stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'קלין בוז'ו-גרנייה
קורות חייה ופועלה

נולדה בעיירה Aiguilhe במחוז לואר עילי (צר') שבחבל אוברן-רון-אלפ. בסוף שנות ה-30 למדה אצל הגאוגרף אנדרה שולי (צר') במכון לגאוגרפיה של אוניברסיטת סורבון בפריז והמשיכה שם כעוזרת הוראה. ב-1947 הייתה האישה הראשונה בצרפת שקיבלה תואר דוקטור בגאוגרפיה.
ב-1948, אחרי תקופה קצרה של הוראה באוניברסיטת פואטייה, מונתה לפרופסור באוניברסיטת ליל (צר'), וב-1960 חזרה לסורבון שם לימדה עד צאתה לגמלאות ב-1985. בצד ההוראה עסקה במחקר במסגרת המרכז הלאומי למחקר מדעי (SNRS) והמכון לתכנון עירוני של פריז.
דרכהּ בתחום הגאוגרפיה הקבילה לדרכם של גאוגרפים אחרים בני דורהּ. דרך זו אופיינה במעבר של מוקדי העניין ונושאי המחקר מגאוגרפיה פיזית וגאוגרפיה רגיונלית, למחקרי הגאוגרפיה האנושית, תחילה בתחום הדמוגרפי ובהמשך בנושאי גאוגרפיה עירונית שבהם התמקדה. נחשבה לחלוצה ביישום גישות גאוגרפיות בתכנון רגיונלי ועירוני, והעדיפה את המונח "גאוגרפיה ישׂימה" (Géographie Applicable) על פני "יישומית". בד בבד עם עיסוקיה בהוראה ובמחקר הייתה מעורבת בהפקת כתבי עת מובילים בגאוגרפיה. שימשה כעורכת הראשית של L'Information géographique  (שבעבודת המערכת שלו השתתפה עוד בתקופת לימודיה), Annales de Geographie ו- Cahiers du Centre de Recherches et d'Etudes sur Paris et l'Ile de France.
בוז'ו-גרנייה הייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאת החברה הגאוגרפית הצרפתית. במהלך עבודתה זכתה לאותות הוקרה לרוב, בהם מדליית כסף מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית, מדליית איגוד הגאוגרפים האמריקאים (אנ'), מדליית החברה הגאוגרפית האמריקאית, מדליית המחקר של החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד, מדליה מטעם עיריית פריז (צר').
בין היתר הייתה כלת פרס prix Broquette-Gonin לספרות 1966 על חיבורהּ מ-1965 "שלושה מיליארד בני אדם". ב-1993 העניקה לה האקדמיה הצרפתית פרס על ספרהּ "צירוף מקרים או גזֵרה משמיים? גאוגרפיה של פריז".
ב-1973 הוענקה לה דרגת מפקד בלגיון הכבוד, וכן דרגת "הצלב הגדול", הגבוהה ביותר במסדר ההצטיינות הצרפתי (צר'). בוז'ו-גרנייה הייתה חברת כבוד בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית וכלת פרס כבוד של האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה ב-1988.
בוז'ו-גרנייה נפטרה בביתה ברובע ה-14 של פריז אחרי מחלה קשה. בעלה ב-57 השנים שקדמו, ההיסטוריון והלטיניסט ז'אן בוז'ו (צר'), הלך לעולמו חודשים ספורים אחריה.
לקריאה נוספת

Hugh Clout (2009), "Jacqueline Beaujeu-Garnier (1917–1995)", in: H. Lorimer, W. Hayden, C. Withers (eds.), Geographers: Biobibliographical Studies 28, Continuum International Publishing Group, pp. 131–146. ISBN 978-0-8264-3752-5.
הערות שוליים

