stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפט שובר שיניים
דוגמאות בשפות שונות > בעברית > משפטים

שָׂרָה שָׁרָה שִׁיר שָׂמֵחַ, שִׁיר שָׂמֵחַ שָׁרָה שָׂרָה.
גַּנָּן גִּדֵּל דָּגָן בַּגַּן, דָּגָן גָּדוֹל גָּדַל בַּגַּן.
אני לא מהמהמרים הממהרים מההרים המוארים, אני מהמהמרות הממהרות מהמערות המוארות.
אישה נעלה נעלה נעלה נעלה את הדלת בפני בעלה.
סוּס צַהַ"ל אַצִּיל צַהַל צָהֲלָה צְלוּלָה לִצְלִילֵי צוֹלֶלֶת הַהַצָּלָה הֲצָצָה לָהּ מִצִּלְלֵי הַמְּצוּלוֹת צוֹלַעַת.
נָחָשׁ נָשַׁךְ נָחָשׁ. הַנָּחָשׁ שֶנָּחָשׁ נְשָׁכוֹ נָחוּשׁ לִנְשֹׁך הַנָּחָשׁ שֶׁנְּשָׁכוֹ.
מֹשֶׁה, שִׁמְשׁוֹן וּמוּשׁוֹן הַמְּמֻשְׁמָעִים מִשְּׁשׁוּ שִׁשָּׁה מִשְׁמְשִׁים מְשֻׁמָּשִׁים בַּשֶּׁמֶשׁ.
חִצְרוּץ חִצְרַצְתִּי וַאֲחַצְרֵץ, כְּחִצְרוּץ הַחֲצוֹצְרָה בְּיַד הַמְּחַצְרֵץ.
חַדְרן חָרֵדן חָדַר לחַדְרי חֲרֵדִים, לחַדְרי חֲרֵדִים חָדַר חַדְרן חָרֵדן.
סשׁה שׂמה שׁום בסושׁי, שׁום בסושׁי שׂמה סשׁה.
כמה חול יכול החול לאכול בכל ימות החול אם
בכלל יכול החול לאכול חול בכל ימות החול?
הם לא מהממהרים הן מהממהרות.
נחש נשך נחש לחש נחש בחש נחש חשש נחש.
דוגמאות בשפות שונות > בעברית > סיפורים קצרים

שוּלָה שוֹלָה שַבְּלוּלִים בַּשְּלוּלִית.

כֹּל שַבְּלוּל אֲשֶר שוּלָה שוֹלָה הוּא שֶלָּהּ.

שֶלָּהּ כֹּל שַבְּלוּל אֲשֶר שוּלָה שוֹלָה

בַּשְּלוּלִית שֶבָּהּ שוּלָה שוֹלָה שַבְּלוּלִים.
בַּקּוֹנְצֶרְט מַר מַלְחִי נָם,

הַשִּירִים - קָמַל חִנָּם.

סָח מַר מַלְחִי מַלְחִינָם:

"עֲמָלִי, עֲמַל חִנָּם".
אַף שֶאַף לֹא עָף,

אִם אַף כֲּבָר עָף

הוּא לֹא עַפְעַף -

הוּא אַף עָף.
יצחק צחק צחוק מצחיק,

שהצחיק את הצחקנים,

שצחקו מצחוקו המצחיק,

של יצחק מצחיקוני הצחקן.
דוגמאות בשפות שונות > בעברית > דוגמאות מהמקורות ומיצירות שונות

"גָּד גְּדוּד יְגוּדֶנּוּ וְהוּא יָגֻד עָקֵב."
"אָץ קוֹצֵץ בֶּן קוֹצֵץ

קְצוּצַי לְקַצֵּץ

בְּדִבּוּר מְפוֹצֵץ

רְצוּצַי לְרַצֵּץ."
"ואודיע למתבונן בפנימיות השכלת המושכל, שהשכלת ההשכל תשכיל ההשכלות, ובהשכל בהשכלתו, ישכיל, שמושכל מושלל ההשכל, וכשישכיל בהערת עצמו, ולא עצמו ישכיל, שהמושכל מושכל ממושכל, בלתי מושכל מהשכל, והשכילו למשכילים ביחוד, השכלתו בסוד נשמה לנשמתו."
אִם אֲנִי אֶשְׁתֶּה תֵּה וְאַתָּה תִּשְׁתֶּה תֵּה,

אָז מִי אֶת הַתָּא יְטַאטֵא?

אִם אֲנִי אֲטַאטֵא וְאַתָּה תְּטַאטֵא,

אָז מִי בִּכְלָל יִשְׁתֶּה תֵּה?
מִי הִקְפִּיץ אֶת הַשְפְּרִיץ שֶל הַמִּיץ לְעָצִיץ עַל הַשְפִּיץ שֶל הַקֲּפִיץ בָּחָרִיץ הַמֲּסֻכָּן בְּהוֹר הָהָר?
"ואז התרומם ראש הקנוניה מהטריבונה של אוהדי ביתר, הוציא מכיס שלו חצוצרה והתחיל לחרצץ".

"איך"?

"לחרצץ".

"לחצרץ, יא אהבל"!

