stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ו אלכסנדר
קריירה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
עם חזרתו של אלכסנדר לארצות הברית בגיל 17 הצטרף לקבוצת כדורסל בבית הספר בו למד, לינגנור במרילנד. בשנה זו שיחק אלכסנדר מספר מועט של דקות ושימש בעיקר כשחקן חיזוק מהספסל. בגיל 18 ממוצעיו עמדו על כ-14.8 נקודות, 7 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. בשנים 2005 עד 2008 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וירג'יניה המערבית.
ב-9 באפריל 2008 נרשם אלכסנדר לדראפט ה-NBA. הוא נבחר בבחירה השמינית שבסיבוב הראשון על ידי מילווקי באקס שהתרשמו ממנו בליגת הקיץ.
ב-25 בדצמבר 2014 חתם במכבי תל אביב ושיחק עימה ביורוליג ובליגת ווינר סל הישראלית.
בסיום העונה לא חודש החוזה והוא עבר לשחק בדינמו סאסארי מהליגה האיטלקית, ושיחק בשורותיה גם ביורוליג.
ב-12 ביולי 2016 חזר למכבי תל אביב לקדנציה שנייה, בעונה בה הודחה הקבוצה בשלב הראשון של היורוליג.
ב-22 ביולי 2017 חתם אלכסנדר בהפועל חולון איתה סיים במקום השני בתום הפיינל פור, וב-15 בפברואר 2018 זכה עמה בגביע המדינה.
ב-24 באוגוסט 2018 חתם אלכסנדר בבשיקטש מליגת העל הטורקית בכדורסל, איתה שיחק גם במסגרת ליגת האלופות של פיב"א.
ב-26 באוקטובר 2022 חזר לישראל וחתם בשורות אינטר עליה ת״א מליגה א׳
הערות שוליים

↑  הפועל חולון: ג'ו אלכסנדר חתם רשמית, באתר וואלה, 22 ביולי 2017
↑  רשמית: ג'ו אלכסנדר הצטרף לבשיקטאש, באתר ONE‏, 24 באוגוסט 2018
↑  איתי קאשי, ‏ג'ו אלכסנדר מצטרף לאינטר עלייה תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 26 באוקטובר 2022
קורפוס הרמטיקום

קוֹרפּוּס הֶרמֶטיקוּם (Corpus Hermeticum) הם ספרי חכמה מצריים-יווניים מן המאות השנייה והשלישית שמוצגים, לרוב, כדיאלוגים בהם מורה המזוהה בדרך כלל עם הרמס טריסמגיסטוס מאיר את דרכו של תלמיד. הכתבים דנים באופי של האלוהי, השכל, הטבע והקוסמוס. חלקם מוסיפים גם אלכימיה, אסטרולוגיה ונושאים קרובים.
היקף

המונח מתייחס במיוחד לקורפוס הרמטיקום שתורגם ללטינית על ידי מרסיליו פִיצ'ינוֹ (Ficino) בארבעה עשר ספרים שמתוכם הודפסו שמונה מהדורות לפני 1500 ועוד 22 מהדורות נדפסו עד 1641. נאמר שאוסף זה, הכולל את פוימנדרס וכמה הרצאות של הרמס לתלמיד, מקורו באסכולה של אמוניוס סאקאס (Ammonius Saccas) והיה בהשגחתו של מיכאל פסלוס. הוא נשמר בכתבי יד מן המאה ה-14. שלושת הספרים האחרונים במהדורות המודרניות תורגמו באופן עצמאי מכתב יד אחר על ידי בן זמנו של פיצ'ינו, לודוביקו לצרֶלי (Ludovico Lazzarelli;‏ 1447–1500), והודפסו לראשונה ב-1507. חלקים מההרמטיקה נמצאו בספרייה הגנוסטית בנגע חמאדי. גם לחיבורים אחרים בסורית, ערבית, ארמנית, קופטית ושפות אחרות ניתן לקרוא הרמטיים.
חיבור מפורסם אחר הוא "לוח הברקת", שמלמד את התורה ש"כמו שלמעלה, כך למטה".
כל החיבורים האלה הם שרידים של ספרות רחבה יותר. חלק מן התנועות הרוחניות האינטלקטואליות הסינקרטיות של התקופה – תנועה רוחנית שכללה גם הפילוסופיה הנאופלאטונית, דתות המסתורין היווניות-רומיות וספרות אורפאית ופיתגוראית וכן צורות גנוסטיות של הדתות האברהמיות. יש הבדלים משמעותיים בין ההרמטיקה ותנועות אלה. ההרמטיקה לא כוללת התייחסויות מפורשות לטקסטים מקראיים ואין לה, כמעט, עניין במיתולוגיה יוונית או בפרטי הפרטים של נאופלאטוניזם. עם זאת, רוב האסכולות האלה מייחסות את בריאת העולם לדמיאורג ולא לישות העליונה ובקבלה של גלגול נשמות. החיבורים היו מאוד פופולריים במאה החמישית, עד כדי כך שאוגוסטינוס כתב נגדם בספרו עיר האלוהים.
אופי ועתיקות

