stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחייה באולימפיאדת סידני (2000)
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 14 | 8 | 11 | 33 |
| 2 | אוסטרליה אוסטרליה מארחת | 5 | 9 | 4 | 18 |
| 3 | הולנד הולנד | 5 | 1 | 2 | 8 |
| 4 | איטליה איטליה | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 5 | אוקראינה אוקראינה | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 6 | רומניה רומניה | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 7 | שוודיה שוודיה | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 8 | הונגריה הונגריה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | יפן יפן | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 10 | סלובקיה סלובקיה | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 11 | רוסיה רוסיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 11 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 | צרפת צרפת | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | גרמניה גרמניה | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 15 | קוסטה ריקה קוסטה ריקה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 16 | ברזיל ברזיל | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | קנדה קנדה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | ספרד ספרד | 0 | 0 | 1 | 1 |
שחייה באולימפיאדת סיאול (1988)

אולימפיאדת סיאול (1988) נערכה בסיאול, קוריאה הדרומית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-21 בספטמבר 1988 ל-25 בספטמבר 1988. 31 משחים נערכו במשחקים אלו (15 לנשים ו-16 לגברים), בהשתתפות 633 משתתפים (252 נשים ו-381 גברים) מ-77 מדינות.
קריסטין אוטו (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכתה ב-6 מדליות זהב ובכך הייתה לספורטאית האישה הראשונה והיחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה ב-6 מדליות זהב באולימפיאדה אחת.
קריסטינה אגרסגי (הונגריה הונגריה) הייתה האלופה האולימפית הצעירה ביותר בהיסטוריה של השחייה (14 שנים ו-41 יום), כשזכתה במשחה ל-200 מטר גב.
השחייניות הבולטות

קריסטין אוטו (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכתה ב-6 מדליות זהב וג'נט אוונס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות זהב.
השחיינים הבולטים

מאט ביונדי (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-7 מדליות מהן 5 מדליות זהב, תמאש דארני (הונגריה הונגריה) שזכה בשתי מדליות זהב, כריס ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף, טרוי דלבי (ארצות הברית ארצות הברית), דאג ג'רטסן (ארצות הברית ארצות הברית) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב במשחי השליחים, אווה דסלר (מזרח גרמניה מזרח גרמניה) שזכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג ואיגור פוליאנסקי (ברית המועצות ברית המועצות) שזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד.
שיאי עולם

בסך הכל נקבעו 11 שיא עולם חדשים, מהם 2 לנשים ו-9 לגברים. דייוויד ברקוף (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בשלב המוקדמות (54.51 שניות).
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 11 | 8 | 9 | 28 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 8 | 6 | 4 | 18 |
| 3 | הונגריה הונגריה | 4 | 2 | 0 | 6 |
| 4 | ברית המועצות ברית המועצות | 2 | 2 | 5 | 9 |
| 5 | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 | בולגריה בולגריה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 | בריטניה בריטניה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 | מערב גרמניה מערב גרמניה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 9 | יפן יפן | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 | סורינאם סורינאם | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 11 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 12 | קנדה קנדה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 12 | רומניה רומניה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 14 | קוסטה ריקה קוסטה ריקה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | דנמרק דנמרק | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | הולנד הולנד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | שוודיה שוודיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | צרפת צרפת | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | ניו זילנד ניו זילנד | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 20 | איטליה איטליה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 | פולין פולין | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 20 | ספרד ספרד | 0 | 0 | 1 | 1 |
שפרגביט

שלט משנות ה-40 האוסר על הכניסה לשפרגביט
מפת הפארקים הלאומיים של נמיביה. שפרגביט מסומן "21".
קשת בוגנפלס, בחוף השפרגביט
השפרגביט (בגרמנית: Sperrgebiet; מילולית: "אזור אסור"), מכונה גם אזור יהלומים 1 (באנגלית: Diamond Area 1), הוא אזור בשטח של כ-26 אלף קמ"ר בדרום-מערב נמיביה, המיועד לכריית יהלומים ועל כן הכניסה אליו אסורה. גבולו הדרומי של השפרגביט הוא גבולה הדרומי של נמיביה, עם דרום אפריקה, לאורך נהר אורנג'. גבולו המערבי הוא האוקיינוס האטלנטי, לאורך של כ-320 ק"מ, עד כ-70 צפונית לעיר לידריץ.
היסטוריה

