הר אתוס
עשרים המנזרים כסדרם ההיררכי

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| דירוג בהיררכיה | שם | תיאור | תמונה |
| 1 | מגיסטי לאוורה  Μεγίστη Λαύρα | המנזר שוכן בפינה הדרום-מזרחית של חצי האי. הוא נבנה החל בשנת 963 על ידי הנזיר אתנאסיוס מטרביזונד, שהגיע להר אתוס ב-958, בעזרתו של הקיסר הביזנטי ניקופורוס השני. תחילה נבנתה הכנסייה המרכזית, ה"קתוליקון", שהוקדשה לאתנאסיוס עצמו לאחר מותו, והמנזר המשיך והתרחב תוך שהוא בולע מנזרים קטנים נוספים וזוכה לתמיכה נדיבה מצד הקיסרים הביזנטיים, ומאוחר יותר גם מצד נסיכים סלאבים. במאה ה-14 החל המנזר לאבד מחשיבותו בשל פגיעתם של שודדי ים, רעידת אדמה שפקדה אותו ב-1585 ותחרות מצד מנזרים אחרים כמו ואטופדי ואיווירון.  מנזר מגיסטי לאוורה ("לאוורה הגדולה") הוא הגדול והוותיק במנזרי הר אתוס ובמאה ה-11 התגוררו בו כ-700 נזירים. במנזר 36 קפלות, ספרייה ובה יותר מ-2,000 כתבי יד ו-20,000 ספרים. למרות שמו, המנזר אינו לאורה אלא קוינוביון. במנזר כ-300 נזירים. (מיקום 40°10′16″N 24°22′58″E﻿ / ﻿40.17111°N 24.38278°E﻿ / 40.17111; 24.38278) | מנזר מגיסטי לאוורה (מתוך http://www.diatheke.org/Athos/index.php של Dieter Mitternacht) |
| 2 | ואטופדי Βατοπέδι | מנזר ואטופדי נבנה במחצית השנייה של המאה ה-10 על ידי שלושה אצילים שהיו לנזירים ונמנו על תלמידיו של אתנאסיוס, מייסדו של מנזר מגיסטי לאוורה. עם זאת, לפי המסורת מיוחסת בנייתו לקיסר הרומי המזרחי ארקדיוס בן המאה ה-4, אשר הקים אותו לאות תודה למריה, לאחר שהצילה את בנו מספינה שנטרפה. הילד נמצא בסבך שיחים ומכאן שם המנזר (ואטו – שיח; פדי – ילד).  המנזר שוכן בפינה הצפון-מזרחית של חצי האי והקתוליקון שבו מוקדש לבשורת מריה. במנזר עצמו 12 קפלות, ובבעלותו 19 קפלות נוספות מחוץ למתחם המרכזי. מגדל הפעמונים של המנזר נבנה בשנת 1427 והוא העתיק בהר אתוס כולו. בספריית המנזר אוסף עשיר של 35,000 ספרים, 25 מגילות ו-2,000 כתבי יד. במנזר שמורה "החגורה הקדושה של הבתולה" (Αγία Ζώνη της Παναγίας) אותה מסרה לשליח תומא לפני עלייתה השמיימה. במנזר 50 נזירים, רבים מהם בני קפריסין. (מיקום 40°18′49″N 24°12′39″E﻿ / ﻿40.31361°N 24.21083°E﻿ / 40.31361; 24.21083) |  |
| 3 | מנזר איווירון Ιβήρων גאורגית ივერთა მონასტერი | המנזר נבנה על ידי גאורגים בשנת 979 כשהוא בולע את מנזר קולובוס שקדם לו. מקור שמו של המנזר בממלכה הגאורגית הקדומה, ממלכת איבריה, שממנה הגיע האדריכל הראשי של המנזר, יואנס, בתמיכתו של מלך טאו-קלארג'תי, דוד השלישי קורופלטס. המנזר מוקף בארבעה מעברים שיוצרים מבנה מלבני, ובמרכזו הקתוליקון שנוסדה במאה ה-10. בעת מלחמת העצמאות היוונית תרם המנזר מאוצרותיו לתמיכה במאבק. שלוש שריפות גדולות אירעו במנזר וזו של 1865 כילתה אותו כמעט לחלוטין, אך הוא שוקם לאחר מכן. בספריית מנזר איווריון 2,000 כתבי יד, 15 מגילות ליטורגיות ו-20,000 ספרים, רובם בגאורגית, יוונית, עברית ולטינית. במנזר מתגוררים 30 נזירים.  (מיקום 40°14′43″N 24°17′07″E﻿ / ﻿40.24528°N 24.28528°E﻿ / 40.24528; 24.28528) |  |
