stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב שלמה כהן

| --- | --- |

 לידה:  1889 תרמ"ט איבּ, מערב תימן
 פטירה:  10 באוגוסט 1964 (בגיל 75 בערך) תשכ"ד תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן בתל אביב
 פעילות בולטת:  מראשי התאחדות התימנים בישראל ציר לאספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי
 תקופת הפעילות:  1911–1964 (כ־53 שנים)
 עיסוק:  פעיל ציבור
 
יעקב שלמה כהן (תרמ"ט, 1889 – תשכ"ד, 10 באוגוסט 1964) היה פעיל ציבור בקהילת יוצאי תימן ביישוב, מראשי התאחדות התימנים, מזכיר מועצת העובדים התימנים של ההתאחדות בתל אביב, ציר לאספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי.
ביוגרפיה

כהן נולד בשנת תרמ"ט-1889 בנפת חובייש שבמחוז איבּ שבמערב תימן.
בשנת תרע"ב-1911 עלה לארץ ישראל. השתקע בתל אביב הקטנה. הוא היה מראשי התאחדות התימנים בארץ, פעל לקליטת יהודי תימן, ייסד את מועצת העובדים התימנים (לשכת תעסוקה) של ההתאחדות בתל אביב ושימש כמזכירהּ. נבחר כציר לאספת הנבחרים ולוועד הלאומי. בהמשך פעל בהסתדרות ובמפא"י.
בשנת 1966 נקרא על שמו רחוב בתל אביב (רחוב ישכ"ן).
משפחתו

כהן נישא לאסתר לבית לוי והיה אב לשבעה בנים ושתי בנות.
בנו שלמה כהן (סולימאן הגדול) היה זמר ומחלוצי השירה בציבור בישראל, בנו איתמר כהן גם הוא זמר, שהיה סולן להקת הנח"ל בשנות ה-50 ובנו הצעיר דוד היה גם כן בלהקת הנח"ל.
נכדיו, בני בנו שלמה (סולימאן), גם הם זמרים: חופני כהן (סולימאן הקטן), ורדינה כהן, יזהר כהן ופנחס (פיני) כהן, שהיה סולן צוות הווי הנח"ל.
לקריאה נוספת

דברים לזכרו של ר' יעקב שלמה כהן: במלאת שלושים לפטירתו, תרמ"ט–תשכ"ד, תל אביב: המחלקה ליוצאי תימן במרכז מפלגת פועלי א.י., תשכ"ה 1964. (חוברת לזכרו)
הערות שוליים

↑  משה גברא (כתב וערך), אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך ב, בני ברק: המכון לחקר חכמי תימן, תשס"ג, עמ' 73.
↑  שאול ימיני, ש"י זכרונות; בעריכת תמר חמאמי-שרוני, נתניה: האגודה לטפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר, תשנ"ז 1997, עמ' 195. ימיני מספר בזיכרונותיו כי השביתה הראשונה שפרצה בענף הבנייה בארץ אורגנה על ידי תימנים בראשותו של כהן. לדבריו, "סיפוריו האישיים מרתקים והסטוריים כמו למשל כאשר התחפש לערבי, על מנת להביא אוכל לבן-גוריון ובן צבי, שאסורים היו בקישלה התורכית" (שם, שם).
↑  רחוב בת"א נקרא ע"ש י. ש. כהן, דבר, 22 באוגוסט 1966.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פדריקו גראווינה

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1756 פלרמו, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 פטירה:  9 במאי 1806 (בגיל 49) קדיס, ספרד 
 מקום קבורה:  Panteón de Marinos Ilustres 
 מדינה:  ספרד 
 השתייכות:  הצי הספרדי 
 דרגה:  Capitán General de la Real Armada Española 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  קרב טרפלגר 
 עיטורים
 מסדר קרלוס השלישי  מסדר קלטרווה  מסדר סנטיאגו  לגיון הכבוד 
 
דון פדריקו קרלוס גראווינה (בספרדית: Federico Carlos Gravina; ‏12 באוגוסט 1756 פלרמו - 9 במרץ 1806 קדיס) היה אדמירל ספרדי שהשתתף בקרבות רבים במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות. גראווינה פיקד על הכוחות הספרדיים שהשתתפו בקרב כף פיניסטרה ובקרב טרפלגר שבמהלכו נפצע פצעי מוות.
ביוגרפיה

