stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסי ריוט
מעצרן > תגובות

פעילת זכויות האדם הרוסית לודמילה אלכסייבה כינתה את פסק הדין כ-"מונע ממניעים פוליטיים לא תואמים את החוק, את השכל הישר או את הרחמים". פעיל האופוזיציה אלכסיי נבלני הגדיר את פוסי ריוט כ-"טיפשות המבצעות פשעים קטנים לשם פרסום" אך התנגד לפסק הדין, שלדעתו נכתב על ידי ולדימיר פוטין כ-"נקמה בגין פעלול לא מספיק מסוכן מבחינה חברתית כדי להצדיק את החזקת הנשים מאחורי סורג ובריח". הסוופר הרוסי בוריס אקונין השתתף ביום ההרשעה בהפגנות למען שחרור החברות והודיע כי "פוטין דן את עצמו לעוד שנה וחצי של בושה והשפלה בינלאומית" ב-13 בספטמבר 2012, ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב קרא לשחרור מוקדם של הנשים, ואמר שהזמן שכבר שירתו בהמתנה למשפט הוא ענישה מספקת, ומאסר נוסף יהיה "לא יעיל". ב-2 בנובמבר, אמר כי לא היה שולח את שלושת חברי פוסי ריוט למאסר, וחזר על כך שתקופת מעצרן לפני המשפט היוו עונש מספיק, אך הדגיש כי שחרור שתי האסירות הנותרות הוא עניין של בית המשפט.
משרדי החוץ של ארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי כינו את המשפט כ-"לא מידתי". נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה הביע את אכזבתו לגזר הדין, והבית הלבן הצהיר כי יש לו "חששות כבדים מהדרך בה טיפלו הנשים צעירות הללו על ידי מערכת המשפט הרוסית". על פי תאגיד השידור הבריטי "BBC Monitoring", בעיתונות האירופית והאמריקאית הוגדר "גינוי כמעט אוניברסלי" של גזר הדין.
מעצרן > סרטים דוקומנטריים

בינואר 2013, יצא סרט דוקומנטרי בריטי בשם Pussy Riot: A Punk Prayer על פרשת הלהקה על ידי חברת ייצור סרטי התעודה הבריטית "Roast Beef Productions". הסרט בוים על ידי מיק לרנר ומקסים פוזדורובקין וכלל הצצה למשפט של חברות הלהקה ולראיונות עם משפחתן אך לא איתן. הוא הופיע לראשונה בהקרנת בכורה ב-פסטיבל סאנדנס 2013 ולאחר מכן חברת הלהקה יקטרינה סמוטסביץ' הציגה שאלות מהקהל באמצעות סקייפ. בין היתר חזרה על כך שאין בכוונתה להפוך את פוסי ריוט למיזם מסחרי. הסרט זכה בפרס חבר מושבעים מיוחד לקולנוע העולמי על "רוח הפאנק" בפסטיבל. לאחר מכן רכשה רשת הטלוויזיה "HBO" את זכויות הטלוויזיה האמריקאית לסרט. הסרט היה בין 15 הסרטים התיעודיים שנמצאו ברשימה המועמדת לפרס האוסקר לשנת 2014, אולם לא הגיע לרשימת המועמדים הסופית.
באותה שנה, יצא הסרט הדוקומנטרי הרוסי Pussy versus Putin אשר סקר את ההיסטוריה של הלהקה שביים קולקטיב הקולנוע הרוסי, "Gogol's Wives". הוא זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר באורך הבינוני בפסטיבל אידפא לקולנוע תיעודי באמסטרדם.
מעצרן > השחרור מבית הסוהר

ב-19 בדצמבר 2013 אישרה הדומה הממלית של הפדרציה הרוסית חנינה כללית לאסירים שונים, בין אלה שהעפילו לחנינה היו אלה שנכלאו בגין עבירות לא אלימות ואמהות לילדים קטנים. במהלכה היה צפוי כי חברות פוסי ריוט יהיו בין המשוחררים. שחרורן אושר ב-23 בדצמבר 2013.
לאחר שחרורה, נפגשה אליקיונה עם ארגוני זכויות אדם. במהלך פגישתה עם עיתון הניו יורק טיימס הצהירה כי, "לא ביקשנו שום חנינה. הייתי יושבת עד סוף תאריך גזר הדין כי אני לא צריכה רחמים מפוטין". "אני חושבת שזה ניסיון לשפר את תדמית הממשלה הנוכחית, לפני אולימפיאדת סוצ'י - במיוחד עבור מערב אירופאים. אבל אני לא רואה בזה הומא או רחום. זהו שקר". טולוקוניקובה הוסיפה כי, "בין אם תרצו או לא, ללכת לאולימפיאדה ברוסיה היא קבלה של המצב הפוליטי הפנימי במדינה, קבלה של הקורס שעושה אדם המתעניין באולימפיאדה מעל הכל - ולדימיר פוטין". הצמד הצהירו כי הן לא יופיעו בהופעות אלא הן מקימים ארגון שיפעל למען תנאים טובים יותר לאסירים בכלא והוסיפו כי המתנגד הסובייטי ולדימיר בוקובסקי הוא המודל לחיקוי שלהן, אדם שלטענתה של טולוקוניקובה הוא "אלוף לזכויות אדם שלא מפחד מהפחד".
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > תביעות בגין נזקים מוסריים

