stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקרו

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1976 (בן 48) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם במה:  Necro 
 מוקד פעילות:  ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  ברוקלין קולג' 
 סוגה:  הארדקור היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Psycho+Logical-Records
 www.necroproduct.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נקרו הוא שם הבמה של רון ברונשטיין, במאי סרטי פורנו, מפיק מוזיקלי ואמן היפ הופ יהודי אמריקאי.
קורות חיים

נולד ב-7 ביוני 1976 בברוקלין, ניו יורק להורים ישראלים. גם אחיו של נקרו, המכונה איל ביל, הוא ראפר ששיתף עמו פעולה בכמה שירים.
דמות נוספת במשפחה הדיספונקציונלית הוא Uncle Howie שעל שמו נקרא הלייבל של Ill Bill. לנקרו עצמו יש לייבל בשם
Psychological Records בו הוא הוציא את אלבומיו, עד לאחרון.
נקרו פועל בשולי סצנת ההיפ הופ האמריקאית ומזוהה עם הטקסטים המאוד מפורשים שלו, הכוללים תיאורים גרפיים של סקס ומוות. הוא חימם בעבר את הופעותיהן של להקות הבי מטאל כמו ביוהזרד (שסולנה הוא גם שחקן בסרטי פורנו), ספולטורה ונפאלם דת' ומכנה את המוזיקה שלו בתארים כמו "דת' ראפ" (על משקל דת' מטאל) ו"פורנו ראפ".
אלבומים

I Need Drugs - 2000
Gory Days - 2002
The Pre-Fix For Death - 2004
The Sexorcist - 2005
Death Rap - 2007
Die - 2010
Murder Murder Kill Kill - 2012
The Notorious Goriest - 2018
הערות שוליים

↑  "Necro" הוא קיצור של "נקרופיל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1154711706  ISNI: 0000 0000 5759 164X  LCCN: no2007095379  MusicBrainz: b57db116-5947-462e-aa7b-3dd1ecb5be45  NKC: xx0082576  VIAF: 85845332   WorldCat (עם VIAF): 85845332
נלה לרסן

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1891 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  30 במרץ 1964 (בגיל 72) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Nellie Walker 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום קבורה:  בית הקברות סייפרס הילז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פיסק, אוניברסיטת קופנהגן, אוניברסיטת קולומביה, Lincoln School for Nurses 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  הארלם רנסאנס 
 יצירות בולטות:  Quicksand, Passing 
 בן או בת זוג:  Elmer Samuel Imes 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1930)  פרס הארמון 
 
נליטאה "נלה" לארסן (באנגלית: Nellallitea "Nella" Larsen,‏ 13 באפריל 1891 – 30 במרץ 1964), הייתה סופרת אמריקאית מתקופת הרנסאנס של הארלם. עבדה כאחות וספרנית, פרסמה שני רומנים, חול טובעני (1928) חוצָה את הקו (1929), וכמה סיפורים קצרים.
התחדשות העניין בכתיבתה התרחשה מאז סוף המאה ה-20, אז נחקרו סוגיות של זהות גזעית ומינית. עבודותיה היו נושאים למחקרים אקדמיים רבים, והיא זוכה כיום לשבחים רבים לא רק כסופרת הראשית של הרנסאנס בהארלם, אלא גם דמות חשובה במודרניזם האמריקאי.
ביוגרפיה

