויתר. באטמן מבין איך הסיפור באמת יסתיים, בדרך היחידה שבה הוא יכול להסתיים:
הסוף של סיפורו של באטמן הוא מוות, בגלל שלבסוף באטמן מת. מה עוד אני אמור לעשות? לפרוש ולשחק גולף? זה לא עובד ככה, לעולם. אני אלחם עד שאפול ובאחד הימים אני באמת אפול, אבל עד אז אני אלחם.
מרתה חושפת שזהו באמת הסוף האמיתי של באטמן, אך חושפת שבחלק קטן מהזמן ברוס באמת שמח, כשהיה ילד. היא אומרת לברוס שהחיים עומדים להסתיים ושואלת אם הוא מוכן. ברוס מודה שהוא לא מאמין בחיים שאחרי המוות ומרתה מסבירה:
אתה לא תלך לגן עדן או לגיהנום. אתה יודע מה הפרס שתקבל על היותך באטמן? אתה תזכה להיות באטמן ובתור ילד אתה חווה שנים רבות של אושר ושמחה עם אביך ואיתי. זה הרבה יותר ממה שחלק מהאנשים מקבלים. סיימת את דרכך ברוס, הגיע הזמן, אתה יכול להפסיק להילחם עכשיו .. רק לעוד מספר שנים. זה נגמר, תשחרר.
ברוס נפרד מאלמנטים בחיים שלו בדומה לסיפור "לילה טוב ירח": הוא נפרד ממערת העטלף, חבריו, בני בריתו ואויביו. התמונה האחרונה בסיפור מציגה את סמל העטלף מאיר את שמי הלילה. לפתע, הסמל משתנה לזוג ידיים של רופא המחזיקות בתינוק שעתה נולד. התינוק מועבר למרתה וויין בבית החולים. מרתה מחייכת אל התינוק ומחליטה לקרוא לו ברוס.
פרסים

הסיפור זכה בפרס "הקומיקס הטוב ביותר" בטקס פרסי המדע הבדיוני מטעם SFX לשנת 2010.
בנוסף הסיפור זכה בפרס "הקומיקס הטוב ביותר" בטקס הפנטזיה של בריטניה בשנת 2009 ובנוסף גם בפרס בחירת העורכים במגזין Goodreads בשנת 2009. בשנת 2010, הסיפור היה מועמד לפרס הוגו בקטגוריות הנובלה הגרפית הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  SFX’s Comic-Con Highlights, Dave Golder, July 19th 2010
↑  The 2009 Goodreads Choice Awards
ה'תצ"ט

ה'תצ"ט (5,499) ובקיצור תצ"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 1738, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 באוקטובר 1739.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 3 שעות ו-597 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 8 במחזור העיבור ה-290. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 11 (סימנה יאיבא) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,670 לחורבן הבית, ושנת 2,050 לשטרות.
אירועים

רבי יעקב יהושע פלק מדפיס באמסטרדם את החלק הראשון מספרו פני יהושע על התלמוד.
רבי חיים בן עטר עוזב את מרוקו עם קבוצת תלמידיו ומתחיל בעלייה לארץ ישראל
נולדו

רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא, צדיק ומקובל מיהדות ליטא, מחבר ספר ההדרכה והמוסר "יסוד ושורש העבודה". (נפטר בי"ח באדר ב' ה'תקנ"ד)
חיה'לה קאולה, סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג, נדבנית יהודייה והאישה העשירה ביותר בגרמניה דאז. (נפטרה בא' בניסן ה'תקס"ט)
רבי שאול ישועה אביטבול, רבה הראשי של צפרו שבמרוקו. (נפטר בכ"ה באלול ה'תקס"ט)
נפטרו

