stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לושאן
הערות שוליים

↑  Mount Lushan Geopark
↑  Lushan Geopark
↑  Lushan Mountain
↑
↑  Lushan National Park אתר אונסק"ו
1 2 3  Mountain Villas Behind Historic Veils
↑  Kuling Thoughts
↑  ביוגרפיה של ליטל יצאה לאור בשנת 2011: Bob Molloy, Colossus Unsung, Xlibris Corporation, 2011 ISBN, 1465300376, 9781465300379
↑  על פי מקורות אחרים, דוגמת ויקיפדיה באנגלית המצטטת את הביוגרפיה שלה, נכתבה היצירה בנאנג'ינג ולא בלושאן
↑  מסע צבאי שנועד להביס אילי מלחמה ששלטו בצפון סין, ולאחד את המדינה תחת הנהגה אחת
↑  אתר אונסק"ו
↑  מירי רוזובסקי, האחר הוא גן העדן הנכסף, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2011
↑  Huan Hsu, The Porcelain Thief: Searching the Middle Kingdom for Buried China
↑  אתר אונסק"ו
↑  AAAAA Scenic Areas
↑  Lushan Begins to Limit Visitor Number
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00648227  VIAF: 246286756   WorldCat (עם VIAF): 246286756 
מורדות מיוערים
המשורר טָאו יְוֵּ'אנְמִינְג
הפילוסוף הקונפוציאני ג'וּ שִׂי
ועידת הצפון-דרום. אדוארד סלבי ליטל במרכז
העיירה קולינג, כיום גולינג בתחילת החורף
האולם בו נערכו הכנסים של המפלגה הקומוניסטית
"שלושה אנשים צוחקים ליד נחל הטיגריס" - ציור זה מתקופת שושלת סונג מציג את המוטיב "קונפוציוניזם, טאואיזם ובודהיזם זהים" באמצעות איור של שלוש דמויות חשובות מכל דת: חְווֵיְיְוֵּ'אן, לוּ שְׂיוֹ'גִ'ינְג וטָאו יְוֵּ'אנְמִינְג
מקדש דונגלין
הכנסייה הקתולית בלושאן
גִ'ינְג הָאו, "הר קוָאנְגְלוּ"
אקדמיית נקרת האייל הלבן
בית הקולנוע המציג ברציפות את הסרט "אהבה בלושאן"
צ'יאנג קאי שק מכריז מלחמה על יפן, 1937
הכניסה הדרומית ללושאן
חווילת מֵיילוּ
צוק ראש הדרקון
מלחמת הכלות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  גארי ויניק
 הופק בידי:  קייט הדסון, ג'ולי יורן, קייסי וילסון
 תסריט:  גרג דה פול
 עריכה:  סוזן ליטנברג
 שחקנים ראשיים:  קייט הדסון אן האת'וויי 
 מוזיקה:  אדוארד שירמר
 צילום:  פרדריק הלמס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, Regency Enterprises 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בינואר 2009
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט חבר'ה נשי 
 תקציב:  30 מיליון דולר
 הכנסות:  115.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bridewars
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מלחמת הכלות (באנגלית: Bride Wars) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2009 בבימויו של גארי ויניק, עם קייט הדסון ואן האת'וויי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שתי חברות ילדות שחלמו להתחתן בתאריכים סמוכים והפכו לאויבות בנפש לאחר שיבוש בקביעת תאריכי חתונתן.
הסרט קיבל ביקורות פושרות אך היה שובר קופות.
תקציר העלילה

