stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאה שמגר-הנדלמן
ראו גם

פרסומיה באתר הספרייה הלאומית
באתר "רחוב משלה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268052305171  BIBSYS: 90690875  CiNii: DA10925064  GND: 170752062  ISNI: 0000 0000 8280 2007  LCCN: n85195223  NTA: 073538299  RERO: 02-A003825262  SUDOC: 228331684  VIAF: 182149066686965602658   WorldCat (עם VIAF): 182149066686965602658
כף סידרוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים כרתים 
 קואורדינטות:  35°19′N 26°18′E﻿ / ﻿35.31°N 26.3°E﻿ / 35.31; 26.3
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
  (למפת כרתים מוגדלת) הרקליון חאניה רת'ימנוכף סידרוס(למפת כרתים רגילה) הרקליון חאניה רת'ימנוכף סידרוס
 
כף סידרוס או קייפ סידרו (ביוונית: Άκρα Σίδερο) היא כף בקצה המזרחי של האי כרתים, יוון.
בעת העתיקה זה היה ידוע בשם סמוניום או סאמוניון (יוונית עתיקה), Salmonium או Salmonion (Σαλμώνιον) וסלמון (Σαλμώνη).
מלחי הספינה האלכסנדרונית שהעבירה את פאולוס השליח לרומא, חשבו שהם יכולים להמשיך במסעם מתחת לרמת האי ונעצרו בכף סידרוס.
את הכף מציינים סופרים קדומים רבים ביניהם סטראבון, תלמי, פומפוניוס מלה ופליניוס הזקן, ובסטדיאסמוס מאריס מגני (Stadiasmus Maris Magni), פריפלוס שנכתב על ידי אלמוני במחצית השנייה של המאה ה-3.
גאוגרפים קדומים תיארו אי שונית בשם Naulochus או Naumachos, ליד המצודה.
הערות שוליים

↑  Stadiasmus Maris Magni 318.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כבוש כמבושל

כבוש כמבושל הוא מושג הלכתי, לפיו מאכל שנכבש לזמן ממושך במשקה, נחשב למבושל בו. לכלל זה ישנן השלכות הן ביחס להלכות כשרות, הן ביחס להלכות ברכות, והן ביחס להלכות בתחומים נוספים כמו קיום מצוות אכילת מצה או מרור בפסח, ביצוע פעולת כבישה בשבת, וכיוצא בזה. משך זמן הכבישה המחיל על המאכל דין זה הוא יממה מעת לעת.
מקור הדין

בכמה מקומות בתלמוד הבבלי מובאים דבריו של שמואל: ”אמר שמואל: מליח - הרי הוא כרותח, וכבוש - הרי הוא כמבושל”.
משמעות הדבר היא שמאכל שנכבש במשקה, נחשב כמי שבושל בו. עיקר משמעות דין זה נוגע להלכות כשרות. שאם כבשו מאכל כשר בחומץ של יין נסך, או בציר של דגים טמאים, המאכל אסור באכילה. וזאת בניגוד להשריית בשר בחלב, שאינה נאסרת מהתורה הואיל והתורה אסרה את עירובם באמצעות בישול, וכבישה אמנם מבליעה טעמים כבישול, אך אינה נחשבת לצורת בישול שאותה אסרה התורה כשאמרה 'לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ'. בנוסף, הכובש מאכלים בשבת אינו עובר באיסור בישול בשבת מהתורה, הואיל וכבישה אינה נחשבת כבישול לעניין זה. אך חכמים אסרו את הדבר הואיל והוא נראה כמבשל.
אילו משקים יוצרים כבישה

לדעת כמה מהראשונים (רש"י, רשב"א, מאירי, ועוד) רק מאכל שנכבש בנוזל חריף כמו חומץ או ציר נחשב כמבושל בו. אך אם שהה כשיעור כבישה במים, חלב או אף יין, לא נחשב לכבוש. שכן על מנת לכבוש יש להיעזר בחומר בעל חריפות, כמו חומץ או מי מלח.
אולם רוב הראשונים סוברים שכל מאכל ששהה במשך זמן ממושך בנוזל, בולע בתהליך איטי והדרגתי את טעמו, אף על פי שהשפעת הנוזל עליו קלושה לעומת השפעת החומץ או מי המלח.
משך זמן הכבישה

