stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנייה בסרגל ובמחוגה
הכללות

אף על פי שבבעיות הבנייה הקלאסיות מקובל היה להשתמש בשני הכלים, הסרגל והמחוגה, ידוע שאפשר להסתפק בהרבה פחות. בשנת 1797 פרסם הגאומטרן האיטלקי לורנצו מסקרוני ספר, שבו הראה שכל בעיה שאפשר לבנות בסרגל ומחוגה, אפשר לבנות גם באמצעות המחוגה לבדה. כדי להראות זאת, הוכיח מסקרוני שבמחוגה ניתן לחבר ולחסר ארכי קטעים, וגם להכפיל ולחלק אורכים זה בזה. (לא ניתן לבנות ישרים, אך ניתן למצוא שתי נקודות המתוות את הישר, ולמעשה לשרטט נקודות כרצוננו הנמצאות על הישר).
כבר ב-1759 עסק ד'אלמבר בפתרון בעיות בנייה בסרגל בלבד. בעיות אלה מטבען מוגבלות יותר מאשר הבניות במחוגה ובסרגל, משום שהסרגל אינו מאפשר אלא פתרון של משוואות ליניאריות. עבודתו של ד'אלמבר המריצה מתמטיקאים צרפתיים אחרים לעסוק בנושא, שהעניין בו גבר אחרי פרסום ספרו של מסקרוני. באותה עת הציע ז'אן-ויקטור פונסלה (Jean-Victor Poncelet‏; 1867-1788) שהוספת מעגל אחד קבוע במישור (יחד עם המרכז של אותו מעגל), די בה כדי לאפשר לסרגל לפתור כל בעיית בנייה במחוגה וסרגל. השערה זו הוכחה ב-1833 על ידי הגאומטרן יאקוב שטיינר, וזכתה לשם משפט פונסלה-שטיינר.
כלי נוסף שניתן להגדיר הוא "סרגל דו-צדדי" ― כלי שבהינתן ישר, מסוגל לבנות ישר מקביל במרחק קבוע (רוחב הסרגל), ובהינתן שתי נקודות שמרחקן גדול מרוחב הסרגל, מסוגל לבנות ישר דרך אחת מהן שמרחקו מהשנייה שווה לרוחב הסרגל. כל בעיה שאפשר לבנות בסרגל ומחוגה, אפשר לבנות באמצעות סרגל דו-צדדי בלבד.
היפיאס הראה שבעזרת קוואדרטריקס, כלי שאיננו בארגז הכלים של הגאומטריה, ניתן לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים, וכן הוכח שכלי זה מאפשר את תרבוע העיגול.
כלי אחר שנעשה בו שימוש בהקשר דומה, הוא "הסרגל המסומן" או ה-neusis construction (אנ'), כלי שבהינתן קטע, נקודה, ושני קווים, בונה נקודה על כל אחד מהקווים כך ששלוש הנקודות ― הנתונה ושתי החדשות ― נמצאות על ישר אחד, והמרחק בין שתי החדשות הוא כאורך הקטע הנתון. כלי זה ניתן ל"מימוש" על ידי סרגל, עליו ניתן לסמן אורך של קטע נתון, ואז להניח אותו על הנקודה הנתונה, ולאפשר לו להסתובב ולהחליק על גביה, עד ששני קצות הקטע שמסומן עליו ייגעו בשני הקווים הנתונים ― ואז לבנות את הקו שהוא מתווה.
ה-neusis construction מספק פתרון נאה לכמה מהבעיות שהוזכרו קודם לכן, כמו הבעיה של הכפלת הקובייה (אותה אפשר לפתור גם באמצעות חיתוך של פרבולות, או בעזרת העקום הקרוי קונכואיד, שבנייתו מיוחסת לניקומדס, בן המאה השנייה לפני הספירה). ארכימדס הראה שאפשר, בעזרת סרגל, מחוגה ו-neusis construction, לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים.
ניתן להגדיר עקום שלישי זווית (אנ'), ואז בעזרת סרגל ומחוגה לחלק זוויות ל-3 חלקים שווים.
לקריאה נוספת

Heinrich Dorrie, 100 Great Problems of Elementary Mathematics, (translated 1965).
בניות גאומטריות - בעיות קלאסיות, אתגריות וממוחשבות, הוצאת שאנן. 2015.
חידושים בגאומטריה אוקלידית - תיאוריה של מרובע קמור ומעגל היוצר נקודות פסקל על צלעותיו, הוצאת אקדמון, 2021.
בעיות בנייה חדשות ומתאימות לתלמידי תיכון, כנס ירושלים ה12 למחקר בחינוך מתמטי, עמ' 139-142.
הערות שוליים

