stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעבדות אבוט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (מרץ 1980–ABT) 
 תקופת הפעילות:  1888–הווה (כ־136 שנים)
 חברות בנות:  Abbott  Abbott (Germany)  Abbott (United Kingdom)  Abbott Rapid Diagnostics Jena GmbH  Abbott (South Korea)  Abbott (Canada)  Abbott Japan  Abbott (Chile) 
 מיקום המטה:  אילינוי
 ענפי תעשייה:  מכשור רפואי, תוספי תזונה
 שווי שוק:  201.17 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  31.9 מיליארד דולר
 רווח תפעולי:  4.5 מיליארד דולר
 רווח:  3.7 מיליארד דולר
 הון עצמי:  9.7 מיליארד דולר
 סך המאזן:  31.3 מיליארד דולר
 מנכ"ל:  Miles D. White 
 עובדים:  107,000
  
 abbott.com
 
מעבדות אבוט (באנגלית: Abbott Laboratories) היא חברת מכשור רפואי תרכובות מזון לתינוקות ותוספי תזונה אמריקאית. החברה נוסדה ב-1888 והמטה הראשי שלה באילינוי. היא מעסיקה כ-107,000 עובדים ברחבי העולם והכנסותיה כ-32 מיליארד דולר. בין מוצרי החברה הבולטים סימילאק (תרכובות מזון לתינוקות), פדיאלייט (תמיסת אלקטרוליטים), אנשור (תוספי תזונה), גלוצרנה (תוספי תזונה), פדיאשור (תוספי תזונה), פריסטייל ליברה (מדי סוכר), ומכשור לבדיקת קורונה.
היסטוריה

החברה נוסדה בשיקגו על ידי וואלאס אבוט. ב-1905 פתחה את השלוחה שלה בלונדון, הראשונה שלה מחוץ לארצות הברית. נכון ל-2021 פרושה בכ-160 מדינות.
לאורך השנים רכשה חברות תרופות בתחום פעילותה. ב-2004 פוצלה ממנה חברת הוספירה (Hospira). ב-2013 פוצלה חטיבת המחקר והפיתוח לחברה עצמאית בשם AbbVie.
פעילות בישראל

אבוט החלה לפעול בישראל באפריל 2004, שהקימה סניף מקומי לשיווק תרופות ומוצרי מזון מתוצרתה בשוק הישראלי.
בדצמבר 2009 רכשה אבוט את חברת התוכנה הישראלית סטארלימס, תמורת 123 מיליון דולר.
בפברואר 2022 הודיעה החברה על איסוף (ריקול) של איסוף מוצרי סימילאק המיועדים מיועד לתינוקות עם בעיות כליה. שבוע קודם הודיעה החברה על איסוף של מוצר נוסף סימילאק PM 60/40 הניתן במרשם. האיסוף בוצע בעקבות מותו של תינוק בארצות הברית ולפי הודעת החברה לא התקבלו בארץ תלונות לגבי המוצר.
הערות שוליים

↑  אורה קורן, ענקית התרופות אבוט חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם המדען הראשי, באתר TheMarker‏, 6 בספטמבר 2010
עדיה פיטרמן, אבוט משיקה בישראל תחליף חלב חדש, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2011
↑  TheMarker Online, עוד אקזיט גדול להיי-טק הישראלי: אבוט רוכשת את סטארלימס ב-123 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 15 בדצמבר 2009
↑  מירב קריסטל, ריקול למוצר נוסף של סימילאק: מיועד לתינוקות עם בעיות כליה, באתר ynet, 28 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270496005171  GND: 16316110-0  ISNI: 0000 0004 0366 7505  LCCN: n50057199  NKC: xx0064741  VIAF: 143570986   WorldCat (עם VIAF): 143570986
מסאי מארה

| --- | --- |

מבט על השמורה מהאוויר
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1961
 נתונים ומידות
 שטח:  1,510 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  קניה קניה
 מיקום:  Narok County 
 קואורדינטות:  1°29′24″S 35°08′38″E﻿ / ﻿1.49°S 35.14388889°E﻿ / -1.49; 35.14388889
  (למפת קניה מוגדלת) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי מסאי מארה(למפת קניה רגילה) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי מסאי מארה
 
חבורת ברדלסים צעירים על תל במסאי מארה
עדרי זברה וגנו  בשמורה
פיל אפריקני במסאי מארה
מסאי מארה היא שמורת טבע גדולה השוכנת בדרום־מערב קניה, אפריקה. שמורת מסאי מארה מהווה חלק מאזור הסרנגטי. שם השמורה מגיע מבני המסאי, התושבים והילידים המקומיים של המקום, וכן מנהר המארה שעובר בשמורה.
היסטוריה

