stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אותיות סת"ם
צורת האותיות > התגים

חלק מן האותיות בכתב סת"ם מעוטרות בתגים. התיוג נועד בעיקר ליפות את האותיות אם כי יש לו גם משמעות דרשנית ולפי הגמרא, רבי עקיבא היה לומד דרשות ממיקום התגים באותיות. חוסר תגים באותיות אינו פוסל את הכתב.
מעל האותיות ג, ז, ט, נ, ע, צ, ש (הסימן: שעטנ"ז ג"ץ) יש שלושה תגים.
מעל האותיות ב, ד, ה, ח, י, ק (הסימן: בד"ק חי"ה) יש תג אחד.
מעל האותיות א, ו, כ, ל, מ, ס, פ, ר, ת (הסימן: מלאכ"ת סופ"ר) אין תגים.
ישנם תגים יוצאי דופן המוזכרים בספר תגין, ועל פיהם נהגו בעבר לתייג חלק מספרי התורה.
אחד מהדברים המורכבים שנדרש מסופר הסת"ם לדייק בהם היא כתיבת התגים באופן שלא יגעו אחד בשני.
ההלכה מתייחסת לכל איבריה של האות, תיאור דמותה, יחס הגודל בין האיברים השונים ועוד. ביטוי מפורסם (שנאמר על רבי עקיבא) המבוסס על כובד המטלה אותה מבצע הסופר הוא: "...שעתיד לדרוש על כל קוץ וקוץ תילי תילין של הלכות", וכאִינְטֶרְפְּרֵטַצְיָה לזה, מבוסס הביטוי "מדקדק על קוצו של יוד" שפירושו שסופר הסת"ם נדרש לדקדק עד לפרט הקטן ביותר שזה הקוץ התחתון של האות יו"ד שחסרונו מעכב את כשרות האות (ראו תמונה).
בפרק מספרו ריש מילין שנקרא "התגין" מפרש הרב קוק את מהותם של תגי האותיות "שעטנ"ז ג"ץ" ו"בד"ק חי"ה".
השימוש בכתב > כתיבת תשמישי קדושה

על פי ההלכה היהודית, הגופן הוא צורת הכתב היחידה הכשרה לכתיבת ספרי-תורה, תפילין ומזוזות. אך כתב זה משמש גם תשמישי קדושה נוספים כגון ספרי הנביאים, המגילות, פרשת פיטום הקטורת, וסימון עמודי המשכן.
השימוש בכתב > שימוש בדפוס

בעקבות המעלה הרבה של הכתב האשורי בקבלה, נדפסים גם ספרים בכתב אשורי. ישנם כמה גופנים בספרים אלה. המעצבת פרנצ'סקה ברוך עיצבה גופן לדפוס המבוסס על אות סת"ם אשכנזית, לפי בקשתו של גרשום שוקן.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ד, עמוד א'
↑  דעת המהר"ל: הלוחות נכתבו באשורית, וספרי התורה בכתב עברי. ודעת הרדב"ז: לוחות ראשונות אשורית, לוחות שניות וספר התורה הראשונים בכתב עברי עתיק.
↑  תשובות הרמב"ם, מהדורת יהושע בלאו, חלק ב', סימן רסח, עמ' 513, ירושלים תש"כ 1960
↑  רב האיי גאון בפירושו למשנה על מסכת ידיים ד,ו
↑  מנחם מנדל כשר, ספר כתב התורה ואותיותיה, בתוך: תורה שלמה, כרך 29, חלק ראשון - "ספר התורה בכתב עברי ואשורי". הוצאת "בית תורה שלמה", ירושלים תשלח 1927. עמ' א-עד
↑  ראו באתר חב"דפדיה
↑  פרופ' יוסף טובי ויהודה לוי נחום, מיצירות ספרותיות בתימן, שער שני, האותיות המשונות בספרי תורה בתימן.
1 2  ספר תורה אשכנזי מהמאה הי"ד-ט"ו עם אותיות משונות ולפופות ותגים מספר תגין ניתן לצפייה אונליין.
↑  יצחק טסלר, ספר התורה העתיק בעולם: הרבנים היו פוסלים, באתר ynet, 18 ביוני 2013
↑  מיצירות ספרותיות מתימן
↑  תלמוד בבלי מסכת מנחות דף כט עמוד ב
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
| ספר תורה |
| --- | --- | --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מכון סת"ם |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |  |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות נקודות • תיוג |  |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |  |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה  • תלמוד תורה |  |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל • בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה |  |
מזוזה כתובה כהלכתה בכתב סת"ם. כתב אדמו"ר הזקן.
"קוצו של יוד" (לדעת רבנו תם) - מסומן בעיגול
איברהים נובאני

