stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה
יהודים בשורות הפרטיזנים

ממחקרים שונים שנערכו ביוגוסלביה על ידי ההיסטוריונים יאשה רומנו וסלאבקו גולדשטיין לגבי חלקה של יהדות יוגוסלביה במאבק החמוש לשחרור המדינה עולה, כי לכל הפחות הצטרפו לכוחות הפרטיזנים לאורך כל שנות המלחמה 4,572 מבני הקהילה היהודית ומהם נהרגו 1,318. כ-3,000 מהמצטרפים נמנו עם המערך הלוחם והשאר עם יחידות העזר. מחקר שערכה פרופסור מינה רוזן מציין כי בסך הכל נמנו עם כוחות הפרטיזנים כ-6,000 יהודים. באזור בוסניה היה שיעור המצטרפים לכוחות הפרטיזנים הגבוה ביותר ועמד על כרבע מהאוכלוסייה הבוגרת. משה פיאדה היה חבר בפיקוד הפרטיזני העליון בראשותו של טיטו. 141 מקרב בני הקהילה שהצטרפו לכוחות הפרטיזנים זכו לעיטור "מדליית הפרטיזנים (1941)"(רו') ו-11 מקרבם זכו לעיטור גיבור יוגוסלביה. 15 מבני הקהילה אשר הצטרפו בהמשך לצבא יוגוסלביה התקדמו לדרגת גנרל ומהם ניתן לציין את וויו טודורוביץ', איזידור פאפו ורוזה פאפו, האישה הראשונה ביוגוסלביה שזכתה לדרגת גנרל.
טיטו נאבק נגד הנאצים ועוזריהם הקרואטים האוסטאשה, וגם במשתפי הפעולה מקרב בני עמו. על פי אומדנים, השמיד צבאו של טיטו לפחות 10 דיוויזיות גרמניות ממוכנות במהלך המלחמה, הכניע את מוסוליני וצבאו בבלקן ובגבול איטליה, והצליח לשחרר חלק מיהודי יוגוסלביה שהיו כלואים במחנות ריכוז איטלקיים באזור הבלקן. יהודי יוגוסלביה מצידם, ראו בטיטו גיבור, מושיע וסמל המאבק בהיטלר ובמוסוליני, ואך טבעי היה החיבור בין הפרטיזנים היהודים של יוגוסלביה לטיטו שפרס עליהם חסותו ונתן להם תמיכה מלאה. על כן הצטרפו רבים מהצעירים ששרדו מיהודי יוגוסלביה לכוחותיו של טיטו, ורבים מהם העפילו בו לעמדות פיקוד.
במסגרת הקשר עם בעלות הברית הצניחו הבריטים 33 מתנדבים מארץ ישראל באירופה הכבושה כדי לסייע במאמץ המלחמתי הבריטי, ועוד חמישה הסתננו ליעדם בדרכי היבשה והים. 12 מתוכם הוצנחו ביוגוסלביה כדי לחבור לכוחות הפרטיזנים שם או כתחנת מעבר למדינות השכנות תוך קבלת סיוע לוגיסטי מכוחותיו של טיטו. במאי 1943, תחת זהות בדויה, צנח באזור ז'אבליאק (Žabljak), בהרי דורמיטור שבמונטנגרו הצנחן פרץ רוזנברג כחלק מיחידת קישור צבאית בריטית שתפקידה הייתה לחבור לקבוצת הפרטיזנים. רוזנברג שימש כאלחוטן של היחידה הבריטית והיה איש הקשר ממפקדת טיטו למטה הבריטי בקהיר. במרץ 1944 צנחה חנה סנש באזור קרואטיה בדרכה להונגריה בקבוצה של ארבעה צנחנים ובה גם יונה רוזן, אבא ברדיצ'ב וראובן דפני. עוד הוצנחו ביוגוסלביה דן לנר, לימים אלוף בצה"ל אשר הצטרף למערך הלוחם, והרופא ד"ר ישראל מהרי"ק שהצטרף למערך הרפואה של כוחות הפרטיזנים.
הערות שוליים

1 2 3  תנועת ההתנגדות הפרטיזנית במזרח אירופה, עמודים 18–37, באתר המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ, אוחזר ב-6 בספטמבר 2014.
1 2  יוסיפ ברוז טיטו, באתר יד ושם, אוחזר ב-6 בספטמבר 2014.
↑  כמה יהודים השתתפו בתנועת הפרטיזנים ביוגוסלביה, באתר "ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות", אוחזר ב-6 בספטמבר 2014.
↑  יוגוסלביה - פרטיזנים ולוחמי מחתרות, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה", אוחזר ב-6 בספטמבר 2014.
↑  מגנרל-מאיור ועד גנרל-פוקובניק.
↑  צנחני היישוב, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה", אוחזר ב-6 בספטמבר 2014.
| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביה |
| --- | --- | --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270261205171  ISNI: 0000 0001 0767 9704  LCCN: n79100650  SUDOC: 059067284  VIAF: 146139144   WorldCat (עם VIAF): 146139144
פרק 15 של מגילת האומות המאוחדות

