stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חילוניות
חילוניות מדינית

במונחים מדיניים, החילוניות דוגלת במטרה של הפרדת הדת מהמדינה, היינו אי יצירת קשרם, או פרימת קשרים קיימים, בין הממשלה לדת המדינה, והחלפת חוקים המבוססים על כתבי דת (כמו התורה והשריעה) בחוקים אזרחיים.
החילוניות, לרוב, משייכת עצמה למה שהיא מכנה עידן הנאורות באירופה, וממלאת תפקיד מרכזי בחברה המערבית. עקרון הפרדת הדת והמדינה בארצות הברית וכן ה'לאיסיטה' בצרפת מתבססים על עקרונות החילוניות. מדינות חילוניות התקיימו גם בעולם האסלאם בסוף ימי הביניים.[דרוש מקור]
לעיתים, דתות מנסות להשפיע על החלטות פוליטיות או להשיג השפעה או הטבות ספציפיות, ישנם נוצרים התומכים במדינה חילונית וסבורים כי לרעיון יש תמיכה בכתבי הקודש, במיוחד בהצהרתו של ישו "תנו מה שלקיסר, לקיסר. ומה שלאלוהים לאלוהים". למרות זאת ישנם פונדמנטליסטים (בעיקר בארצות הברית ובעיקר מהנצרות הפונדמנטליסטית) המתנגדים לחילוניות, וטוענים כי בעת החדשה ישנה אידאולוגיה חילוניות "קיצונית" וכי זה איום על "זכויות הנוצרים" והביטחון הלאומי. הכוחות הדתיים הפונדמנטליסטים העיקריים בעולם המודרני באים מהאסלאם הפונדמנטליסטי ומהנצרות הפונדמנטליסטית, על אף זאת, ישנם מיעוטים דתיים שרואים בחילוניות מדינית חלק מרכזי בשימור זכויות שוות.
ישנן מדינות מוכרות כ"חילוניות חוקתית", כמו צרפת, הודו, קוריאה הדרומית, יפן, טורקיה, וארצות הברית, אך לא לכולן יש צורות ממשל דומות.
חילוניות מדינית > חילוניות בתנועה הציונית

על אף שבכל זרמי הציונות הדעות נעות מדעות חילוניות ולפעמים אפילו אנטי-דתיות בציונות הסוציאליסטית עד דעות המנסות לכפות דתיות לאחר נקודה מסוימת (כמו הקמת המדינה, או לחלופין חזון של "מדינת תורה") – לרוב מוסכם כי התנועה הציונית היא חילונית ביסודה כיוון שהיא בוססה על השקפות מתחום החולין, כמו לאומיות, תוך כדי כפירה במסורת ההלכתית בפרהסיא, והעברת הדת אל תחום הפרט. מלבד זאת, על אף שיתוף הפעולה עם האורתודוקסים, בנימין זאב הרצל כיוון אל עבר מדינה חילונית, שבה אנשי הדת לא יתערבו בפוליטיקה: "בענייני המדינה, עם כל ההערכה כלפיהם, אל להם להתערב – פן יביאו עליה קשיים מבית ומחוץ".
התנועה הציונית שילבה בתוכה מרכיבים חילוניים בעיקר, לצד מרכיבים דתיים מסוימים. בזרם הדתי ניכרה התנגדות משמעותית מצד היהדות החרדית, שחששה מהשפעתה החילונית של התנועה הציונית. דגל החילוניות המדינית הורם בעיקר על ידי הציונים הכלליים, גורמים רוויזיוניסטיים-ליברליים וקבוצות סוציאליסטיות. עם זאת, במעמד הקמת המדינה לא אומץ מודל חילוני-מדיני טהור כפי ששאפו גורמים ליברליים. תחת זאת, נוצר מודל שבו גורמים סוציאליסטיים הובילו ניסיון למעורבות ושליטה בנושאי דת, מה שיצר מתחים ועימותים בין דת ומדינה.
חילוניות מדינית > בעולם המוסלמי

כתוצאה מחשיפה לרעיונות שרווחו באירופה, התפתחה חשיבה חילונית גם בחלק ממדינות האסלאם בתחילת המאה ה-20. בטורקיה, לאחר הניצחון במלחמת העצמאות הטורקית (1919–1923), השיק מוסטפא כמאל אטאטורק מודרניזציה חילונית ששימשה מודל למנהיגים פוליטיים אחרים בעולם המוסלמי. אחד ההוגים החילונים הבולטים בעולם המוסלמי היה עלי עבד א-ראזיק, אשר ב-1925 פרסם את ספרו "האסלאם ויסודות השלטון" ('אל-אסלאם ואל-חוכם ), בו טען כי מותר למוסלמים לבחור באופן חופשי את שיטת השלטון שלהם, מאחר שמוחמד לא הקים מערכת כזו והקוראן והסונה לא סיפקו כל הנחיות לכך.
חברה חילונית

