stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנגדוק-רוסיון

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת צרפת
 מושל:  ז'ורז' פרש (Damien Alary)
 מחוזות בחבל לשעבר:  אוד (Aude) גארד (Gard) ארו (Hérault) לוזאר (Lozère) פירנה-אוריאנטל (Pyrénées-Orientales)  14 רבעים, 186 קנטונים, 1,545 קהילות
 בירת החבל לשעבר:  מונפלייה
 תאריך ייסוד:  4 ביוני 1960 
 על שם:  לנגדוק, רוסיון 
 שטח:  27,376 קמ"ר
 תאריך נטישה:  31 בדצמבר 2015 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בחבל לשעבר:  2,729,721 (2013)
  ‑ צפיפות:  91 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  43°40′00″N 3°10′00″E﻿ / ﻿43.666666666667°N 3.1666666666667°E﻿ / 43.666666666667; 3.1666666666667 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת לנגדוק-רוסיון מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה מידי-פירנה אוברן רון-אלפ פרובנס-אלפ קוט ד'אזור  הים התיכון ספרד א.לנגדוק-רוסיון(למפת לנגדוק-רוסיון רגילה) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה מידי-פירנה אוברן רון-אלפ פרובנס-אלפ קוט ד'אזור  הים התיכון ספרד א.לנגדוק-רוסיון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לנגדוק-רוסיון (בצרפתית: Languedoc-Roussillon, באוקסיטנית: Lengadòc-Rosselhon, בקטלאנית: Llenguadoc-Rosselló) היה אחד מ-26 חבלי הארץ (régions) של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד לסוף 2015. משנת 2016 הוא כלול בחבל החדש אוקסיטניה.
חבל ארץ זה מורכב מחמשה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות ספרד, אנדורה, ובמפרץ של הים התיכון, אשר נקרא "מפרץ האריה" (Golfe du Lion).
לנגדוק-רוסיון גובל בחבלי הארץ הבאים: פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, אוברן-רון-אלפ ודרום פירנאים. כמו כן גובל חבל הארץ בהרי הפירנאים.
68.7% משטח לנגדוק-רוסיון הוא שטחה המקורי של חבל לנגדוק.
השפות המדוברות בחבל ארץ זה בנוספות לצרפתית הן אוקסיטנית וקטלאנית.
מקור השם לנגדוק הוא בכינוי אשר הודבק לאוקסיטנית ולדובריה "lenga d'òc" - שפת ה"אוק", שזוהי המילה "כן" בשפה הזאת.
גאוגרפיה

הגאוגרפיה של חבל ארץ לנגדוק-רוסיון מאוד מגוונת. מצד אחד יש את האזורים ההרריים לפנים הארץ, ומצד שני שפלת החוף המורכבת מחופים חוליים ארוכים המגנים על אגמים נרחבים, כשהאגם הגדול יותר הוא "אגם תו", Étang de Thau.
לנגדוק-רוסיון מתאפיין באופן כללי באקלים ים תיכוני, אולם ישנם חלקים בחבל בהם החורף קשה יותר ואף יכול לכלול סופות שלג.
ערים

עיר הבירה של החבל במהלך קיומו העצמאי הייתה מונפלייה. ערים חשובות אחרות: נים, קרקסון, בזייה.
כלכלה

הכלכלה של לנגדוק-רוסיון מבוססת על אלמנט בסיסי, השמש, המשרתת את שני המגזרים החיוניים - התיירות והחקלאות.
חבל ארץ זה נגוע קשות באבטלה - שיעור האבטלה בו הוא מן הגבוהים בצרפת, 12.6%.
פוליטיקה

בבחירות המקומיות שנערכו בשנת 2004, כבש ראש העיר של מונפלייה, ז'ורז' פרש (Georges Frêche) הסוציאליסט, את נשיאות האזור כשהוא מביס את הנשיא המרכזי-ימני הקודם, ז'אק בלאן (1986-2004). פרש המשיך לכהן כנשיא החבל עד למותו באוקטובר 2010.
ראו גם

לנגדוק (חבל ארץ)
אוקסיטניה (חבל מנהלי)
אוקסיטניה
מארק ואן דה מיארופ

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1956 (בן 67) בלגיה 
 ענף מדעי:  אשורולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לוון  אוניברסיטת ייל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
מארק ואן דה מיארופ (בפלמית: Marc Van de Mieroop; נולד ב-22 באוקטובר 1956) הוא אשורולוג בלגי.
למד עד 1978 באוניברסיטה הקתולית של לובן. ב-1980 קיבל את התואר השני שלו מאוניברסיטת ייל וכעבור שלוש שנים את הדוקטורט שלו. משנת 1996 מכהן כפרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון הקדום באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא ידוע בהיסטוריה המקיפה והמתומצתת שלו.
תחומי ההתמחות שלו כוללים היסטוריה חברתית, כלכלית ופוליטית, בתקופות מראשית הכתב ועד לאלכסנדר מוקדון.
פרסומיו