גראווינה נולד בעיר פלרמו שבאי סיציליה שנשלטה על ידי ספרד להורים ששמם חואן וליאונור. בעזרת דודו שגריר ממלכת נאפולי בספרד התקבל כצוער בצי הספרדי והוא בן 12 בלבד. מאוחר יותר הוצב על הפריגטה סנטה קלרה והוצב בברזיל הוא פיקד על כוח ספרדי שכבש כמה איים ליד סנטה קטלינה, וב-1777 שרד תאונה בריו דה לה פלטה שבמהלכה טבעו מרבית צוות הספינה שלו לאחר מכן חזר לספרד ופיקד על דיכוי שודדי ים ליד חופי אלג'יריה. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית לחמה ספרד לצד צרפת והמושבות גראווינה פיקד על המצור הכושל על גיברלטר ומאוחר יותר על הכוח הספרדי שכבש את מנורקה. ולאחר המלחמה פיקד על פינוי אוראן שנמכרה לאימפריה העות'מאנית. כשפרצו מלחמות צרפת המהפכנית לקח בהן גראווינה חלק פעיל.
לאחר הסכם השלום מונה גראווינה לשגריר ספרד בצרפת בתנאי שאם תפרוץ שוב מלחמה הוא חוזר מיד לצי. גראווינה השתתף בהכתרתו של נפוליאון לקיסר, והיה ביחסים טובים עם האדמירלים הצרפתיים. כאשר חתמו צרפת וספרד הסכם והכריזו מלחמה על בריטניה חזר לצי ומונה למפקדו. הוא פיקד על הכוחות הספרדיים בקרב כף פיניסטרה. לאחר הקרב השתבשו תוכניותיו של נפוליאון לכבוש את האיים הבריטיים והאדמירל הצרפתי וילנב שפיתח לעצמו פרנויה מנלסון מאז קרב הנילוס נסוג לקדיס שם המתין בעוד הספינות הבריטיות המתינו גם הן. גראווינה ומפקדים ספרדיים נוספים טענו שיש לצאת ולתקוף בעוד שהאדמירלים הצרפתיים חששו. בסופו של דבר, כאשר שמע וילנב שנפוליאון שלח אדמירל אחר להחליף אותו הורה בלית בררה וילנב לצי המאוחד לצאת מקדיס שם המתינו הבריטיים תחת פיקודו של נלסון והתחולל קרב טרפלגר.
פרינציפה דה אסטוריאס ספינתו של גראווינה הותקפה בידי שלוש ספינות בריטיות וגראווינה נפגע מכדור בזרועו והובא לחוף. למרות הכישלון הוא הועלה בדרגה והתקבל בכבוד ובהערכה אולם מהפציעה הוא לא התאושש, ארבעה חודשים הוא שרד כשמצבו משתפר ומתדרדר כל הזמן. במרץ הוא נפטר. מילותיו האחרונות היו "אני הולך להצטרף לנלסון".
לונג ביץ'

לונג ביץ' (באנגלית: Long Beach) היא עיר בחופה המערבי של ארצות הברית, הממוקמת בדרום-מזרח מחוז לוס אנג'לס. העיר היא חלק ממטרופולין לוס אנג'לס ומרוחקת 20 ק"מ ממרכז העיר לוס אנג'לס. שתי הערים שכנות בשטח עירוני, כלומר, אין שטח פתוח שחוצץ ביניהן אלא בנייה רציפה. לונג ביץ' היא העיר ה-43 בגודלה בארצות הברית.
העיר היא אתר תיירותי פופולרי. בלונג ביץ' נמצאת המרינה הגדולה ביותר בארצות הברית המופעלת על ידי העירייה. מדי שנה מבקרים בעיר 5.5 מיליון תיירים.
מועצת העיר עורכת מופעי תרבות רבים כמו פסטיבל המוזיקה השנתי ואירועי ספורט רבים, כגון הגרנד פרי של לונג ביץ, שהוא מרוץ המכוניות הגדול בארצות הברית שמתקיים ברחובות העיר ומדי שנה מגיעים כ-300 אלף איש לצפות בו. בנוסף, מתקיים בעיר מדי שנה מצעד גאווה ענק שמושך אליו כ-120,000 איש - השלישי בגודלו בארצות הברית.
לונג ביץ' היא העיר שבה הגיוון האתני הגדול ביותר בארצות הברית, ויש בה אוכלוסייה רבה בעלת שורשים קמבודים, מקסיקנים, אקוודורים ואפרו אמריקאים.
התעשייה השלטת בעיר היא תעשיית הנפט. בתוך תחומי העיר ובחופה, נבנו כבר ב-1921 מאגרי נפט גדולים לאחר שכמות גדולה של נפט התגלתה באזור. באזור התעשייה הגדול של העיר ממוקמות חברות ענק כמו אפסון אמריקה (Epson America). ניתן לומר שהגידול המשמעותי של העיר הוא בעקבות צמיחת התעשייה והתפתחות אזור התעשייה של העיר. נמל לונג ביץ' הוא הנמל השני הכי עמוס בארצות הברית.
אוניברסיטת CSULB, שהיא האוניברסיטה השנייה בגודלה בקליפורניה ממוקמת במרכז העיר.
באפריל 2021, פנה נשיא ארצות הברית ביידן לראש העיר רוברט גרסיה בבקשה לאשר לממשלה הפדרלית להשכיר את מרכז הכנסים בעיר לצורך אכלוסם של ילדים שעברו את הגבול ללא הוריהם. ראש העיר, שהגר עם משפחתו מפרו בהיותו בן 5 הסכים מייד לבקשה. במתחם זה יאוכלסו באופן זמני, עד חודש אוגוסט 2021, כאלף ילדים מגיל 3 עד שימצאו עבורם משפחות אומנה.
היסטוריה