הראשונים נחלקו מהו משך הזמן היוצר פעולת כבישה שמחשיבה את המאכל הנכבש כמבושל.
לדעת רבנו תם רק כעבור שלוש יממות הופך המאכל לכבוש. הוא לומד זאת מדברי הגמרא במסכת עבודה זרה, הקובעת שכדי להכשיר קנקני יין שבלעו יין נסך יש להשרותם במים במשך שלוש יממות, ולאחר כל יממה להחליף את המים שבהם. ועל פי הכלל כבולעו כך פולטו, הסיק שגם בליעתם אורכת שלושה ימים.
מנגד, לדעת רוב הראשונים, כבר כעבור יממה הופך המאכל לכבוש. ולמדו זאת מדברי הגמרא במסכת פסחים, שהתורה חידשה שבשר שנשרה יממה בתוך חלב לא נאסר, ומשמע ששאר המאכלים שנשרו במשקה אסור, ראויים היו להיאסר בכך, הואיל ונבלע בהם טעם המשקה האסור.
משך זמן הכבישה > כבישה במשקה חריף

לדעת הרא"ש, כבישה במשקה אלכוהולי כמו ציר, מחילה דין 'כבוש' על המאכל השורה בו בשיעור זמן המקביל לזמן האורך להביא לרתיחתו של אותו מאכל תחת האש, ותחילת בישולו: ”כאילו נתנו על האור כדי שירתיח ויתחיל לבשל (להתבשל). אם נכבש בתוך הציר כשיעור זה - נאסר כל מה שבתוך הציר, ובפחות משיעור זה לא נאסר אלא כדי קליפה” (רא"ש, פסקים על חולין פרק ח, סעיף מט).
דין זה נפסק בשולחן ערוך: ”ואם הוא כבוש בתוך ציר או בתוך חומץ, אם שהה כדי שיתננו על האור וירתיח ויתחיל להתבשל, הרי הוא כמבושל; ובפחות משיעור זה, לא נאסר אלא כדי קליפה” (שולחן ערוך יורה דעה הלכות תערובות סימן ק"ה סעיף א').
אמנם נחלקו האחרונים אם גם לגבי בליעת הכלי שבו שרה הנוזל החריף האסור הבליעה מתרחשת בשיעור זמן זה, או רק לאחר מעת לעת. לדעת המגן אברהם, הבליעה נעשית כבר בשיעור שיתננו על האור ויתחיל להתבשל, ולש"ך והט"ז רק כעבור יממה.
כבישה בכלים

כמשמעותו הראשונית של המושג כבישה הוא השריית מאכל במשקה על מנת לפעול בו בדרך זו לשם ריכוכו או הבלעת טעמים בו. אמנם כמה ראשונים ייחסו פעולת כבישה גם למשקה השרוי בתוך כלי במשך יממה, כך שבמהלך שהות המשקה בכלי, הוא בולע אל דפנותיו את טעמו של המשקה.
לאור זאת, כתב בספר איסור והיתר הארוך לאסור באכילה מאכל כשר שבושל או נכבש בכלי ששהה בו משקה אסור במשך יממה. כמו כן, כמה מראשוני אשכנז אסרו שימוש בפסח בכלי זכוכית ששהה בהם חמץ במשך יממה במהלך ימות השנה, הואיל והכלי בולע אל דפנותיו את טעמו של החמץ, ועשוי להבליע את טעמו אל המאכלים שיבושלו או ייכבשו בכלי במהלך חג הפסח.
הערות שוליים

↑  למשל בתלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"א, עמוד ב'.
↑  ”בר עדי טייעא אנס הנהו זיקי מרב יצחק בר יוסף, רמא בהו חמרא ואהדרינהו ניהליה, אתא שאיל בי מדרשא; א"ל רבי ירמיה, כך הורה רבי אמי הלכה למעשה: ממלאן מים שלשה ימים ומערן. ואמר רבא: צריך לערן מעת לעת [בר עדי חטף באונס מרב יצחק בר יוסף את נודות היין שלו, שם בהם יין, והשיבם לו. בא רב יצחק לבית המדרש ושאל את רבי ירמיה מה דינם (הואיל ובלעו את טעמו של היין נסך שהושם בהם) והשיב שימלאם מים שלושה ימים בתחלופה, ובאר רבא שבכל יממה יש להחליף המים].” (תלמוד בבלי מסכת עבודה זרה דף ל"ג, עמוד א')
↑  ”ומאי חידוש?... דאי תרו ליה כולי יומא בחלבא - שרי, בשיל ליה בשולי - אסור [ומה חידושו של איסור בשר בחלב על פני שאר איסורי התורה... שאם שרו את הבשר כל היום בחלב - הוא מותר, אך אם בישלו אותו בו - נאסר]” (תלמוד בבלי מסכת פסחים דף מד עמוד ב)
↑  לשיטתם, דין כלי זכוכית ככלי חרס, בשל הדמיון ביניהם במובנים מסוימים, ועל כן לא ניתן להכשיר כלי זכוכית לשימוש בו בפסח, כשם שלא ניתן להכשיר כלי חרס לשימוש בו בפסח, שכן 'אינו יוצא מידי דופיו לעולם' (תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל', עמוד ב').
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
כריסטיאן רוזנקרויץ

