stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנשה דובשני
עבודתו הספרותית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דובשני החל את דרכו הספרותית בצעירותו. כבר בהיותו סטודנט החל לפרסם מאמרים מעל במות שונות, ובהמשך חייו פרסם מאמרים בעיקר בנושא המקרא בקבצים וכתבי עת כדוגמת "בית מקרא".
בנעוריו, בראשית שנות ה-30, פרסם ספורים בלשיים בשם "תער הדמים" ו- "המוות המעופף", שראו אור כחוברות ב"ספריית הבלש" (תרצ"ב). מאוחר יותר באותו עשור, כשעבד כפקיד, פרסם בהוצאת מצפה ספר מקצועי, "ספר מכתבים מסחריים" (תרצ"ו), ובהמשך פרסם מהדורה חדשה שלו ("מכתבים מסחריים ומשרדיים", הוצאת מ. ניומן, תש"ט). כשנתיים לאחר מכן פרסם ספר מקצועי נוסף ללומדים את מקצועות הפקידות והמסחר, "משרדות ובנקאות" (הוצאת עבר, 1938). בתוך כך תרגם מאנגלית (בשם העט "מנשה בן-לוי") ספר על "הצד המיני של הנישואין" (תרצ"ח). באמצע שנות ה-40, בעת ששימש כמזכיר מועצת קריית מוצקין, פרסם את הספר "המועצה המקומית: חוקתה, סמכויותיה ופעולותיה" (י' צ'צ'יק; המחלקה לתרבות שליד הוועד המרכזי של הסתדרות הפקידים העברים בא"י, 1946), שזכה בפרס מטעם חבר המועצות המקומיות.
משנות החמישים ועד סוף חייו חקר, לימד, הרצה ופרסם מאמרים וספרים בנושאים בתחום המקרא והספרות העברית והכללית (ראה רשימת ספריו, בהמשך)
עבודתו הספרותית > הערכה וביקורת

בספריו של מנשה דובשני ניכרת למדנותו ויסודיותו וכתיבה בשפה פשוטה, בהירה, מובנת וללא מליצות המאפשרת הנגשת החומר ללומד וקרובו לתכני הלימוד בספרות ותנ"ך.
בראשית שנות החמישים, בתקופת העלייה ההמונית של פליטי שואה ומגורשי ארצות ערב, שסבלו מהפסקת לימודיהם בעל כורחם, החל מנשה דובשני לעבוד במכון הישראלי להשכלה בכתב (משלב). מכון "משלב" היה מיועד לענות על הצורך שהיה קיים אז בהשכלה לאותם רבים שלא היה באפשרותם לרכוש השכלה מסודרת. הספרים ללימוד עצמי שכתב דובשני היו לעזר גם בקרב תלמידי בתי הספר התיכוניים, ובמקרים רבים יכלו אף לא לקרוא את ספרות המקור ועל כך עורר בקורת.
מנשה דובשני ראה בעבודתו שליחות. הוא כתב במטרה לפתוח אפשרויות לאלה שלא יכלו לרכוש השכלה, וגם בשרות המילואים שלו בצה"ל לימד קורסים לשיפור העברית במפקדות שונות. בתפקידו במחלקת החינוך של עיריית הרצליה ארגן את רשת החינוך בשתי מעברות העולים הגדולות שבמושבה. (מנוה צדק ועד נוה צדק, אייר, 1984)
ספריו

