stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אוקינאווה
קרב ימי

על הצי הבריטי הוטלה משימת ניטרול שדות התעופה באיי סקישימה, הדרומיים לאוקינאווה. הבריטים מלאו משימה זו בהצלחה בין 26 במרץ ל-10 באפריל. לאחר שסיימו, פנו הבריטים לשדות התעופה היפניים בצפון טייוואן. ב-1 במאי תקפו את שדות התעופה מהים ומהאוויר. מספר התקפות קמיקזה הסבו נזק מסוים לאוניות הבריטיות, אך הדבר גרם לעיכוב בלבד ולא עצר את המתקפה.
כ-1,900 טייסי קמיקזה המריאו מקיושו ומטייוואן בין 6 באפריל ל-22 ביוני. בעוד הערכות המודיעין האמריקאי לגבי מספר המטוסים בטייוואן עמד על 89, למעשה חנו באי כ-700 מטוסים, רובם מפורקים או מוסווים היטב, ומפוזרים בין הכפרים השונים והעיירות. הנפגעים העיקריים בהתקפות אלה היו כלי שיט קטנים, בעיקר משחתות ונחתות, אם כי מספר כלי שיט גדולים ספגו נזקים.
בשל התארכות קרב אוקינאווה, ובשל המאמצים הגדולים שנדרשו מהכוחות הלוחמים, נאלץ אדמירל צ'סטר נימיץ לשחרר לפרקים את מפקדיו על מנת לאפשר להם להתאושש. בהתאם לכך, ובהתאם לשינויים בייעוד הכוחות הימיים, החל הצי האמריקאי את הקרב כצי החמישי, בפיקודו של אדמירל ריימונד ספרואנס, וסיים אותו כצי השלישי, בפיקודו של אדמירל ויליאם הלסי.
קרב ימי > מבצע טן-גו

מבצע טן-גו היה ניסיון התקפי של שייטת יפנית בראשות אוניית המערכה יאמטו על בעלות הברית באוקינאווה. פקודת הקרב קראה לשייטת להפליג לאוקינאווה, להחיף עצמה על חופי האי ואוניותיה ישמשו סוללות ארטילריה עד שיושמדו לחלוטין. לאחר שיצאו האוניות מכלל פעולה, יהיה על צוותיהן לנטוש אותן ולהצטרף לשאר כוחות הצבא היפני שנלחמו באי. עם זאת, בטרם הספיקה השייטת להגיע לאוקינאווה איתרו אותה צוללות אמריקאיות, והאמריקאים תקפו אותה באמצעות מטוסים. התוכנית לא כללה חיפוי אווירי לשייטת, עובדה שהותירה אותה חסרת הגנה כמעט כנגד המטוסים האמריקאים.
טייסי מפציצי הטורפדו האמריקאים קיבלו הוראה לתקוף את יאמטו מדופן אחד בלבד, וזאת במטרה למנוע את ייצוב האונייה על ידי הצפת מדורים בדופן הנגדית. בתום התקפה שנמשכה שעתיים בה השתתפו מעל לשלוש מאות מטוסים שקעה יאמטו ב-7 באפריל, בטרם הספיקה להגיע ליעדה. מלבד יאמטו, טובעו במהלך הקרב גם הסיירת הקלה "יהאגי" וארבע משמונה המשחתות. בסך הכול איבדו היפנים כ-3,700 מלחים, ביניהם מפקד הכוח, אדמירל סייאיצ'י איטו, זאת לעומת אובדן עשרה מטוסים ושנים עשר אנשי צוות בצד האמריקאי.
המערכה היבשתית

המערכה היבשתית על אוקינאווה ואיי ריוקיו ארכה 81 יום, החל ב-1 באפריל 1945.
האמריקאים הראשונים שנחתו באיי ריוקיו היו חיילי דיוויזיית הרגלים ה-77, שנחתו באיי קרמה, 24 קילומטרים מערבית לאוקינאווה ב-26 במרץ. לאחר חמישה ימים, ובסיוע נחיתות נוספות, השתלטו האמריקאים על האיים. כיבוש האיים סיפק לבעלות הברית מעגן מוגן עבור הצי וחיסל את איום סירות ההתאבדות היפניות.
ב-31 במרץ נחת גדוד נחתים בקייסה שימה, קבוצת איים השוכנת שמונה קילומטרים מערבית לבירה נהה, ולאחר שהשתלטו עליה הציבו בה סוללת תותחי 155 מילימטר.
12 ימים אחרי תחילת הקרב, בעוד כוחות היבשה בשיא ההסתערות, קיבלו הכוחות את הידיעה על מותו של נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט. אוניות המלחמה סביב האי השמיעו צפירות דומיה לזכרו.
המערכה היבשתית > צפון אוקינאווה

