stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איילט מצרים
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > רפורמות (1808–1823)

במהלך היעדרותו של מוחמד עלי בערב, נציגו בקהיר השלים את הלאמת הקרקעות, שהחלה בשנת 1808, שכללו כמעט את כל הקרקעות השייכות לאנשים פרטיים, שקבלו פנסיה לא מספקת במקום הקרקע. בשיטה מהפכנית זו של הלאמת קרקעות הפך מוחמד עלי לבעלים של כמעט כל אדמת מצרים. הפאשה ניסה גם לארגן מחדש את חייליו בקווים אירופיים, אך הדבר הוביל למרד אדיר בקהיר. המרד מוגר במתנות לראשי המורדים, ומוחמד עלי הורה כי הסובלים מהפרעות יקבלו פיצויים מהאוצר. הפרויקט של ניזם גדיד (המערכת החדשה) נזנח לזמן מה, כתוצאה מההפגנות נגדו.
בעוד אבראהים לחם במערכה הערבית השנייה, הפאשה הפנה את תשומת לבו לחיזוק הכלכלה המצרית. הוא יצר מונופולים ממלכתיים על המוצרים העיקריים במדינה. הוא הקים מספר מפעלים והחל לחפור בשנת 1819 תעלה חדשה לאלכסנדריה, הנקראת מחמודייה (על שם הסולטן השולט של האימפריה העות'מאנית). התעלה הישנה כבר נחסמה זמן רב קודם לכן, והכרח לתעלה בטוחה בין אלכסנדריה לנילוס הורגש רבות. סיכומו של הסכם מסחרי עם טורקיה בשנת 1838, שסוכם על ידי סר הנרי בולוור (לורד דארלינג), הכה מכת מוות במערכת המונופולים, אם כי יישום ההסכם על מצרים התעכב במשך שנים אחדות.
עובדה בולטת נוספת בהתקדמות הכלכלית של המדינה הייתה פיתוח גידול הכותנה בדלתא בשנת 1822 ואילך. הכותנה הובאה מסודאן על ידי מאהו ביי, ועל ידי ארגון התעשייה החדשה, בתוך שנים ספורות הצליח מוחמד עלי להפיק הכנסות ניכרות.
נעשו מאמצים לקידום החינוך ולימוד הרפואה. לסוחרים אירופאים, בהם היה תלוי במכירת היצוא, נתן מוחמד עלי טובות רבות, ובהשפעתו שוב עלה חשיבותו של נמל אלכסנדריה. בעידודו של מוחמד עלי גם חודש המעבר היבשתי של סחורות מאירופה להודו דרך מצרים.
הסולטאן מהמוט השני תכנן גם רפורמות שהושאלו מהמערב, ומוחמד עלי, שהייתה לו הזדמנות לבחון את עליונותן של שיטות הלחימה האירופיות, היה נחוש להקדים את הסולטן ביצירת צי וצבא בסגנון אירופי.
לפני פרוץ מלחמת העצמאות היוונית בשנת 1821, הוא כבר השקיע זמן ואנרגיה רבים בארגון צי ובהכשרה, בפיקוחם של מדריכים צרפתים, קצינים ילידים ואומנים.
עד 1823, הוא הצליח לבצע את ארגון מחדש של צבאו בקווים אירופיים, כאשר האלמנטים הטורקים והאלבנים הסוערים הוחלפו בסודנים ובפלאחים. יעילות הכוח החדש הודגמה בדיכוי מרד האלבנים בקהיר בשנת 1823 על ידי שישה רגימנטים סודנים ממושמעים; לאחר מכן מוחמד עלי לא היה מוטרד יותר מעימותים צבאיים.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > כלכלה

במצרים בראשות מוחמד עלי בתחילת המאה ה-19 הייתה תעשיית הכותנה החמישית היצרנית ביותר בעולם, מבחינת מספר הפלכים לנפש. התעשייה הונעה בתחילה על ידי מכונות שהסתמכו על מקורות אנרגיה מסורתיים, כגון כוח בעלי חיים, גלגלי מים וטחנות רוח, שהיו גם מקורות האנרגיה העיקריים במערב אירופה עד לשנת 1870 בערך בעוד שנערך ניסוי בכוח הקיטור במצרים העות'מאנית על ידי המהנדס טאקי א-דין מוחמד בן מארוף בשנת 1551, כשהמציא מגבה קיטור המונע על ידי טורבינת קיטור בסיסית, תחת מוחמד עלי בתחילת המאה ה-19 מנועי קיטור הוכנסו לייצור תעשייתי מצרי. למרות שלא היו מרבצי פחם במצרים, דוודי קיטור הותקנו בתעשיות כגון יציקה, ייצור טקסטיל, מפעלי נייר וטחנות ניפוי. פחם יובא גם מחו"ל, עד שנות ה-30 של המאה ה-19, אז קיבלה מצרים גישה למקורות פחם בלבנון, שהייתה להם תפוקת פחם שנתית של 4,000 טון. בהשוואה למערב אירופה, למצרים הייתה גם חקלאות מעולה ורשת תחבורה יעילה דרך הנילוס. ההיסטוריון הכלכלי ז'אן באטו טוען כי התנאים הכלכליים הדרושים לתיעוש מהיר התקיימו במצרים בשנות 1820–1830, כמו גם לאימוץ נפט כמקור אנרגיה פוטנציאלי למנועי הקיטור שלה מאוחר יותר במאה ה-19.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > פלישות ללוב וסודאן (1820)