האזור שבו הוקמה העיר היה שייך לשבטי הטונגבה לפני בואם של האירופאים והם התגוררו בחוות בשטח שעליו נמצאת כיום העיר לוס אנג'לס והערים לידה.
החווה הגדולה ביותר שהייתה שם נקראה Rancho Los Nietos.
בשנת 1843 נקנתה החווה על ידי ג'ון טמפל, אמריקני שהגיע לקליפורניה ב-1827. תוך זמן קצר הפכה החווה לחוות גידול בקר מצליחה וטמפל הפך לאיש העשיר ביותר באזור לוס אנג'לס.
בשנת 1866 טמפל מכר את חוותו לחברה בשם Flint, Bixby & Co בבעלות האחים תומאס ובנג'מין פלינט ולוויליין ביקסבי תמורת כ-20,000$.
בשנת 1880 לוויליין ביקסבי מכר 16 קילומטר מהחווה לוויליאם ווילמור אשר רצה להקים עיירת חוות בשם ווילמור סיטי. הפרויקט שלו נכשל והשטח נקנה על ידי התאגדות מלוס אנג'לס ששמה היה "חברת האדמה והמים לונג ביץ'" (Long Beach Land and Water Company). כעבור זמן קצר, הבנקאי איסאייס וולף הלמן רכש חלק ניכר מהשטח, ושם הקהילה שונה ללונג ביץ'. הקהילה הוכרזה כעיר רשמית ב-1888.
השטח שלא נמכר, כ-14 ק"מ רבועים, היו שייכים ללוויליין ביקסבי עד מותו בשנת 1916 אז נבנו שכונות חדשות כמו קליפורניה הייטס, ביקסבי נולס ולונג ביץ' הצפונית אשר שייכות כיום לעיירה סיגנל היל שנמצאת בתוך העיר לונג ביץ'.
ב-10 במרץ בשנת 1933 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 6.4 בסולם ריכטר וגרמה לנזקים גדולים לעיר ולאזור כולו, ול-115 הרוגים.
אקלים

כמו לכל אורך קו החוף של דרום קליפורניה, גם בלונג ביץ' שורר מזג אוויר ים תיכוני עם קיצים חמימים עם לחות גבוהה שיכולה לעיתים ליצור תחושה לא נעימה בגלל מדד החום החורפים קלים עם גשמים מדי פעם. כמו לכל אורך דרום קליפורניה רוב הגשמים יורדים בחודשי החורף ולעיתים אף לגרום לשיטפונות.
התפתחות הקולנוע בלונג ביץ

אחד המקומות מהם התחילה תעשיית הקולנוע של דרום קליפורניה היא לונג ביץ'.
חברה בשם בלבואה סטודיוס (Balboa Studios) הייתה ממוקמת בעיר והייתה אחראית לסרטים רבים באותה תקופה. צפונית ללונג ביץ' באזור סיגנל היל היה שטח גדול שהיה שייך לחברה ושם הם צילמו סרטים רבים, ובהם: "קלאופטרה" (1917) בכיכובה של תידה בארה, "עשרת הדיברות" (1923) של הבמאי ססיל ב. דה-מיל בשטח שבו נמצאת העיירה סיל ביץ', היום דרומית ללונג ביץ', ועוד סרטים רבים.
התפתחות הקולנוע בלונג ביץ > תעשיית הקולנוע בלונג ביץ

בזכות הקרבה של לונג ביץ' ללוס אנג'לס ולהוליווד בלתי נמנע היה, שלונג ביץ' תיטול חלק בתעשיית הקולנוע המשגשגת של האזור.
דוגמה לסדרה פופולרית שצולמה בלונג ביץ' היא The O.C. והסיבה לכך היא כי יותר זול לצלם באזור לונג ביץ'.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיר הקבועה בלונג ביץ' 473,577 תושבים, 163,088 משקי בית, ו-99,646 משפחות. העיר היא ה-35 בגודלה בארצות הברית, שביעית בגודלה בקליפורניה ובמקום השני במחוז לוס אנג'לס, אחרי העיר לוס אנג'לס. בין השנים 2009 ל-2013 ההכנסה החיצונית למשק בית בלונג ביץ' הייתה 52,711 דולר, כאשר 20.2% מהאוכלוסייה חיה מתחת לקו העוני. בעיר אוכלוסייה עם 29.2% מתחת לגיל 18, 10.9% בין 18 ל 24, 32.9% מ-25 ל 44, 18.0% בין 45 ל 64 ו 9.1% שהיו בני 65 ומעלה. . הגיל הממוצע הוא 31 שנים.
האוכלוסייה הקמבודית בעיר מונה כ-20,000 תושבים והיא הגדולה ביותר מחוץ לאסיה.
בעיר 3,277 זוגות הנשואים מאותו המין המהווים 2% מהאוכלוסייה. לראשונה מאז 2014 אף מכהן ראש עיר ההומוסקסואל המוצהר הראשון, רוברט גרסיה חבר המפלגה הדמוקרטית.
נמל לונג ביץ' ותחבורה

