stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אירלנד – הממלכה המאוחדת
תרבות

הממלכה המאוחדת ואירלנד אינן חולקות תקשורת אחת, ולמרות זאת, הטלוויזיה הבריטית, המגזינים הבריטיים והעיתונים השונים הבריטיים נפוצים מאוד באירלנד וזמינים למכירה. הדבר נותן לאירים היכרות תרבותית קרובה עם הממלכה המאוחדת. העיתונים והמגזינים הנפוצים ברפובליקה של אירלנד זמינים למכירה בצפון אירלנד, ושני העיתונים האיריים הראשיים "The Irish Times" ו"The Irish Independent" נפוצים מאוד בקרב הדיאספורה האירית בבריטניה הגדולה. תוכניות ריאליטי מסוימות בריטיות או איריות כיסו את כל האיים הבריטיים - כך למשל אקס פקטור בריטניה קיימה מספר ימי אודישנים בדבלין, בירת אירלנד, אשר היו פתוחים להצבעת הקהל האירי. קונספט זה אומץ למשך מספר עונות.
אירלנד והממלכה המאוחדת חתמו על הסכם שקובע ש-BBC צפון אירלנד וערוץ 4 הבריטיים ישדרו גם באירלנד, ו-RTE ו-TG4 האיריים ישדרו גם בצפון אירלנד. ערוץ בשם "טארה טלוויז'ן" שידר גם בבריטניה עד ל-2002, השנה בה נקלע לקשיים כלכליים בעקבות ההשקעה הרבה והתפוקה המזערית ממנה.
ישנם אירועי תרבות מסוימים המאורגנים עבור קבוצת האיים הבריטיים בכללותה. לדוגמה, פרסי הספרים - "קוסטה", מוענקים לסופרים תושבי הממלכה המאוחדת או אירלנד, ופרס המוזיקה - "מרקורי" מוענק לאלבום הטוב ביותר של מוזיקאי או להקה מהממלכה המאוחדת או אירלנד.
קבוצת "האריות הבריטיים והאירים" היא איחוד של שחקנים מאנגליה, אירלנד, ויילס וסקוטלנד אשר משחקים בטורנירים רבים בחצי הכדור הדרומי כל ארבע שנים. בנוסף, בעבר התקיים בין ארצות הברית לבין הממלכה המאוחדת ואירלנד (קבוצה מאוחדת) טורניר גולף בשם "ריידר קאפ". מאז 1979 הורחב הטורניר וכל מדינות אירופה יכולות לקחת בו חלק.
ב-2012 לפני אולימפיאדת לונדון, הגיע הלפיד האולימפי לדבלין שבאירלנד. בתגובה אמר שר התרבות והספורט הבריטי, ג'רמי האנט כי: "הרפובליקה של אירלנד היא המדינה היחידה מחוץ לממלכה המאוחדת אשר הגיע אליה הלפיד ובצדק, היחסים שבין אירלנד לבין הממלכה המאוחדת הם קשרים עמוקים ומיוחדים."
הרבה אזורים באיים לוקחים חלק בארגון הפאן-קלטי "הליגה הקלטית" הנועד לשמר את התרבות הקלטית העתיקה שנוצרה בעבר באזור. בין האזורים והמדינות נמצאים: ויילס, האי מאן, אירלנד, קורנוול וסקוטלנד.
יחסים כלכליים

בעקבות הדמיונות הרבים בתחומי השפה, התרבות והחוק (שתי המדינות הן מדינות המשפט המקובל) בין הממלכה המאוחדת לאירלנד, עסקים רבים בשתי המדינות פועלים במדינה השנייה. שתי המדינות הן שותפות הסחר הגדולות ביותר אחת של השנייה, ושתיהן נמצאות באותם ארגוני סחר בדיוק הכוללים את האיחוד האירופי ואת ארגון הסחר העולמי.
חברות בריטיות ידועות בציבור הרחב הפועלות באירלנד הן רשת הסופרמרקטים "טסקו", חברת בגדי היוקרה והמזון "מרקס אנד ספנסר", הבנק המסחרי RBS, חברת החשמל SSE ועוד. חברות איריות ידועות בציבור הרחב הפועלות בממלכה המאוחדת הן חברת התעופה "ריינאייר", רשת חנויות הבגדים "פריימרק" ועוד.
בעקבות הקרבה של שתי המדינות אחת לשנייה, עסקים רבים מתייחסים לשתי המדינות כיחידה אחת: "הממלכה המאוחדת ואירלנד", ולא כשתי מדינות נפרדות. עם זאת, הקרבה בין שתי המדינות גם יוצרת תחרות בין שתיהן, כאשר שיעור מס החברות באירלנד הוא 12 אחוזים ושיעור מס החברות בממלכה המאוחדת הוא 22 אחוזים. מה שהופך את אירלנד לאטרקטיבית יותר לפעילות עבור חברות שבוחרות לפעול משם ולא מתוך הממלכה המאוחדת.
נציגויות דיפלומטיות

