stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובה
היסטוריה

ראשית התפתחות הרובים הוא בסין, עם המצאת אבק השרפה. הסינים בנו רקטות, שהשתמשו בהן בחגיגות בדרך כלל (כמו זיקוקים). במאה ה־10 המציאו הסינים את רומח האש, תקופה שבה אבק השרפה נכנס לשימוש צבאי בסין. השימוש הפך לנפוץ לקראת אמצע המאה ה-13. אבק השרפה הגיע לאירופה במאה ה-13 ובעזרתו יכלו לייצר את כלי הירי הראשונים. הכלי הראשון שיוצר באירופה היה תותח מצור. תותחים אלו היו גדולים למדי ויכלו לירות פגזי אבן או מתכת על חומות הערים. חוסר הדיוק היה משווע, אך עם זאת לא היה קשה כל־כך לפגוע בחומות.
הרובים הראשונים היו גם הם בלתי מדויקים, ועד המצאת בריח הפתיל במאה ה-16 לא השתמשו בהם בכמויות גדולות בקרבות. בריח הפתיל נתן את התנופה לשימוש בארקבוז ולאחר מכן במוסקט. החיילים סודרו בגושים גדולים ובדרך כלל ירו במטחים.
התפתחות נוספת הביאה לכניסת בריח צור, שהשתמש בניצוץ הנגרם מחיכוך אבן צור כנגד לוחית פלדה להצתת התחמיש. רובים אלו הופיעו בסוף המאה ה-17, היו בשימוש עד אמצע המאה ה-19.
שיפור חשוב ביותר בתולדות הרובה הוא הופעת הקנה מחורק: קנה שלאורכו חרוטים סלילים המקנים תנע זוויתי לקליע ובכך מגבירים את יציבותו. שיפור זה תרם באופן משמעותי ביותר לדיוק הרובה ואפשר את פיתוח הקליעה והצליפה לרחוק.
שיפור נוסף היה רובים שנטענו דרך הבריח, במקום דרך הלוע. למרות שיש לטעון ידנית כל כדור מחדש ולבצע דריכה ידנית של הבריח דבר זה הגדיל את קצב הירי באופן ניכר. רובים כאלה הם מסוג רובה בריחי, והם רובים פשוטים, אמינים ודי מדויקים. עד היום יש שימוש ברובים בריחיים, בעיקר בתור רובים לקליעה, ספורט וציד. בהמשך התפתחו רובי הצלפים על בסיס רובים בריחיים מדויקים במיוחד.
התפתחויות נוספות הביאו לשימוש במחסנית. תחילה, ברובים בעלי מנגנון מכני, כאשר היורה היה צריך לדרוך את הרובה מחדש בכל פעם שרצה לירות. אחר כך, במאה ה-20, עברו לשימוש באנרגיית השרפה, שנפלטת כתוצאה מבעירת אבקת השרפה. אנרגיה זו דרכה את הרובה באופן אוטומטי. ראו רובה חצי-אוטומטי ורובה אוטומטי.
במאה ה-20 התפתחו מספר סוגי רובים: הרובים הבריחיים שוכללו ושופרו, הומצאו רובים מיטענים, בהם טעינת ודריכה הכדור נעשית באופן ידני על ידי ניצול האנרגיה שנוצרת בתהליך הירייה. דוגמה לרובים אלה הם ה-M1 גאראנד וה-M1 קרבין ששירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בסוף מלחמת העולם השנייה פותחו רובי הסער הראשונים: מדובר ברובים בעלי נצרה-בוררת המסוגלים הן לירי חצי-אוטומטי ("בודדות") והן לירי אוטומטי מלא ("צרורות"), ובנוסף היו בעלי טווח ועוצמת אש של רובה ולא של תת-מקלע שהיה מוגבל לטווחים של עד 200 מטר.
בשנות המלחמה הקרה פותחו שניים מרובי הסער הנפוצים ביותר בעולם: הקלשניקוב AK-47 הסובייטי, שהופץ בקרב מדינות הגוש המזרחי וארגוני גרילה וטרור רבים, ורובה ה-M-16, שחולק למדינות העולם המערבי וברית נאט"ו. רובים אלה נמצאים בשירות פעיל עד היום, הן בדגמים המקוריים והן בדגמים משופרים.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 לא חלו שינויים משמעותיים במכלול (מנגנון הפעולה) אך המעצה שודרג באופן ניכר ורובים רבים עברו לתצורה המודרנית (ראו בהמשך) של ה-AR-15 ודומיו. על המתפסים נוספו מתאמי פיקטיני המאפשרים התקנה מהירה ופשוטה של מגוון עזרים טקטיים כגון כוונות למיניהן ודורגל והקת הוחלפה בקת מתכווננת קלה מחומרים סינתטיים. כמו כן פותחה תצורה מהפכנית בשם בולפפ בה המכלול נמצא בקת, מקדים את ההדק, ובכך מאפשר ייצור רובה קצר עם קנה ארוך.
מבנה הרובה

