stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוכב העולה של היורוליג

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  2004
 ארגון מפעיל:  יורוליג
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  גבריאלה פרוצ'ידה
 הכי הרבה זכיות:  ניקולה מירוטיץ' (2)   בוגדן בוגדנוביץ' (2)   לוקה דונצ'יץ' (2)
 
בוגדן בוגדנוביץ', זוכה הפרס בעונות 2014 ו-2015
הכוכב העולה של היורוליג (באנגלית: Euroleague Rising Star) הוא פרס שנתי המוענק לכדורסלן הצעיר המבטיח ביותר בליגת היורוליג, החל מעונת 2004/2005. ההצבעה לזוכה בפרס נעשית על ידי מאמני קבוצות היורוליג. המועמדות לפרס מוגבלת לשחקנים צעירים, שגילם לא עלה על 22, ב-1 ביולי, שלפני תחילת אותה עונה.
ניקולה מירוטיץ' (2011 ו-2012), בוגדן בוגדנוביץ' (2014 ו-2015) ולוקה דונצ'יץ' (2017 ו-2018) שזכו בתואר פעמיים, הם השחקנים היחידים שזכו יותר מפעם אחת.
הזוכים בתואר

| --- | --- |
שחקן (X): מציין את מספר הזכיות של השחקן
| עונה | שחקן | עמדה | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004/2005 | סלובניה אראזם לורבק | PF | איטליה פורטיטודו בולוניה |
| 2005/2006 | איטליה אנדראה ברניאני | PF/C | איטליה בנטון טרוויזו |
| 2006/2007 | ספרד רודי פרננדס | SG/SF | ספרד חובנטוד בדאלונה |
| 2007/2008 | איטליה דנילו גלינארי | SF | איטליה אולימפיה מילאנו |
| 2008/2009 | סרביה נוביצה וליצ'קוביץ' | PF | סרביה פרטיזן בלגרד |
| 2009/2010 | ספרד ריקי רוביו | PG | ספרד ברצלונה |
| 2010/2011 | ספרד ניקולה מירוטיץ' | PF | ספרד ריאל מדריד |
| 2011/2012 | ספרד ניקולה מירוטיץ' (2) | PF | ספרד ריאל מדריד |
| 2012/2013 | יוון קוסטאס פאפאניקולאו | SF | יוון אולימפיאקוס |
| 2013/2014 | סרביה בוגדן בוגדנוביץ' | SG | סרביה פרטיזן בלגרד |
| 2014/2015 | סרביה בוגדן בוגדנוביץ' (2) | SG | טורקיה פנרבחצ'ה אולקר |
| 2015/2016 | ספרד אלכס אברינס | SG/SF | ספרד ברצלונה |
| 2016/2017 | סלובניה לוקה דונצ'יץ' | PG/SG | ספרד ריאל מדריד |
| 2017/2018 | סלובניה לוקה דונצ'יץ' (2) | PG/SG | ספרד ריאל מדריד |
| 2018/2019 | גאורגיה גוגה ביתאדזה | C | מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה |
2019/2020: —
| 2020/2021 | ספרד עוסמן גרובה | C | ספרד ריאל מדריד |
| 2021/2022 | ליטא רוקאס יוקובאיטיס | PG | ספרד ברצלונה |
| 2022/2023 | ישראל ים מדר | PG | סרביה פרטיזן בלגרד |
| 2023/2024 | איטליה גבריאלה פרוצ'ידה | SG/SF | גרמניה אלבה ברלין |
הערות שוליים

↑  ניקולה מירוטיץ' זוכה בפרס לעונת 2010/11, באתר היורוליג
↑  בעונת 2019/2020 לא הוענק הפרס.
| פרסי היורוליג |
| --- | --- | --- |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של הפיינל פור • חמישיית העונה • שחקן ההגנה • הכוכב העולה • מלך הסלים • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסי הוקרה | פרס אגדת יורוליג • 50 התורמים הגדולים • קבוצת העשור 2010-2000 • קבוצת העשור 2020-2010 |  |
פרנסיס טרווליאן בקלנד

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1826 אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  19 בדצמבר 1880 (בגיל 54) אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ'  וינצ'סטר קולג' 
 
