stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלאכים נופלים (שיר)
הערות שוליים

↑  מלאכים נופלים – שרון הולצמן לגבריאל בלחסן ז"ל, באתר חרסונסקי מיוסיק, ‏21 באוגוסט 2014
מנפרד הונק

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1958 (בן 66) Nenzing, אוסטריה 
 מוקד פעילות:  שטוטגרט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  ויולה 
 פרסים והוקרה:  תואר מקצועי פרופסור 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מנפרד הונק (בגרמנית: Manfred Honeck; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא מנצח אוסטרי.
ביוגרפיה

בנעוריו למד הונק נגינה בכינור באקדמיה למוזיקה של וינה ובהמשך ניגן בוויולה בפילהרמונית של וינה ובאופרה של וינה. את עבודתו כמנצח החל בתזמורת הצעירה בווינה וכעוזר לקלאודיו אבאדו עם תזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר.
משנת 1991 עד 1996 ניצח הונק בקביעות בבית האופרה של ציריך. מעונת 1997-1998 היה מנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של נורווגיה באוסלו. כמו כן עבד בקביעות בשנים 1996 עד 1999 עם התזמורת הסימפונית MDR (אנ') בלייפציג. בשנת 1998 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו. משנת 2000 עד 2006 היה הונק מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. בעונת 2007-2008 התחיל הונק את תפקידו כמנהל מוזיקלי באופרה של שטוטגרט, בחוזה לארבע שנים.
במאי 2006 הופיע הונק לראשונה בארצות הברית, עם תזמורת פיטסבורג. בנובמבר 2006 חזר לפיטסבורג
לנצח על התזמורת בעוד קונצרט, שקיבל ביקורות חיוביות. ב-24 בינואר 2007 מונה הונק למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, לאחר פרישתו של סר אנדרו דייוויס מתפקידו כיועץ אמנותי. המינוי נכנס לתוקף בעונת 2008/2009.
הונק מתגורר בכפר אלטאך, פורארלברג, אוסטריה עם אשתו כריסטינה וששת ילדיהם. כמו כן הוא הוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. התפקיד ניתן בסופו של דבר ללהב שני.
לאוטאר

לאוטאר (ברומנית: lăutar, בריבוי - lăutari - לאוטאר, המבוטא עם ריכוך של ה"ר") הוא מוזיקאי מסורתי במרחב הדובר רומנית, לרוב חבר במעין "גילדה" מקצועית של הצוענים המוזיקאים, הקרויים "צוענים לאוטארים" (țigani lăutari). מקור שמם הוא בכלי המיתר "לאוטה" (lăută) או "אלאוטה" (alăută), ששורשיו בשמו של כלי המיתרים הערבי - "אל-עוד". הגרסה הרומנית המסורתית של הכלי נקראה "קובזה". משום כך בהתחלה אכן נקראו "אלאוטאר" (alăutari). ה"לאוטארים" היו בדרך כלל מנגנים בלהקות כליות או תזמורות הקרויות טאראף.
התפתחות המושג ומשמעויותיו

במקור "לאוטאר" היה נגן ה"אלאוטה" או "לאוטה", במקרה זה הקובזה. נגן הקובזה נקרא גם "קובזאר" (cobzar), בעוד נגן הכינור נקרא "סקריפקאר" (scripcar - מהמילה ממקור סלאבי skripka) ,נגן החליל פאן נקרא נאיג'יו (naigiu) ונגן הצמבל או ה"צימבלום" נקרא "צמבאלג'יו" (ţambalagiu). משמעויות המונח היו כדלקמן:
החל מן המאה ה-17 המילה "לאוטאר" קיבלה משמעות כללית של נגן כלי מיתרים ועם הפצת הכינור במרחב הרומני-הונגרי זוהה יותר ויותר עם נגן הכינור, המכונה גם "סקריפקאר" .
המושג הורחב לכל נגן מקצועי, חבר בתזמורת או להקה שנקראה "טאראף". בשלהי המאה ה-18 הוכר מקצוע ה"לאוטאר" וחלה התארגנות של מעין "גילדות" (ברומנית:"בריאסלה" breaslă) של לאוטארים, בדומה ל"אסנף" הטורקיים.
עושים לפעמים הבחנה, לא פעם בעלת קונוטציות גזעניות, בין מוזיקת הלאוטארים ובין המוזיקה הכפרית הרומנית ה"טהורה" (ללא "השפעות הצוענים").
במקרים כאלה נגן או זמר של מוזיקה כפרית מכונה במילה הגבוהה "רפסוד".
היסטוריה