את הנחיתות העיקריות ערכו הקורפוס ה-24 והקורפוס האמפיבי השלישי בחופי הגושי (Hagushi) שבמערב אוקינאווה, ב-1 באפריל. דיוויזיית הנחתים השנייה ביצעה פעולת הסחה מול חופי מינטוגה שבדרום מזרח האי על מנת להסוות את נקודת הנחיתה האמיתית ובכך למנוע את העברת הכוחות היפנים משם.
הארמייה העשירית נחתה וכבשה את דרום האזור המרכזי של האי בקלות יחסית, תוך שחייליה משתלטים על בסיסי האוויר בקדנה (Kadena) וביומיטן. לאור ההתנגדות הקלה החליט גנרל באקנר להמשיך מיד לשלב השני בתוכנית המלחמה - כיבוש כל צפון אוקינאווה - ודיוויזיית הנחתים השישית נשלחה לביצוע משימה זו. התנאים הטופוגרפיים בצפון האי היו קשים, ועיקר ההתנגדות היפנית התרכזה בחצי האי מוטובו שבמערב האי, ששטחו מכוסה הרים מיוערים וגאיות מסולעים שהציעו ליפנים ביצורים טבעיים. אולם בתום לחימה עיקשת כבשו הנחתים את חצי האי ב-18 באפריל.
באותה עת תקפה הדיוויזיה ה-77 את איה שימה (Ie Shima) - אי השוכן בקצה המערבי של חצי האי. מלבד התקפות קונבנציונליות, ספגו האמריקאים התקפות קמיקזה ואף נתקלו בנשים יפניות חמושות בחניתות. בסופו של דבר כבשו האמריקאים את האי כולו עד 21 באפריל והבסיס האווירי שבו הופנה כנגד היפנים.
אבדות > אבדות צבאיות

קרב אוקינאווה גבה את חייהם של חיילים ואזרחים רבים. בצד האמריקאי נפגעו 49,151 חיילים, מהם 12,520 הרוגים או נעדרים ו-36,631 פצועים, ובכך היה לקרב היקר ביותר לכוחות האמריקאים במלחמה הפסיפית. אחד ההרוגים המפורסמים בקרב היה העיתונאי ארני פייל, שנהרג מאש מקלעים באיה שימה. במשך שלושת חודשי הקרב איבדו האמריקאים 763 מטוסים, 36 כלי שיט טובעו ו-368 מהם ניזוקו ברמות חומרה שונות.
החלטתו של באקנר לתקוף את ההגנות היפניות מהחזית התבררה כמוצלחת, על אף האבדות הקשות שהסבה. ארבעה ימים בלבד לפני סוף הקרב נהרג באקנר מאש ארטילריה יפנית, בעודו בוחן את כוחותיו. בכך היה לקצין בעל הדרגה הגבוהה ביותר שנהרג מאש אויב בזמן מלחמה בהיסטוריה האמריקאית. יום לאחר מכן נהרג גנרל נוסף - בריגדיר גנרל קלאודיוס איסלי - מאש מקלעים.
על פי הערכות, איבד הצד היפני כ-110,000 חיילים, בנוסף על 7,400 שבויים. כמו כן איבדו היפנים 1,430 מטוסים, 16 ספינות טובעו וארבע ספינות ניזוקו. רבים מהחיילים היפנים ביצעו ספוקו לפני שנתפסו, או פוצצו עצמם באמצעות רימוני יד, ואלפים אחרים נכלאו במערות לאחר שחיילי ההנדסה אמריקאים חסמו את פתחיהן.
היה זה גם הקרב הראשון במלחמה הפסיפית בו נכנעו אלפי יפנים ונלקחו כשבויי מלחמה. רבים מהחיילים היו ילידי אוקינאווה שהשירות הצבאי נכפה עליהם מעט לפני הקרב, ושלא בהכרח חלקו את דוקטרינת ה"אין-כניעה" של הצבא היפני. כשכבשו האמריקאים את האי, לבשו החיילים היפנים בגדים מקומיים על מנת להיטמע באוכלוסייה המקומית ולהימנע ממעצר. תושבי המקום הציעו לאמריקאים פתרון פשוט לבעיית זיהוי החיילים: השפה האוקינאווית שונה מהשפה היפנית; עם האמריקאים לצדם, חילקו נציגי האוכלוסייה המקומית הוראות לתושבים בשפה המקומית, ואלה שלא הבינו אותן נעצרו בחשד להיותם חיילים יפנים.
אבדות > אבדות אזרחיות