1 2  כך על פי נתוני מרשם התושבים של צרפת, ולא באלקנטרילה (Alcantarilla) שבספרד כרשום בוויקינתונים
↑  עד 1970 "אוניברסיטת פריז" ומאז נקראת "אוניברסיטת פריז I: פנתאון-סורבון" (צר')
↑  הבאה אחריה, ב-1948, הייתה Germaine Verner-Veyret מהמכון לגאוגרפיה אלפינית (Institut de géographie alpine) באוניברסיטת גרנובל
↑  מחקריה הראשונים היו בתחום הגאומורפולוגיה
↑  ניהלה את מערכת Atlas du Nord‏ (1961) ואת זו של אטלס העיר פריז וחבל פריז (1967) והייתה מעורבת בהפקת אטלסים אזוריים של חבלי צרפת השונים
↑  על ז'קלין בוז'ו-גרנייה מתוך Le Dictionnaire universel des créatrices
↑  בדרגת Grande Médaille de Vermeil
↑  Trois milliards d'hommes
↑  Paris: hasard ou prédestination ? une Geographic de Paris, Association pour la publication d’une histoire de Paris 1993
↑  In memoriam, Jacqueline Beaujeu-Garnier
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462802305171  PLWABN: 9810639640605606  BIBSYS: 90223973  BNE: XX1200557  BnF: cb11890797p (data)  CiNii: DA02079395  GND: 118853651  ISNI: 0000 0001 1771 7946  LCCN: n50006465  LNB: 000008436  NDL: 00432640  NKC: jx20050715004  NLA: 35015952  NSK: 000125171  NTA: 068834152  RERO: 02-A002981395  SELIBR: 177032  SUDOC: 026712377  Trove: 791180  VIAF: 79020043   WorldCat (עם VIAF): 79020043
חילול לחם הקודש

פיסול בעץ המתאר את חילול לחם הקודש על ידי יהודי פסאו, גרמניה, 1477: הלחם נגנב ונמכר ליהודים, שדוקרים אותו ומחללים אותו. כאשר שוטרים באים כדי לחקור את היהודים, היהודים מנסים להסתיר את חטאם באמצעות שריפת הלחם, אך הלחם הופך לתינוק שנישא על ידי מלאכים. היהודים נעצרים, מעונים, ראשיהם נכרתים, הקהילה היהודית כולה מגורשת מהעיר והנוצרי שמכר את הלחם נענש. לסיום, כורעים הנוצרים ברך ומתפללים.
איור המתאר שריפת יהודים באשמת חילול לחם הקודש בבוואריה, מתוך אנציקלופדיית הכרוניקה של נירנברג (אנ'), 1493
ציור של פאולו אוצ'לו המתאר את עלילת חילול לחם הקודש של פריז משנת 1290: מלווה כספים יהודי שורף את הלחם וגורם לו לדמם. אשתו וילדיו של היהודי מביטים באימה בדם הזורם מן הבית אל הרחוב, בזמן שחיילים פורצים את הדלת כדי לעצור את החוטא.
ויטראז' המתאר יהודים מחללים את לחם הקודש בקתדרלת סנט מישל וסנט גודולה (אנ'), בריסל
חילול לחם הקודש הוא צורה של חילול הקודש על פי מספר זרמים בנצרות, הכרוכה בביזוי לחם הקודש שמייצג את גופו של ישו בטקס האוכריסטיה. בימי הביניים, האשמת יהודים בחילול לחם הקודש הייתה מניע נפוץ לפרעות ביהודי אירופה.
רקע

בנצרות הקתולית, בנצרות האוריינטלית, בנצרות האורתודוקסית ובמספר זרמים פרוטסטנטיים, חילול לחם הקודש, גניבתו או מכירתו נחשבים לחטא השווה בחומרתו לביזוי שרידים מקודשים או תמונות של ישו. על פי אמונתם של חלק מהפלגים הנוצריים בימי הביניים, לאחר הטרנסובסטנציאציה דקירת הלחם הייתה עשויה לגרום לו לזוב דם. האשמת העם היהודי ברצח ישו הייתה מקובלת, ודקירת לחם הקודש על ידי יהודים נתפסה לעיתים כניסיון לשחזור הצליבה.
עלילות דם

חילול לחם הקודש היה עילה רווחת לעלילות דם בימי הביניים. על פי העלילה הנפוצה, יהודים גנבו או רכשו במרמה או בשוחד את לחם הקודש על מנת לחלל אותו. הם דקרו, שרפו או שברו אותו, וכך גרמו לו לדמם או לצעוק. כאשר הם ניסו להסתיר את חטאם, נעשה נס שעורר את תשומת לב הקהילה הנוצרית והוביל לגילוי הפשע. הנאשמים הועמדו למשפט, ועל פי עדויות או וידויים שנגבו בעינויים, נידונו למוות, לרוב בשריפה. לעיתים קרובות לווה המשפט בפרעות של המון מוסת, בהריסת בתי כנסת ובטבח או גירוש הקהילה היהודית המקומית.
עלילת חילול לחם הקודש המתועדת הראשונה אירעה בשנת 1243 בביליץ (אנ') שבגרמניה, והובילה לשריפתם של יהודי הקהילה המקומית על גבעה סמוכה לעיר. האשמות דומות גרמו לרדיפות אנטישמיות נרחבות בפריז (1290), בנירנברג (1298), ברגנסבורג (1298), בסנקט פלטן (1306), בגיסטרו (1330), בדגנדורף (1338), בוולפסברג (1338), בברצלונה (1367), בבריסל (1370), בטרואל ובווסקה (1377), בפראג (1389), בפוזנן (1399), בגלוגוב (1401), בזלצבורג (1404), בקרקוב (1407 ו-1423), בסגוביה (1410), בוורוצלב (1453), בפסאו (1477), במקלנבורג (1492), בפלזן (1504), בברנדנבורג (1510), באלזס (1514), בסוכצ'ב (1556) ועוד. בשנת 1631 נשרף על המוקד היהודי האחרון באשמת חילול לחם הקודש. עלילות חילול לחם הקודש פחתו בהדרגה עם עליית הרפורמציה הפרוטסטנטית, אך המשיכו עד המאה ה-19; ההאשמה המתועדת האחרונה הייתה בברלאד שברומניה, בשנת 1836.
הערות שוליים