הממלכה המאוחדת מיוצגת באירלנד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בדבלין, בירת המדינה.
אירלנד מיוצגת בממלכה המאוחדת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלונדון, בירת המדינה. אירלנד מיוצגת בממלכה המאוחדת גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים קארדיף ואדינבורו.
חזות מבנה השגרירות האירית בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
חזות מבנה השגרירות הבריטית בדבלין, בירת אירלנד.
לקריאה נוספת

Boyce, David George. The Irish question and British politics, 1868–1986 ( Macmillan International Higher Education, 1988).
Cauvet, Philippe. "‘It’s not just the economy, stupid!’ Brexit, the Good Friday Agreement and the Irish border conundrum." Observatoire de la société britannique 24 (2019): 105-118. online in English
Cochrane, Feargal.l Unionist politics and the politics of Unionism since the Anglo-Irish Agreement (Cork University Press, 2001).
Doyle, John, and Eileen Connolly. "The Effects of Brexit on the Good Friday Agreement and the Northern Ireland Peace Process." in Peace, Security and Defence Cooperation in Post-Brexit Europe (Springer, Cham, 2019) pp. 79-95.
Edwards, Aaron, and Cillian McGrattan. The Northern Ireland conflict: a beginner's guide (Simon and Schuster, 2012).
Hammond, John L. Gladstone and the Irish nation (1938) online.
McLoughlin, P. J. "British–Irish relations and the Northern Ireland peace process: the importance of intergovernmentalism." in Dynamics of Political Change in Ireland (Routledge, 2016) pp. 103-118.
Mansergh, Nicholas. The Irish Question 1840–1921 (3rd ed 1965) online
Murphy, Mary C. "The Brexit crisis, Ireland and British–Irish relations: Europeanisation and/or de-Europeanisation?." Irish Political Studies 34.4 (2019): 530-550.
O'Kane, Eamonn. Britain, Ireland and Northern Ireland since 1980: the totality of relationships (Routledge, 2012).
אהרן לוי

ערך זה עוסק ברב ומרצה בתחומי היהדות. אם התכוונתם לכדורגלן מכבי יפו ונבחרת ישראל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  א' בטבת ה'תש"ל (בן 55) ירושלים
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת חברון כנסת ישראל   בית המדרש לרבנות יביע אומר
 תחומי עיסוק:  רב, חוקר ומרצה
 חיבוריו:  לא בשמים היא, לחזור עם תשובה, פרשה בארבע
הרב אהרן לוי (נולד בא' בטבת ה'תש"ל, 10 בדצמבר 1969) הוא רב, מוהל, חוקר ומרצה בתחומי יהדות (בפרט רצף התורה שבעל פה והחיים היהודיים בשואה), משוררומחבר ספרים.
ביוגרפיה

נולד ליוסף ולאסתר לוי. גדל בבני ברק ולמד בתלמוד תורה תורת העמק ובישיבת עטרת ישראל. בשנת 1987 נכנס לישיבת חברון כנסת ישראל, שם למד אצל הרבנים הרב אברהם פרבשטיין, הרב שמחה זיסל ברוידא והרב צבי הירש פלאי.
נישא לרחל עבאדי, ואחר נישואיו החל ללמוד בבית המדרש לרבנות יביע אומר. בשנת 1991 הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי טולידנו והרב יעקב יוסף, וכן על ידי הרבנים הראשיים לירושלים הרב שלום משאש והרב יצחק קוליץ.
בשנת 1992 שלח אותו הרב יעקב יוסף לשמש כרב הקהילה היהודית "אהל לאה" בהונג קונג, בקרב ישראלים במקום.
בסוף שנת 1993 חזר לארץ והתגייס לצה"ל אל הרבנות הצבאית, שבה שירת במילואים עד שנת 2010.
הפצת יהדות

