stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלגוריתם חיפוש
חיפוש ממצה

חיפוש ממצה הוא חיפוש המאפשר לקבוע שהנתון נמצא במערכת כמפתח לחיפוש. ובמקרה שהוא נמצא, ניתן לקבל את הנתונים שהוא מאנדקס.
החיפוש הבסיסי ביותר הוא חיפוש בכוח גס - מעבר על כל הנתונים לפי סדרם, עד למציאת הנתון המבוקש, אם הוא אכן נמצא. מקובל לכנותו חיפוש ממצה בסיסי, או אלגוריתם חיפוש נאיבי. זהו חיפוש בלתי יעיל, וכאשר מספר הנתונים שבהם יש לחפש הוא גדול, החיפוש נמשך זמן רב, במידה בלתי סבירה.
כאשר הנתונים ממוינים, ניתן לשפר משמעותית את החיפוש על ידי שימוש בחיפוש בינארי. הבעיתיות בשיטה זו היא הדרישה שהנתונים יהיו ממוינים מראש, והצורך לשוב ולמיינם בכל פעם שנתון חדש מוכנס למאגר או כשנתון קיים מוצא ממנו.
כדי לאפשר חיפוש מהיר מחד, ולהימנע מן הצורך למיין את הנתונים בכל פעם שחל בהם שינוי מאידך, פותחו מבני נתונים השומרים על הנתונים במצב ממוין.
מבנה נתונים בסיסי המאפשר זאת הוא עץ חיפוש, שהוא מבנה נתונים ממוין המאפשר הכנסה, הוצאה וחיפוש. עצי חיפוש משוכללים יותר כמו עץ אדום שחור ועץ AVL מאפשרים לבצע את הפעולות הללו במהירות (דהינו בסיבוכיות נמוכה).
לחיפוש בגרפים (כמו עצי החיפוש שהוזכרו לעיל) משמשים אלגוריתם חיפוש לעומק ואלגוריתם חיפוש לרוחב.
חיפוש הסתברותי

בחיפוש כזה מוסכם לפני תחילתו שבהסתברות ידועה, החיפוש לא יחשוף נתון שכן מצוי במערכת, ואף מפתח לנתון שכן מצוי.
לקריאה נוספת

דונלד קנות', Sorting and Searching, כרך 3 בסדרה The Art of Computer Programming.
אומסק (מחוז)

מחוז אומסק (ברוסית: Омская область; תעתיק: אומסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בדרום סיביר המערבית בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי. המחוז גובל עם קזחסטן. בשטח המחוז עובר הנהר אירטיש.
המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934. נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 1,818,093 תושבים.
היסטוריה

על פי נתונים ארכאולוגיים, התיישבות באזור החלה כבר לפני 14,000 שנה. בתקופה הניאולתית חיו באזור ציידים ודגים. לפני 3,000 שנה החל להתפתח באזור גידול חיות.
השטח היה בשליטת הורדת הזהב ואחרי פירוקה בסוף המאה ה-15 נכלל בחאנות סיביר. בסוף המאה ה-16 החל כיבוש השטח על ידי כוחות של רוסיה. בתקופת פיודור הראשון ובוריס גודונוב החלה בניית מבצרים להגנה על הגבולות. מבצר אומסק הוקם בשנת 1716 והיה המבצר הגדול באזור מזרח האימפריה הרוסית.
בעקבות רפורמה מנהלית בשנת 1822 הוקם מחוז עם מרכזו באומסק. בהמשך שטח המחוז וגבולותיו התשתנו מספר פעמים.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה אומסק היה מרכז שלטוני חשוב של ממשל שהתנגד לסובייטים. בשנת 1925 גוברניית אומסק בוטלה ושטח נכלל ב"חבל סיביר". ב-7 בפברואר 1934 המחוז הוקם מחדש. בהמשך ממנו התפצלו מחוז קורגן ומחוז טיומן.
ממשל

בראש הרשות המחוקקת עומדת "האספה המחוקקת של מחוז אומסק" שכוללת 44 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה של 5 שנים. המושל הראשון של המחוז היה לאוניד פולז'ייב שלפני זה היה ראש סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות המקומי. הוא סיים את הכהונה בשנת 2012 אחרי כ-20 שנים בתפקיד. בשנת 2023 לתפקיד מושל נבחר ויטלי חוצנקו.
מבחינה מנהלית המחוז מחולק ל-31 ראיונים ו"אזור גרמני לאומי אזוב" שהוקם בשנת 1992. בהקמתו גרמני היו כ-60% מאוכלוסיית האזור. כיום חלקם באוכלוסייה קטן בהרבה.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 1,818,093 תושבים. זאת לעומת כ-2.2 מיליון בשנת 1992. כמחצית מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר הבירה אומסק (מעל מיליון תושבים). בערים מתגוררים כ-75% מאוכלוסיית המחוז. רוב האוכלוסייה מרוכזת סביב התוואי של הרכבת הטרנס-סיבירית ולאורך הנהר אירטיש.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-80% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך יש לציין את הקזחים (כ-3.7%), האוקראינים (כ-0.9%) והגרמנים (כ-1.5%). אוכלוסייה גרמנים הגיע למחוז בעקבות גירושם במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1959 התגוררו במחוז מעל ל-100 אלף גרמנים.
כלכלה

