stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראומטולוגיה
מחקר מדעי

לאחרונה, גופי מחקר גדולים החלו לעסוק ברקע של מחלות חיסון עצמי (מחלות אוטואימוניות), שהן הגורם למחלות ראומטיות רבות. גם בתחום האוסטאואימולוגיה נבדקים יחסי הגומלין בין המערכת החיסונית, המפרקים והעצמות. כמו כן, נערכים גם מחקרים אפידמיולוגים (חקר מגפות) וניסויים של תרופות. מחקרים מדעיים על טיפולים ביולוגיים וניסויים קליניים על נוגדנים חד שבטיים הוסיפו מימד חדש לטיפול הרפואי במחלות הקשורות בדלקות מפרקים.
לקריאה נוספת

שאול סוקניק, מחלות ריאומטיות: מידע מקיף על דלקות מפרקים ושאר מחלות המפרקים והעצם תסמינים, אבחון וטיפול. ירושלים : הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2011
אורי אלקיים, יוסף עוזיאל ומחמוד אבו שקרה: רימטולוגיה בישראל - עידן הפלטינה, הרפואה, ספטמבר 2019
שארל מרטל מאנז'ו

שארל מרטל מאנז'ו (בהונגרית: Martell Károly;‏ 8 בספטמבר 1271 – 12 באוגוסט 1295) מהשושלת הקאפטינגית היה אביו של קארוי הראשון, מלך הונגריה.
ביוגרפיה

שארל מרטל נולד ב-8 בספטמבר 1271 ובנם הבכור של המלך קרלו השני, מלך נאפולי ומריה מהונגריה, בתו של אישטוואן החמישי, מלך הונגריה. שארל מרטל בן ה-18 מונה על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי והמפלגה הכנסייתית כמלך הונגריה (1290–1295) כיורש של דודו מצד אמו, לסלו הרביעי, מלך הונגריה חסר הילדים, נגדו האפיפיור כבר הכריז קודם לכן על מסע צלב.
הוא מעולם לא הצליח לשלוט בממלכת הונגריה, שם שלט אז בן דודו אנדראש השלישי, מלך הונגריה נצר לבית ארפאד. עם זאת, שארל מרטל הצליח לטעון את תביעתו בממלכת קרואטיה, אז באיחוד אישי עם הונגריה.
שארל מרטל מת מהמגפה בנאפולי. בנו, קארוי (או קארוי רוברט), הצליח מאוחר יותר לזכות בכס המלכות של הונגריה.
שארל היה מוכר באופן אישי לדנטה: ב"קומדיה האלוהית", המשורר מדבר בחום על רוחו של שארל כשהם נפגשים בגן העדן של ונוס ("בפרדיסו" השמיני).
משפחתו

שארל מרטל התחתן עם קלמנטיה מהבסבורג (נפטרה ב-1295), בתו של רודולף הראשון, מלך גרמניה. נולדו להם שלושה ילדים:
קארוי הראשון, מלך הונגריה (1288–1342), מלך הונגריה
ביאטריקס מהונגריה (1290–1354), נישאה ב-25 במאי 1296 עם ז'אן השני דה לה טור דו פין, דופין דו ויינואה
קלמנטיה מהונגריה (1293–1328), נישאה ליד טרואה ב-31 באוגוסט 1315 עם לואי העשירי, מלך צרפת
שארל מוראס

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1868 מארטיגוס, בוש-דו-רון, צרפת 
 פטירה:  16 בנובמבר 1952 (בגיל 84) סן סימפוריין, אנדר ולואר, צרפת 
 שם לידה:  Charles Marie Photius Maurras 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière de Roquevaire 
 תפקיד:  'majoral' of the Félibrige (1941–1945)  המושב 16 של האקדמיה הצרפתית (9 ביוני 1938–27 בינואר 1945) 
 מפלגה:  Ligue de la Patrie Française‏, אקסיון פראנסז 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנציסקה (1943) 
 חתימה:   
 
שארל מוראס במרכז התמונה, השמאלי עם הכובע ביד
שארל מוראס (בצרפתית: Charles Maurras; ‏20 באפריל 1868 - 16 בנובמבר 1952) היה הוגה דעות צרפתי לאומני ואנטישמי, האידאולוג הראשי של אקסיון פראנסז.
ביוגרפיה