נמל לונג ביץ' הוא השני בגודלו בארצות הברית. הנמל של לונג ביץ' שוכן ליד הנמל של לוס אנג'לס ויחד הם הנמלים הפעילים ביותר בארצות הברית.
קו רכבת מיוחד נוסע מנמל לונג ביץ' דרך נמל לוס אנג'לס למרכז העיר לוס אנג'לס. המסילה שאורכה 32 ק"מ ובעומק 10 מטר מתחת לאדמה, נבנתה בסכום של 2.4 מיליארד דולר.
הקו הכחול של הרכבת התחתית של לוס אנג'לס מחבר בין שתי הערים. הקו מתחיל ליד עיריית לונג ביץ' וממשיך דרך מרכז לוס אנג'לס להוליווד ופסדינה.
קו נוסף הוא הקו האפור שנגמר במרכז לוס אנג'לס.
רכבת עילית מחברת את לונג ביץ' עם לוס אנג'לס וממשיכה לסן פדרו עם תחנות במרכז לונג ביץ'.
חברה שמפעילה אוטובוסים בתוך לונג ביץ' ומחוץ לה היא Orange County Transportation Authority buses. בסקר שנערך בשנת 2015, מעל ל-70 אחוז מתושבי העיר העידו שנוסעים ברכבם הפרטי לעבודה ולא בתחבורה הציבורית,
תרבות, מוזיקה ופנאי

מוזיאון לונג ביץ' לאמנות מציע מגוון רחב של אמנות מכל תחום וכולל בתחומו אוניברסיטה לאמנות שנפתחה ב-1973. מוזיאון לונג ביץ' לאמנות לטינית שנוסד ב-1996 הוא מהמכובדים בתחום. בלונג ביץ' יש רחוב שנקרא "רחוב האמנות" (Art Street) שבו ממוקמות גלריות רבות.
בתחום המוזיקה לונג ביץ' הייתה ונשארה ביתם של אמנים רבים כגון בראד נאוול, להקת הפאנק לה שוק, סנופ דוג, וורן ג'י, זאק דה לה רוצ'ה ועוד רבים.
מועצת העיר פועלת לקידום מוזיקה מכל הסוגים ומקיימת פסטיבלים רבים כמו פסטיבל הרגאיי לזכרו של בוב מארלי בחודש פברואר, קונצרט למוזיקה מהוואי בחודש יוני, פסטיבל ג'אז באוגוסט, פסטיבל בלוז בספטמבר וקרנבל ברזילאי בספטמבר.
התזמורת הפילהרמונית של לונג ביץ' מוכרת בכל העולם ומשכנה במרכז הכנסים והמופעים של לונג ביץ'.
ספורט > לונג ביץ' גרנד פרי

מדי שנה בחודש אפריל מתקיים הגרנד פרי של לונג ביץ' ומושך אליו כ-300,000 צופים. במשך 3 ימים מרכז העיר סגור לתחרות מכוניות מרוץ של פורמולה 1. הגרנד פרי של לונג ביץ' נוסד בשנת 1975 כמרוץ פורמולה 5000 ותוך זמן קצר הפך למרוץ פורמולה 1. באותו שבוע מתקיימת בעיר תחרות מכוניות סאדן Trance-AM ומרוצי טויוטה אטלנטיק.
ספורט > בייסבול

קבוצת הבייסבול של לונג ביץ' היא לונג ביץ' ארמדה שנוסדה ב-1954. מגרשם הביתי הוא בלייר פילד שנבנה ב-1958.
ספורט > הוקי קרח

קבוצת ההוקי קרח של לונג ביץ' היא לונג ביץ' איס דוגס ומגרשם הביתי הוא לונג ביץ' ספורט ארנה.
ספורט > כדורסל

קבוצת הכדורסל לונג ביץ' ג'אם שיחקה ב-ABA
. כמו כן, מהעיר לונג ביץ' צמחו שחקני כדורסל רבים כמו מייק ביבי, אלטון ברנד וראסל ווסטברוק.
ספורט > סקי מים

