stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת ישראל השביעית

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל השביעית בראשות דוד בן-גוריון בבית הנשיא יצחק בן-צבי. עומדים משמאל לימין: שר החינוך זלמן ארן, שר החקלאות קדיש לוז, שר בלי תיק פרץ נפתלי, שר האוצר לוי אשכול, שר המשפטים פנחס רוזן, שר הפיתוח מרדכי בנטוב, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, נשיא המדינה יצחק בן-צבי, שר החוץ משה שרת, שר הבריאות ישראל ברזילי, שר הפנים ישראל בר יהודה, שרת העבודה גולדה מאיר, שר הדתות והסעד משה שפירא, שר הדואר יוסף בורג ושר המשטרה בכור שלום שטרית
 מידע כללי
 3 בנובמבר 1955 – 7 בינואר 1958 (שנתיים)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  דוד בן-גוריון
 מפלגה שולטת:  מפא"י
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל השישית
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל השמינית
 
ממשלת ישראל השביעית לפני בית המוסדות הלאומיים, נובמבר 1955
ממשלת ישראל השביעית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-3 בנובמבר 1955 עד 7 בינואר 1958, והושבעה עם היבחרה של הכנסת השלישית.
תוצאות הבחירות לכנסת השלישית

| רשימה | ראש הרשימה | מנדטים | מספר קולות | אחוז מהקולות | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון | 40 | 274,735 | 32.2% | קואליציה |  |
| חרות | מנחם בגין | 15 | 107,190 | 12.6% | אופוזיציה |  |
| הציונים הכלליים |  | 13 | 87,099 | 10.2% | אופוזיציה |  |
| חזית דתית לאומית | משה שפירא | 11 | 77,936 | 9.1% | קואליציה |  רשימה משותפת למפלגות המזרחי והפועל המזרחי  שינתה לאחר הבחירות את שמה ל"הפועל המזרחי-המזרחי" |
| אחדות העבודה-פועלי ציון | יצחק טבנקין | 10 | 69,475 | 8.2% | קואליציה |  |
| מפ"ם | מאיר יערי, יעקב חזן | 9 | 62,401 | 7.3% | קואליציה |  |
| חזית דתית תורתית |  | 6 | 39,836 | 4.7% | אופוזיציה |  רשימה משותפת למפלגות אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל  שינתה לאחר הבחירות את שמה ל"אגודת ישראל-פועלי אגודת ישראל" |
| מק"י | שמואל מיקוניס | 6 | 38,492 | 4.5% | אופוזיציה |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן | 5 | 37,661 | 4.4% | קואליציה |  |
| רשימה דמוקרטית לערביי ישראל | סיף-אלדין אל-זועבי | 2 | 15,475 | 1.8% | קואליציה |  |
| קידמה ועבודה | סאלח-חסן ח'ניפס | 2 | 12,511 | 1.5% | קואליציה |  |
| חקלאות ופיתוח | פארס חמדאן | 1 | 9,791 | 1.1% | קואליציה |  |
הקמת הממשלה

לאחר הבחירות לכנסת השלישית הקים בן-גוריון ממשלה שנתמכה על ידי קואליציה של שכללה את המפלגות מפא"י, החזית הדתית הלאומית, מפ"ם, אחדות העבודה, והמפלגות הערביות. סך הכל תמכו בממשלה 80 חברי כנסת.
הממשלה כללה 10 שרים ממשיכים ו-7 שרים חדשים, מתוכם שר אחד נוסף במהלך כהונת הממשלה. הממשיכים היו: בן-גוריון, אשכול, בורד, שפירא, שרת (כהונה חלקית), מאיר, ארן, שטרית, רוזן, נפתלי. החדשים היו: מרדכי בן טוב, ישראל ברזילי, ישראל בר יהודה, משה כרמל, פנחס ספיר, קדיש לוז,
במהלך כהונת הממשלה אילץ בן-גוריון את שרת להתפטר מתפקידו, העביר את תיק החוץ לגולדה מאיר ומינה את מרדכי נמיר כשר העבודה.
ציוני דרך ומדיניות