פרק 15 של מגילת האומות המאוחדות עוסק במזכירות האו"ם. הפרק מגדיר את מזכ"ל האו"ם כמנהל הראשי של הארגון, הכולל את צוות המועצה הכלכלית-חברתית, מועצת הנאמנות וארגונים אחרים. פרק 15 מקביל לפרק 6 לאמנת חבר הלאומים .
סעיף 98

בדומה לחובה המוטלת על נשיא ארצות הברית לשאת נאום מצב האומה לקונגרס האמריקני בחוקת ארצות הברית, מחייב סעיף 98 של אמנת האו"ם את המזכיר הכללי "לפרסם דוח שנתי לאספה הכללית על עבודת הארגון".
סעיף 99

סעיף 99 מסמיך את המזכיר הכללי "להביא לידיעת מועצת הביטחון כל עניין שלדעתו עלול לאיים על שמירת השלום והביטחון הבינלאומיים". סעיף זה מופעל לעיתים רחוקות. בין המקרים שבהם הופעל הסעיף:
1960: דאג המרשלד הפעילו בהקשר למשבר קונגו, ובעקבות זאת הוצבו 20,000 חיילי שמירת שלום של האו"ם שם.
1971: הופעל על ידי או תאנט בעקבות מלחמת השחרור של בנגלדש ופוטנציאל ההתפשטות שלה לכל תת-היבשת ההודית.
1979: קורט ולדהיים הפעיל את סעיף 99 בשל משבר בני הערובה באיראן ובעקבות המהפכה האיראנית .
1989: הופעל על ידי חוויאר פרז דה קוויאר בהקשר של מלחמת האזרחים בלבנון, והביא למשימת חקירה של האו"ם.
2023: אנטוניו גוטרש הפעיל את הסעיף בעקבות פעולות האיבה בעזה ובישראל, הזהיר מפני "קטסטרופה הומניטרית" בעזה וקרא להפסקת אש.
קופי אנאן הביע הסתייגות משימוש בסעיף 99, משום שהוא יכול לגרום למזכ"ל לקחת תפקיד פוליטי במקום תפקיד אדמיניסטרטיבי.
סעיף 100

סעיף 100 קובע את עצמאותם וחוסר פניותם של המזכיר הכללי ושל חברי הצוות האחרים, וקובע כי הם "לא יבקשו או יקבלו הנחיות מכל ממשלה או מכל רשות [חיצונית] אחרת". באופן דומה, הוא מחייב את המדינות החברות "לכבד את האופי הבינלאומי הבלעדי של אחריות [הצוות]" ולהימנע מלבקש להשפיע עליהן.
סעיף 101

סעיף 101 מגדיר את הקריטריונים להעסקה באו"ם, וקובע: "השיקול העליון בהעסקת הצוות ובקביעת תנאי השירות יהיה ההכרח בהבטחת הסטנדרטים הגבוהים ביותר של יעילות, כשירות ויושרה. יש חשיבות לגיוס הצוות על בסיס גאוגרפי רחב ככל האפשר".
הערות שוליים

1 2  Lederer, Edith M. (6 בדצמבר 2023). "UN chief uses rare power to warn Security Council of impending 'humanitarian catastrophe' in Gaza". Associated Press. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Tollast, Robert (7 בדצמבר 2023). "What is UN Article 99 and why has Guterres called for it to be used?". The National (באנגלית). נבדק ב-7 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Indlieb Farazi Saber (2023-12-07). "Israel's war on Gaza: Can Guterres's use of UN's Article 99 bring peace?". Al-Jazeera.
1 2 3 4 5  Yvonne Murray (2023-12-07). "The Security Council set to vote on Gaza resolution following Antonio Guterres letter". RTE.
↑  Mona Ali Khalil (1 בנובמבר 2022). "The UN must be impartial to the parties but not neutral to the law". UN Today. {{cite web}}:  (עזרה)
קבוצת בלומסברי