בשנת 1995 הצטרף לארגון ערכים כמרצה בתחומי יהדות. בשנת 2013 פתח את מדרשת "וידעת" שבה הוא מוסר שיעורי תורה והרצאות לצד רבנים נוספים. השיעורים משודרים גם בערוץ הידברות, ביוטיוב ובמקומות נוספים.
בשנת 2020 החל לשתף פעולה עם איש התקשורת מושיקו שטרן, ויחד הפיקו כ-100 תוכניות טלוויזיה אשר שודרו בערוץ הידברות וביוטיוב. במסגרת זו הפיק את התוכנית "אמנים מדברים", שבמסגרתה מארח הרב לוי אמנים ישראלים, בהם הזמרים נתן גושן, קובי אפללו ועקיבא תורג'מן.
בשנת 2021 הקים קו שיעורים טלפוני שבו ניתן להאזין לאלפי שעות הרצאות ושיעורים בכל נושאי היהדות.
הפצת יהדות > תחומי עיסוק

הרב לוי עוסק בהוכחת רציפותה של התורה שבעל פה והתמודדות עם טענות הנצרות והיהדות הקראית בדבר הפסקות ברצף המסורת היהודית. את מחקרו הוא מציג בספר "לא בשמים היא" – על אמיתותהּ ורציפותה של התורה שבעל פה" וכן בסדרה של 88 הרצאות, שפורסמו גם ביוטיוב, בשילוב עם לימוד ספרו של רבי דוד ניטו "כוזרי שני".
בשנת 2008 החל למסור הרצאות בתחום היסטוריית השואה, החיים היהודיים בפולין בזמן מלחמת העולם השנייה, וסוגיות בתחומי האמונה, אשר התעוררו בעקבות אירועי השואה. החל משנת 2010 הרב לוי מדריך ומוביל מסעות לימודיים במחנות ההשמדה בפולין, בהם עוסקים במורשת השואה בהשתתפות עדים ניצולי שואה.
סרטי וידאו

במסגרת פעילותו בהפצת יהדות, מלבד סרטי הרצאות רבים שפרסם, בין השנים 2000 עד 2008 הפיק מספר סרטים המשולבים גם בתסריט, עלילה ושחקנים:
אני מאמין – חקר הזהות היהודית ובירור סוגיית מיהו יהודי
חקירה נגדית – חקר שורשי המוסר ומקורותיו
לומר תודה – טעמים לברכת אשר יצר
מי ברא אלה – על פלאי גוף האדם
אלבומים מוזיקליים

הרב לוי כתב והפיק אלבומי מוזיקה פרי עטו, עם הזמר יהודה דים. במסגרת זו הפיקו השניים את האלבומים "תכל'ס" ו"מחשבות", ובהם השירים "אני מאמין" (טרבלינקה, בהשראת סיפורו של עזריאל דוד פסטג), "תגיד לי מה יותר מתוק מדף גמרא", "השבבניק" ועוד. בשנת 2019 הפיק שיר בביצוע הזמר אריאל הלמן, שבו הוא קובל על האפליה נגד מזרחים בציבור החרדי.
ספריו

לא בשמים היא – על אמיתותה ורציפותה של התורה שבעל פה, הוצאת ערכים, ירושלים תשס"ח
לחזור עם תשובה חלק א' (בראשית), הוצאת טקסט רץ, ירושלים תשע"א
לחזור עם תשובה חלק ב' (שמות), הוצאת טקסט רץ, ירושלים תשע"ג
לחזור עם תשובה חלק ג' (ויקרא), הוצאת טקסט רץ, ירושלים תשע"ו
פרשה ב-04:00 – אקטואליה יהודית בפרשת השבוע, הוצאת טקסט רץ, ירושלים תשפ"ב
הערות שוליים

