stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשומות רומח הדרקון
דרקונים של שחר האביב > ספר ראשון

הספר מתחיל עם תניס חצי-אלף הנמצא בעיירה סחף ואשר מנצל את היעדרה של קיטיארה (שיצאה להילחם באבירי סולאמניה, כפי שתואר בספר הקודם) כדי להפגש עם חבורת גיבורי הרומח. אין הוא מודע לכך שעוקב אחריו הדרגון גחן, המתנקש האישי של קיטיארה. הוא פוגש בחבריו (סהר-פז, מי-נהר, טיקה ויילן, קרמון ורייסטלין) ומשקר להם בדבר התחזותו לאביר דרקון ואינו מספר להם כי קיטיארה היא שרת דרקונים. רק רייסטלין מבין את דבר השקר ונותן לו להבין זאת.
החבורה מגיעה לספינה פרשון, שם ברם המסתורי משמש כהגאי. הספינה מפליגה לים הדם של איסטר, שהגישה אליו בלתי אפשרית עקב קיום מערבולת ענקית תמידית בו. קיטיארה עוקבת אחר הספינה עם צבאה, כשהיא על גבי דרקון. ברם נכנס לפאניקה ברגע שהוא רואה את צבאות האופל ומסיט את הספינה היישר אל המערבולת. רייסטלין מזהה את קיטיארה למרות היותה לבושה בשריון ותניס מספר לחבורה את האמת בנוגע להיעדרותו. אף על פי שאמונתם בו מתערערת, הם בוחרים להמשיך וללכת אחריו.
הפרשון נלכדת במערבולת, והחבורה מבינה כי גורלה נחרץ. בהסתמכם על הקסם של רייסטלין כמוצא אחרון, הם מגלים כי הוא עצמו מתכנן לברוח בגפו בהשתמשו בבועת הדרקון להשתגר משם. כשתניס שואל אם רייסטלין יוכל לשגר את כולם משם, רייסטלין משיב בשלילה וכי הדבר יעלה לו בכוחותיו ושאולי ייכשל. תניס פוקד על קרמון לעצור את אחיו רייסטלין, היות שהוא מאמין שרייסטלין לא יפגע באחיו, אך לתדהמתו המכשף מגלה לו כי אין לו כל בעיה להרוג את אחיו התאום, כפי שעשה במבחן בצריח הכישוף הנעלה. רייסטלין נעלם, משאיר אחריו את אחיו מוכה תדהמה על כי נטש אותו, והחבורה נבלעת בגלי המערבולת.
דרקונים של שחר האביב > ספר ראשון > אדון העבר וההווה

כישופו של רייסטלין מביאו למרגלות הספרייה הגדולה של פלנתאס, מקום מגוריו של אסטינוס. נאמר כי אסטינוס הוא הישות הראשונה בעולם קרין וככל הנראה יהיה גם האחרון, וכי הוא מתעד כל רגע נתון בהיסטוריה של קרין. רייסטלין שרוי על סף מוות, היות שהטלת הכישוף גזלה את כל כוחותיו. כאשר נודע לו על נוכחותו, אסטינוס מורה על נזיריו להכניסו לתוך הספרייה. כשרייסטלין חוזר לעשתונותיו, אסטינוס מתייחס אליו כאל "חבר ותיק", מה שמבלבל את רייסטלין וגורם לו לתהות אם בכלל הם נפגשו בעבר. כמו כן, רייסטלין נבהל לנוכח מראהו הצעיר של הספרן, שסימני הגיל והזמן לא ניכרים בו. אסטינוס מספר לו כי הם נפגשו בעבר וכי רייסטלין מסר לו את כדור הזמן. רייסטלין מבקש גישה חופשית לספרי הקסם אשר בספריה, היות שהוא יודע כי חייו קצובים. אסטינוס מאשר לו, אך רייסטלין נעשה תוקפני במיוחד כאשר מתברר לו שיש צורך ב"מפתח" כדי להשתמש בלחשים הללו. המפתח הוא נוסחה שאבדה במשך העידנים משום שהייתה כה שכיחה שאף אחד לא טרח לרשום אותה. אסטינוס מציין בפניו כי שלושת האלים (פלאדין, גיליאן וטאקיזיס) מחזיקים ברשותם את "מפתח הידע". רייסטלין קורא לרוחות אשר עזרו לו בעבר בעת המבחן בצריח הכישוף הנעלה, במה שנראה כמשא ומתן אפל, ונעלם תוך שהוא מציין "הצל אותי והצל את עצמך". אסטינוס נותר תוהה איזה רוע הוא התיר חזרה לעולם.
גדילן וחלמיש מסיירים ברחובות העיר פלנתאס, כאשר הם נתקלים בצריח הכישוף הנעלה של פלנתאס. למרות חששותיהם, הם מתקרבים לצריח אך בורחים כאשר הם קופאים מרוב פחד מהאוויר השורר באזור שערי הצריח. אסטינוס פוגש בלאורנה, חלמיש וגדילן ומספר להם את קורותיו של הצריח, וכי גורלם קשור בו. עוד הוא מסביר שהצריח הוא אחד מתוך חמישה צריחים שננטש במהלך המלחמות האבודות עקב חוסר האמון בקסם. נוסף על כך, מכשף הגלימה השחורה התגלה במרומי הצריח והודיע כי שערי הצריח יהיו סגורים ואולמותיו ריקים עד אשר יחזור אדון העבר וההווה בכוחות מחודשים. לאחר מכן, המכשף השליך עצמו על השערים וקילל את אדמות המקום בקסם שחור.
לאורנה מקבלת מסר מלורד גונתר אות' ויסטן, מפקד אבירי סולאמניה, אשר ממנה אותה למפקדת על אבירי סולאמניה המוצבים בפלנתאס (צעד פוליטי מצידו של גונתר על מנת למנוע חיכוכים בינות האבירים).
גילתנאס וסילברה מגיעים לפלנתאס, ועימם הדרקונים הטובים. הם מספרים כי ערכו מסע לכיוון סאנקשיין (סאנקטיון), ביתם של צבאות הדרקון, וגילו את האמת בנוגע למקורם של הדרגונים. צבאות הדרקון לקחו את ביצי הדרקונים הטובים כערובה, ובכך הבטיחו שאלה לא ישתתפו במלחמה. כעת, במקדש העיר, גילתנאס וסילברה מגלים כי כהני טאקיזיס ומכשפי הגלימות השחורות גנבו את ביצי הדרקון על מנת ליצור את גזע הדרגונים. כאשר הדרקונים הטובים מגלים מה עלה בגורל ילדיהם, הם מסכימים להצטרף למאבק.
כאשר מצויים בידיה רומחי הדרקון ולצידה הדרקונים הטובים, לאורנה מארגנת שיירה מעופפת של אבירי סולאמניה. גדילן וחלמיש רכובים על גבו של קירסה, דרקון הארד, והם אלה שלוכדים בשבי את סגנה של קיטיארה, בקריס.
דרקונים של שחר האביב > ספר שני

