stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fjällräven
היסטוריה

בגיל 14 אקה נורדין מהעיר מאורנסקולדסוויק (Örnsköldsvik) בצפון שוודיה התאכזב מעיצוב התרמיל הלא נוח שהוא מקווה לצאת איתו לטיול בקיץ 1950 לדיקאנאס, קהילה קטנה בהרי וסטרבוטן
לאחר ביצוע מחקר, הוא למד שמשקל התרמיל צריך להיות גבוה וקרוב לעמוד השדרה של הלובש. בעזרת מכונת התפירה של אמו, יצר תיק מחומר כותנה חזק במרתף של הוריו. הוא הצמיד אותה למסגרת עץ באמצעות רצועות עור ועם עור עגל לרצועות התמיכה. המסגרת מחלקת את המשקל טוב יותר על הגב דבר אשר מגביר את האוורור בינו לבין התיק. בנוסף, הוא יכול היה לשאת משקל כבד יותר.
המצאתו של אורדין תפסה את תשומת ליבם של האנשים הילידים הסמאים, שאחד מהם ביקש מנורדין לבנות לו תרמיל, ואחריו אוהל.
במהלך תקופת שירותו בצבא השוודי הבין שיש מקום בשוק לתיק גב עמיד וקל משקל. ולאחר שחרורו מהצבא בשנת 1960 הקים את Fjällräven, פעל בתחילה ממרתף משפחתו. בשנת 1983 הפכה החברה לציבורית ונרשמה בבורסת סטוקהולם. עד שנת 1996 המכירות הגיעו ל-133 מיליון קרונות שוודיות (20.3 מיליון דולר) מתוכם 71% מיצוא.
הפריצה הגדולה של תיקי kanken בשוודיה התרחשה כאשר התחיל שם דיון נרחב על כאבי גב אצל ילדים. הטענה הייתה שכאבי הגב של הילדים נוצרו בעקבות תיקים עם משקל גדול שהם סחבו בדרך לבית הספר. בעקבות הדיון הזה, התיק של קנקן הצליח לכבוש את השוק השוודי, מפני שהוא הציג פתרון רלוונטי לבעיה. התיק נתפס כתיק שבנוי בצורה טובה ולכן הוא בריא לגב.
בשנת 2002, בעקבות רכישת יצרנית הבגדים Tierra AB ורשתות השיווק Friluftsbolaget AB ו-Naturkompaniet AB בשנת 2001, שינתה קבוצת Fjällräven את שמה ל-Fenix Outdoor אומנם Fjällräven שמרה על זהות המותג הנפרדת שלה.
בשנת 2012 Fjällräven פתחה את החנות הראשונה שלה בניו יורק.
בשנת 2013 נפטר המייסד אקה נורדין בגיל 77.
ל-Fjällräven נוכחות שוק חזקה במדינות הנורדיות וגם במדינות אחרות באירופה. נכון לשנת 2017 מוצרי Fjällräven זמינים בלמעלה מ-40 מדינות.
בשנים האחרונות, התיק הפך לאופנתי גם בקרב תלמידי תיכון ואוניברסיטה. בעקבות הקו הנקי והמינימליסטי שעולם האופנה הולך אליו.
תיקי קנקן נחשבים לנוחים לנשיאה על הגב ולא יוצרים כאבי גב. כיוון שהם מצליחים להקל על הגב בגלל החומר שמהם התיקים עשויים שהוא משילוב של ניילון עם כותנה שלתוכו מוחדרת שעווה בטכנולוגיה מיוחדת שהיא פטנט של תיקי קנקן. השילוב של השעווה עם הניילון גורמת לכך שהתיק מצליח לשמור על צורתו המרובעת אף על פי שמכניסים אליו חפצים רבים. הצורה המרובעת הזו נוחה מאוד לגב. תיקי קנקן מסוגלים לשאת משקל גדול מאוד בלי לשבור את הגב. התיקים גם לא מתקלקלים ונשמרים לאורך זמן.
הערות שוליים

↑  A supporting idea - History - About Fjällräven, fjallraven.com.hk
↑  FENIX OUTDOOR, ANNUAL REPORT 2017
↑  David Hochman, Classic Swedish Brand Fjällräven Reinvents Itself In An Age Of Hype Beasts, Forbes (באנגלית)
↑  המדריך השלם לקניית תיקי קנקן באינטרנט, באתר מומלץ, ‏2019-08-05
אריק מאיטני

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  19 בספטמבר 1922 טימישוארה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  22 בינואר 1982 (בגיל 59) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 שם לידה:  Erik Mann
 מדינה:  רומניה 
 שפות היצירה:  הונגרית, רוסית, רומנית, גרמנית 
 