הטקסטים המצריים-יווניים, הקיימים עדיין, מדגישים את אחדותו וטובו של אלוהים ומעודדים טיהור של הנשמה. העיסוק שלהם היה בטבע והמטרה הייתה לידה מחדש רוחנית דרך הארה של השכל:
"כשראיתי בתוכי חזון רוחני שבא מרחמיו של אלוהים יצאתי מעצמי החוצה לתוך גוף לא גשמי ועכשיו אני לא מה שהייתי קודם לכן. נולדתי בשכלי".
בעוד שקשה לתארך במדויק את הטקסטים של הקורפוס הרי סביר שהם נערכו בין המאה הראשונה למאה השלישית לספירה. בתקופת הרנסאנס חשבו שטקסטים אלה הם מצריים עתיקים ואפילו היום יש הסבורים שהם ממצרים הפרעונית. משום שאפלטון בחיבורו טימאוס דן בעתיקותם הרבה של הכתבים המצריים, מהם טוען הפילוסוף שהוא שואב את רעיונותיו. היו מלומדים שסברו שטקסטים אלה היו המקור לרעיונות היווניים, אבל חוקר הקלסיקה איזק קזובון (1559–1614) טען, בהצלחה, שחלק מן הטקסטים האלה, במיוחד אלה שעסקו בפילוסופיה, יש בהם אוצר מילים חדש מדי. רבים מן הטקסטים היווניים האבודים ורבים מן הטקסטים שנשמרו בלטינית מכילים דיונים על אלכימיה כשהם עטופים במטאפורות פילוסופיות. טקסט אחד – אסקלפיוס – שאבד ביוונית אבל נשמר, בחלקו, בלטינית, מכיל נבואה עקובה מדם על סופו של השלטון הרומאי במצרים ותחיית הפגניות המצרית. יהיה זה הוגן לקבוע שהקורפוס הרמטיקום הוא אקלקטי מבחינה אינטלקטואלית.
מחקרים עדכניים יותר, עם כך שהם מאשרים את התיארוך לתקופה מאוחרת ותוססת מבחינה רוחנית במצרים תחת השלטון הרומאי, הרי שהם מציעים יותר המשכיות לתרבות של מצרים הפרעונית ממה שסברו קודם. יש מקבילות רבות לנבואות מצריות ולהמנונים לאלים אבל את ההשוואות הקרובות ביותר ניתן למצוא בספרות החכמה המצרית שמובעת, בדרך כלל, במילות עצה מ"אב" ל"בן". פפירוסים דמוטיים מכילים חלקים משמעותיים של שיחות בעלות אופי הרמטי בין תחות ותלמיד. האגיפטולוג פלינדרס פיטרי קובע שיש כמה טקסטים בקורפוס ההרמטי שניתן לתארך אותם למאה ה-6 לפנה"ס לתקופה הפרסית. ניתן לבאר קווי דמיון מסוימים בין טקסטים דמוטיים ופילוסופיה אפלטונית בכך שאפלטון ותלמידיו שאבו ממקורות מצריים.
היסטוריה מאוחרת