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בן 64 בערך) עכו, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור 
 
איברהים נובאני (נולד ב-1961) הוא אמן פלסטיני ישראלי. גוף היצירה של נובאני כולל עשרות רבות של ציורי שמן ואקריליק על בדים גדולי מידות, ציורים על עץ, על נייר, רישומים וסקיצות. יצירתו מתאפיינת בשני מרכיבים בולטים: האחד נוגע לתפיסת הצבע שלו, והשני נוגע למרכיב התמטי - גאומטרי.
ביוגרפיה

איברהים נובאני נולד בעכו בשנת 1961 וגדל בכפר מכר הסמוך לעכו, השני מששת ילדי המשפחה. אביו, עומר נובאני, בן כפר מנפת שכם, חי בחיפה ממנה ברח בשנת 1948 עם מלחמת העצמאות לעכו. אמו, וקיעה, בת הכפר קיואקאת שבגליל המערבי - מקום בו נמצא היום קיבוץ בית העמק - ברחה ממנו עם משפחתה במלחמת העצמאות לירכא ואחר כך עברה לכפר מכר.
נובאני למד ביסודי בכפרו ובתיכון בכפר יאסיף. בין השנים 1977–1978 למד ציור בבית הגפן בחיפה. בכיתה י' החל ללמוד ציור בעכו אצל הצייר עבד עבאדי.
בתחילת שנות ה-80 עזב נובאני את כפרו והחל ללמוד במחלקה לאמנות בבצלאל, שם היה הצייר הפלסטיני היחידי במחזורו. את לימודיו סיים ב-1984, ובשנת 1986 השתתף נובאני בתערוכה קבוצתית בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. באותה שנה עבר לגור בתל אביב.
בשנת 1989 עבר משבר נפשי עליו התראיין בהרחבה בריאיון עם דליה קרפל למוסף הארץ. נובאני חזר לביתו בכפר מכר בשנת 1990.
עבודות > שנות ה-80

בשנות ה-80 של המאה ה-20 החל נובאני לאמץ את השפה המופשטת גאומטרית, אחת מצורות הביטוי הקיצוניות של האוונגרד בתולדות האמנות המערבית. ההיכרות המקיפה עם הקאנון של האוונגרד האירופי התרחשה בעת לימודיו בבצלאל, שם התחיל לנסח את צורת הביטוי האותנטית שלו. השימוש במערכת הצורות והקומפוזיציות שהמציאו אמני האוונגרד אפשרו לו לבחון מחדש את היחס שבין צבע לצורה. נובאני אמר בריאיון לדליה קרפל מ-2004: "לקחתי אז את אמנות האוונגרד של המאה העשרים, בה טמון לדעתי מאגר גדול של חומר גלם שניתן לשאוב ממנו, וגם היום אני עדיין מנהל דו-שיח עם האמנות המודרנית ועם תקופות בהיסטוריה של האמנות שמדברות אליי."
ציוריו בתקופה זו היו בעלי אופי מודרניסטי ביסודם: צורות גאומטריות נקיות, צבעי יסוד מרוככים בעלי אופי כמעט אדריכלי. בבסיסם שואפים ציורים אלו לסדר מושלם וברור. פני הציור שטוחים לחלוטין, תוך יצירת הקבלה בין פני השטח של הקנבס והציור המונח על פניו. לדבריו של נובאני בריאיון ל-"דבר השבוע": "הציורים מושפעים מאוד ממונדריאן, מקונסטרוקטיביזם רוסי, מואן-רוסברג. היה לי דיאלוג ארוך עם אמנות אמריקאית, במיוחד עם אסכולת ניו-יורק. כיום אני מתעסק בצד הדידקטי של העבודות, בחיבור בין מאטיס ומונדריאן. בין החוקים האוניברסליים שמונדריאן חיפש לבין הליריקה שחיפש מאטיס. אני מתעסק בחיבור בין מזרח למערב."
בתקופה זו נובאני הגדיר את זהותו העצמית סביב היותו צייר, הגדרה אוניברסלית אוטופית, שאינה קשורה למקום ותרבות ספציפיים, ובה בעת הוא הפנים את ערכי עולם האמנות המערבי והפך לצייר של מופשט.
ב-1986 בחר האוצר יונה פישר לכלול עבודות של נובאני בתערוכה הקבוצתית "טריטוריות של הצבע" בביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. פישר אמר לגביו: "העולם שלו נראה מעניין ונפיץ. הוא ערבב צבעים מערביים מאוד ביסודם עם הצבעוניות האוריינטלית שאנו רואים באזורנו, והוא היה משכיל וקרא המון. הערכתי אותו כאמן". נובאני הציג בתערוכה שלושה ציורים על בד. ציורים בהם מונחים אלמנטים גאומטריים העשויים שכבות צבע שמן עבה, בצבעים עזים. בקטלוג התערוכה כתב פישר שבציורים של נובאני יש שני יסודות נפרדים: "ארגון הצורות, השייך למסורת הציור המערבי, זו הנלמדת באקדמיה, והצבע - הקשור במזרח."
עבודות > שנות ה-90