מקדש החכמה העליונה, איור מאת תאופילוס שוויגרדט, 1618
כריסטיאן רוזנקרויץ (Christian Rosenkreuz, רוזנקרויץ - "צלב הוורד") הוא דמות אלגורית, המייסד כביכול של מסדר צלב הוורד, אגודת סתרים מיסטית אגדית. לפי האגדה רוזנקרויץ היה בן למשפחת אצולה גרמנית שחי במאה ה-15. לפי מקור אחד הוא יליד 1378 וחי 106 שנים. הוא נסע כביכול במזרח התיכון ולמד חכמה מפי כוהני דת ממצרים, פרס וטורקיה. בין היתר השתלם בסודות החוכמה הסופית והזורואסטרית. עם חזרתו לאירופה ייסד אגודת סתרים, שהוא עמד בראשה בשם Frater C.R.C והקים את מקדש החכמה עליונה. שמו מוזכר לראשונה כמייסד המסדר ב-1614 בחיבור פסאודואפיגרפי שהתפרסם בעיר קאסל כדיווח של מסדר צלב הוורד המקומי (Fama Fraternitatis Rosae Crucis) המדווח על מציאת קברו של המייסד ונקרא "המניפסט הראשון" ולאחר מכן בהמשכו, "המניפסט השני" שהופץ ב-1615 מפורטות הוראותיו של רוזנקרויץ לבני המסדר בשעתו ולעתיד לבוא. ב-1616 הוא מוזכר במסגרת החיבור המיסטי-אלכימי "נישואיו הכימיים של כריסטיאן רוזנקרויץ" (Chymische Hochzeit Christiani Rosencreutz) שפורסם בשטרסבורג. כל החיבורים אנונימיים ותפקידם לייחס לאגודת סתרים חדשה אב-מייסד נכבד ועלום ומסגרת תוכנית עשירה ומושרשת בחוכמת עמי הקדם. פרסום הכתבים גרם לגל של פרסומים וניסיונות של מלומדי אירופה, בהם רוברט פלאד ורנה דקארט ליצור קשר עם אנשי המסדר הנעלמים.
ביוגרפיה בדיונית

לפי ה"מניפסטים", יצא רוזנקרויץ, שכבר ידע יוונית עתיקה, ערבית ועברית למסע לימודים במזרח. הוא ביקר, בין השאר בכנסיית הקבר בירושלים, בדמשק ובפאס שבמרוקו. למד גאומטריה ופיזיקה בד בבד עם קבלה וסוגים שונים של מאגיה מאת מורים שקיבלו ידע זה בשלשלת העברה מהחכמים הקדומים ותירגם ספר מסתורי בשם Liber M (אולי רמז לספר יצירה הקבלי), בו מצויות כל ההתאמות בין העולם לבין האדם (המיקרוקוסמוס). ככלל הוא מגיע לתובנה שככל שהחברה האנושית, באמצעות שליחים ומורים מוכשרים, תדע יותר על העולם, כך יקל עליה לשלוט בו, לשפר את החיים ולהאריכם.
לאחר שחזר מן המזרח דרך צפון אפריקה, הגיע רוזנקרויץ לספרד והגיע להכרה שעליו להקים מרכז שתפקידו יהיה להדריך את השליטים בדרכי התבונה ועשיית טוב. רוזנקרויץ אסף סביבו חבורה, אך מספר חבריה, זהותם ומעשיהם נותרו סוד. הם התחייבו להפרש לכל קצווי העולם, לשמור על תורתם וזהותם בסוד ולהסוות עצמם כבני המקום. כמו כן התחייבו לסייע לנזקקים, להוועד פעם בשנה במקום מוסכם ("מקדש החוכמה הנצחית" (Sanctus Spiritus) הממוקם באי מרוחק וסודי, מוגן כבלתי-נראה על ידי כוחות כישוף) ולשמור בסוד על עצם תנועתם וזהות מייסדה במשך מאה ועשרים שנה.
רוזנקרויץ עצמו לא מוזכר עוד במניפסטים לאחר מכן פרט לעובדה שבשנת 1484 מתגלה סרקופג בארמון החוכמה הנצחית עליו כתוב: "POST CXX ANNOS PATEBO" (אחרי מאה ועשרים שנה אפתח). ואכן, 120 שנה מאוחר יותר הגיע מחבר המניפסט לאי, מצא את הסרקופג וגילה את הדברים.
ביוגרפיה בדיונית > זהותו