אוליביה "ליב" לרנר (קייט הדסון) ואמה אלן (אן האת'וויי) היו חברות ילדות צמודות אחת לשנייה. לאחר שצפו בגיל 10 בחתונה במלון פלאזה החליטו להתחתן שם בהגיע זמנן. ליב הפכה לעורכת דין מצליחה ועשירה ואמה הפכה למורה.
כעת ליב מאורסת לדניאל (סטיב האווי) ואמה מאורסת לפלטשר (כריס פראט) שתיהן רוצות להתחתן במלון פלאזה ונרשמות אצל מארגנת החתונות מריון סט. קליר (קנדיס ברגן). למריון יש שני מקומות פנויים ב-6 ביוני ואחד ב-27.
בגלל טעות הן מקבלות אותו תאריך לחתונה, הן מוצאות את הכלה שקבלה ב-27 (קייסי וילסון) אבל היא מסרבת לוותר.
כעת מתחילה מלחמה מי תוותר על ה-6 ביוני. אף אחר לא מוותרת והן מתחילות להתפרע ולהפריע אחת לשנייה, ליב נעזרת בעובד שלה קווין (מייקל ארדן) ואמה במורה המעצבנת דב (קריסטן ג'ונסטון). אמה שולחת בונבונירות שוקולד לליב כדי שתשמין וליב מחליפה לה בהיחבא את הספריי לחום אמה מתגנבת למספרה של ליב, מחדירה לשמפו שלה צבע כחול ומגיעה למסיבת הרווקות של ליב, מתחרה איתה ולמעשה הורסת לה את המסיבה.
ביום החתונה הכפולה מחדירה ליב קלטת שבה נראית אמה פרועה ומשתוללת. אמה מתפרצת לחתונתה של ליב ושתיהן מתקוטטות על הרצפה לתדהמתם של המוזמנים. לבסוף הן מתפייסות. פלטשר לא תומך באלן והיא עוזבת אותו ומתחברת לנייתן (בריאן גרינברג) אחיה של ליב והם נישאים.
כעבור שנה הן נפגשות ומסתבר ששתיהן בהיריון ותאריך הלידה לשתיהן הוא 3 במרץ...
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קייט הדסון | אוליביה "ליב" לרנר |  |
| אן האת'וויי | אמה אלן |  |
| בריאן גרינברג | נייתן לרנר | אח של ליב |
| כריס פראט | פלטשר פלמסון | ארוס של אמה |
| סטיב האווי | דניאל | ארוס של ליב |
| קנדיס ברגן | מריון סט. קלר | מארגנת חתונות |
| ג'ון פנקו | ג'ון אלן | אבא של אמה |
| קריסטן ג'ונסטון | דב דלגדו | ידידה של אמה |
| קייסי וילסון |  | כלה |
| מייקל ארדן | קווין | עוזר של ליב |
מכתש לוכנאגר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מכתש פיצוץ
 על שם:  מוצא המנהרות שבהן הוטמן היה מחפירה בריטית שקיבלה את השם "רחוב לוכנאגר"
 תאריך גילוי:  הופעל ב-1 ביולי 1916 בשעה 7:28 בבוקר עם 27 טונות של חומר נפץ מסוג אמונל
 נתונים ומידות
 קוטר:  91 מטרים
 עומק:  21 מטרים
 מיקום
 מיקום:  באזור הנהר סום, נחפר במהלך הקרב על הסום
 גוף שמיימי:  כדור הארץ
 קואורדינטות:  50°00′56″N 2°41′50″E﻿ / ﻿50.0156°N 2.69736°E﻿ / 50.0156; 2.69736
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מכתש לוכנאגר(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מכתש לוכנאגר(למפת או-דה-פראנס רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תע. למ.  בלגיהמכתש לוכנאגר(למפת או-דה-פראנס מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תעלת למאנש  בלגיהמכתש לוכנאגר
 
מכתש לוכנאגר (באנגלית: Lochnagar Crater) הוא מכתש פיצוץ המצוי באזור הנהר סום בצפון צרפת. הוא נוצר בעקבות פיצוץ מטען ענק של חומר נפץ על ידי הצבא הבריטי ביום הראשון לקרב על הסום, 1 ביולי 1916. המכתש, שקוטרו 91 מטרים ועומקו 21 מטרים, השתמר מאז ועד היום ומהווה אתר זיכרון לקרב.
הפיצוץ

המכתש שוכן בקרבת הכפר לה בואסל (La Boisselle) הסמוך לנהר הסום, כ-140 קילומטרים מצפון לפריז. הוא נוצר על ידי פיצוצו של מוקש גדול (למעשה מטען חומר נפץ), הגדול מבין 17 מוקשים שהופעלו על ידי הצבא הבריטי בבוקר היום הראשון לקרב על הסום.
המוקש, שנקרא מוקש לוכנאגר, הוטמן במנהרות שנחפרו בתנאים קשים על ידי פלוגות המנהרות מס' 185 ו-179 של חיל ההנדסה הבריטי. הן נחפרו תחת קטע מקו ההגנה הגרמני המבוצר באותה גזרה במטרה להשמידו לפני תחילת ההסתערות הבריטית. המוקש קיבל את שמו מן העובדה שמוצא המנהרות שבהן הוטמן היה מחפירה בריטית שקיבלה את השם "רחוב לוכנאגר" (Lochnagar Street). הוא הכיל 27 טונות של חומר נפץ מסוג אמונל, שהוטמן בעומק של 16 מטרים מתחת לפני הקרקע, בשני מטענים שהיו מרוחקים זה מזה כ-18 מטרים.
המוקש הופעל ב-1 ביולי 1916 בשעה 7:28 בבוקר. תיאר את הפיצוץ סגן-משנה ססיל ארתור לואיס מחיל האוויר המלכותי הבריטי:
הקרקע כולה התרוממה והבזיקה, עמוד ענק ומדהים התרומם אל השמיים. נשמעה שאגה קורעת אזניים, שהשתיקה את קולות התותחים וטאטאה את קולות המקלעים באוויר הנרתע סביב. עמוד העפר התרומם מעלה עוד ועוד עד ל-1,200 מטרים כמעט. שם הוא נתלה לרגע באוויר, או נראה כנתלה, כמו צללית של עץ ברוש גדול, ואז נפל כחרוט מתרחב של אבק ושברים.
התפוצצות המוקש השמידה קטע של חפירות גרמניות מבוצרות באורך של 90 עד 120 מטרים, שהיו מלאות ככל הנראה בחיילים. גם חיילים בריטים אחדים, שהמתינו בשטח ההפקר לתחילת ההתקפה של אותו בוקר, נפגעו מן השברים שפיזרה ההתפוצצות.
למרות התוצאות הפיזיות הגדולות שחוללה לא סייעה ההתפוצצות באופן ניכר להסתערות הבריטית באותה גזרה, והדיוויזיה ה-34, שלחמה שם, איבדה באותו יום יותר מ-6,000 הרוגים ופצועים.
המכתש

