12 כללים לחיים
תוכן הספר

הספר צמח מתוך תחביב של פיטרסון לענות על שאלות שפורסמו באתר קוורה, אחת מהשאלות הייתה "מה הם הדברים בעלי הערך הרב ביותר שכל אחד צריך לדעת?". התשובה המקורית שלו כללה 40 כללים. פיטרסון ציין שזה "לא נכתב רק עבור אנשים אחרים. זו אזהרה בשבילי". הספר כתוב בסגנון נגיש יותר מאשר ספרו האקדמי הקודם מפות של משמעות: הארכיטקטורה של האמונה (אנ') ‏(2009).
הספר מחולק לפרקים, וכל כותרת מייצגת כלל ספציפי לחיים המוסבר במסה. רעיון היסוד של הספר הוא "הסבל בנוי בתוך מבנה הקיום", אבל למרות שהוא יכול להיות סבל איום, קיימת בחירה האם לסגת, שהיא לדברי פיטרסון "מחווה אובדנית", או להתייצב מול הסבל ולגבור עליו. עם זאת, בחיים בעולם לא מושלם, לכל אדם יש "אפלה" שיכולה "להפוך אותו למפלצת שהוא עלול להיות" כדי לספק את הדחפים האפלים במצבים הנכונים. ניסויים מדעיים כמו הגורילה הבלתי נראית מראים שהתפיסה מותאמת לפי המטרה ועדיף לחפש משמעות במקום אושר. פיטרסון ציין כי "תמיד נחמד לחשוב שמשמעות החיים היא אושר, אבל אז מה קורה כשאתה עצוב? האושר הוא אפקט צד נהדר. כשהוא מגיע, קבל אותו בברכה. אבל הוא זמני ולא צפוי. זה לא משהו שיש לשאוף אליו, מכיוון שזו לא מטרה. ואם אושר הוא מטרת החיים, מה קורה כשאתה עצוב? אתה כישלון".
הספר מקדם את הרעיון שאנשים נולדים עם חוש מוסרי וחתירה למשמעות, וצריכים לקחת אחריות לחפש אחר משמעות מעל האינטרסים האישיים שלהם (פרק שמיני, כלל שבע, "רדוף את המשמעותי, לא את מה שרצוי כרגע"). חשיבה כזו באה לידי ביטוי בסיפורים מודרניים כגון "פינוקיו", "מלך האריות" ו"הארי פוטר", וכן בסיפורים עתיקים מהתנ"ך. המשמעות של "עמוד ישר עם כתפיך לאחור" (הכותרת של הפרק הראשון) היא "לקבל את האחריות הנוראה של החיים", ליצור הקרבה עצמית, מכיוון שהפרט חייב להתעלות על תחושת הקורבן, ולנהוג בחייו או בחייה בדרך שדורשת דחיית סיפוקים מידיים, טבעיים ומעוותים כאחד. בפרק הראשון, עורך פיטרסון השוואה למבנים נוירולוגיים והתנהגות של לובסטרים, התנהגות המשמשת כדוגמה טבעית להיווצרותן של היררכיות חברתיות. החלקים האחרים בספר סוקרים ומבקרים את מצבם של הצעירים, את החינוך המתעלם מהבדלי מין בין בנים לבנות (ביקורת על הגנת יתר והמודל של טאבולה ראסה ממדעי החברה), יחסים בין אישיים של זכר-נקבה, אירועי ירי בבתי-ספר, דת, ניהיליזם מוסרי, רלטיביזם, וחוסר כבוד לערכי היסוד של החברה המערבית. בפרק האחרון, פיטרסון מתאר דרכים בהן אדם יכול להתמודד עם האירועים הטרגיים ביותר בחייו, אירועים שלעיתים קרובות נמצאים מחוץ לשליטתו של הפרט. בנוסף, הוא מתאר בו מאבק אישי שלו, כשהתגלה שלבתו מיכאלה הייתה מחלת עצם נדירה. הפרק הוא מדיטציה על איך לשמור על עין פקוחה ולהוקיר את הדברים הקטנים הזמינים (למשל, "כשאתם פוגשים חתול ברחוב - לטפו אותו"). הוא גם מתווה דרך מעשית כדי להתמודד עם המצוקה: לקצר לאדם את היקף זמן האחריות (למשל, להתמקד בדקה הבאה במקום בשלושת החודשים הבאים).
קווי המתאר של הספר:
הזדקפו. ישרו את הכתפיים
טפלו בעצמכם כבזולת שעליכם לטפל בו
התיידדו עם אנשים הרוצים בטובתכם
השוו את עצמכם למי שהייתם אתמול ולא למישהו אחר היום
אל תיתנו לילדיכם לעשות דברים שיגרמו לכם לא לחבב אותם
לפני שאתם מבקרים את העולם, ודאו שהסדר שורר בביתכם
חפשו משמעות ולא הנאות
אמרו אמת, או לפחות אל תשקרו
כשאתם מקשיבים למישהו, הניחו שהוא יודע משהו שאתם אינכם יודעים
דייקו בדבריכם
הניחו לילדים לגלוש על הסקייטבורד שלהם
כשאתם פוגשים חתול ברחוב - לטפו אותו
בסיכום סקירת הספר נאמר: ”אחרי הביקורת ולצדה, מדובר בספר מיוחד במינו המקפל בתוכו הגות ראויה לדיון, צורת חשיבה מאתגרת ומרעננת וכלים רעיוניים לקידום מה שפיטרסון מתמצת כ"אתיקה הנעלה של המערב": "כוונו גבוה. חתרו לשפר את הקיום… יש סדר טוב שאפשר לכונן, ויש יופי שאפשר להביא לעולם. יש רוע שצריך להתגבר עליו, וסבל שצריך להקל עליו, ואתם-עצמכם שצריך לשפר.”