בקרבות אחרים באוקיינוס השקט, כגון קרב איוו ג'ימה, לא היה מעורבים אזרחים כלל, אך באוקינאווה התגוררה אוכלוסייה ילידית גדולה, ולפי הערכות נע מספר ההרוגים בקרב האוכלוסייה האזרחית מ-42,000 אזרחים, על פי הערכת הצבא האמריקאי, וכ-150,000, לפי הערכות אחרות.
האוכלוסייה האזרחית מצאה עצמה בין שני הכוחות הלוחמים, והצבא היפני ניצל את האוכלוסייה המקומית ללא דאגה לגורלה. החיילים היפנים השתמשו באזרחים בתור מגן אנושי כנגד האמריקאים, החרימו מזון והוציאו להורג את אלה שהסתירו אותו, פעולה שהובילה לרעב המוני ולכך שהאזרחים נאלצו לעזוב את המחסה שלהם בחיפוש אחר מזון.
אבדות > התאבדויות המוניות

כשהניצחון האמריקאי נראה מובטח, ביצעו אזרחים רבים התאבדות המונית בפקודת החיילים היפנים, שאמרו לתושבים שהחיילים האמריקאים יפתחו במסעות הרג ואונס. אוקינאווים רבים האמינו לתעמולה זו, והעדיפו לסיים את חיי משפחתם ואת חייהם מאשר ליפול בשבי האמריקאי. רבים בחרו לסיים את חייהם בקפיצה מצוקים אל הים או באמצעות רימוני יד.
אבדות > אונס

אזרחים והיסטוריונים כאחד דיווחו על מקרי אונס שביצעו שני הצדדים הלוחמים באוכלוסייה המקומית במהלך הקרב. אונס בידי חיילים יפנים הפך לנפוץ בחודש יוני, כשתבוסת הצבא היפני נראתה מובטחת. על פי הערכות נאנסו למעלה מעשרת אלפים נשים על ידי חיילים אמריקאים במהלך שלושת חודשי הקרב. בכפר קטסויאמה הקימו האזרחים משמר אזרחי שנהג לארוב לקבוצות של חיילים שחורים שנהגו, כך לפי תושבי הכפר, לאנוס את הבנות המקומיות.
תוצאות הקרב

אוקינאווה הוכיחה את ערכה הרב לבעלות הברית, שהשתמשו באי כמעגן לצי, כאזור התארגנות לכוחות ואף השתמשו בשדות התעופה שהיו פזורים באי. לאחר מכן יסדו האמריקאים את הממשל האזרחי של לארצות הברית באיי ריוקיו, שמשל באיים עד השבתם ליפן ב-1972. עד היום מוצב באוקינאווה חיל מצב אמריקאי, והבסיס בקדנה הוא בסיס חיל האוויר האמריקאי הגדול ביותר באסיה.
לקרב אוקינאווה היו אף השפעות על המשך המלחמה. ההחלטה לוותר על פלישה יבשתית ליפן ובמקומה להטיל את פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי התקבלה, בין השאר, בשל העובדה שבמהלך הקרב היה ברור שרוח הלחימה היפנית לא נשברה, ושהם נכונים תמיד להילחם עד האדם האחרון, תוך הסבת אבדות אדירות לצד האמריקאי. בעלות הברית ציפו שצבא שני מיליון החיילים באיי הבית היפניים יציגו רוח לחימה דומה בהגנה על מולדתם. גם השימוש בקמיקזה במהלך הקרב הרתיע את האמריקאים, שידעו שביפן ישנם אלפי טייסים בדימוס שניתן להכשירם כטייסי קמיקזה תוך זמן קצר ביותר.
ב-1995 הקימה ממשלת אוקינאווה אנדרטה שנקראה "אבן הפינה לשלום" במבוני, אזור הקרב האחרון בדרום מזרח האי. האנדרטה נושאת את שמותיהם של כל ההרוגים בקרב, חיילים ואזרחים כאחד, יפנים וזרים. נכון ליוני 2008 מופיעים באנדרטה 240,734 שמות.
לקריאה נוספת

