stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטפיבאניה

| --- | --- |
סמל פטפיבאניהסמל פטפיבאניה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הטוון
 על שם:  שנדור פטפי 
 שטח:  11.1 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  577 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°45′57″N 19°42′07″E﻿ / ﻿47.76583333°N 19.70194444°E﻿ / 47.76583333; 19.70194444 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.petofibanya.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פטפיבאניה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פטפיבאניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פטפיבאניה (בהונגרית: Petőfibánya) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפטפיבאניה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,457 תושבים ובשנת 2021 רק 3,190 תושבים.
עד שנת 1945 נקרא הכפר פרנייפוסטה (Pernyepuszta) וישנו תיעוד של שני יהודים מהכפר שנרצחו בשואת יהודי הונגריה.
בכפר נמצאו ממצאים מהתיישבות מתקופת הברזל.
עד שנת 1989 הכפר היה חלק מלרינצי, אז הפך לכפר עצמאי.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודים מפרנייפוסטה שנרצחו בשואה באתר יד ושם
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הטוון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הטוון • אפץ • אצ'ד • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • לרינצי • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו |  |
פט פאסלוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוגוסט 1928 ברונסוויק, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בנובמבר 2011 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1999) 
 בן או בת זוג:  מילטון רזניק 
 
פט פאסלוף באנגלית: Pat Passlof (5 באוגוסט 1928 - 13 בנובמבר 2011) הייתה ציירת אקספרסיוניזם מופשט אמריקאי.
ביוגרפיה

פאסלוף נולדה בג'ורג'יה בשנת 1928 וגדלה בניו יורק, למדה בקווינס קולג'. בקיץ 1948 היא למדה ציור אצל וילם דה קונינג בבלאק מאונטיין קולג',  והמשיכה ללמוד איתו באופן פרטי לאחר שחזר לניו יורק. באותו סתיו, דה קונינג הכיר לה את מילטון רזניק. היא ורזניק החלו לחיות יחד באמצע שנות ה-50 והתחתנו ב-1962.
פאסלוף הייתה חברה בלתי נפרדת מעולם האמנות בניו יורק במשך שישה עשורים. הקריירה והכתיבה שלה מצטלבים עם מקומות, אירועים ואנשים מרכזיים - מ"המועדון" והקואופרטיבים ברחוב העשירי, לגלריה גרין המפורסמת, תנועת האמנות הפמיניסטית ועד דורות של סטודנטים באוניברסיטה סיטי של ניו יורק.
עבודתה המוקדמת ביותר של פאסלוף ניצלה את סוגי הצורות הביומורפיות שהיו תוכני יצירה גם על ידי דה קונינג וגורקי; כמו גם האידאולוגיה האקזיסטנציאליסטית שהובילה לאקספרסיוניזם המופשט. עם זאת, פאסלוף תמיד הייתה מאוד אינדיבידואלית ועבודתה הייתה מגוונת ללא הרף מבחינת מגע, צורה ופלטה. היא מעולם לא רצתה לחזור על עצמה.
בשנת 1949, פאסלוף עזרה לשפץ את הלופט ברחוב השמיני, שהיה המקום הראשון של "מועדון (האמנים)", כשהיא נוכחת בכל הרצאה ופאנל. היא ראתה בכך את הבסיס לחינוך האמנותי שלה, אף שהיא סיימה את התואר הראשון ב-1951. כשהבחינה שרבים מבני גילה כמעט ולא דיברו כשהם הגיעו למועדון האמנים, היא החליטה לארגן "מועדון ליל רביעי" חלופי, וראתה אותו כמעין "מועדון ג'וניור". המפגשים של יום רביעי בערב הפכו לפופולריים במהירות, מה שהוביל את ותיקי המועדון לחסל אותו מחשש לתחרות. ב-1956 עזרה פאסלוף בהקמת גלריית מארס שם הציגה שתי תערוכות ועזרה בארגון תערוכות רבות של אמנים אחרים, כולל התערוכה הראשונה של מארק די סוברו. היא עיצבה אוספי שירת אמנים, הנקראים Pandemonium.
ב-1961 היא הציגה תערוכת יחיד בגלריה הירוקה של דיק בלאמי, וכן השתתפה בתערוכות קבוצתיות. בשנות ה-70 של המאה ה-20, פאסלוף הפכה לדמות מרכזית בארגון "נשים באמנויות", וסקרה פאנלים והרצאות עבור המגזין. היא גם כתבה עבור Craft Horizons וביקורות מדי פעם עבור Arts Magazine.
בשנות ה-60 וה-70 הציגה בגלריה גלוב, גלריה פיינר וגלריה לנדמרק.
פאסלוף הייתה נושא לתערוכה רטרוספקטיבית שאצרה קארן וילקין בקרן מילטון רזניק ופט פאסלוף ב-2020.
ניתן למצוא את עבודתה באוספים כמו אוסף קורקורן, וושינגטון הבירה; מוזיאון האקדמיה של קרנברוק, בלומפלד הילס, מישיגן; מוזיאון האמנות של מילווקי, מילווקי, ויסקונסין. מוזיאון רוזוול, רוזוול, ניו מקסיקו; גלריית האמנות Weatherspoon, ובמוזיאון האמנות של קולג' בלאק מאונטיין, אשוויל צפון קרוליינה.
רטרוספקטיבה של עבודתה נערכה במוזיאון בלאק מאונטיין קולג' בשנת 2011. ציור שלה נרכש על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית, ונכלל בתערוכתו ב-2017, "Making Space: Women Artists and Postwar Abstraction". הציור של פאסלוף, ללא כותרת, כ. 1950 הוצג ב-MoMA, ניו יורק.
פאסלוף נפטרה מסרטן ב-13 בנובמבר 2011 בעיר ניו יורק. היא הייתה בת 83.
מורשת

