stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הארמייה העשירית (איטליה)
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הארמייה הוקמה מחדש ב-15 באוקטובר 1939 בלוב האיטלקית. ב-9 בספטמבר 1940 השיקה הארמייה את הפלישה האיטלקית למצרים. הארמייה העשירית הגיעה לסידי בארני ב-16 בספטמבר והורה לעצור את המתקפה בשל בעיות לוגיסטיות ומחסור באמצעי תחבורה, שאפיין עוד קודם את הארמייה העשירית. על אף רצונו של בניטו מוסוליני להמשיך במתקפה המפקד העליון של הכוח האיטלקי רודולפו גרציאני התחפר בעמדותיו ובנה ביצורים במקומות שכבש. הארמייה הגיעה 130 ק"מ מערבית לריכוז הכוח הבריטי העיקרי במרסא מטרוח. בדצמבר 1940 השיקו הבריטים מתקפת נגד שזכתה לכינוי "מבצע מצפן". המתקפה החלה בצורה מוצלחת ביותר, והארמייה נאלצה לסגת חזרה ללוב. הבריטים התקדמו בלוב במהירות, וב-5 בפברואר 1941 נשלחה הדיוויזיה המשוריינת השביעית הבריטית לבלום את הנסיגה האיטלקית.
למחרת הגיעה למקום הארמייה העשירית, והחלה לתקוף את הכוח הבריטי הקטן במטרה לפרוץ דרכו ולהיחלץ מהכיתור. במשך יומיים נלחם הכוח הבריטי הקטן, שכלל 500 רובאים, פלוגת טנקים ומספר תותחי שדה ותותחים נגד טנקים הכוח האיטלקי חזק בהרבה. האיטלקים הפעילו לחץ כבד על כוח החסימה הבריטי, ולא היה רחוקים מלפרוץ דרכו. הלחימה הייתה קשה ונואשת והתנהלה בטווחים קצרים. ניסיון הפריצה האיטלקי האחרון התבצע ב-7 בפברואר כאשר 20 טנקים קלים איטלקיים מדגם פיאט M13/40 פרצו דרך חגורה דלילה של רובאים ותותחים נגד טנקים ונעצרו רק באמצעות אש תותחי שדה במרחק קצר ממפקדת הדיוויזיה הבריטית. כאשר הגיעו לזירה הכוחות הבריטיים העיקריים, שנעו לאורך כביש החוף, נשברה ההתנגדות האיטלקית. מפקד הארמייה ג'וזפה טאלארה נהרג, והבריטים לקחו בשבי 25,000 חיילים, 216 תותחים, 100 טנקים ו-1,500 כלי רכב.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

רודולף למברט (נובמבר 1917–1918)
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

גנרלה פרנצ'סקו גיודי (אוקטובר 1939 - ספטמבר 1940)
גנרלה מריו בארטי (ספטמבר 1940 - דצמבר 1940)
גנרלה איטלו גריבולדי (ממלא מקום)
גנרלה ג'וזפה טאלארה (דצמבר 1940 - פברואר 1941)
גנרלה אניבל ברגונזולי (נכנע לבריטים בשם הארמייה)
הלגה רודה

| --- | --- |

איור של אדוורד מונק (1898)
 לידה:  16 באוקטובר 1870 פרדריקסברג, דנמרק 
 פטירה:  23 במרץ 1937 (בגיל 66) פרדריקסברג, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום קבורה:  Frederiksberg Old Cemetery 
 בן או בת זוג:  אדית רודה (1905–?) 
 פרסים והוקרה:  מלגת הולגר דרכמן (1918)  Medal of Merit in Gold (1922) 
 
הֶלְגֶה רוֹדֶה (קרי: רוֹדֶ'ה) (בדנית: Helge Rode; 16 באוקטובר 1870 –  23 במרץ 1937) היה סופר, משורר, מחזאי, מבקר ועיתונאי דני.
קורות חיים