שארל מוראס נולד למשפחה בורגנית מפרובאנס וגדל אצל אמו ואצל סבתו בסביבה קתולית ומלוכנית. הוא למד בקולז' קתולי בעיר אקס-אן-פרובאנס והפך לחירש כבר בשנות נעוריו. הוא היה מתלמידיו של הסופר פרדריק מיסטרל ותמך בתחיית השפה האוקסיטנית. בגיל 17 פרסם את מאמרו הראשון בכתב העת "פילוסופיה נוצרית".
אחרי שעבר את בחינות הבגרות הגיע לפריז ב-1885. עד מהרה איבד את אמונתו הדתית והתיידד עם אנטול פראנס שחיזק בקרבו את ההשקפה הפילוסופית של האגנוסטיות. הוא היה נתון גם להשפעת הפוזיטיביזם של אוגוסט קונט. ב-1889 פגש את מוריס בארס וב-1894–1895 שיתף עמו פעולה בעיתון הלאומני "לה קוקאר" שתמך בגנרל ז'ורז' בולנז'ה שכמעט הפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנות השמונים המאוחרות של המאה התשע עשרה. שארל מוראס כתב מאמרים בשבועון "גאזט דה פראנס" שהיה שופרם של המלוכנים. במאמריו אלה שיבח את הקלאסיציזם וגינה את הרומנטיזם. ב-1896 נסע ליוון כדי לסקר את המשחקים האולימפיים הראשונים של העת החדשה.
הוא נכנס לפוליטיקה בעת פרשת דרייפוס ותמך במסמכים המזויפים של הקולונל אנרי שמטרתם הייתה להאשים את אלפרד דרייפוס בבגידה. לדעתו היה צורך להקריב את דרייפוס למען האינטרס הלאומי, ובכך הוא שיקף את הלאומנות ואת האנטישמיות בצרפת. בדצמבר 1898 הוא כתב: "צריך להוציא להורג בירייה את הבוגדים, תומכיו של דרייפוס." הוא טיפח את הרעיון של "תורת גזע מדעית" וקרא לאנטישמיות מטעם המדינה.
הוא אימץ לעצמו השקפה מלוכנית שהייתה מכוונת נגד המהפכה הצרפתית והיה פעיל ב"תנועת הפעולה הצרפתית" מייסודו של מוריס בארס. ב-1899 ייסד את כתב העת המלוכני "הפעולה הצרפתית", וב-1905 ייסד את "הליגה של הפעולה הצרפתית" במטרה לגייס חברים נוספים לתנועה זו.
ב-1914 האפיפיור פיוס העשירי הכניס שבעה מספריו של שארל מוראס לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית, וזאת בשל דעותיו האגנוסטיות. ב-1926 האפיפיור פיוס האחד עשר צירף לרשימה זו ספרים נוספים של שארל מוראס וגינה את "תנועת הפעולה הצרפתית" - מה שגרם נזק רב לתנועה זו.
ב-1925 שארל מוראס איים ברצח על שר הפנים הצרפתי אברהם שראמק וכתב: "אם תנצל לרעה את מעמדך הציבורי כדי לשפוך דם צרפתי למען הבנדיטים ממוסקבה, לא אהסס להתיר את דמך."
ב-1938 שארל מוראס נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית וב-1939 ספריו הוסרו מרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית.
שארל מוראס תמך ברודן אנטוניו דה אוליביירה סלזר מפורטוגל וגם בגנרל פרנסיסקו פרנקו מספרד. בניטו מוסוליני אימץ לעצמו את רעיונותיו של שארל מוראס כבסיס לפשיזם.
במלחמת העולם השנייה תמך שארל מוראס בממשלת וישי וב-1945 הוא נידון למאסר עולם. בשל בריאותו הרופפת הוא שוחרר ב-1952 מספר חודשים לפני מותו.
רעיונותיו

הלאומנות עמדה במרכז רעיונותיו של שארל מוראס - מה שהוא כינה "לאומיות אינטגראלית". הייתה זו אמונה בסדר חברתי המבוסס על מנהיגות חזקה - מה שהיווה את הבסיס לתמיכתו בתנועה המלוכנית ובכנסייה הקתולית. הוא דחה את עקרונות הדמוקרטיה כמנוגדים ל"אי השוויון הטבעי" וכתב דברי ביקורת חריפים נגד המהפכה הצרפתית שלדעתו השפעתה הייתה שלילית והרסנית. בגללה צרפת איבדה את גדולתה שמקורה היה בגאליה הרומאית ושעוצבה על ידי ארבעים מלכים שהקימו את צרפת.
הוא פחד מתהליך ההתנוונות שאותו ייחס לעידן האורות - מה שהוא כינה "רעיונות שווייצריים" (הכוונה לקלווין לרוסו ולרפורמציה הפרוטסטנטית). הוא האשים ארבע קבוצות בהתנוונות זו: הפרוטסטנטים, היהודים, הבונים החופשיים והזרים. במאבקו בשמאל הפוליטי סיסמתו הייתה "הפוליטיקה מעל הכול" אם כי החזיק בדעות אגנוסטיות, הוא חשב כי דת המדינה מהווה מכשיר לשמירה על הסדר הציבורי וראה בכנסייה הקתולית גורם מאחד המשותף לכל הצרפתים.
לקריאה נוספת