חילוקי הדעות המדיניים והאישיים בין דוד בן-גוריון למשה שרת גרמו להדחת שרת מהממשלה ב-19 ביוני 1956, ומינוי גולדה מאיר לשרת החוץ במקומו. באוקטובר 1956 הגיע בן-גוריון להסכם עם צרפת ובריטניה על שיתוף פעולה במבצע צבאי נגד מצרים (מבצע קדש), לאחר שזו סגרה את מצרי טיראן בפני כלי שיט ישראליים. במהלך המבצע כבש צה"ל את חצי האי סיני. זמן לא רב לאחר מכן נאלצה הממשלה בראשותו להחזיר את סיני בלחץ ממשלת ארצות הברית.
ב-31 בדצמבר 1957 הגיש ראש הממשלה בן-גוריון את התפטרותו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, לאחר ששרי אחדות העבודה סירבו לדרישתו שיתפטרו מתפקידם בממשלה. הגורם למשבר היה חשיפת כוונת הממשלה לשלוח את הרמטכ"ל משה דיין למה שהוגדר כ"שליחות ביטחונית סודית" בגרמניה המערבית, דבר שהוביל לביטול השליחות. בהמשך נחשף, שמטרת השליחות הייתה שיחות על רכישת נשק מגרמניה המערבית.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מפא"י | 40 | משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון,  משרד האוצר, משרד החוץ,  משרד העבודה, משרד החינוך והתרבות,  משרד החקלאות, משרד המסחר והתעשייה,  משרד המשטרה, שר בלי תיק |  | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 |  |
| הפועל המזרחי-המזרחי | 11 | משרד הדואר, משרד הדתות,  משרד הסעד | משרד הדתות,  משרד החינוך והתרבות | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 |  |
| אחדות העבודה-פועלי ציון | 10 | משרד הפנים, משרד התחבורה | משרד החקלאות | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 |  |
| מפ"ם | 9 | משרד הבריאות, משרד הפיתוח |  | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | 5 | משרד המשפטים |  | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 |  |
| רשימה דמוקרטית לערביי ישראל | 2 |  |  | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה |
| קידמה ועבודה | 2 |  |  | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה |
| חקלאות ופיתוח | 1 |  |  | 3 בנובמבר 1955 | 7 בינואר 1958 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג  בממשלה |
80 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה השביעית (3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958).
הרכב הממשלה