בשטח המחוז קיימים שדות נפט וגז טבעי. הכלכלה מתבססת על ענפי תעשייה כבדה ובמיוחד פטרוכימיה ובניית מכונות. בעיר אומסק פועל מפעל "פוליוט" לייצור לוויינים ומשגרים.
כלכלה > תחבורה

דרך המחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשביות ארצית לרבות R-254 "אירטיש" צ'ליאבינסק-נובוסיבירסק ו-R-402 טיומן-אומסק.
פיתוח מסילות ברזל החל עם בניית הרכבת הטראנס-סיבירית] שעובדת דרך אומסק.
נהר אירטיש הוא נתיב תחבורתי חשוב להעברת סחורות ונוסעים.
בשטח המחוז פועלים מספק שדות תעופה. נמל התעופה אומסק-צנטראלני פועל בעיר אומסק שזכה למעמד בין-לאומי. דרכו עוברים מעל למיליון נוסעים בשנה.
אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז

אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז (בצרפתית: Éléonore Desmier d'Olbreuse; ‏3 בינואר 1639 - 5 בפברואר 1722), הייתה בת אצולה ממוצא צרפתי, שנודעה בעיקר בהיותה סבתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה.
ביוגרפיה

סופיה דורותיאה נולדה ב-3 בינואר 1639 בדה-סוור, לאלכסנדר השני ד'אסמיר, אדון ד'אולברוז ולז'אקוט פוסאר דה וונדרי. אלאונור שירתה בפריז כבת לוויה של מארי דה לה טור ד'אוברן, דוכסית טואר, ובשנת 1664 היא נפגשה עם גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג שהתאהב בה מיד. בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על רוב נחלותיו, ואחיו יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1682 התחתנה בתו של גאורג וילהלם סופיה דורותיאה עם אחיינו גאורג לודוויג, וכך הצליח גאורג לודוויג לאחד את כל חלקי הדוכסות. אמו של גאורג לודוויג התנגדה בהתחלה לשידוך משום שאמה של הכלה הייתה פילגש מהאצולה הנמוכה, אולם היא התרככה לבסוף כאשר הבינה את התועלת שהנישואים יביאו למשפחה. בשנת 1705 מת בעלה גאורג וילהלם, וחתנה גאורג לודוויג, הנסיך הבוחר מהנובר איחד את כל נחלות בית הנובר. בשנת 1714 הפך חתנה למלך בריטניה, וב-5 בפברואר 1722 מתה אלאונור בצלה.
אומפקווה (נהר)

| --- | --- |
דיג בנהר אומפקווה
דיג בנהר אומפקווה
 מידע כללי
 אורך:  179 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  207.9 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  12,000 קמ"ר
 מוצא:  מפגש הנהר אומפקווה הצפוני והנהר אומפקווה הדרומי ליד רוזברג (אנ') באורגון
 גובה מוצא הנהר:  110 מטרים
 קואורדינטות מוצא:  43°16′05″N 123°26′46″W﻿ / ﻿43.268056°N 123.446111°W﻿ / 43.268056; -123.446111
 יובלים:  Smith River, קלפואיה קריק, Elk Creek, South Umpqua River, North Umpqua River, Scholfield Creek 
 שפך:  האוקיינוס השקט באורגון
 קואורדינטות שפך:  43°40′09″N 124°12′18″W﻿ / ﻿43.669167°N 124.205°W﻿ / 43.669167; -124.205
 מדינות באגן הניקוז:  אורגון בארצות הברית
 
