stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריזים
היסטוריה כלכלית > חקלאות וגידול בעלי חיים, תעשיית טקסטיל

על פי ממצאים ארכאולוגיים, גידלו הפריזים שעורה תרבותית, שיבולת שועל, שעועית ולפתית בביצות. כמו כן גידלו בקר, סוסים, עיזים וכבשים. בגלל הקור והרוח, הפריזים השקיעו מאמצים בטוויית חוטים טובים מצמר העיזים והכבשים ובאריגת לבדים צפופים. בנוסף למלח ולדגים מיובשים או מומלחים, טקסטיל ומעילים הפכו לפריט יצוא חשוב עבור הפריזים. אפילו הרומאים קנו מעילי צמר פריזיים.
פוליטיקה

הקבוצה האתנית הפריזית, יחד עם הדנים, הסורבים, והצוענים החיים בגרמניה, מייצגים אחד מארבעת המיעוטים הלאומיים המוכרים על ידי מדינת גרמניה. מפלגת המיעוט הדנית המוכרת כחוק, "Südschleswigsche", מייצגת גם את הפריזים הלאומיים בצפון פרוסיה. בהולנד קיימת "המפלגה הלאומית הפריזית" ומאז 2006 גם מפלגה בשם "DeFriezen". במזרח פריסלנד יש קבוצות אינטרס פריזיות והמפלגה הפוליטית הפריזית. בנוסף למפלגות הפוליטיות, ישנן מספר קבוצות הנמצאות בקמפיין למען נושאים פריזיים.
ראו גם

פריזית
הערות שוליים

↑  Dirk Hecht: Das schnurkeramische Siedlungswesen im südlichen Mitteleuropa. Eine Studie zu einer vernachlässigten Fundgattung im Übergang vom Neolithikum zur Bronzezeit (PDF; 34,2 MB). Dissertation. Heidelberg 2007. S. 197.
↑  Tacitus: Annalen 4.72
↑  Tacitus: Annalen 4.74
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552999105171  GND: 4018610-6  NKC: ph1017505 
גאליה הרומית וגרמניה על הגדה הימנית של הריין בסביבות 70 לספירה. Chr.
קולוניזציה פריזית של החוף הדרום מערבי שלזוויג / דרום יוטלנד (בצהוב) בין 800 ל־1100 לספירה. Chr.
זילנד הפריזית בסביבות 1300
פסלו של פייר גרלוף דוניה, לוחם פריזני, בקימסוורד
קאנטז'ה עם הרינג מלוח נמכרה בכמויות גדולות
יואן גופראן

יואן גופראן (בצרפתית: Yoan Gouffran; נולד ב-25 במאי 1986 בולינב-סן-ג'ורג') הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת המועדונים

גופראן החל את הקריירה שלו בקבוצת כדורגל מעיר הולדתו בשם הכוכב האדום פריז, וב-2001 עבר למחלקת הנוער של קן. לאחר שנתיים בקבוצת הנוער של קן, הוא קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2003. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הוא לא הרבה לקבל דקות משחק, ושותף בעשרה משחקים בלבד בשתיהן יחד.
בעונת 2005/2006 הפך גופראן לשחקן מרכזי בקבוצה הבוגרת של קון, ששיחקה בליגת המשנה, שותף במדיה 32 פעמים והבקיע את שעריו הראשונים בקריירת הבוגרים. בעונת 2006/2007 הוא הגיע לשיאו כאשר כבש 15 שערים ב-37 משחקים, והוביל את קון לעלייה לליגת העל הצרפתית. הוא זכה בתואר השחקן המצטיין של ליגת המשנה באותה עונה.
בעונת 2007/2008 הוא המשיך את הצטיינותו, כאשר כבש עשרה שערים ובישל שבעה נוספים, וסייע לקון לסיים במקום ה-11 בליגה.
בעקבות הכישרון שהפגין, עבר גופראן בפתיחת עונת 2008/2009 לקבוצת ז'ירונדן דה בורדו, שם הצטרף לחברו לנבחרת הצעירה של צרפת, יואן גורקוף. במדי בורדו הוא ערך את הופעת הבכורה בקריירה שלו בליגת האלופות. גופראן היה מהשחקנים המצטיינים בבורדו במהלך העונה, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות צרפת על חשבונן של אולימפיק ליון ואולימפיק מרסיי. הוא אף כבש במחזור האחרון של העונה את השער שהבטיח לבורדו את האליפות, נגד קבוצתו הקודמת, קון, כאחד משני שערי ליגה שלו בעונה זו. הוא זכה עם בורדו גם בגביע הליגה הצרפתית.
בינואר 2013 חתם בניוקאסל יונייטד. ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה ב-29 בינואר נגד אסטון וילה בניצחון 1–2.
ביולי 2017 חתם בגזטפה הטורקית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 2-2 נגד פנרבחצ'ה.
בפברואר 2020 חתם באררט-ארמניה הארמנית.
באוקטובר 2021 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית

בין השנים 2005 ו-2008 שיחק גופראן בקביעות בנבחרת הצעירה של צרפת. הוא העפיל עם הנבחרת לאליפות אירופה עד גיל 21 ב-2006, וסייע לה לעלות לחצי גמר הטורניר, תוך שהוא כובש במסגרתו שער אחד. במוקדמות אליפות אירופה של 2007 הוא העפיל עם הנבחרת עד לשלב הפלייאוף, שם היא הפסידה לנבחרת ישראל ולא העפילה לאליפות עצמה. בסך הכול ערך גופראן 22 הופעות במדי נבחרת זו וכבש שלושה שערים.
נפות ישראל

מדינת ישראל מחולקת ל-16 נפות, שהן הדרג השני של המנהל המקומי. הממשל המרכזי מחולק למחוזות, ומחוזות מחולקים לנפות. שבעת מחוזות ישראל (עם מחוז יהודה ושומרון), המהווים יחידות מנהליות ראשיות במדינה, מחולקים לנפות - יחידות מנהליות משניות.
אין בישראל מערכת שלטון נפתי תת-מדיני אלא כל משרד ממשלתי מרכזי הנדרש לקיים פעילות ברמה המקומית, מקיים מערך של נציגויות במחוזות ובנפות לפי שיקולים פנימיים של המשרד, ולחלופין מקיים מערך שירותים מקומיים באמצעות שותפות עם השלטון המקומי.
לשלושה מחוזות יש נפה אחת החופפת את שטחי המחוז, ליתר המחוזות יותר מנפה אחת. גבולות המחוזות והנפות נקבעו בהחלטת ממשלה ומתפרסמים בשנתון הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
נפות > מחוז הצפון

חלוקת מחוז הצפון לנפות ולאזורים
נפת רמת הגולן (קצרין)
נפת צפת
נפת עכו
נפת כנרת (טבריה)
נפת יזרעאל (עפולה)
נפות > מחוז חיפה

חלוקת מחוז חיפה לנפות ולאזורים
נפת חיפה
נפת חדרה
נפות > מחוז המרכז

מפת מחוז המרכז. למידע על אזור, לחצו עליו
נפת רמלה
נפת השרון (נתניה)
נפת פתח תקווה
נפת רחובות
נפות > מחוז תל אביב

מפת מחוז תל אביב, מחולק לשלושה אזורים: תל אביב, רמת גן וחולון. למידע על ישוב, לחצו עליו
נפת תל אביב-יפו
נפות > מחוז ירושלים

נפת ירושלים
נפות > מחוז הדרום

מפת מחוז הדרום. למידע על אזור, לחצו עליו
נפת אשקלון
נפת באר שבע
נפות > מחוז יהודה ושומרון

נפת יהודה ושומרון
שטח יהודה ושומרון חולק על ידי הממשל הצבאי לשש נפות: נפת חברון, נפת בית לחם, נפת ירדן, נפת ג'נין, נפת שכם, נפת טולכרם ונפת רמאללה. גבולות הנפות התבססו על חלוקת הנפות בממשל הירדני, בשינויים באזורים שונים.
הערות שוליים

↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שני, עמ' 98.








מחוז ירושלים מחולק לאזורים
פרדריק שופן

.
| --- | --- |

פרדריק שופן, 1847
 לידה:  1 במרץ 1810 ז'לזובה וולה, דוכסות ורשה 
 פטירה:  17 באוקטובר 1849 (בגיל 39) פריז, הרפובליקה הצרפתית השנייה 
 שם לידה:  Fryderyk Franciszek Chopin 
 מקום קבורה:  Holy Cross Church 
 מוקד פעילות:  פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-1817 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה, אוניברסיטת ורשה 
 זרם:  רומנטית
 שפה מועדפת:  צרפתית, פולנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 מספר יצירות ידוע:  230
 בן או בת זוג:  Maria Wodzińska (1836–מרץ 1837) ז'ורז' סאנד (1837–יולי 1847) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 חברים
 Chopin's heart 
 
פרדריק פרנסואה שופן (בפולנית: Fryderyk Franciszek Chopin; בצרפתית: Frédéric François Chopin;‏ 1 במרץ 1810 – 17 באוקטובר 1849) היה מלחין ופסנתרן וירטואוז פולני-צרפתי מהתקופה הרומנטית.
יצירותיו הרבות לפסנתר כגון הנוקטורנים, המזורקות, הפולונזים, הבלדות, האטיודים והוואלסים הייחודיים לו נחשבים לנכסי צאן ברזל, וכמעט כל הפסנתרנים מבצעים את יצירותיו ברסיטלים שלהם. בולט מביניהם היה ארתור רובינשטיין, שידוע בעיקר בנגינת יצירותיו של שופן.
קורות חייו > ילדות והתפתחות מוזיקלית