ניסן – רבי ישעיהו באסאן, רב ומשורר מחכמי יהדות איטליה, רבן של פדובה ושל רֶג'וֹ אמיליה (ריגיו), ורבו של רמח"ל (נולד בה'תל"ג).
כ' בסיוון – יטל, אלמנת רבי יעקב ריישר, נרצחה בידי משרת בנאנסי.
רבי עמנואל סרירו, רב, מקובל ופייטן מחכמי פאס. (נולד בה'תס"ה)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
הטבח באקול פוליטכניק

| --- | --- |
לוח לזכר קורבנות הטבח הנמצא בבית הספר אקול פוליטכניק
לוח לזכר קורבנות הטבח הנמצא בבית הספר אקול פוליטכניק
 תאריך:  6 בדצמבר 1989 
 מקום:  אקול פוליטכניק דה מונטריאול 
 קואורדינטות:  45°30′17″N 73°36′46″W﻿ / ﻿45.504722222222°N 73.612777777778°W﻿ / 45.504722222222; -73.612777777778
 סוג:  ירי בבית ספר 
 נשק:  רוגר מיני-14 
 הרוגים:  15 
 פצועים:  14 
 מבצע:  מארק לפין
 he
 
הטבח באקול פוליטכניק הוא אירוע ירי בבית ספר שהתרחש בבית הספר אקול פוליטכניק במונטריאול שבקנדה ב-6 בדצמבר 1989. הטבח בוצע בידי מארק לפין, גבר בן 25 חמוש ברובה ציד חצי אוטומטי וסכין ציד, שרצח 14 נשים ופגע ב-14 אנשים נוספים לפני שהתאבד.
מהלך הטבח

ב-6 בדצמבר 1989, קצת אחרי השעה 16:00, הגיע מארק לפין (בצרפתית: Marc Lépine) בן ה-25 לבית הספר להנדסה אקול פוליטכניק כשהוא חמוש ברובה ציד חצי אוטומטי ובסכין ציד. לפין רכש את הרובה ב-21 בנובמבר 1989 בחנות ספורט במונטריאול, שם סיפר שבכוונתו להשתמש ברובה עבור "משחק ציד" שהוא מארגן. לפין, שביקר בבית הספר אקול פוליטכניק לפחות שבע פעמים בשבועות שקדמו לטבח, הכיר היטב את המבנה.
במשך זמן מה ישב לפין במשרד הקבלה שבקומה השנייה, שם נראה מחטט בשקית פלסטיק. בזמן זה לפין לא דיבר עם אף אחד, גם כאשר ניגשה אליו אחת מנשות הצוות ושאלה אם תוכל לעזור. לאחר שעזב את המשרד, לפין נראה במספר חלקים של בית הספר לפני שנכנס לכיתה בה למדו הנדסת מכונות כ-60 סטודנטיות וסטודנטים בסמוך לשעה 17:10. לפין ניגש לסטודנטית שהציגה עבודה, פקד על הנוכחים להפסיק את פעילויותיהם, ודרש מהנשים להתאסף בקצה אחד של הכיתה ומהגברים להתאסף בצד השני. בהתחלה הסטודנטים חשבו שלפין מתבדח ואף אחד לא זז, עד שירה לכיוון התקרה.
לאחר שהפריד את תשע הנשים מכ-50 גברים, פקד לפין על הגברים לצאת מהכיתה, ושאל בצרפתית את הנשים שנותרו אם הן יודעות למה הן שם. משאחת הנשים ענתה שלא, ענה לפין שהוא "נלחם בפמיניזם". אחת הסטודנטיות, נטלי פרובסט, אמרה, "תראה, אנחנו בסך הכל נשים שלומדות הנדסה. לאו דווקא פמיניסטיות שמתכוננות לצעוד ברחובות ולצעוק שאנחנו נגד גברים, רק סטודנטיות שמתכננות לנהל חיים נורמליים.", ולפין השיב "אתן נשים, אתן לומדות הנדסה. אתן כולכן חבורה של פמיניסטיות. אני שונא פמיניסטיות", ופתח באש לכיוון הסטודנטיות, משמאל לימין, הרג שש מהן ופצע שלוש נוספות, פרובסט ביניהן. לפני שיצא מהחדר כתב לפין את המלה "חרא" פעמיים על עבודה של אחת הסטודנטיות.
לפין יצא למסדרון הקומה השנייה ופצע שלוש סטודנטיות נוספות לפני שנכנס לכיתה נוספת בה ניסה לירות בעוד זוג סטודנטיות, אך הרובה שלו לא ירה. הוא הגיע למדרגות החירום ושם טען את הרובה שלו מחדש. לפין ניסה לשוב לחדר שעזב זה עתה, אבל הסטודנטים נעלו את הדלת. הוא ירה שלוש פעמים בדלת בניסיון לפרוץ אותה, אך משלא הצליח המשיך לאורך המסדרון וירה לעבר סטודנטיות נוספת ופצע אחת מהן, ומשם המשיך למשרד מחלקת הכספים שם ירה והרג אישה נוספת דרך חלון של דלת שהיא נעלה.
בהמשך ירד לפין לקפיטריה שבקומה הראשונה, שם היו כמאה אנשים. האנשים נמלטו מהמקום לאחר שירה והרג אישה שעמדה ליד המטבח ופצע סטודנטית נוספת. הוא נכנס למחסן קרוב בו הסתתרו זוג נשים נוספות והרג גם אותן. לפין פקד על גבר ואשה שהתחבאו מתחת לשולחן לצאת, ומשעשו כדבריו לא ירה בהם.
לאחר מכן עלה לפין בדרגנוע למסדרון הקומה השלישית, שם פצע אישה נוספת וזוג סטודנטים גברים. לפין נכנס לכיתה נוספת ואמר לשלושת הסטודנטים שהיו באמצע פרזנטציה "להתחפף", ירה לעבר הסטודנטית מריז לקלייר ופצע אותה. לפין ירה לעבר הסטודנטים שישבו בשורה הראשונה, והרג שתי נשים שניסו להימלט מהכיתה, בזמן שסטודנטים נוספים התחבאו מתחת לשולחנותיהם. לפין המשיך לחפש סטודנטיות נשים, פצע עוד שתיים והרג עוד אחת, החליף את מחסנית נשקו והלך לקדמת הכיתה, שם החל לירות לכל הכיוונים. לקלייר הפצועה קראה לעזרה ולפין שלף את סכינו, דקר אותה שלוש פעמים והרג אותה. לאחר מכן הוריד לפין את הכובע שחבש, עטף את רובהו במעילו, קרא "אה, חרא!" והתאבד ביריה לכיוון הראש, כעשרים דקות אחרי שהתחיל את הטבח. כשישים מחסניות מלאות נותרו בקופסאות שנשא עמו. במהלך הטבח רצח לפין 14 נשים (12 סטודנטיות להנדסה, סטודנטית אחת לסיעוד ועובדת אוניברסיטה) ופצע 14 אנשים נוספים, מתוכן 10 נשים ו-4 גברים.
השפעות