| 4 | כילַנְדָרִיוּ Χιλανδαρίου סרבית Хиландар | מנזר כילנדריו נוסד בידי סאווה הקדוש (Свети Сава) הסרבי ואביו האציל סטפן נמאניה (Стефан Немања). שמו של המנזר בא משמו של מנזר שניצב במקום קודם לכן או מה"כלנדיון", סירה ביזנטית אופיינית. ב-1198 אושר מעמדו הסרבי של המנזר בבולה של הקיסר אלכסיוס השלישי. המנזר שיושב מאז ומתמיד על ידי נזירים סרביים וזכה לכינוי "המנזר הסרבי", נחשב כיום למרכז הדתי החשוב ביותר לסרבים.  בשל התמיכה הכספית הסרבית המשיך המנזר לשגשג גם בתקופות הקשות שפקדו את הר אתוס, אולם במאה ה-17 הידלדל זרם הנזירים החדשים מסרביה, ובמאה ה-18 התגוררו בו בעיקר בולגרים. בשנות השמונים של המאה ה-20 הותקנה רשת חימום חשמלית במנזר ובשנת 2004 גרם אחד מהתנורים לשרפה שכילתה כמעט מחצית מהמנזר. הקתוליקון מוקדש להצגת הבתולה הברוכה מרים במקדש, ונבנה במאה ה-14. במנזר 22 נזירים. (מיקום 40°20′40″N 24°07′07″E﻿ / ﻿40.34444°N 24.11861°E﻿ / 40.34444; 24.11861) |  |
| 5 | דיוניסִיוּ Διονυσίου | מנזר דיוניסיו יושב על צוק בגובה של 80 מטר לחופו הדרום-מערבי של חצי האי אתוס. הוא נוסד במחצית השנייה של המאה ה-14 בתמיכה כספית של קיסרי האימפריה של טרפזונטס, והוא קרוי על שם מייסדו. המנזר הוכרז כמנזר פטריארכאלי בשנת 1389 ובכך רכש את עצמאותו. הקתוליקון המוקדש ללידתו של יוחנן המטביל חרב בשרפה קשה ב-1534, אך הוקם מחדש ב-1540. במנזר כ-50 נזירים.  (מיקום 40°10′05″N 24°16′29″E﻿ / ﻿40.16806°N 24.27472°E﻿ / 40.16806; 24.27472) |  |
| 6 | קוּטְלוּמוֹסִי Κουτλουμούσι | המנזר השוכן ליד קארייס מוקדש להשתנותו של ישו, ונזכר כבר ב-1169. המנזר ידע ימים קשים במחצית הראשונה של המאה ה-14 כאשר היה מטרה לשודדי ים, אך החל להתאושש בחלקה השני של המאה והתרחב ב-1428 תוך שהוא בולע את מנזר אליפיוס הקדוש הנטוש. שרפה גדולה בשנת 1497 הובילה לתהליך של שקיעה, אך הקתוליקון הוקם במאה ה-16 בסגנון האדריכלי המקובל בהר. שרפה נוספת ב-1767 כילתה את האגף המזרחי של המבנה, והמקום המשיך וידע שריפות נוספות שהאחרונה שבהן התחוללה ב-1980. בספרייה שמורים 662 כתבי יד וכ-3,500 ספרים. במנזר כ-20 נזירים.  (מיקום 40°16′11″N 24°15′44″E﻿ / ﻿40.26972°N 24.26222°E﻿ / 40.26972; 24.26222) | מנזר קוטלומוסי (מתוך אתר http://www.diatheke.org/Athos/index.php של Dieter Mitternacht) |
