stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף ויץ
לקריאה נוספת

'ויץ, יוסף', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 201–202. (הספר בקטלוג ULI)
מעין הס אשכנזי, מקומו של יוסף ויץ בעיצוב נופה היישובי של מדינת ישראל בשנים 1966–1949, דיסרטציה – אוניברסיטת חיפה, 2007.
רענן ויץ, השקפתו של יוסף ויץ, ירושלים: המכון לחקר תולדות קרן קיימת לישראל, הקרקע ויישוב הארץ – החוג לתולדות קרן קיימת לישראל וההתיישבות היהודית בארץ-ישראל (חוברת מס' 16), תשנ"ה 1995.
נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ו', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב וההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1974, עמודים 114–137
בני מוריס, תיקון טעות: יהודים וערבים בארץ ישראל: 1956-1936, תל אביב: עם עובד, תש"ס 2000. מבט חדש על מסמכים ציוניים מרכזיים: יומנו של יוסף ויץ, עמ' 116–123.
הערות שוליים

↑  יוסף ויץ נקרא על שם סבו יוסף חיים קליבנר
↑  מתוך הספר "ערבה אין קץ", ע' 161: "משלחת המחקר היסודית הראשונה לחקר תנאי הערבה ירדה בטבת תש"ג ... במשלחת היו אנשי מקצוע: הבוטנאים ד"ר מיכאל זהרי ובנו דני זהרי, אברהם גרנובסקי (גרנות) מקק"ל, איש הקרקעות חירם דנין, מהנדס המים שמחה בלאס, משרטט המפות זלמן ליף (ליפשיץ), הכימאי ש' רביקוביץ', והחקלאים צוקרמן ויוסף ויץ. ... הדו"ח הסופי של המשלחת שלל את סיכויי החקלאות באזור. רק שמחה בלאס, מהנדס המים, חזר בתחושה אופטימית.
↑  ויץ, יוסף, המאבק על האדמה, תל אביב: נ. טברסקי, תש"י עמ' 299-306
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 206.
↑   גילי איזיקוביץ, בדוקו חדש מתחקה הבמאית מיכל ויץ אחרי הסבא רבא שלה, הוגה מדיניות הטרנספר, באתר הארץ, 1 ביולי 2021
↑   אריק אריאל, ההיסטוריה הסודית של הטרנספר, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2013
↑  יחיעם ויץ וגידי וייץ, הענק ויורשו: על הביוגרפיה של אריאל שרון, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2011
↑  קופסה כחולה באתר פסטיבל "דוקאביב"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269740205171  PLWABN: 9810567347005606  BnF: cb12667959j (data)  GND: 123897092  ISNI: 0000 0000 8003 995X  LCCN: n86852216  NTA: 30623663X  SELIBR: 310477  SUDOC: 084710578  VIAF: 77234117   WorldCat (עם VIAF): 77234117 
יוסף ויץ, 1936
ביקור בנגב עם אברהם גרנות ואברהם הרצפלד. 1942
יוסף ויץ 1945
רנה גוטמן

| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1950 (בן 74) רואן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד  בית המדרש הרבני של צרפת  המכון הלאומי לשפות ותרבויות המזרח  ישיבת חברון כנסת ישראל  אוניברסיטת סורבון נוול  אוניברסיטת פנתאון-סורבון 
 מספר צאצאים:  4 
 
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי של שטרסבורג 
 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (2008)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2005)  Marcel Rudloff Prize of Tolerance (2012) 
 מנחה לדוקטורט:  שארל טואטי 
 
הרב גוטמן נואם בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה הולנד לאחר חילול בית הקברות היהודי בסאר-יוניון (אנ')
הרב רנה (אליקים גרשון) גוטמן (בצרפתית: René Gutman; נולד ב-6 בדצמבר 1950) הוא רב צרפתי, כיהן כרבה הראשי של שטרסבורג ומחוז הריין התחתון במשך השנים 1987–2017.
ביוגרפיה

נולד ברואן שבה כיהן אביו אלכסנדר גוטמן (1914–1972) כרב. הוא למד בתיכון מקומי ואחר כך נסע ללמוד בישראל בישיבת תושיה במושב תפרח ולאחר מכן בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים. נסמך לרבנות בידי הרב יוסף משאש.
עם תום לימודיו התורניים בישראל, שב לצרפת ולמד באקול פראטיק דה אוטז אטיד ובאוניברסיטת סורבון, ושם קיבל את הדוקטורט שלו במדע הדתות (בהנחיית הרב שרל טואטי). במקביל נכנס ללמוד בבית המדרש הרבני של צרפת ונסמך לרבנות כשהשלים את לימודיו בשנת 1977. בתקופה זו הצטרף לתנועת הנוער הדתית "ישורון" (צר') בהנהגתם של אנרי (אנ') וליליאן אקרמן (אנ') שאליה הצטרפו רבים מאלו שעתידים לכהן כרבנים בערי צרפת.
הוא התמנה כרב בריימס, בזאנסון, כרבה הראשי של בריסל, ואז נקרא להחליף את הרב מקס ורשבסקי כרבה הראשי של שטרסבורג ומחוז הריין התחתון. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 30 שנה רצופות, ובאוגוסט 2017 עלה לישראל עם אשתו שרה והתיישב בירושלים. החליף אותו בתפקידו, הרב הרולד אברהם וייל.
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה

| --- | --- |

הדגל השחור בו משתמש הארגון
הדגל השחור בו משתמש הארגון
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־32 שנים)
 אידאולוגיה:  והאביה אסלאמיזם סלפיה
 אזורי פעילות:  דרום-מזרח אסיה
 מתנגדים:  ארצות הברית 
 
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה (الجماعة الإسلامية في جنوب شرق آسيا, "הקבוצה האסלאמית") הוא ארגון טרור אסלאמי המסונף לרשת הטרור העולמית אל-קאעדה ופעיל בעיקר באינדונזיה. הוא הוקם על ידי אבו בכר בשיר ועבדאללה סונגקאר בשנת 1993, וביצע פיגועים באינדונזיה, ביניהם פיגוע רב נפגעים במועדון לילה, שגבה את חייהם של למעלה מ-200 אנשים. כמו כן, ביצע הארגון ניסיון התנקשות בנשיאת הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו, ניסיון שסוכל.
פיגועים בולטים

24 בדצמבר 2000: סדרת פיצוצים מתואמים בערב חג המולד בכנסיות בג'קרטה בירת אינדונזיה ובשמונה ערים אחרות, שהביאו למותם של 18 אנשים ולפציעתם של כמה אחרים.
12 באוקטובר 2002, שעה 23:08 זמן מקומי: פיגוע כפול, מכונית תופת, בצד אחד של כביש ומחבל מתאבד במועדון לילה ממול, באי באלי באינדונזיה גרם למותם של 202 בני אדם – כמחציתם תיירים, 88 מהם מאוסטרליה – שנשרפו בו חיים, ולפציעתם של כ-300 נוספים. חלקם במצב קשה מאוד. מבין 35 חשודים בטבח, מרשימה ששלפה מגוואטי סוקרנופוטרי ביום המחרת, חלק מבין 32 מתוארים כמי שנענשו בפרוט, 3 מחבלים שכנוייהם: "אמרוזי", "מוח'לס", "אמאם סאמודרא", הוצאו להורג בנוסאכאמבאנגאן ב-9 בנובמבר 2008 בידי כתת יורים. לויות המרצחים, 2 מהם היו אחים, הפכו למפגני תמיכה בטרור. 4 נהרגו במרדפים. לפי הוויקיפדיה האינדונזית ומספר 33 אחד משני מיסדי ארגון הטרור, אבו בכר בשיר, כבר ישב בבית סהר פעמים מאז. ב-3 במארס 2005 בתחלה באשמת זיוף כסף, שוחרר ב 14 ביוני 2006, שב להטפותיו המטורפות, ומאז מעצרו ב-9 באוגוסט 2010 נדון ל 15 שנות מאסר ב-16 ביוני 2011, הפעם באשמתו בפיגוע, שוחרר ב-8 בינואר 2021.
5 באוגוסט 2003: פיצוץ מכונית תופת במלון מריוט בג'קרטה, בירת אינדונזיה, בשעה 11:50 בבוקר, שהביא ל-12 הרוגים ולכ-150 פצועים.
9 בספטמבר 2004: פיגוע בשגרירות אוסטרליה בג'קרטה, באמצעות מכונית תופת, ובו למעלה מ-11 הרוגים וכמאה פצועים.
1 באוקטובר 2005: סדרת פיגועים שבוצעו על ידי שלושה מחבלים מתאבדים באתרי תיירות באי באלי שבאינדונזיה, בשעה 18:50 בערב, ובהם נרצחו כ-20 בני אדם ונפצעו כ-130. ראה פיגועי ה-1 באוקטובר.
17 ביולי 2009: הפצצת מלונות ריץ-קרלטון ומלון מריוט על ידי שני מחבלים מתאבדים בג'קרטה בירת אינדונזיה כנגד תיירים זרים, בפיגוע נרצחו 11 בני אדם ונפצעו כ-50.
ראו גם

פיגועי באלי (2005)
אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה (לבנון)
הערות שוליים

