stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שייטת 13
מפקדי השייטת > מפקדי פלגת לוחמים

| מפקדי פלגת לוחמים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות | תמונה |  |
| אלי מריק |  | מפקד הפלגה הראשון |  |  |
| שי ברוש | 1979 | כהונה ראשונה |  |  |
| אורי גיל (טאיץ) |  | מפקד הפלגה במלחמת לבנון הראשונה |  |  |
רן גלינקא: 
| שי ברוש | 1984–1986 | תקופת כהונה שנייה בתפקיד |  |  |
| יואב גלנט | 1986–1988 |  |  |  |
| אלי גליקמן | 1988– |  |  |  |
| אילן פז | 1991–1993 |  |  |  |
| ארז צוקרמן | 1993–1994 |  |  |  |
| טל שאול | 1994–1996 |  |  |  |
| יוסי קורקין | 1996–1997 |  |  |  |
| רם רוטברג | 1997–1999 |  |  |  |
| נבו ארז | 1999–2000 |  |  |  |
| דרור פרידמן | 2000–2002 |  |  |  |
| שלומי דהן | 2002–2004 |  |  |  |
| שי אלבז | 2004–2005 | לימים ראש מספן ים |  |  |
| רפי מילוא | 2005–2007 | לימים מפקד המכללה לפיקוד ולמטה |  |  |
| דן גולדפוס | 2007–2009 | לימים קצין חי"ר וצנחנים ראשי |  |  |
| טל פוליטיס | 2009–2011 | לימים מפקד בסיס חיפה |  |  |
| גור שרייבמן | 2011–2012 | לימים מפקד עוצבת אדום |  |  |
| ע' | 2012– |  |  |  |
| אורן שמחה | 2014–2016 | לימים מפקד חטיבת הנח"ל |  |  |
| אמיר פרחי | 2016–2017 | לימים מפקד השייטת |  |  |
| א' | 2017–2018 | לימים מפקד השייטת |  |  |
| רועי מניס | 2018–2019 | סגן מפקד שייטת 13 מ-2021 |  |  |
| עידו קס | 2019–2020 | סגן מפקד שייטת 13 עד 2021 |  |  |
תג היחידה

חבל מקיף בגוון אדום – מציין את המבצעיות של לוחמי היחידה
כסף ואדום – מציין את לוחמי היחידה ופריצתם בלב ים
חרב בהירה וכהה – מציינת את פעילות היחידה באזור הדמדומים הגלוי-סמוי
אבדות והנצחה

חדר הנצחה ללוחמי שייטת 13 בבסיס היחידה בעתלית. תמונת לוחם שנפל על גזע עץ גדוע.
אנדרטת לחללי השייטת במבצע שירת הצפצפה בחוף שבי ציון.
אנדרטה תת-ימית לחללי אסון השייטת מול חוף שבי ציון.
אנדרטת חללי אסון השייטת מבט מקרוב על הכיסא המסומן לרם לוינס.
כאחת מיחידות החוד של צה"ל וכזאת הפועלת בתחום התת-מימי המסוכן מעצם טבעו לאדם, ספגה השייטת במשך השנים כ-84 אבדות. חלקם הגדול בפעילות קרבית מול האויב חלקם בתאונות מבצעיות ותאונות אימונים. רשימה שמית וקורותיהם של הנופלים מתפרסמת על ידי עמותת העטלף.
הנצחת הנופלים באולם הנופלים הנמצא בבסיס השייטת בעתלית. החללים מפעולות יחידה 707 שהתמזגה אל השייטת מופיעים מונצחים גם הם באותו המקום. אולם הנופלים כולל חדר ובו גדעי עצים אשר על כל אחד מהם שמורה תמונתו של לוחם שנפל. כדברי מפקד השייטת ”מורשת הקרב של השייטת – ובתוכה הנופלים – משמשת לנו לא רק כזיכרון אלא כבסיס להפקת לקחים, להטמעת נורמות לחימה והתנהגות, ובעיקר הבנה שהמחיר שאנו משלמים הוא היקר ביותר”.

בנוסף לחדר ההנצחה ביחידה רשומים חללי השייטת במצבה לחללי חיל הים בגן אלישבע באשדוד. כמו כן מוצבות אנדרטאות במקומות שונים בארץ. חללי שירת הצפצפה מונצחים בחוף שבי ציון, בחוף ראשון לציון ובאתר תת-מימי מול חוף שבי ציון.

אנשי שייטת 13 ועמותת העטלף מקיימים כל שנה, בחודש אוגוסט, בבסיס השייטת בעתלית, ערב התייחדות עם זכר הנופלים. במקומות שונים בארץ נערכות אזכרות בדרך של תחרות שחיה, מרוצי שדה, מרוצי אופניים ותחרויות שיט.