ב-1884 הקימה הקיסרות הגרמנית את המושבה דרום-מערב אפריקה הגרמנית, בשטחה של נמיביה של ימינו. לאחר גילוי יהלומים בדרום-מערב המושבה,  קבעו הגרמנים בשנת 1908 כי כריית היהלומים תתבצע באופן בלעדי על ידי חברת דויטשה דיאמנטנגזלשאפט (Deutsche Diamantengesellschaft; "חברת היהלומים הגרמנית"), והגדירו לשם כך את גבולות האזור האסור. האזור נשאר בידי גרמניה רק שנים ספורות. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, נענתה דרום אפריקה לבקשת בריטניה, ופלשה לדרום-מערב אפריקה הגרמנית. המערכה באזור נמשכה קרוב לשנה, עד שב-9 ביולי 1915 נכנעו הגרמנים. דרום אפריקה הנהיגה מדיניות זהה בשפרגביט, אך העבירה את זכויות הכרייה לתאגיד הדרום אפריקאי דה בירס. דרום אפריקה שלטה בדרום-מערב אפריקה במשך מרבית המאה ה-20, תחילה מכוח מנדט של חבר הלאומים, ולאחר מכן שלטון דה פקטו שלא הוכר על ידי הקהילייה הבינלאומית.
ב-1990 העניקה דרום אפריקה לנמיביה עצמאות. זיכיון הכרייה בשפרגביט הועבר לתאגיד חדש, נאמדב (Namdeb), בבעלות משותפת של ממשלת נמיביה ותאגיד דה בירס.
הגן הלאומי

בשנת 2004 הוכרזו שטחי השפרגביט כגן לאומי. נוכחותו הדלילה של האדם באזור אפשרה לאוכלוסיית בעלי החיים באזור לשגשג. בין היתר מצויים בשפרגביט ראמי צבי, דלגנים, צבועים חומים, שלצדפים אפריקנים, עפרוני דיונות, ועוד. כן גדלים בשפרגביט 776 מיני צמחים, מהם 234 אנדמיים לדרום-מערב נמיביה.
על אף ההכרזה על השפרגביט כגן לאומי, הוא עדיין מוגדר כאזור סגור, פרט לעוסקים בכריית היהלומים, ולא ניתן לבקר בו ללא אישורה של חברת נאמדב.
יישובים

היישוב היחיד הקיים כיום בשטח השפרגביט הוא העיירה אורניימונד, שבקצה הדרום-מערבי שלו, בסמוך לשפך נהר אורנג' ולגבול עם דרום אפריקה. עד 2012 נוהלה העיירה בידי נאמדב (ולפני כן בידי דה בירס), ורק באותה שנה הוקמה רשות מקומית שראשה ומועצתה נבחרו על ידי התושבים. העיר לודריץ, שבצפון-מערב השפרגביט, וכן כביש הגישה אליה, מהווים מובלעת שהשפרגביט משתרע מצפון ומדרום להם.
ערי כורים נוספות שהיו בשפרגביט ננטשו עם השנים והיו לערי רפאים. הידועה שבהן, קולמנסקופ, מצויה בסמוך ללודריץ, ונגישה לציבור הרחב.
שרקובשצ'יזנה (מחוז משנה)

מחוז משנה שרקובשצ'יזנה (בבלארוסית: Шаркаўшчынскі раён; ברוסית: Шарковщи́нский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר שרקובשצ'יזנה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה שרקובשצ'יזנה 8,620 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה וב-2016 נמנו במחוז המשנה 15,453 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 91.93% בלארוסים, 4.99% רוסים, 1.34% פולנים ו-1.74% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (89.6%) ורוסית (9.6%).
שפר

ערך זה עוסק במושב בגליל העליון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
רחוב במושב שפר
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎591 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 428 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) שפר(למפת הגליל העליון רגילה) שפר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שפר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שפר32°56′37″N 35°26′10″E﻿ / ﻿32.9436300726205°N 35.436173280395°E﻿ / 32.9436300726205; 35.436173280395  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל (in English: Merom HaGalil Regional Council) באדום - שפר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