פרדריק שופן נולד ב-1 במרץ 1810 (זאת על פי ההצהרות שלו ושל משפחתו, אולם על פי תעודת ההטבלה שלו, נולד ב-22 בפברואר), בכפר ז'לאזובה וולה (Żelazowa Wola) שבמרכז פולין, באזור מאזוביה (Mazowia), אז בדוכסות ורשה. אביו, ניקולא שופן, היה צרפתי מלורן שהיגר לפולין ב-1787 בגיל שש עשרה. ניקולא היה מורה פרטי לילדים מהאריסטוקרטיה הפולנית, וב-1806 נשא לאישה את אמו של שופן, יוסטינה קז'יז'אנובסקה (Justyna Krzyżanowska), קרובת משפחה ענייה של משפחת סקרבק, אחת ממשפחות האריסטוקרטיה אצלן עבד ניקולא.
פרדריק הוטבל ביום ראשון של חג הפסחא, 23 באפריל 1810, באותה כנסייה בה התחתנו הוריו, בכפר ברוכוב (Brochów) שבאזור מאזוביה. סנדקו בן ה-18, שעל שמו הוא נקרא, היה פרידריק סקרבק (Fryderyk Skarbek), תלמיד של ניקולא.
פרדריק היה השני מבין ארבעת ילדיהם של בני הזוג, והבן היחיד שלהם. הייתה לו אחות גדולה, לודביקה (Ludwika), ושתי אחיות קטנות, איזבלה ואמיליה. ניקולא היה מסור למולדתו המאמצת, והתעקש על שימוש בשפה הפולנית בבית.
כישרונו המוזיקלי של פרדריק בא לידי ביטוי בגיל מוקדם מאוד. כבר בגיל 7 הלחין שני פולונזים (בסול מינור ובסי במול מז'ור). במהרה החל שמו להתפרסם בעיתונים, והילד החל להופיע בסלונים היוקרתיים של ורשה. מורו הראשון והיחיד של שופן היה ווייצ'ך ז'יבני (Wojciech Żywny), אשר לימד אותו פסנתר בין השנים 1816–1822. לאחר מכן, הודה המורה שאין לו עוד מה לתת לכישרון הצעיר, ולכן עבר שופן להשגחתו של וילהלם וירפל (Wilhelm Würfel), פרופסור בקונסרבטוריון בוורשה.
בשנת 1826 התחיל שופן ללמוד את תאוריית המוזיקה, בס ממוספר והלחנה בבית הספר למוזיקה של ורשה, אך סירב ללמוד שם פסנתר. מנהל בית הספר למוזיקה היה המלחין יוזף אלסנר (Józef Elsner), אשר הבין שבידיו אישיות יוצאת מן הכלל, ולכן הרשה לו לא להגיע לשיעורי הפסנתר ולהתרכז בהלחנה בלבד, אך היה קפדן מאוד בקשר לשיעורי התאוריה, במיוחד בקשר ללימודי הקונטרפונקט. בסוף השנה השלישית של שופן בבית הספר למוזיקה של ורשה, כתב אלסנר בדו"ח הסופי: "שופן, פ., תלמיד שנה שלישית, כישרון יוצא דופן, גאון מוזיקלי.".
שופן סיים את לימודיו ב-1829 בבית-ספרו של אלסנר. בתקופה זו הלחין את הסונאטה בדו מינור לפסנתר, את השלישייה בסול מינור לפסנתר, לכינור ולצ'לו וכן ארבע יצירות לפסנתר ולתזמורת: וריאציות על נושא מתוך "דון ג'ובאני" של מוצרט (האריה "Là ci darem la mano" - "שם נשלב ידיים"), אופוס 2, רונדו "א לה קרקוביאק", אופוס 14, פנטזיה על נושאים פולניים, אופוס 13, וכן הגרנד פולונז בריליאנט, אופוס 22, המנוגן לאחר פרק "אנדנטה ספיאנטו" הכתוב לפסנתר בלבד.
קורות חייו > מסעו של שופן והמרד הפולני