חברות מערביות מודרניות בדרך כלל נחשבות כחילוניות, בגלל חופש הדת הכמעט מושלם (אדם יכול להאמין בדת כלשהי, בכמה דתות או באף דת, ללא שום אפליה משפטית או חברתית), כולל האמונה הכללית שהדת בסופו של דבר לא מתקשרת להחלטות פוליטיות ולחיי היום-יום. אף על פי כן, ההשקפות המוסריות שנובעות ממסורות דתיות עדיין חשובות מבחינה פוליטית בחלק מהארצות הללו, כמו קנדה, צרפת, טורקיה וארצות הברית.
בחלק מהן, התייחסויות דתיות נחשבות לא במקום בפוליטיקה השלטת. לדוגמה, אחד מהראשונים שזיהו את טבעה של החברה החילונית, די אל מונבי, מאפיין את החברה החילונית כך:
מסרבת להתמסר כליל להשקפה אחת על העולם ותפקידו של האדם בו.
אינה בהכרח הומוגנית, אך פלורליסטית.
היא סובלנית, וזה מגדיל את מעגל ההחלטות הפרטיות.
בעוד שלכל חברה יש מטרות משותפות, מה שמרמז שחייבים להחליט על דרך לפתירת בעיות, ומסגרת דומה לחוק; בחברה חילונית זה מוגבל ככל האפשר.
לפתירת בעיות ניגשים ברציונליות, תוך כדי בחינת עובדות. החברה החילונית אומנם לא מציבה מטרה ראשית, אבל עוזרת לחבריה להגשים את מטרותיהם.
החברה החילונית היא חברה ללא תדמית רשמית. וללא שאיפה דומה לסוג התנהגות מסוים עם יישום אוניברסלי.
שאיפות חיוביות מאחורי החברה חילונית:
כבוד עמוק לפרט ולקבוצות קטנות שאליהן הוא משתייך.
שוויון לכל האנשים.
צריך לעזור לכל אדם לממש את המצוינות הפרטית שלו.
שבירת החומות בין מעמדות חברתיים וכתות.
בסוציולוגיה המודרנית, שנולדה ממשבר לגיטימציה לדמויות סמכות דתיות מערביות מסורתיות, אמיל דורקהיים עסק בשאלת הסמכות בחברות שעברו חילון ועם החילון כתהליך חברתי והיסטורי. עם אנשי האקדמיה שעבודתם עזרה להבנה של דברים אלו נמנים די אל מונבי, מקס ובר, קארל ל. בקר, מ. ה. אברמס, קארל לווית', פיטר ל. ברגר ופול בניצ'ו.
חילוניות יכולה להיות גם אידאולוגיה חברתית שבה הדת ואמונות על-טבעיות לא נראות חשובות להבנה של העולם ובמקום זה מופרדות מעניינים של הסקת מסקנות והיגיון. במובן הזה, החילוניות יכולה להיות קשורה בקידום של מדע, היגיון, וחשיבה נטורליסטית.
חילוניות כזו היא חילוניות אידאולוגית, שיונקת את שורשיה מהפילוסופיה של המחשבה החופשית ומהתבונה לצד התרכזות בענייני העולם הזה. ברוך שפינוזה לדוגמה דרש בכל תוקף חירות מחשבתית, ודרש חופש דת וחופש מדת. למרות זאת, התעוררות האידאולוגיה החילונית המודרנית החלה בעיקר לאחר הפצת הספר עידן התבונה של תומאס פיין.
חילוניות יכולה להיות צידוד בכל סוגי החילוניות, או בסוג אחד בלבד. כלומר, אדם שמצדד בחילוניות במובן אחד, יכול שלא לצדד בחילוניות במובן אחר. חילוניות אינה קשורה לאתאיזם; בין המצדדים בחילוניות יש דתיים רבים (כמו רבים מהאבות המייסדים של ארצות הברית), בעוד שיש אתאיסטים שמקבלים את השפעת הדת ומוסדותיה על הממשלה או על החברה. החילוניות היא אחד הרכיבים המגדיר עמדה חילונית הומניסטית פוליטית וחברתית.
חלק מהחברות, כמו החברה הישראלית[דרוש מקור][מפני ש...], הן חילוניות כחלק מהתקדמות חברתית, ולא כתוצאה ממעשים של תנועה חילונית מסוימת; תהליך זה נודע גם כחילון.
אתיקה חילונית

ג'ורג' הוליוק בפרסום מ-1896 הגדיר חילוניות כך:
חילוניות היא קוד התנהגות הנוגע לחיי העולם הזה, המבוסס על שיקולים אנושיים לחלוטין, ומיועד בעיקר לאלה הסבורים שהתאולוגיה מעורפלת או לקויה, לא מהימנה או לא אמינה.
יש לה שלושה עקרונות מהותיים:
שיפור חיי העולם הזה באמצעים חומריים.
שהמדע הוא ההשגחה העליונה הזמינה לאדם.
שזה טוב לעשות טוב.
בין אם יש טוב אחר ובין אם לאו, הטוב של החיים הנוכחיים הוא טוב, וזה טוב לפעול להשגת הטוב הזה.
ראו גם

הומניזם חילוני
אתאיזם
תנועת ההשכלה היהודית
פוסט-חילוניות
חילוניות בישראל
ישראל חופשית
חדו"ש – לחופש דת ושוויון
לקריאה נוספת

