stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אנדורה–יוון
סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין נסיכות אנדורה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה אנדורה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
קיימים אזרחים יוונים המתגוררים באנדורה אך אין שם קהילה יוונית. תיירים יוונים רבים בשנה נוסעים לאנדורה.
אזרחי יוון המבקשים לנסוע ולשהות באנדורה יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה. אזרחי אנדורה המבקשים לנסוע ולשהות ביוון יכולים לעשות זאת בחופשיות וללא אשרה.
נציגויות דיפלומטיות

יוון אינה מיוצגת באנדורה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. יוון האמינה את שגרירותה שבמדריד, בירת ספרד, על אנדורה.
אנדורה אינה מיוצגת ביוון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אתיופיה–ג'יבוטי

| יחסי אתיופיה–ג'יבוטי |
| --- | --- |
אתיופיה: ג'יבוטי


אתיופיה: ג'יבוטי
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 23,200
אוכלוסייה
132,911,662: 1,172,573
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 4,099
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 3,495
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: דמוקרטיה נשיאותית

יחסי אתיופיה–ג'יבוטי הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין רפובליקת ג'יבוטי.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1984. היחסים בין שתי המדינות היו טובים בדרך כלל. שתי המדינות חולקות בעלות על מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי. הרכבת עוברת דרך נמל ג'יבוטי, אשר דרכו ג'יבוטי מקיימת קשרי מסחר עם אתיופיה.
יחסים דיפלומטים

אתיופיה מחזיקה בשגרירות בג'יבוטי העיר. מאידך, ג'יבוטי מחזיקה בשגרירות באדיס אבבה ובקונסוליה בדירה דאווה.
ראו גם

יחסי ג'יבוטי-סומליה
יחסי אנדורה–מונקו

| יחסי אנדורה–מונקו |
| --- | --- |
אנדורה: מונקו


אנדורה: מונקו
שטח (בקילומטר רבוע)
468: 2
אוכלוסייה
82,180: 38,558
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,728: 8,784
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,360: 227,815
משטר
דיארכיה: מונרכיה חוקתית

יחסי אנדורה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות אנדורה לבין נסיכות מונקו.
היסטוריה

היחסים בין אנדורה למונקו כוננו ב-7 ביולי 2006.
שתי המדינות הן מדינות קטנות (מיקרו-מדינות), עשירות ומפותחות באירופה ושתיהן חברות בציר לא רשמי המונה את: ליכטנשטיין, מונקו, אנדורה, סן מרינו ואף לוקסמבורג כשלא מדובר בעניינים הקשורים לאיחוד האירופי. המדינות מרבות לשתף פעולה בענייני קבלה לאיחוד האירופי והמשך היותן חלק מהגוש האירופאי. במסגרת אותו הציר נערכה פגישה משולשת בין אנדורה, מונקו וסן מרינו ב-18 במרץ בשנת 2017 ברובע מונטה קרלו שבמונקו כדי לשוחח על ענייני האיחוד האירופי.
שלוש המדינות סיכמו על הכנות להצטרפות משותפת לאיחוד האירופי ועל תמיכה אחת בשנייה לכל אורך התהליך.
נציגויות דיפלומטיות

אנדורה אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. אנדורה מחזיקה מטה באנדורה לה ולה המיועד ליחסים עם מונקו.
מונקו אינה מיוצגת באנדורה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. מונקו מחזיקה שגרירות בפריז, בירת צרפת, הסמוכה לאנדורה וגם למונקו, שאמונה גם על היחסים עם אנדורה.
יחסי מרוקו–נורווגיה

| יחסי מרוקו–נורווגיה |
| --- | --- |
מרוקו: נורווגיה


מרוקו: נורווגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 323,802
אוכלוסייה
38,168,990: 5,588,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 485,513
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,697: 86,880
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי מרוקו–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין ממלכת נורווגיה.
היסטוריה

בין מרוקו לנורווגיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים שידעו עליות ומורדות. בין שתי המדינות התקיימו משברים על רקע חילוקי דעות.
היסטוריה > המשבר הדיפלומטי של 2009

נתינת המקלט של השגרירות הנורווגית לשני ילדים בעלי אזרחות כפולה מרוקאית-נורווגית בעת שברחו ממרוקו בשנת 2009 הובילה למשבר דיפלומטי בין שתי המדינות. הילדים נשארו בשגרירות למשך שלושה ימים. לאחר עזיבת הילדים, יום לאחר מכן, עזב השגריר הנורווגי את מרוקו. הרשויות המרוקניות לא הסכימו להגעת שגריר נורווגי חדש למרוקו למשך מספר שנים בעקבות המקרה.
היסטוריה > רצח מארן אולנד (2018)