"לא לחצרץ ולא לחרצץ".

"אז איך"? "לחצצרץ. ואני מבקש לתת כבוד לחצוצרץ".
דוגמאות בשפות שונות > באנגלית

Buffalo buffalo Buffalo buffalo buffalo buffalo Buffalo buffalo
That that is is that that is not is not is that it it is
James while John had had had had had had had had had had had a better effect on the teacher
she sells sea shells by the sea shore
Three witches watch three Swatch watches. Which witch watch which Swatch watch?
Two witches watch two watches. Which witch watch which watch?
How much wood would a woodchuck chuck if a woodchuck would chuck wood?
Betty bought a bit of butter, but the bit of butter Betty bought was bitter. So Betty bought a better bit of butter, to make the bitter bit of butter better.
דוגמאות בשפות שונות > ביידיש

פון אלעסק ביז קען בריסק טראגט א פיקס א ליקס אין בּיסק.
ראו גם

ביטוי משוכל
הומופון
לקריאה נוספת

רוביק רוזנטל, הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי, כתר ספרים, 2007, ISBN 965-07-1561-4
ביאורים

↑  על פי התעתיק מגרמנית
הערות שוליים

↑  רוביק רוזנטל‏, שוברי השיניים, באתר "הזירה הלשונית", 18 במרץ 2016
↑  רוביק רוזנטל, הלקסיקון של החיים: שפות במרחב הישראלי, שוברי השיניים, עמוד 242, כתר ספרים, 2007, ISBN 965-07-1561-4
↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: שיחת נפץ, באתר nrg‏, 16 בספטמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541471605171  GND: 4265688-6  LCCN: sh85136000
מבצע אאוטוורד

שילוח בלונים במזרח אנגליה במסגרת מבצע אאוטוורד
מבצע אאוטוורד (באנגלית: Operation Outward) היה תוכנית שהפעיל הצי המלכותי הבריטי בשנים 1942–1944, בימי מלחמת העולם השנייה, לתקיפת גרמניה הנאצית באמצעות כדורים פורחים. כדורים פורחים קטנים מולאו מימן ושולחו עם הרוח מזרחה כשהם גוררים תילי מתכת, שחוללו קצרים בקווי מתח גבוה, או נושאים מתקני תבערה, שחוללו שרפות יער וצמחייה. בסך הכל שולחו במסגרת התוכנית כ-99 אלף בלונים.
רקע

בשנת 1937, על רקע חשש מהינתקות בלוני מחסום ממקומות עגינתם, נערך בבריטניה מחקר אודות הנזק שעשוי להיגרם לקווי מתח גבוה על ידי בלונים אלו. בהמשך, בתחילת 1940, הוצע לשגר מצרפת אל גרמניה בלונים נושאי פצצה ומתקן רדיו, שיאפשר את איכון מקומם על ידי טריאנגולציה וישחרר את הפצצה באות מרחוק כאשר יימצא הכדור מעל מטרה ראויה. רעיון זה נדחה גם מחשש לפעולת תגמול גרמנית דומה והפך לבלתי ישים לאחר נפילת צרפת.
בליל 17-‏18 בספטמבר 1940 עקרה סערה ממקומם מספר בלוני מחסום בבריטניה. הבלונים נישאו ברוח מעל הים הצפוני אל דנמרק ושוודיה. הם חוללו שם קצרים בקווי מתח גבוה, הפריעו לתנועת רכבות ואף גרמו נזק לאנטנה של תחנת רדיו שוודית. חמישה מהבלונים הגיעו עד פינלנד. המידע על הנזקים שחוללו הבלונים הגיע אל קבינט המלחמה הבריטי. בעקבות זאת הורה ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל לבחון את האפשרות להשתמש בבלונים בתעופה חופשית כנשק נגד גרמניה.
מיניסטריון האוויר המליץ לגנוז את הרעיון, אך האדמירליות התלהבה ממנו יותר. בדיקה מטאורולוגית העלתה כי רוחות ברום של 4,900 מטר נוטות לנשוב ממערב למזרח, באופן שיקשה על הגרמנים לנקוט פעולת תגמול על ידי אמצעי דומה. בדיקה וניסויים של אפשרות החבלה בקווי מתח גבוה על ידי תיילים הנגררים על ידי בלון הפיקו גם הם המלצה חיובית: התברר כי די בתיל נגרר דק על מנת לגרום לקצר משמעותי בקווי מתח. כמו כן התברר כי הקצר שיחולל תיל כזה יוכל לפגוע גם בשנאים ובמפסקי זרם. נמצא גם כי עלות הבלונים ומטענם ועלות הפעלתם יהיו נמוכות, שכן רוב מרכיביהם כבר היו קיימים במסגרת מלאי עודף, והפעלתם לא הייתה צפויה לדרוש כוח אדם רב. מאחר שבגרמניה היו שטחי יער וערבה נרחבים ניתן היה לקוות שבלונים נושאי מתקני תבערה יגרמו להם נזק ויאלצו את הגרמנים להקצות כוח אדם רב למשימות של תצפית אש במקום למשימות חיוניות אחרות.
לאחר ויכוחים ממושכים בין תומכי התוכנית למתנגדיה היא אושרה על ידי ראשי המטות הבריטיים בספטמבר 1941, ויישומה הוטל על הצי המלכותי.
המבצע > הבלונים ומטענם