ב- 1989, בעודו מתגורר בתל אביב, חווה נובאני משבר אישי עמוק. שילוב האירועים הפרטיים בחייו עם האירועים הציבוריים הביא אותו לכדי סכסוך פנימי.
המשבר של נובאני גרם לו לחזור ב-1990 לכפר ילדותו, שם המשיך לצייר. בריאיון עם עודד ברושי נכתב: "ואולם, במקביל להצלחתו החל לחוש נובאני שקיומו כאמן ערבי בלב ההתרחשות החילונית השמאלנית מושאל מהדימוי העצמי של תושבי חבל שינקין. אל הניכור מצד משפחתו, והמאבק להישרדות כלכלית, מאבק בבעלי גלריות שניצלו אותו והפרו הבטחות, התלוותה חרדת זהות שגברה בעקבות האינתיפאדה. כל אלה דחפו את נובאני אל הבקבוק עד להתמוטטות עצבים, שהסתיימה באשפוז קצר בבית חולים פסיכיאטרי."
הצורות הגאומטריות הנקיות, המבנים היציבים, הרציונליות, צבעי היסוד שאפיינו את שנות ה-80 הפכו עתה לדחוסים, בעלי צבעוניות עזה שצוירה ביד חופשית במכחול עבה. המשבר העמוק בהגדרת זהותו העצמית, שלא ניתן היה לבסס אותה עוד במושגים אוניברסליים, חלחלו פנימה אל עולמו הפנימי והציורי וביקשו לקבל ביטוי.
בנוסף לצורות של המופשט הגאומטרי בהם השתמש בשנות ה-80, הוסיף ליצירתו מערך סימבולי אישי וקבוע בעלי רפרנט לעולם החיצוני: בית, כיסא, פרחים, עלים, גבעולים מסולסלים, שמש, עין, כד, מברשת, מכחול, כוס, מקל נדודים ועוד. לפי אפרת לבני: "לאורך שנות ה-90 התפתחה העבודה של נובאני כך שהיחסים על הבד בין הצורות והצבעים השאובים מעולם המופשט הגאומטרי, לבין הופעת הצורות והצבעים של עולם סימבוליסטי, השואב מן המקומי, הופכים לשפה ייחודית לו."
ב-1991 הציג נובאני תערוכת יחיד בגלריית שלוש עליה כתבה רותי דירקטור: "ניתן לחוש בכתב היד הייחודי של נובאני, המתיך את המרכיבים למשהו חדש. המשהו החדש הזה ניתן לזיהוי על ידי אנרגיה פנימית עצומה, שאינה נטולת אלימות, אנרגיה שכל הקנדינסקי ומירו נתפשים כסובלימציה שלה. בעבר היו הציורים של נובאני מובנים וממושטרים יותר, ובעייני פחות מעניינים, בדיוק בגלל אותה סיבה שהיום הם כובשים. התערוכה החדשה פרועה ומשוחררת, הצבעוניות משתלחת על פני קשת צבעים רחבה, ומעמידה יחד בלי שום בעיות את כל שילובי הצבעים האפשריים."
עבודות > המאה ה-21