בשנת 2018 נרצחה במרוקו מארן אולנד, תיירת נורווגית, יחד עם לואיזה וסטרגר, תיירת דנית. התיירות נרצחו על ידי המדינה האיסלאמית כנקמה על קרב דיר א-זור.
נציגויות דיפלומטיות

מרוקו מיוצגת בנורווגיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באוסלו, בירת המדינה.
נורווגיה מיוצגת במרוקו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה ברבאט, בירת המדינה. נורווגיה מיוצגת במרוקו גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמית שהיא מחזיקה באגאדיר, ובקזבלנקה.
יחסי אתיופיה–דנמרק

| יחסי אתיופיה–דנמרק |
| --- | --- |
אתיופיה: דנמרק


אתיופיה: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 43,094
אוכלוסייה
132,911,662: 5,983,727
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 67,550
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: מונרכיה חוקתית

יחסי אתיופיה–דנמרק הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לאתיופיה. דנמרק מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה, ואתיופיה מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה. יחסים דיפלומטיים כוננו בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומאז היו היחסים בין דנמרק לאתיופיה בעליות ומורדות. בשנת 2008 היצוא האתיופי לדנמרק הסתכם בכ-6.5 מיליון קרונה דנית, ואילו הייצוא הדני הסתכם ב-40.3 מיליון קרונה דנית. דנמרק מספקת עזרה וסיוע לאתיופיה באמצעות סוכנות הפיתוח הבינלאומית הדנית (DANIDA). אתיופיה היא מדינה שותפה של ה-DANIDA.
בשנת 1954 ביקר קיסר אתיופיה היילה סלסי בדנמרק בביקור ממלכתי, והממשלה הדנית העניקה לו את המסדר הגבוה ביותר של דנמרק, מסדר הפיל. שר החוץ הדני פר סטיג מולר ושר ההגנה סורן גייד ביקרו באתיופיה בשנת 2004, כדי לפגוש את יו"ר האיחוד האפריקאי באדיס אבבה. בשנת 2007 ביקרה שרת הפיתוח הדנית אולה טורנס באזור צפון וולו.
היסטוריה

מיסיונרים וסוחרים דנים רבים ביקרו באתיופיה לאורך המאה ה-20. דנים וסקנדינבים אחרים עזרו בבניית הכנסייה האוונגלית האתיופית מקנה יסוס. ביוני 1935, מעט לפני המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, עצרה דנמרק את משלוחי הנשק לאתיופיה, ומנעה מאתיופיה לקנות תחמושת. עם תחילת המלחמה, דנמרק הסירה את האיסור שלהם וסיימה את האמברגו. בשנת 1950 הצביעו דנמרק ו-15 מדינות אחרות באו"ם בעד החזרת אריתריאה ואתיופיה תחת שלטונו של היילה סלסי. במהלך הרעב באתיופיה (1983–1985) תרמה דנמרק עם נורווגיה בסך הכל 27.5 מיליון דולר.
לאחר מלחמת אריתריאה – אתיופיה משנת 1998 עד 2000 שלחה דנמרק 320 חיילים למשלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה לפקח על הפסקת אש במלחמות הגבול.
באפריל 2001 ביקר שר החוץ הדני, מוגנס ליקטופט, באתיופיה וקרא לחזק את קשריה עם אתיופיה.
דנמרק פתחה שגרירות באתיופיה בשנת 2004 ובנובמבר 2011 חתמה אתיופיה על הסכם שירות אווירי עם דנמרק.
סיוע דני

העמותה הלאומית הדנית דת הכנסייה סייעה בתקציב בסך 17 מיליון קרונה דנית לתוכנית לשימור קרקע ומים בדירה דאווה. מאז 1994 סייעה דנמרק עם 2.3 מיליון דולר לפרויקט מטעי עץ דלק באתיופיה. בשנים 1992–1994 סיפקה דנמרק לאתיופיה 80 מיליון קרונה דנית לשיקום המדינה. בשנים 2004–2008 סיפקה דנמרק לאתיופיה למעלה מ-140 מיליון קרונה דנית. בשנים 2008 ו-2009 הסתכם הסיוע הדני באתיופיה ב-100 מיליון קרונה דנית. במהלך בצורת מזרח אפריקה ב-2011 באתיופיה ובמדינות שכנות, תרמה דנמרק 130 מיליון קרונה דנית לאזור.
יחסי אבחזיה–ונואטו

