stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלמו זומוולט
פרסים ועיטורים

זומוולט זכה במהלך שירותו הצבאי לעשרות פרסים ועיטורים רבים מתוכם: מדליית החירות הנשיאותית.
פרסי מדינות זרות – זומוולט כובד באותות כבוד של: נשיאות הפיליפינים, נשיאות קוריאה, צלב גאוות הרפובליקה של וייטנאם, והיחידה לפעולות אזרחיות של וייטנאם, לגיון הכבוד של צרפת ומסדר השמש העולה של יפן.
באזרחות

לאחר שפרש, כתב זומוולט זכרונות בספר שיצא לאור ב-1976 על ידי Quadrangle Books. הוא סוקר את הקריירה שלו בצי וכולל הדפסות חוזרות של כל ה-Z-grams שהוציא כ-CNO.
כמו כן ב-1976, זומוולט התמודד ללא הצלחה כמועמד דמוקרטית לסנאט של ארצות הברית מווירג'יניה, והיה הובס על ידי סנטור עצמאי מכהן הארי פ. בירד ג'וניור, בתוצאה של 57% עד 38%. מאוחר יותר, הוא כיהן כנשיא של American Medical Building Corporation במילווקי, ויסקונסין.
בזמן שירותו בשנחאי ב-1945, זומוולט הכיר ונישא למוזה קוטלה-דו-רוש, שמשפחתה ממוצא צרפתית-רוסית, והיא חזרה איתו לארצות הברית. נולדו להם ארבעה ילדים: אלמו ראסל זומוולט השלישי; ג'יימס גרגורי זומוולט; אן פ. זומוולט קופולה; ומוזטה זומוולט ויטרס.
בנו הבכור של זומוולט, אלמו זומוולט השלישי, שירת בדרגת סרג'נט על אחת מסירות הסיור של זומוולט במהלך מלחמת וייטנאם. בינואר 1983 הוא אובחן כחולה בלימפומה, וב-1985 התגלה שהוא חולה גם בלימפומת הודג'קין. בנוסף, נכדו אלמו ראסל זומוולט הרביעי נולד ב-1977 עם לקויות למידה. אדמירל זומוולט ומשפחתו היו משוכנעים שגם הבן וגם הנכד היו קורבנות של אייג'נט אורנג', שאותו הורה האדמירל לרסס מעל דלתא המקונג כדי להשמיד את הצמחייה ו”להרחיק את הווייט קונג אחורה 1,000 מטרים משפת המים.”
במאמר שפורסם בניו יורק טיימס ב-1986, אמר אלמו זומוולט השלישי:
”אני עורך דין ואני לא חושב שאוכל להוכיח בבית המשפט, לפי משקל הראיות המדעיות הקיימות, שאייג'נט אורנג' הוא הגורם לכל הבעיות הרפואיות - הפרעות עצבים, סרטן ובעיות עור - שדווחו על ידי יוצאי וייטנאם, או על מומים מולדים חמורים של ילדיהם. אבל אני משוכנע שכך הוא.”
אדמירל זומוולט ובנו שיתפו פעולה עם הסופר ג'ון פקאנן כדי ליצור את הספר "אבי, בני", שיצא לאור בהוצאת מקמילן בספטמבר 1986, שם דנו בטרגדיה המשפחתית של מאבקו של בנו בסרטן. בשנת 1988, הספר הפך לסרט טלוויזיה באותו שם, בכיכובו של קרל מאלדן בתור האדמירל וקית' קאראדין בתור בנו. אלמו זומוולט השלישי נפטר מסרטן ב-14 באוגוסט 1988, בגיל 42, שלושה חודשים לאחר הצגת סרט הטלוויזיה.
במהלך מחלתו של בנו בתחילת שנות ה-80, אדמירל זומוולט היה פעיל מאוד בשתדלנות הקונגרס להקמת רישום לאומי של תורמי מח עצם. תורמים כאלה משרתים חולים שאין להם תורמי מח עצם תואמים במשפחותיהם. אף על פי שבנו הצליח בסופו של דבר לקבל השתלה מאחותו שלו, לחולים רבים אין קרובי משפחה שמסוגלים ומוכנים לעזור בדרך זו. ככזה, מאמציו היו גורם מרכזי בהקמת תוכנית תורמי מוח לאומית (NMDP) ביולי 1986. אדמירל זומוולט היה היו"ר הראשון של מועצת המנהלים של ה-NMDP.
בשנותיו האחרונות, זומוולט התגורר במחוז ארלינגטון, וירג'יניה.
הנצחה