Maddox, Robert J. Weapons for Victory: the Hiroshima decision, University of Missouri Press, 2004, ISBN 9780826215628.
Morison, Samuel E. Victory in the Pacific, 1945, vol. 14 of History of United States Naval Operations in World War II. University of Illinois Press, 2002. ISBN 0252070658.
Rottman, Gordon. Okinawa 1945: The Last Battle. Osprey Publishing, 2002. ISBN 1841765465.
הערות שוליים

↑  האמל.
↑  ניקולס ושו, עמ' 69.
↑  ניקולס ושו, עמ' 112.
↑  אפלמן וברנס, עמ' 113.
↑  שם, עמ' 207.
↑  שם, עמ' 433.
↑  שם, עמ' 473.
1 2  שם, 474-473.
↑  ניקולס ושו, עמ' 260.
↑  מוזיאון השלום.
↑  שם.
↑  ברוק.
↑  אפלמן וברנס, עמ' 462.
↑  גיום.
↑  קולן.
↑  מדוקס, עמ' 14.
↑  ג'פן טיימס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566074405171  LCCN: sh85148329  NDL: 00602109  NKC: ph659011 
נושאת המטוסים באנקר היל לאחר שנפגעה משני קמיקזה בתוך שלושים שניות
נחתים אמריקאים עולים לחופי אוקינאווה
יחידות הנדסה מפוצצות מערה יפנית
לוטננט קולונל רוס, מפקד גדוד הנחתים הראשון, מניף את דגל ארצות הברית על חומת מצודת שורי, תחת אש צלפים. דגל זה הונף קודם בכף גלוסטר ואחר כך בפלליו
תמונתו האחרונה של גנרל באקנר, מימין, שנהרג מאש יפנית ביום המחרת
חיילים יפנים שהעדיפו להיכנע ממתינים לתחקור
אנדרטת אבן הפינה לשלום
תמונות הזונדרקומנדו

תמונות הזונדרקומנדו הן ארבע תמונות מטושטשות שצולמו בחשאי באוגוסט 1944 בתוך מחנה הריכוז אושוויץ, והן התיעוד המצולם היחידי בסביבת תאי הגזים, המתעדות את סוף תהליך ההשמדה במחנה.
תמונות אלו, נוסף על אלבום אושוויץ (שהוא למעשה תיעוד ממקורות נאצים של תחילת התהליך במחנה), הן התיעודים המצולמים היחידים הידועים המתעדים את הליך ההשמדה שנעשה במחנה אושוויץ.
תיאור התמונות

התמונות צולמו במרווחי זמן של רבע עד חצי שעה על ידי אסיר המחנה (אושוויץ בירקנאו) שהיה חלק מאסירי הזונדרקומנדו, המכונה אלכס, מזוהה לרוב כאלברטו ישראל אררה. שתי תמונות צולמו מתוך תא הגז ושתיים מחוצה לו. מכיוון שצילם מן הברך, לא היה יכול לדייק. סרט הצילום של התמונות הוברח בידי המחתרת הפולנית בתוך משחת שיניים.
התמונות מוספרו על ידי מוזיאון אושוויץ בירקנאו במספרים 280–283.
תמונות 280–281, מראות את שריפת הגופות בבור אש, אלה נלקחו מתוך התא, ורואים בהן את החלון או את הדלת מתוכן צולמו.
תמונה 282 מראה קבוצת נשים בדרך לתא הגזים.
תמונה 283 מראה את העצים עקב חוסר דיוק (הצלם אחז את מצלמתו בגובה הירך).
צילום התמונות