הפצועים והעדים לטבח מבין הסטודנטים וצוות האוניברסיטה סבלו ממגוון השלכות פיזיות, חברתיות, כלכליות ופסיכולוגיות, כולל הפרעת דחק פוסט-טראומטית. מספר סטודנטים התאבדו לאחר מכן, ומתוכם לפחות שניים ציינו במכתבי ההתאבדות שלהם את הטבח כסיבה להתאבדות. הסרט פוליטכניק (Polytechnique) מתאר את הטבח.
לזכר האירוע החל משנת 1992 מציינים בקנדה יום הזיכרון והפעולה על אלימות נגד נשים.
השפעות > הגבלות על נשק

היידי רטג'ן, סטודנטית שהייתה באחת הכיתות אליהן לפין לא נכנס במהלך הטבח, ייסדה יחד עם פעילה נוספת בשם וונדי קוקיאר את הקואליציה להגבלת ההיתרים על כלי נשק, במסגרתה פעלו גם סוזן לפלנט-אדוארד וג'ים אדוארד, הוריה של אחת מקורבנות הטבח. פעולותיהם, יחד עם גורמים נוספים, הביאו לגיבוש הצעת חוק שעברה בשנת 1995 והרחיבה את ההגבלות על היתרים לנשיאת נשק בקנדה. בין השנים 2009–2012, קבוצה של ניצולי הטבח ובני משפחותיהם התנגדו בפומבי לפעולות של ממשלתו הקונסרבטיבית של סטיבן הרפר שניסו לצמצם את ההגבלות על נשיאת נשק.