| 7 | פאנטוקראטורוס Παντοκράτορος | המנזר שוכן בצפון-מזרחו של חצי האי אתוס. למרות המסורת לפיה נוסד על ידי אלכסיוס הראשון קומננוס, הראיות תומכות בכך שנוסד על ידי זוג אחים, אלכסיוס ויואנס, אשר נשאו משרות שלטוניות בתקופתו של אלכסיוס הראשון. לא ידוע מתי הוקם המבנה בדיוק, אך בשנת 1358 כבר ניצב במקומו. המנזר שופץ והורחב במאה ה-16. שלוש שריפות גדולות שפקדו את המבנה, האחרונה ב-1948, לא השמידו אותו והוא שוחזר בכל פעם מחדש. במנזר אוסף של שרידי קדושים וכן פיסה מהצלב האמיתי. למנזר 14 קפלות, מחציתן בתוך המתחם המרכזי. במנזר כ-15 נזירים.  (מיקום 40°17′00″N 24°15′55″E﻿ / ﻿40.28333°N 24.26528°E﻿ / 40.28333; 24.26528) | מנזר פאנטוקראטורוס (מתוך אתר http://www.diatheke.org/Athos/index.php של Dieter Mitternacht) |
| 8 | קסירופוטאמו Ξηροποτάμου | המנזר שוכן במרכז החוף המערבי של חצי האי בגובה של 200 מטר. מועד ייסודו המדויק וזהות מייסדו אינם ידועים ולפי המסורת מיוחס הדבר לרומנוס הראשון לקפנוס או לקונסטנטינוס השישי, ואף לקיסרית פולכריה מהמאה ה-5. המנזר שגשג עד למאה ה-13, אך אז נפגע מהתקפות שודדים. הוא זכה לתמיכת הקיסרים הביזנטיים אשר אישרו את מעמדו במאות ה-13 וה-14.  הסולטאן סלים הראשון היטיב במיוחד עם מנזר זה, ופרסם צו לפיו כל אימת שמקומות התפילה במנזר ייפגעו באש או בדרך אחרת, הם ייבנו מחדש. עוד סייע הסולטאן למנזר במימון והעניק לו זכויות שונות, אולם בהמשך החל שוקע ונפגע ממספר שריפות, שהאחרונות שבהן התרחשו ב-1950 וב-1973. המנזר הוא בעליו של היישוב החילוני והנמל של הר אתוס, דפני, ומתגוררים בו כ-25 נזירים. (מיקום 40°13′44″N 24°13′21″E﻿ / ﻿40.22889°N 24.22250°E﻿ / 40.22889; 24.22250) |  |
| 9 | זוגראפו Ζωγράφου בולגרית Зограф | מנזר זוגראפו נוסד לפי המסורת על ידי שלושה נזירים מאוחריד שבמקדוניה אשר הגיעו אל ההר הקדוש במאה ה-10. לפי מסורת אחרת ייסד גאורגיוס הצייר (Γεώργιος ο Ζωγράφος) את המנזר ומכאן שמו – "זוגראפוס" ביוונית הוא צייר (Ζωγράφος). המנזר מוקדש לגאורגיוס הקדוש. אין מידע מדויק על ימיו הראשונים של המנזר ונראה שהיה למוסד בעל אופי בולגרי החל במאה ה-13. למנזר היו נכסים ברומניה, בולגריה, רוסיה ובטורקיה, אך אלה אבדו וכיום יש ברשותו נכסים רק בתחומי יוון. מאז 1845 חיים במנזר רק בולגרים. כ-15 נזירים מתגוררים במקום.  (מיקום 40°18′17″N 24°09′39″E﻿ / ﻿40.30472°N 24.16083°E﻿ / 40.30472; 24.16083) |  |
| 10 | דוֹכִיאָרִיוּ Δοχειαρίου | דוכיאריו הוא המנזר הצפוני ביותר שניצב על קו החוף המערבי של חצי האי. ייסודו מיוחס לאותימיוס המבורך, בן זמנו של אתנאסיוס ומייסדו של מגיסטי לאוורה, אך נראה כי המנזר שכן במבנה אחר, קרוב יותר לנמל דפני, ואילו המבנה הנוכחי הוקם רק במאה ה-11. הקתוליקון במנזר מוקדש למלאך מיכאל. המנזר החל לשקוע במאה ה-14, אם כי לזכותו יצוין שהוא היחיד מבין עשרים המנזרים שלא סבל משריפות הרסניות. במאה ה-19, בעת מלחמת העצמאות היוונית, עינו הטורקים את נזירי דוכיאריו ובזזו את אוצרותיו. במנזר כ-30 נזירים.  (מיקום 40°16′00″N 24°10′22″E﻿ / ﻿40.26667°N 24.17278°E﻿ / 40.26667; 24.17278) |  |