Cuneiform Texts and the Writing of History, Routledge, London 1999
The Ancient Mesopotamian City. Oxford University Press, Oxford 1999, ISBN 0-19-815286-8.
A History of the Ancient Near East. Ca. 3000–323 BC. Blackwell, Oxford 2003, ISBN 0-631-22552-8.
King Hammurabi of Babylon. A Biography. Blackwell, Oxford 2005, ISBN 1-4051-2660-4.
מארסיאס

| --- | --- |

 תפקיד:  סאטיר, נגן חליל אאולוס
 תרבות:  המיתולוגיה היוונית והרומית
 מקום מגורים:  קלאינאי בפריגיה
 אב:  אולימפוס? או אויאגרוס או היאגניס
 אחים:  Babys 
 צאצאים:  אולימפוס?
 
מארסיאס (ביוונית: Μαρσύας) הוא סאטיר מהמיתולוגיה היוונית. מארסיאס הוא דמות מרכזית בשני סיפורים הקשורים במוזיקה: בראשון הוא מוצא את חליל האאולוס שזרקה האלה אתנה ומנגן בו. בשני הוא מזמין את האל אפולו לתחרות מוזיקה בה הוא מפסיד גם את חייו. מוצאו נתון במחלוקת. לפי כמה מקורות הוא בנו של אולימפוס (בנם של הרקולס ושל אוּבּוֹיָה) ולפי אחרים של אויאגרוס או של היאגניס ואולימפוס הוא בנו או תלמידו.
מציאת האאולוס

אתנה השליכה את חליל האאולוס שלה (כלי נשיפה חד-קני או דו-קני שהיה בשימוש ביוון העתיקה) עם קללה אחרי שהאלות לעגו לה על מראה לחייה הנפוחות כשנגנה בו (או כשראתה את עצמה משתקפת כך במים). מארסיאס מצא את האאולוס, לקח אותו והתמחה בנגינה בו (או שנשאר בחליל עוד זיכרון מנגינת אתנה). פאוסניאס (גאוגרף וטייל יווני מהמאה ה-2 לספירה) העיד שראה "פסל של אתנה מכה את מארסיאס על שלקח את החלילים שביקשה להיפטר מהם לעולם".
מארסיאס ואפולו

מארסיאס, הרגיש שלמד לנגן באאולוס בכישרון כה רב שהזמין את אפולו, אל המוזיקה והאמנות, לתחרות נגינה שבה המנצח יעשה כעיני רוחו במנוצח. אפולו ינגן בנבל (קיתארה), מארסיאס באאולוס, והמוזות תהינה השופטות. היגינוס (סופר רומי) מספר שמארסיאס עזב מנצח את הסבוב הראשון, אבל כשאפולו הפך את הנבל וחזר על נגינתו, מארסיאס לא יכל לבצע זאת עם האאולוס ולכן הפסיד בתחרות. לפי תאורים אחרים ליווה אפולו בשירתו את נגינת הנבל שלו. כשמארסיאס מחה שהתחרות הייתה על נגינה בכלי מוזיקה ולא בקול, אפולו ענה שמארסיאס דווקא כן משתמש בקולו כשהוא מנגן באאולוס. המוזות בכל אופן תמכו באפולו שהוכרז כמנצח. אפולו, כעונש על חטא הגאווה (ההיבריס) של מארסיאס קשר אותו ופשט את עורו במערה בקלאינאי שבפריגיה. אפולו אז תלה את העור על עץ אורן ליד אגם אאולוקרני שלפי סטראבון (היסטוריון וגאוגרף יווני שנולד במאה ה-1 לפנה"ס) היה מלא בקנים מהם הכינו פיות לחלילים. אחיו של מארסיאס, נימפות, אלים, ואלות ביכו את מותו ודמעותיהם היו (לפי המטמורפוזות של אובידיוס) למוצא נחל מארסיאס בפריגיה הנשפך לנחל מֶאַנדֳר ליד קלאינאי. הרודוטוס (היסטוריון וטייל יווני מהמאה ה-5 לפנה"ס) מדווח שעורו של מארסיאס עדיין מוצג במקום. אפלטון לעומת זאת טען שהעור שימש להכנת נאד יין.
סיפור זה דומה מאוד לתחרות מוזיקלית אחרת בין אפולו לפאן (שניגן בחליל פאן). השופט היה המלך מידאס וכשהוא הכריע לטובת פאן, העניש אותו אפולו והפך את אוזניו לאוזני חמור. סיפור זה לפעמים משולב במקורות עם סיפורו של מארסיאס - ובמיוחד נפוצה הגרסה שבה מידאס שופט בתחרות עם מארסיאס.
מאפיינים נוספים