קבוצת בלומסברי (באנגלית: Bloomsbury Group) היה שמה של קבוצת 'ידידים ואוהבים', כפי שכינו עצמם, של סופרים, אמנים, פילוסופים ואינטלקטואלים בריטיים, שפעלה משנת 1907 עד לראשית שנות ה-30 של המאה העשרים, ואשר השפעתה והשפעת חבריה ניכרת עד היום בתחומי האמנות, הספרות, הכלכלה, חיי החברה והפוליטיקה באנגליה ובאירופה.
ראשיתה של הקבוצה בבתי האחיות סטפן בגורדון סקוואר ובלומסברי, הבכורה והמפורסמת שבהן נודעה כסופרת והמבקרת רבת-ההשפעה וירג'יניה וולף, ואחותה הציירת ואנסה בל. וירג'יניה נישאה למבקר והמו"ל לנארד וולף וואנסה למבקר האמנות קלייב בל - וכך נוצר הגרעין המייסד. בהמשך נתווספו חברים וחברי-חברים, אחדים מהם מהדמויות הבולטות, מאוחר יותר, של האינטליגנציה הבריטית בין שתי המלחמות הגדולות.
עם חברי הקבוצה נמנו ליטון סטרייצ'י, מי שנחשב כממציא הביוגרפיה המודרנית, הסופר א.מ. פורסטר, הציירים דאנקן גרנט ומארק גרטלר, דורה קרינגטון, הכלכלן הנודע ג'ון מיינארד קיינס ואשתו הרקדנית הרוסיה לופולובה, מבקר האמנות החדשן רוג'ר פריי (שחקר בין היתר את התכונות הפנימיות של האמנות) וזוגתו הלן אנרפ, הסינולוג ארתור ויילי, סידני סקסון-טרנר,ראלף ופראנסס פארטריג', הפוליטיקאי פיליפ מורל ורעייתו ליידי אוטולין מורל, הסופר דייוויד גארנט, הפסל סטיבן טומלין, לצידם הייתה העיתונאית האמריקאית הנרייטה בינגהם ועוד.
הבלומסבריים דגלו בשיחה גלויה על הכל, ביחסי אהבה חופשית, על-מגדרית, והיו אוונגארדיים מאוד גם בתחומי האמנות, הספרות, והפוליטיקה. כעיקרון היו פציפיסטיים עיקשים ודגלו באי-לוחמה בכל תנאי ומצב.
השפעתם הייתה חזקה ביותר לפני מלחמת העולם הראשונה ומעט לאחריה, לאחר מכן החלו חלק מחברי הקבוצה נפוצים לדרכם והשפעתו של החוג הלכה ופחתה. עם זאת, גם כיום הקבוצה הבלומסברית נחשבת לאחד הצמתים ומעגלי ההשפעה החשובים בחיי החברה והתרבות באנגליה, והשפעתה אף נודעה מחוצה לה.
לקריאה נוספת

Victoria Rosner (ed.), The Cambridge Companion to the Bloomsbury Group, Cambridge University Press, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
S.P. Rosenbaum, The Bloomsbury Group: a Collection of Memoirs and Commentary, University of Toronto Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
S.P. Rosenbaum, Victorian Bloomsbury, Palgrave Macmillan, 1987 (הספר בקטלוג ULI)
S.P. Rosenbaum, Edwardian Bloomsbury, Macmillan, 1994 (הספר בקטלוג ULI)
S.P. Rosenbaum (ed.), A Bloomsbury Group Reader, Blackwell, 1993 (הספר בקטלוג ULI)
Jonathan Atkin, A War of Individuals: Bloomsbury Attitudes to the Great War, Manchester University Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
Brenda S. Helt, Madelyn Detloff, Queer Bloomsbury, Edinburgh University Press, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
John Keith Johnstone, The Bloomsbury Group: a Study of E. M. Forster, Lytton Strachey, Virginia Woolf, and Their Circle, Noonday, 1954 (הספר בקטלוג ULI)
Mary Ann Caws, Bloomsbury and France: Art and Friends, Oxford University Press, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
Jesse Wolfe, Bloomsbury, Modernism, and the Reinvention of Intimacy, Cambridge University Press, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
Christine Froula, Virginia Woolf and the Bloomsbury Avant-Garde: War, Civilization, Modernity, Columbia University Press, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
Richard Shone, The Art of Bloomsbury: Roger Fry, Vanessa Bell, and Duncan Grant, Tate Gallery Pub., 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Wendy Hitchmough, The Bloomsbury Look, Yale University Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI)
Peter Stansky, On or About December 1910: Early Bloomsbury and its Intimate World, Harvard University Press, 1996 (הספר בקטלוג ULI)
פרשנות (משפט)

מוזנים
בתורת המשפט, פרשנות היא הפעילות לבירור משמעותו של החוק, ויישומו לסוגיות מעשיות העומדות בפני הציבור המציית לחוק ובפרט בפני השופט, הנדרש להכריע בוויכוחים על משמעות החוק.
אהרן ברק אפיין את הפרשנות: "הפרשנות יורדת לשורש המבנה החברתי ולבסיס היציבות החברתית ומערך הכוחות בחברה נתונה. היא מצויה ב'תפר' שבין תורת משפט לבין משפט חוקתי. היא קשורה קשר אמיץ לבעיות יסוד של דמוקרטיה, הפרדת רשויות ושלטון החוק".
על הצורך בפרשנות