בתחילה, כאשר הוקמה בשנת 1948 כמקלט לחיות בר, כללה השמורה רק 520 קמ"ר משטחה הנוכחי כיום, כולל משולש המארה. השטח הורחב ל-1,821 קמ"ר בשנת 1961 והפך לשמורת טבע. חלק מהשמורה קיבל מעמד של שמורת טבע לאומית בשנת 1974, ו-159 הקמ"ר הנותרים הוחזרו לרשויות המקומיות. שטח נוסף בגודל 162 קמ"ר הוסר מהשמורה בשנת 1976, והשמורה הוקטנה ל-1,510 קמ"ר בשנת 1984.
תיאור השמורה

מסאי מארה מוכרת בעיקר בזכות אוכלוסיית בעלי החיים המגוונת והמיוחדת שבה, החל מצ'יטות ואריות ועד חיות אוכלי עשב, פילים, תאואים אפריקנים, וג'ירפות, וכן בגלל הנדידה הגדולה של מיליוני אילנדים, זברות, צבאים, דאמאליסקי הסהר, בובאלי קוקה, ובעיקר גנואים כחולים ועוד חיות רבות אחרות היוצאות לנדידה בעקבות הרעמים והגשם במשך החודשים ספטמבר ואוקטובר, בחיפושם אחר מקורות מזון חלופיים.
שטחה של השמורה הוא כ-1,510 קילומטרים רבועים, וככזו, היא אמנם אינה השמורה הגדולה בקניה, אך המפורסמת והידועה שמבניהן. השמורה כולה נמצאת בשבר הסורי אפריקני המשתרע מהמזרח התיכון - סוריה, ועד מדינות אפריקה. פני השטח של השמורה מישוריים ברובם כמו רוב הסוואנה האפריקאית, אולם מדי פעם מבצבצים תילי אדמה מעל הקרקע. באזור הדרום מזרחי של השמורה, שתולים בעיקר עצי שיטה רבים.
בחלקה המערבי של השמורה האדמה פורייה יותר וקיימים מקורות מזון רבים יותר, ולכן מטבע הדברים שם מתרכזים עיקר בעלי החיים במסאי מארה. בצד זה, תוחם את השמורה מתלול אסויט אולולולו (Esoit Oloololo, או סיריה - Siria). באזור זה גם נמצאים פחות תיירים היכולים להפריע לחיות וכן מקורות מי שתיה בעונות מסוימות בשנה. הגבול המזרחי ביותר של השמורה נמצא 244 קילומטרים מניירובי בירת קניה, וזהו האזור שבו מבקרים הכי הרבה תיירים.
בעלי חיים ותיירות

בגלל העובדה שהשמורה ממוקמת באזור נוח יחסית למחיה, במקום שבו יש אספקת מים ומזון וכן עצים ושיחים בכמות סבירה יחסית לאקלים האפריקאי הצחיח, במסאי מארה אוכלוסיית בעלי חיים מגוונת מאוד, החל מטורפים וכלה באוכלי עשב.
השמורה מוכרת באוכלוסיית האריות הנמצאים בה בכמות גדולה. בנוסף לכך, כל מין מחמשת הגדולים (באנגלית "Big Five") (אריה, פיל, תאו אפריקני, נמר וקרנף) נמצא בכמות זו או אחרת בשמורה, אף על פי שאוכלוסיית הקרנף צר-השפה נמצאת בסכנת הכחדה, עם 37 פרטים ששוחררו לטבע בשנת 2000. היפופוטמים נמצאים גם הם בקבוצות גדולות בסביבות נהר המארה ונהרות קטנים אחרים.
קיימות גם קבוצות של ברדלסים, אולם מספרם הולך ופוחת בעקבות תיירים ועוברי אורח המפריעים לחייהם ולציד שלהם וכן בגלל פגמים גנטיים הקיימים בקרב אוכלוסיית הברדלסים באזור.
כמו בסרגנטי, גם במסאי מארה בעלי החיים הנפוצים ביותר הם הגנואים, ומספרם בשמורה מוערך בכמה מיליוני פרטים. בסביבות חודש יולי, כל שנה, בעלי חיים מגושמים אלה מהגרים צפונה בחיפושם אחר מקורות מזון ומקומות מרעה, וחוזרים לדרום השמורה בסביבות חודש אוקטובר. בנדידה זו רבים מבעלי החיים מתים, כתוצאה מתשישות, טביעה בעוברם את הנהר או טריפה על ידי אריות, ברדלסים ונמרים, או אף תנינים המחכים להם בעוברם את נהר המארה בשחייה. בנוסף לכך, נמצאים במסאי מארה מיני צבאים ואנטילופות שונות, וכן עדרים גדולים של זברות, ג'ירפות ועדרי פילים. השמורה היא גם מוקד מחקר עיקרי להרגלי הצבועים הנקודים ואורחות חייהם. במסאי מארה חיות גם למעלה מ-450 מיני ציפורים ועופות שונים.
מסאי מארה היא שמורה ייחודית מאוד בגלל העובדה שחיים בה יחדיו, מזה מאות שנים, בני המסאי יחדיו עם בעלי החיים הפראיים. המסאים אינם פוחדים מבעלי חיים והם מסתובבים באזורם ללא נשק חם כלשהו. מאז ומתמיד התקיימו המסאים יחד עם החיות, וביססו את כלכלתם וכל חייהם על צייד חיות וניצולן. ממשלת קניה, שהיא למעשה האחראית הרשמית לשמורה, מתחשבת בכך, ונתנה למסאי מארה מעמד של שמורת טבע מיוחדת, כך שעל אף שצייד אסור לזרים, למסאים מותר לצוד בעלי חיים ולנצלם למחייתם, כך שאורח חייהם ישמר.
במסאי מארה ישנם מספר אכסניות ובתי מלון, וקיימות מספר אטרקציות תיירותיות, המפורסמת שמבניהן האפשרות לטוס בכדור פורח ממעל ולצפות בנדידה הגדולה של מיליוני בעלי חיים.
ראו גם

