stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדוקס שיקום השירות
לקריאה נוספת

VP Magnini et al., “The service recovery paradox: justifiable theory or smoldering myth?,” Journal of Services Marketing 21, no. 3 (2007): 213-225.
CA de Matos, JL Henrique, und C Alberto Vargas Rossi, “Service Recovery Paradox: A Meta-Analysis,” Journal of Service Research 10, no. 1 (2007): 60.
Stefan Michel, "The service recovery paradox: true but overrated?" - department of finance and marketing, California state university, Chico.
צבי שיפרין

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1922 רוצ'סטר, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביולי 2024  (בגיל 101) 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית, ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1961)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מנחה לדוקטורט:  שמואל נח אייזנשטדט 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2015) 
 תרומות עיקריות
 אבי לימודי מזרח אסיה בישראל
 
צבי (הרולד) שיפרין (26 בספטמבר 1922 – 25 ביולי 2024) היה פרופסור ללימודי מזרח אסיה ולסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ואבי לימודי מזרח אסיה בישראל, חתן פרס ישראל למדעי המזרח הרחוק.
ביוגרפיה

צבי שיפרין נולד ב-1922 ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק, בארצות הברית. בשנת 1943, בעודו סטודנט בקולג', התגייס לצבא ארצות הברית ונשלח לחזית האוקיינוס השקט. בעקבות צורכי המלחמה נשלח ללמוד סינית ותרבות סין באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1943–1944), ועם סיום לימודיו הוצב במנילה, שבה הייתה אז קהילת מהגרים סינית גדולה. בשנת 1948 עלה לישראל במסגרת מח"ל. בשנים 1955–1957, לאחר שקיבל מלגה, חזר לברקלי, שם עבד עם פרופסור רוברט סקאלאפינו, מגדולי חוקרי אסיה וסין. לאחר שהשלים תואר שני שב לישראל כדי לסיים בה את לימודי הדוקטורט (בהנחייתו של ש"נ אייזנשטדט). בשנת 1961 קיבל תואר דוקטור מהמחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, ונסע למחקר פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, ולאחריו השתלב בסגל ההוראה של האוניברסיטה העברית. ב-1958 החל שיפרין להציע באוניברסיטה העברית קורסים בהיסטוריה של סין. עוד בשנות ה-60, כשלימוד ההיסטוריה והשפות של סין ויפן נחשב עיסוק אזוטרי לחלוטין, עמד שיפרין על חשיבותו של אזור מזרח אסיה בכלל וסין בפרט לזירה הבינלאומית הפוליטית והכלכלית. בשנת 1968 הקים את החוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית (שנקרא אז החוג ללימודי סין ויפן; את יפן ייצג פרופ' אברהם אלטמן). הוא לימד בחוג זה עד לפרישתו מהאוניברסיטה העברית בשנת 1990, וגם אחר כך המשיך לחקור ולהיות מעורב בחיי החוג, האקדמיה והחברה.
שיפרין הניח את תשתית המחקר וההוראה בתחום הסינולוגיה בישראל, והוא ותלמידיו הכשירו את מרבית הסינולוגים הישראלים הפעילים כיום בישראל ובעולם. כמו כן הכשיר רבים מאנשי משרד החוץ, לרבות שגרירים, וכן אנשים משירותי הביטחון ומעולם העסקים בישראל.
שיפרין מילא שורה של תפקידים ציבוריים באוניברסיטה ומחוץ לה. בין היתר עמד בראש בית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית (1968–1970), כיהן כראש מכון טרומן (1979–1987); והיה ראש קרן החינוך ארצות הברית-ישראל (קרן פולברייט, 1980–1987). כן התפרסם בפעילותו - במישור המקומי והבינלאומי - בנושא העלייה מברית המועצות ושחרור אסירי ציון. שיפרין היה עמית מחקר באוניברסיטת הרווארד (1962–1963) ובאוניברסיטת ברקלי (1988–1989), והוזמן להיות פרופסור אורח של האקדמיה הסינית למדעי החברה בבייג'ינג עוד בשנת 1982, עשור לפני כינונם של יחסים דיפלומטיים בין סין וישראל.
בשנת 2010 בחרה בו הספרייה הלאומית הסינית לאחד מ"מאה הסינולוגים הגדולים ביותר בכל הזמנים."
בשנת 2015 הוכרז שיפרין כחתן פרס ישראל למדעי המזרח הרחוק.
שיפרין היה נשוי לרות עד למותה ב-2022, ואב לשתי בנות. נפטר ב-25 ביולי 2024.
מחקר