"שארל מוראס – החירות" (מצרפתית: רותם עטר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
שיטת המיצוי

במתמטיקה, שיטת המיצוי היא שיטה להוכחת נוסחה לחישוב שטח של צורה כלשהי באמצעות חסימת סדרה של מצולעים בתוך הצורה, כך ששטח המצולעים בסדרה מתכנס לשטח הצורה - ההפרש בין שטח המצולע לשטח הצורה הולך וקטן ככל שאנו מתקדמים בסדרה. באופן דומה משמשת שיטה זו להוכחת נוסחה לחישוב נפח של גוף. שיטה זו, ששימשה בעת העתיקה, היא קודמתה של האינטגרציה, ואינה משמשת עוד לאחר פיתוחו של החשבון האינפיניטסימלי. טכניקת ההוכחה המשמשת במסגרת שיטת המיצוי היא הוכחה בדרך השלילה, ולכן שיטת המיצוי אינה משמשת לגילוי נוסחאות חדשות, אך מאפשרת הוכחה פורמלית לנוסחאות שהתגלו בדרך אחרת.
את הרעיון הגה לראשונה אנטיפון, בן המאה החמישית לפנה"ס, אם כי לא ברור עד כמה הבין אותו. ביסוס לרעיון ניתן על ידי אאודוקסוס, בן המאה הרביעית לפנה"ס, באמצעות תכונת ארכימדס, שארכימדס ייחס את קביעתה לאאודוקסוס. כן ייחס לו ארכימדס את הוכחת הנוסחה לחישוב נפח חרוט באמצעות שיטת המיצוי.
בספר השנים עשר של "יסודות", ספרו של אוקלידס, נידונה שיטת המיצוי כדרך לחישוב נפחים. הספר כולל את הנוסחאות לנפח של פירמידה, של חרוט, של גליל ושל כדור.
הדגמה לשיטת המיצוי לחישוב שטח מעגל
ארכימדס, בן המאה השלישית לפנה"ס, העמיק את השימוש בשיטת המיצוי, והשתמש בה כדי לחשב, בהינתן רדיוס של מעגל את ההיקף של המעגל (ובעקבותיו את פאי, השווה ליחס בין היקף המעגל לקוטרו): נחשב את היקפם של מצולע חוסם ומצולע חסום במעגל, ומכיוון שהיקף המעגל קטן מהיקף המצולע החוסם וגדול מהיקף המצולע החסום, אפשר לחשב אותו בכל רמת דיוק שנרצה, בעזרת הגדלת מספר צלעות המצולע. בשיטות המבוססות על העיקרון של שיטת המיצוי חישב ארכימדס שטחים ונפחים של מצולעים ופאונים.
תוצאות נוספות שהוכחו באמצעות שיטת המיצוי:
השטח החסום על ידי קו ישר החוצה פרבולה הוא 4/3 משטח המשולש שלו אותו בסיס וגובה.
שטח האליפסה יחסי לשטח מלבן שצלעותיו שוות לציר הראשי והציר המשני של האליפסה.
נפח כדור הוא 4 פעמים נפח החרוט שגובהו ורדיוס בסיסו שווים לרדיוס הכדור.
נפח גליל שגובהו שווה לקוטרו הוא 1.5 פעמים נפח כדור בעל אותו קוטר.
השטח החסום על ידי קטע ישר וסיבוב אחד של ספירלה הוא 1/3 משטח העיגול שרדיוסו שווה לאורך הקטע.
את המונח "מיצוי" לתיאור שיטה זו טבע גרגואר דה סן-ונסן (Grégoire de Saint-Vincent), מתמטיקאי בן המאה ה-17, שעסק בהרחבה בשיטה זו.
ראו גם

על המדידה של המעגל
לקריאה נוספת

בנו ארבל, קיצור תולדות המתמטיקה, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 116-115.
שארל מסיה

| --- | --- |

שארל מסיה, 1770
 לידה:  26 ביוני 1730 באדונווילר, צרפת 
 פטירה:  12 באפריל 1817 (בגיל 86) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1806) 
 בן או בת זוג:  Mrs Charles Messier 
 הערות:  חבר האקדמיה למדעים הצרפתית
 תרומות עיקריות
 פרסום קטלוג גרמי שמיים.
 חתימה:   
 