↑  בנייה באמצעות מחוגה בלבד
↑  סנדרה קיי בירל, עבודת גמר לתואר מוסמך במכון הטכנולוגי של קליפורניה, מאי 1983. העבודה עוסקת בכלים נוספים; הפרק שנוגע לסרגל הדו צדדי מתחיל בעמוד 50.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4792645-4 
הדגמת חמש הפעולות, כאשר למעלה הנתון ולמטה - הבנייה (סדר הפעולות משמאל לימין)
בניית משושה משוכלל, באמצעות סרגל ומחוגה
בעיית מלפאטי: בהינתן המשולש ABC, יש לשרטט את שלושת המעגלים המשיקים לצלעות ומשיקים זה לזה
בוז'נה נימצובה

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1820 ווינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  21 בינואר 1862 (בגיל 41) פראג, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 שם לידה:  Barbora Novotná 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וישהראד 
 עיסוק:  סופרת
 שפות היצירה:  צ'כית, גרמנית 
 יצירות בולטות:  The Grandma, Wild Bára 
 צאצאים:  Karel Němec, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 חתימה:   
 
בּוֹזֶ'נָה ניֶמצוֹבָה (בצ'כית: Božena Němcová;‏ 4 בפברואר 1820 בווינה – 21 בינואר 1862 בפראג) הייתה סופרת צ'כית בתקופת המאוחרת של התחייה הלאומית הצ'כית.
תמונתה מופיעה על שטר 500 קרונות צ'כיות.
תולדות חייה

בוז'נה נימצובה נולדה בשנת 1820 בשם ברבורה פנקלובה (Barbora Panklová) בווינה. הייתה בתם של יוהאן פנקל וטרזיה נובוטנה. בילדותה נימצובה התגוררה בקרבת העיירה הקטנה רטיבור'יצה (Ratibořice) עם סבתה מגדלנה נובוטנה (Novotná). סבתה הייתה דמות חשובה מאוד בחייה ונימצובה כתבה מאוחר יותר את הרומן המפורסם ביותר שלה בהשראתה.
כשהיא הייתה בת 17, נישאה ליוסף נימץ, שעבד כפקיד מכס בכיר, והיה מבוגר ממנה בחמש עשרה שנים. את השידוך סידרו הוריה של נימצובה. בשנים 1843-1847 הזוג התגורר בדומז'ליצה ובתקופה זו נימצובה החלה לכתוב את יצירותיה.
הנישואים לא היו מאושרים ובני הזוג לא הבינו אחד את השנייה. מבחינת נימצובה, בעלה היה אדם גס וסמכותי מדי. שני בני הזוג היו פטריוטים צ'כים, מה שגרם לבעל לא מעט בעיות בעבודה, ולעיתים קרובות הועבר למקומות שונים ובסופו של דבר נאלץ לעזוב את מקום העבודה שלו. לזוג נולדו ארבעה ילדים. המשפחה סבלה מעוני.
נימצובה מתה בעוני, לאחר שנפרדה מבעלה. הפטריוטים הצ'כיים ארגנו לה הלוויה מפוארת.
יצירתה

נימצובה כתבה סיפורים קצרים, רומנים ואגדות. ליצירותיה נודעה השפעה רבה על הפרוזה בצ'כית; העיתונאי והסופר יוליוס פוצ'יק, שהיה גם מתנגד בולט לנאציזם ואיש המחתרת האנטי-נאצית, ראה בה את מייסדת הפרוזה הצ'כית המודרנית. היא ואחרים פנו מן הדגם הרומנטי הגבוה, הקאנוני, של משוררים כדוגמת קארל יארומיר ארבן (Erben) וקארל הינק מאכה (Mácha), לכתיבה קרובה יותר לשפת הדיבור, העוסקת בין השאר גם באנשים פשוטים.
רבות מיצירותיה של נימצובה עוסקות בחיי הכפר. היא התעניינה בפולקלור ובאגדות עמים, נסעה ברחבי צ'כיה וסלובקיה וכתבה אגדות וסיפורים רבים (חלקם בעזרת מה שהכירה מילדותה). ברומנים שלה תיארה עולם כפרי אידילי, שמופרע רק מבחוץ.
מבקרים וחוקרים לא מעטים דנו בשאלה לאיזו מסורת יש לשייך את נימצובה: לראשוני הריאליזם הספרותי, לרומנטיקה המאוחרת או לקטגוריה נפרדת לחלוטין. בתקופה הקומוניסטית עברו כתביה ניכוס אידאולוגי והוצגו כפרוטו-סוציאליסטיים, אך גם לאחר מהפכת הקטיפה הם נשארו במעמד קאנוני.
ביבליוגרפיה > רומנים

הכפר בהר (Pohorská vesnice)
הסבתא (Babička) (1855) – יצירתה המפורסמת ביותר. עוסקת בנערה צעירה בשם Barunka (צורת חיבה של Barbora) והילדות שלה עם סבתה בכפר.
ביבליוגרפיה > סיפורי ילדים ואגדות