קרן מילטון רזניק ופאט פאסלוף הוקמה ב-2015. בשנת 2016 נכללה הביוגרפיה שלה בקטלוג התערוכה נשים של אקספרסיוניזם מופשט שאורגן על ידי מוזיאון האמנות של דנוור . בשנת 2023 נכללה עבודתה בתערוכה Action, Gesture, Paint: Women Artists and Global Abstraction 1940-1970 בגלריה וויטצ'פל בלונדון.
הערות שוליים

↑  "Pat Passlof". The Milton Resnick and Pat Passlof Foundation
↑  Fox, Margalit (2011-11-25). "Pat Passlof, Painter of Shimmering Abstracts, Dies at 83". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-01-30.
↑  Black Mountain College: A Brief Introduction, Black Mountain College Museum + Arts Center (באנגלית)
↑  Eleanor Heartney, Pat Passlof: The Brush is the Finger of the Brain, The Brooklyn Rail, ‏2019-11-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Pat Passlof. Untitled. c. 1950"
↑  Marter, Joan M. (2016). Women of abstract expressionism. Denver New Haven: Denver Art Museum Yale University Press. p. 190.
↑  "Action, Gesture, Paint". Whitechapel Gallery
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1212262328  ISNI: 0000 0000 5126 9633  LCCN: nr00028657  SNAC: w6d80v9p  SUDOC: 157010104  ULAN: 500095431  VIAF: 34297076   WorldCat (עם VIAF): 34297076
פטפירדה

| --- | --- |
סמל פטפירדהסמל פטפירדה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת וארפלוטה
 שטח:  7 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,556 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°09′31″N 18°07′25″E﻿ / ﻿47.158661111111°N 18.123730555556°E﻿ / 47.158661111111; 18.123730555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.petfurdo.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פטפירדה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פטפירדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פטפירדה (בהונגרית: Pétfürdő) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בפטפירדה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 5,163 תושבים, ובשנת 2019 רק 4,556 תושבים.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת ורפלוטה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | וארפלוטה • ברהידה • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פול פושה

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1810 פריז, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  24 בינואר 1875 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 צאצאים:  Paul Foucher 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
פול-אנרי פושה (בצרפתית: Paul-Henri Foucher;‏ 21 באפריל 1810 – 24 בינואר 1875) היה מחזאי, מבקר תיאטרון ומוזיקה, עיתונאי פוליטי וסופר צרפתי.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה

פושה נולד בפריז והחל את הקריירה שלו כשכיר במשרד המלחמה. בביקור אצל המשורר אלכסנדר סומה שאל אותו זה, אם קרא את המחזה של גיסו, "אמי רובסאר". (אחותו הבכורה של פושה, אדל, נישאה לויקטור הוגו בשנת 1822). "אם לא קראת אותו, יש שם כמה סצנות משובחות". פושה שאל את הוגו, אם יוכל לקרוא את המחזה, והוגו, ששקל להעלותו באש, בחר למסור אותו לפושה והרשה לו להכניס בו תיקונים. הוגו כתב את שלוש המערכות בעצמו בגיל תשע-עשרה. אז הראה אותו לסומה, שסלד ממנו, ועל כן נתן הוגו את הסכמתו לסומה לשנות את המחזה ולסיים אותו. במחזה משולבות קומדיה וטרגדיה, ופושה, בהשפעת ההצלחה הכבירה שנחל שייקספיר כשהוצג לאחרונה בפריז, הכניס בו שינויים נוספים והפיק אותו בשמו הוא בשנת 1829, אבל המחזה נחל כישלון צורב כל כך, שהוגו "יצא בהכרזה על חלקו בהפקה וקיבל אחריות לכישלון." על אף הכישלון, כל הפרשה זיכתה בכל זאת את פושה הצעיר במידה של פרסום. המחזה לא התפרסם מעולם, אם כי הוגו נתן את כתב היד לאלכסנדר דיומא האב, שהחזיק בו במשך זמן רב.
ביוגרפיה > קריירה כמחזאי

עד מהרה השיג פושה עבודה כעיתונאי והחל לכתוב מחזה חדש, "Yseul Raimbaud", שהוצג לראשונה בתיאטרון האודיאון ב-17 בנובמבר 1830. ה"קלאסיקאים" (כפי שנקראו אז יריבי הרומנטיקה תקפו את המחזה, "אך כולם הסכימו, שיש בו כישרון ועוצמה. מנקודה זו ואילך הייתה הצלחת המחבר מובטחת."
תוך זמן קצר הוכיח עצמו פושה ככותב עתיר דמיון ופורה, שהפיק ברצף מהיר את "Saynètes" בשנת 1832, "La Misère dans l'Amour" ‏ (1832) ו"Les Passions dans le Monde" ‏ (1833). כפי שנכתב כעבור זמן בניו יורק טיימס: "מעטים אנשי הספרות שהם פעילים כל כך, או מנצלים את זמנם בצורה טובה כל כך." המחזה שלו "דון סבסטיאן מפורטוגל", שהופק לראשונה התיאטרון דה לה פורט סן-מרטין ב-9 בנובמבר 1838, נתן השראה ללברית של אז'ן סקריב לגראנד אופרה הצרפתית של גאטנו דוניצטי "דום סבסטיאן". הרברט ויינשטוק, בביוגרפיה שלו לדוניצטי, העלה השערה, לפיה הושפע פושה עצמו מן הטרגיקומדיה של ג'ון דריידן מ-1690 "דון סבסטיאן". פושה גם תרם לבריות לכמה אופרות ובלטים, ש"לא תמיד נחלו הצלחה מרשימה", אבל כמה שנכתבו לאופרה של פריז "גילו דמיון מלא חיים וחוש לסיטואציות הציוריות היקרות ללב הקהל של אותם ימים." בין אלה האופרה של פייר-לואי דיטש "ספינת הרפאים" (9 בנובמבר 1842), האופרה "ריצ'רד בפלסטינה" של אדולף אדם (7 באוקטובר 1844), הבלט-פנטומימה של אדואר דלדווז "פאקיטה" (שיתוף פעולה עם ז'וזף מאזילייר, שיצר גם את הכוריאוגרפיה, בוצע לראשונה ב-1 באפריל 1842)והבלט-פנטומימה של ניקולו גבריאלי "כוכב מסינה" (20 בנובמבר 1861). רוב יצירותיו הדרמטיות של פושה נכתבו בשיתוף פעולה עם סופרים ידועי-שם כמו מאזילייר, אדולף ד'אנרי, פליקס ארוור, אוגוסט אניסט-בורז'ואה, אלי ברתה ואחרים.
ביוגרפיה > קריירה כעיתונאי וכותב ספרי עיון