הלאוטארים היוו בזמנו, כנראה עוד לפני השחרור מעול העבדות, אחת הקבוצות המקצועיות-שבטיות ההיסטוריות של עם הצוענים (רומה) החי בארצות הרומניות. פרט ללאוטארי, הצוענים התחלקו לקבוצות של "מרקידי הדובים" - ursari (אוּרסאר) (שהיו מוזיקאים בפני עצמם), "סוחרי סוסים" - lovari (לובאר),"מייצרי דליים" kalderash (קלדראש) או căldărari (קרלדראר), "מייצרי כפות" (לינגוראר - lingurari), מייצרי מסרקים, מוכרי פרחים (florari -פלוראר), וכו'.
הלאוטארים מוזכרים לראשונה בשנת 1558 כששליט ולאכיה, מירצ'ה הרועה העניק את רוסטה הלאוטאר כמתנה לוורניק דינגה ממולדובה. הלאוטארים היו העבדים שמחירם היה הגבוהה ביותר מקרב העבדים הצוענים.
בתעודה אחרת ממולדובה משנת 1570 מוזכרים אותו "אלאוטאר" רוסטה ועוד אלאוטאר בשם סטויקה שנקנו מהקומיס ברקן מוולאכיה תמורת 4,000 אספר. נוכחות הלאוטארים באירועים חשובים בחיי הנסיכויות הרומניות מתועדת בעדויות של אורחים זרים ובכרוניקות מקומיות. צוינה השתתפותם בפמליית השליט מיכאי האמיץ בזמן כניסתו החגיגית לאלבה יוליה (1600) או בפמלייתו של השליט לאון וודה בשעות המפגש עם שליח מלך שוודיה במרץ 1632. נוסעת אנגליה, ליידי קרייבן, התפעלה מנגינתם הערבה בעת ביקורה בחצר של ניקולאיה מברוגני.
בשנת 1775 הוקמה ה"גילדה" הראשונה של הלאוטארים הצוענים בוולאכיה וב-1795 -במולדובה.
בין הלאוטארים היו גם עבדים צוענים וגם רומנים חופשיים, אבל הצוענים היו הרוב. עם הזמן התווספו אליהם גם לאוטארים יהודים או טורקים.
עד המאה ה-19 הועסקו מוזיקאים צוענים כבדרנים בחצרות השליטים והבויארים.
אחרי השחרור מן העבדות באמצע המאה ה-19 רבים התיישבו באזורים הכפריים. שם היה ביקוש לשרותיהם בחתונות, הלוויות ובחגיגות רומניות מסורתיות אחרות. אלו נקראו צוענים וטראש (vătraşi) ושפת האם שלהם הייתה כבר הרומנית, או באזורים מסוימים בטרנסילבניה - הונגרית.
רק מיעוט, בדרך כלל מקרב ה"קלדראש" או "האורסאר" דיברו עדיין רומאני.
לאוטארים צוענים רבים התיישבו בערים, שבהן היו להן שכונות משלהם, כמו "פרקאו" (Frecău) ביאשי, "סקאונה" (Scaune) בבוקרשט, "סיניאסקה" (Sineasca) בקראיובה וכו'.
המושג "לאוטארים" נפוץ בעיקר באזורים של "הממלכה הישנה", הרגאט, של רומניה: מולדובה, מונטניה, אולטניה ודוברוג'ה, אבל גם בבסרביה ובבוקובינה, שהיו פעם חלק מנסיכות מולדובה.
בקרב דוברי הרומנית בטרנסילבניה ובבאנאט לא היו מוזיקאים מקצועיים מסורתיים עד למאה ה-19 ורוב הנגנים היו איכרים. באופן מסורתי הלאוטארים ניגנו "לפי האוזן" אולם בימינו יש יותר ויותר לאוטארים בעלי השכלה מוזיקלית פורמלית, היודעים לקרוא תווים.
היסטוריה > הטאראף

הלאוטארים התארגנו בלהקות שנקראות טאראף, המורכבות בדרך כלל מן הגברים שבמשפחה המורחבת. היו בהן לפעמים גם נשים, רובן זמרות. בראש כל טאראף עמד "פרימאש", הכנר הראשון. מאה ה-17 הטאראפים במולדובה כללו כינור, קובזה וכלי נשיפה - חצוצרה ו"זורלה" (zurlă). בשלהי המאה ה-18 כל הטאראפים כללו כינור.
ההרכבים, כפי שמכירים אותם מציורי התקופה, יכלו לכלול כינור, קובזה, כלים מסוג הדולצימר עם פטישים, או חליל או חליל-פאן.
באמצע המאה ה-19 היו הרכבים מורכבים מכינור, קובזה שהוחלפה עם הזמן בגיטרה, ו"קמאן" עם שתי שורות מיתרים, או שלושה כנרים, קובזה וחליל-פאן.