פרנסיס טרווליאן בקלנד (Francis Trevelyan Buckland;‏ 1880–1826), הידוע יותר בשם פרנק בקלנד, היה כירורג אנגלי, זואולוג, סופר פופולרי והיסטוריון של הטבע. הוא נולד במשפחה מפורסמת של חוקרי טבע. לאחר קריירה קצרה ברפואה הוא התעניין בדגים ובנושאים אחרים. הוא היה אחד מחברי המפתח והמייסדים של חברת להתאקלמות בבריטניה, ארגון שתמך בהכנסת צמחים ובעלי חיים חדשים כמקורות מזון שהושפעו מהתשוקה שלו לאכול ולטעום מגוון בשרים ובעלי חיים אקזוטיים.
חיים וקריירה

פרנק היה בנו הראשון של ויליאם בקלנד, גאולוג ופלאונטולוג ידוע, ומרי, אספנית מאובנים, פליאונטולוגית ומאיירת. פרנק נולד וגדל באוקספורד, שם אביו היה מרצה בקולג' קורפוס כריסטי. הוא חונך על ידי אמו בבית, ובגיל שמונה וחצי הלך לפנימייה ושהה אצל דודו ג'ון בקלנד. בשנים 1837–1839הוא הלך למכינה בלהאם, סורי, שנוהלה על ידי דודו, ג'ון בקלנד, מנהל בית ספר היה אכזרי כלפי תלמידיו בצורה מוגזמת.  ההקלה הגיעה עם קבלת מלגה למכללת וינצ'סטר, בית ספר עם היסטוריה רצופה של שש מאות שנה. כאן לימדו אותו את התואר השני, והוא הצטיין בלימודיו. גם בוינצ'סטר היה משטר נוקשה, אך הוא היה עדיף על בית הספר הקודם שלו. בעודו בוינצ'סטר המשיך להתעניין בבעלי חיים, לכד חולדות ועכברים, כדי לנתח ולעיתים אף לאכול אותם.
הוא לא הצליח להשיג מלגה לאוקספורד. הוא הצטרף למועדון דיונים והמאמר הראשון שקרא היה בנושא "האם החרקים מועילים לחקלאים או לא". הוא הפך לחבר של האוצרת בגן החיות של סורי. כשההתאחדות הבריטית נפגשה בשנת 1847 באוקספורד, פרנק לקח את דוב המחמד שלו לבוש בלבוש סטודנטים עם כובע ושמלה למסיבה. צ'ארלס לייל כתב שבקלנד הציג את הדוב רשמית בפניו ובפני זואולוגים אחרים שנמצאו במקום. האירוע לא נמשך זמן רב שכן הדיקן הודיע לו כי "או שאתה או הדוב שלך חייבים ללכת". בשנת 1845 נסע פרנק לגיסן במשך שלושה חודשים ללמוד כימיה אצל ג'וסטוס פון ליביג. בספטמבר 1846 עשה סיור סביב שווייץ. פרנק השתתף גם בכמה מהרצאותיו של אביו.
בקלנד למד בקורפוס כריסטי בין השנים 1844–1848, וסיים את התואר במאי 1848. בעצתם של ריצ'רד אוון וסר בג'ימין ברודי, אביו שלח אותו ללמוד רפואה בלונדון בבית החולים סנט ג'ורג'. הוא השתתף בשיעורים של הנרי גריי, והיה חבר לכיתה עם פרנסיס דיי. במהלך תקופה זו התוודע גם לאברהם די ברטלט אשר שלח לו חיות מתות מגן החיות, והוא המשיך לשמור על בעלי חיים רבים. ביקור בפריז בשנת 1849 נתן לו סיכוי להשוות את שיטותיהם עם אלו שנלמדו בלונדון. בלונדון רוב האחיות היו אנאלפביתיות והתוצאה הייתה שהן לא הבינו את המירשמים שכתבו הרופאים.
בקלנד סיים לימודיו בשנת 1851, ומונה כעוזר מנתח בסנט ג'ורג' בשנת 1852. הוא עזב את סנט ג'ורג' בשנת 1853 ובאוגוסט 1854 הצטרף כעוזר מנתח בצבא המלכותי. מינוי זה השאיר לו זמן רב להתעניינותו ההולכת וגוברת בהיסטוריה של הטבע, שכן יחידת הצבא שסופח אליה, לא נפרסה מעבר לים, עד שנת 1882 בזמן קרב תל אל-קביר (במצריים). בקלנד החזיק במינוי הצבאי עד שנת 1863. במהלך תקופה זו פרסם מספר רשימות והחל לנהל שיחות מדעיות.
בינואר ובפברואר 1859 ביצע בקלנד חיפוש אחר ארונו של ג'ון האנטר במרתפים של כנסיית סנט מרטין בשדות בלונדון. בקלנד כינה את האנטר "גדול האנגלים" וב־22 בפברואר גילה את הארון. בית הספר לרפואה בלידס העניק לו מדליה על גילוי זה.
בקלנד התחתן עם חנה פפס ב־11 באוגוסט 1863, שהייתה "אחות מצוינת" ומטפלת בחיות המחמד המגוונות שלהם.
בשנת 1880 הוא חלה ונפטר מאסתמה וברונכיטיס מעישון כבד של סיגרים. הוא נקבר בבית העלמין ברומפטון, לונדון.
היסטוריה של הטבע