בשנת 1848 החל פושה לעסוק בפוליטיקה והיה לכתב בפריז מטעם ה"אינדיפנדנט בלז'" בבריסל. מאמריו היו "ראויים מאוד לציון" ו"מלאי חיים ועוז רוח, כמו גם גדושי מידע." במקביל היה גם למבקר מוזיקה ותיאטרון בעל חשיבות, תחילה ל"ל'אופיניין נאסיונל", שם היה בהמשך לבעל טור בשם "ביקורת דרמה ושירה", שהופיע מדי יום שני, אחר ב"לה פראנס" בשנת 1865, ולבסוף ב"לה פרסה". פושה היה המבקר המכובד ומפיל המורא מכולם, שני רק לז'יל ז'אנין. רבים ממאמרי הביקורת שלו קובצו ויצאו לאור ב-1867 בספר בשם "Entre cour et jardin: études et souvenirs du théâtre" ("בין חצר לגן: עיונים וזכרונות מן התיאטרון"). ב-1873 פרסם אוסף סקיצות של מחזאים מפורסמים בשם "Les Coulisses du passé" ("בכנפי העבר") ואת הספר "Les Sièges héroiques" ("סיפורי מצור הרואיים"), המספר את עלילותיהם של אירועי מצור מהוללים, החל במצור על אורליאן ושחרורה בידי ז'אן ד'ארק ב-1429 וכלה במצור על שטרסבורג ב-1870.
ביוגרפיה > קריירה כסופר

פושה פרסם שני רומנים בהמשכים ב"לה פראנס" וב"ל'אופיניין נסיונאל". בהמשך יצאו שני הרומנים בפורמט של ספר: "Le Guetteur de Cordouan" ("שומר המגדלור קורדואן") ב-1853 ו"La Vie du plaisir" ("חיי תענוגות") ב-1860.
ביוגרפיה > תכונות אישיות

פושה ניחן בכמה תכונות אישיות ייחודיות. הוא היה קצר-ראייה במידה כזאת, שבפריז היה לקנה מידה להשוואה: "myope comme Paul Foucher." (קצר ראייה כמו פול פושה). כתב היד שלו היה גרוע כל כך, שכתבי העת שבהם עבד נאלצו להעסיק מעתיק מיוחד, שמשימתו היחידה הייתה לבצע את "תרגומי פושה". והוא נודע לשימצה בפיזור הרוח שלו. פעם בא לנשף שערך השגריר הטורקי, ו'לי-פאשה. כשרצה ללכת, חיפש בכיסיו את כרטיס הפקדת המעיל במלתחה, אבל לא מצא אותו. שומרת המלתחה לא יכלה לעזור לו, ועל כן פנה בהמשך הערב בבקשת עזרה אל שלושה אורחים טורקיים בזה אחר זה, כל אחד מהם מעוטר ורם-דרג מקודמו, אך לשווא. לבסוף אמרה שומרת המלתחה, "אתה ממש סיוט, עדיף שפשוט תשב ותחכה." עדיין ללא מעילו עם בוקר, החליט פושה לבסוף ללכת הביתה, שם מצא סוף סוף את מעילו והבין, מדוע לא נמצא מספר ההפקדה. סיפורים רבים כאלה סופרו על פושה, "שקיבל את כולם ברוח טובה וללא נטירת טינה."
פושה עוטר באות אביר לגיון הכבוד ב-29 באפריל 1847. הוא מת בפריז ונקבר בבית הקברות מונפרנאס. ויקטור הוגו הלך אחרי הארון ברגל, עד שלבסוף אילצו אותו תשואות ההמון של הרובע הלטיני להיכנס אל אחת ממרכבות הלוויה.
הערות שוליים

1 2 3  ניו יורק טיימס, "ספרות צרפתית: פול פושה המנוח" 20 בפברואר 1875
1 2  Barbou, p. 107  בארבו, עמ' 107
↑  View at Google Books פושה, פול (1830). "איזל ריימבו", דרמה היסטורית בארבע מערכות ובחרוזים, פריז: ר. ריגה.]
↑  View at Google Books פושה, פול (1838) "דון סבסטיאן מפורטוגל". פריז: ז'. נ. בארבה; דלוי; בזו.
↑  View at Internet Archive פושה, פול, Entre cour et jardin: études et souvenirs du théâtre. פריז, אמיו
↑  View at Internet Archive פושה, פול (1873). "Les Coulisses du passé". פריז: א. דנטו
↑  [ניו יורק טיימס, הספד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810539059105606  BNE: XX1273314  BnF: cb124598774 (data)  CANTIC: a10489204  GND: 117528293  ISNI: 0000 0001 0876 6826  LCCN: nr90002723  Léonore: 145980  NTA: 06801371X  RERO: 02-A024159214  SNAC: w6br945t  SUDOC: 067067166  VcBA: 495/160879  VIAF: 19775590   WorldCat (עם VIAF): 19775590
פטקה

| --- | --- |

 משתמשים:  מקאו מקאו
 סמל:  "MOP$" או "元"
 ISO 4217:  MOP
 יחידות משנה
 1/10:  אבוס (毫/avos)
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  MOP$10, MOP$20, MOP$50, MOP$100, MOP$500, MOP$1,000
 מטבעות בשימוש:  MOP$0.1, MOP$0.2, MOP$0.5, MOP$1, MOP$2, MOP$5, MOP$10
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  2.3%
 בנק מרכזי:  הרשות המוניטרית של מקאו
 https://www.amcm.gov.mo/
 