↑  Robert C. Stacey, From Ritual Crucifixion to Host Desecration: Jews and the Body of Christ, Jewish History 12, 1998, עמ' 11–28
1 2  Dr. Miriam Bodian, Late Medieval Persecutions, The University of Texas at Austin
↑  Rubin M. Desecration of the Host: The Birth of an Accusation. Studies in Church History. 1992;29:169-185. doi:10.1017/S0424208400011281
↑  L'histoire des Billettes, eglise-billettes, ‏1 בדצמבר 2022
↑  Donald L. Keay, Toleration and Persecution: The Jewish Community of Medieval Regensburg, Bridgewater Review, Bridgewater State College, 1983
↑  Sankt Pölten | Jewish Communities of Austria, באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
↑  David B. Green, 1338: Knights on horseback massacre Deggendorf's Jews, Haaretz, ‏30 בספטמבר 2015
↑  History | Brussels Cathedral
↑  Poznań The Tale of the Three Hosts, Wielkopolska, ‏30 במרץ 2012
↑  David B. Green, 1453: Breslau burns its Jews at the stake - Jewish World, Haaretz, ‏3 ביולי 2016
↑  Howard Louthan, From the Jews of Sochaczew to the Heretics of Augsburg, Austrian Academy of Sciences, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4574328-9
זכריה אלצ'אהרי

.
| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־30 של המאה ה־16 תימן 
 פטירה:  1608 
 תקופת הפעילות:  ?–1608 
 
רבי זכריה אלצַ'אהִרִי (בערבית: زَكَرِيَّا اَلضَّاهِرِي), שנקרא גם הרז"א או יחיא בן סעיד, נולד בתימן בשנת 1519 בקירוב. על אף היותו תושב כוכבאן, מצפון-מערב לעיר הבירה צנעא, הייתה השפעתו גם על צנעא.
כשהיה בן 20 עזב את עיר אבותיו ואת ארץ מולדתו ויצא לתור בעולם. מתימן פנה מזרחית להודו, פרס, עיראק וטורקיה. משם המשיך אל גולת הכותרת של המסע - ארץ ישראל. 
בארץ התעכב במיוחד בערים צפת וטבריה.
בצפת הוא התרשם מסדרי הישיבה שבראשה עמד רבי יוסף קארו, בעל ה"שולחן ערוך", ומהנהגותיו. מארץ ישראל הוא הדרים למצרים. במהלך מסעותיו פגש דמויות חשובות נוספות בעולם היהדות, כגון הרב סעדיה בן יוסף, הרב משה קורדובירו והרב משה מטראני.
בצפת של אותם ימים היו גם חכמים רבים שעסקו בתורת הקבלה. לאחר שהתבשם מתורת ארץ ישראל בנגלה ובנסתר, הוא חזר לתימן והיה ממנהיגי הקהילה של העיר הראשית צנעא.
בשנים 1568–1573 התנהלה מלחמה בין התימנים לבין הטורקים, שבמהלכה הדפו התימנים את הטורקים מארצם. בתום המלחמה, תפסו התימנים את מנהיגיה היהודיים של העיר צנעא והשליכו אותם לבית הסוהר, באשמת סיוע לטורקים. שבע שנים ישבו המנהיגים בבית הסוהר ועמם רז"א. הוא ישב פעם נוספת בבית הסוהר מסיבות שאינן ברורות.
את השנים בכלא ניצל הרב זכריה כדי להעלות על הכתב את מה ששמע וראה במסעותיו. דברים אלו סיפר בלשון המקאמה (שירה סיפורית מחורזת). במאקמות שכתב הוא כלל סיפורי עמים, משלי חיות, חידות לשוניות ותיאורי מסעות. בצד הדברים המשעשעים, כתב הרז"א גם דברי תוכחה, הגות ופילוסופיה.
בספר המסעות שני גיבורים:
אבנר בן חלק שדמותו מעוצבת כדמותו של הסופר, כלומר משורר מוכשר שזכה לשם ולתהילה כאומן המליצה והשירה. משורר זה בקי בכל רזי השפה העברית והערבית. הוא חכם בעל ידע רב בכל תחומי המדע והחכמה. נוסף לכך, הוא הרפתקן שאינו יודע מנוח, ובעל עורמה שמסייעת לו להיחלץ מכל צרה.
נושא כליו של אבנר - מרדכי הצידני.
להבנת רוב החוקרים חלק מהעלילות שחוו שני הגיבורים בספר המוסר הן תיאורים אוטוביוגרפיים. לספר המסעות נתן את השם ספר המוסר, ובהקדמה לספר הוא כתב:
"ספר המוסר, כל הקורא בו ילמד מוסר,

