stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסואה-אדריאן בואלדייה
קורות חייו

בואלדייה נולד בעיר רואן אשר בנורמנדיה. את לימודיו המוזיקליים החל בלימוד נגינה בעוגב אצל נגן העוגב בקתדרלה ברואן. בגיל 18 חיבר את האופרה הראשונה שלו לליברית של אביו. האופרה זכתה להצלחה מקומית. בואלדייה ניסה להקים ברואן קונסרבטוריון אך כשלא עלה הדבר בידיו, עבר לפריז בימי הטרור של המהפכה הצרפתית. בואלדייה המשיך לחבר אופרות קומיות ובשנת 1800 זכה בהצלחה עם האופרה "הכליף מבגדד". הוא נתמנה למורה לפסנתר בקונסרבטוריון של פריז והשתלם בקומפוזיציה אצל לואיג'י כרוביני.
בשנת 1803 עבר לסנקט פטרבורג ושימש כמנצח ו"מלחין החצר" של הצאר. בתקופה זו המשיך לחבר אופרות. בשנת 1812 חזר לפריז ולאחר ששקל בדבר, החליט לדחות את הצעותיו הנדיבות של הצאר ומסר כתב התפטרות רשמי ממשרתו ברוסיה.
לאחר שובו חזר לפריז המשיך בחיבור אופרות, שרובן נשכחו. בשנת 1825 העלה את האופרה המפורסמת ביותר שלו - "הגברת הלבנה" (La Dame Blanche) המבוססת על שתי יצירות של וולטר סקוט: "המנזר" ו-"גאי מנרינג". האופרה מוצגת בכל רחבי העולם עד ימינו. בואלדייה שילב בה שירי עם סקוטיים. הוא נתמנה לפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של פריז והמשיך לחבר אופרות, שלא זכו לאותה הצלחה.
מהפכת יולי, שהתרחשה ב-1830 נגד בית בורבון, גרמה לפשיטת רגל של האופרה קומיק ושל בואלדייה. הוא איבד בהדרגה את כושר הדיבור, כנראה כתוצאה מסרטן הגרון. כדי לחלצו מעוני, קבע לו אדולף תייאר קצבה ממשלתית בסך 6,000 פרנק. ב-25 בספטמבר 1834 הופיע בפומבי בפעם האחרונה, בהצגת הבכורה של Le chalet. מאת אדולף אדם. בדרך זו העביר באלגנטיות את שרביט הניצוח לתלמידו המבריק. הוא נפטר ב-1834. לבו נטמן ברואן, בקבר שעיריית רואן מימנה, ואילו גופו נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
בואלדייה היה חבר במסדר הבונים החופשיים, בלשכה הפריזאית "אמנויות וידידות", נוסף לחברותו בלשכת "פלשתינה" (בסנקט פטרבורג). כמו כן היה חבר כבוד בלשכת "ידידים שהתאחדו מחדש", גם היא בסנקט פטרבורג.
מבין יצירותיו התזמורתיות של בואלדייה היה גם הקונצ'רטו לנבל ולתזמורת בדו מז'ור, שנחשב יצירת מופת ברפרטואר של נגני נבל.
הערות שוליים

↑  הערך "פרנסואה אדריאן בואלדייה" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
1 2  פאבר ובצוויזר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311836105171  PLWABN: 9810664873605606  BIBSYS: 2049490  BNE: XX1651213  BnF: cb125297700 (data)  CANTIC: a11243296  CiNii: DA06652536  GND: 118512978  ICCU: CUBV023034  ISNI: 0000 0001 2139 5644  LCCN: n81015517  LNB: 000165883  MusicBrainz: 1d2efe5b-3683-4b57-b9a5-44d910935141  NDL: 01048789  NKC: jn19990000903  NLA: 35451914  NSK: 000261882  NTA: 070337543  RERO: 02-A000021225  SELIBR: 208626  SNAC: w6gm85h6  SUDOC: 03455369X  Trove: 957880  VcBA: 495/137258  VIAF: 73962796   WorldCat (עם VIAF): 73962796 
בואלדייה
ג'ק וחזיר חג המולד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'יי קיי רולינג 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מעשייה 
 תקופת התרחשות:  חג המולד 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  12 באוקטובר 2021 
 