נלה לרסן נולדה כנלי ווקר ברובע עני בדרום שיקגו. בתו של פיטר ווקר, כנראה מהגר אפרו-קריבי מעורב מאיי הודו המערבית הדנים, ופדרליין מארי הנסן. מהגרת דנית (נפטרה ב-1951 בסנטה מוניקה, לוס אנג'לס). אמה עבדה כתופרת ועובדת בית בשיקגו. אביה היה ככל הנראה צאצא מעורב מצד אביו של הנרי או ג'ורג ווקר, גברים לבנים מאלבני, ניו יורק, שהיה ידוע שהתיישבו באיי הודו המערבית הדנים בסביבות 1840. בחברה הקולוניאלית הדנית, קווי הגזע היו נזילים יותר מאשר במדינות העבדים לשעבר של ארצות הברית. ווקר אולי מעולם לא הזדהה כ"שחור". עד מהרה הוא נעלם מחייהם של נלה ואמה; היא אמרה שהוא נפטר כשהייתה צעירה מאוד. בשלב זה, שיקגו התמלאה במהגרים, אך ההגירה הגדולה של השחורים מהדרום לא החלה. לקראת סוף ילדותה, האוכלוסייה השחורה בעיר הייתה 1.3% בשנת 1890 ו-2% בשנת 1910.
מרי התחתנה שוב, עם פיטר לרסן (נולד ב-1867), מהגר דני. בשנת 1892 נולדו לבני הזוג בת אנה אליזבת. נלה לקחה את שם המשפחה של אביה החורג. המשפחה המעורבת עברה מערבה לשכונה לבנה של מהגרים גרמנים וסקנדינביים, אך נתקלה באפליה בגלל נלה. כשנלה הייתה בת שמונה הם עברו כמה רחובות חזרה מזרחה. בין השנים 1895 עד 1898 ביקרה לרסן בדנמרק עם אמה ואחותה למחצה. אמנם היא הייתה יוצאת דופן בדנמרק בגלל היותה מעורבת גזע, אך היו לה כמה זיכרונות טובים מאותה תקופה, כולל עיסוק במשחקי ילדים דניים שפרסמה מאוחר יותר באנגלית. לאחר שחזרה לשיקגו בשנת 1898 למדה בבית ספר ציבורי גדול. באותה תקופה שנדידת השחורים הדרומיים גדלה לעיר, כך גם ההגירה מאירופה. ההפרדה הגזעית והמתחים גברו בשכונות המהגרים, שם התמודדו שתי הקבוצות על מקומות עבודה ודיור.
ביוגרפיה > קריירה כאחות

אמה האמינה שחינוך יכול לתת לה הזדמנות ותמכה בה ללמוד באוניברסיטת פיסק, אוניברסיטה שחורה היסטורית בנאשוויל, טנסי. שם הייתה סטודנטית בשנים 08–1907, לראשונה לרסן התגוררה בקהילה אפרו-אמריקאית, אך היא עדיין הופרדה על ידי הרקע שלה וניסיונות החיים שלה מרוב התלמידים, שהיו בעיקר מהדרום, צאצאי עבדים לשעבר. לרסן עזבה ונסעה לבדה לדנמרק, שם התגוררה בסך הכל שלוש שנים בין 1909 ל-1912. לאחר שחזרה לארצות הברית, המשיכה להיאבק כדי למצוא מקום בו תוכל להשתייך.
בשנת 1914 נרשם לרסן לבית הספר לאחיות, בבית החולים ובית האבות לינקולן בעיר ניו יורק. המוסד נוסד במאה ה-19 במנהטן כבית אבות לשירות אנשים שחורים, אך בית החולים התרחב. המוסד עבר לקמפוס שהוקם בדרום ברונקס. באותה תקופה חולי בית החולים היו בעיקר לבנים; חולי בית האבות היו בעיקר שחורים; הרופאים היו גברים לבנים; והאחיות וסטודנטים נשים שחורות.
עם סיום לימודיו בשנת 1915, עברה לרסן דרומה לעבוד במכון טוסקגי שבאלבמה, שם הפכה במהרה לאחות ראשית בבית החולים. עקב תנאי העבודה הגרועים עבור אחיות בטוסקגי, החליט לרסן לעזוב אחרי שנה בערך.
היא חזרה לניו יורק בשנת 1916, שם עבדה שנתיים כאחות בבית החולים לינקולן. לאחר שזכתה בציון השני בגובהו בבחינת שירות המדינה, לרסן נשכרה על ידי הלשכה העירונית לבריאות הציבור כאחות. היא עבדה אצלם בברונקס בזמן מגפת השפעת הספרדית בשנת 1918, בשכונות לבנות בעיקר ועם עמיתים לבנים. לאחר מכן המשיכה לעבוד עבור עיריית ניו יורק כאחות.
ביוגרפיה > קריירה כספרנית וסופרת