ביולי 1829 הגיע שופן לווינה וניגן שם את הרונדו "א לה קרקוביאק" ואת הווריאציות על הנושא מהאופרה "דון ג'ובאני". הוא זכה להצלחה מרובה, ואף זכה לכך שהוציאו את הווריאציות שלו לאור. הביקורות טענו כי הוא מנגן חלש מדי, אך בכל זאת הכירו בו כפסנתרן גאוני וכמלחין מוכשר.
כשחזר לפולין, מכיוון שהיה חופשי מלימודיו המוזיקליים, השקיע את רוב מאמציו בכתיבה והלחין שני קונצ'רטי לפסנתר ולתזמורת (בפה מינור ובמי מינור), את הנוקטורן הראשון שלו, אטיודים, ואלסים ומזורקות. באותה תקופה תכנן שופן נסיעה אל מחוץ לפולין, על מנת לגלות ולהכיר את המוזיקה האירופית בצורה טובה יותר ועל מנת לזכות בתהילה. בתחילה חשב לנסוע לברלין, אך בסופו של דבר החליט לנסוע לווינה על-מנת לשחזר את הצלחתו הקודמת ולבנות לעצמו שם מוניטין. ב-17 במרץ 1830 קיים שופן קונצרט פרידה חגיגי בתיאטרון הלאומי של ורשה ובו ניגן את הקונצ'רטו במי מינור. ב-2 בנובמבר עזב שופן לאוסטריה יחד עם חברו הטוב טיטוס וויצ'כובסקי (Tytus Woyciechowski), מתוך כוונה להמשיך לאיטליה.
מספר ימים לאחר שהגיעו לווינה שמעו שני החברים על המרד הפולני נגד השלטון הרוסי. זו הייתה תחילתה של מלחמה ארוכה בת מספר חודשים בין רוסיה לפולין. וויצ'כובסקי יצא לפולין על-מנת להצטרף לצבא המתקומם; שופן נשאר בווינה, לאחר שכנועים רבים מצד חברו. הוא הפסיק לתכנן את המשך המסע שלו, מתוך דאגה לארצו ולמשפחתו. במכתב לאלסנר כתב: "מנסים לשכנע אותי לשווא, שכל מלחין הוא אזרח העולם. אף אם זה כך, כמלחין – אני עדיין בעריסתי. כפולני – אני כבר בן 20." למרות מצב רוחו של שופן, הוא הופיע בקונצרט ב-11 ביוני 1831 ובו ניגן את הקונצ'רטו במי מינור.
האירועים הקשים במולדתו השפיעו על שופן והרגשות העזים והדרמטיים שחש גרמו לו ליצור יצירות בעלות עוצמה ותשוקה, בשונה מהסגנון המבריק הקודם שלו. בתקופה זו הלחין את הסקרצו בסי מינור אופוס 20 ואת האטיודים, אופוס 10.
בעקבות הנסיבות, ויתר שופן על נסיעתו לאיטליה והחליט לנסוע לפריז. בדרך לשם הוא עצר במינכן כדי להופיע בקונצרט ב-28 באוגוסט, ומשם המשיך לשטוטגרט. בהיותו שם נודע לו על כישלון המרד הפולני ועל כיבוש ורשה על ידי הרוסים. כששמע את החדשות חלה בקדחת, ועבר עליו משבר נפשי. ביומנו כתב: "האויב נמצא בבית... הו אלוהים, האם אתה קיים? אתה קיים, ובכל זאת אינך נוקם. האם מוסקבה לא חטאה מספיק? או – או אולי אתה בעצמך מוסקבאי... אני כאן, חסר אונים! לפעמים אני יכול רק לגנוח, לסבול ולשפוך את כל הייאוש שלי על הפסנתר!".
קורות חייו > פריז ומריה וודז'ינסקי – האהבה הראשונה

בסתיו 1831 הגיע שופן לפריז, ופגש פולנים רבים שברחו מפולין בעקבות כישלון המרד נגד רוסיה, בהם משוררים, סופרים, פוליטיקאים ואנשי צבא. המוניטין שלו כאמן גדלו מהר מאוד בפריז בעקבות מכתבי ההמלצה שקיבל בווינה. הוא התחבר עם פרנץ ליסט, פליקס מנדלסון, וינצ'נצו בליני, הקטור ברליוז ואחרים. בדצמבר 1831 ניגן את הווריאציות על הנושא מהאופרה "דון ג'ובאני" בלייפציג. רוברט שומאן הצעיר שנוכח בהופעה כתב אחר כך בעיתון המוזיקה "Allgemeine musikalische Zeitung": ”הסירו את כובעיכם, אדונים נכבדים, גאון לפניכם”.
למרות הצלחתו הרבה, רוב הכנסתו של שופן הגיעה ממתן שיעורים פרטיים לאריסטוקרטיה הצרפתית והפולנית. זאת משום שלא אהב להופיע באולמות גדולים, אלא דווקא בסלונים שנפתחו לפניו בעזרת הברונית רוטשילד. שופן נחשב לאחד הפסנתרנים הטובים בזמנו, אבל רק כשהקהל היה מצומצם והאווירה הייתה אינטימית יכול היה להראות את מלוא כישרונו האמנותי בנגינה בפסנתר.
שופן קבע עצמו כפליט פוליטי, ולכן לא יכול היה לחזור בדרך חוקית למולדתו ולהיפגש עם משפחתו ועם חבריו שנשארו בפולין. הוא נפגש עם הוריו פעם אחת – בקרלסבאד, באוגוסט 1835. על-מנת להימלט מהבדידות, החליט לגור יחד עם הרופא אלכסנדר הופמן (Aleksander Hoffman), פליט פולני נוסף. כאשר עזב הופמן את פריז, עבר שופן לגור עם יאן מאטושינסקי (Jan Matuszynski), רופא פולני אחר. לאחר מכן, באזור דרזדן, חידש את הקשר עם משפחת וודז'ינסקי (Wodzinski), אשר הייתה חברה למשפחת שופן בפולין. בתם הצעירה, מריה, שהייתה אז נערה צעירה בשנות העשרה, הראתה כישרון מוזיקלי ואמנותי רב, ושופן התאהב בה והחליט שברצונו להינשא לה ולהקים איתה בית ומשפחה. בשנה שבאה לאחר מכן יצא שופן עם מריה בת ה-17 ועם אמה לחופשה בדרזדן, ובה הוא ביקש ממריה להינשא לו. ההצעה נענתה בחיוב, אך בתנאי שישמור על בריאותו. האירוסים לא היו רשמיים ובסופו של דבר לא הובילו לנישואים, מכיוון שהוריה של מריה, לאחר "שנת ניסיון", החליטו ששופן איננו חתן מתאים לבתם בגלל מצבו הבריאותי הירוד בחורפים ובגלל סגנון החיים הלא יציב שלו. דחייה זו הייתה חוויה כואבת ביותר עבור שופן.
קורות חייו > ז'ורז' סאנד – האהבה השנייה