Chýše pod horami
O dvanácti měsíčkách
Národní báchorky a pověsti (הסיפורים והאגדות הלאומיים)
Slovenské pohádky a pověsti (סיפורי ואגדות סלובקיה)
Selská politika (הפוליטיקה הכפרית)
Hospodyně na slovíčko
Dopisy z lázní Františkových (המכתבים מפרנטישקובי לאזנייה)
Listy přítele přítelkyni
Silný Ctibor
Devět křížů (תשעת הצלבים)
הערות שוליים

↑  Julius Fučík, Božena Němcová bojující, Otto Girgal, 1940, עמ' 55. (בצ'כית)
1 2  Bozena Nemcová, Encyklopedie CoJeCo.cz [online], Brno: CoJeCo.cz, ‏2020 (בצ'כית)
↑  Czech literature: The 18th and 19th centuries, Encyclopaedia Britannica Online (באנגלית)
↑  Czech Republic: Literature, Encyclopaedia Britannica Online (באנגלית)
↑  Robert B. Pynsent, S. I Kanikova (Editors), Reader's encyclopedia of Eastern European literature, New York: HarperCollins, 1993, עמ' 280. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265963405171  PLWABN: 9810594754005606  BIBSYS: 90308093  BNC: 000475432  BNE: XX4982130  BnF: cb134894513 (data)  CANTIC: a11710615  CiNii: DA02047945  GND: 118738429  ICCU: RAVV035891  ISNI: 0000 0001 2134 3289  LCCN: n50002767  LNB: 000027928  NDL: 00451126  NKC: jk01083016  NLA: 35379987  NLK: KAC201893844  NSK: 000038576  NTA: 069704511  RKD: 441620  SUDOC: 035804599  Trove: 932087  VcBA: 495/362748  VIAF: 56763450   WorldCat (עם VIAF): 56763450 
הקבר של נימצובה בבית הקברות וישהראד
מחסן נאמג'ו

| --- | --- |

מחסן נאמג'ו, ניו יורק 2013
 לידה:  4 במרץ 1976 (בן 49) מחוז ח'ראסאן, משהד, איראן
 מוקד פעילות:  איראן 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, שחקן, נגן סטאר, גיטריסט
 סוגה:  שלוב של מוזיקה איראנית ומוזיקה מערבית
 שפה מועדפת:  פרסית 
 כלי נגינה:  סטאר, גיטרה
 www.mohsennamjoo.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מחסן נאמג'ו (בפרסית: محسن نامجو; נולד ב-4 במרץ 1976) הוא מוזיקאי, מלחין ופזמונאי איראני החי בניו יורק. יצירותיו מושפעות מפולקלור ומוזיקה איראנית מסורתית, וכן מסגנונות מודרניים כגון רוק ובלוז. נאמג'ו ידוע בביקורתו כלפי המשטר האיראני, המתבטאת לא פעם ביצירותיו. בנוסף, הוא עוסק גם בכתיבה והוראה באוניברסיטאות.
ביוגרפיה

נאמג'ו נולד במחוז ח'וראסאן שבצפון-מזרח איראן. הוא גדל בעיר משהד והחל ללמוד מוזיקה פרסית קלאסית בגיל 12. כילד, חווה את מלחמת איראן–עיראק, שבה התנסה בשירה לצד משפחתו המורחבת בזמן שחיפשו מחסה מהפצצות. לאחר אותו אירוע, סברו הוריו שיש לשלוח אותו לבית ספר מוזיקלי. עם התבגרותו, החל להאזין למוזיקאים מערביים כגון ג'ים מוריסון ואריק קלפטון, ולקרוא פילוסופיה וספרות פרסית.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

בשנת 1994 התקבל לאוניברסיטה בטהראן, לבית הספר לדרמה והחל ללמוד תיאטרון. בשנת 1995, התקבל למחלקה לאמנויות יפות באוניברסיטת טהרן. הוא תיאר את הלימודים בבית הספר לתיאטרון כמשמעותיים ומרחיבי אופקים עבורו, בעוד שלימודי המוזיקה היו שמרניים וצרי אופק. זה התבטא בחוסר האפשרות לשלב אלמנטים זרים (אלמנטים של מוזיקה מודרנית) למוזיקה האיראנית המסורתית או הוספת סולמות וכלי נגינה מודרניים כמו גיטרה. בשל סיבות אלו לא סיים את לימודיו האקדמיים.
בשנת 2008, התקבל ללמודים בקונסרבטוריון פריינר (Prayner Conservatory) בווינה, ובשנת 2009, התקבל כאמן במרכז מדעי הרוח של אוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. בין השנים 2011-2010 שימש כעמית במחלקה למוזיקה באוניברסיטת סטנפורד.
ביוגרפיה > תחילת פועלו האומנותי

