stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טורניר הדור הבא של יורוליג בסקטבול

| --- | --- |

 תחום:  כדורסל
 ארגון:  יורוליג בסקטבול
 קבוצות:  32
 מירב הזכיות:  ספרד ריאל מדריד (5 זכיות)
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים)
 אלופה נוכחית:  ספרד ריאל מדריד (זכייה חמישית)
 www.adidasngt.com
טורניר הדור הבא של היורוליג בסקטבול (באנגלית: Euroleague Basketball Next Generation Tournament), הידוע בתור טורניר הדור הבא של אדידס (באנגלית: Adidas Next Generation Tournament) מטעמי חסות מסחרית, הוא טורניר כדורסל בין-לאומי לנוער המשוחק בין מועדוני הכדורסל הטובים באירופה עד גיל 18. הטורניר מאורגן על ידי יורוליג בסקטבול, ופיינל פור הטורניר מתקיים במהלך אירוע פיינל פור היורוליג לבוגרים, לצד הטבעות ותחרות שלשות.
היסטוריה

טורניר הדור הבא הראשון נערך בשנת 2003 בברצלונה, ספרד. הטורניר נקרא במקור באופן רשמי טורניר הג'וניור הבינלאומי של יורוליג בסקטבול, נערך בחסות נייקי וכלל רק 8 קבוצות בסך הכל. ב-2014 שונה שם הטורניר לטורניר הדור הבא של היורוליג בסקטבול, ואדידס הפכה לנותנת החסות הראשית של הטורניר.
פורמט

בסך הכל מתחרות בטורניר 34 קבוצות: 32 קבוצות מתחרות ב-4 טורנירים אזוריים, על מנת להעפיל לטורניר 8 הקבוצות של הפיינל פור. ארבעת הטורנירים האזוריים נערכו במקור ברומא, ל'הוספיטאלט שבמחוז ברצלונה, קובנה ובלגרד. בשנת 2016 הוחלף טורניר רומא בטורניר קוסטה דל סול. הזוכים בכל אחד מארבעת הטורנירים האזוריים מעפילים לטורניר לפיינל פור.
בנוסף לארבע הזוכות בכל אחד מטורנירי המוקדמות האזוריים משתתפות בטורניר הגמר גם האלופה המכהנת מהעונה הקודמת ושלוש קבוצות שקיבלו כרטיסים חופשיים (ויילד קארד). שמונה הקבוצות מחולקות לשני בתים של ארבע קבוצות כל אחד, והגמר משוחק באותו אולם בו נערך פיינל פור היורוליג לבוגרים.
משחקי הגמר

| עונה | מארחת | זוכה | סגנית | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002/03 | ספרד ברצלונה | ליטא ז'לגיריס קובנה | ישראל מכבי תל אביב | 87–80 |
| 2003/04 | ישראל תל אביב | רוסיה צסק"א מוסקבה | איטליה מונטפסקי סיינה | 90–62 |
| 2004/05 | רוסיה מוסקבה | רוסיה צסק"א מוסקבה | ליטא ז'לגיריס קובנה | 97–64 |
| 2005/06 | צ'כיה פראג | רוסיה צסק"א מוסקבה | ליטא ז'לגיריס קובנה | 59–55 |
| 2006/07 | יוון אתונה | ליטא ז'לגיריס קובנה | סרביה ז'לזניק בלגרד | 78–74 |
| 2007/08 | ספרד מדריד | סרביה ז'לזניק בלגרד | ספרד ברצלונה | 80–70 |
| 2008/09 | גרמניה ברלין | סרביה ז'לזניק בלגרד | ליטא ריטאס וילנה | 123–110 |
| 2009/10 | צרפת פריז | צרפת INSEP | סרביה ז'לזניק בלגרד | 83–73 |
| 2010/11 | ספרד ברצלונה | קרואטיה ק.ק. זאגרב | ליטא ז'לגיריס קובנה | 76–65 |
| 2011/12 | טורקיה איסטנבול | ליטא ריטאס וילנה | טורקיה פנרבחצ'ה | 88–70 |
| 2012/13 | הממלכה המאוחדת לונדון | ספרד חובנטוד בדאלונה | ספרד ברצלונה | 82–59 |
| 2013/14 | איטליה מילאנו | סרביה הכוכב האדום בלגרד | ספרד ריאל מדריד | 55–42 |
| 2014/15 | ספרד מדריד | ספרד ריאל מדריד | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 73–70 |
| 2015/16 | גרמניה ברלין | ספרד ברצלונה | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 90–82 |
| 2016/17 | טורקיה איסטנבול | צרפת המרכז הפדרלי לכדורסל | סרביה מגה לקס | 65–58 |
| 2017/18 | סרביה בלגרד | ליטא ריטאס וילנה | איטליה הכוכב הכחול | 76–71 |
| 2018/19 | ספרד ויטוריה | ספרד ריאל מדריד | סרביה מגה לקס | 95–76 |
2019/20: בוטל בעקבות מגפת הקורונה באירופה
| 2020/21 | ספרד ולנסיה | ספרד ריאל מדריד | ספרד ברצלונה | 81–78 |
| 2021/22 | סרביה בלגרד | סרביה מגה לקס | האיחוד האירופי נבחרת הדור הבא | 82–61 |
| 2022/23 | ליטא קובנה | ספרד ריאל מדריד | האיחוד האירופי נבחרת הדור הבא | 81–78 |
| 2023/24 | גרמניה ברלין | ספרד ריאל מדריד | צרפת INSEP | 85–84 |
הופעות > לפי מועדון