עמותת העטלף משמרת את זכר חללי השייטת באתר העמותה.
אבדות והנצחה > כפר הנוער נירים

לוחם השייטת רס"ל ניר קריצ'מן נפל באפריל 2002 במהלך מבצע חומת מגן. לפני גיוסו לצה"ל היה מעורב בפעולות חינוכיות. כפר אתגרי לבני נוער הנקרא על שמו הוקם בחוף שבי ציון. לוחמי שייטת 13 היו מעורבים בפעילות הכפר. חיל הים נותן חסות לפעולות הכפר. חניכי "נירים" משתתפים בקורסים של גדנ"ע צלילה עוברים קורס מנהיגות בבה"ד חיל הים.
אבדות והנצחה > עמותת 'זיו נעורים'

העמותה הוקמה על ידי יוצאי הקומנדו הימי להנצחת זכרו של זיו לוי, אשר נהרג במהלך תרגיל מבצעי. מטרתה לתרום להצלחת בני נוער במערכת החינוך ולמנוע נשירה מבית הספר דרך התנסות ספורטיבית וחברתית בשיט מפרשים. מנהל העמותה הוא סא"ל במיל' בני וקנין. בשנת 2008 הפעילה העמותה קבוצות שיט ב-19 מקומות מחיפה עד קריית מלאכי. כ-300 בני נוער מגיעים למרכזי השיט פעמיים בשבוע וגובשו למניעת נשירה וניתוק מהמסגרות החינוכיות.
ראו גם

יחידות מובחרות בצה"ל
עמותת העטלף
לקריאה נוספת

זאב בן יוסף, קומנדו ימי באלכסנדריה וסיפורי קומנדו ימי נוספים, הוצאת מערכות ים, 1974.
יוסף דרור, הקומנדו הימי, אליו וממנו, משרד הביטחון מהדורה שנייה 1985
אורי מילשטיין אביב נעורים'  ההיסטוריה של הצנחנים – כרך ד "שלגי" הוצאה לאור, 1987, עמ' 1398–1485.
מייק אלדר, שייטת 13 – סיפורו של הקומנדו הימי, תל אביב: ספריית מעריב, 1993
אברהם זהר, הקומנדו הימי בפלמ"ח, תג, המרכז לתולדות כוח המגן ה"הגנה" על-שם ישראל גלילי, 1994
נורמן נתן, יובל תמיר ומרדכי אסרף, שייטת 13 "מקבץ אירועים מתקומתה ועד מלחמת יום הכיפורים" המכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה, אוגוסט 1995.
מייק אלדר, שייטת 11 – הקרב על הצל"ש, ספריית מעריב 1996, ע' 335–374.
יובל קרני, שייטת 13 לא רק במים, "בין גלים" אוקטובר 2002 ע' 14
זאב אלמוג, עטלפים בים האדום – פעולות מיוחדות של הקומנדו הימי במלחמות ההתשה ויום הכיפורים, תל אביב: משרד הביטחון ו"מכון גלילי לחקר כוח המגן", 2007, מסת"ב 9650513426
זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 – הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, מסת"ב 9789655527742
יהודה בן-צור, מ'החוליה' של הפלי"ם לשייטת 13, ב-אתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
רוברט בארו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1944 (בן 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  צבי גריליכס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת רוצ'סטר 
 תלמידי דוקטורט:  רוברטה גטי, Jong-Wha Lee, Randall Kroszner, ג'ון סטיינסון, Norman Loayza, Gerardo Esquivel Hernández, פרננדו לפורט, מתיאס בראון, José Tavares, Jason Jaemin Hwang, מיכאל שראל, Wing Hong Henry Tam, Faruk Ashraf Khan, James Denis Campbell Thomson, Ricardo Perez-Truglia, Juan Braun, Florence Christiane Jaumotte, George-Marios Angeletos, Rodrigo Cifuentes, חוויאר גאבייקס, Xavier Sala-i-Martin, צבי הרקוביץ, Anthony Mario Santomero, אמי נקמורה, מארק ראש, מייקל קרמר, Jaume Ventura, Silvana Tenreyro, Diego Comin 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  Clarivate Citation Laureates (2002)  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  עמית החברה האקונומטרית (1980) 
 צאצאים:  ג'וש בארו 
 rbarro.com
 
רוברט ג'וזף בארו (באנגלית: Robert Joseph Barro; נולד ב-28 בספטמבר 1944) הוא כלכלן אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת הרווארד, שנודע בעיקר בזכות תרומותיו בתחום המקרו-כלכלה וכאחד המייסדים של הגישה הנאו-קלאסית. בארו נחשב לאחד הכלכלנים המצוטטים והמשפיעים ביותר בעולם, במיוחד בזכות מחקריו על מדיניות פיסקלית, צמיחה כלכלית ואינפלציה.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה באקדמיה