מסאי (שבט)
סרנגטי
מרתף

ערך זה עוסק בחלק מבניין. אם התכוונתם לבית ספר למשחק בירושלים, ראו .
קומת מרתף שהשתמרה מימי הביניים בעיר העתיקה של ורשה
מרתף לייצור יין
מרתף הוא קומה אחת או יותר בבניין, הממוקמת, כולה או חלקה, מתחת לקומת הכניסה שלו. שימושיה של קומת המרתף מגוונים ועשויים לכלול מערכות בניין גדולות כדוגמת: דוד חימום, מחמם מים מיידי, לוח חשמל ראשי, מערכת מיזוג אוויר מרכזית ועוד. בנוסף יכולה לשמש לחניית כלי רכב, מחסן, מקלט בשעת הצורך, חדר כושר, ייצור יין ועוד. בערים בהן יוקר המחיה גבוה משמשים מרתפים לעיתים קרובות כמגורים בסטנדרט גבוה או דירות סטודיו.
איטום המרתף

בשל מיקום המרתף, כולו או חלקו, מתחת לפני הקרקע, יש לבצע עבודות איטום והרחקת מים בשעת בנייתו.
הרחקת המים נעשית באמצעות הנחת צינור שרשורי מחורר מסביב לרצפת המרתף, המנקז את המים אל שוחת הביוב מחוץ למגרש. שכבות חצץ ויריעת בד גיאוטכני המונחים מעל לצינור מונעים סחיפת קרקע אל הצינור במהלך הניקוז.
סוגים

קיימים מספר סוגי מרתפים:
Daylight basement - מרתף שלפחות חזית אחת שלו מעל הקרקע (בשל הפרשי גבהים של הקרקע הטבעית) והוא בעל דלת כניסה משלו.
Look-out basement - מרתף בו חלקם העליון של הקירות שלו נמשכים מעל הקרקע ומשולבים בהם חלונות, המכניסים אור טבעי ואוויר אליו.
Walk-up basement - מרתף בעל דלת כניסה משלו אך, בשונה ממרתף אור יום, הגישה אליו נעשית דרך גרם מדרגות חיצוני היורד אליו.
Finished Fully Underground Cellar - לפי מילון אוקספורד סוג זה של מרתף משמש אך ורק לייצור יין או אחסון פחם.
Underground crawl space - גובהו לא מאפשר לאדם לעמוד בתוכו (בדרך כלל בגובה של עד 1 מטר) ותכליתו לאפשר גישה נוחה יחסית לצנרות מתחת לבניין לשם תחזוקה.
משה שיינמן

משה שיינמן (נולד ב-1943) הוא עיתונאי ספורט ישראלי ויושב ראש תא כתבי הספורט באגודת העיתונאים בתל אביב בעל פרס מפעל חיים בספורט (2011).
ביוגרפיה

שיינמן נולד בתל אביב.
בגיל 21 החל בעבודתו ב"ידיעות אחרונות" לסקר את מכבי תל אביב בכדורגל. במקביל סיקר את פעילות ההתאחדות לכדורגל בישראל, את מרכזי הספורט השונים ואת קבוצות הכדורגל האחרות בת"א (הפועל, שמשון ובית"ר).
בנובמבר 2006 מונה לסגן עורך מדור הספורט בידיעות אחרונות.
עם הזמן ערך כתבות ספורט בכדורגל ובכדורסל מהארץ מאסיה ומאירופה וכתבות מיוחדות, כמו על אסון המכביה והריאיון הבלעדי עם אולסי פרי בכלאו בארצות הברית.
במרץ 2017 העיד בחקירת תיק 2000, כמי שמקורב להנהלת העיתון ולממלאי תפקיד בכירים בעיתון.
הוא יו"ר תא כתבי הספורט באגודת העיתונאים בתל אביב.
מבחר פרסים והוקרה