אֵריק מאיְטֵני בשמו בלידה - אֵריק מאן (בהונגרית:Majtényi Erik , בלידה:Erik Mann, ‏ 19 בספטמבר 1922 - 22 בינואר 1982) היה משורר, פרוזאיקן, עיתונאי ומתרגם יהודי-הונגרי מרומניה, יליד חבל באנאט.
קורות חייו > ילדות וצעירות

מאיטני נולד ב-1922 בעיר טימישוארה בחבל באנאט שהפך בעקבות מלחמת העולם הראשונה לחלק מממלכת רומניה. אביו היה העיתונאי, הסופר והמתרגם אנדרה מאן.
שם המשפחה מאן החליף בזמנו את שם המשפחה היהודי השורשי מנדל.
הוא גדל ברחוב אורי ברובע פבריק של עיר הולדתו.
אחרי לימודים לא גמורים בתיכון "דיאקונוביץ' לוגה" בטימישוארה עבר אריק מאן, בין היתר, בבית הדפוס אוהרמן, אחר כך בחנות צילום ובהמשך כפועל במפעל
„Industria Lânei” ("תעשיית הצמר") ומפעל הטקסטיל TEBA בעירו.
את שיריו הראשונים פרסם אישטוואן קורדה בעיתון בהונגרית „Brassói Lapok”..
בעיר בראשוב. באוגוסט 1941 בימי מלחמת העולם השנייה והמשטר הצבאי-פשיסטי של הגנרל יון אנטונסקו נעצר מאיטני בבראשוב באשמת עריקות מהצבא הרומני ובגין ניסיון לעבור את הגבול באופן בלתי חוקי. הוא הוחזק תקופה בבית מעצר של הסיגורנצה בבוקרשט, ואחר כך נשלח למחנה הריכוז טרגו ז'יו ומאוחר יותר לבית כלא בקראיובה ובבית הכלא ז'ילאווה...
כאסיר עבד במפעל לטוויית קנבוס של סולימאן זולפי ואחר כך בבית רושת לחבלים.
אחרי חילופי השלטון ברומניה בסתיו 1944 זוהה בטעות כ"גרמני" ונשלח יחד עם אלפי גרמנים מרומניה לעבודות כפייה בברית המועצות, בדונבאס.
יון יאנושי סיפר שתחנת הרכבת יאשי, מתוך שורות המגורשים הגרמנים, צעק אריק מאן אל מיכאי נוביקוב, עסקן קומוניסט שאיתו היה בקשר בעת הפעילות המחתרתית:"תגיד להם שאני קומוניסט ותוציא אותי מפה! נוביקוב השיב: גם שם בגדודי העונשין יש צורך בקומוניסטים!". בעקבות התערבות הרשויות הקומוניסטיות הרומניות, לבסוף שוחרר מאן מהגירוש והוחזר לרומניה.
קורות חייו > המשך פעילותו העיתונאית והספרותית

בשנים 1958-1946 עבד אריק מאן בעיתונאי בשפה הרומנית בבטאון הקומוניסטי בטימישוארה - „Luptătorul bănățean” ("הלוחם הבאנאטי") (שהפך המשך ל-Drapelul Roșu (הדגל האדום). תחת השם "אריק מאנו" הוא כתב וערך גם בעיתונים בבוקרשט, היה עורך בעיתון Ifjúmunkás (העובד הצעיר) בשפה ההונגרית. באותה תקופה ב-1949 שינה את שמו לשם ההונגרי "אריק מאיטני". ב-1953-1952בהוצאה לאור Editura Tineretului (הוצאה לאור לנוער) אחר כך עבד בבטאון הקומוניסטי הרומני בשפה ההונגרית Előre ("קדימה")
בשנים 1956-1955 כיהן כמזכיר של איחוד הסופרים ברומניה וב-1957 היה חבר במערכת העיתון Igaz Szó (דבר אמת) בעיר טרגו מורש, ב-1959-1958 כתב בכתב העת לתרבות Művelődés (התרבות), ב-1963 כתב גם בעיתון "Utunk " (דרכנו) וב-1982-1964 היה חבר במערכת העיתון "Előre" .מאיטני היה חבר גם במערכת של המגזין לספרות "Bánsági Írás" (הכתיבה מבאנאט)
לפי מידע מארכיוני הבולשת הרומנית סקוריטטה וממקורות אחרים נודע שכעיתונאי ואיש ספרות עורר מאיטני את עיניין סוכני הבולשת והחל משנות ה-1950 כתב כמה דו"חות לבקשתם.
כמשורר פרסם לראשונה ב-1940 בעיתון Brassói Lapok בבראשוב. אחרי המלחמה עם לקראת השכנת המשטר הקומוניסטי ובזמנו נודע בשירתו המגויסת לאידיאלים הקומוניסטים - בין היתר באמצעות קובץ השירים Ötven vers ("חמישים שירים") שפורסם ב־1950

