stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן גבע
ביוגרפיה

דן גבע נולד בחיפה. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות יתרה. לאחר לימודיו בבית ספר סם שפיגל למד גבע במסלול הבינתחומי באוניברסיטת תל אביב והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ת"א.
גבע ביים, צילם, כתב והפיק בשיתוף אשתו נואית גבע, סרטי תעודה שזכו בפרסים והוקרנו בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. סרטו "תחשוב פופקורן" (2004), עיבוד מודרני לסרט "האיש עם מצלמת הקולנוע" של הבמאי הרוסי דג'יגה ורטוב היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. סרטו "צד רביעי למטבע" (2006) היה מחווה לסרט "צד שלישי למטבע" (מסה קולנועית פילוסופית על מדינת ישראל בת ה-12) של הבמאי הצרפתי כריס מרקר. בנוסף ביים גבע פרקים בסדרה "תקומה" עבור הטלוויזיה הישראלית, ואת הסדרה התיעודית "23 דברים שצריכים לעבור" עבור רשת, ערוץ 2. בשנת 2005 נערכה רטרוספקטיבה של סרטיו בחמישה סינמטקים ברחבי הארץ.
גבע מלמד קולנוע תיעודי בית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל ובעבר לימד בקולג' מרילנד לאמנויות ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית.
פילמוגרפיה

אורושלים (1993), השתתף גם בסרט עקבות בירושלים - מחווה לדוד פרלוב (2013)
קח נא את בנך (1994) 10 דקות
כלי אחד-16 מיתרים (1997)
איך אתה קורא למקום הזה? (1999)
מה שראיתי בחברון (1999)
שי/גרה (2000)
הורה 2000 (2001)
המפתח (2001)
שלכת - דבורה ברטונוב (2003)
תחשוב פופקורן (2004)
צד רביעי למטבע (2006)
הנשיא (2011)
רעש (2012)
אני קהלת (2019)
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, מחווה לסרטיהם של  דן ונואית גבע בסינמטקים, באתר הארץ, 1 בפברואר 2005
↑   שני ליטמן, עכשיו העולם מסתכל בחזרה על דוד פרלוב, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336567605171  GND: 143051792  ISNI: 0000 0003 8277 3762  NKC: jo2008416240  SUDOC: 182864987  VIAF: 266227755   WorldCat (עם VIAF): 266227755
ה'תר"ן

ה'תר"ן או ה'תר"נ (5,650) ובקיצור תר"ן או תר"נ – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-26 בספטמבר 1889, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 14 בספטמבר 1890.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 7 שעות ו-161 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 7 במחזור העיבור ה-298. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 22 (סימנה כבלבז) במחזור השמש ה-202.
שנה זו היא שנת 1,821 לחורבן הבית, ושנת 2,201 לשטרות.
אירועים

ט"ו באב - נוסדה המושבה רחובות; לזכר אירוע זה קרוי כיום אחד מרחובות העיר בשם רחוב תר"ן.
נולדו

א' תשרי - רבי ישראל אבוחצירא, הבאבא סאלי, רב מקובל (נפטר ה'תשמ"ד)
א' בכסלו - זלמן שזר, נשיאה השלישי של מדינת ישראל (נפטר ה'תשל"ה)
ג' בטבת - יצחק פוירינג, מנהיג ציוני מגרמניה (נפטר ה'תרצ"ח)
ט' בטבת - רבי יהושע משה יחזקאל, ראב"ד בגדאד, מחבר הספר, אוזני יהושע, קץ הימין (ביוגרפיית רבני עיראק), ורב העיר גבעתיים
י"ד בשבט - שרה אהרונסון, מראשי מחתרת ניל"י (נפטרה ה'תרע"ח)
י"ג באייר - רבי אברהם חיים נאה - "בעל השיעורים" - מחבר ספר שיעורי תורה, שיעור מקוה, שיעורי ציון, אבני צדק, קצות השלחן ועוד (נפטר ה'תשי"ד)
כ"ד בסיוון - פרץ ברנשטיין, ממנהיגי הציונות הכללית, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל (נפטר ה'תשל"א)
שמעון בן-צבי (רטגון), איש העלייה השנייה, ממייסדי גבעתיים וראש העיר הראשון שלה (נפטר ה'תשכ"ח)
נפטרו

י"ח בכסלו – הרב מרדכי אלישברג מראשוני הציונות דתית.
י"ח באדר – הרב אברהם דוד לבוט,  מחסידי חב"ד, רב העיר ניקולייב.
כ"ד בניסן – הרב ד"ר מאיר להמן, רבה של מגנצא, סופר נאו-אורתודוקסי-גרמני ועורך העיתון דער איזראעליט.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
מעברת אגרובנק