באוגוסט 2012 הגישה תושבת נובוסיבירסק, אירינה רוזנקינה, תביעה בסך 30,000 רובל (כ-1,000 דולר) בגין "נזקים מוסריים", בעודה טוענת כי סרטון של פוסי ריוט גרם לה ל-"כאבי ראש ועלייה בלחץ הדם". התביעה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי קונצבו במוסקבה ב-7 בספטמבר 2012. טענות דומות של תושב ברדסק יורי זדוי ותושב נובוסיבירסק איוון קראסנצקי נדחו על ידי אותו בית משפט ב-3 באוקטובר, כגון ערעורה לאחר מכן של רוזנקינה לבית המשפט העירוני במוסקבה ב-18 בפברואר 2013.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > חסימת סרטונים

בתחילת נובמבר 2012 פנו התובעים במסגרת החקיקה נגד קיצוניות לבית המשפט המחוזי בזמושקורצקי בבקשה לאסור מספר סרטוני פוסי ריוט, כולל סרטון הופעת הלהקה בקתדרלת ישו המושיע. חומרים המתגלים כקיצוניים על ידי בית משפט מתווספים לרשימה הפדרלית של חומרים קיצוניים המתוחזקים על ידי משרד המשפטים, מה שעלול להפוך את הפצתם לעבירה פלילית בתוך רוסיה. לאחר דיון ב-29 בנובמבר, הוכרזו ארבעה סרטוני פוס ריוט, כולל "תפילת הפאנק" בקתדלה, כקיצוניים. פסק הדין הגביל את הגישה לסרטונים ולבלוג LiveJournal" של הלהקה ואתרים נוספים. דמיר גאינוטינוב מקבוצת זכויות האדם של אגורה טען כי החוקים נגד הקיצוניות מיושמים בצורה לא הולמת והצהיר כי "כולם אומרים שסרטון הופעת קתדרלת ישו המושיע פגע ברגשותיהם של אנשים דתיים, אך הוא לא הכיל פעולות קיצוניות, כך שהוא לא יכול להיות קיצוני". יקטרינה סמוצביץ' כינתה את פסק הדין "הכרה ישירה בצנזורה אמנותית ברוסיה".
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > בקשות לדחיית עונש

במקרה של אמהות לילדים קטנים, החוק הרוסי מאפשר לדחות עונש מאסר עד שהילד מגיע לגיל 14. בקשה כזו ניתנה במחלוקת בשנת 2011 לאנה שבנקובה, שנידונה לשנתיים וחצי חודשי מאסר בגין הריגה על ידי רכב. מאוחר יותר נטען כי בקשתה נענתה בשל קשריה המשפחתיים.
ב-19 באוקטובר 2012 דחה בית המשפט המחוזי בחמובניקי במוסקבה ערעור על דחיית עונש שהגישה ויולטה וולקובה בשם טולוקוניקובה ואליוקינה, בנימוק שהמקרה "לא היה בסמכותה". לאחר מכן הגישה טולוקוניקובה ערעור לבית המשפט המחוזי זובובו-פוליאנסקי במורדוביה, שם נכלאה, ואליוחינה לבית המשפט המחוזי ברזניקי בפרם. ערעורה של אליוחינה נדחתה ב-16 בינואר 2013, בעוד כי השופט קבע כי נוכחות ילדתה כבר נלקחה בחשבון במהלך גזר דינו המקורי. ב-24 ביולי 2013 נדחה ערעורה של מריה אליוחינה על פסיקת בית המשפט.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > נוכחות באולימפיאדת החורף של סוצ'י