| 11 | קרקאלוּ Καρακάλλου | מנזר קרקאלו ניצב על גבעה בחופו המזרחי של חצי האי. המסורת המקובלת ביותר מייחסת את ייסודו לנזיר קרקאלס בתחילת המאה ה-11, והוא נזכר במסמך משנת 1018. במאה ה-13, לאחר התקפות מצד שודדי ים ומצד האימפריה הלטינית, ננטש המנזר לחלוטין, והוקם שוב על ידי הקיסרים אנדרוניקוס השני ויוחנן החמישי פלאיולוגוס. המנזר שוב ידע תקופת שקיעה ושוב נבנה מחדש במאה ה-16 בתקופתו של סולימאן הראשון. בתקופה זו נבנו מגדל פטרוס הקדוש, שהוא המגדל הגדול בהר אתוס, והקתוליקון. במנזר שמורות גולגולותיהם של השליח ברתולומאוס הקדוש ושל כריסטופורוס הקדוש, אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. במנזר כ-30 נזירים.  (מיקום 40°13′22″N 24°18′32″E﻿ / ﻿40.22278°N 24.30889°E﻿ / 40.22278; 24.30889) | מנזר קרקאלו (מתוך אתר http://www.diatheke.org/Athos/index.php של Dieter Mitternacht) |
| 12 | פִילוֹתֵאוּ Φιλοθέου | המנזר השוכן בצפון-מזרח חצי האי הר אתוס סמוך למקדש אסקלפיוס העתיק, נוסד בסוף המאה ה-10, בתקופתו של הנזיר אתנאסיוס, והוא מוקדש לבשורה. ב-1746 נבנה קתוליקון חדש במנזר, אך הוא נשרף עד היסוד ב-1871. המנזר נקלע לקשיים והפך תלוי כלכלית במועצה הקדושה. במנזר שמורים בין היתר פיסה מהצלב האמיתי וידו הימנית של יוחנן כריסוסטומוס. במנזר 60 נזירים.  (מיקום 40°13′33″N 24°17′30″E﻿ / ﻿40.22583°N 24.29167°E﻿ / 40.22583; 24.29167) |  |
| 13 | סימונופטרה Σιμωνόπετρα | מנזר סימונופטרה או סימונוס פטרה (Σίμωνος Πέτρα) מצטיין במיקומו יוצא הדופן; המנזר ממוקם על צוק בתוך ערוץ צר ותלול בגובה 330 מטר מעל הים, דבר שהגן עליו מהתקפות שודדים. המנזר נוסד בסביבות שנת 1257 על ידי שמעון המבורך מירובלטס בעקבות חזון שעבר, ונקרא על שמו. המנזר חודש ב-1363 במימון סרבי, אך חרב בשרפה בשנת 1570 והארכיון שבו אבד. המנזר הוקם מחדש, אך נשרף שוב ב-1622 וננטש בשל עול המיסוי העות'מאני הכבד. רק בסוף המאה ה-18 חזר המנזר לפעול. מצוקת המקום הכתיבה בנייה צפופה ללא הבחנה של ממש בין המבנים השונים. הקתוליקון שנבנה בשנת 1600 לערך הוקדש להולדת הצלוב, אך מבנה הכנסייה הנוכחי הוא חדש יותר והוקם לאחר שהקודם נשרף ב-1891. במנזר מתגוררים כ-50 נזירים.  (מיקום 40°11′20″N 24°14′50″E﻿ / ﻿40.18889°N 24.24722°E﻿ / 40.18889; 24.24722) |  |