↑  גרסאות אחרות: לפי הוויקיפדיה האינדונזית: 203 הרוגים 209 פצועים, הדווח המרבי באשר לפצועים בלבד: 350
↑  אי.פי., כ-190 הרוגים בפיגוע באי באלי, באתר ynet, 13 באוקטובר 2002
↑  סוכנויות הידיעות, אל-קאעידה קיבל אחריות לפיגוע בבאלי, באתר ynet, 8 בנובמבר 2002
↑  סוכנויות הידיעות, "אל-ג'מאעה אל-איסלאמיה לקח אחריות לפיגוע באינדונזיה", באתר ynet, 6 באוגוסט 2003
↑  רויטרס, "הפיגועים בג'קרטה קשורים לג'מעה איסלאמייה", באתר ynet, 19 ביולי 2009
↑  סוכנויות הידיעות, אינדונזיה: 9 הרוגים בפיצוצים בשני בתי מלון, באתר ynet, 17 ביולי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007573177105171  LCCN: n2004010298  NKC: kn20060121031  VIAF: 230149196477074791608   WorldCat (עם VIAF): 230149196477074791608
היינריך שלימן

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1822 נויבוקו, הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  26 בדצמבר 1890 (בגיל 68) נאפולי, ממלכת איטליה 
 שם לידה:  Johan Ludwig Heinrich Julius Schliemann 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה, רוסיה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשון של אתונה 
 מקום לימודים:  סורבון (1868)  אוניברסיטת רוסטוק 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1885)  אזרח כבוד של ברלין (1881) 
 בן או בת זוג:  Sofia Schliemann 
 צאצאים:  Agamemnon Schliemann, Andromache Schliemann, Nadeschda Schliemann 
 מספר צאצאים:  5 
 תרומות עיקריות
 גילוי טרויה, חפירות במיקנה וטירינס
 חתימה:   
 
קברו של היינריך שלימאן באתונה
יוהאן לודביג היינריך יוליוס שלימן (בגרמניה: Johann Ludwig Heinrich Julius Schliemann‏; 6 בינואר 1822 נויבוקוב מקלנבורג-שוורין — 26 בדצמבר 1890, נאפולי), היה ארכאולוג גרמני ועסקן, הידוע בעיקר כמי שגילה את חורבות העיר טרויה בתל על יד היסרליק שבטורקיה, דרומית למיצר הדרדנלים.
שלימן היה בנו של מטיף פרוטסטנטי עני ממקלבורג והפך לאיש עשיר עד גיל 30, כשהוא עושה את הונו בכל העולם, מקליפורניה, הולנד, שווייץ, תוניס, רוסיה, סרי-לנקה ועד סין. הוא היה לדוקטור לפילוסופיה, חבר מעוטר באגודות מדעיות יוקרתיות של מדינות שונות, הוא ידע, לא פחות מ-17 שפות לרבות גרמנית, לטינית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, פורטוגזית, רוסית, דנית, שוודית, פולנית, סלובנית, יוונית, יוונית עתיקה, פרסית, טורקית וערבית.
הוא היה לאחד המגלים של התרבות המיקנית, ונודע כמגלה אוצרות שמרתקים את דעת הקהל העולמית ומסוקרים מדי יום בעיתונות. שלימן היה חסר ידע בסיסי בארכאולוגיה, הרס שכבות היסטוריות שלמות בדרך לגילוייו, ואוצרות העבר שהוא גילה היו עתיקים יותר, בחמש-מאות עד אלף שנים, ממה שהוא עצמו חשב והכריז: כך היה עם "האוצר של פריאמוס" וכך היה עם "האוצר של קליטמנסטרה".
ביוגרפיה

