stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האמנויות
הערות שוליים

↑
↑  art | Definition of art in English by Oxford Dictionaries, Oxford Dictionaries | English
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294955105171  BnF: cb11935712m (data)  GND: 4033422-3  LCCN: sh85008324  NARA: 10640176 
הפרתנון באקרופוליס שבאתונה
קטע מהפרסקו שצייר מיכלאנג'לו על תקרת הקפלה הסיסטינית "בריאת האדם"
מופע של ריקודים סלוניים
הפנטומימאי מרסל מרסו, 1963
הלב של מידלות'יאן

| --- | --- |

הלב של מידלות'יאן במרכזה של אדינבורו בירת סקוטלנד. שימש השראה לסימלה של קבוצת הכדורגל הסקוטית הארטס
 מידע כללי
 מאת:  וולטר סקוט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  בריטניה הגדולה 
 הוצאה
 הוצאה:  Constable & Robinson 
 תאריך הוצאה:  1818
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 סדרה
 סדרת ספרים:  רומני וייברלי
 ספר קודם:  Rob Roy 
 
הלב של מידלות'יאן (באנגלית: The Heart of Midlothian) הוא הרומן השביעי מבין "רומני וייברלי" (Waverley Novels) שנכתב על ידי הסופר הסקוטי סר וולטר סקוט, ולדעתם של רבים גם המשובח ביותר מבין יצירותיו. הסיפור יצא לאור ב-25 ביולי 1818 בשם "סיפורי אדון אדמותיי - סדרה שנייה" ושם הסופר שהופיע על הכריכה היה "Jedediah Cleishbotham, Schoolmaster and Parish-clerk of Gandercleugh". אף על פי שזהותו של כותב רומני וייברלי הייתה ידועה באותה התקופה, סר וולטר סקוט עדיין העדיף לכתוב את הספר תחת שמו הספרותי. הספר יצא לאור רק שבעה חודשים לאחר הצלחתו המסחררת של הספר "רוב רוי". בעת כתיבת הספר, סקוט החלים ממחלה, וסגנון הספר הוא בנימה "עצבנית" מבדרך כלל. כשהספר יצא הוא גרף הצלחה רבה יותר אפילו מספרו הקודם של סקוט.
כאות הוקרה לספרו, בעיר מגוריו, אדינבורו, בנו במרכזה של העיר את סמל "הלב של מידלות'יאן" (כמתואר בתמונה בתבנית). כמו כן, קבוצת הכדורגל המקומית של אדינבורו, הארטס, קיבלה את שמה כהשראה מן הספר.
עלילת הסיפור

שמו של הספר מתייחס לבית הכלא "בית תא האגרה הישן" באדינבורו, סקוטלנד, שבאותה תקופה היה בליבו של מחוז מידלות'יאן. האירוע ההיסטורי שמתקשר למקום זה ידוע בשם "מהומות פרוטאוס". בשנת 1736, פרצו מהומות בעיר אדינבורו בעקבות הוצאתם להורג של שני מבריחים. מפקד המשמר העירוני, קפטן ג'ון פרוטאוס, הורה לחייליו לירות אל תוך ההמון הזועם, וגרם למותם של מספר אזרחים. פרוטאוס נהרג זמן מה אחר כך, בלינץ' שביצעו בו האנשים שתקפו את בית האגרה.
האלמנט השני (והעיקרי) של הסיפור, מבוסס על פי טענתו של סקוט על מכתב לא חתום אותו הוא קיבל. במכתב נכתב על אחת, הלן ווקר שמה, אשר הלכה ברגל עד ללונדון על מנת לבקש לחון את אחותה הכלואה במגדל, שלטענת הלן, הואשמה על לא עוול בכפה. במקומה של הלן ווקר, סקוט נתן לדמות בספרו את השם ג'ני דינס, בחורה ממשפחה נוצרית קנאית. ג'ני הולכת ללונדון במטרה לנסות להשפיע על המלכה לשחרר את אחותה הכלואה, בעזרתו של הדוכס מארגייל.
ג'ני דינס היא האישה הראשונה בסיפוריו של סקוט המופיעה כדמות ראשית, וגם הראשונה המגיעה ממעמד חברתי נמוך. מרכיב מרכזי נוסף בסיפור הוא החיים בסקוטלנד של תחילת המאה ה-18 (מאה שנה לפני כתיבת הסיפור) ודגש על "יעקוביזם", דבר הנהוג ברוב יצירותיו של סקוט.
עיבודים

עיבוד קולנועי לספר יצא בשנת 1914 ובשנת 1966 הופקה סדרת טלוויזיה המבוססת על הסיפור. בין השנים 1868–1916, הועלתה אופרה על פי הספר בשם "ג'ני דינס", שהולחנה על ידי המלחין הסקוטי הקלאסי, המיש מק'קאן.
ראו גם