זומוולט נפטר ב-2 בינואר 2000, בגיל 79, במרכז רפואי אוניברסיטת דיוק, בדורהאם, צפון קרוליינה ממחלת מזותליומה ממאירה.
טקס הלווייתו התקיים בכנסיית האקדמיה הימית של ארצות הברית. הנשיא ביל קלינטון שספד לו כינה אותו: ”המצפון של הצי של ארצות הברית.”
סדרת משחתות טילים של צי ארצות הברית נקראה בשם "זומוולט" לכבודו, והספינה הראשונה בסדרה, נושאת את שמו (USS Zumwalt (DDG-1000 לפי מסורת הצי.
בשנת 2013, שונה שמו של מרכז לטיפול במזותליומה ממאירה במערב לוס אנג'לס, למרכז הטיפול והמחקר על שם Elmo Zumwalt. המרכז מתמחה בחקר מזותליומה, במיוחד עבור חיילים משוחררים שאולי נחשפו לאסבסט במהלך שירותם.
שונות

תמונתו של זומוולט תלויה ב"מוזיאון שרידי המלחמה" בהו צ'י מין סיטי, ליד תמונות של ג'ון קרי, רוברט מקנמרה, וורן כריסטופר, ומכובדים אמריקאים אחרים, לזכר ביקור שערך לאחר נורמליזציה של היחסים בין וייטנאם וארצות הברית.
בספרו הראשון, "על המשמרת", ציטט זומוולט בהרחבה ראיון עם האדמירל היימן ריקובר, שראיין את כל הקצינים בעלי אחריות הקשורה להנעה גרעינית. ריקובר וזומולט ניהלו שיחת עימות, כאשר זומוולט התייחס אליה כחוויה משפילה.
זומוולט היה חבר באחווה "סיגמה פי אפסילון", החל ב-1980.
בשנת 1994 העניקה קרן הזיכרון של הצי האמריקני לזומוולט את "פרס המלח הבודד" עבור הקריירה הימית המכובדת שלו.
בשנת 1972, זומוולט הפך לחבר כבוד של האגודה השוודית המלכותית למדעי הצי.
לקריאה נוספת

אלמו ר. זומוולט ואלמו ר. זומוולט השלישי, עם ג'ון פקאנן, אבי, בני.
אלמו ר. זומוולט על המשמרת זיכרונות מתקופת השירות.
הערות שוליים

1 2  William J. Clinton (2 ינואר 2000). "הצהרה על מותו של אלמו ר. Zumwalt, Jr". פרויקט הנשיאות האמריקאי (באנגלית). ארכיון מ-17 ביולי 2021. נבדק ב-17 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סופרים עכשוויים באינטרנט, גייל, 2009. משוכפל במרכז משאבי ביוגרפיה. פרמינגטון הילס, מישיגן: גייל, 2009.
↑  "ג'יימס גרגורי זומוולט". Legacy.com. נבדק ב-16 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berman, Larry (2012). Zumwalt: The Life and Times of Admiral Elmo Russell "Bud" Zumwalt Jr. HarperCollins.
↑  Berman, Zumwalt, 154
↑  Berman, Zumwalt, 433.
↑  ברמן, זומוולט, 171
↑  ופיאות, שפם ושיער מטופח ארוך יותר היו מקובלים גם הם.
↑  Bush, B. (2010). Barbara Bush: A Memoir. Scribner. ISBN 9781451603958.
↑  "עותק בארכיון". אורכב מ-המקור ב-2016-01-23. נבדק ב-2016-04-12.
↑  "Elmo R. Zumwalt 3d, 42, Is Dead ; אבא הורה לסוכן אורנג' להשתמש". הניו יורק טיימס. 14 באוגוסט 1988. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  imdb.com/title/tt0095685/combined IMDb: אבי, הבן שלי (1988) מקושר 2014-09-07
↑  Dell Publishing Company, ISBN 0-440-15973-3
↑  The New York Times Book Co., ISBN 0-8129-0520-2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583007505171  CiNii: DA05910057  GND: 1089679254  ISNI: 0000 0000 8266 4679  LCCN: n50015732  NARA: 10581258  NDL: 00477761  NTA: 138742014  SNAC: w6mw2rhz  SUDOC: 081977123  VIAF: 75093309   WorldCat (עם VIAF): 75093309 
ארונו של זומוולט נישא על ידי משמר הכבוד בהלווייתו בינואר 2000.
אסלאם וחתולים

