stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התיקונים לחוקת רוסיה (2008)
הערות שוליים

1 2    Adrian Blomfield, ‏Vladimir Putin could reclaim Russian presidency within months, The Telegraph, 6 November 2008
↑  Dmitry Medvedev. Address to the Federal Assembly of the Russian Federation (אורכב 31.08.2009 בארכיון Wayback Machine), November 5, 2008.
↑  Barry, Ellen (15 בנובמבר 2008). "Bill to Extend Russian President's Term Advances". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Электронная регистрационная карта на законопроект № 124578-5: Закон Российской Федерации о поправке к Конституции Российской Федерации "Об изменении срока полномочий Президента Российской Федерации и Государственной Думы" (ארכיון)
↑  Barry, Ellen (15 בנובמבר 2008). "Bill to Extend Russian President's Term Advances". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Harding, Luke (21 בנובמבר 2008). "Russian MPs vote to extend presidential term". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pan, Philip P. (28 בנובמבר 2008). "Putin's Intentions Debated After Shift on 4-Year Term". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian senators nod through extended presidency". Reuters. 26 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Harding, Luke (21 בנובמבר 2008). "Russian MPs vote to extend presidential term". The Guardian. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yulia Latynina. Making a Jester Out of Medvedev. The Moscow Times, 19.11.2008.
↑  Мария Цветкова, Надежда Иваницкая, Ирина Резник, Наталья Костенко. Шесть лет Путину. Ведомости, №210 (2232), 6 November 2008.
| דמיטרי מדבדב |
| --- | --- | --- |
| משפחה | אנטולי מדבדב (אב) • יוליה שפושניקובה (אם) • סבטלנה מדבדבה (רעיה) • איליה מדבדב (בן) |  |
| מקומות מגורים | לנינגרד • גורקי-9 |  |
| משרות ומקומות עבודתו | אוניברסיטת סנקט פטרבורג • היועץ המשפטי של עיריית סנקט פטרבורג • גזפרום • סגן ראש ממשלת רוסיה • ראש סגל הקרמלין • רוסיה המאוחדת • ראש ממשלת רוסיה • סגן יו"ר מועצת הביטחון של רוסיה |  |
| הנצחה ויחסי ציבור | שדרות דמיטרי מדבדב • שיחה עם דמיטרי מדבדב |  |
| נשיא רוסיה ה-3 וראש ממשלת רוסיה ה-38 | נשיא רוסיה ה-3 וראש ממשלת רוסיה ה-38 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2008 • הבחירות לדומה 2011 • הבחירות לדומה 2016 • הבחירות לדומה 2021 |  |
| מדיניות | מדיניות החוץ • התיקונים לחוקת רוסיה (2008) |  |
| קבינט | ולדימיר פוטין (ראש ממשלה) • סרגיי שויגו (השר למצבי חירום) • סרגיי לברוב (שר החוץ) • אנטולי סרדיוקוב (שר ההגנה) • אנטון סילואנוב (שר האוצר) • סרגיי סוביאנין (ראש סגל הקרמלין) |  |
| אירועים מרכזיים | מלחמת גאורגיה–רוסיה (2008) • הרפורמה הצבאית ברוסיה (2008-2020) • יוזמת מרכז החדשנות סקולקובו (2010) • המשבר הכלכלי העולמי (2008) • הקמת משטרת הפדרציה הרוסית וועדת החקירות הפדרלית (2011) • הפיגועים במוסקבה (2010) • התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה (2010) • המחאות בעד טוהר הבחירות ברוסיה (2011) • ממשלת מדבדב הראשונה (2012-2018)‏ • ממשלת מדבדב השנייה (2018-2020) |  |
דמיטרי מדבדב מוסר את נאומו השנתי בפני האספה הפדרלית
כתר החרבות

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  רוברט ג'ורדן 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור 
 תאריך הוצאה:  1995
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  1999
 תרגום:  בועז וייס
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  האמירלין הצעירה כתר החרבות
 סדרה
 סדרת ספרים:  כישור הזמן
 ספר קודם:  אדון הכאוס
 הספר הבא:  נתיב הפגיונות
 
כתר החרבות הוא הספר השביעי מתוך סדרת הפנטזיה מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. בגרסה המקורית (באנגלית) נקרא הספר The crown of swords ‏(tCoS), ובגרסה המתורגמת לעברית הוא מחולק לשני כרכים: האמירלין הצעירה וכתר החרבות. בעברית יצא הספר לאור בהוצאת אופוס.
בתמונת הכריכה רואים את רנד בכיכר הראשית ההרוסה בשדאר לוגות מוקף בטרולוקים מסתתרים ומחפש את סמאל.
פרולוג