הרובה מורכב ממספר חלקים:
הקנה - דרכו נורה הקליע.
המכלול - מנגנון הפעולה של הרובה המבצע את הירי (ראו פסקה הבאה). כולל את הבריח, ההדק, הפטיש, הנוקר ובית הבליעה.
המעצה - הכיסוי של הקנה והמכלול, שמשמש גם כשלדה לרובה וכממשק בין הרובה ליורה. חלקו הקדמי, המכסה את הקנה נקרא "מתפסים", וחלקו האחורי נקרא "קת". המעצה נקרא בשם זה מכיוון שבעבר - ובהרבה רובים גם היום - הוא עשוי מעץ. ברובים צבאיים מודרניים מחליפים את העץ באלומיניום או פלסטיק, מכיוון שהם קלים יותר ופחות רגישים ללחות.
מבנה הרובה > מנגנון הפעולה של רובה

מנגנון הפעולה של רובה, הנקרא בעברית "מכלול" ובאנגלית "Action" (מילולית: "פעולה") הוא המנגנון המכני ברובה האחראי על ירי הכדור, וכולל בין השאר את הבריח ואת הנוקר.
באופן סכמתי מאוד, מנגנון הירי פועל באופן הבא:
הבריח גורף כדור מהמחסנית ודוחף אותו לתוך בית הבליעה.
לחיצה על ההדק משחררת את הפטיש שמכה על הנוקר.
הנוקר מכה בפיקה שעל הכדור וגורם לפיצוץ החנ"ה/אבש"ש (חומר נפץ הודף / אבק שרפה שחור) הנמצא בתרמיל.
הגזים שנפלטים מהפיצוץ מאיצים את הקליע במורד הקנה.
החריצים הסליליים (בקנה מחורק) שעל הקנה גורמים לקליע להסתובב סביב צירו ולפתח מומנט התמד סיבובי המגביר את יציבותו ואת דיוקו.
רובים חצי־אוטומטיים ואוטומטיים מנצלים את הרתע או הגזים שנוצרים בירי בשביל לדרוך כדור נוסף אל בית הבליעה ולבצע עוד מחזור ירי.
ניתן לסווג רובים לפי מנגנון הפעולה שלהם, הסיווג הגס אך המקובל ביותר הוא:
רובה בריחי: יש לדרוך לפני כל ירייה, לחיצה על ההדק רק יורה את הקליע.
רובה חצי־אוטומטי: לחיצה על ההדק יורה את הקליע ומבצעת דריכה, כלומר: גורפת כדור מהמחסנית אל תוך בית הבליעה.
רובה אוטומטי: כל עוד ההדק לחוץ, מתבצע מחזור ירי מלא. אז נורה כדור וכדור חדש נגרף אל בית הבליעה ואז נורה בשנית. בדרך כלל רובים אוטומטיים מסוגלים לקצב אש גבוה.
מבנה הרובה > המעצה

מעצה הוא החלק בכלי הירי העוטף את המכלול והקנה ומשמש כשלדה לרובה. מחלקים אותו לשני חלקים: מתפסים - שזה החלק הקדמי שעוטף את הקנה; והקת - החלק האחורי שמשמש כממשק בין היורה לרובה. באנגלית המתפסים והחלק העוטף את המכלול נקראים Receiver והקת נקראת Stock. בעבר המעצה היה עשוי מעץ ומכאן המונח בעברית. מונח זה נשאר בשימוש גם בימינו, אף שכיום רוב המעצים אינם מיוצרים עוד מעץ אלא ממתכות וחומרים סינתטיים.
למעצה יש מספר תפקידים:
להחזיק את הרובה - כלומר: לאגד את המכלול, הקנה ועזרים טקטיים נוספים (כגון כוונת) בפלטפורמה קשיחה.
להגן על הקנה והמכלול מפני תנאי הסביבה (כגון לחות או אבק).
לשמש ממשק בין הרובה ליורה - היורה אוחז ברובה כאשר ידו החזקה מונחת על ידית האחיזה והאצבע על ההדק, קת הרובה מושענת על שקע הכתף של היורה, והיד החלשה של היורה אוחזת במתפסים.
המעצה מופיע בשתי תצורות עיקריות:
התצורה הקלאסית: הקת של הרובה קשיחה ונמוכה מגובה הקנה, עם ידית אחיזה מעוקלת הנמשכת עד למתפסים, שבדרך כלל אין עליהם מסילות.
התצורה המודרנית: קת קשיחה, מתכווננת או מתקפלת בגובה הקנה וידית אחיזה דמוית AR-15 (מכונה "Pistol Grip"). ברובים המודרניים המתפסים מדוגמים במסילות פיקטיני להתקנה מהירה של עזרים טקטיים שונים.
רובה M14 עם מעצה קלאסי מעץ בתצורה הקלאסית: קת של רובה ציד נמוכה מגובה הקנה, עם ידית אחיזה מעוקלת ומתפסים ללא מסילות.
רובה M16 עם מעצה מודרני מחומרים סינתטיים, כאשר ידית האחיזה מופרדת מהקת, ובמתפסים יש מסילות פיקטיני.
סוגי רובים > לפי תצורה