| 14 | פאולוס הקדוש Αγίου Παύλου | מנזר פאולוס הקדוש (אַיוּ פָּאבְלוּ) בחלקו המערבי של הר אתוס מוקדש להצגת ישו בבית-המקדש, וקרוי על שם הנזיר שייסדו. המנזר ננטש במאה ה-14 אך נוסד שוב וזכה לתמיכה כלכלית מצד הקיסרים יוחנן החמישי ויוחנן השביעי פלאילוגוס ומצידם של נסיכים סלאבים. גורלו של המנזר בתקופה העות'מאנית היה זהה לזה של המנזרים האחרים והוא שקע בקשיים כלכליים ובחובות, מהם נחלץ רק החל בסוף המאה ה-18. המנזר ניזוק בשרפה קשה ב-1902 ובהצפה ב-1911.  במנזר שמורים פיסה מהצלב האמיתי, מתנותיהם של שלושת האמגושים וכף רגלו של האפיפיור גרגוריוס הראשון. במנזר מתגוררים כיום 30 נזירים. (מיקום 40°09′37″N 24°17′22″E﻿ / ﻿40.16028°N 24.28944°E﻿ / 40.16028; 24.28944) |  |
| 15 | סטוורוניקיטה Σταυρονικήτα | סטוורוניקיטה הוא המנזר הקטן בהר הקדוש. אין מידע רב על ההיסטוריה של המנזר ונראה שנוסד בימיו של הקיסר יוחנן הראשון צימיסקס במאה ה-10. במאה ה-13 היה המנזר לחלק מרכושו של מנזר קוטלומוסי ובמאה ה-16 השתייך למנזר פילותאו. ב-1533 היה המנזר לעצמאי שוב ונבנה בו קתוליקון חדש שהוקדש לניקולאס הקדוש. במנזר מתגוררים 30 נזירים.  (מיקום 40°16′01″N 24°16′38″E﻿ / ﻿40.26694°N 24.27722°E﻿ / 40.26694; 24.27722) |  |
| 16 | קסנופודוס Ξενοφώντος | מנזר קסנופודוס נוסד במאה ה-10 או ה-11 ונקרא על שם מייסדו שהיה גם לאב המנזר. המנזר השוכן על חוף הים היה במאה ה-13 ליעד להתקפות שודדי ים חוזרות ונשנות ולתקיפות מצד האימפריה הלטינית. במאה ה-16 היו רוב נזירי המנזר סלאבים, אך הוא נקלע לקשיים כספיים ולחובות והחל לשקוע. המנזר התאושש במאה ה-18 והחלה בו בנייתו של קתוליקון חדש. במנזר כ-30 נזירים.  (מיקום 40°15′30″N 24°10′47″E﻿ / ﻿40.25833°N 24.17972°E﻿ / 40.25833; 24.17972) |  |
| 17 | אוסיוּ גריגוריוּ Οσίου Γρηγορίου | המנזר נוסד במאה ה-14 בעת שנוסדו המנזרים פאנטוקראטורוס ודיוניסיו, ונקרא על שם מייסדו. מעט מאוד ידוע על ימיו הראשונים של המנזר בשל כך ששריפות שאירעו בו ב-1500 וב-1762 השמידו את הארכיבים שבו.  בראשית המאה ה-19 נקלע המנזר לקשיים וביקש את חסותו של מנזר מגיסטי לאוורה, אך לא ידוע מה עלה בגורלה של בקשה זו. מאידך ידוע כי המנזר הצליח להתאושש במחצית השנייה של המאה ה-19. במנזר כ-70 נזירים. (מיקום 40°10′45″N 24°15′25″E﻿ / ﻿40.17917°N 24.25694°E﻿ / 40.17917; 24.25694) |  |
| 18 | אֶסְפִיגְמֶנוּ Εσφιγμένου | המנזר ניצב בצידו המזרחי של האי ובקרבתו שרידים של יישובים מהתקופה הרומית ומתחילת ההתיישבות הנוצרית בחצי האי. המנזר נוסד במאה ה-10 או ה-11 ונזכר לראשונה ב-1045. משמעות שמו של המנזר ביוונית היא "הלחוץ" או הכלוא"' וייתכן ששם זה נובע ממיקומו של המנזר בין הים לבין שלוש גבעות. הוא נשרף מספר פעמים' כאשר השרפה הקשה ביותר ארעה ב-1534. כמו יתר המנזרים ידע גם אספיגמנו התקפות שודדים במאה ה-13 ושקיעה כלכלית במאה ה-17, אך החל להתאושש לאחר מכן וקתוליקון חדש המוקדש לעלייתו השמיימה של האדון נבנה בו ב-1808. בעת מלחמת העצמאות היוונית שימש המנזר כמחנה צבאי טורקי עד 1831, ולאחר מכן שופץ ונבנו בו מספר מבנים חדשים.  