stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדדיות
דוגמאות

דגי נקאי וחסילונים נקאים (Cleaner shrimp) (אנ') מנקים דגי שונית מטפיליהם. דגי השונית זוכים להיפטר מטפיליהם, והנקאי זוכה לארוחה דשנה וגם להגנה מטורפים.
בדומה לנקאי, זרזיר הבקר, טירן הבקר, פזאי הבקר ואנפית הבקר מנקים פרסתנים שונים מחרקים מגרדים, מקרציות ומטפילים ולעיתים גם להגנה מוקדמת מטורפים (באמצעות ראייה טובה יותר), בתמורה למזון והגנה.
דגי השושנון ומספר סרטנים חיים בהדדיות עם שושנות ים. הם מנקים אותה או מושכים לעברה טרף ובתמורה מקבלים הגנה ארסית מטורפים.
החזזית היא שילוב של אצות או כחוליות ופטרייה. הראשונים מייצרים מזון לפטרייה המגוננת על האצות מהתייבשות ומספקת להם מינרלים.
מיקוריזה – יחסי הדדיות בין פטרייה לשורשי צמחים.
פרפרים וקוליבריים שונים חיים בהדדיות למיני פרחים שונים ומבצעים עבורם האבקה ייחודית.
נמלים מסוימות מגדלות כנימות עלה המפרישות עבורן צוף. בתמורה הן זוכות להגנה.
גירית הדבש מנהלת יחסים עם אוביל הדבש אשר מוצא עבורה דבש והיא מחלצת אותו מהדבורים.
קויוט וגירית אמריקאית צדים יחדיו טרף קטן וחוסמים את דרכי נסיגתו.
ראו גם

קו-אבולוציה
לקריאה נוספת

ג'יימס פרוסק, ידידות מופלאה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 140, ינואר 2010
The biology of mutualism: ecology and evolution, London: Croom Helm Publisher, 1985, ISBN 978-0-7099-3238-3
Julian Nathaniel Holland, Population ecology of mutualism, Oxford University Press, 2015-07-01, עמ' 133–158
הערות שוליים

↑  Jastrow (מילון יסטרוב), הֲדָדֵי 1, באתר www.sefaria.org
↑  Jastrow (מילון יסטרוב), דָּא I, באתר www.sefaria.org
| יחסי גומלין בין אורגניזמים |
| --- | --- | --- |
| יחסי +/- | טריפה • טריפה תחרותית • טפילות • פרזיטואידיות • חקיינות בטסיאנית • רמאות |  |
| יחסי -/- | תחרות |  |
| יחסי +/0 | קומנסליזם |  |
| יחסי -/0 | אללופתיה |  |
| יחסי +/+ | הדדיות (ניקוי הדדי) • אנדוסימביוזה • חקיינות מילריינית • זולתנות |  |
| אחר | חקיינות • סימביוזה • פונדקאי |  |
| אקולוגיה |
| --- | --- | --- |
| תת-תחומים | אקולוגיה התנהגותית |  |
| רמות ארגון | אורגניזם • אוכלוסייה • חברה • מערכת אקולוגית • ביומה • ביוספירה • פרט |  |
| יחסי גומלין | טריפה • תחרות • קניבליזם • הדדיות • טפילות • פרזיטואידיות |  |
| תהליכים | אבולוציה • סוקצסיה • הכחדה • גמישות פנוטיפית • פירוק |  |
| מושגי יסוד | כושר נשיאה • גומחה אקולוגית • בית גידול • גורם מגביל • מגוון ביולוגי • מארג מזון • מין פולש • גילדה • מין מהנדס סביבה • אקולוגיה - מונחים |  |
פורטל ביולוגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4170911-1  LNB: 000320449  NKC: ph451001 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדיוויזיה ה-255 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939 – פברואר 1944 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הדיוויזיה ה-255 (בגרמנית: 255. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