בהשוואה לפצצות הכדור הפורח ששולחו מיפן במהלך המלחמה היו הבלונים פשוטים וגסים, מכיוון שהיה עליהם לטוס מרחק קטן יותר ובגובה נמוך יותר. נעשה שימוש במלאי עודף של 100 אלף בלוני מזג אוויר של הצי בקוטר של 2.4 מטר (כשהם מנופחים). הבלונים היו עשויים לטקס, חומר שהיה חיוני למאמץ המלחמתי ושלא ניתן היה להקצותו במיוחד לטובת המבצע, ואם לא היה קיים מלאי ללא שימוש של בלונים לא היה המבצע יוצא לפועל.
פותחו מנגנונים פשוטים שנועדו למנוע את נסיקת הבלונים מעבר לגובה מקסימלי של 7,600 מטר על ידי שחרור מימן מהבלון. לאחר מכן היה הבלון מנמיך עקב דליפת הגז.
הבלונים נשאו סוגים שונים של מטענים – תיילים או מטעני תבערה - שזכו לכינויים תיל, בירה, ג'לי, גרב, לימון וריבה.
למעלה ממחצית הבלונים ששולחו נשאו תיל מתכת. אל הבלון חובר פתיל מסיבי קנאביס בקוטר של 1.6 מילימטרים ובאורך של 210 מטר. לקצה הפתיל חובר תיל מתכת בקוטר של 1.8 מילימטר ובאורך של 91 מטר. מנגנון פרימיטיבי שמר על גובה הריחוף של הבלון, באופן שבסופו של דבר נגרר חלק מן התיל על פני האדמה, בעוד הבלון שומר על גובה של כ-300 מטר מעל פני האדמה. התיל נגרר על הקרקע למרחק של עד 50 קילומטר בשטח כפרי פתוח על מנת לאפשר לו להיתקל בסופו של דבר בקו מתח גבוה.
לבלונים הוצמדו מתקני תבערה שונים. אחד מהם היה מכל שהכיל זרחן לבן ואחר היה מכל של 4.5 ליטרים של ג'לי דליק שבהתלקחו היה מחולל כדור אש בקוטר של שישה מטרים. נעשה שימוש גם בשקיקי בד ממולאים בחומר דליק שנועדו להיתפס בצמרות עצים. פתיל השהיה שהוצת לפני השיגור תזמן את שחרור מטעני התבערה מעל טריטוריה בשליטה גרמנית. המתקנים עצמם צוידו במנגנוני הצתה.
המבצע > מילוי ושילוח הבלונים

בסיס שילוח לבלונים הוקם במתקן של הצי ליד עיר הנמל פליקסטו שבחוף המזרחי של אנגליה, ובהמשך השנה נפתח אתר שילוח נוסף ליד דובר שבדרום-מזרח אנגליה. בפליקסטו נעשה שילוח הבלונים בשטח מסלול גולף שליד חוף הים. על מנת לשמור על חשאיות המבצע הוכן עבורו סיפור כיסוי שלפיו היו הבלונים חלק ממערכת בלוני המחסום הבריטית.
בשילוח הבלונים הועסקו 235 איש ואשה, מרבית הצוות הורכב מחיילות ששירתו בשירות הימי המלכותי לנשים. הבלונים מולאו במימן שסופק במכלים על ידי זרוע בלוני המחסום של חיל האוויר המלכותי. תהליך המילוי נעשה בתוך אוהלים משולשים, והיה צורך להתיז מים על הבלונים במהלך המילוי כדי להקטין את החיכוך בגג האוהל, שהיה עלול להביא לקריעת הלטקס, לדליפת המימן ולהצתתו. לאחר מכן הובלו הבלונים ביד לנקודת השילוח, שבה הוצמד אליהם מטענם. מעת לעת נפצעו אנשי צוותי השילוח כאשר התלקחו בלונים או מתקני התבערה שלהם (האחרונים - עקב טיפול לא זהיר בהם) ולכן צוידו הצוותים בבגדי מגן נגד אש. בשטח מסלול הגולף הוצבו מקלעים להגנה אווירית, אשר החיילות הוכשרו להפעילם, בין השאר על ידי שחרור בלונים לאוויר וצליפה בהם.
הבלונים הראשונים שולחו ב-20 במרץ 1942. באוגוסט באותה שנה הגיע קצב השילוח לעד 1,000 בלונים ביום. בהמשך הושג גם קצב שילוח של 1,800 בלונים תוך שלוש עד ארבע שעות. לעיתים קרובות הושעה השילוח בשל מתקפות הפצצה נרחבות שערכו מטוסי בעלות הברית נגד גרמניה, מחשש שהבלונים יגרמו נזק למפציצים. ממאי 1944 הופסק השילוח ההמוני של הבלונים עקב הגברת הפעילות האווירית של מטוסי בעלות הברית. מאותו מועד שולחו הבלונים ב"טפטוף" משלושה אתרים במהלך שעות היום ובמרווחים של 10 דקות. טקטיקה זו נחשבה כפחות מסוכנת למטוסי בעלות הברית. היא גם צמצמה את צריכת המימן, שהיה דרוש לבלוני הגנה על חופי הנחיתה בצרפת ולבלוני הגנה על לונדון מפני פצצות V-1.
בסך הכל שולחו במהלך המבצע 99,142 בלונים, מהם 54,599 (‏55%) שהיו מצוידים בתיל מתכת. הבלונים האחרונים שולחו ב-4 בספטמבר 1944.
תוצאות המבצע