סר וולטר סקוט
הארטס
אדינבורו
תא האגרה הישן באדינבורו
הלים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק, מזון, צלי קדירה 
 מרכיבים עיקריים:  חיטה, בשר, עדשים 
 
מנה של הלים עם בצל מטוגן וקינמון
הלים או חלים (פרסית: حلیم) הוא תבשיל פרסי ודרום אסייתי העשוי חיטה מלאה מבושלת עם בשר (על פי רוב עצמות בקר, כבש או, תרנגול הודו).
על פי רוב מוגש ההלים כארוחת בוקר בליווי בצל מטוגן עם כורכום ונהוג לפזר עליו קינמון טחון. בימי הרמאדן, ההלים הוא מנה מקובלת בארוחות איפטאר באיראן ובפקיסטן. יהודי אירן, נוהגים לבשל הלים בישול ארוך בלילה כמנה לשבת, בדומה למאכלים אחרים בבישול ארוך כמו חמין.
סיר הלים
גרגירי החיטה מבושלים בשלמותם בישול ארוך, עד התפרקות העמילן שבהם, שלצד הג'לטין הנוצר מבישול העצמות מעניק למנה מרקם סמיך של דייסה. בחלק מגרסאות המנה, היא מכילה גם גרעיני שעורה או גריסים ולעיתים קטניות דוגמת שעועית וחומוס.
מקורו של ההלים במנה הערבית האריס (אנ') (ערבית: هريس). מאכלים דומים קיימים גם בטורקיה, ארמניה, עיראק, אזרבייג'ן, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן. בדרום אסיה (הודו, בנגלדש, פקיסטן ובנגל) ישנם תבשילים הנקראים לעיתים בשם זהה, אף הוא בבישול ארוך עם בשר, המכיל גם קטניות כגון עדשים ותיבול שונה כגון קארי וזנגוויל. בחלק מגרסאות התבשיל נהוג למעוך את גרעיני הדגן שבתבשיל למרקם משחתי יותר.
הלים הודי נוסח העיר מיראט
הלים בסגנון בנגלדשי
הלים הודי נוסח העיר היידראבאד(אנ')
הערות שוליים

↑  מתכון לחמין פרסי- הלים, באתר לגדול.
↑  Halim(Haleem)|Persian wheat and lamb porridge recipe - PersianGood, PersianGood, ‏5 באוגוסט 2020(באנגלית)
↑  Halim (Persian Porridge) באתר Jewish Food Society. (באנגלית)
↑  מתכון להלים באתר של אודי גלילי
↑  Meredith Goad, Observing Ramadan: Maine family expresses faith by sharing traditional Pakistani dish, at Portland Press Herald. (באנגלית)
החוויה הדתית לסוגיה

החוויה הדתית לסוגיה: מחקר בטבע האדם (באנגלית: The Varieties of Religious Experience: A Study in Human Nature) הוא ספר שנכתב על ידי הפילוסוף והפסיכולוג האמריקני ויליאם ג'יימס. הספר נחשב לספר יסוד בפסיכולוגיה של הדת, והתייחסויות לעבודתו של ג'יימס הן דבר נפוץ בכנסים מקצועיים. במרכז הספר מצוי הניסיון לפענח את הדתיות כפי שחווה אותה היחיד, ולא כפי שהיא באה לידי ביטוי במסגרת הדת הממוסדת.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1902, והוא מבוסס על הרצאות שנתן ג'יימס באוניברסיטת אדינבורו בין השנים 1901–1902. הרצאות אלה עסקו במחקר פסיכולוגי של חוויות דתיות פרטיות ובמיסטיקה, תוך שילוב טווח של דוגמאות (ספרי זיכרונות, יומנים, איגרות ווידויים) כדי לזהות מאפיינים משותפים בחוויות ובמסורות דתיות. מיד לאחר פרסומו, הפך הספר לקלאסיקה בתחום הפסיכולוגיה והפילוסופיה של הדת והשפיע על התפתחות תחום מדע הדתות בארצות הדוברות אנגלית, והוא הודפס במשך למעלה ממאה שנה. הספר יצא לאור בעברית בשנת 1949 בתרגומו של יעקב קופליביץ' בהוצאת מוסד ביאליק.
תוכן הספר