תער הדמים (חוברת כג של ספרית הבלש), תל אביב: הבלש, תרצ"ב. (סיפור בלשי)
ספר מכתבים מסחריים , תל אביב: מצפה, תרצ"ו.
מכתבים מסחריים ומשרדיים, מהדורה חדשה, מתוקנת ומורחבת, תל אביב: מ. ניומן, תש"ט. (מהדורה חדשה, מתוקנת ומורחבת: תשי"ח)
משרדות ובנקאות: לבתי"ס למסחר לפקידים לסוחרים וללומדים בעצמם; עם 53 דוגמאות ו-3 טבלאות, ירושלים: עבר, 1938. (מהדורה ב מתוקנת ומורחבת: 1951; מהדורה ג מתוקנת ומורחבת: 1955; מהד’ ד מתוקנת: 1960)
המועצה המקומית: חוקתה, סמכויותיה ופעולותיה, תל אביב: י' צ'צ'יק; המחלקה לתרבות שליד הוועד המרכזי של הסתדרות הפקידים העברים בא"י, 1946. (הספר זכה בפרס קרוסבי מטעם חבר המועצות המקומיות)
הרמב"ם: חייו ומשנתו, תל אביב: דביר (דביר לעם), תשט"ו.
שִעורים בספרות עברית וכללית: לבתי ספר תיכוניים, 4 כרכים, תל אביב: יבנה, תש"ך 1959–תש"ל. (מהדורה ב: תשכ"א 1960
שיעורים בשירת טשרניחובסקי: לבתי-ספר תיכונים, בהתאם לתכנית הלימודים של משרד החינוך והתרבות, 2 כרכים, תל אביב: יבנה, תשכ"א–תשמ"ג.
שיחות חינוך: וחיבורים עיוניים, תל אביב: מסדה, 1962. (כולל דיונים ב-40 נושאים בתחומים שונים: המדינה, הארץ והעם; בית הספר והנוער; בעיות יחיד וחברה ונושאים כלליים שונים)
עיקרי הנבואה: שִעורים בנביאים אחרונים, 2 כרכים, תל אביב: יבנה, תשכ"ה–תשכ"ו. (מהדורה ב מורחבת: תשכ"ט 1969)
מבוא כללי למקרא, תל אביב: יבנה, תשכ"ח 1967. (מהדורה ב מתוקנת ומורחבת: לפי תכנית הלימודים החדשה של משרד החינוך והתרבות: תל אביב: יבנה, תשל"ח 1978)
[חמישה חומשי תורה] : מהדורה ספרותית עם ראשי פרקים ושאלות לכל פרק, 4 כרכים, תל אביב: יבנה, 1971–1975:
ספר בראשית;; בתוספת סדרת נושאים על "ספר בראשית והאדם בן דורנו", תל אביב: יבנה, תשל"א 1971. (מהדורה ב מתוקנת ומורחבת לבתי-ספר תיכוניים וגבוהים: תשמ"ג 1983)
[2]. שמות–ויקרא; בתוספת סדרת נושאים על "שמות-ויקרא מבחינת זמננו".
[3]. במדבר; בתוספת סדרת נושאים על "ספר במדבר מבחינת זמננו".
[4] דברים; בתוספת סדרת נושאים על "ספר דברים מבחינת זמננו", תשל"ה 1974.
ארבעים מזמורי תהילים: (התוכן, המבנה והאמנות), תל אביב: עם עובד, תשל"ז 1977.
דרכי הסיפור המקראי: נושא מסכם בתנ"ך לבתי-ספר על-יסודיים וגבוהים: עיקרי תכנם של מאמרים נבחרים בתוספת ביאורים, מילואים ומאמרים, תל אביב: עם עובד, תשל"ח 1977.
נביאים ומנהיגים במקרא: שני נושאים מסכמים בתנ"ך לבתי-ספר תיכוניים וגבוהים: עיקרי תוכנם של מאמרים נבחרים בתוספת ביאורים, מילואים ומאמרים, תל אביב: יבנה, תשל"ח 1978.
בעיית הגמול ואמונת הייחוד במקרא: שני נושאים מסכמים בתנ"ך לבתי-ספר תיכוניים וגבוהים ..., תל אביב: יבנה, תש"מ 1979.
ירושלים וארץ ישראל במקרא: שני נושאים מסכמים בתנ"ך לבתי-ספר תיכוניים וגבוהים: עיקרי תוכנם של מאמרים נבחרים בתוספת ביאורים, מילואים ומאמרים, תל אביב: יבנה, תש"מ 1980.
פרקי החוק בתורה: לבתי-ספר על-יסודיים ולבחינות בגרות, תל אביב: מישלב – מכון ישראלי להשכלה – מפעלי תרבות וחינוך, תש"מ 1980.
האדם במקרא: נושא מסכם לבתי-ספר תיכוניים וגבוהים, תל אביב: יבנה, תשמ"ג 1983.
נוסף על הספרים ברשימה שלעיל, דובשני פרסם עוד עשרות ספרי עזר לבית הספר התיכון ולהכנה לבגרות בנושאי ספרות עברית, המקרא ומחשבת ישראל.
ספריו > אוטוביוגרפיה

מנוה צדק ועד נוה צדק: (סיפור חייו של מורה ומחנך בארץ ובתפוצות), תל אביב: אייר, תשמ"ד 1984.
ספריו > תרגום

מ"י אקסנר, הצד המיני של הנִשואין; תרגם מאנגלית: מנשה בן-לוי, תל אביב: בריאות, תרצ"ח.
ארנולד בנט (אנ'), מלון בבל; עברית: מ' בן לוי, יפו: הספריה הקטנה, תשט"ז. (רומן)
הערות שוליים