הבריטים ניסו להעריך את התוצאות של המבצע. יירוט תשדורות רדיו של הלופטוואפה הראה עד מהרה כי הגרמנים מנסים להפיל את הבלונים. גילוי זה עודד את הבריטים להמשיך במבצע משום שהטרדת מערכת ההגנה האווירית הגרמנית הצדיקה בפני עצמה את המשכו, שכן עלות המבצע הייתה נמוכה מהוצאה שנגרמה לגרמנים מבחינת בלאי מטוסים ודלק עבורם. בהמשך הראו דו"חות מודיעין כי דלקות פרצו ביערות ובחוות ונזק נגרם למערכת הולכת החשמל בגרמניה. מידע זה נשאב בעיקר מידיעות בעיתונים בדנמרק, צרפת וארצות כבושות אחרות, שהגרמנים ניסו להציג בהן את המבצע ותוצאותיו באופן שלילי.
עיון במסמכים גרמניים לאחר המלחמה העלה שהבלונים המצוידים בתיילים היו מטרד משמעותי עבור הגרמנים, שכן אספקת החשמל הופרעה תדיר על ידי נזק משמעותי שגרמו למערכת הולכת החשמל. דו"ח מ-1946 העריך את הנזק שנגרם ב-1.5 מיליון לירות (49 מיליון לירות במחירי 2016) וקבע כי הנזק האמיתי היה גבוה בהרבה בשל קושי להעריך את הנזקים שנגרמו בשטח גרמניה שהיה נתון אז בשלטון סובייטי. מלבד שילוח מטוסי קרב נגד הבלונים, הגרמנים ניסו גם להפילם באש נגד מטוסים ואף הפסיקו את זרימת החשמל בכבלים מסוימים בעת שהתקפת בלונים הייתה צפויה. ב-12 ביולי 1942 פגע בלון בקו מתח גבוה בן 110 אלף וולט ליד לייפציג. בעקבות זאת ובעקבות כשל של מפסק זרם בתחנת כוח גרמנית באותו אזור פרצה שרפה שהשמידה את התחנה. זו הייתה ההצלחה הגדולה ביותר שהשיג מבצע אאוטוורד.
היה קשה הרבה יותר לבדוק כמה נזק גרמו הבלונים נושאי מטעני ההצתה, שכן שרפה פלונית יכולה הייתה להיגרם בשל מספר גורמים אפשריים. עם זאת ניתן היה לקבוע כי בלוני התבערה אכן חוללו שריפות בגרמניה.
המבצע חולל נזקים גם בארצות נייטרליות. כך, בליל 19–20 בינואר 1944 התנגשו שתי רכבות בדרומה של שוודיה לאחר שבלון נושא תיל גרם להפסקת התאורה על פסי הרכבת באותו מקום. בנוסף, שינויים ברוח היו עלולים לסחוף בלונים חזרה לשמי בריטניה. במקרה אחד גרמה פגיעה של בלון נושא תיל לקטיעת אספקת החשמל לעיר איפסוויץ'.
מכל של ג'לי דליק
מכל עם בקבוקוני זרחן
גרבי בד ממולאים בחומר דליק
הגדה הימנית

מפת פריז מחולקת לעשרים רבעים. הגדה הימנית מצויה באזור שצפון לנהר הסן
הגדה הימנית (בצרפתית:  La Rive Droite) הוא אזור בפריז הנמצא מצפון לנהר הסן החוצה את העיר (לפיכך, הכינוי "הגדה הימנית" הוא מנקודת מבטו של אדם השט בנהר עם כיוון זרימתו מערבה).
הגדה מזוהה עם אזורים אלגנטיים ויוקרתיים ככיכר ונדום או פלס דה ווז', בניגוד לאזור הגדה השמאלית, שמזוהה כסטודנטיאלי ובוהמייני יותר. הרחוב המפורסם ביותר בגדה הימנית הוא השאנז אליזה, אך ישנם בו רחובות חשובים ומרכזיים נוספים, כרחוב ריבולי, רחוב דה לה פה, רחוב סנט אונורה ועוד. אוכלוסיית הגדה הימנית מורכבת, ויש בה שכונות עשירות ושופעות במערב (הרבעים השמיני, השישה עשר ודרום הרובע השבעה עשר) לצד שכונות פועלים ומהגרים עממיות ועניות יותר (הרבעים השמונה עשרה, התשעה עשר והעשרים בצפון-מזרח העיר. ההבדל הבולט כיום בין שתי הגדות אינו בין אזור מותרות מול אזור בוהמייני, אלא בין גדה ימנית קדחתנית, מסחרית, פונקציונלית ובעלת צפיפות אוכלוסין גדולה לבין גדה שמאלית שקטה, ירוקה והיסטורית יותר. בעוד שרוב החברות המובילות, הבנקים והפעילות העסקית מרוכזים בגדה הימנית, בגדה השמאלית מצויים מרבית המוסדות, כגון אוניברסיטאות, מכוני מחקר ובתי חולים.
ראו גם