פ. טיברגר: ויליאם ג'יימס ומשנתו
הקדמה
הרצאה ראשונה דת וניברולוגיה
הרצאה שנייה הגבלת הנושא
הרצאה שלישית ממשותו של הנעלם
ההרצאות הרביעית והחמישית הדת של בריאות־הנפש
הרצאות שישית ושביעית הנפש החולה
הרצאה שמינית האני החלוק ותהליך איחודו
הרצאה תשיעית הפיכת לב אדם (קונברסיה)
הרצאה עשירית הקונברסיה (סוף)
הרצאות אחת־עשרה, שתים־עשרה ושלוש־עשרה קדושה
הרצאות ארבע־עשרה וחמש־עשרה ערך חיי־הקדושה
הרצאות שש־עשרה ושבע־עשרה מיסטיציזם
הרצאה שמונה־עשרה פילוסופיה
הרצאה תשע־עשרה תכונות אחרות
הרצאה עשרים מסקנות
נספח
נושאים מרכזיים בספר > חוויות דתיות

ג'יימס מבחין בין דת ממסדית ודת אישית. המונח "דת ממסדית" מתייחס לקבוצה או ארגון דתי, ומשחק תפקיד מרכזי בתרבויות שונות. "דת אישית", לעומת זאת, היא התייחסות לחוויות רוחניות אישיות שאדם חווה ולכמיהותיו הדתיות, בלי קשר הכרחי לתרבותו או לחברה שבה הוא נמצא. בחינת "הדת האישית" בספר מתמקדת בממד הסובייקטיבי שלה – לא באידיאות אלא בחוויות. הספר מעלה את השוני שבחוויות הדתיות ומתאר את רבגוניתן; לשם כך נעזר ג'יימס במגוון גילויי דעת של בני-אדם מכל הדורות ומכל העמים על חוויותיהם הדתיות, גילויים שנקלטו מתוך ספרי-זכרונות, יומנים, איגרות ווידויים מכל הסוגים.
למעשה, ג'יימס מצמצם את מבטו בתאולוגיה ובמוסדות הדת, וממקד את מחקרו בחוויות דתיות ישירות ומיידיות, שאותן ראה כמושא המחקר המעניין יותר. בעיניו, תאולוגיה, כנסיות ומוסדות דת חשובים ככלי להעביר תובנות שהושגו על ידי הניסיון הדתי, אך לדעתו, אלה מהווים עדות מיד שנייה בהשוואה לניסיון המקורי של היחיד. בלימוד החוויה הדתית האישית, ג'יימס מבחין בין חוויות דתיות "בריאות" ובין חוויות דתיות "חולניות". על פי ג'יימס, אנשים בריאים בנפשם, נוהגים להשתמש בדת על מנת להתעלם מהרע שבעולם ולהתמקד בחיובי ובטוב שבחייהם. כדוגמה לחוויות דתיות בריאות, הביא ג'יימס בספרו את וולט ויטמן ואת התנועה הדתית "מרפאת הנפש". לעומת זאת, טען ג'יימס, אנשים הנוטים לחוויות דתיות "חולניות" לא מסוגלים להתעלם מהרוע ומהסבל שבעולם, וזקוקים לחוויה מאחדת, דתית או אחרת, על מנת ליישב בין הטוב לרע. למרות שג'יימס מציג זאת כהבחנה ערכית-נייטרלית בין סוגים שונים של גישה דתית, הוא למעשה ראה את החוויה הדתית של הנפש החולה כעדיפה. ג'יימס ראה בנפש בריאה את תרומתה העיקרית של אמריקה לדת, אותה ראה כבריחה מהטרנסצנדנטליסטים ראלף וולדו אמרסון ווולט ויטמן למדע הנוצרי של מרי בייקר אדי.
ג'יימס הקדיש בספרו שתי הרצאות למיסטיקה ובהרצאות הוא מתווה ארבעה סימנים של חוויה מיסטית:
- בלתי ניתנת לתיאור: החוויה אינה ניתנת לתיאור במילים ויש לחוות אותה ישירות כדי להבין אותה.
- נואטית (Noetic): החוויה נתפסת כמצב של ידע שהאדם מקבל, שדרכו ניתן ללמוד אמיתות אלוהיות.
- ארעיות: החוויה היא לזמן מוגבל.
- פסיביות: נושא החוויה הוא פסיבי, אינו מסוגל לשלוט בהגעה וביציאה של החוויה.
נושאים מרכזיים בספר > פּרַגמָטִיזם