עקב ניצחונותיה הרבים, לאורנה כעת ידועה כ"גנרלית הזהובה". היא מגרשת את צבאות הדרקון מצפונה של סולאמניה ומשחררת את העיר קאלאמן מעולם בדיוק לקראת פסטיבל שחר האביב הממשמש ובא. אולם, צבאה של קיטיארה הצליח להחליש את צבא סולאמניה, שנותר פגיע בפני התקפות חוזרות ונשנות. קיטיארה מצידה מתכננת להפיל את לאורנה ממעמדה ובכך לפגוע במורל צבאה. היא שולחת לה מברק שטוען כי תניס חצי-אלף נמצא עימה משום שהוא פצוע אנושות, ומציעה את תניס בתמורה לבקריס. חרף התנגדותו של חלמיש, לאורנה מחליטה לסכן את הכל אם הנאמר במברק הוא נכון.
בעזרתם של חלמיש וגדילן, לאורנה מבריחה את בקריס מחוץ לעיר לעבר נקודת המפגש. ממתין להם גחן וצבאו. בקריס פוקד עליו להשאירו לבד עם לאורנה, לאחר שזה מתכנן לנקום בה על לכידתו. לאחר מאבק, הוא מועד על חרבו ומת. שלושת הגיבורים מתעתדים לחזור לפלנתאס כאשר הם נעצרים על ידי אביר המוות לורד סות', ממשרתיה הנאמנים ביותר של קיטיארה. שלושתם לא יכולים לו, והוא לוקח את לאורנה בשבי.
לאחר מסעם של תניס וחבריו יחד עם ברם איש הנצח לתוך המערבולת, הם מוצאים עצמם בעיר העתיקה איסטר. איסטר, ששקעה למצולות, מיושבת כעת באלפי ים אשר מצילים אותם ממוות. החבורה נפגשת עם אלפית הים אפולטה ובעלה, מכשף הגלימה האדומה זבול. בתחילה אפולטה ממאנת לעזור לחבורה ולאפשר להם לחזור אל פני הים, אך כאשר תניס מספר לה על המלחמה המתחוללת וכי הדרקונים הטובים לא נראו מאז ומעולם, היא רואה עד כמה עגום מצבם ומסכימה לעזור.
החבורה נסחפת לחוף העיר קאלאמן, והם זוכרים מעט מהרפתקתם התת-ימית. הם פוגשים בגדילן אשר מספר להם את אשר ארע. כאשר קיטיארה חוזרת לקאלאמן, היא מספרת שלאורנה נלקחה למקדשה של טאקיזיס בנראקה. היא דורשת את כניעתם הבלתי מסויגת וכי ברם יימסר לידיה בתום שלושה שבועות. תניס, מוכה צער, מתכנן את המסע חזרה לנראקה מתוך כוונה להצילה יחד עם ברם, קרמון, טיקה, חלמיש וגדילן, אך משאיר מאחור את מי-נהר וסהר-פז, משום שהם מצפים לילד. הוא וגילתנאס מגיעים להבנה, היות שגילתנאס אינו יכול להחזיר לסילברה אהבה משום היותה דרקון. גילתנאס קורא לתניס אחיו ומסכים להחליפו בהגנה על העיר.
דרקונים של שחר האביב > ספר שלישי