הגדה השמאלית
רובעי פריז
מוחמד עבדאללהי מוחמד

מוחמד עבדאללהי "פרמג'ו" מוחמד (בסומלית: Maxamed Cabdulaahi Maxamed Farmaajo, בערבית: محمد عبد الله محمد; נולד ב-11 במרץ 1962) הוא דיפלומט ומדינאי סומלי, שכיהן כנשיא סומליה מפברואר 2017 ועד מאי 2022. מוחמד שימש גם כראש הממשלה בשנים 2010–2011.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מוחמד נולד במוגדישו, בירת סומליה בשנת 1962. הוא למד בפנימייה ובשנים 1989–1993 למד לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בניו יורק שבארצות הברית. בשנת 2009 סיים תואר שני במדע המדינה. כיום הוא מחזיק באזרחות סומלית ואמריקאית.
עד קריסתה של הממשלה הפדרלית בשנת 1991 מוחמד עבד במשרד החוץ. בשנים 1985–1988 עבד כמזכיר ראשון בשגרירות סומליה בוושינגטון ועבד עם ארגוני זכויות אדם שונים. הוא התגורר בארצות הברית עד שנת 2010.
ביוגרפיה > ראשות הממשלה

ב-14 באוקטובר 2010 מונה מוחמד לראשות ממשלת סומליה. ב-31 באוקטובר המינוי אושר על ידי 297 מתוך 392 חברי הפרלמנט, כאשר 92 נציגים התנגדו, ו-3 נמנעו. היו פרשנים אשר חשבו כי גילו הצעיר וניסיונו בדיפלומטיה יכולים לסייע למדינה. מזכ"ל האו"ם באן קי-מון בירך את מוחמד על המינוי. מוחמד זכה לתמיכה גם מן האיחוד האפריקאי אשר הגדיל את תמיכתו במדינה. מוחמד הושבע לתפקידו ב-1 בנובמבר.
ב-12 בנובמבר מוחמד הציג את ממשלתו החדשה, אשר קטנה באופן משמעותי והכילה כ-18 שרים שמרביתם היו טכנוקרטים. הממשלה אושרה על ידי הפרלמנט ב-27 בנובמבר על ידי רוב של כ-251 מחברי הפרלמנט. ממשלתו של מוחמד ביצעה רפורמות רבות, ובהן ניסיון לפתור מתיחויות ביטחוניות בדרום המדינה, תמיכה בחיילי הצבא וחיזוק השקיפות שבמסגרתו שרי הממשלה הצהירו על נכסיהם באופן פומבי וחתמו על קוד אתי. כמו כן, הודק הפיקוח על שרי הממשלה ונאסר עליהם לנסוע לחו"ל שלא לצורך ושלא באישור מוחמד. בתקופה זו לשלטון הסומלי היו הישגים רבים במסגרת מלחמת האזרחים.
ביוני 2011 התגלה סכסוך עמוק בין מוחמד לנשיא המדינה. סכסוך זה היה שנוי במחלוקת וגרר מחאה כנגד הנשיא ובעד מוחמד. המחאה גלשה אל מעבר לגבולות סומליה והתקיימה אף בערים קהיר, לונדון, סידני, יוהנסבורג, ניירובי, רומא, סטוקהולם, מיניאפוליס וטורונטו. בסופו של דבר, מוחמד התפטר מתפקידו ב-19 ביוני. לאחר התפטרותו, חזר מוחמד לארצות הברית ועבד במדינת ניו יורק.
ביוגרפיה > הנשיאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בתחילת 2012 חזר מוחמד לסומליה והקים מפלגה בשם "טיו" בשיתוף יחד עם כמה משריו לשעבר. באותה השנה התמודד לנשיאות המדינה, אך הפסיד בסיבוב הראשון. בשנת 2017 התמודד לתפקיד שוב פעם מול יריבים רבים. הקמפיין שלו התמקד במלחמה ברעב ובגורמים אסלאמיים כגון א-שבאב. ב-8 בפברואר הוא ניצח בפרלמנט עם למעלה מ-55% מקולות הנציגים. הוא הושבע לתפקידו לאחר כשבוע.
באפריל 2021 אישר הפרלמנט את החלטתו להאריך את כהונתו כנשיא המדינה למשך שנתיים נוספות.
הערות שוליים