ג'ק וחזיר חג המולד (באנגלית: The Christmas Pig) הוא ספר שכתבה הסופרת ג'יי קיי רולינג ואייר ג'ים פילד. תרגמה את הספר לעברית גילי בר-הלל סמו. הביקורות ציינו שהספר מהנה ומעניין, ומתאים לרוב לגילאים 6–12, אך גם נוער ומבוגרים ישאבו ממנו הנאה רבה.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ג'ק, גיבור העלילה, הוא ילד בן 7 המאבד את בובת החזיר האהובה עליו. בעזרת קסם של חג המולד יוצא יחד עם בובת חזיר חלופית לחפש את הבובה האבודה ב"ארץ איבוד", המקום אליו מגיעים כל הדברים שאבדו לבני האדם במרוצת השנים. הזמן שיש לג'ק למצוא את בובתו האהובה הוא מוגבל - עד סוף חג המולד - להציל את "החבר הטוב ביותר שלו" ממלתעותיו של "המאביד", כותש הצעצועים האבודים.
תרגומים לעברית

הספר תורגם לעברית על ידי גילי בר-הלל סמו והוא יצא לאור בשנת 2021 בהוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים. הספר בתרגום העברי מכיל 336 עמודים מודפסים.
הערות שוליים

1 2  עמית סלונים‏, מאז "הארי פוטר" ג'יי קיי רולינג לא כתבה כזה ספר ילדים מהפנט, באתר וואלה, 25 בנובמבר 2021
קריאת שמע

| --- | --- |

קלף מזוזה, חלק מקריאת שמע
 מקרא:  ספר דברים, פרק ו', פסוק ד'
 משנה:  מסכת ברכות, פרקים א'-ג'
 ברייתא:  תוספתא, ברכות, פרקים א'-ב'
 משנה תורה:  ספר אהבה, הלכות קריאת שמע
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימנים נ"ח-פ"ח
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה י' ספר החינוך, מצווה ת"כ
קריאת שמע, מתוך סידור מאוייר מהעיר פירט, 1738
קְרִיאַת  (במקורות קדומים: קְרִיַּת) שְׁמַע היא מצווה מהתורה המהווה אחת מהמצוות המרכזיות בחיי השגרה היהודיים. מצווה זו כוללת הצהרת אמונה בדבר אחדות האל, אהבתו, זכירת מצוותיו והאמונה בשכר ועונש. הפסוק הפותח את קריאת שמע הוא "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד".
משמעות הקריאה התקבעה גם כ"קבלת עול מלכות שמיים" ו"קבלת עול מצוות", דהיינו הקריאה מהווה אקט הצהרתי שהקורא אותה מקבל על עצמו את הדברים האמורים בה: ייחוד האל, אהבתו, וקיום מצוותיו. כך הועצמה החשיבות של הקריאה, אשר הפכה גם לקריאה הצהרתית על ידי מקדשי השם היהודיים, בטרם מותם.
תוכן קריאת שמע

מצווה זו כוללת את אמירתן של שלוש פרשיות מן התורה:
תוכן קריאת שמע > שמע ישראל

הפרשה הראשונה עוסקת בלימוד ייחוד ה' ואהבת ה', מתוך פרשת ואתחנן:
שְׁמַע יִשְׂרָאֵל ה' אֱלֹהֵינוּ ה' אֶחָד.

וְאָהַבְתָּ אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ, בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ. וְהָיוּ הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה, אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם עַל לְבָבֶךָ. וְשִׁנַּנְתָּם לְבָנֶיךָ וְדִבַּרְתָּ בָּם, בְּשִׁבְתְּךָ בְּבֵיתֶךָ וּבְלֶכְתְּךָ בַדֶּרֶךְ, וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ. וּקְשַׁרְתָּם לְאוֹת עַל יָדֶךָ; וְהָיוּ לְטֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ. וּכְתַבְתָּם עַל מְזֻזוֹת בֵּיתֶךָ, וּבִשְׁעָרֶיךָ.
יש הסבורים כי על דרך הפשט האמור בפרשת שמע "והיו הדברים האלה על לבבך", מכוון ל"עשרת הדברים" (עשרת הדיברות) שהוזכרו לפני כן, ולא לפרשה גופה; ויש הסבורים שהכוונה היא ללימוד דברי התורה בכללם. גם בקרב חז"ל היו דעות שעיקרה של קריאת שמע אינו אלא תקנה מדברי חכמים, או יציאה ידי חובה של לימוד תורה אשר הוא עיקרה של הפרשה. אכן, בעבר נקראה פרשת 'שמע ישראל' בבית המקדש יחד עם פרשת עשרת הדיברות. אך משחרב המקדש אסרו חז"ל על קריאת עשרת הדיברות כחלק מקריאת שמע, מפני "תרעומת המינים", דהיינו מפני הכתות שהיו באותה תקופה, שקידשו את עשרת הדיברות וזלזלו בשאר המצוות.
תוכן קריאת שמע > ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד

לאחר אמירת הפסוק הראשון של פרשיה זו ('שמע ישראל') בעצימת העיניים, מפסיקים באמצע הפרשה ואומרים את המילים 'ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד'. מילים אלו אינן חלק מן הפרשה, אך נהגו לאומרם כבר בתקופת חז"ל, על פי המסורת שיעקב אבינו אמר אותו לפני מותו, כאשר רצה יעקב לגלות לבניו מה יקרה באחרית הימים, וה' לא אפשר לו לגלות. כיוון שיעקב חשש שה' מנע ממנו לגלות מכיוון שאחד מבניו אינו ראוי לשמוע מה יקרה באחרית הימים, הוא שאל את בניו האם יש בהם מישהו שאינו ראוי להיות חלק מעם ה', והם ענו לו פה אחד "שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד", כלומר גם אנחנו כמותך מאמינים בה' ומקיימים את ציווייו. על פי המסורת, יעקב ענה להם: "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד" כלומר ברוך ה' שעזר לי שבניי יהיו צדיקים. עם זאת, המנהג הוא לומר את התוספת בלחש כדי לציין שהיא לא נאמרה על ידי משה. מסורת מדרשית אחרת גורסת שמשה רבנו שמע את התוספת הזו בפי המלאכים בשמים – הגם שאין היא חלק מן הטקסט המקראי שנמסר לו בסיני[דרוש מקור].
בתפילות של יום הכיפורים, נוהגים ברוב הקהילות (חוץ מחלק מקהילות התימנים) לשנות מהמנהג הרגיל וקוראים את התוספת הזו ('ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד') בקול ולא בלחש. ההסבר לכך נשען על המדרש הנ"ל, כיוון שביום הכיפורים לא אוכלים ולא שותים נדמים למלאכים שלא אוכלים ולא שותים.
בין חכמי ישראל היו שביקשו לבטל את המנהג לומר "ברוך שם".[דרוש מקור]
תוכן קריאת שמע > קבלת עול מצוות

הפרשה השנייה עוסקת במלכות ה' על הארץ, ובעיקר במצוות ועבודת ה' ושכרם, מתוך פרשת עקב:
וְהָיָה אִם שָׁמֹעַ תִּשְׁמְעוּ אֶל מִצְו‍ֹתַי, אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם הַיּוֹם לְאַהֲבָה אֶת ה' אֱלֹהֵיכֶם, וּלְעָבְדוֹ בְּכָל לְבַבְכֶם וּבְכָל נַפְשְׁכֶם. וְנָתַתִּי מְטַר אַרְצְכֶם בְּעִתּוֹ, יוֹרֶה וּמַלְקוֹשׁ; וְאָסַפְתָּ דְגָנֶךָ וְתִירֹשְׁךָ וְיִצְהָרֶךָ. וְנָתַתִּי עֵשֶׂב בְּשָׂדְךָ לִבְהֶמְתֶּךָ; וְאָכַלְתָּ וְשָׂבָעְתָּ. הִשָּׁמְרוּ לָכֶם, פֶּן יִפְתֶּה לְבַבְכֶם; וְסַרְתֶּם וַעֲבַדְתֶּם אֱלֹהִים אֲחֵרִים, וְהִשְׁתַּחֲוִיתֶם לָהֶם. וְחָרָה אַף ה' בָּכֶם, וְעָצַר אֶת הַשָּׁמַיִם וְלֹא יִהְיֶה מָטָר, וְהָאֲדָמָה לֹא תִתֵּן אֶת יְבוּלָהּ; וַאֲבַדְתֶּם מְהֵרָה מֵעַל הָאָרֶץ הַטֹּבָה אֲשֶׁר ה' נֹתֵן לָכֶם. וְשַׂמְתֶּם אֶת דְּבָרַי אֵלֶּה עַל לְבַבְכֶם וְעַל נַפְשְׁכֶם; וּקְשַׁרְתֶּם אֹתָם לְאוֹת עַל יֶדְכֶם, וְהָיוּ לְטוֹטָפֹת בֵּין עֵינֵיכֶם. וְלִמַּדְתֶּם אֹתָם אֶת בְּנֵיכֶם לְדַבֵּר בָּם, בְּשִׁבְתְּךָ בְּבֵיתֶךָ וּבְלֶכְתְּךָ בַדֶּרֶךְ, וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ. וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזוֹת בֵּיתֶךָ, וּבִשְׁעָרֶיךָ. לְמַעַן יִרְבּוּ יְמֵיכֶם וִימֵי בְנֵיכֶם, עַל הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵיכֶם לָתֵת לָהֶם כִּימֵי הַשָּׁמַיִם עַל הָאָרֶץ.
תוכן קריאת שמע > פרשת ציצית