טולוקוניקובה, אליוחינה ושלוש נשים לא מזוהות נוספות תכננו לבצע שיר בשם "פוטין ילמד אותך מהי אהבת מולדת" בתור פוסי ריוט במהלך אולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י. הפעולה הייתה אמורה להתייחס לאסירים שבכיכר בולוטנאיה, פקידים אולימפיים מושחתים, מצוקתו של איש הסביבה יבגני ויטישקו אשר נעצר על ידי הרשויות ודיכוי החירויות ברוסיה. ב-18 בפברואר 2014 נעצרו בסוצ'י יחד עם קבוצה של 12–15 אזרחים ביניהם יבגני פלדמן, עיתונאי נובאיה גאזטה. הרשויות הסבירו כי המעצר היה בקשר ל-"גניבה במלון בסוצ'י". לאחר כמה שעות שוחררו מתחנת משטרה באדלר. על פי כתב "BBC", רפאל סאקוב, חמש הנשים יצאו מתחנת המשטרה בבלקלאבות וביצעו את שירן "Putin Will Teach You to Love the Motherland" (פוטין ילמד אותך מהי אהבת מולדת) ברחובות אדלר לצד צלמים ואזרחים.
ב-19 בפברואר 2014, במהלך הניסיון השני לצילום קליפ השיר ליד בניין נמל סוצ'י, הלהקה הוכתה על ידי קוזאקים במדים הפועלים בתפקיד ביטחוני לאולימפיאדה. באותו יום נציג הוועד האולימפי הבינלאומי דחק בפוסי ריוט שלא להופיע בפארק האולימפי בסוצ'י בעוד שציין כי מעצרם של פוסי ריוט בסוצ'י אינו קשור לקיום המשחקים האולימפיים. עורך דינם של חברי הלהקה מסר כי הן טופלו בבית חולים בגלל פציעות שנגרמו במהלך מופען על ידי השוטרים. סרטון ההופעה פורסם בחשבונן ביוטיוב ב-19 בפברואר 2014.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > תקיפה בניז'ני נובגורוד

ב-6 במרץ 2014, במהלך ביקור בניז'ני נובגורוד במסגרת מסע למען זכויות האסירים, קבוצה של אלמונים העונדים סרט מדליות ג'ורג' הקדוש (סמל צבאי רוסי אשר מופיע כמרכיב בעיטורים צבאיים גבוהים רבים שהוענקו על ידי האימפריה הרוסית, ברית המועצות והפדרציה הרוסית הנוכחית) ריססו את טולוקוניקובה ואליוקינה וחבר הלהקה טייסיה קרוגוביך עם צבע ירוק מבריק על גבי פניהם. במהלכה, אליוקינה ספגה זעזוע מוח לאחר שנפגעה בזריקת צנצנת זכוכית מצד התוקפים.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > בית הדין האירופי לזכויות אדם

בשנת 2014, אליוקינה וטולוקוניקובה הגישו תביעה לבית הדין האירופי לזכויות אדם, על מעצרן בשנת 2012. במאי 2015 הגישו יחד עם בעלה של טולוקוניקובה פיוטר ורזילוב, האמן קרסנודר לוסין דז'אניאן והפעיל הפעיל אלכסיי נקראסוב תביעה נוספת לבית הדין בשל חוסר מעש מצד המשטרה וסירוב להעמיד לדין את המאבטחים שתקפו את חברי הלהקה במהלך ביצוע שירן "Putin Will Teach You to Love the Motherland" בתקופת אולימפיאדת החורף של סוצ'י.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > MediaZona

בשנת 2014 הקימו טולוקוניקובה ופיטר ורזילוב את "MediaZona", אתר חדשות רוסי עצמאי המתמקד בהתעללות ושחיתות במערכת המשפט הפלילי.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > היעלמות מסתורית

ב-27 בפברואר 2018 נעצרו שלושה חברי להקה על ידי המשטרה הרוסית בין מוסקבה לחצי האי קרים לאחר שהפגינו מחוץ לכלא סיבירי עבור שחרורו של במאי הקולנוע האוקראיני אולג סנטסוב. מאוחר יותר באותו יום צייצה פוסי ריוט כי חברי הלהקה העצורים בטוחים.
תיקים ואירועים משפטיים לאחר המעצר > פלישה לגמר המגרש של המונדיאל

ב-15 ביולי 2018, שלוש חברות פוסי ריוט וגבר אחד (פיוטר ורזילוב, הידוע כבעלה של נאדז'דה טולוקוניקובה), בעודם לבושים כשוטרים, ביצעו פלישת מגרש כדורגל לאצטדיון לוז'ניקי במוסקבה במהלך המחצית השנייה של גמר מונדיאל 2018 במשחק בין צרפת וקרואטיה. הם כינו את הופעתם כ-"השוטר נכנס למשחק".
בהודעה שפרסמה פוסי ריוט פורטו מטרות המחאה והדרישות שלהם לשלטונות הרוסים בהם,
שחרור כלל האסירים הפוליטיים.
הפסקת מעצרים בלתי חוקיים בעצרות ציבוריות.
התרת תחרות פוליטית במדינה.
הפסקת תפירת תיקים פליליים וכליאת אנשים ללא מעצר.
על הארבעה, המזוהים בשמות: ורזילוב, ורוניקה ניקולשינה, אולגה פכטוסובה ואולגה קורצ'יובה, נגזרו 15 ימי מאסר על פי הקוד המנהלי של רוסיה.
השדרן והסופר סקוט סיימון, מנחה תוכנית החדשות של Weekend Edition בערוץ "NPR" הצהיר כי,
במחצית השנייה של משחק אליפות העולם השבוע התקיים מעשה גבורה בולט.... משטרת המשחק שהציגה פוסי ריוט על המגרש במהלך אליפות העולם, נועדה לאותת לכ-80,000 הצופים באצטדיון, שרבים מהם ביקרו אוהדי כדורגל זרים, שברוסיה האמיתית הם לא יכלו לראות במהלך המשחקים, המשטרה וכוחות הביטחון חודרים לחיי היומיום".
בתרבות הפופולרית