שלימן נולד בנויבוקו (Neubukow) במקלנבורג-מערב פומרניה ללאיס תרז סופי וארנסט, כומר פרוטסטנטי עני.
התעניינותו בהיסטוריה טופחה על ידי אביו שהפגיש אותו עם האיליאדה ואודיסיאה והעניק לו ספר היסטוריה כמתנה. כבר בגיל 8 הכריז שלימן על רצונו למצוא את העיר טרויה. אמו נפטרה בהיותו בן 9 והוא נשלח להתגורר אצל דודו. בגיל 11 התקבל כתלמיד השנה הראשונה בגימנסיה של נאוצרליץ (Neustrelitz). בהיותו בן 14 נתפס אביו במעילה בכספי הכנסייה ושלימן נאלץ לעזוב את בית הספר והפך לשוליה של בעל מכולת בפירסטנברג (Fürstenberg).
אחרי חמש שנים כשוליה, בהן הרבה לקרוא, עבר להמבורג ועלה כנער שליח לאנייה בדרכה לוונצואלה. אחרי 12 ימי הפלגה טבעה האנייה ושלימן ניצל בנס. הוא עבר בארצות רבות - הולנד, רוסיה, טורקיה, והתעשר מאוד. בין השאר הרוויח הון בזמן מלחמת קרים כשהשתלט על שוק האשלגן, הגופרית והעופרת אותם מכר ברווח רב לממשלה הרוסית.
שלימן נשבה ביופיין של השפות הקלאסיות (יוונית ולטינית) וגילה כישרון ללימוד שפות אולם מצבה הכלכלי של משפחתו לא אפשר לו להגשים את שאיפתו ללימודים אקדמיים. במהלך חייו הצליח שלימן ללמוד 17 שפות על בורין.
בסביבות שנת 1860 פרש מעיסוקיו המסחריים והחל להקדיש את עתותיו לארכאולוגיה, ובפרט בחיפוש אחר טרויה. בחיפושיו התבסס על האיליאדה של הומרוס וכתבים תקופתיים בנושא. שלימן חפר בטרויה (1873) כדי להוכיח שהומרוס צדק ושאכן הייתה מלחמה בטרויה. בחפירות הגיע לשכבה 7A שהייתה הרוסה והיו עליה שרידי שרפה גדולה. זה גרם ליוונים להאמין שמלחמת טרויה אכן התרחשה. שלימן לא אהב את הזיהוי של שכבה זו כטרויה של המלחמה, משום שהמבצר היה קטן מדי - 8 דונם בלבד, והמשיך לחפור. הוא השחית כמה שכבות בדרכו, ובלבל ממצאים מתקופות שונות, עד שהגיע לשכבה 2, עיר גדולה שלדעת קלוד שפר חרבה ברעידת אדמה. בלגן טען ששכבה 2 חרבה בידי אדם, ואותה רצה שלימן לזהות עם טרויה של פריאמוס.
שפר (חופרה של אוגרית) זיהה בתחילה את שכבה 6 כעירו של פריאמוס, ולבסוף נתקבלה הדעה כי שכבה 7א היא העיר מתקופת האיליאדה. עם זאת, בגלל ההרס של שלימן, כיום קשה לקבוע חד משמעית האם באמת הייתה מלחמה בטרויה או לא. העובדה שהעיר נמצאה לפי תיאורו של הומרוס (וכתיאורם של האנשים שעבדו עם שלימן : "הוא השתמש באיליאדה כמפה"), וכן שאר הערים שציין הומרוס באיליאדה נמצאו ותאמו בדיוק את תיאורו של הומרוס, בנוסף על ממצאים פרטניים ככלי נשק, קסדות וכדומה שנמצאו כפי שתיאר אותם הומרוס, מהוות בסיס חזק מאוד להאמין כי האיליאדה מבוססת על סיפור אמיתי.
לאחר הצלחתו, הוא ביצע בשנת 1876 חפירות ארכאולוגיות בעיר מיקנה שם מצא עיר מפותחת עם קברים וחומה. הוא אף מצא שם מסיכת מוות עשויה זהב ("מסכת אגממנון") וחפצים נוספים מזהב. הוא היה בטוח שהוא גילה את קבר אגממנון אך בפועל הקברים היו עתיקים יותר, מהתקופה 2000 לפנה"ס ועד למאה ה-11 לפנה"ס. החומה שגילה הייתה בערך מהמאה ה-14 לפנה"ס.
לאחר מכן רצה לחפור בכרתים במטרה לחשוף את קנוסוס אך לא השיג רישיון לכך. הוא עבר לחפור בטירינס יחד עם ויליאם דורפפלד (1884).
ב-1890 סבל שלימן מדלקת אוזן חמורה. אחרי שסירב להישאר בבית החולים הוא נפטר בנאפולי כשהיה בן 68.
לקריאה נוספת

בריאן מ' פאגן, ארכאולוגיה כהרפתקה, בהוצאת נשיונל ג'אוגרפיק. תרגום לעברית, 1990 בהוצאת ספרית מעריב, עמ' 121–131
א-נסר (דובאי)

מועדון הספורט א-נסר (בערבית: نادي النصر الرياضي, בתעתיק מדויק: נאדי אלנצר אלריאצ'י; בעברית נפוץ הכתיב אל נאסר ואל-נאסר) הוא מועדון כדורגל מהעיר דובאי, המשחק בליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. משמעות השם א-נסר, בתרגום מילולי, הוא "ניצחון" בערבית. המועדון נוסד בשנת 1945 ונחשב למועדון הראשון והוותיק ביותר באיחוד האמירויות. הקבוצה משחקת את משחקיה באצטדיון אאל מכתום, המכיל 15,000 מקומות.
היסטוריה