לשונו של החוק קצרה ביותר, ומציגה עקרונות כלליים, שאותם נדרש הציבור לממש במהלך היישום היומיומי של החוק. מימוש זה כולל תהליך של פרשנות, כלומר ניסיון לגזור מהאמירה הכללית שבחוק הנחיה להתנהגות הראויה בסוגיה ספציפית. מחלוקת על הפרשנות הראויה מביאה לעיתים את הצדדים למחלוקת אל בית המשפט, ובו נדרש השופט להכריע מהי הפרשנות הראויה (או לתת פרשנות משלו).
אהרן ברק הציג את הטעמים לריבוי האפשרויות הפרשניות:
הטעמים לריבוי האפשרויות הם רבים. חלקם נעוצים בלשון החוק, שאינה חד-משמעית, ומאפשרת מספר אופציות לשוניות. חלקם נעוצים במטרת החקיקה, שאינה חד-משמעית, ומאפשרת חופש בחירה. ככל שלשון החוק היא כללית יותר, ומטרת החקיקה רחבה יותר כן גדלות האופציות הפרשניות.
פרשנותו של בית המשפט שמה קץ למחלוקות רבות, אולם ביסודה מונח חיסרון בולט: היא אינה נוצרת כל עוד לא הובאה המחלוקת להכרעתו של בית המשפט. לפיכך, לעיתים חולפות שנים אחדות עד שמתבררת משמעותו של החוק, ובמקרים אחרים עשויה מחלוקת פרשנית להתקיים שנים רבות מבלי שאיש יטרח להביאה להכרעתו של בית המשפט.
דרכי הפרשנות

כבסיס לפרשנות החוק משמשת בראש ובראשונה לשון החוק, ואליה מצטרפת ההיסטוריה החקיקתית שלו: דברי ההסבר להצעת החוק, דברים שנאמרו במהלך הדיון בכנסת וכדומה. בישראל משמשת גם מגילת העצמאות כמקור לפרשנות החקיקה, ומעמדה התחזק עם אזכורה בסעיף 1 לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.
בית המשפט מפרש את החוק במסגרת דיון במקרה ספציפי, אך לעיתים הפרשנות שהוא נותן רלוונטית לא רק למקרה הספציפי אלא גם למקרים נוספים; כלומר, לעיתים הפרשנות מהווה תקדים.
פרשנות החקיקה נעשית לפי כללי פרשנות מקובלים, מהם רלוונטיים לחקיקה בכללה, ומהם – לתחום מסוים.
פרשנות דווקנית היא פרשנות הנצמדת בקפדנות ללשון החוק. פרשנות תכליתית, לעומתה, מנסה לרדת לשורש כוונתו של המחוקק, ולהגשים את תכלית החקיקה, ולאו דווקא את האופן שבו נוסחה. דוגמה: בשנת 1954 הורה המפקח על המזונות להרחיק דיר חזירים מאזור תל אביב לגליל. בעל הדיר עתר לבג"ץ, וזה פסק שאף שלשון פקודת הפיקוח על מזונות, 1942, מאפשרת למפקח לתת הוראה זו, תכלית הפקודה אינה מתירה זאת, משום שתכלית הפקודה היא להסדיר חלוקה צודקת של מזון לאוכלוסייה, ואילו הוראתו של המפקח נבעה מהרצון לצמצם את גידול החזיר, ממניעים דתיים בלבד, ובכך חרגה מתכלית הפקודה.
באחדים מחוקי מדינת ישראל מצוינת מטרת החוק בתחילתו. דוגמה: בסעיף 1 לחוק למניעת הטרדה מינית נאמר: "חוק זה מטרתו לאסור הטרדה מינית כדי להגן על כבודו של אדם, על חירותו ועל פרטיותו, וכדי לקדם שוויון בין המינים." מידע רחב יותר על מטרת החוק והמטרות של סעיפיו השונים ניתן בדברי ההסבר להצעת החוק.
על משמעותה הדינמית של תכלית החקיקה עמד אהרן ברק:
בקביעת התכלית ההנחה היא, כי חוק אינו יצירה יחידה של מחוקק חד-פעמי הפועל בחברה בת-חלוף. החוק הוא יצירה נמשכת של מחוקק קבוע הפועל בחברה חיה ותוססת. … על כן, תכלית החוק אינו מושג סטטי, אלא מושג דינמי.
בפרשנות דיני המיסים בישראל מהווה פסק דין חצור נקודת מפנה, בהעבירו את מרכז הכובד בפרשנות דיני המיסים מפרשנות דווקנית לפרשנות תכליתית.
דרכי הפרשנות > פרשנות סובייקטיבית לעומת פרשנות תכליתית אובייקטיבית