הפרשה השלישית מתוך פרשת שלח לך עוסקת בזכירת כל המצוות באמצעות הציצית, בהתקדשות עם ישראל עבור ה', ובזכירת יציאת מצרים:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם וְעָשׂוּ לָהֶם צִיצִת עַל כַּנְפֵי בִגְדֵיהֶם לְדֹרֹתָם וְנָתְנוּ עַל צִיצִת הַכָּנָף פְּתִיל תְּכֵלֶת. וְהָיָה לָכֶם לְצִיצִת וּרְאִיתֶם אֹתוֹ וּזְכַרְתֶּם אֶת כָּל מִצְו‍ֹת ה' וַעֲשִׂיתֶם אֹתָם וְלֹא תָתוּרוּ אַחֲרֵי לְבַבְכֶם וְאַחֲרֵי עֵינֵיכֶם אֲשֶׁר אַתֶּם זֹנִים אַחֲרֵיהֶם. לְמַעַן תִּזְכְּרוּ וַעֲשִׂיתֶם אֶת כָּל מִצְו‍ֹתָי וִהְיִיתֶם קְדֹשִׁים לֵאלֹהֵיכֶם. אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם אֲשֶׁר הוֹצֵאתִי אֶתְכֶם מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם לִהְיוֹת לָכֶם לֵאלֹהִים, אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם.
נחלקו הפוסקים אם קריאת הפרשה השלישית היא חלק ממצוות קריאת שמע מן התורה, או שנתקנה לאומרה על ידי חז"ל כדי לקיים מצוות זכירת יציאת מצרים המוזכרת בפרשה, שהיא מצווה שחייבים בה מצד עצמה וחכמים קבעו לקיים אותה לפני סוף זמן קריאת שמע.
דיני מצוות קריאת שמע

לפי רוב הדעות קריאת שמע היא מצווה מן התורה, אך ישנן דעות בגמרא, כי המצווה היא רק מדרבנן. דעות נוספות סוברות כי רק הפרשה הראשונה היא מן התורה, ואילו הפרשה השנייה היא מדרבנן. נחלקו הראשונים אם קריאת הפרשה השלישית היא מן התורה או מדרבנן; לכל הדעות יוצאים בזה החיוב מדאורייתא להזכיר את יציאת מצרים בכל יום, אך אם כל החיוב רק בגלל זכירת יציאת מצרים ואיננה חלק מקריאת שמע מן התורה, ניתן לקיים את חיוב זה גם באמירת זכירת יציאת מצרים ללא אמירת הפרשה.
מצווה זו, דיניה ופרטיה פותחים את שישה סדרי משנה: "מאימתי קורין את שמע בערבית? משעה שהכהנים נכנסין לאכול בתרומתן..." שם מבואר, שזמנה של קריאת שמע הוא, כאמור בשתי הפרשיות הראשונות, "בשכבך ובקומך", כלומר (לדעת בית הלל שהלכה נפסקה כמותם), "בשעה שבני אדם שוכבים, ובשעה שבני אדם עומדים". שיטת בית שמאי הייתה שהקוראים צריכים גם לעמוד בפועל בזמן קריאת שמע של שחרית, ולשכב בפועל בזמן קריאת שמע של ערבית, אך חז"ל דחו דעה זו מהלכה, ואף גינו את ההולכים לפיה.
מפני חשיבות הריכוז בשעת הקריאה, נאסרה התקשורת החיצונית במהלכו אף באמצעים שאינם דיבור: ”אמר רב יצחק בר שמואל בר מרתא הקורא את שמע לא ירמוז בעיניו ולא יקרוץ בשפתותיו ולא יורה באצבעותיו ותניא רבי אלעזר חסמא אומר הקורא את שמע ומרמז בעיניו ומקרץ בשפתותיו ומראה באצבעו עליו הכתוב אומר (ספר ישעיהו, פרק מ"ג, פסוק כ"ב) ולא אותי קראת יעקב”, איסור זה הוא רק בפרשה ראשונה של קריאת שמע.
לקריאה תוקנו ברכות לפניה ולאחריה - "ברכות קריאת שמע", ובמשך הזמן הוצמדה הקריאה לתפילת שחרית וערבית. אצל חז"ל מוזכרת גם "קריאת שמע על המיטה", בסמוך לשינה, ולפי דעתו של רש"י הייתה זו הקריאה של בני ארץ ישראל אשר היו מתפללים תפילת ערבית לפני השקיעה, והיו מזכירים בה קריאת שמע רק כדי לעמוד בתפילה מתוך דברי תורה. בהמשך התקבלה קריאה זו כקריאה עצמאית ונוספת, בסמוך אל ברכת המפיל לפני השינה, וכהגנה מפני סכנות הלילה. לדעת בעלי התוספות כבר מלכתחילה תוקנה קריאת שמע כחלק מתפילת ערבית על שלשת פרשיותיה, ואילו בקריאת שמע שעל המיטה, נאמרת הפרשה הראשונה בלבד.
על פי המשנה, חתן בערב חתונתו פטור מהקריאה, בשל הכלל ההלכתי: העוסק במצוה פטור מן המצוה, כיוון שהוא טרוד במצווה אחרת. אמנם למעשה נפסק שכיום חתן כן קורא קריאת שמע, משום שכיום רוב האנשים לא מכוונים בקריאת שמע גם כשאינם טרודים במצווה אחרת.
שתי הפרשיות הראשונות שבקריאת שמע נכתבות בקלף שבתוך התפילין (יחד עם שתי פרשות אחרות) ובתוך המזוזה. מצוותן מוזכרת בסופן.
דיני מצוות קריאת שמע > זמן קריאת שמע > זמן קריאת שמע בשחרית