בגלל דבקותו ברוח הריאליזם הסוציאליסטי והפרולטקולט שירתו זו נשכחה. בעקבות המרד ההונגרי ב-1956 התרחק מאיטני מהאורתודוקסיה הקומוניסטית ונטש את הליריזם המגויס והנלהב לטובת שירה מדיטטיבית.
קורות חייו > שינוי כיוון באמנותו

המפנה התרחש עם הקובץ Búcsú az ódáktol (שלום לאודות) שאותו פרסם בטרגו מורש ב-1957.מבין קובצי השירים שכתב אחר כך זכו להערכה "Szobrot álmodtam" (חלמתי פסל) (1962), Pirkadástól virradatig (מן הזריחה ועד השקיעה וכרך שירים לילדים Fehér madár (ציפור לבנה)
לדברי הוגו אגושטון לכתבי המדע הדבדיוני של מאיטני חש להם מהות, מקוריות, סגנון מדהים ומבנה מרשים, העשויים לספק את הדרישות הספרותיות הבררניות ביותר.
הרומן האוטוביוגרפי שלו - Hajóharang a Hold utcában (פעמון של אונייה ברחוב הירח) התקבל בשבחים. מאיטני הצטיין גם בתרגומיו להונגרית מרומנית ומשפות אחרות.
קורות חייו > חייו הפרטיים

אריק מאיטני התגורר בווילה בקרבת הכביש קיסלף בבוקרשט. ביתו והמסעדה הסמוכה היוו למשך שנים רבות מקום מפגש לבוהמה ההונגרית של בוקרשט, איתה נמנו אישים כמו אנדראש שיטה, גזה פאשקאנדי, אנדור באיור, יאנוש סאס, לאיוש פלדש ואחרים.
מאיטני נודע בסיוע שהעניק תכופות לעמיתים סופרים הונגרים בעת מצוקה או בהתחלת הקריירה שלהם.
הוא זכה לחיי נישואים מאושרים לצד אולי לרינץ, גם היא תושבת בילדותה של הרובע פבריק של טימישוארה. לזוג נולדו ארבע בנות, אולם אחת מהן מתה מדמי ימיה..
מאיטני נפטר ב-1982 בבוקרשט בגיל 60, בגלל מחלת הסרטן. בהתאם לבקשתו, גופתו נשרפה והאפר נקבר בבית הקברות ברובע אליזבטין בטימישוארה.
הדיוקן שעל קברו שעוצב בתבליט מברונזה על ידי הפסל צ'אבה אונגור, נעלם, כנראה נגנב על ידי שודדי מתכות. ..
אחת מבנותיו של מאיטני, אגנש מאיטני, ניהלה לזמן מה את המחלקה ההונגרית של רשות השידור הרומנית בעת המשטר הפוסט-קומוניסטי
פרסים ואותות הוקרה

1953 - פרס המדינה של הרפובליקה העממית רומניה - עבור קובץ השירים "Őrségen” (על משמר)
1965 -אות מסדר העמל דרגה ג  - (לפי החלטת מועצת המדינה של הרפובליקה העממית הרומנית ב 10 ביולי 1965) "על זכויות מיוחדות בהגשמת המשימות שנקבעו   בקווים המנחים של הקונגרס השלישי של מפלגת הפועלים"
1975 - הפרס לתרגומים של איחוד הסופרים ברומניה
אריק מאיטני במדיה אומנותית אחרת