יוכי פישר (עורכת), חילון וחילוניות: עיונים בין־תחומיים, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015.
ידידיה יצחקי, בראש גלוי: עיקרים של חילוניות יהודית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תש"ס
דנה פריבך-חפץ, חסד חילוני, הוצאת רסלינג, 2009
עוזי אורנן, ציפורניו של אשמדאי: שמונה פרקים בחילוניות, הוצאת עינם 1999
ס. יזהר, "עוז להיות חילוני", שדמות 1981
סם האריס, מהומת אלוהים: דת, טרור ועתיד התבונה, תרגמה מאנגלית יעל סלע-שפירו, הוצאת עברית 2006
Secularism: the true philosophy of life : an exposition and a defence By G. W. (George William) Foote, Secular Society (G.W. Foote) Ltd.
Victorian infidels: the origins of the British secularist movement, 1791-1866 By Edward Royle.
Freethinkers: a history of American secularism, By Susan Jacoby.
Secularism, By Mike King, James Clarke & Co., 2007
הערות שוליים

↑  חִלּוֹנוּת במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Luke W. Galen. The Nonreligious: Understanding Secular People and Societies. Oxford University Press, 2016. p. 22-23
↑  "Secularism". A Dictionary of Atheism. Oxford University Press. 2016.
↑  John R. Shook, The Oxford Handbook of Secularism. Oxford University Press, 2017. p. 10
↑  Hashemi, Nader (2009). "Secularism".  In Esposito, John L. (ed.). The Oxford Encyclopedia of the Islamic World. Oxford: Oxford University Press. ISBN 9780195305135.
↑  Jelis Subhan (2016), Concept of Secularism, p. 1
↑  בנימין זאב הרצל, מדינת היהודים, בהוצאת מ. ברייטנשטיין (1896)
↑  Holyoake, George Jacob, English secularism; a confession of belief, Chicago : The Open court publishing company, 1896, עמ' 35
↑  מלכה כ"ץ, ‏חילון וחילוניות: עיונים בין-תחומיים, בעריכת יוכי פישר, מכון ון-ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, ירושלים 2015, מים מדליָו 27, תשע"ו, עמ' 251–255
| אי-דת |
| --- | --- | --- |
| אתאיזם | אתאיזם מדיני • אתאיזם שלילי וחיובי • אתאיזם אגנוסטי • אתאיזם יהודי • אנטי-תאיזם • דמוגרפיה |  |
| אגנוסטיות | תאיזם אגנוסטי • אתאיזם אגנוסטי |  |
| נונתאיזם | אנטי-תאיזם • הומניזם חילוני • אפתאיזם • פוסט-תאיזם • דאיזם • אנטי-דתיוּת |  |
| דת פארודית | מפלצת הספגטי המעופפת • החד-קרן הוורודה הבלתי נראית • יום חמישי האחרון • קנקן התה של ראסל |  |
רשימת מדינות לפי אי-דת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529499405171  GND: 4463409-2  LCCN: sh85119460  NKC: ph125470 
פרופ' עוזי אורנן - פעיל ישראלי ותיק למען ישראל חילונית
יצחק גרינבוים היה דוברה הגדול ביותר של החילוניות בתנועה הציונית.
בחברות חילוניות נהוג לנסות להגיע להרמוניה בין קודש לחול ובין הישן לחדש.
בנק יהב

| --- | --- |


מטה הנהלת הבנק
 נתונים כלליים
 סוג:  בנק
 מייסדים:  מדינת ישראל; הסתדרות עובדי המדינה
 תקופת הפעילות:  1954–הווה (כ־71 שנים)
 חברת אם:  בנק מזרחי טפחות 
 מיקום המטה:  ירושלים
 משרד ראשי:  רחוב ירמיהו ירושלים
 בעלות:  בנק מזרחי טפחות (50%)   החברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ (50%)
 ענפי תעשייה:  פיננסים
 מוצרים עיקריים:  שירותי בנקאות קמעונאית
 הכנסות:  1,466 מיליון ש"ח (2024)
 רווח:  429.3 מיליון ש"ח (2024)
 הון עצמי:  2,872.8 מיליון ש"ח (2024)
 סך המאזן:  37,614.8 מיליון ש"ח (2024)
 יחס הון:  12.87% (2024)
 יו"ר:  ישראל אנגל
 מנכ"ל:  אבשלום בוסקילה
 עובדים:  967(2024)
  
 https://www.bank-yahav.co.il
 
סמליל בנק יהב עד לשנת 2009
בנק יהב לעובדי המדינה בע"מ הוא בנק ישראלי שקהל לקוחותיו בעבר היו בעיקר עובדי המדינה בישראל.
הבנק מתמחה במתן שירותים פיננסיים למגזר הקמעונאי – משקי בית ועובדים שכירים ומעניק שירותים פיננסיים ובנקאיים בתחומי השקעות, אשראי, ניירות ערך, כרטיסי אשראי ומטבע חוץ.
בתכנית העבודה לשנת 2025 הבנק החל בהעמקת הפעילות עם עסקים קטנים, והרחבת ההלוואות בערבות המדינה והלוואות לרכישת נכס עסקי.
נכון לשנת 2024, הבנק מעסיק כ־967 עובדים, יש לו 55 סניפים בפריסה ארצית וכן 5 מרכזי ייעוץ והשקעות בתחום ניירות ערך ישראליים וזרים. הבנק מעמיד לשירות לקוחותיו מגוון ערוצים דיגיטליים ובהם אפליקציות (יישומונים) ואתר אינטרנט לניהול חשבון, ביצוע פעולות ומסחר בשוק ההון, מוקד טלפוני לשירות לקוחות ("יהב ישיר") ועוד. הבנק מוחזק על ידי בנק מזרחי-טפחות בע"מ (50%) ועל ידי החברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ (50%), השייכת להסתדרות עובדי המדינה ולמדינת ישראל בחלקים שווים.
היסטוריה