בוולאכיה (מונטניה) הטאראף מוכרב בדרך כלל מכינור, צמבל, אקורדיון, קונטרבס, ובשנים האחרונות - סינתטייזר ותופים.
היסטוריה > בוקרשט - מרכז לאוטארים

בירת ולאכיה ההיסטורית, בוקרשט אירחה הרכבי לאוטארים רבים עוד מן המאה ה-16, בחצר השליטים ובבתי הבויארים.
באמצע המאה ה-19 התרכזו מגורי "הצוענים הלאוטארים" שכונה שמסביב לככר רוסטי, ברחוב דואמניי (Uliţa Doamnei) (בימינו שדרות חריסטו בוטב) וטאילור (Teilor) (בימינו רחוב גאלאץ). מאוחר יותר נדחקו לשכונות שוליות יותר.

בראש התארגנות הלאוטארים עמד "וטאף" שגבה דמי החבר (בשנת 1775 קיבל 33 מטבעות מכל לאוטאר וטאלר אחד לכל חתונה).
טאראפי הלאוטארים נכחו, בין היתר, בחגיגות היין והתירוש בכרמים הסמוכים לעיר, ניגנו בבתי המרזח ומאוחר יותר במסעדות ובגני-המסעדות של העיר. במסעדות הפאר של בוקרשט שבין מלחמות העולם - כמו "צ'ינה", "מון ז'רדן", "קולונאדה", "פסקרוש" הופיעו גדולי המבצעים של המוזיקה העממית והקלה העירונית הרומנית.
היסטוריה > טרנסילבניה

במישור הטרנסילבני הכנר מנגן בליווי ויולה (הקרויה "בראץ'" לפי השם הגרמני) וקונטרבס.
בעמקי הביהור עושים שימוש גם ב"כינור עם שופר" (vioară cu goarnă או hidede cu tolcer).
בחבל מרמורש שבצפון טרנסילבניה הכנר הסולן נקרא "צ'טראש" ונגינתו מלווה בסוג של גיטרה הקרוי "זונגורה" (zongoră - מהונגרית) וצמבאלום הנקרא "דוֹבה" (dobă)
היסטוריה > בסרביה

בהתחלת המאה ה-19 התארגנה בבירת בסרביה, קישינב (קישינאו) שהייתה אז בשליטת מהאימפריה הרוסית, גילדה של לאוטארים צוענים. בביתו של הבויאר ברטולומיי היה טאראף של לאוטארים שניגנו מנגינות וריקודים רומניים מקומיים (כמו "אני אוהב אותך בלי גבול" ו"סרבסשט"). הלאוטאר האגדי בארבו לאוטארו היה מפורסם בשטחי מולדובה משני צידי הפרוט. לפופולריות רבה זכה גם הלאוטאר יאנקו פרז'ה מקישינב, ששיחק תפקיד חשוב בחיים המוזיקליים של העיר בשנים 1870-1830. הוא לימד דור שלם של לאוטארים כגון קוסטאקה מרין (1911-1840) וגאורגה הרארו (1853- 1920). עוד אמן מפורסם בתחום היה טימופיי ניאגה, אביו של המלחין שטפאן ניאגה.
הצטיינו ביצירותיהם גם הלאוטארים ג. פאונה וק. פארנו.
הטאראפים ניגנו בחגיגות הכפר, בחתונות וליוו מופעי בידור. בתקופת השלטון הסובייטי בבסרבסיה -שרובה נכלל לתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית מולדובה, קמו מספר רב של תזמורות עממיות, חלקן לפי האופנה הקומוניסטית, מורכבים ממספר רב מאוד של נגנים.
אחת התזמורות הידועות ביותר נקראה "לאוטארי" (Lăutarii).
כלי הנגינה של הלאוטארים

חליל פאן, הקרוי ברומנית "נאי" Nai. נגן חילי הפאן נקרא בעבר מוסקלג'יו (muscalagiu), אחר נאיג'יו (naigiu).
כינור (סקריפקה, ויואורה) Vioara, scripca -נפוץ קודם במולדובה במאה ה-17 והפך לכלי השולט בכיפה במוזיקה של הלאוטארים.
קונטרה-כינור
קונטרבס - משתתף ב"טאראפים", אך זוכה לפחות תשומת לב, מפני שאינו מאפשר את הנגינה הווירטואוזית ה"זעירה" (mărunt)
צימבלום - הקרוי ברומנית צמבאל (țambal) החליף את הלאוטה או הקובזה -הוא פופולרי מאוד ב"מוזיקה לאוטריאסקה"
קובזה או לאוטה, כלי ממשפחת ה"עוד", בדומה ל"קובזה" האוקראינית, יש לה צוואר קצר ומשמשת בעיקר לליווי קצבי, אולם, ללא שריגים, בדומה לעוד. נעלמה במידה רבה.
אקורדיון - פופולרי מאוד במוזיקה הלאוטריאסקה המודרנית
קלרינט - בשימוש במיוחד במוזיקה הלאוטריאסקה העירונית בדרום רומניה
טאראגוט - (בהונגרית - טאראגאטו) - בשימוש בעיקר בחבל באנאט. בימינו מוחלף במידה רבה על ידי הסקסופון.
כלי נשיפה - השפעה אוסטרית, בשימוש בעיקר במולדובה
הלאוטארים משתמשים לעיתים רחוקות בכלי נשיפה המאפיינים את מוזיקת האיכרים, בגלל אפשרויותיהם המוגבלות. עם זאת יש לאוטארים המנגנים בחליל הרועים או בחמת חלילים - ה"צ'ימפוי" (cimpoi).
בימינו ישנם לאוטארים המשתמשים בכלי נגינה חשמליים, אלקטרוניים ואלקטרואקוסטיים רבים: אורגנים, אקורדיונים אלקטרוניים, גיטרות וגיטרות באס חשמליות ואלקטרואקוסטיות, וכו'.
החליל, חמת החלילים, ה"סולרה", הבוצ'ום נשארו יותר נחלת הנגנים האיכרים, רומנים במוצאם. לעומת זאת חליל פאן, הכינור, הקובזה ובמיוחד הצמבאל הפכו בעיקר התמחות של המוזיקאים הצוענים.
הרפרטואר