תחילת זמן קריאת שמע בבוקר היא "משיכיר את חברו הרגיל עמו קצת רחוק ארבע אמות", כלומר מהשעה בבוקר שיש מספיק אור שאפשר לראות חבר לא כ"כ קרוב ממרחק של ארבע אמות (בערך שתי מטר) ולזהות אותו. ובדיעבד אם קרא מעלות השחר יצא.
לגבי סוף זמן קריאתה, נחלקו התנאים אם הוא בהנץ החמה או בסוף שלוש שעות זמניות, ולהלכה נפסק כדעה השנייה (על אף שיש לשון בירושלמי שרק מי ששכח לקרוא לפני רשאי לקרוא עד ג' שעות). בלוחות שנה רבים מובאות שתי שיטות: שיטת המגן אברהם המוקדמת יותר, ושיטת הגר"א (שלפיה סוף הזמן מאוחר יותר). מי שלא קראה בשעה זו יכול לקוראה עם ברכותיה עד סוף השעה הזמנית הרביעית, ויש הסוברים שיכול לקוראה עד חצות בברכותיה. לאחר מכן יקראנה בלא ברכותיה ויקבל על כך שכר כלימוד תורה.
המובחר ביותר הוא לקרוא קריאת שמע סמוך להנץ החמה, ומיד להתפלל תפילת שחרית. תפילה שכזו, בה קריאת שמע נעשית סמוך להנץ החמה והתפילה מיד לאחריה נקראת תפילת ותיקין.
דיני מצוות קריאת שמע > זמן קריאת שמע > זמן קריאת שמע בערבית

תחילת הזמן היא בשעת צאת הכוכבים. יש לקראה לפני חצות הלילה, ואם לא הספיק לקוראה לפני חצות יקראנה לפני עלות השחר ולפחות לפני הנץ החמה.
ראו גם

שמע ישראל
ברכות קריאת שמע
קריאת שמע על המיטה
לקריאה נוספת

חובת קריאת שמע ועונתה; בתוך: אוצר עיונים, ש"ס מתיבתא, ברכות, כרך א, מערכה א, עמ' א-יז.
רקל זימרמן

| --- | --- |
רקל זימרמן, 2008
רקל זימרמן, 2008
 לידה:  6 במאי 1983 (בת 41) בון רטירו דו סול, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 raquelzimmermann.com
 
רקל זימרמן (בפורטוגזית: Raquel Zimmermann; נולדה ב-6 במאי 1983) היא דוגמנית ברזילאית.
ביוגרפיה