"יהב קופת עובדי המדינה בע"מ" נוסד בשנת 1954 על ידי מדינת ישראל והסתדרות עובדי המדינה, בשיתוף עם בנק הפועלים. הבנק הוקם במטרה להיטיב את התנאים לעובדי המדינה או עובדים במוסדות הנתמכים על ידי המדינה, ובמשך עשרות שנים היה מזוהה עמם, ופתיחת חשבון התאפשרה רק למגזרים אלו. עם הקמת הבנק נפתחו בינואר 1955 שני הסניפים הראשונים - בירושלים ובתל אביב, וחמישה חודשים לאחר מכן, במאי 1955, נפתח סניף שלישי בחיפה[דרוש מקור].
פעילות הבנק התרחבה במקביל לגידול בקרב עובדי המדינה, מוסדות ציבוריים וחברות ממשלתיות, ובשנת 1976 הוחלט על הרחבת מערך השירותים הבנקאיים ושינוי שם החברה ל"בנק יהב לעובדי המדינה בע"מ". שנתיים לאחר מכן הוקם סניף 'הקריה ירושלים' בקריית הממשלה בן-גוריון ובמהלך שנות ה-80 הוקמו שלושה סניפים נוספים, בירושלים, תל אביב ובאר שבע.
מכירה למזרחי טפחות

בשנת 2007 התקשר בנק הפועלים בהסכם עם בנק מזרחי טפחות למכירת חלקו של בנק הפועלים (50%) בבנק יהב. ההסכם הושלם ביוני 2008.
50% האחרים מוחזקים על ידי החברה למפעלי כלכלה ותרבות לעובדי המדינה בע"מ, השייכת להסתדרות עובדי המדינה ולמדינת ישראל בחלקים שווים.
קהל הלקוחות

בשנת 2007 הפסיד הבנק במכרז לאספקת שירותי בנקאות לעובדי המדינה ובפברואר 2009 שונו תנאי רישיון הבנק, והותר לו לפנות לכלל ציבור הלקוחות. רישיון הבנק הורחב מעת לעת והבנק הציע את שירותיו לאוכלוסיות נוספות; החל משנת 2009 אין עוד הגבלה על סוג הלקוחות להם הבנק רשאי להעניק שירותים לפי רישיונו ואלה כוללים כל לקוחות פרטיים או תאגידים. עובדי המדינה ממשיכים להוות קהל יעד מהותי ומקבלים שירותים שונים בהתאם להתקשרות קיימת עם מדינת ישראל למתן אשראי לעובדי מדינה וכן בהתאם להסכם עם הסתדרות עובדי המדינה. נכון לשנת 2022, 94% מלקוחות הבנק הם שכירים או אנשים פרטיים שמחזיקים בתיקי השקעות ו-5% הם עצמאיים. לבנק 410 אלף לקוחות ומהם כ-315 אלף חשבונות פעילים.
חברות בבורסה

בנק יהב הוא חבר בבורסה לניירות ערך ובשנת 2019 אושר על ידי הבורסה כחבר מסלקה
החלפת ליבת המחשוב

הבנק קיבל שירותי מחשוב מבנק הפועלים בע"מ עד לשנת 2016. לקראת התנתקות ממערכות המחשוב של בנק הפועלים, התקשר הבנק בשנת 2014 עם חברת טאטא שירותי ייעוץ לצורך הקמת מערכת ליבה בנקאית וקבלת שירותי מיקור חוץ בנושאי מחשוב ותפעול, אשר החליפו את שירותי המחשוב מבנק הפועלים. החל משנת 2017, הבנק מקבל את שירותי מחשוב הליבה שלו מטאטא שירותי ייעוץ והוא הבנק הראשון בישראל שמשתמש במערכת ליבה דיגיטלית מספק בינלאומי, אשר הותאמה לדרישות הרגולטוריות בישראל.
תרומה לקהילה