התמונות צולמו על ידי אסיר יווני שכונה בשם אלכס, מזוהה לרוב בתור אלברטו ישראל אררה, שהיה רב חובל בחיל הים היווני ופרטיזן יווני, שם הקוד שלו היה אלקוס אלכסנדרידיס. אסירים נוספים בזונדרקומנדו של משרפה 5 היו אלטר פיינזילברג (נודע גם בשם סטניסלב ינקובסקי), האחים יוסל ושלמה דרגון, ודוד שמולבסקי עזרו להשיג ולהחביא את המצלמה, ולהשגיח על הצילום.
ביום שהתמונות צולמו, איני זוכר את היום או את החודש במדויק, הקצנו משימות. חלקנו השגחנו על האדם שצילם את התמונות. במילים אחרות, אנחנו היינו על מנת לתצפת לעבר ההגעה של כל אדם שלא ידע את הסוד, בעיקר אנשי אס-אס העוברים באזור. בסוף הרגע קרה. התכנסנו בכניסה המערבית המובילה מתא הגז אל משרפה 5: לא ראינו איש אס-אס מתצפת מעבר למגדל השמירה אל הדלת מחוטי התיל, ולא ליד המקום  בו צולמו התמונות. אלכס, יהודי יווני, במהירות הוציא את המצלמה שלו וכיוונה לכיוון ערימת הגופות הבוערות ולחץ על כפתור הצילום. זאת הסיבה מדוע האסיר צילם אסירי זונדרקומנדו עובדים בערימה. איש אס-אס עמד לצידם, אבל גבו היה לעבר הקרמטוריום. תמונה נוספת צולמה מצד אחר של הבניין, במקום שבו הנשים והגברים התפשטו ליד העצים. הם היו ממשלוח שנועד לתא הגז של משרפה 5.
פיינזילנברג נזכר כי המצלמה נראתה כמו לייקה גרמנית. הוא העיד כי החביא אותה בדלי, פיינזילברג תצפת על גג המשרפה כאשר אלכס צילם את התמונות והדגיש כי כל חמשת האסירים, אף על פי שאלכס לחץ על כפתור הצילום, פעלו יחד והיו נוכחים. במחקרו המקיף אודות תאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ של ז'אן-קלוד פרסאק, שנעשה ב-1987, העיד פיינזילברג כי התמונות נלקחו במרווחי זמן של רבע עד חצי שעה, דרך המסגרת השחורה של הדלת או החלון (כנראה הדלת) של תא הגז (דבר הנראה בתמונות מספר 280–281).
הברחת סרט הצילום

סרט הצילום הוברח מהמחנה על ידי המחתרת הפולנית, בתוך שפופרת משחת שיניים על ידי הלנה דנטון, שעבדה בקפיטרייה של אנשי האס-אס. לסרט הצילום הוצמד פתק בו היה רשום התאריך 4 בספטמבר 1944, וחתום בו "Stakło", שמו הבדוי של אסיר המחנה סטניסלב קלודז'ינסקי מהמחתרת הפולנית, שביקשו לשלוח את התצלומים ל"טל", שמה הבדוי של תרזה לאסוצקה-אסטרייכר, חברת המחתרת בקרקוב, בו היה כתוב:
דחוף. שלחו שני גלילי סרטי צילום עבור מצלמת 6x9, במהירות האפשרית. יש אפשרות לצילום התמונות. שולחים לך תמונות מבירקנאו - פעולת הרעלה בגז. בתצלומים אלה נראה אחד המוקדים בהם נשרפו גופות, כאשר המשרפות לא היו מסוגלות לשרוף את כל הגופות. הגופות בחזית ממתינות להיזרק לאש. תמונה אחרת מראה את אחד המקומות ביער, שבו אנשים מתפשטים לפני "להתקלח" - כפי שאמרו להם - ואז ללכת לתאי הגזים. שלח סרט מצלמה הכי מהר שאתה יכול! שלח את התמונות המצורפות לטל - אנחנו חושבים שאתה צריך לשלוח את ההרחבות בהמשך
הערות שוליים

↑  Photographing the Holocaust: Interpretations of the Evidence
, Janina Struk, 2004
האנה ריגן

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1894 מאלמה, שוודיה 
 פטירה:  2 בפברואר 1970 (בגיל 75) טרונדהיים, נורווגיה 
 שם לידה:  Hannah Jönsson 
 תקופת הפעילות:  1914–1970 (כ־56 שנים) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הנסיך אויגן (1959)  אביר דרגה ראשונה במסדר אולב הקדוש (1966) 
 בן או בת זוג:  Hans Ryggen (1923–?) 
 