ב-1604, 120 שנה לאחר מותו, נמצא כאמור קברו של רוזנקרויץ. הקבר היה טמון בארץ רחוקה, בעומק האדמה וגופתו של רוזנקרויץ נשמרה בו במצב מצוין בתוך סרקופג. זאת, בהתאם למוטו של האלכימאים VITRIOL: "Visita Interiora Terrae Rectificando Invenies Occultum Lapidem ("בקר בחלקי הפנים של כדור הארץ; היה והלכת בדרך הישר ומצאת את האבן הסודית"), כלומר מבחינה סמלית מקושר רוזנקרויץ לאבן החכמים.
דמותו של רוזנקרויץ נקשרה בשנים שלאחר מכן בחיבורים שונים ופרשנויות שונות בשמם של הוגים רבים. בהם פרנסיס בייקון (מחבר אטלנטיס החדשה, חיבור החולק מספר מאפיינים משותפים עם חיבורים הקשורים למסדר צלב הוורד), מרטין לותר (שסמלו הוא צלב-ורד), אייזק ניוטון, רנה דקארט, לאונרדו דה וינצ'י ואחרים.
לפי מספר חיבורים רוזנקרויץ לא מת באמת אלא מתגלגל מדור לדור בדמויות שונות, המרכזית היא דמותו של הרוזן סן ז'רמן, אלכימאי שחי בין השנים 1710–1784 ושהתעטף במעטה חשאיות ומסר מספר הסברים סותרים בנוגע למקורו, בין היתר טען שהוא בנו הלא חוקי של פרנסיס בייקון, יורש חוקי לכתר אנגליה, בנו של נסיך טרנסילבניה, בנו הבלתי חוקי של מלך פורטוגל ועוד.
בתרבות

בספרו של אומברטו אקו "המטוטלת של פוקו" מהווה רוזנקרויץ את אחת הדמויות המרכזיות אחריהן מתחקה העלילה הנפתלת.
לקריאה נוספת

יוסף דן, אפוקליפסה אז ועכשיו, 178–225, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000
פרנסיס ייטס:
The Rosicrucian Enlightenment
The Occult Philosophy in the Elizabethan Age
Ideas and Ideals in the North European Renaissance (1984) Collected Essays III
הערות שוליים

↑  The Rosicrucian enlightenment מאת Frances Amelia Yates
↑  Hidden Wisdom: A Guide to the Western Inner Traditions מאת Richard Smoley,Jay Kinney עמוד 255
↑  The Rosicrucian enlightenment  מאת Frances Amelia Yates
↑  ורד לותר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267211905171  CiNii: DA02308845  GND: 118520571  ISNI: 0000 0000 5534 504X  LCCN: n50083276  NKC: kup20030000084105  NTA: 073015784  VIAF: 37707719   WorldCat (עם VIAF): 37707719 
הרוזן סן ז'רמן. גלגול של רוזנקרויץ?
יצחק בקון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1919 כשאנוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 במאי 2013 (בגיל 93) נצר סרני, ישראל 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום מגורים:  נצר סרני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יצחק בָּקוֹן (29 במאי 1919 – 24 במאי 2013) היה חוקר ספרות עברית ויידית ישראלי ופרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה > ילדותו