בפרשנות תכליתית יש שתי אפשרויות שונות לקבוע מהי "תכלית החוק"; "תכלית סובייקטיבית" היא התכלית אליה התכוון המחוקק בעת חקיקת החוק. מנגד "תכלית אובייקטיבית" היא שיטה שבה החוק מפורש על רקע הערכים והעקרונות של השיטה המשפטית כפי שהם באים לידי ביטוי בכלל החקיקה.
בשנת 1999 נדרש בית המשפט העליון להכרעה משפטית (בדיני מיסים) במקרה שבו "התכלית הסובייקטיבית" אליה התכוון המחוקק הובילה לפרשנות הפוכה מזו אליה הובילה "התכלית האובייקטיבית" של החוק כפי שזו נחזתה בידי השופטים שכתבו את דעת הרוב. בה בעת נקבע בפסק הדין כי לשון החוק יכולה להתאים לשתי הפרשנויות. בדעת הרוב, אותה כתבה טובה שטרסברג-כהן ואשר מבוססת על דברי אהרן ברק, נפסק כי "התכלית האובייקטיבית" גוברת על "התכלית הסובייקטיבית". כך בפסק הדין נקבע במפורש: ”...על התכלית הסובייקטיבית, שלא מצאה ביטוי מפורש ברור וחד-משמעי בסעיף 49 לחוק, לסגת מפני התכלית האובייקטיבית...”.
מנגד לדעת שופט בית המשפט העליון נעם סולברג, "בהתנגשות בין תכלית סובייקטיבית לתכלית אובייקטיבית יש לפעול על פי כלל הכרעה ברור שלפיו ידה של התכלית הסובייקטיבית על העליונה (ובלבד שהיא מעוגנת בלשון החוק)". סולברג אף מותח ביקורת על הגישה הקיימת (של העדפת "התכלית האובייקטיבית" על כוונת המחוקק), שמהווה למעשה ביקורת חוקתית במסווה של "פרשנות".
 כחיזוק לעמדתו מצטט סולברג את דברי אהרן ברק עצמו (עליו, כאמור, הסתמך פסק הדין הנ"ל שקבע את עליונותה של "התכלית האובייקטיבית") על חשיבות "התכלית הסובייקטיבית" של החוק: ”ראשית, היא משקפת הגיון בריא, לפיו אין כיוצרה של נורמה להעיד על תכליתה; שנית, היא עולה בקנה אחד עם עקרון הפרדת הרשויות, לפיו הרשות המחוקקת היא היוצרת את החוק, ואילו השופט נותן תוקף ליצירתו של המחוקק; שלישית, היא מדגישה את האובייקטיביות והניטרליות של מעשה השפיטה. לא מחשבותיו הסובייקטיביות של השופט בדבר המדיניות הראויה הן הקובעות את תחום התפרסותה של הנורמה, אלא תפיסתו של המחוקק והכרעתו שלו בין האלטרנטיבות השונות של המדיניות הן הקובעות. לבסוף, היא מגבירה את הבטחון המשפטי, ואת היכולת לצפות מראש את פירושה של הנורמה, ובכך היא משיגה הפעלה שויונית של החוק”.
דרכי הפרשנות > פרשנות מקיימת

בעתירה לביטולו של חוק, בנימוק שאינו חוקתי, עולה לדיון האפשרות לפרש את החוק פרשנות מקיימת - פרשנות שמבטלת את המשמעות הלא חוקתית של החוק, אך מותירה את החוק עצמו ללא שינוי. נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, ציינה בבג"ץ חוק הלאום כי "לעולם יש להעדיף פרשנות מקיימת של חוק – ככל שהיא אפשרית וסבירה – ולפיה הוא אינו פוגע בזכויות חוקתיות. זאת, על פני פרשנות שממנה מתחייבת מסקנה בדבר אי-חוקתיותו של החוק העשויה להביא לביטולו." בהתאם לגישה זו עמדת הרוב בבג"ץ חוק הלאום הייתה שיש לדחות את העתירות לביטולו. לעומת עמדת הרוב ניצבה עמדתו של השופט ג'ורג' קרא, לפיה "לא ניתן להסתפק בפרשנות מקיימת המסתמכת על הנחות שאינן כתובות בחוק הלאום, בבחינת 'נדבך על נדבך' של הנחות ופרשנויות. לפיכך, לדידי, אין מתווה פרשני המרפא את אי-החוקתיות בחוק הלאום."
בדיון בבג"ץ עילת הסבירות, שדן בעתירות לביטול תיקון מס' 3 לחוק יסוד: השפיטה, סברה השופטת יעל וילנר שניתן לתת לתיקון פרשנות מקיימת, ולא לראות בו ביטול גורף של עילת הסבירות, אלא ביטול של "עילת הסבירות האיזונית", זו שהשתרשה במשפט המנהלי בישראל החל משנות ה-80 בעקבות פסק הדין של אהרון ברק בבג"ץ דפי זהב נגד רשות השידור. עמדת הרוב הייתה שלא ניתן ללכת בדרך זו, ונפסק שהתיקון בטל.
דוגמה נוספת: בחוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש ניתנה לממשלה סמכות להתקין תקנות להגבלת פעילות במרחב הציבורי, ובכלל זה תנאים לעניין אופן קיום הפגנה. בתקנות שהותקנו מכוח חוק זה נקבעו שתי הגבלות:
מספר המפגינים בשטח פתוח לא יעלה על 20 אנשים.
ההפגנה תתקיים במרחק שאינו עולה על 1,000 מטרים ממקום מגוריו של המפגין.
בעקבות זאת הוגשו עתירות לביטול החוק והתקנות, מחמת פגיעתם בחופש ההפגנה. נפסק שלהגבלת מספר המפגינים ניתן לתת פרשנות מקיימת, לפיה אין הגבלה על מספר המשתתפים בהפגנה, כל זמן שהם יהיו בקבוצות (קפסולות) של לא יותר מ-20 מפגינים כל אחת. לעומת זאת, להגבלת המרחק לא ניתנה פרשנות מקיימת, ונפסק שהיא בטלה.
חקיקה שיפוטית