↑  על פי לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים של ג' קרסל: כ"ב בתמוז תרע"ד, 16 ביולי 1914; על פי מכתב מאלמנתו לספרייה הלאומית באפריל 1992: כ' בתמוז תרע"ד, 14 ביולי 1914.
↑  הקבר של מנשה דובשני בבית הקברות הרצליה, באתר BillionGraves.
↑  "דובשני, מנשה", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל 1799–1948, תל אביב: עם עובד, תשמ"ג 1983, עמ' 149.
↑  ירושלים | מחזור י"א לגימנסיה העברית, דבר, 29 ביולי 1931.
1 2 3 4 5 6  ...ויבינו במקרא | מנשה דובשני, מנהל בי"ס, דבר, טור 3, 1 באוגוסט 1958.
↑  שמות המוסמכים של האוניברסיטה: מהסיום השמיני, הצופה, טור 1, 13 באפריל 1939.
↑  וראו תמונה הקבוצתית של מתחרי הגמר של החידון: שמות האלופים האזוריים של חידון התנ"ך, דבר, 6 באוגוסט 1958.
↑  אריה בן, מועצת הסטודנטים המקומית, מ. דובשני – מאחרוני הנפילים, מעריב, 10 באפריל 1984.
1 2 3  יהודית דובשני, מודעת אבל באתר "אבלים".
↑  רביעית, אך כלה, מעריב, 1 ביוני 1962; בבית המשפט המחוזי בתל-אביב–יפו, דבר, 4 בנובמבר 1971; אבי המחזאי א. רז ז"ל מבקש לפסול האלמנה מניהול העזבון, מעריב, 7 במרץ 1972.
↑  האתר של גלעד דובשני.
↑  וראו גם: אוריאל אופק, ספרות הילדים העברית: 1900–1948, כרך ב, תל אביב: דביר, תשמ"ח 1988, עמ' 440; אלי אשד, הבלש העברי הראשון: על דוד תדהר, בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", 28 באפריל 2006.
↑  סקירה: בספרות ובאמנות, דבר, טור 7, 11 בפברואר 1938.
↑  חולק פרס קרוסבי: זכו עו"ד הורנשטיין ומ. דובשני, המשקיף, 1 במאי 1945.
↑  סקירה על כרך א': בשורות ספורות, מעריב, 1 בספטמבר 1961.
↑  הוצאת מסדה, שיחות חינוך וחיבורים עיוניים, מעריב, 7 בספטמבר 1962.
↑  סקירה: צבי אילן, ספר חדש, דבר, טור 4, 7 בפברואר 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309275405171  GND: 1148704388  ISNI: 0000 0000 6693 5686  LCCN: n87865796  NLA: 35719495  NTA: 313701849  SUDOC: 234395656  VIAF: 93203919   WorldCat (עם VIAF): 93203919
שפרה שחר

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1964 (בת 60) ו' בניסן תשכ"ד ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  מנכ"לית עמותה לקידום חיילי צה"ל
 השכלה:  תואר שני מאוניברסיטת פריז
 עיסוק:  מנכ"לית בית חם לכל חייל
 
שפרה שחר (נולדה בו' בניסן תשכ"ד, 19 במרץ 1964 בישראל) היא מנכ"לית ומייסדת עמותת בית חם לכל חייל, שמקדמת פעילות למען חיילים בסדיר, מילואים, הלומי קרב ופצועי צה"ל, ופעילה חברתית שהובילה שורה של מאבקים.
קורות חיים

שפרה שחר נולדה באשקלון, ובגיל שנה עברה עם הוריה לירושלים, בשל לימודי אביה - פרופ' משה בר-אשר - באוניברסיטה העברית.
בשנים 1977–1979, התגוררה המשפחה בבוסטון. שחר למדה בתיכון פלך לבנות בירושלים והיא בוגרת תנועת הנוער בני עקיבא, ושירתה בשירות לאומי.
בשנת 1985 נישאה, ובין השנים 1985–1990 גרה בדנמרק עם בעלה, ושם נולדו שני בניה.
שחר בעלת תואר ראשון באוניברסיטה העברית במוזיקולוגיה וספרות אנגלית, תואר שני DEA מאוניברסיטת פריס 8 באתנומוזיקולוגיה ותעודת הוראה באנגלית ממכללת דוד ילין.
נכון ל-2020, שחר מתגוררת בירושלים עם בעלה.
פעילותה

בשנת 2010 ייסדה עמותה בשם "בית חם לכל חייל", והפכה למנכ"לית שלה. העמותה עוסקת בסיוע לחיילי צה"ל ובקידום חקיקה לרווחתם.
שחר הרבתה להופיע בתקשורת על מנת לקדם את ענייני העמותה, בין השאר בקידום העלאת שכר חיילי החובה, וסיוע לחיילים מול הרשויות השונות המופקדות על רווחתם..
מאז פרוץ מלחמת חרבות ברזל פועלת שפרה שחר בחקיקה בכנסת לטובת לוחמי המילואים, בשורה של נושאים, הכוללים מענקים כספיים, הטבות לסטודנטים שנעדרים מלימודיהם בגלל המלחמה, שיפוי המילואימניקים העצמאים, פטור מאגרות, הנחות במיסים ותיעדוף באקדמיה.
זאת, לצד העברת תרומות מעמותת "בית חם לכל חייל" בראשותה, לטובת רכישת ציוד חסר ומציל חיים ללוחמים בסדיר ובמילואים. כמו כן, פעלה בכנסת כנגד מחדל גיוס חיילות מחיל חינוך למילואים בצו 8 כדי להשגיח על מחבלי הנוח'בה בשדה תימן
.
הערות שוליים