| יחסי אבחזיה–ונואטו |
| --- | --- |
אבחזיה: ונואטו


אבחזיה: ונואטו
שטח (בקילומטר רבוע)
8,660: 12,189
אוכלוסייה
240,705: 329,625
תמ"ג (במיליוני דולרים)
: 1,126
תמ"ג לנפש (בדולרים)
: 3,417
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אבחזיה–ונואטו החלו כאשר ונואטו הכירה בעצמאותה של אבחזיה ב-23 במאי 2011. באותו יום נחתמה הצהרה משותפת על כינון יחסים דיפלומטיים. עם זאת, האופי המדויק של ההכרה היה שנוי במחלוקת ולא הוסדר עד יולי 2013. עם זאת, במהלך השנים כחלק ממשחקי הכוח המקומיים בממשלת ונואטו, ההכרה נדדה קדימה ואחורה. בשנת 2019 שר החוץ של ונואטו "אישר את תמיכתה של ונואטו בריבונותה של גאורגיה ושלמותה הטריטוריאלית" ולמעשה חזר בו מההכרה באבחזיה.
ונואטו הייתה המדינה החמישית החברה באומות המאוחדות שהכירה באבחזיה והראשונה שלא הכירה גם בעצמאותה של דרום אוסטיה.
היסטוריה > כינון יחסים ראשוני (מאי 2011)

ב-23 במאי 2011, נשיא תנועות העם נגריאמל וג'ון פרום, צ'יף העליון, טה מולי ונאוס מול סאקן גויסט, פרסם הודעת הכרה לאנשי אבחזיה. שבוע לאחר מכן, ממשלת ונואטו הביעה את תנחומיה לאבחזיה על פטירתו של הנשיא סרגיי בגאפש. ונואטו הבטיחה לממשלת אבחזיה שהיסודות שהניח הנשיא המנוח בכינון יחסים פוליטיים וכלכליים בין המדינות ימשיכו לשגשג. באותו יום, בראיון לערוץ Russia Today, מקסים גבינג'יה, שר החוץ האבחזי, הודיע כי ונואטו הכירה בעצמאותה של אבחזיה וכי נוצרו יחסים דיפלומטיים בין המדינות. ההסכם הדיפלומטי נחתם ב-23 במאי 2011 על ידי ראש ממשלת אבחזיה סרגיי שמבה וראש ממשלת ונואטו סאטו קילמן, וכן קבע משטר נסיעות ללא צורך בויזה בין שתי המדינות. לדברי גבינג'יה, המסמך הוחלף באוויר, ונוהל משא ומתן בחשאי במשך תקופה של מספר חודשים.
למרות ההכחשה הראשונית ב-3 ביוני על ידי הנציג הקבוע של ונואטו באומות המאוחדות, דונלד קלפוקאס, הכרה של ונואטו באבחזיה אושרה על ידי ממשלתה ב-7 ביוני ועותק של ההסכם שוחרר.
היסטוריה > ניסיון ביטול ההכרה על ידי אדוארד נטפיי (יוני 2011) ואישור מחדש לאחר מכן

ב-16 ביוני, השופט העליון וינסנט לונאבק מוונואטו קבע כי מאז בחירתו של סאטו קילמן לראשות הממשלה בדצמבר 2010 לא התרחשו בהצבעה חשאית, היא הפרה את סעיף 41 של החוקה, והוא החזיר את אדוארד נטפיי לתפקיד ראש הממשלה הזמני. ב-17 ביוני הודיע נטפיי כי הוא חוזר בו מההכרה של ונואטו באבחזיה, וכי הוא יבקש לכונן יחסים עם גאורגיה. עם זאת, שבוע לאחר מכן נבחר סאטו קילמן מחדש לראשות ממשלה, ובהודעה מ-1 ביולי 2011, הודיע שר החוץ של ונואטו אלפרד קרלוט לממשלת אבחזיה כי הקבינט של ונואטו "הצביע בעד תמיכה ברפובליקת אבחזיה תוך ייסוד קשרים דיפלומטיים ופיננסיים". הפתק גם חזר על כך שהתזכיר המקורי שנחתם ב-23 במאי על ידי ראשי הממשלה של שתי המדינות "נשאר בתוקף למרות הודעה מוקדמת יותר". ההכרה של ונואטו באבחזיה אושרה שוב ב-12 ביולי על ידי קרלוט, כשהיא מבטאת את "רצונה של ונואטו לכונן יחסים דיפלומטיים עם אבחזיה", וב-7 באוקטובר על ידי ממשלת ונואטו.
היסטוריה > חילופי דברים בין אבחזיה לוונואטו