דיוויזיית הרגלים ה-255 הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, יום ההתגייסות הגרמנית, כחלק מגל הגיוס ה-4 ב- Döbeln במחוז הצבאי VI (דרזדן). המפקד הראשון של דיוויזיית הרגלים ה-255 היה וילהלם וצל.
את החודשים הראשונים של המלחמה בילתה הדיוויזיה בפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, ולאחר מכן השתתפה בקרב על צרפת באביב 1940. לאחר הניצחון הגרמני במערכה, דיוויזיית הרגלים ה-255 שירתה כחיל כיבוש בבלגיה ביוני, באזור נאנט בין יולי לאוגוסט, ובגזרת בורדו בין ספטמבר 1940 לפברואר 1941.
במרץ 1941 הועברה דיוויזיית הרגלים ה-255 לפולין הכבושה לקראת מבצע ברברוסה. הדיוויזיה חצתה לברית המועצות ביוני ולאחר מכן לחמה בברסט, פינסק, גומל, סמולנסק וויאזמה. בסוף השנה סייעה הדיוויזיה בהגנה מפני מסע החורף הסובייטי של 1941–1942.
ב-12 בינואר 1942 החליפה דיוויזיית הרגלים ה-255 מפקדים בפעם היחידה בתולדותיה, כאשר ולטר פופה החליף את וצל. פופה החזיק בתפקידו עד לפירוק הדיוויזיה. בתחילת 1942 לחמה הדיוויזיה בגזרת גז'צק לפני שהועברה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית לאחר התבוסה של גרמניה בפברואר 1943 בקרב סטלינגרד. היא נלחמה בקרב חרקוב השלישי ובמבצע מצודה.
באוגוסט 1943, דיוויזיית הרגלים ה-255 קלטה את שרידי דיוויזיית הרגלים ה-332 המוכה.
ב-2 בנובמבר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-255 הפכה לצוות קרב, שכונה קבוצת הדיוויזיה ה-255, כתוצאה מהאבידות הרבות שספגה.
בפברואר 1944, קבוצת הדיוויזיה ה-255 נלכדה בכיס קורסון-צ'רקאסי והושמדה לאחר מכן.
הדיוויזיה נודעה בכינוי דיוויזיית נקודה ירוקה בשל תג הדיוויזיה שלה.
מפקדים

וילהלם וצל (26 באוגוסט 1939 – ינואר 1942)
ולטר פופה (ינואר 1942 – פברואר 1944)
ההשבעה הראשונה של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה

פוטין בעת טקס ההשבעה, 7 במאי 2000
חיילי משמר הקרמלין נושאים סמלים נשיאותיים במהלך הטקס.
בוריס ילצין נואם.
לודמילה פוטינה, ולדימיר פוטין ובוריס ילצין לאחר ההשבעה.
ולדימיר פוטין ומיכאיל גורבצ'וב לאחר ההשבעה.
ההשבעה הראשונה של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה התקיימה ביום ראשון, 7 במאי 2000. הטקס נערך לראשונה בארמון הקרמלין הגדול ונמשך שעה בדיוק. למרות העובדה שבוריס ילצין בזמן הטקס כבר היה נשיא לשעבר (לאחר שהתפטר ב-31 בדצמבר 1999), הוא הוזמן רשמית כאורח, אך השתתף בטקס כנשיא היוצא.
רקע

| --- | --- |
 :  ראו גם – הבחירות לנשיאות רוסיה 2000
בוריס ילצין התפטר מתפקידו כנשיא רוסיה בסוף שנת 1999. ראש הממשלה ולדימיר פוטין הפך לממלא מקום נשיא רוסיה וזכה בבחירות עם יותר מחמישים אחוז מהקולות. הוא נכנס לתפקיד חודשיים לאחר הבחירות.
הטקס

בתחילת הטקס, לאחר שעברו דרך אולמי גאורגי ואלכסנדר, הביאו חיילי גדוד משמר הקרמלין לאולם אנדריי את דוגמת דגל רוסיה, נס הנשיא, עותק מיוחד של החוקה הרוסית וחותם נשיא רוסיה.
לאחר מכן, על הדוכן באולם אנדריי ניצבו יו"ר בית המשפט החוקתי של רוסיה, מראט בגלאי, יושב ראש מועצת הפדרציה יגור סטרוב, יושב ראש הדומה גנאדי סלזניוב ויו"ר ועדת הבחירות המרכזית של הפדרציה הרוסית אלכסנדר ושניאקוב.
ולדימיר פוטין הגיע לקרמלין ונכנס לארמון הקרמלין הגדול. לאחר מכן להיכל אנדריי נכנס הנשיא הראשון של רוסיה בוריס ילצין. עם הישמע הצליל הראשון של פעמוני הקרמלין הגיע ולדימיר פוטין, שחלף על פני אולמי גאורגי ואלכסנדר, אל הדוכן באולם אנדריי. הנאום הראשון נישא על ידי יו"ר ועדת הבחירות המרכזית אלכסנדר ושניאקוב. הוא בירך את פוטין על זכייתו בבחירות ואמר שהבחירות נערכו בהתאם לחוקי רוסיה. הנאום השני היה של נשיא בית המשפט החוקתי, מראט בגלאי. הוא קרא לוולדימיר פוטין להישבע על משרת נשיא רוסיה.
לאחר שלדימיר פוטין אמר את טקסט השבועה, נשמע המנון רוסיה והעתק של נס הנשיא הועלה מעל כיפת ארמון הסנאט של הקרמלין. לאחר ההמנון הלאומי, נשא בוריס ילצין נאום בו בירך את פוטין, איחל הצלחה ועודדו להמשיך ולבנות רוסיה דמוקרטית חדשה. אחרי ילצין, בנאומו הראשון כנשיא רוסיה, דיבר ולדימיר פוטין. ולדימיר פוטין, עזב את אולם אנדריי בליווי השיר "תהילה" על פי מוזיקה של מיכאיל גלינקה ומטח הצדעה ארטילרית.
ואז, בכיכר הקתדרלות של הקרמלין במוסקבה, הציג בוריס ילצין את גדוד הקרמלין של ולדימיר פוטין ובכך העביר אליו את סמכויות המפקד העליון אל הנשיא החדש. בסוף הטקס, בוריס ילצין ופוטין קיבלו ברכות מהנוכחים.
הערות שוליים