מועדון הספורט א-נסר הוקם על ידי קבוצת צעירים באל גוביבה שדובאי בשנת 1945, והפך לימים למועדון הוותיק ביותר בתולדות הכדורגל של איחוד האמירויות. תחילה שיחקה הקבוצה במגרש משחקים קטן ליד בית ספר תיכון במשך שלוש שנים עד שבסוף 1948 החליטו לקבוע כללי כדורגל מודרניים ומקצועניים. בשנת 1951, ראשד בן סעיד אאל מכתום תרם למועדון חדר במשרדיו אשר הפך למטה המרכזי שלו, בו התקיימו פגישות, התכנסויות ואימונים. מאוחר יותר המועדון העביר את המטה לשנדאגה. בתקופה זו המועדון נקרא בשם אל-אחלי עד שבשנות ה-60 נסעו השחקנים לקטר להתמודד מול מועדון בעל אותו שם והפסידו. לאחר המשחק הציעו השחקנים לשנות את שם המועדון לא-נסר אשר לימים הפך לשמו הרשמי של המועדון. בהמשך הוחלט להעביר את המטה לבית גדול יותר בשנדאגה והמועדון הזמין את זאיד בן סולטאן אאל נהיאן לפגוש את השחקנים וראשי המועדון במטה החדש שלהם, בתמורה, החליט השייח' לתרום 60,000 דירהם במתנה למועדון, בהם השתמשו ראשיה לפתח את המועדון.
בשנת 1973 הוקמה הליגה המקצועית של איחוד האמירויות והוקמו קבוצות שכנות שהכריחו את א-נסר להתחיל לבנות מקום ראוי, כך שהקמת אצטדיון אאל מכתום החלה. אף על פי כן בקבוצה הצטרפה לליגה רק ב-1974 והועדון שיחק את משחקיו באצטדיון ראשיד עד לסיום בנייתו של אאל מכתום שהסיימו ב-1980. עד 1990 זכה המועדון בשלוש אליפויות שלושה גביעים ובגביע הפדרציה של איחוד האמירויות. במהלך תקופה זו זכה המועדון לארח קבוצות דוגמת סנטוס, ארסנל וליברפול.
לאחר סוף שנות ה-80 המועדון ראה הצלחה בזירה הלאומית כשזכה בשני גביעי סופר ערביים בשנות התשעים ובשני גביעי הליגה של איחוד האמירויות ובגביע נשיא ב-2015. לקראת אירוח גביע אסיה 2019 שופץ אצטדיון אאל מכתום וגם אירח למשחק ידידות את ארסנל.
למרות היותו מועדון ותיק מאוד, המועדון מעולם לא זכה בהישגים ביבשת אסיה, וזכה רק בגביע המפרץ בשנת 2014. בשנת 2016, המועדון השיג ניצחון מפתיע 2–1 מול מועדון הפאר הסעודי אל-איתיחאד והעפיל לראשונה לשמינית הגמר של ליגת האלופות האסיאתית, מאוחר יותר הם התמודדו נגד מועדון הכדורגל טרקטור האיראני. א-נאסר זכתה בניצחון 4–1 מפתיע במשחק הראשון, והפסידה 1–3 בשני והקבוצה העפילה לגמר הרבע, הקבוצה נתפסה כסוס השחור של הטורניר. לאחר מכן הוגרלה הקבוצה להתמודד מול אל-ג'איש הקטרית. הקבוצה ניצחה 3–0 במשחק הראשון אולם התברר לאחר מכן כי שיתפו שחקן בעל דרכון אינדונזי מזויף והקבוצה נענשה בהפסד טכני של 0–3. במשחק השני הפסידה הקבוצה 0–1 והודחה מהתחרות.
יריבויות

לקבוצה יש יריבות גדולה עם אל-ואסל, המכונה לעיתים קרובות דרבי בור דובאי או סתם דרבי דובאי, היריבות נובעת מהרצון להיות הקבוצה הבכירה באזור בור דובאי (אנ'). למועדון גם יריבות עם שבאב אל-אחלי שמבוסס גם הוא באותה העיר אך לא באותו אזור.
תארים

ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות:
(3 זכיות): 1977/1978, 1978/1979, 1985/1986
גביע הנשיא של איחוד האמירויות הערביות
(4 זכיות): 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989, 2014/2015
גביע הפדרציה של איחוד האמירויות הערביות
(3 זכיות): 1987/1988, 1999/2000, 2001/2002
גביע הליגה של איחוד האמירויות הערביות
(2 זכיות): 2015, 2020
סופר קאפ של איחוד האמירויות הערביות
(2 זכיות): 1990, 1996
ליגת האלופות של מדינות המפרץ
2014
הערות שוליים