טה מולי וונאוס מול סאקן (טי טם) גויסט, אחד התומכים החזקים בהכרה של ונואטו בעצמאות האבחזית, מונה לשגריר ונואטו עבור אבחזיה ומדינות אחרות, כולל רוסיה.
ב-12 ביולי 2011 הצהיר שגריר אבחזיה באזור אסיה-האוקיינוס השקט, יוריס גולביס, כי אבחזיה וונואטו מתכננים לחתום על הסכם מסגרת לשיתוף פעולה בתחום התרבות, הסחר והמגזר הבנקאי. לדבריו, ממשלת ונואטו אישרה פעמיים את כינון היחסים הדיפלומטיים עם אבחזיה ואת כוונתם לתרום לפיתוח קשרי ידידות בין שתי המדינות.
ב-30 ביולי 2011 שלח שר החוץ האבחזי מכתב ברכה לרגל חגיגת יום העצמאות בוונואטו, ובו נכתב "בעיקר ברצוני לציין מגמה חיובית שהתגלתה ביחסים בין מדינותינו. אני מקווה שהקשר שלנו ימשיך להתחזק ולהתפתח באותה דרך מועילה".[דרוש מקור][מפני ש...]
ב-28 בספטמבר 2011, טה מולי וונאוס מול סאקן גויסט, השגריר המיועד באבחזיה מוונואטו, בירך את הנשיא האבחזי החדש אלכסנדר אנקבב על השבעתו.
בינואר 2012 דווח כי אבחזיה מתכננת לייצא יין לוונואטו.
היסטוריה > כינון יחסים דיפלומטיים עם גאורגיה תחת שלטון קרקסס (שנת 2013)

ב-18 במרץ 2013, ג'וני קואנאפו, מנכ"ל ונואטו לענייני חוץ, הצהיר שמעולם לא כוננו יחסים דיפלומטיים עם אבחזיה. הוא אמר כי "היה בלבול לגבי מה שהממשלה התכוונה לעשות, וזה היה רק מכתב שקבע שאולי יש כוונה ליצור יחסים עם אבחזיה. אבל בנקודת הזמן הזו, אין שום פעולה בנושא ואין החלטה". משרד החוץ של אבחזיה הגיב בהצהרה וטען כי הם "לא קיבלו שום הודעה רשמית על ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות" וכי "ההכרה ברפובליקת אבחזיה היא בלתי הפיכה".
ב-20 במאי 2013, גאורגיה טענה כי מואנה קרקסיס קלוסיל, ראש הממשלה החדש של ונואטו, אישר כי ונואטו חזרה בה מהכרתה באבחזיה. עם זאת, למחרת הגיב סגן שר החוץ של אבחזיה, אירקלי חינטבה, ואמר כי לא התקבלה החלטה לבטל את היחסים הדיפלומטיים בין אבחזיה לוונואטו, וכי הצהרותיו של קלוסיל הן רק נקודת המבט האישית שלו שאינה תוצאה של החלטה רשמית של הממשלה.
ב-12 ביולי 2013 חתמו גאורגיה וונואטו על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים וקונסולריים. ההסכם, שנחתם במטה האומות המאוחדות, קבע: "רפובליקת ונואטו מכירה בשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה בגבולותיה המוכרים בינלאומית, לרבות אזוריה – הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה ואזור צחינבלי/דרום אוסטיה". בעוד נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי הודה לממשלת ונואטו על חזרתה מהכרתה, שר החוץ של אבחזיה, ויאצ'סלב צ'יריקבה, התעקש שוונואטו לא חזרה בה באופן רשמי מהכרתה באבחזיה.
היסטוריה > מגעים מחודשים בין אבחזיה לוונואטו (שנת 2015)

ב-30 במרץ 2015, במהלך ביקורו של שר החוץ של ונואטו, סאטו קילמן, במוסקבה כדי לדון בסיוע בעקבות הציקלון פאם, הוא נפגש עם עמיתו האבחזי ויאצ'סלב צ'יריקבה. שני הפקידים הביעו את רצונם לחזק את היחסים הבילטרליים, וצ'יריקבה הביע את תנחומיו והציע את עזרתה של אבחזיה לסיוע באסון. ב-31 במרץ, קילמן נשאל על ידי סוכנות הידיעות רי"א נובוסטי אם ונואטו עדיין מכירה באבחזיה. הוא השיב כי "שום דבר לא השתנה" ביחס להכרה של ונואטו באבחזיה בשנת 2011, אך ממשלת קרקסס החליטה לכונן יחסים דיפלומטיים עם גאורגיה ולא עם אבחזיה. הוא לא ראה שהיחסים הדיפלומטיים עם אבחזיה וגאורגיה עולים בקנה אחד, וקיווה שהיחסים הדיפלומטיים עם אבחזיה ייקבעו בקרוב. ביוני 2015, קילמן פוטר מתפקיד שר החוץ, בין היתר כתוצאה מפגישה זו, כאשר ראש הממשלה ג'ו נאטומן שב והבהיר את עמדת הממשלה לפיה "אבחזיה היא חלק מגאורגיה". עם זאת, בשבוע שלאחר מכן קילמן החליף את נאטומן כראש ממשלה.
היסטוריה > האישור של ונואטו על שלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה (שנת 2019)