↑  עמותת בית חם לכל חייל
↑  דיון בוועדת העבודה הרווחה והבריאות בעניין הטיפול והסיוע לנפגעי הלם קרב, בעמוד הפייסבוק של שחר
↑  משה גורלי, המאבק של עו"ד אמנון לורך להגדלת שכר חיילי החוב הסתיים בניצחון, באתר כלכליסט, 15 בנובמבר 2015
מור לוי, ‏מהיום: השכר החודשי של חיילי צה"ל עולה משמעותית, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2016
↑  דפני לידור, "לקום באמצע הלילה ולצעוק באטרף, לרייר ולהזיע במיטה. יש המון בושה, שגם הכריעה את אלירן", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 18 ביוני 2024
↑  דפני לידור, אלפי הלומי קרב חזרו מהמלחמה, את אגף השיקום וארגון נכי צה"ל זה לא מעניין, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 21 במרץ 2024
↑  שפרה שחר בנושא גיוס חיילות לשמירה על מחבלים, עושים צהריים עם אילנה דיין, גלי צה"ל, 29 במאי 2024 (דקה 31:30)
ניבה אלקין-קורן

| --- | --- |

אלקין-קורן, 2011
 לידה:  1964 (בת 61 בערך) ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב אוניברסיטת הארוורד אוניברסיטת סטנפורד
 השתייכות:  אוניברסיטת תל אביב אוניברסיטת חיפה
 
ניבה אלקין-קורן (נולדה ב-1964) היא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת תל אביב, אליה הצטרפה בשנת הלימודים תשפ"א, לאחר שהייתה חברת סגל באוניברסיטת חיפה, ודיקנית הפקולטה למשפטים שם.
ביוגרפיה

ניבה אלקין נולדה לנפתלי אלקין, מנהל המחשוב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היא בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (1989), בעלת תואר שני מאוניברסיטת הרווארד (1991) ותואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד (1995). לאחר סיום לימודי הדוקטורט שבה לישראל והצטרפה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. היא כיהנה כסגנית הדקאן (2005–2009) וכדקאן הפקולטה (2009–2012). בשנת הלימודים תשפ"א עברה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ייסדה וניהלה את המרכז למשפט וטכנולוגיה שבפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, ומתמחה בזכויות יוצרים, מסחר אלקטרוני ומסחור ידע. כמו כן ייסדה את התוכנית של בית הספר לפטנטים, שהעניק תואר שני במשפטים עם התמחות בעריכת פטנטים לבוגרי מדעים והנדסה. ניהלה את המרכז לחקר הסייבר, משפט ומדיניות באוניברסיטת חיפה.
באוניברסיטת תל אביב, היא ייסדה (2022) ומנהלת את מרכז הנשיא שמגר למשפט דיגיטלי וחדשנות.
אלקין-קורן עוסקת בפעילות ציבורית בתחום הקניין הרוחני, ובין היתר הייתה חברה בוועדת הבקרה לרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר ובמועצת הקולנוע וכן עוסקת בייעוץ לגופים ציבוריים בנושא קניין רוחני ודיני מידע. היא עמיתת מחקר בכירה במרכז ברקמן-קליין לאינטרנט וחברה באוניברסיטת הרווארד; לימדה בשורת מוסדות מובילים בעולם כמרצה אורחת, ובין היתר ייל, הרווארד, אוניברסיטת ניו יורק, ועוד, והיא עמיתת מחקר במכון ויצנבאום בגרמניה.
אלקין קורן חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
פרסומים > ספריה

קניין רוחני בעידן המידע, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004
ניבה אלקין-קורן ומיכאל בירנהק (עורכים), רשת משפטית: משפט וטכנולוגיית מידע, סדרת משפט חברה ותרבות, אוניברסיטת תל אביב – הפקולטה למשפטים, 2011
The Law and Economics of Intellectual Property in the Digital Age: The Limits of Analysis (co-authored with Eli M Salzberger), Routledge Research in Intellectual Property (2012)
Law, Economics and Cyberspace: The Effects of Cyberspace on the Economic Analysis of Law (co-authored with Eli M. Salzberger), Edward Elgar  (2004)
The Commodification of Information (co-edited with Neil W. Netanel), Kluwer Information Law Series (2002)
ראו גם