הממשלה מנתה 16 שרים לכל אורך כהונתה. פנים חדשות בממשלה, בעת השבעתה, היו ארבעת שרי השמאל מטעם מפ"ם ואחדות העבודה-פועלי ציון, וכן פנחס ספיר וקדיש לוז מטעם מפא"י שהחליפו את דב יוסף ובן-ציון דינור. בהמשך הצטרף גם מרדכי נמיר במקום משה שרת.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מפא"י |  | הפועל המזרחי-המזרחי |  | אחדות העבודה - פועלי ציון |  | מפ"ם |  | המפלגה הפרוגרסיבית |
פער בין כהונותיהם של שרים שונים באותו המשרד, משמעו מילוי מקום על ידי ראש הממשלה
| משרד> שרי הממשלה | שר> שרי הממשלה | שר> שרי הממשלה | מפלגה> שרי הממשלה | מפלגה> שרי הממשלה | כהונה> שרי הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משרד ראש הממשלה |  | ראש הממשלה דוד בן-גוריון |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הביטחון |  | ראש הממשלה דוד בן-גוריון |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד האוצר |  | לוי אשכול |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הבריאות |  | ישראל ברזילי |  | מפ"ם | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הדואר |  | יוסף בורג |  | הפועל המזרחי-המזרחי | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הדתות |  | משה שפירא |  | הפועל המזרחי-המזרחי | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הסעד |  | משה שפירא |  | הפועל המזרחי-המזרחי | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד החוץ |  | משה שרת |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 19 ביוני 1956 |
| משרד החוץ |  | גולדה מאיר |  | מפא"י | 19 ביוני 1956 - 7 בינואר 1958 |
| משרד החינוך והתרבות |  | זלמן ארן |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד החקלאות |  | קדיש לוז |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד המסחר והתעשייה |  | פנחס ספיר |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד המשטרה |  | בכור-שלום שטרית |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד המשפטים |  | פנחס רוזן |  | המפלגה הפרוגרסיבית | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד העבודה |  | גולדה מאיר |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 19 ביוני 1956 |
| משרד העבודה |  | מרדכי נמיר |  | מפא"י | 19 ביוני 1956 - 7 בינואר 1956 |
| משרד הפיתוח |  | מרדכי בנטוב |  | מפ"ם | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הפנים |  | ישראל בר-יהודה |  | אחדות העבודה - פועלי ציון | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד התחבורה |  | משה כרמל |  | אחדות העבודה - פועלי ציון | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| ללא תיק |  | פרץ נפתלי |  | מפא"י | 3 בנובמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
סגני השרים
| משרד הדתות |  | זרח ורהפטיג |  | הפועל המזרחי-המזרחי | 9 בינואר 1956 - 7 בינואר 1958 |
| משרד החינוך והתרבות |  | משה אונא |  | הפועל המזרחי-המזרחי | 22 במרץ 1956 - 31 בדצמבר 1957 |
| משרד החינוך והתרבות |  | עמי אסף |  | מפא"י | 11 ביוני 1956 - 7 בינואר 1958 |
| משרד החקלאות |  | זאב צור |  | אחדות העבודה - פועלי ציון | 5 בדצמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
| משרד הסעד |  | ישראל שלמה בן-מאיר |  | הפועל המזרחי-המזרחי | 20 בדצמבר 1955 - 7 בינואר 1958 |
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משה שרת | מפא"י | משרד החוץ | התפטרות | 19 ביוני 1956 | גולדה מאיר | מפא"י | 19 ביוני 1956 |
| גולדה מאיר | מפא"י | משרד העבודה | מונתה לשרת החוץ | 19 ביוני 1956 | מרדכי נמיר | מפא"י | 19 ביוני 1956 |
ביאורים

↑  מימין לשמאל: בראש דוד בן-גוריון בלבוש כמעט-צבאי. לידו מרדכי בנטוב. מאחור נראים ישראל ברזילי וגולדה מאיר. הזוג הבא הם פרץ נפתלי ולשמאלו חיים משה שפירא. מאחוריהם בכור שטרית ולוי אשכול. אחרונים: פנחס רוזן, ישראל בר-יהודה ומשה שרת.
הערות שוליים

↑  נדחו הצעות אי־אמון ואושר מינוי נמיר, הארץ, 20 ביוני 1956
↑  מפא"י תובעת מאחה"ע לפרוש מהממשלה, הארץ, 19 בדצמבר 1957
↑  ראש מפא"י נאלץ לסגת מהחלטת זוועה - לשגר את ... לגרמניה, חרות, 18 בדצמבר 1957
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ממשלת ישראל השישית   יוני 1955 – נובמבר 1955 | ממשלת ישראל השביעית  3 בנובמבר 1955 – 7 בינואר 1958 | הבא: ממשלת ישראל השמינית   1958–1959 |
מסווג דו-ערכי

בסטטיסטיקה ובלמידה חישובית, מסווג דו-ערכי או מסווג בינארי הוא מסווג שמטרתו למיין את הפרטים בקבוצה לאחת משתי תת-קבוצות.
דוגמאות:
מסנן ספאם בדואר אלקטרוני מסווג את ההודעות הנכנסות לספאם וללא-ספאם.
בדיקה רפואית מאבחנת קיום מחלה (האם המטופל חולה או בריא?).
זיהוי עמית-טורף: מערכת הבודקת האם מטוס שזוהה במכ"ם הוא מטוס ידידותי או מטוס אויב.
סיווג סטטיסטי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי

אינטואיטיבית, קל לומר האם מסווג מסוים הוא "מוצלח" (כלומר, ממיין את פריטי הקבוצה בדרך שתואמת את ההיגיון שלנו) או לא. עם זאת, לצרכים מדעיים, קיים צורך לתת הערכה מספרית לביצועי המסווג. כדי לבצע זאת, יש צורך לבדוק את המסווג מול קבוצת נתונים קטנה יחסית, שבה ידוע לנו (מלכתחילה או בדיעבד) הסיווג הנכון, בעזרת מדד זהב כלשהו.
גם בהינתן מדד זהב, עדיין ניתן לבחור דרכים שונות להעריך מספרית את הצלחת המסווג (ראו מסגרת).
קיימים מספר יחסים פשוטים, המתארים את היחסים בין חלקים שונים של התרשים. למשל:
רגישות מתארת את החלק היחסי של התוצאות החיוביות מתוך כלל הפריטים שאמורים היו להיות מסווגים כחיוביים.
| --- | --- |
חיוביים אמיתייםכלל החיוביים = חיוביים אמיתייםחיוביים אמיתיים + שליליים כוזבים : 
סגוליות מתארת את החלק היחסי של התוצאות השליליות מתוך כלל הפריטים שהיו אמורים להיות מסווגים כשליליים.
| --- | --- |
שליליים אמיתייםכלל השליליים = שליליים אמיתייםשליליים אמיתיים + חיוביים כוזבים : 
בנוסף, קיימים מדדי הערכה פשוטים פחות, אבל יותר תמציתיים; למשל, מקדם מתאם מתיוז:
כאשר ח"א הוא מספר החיוביים האמיתיים; ח"כ הוא מספר החיוביים הכוזבים; ש"א הוא מספר השליליים האמיתיים; ש"כ הוא מספר השליליים הכוזבים.
להלן איור המסכם את מטריצת הטעות וממדי ההערכה השונים, היסודיים והנגזרים, של מסווג דו-ערכי.
המרת ערכים רציפים לסיווג דו-ערכי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בהינתן קלט  \mathbf {x} \in V, על המסווג להחליט האם התוצאה חיובית או שלילית. דרך נפוצה לבצע זאת היא על ידי הגדרת פונקציית ניקוד  n:V\to \mathbb {R} . הניקוד מבטא את מידת ההערכה שתוצאה קרובה לחיובית או חיובית בעצמה. בנוסף, מגדירים פונקציית מדרגה התלויה ב-T (שנקרא ערך הסף, threshold) באופן הבא:
 \theta _{T}(t)={\begin{cases}1&{\mbox{ if }}t\geq T,\\0&{\mbox{ if }}t<T\end{cases}}
בעזרת שתי הפונקציות הללו, ניתו לבחור מסווג בינארי מהצורה  f_{T}=\theta _{T}\circ n, כלומר: לכל  \mathbf {x} \in V המסווג יחזיר  f_{T}(\mathbf {x} )=\theta _{T}(n(\mathbf {x} ))\in \{0,1\}, כלומר: המסווג יחזיר 1 אם הניקוד גדול או שווה לערך הסף, ואחרת יחזיר 0. באמצעות קביעת הסף אפשר להגדיל או להקטין את רגישות המסווג, וכן את הסגוליות. באמצעות עקומת ROC אפשר לבצע אופטימיזציה של המסווג  f_{T} על ידי כוונון הסף.
מקס מרשנד

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1888 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  1957  (בגיל 68 בערך) בארן, הולנד 
 הישג בולט:  היה מס' 20 בעולם בשנת 1920
 מד כושר מרבי:  2549 (מאי 1921)
 מדינה:  הולנד
 פרסים והוקרה:  היה אלוף הולנד בשנת 1919
 