אירועי האינתיפאדה בשנת 2000 השפיעו על חייו ויצירותיו של האמן. אפרת לבני הצביעה על נקודת מפנה זו בעבודתו של נובאני: "אירועי אוקטובר 2000 ואינתיפאדת אל אקצא תפסו את נובאני בסטודיו בכפר כשהוא שקוע בעולם הציור שלו והם התפרצו באחת אל חייו ועבודותיו (...) האירועים העוקבים של האינתיפאדה המתעוררת בשטחים ותוצאות הלחימה בג'נין העבירו את נובאני מתחושת אכזבה וייאוש לתחושת זעם, והזעם הבשיל לזעקה המחפשת מוצא אקספרסיבי."
סגנון הציורים של נובאני הושפע מהמאורעות והפך לאקספרסיבי. התחושות הללו תורגמו בעבודתו למופשט אקספרסיוניסטי המגלם מצבים של סערה, התנפצות וכאוס, כשלתוכו מעובדת סקלת הצבעים ומילון הצורות הסימבוליסטי. למילון זה הצטרפו עתה שורה של דימויים הנושאים משמעות קונקרטית ביחס למציאות המלחמה והמוות הכאוטית הזו: גולגולות, דמויות פעורות עיניים, כתובות בערבית, דגל פלסטין, בית עולה בלהבות. סערת הנפש מצאה ביטוי גם בכותרות הציורים: "מוות בפלסטין", "מחוץ למחנה", "ג'נין", "השור של ג'נין" ועוד.
התסכול וכאב המלחמה ניכרים היטב בדיוקן עצמי "ללא כותרת" (2004), שעליו כתבה טל בן צבי: "בציור נראים פנים, פנים שהם גם נוף, ההופכים לחלק משיח ירוק המטפס וחודר לתוך לוע פעור לרווחה שחושף תהום צהובה. העיניים, המצוירות בצהוב ובירוק, נראות כספירלה. הגוף עצמו חתוך וקטוע, ובמקום הכתף והיד, ישנו גדם, אף הוא מעין ספירלה החודרת אל תוך הגוף. הפצוע הגידם של נובאני הוא חסר קול, עיניו מלאות כאב, אך קול הצעקה אינו נשמע, אלא רק מהדהד בלוע הנפער מולנו."
בשנת 2002 הוענק לנובאני פרס עידוד היצירה של משרד החינוך והתרבות.
בשנת 2004 הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב בשם: "איברהים נובאני מרחב ביניים", המבקשת להציג 20 שנות יצירה, מ-1984, השנה בה סיים האמן את לימודיו באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים, ועד לאותה עת.
בשנת 2005 הציג נובאני תערוכת יחיד במוזיאון הרצליה. חלק מהיצירות נעשו מגזרות נייר שנוצרו מהדפסים של התערוכה הקודמת, "מרחב ביניים". את ההדפסים גזר נובאני לחתיכות קטנות ומהם הרכיב פאזל עם הקשרים חדשים.
ב-2009 השתתף נובאני בתערוכה קבוצתית "גברים בשמש" שאצרו טל בן צבי וחנא פרח-כפר בירעים. התערוכה התקיימה במוזיאון הרצליה ובה הציג נובאני סדרה של עבודות מן העשור האחרון, שבהן הוא חזר לדימוי המבוך שהדמות האנושית נעלמת בו ורק מסמנים אנושיים מבצבצים מתוך מרחב גאומטרי חסר מוצא.
תערוכות יחיד

1987 - אמן אורח במשכנת שאננים, ירושלים
1991 - גלריה שלוש, תל אביב-יפו
1995 - גלריה שלוש, תל אביב-יפו
1999 - גלריה אל-ואסיטי, ירושלים
2000 - המרכז הקהילתי, נצרת
2004 - מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו
2005 - משכן האמנים בהרצליה, הרצליה
2006 - גלריה בינט, תל אביב-יפו
2012 - גלריה בינט, תל אביב-יפו.
תערוכות קבוצתיות

1985 - סדנאות האמנים, ירושלים
1986 - טריטוריות של צבע, הביתן הישראלי, הביאנלה של ונציה
1987 - גלריה דביר, תל אביב
1988 - צבע טרי, מוזיאון תל אביב לאמנות
1989 - אמנים ישראלים משנות ה-80, תערוכה נודדת בארצות הברית, גלריה ראפ, תל אביב, גלריה דביר, תל אביב, הבטחה, תערוכה לרגל פתיחת בצלאל החדש, ירושלים.
1990 - רכישות חדשות, מוזיאון ישראל
1991 - מבט והיבט – אמנות צעירה מישראל, תערוכה נודדת, לייפציג-בון-ברלין
1994 - מרקם מקומי – אמנים ישראלים ופלסטינים, מוזיאון אשדוד
1997 - מלך השלום – אמנים מזרח תיכוניים, גלריה אלאנבאט, עמאן, ירדן
1998 - אמנות בישראל אחרי רבין, המוזיאון היהודי, ניו יורק; השער, הגלריה הלאומית, עמאן, ירדן
2002 - בסימן ציור, מוזיאון חיפה, רשום ברשת, הגלריה האוניברסיטאית, חיפה,
2002 - תערוכת הזוכים בפרס משרד החינוך והתרבות, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
2009 - "גברים בשמש", מוזיאון הרצליה לאמנויות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  איברהים נובאני / מרחב ביניים (קטלוג תערוכה), אוצרת: אפרת ליבני, תל אביב: בית הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, 19 באוגוסט 2004 - 31 באוקטובר 2004.
1 2 3 4 5 6  ראו: דליה קרפל:האמן שחזר מהכפר, מוסף הארץ, 20 באוגוסט 2004.
↑  ראו: קרני עם עד, ועכשיו הוא מכור לציור, כל הצפון, 7 ביולי 1994.
↑  ראו: בחיבור שבין מאטיס ומונדריאן, דבר השבוע, 2 בפברואר 1990.
↑  ראו: נורית לויליכט: "לא חתכתי לעצמי את האוזן", עיתון העיר, 11 בנובמבר 1991
↑  ראו: עודד ברושי: "ציור ראיון פורטרט" עיתון חדשות, 4 באפריל 1990
↑  אילת זהר, איברהים נובני: הסוואה, היטמעות וסכיזופרניה - 8 פרגמנטים, באתר בצלאל, ‏אביב 2007 (ארכיון)
↑  ראו: רותי דירקטור: "נובאני, צבעוניות מזרחית פרועה", עיתון מעריב, נובמבר 1991
1 2  טל בן צבי, אמנים, באתר גברים בשמש
↑  ראו: לילי עבודי: אני טקסט פוליטי, עיתון הארץ, 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266180705171  GND: 130071102  ISNI: 0000 0000 7873 3256  LCCN: no2005052725  VIAF: 25701062   WorldCat (עם VIAF): 25701062
איחוי (מלאכת יד)