ממדיו הנוכחיים של המכתש שנוצר עקב ההתפוצצות הם קוטר של 91 מטרים ועומק של 21 מטרים, כולל שפה בהיקף המכתש בגובה של 4.5 מטרים.
הצעות למלא את המכתש בעפר נדחו. במשך חמישים שנים הוא נותר כשהיה והחל לשמש לנסיעות אופנוענים בתוכו וכמטמנה לאשפה. בסופו של דבר נרכשה הקרקע בה נמצא המכתש בשנת 1978 על ידי הבריטי ריצ'רד דאנינג (Richard Dunning) על מנת להבטיח את שימורו כאתר הנצחה.
כיום מבקרים במכתש כ-200,000 איש בשנה, והוא אחד האתרים המתוירים ביותר בחזית המערבית לשעבר.
אנדרטה שבה משולב צלב עץ גדול הוקמה ליד שפת המכתש. מדי שנה מאז 1979 נערך טקס זיכרון באתר, ב-1 ביולי בשעה 7:28, בנוכחות קהל שהגיע עד לכ-1,500 איש.
באוקטובר 1998 נתגלו בנקודה הסמוכה לשפת המכתש שרידי גופתו של חייל בריטי. הגופה זוהתה לפי חפצים שנמצאו בצדה כגופתו של טוראי ג'ורג' נג'נט (George Nugent), בן 28, שהוכרז כנעדר בקרב מאז ה-1 ביולי 1916. הוא הובא לקבורה בטקס צבאי בבית קברות צבאי בריטי סמוך למכתש ב-1 ביולי 2000. על מצבתו נחרתו המילים "אבד, נמצא, אך מעולם לא נשכח." צלב עץ ועליו לוחית זיכרון מסמן מאז בצד המכתש את המקום בו נתגלתה גופתו.
ראו גם

פלוגות המנהרות הבריטיות במלחמת העולם הראשונה
הכניסה לאתר המכתש והאנדרטה
מפקדת הצבא (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |
 דגל הצבא הבריטי
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  משרד הביטחון של בריטניה
 סוג:  מפקדה
 בסיס האם:  אנדובר, המפשייר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  31 באוקטובר 2011 – הווה (13 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:  גנרל (רמטכ"ל)
 מפקד נוכחי:  מארק קרלטון-סמית
מפקדת הצבא (באנגלית: Army Headquarters) הוא המטה הכללי של הצבא הבריטי ובראשו ראש המטה הכללי, היא שוכנת במחנה 'קווי מרלבורו' (אנ') באנדובר (אנ'), המפשייר.
המפקדה נוסדה באוקטובר 2011 וכוללת תחת פיקודה הישיר את מפקדת צבא היבשה (Field Army), האמונה על הדיוויזיות והכוחות הלוחמים של הצבא, ופיקוד העורף (Home Command) האמון על סיוע, הכשרה, גיוס ואימון הכוחות. בנוסף לאלו, תחת פיקוד המפקדה נמצא גם פיקוד המסוקים המאוחד (Joint Helicopter Command) של זרוע האוויר אשר כולל את חטיבת התקיפה האווירית הראשונה.
מפקדת הצבא מקבילה לפיקוד האוויר בחיל האוויר המלכותי ומפקדת פיקוד הצי בצי המלכותי.
מבנה