חתול נח על כרית ליד אימאם בקהיר, מאת ג'ון פרדריק לואיס
חתול הבית הוא בעל חיים נערץ באסלאם. נחשב ל"חיית המחמד המושלמת" בזכות הניקיון וההיגיינה שלו.
המקורות הדתיים

על פי חדית'ים רבים, נביא האסלאם, מוחמד אסר רדיפה והרג של חתולים. אחד ממלוויו של מוחמד, עבד אל-רחמן בן סח'ר אל-דוסי היה ידוע בשם אבו הוריירה (מילולית: "אבי החתלתול") בשל זיקתו ואהבתו לחתולים. אבו הוריירה דיווח כי שמע את מוחמד מכריז שאישה שהייתה צדיקה הלכה לגיהנום כעונש על כך שקשרה חתולה שעצבנה אותה, ולא סיפקה לה מזון ומים עד שמתה.
היסטוריה

המשורר וסופר המסעות האמריקאי בייארד טיילור (1825–1878) נדהם כשגילה בית חולים סורי שבו הסתובבו חתולים בחופשיות. המוסד, בו גרו והוזנו חתולים ביתיים, מומן על ידי וואקף, יחד עם שכר מטפלים, טיפול וטרינרי ומזון לחתולים. אדוארד ויליאם ליין (1801–1876), מזרחן בריטי שהתגורר בקהיר, תיאר גן חתולים שנוסד במקור על ידי הסולטן המצרי באיבארס מהמאה ה-13, בעוד שבני דורו האירופאים החזיקו בגישה שונה מאוד כלפי חתולים, אכלו אותם או הרגו אותם על פי הוראת האפיפיור.
טומאה וטהרה

במסורת האסלאמית, חתולים זוכים להערצה על הניקיון שלהם. הם נחשבים טהורים, ולכן מורשים להיכנס לבתים ואף למסגדים. מזון שטעמו חתולים נחשב חלאל, במובן זה שצריכת המזון שלהם אינה נאסרת באכילה למוסלמים, ומים שמהם שתו חתולים מותרים לוודוא, רחצה לפני התפילה. יתר על כן, קיימת אמונה בקרב חלק מהמוסלמים שחתולים מחפשים אנשים שמתפללים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Campo, Juan Eduardo (2009). Encyclopedia of Islam. Infobase Publishing. p. 131. ISBN 978-0-8160-5454-1.
↑  Glassé, Cyril (2003). The New Encyclopedia of Islam. Rowman Altamira. p. 102. ISBN 0759101906. The attachment to cats of one of the Companions, Abū Hurayrah ('Father of the Kitten'), is proverbial.
↑  Kurzman, Charles, ed. (1998). Liberal Islam: A Source Book. Oxford University Press. p. 121. ISBN 0-19-511622-4.
↑  Glassé, Cyril (2003). The New Encyclopedia of Islam. Rowman Altamira. p. 102. ISBN 0759101906. Stories of cats who seek out persons who are praying, and of cats sensitive to the presence of grace, are common.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2020001288 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריסטון מאפמיה

אריסטון מאפמיה הוא שמו של יהודי מימי הבית השני, בן העיר אפאמיה שבצפון מערב סוריה, על גדות נהר אורונטס, שבשמו נקשרה הלכה הנזכרת במשנה ובתלמוד.
במסכת חלה שבמשנה מובאת  משנה על אודות הבאת ביכורים וחלות לבית המקדש בירושלים, תוך בחינת המקום ממנו הובאו  הביכורים, האם נכלל בתחום ארץ ישראל אם לאו, על מנת להחליט אם ניתן לקבל ביכורים אלו:
”ניתאי איש תקוע הביא חלות מבית תור ולא קיבלו ממנו, אנשי אלכסנדריה הביאו חלותיהן מאלכסנדריה ולא קיבלו מהן ... בן אטיטס העלה בכורות מבבל ולא קיבלו ממנו ... אריסטון הביא ביכוריו מאפמיה וקיבלו ממנו, מפני שאמרו הקונה בסוריה כקונה בפרוור של ירושלים”.
ההלכה שנקשרה בתלמוד הירושלמי בשמו של אריסטון היא שניתן להביא ביכורים מרחבי סוריה, ואף מצפונה של סוריה, שכן היא נחשבת בתחומי ארץ ישראל בגבולות ההבטחה, מנחל מצרים בדרום ועד נהר פרת בצפון.
במערת קבורה מתקופת בית שני בערוץ גיא בן הינום שבירושלים נתגלו שברי גלוסקמה עם הכיתוב "אריסטון אפמי", ויש הסבורים כי המדובר באותו אדם הנזכר במשנה, אשר מעבר להבאת ביכורים לירושלים, גם ביקש להיקבר בה.
עדות לקיום קהילה יהודית באפמיה בתקופתו של אריסטון ניתן למצוא בכתביו של יוסף בן מתתיהו.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת חלה, פרק ד', משנה י"א.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ו', הלכה ד', תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות,  פרק ג', הלכה ב', תלמוד ירושלמי, מסכת חלה,  פרק ד', הלכה ה'.
↑  מערות קבורה בגיא בן הינום באתר צמ"ת.
↑  מלחמות היהודים, ספר ב', עמ' 479.
בולשביזם תרבותי