טקסטים הרמטיים רבים אבדו לתרבות המערב בימי הביניים אבל התגלו מחדש בעותקים שנעשו בביזנטיון ונעשו פופולריים באיטליה בתקופת הרנסאנס. הדחף להתחדשות זאת התחיל באמצע המאה ה-15 כאשר לאונרדו דה קנדיה פיסטויה, נזיר ביזנטי, הביא ב- 160 את כתב היד של הקורפוס הרמטיקום שהכיל 14 ספרים לחצרו של קוזימו דה מדיצ'י, שליטה של פירנצה שביקש, אחרי כן, ממרסיליו פיצ'ינו, שהיה חבר בחצר מדיצ'י, שיתרגם אותם ללטינית. הוא פרסם 13 ספרים ב- 1471 בשם De potestate et sapientia Dei (על כוחו ועוצמתו של אלוהים). לקורפוס הרמטיקום הייתה השפעה גדולה מאוד על התפתחות המחשבה והתרבות ברנסאנס. הייתה לה השפעה על האלכימיה וכן על פילוסופים כמו ג'ורדנו ברונו ופיקו דלה מירנדולה, תלמידו של פיצ'ינו. השפעה זו נמשכה עד המאה ה-17.
ב-1908, נכתב גם הספר - הקיבליון, על ידי שלושה מתלמדים שהובאו בסוד, שמפרט את הבסיס לידע ההרמטי.
למרות שהעותקים המפורסמים ביותר מן הספרות ההרמטית היו תוצרים של דוברי יוונית תחת שלטון רומאי הרי שהמשיכו לכתוב ספרות זו גם אחרי נפילת האימפריה והמשיכו ליצור אותה בקופטית, סורית, ערבית, ארמנית ויוונית ביזנטית. הדוגמה המפורסמת ביותר של כתבים הרמטיים אלה היא "לוח הברקת", שמקורו, כנראה, בסורית. רק מעט מאוד מספרות עשירה זו נגיש למי שאינו מומחה. הספרות הגנוסטית בנגע חמאדי שהתגלתה ב- 1945 כוללת טקסט הרמטי לא ידוע שנקרא על השמינייה והתשיעייה (The Ogdoad and the Ennead), תיאור של טקס קבלה הרמטי לגנוסיס שהוביל תובנות חדשות על טבעו של ההרמטיציזם באופן כללי. מי שתרם לכך במיוחד הוא ז'אן פייר מָאֶה (Jean-Pierre Mahé).
לקריאה נוספת

Copenhaver, Brian P. (Editor). Hermetica: The Greek Corpus Hermeticum and the Latin Asclepius in a New English Translation, with Notes and Introduction (Cambridge) 1992. ISBN 0-521-42543-3The standard English translation, based on the Budé edition of the Corpus (1946–54).
(Everard, John). The Divine Pymander of Hermes Mercurius Trismegistus (English), Translated by John Everard, Printed in London, 1650
Fowden, Garth, The Egyptian Hermes : a historical approach to the late pagan mind (Cambridge/New York : Cambridge University Press), 1986.
Mead, G.R.S. (Translator) Thrice Great Hermes: Studies in Hellenistic Theosophy and Gnosis, Volume II (London: Theosophical Publishing Society), 1906.
הערות שוליים