רובה קלאסי: רובה בתצורה הקלאסית בה המכלול נמצא בין הקנה הארוך להדק, והמעצה שלו אחוד ובעל קת ארוכה וכבדה. רובה כזה נקרא לרוב פשוט "רובה" ללא מינוח מיוחד.
קרבין: רובה בעל קנה וקת מקוצרים. במקור נועד לצנחנים, פרשים וחילות תומכי לחימה.
רובה Bullpup: רובה שבו שהמחסנית והמכלול ממוקמים מאחורי ההדק, באזור הקת, וכך ניתן לקצר את הרובה מבלי לקצר את הקנה.
Shotgun: רובים חלקי קדח שיורים בדרך כלל תרמיל עם עשרות כדוריות עופרת ולא קליע מוצק. תרגום מקובל בעברית למונח "Shotgun" הוא רובה ציד, אם כי תרגום זה שגוי מאחר שאין חפיפה מוחלטת בין שתי הקבוצות. רובי שוטגאן נפוצים מאוד בשימוש משטרתי לצורכי פריצת דלתות וחבלה וסילוק פצצות.
רובי איירסופט: רובי אימון ומשחק שיורים כדורים לא-קטלניים ומעוצבים כרפליקה (העתק) של רובים אמיתיים. משמשת למשחק של מיומנות בין קבוצות הדומה למשחק הפיינטבול. יש המסבירים כי רובי האיירסופט יוצרו על מנת לתת חוויה מציאותית יותר למְשחקים במשחק. רובי האיירסופט יורים כדורי קרמיקה בקוטר 6 מ"מ ויכולים לפצוע במידה ולא משתמשים באמצעי מיגון. רובי איירסופט קימים מזה 30 שנה בצורתם הנוכחית, ונפוצים בעולם כולו כספורט בעל ערכים ייחודיים לו. רובי האיירסופט נמצאים בשימוש באימונים של כוחות הביטחון בישראל.
סוגי רובים > לפי שימוש

רובה קליעה/ספורט: רובה קל, לרוב בקליבר קטן, המשמש לירי ספורטיבי וקליעה למטרה.
רובה ציד: רובה המשמש לציד בעלי חיים. גם רובי צלפים וגם רובי שוטגאן משמשים למטרה זו.
רובה פילים: רובה ציד בקליבר גדול המיועד לציד פילים.
רובה שירות: רובה צבאי המשמש כנשקו האישי של החייל ובפרט של לוחם חיל הרגלים. כיום רוב רובי השירות הם רובי סער רגילים או מקוצרים.
רובי סער: רובים אוטומטיים בעלי נצרה בוררת של ירי בבודדת, צרור או באוטומט - המשמשים כנשק האישי העיקרי של חיל הרגלים.
רובי צלפים: רובים המשמשים לצליפה - ירי מדויק לטווחים קצרים, בינוניים, ארוכים ואף ארוכים מאוד (כ-2 קילומטר). רובי צלפים ייעודיים מתוכננים ומורכבים בצורה קפדנית על מנת להבטיח דיוק מרבי ופעולה אמינה גם בתנאי שדה וקרב. הם מהווים חלק במערכת נשק צלפים הכוללת גם כוונת טלסקופית, תחמושת צליפה ואמצעי ייצוב (כגון דורגל או חצובה).
רובה נגד חומרים/רובה נגד ציוד: רובים כבדים בעלי קליבר של 0.5 אינץ' ומעלה, כגון 0.5 BMG, המיועדים לחדור דרך שריון ולגרום נזק למבנים, רכבים ומטעני נפץ. הרובה הנפוץ ביותר בעולם מסוג זה הוא הבארט M82A1.
רובה נגד טנקים: רובה בקליבר גדול שנועד לפגוע ברכב קרבי משוריין ובעיקר בטנקים. כיום לא נמצא בשימוש בשל שיפור בשריון לכלי רכב.
התקנים נוספים ועזרים טקטיים

