ויליאם רוברט פיל
ועדת פיל

בעת מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט החליטה הממשלה הבריטית, באוגוסט 1936 על מינוי ועדת חקירה ממשלתית, שתבוא לארץ ישראל, תשמע את דברי נציגי שני הצדדים היהודי והערבי, ותמליץ על הצעות לפתרון הסכסוך. הלורד פיל נתמנה כיושב ראש הוועדה ועל כן נהוג לכנותה "ועדת פיל". ששת חברי הוועדה הגיעו לארץ ישראל ב-11 בנובמבר 1936. חברי הוועדה הושבעו ב-12 בנובמבר בארמון הנציב בירושלים. הלורד פיל הרשים את כל הנוכחים במעמד כאישיות תקיפה ונמרצת.
ישיבות הוועדה נערכו במלון פאלאס בירושלים, בנין מהודר עטור גילופי אבן בסגנון מזרחי. בפני הוועדה הופיעו נציגי שלטונות המנדט, נציגי היהודים ונציגי הערבים. ראשונים העידו נציגי ממשלת המנדט, אחריהם העידו ראשי היישוב היהודי, חיים ויצמן, דוד בן-גוריון ומשה שרתוק (לימים שרת). זאב ז'בוטינסקי שגלה באותה עת מארץ ישראל מסר עדותו בפני חברי הוועדה בשובם ללונדון. הנציגים הערביים הופיעו לפני הוועדה בימי שהותה האחרונים בארץ, לפני שובה לבריטניה. בראש הנציגים הערביים עמד המופתי חאג' אמין אל-חוסייני וכל יתר נציגיהם היו מאנשיו.
במשך כל תקופת הופעת העדים וחקירתם, ניהל הלורד פיל את הדיונים בתקיפות וכל הנוכחים חשו כי הוא האיש המוביל ואינו רק יושב ראש בתואר. פיל לא היסס לשסע דבריו של כל עד שסטה מן העיקר וכך נהג גם כלפי יתר חבריו לוועדה אם נראה לו שסטו מן המסלול שקבעה הוועדה לדיוניה.
סדר יומו של פיל בימי הדיונים היה קבוע. הוא קם משנתו מדי יום בשעה 6.30 בבוקר ועד לתחילת הדיונים בשעה 10.00 נועד עם חברי הוועדה ודן עמם בנושאים שהיו אמורים להיות נדונים בישיבת אותו יום. יחד עם זאת גילה הלורד פיל תבונה וחוש הומור. השאלות שהפנה לעדים היו נוקבות ולשאלותיו, שנוסחו באדיבות, לא נתן לאיש מהעדים להתחמק ממתן תשובה ברורה ולעניין. לאחר עדותו של דוד בן-גוריון שאל אותו הלורד פיל מהיכן הגיע לארץ ובן-גוריון השיב כי בא מפלונסק. הלורד המשיך ושאל היכן היא פלונסק זו ובן-גוריון ענה כי זו עיר בפולין. כאן באה השאלה הנוקבת; הלורד שאל את בן-גוריון האם יש בידו מסמך או שטר מכר הנותן לו, כמי שבא מארץ רחוקה, זכות לתפוס את מקומם של בני הארץ הערבים הגרים בה מזה דורות. על דוכן העדים היו מונחים ספר התנ"ך והקוראן עליהם הושבעו העדים. בן-גוריון נטל את ספר התנ"ך בידו וענה : "זה הקושאן שלנו !".
כלפי העדים מטעם ממשלת המנדט נקט הלורד פיל בגישה מחמירה. הוא דרש מהם נתונים מספריים, דמוגרפיים וגאוגרפיים מלאים ומדויקים ולא הסתפק בנתונים שטחיים או חלקיים.
הלורד פיל גילה יחס סבלני כלפי עדויות ממושכות, או שהייתה בהן חזרה על דברים שכבר נאמרו. למרות זאת יצא משלוותו כשהמופתי טען כי ההגנה הבריטית על המקומות הקדושים אינה מבטיחה שהציונים לא יחללו אותם, משום שלדברי המופתי "היהודים מסוגלים לכל דבר".
כלפי הד"ר חיים ויצמן גילה הלורד פיל כבוד והערכה, בזה זכה להוקרת אנשי היישוב. מאידך התייחס בביקורת לדרישתו של דוד ילין כי כל מסמכי הוועדה יתורגמו לעברית. ככלל התייחס הלורד בביקורת כלפי הנוהג של שלטונות המנדט להשתמש בשלוש שפות רשמיות, אנגלית, ערבית ועברית וראה בכך את אחד המכשולים העומדים בפני המינהל של שלטונות המנדט.
ב-13 בינואר 1937 עזבה הוועדה את ארץ ישראל ושבה ללונדון בה אמורה הייתה לפרסם את מסקנותיה. מסקנות הוועדה פורסמו בלונדון ב-7 ביולי 1937. מסקנות הוועדה היו בגדר חידוש נועז. זו הפעם הראשונה מאז כינון המנדט הבריטי בארץ ישראל שגוף שלטוני בריטי העלה את רעיון חלוקתה של ארץ ישראל לשתי מדינות לשני העמים השוכנים בה. הלורד פיל נהג בפרסום המסקנות במרץ רב, הוא נשא דבריו על מסקנות הוועדה בשידור רדיו של הבי בי סי, נאם אודותן במכון המלכותי לעניינים בין-לאומיים (Chatham House) ובבית הלורדים, אך ההתייחסויות השליליות כלפי מסקנות הוועדה מצד חבר הלאומים וכן מצד היהודים והערבים בארץ ישראל דיכאו את רוחו.