הפטקה (סמל: MOP$ או 元, בסינית: 澳門圓, פיניין: Àomén Yuán, בפורטוגזית: Pataca de Macau) הוא המטבע של מקאו. הפטקה מחולק ל-10 אבוס (毫/avos).
את הפטקה מנפיק בנק סין (中國銀行/Banco da China) ו-בנקו נאסיונל אולטראמרינו (大西洋銀行/Banco Nacional Ultramarino).
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור MOP |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
הערות שוליים

↑  Relatório Anual - Autoridade MonetÁria De Macau, 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פט ניקסון

דיוקן רשמי
פטרישה ראיין ניקסון (באנגלית: Patricia Ryan Nixon;‏ 16 במרץ 1912 – 22 ביוני 1993) בקיצור פט ניקסון, הייתה אשת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1969–1974.
ביוגרפיה

תלמה קת'רין ראיין (Thelma Catherine Ryan) נולדה באיליי שבמדינת נבדה, זמן קצר לפני יום פטריק הקדוש, ועל כן כינה אותה אביה, ויליאם מ' ראיין (William M. Ryan), "פטרישה". אמה הייתה ילידת גרמניה ואביה ממוצא אירי, אף שמשפחתה לא הייתה קתולית, הוטבל אביה לנצרות וזמן קצר לפני מותו חזר להיות קתולי. תלמה שינתה את שמה באופן רשמי ל"פטרישה" לזכרו, לאחר מותו של האב ולפני הרשמתה למכללה.
עוד בילדותה עברה המשפחה ללוס אנג'לס שבקליפורניה והתגוררה בחווה קטנה בקרבת העיר, במקום בו נמצאת כיום קריטוס. אמה של פט, קייט הלברשטאדט בנדר ריין (Kate Halberstadt Bender Ryan) נפטרה בשנת 1925 ופט, בת ה-13, החלה לטפל במשק הבית, ובאביה ושני אחיה. בשנת 1930, בהיותה בת 18 נפטר אביה לאחר מחלה קשה. על מנת לפרנס את המשפחה, עבדה פט בחווה המשפחתית וכן בבנק המקומי כעובדת ניקיון וכספרנית, וזאת במקביל לטיפול באביה החולה.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון אקסלסיור בשנת 1929, פטרישה החלה ללמוד במכללת פולרטון (Fullerton College) ובמקביל, למימון לימודיה עבדה כנהגת, טכנאית רנטגן, עובדת בית מרקחת וקלדנית. לאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה, לימודים שמימנה באמצעות עבודות זמניות בקמפוס האוניברסיטה, עבודות כמוכרת בגדים ואף כניצבת בסרטים (ניתן לראותה בסרט "בקי שארפ" משנת 1935).
בשנת 1937 סיימה בהצטיינות את לימודיה, והחלה ללמד בבית ספר תיכון בוויטייר. במהלך מלחמת העולם השנייה התקבלה לעבודה ככלכלנית במשרד ממשלתי.
בוויטייר פגשה פט את עורך הדין הצעיר ריצ'רד ניקסון, שאך סיים את לימודיו באוניברסיטת דיוק, בחוג לתיאטרון שבו שניהם שיחקו יחד במחזה "המגדל האפל" מאת אלכסנדר וולקוט. בני הזוג נישאו בריברסייד ב-21 ביוני 1940.
במהלך מלחמת העולם שירת ריצ'רד בחיל הים של ארצות הברית, ובשנת 1946 הצליח להיבחר לקונגרס ארצות הברית. פט, שהייתה בהיריון, השתתפה עמו בעצרות בחירות, ובאותה שנה נולדה בתם פטרישה - לימים - טרישה ניקסון קוקס. בשנת 1948 נולדה בתם השנייה ג'ולי - לימים - ג'ולי ניקסון אייזנהאואר.
בתוך שש שנים הצליח ריצ'רד ניקסון להיבחר לסנאט ולהיות סגן נשיא ארצות הברית. פט השתתפה באירועים רשמיים עם בעלה, ובהיותו סגן נשיא נסעה עמו ברחבי העולם במסעותיו, אולם מצאה זמן גם לגדל את בנותיהם.
הגברת הראשונה