↑  אחד מכתבי היד ההרמטיים העתיקים ביותר Papyrus Vindobonensis Graeca 29456 מתוארך לסוף המאה השנייה
.
↑  Noted by George Sarton, review of Walter Scott's Hermetica, Isis 8.2 (May 1926:343-346) p. 345
1 2  Anon, Hermetica - a new translation, Pembridge Design Studio Press, 1982
↑  Broek, Roelof Van Den. "Gnosticism and Hermitism in Antiquity: Two Roads to Salvation." In Broek, Roelof Van Den, and Wouter J. Hanegraaff. 1998. Gnosis and Hermeticism From Antiquity to Modern Times. Albany: State University of New York Press.
↑  vii.23–26
↑  Corpus Hermeticum XIII.3.
↑  Secretum secretorum - An Overview of Magic in the Greco-Roman World
↑  Fowden, Garth, The Egyptian Hermes : a historical approach to the late pagan mind (Cambridge/New York : Cambridge University Press), 1986
↑  Jean-Pierre Mahé, "Preliminary Remarks on the Demotic "Book of Thoth" and the Greek Hermetica" Vigiliae Christianae '50.4 (1996:353-363) p.358f.
↑  See R. Jasnow and Karl-Th. Zausich, "A Book of Thoth?" (paper given at the 7th International Congress of Egyptologists: Cambridge, 3–9 September 1995).
↑  "Historical References in the Hermetic writings," Transactions of the Third International Congress of the History of Religions. Oxford I (1908) pp. 196-225 and Personal Religion in Egypt before Christianity. New York: Harpers (1909) pp. 85-91.
↑  Bernal, Martin "Black Athena: The Afroasiatic Roots of Classical Civilization" volume I p.465. n.48.
↑  Martin Bernal's review of Mary Lefkowitz' "Not Out of Africa" (1996)
↑  Among the treasures of the Bibliotheca Philosophica Hermetica in Amsterdam is this Corpus Hermeticum as published in 1471.
↑  Mahé, Hermès en Haute Egypte 2 vols. (Quebec) 1978, 1982.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260113905171  VIAF: 184687465   WorldCat (עם VIAF): 184687465
המפלגה הדמוקרטית הלבנונית

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון 
 מייסד:  טלאל ארסלאן 
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 2001 – הווה (23 שנים) 
 אידאולוגיות:  דרוזים 
 מטה:  שוויפאת 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מחנה ה-8 במרץ
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט הלבנוני:  1 / 128
 הקבינט הלבנוני:  2 / 20
 
 www.ldparty.org
 
המפלגה הדמוקרטית הלבנונית (בערבית: الحزب الديمقراطي) נוסדה על ידי השר הלבנוני לשעבר טלאל ארסלאן בשנת 2001. טלאל הוא בנו של המנהיג הדרוזי מג'יד ארסלאן, ועומד בראש המפלגה מאז היווסדה.
המפלגה היא חילונית באופן רשמי ובעלת תומכים מכל העדות בלבנון, אך רוב מצביעיה מגיעים ממשפחת ארסלן הדרוזית. המפלגה נכללת בקואליציית 8 במרץ בהנהגת מישל עאון. מפלגתו של ארסלן, וכן תנועת האחדות הלבנונית של ויאם והאב נחשבות כמתחרות העיקריות של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית של משפחת ג'ונבלאט (הנכללת בקואליציית 14 במרץ).
המפלגה הדמוקרטית הגיעה לפרלמנט הלבנוני פעם אחת בשנת 2000 ונכשלה להכניס את נציגיה בשנת 2005. בבחירות לפרלמנט ביוני 2009 זכתה המפלגה ב-2 מושבים.
סאלח אל-ערידי, ממנהיגי המפלגה, נהרג בהתפוצצות רכב ליד ביתו בשנת 2008.
יונתן עוזיאל

| --- | --- |

יונתן עוזיאל
 לידה:  26 במרץ 1975 (בן 49) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
יונתן עוזיאל הוא שחקן, דוגמן, מורה למשחק ישראלי ומנהל בית הספר. בשנת 2014 זכה בתואר ״המורה של המדינה״ וב-2017 ייסד את בית-ספר גבעון בתל אביב.
ביוגרפיה