שארל מסיה (בצרפתית: Charles Messier;‏ 26 ביוני 1730 – 12 באפריל 1817) היה אסטרונום צרפתי שקיטלג 110 גרמי-שמיים, ביניהם ערפיליות וצבירי כוכבים. קטלוג זה קרוי קטלוג מסיה.
מסיה נולד בלורן כבן עשירי מתוך 12 ילדים, אשר 6 מהם מתו בילדותם. בגיל 11 נפטר אביו והוא עבר להשגחת אחיו הבכור שהיה בן 24. אחיו שעבד עם אוצר מוזיאון הימיה החליט לא לשלחו לבית ספר ולימד אותו בעצמו תוך שהוא נעזר בו בעבודתו. מנעוריו גילה עניין באסטרונומיה, בעיקר לאחר שבגיל 14 הופיע שביט בעל 6 זנבות (Great Comet of 1744) שעורר עניין רב באותה תקופה וליקוי חמה מלא (טבעתי) שהתרחש בגיל 18 (27 ביולי 1748). בגיל 20 החל לעבוד כשוליית האסטרונום הנודע ג'וזף ניקולס-דלייל (אנ') במצפה הצי של הקולג' המלכותי.
התצפית הראשונה שלו הייתה המעבר של כוכב הלכת מרקיורי (כוכב חמה) על פני השמש (ב-6 במאי 1753). ב-14 באוגוסט 1758 טען ששביט שנחשב כשביט היילי לא היה היילי אלא שביט שונה, ושהיילי נצפה כבר ב-26 במאי אותה שנה. ב-6 ביוני 1761 גילה את מעבר כוכב הלכת נוגה על פני השמש.
ב-1764, מסייר נבחר לעמית של החברה המלכותית, בשנת 1769, הוא נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים, וב-30 ביוני 1770, הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים.
ב-1806, קיבל את "צלב לגיון הכבוד" מידי נפוליאון. בשנת 1815 קיבל שבץ, והוא נפטר לאחר שנתיים בגיל 87. נקבר בפר לשז.
קטלוג מסיה

אחת המטרות העיקריות של תצפיות אסטרונומיות בימיו של מסיה הייתה חיפוש שביטים. עצמים מסוימים בשמיים היו קבועים במיקומם אך בהירים ובולטים מספיק כדי להפריע למלאכת החיפוש. כדי לא "לבזבז" זמן מסיה החליט לקטלג עצמים אלה, בעורכו הבחנה על בסיס תנועה נצפית, על ידי מספורם בתוספת האות M. את ערפילית הסרטן סימן כ-M1.
ב־1774 פרסם מסיה רשימה ראשונית שכללה 45 גרמי-שמיים שונים וב-1781 הוא פרסם קטלוג מעודכן ומקיף יותר, ובו 103 מערכות, המוכר כיום כקטלוג מסיה. מאוחר יותר M102 זוהה, על ידי מסיה עצמו, כתצפית חוזרת של M101. כמו כן, במהלך העשורים שלאחר מכו נוספו לקטלוג 7 עצמים נוספים, כך שסה"כ הוא מכיל היום 109 גרמי-שמיים המסומנים כ־M1 ועד M110. סימונים אלה שרדו גם במהלך התפתחות האסטרונומיה על כל השינויים שחלו בה מימיו של מסיה. למשל, בעת שמסיה קטלג ערפיליות, הוא לא הבחין בין ערפילית פלנטרית, שהיא ענן גז בין־כוכבי, לבין גלקסיה שהיא צביר של כוכבים.
מורשת

על שמו נקראו מכתש מסיה על הירח ואסטרואיד 7359. קבוצת כוכבים שבוטלה Custos Messium נקראה לכבודו.
ראו גם

גרם שמיים עמוק
מרתון מסיה (אנ')
ריקרדו טרומפר

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1946 (בן 78) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 ענף מדעי:  פיזיקה, הוראה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
ריקרדו טרומפר (נולד ב-17 בינואר 1946) הוא פיזיקאי ישראלי, וכיהן כפרופסור חבר וראש החוג להוראת מתמטיקה-פיזיקה-מדעי המחשב, בפקולטה למדעי הטבע של אוניברסיטת חיפה הממוקם בקמפוס מכללת אורנים.
ביוגרפיה