החבורה עוזבים לנראקה ופוגשים בפיזבן ובדרקון פיריט. ברם נמלט מידיהם והם רודפים אחריו דרך מנהרה תת-קרקעית, שבסופה הם מגיעים לעמק מסוגר הידוע בשם בית האלים. הראשון שמגיח מן המנהרה הוא חלמיש, כאשר במהלך המרדף ליבו לא עומד במאמץ והוא מתמוטט. ברם שומע את זעקתו של חלמיש וחוזר לעזור לו בדיוק כשתניס מגיח מן המנהרה. חלמיש הגוסס מספר לכולם כי הוא הסתיר מהם בעיות לב קשות ונפרד מחבריו. בהסתכלו על פיזבן, הוא מודה כי הוא יודע את זהותו האמיתית של המכשף הזקן וכי אינו רוצה לערוך את המסע לבד. פיזבן מבטיח ללוותו והגמד הזקן נפטר. פיזבן נושא את גופתו של חלמיש לעבר בריכה סלעית במרכז העמק, בריכה אשר סלעיה שחורים כפחם ומשקפים את הכוכבים ואת הירחים. שניהם נעלמים מעיניו של תניס. תניס מבחין בסלע שקונסטלציית פלאדין חזרה לשמיים, אף על פי שבשמיים עדיין לא חזרה.
ברם מחליט לספר לחבורה את סיפורו. הוא מסביר שהוא נולד ליד נראקה כמה שנים לפני החורבן, ושיום אחד הוא ואחותו גילו עמוד מקושט באבני חן שקבור בקרקע העיר. עמוד זה היה למעשה אבן היסוד למקדשו של המלך הכהן והיא הונחה במקום לאחר שעברה מרחבי קיום אחרים. ברם חמד אחת מהאבנים, אך אחותו חשה בהילה האופפת את המקום. הם התקוטטו והיא נפלה ומתה לאחר שראשה נחבט בעמוד. או אז, מלכת האופל נגלתה לפני ברם והודתה לו על שחרורה בכך שצרבה את אבן האמרלד לחזהו. עוד היא גילתה לו שהעמוד הוא שער למצולות. לפתע רוח אחותו הטהורה מנעה את בריחתה של מלכת האופל, ואמרה לו לנוס על נפשו בעוד מקדש טאקיזיס נבנה על תילו בסביבות המקום. מאז אותו יום, מטרתה האמיתית של טאקיזיס הייתה להשתמש בברם על מנת לשבור את רוחה של אחותו המגנה על המקדש ובכך לשוב לעולם הזה.
החבורה מגיעה לנראקה ולחורבות מקדש טאקיזיס, כאשר השומרים מתחילים לחשוד בהם. תניס מחליט להפריד עצמו מהחבורה היות שהוא גורם הסיכון הגדול ביותר מביניהם. הוא קורא לקיטיארה ועוזב עימה בשעה שהאחרים מתקרבים לעמוד בלי להתגלות. תניס אומר לקיטיארה שהוא מציע עצמו תמורת לאורנה, ושהוא מוכן לשרת תחתיה כגנרל צבאותיה. קיטיארה מסכימה, אולם היא מתכוונת לאפשר לו להיות עד לעינויה של לאורנה בידי טאקיזיס ולקיחתה כשפחתו המתה של לורד סות', ובכך לשבור את רוחו.
בינתיים, גחן מגלה את זהותם של גיבורי הרומח, אך כאשר הוא מנסה לחטוף את ברם, זה הורגו ואזעקה נשמעת בעת הקרב. ברם שומע את זעקת אחותו הקוראת לו ורץ לחפש את העמוד, וקרמון בעקבותיו. טיקה וגדילן רצים בכיוון האחר לצורך הסחה.
במרומי נראקה מתכנסת לה אספה של שרי הדרקונים ותניס נכנס לאולם הראשי כגנרל צבאותיה של קיטיארה. לורד אריאקס עומד בראש המועצה כשלראשו כתר הכוח. כל שרי הדרקונים נוכחים חוץ משר הדרקונים טודי אשר נהרג בידי הקנדר קרונין ניצת-ברקן. מלכת האופל מתגלה במרכז האולם, וקיטיארה מציגה בפניה את לאורנה כקרבן ואת תניס כגנרל צבאותיה. טאקיזיס מסכימה לשירותו של תניס בתנאי שיניח את חרבו למרגלותיו של אריאקס, ובכך יוכיח את נאמנותו. תניס חושב להרוג את שר הדרקונים, אך נוכח לדעת שאריאקס משתמש בקסמים שלבטח מגן על עצמו בשדה כוח. ברגע זה תניס שומע קול בראשו שנדמה כי מגיע ממכשף בגלימה שחורה העומד לצידה של טאקיזיס. המכשף אומר לתניס להכות באריאקס ומבטיח לו את עזרתו בהדיפת שדה הכוח של שר הדרקונים. תניס שולף את חרבו על אריאקס ולתדהמתו מצליח לעבור דרך שדה הכוח ולהורגו.
דרקונים של שחר האביב > ספר שלישי > תוהו ובוהו ומנוסה