כרזה מתוך תערוכת תעמולה נאצית, אנטי-בולשביקית ואנטישמית בשם: "בולשביזם ללא מסכה" (Bolschewismus ohne Maske) שנערכה בווינה, 1938–1939.
בולשביזם תרבותי (בגרמנית: Kulturbolschewismus; מכונה גם בולשביזם אמנותי, או בולשביזם מוזיקלי) הוא מונח תעמולתי עמום ששימש בעיקר בזמן משטר גרמניה הנאצית כדי להוקיע תנועות חילוניות, מודרניות ופרוגרסיביות. המונח קשור קשר הדוק לתאוריית הקונספירציה האנטישמית "יודאו-בולשיביזם" ולתפיסת ה"אמנות המנוונת" שגינתה אמנות מודרנית. הנאצים נהגו לסווג אינטלקטואלים ואנשי תרבות שלא היו לרוחם כ"בולשביקים" על שם התנועה המהפכנית ברוסיה.
המונח "מרקסיזם תרבותי" הוא גרסה עכשווית של המונח, כחלק מתאוריית קשר אנטישמית של הימין הקיצוני. גרסה זו של המונח שימשה גם את הטרוריסט הימיני הקיצוני אנדרס ברינג בריוויק בפרק המבוא של המניפסט שלו.
היסטוריה

בהתפתחותה של האמנות המודרנית בתחילת המאה ה-20, חל מעבר מערכים אמנותיים מסורתיים לאלה המבוססים על תפיסות ורגשות אישיים של האמנים. דחייה זו של הסמכות המסורתית, מממשיכה מגמות מקבילות כמו המהפכה התעשייתית, עליית האינדיבידואליזם בעידן הנאורות ועליית הדמוקרטיה כצורת השלטון המועדפת במערב. עם זאת, גרמנים שמרנים רבים באותה תקופה, והנאצים במיוחד, חשו כי הלכידות של התרבות המערבית מצויה בסכנה.ה"שבר" המודרניסטי התרחש במקביל למהפכת אוקטובר של 1917 ברוסיה, ואלו שחשו מאוימים מהנקודת המבט האמנותית החדשה קישרו אותה עם הקבוצה שעלתה לשלטון לאחר אותה מהפכה, הבולשביקים ועם הפילוסופיה הפוליטית המרקסיסטית-לניניסטית שלהם. למעשה, הקשר בין המודרניזם לבולשביזם היה קלוש ביותר, ובעיקר עניין של שניהם קיימים באותה תקופה סוערת בהיסטוריה האירופית. על אף שלימים התפרסמה הכרזתו של הדאדאיסט ריכרד הולסנבק (אנ') שהדאדא הוא עסק "בולשביסטי", התנועה קמה באופן בלתי תלוי בבולשיביזם.
הקשר של אמנות חדשה לבולשביזם הופץ בשיח הימני והלאומני בשנים הבאות. אדולף היטלר הקדיש פרק ל"בולשיביזם של האמנות" בספרו 'מיין קאמפף' (1923), והמושג נקשר גם ב"אמנות מנוונת" (Entartete Kunst). על רקע עלייתו של היטלר לשלטון, הנאצים גינו מספר סגנונות עכשוויים כ"בולשביזם תרבותי" וכ"אמנות מנוונת", בעיקר אמנות מופשטת ואדריכלות באוהאוס.
לאחר ששלטו בממשלה, עברו הנאצים לדכא סגנונות אמנות מודרנית ולקדם אמנות עם נושאים לאומיים וגזעיים. אישי אמנות שונים מתקופת רפובליקת ויימאר, כולל רנר, הולסנבק ואנשי הבאוהאוס, נדחקו לשוליים. בין התאריכים 19 ביולי ל-30 בנובמבר 1937 המפלגה הנאצית הציגה את תערוכת האמנות המנוונת.
אחד הסופרים הראשונים מחוץ לגרמניה ששייכו את הבולשביזם לאמנות המודרנית, היה הסופר הפשיסט-האיטלקי יוליוס אבולה. אבולה עסק בעברו בציור דאדאיסטי לאחר מלחמת העולם הראשונה, דבר שהחשיב מאוחר יותר לעיסוק דקדנטי. במאמר בשם Sui limiti del bolscevismo culturale (על גבולות הבולשביזם התרבותי), שפורסם בפברואר 1938 במגזין החודשי La Vita Italiana, הוא כינה את תנועת הדאדא "בולשביזם תרבותי".
ביקורת