בבארות דומאי סבנה (ראש שבט השאידו ה"זמנית") מגלה שלא רק אאס סדאי וחכמות מסוגלות לתעל- בדרך הקשה: אשאמאן שקורעים בני שאידו לגזרים. השאידו בורחים על נפשם. במגדל הלבן האמירלין אלאידה, שבונה לעצמה ארמון, מקבלת מכתב שרנד (מוצפן) נתפס ובדרך אליה. היא מפנטזת על הענשתו והענשת המורדות.
האמירלין הצעירה

רנד, פרין והחוכמות נאלצים להתמודד עם מציאות חדשה: 17 אאס סדאי שבויות ותשעה שנשבעו אמונים. רנד חוזר לקאירהיין ומגלה שקולבר תפסה את המלוכה (אחרי שקיבלה בספר הקודם "טיפ" מהאג'ה האדומה שרנד עומד "לצאת מהתמונה", כלומר ליפול בשבי) ורצחה שני אנשים. רק כדי לא להוציאה להורג (למרות שמגיע לה) הוא שולח אותה לגלות- והיא מעדיפה לתלות את עצמה. צבא נאמני הדרקון צר על איליאן.
בסלידר חניכה בשם ניקולה מנסה לסחוט את האמירלין אגווין ואגווין מעמידה אותה על מקומה. יחד עם סיואן היא מוצאת את לאן חבוי על ידי האג'ה הירוקה, קשור בניגוד לרצונו למירל, והן שולחות אותו לאבו דאר לנינאב תוך כדי שפוקדות על מירל להעביר לנינאב את הקשר.
כתר החרבות

מרנה משרתת את  רנד בפגישה עם ראשי השבטים האיאלים  כדי להבהיר לכולם שהוא שולט במצב. לאחר לכתם נכנסת ברליין בזעם בגלל מכתב ששלח לה רנד ובו פקודה לחזור למאיין, רנד מתכנן לשלוח אותה במקום זאת לשליחות. לפתע נכנסת אאס סדאי בשם קדסואן מלדרין ויוצרת מהומה במהלכה מזכירה כי חלק מהגברים המתעלים שומעים קולות כחלק מהשיגעון. רנד ששומע תדיר את קולו של לואס תרין נלחץ ושולח את כולם החוצה ואז שומע מפי אידריאן טרסין מנהלת בית הספר שהריד פל נרצח.
קדסואן אגדה חיה בקרב האס סדאי חוקרת את  אנורה (היועצת של ברליין), מרנה, ברה וקירונה (שנשבעו לרנד) בעזרת שתי אאס סדאי קורל ודייגיאן על כל האירועים שקרו בסביבת רנד. מין מגלה שקולבר התאבדה ומספרת לרנד ומנצלת את ההלם כדי לשכב איתו. לקדסואן יש תוכניות עבור רנד.
סמאל וגריינדל נפגשים עם סבנה בזהויות בדויות (קאדר ומאיסיה) ומתכננים להשתמש בהם כדי להגביר את הכאוס. 'הצופה' (גבר המסוגל לתעל את הכוח אחד ואת הכוח האמיתי, ככל הנראה מורידין) עוקב אחריהם.
באבו דאר בחגיגות 'ליל סוובאן' מאט פוגש את בירגיט בחדרו בפונדק ומזהה אותה והיא מגלה את יכולתו לשוחח בשפה העתיקה והם שותים "קנקן או שניים", בארמון אליין מתנהגת מוזר ובירגיט חוזרת שיכורה ומשפיעה על אליין דרך קשר העוצרות (בגלל ששתיהם נשים) בירגיט מוסרת את תנאיו של מאט התנצלות, ותודות על המצודה בטיר. בירגיט טוענת שהן חייבות להודות לו ואביינדה טוענת שהן חייבות לו 'טוה'.
בבוקר מוקדם הולכות אליין ונינאב לתנצל בפני מאט השיכור הוא סולח להם והן מבטיחות לשמוע בקולו, בעלת הפונדק סטלה אנן חושבת שהן מתחזות לאאס סדאי ולוקחת אותן לאלה שיוכלו לעזור להן.
אליין ונינאב לומדות על 'חוג הסריגה'  (נשות האחווה שנמצאות באבו דאר) בראשות ריאן קורלי ומגורשות מיד כי מתעקשות שהן אאס סדאי.
באבו דאר נינאב ואליין סובלות מזלזול מצד מריליל ושאר האאס סדאי, עד שאליין מאיימת על מריליל בהאשמת בגידה. מוגהדין מנסה לרצוח את נינאב בעזרת אש-להט ונכשלת, אבל שולחת את איספאן שפאר ופליון בהודה לבית בו מסתתרים חפצי הכח. האחווה, האאס סדאי, מאט וואנין מצליחים להתגבר על שתי האחיות השחורות ועל גולָם ולקחת את קערת הרוחות. פליון נמלטת. מאט מצליח לשכנע את האאס סדאי ובנות האחווה לצאת מאבו דאר- ממש ברגע האחרון: הסינצ'נים כובשים את אבו דאר בהתקפה מהירה ובהפתעה. נינאב ולאן מתחתנים בטקס של אנשי הים.
סמאל מבקר את השאידו ומעניק להם את "הכופת": דמוי מוט השבועות, איתו השאידו קושרים את גלינה קסבן אליהם בשבועות.
רנד מבקר במחנה המורדים מחוץ לקאירהיין ומורדט/פדן-פיין מתנקש בו. סמיצו טמגווה, האאס סדאי הצהובה החזקה ביותר כיום, מנסה לרפאות אותו ונכשלת, אבל דמאר פלין, אשאמאן זקן שמומחה ברפואה מצליח (וסמיצו מפצירה בו שילמד אותה). כשרנד מתעורר הוא לוקח את צבאו לתוך מרכז איליאן ורודף בעצמו את סמאל. סמאל שלא רוצה להשמיד את העיר "שלו" בורח לשדאר לוגות, ושם רנד מפתיע אותו וגורם להריגתו על ידי מאשדאר. מועצת איליאן מודיעה לרנד שהמלך מאטין סטפנוס מת (למעשה הוא שבוי בידי המגדל הלבן) ולכן רנד הוא המלך החדש. בקחתו את כתר הורד שהופך לכתר החרבות, רנד משלים את הנבואה האחרונה הידועה הנוגעת לדרקון.
ממלו גייטנופולוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 87 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז 
 