ואם הוא מבין בעזרת ה' לא יחסר,

ואם אין לו בינה - ה' מעליו סר,

ולכן צריך להתפלל ולהתחנן לה' יתברך שיתן לו בינה לדעת מוסר."
ספר המוסר שחיבר רז"א הוא מהיצירות השיריות האחרונות שנכתבו בשפה העברית עד לעת החדשה, וניכר מתוכנו שהמחבר ינק משירת ספרד והתבשם מטעמיה של שירת צפת.
נוסף לספר המוסר, חיבר רז"א ספר הלכות בנושא שחיטה ודיני טרפות, פירוש קבלי לתורה בשם צידה לדרך וכן שירים שונים כשהמפורסם בהם הוא "קריה יפהפייה" שנכתב בהשראת השיר "יפה נוף משוש תבל" של ר' יהודה הלוי.
הוא נפטר בהיותו כבן שבעים שנה.
לקריאה נוספת

עדינה טננבאום, "ספר המוסר לר"ז אל̇̇צאהרי: טכניקות ספרותיות ותוכן", תימא יג, תשע"ה, עמ' 33–41
חי בן אחיטוב

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6 
 פטירה:  628 
 השקפה דתית:  יהודים 
 בן או בת זוג:  ברה בנת סמואל 
 צאצאים:  צפייה
 
חי בן אחיטוב (בערבית: حيي بن أخطب, בתעתיק מדויק: חיי בן אח'טב), ממנהיגי שבט בני נדיר לפני קרב ח'ייבר שנערך בינם לבין אנשיו של מוחמד בשנת 628 לספירה. בשנים שלפני הגעתו של מוחמד היה ממנהיגי שבט בני נדיר.
קורות חיים

חי היה נשוי לברה בת שמואל בן עדיה ולהם ילדה אחת: צפייה. אשר בקרב ח'ייבר נלקחה בשבי ונישאה למוחמד.
כאשר גדודיו של מוחמד הקיפו את שכונת היהודים הנותרים בית'ריב, הורה מוחמד על אנשיו להוציא להורג אותו ואת בנו.
גם בעלה של בתו צפייה, כנאנה בן אלרביע, נרצח בעינויים בשל סירובו לספר על מקום המסתור של אוצרות יהודי ח'יבר. את תיאור העינויים שעבר מוצאים בספרות החדית' (סירת אבן-הישאם, 2:515):
מוחמד הורה על זוביר בן אל-עוואם: "ענהו עד שיחשוף מקום האוצרות"; על כן לקח זוביר ברזלים והתיכם, ושפך על חזהו של כנאנה עד שגסס. לאחר מכן לקחהו אל מוחמד בן מסלמה אשר ערף את ראשו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זבדיאל

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: שפיר
גובה ממוצע: ‎90 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: פועלי אגודת ישראל
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 629 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) זבדיאל(למפת השפלה רגילה) זבדיאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זבדיאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זבדיאל31°39′32″N 34°45′36″E﻿ / ﻿31.6589523734898°N 34.7601283628638°E﻿ / 31.6589523734898; 34.7601283628638  heמפת היישובים של מועצה אזורית שפיר (in English: Shafir Regional Council) באדום - זבדיאל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10

זַבְדִיאֵל הוא מושב באזור הדרום צפונית לקריית גת השייך למועצה אזורית שפיר.
היסטוריה