הלגה רודה היה בנם של המורה גוטפרד רוד ואשתו מרגרטה להמן (אנ') (1846–1918), עיתונאית ופעילה למען זכויות נשים. אחיו היה הפוליטיקאי אובה רודה (אנ') (1867–1933).
הלגה רודה כתב בעיתונים Politiken (אנ')‏, Berlingske Tidende (אנ')ו-Illustreret Tidende (אנ').
הוא ביקר את מבקר הספרות היהודי הדני גאורג ברנדס ותנועת הפריצה המודרנית (אנ'). היצירה Moderen (האם) של המלחין קרל נילסן נכתבה למחזה מאת רודה בשנים 1920–1921.
הלגה רודה היה נשוי לסופרת והעיתונאית אדית רודה (אנ'), לבית נבלונג (1879–1956). נולדו להם שני בנים, המתרגם מיקל רודה (1908–1993) והשחקן אבה רודה (אנ').
כתביו

Hvide blomster : digte ("פרחים לבנים" -קובץ שירים), Kjøbenhavn : Schubothe, 1892. 656947216
Digte ("שירים"), Kristiania, 1896. 782156184
Grev Bonde og hans hus drama i tre akter ("דרמה של הרוזן פארמר וביתו בשלוש מערכות"), København, Gyldendal, 1912. 769701327
Krig og aand ("מלחמה וחול"), Kjøbenhavn, Kristiania, Gyldendal, 1917. 19252508
En mand gik ned fra Jerusalem skuespil i tre akter ("אדם ירד מירושלים מחזה בשלוש מערכות"), Kjøbenhavn, Gyldendal, 1920. 610578580
Den stille have ("גן שקט"), Kjøbenhavn, Gyldendal, 1922. 13254554
Pladsen med de grønne trær. Den religiøse strømning i nutidens aandsliv ("הכיכר עם העצים הירוקים. המגמה הדתית בחיי הרוח של ימינו"), Kjøbenhavn, Gyldendal, Nordisk forlag, 1926. 13383963
הערות שוליים

↑  Helge Rode entry at Gyldendal Encyklopædi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810689511505606  BnF: cb12297726z (data)  GND: 120724103  ISNI: 0000 0001 0856 7552  LCCN: n84107134  MusicBrainz: de8b015f-8ab2-48ec-8fd4-79d3ed7c78c5  NKC: xx0264244  NTA: 181915162  SNAC: w69g96r6  SUDOC: 050273272  VIAF: 39442767   WorldCat (עם VIAF): 39442767 
רודה עם הולגר דרכמן ואבה רודה בסקיין
היגור וידאל

היגור פליפה וידאל (בפורטוגזית: Higor Felipe Vidal; נולד ב-26 בספטמבר 1996 בקמפו לרגו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אנאגניסי קרדיצה מהליגה היוונית השנייה.
קריירת מועדונים > פאס יואנינה

וידאל גדל במחלקות הנוער של פרנה ולונדרינה. בשנת 2016 הגיע אל פאס יואנינה מליגת העל היוונית. ב-24 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד פלטניאס במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2016/2017. ב-1 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קרקירה במסגרת המחזור השישי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים. ב-21 במאי 2019 שוחרר מהמועדון.
קריירת מועדונים > ז'לגיריס וילנה

ב-20 באוגוסט 2019 חתם וידאל בז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית. ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על נבז'יס במסגרת הגביע הליטאי. ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על פלאנגה במסגרת המחזור ה-22 לעונת 2019. בסך הכל הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירת מועדונים > הפועל פתח תקווה

ב-10 באוגוסט 2020 חתם וידאל בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הפועל עפולה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-7 בספטמבר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2-0 על הפועל ראשון לציון במסגרת המחזור השני בליגה. בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 במאי 2021 נפגע ביתו מפגיעה ישירה של רקטה ששוגרה מרצועת עזה במהלך מבצע שומר החומות.
קריירת מועדונים > אנאגניסי קרדיצה

לקראת עונת 2021/2022 חתם וידאל באנאגניסי קרדיצה מהליגה היוונית השנייה.
תארים

הסופר קאפ הליטאי (1): 2020
הערות שוליים

↑  Στον ΠΑΣ για τρία χρόνια ο Βιδάλ באתר Passports (ביוונית)
↑  Συναινετικές λύσεις συμβολαίων (21/05/2019) באתר Epo, ‏ 21 במאי 2019 (ביוונית)
↑  Vicečempionai pristatė dar vieną naujoką באתר הרשמי של ליגת העל הליטאית, 20 באוגוסט 2019 (בליטאית)
↑  הקשר איגור וידאל חתם בהפועל פתח תקווה, באתר ONE‏, 10 באוגוסט 2020
↑  דירתו של וידאל נהרסה מפגיעת טיל, יעזוב לברזיל, באתר ONE‏, 13 במאי 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היגור וידאל".
הלגה לובלנד