עוזיאל נולד בירושלים וגדל בתל אביב. אמו מנהלת בית ספר לשעבר, ואביו יבואן. בנעוריו היה רשג"ד בצופים. בצה"ל שירת כמדריך נוער בחיל החינוך וסיים קורס קצינים בבה"ד 1 בהצטיינות. לאחר שחרורו מהצבא החל בלימודים לקראת תואר ראשון בכלכלה ובחינוך באוניברסיטה העברית. במקביל חיפש עבודה והשתתף בסדנת משחק של השחקן שרון אלכסנדר. בשנה שלאחר מכן החל בלימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב אותם סיים בשנת 2002. בשנים 2003–2004 למד בסטודיו Akt-Zent במוסקבה ובברלין וכן שיחק במספר הצגות.
בשנים 2004–2008 למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וקיבל תעודת הוראה. עוזיאל החל ללמד משחק במהלך השנים הללו, ובשנת 2009 הקים את מגמת התיאטרון בכפר הנוער הכפר הירוק וניהל אותה עד שנת 2016.
בשנת 2017 הקים את בית-ספר ׳גבעון׳ בתל אביב וניהל אותו עד שנת 2023.
בשנת 2011 נבחר לפרזנטור של חברת בגיר לקולקציית אביב/קיץ 2011, בשנת 2013 החל לשמש כמחנך בבית הספר הכפר הירוק ע"ש לוי אשכול, ונבחר ל"מורה של המדינה" בפרויקט של העיתון "ידיעות אחרונות" לשנת 2013/2014.
ביוגרפיה > קריירה > קולנוע

בשנת 2003 שיחק בסרט "מיס אנטבה" בבימויו של עמרי לוי. הסרט נעשה כהפקה משותפת לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ולקבוצת בוגרים. בשנת 2005 השתתף בסרט "חפצי באוויר", בבימויה של דלית אלירז ובתפקיד משני בסרט הקולנוע האמריקאי "מינכן", בבימויו של סטיבן ספילברג. בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה הבלגי "ירושלים, ירושלים". בשנת 2007 גילם את דמותו של אליו, דמות ראשית בסרט הקולנוע "מפטיר" בבימויו של דוד דאזאנשווילי. בשנת 2008 גילם את דמותו של בוקי בסרט "הכתובה", בבימויו של מנחם גולן. בשנת 2010 גילם בסרט "החוב" דמות של סוכן מוסד, לצדה של רומי אבולעפיה ושחקנים ישראלים נוספים. באותה שנה השתתף בסרט הביכורים "אורח", בו גילם את דמותו של אדם.
בשנת 2024 גיל בסרט ״קרב אוויר״ את רס"ן אבי שקד, מפקד הטייסת הקודם.
ביוגרפיה > קריירה > טלוויזיה

בשנת 2005 השתתף ב-AXN Mania, מגזין ספורט אתגרי בערוץ AXN. בשנת 2006 השתתף בסדרה הקומית "קוויקי", בבימויו של זאב קלאתי, ובסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור". בשנת 2007 השתתף בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אולי הפעם", בבימויו של עופר ויצמן. בשנים 2007–2008 השתתף בסדרה "סרוגים" ששודרה ב-yes. בסדרה גילם את דמותו של דודי, טייס מסוקים בחיל האוויר. בשנת 2008 השתתף בסדרה "לשם שינוי", אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 2009 השתתף בסדרה "האי", סדרת מקור לנוער ששודרה ב-HOT. בשנת 2010 גילם את דמותו של אייל בסדרה "עד החתונה". בשנה שאחרי השתתף בסדרה הקומית "הצרות שלי עם נשים", אשר שודרה בערוץ 10, בתפקיד ינאי.
בשנת 2012 גילם את דמותו של עומר בסדרה "אלנבי", ואת דמותו של ינון (נוני) בעונה השנייה של הסדרה "חטופים".
בשנת 2014 שיחק בסדרת הדרמה "מתים לרגע", בתפקיד ד"ר אלון כרמי.
בשנת 2016 שיחק בסדרה "בני ערובה" בערוץ 10 בתפקיד בועז, ובסדרה "בלתי הפיך" בערוץ 2, בתפקיד רועי. בשנת 2017 שיחק במיני-סדרה ״The Spy״.
בשנת 2022 גילם את שי דהאן בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית.
ביוגרפיה > קריירה > תיאטרון