מדי חודש יולי נערכת בעיר תחרות סקי מים קטלינה. המרוץ מתחיל בנמל לונג ביץ'. המשתתפים צריכים לשוט לאי סנטה קטלינה ולחזור לנמל לונג ביץ' (100 ק"מ).
התחרות נוסדה ב-1948 ומשתתפים בה גולשי סקי מים מכל רחבי העולם.
ספורט > גולף

ברחבי לונג ביץ' יש 5 מגרשי גולף עירוניים ומועדון פרטי אחד גדול בשכונת ביקסבי נולס - שכונת יוקרה בעיר.
מועדון הגולף של ביקסבי נולס הוא חלק מקאנטרי קלאב ענק שנבנה כבר ב-1917 והוא אחד ממועדוני הגולף הפעילים בארצות הברית.
ספורט > אולימפיאדה

לוס אנג'לס אירחה פעמיים את המשחקים האולימפיים וכמה תחרויות נערכו בלונג ביץ'.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אירחה לונג ביץ' את תחרות החתירה. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לונג ביץ' אירחה את תחרות שיט היאכטות וכדורעף.
הבריכה של בלמונט פלאזה אירחה תחרויות שחייה אולימפית של ארצות הברית בשנים 1968, 1976 ו-2004. מרוץ האופניים של אולימפיאדה 2028 ייערך בעיר למרות שאת האולימפיאדה עצמה תארח לוס אנג'לס.
ספורט > מרתון

באוקטובר מדי שנה מתקיים מרתון בעיר המושך אליו אזרחים ותיירים רבים מכל המדינה, האירוע כולל ריצת חצי מרתון, מרתון מלא, ריצות לילדים וטיולי אופניים. ב-2013 השתתפו באירוע 50 אלף איש.
פארקים

לונג ביץ' זכתה בפרס העיר הירוקה 3 פעמים ברצף, בשנים 2002, 2003 ו-2004.
בעיר יש 92 פארקים בשטח כולל של 13 ק"מ מרובע, ו-3.3 קילומטר מרובע של שמורת טבע אל דוראדו.
העיר משתרעת לאורך חוף האוקיינוס השקט לכל אורכה.
אירועים

ינואר – תהלוכה על שם ולזכר מרטין לותר קינג
פברואר – פסטיבל הרגאיי על שמו ולזכרו של בוב מארלי
מרץ – מצעד לקראת השנה החדשה הקמבודית
אפריל – גרנד פריקס
יוני – מופע אלוהה (מוזיקה מהוואי)
אוגוסט – פסטיבל ג'אז
ספטמבר – פסטיבל הבלוז
ספטמבר – קרנבל ברזילאי
אוקטובר – מופע ליל כל הקדושים
אוקטובר – פסטיבל הקולנוע הרחב של לונג ביץ'
נובמבר – מצעד לכבוד ותיקי לונג ביץ'
דצמבר – מפגן אוניות לקראת החג המולד
דצמבר – נטיעת עצים לכבוד השנה החדשה בשדרות דייסי
הערות שוליים

↑  CINDY CARCAMO, Long Beach wants to help Biden house immigrant children. But are city leaders ready?, Los Angeles Times, ‏2021-04-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Long Beach earthquake of 1933, Los Angeles Times
| דגל קליפורניה מדינת קליפורניה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סקרמנטו |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק אנטלופ • העמק המרכזי של קליפורניה • החוף המרכזי של קליפורניה • דרום קליפורניה • איי התעלה של קליפורניה • רכסי החוף של קליפורניה • עמק אימפריאל • עמק קואצ'לה • עמק קונחו • עמק המוות • מדבר מוהאבי • עמק אוונס • עמק פומונה • עמק סקרמנטו • חצי האי סן פרנסיסקו • עמק סן פרננדו • עמק סן גבריאל • עמק סנטה קלרה • עמק סנטה קלריטה • עמק סן חואקין • סיירה נבדה • עמק הסיליקון • ערי המעבר • אזור מפרץ סן פרנסיסקו • לוס אנג'לס רבתי • מטרופולין ריברסייד-סן ברנרדינו-אונטריו • רצועת החוף המרכזית של קליפורניה • מדבריות קליפורניה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | לוס אנג'לס • סן דייגו • סן חוזה • סן פרנסיסקו • פרזנו • סקרמנטו • לונג ביץ' • אוקלנד • בייקרספילד • אנהיים • סנטה אנה • ריברסייד • סטוקטון • צ'ולה ויסטה • אירוויין • פרימונט • סן ברנרדינו • מודסטו • אוקסנארד • פונטנה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות קליפורניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550226205171  BnF: cb153432652 (data)  GND: 4238465-5  LCCN: n79100226  MusicBrainz: e183ffae-1d35-4c78-b552-957535e40af1  NARA: 10046015  NKC: xx0033861  SUDOC: 195918797  VIAF: 234528179   WorldCat (עם VIAF): 234528179
נ