בארו, יליד ניו יורק, סיים ב-1965 תואר ראשון בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, בו היה אחד מתלמידיו של ריצ'רד פיינמן. לאחר שהבין כי לא יוכל להצטיין בתחומי המחקר בענף, פנה בארו ללימודי כלכלה באוניברסיטת הרווארד בה עשה את הדוקטורט שלו תחת הנחייתו של הכלכלן האמריקאי-ישראלי צבי גריליכס, וקיבל את תואר ה-Ph.D ב-1970. לקראת סיום הדוקטורט קיבל בארו משרה באוניברסיטת בראון. בין השנים 1973 ו-1987 היה חבר סגל באוניברסיטאות שיקגו ורוצ'סטר עד שחזר לאוניברסיטת הרווארד בה עובד עד היום.
מאז 1995 משמש בארו כחבר בכיר במכון הובר (מכון מחקר ליברטני באוניברסיטת סטנפורד), ומאז שנת 1978 כעמית במכון המחקר הלאומי (NBER). משנת 2004 בארו משמש כעורך משותף של כתב העת היוקרתי Quarterly Journal of Economics.
ב-1988 נבחר לעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
בארו שימש עורך ב-Wall Street Journal בשנים 1991 עד 1998 ופרשן כלכלי בשבועון ביזנסוויק בשנים 1998 עד 2006.
ביוגרפיה > עבודותיו

ב-1974 פרץ בארו לתודעה של עולם המחקר הכלכלי עם מאמרו, שהתפרסם במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "?Are Government Bonds Net Wealth". בארו הציג הוכחה מתמטית למה שמכונה שקילות ריקרדו, לפיה אין יתרון לממשלה בגיוס הון באמצעות הגדלת החוב (הנפקת איגרות חוב) לעומת העלאת מיסים, וזאת משום שתושבי המדינה, הניחנים בציפיות רציונליות, מבינים כי במקרה של הנפקת אג"ח, תצטרך בעתיד הממשלה להעלות מיסים על מנת לממן את פרעונן. מאמר זה הוא אחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, וערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.
ב-1976 פרסם במגזין לכלכלה מוניטרית (JME) את מאמרו "Rational expectations and the role of monetary policy" (ציפיות רציונליות ותפקידה של מדיניות מוניטרית), ובו התייחס לתופעת הנייטרליות של הכסף, לפיה מדיניות מוניטרית מרחיבה לא תניב השפעות ריאליות. למאמר תפקיד חשוב בתיאור תפקידו של הכסף בתיאורית הכלכלה הנאו-קלאסית.
ב-1983 פרסמו בארו ועמיתו דייוויד גורדון, מאמר ב-JME המתייחס לתפקידם של הבנקים המרכזיים ביצירת אינפלציה וחשיבות המוניטין של הרשות המוניטרית לקיום הבטחותיה. בארו וגורדון מצאו כי על אף שלבנק המרכזי עשויה לכאורה לצמוח תועלת בהפרת יעד האינפלציה שקבע, על מנת להשיג הורדת אבטלה, הרי שבהתאם לתיאורית הציפיות הרציונליות, הפרטים יתאימו התנהגותם בהתאם ומראש הציפיות ויעד האינפלציה יהיו גבוהים יותר.
בסוף שנות ה-80 שיתף פעולה עם גארי בקר במחקרים כלכליים הנוגעים לזולתנות של הורים כלפי ילדיהם, השפעות רמת הפוריות בין הדורות וקצב גידול האוכלוסין על הכלכלה, המאמרים שפרסמו הסבירו מדוע בטווח הארוך אין קשר בין שערי הריבית הריאלית לבין קצב הגידול בצריכה לנפש.
בשנות ה-90 פרסם בארו מאמרים פורצי דרך בתחום של צמיחה כלכלית, ב-1991 פרסם ב-Quarterly Journal of Economics מחקר, בו אסף נתוני הכנסה ומשתנים הנחשבים למשפיעים עליה, בלמעלה ממאה מדינות מאז 1960. בארו מצא כי מדינות עניות מצליחות להדביק את המדינות העשירות בתנאי שקיים בהן הון אנושי גבוה, כן מצא כי השקעות והוצאות ממשלתיות אינן משפיעות לחיוב על הצמיחה. ב-1992 פרסם מאמר המשך עם תלמידו זייבר סלה א-מרטין, בו חילקו מדינות לפי אזורים עשירים ועניים ומצאו כי בטווח הארוך קיימת נטייה של התכנסות בהכנסות, כלומר אזורים עניים יותר צומחים בקצב מהיר יותר. עם זאת הזהיר בארו כי אין לצפות שאיחוד גרמניה יביא להדבקת הפער בין מזרח גרמניה למערבה בטווח הקצר, משום שמדובר בהתכנסות איטית יחסית.
בסדרת מאמרים שפרסמו בתחילת המאה ה-21, בארו ואשתו רייצ'ל מקלירי, אף היא מאוניברסיטת הרווארד, התייחסו השניים להשפעת הדת על הצמיחה הכלכלית. בארו ומקלירי מצאו כי עובדת קיומה של אמונה אצל האזרחים, בפרט האמונה בקיומם של גן עדן וגיהנום, משפיעה לחיוב על צמיחת המדינה, בהתאם לתפיסתו של מקס ובר. עם זאת עלייה בנוכחות המאמינים בכנסיות מפחיתה צמיחה זו, משום ששואבת משאבים וזמן.
בנייר עבודה שפרסם בספטמבר 2009 סקר בארו את המחקר שערך יחד עם עמיתו צ'ארלס רדליק, הבוחן האם השפיעו תמריצים ממשלתיים על התוצר המקומי הריאלי בארצות הברית, מסקנותיהם היו שחבילת התמריצים המוצעת לפתרון המשבר הכלכלי העולמי, היא דרך לא יעילה, שכן עדויות אמפיריות לאורך השנים מצביעות ששיעור הצמיחה שתמריצים מסוג זה גרמו, היה נמוך משיעור ההוצאה הממשלתית שנדרשה לסבסדם.
ביוגרפיה > עמדותיו