שיפרין היה מומחה בעל שם עולמי למהפכת שינהאי ששמה קץ לקיסרות הסינית ולסון יאט-סן (1866–1925 Sun Yat-sen 孙中山), אבי הרפובליקה הסינית ומייסדה של סין המודרנית. שיפרין התמחה בהיסטוריה חברתית ואינטלקטואלית של סין המודרנית, במיוחד בתקופת המעבר שבין שלהי הקיסרות לרפובליקה וממנה לסין העממית (1840–1949).
א. סון יאט-סן ומקורותיה של המהפכה הסינית: במחקר זה שיחזר שיפרין את חייו של סון (1866–1925) אבי המהפכה הסינית עד שנת 1905 בה הקים את מפלגת ה-טונג מן הוי וחיבר את מצעה הידוע כ"שלושת העקרונות של העם". שיפרין מציג את סון - בן איכרים שקיבל חינוך מערבי ולא חינוך סיני קלאסי - כמנהיג אינסטרומנטלי, שבכוח פעילותו המהפכנית המתמשכת והעובדה שמצעו טען שבאמצעות אימוץ ממשל רפובליקני מתקדם תצליח סין לא רק להדביק את פיגורה מול המערב אלא גם להשיגו - הצליח לזכות גם באהדת האינטלקטואלים הסינים. הספר משחזר את העולם המורכב של סין של שלהי המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים, על השושלת השוקעת, הכוחות הסיניים המקומיים וההשפעה הזרה בדרום סין, ומציג את פעילותו של סון (בסין, באירופה, ביפן, ובקרב "הסינים שמעבר לים") בהקשרה הפוליטי, החברתי והאינטלקטואלי. שיפרין היה החוקר המערבי הראשון שעשה שימוש בעיתונות שפרסמו הגולים הסינים ביפן, דבר שתרם רבות למחקרו. הספר זכה בפרס ע"ש גוהן קינג פיירבנק ללימודי מזרח אסיה מטעם החברה ההיסטורית האמריקאית לשנת 1969; יצא בסינית בסין ובטאיוואן והודפס מחדש - בארצות הברית ובסין - בשנת 2010.
ב. סון יאט-סן - מהפכן בעל כורחו: ספר ההמשך מהווה ביוגרפיה מלאה של סון יאט-סן, מנתח את תפקידו במהפכת 1911 ולאחריה כמקים מפלגת העם (הגואו-מין-דאנג Guomindang 国民党) ובוחן את מורשתו בסין העממית ובטאיוואן. גם כאן מנתח שיפרין את פעילותו של סון בהקשרה הרחב, ובוחן באמצעותה את עיקרי המאורעות בסין של ראשית המאה העשרים. הספר שמש במשך עשורים כביוגרפיה הסטנדרטית של סון, ונדפס מחדש בסין בשנת 2010.
ג. מהפכת 1911: בשני ספרים, שערך יחד עם המלומד היפני הנודע (Eto Shinkichi (2007–1923 כינסו השניים את מיטב החוקרים ממזרח וממערב והאירו פנים חדשות של תקופת המעבר שבין סין הקיסרית לרפובליקה, כולל התייחסות לאספקטים אידאולוגיים, חוקתיים, אתניים, כלכליים, פוליטיים וביוגרפיים, כמו גם להשפעת המהפכה ומנהיגה באזורים אחרים בעולם.
ד. מדינה וצבא באסיה המודרנית - קובץ מאמרים זה שערך שפרין ב-1976 בוחן את תפקיד הצבא במדינות הלאום שקמו באסיה במהלך המאה העשרים, ממזרח אסיה ועד למזרח התיכון, כשהוא מציג מקרי בוחן מאינדונזיה, יפן, סין, בורמה, מצריים וסוריה, וכן דיון השוואתי תאורטי. הספר משלב חיבורים של היסטוריונים וסוציולוגים מובילים מישראל ומהעולם. מאמרו של שיפרין עוסק באלי המלחמה בתקופת הרפובליקה הסינית (1911–1949).
נוסף על אלה פרסם שיפרין מאמרים רבים העוסקים בהיסטוריה הפוליטית והאינטלקטואלית של סין בראשית המאה העשרים, וכן מאמרים הדנים בסוגיות שונות בתולדות סין המודרנית, כגון יחסי חוץ, התפתחות הלאומיות הסינית, המדיניות הצבאית והכלכלית של סין, התפיסה הסינית את המערב, חיי האינטלקטואלים בסין העכשווית ועוד. שיפרין היה תורם חשוב למילון הביוגרפי הקלאסי (Biographical Dictionary of Republican China, ed. H. L. Boorman, Columbia University Press, 1967). וכן היה עורך תחום סין באנציקלופדיה העברית, וכתב 50 ערכים לאנציקלופדיה זו.
מספריו