מארסיאס מוזכר כמייצג או אף כממציא אומנות הנגינה בחליל או כמקבל את אומנות המוזיקה בכלל. הוא היה עובד את קיבלי האלה-אם והלחין עבורה שיר בלווי חליל.
מארסיאס גם נקשר לדיוניסוס (כאחד ממשרתיו) שבתורו מזוהה עם ליבר - אל החירות הרומאי ופטרון הפלבס ברומא (שכבת העם הפשוט). כך כנראה נקשר גם מארסיאס ברומא בזכויות ובחירות הפלבס ומאבקו באפולו כמאבק בין העם הפשוט לאצולה. בני בית האב הפלבאי המרקי טענו שמוצאם ממארסיאס. גאיוס מרקיוס רוטילוס (בן בית אב זה) היה לפלבאי הראשון שמונה לדיקטטור ולקנסור (משרות פוליטיות בכירות של הרפובליקה הרומית). בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס הוא העמיד בפורום הרומאי פסל של מארסיאס באזור הקומיטיום שם נערכו עצרות עם ונאומים פוליטיים. הפסל נשאר לעמוד שם כ-300 שנה ונהיה כך קשור לזכות חופש הדיבור ולהפגנות הפלבס. לפסל הייתה דמות של סילנוס הנושא נאד יין על כתפו השמאלית ומרים את ידו הימנית. לעיתים קרובות הפסל שימש לתליית השמצות וגסויות. צאצא של גאיוס זה, לוקיוס מרקיוס קנסורינוס הטביע מטבעות עם דמות מארסיאס חובש את המצנפת הפריגית מסמלת החירות בימי מלחמת המעמדות של סולה בשנות ה-80 לפנה"ס (לוקיוס לבסוף הוצא להורג בידי סולה המנצח שהגביל את זכויות הפלבס). כמה קולוניות רומאיות העתיקו את המנהג הרומאי והעמידו גם כן פסל של מארסיאס בפורום שלהן כסמל לעצמאותן.
הערות שוליים

1 2  The Greek Myths Vol. 1, Robert Graves, 21.e-g
1 2  http://www.theoi.com/Georgikos/SatyrosMarsyas.html רשימת הציטוטים הקשורים למארסיאס בכתבים עתיקים
↑  פאוסניאס תיאורה של יוון i.24.1
↑  ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס)i.4.2
↑  סטראבון - גאוגרפיקה xii.8.15
↑  הרודוטוס היסטוריות vii.2.3
↑  אפלטון אותידמוס 285c
↑  אפלטון החוקים 677d
↑  פאוסניאס תיאורה של יוון x.30.9
↑  סרוויוס ad Aeneidos 3.20
↑  מארסיאס באתר בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011052466805171  PLWABN: 9810688159205606  CANTIC: a19379717  GND: 118782193  LCCN: no2019114430  RERO: 02-A010114098  SELIBR: 291758  SUDOC: 027647676  VIAF: 22937482   WorldCat (עם VIAF): 22937482 
אתנה ומארסיאס - העתק רומאי של מקור יווני (של הפסל מירון) - מוזיאון הוותיקן.
אפולו יושב עם הנבל, מארסיאס מנגן באאולוס, וביניהם עומד הסקיתי שיבצע את עונשו של מארסיאס כשיפסיד. תבליט, אמצע המאה ה-4 לפנה"ס.
אפולו פושט את עורו של מארסיאס. פסל של אנטוניו קורדיני (1752-1658). מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון
מטבע דנאריוס רומי משנת 82 לפנה"ס עם דמות הפסל של מארסיאס מהפורום בצד אחד ודמות אפולו בצד השני.
מארסיאס בפסל של בלתזר פרמוזר במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
מבחן לוקאס-להמר