 מפה המציגה את מהלך הנהר אומפקווה ויובליו
 
הנהר אומפקווה (באנגלית: Umpqua River) זורם בדרום-מערב אורגון בארצות הברית. הנהר, באורך 179 קילומטרים, מנקז כ-12,000 קילומטרים רבועים ונשפך לאוקיינוס השקט. הנהר, אחד מהנהרות העיקריים הנשפכים לחוף אורגון (אנ'), והידוע בדגי הבס וה-Alosinae (אנ') (באנגלית shad) שבמימיו, מנקז רשת רחבת ידיים של עמקים בהרים ממערב לרכס קסקייד ומדרום לעמק וילאמט (אנ'), שממנו הוא מופרד על ידי רכס הרי קלפואיה (אנ'). ממקורו צפונית-מזרחית לרוזברג (אנ'), האומפקווה זורם לצפון-מערב דרך רכס חוף אורגון (אנ') ונשפך לאוקיינוס השקט ביישוב וינצ'סטר ביי (אנ'). הנהר ויובליו זורמים כמעט במלואם בתוך מחוז דאגלס, המכיל את רוב אגן הניקוז של הנהר מרכס קסקייד ועד לחוף. "מאה העמקים של האומפקווה" מהווים את לב ליבה של תעשיית העץ (אנ') של דרום אורגון, המרוכזת בדרך כלל ברוזברג.
שבטי הילידים שבאגן הניקוז של האומפקווה כוללים כמה שבטים, כמו שבט האומפקווה התחתון ושבט האומפקווה העליון (על שמם נקרא הנהר), והקלפויה (אנ'). שבטים אלו היו עדים לחלק גדול מהשיטפון הגדול של 1862, שבמהלכו עלו פני המים באומפקווה ובנהרות אחרים לרמות כה גבוהות שאפילו הילידים הזקנים ביותר מעולם לא ראו שיטפון גדול יותר.
מסלול

מקורם של הנהרות אומפקווה הצפוני (אנ') ואומפקה הדרומי (אנ') ברכס הרי הקסקייד בדרום אורגון, והם זורמים בדרך כלל מערבה במשך יותר מ-150 קילומטרים כדי להתאחד כ-10 קילומטרים מצפון-מערב לרוזברג. בטרמינולוגיה מודרנית, המונח "עמק אומפקווה" מתייחס לפעמים למחוזות התחתונים המאוכלסים של נהר האומפקווה הדרומי דרומית לרוזברג, לאורך המסלול של הכביש הבין-מדינתי 5. מקורו של האומפקווה הצפוני מהפשרת שלגים והוא נחשב לאחד מהנהרות הבולטים של סטילהד של הקיץ במערב.
מרוזברג, האומפקווה זורם בדרך כלל לצפון-מערב דרך עמקים חקלאיים רחבים ברכס חוף אורגון במסלול עקלתוני על פני היישוב אומפקווה (אנ') והעיר אלקטון (אנ'). באלקטון הוא פונה לזרום מערבה דרך קניון צר יותר על פני סקוטסברג (אנ'), שנמצאת בקצה השפעת הגאות. בשלב זה, הופך הנהר אומפקווה לראוי לשיט ספינות. הוא נשפך לאוקיינוס השקט ביישוב וינצ'סטר ביי (אנ') ליד רידספורט (אנ'). הוא קולט את נהר סמית (אנ') מצפון ליד השפך שלו בווינצ'סטר ביי. מגדלור נהר אומפקווה (אנ') מגן על ספינות המתקרבות לשפך הנהר.
האומפקווה הוא אחד מארבעת הנהרות הגדולים באורגון שמתחילים ברכס קסקייד או מזרחה ממנו ומגיעים לאוקיינוס השקט. האחרים הם הנהר רוג (באורגון), הנהר קלאמת (הזורם מאורגון לקליפורניה) והנהר קולומביה, הזורם מקולומביה הבריטית לוושינגטון והאוקיינוס השקט בין אורגון לוושינגטון.
מסלול > יובלים

בין היובלים שקיבלו שם, מהמקור לשפך, הם הנהרות האומפקווה הצפוני והאומפקווה הדרומי, ואחריהם הידן ואלי (Hidden Valley), קלפואיה קריק (אנ'), מיל (Mill), האברד (Hubbard) ורוק (Rock). בהמשך בוטל (Bottle), קוגר (Cougar), וולף (Wolf), פאוול (Powell), לאונרד (Leonard), באסין (Basin) ולוסט (Lost), ואחריהם קניון גלאגר (Galagher Canyon). ילו קריק (Yellow Creek) הוא הבא, אז דיפ גולץ' (Deep Gulch) ומקגי (McGee), ואגונר (Waggoner), מרטין (Martin), בראדס (Brads), ויליאמס (Williams), וייטהורס (Whitehorse), מהל (Mehl,), פיצפטריק (Fitzpatrick) והדין (Heddin).
בהמשך הזרם נמצא אלק קריק (אנ') ואז גראבה (Grubbe), הארט (Hart), בינר (Beener), גולד (Gould), סוייר (Sawyer), פרדייז (Paradise), סטוני ברוק (Stony Brook), וליטל סטוני ברוק (Little Stony Brook). ואז באים סקוט (Scott), באטלר (Butler), לוצינגר (Lutsinger), ות'רלי (Weatherly), בורצ'רד (Burchard), גולדן (Golden), ולס (Wells) וליטל מיל קריק (Little Mill Creek). מיל קריק (Mill Creek) הוא הבא, ואחריו לודר (Luder), שרלוט (Charlotte), פרנקלין (Franklin), אינדיאן צ'רלי (Indian Charlie), הארווי (Harvey) ודין (Dean). לחלקו התחתון של הנהר נשפכים היובלים הנהר סמית (Smith River) והנחלים שולפילד (Scholfield), פרובידנס (Providence) ווינצ'סטר (Winchester).
היסטוריה