רגע לאחר מכן נשמע קול תרועת שופרים המודיעים על פלישתם של זרים לאולם שנמצא למרגלות המקדש. מלכת האופל פוקדת על המכשף בגלימה השחורה לחקור והוא נעלם. תניס מניח את כתר הכוח לראשו ומנסה להציל את עצמו ואת לאורנה, אך לאורנה מנסה להימלט ממנו בחושבה שהוא הושחת. הכתר נופל ותוהו ובוהו מתחיל, כאשר כולם מנסים להשיגו.
קרמון וברם מגיעים לעמוד אך נעצרים בידי רייסטלין, שכעת לבוש בגלימה שחורה ונראה חזק יותר, דיבורו שונה מבעבר. רייסטלין מסביר שהוא הצטרף לכוחותיה של טאקיזיס מתוך כוונה להשיג לעצמו כוח בצורת "מפתח הידע" וכעת הוא בגד בה ואיפשר לתניס להרוג את אריאקס. להפתעתו של קרמון, רייסטלין מאפשר לברם להשליך עצמו על העמוד המקושט, ובכך להיהרג ולהתאחד עם אחותו, תוך שהוא מאפשר את סגירת השערים לעולם האמיתי בפני טאקיזיס. על ידי השימוש בתניס ובברם, רייסטלין הצליח להביס את שני המכשפים היחידים המאיימים על מעמדו כמכשף - אריאקס וטאקיזיס - ובכך הפך לכוח הרוע החזק ביותר מכולם. מלכת האופל מגורשת בשנית ומקדשה מתחיל להתמוטט.
רייסטלין עוזר לחבורה להימלט מנראקה, משום שהוא עדיין חב לאחיו. הוא מזמן את הדרקון כרתי רועץ-דם ועף מהמקום, לא לפני שאחיו קרמון מתחנן לסור לצידו. רייסטלין מסרב ומשיב לו כי שניהם עכשיו בדיוק כמו שהאלים חזו - שני אנשים שלמים ברוחם אך נפרדים בגופם.
תניס מפלס את דרכו מהאולם הגדול ומחפש נואשות אחר לאורנה. הוא מוצא אותה ומתחנן לסליחתה. כשקיטיארה מתקרבת, היא מציעה לו הזדמנות אחרונה להצטרף אליה כשליטי צבאות הדרקונים. תניס מסרב ואומר שהוא מעדיף למות למען לאורנה. זאת ועוד, בנשימתו האחרונה הוא יבקש מפלאדין להגן על נשמתה של לאורנה מפני לורד סות'. לאורנה נוכחת לדעת שליבו של תניס עדיין טוב וקיטיארה בלית ברירה מראה להם את מיקום היציאה. תניס ולאורנה נמלטים ברגע שלורד סות' נכנס לאולם ונותן לקיטיארה את כתר הכוח. קיטיארה אומרת ללורד סות' שביצעה את נקמתה הסופית בתניס ובלאורנה, בכך שאיפשרה למעשה החסד להשאירה בזכרונם של תניס ולאורנה לעד.
דרקונים של שחר האביב > ספר שלישי > אפילוג

במנוסתם מן העיר, תניס ולאורנה פוגשים בפיזבן, קרמון, טיקה וגדילן. פיזבן מגלה לו כי הוא האל הטוב פלאדין, מה שאינו מפליא את תניס, שחשד בדבר כל העת. תניס גם מזהה אותו כזקן שלראשונה גרם להם לצאת להרפתקה בפונדק בכך שקרא לשומרים. פיזבן אומר להם שהדרקונים הטובים והרעים יישארו על יבשת אנסלון, וכי האיזון בין הטוב והרע חזר אל כנו; הוא מסביר ללאורנה שכוח הטוב אינו יכול להיות היחיד - כאשר כוח הטוב היה הדומיננטי בקרין בזמן תקופת שלטונם של המלכים-הכוהנים, הדבר הוביל ליהירות ולחוסר סובלנות רבה ובסופו של דבר הביא להמטת החורבן הגדול על בני האדם השפלים בידי האלים. פיזבן מסביר לקרמון, שהרוח שעזרה לאחיו רייסטלין היא זו של המכשף הרע פיסטנדנטילוס, אך הוא מציין שרייסטלין איננו נשלט על ידו וכי הוא בחר בדרך חייו בעצמו.
גדילן נותר שבור לב, כעת כשהוא יודע שפיזבן הוא אל ויאלץ להפרד מחבר נוסף. כדי לנחמו, פיזבן אומר לו שחלמיש ימתין לו במצודתו של ריאורקס. תניס ולאורנה עוזבים יחדיו ותניס נותן לה את טבעתה האבודה. אולם, לאורנה זורקת את הטבעת בטענה שהטבעת מסמלת אהבה אנוכית וחסרת בגרות. היא מבטיחה לו לחשל טבעת זהב וברזל שתסמל כיאות את אהבתם הנצחית.
עם שחר, גיבורי הרומח נפרדים. גדילן עוזב לקנדרמור, קרמון וטיקה למרגוע ותניס ולאורנה עוזבים לקאלאמן. באפילוג, רייסטלין צועד ברחובות פלנתאס ותובע בעלות על צריח הכישוף הנעלה. הוא מגרש את רוחות הגלימות השחורות ונעשה לאדון העבר וההוה אשר הגעתו נחזתה מראש.
ראו גם