מפלי פרוד העליונים באפיק נחל צלמון, בסמוך למושב
שֶׁפֶר הוא מושב בגליל העליון, דרום מערבית לצפת ושייך למועצה אזורית מרום הגליל.
שמו של המושב לקוח מספר בראשית מברכת יעקב אבינו לנפתלי: ”נַפְתָּלִי אַיָּלָה שְׁלֻחָה הַנֹּתֵן אִמְרֵי שָׁפֶר.” ולכן גם הוא נמצא סמוך למושב אמירים ("אמרי שפר" - אמירים שפר).
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1950 ככפר עבודה לעולים מתימן בצמוד לפרוד ונקרא פרוד ב', פרוד עלית או פרדייה. התושבים התפרנסו במקום מעבודה עבור הקק"ל. לאחר זמן מה הוחלט על הקמת שני יישובי קבע משני צידי הכביש ובהתאם חולק גם היישוב הזמני לשניים, חלק של מפא"י וחלק של המזרחי. באמצע 1952 הסתיימה בניית הבתים, אולם בהיעדר קרקע ומים לחקלאות סירבו התושבים לעבור לבתים ודרשו שיועברו לערים. תושבי המקום התימנים החלו לנטשו ובסוף 1952 נשארו כ-300 נפש מתוך 1200.
במטרה לאפשר התיישבות חקלאית במקום עלה הרעיון לקחת 600 דונם מקיבוץ פרוד, רעיון שנתקל בהתנגדות אנשי הקיבוץ.
בשנת 1953 היישוב היה מוזנח והילדים לא למדו בבית ספר. בשנת 1954 הוחלט להסב את המקום למחנה מיון לעולים חדשים והובאו אליו עולים ממרוקו שהועסקו בעבודות ייעור בסביבה. עד סוף 1955 הובאו למקום עוד עולים בטפטופים.
במקום הוקם מושב של עולים מצפון אפריקה. לכל מתיישב ניתנו שלושה דונם כרם, ארבעה דונם מטע וארבעה דונם זיתים. כן הוקמו לולים וניתן דונם קרקע ליד הבית. בשנת 1955 ניטע עבור המושב מטע שכלל 14 זני פירות שונים, אך בגלל העדר מים והכשרה לא מספקת של הקרקע תנובת המטע הייתה קטנה. התושבים התפרנסו בדוחק מהמטע ומלולים. אך באמצע שנות ה-60 המטע החל להתנוון והתושבים צברו חובות כבדים. שליש מהמטע נעקר כדי שיהיה ניתן להשקיע ביתרת המטע, אולם בסופו של דבר נעקר המטע כולו. מגפה פקדה את הלולים והם חוסלו.
בתחומי המושב נמצאת מצודת שפר, שבמקור נקראה ״פרדיה״ היא אחת משרשרת מצודות גדר הצפון. כיום המבנה נטוש.
חיילי חיל הים מסייעים להקים מעברה בפראדייה, כפר ערבי נטוש ליד קיבוץ פרוד, דצמבר 1950
חיילי חיל הים מסייעים להקים מעברה בפראדייה, כפר ערבי נטוש ליד קיבוץ פרוד, דצמבר 1950
דצמבר 1950
דצמבר 1950
חיילי חיל הים מסייעים להקים מעברה בפראדייה, כפר ערבי נטוש ליד קיבוץ פרוד, דצמבר 1950
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק כ"א
↑  שמות עבריים ליישובים החדשים, חרות, 17 ביולי 1950
↑  מפת האזור עם סימון 'פרוד עלית', 'שפר', 'פרוד', 1956 השמות מודפסים בעברית על מפת בסיס באנגלית, באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  דוד פדהצור, פארק לאומי יעטור את רכס העצמון, מעריב, 10 ביולי 1950
↑  דוד זר, עוד מעט לא תכירו את הגליל, מעריב, 31 באוקטובר 1950
↑  ארבעים ספרי תורה בפחון, הצופה, 19 באפריל 1951
↑  מתישבים מסרבים להכנס לבתים, הצופה, 17 ביולי 1952
↑  צבי גולדברג, ישוב מתרוקן מיושביו, על המשמר, 25 בדצמבר 1952
↑  מתנכלים לאדמות קיבוץ גרדוש, על המשמר, 10 ביולי 1953
↑  ילדי פרדיה ללא חינוך, על המשמר, 1 בנובמבר 1953
↑  68 עולים הגיעו ממרוקו, הצופה, 9 בספטמבר 1954
↑  מהמטוס להתיישבות, דבר, 10 בספטמבר 1954
↑  פרדיה שבגליל מחנה מיון לעולים, על המשמר, 27 בספטמבר 1954
↑  1350 עולים בשיירה אחת מצפון אפריקה, על המשמר, 11 בנובמבר 1955
↑  ישעיהו עשני, לא הכל שפיר בשפר, דבר, 15 בפברואר 1957
↑  מנחם רהט, המצב בשפר - לא שפיר, מעריב, 6 במרץ 1966
↑  מנחם רהט, שפר - הכפר שנבנה בטעות, מעריב, 20 במרץ 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588145905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עין רמיאל או מעיין שפר, בקצהו העליון של המושב
בתי מושב שפר ומצודת המשטרה הבריטית
ששון חדד