↑  All the inauguration of Russian presidents
↑  The inauguration of Vladimir Putin's May 7, 2000
↑  Inaugural speech of Vladimir Putin's May 7, 2000
ההשבעה הראשונה של בוריס ילצין לנשיאות רוסיה

ילצין בשנת 1991.
השבעה הראשונה של בוריס ילצין למשרת הנשיא הראשון של רוסיה התקיימה ביום רביעי, 10 ביולי 1991. הטקס נערך בארמון הקרמלין הממלכתי והוא ארך כשלושים דקות. היה זה טקס ההשבעה הראשון בהיסטוריה של טקסי ההשבעה לנשיאות רוסיה.
רקע

| --- | --- |
 :  ראו גם – הבחירות לנשיאות רוסיה 1991
כתוצאה ממשאל עם ארצי על כינון משרת נשיא רוסיה, נערכו הבחירות לנשיאות. בוריס ילצין ניצח בבחירות וזכה ליותר מ-58% מהקולות. הוא נכנס לתפקיד חודש לאחר הבחירות.
אירועי ההשבעה

בשנת 1991 נשיא רוסיה, כמו בארצות הברית, נבחר יחד עם סגן הנשיא. עם זאת, בניגוד למסורת האמריקאית, סגן הנשיא אלכסנדר רוצקוי לא הושבע, אלא נכח בטקס כאורח.
אירועי ההשבעה > הטקס

בוריס ילצין הוזמן לדוכן השבועה. ילצין נשבע את שבועת הנשיא תוך הצמדת יד ימין על ליבו, במקביל, עותקים של החוקה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית וברית המועצות, כמו גם הצהרת ריבונות המדינה של רוסיה הונחו מולו. לאחר שנשבעו, התזמורת הנשיאותית התחילה לנגן את ההמנון הרוסי.
לאחר השלמת ההמנון הלאומי ניגש בוריס ילצין לשולחן שמאחוריו ישב רוסלן חסבולטוב. בישיבה לשולחן ילצין וחסבולאטוב הקשיבו לנאומו של פטריארך מוסקבה ורוסיה כולה אלכסיי השני. לאחר נאום הפטריארך, נשא בוריס ילצין את נאומו הראשון כנשיא רוסיה ואז נשא נאום ברכה, נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב.
אירועי ההשבעה > השבועה

בניגוד לטקסי ההשבעה שלאחר מכן, בוריס ילצין הקריא שבועה נוספת.
אני נשבע למלא את סמכויותיו של נשיא הרפובליקה הסובייטית הרוסית הסוציאליסטית לשמור על החוקה והחוקים של הרפובליקה, להגן על ריבונותה, לכבד ולהגן על זכויות וחירויות האדם והאזרח, זכות העמים של הרפובליקה הסובייטית הרוסית הסוציאליסטית ולמלא במצפון את המשמימות שהופקדו על ידי העם.
הערות שוליים

↑  The plot of the first inauguration of Boris Yeltsin (1991)
↑  All the inauguration of Russian presidents
הורה (שיר)

ערך זה עוסק בשיר של אבי טולדנו שייצג את ישראל באירוויזיון 1982. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"הורה" הוא השיר עמו ייצג הזמר אבי טולדנו את ישראל באירוויזיון 1982. את השיר כתב יורם טהרלב, אבי טולדנו, מבצע השיר, הלחין אותו, ועיבד ננסי ברנדס. לחן השיר נשען על פתיח כלי הנשיפה בשיר "הורה ממטרה" שהלחין משה וילנסקי.
לפי סדר הצגות השירים בתחרות האירוויזיון 1982, השיר הושמע חמישה עשר במספר, וזכה במקום השני. הייתה זו הפעם הראשונה בה ישראל זכתה במקום השני באירוויזיון.
בחירת האירוויזיון