בשנת 2002 השתתף בהצגה "צירים" בבימויה של אפרת בן-חיים אשר הוצגה בפסטיבל עכו. בשנת 2003 השתתף בהצגה "צברים" בבימוים של רננה רז, רותם קינן ודני אשור אשר הוצגה בתיאטרון תמונע. בשנת 2004 השתתף בהצגה "קידמה" מאת טובי דיקמן אשר הוצגה בפסטיבל עכו. בשנת 2005 השתתף בהצגה "צפירה" מאת ובבימוי רותם קינן ודני אשור אשר הוצגה בצוותא. בשנת 2006 השתתף בהצגה "תרנגול כפרות" של תיאטרון הקיבוץ על פי ספרו של אלי עמיר, בבימויו של רפי ניב. בשנת 2009 ביים את ההצגה "פעם בחיים" מאת הארט וג'ורג' קאופמן שהוצגה בבית ספר עירוני א' לאומנויות.
בשנת 2010 העלה עוזיאל בתיאטרון הרצליה הצגת יחיד בשם "קשטנקה", לפי סיפור קצר של צ'כוב את ההצגה ביים מישה לוריה. באותה שנה אף שיחק בהצגה "מבדולח לעשן" של תיאטרון הקאמרי מאת ז'אק אטאלי בעיבוד ובימוי של אורי אגוז.
ביוגרפיה > חיים אישיים

עוזיאל היה נשוי לצלמת מיקלה ברסטו, ולהם ילדה. מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  גבי בר-חיים, אני, יונתן עוזיאל, חנאנה, באתר nrg‏, 16 ביוני 2010
↑  השחקן יונתן עוזיאל ישמש כדוגמן הבית של אופנת "בגיר"
ליאו ברנט (חברה)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  ליאו ברנט
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־90 שנה)
 חברת אם:  פובליסיס 
 מיקום המטה:  שיקגו 
 משרד ראשי:  שיקגו, אילינוי
 שליטה בחברה:  קבוצת פובליסיס
 ענפי תעשייה:  פרסום
 עובדים:  כ-9,000
  
 www.leoburnett.com
 
ליאו ברנט העולמית בע"מ הידועה גם כליאו ברנט בע"מ (Leo Burnett Worldwide, Inc ידועה גם כ- Leo Burnett Company, Inc) היא חברת פרסום בינלאומית המחזיקה ב-85 סניפים ברחבי העולם. החברה נוסדה ב-5 באוגוסט 1935 בשיקגו, על ידי הפרסומאי ליאו ברנט. בשנת 2002 נרכשה החברה על ידי קבוצת פובליסיס, חברת הפרסום הוותיקה בעולם. החברה אחראית על מספר מסעות פרסום ידועים, ביניהם בניית דמותו של איש המרלבורו עבור חברת פיליפ מוריס, צ'רלי הטונה עבור חברת סטארקיסט ואיש הבצק של פילסברי.
הסניף הישראלי של החברה הוקם בשנת 2006, בשנת 2018 נבחר לאחד מחמשת הסניפים המובילים של החברה.
היסטוריה

חברת ליאו ברנט בע"מ הוקמה באוגוסט 1935 בשיקגו, אילינוי. בשנת 1944 הקימה החברה סניף בניו יורק. בפברואר 1967 העביר ליאו ברנט, מייסד החברה, את כל המניות שברשותו לארגון צדקה. כחודש לאחר מכן השלימה החברה את הרכישה של חברת הפרסום D.P. Brother & Co. ב-8 ביוני 1971 הלך ברנט לעולמו.
בנובמבר 1999 הודיעה ליאו ברנט על מיזוג עם חברת הפרסום ד'ארסי, מאסיוס, בנטון ובולס (D'Arcy Masius Benton & Bowles) לחברה חדשה שנקראה BDM. לאחר זמן קצר שונה שם החברה ל-Bcom3. בשנת 2002 רכשה קבוצת פובליסיס הצרפתית את Bcom3 תמורת 3 מיליארד דולר. לאחר הרכישה סוכנות הפרסום ד'ארסי מקבוצת Bcom3 מוזגה לתוך קבוצות הפרסום האחרות של הקבוצה.
מסעות פרסום בולטים