.
נ' היא האות הארבע-עשרה באלפבית העברי. שמה נו"ן (נוּן).
הגייה

מבחינה פונולוגית מייצגת האות נ' עיצור מכתשי אפי קולי (/n/ ‏:IPA).
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, נון נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת.
ייצוג האות נ'

נ' היא אחת מחמש אותיות מנצפ"ך, שמשתנות בסוף מילה. נ' היא אחת מאותיות מ"נפח. כאשר היא בסוף המילה, צורתה היא "ן" (כמו במילה "כן").
נו"ן הפוכה היא היפוך של האות נ' (בכתב ראי), כפי שנכתבת בתשעה מקומות בתנ"ך. צורתה: ׆.
שם האות נ' בא כנראה מהמילה "דג" בארמית (ראו אמנון).
ייצוג האות נ' > התפתחות האות נ'

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| נ' (נוּן/נַחְשׁ) באלפבית הפרוטו-כנעני | נ' באלפבית הפיניקי | נ' באלפבית הארמי |
ייצוג האות נ' > ייצוגים מאוחרים

בקוד ASCII מיוצגת האות נ' בערך F0, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05E0.

בקוד ASCII מיוצגת האות ן' בערך EF, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DF.
בקוד מורס מיוצגת האות נ' באמצעות הרצף (משמאל לימין): .- (קו נקודה).
הוא ייצוגה של האות נ' בכתב ברייל (אין בכתב ברייל יצוג נפרד לאות ן).
באלפבית צלילי מיוצגת האות נ' באמצעות המילה "נשר".
באיתות בדגלי סמפור נ' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה צפון-מערבה.
שימושים

בגימטריה ערכה 50. ערכה של ן הוא 700, אך השימוש בו אינו נפוץ, והערך 700 מיוצג על ידי הצירוף ת"ש.
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות נ' היא כ־3.34% מכלל אותיות האלפבית העברי ושל הצורה הסופית ן היא כ־1.27%.
הקיצור נ' פירושו נקבה.
בספרות העברית של ימי הביניים, בהשפעת הערבית, משמש הקיצור ן' לציון בן או אִבְּן, כגון שלמה ן' גבירול.
בסלנג העברי "נון" הוא כישלון (קיצור לנכשל), ובעגה הצה"לית נון-נון הוא כלי רכב להובלת חיילים.
ראו גם

ن – האות נוּן בערבית

האות נ בשתי צורותיה (הרגילה והסופית) מוצגת כאן בגופנים הבאים (מימין לשמאל): פרנק-ריהל, אריאל, דוד, כתב רש"י, כתב סת"ם, כתב, חיים
דוד פרנקל

ערך זה עוסק ברב. אם התכוונתם לשופט, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1707 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  4 באפריל 1762 (בגיל 55 בערך) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי הישן בברלין 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  ? – 4 באפריל 1762 
 רבותיו:  יחיאל מיכל חסיד, יעקב פופרש 
 בן או בת זוג:  Rösle Fränkel 
 אב:  Naftali Hirsch Fränkel 
 אם:  Edel Fränkel 
 צאצאים:  Edel Mirels Spanier  Jehuda Löb Levin Mirels Fränkel 
 
הרב דוד בן נפתלי הירש פרנקל - מירלש (תס"ז, 1707 – י"ב בניסן תקכ"ב, 4 באפריל 1762) היה רבה של קהילת ברלין מ-1743 ועד מותו. חיבר את הפירוש קרבן העדה ושיירי קרבן על התלמוד הירושלמי.
ביוגרפיה