בתחילת המאה ה-19, אולץ שבט אומפקווה העליון לוותר על מרבית אדמותיו לטובת ממשלת ארצות הברית בהסכם 1854 עם האומפקווה והקלאפויה, והסכים לעבור לשמורה במחוז לינקולן (אנ') כחלק מקונפדרציית השבטים האינדיאנים של סילץ (אנ').
עמק נהר האומפקווה היה מיושב על ידי כמה קבוצות אינדיאנים שונות: בעיקר משבט האמפקווה העליון דוברי אתאבסקית, קבוצת האומפקווה של קאו קריק (Cow Creek Band of Umpqua) דוברי הטאקלמן (Takelman), היונקיה (Yoncalla, השייכים לקלאפויה) בצפון, והקיץ' (Quich משבט אומפקווה התחתון) מסקוטסברג/ולס קריק אל החוף. הקיץ' (או הקויטש) דיברו ניב של שפת סאיוסלו (אנ').
השיטפון הגדול של 1862 היה שיטפון בנהר האומפקווה הגדול ביותר שהכירו כל האינדיאנים באזור באותה תקופה, והמים היו גבוהים ב-3 עד 4.6 מטרים מהשיטפון של 1853. הנהר גאה עלה מ-3 בנובמבר ל-3 בדצמבר, ירד במשך יומיים ואז עלה שוב עד 9 בדצמבר. בפורט אומפקווה, נותק הקשר במעלה הנהר מעל סקוטסברג, והנהר התמלא בבתים צפים, אסמים, מסילות ותוצרת חקלאית. הנהר קוקיל (אנ') סחף את רכושם של המתנחלים. נזק גדול התרחש גם בנהר הרוג ובנחלים קטנים אחרים.
פעילויות נופש

הנהר אומפקווה הוא יעד פופולרי לדיג זבובים ורפטינג במים לבנים. יש בו ריכוז גבוה של סטילהד והוא גם משכן של אלתית, חדקן, בס ו-Alosinae (אנ') (באנגלית shad). יש כמה אתרי מחנאות ופארקי מעונועים על הנהר אומפקווה, שחלקם מציעים אתרים לקרוואנים על שפת הנהר, רמפות להורדת סירות, עמדות לניקיון דגים, ומקלחות חמות לשימוש האורחים.
גלריה

מוצא הנהר אומפקווה במפגש של נהר האומפקווה הצפוני (משמאל) והאומפקווה הדרומי (במרכז)
מבט על הנהר מפסגה 420
שפך הנהר אומפקווה לאוקיינוס השקט בעיירה וינצ'סטר ביי
גשר מעל נהר האומפקווה ליד רידספורט
הערות שוליים

↑  Lansing Wells, Edward (1947). "Notes on the Winter of 1861–2 in the Pacific Northwest" (PDF). Northwest Science. 21: 76–83. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-06-10.
↑  Williams, Gerald W. (22 בינואר 2021). "Umpqua River". The Oregon Encyclopedia. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Umpqua Riverfront R.V. Park & Boat Ramp
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532129105171  LCCN: sh89005359  NARA: 10038855  VIAF: 315130514   WorldCat (עם VIAF): 315130514
אלוון (זמר)

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1993 (בן 31) לוריאן, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון דיפי-דה-לום 
 סוגה:  אלקטרו 
 שפה מועדפת:  צרפתית, ברטונית 
 חברת תקליטים:  אינסייד רקורדס 
 
אלכסיס מורבן רויז (בצרפתית: Alexis Morvan-Rosius; נולד ב-17 במרץ 1993), הידוע בשם הבמה אלוון (Alvan), הוא זמר-יוצר צרפתי. הוא ייצג את צרפת באירוויזיון 2022, יחד עם הלהקה הצרפתית, אהז, עם השיר "Fulenn".‏
אירוויזיון

המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שצרפת חברה בחמש המדינות הגדולות, היא תעפיל לגמר אוטומטית. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. צרפת הופיעה שישית, לפני נורווגיה ואחרי שווייץ. הוא הגיע, יחד עם הלהקה, למקום ה-24 בגמר.
כמקובל, בשלב חצי-הגמר הראשון של התחרות הוצג השיר כחלק מהשירים שהעפילו אוטומטית לגמר. בראיון קצר שנערך אז עם מבצעי השיר, הם סיפרו שברטונית היא שפת אימם ולכן חשוב היה להם לשיר בה באירוויזיון.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2022: Magma
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: Home
2017: La ballade
הערות שוליים

↑  "ALVAN". MusicBrainz. נבדק ב-6 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Le Guennec, Mael (16 בפברואר 2022). "Eurovision 2022 : un groupe breton parmi les douze finalistes français". France 3 Bretagne (בצרפתית). ארכיון מ-2022-03-13. נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alvan & Ahez will represent France in Italy with 'Fulenn'". Eurovision.tv. 5 במרץ 2022. ארכיון מ-2022-03-05. נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Turin, Italy, to host the 66th Eurovision Song Contest in May 2022 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 8 באוקטובר 2021. ארכיון מ-9 באוקטובר 2021. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eurovision.tv, Eurovision 2022: The Grand Final running order, ‏13/05/2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17122223d (data)  ISNI: 0000 0004 6021 8837  MusicBrainz: 694b7d36-b920-4342-a8e3-aa18947509dd  VIAF: 7149415062789551833   WorldCat (עם VIAF): 7149415062789551833
איסור חזרה למצרים

איסור החזרה למצרים הוא איסור הלכתי הקובע כי, לאחר יציאת מצרים אין ליהודים לשוב לדור במצרים עוד. הרמב"ם קובע בספר המצוות כי המצווה היא לאו דאורייתא וכך משמע גם בחינוך.
מקור

בהקשר לדיני המלך אומרת התורה:
רַק לֹא יַרְבֶּה לּוֹ סוּסִים, וְלֹא יָשִׁיב אֶת הָעָם מִצְרַיְמָה לְמַעַן הַרְבּוֹת סוּס,
וַה' אָמַר לָכֶם לֹא תֹסִפוּן לָשׁוּב בַּדֶּרֶךְ הַזֶּה עוֹד
מתוך דברי הפסוק בנוגע להלכות המלך, למדנו על איסור נוסף (מלבד האיסור על רבוי סוסים), על החזרה מצרימה: "לֹא תֹסִפוּן לָשׁוּב בַּדֶּרֶךְ הַזֶּה עוֹד".
במכילתא מוזכרים שני פסוקים נוספים[דרושה הבהרה]:
פסוק הקובע כי "אֲשֶׁר רְאִיתֶם אֶת מִצְרַיִם הַיּוֹם לֹא תֹסִפוּ לִרְאֹתָם עוֹד עַד עוֹלָם" (ספר שמות, פרק י"ד, פסוק י"ג).
פסוק המופיע בסוף הקללות שבמשנה תורה, ובו נאמר כי "וֶהֱשִׁיבְךָ ה’ מִצְרַיִם בָּאֳנִיּוֹת בַּדֶּרֶךְ אֲשֶׁר אָמַרְתִּי לְךָ לֹא תֹסִיף עוֹד לִרְאֹתָהּ" (ספר דברים, פרק כ"ח, פסוק ס"ח).
יהדות מצרים לאחר יציאת מצרים

אף שלכאורה האיסור מפורש, מוצאים אזכורים במקורות קדומים המעידים על קהילה יהודית במצרים, ונמנה להלן כמה מהן. יתרה מן התעודים, קיימת נבואה בישעיה בה אומר הפסוק "וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא יִתָּקַע בְּשׁוֹפָר גָּדוֹל וּבָאוּ הָאֹבְדִים בְּאֶרֶץ אַשּׁוּר וְהַנִּדָּחִים בְּאֶרֶץ מִצְרָיִם וְהִשְׁתַּחֲווּ לַה' בְּהַר הַקֹּדֶשׁ בִּירוּשָׁלִָם".
ידוע על קהילות שהתקיימו באזור אלפנטין שבמצרים, ומאוחר יותר באלכסנדריה, שם התיישבו יהודים רבים לאחר חורבן הבית הראשון.
הגמרא מזכירה את מקדש חוניו, שהיו בנו של שמעון הצדיק, שנבנה לשם ה' באלכסנדריה. יוסיפון, שאף הוא מזכיר את עניין המקדש, כותב שהוא עמד למשך 343 שנה.
גם בתיאורים מאוחרים יותר אנו מוצאים קהילות ותלמידי חכמים במצרים. אולי המפורסם שבהם הוא הרמב"ם, ויש שתרצו שייתכן שהרמב"ם היה מוכרח לעמוד שם מפני שהיה רופא למלך מצרים.
גם רב סעדיה גאון נולד במצרים, ומאוחר יותר היגר לבבל, שם חי את עיקר חייו. הרדב"ז, היה הרב הראשי של מצרים למשך ארבעים שנה, עד שעלה לירושלים ובסוף ימיו עבר לצפת.
בגניזת קהיר קיימים מסמכים המעניקים לנו תמונת מצב של חיים יהודיים במצרים ברצף לאורך מאות רבות. קהילות גדולות המשיכו להתקיים בה עד לשנת 1950 (תש"ט), אז גורשו כמעט כל היהודים, ומרביתם עלו למדינת ישראל.
יהדות מצרים לאחר יציאת מצרים > כיצד להסביר התיישבות מאוחרת