| --- | --- |

ששון חדד
 לידה:  20 באוקטובר 1966 (בן 57) ו' מר-חשוון, ה'תשכ"ז ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש תחום תקציבים וכלכלה באגף התקשוב.  ראש ענף תקציבי אט"ל, מז"י ופיקודים ביועכ"ל/את"ק.  ראש מחלקת תקציבים ובקרה בזרוע היבשה.  ראש מחלקת תקציבי יבשה ביועכ"ל/את"ק.  ראש אגף התקציבים במשרד הביטחון והיועץ הכספי לרמטכ"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן
 
ששון חדד (נולד ב-20 באוקטובר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן בתפקידו האחרון כיועץ הכספי לרמטכ"ל, כראש המערך התקציבי בצה"ל וכראש אגף התקציבים במשרד הביטחון בין השנים 2014–2017. כיום הוא מכהן כחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
ביוגרפיה

ששון חדד נולד בישראל, הוא בוגר מחזור תשמ"ד של ישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע. עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1985 התגייס לעתודה האקדמית במסלול כלכלה וחשבונאות. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ורואה חשבון מוסמך. ב-2014 קיבל תואר דוקטור מהפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב על עבודתו בנושא "צבא חובה מול צבא מקצועי: השפעת שיטת הגיוס על העוצמה הצבאית של מדינת ישראל".
ששון חדד מילא מגוון תפקידים במסלול שירותו הצבאי: החל את שירותו ב-1988 כקצין תקציבים בחיל הקשר, שימש ראש מדור תקציבים במרכז תקשורת נייחת בחיל הקשר והתקשוב, ראש ענף ארגון ותקציבים בחטיבת התקשוב של אגף המבצעים, ראש תחום תקציבים וכלכלה באגף התקשוב, ראש ענף תקציבי אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה, זרוע היבשה ופיקודים ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל, ראש מחלקת תקציבים ובקרה בזרוע היבשה, וראש מחלקת תקציבי יבשה ומיוחדים באגף התקציבים של משרד הביטחון.
בוגר קורס מטה ופיקוד "אפק" במכללה לפיקוד ומטה של צה"ל.
בנובמבר 2014 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, במקומו של ראם עמינח.
במסגרת תפקידו היה אחראי על ניהול תקציב הביטחון של מדינת ישראל (כ-70 מיליארד ש״ח) הן ממקורות המשק והן ממקורות הסיוע הביטחוני האמריקאי החיצוני. בנובמבר 2015 הוביל את הסיכום התקציבי הרב-שנתי בין משרד הביטחון למשרד האוצר המעגן מתווה תקציבי מוגדר ויציב למערכת הביטחון בחומש הקרוב. סיכום זה הניח את הבסיס התקציבי לתוכנית הרב שנתית של צה״ל - ״תר״ש גדעון". היה מעורב בניהול המשא ומתן מול האמריקאים על הסכם הסיוע הביטחוני החדש לישראל לשנים 2019–2028.
חדד נשוי לנעמה ואב לארבעה. מתגורר בחשמונאים.
הערות שוליים