צילום של מעברת אגרובנק
מעברת אַגְרוֹבַּנְק הייתה אחת משלוש המעברות שהוקמו בחדרה בימי העלייה ההמונית. בשנת 1961 פורקה המעברה ואחרוני תושביה הועברו לחדרה.
רקע

עם קום מדינת ישראל, ביוני 1948, החלה עלייה גדולה של יהודים ארצה. שערי הארץ שעד כה היו סגורים לקליטת עולים, נפתחו ויהודים רבים ביקשו לעלות. למעלה מ-900,000 איש עלו למדינת ישראל בעשור הראשון להקמתה - נתון שאין כדוגמתו בין מדינות קולטות הגירה בעולם (ביחס לגודל האוכלוסייה). הגידול העצום באוכלוסיית המדינה בפרק זמן קצר ושינוי היחס בין מספר העולים החדשים לוותיקים חייבו פתרונות מוסדיים מידיים.
בין השנים 1948 ו-1949, גדלה אוכלוסיית המדינה ב-28.3%. בשנה שלאחר מכן עמד הגידול על 16.7% ובשנה שלאחר מכן חל גידול של 15.2%. העולים הרבים שהגיעו יושבו תחילה במחנות עולים או במחנה מעבר אך הגידול הרב במספרם של העולים, הצפיפות והתנאים הקשים ששררו בהן, חייבו מציאת פתרון חלופי ראוי. לוי אשכול ששימש אז כגזבר ומנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית נדרש למצוא פתרון חלופי מהיר לטיפול בקליטת העולים בכלל ובפרט במצוקת הדיור שלהם. תחילה פעל אשכול בשיטתיות לאכלוס עשרות אלפי עולים בערים מעורבות לשעבר, בשכונות שבהן התגוררו ערבים עד מלחמת העצמאות, או בכפרים ערביים נטושים ובמקביל עודד הקמת עשרות נקודות התיישבות חדשות.
היסטוריה

בימי העלייה ההמונית, בראשית שנות החמישים, הוקמו ליד חדרה שלוש מעברות: אגרובנק, נווה-חיים וברנדייס. מבחינת הרשויות הוכרו שלוש המעברות כמעברה אחת (מעברת אגרובנק), למרות שהיו מעברות נפרדות מבחינה טריטוריאלית, שהכילו בסך הכול כ-13,000 עולים ניצולי השואה בעיקר יוצאי רומניה, יוצאי תימן, צפון אפריקה, עיראק, כורדיסטן ופרס. שלוש המעברות הוקמו במקומם של מחנות הצבא הבריטי לשעבר, וזכו גם לקבל את שמם.
לקראת סוף 1949 הוסב מחנה העולים אגרובנק למעברה, בה שהו 1,400 נפש בכ-366 משפחות, דבר שהביא למחסור במקומות עבודה. בדצמבר 1950 היו במעברה כ-200 אוהלים ו-400 צריפונים. בדצמבר 1951 נפגעה המעברה מהגשמים, אוהלים רבים התמוטטו וגשם חדר לבדונים והתקיים מבצע פינוי משפחות לבתים בחדרה. במאי 1952 היו במעברת אגרובנק מעל 5,000 נפש. במעברה שכנו מספר אישים מפורסמים, ביניהם ראש המועצה הראשון של יהוד, אברהם אלטלף.
רבים מתושבי אגרובנק עברו לגבעת אולגה שהוקמה מערבית למעברה, מעברו השני של כביש החוף ועד לאזור חוף הים של חדרה.
לקראת סוף שנת 1961 פעלה עיריית חדרה לפנות את 130 המשפחות האחרונות במעברות אגרובנק וברנדייס לשיכון בדירות של חברת עמידר.
הערות שוליים

↑  השתיים הנוספות היו מעברת נווה-חיים ומעברת ברנדייס
↑  מפת אזור חדרה (באנגלית), 1956, עם כיתוב בעברית "מעברת אגרובנק". מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
↑  אולם ראו מפקד בבתי העולים לקראת הבחירות לכנסת השנייה, דבר, 2 במאי 1951
↑  תוכנית להעסקת שוכני מחנות העולים בעבודה, דבר, 9 בספטמבר 1949; ירידה במספר העולים שבמחנות, דבר, 6 בדצמבר 1949
↑  חדרה - חוסר עבודה בחדרה, דבר, 19 בדצמבר 1949
↑  המעברות נאבקות עם הגשם, דבר, 5 בדצמבר 1950
↑  מטרות עוז וסופת רוחות בכל הארץ, דבר, 16 בדצמבר 1951
↑  חדרה בת שישים, דבר, 9 במאי 1952
↑  י. בן אמיר, גבעת אולגה - מחול צהוב למרבדי ירק, דבר, 27 ביוני 1969
↑  אפשרות לחיסול מעברות אגרובנק וברנדייס בחדרה, דבר, 12 בנובמבר 1961
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בינוניים

| בינוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: בינוניים
שם מדעי
 Nemacheilidae ‏רגן, 1911