המושב הוקם באוגוסט 1950 על ידי עולים מתימן בסביבת הכפר הנטוש ג'וסיר, ועל כן נקרא בתחילה גשרון. המושב השתייך לפועלי אגודת ישראל ועיקר פרנסת התושבים נועד להיות על הפלחה. בנוסף גידלו התושבים ירקות וכותנה.
המושב עלה לכותרות בתחילת פברואר 1959 לאחר שפיצוץ מסתורי שהמשטרה לא גילתה את סיבתו הרג שלושה ילדים בני משפחת לידאני. במושב התגוררו כ-84 משפחות בני שלוש חמולות שהיו מסוכסכות ביניהן במשך שנים רבות. בעקבות הסכסוכים הוקמו במושב הקטן שבו כ־100 משפחות שישה בתי כנסת נפרדים.
המושב צבר בסוף שנות ה-70 חובות כבדים שהביאו לניתוק אספקת המים ובספטמבר 1980 הוחלט על פירוק המושב וזבדיאל היה המושב הראשון שמונה לו מפרק מאז שנת 1960. בסביבות שנת 2000 היו במושב 107 משקים, כ-16 יחידות של בנים ממשיכים ותוכנית הרחבה של עוד כ-100 יחידות דיור שהייתה בשלבי ביצוע. עיקר פרנסת המושב על מטעים, בעיקר של אפרסקים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  20 אחוז מהכותנה - ביישובי עולים, דבר, 5 בספטמבר 1955
↑  6 יישובים חדשים הוקמו בחודש אוגוסט, דבר, 2 באוקטובר 1950
↑  עמדנו בפני נס..., מעריב, 9 בספטמבר 1955
↑  שלושה נהרגו בהתפוצצות במושב בדרום, מעריב, 1 בפברואר 1959
צבי אלגת, הפחון התפוצץ בשעה 8.44, מעריב, 2 בפברואר 1959
מכשיר התופת בזבדיאל לא של מסתננים, מעריב, 2 בפברואר 1959
יצחק יעקובי, שלושה הרוגים ופצוע אחד בהתפוצצות במושב זבדיאל, דבר, 2 בפברואר 1959
רעם בזבדיאל, דבר, 6 בפברואר 1959
אין תזוזה בבירור האסון בזבדיאל, דבר, 26 בפברואר 1959
↑  יצחק יעקבי, הפירוד שולט בזבדיאל, דבר, 6 בפברואר 1959
נסים יחזקאל, בזבדיאל כבר עיפו לריב, מעריב, 28 ביוני 1960
בגלל ריב חמולות, מעריב, 25 בספטמבר 1963
פקודת מעצר נגד מתפרעים במושב זבדיאל, דבר, 14 ביולי 1976
שוחררו כל עצורי זבדיאל, דבר, 15 ביולי 1976
↑  יגאל מוסקו, ‏סיפור תימני: למה צריך שישה בתי כנסת במושב אחד?, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2015
↑  מושב זבדיאל ללא מים בגלל חוב, דבר, 31 במאי 1979
↑  אלי דנון, הוחלט לפרק את מושב זבדיאל, מעריב, 16 בספטמבר 1980
↑  אהרן פריאל, רשם האגודות השיתופיות ציווה לפרק מושב, מעריב, 27 בנובמבר 1980
↑  ילקוט תימן: לקסיקון, עמ' 80
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590410305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'קלין בואייה

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1941 (בת 83) הרובע החמישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jacqueline Lucienne Éliane Ducos 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  François Lubiana (נובמבר 1960–?) 
 פרסים והוקרה:  זוכה אירוויזיון 
 www.jacqueline-boyer.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'קלין בואייה (בצרפתית: Jacqueline Boyer; נולדה בשם ז'קלין פילס ב-11 באפריל 1941) היא זמרת ושחקנית צרפתייה, זוכת האירוויזיון החמישי עם השיר טום פילבי שנכתב על ידי אנדרה פופ ופייר קור.
האירוויזיון

בתחילת שנת 1960 בחרו בצרפת את ז'קלין בואייה בבחירה פנימית לאירוויזיון עם השיר טום פילבי. שיר זה סיים במקום הראשון עם 32 נקודות.
לאחר האירוויזיון

לאחר האירוויזיון התחתנה בואייה עם פרנסואה ליביאנה (1940–2011).
בשנת 1970 יצאה לסיבוב הופעות עם שארל אזנבור.
בואייה הוציאה שלושה אלבומים.
בשנת 2008 עברה לגרמניה ושם הייתה לזמרת מצליחה מאוד.
משפחתה

אביה, ז'אק פילס (1906–1970), היה זמר צרפתי מפורסם שייצג את מונקו באירוויזיון 1959.
אמה, לוסיין בואייה (1901–1983), הייתה אחת הזמרות הצרפתיות המצליחות ביותר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.
חילוניות באסלאם