בקלנד ויתר בהדרגה על הרפואה והניתוחים כדי להתמסר להיסטוריה של הטבע. הוא הרוויח היטב ככותב בכתבי עת וספרים פופולריים, והיה לו ביקוש רב כמרצה.
בקלנד היה חלוץ "זואפאגיה": המחקר החביב עליו היה אכילת בעלי חיים אקזוטים. הרגל זה רכש מאביו, שבמקום מגוריו, הייתה מסעדה שהציעה מאכלים נדירים כמו בשר עכברים, פאי מבשר סנאים, לשון סוס ויען. בשנת 1859 הקים בקלנד את "אגודת ההתאקלמות" כדי להמשיך בחיפוש אחר מקורות מזון חדשים מהטבע. בקלנד הביא דוגמאות ממאות השנים הקודמות בהן אימצו למאכל עופות שונים שלא נאכלו קודם, וזאת בהשוואה לתקופתו עם אותו אוכל מונוטוני בזמן שלטונה של המלכה ויקטוריה. ביתו של בקלנד, רחוב אלבני 37, לונדון, היה מפורסם בזכות המסעדות והתפריטים המגוונים שלו, כולל, לעיתים חיות אקזוטיות, כמו בשר פילים.
כתיבתו הייתה לעיתים סתמית, אך תמיד חיה ומרשימה והפכה את ההיסטוריה של הטבע למושכת את קהל הקוראים ההמוני. הוא הפך לסופר פופולרי וגם ייסד כתב עת בשנת 1866. [23] הוא הפך למפקח על דייג הסלמון בשנת 1867, והמשיך בתפקיד זה עד סוף ימיו. בתפקיד זה הוא היה אנרגטי במיוחד, וניצל היטב את הכישרון שלו לפרסום. הוא שירת בוועדות שונות, עשה ניסויים בבריכות דגים ופיתח את המוזיאון לתרבות הדייג.
הוא לא תמיד היה חוקר מדען בשיטותיו ובדרכי הביטוי שלו. צ'ארלס דרווין השתמש בכמה מכתביו של בקלנד, כבוד שבקלנד לא העריך, מכיוון שהתנגד מאוד לדארוויניזם, כי הוא לא היה תאורטיקן, אלא חי את הצד המעשי של הטבע.
בקלנד ודייג

לאחר מותו, נוצרה קרן פיננסית, "קרן בקלנד", שהיא ארגון צדקה.  היא מממנת מענק שנתי לניהול הרצאות פומביות באזורים רלוונטיים בבריטניה ובאירלנד בתחום הדייג המסחרי. בקלנד ישב בוועדות שונות בנושאי דייג בין 1875 למותו בשנת 1880.
בקלנד הקים את המוזיאון לתרבות הדייג בדרום קנסינגטון בשנת 1865, ויתרת אוספיו מוחזקת על ידי מוזיאון הדייג הסקוטי באנסטרוטר.
פרסומים של בקלנד

Buckland, Frank T. (1863). Fish hatching. London: Tinsley Brothers.
Buckland, Frank T. (1868). Curiosities of natural history. 1 (2 ed.). London: Richard Bentley.
Buckland, Frank T. (1868). Curiosities of natural history. 2 (2 ed.). Richard Bentley.
Buckland, Frank T. (1875). Log-book of a fisherman and zoologist. Chapman & Hall.
Buckland, Frank T.; Spencer Walpole; Archibald Young (1880). Report on the disease which has recently prevailed among the salmon in the Tweed, Eden, and other rivers in England and Scotland.
Buckland, Frank T. (1886). Notes and jottings from animal life (2 ed.). Smith, Elder and Co.
הערות שוליים