כוונת טלסקופית – כוונת בעלת אופטיקה משוכללת, המגדילה את המטרה ומאפשרת ירי מדויק לטווחים ארוכים.
אמצעי ראיית לילה – אמצעי דימות שמאפשר לכוון את הרובה גם בחושך. יכול לבוא כאמצעי נפרד המותקן אחרי הכוונת (כגון "קליפ און") או כאמצעי אחוד הכולל גם כוונת אופטית בתוכו.
סתרשף – עיצוב מיוחד לקצה הקנה של הרובה, שמטרתו פיזור רשף הירייה, במטרה למנוע זיהוי של מקור הירי. המילה היא הלחם של המילים "סתר" (מהמילה לסתור, כלומר לפזר) ו"רשף". תפקיד נוסף של הסתרשף הוא הפניית חלק מהגזים הנוצרים בזמן הירי, בכיוון ניצב לקנה (במקום שיפלטו קדימה דרך הלוע). כך קטן הרתע כתוצאה מהירי וקטנה תזוזת הכוונת מהמטרה, מה שמקל על ירי מהיר של כדור נוסף לאותה המטרה.
תושבת לכידון – מאפשרת התקנת כידון בקצה הרובה.
דורגל – חצובה דו-רגלית המאפשרת להשעין את הרובה על משטח מוצק ועוזרת בייצובו בעת הירי.
רומה רימונים – התקן המולבש בקצה הקנה של הרובה, ומאפשר ירי רימונים באמצעות הרובה עצמו על ידי לחיצה על ההדק.
מטול רימונים – התקן המולבש מתחת לקנה ויורה רימונים.
ציין לייזר – כלי עזר לכיוון הרובה, הלייזר מציין את נקודת הפגיעה המשוערת של הכדור שיירה הרובה.
ידית הסתערות – משמשת לאחיזה נוחה יותר של הרובה במתפסים הקדמיים.
משתיק קול – התקן המולבש בקצה הקנה ומאפשר הפחתה משמעותית של הרעש הנוצר מהירי על ידי האטת התפשטות הגזים וכליאתם.
ראו גם

התפתחות כלי הירי
מקלע
אקדח
רובה צלפים
קליע
רובה מוסקט
רובה לי אנפילד משנת 1939
רובה M-16 (למעלה) ורובה AK-47 (למטה). שני רובים אלה, על שלל דגמיהם וגרסאותיהם, הם רובי הסער הנפוצים ביותר בעולם.
חלקי הרובה - לחצו על התמונה להגדלה
צלף מתפעל רובה צלפים בריחי M40A3 הנמצא בשירות חיל הנחתים האמריקני.
רובה שירות בריחי M1903 ספרינגפילד עם מעצה קלאסי שעשוי מעץ.
תבור TAR-21, רובה סער בולפפ ישראלי.
רובה M4A1 קרבין - רובה סער מודרני בתצורת קרבין ("מקוצר") המשמש כרובה שירות בצה"ל ויחידות עילית בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
רובה צלפים רמינגטון M24 - רובה בריחי בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו.
רובה צלפים בארט MRAD - רובה בריחי מודולרי מודרני התומך במספר קליברים
רובה קרבין M4A1 שניתן להתקין עליו מגוון עזרים טקטיים, לרבות מסילת פיקטיני, ידית הסתערות, כוונות השלכה, כוונות טלסקופיות, אמצעי ראיית לילה, ומטול רימונים M203.
רובה צלפים כבד נגד ציוד, מדגם בארט M82A1.
EpiVacCorona

| --- | --- |

 בטיחות
 מעמד חוקי:  נרשמה
 
EpiVacCorona (ברוסית: ЭпиВакКорона) הוא חיסון נגד מחלת נגיף קורונה 2019, שפותח במרכז המדעי הממלכתי "וקטור". הוא נרשם ב-14 באוקטובר 2020.
מאפיינים

החיסון הוא פפטיד, כלומר אינו מכיל חומר ביולוגי ומורכב משברים קצרים מסונתזים מלאכותיים של חלבונים נגיפיים (פפטידים). החיסון מכיל ערבוב של שלושה תאי אנטי-גן מתאי S לנגיף SARS-CoV-2. זריקת החיסון ניתנת בשתי פעימות עם מרווח של 14–21 יום. החיסון נעדר מרכיבים חלבוניים, כאשר היעדר חלבונים ויראליים מאפשר את השימוש הרחב בחיסון מחדש של חולים שקודם לכן חוסנו בחיסונים אחרים. עם זאת, החסינות שנוצרת כתוצאה מהמחלה לא תימשך לכל החיים ויש להתחסן אחת לכמה זמן.
פיתוח

החיסון פותח על ידי מדענים מנובוסיבירסק בשיתוף עם אוניברסיטת נובוסיבירסק. לדברי החוקרים, העבודה על החיסון החלה בסוף ינואר, שבועיים בלבד לאחר הדיווח על התפרצות חדשה של נגיף הקורונה בסין.
ניסויים קליניים

השלבים הראשונים והשניים של הניסויים הקליניים נערכו מיולי עד ספטמבר 2020 על 100 מתנדבים. השלב השלישי של הניסויים הקליניים החל בנובמבר 2020 על 3,000 נבדקים לאחר שחרור מנות נוספות של החיסון.
רישום