•
Sun Yat-sen and the Origins of the Chinese Revolution
. Berkeley: University of California, 1968, rpt. 2010.
Sun Yat-sen: Reluctant Revolutionary. Boston: Little, Brown, and Company, 1980.
Military and State in Modern Asia. Jerusalem: Academic Press, 1976.
With Eto Shinkichi. The 1911 Revolution in China: Interpretative Essays. Tokyo: Tokyo University Press, 1984.
With Eto Shinkichi. China’s Republican Revolution. Tokyo: Tokyo University Press, 1995.
בסינית:
Schiffrin, Harold Z. [史扶邻]. 孙中山与中国革命的起源. Sun Zhongshan yu Zhongguo ge ming de qi yuan Sun Yat-sen and the Origins of the Chinese Revolution, Beijing: Zhongguo shehui kexue chubanshe, 1981.
Schiffrin, Harold Z. [史扶邻]. 孙中山: 勉为其难的革命家 [Sun Zhongshan: mian wei qi nan de ge ming jia,]. Beijing: Zhongguo huaqiao chubanshe, 1996.
Schiffrin, Harold Z. [史扶邻]. 孙中山与中国革命Sun Zhongshan yu Zhongguo geming Sun Yat-sen and the Chinese Revolution. Taiyuan: Shanxi renmin chubanshe, 2010, 2 vols.
פריץ שטידרי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1883 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 באוגוסט 1968 (בגיל 84) ציריך, שווייץ 
 מקום קבורה:  Cemetery Manegg 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, אוסטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 סוגה:  אופרה 
 בן או בת זוג:  Erika Stiedry-Wagner 
 
פריץ שטידרי (בגרמנית: Fritz Stiedry; ‏11 באוקטובר 1883, וינה - 8 באוגוסט 1968, ציריך) היה מנצח אוסטרי.
חייו

שטידרי היה סטודנט למשפטים באוניברסיטת וינה כאשר גוסטב מאהלר נתן דעתו על כשרונותיו המוזיקליים ומינה אותו לעוזרו באופרת החצר של וינה ב-1907. בהמשך למשרה זו באו משרות עוזר נוספות, שהובילו לכהונות ניצוח בבתי האופרה של קאסל ושל ברלין.
בשנת 1933 עזב שטידרי את גרמניה בתגובה לעליית היטלר לשלטון. משנת 1934 עד 1937 היה שטידרי מנצח ראשי בפילהרמונית של לנינגרד. שטידרי היה מעורב בחזרות לקראת ביצוע הבכורה של הסימפוניה הרביעית מאת שוסטקוביץ', אך הבכורה נדחתה מסיבות, השנויות עדיין במחלוקת. יש הטוענים, ששוסטקוביץ סבר, כי שטידרי איננו כשיר להתמודד עם מורכבויות הסימפוניה; לעומתם טוענים אחרים, כי בכירים במפלגה הקומוניסטית הפעילו על המלחין לחץ לבטל את ביצוע יצירתו.
בשנת 1937 עזב שטידרי את לנינגרד והיגר לארצות הברית. הוא עבד עם "תזמורת ידידי המוזיקה החדשים" בניו יורק, שם ניצח על יצירות נשכחות של באך, היידן ומוצרט והעלה בביצוע בכורה את הסימפוניה הקאמרית השנייה של שנברג. משנת 1945 ואילך חזר שטידרי לאופרה וניצח על האופרה הלירית של שיקגו ועל המטרופוליטן אופרה בניו יורק.
לקריאה נוספת

Holmes, John L. Conductors on record, Victor Gollancz, 1982.
Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft 18. bis 20. Jahrhundert. Vol. 3, S-Z. Ed. Austrian National Library|Österreichische Nationalbibliothek Wien. K. G. Saur, 2002, ISBN 3-598-11545-8, p. 1328.
Sadie, Stanley. The new Grove dictionary of music and musicians, Macmillan, 1980.
Lyman, Darryl. Great Jews in Music, J. D. Publishers, 1986.
Sadie, Stanley; Hitchcock, H. Wiley (Ed.). The New Grove Dictionary of American Music. Grove's Dictionaries of Music, 1986.
Myers, Kurtz. Index to record reviews 1984–1987, G.K. Hall, 1989.
Pâris, Alain. Dictionnaire des interpretes et de l'interpretation musicale au XX siecle, Robert Laffont, 1989.
צבע שניוני