האנה ריגן (בשוודית: Hannah Ryggen; ‏21 במרץ 1894, מאלמה – 2 בפברואר 1970) הייתה ציירת ואמנית סיבים נורווגית ילידת שוודיה. היא למדה בעצמה לארוג ויצרה על נול עומד שבנה בעלה, הצייר הנס ריגן. הם חיו במשק אוטרקי על גדות פיורד טרונדהיים, בנורווגיה. האנה טוותה וצבעה את החוטים שלה בצבעים שהפיקה מהצמחייה המקומית. הייתה פציפיסטית, פמיניסטית וקומוניסטית.
תערוכות לאחר מותה

נושאי השטיחים שלה הם רלוונטיים לתקופתנו ועל כן מושאלים תכופות לתערוכות במוזיאונים ברחבי העולם.
ב-2012 שיתפו אוצרים יצירות שלה בדוקומנטה, וכך שבה ונתגלו יצירותיה מחוץ לסקנדינביה.
ב-2015 הוצגה תערוכה מקיפה של יצירותיה בגלריה הלאומית באוסלו.
מ-11 בנובמבר 2017 ועד 18 בפברואר 2018 הוצגה בגלריית Modern Art באוקספורד, בריטניה. התערוכה 'היסטוריות ארוגות' שבה הראו את מכלול יצירותיה של האנה ריגן מדיוקן מצויר ב-1917 ועד השטיחים המורכבים שלה שיצרה מ-1920 ואילך.
בין ספטמבר 2019 לינואר 2020 הוצגו יצירותיה ביריד הספרים בפרנקפורט גרמניה בתערוכה 'חנה ריגן, ביטויים ארוגים' במאמר מצוין ש'האנה ריגן ארגה סיפורים של אקטואליות מרשימה, שטיחי הקיר המונומנטליים שלה מטפלים בנושאים בסיסיים לחברה כיום זוועת המלחמה, ההתעמרות של בעלי הכוח, התלות בטבע והיחס בין נשים וגברים במשפחות כיום. התערוכה לוותה בקטלוג מרהיב.
על היצירות