הלגה אנדראס לובלנד (בנורווגית: Helge Andreas Løvland;‏ 11 במאי 1890 - 26 באפריל 1984) היה אתלט נורווגי. אלוף אולימפי בקרב עשר באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
ביוגרפיה

לובלנד נולד בפרולנד שבמחוז אוסט-אגדר.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה לובלנד במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 6803.355 נק', לפני ברוטוס המילטון מארצות הברית (6771.085 נק') וברטיל אולסון משוודיה (6580.030 נק'). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בקרב חמש בתוצאה של 27 נק' (לפי שיטת המיקום).
תוצאותיו בקרב עשר היו: ריצת 100 מטר (מקום 7, 12.0 שניות), קפיצה לרוחק (מקום 5, 6.28 מטר), הדיפת כדור ברזל (מקום 8, 11.19 מטר), קפיצה לגובה ( מקום 4, 1.65 מטר), ריצת 400 מטר (מקום 5, 54.8 שניות), ריצת 110 מטר משוכות (מקום 1, 16.2 שניות), זריקת דיסקוס (מקום 2, 37.34 מטר), קפיצה במוט (מקום 5, 3.20 מטר), הטלת כידון (מקום 4, 48.01 מטר) וריצת 1500 מטר (מקום 4, 4:48.4 דקות).
תוצאותיו בקרב חמש היו: קפיצה לרוחק (מקום 7, 6.32 מטר), הטלת כידון (מקום 4, 53.13 מטר), ריצת 200 מטר (מקום 10, 24.0 שניות), זריקת דיסקוס (מקום 2, 39.51 מטר) וריצת 1500 מטר (מקום 4, 4:45.8 דקות).
בשנת 1984 נפטר לובלנד באוסלו.
שיאים אישיים

קרב חמש: 3,695.375 נק' (שיטת ניקוד מ-1912) שזה 3,548 נק' (שיטת ניקוד מ-1985)
קרב עשר: 6,803.355 נק' (שיטת ניקוד מ-1912) שזה 5,803 נק' (שיטת ניקוד מ-1985)
הלמה של נקאימה

במתמטיקה, הלמה של נקאימה היא למה טכנית חשובה באלגברה ובגאומטריה אלגברית, המתייחסת למודולים נוצרים סופית מעל חוג  R.
לפי הלמה,  J(R)\cdot M\neq M לכל מודול נוצר סופית ושונה מאפס,  M, כאשר אם  J=J(R) הוא רדיקל ג'ייקובסון של החוג, השווה, על-פי ההגדרה, לחיתוך כל האידיאלים השמאליים המקסימליים של  R. הטענה חשובה במיוחד כאשר  R חוג מקומי (אז J הוא האידיאל המקסימלי שלו), אבל יש לה שימושים רבים אחרים.
מן הלמה נובע, למשל, שכאשר  M נוצר סופית,  \ J\cdot M+N\neq M לכל תת-מודול  N<M; כלומר, המכפלה  J(R)\cdot M קטנה כל-כך, עד שלא ניתן להגיע ממנה ל- M על ידי הוספת תת-מודול, אלא אם הוא שווה ל- M כולו.
בשפה של אלומות קוהרנטיות ניתן לנסח את הלמה כך:
בגרסתה הכללית הלמה קובעת כי לכל מודול נוצר סופית  M מעל חוג  R ולכל אידיאל  I ב- R, אם  IM=M אז קיים  a\in I שעבורו  \left(1+a\right)M=0. כלומר, ניתן למצוא איבר מיוחד  a\in I כך שלכל  m\in M מתקיים  am=m.
הוכחה

נניח כי  M הוא  R-מודול נוצר סופית השונה מ- 0. מהלמה של צורן (שהיא ישימה רק מפני ש- M נוצר סופית) נובע כי קיים תת-מודול  M'\subset M מקסימלי (כלומר,  M' אינו מוכל באף תת-מודול אמיתי של  M). מכך נובע כי  M/M' הוא מודול פשוט, כלומר הוא אינו מכיל תת-מודולים לא-טריוויאליים, ולכן קיים אידיאל שמאלי מקסימלי  m ב- R כך ש- M/M'\cong R/m. אבל  J(R)\cdot R/m\subset m\cdot R/m=0, ולכן  J(R)\cdot M/M'=0. מכאן ש- J(R)\cdot M\subseteq M'\neq M.
לקריאה נוספת