המרכז למשפט וטכנולוגיה
הקליניקה למשפט לטכנולוגיה ולסייבר באוניברסיטת חיפה
הערות שוליים

↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309164205171  PLWABN: 9812477400705606  ACM DL: 81430644887  BIBSYS: 3011241  CiNii: DA15101453  dblp: 43/4628  ISNI: 0000 0001 1461 4714  LCCN: no97007721  NKC: mub2010609549  NTA: 242937055  ORCID: 0000-0003-2519-2494  RERO: 02-A009135187  SUDOC: 082950474  VIAF: 58680584   WorldCat (עם VIAF): 58680584
חיוכים

"חיוכים" הוא שיר שהתפרסם בביצועה של חוה אלברשטיין, ושהנוסח העברי שלו נכתב בידי הפזמונאית לאה נאור. הוא נכלל באלבומה של חוה אלברשטיין "מות הפרפר", שיצא ב-1968.
השיר הולחן במקור בידי הארגנטינאי אנחל קברל (Ángel Cabral).
המקור בספרדית

השיר המקורי נקרא Que nadie sepa mi sufrir (שאיש לא ידע עד כמה אני סובל) אך מוכר גם בתור Amor de mis amores (אהבת אהבותיי), ובו הדובר שבור הלב "מתחשבן" עם אישה בה היה מאוהב ושהעדיפה מישהו אחר.
השיר הולחן על ידי אנחל קברל (Ángel Cabral) ב-1936 למילותיו של אנריקה דיסאו (Enrique Dizeo) (שניהם מארגנטינה), והתפרסם באמריקה הלטינית בעיבוד כואלס פרואני שהקצב שלו מהיר יותר מהמקובל באירופה.
לשיר יש מספר רב מאוד של ביצועים, ובארץ הוא זכה להצלחה בתחילת שנות ה-70 בביצועה של הזמרת כרמלה (Carmen Requeta Dideo), בליוויו של פאקו איבנז.[דרוש מקור]
שאיש לא ידע כמה אני סובל



אל תופתעי אם אומר לך מה היית:

כפויית טובה לליבי האומלל,

כי אש עינייך השחורות היפות

האירו דרכה של אהבה אחרת.



ולמרות שאהבתי אותך בעיוורון

ולצידך הרגשתי כפי שלא הרגשתי מעולם,

בשל דרכיהם המוזרות של החיים

ללא נשיקת פיך - אני הבנתי.



אהבת אהבותי, מלכתי,

מה עשית לי שאינני מסוגל להתרגל לא להתבונן בך?

מכיוון שגמלת לי רעה תחת טובה על אהבתי הכה הכנה,

כל שתשיגי - שלא אזכיר יותר את שמך.



אהבת אהבותי אם הפסקת לאהוב אותי,

אין סיכוי שהבריות לא ישימו לכך לב.

מה יצא לי מלומר שאשה שינתה את גורלי? ילגלגו עלי.

(הלוואי) שאיש לא ידע כמה אני סובל!
הגרסה בצרפתית

בשנת 1953, הזמרת הצרפתייה אדית פיאף הכירה את השיר בביצועו של אלברטו קסטיז'ו (Alberto Castillo) במהלך מסע הופעות באמריקה הלטינית, ובשנת 1957 השיר התפרסם בביצועה בצרפתית בשם La Foule (ההמון) למילותיו של מישל ריבגוש (Michel Rivgauche), וזכה להצלחה רבה. בעיבוד זה הוואלס מנוגן בקצב איטי יותר, כמקובל אז בפריז.
מילות הנוסח הצרפתי מספרות על פגישה מקרית בין המספרת לגבר בו התאהבה במבט ראשון בתוך המון חוגג, אך אותו המון גם מפריד ביניהם לבסוף, והיא לא שבה לראותו.
גרסאות בעברית

בניגוד לגרסאות בספרדית ובצרפתית המספרות על אהבות נכזבות, הנוסח העברי שנכתב על ידי לאה נאור וחוה אלברשטיין ובוצע בפי חוה אלברשטיין (כאמור- מ-1968) הוא שיר אופטימי על היופי בחיוכים ובדברים הפשוטים שבחיים ואיך להיות מאושרים בזכותם.
לשלומי שבת יש גרסה מאוחרת יותר בקצב הסלסה, שהיא חלק ממחרוזת שירים בשם "מרגריטה", למילותיו של יוני רועה.
מרדכי גזית

| --- | --- |

מרדכי גזית - דיפלומט בכיר
 לידה:  5 בספטמבר 1922 טורקיה איסטנבול, טורקיה
 פטירה:  29 במאי 2016 (בגיל 93)
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תאריך עלייה:  1932
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מוטקה
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:   ההגנה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 ציר ישראל בוושינגטון  מנכ"ל משרד החוץ מנכ"ל משרד ראש הממשלה  שגריר ישראל בצרפת
 