אורפיאוס (ממלו) גייטנופולוס (נולד ב-1938 לערך) הוא נגן ג'אז, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי ממוצא יווני, המנגן בסקסופון, בחצוצרה ובחליל.
נולד בירושלים. אביו סטרטיס גיאטנופולוס לימד אותו נגינה בפסנתר והלחנה. עבודתו הראשונה הייתה בגיל 17 לצד הפסנתרן דני גוטפריד.
בשנות השבעים השתתף במספר אלבומים ישראליים חשובים, בהם "שבלול" (1970) של אריק איינשטיין ושלום חנוך, "למה לא סיפרת לי!?" (1971), אלבום הבכורה של שלמה גרוניך ו"פתאום אחר ימים רבים" של שלמה ארצי שבהם ניגן בחליל.
ב-1975 סיים לימודי ג'אז בבית הספר למוזיקה ברקלי, ואז התגורר למשך 16 שנה בניו יורק.
בארצות הברית ניגן בשלושה אלבומים של תזמורת ה"סופר בנד" של צ'ארלי פרסיפ (אנ'): "In Case You Missed It" ‏(1984), "No Dummies Allowed" ‏(1987) ו-"Original Superband" ‏(1994). הופיע לצד ג'ק מקדף (אנ') ולצד תזמורת הג'אז של מל לואיס (אנ') וכן הוביל להקה בת תשעה נגנים.
ב-1988 חזר באופן קבע לישראל, והחל להופיע בהופעות ג'אז שונות, וכן השתתף באופן קבוע בפסטיבל הים האדום ובפסטיבל הג'אז של תל אביב. ב-1997 יצא לסיבוב הופעות בהודו לצד חמישיית דני גוטפריד וכן הופיע עמה בפסטיבל הג'אז של רומא. ב-2007 הופיע עם "תשיעיית ממלו גאיטנופולוס" בפסטיבל הים האדום, וב-2010 הוציא אלבום הופעה חיה של "רביעיית ממלו גאיטנופולוס" בהופעה במועדון ה"שבלול".
גייטנופולוס הוא חבר סגל בבית הספר רימון ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
הערות שוליים

1 2  חמישיית ממלו גיטנופולוס, באתר הבמה, מרץ 2009. ארכיון
↑  Mamelo Gaitanopoulos, באתר ארכיון האינטרנט, 2 בפברואר 2022, מתוך אתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: cc1d38c9-6b5b-4d6c-8ced-339c4f03d260
המינהל לביטחון לאומי גרעיני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  מחלקת האנרגיה של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת האנרגיה של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  Office of Secure Transportation 
 תאריך הקמה:  2000 
 מטה מרכזי:  בניין ג'יימס פורסטל 
 עובדים:  2,600+ פדרליים (2024)   65,000 עובדי קבלן (2024)
 תקציב:  22.2 מיליארד $
 אתר רשמי
 
המינהל לביטחון לאומי גרעיני (באנגלית: National Nuclear Security Administration, בקיצור: NNSA) הוא סוכנות פדרלית עצמאית למחצה הפועלת תחת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (DOE). המינהל הוקם בשנת 2000 בהחלטת הקונגרס של ארצות הברית, במטרה להתמודד עם הצרכים המשתנים של הביטחון הלאומי בתחומי מדעי הגרעין והטכנולוגיה הגרעינית, תוך שיפור התיאום והניהול של פעילויות הקשורות לביטחון גרעיני.
תפקידים ותחומי אחריות