| # | מועדון | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ריאל מדריד | 5 2015, 2019, 2021, 2023, 2024 | 1 2014 |
| 2 | רוסיה צסק"א מוסקבה | 3 2004, 2005, 2006 | 0 |
| 3 | ליטא ז'לגיריס קובנה | 2 2003, 2007 | 3 2005, 2006, 2011 |
| 4 | סרביה ז'לזניק בלגרד | 2 2008, 2009 | 2 2007, 2010 |
| 5 | ליטא ריטאס וילנה | 2 2012, 2018 | 1 2009 |
| 6 | ספרד ברצלונה | 1 2016 | 3 2008, 2013, 2021 |
| 7 | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 1 2014 | 2 2015, 2016 |
| 7 | סרביה מגה לקס | 1 2022 | 2 2017, 2019 |
| 9 | צרפת INSEP | 1 2010 | 0 |
| 9 | קרואטיה ק.ק. זאגרב | 1 2011 | 0 |
| 9 | ספרד חובנטוד בדאלונה | 1 2013 | 0 |
| 9 | צרפת המרכז הפדרלי לכדורסל | 1 2017 | 0 |
| 13 | ישראל מכבי תל אביב | 0 | 1 2003 |
| 13 | איטליה מונטפסקי סיינה | 0 | 1 2004 |
| 13 | טורקיה פנרבחצ'ה | 0 | 1 2012 |
| 13 | איטליה הכוכב הכחול | 0 | 1 2018 |
הופעות > לפי מדינה

| # | מדינה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ספרד | 6 ריאל מדריד (4), חובנטוד בדאלונה (1), ברצלונה (1) | 4 ברצלונה (3), ריאל מדריד (1) |
| 2 | סרביה סרביה | 4 ז'לזניק בלגרד (2), הכוכב האדום בלגרד (1), מגה לקס (1) | 6 ז'לזניק בלגרד (2), הכוכב האדום בלגרד (2), מגה לקס (2) |
| 3 | ליטא ליטא | 4 ז'לגיריס קובנה (2), ריטאס וילנה (2) | 4 ז'לגיריס קובנה (3), ריטאס וילנה (1) |
| 4 | רוסיה רוסיה | 3 צסק"א מוסקבה (3) | 0 |
| 5 | צרפת צרפת | 2 INSEP ‏(1), המרכז הפדרלי לכדורסל (1) | 0 |
| 6 | קרואטיה קרואטיה | 1 ק.ק. זאגרב (1) | 0 |
| 7 | איטליה איטליה | 0 | 2 מונטפסקי סיינה (1), הכוכב הכחול (1) |
| 8 | ישראל ישראל | 0 | 1 מכבי תל אביב (1) |
| 8 | טורקיה טורקיה | 0 | 1 פנרבחצ'ה (1) |
ראו גם