מדיניות הבנק במעורבות בקהילה, מתמקדת לרוב בהעצמת בני נוער בסיכון ואוכלוסיות מוחלשות והבנק פועל לטובת צמצום פערים וקידום שוויון הזדמנויות בחברה ומשתף פעולה ותומך במפעלי חברה וספורט שונים ובהם הפועל ירושלים נוער, המפעל להכשרת ילדי ישראל, שלווה, אקי"ם ירושלים, מעון בית עדן רמלה, בית הגלגלים, עלה ועוד.בנוסף, תומך הבנק בעמותות המתמקדות בחלוקת מזון וסיוע לנזקקים – משפחות נזקקות, קשישים, ניצולי שואה: לקט ישראל, לתת, נבט, שובו אחים, סח"י.
משנת 2016 הבנק תומך בג'ודוקא האולימפי אורי ששון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  דוחות כספיים לשנת 2024, עמ' 12, אתר בנק יהב
1 2  דוחות כספיים לרבעון שני ומחצית ראשונה של שנת 2020, עמ' 9, אתר בנק יהב
↑  בנק יהב, דין וחשבון ליום 31 בדצמבר 2024 עמוד 7, באתר בנק יהב, ‏24.2.2025
↑  סניף ראשון ל"יהב", דבר, 27 בינואר 1955
↑  דוחות כספיים לשנת 2008, עמ' 4, אתר בנק יהב
↑  עירן פאר, ‏מזרחי רוכש מהפועלים 50% מבנק יהב, באתר גלובס, 27 במרץ 2007
↑  דוחות כספיים לשנת 2009, עמ' 3, אתר בנק יהב
↑  דן רבן, מנכ"ל בנק יהב: "ודאי שהרווח שלנו זינק בגלל העלאות הריבית", באתר ynet, 25 בספטמבר 2022
↑  דוחות כספיים לשנת 2007, עמ' 37, אתר בנק יהב
↑  דוחות כספיים לשנת 2019, עמ' 11, אתר בנק יהב
↑  דוחות כספיים, רבעון ראשון 2015, עמ' 59, אתר בנק יהב
↑  אתר בנק יהב
↑  אורי ששון יזכה למענק של 60 אלף ש"ח מבנק יהב, באתר ONE‏, 10 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440848805171
דוד פארדו

| --- | --- |
 לידה:  1718 א' בניסן תע"ח ונציה, הרפובליקה של ונציה הרפובליקה של ונציה
 פטירה:  25 במאי 1790 (בגיל 72 בערך) י"ב בסיוון תק"נ ירושלים, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית 
 כינוי:  הרד"פ, השל"ד (=השושנים לדוד)
 מקום קבורה:  בית הקברות הר הזיתים
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 מקום פעילות:  ספליט, סארייבו, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 25 במאי 1790 
 השתייכות:  חכמי איטליה
 תחומי עיסוק:  פרשן ספרות חז"ל, ראש ישיבה, פוסק, רב, משורר, פרנס
 רבותיו:  שלמה זלמן, יעקב בליליוס, אברהם דוד פאפו
 תלמידיו:  רבי חיים יצחק מוסאפיא, רבי אברהם יונה, רבי שבתי ונטורה, רבי אברהם פינסו
 בני דורו:  החיד"א, מהרי"ט אלגאזי, ה"משפט כתוב", ה"בית דוד"
 חיבוריו:  ראו להלן
 בת זוג:  בייאנקא פארדו
 צאצאים:  יעקב פארדו, יצחק פארדו, אברהם פארדו, ובת נוספת
 
רבי דוד חיים פַּארְדוֹ כינויו בספרי האחרונים הרד"פ (ראש חודש ניסן א' בניסן תע"ח, 1718, ונציה – י"ב בסיוון תק"נ, 1790, ירושלים) היה פרשן ספרות חז"ל, ראש ישיבה, פוסק ומשורר.
ביוגרפיה