בקון נולד בערב שבועות תרע"ט (1919) בעיירה כשאנוב שבגליציה, פולין, בן זקונים להירש-לייב ורחל-פייגה, ואח לחמישה. כשהיה בן חצי שנה עברה המשפחה לברלין, ובשנת 1923 חזרה לפולין והשתקעה בעיירה קשנוב. החיים התנהלו על מי מנוחות עבור משפחת בקון, בעיקר בזכות הכבוד הרב לו זכה הירש לייב מתוקף מעמדו כחזן מפורסם. בהיותו בן שמונה, נפטר אביו מסרטן.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-1939, עם הכיבוש הנאצי של פולין, החליט בקון, שהיה אז בן עשרים, לגנוב את הגבול לברית המועצות. חציית הגבול צלחה, אולם בקון נתפס על ידי שלטונות ההגירה הסובייטים והושלך לגולאג ברפובליקה הקארלופינית עקב היותו מהגר בלתי חוקי. הוא עבד בגולאג במשך שנתיים. עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-1941, זכו אזרחים פולנים לחנינה במסגרת הסכם בין הגרמנים לראש הממשלה הפולני הגולה בלונדון, ובקון שוחרר לאזור אוזבקיסטן. במסגרת זאת הועבר לקולחוז באזור הררי מרוחק, שבו עבד בגידול חזירים עבור הצבא הרוסי. מאוחר יותר באותה שנה, שימש כמסגר בנפחיה של בית חרושת לאריגים.
ב-1943 התגייס לצבא האדום. הוא עבר טירונות וצורף לגדוד נ"מ כחלק מיחידות "החזית האוקראינית השנייה", אשר התקדמו מערבה לפולין דרך אוקראינה. בקון מונה לאפסנאי הגדוד, ולקראת סוף המלחמה, כשהרוסים נכנסו לפולין והתקרבו לקרקוב, הועלה לתפקיד אחראי האספקה הכללי. מינוי זה איפשר לו להסתובב באופן חופשי יחסית, והקל עליו לערוק מן היחידה, שהייתה מיועדת לחזור לרוסיה.
עם תום המלחמה ועריקתו מהצבא נסע בקון ללודז', שהייתה מרכז הפליטים היהודים בפולין, ובעקבות פגישות עם שליחים מארץ ישראל – נציגי המפלגות הציוניות, נזרע זרע הרעיון לעלות ארצה ולהצטרף לקיבוץ. בין אלפי הפליטים בלודז' פגש באקראי את אחותו מירל, שאותהּ לא ראה זה שש שנים. שאר משפחתו, מלבד אחיו הגדול משה, נספתה במחנות ההשמדה.
ימים טרופים אלו התאפיינו עבור בקון, כעבור ניצולים רבים אחרים, במעבר קדחתני בין ערי האזור, שאותן לא ראה מאז היה נער. בעת שהייתו בקרקוב פגש את רבקה, לימים אשתו. יחד הצטרפו לקבוצת פליטי מחנות צעירים בשם "התחייה" שהתאגדה בעיר סוסנוביץ, והתעתדה לעלות ארצה ולהקים קיבוץ.
מסלול העלייה היה סבוך וארוך, וכלל המתנה ארוכה במחנות פליטים באירופה. לבסוף, למרות הידיעות על איסור העלייה שהנהיגו הבריטים, החליטו חברי הקבוצה לנסות את מזלם בהעפלה, ובשנת 1946 הפליגו באונית המעפילים "לטרון", נתפסו ליד חופי הארץ על ידי הבריטים והוגלו לקפריסין.
ביוגרפיה > העלייה לישראל

במאי 1947 הגיעו יצחק ורבקה לנמל חיפה, ומשם הועברו למחנה הסוכנות היהודית בקריית שמואל, שבו שהו כחודש. לאחר מכן עברו לקיבוץ עין גב, שהחליט לאמץ את קבוצת "התחייה". הם גרו בעין גב במשך שנתיים, שבמהלכן עבד יצחק בחקלאות ובשמירה. בזמן זה הספיקו יצחק ורבקה להיפצע שניהם בהגנה על הקיבוץ בזמן מלחמת העצמאות, וגם להינשא.
במאי 1949 עברו יצחק ורבקה ל"קיבוץ בוכנוואלד", לימים להיקרא "נצר סרני". חברי הקיבוץ הצעיר כללו חברים שפרשו מגבעת ברנר (תולדת סכסוך פוליטי), עולים חדשים ונוער ללא מסגרת חינוכית. יצחק עבד במשך שלושה חודשים במכבסה, אולם במהרה התברר הצורך הדחוף בארגון בית ספר עבור הנוער בקיבוץ, ובמסגרת זאת נשלח להכשרת הוראה בסמינר הקיבוצים. ב-1950 נפתח בית הספר של הקיבוץ, שכלל שתי כיתות, ובשתיהן לימד יצחק.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

יצחק התחיל את הקריירה האקדמית באוניברסיטת תל אביב, שבה כתב את הדוקטורט שלו. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מונה לפרופסור ולראש המחלקה לספרות עברית, וקיבל על עצמו את ראשות הקתדרה ליידיש. עם פרישתו לגמלאות עבר ללמד באוניברסיטת בר-אילן.
בראשיתו, עסק המחקר הספרותי של בקון בי"ח ברנר ובגנסין, ולאחר מכן עבר לעסוק ביצירתו של ביאליק. בשנים האחרונות הוא מתמקד בחקר שירה דו לשונית (עברית-יידיש).
מחקריו, המאוגדים בכעשרים ספרים, מתאפיינים בשילוב בין ניתוח ספרותי והיסטורי, אשר מאפשר נקודת מבט מרעננת על יצירות מוכרות. השכלתו הרחבה בספרות רוסית, יידית וגרמנית מספקת תשתית תרבותית עשירה למחקריו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בקון היה נשוי כשישים שנים לרבקה, והתגורר עמה בקיבוץ נצר סרני. ב-1952 נולד בנם היחיד, מתי (מתתיהו). הוא נפטר בשנת 2013, ונקבר בבית העלמין בנצר סירני.
ספריו