↑  ברכות לבוגרי התואר השלישי של רקנאטי, הפקולטה לניהול לרגל קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה - .Ph.D., אתר הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, 2 ביולי 2014
↑  יפעת גדות, יועץ כספי חדש לרמטכ"ל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בנובמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373128605171  VIAF: 64151963608200310777   WorldCat (עם VIAF): 64151963608200310777
שירלי מקליין

| --- | --- |

שירלי מקליין
 לידה:  24 באפריל 1934 (בת 90) ריצ'מונד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Shirley MacLean Beaty 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1953
 מקום לימודים:  Washington-Liberty High School 
 בן או בת זוג:  Steve Parker (1954–1982) 
 צאצאים:  סאצ'י פרקר 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (2011)  פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה – שחקנית (1955)  גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר (1988)  גביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר (1960)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (1961)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1961)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1984)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (1964)  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (1988)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1989)  Hasty Pudding Woman of the Year (1963)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (1960)  דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר (1959)  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (1983)  Primetime Emmy Award for Outstanding Variety, Music, or Comedy Special (1976)  דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר (1971)  פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (2012)  GLAAD Vanguard Award (2002)  פרס קריסטל (1978)  דוב הזהב של כבוד (1999)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס מרכז קנדי 
 https://shirleymaclaine.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
שירלי מקליין (Shirley MacLaine, נולדה ב-24 באפריל 1934) היא שחקנית קולנוע, זמרת, סופרת, אקטיבסטית ורקדנית עבר אמריקאית זוכת פרס אוסקר, שישה פרסי גלובוס הזהב ופרס אמי.
ביוגרפיה

מקליין נולדה בריצ'מונד, בירת מדינת וירג'יניה, לאב אמריקני ממוצא בריטי ולאם קנדית ממוצא אירי-סקוטי. משפחתה משתייכת לזרם הבפטיזם בנצרות. אחיה הצעיר הוא השחקן וורן בייטי. מקליין גדלה בווברלי, וירג'יניה, סיימה תיכון ועברה לחיות בניו יורק במטרה להגשים את חלומה להיות שחקנית תיאטרון בברודוויי. היא השיגה את מטרתה כשהייתה לממלאת מקומה של השחקנית קרול הֵני במחזמר "משחקי הפיג'מה". הני שברה את הקרסול ומקליין החליפה אותה בתפקיד. חודשים ספורים אחר כך, כאשר הני עדיין לא שבה לבמה, מפיק הסרטים ההוליוודי האל ואליס ראה אותה על הבמה, התרשם והחתים אותה על חוזה לעבודה בהוליווד באולפני "סרטי פרמאונט". מאוחר יותר היא תבעה את ואליס בשל ויכוח בענייני החוזה.
הקריירה ארוכת השנים של מקליין משתרעת על פני שישה עשורים, שבמהלכן הייתה מועמדת 6 פעמים לפרס אוסקר, 8 פעמים לפרס באפט"א הבריטי, 20 פעמים לפרס גלובוס הזהב, 6 פעמים לפרס אמי וזכתה פעמיים בפרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ביוגרפיה > שנות החמישים

את הופעת הבכורה שלה בסרט קולנוע ערכה תחת בימויו הקפדני של אלפרד היצ'קוק בקומדיה השחורה "מי רצח את הארי?" (1955), עבורו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המבטיחה ביותר.
סרטה השני, בהמשך השנה, הייתה הקומדיה "אמנים ודוגמניות". שנה אחר כך הופיעה כנסיכה אאודה בסרט ההרפתקאות זוכה פרס האוסקר "מסביב לעולם בשמונים יום" על פי ספרו רב המכר של ז'ול ורן. אחר כך הופיעה במערבון "חוואי הכבשים", בדרמה "כישוף חם" לצד אנתוני קווין, בקומדיה "השדכנית" (1958), בקומדיה הרומנטית "שאל כל נערה" (1959) עליה זכתה בפרס גלובוס הזהב כשחקנית קומית-מוזיקלית, בדרמה "קריירה" ובסרטה המשמעותי ביותר בשנות החמישים, "אחדים באו במרוצה", סרטו של וינסנט מינלי משנת 1959 שזכה לחמש מועמדויות לאוסקר, ובהן מועמדות ראשונה למקליין, כשחקנית ראשית.
ביוגרפיה > שנות השישים