מקס מרשנד (Max Marchand; ‏ (24 בנובמבר 1888 – אפריל 1957) היה שחמטאי הולנדי, אלוף הולנד לשחמט בשנת 1919.
מרשנד שיחק במהלך מלחמת העולם הראשונה רק בהולנד ובדנמרק, ששמרו על נייטרליות. בשנת 1915 הגיע למקום השני בתחרות אמסטרדם, ניצח בתחרות שבינגן והגיע למקום השני בתחרות רוטרדם. בשנת 1916 חלק מקום 2–4, בתחרות קופנהגן (האליפות התשיעית של ארצות הצפון, ניצח פאול יונר ), וניצח בתחרות אמסטרדם. בשנת 1917 הגיע למקום השלישי בתחרות שביגנן. בשנת 1918 ניצח בתחרות אמסטרדם, חלק מקום ראשון בתחרות ארנהיים, הגיע למקום השלישי בתחרות הרטוגנבוש וחלק מקום 5–6 בתחרות שבינגן (ניצח: רודולף לומן).
לאחר מלחמת העולם הראשונה ניצח מרשנד באליפות הולנד הרביעית שהתקיימה בהאג בשנת 1919. באותה שנה חלק מקום ראשון בתחרות אמסטרדם עם ריכרד רטי, הגיע למקום התשיעי בתחרות הייסטינגס (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), חלק מקום 3–4 בתחרות שבינגן, ניצח בתחרות אמסטרדם וחלק מקום 2–3 בתחרות נוספת שהתקיימה באמסטרדם. בשנת 1920 ניצח מרשנד בתחרות ברומלי, ובתחרות נוספת באותה עיר חלק מקום 2–3 אחרי ג'ורג' אלן תומאס, הגיע למקום החמישי בתחרות אמסטרדם (ניצח: ריכרד רטי) ובתחרות נוספת באמסטרדם הגיע למקום הרביעי (ניצח: מקס אויבה), הגיע רביעי בתחרות גוטבורג (ניצח: פאול יונר) והגיע למקום הרביעי בתחרות שבינגן.
מכינה קדם-צבאית כרם אל

| --- | --- |

 מכינה קדם-צבאית
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°41′53″N 35°02′24″E﻿ / ﻿32.698194444444°N 35.039916666667°E﻿ / 32.698194444444; 35.039916666667
 www.keremel.org.il
  (למפת הכרמל מוגדלת) מכינה קדם-צבאית כרם אל(למפת הכרמל רגילה) מכינה קדם-צבאית כרם אל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית כרם אל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית כרם אל
 
ראש המכינה מוניר מאדי (שני משמאל) מקבל בשמה את פרס ירושלים לאחדות ישראל, 2024
מכינה קדם-צבאית כרם אל היא מכינה קדם-צבאית דרוזית הממוקמת במתחם  ליד בית אוליפנט המשמש גם "יד לבנים" שבדלית אל-כרמל אשר הוקמה בשנת 2008. בראש המכינה עומד סא"ל (מיל') מוניר מאדי. מטרת המכינה היא לפתח דור מנהיגים שייקח אחריות על החברה הישראלית ועל מדינת ישראל. המכינה היא מעורבת לדרוזים וליהודים. עד שנת 2016 למדו במכינה דרוזים בלבד.
שגרת המכינה כוללת הכנה פיזית ומנטלית לקראת השירות הצבאי, לימודים, הכרת הארץ והחברה הישראלית. בנוסף על כך, ישנו דגש משמעותי על לימוד מורשת הקרב של צה"ל ועל מורשת העם היהודי והדרוזי. במהלך השנה ישנן בין 7 ל-9 סדרות שטח. נכון לשנת 2018 סיימו את המכינה כ-207 חניכים, עם כ-13% קצונה.
המכינה זכתה באות אביר איכות השלטון 2018 בקטגוריית חינוך ותרבות מטעם התנועה לאיכות השלטון. ב-2024 המכינה והעמותה שמפעילה אותה זכו בפרס ירושלים לאחדות ישראל.
הערות שוליים

↑  זוכי אות אביר איכות השלטון 2018, באתר התנועה לאיכות השלטון, ‏17.9.18
↑  הוכרזו הזוכים בפרס ירושלים לאחדות ישראל לשנת 2024, באתר מעריב אונליין, 30 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007478264005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסגד מרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  שיקגו
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  41°45′39″N 87°35′06″W﻿ / ﻿41.7608°N 87.5851°W﻿ / 41.7608; -87.5851
  (למפת שיקגו מוגדלת) מסגד מרים(למפת שיקגו רגילה) מסגד מרים
 
מסגד מרים (באנגלית: Mosque Maryam) בעיר שיקגו שבאילינוי, ארצות הברית הוא המרכז הארצי של ארגון אומת האסלאם ומקום המושב של מטהו.
המסגד