בשנת 1921 עבדה לרסן הלילות ובסופי שבוע כמתנדבת עם הספרנית ארנסטין רוז, כדי לעזור לה להכין את התערוכה הראשונה של "אמנות שחורה" בספריית העיר ניו יורק. בעידודה של רוז, היא הפכה לאישה השחורה הראשונה שסיימה את לימודיה בבית הספר לספרנות שנוהל על ידי אוניברסיטת קולומביה.
לרסן עברה את בחינת ההסמכה שלה בשנת 1923. היא עבדה בשנה הראשונה כספרנית בסניף פארק סיוורד בלואר איסט סייד. אחר כך לרסן עברה לסניף הארלם.
באוקטובר 1925 לקחה לרסן שבתון מעבודתה, מסיבות בריאותיות, והחלה לכתוב את הרומן הראשון שלה. בשנת 1926, לאחר שהתיידדה עם אישים מובילים ברנסאנס של הארלם, ויתרה לרסן על עבודתה כספרנית. בשנת 1928 פרסם לרסן את Quicksand, רומן אוטוביוגרפי ברובו. היא זכתה לשבחי ביקורת משמעותיים, אם לא להצלחה כלכלית גדולה.
בשנת 1929 פרסמה את Passing הרומן השני שלה, שזכה להצלחה ביקורתית גם כן. הספר עוסק בסוגיות של שתי נשים אפרו-אמריקאיות מעורבות-גזע שהיו חברות ילדות ועברו מסלולים שונים של זיהוי גזעי ונישואין. אחת שזוהתה כשחורה והתחתנה עם רופא שחור; האחרת התחתנה עם גבר לבן, מבלי לחשוף את מוצאה השחור. הספר חקר את חוויותיהם.
בשנת 1930 פרסמה לרסן את "Sanctuary", סיפור קצר עליו הואשמה בגנבה ספרותית. נאמר כי "Sanctuary" דומה לסיפורה הקצר של הסופרת הבריטית שילה קיי-סמית, "גברת אדיס", שפורסם לראשונה בבריטניה בשנת 1919. אישומי הגנבה הספרותית לא הוכחו ולרסן קיבלה מלגת גוגנהיים, בשווי של כ-2,500 דולר באותה עת, והייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שעשתה זאת. היא השתמשה במלגה לנסוע לאירופה למשך כמה שנים, ובילתה במיורקה ובפריז, שם עבדה על רומן על משולש אהבה שכל הגיבורים בו היו לבנים. היא מעולם לא פרסמה את הספר או עבודות אחרות.
פרסומים > ספרים

Quicksand (1928) - חול טובעני
Passing (1929) - חוצָה את הקו
פרסומים > סיפורים קצרים

"Freedom" (1926)
"The Wrong Man" (1926)
"Playtime: Three Scandinavian Games," The Brownies' Book, 1 (June 1920): 191–192.
"Playtime: Danish Fun," The Brownies' Book, 1 (July 1920): 219.
"Correspondence," Opportunity, 4 (September 1926): 295.
"Review of Black Spade," Opportunity, 7 (January 1929): 24.
"Sanctuary," Forum, 83 (January 1930): 15–18.
"The Author's Explanation", Forum, Supplement 4, 83 (April 1930): 41–42.
פרסומים > בתרגום לעברית

חוצָה את הקו, תרגמה מאנגלית תמר משמר, הוצאת עם עובד, ספרייה לעם, 2017
הערות שוליים

↑  "Nella Larsen", Selected Women Writers of the Harlem Renaissance: A Resource Guide, Northern Kentucky University, listing of short stories; accessed February 15, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007362918105171  BIBSYS: 90383863  BNE: XX1625342  BnF: cb13176806x (data)  CiNii: DA04369374  GND: 119320606  ICCU: PALV041708  ISNI: 0000 0001 0910 9756  LCCN: n50036428  NDL: 01072017  NKC: mzk2011666229  NLK: KAC200606120  NSK: 000651304  NTA: 07405449X  RERO: 02-A003497394  SELIBR: 302354  SNAC: w6kf2mxw  SUDOC: 02920285X  Trove: 900245  VIAF: 66606242   WorldCat (עם VIAF): 66606242
סאליח ממקאן

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1952 (בן 72) גירסון, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  אוניברסיטת פנסילבניה
 מקצוע:  קומיקסאי, אדריכל
 בת זוג:  מוסודה ממקאן
 מספר צאצאים:  2 
 
סאליח ממקאן (בטורקית: Salih Memecan; נולד ב-2 בספטמבר 1952) הוא קריקטוריסט, קומיקסאי, ואדריכל טורקי. הוא נודע בזכות רצועות הקומיקס הפוליטיות שהוא מפרסם מדי שבוע בעיתון סבאח, מהגדולים בטורקיה, ופרסומיו השונים בעיתונים בינלאומיים כמו הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, סן פרנסיסקו כרוניקל ועוד. מלבד היותו קומיקסאי, ממקאן הוא בעל רקע אקדמי נרחב בתחום האדריכלות: לאחר שסיים בהצלחה תואר ראשון ושני באוניברסיטה הטכנית של מזרח התיכון (אנ') באנקרה, קיבל ממקאן בשנת 1983 דוקטורט מאוניברסיטת פנסילבניה.
ממקאן מפרסם מדי יום רצועות פוליטיות בעיתונים טורקים גדולים, ומפרסם קריקטורה שבועית בעמוד האחרון של העיתון "סבאח". את רצועת הקומיקס שלו "Bizimcity" עיבד לפרקי אנימציה קצרים, המתפרסמים באופן קבוע בתוכנית החדשות של ערוץ ATV בשעות הפריים טיים.
בשנת 2010 התמנה ממקאן לתפקיד יו"ר 'ארגון המדיה הטורקי', תפקיד אותו הוא ממלא עד היום. הוא נשוי לפוליטיקאית וחברת הפרלמנט הטורקי מסודה ממקאן.
ביקורות