הואיל ולא סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת טהרן, הוא נאלץ לצאת ולהרוויח את לחמו. נאמג'ו החל להופיע באופן עצמאי ולכתוב בתשלום עם חבר שירים לטלוויזיה האיראנית. הוא כתב עם שותפו כ-18 שירים, שרובם הסתמכו על השירה הפרסית הקלאסית ועל משוררים קלאסיים כמו סעדי וחאפז הנחשבים לב הקאנון האיראני. הם ציפו שהשירים יאושרו לפרסום על ידי הצנזורה האיראנית, אך התאכזבו - 17 מהשירים לא אושרו על ידי תחנת הטלוויזיה. השיר האחרון, שהתבסס על פואמה של ח'ומייני, אושר לפרסום בתנאי שיקבלו אישור נוסף, מגוף רגולציה איראני אחר. דחייה זו גרמה לנאמג'ו להפסיק להאמין במוסדות האיראניים, והוא החליט שזה הזמן המתאים עבורו למלא את חובתו לשירות צבאי, כפי שמחייב החוק האיראני.
בשנת 2002 הופיע כחלק מלהקה בשם "מאד", וההופעות מבחינה מסחרית הצליחו מאוד. אך הלהקה ונאמג'ו סבלו מהתנכלויות תמידיות מצד הרשויות האיראניות. התנכלויות שהתבטאו בסירוב לאשר את תוכני המוזיקה שלהם, או התפרצותם של כוחות הבסיג' להופעה והפסקתה באמצע, למרות העובדה שהיו להם אישורים להופעה מצד רשויות השלטון. אירועים אלה גרמו לייאוש ואובדן מוטיבציה בקרב חברי הלהקה. בהופעה אחרת של הלהקה התפרץ שוב הבסיג' לבמה והעילה להתפרצות זו הייתה מילים שהופיעו בשיר שכתב נאמג'ו, שכללו לכאורה דברי כפירה – שלילה של אמרה דתית נפוצה בפרסית. הופעת הלהקה הסתיימה כמתוכנן, אך חברי הלהקה נפרדו מנאמג'ו, מאחר שהרגישו כי סגנונו מעמיד אותם בסכנה.
ביוגרפיה > אלבום ראשון וגלות מאיראן

ב-2007 פרסם נאמג'ו באופן רשמי את אלבומו הראשון - תרנג'. שנה שלימה נדרשה מנאמג'ו ומפיק האלבום להשיג אישור לפרסומו, אך ללא הצלחה. בצר להם ניסו נאמג'ו והמפיק לעקוף את הרשות שלא אישרה את פרסומו, משרד ההדרכה האסלאמית, על ידי פנייה לגוף ממשלתי אחר, המחלקה האומנותית של המהפכה האסלאמית, גוף ממשלתי שהייתה לו האפשרות והיכולת לאשר פרסום מוזיקה ללא משרד ההדרכה. הם הצליחו והאלבום קיבל את האישור המיוחל, אולם כשנודע למשרד ההדרכה האיסלאמית שהאלבום פורסם ללא אישורו, הוציא גינוי והחרים עיתונים שפרסמו כתבות על נאמג'ו בשבועות לאחר הפרסום. האלבום זכה לתהודה רבה באיראן, כאשר סגנונו המשלב אלמנטים פרסיים קלאסיים עם מערביים מודרניים זכה לאהדה ודחייה חזקות בו זמנית. באותה שנה התפרסם השיר ״שמס״ באינטרנט. השיר הוא יצירה ישנה של נאמג'ו משנת 2003 המשלב בתוכו פסוקי קוראן והוא חריג בצורה משמעותית מאמנות הקראת הקוראן המסורתית. מילות השיר כוללות בתוכו הלחנה של פסוקים וצלילים כמו נהמות וזמר נשי. השיר, שנאמג'ו מעולם לא פרסם באופן רשמי, גרם לסערה סביבו באיראן. בעקבות "שמס" נתבע נאמג'ו בשנת 2008, על ידי איש דת באיראן. הואיל וכך, הבין נאמג'ו שעתידו המוזיקלי באיראן נראה קודר, הוא גלה מארצו ולא שב אליה. בשנת 2009 נגזר עליו עונש של חמש שנות מאסר בשל פגיעה והעלבת הקוראן, אותו הוא ריצה בהיעדרו. מחוץ לאיראן, היה נאמג'ו ביקורתי יותר כלפי המשטר האיראני, ובאותה שנה (2009) אף הוציא שיר בו הוא מגחיך את ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן, ואת הדת באופן כללי. גם בגלות נאמג'ו ממשיך את פועלו: הוא יוצר, מרצה ומשתתף בתכנים אומנותיים אחרים.
סגנון מוזיקלי > שילוב בין מזרח ומערב