↑  الزمن الجميل, نادى النصر, ‏16 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  محمد الجوكر, النصر انطلق عام 1945 تحت اسم «الأهلي الأدبي» - الرياضي - البيان, www.albayan.ae (בערבית)
↑  When Pele played Dubai: February 23, 1973, a day the UAE ‘will never forget’, The National (באנגלית)
↑  A trip down memory lane: When 1978 European champions Liverpool visited a Dubai 'most people cannot imagine', The National (באנגלית)
↑  Al Nasr plough through Tractor Sazi 4-1 in home leg of Asian Champions League last-16, The National (באנגלית)
↑  Arabian Gulf Cup Quarter-finals: Fight breaks out after Bur Dubai Derby between Al Nasr and Al Wasl | Goal.com, www.goal.com
שהאב אל-מוהאג'ר

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1994 (בן 30) אפגניסטן 
 מדינה:  עיראק, אפגניסטן 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
סנאוללה ע'פארי (בפשטו: ثناءالله غفاری; נולד באוקטובר 1994), ידוע יותר בערבית כשהאב אל-מוהאג'ר (شهاب المهاجر), הוא ראש ארגון טרור אפגני המשמש כאמיר מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית מאז 2020.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

ע'פארי נולד למשפחת סוחרים ליד מחוז שאקרדרה בקאבול, על פי דיווחים משפחתו היגרה מהודו לאפגניסטן. הוא קיבל חינוך דתי ממדרסה הגאפארי בקאבול, וקיבל תואר הנדסי באוניברסיטת קאבול.
לפי העיתונאי איראן אינטרנשיונל ואפגניסטן אינטרנשיונל טאג'ודן סורוש, הוא עבד כקבלן משנה של חברת אבטחה וביקר תכופות בשדה התעופה בגראם. העיתונאי האפגני בילאל סוארי מדווח שע'פארי היה שומר מיוחד של סגני הנשיאים הראשונים דאז עבדול ראשיד דוסטום ואמרוללה סאלח, והיה לו רישיון להעברת נשק מאז 2017.
ביוגרפיה > קריירה מיליטנטית

על פי הדיווחים, הוא הצטרף לרשת חקאני בין 2010 ל-2012, והפך לפעיל בדרג בינוני עד לעריקתו ב-2015. הטליבאן מכחישים שע'פארי היה חבר ברשת חקאני.
באפריל 2020, ע'פארי מונה לאמיר וראש המבצעים של ISIS-K. על פי הדיווחים הוא גם האזרח הראשון שאינו אפגני או פקיסטני שנקרא אמיר ISIS-K.
לאחר הפיגוע בנמל התעופה בקאבול ב-2021, שתכנן ע'פארי, הטליבאן הודיעו כי ינקטו בכל אמצעי אפשרי כדי ללכוד אותו.
ביוגרפיה > מוות לכאורה

ב-6 ביוני 2023, על פי הדיווחים, מנהלת המודיעין הכללית של הטליבאן (GDI) החלה ב"מבצע גדול" נגד ISIS–K במחוז סירקנאי במחוז כונר עם לפחות 3 מקומות מסתור שנהרסו ו-14 חברי ISIS–K נהרגו. מטרת המבצע הייתה להרוג או ללכוד את ע'פארי ודובר ISIS–K, סולטן עזיז עזאם, לאחר הסבר מודיעיני.
כלי תקשורת בפקיסטן דיווחו על מותו של ע'פארי ב-9 ביוני ב"נסיבות מסתוריות", תוך ציטוט של גורמי מודיעין אפגנים ופקיסטן. קול אמריקה דיווח גם כי מקורות מודיעין אפגניים ופקיסטניים אישרו את מותו, אולם כתבו כי פקיד אמריקאי ופיקוד מרכז ארצות הברית לא יכולים לתת אישור למותו. דובר הטליבאן מסר כי לא ניתן לאשר את הדיווחים. האומות המאוחדות הודיעו כי יש לאשר את הדיווחים הללו.
במרץ 2024 טען אל-מירסאד, אתר אינטרנט שלדעתו קשור ל-GDI של הטליבאן, כי הוא חי בבלוצ'יסטן עם מקורביו.
הערות שוליים