המינהל מתמקד במספר תחומים עיקריים שנועדו להבטיח את ביטחונה הלאומי של ארצות הברית:
תכנון, ייצור ושימור מאגר נשק גרעיני בטוח, מאובטח, אמין ויעיל
תמיכה בדרישות הביטחון הלאומי באמצעות תחזוקה ועדכון של מערכות הנשק
פיתוח פתרונות טכניים ומדיניות להפחתת הסיכון מהפצת נשק גרעיני
פעולות למניעת טרור גרעיני וטיפול באיומים הקשורים לגרעין או לקרינה רדיואקטיבית
תכנון ותחזוקה של מערכות הנעה גרעיניות עבור צי ארצות הברית
תמיכה בתפקודו המבצעי של הצי העולמי
מתן מענה טכני ומבצעי לאירועי חירום הקשורים לגרעין או לקרינה
תמיכה באירועים לאומיים ובינלאומיים של תגובה לקרינה
מינוף טכנולוגיות חדשניות להתמודדות עם אתגרים מתפתחים בתחומי מדעי הגרעין והביטחון
מבנה

המינהל לביטחון לאומי גרעיני (NNSA) מפעיל ומפקח על מספר מעבדות לאומיות ואתרי שדה המתמקדות במחקר, פיתוח, וניהול טכנולוגיות גרעיניות מתקדמות, וכן בתמיכה בתחומים אסטרטגיים כמו תחזוקת מאגר הנשק הגרעיני, אבטחת חומרים גרעיניים ומניעת הפצת נשק גרעיני.
מבנה > מעבדת לוס אלאמוס

מעבדת לוס אלאמוס, ממוקמת בלוס אלאמוס, ניו מקסיקו, היא מעבדת תכנון האחראית על הבטיחות והאמינות של חבילת החומר הנפיץ הגרעיני בנשק גרעיני. למעבדה יכולות ייחודיות בתחומים כמו פיזור נייטרונים, מעקב משופר, רדיוגרפיה, ומדע והנדסה של פלוטוניום. ניהול המעבדה מתבצע על ידי חברת Triad National Security, LLC.
מבנה > מעבדת סנדיה

מספקת תמיכה מדעית וטכנולוגית לתוכניות הביטחון הלאומי. מעבדות סנדיה מתמקדות בפיתוח טכנולוגיות לשימור, מודרניזציה והגנה על הארסנל הגרעיני; מניעת הפצת נשק להשמדה המונית; הגנה מפני טרור; הגנה על תשתיות לאומיות; הבטחת אספקה יציבה של אנרגיה ומים; ומתן יכולות חדשות למחלקת ההגנה של ארצות הברית (DOD). בנוסף, מעבדות סנדיה עוסקות במחקר ופיתוח בתחומי מדע, טכנולוגיה והנדסה.
מבנה > מעבדת לורנס ליברמור

מעבדת לורנס ליברמור, השוכנת בקליפורניה, מתמקדת במחקר ופיתוח בתחום מדעי הגרעין וההגנה הלאומית. המעבדה פועלת יחד עם מעבדת לוס אלאמוס בתחום תחזוקת מאגר הנשק הגרעיני, תוך שימוש במתקנים מתקדמים לביצוע סימולציות ניסויים גרעיניים. כמו כן, המעבדה מתמחה בפיתוח כלים לניטור ולמניעת הפצת נשק להשמדה המונית, ומובילה פרויקטים חדשניים שמטרתם להגן על הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
מבנה > מתקן ייצור Pantex

ממוקם בסמוך לעיר אמרילו שבטקסס, אחראי על שמירה על הבטיחות, הביטחון והאפקטיביות של מאגר הנשק הגרעיני של ארצות הברית. הפעילויות המבוצעות במתקן כוללות תמיכה בתוכניות הארכת החיים של נשק גרעיני, פירוק נשק גרעיני, פיתוח, בדיקות וייצור של רכיבי חומרי נפץ חזקים, וכן אחסון זמני וניטור של ליבות פלוטוניום (Plutonium Pits). ניהול ותפעול המתקן מתבצעים על ידי חברת Consolidated Nuclear Security, LLC.
מבנה > מתקנים נוספים

בנוסף למעבדות המרכזיות, המינהל מפעיל מתקנים נוספים כמו Y-12 Complex בטנסי, אשר מתמחה בעיבוד והעשרת חומרים גרעיניים, ו-Savannah River Site בדרום קרוליינה, המתמקד בניהול ואחסון חומרים רדיואקטיביים.
אחרי החגים (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יהושע קנז 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד 
 תאריך הוצאה:  1964 
 