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי, וכן כל הקטע נטול מקורות. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (28 במאי 2023)
מפרשים שונים דנו במגבלות על האיסור לשבת במצרים כדי ליישב את מנהג ישראל שגרו במצרים לאורך הדורות, על אף האיסור:
יש אומרים שאחרי שסנחריב בלבל את האומות, ואין המצרים במקוריים במקומם, הותר האישור לפי שסוברים שהאיסור הוא לדור עם האומה המצרית ולא על ארץ מצריים.
יש האומרים שהאיסור הוא לא לדורות אלא רק צווי לשעתו לפי שהיו אז שטופי זימה
יש אומרים שרק באותה דרך, כלומר מארץ ישראל למצרים אסור לחזור אבל משאר ארצות מותר.
יש אומרים שרק בזמן שישראל על אדמתם חל האיסור ולא בזמן הגלות שנדחים בכל קצוות הארץ, ולכן למצריים ולכל חוץ לארץ דין שווה.
יש אומרים שאם אין דעתו להשתקע שם אין בכך איסור.
איסור בעם או בארץ

בספר דברים מדובר על הדרך, "לֹא תֹסִפוּן לָשׁוּב בַּדֶּרֶךְ הַזֶּה עוֹד", "לֹא תֹסִיף עוֹד לִרְאֹתָהּ". ונראה שהאיסור תלוי במקום, היינו "ארץ מצרים".
מאידך, הפסוק בפרשת בשלח מדבר על העם המצרי- "אֲשֶׁר רְאִיתֶם אֶת מִצְרַיִם הַיּוֹם לֹא תֹסִפוּ לִרְאֹתָם עוֹד עַד עוֹלָם", ולכאורה הוא גדר נפרד, שיש איסור לשהות עם העם המצרי ואולי אפילו אינו
בארץ מצרים, ובפרט שהעניין בפסוק מתרחש בים-סוף ומדבר בלשון הווה (היום), אשר אינו במצרים.
מפשט הפסוקים יוצא שהם שני איסורים, עם גדרים נפרדים, אחד על העם המצרי ואחד על ארץ מצרים, ובכל אחד מהם לבדו עוברים באיסור. ייתכן אף לפרש שהאיסור אינו חל אלא אם מתקיימים שני התנאים, ואם יחסר אחד מהם, כגון ארץ מצרים כשאין העם המצרי נמצא שם, או קבוצה מהעם המצרי שנמצאים במקום אחר אין בכך איסור. וכך משמע מהמכילתא שמביאה בפשטות את שלושת הפסוקים "בג' מקומות הוזהרו ישראל" ונראה שהוא איסור אחד עם כמה גדרים.
מתי עובר על האיסור

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא כתיבה לא אנציקלופדית.
כתב הרמב"ם (מלכים ה'): "מותר לחזור לארץ מצרים לסחורה ולפרקמטיא, ולכבוש ארצות אחרות, ואין אסור אלא להשתקע שם, ואין לוקין על לאו זה, שבעת הכניסה מותר הוא, ואם יחשב לישב ולהשתקע שם אין בו מעשה".
והקשה המנחת חינוך למה לא ילקה על לאו זה, אם בשעת הליכתו חשב להשתקע? וצריך לומר, שאין האיסור תלוי במעשה ההליכה אלא במחשבת ההשתקעות, ולכן נחשב כלאו שאין בו מעשה.
מדברי הרמב"ם ייתכן ליישב השאלה הגדולה המתבקשת, איך ישב הרמב"ם עצמו במצרים? ייתכן שבתחילה הלך לשם שלא על מנת להשתקע, אלא שהוצרך להישאר שם מסיבות שונות, וכל הזמן ששהה שם ברציפות, לא היה בדעתו להשתקע, וציפה לזמן שיוכל לצאת משם.
מתי עובר על האיסור > נסיעה למטרת עסקים