דרקוני להבת קיץ
רומח הדרקון - דרקונים של דמדומי הסתיו, סרט האנימציה
שימוש חכמים

שימוש חכמים (או בקצרה שימוש) הוא ביטוי המציין מעין חניכה בלימוד תורה ונמנה בפרק קניין תורה בין ארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם. כיום נהוג לעשות "שימוש" לפני קבלת היתר הוראה.
בתלמוד הבבלי מופיע המונח "שימוש תלמידי חכמים" כשלב הכרחי על מנת להעשות לתלמיד חכם או רב. דבר זה מופיע במדרשי חז"ל הרבה מאוד. בתלמוד ירושלמי אומר רבי עקיבא שמי שלא שימש תלמידי חכמים חייב מיתה, ומסופר שם איך הוא בעצמו שימש תלמידי חכמים. הגמרא מוסיפה ששלב זה, "שימוש תלמידי חכמים", הוא חשוב יותר מלימוד תורה.
שימוש תלמידי חכמים יוצר רצף היסטורי ממתן תורה ואילך, בו כל תלמיד לומד מרבו באופן עקבי ובתקופה ממושכת ככל הניתן, ומחויב למסורת של העברת התורה. בדרך זו נמנעים שיבושים בהעברת התורה. ואכן במקום של שיבוש במסורת הבנת התורה אומרים החכמים שהדבר נגרם בשל כאלו ש"לא שמשו כל צורכם".
הגדרתו

למונח שימוש תלמידי חכמים ישנם מובנים שונים:
לימוד הגמרא, כלומר: איסוף של חכמים העוסקים בהבנת טעמי המשנה ומקורותיה, מתרצים סתירות בין משניות שונות.
עזרה מעשית לחכם, כדברי הגמרא הקוראת "שימושה של תורה" ליציקת מים על הידיים של הרב.
לאחר לימוד הוראה, ולפני שמתמנים למורה הוראה נהוג לשהות סמוך לרב פוסק וללמוד את פסיקותיו, ואת הפרקטיקה המעשית בפסיקת ההלכה, וזאת לפני קבלת תעודת "יורה יורה". דבר זה מכונה "שימוש".
גדול שימושה מלימודה

שימוש תלמידי חכמים הוא האופן הרצוי והנכון ללמוד תורה ולהחכים. יכולת הלימוד וההפנמה, כאשר חיים במחיצת תלמיד חכם ומספקים את צרכיו, היא כה גבוהה, עד כי אמרו חז"ל: "גדולה שימושה של תורה יותר מלמודה" כלומר עדיף לימוד מתוך מעשיהם של חכמים, על פני לימוד מפיהם.
גדול שימושה מלימודה > מקור הכלל 'גדול שימושה מלימודה'

מלכי יהודה וישראל, יצאו למלחמה כנגד המואבים ומצאו את עצמם ואת לוחמיהם ללא מים, וחיפשו ממי לבקש עצה. "וַיֹּאמֶר יְהוֹשָׁפָט, הַאֵין פֹּה נָבִיא לַה', וְנִדְרְשָׁה אֶת-ה', מֵאוֹתוֹ" מציע אחד העבדים לפנות לאלישע הנביא "וַיַּעַן אֶחָד מֵעַבְדֵי מֶלֶךְ-יִשְׂרָאֵל, וַיֹּאמֶר, פֹּה אֱלִישָׁע בֶּן-שָׁפָט, אֲשֶׁר-יָצַק מַיִם עַל-יְדֵי אֵלִיָּהוּ". מכאן למד רבי שמעון בר יוחאי את הכלל "גדול שימושה". שכן למרות שאלישע היה תלמידו של אליהו, הפסוק מדגיש את דווקא העובדה שאלישע שימש את אליהו, ולא את העובדה שלמד ממנו.
רבי מאיר מחדד את החובה לשמש תלמידי חכמים וכך מספר התלמוד: "תניא אחרים אומרים אפילו קרא ושנה (למד ושינן) ולא שימש תלמידי חכמים, הרי זה עם הארץ".
גדול שימושה מלימודה > ההיגיון שמאחורי הכלל