איחוי (מלאכת יד) הוא תיקון, הטלאה או תפירה של קרעים, חורים וקטעים בלויים ולעיתים גם קטעים מוכתמים בבגדים ובדים ארוגים או סרוגים. חשיבות האיחוי רבה מאד. באנציקלופדיה הראשונה לעבודות המחט שיצאה לאור ב-1884 'The Complete Encyclopedia of NEEDLEWORK' הפרק על איחוי (Mending), הוא השלישי מבין 20 פרקי הספר.
באנגלית ישנן מספר מילים לאיחוי: Mending שמשמעותו תיקון באופני תפירה שונים, Darning שמשמעותו תיקון הנעשה באריגת מחט ומדמה את הבד המקורי. מלבישים את הקטע שמסביב לחור שבגרב או בבד על פטריה מעץ או כלי מעוגל. משחילים חוט תואם במחט, ומותחים חוטים אנכיים שיהיו חוטי השתי מעל לחור, אחר כך מקבעים את החוט לצידי ה'שתי' ואורגים את חוט ה'ערב' מצד אחד לשני וחזרה ולסירוגין אחרי קיבוע בבד או בסריג, מעבירים את המחט עם החוט מעל ומתחת חוטי השתי, יש גם הרוקמים צורה דמוית עיני הסריגה מעל לשתי. Patching הטלאה, שבה מכסים את החור או הכתם בטלאי. בשנים האחרונות שלושת המילים הללו משמשות בערבוביה מה שעשוי להקשות מעט כאשר מחפשים הוראות לתיקונים.
איחוי באמנות ובתרבות

אחת התופעות המענינות הוא תיקונים במחט וחוט שנעשו על כתבי יד ותעודות קלף מימי הביניים.
שטיחי קיר עתיקים שהושקעו בהם מאות שעות עבוודה, ששימשו כאמנות נייחת של בתי האצולה באירופה בגלל האפשרות לגלגל אותם ולהעבירם מארמון לארמון. גם דורשים איחוי ותיקון. בעלי המקצוע המאחים אותם נקראים רפאים. בבלגיה בית האריגה הוותיק דה וויט (De Wit) שהתחיל לארוג שטיחי קיר עוד במאה ה-17, הקים ב--1980 בית מלאכה לתיקון, איחוי וניקוי שטיחי קיר עתיקים, בשיטות מסורתיות ומודרניות. מפעל האריגה ובית המלאכה לתיקונים נמצאים במנזר לשעבר במכלן (Mechelen). בית המלאכה מחזיק חוטים באלפי גוונים. בביקור במקום אפשר לראות את העובדים מתקנים בחוט ומחט את השטיחים הענקיים.
בספר Ett hem של זוג האמנים השוודים קארין בריו לארסון וקארל לארסון שהיו מהורי הסגנון השוודי המודרני, יש ציור של ערב בביתם קארל מקריא בקול רם וקארין מאחה את בגדי הילדים.
עם עליית תנועת ההאטה וחידוש העניין בשמירה על איכות הסביבה, ישנן אמניות שהתחילו לעשות איחויים אמנותיים קייט באולס (Kate Bowls) יצרה סדרה של 15 ספרים באיחוי בהשפעת אוסף של מצעים ישנים ואוסף חוטים שקבלה מעמית.
בספר על פירוש חלומות שכתב גוסטבוס הינדמן מילר (Gustavus Hindman Miller), מבואר שאם חולמים על איחוי (mending) בגדים מלוכלכים, מורה שהחולם יחליט לתקן עוול כלשהו ברגע לא מתאים אבל אם הבגד נקי, החולם יהיה מצליח בהגדלת רכושו. אם אשה צעירה חולמת על איחוי המשמעות היא שהיא תהיה עוזרת שיטתית לבעלה.
בספר 'הסיפור של האי הנעלם' מאת ז'וזה סאראמאגו, [תורגם לעברית על ידי מרים טבעון ב-2003] גיבורת הסיפור היא אשה ש'מטליאה גרביים' ומנקה.
כלים ומכשירים לאיחוי