ברנר הצעיר א' – הוצאת הקיבוץ המאוחד
ברנר הצעיר ב' – הוצאת הקיבוץ המאוחד
עגנון הצעיר – הוצאת הקתדרה ליידיש, אוניברסיטת בן-גוריון
מבחר מאמרים על יצירתו של י.ח. ברנר – הוצאת עם עובד
הצעיר הבודד בסיפורת העברית (1899–1908) – הוצאת פפירוס
בשנה הראשונה – הוצאת פפירוס
בין השורות – הוצאת פפירוס
מתוך החבורה – הוצאת פפירוס
פרקים בהתפתחות המשקל של השירה העברית – הוצאת מפעל השכפול
יוסף חיים ברנר: מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו הספרותית – הוצאת עם עובד
ברנר הצעיר; חייו ויצירותיו של ברנר עד להופעת "המעורר" בלונדון – הוצאת הקיבוץ המאוחד
ברנר בלונדון: תקופת "המעורר" (1905–1907) – הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון
ביאליק בין עברית ליידיש – הוצאת הקתדרה ליידיש, אוניברסיטת בן-גוריון
ברנר וגנסין כסופרים דו-לשוניים – הוצאת הקתדרה ליידיש, אוניברסיטת בן-גוריון
הפרוזודיה של שירת ביאליק – הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון
מנדלי; שלום עליכם: בחינה מחודשת – הוצאת המרכז ללמודי יידיש ע"ש רינה קוסטה, אוניברסיטת בר-אילן
דוד פוגל – המשורר כאמן "נסתר" – הוצאת כרמל
צופה הייתי בעינו של עולם – הוצאת כרמל
הערות שוליים

↑  מתן חרמוני, לשרוף את עטרת הקוצים, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2008
אבנר הולצמן, היה הרבה גרוע מלא טוב: במלאות תשעים שנה למותו של אורי ניסן גנסין, באתר הארץ, 25 בפברואר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275646605171  BnF: cb13479712t (data)  GND: 1278494529  ISNI: 0000 0000 6651 8583  LCCN: n83071447  NLA: 35414763  NTA: 16274921X  SUDOC: 081543506  VIAF: 41991101   WorldCat (עם VIAF): 41991101
יצחק ארובאש

| --- | --- |
 לידה:  מרוקו
 מדינה:  מרוקו, איטליה
 מקום מגורים:  תטואן
 מקום פעילות:  תטואן, ונציה
 השתייכות:  אחרונים
 תחומי עיסוק:  שירה, פסיקה הלכתית
 חיבוריו:  זבחי צדק, אמת ואמונה
 
רבי יצחק ארובאש היה משורר ופוסק הלכה שפעל  במאה ה-17 בעיר תטואן שבמרוקו ובעיר ונציה שבאיטליה. הוא חיבר ספרים הממזגים הלכה ואמונה בשירה וחריזה.
תולדות חייו ויצירותיו

יצחק נולד בתטואן או בפאס לרבי חנניה ארובאש, דיין וחכם בערים פאס ותטואן שבמרוקו ובן לקהילת המגורשים. רבי יצחק מזכיר את רבותיו ומלמדיו: רבי יעקב הלוי ורבי אברהם אלמושנינו. באמצע המאה ה-17, בעקבות לחץ כלכלי, הוא עזב את מרוקו ועבר לאיטליה, בה התיישב בעיר ונציה, ואולי גם בעיר מנטובה. באיטליה הוא כתב את חיבוריו "זבחי צדק" (ה'תכ"ב) ו"ואמת ואמונה" (ה'תל"ב) ואף היה נחשב בה לאחד מהרבנים. נמצא שחתם על מעשה בית דין בענייני כספים הקשור לקהילת מנטובה יחד עם השד"ר רבי יוסף שליט רקיטי, ובתוספת אישורו של רבי משה זכות. האחרון כתב שירי תהילה לרבי יצחק שנדפסו בראש ספריו (ראו להלן).
תולדות חייו ויצירותיו > חיבוריו

זבחי צדק - על הלכות שחיטה וטרפות. את ההלכות ערך בשיר וחריזה וסביבן כתב ביאור והביא בו את מקורות ההלכה מהתלמוד עד לאחרוני הפוסקים. הספר נדפס בוונציה בשנת ה'תכ"ב (1661/2). בראש הספר שני שירים המוקדשים למעלת המחבר וחיבורו, מהרבנים: משה זכות ויעקב בן רבי משה הלוי.
אמת ואמונה - בו ערך את תרי"ג המצוות ואת שלושה עשר עיקרי היהדות, ואחריהם כתב קיצור ההלכות המעשיות משולחן ערוך אורח חיים ויורה דעה. את ספרו זה הוא ערך בשתי שפות - עברית ואיטלקית. הספר נדפס בוונציה בשנת ה'תל"ב (1671/2). גם בראש הספר זה שני שירים המוקדשים למעלת המחבר וחיבורו, מהרבנים: משה זכות ויעקב בן רבי משה הלוי. בסוף הספר שיר הקדשה נוסף מרבי שלמה חי סארוואל, מגדולי החכמים בוונציה.
ספר נוסף מפרי עטו הוא "שיר ידידות", בו הוא ערך בקצרה את ההלכות המופיעות בחלק אורח חיים מהשולחן ערוך בצורה של שיר וחריזה ובתוספת פירוש, לעיתים הוסיף דברי דרוש לפני ההלכות. ספר זה נותר בכתב יד.
ראו גם