במהלך שנות השישים המשיכה לככב בקומדיות הוליוודיות מצליחות. זה החל מהקומדיה המוזיקלית "קאן-קאן", עיבוד קולנועי למחזמר הבימתי משנות העשרים של קול פורטר. מיד אחר כך כיכבה בסרט "הדירה", קומדיה סאטירית זוכת אוסקר של בילי ויילדר. סרט זה הניב למקליין מועמדות שנייה לפרס האוסקר, מתוך עשר המועמדויות להן היה מועמד הסרט. בנוסף זכתה מקליין על תפקיד זה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ובפרס גלובוס הזהב השני שלה ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה 1960. שנה אחר כך הופיעה בסרטו של ויליאם ויילר "שעת הילדים", בו כיכבה לצד אודרי הפבורן, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית דרמה. שנה אחר כך המשיכה בז'אנר בסרטי הדרמה עם "נדנדה בשניים" (1962) של רוברט וייז. אולם בין ובין המשיכה להופיע בקומדיות הוליוודיות טיפוסיות כמו "לואיזה וששת בעליה" (1964), כשהבולטת שבהן היא "אירמה לה דוס", סרטו של בילי ויילדר, שהיה ניסיון לשחזר את הצלחת "הדירה". מקליין הייתה מועמדת פעם נוספת לפרס אוסקר על הופעתה בסרט וזכתה פעם נוספת בפרס גלובוס הזהב. מאז הופיעה בסרטים כגון "הרולס רויס הצהובה" (1965), וזכתה לעוד שלוש מועמדויות לגלובוס הזהב, עבור הסרטים: "גמביט" (1966), "שבע פעמים אישה" שביים ויטוריו דה סיקה בשנת 1967 ו"צ'ריטי המתוקה" (1969), עיבוד של בוב פוסי למחזהו של ניל סיימון.
ביוגרפיה > שנות השבעים

את העשור השלישי לקריירה שלה פתחה מקליין במערבון קומי שביים דון סיגל בשם "נשרים הם רעבים" (Two Mules for Sister Sara). שנה אחר כך הופיעה בדרמה "דמויות נואשות", עליה זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל ברלין 1971. בין השנים 1973 ל-1977 לא כיכבה באף סרט קולנוע, אך ביימה סרט דוקומנטרי בשם "החצי השני של השמיים: זיכרון סין", עליו הייתה מועמדת לאוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר. ב-1977 יצא שוב סרט בכיכובה עם הדרמה הסנטימנטלית "נקודת מפנה" שהיה מועמד ב-11 קטגוריות לאוסקר, ולא זכה באף קטגוריה. סרטה הבא היה "להיות שם", עיבוד לסאטירה החברתית של הסופר יז'י קושינסקי, בו מככבת מקליין לצד פיטר סלרס, בסרטו הלפני-אחרון. על הסרט הייתה מקליין מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה > שנות השמונים

בשנת 1980 הופיעה בקומדיה "נשואים בזוגות", ובדרמה הקומית הכושלת "חילופי עונות". סרטה הבא, שנתיים אחר כך, הוא הדרמה המשפחתית "תנאים של חיבה", על פי הרב-מכר של לארי מק'מרטרי בו גילמה מקליין את תפקידה הידוע מכול: אם שתלטנית היורדת לחייה של בתה, כשחייהן מתוארים במשך שלושה עשורים. הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר (מתוך 11 מועמדויות), לרבות הסרט הטוב ביותר והשחקנית הראשית הטובה ביותר. מקליין זכתה לראשונה בפרס אוסקר לאחר ארבע מועמדויות לפרס השחקנית ו-28 שנות קריירה קולנועית. בהמשך הופיעה בסרטים כגון: "מאדאם סוזצקה" (1988) של ג'ון סלזינג'ר (שהקנה לה את פרס גלובוס הזהב ואת פרס השחקנית בפסטיבל ונציה) והדרמה הקומית המצליחה "מגנוליות מפלדה" (1989).
ביוגרפיה > שנות התשעים