שיינמן נחשב כתב ספורט מוביל וזכה להערכה רבה לאורך השנים, מתוכם:
2011 פרס למפעל חיים בספורט מטעם התאחדות הספורט לוותיקים. יחד איתו קיבל את הפרס גם העיתונאי דני דבורין
נובמבר 2011 אות הוקרה על פועלו מארגון העיתונאים (אילת)
אות הוקרה מאופ"א במהלך טקס שנערך במונקו.
אוקטובר 2022 הוקרה מאת מכבי תל אביב בפתיחת המחזור ה-11 בליגת העל במשחקה מול סקציה נס ציונה. שיינמן קבל חולצה ממוסגרת עם הספרה 56, כמספר השנים אותן סיקר את הקבוצה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  כבוד: עיתונאי "ידיעות אחרונות" ו-ynet, משה שיינמן, זכה להוקרה ממכבי ת"א, באתר ynet, 5 בנובמבר 2022
↑  רתם קלינה, שיינמן - סגן עורך הספורט ב"ידיעות", באתר nrg‏, 12 בנובמבר 2006
↑  הגשר שיצר את הקרע · משה שיינמן, באתר yediots-on-this-day.webflow.io
↑  פרשת ביבי-נוני: עיתונאי ותיק בידיעות מסר עדות, באתר בחדרי חרדים
↑  דני דבורין יקבל פרס למפעל חיים בספורט, באתר Telesport (באנגלית)
↑  אלכסנדר כץ, ההחלטה התהפכה: טקס פרסי הרדיו של כנס אילת יתקיים, באתר אייס, 12 בנובמבר 2019
משבר אוקה

אינדיאנים משבט סטון לייק (Seton Lake) חוסמים פס רכבת כהזדהות בילידים באוקה
משבר אוקה (באנגלית: Oka Crisis, בצרפתית: Crise d'Oka), היה סכסוך על שטח בין הילידים המוהיקנים (אנ') לבין העיירה אוקה שבקוויבק, קנדה. הסכסוך עסק בתוכנית לבנות מגרש גולף על שטח הידוע בשם "The Pines" ("האורנים") שבו נמצא בית קברות ילידי. הסכסוך התחיל ב-11 ביולי 1990 ונמשך 78 ימים עד ל-26 בספטמבר של אותה השנה. במהלך המשבר נהרג שוטר קנדי. המשבר הסתיים בפירוק המחסומים שהקימו הילידים ובכך שהממשלה הפדרלית הקנדית רכשה את הזכויות בשטח המריבה ובכך נמנעה תוכנית הבנייה של העירייה.
משה יוסף (קצין)

| --- | --- |
משה יוסף כמפקד בה"ד 3
משה יוסף כמפקד בה"ד 3
 לידה:  15 בפברואר 1932 (בן 92) ח' באדר א' ה'תרצ"ב רומניה גאלאץ, רומניה
 תאריך עלייה:  1947
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מוישה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1950–1980 (כ־30 שנה)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 17  מפקד גדוד 12  מפקד חטיבת הבקעה  מפקד בה"ד 3  ראש מטה פיקוד המרכז
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
משה יוסף (נולד ב-15 בפברואר 1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כראש מטה פיקוד המרכז, מפקד בית הספר לחי"ר ומפקד חטיבת הבקעה.
ביוגרפיה

יוסף נולד בעיר גאלאץ שברומניה ועלה לארץ ישראל ב-1947 במסגרת עליית הנוער. ב-1950 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני, לחם בקרב תל מוטילה. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגה בגדוד 51 של חטיבת גולני בקרבות כיבוש רפיח. לאחר המלחמה פיקד על פלוגות בגדוד 50 ובגדוד 51, הדריך בקורס קצינים, שימש סגן מפקד גדוד 960 של הנח"ל, קצין אג"ם במפקדת קצין צנחנים ראשי וקצין המבצעים של חטיבת גולני.
במאי 1967, בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים, מונה למפקד גדוד חדש בחטיבת גולני, גדוד 17 "אריות הגולן". הגדוד שהוקם התבסס על כוחות מקורס מ"כים של גולני ונח"ל. הגדוד שובץ תחת פיקוד אוגדה 36 והשתתף בקרב כיבוש שכם. במהלך הקרב נפצע יוסף בידו. בהמשך המלחמה לחם הגדוד בפיקודו במסגרת חטיבה 3 והשתתף בקרבות כיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 12, שספג אבדות כבידות במהלך קרב תל פאחר. ב-1968 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. ב-1969 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז והשתתף במלחמת ההתשה בבקעת הירדן. ב-1972 מונה למפקד חטיבת הבקעה בדרגת אלוף-משנה.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה בתקופת לימודים, הוא נקרא על ידי מפקד פיקוד המרכז, יונה אפרת, להקים כוח צבאי ("כוח משה") עליו הוטלה המשימה להיערך לפתיחת חזית מכיוון ירדן. הכוח כלל את גדוד 268 מחטיבה 670. לאחר המלחמה מונה למפקד בית הספר לחי"ר. ב-1978 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. השתחרר משירות הקבע ב-1980.
לאחר שחרורו שימש נציג קרן היסוד בברזיל והקים את חברת האבטחה און גארד.
משבר אתיופיה