לאיחוי משתמשים בחוטים, פיסות בד, מחטים, שיפוד קרושה ופטריה מעץ לעיתים עובדים בידיים לעיתים במכונת תפירה. יש גם אנשים שמדביקים קרעים בטלאי מיוחד עם דבק על גבו.
ראו גם

תפירה איטית
מחט
תפירה
חוט
סריגה
אנדרה מאלרו

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1901 הרובע השמונה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  23 בנובמבר 1976 (בגיל 75) קרטיי, צרפת 
 שם לידה:  Georges André Malraux 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  הפנתאון של פריז 
 מקום מגורים:  פריז 
 מקום לימודים:  המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח, Lycée Turgot, תיכון קונדורסה 
 שפות היצירה:  צרפתית, ספרדית 
 יצירות בולטות:  Man's Fate 
 הושפע מ:  מוריס בארס, אנדרה ז'יד, פרידריך ניטשה 
 בן או בת זוג:  Clara Malraux  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה  Josette Clotis  Louise Lévêque de Vilmorin 
 צאצאים:  Florence Malraux 
 פרסים והוקרה:  Grand Prize for the Best Novels of the Half-Century  פרס גונקור (1933)  פרס אלפונסו רייס הבינלאומי (1976)  Prix Interallié (1930)  פרס לואי דלוק (1945)  פרס ג'ווהרלל נהרו להבנה בינלאומית (1972)  הצלב הגדול של המסדר המלכותי עלווי  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  אביר הצלב הגדול של מסדר גאורגיוס הראשון  מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה  Grand Officer of the Order of the Southern Cross  מסדר רפובליקת מצרים  מסדר הכוכב המשווני  מסדר דנבורג  עיטור האריה של פינלנד  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  אות השירות המצוין  מדליית הרזיסטנס  חבר מסדר השחרור  צלב המלחמה 1939-1945  הצלב הגדול של מסדר החרב של יעקב הקדוש  אות מסדר כוכב הקוטב – מפקד הצלב הגדול  הסרט הגדול של מסדר הארז  הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  הצלב הגדול של מסדר כתר האלון  הצלב הגדול של אות הכתר הבלגי  קצין בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, מארי-מדלן ליו, אנדרה מאלרו, הגברת הראשונה ז'קלין קנדי-אונאסיס, סגן נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בטקס הסרת הלוט מעל ה"מונה ליזה" בהגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי., ינואר 1963
אנדרה מַאלְרוֹ (בצרפתית: André Malraux;‏ 3 בנובמבר 1901 - 23 בנובמבר 1976) היה הרפתקן, סופר ומדינאי צרפתי.
ספריו שתורגמו לעברית

חיי אנוש: רומן (תרגם מצרפתית: י' שנהר), תל אביב: א"י שטיבל, 1935. (מהדורה נוספת: עם עובד, תשל"ח-1977.)
התקוה (מצרפתית: מנשה לווין), מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942.
הכובשים (בעריכתו ובתרגומו של אביטל ענבר), גבעתים: מסדה, 1988.
הסיירת הירוקה

היחידה הארצית לפיקוח בשטחים הפתוחים המכונה הסיירת הירוקה היא יחידת האכיפה של רשות הטבע והגנים.
רקע והקמה

בשנת 1976 מינה שר החקלאות אהרן אוזן ועדה על מנת לחקור את תופעת ההשתלטות על אדמות מדינה. בראש הוועדה עמד מאיר זורע, אז מנהל מינהל מקרקעי ישראל.
בהמלצת הוועדה הוקמה באותה שנה הסיירת הירוקה והוכפפה לרשות שמורות הטבע.
מנהלהּ הראשון של היחידה היה אלון גלילי. ב-1990 החליפו אל"ם במיל. גלעד אלטמן. משנת 2005 עד שנת 2014 כיהן בתפקיד אל"ם במיל נפתלי כהן. משנת 2014 מכהן בתפקיד אורי מלכה.
ב-1992 הועברה האחריות על רשות שמורות הטבע ממשרד החקלאות אל המשרד להגנת הסביבה.
סמכויות הפיקוח והאכיפה מוקנות לפקחי הסיירת מכוח סעיף 60(א) לחוק הגנים הלאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, תשנ"ב-1992.
ב-22 באוגוסט 1995 קיבלה ממשלת ישראל את החלטה 6014, מכוחה מונתה ועדת מנכ"לים שתפקידה לתאם את פעולות הסיירת.
תחומי אכיפה