שירים מאת מאיטני הולחנו על ידי המלחין יוז'ף הנץ
יצירות > שירים

1950 - בקובץ האנתולוגיה Ötven vers (1950) (חמישים שירים - alături de Artur Bardos, Zoltán Hajdu, Zoltán Marki, János Szász si altii (בהשתתפותם של ארטור ברדוש, זולטאן מרקי, יאנוש סאס)
1953 - Őrségen (1953); (De strajă)
1953 - Köszöntünk ifjúság! A Román Népköztársaság magyar költőinek versei a Világifjúsági Találkozó köszöntésére; (ברוכים הבאים, צעירים! - Versuri
שירי ברוך הבא של המשוריים ההונגרים ברפובליקה העממית הרומנית בפסטיבל הרביעי העולמי של הנוער והסטדונטים בבוקרשט) בעריכתו של אריק מאיטני, Editura Tineretului - Ifjusági Kiadó
1955 - Versek (שירים)
1955 - Útközben,(בדרך)
1957 - Búcsú az ódáktól (1957) (שלום לאודות), טרגו מורש;
1958 - Az utolsó Zsolnoky avagy egy tündöklő utód dicsőségének és bukásának keserves históriája (ההיסטוריה המרה של תהילתו ונפילתו של ז'ולנוקי האחרון או של היורש המבריק (שירה סטירית נרטיבית) ;
1959 - Biztató (מעודד)
1960 - Csillagaink most sokasodnak (כוכבינו מתרבים עכשיו)
1962 - Pirkadástól virradatig (מהזריחה ועד השקיעה)
1962 - Útravaló (שירים נבחרים);
1965 - Szobrot álmodtam (חלמתי פסל)
1969 - Legszebb versei (בעריכת Páskándi Géza); Ed.Tineretului -מיטב השירים
1972 - Egy vers egyedül; (שיר בודד)
1981 - Most át kell írnom ezt a menetrendet (עכשיו עלי לשכתב את לוח הזמנים הזה)
1983 - Emberek, lakások lakói (מבחר תרגומים)
יצירות > שירים לילדים (קבצים)

1951 - !Ismerjétek meg az esztendőt (הכירו את השנה!)
1954 - A kis tengerészek (המלחים הקטנים)
1954 - Tábortűz (קומזיץ)
1954 - Olvassunk együtt (נקרא ביחד)
1955 - Utaznak a nyuszikák (הארנבונים מטיילים)
1957 - Pitypalatty (השליו)
1959 - Csigavár (טירת החילזון)
1962 - Betűvár (טירת האותיות)
1963 - Kép, kép, csupa kép (תמונה, תמונה, רק תמונה)
1966 - Kiborult egy kosár virág (נפל פרח מהסל)
1967 - Fehér madár (ציפור לבנה)
1971 - Rajzos, vidám állattan (זואולוגיה עליזה מאויירת)
1973 - Csicseri borsó (גרגירי חומוס)
1975 - Nagy kenyér, kis egér (לחם גדול, עכבר קטן)
1981 - Postás Pali levelei (מכתבי הדוור פאלי)
יצירות > פרוזה

1967 - Örökösök (יורשים- רומן קצר); Irodalmi Könyvkiadó, București
1968 - Betonkelepce (מלכודת הבטון)
1971 - Hét nap a kutyák szigetén (שבעה ימים על אי הכלבים- רשמי מסע )
1976 - פעמון של אונייה ברחוב הירח, רומן, מהדורה שנייה 1977; מהדורה חדשה- 1988)
1977 - X2R, a csibész és egyéb történetek” (X2R, הפרחח וסיפורים אחרים ) - מדע בדיוני
1981 - Visszajátszás ("השמעה חוזרת", פובליציסטיקה), Editura הוצאת Kriterion, בוקרשט
Tejfehér éjszakák (לילות לבנים כחלב - רשמי מסע);
יצירות > פרוזה לילדים

1965 - A furfangos fejesvonalzó (הסרגל הפיקח)
1968 - Bonifác, a pilóta Editura Tineretului (בונפאץ הטייס)
1977 - X2R, הפרחח וסיפורים אחרים -X2R, a csibész és egyéb történetek - כולל
A selyemgubó (גולם המשי) ו־A Kékek Tanácsa („מועצת הכחולים”) ,
1989 - A bátrak szigete (אי הגיבורים) - אחרי מות הסופר
יצירות > תרגומים

מאיטני תרגם מהשפה הרומנית להונגרית - משיריהם של אלכסנדרו ולחוצה, מיכאי אמינסקו, ג'ורג'ה קושבוק, מריה באנוש, ראדו בואוריאנו, אמיל איסאק, אאוג'ן זבליאנו, ג'לו נאום, וירג'יל תאודורסקו, מרצ'ל ברסלשו, מגדה איסאנוס, מיכו דרגומיר, ניקולאיה ציק, כמו כן מכתבי בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו, ותאודור קונסטנטין.
הוא תרגם להונגרית ספרי ילדים מגרמנית (למשל מכתבי וילהלם בוש ואת הרומן "שלושה חברים" מאת אריך מריה רמארק), מצרפתית - משלי לה פונטן, מרוסית - משירי ולדימיר מאיאקובסקי
יצירות > עריכה

עם לסלו לרינץ ויאנוש סאס ערך את "האנתולוגיה של הספרות ההונגרית" ב-3 כרכים
לקריאה נוספת