משבר אתיופיה היה משבר דיפלומטי שאירע לפני מלחמת העולם השנייה, במסגרת הסכסוך בין איטליה לבין אתיופיה (שהייתה ידועה אז באירופה בשם "אביסיניה"). המשבר חשף את חולשתו של חבר הלאומים ועודד את איטליה לכרות ברית עם גרמניה.
מבצר וואלוואל (אנ')
איטליה ואתיופיה היו שתיהן חברות בחבר הלאומים, שהיו לו חוקים נגד תוקפנות. לאחר העימות בוואלוואל שאירע בין המדינות ב-1934, פנתה אתיופיה לחבר הלאומים לתיווך, אך תגובת הארגון לא הייתה אפקטיבית.
למעשה, אומות רבות עבדו בנפרד מחבר הלאומים כדי לשמור את איטליה כבעלת בריתם. מעט לאחר פניית האתיופים לתיווך, נפגש שר החוץ הצרפתי, פייר לאוואל, עם ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני, ברומא והם חתמו על ההסכם הצרפתי-איטלקי בינואר 1935. ההסכם נתן לאיטליה חלקים מסומלילנד הצרפתית (כיום ג'יבוטי), הגדיר מחדש את מעמדם של האיטלקים בתוניסיה (שהייתה אז בשלטון צרפת), ובעיקר נתן לאיטלקים יד חופשית בעימות עם אתיופיה. בתמורה לכך, קיוו הצרפתים לתמיכה איטלקית נגד התוקפנות של גרמניה הנאצית.
לא הייתה התנגדות בינלאומית רבה למוסוליני כאשר שלח מספרים גדולים של חיילים לשתי קולוניות של איטליה, אריתריאה (שגבלה באתיופיה מצפון) ולסומלילנד האיטלקית (שגבלה באתיופיה מדרום-מזרח).
בריטניה אמנם ניסתה להרגיע את המתיחות בנקודה מסוימת, ולשם כך שלחה את אנתוני אידן כדי לתווך ולהשיג שלום. מאמציו נכשלו, כיוון שמוסוליני היה נחוש לכבוש את אתיופיה. לאחר מכן הכריזה בריטניה אמברגו נשק על איטליה ואתיופיה כאחד. רבים מאמינים שהטילה את האמברגו גם על אתיופיה כיוון שאיטליה הייתה מחשיבה סיוע לאתיופיה כמעשה בלתי ידידותי. בריטניה אף פינתה את אוניות המלחמה שלה מהים התיכון, ובכך הקלה על איטליה לפעול ללא הפרעה.
זמן קצר לאחר שחבר הלאומים ניקה את שני הצדדים מאשמה בעימות בוואלוואל, תקפה איטליה את אתיופיה ובכך החלה את המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. חבר הלאומים הגיב בגינוי התקיפה ובהטלת עיצומים כלכליים על איטליה. עם זאת, העיצומים לא כללו חומרים חיוניים כגון נפט, ולא בוצעו על ידי כל המדינות החברות בחבר הלאומים. בריטניה וצרפת לא נקטו בצעדים משמעותיים נגד איטליה (למשל, לא חסמו את תעלת סואץ לתנועת אוניות איטלקיות).
אפילו פשעי מלחמה שביצעה איטליה, כגון שימוש בנשק כימי וטבח של אזרחים, לא שינו בהרבה את עמדתו הפסיבית של חבר הלאומים בנוגע למלחמה.
בדצמבר 1935 גיבשו סמואל הור, שר החוץ הבריטי, ופייר לאוואל, ראש ממשלת צרפת, הסכם סודי, הסכם הור-לאוואל, שלפיו תסתיים המלחמה אך איטליה תוכל לשלוט בחלקים גדולים באתיופיה. מוסוליני הסכים לתוכנית, אך כאשר היא דלפה לתקשורת התעוררה בבריטניה ובצרפת מחאה ציבורית. הור ולאוואל הואשמו בבגידה באתיופים, ושניהם התפטרו. התוכנית בוטלה, אך התפשטה התחושה שבריטניה וצרפת לא מתייחסות ברצינות לעקרונות חבר הלאומים. לאחר ביטול התוכנית המשיכה המלחמה, ומוסוליני פנה לאדולף היטלר לתמיכה.
מעט לאחר שאיטליה כבשה את בירת אתיופיה, אדיס אבבה, ומיזגה את אתיופיה עם שאר הקולוניות שלה (תוך הכרזה על כינון מזרח אפריקה האיטלקית), בוטלו כל העיצומים של חבר הלאומים.
משה שכטר