↑  Jenkins, Jack. "Who is ISIS-K, the group officials blame for the Kabul airport bombings?". The Washington Post. נבדק ב-28 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Schmitt, Eric (2021-08-25). "ISIS Branch Poses Biggest Immediate Terrorist Threat to Evacuation in Kabul". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-08-28.
↑  Johny, Stanly (2021-08-27). "Explained | Who are ISKP, the group behind Kabul blasts?". The Hindu. ISSN 0971-751X. נבדק ב-2021-08-28.
↑  "Sanaullah Ghafari". Rewards for Justice.
1 2  "Global terrorist 'mysteriously' dies in Afghanistan". Pakistan Today (באנגלית אמריקאית). 2023-06-09. נבדק ב-2023-06-09.
↑  ڈیسک, ویب (2023-06-08). "پاکستان مخالف دہشت گرد کا افغانستان میں پراسرار قتل". WE News (באורדו). נבדק ב-2023-06-09.
↑  "ادعاهای ضد و نقیض در مورد کشته شدن رهبر داعش خراسان". ایندیپندنت فارسی (בפרסית). נבדק ב-2023-06-15.
↑  "رسانه‌های پاکستانی از کشته شدن رهبر شاخه خراسان داعش در افغانستان خبر دادند". افغانستان اینترنشنال (בפרסית). 2023-06-09. נבדק ב-2023-06-09.
1 2  1463039531268120579
↑  1491046623287590916
↑  "ISIL chief Amrullah Saleh's chief security guard turns out". Blaze Trends.
↑   ציוץ של BILAL SARWARY ברשת החברתית אקס (טוויטר), 23 בנובמבר 2021
↑   ציוץ של BILAL SARWARY ברשת החברתית אקס (טוויטר), 23 בנובמבר 2021
↑  Eric Schmitt (25 באוגוסט 2021). "ISIS Branch Poses Biggest Immediate Terrorist Threat to Evacuation in Kabul". The New York Times. נבדק ב-31 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "د پخواني دولت لومړی مرستیال د داعش رهبري و". نن ټکی اسیا (בפשטו). 2021-11-24. נבדק ב-2023-06-09.
↑  Presswire18.com: ISIS-K Chief: Who is Shahab al-Muhajir, the head of the group that terrorized Kabul
↑  Jen Kirby (27 באוגוסט 2021). "ISIS-K, explained by an expert - What to know about the Afghanistan ISIS offshoot that waged a deadly attack at the Kabul airport". Vox. נבדק ב-31 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Ben Farmer; Sami  Yousafzai, ‏Ambitious new Isis-K leader becomes Taliban’s most wanted enemy after Kabul attacks, The Telegraph, 27 August 2021
↑   ציוץ של The Khorasan Diary ברשת החברתית אקס (טוויטר), 6 ביוני 2023
1 2  "سخنگوی طالبان خبر کشته شدن رهبر داعش خراسان را تایید نکرد". افغانستان اینترنشنال (בפרסית). 2023-06-09. נבדק ב-2023-06-09.
↑   ציוץ של Sajjad Nuristani ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 ביוני 2023
↑   ציוץ של The Khorasan Diary ברשת החברתית אקס (טוויטר), 7 ביוני 2023
1 2 3  "رسانه‌های پاکستانی از کشته شدن رهبر شاخه خراسان داعش در افغانستان خبر دادند". افغانستان اینترنشنال (בפרסית). 2023-06-09. נבדק ב-2023-06-09.
↑  "Who Is the New Leader of Islamic State-Khorasan Province?". Lawfare (באנגלית). 2020-09-02. נבדק ב-2023-06-15.
↑  Gul, Ayaz (2023-06-09). "IS-K Leader in Afghanistan Reported Dead". Voice of America (באנגלית). נבדק ב-2023-06-09.
↑  "UN Awaits Confirmation of Killing of IS-Khorasan Chief in Afghanistan". Voice of America (באנגלית). 2023-07-28. נבדק ב-2024-03-24.
↑  "د کندهار د برید په اړه نوي انکشافات - المرصاد". المرصاد - پښتو (בפשטו). 2024-03-23. נבדק ב-2024-03-24.
↑  "Taliban Halts Anti-Pakistan Content on Group's Affiliated Media, Claim Sources". Afghanistan International (באנגלית). 2024-03-24. נבדק ב-2024-03-24.
אל-מדרסה א-תנכיזיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מדרסה, Law court 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 
 קואורדינטות:  31°46′38″N 35°14′03″E﻿ / ﻿31.77722222°N 35.23402778°E﻿ / 31.77722222; 35.23402778
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) אל-מחכמה(למפת ירושלים העתיקה רגילה) אל-מחכמה(למפת ירושלים רגילה) אל-מחכמה(למפת ירושלים מוגדלת) אל-מחכמה
 
קמרון הכניסה למדרסת תנכזיה
עיטורי הקירות בתנכזיה
גומחת התפילה המוסלמית
מפת הרובע המוסלמי
אל-מדרסה אל-תנכיזיה (בערבית: المدرسة التنكزية, נקרא גם אל-מחכמה ולעיתים "המחכמה") היא מבנה מדרסה ממלוכית סמוך לכותל המערבי בסוף רחוב השלשלת בירושלים. לפי בן-ציון דינבורג (די-נור) שכנו במקום בתקופה המוסלמית הקדומה בית כנסת ובית מדרש. המדרסה הוקמה בשנת 1329 על ידי האמיר תנכיז, מושל ארץ ישראל וסוריה. במשך מאות שנים שימש הבניין כבית משפט ומרכז שלטוני. כיום מהווה המקום בסיס של משמר הגבול.
היסטוריה