ליגת הנוער המאוחדת של VTB
יורוליג בסקטבול
יורוליג
מחתרות עבריות בארץ ישראל

מלון המלך דוד לאחר פיצוצו בידי האצ"ל ב-22 ביולי 1946. דגל הממלכה המאוחדת מתנוסס מעל חזית המלון.
המחתרות העבריות בארץ ישראל היו מחתרות יהודיות-ציוניות שפעלו בארץ ישראל מתחילת המאה ה-20 ועד זמן מה לאחר הכרזת העצמאות. מטרתן הייתה הגנה על היישוב היהודי מפני ערביי ארץ ישראל והתנגדות לשלטון הזר – תחילה השלטון העות'מאני ואחר כך שלטון המנדט.
מחתרות אלה הן:
בר גיורא – חלוץ ארגוני השמירה ביישוב היהודי בארץ ישראל. הוא הוקם ב-1907 במטרה לכבוש את השמירה במושבות היהודיות מידי הערבים והצ'רקסים ולהעבירה לידיים יהודיות. הארגון הרחיב את פעולותיו ושינה את שמו ל"השומר".
ארגון המגן
הגידעונים
הנוטרים
השומר – ארגון שמירה להגנת היישוב היהודי שהחליף את "בר גיורא" בשנת 1909. ייעודו היה "כיבוש השמירה": החלפת השומרים הערביים ששמרו אז במושבות, בשומרים יהודיים.
ניל"י מחתרת שהוקמה בידי משפחת אהרנסון, אבשלום פיינברג ואישים נוספים. מטרתה הייתה לסייע לבריטניה לכבוש את ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה מידי האימפריה העות'מאנית ששלטה בה, ובכך להביא לבית לאומי ליישוב היהודי.
ההגנה ארגון שהוקם בשנת 1920 במטרה להגן על היישוב היהודי בארץ ישראל מפני מתקפות הערבים עליו. הפך לארגון הצבאי הגדול והמרכזי של היישוב היהודי בתקופת המנדט הבריטי תחת הנהגת היישוב, והיווה למעשה את התשתית להקמת צה"ל עם הקמת המדינה. לארגון הוקמה ב-1941 יחידה צבאית סדירה בשם הפלמ"ח. במסגרת ההגנה פעלו יחידות צבאיות נוספות כמו החי"ש וכן המוסד לעלייה ב' שהתמקד בהעפלה. הארגון ביצע פעולות כנגד הבריטים, נגד ערבים חמושים, ונגד מחתרות האצ"ל והלח"י.
ארגון צבאי לאומי (אצ"ל) נוסד ב-1931 על ידי מפקדים שפרשו מ"ההגנה", והיה מזוהה עם התנועה הרוויזיוניסטית ובית"ר. ביצע פעולות כנגד הבריטים, נגד ערבים חמושים ונגד אוכלוסייה אזרחית ערבית. השתתף בהעפלה במסגרת עליית אף על פי.
לוחמי חרות ישראל (לח"י) – מחתרת שהקימו בשנת 1940 פורשי האצ"ל שהתנגדו להפסקת המאבק במנדט הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. ביצע פעולות כנגד הבריטים וכנגד ערבים.
תנועת המרי העברי – ארגון גג של המחתרות היהודיות בארץ ישראל: ההגנה, האצ"ל והלח"י. התנועה פעלה משנת 1945 עד 1946 לאחר אכזבה מהתנהלות השלטון הבריטי כלפי האינטרסים הציוניים, ותיאמה את פעולות ההתנגדות לשלטון הבריטי עם הנהגת היישוב.
ועוד ארגוני מקומיים נוספים
לוחמי המחתרות, ובעיקרם לוחמי ההגנה, נעשו ללוחמי צבא ההגנה לישראל לכשהוקמה המדינה. במאמרו, תיאר אל"ם אלון פז את אופי שורשי צה"ל במחתרות וברעיונות שונים, ואת האופן בו הן נעשו לצבא שהוקם. כמו כן, תיאר הוא את השינוי הנדרש בעיניו בצה"ל, וזאת כדי שיעשה לצבא יעיל ואיכותי יותר.
ניל"י

ניל"י (ראשי התיבות: נצח ישראל לא ישקר, ספר שמואל א', פרק ט"ו, פסוק כ"ט) הוא ארגון שהוקם בשנת 1915 ופעל ביישוב העברי בארץ ישראל בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הארגון, שמנה בשיאו פחות מ-3,000 חברים פעילים עסק בעיקר בריגול, בניסיון לסייע לצבא הבריטי לכבוש את הארץ מידי האימפריה העות'מאנית. בנוסף לפעילות הריגול, עסק הארגון גם בהברחת כספים מחוץ לישראל אל יהודי ארץ ישראל ובהמשך גם בניסיונות להשיג הישגים מדיניים. לאחר כשנתיים של פעילות חשפו העות'מאנים את רשת הריגול. חלק מראשי הרשת נתפסו והוצאו להורג וכמה מאנשיה נשפטו לעונשי מאסר. לאחר תפיסת הרשת הענישו העות'מאנים וכלאו גם אנשים רבים שכלל לא היו קשורים לפעילות
בר גיורא