Barbatula barbatula
בִּינוּנִיִּים (שם מדעי:Nemacheilidae) היא משפחת דגים גדולה מסדרת הקרפיונאים החיים במים מתוקים ברחבי אירואסיה ואחד הסוגים חי באפריקה. חלק מהמינים כמו נון הגליל חיים בישראל. בעבר מינים אלה השתייכו למשפחה קוביטיים שנקראה "בינוניים" או "בינוניים אמיתיים".
אלו יצורים קטנים בעלי בינים גדולים החיים על קרקעית הנהרות והאגמים בהם הם חיים ומסננים חומרים ויצורים זעירים מהקרקעית.
חלק ממינים אלה מגודלם בתור דגי ראווה. הם מנקים את האקווריומים בהם הם נמצאים.
סוגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aborichthys  סוג ומין יחיד Acanthocobitis pavonacea  Afronemacheilus  Barbatula  Claea  סוג ומין יחיד Draconectes narinosus  Dzihunia  Eidinemacheilus  Eonemachilus  Hedinichthys  Heminoemacheilus  Homatula  Ilamnemacheilus  Indoreonectes  Indotriplophysa  Iskandaria  Labiatophysa  Lefua  Mesonoemacheilus  סוג ומין יחיד Micronemacheilus cruciatus  Nemacheilus  סוג ומין יחיד Nemachilichthys rueppelli  Neonoemacheilus  Oreonectes |  Oxynoemacheilus - בו בינון החולה ובינון דור  Paracanthocobitis  Paracobitis  Paranemachilus  Paraschistura  Petruichthys  Physoschistura  סוג ומין יחיד Protonemacheilus longipectoralis  Pteronemacheilus  Qinghaichthys  סוג ומין יחיד Sasanidus kermanshahensis  Schistura  Sectoria  Seminemacheilus  סוג ומין יחיד Speonectes tiomanensis  סוג ומין יחיד Sphaerophysa dianchiensis  Sundoreonectes  Tarimichthys  Traccatichthys  Triplophysa  סוג ומין יחיד Troglocobitis starostini  Troglonectes  Tuberoschistura  Turcinoemacheilus  Yunnanilus |  |
ועדת החקירה של האו"ם למבצע צוק איתן

| --- | --- |
 גוף פרלמנטרי:  מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם
 ייסוד הוועדה:  2014
 פירוק הוועדה:  2015
 יו"ר:  ויליאם שייבס
 תחומי שיפוט:  מבצע צוק איתן
 
ועדת החקירה של האו"ם למבצע צוק איתן (באנגלית:  United Nations Independent Commission of Inquiry on the 2014 Gaza Conflict, בתרגום רשמי: "ועדת החקירה הבלתי-תלויה של האו"ם בנושא עימות ישראל-עזה 2014"), הוקמה על פי החלטת מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, כדי לחקור חשדות לפשעי מלחמה שבוצעו על ידי ישראל וחמאס החל מיום למחרת חטיפת שלושת הנערים (כלומר, הוועדה לא מוסמכת לחקור את אירוע החטיפה עצמו והשלכותיו) ועד לסיום מבצע צוק איתן. הוועדה הגישה את מסקנותיה ביוני 2015.
יו"ר הוועדה עד להתפטרותו בפברואר 2015 היה פרופ' ויליאם שייבס, אזרח קנדה ומומחה למשפט בינלאומי וזכויות האדם. שני החברים האחרים בה הם דואדו דאיין, אזרח סנגל ששימש שליח האו"ם לענייני גזענות ואפליה גזעית ומרי מקגוואן דייוויס שכיהנה כשופטת בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. שייבס התפטר לאחר שנודע ששימש יועץ בתשלום לאש"ף ותחתיו מונתה דייוויס ליו"ר הוועדה.
רקע

