אקס-מן
אלמנטים עלילתיים > סוגיות חברתיות

העימות המתמשך בין מוטאנטים לבני אדם מקבל השוואה לרוב לעימותים בעולם האמיתי של קבוצות מיעוטים כמו אפרו אמריקאים ושל קבוצות דת שונות כמו יהודים, מוסלמים ואתאיסטים. נאמר שהגישה כלפי מוטאנטים היא בלתי הגיונית בהקשר ליקום מארוול, שכן קבוצות של אלה שאינם מוטאנטים ובעלי כוחות דומים אינם נתקלים בתחושות של פחד כלפיהם. עורכת חוברות האקס-מן אן נוסנטי מציינת שהעניין הוא פשוטו כמשמעו, מכיוון שאין כל הבדל בין קולוסוס לבין הלפיד האנושי, לדוגמה. לדבריה, "אם אדם ייכנס למשרדי כשהוא עטוף בלהבות, או שאדם ייכנס ועורו יהפוך לפלדה, הוא יקבל את אותה תגובה. אין זה כל כך משנה שאני מכירה את סיפור מקורם. כסדרת חוברות, האקס-מן תמיד ייצגו משהו שונה - כוחותיהם מגיעים בעת בגרות מינית, אנלוגיה לשינויים המתרחשים בגיל ההתבגרות - בין אם הם מיוחדים, יוצאים מכלל שליטה או שמבדילים אותך מאחרים". כמו כן, ברמה האישית, כמה מחברי האקס-מן משמשים כמטפורה, שכן כוחותיהם השונים מציינים מאפיינים מסוימים בטבעו של האאוטסיידר.
גזענות: אף על פי שבתחילה לא הייתה כוונה לכך, פרופסור אקס הושווה לא פעם למרטין לותר קינג, מנהיג התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, בעוד מגנטו הושווה למלקולם אקס המיליטנטי יותר (שאף מצוטט אותו  בסרט הראשון באמרה "בכל האמצעים הדרושים"). מטרתם של חבורת האקס-מן מתוארת לעיתים כהשגת "חלומו של אקסבייר", יחוס אפשרי לנאומו ההיסטורי של קינג יש לי חלום. חוברות הקומיקס של האקס-מן תיארו את המוטאנטים כקורבנות לאלימות רחוב, מה שמעורר אסוציאציה למעשי לינץ' באפרו-אמריקנים בימים שלפני הקמת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. זקיפי הסנטינל הרובוטיים וקבוצות שונאי מוטאנטים כגון "חברי האנושות", "העמדה האחרונה של האנושות", "כנסיית האנושות" וקבוצת "המטהרים" של הכומר ויליאם סטרייקר נחשבות כמי שמייצגות כוחות דיכוי כדוגמת הקו קלוקס קלאן, שנותנים במה להכחשת זכויות אזרח וחוקה. בנוסף, קשתות סיפור משנו ה-80 הציגו את אומת האי ג'נושה הבדיונית, היכן שהמוטאנטים מופרדים ומשועבדים בידי משטר פשע האפרטהייד, דבר שמתורגם בתור התייחסות לאפרטהייד בדרום אפריקה. דמותו של צ'יימבר מציינת במפורש את ציורו של נורמן רוקוול "הבעיה שכולנו חיים איתה" במיני-סדרה משנת 2002 שמתארת בין היתר את המוטאנטים כקונטקסט להעדפה מתקנת, כאשר כוחות משמר לאומי מלווים סטודנטית חדשה, וכן לטרור של עליונות. כמה מוטאנטים מבקשים להימנע מעימות ומחפשים אחר הטמעה באוכלוסייה, בעוד שאר המוטאנטים הלוחמניים יותר משתמשים בקלף הגזע, דוחים מעליהם את השם איתו נולדו (לו הם קוראים "שם העבד", כפי שמיסטיק מציינת זאת בסרט השלישי) ומתכחשים לאלה שלא עושים זאת, כמו סטפין פצ'יט (אנ') והדוד תום.