↑  George C. Bompas, Life of Frank Buckland, London : Smith, Elder & Co., 1888, עמ' 6-7
↑  Burgess G.H.O. (1967). The curious world of Frank Buckland. Baker, London. pp. 16–17
↑  George C. Bompas, Life of Frank Buckland, London : Smith, Elder & Co., 1888
1 2  , Buckland, Francis Trevelyan, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 4
↑  E. O. (Elizabeth Oke) Gordon, The Life and Correspondence of William Buckland, D.D., F.R.S.: Sometime Dean of Westminster ..., J. Murray, 1894
1 2 3  FRANK BUCKLAND AND THE BUCKLAND FOUNDATION, www.glaucus.org.uk
↑  The Buckland Foundation · Research · Scottish Fisheries Museum, web.archive.org, ‏2015-06-19
↑  The Buckland Collection · Collections · Scottish Fisheries Museum, web.archive.org, ‏2015-06-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271352405171  BnF: cb17811490v (data)  GND: 117639095  ISNI: 0000 0000 8210 7792  LCCN: n85039652  NTA: 228177723  SNAC: w67378dc  SUDOC: 092281117  Trove: 1241174  VIAF: 27853712   WorldCat (עם VIAF): 27853712 
צילום של פרנק בקלנד בתוך אוספיו
גארי דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1921 בר הרבור, ארצות הברית 
 פטירה:  24 ביולי 2013 (בגיל 91) סאות' ברלינגטון, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קרנגי מלון  East–West University 
 
דגל 'רשות השירות העולמית' - הארגון שדייוויס הקים
דוגמה של 'הדרכון העולמי'

סול גארת 'גארי' דייוויס (באנגלית: Sol Gareth "Garry" Davis;‏ 27 ביולי 1921 – 24 ביולי 2013) היה פעיל שלום בינלאומי, הידוע בעיקר בזכות ויתור על אזרחותו האמריקאית ופעילותו למען שלום עולמי, אזרחות עולמית וממשלה עולמית. מעשיו זכו לתשומת לב בינלאומית, כולל תמיכה מאנשי רוח כמו אלבר קאמי ואלברט איינשטיין.
ביוגרפיה

דייוויס נולד בבר הארבור, מיין, ארצות הברית, למאייר והילדה דייוויס. הוריו היו יהודים ואירים, בהתאמה. הוא סיים את לימודיו באקדמיה האפיסקופלית בשנת 1940, ואחר כך למד באוניברסיטת קרנגי מלון.
דייוויס היה שחקן בתיאטראות ברודוויי ושימש כמחליף של השחקן דני קיי במחזמר Let's Face It!. הוא גם שיחק בתפקיד ראשי בלהיט Three to Get Ready.
דייוויס שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה כטייס מפציץ B-17 מבצר מעופף.
ביוגרפיה > פעילותו למען שלום ואזרחות עולמית