המדרסה הוקמה בשנת 1329 על ידי האמיר תנכיז, מושל ארץ ישראל וסוריה כמכללה ללימודי דת. המימון להקמת המדרסה ולפעילותה בא מהקדשת הכנסות שוק הכתנים שבנה תנכיז ומהכנסות שני בתי-המרחץ שבו: חמאם על-עין וחמאם א-שיפא. סמוך לתנכיזיה התקין תנכיז את צריח שער השלשלת, שקריאה ממנו לתפילה הייתה משאת נפשם של כרוזי ירושלים, ואת אכסניית הנשים (רבאט א-נסאא).
בימי הממלוכים היה במבנה בית דין להתדיינות בין מוסלמים לשאינם מוסלמים. בימי האימפריה העות'מאנית שכָן במבנה בית המשפט העליון. כמו כן היה זה מעון רשמי לאירוח אורחים נכבדים וכן מעונו הרשמי של המופתי של ירושלים.
אליעזר גרייבסקי בתיאור נסיעתו לירושלים לקראת חג השבועות בשנת 1873 כתב:
”אך הביאני להתבונן על הר המוריה ומקום מקדשנו מרחוק, אצל מקום המשפט להערביאים הנקרא "מיחכימא". אצל מקום המשפט הזה הוא שער לבוא אל מקום המקדש אשר בראש ההר והשער מפותח בפתוחי ציצים ופרחים”.
הירדנים הפכו את המקום לבית ספר תיכון.
היסטוריה > אחרי מלחמת ששת הימים

ב-23 ביוני 1969 הוצא צו לפינוי המבנה בתוך 48 שעות, והמקום עבר לחזקתו של אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי והוחזק על ידי חיילי מילואים.
שר הביטחון עזר ויצמן התיר לרב גורן להתפלל עם מניין מאורגן בקומה השנייה הצופה לרחבת הכותל. ב-1977 הוקם בית כנסת בשניים מהחדרים העליונים במבנה. משה לוי נהג להשתתף בתפילות במקום, ובתפקידו כאלוף פיקוד המרכז סייע לבית הכנסת. אריאל שרון ומנחם בגין הבטיחו לרב גורן שיקימו במקום ישיבת הסדר, אך ההבטחה לא קוימה.
גורמי השלטון הבכירים נמנעו מכל פעולה במקום מחשש שכל שינוי עלול לעורר דובים מרבצם במקום רגיש. בעצתו של שמואל אדם, ביקש צבי בר, מפקד משמר הגבול, להכניס למקום כוחות שלו כדי להגיע לשליטה על הר הבית. לאחר שבמשטרה לא טיפלו בבקשה מחשש לשינויים במקום, הצליח לשכנע את משה לוי, שהיה אלוף פיקוד המרכז, ולאחר שלוי הוציא מהמחכמה את חיילי המילואים, הכניס בר למקום את שוטרי משמר הגבול. כך תיאר זאת בר:
בר הוסיף שלוחמי משמר הגבול ניקו את המבנה מפסולת בניין שהצטברה במקום במשך שנים. הכנסת משמר הגבול עברה בשקט מצד הווקף, אולם ספגה ביקורת מצד המפכ"ל, אריה איבצן, שחשש ממהומות.
עד היום קיימת במחכמה נוכחות קבועה של משמר הגבול, והוא משמש בסיס לפלוגה ג' של מג"ב ירושלים.
ככלל, בית הכנסת במחכמה סגור בפני הציבור הרחב, אך הרב גורן היה מתפלל בו בתפילת מוסף ביום הכיפורים ובתפילת מנחה בתשעה באב. עם השנים המניין בתשעה באב גדל עד שהתפצל ל 2 מניינים. בקבוצה הראשונה נמנים בני קהילתו של הרב גורן מתל אביב (כאשר המניין מתנהל היום בהובלת בנו רמי), ובקבוצה השנייה תלמידי ישיבת אור עציון (המניין התנהל כל השנים בהובלת הרב חיים דרוקמן והרב אליעזר ולדמן). לפי חלק מהשיטות שטח בית הכנסת נחשב קדוש בקדושת הר הבית, ולכן חלק מהנכנסים מקפידים להיכנס אליו בטהרה, לאחר טבילה במקוה. על פי הנחיות הרב גורן, ישנם מספר שינויים בתפילה, כגון עניית "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד" במקום אמן לאחר חתימת הברכות, והוספת המשפט "מן העולם ועד העולם" בחתימת הברכות בתפילה, כפי שנהגו בבית המקדש (פרק תשיעי ממסכת ברכות), וכך נוהגים ב-2 המניינים המתקיימים במקום בתשעה באב.