טרומפר נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה לפאני לבית גראד (נולדה בלאס פאלמרס, ארגנטינה, ומוצא משפחתה מביאליסטוק, פולין) ולפייטל טרומפר (רופא בעיסוקו, נולד במוזסוויל, ארגנטינה, ומוצא משפחתו מוולקוביסק, בלארוס). לטרומפר שני אחים (מריו, שהיה נשיא המועדון היהודי הגדול בארגנטינה - הבראיקה) וחוסה (רופא ילדים).
מגיל הגן התחנך במקביל גם במערכת החינוך הכללית וגם במערכת החינוך היהודית. בנערותו היה חבר בתנועת דרור (כיום הבונים-דרור), תנועת נוער ציונית-סוציאליסטית. לאחר סיום בית ספר תיכון החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת בואנוס איירס, אך לא סיים שם את לימודיו. ב-1967–1968 שירת שירות חובה בצבא ארגנטינה.
בשנת 1968 עלה עם אשתו לישראל, ויחד עם חברי הגרעין שלו הגיע לקיבוץ שדה נחום. ב-1972, בעקבות מחלוקת שפרצה בקיבוץ שדה נחום, העתיק טרומפר את מגוריו לקיבוץ החותרים.
ב-1969, במקביל לעבודתו בקיבוץ, החל טרומפר ללמוד באוניברסיטת תל אביב, וקיבל שם תואר ראשון בפיזיקה (ב-1971) ותואר שני בפיזיקה ניסויית (ב-1976). עבודת התזה שלו עסקה בבניית מדחום משכבות דקות לטמפרטורות נמוכות הקרובות לאפס המוחלט, ונכתבה בהדרכתו של פרופ' גי דויטשר. בין השנים 1985–1988 למד לתואר שלישי בהוראת פיזיקה במחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון. עבודת הדוקטור שלו עסקה באבחונן ותיקונן של מסגרות תפיסה חלופיות של תלמידים בנושא אנרגיה, ונכתבה בהדרכתו של פרופ' מנחם פיינגולד.
בשנים 1985–2006 עבד כמורה בבית הספר המשותף חוף הכרמל, ובשנים 1988–1998 אף שימש שם כמנהל בית הספר.
ב-1988 התמנה כמרצה בתחום הוראת הפיזיקה במכללת אורנים, ובמקביל לימד מ-1990 נושאים שונים בפיזיקה במחלקה להוראת המדעים באוניברסיטת חיפה.
בשנים 2007–2012 כיהן כראש החוג להוראת מתמטיקה-פיזיקה-מדעי המחשב במכללת אורנים.
בשנים 2008–2013 היה ראש התוכנית לתואר שני להוראת מדעים ומתמטיקה במכללת אורנים.
ב-2006 פרש לגמלאות מעבודתו בהוראה במשרד החינוך.
ב-2016 (זמן קצר לאחר מלאת לו 70) פרש לגמלאות מעבודתו במכללת אורנים, אך הוא ממשיך לחקור וללמד.
מחקרו

טרומפר מתמקד במחקריו ובמאמריו בחינוך פיזיקלי ובחינוך אסטרונומי. תחום העניין העיקרי שלו הוא שיפור ההוראה באמצעות למידה פעילה של מושגים בפיזיקה, כמו: אנרגיה וכוח. כמו כן כתב על שימוש המחשב בהוראת הפיזיקה, שינוי תפיסתי ותפיסות מוטעות של תלמידים בפיזיקה.
ב-2010 עמד בראש קבוצה מטעם אוניברסיטת חיפה בפרויקט שמומן על ידי האיחוד האירופי, ומטרתו לעודד מורים למדעים לקיים הוראה פעילה בכיתותיהם (Salis - Students Active Learning in Science).
ב-2013 ריכז צוות מחקר (שנערך מטעם "מכון מופת") שבדק את מניעיהם של סטודנטים להגיע מכללות כדי ללמוד תואר שני בהוראת המדעים.
ב-2016–2019 עמד בראש קבוצה מטעם מכללת אורנים בפרויקט-המשך שמומן גם הוא על ידי האיחוד האירופי, ומטרתו לעודד מורים למדעים לבצע מחקרי פעולה, כלומר מחקרים שלהם על עבודתם (ARTIST - Action Research in Science Teaching).
עיסוקים נוספים

בשנים 1982–1985 היה מזכיר עולמי של תנועת הבונים-דרור.
בשנים 2001–2004 היה חבר בוועד ההנהלה החיצונית של קיבוץ החותרים.
בשנים 2013–2018 היה חבר ועד ההנהלה בקיבוץ החותרים.
משפחתו

נשוי לגאולה (לבית אורבך). אב לשניים. מתגורר בקיבוץ החותרים.
פרסומיו > אוטוביוגרפיה

ריקרדו טרומפר, מאין ולאן? פרקי חיים, הוצאה פרטית, 2020.
פרסומיו > מבחר ממאמריו המדעיים