עצרת תמיכה בנשיא טורקיה ארדואן האסלאמיסט סמוך לפסל אטאטורק, אבי החילוניות הטורקית.
חילוניות באסלאם והפולמוס אם הם יכולים לדור בכפיפה אחת, הם נושא טעון בעולם המוסלמי וכרוכים בשאלת יחסו למודרניות בכלל. בעוד שרוב גדול של הוגי האסלאם שלל את האפשרות שהדת יכולה להצטמצם למרחב מוגבל ולהניח לפוליטיקה ולספירה הציבורית, מעטים סברו שאין סתירה וניתן לקיים נייטרליות דתית.
הערות שוליים

↑  נקודה זו מופיעה כמעט בכל המקורות בערך; על דרך השלילה: Abbasi, Rushain. 2021. Beyond the Realm of Religion: The Idea of the Secular in Premodern Islam. עבודה לתואר דוקטור באוניברסיטת הרווארד, 2021.‏ ראו גם: יוסף דן, על הקדושה: דת, מוסר ומיסטיקה ביהדות ובדתות אחרות. מאגנס, 1997. עמ' 21-27.
↑  Armando Salvatore ואחרים (עורכים), Wiley Blackwell History of Islam.‏ Wiley-Blackwell, 2018. עמ' 119, 218.
↑  טלאל אסד, Formations of the Secular: Christianity, Islam, Modernity. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2003. עמ' 205-207.
↑  Zemmin, ב"לקריאה נוספת".
↑  Zemmin (לקריאה נוספת), עמ' 2; Azzam Tamimi, John L. Esposito, Islam and Secularism in the Middle East, C. Hurst & Co. Publishers, 2000. עמ' 25.
↑  Nurullah Ardic, Islam and the Politics of Secularism: The Caliphate and Middle Eastern Modernization in the Early 20th Century. ראוטלדג', 2012. עמ' 9.
לקריאה נוספת

Henri Lauzière,‏ "Secularism". בתוך: Gerhard Böwering, Patricia Crone (עורכים). The Princeton Encyclopedia of Islamic Political Thought. הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2013. עמ' 489-490.
Nader Hashemi,‏ "Secularism". בתוך: The Oxford Encyclopedia of Islam and Politics. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2014.
Abdullah Saeed‏. "Secularism, State Neutrality, and Islam". בתוך: Phil Zuckerman; John R. Shook (עורכים). The Oxford Handbook of Secularism. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2017. עמ' 188-200.
Florian Zemmin,‏ Secularism, Secularity and Islamic Reformism. הוצאת אוניברסיטת לייפציג, 2019.
זבוב (קבוצת כוכבים)

| זבוב Musca |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים זבוב
 סמליות:  זבוב
 עלייה ישרה:  12 שעות
 נטייה:  °‏−70
 שטח נראה:  138 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־77
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  1
 הכוכב הבהיר ביותר:  α בזבוב
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  2.69
 מטר מטאורים:  אין
 מערכות כוכבים גובלות:   ציפור גן עדן  שדרית  קנטאור  זיקית  מחוגה  הצלב הדרומי
 הערות:  לא ניתן לראות את הקבוצה מישראל
 נראית בין קוי הרוחב °‏10 ו־°‏−90 מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש יולי
זבוב היא קבוצת כוכבים דרומית קטנה, אחת משתים עשרה הקבוצות שהוגדרו על ידי פיטר קייזר (Pieter Dirkszoon Keyser) ופרדריק דה-הוטמן (Frederick de Houtman) בשנים 1595–1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר, בדומה לקבוצות טווס ועגור.
כוכבי הקבוצה

α בזבוב הוא כוכב כחול במרחק של כ־300 שנות אור ובהירות מדרגה 2.7, והוא הכוכב הבהיר בקבוצה. זהו כוכב מאסיבי שמסתו מוערכת בשמונה פעמים ממסת השמש ופליטת האנרגיה שלו היא פי 4,500 משל השמש.
β בזבוב הוא כוכב זוגי במרחק של כ־310 שנות אור המורכב משני כוכבים כחולים עם בהירויות מדרגה סביב 4 ובהירות כוללת מדרגה 3. על מנת להפריד ביניהם דרוש טלסקופ בינוני.
גרמי שמים מעניינים נוספים