רקל זימרמן נולדה בבון רטירו דו סול, ברזיל.
זימרמן התגלתה על ידי סוכן דוגמנות בפורטו אלגרה, ברזיל, בהיותה בת 16, והחלה לדגמן ביפן ובפריז. מעט אחרי כן, בספטמבר 2000, ליהק אותה סטיבן מייסל לשער של ווג איטליה, והקריירה שלה נסקה.
זימרמן דגמנה בפרסומות עבור בלנסיאגה, בלומינגדיילס, קאוואלי ג'ינס, צ'רוטי, Chanel eyewear, קלואה, כריסטיאן דיור, CK by Calvin Klein, קליירול, דולצ'ה וגבאנה, Dsquared, עמנואל אונגרו, אסקאדה, פנדי, גאפ, גוצ'י, ג'ורג'ו ארמאני, H&M, הרמה, הוגו בוס, לואי ויטון, Lanvin, MAC Cosmetics, מקס פקטור, ניימן מרקוס, פראדה, רוברטו קוואלי, שיאצי צ'ן, ולנטינו, ורסצ'ה והופיעה בקביעות בווג אמריקה, ווג צרפת, ווג איטליה, W, הרפרס בזאר, Visionaire, POP ו-Self Service. היא גם הופיעה בתוכנית האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנים 2002, 2005 ו-2006.
זימרמן הופיעה על שער מגזינים רבים, כמו ווג (ברזיל, ארצות הברית, איטליה, צרפת, יפן, סין, יוון, גרמניה, רוסיה), הרפרס בזאר, Elle, ‏ Numéro L'Officiel, מארי קלייר, i-D, V ו-i-D, V.
במאי 2007 בגיליון 2007 של ווג ארצות הברית היא דגמנה בשער ביחד עם עמיתותיה הדוגמניות דואוצן קרוס, קרוליין טרנטיני, הילרי רודה, אלכסנדרה פיבוברובה, אגינס דיין, קוקו רוצ'ה, ג'סיקה סטאם, צ'אנל אימן ולילי דונלדסון בתור הדור החדש של דוגמניות העל.
לאחרונה הופיעה זימרמן על שער כתב העת V ובפרסומת הטלוויזיה הראשונה מאז ומעולם לגוצ'י עבור הבושם החדש שלהם Gucci by Gucci, לצד פריה בהה אריקסן ונטשה פולי בבימויו של דייוויד לינץ'.
זימרמן דורגה במקום הראשון באתר דירוג הדוגמניות הבינלאומי .models.com
מדצמבר 2007 עד פברואר 2010. בזכות הזמן הארוך בו הופיעה בראש הדירוג היא נמצאת כעת (2010) במקום ה-13 ברשימת מאה אייקוני דוגמניות העל של כל הזמנים. היא דגמנה לאחרונה בפרסומות עבור H&M, Fendi, Lanvin, Printemps ורוברטו קאוואלי כמו גם הופיעה ביוני 2008 על השער של Elle ברזיל, גיליון יולי 2008 של ווג יפן ו-Numéro טוקיו ועל השער של גיליון אוגוסט של ווג הסיני. היא דגמנה לשער של ווג יפן בדצמבר 2008 ובאוקטובר 2009. היא הפנים החדשות של אוסקר דה לה רנטה עבור הפרסומת שלהם של אביב/קיץ 2009 שתכנן Craig McDean, כמו גם הפנים החדשות של מארק ג'ייקובס עבור הפרסומת של אביב/קיץ 2009 אותה צילם יורגן טלר.[דרוש מקור]
גיליון מאי 2009 של ווג האמריקני הציג אותה כאחת מהפנים של העונה לצד ליה קבדה, לרה סטון, נטשה פולי, קרוליין טרנטיני, ג'ורדן דאן, נטליה וודיאנובה, אנה יאגוג'ינסקה, ואיזבלי פונטאנה.
ווג פריז הכליל אותה כאחת משלושים הדוגמניות של שנות האלפיים.
היא נשואה לצלם רוי סנצ'ז בלאנקו. הם מתגוררים כעת בניו יורק.
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של רקל זימרמן.
↑  רקל זימרמן ב-models.com.
↑  Hit Girls - American Vogue, May 2007
↑  Models.com - Top 50 Models - Raquel Zimmermann - Number 1.
↑  Les 30 Mannequins des Années 2000.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 147291291  VIAF: 195196119   WorldCat (עם VIAF): 195196119
יוחנן ארזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביוני 1954 רמת גן, ישראל 
 פטירה:  10 בינואר 2012 (בגיל 57) 
 
יוחנן ארזי (29 ביוני 1954 – 10 בינואר 2012) היה פרופסור להנדסת תעשייה וניהול, שכיהן כנשיאה השלישי של המכללה האקדמית להנדסה בראודה.
ביוגרפיה

יוחנן ארזי גדל ברמת גן, למד בתיכון אהל שם, ובצבא שירת בחיל התותחנים.
אחרי שקיבל את שלושת תאריו האקדמיים בטכניון, שימש כמרצה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב, היה חוקר במוסד נאמן למחקר מתקדם במדע וטכנולוגיה שליד הטכניון.
הקריירה האקדמית של פרופ' ארזי כללה כתיבה של שלושה ספרים ופרסום עשרות מאמרים מדעיים. במסגרת פעילותו המקצועית ביצע, ניהול והנחה למעלה מ־140 פרויקטים בתעשייה ובשירותים. במסגרת פעילותו הציבורית היה ארזי חבר בוועד הפועל של מכון התקנים הישראלי מטעם המל'ג וחבר הנהלה של אגודת מהנדסי תעשייה וניהול בלשכת המהנדסים, הארכיטקטים והאקדמאיים במקצועות הטכנולוגים בישראל.
פרופ' ארזי נמנה עם דור המייסדים של מכללת אורט בראודה, עת הגיע למכללה בשנת 1988 מאוניברסיטת תל אביב. במהלך כל שנות פעילותו במכללה שם דגש על פיתוח המחקר בצד הצטיינות בהוראה, וקידם תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתואר שני, עיצב את תפישת האיכות והמצוינות במכללה ופעל להידוק הקשר בין המכללה, התעשייה והקהילה בכרמיאל ובגליל.
נפטר במהלך כהונתו כנשיא המכללה והשאיר אחריו חותם עז על האקדמיה, התעשייה והחברה בגליל ובמדינה.
ארזי הותיר אחריו אם, אח, אישה, שתי בנות ונכד. נקבר בבית הקברות תל רגב.
יהודה נבו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1932 
 פטירה:  12 בפברואר 1992 (בגיל 59) 
 