סגנונו המוזיקלי ידוע בשילוב של השפעות איראניות-מזרחיות למערביות. סגנון ייחודי זה התעצב בעת שירותו בצבא, שאותו תיאר נאמג'ו כמשמעותי להתפתחותו המוזיקלית. בתקופה זו התנסה נאמג'ו בנגינת בלוז ובסגנונות מוזיקה מערביים אחרים עת ניגן על הסטאר הפרסי שלו. כאשר ניגן בסטאר, חברו לצבא היה מנגן על גיטרה בסולמות פרסיים. השילוב שלו בנגינה מתבטא במאפיינים מוזיקליים רבים ושונים, למשל שילוב של כלי נגינה, סולמות, וליריקה הלקוחים מהעולם הערבי או הפרסי המסורתיים ושזורים זה בזה.
סגנון מוזיקלי > ביקורתיות

נאמג'ו ידוע בביקורתו כלפי המשטר האיראני, בפרט בכל הקשור בצנזורה וחופש יצירתי. שיריו כוללים מוטיבים של ביקורת נגד שחיתות, המצב היום-יומי האיראני, פוליטיקה איראנית פנימית וכן ייאוש מהמצב של העם באיראן. כיוצר, הוא לא פוחד להתעמת עם רעיונות הנמצאים בלב האורתודוקסיה האיראנית, כגון מהפכה, דת ומות קדושים. הוא נעצר מספר פעמים על ידי הרשויות האיראניות בשל יצירותיו והתכנים שלהן. בנוסף, פעמים רבות הפריע הבסיג' להופעותיו וקרא לו לחקירות עקב פועלו. בהתייחסותו לממשלתו של נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד וגל המחאות שפקד את איראן בשנת 2009, טען נאמג'ו שכל פעולה של יצירה מוזיקלית תחת דיכוי המשטר האיראני מהווה צורה של מחאה. כפועל יוצא, הוא טוען שיצירותיו שלו ושל ועמיתיו המוזיקאים האיראנים בגלות נוצרו על בסיס מחאתי.
דיסקוגרפיה

| שנה | שם האלבום |
| --- | --- |
2005: Damavand
2006: Jabr
2007: Toranj
2009: Oy
2010: Useless Kisses
2011: Alaki
2012: 13/8
2014: Trust the Tangerine Peel'
2016: Personal Cipher
2017: Axis of Solitude
2018: On the String of the Tear's Bow
2019: Phantasm
2019: Until…
2020: Motantan
2020: Symphonic Odyssey
2021: Ba Sad Hezar
2022: Odd Time Rock
2023: Restless
משחק
| שנה | שם ההצגה |
| --- | --- |
2004: Few Kilos of Dates For a Funera
2012: Jana and Baladour
2013: Arash
2014: Radio Dreams
פרסים והוקרה

בשנת 2016 זכה נאמג'ו בפרס השחקן הטוב ביותר על הופעתו בסרט "Radio Dreams", בפסטיבל הקולנוע הבין-לאומי ה-37 של דרבן.
הערות שוליים

1 2 3 4  Mohsen Namjoo, Mohsen Namjoo (באנגלית אמריקאית)
1 2  Nazila Fathi, "Iran's Dylan on the Lute, With Songs of Sly Protest", The New York Times, ‏01/09/07
1 2  Shoja Azari, "MOHSEN NAMJOO with Shoja Azari", The Brooklynn Rail, ‏02/2013
↑  Nahid Siamdoust, Soundtrack of the Revolution: The Politics of Music in Iran, Stanford: Stanford University Press, 2017, עמ' 183-188
↑  Nahid Siamdoust, Soundtrack of the Revolution: The Politics of Music in Iran, Stanford: Stanford University Press, 2017, עמ' 192-194, 205-207
↑  Nahid Siamdoust, Soundtrack of the Revolution: The Politics of Music in Iran, Stanford: Stanford University Press, 2017, עמ' 196-197
↑  Nahid Siamdoust, Soundtrack of the Revolution: The Politics of Music in Iran, Stanford: Stanford University Press, 2017, עמ' 199-200
↑  Siamdoust, Nahid, Soundtrack of the Revolution: The Politics of Music in Iran, Stanford: Stanford University Press, 2017, עמ' 170-183
↑  Mohsen Namjoo, "The Revolution and Music: A Personal Odyssey", In Diamond, Larry and Milani, Abbas (Editors). Politics and Culture in Contemporary Iran: Challenging the Status Quo, 2015, עמ' 179-217
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16197560z (data)  GND: 1061785424  ISNI: 0000 0004 6299 0345  LCCN: no2012017254  MusicBrainz: 2c310708-c4ed-4dec-9d10-ce08ed46be8b  SUDOC: 258128674  VIAF: 120195433   WorldCat (עם VIAF): 120195433
נתן אשל