חברי פוסי ריוט נאדז'דה טולוקוניקובה ומריה אליוקינה הופיעו בפרק ה-3 בעונה ה-3 של הסדרה בית הקלפים. במהלכו, נכללו גם צילומי מופעים של הלהקה.
טולוקוניקובה הופיעה בווידאו האומנות של "I Love You And That Makes Me God" מאת האמנית פאון רוג'רס.
בשנת 2016 הוציא יוצר השירים הנורווגי מודדי גרסת כיסוי באנגלית לשיר "תפילת הפאנק" מאת פוסי ריוט באלבומו Unsongs.
הסדרה המקורית מבית היוצר של נטפליקס, בובה רוסית, כללה את שיר הלהקה "Organs" בפרק ה-7, במהלך מתן הקרדיטים בסופו.
שילב

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  רשת חנויות למוצרי תינוקות ופעוטות
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 מנכ"ל:  רוני דוהן
  
 www.shilav.co.il
 
סניף רשת שילב
שילב היא רשת חנויות ישראלית למכירת מוצרים לתינוקות ופעוטות. נכון לשנת 2022 מונה הרשת 76 סניפים ברחבי ישראל.
היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 1974 על ידי בני הזוג שושי ואיציק אורן. הרעיון להקמת שילב עלה לאחר ששושי אורן ילדה את בנם הראשון. לקראת שחרורם של האם והתינוק מבית החולים ביום ראשון, נאלץ האב איציק לפקוד מספר חנויות למוצרי תינוקות במהלך יום שישי. חוויה זו הולידה במוחם של הזוג את הרעיון לאפשר להורים לבצע הזמנת מוצרים לתינוקות עוד לפני הלידה.
הזוג פעל תחילה מביתם והחל להפעיל שירות להזמנת מוצרים לפני לידה, שירות שיהיה מזוהה גם בעתיד עם הרשת. הורים ביצעו הזמנות מראש ובני הזוג סיפקו להם את המוצרים לאחר הלידה. בעקבות ההצלחה, באוקטובר 1975 הקימו בני הזוג חנות ראשונה ברחוב אבן גבירול בתל אביב. מקור השם שילב הוא במשפט "שיווק ישיר לבית היולדת". כוונת הזוג הייתה לקרוא לרשת "שילה" כראשי התבות המדויקים של הסיסמה, אך בשל העובדה שהיו כבר חברות שנקראו בשם זה, ניתן לחברה השם "שילב". בהמשך התפתחה שילב לרשת גדולה בפריסה ארצית, ובשנת 2004 מנתה 34 סניפים.
ב-1985 הוקמה חברת הבת "שסק" לצורך יבוא ושיווק מוצרים עבור הרשת.
בשנת 1993 הקימו הזוג אורן את חברת טייני לאב שהתמחתה בעיצוב, פיתוח וייצור של צעצועי התפתחות לתינוקות. מוצריה נמכרו ברובם ברחבי העולם ומיעוטם בסניפי שילב בישראל.
בשנת 2000 החלה שילב להפעיל את המותג "babies&kids", קו אופנה המתוכנן על ידי הרשת. בהמשך שווקו מוצרי המותג "babies&kids" גם בארצות הברית.
בשנת 2007 פתחה שילב חנות דגל גדולה במתחם ביג בנתניה. בשנה זו פתחה הרשת גם מתחם קונספט בנמל תל אביב.
בשנת 2013 עמד מחזור המכירות של החברה בעולם על 45 מיליון דולר. בשנת 2014 נמכרה טייני לאב לחברת דוראל הקנדית תמורת 50 מיליון דולר. המכירה הותנתה בכך שמרכז הפיתוח של החברה יישאר בישראל.
בשנת 2017 רכש היזם רונן אלעד את הרשת תמורת 100 מיליון שקל. ב-2018 רכשה קבוצת פוקס-ויזל 50% מן הרשת תמורת כ-38 מיליון שקל.
נכון ל-2022 מונה הרשת 76 סניפים, מקריית שמונה בצפון ועד לאילת בדרום, מיעוטם מופעלים באמצעות זכיינים. סניפים אחדים ממוקמים בתוך בתי חולים. חנויות הרשת פועלות בשלושה קונספטים שונים: חנויות הריון שמתמחות בהזמנות לפני לידה, חנויות המתמחות בצורכי האם והתינוק בימים שלאחר הלידה וחנויות הורים שמיועדות לתינוקות, לילדים קטנים ולרוכשי מתנות. הרשת מפעילה משנת 2012 אתר למכירת מוצריה, והיא מפעילה גם מועדון לקוחות גדול. בין המוצרים אותם היא משווקת, מוצרי הריון ולידה, ריהוט לתינוק, צעצועים לתינוקות ופעוטות, עגלות ואביזרי נשיאה, ביגוד, אביזרי בטיחות ועוד.
כ-600 עובדים מועסקים בחברה (נכון ל-2018).
הערות שוליים