ב-14 במרץ 2019, שר החוץ של ונואטו, ראלף רגנבאנו, נפגש עם עמיתו הגאורגי דייוויד זלקליאני בטביליסי. בעוד ששני הצדדים התחייבו להעמיק את הקשרים הדו-צדדיים, רגנבאנו "אישר את תמיכתה של ונואטו בריבונותה ובשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה", לפי משרד החוץ הגאורגי. זלקליאני הגיב "אנו אסירי תודה על כך שרפובליקת ונואטו היא עקבית במדיניות אי-ההכרה של מה שנקרא עצמאות של האזורים הכבושים של גאורגיה, תוך ציות מלא לנורמות ועקרונות היסוד של המשפט הבינלאומי". למחרת ביקר רגנבאנו בקו העימות ונחתם מזכר לשיתוף פעולה בין שני הצדדים.
בזמן שהיה בקו העימות, אמר רגנבאנו: "ונואטו תמיד הכירה בשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה. בשנת 2011 היה לנו שר שהביע עמדה אחרת. לדעתי הוא הושפע מאנשים מסוימים והכיר בעצמאותן של דרום אוסטיה ואבחזיה. החלטתו לא הייתה עמדה רשמית של המדינה". במילים אחרות, השר הסיר כל ספק במעמד ההכרה.
החלטות האו"ם על החזרת עקורים גאורגים

מאז הגשתה הראשונה של גאורגיה בשנת 2009 באספה הכללית של האומות המאוחדות של החלטה על "מעמדם של עקורים פנימיים ופליטים מאבחזיה, גאורגיה, ואזור צחינוואלי/דרום אוסטיה, גאורגיה", ונואטו תמכה בהחלטה החוזרת מדי שנה זו, בניגוד לשאר חברי האו"ם המכירים בעצמאותה של אבחזיה. רק בשנת 2015 היא נמנעה מהצבעה זו, דווקא כאשר היו לה בעיות ממשלתיות בנוגע להכרה (ראו לעיל).
הסכמים בינלאומיים

הצהרה משותפת על כינון יחסים דיפלומטיים
הסכם משטר נסיעות ללא ויזה
הסכם לשיתוף פעולה בתחום התרבות, המסחר והבנקאות (בהכנה)
שגרירים

שגריר ונואטו באבחזיה: השגריר הלא-תושב של ונואטו ברוסיה ובמדינות המזרח – טה מולי וונאוס מול סאקן (טי טם) גויסט
שגריר אבחזיה בוונואטו: השגריר הכללי של אבחזיה באזור אסיה-פסיפיק – יוריס גולביס, שבסיסו בפיג'י
יחסי טג'יקיסטן–לבנון

| יחסי לבנון–טג'יקיסטן |
| --- | --- |
לבנון: טג'יקיסטן


לבנון: טג'יקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
10,400: 144,100
אוכלוסייה
5,816,885: 10,639,944
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,937: 12,061
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,084: 1,134
משטר
רפובליקה

יחסי טג'יקיסטן–לבנון הם היחסים הבילטרליים בין טג'יקיסטן ללבנון.
השוואה בין שתי המדינות

זוהי השוואה כללית בין שתי המדינות:
| השוואה | טג'יקיסטן | לבנון |
| --- | --- | --- |
| שטח (קמ"ר) | 143.10 אלף | 10.45 אלף |
| מספר האוכלוסייה (אנשים) | 8.92 מיליון | 6.10 מיליון |
| צפיפות אוכלוסין (n./km²) | 62.33 | 583.73 |
| זֶרֶם יָשָׁר | דושנבה | ביירות |
| שפה רשמית | שפה טג'יקית | שפה ערבית, שפה צרפתית |
| מַטְבֵּעַ | רובל טג'יקיסטני | LL |
| תמ"ג (מיליארד דולר) | 7.15 מיליארד | 51.84 מיליארד |
| תוצר (שוויון כוח קנייה) במיליארדי דולרים | 24.03 מיליארד | 81.54 מיליארד |
| תוצר נומינלי לנפש בדולרים | 925 | 8.05 אלף |
| תוצר לנפש בדולרים | 2.69 אלף | 17.46 אלף |
| מדד התפתחות האדם | 0.624 | 0.769 |
| קוד חיוג בינלאומי | +992 | +961 |
| סמל אינטרנט | .tj | .lb |
| אזור זמן | UTC+05:00 | UTC+02:00, UTC+03:00, שעון מזרח אירופה, שעון קיץ מזרח אירופה |
יחסי נורווגיה–פינלנד

| יחסי נורווגיה–פינלנד |
| --- | --- |
נורווגיה: פינלנד


נורווגיה: פינלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 338,145
אוכלוסייה
5,588,322: 5,618,827
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 300,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,880: 53,425
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