מסגד מרים ממוקם בדרום-מזרח שיקגו, כקילומטר מחוף ימת מישיגן. במקור שימש המבנה את הכנסייה היוונית אורתודוקסית של קונסטנטין והלנה הקדושים, עד אשר הועתק מקום הכנסייה לאחד מפרברי שיקגו. אלייז'ה מוחמד, מנהיג ארגון אומת האסלאם בעבר, רכש את המבנה בשנת 1972. מנהיג הארגון הנוכחי לואיס פרחאן הפך את המבנה למסגד ב-1988. הוא נקרא על שם מרים, אם ישו. לטענת פרחאן הלווה מנהיג לוב מועמר קדאפי לאלייז'ה מוחמד סכום של שלושה מיליון דולר לשם הסבת הכנסייה לשעבר למסגד.
האולם הראשי של המסגד היה בעבר אולם התווך של הכנסייה. כיפה מעטרת את גג הבניין ובמרכזה מופיעה הכתובת Allah is the greatest, היא התכביר. בארבעת עברי הכיפה נרשם חלק מן השהאדה, There is no God but Allah. מסביב לכיפה נרשם חלק מסורת א-נוּר, הפרק העשרים וארבעה בקוראן. במסגד אין מינרט.
בסמוך למסגד ממוקמת אוניברסיטת מוחמד האסלאמית, שהיא בית ספר לילדים ונערים משני המינים מגיל הגן ועד כתה יב'.
מכינה קדם-צבאית יתיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכינה קדם-צבאית
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים) 
 מיקום
 קואורדינטות:  31°21′45″N 35°06′54″E﻿ / ﻿31.362530555556°N 35.114980555556°E﻿ / 31.362530555556; 35.114980555556
 yatir.org.il
  (למפת הר חברון מוגדלת) מכינה קדם-צבאית יתיר(למפת הר חברון רגילה) מכינה קדם-צבאית יתיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית יתיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית יתיר
 
המכינה הקדם-צבאית ישיבתית בית יתיר היא מכינה קדם-צבאית דתית שהוקמה בשנת ה'תשנ"א (1991) ביישוב בית יתיר שבדרום הר חברון,  המכינה מונה בכל מחזור כ-80 תלמידים בשנה א', וכ-40 תלמידים בשנה ב' . בראש המכינה עומד הרב איתן שליו. נשיא המכינה הרב משה הגר-לאו.
המכינה שמה דגש על הכשרת התלמידים לשירות צבאי משמעותי תוך שמירה על אורח-חיים דתי, וחינוכם למחויבות אישית, לתרומה משמעותית למדינה ולחברה, במהלך השירות הצבאי ואחריו. תלמידי המכינה משתלבים בעבודות החקלאיות במושב ובשאר האזור (מרעה, יקב ועוד). [דרוש מקור]
המכינה מפעילה בירושלים בית מדרש לבוגריה, במיוחד בזמני הקיץ.
כמעט כל הבוגרים משרתים בצה"ל בתפקידי איכות שונים, וחלקם ממשיכים אחרי שנת המכינה לישיבה גבוהה.
במקום פועל כולל אברכים.
המכינה שוכנת במבנה משטרת לציפר, מבנה שהוקם על ידי המנדט הבריטי.
בסוף שנות התשעים שימש הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הצבאי הראשי, כראש המכינה במשך כשנתיים, במקביל לרב משה הגר-לאו.
הערות שוליים

↑  חגית ששר, בשם הבת, הצופה, ‏ 28/09/2008.
↑  השם הערבי שובש בעברית ללוציפר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011910274405171
מכינה קדם אקדמית