בשנת 1820 נתן מוחמד עלי פקודות להתחיל בכיבוש מזרח לוב. כוונתו של עלי כלפי סודאן הייתה להרחיב את שלטונו דרומה, ללכוד את סחר השיירות היקר לים סוף, לפזר את הממלוכים שברחו דרומה, ולאבטח את מכרות הזהב העשירים שלדעתו היו קיימים בסנאר. הוא גם ראה במערכה אמצעים להיפטר מחייליו הבלתי ממושמעים, ולהשיג מספר מספיק של שבויים כדי ליצור את גרעין הצבא החדש.
את הכוחות המיועדים לשירות זה הוביל אסמאעיל כמיל פאשה, בנו הצעיר של מוחמד עלי. הם כללו בין 4,000 ל-5,000 איש, וכללו טורקים וערבים. הם עזבו את קהיר ביולי 1820. נוביה לא עוררה מאבק רב, שבט שייג'יה מעבר למחוז דונגולה הובס, שרידי הממלוכים התפזרו וסנאר נהרסה.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > הרחבה לסומליה (1821)

למרות שהייתה חלק נומינלי של האימפריה העות'מאנית מאז 1554, בין 1821–1841, מוחמד עלי, פאשה של מצרים, שלט בתימן. לאחר שהמצרים נסוגו מחופי תימן בשנת 1841, רכש מהם חאג' עלי שרמרקי, סוחר סומאלי מצליח ושאפתן, זכויות שלטון על זאילה. ממשלת שרמרקי השפיעה באופן מיידי על העיר, שכן הוא תמרן למונופול של כמה שיותר מהסחר האזורי, כששאיפותיו היו עד הרר ואוגדן (אזור סומלי באתיופיה של ימינו). בשנת 1845 שלח שרמרקי כוח צבאי כדי להילחם בשליטה על ברברה השכנה מרשויות סומליות שהיו נתונים במחלוקת בעיר. הדבר הבהיל את אמיר הרר, שכאחר שכבר הסתכסך עם שרמרקי בעניינים פיסקאליים, הוא היה מודאג מההשלכות של התנועות הללו בסופו של דבר על המסחר בעיר שלו. כתוצאה מכך, האמיר קרא למנהיגי ברברה להתפייס ולהתנגד לכוחות שרמרקי. את שרמקי ירש מאוחר יותר כמושל זילה אבו בכר פאשה, מדינאי אפאר מקומי.
בשנים 1874–1875, המצרים השיגו פירמאן מן העות'מאנים שבאמצעותם הבטיחו תביעות על העיר. במקביל, המצרים קיבלו הכרה בריטית בשטח השיפוט הנומינלי שלהם עד המזרח עד קייפ גארדאפוי. אולם למעשה, למצרים הייתה סמכות מועטה על פנים הארץ ותקופת שלטונם על החוף הייתה קצרה ונמשכה שנים ספורות בלבד (1870–1884). כאשר חיל המצב המצרי בהרר פונה בשנת 1885, נקלעה זאילה לתחרות בין הצרפתים לבריטים על השליטה במפרץ עדן האסטרטגי. אי.אם לואיס מזכיר כי "עד סוף 1885 התכוננה בריטניה להתנגד לנחיתה צרפתית צפויה בזילה". עם זאת, שתי המעצמות החליטו במקום זאת לפנות למשא ומתן.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > מרד אחמד (1824)

בשנת 1824 פרץ מרד ילידים במצרים העליונה בראשות אחמד, תושב א-סלימאייה, כפר הממוקם כמה קילומטרים ליד תבאי. הוא הכריז על עצמו כנביא, ועד מהרה נהו אחריו בין 20,000 ל-30,000 מורדים, בעיקר איכרים, אך חלקם עריקים מניזעם גדיד, כי הכוח הזה עדיין היה במצב מאורגן למחצה. המרד נמחץ על ידי מוחמד עלי, וכרבע מחסידיו של אחמד נספו, אך הוא עצמו ברח. בשנים שלאחר מכן הוטל הסדר ברחבי מצרים וכוחותיו המאומנים והמשמעים החדשים של עלי התפשטו ברחבי המדינה.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > המערכה היוונית (1824–1828)