נתן אשל (נולד ב-5 ביולי 1947) הוא איש מִנהל ישראלי. ניהל במשך כ-16 שנים את עיתון "הצופה", היה סמנכ"ל בעיתון "ישראל היום" וראש הסגל בלשכת ראש הממשלה תחת ראש הממשלה בנימין נתניהו. נאלץ לפרוש משירות המדינה ולהתחייב שלא לשוב אליו, לאחר שנחשד בהטרדה והורשע בדין משמעתי בצילום לא מקובל.
ביוגרפיה

אשל נולד בארץ ישראל בשם נתן נטע גרינבוים. למד במדרשית נעם. הוא סגן-אלוף במילואים[דרושה הבהרה]. היה חבר מרכז המפד"ל. ניהל במשך 16 שנים את עיתון "הצופה" ושימש דירקטור בחברת "ישראלום נכסים" בשנים 2007–2009. שימש סמנכ"ל עיתון "ישראל היום".
נשוי לדבורה ואב לארבעה. מתגורר בתל אביב. בתו, יפעת סלע, היא יושבת ראש אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית.
באפריל 2009, עם שובו של בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה, מונה אשל לראש לשכת ראש הממשלה. בדצמבר 2010 פורסם שתוארו שונה ל"ראש הסגל" בלשכת ראש הממשלה. הוא מקורב לשרה נתניהו ואיש אמונה.
ביוגרפיה > פרשת פרישתו מלשכת ראש הממשלה

בינואר 2012 נודע ששלושה בכירים בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו – מזכיר הממשלה צבי האוזר, ראש מערך ההסברה הלאומי יועז הנדל, והמזכיר הצבאי יוחנן לוקר – פנו ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, ומסרו לו מידע על חשד שלפיו נתן אשל הטריד עובדת בלשכה. וינשטיין העביר מידע זה לחקירה בנציבות שירות המדינה.
עובדת הלשכה, ר', סירבה להעיד בפרשה. בעקבות החקירה בנציבות שירות המדינה הוסכם על עסקת טיעון, שבמסגרתה הועמד אשל לדין משמעתי בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה. בדין המשמעתי ביקש התובע עונש מוסכם של נזיפה חמורה ואשל הודה שצילם את ר' ב"צילום לא מקובל", נכנס למחשב שלה שלא בידיעתה ומסר מידע הנוגע לה לגורמים בלשכה. עוד הוסכם כי אשל יתפטר משירות המדינה ולא יעבוד בו בעתיד. בית הדין קיבל את עסקת הטיעון.
עם פרישתו של אשל פרסמה לשכת ראש הממשלה הודעה שלפיה "נתניהו מבקש להודות לאשל על עבודתו המסורה והטובה במשך שנים בתפקיד ראש לשכת ראש הממשלה, ולשבח את תרומתו החשובה לעבודה המוצלחת של ממשלת ישראל".
נתניהו נזף בשני בכירי לשכתו, הנדל והאוזר, על שלא שיתפו אותו במידע שהעבירו ליועץ המשפטי לממשלה, ולכן נאלץ ללמוד על הפרשה מהדיווח באמצעי התקשורת. בעקבות נזיפה זו הודיע הנדל על פרישתו מתפקידו. על טענתו זו כלפי בכיריו חזר נתניהו גם במסיבת עיתונאים. בעקבות טענתו של נתניהו התפתח דיון בשאלה האם התקשי"ר אסר על הבכירים לדווח לנתניהו, או שלא נכללת בו הגבלה כזו. הבסיס לדיון היה סעיף 42.474 לתקשי"ר, האומר: "אחראי שקיבל תלונה לא יברר את התלונה, אלא יעביר אותה לאגף החקירות בנציבות שירות המדינה בלבד, ולא ימסור כל מידע הקשור לתלונה לכל גורם אחר במשרד או מחוצה לו".
ביוגרפיה > לאחר פרישתו