נובת הזבוב (Nova Muscae) היא נובת רנטגן שנמצאת בקבוצה ומורכבת מכוכב וחור שחור. במהלך ההתפרצות של שנת 1991, שהובילה לגילוי הזוג, נוצרה קרינה בתהליך של איון פוזיטרונים.
NGC-5189 היא ערפילית פלנטרית יוצאת דופן, המרוחקת כ־3,000 שנות אור מהשמש. המבנה הייחודי במורכבותו שלה מזכיר את ערפילית הסרטן בגרסה מוקטנת.
ערפילית שעון החול (MyCn 18),היא ערפילית פלנטרית נוספת במרחק של כ־8,000 שנות אור.
NGC-4833 הוא צביר כוכבים מעט מצפון לכוכב δ בזבוב, הוא במרחק 21,200 שנות אור, זקן יחסית ומוסתר על ידי ענני אבק וגז של המישור הגלקטי. צביר נוסף NGC-4372 שנמצא ליד גמא בזבוב הוא עמום יותר וגם כן מוסתר על ידי עננים אך משתרע על פני שטח גדול יותר.
היסטוריה

הזבוב, בשמו המקורי "הדבורה" (Apis), הוגדר לראשונה במאה ה-17 על ידי יוהאן באייר כדי לכסות שטח שלא מופה בעבר סביב הקוטב השמיימי הדרומי. ב־1752 ניקולא לואי דה לאקאי שינה את שם הקבוצה ל"זבוב הדרומי" (Musca Australis), כמאזן לקבוצת הזבוב הצפוני, שהתקיימה אז והייתה מורכבת ממספר כוכבים בקבוצה טלה ועל מנת להבדילה מהקבוצה השכנה ציפור גן עדן שנקראת בלטינית "Apus". כיום שם הקבוצה הוא רק זבוב.
הקבוצה לא הייתה מוכרת לתרבויות הקלאסיות ולכן לא זכתה למקום במיתולוגיה.
צביר הכוכבים NGC-4833
זימברו קישינב

מועדון הכדורגל זימברו קישינב (במולדובנית: FC Zimbru Chișinău) הוא מועדון כדורגל מולדובני מבירת מולדובה, קישינב. המועדון זכה באליפות המקומית שמונה פעמים והוא אחד משני המועדונים המעוטרים במדינה יחד עם שריף טירספול. המועדון נוסד בשנת 1947.
שמות הקבוצה

"דינמו" (1947—1949)
"בורבסטניק" (1950—1957)
"מולדובה" (1958—1965, 1967—1971)
"אבינטול" (1966)
"ניסטרו" (1972—1990)
"זימברו" (1991—ואילך)
היסטוריה > הליגה הסובייטית

אחרי היווסדותה שיחקה הקבוצה בליגות המשניות בליגות הסובייטיות. תחת השם בורבסטניק, זכתה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה בשנת 1955. שנה אחר-כך, 1956, המועדון זכה בהישגו הטוב ביותר בהיסטוריה שלו, מקום שישי בליגה הבכירה. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה בגביע הסובייטי הוא העפלה לרבע הגמר בשנת 1963. אחרי מספר עונות בתחתית הטבלה ירדה הקבוצה לליגת המשנה ב-1964.
הקבוצה שיחקה זמן ממושך בליגה השנייה, ובתקופה זו נקלעה למאבקי ירידה ב-1971 והעפילה לליגה הבכירה ב-1973 וב-1982. בשני המקרים הקבוצה ירדה בחזרה לליגת המשנה לאחר עונה אחת.
אחרי ירידת ליגה ב-1986, שיחקה הקבוצה שנתיים בליגה השלישית, וזכתה בטורנירים אזוריים פעמיים. בשנת 1988 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת המשנה ושיחקה בה עד לפירוק ברית המועצות.
היסטוריה > הליגה המולדובית

עם פירוק ברית המועצות והקמת ליגת העל המולדובית בשנת 1992, היה זימברו המועדון הדומיננטי והחזק ביותר בכדורגל המולדובי של שנות ה-90, כאשר זכה בשמונה אליפויות בתוך תשע עונות. בתחילת המאה ה-21 נחלש כוחו של המועדון, ושריף טירספול הפכה לקבוצה הבכירה במולדובה. זימברו זכתה חמש פעמים בגביע המולדובי שש פעמים, ופעמיים נוספות העפילה למשחק הגמר.
ההופעה המוצלחת ביותר של זימברו בגביע אופ"א הייתה בעונת 1995/1996, כאשר הגיעה עד לסיבוב השני. זימברו הגיע פעמיים לסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, בעונת 1999/2000 ובעונת 2000/2001
תארים