העיתונאי והפציפיסט קרל פון אוסייצקי לעג לגמישות המונח בכתבים הנאצים:
בולשביזם תרבותי הוא כאשר המנצח קלמפרר משתמש בטמפו שונה מעמיתו פורטוונגלר; כשצייר מוסיף גוון לשקיעה שלו, שלא ניתן לראותו אף במערב פומרניה לאור היום; כאשר מעדיפים אמצעי מניעה; כשבונים בית עם גג שטוח; משמעות הדבר בולשביזם תרבותי גם כשמוצג ניתוח קיסרי בסרט. בבולשביזם תרבותי עוסק השחקן צ'פלין וכשהפיזיקאי איינשטיין טוען  שניתן ליישם את העיקרון של מהירות האור הקבועה רק היכן שאין כוח משיכה. זה נקרא בולשביזם תרבותי וטובה אישית שניתנה לאדון סטלין. זוהי גם המנטליות הדמוקרטית של האחים היינריך ותומאס מאן, יצירה מוזיקלית מאת הינדמית או וייל, ויש לזהות אותה עם התעקשותו ההיסטרית של מטורף על חוק שנותן לו רשות להתחתן עם סבתו שלו.
המקור בגרמנית
Es handelt sich also um ein devastierendes Schlagwort, leicht zu handhaben von Demagogen und Ordnungsrettern, von Kunst- und Strainchtern. Wollen wir es naher bestimmen, so tappen wir allerdings im dicksten Finstern. Wenn der Kapellmeister Klemperer die Tempi anders nimmt als der Kollege Furtwangler, wenn ein Maler in eine Abendrote einen Farbton bringtt den man in Hinterpommern selbst am hellen Tage nicht wahrnehmen kann, wenn man fiir Geburtenregelung ist, wenn man ein Haus mit flachem Dach baut, so Cedent et das ebenso Kulturbolschewismus wie die Darstellung eines Kaiserschnitts im Film. Kulturbolschewismus betreibt der Schauspieler Chaplin, und wenn der Physiker Einstein behauptet, daB das Prinzip der konstanten Lichtgeschwindigkeit nur dort geltend gemaoht werden kann, wo keine Gravitation vorhanden ist, so ist das Kulturbolschewismus und eine H^errn Stalin personlich erwiesene Gefalligkeit. Kulturbolschewismus ist der Demokratismus der Briider Mann, Kulturbolschewismus ein Musikstiick von Hindemith oder Weill und genau so einzuschatzen wie das umstiirzlerische Verlangen irgend eines Verriickten, der nach einem Ges-etz schreitf das gestattet, die eigne GroBmutter zu heir a ten. All das sind bezahlte oder freiwillige Hilfsdienste fur Moskau. Jede biirgerliche Zeitung beinahe hat ihren kulturschiitzenden Nachtwachtert der die heiligsten Giiter der Nation mit der Stallaterne nach unziichtigen Fingerabdriicken ableuichtet, wenn auch gottseidank nicht a lie ihr Amt so torquemadahaft auffassen wie jener Fighting Paul von der .Deutschen AUgem einen Zeitung', dieser alt en Heulhure von einer ausgedienten Offiziosin, die heute, fascistisch aufgemobelt, eine zweite Jugend erlebt. Nur Marlene Dietrichs beriihmte Spitzenhosen im Blauen Engel sind bisher noch nicht kulturbolschewistisch genannt worden, und das wahrscheinlich nur, weil sie ihr von der Ufa selbst angemessen worden sind. Hatte sich die Konkurrenz solche Extravaganzen herausgenommen, so wiirde Herr Hussong im ,Lokalanzeiger* langst nach der Polizei geschrieen und den baldigen Untergang der Welt infolge Sittenlosigkeit prophezeit haben.
באותה תקופה הטיפוגרף הגרמני פול רנר (אנ') פרסם מאמר נגד האסתטיקה הנאצית שכותרתו "Kulturbolschewismus?".
ראו גם