באפריל 2012 פנתה תנועת אומ"ץ ליועץ המשפטי לממשלה ולמבקר המדינה, לאחר שהתברר שגם לאחר פרישתו ממשיך אשל לפקוד את לשכת ראש הממשלה על בסיס יומי, ולבצע משימות בשליחות נתניהו.
מאז 2012 עובד אשל באספקת שירותי ניהול ותיווך לעמותת "דע אמת", שנוסדה על ידי איש העסקים מוזי ורטהיים ולגורמים נוספים. בנובמבר 2014 תבע אשל את "מקורות פיתוח וייזום", חברה בת של מקורות, אחרי שלא שילמה לו דמי תיווך בסך 856 אלף ש"ח, עבור עסקה שנחתמה בנובמבר 2013 עם חברה ממשלתית מקסיקנית. בינואר 2015 פסק בית משפט השלום בתל אביב לטובת אשל.
בינואר 2013 פרסמה שלי יחימוביץ' הודעת דואר אלקטרוני שנשלחה אליה בטעות, ובה מבקש אשל מהיועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה, שלומית ברנע פרגו, לברר האם מותר לו לעמוד בראש צוות המשא ומתן להקמת הממשלה.
באפריל 2019 פורסם שאשל יהיה שותף בצוות המשא ומתן הקואליציוני בין הליכוד והמפלגות השותפות.
ב-2018 פורסם כי הקים ביחד עם ישראל גרינץ, קרוב משפחתו בן ה-19, חברה לניהול קמפיינים פוליטיים ברשת באמצעות טכנולוגיה מתקדמת, אשר נרשמה תחת השם NEAIG וכי השניים מחזיקים באחוזי בעלות שווים ומכהנים כדירקטורים בחברה.
ב-1 במרץ 2020, יום לפני הבחירות לכנסת ה-23, פרסמה אילנה דיין הקלטה של אשל ובה התבטאויות כנגד עדות המזרח וכן כנגד השרה מירי רגב. אשל אמר כי "הציבור הזה – אני קורא לו אפילו הלא-אשכנזי הזה [...] הם שונאים הכול. הצלחנו להטריף... השנאה הזאת היא מה שמאחד את המחנה שלנו". בהתייחסותו לשרה רגב ושלהוב המצביעים אמר "מירי רגב עושה עבודה מצוינת. זאת אומרת זה שהיא בהמה בכלל, עזוב... אבל היא עושה עבודה מצוינת. כי היא מלהיבה... כמו ההוא בכדורגל שעומד ועושה לקהל ככה עם הידיים. זה מה שהיא עושה. וזה מצליח... היינו עשרים וכמה אבל היינו שלושים, היינו שלושים עלינו לשלושים ושש...והעם לגמרי מתנתק מהדברים האחרים. להפך. עוד מרוויחים אותו יותר ויותר. לכן אין לנו ברירה". בנימין נתניהו אמר שדבריו של אשל אינם מקובלים עליו, ואשל פרסם התנצלות.
הערות שוליים

↑  צבי זרחיה, הנבחרת הכלכלית של נתניהו, באתר הארץ, 24 בפברואר 2009
↑  רז קיל, הכיפות של ביבי ורובי, באתר "דתילי" (אורכב בארכיון האינטרנט), 9 באוגוסט 2009
יהושע בריינר‏, נפתלי בנט הוא היו"ר החדש של הבית היהודי, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2012
↑  לילך ויסמן, ‏שינויים בלשכת נתניהו: נתן אשל מונה לראש הסגל, באתר גלובס, 28 בדצמבר 2010
↑  עוזי בנזימן, פתולוגיה, לא דרמטולוגיה, באתר העין השביעית, 25 בפברואר 2012
↑  "עדות: אשל הטריד מינית וביצע מעשה מגונה", באתר ynet, 27 בינואר 2012
בן כספית, ‏העדויות כנגד נתן אשל נחשפות: "מערכת יחסים חולנית ומופרעת", באתר מעריב אונליין, 20 בדצמבר 2017
↑  אטילה שומפלבי, בכירים בממשלה: וינשטיין כשל בפרשת נתן אשל, באתר ynet, 27 בינואר 2012
↑  אביעד גליקמן, נתן אשל יתפטר ויודה ב"צילום לא מקובל" של ר', באתר ynet, 19 בפברואר 2012
↑  גזר הדין כנגד נתן אשל בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה
↑  רביב דרוקר ועמרי נחמיאס, נתניהו הודה לנתן אשל על "עבודתו המסורה" ומינה את גיל שפר למחליפו, באתר nana10‏, 19 בפברואר 2012
↑  מורן אזולאי, לשכת נתניהו מתפרקת: יועז הנדל התפטר, באתר ynet, 21 בפברואר 2012
נדב פרי ועמרי נחמיאס, בעקבות פרשת אשל: ראש מערך ההסברה יועז הנדל פורש מתפקידו, באתר nana10‏, 21 בפברואר 2012
דנה ויס, "ר' סיפרה לי על ההטרדה המינית - לא הייתה לי ברירה", חדשות 2, 21 באפריל 2012
↑  רן רימון, נתניהו נגד יועציו: צריך לקרוא על אשל בעיתונים?, באתר ynet, 22 בפברואר 2012
↑   נתי טוקר, איש סודו של נתניהו קיבל חצי מיליון שקל מעמותה של ורטהיים שפעילותה אפסית, באתר TheMarker‏, 29 בפברואר 2016
 נתי טוקר, מסלול הכסף מקוקה קולה לנתן אשל, דרך עמותה "למאבק בעלילות נגד העם היהודי", באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2017
↑  גור מגידו, חן מענית, עמירם ברקת, ‏נתן אשל ניצח את מקורות ייזום: יקבל מהחברה 850 אלף שקל, באתר גלובס, 28 בינואר 2015
↑  אריק בנדר, קומדיה של טעויות. אשל טועה בכתובת, באתר nrg‏, 28 בינואר 2013)
↑  ישי כהן, חוק הגיוס; נתן אשל יתווך בין החרדים לאביגדור ליברמן, באתר כיכר השבת, ‏21 באפריל 2019
↑   חיים לוינסון, נתן אשל הקים חברה לניהול קמפיינים פוליטיים ברשת, המיועדת לפעול בחו"ל, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2018
↑  אנה רייבה ברסקי, ‏הקלטות נתן אשל: "השנאה מאחדת את המחנה שלנו, מירי רגב בהמה", באתר מעריב אונליין, 29 בפברואר 2020
↑  הלל ביטון - רוזן, נתניהו: דברי אשל אינם מקובלים, הליכוד מכיל את כלל החברה הישראלית, באתר ערוץ 20, 1 במרץ 2020
נמלים בארץ ישראל