Hencz, Hilda: Bucureştiul maghiar. Scurtă istorie a maghiarilor din Bucureşti de la începuturi până în prezent, Bucureşti, Editura Biblioteca Bucureştilor, 2011.
(הילדה הנץ - בוקרשט ההונגרית. היסטוריה קצרה של ההונגרים מבוקרשט מההחלה ועד עכשיו)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  J.Székernyes 2014
↑  Ion Ianoşi - Internaţionala mea - Cronica unei vieţi Polirom, Iaşi 2012
↑  http://itthon.transindex.ro/?cikk=4722 S.Buttoni, M.Nagy, K. Szilágyi Közlemény Szilágyi Domokosnak a Securitatéval fenntartott kapcsolatáról -  Transindex.ro portál 23.9.2006
↑  הלקסיקון הביוגרפי ההונגרי ברשת
↑  György Györfi-Deák, Crâmpeie din istoria SF-ului autohton. în: Caiete Silvane, Anul VI, Nr. 3 (62), martie 2010, pag. 28; Nr. 5 (64), mai 2010, pag. 36-37 ג'רג' ג'רפי-דיאק - "קטעים מתולדות המדע הבדיוני המקומי"
↑  Hilda Hencz, 2011, עמ' 247
↑  בביטאון הרשמי של האספה הלאומית הגדולה" שנת י"ד, מס. 26, 16 באוגוסט 1965 עמ' 225
↑  כתבה על רסיטל בעיר סאטו מארה 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1216936609  ISNI: 0000 0000 7991 6134  LCCN: no98073040  NSK: 000007463  VIAF: 38993446   WorldCat (עם VIAF): 38993446
אגיסטרי

| --- | --- |

החוף הצפוני של סקאלה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  המפרץ הסרוני 
 קואורדינטות:  37°42′N 23°20′E﻿ / ﻿37.700°N 23.333°E﻿ / 37.700; 23.333
 שטח:  13.367 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  1,143 (2011)
 צפיפות:  85 תושבים/קמ"ר
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאגיסטרי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאגיסטרי
 
אגיסטרי (ביוונית: Αγκίστρι) הוא אי קטן ורשות מקומית במפרץ הסרוני בדרום יוון, בסמוך לאי אגינה. מבחינה מינהלית האי משתייך ליחידה האזורית האיים, שבמחוז אטיקה. שטח האי הוא 13.367 קמ"ר. האי מכוסה בעצי אורן.
במפקד אוכלוסין בשנת 2011 נמנו באי 1,143 תושבים, המרוכזים בשלושה יישובים: מילוס (566 תושבים), סקאלה (448 תושבים), שהוא מוקד התיירות של האי, ולימנריה (128 תושבים).
הפלגה לאי מפיראוס נמשכת כשעה. ישנן מעבורות הנוסעות לשם (כמו גם לאיים אחרים באזור) באופן קבוע.
הפעילות התיירותית באי מתמקדת בחופים. פעילויות המתאפשרות באי, הן טיול בחופים, שייט בספינות, ושחייה וצלילה בים. בחודשים יולי ואוגוסט האי מתמלא בעקבות עונת התיירות.
חוף מארזה
שביל במארזה
נמל סקאלה
לימנריה
נמל מילוס
1836 בצרפת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1835   1834  1833 |  דגל צרפת | 1836  בצרפת |  »»»  1837   1838   1839 |
כל ערכי השנים בצרפת • אירועים בולטים בעולם ב-1836 היסטוריה של צרפת • פורטל צרפת • לוח שנה של שנת 1836
שנת 1836 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 849 שנות לאום.
מנהיגים

לואי פיליפ, מלך הצרפתים
אירועים חשובים

29 ביולי – נפתח שער הניצחון בפריז.
נולדו

10 בינואר – בקסון ד'אומרשוויל, קצין בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס (נפטר ב-1911)
17 בינואר – חוסה וייט, מלחין וכנר ממוצא קובני (נפטר ב-1918)
21 בפברואר – ליאו דליב, מלחין צרפתי (נפטר ב-1891)
19 באפריל – פרדינאן שבאל, דוור צרפתי שהעביר שלושים ושלוש שנה בבניית "הארמון האידיאלי", דוגמה מובהקת וייחודית לאדריכלות נאיבית (נפטר ב-1924)
15 באוקטובר – ג'יימס טיסו, צייר צרפתי (נפטר ב-1902)
נפטרו

(קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1836)
2 בפברואר – לטיציה רמולינו, אמו של נפוליאון בונפרטה ואשתו של קרלו בואונפרטה (נולדה ב-1750)
20 במאי – הלן דה מונטג'רו פסנתרנית ומלחינה צרפתייה (נולדה ב-1764)
28 במאי – אנטון רייכה, מלחין צ'כי-צרפתי (נולד ב-1770)
10 ביוני – אנדרה-מארי אמפר, פיזיקאי ומתמטיקאי (נולד ב-1775)
20 ביוני – עמנואל-ז'וזף סיאייס, איש כמורה ופוליטיקאי צרפתי (נולד ב-1748)
26 ביוני – רוז'ה דה ליל, קצין ומלחין המנון צרפת - לה מרסייז (נולד ב-1760)
16 באוגוסט – מארק אנטואן פרסבל, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1755)
21 באוגוסט – קלוד לואי מרי אנרי נאוויה, מתמטיקאי, פיזיקאי ומהנדס (נולד ב-1785)
17 בספטמבר – אנטואן-לורן דה ז'יסייה, בוטנאי (נולד ב-1748)
6 בנובמבר – שארל העשירי, מלך צרפת (נולד ב-1757)
שער הניצחון בפריז
אד גילספי

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1961 (בן 63) מאונט הולי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה  Pemberton Township High School 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 
 
 
אדוארד (אד) וולטר גילספי (נולד ב-1 באוגוסט 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית, והיה יועץ לממשל ג'ורג' וו. בוש. בשנת 2012 גילספי היה בכיר בקמפיין של מיט רומני לנשיאות.
בחודש אוקטובר 2015, גילספי הכריז שיתמודד על תפקיד מושל וירג'יניה ב-2017. ביוני 2017, הוא נבחר להיות המועמד הרפובליקני לתפקיד המושל, ובבחירות הכלליות בנובמבר 2017 הובס על ידי סגן מושל המדינה, רלף נורתם, עם 53.9% למועמד הדמוקרטי לעומת 45% לגילספי.
ושתי (אדווין לונג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אדווין לונג 
 תאריך יצירה:  1879 
 
ושתי הוא ציור שמן על בד משנת 1879 מאת הצייר האנגלי אדווין לונג המתאר דמות במגילת אסתר בתנ"ך העברי. לונג הושפע מאוד מציוריהם של ולסקז ומאסטרים ספרדים אחרים, ומתמונותיו המוקדמות יותר. הוא שוכן במוזיאון ובגלריה באוניברסיטת בוב ג'ונס.
הסיפור המקראי

הציור שלו של ושתי לוכד את הפתיחה הדרמטית של הנרטיב המקראי של סירובו של ושתי לזימון המלך. ושתי הייתה מלכת פרס ואשתו הראשונה של מלך פרס אחשוורוש במגילת אסתר. אחשוורוש ציווה על הסריסים הראשיים שלו לבצע את פקודתו להביא את המלכה ושתי לעמוד בפני אנשי החצר שלו ולהפגין את יופיה יוצא הדופן. אבל היא נדחתה. היא גורשה בגלל סירובה להופיע במשתה של המלך כדי להראות את יופיה כרצונו של המלך. היא נתפסת כגיבורה עצמאית בפמיניזם.
פרשנות היצירה

אדווין לונג היה צייר בריטי, חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, שהתפרסם בזכות תשומת ליבו הקפדנית לפרטים היסטוריים ויכולתו להשתמש במרקמים חזותיים להעשיר את יצירותיו. בין עבודותיו הבולטות נמנות שתי יצירות המתמקדות בדמויות מקראיות: "ושתי מסרבת לצו המלך" ו"המלכה אסתר".
הציור "ושתי" מתאר את הרגע הדרמטי שבו ושתי, מלכת פרס, מסרבת להיענות לקריאת המלך אחשוורוש. ביצירה זו, לונג מציג את ושתי בדמות מלאת הדרת כבוד, המדגישה את עוצמתה ונחישותה. הציור הוצג לראשונה בשנת 1879 בבית ברלינגטון בלונדון, וכיום הוא חלק מאוסף מוזיאון ואולם התצוגה באוניברסיטת בוב ג'ונס.
היצירות "ושתי" ואסתר המלכה"

היצירה "אסתר המלכה" מתמקדת בדמותה של אסתר, המלכה היהודייה שהצילה את עמה מגזירת השמדה. לונג מציג את אסתר בתנוחה צנועה, עם הבעה מאופקת ומלנכולית, המשקפת את המתח והאתגרים שעמדו בפניה. גרסה מקורית של ציור זה נמצאת כיום בגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן, אוסטרליה. שתי היצירות מדגימות את יכולתו של לונג לתרגם נרטיבים ספרותיים לתמונות חזותיות עשירות, המשלבות דיוק היסטורי עם עומק רגשי.
הערות שוליים