תאוריית הקשר על המרקסיזם התרבותי
לקריאות נוספות

Castoriadis, Cornelius (1984). Crossroads in the Labyrinth. Harvester Press. ISBN 978-0-85527-538-9.
Williams, Robert Chadwell (1997). "Chapter 5: Bolshevism in the West: From Leninist Totalitarians to Cultural Revolutionaries". Russia Imagined: Art, Culture and National Identity, 1840-1995. P. Lang. ISBN 978-0-8204-3470-4.
הערות שוליים

↑  https://hist1049-20.omeka.fas.harvard.edu/items/show/16
1 2  Olaf Peters, Steven Lindberg, Fear and Propaganda: National Socialism and the Concept of "Degenerate Art", Social Research 83, 2016, עמ' 39–66
↑  Spotts, Frederic. 2002. Hitler and the Power of Aesthetics. Woodstock, New York: Overlook Press. מסת"ב 1-58567-345-5. pp. 18, 24.
↑  Jay, Martin. "Dialectic of Counter-Enlightenment: The Frankfurt School as Scapegoat of the Lunatic Fringe". skidmore.edu. Salmagundi Magazine. אורכב מ-המקור ב-24 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Berkowitz, Bill (15 באוגוסט 2003). "'Cultural Marxism' Catching On". Intelligence Report (באנגלית). Southern Poverty Law Center. ארכיון מ-30 בספטמבר 2018. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jamin, Jérôme (2014). "Cultural Marxism and the Radical Right".  In Shekhovtsov, A.; Jackson, P. (eds.). The Post-War Anglo-American Far Right: A Special Relationship of Hate. Basingstoke: Palgrave Macmillan. pp. 84–103. doi:10.1057/9781137396211.0009. ISBN 978-1-137-39619-8.
↑  Sources:
↑  "Scholars Respond to Breivik Manifesto" (הודעה לעיתונות). National Association of Scholars. 28 ביולי 2011. אורכב מ-המקור ב-1 בספטמבר 2011. נבדק ב-28 ביולי 2011. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  Anne-Catherine Simon; Christoph Saiger; Helmar Dumbs (29 ביולי 2011). "Die Welt, wie Anders B. Breivik sie sieht". Die Presse (בגרמנית). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Michaud, Eric; Lloyd, Janet (2004). The Cult of Art in Nazi Germany. Stanford: Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-4327-3.
↑  Evola, Julius (2008). Anticomunismo positivo: scritti su bolscevismo e marxismo, 1938–1968 (באיטלקית). Controcorrente edizioni. p. 91. ISBN 978-88-89015-62-9.
↑  Carl von Ossietzky (1889-1938) Hg., Kurt Tucholsky (1890-1935) Mitarbeiter, Die Weltbühne 27-1 1931. (בגרמנית)
↑  von Ossietzky, Carl in Weltbühne ("World Stage") (21 April 1931) quoted in Deák, István  Weimar Germany's Left-wing Intellectuals: A Political History of the Weltbühne and Its Circle. Berkeley, California: University of California Press, 1968. p.2
↑  Paul Renner: Kulturbolschewismus? - Perlentaucher, www.perlentaucher.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7690780-6 
קרל פון אוסייצקי
אנקונדה (מנהל חבילות תוכנה)

| --- | --- |

 גרסה אחרונה:  2023.03 
 נכתבה בשפות:  פייתון, R 
 סוג רישיון:  פרימיום 
 Microsoft Windows,‏ macOS, לינוקס
 
 anaconda.com
 
אנקונדה היא הפצה של שפות התכנות Python ו-R לתכנות מדעי (מדעי הנתונים, יישומי למידת מכונה, עיבוד נתונים בקנה מידה גדול, ניתוח ניבויי וכו'), שמטרתה לפשט את ניהול החבילות ופריסתן. ההפצה כוללת חבילות מדע נתונים המתאימות ל-Windows, Linux ו-MacOS. ההפצה פותחה ומתוחזקת על ידי חברת אנקונדה, שנוסדה על ידי פיטר וואנג וטרוויס אוליפנט בשנת 2012. כמוצר של אנקונדה, ההפצה ידועה בשמות Anaconda Distribution או Anaconda Individual Edition, בעוד שמוצרים אחרים של החברה הם Anaconda Team Edition ו-Anaconda Enterprise Edition, שניהם בתשלום.
גרסאות חבילות באנקונדה מנוהלות על ידי מערכת ניהול חבילות Conda. מנהל החבילות הזה פוצל כענף קוד פתוח נפרד מכיוון שבסופו של דבר הוא התברר כשימושי בפני עצמו ובשביל דברים אחרים מלבד פייתון. יש גם גרסת Bootstrap קטנה של אנקונדה הנקראת Miniconda, הכוללת רק conda, Python, החבילות בהן הם תלויים ועוד מספר קטן של חבילות אחרות.
התקנת ברירת המחדל של Anaconda2 כוללת את Python 2.7 ו-Anaconda3 כולל את Python 3.7. עם זאת, ניתן ליצור סביבות חדשות הכוללות כל גרסה של פייתון ארוזה עם conda.
כללי > נווט אנקונדה