הצבעים המסורתיים של שלושת הפיגמנטים, אדום, כחול וירוק, היוצרים יחדיו את הצבעים השניוניים
העיגולים מייצגים RGB, ואילו אזורי החפיפה הם CMY
העיגולים מייצגים CMY, ואילו אזורי החפיפה הם RGB
צבע שניוני הוא צבע שנוצר על ידי ערבוב של שני צבעי יסוד בחלל צבע נתון. ערבוב זה יכול להיות חיבורי או חיסורי, כמפורט למטה. בייצוג המקובל לצבעים במחשב, הצבעים השניוניים הם ציאן, מג'נטה וצהוב.
צבעים חיבוריים שניוניים

צבעים חיבוריים או ערבוב צבעים חיבורי הוא שיטה של לייצוג המראה של צבעים המורכבים על ידי אורות רכיבים אקראיים, על ידי סכימת הייצוגים המספריים של הצבעים המרכיבים אותו. ניסוחים מודרניים של חוקי גרסמן מתארים את החיבוריות בתפיסת הצבע של שילובי אור כמשוואות אלגבריות. מודלי צבע חיבוריים מיושמים בעיצוב ובדיקה של צגים אלקטרוניים המשמשים להצגת תמונות ריאליסטיות המכילות קבוצות צבע מגוונות באמצעות גופי תאורה הפולטים אור בצבע השייך לקבוצה מוגבלת של צבעי יסוד. בדיקה עם זכוכית מגדלת מספיק חזקה תגלה שכל פיקסל בחלק מהצגים מורכב מאורות בצבעי אדום, ירוק וכחול המופיעים כמגוון של צבעים בודדים כאשר צופים בו מתוך מרחק רגיל.[דרוש מקור]
חיבוריות הצבע, לבדה, לא מנבאת את התפיסה של תערובות של דיו צבעוני מודפס, שכבות צבע בתצלומים צבעוניים על סרט או תערובות פיגמנטים. לשם חיזוי תפיסת הגוון של שילובי צבע אלו משתמשים בחיסוריות הצבע. טווח הצבעים המלא מוגדר במודלי צבע חיבוריים על ידי כל השילובים האפשריים של כל עוצמת הבהירות האפשרית של כל צבע יסוד באותה מערכת.
צבעים חיבוריים שניוניים > צבעים בייצוג מחשב

עבור העין האנושית, צבעי יסוד טובים הם אדום, כחול וירוק. שילוב של הצבעים הללו יכול להפיק מגוון רחב של צבעים אחרים:
ירוק + אדום = צהוב

אדום + כחול = מג’נטה

כחול + ירוק = ציאן
בשל כך, צבעי היסוד והצבעיים המשניים המתקבלים בייצוג של מחשב הם:
ירוק
צהוב
אדום
מג'נטה
כחול
ציאן
שילוב בין צבעי יסוד של מחשב הופך את הצבע המתקבל לבהיר יותר. כששלושת צבעי היסוד במחשב מחוברים יחדיו, הצבע המתקבל הוא לבן.
הצבעים המשניים המתקבלים מחיבור של שלושת צבעי היסוד בייצוג מחשב יכולים להיות צבעי יסוד טובים לפיגמנטים. כשם שמחיבור צבעי היסוד מתקבלים צבעים משניים בהירים יותר, כך גם מחיסור צבעים משניים מתקבלים צבעים כהים יותר.
צבעים חיסוריים שניוניים

צבעים חיסוריים או ערבוב צבע חיסורי היא שיטה לייצוג צבע כאור העובר דרך שכבות הבולעות אורכי גל מסוימים. שיטה זו מהווה את העיקרון המהותי של אופן השימוש בצבעים ובדיו בהדפסה צבעונית ובצילום שבו תפיסת הצבע מתעוררת לאחר שאור לבן עובר דרך "שכבות" מיקרוסקופיות של מדיה מחזירה חלקית המאפשרת לכמה אורכי גל של אור להגיע לעין ולא אחרים.
פיגמנטים, כמו דיו למשל, מציגים צבע בכך שהם למעשה סופגים אורכי גל, בולעים את רובם ומחזירים רק חלק מהם. כשמספר פיגמנטים מתאחדים, הם מציגים את השילוב בין הצבעים, ומשקפים פחות מהם. כך, משילוב פיגמנטים שונים מתקבל צבע כהה יותר.
צבעים חיסוריים שניוניים > צבעים בדפוס