דייוויס החל להיות פעיל למען שלום ואזרחות עולמית מתוך הכאב האישי על נפילת אחיו הבכור במלחמה, ומתוך ייסורי המצפון על זוועות המלחמה, שהוא עצמו השתתף בהן, כולל הפצצת העיר ברנדנבורג במלחמת העולם השנייה. והחשש שמלחמה גרעינית תוכל לחסל את האנושות. דייוויס ויתר על אזרחותו האמריקאית בשנת 1948 והכריז על עצמו כ"אזרח העולם". הוא הושפע באופן עמוק מרב-המכר 'אנטומיה של שלום' מאת אמרי רֶבֶז (Emery Reves). ספר שטען כי על מנת למנוע מלחמות עתידיות יש להקים מדינה פדרלית עולמית שכל בני האדם יהיו אזרחיה.
דייוויס הגיע לפריז וב-19 בנובמבר 1948, יחד עם פעילים בולטים נוספים, הוא התפרץ וקטע את מושב האספה הכללית השלישית של ארגון האומות המאוחדות והכריז: ”אנחנו, העם, רוצים את השלום שרק ממשלה עולמית יכולה לתת". "המדינות הריבוניות שאתה מייצג מחלקות אותנו ומובילות אותנו לתהום המלחמה המוחלטת.”
פעולתו עוררה גל עצום של אהדה והזדהות. לאור סירובם של נציגי הממשלות באו"ם להאזין לדרישה. בצרפת הוקמה "מועצת הסולידריות של גארי דייוויס" בשיתוף הסופרים אלבר קאמי ואנדרה ז'יד, והאב פייר, לשעבר מנהיג תנועת ההתנגדות הצרפתית שהצטרף לדייוויס בהקמתו של "תנועת ערי העולם". בנוסף הקים בפריס בינואר 1949, יחד עם אחרים, מרכז עצמאי לרישום אזרחי העולם, שקיבל פניות ורשם עד מהרה 750 אלף איש שהכריזו על רצונם להצטרף כ'אזרחי העולם'. בתוקף המנדט שקיבל מהם, הכריז ב-4 בספטמבר 1953 על הקמת 'ממשלה עולמית של אזרחי העולם'. ב-1954 הקים את 'רשות השירות העולמית', כסוכנות המנהל של הממשלה העולמית, המנפיקה דרכונים ותעודות זהות עולמיות. דייוויס השתמש לראשונה בדרכון העולמי שלו בטיול להודו בשנת 1956. אף על פי שהדרכונים אינם מוכרים באופן רשמי על ידי ממשלות בעולם, במקרים רבים פקידי גבול החתימו אותם בפועל. פעילי הארגון משתמשים בתעודות הזהות הללו כדי להביע באופן הצהרתי את הזדהותם עם רעיון האזרחות העולמית וכדי לקדם את הפצת הרעיון.
בשנת 1976, ניסה לבקר בישראל באמצעות ה"דרכון העולמי" שלו, אך הוא סורב כניסה בנמל התעופה בן-גוריון וגורש חזרה לצרפת. חצי שנה אחר כך חזר ונכנס לישראל עם תעודת מעבר צרפתית. אחר כך ניסה להיכנס לירדן דרך גשר אלנבי באמצעות ה"דרכון העולמי". הפקיד בצד הישראלי של הגשר לא שם לב והחתים את הדרכון, כאשר הגיעה לצד הירדני, סירבו לתת לו להיכנס עם הדרכון והוא נשלח חזרה לישראל. דייוויס סיפר כי תכנן להנפיק 2,000 דרכונים בינלאומיים לפליטים פלסטינים.
בשנת 1981, יזם יחד עם הפעיל הישראלי ישעיהו תומא שי"ק, הנפקת 'תעודת נישואין עולמית'.
ב-1986 דייוויס התמודד לראשות עיירית וושינגטון, כמועמד "מפלגת האזרחים העולמית", וקיבל 585 קולות. הוא גם הצהיר על עצמו כמועמד "מפלגת האזרחים העולמית" בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1988. בפסגת כדור הארץ, שנערכה בשנת 1992 בריו דה ז'ניירו, הנפיק דייוויס מטבע עולמי המבוסס על קילוואט שעה של אנרגיה סולארית שהופקה, על פי רעיון שהציע באקמינסטר פולר.
במרץ 2012, בגיל 90 החל דייוויס לשדר תוכנית רדיו שבועית, "רדיו האזרח העולמי".
בשנת 2012 דייוויס שלח למייסד ויקיליקס ג'וליאן אסאנג' 'דרכון עולמי'. שבועות ספורים לפני שנפטר, דייוויס שלח 'דרכון עולמי' לאדוארד סנודן במוסקבה.
ספריו

Davis, Garry (1961). My Country Is the world: The Adventures of a World Citizen. Putnam.
Davis, Garry (1992). Passport to Freedom, A Guide for World Citizens. Nwo Pubns. ISBN 0-929765-08-7
Davis, Garry (2003). World Government, Ready or Not!. BookSurge Publishing. ISBN 1-59457-166-X
Davis, Garry (2004). Letters to World Citizens. BookSurge Publishing. ISBN 0-9706483-7-5
Davis, Garry (2001). A World Citizen in the Holy Land. World Government House. ISBN 0-9706483-4-0
Davis, Garry (2005). Cher monde, une odyssée a travers la planete. World Government House. ISBN 0-9706483-9-1
Davis, Garry (2006). Dear World: A Global Odyssey. BookSurge Publishing. ISBN 0-7388-2624-3
ראו גם

אזרח העולם
ממשלה עולמית
הערות שוליים

1 2 3  גשר חי על הירדן, "העולם הזה", גיליון 2056 מ-26 בינואר 1977, עמוד 30
↑  "אזרח העולם" נשאר בלי כתובת, מעריב, 6 ביוני 1963
1 2  איליה ארנבורג, קונגרס השלום הוא רק התחלה, הארץ, 16 בספטמבר 1949
↑  'אזרח העולם' בא ארצה אחרי שוויתר על דרכון ממלכתו ", מעריב, 12 בינואר 1977
↑  נישואין בינלאומיים - פסולי החיתון של ההסכם הקואליציוני הבא יוכלו לקבל תעודת נישואין תמורת 10 דולר, "העולם הזה", גיליון 2293 מ-12 באוגוסט 1981, עמוד 64
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309079905171  BnF: cb11446687t (data)  CiNii: DA17239520  GND: 12350421X  ISNI: 0000 0000 6324 3545  LCCN: n84149830  NDL: 00521071  SNAC: w6f19nh6  SUDOC: 194318338  Trove: 1177095  VIAF: 67375229   WorldCat (עם VIAF): 67375229
פסיכולוגיה חיובית