נולד בברלין, לרב נפתלי הירש מירל'ס, רבה של העיר. החל מ-1737 היה רבה של הקהילה בדסאו, וכמקובל בימים ההם החזיק בביתו ישיבה קטנה ובה למדו כשלושים תלמידים. במסגרת זו לימד גם את משה מנדלסון בצעירותו. השפעתו על מנדלסון הייתה רבה, וכשקיבל בשנת 1743 הזמנה לכהן כרב ואב"ד העיר ברלין עבר לשם מנדלסון בעקבותיו.
בתחומי התעניינותו פרץ הרב פרנקל לתחומים תורניים שלא היה נהוג לעסוק בהם עד אז ביהדות אשכנז בכלל וביהדות גרמניה בפרט, ובהם לימוד ספר מורה נבוכים של הרמב"ם וכן לימוד התלמוד הירושלמי. הוא היה מעורב בהדפסתו של המורה נבוכים ביסניץ ב-1742, לאחר כמאתיים שנה שבהן לא הודפס הספר. בעידודו החל גם מנדלסון הצעיר ללמוד את מורה נבוכים, ובעקבות כך פנה לעסוק בפילוסופיה. פרנקל גם פעל להדפסת מהדורה חדשה של ספר משנה תורה של הרמב"ם, שיצאה לאור בין השנים 1739–1741 (תצ"ט — תק"א).
בשנת ה'תק"ד הקים בברלין את "בית המדרש ברחוב היידרויטר", בית מדרש בו למדו גפ"ת, שנותר על עמדו במשך כמאתים שנה, למרות השינויים בקהילת ברלין ופתיחת בית המדרש לרבנים בברלין. בית מדרש זה משך אליו למדנים מרחבי גרמניה ורבים מלומדיו היו לרבני קהילות בגרמניה (בתקופות שונות למדו בו הרבנים עזריאל הילדסהיימר, אביעזרי זליג אוירבך, זאב פיילכנפלד, שלמה קרליבך ויוסף קרליבך).
פרנקל היה הרב האשכנזי הראשון במרכז אירופה שתועד כנושא דרשה בשפת המדינה ולא ביידיש, כשמסר בשבת ה-10 בדצמבר 1757 נאום הודיה בבית-הכנסת אודות הניצחון הפרוסי בקרב לוֹיתֶן (אנ'), בעת מלחמת שבע השנים, חמישה ימים קודם. נאום בלשון המדוברת היה רווח לפני כן בקהילות ספרדיות רבות ואף אצל אשכנזים שחיו בסמיכות אליהן, כבאיטליה, אך היה כמעט חסר תקדים באזורים האשכנזיים האוטוכטוניים. רק ב-1808 החל יוסף וולף לדרוש בקביעות בגרמנית בדסאו, והנוהג החדש קובע על ידי ישראל יעקבסון והתפשט משם ליתר מרכז אירופה.
פרנקל נמנה עם קבוצה של תלמידי חכמים אשכנזיים שחיברו פירוש רציף לתלמוד הירושלמי, שברוב קהילות ישראל כלל לא עסקו בו ולא למדו אותו אלא כמקור צדדי ומשני לעומת התלמוד הבבלי. פירושו, "קרבן העדה", נדפס בשלושה חלקים: כרך א - פירוש לסדר מועד (דסאו תק"ג, 1743); כרך ב - פירוש לסדר נשים (ברלין תקי"ז, 1757); כרך ג - פירוש לכמה מסכתות מסדר נזיקין (ברלין תק"ך, 1760). לסדר זרעים, למסכת נידה וכן לחלק הבבות של סדר נזיקין לא נתחבר פירוש.
לצד הפירוש השוטף, במתכונת פירוש רש"י על התלמוד הבבלי, נדפסו גם חידושים ותוספות שלו, המקבילים לתוספות, תחת השם "שיירי קרבן". בעקבות פירושו, חיבר בהמשך המאה ה-18 רבי משה מרגלית פירוש נוסף לירושלמי בשם "פני משה". שני הפירושים הללו נדפסו יחד במהדורת וילנא של הירושלמי, ולפיכך הם נחשבים כ'מפרשים הקלאסיים' של התלמוד הירושלמי.
גיסו, בעל אחותו, הוא הרב חיים יונה תאומים, מחבר "קונטרס ר' חיים יונה". בנו רבי יואל זאב (וואלף), נישא לאיידל, בתו של בן דודו רבי יצחק יוסף תאומים.
הערות שוליים

↑  משה בר מימון (הרמב"ם), מורה נבוכים, יעסניץ, תק"ב 1742, (165 עמודים)
↑  David Philipson, The Reform Movement in Judaism, Macmillan, 1931. עמ' 16.
| פרשני התלמוד הירושלמי |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-16 | רבי שמואל יפה אשכנזי • רבי אלעזר אזכרי • רבי שלמה סיריליו |  |
| המאה ה-17 | רבי יהושע רפאל בנבנישתי (שדה יהושע) • רבי משה בן שלמה אבן חביב |  |
| המאה ה-18 | רבי אליהו מפולדא • רבי דוד פרנקל (קרבן העדה) • רבי יעקב כהנא • רבי משה מרגלית (פני משה) • הגאון מווילנה • רבי נחום טרייביטש (שלום ירושלים) |  |
| המאה ה-19 | רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין • רבי אברהם אשכנזי (נחמד למראה) • רבי מאיר מארים שאפיט • רבי יוסף שאול הלוי נתנזון • רבי יהושע אייזיק שפירא (נועם ירושלמי) • רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז) • רבי ישראל משקלוב |  |
| המאה ה-20 | רבי יחיאל בר לב • רבי ישראל חיים דייכס • רבי חיים קניבסקי • רבי יצחק אייזיק קרסילשציקוב • רבי חיים אלעזר שפירא • רבי שאול ליברמן • רבי ישכר תמר • רבי משה פיינשטיין |  |
| פירושים אבודים | הרמב"ם • רבי יהודה בר יקר • רבי מנחם זמבה |  |
| פירושים שלא פורסמו | רבי משה זכות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309215405171  GND: 100342515  ISNI: 0000 0000 2519 0403  LCCN: n85024184  NTA: 303872055  VIAF: 53108571   WorldCat (עם VIAF): 53108571
קודו גמלוני

| קודו גמלוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
שבט:: סלילני קרניים
סוג:: קודו
מין:: קודו גמלוני
שם מדעי
 Tragelaphus strepsiceros ‏פאלאס, 1766
תחום תפוצה