בארו הוא ליברטריאן בהשקפתו. הוא סבור כי תפקיד הממשלה צריך להסתכם בלהגן על זכויות הפרט, להבטיח רמת השכלה בסיסית לאזרחים, לספק רשת ביטחון סוציאלית מוגבלת ולהשתתף במימון ציבורי במקומות ספורים נדרשים, כגון בניית תשתיות תחבורה. על פי בארו התערבות המדינה בתחומים כמו קידום הדמוקרטיה, חינוך מכוון למגזרים מסוימים, הגנת הסביבה וחיסול אי השוויון אינם מסייעים לצמיחה כלכלית. בניגוד לרבים מעמיתיו בארו ממעט להשתתף בגופי ייעוץ לממשל האמריקאי, אם כי החל מ-2006 משמש כיועץ אקדמי לבנק הפדרלי של ניו יורק.
באוגוסט 2010 פרסם מאמר ביקורת בוול סטריט ג'ורנל, על המדיניות הכלכלית של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, על פי חישוביו של בארו, שיעור האבטלה בארצות הברית נותר בשיעור גבוה בשל הארכת משך הזכאות לדמי אבטלה ל-99 שבועות לעומת 26 קודם לכן.
בארו הציג תוכנית בת שישה צעדים שתביא ל"הצלת הכלכלה" של ארצות הברית והעלאה מחודשת של דירוג האשראי של המדינה ל-AAA. התוכנית מבוססת על העלאת הגיל המינימלי וקביעת קריטריונים כלכליים לזכאות בתוכניות הביטוח הלאומי הממשלתיות, הפחתת שיעורי המס השולי אצל יחידים, הפחתת הדרגתית של ההכרה בהוצאות מס כגון על ריבית למשכנתאות, הפחתת ההוצאות הממשלתיות, הוספת מס על צריכה כגון מע"מ, ביטול מס החברות הפדרלי ומיסי העיזבון.
הערות שוליים

↑  הכלכלנים המשפיעים ביותר על פי המדד המשוקלל המבוסס על RePEc
↑  Rules, Discretion and Reputation in a Model of Monetary Policy, אתר NEBR
↑  Religion and Economic Growth, אתר NEBR
↑  Stimulus Spending Doesn't Work וול סטריט ג'ורנל, 1.10.09
↑  ראיון מצולם עם רוברט בארו
↑  The Folly of Subsidizing Unemployment, וול סטריט ג'ורנל, 30 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258254605171  PLWABN: 9810556197605606  BIBSYS: 90141355  BnF: cb12279228b (data)  CANTIC: a1104021x  CiNii: DA00606365  GND: 124548105  ISNI: 0000 0000 8173 265X  LCCN: n78088977  LNB: 000011419  MGP: 191441  NDL: 00432406  NKC: vse2005271005  NLK: KAC200402044  NTA: 074619845  SELIBR: 176842  SNAC: w6d953hh  SUDOC: 031610722  VIAF: 108406953   WorldCat (עם VIAF): 108406953
גבירת שרת