האו"ם הודיע ב-11 באוגוסט 2014 על הקמת ועדת חקירה בלתי-תלויה בנושא עימות ישראל-עזה. ישראל, ארצות הברית, קנדה, וארגון UN Watch ביקרו את הקמת הוועדה בטענות שהמנדט שניתן לה איננו מאוזן וכי תוצאותיה נכתבו מראש. חלק מהביקורת התמקדה ביו"ר הוועדה שייבס על רקע מספר התבטאויות שלו כלפי ישראל בעבר, כגון טענתו שישראל מבצעת פשעים נגד האנושות, וכי "יש להעמיד אל עמוד הקלון הבינלאומי לא רק את בנימין נתניהו - אלא גם את שמעון פרס". בנוסף, שייבס מסרב להגדיר את חמאס כארגון טרור, ולדעתו מחמוד אחמדינז'אד "אינו אנטישמי". שר החוץ הקנדי, ג'ון ביירד, גיבה את טענות ישראל בדבר חוסר הנייטרליות של שייבס.
בריאיון לכלי תקשורת ישראלי אמר שייבס בתגובה כי "כמו כולם, יש לי השקפות באשר להיבטים שונים של העתיד של ישראל ופלסטין, והדרכים להשיג שלום וצדק. זה לא אומר שאני לא יכול להעריך עובדות ולהגיע למסקנות משפטיות קפדניות, חסרות פניות והוגנות".
בנובמבר 2014 החליטה ישראל שלא לאשר את כניסת חברי הוועדה לישראל. בנימוק הרשמי נאמר כי "ההחלטה התקבלה נוכח העוינות האובססיבית של המועצה כלפי ישראל, המנדט החד-צדדי של הוועדה והעמדות המוצהרות של יו"ר הוועדה נגד ישראל ומנהיגיה. בזמן שחמאס שיגר אלפי רקטות לעבר ישראל, קיבלה המועצה לזכויות אדם של האו"ם החלטה שקובעת מראש את 'אשמתה' של ישראל והקימה ועדת חקירה שתשמש חותמת גומי לעמדותיה הידועות. עדות לכך ניתן למצוא גם במנדט הוועדה שהונחתה לחקור את האירועים שהתרחשו רק אחרי החטיפה והרצח של שלושת הנערים".
בפברואר 2015 התפטר יושב ראש הוועדה ויליאם שייבס, לאחר שנודע ששימש יועץ בתשלום לאש"ף. לטענת שייבס מדובר באירוע זניח וחד פעמי משנת 2012, שבו שימש יועץ בתשלום לארגון תמורת 1,300 דולר. הוא החליט בכל זאת להתפטר מהתפקיד, כדי לא לעכב את פרסום הדו"ח. במקומו מונתה חברת הוועדה, מרי מקגוואן דייוויס.
השופטת האמריקאית מרי מקגוואן דייוויס עמדה בראש ועדה של האו"ם שמתחה ביקורת על דו"ח גולדסטון. ישראל שיתפה פעולה עם הוועדה, והדו"ח של מקגוואן-דייוויס היה מאוזן יותר מקודמו - דו"ח גולדסטון.
דו"ח הוועדה

הדו"ח פורסם ב-22 ביוני 2015.
עיקרי הדו"ח הם:
הוועדה קבעה כי 1,462 אזרחים פלסטינים נהרגו במהלך הלחימה בעזה מאש צבא הגנה לישראל, כשליש מהם ילדים. מנגד, קבעה הוועדה כי חמאס שיגר לעבר ישראל יותר מ-4,800 רקטות ויותר מ-1,700 פצצות מרגמה, מהם נהרגו 6 אזרחים ונפצעו 1,600.
הוועדה ציינה בדו"ח שלה כי מאות אזרחים פלסטינים, ובהם נשים וילדים, נהרגו כששהו בבתיהם שהופצצו מהאוויר. 142 משפחות פלסטיניות איבדו 3 בני משפחה או יותר בהפצצות של חיל האוויר על מבני מגורים אזרחיים. בהפצצות אלה נהרגו בסך הכל, לפי הוועדה, 742 אזרחים פלסטינים.
בדו"ח נכתב: "העובדה שישראל לא שינתה את אופי התקיפות שלה גם אחרי שהתבררו תוצאותיהן החמורות על אזרחים, מעלה את השאלה האם היה מדובר במדיניות רחבה יותר שאושרה בדרגים הגבוהים ביותר של הממשלה." פסקה זו מביעה חשש שמא מדיניות הממשלה בישראל הובילה לביצוע פשעי מלחמה.
לגבי תקיפות ישראל בעזה, הוועדה קבעה כי לא נעשה שימוש באמצעי לחימה לא חוקיים, אולם נעשה שימוש מוגבר בכלי נשק באזורים צפופי אוכלוסין שהביאו למספר נפגעים חריג, הן של לוחמים והן של אזרחים.
הוועדה התייחסה לאזהרות ששיגר צה"ל לתושבי שכונות בעזה לפני שתקף מהאוויר. על פי הדו"ח, מדיניות האזהרות גרמה דווקא לעלייה בסבירות של פגיעה באזרחים, מכיוון שישראל התייחסה לכל אדם שנשאר באזור לאחר האזהרה כמעורב בלחימה.
השופטת דייוויס מתחה ביקורת חריפה על התנהלות צה"ל וקבעה כי "כאשר שלומו של חייל ישראלי היה בסכנה, (צה"ל) התעלם מכל החוקים". ביקורת זו התייחסה בעיקר למספרי ההרוגים הגבוהים בקרב שג'אעייה וב"יום שישי השחור" ברפיח.
הדו"ח הזכיר את החרדה הקשה בישראל והפגיעה בשגרת חייהם של האזרחים. הוועדה קבעה כי בוצע ירי חסר הבחנה של אלפי רקטות ופצצות מרגמה מעזה, וכן את הטראומה מחשיפתן של 14 מנהרות לחימה ברצועת עזה שנעשה בהן שימוש לצורך התקפות נגד חיילים.
לפי הוועדה, החקירות שביצע צה"ל סביב אירועים חריגים במהלך הלחימה בעזה אינן יסודיות, מכיוון שעדים רבים לא רואיינו על ידי החוקרים הישראלים.
הוועדה הדגישה כי הפרות של החוק הבינלאומי מצד חיילי צה"ל בגדה המערבית וברצועת עזה עוברות ללא ענישה. בדו"ח צוין שאין העמדה לדין של עבריינים, הן בצד הישראלי והן בצד הפלסטיני.
בנוסף למבצע צוק איתן, מתחה ועדת החקירה ביקורת על התנהלות צה"ל במבצע "שובו אחים", שבו היה מספר גבוה של הרוגים פלסטינים. על פי הדו"ח, נעשה שימוש הולך וגובר באש חיה מצד כוחות הביטחון הישראלים במהלך פיזור הפגנות של פלסטינים.
בריאיון עם השופטת האמריקאית מארי מקגוואן-דייוויס, שעמדה בראש ועדת החקירה, היא אמרה שהמסר העיקרי שחברי הוועדה רצו להעביר הוא שישראל חייבת לבחון מחדש את מדיניות הפעלת הכוח הצבאי שלה כיוון שזו הביאה להרס חסר תקדים בעזה ולהרג של כ-1,500 אזרחים חפים מפשע. "רצינו להבהיר שאי אפשר להטיל פצצה של טון באמצע שכונת מגורים צפופה."
מקגוואן-דייוויס סיפרה כי חלק גדול מהדו"ח התבסס על הסקירות והמסמכים שממשלת ישראל העלתה לאינטרנט במהלך השנה האחרונה. "השתמשנו בהרבה מהחומר שישראל העלתה לאינטרנט ונקודת המבט הישראלית מיוצגת בדו"ח שלנו".
תגובות לפרסום הדו"ח