מפקדת צבא היבשה
הדיוויזיה הראשונה
הדיוויזיה השלישית
הדיוויזיה השישית
חטיבת התקיפה האווירית ה-16
פיקוד העורף
הפיקוד האזורי
אזור לונדון
פיקוד הגיוס וההכשרה הראשונית
מרכז משאבי אנוש של הצבא
מרכז שירות משאבי אנוש
המפקד הכללי של סקוטלנד
המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט
פיקוד המסוקים המשותף
החטיבה האווירית הראשונה
ראו גם

מבנה הצבא הבריטי
מפקדת פיקוד הצי
פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי
שער הכניסה למתחם מפקדת הצבא, אנדובר, המפשייר
מרדכי ביבי

מרדכי ביבי (1 ביולי 1922 – 5 בפברואר 2023) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון והמערך.
ביוגרפיה

ביבי נולד בשנת 1922 בבגדאד שבעיראק. בסיום לימודיו התיכוניים היה ממייסדי המחתרת הציונית בעיראק, בראשה עמד בשנים 1942–1945. בשנה האחרונה להיותו בתפקיד, עד עלייתו שלו ארצה, עמד מטעם המוסד לעלייה ב' בראש ועדת העלייה מעיראק. בישראל המשיך בפעילותו ולאחר קום המדינה היה ממארגני עליית יהודי עיראק במבצע עזרא ונחמיה.
ביבי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין. בין השנים 1953–1959 עבד במשרד הביטחון.
בשנת 1959 נבחר לכנסת הרביעית מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון. היה חבר הוועדה למינוי קאדים בכנסת החמישית ובמהלך הכנסת השביעית היה חבר הוועדה לבחירת שופטים ושימש סגן יושב ראש הכנסת. עם האיחוד בין מפלגתו למפא"י, היה לחבר המערך ומפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הודיע ביבי שלא יתמודד שוב על מקום בכנסת, על אף שפעילים מקרב עדות המזרח במפלגה דרשו את הצבתו במקום ריאלי.
ביבי היה מארגן המחלקה לעדות המזרח במפלגתו והרבה לדבר על הקיפוח של בני עדות המזרח, וטען שמפא"י משאירה את בני עדות המזרח במצב נחשל. כן פעל להעלאת זכר הפעולות של המחתרת היהודית בעיראק. ביבי גם תמך במדיניות ההתנחלות של הממשלה. בשנת 1973 ניסה ללא הצלחה לקדם את הקמת ועדת המדע והטכנולוגיה.
לאחר פרישתו מהכנסת המשיך ביבי להיות פעיל במפלגתו, ובין השאר היה חבר ועדת החוקה של המפלגה ונציג לקונגרס הציוני. כן שימש בורר במוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי.
ב-1991 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן.
ביבי נפטר ב-5 בפברואר 2023, בגיל 100 והובא למנוחות בבית העלמין מנוחת עולם בנתניה. נכדתו היא הזמרת והשחקנית ענבל ביבי.
מפרסומיו

מ-4 כנפות הנהריים (1983)
המחתרת הציונית-חלוצית בעיראק (1988)
הערות שוליים

↑  יהושע ביצור, שרות החיילות לא יקוצר, מעריב, 7 בפברואר 1962
↑  יהושע ביצור, נגע השימוש בסמים מחמיר, מעריב, 21 במאי 1970
↑  מ. מייזלס, אחדות העבודה לשעבר תתבע, מעריב, 22 ביולי 1973
↑  היום תאושר רשימת המועמדים, דבר, 23 בספטמבר 1973
↑  מרדכי ביבי, מעריב, 30 בנובמבר 1959
↑  הסתה עדתית באסיפת אחה"ע, דבר, 13 בספטמבר 1959
דניאל דגן, התקפה נוספת הושמעה על הנהגת העבודה, מעריב, 10 בפברואר 1974
↑  הודעה, דבר, 25 בדצמבר 1964
↑  בעבודה נמשך הדיון על השטחים, דבר, 29 בדצמבר 1972
↑  ועדה למדע וטכנולוגיה, דבר, 11 במרץ 1973
↑  מ. שמריהו, היום תוכרע בעבודה שאלת בחירת המועמד, מעריב, 9 בינואר 1980
↑  בוררות על 20 מפוטרי אל על, דבר, 25 בפברואר 1983
↑  ברוך דיין האמת: מרדכי ביבי הלך לעולמו בגיל 100, באתר "סרוגים", 6 בפברואר 2023
↑  מיכאל לוין, החלוץ בעירק, כותרת ראשית, 15 בפברואר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296144805171  BnF: cb18126926g (data)  ISNI: 0000 0000 6694 1859  LCCN: n84042960  VIAF: 25999525   WorldCat (עם VIAF): 25999525
משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה

.
אוניית המחקר ואייט ארפ של אנארי יוצאת מנמל מלבורן
צוות תצפיתנים מטאורולוגים של אנארי, בתחנת המחקר של אנארי באי הרד
משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (באנגלית: Australian National Antarctic Research Expeditions; בראשי תיבות: ANARE - אנארי) הוא שמה של התוכנית האוסטרלית לחקר אנטארקטיקה. התוכנית מנוהלת על ידי המחלקה האנארקטית של האוסטרלית (Australian Antarctic Division) במשרד לאיכות הסביבה של ממשלת אוסטרליה.
השם "ANARE"

אף שבאופן רשמי הפסיקו את השימוש בשם זה בראשית שנות האלפיים. עם זאת, משלחות חקר אוסטרליות לאנטארקטיקה ממשיכות להשתמש בשם, במטרה להזדהות עם ההיסטוריה הארוכה והמתמשכת של משלחות אוסטרליה לאנטארקטיקה: משלחות שהחלו עם משלחתו של דאגלס מוסון שעמד בראש משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בשנת 1911. מחקר נוסף של אוסטרליה ליבשת האנטארקטית נערך במסגרת משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בשנים 1929–1931.
תוכנית משלחות המחקר הלאומי האנטארקטיות של אוסטרליה החלו בשנת 1947 עם משלחות לאי מקווארי ולאי הרד. בשנת 1948 הוקמה המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה לניהול תוכנית המשלחת.
סמל ANARE

מיד לאחר שהתמנה דוקטור פיליפ לו לתפקיד מנהל המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה, בשנת 1949, ביקש מאשתו, נל, שהייתה אמנית, ליצור סמל עבור משלחות החקר. לו דרש כי הסמל יהיה עגול, במרכזו יהיה תרשים של יבשת אנטארקטיקה (כאשר הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית תהיה מודגשת). פיליפ לו דרש כי סביב הסמל יהיו תיאורים של בעלי חיים וצמחים באנטארקטיקה ובאיים שסביבה.
הסמל שנוצר היה מסובך מכדי להציגו על גבי כלי טיס, כלי רכב, או על דש בגד, ולכן הציע פיליפ לו סמל בצורת כלב ים נמרי.
הסמל העגול המשיך לשמש את ANARE עד שהוחלף לסמל אוסטרליה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  היסטוריה של משלחות החקר האנטארקטיות הלאומיות של אוסטרליה
1 2  סמלי ANARE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596953205171  LCCN: n50069256  SUDOC: 063875934  VIAF: 149579982   WorldCat (עם VIAF): 149579982
מנזר סטלה מאריס

| --- | --- |

חזית המנזר ובקדמתה הפירמידה שהוקמה כמצבה לחיילי נפוליאון
 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 כתובת:  הכרמל 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1828
 תאריך פתיחה רשמי:  1828 
 קואורדינטות:  32°49′36″N 34°58′13″E﻿ / ﻿32.826667°N 34.970278°E﻿ / 32.826667; 34.970278
  (למפת חיפה מוגדלת) מנזר סטלה מאריס(למפת חיפה רגילה) מנזר סטלה מאריס(למפת הגליל המערבי רגילה) מנזר סטלה מאריס(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מנזר סטלה מאריס
 
מנזר סטלה מאריס הוא מנזר גברים בשכונת סטלה מאריס שבחיפה. המנזר משתייך למסדר הכרמליתי ומשמש כמרכזו העולמי של המסדר. הבניין בן שלוש הקומות נבנה כחומה בצורה עם פתחים קטנים, בשל הצורך להתגונן מהתנכלויות שהיו מנת חלקם מיום שהוקם. צורתו של המבנה כשל ריבוע ובחלקו המזרחי חצר פנימית גדולה.
אטימולוגיה

שמו של המנזר ושמה של השכונה בחיפה בה הוא שוכן - "סטלה מאריס" ("Stella Maris", היינו "כוכב הים" בלטינית) - הוא אחד מכינויה של מרים, אם ישו, שבהקשר זה מוצגת כמגוננת על יורדי ים, מלחים ודייגים. יש הטוענים שהשם הוא שיבוש הביטוי "סטילה מריה", כלומר "טיפת הים" או "טיפת מרים", שכן על פי מסורת כרמליתית מרים וישו עברו במקום. שם המקום נקבע בשנות העשרים של המאה ה-20 על ידי קונסול ספרד בעת הקמת המגדלור החדש. לאור המסורת הנוצרית, אומץ השם בידי הכרמליטים כשמו של המנזר. שמו המלא של המנזר הוא "מנזר גבירתנו מהר הכרמל", בדומה לשמו של מנזר הנשים הכרמליתי השוכן בכרמל צרפתי.
תולדות המנזר