ערבוב של כמויות שוות של הצבעים צהוב, ציאן ומג'נטה יוצר את הצבעים השניוניים אדום, כחול וירוק (צבעי RGB), בצורה הבאה:
צהוב + מג’נטה = אדום

מג’נטה + ציאן = כחול

ציאן + צהוב = ירוק

בשל כך, צבעי היסוד והצבעים המשניים (המשניים כתובים בטקסט מודגש) המתקבלים בהדפסה הם:
צהוב
מג'נטה
ציאן
צהוב
בתיאוריה, ערבוב של שלושת צבעי היסוד המדויקים בכמויות שוות ייצור את הצבע השחור, אבל זה לא אפשרי במציאות. בשל כך, פיגמנט רביעי וכהה (בדרך כלל שחור) מתווסף להדפסה במטרה להפיק צבעים כהים בצורה יותר יעילה. השילוב הזה נקרא CMYK.
צבעים חיסוריים שניוניים > צביעה מסורתית

שיטת ייצוג הצבעים בדפוס נמצאת בשימוש נפוץ בדפוס ביתי ותעשייתי כיום. עם זאת, לפני שהיא הפכה נפוצה, צבעי היסוד שהיו בשימוש היו: אדום, צהוב וכחול. אלה נקראו גם על פי ראשי התיבות שלהם באנגלית: RY. כשהיו משלבים פיגמנטים מהצבעים הללו בכמויות שוות, היה ניתן להדפיס גם כתום, ירוק וסגול:
אדום + צהוב = כתום

אדום + כחול = סגול

כחול + צהוב = ירוק

כלומר, צבעי ה-RYB הראשוניים והמשניים (עם צבעים משניים בהדגשה) הם:
צהוב
אדום
כחול
צהוב
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
הערות שוליים

↑  MacEvoy, Bruce. "handprint : colormaking attributes". www.handprint.com. נבדק ב-26 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  MacEvoy, Bruce. "handprint : colormaking attributes". www.handprint.com. נבדק ב-26 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robert Hirsch (2004). Exploring Colour Photography: A Complete Guide. Laurence King Publishing. ISBN 1-85669-420-8. ארכיון מ-2017-02-25.
↑  RGB approximations of RYB tertiary colors, using cubic interpolation (אורכב 28.06.2013 בארכיון Wayback Machine)
פריץ שליפר

| --- | --- |
פריץ שליפר
פריץ שליפר
 לידה:  4 באוגוסט 1892 פוזן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  4 ביוני 1977 (בגיל 84) נירנברג, גרמניה המערבית גרמניה
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, גרמניה המערבית 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר ורמאכט ורמאכט
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל-לויטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-45
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
פריץ אלברט אוטו שליפר (בגרמנית: Fritz Albert Otto Schlieper;‏ 4 באוגוסט 1892 – 4 ביוני 1977) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה
ביוגרפיה > תחילת דרכו