בתורת המספרים, מבחן לוקאס-להמר הוא מבחן ראשוניות – העשוי לספק הוכחה מהירה לכך שמספר נתון  n הוא ראשוני. המבחן הוצע על ידי המתמטיקאי הצרפתי אדוארד לוקאס בשנת מותו, 1891, ושופר בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי האמריקאי ד.ה. להמר. מבחן אחר בעל שם דומה הוא מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן, המותאם במיוחד לבדיקת מספרי מרסן.
לפי המשפט הקטן של פרמה, אם  n מספר ראשוני שאינו מחלק את a, אז  a^{n-1}\equiv 1\!\!\!{\pmod {n}}. בניסוח אחר אפשר לומר שהסדר של  a בחבורת אוילר של  n מחלק את  n-1. אם השוויון אינו מתקיים, זוהי ראיה מיידית לכך ש- n אינו ראשוני; אבל שוויון אינו מוכיח כי  n ראשוני – הוא עלול להיות מספר פסאודו-ראשוני.
מבחן לוקאס-להמר מהווה מעין כיוון הפוך למשפט פרמה. אם הסדר של  a בחבורת אוילר של  n שווה ל- n-1, אז  n מוכרח להיות ראשוני. כל מבחני הראשוניות שפותחו מאוחר יותר הם וריאציות על רעיון זה.
חסרונו הגדול של המבחן הוא שנדרשת ידיעת הפירוק לגורמים של  n-1. בנוסף, הבדיקה דורשת עֵד, מספר שיקרא כאן  a. כל עד עשוי להוכיח כי  n ראשוני, אבל אם עד מסוים נכשל, לא ניתן להסיק מכך כי  n אינו ראשוני. ב-2004 התברר שאין צורך לבדוק עדים הגדולים מ- \log(n)^{6}; אם כל העדים עד מספר זה נכשלו, המספר אינו ראשוני. מתוצאה זו נובע שהוכחת ראשוניות של  n היא בעיה בעלת סיבוכיות פולי-לוגריתמית.
תיאור המבחן

משפט: אם לכל גורם ראשוני  q של  n-1 קיים מספר  a המקיים  a^{n-1}\equiv 1\!\!\!{\pmod {n}},\,a^{(n-1)/q}\not \equiv 1\!\!\!{\pmod {n}}, אזי  n הוא ראשוני.
הוכחה: אם נגלה כי  n-1 מחלק את  \phi (n) (כאשר  \phi  פונקציית אוילר), אז נוכל להסיק כי  \phi (n)=n-1 (מכיוון שתמיד  \phi (n)\leq n-1), כלומר אין אף מספר קטן מ- n המחלק אותו, ולכן  n ראשוני. נניח, אם כן, כי  q הוא ראשוני שחזקתו  q^{r} מחלקת את  n-1. לפי ההנחה קיים  a שהסדר שלו בחבורת אוילר,  {\text{ord}}(a), מחלק את  n-1 אבל לא את  (n-1)/q. אם כך,  q^{r} מוכרח לחלק את  {\text{ord}}(a) (אחרת  {\text{ord}}(a) היה מחלק את  (n-1)/q), ולכן גם את  \phi (n), המתחלק תמיד ב- {\text{ord}}(a) (לפי משפט לגראנז'). הוכחנו שכל חזקת ראשוני המחלקת את  n-1 מחלקת גם את  \phi (n), כפי שרצינו.
בדרך כלל מספיקה גם הגרסה החלשה הבאה של המבחן: אם קיים מספר  a המקיים  a^{n-1}\equiv 1\!\!\!{\pmod {n}},\,a^{(n-1)/q}\not \equiv 1\!\!\!{\pmod {n}} לכל גורם ראשוני  q של  n-1, אזי  n הוא ראשוני. כאן מחפשים  a שיתאים בבת-אחת לכל הגורמים הראשוניים (אף כי על-פי המשפט הראשון תנאי זה אינו הכרחי). ההוכחה של הגרסה החלשה מיידית: אם  a מספר המקיים את התנאים, אז הסדר שלו בחבורת אוילר שווה ל- n-1, ולכן (לפי משפט לגראנז') סדר החבורה מתחלק ב- n-1, כפי שרצינו להוכיח.
כדי להוכיח כי  n נתון הוא ראשוני, יש למצוא  a שיקיים את הדרישות. אם  n אכן ראשוני, אז יש  \phi (n-1) עדים פוטנציאליים אפילו למבחן החלש (כל היוצרים של חבורת אוילר, שהיא ציקלית במקרה זה). מכיוון שהיחס  {\frac {\phi (n-1)}{n-1}} קרוב בדרך-כלל ל-1, קל למצוא את העדים והמבחן נחשב למבחן הסתברותי יעיל.
ראו גם