בתקופה הפאודלית הרפרטואר של הלאוטארים בכפרים הרומנים היה ספציפי ומצומצם למדי. הוא כלל ריקודי עם מקומיים, מוזיקת אירוסים וחתונה, מוזיקת לוויות, מוזיקה לטקסים מסורתיים כמו "וסילקה", "פלוגושורול" (איחולים לחגי החורף), "קאפרה" ("העז") וכו'.
בחצרות הבויארים והשליטים ביצעו הלאוטארים והזמרים העממיים בלדות, דוינות, שירי היידוקים, שירי חאפלות, שירי אהבה וריקודים. גם במאות הבאות בחלקי רומניה מסוימים שימרו וביצעו הלאוטרים הצוענים "שירי אבות" - יצירות שירה אפית רומנית
במאה ה-18 בתקופת השליטים הפנרים, ממוצא יווני, חדרו יסודות מזרחיים רבים - בהשפעת המוזיקה הטורקית והיוונית.
באותן השנים הופיעו ז'אנרים חדשים כמו הפסטרפים, המנלות, הסמאי, הבסטות, וטקסימים הטורקיים. שירי האהבה או "שירי העולם הגדול" (cântece de lume) העירוניים לבשו צורות מסלסלות, לפי אופנות מן המזרח הקרוב.
בהתחלת המאה ה-19 באו עדיין לידי ביטוי השפעות של החסות העות'מאנית, שלטון הנסיכים הפנרים, אך גם של הכיבוש הרוסי והאוסטרי. בהדרגה התרחב הרפרטואר וכלל ריקודים ממרכז ומערב אירופה - ככדוגמת המזורקות, ואלסים, קאדרילים, פולקות וכו'. כמו כן בוצעו אריות סלוניות, המנונים ושירי לכת מהפכניים והופיע ז'אנר עירוני חדש ופופולרי: הרומאנסה העירונית, לפעמים למלים של משוררים מוכרים. לעיתים הולחנו קטעי נגינה ושירה שערבבו קטעים מערביים עם קטעים מזרחיים. עם זאת הבליטו הלאוטארים בניגנתם גם את צביון הפולקלור הרומני. מוזיקאים זרים שהתיישבו בנסיכויות הרומניות שאבו השראה מן הפולקלור הרומני כפי שהכירו אותו באמצעות מוזיקת הלאוטארים. טאראפים של בארבו לאוטארו ואנגלוצה ליוו מופעים של תלמידים בפנימיות (פנסיונים) שנפתחו בעיר יאשי על ידי מורים זרים.
בסלונים של הבויארים התחילו הלאוטארים להתמקד לרוב במוזיקה המתאימה לשמחות ולמסיבות. הם ניגנו קטעים מן הפולקלור הכפרי, שירי "מאחאלה" (שירי שכונות) עירוניים ושרידים של הרפרטואר ערבי-פרסי-טורקי-יווני.
אחרי 1830 החליפו שליטי הנסיכויות את התזמורת העות'מאנית - ה"מטרחנאה" - בתזמורות כלי נשיפה בסגנון מערבי.
בשנים 1850-1860 נכנסו לרפרטואר הלאוטארים גם יצירות של מלחינים "קלאסיים" בסגנון עממי. לפעמים יצירות אלה - כולל הורות, ריקודי סרבה, קאדרילים, ו"פוטפורי" נחשבו בטעות ליצירות עממיות.
במאה ה-19 ומאה ה-20 עם התרבות הזמרים המקצועיים, עסקו הלאוטארים פחות במוזיקה קולית וקידמו יותר את הרפרטואר הכלי. הם התמחו בליווי זמרים ובמוזיקת ריקודים.
סגנון נגינה