בתקופת העלייה הראשונה, עקב התגברות ההתקפות הערביות על המושבות היהודיות בשל ההתעוררות הלאומית אצל הערבים, החלו היהודים למסור את השמירה על היישובים לידי שומרים ערבים וצ'רקסים. לבני העלייה השנייה מצב זה לא התאים מבחינה אידאולוגית. הם האמינו שיש צורך בהעברת השמירה על היישובים היהודים לידיים יהודיות. מספר פעילים ממפלגת "פועלי ציון" החלו לגבש מסגרת ארגונית, על מנת לכבוש את השמירה ולהעבירה לידיים יהודיות.
ארגון "בר גיורא" נוסד בליל שמחת תורה, 29 בספטמבר 1907, באספה חשאית שהתקיימה בחדרו הקטן של יצחק בן-צבי בבתי ורשה ביפו. כמפקד הארגון נבחר ישראל שוחט. המשימה הראשונה שעמדה בפני הארגון החדש הייתה כיבוש השמירה בחוות סג'רה מידי השומרים הצ'רקסים. חברי הארגון יסדו בסג'רה קולקטיב חקלאי בראשותה של מניה שוחט, שעיבד את אדמות החווה. לאחר כמה חודשים הצליחו אנשי "בר גיורא" לשכנע את מנהל החווה להעביר לידיהם את השמירה, לאחר שהוכיחו לו שהשומר הצ'רקסי מתרשל בתפקידו. כך הפכה חוות סג'רה למרכז הארגון.
בשנת 1908 פנה ועד המושבה מסחה (כפר תבור) לארגון במטרה להעביר את השמירה במושבה לידיים עבריות. חברי "בר גיורא" הסכימו לקבל על עצמם את השמירה, בתנאי שיועסקו במושבה פועלים יהודים. מאז, הפך התנאי הזה לחלק בלתי נפרד מתנאי קבלת השמירה של הארגון.
עם התרחבות הצורך בשמירה היהודית הוקם על ידי מייסדיו של "בר גיורא" ארגון חדש בעל מסגרת רחבה יותר בשם "השומר". ארגון זה החליף למעשה את "בר גיורא", שחדל לתפקד באופן עצמאי.
השומר

השומר היה ארגון הגנה עברי בארץ ישראל, בשנים 1909–1920. נוסד ביוזמת ישראל שוחט ויצחק בן-צבי, אנשי העלייה השנייה ומפלגת "פועלי ציון", לשם "כיבוש השמירה" ו"כיבוש העבודה", כחלק מתוכניתם להקמת ריבונות עברית בארץ ישראל.
ייסוד "השומר" היה המשך לפעילות מנהיגיו וחבריו באגודה החשאית "בר גיורא" ובמסגרת "הקולקטיב" בסג'רה ובמסחה. לאחר הקמתו עברה לידי "השומר" ההגנה ברוב המושבות העבריות. עבודת אנשי "השומר" הייתה קשה ומורכבת, ודרשה הכרת תנאי הארץ, המיעוטים השונים שהתגוררו בה: ערבים, צ'רקסים ואחרים, שפתם ותרבותם, וניהול יחסי עבודה עם מעסיקיהם בחברה היהודית המרובדת. ציודם של אנשי הארגון היה חדיש וכלל רובים ואקדחים; רבים מחבריו היו פרשים מנוסים, ולבושם היה תערובת של לבוש מערבי, צ'רקסי וערבי. בשיא פעילותו, בשנת 1913, מנה הארגון כ-120 חברים וריכז את השמירה ב-13 מושבות בארץ ישראל.
השומר היה ארגון חלוצי בעיצוב עקרונותיו הלאומיים והסוציאליסטיים, וביוצרו דפוסי ביטחון חדשים ביישוב היהודי בארץ ישראל. הוא התנהל כאגודת חברים אחוותית ושילב בשורותיו נשים; אולם גם העסיק בשכר לוחמים רבים, שחלקם התקבלו לבסוף כחברים באגודה. חבריו ראו עצמם כגרעין לצבא של מדינה יהודית, ומאידך, הוא היה ארגון חמוש ומוכר על ידי השלטונות העות'מאניים עד לגירוש ראשיו מניה וישראל שוחט במלחמת העולם הראשונה. לאחר הכיבוש הבריטי וסיום מלחמת העולם הראשונה, תבעו ראשי היישוב ומנהיגי מפלגת "פועלי ציון", שהתרחבה ל"אחדות העבודה", את פירוק "השומר" והכללת חבריו בארגון "ההגנה" החדש שהוקם בקבוצת כנרת בקיץ 1920.
אנשי השומר היו דמויות מפתח בגרעיני המייסדים של "ההגנה", הקיבוץ החשאי וגדוד העבודה, והשפיעו גם על תורות הלחימה של הפלמ"ח ושל צה"ל. לארגון "השומר" חלק חשוב במורשת הציונית בשל עקרונות כיבוש העבודה ובכלל זה כיבוש השמירה, חלקו בהקמת ההתיישבות בארץ ישראל, ואומץ הלב, הנחישות וההקרבה של חבריו.
ההגנה

ארגון ההגנה היה הארגון הצבאי הגדול והמרכזי של היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, והיווה למעשה את התשתית להקמת צה"ל עם הקמת המדינה.
"ההגנה" הוקמה ביוני 1920 על ידי "אחדות העבודה", כחלק משינוי התפיסה הביטחונית של ראשי מוסדות היישוב. על מנת לבצע את השינוי, פורק ארגון "השומר" ובכינוס של "אחדות העבודה" בחוות כנרת, הוחלט להקים את ארגון "ההגנה". המפלגה התקשתה לממן ולהרים ארגון בסדר גודל כזה, ולאחר כחצי שנה הועברה השליטה בארגון לידי ההסתדרות, שאיחדה לתוכו את חברי גדוד העבודה. "ההגנה" הוגדרה כארגון כלל-ארצי שמטרתו הייתה לספק הגנה כוללת ליישוב היהודי. היא החליטה כבר ביום הקמתה לפתוח את שורותיה לכל, ללא אפליה על רקע שיוך פוליטי, מעמדי, מגדרי או אחר. החל מ-1921 היו שותפים בהנהגתה זרמים ומפלגות ציוניות שונות שייצגו את היישוב היהודי, כשתנועת העבודה המשיכה לעמוד בראשה.
ההגנה > פלמ"ח