נולד בוונציה לרבי יעקב מראגוּסה וליוסטינה. אביו היה בן למשפחת רבנים, נכדו של רבי יוסף פארדו שכיהן ברבנות בוונציה ובאמסטרדם, והיה מצאצאי רבי שמואל אבוהב, אחיו היה רבי אברהם פארדו כפי שכתב בהקדמת ספרו על התורה משכיל לדוד "ועל כולם יתברך "אחי ידידי הנבון כבוד הרב אברהם" השם ישמרהו שהיה לי עזר לעזור". בילדותו התייתם מאביו וקרוב משפחתו הגביר משה [שמואל] אשכנזי שהיה ערירי, אסף אותו ואת אחותו רחל אל ביתו. הוא למד תורה מפי רבי שלמה זלמן מלבוב (שהיגר לטורקיה), ומפי רבי יעקב בליליוס, מרבני ונציה.
מאמצו השאיר בצוואתו את ירושתו לאחותו רחל, שהייתה לו עזר בביתו, על מנת שתוכל להתחתן עם בחור מכובד, אך אחותו נפטרה טרם נישאה. האפוטרופסים סירבו להוריש את רכוש הגביר לרבי דוד, באמרם שהרכוש היה מיועד לרחל רק לאחר שתתחתן, ולמעשה היא לא זכתה ברכוש ואינה יכולה להוריש לאחיה, והם כתבוהו לאחייני הגביר. מפאת מצבו הדחוק ועוגמת הנפש נדד בשנת תצ"ח לאיספאלטרו, שם נתמנה למלמד תינוקות. רב העיר היה הרב אברהם דוד פאפו, ורבי דוד הפך לתלמידו, ולאחר פטירתו מינו בני העיר את רבי דוד לרבם. בתקופה זו החלו לשלוח אליו שאלות מן הבלקן ועוד, ובספרו יש תשובות משנת תק"א. הוא פתח בעיר ישיבה בה למדו בין היתר רבי חיים יצחק מוסאפיא לימים רבה של איספאלרטו, רבי אברהם יונה, אב דית הדין הרבני בוויניצאה, רבי שבתי דוד ונטורה מחבר הספר "נהר שלום" ורבי אברהם פינסו מחבר הספר "כתית למאור". בתקופה זו נולדו לו שלושה בנים.
פארדו ניסה מספר פעמים להתמנות לרב הראשי של יהודי בלגרד. ב-1761 עזב הרב הראשי של בלגרד שלמה שלם לאמסטרדם שם הוצע לו לכהן כרב הקהילה הפורטוגזית. הרב דוד פארדו הגיע שוב לבלגרד במטרה לקבל את מינוי הרב הראשי, אך שלמה שלם סירב לוותר על תוארו בעיר, ולבסוף עזב פארדו לאחר שקיבל הצעה מסרייבו. בשנת תקל"ג (1773) נתמנה לרב בעיר "שאראי דמן בוסנא" (סרייבו) במשך תשע שנים, כשעל מקומו באיספאלטרו העמיד את תלמידו רבי שבתי ונטורה. הוא תיקן בעיר תקנות וסדרים חדשים, יסד בה חברות לימוד וחסד ופתח בה ישיבה, אליה נהרו מרחבי המדינה. בתקופה זו הדפיס רבים מספריו וחיבר פיוטים ותפילות שונות.
בשנת תקל"ה נסע לליוורנו, לצורך הדפסת אחד מספריו, ופגש בה את החיד"א ששהה בה בשליחות כולל חברון. הוא התחבר אליו ועסק עמו בתלמוד והלכה, ולימים, בשנת תקמ"ד נישא בנו הצעיר, רבי אברהם, לשמחה, בתו של החיד"א. על אף החיבה והערצה ההדדית של המחותנים, בענייני פרשנות לעיתים שררה ביניהם מחלוקת עמוקה.
בזמן שהותו בליוורנו פגש גם את המהרי"ט אלגאזי ורבי יעקב חזן, אף הם שד"רים, שהעניקו לו הסכמה לספרו. פגישתו עם חכמי ארץ ישראל, עוררה בו תשוקה לעלות אליה. בשנת תקל"ד נפגש בבילוגראדו בשליח מטבריה, רבי חיים הכהן דוויך ושוחח עמו בדברי תורה.
בשנת תקמ"א (1781), עזב את מקום מגוריו והחל במסעו אל ארץ ישראל, אליה הגיע בשנת תקמ"ב (1782). הוא קבע את מושבו בירושלים וזמן קצר לאחר בואו הוזמן לכהן כחבר בבית הדין של המהרי"ט אלגאזי. הוא התיידד עם חבר בית הדין רבי אביגדור עזריאל מחבר הספר "זמרת הארץ". רבי אביגדור, הפך לתלמיד חבר שלו, ומינה אותו לעמוד בראש ישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה. בירושלים חיבר את פירושו לספרי, "ספרי דבי רב". בספרו זה הוא משבח מאוד את תורת ארץ ישראל שהיא קדושה, ואין בה שום שליטת הסטרא אחרא.
חיים אישיים

רבי דוד פארדו נשא לאשה את בייאנקא, שילדה לו שלושה בנים: רבי יעקב פארדו רבי יצחק פארדו, ורבי אברהם פארדו. בנו אברהם היה חתנו של החיד"א. ידוע גם כי הייתה לו בת אחת.
נפטר בגיל 72 או 73, ונקבר בירושלים בהר הזיתים. נוסח מצבתו נכתב בצורה מליצית, ושולבו בו שמות ספריו. מצבתו שופצה וחודשה מחדש בפאר והדר על ידי הרב יעקב כהן מירושלים בעל הוצאת ספרי קודש שיח ישראל שנמנה עם צאצאיו דור עשירי להרב פארדו דרך אמו.
חיבוריו