ממשלת ישראל גינתה את הדו"ח. בתגובה הרשמית של משרד החוץ נאמר: "ידוע שהפקת הדו"ח נבעה ממניעים פוליטיים ופגועים מוסרית מלכתחילה, הוועדה למעשה קבעה כי ישראל אשמה מלכתחילה. ישראל נאלצה להגן על עצמה מול ארגון שירה לעבר אזרחים, תוך כדי סיכון אזרחיו כמגן אנושי".
ראש הממשלה בנימין נתניהו הגיב: "ישראל אינה מבצעת פשעי מלחמה, ישראל מתגוננת מפני ארגון שקורא להשמדתה ושמבצע פשעי מלחמה רבים. כל מדינה חפצת חיים הייתה נוהגת כך, אלא אם כן הוועדה מצפה ממדינה שאזרחיה מותקפים באלפי טילים לשבת בחיבוק ידיים". בהתייחס למטרת הדו"ח, האשים ראש הממשלה את מועצת זכויות האדם של האו"ם ב"אובססיה לישראל"; המועצה "קיבלה יותר החלטות נגד ישראל מאשר נגד סוריה, צפון קוריאה ואיראן יחדיו".
שגריר ישראל באו"ם, רון פרושאור, השיב לדו"ח: "מועצת זכויות האדם מתפקדת כחיילים של הפלסטינים ושל החמאס, והדו"ח המוטה שלה הוא הנשק שלהם."
ביום פרסום הדו"ח הרשמי בבניין מועצת זכויות האדם בז'נבה, נערכה ברחבת הכניסה שלו עצרת תמיכה בישראל ובצה"ל שארגנה מעבר לקשת - התנועה הציונית. בהשתתפות כ-1,000 תומכי ישראל יהודים ונוצרים, שהגיעו לשווייץ מאיטליה, גרמניה, בריטניה, צרפת, הונגריה והולנד.
ראו גם