ב-1982 הזמרת ירדנה ארזי הפסידה בפעם הראשונה בקדם-אירוויזיון כאשר שרה את השיר "מוזיקה נשארת" (שמרית אור-הנרי ברטר) לאבי טולדנו שזכה בקדם עם השיר "הורה". כאשר זכה טולדנו בקדם, הוא נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1982.
באירוויזיון

השיר סיים, כאמור, במקום השני עם 100 נקודות. "הורה" קיבל "דוז פואה" (שתים עשרה נקודות, שהוא הציון המרבי שכל מדינה יכולה להעניק) מפינלנד ומגרמניה, ועשר נקודות מארבע מדינות נוספות, ולא קיבל נקודות כלל מטורקיה ומאירלנד.
בדיעבד, הסתבר שצוות השופטים הפיני אהב מאוד את טולדנו ששר בקולי קולות "זונה" ("הורה" בשפה הפינית).
את כוריאוגרפיית השיר יצר שלמה רוזמרין.
הערות שוליים

↑  הורה, באתר שירונט
↑  הורה, באתר פזמונט
↑  מקור מידע לקרדיטים: אבי טולדנו, הורה (תקליט שדרים), הד ארצי, 1982
↑
↑  ליאון קיכלר, מאלמו, שבדיה, ‏תולדות ישראל באירוויזיון: 73' עד 2013, באתר ‏מאקו‏, 14 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 26445097-b26c-4451-ba7c-a407a5ec652e
הלגיון הלבן

אזורי הפעילות של קבוצות הגרילה הגאורגיות באבחזיה
הלגיון הלבן (בגאורגית: თეთრი ლეგიონი, תֶתרי ליגיוֹני) היה אחד מארגוני הגרילה הגאורגיים שניהלו, בשנות התשעים המאוחרות, בתום מלחמת אבחזיה (1992-1993), מלחמת גרילה בעצימות נמוכה, כנגד כוחות אבחזיים, באזור קו הפסקת האש, במחוז גאלי שבאבחזיה, לערעור השלטון הבדלני של אבחזיה. פעולות הגרילה הובילו בסופו של דבר למלחמת אבחזיה השנייה.
בשיא מלחמת אבחזיה (1992-1993) הייתה האוכלוסייה הגאורגית באבחזיה נתונה לתהליך של טיהור אתני, שאותו ביצעו מיליציות אבחזיות ובעלות בריתן מהרפובליקות של צפון הקווקז. עד לנובמבר 1993, נשלט רוב מחוז גאלי, מחוז אבחזי הגובל בגאורגיה גופא, על ידי הבדלנים האבחזים, להוציא מספר מובלעות מנותקות, שפונו על ידי הכוחות הגאורגים.
בהתאם להסכם הפסקת האש משנת 1994, שנעשה בתיווך הרוסים, חזרו כ- 40,000-60,000 גאורגים לביתם במחוז גאלי. הפליטים חזרו לביתם ללא ערובות כלשהם לביטחונם. אולם 12 הקילומטרים, המפורזים על פי ההסכם, בתוך שטח המחוז היוו ערובה מסוימת לביטחונם, שהרי צבא אבחזיה לא יכל להתקרב למקום. מצד שני פעלה במקום משטרת אבחזיה. עם חתימת ההסכם החלו שיחות שלום בין אבחזיה לגאורגיה שהתנהלו בתיווך הרוסים. במשך חמש השנים שבהן התנהלו השיחות הן לא הניבו תוצאות כלשהן ועוררו תסיסה בקרב הפליטים שטרם חזרו לביתם. התארגנויות מקומיות של גאורגים, שדאגו לביטחונם של הגאורגים השבים לביתם והאוכלוסייה המקומית יצרה את הבסיס להיווצרות מיליציות גאורגיות מקומיות.
בשנת 1996 או 1997 (על פי טענת מנהיג הארגון, זוראב סאמושיה) נוסדה קבוצת הגרילה הלגיון הלבן, שמיום היווסדו החלה בפעולות לערעור השלטון הבדלני של אבחזיה. זמן קצר לאחר מכן נוסדה קבוצת גרילה נוספת בשם אחי היער.
כוחות הגרילה, שזכו לאהדה והבנה בצד הגאורגי, ביצעו פעולות שוד וביזה לצד פעולות גרילה כנגד האבחזים. הממשלה האבחזית הגולה שישבה בטביליסי, ונקראה באותם ימים מועצת השרים של אבחזיה, תמכה בגלוי בכוחות הגרילה הגאורגיים והאיצה בממשלה הגאורגית לעשות כמוה. בין יתר היעדים שבהם פגעו היה חיילי כוח שמירת השלום הרוסי באבחזיה.
פעילותם של הלגיון הלבן, יחד עם אחי הדוב, למתיחות במחוז גאלי, הגבירה את המתיחות במחוז גאלי. פעילותם של אנשי הלגיון הלבן כללה התקפות על המשטרה האבחזית, חבלה במטרות כלכליות באבחזיה וגם פגיעה בחיילי כוח שמירת השלום הרוסי באבחזיה. אנשי הגרילה האשימו את חיילי שמירת השלום בטענה כי הם מנעו מגאורגיה מלהפעיל את זכותה להשתמש בכוח לשימור השלמות הטריטוריאלית שלה. הלגיון הלבן התנגד גם לעובדה שחיילי כוח שמירת השלום נילוו לפטרולים של המשטרה האבחזית ל"כאורה" במטרה לפקח על אופן פעולתם ולמניעת אלימות. אף על פי שכוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה דיווח כי התנהגותם של השוטרים האבחזים הייתה טובה יותר כאשר קיבלו ליווי של כוח שמירת השלום הרוסי, חלקו אנשי הלגיון הלבן על כך וטענו כי החיילים הרוסים צידדו באבחזים, כפי שצידדו בהם במהלך מלחמת אבחזיה, ולפיכך הם מטרה צבאית לגיטימית. לוחמי הגרילה המאומנים היטב של הלגיון הלבן, שהיו מצוידים בנשק מתוחכם הכולל נשק אנטי-טנקי המופעל בשלט רחוק ומוקשים נגד אדם, פשטו על מחוז גאלי והביאו, עד לקיץ 1997, למותם של מעל ל-40 חיילים רוסים מכוח שמירת השלום. המקצוענות והציוד המקצועי יחסית שבו היו מצוידים הביאו רבים למסקנה כי אומנו ונתמכו על ידי הממשלה הגאורגית. הממשלה הגאורגית דחתה את הטענה לחלוטין.
בתום מלחמת אבחזיה (1998), נדרשה גאורגיה למנוע מהלגיון הלבן ויתר קבוצות הגרילה הגאורגיות מלפלוש לשטח אבחזיה.
הגביע הרוסי בכדורסל 2000