מכינה קדם אקדמית היא גוף במוסדות שונים להשכלה גבוהה בישראל אשר נועד להכין את תלמידיו לקראת לימודים אקדמיים באמצעים שונים כגון:
שיפור תעודת בגרות ואת הזכאות אליה
היכרות עם הסביבה האקדמית
לימוד לקראת הבחינה הפסיכומטרית (לא במכינות האוניברסיטאיות)
ייעוץ אקדמי
ישנן מכינות המתמקדות בהכנה לתחום לימוד ספציפי. כיום ניתן למצוא מכינות ייעודיות למקצועות כגון חינוך והוראה, מדעי המחשב, הנדסה, מדעים מדויקים, מדעי החברה וענפים נוספים. הקורסים במכללות אלה ממוקדים לקראת הנושאים אותם ילמדו הסטודנטים בתואר.
לחלק מן המכינות ניתן להתקבל אף ללא תעודת בגרות ופסיכומטרי. במכינות השייכות למכללות יש צורך בבחינת מימ״ד.
נכון ל-2021, רוב האוניברסיטאות מפעילות אף הן מכינה, חוץ ממכון ויצמן, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הפתוחה.
סטודנטים יכולים לקבל סיוע במימון הלימודים במכינה הקדם אקדמית, בין היתר מוצע סיוע במימון חלקי או מלא של שכר הלימוד מצד האגף והקרן לחיילים משוחררים וכן מלגות קיום במקרים מסוימים. הזכאות למימון נעשית בדרך כלל על סמך קריטריונים סוציו אקונומיים של המועמדים למכינה.
ראו גם

לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות
הערות שוליים

↑  מכינות קדם אקדמאיות, באתר האגף לחינוך מבוגרים, משרד החינוך
↑  מידע על מסלולים למכינה קדם אקדמית, באתר לימודים בישראל (אתר), ‏2020
↑  בחינת מימ"ד, באתר המרכז הארצי לבחינות ולהערכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533936605171  LCCN: sh85106382
מקס הלוחם בדרכים

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ורג' מילר 
 הופק בידי:  בירון קנדי 
 תסריט:  ג'ורג' מילר, טרי הייז, Brian Hannant 
 עריכה:  דייויד סטיבן 
 מוזיקה:  בריאן מאי 
 צילום:  דין סמלר 
 מדינה:  אוסטרליה 
 חברת הפקה:  Kennedy Miller Mitchell, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה (היום) Over the Top (היום) מכירת DVD אונליין (היום) הפצה לאולמות הקולנוע (במקור)
 הקרנת בכורה:  24 בדצמבר 1981 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מסע, סרט מדע בדיוני, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט דיסטופי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   roadwarrior
 פרסים:  פרס סאטורן לסרט בינלאומי  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר (ג'ורג' מילר)  פרס AACTA לפסקול הטוב ביותר (בירון קנדי, Roger Savage)  פרס AACTA לעריכה הטובה ביותר (ג'ורג' מילר, דייויד סטיבן)  פרס AACTA לעיצוב ההפקה הטוב ביותר  פרס AACTA לעיצוב תלבושות (Norma Moriceau)  פרס AACTA לבימוי הטוב ביותר (ג'ורג' מילר)  פרס אגודת מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס לסרט הזר הטוב ביותר (ג'ורג' מילר) 
 סרט קודם:  מקס הזועם 
 סרט הבא:  מקס הזועם 3: כיפת הרעם 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מקס הלוחם בדרכים (באנגלית: Mad Max 2, ידוע גם כ-"Mad Max 2: The Road Warrior") הוא סרט פעולה מדע בדיוני משנת 1981, בבימויו של ג'ורג' מילר. זהו הסרט השני בסדרת מקס הזועם, בכיכובו של מל גיבסון בתפקיד מקס רוקטנסקי. הסרט מתרחש בעולם פוסט-אפוקליפטי, שבו אנרכיה שולטת והנפט הפך למשאב היקר ביותר. הסרט נחשב לקלאסיקת אקשן שהשפיעה רבות על סרטי ז'אנר זה.
הסרט יצא לאקרנים באוסטרליה ב-24 בדצמבר 1981 וזכה לשבחי ביקורת נרחבים, עם שבחים מיוחדים להופעתו של גיבסון, הפרטיטורה המוזיקלית, הצילום, קטעי הפעולה, עיצוב התלבושות והשימוש החסוך בדיאלוג. זה גם זכה להצלחה קופתית, והאסתטיקה הפוסט-אפוקליפטית והפאנקית של הסרט עזרה לפופולריות של הז'אנר בכתיבה קולנועית ובדיונית. בטקס פרסי שבתאי ה-10, הסרט זכה בסרט הבינלאומי הטוב ביותר והיה מועמד לחמישה פרסים נוספים: הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר עבור גיבסון, שחקן המשנה הטוב ביותר עבור ברוס ספנס, הכתיבה הטובה ביותר והתלבושות הטובות ביותר עבור נורמה מוריסו. מקס הזועם 2 זוכה לשבחים רבים כאחד מסרטי האקשן הגדולים בכל הזמנים ואחד מסרטי ההמשך הגדולים ביותר שנעשו אי פעם, ומועדוני מעריצים של הסרט והפעילויות בנושא "לוחם דרכים" נמשכות אל המאה ה-21.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש לאחר קריסת החברה בעקבות מחסור במשאבים ואנרגיה. מקס רוקטנסקי (מל גיבסון), לוחם בודד המשוטט במדבריות אוסטרליה, מוצא את עצמו נמשך לתוך קרב על דלק, בין קבוצת אנשים המנסים לשרוד בעיירה מבודדת, לבין כנופיות אכזריות המנסות לשדוד אותם. מקס נחלץ לעזרת האנשים בעיירה, ומסייע להם להגן על מאגר הדלק היקר שלהם מפני תוקפים אלימים, המונהגים על ידי לוחם אכזרי בשם "המושל".
צוות השחקנים הראשי