למרות שג'יימס לא ביטא במלואו את הפילוסופיה הפרגמטית שלו עד פרסום הפרגמטיזם ב-1907, הגישה לאמונה הדתית בספרו מושפעת מהפילוסופיה הפרגמטית. בהרצאותיו לפילוסופיה ובמסקנותיו, ג'יימס מסיק שדת מועילה באופן כללי למין האנושי, אם כי הוא מודה שאין בכך כדי לבסס את אמיתותה. בעוד שג'יימס התכוון לגשת לנושא החוויה הדתית מזווית פרגמטית זו, ריצ'רד רורטי טוען שבסופו של דבר הוא סטה מהמתודולוגיה הזאת בספרו. בהרצאותיו על קדושה, כוונתו הייתה לגלות האם המידות הקדושות מועילות לחיי אדם: אם הן אז, לפי הפרגמטיזם, זה תומך בטענתם לאמת. עם זאת, ג'יימס בסופו של דבר מגיע למסקנה שערכן של המעלות הקדושות תלוי במקורן: בהתחשב בכך שהמידות הקדושות מועילות רק אם יש חיים לאחר המוות שאליו הן יכולות להכין את האדם, ערכן תלוי בשאלה אם הן תוצר של האלוהות או תוצאה של הפסיכולוגיה האנושית. זו כבר לא שאלה של ערך אלא של עובדה אמפירית. לכן, רורטי טוען שג'יימס בסופו של דבר נוטש את הפילוסופיה הפרגמטית שלו בשל הסתמכותו האולטימטיבית על ראיות אמפיריות. ג'יימס בוחן את האפשרות של "אמונות יתר", אמונות שאינן מוצדקות בקפדנות על-ידי השכל, אך בכל זאת עשויות להיות מוחזקות בקרב אנשים משכילים. ג'יימס מודה שיש לו אמונת יתר, שאין בכוונתו להוכיח, שיש מציאות גדולה יותר שאינה נגישה בדרך כלל על ידי דרכי ההתייחסות הרגילות שלנו לעולם שחוויות דתיות יכולות לחבר אותנו אליו.
ראו גם

דת
תאולוגיה
פסיכולוגיה של הדת
מדע הדתות
הערות שוליים

↑  החוויה הדתית לסוגיה: מחקר בטבע האדם
1 2 3  Goodman, Russell, Stanford Encyclopedia of Philosophy, 2017
1 2 3 4  Taylor, Charles, Varieties of Religion Today: William James Revisited, Cambridge: Harvard University Press, 2003, עמ' 23
↑  Duclow, Donald F, William James, Mind-Cure, and the Religion of Healthy-Mindedness, Journal of Religion and Health 41 (1), עמ' 45-56 doi: https://doi.org/10.1023%2FA%3A1015106105669
↑  Rorty, Richard, Some Inconsistencies in James's Varieties, William James and a Science of Religions: Reexperiencing The Varieties of Religious Experience, Columbia University Press, עמ' 86–97 doi: https://archive.org/details/williamjamesscie00prou
↑  Pomerleau, Wayne P, "William James (1842—1910)", Internet Encyclopedia of Philosophy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX2030972  NDL: 01165830
הלגיון הראשון פלביה קונסטנטיה

| --- | --- |
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
חותמת הלגיון על פי נוטיטיה דיגניטטום
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 בסיס האם:  לא ידוע
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  לא ידוע
 מקים היחידה:  קונסטנטינוס השני
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
הלגיון הראשון פלביה קונסטנטיה (בלטינית: Legio I Flavia Constantia) היה לגיון רומאי, אשר פעל במהלך המאה החמישית.
היסטוריה

המידע על הלגיון מועט. ידוע כי במהלך המאה החמישית הוא היה לגיון עצמאי שהוצב במושבות המזרחיות, אולם לא ידוע בדיוק היכן. שמו מעיד על כך שהוקם בידי הקיסר קונסטנטינוס השני אשר שלט במחצית המזרחית של האימפריה. אין לבלבל בין הלגיון הזה לבין הלגיון הראשון פלביה גאליקנה קונסטטיה אשר הוצב בארמוריקה בחלק המערבי של האימפריה.
הערות שוליים

↑  בצבא הרומי המאוחר היו שני סוגי לגיונות. הלימיטאני, שהיו מרותקים בדרך כלל לפרובינקיה מסוימת, והלגיונות העצמאיים (Comitatenses) אשר היו בדרך כלל בפיקוד בכיר ונועדו להגיב על מקרי חירום ביטחוניים. הלגיונות העצמאיים נחשבו ליוקרתיים יותר.
היפראלדוסטרוניזם ראשוני

| --- | --- |

אלדוסטרון
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 טיפול:  spironolactone 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  127080 
 DiseasesDB:  3073
 MedlinePlus:  000330
 סיווגים
 ICD-10:  E26.0
 