אחרי החגים הוא רומן מאת יהושע קנז שיצא לאור בשנת 1964 בספריה לעם בהוצאת עם עובד. ב-1987 וב-1998 יצא הספר בהדפסות מחודשות בהוצאה זו.
זהו רומן הבכורה של קנז. הוא עוסק בחיי משפחת וייס במושבה ותיקה בשרון בשנות שלטון המנדט הבריטי, מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד סוף 1947. שתי גיבורות הרומן הן האחיות ריבה ובת שבע וסביבן בני משפחתם, כשכולם מסוכסכים בינם ובין עצמם ומצפים לשינוי שאינו בא. הספר נכתב במהלך כמה שבועות או כמה חודשים בשנת 1963 או ב-1964. לטענת אהוד בן עזר, "אחרי החגים" החל כמחרוזת "סיפורי מושבה" שפורסמו בנפרד, רובם ב"קשת" וב"משא", ונארגו יחד לכדי ראשיתו של הרומן.
שם הספר

רוב המבקרים רואים בשם הספר את המשמעות הרווחת של הביטוי "אחרי החגים", בבחינת הבטחה ותקווה חסרת ממשות לשינוי שיבוא בעתיד הקרוב. הספר מסתיים במחשבותיו של המורה ברוכוב: "עתה ידע כי לעולם לא יכתוב את השיר. ... הקיץ כלה והחורף מתמהמה. העצים בחצרה של נחמה כבר השירו את פרי הגויאבה – שריחה כריח הסתיו. הדרכים מלאו אבק ובפרדסים ממתין הפרי לקטיף. אולם הגשם יבוא אחרי החגים. הוא יזלוג מגגות הבתים, ישטוף את החלונות ואת הברושים הזקנים שליד הגדרות, יַקוה שלוליות בצדי הדרכים. ובלילות יטרדו המרזבים.".
עלילה ודמויות > חלק ראשון: רחוב הרכבת

משפחת וייס מגיעה למושבה לאחר שעלתה מאירופה. האב רוכש בית ברחוב הרכבת שהיא דרך בין שדות ופרדסים והבית שבה הוא בית בודד בלב פרדסים. מיד לאחר רכישת הבית קונה האב, חיים, גם פרדס מניב. הוא לוקח את ברוך החסון כמשגיח בפרדס. הפרדס זוכה להצלחה חקלאית ומסחרית ווייס רוכש פרדסים נוספים.

האחיות ריבה ובת שבע כבולות אחת אל השנייה ואל הוריהן ביחסי אהבה-שנאה. הן אינן יוצאות לעבוד, מבלות את זמנן בקריאת רומאנים ומלגלגות על כל אורחי המשפחה והמחזרים. ברכה וייס נפטרת לאחר מחלה.

המורה ברוכוב, המאוהב בבת שבע, מחזר אחר הדסה פרידמן והם מתחתנים.
עלילה ודמויות > הדמויות המרכזיות

חיים וייס – אביהן של האחיות. בגולה עסק במסחר ובהובלת עצים בנהרות.
ברכה וייס – אשתו של חיים וייס ואמן של האחיות. מגיעה ממשפחה מיוחסת של רבנים. עושה את כל עבודות הבית ומתלוננת על כך שהיא חולה. שונאת את חיים בעלה וטוענת שהסיבה לעלייתם היא: "הרוצח הזה הביא אותי לכאן כדי לקבור אותי".
בת שבע וייס – האחות הצעירה, בתם של חיים וברכה וייס, מתוארת בתחילת הרומן כ"בת עשרים ומשהו". מתוארת כיפה יותר מבין שתי האחיות וכזאת אשר בדרך שקטה והרסנית גורמת לסכסוכים ולהתרחשויות שבספר.
ריבה וייס – האחות הבכורה, בתם של חיים וברכה וייס, מתוארת בתחילת הרומן כבת 30 לערך. מתוארת כסבילה מבין שתי האחיות וכפחות בריאה מבחינה גופנית ונפשית.
ידידיה ברוכוב – מורה ואיש תרבות אשר שואף להיות משורר. קרובו של חיים וייס ועל כן מבאי ביתו. נישא להדסה פרידמן. בתיאור שניהם מתחיל ומסתיים הרומן.
הדסה פרידמן – בתו של העגלון השיכור פרידמן. נישאת למורה ברוכוב.
פרידמן – עגלון, נוטה לשתות לשוכרה בחברת ידידיו העגלונים.
לאנגפוס – מתווך (הסופר מתאר אותו כסרסור) בבתים ובפרדסים המקורב למשפחת וייס. אינו נשוי ומתגורר עם אמו.
ברוך – משגיח בפרדסי חיים וייס, רפה שכל במקצת. חסון וחרוץ ומחפש אישה לשכְּנה בבית אשר בנה.
נחמה – אמו של ברוך אשר מבטיחה לשכנות כי בקרוב ברוך ימצא אישה.
מַשה הרשקוביץ – חברתה של הדסה. מסתובבת עם בחורים. דוחה את חיזורו של ברוך.
שוֹר "הנזיר" – מטיף דתי משולח רסן, מבאי ביתו של חיים וייס.
עלילה ודמויות > חלק שני: רחוב המיסדים

לאחר שברוך נרצח על ידי ערביי האזור כנקמה על שאנס רועה-ילדה, מאבד חיים וייס עניין בפרדס. הרצח "שבר בליבו שבר גדול.". הוא עובר עם שתי בנותיו לבית הגדול שרכש ברחובה הראשי של המושבה. הוא ממשיך בתהליך חזרה בתשובה שבו החל לאחר פטירת אשתו ברכה ונישא בשנית לחסידה הדתיה.