ביולי 1837 נסע שופן ללונדון לזמן קצר עם חברו קאמי פלייל (Camille Pleyel) (בנו של איגנץ פלייל), במטרה לשכוח את כל הסבל שעבר. זמן קצר לאחר מכן נכנס לקשר אינטימי עם הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד. היא כתבה רומנים רבים והייתה מבוגרת משופן ב-6 שנים, גרושה עם שני ילדים. היא סיפקה לשופן את מה שהיה חסר לו יותר מכל – רוך, חום ודאגה אימהית. האוהבים בילו את חורף 1838‏-1839 באי הספרדי מיורקה. שם, בעקבות תנאי מזג-אוויר גרועים, חלה שופן והתגלו אצלו סימנים של שחפת. במשך מספר שבועות היה כל-כך חלש ולא יכול לעזוב את הבית. למרות זאת, הוא המשיך בעבודת הכתיבה האינטנסיבית שלו וכתב מספר יצירות מופת: סדרת ה-24 פרלודים, פולונז בדו מינור, בלדה בפה מינור וסקרצו בדו דיאז מינור. לאחר חזרתם ממיורקה, באביב, עבר שופן תהליך החלמה במרסיי ולאחר מכן עבר לגור בביתה של ז'ורז' סאנד בנואן (Nohant), במרכז צרפת.
הוא בילה בבית הזה חופשות ארוכות עד לשנת 1846, וחזר לפריז רק בחורפים. זו הייתה התקופה המאושרת ביותר בחייו של שופן לאחר עזיבתו את פולין. זו גם הייתה התקופה הפורה ביותר שלו כמלחין. בפריז התייחסו למלחין ולסופרת כאל זוג נשוי, אף שזו לא הייתה המציאות. בני הזוג התייחסו אחד אל השני באהבה ובידידות במשך שנים רבות, אך ביולי 1847 דרכיהם נפרדו. הסיבות לכך לא ידועות, אך יש שאמרו כי בנה של ז'ורז' סאנד, אשר התחיל לגלות סימני שנאה כלפי שופן והיה בעל השפעה רבה על אמו, הביא לכך.
לעומת זאת, כותב הביוגרפיה של ז'ורז' סאנד, אנדרה מורואה, מביא סימוכין לכך שבתה של סאנד שהייתה שרויה בריב עם אמה, הסיתה את שופן נגד סאנד ושופן הוא זה שניתק את הקשר.
קורות חייו > סוף ימיו

המאורעות הקשים האלה, יחד עם איבוד נואן, שהייתה מקום חשוב לבריאותו ולפוריותו היצירתית של שופן, גרמו להידרדרות במצבו הנפשי והבריאותי. מכאן ועד לסוף ימיו הוא כתב רק מספר קטן של יצירות קטנות. באפריל 1848 נסע שופן לאנגליה ולסקוטלנד. שם, הוא ניגן במספר קונצרטים וביקר במקומות רבים. סגנון החיים הזה, יחד עם העייפות שבאה בעקבות המסעות הרבים וההופעות ויחד עם האקלים שלא עשה טוב לריאותיו, גרם להידרדרות נוספת בבריאותו. ב-16 בנובמבר 1848, על אף הקדחת שתקפה אותו, הופיע שופן בפעם האחרונה בלונדון, וזמן לא רב לאחר מכן חזר לפריז.
מצבו הבריאותי המשיך להידרדר, ושופן חדל לתת שיעורים. בקיץ 1849, אחותו הבכורה הגיעה מוורשה על-מנת לטפל בו. ב-17 באוקטובר 1849 נפטר שופן בדירתו ממחלת השחפת, והוא בן 39 שנים בלבד. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז ועל פי צוואתו הוצא ליבו מגופו ונטמן בכנסיית "הצלב הקדוש" שבוורשה, באחד מעמודי הכנסייה (השני משמאל למרכזה).
קורות חייו > שאלת נטייתו המינית