ההיגיון שעומד מאחורי הכלל שקבעו חכמים, הוא שבעוד לימוד בבית המדרש הוא לימוד עיוני בלבד, לימוד תוך כדי שימוש, הוא לימוד מעשי. כסיפורו של רבי עקיבא, המתאר כיצד התחיל לשמש תלמידי חכמים: "פעם אחת הייתי מהלך בדרך ומצאתי מת מצווה, וניטפלתי בו כארבעת מיל עד שהבאתיו למקום הקברות וקברתיו" (נשאתיו על כתפי מרחק רב עד לבית הקברות) "וכשבאתי אצל רבי אליעזר ואצל רבי יהושע, אמרתי להם את הדבר, אמרו לי על כל פסיעה ופסיעה שהיית פוסע, מעלין עליך, כאילו שפכת דמים (מתייחסים אליך כאילו בכל פסיעה ביצעת רצח נוסף). באותה שעה לא זזתי מלשמש חכמים".
רבי עקיבא הבין עד כמה חשוב ללמוד את פרטי ההלכות, ולכן הצטרף מאז לשימוש. אפשר להסביר גם שרבי אליעזר ורבי יהושע, התכוונו ללמד את רבי עקיבא את ההלכה הקובעת שמת מצווה, יש לקבור במקום בו מצאו אותו, ואסור לטלטל אותו. רבי עקיבא יכל ללמוד הלכה זאת בבית המדרש, אבל במקרה המסופר, הוא למד זאת באופן מעשי, בכך שראה את תגובתם הקשה של רבותיו, על כך שטלטל את המת, והחליט כי זאת הדרך בה עליו להמשיך ללכת, כדי להפוך לתלמיד חכם בעצמו.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  כך מובא ג"כ בתנא דבי אליהו זוטא פרשה ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ז, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ב, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף מ"ד, עמוד ב'
↑  ויקרא רבה, פרשה ג', פסקה ז'; אליה רבה פרשה ז, יח כג, ועוד; לקח טוב - פסיקתא זוטרתא, לספר שמות, פרק י"ח, פסוק י"ב, וכן לחומש במדבר, פרשת בהעלותך, דף קב ע"ב; ועוד
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת נזיר,  פרק ז', הלכה א'; וכן במסכת דרך ארץ זוטא, ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ז', עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ז, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף פ"ח, עמוד ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת חגיגה,  פרק ב', הלכה ב', דף עז טור ד; אגרת רב שרירא גאון, כיצד נכתבה המשנה אות ז וכא; ועוד
↑  עולה מריכוז דברי רש"י בכמה מקומות, ובהם: מסכת ברכות דף מז עמוד ב, מסכת שבת דף יג ע"ב, יומא דף פו ע"ב, מגילה דף כח ע"ב, חגיגה דף י ע"א, סוטה דף כב ע"א, בבא מציעא דף לג ע"ב, חולין דף מד ע"ב(הקישור אינו פעיל, 27.5.2021)
↑  ברכות ז ע"ב
↑  ספר מלכים ב', פרק ג', פסוק י"א,
↑  בבלי, מסכת ברכות, דף ז', עמוד ב'
↑  כל מקום במשנה או בברייתא שנאמר בו "אחרים" הכוונה לרבי מאיר.
↑  בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ז, עמוד ב'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת נזיר,  פרק ז', הלכה א'
רנאטה מלורן

רנאטה מלורן (בגרמנית: Renata von Lothringen; ‏20 באפריל 1544 - 22 במאי 1602), הייתה אמו של מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה.
ביוגרפיה

רנאטה נולדה ב-20 באפריל 1544 בננסי, לפרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה.
בשנת 1558 הועלתה הצעה לחתן אותה עם וילם הראשון, נסיך אורנז', אולם ההצעה נפלה בעקבות התנגדותו של פליפה השני, מלך ספרד. לעומת זאת אמה דחתה הצעות לחתנה עם פרנסואה, דוכס גיז או עם חואן מאוסטריה. בשנת 1561 הועלתה הצעה לחתנה עם פרדריק השני, מלך דנמרק, אולם פרוץ מלחמת שבע השנים הצפונית בשנת 1563 גרמה לביטול ההצעה. בשנת 1565 רצתה אמה לחתן אותה עם אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, ויחד עמו לכבוש את דנמרק, אולם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התנגד לנישואים הללו, בשל ההשפעה ההרסנית שהייתה יכולה להיות על מאזן הכוחות בין המדינות הגרמניות, מכיוון שנסיכות הבוחר מסקסוניה הייתה בברית עם ממלכת דנמרק.
לבסוף, ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם, נסיך הכתר של בוואריה, בטקס גדול ומפואר במינכן שנמשך 18 ימים. למרות מעמדה כדוכסית, נהגה רנאטה לטפל בחולים ובנזקקים, ואף נתמכה בכך על ידי בעלה. בשנת 1579 מת חמיה אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ובעלה וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1597 התפטר בעלה וילהלם החמישי משלטונו, ובנה מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. ב-22 במאי 1602 מתה רנאטה במינכן, ונקברה בכנסיית מיכאל הקדוש.
משפחתה

ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, ממנו היו לה 10 ילדים:
כריסטוף (1570)
כריסטינה (1571–1580)
מקסימיליאן (1573–1651)
מריה אנה (1574–1616)
פיליפ וילהלם (1576–1598)
פרדיננד (1577–1650)
אלאונורה מגדלנה (1578–1579)
קרל (1580–1587)
אלברכט (1584–1666)
מגדלנה (1587–1628)
שאמו פוטי

שַאמוּ פוֹטִי (במקור פְלֶק, בהונגרית: Fóti Samu; ‏17 במאי 1890 – 17 ביוני 1916) היה מתעמל וזורק דיסקוס יהודי-הונגרי, בעל מדליית כסף אולימפית בהתעמלות (סטוקהולם 1912).
ביוגרפיה > מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה פוטי במדליית כסף בתחרות הקרב-רב קבוצתי בהתעמלות בתוצאה של 45.45 נקודות, אחרי איטליה (53.15 נק') ולפני בריטניה (36.90 נק'). נוסף לכך, הוא סיים במקום 25 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 36.37 מטר.
ביוגרפיה > אלוף הונגריה

בשנים 1912–1914 זכה פוטי 3 פעמים ברציפות במדליית זהב באליפות הונגריה.
תהילים קמ"א

תהילים קמ"א הוא המזמור ה-141 בתהילים. (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-142)
תוכן המזמור ומבנהו

יש המסווגים את המזמור כקינת יחיד. יש הטוענים כי עיקרו של מזמור זה הוא פנייה לאל מאדם החף מפשע המבקש את זיכויו. בעל המזמור מספר בשיר כי האויבים מבקשים לצוד אותו כפי שחיה ניצודה.
יש המחלקים את המזמור לשלושה חלקים:
| פסוקים | כותרת |
| --- | --- |
א' - ב': בעל המזמור בפנייה לאל שימהר ויאזין לתפילתו
ג' - ז': בקשת המשורר מה' שימנע ממנו ללכת בדרך רעה
ח' - י': המשורר שם את מבטחו באל
המזמור הושר בפי הפרברים למנגינה שחוברה על ידי מנוס חאג'ידאקיס.
בתפילה היהודית

הפסוק "תיכון תפילתי קטורת לפניך, משאת כפי מנחת ערב". משמש למנהג עדות המזרח כפסוק הנאמר אחרי אמירת "אשרי יושבי ביתך" ולפני אמירת חצי קדיש הנאמר לפני תפילת העמידה בתפילת מנחה.
יהודי תימן נוהגים לומר בין תפילת מנחה לתפילת ערבית את פרקי קמ"א וקמ"ב בתהילים.
הערות שוליים

↑  שמאי גלנדר, החוויה הדתית במזמורי תהילים, ירושלים, מוסד ביאליק, תשע"ג, עמ' 37
↑  יאיר הופמן, עולם התנ"ך: תהלים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 257
↑  הפרברים קראתיך חושה לי, הפרברים
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלימזל

שְלִימַזֶל הוא כינוי ביידיש לאדם חסר מזל. מקבילו הארמי הוא הביטוי "ביש-גדא" (בארמית: רע-מזל).
אטימולוגיה

המילה "שלימזל" היא מילת הלחם, אך יש גרסאות אחדות באשר לאופן יצירתה:
הגרסה המקובלת, המובאת במילון ובסטר ובמילון אבן שושן, גורסת כי מדובר בהלחם בין המילה הגרמאנית עילית-תיכונה "schlim", שפירושה עקום, והמילה מזל בעברית; ביחד: "עקום־מזל". מילון אבן שושן מקפיד על הכתיב "שלים-מזל".
פירוש אחר להלחם שלים-מזל מתבסס על כך שפירוש המילה "שלים" בארמית הוא שלם – כלומר, "שלים-מזל" הוא "אדם שמזלו שלם" (לשון סגי נהור).
לפי גרסה אחרת, מדובר בהלחם של המילים העבריות "שלא-עם-מזל", אשר בהגיה היידישאית נשמעות כ"שלוימזל", ומכאן להגייה שהשתרשה, שלימזל.
שימוש רב לשוני