↑  הרב אהרן לוי (2023-05-10), לא לבד | מילים: הרב אהרן לוי | לחן ושירה: יהודה דים | עיבוד: ג'ף הורוויץ, נבדק ב-2024-12-11
↑  הרב אהרן לוי (2023-05-24), מה יותר מתוק מדף גמרא | מילים: הרב אהרן לוי | לחן ושירה: יהודה דים | עיבוד: ג'ף הורוויץ, נבדק ב-2024-12-11
↑  אהרן לוי, לחזור עם תשובה, ירושלים: טקסט רץ הוצאה לאור, עמ' בהקדמה לספר
1 2  הרב אהרן לוי, באתר טקסט רץ הוצאה לאור
↑  על גיוס בני ישיבות, באתר יוטיוב, ‏18 בינואר 2018
↑  אמנים מדברים עם הרב אהרן לוי מושיקו שטרן ונתן גושן, באתר יוטיוב
↑   בעקבות התורה שבעל פה – כוזרי שני - שיעור 1 – הרב אהרן לוי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:01:21)
↑  מסע ערכים לפולין קיץ תשע"ט עם יו"ר "ערכים" והרב אהרן לוי, באתר Jtube
↑  סרט אני מאמין, באתר ערכים
↑   הרב אהרון לוי - מי קובע לנו את ערכי המוסר?! - סרט מדהים!!!, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 38:59)
↑  הסרט לומר תודה, באתר ערכים
↑  הסרט מי ברא אלה, באתר ערכים
↑  סיפור ושיר: "טרבלינקה" עם הרב אהרן לוי ויהודה דים, באתר הידברות, ‏כ"ט אב תשע"ו
↑  עמית דניאל, מדוע דים רצה להוציא את השיר "דף גמרא" מהאלבום?, באתר קול חי, ‏כ"ז אלול תשע"ז
↑  תו הנשמה עם הזמר יהודה דים – הרב אהרון לוי, באתר הידברות
↑  אריאל הרמן בסינגל חדש: "המיותרת", באתר הידברות, ‏ה' תמוז תשע"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511420105171  MusicBrainz: beb6b3af-39ea-4f69-a546-8774299e850c  VIAF: 90893699   WorldCat (עם VIAF): 90893699
אולפני אנימציה וורונז'

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית 
שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ]
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים)
 מיקום המטה:  וורונז' 
 משרד ראשי:  רוסיה וורונז', רוסיה
 ענפי תעשייה:  CGI אנימציה הנפשה ממוחשבת
 מוצרים עיקריים:  סרטי אנימציה
 אנשי מפתח:  יורי מוסקבין  ולדימיר ניקולאייב
  
 voronezh.studio
 
Wizart Animation הוא אולפן הנפשה רוסי. הפרויקט הראשון של האולפן היה הסרט "מלכת השלג", ששוחרר למסכי הקולנוע בשנת 2012 וזכה להצלחה מסחרית רבה.
היסטוריה

Wizart Animation נוסדה בשנת 2007 בעיר וורונז' על בסיס חברה שעסקה בפיתוח ולוקליזציה של מוצרי מולטימדיה ותוכנה. נכון לשנת 2023 בחברה מועסקים כ-350 עובדים.
בשנת 2012 בוצע מיתוג מחדש ונפתחה במוסקבה יחידה עסקית, המקדמת ומוכרת פרויקטים ברוסיה ומחוצה לה. הסרט הראשון "מלכת השלג", שהופק תוך שתמיכה של חברת Bazelevs, הוקרן ביותר מ-30 מדינות ברחבי העולם בבתי הקולנוע, בטלוויזיה וב-DVD. החלק השני של זיכיון האנימציה "מלכת השלג 2", יצא במקביל לשחרורו ברוסיה והוצג בבתי הקולנוע בבריטניה, פולין, ישראל דרום קוריאה והמזרח התיכון..
החלק השלישי "מלכת השלג 3: אש וקרח" שוחרר ב-29 בדצמבר 2016 בתמיכת Universal Pictures International .
פילמוגרפיה

2012: "מלכת השלג"
2014: מלכת השלג 2: מלך השלג"
2015: "יוקו"
2016: "כבשים וזאבים"
2016: "מלכת השלג 3: אש וקרח"
2019: "זאבים וכבשים: צעדו של חזיר"
2019: "לשבור את הקסם: מלכת השלג"
2020: "רוסלן וליודמילה"
הערות שוליים

↑  "На каннском кинорынке отметили высокое качество российских мультфильмов". interfax.ru. 2014-05-17.
↑  Leo Barraclough (2014-05-17). "Cannes: Wizart's 'Snow Queen 2′ Sold to Poland and Israel (EXCLUSIVE)". variety.com.
↑  Nick Holdsworth (2014-10-02). "Berlin: 'Snow Queen' Sequel Set to Hit U.K. Theaters in 2015". The Hollywood Reporter.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017156469  VIAF: 4858151304662049460003   WorldCat (עם VIAF): 4858151304662049460003
ארטמיסינין

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  282.146723804 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 מזהים
 קוד ATC:  P01BE01 
 מספר CAS:  63968-64-9
 PubChem:  68827
 ChemSpider:  62060
 
