עלי ח'אמנאי
המהפכה והנשיאות

במהפכה האסלאמית ב-1979 היה דמות מפתח ואיש סודו של רוחאללה ח'ומייני, לצד אכבר האשמי רפסנג'אני ואחרים. הוא קיבל שלל תפקידים בכירים, ב-1980 מונה על ידי ח'ומייני לתפקיד האימאם של תפילות יום השישי בעיר קום, לאחר התפטרותו של חוסיין עלי מונתזרי מהתפקיד. הוא שימש תקופה קצרה כסגן שר ההגנה הלאומי מסוף יולי עד 6 בנובמבר 1979 וכמפקח על משמרות המהפכה האסלאמיים. לח'אמנאי היה חלק מרכזי בעיצוב אופי של המשטר, כולל החוקה שטבעה את עיקרון "וֶלַאיַתֶ פַקִיה" – שלטון חכם ההלכה של המנהיג העליון. בהמשך היה איש מפתח בהדרת הסיעות הליברליות והסוציאליסטיות מעמדת הכוח שלהן ולקיחת מושכות השלטון במלואן בידי אנשי האסלאמיזם שהלכו נאמנים אחרי ח'ומייני ועיצבו את דמותה של הדיקטטורה התאוקרטית תוך כדי השארת בחירות המוניות לנשיאות ולפרלמנט. אנשי מפתח ליברלים במהלך המהפכה, כגון מהדי באזרגאן ואבולחסן בני-סדר, איבדו את אחיזתם, לעיתים תוך כדי עימות אלים מול נאמני ח'ומייני, וח'אמנאי ביניהם.
ח'אמנאי היה ממקימי מפלגת הרפובליקה האסלאמית עם מוחמד-ג'וואד באהונר ומוחמד בהשתי. באותה העת היה שותף במעגל הבכיר של מקבלי ההחלטות. המדינה הייתה באיבה של מהפכה תרבותית, מלחמה על הבית מול פלישה עיראקית, התמודדות מול התקוממות כורדית ועימות רצחני מול ארגון המוג'אהדין ח'לק, שחלק בעמדותיו על ההנהגה של ח'ומייני, לבש צורה של ארגון טרור ופתח בסדרת חיסולים ופיגועים קטלניים נגד מרכזי השלטון. ב-28 ביוני ביצע המוג'אהדין ח'לק פיגוע רצחני בבנייני המפלגה, חיסל 74 אנשים, כולל ארבעה שרי ממשלה ומנהיג המפלגה, מוחמד בהשתי, שהיה שני במעמדו הפוליטי למנהיג העליון ח'ומייני. לאחר חיסולם של בהשתי ובאהונר בפיגועים נבחר ח'אמנאי ב-1 בספטמבר 1981 למזכיר המפלגה.
בתחילת ספטמבר 1981, נבחר ח'אמנאי לנשיא איראן, בבחירות שהתקיימו לאחר ההתנקשות בחייו של הנשיא הקודם מוחמד עלי רג'אי, ברוב מוחץ של הקולות (97%), ובכך הפך לאיש הדת הראשון שכיהן במשרה. רג'אי חוסל בידי המוג'אהדין ח'לק בשיא העימות בין המיליציה לבין המשטר, וח'אמנאי הפך בעצמו מטרה של הטרור. בבחירות, שנערכו באוקטובר 1981, אושרו רק ארבעה מועמדים מטעם מועצת שומרי החוקה. במקור רצה ח'ומייני להשאיר את חכמי הדת מחוץ לנשיאות, אך מאוחר יותר שינה את דעתו. מעט אחרי בחירתו הראשונה לנשיא, במהלך מסיבת עיתונאים נעשה ניסיון להתנקש בחייו באמצעות מכשיר הקלטה ממולכד. ח'אמנאי שרד את ניסיון ההתנקשות, אולם נפצע בידו הימנית באופן חמור ואיבד את היכולת להשתמש בה. ארגון המוג'אהדין ח'לק נטל אחריות על ניסיון ההתנקשות. ח'אמנאי נבחר מחדש בבחירות לנשיאות איראן ב-1985, שם רק שלושה מועמדים אושרו על ידי מועצת שומרי החוקה, וקיבל 87% מהקולות. יחסיו עם המנהיג העליון האייתוללה ח'ומייני, התאפיינו בהרמוניה. שניהם היו שותפים בין היתר לאותו קו פונדמנטליסטי נוקשה, כנגד המערב. הפרלמנט ניסה להגביל את כוחו וסמכותו של ח'אמנאי, ולא אישר את מועמדו הראשון, עלי אכבר ולאייתי, לתפקיד ראש ממשלת איראן. הפרלמנט אישר בסופו של דבר את מועמדו השני של ח'אמנאי, מיר-חוסיין מוסאווי. יחסי העבודה בין השניים היו בעייתיים ולאורך השנים גדל הפער ביניהם, אך ח'ומייני, ח'אמנאי ומוסאווי הצליחו לייצב את המערכת השלטונית האיראנית לאחר סדרת המהמורות שתקפו אותה.