↑  Academy Notes (באנגלית). 1879.
↑  "Object of the Month: May 2016". M&G (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-05-21.
↑  ""Vashti Refuses the King's Summons," 1878 | Jewish Women's Archive". jwa.org. נבדק ב-2019-03-06.
↑  Roncace, Mark; Gray, Patrick (2012-11-01). Teaching the Bible Through Popular Culture and the Arts (באנגלית). Society of Biblical Lit. ISBN 9781589836754.
↑  Berlin, Adele; Brettler, Marc Zvi (2004). The Jewish Study Bible: Jewish Publication Society Tanakh Translation (באנגלית). Oxford University Press. p. 1627. ISBN 9780195297515. queen Vashti.
↑  "Vashti is not a failure; Esther is not a bad feminist | Jewish Women's Archive". jwa.org. נבדק ב-2019-03-06.
↑  McCabe, Elizabeth A. (2011-03-15). Women in the Biblical World: A Survey of Old and New Testament Perspectives (באנגלית). University Press of America. ISBN 9780761853886.
1 2 3  Object of the Month: May 2016, Museum & Gallery (באנגלית אמריקאית)
אסתר המלכה, ציור מעשה ידי לונג
מעלה החמישה

| --- | --- |
מלון מעלה החמישה, מראה מכיוון אבו גוש
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎787 מטר
תאריך ייסוד: 1938
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 893 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 883 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) מעלה החמישה(למפת הרי ירושלים רגילה) מעלה החמישה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלה החמישה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעלה החמישה31°49′04″N 35°06′39″E﻿ / ﻿31.8176965390773°N 35.1108655293526°E﻿ / 31.8176965390773; 35.1108655293526  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה באדום - מעלה החמישה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

שלושת המבנים הראשונים ומגדל השמירה במעלה החמישה בשנת 1939
מעלה החמישה (מַעֲלֵה-הַחֲמִשָּׁה) הוא קיבוץ הממוקם בראש אחת הפסגות הגבוהות שבהרי ירושלים, מדרום מזרח להר רפיד, על יד קיבוץ קריית ענבים והכפר אבו גוש ולצד היישוב הקהילתי הר אדר.
היסטוריה

הקיבוץ נוסד רשמית ב-19 ביולי 1938 כחלק מיישובי חומה ומגדל, על ידי חברי גרעין "במעלה" של תנועת גורדוניה, שעלו מפולין וממזרח אירופה. חברי גרעין "במעלה" שהו בהכשרה במחנה ליד קריית ענבים עת נרצחו חמישה מחבריהם ב-9 בנובמבר 1937, במהלך סלילת דרך בהר הרוח, הנמצא מדרום לקיבוץ. שמות החמישה: אהרון אולישבסקי, אריה מורדכוביץ, יהושע פוחובסקי, יצחק מגדל, משה בר גיורא (באומגרטן) אנדרטה לזכרם נבנתה במקום בו נפלו, בהר הרוח. החמישה הונצחו בציור פרסקו מעשה ידי הצייר היהודי-אמריקני שלדון שונברג שצויר בבית התרבות של הקיבוץ "בית צילה" בשנים 1953-1952. למחרת הרצח נתכנסו חברי הקיבוץ והודיעו שחילוקי הדעות לגבי התיישבות של קבע בהרים הם מאחוריהם והקבוצה החליטה פה אחד להתיישב בהר עימו הם כרתו ברית דמים.
עם הקמת הנקודה ועדת השמות הצעה מספר שמות ובהם השם הזמני "גבעת החמישה", אולם חברי הקיבוץ ביקשו לאזכר את גרעין "במעלה" וכך באספת ועדת השמות של קק"ל מ-27 באוגוסט 1938, נקבע השם הרשמי "מעלה החמישה".
תחילה העלו לקרקע 3 בתים, בתי איש שלום, מגדל ביטחון בו גם שכנה המרפאה ותחנת הגפירים. לאחר בניית המבנים עלתה פלוגת חברים ראשונה.
במהלך מלחמת העצמאות, בגלל הקרבה לחזית הירדנית, שימש הקיבוץ, יחד עם קיבוץ קריית ענבים, כבסיס של גדוד "הפורצים" מחטיבת הראל. ב-18 בינואר 1948, נהרג מזכיר הקיבוץ, אלתר רכניצר, בהתקפה על שיירה שיצאה לכיוון ירושלים. בתחילת מאי 1948 פונו כל ילדי הקיבוץ למנזר רטיסבון בירושלים, שם שהו עד מרץ 1949. ב-30 במאי הותקף הקיבוץ, אך ההתקפה נהדפה.
בעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נקבע קו הגבול בין מדינת ישראל לממלכת ירדן ("הקו הירוק"), מצידו הצפוני של הקיבוץ. בשנת 2004 החלה בסמוך בנייה של קטע מגדר ההפרדה.
במאי 1959, נערכה עצרת זיכרון והוכרז על הקמת יד זיכרון לזכרו של אליעזר גלר וגיבורי מרד גטו ורשה. גלר שהיה חבר גורדוניה וריכז את פעילות התנועה בלודז', היה אמור להצטרף לחבריו במעלה החמישה, כשפרץ המרד עמד בראש שתי פלוגות לוחמות של גורדוניה, לאחר המרד נשלח לברגן-בלזן ומשם לאושוויץ בה נספה. בשנת 1961 נסתיימה בכניסה לקיבוץ בניית אנדרטה, מעשה ידי הפסל אנדריי רבס, לזכרם.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, ישבה פלוגת מילואים מהחטיבה הירושלמית על פסגת הר סמוך למעלה החמישה, אל מול מוצב הרדאר הירדני, עשרות מטרים מקו הגבול. בבוקר ב-5 ביוני 1967, החל משעה 10:00, ספג המוצב הפגזה של פגזי מרגמה ירדניים והחלו חילופי אש לאורך כל היום. ללא נפגעים לפלוגה במקום. בשעות הערב פרץ כוח משוריין מחטיבת הראל בפיקודו של אורי בן-ארי לכיוון מוצב הרדאר והמשיך לעבר גב ההר בין לכיוון רמאללה.
בשנת 2002, אושרה לקיבוץ הרחבה של 138 יחידות דיור על חשבון שטחי היער באזור, הגופים הירוקים התנגדו לתוכנית, ולאחר מספר שנים החליט הקיבוץ לא ליישמה.
בינואר 2005 עבר הקיבוץ שינוי יסודי באורחות חיי התושבים. השיתוף הכלכלי בין חברי הקיבוץ צומצם באופן משמעותי והשריד העיקרי שנותר מימי השיתוף היא רשת ביטחון כלכלית שאמורה לעזור למעוטי היכולת.
ב-9 ביוני 2021 פרצה שרפה באזור הקיבוץ ובתי תושבים פונו.
כלכלה