המסדר הכרמליתי נוסד על הר הכרמל לאחר מסע הצלב השלישי ב-1192, בידי נזירים שחיו במערות בנחל שיח בהשראת אליהו הנביא. המסדר שגשג והתרחב משם לרחבי אירופה. לאחר כיבוש עכו הצלבנית בידי הממלוכים בשנת 1291, גורשו הנזירים מן הכרמל.
בשנת 1631 החלו הכרמליתים במאמץ לשוב ולהתיישב במקום בו נוסד מסדרם. בתיווכו של קונסול צרפת, חתם האב פרוספר על הסכם רכישה עם שליט הכרמל באותה תקופה, האמיר אחמד טורבאי, על מנת להשיב את המסדר אל הכרמל. האב פרוספר הקים מנזר ליד מערת אליהו, אך גורש ממנו ב-1767 בלחצם של המוסלמים בידי שליט עכו (ובונה חיפה החדשה) דאהר אל-עומר. ב-1769 זכו הכרמליתים בפירמאן שבו אישר הסולטאן העות'מאני מוסטפא השלישי חסות צרפתית על האזור ועל אנשי המנזר. מאז נקרא הרכס וסביבותיו בשם "הכרמל הצרפתי".
ב-1767 החל האדריכל ג'מבטיסטה די סנט אלסיו בבניית המנזר החדש, אך נאלץ לעזוב את הארץ ב-1774 בטרם הספיק לסיים את הקמת המבנה. ב-1799 החל נפוליאון במצור על עכו, והבניין הוסב לבית חולים עבור חולי הדבר מקרב חייליו. כשנסוג נפוליאון מארץ ישראל הושארו חלק מהחולים במנזר, וככל הנראה נרצחו על ידי חייליו של אחמד אל-ג'זאר. המנזר עצמו נהרס בפקודת אל-ג'זאר, והנזירים גורשו ממנו בטענה ששיתפו פעולה עם הצרפתים. האב יוליוס, שחזר למקום ב-1803, אסף את עצמותיהם של 15 חיילים שהיו מפוזרות בחורבות המנזר, וקברן בקבר אחים. גופות חיילים נוספים נמצאו פזורות על מדרון הכרמל מתחת למנזר, וייתכן שהיו אלה חיילים שניסו לצעוד בעקבות הכוחות הנסוגים וכך מצאו את מותם. מצבה לזכרם בצורת פירמידה הוקמה במנזר מספר שנים אחר כך.
ב-1821 פוצץ עבדאללה פאשא, שליט עכו, את שאריות המבנה, והשתמש באבניו על מנת להקים לעצמו בית קיץ. ב-1826 החל האב קאסיני (Cassini), חבר המנזר ואדריכל, לבנות את המנזר מחדש על פי קווי יסוד שהותוו על ידי שארל העשירי מלך צרפת. הכנסייה נפתחה ב-1836, והבנייה הושלמה ב-1853. המקום שימש כמנזר, בית חולים ואכסניה. ב-1839 העניק האפיפיור גרגוריוס השישה עשר תואר כבוד של "בזיליקה מינור" לכנסייה, כאות לכך שהיא נחשבת ל"כנסיית האם" של המסדר. עם הנזירים במנזר נמנה שמואל אוסוואלד רופאייזן שנודע בשם "האח דניאל".
בתקופת המנדט הבריטי המנזר שימש כמפקדה חטיבתית של הבריטים (חטיבת הרגלים ה-1 הבריטית ומינואר 1947 הדיוויזיה המוצנחת ה-6) שהייתה אחראית על אזור הצפון.
הכנסייה