משה שכטר (4 בפברואר 1934 – 22 בינואר 2015) היה בין השנים 1996–2003 ראש המועצה המקומית הראשון של מודיעין, ראש העירייה הראשון שלה, וראש העירייה הראשון של העיר המאוחדת מודיעין-מכבים-רעות.
ביוגרפיה

נולד בעיר צ'רנוביץ' בבוקובינה שהייתה אז תחת שליטת רומניה (כיום בשטח אוקראינה). בשנת 1941 כשהוא בן 7 בלבד הגרמנים הוליכו אותו ואת משפחתו במצעד המוות מצרנוביץ למחנות העבודה ליהודים בטרנסניסטריה. הוא שרד את השואה. ביולי 1950 בהיותו בגיל 16 עלה עם משפחתו, הוריו נפתלי וחנה שכטר ואחותו ציפורה לישראל. המשפחה התיישבה בגבעתיים שם התגוררה כבר אחותה של אימו. שכטר סיים לימודים בבית הספר מקס פיין. בין השנים 1953–1955 הוא שירת בצה"ל בחיל השריון. בשנת 1957 הוא נישא לשושנה פרסלר. בשנים 1961–1962 למד לימודים אקדמיים בתל אביב ובבית ברל.
פעילות ציבורית

שכטר עבד במפעל מתכת והיה חבר בוועד העובדים במפעל. מונה לאחר מכן למזכיר ההסתדרות בגבעתיים. ב-1978 מונה לסגן ראש עיריית גבעתיים. בשנת 1993 לאחר פרישת ראש עיריית גבעתיים יצחק ירון, ביקש שכטר להתמודד על התפקיד מטעם המפלגה. אך במקומו נבחר להתמודד אפי שטנצלר, מה שהוביל לפרישתו ממועצת העיר.
בדצמבר 1993 הונחה אבן הפינה להקמת העיר מודיעין. ביולי 1996 החל תהליך האכלוס של המקום. עם אירוע זה נבחר משה שכטר לתפקיד ראש המועצה המקומית, כראש המועצה הממונה. בנובמבר של שנת 1998 נערכו הבחירות הראשונות בעיר, בהן נבחר משה שכטר לכהן בשנית כראש המועצה המקומית.
בדצמבר 2001 הוכרזה המועצה המקומית מודיעין כעיר, בתקופת כהונתו של שכטר. בשנת 2003 נעשה איחוד רשויות בין עיריית מודיעין לבין מועצת מכבים-רעות אל רשות אחת, מודיעין-מכבים-רעות, ובאותה שנה נערכו בשנית בחירות בעיר. שכטר התמודד בבחירות, אך נחל הפסד צורב כאשר רשימתו לא עברה את אחוז החסימה. הזוכה בבחירות היה משה ספקטור, שהחל לכהן כראש העיר בסוף שנת 2003.
עיריית גבעתיים קראה כיכר (מעגל תנועה) על שמו בצומת הרחובות גולומב והכנסת ולידה שלט הנצחה לזכרו.
עיריית מודיעין מכבים רעות קראה על שמו את הספרייה הציבורית המרכזית ברחוב עמק דותן 49.
נפטר ב-22 בינואר 2015, כשבועיים לפני שמלאו לו 81 שנים. הותיר אחריו אישה שושנה, אחות במקצועה, שלושה ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין במודיעין.
שלט הנצחה בכיכר ע"ש משה שכטר בגבעתיים
הספרייה הציבורית ע"ש משה שכטר ראש העיר הראשון של מודיעין
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
1 2 3  חנן עזרן, אדם ועיר בלבו, שניה, ישראל: קוו ואדיס, 2008
↑   מפגש אישי - שבתי בנדט משוחח עם משה שכטר, באתר "מודיעין TV"
↑  עיריית מודיעין מכבים רעות, באתר modiin.muni.il
| ראשי עיריית מודיעין-מכבים-רעות  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  משה שכטר (מועצה מקומית מודיעין)  |  משה ספקטור (מועצה מקומית מכבים-רעות)  |  משה שכטר  |  משה ספקטור  |  חיים ביבס  |  |  |  |  |  |
|  1996–2003  |  1990–2003  |  2001–2003  |  2003–2008  |  2008-מכהן  |  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305853205171  ISNI: 0000 0000 6886 2329  VIAF: 97371393   WorldCat (עם VIAF): 97371393 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה אלפרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1943 (בן 81 בערך) אפיקים, פלשתינה (א"י) 
 סוגה מועדפת:  סרט טבע 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
משה אלפרט (נולד ב-1943) הוא צלם ובמאי סרטי טבע ישראלי. הוא ביים את הסרטים "ארץ בראשית", סרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא שהוצג בבתי הקולנוע, את הסרט "יללת הזאבים" ואת "כנרת – ים של חיים".
ביוגרפיה