ראיית הנולד של עלי בחיזוק כוחותיו הצבאיים זכתה לתגמול בהזמנתו של הסולטאן לסייע לו במשימה להכניע את המורדים היוונים, ולהציע לו כתגמול את הפשאליקים של מוראה ושל סוריה. בסתיו 1824, צי של 60 ספינות מלחמה מצריות שנשא כוח גדול של 17,000 חיילים ממושמעים התרכז במפרץ סודה, ובמרץ שלאחר מכן, עם אבראהים כמפקד הראשי נחת במוראה.
עליונותו הימית ביטלה מהיוונים את השליטה ברחבי הים, שבה בסופו של דבר היה גורל המרד תלוי, בעוד ביבשה הכוחות הבלתי סדירים היוונים, הכו במידה רבה את הכוחות העות'מאנים, הם פגשו סוף סוף באויב ראוי, הכוחות הממושמעים של אבראהים. ההיסטוריה של האירועים שהובילו לקרב נאווארינו. נסיגת המצרים ממוראה נבעה בסופו של דבר מפעולתו של האדמירל סר אדוארד קודרינגטון, אשר בתחילת אוגוסט 1828 הופיע בפני אלכסנדריה וגרם לפאשה לחתום על הסכם להחזרת אבראהים וצבאו למצרים.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > מלחמה עם הסולטאן (1831–1841)

עלי יצא למלחמה נגד הסולטן בתואנה על עזותו של הממלוכי לשעבר עבדאללה פאשא מעכו, על כך שסירב לשלוח בחזרה את הנמלטים המצרים מהשפעות הרפורמות של מוחמד עלי. הסיבה האמיתית הייתה סירובו של הסולטאן מחמוד למסור את סוריה בהתאם להסכם. במשך עשר שנים ממועד זה נותרו יחסי הסולטן והפאשה בחוד החנית של השאלות שהסעירו את העולם הדיפלומטי. נראה היה כי לא רק עצם קיומה של האימפריה העות'מאנית על כף המאזניים, אלא שמצרים עצמה הפכה יותר מתמיד למושא תשומת לב, במיוחד למדינאים בריטים, ובנושא המאבק היו מעורבים האינטרסים של הבריטים אימפריה בשני המסלולים להודו דרך מצר סואץ ועמק הפרת.
אבראהים, שפיקד שוב בשם אביו, פתח במבצע מבריק נוסף שהתחיל במצור על עכו וכיבושה ב-27 במאי 1832, והגיע לשיאו בלכידתו של רשיד פאשה בקוניה ב-21 בדצמבר. אולם זמן קצר לאחר מכן הוא נחסם בהתערבות האימפריה הרוסית. כתוצאה מדיונים אינסופיים בין נציגי המעצמות, השער הנשגב והפאשה, נחתמה אמנת קוטאהיה ב-14 במאי 1833, שבאמצעותה הסכים הסולטן להעניק למוחמד עלי את הפשליקים של סוריה, דמשק, חלב ואיצ'לי, יחד עם מחוז אדנה.
מוחמד עלי שלט כעת על אימפריה עצמאית כמעט, כפופה רק למחווה מתונה, המשתרעת מסודאן ועד הרי הטאורוס. עם זאת היסודות הלא-בריאים של סמכותו לא איחרו לחשוף את עצמם. כמעט שנה לאחר החתימה על אמנת קוטאיה גרם היישום של אבראהים על שיטות השלטון המצריות, בעיקר של המונופולים והגיוס, למורדים הסורים הדרוזים והסונים למרוד נגדו. התסיסה דוכאה על ידי מוחמד עלי באופן אישי, והסורים הופתעו, אך חוסר שביעות רצונם עודד את הסולטן מחמוד לקוות לנקמה, והתחדשות הסכסוך נבלמה רק על ידי המאמצים של המעצמות האירופיות.
הצבא העות'מאני (עם תמיכתו הצבאית של השליח הפרוסי הלמוט פון מולטקה לפקד על הארטילריה), פלש תחילה לשטח המצרי בלבנט וירד דרומה עד אשר התנגש בכוחותיו של בן עלי, אבראהים פאשא בעיר נזיפ של היום. היו אלו בין 30,000–80,000 חיילים עות'מאנים, נגד החיל המצרי שמנה 30,000–46,000 חיילים. מיומנות ההנהגה המצרית, ביחד עם המורל הצבאי הנמוך של החיילים הכורדים הרבים בצבא העות'מאני אשר היו מגויסים חדשים הביאו לתבוסה עות'מאנית מרכזית ונסיגת החיל הפולש.
כעת, עם תבוסת העות'מאנים וכיבוש סוריה, הגיע מוחמד עלי לשיא כוחו, ושלט במצרים, סודאן וסוריה. הוא ראה את הצבאות העות'מאניים מתמוטטים או קורסים באי-סדר לאחר תבוסתם בסוריה, ונראה היה שהמזרח התיכון ואנטוליה הם תחת שליטתו.
כשהאימפריה העות'מאנית נמצאת למרגלות מוחמד עלי, המעצמות האירופאיות נבהלו מאוד וכעת הוציאו לפועל תוכנית שהוכנה להתמודד עם מקרה דומה שנחזה זמן רב מראש. התערבותם במהלך המשבר המזרחי של 1840 הייתה מהירה, והם השמידו בזמן קצר את צבאו של מוחמד עלי. אך למעצמות המערב לא הייתה שום כוונה להסיר את עלי ואת הגוש שהציב על הכוח העות'מאני. לפיכך, למרות שהסכם השלום היה קשה, הוא השאיר את שושלת מוחמד עלי בשלטון.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > סוף שלטונו של מוחמד עלי