↑  אורנה יפת, שילב: רוני דוהן ימונה למנכ"ל במקום ירון כרמון, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2019
↑  אורנה יפת, היקף הפעילות של קבוצת שילב: 330 מיליון שקל בשנה, באתר ynet, 21 באפריל 2004
↑  נורית קדוש, אקזיט של רשת הצעצועים: שילב מוכרת את טייני לאב ב-50 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 25 בדצמבר 2013
↑  רשת שילב מתרחבת: חונכת מתחם חדש ונכנסת לתחום ההסעדה והקפה, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2007
↑  נורית קדוש, רשמית: דוראל הקנדית רוכשת את טייני לאב משילב, באתר כלכליסט, 10 בינואר 2014
↑  גולן חזני, היזם רונן אלעד רכש את שילב ב-100 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2017
↑  פוקס השלימה את רכישת רשת מוצרי התינוקות שילב, באתר גלובס, 3 ביולי 2018
רמזי גבאי

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1948 (בן 76) עיראק 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אהל שם (בית ספר)  אוניברסיטת בר-אילן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס התעשייה (1997) 
 
רמזי גבאי (נולד ב-23 ביולי 1948), הוא אלוף-משנה במילואים ויו"ר איגוד תעשיות הטקסטיל בהתאחדות התעשיינים בישראל. כיהן בעבר כמנכ"ל חברת אופיס טקסטיל (1987–2009), שזכתה בתואר "יצואן מצטיין", חתן פרס התעשייה לשנת 1997. כיהן גם כיו"ר מכון היצוא (2011–2017[דרוש מקור]).
ביוגרפיה

רמזי נולד בעיראק לפרח ויהודה גבאי. בשנת 1951 עלה עם הוריו ארצה. למד בתיכון אוהל שם ברמת גן וסיים תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן בהצטיינות.
בשנת 1966 התגייס לחיל האוויר. מילא תפקידי מטה בבסיס חצור ובין היתר כיהן כשליש, מפקד טייסת מנהלה, ועוד. בשנת 1982, בגיל 34, הועלה לדרגת אלוף-משנה והוטל עליו להקים את מחלקת התכנון בחיל האוויר ולעמוד בראשה. ב-1986 מונה למנהל הגיוס של צה"ל, ועמד בראשו עד שחרורו בשנת 1987.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת אופיס טקסטיל, שהייתה באותה העת חברה תעשייתית קטנה בשליטת תע"ש, לאחר שמנהלה הקודם נפטר. תחת ניהולו גדלה החברה והחלה לייצא את תוצרתה ברחבי העולם, זאת על אף שמצב הטקסטיל בישראל החל לדעוך. כל מתחרותיה של אופיס, שבאותה עת היו גדולות ממנה עשרות מונים (בהן כיתן וארגמן) החלו להפסיד ובסופו של דבר נסגרו ונמכרו. במהלך אותן שנים זכה רמזי בפרס תעשיין מצטיין, פעמיים זכתה החברה בניהולו בתואר יצואן מצטיין, בפרס הגלובוס הירוק ופרסים נוספים. בשנת 2010 החל רמזי לשמש כיו"ר חברת אופיס טקסטיל בע"מ וב-2014 התמנה כיושב ראש חברת MD פולימרים בע"מ.
במקביל מילא רמזי תפקידים רבים בהתנדבות. בין היתר כיהן משך מספר קדנציות כמ"מ וכסגן ראש עיריית רמת גן, כיהן החל משנת 2011 כיו"ר מכון היצוא הישראלי במשך שלוש קדנציות, מכהן בהנהלת איל"ן, מכהן כיו"ר איגוד הטקסטיל והאפנה בהתאחדות התעשיינים, דירקטור במוסד לביטוח לאומי, מכהן במועצת המוסד לבטיחות וגיהות,  מכהן כיו"ר היכלי הספורט בתל אביב ועוד.
רמזי הוא הבכור מבין ארבעה ילדים. אחותו היא יו"ר מכבי עירוני רמת גן, אורה גלזר. נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  תלונתו של רמזי גבאי, באתר הארץ, 15 במרץ 2003
↑  פרס התעשייה באתר התאחדות התעשיינים בישראל.
↑  טל ליטמן, רמזי גבאי נבחר ליו"ר מכון הייצוא, באתר כלכליסט, 25 בספטמבר 2011
↑  הג'וב החדש של רמזי גבאי, באתר כלכליסט, 25 בנובמבר 2014
↑  יוסי פנטילט, משחק בית: מי הקבוצה היחידה שעייריית ר"ג הגדילה את תקציבה?, באתר nrg‏, 7 בפברואר 2012
↑  אורה גלזר
שביט רבניצקי

| --- | --- |

 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל
 מקום לימודים:  בית צבי
 בת זוג:  ענת רבניצקי
 מספר צאצאים:  4 
 האתר של שביט רבניצקי
 