ארטמיסינין (באנגלית: Artemisinin), הידועה גם בשם קינגאשו, והתרופות שנגזרות ממנה (ACTs) הן התרופות בעלות הפעולה המהירה ביותר מבין התרופות שנועדו לטיפול בפלסמודיום פלציפרום "(Plasmodium falciparum)", הPlasmodium שגורם למלריה. תרופות אלו נחשבות היום לטיפול סטנדרטי בעולם כנגד הפלסמודיום פלציפרום. מרכיב הארתימיסין מבודד מצמח הלענה או בכינוי אחר ה-sweet wormwood, שנעשה בו שימוש ברפואה הסינית המסורתית. צמח זה נזכר בספרי ההדרכה הסינית בטיפולים אמבולטוריים מאז 340 שנה לטיפול בחום. תרופה זו התגלתה על ידי טו יויו, מדענית סינית, אשר זכתה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בזכות גילוי זה.
שימושים רפואיים > מלריה לא מסובכת

אפשר להשתמש בארטמסנין כתרופה נפרדת אבל הדבר יעלה את הסיכוי להתפרצות מחודשת, ולכן כדאי יותר להשתמש בה בשילוב עם תרופות אחרות הפועלות לסלק את הטפיל מהגוף. ארגון הרפואה העולמי המליץ על שימוש בטיפולים משולבים ארטמיסיניים (ACTs) כטיפול קו ראשון כנגד פלסמודיום פלציפרום.
אין שימוש פרופילקטי בארטמיסנינים בגלל מחצית חיים קצרה מאוד הדורשת הזרקה רב-פעמית ביום, דבר שאינו יעיל.
שימושים רפואיים > מלריה חמורה

הזרקה תוך-ורידית או תוך-שרירית לתרופה ארטיסונאת הוכחה כיעילה יותר מהשימוש בכינין בניסויים גדולים, אקראיים ומבוקרים במבוגרים ובילדים. בכל המחקרים שנעשו להשוות בין שתי תרופות אלו, לארטסונאת יש שיעור תמותה נמוך בכ-30% יותר מזה של כינין.. סיבות להבדל הזה כוללות הפחתת שכיחות של היפוגליקמיה, החדרה קלה יותר ופעולה מהירה יותר כנגד טפילים אלו. ארגון הבריאות העולמי ממליץ על שימוש בארטסונאת כטיפול בכל המקרים של מלריה חמורה.
שימושים רפואיים > טיפול סרטני

בימים האלו מתבצעים מחקרים לחקור את ארטמיסנין כתרופה לטפול בסרטן.
שימושים רפואיים > תולעים טפיליות

גילוי הארטמיסנין נעשה בזמן חיפוש על תרופות נגד עלקת הבילהרציה (תולעת טפילית המתיישבת בכלי הדם של היונקים) המהווה את הגורם השני בשכיחותו למחלות מזהמות אחרי המלריה.
תופעות לוואי

בדרך כלל הגוף מגלה סיבולת טובה כלפי תרופת ארטמיסינין במינון המבוקש לטיפול במלריה.
מנגנון פעולה

היום משתמשים, לרוב, בארטמיסינין כפרו-דראג לחומר הביולוגי המטבוליט Dihydroartemisinin, הנעשה פעיל בשלב של הימצאות הטפיל תוך תאי הדם האדומים. אף על פי שאין הסכמה כללית לגבי מנגנון הפעולה של ארטמיסינין ועל כך שהוא גורם להריגתו של הטפיל, נמצאו הוכחות כי ארטמיסינין פועל לכאורה על ידי היווצרות ראדיקלים התלויים בגשר האינדופירוקסידי של התרופה[דרוש מקור]. כשהטפיל נכנס לתוך תא דם אדום, הוא צורך את ההמוגלובין בתוך שקי העיכול (digestive vacoule) שלו, פעולה שגורמת ליצירת עקה חימצונית. התבנית של ארטמיסנין יש קבוצה של לקטון פרוקסידי שבמגע שלו עם ריכוז גבוה של ברזל, הנמצא בתאים סרטניים, נהפך ללא יציב ואז משחרר צורוני חמצן תגובתי.
הערות שוליים