פרשנות באה בדרך כלל לתת משמעות לחוק, כלומר לשמש פה למחוקק, אך לעיתים הפרשנות מרחיקה לכת, ומשלימה את החסר בחוק, ונותנת לבית המשפט תפקיד גדול יותר, בהשוואה לזה של מוסדות שלטון אחרים, בקביעת הנורמות שישררו במדינה. גישה זו לפרשנות קרויה חקיקה שיפוטית.
פרשנות של רשות שלטונית

על מימושם של חוקים רבים מפקחת רשות שלטונית שהוסמכה לכך (לדוגמה, על מימושם של חוקי המיסים בישראל מפקחת רשות המסים בישראל). מבחינה פורמלית, פרשנותה של רשות שלטונית אינה מחייבת, אך מבחינה מעשית יש לה חשיבות רבה. "קובץ הפרשנות לפקודת מס הכנסה", שפורסם על ידי רשות המיסים, מציג את פרשנותה של רשות המיסים לסוגיות שונות בתחומי המיסים.
מנגנון שבו פרשנותה של רשות שלטונית הופכת למחייבת, לפחות ביחס למקרה ספציפי שלגביו ניתנה, הוא מנגנון הפרה-רולינג.
ראו גם

רונלד דבורקין
חוק הפרשנות
לקריאה נוספת

אהרן ברק, פרשנות במשפט (חמישה כרכים: 1992-2001).
אהרן ברק, פרשנות תכליתית במשפט (2003).
משה אזר, פרשנות משפטית המנוגדת להבנת הנקרא, תשס"ז (2007), תל אביב: פרלשטיין-גינוסר.
עפר גרנות, "פרשנות תכליתית בדיני המס: מהצהרת עקרונות לפרקטיקה מעשית", מיסים, אפריל 2004.
הערות שוליים

↑  אהרן ברק, פרשנות במשפט, כרך ראשון – תורת הפרשנות הכללית, 1992, עמ' 51
↑  אהרן ברק, "חקיקה שיפוטית", משפטים י"ג, תשמ"ג, עמ' 29
↑  ראו, למשל, אלפרד ויתקון, "דרכי הפרשנות בתחום דיני המיסים", ספר לובנברג, בעריכת דניאל פרידמן ויצחק שילה, הוצאת בורסי, 1988; אהרן ברק, ‏פרשנות דיני המיסים, משפטים ‏כ"ח, תשנ"ז, עמ' 425.
↑  בג"ץ 105/54 אויגן לזרוביץ נ' המפקח על המזונות (אבינועם הלוי), ירושלים, ניתן ב-3 בינואר 1956
↑  בל יוסף ונועה קברטץ-אברהם, ‏פרשנות תכליתית החותרת תחת התכלית: על מעמדם של דברי ההסבר בחוק ובפסיקה, עיוני משפט מו, תשפ"ב
↑  אהרן ברק, ‏פרשנות דיני המסים, משפטים ‏כ"ח, תשנ"ז, עמ' 425
↑  ע"א 165/82 קיבוץ חצור נ' פקיד שומה רחובות, פד"י לט(2) 70.
↑  ע"א 2112/95 אגף המכס ומע"מ נ' אלקה אחזקות בע"מ
↑  נעם סולברג, ‏"על ערכים סובייקטיביים ושופטים אובייקטיביים", השילוח, 18, פברואר 2020
1 2  בג"ץ 5555/18 ח"כ אכרם חסון ואחרים נ' כנסת ישראל ואחרים, ניתן ב־8 ביולי 2021
↑  אריה יואלי, ‏10 מול 1: בג"צ החליט לא לפסול את חוק הלאום, באתר "סרוגים", 8 ביולי 2021
↑  גלעד מורג, ההסבר של השופטת שלא פסלה את ביטול הסבירות - וההמלצה לקואליציה, באתר ynet, 2 בינואר 2024
↑  בג"ץ 5658/23 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־1 בינואר 2024
↑  בג"ץ 5469/20 אחריות לאומית - ישראל הבית שלי נ' ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־4 באפריל 2021
צטריזין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 כתיב כימי:  C21H25N2ClO3 
 מסה מולרית:  388.15537 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B 
 מזהים
 קוד ATC:  R06AE07 
 מספר CAS:  83881-51-0
 PubChem:  2678
 ChemSpider:  2577
 