Anaconda Navigator הוא ממשק משתמש גרפי בשולחן העבודה (GUI) הכלול בהפצת Anaconda המאפשר למשתמשים להפעיל יישומים ולנהל חבילות conda, סביבות וערוצים ללא שימוש בממשק שורת פקודה. Navigator יכול לחפש חבילות ב-Anaconda Cloud או במאגר Anaconda מקומי, להתקין אותן בסביבה, להריץ את החבילות ולעדכן אותן. הוא תומך ב-Windows, MacOS ו-Linux.
היישומים הבאים זמינים כברירת מחדל ב-Navigator:
JupyterLab
Jupyter Notebook (לשעבר IPython Notebooks)
QtConsole
Spyder
Glue
Orange
RStudio
Visual Studio Code
כללי > קונדה – Conda

Conda הוא מנהל חבילות ומערכת ניהול סביבה קוד פתוח, חוצה-פלטפורמות, אגנוסטי לשפות שמתקין, מריץ ומעדכן חבילות ותלויותיהן. הוא נוצר עבור תוכניות Python, אך הוא יכול לארוז ולהפיץ תוכנות לכל שפה (למשל, R), כולל פרויקטים מרובי שפות. חבילת ה-Conda ומנהל הסביבה כלולים בכל הגרסאות של אנקונדה, Miniconda, ו-Anaconda Repository.
ענן אנקונדה

ענן אנקונדה (Anaconda Cloud) הוא שירות ניהול חבילות על ידי אנקונדה בו משתמשים יכולים למצוא, לגשת, לאחסן ולשתף מחברות ציבוריות ופרטיות, סביבות, וחבילות conda ו-PyPI. הענן מארח חבילות Python שימושיות, מחברות וסביבות למגוון רחב של יישומים. משתמשים לא צריכים להתחבר או שיהיה להם חשבון ענן, כדי לחפש חבילות ציבוריות, להוריד ולהתקין אותן.
משתמשים יכולים לבנות חבילות חדשות באמצעות ממשק שורת הפקודה של Anaconda Client (או CLI), ואז להעלות את החבילות באופן ידני או אוטומטי לענן.
ראו גם

Snap
הערות שוליים

↑  "About Anaconda". אורכב מ-המקור ב-19 באפריל 2020. נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anaconda Documentation". נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Products and Pricing". Anaconda, Inc. נבדק ב-28 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Conda – Conda documentation". נבדק ב-25 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What's the difference between Anaconda, conda, and Miniconda?". FAQ - Bioconda documentation. נבדק ב-22 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Miniconda". conda.io. אורכב מ-המקור ב-2018-09-10. נבדק ב-2018-07-11.
↑  "Managing Python with conda". conda.io. אורכב מ-המקור ב-2018-06-13. נבדק ב-2018-06-13.
↑  "What application can I access using navigator?". docs.anaconda.com.
↑  "The Qt Console for Jupyter". readthedocs.io.
↑  
Gorelick (Author), Micha; Ozsvald, Ian (בספטמבר 2014). High Performance Python: Practical Performant Programming for Humans (1st ed.). O'Reilly Media. p. 370. ISBN 1449361595. {{cite book}}:  (עזרה); |last= has generic name (עזרה)
↑  
Jackson, Joab (5 פבר' 2013). "Python gets a big data boost from DARPA". networkworld. נבדק ב-30 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  
Lorica, Ben (24 במרץ 2013). "Python data tools just keep getting better". O'Reilly Radar. נבדק ב-30 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Conda". pydata.org. נבדק ב-9 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Building Conda Packages for Multiple Operating Systems". Pydannt. 29 בינואר 2015. נבדק ב-9 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Doig, Christine (21 במאי 2015). "Conda for Data Science". אורכב מ-המקור ב-16 ביוני 2015. נבדק ב-16 יוני 2015. Conda works with Linux, OSX, and Windows, and is language agnostic, which allows us to use it with any programming language or even multi-language projects. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Miniconda". conda.io. אורכב מ-המקור ב-2018-09-10. נבדק ב-2018-06-13.
↑  "Anaconda repository". anaconda.org.
↑  Mathur, Natasha (9 באוגוסט 2018). "Share projects and environment on Anaconda cloud [Tutorial]". Packt Hub. {{cite web}}:  (עזרה)
נווט אנקונדה
ארגוס (מיתולוגיה)