יהודה דיין נבו (1 באפריל 1932 – 12 בפברואר 1992) היה קצין צה"ל אשר נפל בשבי הסורי וארכאולוג שהתמחה בהתהוות האסלאם.
ביוגרפיה

דיין נולד בחיפה. אביו נפטר בהיותו בן תשעה חודשים ואמו בחרה שלא לגדלו. הוא עבר בין משפחות אומנה שונות, וגדל בחברת הנוער נחשונים א' של קיבוץ בית אלפא. נישא למרים דיין, והתגרש ממנה לאחר תקופה קצרה.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

נבו קיבל דרגת קצין אף על פי שלא סיים קורס קצינים, והוא הדריך בקורס מכי"ם בדאמון. בתחילת שנת 1951 נתפס עם שני חיילים נוספים על ידי כוח סורי ונשלח לכלא אל מאזה בדמשק. לפי גרסה אחת, במהלך אימון באזור הבניאס נבו יצא לחפש שני חיילים שנותק עימם הקשר, ומצא אותם מעבר לגבול הסורי. לפי גרסה שנייה, השלושה היו במשימת איסוף מודיעין ובמהלכו אבד הקשר עם שני חיילים. נבו הלך לחפש אותם. בעיתונות התקופה הוצגו השלושה כחובבי טבע מקיבוץ דן.
נבו סיפר שבשבי עבר עינויים בתחילה ומאוחר יותר יחס טוב יותר. שושנה הר-ציון נכלאה מאוחר יותר באותו כלא, עם שני ישראלים נוספים, והם תקשרו על ידי נקישה בקיר, אך לא נפגשו. נבו חזר לישראל בעסקת חילופי שבויים בסוף שנת 1951. לאחר חזרתו מהשבי, עבר קורס קציני מודיעין ושובץ במודיעין פיקוד צפון. ב-12 ביולי 1953 השתתף נבו בפעולת תגמול בנבי-סמואל, לאחר שנרצחו שני חיילים במושב אבן-ספיר. עם הקמת יחידה 101 באוגוסט 1953, היה בין הלוחמים הראשונים ביחידה והשתתף בטבח קיביה, ולאחריו עזב את היחידה. לעדותו, האירועים בקיביה רדפו אותו כל חייו.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מהצבא

לאחר שחרורו היה נבו רועה צאן בקיבוץ בית אלפא וכן עבד כמוציא לאור בירושלים. לאחר מכן שימש כחוקר ארכאולוגיה. בין השאר ערך נבו סקר ארכאולוגי בעמק החולה יחד עם מרים דיין, וכן סקר ארכאולוגי סביב קיבוץ מצר. בנוסף, זיהה את העיר "צפתי", המאוזכרת במסעו של תחותמס השלישי בתל סמוך וממזרח לגבעת עדה. בתחילת שנות השישים עבד מספר שנים על רומן היסטורי שעסק ביהודה איש קריות, אך לבסוף בחר שלא לפרסמו.
נבו היה מחלוצי חקר ראשית התקופה הערבית בארץ ישראל. לצורך מחקריו, התגורר במדרשת שדה בוקר ומשם יצא עם משלחות מחקר לבצע את מחקריו בשטח. את שם משפחתו המקורי דיין בחר לשנות לנבו, כדי להימנע משאלות חוזרות ביחס לקשר אפשרי עם משה דיין.
ביוגרפיה > סוף חייו

נבו חלה במחלה ממארת וב־12 בפברואר 1992 שם קץ לחייו ביריה. יהודה נקבר בבית העלמין של קיבוץ שדה בוקר, סמוך למקום מושא מחקרו העיקרי ליד הקיבוץ שנקרא "העיר האבודה". על ילדותו ובחרותו סופר בסדרה "רוח הדברים" של מיכאל לב-טוב, שהסריט את סיפורו של הקיבוץ בישראל. בפתיחת הסרט מובא הסיפור על יהודה דיין נבו, המבוסס על בסיס סרט אילם צרפתי שנעשה בשנת 1952 על קיבוץ בית אלפא.
על מצבתו נחרת בהתאם לבקשתו הכיתוב "מנגד ראיתי – יהודה נבו". כנראה פרפרזה על שינוי שם משפחתו מדיין ל-'נבו', שנודע כמקום קבורתו של משה רבנו, ועל שיר של רחל המשוררת "מנגד".
מחקריו בארכאולוגיה של ראשית האסלאם והתהוותו