בין ממלכת נורווגיה לבין רפובליקת פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות במועצה הנורדית.
היסטוריה

היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1917, לאחר שנורווגיה הכירה בעצמאותה של פינלנד. בראשית המאה ה-20 התעורר חשש בנורווגיה מפני הגירה פינית לאזור סטורפיורד, ומאידך, נורווגיה רצתה לספח את חלק מאזור לפלנד, אולם לא התעורר סכסוך בין המדינות. כיום, שתי המדינות חברות במועצה הנורדית ובמועצת מדינות הים הבלטי, והם חולקות גבול משותף לאורך 736 ק"מ.
יחסים דיפלומטיים

פינלנד מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו, ו-19 קונסוליות באולסונד, ברגן, בודה, דראמן, פארסונד, האלדן, האמאר, המרפסט, האוגסונד, הורטן, קירקנס, קריסטיאנסנד, קריסטיאנסונד, לרוויק, נרוויק, סארפסבור, סטוונגר, טרומסה, וואדסו. מאידך, נורווגיה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי, ו-11 קונסוליות כבוד בהאנקו, ייבסקילה, קמי, קואופיו, מרייהאמן, אואולו, יקובסטד, רובניימי, טמפרה, טורקו וואסה.
יחסי נורווגיה–קטר

| יחסי נורווגיה–קטר |
| --- | --- |
נורווגיה: קטר (מדינה)


נורווגיה: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
323,802: 11,586
אוכלוסייה
5,588,322: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
485,513: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
86,880: 76,916
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה

יחסי נורווגיה–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת קטר לבין ממלכת נורווגיה.
סקירה כללית

בנובמבר 2019 נפגש שר המסחר והתעשייה הקטרי עם הוקון, נסיך נורווגיה, והשניים דנו על קידום יחסים דו-צדדיים ופיתוח שיתוף פעולה משותף, במיוחד בתחומי המסחר, ההשקעות והתעשייה לאור הקשרים הידידותיים והאינטרסים האסטרטגיים של שתי המדינות. באותו חודש חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות להקמת התייעצויות פוליטיות בין משרדי ענייני החוץ בשתי המדינות.
סבב ההתייעצויות הפוליטיות הראשון בין שני המשרדים נערך באוסלו.
בראשות השיחות עמדו מזכ"ל משרד החוץ, ד"ר אחמד בן חסן אל-חמאדי, ומזכיר המדינה הנורווגי לשר החוץ, אודון הלבורסן.
נציגויות דיפלומטיות

נורווגיה מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות.
קטר מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי מרוקו–פורטוגל

| יחסי מרוקו–פורטוגל |
| --- | --- |
מרוקו: פורטוגל


מרוקו: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
446,550: 92,090
אוכלוסייה
38,168,990: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
141,109: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,697: 27,546
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי מרוקו–פורטוגל מכסים תקופה של כמה מאות שנים ועד היום. המגעים הראשוניים החלו במאה ה-8, כאשר הכוחות המוסלמים פלשו לרוב שטחו של חצי האי האיברי. לאחר הרקונקיסטה, פורטוגל התרחבה אז לאפריקה, החל משטחה של מרוקו, על ידי כיבוש ערים והקמת מאחזים מבוצרים לאורך חוף מרוקו.
התפשטות אסלאמית ראשונה (המאה השמינית)

בעקבות פלישתו של מפקד הברברים טארק בן זיאד לדרום חצי האי האיברי מחופי מרוקו בשנת 711, במהלך המאה ה-8 פלשו צבאות ערב וברברים לשאר איבריה, ואף עברו לדרום צרפת, עד לפואטייה ועמק הרון, עד לנקודת המפנה של קרב טור בשנת 732. נהר דורו הפך בסופו של דבר לגבול בין ארצות נוצריות למוסלמיות. האדמה שבין דורו לריו מיניו הייתה רוזנות פורטוגל הנוצרית, שהפכה לממלכת פורטוגל תחת אפונסו אנריקס בשנת 1129.
התרחבות מרוקאית בחצי האי האיברי (המאה 11–14)