שביט רבניצקי הוא שחקן ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

בצה"ל שירת בלהקת חילות השדה. ב-1989 סיים 3 שנות לימודי משחק בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי.
ב-2007 העביר סדנאות מוזיקה ומדיטציה יהודית במרכז הרוחני "התקשרות" במצפה רמון.
מנחה סדנאות משחק וסדנאות העצמה, דינמיקה קבוצתית ותקשורת בין-אישית.
בתיאטרון

ב-1990 שיחק במחזמר "פצצת טום" (ע"פ שירי טום לרר) שעיבד קובי לוריא וביים דן רונן בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
ב-1990 שיחק ב"הערב מחזמר" שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי. ב-1991 שיחק בהצגה "הלוויה חורפית" מאת חנוך לוין שביים אורי פסטר בתיאטרון הספרייה. ב-1992 שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי, ושיחק לצד רפי אדיר וצופית גרנט בהצגה "זה עובר עם עגיל" שכתב וביים פיני עדן בתיאטרון מופע. ב-1993 שיחק בהצגה "ענבי זעם" מאת פרנק גלאטי (המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון סטיינבק) שביים אילן רונן בתיאטרון הקאמרי, ובהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים ליביו צ'וליי בתיאטרון הקאמרי.
ב-2005, בעידוד הרב שמואל אליהו, העביר (לצד דניאל דיין) סדנת תיאטרון בישיבת ההסדר צפת.
בין השנים 2008 עד 2017 ניהל את תיאטרון אישונים.
ב-2019 ביים את ההצגה "רוקד בין עולמות" שכתב ושיחק אביאל פרנס. באותה שנה כתב וביים את ההצגה "כאילו את אוויר" בתיאטרון אישונים.
מוזיקה

בשנת 2000 הוציא את האלבום "אהבה", אותו הלחין ושר. את האלבום הפיק מוזיקלית אמיר פייס. האלבום יצא בהוצאת NMC.
משפחה

מאז 1995 נשוי לשחקנית ענת רבניצקי ולהם 4 ילדים. בעבר התגוררו בצפת, אמירים ובמצפה רמון. כיום הם גרים ברמת גן.
הערות שוליים

↑  אתר התקשרות
↑  נגה שפרון, תנו צ'אנס למילים: 95 שנה לתנועת הדאדא, באתר nrg‏, 15 באפריל 2007
↑  סופ"ש חוויתי-רוחני במצפה רמון באתר "דוסילנד"
↑  לך-לך למדבר - סוף שבוע חוויתי במצפה רמון באתר בית חב"ד אלקנה
↑  יוסי חרסונסקי, רענן ומצחיק, בעיתון מעריב, 28 בינואר 1990
↑  תלמידי הסדר בתיאטרון צפת, באתר ערוץ 7, 26 במאי 2005
↑  האתר של תיאטרון אישונים
↑   סצנות מתוך ההצגה 'כאילו את אויר' - על חרם ושיימינג אצל ילדים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:04)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524048905171  LCCN: n2018035586  VIAF: 310737652   WorldCat (עם VIAF): 310737652
שלווים אמריקניים

| שלווים אמריקניים |
| --- | --- |
 שליו וירג'יניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שלווים אמריקניים
שם מדעי
 Odontophoridae ‏גולד, 1844

שַׂלווים אמריקניים (נקראים גם שַׂלווי העולם הֶחדש) (שם מדעי: Odontophoridae) היא משפחה של עופות קטנים, בסדרת התרנגולאים החיות בעיקר ביבשת אמריקה וסוג אחד - שְליו אבנים חי באפריקה. לשליו זה קִרבה רחוקה לשליו של העולם הישן, השייך למשפחת הפסיוניים, והוא קיבל את אותו השם, רק עקב הדמיון במראהו ובהרגליו, לשלווים של העולם הישן.
מיון המשפחה

סוג שליו מצויץ (Callipepla)
סוג בובווייט (Colinus)
סוג שליו מונטזומה (Cyrtonyx)
סוג ובו מין יחיד שליו מזמר (Dactylortyx thoracicus)
סוג חוגלת עצים (Dendrortyx)
סוג שליו עצים (Odontophorus)
סוג ובו מין יחיד שליו הרים אמריקני (Oreortyx pictus)
סוג ובו מין יחיד שליו אמריקני מפוספס (Philortyx fasciatus)
סוג ובו מין יחיד שליו צהוב-פנים (Rhynchortyx cinctus)
סוג שליו אבנים (Ptilopachus)
סוג Miortyx - נכחד
סוג ובו מין יחיד Nanortyx inexpectatus - נכחד
סוג ובו מין יחיד Neortyx peninsularis - נכחד
שי הס