בעת שהייתה פט הגברת הראשונה, היא הייתה פעילה בפעילויות התנדבותיות רבות. כמו כן הקפידה לענות על כל המכתבים שנשלחו לה באופן אישי.
פט, כמו קודמתה ג'קלין קנדי-אונאסיס, המשיכה ברכישת יצירות אמנות לבית הלבן, ובתקופתה נרכשו למעלה מ-600 יצירות לאוספי הבית. היא הקפידה להזמין אמנים שונים להופיע בבית הלבן מכל תחומי אמנויות הבמה - החל מזמרי אופרה וכלה באמני מוזיקה פופולרית. בין אורחיה היו הקרפנטרס בשנת 1972.
בתחילת תקופת ישיבתם בבית הלבן, בשנת 1969, הזמינה חברים לטקסי כנסייה שנערכו בחדר המזרחי של הבית הלבן מדי יום ראשון, אולם טקסים אלה הופסקו זמן קצר לאחר מכן בשל חשש להפרת עקרון הפרדת הדת מהמדינה.
פט ניקסון המשיכה במנהגה לנסוע עם בעלה במסעותיו הפוליטיים, והצטרפה לביקורו ההיסטורי בסין העממית בשנת 1972, ולוועידת הפסגה שנערכה בברית המועצות באותה שנה. כמו כן נסעה פט בביקור רשמי (בלי בעלה) לפרו לצורך מתן סיוע לאחר רעידת אדמה שאירעה במקום. מאוחר יותר ביקרה במדינות אפריקה ודרום אמריקה כ"נציגה אישית של נשיא ארצות הברית".
לאחר התפטרותו של ניקסון עזבו בני הזוג את הבית הלבן ב-9 באוגוסט 1974 ועברו לסן קלמנטה שבקליפורניה.
אחרית ימיה ומותה

בשנת 1976 ובשנת 1982 לקתה פט בשבץ שנגרם מהיותה מעשנת כבדה - עישון שבעטיו לקתה בסרטן הפה. בשל בריאותה המידרדרת מיעטה להופיע בציבור, ולא התראיינה באמצעי התקשורת. בשנת 1992 חלתה בסרטן הריאה, ונפטרה ב-22 ביוני 1993 בביתה בפארק רידג' שבניו ג'רזי, בגיל 81, יום אחד לאחר יום הנישואים ה-53 שלה ושל ריצ'רד.
בעלה נפטר עשרה חודשים מאוחר יותר. שניהם קבורים בספריית ריצ'רד ניקסון ביורבה לינדה שבקליפורניה.
פטמגול

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה 
 יוצרים:  ודאט טורקאלי
 כותבים:  אג'ה יורנץ' מלק גנצ'ולו
 בימוי:  הילאל סאראל
 שחקנים:  ברן סאאת אנגין אקיורק פירט צ'ליק מוסא אוזונלאר קאאן טאשאנר אנגין אוזטורק בוגרה גולסוי סבטאפ אוזלטון סדה גובן
 ארץ מקור:  טורקיה 
 שפות:  טורקית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  80 
 הפקה
 חברת הפקה:  Ay Yapim
 מוזיקה:  טויגאר אישׁיקלי 
 אורך פרק:  91 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ די 
 רשת שידור בישראל:  ויוה פלוס
 תקופת שידור מקורית:  16 בספטמבר 2010 – 21 ביוני 2012
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פטמגול (בטורקית: "?Fatmagül'ün suçu ne"; באופן מילולי: "איך פטמגול אשמה?") היא סדרת דרמה טורקית ששודרה בין השנים 2010–2012. היא הופקה על ידי חברת Ay Yapim ומבוססת על ספר בעל שם זהה שנכתב על ידי ודאט טורקאלי, אשר עובד לסרט בשנת 1986. הסדרה נכתבה על ידי הצוות אג'ה יורנץ' ומלק גנצ'ולו, ומככבים בה ברן סאאת ואנגין אקיורק בתפקידים הראשיים. בישראל משודרת הסדרה בערוץ ויוה פלוס (כעונה אחת שלמה).
עלילה