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  22 באוגוסט 2000
 תאריך סיום:  8 באוקטובר 2000
 מספר משתתפות:  15
 מארחת:  סוצ'י (פיינל פור)
 ערים מארחות:  קיסלובודסק, אירקוטסק, סראטוב, סנקט פטרבורג
 זוכה:  לוקומוטיב מינרלני וודי
 סגנית:  ספרטק סנקט פטרבורג
 מספר משחקים:  41
 2002/2003 ←
 
הגביע הרוסי הראשון בכדורסל גברים בעונת 2000 נערך בחסות התאחדות הכדורסל הרוסית. הטורניר שנערך מאוגוסט עד אוקטובר 2000 היה טורניר הגביע הראשון וזכתה בו לוקומוטיב מינרלני וודי.
פורמט

במקור הגביע היה צריך להיות משוחק על ידי 16 קבוצות, אך צסק"א סירבה להשתתף. מאוחר יותר הוזמנו במקומה קבוצת צ'רפובץ סברסטל ואוניקס-2 קאזאן, אך גם הן סירבו להשתתף בטורניר.
לכן, בשלב הראשון חולקו 15 המשתתפות בטורניר לארבעה בתים. הטורנירים הקבוצתיים נערכו בארבע ערים. בסראטוב: שיחקו אוניקס קאזאן, אוטודור סראטוב, אורל גרייט ברזניקי וקבוצת NBK נובוקוזנצק. בקיסלובודסק שיחקו לוקומוטיב מינרלני וודי, דינמו מייקופ, דינמו אוטודור וולגוגרד וסטברופול. באירקוטסק שיחקו שחטיור אירקוטסק, לוקומוטיב נובוסיבירסק, יניסיי קרסנויארסק ואניברסל טומסק. בסנקט פטרבורג שיחקו אורל גרייט פרם, ספרטק סנקט פטרבורג וחימקי מוסקבה. כל המשחקים נערכו בסיבוב אחד.
מכל בית לשלב הסופי, שהתקיים בסוצ'י באולם ספרטק בעיר, העפילו שתי קבוצות. בשלב הסופי חולקו הקבוצות לשני בתים A ו-B. כששני המועדונים הטובים ביותר מכל בית העפילו לחצאי הגמר, שהתקיימו ב-7 באוקטובר. ב-8 באוקטובר, נערכו משחק הגמר והמשחק על המקום השלישי. באותו יום, המועדונים שסיימו במקומות 3–4 בבתים שיחקו על מקומות 5–8 בצורה דומה.
הזוכה קיבלה את הזכות לייצג את רוסיה בגביע קוראץ' 2001/02.
השלב המוקדם > בית 1