הנסיכה טטיאנה אלכסנדרובנה יוסופובה, גברת ממתינה של החצר הקיסרית של רוסיה
גבירת שרת (lady-in-waiting) או גבירת חצר (חצרונית) היא עוזרת אישית בחצר מלכות, המטפלת באישה מלכותית או באשת אצולה בדרגים גבוהים. מבחינה היסטורית, באירופה, גבירת שרת הייתה לעיתים קרובות בעצמה אשת אצולה, אך בדרגה נמוכה יותר מהאישה שאותה שירתה. למרות שלעיתים קיבלה שכר טרחה או שלא קיבלה כל פיצוי בגין שירותה, היא נחשבה נחשבה יותר למזכירה, אשת חצר או מלווה של גבירתה, מאשר משרתת.
בחלקים מהעולם, גבירת השרת, המכונה לעיתים קרובות "אשת ארמון", הייתה בפועל משרתת או שפחה ולא אישה בדרגים גבוהים, אך עדיין היו לה משימות דומות, והיא תיפקדה כבת לוויה ומזכירה של גבירתה. בחצרות מלוכה בהן הייתה נהוגה פוליגמיה, אשת חצר הייתה זמינה רשמית למלך לשירותי מין, והיא הייתה יכולה להפוך לאשתו, בת זוגו, פילגשו, או לקורטיזנה.
המונחים "גבירת שרת" או "גבירת חצר" משמשים באופן כללי לתיאור נשים ממגוון מעמדות, תארים ותפקידים, אם כי לעיתים קרובות תואר זה ניתן לשם כבוד. אישה מלכותית לא תמיד הייתה חופשית לבחור את גבירות השרת שלה, וגם כשהוענקה לה חירות בנושא, בחירותיה בפועל הושפעו מאוד מבעלי הריבונות עליה – הוריה, בעלה או שרי המלך.
רקע היסטורי

התפתחות משרת גבירת השרת באירופה קשורה בהתפתחות מוסד החצר המלכותית. בתקופת האימפריה הקרולינגית, במאה ה-9, מתואר בית המלוכה של קארל הקירח בשנת 882, בו פקידי החצר קיבלו פקודות מהמלכה בנוסף למלך. ההנחה היא כי למלכות המרובינגיות היו משרתים אישיים שלהן. בנוסף, הוכח כי במאה ה-9 הייתה למלכות הקרולינגיות פמליה משלהן של שומרים מקרב מהאצולה כסימן לכבוד שלהן, ואף צוין כי מספר פקידים שייכים למלכה ולא למלך.
בסוף המאה ה-12, היו מלכות צרפת בעלות משק בית משל עצמן, ובו מוזכרות נשים מהאצולה כגבירות שרת. עם זאת, במהלך ימי הביניים, משק הבית של מלכה רעיה באירופה היה בדרך כלל קטן, ומספר גבירות השרת המועסקות בפועל, להבדיל מנשותיהם של אצילים שליוו את בעליהן לחצר, היה קטן מאוד: בשנת 1286, למלכה בצרפת היו רק חמש גבירות שרת, ורק בשנת 1316 הופרד משק ביתה מזה של הילדים המלכותיים.
תפקידן של גבירות השרת באירופה השתנה באופן דרמטי בתקופת הרנסאנס, עם התפתחותם של טקסי חצר חדשים, בהם היה לנשים חלק נכבד כמייצגות השלטון בחצרות איטליה, ומשם לבורגונדי, ומשם לצרפת, ולשאר חצרות המלוכה של אירופה. חצר דוכסות בורגונדי הייתה המפותחת ביותר באירופה במאה ה-15, והפכה לדוגמה עבור צרפת, עם הרחבת חצר המלוכה שלה בסוף המאה ה-15 והקמת תפקידים חדשים לגברים ולנשים כאחד, כדי שיוכלו לענות על האידיאלים החדשים של הרנסאנס. המעגל הקטן של "נשים" נשואות ועלמות "רווקות שהיו בעלות" מקום צנוע יחסית ברקע במהלך ימי הביניים, התפתח במהירות ומספר גבירות השרת הצרפתיות גדל, תוך גיבוש היררכיה מורכבת של מספר משרות בכירות, יחד עם תפקיד חשוב ופומבי בחיי החצר הטקסיים החדשים בצרפת של תחילת המאה ה-16. פרנסואה הראשון, מלך צרפת, אמר פעם: "חצר ללא נשים היא חצר ללא חצר".
חצרות מלוכה נוספות באירופה הלכו בעקבות צרפת, התרחבו והפכו טקסיות יותר במהלך המאה ה-16, והתפקידים, המספרים והנראות של נשים גדלו בעידן המודרני המוקדם.
עם זאת, במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, רוב חצרות המלוכה באירופה החלו לצמצם את צוות החצר להם, לעיתים קרובות עקב נסיבות כלכליות ופוליטיות חדשות שהפכו את הייצוג בחצר המלוכה למוטל בספק.
תפקידים