פטמגול היא בחורה יפה ופשוטה בת 20, המחכה בקוצר רוח להתחתן עם אהוב ליבה מילדות, מוסטפא. פטמגול מתגוררת עם אחיה רחמי ועם אשתו מוקדס ובנם מוראט, והם מנהלים את עסק הגבינות שהוריהם הורישו להם במותם.
יום אחד פטמגול ואחיה מוזמנים לספק את האוכל לאירוע האירוסים של משפחת ישראן. במסיבה פטמגול נתקלת בקרים, שמתאהב בה ממבט ראשון. באותו הלילה הבחור שהתארס, סלים, יחד עם שלושת חבריו ארדואן, ווראל וקרים, שותים עד לשוכרה ומבלים כל הלילה. לפנות בוקר פטמגול ממהרת מביתה כדי לפגוש את מוסטפא, אך נתקלת בבחורים השיכורים. ארדואן, סלים וואראל אונסים את פטמגול וקרים אינו מצליח לעצור בעדם. השלושה הולכים, וקרים מסתלק לאחר מכן בהלם. מרים, דודתו של קרים, מוצאת את פטמגול ולוקחת אותה לבית החולים. מוסטפא נדהם ומחליט לנטוש את פטמגול. מוקדס מודיעה לפטמגול שמוסטפא לא ייקח אותה לאישה. כדי למנוע מהתיק להתנפח במשטרה, משפחותיהם של האנסים מכריחות את קרים לשאת באשמה ולהינשא לפטמגול. משפחתה של פטמגול עוברת לאיסטנבול יחד עם קרים ודודתו כדי לפתוח בחיים חדשים. לצד זאת, פטמגול תובעת את האנסים ומנסה לזכות בתביעה בעזרתו של עורך הדין קאדיר פקלין, שבהמשך מתאהב בדודתו של קרים.
לאורך הסדרה דמויות רבות עוברות שינויים: מלטם, ארוסתו של סלים ולימים אשתו וגרושתו, מגלה את דבר האונס ומנסה לעזור לפטמגול בתביעה, אולם משפחתו של סלים מנסה למנוע בעדה להצליח. מוקדס, שתמיד הייתה רכלנית וקנאה בפטמגול, מתמודדת עם הסודות מעברה, אשר גרמו לליבה להתקשות - מוראט אינו בנו הביולוגי של רחמי, והאב האמיתי התחמק ממנה כשהייתה בהריון. כשהיא נתקלת בו במקרה לאחר שנים, האדון משתף פעולה עם משפחת ישראן כדי לסכל את תביעתה של פטמגול. מוסטפא, שמאז אונס פטמגול מבולבל לגבי חייו, מתעסק עם משפחת ישראן כדי לנקום בהם ובקרים, מנהל רומן עם מלטם וחווה סיפור אהבה טרגי עם אסו, נערת ליווי לשעבר. מוסטפא מעולם לא שכח את פטמגול, אבל בכל זאת אסו, ששינתה את שמה להאג'ר, מתחתנת עם מוסטפא ונכנסת ממנו להריון. גם לאסו לא קל, מפני שמשפחת ישראן מנסה בכל מחיר לשחד אותה להעיד בשקר נגד פטמגול. בסוף הסדרה מוסטפא נורה על ידי שוטרים כשמתחמק מהם, והאג'ר יולדת בת.
אחת העלילות העיקריות בסדרה היא סיפור נישואיהם ואהבתם של פטמגול וקרים. בתחילת נישואיהם פטמגול אינה מרבה לדבר עם קרים, אולם עם הזמן היא נפתחת אליו ואף מתאהבת בו. מאהבת של קרים לשעבר, אמריקאית בשם קריסטן, מנסה לקחת אותו מפטמגול, שאינה טיפשה ולא נותנת לזה לקרות. אולם, קרים מסור לפטמגול מאז היום הראשון שבו נפגשו, ומבטיח לה שלעולם לא ילך עם אף אישה אחרת.
בסוף הסדרה פטמגול נעתרת לבקשתה של סופרת לכתוב את סיפור חייה, ומספרת לה כיצד גילתה שהיא בהריון עם בת, וכיצד הסתיים כל הסיפור המשפטי, ואיך שהיא זכתה בתביעה.