מגורשים (יהדות מרוקו)
יהודי תטואן
יהדות פאס
יהדות ונציה
הערות שוליים

↑  כך כותב רבי יצחק על אביו בשער ספרו "זבחי צדק" ”החכם השלם הדיין המצויין הכולל... תושב קהילות הקודש קהילות המערב, פיס וטיטואן, מקהילות המגורשים מקאשטילייא”. אביו ידוע כחכם מפורסם מתטואן ופסקיו נזכרו כמה פעמים בספר התקנות של היעב"ץ - בו מקובצות התקנות של חכמי קהילות המגורשים וכן בספרות חכמי מרוקו. ראו גם: רבי יעקב משה טולידאנו, נר המערב עמ' 108, באתר היברובוקס; ויוסף בן נאים, מלכי רבנן בערך על רבי חנניה, באתר היברובוקס.
↑  ראו בהקדמה לספרו שיר ידידות באתר: כתיב. יצוין שבתקופה זו ידוע חכם בשם רבי יעקב הלוי שהיה דיין בעיר יחד עם רבי חנניה ארובאש. ראו: רבי יוסף בן נאים, מלכי רבנן, דף יג טור ב, ודף מד ע"א, ירושלים, תרצ"א.
↑  בהקדמות לספריו הוא מציין את מפורשות שעזב את מולדתו מרוקו בעקבות לחץ כלכלי ועבר להתגורר בוונציה. ולגבי מנטובה ראו להלן ובהקדמה לספרו "זבחי צדק" בה הוא מתקנא בכשרון השיר של חכמי ונציה "ומנטובה".
↑  ראו: שטר בענייני כספים הקשור לקהילת מנטובה. באתר: בידספיריט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527109005171  ISNI: 0000 0000 4137 6283  LCCN: no94036273  NTA: 255300875  VIAF: 51267843   WorldCat (עם VIAF): 51267843
כף נחת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יצחק גבאי 
 נושא:  משנה 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ונציה 
 תאריך הוצאה:  1625 
 
כף נחת הוא פירוש קצר לששה סדרי משנה שחיבר הרב יצחק גבאי, מחכמי אספי שבמרוקו. הפירוש יצא לאור במספר מהדורות. אחת המפורסמות שבהן היא מהדורת ונציה שיצאה לאור בשנת שפ"ה. הפירוש היה לעיניהם של פרשני משנה החל מתקופתו, כדוגמת תוספות יום טוב, מלאכת שלמה, הון עשיר, תפארת ישראל.
בהקדמתו כותב המחבר על חשיבות לימוד המשנה, וכן שמטרתו היא שלומדי המשנה לא יסתפקו בקריאה ללא הבנה, ומאידך לא יזדקקו לפירושים אחרים ויוכלו לשאת את הספר שהודפס בשני כרכים ובפורמט קטן בלכתם בדרך.
אחד מחידושיו המפורסמים היה שסדר נזיקין הוא הסדר האחרון משישה סדרי משנה.
אחד מבני המחבר, ידידיה, הקים בשנת ה'ת"י בית דפוס בליוורנו, משם העבירו לפירנצה, ולבסוף נכדו, אברהם העביר את הדפוס לאיזמיר. שמו מופיע כמדפיס הספר כנסת הגדולה, מהדורת ה'תי"ח.
הערות שוליים