שי הס (נולד ב-2 בינואר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער. הס גדל בקבוצת הנוער של הפועל פתח תקווה ושיחק בקבוצה הבוגרת במשך שבע עונות.
קריירה

הס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ולזכותו ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל. בשנת 1992 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה, ואת הבכורה ערך בחודש יולי בהפסד למכבי חיפה במסגרת משחקי האינטרטוטו. בעונת 1992/1993 שימש כמחליפו של רפי כהן ושותף בעשרה משחקי ליגה. בסיום העונה עבר כהן למכבי חיפה ובמקומו הוחתם בקבוצה איציק קורנפיין. קורנפיין פתח בארבעה מחמישה המחזורים הראשונים, אך לאחר ההפסד לקבוצת הפועל באר שבע קיבל הס את תפקיד השוער הראשון, תפקיד אותו מילא במשך שש העונות הבאות. בסיום עונת 1998/1999 שוחרר מהקבוצה והוחלף על ידי רפי כהן.
בעונות הבאות עבר הס בין מספר קבוצות: בני יהודה תל אביב, מכבי הרצליה, הפועל חיפה ומועדון ספורט אשדוד. בשנת 2002 עבר לקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הארצית, בה שיחק עד לפרישתו בשנת 2007. בשנת 2021 מונה למאמן השוערים בהפועל באר שבע.
ריבקיט
שימושים

כמה מצורות הריבקיט הסיביות הם ב"תצורת אזבסט" (asbestiform), ונוהגים להשתמש בהם כאזבסט, בייחוד בצורה הקרויה "קרוקידוליט", הידועה גם כאזבסט כחול. אזבסט הוא שם כללי לקבוצה של מינרלים בתצורה סיבית הכוללת, בנוסף לריבקיט, את הטרמוליט והסרפנטין. באזבסט נוהגים להשתמש כחומר מעכב בעירה וברפידות לבלמים. בעבר נהגו להשתמש בו כחומר מבודד לבניינים, אבל השימוש בו למטרה זו הופסק לאחר שהתגלה כי חומר זה רעיל ושאיפת הסיבים שלו עלולה להוביל לאזבסטוזיס, סרטן הריאה ומסותליאומה (סוג של סרטן המתפתח באזור חלל החזה או חלל הקרביים או באזור הלב). האזבסט הכחול נחשב לסוג האזבסט המסוכן ביותר, אבל ממשיכים לכרות אותו ולעשות בו שימוש. המקור העיקרי לאזבסט הכחול הוא בדרום אפריקה וקיים מקור נוסף, קטן יותר, באוסטרליה.
הריבקיט הוא מקור לאחת מאבני החן הקרויה עין הנמר. עין הנמר היא אבן חן בגוונים של חום-אדום עד חום-צהוב, בעלת ברק משיי ובולטת בה תופעת עין החתול. עין הנמר נוצרת כתוצאה מהתמרה של קרוקידוליט (ה"אזבסט כחול" שהוזכר לעיל) שעובר סיליפיקציה (צירור או הצטוררות), דוגמה קלאסית של החלפה פסאודומורפית שבסיומה שומרת עין הנמר על המבנה הסיבי המקורי של הקרוקידוליט. כשתהליך הצירור אינו מושלם, נוצר סוג של עין הנמר שגונו כחול המכונה "עין הנץ" (Hawk's eye). עין הנמר הוא מינרל השייך לקבוצת הקוורץ, ותכונותיו הפיזיקליות והאופטיות זהות או כמעט זהות לקוורץ שקוף. אומנם אין ריבקיט בתוצאה הסופית, אבל הוא המקור לאבן נאה זו.
מקור ותפוצה

הריבקיט נוצר כגבישים ארוכים או סיביים בגוון כחול כהה בגרניטים פראלקליניים, סיאניטים, תצורות ברזל ושיסטים עשירים בנתרן. נוכחותו גם בסלעי יסוד מבדילה אותו מהגלאוקופן שתפוצתו מוגבלת לסלעים מותמרים בלבד. הריבקיט בתצורת אזבסט מצויה בסלעים מותמרים בלבד.
ניתן למצוא ריבקיט באי סוקוטרה שבתימן - המקום בו נתגלה המינרל לראשונה, בדרום אפריקה צפונית לקוגס (Koegas) במושבת הכף, בהר סנט-אילר (Mont Saint Hilaire) בפרובינציית קוויבק שבקנדה, בבתולית של גולדן הורן (Golden Horn – קרן הזהב) במחוז אוקאנוגן (Okanogan) במדינת וושינגטון (המקום בו נמצא לראשונה ב-1966 המינרל זקטזריט – zektzerite), במחוז אל פאסו בקולורדו ובקווינסי שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית, ובוויטנום (Wittenoom) באוסטרליה המערבית.
בישראל ניתן למצוא ריבקיט בנורדמרקיט (סוג של סיאניט) של מכתש רמון. בסביבה הקרובה ניתן למצוא ריבקיט בחצי האי סיני: במיקרוגרניטים בוואדי קביליה (באזור הדרומי מזרחי של סיני); ובקוורץ פורפירים באזור ג'בל מוסא וג'בל קתרינה.
לקריאה נוספת