ח'אמנאי היה אחד ממנהיגי איראן בתקופת מלחמת איראן–עיראק בשנות השמונים, ופיתח בתוך כך קשרים הדוקים עם ארגון משמרות המהפכה. כנשיא, נודע כמי שהביע התעניינות עמוקה בפרטי הצבא והביטחון, דוחות תקציביים ועניינים מנהליים. עבור הציבור האיראני, המנהיג הבולט והתקיף במלחמה היה אכבר האשמי רפסנג'אני, אך קבלת ההחלטות הייתה ברובה תוצר של דיון קולקטיבי בין אנשי המפתח במשטר. ב-1982 נסוגו אחרוני החיילים העיראקים מחבל ח'וזסתאן בעקבות מתקפת הנגד האיראנית, והתקיים דיון בטהראן לגבי ההחלטה, בין הפסקת הלחימה להעמקתה לכדי פלישה לתוך עיראק. ההחלטה שהתקבלה הייתה להמשיך את המלחמה לתוך עיראק, והעימות משך עוד שש שנים מדממות ללא הצלחה או פריצת דרך. סופה של המלחמה באפס הישגים לשני הצדדים הוביל לכך שהמעורבים בהחלטה, כולל ח'אמנאי, ניסו להשיל אחריות מעצמם. בתום המלחמה, ב-12 ביולי 1988, ח'אמנאי נאם לאומה וטען שאיראן ניצחה את התוקפנות העיראקית כמו גם את הניסיונות ממזרח וממערב לערער אותה ואת מעמדה.
במהלך 1988, הלחץ הכלכלי על איראן גבר, מלחמת ההתשה הארוכה שחקה את הסיבולת שלה, ועיראק הצליחה, דרך מתקפות נגד, להניס את הכוחות האיראנים חזרה לגבול הבינלאומי. על כן הסכימו ח'אמנאי ובכירי המשטר לקדם שביתת נשק, וסיום של המלחמה בלא כל הישגים. בשנה שלאחר תום המלחמה התחוללו מהמורות גדולות ברפובליקה האסלאמית. בריאותו של ח'ומייני התדרדרה במהרה, וכך גם יחסיו עם הסובבים אותו. פעמיים הוא סתר בפומבי את הנשיא ח'אמנאי. קרע נפרע בין ח'ומייני ליורשו המיועד, מונתזרי, והלה הודח מתפקידו כיורש המיועד של המנהיג העליון. ח'ומייני, בדלתיים סגורות, אישר שח'אמנאי הוא המועמד המועדף לרשת אותו, אף שלא היה בעל המעמד הדתי של מרג'ע תקליד. במקביל הוקמה המועצה לאבטחת אינטרס המשטר ובוטלה משרת ראש הממשלה. עם מותו של ח'ומייני קידם יו"ר הפרלמנט רפסנג'אני את מינויו של ח'אמנאי למנהיג העליון דרך מועצת המומחים האיראנית.