יש הטוענים כי שופן היה הומוסקסואל. לא קיימות ראיות לאירוסיו עם מריה וודז'ינסקי, ובאחד ממכתביו תיאר את השמועות על מערכות היחסים שלו עם נשים כ"מסך להסתרת רגשותיו האמיתיים". בנוסף, מכתביו לחבריו הגברים שופעים בביטויי אהבה ותשוקה, לדוגמה: לחברו טיטוס וויצ'כובסקי כתב ”אתה לא אוהב שמנשקים אותך, אבל אנא הרשה לי לעשות זאת היום. אתה צריך לשלם על החלום המלוכלך שחלמתי עליך אמש”. העיתונאי השווייצרי מוריץ וובר (Moritz Weber) ציין כי בתרגומים של מכתבי שופן לאנגלית ולצרפתית הוסבו חלק משמות התואר מלשון זכר ללשון נקבה, וכך טושטשה משמעותם המקורית. הביוגרף אלאן ווקר (Alan Walker) ציין שיחסיו של שופן עם סאנד לא היו מיניים, והזכיר את האפשרות ל"רומן הומוסקסואלי חולף" בין שופן לוויצ'כובסקי, אך סבר כי מכתביו הלוהטים היו תוצאה של "בלבול פסיכולוגי", וכי מושא האהבה האמיתי של שופן הייתה זמרת המצו-סופרן קונסטנצ'ה גלדובסקה, ממנה הוקסם באותה תקופה.
הנצחה

החל מ-1927 בוורשה מתקיימת כל 5 שנים תחרות יוקרתית לפסנתר על שמו - ומוענק בה "גראן פרי דו דיסק פרדריק שופן".
שדה התעופה הבינלאומי של ורשה נקרא על שמו.
ב-1934 נוסדה בוורשה האוניברסיטה ע"ש שופן שהפכה בהמשך ל"חברת פרדריק שופן" המטפחת את מורשת המלחין.
לרגל מלאת מאתיים שנים להולדתו שנת 2010 הוכרזה על ידי הסיים הפולני "שנת שופן".
בוורשה הוקם מוזיאון "פרדריק שופן", ובו מוצג פסנתרו האחרון של שופן, כמו גם אוסף כתבי-היד שלו. ב-10 במרץ 2010 נחנך המוזיאון המחודש.
פסטיבלים למוזיקה על שמו של שופן מתקיימים גם בואלדמוסי Valldemossie, בז'נבה, פריז, דושניקי-זדרוי (בפולין), גנט וכו'.
החל משנת 1999 "האקדמיה הפונוגרפית" הפולנית מעניקה את פרסי "פרדריק" השנתיים למוזיקה בפולין. פרדריק הוא שם הפסלון דמוי אוסקר המייצג את הפרס.
ב"פארק לז'יינקי" Łazienki בוורשה הוצב פסל של שופן, מאת הפסל ואצלב שימנובסקי.
גבעת שופן באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של פרדריק שופן.
מצוק שופן באי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
סרטים על חייו:
"נוקטורנו של אהבה" (Nocturno der Liebe, 1919), סרט גרמני אילם בבימוי קארל בוסה, עם קונרד וויידט (כפרידריק שופן), גרטרוד וולקר (כסוניה ראדקובסקה, זמרת ידועה מוורשה ששופן חיזר אחריה), ריטה קליירמונט (כמריולקה, אהובתו משנות נעוריו) וארנה דנרה (כז'ורז' סאנד). הסרט מתאר את חייו הרומנטיים של שופן כאשר המוזיקה שלו משמשת כרקע.
"שיר שייזכר" A song to remember , בבימוי צ'ארלס וידור, (1945) עם קורנל ויילד Cornell Wilde בתפקיד שופן.
"הצליל הכחול" La note bleue, בבימוי אנדז'יי זולבסקי (1991), עם יאנוש אולייניצאק, מרי-פראנס פיזייה, סופי מרסו, נעמי נדלמן וכו'.
"שופן אהבתי" (1991), עם יו גרנט בתפקיד שופן.
"שופן:תשוקת אהבה" (2002), סרט פולני בבימוי ייז'י אנטצ'אק בגרסה פולנית ובריטית עם שחקנים בריטים.
סגנון מוזיקלי