ב-30 בספטמבר 2020 החיסון נרשם כפטנט על ידי המכון הפדרלי לקניין תעשייתי, כחיסון שני ברוסיה לצד Gam-COVID-Vac. באוקטובר 2020 החל ייצור המוני של החיסון, במקביל להכנות לעריכת השלב השלישי של הניסויים, כאשר אם התוצאות יהיו משביעות רצון, הפצתו לציבור מתוכננת לינואר 2021 וההזרקה בהתנדבות וללא עלות עבור אזרחי רוסיה.
החיסון סופג ביקורת רבה על יעילותו והוא נרשם בנוסף לרוסיה, בטורקמניסטן ב-29 בינואר 2021.
EpiVacCorona N

EpiVacCorona N היא גרסה החדשה של החיסון, שכמו גרסתו הראשונה "EpiVacCorona", מבוססת על אנטיגנים פפטידיים. אלא שהוא שונה באופן מהותי מהגרסה הקודמת (במאפיינים טכנולוגיים של ייצור). יתר על כן, החיסון החדש מהווה גם השעיה למתן תוך שרירי והוא ניתן בשלוש מנות (במרווחים של 21 ו-60 יום).
ועדת האתיקה של משרד הבריאות הרוסי אישרה את מחקר החיסון החדש "EpiVacCorona-N" במרץ 2021. על פי רישום האישורים לניסויים קליניים, ניסויים קליניים בשלב I ו-II של החיסון החדש החלו ב-8 באפריל ויסתיימו ב-30 בספטמבר 2021. בניסויים ישתתפו מתנדבים בגילאי 18 עד 60, המספר המתוכנן של מתנדבים אלה הוא 300 איש. המסמכים לרישום החיסון הוגשו ב-28 ביוני 2021 והיא נרשמה כחיסון רוסי חמישי במשרד הבריאות של רוסיה ב-27 באוגוסט 2021.
ראו גם

מגפת הקורונה
מגפת הקורונה ברוסיה
פיתוח תרופות וחיסונים למחלת COVID-19
Gam-COVID-Vac
Brilife
אדלר חומסקי & ורשבסקי

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1996 (שותפות אדלר-חומסקי) – הווה
 מיקום המטה:  רח' מנחם בגין 50, תל אביב
 מוצרים עיקריים:  תקשורת שיווקית,פרסום וייעוץ תקשורתי
 הכנסות:  113.6 מש"ח (2007)
 רווח:  26.7 מש"ח (2007)
 יו"ר:  ראובן אדלר
 מנכ"ל:  אייל חומסקי
 עובדים:  374 (סוף 2007)
 
אדלר חומסקי & ורשבסקי הוא שם המותג של קבוצת הפרסום מהגדולות בישראל, אדלר חומסקי תקשורת שיווקית בע"מ. הקבוצה משמשת כנציגה בישראל של סוכנות הפרסום הבינלאומית Grey Advertising Inc.
הקמה

משרד הפרסום הוקם ב-1996 על ידי ראובן אדלר ואייל חומסקי, ב-1998 רכשו את חברת הפרסום ורשבסקי פרייליך דובב IMC בע"מ שהייתה בבעלות שמואל ורשבסקי, וב-2003 עברו לפעול תחת החברה הנוכחית.
בעלות החברה

בין אוגוסט 2007 לאוגוסט 2008, נסחרו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב כחברה ציבורית, לאחר שהייתה למשרד הפרסום הראשון בישראל שהונפק בבורסה.
נכון ליולי 2008, התחלקה בעלות החברה בין ראובן אדלר ואייל חומסקי, שהחזיקו כל אחד ב-34% מהחברה, והשאר בבעלות בעלי עניין אחרים והחזקות ציבור. שמונה חודשים לאחר הנפקתה, הודיעה החברה על רצון לרכישת כל מניותיה חזרה מהמשקיעים בבורסה, בפרמיה של 62% מהמחיר באותה עת, (אך 8% פחות מהמחיר בהנפקה), ולחדול מלהיות חברה ציבורית, הצעת הרכש התקבלה..
ב-2016, עבר מטה החברה ממגדל אלקטרה ברחוב יגאל אלון בתל אביב לרחוב מנחם בגין בעיר, תמורת דמי פינוי שהוערכו ב-40 מיליון ש"ח מחברת גוגל ישראל.
ב-25 בינואר 2022, נפטר ראובן אדלר.
תחומי פעילות