ועדת גולדסטון
הערות שוליים

↑  U.N. Staffs Panel to Investigate War Crimes in Gaza, Newsweek, 11.8.2014.
1 2  רויטרס, ראש ועדת שאבאס לחקר צוק איתן מתפטר, באתר ynet, 3 בפברואר 2015
↑   ריאיון עם עו"ד הלל נוייר מנכ"ל UNWATCH על ועדת האו"ם לחקירת הלחימה הישראלית בעזה, ערוץ 20, 14/08/14, ביוטיוב.
↑  "גולדסטון 2": "ישראל ביצעה בעבר פשעים נגד האנושות", באתר וואלה, 13 באוגוסט 2014; "זו פארודיה": האו"ם יחקור את "צוק איתן", באתר nrg‏, 23 ביולי 2014; ארה"ב: החלטת האו"ם על חקירת ישראל מוטה, נתייצב לצד ישראל, באתר ynet, 23 ביולי 2014; עוזי ברוך, רון פרושאור מציע חבר טלפוני לוועדת "שאבאס", באתר ערוץ 7, 13 באוגוסט 2014
↑  ישראל היום, 13.08.2014., עמוד 7, דן לביא.
↑  ישראל היום, 13.08.2014., עמוד 7, פרופ' אביעד הכהן
↑  Tove Lazarrof, "UNHRC investigator Schabas stays mum on Hamas as ‘terror group,'" The Jerusalem Post, Aug. 12, 2014
↑  מתן חצרוני, ‏יו"ר "גולדסטון 2" פרופ' וויליאם שאבאס לחדשות 2 Online: "אהיה הוגן ואגיע למסקנות", באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2014
↑  שלמה צזנה, ישראל לא תשתף פעולה עם ועדת שאבאס, באתר ישראל היום, 13 בנובמבר 2014
↑  איתמר אייכנר, שופטת אמריקנית תחליף את שאבאס, באתר ynet, 3 בפברואר 2015
1 2   ברק רביד, יו"ר ועדת החקירה של האו"ם ל"הארץ": "רצינו להבהיר - אי אפשר להטיל פצצה של טון באמצע שכונת מגורים", באתר הארץ, 23 ביוני 2015.
↑  לקריאת הדו"ח המלא: http://www.ohchr.org/EN/HRBodies/HRC/CoIGazaConflict/Pages/ReportCoIGaza.aspx (באנגלית).
↑   ברק רביד, דו"ח האו"ם על צוק איתן: ראיות לכך שישראל וחמאס ביצעו פשעי מלחמה, באתר הארץ, 22 ביוני 2015.
1 2  ישראל היום, 23.6.2015, עמודים 2-3
↑  תיעוד עצרת התמיכה בצה"ל מול בנייני האום בז'נבה, 29 ביוני 2015, יוטיוב
↑  צביקה קליין, לא רק יהודים: מחאה פרו ישראלית נגד האו"ם, באתר nrg‏, 29 ביוני 2015
| מבצע צוק איתן |
| --- | --- | --- |
| אירועים | בין מבצע עמוד ענן למבצע צוק איתן • אירועי הסכסוך הישראלי פלסטיני ב-2014 • רצח שלושת הנערים (מבצע שובו אחים) • אירועי מבצע צוק איתן‏‏ • החדירה לחוף זיקים • לאחר מבצע צוק איתן |  |
| קרבות ברצועת עזה | קרב בית חאנון • קרב שג'אעייה • פרשת אורון שאול • קרב ח'וזאעה • קרב רפיח • הדר גולדין |  |
| שונות | אירועי מבצע צוק איתן • אות מערכת צוק איתן • ועדת החקירה של האו"ם • חיל ההנדסה הקרבית במבצע צוק איתן |  |
טוריסק

טוריסק (באוקראינית: Турійськ; בפולנית: Turzysk, טוז'יסק; ביידיש: טריסק) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

טוריסק נזכרת לראשונה במאה ה-11. בשנת 1319 נכבשה העיירה בידי הליטאים, ובשנת 1365 הוענקה לקז'ימייז' השלישי, מלך פולין. מראשית המאה ה-16 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי טוריסק

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. במהלך המאה ה-19 התגבשה בעיירה חסידות טריסק, אשר הפכה את היישוב למרכז חסידי חשוב. בין השנים 1918 ו-1920 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות וממעשי שוד מצד החיילים האוקראינים, הבולשוויקים והפולנים שעברו בה. בין היתר, הועלו באש מבני חצרו של אדמו"ר טריסק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד, תוך קיום בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר יידי מרשת ציש"א. עם הכיבוש הסובייטי של האזור בספטמבר 1939, הופסקה פעילות זו.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו במעשי שוד ורצח בקרב יהודיה, בהשתתפות אוקראינים מקומיים. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת מסירת דברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה. בד בבד, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-19 באוגוסט 1942 נרצחו כמה מיושבי הגטו בעיירה בשל אי עמידה באחת מחובות תשלום סכומי הכופר.
ב-23 באוגוסט 1942 נרצחו כל יהודי העיירה בבורות ירי שכרו בעצמם. בשעת האקציה ניסו כמה מיושבי הגטו להתנגד לגרמנים, וחלקם הציתו את בתיהם.
אנדרטה לזכר יהודי טוריסק שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20