Atiyah, M.F. and Macdonald, I.G (1969). Introduction to Commutative Algebra. Addison-Wesley, Reading, MA.
האחיות מיראבל

האחיות מיראבל (בספרדית: Las Hermanas Mirabal) הן ארבע אחיות מהרפובליקה הדומיניקנית שהתנגדו באופן פעיל ומתמשך למשטר הדיקטטורי של רפאל טרוחיו, והיו מעורבות בפעילויות חשאיות נגד משטרו. שלוש מהאחיות נרצחו ב-25 בנובמבר 1960. רציחתן הפכה את האחיות מיראבל ל"סמלים של התנגדות עממית ופמיניסטית".
ב-1999 זכו האחיות להכרה על ידי אספת ארגון האומות המאוחדות, שהכריעה כי תאריך הוצאתן להורג, 25 בנובמבר, יוכרז כיום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים כאות הערכה לפועלן.
האחיות

| שם | כינוי | תאריך לידה | תאריך פטירה |
| --- | --- | --- | --- |
| פטריה מרסדס מיראבל רייס | פטריה | 27 בפברואר 1924 | 25 בנובמבר 1960 |
| בלחיקה אדלה מיראבל רייס | דדה | 1 במרץ 1925 | 1 בפברואר 2014 |
| מריה ארחנטינה מינרווה מיראבל רייס | מינרווה | 12 במרץ 1926 | 25 בנובמבר 1960 |
| אנטוניה מריה תרסה מיראבל רייס | מריה-תרסה | 15 באוקטובר 1935 | 25 בנובמבר 1960 |
היסטוריה > רקע משפחתי

משפחת מיראבל הייתה משפחה של חקלאים מאזור מרכז סיבאו שברפובליקה הדומיניקנית.
בנות המשפחה גדלו בסביבה של מעמד הביניים ברפובליקה הדומיניקנית. דדה מעולם לא הלכה ללמוד בקולג' כפי שאחיותיה עשו, אלא עבדה כעקרת בית בסיוע למשפחתה בעבודת השדה וברעיית הבקר המשפחתי (עובדה שתציל את חייה בעתיד, ותגרום לה להפוך לאחות היחידה ששרדה ממשפחת מיראבל).
היסטוריה > מעורבות פוליטית

בהשפעת דודה, מינרווה החלה להיעשות מעורבת בתנועת ההתנגדות הפוליטית נגד טרוחיו, שהיה נשיאה הרשמי של הרפובליקה הדומיניקנית משנת 1930 עד 1938, ושוב משנת 1942 עד 1952, אך למעשה שלט מאחורי הקלעים כרודן משנת 1930, עד ההתנקשות בחייו בשנת 1961. מינרווה למדה משפטים והוסמכה לעריכת-דין. אלא שבשל סירובה להיענות לחיזוריו הרומנטיים של טרוחיו ב־1949, היא אמנם קיבלה תואר, אך לא קיבלה רישיון לעסוק בעריכת דין בפועל. אחיותיה הלכו בעקבותיה והצטרפו לפעילות פוליטית. מריה-תרסה שהתה אצל אחותה מינרווה, למדה על פועלה של מינרווה, והצטרפה. אחריה מגיעה גם פטריה – שהצטרפה לאחר שחזתה בטבח שמבצעים אנשי טרוחיו במורדים מ"התנועה הליברלית-דומיניקנית" בשעה ששהתה בהתבודדות דתית. דדה הצטרפה בשלב מאוחר יותר.
לבסוף הן הקימו קבוצה הנקראת "תנועת הארבע-עשרה ביוני" (שנקראה על שם התאריך בו חזתה פטריה בטבח שביצעו אנשי טרוחיו במורדים, בעת ניסיון הפיכה), שתכליתה להתנגד למשטרו של טרוחיו. הן החלו לחלק עלונים המתארים את קורות חייהם של האנשים הרבים שטרוחיו רצח באותה התקופה, וכן לאסוף רובים וחומרי נפץ, במטרה להשתמש בהם כשייבחרו להתמרד באופן ישיר כנגד טרוחיו. בקרב אנשי התנועה, האחיות מיראבל כינו את עצמן "הפרפריות" ("Las Mariposas"), על פי שמה המחתרתי של מינרווה.
מינרווה ומריה-תרסה נכלאו בעקבות פעילותן, אך לא עונו – זאת בזכות לחץ בינלאומי גובר על משטרו של טרוחיו. שלושה מבעליהן של האחיות (שהיו מעורבים בעצמם בפעילות המחתרתית של התנועה) נכלאו במתקן הכליאה ב"לה ויקטוריה" שבסנטו דומינגו. על אף קשיים אלו שהוערמו על ידי המשטר, הן ובעליהן המשיכו להתנגד למשטרו של טרוחיו באופן עקבי.
ב-1960, ארגון מדינות אמריקה גינה באופן רשמי את מעשיו של טרוחיו ושלח משגיחים למדינה לצורכי פיקוח. מינרווה ומריה-תרסה שוחררו ממאסר, אך בעליהן נותרו בבית הכלא.
היסטוריה > הירצחן