מבחן ראשוניות
סדר (תורת החבורות)
לי סמולין

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1955 (בן 69) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (1979)  קולג' המפשייר  אוניברסיטת סינסינטי  תיכון וולנט הילס 
 מנחה לדוקטורט:  סידני קולמן, סטנלי דסר 
 מוסדות:  אוניברסיטת ווטרלו  אוניברסיטת סירקיוז 
 תלמידי דוקטורט:  ברנד בריגמן, צ'נדרה פרסקוד-ויינשטיין, ג'ייקוב ברנט, מוחמד ה. אנסרי 
 פרסים והוקרה:  פרס מיורנה (2007)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  Buchalter Cosmology Prize 
 leesmolin.com
 תרומות עיקריות
 פיתוח מספר גישות שונות לתורת הכבידה הקוונטית, במיוחד כבידה קוונטית לולאתית.
 
לי סמולין (באנגלית: Lee Smolin, נולד ב-1955 בעיר ניו יורק) הוא פיזיקאי עיוני מארצות הברית, חוקר במכון פרימטר לפיזיקה תאורטית ופרופסור באוניברסיטת ווטרלו.
סמולין נודע בעיקר בשל פיתוח מספר גישות שונות לתורת הכבידה הקוונטית, במיוחד כבידה קוונטית לולאתית. הוא טוען כי ניתן לראות את שתי הגישות העיקריות לתורת הכבידה הקוונטית, כבידה קוונטית לולאתית ותורת המיתרים כהיבטים שונים של אותה תאוריה בסיסית. תחומי מחקרו כוללים גם קוסמולוגיה, תאורית חלקיק יסודי, יסודות מכניקת הקוונטים וביולוגיה תאורטית.
הצעתו המפורסמת ביותר של סמולין היא ככל הנראה תאוריית יצירת היקומים, הנודעת גם כבחירה הקוסמולוגית הטבעית, המנסה ליישם עקרונות של אבולוציה ביולוגית בתחום הקוסמולוגיה, המציעה שהיקומים מתפתחים כתוצא לוואי של חורים שחורים. לאונרד סוסקינד שמפתח כעת "תאורית אופק קוסמית" דומה, אומר:
"איני מבין מדוע רעיונו של סמולין לא משך תשומת לב רבה. אני סבור כי היא ראויה להרבה יותר מכך."
סמולין פרסם מאמרים רבים בעיתונות הפופולרית, לעיתים תכופות דיבר בזכותה של כבידה קוונטית לולאתית ותקף את תורת המיתרים.
סמולין גם מצביע על כך שעל "תאורית האופק הקוסמי" לא חלה ההנחה של יכולת ההפרכה של קרל פופר אם לא ניתן להבחין בעולמות אחרים. מכאן שיש רק שתי דרכי מוצא: חורי תולעת עבירים המחברים את העולמות המקבילים השונים ו"אות לא קרוב", כפי שתיאר זאת אנטוני ואלנטיני, מדען במכון פרימטר.
השקפותיו > תאוריית המיתרים

ספרו של סמולין משנת 2006, "The Trouble with Physics", דן בהרחבה בתפקידן של המחלוקת והשונות של הגישות באתיקה ובתהליך של המדע. הוא מותח ביקורת רבה על תורת המיתרים ועל הדומיננטיות שלה בפיזיקה התאורטית בת ימינו. הוא טוען גם שיש מגרעות רציניות בתורת המיתרים וכי לתורת המיתרים יש כמעט מונופול ביסודות הפיזיקה של ארצות הברית, וכי נחוצות גישות שונות. במקומה סמולין מתמקד בכבידה קוונטית לולאתית, גישה למכניקת הקוונטים אותה פיתח.
טענות נוספות אותן (ורבות מהן שנויות במחלוקת) מעלה סמולין בספר הן:
לתאוריית המיתרים אין כל תחזיות ניתנות למדידה.
אין שום נוסחה מתמטית עקבית לתאוריית המיתרים.
היא לא הוכחה מתמטית כסופית.
קביעת האופק כלמעלה מ-10500 פתרונות ואקום מיתרים שקולה לזניחת השיטה המדעית המקובלת:
התסריט של יקומים בלתי נראים רבים משחקת אותו התפקיד ההגיוני כמו התסריט של מתכנן תבוני. כל אחד מהם מספק השערה לא בדוקה, שאם היא נכונה, הופכת משהו לא סביר למשהו סביר למדי.
הספר מתמקד גם בקשיים הניצבים בפני המאמצים הנוכחיים של תאוריות האיחוד של הפיזיקה והגישות למכניקת הקוונטים.
פרסומו של הספר "הבעיה עם הפיזיקה" חולל מחלוקות וויכוחים בדבר המעלות של תאורית המיתרים, כאשר על הספר נמתחה ביקורת מצידם של פיזיקאים של תורת המיתרים בכללם ג'וזף פולשינסקי
ולובוס מוטי.
השקפותיו > מכניקת הקוונטים