בבית נפערים סדקים גדולים ונושר הטיח. חסידה, השנואה על ידי האחיות המאשימות אותה בקלפטומניה, מחזיקה את משק הבית בבית החדש ומארגנת את שיפוצו.

בת שבע שלאנגפוס סידר לה עבודה בבנק מתאהבת בנחום שלומי, אך אביה מסכל בבוטות את הקשר הרומנטי והשנאה בבית הולכת ומתגברת.
עלילה ודמויות > דמויות המתווספות בחלק השני

חסידה – אחות אמה של הדסה פרידמן. אשתו השנייה של חיים וייס.
נחום שלומי – עובד בבנק, בן זוגה של בת שבע לתקופה קצרה.
עלילה ודמויות > מיקום העלילה

רוב החוקרים מייחסים את מיקום העלילה לפתח תקווה, שבה גדל קנז. יפה ברלוביץ, ילידת פתח תקווה ובת גילו של קנז, ממקמת את רחוב הרכבת שברומן ברחוב הרכבת שבצפון פתח תקווה ומזהה מקומות נוספים בפתח תקווה כגון: השוק הגדול, בית הכנסת הגדול, מגדל המים ועוד.
כתיבה

במרץ 1962 התפרסם בהארץ סיפור קצר מאת אבי עתניאל (שמו הספרותי של קנז באותה עת) בשם "חתונתה של הדסה". הסיפור עוסק בדמויות שברומן: הדסה, פרידמן השיכור, המורה ברוכוב ומאשה. הדודה חסידה מופיעה בשם בלומה.
ביקורת

הספר יצא בהוצאת עם עובד, בהדפסה אחת בלבד, בת 3,000 עותקים. לאחר הצלחת ספרו, "התגנבות יחידים", יצאה מהדורה נוספת, וב-1998 מהדורה שלישית.
ביקורת > עם יציאת הספר ב-1964

הספר התקבל בביקורות מעורבות. המבקר יוסף שה-לבן פסל את הספר בשל "סיבות מוסריות-תימאטיות", גם שושנה שרירא ביקרה את הספר מסיבות מוסריות ואידאולוגיות וכמוה גם רבקה גורפיין. לעומתם, בחר נתן זך, מהבולטים בשדה הספרותי הישראלי באותה עת, בספר כדוגמה ל"מיטבה של הפרוזה החדשה". רוב המבקרים מצאו עניין רב ברומן וקיבלוהו באופן חיובי.
רבקה גורפיין ראתה בקנז כמצטרף למשמרת הסופרים החדשה בספרות העברית. היא כתבה: "למרות כל הסממנים הריאליים, הרי שלפנינו ספר שהוא שבעיקרו סמלי. מסופר בו על אנשים המונעים על ידי כוחות אירציונליים הקובעים את חייהם, את ניוונם, את מותם – בלי שמולם יתייצב מוסר, דת, שכל, גינוני החברה,". גורפיין מבקרת את קנז כי על אף כישרונו הניכר הוא בעל "אידאולוגיה שחורה" ועוסק רק בדמוניות ובכוחות ההרס המתרקמים באדם עצמו ובין איש לרעהו.
שושנה שרירא מוצאת בספר פגמים מוסריים ולאומיים. היא כותבת: "הוא מטיל אותם ואת יצריהם לתוך שטף החיים המושבתיים המוגנים כהלכה על ידי הוועד הלאומי והמוסדות העליונים: ... ולא במקרה כל יצר בא על פורקנו בלי שיבלמוהו, בלי שיעצרו בעדו. איש ואישה בלי רגשות ובלי אהבה משגיבה – משהו גויי לחלוטין ... היא אף מבקרת את קנז על כך שלטענתה הופך את היהודים לאלימים ואת הערבים לקרבנות: "ומסתבר שהיסוד היהודי הוא האלים כלפי היסוד הנכרי. במקרה זה – הערבי. שומו שמיים, יהודים בתקופת המנדט הטהורה והחלוצית מפתים ואונסים לאור היום."
ביקורתו של אלי שביד היא מעורבת. מצד אחד הוא טוען כי קיים אי-רצון של הקורא להמשיך ולקרוא בספר כיוון שפעולת הגיבורים בתוך מעגל העלילה נעדרת מוטיב גלוי שאפשר להיאחז בו ולבוא לידי הערכה על זהותם האישית. הם אינם משתפים את הקורא ברגשותיהם "ועל כן אי אפשר להשתתף אתם בעולמם". אולם בקריאה נוספת הוא מוצא כי גיבורי הרומן נאבקים על מוטיב כלשהם בחייהם. "הם משתדלים מאוד להיות אנשים נורמליים, היינו לחדור אל חוג הבנתו והשתתפותו של הזולת. אלא שהם נכשלים במאבקם, וכישלונם מוטבע בהם מן הצעד הראשון. ... כוח רצונם להשליט את תודעת האחריות על עצמם הוא מועט מאוד. עד מהרה הם נכנעים, ... אולם אז ורק אז מתגלים הגיבורים כפי שהם באמת. המנומק בהתנהגותם אינו שייך להם. רק במה שמעבר למנומק הם שבים אל עצמותם.".