הנגינה של הכנרים בקרב הלאוטארים שונה מזו של נגני המוזיקה הקלאסית בעיקר בגלל השימוש הרב במליסמים, בקישוטים מלודיים, הטריל "המזויף" (טרמולו חזק המגיע לתו העליון), גליסנדו על המיתר, פורטמנטי של התו, גלישת האצבע מתת-טון אל טון, רבעי טון וכו'.
גם שאר הכלים אימצו חלק מאפיונים טכניים אלה.
לאוטארים ביצירות אמנות

הסרט "לאוטארי" (ה"לאוטארים") של הבמאי מרפובליקת מולדובה, אמיל לוטיאנו, מוקדש לחיי הלאוטארים הצוענים בבסרביה.
אירועים של מוזיקת לאוטרים

בעיר פיטשט ברומניה מתקיים פסטיבל לאומי שנתי למוזיקת לאוטארים, על שם "זאבאידוק"
ביבליוגרפיה

1996 Viorel Cosma Lăutarii de ieri şi azi, Editura DU Style, Bucureşti (ברומנית)
Constantin C. Giurescu Istoria Bucureştilor, Editura Vremea, Bucureşti 2009
לקריאה נוספת

Alexandru, T (1980), Muzica populară românească Editura muzicală, Bucureşti
Speranţa Rădulescu Taifasuri de muzică ţigănească
Gheorghe Firca (coord.şt.)Dicţionar de termeni muzicali editia a III-a Univers Enciclopedic, Institutul de Istoria Artei ,Bucureşti 2010
Margaret Beissinger in Karl Reichl (ed.) Medieval Oral Literature, De Gruyter Lexicon, Berlin 2012
הערות שוליים

↑  V.Cosma עמוד 8
↑  V.Cosma עמוד 10
↑  V.Cosma עמוד 10
↑  V.Cosma עמוד 10
↑  i בסוף שמות רומניים בריבוי לא  מיודע נשמע במעט אילם, ולא נשמע לא כתנועה "חיריק" שלמה
↑  F.Calotă
↑  M.Bessinger 2012 עמוד 400
↑  V.Cosma עמוד 15
↑  M.Bessinger 2012 עמוד 406 ציטוט מ-Bobulescu 1922
↑  M.Bessinger 2012 עמוד 406 ציטוט מ-Bobulescu 1922
↑  1996 V.Cosma עמוד 120, ראה איור המצורף -ציור מאת קרול פופ דה סטמארי
↑  C.C Giurescu עמוד 547
↑  V.Cosma עמוד 18
↑  V.Cosma עמוד 28
↑  M.Bessinger 2012 עמוד 403
↑  G.Pascu,M.Boţocan 2003
↑  G.Pascu,M.Boţocan 2003
↑  G.Pascu,M.Boţocan 2003
↑  V.Cosma עמוד 30
↑  V.Cosma עמודים 29- 30
טאראף הלאוטארים של דומיטרקה אוקיאלב (Ochi-albi) בשנת 1860, ציור מאת קרול פופ דה סטמארי
מופע הינדיקים

מופע הינדיקים הוא אלבום ההופעה השני של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. האלבום יצא לאור ב-24 בנובמבר 2024 על ידי חברת התקליטים NMC. רצועות האלבום הופקו ועובדו על ידי המפיק המוזיקלי הישראלי תומר בירן.
רקע

ביוני 2023 הוציא לאור הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי את אלבום האולפן השלישי שלו, "יש כאן יותר מזה". האלבום כלל עשרה שירים בהם עוסק בן ארי בין השאר בנבכי נפשו, במערכת היחסים שלו עם אשתו וילדיו, ובמשברים בחייו. באוגוסט 2024 הודיעו בני הזוג על החלטתם להיפרד.
בתקופה שלאחר יציאת האלבום החלה להיווצר מסורת של הופעות לא שגרתיות של בן ארי, בהן רשימת השירים מורכבת רק משירי האלבום ומעוד מקבץ של שירים שאינם "להיטים" ואינם מבוצעים בדרך כלל בהופעותיו הרגילות.
ביום יציאת אלבום ההופעה "הינדיקים", ב-24 בנובמבר 2024, פרסם בן ארי ברשתות החברתיות:
שבועיים אחרי שהודענו על הפרידה נסעתי לבקר את ההורים שלי בירושלים. ברמזור ליד גן סאקר דפק לי על השמשה איזה בחור על אופנוע, סימן לי להוריד את החלון כי הוא רוצה להגיד לי משהו. "חנניה אני חייב שתוציא אלבום חדש, חייב לצעוק כבר את שירי הפרידה שתכתוב!". אמרתי לו כפרה, אם באמת בא לך לשמוע, פשוט תקשיב שוב לאלבום האחרון שהוצאתי. באמת של החיים כבר כתבתי אלבום פרידה. הכל שם.