היפראלדוסטרוניזם ראשוני, הידוע גם בשם תסמונת קון, היא תופעה של ייצור עודף של הורמון אלדוסטרון על ידי בלוטת יותרת הכליה, וכתוצאה מכך ירידה משמעותית ברמות החלבון רנין. היפראלדוסטרוניזם ראשוני מייצר סימפטומים מעטים,ביניהם לחץ דם גבוה אשר עלול לגרום לראייה ירודה או כאבי ראש, לעיתים עשויה להיות חולשת שרירים, התכווצויות שרירים, תחושות עקצוץ, או הטלת שתן מוגברת. סיבוכים העלולים להתרחש עקב המחלה הם מחלות לב וכלי דם, כגון שבץ מוחי, אוטם שריר הלב, אי ספיקת כליות, וקצב לב לא תקין.
להיפראלדוסטרוניזם ראשוני יש מספר סיבות. כ-66% מהמקרים הן בשל ההרחבה של שתי בלוטות יותרת הכליה ו-33% מהמקרים הם כתוצאה בבלוטת יותרת הכליה שמייצרת אלדוסטרון. גורמים אחרים יכולים להיות סרטן הכליה כשלעצמו לא שכיח או העברה של גן פגום בירושה הנקרא הפרעת היפראלדוסטרוניזם משפחתית.
אלדוסטרוניזם ראשוני נמצא בכ-10% מהאנשים עם לחץ דם גבוה. זה מתרחשת לעיתים קרובות יותר אצל נשים מאשר גברים. לעיתים קרובות זה מתחיל בגילאים בין 30 ו-50 שנים.
תסמינים

לאנשים עם היפראלדוסטרוניזם ראשוני לעיתים קרובות יש מספר סימפטומים מועט מאוד או אפילו ייתכנו מצבים שלא יופיעו כלל סימפטומים. הם עלולים לחוות:
חולשת שרירים.
התכווצויות שרירים-עקב רמות סידן נמוכות, הגורמות לגירוי יתר של עצבי השריר.
תחושות עקצוץ.
הטלת שתן מוגברת.
כאבי ראש, כתוצאה מרמות אשלגן נמוכות או לחץ דם גבוה.
מנגנון פתולוגי

לאלדוסטרון יש השפעות על כל התאים של הגוף, אבל מבחינה קלינית, הפעולות החשובות ביותר נמצאות בכליות, על תאים של האבובית המרוחקת ועל הצינורות האחראים על הספיגה החוזרת של המים. בתאי דופן הנפרון האלדוסטרון מגביר את הפעילות של הממברנה התאית ובתוכה את תעלות הנתרן-אשלגן, את התעלות הספציפיות לנתרן או את התעלות הספציפיות לאשלגן, המיוחדות לתאי הכליה. פעולות אלה מגדילות את הספיגה המחודשת של נתרן אל מחזור הדם ואת הפרשת האשלגן ממנו אל המרווח הבין התאי והתוך תאי. מאחר שיותר נתרן מופרש מהתא מאשר האשלגן נספג, זה הופך את הנוזל התוך תאי ליותר טעון במטען שלילי, מה שגורם ליוני כלור לעקוב אחר הנתרן. בעקבות מעבר כל היונים הגוף פועל להשוואת ריכוזי מלחים ומתחיל להעביר מים על ידי אוסמוזה אל כלי הדם, דבר המגדיל משמעותית את נפח הדם. אלדוסטרון פועל גם על התאים כך שהם מפרישים פרוטונים שבתורם גורמים לשתן להיות חומצי ואת הנוזל חוץ תאי להיות בסיסי.
שימור הנתרן בגוף מוביל להרחבת נפח הפלזמה וללחץ דם גבוה. עלייה בלחץ הדם מובילה להגברת קצב סינון הדם בכליות ולירידת רמות הרנין המופרשות מתאי הכליות. אם יש היפראלדוסטרוניזם ראשוני, ירידה באנזים רנין לא תוביל לירידה ברמות האלדוסטרון (ממצא שעוזר ככלי קליני לאבחון של היפראלדוסטרוניזם ראשוני).
גורמים

התסמונת היא תוצאה אפשרית מהגורמים:
היפרפלזיה דו -צדדית אידיופטית של בלוטת יותרת הכליה (66% מהמקרים)
אדנומה בבלוטת יותרת הכליה (תסמונת קון, 33% מהמקרים)
היפרפלזיה ראשית חד-צדדית של בלוטת יותרת הכליה (2% מהמקרים)
גידול ממאיר בבלוטת יתרת הכליה שמפיק אלדוסטרון (<1% של המקרים).
היפראלדוסטרוניזם משפחתי - סוג 1- שניתן לטיפול עם גלוקוקורטיקואיד, סוג 2- שבו טיפול עם גלוקוקורטיקואיד לא עוזר, וסוג 3 - שבו בלוטת האדרנל גדולה פי כמה מונים מגודלה הטבעי.
גידול חוץ אנדרנלי המפיק אלדוסטרון (<0.1% של המקרים)
גורמים > גנטיקה

לכ-40% מהאנשים עם אדנומה המפיקה אלדוסטרון בבלוטת יותרת הכליה יש מוטציה בגן יחיד בשם "KCNJ5" שמוסיפה או מחזקת את תפקוד התא בייצור אלדוסטרון. מוטציות אלה נוטות להופיע בנשים צעירות עם אדנומה באזור יותרת הכליה שמפריש קורטיזול (באנגלית: zona fasciculata). אדנומות ללא מוטציה זו נוטים להופיע אצל גברים מבוגרים עם יתר לחץ דם העמיד לתרופות.
אבחון