את שנות התשעים פתחה מקליין בשתי קומדיות: "מחכים לאור" ו"גלויות מהחיים", סרטו של מייק ניקולס, בו גילמה את אִמה הססגונית של מריל סטריפ, עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב. בהמשך הייתה מועמדת פעם נוספת לפרס בסרטים "אנשים משומשים" (1992), ו"כן, גברת הנשיא" (1994). בנוסף הופיעה בקומדיות "גברת וינטרבורן" ו"כוכב של ערב" (סרט ההמשך ל"תנאים של חיבה").
ביוגרפיה > שנות האלפיים

בשנת 2000 ביימה מקליין את סרטה הראשון, דרמה קומית קטנה בשם "ברונו", בו גם כיכבה. שנה אחר כך הופיעה בסרט הטלוויזיה "זקנות חסרות מנוח". גם בסרט טלוויזיה נוסף, "מלחמתה של מרי קיי" (2002, מועמדות לגלובוס הזהב) התמודדה מקליין עם הזקנה.
בשנת 2005 הופיעה בתפקיד משני בשלוש קומדיות הוליוודיות מצליחות: "סמנתה", שהיא גרסה קולנועית לקומדיית המצבים הטלוויזיונית "מעשי כשפים" משנות השישים ותחילת שנות השבעים, "בנעליה" (מועמדות לגלובוס הזהב) ו"השמועה אומרת ש...", סרטו של רוב ריינר.
בשנת 2014 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אלסה ופרד".
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומי "לחגוג את החיים". בשנת 2017 שיחקה בסרט "המילה האחרונה" שם גילמה את אשת העסקים הריאט לאולר. בשנת 2018 השתתפה בסרט "ג'ים ונהג הקטר", הפקה גרמנית המבוססת על הספר "ג'ים ונהג הקטר", ושיחקה בסרט "בת הים הקטנה" לצדם של ויליאם מוזלי וג'ינה גרשון.
בשנת 2022 שיחקה בסרט הקומי "החולם האמריקאי".
ביוגרפיה > חיים פרטיים

מקליין הייתה נשואה לאיש העסקים סטיב פרקר עד לשנת 1982 ובתם סאצ'י פרסמה אוטוביוגרפיה. מקליין החליטה להגיש מסמכי גירושין לאחר שגילתה כי בעלה שיקר לה לגבי ילדותו ביפן, ושהוא העביר את כל כספה לחשבון בנק של פילגשו היפנית במהלך כל שנות נישואיה אליו.
במישור הפוליטי מקליין ידועה בידידות, שנסתיימה, עם אנדרו פיקוק, ראש ממשלת אוסטרליה לשעבר, שהתמנה מאוחר יותר לשגריר אוסטרליה בארצות הברית. בנוסף יש לה חברות קרובה עם חבר הקונגרס האמריקאי דניס קוסיניץ', שהיה מועמד בבחירות המקדימות למועמדות לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית.
מקליין ניהלה מאבקים משפטיים עם אולפני "פוקס המאה ה-20", אותם תבעה על הפרת חוזה. היא הייתה עתידה לשחק בסרט בשם "Bloomer Girl", אך ההפקה התבטלה והסרט נגנז. "פוקס המאה ה-20" הציעו לה תפקיד בסרט אחר שלהם, בתקווה להגיע עמה לפשרה וכדי לעמוד בהתחייבויות החוזה עמה, וכדי לשלם לה על ביטול ההפקה. מקליין סרבה להצעה זו של האולפנים. שופטי בית המשפט העליון, שנדרשו לסוגיה, פסקו לטובת מקליין בשנת 1970.
מקליין ידועה באמונתה בגלגול נשמות[דרוש מקור], ולטענתה הייתה גבר באטלנטיס לפני עשרות אלפי שנים. אמונתה בעקרונות זרמי העידן החדש[דרוש מקור] השפיעה על תסריטיהם של אחדים מסרטיה. כמו כן טענה למפגשים אחדים עם עב"מים.
בנוסף לקריירת הקולנוע, מקליין חיברה מספר רב של אוטוביוגרפיות.
שירלי מקליין בסרט "מי רצח את הארי?", 1955
שירלי מקליין, 1987
שמורת הטבע רונדווליי