סמולין הביע את הדעה שמכניקת הקוונטים אינה "התאוריה הסופית".
"אני משוכנע שמכניקת הקוונטים אינה התאוריה הסופית. אני מאמין בכך מכיוון שמעולם לא נתקלתי בפרשנות של הנוסחה הנוכחית של מכניקת הקוונטים שנשמעה לי הגיונית. למדתי את רובן לעומק והשקעתי מחשבות רבות עליהן, ובסיומן עדיין איני יכול לקבל מושג ממשי של תאוריית הקוונטים כפי שהיא כעת.
הוא עסק המחקרים בתחום טריאנגולציה דינמית סיבתית.
חייו האישיים

סמולין רכש את חינוכו בקולג' המפשייר ולמד בצוותא עם הפיזיקאי הנודע הרב ברנשטיין. הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. אימו היא המחזאית פאולין סמולין, בעוד שאביו מיכאל סמולין הוא מהנדס סביבה. אחיו, דייוויד מ. סמולין, הוא פרופסור בבית הספר למשפטים של קמברלנד בבירמינגהאם, אלבמה.
ספריו

1999. The Life of the Cosmos
2001. Three Roads to Quantum Gravity
2006.  The Trouble With Physics: The Rise of String Theory, the Fall of a Science, and What
Comes Next.  
By Lee Smolin and Houghton Mifflin
2013. Time Reborn: From the Crisis in Physics to the Future of the Universe
2014.  The Singular Universe and the Reality of Time: A Proposal in Natural Philosophy.
By Lee Smolin and Roberto Mangabeira Unger
2019. Einstein's Unfinished Revolution: The Search for What Lies Beyond the Quantum
הערות שוליים

1 2  Smolin's faculty member page from the Perimeter Institute member directory
↑  Smolin vs. Susskind: the Anthropic Principle, between Smolin and Leonard Susskind, from the Edge Foundation website
↑  The Trouble with Physics p xiv
↑  Finiteness is discussed at length in The Trouble with Physics Ch 9 and in Ch 16 ("How do you fight sociology?" pp 278-281
↑  Smolin quoted in a review of the work written by Michael Riordan and published in Physics World
↑  American Scientist review of "The Trouble with Physics" http://www.americanscientist.org/BookReviewTypeDetail/assetid/54416
↑  The Reference Frame: Lee Smolin: The Trouble with Physics: a review
↑  Smolin's response to the question "What do you believe is true even though you cannot prove it?", from the Edge Foundation website
↑  David Smolin's Cumberland School of Law Faculty Page
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268172405171  PLWABN: 9810538698105606  BIBSYS: 97014886  BNE: XX4616802  BnF: cb131877032 (data)  CiNii: DA12804901  GND: 120988089  ICCU: VIAV100210  ISNI: 0000 0001 0869 2724  LCCN: n96063966  MusicBrainz: bca61a7e-59a0-41a4-ba92-b7067508bf69  MGP: 105751  NDL: 00821347  NKC: jx20090520014  NLG: 289918  NLK: KAC200711147  NSK: 000563639  NTA: 167200798  ORCID: 0000-0003-1432-1473  RERO: 02-A003840430  SELIBR: 225474  SUDOC: 035409460  VIAF: 9988201   WorldCat (עם VIAF): 9988201
מארי רוז

איאן מארי רוז (באנגלית: Iain Murray Rose;‏ 6 בינואר 1939 – 15 באפריל 2012) היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי בשתי אולימפיאדות, בעל 6 מדליות, מהן 4 זהב ושיאן עולם למרחקים ארוכים בסגנון החתירה. במשך 9 שנים קבע 15 שיאי עולם. היה לשחיין הצעיר ביותר (17) בהיסטוריה האולימפית שזכה ב-3 מדליות זהב באולימפיאדה אחת והראשון שזכה בשתי אולימפיאדות במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה

מארי רוז נולד בניירן, סקוטלנד, אך היגר לאוסטרליה עם משפחתו בגיל שנה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא התגורר בדאבל ביי, סידני ובגיל 5 החל ללמוד לשחות. בצעירותו התאמן בהדרכתו של סם הרפורד.
ביוגרפיה > שיאן עולם