Cetirizine, הנמכר בין היתר תחת השם המסחרי Zyllergy, הוא אנטיהיסטמין דור שני המשמש לטיפול בנזלת אלרגית, אנגיואדמה ואורטיקריה. התרופה נלקחת דרך הפה. ההשפעה מתחילה תוך שלושים דקות ונמשכת עד כ-24 שעות. התרופה פועלת על ידי חסימת קולטני היסטמין H1, הנמצאים במערכת העיכול, כלי דם ודרכי הנשימה. מידת התועלת דומה לאנטי-היסטמינים אחרים כגון דיפנהידראמין, אך משך ההשפעה ארוכה יותר וכוללת פחות תופעות לוואי.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות ישנוניות, יובש בפה וכאבי ראש. מידת הישנוניות נמוכה יותר מאשר עם אנטיהיסטמינים מהדור הראשון.
לגבי השימוש במהלך היריון והנקה מומלץ להתייעץ עם רופא. בניסוי על בעלי חיים נמצאו שאריות תרופה בחלב האם.
בישראל היא ניתנת ללא צורך במרשם.
שימושים רפואיים > אלרגיות

ההתוויה העיקרית של Cetirizine היא נזלת אלרגית ואלרגיות אחרות.
התרופה מתחרה עם היסטמין על הקישור לקולטן H1, ובכך מונעת את התסמינים האלרגיים כגון גירוד, נפיחות ונזלת.
Cetirizine נפוץ גם לטיפול באורטיקריה חריפה וכרונית, ביעילות רבה יותר מכל אנטיהיסטמין אחר מהדור השני.
תופעות לוואי

תופעות הלוואי הנפוצות של cetirizine כוללות ישנוניות וכאבי ראש. קיימות תופעות לוואי חמורות יותר, אך נדירות הכוללות טכיקרדיה ובצקת.
פרמקולוגיה > פרמקוקינטיקה > ספיגה

Cetirizine נספג במהירות ובאופן נרחב במתן דרך הפה בצורת טבליות או סירופ. הזמינות הביולוגית דרך הפה של cetirizine היא לפחות 70%. ה-T max של cetirizine הוא בערך שעה ללא קשר לפורמולציה. למזון אין השפעה על הזמינות הביולוגית של cetirizine, אך הוא מעכב את ה-T max קלות. רמת יציבות של cetirizine מתרחשות תוך 3 ימים ואין הצטברות של התרופה במתן כרוני.
פרמקולוגיה > פרמקוקינטיקה > פיזור

אחוז התרופה הקשורה לחלבון בפלזמה הוא 93%.
פרמקולוגיה > פרמקוקינטיקה > מטבוליזם

Cetirizine אינו עובר מטבוליזם נרחב. הוא עובר מטבוליזם במסלולים הכוללים חמצון וצימוד, ואינו עובר חילוף חומרים על ידי מערכת הציטוכרום P450.
פרמקולוגיה > פרמקוקינטיקה > פינוי

Cetirizine מפונה כ-70% בשתן (כ-50% אינו משתנה) ו-10% בצואה.
זמן מחצית החיים של cetirizine במבוגרים בריאים הוא כ-8.3 שעות. משך הפעולה שלו הוא לפחות 24 שעות.
L-Stereoisomer, Levocetirizine (למעלה) ו-D-stereoisomer של cetirizine.
קונצרט