חסדי דוד – פירוש על התוספתא. פירוש זה הוא פירוש התוספתא היחיד המקיף את כל התוספתא [דרושה הבהרה].
ספרי דבי רב – פירוש על הספרי.
משכיל לדוד – פירוש על פירוש רש"י על התורה. ויניצאה תקכ"א. לימים הדפיס רבי יצחק אייזיק מקומרנה את המשכיל לדוד בספרו חומש היכל הברכה.
שושנים לדוד – על המשנה. ספר זה חובר כנגד הספר "בית דוד" של רבי חיים דוד קורינאלדי שהשיג על מפרשי המשנה, הברטנורא, התוספות יום טוב והרמ"ז. בספרו כתב בצורה חריפה נגד רבי חיים דוד ונגד ר"מ ראקח ובעקבות זו יצא כנגדו כתב חרם בעיר ליוורנו, בה הגיע להדפיס את ספרו בשנת תקי"א. לאחר בירור הדברים בבית הדין, הגיעו הניצים להסכם וכתב החרם בוטל. הודפס למעשה בויניצאה תקי"ב.
מכתם לדוד – שו"ת בארבע חלקי שולחן ערוך, סאלוניקי תקל"ב. נכדו רבי משה פארדו אב"ד נא אמון כותב שכתב חלק נוסף בשם "נשאל לדוד" אשר נמצא אצלו בכתב יד.
למנצח לדוד – שלושה מאמרים על סוגיות תלמודיות, סלוניקי תקכ"ה. מאמר:"שניות לאריות" (על משקל שניות לעריות) הסבר על כל פעם שמופיע בתלמוד "איבעית אימא" (תירוץ נוסף), מה מוקשה בתירוץ הראשון. מאמר "עיסה קושית" (על משקל אשה כושית), תירוץ על כל פעם שמופיע בתלמוד קשיא ולא תיובתא. מאמר "סימנים דרבנן" (פרפרזה ממשפט בתלמוד לגבי סימנים) על סימני התלמוד, פיענוח הסימנים ומשמעות עמוקה לסימנים עצמם.
מזמור לדוד – הארות והערות על יורה דעה והשגות על ספר "פירות גינוסר" (הכולל את הספרים "פרי חדש" ו"פרי תואר"). בסופו שתי תשובות לבנו רבי יצחק.
חוקת הפסח – דינים ותפילות הנהוגים בימי חודש ניסן.
ספרים שנדפסו לאחר פטירתו:
יומן נסיעתו, נדפס בקובץ מקבציאל, גיליון ל"ד, עמ' תצה–תצז.
מטי ולא מטי, דרשות. הודפס בקונטרס שפת אמת, בתוך ספר אמת ליעקב (חלק ב'), על ידי רבי יעקב שאלתיאל נינייו.
פזמון (קומפלאס) לפורים שיר מלא וגדוש המרבה לספר תקפו של נס פורים על פי דרשות ומאמרי חז״ל. נדפס גם בסידור בית עובד.
פיוטים ותפילות

חלק מפיוטיו מצאו את מקומם בסידורי התפילה וסדרי הבקשות של עדות המזרח. כמו כן הוא חיבר תפילות כמו פתיחה לתפילת נעילה, ותפילות לפני תפילות יום הכיפורים וסדר העבודה. הוא חיבר "כתובות" בין עם ישראל לקדוש ברוך הוא לאחרון של פסח ולשבועות.
חלק מתפילותיו ושיריו הודפסו בספרו של תלמידו הרב אלישע חביליו בספר שפעת רביבים (הודפס בליוורנו תקנ"ג).
פורים איספאלטרו – פורים קטן ז' באדר

ביום ז' באדר נעשה נס גדול לקהילת איספאלטרו בה ישב רבי דוד פארדו לזכר הנס כל שנה תיקנו חכמי רבני ופרנסי העיר להיות חוגגים ועושים את יום פורים ז' אדר הנקרא פורים איספאלטרו עם משלוח מנות ומתנות לאביונים לשם כך חיבר רבי דוד פארדו כמה פיוטים הנאמרים ביום ז' אדר לבני עדת איספאלטרו.
דרכו בפרשנות

רבי דוד פארדו התמקד בפרשנות של ספרי חז"ל שמרבית המפרשים לא עסקו בהם, כמו התוספתא והספרי. דרכו בפירושו היא להביא את דברי הגמרא, הרמב"ם והראשונים, העוסקים בנושאים הנידונים בקטע שהוא מפרש, ולהשוות ביניהם, וכך לברר את הפירוש הנוטה לפשט. במקרה הצורך, הוא אינו נמנע מלהגיה את המקורות, ופעמים רבות הגהותיו תואמות את העולה מכתבי היד (אף שכתבי היד לא היו לפניו).
לקריאה נוספת