היחידה פועלת מטעמם של הגופים הבאים:
קרן קיימת לישראל - הסדרת מרעה ביערות ואיתור שטחים לנטיעות
משרד הפנים - איתור בנייה בלתי חוקית בשטחים פתוחים
משרד הביטחון - טיפול בהסגות גבול (רעיה בלתי חוקית, בניה במחוברים וגנבות) בשטחי אש
משרד החקלאות - הסדרת מרעה בשטחים פתוחים ואכיפת פקודת היערות
הסוכנות היהודית
מינהל מקרקעי ישראל - טיפול בעיבוד לא חוקי של אדמות מדינה, מניעת כרייה בלתי חוקית
המשרד להגנת הסביבה - אכיפת חוק איסור נהיגה בחוף הים
מקורות - פיקוח על תוואי המוביל הארצי
רשות הטבע והגנים - פינוי פולשים ופיקוח צייד
מע"צ - טיפול בשלטים שהוצבו בניגוד לקבוע בחוק הדרכים (שילוט) התשכ"ו - 1966
הגופים שהסיירת הירוקה מבצעת בעבורם פעולות פיקוח משתתפים במימון פעולותיה. מינהל מקרקעי ישראל מממן כשליש מעלות הפעולות. על פי החלטת הממשלה המסדירה את פעילות הסיירת היא פועלת בהתאם לסעיף 74 לתקנות ההגנה לשעת חירום הקובע כי” רשאי כל חבר לחילות הממשלה וכל שוטר לתפוס ולעצור כל סחורות, חפצים, תעודות או דברים, שיש לו טעם לחשוד שלגביהם נעשתה עבירה על התקנות” וכן בסעיף 125 לתקנות המקנה למפקד צבאי סמכות להכריז על אזור כעל שטח צבאי סגור כך ש "כל אדם הנכנס לתוך כל שטח או מקום, או יוצא מתוכם, במשך כל תקופה, שבה עומד בתקפו צו כזה ביחס לשטח או למקום ההם, ללא תעודת-היתר בכתב שהוצאה בידי המפקד הצבאי או מטעמו, יאשם בעבירה על התקנות".
ביקורת

ב-1994 כינה חוקר הבדואים יצחק ביילי את הסיירת "גולם שקם על יוצריו". לטענתו לא מסתפקת הסיירת באכיפת החוק אלא מתווה מדיניות שמטרתה להצר את צעדיהם של הבדואים, כולל אלה מהם המשרתים בכוחות הביטחון.
בשנים 2002-2004 הפעיל מינהל מקרקעי ישראל בשיתוף הסיירת מטוסים קלים לשם ריסוס אדמות מדינה שנזרעו שלא כדין על ידי בדואים. ב-2005 הוצא צו על תנאי האוסר להשתמש באמצעי זה. ב-2007 הכריע בית המשפט העליון כי פעולות אלה אינן חוקיות.
הערות שוליים

↑  נאומים, דוח מבקר המדינה (51ב) - מינהל מקרקעי ישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 במאי 2001
↑  הבדואים השתכנעו מאת יצחק ביילי, באתר סנונית
↑  פסק דין בתיק בג"ץ 2887/04
איטלו דיסקו

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  יורודיסקו • פוסט-דיסקו • אלקטרונית • אלקטרו • רוק אלקטרוני • סינת'-פופ • גל חדש • Hi-NRG
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-70 באירופה
 מוצא:  איטליה 
 כלים:  סינתיסייזר, מכונת תופים, מקלדת אלקטרונית
 פופולריות מיינסטרים:  אירופה
 נגזרות:  האוס • דאנס • טכנו • סינת'ווייב
 תת-סוגות
 ניו-איטלו
 סצנות אזוריות
 צרפת, גרמניה
 
איטלו דיסקו הוא ז'אנר מוזיקלי שמקורו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 באירופה.
שמו של הז'אנר נגזר משמה של איטליה, שכן רבים מהשירים ממנו נעשו בה, אך הוא אינו ייחודי לה.
רקע

בסוף שנות ה-70, כאשר בארצות הברית נתפס הדיסקו כזרם פופוליסטי ונדוש, התפתח באירופה סגנון האיטלו דיסקו, בהתאם להתפתחות הטכנולוגית ולסביבה התרבותית - תפוצת הסינתיסייזרים הביתיים, תחנות הרדיו האזוריות והפורמט הטלוויזיוני תואם Top Of The Pops.
האיטלו דיסקו מאופיין באווירה של "כיף" ומשתמש במקצב הבסיסי של הדיסקו, ללא האספקטים הפאנקיים, תוך שימוש נרחב במוזיקה אלקטרונית.
היסודות של האיטלו דיסקו