אלפרט נולד בקיבוץ אפיקים, ומנעוריו שימש בקיבוץ כמתעד בווידאו של אירועי חברה ותרבות. את דרכו המקצועית בצילום החל לאחר הצבא כצלם חדשות ברשות השידור והיה גם צלם בעבור יומני כרמל. משנת 1968 עד 1983 תיעד במצלמתו אירועים ביטחוניים ואזרחיים רבים, בעיקר בצפון הארץ, בהם מלחמת שלום הגליל, שבה שימש ככתב צלם.
לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 החל לעבוד כצלם בעבור רשת החדשות האמריקנית CBS News, והחזיק בתפקיד עד לשנת 2000. במסגרת תפקידו תיעד אירועים ברחבי העולם, בהם המהפכה בצ'כיה, מלחמת המפרץ הראשונה (בעיראק) ומלחמת האזרחים ופלישת בנות הברית לסומליה.
בשנת 1983 פרש מרשות השידור והקים את "אפיקים הפקות", חברה להפקת סרטי טבע. הוא ביים וצילם קרוב ל-30 סרטי טבע אשר הוקרנו ברחבי העולם.
חיים אישיים

הוא נשוי לנילי ואב לארבעה, מתגורר בקיבוץ אפיקים.
פילמוגרפיה

ארץ בראשית
יללת הזאבים
כנרת – ים של חיים
מריון ברטולי

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1984 (בת 39) לה פאיי אן וליי, אוברן, צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 מקום מגורים:  שווייץ ז'נבה, שווייץ
 מספר צאצאים:  1 
 גובה:  1.70
 יד חובטת:  ימין, חבטת פורהנד בשתי ידיים
 פעילות כמקצוענית:  2000 – 14 באוגוסט 2013 (כ־13 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  11,055,114 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  490–299 
 דירוג שיא:  7
 זכיות בטורנירים:  14 (8 WTA ו-6 ITF)
 זוגות
 מאזן קריירה:  117–82 
 דירוג שיא:  15 (5 ביולי 2004)
 זכיות בטורנירים:  4 (3 WTA ו-1 ITF)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  רבע גמר (2009)
 אליפות צרפת הפתוחה:  חצי גמר (2011)
 וימבלדון:  זכייה (2013)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב רביעי (2007, 2008)
 
מריון ברטולי (בצרפתית: Marion Bartoli; נולדה ב-2 באוקטובר 1984) היא טניסאית עבר מצרפת. דורגה בשיאה, במקום השביעי בעולם בדירוג ה-WTA.
ב-6 ביולי 2013, זכתה ברטולי בהישג השיא שלה, זכייה באליפות וימבלדון לנשים, הטורניר היוקרתי ביותר מבין טורנירי הגראנד סלאם. שישה שבועות לאחר מכן, פרשה מטניס מקצועני.
נוסף על כך, זכתה ברטולי בעוד 7 תארים ליחידות ו-3 תארים בזוגות נשים במסגרת סבב ה-WTA.
ברטולי ידועה בסגנון המשחק הייחודי שלה. גם בעת חבטת הפורהנד-חבטת כף היד וגם בעת חבטת הבקהנד- חבטת גב היד, היא מחזיקה את המחבט בשתי ידיים, דבר שכמעט לא נראה כיום. גם חבטת ההגשה שלה לא רגילה וכוללת תנועות מוזרות.
ביוגרפיה

ברטולי נולדה בלה פאיי אן וליי, אוברן שבצרפת ונכנסה לתחום הטניס בזכות אביה, ולטר, בגיל 6. בשנת 2001 זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לנוער ובתחרויות נוער חשובות נוספות.
ביוגרפיה > 2006

בשנת 2006 זכתה ברטולי בתואר הראשון שלה באוקלנד, ניו זילנד לאחר ניצחון בגמר על ורה זבונרבה מרוסיה 2-6, 2-6. באוקטובר 2006 היא זכתה בתואר היחידות השני שלה, אליפות יפן הפתוחה לאחר ניצחון בגמר 6-2, 2-6, 2-6 על איקו נאקמורה מיפן, כתוצאה מכך נכנסה לדירוג ה-20 הטובות בעולם. בטורניר האחרון שלה ב-2006, בקוויבק סיטי שבקנדה, זכתה לאחר "דאבל בייגל" 0-6, 0-6 בגמר על אולגה פוצ'קובה ועלתה למקום 17 בעולם, דירוג השיא שלה דאז. כמו כן, היא זכתה בשלושה תוארי זוגות עם שלוש שותפות שונות: אמילי לואה, אנה-לנה גרונפלד ושחר פאר.
ביוגרפיה > 2007 > גמר וימבלדון

בשנת 2007 הגיעה ברטולי לראשונה בקריירה שלה, לשלב הגמר בטורניר גראנד סלאם, בטורניר הנשים באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון בשלב חצי הגמר על ז'וסטין הנין מבלגיה. בגמר היא הפסידה לוונוס ויליאמס מארצות הברית והעפילה לדירוג השיא שלה מקום 11 בעולם.
ביוגרפיה > 2009