הפלמ"ח (ראשי תיבות: פלוגות המחץ), היה הכוח הצבאי המגויס של ארגון "ההגנה", ששימש כצבא של המדינה היהודית בדרך, בארץ ישראל בשנים 1941–1948.
הפלמ"ח הוקם ב-15 במאי 1941, על בסיס סגל פיקודי של אנשים שפעלו כבר יחד במסגרת "הפלוגה הנודדת" ו"פלוגות השדה" בסוף שנות ה-30, תחת פיקודו של יצחק שדה. הוחלט כי כוח זה יפעל בשיטות של לוחמה זעירה, יסייר, יפעל לחבלה, גישוש ותקיפה, ו"יכין את השטח" לקראת המתקפה הנאצית, אם וכאשר זו תבוא. את הפיקוד על היחידה החדשה קיבל יצחק שדה, שהיה כפוף ישירות למטה הכללי של "ההגנה".
בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות היווה הפלמ"ח את עמוד השדרה של הכוח הצבאי של היישוב, מילא תפקיד מרכזי בקרבות בצפון ובמרכז, ונשא בעיקר עול הגנת הנגב, עד שצבא ההגנה לישראל סיים להתגייס ולהתארגן ללחימה. לפלמ"ח הייתה גם תרומה חשובה בתחומים אחרים, כולל המאבק בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, ההעפלה והעלייה לארץ ישראל, ההתיישבות, התרבות והספרות העברית והזמר העברי.
הפלמ"ח יצר הווייה ייחודית של לוחמים, חלוצים ומפקדים, אשר התגלמה בדמויות כגון יגאל אלון או יצחק רבין. עם הקמת המדינה וצה"ל ב-1948, פורק מטה הפלמ"ח ויחידותיו שולבו בשורות הצבא הסדיר. השפעתו של הפלמ"ח על תולדותיה של מדינת ישראל, על תרבותה ועל ההיסטוריה שלה, חורגת מתרומתו הצבאית, החשובה כשלעצמה.
אצ"ל

הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל (בראשי תיבות: אצ"ל) היה ארגון צבאי מחתרתי עברי, שנוסד בירושלים בשנת 1931. הארגון הוקם על ידי מפקדים, שפרשו מארגון "ההגנה" בשל דרישתם לפעולה נחרצת נגד התוקפנות הערבית של אותם ימים, בעיקר זו של מאורעות תרפ"ט. במשך השנים, מרבית אנשיו היו צעירים מתנועת הנוער הרוויזיוניסטית בית"ר. מטעמי חשאיות לא נהגו לקרוא לארגון בשמו כי אם "ההגנה" או "המעמד". אנשי הארגון הצטרפו לצה"ל עם הקמתו.
עם ראשי הארגון נמנו אברהם תהומי, דוד רזיאל, יעקב מרידור ומנחם בגין. מספר חברי הארגון השתנה במשך השנים, ונע בין כמה מאות בשנות משבר לכמה אלפים בתקופות שיא.
האצ"ל נחשב בעיני ממשלת המנדט הבריטי כארגון טרור. לקביעה זו היו שותפים חלק ממתנגדי הארגון כמו גם גורמים נוספים אחרים כגון ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, ועיתונים בין-לאומיים בתקופה שלפני קום המדינה. בין דצמבר 1944 לפברואר 1945 ניהל ארגון "ההגנה" מאבק, שכונה "הסֶזוֹן" נגד האצ"ל, כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי. המאבק כלל הסגרת אנשי אצ"ל לידי הבריטים וכן אירועים שבהם הוחזקו אנשי אצ"ל בידי אנשי "ההגנה" בתנאים קשים תוך חקירות שלוו לעיתים באלימות.
ישנם היסטוריונים הרואים במאבק המזוין, שבו השתתף האצ"ל, גורם משמעותי ביציאת הבריטים מארץ ישראל. היסטוריונים אחרים ראו בשלילה את אי ציותם של "הפורשים" (כלשונם), האצ"ל והלח"י, להנהגת היישוב ואף לא ראו את פעולותיהם כגורם משמעותי ביציאת הבריטים.
לח"י