אתמול, בטקס פרסי אקו"ם קיבלתי את פרס הכותב של השנה על האלבום ״יש כאן יותר מזה״. מאוד התרגשתי. בעיקר כי האלבום הזה באמת לא נוצר בחדוות יצירה או מתוך שמחה גדולה, הוא נכתב כי הייתי מוכרח לכתוב, הייתי מוכרח להוציא את זה החוצה. לנקות ממני עצב. לא חשבתי שיצאו משם להיטים, בטח לא פרס על אלבום. אבל למדתי שמחשבות לחוד ומציאות לחוד. תודה אלוהים.


בסגירת מעגל משמעותית עבורי אני מוציא הבוקר את האלבום הזה בגרסת הופעה חיה. חיה ושורפת. הקלטנו אותו במופע ההינדקים שלנו, איפה שהמוזיקה נשמעת כמו שאני חולם אותה בחלומות. עם הקהל הכי משוגע ויפה שאפשר לבקש. איפה שמותר להגזים ולהיות אנחנו במקסימום. בלי להתבייש, בלי לצנזר. אני מקשיב לאלבום הזה והוא מרפא אותי. תופר את הפצעים טוב טוב. דואג שהצלקות יהיו קטנות ויפות. משחרר אותי להמשיך קדימה במסע...
באלבום מופיעים כל עשרת השירים מ"יש כאן יותר מזה" ואליהם נוספו גם השירים "שבורי לב", "דור" ו"ממך עד אליי". רצועות האלבום הופקו ועובדו על ידי המפיק המוזיקלי הישראלי תומר בירן.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חנן בן ארי (למעט היכן שמצוין אחרת).
| יש כאן יותר מזה> מס' | יש כאן יותר מזה> שם | יש כאן יותר מזה> מילים | יש כאן יותר מזה> לחן | יש כאן יותר מזה> משך | יש כאן יותר מזה>  | יש כאן יותר מזה>  | יש כאן יותר מזה>  | יש כאן יותר מזה>  | יש כאן יותר מזה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אמסטרדם  | חנן בן ארי, נריה בן ארי |   | 7:08 |  |  |  |  |  |
| 2. | עטלף עיוור  |   |   | 3:54 |  |  |  |  |  |
| 3. | אחד עד עשר  |   |   | 3:54 |  |  |  |  |  |
| 4. | הינדיק  |   |   | 4:44 |  |  |  |  |  |
| 5. | אביתר  |   |   | 1:30 |  |  |  |  |  |
| 6. | ישנה  | שיר השירים, חנן בן ארי |   | 3:05 |  |  |  |  |  |
| 7. | שבורי לב  |   | חנן בן ארי, אוריאל ויינברגר | 3:18 |  |  |  |  |  |
| 8. | חוץ מכדורגל  |   |   | 4:26 |  |  |  |  |  |
| 9. | אחריך  |   |   | 3:07 |  |  |  |  |  |
| 10. | למעלה  | חנן בן ארי, נריה בן ארי, ליאור אנגלמן, טדי נגוסה |   | 5:31 |  |  |  |  |  |
| 11. | ממך עד אליי  |   |   | 4:09 |  |  |  |  |  |
| 12. | דור  |   |   | 4:06 |  |  |  |  |  |
| 13. | יש כאן יותר מזה  |   |   | 5:52 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 54:49 |  |  |  |  |  |
קבלה

על פי גלעד גולדברג מאתר "כיפה" פרט למחיאות הכפיים והצטרפות הקהל השינוי מאוד מינורי בשירים שצורפו לאלבום ההופעה מתוך "יש כאן יותר מזה". לעומת זאת הוא ציין כי הבחירה של חנן לצרף לאלבום דווקא את שלושת השירים "שבורי לב", "דור" ו"ממך עד אליי", במודע או שלא במודע, מביאה עימה קריאה עמוקה של הזמר לחזור לתמימותו הישנה.
הערות שוליים