שופן שייך לתקופה הרומנטית (1800–1900) שבאה לאחר התקופה הקלאסית ולפני המוזיקה המודרנית. המוזיקה הרומנטית שאפה להגמיש את הצורה לטובת הרגש ומורדת במוסכמות של התקופה הקלאסית. שופן שייך לקבוצת המלחינים שבחרו בפן האינטימי של הביטוי (בניגוד לגרנדיוזי).
המוזיקה של שופן שונה משאר המוזיקאים באותה תקופה. שופן שאף להגיע למקום אחר, שונה מהמקומות שבחרו פרנץ ליסט והווירטואוזים האחרים בתקופה. אמנם שופן ניגן בצורה מופלאה וליסט הושפע ממנו רבות, אך ביצירותיו ניתן לראות את האריסטוקרט הפולני השקט והמעודן.
הלאומיות הייתה חשובה בתקופה זו, ובאה לידי ביטוי ביצירותיו. שופן נולד בפולין ובגיל 20 עבר לפריז. הוא חי 39 שנה. גם מוצאו היה חצוי בין שתי מדינות אלה. אביו היה מצרפת ואמו מפולין. ביצירותיו יש מוטיבים וצורות ממקור פולני (פולונזים, מזורקות) וגם השפעה צרפתית.
רשימת יצירות

רשימה זו כוללת את כל יצירותיו החשובות של שופן, אך חלק מהיצירות החשובות פחות חסרות.
רשימת יצירות > מוזיקה לפסנתר ותזמורת

2 קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת:
קונצ'רטו מס' 1 במי מינור, אופוס 11
קונצ'רטו מס' 2 בפה מינור, אופוס 21
וריאציות בסי-במול מז'ור על נושא מתוך האופרה "דון ג'ובאני" של מוצרט, אופוס 2
פנטזיה בלה מז'ור על שירי עם פולניים, אופוס 13
רונדו א לה קראקוביאק בפה מז'ור, אופוס 14
גרנד פולונז בריליאנט במי-במול מז'ור, אופוס 22
רשימת יצירות > מוזיקה קאמרית

פתיחה ופולונז בריליאנט בדו מז'ור לפסנתר ולצ'לו, אופוס 3
שלישייה לפסנתר, לכינור ולצ'לו בסול מינור, אופוס 8
סונאטה לפסנתר ולצ'לו בסול מינור, אופוס 65
רשימת יצירות > מוזיקה ווקאלית

שירים לקול ופסנתר, אופוס 74 (פורסמו לאחר מותו)
האשמתו באנטישמיות

שופן נחשב (ללא הצדקה) במשך שנים רבות לאנטישמי ארסי. העיתונאי מיכאל אוהד כתב בשנת 1960 כי "מבחינת השינאה ליהודים כיהודים אין ואגנר מגיע לקרסוליו של שופן". שופן, להבדיל מוואגנר, לא נתפש כאידאולוג של האנטישמיות, ולכן המוזיקה של שופן לא הוחרמה בישראל, ובירושלים ישנו רחוב בשם פרדריק שופן (הרחוב קיבל שם זה בשנת 1960, לרגל מלאת 150 שנה להולדתו של המלחין).
התברר כי את הסיפור על אנטישמיותו המציאה והפיצה בסביבות שנת 1939 אשה פולנייה בשם פאולינה צ'רניצקה‏.
ראו גם

רשימת יצירות מאת פרדריק שופן
לקריאה נוספת

ג'רמי ניקולס, שופן: חייו ויצירתו (ספר פלוס שני תקליטורים), תרגם מאנגלית: עדו אברבאיה, הוצאת מטר, 2008. (הספר בקטלוג ULI)
Franz Liszt, The Life of Chopin, Andrews U.K. Ltd., 2010 (הספר בקטלוג ULI)
Jim Samson, Chopin, Oxford University Press, 1998 (הספר בקטלוג ULI)
J. Cuthbert Hadden, Chopin, Cambridge Scholars Press, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Anthony Tommasini, The Indispensables: A Critics Personal Guide to Classical Composers, ניו יורק: ספרי פינגווין, 2018, עמ' 212, ISBN 978-1594205934
↑  אנדרה מורואה, לליה, מסדה, תל-אביב, 1955, עמ' 252-253
↑  פרדריק שופן באתר אנציקלופדיה בריטניקה.
↑  mako גאווה, ‏המכתבים ההומו-אירוטיים של פרידריק שופן נחשפים, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2020
↑  Chopin's interest in men airbrushed from history, programme claims, the Guardian, 25 בנובמבר 2020
↑  המאמר של מוריץ וובר (בגרמנית)
↑  Corinna da Fonseca-Wollheim, ‏An Ingenious Frédéric Chopin, New York Times
↑  גבעת שופן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מצוק שופן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  Jerzy Maśnicki, Niemy kraj. Polskie motywy w europejskim kinie niemym (1896-1930), Gdańsk: Słowo/obraz terytoria, 2006, עמ' 25-26, ISBN 978-83-7453-633-2. (בפולנית)
↑  John T. Soister, Conrad Veidt on Screen: A Comprehensive Illustrated Filmography, Jefferson, North Carolina and London: McFarland & Company, 2002, עמ' 62, ISBN 978-0-7864-4511-0. (באנגלית)
↑  Der Film magazine, nr. 2, 11 January 1919, pages 39-40
↑  Der Kinematograph magazine, nr. 627, 8 January 1919
↑  Jack Guy, Lost Chopin music unearthed nearly 200 years after composer’s death, CNN, ‏2024-10-29 (באנגלית)
↑  ‏מאתיים שנה להולדת שופן, הרדיו הפולני
↑  מיכאל אוהד, שופן - אמת ואגדה, דבר, 26 בפברואר 1960
↑  תום שגב, שיעור היסטוריה, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2010
↑  יעקב שביט, למה יהודים מבינים טוב מכולם את שופן?, באתר הארץ, 25 בפברואר 2011
↑  Sex and Chopin‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259626305171  PLWABN: 9810675842305606  BIBSYS: 90063786  BNC: 000039034  BNE: XX1001710  BnF: cb13892469c (data)  CANTIC: a10430544  CiNii: DA02483346  GND: 118520539  ICCU: CFIV025015  ISNI: 0000 0001 2138 5649  KulturNav: 4ec3f665-393c-47cd-ab36-429901dd9e59  LCCN: n79127769  LNB: 000003640  MusicBrainz: 09ff1fe8-d61c-4b98-bb82-18487c74d7b7  NARA: 25341204  NDL: 00435950  NKC: jn19992000131  NLA: 36588280  NLG: 70074  NLK: KAC199605021  NSK: 000042733  NTA: 06962173X  RERO: 02-A000035920  RSL: 000003557  SELIBR: 181559  SNAC: w6rn35xh  SUDOC: 02728591X  Trove: 1307848  VcBA: 495/9663  VIAF: 71319254   WorldCat (עם VIAF): 71319254 
פסל של שופן בפארק לאזיאנקי בוורשה
דיוקן של שופן וז'ורז' סאנד מאת אז'ן דלקרואה
כתב יד חתום של הפולונז אופוס 53 ("ההרואי") משנת 1842.
קברו של שופן
שופן בגנים הבוטניים של סינגפור
הפרהוד