"לוחמי חרות ישראל" (בראשי תיבות לח"י) היו פורשי הארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) שהתנגדו להפסקת המאבק במנדט הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. המחתרת פעלה נגד המנדט הבריטי, משנת 1940 עד הקמת מדינת ישראל בשנת 1948.
בפעולותיהם ניסו אנשי לח"י לפגוע בבכירי ממשלת המנדט והצבא הבריטי על ידי התנקשויות ופגיעה במתקנים אסטרטגיים.
בשנת 1940 ניסה הארגון לחתום עסקה עם המשטר הנאצי בגרמניה על מנת להציל את רוב יהדות אירופה מהשמדה והעלאתם של אותם יהודים לארץ ישראל. בתמורה, הבטיח לח"י להילחם באימפריה הבריטית מתוך ארץ ישראל.
לח"י הוכרז כארגון טרור על ידי ממשלת המנדט, ולאחר הקמת המדינה, בעקבות רצח ברנדוט, גם על ידי הממשלה הזמנית.
תנועת המרי העברי

"תנועת המרי העברי" הייתה ארגון גג של המחתרות העבריות בארץ ישראל. התנועה פעלה משנת 1945 עד 1946, ותיאמה את פעולות ההתנגדות המזוינת לשלטון הבריטי. התנועה הוקמה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, במטרה להביא לסיום המנדט הבריטי בארץ ישראל ולהקים מדינה יהודית תוך גיוס דעת הקהל העולמית נגד בריטניה. הנהגת התנועה כללה ארבעה נציגים: שני נציגים מ"ההגנה" (משה סנה וישראל גלילי), נציג מהאצ"ל (מנחם בגין) ונציג מלח"י (נתן ילין-מור).
במשך קיומה של "תנועת המרי העברי" בוצעו 11 פעולות גדולות, שמונה מהן על ידי הפלמ"ח מטעם ההגנה, ושלוש על ידי האצ"ל ולח"י, בנוסף לפעולות קטנות רבות. הבולטות בפעולות אלה היו שחרור 200 מעפילים ממחנה המעצר בעתלית, פיצוץ מסילות ברזל ותחנת רכבת בליל הרכבות, ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת, פיצוץ עשרות מטוסים בריטיים בשדות התעופה בלוד, קסטינה (חצור) וסירקין על ידי אנשי לח"י ואצ"ל, התקפות על תחנות משטרה בריטיות (ובהן ברמת גן), פיצוץ תחנות הרדאר על הר הכרמל, פיצוץ אחד-עשר גשרים ברחבי הארץ בליל הגשרים ופיצוץ מלון המלך דוד.
ראו גם

כוח המגן העברי
לחיות בתמונות

| --- | --- |

 בימוי:  מארק רומנק 
 הופק בידי:  כריסטין ואשון 
 תסריט:  מארק רומנק 
 עריכה:  ג'פרי פורד 
 שחקנים ראשיים:  רובין ויליאמס גארי קול Eriq La Salle ארין דניאלס דילן סמית מייקל ורטן קוני נילסן קלארק גרג 
 מוזיקה:  ריינולד הייל 
 צילום:  ג'ף קרונוויית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, Killer Films 
 חברה מפיצה:  סרצ'לייט פיקצ'רס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בינואר 2003 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט דרמה, סרט מתח, סרט בלשי, סרט אימה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   onehourphoto
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לחיות בתמונות (באנגלית: One Hour Photo) הוא מותחן פסיכולוגי משנת 2002, בבימויו של מארק רומאנק. הסרט מתמקד בסיי פאריש (רובין ויליאמס), עובד מעבדה לפיתוח תמונות בסופרמרקט, המפתח אובססיה כלפי משפחת יורקין, לקוחות קבועים, ומתחיל להתערב בחייהם באופן מטריד.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2002 הוא זכה לביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע, כולל שבחים על הופעתו של וויליאמס בניגוד טייפקאסטינג שלו, שעליו זכה בפרס שבתאי לשחקן הטוב ביותר.
עלילת הסרט

סיי פאריש הוא אדם בודד העובד במעבדת פיתוח תמונות מהיר. הוא מתעניין במיוחד במשפחת יורקין – נינה (קוני נילסן), ויל (מייקל ורטאן) ובנם ג'ייק (דילן סמית') – ומפתח אובססיה לחייהם המושלמים לכאורה. כאשר הוא מגלה סודות אפלים על המשפחה דרך התמונות שהם מפתחים, סיי מחליט להתערב, מה שמוביל להשלכות בלתי צפויות.
צוות השחקנים

רובין ויליאמס – סיי פאריש, עובד מעבדה בודד ואובססיבי.
קוני נילסן – נינה יורקין, אם המשפחה.
מייקל ורטן – ויל יורקין, אב המשפחה.
דילן סמית' – ג'ייק יורקין, בנם הצעיר.
הכנסות