↑  יוספה קמחי, ‏שימו פליי: אלבום חדש לחנן בן ארי, באתר מעריב אונליין, 12 ביוני 2023
↑   חנן בן ארי שחרר אלבום חדש: "הלוואי שתצאו לנסיעה ארוכה ותקשיבו לו ברצף", באתר חדשות 13, 12 ביוני 2023
↑  וואלה תרבות‏, "מתרגש ברמות של התקף לב": חנן בן ארי משיק אלבום חדש, באתר וואלה, 12 ביוני 2023
↑  דודי פטימר, ‏מיוניקורן ועד צלילי המחאה: מסכמים שנה במוסיקה הישראלית, באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2023
↑  חנן בן ארי ואשתו הדסה מודיעים על פרידה, באתר ערוץ 7, 17 באוגוסט 2024
↑   אחרי 16 שנים ו-7 ילדים: חנן בן ארי ואשתו מתגרשים, באתר חדשות 13, 17 באוגוסט 2024
↑  חנן בן ארי לייב מופע הינדיקים 2024, באתר יוסמיוסיק, ‏26 בנובמבר 2024
↑  חנן בן ארי, בשביל שתהיה לנו נחיתה רכה, באתר אינסטגרם, ‏12 באוגוסט 2023
↑  חנן בן ארי, נראה לכם שלא תהיה לנו מסורת???, באתר אינסטגרם, ‏5 בספטמבר 2023
1 2  האלבום החדש של חנן בן ארי זועק משהו שאפילו הוא לא שם לב אליו,  באתר כיפה, 25 בנובמבר 2024
↑  חנן בן ארי, שבועיים אחרי, אינסטגרם, 24 בנובמבר 2024
| חנן בן ארי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • שירים | דיסקוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | איזון • לא לבד • יש כאן יותר מזה |  |
| אלבומי הופעה | Live 2022 • מופע הינדיקים |  |
| סינגלים | "ממך עד אליי" • "איזון" • "אמא אם הייתי" • "אדון הסליחות" • "החיים שלנו תותים" • "למה לנו לרדוף" • "לא לבד" • "תודה שאת" • "על משכבי" • "ויקיפדיה" • "מה אתה רוצה ממני" • "בשורות טובות" • "אלוף העולם" • "דור" • "שמש" • "אם תרצי" • "געגועים לבני אדם" • "שבורי לב" • "אמן על הילדים" • "חולם כמו יוסף" • "מקום" • "בסוף זה הלחן" • "חנניה" • "אלא בי" • "עטלף עיוור" • "מולדת" |  |
| שירים נוספים | "לילה טוב שון" • "חוץ מכדורגל" |  |
| ערכים קשורים | הרצל בן ארי • NMC • יוניסל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1d67fa24-88ed-475d-91f1-48aded0806db
אברהם צבי הירש גרודזנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בנובמבר 1937 
 פטירה:  4 בנובמבר 1937 
 
מכתבו של הרב גרודזנסקי לרב אברהם יצחק הכהן קוק על נייר מכתבים של ישיבת רמיילס
הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי (? - ל' חשוון ה'תרצ"ח, 1937) היה ראש ישיבת רמיילס שבווילנה.
ביוגרפיה

בן לרב דוד שלמה גרודזנסקי, רבה של איוויה שבליטא. שימש כראש ישיבת רמיילס שבווילנה.
אחיו הוא הרב חיים עוזר גרודזנסקי, בעל שו"ת אחיעזר ומגדולי הפוסקים בליטא.
מאל ולדרון

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1925 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בדצמבר 2002 (בגיל 77) בריסל, בלגיה 
 שם לידה:  Malcolm Earl Waldron 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1949 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  בלו נוט, אנג'ה רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
מלקולם ארל "מאל" ולדרון (Malcolm Earl "Mal" Waldron‏; 16 באוגוסט 1925 – 2 בדצמבר 2002) היה פסנתרן ג'אז, מלחין ומעבד מוזיקלי אמריקאי. ולדרון החל לנגן באופן מקצועי בניו יורק בשנות ה-50, אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטה, בחמישים השנים הבאות הוביל ולדרון הרכבים וניגן, בין היתר, בהרכבים בהובלת צ'ארלס מינגוס, ג'קי מקלין, ג'ון קולטריין ואריק דולפי. בסוף שנות ה-50 היה ולדרון פסנתרן הבית של חברת Prestige Records, הוא ניגן בעשרות אלבומים ואף כתב יצירות רבות, ביניהן יצירתו המפורסמת ביותר, Soul Eyes, שנכתבה עבור קולטריין. ולדרון אף ניגן רבות כמלווה לזמרים והיה פסנתרנה הקבוע של בילי הולידיי מאפריל 1957 עד מותה ביולי 1959.
אחרי התמוטטות עקב מנת יתר של סמים ב-1963 איבד ולדרון את יכולת הנגינה שלו ואת זכרונו המוזיקלי; הוא שיחזר את מיומנויותיו בהדרגה ובאמצע שנות ה-60 היגר מארצות הברית לאירופה. ולדרון המשיך להופיע עד מותו.
במהלך 50 שנות קריירה, הקליט ולדרון מעל 100 אלבומים כמוביל ומעל 70 אלבומים כמלווה, בנוסף הוא הלחין גם מוזיקה לבלט מודרני ולמספר סרטים עלילתיים. סגנונו של ולדרון נבע בעיקר מההארד בופ והפוסט-בופ שרווחו בניו יורק בשנות ה-50 אך עם הזמן נטה יותר לכיוון הג'אז החופשי.
שנים ראשונות