טרומפר פרסם כ-50 מאמרים מדעיים בתחומי התעניינותו. להלן כמה מהם:
Trumper R. (1995). The need of change in elementary school teachers' training: the case of the energy concept as an example. In C. Bernardini et al. (Eds): Thinking Physics for Teaching. (Plenum Press, New York).
Trumper, R. (2005). The Physics Laboratory – Past, Present and Future. In: M. Michelini and S. Pugliese Jona (Eds.): Physics Teaching and Learning. (pp. 79-92). (Editrice Universitaria Udinese srl., Udine).
Trumper, R. (2006). Israeli Students' Interest in Physics and its Relation to their Attitudes towards Science and Technology and to their own Science Classes. In, Janiuk, R. & Samoneck (Eds.): Science and Technology Education for a Diverse World: Dilemmas, Needs and Partnership. (pp. 513-522). (Lublin, Maria Curie-Sklodowska University Press).
Ruth Zuzovsky, Smadar Donitsa-Schmidt, Ricardo Trumper, Khalid Arar & Judith Barak (2019) Post-qualification Master’s level studies in Israel teacher colleges: a transmissive or a transformative model of professional development?, Professional Development in Education, 45:4, 670-683.
Zohar, B. & Trumper R. (2020). The Influence of Inquiry-Based Remote Observations via Powerful Optic Robotic Telescopes on High-school Students' Conceptions of Physics and of Learning Physics. Journal of Science Education & Technology, 29(5), 635-645.
ריקרדו טרומפר, אסנת אלדר, תרומת תוכנית ה- M.Ed. בהוראת המדעים להתפתחות המקצועית של המורים המשתתפים בתוכנית, אורנים, המכללה האקדמית לחינוך, הרשות למחקר ולהערכה, 2014.
פרסומיו > מאמר לציבור הרחב

ריקרדו טרומפר, "עמדה ציונית היום, מהי?", שדמות - במה לתנועה הקיבוצית, חורף תשמ"ד.
הערות שוליים

↑  השם "טרומפר" לא היה שם משפחה נפוץ בקרב יהודים במזרח אירופה. בתחילת האוטוביוגרפיה שלו, מספר טרומפר על ניסיונותיו לברר את מקור השם, ומציע כמה הסברים אפשריים (שם, עמ' 5-4).
↑  ריקרדו טרומפר, תרמומטר משכבות דקות (התנהגות חשמלית של שכבות מגורענות), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1976
↑  ריקרדו טרומפר, אבחונן ותיקונן של מסגרות תפיסה חלופיות של תלמידים בנושא אנרגיה, חיפה: הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, המחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים, 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314888905171  VIAF: 61369031   WorldCat (עם VIAF): 61369031
רובעי רומא בתקופת אוגוסטוס

רומא העתיקה
מפת רובעי רומא העכשווית- הרבעים בתקופת אוגוסטוס נמצאים בשטחי רבעים 1 - 2 של ימינו.
בשנת 7 לפנה"ס הורה הקיסר הרומי אוגוסטוס על חלוקה מנהלתית של העיר רומא, בירת האימפריה הרומית ל-14 רבעים שכונו "רגיונס" (בלטינית: regiones) וכל אזור חולק לרובעי משנה(אנ'). מספרם של רובעי המשנה בזמן אוגוסטוס לא ידוע.
החלוקה הייתה חלק מארגונה מחדש של העיר, מטרתה הייתה להגדיר במדויק כל חלק מחלקי העיר וכך להקל על עריכת הקנסוס ועל פעילותם של מכבי האש.
אוגוסטוס קרא לכל רובע במספר, ובהמשך החלו תושבי הרובעי לכנות אותם בשמות שונים. בחגי הקומפיטליה(אנ') היו תושבי הרבעים השונים עורכים משתאות ציבוריים גדולים.
14 הרבעים