ילדים שמחים
פסיכולוגיה חיובית היא ענף בפסיכולוגיה, והיא עוסקת בחקר האושר והשגשוג האנושיים. בניגוד לפסיכולוגיה הטיפולית הקלאסית, שהתמקדה בזיהוי פתולוגיות נפשיות ובטיפול בהן, פסיכולוגיה חיובית אינה עוסקת בטיפול בהפרעות נפשיות, אלא בניסיון למצוא ולטפח נקודות חוזק (תכונות חיוביות וכישרונות) ובהפיכת חיים נורמטיביים למספקים יותר. כלומר, זו גישה פסיכולוגית מניעתית שעוסקת בטיפוח חוסן נפשי ובצמיחה בקרב האוכלוסייה הכללית ו"הבריאה", ולא רק בקרב הפונים לטיפול בשל קשיים והתמודדות נפשית.
למרות הפופולריות של הפסיכולוגיה החיובית, ישנה ביקורת גוברת על הרלוונטיות שלה, על התרומה שלה ועל התוקף המדעי שלה.
היסטוריה > רקע

האושר האנושי והדרך להשגתו היו מושא מרכזי לעיון הפילוסופי בתקופות השונות במהלך ההיסטוריה. תפיסות פילוסופיות שונות לגבי אושר עלו בין השאר ביוון העתיקה, ביהדות ובנצרות.
בעת החדשה, עם התגבשות השיטה המדעית ובהשפעת עידן הנאורות, התגבשה התפיסה הפילוסופית התועלתנית, שעל פיה יש להפעיל כלים של מדע אמפירי על האושר, כדי לבחון מה הן פעולות מוסריות. פילוסופים תועלתנים כמו ג'ון סטיוארט מיל האמינו כי פעולות מוסריות הן כאלה שגורמות אושר רב יותר לאנשים רבים יותר, אך במאה ה-19 ספגה תפיסה זו ביקורת רבה, בין השאר בגלל הקושי המעשי להשתמש בכלים אמפיריים למדידת חוויית האושר.
במאה ה־20, עם התפתחות תחום הפסיכולוגיה, החלו פסיכולוגים לחקור את האושר. פסיכולוגים הומניסטים הפכו את האושר ואת השגתו למושאים העיקריים של גישתם.
היסטוריה > תחום הפסיכולוגיה החיובית

הופעתה של הפסיכולוגיה החיובית כתחום חדש בפסיכולוגיה מיוחסת לשנת 1998, כאשר מרטין סליגמן בחר בה כנושא מרכזי בתקופת כהונתו בנשיאות האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה. עם זאת, הביטוי עצמו נטבע זמן רב קודם לכן, בספרו של אברהם מאסלו משנת 1954, "מוטיבציה ואישיות". בעקבות התפתחות המחקר, תאוריות העוסקות באושר ובשגשוג אנושי, שפותחו על ידי פסיכולוגים הומניסטים, כמו מאסלו, קארל רוג'רס ואריך פרום, אוששו על ידי מחקרים אמפיריים – למשל בתחום תאוריית ההגדרה העצמית.
התפתחות הגישה בשנות האלפיים חלה על רקע עלייה בשיעורי הדיכאון באוכלוסייה והגברת החשיבות והמודעות לנושא, בין השאר על ידי ארגון הבריאות העולמי, שדירג אותה בשנת 2013 כמחלה השלישית בשכיחותה בעולם, והעריך בשנת 2017 שדיכאון הוא סיבת המוות השנייה בשכיחותה בעולם. גישתה המניעתית של הפסיכולוגיה החיובית באה לקדם חוסן נפשי כדי להוריד את שיעורי הדיכאון באוכלוסייה, וזהו אחד הדגשים בגישה, אשר הרים את קרנה ועורר התעניינות בה בשנים האחרונות, בעיקר בארצות הברית ובמדינות המערב.
כינוס הפסיכולוגיה החיובית הראשון התקיים ב-1999, והכנס הבינלאומי הראשון התקיים בשנת 2009 בפילדלפיה על ידי IPPA, האגודה הבינלאומית לפסיכולוגיה חיובית שהוקמה בשנת 2007.
עם החוקרים העכשוויים של הפסיכולוגיה החיובית אפשר למנות, נוסף על סליגמן, גם את אד דיינר, מיהי צ'יקסנטמהיי, ס"ר סינדר, כריסטופר פטרסון, ברברה פרדריקסון, דונלד קליפטון, אלברט בנדורה, שלי טיילור, צ'ארלס קרבר, מייקל פ' שייר ויונתן הידט.
טענות מרכזיות