↑  נשיא סומליה מוחמד עבדאללהי מוחמד האריך את המנדט שלו בשנתיים נוספות, באתר ערוץ 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2018230762  VIAF: 3979153184548127100007   WorldCat (עם VIAF): 3979153184548127100007
יאמטו (אוניית מערכה, 1940)

| --- | --- |
"יאמטו" בהפלגת מבחן, 1941
"יאמטו" בהפלגת מבחן, 1941
 
 "יאמטו" כפי שנראתה בשנים 1944–1945
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת יאמטו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי בקורה
 הוזמנה:  4 בנובמבר 1937
 הושקה:  8 באוגוסט 1940
 תקופת הפעילות:  16 בדצמבר 1941 – 7 באפריל 1945 (3 שנים)
 אחריתה:  טובעה ב-7 באפריל 1945, צפונית לאוקינאווה
 מיקום:  30°22′N 128°04′E﻿ / ﻿30.367°N 128.067°E﻿ / 30.367; 128.067
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  65,027 טון, 71,659 במעמס מרבי
 אורך:  256 מטר בקו המים, 263 מטר אורך כללי
 רוחב:  36.9 מטר
 שוקע:  11 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  27 קשר (כ-50 קמ"ש)
 גודל הצוות:  2,800-2,500 איש
 טווח שיוט:  7,200 מיילים ימיים במהירות 16 קשרים (13,334 ק"מ ב-30 קמ"ש)
 הנעה:  4 טורבינות קיטור בהספק כולל של 150,000 כוחות סוס, 12 דודי קיטור מדגם קמפון
 צורת הנעה:  4 מדחפים תלת-להביים בקוטר 6 מטרים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חזית צריחי התותחים הראשיים - 650 מ"מ  דפנות גוף האנייה – 410 מ"מ  מרכז הסיפון הראשי – 200 מ"מ  צדי הסיפון הראשי – 226.5 מ"מ
 חימוש:  1941:  9 תותחים בקוטר 460 מ"מ (18.1 אינץ')(3×3)  12 תותחים בקוטר 155 מ"מ (6.1 אינץ')(3×4)  12 תותחים בקוטר 127 מ"מ (5.0 אינץ')  24 תותחי נ"מ בקוטר 25 מ"מ (3×8)  4 מקלעי נ"מ בקוטר 13.2 מ"מ (2×2)  1945:  9 תותחים בקוטר 460 מ"מ (18.1 אינץ')(3×3)  6 תותחים בקוטר 155 מ"מ (6.1 אינץ')(3×2)  24 תותחים בקוטר 127 מ"מ (5.0 אינץ')  162 תותחי נ"מ בקוטר 25 מ"מ (3×52, 1×6)  4 מקלעי נ"מ בקוטר 13.2 מ"מ (2×2)
 מטוסים:  7 מטוסים המשוגרים על ידי זוג מעוטים
 
אֳנִיַּת הַמַעֲרָכָה יָאמַטוֹ (באנגלית: Yamato‏, ביפנית: 大和) הייתה אוניית המערכה המובילה מסדרת יאמטו, ששירתה בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. האונייה, שנקראה על שמה של פרובינציית יאמטו (אנ'), ואוניית-האחות שלה מוּסאשׁי, היו אוניות המערכה הכבדות והחמושות ביותר שנבנו אי פעם, בעלות הדחק מקסימלי של 72,800 טון, חמושות בתשעה תותחי 18 אינץ'. שתי האוניות טובעו במהלך המלחמה.
האונייה, שבנייתה החלה ב-1937, נכנסה לשירות בסוף 1941 ותוכננה להתמודד עם העליונות המספרית של ציי המעצמות בעלות האינטרסים באוקיינוס השקט. במהלך שנת 1942 שימשה היאמטו אוניית הדגל של הצי היפני המשולב וביוני באותה שנה פיקד אדמירל איסורוקו יממוטו על קרב מידוויי הרה האסון מגשרה.
בתחילת 1943 הייתה מוסאשי לאוניית הדגל של הצי המשולב והיאמטו עגנה למשך שארית השנה ולמשך רוב 1944 בבסיסי הצי היפני בטרוּק (אחד מאיי מיקרונזיה) ובקוּרֶה, כתגובה לאיומי הצי האמריקאי. על אף נוכחותה בקרב ים הפיליפינים ביוני 1944 לא מילאה היאמטו כל תפקיד בקרב. הפעם היחידה שבה ירתה בתותחיה הראשיים לעבר מטרות שטח של האויב הייתה באוקטובר 1944, כשנשלחה להתעמת עם כוחות אמריקאיים שפלשו לפיליפינים במהלך קרב מפרץ לייטה.
במהלך 1944 החל מאזן הכוחות הימי באוקיינוס השקט לנטות באופן חד לרעת יפן, ובתחילת 1945 סבל הצי הקיסרי ממחסור קשה באספקה ובדלק, שהפחית את יעילותו באופן משמעותי. באפריל 1945, בניסיון נואש להאט את קצב התקדמות בעלות הברית, נשלחה היאמטו למשימה לאוקינאווה במטרה למנוע בכל מחיר את הפלישה ולהילחם עד להשמדתה. ב-7 באפריל תקפו את היאמטו מפציצים ומפציצי טורפדו שהמריאו מנושאות המטוסים האמריקאיות והטביעו אותה על כל אנשי צוותה.
תכנון ובנייה