I פורטה קאפנה (בלטינית: Porta Capena) - "שער קאפנה": רובע זה נקרא על שם פורטה קאפנה, שער ממנו יצאה ויה אפיה.
II קאילימונטיום (בלטינית: Caelimontium) - רובע זה היה באזור גבעת קאיליוס (mons Caelius).
III איסיס אט סראפיס (בלטינית: Isis et Serapis) - רובע זה קרוי על שם מקדש איסיס שעמד בו, וכלל את האזור בו נמצא כיום הקולוסיאום, וכן את גבעת אופיאן והגבעה האסקווילינית.
IV טמפלום פאקיס (בלטינית: Templum Pacis - "מקדש השלום") - רובע זה נקרא על שם מקדש השלום שנבנה על ידי הקיסר אספסיאנוס, וכלל את העמק שבין גבעת אסקווילינוס לבין גבעת וימינליס, בו ניצבו הפורומים הקיסריים, באזור בו עוברת כיום הוויה דאי פורי אימפריאלי.
V אסקוויליאי (בלטינית: Esquiliae) - רובע זה נקרא על שם גבעת אסקווילינוס שנכלל בה וכן חלק מגבעת אופיוס (collis Oppius) וגבעת קיספיוס (collis Cispius).
VI אלטה סמיטה (בלטינית: Alta Semita - השביל הגבוה) - רובע זה נקרא על שם הדרך שעברה בראש גבעת הקווירינאליס. הרובע כלל את גבעת הקווירינאליס ואת גבעת וימינאליס.
VII ויה לאטה (בלטינית: Via Lata - הדרך הרחבה) - רובע זה נקרא על שם הויה פלמיניה - דרך שעברה בין חומת סרוויוס לבין המקום בו לימים תעבור חומות אורליאנוס. דרך זו עברה במקום בו עובר כיום הויה דל קורסו. הרובע כולל את חלקו המזרחי של שדה מרס וכן את גבעת הורטולורום (collis hortulorum, גבעת הגנים), הנקראת גם mons Pincius.
VIII פורום רומנום (בלטינית: Forum Romanum) - הרובע כלל את מרכז רומא העתיקה, ובכלל זה את הפורום רומנום, על שמו נקרא הרובע, את גבעת הקפיטולין ואת גבעת וליה (mons Velia), האזור בו נמצאים שער טיטוס ומקדש ונוס ורומא.
IX קירקוס פלאמיניוס (בלטינית: Circus Flaminius) - הרובע נקרא על שם הקירקוס פלאמיניוס שהיה ממוקם בו, בקצה הדרומי של שדה מרס, בגדתו הצפונית - מזרחית של נהר הטיבר, למול אי הטיבר. הרובע כלל את חלקו הדרומי של שדה מרס, ממערב לוייה לאטה.
X פאלאטיום (בלטינית: Palatium) - הרובע כלל את גבעת הפלטין ועל שמה נקרא.
XI קירקוס מקסימוס (בלטינית: Circus Maximus) - הרובע נקרא על שם הקירקוס מקסימוס שהיה במו, בעמק בין גבעת הפלטין לגבעת האוונטין. ברובע היו הפורום בואריום והפורום הוליטוריום.
XII פיסקינה פובליקה  (בלטינית: Piscina Publica) - רובע זה נקרא על שם הפיסקינה פובליקה - אנדרטה שעמדה ברובע במקום בו ניצבת כיום כנסיית סן סבה, ברובע נמצאו מרחצאות קרקלה.
XIII אוונטינוס (בלטינית: Aventinus) - רובע זה כלל את גבעת האוונטין, את המישור הסמוך לה על גדת נהר הטיבר, והנמל על גדת הנהר.
XIV טרנסטיברים (בלטינית: Transtiberim - "מעבר לטיבר") - רובע זה כלל את אי הטיבר וכן את חלקי העיר רומא שבגדתו הדרומית - מערבית של נהר הטיבר (האזור בו נמצא רובע טרסטוורה של ימינו.
שיטת הנגב

| שיטת הנגב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קיטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: מימוסיים
סוג:: שיטה
מין:: שיטת הנגב
שם מדעי
 Acacia pachyceras ‏Schwartz, 1939
שיטת הנגב (שם מדעי: Vachellia gerrardii) הוא מין נדיר של עץ השיטה. העץ גדל בדרום הנגב והערבה בעיקר ברמות הגבוהות בין נחל פארן לבין אילת והמושב פארן ובערוצי הנחלים וכן בסיני ובירדן. העץ תואר לראשונה בסעודיה. שיטת הנגב גדל באזור אדום והוא נדיר בערבה. שיטת הנגב גדל גם בכווית ובעיראק במדבר הדרומי.
שיטת הנגב הוא עץ מדברי העמיד בקור טוב יותר משאר מיני השיטה הגדלים בישראל. גובה העץ כ-8 מטר בממוצע וישנם פריטים המגיעים לגובה של 12 מטר. לעץ גזע יחיד. הפרי איננו סלילי אלא בצורת מגל. קליפת הגזע של העץ הבוגר מתקלפת בקלות בצורת קשקשים בצבע צהוב - חום. בלוטת הצוף שעל העלה סמוכה לבסיס הפטוטרת. הפריחה בחודשים יולי עד אוקטובר. העלים אפורים יותר מהעלים של עצי שיטה אחרים הגדלים בישראל והם מכוסים שיער דק דמוי לבד. הקוצים ארוכים וצפופים.
שיטת הנגב הוא עץ המופיע ברשימת הצמחים מוגנים בישראל.
לקריאה נוספת

עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. כרך 10 עמוד 144
הבריטניקה החדשה לנוער, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור. כרך 16 עמוד 52.
נעמי פינברין-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, הוצאת כנה - ירושלים. ISBN 965-264-051-4
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
רכבת הר הרעם הגדול