יעקב ק. בן־תור, "לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים".
הערות שוליים

↑  תרגום מקובל ל-Tiger's eye – עין הטיגריס.
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
רשת רדיו

ישנם שני סוגים של רשתות רדיו הנמצאות כיום בשימוש ברחבי העולם: רשת שידור מסוג "אחד לרבים" (תקשורת חד כיוונית) שבדרך כלל בשימוש עבור תקשורת המונים, ותקשורת קצה לקצה (תקשורת דו-כיוונית) שבשימוש בדרך כלל על ידי כוחות הביטחון ושירותים ציבוריים כגון משטרה, מכבי אש, מוניות ושירותי משלוחים. בנוסף יש תקשורת סלולרית שמאפשרת לשלוח ולקבל מידע בו זמנית על ידי שימוש בשני תדרים שונים במקביל. הטכנולוגיה הבסיסית משותפת בין שני סוגי רשתות הרדיו והתקשורת הסלולרית.
רשת הרדיו הדו-כיוונית משתמשת בטכנולוגיה ורכיבים דומים לרשת שידור חד-כיוונית, אך בדרך כלל כוללת כמה נקודות שידור קבועות (משדרים) עם מקלטים במקומות משותפים ומשלטים ניידים. בצורה כזו גם מכשירי תקשורת קבועים וגם ניידים יכולים לתקשר אלו עם אלו על פני אזורים גאוגרפיים רחבים, החל מסדר גודל של ערים בודדות ועד למחוזות או מדינות שלמות. ניתן לחבר מספר אתרי שידור/קליטה קבועים כדי להשיג את טווח הכיסוי הנדרש בעזרת חיבור אלחוטי (ישנן כמה דרכים לבצע זאת) או בעזרת חיבור קווי (כמו סיבים אופטיים, למשל). בכל המקרים הללו האותות מועברים בדרך כלל למתג מרכזי מסוג כלשהו שבו הודעת הרדיו עוברת עיבוד ונשלחת מחדש (מוחזרת) לכל אתרי המשדרים אליהם היא צריכה להגיע.
במערכות רדיו דו-כיווניות מודרניות מקובל להשתמש בשיטות חדשות כדי ליעל את התהליך ואת תחום התדרים הנדרש ובכך לאפשר תקשורת של יותר משתמשים בצורה נוחה. יש שימוש בטכנולוגיה דומה גם במערכות סלולריות.
רשתות שידור

תקשורת "אחד לרבים" (נקרא באנגלית - broadcast) היא מערכת תקשורת אשר מפיצה למספר תחנות שידור בו-זמנית, במטרה לשדר לטווח רחב יותר מאשר מה שמתאפשר על ידי שידור אות מנקודה בודדת. זה מאפשר יצירת רשתות רדיו המגיעות לקהל רחב. רשתות שידור משתמשות בשיטה זו במטרה להפיץ תוכן.
השימוש ברשתות השידור עלה במהירות עם האפשרות של שידור "אחד לרבים" למאזינים ביתיים בשנות ה-20. צמיחה זו התפתחה בדרכים שונות במקומות שונים בעולם. בבריטניה ה-BBC התפתח בעזרת מימון ציבורי ואגרות רדיו, והיה בעל מונופול שידור בעשורים הראשונים שלו. לעומת זאת, בארצות הברית קמו רשתות שידור מסחריות שונות שהתחרו זו בזו על הכנסות מפרסום.
האתגר הטכני העיקרי שיש להתמודד איתו בעת הפצת תוכן למרחקים ארוכים הוא שמירה על איכות האות וניהול מספר נקודות מיתוג / ממסר בשרשרת האותות. בעבר נשלחו תוכניות רדיו לתחנות שידור מרוחקות בשיטות שונות, כולל קווי טלפון חכורים, תקליטים מוקלטים מראש וקלטות שמע. עם הזמן החל שימוש בחיבורים אלחוטיים על ידי ממסרי רדיו יבשתיים, ומאוחר יותר החיבורים הוחלפו ברובם בכבלים קואקסיאליים, סיבים אופטיים ותקשורת לוויינית, המציעים בדרך כלל יחסי עלות-תועלת מעולים.
ככל שעבר הזמן, רשתות רדיו מוקדמות רבות התפתחו לרשתות טלוויזיה, כאשר השימוש ברדיו הצטמצם ואנשים החלו לצרוך תוכן בטלוויזיה.
ראו גם

רדיו
שידור רדיו בישראל
חובבות רדיו