הרב ישכר בעריש וייס, עלים לתרופה. תתקט"ו–תתקט"ז, סיוון תשע"ד
הערות שוליים

↑  ראו שלמה זלמן הבלין, "לתולדות רבי דוד פארדו: זמני הולדתו, עלייתו לארץ-ישראל ופטירתו", תרביץ מב [ג/ד] (ניסן תשל"ג), עמ' 503–506.
↑  ראו למנצח לדוד, מהדורת שיח ישראל תשס"ב, עמ' כא כב. מתוך מצבתו שהתגלתה מחדש. במקורות אחרים (שלמה אברהם רוזאניס, קורות היהודים בתורקיה וארצות הקדם, סופיה, תרצ"ז-תרצ"ח, ח"ה, עמוד 275, באתר היברובוקס הופיע תאריך פטירתו בשנת תקנ"ב
↑  אין להחליפו עם רבי דוד פארדו ה(1), רב באמסטרדם, קרוב משפחתו שחי כמאה שנה לפניו. וכן אין להחליפו עם רבי דוד פארדו ה(3) שהיה בנו של רבי יוסף ש"ץ מלונדון, שהביא לדפוס את ספרו של אביו, "שלחן הטהור", וכן אין להחליפו עם רבי דוד פארדו ה(4) שהיה קרוב משפחתו ושאר בשרו של השושנים לדוד וגם נקרא בשם רבי דוד פארדו והתגורר עד סוף ימיו בוונציה והיה נשוי לאשה בשם שרה, ומוזכר בהקדמת הספר קהלת יעקב (מאת רבי יעקב פארדו בן רבי דוד חיים פארדו ובייאנקא פארדו)
↑  ד"ה דברים הדברים לעזרת ה' וכו'
↑  ראו שושנים לדוד ברכות ח' ח':"בגין דמההוא גזעא קדישא קאתינא".
↑  ראו מכתם לדוד חושן משפט סימן ט"ז
↑  ראו הקדמת שושנים לדוד
↑  לפי דוד הלחמי, חכמי ישראל ח"א, תל אביב תשי"ח, עמוד קעג, הכתרתו כרבה של סרייבו הייתה כבר בשנת תקכ"ח (1768). לפי הרב ישכר בעריש וייס, תקכ"ה
↑  ראו ספר החיד"א, ירושלים תשי"ט, עמ' תצ"ח, וכן בהסכמת החיד"א לספרו של רבי יעקב פארדו, בנו של רבי דוד, קהלת יעקב
↑  ראו על כך: יוסף ויכלדר, מחלוקת בין מחותנים, מוסף המבשר "תורני", י"ח טבת תשע"ב
↑  ראו חסדי דוד, חלק א' דף ע"א עמוד ד', ד"ה ויתאו
↑  הוקמה על ידי הנדיב אברהם בן נתן, לזכרו של רבי אברהם אזולאי.
↑  ראה הקדמת ספר קהלת יעקב מאת בנם רבי יעקב פארדו
↑  מחבר הספר "יד אהרן" ועוד
↑  צדק ומשפט, חושן משפט סימן ל"ד סעיף כ"ז.
↑  יש אומרים ש"קשיא" היא קושיה שניתן לתרצה, שלא כ"תיובתא".
| תוספתא |
| --- | --- | --- |
| כתבי יד ומהדורות יסוד | כתב יד ארפורט (המאה ה-12) • כתב יד וינה (המאה ה-14) • דפוס ונציה (1521-2) • כתב יד לונדון (המאה ה-15) • קטעים מהגניזה הקהירית (תקופת הגאונים) • קטעים מגניזות אירופאיות (ימי הביניים) |  |
| מהדורות מדעיות | מהדורה משה שמואל צוקרמנדל (כתב יד ארפורט) • מהדורת שאול ליברמן (כתב יד וינה) |  |
| פרשני התוספתא | רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר • רבי דוד פארדו (חסדי דוד) • רבי שמואל אביגדור תוספאה (מנחת ביכורים) • רבי יחזקאל אברמסקי (חזון יחזקאל) • רבי יצחק שבדרון (מנחת יצחק, שירי מנחה) • שאול ליברמן (תוספתא כפשוטה) • רבי יונה בן גרשון מווילנא (ריב"ג מווילנא) |  |
| חוקרי התוספתא | משה שמואל צוקרמנדל • שאול ליברמן |  |
ספרות חז"ל: המשנה • תלמוד בבלי • תלמוד ירושלמי • מדרשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297415905171  GND: 104203390  ISNI: 0000 0001 1745 8876  LCCN: n88074422  NTA: 297530496  SELIBR: 266692  SUDOC: 077841050  VIAF: 15201968   WorldCat (עם VIAF): 15201968
פרס אן וארי רוזנבלט לאמנות חזותית

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 סכום הזכייה:  40,000 שקל חדש 
 תקופת הפרס:  2016–הווה (כ־9 שנים) 
 נקרא על שם:  אן וארי רוזנבלט
 אתר רשמי
 
פרס אן וארי רוזנבלט לאמנות חזותית (באנגלית:  Ann and Ari Rosenblatt Prize for Visual Art) בשיתוף עם בית האמנים תל אביב הוא פרס שמוענק מדי שנה, החל בשנת 2016, לאמנים הפועלים בישראל במטרה לקדם ולעודד יצירה ישראלית. אן וארי רוזנבלט, תורמי הפרס, הם אספני אמנות ומייסדי הפרס. הפרס מיועד לאמנים אשר חלפו לפחות 8 שנים מסיום לימודיהם באקדמיות השונות, במהלכן הציגו לפחות 10 תערוכות יחיד וקבוצתיות בחללים נבחרים, ועבודותיהם תועדו והופיעו בקטלוגים או אמצעי פרסום אחרים.
לפרס בגובה 40,000 ש"ח שני חלקים:
מענק כספי שחלק ממנו מיועד לסיוע בהוצאות כמו יחסי ציבור והפקת קטלוג לתערוכה.
הצגת תערוכת יחיד באוצרותו של ניר הרמט בחלל הגלריה בבית האמנים תל אביב.
חברי ועדת הפרס

חברי ועדת הפרס הם: גליה בר אור: חוקרת אמנות ואוצרת, ד"ר קובי בן-מאיר: אוצר ראשי, מוזיאון חיפה לאמנות, דלית מתתיהו: אוצרת בכירה לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, אריה ברקוביץ: מנהל ואוצר ראשי, בית האמנים תל אביב, ניר הרמט: אוצר עצמאי וחוקר אמנות, אוצר תערוכת הפרס,אן וארי רוזנבלט, אספני אמנות, מייסדי ותורמי הפרס.