.
| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1977
 ארגון מפעיל:  פיפ"א
 מספר מתמודדים:  24
 שמות קודמים:  אליפות העולם לנוער
 זוכה:  אורוגוואי אורוגוואי
 הכי הרבה זכיות:  ארגנטינה ארגנטינה (6 זכיות)
 אתר רשמי
 
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (באנגלית: FIFA U-20 World Cup), המכונה גם "מונדיאליטו", הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פיפ"א. בטורניר, שמתקיים אחת לשנתיים, מתחרות נבחרות כדורגל המורכבות מכדורגלנים עד גיל 20.
נקרא בעבר עד 2005 בשם אליפות העולם לנוער של פיפ"א (FIFA World Youth Championship).
הטורניר הראשון נערך ב-1977 בתוניסיה, בו זכתה ברית המועצות. ארגנטינה היא הנבחרת בעלת מספר הזכיות הגדול ביותר עם שש זכיות. אחריה נמצאת ברזיל כשלזכותה חמש זכיות.
ההעפלה של נבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 לחצי-הגמר של יורו 2022 זיכתה אותה בהעפלה ישירה לשלב הבתים של מונדיאליטו 2023 (גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023), לראשונה בתולדותיה, אותו סיימה במקום השלישי.
דירוג הזוכות

ארגנטינה - 6 (1979, 1995, 1997, 2001, 2005, 2007)
ברזיל - 5 (1983, 1985, 1993, 2003, 2011)
פורטוגל - 2 (1989, 1991)
גאנה - 1 (2009)
ברית המועצות - 1 (1977)
מערב גרמניה - 1 (1981)
ספרד - 1 (1999)
אנגליה - 1 (2017)
צרפת - 1 (2013)
יוגוסלביה - 1 (1987)
סרביה - 1 (2015)
אוקראינה - 1 (2019)
אורוגוואי - 1 (2023)
פרסי אליפות העולם לנוער

| שנה | כדור הזהב | נעל הזהב |
| --- | --- | --- |
| 1977 | ברית המועצות ולדימיר בסונוב | ברזיל קווינה (4 שערים) |
| 1979 | ארגנטינה דייגו מראדונה | ארגנטינה רמון דיאס (8 שערים) |
| 1981 | רומניה רומולוס גאבור | אוסטרליה מרק קוסאס (4 שערים) |
| 1983 | ברזיל ג'ובאני סילבה | ברזיל ג'ובאני סילבה (6 שערים) |
| 1985 | ברזיל פאולו סילאס | ספרד סבסטיאן לוסדה (3 שערים) |
| 1987 | יוגוסלביה רוברט פרוסינצ'קי | מערב גרמניה מרסל ויטצ'ק (7 שערים) |
| 1989 | ברזיל ביסמרק | ברית המועצות אולג סלנקו (5 שערים) |
| 1991 | פורטוגל אמיליו פיקסה | ברית המועצות סרגיי שרבאקוב (5 שערים) |
| 1993 | ברזיל אדריאנו | צ'ילה הנרי זמברנו (3 שערים) |
| 1995 | ברזיל קאיו ריביירה | ספרד יוסבה אצ'בריה (7 שערים) |
| 1997 | אורוגוואי ניקולאס אוליביירה | ברזיל אדילטון (10 שערים) |
| 1999 | מאלי סיידו קייטה | ספרד פאבלו קונייגו (5 שערים) |
| 2001 | ארגנטינה חבייר סביולה | ארגנטינה חבייר סביולה (11 שערים) |
| 2003 | איחוד האמירויות הערביות איסמעיל מאטר | ארצות הברית אדי ג'ונסון (4 שערים) |
| 2005 | ארגנטינה ליונל מסי | ארגנטינה ליונל מסי (6 שערים) |
| 2007 | ארגנטינה סרחיו אגוארו | ארגנטינה סרחיו אגוארו (6 שערים) |
| 2009 | גאנה דומיניק אדיה | גאנה דומיניק אדיה (8 שערים) |
| 2011 | ברזיל הנריקה אלמיידה | ברזיל הנריקה אלמיידה (5 שערים) |
| 2013 | צרפת פול פוגבה | גאנה אבנעזר אסיפואה (6 שערים) |
| 2015 | מאלי אדאמה טראורה | אוקראינה ויקטור קובלנקו (5 שערים) |
| 2017 | אנגליה דומיניק סולאנקה | איטליה ריקרדו אורסוליני (5 שערים) |
| 2019 | קוריאה הדרומית לי קאנג-אין | נורווגיה ארלינג האלנד (9 שערים) |
| 2023 | איטליה צ'זארה קזאדיי | איטליה צ'זארה קזאדיי (7 שערים) |
ראו גם

גביע העולם בכדורגל עד גיל 17
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19
המונדיאל – גביע העולם בכדורגל לנבחרות בוגרים
הערות שוליים