ממשלתו של הפאשליק של מצרים הוכרזה כתורשתית למשפחתו של מוחמד עלי בשנת 1841.
הגבלות שונות הוטלו על מוחמד עלי, והדגישו את עמדתו כוואסאל. נאסר עליו להחזיק צי וצבאו לא יעלה על 18,000 איש. הפאשה כבר לא היה דמות בפוליטיקה האירופית, אבל הוא המשיך לעסוק בשיפורים שלו במצרים. המלחמות הארוכות בשילוב מגפת בקר בשנת 1842 והצפת הנילוס ההרסנית. בשנת 1843 הייתה מכת ארבה שבה כפרים שלמים התרוקנו.
בשנים 1844–1845 חל שיפור כלשהו במצבה של המדינה כתוצאה מרפורמות פיננסיות שביצע הפאשה. מוחמד עלי, שקיבל את דרגת הכבוד של הווזיר הגדול בשנת 1842, ערך ביקור באיסטנבול בשנת 1846, שם השלים עם אויבו הזקן חוסרב פאשה, אותו לא ראה מאז שהציל את חייו בקהיר ב-1803. בשנת 1847 הניח מוחמד עלי את אבן היסוד של הגשר הגדול על פני הנילוס בתחילת הדלתא. לקראת סוף 1847, מוחו החד של פשה הזקן החל להתדרדר, וביוני שלאחר מכן כבר לא היה מסוגל לנהל את הממשלה. בספטמבר 1848 אבראהים הוכר על ידי השער הנשגב כשליט הפאשליק, אך הוא נפטר בנובמבר.
היסטוריה > ממשיכי דרכו של מוחמד עלי

עם מותו של אבראהים בנובמבר 1848 נפלה ממשלת מצרים בידי אחיינו עבאס הראשון, בנו של טוסון. עבאס שם קץ למערכת המונופולים המסחריים, ובמהלך שלטונו החלה הרכבת מאלכסנדריה לקהיר ביוזמת ממשלת בריטניה. בניגוד למנהיגים אירופים, עבאס חי בבידוד רב. לאחר שלטון של פחות משש שנים הוא נרצח ביולי 1854 על ידי שניים מעבדיו.
לאחר הרצח ירש אותו דודו סעיד פאשה, בנו המועדף על מוחמד עלי, חסר כוח נפש או בריאות גופנית הדרושה לביצוע הפרויקטים המיטיבים שהגה. הייתה לו התייחסות אמיתית לרווחת הפלאחים, וחוק מקרקעין משנת 1858 אפשר להם להחזיק מבחינה חוקתית בקרקעות.
הפאשה היה תחת השפעה צרפתית רבה, ובשנת 1854 העניק אישור למהנדס הצרפתי פרדיננד דה לספס לחפור את תעלת סואץ.
בינואר 1863 נפטר סעיד פאשה ואחיינו אסמאעיל, בנו של איברהים פאשה, עלה לשלטון במקומו.
שלטונו של אסמאעיל, משנת 1863 עד 1879, זכה לזמן מה כעידן חדש במצרים המודרנית. הוא ניסה תוכניות רפורמה נרחבות, אך אלו יחד עם הפזרנות האישית שלו הובילו לפשיטת רגל, וחלקו המאוחר יותר של שלטונו הביא להתערבות אירופית וכיבושה של מצרים.
חטיבות מנהליות