ממקאן מפרסם קומיקס פוליטי בוטה וחסר צנזורה, מה שמוביל לפעמים לכעס רב על תכניו. בשנת 2012 ספג ביקורת חריפה על הקריקטורה שלו בה לעג לשביתת הרעב שהתרחשה בטורקיה באותה שנה. בשנת 2013, במהלך גל המחאות בטורקיה, ספג ביקורות קשות על פרסומיו השונים שלעגו לנפגעי נשק כימי שהפעילה המשטרה כנגד המוחים.
הערות שוליים

↑  Frantz, Douglas (2000-05-15). "MEDIA; A Long-Distance Look at Life in Turkey (Published 2000)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-06.
↑  Bizimcity, www.bizimcity.tv
↑  CHP deputy condemned for ‘prejudiced’ remarks, web.archive.org, ‏2012-10-11
↑  Bizimcity, Sabah (בטורקית)
↑  Cumhuriyet Portal, archive.is, ‏2013-04-18
↑  Salih Memecan'ın Gezi karikatürü sosyal medyada tepki çekti, Radikal (בטורקית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאליח ממקאן".
נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח לנוער

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  "המכונה־ האדומה"
 המבקיע המצטיין (נקודות):  אלכסנדר מוגילני (18)
 
 מדי הנבחרת בשנת 1984
 משחקים היסטוריים
 משחק בינלאומי ראשון פינלנד 6:2 ברית המועצות (לנינגרד, 27 בדצמבר 1973)
 משחק בינלאומי אחרון קנדה 3:2 ברית המועצות (ססקצ'ון, 10 בנובמבר 1991)
 הניצחון הכי גדול אוסטריה 19:1 ברית המועצות (אאוגסבורג, אוסטריה, 27 בדצמבר 1980)
 אליפות העולם
 הופעות:  18
 ההישג הטוב ביותר:  11 זכיות ((1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1983, 1984, 1986, 1989
נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח לנוער היא נבחרת הוקי קרח לאומית שייצגה את ברית המועצות בתחרויות הוקי בינלאומיות עד גיל 20. הארגון המנהל היה פדרציית ההוקי של ברית המועצות.
באופן רשמי, במסגרת IIHF, הנבחרת קיימת משנת 1973 על 1991.
היסטוריה > אליפויות עולם

הנבחרת הוקמה ביוזמת הפדרציה להוקי של ברית המועצות ואיגוד ההוקי הצ'כוסלובקי. נבחרת הנוער מורכבות משחקני הוקי מתחת לגיל 20. עד 1977 התקיימו 3 טורנירים עם מעמד של אליפויות עולם לא רשמיות לנוער: מאז 1977, לאליפות העולם יש מעמד של טורניר רשמי. נבחרת ברית המועצות עלתה לראשונה לאליפות העולם בשנת 1974 שהתקיימה בלנינגרד. המדליה הראשונה הייתה זהב שבו זכתה באליפות הבכורה שלה. במהלך שש השנים הבאות, הצליחה נבחרת ברית המועצות לזכות ברצף במדליות זהב. בשנת 1981 הנבחרת לא הצליחה להגן על התואר וסיימה רק במקום השלישי ובמדליית ארד. במונדיאל 1982 הנבחרת הסתפקה במקום הרביעי בלבד ופספסה מדליה. נבחרת הנוער הצליחה להשתקם באופן מלא לטורניר בשנה הבאה, לאחר שזכתה בזהב בטורניר הבייתי ב-1983 בלנינגרד. בזהב היא זכתה גם בשנת 1984, 1986, 1989. בשנת 1985, נבחרת הנוער הסובייטית, כמו בשנת 1981, הסתפקה במדליות ארד; ב-1988, 1990 וב-1991 - זכתה במדליית כסף, כאשר אליפות 1987 הייתה הרסנית ביותר עבורה. באותה אליפות נבחרת ברית המועצות נפסלה בשל קטטה במשחק הסיבוב האחרון עם קנדה וסיימה רק במקום 6. נבחרת הנוער של ברית המועצות קיימה את אליפות העולם האחרונה בשנת 1991 ותפסה רק את המקום השני. לאחר קריסת ברית המועצות, הנבחרת נקראה נבחרת חבר המדינות וזכתה במדליית הזהב של מונדיאל 1992.
היסטוריה > טורניר הוקי בינלאומי בחסות העיתון "לנינגרדסקאיה פרבדה"