↑  White NJ (ביולי 1997). "Assessment of the pharmacodynamic properties of antimalarial drugs in vivo". Antimicrob. Agents Chemother. 41 (7): 1413–22. PMC 163932. PMID 9210658. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The Nobel Prize in Physiology or Medicine 2015" (PDF). Nobel Foundation. נבדק ב-7 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dondorp A, Nosten F, Stepniewska K, Day N, White N (2005). "Artesunate versus quinine for treatment of severe falciparum malaria: a randomised trial". Lancet. 366 (9487): 717–25. doi:10.1016/S0140-6736(05)67176-0. PMID 16125588.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
1 2  Dondorp AM, Fanello CI, Hendriksen IC;  et al. (בנובמבר 2010). "Artesunate versus quinine in the treatment of severe falciparum malaria in African children (AQUAMAT): an open-label, randomised trial". Lancet. 376 (9753): 1647–57. doi:10.1016/S0140-6736(10)61924-1. PMC 3033534. PMID 21062666. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  University of Washington: Artemisinin Lai H, Singh NP, Sasaki T. (2013) Development of artemisinin compounds for cancer treatment. Invest New Drugs 31:230–246.
↑  Taylor WR, White NJ (2004). "Antimalarial drug toxicity: a review". Drug Saf. 27 (1): 25–61. doi:10.2165/00002018-200427010-00003. PMID 14720085.
↑  Kappe SH, Vaughan AM, Boddey JA, Cowman AF (במאי 2010). "That was then but this is now: malaria research in the time of an eradication agenda". Science. 328 (5980): 862–6. doi:10.1126/science.1184785. PMID 20466924. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
גב (אל)

גֶּבּ או סֶבּ או קֶבּ הוא שמו של אל האדמה וההאנשה של הארץ במיתולוגיה המצרית. מאחר שהמצרים האמינו כי "דואת" - השאול נמצא מתחת לפני האדמה, מכונה גב כ"מכיל המתים" או "כולא המתים" אשר אינם ראויים להגיע ל"אארו" (גן העדן במיתולוגיה המצרית). גב הוא בעל עור בצבע ירוק, כסמל לצמחים שעל האדמה.
על פי האמונה המצרית גב הוא בעלה של נות (אלת השמים), ובנם של היסודות תפנות (לחות) ושו (יובש) אך שו מונע ממנו ומנות להיות יחדיו.
גב ונות הם הוריהם של האלים אוסיריס, סת, איזיס ונפתיס.
במהלך השנים הפך ההירוגליף המציין את שמו של האל למונח המציין אדמה ניתנת לעיבוד, ובהמשך למונח המציין "צמחייה". בהתאם לשינוי אטימולוגי זה החלו לתאר את האל כאשר שעורה צומחת בין צלעותיו. בחלוף השנים הפך ההירוגליף לציין "שומן" (כתוצאה של אוכל רב), והמונח התפתח לציין "אווז".
תיאורים מאוחרים של המיתולוגיה מתארים את האל בדמות אווז, אשר הטיל ביצה ממנה בקע האל רע. תיאורים מיתולוגיים מאוחרים יותר מתארים אותו כבעלה של רננוטת - אלת התבואה, ואימה של נהבקאו.
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
אדלייד לאביל-גייארד

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1749 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  24 באפריל 1803 (בגיל 54) פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1770–1800 (כ־30 שנה) 
 תפקיד:  צייר החצר (1787) 
 בן או בת זוג:  פרנסואה-אנדרה וינסאן (1799–?) 
 
אָדֶלֵיד לאביל-גייארד (בצרפתית: Adélaïde Labille-Guiard;‏ 11 באפריל 1749 – 24 באפריל 1803) הייתה ציירת מיניאטורות ודיוקן עצמי צרפתייה. היא תמכה בכך שנשים יקבלו הזדמנויות שוות לגברים, ויוכלו להפוך לציירות גדולות. לאביל-גייארד הייתה בין הנשים הראשונות שהפכו לחברות באקדמיה הצרפתית המלכותית.
קורות חיים > לימודים

מעט מאוד ידוע על הכשרתה של לאביל-גייארד בשל המדיניות שהייתה נהוגה במאה ה-18 שמנעה מאמנים (בעיקר גברים) להכשיר נשים כאמניות. נשים נתפסו כבלתי מסוגלות לעבוד לצד גברים.
במהלך גיל ההתבגרות התמחתה לאביל-גייארד בלימודי ציור מיניאטורי אצל הצייר פרנסואה-אלי וינסנט. בשנת 1767 התקבלה לאקדמיה דה סנט-לוק. הציור שבזכותו התקבלה לאקדמיה נעלם, וגם תיעוד היצירה לא שרד. בסיום לימודיה היא השתלמה אצל אומן הפסטל קוונטין דה לה טור.
קורות חיים > הישגים

