הפיגוע בכפר יובל
תיאור האירוע

בליל ה-13 ביוני 1975, בליל שבין יום חמישי לשישי, חצתה את גדר הגבול מלבנון חוליית מחבלים מחזית השחרור הערבית. המחבלים חצו את הגדר באזור הר צפייה ליד מטולה מול כפר כילא, שהו בשטח ישראל במהלך יום שישי ושבת וחדרו לכפר יובל ביום ראשון עם שחר. כוחות צה"ל גילו את חציית הגדר זמן קצר לאחר מכן, אולם לא איתרו את המחבלים אשר הסתתרו במטעים הרבים שבאזור. הודעה על החדירה הועברה בשבת בשעה 04:00 לפלוגה מסייעת של גדוד 51 של חטיבת גולני שהייתה ברמת הגולן באימונים. הפלוגה יצאה מהשטח והגיעה בשעה 05:30 לחפ"ק שהוקם סמוך למטולה. כל שעות הבוקר ביצעה הפלוגה סריקות במורדות המזרחיים של הר נוטר (בין מטולה למשגב עם). הסריקות הסתיימו בשעה 14:30. באותה שעה יצא מפקד הכוח סגן משה (מושקו) רום, לסיור הכנה לקראת השכבת שלושה מארבים באזור שבין כפר יובל לתל-הגידם (מערבית לכפר יובל). המארבים הושכבו בשעה 21:00. מארב אחד שכב במרחק של כ-300 מטרים מהשער הישן של המושב. במקביל פוזרו חיילי נח"ל 908 ביישובים באזור כתגבורת לאבטחה, 10 חיילים בכל יישוב. תיאום הקשר בין הפיקוד של הפלוגה של גולני ליחידות הנח"ל היה חלקי. חוליית המחבלים אשר התמקמה במטעי התפוחים של המושב, לא התגלתה על ידי המארבים ולא על ידי כוחות האבטחה המתוגברים.
ביום ראשון, 15 ביוני, בשעה 04:45, חדרו המחבלים לכפר יובל והראשון שנתקל בהם היה רחמים יעקבי, כבן 25, אשר פתח באש לעברם, בתחילה דרך החלון הצפוני של דירתו, ולאחר שהמחבלים התחמקו מהיריות המשיך לירות בהם מהמרפסת הדרומית ופצע אחד מהם. בדרכם הם נתקלו בשומר הכפר, יהודה חיימי, אשר גם הוא פתח לעברם באש ונפצע באורח קל מהירי לעברו.
המחבלים פרצו לביתו של יצחק יוסף-חי. באותה תקופה התגוררו עם יצחק יוסף-חי שמחה מרדכי, בתו של יצחק, בעלה יעקב (פצ'נגה) מרדכי ובנם התינוק אסף. בבוקר הפיגוע שהו בדירה גם אַחֶיהָ של שמחה, אברהם (אבי) ונחמיה (נמי), שניהם חיילים בחופשה. במהלך הפריצה לדירה, שברו המחבלים את דלת הכניסה לחדר הביטחון, הרגו את נמי אשר ניסה לחסום את דלת הביטחון, ופצעו את אבי (ברגל ובמותן) ואת האבא, יצחק יוסף-חי. הפצועים יחד עם שמחה ובנה אסף הוחזקו כבני ערובה. בצלאל, אחיו של יעקב, אשר התגורר בשכנות, שמע את היריות והבין שהגיעו מאזור הבית של יצחק יוסף-חי, הוא התקרב לבית וניסה ליצור קשר עם יעקב, מתוך הנחה שהוא בבית. הוא לא ידע שיעקב יצא לעבודה. המחבלים התחילו לירות בחוץ לכל עבר ומהירי נפצעו בצלאל וסמ"פ המסייעת משה (מושקו) רום. כוח המארבים בפיקוד גיל אונגר יחד עם סמ"פ המסייעת משה (מושקו) רום ורב"ש המושב נחמיה תפארת[דרוש מקור] החל בסריקת בתי המושב. בשעה 05:40 הוקם חמ"ל מאולתר בסמוך והוחל בתכנון הפריצה לבית.
אור ליום ראשון, ב-4:30 לפנות בוקר, יצא יעקב, ברכבו אל התחנה המרכזית בקריית-שמונה כדי להסיע את האוטובוס הראשון בקו קריית-שמונה-חיפה. בהגיעו אל התחנה, שמע הדי התפוצצויות מכיוון דרום-מזרח. הוא סובב את רכבו וחזר לכפר יובל. בשערי המושב נתקל בכוח הכיתור של צה"ל והבין שהמחבלים פרצו לבית חָמִיו, שם נמצאו גם שמחה אשתו ובנו אסף בן התשעה חודשים. יעקב הגיע לחמ"ל וביקש מהמח"ט יוסי קולר, שיצרפו אותו לכוח הפורץ אך נענה בשלילה. בשעה 07:15 הגיע למקום רפאל איתן, אלוף פיקוד הצפון, ואישר ליעקב, שבשירותו הצבאי היה לוחם בסיירת גולני, להצטרף לכוח הפורץ שהיה מורכב מחיילי הפלוגה המסייעת של גדוד 51. יעקב תיאר בפירוט למפקדי הכוח את מבנה הבית.
החל משא ומתן עם המחבלים בעזרתו של תושב המקום רחמים כהן, שהתנדב למשימה בהיותו דובר ערבית. בהמשך הוחלף על ידי חייל המסייעת בשם ליאון גרגו יליד לבנון שדיבר ערבית וניסה להרגיע את המחבלים. המחבלים הציגו כרוז ובו דרישותיהם לשחרר מחבלים העצורים בבתי הכלא בישראל ובהם הארכיבישוף הילריון קפוצ'י והטרוריסט היפני קוזו אוקמוטו (מארגון הצבא האדום היפני).