בטורניר השתתפו הנבחרות השניות של המדינות המובילות באירופה, כך שהטורניר נקרא גם אליפות העולם הלא רשמית של הנבחרת השנייה. הטורניר נערך ערב המונדיאל, שאיפשר לצפות בסגל השחקנים שעתיד להרכיב את הנבחרות הלאומיות המובילות. בשנת 1989, לראשונה בלנינגרד, התכנסו שמונה נבחרות. בגמר נפגשה נבחרת ברית המועצות עם נבחרת הנוער של ברית המועצות. המשחק הסתיים בתוצאה של 8:2 (2:0, 5:0, 1:2) לטובת הנבחרת הבוגרת.
תארים

אליפות עולם בהוקי קרח לנוער
זכייה: (1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1983, 1983, 1984, 1986, 1989)
מקום שני: 3 (1988, 1990, 1991)
מקום שלישי: 2 (1981, 1985)
טורנירי הוקי בינלאומיים
גביע Ahern
מקום שני: 1 (1965)
פרס טורניר העיתון "לנינגרדסקאיה פרבדה"
מקום שני: 1 (1989)
מאמני הנבחרת

| שנים | מאמן |
| --- | --- |
1974–1975: יורי מורוזוב
1976: איגור טוזיק
1977–1979: ויטלי דוידוב
1980–1981: יורי מורוזוב
1982: איגור טוזיק
1983: אנטולי קוסטריוקוב
1984: איגור דמיטרייב
1985: ולדימיר קיסליוב
1986–1987: ולדימיר וסילייב
1988: אנטולי קוסטריוקוב
1989–1991: רוברט צ'רנקוב
ראו גם

נבחרת רוסיה בהוקי קרח לנוער
הערות שוליים

↑  Молодёжные чемпионаты мира по хоккею
נקראים

| נקראים |
| --- | --- |
 Colaptes campestris
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
על־סדרה:: דמויי כחלאים
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Piciformes ‏מאייר ווולף, 1810

יקמרה ממין Galbula ruficauda
נַקָּרָאִים (שם מדעי: Piciformes) היא סדרה במחלקת העופות הכוללת תשע משפחות. הבולטת ממשפחות הסדרה היא הנקריים הידועה במנהגה לנקר בעצים.
מאפיינים

לנקראים מבנה רגל המותאם לטיפוס, עם שתי אצבעות הפונות קדימה ושתיים אחורה. אצל הנקראים עצם הלשון היא בעלת מבנה ייחודי. העצם מקיפה את הגולגולת ועולה לתקרתה. לעצם מחוברים שרירים חזקים הגורמים ללשון להימתח.
הגוזלים בוקעים לא מפותחים, עיוורים ובדרך כלל עירומים.
הגדול שבנקראים הוא טוקן טוקו (Ramphastos toco) ששוקל עד 870 גרם.
משפחות

משפחת אוביליים (Indicatoridae)
משפחת ליביים (Lybiidae)
משפחת פופיים (Bucconidae)
משפחת יקמראים (Galbulidae)
משפחת ברבטים אמריקאים (Capitonidae)
משפחת ברבטי טוקן (Semnornithidae) - ובה סוג אחד ברבט טוקני (Semnornis)
משפחת מגליימיים (Megalaimidae)
משפחת נקריים (Picidae)
משפחת טוקניים (Ramphastidae)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548398805171  BnF: cb12325821r (data)  GND: 4268678-7  LCCN: sh85101958  NKC: ph127876 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניבני התהומות

| ניבני התהומות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: ברקנאים
תת־סדרה:: Trachichthyoidei
משפחה:: ניבני התהומות
סוג:: ניבן התהומות
מינים
 Anoplogaster cornuta  Anoplogaster brachycera
שם מדעי
 Anoplogastridae ‏גינטר, 1859