שליפר נולד בשנת 1892, בעיר פוזן שבקיסרות הגרמנית (כיום האזור נמצא בתחומי פולין). היה לו אח צעיר בשם פרנץ שליפר ששרת גם הוא בוורמאכט בדרגת גנרל מיור. בשנת 1911 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה המשיך שליפר לשרת בצבא הגרמני החדש הרייכסווהר. לאחר שהרייכסווהר פורק, הצטרף לוורמאכט. בין השנים 1935-1938 פיקד על רגימנט הארטילריה ה-17.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור, ולקח חלק במערכה בפולין. עד שנת 1940 שימש כראש מחלקת האפסנאות בארמייה ה-18, בתחילת מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה ה-45. הוא הצטווה לכבוש את מבצר ברסט, שחיל המצב שבו מנה כ-9,000 חיילים סובייטים תחת פיקודו של פיוטר גבריולי.
ב-22 ביוני 1941 דקות מספר לאחר תחילת מבצע ברברוסה, פקד שליפר להפגיז את המבצר. ההתקפה תפסה את הסובייטים לא מוכנים, החיילים נסוגו במהירות לתוך המבצר ולא ניסו כלל להגן על העמדות שמסביבו. חצי שעה לאחר מכן פקד שליפר על אנשיו לתקוף את המבצר רגלית, כאן התגוננו הסובייטים באומץ, ו-281 גרמנים נהרגו כבר ביום הראשון של ההתקפה. בדו"ח שלו למפקדיו טען שליפר שבשל אש המקלעים הסובייטית, לא ניתן יהיה לקחת את המבצר בהתקפה רגלית, והציע להרעיב את חייליו למוות. הפיקוד העליון לא קיבל את ההצעה, הלופטוואפה הפציץ את המבצר, וכשהחומות התחילו להתפורר המגנים נסוגו. על תפקודו בקרב קיבל שליפר את אות צלב הברזל. לאחר מכן נשלח לסלובקיה ושימש כחלק מכוח הכיבוש הגרמני שם. הוא כיהן בתפקיד זה עד אוגוסט 1944, לאחר מכן הועבר חזרה לחזית. הוא נפל בשבי בעלות הברית בתחילת מאי 1945, ושוחרר ממעצרו בדצמבר 1947.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר שחרורו חי בנירנברג, עד מותו בשנת 1977 והוא בן 84.
צילום מסך

צילום מסך להמחשת בעיית גרפיקה בוויקיפדיה העברית
צילום מסך בווידאו הממחיש עריכה בוויקיפדיה
צילום מסך או לכידת מסך (מקובל גם הלחם הבסיסים: צילומסך; המונח שעליו המליצה האקדמיה ללשון העברית: תצלום מצג) הוא כינוי לצילום שצילם אדם כדי להעתיק פריטים שמוצגים בצג המחשב, הטלוויזיה, או כל מכשיר פלט חזותי אחר הנמצא בשימוש.
בדרך כלל נעשה שימוש במונח זה לתיאור תמונה דיגיטלית שנוצרה באמצעות מערכת ההפעלה של המכשיר או תוכנה הפועלת במחשב, אבל התיאור מתאים גם לתיאור לכידה שנעשתה באמצעות מצלמה חיצונית, או מכשיר אחר שמיירט את פלט הווידאו של המסך.
צילומי מסך שימושיים לניטור גרפי של מידע שמוצג באופנים שונים על גבי מכשירים שונים; שולח המידע, דואר אלקטרוני לדוגמה, עלול לא להיות מודע לעובדה שהמידע ששלח נקלט בצורה שונה לגמרי מבחינה גרפית במחשבו של הנמען, לעיתים בצורה שמשנה את משמעות הדברים או מציגה אותם באור שונה מזה שאליו התכוון השולח. באמצעות צילום מסך של הודעתו במחשבו של הנמען, יכול השולח לוודא שההודעה התקבלה באופן שמשביע את רצונו.
שימוש שכיח נוסף בצילומי מסך, הוא צילום מצב בעייתי במחשב, כדי להעלות את הצילום לפורומי תמיכה אינטרנטיים ולהסביר את התקלה בקלות.
לעיתים מוסיפים לצילום המסך אמצעים ויזואליים כמו עיגולים וחצים כדי לסמן את הנחוץ על פני המסך. טכניקות אלו משמשות רבות ביצירת מדריכים למשתמש או מדריכים ללומד עבור תוכנות מחשב שונות.
ראו גם

TechSmith
Lightscreen
כלי החיתוך (חלונות)
הערות שוליים

↑  אושרו מונחים בטכנולוגיית המידע ובשימוש כללי והחלטות בדקדוק (ניסן תשע"ו, אפריל 2016), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏13 באפריל 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה ובנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צדוק מלכה

צדוק מלכה (נולד ב-26 באוגוסט 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ. צדוק היה משחקניה הבולטים של מכבי בחיפה בשנות ה-80. לאחר הקריירה כשחקן פעיל החל לעבוד כעוזר מאמן וכמאמן כדורגל.
קריירה כשחקן