הרמב"ם מסיים את דברים בהלכות מלכים: "אבל מותר ללכת בה על צד הסחורה או לעבור לארץ אחרת. ובביאור אמרו בירושלמי (סוף פרק חלק): לישיבה אי אתה חוזר, אבל אתה חוזר לסחורה ולפרקמטיא ולכבוש הארץ".
ההקשר התורני המוזכר לריבוי סוסים עבור מלך ישראל, קשה אף על הירושלמי. לכאורה מדובר בהקשר עסקי, של רכישת סוסים עבור המלכות? רש"י, בפירושו בספר דברים, מזכיר את רכישת הסוסים במצרים, אולם בפירושו למסכת סנהדרין כותב ש"הסוסים באים ממצרים לארץ ישראל, וצריך לשלוח שלוחים לקנות לו סוסים, ועוברים בלא תוסיפו לראותם עוד עד עולם". אך כאמור, לפי הירושלמי, נראה שאין בכך כל איסור, כיון שהדבר נעשה לשם סחורה.
הרמב"ן מעלה קושיה זו, ומיישב שהאיסור המבואר בפסוק הוא משום שכדי להוציא סוסים ממצרים היה צורך במי שיגור בארץ במצרים: "הזהיר על המלך שלא ישיב את העם מצרימה שיהיו לו שם מעבדיו ומעמו שרי מקנה יושבים בערי הרכב למען הרבות סוס … שלא היה אדם רשאי להוציא ממצרים סוסים שלא ברשות מלך מצרים ... והיו לו [=לשלמה המלך] שם הסוחרים עומדים במצרים קונים הסוסים כולם ושולחים אל אדוניהם כרצונו".
בשו"ת חיים שאל מציע יישוב נוסף, לפיו אמנם מותר לרדת מצרימה לצורך עסקים, אך הדבר נכון רק בנוגע לעסקיו של האדם עצמו, שכן בהיותו טרוד בעסקיו לא יהא האדם נגרר אחר תועבות מצרים. בניגוד לכך, כאשר אדם יורד למצרים עבור עסקי אחרים (ולא עסקי עצמו), אינו טרוד כל כך בעניין העסקים, והוא עשוי להימשך אחר תועבות הארץ. בכך יש אפוא איסור על ירידה למצרים כדי להשיג סוסים עבור המלך.
כיון שירד למצרים לצורך עסקים (בהיתר), כתב הרדב"ז ששוב לא יהיה איסור מלא מן התורה על המשך השהייה במצרים, גם אם ישתקע שם. הוא מוסיף שאמנם גם בכך יש איסור, אך לא הקפידו עליו מפאת הצורך להתפרנס, שלא היה אפשרי במקומות אחרים.
הערות שוליים

↑  ספר המצוות, לאו מו'
↑  ספר החינוך (דפוס פרנקפורט) מצווה תק'. ובכל אופן כותב החינוך שאף שהוא לאו, לא לוקים עליו
↑  על ספר שמות, פרק י"ד, פסוק י"ג
↑  ספר ישעיהו, פרק כ"ז, פסוק י"ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ק"ט, עמוד ב', כחלק ממחלוקת על הנסיבות
↑  ומעניין לציין בכפתור ופרח (פרק ה') שכתב וזו לשונו: "שמעתי במצרים מפי הרב רבי שמואל מבני בניו של הרמב"ם שהעיד שהרמב"ם היה חותם שמו באגרותיו שנשלחו לקריית חוצות, הכותב העובר בכל יום שלשה לאוין של איסור לדור במצרים" עד כאן דבריו. אך רבו האחרונים שתמהו על הכפתור ופרח הזה, ביניהם ביחוה דעת (ח"ג סי' פא' - "דברים תמוהים מאד, לא יאומן כי יסופר"), ובספר שבילי עולם של שמשון בלוך (ח"ב דף פט'. - "וכמה יתחמץ לבבינו על עדות זו שכתב הכפתור ופרח ... ולא מצאנו חתימה כזאת כלל ועיקר"; הספר נזכר ב"יחוה דעת" בשם "שבילי דעת"; ראה יעקב ספיר, אבן ספיר חקור דין, עמ' לג) וכן רבי אליהו ישראל אב"ד מצרים, וכן הראשון לציון רבי דוד חזן בספר ישרי לב (חלק יו"ד מערכת ישיבת ארץ מצרים, דף יז'.)
↑  הביא זאת הכפתור ופרח, וחיזק סברתו כעניין ששנו במסכת בבא קמא, סוף פרק מרובה (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף פ"ג, עמוד א') באבטולס ב"ר ראובן שהתירו לו לספר קומי מפני שהיה קרוב למלכות
↑  רבי דוד בן שלמה אבן-זמרא (1573-1479)
↑  סמ"ג, לאווין רכז', יראים, שט', הגהות מיימוניות מלכים, פ"ה ה"ז, ריטב"א על מסכת יומא דף לח.
↑  ואולם במסכת סוכה, דף נא: מבואר בפירוש שנענשו על הדיורין במצרים והגמרא מדברת על אחרי סנחריב. ועוד ישנם הסוברים שסנחריב לא בלבל את המצריים ולכן לא הותר האיסור גם אם אומרים שהוא על האומה, ראה בערך על מנימין גר המצרי.
↑  ואף על תירוץ זה קשה מהגמרא במסכת סוכה דף נא. שזמן ההתרחשות שם מאוחר יותר
↑  ועיין רדב"ז שבתחילה תירץ כך, אלא שהיה לו שהרי הרמב"ם כן השתקע לבסוף, ולכן יישב שהיה אנוס על פי המלך.
↑  יז, טז
↑  דף כא, ב
↑  פירוש לדברים יז, טז
↑  סימן צא
↑  מלכים ה, ז
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
איוואר גיאוור