ניבני התהומות (שם מדעי: Anoplogastridae), היא משפחת דגים מסדרת הברקנאים. במשפחה זו סוג יחיד - ניבן התהומות (Anoplogaster). אורכו של ניבן התהומות הוא 16 ס"מ, והוא נחשב לתוקפני. ניבן התהומות מצוי בעומק של עד 5,000 מטר. ניבן התהומות ניזון מזואופלנקטון בצעירותו, אך הבוגרים טורפים גם דיונונים, חסילונים ודגים קטנים.
מינים

במשפחה זו ישנם 2 מינים:
ניבן תהומות מצוי (Anoplogaster cornuta)
ניבן תהומות שורטון (Anoplogaster brachycera)
סאליי

תהלוכת כהני סלאיי. תבליט ממבנה קבורה רומאי
סאליי (בלטינית: Salii) היה שמם של "הכוהנים המקפצים מרס שמם נגזר מהמילה saliō שפירושה "לקפוץ". הפולחן הובא לרומא לכאורה על ידי המלך נומה פומפיליוס שהיה מלכה האגדי השני של רומא.
רקע

על פי המסורת הרומאית המלך נומה פומפיליוס שם לעצמו מטרה לשנות את החוקה הרומאית שעוצבה בכוח הזרוע, וכדי לעשות זאת הוא הבין שעליו לסיים את המלחמות ועל פי האגדה היה אחראי למספר רפורמות במנהגים בפולחן ובדת הרומאית.
חלוקת לוח השנה הרומי ל-12 חודשים וקביעת ימי חול ומנוחה.
הקמת חבר הכוהנות של הבתולות הוסטליות.
הקמת חבר הכוהנים (פלאמנים) ליופיטר, מרס וקווירינוס.
הקמת משרת הפונטיפקס מקסימוס (Pontifex Maximus).
מינוי 12 הסאליי (Salii) שהיו אחראים לנשיאת 12 המגנים הקדושים ה"אנקיליה" (Ancilia). המגן הראשון לפי המסורת נשלח על ידי האל מארס (כסימן להעדפת האל את המלך הנוכחי) לגבעת הפאלאטיום ועליו היו חקוקות נבואות לגבי עתיד העיר. נומה שכפל את המגנים והביאם לתצוגה.
פולחן

12 הכוהנים היו קבוצה של גברים צעירים ממעמד הפטריקים (בלטינית: patricii) קבוצה חברתית ששמה היה במקור לציון המעמד הגבוה ברומא העתיקה אך בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת שימש המונח לתיאור תואר מיוחד, פטריקיוס (patricius), של בכיר בחצר המלכותית. הם היו לבושים כלוחמים מהתקופה הארכאית עם טוניקה
רקומה, שריון קצר ומעיל עליון מסורתי בצבע אדום (paludamentum) הם נשאו חרב ולבשו קסדה מחודדת. הכהנים היו צריכים להיות אנשים ש2 ההורים שלהם עדיין בחיים והם נבחרו לתפקיד בהצבעה.
לאחריותם נמסרו 12 מגינים מברונזה שצורתם כמו הספרה 8. על פי המסורת מגן אחד נפל מהשמיים בעת שלטונו של נומה פומפיליוס ו-11 הועתקו על מנת להגן על זהותו של המגן המקורי, הנבואה המסורתית קבעה כי כל זמן שהמגן המקורי יישאר בידי הרומאים הם יהיו אדוני הארץ.
כל שנה בחודש מרץ הסאליי היו צועדים מסביב לרומא, ושרים מזמור "קרמן סאליאר" (Carmen Saliare) ובוא תיאור לירי של המיתוס על המלך נומה והמגן השמימי.
ההיסטוריון הרומאי אובידיוס בן המאה הראשונה לספירה מציין בספרו כי הטקס של הכהנים הקופצים מיושן וקשה להבנה. הטקסים הסתיימו במשתה מפואר.
ציור של כוהני סאליי בתהלוכה
נכדתו של הרועה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אן לורל קרטר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 מקום התרחשות:  מדינה פלסטינית 
 הוצאה
 הוצאה:  House of Anansi Press 
 מקום הוצאה:  טורונטו 
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  192 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 פרסים
 פרס ספר השנה לילדים של אגודת הספריות הקנדית 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-88899-903-0
 