המילה "שלימזל" היא דוגמה מובהקת לשאילת מילים מיידיש: היא נמצאת בשימוש אצל דוברי שפות שונות, וגם בקרב לא יהודים – בתצורה Shlimazl או Shlimazel באנגלית (שבה היא נחשבת כמילה ביינגליש); Slemázli בהונגרית; Schlamassel בגרמנית ועוד.
הטיימס של לונדון הכתיר בשנת 2004 את הביטוי כשני מבין עשר המילים הנבחרות (שאינן מקור אנגלי) הקשות ביותר לתרגום ("Top ten non-English words voted hardest to translate") זאת בעקבות סקר בעל אופי מחקרי שנערך על ידי המכון הבריטי "Today Translations" (תרגומי היום), בקרב אלף בלשנים ומתורגמנים.
דוגמה מעניינת לקושי בתרגום המילה ניתן למצוא בספרו של חתן פרס נובל הסופר יצחק בשביס-זינגר, "דער מזל און דער שלימזל" (יידיש: "המזל והשלימזל"), אשר תורגם בשנת 1967 לאנגלית תחת השם "Mazel and Shlimazel". בגרסה העברית, תורגם השם באמצעות שימוש במקבילה הארמית של הביטוי: "גדא וביש-גדא".
הביטוי בשימוש בספרות ובשפה

גם בספרות התורנית מצא הביטוי מקום. ר' נחמן מברסלב מביא בספרו ליקוטי מוהר"ן את המשפט הבא: ”מי שהוא איש חיל ואינו ההפך (שקורין: רע-מזל, שלימזל)”. הביטוי מופיע גם בספרים נוספים של ר' נחמן.
בדיחה עממית ממחישה את משמעות המונח:
מה ההבדל בין "שלומיאל" ו"שלימזל"?
– השלומיאל הוא המלצר שצלחת המרק הרותח נפלה מידו, והשלימזל הוא זה שהמרק נשפך עליו.
או בגרסה מעט שונה:
– השלימזל הוא זה אשר עובר למטה ברחוב כשהשלומיאל מפיל עציץ מהחלון.
בנוסף נמצא הביטוי ביש-גדא בשירו של נתן אלתרמן - אליפלט, "כאשר עוד היה הוא רק ילד, כבר היה הוא ביש גדא גדול". לפי ההקשר גם שם התכוון אלתרמן לשלימזל.
הערות שוליים

↑  ראו: המילה הקשה ביותר בעולם לתרגום, וואלה, 23 ביוני 2004‏;
‏Oliver Conway, Congo word 'most untranslatable', BBC News, 22 June, 2004;‏
וכן: The most untranslatable word in the world.
↑  מהדורא תנינא סימן ז'.
כריכת הספר "דער מזל און דער שלימזל" ("Mazel and Shlimazel") מאת יצחק בשביס-זינגר
שאמי קבב

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קבב 
 מטבח:  הודי ופקיסטני
 מוצא:  הודו הודו
 מרכיבים עיקריים:  בשר טחון
 
שאמי קבב (בהינדי: शामी कबाब; באנגלית: Shaami Kebab) היא קציצה מתובלת העשויה מבשר טחון ונחשבת לנפוצה בהודו, פקיסטן ובנגלדש.
המאכל מורכב מעוף או בשר, גראם מסאלה, בצל, כורכום, צ'ילי, נענע, פלפל שחור, זנגביל, קינמון, ציפורן, עלי דפנה, חומוס וביצה שאותם טוחנים, מערבבים יחד ואופים או צולים.
נהוג להגיש את הקינוח בתקופת הרמדאן, בעיד אל פיטר, כאוכל רחוב, אך בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא חם.
מלבד הגרסה הבשרית, קיימת גם גרסה צמחונית והוא נפוץ בדאקה, פנג'אב, קשמיר, אוטר פראדש וסינד.
ראו גם

סיח קבב
טונדה קבב
הערות שוליים

↑  Shami kebab | Traditional Ground Meat Dish From Lucknow | TasteAtlas, www.tasteatlas.com
↑  Izzah Cheema, Easy Shami Kebab (Instant Pot and Stovetop), Tea for Turmeric, ‏2019-04-05 (באנגלית אמריקאית)
שרה טל

שרה טל
שרה ליס (טל) (נולדה ב-1936) היא דוגמנית ישראלית לשעבר, מלכת היופי לשנת 1956. נדבנית המתגוררת בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולדה כשרה בינשטוק. למדה בתיכון חדש, ובגיל 20, בהיותה סטודנטית לכלכלה, זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל. ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1956 שנערכה בלונג ביץ', והעפילה לשלב חצי הגמר, אליו הגיעו 15 המועמדות הסופיות.
במשך שנתיים, באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 התרימה למען ישראל מטעם הבונדס בסכומים מצטברים של מיליוני דולרים.
היא נשואה פעם שנייה, ואם לשתי בנות מבעלה הראשון, איש עסקים אמריקאי.
תרמה יחד בעלה השני, המיליונר האמריקאי ביל ליס, מלגות לסטודנטים ישראלים ומיליוני דולרים להקמת מרכז בניו יורק לטיפול בסרטן השד, לאחר שטל החלימה מהמחלה, בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.