צדוק מלכה גדל בשכונת עין הים בחיפה. הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה ממנה התקדם עד לקבוצה הבוגרת אליה עלה בשנת 1983. בעונת הבכורה הבקיע 7 שערים (שיא בקבוצה לשחקן בית בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת) וזכה עמה באליפות הראשונה של הקבוצה.
שנה לאחר מכן, בעונתו השנייה בקבוצה, זכתה מכבי חיפה באליפות שנייה ברציפות. צדוק כבש מעט שערים אך היה זה שכבש את שער הניצחון במשחק מול מכבי יבנה במחזור ה-28 (1-0 בסיום) והביא את הסיכוי לזכייה באליפות שני מחזורים לסיום הליגה. כמו כן באותה עונה זומן לנבחרת העתודה אך הספיק לשחק משחק אחד מול נבחרת יוון ולאחר שחלה הודח מהסגל.
בעונתו השלישית במכבי חיפה הבקיע רק שער אחד במשחק מול מכבי נתניה. לאחר שלא קיבל דקות משחק עבר באמצע העונה למכבי יפו, גם שם הבקיע רק שער אחד.
בעונת 1987/88 ביקש לעבור להפועל חיפה אך הנהלת מכבי חיפה הטילה וטו על המעבר.
עונה לאחר מכן התמנה אמציה לבקוביץ' כמאמנה של מכבי חיפה ובחר לתת למלכה ניסיון נוסף, באותה עונה שיחק בתפקיד קשר תוקף והוא היה שותף לאליפות השלישית של הקבוצה.
ב-1990 עזב את מכבי חיפה ועבר לשחק במכבי חולון לתקופה קצרה עד שהחליט לפרוש בגיל 28.
קריירת אימון

בשנת 1992, לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל את קריירת האימון והתמנה למאמן הקבוצה הצעירה של מכבי חיפה (טרום א'), הוא נשאר בתפקידו עשר שנים ותחתיו זכתה הקבוצה בשבע אליפויות וגביע. לאחר מכן, בשנת 2002 אימן את קבוצת הנערים מכבי "יואל" חיפה (נערים א') אשר זכתה בגביע ובאליפות ולא הפסידה אף משחק. בין השחקנים שאימן באותה שנה נמנו ליאור רפאלוב, מור ממן ועדן בן בסט. בשנת 2003 מונה למאמן קבוצת הנוער מכבי "שמואל" חיפה והחליף בתפקיד את רוני לוי.
תחת הדרכתו ניצחה קבוצת הנוער של מכבי חיפה את היריבה מכבי תל אביב בתוצאה 8:0.
בשנת 2007 מונה לעוזרו של ראובן עטר שאימן את מכבי נתניה באותה שנה. הוא המשיך ללוות את עטר כעוזרו בשנים לאחר מכן. בשנת 2012 כאשר מונה ראובן עטר לאמן את מכבי חיפה הגיע גם מלכה כעוזר מאמן הקבוצה אך עזב לאחר מספר חודשים עם פיטוריו של עטר מהקבוצה.
בשנת 2013 מונה לראשונה כמאמן קבוצת בוגרים כאשר החל לאמן את עירוני קריית אתא ששיחקה בליגה א' באותה שנה. בשנת 2014 סיים את תפקידו בקבוצה.
בשנת 2017 חזר להיות עוזרו של ראובן עטר כשזה מונה כמאמנה של הקבוצה הפועל עפולה, עוד באותה שנה עבר יחד עם עטר כעוזר מאמן מ.ס. אשדוד ובהמשך השנה עזב את הקבוצה יחד עם עטר שפוטר לאחר שרשרת הפסדים.
חיים אישיים

מלכה אב לשלושה ילדים.
סטטיסטיקות קריירה

| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | מפעלים אירופיים> הופעות | מפעלים אירופיים> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מכבי חיפה | 1983/84 | 25 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 25 | 7 |
| מכבי חיפה | 1984/85 | 17 | 2 | 3 | 0 | 0 | 0 | 20 | 2 |
| מכבי חיפה | 1985/86 | 5 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 14 | 2 |
| מכבי חיפה | 1986/87 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| מכבי חיפה | 1987/88 | 15 | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 17 | 2 |
| מכבי חיפה | 1988/89 | 17 | 1 | 4 | 0 | 0 | 0 | 21 | 1 |
| מכבי חיפה | 1989/90 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
| מכבי חיפה | סה"כ | 85 | 13 | 9 | 0 | 0 | 0 | 94 | 13 |
| מכבי יפו | 1985/86 | 9 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| מכבי יפו | סה"כ | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| מכבי חולון | 1990/91 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| מכבי חולון | סה"כ | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג‏, "חבל שלא חשבו על מה שעטר ואני עשינו בנתניה", באתר וואלה, 3 באוגוסט 2023
↑  יצחק הברמן, צדוק מלכה יאמן את הנוער, באתר האתר הרשמי של מכבי חיפה, ‏04/06/2003
↑  יצחק הברמן, צדוק מלכה: לא רציתי שייגמר 0:10, באתר האתר הרשמי של מכבי חיפה, ‏13/09/2003
↑  איסר רביץ, שחקן העבר צדוק מלכה יאמן את עירוני קרית אתא, באתר בלינקר, ‏02/12/2013
↑  מוטי פשכצקי, ‏הוא חוזר: עטר מונה למאמן הפועל עפולה, באתר ערוץ הספורט, 19 בינואר 2017
↑  שגיא הרשקו, ראובן עטר סגר את תנאיו במ.ס אשדוד, באתר כאן דרום, אשדוד, ‏03/08/2017
↑  שגיא הרשקו, ראובן עטר פוטר, קובי רפואה מועמד להחליפו, באתר כאן דרום, אשדוד, ‏03/10/2017
פריץ שטוקנברג