תערוכה באקדמיה דה סנט-לוק: בשנת 1774 הציגה את עבודתה באקדמיה דה סנט-לוק. עצם קיום תערוכה לאומנית-אישה היה כה יוצא דופן, עד שהאקדמיה המלכותית, בגיבוי מוסד המלוכה, הוציאה צו במארס 1776 אשר אילץ את האקדמיה לסגור את שעריה בשנת 1777. למרות זאת, לאביל-גייארד לא ויתרה על שאיפותיה להמשיך להתפתח כאמנית.
חברות באקדמיה המלכותית: לאחר שהאקדמיה דה סן-לוק סגרה את שעריה, החלה לאביל-גייארד ללמוד ציור כדי שתוכל להגיש בקשה לאקדמיה המלכותית שחייבה אותה להציג לפחות ציור אחד לצורך קבלתה. לאביל-גייארד בחרה להציג כמה מעבודותיה ב־Salon de la Correspondance בשנת 1779. עבודותיה כללו את הדיוקן העצמי שלה בפורטרטים של פסטל ושמן שהתקבלו היטב על ידי המבקרים.
לאביל-גייארד התפרסמה במהירות כציירת שמן ופסטל, והיא קיבלה הכרה לאומית שהובילה בסופו של דבר לקבלתה לאקדמיה המלכותית לציירים ופסלים, ב-31 במאי 1783. שלוש נשים נוספות התקבלו כחברות אקדמיה באותו היום. הכרת האקדמיה המלכותית פתחה דלתות עבור לאביל-גייארד, ובית המלוכה הפך להיות פטרון שלה.
ציירת משפחה המלוכה: פטרוניה המלכותיים של לאביל-גייארד כללו את דודתו של לואי ה-16 מצרפת, הנסיכה מארי אדלאידה ואחותה ויקטוריה לואיז, ואליזבת, אחות המלך. היא הרוויחה פנסיה ממשלתית של 1,000 ליברות. דיוקנה של אדלאיד שהושלם בשנת 1787, היה אחת מיצירותיה הגדולות והשאפתניות ביותר. בהמשך הוזמנה בשנת 1788 על ידי אחיו של המלך, רוזן פרובאנס (לימים לואי ה-16 מלך צרפת). היא קיבלה הוראה לצייר אותו במרכז יצירה היסטורית גדולה, Réception d'un chevalier de Saint-Lazare par Monsieur, Grand maître de l'ordre. בשנת 1795 היא השיגה מלגת מגורים בלובר ופנסיה של 2,000 ליברות. היא הייתה האמנית הראשונה שאושר לה להקים סטודיו לעצמה ולתלמידיה בלובר.
Paris society portraits by Adélaïde Labille-Guiard
אליזבת פיליפין מארי הלן דה בורבון
אליזבת דה פראנס
הלנה מאסלסקה
מאדאם אלכסיס
אדריאן לאפייט
סגנון והקשר

כדי לפנות למגוון רחב של צופים, כולל גברים ונשים מהמעמד הגבוה, לאביל-גייארד שילבה בציוריה את האופנות האחרונות של תקופתה, דבר שאפשר לה להציג את יכולתה האמנותית. היא התמחתה בתיאור הפרטים הקטנים כמו הצגת קפלים מפוארים ושכבות חצאיות מורכבות שהיו באופנה באותה תקופה. עם זאת, שלבה בציוריה לעיתים קרובות קריצה ביקורתית, כמו ציור נשים הפונות ישירות אל הצופה או בעלות מחשוף נמוך, מנהג שהיה נדיר בהצגת נשים באמנות במאה ה-18.
עדויות נוספות לתעוזתה של לאביל-גייארד ניתן לראות בדיוקנאותיה העצמיים אשר משאירים אותה חשופה מעט יותר מהרגיל, אך ברמז עדין כדי שלא לעורר טענות להתנהגות מופקרת מצד האומנית. הדבר ניכר בציור הדיוקן העצמי שלה עם שני תלמידים. בניגוד לכמה ציורים אחרים של אמניות במאה ה-18, לאביל-גייארד בחרה לתאר את עצמה באופן פעיל ולא פסיבי ובמנוחה. לאביל-גייארד גם דחפה נגד מגבלות אחרות, כמו אלה שהגבילו את מספר הנשים שיכולות להשתתף באקדמיה המלכותית. על ידי תיאור של שתי סטודנטיות בפורטרט עצמי עם שני תלמידים, לאביל-גייארד מציעה שיש לאפשר ליותר נשים להתקבל לאקדמיה המלכותית. במובן זה, לאביל-גייארד העזה לחבל במוניטין של עצמה באופן מחושב, מבלי לפגוע בכבוד המקצועי שהשיגה בעולם האמנות.
פטרונית לאמניות צעירות