אנטישמיות: ההשוואה בין סנטימנטים אנטי-מוטאנטים לאנטישמיות מקבלת התייחסות מפורשת מאוד בעשורים האחרונים. מגנטו, ניצול שואה בעל מספר מקועקע על זרועו - ובגרסאות מסוימות קורבן ניסויים של ד"ר מנגלה באושוויץ - רואה את מצבם של המוטאנטים כדומה למצבם של היהודים בגרמניה הנאצית. בנקודה מסוימת הוא אף ממלמל את המילים הבאות, "לעולם לא עוד" (ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" וכן בסרט "אקס-מן: ההתחלה"). למחנות העבודה באי ג'נושה, בהם נצרב מספר למצחם של המוטאנטים, יש הקבלה למחנות הריכוז של הנאצים, כמו גם מחנות הכליאה בסיפור הקלאסי "ימי עבר עתידי". התייחסות נוספת היא בסרט השלישי, כאשר מגנטו נשאל בידי קאליסטו "אם אתה כל כך גאה בהיותך מוטאנט, היכן הסמל שלך?", הוא מראה לה את המספר המוטבע על זרועו, בו בעת שהוא אומר שלא יתן לאף מחט לגעת בעורו יותר.
רב-תרבותיות: דמויות מהמיתולוגיה של האקס-מן מגיעות מלאומים רבים, בכך הן משקפות גם מיעוטים דתיים, אתניים ומגדריים. מבין הדוגמאות נמנים מגנטו, שאדוקאט וסברה היהודים, אם ודאסט המוסלמיות ונייטקרולר הקתולי. סטורם (או בשמה המקורי - אורורו) מייצגת שני אספקטים של התפוצה האפריקנית, היות שאביה הוא אפרו-אמריקני ואמה קנייתית. המוטאנטית קארמה הצטיירה כקתולית אדוקה מווייטנאם שערכה מיסה ווידוי לעיתים תכופות כאשר הוצגה כחברה מייסדת של קבוצת המוטאנטים החדשים. קבוצה זו כללה גם את וולפסביין (פרסביטריאנית ממוצא סקוטי), את דניאל מונסטאר (אינדיאנית ילידת אמריקה) וכן את קאנונבול ומאגמה (אדוקי דתות יוון העתיקה ורומא העתיקה). דמויות מלאומים שונים כוללים את וולברין, נורת'סטאר, אורורה ודדפול הקנדים; קולוסוס ומג'יק מרוסיה; באנשי וסיירין מאירלנד; גמביט הקייג'ון; ת'אנדרבירד ווורפאת' ילידי שבט האפאצ'י; בטסי בראדוק, קפטן בריטניה, וולפסביין וצ'יימבר מהממלכה המאוחדת; ארמור, סורג' וקוואנון מיפן; נייטקרולר מגרמניה; לגיון מישראל; אומגה סנטינל, ד"ר קביטה ראו, ניל שאארה ואינדרה מהודו וכיוצא בזה.
זכויות להט"ב: מספר מבקרים הצביעו על נקודות דמיון בין מאבקם של האקס-מן לאלה של הקהילה הגאה, בהתייחסותם להתפרצות הכוחות המיוחדים בגיל ההתבגרות המינית וההקבלה בין ארוניסטים למוטאנטים המסתירים את יכולותיהם המיוחדות. בקומיקס, דמויות להט"ב כוללות את אנול, בלינג!, מיסטיק, פסיילוק, קארמה, ריקטור, שאטרסטאר, נורת'סטאר ואייסמן. נושאי טרנסג'נדריות עולים עם משני צורה כמו מיסטיק וקופיקאט שמסוגלים לשנות את מראם בכל עת. כמו כן, גם הקומיקס וגם סדרת האנימציה נגעו בסוגיית מגפת האיידס עם קו העלילה המתמשך בנוגע לוירוס הירושה, מחלה חשוכת מרפא שנחשבה כזו שתוקפת מוטאנטים בלבד. בסרט "אקס-מן: ההתחלה", האנק מק'קוי נשאל בידי הבוס שלו ב-CIA מדוע הוא מעולם לא חשף את זהותו המוטאנטית, ותגובתו הייתה "לא שאלת אז לא סיפרתי".
קומוניזם וסוציאליזם: לעיתים יש ציונים בקומיקס לקיומה של הבהלה האדומה. הצעתו של הסנאטור רוברט קלי לחוק רישום המוטאנטים דומה למאמציו של הקונגרס האמריקני לאסור קומוניזם בארצות הברית. בסרט הראשון, קלי מכריז כי "עלינו לדעת מי הם המוטאנטים הללו ועלינו לדעת מה הם יכולים לעשות", ואף מציג רשימה של מוטאנטים ידועים (בדומה לרשימתו של הסנאטור ג'וזף מקארתי על חברי המפלגה הקומוניסטית שעבדו בממשלת ארצות הברית).