פורטוגל חזרה שוב להיות מושפעת על ידי הרחבת האימפריה המרוקנית תחת השושלות מוראביטון ואל-מוואחידון, בין המאה ה-11 לבין המאה ה-13.
הפורטוגלים הצליחו לכבוש מחדש את ליסבון במצור על ליסבון בשנת 1147.
התרחבות פורטוגזית במרוקו (1415–1515)

פורטוגל החלה לכבוש חלקים מחוף מרוקו החל משנת 1415 עם כיבוש סאוטה, ששלוש שנים מאוחר יותר הושמה במצור על ידי המרוקאים שלא צלח. לאחר מכן תחת אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, פורטוגל כבשה את אל קאסר אס-סגיר (1458), טנג'יר (אותה כבשה והפסידה מספר פעמים בין 1460 ל-1464) ואסילה (1471). הישגים אלה העניקו למלך את הכינוי "האפריקאי".
פורטוגל וספרד חתמו הסכם בשנת 1496 ובו סיכמו למעשה את אזורי השפעתן על חוף צפון אפריקה: ספרד הייתה יכולה לכבוש רק שטח ממזרח לפניון דה ולס דה לה גומרה. הגבלה זו הסתיימה רק באיחוד השושלת של הכתרים הפורטוגזי והספרדי תחת פליפה השני, מלך ספרד, לאחר קרב אל-קסר אל-כביר בשנת 1578, כאשר ספרד החלה לנקוט בפעולות ישירות במרוקו, כמו בכיבוש לראצ'ה.
בסך הכול הפורטוגזים תפסו 6 ערים מרוקאיות ובנו 6 מבצרים עצמאיים על חוף האוקיינוס האטלנטי המרוקאי, בין נהר לוקוס בצפון לנהר סוס בדרום. 6 הערים היו: סאוטה (1415-1668), אל קאסר אס-סגיר (1458-1550), טנג'יר (1471-1661), אסילה (1471–1549), אספי (1488-1541) ואזמור (1513–1541).
כיבוש מחדש של מרוקו (1541–1769)

משש המבצרים העצמאים, ארבעה מהם הוחזקו רק זמן קצר: גרסיוזה (Graciosa)‏ (1489), סאו ז'ואאו דה מאמורה (1515), קשטלו ריאל של מוגדור (1506–1510) ואגוש (1520–1525). שניים מהם הפכו ליישובים עירוניים קבועים: סנטה קרוש דו קאבו דה גואה (אגאדיר, נוסדה בשנת 1505–1506), וכן מאזאגן נוסדה בשנת 1514–1517.
הפורטוגלים נאלצו לנטוש את מרבית יישוביהם בין השנים 1541 ל-1550 בעקבות התקפות הסולטאן מוחמד א-שייח' (אנ'), במיוחד נפילת אגאדיר בשנת 1541 וכיבוש פאס בשנת 1549. עם זאת, הם הצליחו לשמור על כמה בסיסים: סאוטה (1415–1668), טנג'יר (1471-1661) ומאזאגן (1502-1769).
קרב אל-קסר אל-כביר בשנת 1578 היה אירוע מכריע, שכן סבשטיאו, מלך פורטוגל, נהרג בקרב וצבאו חוסל על ידי כוחות מרוקאים בברית עם האימפריה העות'מאנית.
טנג'יר נמסרה לאנגליה בשנת 1661 במטרה לעודד את אנגליה לתמוך בפורטוגל במלחמת השבת הכתר הפורטוגזי, וסאוטה הועברה לבסוף לספרד בשנת 1668 באמצעות אמנת ליסבון, שהכירה לבסוף בבית ברגנסה כשושלת השלטון החדשה של פורטוגל ומושבות פורטוגל הנותרות מעבר לים. אירועים אלו למעשה סיימו את המעורבות הישירה של פורטוגל במרוקו, עד שנטשו את מאזאגן בלחץ סולטאן מרוקו מוחמד השלישי בשנת 1769.
חמש שנים אחר כך, בשנת 1774, סיכמו ממשלות מרוקו ופורטוגל הסכם שלום וידידות, אחד ההסכמים הדו-צדדיים הוותיקים ביותר של שתי המדינות.
בשנת 1955 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
נציגויות דיפלומטיות

מרוקו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
פורטוגל מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט.
יחסי אירלנד–ארגנטינה

| יחסי אירלנד–ארגנטינה |
| --- | --- |
אירלנד: ארגנטינה


אירלנד: ארגנטינה
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 2,780,400
אוכלוסייה
5,268,332: 45,735,233
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 640,591
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,568: 14,007
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה נשיאותית פדרלית