שביד מזהה השפעה של סופרים אמריקאים בתיאורם את שקיעת דרום ארצות הברית וטוען כי קנז העתיק את ניסיון עולמם אל מציאותה של מושבה יהודית בארץ ישראל, "שכל אנשיה שוקעים הרחק מהתרחשותם של מאורעות היסטוריים ומפעלתנותם של חיי חברה וחיי כלכלה וחיי רוח", אך תוהה: "אבל האם אפשר להעתיק דרך תיאור ודרך הסתכלות שעוצבו באווירה כל כך מיוחדת, למציאות שלפחות מלכתחילה התפתחה אחרת לגמרי?".
ביקורת > בשנים מאוחרות יותר

ב-1978 טען דן עומר כי "אחרי החגים" הוא רומן "מן המעולים והפשוטים שנכתבו במהלך שנות המדינה".
גרשון שקד כתב ב-1980 כי "הניגוד שבין משפחת וייס, הזרה מקרוב באה אל המושבה הקטנה, ובין משפחת פרידמן והמורה ברוכוב הוא ניגוד שבין תשוקה, טירוף ומוות ובין ניסיון להסתגלות למצבים אנושיים.". שקד התייחס ב-1998 ל"אחרי החגים" בהשוואה ליצירות אחרות של קנז, כגון "מומנט מוסיקלי" ו"התגנבות יחידים" שבהן מתוארות דמויות צעירות "שייסורי המין ואכזבות הקיום עדיין לפניהם. ... הדמויות בנובלות אחרי החגים והאשה הגדולה מן החלומות הן כבר לאחר יאוש, והמציאות האלימה חוזרת ומוכיחה להן שהעתיד צופן מה שנגזר עליהן משכבר בילדותן.".
יפה ברלוביץ רואה ברומן גם את שקיעתה של המושבה. היא טוענת שקנז "מצטרף ביצירתו זו לז'אנר ספרותי ישראלי שהחל להופיע בראשית שנות החמישים והתפתח בשנות השישים, ואפשר למיינו תחת הכותרת "הקינה על ארץ ישראל שאבדה".
כמו שביד ב-1964, כך גם עמוס עוז טען ב-2012 כי כבר ב"אחרי החגים" "ניכר  איזה יסוד ויליאם-פוקנרי בתיאורי המושבה הקפוצה, המתחסדת, הצדקנית והרוחשת סודות אפלים עד סף גילוי העריות. אבל האכזריות שבתיאור, באחרי החגים ובספרים אחרים, מהולה אצל קנז בחמלה דקה.".
תרגום

ב-1987 יצא הספר לאור בתרגום לאנגלית: "After the holidays", בהוצאת Harcourt Brace Jovanovich שבסן דייגו, בתרגומה של דליה בילו.

ב-1998 יצא הספר לאור בתרגום לגרמנית: "Nach den Feiertagen", בהוצאת Suhrkamp שבפרנקפורט, בתרגומה של אנה בירקנהאור.
עיבודים לתיאטרון ולקולנוע

ב-1989 הועלה עיבוד הספר למחזה לתיאטרון בתיאטרון הקאמרי, לפי עיבוד של שמואל הספרי ובבימויו של אהרן אלמוג. השחקנים: יוסי גרבר (חיים), שלומית אדר (ברכה), רבקה נוימן (בת שבע), סנדרה שדה (ריבה), זהרירה חריפאי (חסידה), ענת מנדלסון (הדסה), יוסי קאנץ (ברוכוב), אבינועם מור חיים (פרידמן), רוברטו פולק (לאנגפוס), זארה ורתניאן (ברוך) ואסתר גרינברג (נחמה).
ב-1994 יצא למסכים סרט הקולנוע הישראלי, "אחרי החגים, לפי תסריט ובבימויו של אמנון רובינשטיין, עם גדליה בסר (חיים), חגית דסברג (ריבה) ומיכאלה עשת (בת שבע) בתפקידים הראשיים. בתפקידי משנה: יהודית סולה (ברכה), מרים גבריאלי (חסידה), צחי נוי (לאנגפוס), טובה פרדו (גב' לאנגפוס), רוברטו פולק (ברוכוב), גיליה שטרן (הדסה), איצ'ו אביטל (נחום שלומי), פיני מיטלמן (ברוך), רות גלר (נחמה), ליאת ביין (מאשה הרשקוביץ), שמואל וולף (הרשקוביץ), שרלי אברג'יל (פועל).
הערות שוליים