ערך זה עוסק במופע מוזיקלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הטנור האוסטרלי רוסריו לה ספינה יחד עם התזמורת הסימפונית של מלבורן בקונצרט באולם רוד לאבר במלבורן
"מנגינה גדולה" – החידוש הלשוני של אליעזר בן-יהודה למילה קונצרט, עיתון האור, פברואר 1913
קונצרט הוא מופע מוזיקלי, שבו נגנים, מקהלה או כל הרכב אינסטרומנטלי או קולי מבצעים מוזיקה לפני קהל מאזינים. בכל קונצרט שמספר המבצעים בו עולה על עשרה, משתתף מנצח, שתפקידו להוביל ולהנהיג את המבצעים, בין אם תזמורת קאמרית קטנה או תזמורת ענק עם מקהלה וזמרים. ביצירות מן התקופה הקלאסית, היה הניצוח משולב לעיתים בנגינה, אם מן הפסנתר ועם בכלי קשת.
סוגים

תוכנית הקונצרט יכולה לשים דגש על גיוון, הן בצורת היצירות והן בתקופה – יצירת בארוק יחד עם יצירות מן התקופה הקלאסית או הרומנטית, או אף מן התקופה המודרנית, והן בהרכב – לעיתים מוקדש הקונצרט כולו ליצירה אחת גדולה, שיש בה גם מקהלה וזמרים סולנים, כמו מיסה סולמניס של בטהובן, מתאוס פסיון של באך וכו'. לעיתים כולל הקונצרט גם קונצ'רטו, לסולן אחד או יותר, כמו הקונצ'רטו הכפול של ברהמס, למשל. לביצוע הקונצ'רטו מוזמן על פי רוב נגן ידוע-שם, אך לעיתים הסולן הוא נגן משורות התזמורת.
לעיתים נוסף לקונצרט חלק נוסף הנקרא הדרן, שמנוגן על ידי הסולן בהתאם לדרישת הקהל, ותפקידו להודות לקהל על ההערכה שנתן לסולן. לעיתים קרובות בוחר הסולן ביצירה פופולרית, מבריקה ווירטואוזית במיוחד, שיש בה כדי להרשים את קהל המאזינים, אך לפעמים הוא מנגן יצירה, או פרק מיצירה, שקרובה ללבו.
קונצרט של מבצע יחיד נקרא בדרך כלל רסיטל, וכך גם מופע של סולן בליווי פסנתר, בין אם נגן כלי מיתר, כלי נשיפה או זמר.
יש קונצרטים מיוחדים למוזיקה עתיקה בביצוע אותנטי, כלומר בכלי התקופה. כינור בארוק, ויולה דה גאמבה, פורטה-פיאנו וכדומה. דוגמאות למבצעים כאלה בישראל הם בארוקדה וההרכבים של עדי זילברברג.
קונצרט של הרכב נגנים יכול לכלול הרכב קאמרי, מדואו ועד נונט (תשיעייה). הרכב של עשרה נגנים ומעלה מכונה על פי רוב "תזמורת קאמרית". הרכבים קאמריים מנגנים ללא מנצח, בדרך כלל בהנחיית הכנר הראשון. תזמורת קאמרית מגודל מסוים ומעלה מנגנת בהנחיית מנצח.
מקהלה, עם סולנים או בלעדיהם, יכולה להופיע בשירת א-קאפלה, כלומר ללא ליווי, או בליווי פסנתר או הרכב קאמרי מצומצם, בהדרכת מנצח מקהלה. בקונצרטים סימפוניים, לעומת זאת, יכולה להופיע תזמורת ענק בלוויית מקהלה או מקהלות אחדות (מקהלה מעורבת, מקהלת גברים, מקהלת ילדים וכו'). דוגמה ליצירות שיש בהן הרכבי ענק כאלה הן הסימפוניה השנייה של מאהלר ("התחייה"), הסימפוניה השלישית ("קדיש") של ליאונרד ברנשטיין, הפאסיונים של יוהאן סבסטיאן באך והמיסה בסי מינור שלו, ועוד.
אורטוריות מבוצעות בקונצרט, משום שאינן מוצגות, בניגוד לאופרה. חלקן מחייבות הרכבים תזמורתיים גדולים, הכוללים גם מקהלות וסולנים, אך יש גם אורטוריות קאמריות, מינימליסטיות, כדוגמת "יפתח" של קריסימי. הצגת אופרה מלאה היא מופע בימתי המצריך תפאורות, תלבושות ואביזרי בימה, אך יש גם ביצועי אופרה קונצרטנטיים או קונצרטנטיים למחצה, והאפשרויות מגוונות – לעיתים מדובר במופע קונצרטנטי לכל דבר, במקרים אחרים הסולנים לבושים בבגדי התקופה ומשחקים באופן חלקי ומוגבל, אך התזמורת יושבת על הבמה והמקהלה מופיעה בבגדי קונצרט ולא בתלבושות האופרה.
המשותף לכל הקונצרטים האלה לסוגיהם הוא החיבור בין המבצעים שעל הבמה לבין קהל המאזינים – יהיה גודלו אשר יהיה – והרצון לשתף ולהשתתף בהנאה, שמוזיקה יכולה לגרום, הן לעושיה והן לשומעיה.