כל המשחקים נערכו בסראטוב.
|  | קבוצה | מ | נ | ה | ז | ז | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אוטודור סראטוב | 3 | 3 | 0 | 306 | 207 |  |
| 2 | אוניקס קאזאן | 3 | 2 | 1 | 311 | 180 | +131 |
| 3 | אורל גרייט ברזניקי | 3 | 1 | 2 | 205 | 271 | -66 |
| 4 | ‏NBK נובוקוזנצק | 3 | 0 | 3 | 150 | 314 |  |
השלב המוקדם > בית 2

כל המשחקים נערכו בקיסלובודסק.
|  | קבוצה | מ | נ | ה | ז | ז | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | דינמו אוטודור וולגוגרד | 3 | 3 | 0 | 269 | 234 | +35 |
| 2 | לוקומוטיב מינרלניה וודי | 3 | 2 | 1 | 279 | 215 | +64 |
| 3 | דינמו מייקופ | 3 | 1 | 2 | 246 | 283 | -37 |
| 4 | דינמו סטברופול | 3 | 0 | 3 | 219 | 281 | -62 |
השלב המוקדם > בית 3

כל המשחקים התקיימו באירקוטסק.
|  | קבוצה | מ | נ | ה | ז | ז | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שחטיור אירקוטסק | 3 | 3 | 0 | 308 | 220 | Map |
| 2 | יוניברסל טומסק | 3 | 2 | 1 | 274 | 252 | 22 |
| 3 | לוקומוטיב נובוסיבירסק | 3 | 1 | 2 | 265 | 270 | -5 |
| 4 | יניסיי קראסנויארסק | 3 | 0 | 3 | 206 | 311 | -95 |
השלב המוקדם > בית 4

כל המשחקים נערכו בסנקט פטרבורג.
|  | קבוצה | מ | נ | ה | ז | ז | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אוראל גרייט פרם | 2 | 2 | 0 | 148 | 117 | Map |
| 2 | חימקי | 2 | 1 | 1 | 139 | 132 | Map |
| 3 | ספרטק | 2 | 0 | 2 | 114 | 152 | -38 |
השלב הסופי

אוניקס קאזאן ואוטודור סאראטוב סירבו להשתתף בטורניר הסופי. את מקומה של אוניקס קיבלה דינמו מייקופ, במקום אוטודור התמודדה ספרטק סנקט פטרבורג. כל המשחקים בטורניר הסופי נערכו בסוצ'י.
השלב הסופי > שלב הבתים > בית A

|  | קבוצה | מ | נ | ה | ז | ז | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | לוקומוטיב מינרלניה וודי | 3 | 3 | 0 | 266 | 210 |  |
| 2 | ספרטק | 3 | 2 | 1 | 236 | 238 | -2 |
| 3 | שחטיור אירקוטסק | 3 | 1 | 2 | 207 | 226 | -19 |
| 4 | חימקי | 3 | 0 | 3 | 204 | 239 | -35 |
השלב הסופי > שלב הבתים > בית B

|  | קבוצה | מ | נ | ה | ז | ז | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אוראל גרייט פרם | 3 | 3 | 0 | 276 | 248 | -28 |
| 2 | דינמו אוטודור וולגוגרד | 3 | 2 | 1 | 247 | 243 | +4 |
| 3 | יוניברסל טומסק | 3 | 1 | 2 | 275 | 281 | -6 |
| 4 | דינמו מייקופ | 3 | 0 | 3 | 237 | 263 | -26 |
פלייאוף

שלב הפלייאוף נערך בעיר סוצ'י.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |  לוקומוטיב מינרלני וודי | 86 |   |  |  |  |
|  |  דינמו אוטודור וולגוגרד | 77 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  לוקומוטיב מינרלניה וודי | 79 |
|  |  |  |   |   |  ספרטק סנקט פטרבורג | 70 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  אורל גרייט פרם | 64 |   |   |  |  |
|  |  ספרטק סנקט פטרבורג | 77 |   |   |  |  |
הערות שוליים