| --- | --- |
נוף השמורה
נוף השמורה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1952
 כניסה בתשלום:  בתשלום
 נתונים ומידות
 שטח:  2.914 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  דרום אפריקה דרום אפריקה
 מיקום:  קייפטאון
 קואורדינטות:  34°03′45″S 18°30′00″E﻿ / ﻿34.0625°S 18.5°E﻿ / -34.0625; 18.5
 שמורת הטבע רונדווליי
  (למפת קייפטאון מוגדלת) רונדווליי(למפת קייפטאון רגילה) רונדווליי(למפת הכף המערבי רגילה) קייפטאון ג'ורג' אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגרונדווליי(למפת הכף המערבי מוגדלת) קייפטאון ג'ורג' אאודטסהורן ביופורט וסט ורדנדאל ורדנבורגרונדווליי
 
רונדווליי (באנגלית: Rondevlei) היא שמורת טבע בתחום השיפוט של העיר קייפטאון בדרום אפריקה, דרומית-מזרחית למרכז העיר. השמורה משתרעת על פני 29 דונם, מאופיינת בסביבה ביצתית וכוללת גם לגונה של מים מליחים.
השמורה הוכרזה ב-1952 באזור ששימש עד אז לרעיית סוסים ובקר ולכריתת עצים. בתחילה כללה השמורה רק את הלגונה ושטח של כקילומטר רבוע אחד מסביבה. היא הורחבה בהדרגה ב-1963 וב-1987. כדי לשמור על מפלס המים, הוקם סכר בצדה הדרום-מזרחי.
בשמורה מצויים 230 מיני עופות בהם שקנאים מצויים, אגמיות מצויצות ומגלנים קדושים אפריקניים. היונקים המצויים בשמורה כוללים קרקלים, דרבנים, שועלי כף, סטינבוקים ונמיות מצויות. בשנת 1981 הובאה לשמורה קבוצה של היפופוטמים.
לאורך הלגונה מסלול הליכה באורך של כקילומטר ולאורכו שישה מסתורים לצפייה בציפורים ושני מגדלי תצפית. כן פועלים במקום מוזיאון קטן ומרכז הדרכה.
תורי

המחוז ההיסטורי - תורי
תורי (בגאורגית: თორი) הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במסחתי שבמרכז גאורגיה, כיום בנפת בורג'ומי שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי. הוא גובל ממזרח במחוז ההיסטורי תריאלתי, מצפון-מערב באימרתי ומצפון-מזרח בכארתלי הפנימית.
רובו של המחוז שוכן בערוץ בורג'ומי, אחד הערוצים בהם זורם נהר הקורה, הנמשך מטאשיסקארי (ტაშისკარი) ועד לדווירָה (დვირა). כמו כן נמצאים בשטח המחוז העמקים גוּגָ'רֶתי (გუჯარეთი) ושאבצק'אלי (შავწყალა).
בתקופה הפאודלית הייתה תורי מחוז צבאי (סאדרושו) שבראשה עמדו שליטים ממשפחת ה"תורים" (თორელები, תוֹרֶלֶבּי) (במאות ה-14-12), שעל שמם נקרא המחוז. במאה ה-15 הפך המחוז לאחוזת אצילי בית אוואלישווילי, ובמאה ה-16 הייתה תחת שלטון אתאבגות סאמצחה.
שלום הכהן

ערך זה עוסק באיש תנועת ההשכלה היהודית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

שלום הכהן
 לידה:  23 בדצמבר 1771 מיינדזיז'ץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  20 בפברואר 1845  (בגיל 73) המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שלום הכהן (ב' בטבת ה'תקל"ב, 23 בדצמבר 1771 – י"ד באדר א' ה'תר"ה, 21 בפברואר 1845) היה משורר עברי, איש תנועת ההשכלה; עורך "המאסף החדש", מייסד ועורך "ביכורי העתים", מחבר "עמל ותרצה", "ניר דוד" ו"קורא הדורות".