הסרט יצא להפצה מוגבלת ב-21 באוגוסט 2002 בשבעה בתי קולנוע, והכניס 321,515 דולר בסוף השבוע הראשון, עם ממוצע של 45,930 דולר לאולם. ההפצה הרחבה החלה ב-13 בספטמבר, עם 1,212 בתי קולנוע, אך הסרט הכניס רק מעט יותר מ-8 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון. בסופו של דבר, הוא גרף 31,597,131 דולר בארצות הברית, ובנוסף 20,626,175 דולר בשווקים בין-לאומיים, לסך הכנסות עולמי של 52,223,306 דולר.
ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות, במיוחד על הופעתו של רובין ויליאמס בתפקיד דרמטי ושונה מתפקידיו הקומיים הרגילים. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 81% על סמך 196 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 7.1/10. באתר Metacritic, הציון הממוצע הוא 64 מתוך 100, בהתבסס על 35 ביקורות. מבקרים שיבחו את האווירה המטרידה והבימוי המדויק של רומאנק.
אורי קליין מ "הארץ" נכתב: "דמותו של סיי היא קלישאה של בדידות אנושית, ולכן אין אפשרות של ממש להבין אותה ולהזדהות עמה." שי גולדן מ"וואלה" ציין: "למרות הופעתו הכובשת של וויליאמס... הסרט עצמו הוא מוצר מפוספס למדי."
הערות שוליים

↑  Fischer, Paul (בינואר 2002). "One Hour Photo". ארכיון מ-26 במרץ 2018. נבדק ב-26 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Past Saturn Awards". saturnawards.org. אורכב מ-המקור ב-9 בפברואר 2010. נבדק ב-23 באוגוסט 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אורי קליין, פסיכופתים צריך קודם לחבב, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2002
↑  לחיות בתמונות, באתר וואלה, 2 במרץ 2003
הבריגדה הארצישראלית

|  אירועים ותאריכים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 1917 – הווה (107 שנים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה 
 
הבריגדה הארצישראלית של גיס התעופה המלכותי (Royal Flying Corps) לימים חיל האוויר המלכותי הוקמה ב-5 בספטמבר 1917, במענה לבקשתו של הגנרל אדמונד אלנבי לכוח אווירי שישתתף במתקפתו המתוכננת על כוחות האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל.
קציני כנף 40 במטה הכנף ברמלה, 1918
קודם למינויו של אלנבי למפקד חיל המשלוח המצרי, נהנו כוחות האוויר של האימפריה העות'מאנית ושותפיה הגרמנים מעליונות אווירית במזרח התיכון בזכות עדיפות מספרית ואיכותית של המטוסים הגרמניים, מתוצרת רומפלר ופוקר, על פני המטוסים הבריטיים. אלנבי היה נלהב להפעלתו של כוח אווירי, ופנה למשרד המלחמה הבריטי בבקשה להגדל מספרם ואיכותם של המטוסים שבפיקודו. בעקבות זאת הוקמה ב-5 בספטמבר 1917 הבריגדה הארצישראלית של גייסות התעופה המלכותיים, שכללה את יחידות האווירייה הבריטיות במזרח התיכון שממזרח לתעלת סואץ, כחלק מגייסות התעופה המלכותיים במזרח התיכון, בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'פרי סלמונד. בדצמבר 1917 הופרדה הבריגדה הארצישראלית מגייסות התעופה המלכותיים במזרח התיכון, ולמפקדה מונה בריגדיר גנרל אמיאס בורטון (Amyas Borton). מבחינה מבצעית היה בורטון כפוף לאלנבי, אך סלמונד, בתפקידו החדש, המשיך לפקח על הבריגדה הארצישראלית.
הבריגדה הארצישראלית כללה שתי כנפות:
כנף 5: עסקה בשיתוף פעולה אווירי ובסיוע ישיר לכוחותיו הקרקעיים של גנרל אלנבי, וחנתה בשרונה ב 1918.
כנף 40: עסקה בלחימה אווירית ובתקיפת מתקני תשתית של הטורקים והגרמנים.
באוגוסט 1918 חוזקה הבריגדה הארצישראלית במפציץ דו-כנפי מדגם הנדלי פייג' O שהוטס מאנגליה.
הבריגדה הארצישראלית השתתפה במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ובפרט בקרב מגידו ובקרב בנחל תרצה.
חוקת משחק הכדורגל

חוקת משחק הכדורגל היא אוסף של 17 חוקים אשר מגדירים את משחק הכדורגל. לפי חוקה זאת מנוהלים כל משחקי הכדורגל תחת ארגון פיפ"א, הקונפדרציות האזוריות, והתאחדויות הכדורגל בעולם. מאז 1886 הגוף האחראי על החוקה הוא ה-IFAB.
ספר החוקים הרשמי נכתב בשפה האנגלית על ידי ארגון ה-IFAB, ומתורגם על ידי התאחדויות הכדורגל המקומיות. בישראל הספר מתורגם לעברית על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל.
חוקי המשחק