קבוצת אדלר-חומסקי מונה 14 חברות פעילות ומעסיקה כ-370 עובדים. בנוסף למשרד הפרסום הקבוצה כוללת סטודיו לעיצוב, משרד פרסום אינטראקטיבי, משרד פרסום מגזרי (רוסי, ערבי, חרדי), משרד פרסום לתקציבים קטנים, וכן חברת שיווק ישיר. בנוסף הקבוצה עוסקת בהשקעות בחברות הזנק, ייעוץ אסטרטגי וניהול משברים. בשנת 2007 מרבית ההכנסות נבעו מפרסום קלאסי - כ-81%, פרסום באינטרנט היווה 7% ופרסום מגזרי כ-7.5%.
בינואר 2022 מונה ערן אלדד למנכ"ל חברת INTERACTION המנהלת את הפעילות הדיגיטלית של לקוחות קבוצת אדלר חומסקי.
תחומי פעילות > בין הלקוחות

בין הלקוחות הגדולים של אדלר-חומסקי מצויים קבוצת בזק (בזק, בזק בינלאומי ופלאפון תקשורת), מפעל הפיס, פרוקטר אנד גמבל, בנק הפועלים, יפאורה-תבורי, וניופאן. אדלר-חומסקי הפיקו את קמפיין "דוד הכי טוב" של חברת הביטוח ישיר איי.די.איי. בגין קמפיין זה הוגשה תביעה כנגד החברה, בה נקבע כי משרד הפרסום העתיק את הדמות של "דוד הכי טוב", והפר זכויות יוצרים. משרד הפרסום נאלץ לשלם פיצויים של 400,000 ש"ח.
החברה שימשה כמשרד הייעוץ והפרסום של מפלגת קדימה, בפברואר 2008 הודיעה החברה לבורסה כי חתמה על הסכם בסך של כ-10 מיליון ש"ח לייעוץ אסטרטגי לבחירות המוניציפליות הצפויות להתקיים בנובמבר 2008, מספר ימים לאחר מכן ביטל אהוד אולמרט את ההסכם, לאחר שהתכחש לתביעת החברה לתשלום חוב בסכום דומה בגין ייעוץ למפלגה בימי אריאל שרון.
הערות שוליים

↑  טלי ציפורי וענת ביין-לובוביץ', ‏אדלר-חומסקי הגישו הצעת רכש בפרמיה של 62% במטרה להימחק מהמסחר בבורסה, באתר גלובס, 10 ביולי 2008
↑  אורן פרוינד, האקזיט של אדלר חומסקי: מתפנים ממגדל אלקטרה ב־40 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 24 במאי 2016
↑  היועץ האסטרטגי ראובן אדלר הלך לעולמו בגיל 78, באתר מעריב אונליין, 25 בינואר 2022
↑  [https://www.ice.co.il/positions/news/article/840282 מינוי חדש באדלר חומסקי: זה המנכ"ל החדש של INTERACTION
], באתר ICE
↑  בן כספית, מעשה במפלגת קדימה, משרד אדלר חומסקי ו-10 מיליון שקל שנמחקו, באתר nrg‏, 13 ביוני 2008
דין פיליפס

דין בנסון פיליפס (באנגלית: Dean Benson Phillips; נולד ב-20 בינואר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי-יהודי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת מינסוטה בין השנים 2025-2019. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2024 התמודד מול הנשיא המכהן ג'ו ביידן, אך הפסיד בפער עצום.
ביוגרפיה