האחראי הראשי להתפתחות סגנון זה הוא ג'ורג'ו מורודר, מפיק איטלקי ממוצא גרמני שפעל במינכן שבגרמניה. מורודר הפיק בסוף שנות השבעים סדרה של להיטי דיסקו אלקטרוני מהפכניים ובהם "I Feel Love" של דונה סאמר ב-1977, ופסקול הסרט "אקספרס של חצות" ב-1978. במקביל צברה המוזיקה האלקטרונית פופולריות גם בצרפת, ועם הקרוס-אובר למיינסטרים ניתן למנות שם כמה להיטי מצעדים ובהם Space בשירם "Magic Fly", ו-Cerrone בשירו "Supernature".
מקורות השם "איטלו"

הסגנון כונה "איטלו" בנסיבות מסחריות גרידא, ומחוץ לאיטליה נחשב לצליל "אירופאי" (Euro-Pop) ולאו דווקא איטלקי. מה עוד שאת רוב המוזיקה שמכנים כיום "איטלו" לא עשו באיטליה כי אם בצרפת וגרמניה.
ב-1978 הקימו בניו-יורק צוות מפיקים איטלקיים את בית ההפקה "Goody Music Records", שטבע את צליל ה"בוגי" שהתפתח עם הזמן לאיטלו האופייני. לאחר שהלייבל פשט את הרגל ב-1982, כמה מהמפיקים (צ'לסו ואלי, מאורו מאלוואסי) "חזרו הביתה" ועמדו מאז מאחורי כמה מהקלאסיקות הגדולות של הז'אנר, ואף מאחורי הפקות של אמנים איטלקיים גדולים אחרים שלא קשורים לז'אנר, כגון להקת מאטיה באזאר, ארוס רמאצוטי, אנדראה בוצ'לי וכו'. כמה מהזמרים האיטלקיים המפורסמים כיום החלו בסגנון ה"איטלו דיסקו" ובהם צוקרו (בלהקה בשם Taxi), ג'ובאנוטי וכו'.
תור הזהב והדעיכה

האיטלו דיסקו נתפס בשעתו כמוזיקת הפופ האלקטרונית-פרופר הראשונה. הוא פרץ אל הזרם המרכזי בשנת 1982, והיה במרכז הבמה עד לשנת 1988, אז הלך ודעך אל מול פריחת מוזיקת האוס וטכנו, סגנונות שהתפתחו ממנו.
רבים מאמני האיטלו דיסקו נשארו במרכז הבמה גם כאמני יורודאנס (לדוגמה, Savage, שהקים את חברת התקליטים DWA שהנפיקה אמנים כגון Ice MC, Corona, Alexia, Double You ו-Whigfield) כאשר בתחילת שנות התשעים השליטו את צליל האיטלו-האוס (Black Box, Cappella וכו')
תור הזהב והדעיכה > החזרה לתודעה

ז'אנר האיטלו דיסקו חזר לתודעה בראשית שנות האלפיים בעקבות כמה מהלכים:
מהפכת ה-mp3 איפשרה הפצה מחודשת של להיטים שנחשבו עד אז נדירים מאוד, בין השאר משום שיצאו בעותקים בודדים ובתפוצה אזורית בלבד, בזמנו.
איחודן של להקות בולטות משנות השמונים (כגון מודרן טוקינג), שהפך להצלחה, גרר אחריו גל של איחודים נוספים מצד אחד, וחיקויים מצד שני.
גל הרטרו לאייטיז והאלקטרו-קלאש הפך את הנהירה לדיסקו האלקטרוני לדבר אופנתי. מוזיקה עכשווית בסגנון נקראת כיום ניו-דיסקו.
להיטים בולטים

Gazebo – I Like Chopin
Ryan Paris – Dolce Vita
Baltimora – Tarzan Boy
Righeira – Vamos A La Playa
Tony Esposito – Kalimba De Luna
Ken Laszlo – Hey Hey Guy
Sabrina – Boys, Boys, Boys
Spagna – Call Me
RAF – Self control (התפרסם בביצועה של לורה ברניגן)
Savage – Don't Cry Tonight
Cheri, Cheri Lady – מודרן טוקינג
אמנים עכשוויים בסגנון

Annie
Sally Shapiro
Tobias Bernstrup
Savas Pascalidis
Vitalic
Legowelt
I.F
Alden Tyrell
Lindstrøm
Prins Thomas
Daniel Wang
Putsch '79
Bangkok Impact