מרדכי (מוטקה) גזית (5 בספטמבר 1922 - 29 במאי 2016) היה שגריר ישראל בצרפת, מנכ"ל משרד ראש הממשלה ומשרד החוץ, ממפקדי הכוחות הלוחמים בירושלים בזמן מלחמת העצמאות במסגרת "ההגנה". מהבולטים באנשי שירות החוץ בתקופת השיא של הדיפלומטיה הישראלית, ברבע המאה הראשון לקיום המדינה.
כתביו

תהליך השלום - קו אדום
תהליך השלום (1973-1969) שנכתב כמחקר בחסות מכון דייוויס ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. גזית מציג בספרו זה, בין היתר, 8 אירועים של מאמצים להידברות ישירה עם מצרים באמצעות מתווכים שונים. זאת בנוסף למגעים עקיפים, אך מתמידים, באמצעות שליח האו"ם למזרח התיכון ד"ר גונאר יארינג ומשרד החוץ האמריקאי, וכן היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית פרופ' הנרי קיסינג'ר.
Israeli Diplomacy and the Quest for Peace (London: Frank Cass, 2002)
“The Genesis of US-Israel Military – Strategic Relationship and the Dimona Issue,” Journal of Contemporary History, Vol. 35, No. 3 (July 2000), pp. 413-422.
The Peace Process 1969-1973: Efforts and Contacts (Jerusalem: The Magnes Press, 1983)
הערות שוליים

↑  בדרך לקסטל
↑  המערכה על העיר העתיקה, באתר "דעת".
↑  The First American Visit to Dimona.
↑  - כמעט שלום
↑  Was There a Warning? Haaretz, 12 June 1998
↑  The October 1973 War: Super-Power Engagement and Estrangement.
↑  עדות מרדכי גזית בפני ועדת אגרנט, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  מרדכי גזית ימונה שגריר בצרפת, דבר, 16 ביוני 1975
↑  1Mordechai Gazit Returns to Academe
↑  Truman Units & Centers : Middle East Unit
↑  - גולדה לא החמיצה אף הזדמנות
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261524705171  BnF: cb12060186h (data)  GND: 12414134X  ISNI: 0000 0001 1564 4878  LCCN: n83122203  SUDOC: 028851889  VIAF: 32018152   WorldCat (עם VIAF): 32018152 
מרדכי גזית - הלוחם הצעיר
מרדכי גזית בבית הלבן - ראשון מימין
טבלת ניסיונות מגעי שלום
חסן אגבאריה

חסן אגבאריה (בערבית: حسن اغبارية, נולד ב-1967) הוא איש חינוך ישראלי, מנהל בית הספר הדו לשוני יד ביד גשר על הוואדי בכפר קרע.
בוגר מחזור ח' של בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
חסן שימש בעבר כמפקח כולל על בתי ספר יסודיים במחוז חיפה של משרד החינוך מאז נובמבר 2017 ועד ינואר 2019 .
ביוגרפיה