רוז קבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:59.5 דקות באוקטובר 1956 ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שמנפץ את גבול 18 הדקות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה רוז לעיני הקהל הביתי ב-3 מדליות זהב והפך מיד לגיבור לאומי. הוא זכה ב-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש 4:27.3 דקות לפני צ'ויושי יאמאנאקה מיפן (4:30.4 דקות) וג'ורג' ברין מארצות הברית (4:32.5 דקות), ב-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17.58.9 דקות לפני יאמאנאקה (18:00.3 דקות) וברין (18:08.2 דקות). ברין שיפר במוקדמות את שיא העולם של רוז בתוצאה של 17:52.9 דקות, שיפור של 13 שניות לשיאו האישי שהיה קודם לכן שיא עולם, אך לא הצליח לנצח בגמר. במשחה שליחים 4x200 מטר, ביחד עם קווין או'הלורן, ג'ון דוויט וג'ון הנריקס חופשי בשיא עולם חדש 8:23.6 דקות, לפני ארצות הברית (8:31.5 דקות) וברית המועצות (8:34.7 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים נסע רוז לארצות הברית על מנת ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה. את לימודיו, דרמה וטלוויזיה סיים בשנת 1962. בשל יופיו והפופולריות העצומה שלה זכה, הוא השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ושיחק בשני סרטי קולנוע.
בתחרות הכנה לאולימפיאדת רומא (1960) שנערכה בטאונסוויל שבקווינסלנד באוגוסט 1960 קבע רוז במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם חבריו, דייוויד דיקסון, ג'ון קונרדס וג'ון הנריקס שיא עולם חדש של 8:16.6 דקות. במשחקים עצמם הוא זכה שוב ב-3 מדליות, אך הפעם רק אחת מזהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:18.3 דקות, לפני המתחרה הגדול שלו, יאמאנאקה (4:21.4 דקות) וקונראדס (4:21.8 דקות). במשחה ל-1500 מטר הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 17:21.7 דקות, אחרי קונראדס שקבע שיא אולימפי חדש 17:19.2 דקות, שלישי סיים ברין (17:30.6 דקות) ורביעי יאמאנאקה (17:34.7 דקות). במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 8:13.8 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש 8:10.2 דקות ויפן (8:13.2 דקות).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה רוז ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-440 יארד חופשי (4:20.0 דקות), במשחה ל-1650 יארד חופשי (17:18.1 דקות) ובשני משחי השליחים 4×110 יארד ו-4×220 יארד.
בתחילת שנת 1964 קבע רוז שיאי עולם ב-880 יארד ו-1500 מטר חופשי והיה המועמד המוביל לזכות שוב במדליות באולימפיאדת טוקיו (1964), אך הוא לא נכלל בנבחרת הלאומית של אוסטרליה למשחקים מאחר שלא היה יכול להגיע למבחנים של מדינתו מקליפורניה, שם התגורר. באליפות ארצות הברית באוגוסט 1964 הוא קבע שיא עולם של 17:01.8 דקות, תוצאה טובה יותר מזו של המנצח באולימפיאדה כחודשיים מאוחר יותר, בן ארצו בוב וינדל.
בהיותו שחיין היה רוז ידוע בשל אדיקותו באוכל טבעוני, אך בהמשך הוא הוסיף בשר לתזונה שלו.
רוז המשיך לשחות להנאתו במסגרת המאסטרס וזכה במדליות זהב עולמיות לגילו. בשנת 1981 בגיל 42 שחה מהר יותר מהתוצאה שקבע ב-1956.
רוז זכה להיות אחד משמונת הספורטאים האוסטרלים שהובילו את הדגל האולימפי באצטדיון באולימפיאדת סידני (2000).
ב-15 באפריל 2012 נפטר רוז בסידני כתוצאה מלוקמיה.
השגים

בסך הכל שבר רוז את השיאים העולמיים 15 פעמים במשחים הארוכים. ב-400 מטר, 440 יארד, 800 מטר, 880 יארד, 1500 מטר ו-1650 יארד בסגנון חופשי.
בשנת 1965 זכה רוז להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בשנים שרוז שחה, הוא נחשב על ידי גדולי המאמנים בארצות הברית כמו גאס סטג'ר ובוב קיפות' לשחיין הגדול ביותר בכל הזמנים.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  MURRAY ROSE (AUS) - 1965 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2030 7390  LCCN: no2011098049  Trove: 545289  VIAF: 92911104   WorldCat (עם VIAF): 92911104
מארק וולפין