נכדתו של הרועה (באנגלית: The Shepherd's Grand-Daughter) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת הקנדית אן לורל קרטר, ויצא לאור בשנת 2008. נושא הספר הוא הסכסוך הישראלי-פלסטיני מבעד לעיניה של אמאני, ילדה פלסטינית בת שש (בתחילת הסיפור) החווה את האירועים העוברים על משפחתה בכפר פלסטיני. הסיפור מתאר איך הילדה מתמודדת עם הסוגיות שמאחורי הסכסוך, על אף מורכבותן. הסופרת התבססה על סיפורים ששמעה מפי פלסטינים שחוו מצבים דומים.
הסיפור משבח את אחדות המשפחה הפלסטינית המסורתית ומתאר את דרכי ההתמודדות של המשפחה עם הכיבוש. נושא מרכזי נוסף שמוזכר לאורך הרומן הוא תפקידן של הנשים בחברה הפלסטינית. חלק מתמלוגי הספר נתרם לקרן למען ילדים בסיכון של האגודה הבינלאומית לספרות לנוער.
תקציר העלילה

אמאני היא צעירה פלסטינית, בת למשפחתה בעלת מסורת ארוכה של גידול כבשים ורעיית צאן. למשפחה נחלה עם מטעי זיתים באזור חברון. אמאני מוקסמת מחייו ומסיפוריו של הסבא שלה, סידו, שכל חייו היה רועה צאן, וחולמת ללכת בעקבותיו. הוריה היו רוצים שהיא תלך ללמוד בבית הספר בכפר, אך הסב מאמין שעליה להיות רועת צאן ולהמשיך את המסורת המשפחתית. הסב מלמד את אמאני את אמנות רעיית הצאן, ובין השאר מספר לה סיפורים על שטח מרעה סודי בשם "פירדוס". באחד הימים נאסרת עליהם הכניסה לאדמת בית המשפחה ולאדמות המרעה, עקב סלילת כביש חדש המוביל להתנחלות הסמוכה למקום מגוריהם. אמאני מטפסת לקצה הר, מעבר לשטח המרעה, ופוגשת שם נער יהודי בשם יונתן, בנו של אחד מתושבי ההתנחלות. למרות ההבדלים ביניהם, שני הצעירים מתיידדים ומגלים ביחד את השטח הסודי "פירדוס" עליו שמעה מהסב. אמאני מחליטה ללכת ללמוד בבית הספר, עקב אובדן פרנסתה, מתוך כוונה ללמוד אנגלית ולנסות לשכנע את תושבי ההתנחלות להחזיר לה את אדמתה. בבית הספר היא פוגשת בנות נוספות המתמודדות עם אירועים טרגיים דומים. לאחר שהבית של אמאני נהרס, משפחתה מתפזרת: אימה יוצאת לקנדה לבקר את הסבתא הגוססת, ונאסרת עליה החזרה לכפר. אביה ודודה נכלאים עקב התנגדות לפעולותיה של ישראל. במפתיע, רב מירושלים נרתם לעזרתה, וביחד עם ארגוני זכויות האדם הם מצליחים לאחד את המשפחה ולבנות את ביתה מחדש.
נושאים עיקריים

הנושאים העיקריים בספר הם הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בהקשר של אי-אלימות, וכן הקונפליקטים בין דרך החיים במשפחה פלסטינית מסורתית לבין החברה המודרנית.
פרסים ספרותיים

הספר היה מועמד למספר פרסים ספרותיים, וזכה בפרס "ספר השנה לילדים" מטעם אגודת הספריות הקנדית, ובפרס של כבוד מטעם אגודת ג'יין אדמס לספרי ילדים.
הדמויות העיקריות בספר

אמאני: ילדה פלסטינית. פירוש שמה הוא "משאלה" אבל היא מכונה "נערת הכבשים". אמאני היא הדמות הראשית בספר.
רוז: אימה של אמאני.
סידו: סבה של אמאני, רועה צאן.
אמו האני: בנו הבכור של סידו, נעצר על ידי המתנחלים.
עארף: בן דודה של אמאני, המלמד אותה מדי ערב קרוא וכתוב, כדי שתוכל לרעות צאן במהלך היום.
סיטי, המוזיקאית: סבתה של אמאני מצד אמה. היא גרה בטורונטו, גוססת מסרטן, ורוז נוסעת לבקר אותה.
הרב הירושלמי: חבר של הסבא. הוא מסייע למשפחה בניסיונם לנהל משא ומתן עם המתנחלים שבונים כביש על אדמתם.
יונתן: ילד יהודי מניו יורק, שהגיע לישראל לבקר את אביו, המתגורר בהתנחלות.
סואעד, עאליה, דנה והניה: חברותיה ללימודים של אמאני, שגם משפחותיהן נפגעו מסלילת הכביש.
על המחברת