לאחר שכבשו את מצרים, העות'מאנים שמרו על החלוקה שיצרו הממלוכים, שכללה 13 מחוזות משנה הכוללים 24 קיראטים. בניגוד למצב במחוזות עות'מאניים אחרים, המונח סנג'ק לא נשא קונוטציות טריטוריאליות, מכיוון שמערכת הטימאר לא יושמה שם. דרגת הסנג'אק-ביי, שהייתה סטנדרטית באימפריה, לא שימשה במצרים.
שלוש עשרה מחוזות המשנה היו:
אל-מנופיה
קליוב
גרבייה
אל-מנסורה
א-שרקיה
אל-בחירה
גיזה
פייום
אטפיח
אושמויין
מנפלוט
אל-בהנאסה
ג'ירג'ה
בנוסף, הייתה תת-פרובינציה קצרת ימים בשם Hatt-ı Üstuva שמשמעותה קו המשווה בטורקית עות'מאנית, שהוקמה כווילאייט והתקיימה בין השנים 1872–1882 וכיסתה את שטחי דרום דרום סודאן וצפון אוגנדה, כולל ערים כמו לאדו וודלאי.
ג'ורג' סאת'רלנד

ג'ורג' אלכסנדר סאת'רלנד (באנגלית: George Alexander Sutherland;‏ 25 במרץ 1862 –  18 ביולי 1942) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, יליד אנגליה. הוא היה אחד מארבעת שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית שמונו לכהונתם על ידי הנשיא וורן הרדינג וכיהן בתפקיד בשנים 1922–1937. כחבר המפלגה הרפובליקנית היא גם ייצג את יוטה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
סאת'רלנד נולד בבקינגהאמשייר שבדרום-מזרח אנגליה ובילדותו עברה משפחתו לטריטוריית יוטה. לאחר שלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, הוא הקים משרד עורכי דין בעיר פרובו, ונבחר לסנאט המדינתי. ב-1900 ניצח סאת'רלנד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, וב-1905 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית. בעת כהונתו בקונגרס תמך סאת'רלנד בכמה צעדי מדיניות פרוגרסיבים, אך באופן כללי הוא יישר קו עם האגף השמרני של המפלגה. ב-1911 הוא נבחר לכהונה נוספות בסנאט, אך הפסיד ב-1916 לדמוקרט ויליאם ה. קינג.
ב-1922 מינה הנשיא הרדינג את סאת'רלנד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'ון קלארק שפרש. סאת'רלנד היה אחד מארבעת הפרשים, קבוצה של ארבעה שופטים שמרנים שלרוב הצביעו נגד חוקי הניו דיל. ב-1938 הוא פרש מבית המשפט העליון ובמקומו מונה סטנלי ריד. סאת'רלנד כתב את חוות דעת הרוב בפסקי דין כמו "הכפר יוקליד נגד חברת המקרקעין אמבלר" (Village of Euclid v. Ambler Realty Co.), "פאוול נגד אלבמה" (Powell v. Alabama) ו"ארצות הברית נגד תאגיד הייצוא קרטיס-רייט" (United States v. Curtiss-Wright Export Corp.).
ראשית חייו

ג'ורג' סאת'רלנד נולד בעיירה סטוני סטרטפורד, מחוז בקינגהאמשייר, שבדרום-מזרח אנגליה, לאלכסנדר ג'ורג' סאת'רלנד, סקוטי במוצאו, ולפרנסס (לבית סלייטר), אנגליה במוצאה. כמי שהמיר זמן קצר קודם לכן את דתו לדת המורמונית, היגר אלכסנדר סאת'רלנד עם משפחתו לטריטוריית יוטה בקיץ 1863, ובתחילה התיישבה המשפחה בספרינגוויל, אך עברה למונטנה לעסוק בחיפוש זהב במשך כמה שנים ולאחר מכן שבה ליוטה ב-1869 שם הוא עבד בעבודות שונות. בשנות ה-70 פרשה משפחת סאת'רלנד מהכנסייה המורמונית, וג'ורג' לא הוטבל עד אז.
בגיל 12, הצורך לסייע כספית למשפחתו אילץ את סאת'רלנד לעזוב את הלימודים בבית הספר ולהתחיל לעבוד, בתחילה כפקיד בחנות בגדים ולאחר מכן כסוכן של חברת ולס פארגו. עם זאת, הוא שאף לרכוש השכלה גבוהה, וב-1879 הוא חסך מספיק כסף כדי להתקבל לאקדמיית בריגהאם יאנג, שם הוא למד בהדרכתו של קארל ג. מסר, שהשפיע רבות על התפתחותו האינטלקטואלית, בעיקר כשהכיר לו את רעיונותיו של הרברט ספנסר, שהפכו לחלק משמעותי בהשקפת עולמו. לאחר סיום לימודיו ב-1881, עבד סאת'רלנד בחברת הרכבת המערבית של ריו גראנדה במשך קצת יותר משנה, ולאחר מכן עבר למישיגן כדי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, שם הוא היה תלמידו של תומאס מ. קולי. סאת'רלנד פרש מלימודיו לפני שסיים את התואר.
ראשית הקריירה

לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של מישיגן, נשא סאת'רלנד לאישה ב-1883 את רוזמונד לי. נישואיהם היו מאושרים ונולדו להם שתי בנות ובן. לאחר נישואיו שב סאת'רלנד לטריטוריית יוטה, שם הוא הצטרף לאביו, שגם הוא היה עורך דין, בשותפות במשרד עורכי דין בפרובו. ב-1886 הם פירקו את השותפות וסאת'רלנד הקים שותפות חדשה עם סמואל ר. ת'רמן, לימים נשיא בית המשפט העליון של יוטה. בהמשך הצטרף אליהם כשותף אדגר א. ודג'ווד, ששימש כשליש הראשי של המשמר הלאומי של יוטה. לאחר שהתמודד ללא הצלחה על משרת ראש עיריית פרובו מטעם המפלגה הליברלית, עבר סאת'רלנד ב-1893 לסולט לייק סיטי. שם הוא הצטרף לאחד ממשרדי עורכי הדין המובילים במדינה, ובשנה שלאחר מכן הוא היה לאחד המארגנים הראשיים של לשכת עורכי הדין של יוטה. ב-1896 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של יוטה, שם הוא שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט וקידם חקיקה להענקת סמכויות להפקעה של חברות כרייה והשקיה.
חבר בית הנבחרים

ב-1900 קיבל סאת'רלנד את מינוי המפלגה הרפובליקנית כמועמדה לאיוש המושב של יוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הכלליות הוא הביס בהפרש צר את המועמד הדמוקרטי המכהן, ושותפו לשעבר במשרד עורכי הדין, ויליאם ה. קינג, בהפרש של 241 קולות מתוך 90,000 כלל המצביעים. הוא כיהן בקונגרס ה-57, בו הוא נאבק להמשך גביית המכס על סוכר, והיה פעיל הן בטיפול בענייני האינדיאנים והן בחקיקה שנגעה להשקיית קרקעות צחיחות.
סנאטור