הכנסייה מוקדשת ל"גבירתנו של הר הכרמל" וצורתה כשל צלב יווני. קירותיה מכוסים בלוחות שיש שהותקנו בה ב-1931, לרגל חגיגות 300 שנה לשובם של הכרמליתים אל הכרמל. האזור הקדוש והאפסיס בכנסייה שוכנים מעל מערה שנודעה בימי הביניים בשם "מערת אלישע", להבדיל ממערת אליהו שלמרגלות ההר, אך המסורת הכרמליתית מייחסת את שתיהן לאליהו. במערה מזבח ועליו פסל אליהו.
במרכז האפסיס שמעל המערה ניצב פסל המדונה והילד, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה, עת חששו הנזירים מהתנכלות המוסלמים לפסל, הוא הוחבא באחד מבתי העיר. לאחר כיבוש חיפה על ידי הבריטים הוחזר הפסל למקומו, ומאז, בכל יום ראשון השני שלאחר חג הפסחא, נערכת תהלוכה שבה נישא העתק הפסל מכנסיית המשפחה הקדושה בעיר לכנסיית המנזר, לציון החזרת הפסל. בסורג שתוחם את האזור הקדוש קבועות נורות קטנות המייצגות מקומות בעולם בהם ישנה נוכחות כרמליתית.
כיפת הכנסייה צוירה בשנים 1926–1928 בידי הנזיר האמן לואיג'י פוג'י. היא נחלקת לשמונה פלחים שבהם נראים אליהו הנביא עולה בסערה השמימה ומשליך את גלימתו לעבר אלישע, דוד המלך פורט בנבל, נביאים, קדושים כרמליתים, ביקור המשפחה הקדושה בכרמל ועוד. בארבע פינות הכיפה נראים ארבעת המבשרים לצד האטריבוטים שלהם, ובבסיס הכיפה מופיעים פסוקים בכתב מוזהב הקשורים בכרמל, הנחשב לפרפיגורציה של מרים: "כבוד הלבנון ניתן לה הדר הכרמל והשרון" (ישעיהו, ל"ה, ב') ו"ראשך עליך ככרמל, ודלת ראשך כארגמן מלך אסור ברהטים" (שיר השירים, ז', ז').
בארבע פינות הכנסייה קבועים תבליטים על ארבעה לוחות, המתייחסים לארבעה קדושים בני המסדר:
תרסה מאווילה - נזירה ממוצא יהודי שחיתה כנוצרייה. היא כתבה את הספר "הטירה הפנימית" המסמלת את ההגנה שבחיפוש האמת הפנימית מפני הרוע שבחוץ. בתבליט נראית הטירה הפנימית שנמצאת באווילה ומעליה יונה המסמלת את רוח הקודש.
יוחנן מהצלב - בלוח המייצג אותו נראה הר שאליו מובילות מספר דרכים, אך רק אחת מהן מובילה אל הצלב שבראשו, ועליה הכיתוב "כלום, כלום, כלום". המשמעות היא שרק בהשגת האינות המוחלטת ניתן להגיע אל הפסגה.
אדית שטיין - יהודיה ודוקטור לפילוסופיה שחיתה בגרמניה. לאחר שקראה את "הטירה הפנימית" מאת תרסה מאווילה, היא התנצרה והצטרפה למנזר הכרמליתי. היא נרצחה באושוויץ שכן לפי חוקי הגזע נחשבה יהודיה. בלוח המוקדש לה נראה הספר "הטירה הפנימית" על רקע גדר תיל, צלב ומגן דוד. שטיין הוכרה כקדושה ולפי המסורת ביצעה ניסים רבים.
מרים בוארדי הייתה נזירה לבנונית שגרונה שוסף כשהייתה בת 13, אך היא נרפאה בידי אחות אותה זיהתה כבתולה. היא הקימה את מנזר הכרמלתיות בבית לחם ושם חוותה התגלות שבעקבותיה זיהתה את אמאוס של הברית החדשה באמאוס ניקופוליס. מעיין מרים בכפר אעבלין קרוי על-שמה, והיא מכונה גם בכינוי "פרח המזרח". הפרח מופיע בלוח המוקדש לה, לצד דמויות רוחניות המרחפות בין עצים.
תרסה מאווילה - "הטירה הפנימית"
יוחנן מהצלב - "העלייה אל הכרמל"
אדית שטיין - "לימודי הצלב"
מרים בוארדי - "פרח המזרח"
בחדר שמימין לכניסה מוצגים פריטים ארכאולוגיים שנמצאו בעיקר באתר בו שוכן מגדלור סטלה מאריס, ואשר בו ניצב מנזר ביזנטי ולאחר מכן מצודה צלבנית. עם המוצגים נמנים כף רגלו של פסל גדול עם הכיתוב "זאוס הליוס של הכרמל". עוד מוצג בחדר מיצג שהכינו הנזירים ב-1958 המתאר את לידת ישו.
אגפי המנזר האחרים