פיליפס נולד ב-1969 בסיינט פול, בירת מינסוטה, בנם של דידי כהן וארטי פפר. ארטי, קפטן בצבא ארצות הברית, נהרג במלחמת וייטנאם כאשר פיליפס היה בן חצי שנה. ב-1972 נישאה דידי לאדי פיליפס, יורש של "חברת הזיקוק פיליפס" ובנה של פאולין פיליפס, שייסדה את טור הייעוץ הידוע "אבי היקרה".
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עבר פיליפס לעיר אדינה שבמינסוטה, שם למד בבית הספר היסודי "היילנדס". ב-1987 סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד באוניברסיטת בראון השוכנת בפרובידנס שברוד איילנד, שם השלים לימודי תואר ראשון ב-1991. לאחר לימודיו ברוד איילנד, שב פיליפס למינסוטה והצטרף לעסקי סטארט-אפ שהפיקו ציוד ולבוש לרוכבי אופניים. בשנת 2000 השלים פיליפס באוניברסיטת מינסוטה לימודי תואר שני במנהל עסקים.
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודד פיליפס לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת מינסוטה. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית התמודד מול קול יאנג, אותו הביס ברוב של 81.6% מהקולות. פיליפס זכה בכל שלושת מחוזות מינסוטה התחומים במחוז הקונגרס אליו התמודד. ביום הבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית וחבר בית הנבחרים המכהן אריק פולסן עם 55.6% מקולות הבוחרים. עם השבעתו לתפקיד בראשית ינואר 2019, נהיה לדמוקרטי הראשון שייצג את המחוז מאז 1961.
ביולי 2023 פרסם פיליפס כי בכוונתו לקרוא תיגר על נשיא ארצות הברית המכהן ג'ו ביידן במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית ב-2024. באוקטובר הודיע על פרישה מתפקידו כיושב ראש משותף של ועדת המדיניות והתקשורת של הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים בעקבות חילוקי דעות שנתגלעו בינו לבין עמיתיו בדבר הפריימריז הנשיאותיים ב-2024. ב-27 באוקטובר 2023 הכריז פיליפס באורח רשמי של מסע הבחירות שלו לנשיאות בקונקורד, בירת ניו המפשייר. במרץ 2024 הסיר את מועמדותו.
פיליפס גרוש ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  חיים איסרוביץ, ‏נשיאת בית כנסת ושני חיילים: הישגים לקהילה היהודית בבחירות אמצע הקדנציה, באתר מעריב אונליין, 7 בנובמבר 2018
↑  ביוגרפיה, באתר הספרייה הווירטואלית היהודית (באנגלית)
↑  בן פראקטנברג, ‘Dear Abby’s Jewish Grandson Wins Primary In Minnesota Swing District, באתר Forward‏, 14 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  קלי סמית' ואריק רופר, Dean Phillips defeats Rep. Erik Paulsen for Third District seat, which was Minnesota's most expensive House race, באתר סטאר טריביון, 7 בנובמבר 2018 (באנגלית)
↑  ריד אפסטיין, Rep. Dean Phillips Says He Is Considering a Run Against Biden, באתר הניו יורק טיימס, 29 ביולי 2023 (באנגלית)
↑  אנג'אלי היון, House Democrat Leaves Leadership Position After Teasing Run Against Biden, באתר הניו יורק טיימס, 2 באוקטובר 2023 (באנגלית)
↑  אלנה שניידר, Biden camp plays it cool. But Dean Phillips’ bid is on their radar, באתר פוליטיקו, 28 באוקטובר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1307636756  LCCN: no2021012203  SNAC: w6zm67g5  US Congress: P000616  VIAF: 4652161274883647650008   WorldCat (עם VIAF): 4652161274883647650008
אלכסנדר קיילנד (אסדה)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אסדת קידוח
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  חברת הקידוח סטוונגר נורווגיה
 חלק מסדרה:  הגז בים הצפוני 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Compagnie Francaise d’Entreprises Métalliques
 הושקה:  5 ביוני 1976
 תקופת הפעילות:  יולי 1976 – 27 במרץ 1980 (כ־3 שנים)
 אחריתה:  טבעה
 מיקום:  56°27′53″N 3°06′16″E﻿ / ﻿56.46472°N 3.10444°E﻿ / 56.46472; 3.10444 
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  123 הרוגים ו-89 ניצולים
 
אלכסנדר ל. קיילנד הייתה אסדת קידוח נורווגית שהתהפכה ב-27 במרץ 1980 בשדה הנפט אקופיסק שבים הצפוני, וכתוצאה מכך נהרגו 123 בני אדם. ההתהפכות הייתה האסון החמור ביותר במימי נורווגיה מאז מלחמת העולם השנייה ולאסון האסדה הימית הגדול ביותר נכון ל-2022. האסדה, הממוקמת כ-320 ק"מ מזרחית לדנדי, סקוטלנד, הייתה בבעלות "חברת הקידוח סטוונגר נורווגיה" והושכרה לחברה האמריקאית פיליפס פטרוליום בזמן האסון. האסדה נקראה על שם הסופר הנורווגי אלכסנדר לאנג קיילנד.
האסדה נבנתה כיחידת קידוח ניידת במספנה צרפתית, ונמסרה לחברת סטוונגר ביולי 1976. אסדת הקידוח הצפה לא שימשה למטרות קידוח אלא שימשה כמתקן צלול למחצה המספק מגורים לעובדי הים. עד 1978 נוספו לה מתחמי לינה נוספים, כך שניתן היה להכיל בה עד 386 אנשים. בשנת 1980 סיפקה לינה בים לאסדת הקידוח Edda 2/7C. בתוך כמה ימים היה אמור להתחיל חוזה חדש עם של הפעם כאסדת קידוח.
התאונה