האנה ריגן יצרה יותר מ-100 יצירות גדולות מידה, שמוצגות במוזיאונים, ובניני ציבור ברחבי סקנדינביה, רובן נמצאות באוסף המוזיאון הלאומי לאמנותוית עיצוב ודקורציה בנורווגיה.
ב-22 ביולי 2011 התפוצצה מכונית תופת שהחנה אנדרס בריוויק (Anders Breivik) לפני בנין Viksjo`s ממשלתי. מהפיצוץ נהרגו 8 אנשים נפצעו 30 וכן נגרם נזק רב. כמו יצירות אמנות אחרות בניני הממשלה שטיח קיר של האנה ניזק קשה. אמנותה של האנה מציגה בדיוק את מה שהרוצח רצה להשמיד שיויון ואמנציפציה כולל סוציאליזם ופמיניזם במקרה זה הטרוריסט נכשל שטיח הקיר 'אנו חיים על כוכב' שוחזר ומוצג שוב בציבור.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Marit Paasche, תרגום: Katia Stieglitz, Drawn to art, From woven image to fine art, Pioneering women, Dnounciations, HANNAH RYGGEN Threads of Defiance, 2019, London: Thames & Hudson, 2916, עמ' 16,28-36,89, ISBN 978-0500-09409-9. (באנגלית)
1 2 3  Hannah Ryggen, nkim/no (באנגלית, נורבגית, גרמנית)
↑  James Attlee, Hannah Ryggen, FRIEZE, ‏23/1/2018 (באנגלית)
↑  Marta Kuzma, Hanna Ryggen(dOCUMENTA (13): 100 Notes – 100 Thoughts, 100 Notizen – 100 Gedanken # 067), Hatjecantz (באנגלית, גרמנית)
↑  Randi Nygaard Lium, Baldisholteppet—A Treasure from the Middle Ages, Norwegian Textiel letter, Vol 26 num 4, ‏November 2020 (באנגלית)
↑  Hannah Ryggen, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum (באנגלית, נורבגית,גרמנית)
↑  Hannah Ryggen: Woven Histories, MODERN ART OXFORD, ‏2017 (באנגלית)
↑  MONU­MENTAL, POLIT­ICAL, UNCOM­PRO­MISING: THE SCHIRN PRESENTS HANNAH RYGGEN'S WOVEN TAPES­TRIES, SCHIRN, ‏26.9.2019 (באנגלית, גרמנית)
↑  Maria Lind, Art with a Purpose: Notes on Hannah Ryggen’s Tapestries, Mousse Magazine, ‏2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810634690605606  BIBSYS: 90162370  BnF: cb135468885 (data)  GND: 119325705  ISNI: 0000 0000 2458 0901  KulturNav: a48a6882-c790-42ef-a094-98b7f8769cf1  LCCN: n85257658  RKD: 305564  SUDOC: 050792008  ULAN: 500357229  VIAF: 27879050   WorldCat (עם VIAF): 27879050 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "האנה ריגן".
תל אביב בלילה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"תל אביב בלילה" (מעוצב: "ת"א בלילה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-28 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד, כסינגל הראשון מתוך אלבומה הרביעי, חיים שלי (2019).
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד של מדיה פורסט, הראשון במצעד ה-TV של מדיה פורסט, והשלישי במצעד של גלגלצ.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידיו ועל ידי מתן דרור, והופק על ידי דרור גם כן. השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו גם את הסגנון הים-תיכוני.
לדברי המבקרים, השיר מבוסס על השיר "Back to Black" של הזמרת איימי ויינהאוס. בכתבה שהתפרסמה ב"ישראל היום" נאמר כי: "אין שום אפשרות להתעלם מהעובדה שהשיר שכתב עבורה אשף הלהיטים אבי אוחיון, מושפע, שלא נאמר – גונב בגסות רבה מהלהיט האלמותי "Back to Black", של איימי ויינהאוס".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בן זקן בסמוך לצאתו כסינגל. הוא צולם ב-"מועדון השבלול" אשר מתמקם בתל אביב-יפו. תחילה, ניתן לראות את בן זקן נכנסת אל תוך מועדון לילה, עולה לבמה ומתחילה לשיר את השיר בליווי של פסנתר.
בין לבין ניתן לראות אישה אשר קמה משנתה, הולכת אל חבר שלה ומשם השניים מגיעים אל אותו מועדון הלילה בו בן זקן נמצאת. לבסוף, ניתן לראותה, כשהיא בוכה.
הקליפ זכה להצלחה רבה ונכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כ-8.9 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 3 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט TV | 1 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 26 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 15 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 14 |  |
|  ישראל | מאקו ותחנות הרדיו האזוריות | 18 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 82 |  |
הערות שוליים

↑  תל אביב בלילה, יוסי חרסונסקי, באתר יוסמיוסיק, ‏ינואר 2018
1 2  Media Forest, mediaforest.biz (ארכיון)
↑  ת"א בלילה, המצעד השבועי של גלגלצ
1 2 3  עדן בן זקן - הערוץ הרשמי (2018-01-28), עדן בן זקן - תל אביב בלילה, נבדק ב-2018-05-04
↑  מילים לשיר תל אביב בלילה - עדן בן זקן | xMusic, באתר xMusic
1 2  רז ישראלי, עדן בן זקן מפתיעה לטובה – כחקיינית, באתר ישראל היום, 29 בינואר 2018
↑  עדן בן זקן - הערוץ הרשמי, באתר YouTube
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "עם בליוובל" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
האראלד הרביעי, מלך נורווגיה

האראלד גילה (בנורדית עתיקה: Haraldr gilli, או Haraldr gillikristr, בנורווגית: Harald Gille;‏ 1102 - 14 בדצמבר 1136) היה מלך נורווגיה מ-1130 ועד מותו תחת השם האראלד הרביעי. מקור כינויו גילה הוא ככל הנראה מהכינוי Gilla Críst (משרת המשיח).
ראשית חייו