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1881 מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  18 במאי 1944 (בגיל 62) פוסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 
פריץ שטוקנברג (בגרמנית: Fritz Stuckenberg‏; 16 באוגוסט 1881 – 18 במאי 1944) היה צייר אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה

הוא נולד כפרידריך ברנהרד שטוקנברג במינכן, אך עבר עם משפחתו בשנת 1893 לעיר התעשייה בצפון דלמהנורסט (ליד ברמן), שם נכנס אביו כמנהל מפעל. לאחר לימודים לא גמורים של אדריכלות ולימודי אמנות בויימאר ובמינכן, הוא בילה חמש שנים מכוננות (1907–1913) בפריז. משם ערך נסיעות לפונט-אוון וכן לפרובאנס שם הוא "ניקה את לוח הצבעים שלו". הוא השתייך לחוג האמנים ב"קפה דו דום "והציג בכמה מהסלונים והגלריות הטובים ביותר בפריז.
כשחזר לגרמניה, התגורר בברלין, שם התגלה בשנת 1916 על ידי הרווארט ולדן והשתלב בחוג דר שטורם. הוא התיידד עם ארנולד טופ, ולטר מרינג ואחרים. מאוכזב מולדן, הוא הצטרף בשנת 1919 לחוג האמנים סביב ולטר גרופיוס וברונו טאוט, לימים השתייך לקבוצת נובמבר. הוא השתתף בכמה תערוכות "דר שטורם", וכן בתערוכה הדאדאיסטית הראשונה בברלין וכן התצוגת הבאוהאוס השלישית, מציינים את מעמדו בחוגי האמנים של השנים הללו. בראשית שנות העשרים של המאה העשרים הוצגו יצירותיו בגרמניה, ארצות הברית וברית המועצות כחלוץ של האוונגרד האירופי.
מחלות קשות ובעיות כלכליות אילצו את שטוקנברג בכל זאת לחזור להוריו ב"דלמנהורסט הקודרת" בתנאים קשים יותר, פוליטיים ואישיים, הוא פיתח עבודה מאוחרת קונסטרוקטיביסטית וספיריטואליסטית. כל תמונותיו הוסרו ממוזיאונים גרמנים במהלך הטיהורים הנאציים.
בתערוכה הידועה לשמצה "אמנות מנוונת" בשנת 1937 הוצג הציור שלו "רחוב עם בתים" (1921) כדוגמה ל"אמנות מנוונת". במהלך מלחמת העולם השנייה עבר לדרום גרמניה ומת שם, כמעט נשכח לגמרי.
בשנת 1993 הוא התגלה מחדש כחלק מהאוונגרד האמנותי המודרני עם רטרוספקטיבה בדלמנהורסט, ברלין.
חלק גדול מיצירתו ששרדה ניתן לראות כעת בסטאדיש גלרי דלמהנורסט.
גלריה

האוהבים
אם וילד
שתיקת המציאות
קומפוזיציה
נוף בפארק
הערות שוליים

↑  Andrea Wandschneider, Barbara Alms (eds.): Fritz Stuckenberg 1881-1944: Retrospektive, Berlin: Argon 1993
↑  Barbara Alms (ed.): Fritz Stuckenberg. Vertrauter der Farben (exhibition catalogue), Bremen: Hauschild 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810691255305606  GND: 119044145  ISNI: 0000 0001 0918 1627  LCCN: n92119145  LNB: 000022855  NTA: 102151288  RKD: 75911  SNAC: w6bd1j59  ULAN: 500009187  VIAF: 77117143   WorldCat (עם VIAF): 77117143