לאחר שנתיים בבית הנבחרים הוא העדיף לא להתמודד לכהונה נוספת ובחר לשוב ליוטה כדי להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית. בית המחוקקים של יוטה היה בשליטה מחולטת של הרפובליקנים, ולפיכך ההתמודדות של סאת'רלנד על התפקיד הייתה למעשה פנים-מפלגתית מול הסנאטור המכהן תומאס קירנס. בגיבוי הסנאטור השני של המדינה, ריד סמוט, הבטיח סאת'רלנד לעצמו תמיכה פה אחד בגוף הבוחר בינואר 1905. סאת'רלנד גמל טובה לסמוט ב-1907, כאשר הגן עליו במליאת הסנאט במהלך השימוע שנערך להדחתו, שבסופו של דבר לא יצאה אל הפועל, בשל היותו נשוי לכמה נשים, נוהג שהכנסייה המורמונית נטשה כבר שנים רבות קודם לכן.
תקופת כהונתו של סאת'רלנד בסנאט התרחשה במהלך התקופה הפרוגרסיבית בפוליטיקה האמריקאית. הוא הצביע בעד רוב החוקים שהוגשו על ידי תאודור רוזוולט, כולל חוק המזון הנקי והתרופות (Pure Food and Drug Act), חוק הפבורן (Hepburn Act) וחוק אחריות העובדים הפדרליים (Federal Employers Liability Act). במשך תקופה ארוכה הוא קידם את זכויות הנשים. הוא הציע לסנאט את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, קידם את העברתו של התיקון, סייע לנסח את התיקון לשוויון זכויות, והיה ידידה ויועצה של אליס פול ממפלגת הנשים הלאומית. בכל אופן, בדרך כלל הוא הצביע עם חוג "המשמר הוותיק" של השמרנים שנאבקו ביריביהם הפרוגרסיבים במפלגה בתקופת נשיאותו של ויליאם האוורד טאפט. הוא גם היה מעורב בתהליכי החקיקה של אותה תקופה והצטרף לנשיא טאפט בהתנגדותו לצירופם של ניו מקסיקו ואריזונה לארצות הברית בשל הסעיפים בחוקתיהן שאפשרו בחירות חוזרות לתפקידי שופטים.
בחירתו של וודרו וילסון לנשיאות, והשתלטותם של הדמוקרטים על הקונגרס ב-1912, הכניסה את סאת'רלנד ואת השמרנים האחרים לעמדת מגננה. כמי שהיה אז דמות בולטת ברמה לאומית, הוא התנגד לרבות מיוזמות החקיקה ולמדיניות החוץ של וילסון. גישתו זו של סאת'רלנד הובילה להפסדו בבחירות של 1916, כאשר הוא התמודד לבחירה מחדש בפעם הראשונה על פי התנאים של התיקון ה-14 לחוקה. גם הפעם הוא התמודד מול ויליאם ה. קינג, שמסע הבחירות שלו עמד בסימן התנגדותו של סאת'רלנד למדיניות הנשיא. בעקבות תבוסתו בבחירות לסנאט, הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין בוושינגטון הבירה, ובשנים 1916–1917 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין הארצית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-5 בספטמבר 1922 מונה סאת'רלנד על ידי הנשיא וורן הרדינג כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'ון קלארק שפרש. מינויו אושר על ידי הסנאט באותו יום. סאת'רלנד הושבע לתפקיד ב-2 באוקטובר.
סאת'רלנד כתב את חוות דעת הרוב בפסק הדין "הכפר יוקליד נגד חברת המקרקעין אמבלר" (Village of Euclid v. Ambler Realty Co.), שפורש כהסכמה כללית לתאימותם לחוקה של חוקי ההפרדת השימושים.
בשנים הראשונות לנשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, היה סאת'רלנד, יחד עם ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, פירס באטלר וויליס ואן דוונטר, אחד מקבוצת ארבעת הפרשים השמרנים, שפעלו באופן בולט נגד חוקי הניו דיל של רוזוולט. סאת'רלנד נחשב למנהיג הרביעייה.
בין פסקי הדין החשובים שכתב סאת'רלנד נמנים פסק הדין "פאוול נגד אלבמה" (Powell v. Alabama) מ-1932, שהפך על פיו את ההרשעה במשפטם של נערי סקוטסבורו, על בסיס העובדה שמהנאשם, אוזי פאוול, נשללה הזכות להיעזר בעורך דין. תיק מפורסם נוסף שבו הוא כתב את פסק הדין היה "ארצות הברית נגד תאגיד הייצוא קרטיס-רייט" (United States v. Curtiss-Wright Export Corp.) מ-1936, שבו כתב סאת'רלנד את חוות דעת הרוב שהעניקה לנשיא ארצות הברית את הסמכויות הרחבות לנהל את יחסי החוץ ושבהמשך השפיע רבות על הרחבת סמכויות הרשות המבצעת בנוגע למדיניות החוץ.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד בהגט סינג תינד" (United States v. Bhagat Singh Thind), כתב סאת'רלנד את ההחלטה שהתקבלה פה אחד על ידי כל השופטים, ובה נקבע שהסיקים, אף על פי שהם מוגדרים חלק מ"הגזע הקווקזי", לא היו לבנים במשמעותו של חוק האזרחות של 1790, ולפיכך לא היו זכאים לקבל אזרחות אמריקאית.
ב-1937 החל בית המשפט העליון לצדד בצעדי מדיניות מתונים יותר של הניו דיל, שהממשל נקט בהם כתגובה לתיקים משפטיים קודמים, והשפעתו של סאת'רלנד פחתה. ב-17 בינואר 1938 פרש סאת'רלנד מכס השיפוט כיוון שהוא חש שכבר לא היה לו מקום במאזן הכוחות של בית המשפט.
שנותיו האחרונות

לאחר פרישתו, מונה סאת'רלנד במינוי מיוחד לבית המשפט הפדרלי בסבב השני שדן בעתירה על ההרשעה בשוחד של השופט לשעבר מרטין מנטון. סאת'רלנד כתב את החלטת בית המשפט שאישרה את ההרשעה.
ג'ורג' סאת'רלנד נפטר בבוקרו של ה-18 ביולי 1942, כתוצאה מהתקף לב, כאשר שהה עם אשתו בחופשה בסטוקברידג', מסצ'וסטס. הוא נטמן במאוזולאום אבי שבמחוז ארלינגטון, וירג'יניה. ב-1958 הוא נטמן מחדש בבית הקברות סדר היל שליד סוויטלנד, מרילנד.
שיוכו הדתי

כתינוק, הוטבל סאת'רלנד לכנסייה האנגליקנית. לעיתים הוא צוין כמאמין של הכנסייה האפיסקופלית. סאת'רלנד מעולם לא היה חבר בכנסייה המורמונית, שכן הוריו פרשו ממנה בילדותו. הוא התכחש למסורת המורמונית, במיוחד בשל "השיטוות הכלכליות הקולקטיביסטיות" שלהם, אך הוא למד את תוכני הדת באקדמיית בירגהאם יאנג וקיים את מצוותה להימנעות מצריכת משקאות חריפים. עם זאת, הוא שמר על יחסי ידידות נאמנים עם הכנסייה, וזכר בחיבה את תקופת לימודיו באקדמיית בירגהאם יאנג. עורך הדין והפרשן ג'יי ס'קיילו כתב שכמה מהשקפותיו של סאת'רלנד הושפעו מהדת המורמונית.
הערות שוליים