הענף הכלכלי העיקרי של הקיבוץ הוא מלון מעלה החמישה הנמצא לידו וכולל מועדון בריאות וספא, מרכז קונגרסים וגן אירועים. ענפים נוספים במשק הם רפת (האחרונה שנותרה באזור ההר), לולים, בית קפה, גידולי שדה ובריכת שחיה.
בשנת 1954, קם מפעל "גמה" למכשירי רדיו. בשנת 1956, הוקם, בשיתוף עם קריית ענבים, משרד ההובלה "הרי ירושלים". בשנת 1964 הוקם מפעל לסוכריות וממתקים "כרמית". תחילה ייצור סוכריות כרמל בידע צרפתי. בהדרגה הורחב קו המוצרים ובשנת 1979 נחנך מפעל חדש של כרמית שהוקם בקיבוץ. המפעל נמכר לחברת אסם בשנת 1995, וב-1998 נמכר שוב לחברת "טעם ישראל" שאיחדה את פעילותו עם המפעל שלה בראשון לציון והמפעל בקיבוץ נסגר.
בשנת 1970 הוסב בניין לול לחממה והוקמה חממת הסחלבים.
בשנת 2018 הוסב בניין החממה לבית קפה הפועל עד היום.
כלכלה > מלון מעלה החמישה

מלון מעלה החמישה או בית המרגוע מעלה החמישה היה מלון בהרי יהודה בסמיכות לקיבוץ מעלה החמישה ובבעלות הקיבוץ.
ביוני 2012 המלון נרכש בידי קבוצת ג'ורדאש ישראל והוחלט להפעילו תחת המותג "אורכידיאה", כאשר אורכידיאה מחזיקה ב-74% מהמלון ו-26% הנותרים נותרו בחזקת הקיבוץ.
בשנת 2015 המלון נרכש על ידי חברת "כרם ניהול בתי מלון" בבעלותם של גדי פריבר ואפרים קרמר, ופוצל למלון יערים ולמלון גורדוניה.
ביוני 2021 נפתח במעלה החמישה סניף של רשת ההארחה סלינה מנתור בבניין היסטורי משוחזר - בית נובו (בית מרגוע לעובדי חברת האשלג, לשעבר), הסמוך למלון יערים.
גלריה

אנדרטה ללוחמי גטו ורשה בכניסה לקיבוץ מעלה החמישה
שלט הכניסה לקיבוץ, ליד חממת הסחלבים
בתי מעלה החמישה, מבט מאבו גוש
בריכת המים של מעלה החמישה
מגדל השמירה
בניין חדר האוכל
"בית צילה" - בית התרבות של הקיבוץ
הקמת הצריף הראשון ביום העלייה - 1 בנובמבר 1938
מעלה החמישה 1938
מעלה החמישה בצילום אווירי 1945