אגבריה נולד וגדל בכפר זלפה הנמצא במועצה המקומית מעלה עירון, עד שבכיתה ט' עבר ללמוד בתיכון בחיפה. את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון, שני ושלישי השלים בפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית ברחובות. במהלך לימודיו בפקולטה לחקלאות ברחובות שימש רכז בפרויקט החונכות פר"ח במחוז שפלה וגם רכז הפרויקט לילדי אסירים באותה במסגרת.
בשנת 1999 החל את לימודיו במחזור ח' של בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית.
בשנת 2001 החל לעסוק בחינוך קהילתי דרך החברה למתנ"סים ושימש מנחה לבתי ספר קהילתיים עד לשנת 2004. בנוסף, שימש אגבריה כמרצה לבני נוער בבתי ספר במגזר העברי בנושא "הערבים במדינת ישראל", מנחה בית מדרש יהודי-ערבי במדרשה אשר במכללת אורנים ויועץ ארגוני בשתיל. לאחר מכן נכנס לתחום הדרכה במשרד החינוך, שם תפקד כמדריך מחוזי לתחום המדעים ויועץ לתוכניות לימודים. לאורך שנותיו במשרד החינוך עסק בליווי מנהלים וצוותי חינוך, בהובלת תהליכי שינוי וליווה תהליכי כתיבת תוכניות עבודה יישוביות. בין היתר, ליווה שלושה יישובים (ג'סר א-זרקא, פוריידיס ובאקה אל-גרבייה) בבניית תוכניות עבודה יישוביות לקידום הישגים במסגרת תוכנית החומש של משרד החינוך בשיתוף עם המפקחים הכוללים של משרד החינוך במחוז חיפה. בהמשך ריכז את ההדרכה בחברה הערבית במחוז חיפה.
בשנת 2007 התמנה אגבריה לתפקיד מנהל חטיבת הביניים בג'סר א-זרקא וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים. מאז 2010 משמש אגבריה כמנהל בית הספר הדו לשוני "יד ביד – גשר על הוואדי" בכפר קרע (בוואדי עארה). בבית הספר לומדים כ-330 תלמידים יהודים וערבים, והחינוך וההוראה בו מתנהלים בשפות עברית וערבית. בנוסף לכך, אגבריה מלווה מנהלים בהיבט הפדגוגי-ארגוני במשרד החינוך, והוא חבר צוות בפורום מנהלי בתי הספר הדו-לשוניים בארץ.
בנובמבר 2017 נבחר ד"ר חסן אגבריה לתפקיד מפקח כולל במחוז חיפה. בתפקיד זה ד"ר חסן אגבריה מפקח על בתי ספר יסודיים ביישובים ערערה-עארה, בסמ"ה וג'סר אלזרקא.
בספטמבר 2019 חסן חזר לניהול בי"ס גשר על הוואדי, בית הספר הדו לשוני בכפר קרע.
בבחירות 2024 לרשויות המקומיות התמודד על ראשות מועצת מעלה עירון.
אגבריה נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר בכפר זלפה.
פנחס חליוה

| --- | --- |

 לידה:  1960 (בן 65 בערך) מרקש, מרוקו 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מעסיק:  המכללה האקדמית אשקלון 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
פנחס חליוה (נולד ב-1960) הוא ד"ר למדעי המדינה, מרצה בכיר בתחומי פילוסופיה של המשפט, מחשבה מדינית, האדם הפוליטי בעידן המודרני, חירויות הפרט והמשפט הפלילי, עורך דין ישראלי מייסד ומנכ"ל המכללה האקדמית אשקלון.
ביוגרפיה

פנחס חליוה נולד בעיר מרקש שבמרוקו, אביו רב ואמו עקרת בית, והמשפחה המורחבת מנתה עשרה אחים.
בשנת 1964 עלה לישראל עם משפחתו ממניעים ציוניים. את שירותו הצבאי עשה בשלישות של האוגדה המרחבית באילת. במילואים שימש כמפקד מרכז גיוס באוגדה המרחבית באילת, בדרגת סגן ייצוגית. נשוי ואב לארבעה ילדים.
בשנת 1982 החל את לימודיו האקדמיים, וקיבל תואר ראשון במדעי המדינה ובקרימינולוגיה ותואר שני במדעי המדינה ומנהל ומדיניות ציבורית. בשנת 2011 סיים את עבודת הדוקטורט שנושאה "שלוחות אוניברסיטת בר-אילן: בין שליחות דתית-חברתית לבין שליחות חברתית-לאומית". נוסף על כך הוא בעל תואר ראשון במשפטים.
ביוגרפיה > פעילות אקדמית

בשנת 1987, מונה למנהל שלוחת אוניברסיטת בר-אילן באשקלון עת שעמדה לפני סגירה ומנתה כ-50 סטודנטים בלבד.
הוא הבין את הפוטנציאל הגלום בשלוחה והחל להפעיל תוכניות לימוד מגוונות בתחום המכינות הקדם-אקדמיות ופרויקט לימודי הנדסאים בסיוע שיקום שכונות. בעקבות כך, גדל מספר הלומדים בעשרות אחוזים ומשרד החינוך החליט להכיר בשלוחה כמכללה אזורית (1991).
מאז גדלה המכללה בפעילות האקדמית והקדם-אקדמית והפכה לאחת המכללות הגדולות במדינה.
בשנת 2000 התאגדו המכללות האקדמיות בישראל לגוף וולנטרי. בעקבות מהלך שהוביל ד"ר חליוה, במהלך מאי 2005 הפך הגוף הוולנטרי לעמותת ור"ם (ועד ראשי המכללות הציבוריות בישראל) שבה נשיאי המכללות משמשים כוועד המנהל.
מאז היווסדות העמותה ועד לשנת 2012 שימש ד"ר חליוה כמנכ"ל העמותה.
בשנת 2000 קיבלה המכללה האקדמית אשקלון את עצמאותה וחליוה משמש מנכ"ל המכללה גם כיום.
במקביל לתפקידו כמנכ"ל, החל משנת 1998 ועד לשנת 2005 שימש מרצה בתחומי המשפט, קרימינולוגיה ומדעי המדינה במכללה. בחודש אפריל 2015 יצא לאור ספרו הראשון "השלום כערך-על במשפט העברי ובמדרשי חז"ל" בהוצאת מוסד ביאליק.
בחודש ספטמבר 2015 יצא לאור ספרו השני "אוניברסיטת בר-אילן - השלוחות והשפעתן על מפת האקדמיה בישראל" בהוצאת אוניברסיטת ת"א (כותר: דור לדור אוניברסיטת תל אביב. בית ספר לחינוך. תשמ"ב).
ביוגרפיה > פעילות חברתית