אן לורל קרטר פרסמה שורה של ספרי ילדים, ספרים לנוער וספרי מבוגרים. חלקם זכו בפרסים ספרותיים.
היא נולדה וגדלה באונטריו, קנדה, וכיום מתגוררת בטורונטו. בשנות השבעים היא נסעה לבקר בסקוטלנד ובישראל. היא למדה עברית ועבדה בקיבוץ, שם פגשה את בעלה, יהודי אמריקאי. הם עברו ללוס אנג'לס, שם קיבלה קרטר תואר שני בחינוך. היא חזרה לישראל בשנת 2005 כדי ללמד כתיבה יוצרת ברמאללה, שם פגשה מספר משפחות פלסטיניות שסיפוריהן שימשו בסיס לספר.
ביקורת

הספר זכה להצלחה מסחרית. עם זאת, ארגון בני ברית בקנדה הביע תרעומת על הכללתו ברשימת הספרים המומלצים לקריאה על ידי מספר ארגונים ספרותיים בקנדה. לדברי דובר הארגון, יש בספר "תעמולה אנטי-ישראלית" והוא מהווה "סיפור חד-צדדי דמיוני העושה דמוניזציה למדינה היהודית." הספר איננו חלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר בטורונטו.
הערות שוליים

↑  ביקורת על הספר ומידע על אן לורל קרטר, באתר "Reach and Teach", ‏25 בנובמבר 2014 (באנגלית).
↑  אתר הסופרת, אן לורל קרטר, ‏25 בנובמבר 2014 (באנגלית).
↑  "ארגון יהודי מחרים ספר ילדים קנדי", באתר "Publishers Weekly", ‏1 באפריל 2010 (באנגלית).
נתנז

| --- | --- |
מראה כללי של העיר נתנז במרכזה של איראן
מראה כללי של העיר נתנז במרכזה של איראן
 מדינה:  איראן איראן
 פרובינציה:  אספהאן
 גובה:  1,710 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,122 (2016)
 קואורדינטות:  33°43′N 51°43′E﻿ / ﻿33.717°N 51.717°E﻿ / 33.717; 51.717
 אזור זמן:  UTC +3:30
 http://www.natanz.ir/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןנתנז(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןנתנז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נָתַנְז (או נטנז, בפרסית: نطنز) היא עיירה בפרובינציית אספהאן באיראן, כ-70 קילומטרים מדרום מזרח לכאשאן במרכזה של איראן. אוכלוסייתה בשנת 1999 הייתה 39,964 נפשות.[דרוש מקור]
אקלימה הנוח ופירותיה המשובחים, במיוחד אגסי נתנז, ידועים היטב באיראן. שרשרת הרי קרקאס (קוה-א קרקאס) מתנשאת מעל העיר לרום של 3,899 מטרים ועל פי מסורת המקומיים, בינות הרים אלו נהרג המלך האחמני דריווש השלישי.
בסביבות העיירה קברים קדושים רבים כקברו של השייך הסופי עבד א-סאמאוד מ-1304, שנבנה על ידי תלמידו הווזיר זיין-א-דין מסתרי.
המתקן הגרעיני

המתקן הגרעיני בנתנז (מכונה: כאשאן) הוא מתקן העשרת האורניום האיראני המרכזי. המתקן נמצא כקילומטר צפונית-צפונית-מזרחית מהעיר נתנז (33°43′ צפון, 51°43′ מזרח) בסמוך לכביש הראשי. האתר הותקף שלוש פעמים ותהליכי היצור הגרעיניים נפגעו.
ראו גם

מתקן פורדו להעשרה גרעינית
תוכנית הגרעין האיראנית
ניבן שינני

| ניבן שינני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחאים
משפחה:: מורניים
סוג:: Enchelycore
מין:: ניבן שינני
שם מדעי
 Enchelycore anatina ‏1838

ניבן שינני (שם מדעי: Enchelycore anatina) הוא צלופח ממשפחת המורניים שתפוצתו באזורים החמים במזרח האוקיינוס האטלנטי, לרבות הים התיכון, האיים הקנריים, מדיירה ואיים שונים.
לניבן השינני צבע צהוב בהיר ולסתות ארוכות, ובהן שיניים מוארכות רבות שקופות כזכוכית. לסתו העליונה קעורה ואינה נצמדת ללסת התחתונה. אורכו עשוי להגיע עד ל-120 סנטימטרים.
הניבן חי במים רדודים ובעומקים של עד 60 מטרים. נוהג להסתתר בנקיקי הסלעים וניזון מסרטנים ומדגים.
הערות שוליים

↑  ניבן שינני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.