חובותיהן של גבירות השרת השתנו מחצר אחת לאחרת, אך באופן היסטורי הופקדו גבירות השרת על מיומנויות הנפוצות בחצר כגון כללי הנימוס, שפות, ריקודים, רכיבה על סוסים, מוזיקה, עדכון גבירתן בפעילויות ובאישים שבחצר, טיפול בחדרים ובמלתחה של גבירתן; משימות מזכירות ; ניהול של המשרתים, התקציב והרכישות ; קריאת התכתובת של גבירתן ומענה בשמה; והעברת מסרים דיסקרטית לפי פקודה.
דוגמאות בולטות

גבירות שרת אשר נודעו במיוחד :
הרוזנת סופיה, לימים דוכסית הוהנברג (1868–1914)
קתרין דאגלס (1497)
אליזבת וודוויל (ייתכן; 1437–1492)
ליידי מרי בולין (1499/1500–1543)
ארבע מנשותיו של הנרי השמיני היו גבירות שרת, כל אחת של מי מהנשים שקדמו לה:
ליידי אן בולין (בערך 1501/07–1536)
ג'יין סימור (בערך 1508–1537)
קתרין הווארד (בשנים 1523–1542)
קתרין פאר (1512–1548)
ג'יין בולין, הוויקונטס רוכפורד (בערך 1505–1542)
קתרין אשלי (בערך 1502–1565)
ג'יין דורמר, לימים דוכסית פריה (1538–1612)
מרי פלמינג (1542–1581); אחת מארבע המריות
שרה צ'רצ'יל, דוכסית מרלבורו (1660–1744)
אייבי גורדון-לנוקס, לימים דוכסית פורטלנד (1887–1982)
רות רוש, הברונית פרמוי (1908–1993)
מארי תרז לואיז מסבויה, נסיכת למבלה (1749–1792)
הלן קוטנר (1400–1470); גבירת השרת של אליזבת מלוקסמבורג, ארגנה את חטיפת הכתר הקדוש והניקה את  אליזבת מהבסבורג, שלימים הפכה למלכה פולנית
הרוזנת אירמה סטאראי דה סטארה אנד נגימיהאלי (1863–1940); בחצרה של הקיסרית אליזבת "סיסי" מאוסטריה
מארי קזימיר לואיז דה לה גראנג' ד'ארקווין, לימים מלכת פולין (1641–1716)
סופיה סטפנובנה ראזומובסקאיה (1746–1803); פילגשו של פאבל הראשון מרוסיה
הרוזנת יוליה פון האוקה, לימים נסיכת באטנברג (1825–1895)
בתרבות

המועדפת (סרט 2018)
הקיסרית (מיני סדרה, 2022)
הערות שוליים

1 2  "Lady-in-waiting | Definition, History, & Facts | Britannica". www.britannica.com (באנגלית). נבדק ב-2024-06-25.
1 2 3 4 5 6 7  Kolk, Caroline zum (June 2009), "The Household of the Queen of France in the Sixteenth Century", The Court Historian, 14 (1)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550694005171  GND: 4160401-5  LCCN: sh85073889  NDL: 00575019
מידה (מתמטיקה)

במתמטיקה, מידה היא פונקציה המתאימה מספר אי-שלילי (או אינסוף) לאוסף מסוים של תת-קבוצות של קבוצה נתונה, ומקיימת תכונות שימושיות מסוימות. מושג המידה מכליל את המושגים הטבעיים של אורך, נפח והסתברות, ולכן יש לו תפקיד מרכזי באנליזה מתמטית ובתורת ההסתברות.
תורת המידה היא ענף של אנליזה ממשית שחוקר סיגמא-אלגברות, פונקציות מידה, פונקציות מדידות ואינטגרלים.
הגדרה פורמלית

יהי  (X,{\mathcal {A}}) מרחב מדיד (כלומר  X\neq \emptyset  ו- {\mathcal {A}}\subseteq 2^{X} סיגמא-אלגברה). פונקציה  \mu \colon {\mathcal {A}}\to [0,\infty ] נקראת מידה אם יש קבוצות שמידתן סופית, והיא סיגמא-אדיטיבית: 
 יהיו  A_{1},A_{2},\dots \in {\mathcal {A}} מספר בן מנייה של קבוצות זרות בזוגות, כלומר:   \forall i\neq j:A_{i}\cap A_{j}=\emptyset .
 אזי מתקיים שמידת האיחוד היא סכום המידות, כלומר: 
  \ \mu \left(\biguplus _{n=1}^{\infty }{A_{n}}\right)=\sum _{n=1}^{\infty }{\mu (A_{n})}.
פונקציה  \mu \colon {\mathcal {A}}\to \mathbb {C}  בעלת שתי תכונות אלה נקראת מידה מרוכבת. לעיתים, על מנת להדגיש שטווחה של מידה מסוימת הוא  [0,\infty ) אומרים שהיא מידה חיובית (על אף שהיא יכולה להחזיר את 0 כערך).
שלשה  \left(X,{\mathcal {A}},\mu \right) שרכיביה מרחב מדגם, סיגמא-אלגברה על המרחב ופונקציית מידה על האלגברה, נקראת מרחב מידה. במקרה כזה, קבוצה השייכת לסיגמא-אלגברה מכונה קבוצה מדידה (ביחס לאותה אלגברה).
פונקציה בין שני מרחבי מידה נקראת מדידה, אם התמונה ההפוכה של כל קבוצה מדידה היא קבוצה מדידה.
קיימות הכללות של פונקציית מידה גם לפונקציות המקבלות ערכים שליליים ואף לפונקציות המקבלות ערכים מרוכבים.
הגדרה פורמלית > תכונות של מידה