אחד מאגפי המנזר משמש כבית מלון לצליינים, ובכניסה אליו ישנה שדרה המשקפת את הוויה דולורוזה שבירושלים. השדרה הושחתה עם השנים ונסגרה לקהל הרחב. בפתח המלון נמצא פסלה של הקדושה תרזה הקדושה מליזייה, נזירה כרמליתית שהלכה לעולמה בגיל 23, ושאת רוב חייה הבוגרים עשתה במטבח ("ואת האל מצאתי בין הסירים ומחבתות").
הבנייה בתוך חצר המלון מאוחרת יותר (1909) וגם בה מוטיבים של מבצר. בפנים בית המלון שוכנת כנסייה נוספת. לכנסייה זו הובאו תחריטים ממנזר הנשים הכרמליתי ששכן בבת גלים, ואשר פונה על ידי שלטונות המנדט עם הקמת בית החולים רמב"ם. עוד שוכנת במנזר ספרייה.
בקפלת תרסה מאווילה שמחוץ למנזר, שוכן מבנה קבורה, שאליו הוכנסו גופות הנזירים לקבורה ראשונית, ולאחר מכן פונו עצמותיהם אל חדר קטן במנזר, הנמצא מאחורי מזבח הכנסייה. בקיר הפרוזדור המוביל אל החדר קבועים לוחות שיש המונים את שמות הנפטרים. סביב המנזר מספר מבנים נוספים המשמשים את הנזירים.
במורד השביל המוליך אל מערת אליהו, שוכנת קפלת הלב הקדוש שנבנתה תחילה כטחנת רוח מכספי תרומות של עולה רגל מאלזס. טחנת הרוח שמעולם לא הופעלה (ויש הטוענים שכלל לא הושלמה), משמשת להתבודדות נזירים.
קבר אלישע

על פי מסורת יהודית מראשית המאה ה-13, קברו של אלישע שכן במערה בראש הר הכרמל מעל מערת אליהו, ב'מר אליאס', כיום במערה בתחום מנזר סטלה מאריס.
גלריה

כיפת הכנסייה
האזור הקדוש ובו פסל המדונה והילד, ומתחתיו הסורג והמערה ובה המזבח
פסל אליהו על המזבח במערה
קפלת הלב הקדוש
דרך הצלב במנזר
המערה במנזר סטלה מאריס אותה מתארים עולי הרגל כ"מערת אלישע" בראשית המאה ה-13
ראו גם

מנזר גבירתנו של הכרמל
לקריאה נוספת

מדריך לאתרים נוצריים בישראל, הוצאת אריאל 85-87, אפריל 1992, עמ' 250.
דוד רפ, הכנסיות היפות בישראל, הוצאת מפה, 2011, ISBN 9789655211221, עמ' 76.
הערות שוליים

↑  אלי שילר (עורך), חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, עמ' 37.
↑  מדריך לאתרים נוצריים בישראל, הוצאת אריאל 85–87, אפריל 1992, עמ' 251.
↑  R. Dare Wilson, "With 6th Airbone Division In Palestine 1945-1948", ISBN 978-1-84415-7-716.עמוד 96. קישור לספר בGoogleBooks
↑  מסורת כרמליתית בלבד גורסת שהמשפחה הקדושה ביקרה בכרמל בדרכה מבית לחם לנצרת לאחר לידת ישו.
↑  ראו גם תרז מליזייה: סיפור חיי, הוצאת נמרוד
↑  אלי שילר (עורך), חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, עמ' 116.
↑  יעקב שורר, "כוכב הים", בתוך: טבע וארץ, ינואר–פברואר 1997.
↑  ספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל", כרך א', עמוד 238 (מהדורה 2011)
↑  קבר הנביא אלישע בן שפט, אתר אהלי צדיקים
↑  מערת אלישע, אתר מנהרות הכרמל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008707585105171  VIAF: 4786159613658341030008   WorldCat (עם VIAF): 4786159613658341030008 
המנזר מהאוויר, ינואר 2022
צילום אווירי של המנזר, 2016
מפת סטלה מאריס
המנזר ב-1934
מקלה (עיר)

| --- | --- |

רחוב במרכז העיר
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מדינה פדרלית:   תיגראי
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 שטח:  24 קמ"ר
 גובה:  2,084 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  323,700 (1 ביולי 2015)
  ‑ צפיפות:  6,923 נפש לקמ"ר (2005)
 קואורדינטות:  13°29′49″N 39°28′37″E﻿ / ﻿13.496944444444°N 39.476944444444°E﻿ / 13.496944444444; 39.476944444444 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.mekelleadministration.gov.et/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטימקלה(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטימקלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מֶקֶלֶה (באמהרית: መቐለ, בתיגרינית: መቀሌ) היא עיר ומחוז במדינת תיגראי שבאתיופיה. מקלה היא גם הבירה של תיגראי וביתה של משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה. העיר נמצאת כ-650 קילומטרים צפונית לבירה אדיס אבבה.