ב-25 בנובמבר 1960, פטריה, מינרווה, מריה-תרסה והנהג שלהן – רופיו דה לה קרוס, ביקרו בבית המעצר את בעליהן של מריה-תרסה ומינרווה. בדרכם בחזרה הביתה, נעצרו בדרך על ידי עוזריו של טרוחיו. האחיות והנהג הופרדו האחת מהשנייה והוכו למוות. גופותיהן הוכנסו בחזרה לרכב-השטח שבו נסעו, והרכב דורדר במורד ההר על מנת לגרום למותן להיראות כתאונת דרכים.
לאחר ההתנקשות בטרוחיו בחודש מאי 1961, גנרל פופו רומאן הודה כי ידע באופן אישי על הירצחן של האחיות בידי ויקטור אליסיניו ופנה ריוורה, ששימשו כעוזריו האישיים של טרוחיו.
לא ניתן לדעת בוודאות אם טרוחיו הורה למשטרה החשאית להרוג את האחיות מיראבל או שמא מדובר במעשה שעשו עוזריו האישיים על דעת עצמם. וירחיליו פנה צ'וואלייר ("דון קוצ'ו"), בן משפחתו של טרוחיו, טען בספרו משנת 2008: La era de Trujillo. Narraciones de Don Cucho" שטרוחיו אמר לו שהוא אינו עומד מאחורי רציחתן של האחיות. עם זאת, קאבלייר מציין בספר כי: "אנו יודעים כי הוראות ממין זה לא יכלו להגיע ממקור-סמכות נמוך מטרוחיו עצמו. על כן נראה לא-סביר שאירועים כאלו יכלו להתרחש ללא הסכמתו."
לאחר מותן

לפי דברי ההיסטוריון ברנרד דיידריך, רצח האחיות מיראבל היה "בעל השפעה גדולה יותר על הדומיניקנים מאשר רוב פשעיו של טרוחיו", ומציין כי "זה (הרצח) ערער את המאצ'ואיזם שלהם" וסלל את הדרך להתנקשות בחייו של טרוחיו כשישה חודשים לאחר מכן.
לצד זאת, "הרשויות ברפובליקה טיפלו באופן מהוסס" ברצח האחיות מיראבל, עד שנת 1996, כאשר חואקין בלאגר הוכרח לסיים את תפקידו כנשיא לאחר שש כהונות מצטברות כנשיא הרפובליקה. בלאגר היה בן-החסות של טרוחיו, וכיהן כנשיא בעת הירצחן של האחיות מיראבל (על אף שבאותה העת: "הרחיק את עצמו מהגנרל טרוחיו").
בתקופה שלאחר עידן באלגר חלה עלייה במספר המחוות הפומביות שנעשו לכבוד האחיות מיראבל. מחוות שונות כללו תערוכה של חפציהן האישיים במוזיאון הלאומי להיסטוריה וגאוגרפיה, וכן את המרת האובליסק של טרוחיו לקיר זיכרון המוקדש לאחיות.
לאחר שאחיותיה נרצחו, דדה הקדישה את חייה להנצחת מורשתן של אחיותיה. היא גידלה את כל ששת הילדים של אחיותיה, כולל מינו טאוורז מיראבל (Minou Tavárez Mirabal), בתה של מינרווה מיראבל, ששימשה כחברת פרלמנט בבית התחתון מאז שנת 2002, ולפני כן כסגנית שר החוץ (1996–2000). אחד משלושת ילדיה של דדה, חיימה פרננדז מיראבל (Jaime David Fernández Mirabal), כיהן כשר לאיכות סביבה ומשאבים טבעיים, סגן-נשיא לשעבר של הרפובליקה הדומיניקנית ומאז 2012 מכהן כשר הספורט והחינוך הגופני. בשנת 1992, ייסדה דדה את "קרן האחיות מיראבל" וב-1994 ייסדה את "מוזיאון האחיות מיראבל" בעיר הולדתה סלסדו. היא המשיכה להתגורר בבית בו נולדו האחיות עד מותה ב-2014, בגיל 88.
מורשתן