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1923 סימפרופול, ברה"מ 
 פטירה:  28 בספטמבר 1996 (בגיל 73) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  כימיה אורגנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה  הפקולטה לכימיה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  Nikolay Platė 
 מוסדות:  Nesmeyanov Institute of Organoelement Compounds 
 פרסים והוקרה:  מדליית יובל המאה (1980)  פרס לנין  פרס ברית המועצות 
 
מארק וולפין (ברוסית: Марк Ефимович Вольпин‏; ( 23 במאי 1923, סימפרופול - 28 בספטמבר 1996, מוסקבה) היה כימאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בכימיה אורגנית.
קורות חיים

מארק וולפין נולד בשנת 1923 בסימפרופול (אז בתחומי ברית המועצות) למשפחה יהודית. בהמשך המשפחה עברה למוסקבה. בשנת 1939 הוא זכה במקום הראשון באולימפיאדה לכימיה לתלמידי בתי הספר. בעקבות כך בשנת 1940 הוא התקבל ללימודי כימיה באוניברסיטת מוסקבה ללא בחינות.
בשנת 1941 וולפין התגייס לשורות הצבא האדום. בשנת 1942 הוא שוחרר מסיבות בריאותיות. וולפין החל לעבוד במעבדה כימית במפעל לייצור טנקים.
לאחר סיום המלחמה, וולפין סיים לימודי תואר באוניברסיטה ובשנת 1952 סיים עבודת תואר שלישי.
בעקבות המאבק נגד קוסמופוליטיות וולפין פוטר מעבודה אך הצליח להתקבל לעבודה במכון למידע טכני. בשנת 1955 הוא התחיל לעבוד בצורה לא רשמית במכון חקר כימי של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. הוא התקבל לעבודה במכון באופן רשמי רק בשנת 1958.
בשנת 1959 וולפין סיים פוסט-דוקטורט. לאור הצלחותיו בתחום עיסוקו בשנת 1963 הוא הועמד בראש מעבדה חדשה שהוקמה. באותה שנה הוענק לו פרס לנין.
בשנים 1988–1996 וולפין היה מנהל מכון בו עבד.
בשנת 1980 לוולפין הוענק "פרס המאה" של החברה המלכותית לכימיה. בשנת 1982 וולפין קיבל פרס ברית המועצות.
בשנת 1979 וולפין נבחר לשורות האקדמיה הרוסית למדעים כחבר בהתכתבו ובשנת 1991 מעמדו שודרג לחבר בפועל.
פעילות של וולפין התרכזה בחקר חומרים מורכבים. בשנת 1949 הוא פיתח שיטה חדשה לייצור ניטרילים. הוא כתב כ-500 מאמרים מדעיים וקיבל 35 פטנטים על פיתוח שיטות לייצור חומרים שונים.
וולפין נפטר בשנת 1996 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ודנסקויה.
מאיר גבע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1939
 פטירה:  19 ביוני 2019 (בגיל 80 בערך)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  יולי 1957 – 1985 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13)  מפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הדרום  ראש ענף שיטור  סגן הקמצ"ר  קצין המשטרה הצבאית הראשי
 
מאיר גבע (1939 – 19 ביוני 2019) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) האחד עשר של צה"ל, בין השנים 1982–1985.
ביוגרפיה

גבע התגייס לצה"ל ביולי 1957 (ערב מלחמת סיני), עבר קורס שוטרים צבאיים מזורז ונשלח למחנה שבו הוחזקו שבויים מצריים. בהמשך מונה לנהג בסיורי הממשל הצבאי. לאחר שעבר קורס קצינים, שירת בכלא ארבע (כקצין ניהול כלואים), במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, בבסיס משטרה צבאית נצרת, במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (כקצין סעד לבתי הסוהר וכרמ"ד שיטור), במשטרה צבאית עזה ושוב במקמצ"ר (כקצין ניהול וארגון מילואים וכקצין הדרכה). בתפקידו הראשון כסגן-אלוף שימש כמפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13), במחנה קדום בשומרון. לאחר מכן מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הדרום (ממצ"פ דרום). הייתה זו התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בהמשך חזר למקמצ"ר, שם שימש ראש ענף השיטור וסגן הקמצ"ר.
מונה לקמצ"ר באפריל 1982. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון הראשונה. בתקופת פיקודו על החיל הוקמה הימל"ם (יחידה מרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח).
נפטר ב-19 ביוני 2019, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
לקריאה נוספת

דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל המשטרה הצבאית 1948-2008, משהב"ט, 2008, עמודים 85–95
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.