1 2  Carter, Edward L.; Phillips, James C. (2008), "Mormon Education of a Gentile Justice: George Sutherland and Brigham Young Academy", Journal of Supreme Court History, 33 (3), p. 325.
↑  "Soldier-Lawyer of Utah is Dead". The Salt Lake Tribune. Salt Lake City, UT. February 1, 1920. p. 1
↑  Michael Harold Paulos, SENATOR GEORGE SUTHERLAND: REED SMOOT’S DEFENDER, Journal of Mormon History, Volume 33 (2007), Issue 2, pp. 81-118.
↑  Bernstein, David (May 9, 2011) On a Certain Type of Historical Error, Legal History Blog
1 2  Alexander George Sutherland, Biographies of the Robes, Educational Broadcasting Corporation.
↑  "Episcopalian Politicians in Utah". The Political Graveyard. December 15, 2014.
↑  Carter, Edward L.; Phillips, James C. (2008), "Mormon Education of a Gentile Justice: George Sutherland and Brigham Young Academy", Journal of Supreme Court History, 33 (3), p. 328, 333–34, 336–38.
↑  Jay Sekulow (2007). Witnessing Their Faith: Religious Influence on Supreme Court Justices and Their Opinions. Sheed and Ward. pp. 179–181.
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת יוטה יוטה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | פרנק קנון • תומאס קירנס • ג'ורג' סאת'רלנד • ויליאם הנרי קינג • אייב מרדוק • ארתור ווטקינס • פרנק מוס • אורין האץ' • מיט רומני • ג'ון קרטיס |  |
| קבוצה 3 | ארתור בראון • ג'וזף רולינס • ריד סמוט • אלברט תומאס • וולאס בנט • ג'ייק גארן • בוב בנט • מייק לי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281235305171  GND: 119231077  ISNI: 0000 0000 6317 6549  LCCN: n94005561  NARA: 10574705  NLA: 35532885  SNAC: w6tb1b24  SUDOC: 106967193  Trove: 987212  US Congress: S001080  VIAF: 22946711   WorldCat (עם VIAF): 22946711 
סאת'רלנד בימי כהונתו בסנאט
סאת'רלנד בימי כהונתו בבית המשפט העליון
רועי משפתי

רועי משפתי (נולד ב-23 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במכבי תל אביב.
קריירה

משפתי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון.
בקיץ 2011 חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל כשוער שני. ב-5 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד מכבי נתניה. בתחילת עונת 2015/2016 עת שיחקה אשדוד בליגה הלאומית, משפתי הפך לשוער הראשון בקבוצה.
בקיץ 2017 הושאל להפועל ראשון לציון עד לסיום העונה. בעונה זו רשם 36 הופעות בליגה ובסיום העונה חזר לאשדוד.
בעונת 2019/2020 הפך לשוער הראשון באשדוד, וערך עם הקבוצה 36 הופעות בליגה.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם במכבי חיפה. ב-22 בספטמבר ערך הופעת בכורה בגמר גביע הטוטו 2021/2022 בניצחון בבעיטות הכרעה של קבוצתו על הפועל באר שבע. במהלך עונת 2021/2022 הוא השתתף במשחקי ליגה בודדים.
ב-30 במאי 2023 חתם לשנתיים במכבי תל אביב. בגמר גביע הטוטו מול מכבי חיפה, שהוכרע בדו-קרב פנדלים, עצר שתי בעיטות עונשין שהובילו לניצחון 2–4 ולזכייה בתואר. את עונת 2023/2024 פתח כשוער ראשון, אך בהמשך איבד את המקום לאורלנדו מוסקרה שהוחתם בקבוצה. בינואר שב להרכב הפותח והיה שותף לזכייה באליפות.
אחיו הוא הכדורגלן גיא משפתי.
תארים

אליפות: 2021/2022, 2022/2023
גביע הטוטו: 2021/2022
גביע הטוטו: 2023/2024
אליפות: 2023/2024
אלוף האלופים: 2024
הערות שוליים

↑  שחר כחלון, מ.ס. אשדוד: רועי משפתי עזב, חתם בראשון לציון, באתר אשדודנט, 5 ביוני 2017
↑  דורון בן דור, ‏שוער חדש בכרמל: רועי משפתי חתם במכבי חיפה, באתר ONE‏, 31 באוגוסט 2021
↑  יניב טוכמן‏, אחרי עזיבת טננבאום: משפתי חתם לשנתיים במכבי תל אביב, באתר וואלה, 30 במאי 2023
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'אלי דהאן,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'מכבי תל אביב זכתה בגביע הטוטו לאחר ניצחון על מכבי חיפה בפנדלים, באתר הארץ, 24 בינואר 2024