ב-17 בדצמבר 1999, בארגון האומות המאוחדות התקבלה ההחלטה כי 25 בנובמבר יהווה את יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים, כאות כבוד לאחיות מיראבל. יום זה גם מציין את תחילתה של תקופה של כשישה-עשר ימים של אקטיביזם נגד אלימות מגדרית. סופה של תקופה זו הוא ב-10 בדצמבר, שהוא יום זכויות האדם הבינלאומי.
ב-21 בנובמבר 2007, שונה שמו של מחוז סלסדו ברפובליקה ל "מחוז הרמנס מיראבל".
על שטר ה-200 פסו הדומיניקנים מופיעות דמויותיהן של האחיות מיראבל.
בשנת 1935 בנה טרוחיו אובליסק בגובה של כ-40 מטר לרגל שינוי שמה של עיר הבירה ברפובליקה לשמו שלו. ב-1997 כוסה האובליסק בציור קיר עצום, המוקדש לזכרן של האחיות מיראבל. את הציור יצרה Elsa Núñez במימון של חברת תקשורת מקומית.
מורשתן > בספרות ובקולנוע

ב-1994, הסופרת הדומיניקנית-אמריקאית ג'וליה אלווארז פרסמה את ספרה "בזמן הפרפריות" (In the Time of the Butterflies), רומן בדיוני המתאר את חייהן של האחיות מיראבל. אלווארז מכנה את האחיות "סמל  פמיניסטי" וכן "תזכורת שגם לנו יש את גיבורי המהפכה שלנו, צ'ה גווארה משלנו". הסרט עוּבד בשנת 2001 לסרט "בזמן הפרפריות". בסרט כיכבה סלמה הייק כמינרווה, השחקן אדוארד ג'יימס אולמוס כטרוחיו, והזמר מארק אנטוני בתפקיד משנה.
האחיות מוזכרות ברומן משנת 2007 The Brief Wondrous Life of Oscar Wao.
יוצרת הסרטים הצ'יליאנית ססיליה דומייקו הפיקה את הסרט הדוקומנטרי: "שם קוד: פרפריות", המספר את סיפור חייהן של האחיות מיראבל, וכולל בתוכו ראיונות עם דדה מיראבל וקרובי-משפחה נוספים.
השחקנית מישל רודריגז הפיקה את הסרט Trópico de Sangre המשחזר את חייהן של האחיות. רודריגז גם מככבת בסרט בתור מינרווה מיראבל. גם דדה מיראבל לקחה חלק בהפקת הסרט.
סיפורן מופיע בספר "סיפורים לפני השינה לילדות מורדות", מאת אלנה פאווילי ופרנצ'סקה קוואלו, בהוצאת כנפיים וכתר.
הערות שוליים