יחסי אירלנד–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לאירלנד.
הגירה

שתי המדינות חולקות היסטוריה של התרבות האירית בשל העובדה שמעל 50,000 מתיישבים אירים היגרו לארגנטינה. ארגנטינה היא בית הקהילה האירית החמישית בגודלה בחו"ל והגדולה ביותר במדינה שאינה דוברת אנגלית. למעלה מחצי מיליון אזרחים ארגנטינאים טוענים למורשת אירית.
היסטוריה

מהגרים אירים קדומים אולי הגיעו לארגנטינה עם מתנחלים ספרדים בשירות ספרד. בין השנים 1806–1807 ניסו הכוחות הבריטיים להשתלט ללא הצלחה על חלקים בארגנטינה, בעיקר סביב אזור ריו דה לה פלטה, שנודע בכינוי "הפלישות הבריטיות לתחתית הנהר". במהלך הפלישה ערכו כמה חיילים אירים את הצבא הבריטי והצטרפו לצבא הספרדי / ארגנטינאי. האירי הידוע ביותר היה האדמירל ויליאם בראון שהגיע לארגנטינה בשנת 1810. הוא מוסמך כי יצר את הצי הארגנטינאי ועל לחימה מטעם ארגנטינה נגד ספרד, ברזיל, אנגליה וצרפת. בגלל עוני ורעב, למעלה מ-50,000 אזרחים אירים היגרו לארגנטינה בין השנים 1830–1930 בחיפוש אחר אדמה וחיים טובים יותר.
בשנת 1916, במהלך מרידת חג הפסחא, היה זה אירי יליד ארגנטינה בשם אמון בולפין שהניף את הדגל באומרו "הרפובליקה האירית" מעל לדואר הכללי בדבלין. מכיוון שבולפין היה ארגנטינאי, הוא לא הוצא להורג לאחר שנתפס על ידי הבריטים. הוא גורש לארגנטינה ובהמשך מונה על ידי איימון דה ואלירה לקונסול האירי הראשון בבואנוס איירס. לבולפין הצטרפה לורנס ג'ינל הרפובליקנית האירית בשנת 1921 במטרה לקדם תמיכה בעצמאות אירית ולגייס הלוואה של 500,000 ליש"ט מהעשירים בקהילה האירית בארגנטינה. בשנת 1937 הפכה אירלנד למדינה עצמאית וביוני 1947, ארגנטינה ואירלנד כוננו יחסים דיפלומטיים. באותה שנה פתחה אירלנד את שגרירותה בבואנוס איירס.
במהלך מלחמת פוקלנד (אפריל–מאי 1982) בין ארגנטינה לבריטניה, אירלנד הייתה חברה בלתי קבועה במועצת הביטחון של האו"ם והצביעה בעד החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 502 שדרשה הפסקת פעולות איבה בין ארגנטינה לבין בריטניה ונסיגה מוחלטת על ידי הכוחות הארגנטינאים של איי פוקלנד. במקביל, ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ביקשה מממשלת אירלנד להימנע מהחלטה הקוראת להפסקת אש בין בריטניה לארגנטינה.
בשנת 2016 חגגו ארגנטינה ואירלנד יחד את שנת העצמאות לעצמאות ארגנטינה ואת שנת המאה של אירלנד לעליית הפסחא.
ביקורים רשמיים

ביקורים רשמיים מאירלנד בארגנטינה
נשיא אירלנד מרי רובינסון (1995)
טישך ברטי אהרן (2001)
נשיא אירלנד מארי מקאליס (2004)
נשיא אירלנד מייקל היגינס (2012)
נכון להיום, אף נשיא ארגנטינה לא ביקר באירלנד.
יחסי סחר

בשנת 2014 הסתכם המסחר הכולל בין ארגנטינה לאירלנד ב-545 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארגנטינה לאירלנד כולל: פולי סויה, סובין, יין, ירקות אחרים ושמנים אתרים. הייצוא העיקרי של אירלנד לארגנטינה כולל: תרופות ארוזות, מנופים, מחשבים וציוד רפואי. ארגנטינה היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של אירלנד בסחר באמריקה הלטינית. בשנת 2000 החלו המדינות החברות במרכוסור (הכוללת את ארגנטינה) והאיחוד האירופי (הכולל את אירלנד) משא ומתן על הסכם סחר חופשי.
הסכמים דו צדדיים

לשתי המדינות יש הסכם החלפת מידע על מיסים.
בשנת 2015 חתמו ארגנטינה ואירלנד על אשרת עבודה וחופשה.
נציגויות דיפלומטיות

ארגנטינה מחזיקה באירלנד שגרירות בדבלין.
אירלנד מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.