דת: דת היא מרכיב חשוב בחלק מסיפורי האקס-מן. היא מוצגת לחיוב ולשלילה, לעיתים באותו הסיפור. הקומיקס מציג פונדמנטליזם דרך דמותו של הכומר ויליאם סטרייקר וקבוצת "המטהרים" שלו, קבוצה של שונאי מוטאנטים שהוצגה בשנת 1982 בסיפור "אקס-מן: האל אוהב, האדם הורג". המטהרים מאמינים כי המוטאנטים אינם בני אנוש כי אם ילדיו של השטן, והם ניסו להשמידם מספר פעמים, למשל בסיפור "קץ הילדות" משנים 2006-2005. בניגוד גמור לכך, הדת היא חיונית לחייהם של חברי אקס-מן שונים כמו נייטקרולר, קתולי מאמין, ודאסט, מוסלמית הלובשת חג'אב. באחד מפרקי הסדרה המצוירת, קיטי פרייד היהודיה מדליקה נרות חנוכה עם הוריה.
תת-תרבות: בכמה מקרים, המוטאנטים בעולם האקס-מן שאפו ליצור תת-תרבות משלהם. חוברות הקומיקס הציגו אסופת מוטאנטים שנודעה בשם "המורלוקים", אשר בחרה להסתתר מפני האנושות בתעלות התת-קרקעיות של העיר ניו יורק. תעלות אלו שימשו כרקע לרבים מהסיפורים, ביניהם "טבח המוטאנטים". עצם קיומה של אסופת המוטאנטים הזו מוסיף נדבך חשוב לקומיקס אודות קבוצה המבקשת לבודד את עצמה מחברה המסרבת לקבלה. בסיפוריו של גרנט מוריסון מתחילת שנות ה-2000, המוטאנטים מתוארים כתת-תרבות המורכבת מחבורות שונות, שמשתמשים בשמות קוד כתחליף לזהויותיהם, ומעצב אופנה פופולרי יוצר להם תלבושות המותאמות לפיזיולוגיה המוטאנטית שלהם. העיר המוטאנטית "מחוז אקס" משמשת כאנלוגיה לדרך בה מיעוטים יוצרים תת-תרבות ושכונות משלהם שמבדילים אותם מהסביבה הנורמטיבית.
רצח עם: רצח עם והשפעותיו הפסיכולוגיות, בעיקר אשמת שורדים, הם אלמנטים שכיחים בסיפורי האקס-מן. מגנטו היה ניצול השואה והיה עד לרצח עמו, מה שהותיר בו צלקות נפשיות קשות וחוסר אמון מוחלט בבני האדם. עקב כך, הוא שב ומהלך על החבל הדק שבין אויב האקס-מן לבן בריתם. הסיפור האייקוני "ימי עבר עתידי" הראה עתיד חלופי שבו זקיפי סנטינל ביצעו רצח עם במרבית אוכלוסיית המוטאנטים. בקו הזמן המקורי של רייצ'ל סאמרס, היא נלכדה בידי בני האדם והפכה לגששית שנועדה לצוד אחר מוטאנטים מתוך כוונה ללכוד או להרוג אותם. הדבר גרם לה לטראומה קשה, בידיעה שסייעה בלא יודעין ברצח העם שלה. בעת ילדותו של בישופ, הוא היה כלוא במחנה ריכוז למוטאנטים ונותר כה מצולק מהחווייה עד שהיה מוכן בבגרותו לחזור לזמן ההווה ולהרוג תינוק שיכול היה לגרום לאירועי העתיד. כאשר קסנדרה נובה גרמה לרצח עם בג'נושה, רצף האירועים גרם לאמה פרוסט ולפולאריס לטראומה ולחוות את אשמת השורד מאחר שהיו בין השורדים היחידים. בזמן שהייתו בגרמניה, נייטקרולר היה עד לרצח עם של אינספור מוטאנטים. המאורע גרם לו להתכנס בתוך עצמו בשל הטראומה שחווה, עד שהיה זקוק לתרפיה מחשבתית בעזרתה של ג'ין גריי כדי לעזור לו להתמודד. דמויות נוספות אשר ביצעו או היו עדות לרצח עם היו קאליסטו, מיסטיק, אפוקליפס, אונסלוט, באסטיון, מיסטר סיניסטר, הופ סאמרס, קייבל וכוח הפניקס.