על פי התפיסה המקובלת בפסיכולוגיה החיובית, ההשפעה על האושר מתחלקת, בממוצע, בערך כך: כ-50% תלוי בגנטיקה, כ-40% תלוי בגישה, כ-10% תלוי במאורעות החיים (למעט מקרים של טראומות קשות שמשפיעות באופן דרמטי יותר). התוצאות נשענות בין היתר על פרסומיה של הפסיכולוגית, סוניה ליובומירסקי, ועל מחקרים שונים שבוצעו על תאומים יתומים שאומצו על ידי בתים שונים. בהתאם לתוצאות אלו שואפת הפסיכולוגיה החיובית להקנות לאנשים כלים למצות ככל האפשר בתחושת האושר שלהם את ה-40% שתלויים בגישה.
על פי מרטין סליגמן, ישנם שלושה עמודי תווך באושר, אשר חופפים בחלקם ומשמשים גם כחלוקה במחקר הפסיכולוגיה החיובית:
מחקר החיים הנעימים (The Pleasant Life) בוחן כיצד חוויות חיוביות של בני האדם יוצרות תחושות נעימות, כמו שמחה, הנאה, סיפוק או אופטימיות בחייהם.
מחקר החיים הטובים (The Engaged Life) בוחן כיצד איתור תכונות חיוביות והעצמתן מגבירים את היכולת של בני האדם ליצור בחייהם תחושת עניין ומשמעות.
מחקר חיים בעלי משמעות (The Meaningful Life) בוחן כיצד חיזוק יכולתם של בני אדם למצוא משמעות בפעולות ובמעשיהם היומיומיים מוביל לתחושה שהחיים בעלי משמעות, ולהגברת הרצון לחוות את החיים.
סקירת מחקרים מהעשור השני של המאה ה-21 הראתה את החשיבות הפיזיולוגית, החברתית והאישית של האושר. על פי הממצאים במחקרים שונים, עלייה בחוויית האושר האישית הגבירה את היכולת לעבד מידע, את רמת השליטה העצמית, את מהירות ההחלמה מכאבים, את הצלחתן של מערכות יחסים, את ההצלחה המקצועית ואת הבריאות הגופנית והנפשית במגוון פרמטרים.
טענות מרכזיות > מתאמים בין תחומים שונים לאושר

המחקר של הפסיכולוגיה החיובית שואף למצוא מתאמים בין אושר לבין אספקטים שונים בחיים.
המחקר העדכני לשנת 2016 מצא מתאמים גבוהים בין אושר לבין מספר פרמטרים, והם: יחסים קרובים ונעימים עם אנשים אחרים, תפיסת הערך העצמי, יכולת הכרת התודה, תחושת אופטימיות לגבי העתיד, השקעת זמן בעשייה בעלת תחושת משמעות ושכיחות יחסי מין.
המחקר מצא מתאמים בינוניים בין אושר לבין כמות חברים, מצב נישואין, אמונה דתית, תרבות פנאי, בריאות גופנית ושליטה בחיים, כך שההשפעה של כל אחד מהם על חוויית האושר האישית קיימת אך לא דומיננטית.
המחקר מצא מתאמים נמוכים בלבד בין אושר לבין מגדר, גיל, מוצא אתני, מראה חיצוני וגובה ההכנסה הכספית, כך שההשפעה של כל אחד מהם על חוויית האושר האישית נחשבת לזניחה במחקר.
יישום > פרקטיקות להגברת האושר

הפסיכולוגיה החיובית מנסה לאפיין פרקטיקות שונות שתרגולן עשוי לסייע, באופן סטטיסטי, להגברת חוויית האושר האישית.
הפרקטיקה המזוהה ביותר עם הפסיכולוגיה החיובית עוסקת בהכרת תודה, ומבוססת על מחקר של מרטין סליגמן שהשווה בין שתי קבוצות של אנשים שסובלים מדיכאון. כדי לטפל או להקל בסבלם, משתתפי הקבוצה הראשונה במחקר הלכו לטיפול פסיכולוגי, כאשר משתתפי הקבוצה השנייה במחקר התבקשו לכתוב, בכל יום, 3 דברים עליהם הם מכירים תודה. לאחר 30 יום, נמצא על פי המחקר, כי מבחינה קלינית, מצבם של משתתפי הקבוצה השנייה, שכתבו הכרת תודה, היה טוב יותר ממצבם של משתתפי הקבוצה הראשונה, שהלכו לטיפול פסיכולוגי. לאחר מספר שבועות נוספים של הכרת תודה וטיפול פסיכולוגי, נמצא כי מבחינה קלינית, התאזן מצבם של משתתפי שתי הקבוצות.
מחקרים נוספים מנסים לבחון את האפקטיביות של תרגילים נוספים, הנפוצים בטיפולי פסיכולוגיה חיובית, דוגמת הכרת תודה בכתב לאנשים שונים, תיאור אירועים בחיינו בהם מובלטות התכונות החיוביות שלנו, כתיבה יומית של מעשים למען הזולת, ביטוי רגשות חיוביים כלפי חברים וקרובים ועוד.
יישום > אפיון תכונות חיוביות