האראלד גילה נולד בשנת 1102 לערך באירלנד, או בסבירות נמוכה יותר, באיים ההברידיים. על פי הסאגות, נוצר הקשר שלו עם נורווגיה באמצעות היכרות עם סוחרים נורווגים, בין השאר רוגנוולד קלי קולסון, שמאוחר יותר היה לרוזן אורקני. בערך בשנת 1127 יצא האראלד לנורווגיה והכריז על עצמו כבנו הבלתי חוקי של מלך נורווגיה המנוח, מגנוס השלישי, ששהה באירלנד זמן קצר לפני מותו ב-1103. למעשה אפשרות זו מתקבלת על הדעת, שכן קיימים דיווחים על צאצאים אחרים של מגנוס במקורות האיריים וידוע על קשר שלו לפחות עם אישה אירית אחת. כתוצאה מכך טען האראלד להיותו אחיו למחצה של מי שהיה אז מלך נורווגיה, זיגורד הראשון. הוא עבר ככל הנראה בהצלחה את משפט האל. זיגורד הסכים להכיר בקרבת המשפחה לכאורה בינו לבין האראלד בתנאי שזה האחרון ישבע שהוא לא יטען לכס המלוכה כל עוד הוא או בנו, מגנוס, בחיים. האראלד שמר על שבועתו עד למותו של זיגורד ב-1130.
מלך

האראלד היה בטנסברג כאשר הגיעה לאוזניו הידיעה על מותו של זיגורד. הוא כינס אספה ובה הוא נבחר להיות למלכה של מחצית נורווגיה. מגנוס חויב לחלוק את הממלכה עם האראלד. לזמן מה מלכו השניים כששלום שרר ביניהם. לאחר ארבע שנים של שלום מתוח, החל מגנוס להתכונן בגלוי למלחמה כנגד האראלד. ב-9 באוגוסט 1134 הוא הביס את האראלד בקרב פרלב וזה נמלט לדנמרק. בעקבות ניצחון זה פיזר מגנוס את צבאו ויצא לברגן כדי להעביר שם את החורף. אז שב האראלד לנורווגיה בראש צבא חדש, וכשהוא נתקל בהתנגדות מעטה, הוא הגיע לברגן לפני חג המולד. מאחר שלרשותו של מגנוס עמד מספר מועט של אנשים, נפלה העיר בקלות לידי צבאו של האראלד ב-7 בינואר 1135. מגנוס נשבה והודח מכס מלכותו. עיניו נעקרו, הוא סורס ורגלו נכרתה ולאחר מכן הוא נכלא. כעת מלך האראלד על נורווגיה עד 1136, כאשר הוא נרצח על ידי זיגורד סלמבה, שגם הוא טען להיותו בן בלתי חוקי של מגנוס השלישי.
חיים אישיים

האראלד נשא לאישה את אינגריד, בתו של רגנוולד אינגסון, בנו ויורשו של אינגה הזקן, מלך שוודיה. יחד הם הולידו את בנם אינגה. על פי הסאגות היה האראלד נשוי קודם לכן לביאוק, אם בנו אייסטיין. בין פילגשיו של האראלד הייתה תורה, בתו של גורטורם גרברדה, שהייתה אמו של זיגורד. כמו כן היה לו בן בשם מגנוס שמת ב-1145 בגיל 10. כל ארבעת בניו של האראלד הרביעי היו מלכי נורווגיה.
הקשר ההיסטורי

פחות או יותר החל ממועד עלייתו של האראלד הרביעי לכס המלוכה, החלה תקופת מלחמת האזרחים הנורווגית שנמשכה עד 1240. במהלך תקופה זו התחוללו מספר עימותים משולבים ברמות שונות של עצימות. הרקע לעימותים אלו היה סדר הירושה הנורווגי שהיה לא ברור, המצב החברתי והמאבק בין הכנסייה לבין המלך. במלחמה זו היו שני צדדים עיקריים, בתחילה הם לא הוגדרו בשמותיהם, אך בסופו של דבר הם כונו ה"בגלר" וה"בירקביינר". בדרך כלל התקבצו פלגים אלו סביב בן משפחת המלוכה ששימש להם מנהיג בובה והם נאבקו כנגד חברי הפלג השני.
הערות שוליים

↑  Alexander Bugge (ed. & tr.), of Duald Mac Firbis, On the Fomorians and the Norsemen. Christiania: J. Chr. Gundersens Bogtrykkeri. 1905. See Bugge's introduction.
↑  Saga of Magnus the Blind and of Harald Gille (Heimskringla)
אז'ן גוסנס האב

אז'ן גוסנס (בצרפתית: Eugène Goossens, père ‏ 25 בפברואר 1845 - 30 בדצמבר 1906) היה מנצח בלגי.