לאביל-גייארד השפיעה רבות על האמניות הצעירות שלמדו אצלה. במכתב שכתבה אם שבתה למדה ציור אצל אקדמאית-אישה (אשר נראה שמתייחס ללאביל-גייארד) היא כתבה כי המורה התעקשה לשמור על הסטנדרטים הגבוהים ביותר של צניעות בסטודיו שלה. המחויבות שלה לתלמידות ניכרה לאורך כל שנות חברותה באקדמיה המלכותית. בישיבה שהתקיימה ב־23 בספטמבר 1790, הציעה לאביל-גייארד להכניס נשים לאקדמיה במספר בלתי מוגבל ולאפשר להן לכהן בוועד המנהל של המוסד. שתי ההצעות אושרו.
לאביל-גייארד מול המהפכה

במהלך המהפכה הצרפתית של 1789 נשארה לאביל-גייארד בצרפת, למרות שהקשרים המלכותיים שיצרה לאורך הקריירה שלה הפכו אותה לחשודה פוליטית. בשנת 1793 צוותה להשמיד כמה מיצירותיה, כולל עבודה בלתי גמורה לרוזן פרובאנס. הגליית מועצת פרובאנס משמעותה שלאביל-גייארד, לא רק איבדה את פטרונה המלכותי האחרון, אלא שהיא גם לא קיבלה דבר מהסכום שהובטח לה (30,000 ליברות). בהמשך, גם אחות המלך ברחה מצרפת בפברואר 1791 מבלי ששילמה עבור כמה דיוקנאות שהזמינה. דיוקנאות הפסטל של מארי אדלאייד, ויקטואר-לואיז ואליזבת נשארו ברשות לאביל-גייארד עד שמתה ממחלה ב־24 באפריל 1803.
משפחה

לאביל-גייארד נולדה בפריז והייתה הצעירה מבין שמונה ילדים. אביה, קלוד-אדמה לאביל, היה בעל עסק קטן. בשנת 1769 התחתנה עם הליברטיסט ניקולא-פרנסואה גייארד ולבסוף התגרשה ממנו. בשנת 1799 התחתנה עם הצייר פרנסואה-אנדרה וינסנט. אחותה הגדולה פליסי הייתה נשואה לצייר אנטואן-ז'אן גרו.
מורשת

בין האוספים הציבוריים המחזיקים ביצירותיה של אָדֶלֵיד לאביל-גייארד ניתן למנות את הלובר, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון הבירה), מוזיאון גטי, מוזיאון האמנות של פיניקס, מוזיאוני אוניברסיטת הרווארד, מוזיאון הונולולו לאמנות, מוזיאון האמנות קימבל (פורט וורת, טקסס), מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, המוזיאון הלאומי בוורשה, המוזיאון הלאומי לנשים באומנויות (וושינגטון הבירה), והמוזיאון לאמנות (קנטאקי) ורסאי.
הקומיקאי טורנל
הצייר ואן לו
מאדאם ויקטואר מצרפת
מקסימיליאן רובספייר
הנסיכה מארי אדלאידה מצרפת
מארי-גבריאלה קפט, לימודים
מאדאם דה ג'נליס, 1780
מארי-גבריאלה קפט, 1785
יואכים לברטון, 1795
לקריאה נוספת

Anne-Marie Passez, Adélaïde Labille-Guiard, Paris, 1973.
Baetjer, Katharine. "Adélaïde Labille-Guiard (1749–1803)." In « Heilbrunn Timeline of Art History ». New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–. (June 2016)
Chicago, Judy. The Dinner Party: From Creation to Preservation. London: Merrell (2007). ISBN 1-85894-370-1
Roger Portalis, « Adélaïde Labille-Guiard », Gazette des Beaux-Arts, Lausanne, 1901, p. 352–367.
Roger Portalis, Adélaïde Labille-Guiard, Paris, 1902.
Women and Art, p. 45–48, Portrait of Madame Adélaïde.
Jean Cailleux, « Portrait of Madame Adélaïde of France, Daughter of Louis XV », Burlington Magazine (vol.3, March 1969), supp.i-vi.