איו (כעגלה) וארגוס. צד אחד מאמפורה יוונית. מתוארכת ל-530-540 לפנה"ס. נמצאה באיטליה ומוצגת במוזאון העתיקות במינכן.
ארגוס שומר על איו בפרסקו מהמאה ה-1 מפומפיי במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
ארגוס, או ארגוס פנופטס (ביוונית: Ἄργος Πανόπτης), הוא ענק מהמיתולוגיה היוונית. ארגוס ידוע במאה עיניו (לעיתים אלף) שישנות לסירוגין, כך חלק מעיניו תמיד נותרות פקוחות. כפועל יוצא מכך הוצמד לו הכינוי פנופטס, שמשמעותו "רואה-כול".
ארגוס מצוין כבנו של ארסטור ועל כן, ככל הנראה, גם של אשתו מיקנה.
מיתוס איו והרמס

המיתוס המוכר ביותר על ארגוס הוא שמירתו על איו מפני זאוס, שחיזר אחריה. הרה ירדה לארץ כדי למצוא את בעלה ומתוך חשש מהאלה הקנאית הפך זאוס את איו לעגלה לבנה. הרה ידעה שמדובר בנימפה, אך היא היתממה, ומכיוון שהחיה המקודשת לה היא פרה ביקשה שבעלה יעניק לה את העגלה במתנה. הרה לקחה את איו בדמות העגלה ומינתה את הענק ארגוס לשמור עליה, ציוותה עליו לקשור את העגלה לעץ זית.
כדי לשחרר את איו, זאוס שלח את הרמס, שליח האלים. הרמס התחפש לרועה צאן שפגש בארגוס במקרה בדרכו. הרמס הרדים את כל עיניו של ארגוס, קיימות גרסאות רבות לאופן בו עשה זאת: על ידי סיפור סיפורים, נגינה בחליל או בעזרת המטה שלו. לאחר שנרדם ארגוס הרמס הרג אותו והציל כך את איו משומרה.
בעקבות מיתוס זה זכה הרמס לכינוי "ארגיפונטס" שפירושו 'קוטלו של ארגוס'.
מיתוס איו והרמס > מקורותיו של המיתוס

האזכור הראשון למיתוס על ארגוס מופיע בפרגמנט שמיוחס להסיודוס. ארגוס מתואר בעדות זו כבעל ארבע עיניים הצופות לארבעה כיוונים שונים. בנוסף, נאמר שהרה היא זו שהביאה לו את כוחו המאפשר לו לא להירדם לעולם.
תיאורים של ארגוס במאה החמישית לפני הספירה הפכו את ערנותו המוחלטת למילולית על ידי כך שתיארו אותו כבעל מאה עיניים (לעיתים אלף). אז החל גם המיתוס שמתאר את ערנותו כך שכאשר חלק מעיניו ישנות ונחות יתר העיניים ממשיכות לצפות כל הזמן על המתרחש סביבו.
המיתוס מופיע בהרחבה ביצירה מטמורפוזות מהמאה הראשונה לספירה, בגרסתו הרומית. ביצירה זו נאמר שלאחר קטילתו של ארגוס, יונו (מקבילתה הרומית של הרה) הנציחה את זכרו של משרתה הנאמן בכך שאספה את עיניו וקישטה בהן את זנב הציפור המקודשת לה – הטווס.
מיתוס מותה של אכידנה

במקורות מאוחרים, למשל אצל פסאודו-אפולודורוס, מסופר כי המפלצת אכידנה הייתה חוטפת למאורתה עוברי אורח ועל כן ארגוס הגיע למאורתה והרג אותה בשנתה.
לפי טימותי גנץ, חוקר מיתולוגיה יוונית, אין זכר למיתוס הזה בספרות המיתית הקדומה.
ראו גם

טווס
איו (מיתולוגיה)
הרמס