↑  עיתון "ספורט אקספרס"
↑  עיתון "ספורט אקספרס"
↑  עיתון "ספורט אקספרס"
↑  כתבה מספורט אקספרס 23 באוגוסט 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
1 2  כתבה מספורט אקספרס 25 באוגוסט 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑  כתבה מספורט אקספרס 26 באוגוסט 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
1 2  כתבה מספורט אקספרס 28 באוגוסט 2000 (ברוסית)
↑  כתבה מספורט אקספרס 30 באוגוסט 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑  כתבה מספורט אקספרס 4 בספטמבר 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑  כתבה מספורט אקספרס 5 בספטמבר 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑  כתבה מספורט אקספרס 6 בספטמבר 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑  עיתון "ספורט אקספרס"
↑  כתבה מספורט אקספרס 6 באוקטובר 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑  כתבה מספורט אקספרס 7 באוקטובר 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
↑
↑
↑  כתבה מספורט אקספרס 9 באוקטובר 2000, באתר sport-express.ru (ברוסית)
הדיוויזיה ה-258 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939 – 9 באוקטובר 1944 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-258 (בגרמנית: 258. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, ולאחר הקמתה הועברה הדיוויזיה לדרום פולין, שם הייתה בעתודה של קבוצת ארמיות דרום. בתום המערכה הפולנית נשארה הדיוויזיה כחלק מכוחות הכיבוש בפולין בדצמבר 1939 ועברה לאזור זארבריקן, שם נשארה במגננה, גם בשלב הראשוני של מבצע מקרה אדום, ההתקפה על צרפת.
ב-14 ביוני 1940 תקפה הדיוויזיה את קו מז'ינו ולאחר מכן פרצה בהצלחה והתקדמה לכיוון ננסי.
בשלבי הפתיחה של מבצע ברברוסה, השתתפה הדיוויזיה ה-258 בקרבות הכיתור המוקדמים בביאליסטוק, ובמהלך הקרב על סמולנסק הייתה בתפקיד הגנתי, תחילה באגף הדרומי של קבוצת ארמיות מרכז, מדרום למוגילב, ומאוחר יותר, אחרי הפנייה של גודריאן דרומה, הגנה על האגף השמאלי של קבוצת הפאנצר שלו.
באוקטובר 1941, קבוצת ארמיות רכז השיקה סוף סוף את מבצע טייפון, המתקפה לעבר מוסקבה. הדיוויזיה צורפה לקורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מקבוצת הפאנצר ה-4  לצורך המתקפה. תוך ימים ספורים קרסה ההגנה הסובייטית באופן מרהיב ונפתחה דרך ברורה לעבר הבירה הסובייטית, אך במקביל החלו גשמי הסתיו (הרספוטיצה) ואיתם הידרדר מצב האספקה בצורה מדאיגה. החיילים נאלצו לחיות מהאדמה, לחפש מזון לבעלי חיים, תפוחי אדמה ופחם. שירותי האספקה החלו לאמץ את עגלות ה'פאנז'ה' הילידים בתור התחבורה האמינה היחידה, אבל הקיבולת הנמוכה שלהן גרמה לכך שהדיוויזיה קיבלה רק רבע מדרישות התחמושת שלה. כמו כן, אבדות בנשק טופלו על ידי שימוש בציוד רוסי שנתפס. הדיוויזיה התקדמה דרך הבוץ והגיעה לבסוף לעיירה חימקי, שמונה קילומטרים ממוסקבה.
בין פברואר 1942 ליולי 1942 נותרה הדיוויזיה בעמדות הגנה מזרחית לוויאזמה. הלחימה החורפית של 1941/2 שללה מהדיוויזיה את כוח הלחימה שלה, והיא יכלה בתחילה רק להגן על גזרה צרה. עם הגעת המחליפים נבנו מחדש הרגימנטים שלה, וגזרת ההגנה שבשליטתה המשיכה להתרחב עד שבפברואר 1943 היא גדלה ליותר מ-40 קילומטרים.
בעקבות כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד, המשיכו התקפות מתקפת החורף הסובייטית להתפזר לאורך החזית המזרחית. בפברואר 1942 פינתה הארמייה השנייה את עמדותיה מדרום לאורל לאורך גבול הגזרה עם ארמיית הפאנצר השנייה. הצבאות הסובייטיים התוקפים יכלו כעת לפנות צפונה ולאיים על אורל מדרום וממזרח. כדי לבלום אותם העבירה קבוצת ארמיות מרכז כוחות לאזור, ודיוויזיית חיל הרגלים ה-258 הוצאה מהקו והוקצתה לחזית החדשה של ארמיית הפאנצר השנייה שנוצרה מדרום לאורל. כאן הדיוויזיה יצבה את החזית בגזרתה, אך הפלישה הסובייטית יצרה מבלט גדול סביב העיר קורסק.
ביולי 1943 תקפה הדיוויזיה את המבלט בקורסק כחלק ממתקפת הקיץ הגרמנית, אולם ההתקפה על קורסק הייתה כישלון יקר, והדיוויזיה ה-258 ספגה אבדות כבדות בניסיון לפרוץ את ההגנות הסובייטיות העמוקות. הסובייטים התנגדו במתקפה משלהם, חיסלו את הבליטה הגרמנית באורל ואילצו אותם לסגת לקו קצר יותר.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה דרומה ולאחר מכן נסוגה עם קבוצת ארמיות דרום לקו הדנייפר, שם נלחמה בראש הגשר ניקופול. לאחר קריסת עמדות קבוצת הארמיות לאורך הדנייפר, הדיוויזיה נסוגה בהדרגה דרך אוקראינה, ולבסוף עברה למגננה ברומניה, שם התייצבה החזית זמנית.
ב-20 באוגוסט, החזית האוקראינית הסובייטית השלישית, חידשה את המתקפה, ריסקה את ההגנה הרומנית והגרמנית, וכיתרה את כל הארמייה השישית הגרמנית. עד סוף החודש חוסלו הכיסים הגרמנים והדיוויזיה ה-258 הושמדה כליל בפעולות אלו.  הדיוויזיה לא נבנתה מחדש.
מפקדים