| חלק מפוגרום |
| --- | --- |
הגלעד שעמד על קבר האחים של הנרצחים. אזור כראג' אל-נהד'ה, בגדאד. הגלעד הוסר ובמקום עומד כיום מגדל משרדים.
הגלעד שעמד על קבר האחים של הנרצחים. אזור כראג' אל-נהד'ה, בגדאד. הגלעד הוסר ובמקום עומד כיום מגדל משרדים.
 תאריך:  1–2 ביוני 1941
 תאריך עברי:  ו' בסיוון–ז' בסיוון תש"א
 מקום:  בגדאד 
 סוג:  פוגרום 
 הרוגים:  +180-1,000 יהודים
 
פַרְהוּד (בערבית: الفرهود, בתרגום חופשי: "ביזה", "שוד"; משמעות המושג בפועל: הפחדה ברוטלית כלפי נשלטים) הוא כינוי לפוגרום שנעשה ביהודי בגדאד בחג השבועות, ו' בסיוון–ז' בסיוון תש"א, 1–2 ביוני 1941. במהלך הפרעות נרצחו, לפי הערכות שונות, בין 180 למעל ל-1,000 יהודים, לפחות 2,118 נפצעו, לפחות 242 ילדים היו ליתומים ורכוש רב נבזז.
חוזר מודיעין של הסתדרות הפועל המזרחי בא"י מ-17 ביולי 1941 העריך כי למעלה מ-1,000 יהודים נרצחו, ומציין כי 120 חולים יהודים נרצחו בזריקות רעל בבית החולים. הנרצחים נקברו בקבר אחים בבית הקברות היהודי בבגדאד. חוזר המודיעין העריך כי הנזק ברכוש שנשדד עומד על לפחות מיליון לא"י (לירה ארץ-ישראלית – שוות ערך ללירה שטרלינג). מספר בני האדם שרכושם נבזז הגיע לכ-50,000. במהלך ההתערבות המאוחרת של הצבא לעצירת הפרעות, נהרגו כמה עשרות, עד כמה מאות, מוסלמים ולא-יהודים אחרים.
האירועים שימשו כגורם מאיץ לצמיחתה של המחתרת הציונית בעיראק ולתהליך שבסופו של דבר הביא לעליית יהודי עיראק לארץ ישראל במבצע עזרא ונחמיה, עשור לאחר מכן.
רקע פוליטי

בשנת 1932 הסתיים המנדט הבריטי על עיראק, והמדינה זכתה לעצמאות. בשנת 1933 מת פייסל הראשון מלך עיראק, והומלך בנו ראזי תחתיו. ראזי נספה בשנת 1939 בתאונה מסתורית במכונית הספורט שנסע בה. יש המאמינים כי הוא נהרג בפקודתו של נורי א-סעיד, ובנו בן החמש פייסל השני הוכתר תחתיו כאשר העוצר עבד אל-אילה מחזיק בסמכויות המלך. התקופה מאז ועד שנת 1942 התאפיינה בחוסר יציבות שלטונית בעיראק, שמקורו במאבקים בין לאומנים פשיסטים שתמכו במדינות הציר לבין אישים שנטו לעמדה פרו-בריטית.