מתכונת ההגדרה של הסיגמא האדטיבית לעיל נובעות התכונות השימושיות הבאות של מידה חיובית:
מונוטוניות ביחס להכלה:
אם  \ A\subseteq B אזי  \ \mu (A)\leq \mu (B).
סיגמא תת-אדיטיביות (או חצי אדיטיביות):
רציפות מלמטה:
רציפות מלמעלה:
אריתמטיקה ובניה של מידות

בהינתן מרחב מדיד  (X,{\mathcal {A}}), מתקיים כי:
לכל זוג מידות  \mu ,\nu  על המרחב, הפונקציה  \mu +\nu  היא פונקציית מידה.
לכל זוג מידות  \mu ,\nu  על המרחב המקיימות  \mu (A)\geq \nu (A) לכל  A\in {\mathcal {A}}, הפונקציה  \mu -\nu  היא פונקציית מידה.
לכל מידה  \mu  על המרחב ולכל  a\geq 0, הפונקציה  a\mu  היא פונקציית מידה.
לכל מידה  \mu  ולכל  C\in {\mathcal {A}}, הפונקציה  \mu _{C}\colon {\mathcal {A}}\to [0,\infty ] המקיימת  \mu _{C}(A):=\mu (A\cap C) לכל  A\in {\mathcal {A}} היא פונקציית מידה.
תכונות נוספות של מידה

יהי  \ \left(X,{\mathcal {A}},\mu \right) מרחב מידה.
תכונות נוספות של מידה > מידה סופית

מידה נקראת סופית אם היא אינה מקבלת את הערך  \infty  עבור כל קבוצה מדידה. תנאי זה שקול לכך ש- \mu (X)<\infty  (מידת מרחב המדגם עצמו סופית).
למידות מסוג זה חשיבות רבה בתורת ההסתברות, זאת כי ניתן לנרמל אותן כך ש- \mu (X)=1.
תכונות נוספות של מידה > מידה סיגמא-סופית

מידה נקראת סיגמא-סופית אם ניתן להציג את X כאיחוד בן מנייה של קבוצות בעלות מידה סופית.
לדוגמה: מידת לבג על הישר הממשי היא סיגמא-סופית כי  \mathbb {R} =\bigcup _{n\in \mathbb {Z} }{[n,n+1]}  ומידת כל קטע סגור  [n,n+1] היא  1.
תכונות נוספות של מידה > מידה רגולרית

מידה המוגדרת מעל מרחב טופולוגי  X נקראת רגולרית אם מתקיים
לדוגמה: מידת לבג היא מידה רגולרית, הדבר נובע מאופן בנייתה באמצעות מידה חיצונית.
תכונות נוספות של מידה > מידה שלמה

מידה חיובית היא שלמה אם לכל קבוצה בעלת מידה אפס  E, כלומר המקיימת  \mu (E)=0, תת-הקבוצות שלה כולן מדידות (ומידתן, בהכרח, אפס).
לכל מידה קיימת השלמה/הרחבה סטנדרטית המגדירה אותה על הסיגמא-אלגברה המקסימלית של הקבוצות המדידות, שבה המידה המורחבת היא מידה שלמה. כדי להשלים מידה כזאת, מוסיפים לסיגמא-אלגברה המקורית את כל הסיגמא-אלגברה של כל הקבוצות הנבדלות מקבוצות בסיגמא-אלגברה המקורי בקבוצה בעלת מידה אפס (כלומר:  \mu (S\operatorname {\Delta } S')=0 כאשר  \Delta  הוא הפרש סימטרי של קבוצות.
לדוגמה: מידת לבג היא ההשלמה הסטנדרטית של מידת האורך על הישר הממשי.
תכונות נוספות של מידה > מידה לא-אטומית