מל גיבסון בתפקיד מקס רוקטנסקי
ברוס ספנס בתפקיד טייס הג'ירו, אדם משונה שחובר למקס
ורנון וולס בתפקיד ווייז, אחד מחברי הכנופיות
מייקל פרסטון בתפקיד פפגאלו, מנהיג קבוצת השורדים
קייל נילסן בתפקיד הלוחם הנער
ביקורות

"מקס הלוחם בדרכים" זכה לביקורות חיוביות מאוד עם צאתו. המבקרים שיבחו את סצנות האקשן המרהיבות, הכוריאוגרפיה של הקרבות והבימוי הייחודי של ג'ורג' מילר. הסרט נחשב לאחת היצירות המשפיעות ביותר בז'אנר הפוסט-אפוקליפטי, והוא השפיע רבות על סגנון הסרטים בז'אנר זה.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון גבוה של 94% מצד המבקרים על סמך 62 ביקורות. ב-Metacritic, זכה הסרט לציון של 77 מתוך 100, המבוסס על ביקורות חיוביות מצד המבקרים.
שחזור רכב המרדף של מקס הזועם (אנ') על ידי מעריצים.
הרכב הוא פורד פלקון XC‏, דגם GT 351 מיוחד
שיוּצר במקור בשנים 1976–1979
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2022

שירה של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, "All Too Well (Taylor's Version)", הגיע למקום ה-76 – השיר הארוך ביותר שדורג אי-פעם במצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100
"Heat Waves" של הלהקה הבריטית גלאס אנימלס הוא שיר השנה של מגזין הבילבורד
לזמר הקנדי ג'סטין ביבר יש שני שירים שדורגו בין עשרת השירים הפותחים של המצעד: "Stay" במקום השלישי ו-"Ghost" במקום השמיני
על-אף ששירה של קייט בוש, "Running Up That Hill (A Deal with God)", יצא בשנת 1985, הוא דורג במקום ה-23 במצעד. הוא התפרסם בזכות השמעתו בעונה הרביעית של הסדרה "דברים מוזרים"
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 2022 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 2022 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה ב-1 בדצמבר 2022. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך שנה. כמו כן, הוא מחושב לפי נתוני המכירות שנאספו מה-20 בנובמבר 2021 עד 12 בנובמבר 2022.
הערות שוליים

↑  Trust, Gary (1 בדצמבר 2022). "Glass Animals' 'Heat Waves' Is the No. 1 Billboard Hot 100 Song, Bad Bunny Is Top Artist: Year in Charts 2022". Billboard. נבדק ב-1 בדצמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hot 100 Songs - Year-End 2022". Billboard. 2022. נבדק ב-1 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| מצעדי סוף השנה של בילבורד הוט 100 |
| --- | --- | --- |
| 1946–1949 | 1946 • 1947 • 1948 • 1949 |  |
| 1950–1969 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 |  |
| 1970–1989 | 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 |  |
| 1990–2009 | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 |  |
| 2010–הווה | 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |  |