נבו היה פעיל בפרויקט הארכאולוגי בנגב בנושא התקופה הערבית הקדומה והישוב הכפרי בנגב במאות ה-6–8 לספירה, בהנהלת המכון לארכאולוגיה ליד האוניברסיטה העברית בירושלים. חלק גדול מהחפירות עשה במו ידיו, ללא פועלים תוך כדי שהוא נעזר בחבריו אמנון רוטנברג ונורית צפריר.
מחקריו בארכאולוגיה של ראשית האסלאם והתהוותו > גילוי כתובות הסלע

בשנת 1981, הוא וקבוצת המחקר שלו גילו ארבע מאות כתובות סלע בערבית בכתיב כופי קדום, במדבר הנגב בישראל, ליד שדה בוקר. תגלית זו הובילה אותו, יחד עם יהודית קורן, מידענית אקדמית מאוניברסיטת חיפה, לבחון מחדש את מקורות האסלאם ואת ההיסטוריה האסלאמית הקדומה. האתר נקרא 'העיר האבודה' (אתר מס 92, סקר ישראל, מפת שדה בוקר מערב).באתר זוהו שרידי מסגד עם שתי קיבלות אחת הפונה לירושלים ואחת למכה כדוגמת מסגד אלקיבלתיין במדינה .
נבו הציג את התוצאות הראשונות של הפרויקט האמור בקולוקוויום הבינלאומי השלישי: מג'אהיליה לאסלאם (30 ביוני עד 6 ביולי 1985).: יהודה ד. נבו: "שדה בוקר והנגב המרכזי. המאה 7 עד 8." כמו כן הוא פרסם המשך מחקר במאמר על הפגניזם הערבי בנגב בתקופה הביזנטינית בקולוקוויום החמישי בסדרה זו, ב-1990. מאמרו האחרון בנושא, "Towards a Prehistory of Islam" ("לקראת פרה-היסטוריה של האיסלאם") פורסם ב-1994 לאחר מותו, בעריכת עורכי העיתון.
הטקסטים המלאים של כתובות הסלע של הנגב, כולל העתקה, פיענוח ותרגום לאנגלית, פורסמו על ידי נבו, זמירה כהן ודליה הפטמן בספרם Ancient Arabic Inscriptions from the Negev (שמוכר לפי ראשי התיבות AAIN). בטרם הוצאת ספר זה, הממצאים פורסמו בהדרגה בין השנים 1981–1982 ו- 1986–1988. כתובות אלה היוו את הבסיס לחקירת מקורות האסלאם וההיסטוריה האסלאמית הקדומה, שהביאו אותו למסקנות הנוגדות את ההיסטוריה הרשמית של המקורות האיסלאמיים. נבו שייך אפוא לזרם הרוויזיוניסטי ללימודי האסלאם.
פרסומים

סקר ארכאולוגי בעמק החולה. יהודה דיין. הקרן הקימת לישראל - המועצה האזורית גליל עליון, בית אוסישקין - מכון לטבע של עמק החולה. תשכ"ג 1962. ערכה מרים דיין.
על חפירות מצר. יהודה דיין. מועצה אזורית מנשה. תשי"ח.
Crossroads to Islam: the origins of the Arab religion and the Arab state, Yehuda D. Nevo and Judith Koren, Prometheus Books, Amherst, NY, (2003) (ISBN 1-59102-083-2)
"The Origins of the Muslim Descriptions of the Jahili Meccan Sanctuary", Journal of Near Eastern Studies, 1990, no. 1
Ancient Arabic inscriptions from the Negev, edited by Yehuda D. Nevo, Zemira Cohen, Dalia Heftman, IPS, Negev, Israel, (1993) (ISBN 965-435-001-7)
Pagans and herders: a re-examination of the Negev runoff cultivation systems in the Byzantine and early Arab periods, Yehuda D. Nevo, IPS, Negev, Israel, (1991) (ISBN 965-435-000-9)
The early Arab period in the Negev, Myriam Rosen-Ayalon, Amnon Ben-Tor, Yehuda Nevo. Jerusalem : Hebrew University of Jerusalem, Institute of Archaeology, 1982.
ביאורים

↑  יצוין כי אוליג הוא תאולוג ומאמר זה פורסם לראשונה בעיתון נוצרי בשם The Pentecostal Evangel, (24 למרץ) 2002. תפקיד עיתון זה, לפי הכרזתו, הוא הפצת הנוצרות. עם זאת, טקסט העבודה של אוליג אכן נראתה עבודה אקדמית.
↑  מלומד ערבי הולנדי ממוצא צרפתי שחיבר את המילון הראשון הערבי-גרמני