↑  באינדונזיה הבהירו: "נבחרת ישראל תתקבל בברכה לאליפות העולם", באתר וואלה, 29 ביוני 2022
↑  תומר חבז, ארגנטינה, ‏נבחרת הנוער של ישראל במקום השלישי בעולם, באתר ONE‏, 11 ביוני 2023
פאפוס

ערך זה עוסק בעיר חוף בקפריסין. אם התכוונתם למתמטיקאי יווני, ראו .
פָּאפוֹס (ביוונית: Πάφος; בטורקית: Baf ובעבר: بافا) היא עיר חוף בחלק הדרום-מערבי של קפריסין ובירת מחוז פאפוס. פאפוס במיתולוגיה היוונית הוא מקום הולדתה של האלה אפרודיטה. בתקופה הקלאסית הייתה פאפוס עיר גדולה ומרכזית, ושימשה בירת האי כולו. כיום נותרו בה שרידים ארכאולוגיים רבים, והיא מפורסמת בשל ארמון המושל הרומאי המצוי בה, בו קיימים פסיפסים רבים המהווים מוקד משיכה תיירותי. בשנת 1980 העניק אונסק"ו לעיר מעמד של אתר מורשת עולמית והעיר אף נבחרה לבירת התרבות של אירופה לשנת 2017.
מיתוס ההקמה

שמה של העיר, לפי מיתוס הקמתה, קשור לאפרודיטה כיוון שפאפוס הייתה בתם (בגרסה אחרת של הסיפור: בנם) של פיגמליון וגלתיאה שהוקמה לתחייה על ידי האלה. מחבר הביבליותקה, שהיא האנציקלופדיה ההלניסטית המיוחסת בין השאר לאפולודורוס מאתונה, מתאר את הגנאלוגיה. פיגמליון היה מסור מאוד לאפרודיטה עד כדי כך שהוא העביר את הפסל שהוא יצר לארמונו והושיב אותו על הספה. בנוסף לפאפוס, גלתיאה ילדה לפיגמליון בת בשם מתארמה. קינייראס, ככל הנראה בנו של פאפוס או מי שהיה המחזר של מתארמה, הקים את העיר בחסותה של אפרודיטה ובנה בה מקדש גדול לכבודה. לפי אגדה נוספת שהשתמרה על ידי סטראבון, העיר הוקמה על ידי האמזונות. כאשר מנסים להתאים את קו הזמן של המיתוס לקו הזמן הכרונולוגי הרגיל, נובע שהעיר הוקמה באמצע האלף ה-2 לפנה"ס.
היסטוריה

בתחום חקר העתיקות יש שני מקומות הנקראים פאפוס: פאפוס הישנה (או פאפוס העתיקה) ופאפוס החדשה. העיר המודרנית שוכנת באתר הקרוי פאפוס החדשה.
לפי ממצאי הארכאולוגים, האתר שבו שוכנת פאפוס היה מאוכלס מאז תקופת האבן החדשה. האתר היה מרכז של קבוצה שסגדה לאפרודיטה ולאלוהויות קדם-הלניות אחרות. מקום הלידה המיתולוגי של אפרודיטה היה על האי, שבו הקימו המיקנים מקדש לכבודה במהלך המאה ה-12 לפנה"ס. שרידי הווילות, ארמונות, תיאטראות, מבצרים וקברים מהתקופות הקלאסית, הרומית וההלניסטית מקנות לאתר חשיבות היסטורית ואדריכלית גבוהה. הפסיפסים של נאה פאפוס (Nea Paphos) נחשבים לחלק מהפסיפסים היפים ביותר בעולם.
מבצר פאפוס נבנה על ידי ניקוקלס, המלך האחרון של פאפוס, בתקופת אלכסנדר הגדול. המבצר הפך את פאפוס לעיר הבירה של קפריסין בתקופה ההלניסטית במקום סלמיס, כיוון שאחד מיורשיו של אלכסנדר, תלמי הראשון, העדיף שבירת האי תהיה קרובה ככל האפשר לאלכסנדריה, בירת ממלכתו. התיאטרון המתוארך למאה ה-4 לפנה"ס נחקר על ידי אוניברסיטת סידני מאז 1995: חוקרי האוניברסיטה חשפו חלקים מהתיאטרון כגון שורות המושבים.
היסטוריה > פאפוס העתיקה

פאפוס העתיקה, שכיום שוכן בה הכפר קוקליה (בטורקית: קוקלה - Kukla, או קונוקליה - Konuklia), שכנה על גבעה, במרחק של כ-10 סטדיות מהים. העיר הייתה קרובה לצוק זפיריום ומוצא הנהר הקטן בוקארוס. קוקליה הייתה אתר האב של העיר פאפוס, כאשר בסוף תקופה הברונזה שינתה העיר את מיקומה, כמו ערים אחרות בקפריסין.