בערב 27 במרץ 1980 היו יותר מ-200 גברים אחרי משמרת על גבי האלכסנדר ל. קיילנד. מזג האוויר היה גשום עם ערפל כבד, רוח עד 40 קשר (74 קמ"ש) וגלים של עד 12 מטרים. קיילנד זה עתה התרחקה מאסדת הקידוח Edda 2/7C.
דקות לפני השעה 18:30 חשו האנשים שהיו על הסיפון 'איזושהי רעד'. לפתע קיילנד שינתה זווית מעל 30° ואז התייצבה. חמישה מתוך ששת כבלי העוגן נשברו, הכבל היחיד שנותר מנע מהאסדה להתהפך. זווית הנטייה המשיכה לגדול ובשעה 18:53, כבל העוגן שנותר נשבר והאסדה התהפכה.
130 גברים היו בחדר האוכל ובקולנוע כשההתהפכות התרחשה. לקיילנד היו 7 סירות הצלה המכילות 50 איש ו-20 רפסודות המכילות 20 איש כל אחת. 4 סירות הצלה שוגרו, אך רק אחת הצליחה להשתחרר מכבלי ההנמכה (התקן בטיחות לא איפשר שחרור עד להסרת המתח מהכבלים). סירת הצלה חמישית נסחפה והתהפכה, יושביי הסירה אספו 19 גברים מהמים. שתיים מהרפסודות נותקו ו-3 גברים חולצו מהן. שתי רפסודות היכולות להכיל 12 איש הושלכו מאסדת הקידוח Edda 2/7C וחילצו 13 ניצולים. 7 אנשים נלקחו מהים בסירות אספקה ו-7 שחו ל-Edda.
איש לא חולץ על ידי ספינת הכוננות Silver Pit, שהגיעה בתוך שעה למקום. מתוך 212 האנשים שהיו על האסדה, 123 נהרגו, מה שהפך לאסון החמור ביותר בהיסטוריה הימית של נורווגיה מאז מלחמת העולם השנייה ולאסון האסדה הימי הקטלני ביותר בכל הזמנים עד לנקודה זו. רוב העובדים היו מרוגלנד. בסביבות השעה 21:30 ספינה של חברת Smitlloyd ההולנדית הגיעה למקום. הצוות של הספינה שמע אנשים צועקים לעזרה, אך בשל הערפל איש לא נראה. כלי השיט של Smitlloyd שהה במקום מספר ימים וסייע למבצע החילוץ המתואם.
החקירה

במרץ 1981 פורסם דוח החקירה וציין כי הגיעו למסקנה שקיילנד התמוטטה בעקבות סדק עייפות באחד מששת החיזוקים שלה (D-6), שחיבר את רגל ה-D שהתמוטטה לשאר האסדה. באזור הסדק היה ריתוך קטן בגודל 6 מ"מ שחיבר לוחית ל-D-6. לוחית זו החזיקה מכשיר סונאר המשמש במהלך פעולות קידוח. הריתוך הגרוע תרם להפחתה בחוזק.
יתרה מכך, החקירה מצאה סדקים קרים בריתוך הבסיסי. סדקים קרים בריתוך, ריכוזי מתח מוגברים עקב לוחית מוחלשת, פרופיל הריתוך הירוד ולחצים מחזוריים (שיהיו נפוצים בים הצפוני) תרמו כולם לקריסתה של האסדה. לפי הצבע על חלק מהמשטח השבור, הסדק נבע כנראה מעבודה לא נכונה במהלך בניית האסדה ב-1976. אלמנטים מבניים מרכזיים אחרים נכשלו ברצף, וערערו את המבנה כולו. התכנון של האסדה היה פגום עקב היעדר יתירות מבנית.
קיילנד נמשתה ב-1983 לאחר 3 ניסיונות. האסדה הושמדה מאוחר יותר באותה שנה בפיורד נדסטרנד לאחר שהושלמו חיפושים אחר גופות הנעדרים, כמו גם מספר בדיקות כדי לקבוע את סיבת האסון.
השלכות

בתגובה לאסון, החמירו מתקני הים הצפוני הימיים את ארגון הפיקוד שלהם, והגדירו סמכות ברורה שתורה על נטישה במקרה חירום. 14 הדקות שחלפו בין הכישלון הראשוני של הרגל להתהפכות האסדה הותירו חלון זמן שבו רוב אנשי הצוות שהיו על הסיפון היו יכולים להימלט לו היה מבנה פיקוד יעיל יותר.
הכישלון בפריסת סירות הצלה הוביל לחקיקה חדשה בנוגע להתקני הבטיחות לשחרור סירות הצלה על אסדות גז ונפט. כתוצאה מכך, ארגון הימאות הבין-לאומי הוציא דרישה שכל סירות ההצלה על ספינות סוחר יהיו מצוידות בווים שניתן לשחררם גם כשהם תחת עומס.
הערות שוליים

↑  "MSC Circular 1327". www.seapart.com. International Maritime Organisation. נבדק ב-3 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alexander Kielland Disaster". www.officerofthewatch.com. Officer of the watch. 29 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
שברים בצד ימין של המתקן
חלק מהחיזוק שכשל במהלך התאונה (מוצג במוזיאון הנפט הנורווגי)
מחוזות קונטיקט

במדינת קונטיקט שבארצות הברית ישנם 8 מחוזות.
הגדול שבמחוזות קונטיקט הוא מחוז ליצ'פילד (2,383 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז מידלסקס (956 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז פיירפילד (916,829 תושבים). עיר הבירה, הרטפורד, נמצאת במחוז הרטפורד.