אליפות מולדובה (8): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000
הגביע המולדובי (6): 1997, 1998, 2003, 2004, 2007, 2014
הסופר קאפ המולדובי (1): 2014
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

ברית המועצות פבל צ'באנו
ברית המועצות ולדימיר צינקלר
ברית המועצות איגור דוברובולסקי
מולדובה אלכסנדרו קורטיאנו
מולדובה סרגיי קלשצ'נקו
מולדובה יוג'ין סידורנקו
הערות שוליים

↑  פירוש המילה "זימברו" הוא ביזון ברומנית.
חטיבת ירושלים במלחמת העצמאות

פלישת צבאות ערב- מ-15 במאי ל-10 ביוני 1948. שימו לב למאמץ הירדני והמצרי לכיוון ירושלים.
עבד אל-קאדר אל-חוסייני (עומד במרכז), מנהיג צבאי שפעל באזור ירושלים, עם לוחמי מיליציה ערבים. הוא נהרג בקרב הקסטל בידי לוחמי עציוני. פברואר 1948
חטיבת ירושלים ( חטיבה 16 ) הוקמה על ידי צה"ל, בשלהי מלחמת העצמאות, כחטיבת המחוז של אזור ירושלים על בסיס חטיבת עציוני שפורקה. 
רקע כללי : מלחמת העצמאות החלה ב-30 בנובמבר 1947, מיד לאחר קבלת תוכנית החלוקה של האו"ם, עת פתחו ערביי הארץ במהומות דמים כדי למנוע את יישומה. בשלב הראשון עד מרץ 1948 התנהלה לחימה בלתי סדירה בערים המעורבות כדוגמת ירושלים, לחימה ביישובים יהודיים כדוגמת גוש עציון ועטרות ולחימה על צירי התנועה כדוגמת הדרך לירושלים. בשלב השני הופעלה ב-10 במרץ 1948 תוכנית ד' שהייתה תוכנית אב למבצעים הצבאיים של המטכ"ל. התוכנית נועדה להשתלטות קבועה על כל השטח שהוקצה בהחלטת האו"ם למדינה היהודית ועל גושי ההתיישבות שמחוץ לשטח זה. בשלב זה נעשו מאמצים להסיר את המצור על ירושלים כדוגמת מבצע נחשון ולהרחיב השליטה בעיר כדוגמת מבצע קלשון. השלב הבא החל עם הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948 ופלישת צבאות ערב. בשלב זה הייתה המערכה בעיקרה בלימת הצבאות הסדירים הערבים בקרבות בתוך העיר כדוגמת הקרב על הרובע היהודי בעיר העתיקה ונפילתו, ולחימה עיקשת ביישובים צמודים כדוגמת רמת רחל. בשלב זה נכבשו על ידי הלגיון הערבי היישובים כמו גוש עציון, בית הערבה, ועטרות. בשלב הבא הוקם צה"ל והתארגנו היחידות הצבאיות באזור ירושלים לחטיבות סדירות. נערכו מאמצים להרחבת השליטה בעיר ובפרוזדור המוביל אליה. בראשון לדצמבר 1948 הייתה הפסקת אש בירושלים כתוצאה משיחות של משה דיין מפקד המחוז עם מפקד הלגיון הערבי בעיר.
בתחילת מלחמת העצמאות היו בירושלים וסביבותיה כוחות של ארגון "ההגנה" : פלוגות חי"ש, פלוגות חי"ם פלוגות פלמ"ח וכן פלוגות של האצ"ל ושל הלח"י . בשלב השני והשלישי הייתה התארגנות של גדודים וחטיבות. כתוצאה מההתארגנות לחטיבות היו בירושלים שתי חטיבות עיקריות חטיבת עציוני (6) (חי"ר) וחטיבת הראל (10) (פלמ"ח). חטיבת עציוני לחמה קשה במלחמת העצמאות בחזיתות רבות וסבלה לפעמים כישלונות עם אבדות כבדות. החטיבה גם זכתה להצלחות רבות בבלימת הצבא הירדני בירושלים והפרוזדור. חטיבת הראל הוקמה בתחילת אפריל 1948 ולחמה בירושלים ובפרוזדור המוליך אליה. לקראת סוף המלחמה היא לחמה באזור הדרום. בחלק האחרון של המלחמה הוקמה בירושלים חטיבה שלישית והיא 'חטיבת המחוז'. החטיבה השתתפה במספר קרבות. עם תום המלחמה פורקו חטיבת עציוני (חטיבה 6) וחטיבת המחוז וחייליהם התמזגו עם חטיבה 16 שהפכה להיות חטיבת מחוז ירושלים עם שמונה גדודים.