קודו גמלוני (שם מדעי: Tragelaphus strepsiceros; מכונה גם בפשטות קודו) הוא מין אנטילופה גדולה בסוג קודו, החיה ביבשת אפריקה. למין זה, שתואר מדעית בשנת 1766, שלושה תת-מינים הנבדלים מעט במראה. מין זה משויך לשבט סלילני קרניים בתת-משפחת הפרים אשר ממוקמת במשפחת הפריים, וכמו שאר בני המשפחה גם הוא מעלה גרה. הקודו הגמלוני מתנשא בכתף לגובה של מטר וחצי בממוצע, ולו רגליים וצוואר ארוכים, רעמה קצרה בכתף ואוזניים גדולות. פרוותו בצבע חום-אפרפר ומפוספסת בלבן. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית ניכרת: הזכר גדול וכהה מן הנקבה, בעל זקן וזוג קרניים ארוכות וסליליות. הקודו הגמלוני הוא המין הגדול בסוגו, והאנטילופה השלישית בגודלה לאחר מיני האילנד.
תפוצתו של הקודו הגמלוני מתפרסת על פני דרומה ומזרחה של יבשת אפריקה - החל מסודאן וצ'אד וכלה בנמיביה ובדרום אפריקה. הוא שוכן בבתי גידול הנשלטים על ידי סבך ויער דליל, וניזון בעיקר משיחים, עלים וענפים של צמחים קוצניים כדוגמת השיטה. הקודו מקבל את מרבית הלחות הנדרשת לו ממזונו הצמחי, אך בעונה יבשה הוא תלוי במקורות מים זמינים. על מנת להתמודד עם האקלים האפריקני, הקודו פעיל דמדומים התר אחר מזונו בעיקר בשעות הקרירות של הבוקר והערב, בעוד שאת השעות החמות של היום הוא מבלה ספון בסבך המוצל. אף שהקודו חי בסביבת מחיה קבועה המשתרעת על פני מספר קילומטרים, הוא אינו בעל-חיים טריטוריאלי, ועשוי לנדוד למרחקים גדולים בתורו אחר מקורות מים. הקודו חברותי יותר ממינים אחרים בסוגו אך הארגון החברתי שלו רופף ואינו קבוע; בהתאם לכך, הן הזכרים והן הנקבות עשויים להיראות יחדיו בקבוצות קטנות, בזוגות או בגפם. בהשוואה לאנטילופות אחרות, זכרי הקודו הגמלוני סובלניים במיוחד זה כלפי זה, והמדרג ביניהם נקבע באמצעות מבחן כוח וכן גודלו וגילו של הזכר.
הקודו הוא יונק זהיר וחששן, המסתייע בחושיו החדים וביכולת ההסוואה הטובה שלו על מנת להתרחק מסכנות, ודריכותו גוברת במיוחד בעת גישתו למקורות מים. הסבך הצפוף משמש לו כמקום מפלט מפני טורפיו, והוא נוהג לנוס לתוכו בשעת סכנה ולקפוא על מקומו ללא תזוזה כאשר פרוותו החדגונית והמפוספסת מתמזגת היטב בנוף האפלולי; בעת הצורך, הקודו משמיע נביחה רמה וקולנית המשמשת כהתרעה לבעלי חיים אחרים בסביבה, ובעקיפין מאותתת לטורף שהוא נחשף. חרף מידות גופו, הקודו הגמלוני אתלטי וקליל למדי, ומסוגל לקפוץ בנקל מעל מכשולים בגובה של 2.5 מטר על מנת להתנער מרודפיו.
הקודו הגמלוני היה מוכר במשך אלפי שנים לילידי אפריקה ואף יש לו אזכורים בספרות העת העתיקה; הוא נצפה לראשונה בטבע על ידי האירופאים באמצע המאה ה-17 עם הקמת מושבת הכף ההולנדית בכף התקווה הטובה, ותואר על ידם כשילוב של עז ואייל. מין זה הוא האנטילופה הפופולרית ביותר בציד הספורטיבי, ובשרו נמצא בשימוש ניכר במטבח הדרום-אפריקני; עקב כך, הוא מגודל על ידי האדם באלפי חוות פרטיות במדינות אפריקה הדרומית, אשר מתפקדות כשמורת טבע וגורמות לאוכלוסייתו לשגשג. מצב השימור שלו מושפע רבות מכך ונחשב לשפיר דיו. מקרניו של זכר הקודו הגמלוני מכינים את השופר התימני הנהוג אצל יהדות תימן.