במהלך שנות ה-30 אימצה ממשלת יפן מדיניות לאומנית תוקפנית, במטרה להרחיב את שטחי האימפריה היפנית. בהתאם למדיניות זו פרשה יפן מחבר הלאומים בשנת 1934 תוך גינוי הסכמי הוועידה הימית בוושינגטון שהגבילו את גודלן וחימושן של אוניות המערכה. או אז החלו מהנדסי הצי הקיסרי בתכנון אוניות המערכה מסדרת יאמטו. אוניית המערכה יאמטו הייתה האונייה הראשונה בסדרה זו שיועדה לבנות אוניות מערכה כבדות. מתכנני האונייה הבינו כי הצי היפני לא יוכל להתמודד עם תפוקת הייצור של מספנות הצי האמריקאי במקרה שתפרוץ מלחמה, ועל כן תוכננו כלי השיט מסדרה זו עם הדחק של מעל 70,000 טון וחימוש רב. באמצעות גודלה הרב וחימושה הכבד, כך קיוו המתכננים, תוכל היאמטו להתמודד עם מספר אוניות מערכה אמריקאיות בו זמנית, ובכך להתמודד עם יתרונו המספרי של הצי האמריקאי.
ב-4 בנובמבר 1937 הונחה שדרית היאמטו במספנת בסיס הצי בקוּרֶה הסמוכה להירושימה. המבדוק שבו נבנתה עבר הרחבה על מנת שיוכל להכיל את האונייה הגדולה. המבדוק הועמק במטר נוסף והותקנו בו עגורנים המסוגלים לשאת משא של עד 350 טון. בשל החשש שארצות הברית תגלה את מאפייני כלי השיט, הציבו היפנים חופה מעל המבדוק על מנת להסתיר את האונייה. ב-8 באוגוסט 1940 השיק קפטן מִיָזַאטוֹ שוּטוֹקוּ את היאמטו.
תכנון ובנייה > חימוש

סוללת התותחים הראשית של היאמטו כללה תשעה תותחי 460 מ"מ (18.1 אינץ') בשלושה צריחים, הקליבר הגדול ביותר של תותחים ימיים שהותקן אי פעם על אוניית מלחמה. אורך כל תותח היה 21.13 מטר, משקלו 147.3 טון והוא היה מסוגל לירות פגזים נפיצים או פגזים חודרי שריון למרחק של 42 ק"מ. סוללת התותחים המשנית שלה כללה שנים עשר תותחי 155 מ"מ (6.1 אינץ') בארבעה צריחים (אחד בחרטום, אחד בירכתיים ושניים במרכז האונייה) ושנים עשר תותחי 127 מ"מ (5.0 אינץ') בשישה צריחים (שלושה בכל צד של האונייה). בנוסף כלל מערך החימוש של היאמטו עשרים וארבעה תותחי נ"מ 25 מ"מ (0.98 אינץ'), בעיקר במרכז הספינה. לאחר שעברה שיפוצים ב-1944 וב-1945 נותרו שישה תותחי 155 מ"מ בסוללה המשנית, מספר תותחי ה-127 מ"מ עלה לעשרים וארבעה ומספר תותחי הנ"מ עלה ל-162.
שירות > קרב ים הפיליפינים

בראשית יוני שוב שימשו היאמטו והמוסאשי כנושאות גייסות, הפעם על מנת לחזק את חיל המצב ואת הגנת האי האינדונזי בְּיָאק, אך לאחר שלידי אוזאווה הגיעו ידיעות על נושאת מטוסים אמריקאית בסביבות איי מריאנה בוטלה המשימה. אוזאווה ארגן את הצי מחדש וריכז את מרבית כליו באזור תוך תקווה להגיע לקרב הכרעה מול האמריקאים, אך באותה עת כבר היה הצי היפני בנחיתות מספרית ואיכותית אל מול צי האוקיינוס השקט האמריקאי. בין 19 ל-23 ביוני 1944 הפליגה היאמטו עם כוחות הצי הנייד של אוזאווה במהלך קרב ים הפיליפינים. האמריקאים כינו קרב זה "מטווח תרנגולי ההודו של איי מריאנה" שכן במהלכו איבדו היפנים שלוש נושאות מטוסים ו-426 מטוסים, אל מול 130 בלבד בצד האמריקאי; תרומתה היחידה של היאמטו הייתה פתיחה בשוגג באש על מטוסים יפנים השבים מן הקרב.
בתום הקרב הסיג אוזאווה את הצי הנייד אל אזור ההיערכות בהאשירג'ימה שליד קורה לצורכי תדלוק והצטיידות. בקורה נוספו ליאמטו חמישה תותחי נ"מ 25 מ"מ תלת-קניים. בהזדמנות זו ננקטו "נוהלי ציפה בחירום", שהביאו להסרת כל חפץ דליק מהאונייה, כגון לינולאום, מצעים ומזרנים. הסרת המזרנים הביאה לידי כך שאנשי הצוות ישנו על לוחות עץ ששימשו במקרה הצורך לתיקון נזקים. צבעים דליקים כוסו בשכבת צבע על בסיס סיליקון ומשאבות נוספות וציוד להגנה מפני אש פוזרו ברחבי האונייה. ב-8 ביולי הפליגה היאמטו דרומה בליווי במוסאשי, נאגאטו, סיירת המערכה "קונגו" ואחת עשרה סיירות ומשחתות נוספות. היאמטו והמוסאשי הפליגו לאיי לינגה, לשם הגיעו ב-16–17 ביולי. בשלב זה של המלחמה הצטמצם מאוד צי המכליות של יפן בשל פשיטות צוללות אמריקאיות, ועל כן עגנו רוב יחידותיו בדרום-מזרח אסיה, על מנת לשמור על קרבה למקורות הדלק והאספקה שלהן. בשל כך נשארו אוניות המערכה באי זה במשך כשלושה חודשים.
גילוי שרידי האונייה