↑  רוטר, לארי (15 בפברואר 1997) http://www.nytimes.com/1997/02/15/world/the-three-sisters-avenged-a-dominican-drama.html הניו-יורק טיימס.
↑  הכרזת אספת האומות-המאוחדות על יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים: http://www.un.org/womenwatch/daw/news/vawd.html, נדלה ב-25 בנובמבר 2015.
↑  גרסיה, פרנקלין (3 בפברואר 2014), http://www.huffingtonpost.com/franklin-garcia/last-surviving-mirabal-si_b_4713662.html, האפינגטון פוסט. נדלה ב-25 בנובמבר 2015.
↑  http://www.learntoquestion.com/seevak/groups/2000/sites/mirabal/English/assassination_fs.html LearnToQuestion.com. נדלה ב-25 בנובמבר 2015.
↑  http://www.neabigread.org/teachers_guides/handouts/timeofthebutterflies/butterflies_handout3.pdf נדלה ב-26 בנובמבר 2015.
↑  רוטר, לארי (15 בפברואר 1997) http://www.nytimes.com/1997/02/15/world/the-three-sisters-avenged-a-dominican-drama.html הניו-יורק טיימס.
↑  קאבלייר, וירחיליו פינה: "La era de Trujillo. Narraciones de Don Cucho", עמ' 151.
↑  Diederich, Bernard: "Trujillo: The Death of the Dictator", Markus Wiener Publishing, P. 71 1999.
↑  Kershaw, Sarah (15 ביולי 2002). "Joaquín Balaguer, 95, Dies; Dominated Dominican Life". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tennant, Paul; Yadira Betances (3 בפברואר 2014). "Dominican heroine dies". Eagle-Tribune. נבדק ב-9 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Camara de Diputados. "Proyecto de Ley mediante el cual se modifica el nombre de la provincia Salcedo a provincia Hermanas Mirabal" (PDF) (בספרדית). נבדק ב-29 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Diario Libre. "Provincia Salcedo pasa a llamarse "Hermanas Mirabal"" (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-2012-03-05. נבדק ב-29 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  El Tiempo. "La historia de las hermanas Mirabal" (בספרדית). נבדק ב-29 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Educando. "Las hermanas Mirabal en otra dimensión" (בספרדית). נבדק ב-29 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דף הסרט "בזמן הפרפריות" במסד הנתונים IMDb
הבית שבו התגוררו האחיות מיראבל בעשרת החודשים האחרונים של חייהן, שכעת משמש כמוזיאון לזכרן, ברפובליקה הדומיניקנית.
הבית הישן של משפחת מיראבל ומקום מגוריה של דדה מיראבל עד מותה ב-1 בפברואר 2014, בגיל 88.
הלגה קלר

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 במאי 1921 דרמשטאדט, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  1 במרץ 2013 (בגיל 91) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
הלגה ומל קלר והבת ליאורה בתווך, 1964
הלגה קלר (6 במאי 1921 - 1 במרץ 2013) הייתה פסלת וקולנוענית ישראלית.
ביוגרפיה

קלר נולדה בדרמשטאדט שבגרמניה 1921 לאנה לבית האס וסיגפריד מאי, במשפחה בת שתי בנות. אביה היה בעל עסק לבדים ושימש כנגן אורגן בקהילה היהודית הליברלית בעיר, אמה הייתה ציירת. להוריה היו קשרים הדוקים עם התיאטרון בעיר. למדה גרפיקה מגיל צעיר ובגימנסיה עד שהוצאה ממנו בשל יהדותה.
בשנת 1939 נמלטה עם משפחתה לאנגליה, שם למדה גרפיקה ועבדה בסרטים מצוירים. עסקה באנימציה ובעריכת סרטים באנגליה. ב-1940 נישאה באנגליה למוריס קרנסטון (1920-1993; (אנ')), לימים, פילוסוף, מרצה וסופר.
ב-1958 עלתה לישראל. בשנת 1961 נישאה למל קלר, מוזיקאי יליד ארצות הברית. בשנת 1964 אימצו השניים בת.
בשנות ה-60 ערכה סרטים ישראליים, בעיקר דוקומנטריים. מסוף שנות ה-60 הייתה מעורבת ביוזמות שונות בתחומי החינוך לקולנוע והחינוך בכלל. משנת 1985 עד 1992 כיהנה כמרכזת תחום החינוך לקולנוע ותקשורת בבתי-הספר.
קלר שימשה כמנהלת העזבון של רודי להמן והדוויג גרוסמן. בהתבסס על התיעוד מן העזבון כתבה את המונוגרפיה "פיסול כמולדת", על בני הזוג.
הלגה קלר נפטרה בבית החולים איכילוב בתל אביב ונטמנה בבית העלמין החדש בהרצליה.
ספריה