היחידון  \{x\} הוא אטום של המידה  \mu  אם  \mu (x)>0. באופן כללי יותר, כל קבוצה בעלת מידה חיובית, שאין לה תת-קבוצות ממידה חיובית וקטנה משלה, נקראת אטום. לדוגמה: מידת דיראק היא מידת הסתברות בעלת האטום  \{0\}.
מידה שאין לה אטומים נקראת מידה לא-אטומית. לדוגמה, מידת לבג היא מידה לא-אטומית. למידת האר של חבורה קומפקטית אינסופית אין אטומים. במידה לא אטומית, מידתה של כל קבוצה בת מניה היא 0.
ראו גם

מידות שימושיות:
מידת לבג על הישר הממשי (הכללה של מושג האורך)
מידת הסתברות, ראה אקסיומות ההסתברות.
מידת האר
מידה מרוכבת
מידה הטלתית
מידה פריקה
מושגים באנליזה ממשית:
כמעט בכל מקום
אינטגרל לבג
ידע נדרש:
תורת הקבוצות
קבוצה בת־מנייה
עוצמה אינסופית
אנליזה מתמטית
יוסף קרמרמן

יוסף קרמרמן (10 בינואר 1926 – 12 בנובמבר 1981) היה לוחם אצ"ל ולאחר קום המדינה איש עסקים, גזבר תנועת החירות וחבר הכנסת מטעמה ואחר כך מטעם גח"ל במשך 13 שנים.
קורות חיים

קרמרמן נולד בחיפה. בצעירותו הצטרף קרמרמן לאצ"ל והשתתף במספר מבצעים. אחרי תום מלחמת העולם השנייה נשלח לאירופה להדריך צעירים ניצולי שואה, עם חלקם חזר לישראל על סיפון ה"אלטלנה", ממנה ירד לפני שהופגזה.
הצטרף למרכז תנועת החרות ב-1957 ומונה לגזבר התנועה. במהלך שנות ה-60 כיהן כיושב ראש מרכז הספורט הארצי של בית"ר. היה לתקופה מסוימת העורך האחראי של העיתון "היום" של תנועת החרות. בשנת 1970 מונה ליו"ר מרחב תל אביב של התנועה
נכנס לכנסת החמישית ב-20 באוגוסט 1964 אחרי פטירתו של אברהם דרורי. כיהן ברציפות עד תום כהונתה של הכנסת השמינית. בסוף שנת 1969 התמודד על תפקיד שר בממשלת הליכוד הלאומי מטעם תנועת החרות, במטרה להעביר את התפקיד לידי עזר ויצמן. הוא הצליח בהתמודדות לגבור על יוחנן בדר וויתורו על התפקיד זכה לתשואות רבות על נכונותו לותר, אך גם לביקורת מצד מנחם בגין ויוחנן באדר שראו במהלך טעם לפגם. גם בהמשך היה קרמרמן מתומכיו של ויצמן במפלגה.
מתוקף תפקידו כגזבר היה יו"ר קרן תל חי. בקיץ 1975, כאשר נודעו היקפי החובות של הקרן, הוא נוטרל מתפקיד הגזבר, למרות שלא הודח, ובמקום זאת איתן לבני טיפל בשיקום הקרן. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הוא לא שובץ שוב במקום ריאלי ברשימה לכנסת בגלל הפרשה.
יוסף קרמרמן נפטר מדום לב.
קריירה עסקית

ב-1951 השתתף אביו שאול קרמרמן בהקמת חברת עץ לבוד תעשיות והשקעות בע"מ, לצד משפחות יהודאי וסלט, ובשנות ה-60 השתלב יוסף בעסקי החברה יחד עם אחיו, דוד קרמרמן, שימש מנהל כללי משותף. פעילותו כמנהל המפעל גזלה חלק נכבד מזמנו ומנעה ממנו להטביע חותם בפעילותו בכנסת. חברת ההחזקות "עץ לבוד תעשיות והשקעות" החלה ממפעל בפתח-תקוה בו יוצר עץ לבוד ("דיקט") והתרחבה לתחומי הנדל"ן, תעופה ואלקטרוניקה. בין השאר הקימה את שכונת גבעת אורנים בירושלים, החזיקה 50% ממניות "סאיקלון מוצרי תעופה" בכרמיאל עד למכירתה לחברת אלביט מערכות, והייתה בעלת השליטה בחברת תעשיות לייזר ו"מפעלי רכב אשדוד".
משפחתו

נישא לפעילת הליכוד רחל קרמרמן-מרידור, בתו של חבר הכנסת והשר יעקב מרידור. יחד עם חותנו היה מעורב במספר מיזמים כלכליים, בהם הקמת "תעשיות לייזר" שאפשרה שימוש בלייזר בניתוחים במקום בסכין.
יוסף קרמרמן הוא אביהן של מלייקה קרמרמן ושל הדוגמנית לשעבר איה קרמרמן, שהשתתפה בתוכנית ערב טוב עם גיא פינס כמגישה בצמד איה ושירלי, וחזרה בתשובה.