לרוב בשל נסיבות מעורפלות ומידע חלקי אודות טביעתן, נמצאו וזוהו אך קומץ שרידי אוניות מלחמה יפניות גדולות. בהסתמכה על תיעוד אמריקאי מזמן המלחמה, יצאה בשנת 1982 משלחת לים סין הדרומי, אך לא הצליחה לקבוע בוודאות את זהות השבר שגילתה. משלחת נוספת חזרה לאתר כשנתיים מאוחר יותר. בעזרת תמונות וצילומי וידאו אישר אחד ממתכנני האונייה, שיגרו מקינו, את מיקומה של היאמטו. שרידי האונייה ממוקמים כ-290 ק"מ דרומית-מערבית לקיושו בעומק 340 מטר, בשני חלקים; חלק קדמי, הכולל את החרטום ושני שלישים מהאונייה ואת ירכתיה.
חשיבות תרבותית

מרגע השלמתן ניתנה ליאמטו ולאחותה, מוסאשי, חשיבות רבה בתרבות היפנית. אוניות אלה סימלו את התגלמות גאונותה של הנדסת הצי הקיסרי היפני. בשל גודלן, מהירותן וכוחן גילמו את נחישותה ומוכנותה של יפן להגן על האינטרסים שלה מפני העולם המערבי בכלל ומפני ארצות הברית בפרט. שיגרו פוּקוּדוֹמֶה, קצין המבצעים של המטה הכללי של הצי הקיסרי, תיאר את האוניות כ"סמלים של עוצמה ימית שנסכו תחושת ביטחון עמוקה בקצינים ובגברים לגבי הצי שלהם." עוצמתה הסמלית של היאמטו הייתה כה גדולה עד כי היו אזרחים שהיו משוכנעים שכל עוד כשירה האונייה להילחם - לא תפסיד מדינתם.
במשך עשרות שנים לאחר המלחמה הוקירו היפנים את זיכרון היאמטו בדרכים שונות. מבחינה היסטורית שימש השם יאמטו שם פואטי של יפן; ככזה, הפך השם לשם נרדף לסופה של האימפריה היפנית. באפריל 1968, הוקם בכף אינוּטאבּוּ שבמחוז קגושימה עמוד זיכרון לזכרם של חללי מבצע טן-גו. באוקטובר 1974 יצר רייג'י מצומוטו את סדרת האנימציה חלוצי החלל. הסדרה עסקה בבנייה מחדש של אוניית המערכה כספינת חלל ובמסעה הבין-כוכבי להצלת כדור הארץ. הסדרה נחלה הצלחה מסחררת ובעקבותיה נעשו חמישה סרטים ושתי סדרות-בת נוספות; בעוד שביפן שלאחר המלחמה ניסו האזרחים להגדיר משמעות חדשה לחייהם, הפכה היאמטו לסמל של גבורה ושל רצונם של היפנים לשקם את תחושת הגבריות שאבדה להם עם תבוסת מדינתם. הסדרה זכתה להצלחה אף בצפון אמריקה ויצרה בסיס לשוק האנימה באזור. המוטיבים של "חלוצי החלל" נשנו גם בסדרה "שרות חרישי" (The Silent Service). בסדרת מנגה ואנימה זו, נבחנו סוגיית הנשק הגרעיני ויחסי ארצות הברית-יפן. הכלי המרכזי בעלילה הוא צוללת גרעינית, שצוותה פותח במרד ומשנה את שמה ליאמטו, ההֶרְמֵז לאוניית המערכה ממלחמת העולם השנייה ולערכים שסימלה.
בשנת 2005 נפתח בעיר קורה, בסמוך למספנות הצי, מוזיאון היאמטו. על אף שמטרתו לחנך על נושא ההיסטוריה הימית של יפן לאחר תקופת מייג'י, שם המוזיאון דגש מיוחד על האונייה הנושאת את שמו; היאמטו משמשת כמוטיב חוזר בקרב מספר תצוגות ואף קיים חלק המוקדש לסדרה "חלוצי החלל." המוצג המרכזי של המוזיאון, החולש על חלק גדול מהקומה הראשונה, הוא דגם מוקטן באורך 23.6 מטרים של היאמטו.
באותה שנה יצא לאקרנים סרט באורך מלא בשם "יאמטו" לציון שישים שנה לסיום מלחמת העולם השנייה. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו השם, ומציג את המלחים ששירתו על האונייה ואת רגשות הכבוד והחובה שחשו. הסרט יצא לאקרנים במעל ל-290 בתי קולנוע ברחבי יפן, וזכה להצלחה מסחרית בהכניסו שיא של 5.11 מיליארד ין.