נמלים בהרצליה
בארץ ישראל ידועים כ-398 מינים ותת-מינים ב-46 סוגים שונים של נמלים, נכון ל-2020. שלושת המינים הנפוצים ביותר בארץ הם האצנית הצהובה, נמלת האש ונמלת קציר שחורה. נמלי האש מהוות מין פולש בישראל, והן ידועות בנזק הגדול שהן גורמות. עקיצתן מכאיבה, ואף עלולה להוביל לתוצאות חמורות ואפילו למוות אצל אנשים האלרגים לעקיצותיהן. זאת ועוד, הן מהוות סכנה למגוון הביולוגי ועלולות לפגוע במארג האקולוגי המקומי.
סולריום עליו ניתן לראות כמה נמלי בנאית ישראלית
רגל אדם לאחר עקיצות נמלי אש
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הכחדה ומאמצי שימור

הנמלים בישראל אינן מוגדרות כ"ערך טבע מוגן", ועל כן אינן זוכות להגנות הנלוות.
יחסי גומלין עם האדם

בין חוקרי הנמלים (מירמקולוגיה) המפורסמים נמצא יעקב עופר, חוקר ישראלי ידוע שכתב את מדריך הנמלים "נלך אל נמלה".
יחסי גומלין עם האדם > נזקים

בין מיני הנמלים המזיקות ביותר נמצאות נמלי האש. נמלים אלו הן מין פולש בישראל, ונצפו לראשונה בארץ בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן בשנת 2005. בתחילה נמצאו בעיקר בתוך יישובים, אך לאחר מכן נמצאו גם בשטחים פתוחים הסמוכים ליישובים. התפשטות הנמלה נמשכת ובקיץ 2009 אותרה גם במרכז הארץ, בערים שוהם, בית אריה, הוד השרון נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו. המשרד להגנת הסביבה הוציא התרעה מיוחדת בנושא. בדו"ח שפורסם בשנת 2022, קבע מבקר המדינה שבישראל אין אסדרה של הטיפול במינים פולשים. על פי דו"ח המבקר, נכון לאוגוסט 2021, 114 משתלות היו נגועות בנמלת האש.
עקיצת הנמלה כואבת מאוד ומהווה מטרד לתושבי האזורים שבהם הן נמצאות. הכאב מתואר כצריבה נקודתית, שנמשכת כמה שעות ולעיתים אף כמה ימים. בכל שנה יש מספר מקרים של אנשים שמפונים לבתי חולים בעקבות רגישות לעקיצות. במקרים נדירים קיימת אצל בני אדם אלרגיה לנמלי אש העלולה להוביל לתוצאות חמורות ואפילו למוות. בנוסף לנזק לאדם, נמלי האש מהוות סכנה למגוון הביולוגי. הנמלה גורמת להפרת האיזון הקיים בטבע: נמלת האש עלולה לפגוע באופן מסיבי באוכלוסיות של בעלי חיים קטנים, בחרקים ובצומח באזור מחייתה, ובכך להשפיע גם על אוכלוסיות בעלי החיים הניזונים מהם, ולפגוע במארג האקולוגי המקומי. חתולים וכלבים נעקצים גם כן על ידי נמלי אש. במקרים רבים הנמלה מטפסת על הרגל של בעל החיים וכאשר הוא מגרד את הפנים, הנמלה נמעכת והארס משתחרר. מגע של הארס עם הקרנית גורם למחלה בשם "פלורידה ספוט" המתבטאת בכתם לבן-אפור על הקרנית. אין טיפול למחלה.
ב-2022, אותרה נמלה ממין Linepithema humile, המכונה הנמלה הארגנטינאית ומוכרת כמין פולש אגרסיבי ברחבי העולם, במסגרת ביקורת במשלוח סכך מסין שיועד לסוכה בנמל אשדוד.
נמלים אחרות, כגון נמלת הקציר, מזיקות לחקלאות בכך שהן אוספות תבואה המגודלת בשדות בכמויות גדולות.
ראו גם

דבורים בארץ ישראל
פרפרים בארץ ישראל