בשנת 2009 זכתה ברטולי בשני טורנירים, הראשון בטורניר שנערך במרץ במונטריי, שבמקסיקו, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נה לי מסין, 3-6, 4-6 והשני באוגוסט בטורניר שנערך סטנפורד, שבארצות הברית לאחר ניצחון על ונוס ויליאמס מארצות הברית 6–2, 5–7, 6–4.
ביוגרפיה > 2011

במרץ 2011 העפילה ברטולי לגמר טורניר אינדיאן וולס, ונוצחה בגמר בידי קרולין ווזניאקי מדנמרק (1 בעולם). במאי היא העפילה לשלב הגמר בטורניר שטרסבורג והפסידה לאנדריאה פטקוביץ' מגרמניה (15 בעולם), לאחר שפרשה במערכה השנייה עקב פציעה.
ביוגרפיה > 2011 > חצי גמר רולאן גארוס

באליפות צרפת הפתוחה אותה שנה הגיעה ברטולי לשלב חצי הגמר, שבו הפסידה לאלופה היוצאת פרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה (5 בעולם) בשתי מערכות. ביוני היא זכתה בטורניר איסטבורן, לאחר שגברה בגמר על פטרה קביטובה מצ'כיה (8 בעולם) בשלוש מערכות. היה זה התואר השישי שלה בקריירה והראשון על מגרשי דשא.
בטורניר וימבלדון אותה שנה ניצחה ברטולי בשלב שמינית הגמר את סרינה ויליאמס מארצות הברית בשתי מערכות 3-6, 6-7 אך הפסידה בשלב רבע הגמר לסבינה ליזיקי מגרמניה (62 בעולם) בשלוש מערכות 4–6, 7–6, 6-1.
באוקטובר באותה שנה זכתה ברטולי בתואר השביעי שלה באוסקה שביפן לאחר שניצחה את אלופת ארצות הברית סמנתה סטוסור מאוסטרליה 1-6 3-6.
ביוגרפיה > 2012

את שנת 2012 פתחה ברטולי בדירוג השיא שלה, מקום שביעי בעולם.
ביוגרפיה > 2013 > אלופת וימבלדון

ב-6 ביולי 2013 זכתה ברטולי בהישג השיא שלה לאחר שזכתה באליפות וימבלדון, לאחר שגברה במשחק הגמר על סבין ליזיקי מגרמניה בתוצאה 1-6 4-6.
ב-14 באוגוסט 2013 הודיעה ברטולי במפתיע על פרישה מטניס תחרותי.
כיום, מתגוררת ברטולי בז'נבה שבשווייץ.
זכיות בתחרויות מסבב ה-WTA > יחידות (8)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר | תאריך | תחרות | מגרש | יריבה בגמר | תוצאה |
| 1 | 7 בינואר 2006 | אוקלנד, ניו זילנד | קשה | ורה זבונרבה, (רוסיה) | 2-6, 2-6 |
| 2 | 8 באוקטובר 2006 | אליפות יפן הפתוחה בטניס, טוקיו | קשה | איקו נאקמורה, (יפן) | 6-2, 2-6, 2-6 |
| 3 | 5 בנובמבר 2006 | בל צ'אלנג', קוויבק סיטי, קנדה | קשה | אולגה פוצ'קובה, (רוסיה) | 0-6, 0-6 |
| 4 | 2 במרץ 2009 | מונטריי, מקסיקו | קשה | נה לי, (הרפובליקה העממית של סין) | 3-6, 4-6 |
| 5 | 2 באוגוסט 2009 | סטנפורד, ארצות הברית | קשה | ונוס ויליאמס, (ארצות הברית) | 6–2, 5–7, 6–4 |
| 6 | 18 ביוני 2011 | איסטבורן, אנגליה | דשא | פטרה קביטובה, (צ'כיה) | 6–1, 4–6, 7–5 |
| 7 | 16 באוקטובר 2011 | אוסקה, יפן | קשה | סמנתה סטוסור, (אוסטרליה) | 6–3, 6–1 |
| 8 | 6 ביולי 2013 | אליפות וימבלדון, בריטניה | דשא | סבין ליזיקי, (גרמניה) | 1-6, 4-6 |
זכיות בתחרויות מסבב ה-WTA > זוגות (3)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מספר | שנה | תחרות | שותפה |
| 1 | 2004 | קזבלנקה | אמילי לואה, (צרפת) |
| 2 | 2005 | פאטאיה | אנה-לנה גרונפלד, (גרמניה) |
| 3 | 2006 | פראג | שחר פאר, (ישראל) |
הערות שוליים

↑  מריון ברטולי הדהימה: "החלטתי לפרוש מטניס", באתר ynet, 15 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810589254905606  SUDOC: 236647652  VIAF: 1681151778205918130005   WorldCat (עם VIAF): 1681151778205918130005