ניתן לשקול בדיקה למחלה כאשר אצל הנבדק יש לחץ דם גבוה עם הצגת רמות אשלגן נמוכות, לחץ דם גבוה שקשה לטיפול, בני משפחה אחרים עם אותה בעיה, או גוש על פני בלוטת יותרת הכליה.מדידת רמת אלדוסטרון לבד אינה נחשבת כמספיקה כדי לאבחן היפראלדוסטרוניזם ראשוני. לצורך אימות מלא של המחלה יש לבדוק את רמות הרנין ואת רמות האלדוסטרון ביחד. מהשוואה ליחס אלדוסטרון-רנין נורמלי ניתן להגיע להחלטה יותר ברורה לגבי הנושא. יחס אלדוסטרון-רנין גבוה מרמז על הנוכחות של היפראלדוסטרוניזם ראשוני. הבדיקה נעשית דרך ביצוע מבחן הפחתת מלחים (באנלית: saline suppression test), בדיקת העמסת מלח, או הזרקת פלודרוקורטיזון והשפעתו על המלחים בדם (באנגלית:fludrocortisone suppression test).
אם היפראלדוסטרוניזם ראשוני מאושר דרך הבדיקות הביוכימית, סריקת CT או אמצעי הדמיה נוספים יכולים לאשר את קיומה של חריגה בבלוטת יותרת הכליה, ככל הנראה אדנומה בקליפת יותרת הכליה, קרצינומה של יותרת הכליה, היפרפלזיה דו-צדדית של בלוטת יותרת הכליה, או שינויים פיזולוגיים אחרים הפחות נפוצים. הממצאים מההדמיה עשויים להוביל לבדיקות נוספות לצורך בירור האטיולוגיה, כגון בדיקת דם ורידית של בלוטת יותרת הכליה.
האבחנה מושגת בצורה הטובה ביותר על ידי רופאים המומחים בתחום. למרות זאת, אנשי מקצועות הבריאות הראשוניים לתת טיפול או אבחנה צריכים לדעת לזהות מאפיינים קליניים של היפראלדוסטרוניזם ראשוני ולקחת קודם בדיקות דם לגילוי המקרה.
אבחון > סיווג

ישנם אנשים המשתמשים בשם "תסמונת קון" רק כאשר היא מתרחשת עקב אדנומה בבלוטת יותרת הכליה (סוג של גידול שפיר). בפועל, עם זאת, המונחים תסמונת קון או היפראלדוסטרון ראשוני לעיתים קרובות משומשים לסירוגין, ללא קשר לגורם הפיזיולוגי.
אבחון > אבחנה מבדלת

היפראלדוסטרוניזם ראשוני יכול להיות מחוקה על ידי תסמונת לידל, ועל ידי בליעה של שוש או מזונות אחרים המכילים גליצריזין. במקרה אחד דווח, יתר לחץ דם, שיתוק ארבעת הגפיים שנבעה משיכרון מדומה ממשכה לא אלכוהולי - פסטיס (משקה אפרטיף המכיל חומצה גליצריזית).
טיפול

הטיפול בהיפראלדוסטרוניזם תלוי בגורמים אשר התחילו אותו. אצל אנשים עם גידול שפיר יחיד (אדנומה), הסרה כירורגית עשויה להיות הריפוי. הליך זה בדרך כלל מבוצע בלפרוסקופיה, באמצעות מספר חתכים קטנים מאוד. עבור אנשים עם היפרפלזיה של שתי הבלוטות, טיפול מוצלח לעיתים קרובות מושג עם תרופות שחוסמות את ההשפעה של אלדוסטרון, תרופות לדוגמה יכולות להיות ספירונולקטון (באנגלית: Spironolactone) או אפלרנון (באנגלית: Eplerenone). למרות היכולות של התרופות להתמודד עם התסמונת יש להן תופעות לוואי רבות ומגוונות לדוגמה, התפתחות שדיים אצל גברים, תופעה בשם גינקומסטיה. תרופות אחרות ללחץ דם גבוה ודיאטה דלת מלח גם עשויים להיות נחוצים לצורך בהתמודדות עם המחלה. במקרים בהם ההיפראלדוסטרוניזם עובר במשפחה ניתן לטפל עם סטרואיד דקסמתזון (באנגלית: dexamethasone).
בהיעדר טיפול, לאנשים עם היפראלדוסטרוניזם ראשוני יש לעיתים קרובות לחץ דם גבוה, אשר עשוי להיות מזוהה עם שיעור מוגבר של שבץ, מחלת לב ואי ספיקת כליות. לעומת זאת, עם טיפול מתאים, סיכויי הריפוי גבוהים מאד.
הקניית השם