בעקבות סכסוכים קשים עם המועצה הקדושה ועם פטריארך קונסטנטינופול, בעיקר על רקע שאלת כינון היחסים בין האורתודוקסיה לנצרות הקתולית, פרש המנזר בשנת 1974 מחברותו במועצה הקדושה. המצב החמיר בשנת 2002, כאשר פטריארך קונסטנטינופול דרש כי הנזירים יפנו את המנזר לחלוטין, וקבע כי הם פרשו מהנצרות האורתודוקסית. צו של בית-המשפט העליון של יוון הורה גם הוא לנזירים להתפנות מהמנזר, בשל איסור שקובעת החוקה היוונית על פיצול דתי בהר אתוס, אך המנזר לא פונה ומתגוררים בו כ-60 נזירים, הרואים עצמם כאורתודוקסים האמיתיים. היריבות עם המנזרים האחרים אף הגיעה לתגרות ידיים בשנת 2006, ונכון לשנת 2007 המנזר עדיין לא משתתף במוסדות המדינה הנזירית. (מיקום 40°21′07″N 24°08′15″E﻿ / ﻿40.35194°N 24.13750°E﻿ / 40.35194; 24.13750) |  |
| 19 | איו פנטליימונוס Αγίου Παντελεήμονος או רוסיקון Ρωσσικόν | המנזר הממוקם בצידו המערבי של חצי האי בסמוך לנמל דפני נוסד במאה ה-10 במקום בו ניצבת כיום סקיטת בוגורודיצה. הנזירים עברו לאתר אחד במאה ה-12 ולאתר הנוכחי רק ב-1765. המנזר נשרף עד היסוד בידי שודדי ים ב-1307 אך שוקם. עם זאת, בתקופה העות'מאנית הוא הידרדר ואף ננטש לחלוטין, והמועצה הקדושה נטלה אותו תחת חסותה. בעקבות מלחמות רוסיה-טורקיה[דרושה הבהרה] במאה ה-18 הידלדל מספר הנזירים הרוסים במקום ונזירים יוונים, בולגרים וסרבים היו לרוב תושביו. במאה ה-19 התחדש זרם ההתיישבות הרוסית אל המנזר, ומספרם של הרוסים הגיע לכדי אלף איש בתחילת המאה ה-20.  על רקע המחלוקת שהתגלעה במנזר בחודש יוני 1913 בעניין התמיכה באימיאסלאוויה (ראו לעיל), ארעה במקום מלחמה בזעיר אנפין וחיילים רוסים התקיפו את המקום, הרגו מספר נזירים ואסרו והגלו לרוסיה 840 אחדים. הנוכחות הרוסית בחצי האי החלה לצנוח לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917. מחצית מהמנזר עלתה באש בשנת 1968 וכיום מתגוררים בו כ-50 נזירים. המנזר ידוע בפעמוניו, שהגדול שבהם שוקל 13 טון והיקפו מגיע ל-2.7 מטר. (מיקום 40°14′13″N 24°12′08″E﻿ / ﻿40.23694°N 24.20222°E﻿ / 40.23694; 24.20222) |  |
| 20 | קונסטמוניטו Κωνσταμονίτου | ייסודו של המנזר ה-20 בדירוג ההיררכי של הר אתוס מיוחס לפי המסורת לקיסר קונסטנטינוס או לבניו, אולם ברי שהוא נוסד מאות שנים לאחר מכן. אזכורו הראשון של המנזר הוא מהמאה ה-11, אך ניתן להתחקות אחר דברי ימיו רק מהמאה ה-14 ואילך. האגף המזרחי במנזר נשרף בשנת 1717 ושוקם כמאה שנה לאחר מכן בסיועה של אשתו של עלי פאשה, שליט יואנינה. בשל מצבו הקשה של המנזר הוא נכנס תחת חסותה של המועצה הקדושה במאה ה-19, אך הצליח להתאושש וב-1867 הוקם בו קתוליקון חדש המוקדש לסטפנוס הקדוש. במנזר כ-30 נזירים.  (מיקום 40°17′00″N 24°09′25″E﻿ / ﻿40.28333°N 24.15694°E﻿ / 40.28333; 24.15694) | מנזר קונסטמוניטו (מתוך אתר http://www.diatheke.org/Athos/index.php של Dieter Mitternacht) |