↑  תיאור המוציא לאור בגב עטיפת מהדורת 1998
1 2  עמוס עוז - הרצאה שנישאה בינואר 2012, בכנס "אוושת הלב: כנס על יצירת יהושע קנז במלאת לו 75 שנה". התפרסמה ב"תרבות וספרות", הארץ, 3 בפברואר 2012 ובספר בעריכת חן שטרס וקרן דותן, "יופיים של המנוצחים: ביקורת ומחקר על יצירתו של יהושע קנז", עם עובד, 2017, עמ' 950 (גרסה דיגיטלית של הספר)
↑  אהוד בן עזר, ‏קובץ מדהים ביופיו, על "דירה עם כניסה בחצר" מאת יהושע קנז., "חדשות בן עזר" 374, 1 בספטמבר 2008
↑  עמ' 186 בספר
↑  חלק מהמבקרים מזהים את החגיגות המתוארות בסיום הספר עם החגיגות על החלטת החלוקה באו"ם בכ"ט בנובמבר. אלא שהביטוי "אחרי החגים" שבפסקת הסיום, מתייחס לחגי תשרי, שהקדימו את תאריך ההחלטה באו"ם בחודשיים.
↑  עמוד 14 בספר
1 2  עמוד 10 בספר
↑  עמ' 111 בספר
↑  יפתח אשכנזי יהושע קנז: דיוקן האמן כאיש ענו. מונוגרפיה קטנה על סופר ענק, 17 בינואר 2017
↑  אלי אשד, המילה היא מעל לכל: ראיון עם ראובן שבת, עורך “בכיוון הרוח”, 4 באוקטובר 2020
1 2  יפה ברלוביץ, ארבעים שנה אחרי החגים, באתר הארץ, 28 בפברואר 2007
↑  אבי עתניאל, חתונתה של הדסה, הארץ, 9 במרץ 1962
↑  אתי חסיד, השנה של קנז, חדשות, 9 באוקטובר 1987
1 2 3  גרשון שקד, הסיפורת העברית 1880–1980, כרך ה' ("בהרבה אשנבים בכניסות צדדיות"), הוצאת הקיבוץ המאוחד וכתר, 1998, עמ' 280-277
↑  רבקה גורפיין, "אחרי החגים" – ליהושע קנז, על המשמר, 21 באוגוסט 1964
1 2  שושנה שרירא, יצרים בהולים למעשה, דבר, 9 באוקטובר 1964
1 2  אלי שביד, פורסם במוסף "משא" של למרחב, 14 ביולי 1964. הדפסה נוספת: חן שטרס, קרן דותן (עורכות), "יופיים של המנוצחים: ביקורת ומחקר על יצירתו של יהושע קנז", עם עובד, 2017. עמ' 148–165 (גרסה דיגיטלית של הספר)
↑  דן עומר, ‏ 30 שנות סיפרות ישראלית, העולם הזה, גיליון 2143, 27 בספטמבר 1978
↑  גרשון שקד, סימן קריאה, 11 (1980), עמ' 124-119. הופיע גם ב"גל אחר ל בסיפורת העברית", כתר, ירושלים, 1985, עמ' 119-109 ובספר בעריכת חן שטרס וקרן דותן, "יופיים של המנוצחים: ביקורת ומחקר על יצירתו של יהושע קנז", עם עובד, 2017, עמ' 196 (גרסה דיגיטלית של הספר)
↑  גרשון שקד, הסיפורת העברית 1880–1980, כרך ה' ("בהרבה אשנבים בכניסות צדדיות"), הוצאת הקיבוץ המאוחד וכתר, 1998, עמ' 289
↑  הספר לקריאה בארכיון האינטרנט
↑  דף הספר באתר הספרייה הלאומית
↑  אמיר פלג, כשיחלוף הקיץ, כשיתחילו הגשמים, אולי אז, חדשות, 8 בספטמבר 1989
↑  אליקים ירון, מיתוס ארצישראלי מנופץ, מעריב, 1 בדצמבר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008919161005171
כך ברא אותך הטבע

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ארז הלוי
 מתוך האלבום הלילה
 יצא לאור:  1984
 שפה:  עברית
 אורך:  4:08
 חברת תקליטים:  CBS
 כתיבה:  ארז הלוי
 לחן:  ארז הלוי
"כך ברא אותך הטבע" הוא שיר אותו כתב והלחין ארז הלוי. השיר יצא בשנת 1984 באלבום "הלילה".
חשיבותו של השיר למאזינים רבים נעוצה בשילוב בין קולו הייחודי של הלוי, הלחן המעגלי והמילים שהמסר העיקרי שהן נושאות הוא קבלת העצמי.