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1929 (בן 95) ברגן, נורווגיה
 ענף מדעי:  פיזיקה
 עיסוק:  ביופיזיקה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה
 מוסדות:  המכון הפוליטכני רנסליר 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1973)
 homepages.rpi.edu/~giaevi/
 
איוואר גיאוור (בנורווגית: Ivar Giæver; נולד ב-5 באפריל 1929) הוא פיזיקאי נורווגי-אמריקאי. זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1973 יחד עם בריאן ג'וזפסון ולאו אסאקי.
ביוגרפיה

גיאוור נולד ב-5 באפריל 1929. בשנת 1952 קיבל תואר בהנדסת מכונות מהאוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה. בשנת 1954 היגר מנורווגיה לקנדה, והועסק בחטיבה הקנדית של ג'נרל אלקטריק. הוא עבר לארצות הברית ארבע שנים מאוחר יותר והצטרף למטה החברה במדינת ניו יורק. בשנת 1964 גיאוור סיים את לימודי הדוקטורט שלו. באותה השנה קיבל גם אזרחות אמריקאית.
אלייזה אקטון

שער ספר השירים של אקטון
ספר הבישול המודרני, 1845
אליזבת אקטון המוכרת כאלייזה אקטון (באנגלית: Elizabeth "Eliza" Acton; ‏17 באפריל 1799 - 13 בפברואר 1859) הייתה משוררת אנגליה וכותבת ספרי בישול. אקטון כתבה את ספר הבישול "הבישול המודרני למשפחה" (Modern Cookery for Private Families)(אנ') - אחד מספרי הבישול הראשונים בשפה האנגלית, המיועדים למשפחה ולמבשלת הביתית, ולא לשף מקצועי או מבשלת מקצועית. ספר זה היה ספר הבישול הראשון בו פורטו מרכבי המתכון בראשיתו (דבר המקובל כיום בכל ספרי הבישול), וכן היה זה ספר הבישול הראשון בו צוינו משך הזמן של הבישול או האפייה. כמו כן - היה זה ספר הבישול הראשון בו הוצג מתכון לכרוב ניצנים. על בסיס ספר זה התבסס ספרה של איזבלה ביטון "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית".
השף דיליה סמית' ציינה כי אקטון הייתה מבין כותבי המתכונים הטובים ביותר בשפה האנגלית וכינתה את מתכוניה "תור הזהב של הבישול האנגלי".
ספר הבישול של אקטון הודפס עד שנת 1914- ומתכוניה מופיעים גם בספרי בישול מודרניים.
קורות חיים

אקטון נולדה בכפר באטל (Battle) שבסאסקס, והייתה בתם הבכורה של אליזבת מרסר (Elizabeth Mercer) וג'ון אקטון (John Acton). לאקטון היו חמישה אחים. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לסאפוק ושם גדלה. בהיותה בת שבע עשרה פתחה אקטון בית ספר לנערות בקליידון הסמוכה לאיפסוויץ'. בית הספר פעל במשך ארבע שנים. בשל מצבה הבריאותי עברה לצרפת לזמן קצר, ועם שובה, בשנת 1826 פרסמה את ספר שיריה, ובו 52 שירי אהבה.
בשנת 1845 יצא לאור ספר הבישול שלה אשר זכה להצלחה רבה ולהשפעה רבה. הספר נמכר בכ-125,000 עותקים, ואקטון קיבלה בגינו 900 ליש"ט (השווים, נכון לשנת 2010 כ-70,000 ליש"ט).
בשנת 1857 יצא לאור ספר הבישול השני שכתבה - "ספר הלחם האנגלי" (The English Bread Book), הכולל מתכונים רבים וסקירה היסטורית של אפיית לחם באנגליה, כמו גם דעתה של אקטון נגד מזון מתועש.
אקטון נפטרה בשנת 1859 ונקברה בהמפסטד.