עולם בדים: אנתולוגיה לאמנות הקולנוע (תרגם אהרן אמיר), עם עובד, תל אביב, 1974 .
לדעת לצפות: עיון בתכנים ובדרכי הבעה בקולנוע ובטלוויזיה, משרד החינוך והתרבות, המינהל הפדגוגי, האגף לתוכניות לימודים, 1994.
פיסול כמולדת: רודי להמן והדוויג גרוסמן – חייהם ויצירתם (תרגום מאנגלית: יעל לוטן, דורון לבנה), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשס"ו 2005.
פילמוגרפיה

המלט, בהשתתפות לורנס אוליבייה.
ריצ'רד השלישי (1955), בהשתתפות לורנס אוליבייה.
שלום לעצבות (1956) של אוטו פרמינגר.
יוהנה הקדושה (1957), של אוטו פרמינגר.
הימים הראשונים - עם המשורר יהודה עמיחי.
אשדוד (1961) - סרט תיעודי קצר. הופק באולפני גבע. תמליל: חיים חפר, קריין: יוסי בנאי.
הם היו עשרה (1961)
"בעל החלומות" (1962) - סרט אנימציה של יורם גרוס
"משפחת שמחון" (1964)
מורדי האור (1966) - של אלכסנדר רמתי
הערות שוליים

↑  דליה אבניאון, ללמד קולנוע כספרות, דבר, 19 במאי 1971
↑  עזריה רפפורט, בלי בעיות לחדר-ניתוחים, מעריב, 12 במרץ 1962
↑  זאב רב-נוף, בדמדומי יום ליד סדום, דבר, 5 במאי 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263642605171  BnF: cb15532747d (data)  GND: 1097242749  ISNI: 0000 0001 1452 9499  LCCN: nr95033628  VIAF: 97952823   WorldCat (עם VIAF): 97952823 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היית'ם ד'יב

היית'ם ד'יב (בערבית: هيثم ذيب; נולד ב-12 במרץ 1986) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי בעל אזרחות פלסטינית ששיחק בעמדת הבלם בשבאב אל-ח'ליל.
קריירת מועדונים

ד'יב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל מג'ד אל-כרום, ממנה עבר לזו של הפועל בני טמרה ובגיל 19 הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון.
בקיץ 2006 חתם במכבי שלומי/נהריה מליגה ב' וכעבור שנה חתם במכבי עירוני טמרה.
בקיץ 2009 ד'יב הצטרף להילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית, עמה זכה בגביע ואליפות אחת.
בקיץ 2012 חזר לישראל וחתם באיחוד בני מג'ד אל-כרום, בה שיחק שנה.
לאחר מכן חזר לליגה הפלסטינית ושיחק בהמשך בג'בל מוכאבר, שבאב אל-ח'ליל ואהלי אל-ח'ליל.
ד'יב נוהג לשחק עם המספר 48 על גבו בשל הזדהותו כאחד מערביי 48.
קריירה בינלאומית

לאחר שהרשים בליגה הפלסטינית, קיבל הצעה לייצג את נבחרת פלסטין. ב-11 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד מאוריטניה. ב-2 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד בנגלדש.
השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015.
תארים

ליגת העל הפלסטינית: 2011/2012
הגביע הפלסטיני: 2010/2011
ליגת העל הפלסטינית: 2015/2016
הדיוויזיה העשירית (יפן)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  יפן יפן
 שיוך:   צבא יפן
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  נגויה 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בינואר 1962 – הווה (62 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  ארמיית המרכז
 
הדיוויזיה העשירית (ביפנית: 第10師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בנגויה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 במטרה להגן על המחוזות אאיצ'י, פוקואי וגיפו, אישיקווה, מיאה וטויאמה. הדיוויזיה היא חלק מארמיית המרכז. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור.
בסיס הדיוויזיה נמצא בבעיר נגויה.
הארי בולוס

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1834 נוטינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 במאי 1911 (בגיל 77) אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תחום יצירה:  בוטניקה 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה הלינאית של לונדון 
 צאצאים:  Ethel Bolus, Frank Bolus, Herman Harry Bolus 
 
הארי בולוס (באנגלית:Harry Bolus ‏:  28 באפריל 1834 - 25 במאי 1911) היה בוטנאי, מאייר בוטני, איש עסקים ונדבן דרום אפריקאי. קידם את הבוטניקה בדרום אפריקה והוריש את ספרייתו וחלק גדול מהונו לאוניברסיטת קייפטאון.