תסמונת קון קרויה על שם ג'רום קון (1907–1994), אמריקאי אנדוקרינולוג הראשון שתיאר את תסמונת באוניברסיטת מישיגן בשנת 1955.
לקריאה נוספת

Schirpenbach, C., & Reincke, M. (2007). Primary aldosteronism: current knowledge and controversies in Conn's syndrome. Nature Clinical Practice Endocrinology & Metabolism, 3(3), 220-227.
הערות שוליים

1 2 3  Caroline Schirpenbach, Martin Reincke, Primary aldosteronism: current knowledge and controversies in Conn's syndrome, Nature Clinical Practice. Endocrinology & Metabolism 3, 2007-03-01, עמ' 220–227 doi: 10.1038/ncpendmet0430
↑  American Association of Endocrine Surgeons, Primary hyperaldosteronism (Conn's syndrome or aldosterone-producing adrenal tumor)
↑  Michael Stowasser, Paul J. Taylor, Eduardo Pimenta, Ashraf H. Al-Asaly Ahmed, Laboratory investigation of primary aldosteronism, The Clinical Biochemist. Reviews 31, 2010-05-01, עמ' 39–56
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Schirpenbach, C; Reincke, M (במרץ 2007). "Primary aldosteronism: current knowledge and controversies in Conn's syndrome". Nature clinical practice. Endocrinology & metabolism. 3 (3): 220–7. doi:10.1038/ncpendmet0430. PMID 17315030. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Primary hyperaldosteronism (Conn's syndrome or aldosterone-producing adrenal tumor)". נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hubbard, Johnathan G.H.; Inabnet, William B.; Heerden, Chung-Yau Lo (2009). Endocrine surgery principles and practice. London: Springer. p. 367. ISBN 9781846288814.
↑  Henry M. Kronenberg (2008). Williams textbook of endocrinology (11th ed.). Philadelphia: Saunders/Elsevier. ISBN 978-1-4160-2911-3.
↑  Morris J. Brown, Platt versus Pickering: what molecular insight to primary hyperaldosteronism tells us about hypertension, JRSM cardiovascular disease 1, 2012-09-30 doi: 10.1258/cvd.2012.012020
↑  "The use of aldosterone-renin ratio as a diagnostic test for primary hyperaldosteronism and its test characteristics under different conditions of blood sampling". J Clin Endocrinol Metab. 90 (1): 72–8. 2005. doi:10.1210/jc.2004-1149. PMID 15483077.
↑  United Bristol Healthcare NHS Trust, the major teaching trust in South West England
↑  "Case Detection, Diagnosis, and Treatment of Patients with Primary Aldosteronism". www.endocrine.org. נבדק ב-5 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Cotran, Ramzi S.; Kumar, Vinay; Fausto, Nelson; Nelso Fausto; Robbins, Stanley L.; Abbas, Abul K. (2005). Robbins and Cotran pathologic basis of disease. St. Louis, Mo: Elsevier Saunders. p. 1210. ISBN 0-7216-0187-1.
↑  "[Pseudo-Conn's syndrome due to intoxication with nonalcoholic pastis]". Schweiz Med Wochenschr (בצרפתית). 113 (31–32): 1092–5. באוגוסט 1983. PMID 6623028. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  http://labeling.pfizer.com/ShowLabeling.aspx?id=599
↑  "Primary hyperaldosteronism (Conn's syndrome or aldosterone-producing adrenal tumor)". נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Columbia Adrenal Center, Hyperaldosteronism (Conn's Syndrome)
↑  J. W. Conn, L. H. Louis, Primary aldosteronism: a new clinical entity, Transactions of the Association of American Physicians 68, 1955-01-01, עמ' 215–231; discussion, 231-233
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מלמעלה בלוטת יותרת הכליה (באנגלית: adrenal gland) ומלמטה הכליות (באנגלית: kidney)
הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות

הַלֵּב יוֹדֵע אִם לעֵקֶל אִם לעֲקַלְקַלּוֹת הוא פתגם המובא אצל חז"ל, שמקורו ככל הנראה במאות הראשונות לפני הספירה, ומשמעו במקורו: לגבי מעשה המשתמע לשני פנים, רק לבו של האדם יודע האם מדובר בכוונה לטובה, כוונה זכה (כמו שמן זית זך. בלשון הפתגם, הכוונה לעקלים של בית הבד - הסלים בהם היו מניחים את הזיתים המרוסקים לצורך כבישת השמן. ראו בהמשך את הפתגם בהקשרו בסיפור עם ריש לקיש), או לרעה (לעקלקלות=לעיקום).
מקור הפתגם