ולטר וולמן (26 באוגוסט 1939 - 1 באוגוסט 1940)
ולדמר הנריצי (1 באוגוסט 1940 - 2 באוקטובר 1941)
קרל פפלום (2 באוקטובר 1941 - 18 בינואר 1942)
הנס-קורט הוקר (18 בינואר 1942 – 1 באוקטובר 1943)
יוגן-היינריך בלייר (1 באוקטובר 1943 - 4 בספטמבר 1944)
רודולף היילשר (4 בספטמבר 1944 – לא ידוע)
הדה סטרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוגוסט 1910 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  8 באפריל 2011  (בגיל 100) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 תקופת הפעילות:  1939–2004 (כ־65 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 בן או בת זוג:  סול סטיינברג 
 
הדה סטרן, במקור - הדוויג לינדנברג (בגרמנית: Hedwig Lindenberg) (באנגלית:Hedda Sterne, ‏ 4 באוגוסט 1910 – 8 באפריל 2011) הייתה ציירת אמריקאית, יהודייה ילידת רומניה, חברה פעילה באסכולת הציור של ניו יורק. יצירותיה נקשרות תכופות לזרם האקספרסיוניזם המופשט והסוריאליזם.
קורות חייה

הדה סטרן נולדה בשנת 1910 בבוקרשט, בירת רומניה כהדוויג לינדנברג כבת למשפחה יהודית. הוריה היו אאוג'ניה לבית וכסלר וסימון לינדנברג, מורה לשפות זרות. אחיה הבכור והיחיד, אדוארד לינדנברג (1973-1908) נודע לימים כמנצח בפריז.
הדוויג לינדנברג למדה עד גיל 11 בבית הוריה, ואחר כך נשלחה למכון "שואזי- מנגרו" (Institutul de domnişoare „Choisy-Mangâru), בית ספר פרטי לבנות בבוקרשט. בסוף שנות ה-1920 היא נסעה בתדירות לווינה, בה למדה קורסים לקרמיקה במוזיאון לתולדות האמנות. ב-1929 היא נרשמה לאוניברסיטת בוקרשט כדי ללמוד את ההיסטוריה והפילוסופיה של האמנות אצל מורים ידועים כמו טודור ויאנו, מירצ'ה פלוריאן ונאיה יונסקו. ב-1932 לינדנברג התחתנה עם איש העסקים פרידריך (פריץ) שטרן (1982-1905) שנודע מאוחר יותר כפרדריק (פרד) סטאפורד, והפסיקה את לימודיה הפורמליים. ב-1941 בימי השואה ורדיפות היהודים ברומניה, סטאפורד עזר לה להגר לארצות הברית.
בשנת 1943 התחתנה הדה, שנקראה כבר הדה סטרן, עם האמן סול סטיינברג, מאייר מפורסם בניו יורקר שנולד כמוה ברומניה. השניים נפרדו ב-1960.