ספר שימושי שכותרתו Character Strengths and Virtues (אנ'), בקיצור CSV, מהווה את הניסיון הראשון של קהילת המחקר לזהות ולהגדיר מהן התכונות והמאפיינים הפסיכולוגיים החיוביים עבור בני אדם. בדומה ל-DSM של הפסיכולוגיה הכללית, ה-CSV נותן מסגרת תאורטית העוזרת לפתח יישומים מעשיים עבור הפסיכולוגיה החיובית. הספר מגדיר שישה סוגי תכונות חיוביות המורכבות מעשרים וארבעה מאפיינים אישיותיים.
מאחורי קטלוג ה-CSV עומדת ההנחה כי שש התכונות הללו נחשבות טובות על ידי רוב מוחלט של התרבויות האנושיות בכל מקום ובכל זמן, וכי התנהגות על פי תכונות אלו מובילה להגדלת האושר. הרעיון בדבר תכונות טובות אוניברסליות יוצא במידה מסוימת כנגד טענת הרלטיביזם המוסרי.
ארגון התכונות החיוביות והמאפיינים האישיותיים הוא כדלהלן:
1. חכמה וידע: יצירתיות, פתיחות מחשבתית, אהבת לימוד, נקודת מבט.
2. אומץ: גבורה, דבקות במטרה, יושרה, חיוניות.
3. אנושיות: אהבה, טוב לב, אינטליגנציה חברתית.
4. צדק: אזרחות, הוגנות, מנהיגות.
5. איפוק: סלחנות וחמלה, ענווה, זהירות, שליטה עצמית.
6. התעלות: יופי ומצוינות, הכרת תודה, תקווה, הומור, רוחניות.
הספר מסכם את המחקר שערכו פיטרסון וסליגמן שבסיומו פיתחו כלי מחקר בשם VIA – (אנ')Values in Action שמהווה כיום כלי האבחון המקיף ביותר בפסיכולוגיה חיובית[דרוש מקור].
יישום מעשי של הפסיכולוגיה החיובית כולל סיוע בזיהוי הכוחות החיוביים אצל אנשים וארגונים, ושימוש בהם כדי לשמר ולהגדיל את מצב הרווחה שלהם. מטפלים ויועצים שונים משתמשים בשיטות אלו כדי לשפר את חייהם של אנשים שאינם בהכרח סובלים מהפרעות נפשיות.
ביקורת

למרות הפופולריות של גישת הפסיכולוגיה החיובית בקרב הציבור, יש כלפיה ביקורת לא מעטה בקרב הקהילה המדעית. הביקורת מתייחסת למספר נושאים:
הפסיכולוגיה החיובית לוקה בחסר מבחינת ההמשגה התאורטית שלה.
שיטות המחקר וכלי המדידה בתחום הם בעייתיים.
יש הרואים בפסיכולוגיה החיובית פסאודו־מדע מכיוון שהעדויות האמפיריות אינן די חזקות וניסיונות לשחזר ממצאים של מחקרים בתחום אינם מוצלחים.
הגישה לא מחדשת רבות לתחום הפסיכולוגיה והיא מבדלת את עצמה מהגישות המרכזיות בפסיכולוגיה.
ראו גם

משמעות החיים
שמחה
אינטליגנציה רגשית
חוסן נפשי
תאוריית הצרכים
אופטימיות
איקיגאי
לקריאה נוספת

הפסיכולוגיה של האושר – ספר על פסיכולוגיה חיובית מאת ד"ר אורי נויבירט, הוצאת פוקוס, 2020
תורת הגוף והנפש: כיצד ויסות רגשות תורם לבריאות, לחוסן ולרווחה נפשית על פי הרב קוק, הפסיכולוגיה החיובית ו-CBT - ספר מאת הפסיכולוג ד"ר אורי נויבירט, הוצאת פוקוס, 2022