כל אחד מהחוקים הוא אוסף של חוקים בפני עצמו, אשר מפרט את כל תתי החוקים תחת החוק.
שדה המשחק
הכדור
מספר השחקנים
ציוד השחקנים
השופט
עוזרי השופט
משך המשחק
תחילת המשחק וחידושו
הכדור במשחק ומחוץ למשחק
שיטת הבקעה
נבדל
עבירות והתנהגות בלתי הולמת
בעיטות חופשיות (ישירות ובלתי ישירות)
בעיטת עונשין
זריקת חוץ
בעיטת שער
בעיטת קרן
היסטוריה

במהלך המאה ה-19 היו ניסיונות רבים לקביעת חוקה מרוכזת עבור משחק הכדורגל. החוקים המקוריים הושפעו רבות מחוקי קיימברידג' (1848) ובהמשך מחוקי שפילד (1858). ב-1863 כתב אבנעזר קוב מורלי את החוקים הראשונים אשר אושרו על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית שקמה בדצמבר של אותה השנה. חוקים אלו שונים במהותם מחוקי המשחק של היום, אך לראשונה נוצרו הבדלים מהותיים בין חוקי משחק הרוגבי, לבין הכדורגל.
היסטוריה > שינויים מהותיים בחוקי המשחק

במהלך השנים חוקי המשחק השתנו רבות, וגם כיום מפרסם ארגון ה-IFAB בסוף כל עונה את השינויים אשר יחולו החל מעונת המשחקים הבאה. לרוב שינויים אלו הם קוסמטיים בלבד, אך לעיתים הם משנים את הדרך בה משחק הכדורגל משוחק.
1865 הגבלת גובה השער על ידי הוספת משקוף בגובה 2.44 מטר.
1866 מסירה קדימה חוקית, במידה וישנם 3 שחקני הגנה בין שחקן ההתקפה אשר מקבל את הכדור, לשער הקבוצה המגנה, אחרת מתבצעת עבירת נבדל
1866 חל איסור על שחקנים לתפוס את הכדור.
1871 תפקיד השוער הוסף. לשוער מותר לתפוס את הכדור בידיו בכל חלקי המגרש.
1872 הגבלת השוער לתפיסת הכדור בחצי המגרש שלו בלבד.
1872 הוספת בעיטת קרן.
1874 קבוצות החלו להחליף בין צדי המגרש לאחר מחצית המשחק, ולא אחרי שערים.
1877 משך המשחק נקבע ל-90 דקות.
1882 הוצאת חוץ מחויבת בשתי ידיים.
1891 בעיטת עונשין נפסקת על עבירות באזור השער, ניתן לבעוט מכל נקודה במרחק 11 מטר מהשער.
1892 הוספת זמן פציעות על ידי השופט.
1902 הגדרת רחבת השוער, וקביעת נקודה לביצוע בעיטת העונשין.
1904 שופט יכול לתת חוק יתרון.
1912 הגבלת השוער לתפיסת הכדור באזור הרחבה שלו בלבד.
1925 חוק הנבדל משתנה כך שמספיקים 2 שחקני הגנה בין שחקן ההתקפה אשר מקבל את הכדור, לשער הקבוצה המגנה.
1965 מותר לקבוצה לבצע חילופים, אך במקרה של פציעה בלבד.
1967 מותר לקבוצה לבצע שני חילופים, ללא קשר לפציעות.
1970 בעיטות הכרעה קובעות את תוצאת המשחק במקרה של שוויון.
1970 שופט יכול להזהיר שחקן על ידי כרטיס צהוב ולהרחיק שחקן על ידי כרטיס אדום.
1992 על השוערים חל איסור לגעת בכדור ביד אם נמסר להם על ידי כף רגלו של שחקן מהקבוצה שלהם.
1995 מותר לקבוצה לבצע שלושה חילופים.
2000 לשוער מותר להחזיק בכדור עד 6 שניות.
2012 טכנולוגיית קו השער אושרה לשימוש.
2018 הוספת שופטי VAR.
2018 מותר לקבוצה לבצע חילוף רביעי בהארכת המשחק.
2019 שופט יכול להזהיר איש צוות על ידי כרטיס צהוב ולהרחיק איש צוות על ידי כרטיס אדום.
2020 מותר לקבוצה לבצע חמישה חילופים במהלך המשחק ב-3 עצירות שונות - החוק נקבע כחוק זמני בעקבות התמודדות עם מגפת הקורונה, והפך לקבוע בשנת 2022.
איימי אירווינג

| --- | --- |

איימי אירווינג, (1989)
 לידה:  10 בספטמבר 1953 (בת 71) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון 
 בן או בת זוג:  ברונו בארטו (1996–2005) 
 צאצאים:  מקס ספילברג 
 פרסים והוקרה:  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1981) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איימי דייוויס אירווינג (באנגלית: Amy Davis Irving; נולדה ב-10 בספטמבר 1953) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודייה-אמריקאית, מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1983 על הופעתה בסרט "ינטל".