החל משנת 1984, היה פעיל בתנועת "עודד" לקידום וההשכלה בשכונת שיקום באשקלון. תנועת עודד היא תנועה של סטודנטים יהודיים מרוקאיים ששמה לעצמה למטרה לאזן את חוסר האיזון החברתי בקרב עולי מרוקו בישראל. במסגרת זו, היה מעורב בפרויקטי שיפוץ ובינוי של מקלטים שישמשו כיתות לימוד בשעות אחר הצהרים לתלמידי תיכון.
בין השנים 1985 ל-1988, שימש כסגן יו"ר ארגון סטודנטים מקומי ס.ל.א – סטודנטים למען אשקלון - ארגון שעיקר פעילותו הייתה פעילות קהילתית וציבורית של סטודנטים מאשקלון הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה. בשנים אלו היה פעיל בתוכניות לפעילי ציבור בסוכנות היהודית ומנהל התוכנית באשקלון. במקביל, שימש כמנהל יחידה להכשרה ופיתוח כוח אדם בפרויקט שיקום שכונות באשקלון.
בין השנים 1985 ל-1990 היה חבר בפורום הנגב ושיקום שכונות, בין השנים 1996 ל-2005 היה חבר הנהלה באת"י-חממה טכנולוגית באשקלון ויו"ר ועדת ביקורת במשך 3 שנים. משנת 1996 נשיא המרכז הרוחני
"הטייסים" בעיר אשקלון. בין השנים 2001 ל-2007 חבר הנהלה בתזמורת האנדלוסית הישראלית. בין שנים 2003 ל-2006 חבר דירקטוריון בחברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ (חברה ממשלתית), חבר ועדת כספים וארגון, ועדת ביקורת וועדת השקעות. בין השנים 2004 ל-2016 יו"ר ההקדש לעיזבונות של קרן טסם באמצעות האפוטרופוס הכללי. בין השנים 2006 ל-2009 חבר דירקטוריון המועצה לצרכנות, יו"ר ועדת ביקורת. בין השנים 2010 ל-2011 יו"ר בפועל של המועצה הישראלית לצרכנות. משנת 2013 חבר דירקטוריון "אלבר" חברה ציבורת למימון ושכירת רכב, חבר ועד ביקורת, תגמול ומאזן.
ספרים

פ', חליווה (2014). השלום בערך –על במשפט העברי ובמדרשי חכמים, ירושלים, המכללה האקדמית אשקלון ומוסד ביאליק.
פ', חליווה (2015). אוניברסיטת בר-אילן: השלוחות והשפעתן על המפה האקדמית בישראל, דור לדור, קבצים לחקר ולתיעוד תולדות החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, נא, תשע"ה-2015.
פ', חליווה (2020). המערכת האקדמית בישראל - תמורות ושינויים באמצעות המכללות ושלוחות האוניברסיטאות בארץ אוניברסיטת בר-אילן: השלוחות והשפעתן על המפה האקדמית בישראל, דור לדור, קבצים לחקר ולתיעוד תולדות החינוך היהודי בישראל ובתפוצות, אושר לפרסום, יפורסם במהלך שנת 2020)
P. Haliwa, The Israel Academic Institutes – Transformations and Changes Through the Colleges and University's branches in Israel. Oxford, Bern, Bruxells, Frankfurt/M, NY &Wien, Peter Lang, 2020.
פ', חליווה (2020). השבוע בשבילי הפרדס, ביאורים, עיונים ודברי הגות בפרשה, חלק א. אורות יהדות המגרב, מכון לחקר הקהילות והמורשת הרוחנית של יהדות המגרב, לוד- תש"ף.
פ', חליווה (2020). השבוע בשבילי הפרדס, ביאורים, עיונים ודברי הגות בפרשה, חלק ב. אורות יהדות המגרב, מכון לחקר הקהילות והמורשת הרוחנית של יהדות המגרב, לוד- תש"ף.
פ' חליווה (2020). עיונים פילוסופיים במסכת אבות. אורות יהדות המגרב, מכון לחקר הקהילות והמורשת הרוחנית של יהדות המגרב (לקראת פרסום).