רכבת הר הרעם הגדול (Big Thunder Mountain Railroad) היא רכבת הרים הממוקמת בדיסנילנד באנהיים, קליפורניה; בממלכת הקסם בדיסניוורלד באורלנדו, פלורידה; בדיסנילנד בטוקיו, יפן; וביורודיסני בפריז, צרפת.
הרכבת ממוקמת ב"ארץ המערב הפרוע" ומאופיינת כרכבת מתדרדרת במדבריות דרום מערב ארצות הברית.
רכבת ההרים נפתחה לראשונה בדיסנילנד ב-1979, ובממלכת הקסם ב-1980.
בדיסנילנד ביפן נפתחה רכבת ההרים ב-1983, וביורודיסני ב-1992.
רכבת זו לא מתוכננת להיבנות בדיסנילנד (הונג קונג).
המתקן תוכנן על ידי טוני בקסטר על פי רעיונות של מרק דייוויס עבור המתקן מסע מחקר לנהר המערבי שלא נבנה מעולם.
נתוני המתקן > דיסנילנד

פתיחה: 2 בספטמבר 1979
מתכננים: WED מיזמים, וקומה
רכבות: 7
קרונות לכל רכבת: 5
מבקרים בכל רכבת: 30
שמות הרכבות:
יו בי בולד (U.B. Bold) - היה אמיץ
יו אר דרינג (U.R. Daring) - אתה נועז
יו אר קוריג'וס (U.R. Courageous) - אתה אמיץ
איי אם ברייב (I.M. Brave) - אני אמיץ
איי בי הארטי (I.B. Hearty) - אהיה עז לב
איי אם פירלס (I.M. Fearless) - אני חסר פחד
איי אם לוקו (I.M. Loco) - אני משוגע
אורך המסלול: 814 מטרים
גובה המתקן: 15 מטרים
גובה קצה ההר: 32 מטרים
מהירות מקסימלית: 45 קמ"ש
אורך הנסיעה במתקן: 3:15
נתוני המתקן > ממלכת הקסם

פתיחה רשמית: 15 בנובמבר 1980
פתיחה בפועל: 23 בספטמבר 1980
מתכננים: WED מיזמים, וקומה
שטח המתקן: 10,000 מ"ר
מספר הרכבות: 6
שמותיהם:
יו בי בולד (U.B. Bold) - היה אמיץ
יו אר דרינג (U.R. Daring) - אתה נועז
יו אר קוריג'וס (U.R. Courageous) - אתה אמיץ
איי אם ברייב (I.M. Brave) - אני אמיץ
איי בי הארטי (I.B. Hearty) - אהיה עז לב
איי אם פירלס (I.M. Fearless) - אני חסר פחד
אורך המסלול: 847 מטרים
גובה המתקן: 60 מטרים מעל פני הים
מהירות מקסימלית: 60 קמ"ש
מספר דמויות אודיו אנימטרוניקס: 20
משך הנסיעה במתקן: 3:25
נתוני המתקן > דיסנילנד טוקיו

פתיחה: 4 ביולי 1987
מתכננים: וולט דיסני אימג'ינירינג, וקומה
משך הנסיעה במתקן: 3:40
נתוני המתקן > דיסנילנד פריז

פתיחה: 12 באפריל 1992
מתכננים: וולט דיסני אימג'ינירינג, וקומה
סוג המתקן: רכבת הרים
דגם רכבת ההרים: Vekoma Custom MK-900 M
מספר נסיעות: 2424 הקפות לשעה
אורך המסלול: 1,500 מטרים
גובה המתקן: 22 מטרים
מהירות מקסימלית: 65 קמ"ש
משך הנסיעה במתקן: 3:56
מספר רכבות: 5 רכבות, 5 קרונות בכל רכבת
אזכורים תרבותיים

בצלילים של הרכבת הנוסעת על המסילה נעשה שימוש בסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" בסצנת המכרה.
היסטוריה

בדיסנילנד שבקליפורניה, המתקן החליף מתקן קודם שכלל נסיעה ברכבת מכרות דרך הרים וכפר מכרות קטן (לא היה מדובר ברכבת הרים) - הכפר שעוברים דרכו בסוף הנסיעה ברכבת ההרים הוא שריד של מתקן קודם זה.
מבקר אחד נהרג במהלך הנסיעה במתקן בשנת 2003 בשל תקלה שנגרמה עקב תחזוקה לקויה. משפחתו קיבלה פיצויים בהסדר מחוץ לבית המשפט והוקמה על שמו מלגה באוניברסיטת קליפורניה הדרומית. המנהל שנחשב אחראי היה פול פרסלר, מנכ"ל הפארקים בקליפורניה שהיה ידוע בקיצוצי התקציב הרבים שדרש.
הר הרעם הגדול.
כפר הר הרעם - שריד ממתקן קודם.
רכבת הר הרעם הגדול בדיסנילנד