הפתגם מתועד לראשונה בתוספתא לגבי הלכות שביעית, והוא נשנה במעשה עם האמורא ריש לקיש המופיע בתלמוד הבבלי והירושלמי, ובמעשה עם רבי יוחנן בן זכאי המופיע במדרש.
התוספתא, בה מתועד המונח לראשונה, עוסקת בענייני שמיטה, ובתקנה - שבה, בסופו של דבר, הדבר מסור ללב ולכוונתו של האדם. ועל כן סיימה התוספתא בפתגם האמור. נראה כי הן המקור עם ריש לקיש (חי במאה ה-3 לספירה) והן המקור עם רבי יוחנן בן זכאי (חי במאה הראשונה לספירה) - שאבו שניהם את הפתגם מהמקור בתוספתא.
במעשה עם ריש לקיש מופיע מהן "משחק מילים" בין המונח "עקלקלות" לבין המונח "עקל". עקל היה סל שבו היו מניחים את הזיתים שעברו ריסוק (על ידי גלגול אבן מעגילה) בבית הבד. העקל הונח בשקע חצוב בסלע (בודידה), ועליו שמו משקולות אשר סחטו את השמן מתוך רסק הזיתים.
ניתוח לשוני של הפתגם מראה, כי ה"א הידיעה הבאה במילים "הלב יודע" מקורה בלשון חז"ל. תבנית משפט כזו בה משמשים המילים "אם... אם..." כהוראת ברירה - מתועדת לראשונה בספר בן סירא (מאה 3 לפנה"ס), וכך גם מילת היחס "ל" הבאה לפני גרעין שמני ("לעקל" ... "לעקלקלות"). כל אלו מלמדים שפתגם זה מקורו בתקופה זו של המאות הראשונות שלפני הספירה.
לקריאה נוספת

יצחק גוטליב, "הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות", סידרא ה (תשמ"ט), (כתב עת לחקר ספרות התורה שבעל פה), אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 41–45.
הערות שוליים

↑  בירושלמי מופיע הנוסח "לעקול". כ"י וטיקן 133 (הוצאת מקור, ירושלים 1970) עמ' 193.
↑  שאול ליברמן תוספתא כפשוטה, זרעים ב, עמ' 517.
↑  ”חזרו להיות נותנין זה לזה בטובה, התקינו שיהו מביאין מן המצוי ומן הקרב, והלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות.” (תוספתא, מסכת שביעית, פרק ג', הלכה ח').
↑  ”רבי חייא בר זרנוקי ורבי שמעון בן יהוצדק הוו קאזלי לעבר שנה בעסיא, פגע בהו ריש לקיש, איטפיל בהדייהו, אמר: איזיל איחזי היכי עבדי עובדא. חזייה לההוא גברא דקא כריב דהוה כסח בכרמי, אמר להו: כהן וזמר? אמרו ליה: יכול לומר: לעקל בית הבד אני צריך. אמר להו: הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות.
(תרגום: [האמוראים] רבי חייא בן זרנוקי ורבי שמעון בן יהוצדק הלכו לאסיה כדי להודיע על ההחלטה בארץ ישראל לעבר את השנה [ואותה השנה שנת שמיטה הייתה]. פגש בהם ריש לקיש והתלווה אליהם, כדי לראות וללמוד ממעשיהם. פגשו באדם אחד שהיה זומר את כרמו. תמה ריש לקיש על כך, כיצד הוא עושה כן (והדגיש את היותו כהן, משום שהכהנים היו חשודים על השביעית). ענו לו [רבי חייא ורבי שמעון] שייתכן שהוא זומר לצורך בית הבד. ענה להם [ריש לקיש]: "הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות".” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ו, עמוד א'); ובמקבילה המופיעה בתלמוד הירושלמי, ”ר' יוסה בשם מנחם: ר' עקיבה עבר בשמיטה, חמא חד איזמר כרמא (=ראה אדם הזומר את כרמו). אמר ליה: ולית אסיר? (אמר לו: וכי אין הדבר אסור?) אמר ליה: לעקלין אנא בעי (אמר לו: אני זומר [לא לצורך הטבת הכרם, האסורה, אלא] כדי שיהיו לי זמורות לבית הבד). [אמר לו:] הלב יודע אם לעקול אם לעקולקול.” (תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ד', הלכה א')
↑  איכה רבה, מהדורת בובר, א,ה, עמ' 68 (בנדפס: א,לא).
↑  הביטוי "לב יודע" ללא ה"א הידיעה בא כבר בלשון המקרא הקלאסית; "לב יודע מרת נפשו" (משלי יד,י)
↑  "לב אנוש ישנא פניו, אם לטוב ואם לרע" (בן סירא, יג,כה).