מאל ולדרון נולד בניו יורק למהגרים מהאיים הקריביים כאשר היה בן ארבע, עברה המשפחה לשכונת ג'מייקה. ולדרון נהג להאזין למוזיקת סווינג ברדיו למרות הסתייגותם של הוריו ובין גיל 7 ל-16 למד בשיעורי פסנתר קלאסי. כאשר שמע את גרסתו של קולמן הוקינס ל-Body and Soul, קיבל ולדרון השראה להפוך לנגן סקסופון טנור, אך כיוון שלא יכול היה לרכוש סקסופון טנור, רכש סקסופון אלט. הוא ניגן עם להקות מקומיות ב"מסיבות ריקודים, בר מצוות וחתונות ספרדיות" ולעיתים תכופות ניגן בפסנתר, בזמן שהנגנים האחרים ניגנו את הסולואים שלהם.
ב-1943, אחרי שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, גויס ולדרון לצבא והוצב בוסט פוינט. הקרבה לעיר ניו יורק אפשרה לו לראות הופעות במועדוני הג'אז ברחוב 52 ובמקומות אחרים בעיר. אחרי שנתיים בצבא חזר ולדרון לניו יורק ללימודים בקווינס קולג' אצל המלחין קרול רטהאוז והחליט באופן סופי לעבור מהסקסופון לפסנתר; החלטה שהושפעה בחלקה אחרי ששמע את הווירטואוזיות של צ'ארלי פארקר ומתחושתו שאין לו את האישיות המוחצנת הנדרשת, לדעתו, מסקסופוניסטים אחרי שקיבל את תואר ראשון במוזיקה ב-1949 ניגן ולדרון לתקופה קצרה בלהקות רית'ם אנד בלוז שונות .
קריירה > קריירה מוקדמת בניו יורק

ב-1950 החל ולדרון לנגן עם הסקסופוניסט אייק קוויבק וב-1952 הקליט אתו לראשונה. במשך כחצי שנה, השניים ניגנו בקפה סוסייטי, דבר שעזר לולדרון להיחשף ולהשיג עבודות נוספות. ולדרון ניגן תכופות עם צ'ארלס מינגוס בין 1954 ל-1956, כחלק מסדנת הג'אז של האחרון. ב-1955 ניגן עם לאקי מילינדר ולאקי תומפסון וב-1956 הקים להקה משלו עם אידריס סולימאן (חצוצרה), ג'יג'י גרייס (סקסופון אלט) ג'וליאן יואל (בס) וארתור אדג'היל (תופים), בנובמבר באותה שנה הקליט הרכב זה את אלבומו הראשון של ולדרון כמוביל Mal-1. באפריל 1957 החל ולדרון את עבודתו כפסנתרן המלווה הקבוע של בילי הולידיי, שותפות שנמשכה עד מותה של הולידיי ביולי 1959.
בין 1956 ל-1958 היה ולדרון פסנתרן הבית של חברת Prestige Records, אליה התקבל בהמלצתו של הסקסופוניסט ג'קי מקלין בתקופה זו ניגן ולדרון, בין היתר באלבומים של מקלין, ג'ון קולטריין, ג'ין אמונס, קני בורל ופיל וודס. ב-1957 הלחין עבור ג'ון קולטריין את יצירתו המפורסמת ביותר "Soul Eyes", שהפכה לסטנדרט. ולדרון העריך שבתקופתו בחברת התקליטים הלחין מעל 400 יצירות.
אחרי מותה של בילי הולידיי ניגן ולדרון עם הזמרת אבי לינקולן ובעלה, המתופף מקס רואץ'. באותה תקופה נגינתו של ולדרון הפכה ל"אפלה" יותר והציגה וריאציות בסולמות מינוריים. ב-1961 ניגן ולדרון בחמישייה עם אריק דולפי ובוקר ליטל, שיתוף פעולה מבטיח, שהסתיים שנה לאחר מכן, כאשר ליטל מת בגיל 23. בנוסף, החל ולדרון להלחין מוזיקה לבלט מודרני ולסרטים עלילתיים .
קריירה > התמוטטות ושיקום

ב-1963 התמוטט ולדרון עקב מנת יתר של הרואין. בריאיון לניו יורק טיימס ב-1998 סיפר ולדרון שמוזיקאים רבים בשנות ה-50 וה-60 חשו ששימוש בסמים הכרחי להתקדמותם המקצועית בעקבות מנת היתר ולדרון איבד את זכרונו, סבל מרעידות שלא אפשרו לו לנגן
כשנה אחרי מנת היתר השתפר מצבו של ולדרון במידה מספקת כדי שיוכל ללמוד מחדש לנגן, בין היתר באמצעות האזנה לאלבומיו שלו. במשך שנתיים נוספות חש ולדרון שחסרה לו מהירות המחשבה כדי לאלתר ולכן תכנן את הסולואים שלו מראש.