↑  ראו בהקדמת התוספות יום טוב לשישה סדרי משנה, וכן בשו"ת נודע ביהודה (מהדורא תניינא, יורה דעה, סימן עט, ובהגהת בן המחבר שם). תוספות יום טוב הקשה על חידוש זה, שהרי דרש ריש לקיש על הפסוק בספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק ו' "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת" "אמונת זה סדר זרעים, עתיך זה סדר מועד, חסן  זה סדר נשים, ישועות זה סדר נזיקין, חכמת זה סדר קדשים, ודעת זה סדר טהרות." (תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א'), ומדרשה זו רואים שסדר נזיקין הוא הרביעי, כסדר המקובל. רבי יעקב חאגיז דחה הוכחה זו, משום שמצאנו בילקוט שמעוני (תהלים רמז תרעד) דרשה בה סדר נזיקין הוא הסדר האחרון: "רבי תנחומא פתר ליה בשישה סדרי משנה: תורת ה' תמימה זה סדר נשים. עדות ה' נאמנה זה סדר זרעים, שהוא מאמין בחייו של עולם וזורע. יראת ה' טהורה זהו סדר טהרות, שהוא מפריש בין טומאה לטהרה. פקודי ה' ישרים משמחי לב זה סדר מועד, שיש בה סוכה ולולב ומועדות שנאמר בהם ושמחת בחגך. מצות ה' ברה מאירת עיניים זה סדר קדשים, שהיא מאירת עיניים לקדשים. משפטי ה' אמת צדקו יחדו, זה סדר נזיקין, שיש בו כל הדינין". ואם כן אין להוכיח מהסדר המובא בדרשה מהו סדרם של שישה סדרי משנה. ובכל אופן מסיק הרב חאגיז "שנראה שהוא קבלת כל ישראל לסדרם בסדר זה והבא לשנות מסדר השונים עליו ראיה ללמד" (מובא בתוספות אנשי שם בתחילת שישה סדרי משנה).
| פרשני המשנה |
| --- | --- | --- |
| פרשנות ימי הביניים | המאסף • פירוש ריבמ"ץ לסדר זרעים • פירוש המשנה לרמב"ם • פירוש ר"ש • פירוש הרא"ש |  |
| פרשנות העת החדשה | פירוש רע"ב • תוספות יום טוב • עיקר תוספות יום טוב • מלאכת שלמה • תפארת ישראל • קב ונקי • כף נחת |  |
| פרשנות מודרנית | חנוך אלבק • פינחס קהתי • משנת ארץ ישראל |  |
כלכלת אי

כלכלת אי הוא מונח המתייחס לכלכלה המתנהגת כמשק מבודד ושאינה מתבססת בעיקרה או מקיימת כלל מסחר יבשתי עם כלכלות המדינות השכנות לה ומכאן נגזר דימוי הכלכלה המדוברת לאי בים. הכלכלות השונות בעולם מקיימות קשרים כלכליים ומעברי סחורות דרך הים, האוויר והיבשה באמצעות מגוון אמצעי ההובלה הקיימים בעולם; כלי טיס, כלי שיט, רכבות, כלי רכב וכו'. ב"כלכלת אי" עיקר מעבר הסחורות ושרשרת האספקה אל המדינה מתבצעים באמצעות מטוסים ואניות.
גורמים להיווצרות "כלכלת אי"

ישנן מדינות איים שתנאי הסביבה הפיזית שלהן הובילו לקיומה של "כלכלת אי" התלויה אך ורק בסחר ימי ואווירי בשל הים המקיף אותן, כמו: אירלנד ואיסלנד. לעומת זאת, ישנן מדינות שסיבות גאופוליטיות הובילו לניתוק יחסי מסביבתן, מה שהוביל ליצירת תנאים מלאכותיים ולקיומה של "כלכלת אי" ובהן מדינות כמו ישראל.
ישנן מדינות שלהן יחסי שלום מלאים עם שכנותיהן, אך הן מקיימות "כלכלת אי" עקב תנאי טבע קשים באזורן ומרחקים גדולים בין מרכזי הסחר, מה שמייתר את אפשרויות ההובלה היבשתיות ומותיר את אפשרויות ההובלה האוויריות והימיות כדרכי ההובלה האטרקטיביות ביותר.
חשיבות הנמלים ב"כלכלת אי"

במדינות בעלות אופי של "כלכלת אי" ישנה חשיבות רבה לנמלי התעופה ולנמלים הימיים בגלל המוגבלות הלוגיסטית של העברת הסחורות מהמדינה ואל המדינה. לכן, במדינות אלו ניתן לראות ריכוזי כוח בנמלים בשל התלות הרבה של המדינה בנמלים ומחסור במגוון אפשרויות ההובלה אל המדינה, בייחוד במדינות עם "כלכלת אי" בעלות גישה מוגבלת לים, מה שמחזק את חשיבות נמלי התעופה במדינה. מצב זה עשוי להוביל לרמת מחירים גבוהה במדינה בהשוואה למדינות עם "כלכלת אי" אחרות בשל יוקר ההובלה האווירית שמגולם במחירי המוצרים לצרכן בהשוואה להובלה הימית הנחשבת לרוב כדרך ההובלה הזולה ביותר. במצב זה ישנה סבירות שתיווצר ריכוזיות במשק, מאחר שבחלק חשוב משרשרת האספקה אינה מתקיימת תחרות המעודדת הוזלת מחירים. מצב זה עשוי להשפיע רבות הן על היבוא של הסחורות אל המדינה והן על יצוא סחורות מהמדינה ואף להוביל לקיפאון בצמיחת המשק המקומי ופעילות היזמות בו.