גנייזנאו (סיירת, 1906)
היסטוריית שירות > שייטת מזרח אסיה

ב-10 בנובמבר עזבה גנייזנאו את וילהלמסהאפן, לכיוון הטריטוריה החכורה של מפרץ ג'יאוז'ו שלל גרמניה בסין. היא עצרה במאלגה, ספרד, בזמן שהייתה בדרך, לטקס הנצחת הגברים שנהרגו כאשר הקורבטה על שמה היא קרואה נהרסה שם ב-16 בדצמבר 1900. לאחר מכן עברה דרך הים התיכון, עברה את תעלת סואץ, ובזמן שחצתה את האוקיינוס ההודי, עצרה בקולומבו, ציילון. שם, היא העלתה את נסיך הכתר וילהלם ב-11 בדצמבר, שהיה אז בסיור בהודו הבריטית. גנייזנאו נשאה אותו לבומביי, שם עזב את הספינה. לאחר שחידשה את המסע למזרח אסיה, גנייזנאו נפגש עם הסיירת הקלה אמדן וערכה עצירות בסינגפור, הונג קונג ואמוי לפני שהגיעה לצ'ינגדאו, נמל הבית של השייטת הגרמנית, ב-14 במרץ 1911. שם, היא נפגשה עם אחותה שרנהורסט, ספינת הדגל של השייטת. ב-7 באפריל, גנייזנאו נשאה את השגריר החדש ביפן, ארתור גראף רקס, מטקאו ליוקוהמה, שם פגשה את שרנהורסט; מפקד השייטת, קונטר-אדמירל גינתר פון קרוסיגק, אוזלר, והקפטן של שרנהורסט נפגשו עם הקיסר מייג'י. לאחר מכן גנייזנאו יצאה לסיור במימי יפן וסיביר, אך היא נשלחה חזרה לצ'ינגדאו במהלך משבר אגאדיר כדי להתכונן לסכסוך אפשרי.
בספטמבר, קרוסיגק העביר את דגלו לגנייזנאו בזמן ששארנהורסט הייתה ברציף יבש לצורך תחזוקה תקופתית. ב-10 באוקטובר פרצה מהפכת שינהאי נגד שושלת צ'ינג, שגרמה למתח רב בקרב האירופים במדינה, שזכרו את ההתקפות על זרים במהלך מרד הבוקסרים בשנים 1900–1901. שאר שייטת מזרח אסיה הועמדה בכוננות כדי להגן על האינטרסים הגרמניים וכוחות נוספים נשלחו להגן על הקונסוליה הגרמנית. אבל ההתקפות שחששו נגד האירופים לא יצאו לפועל ולכן לא היה צורך בשייטת מזרח אסיה. בסוף נובמבר, שרנהורסט חזרה לשירות וקרוסיגק חזר אליה. גנייזנאו זכתה שוב ב-Scheßpreis עבור שנת האימונים 1910–1911.
גנייזנאו נכנסה למעגן יבש בצ'ינגדאו לתיקונים שנתיים ברבעון הראשון של 1912. ב-13 באפריל, הספינות יצאו לשייט בן חודש למימי יפן, וחזרו לצ'ינגדאו ב-13 במאי. ביוני, קפיטן צור זי וילי ברונינגהאוס החליף את אוזלר כמפקדה של גנייזנאו. במהלך 1–4 באוגוסט, גנייזנאו יצאה לפוסאן, קוריאה, שם היא חילצה את אוניית הקיטור HAPAG שלזיה לחופשי לאחר שעלתה על שרטון וליוותה אותה לנגסאקי. בסוף השנה עגנה גנייזנאו בשאנגחאי. בתחילת דצמבר, קרוסיגק הוחלף על ידי קונטר-אדמירל מקסימיליאן פון שפה, שלקח את שרנהורסט וגנייזנאו לסיור בדרום מערב האוקיינוס השקט, כולל עצירות באמוי, סינגפור ובטאביה. השייט נמשך לתחילת 1913, ושתי הסיירות חזרו לצ'ינגדאו ב-2 במרץ 1913. גנייזנאו זכתה ב-Scheßpreis עבור השנה 1912–1913.
באפריל 1913, גנייזנאו ושרנהורסט נסעו ליפן כדי ששפה ומפקדי הספינות יוכלו להיפגש עם הקיסר החדש, טאישו. לאחר מכן חזרו הכלים לצ'ינגדאו, שם שהו במשך שבעה שבועות. בסוף יוני החלו שתי הסיירות בשייט דרך הנחלות הקולוניאליות של גרמניה במרכז האוקיינוס השקט. בהיותה ברבאול ב-21 ביולי, קיבל שפה הודעה על תסיסה נוספת בסין, מה שגרם לחזרתו למעגן Wusong מחוץ לשאנגחאי עד 30 ביולי. גנייזנאו סיירה לאחר מכן בים הצהוב וביקרה בפורט ארתור באוקטובר. לאחר שהמצב נרגע, הצליח שפה לקחת את ספינותיו לשייט קצר ליפן, שהחל ב-11 בנובמבר. שרנהורסט ושאר השייטת חזרו לשאנגחאי ב-29 בנובמבר, לפני שיצאה לסיור נוסף בדרום מזרח אסיה. העצירות כללו את סיאם, סומטרה, צפון בורנאו ומנילה בפיליפינים.
ביוני 1914, קפיטן צור זי יוליוס מרקר קיבל את הפיקוד על הספינה. זמן קצר לאחר מכן, יצא שפה לשייט לגינאה החדשה הגרמנית; גנייזנאו נפגשה עם שרנהורסט בנגסאקי, יפן, שם קיבלו אספקה מלאה של פחם. לאחר מכן הפליגו דרומה, והגיעו לטרוק בתחילת יולי, שם חידשו את מלאי הפחם שלהם. במהלך הדרך, הם קיבלו ידיעות על רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד, יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-17 ביולי הגיעה שייטת מזרח אסיה לפונאפ שבאיי קרוליין. כעת הייתה לשפה גישה לרשת הרדיו הגרמנית ונודע לו על הכרזת המלחמה האוסטרו-הונגרית על סרביה ב-28 ביולי ועל ההתגייסות הרוסית נגד אוסטרו-הונגריה ואולי גם גרמניה ב-30 ביולי. ב-31 ביולי הגיעה ההודעה שהאולטימטום הגרמני לפיו רוסיה תפזר את צבאותיה עומד לפוג. שפה הורה להכין את ספינותיו למלחמה. ב-2 באוגוסט הורה וילהלם השני להתגייס נגד רוסיה ובעלת בריתה, צרפת.