במהלך השנים יצרה החברה מסעות פרסום ודמויות שנחשבות לאייקונים מוכרים ברחבי העולם. חלק מהדמויות עדיין משמשות את החברות במסעות הפרסום גם בהווה.
בשנת 1954 יצרה החברה את דמותו של איש המרלבורו, כחלק ממסע פרסום עבור חברת הסיגריות פיליפ מוריס. הדמות ליוותה את מסעות הפרסום השונים של החברה במשך 45 שנים ונחשב לאחד ממסעות הפרסום המוצלחים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 1961 השיקה החברה מסע פרסום למותג Maytag תחת השם "אמינות". מסע הפרסום כלל עדויות של לקוחות אמיתיים שהביעו את דעתם על מכשירי החברה. בהמשך הפך מסע הפרסום לתוכנית רדיו בקנדה בה אנשי מקצוע נתנו עצות למאזינים. בשנת 1967 הציגה החברה בטלוויזיה לראשונה את דמותו של Ol' Lonely (הטכנאי הבודד). הדמות הופיעה בפרסומות החברה עד לשנת 2003. דמותמוכרת נוספת שנוצרה בשנת 1961 היא דמותו של "צ'רלי הטונה", דמות המשמשת עד היום בפרסומות לטונה של חברת סטארקיסט. הדמות נוצרה על ידי טום רוג'רס, עובד החברה והיא אחראית גם לביטוי "Sorry Charlie" (סליחה, צ'רלי), שהפך לביטוי שגור בשפה האנגלית.
בשנת 1965 יצר רודולף פרז, קופירייטר בחברה, את דמותו של איש הבצק של פילסברי, דמות המלווה את מוצרי החברה עם היום.
פעילות בישראל

פעילות החברה בישראל החלה ב-1995, כאשר משרד הפרסום ראובני פרידן חתם על הסכם "אפיליאיישן" עם חברת "ליאו ברנט", והוא החל לפעל בישראל עבור שני לקוחות של "ליאו ברנט": פיליפ מוריס ופילסבורי. שנה אחר כך משרד הפרסום גלר-נסיס (שהוקם על ידי יאיר גלר ומשה נסיס ב-1986) חתם על הסכם ייצוג עם סוכנות הפרסום האמריקאית "ד'ארסי", שהפכה לחלק מקבוצת "ליאו ברנט" ב-1999. הסכם ייצוג אפשר למשרד לנהל מסעות פרסום מקומיים עבור תאגידים בינלאומיים בהם: פרוקטר אנד גמבל, פיאט, מרס, ג'נרל מוטורס וארנסט אנד יאנג.
ב-2001 ביטלה "ליאו ברנט" משא ומתן עם ראובני פרידן לרכישת מניות, בעקבות התדרדרות המצב הביטחוני בישראל בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה, והשותפות בין המשרדים בוטלה. גם לאחר רכישת החברה על ידי קבוצת פובליסיס לא הוקמה לה פעילות מקומית, אך משרד גלר-נסיס ניהל חלק ממסעות הפרסום של הלקוחות הבינלאומיים שלה. ב-2004 החלה "ליאו ברנט" במגעים לרכישת משרד גלר-נסיס, ובינואר 2006 נחתם הסכם בו רכשה ליאו ברנט 51% מהמשרד.
בשנת 2009, לאחר רכישת החברה בידי פובליסיס, הפך המשרד הישראלי לחלק מפובליסיס ישראל. בשנת 2013 התאחד המשרד עם משרד רגב-קויצקי ומותג מחדש כ"ליאו ברנט ישראל". בשנת 2018 נבחר הסניף הישראלי לאחד מחמשת הסניפים הטובים בחברה.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, פובליסיס גרופ, חברת הפרסום הרביעית בגודלה בעולם, רשמה גידול של 49% ברווחיה במחצית הראשונה של השנה, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2005
↑  LEO BURNETT, 79, LED AD AGENCY, The New York Times, ‏9 June 1971
↑  אדוורטייזינג אייג' ואסנת כותן, ‏ענק הפרסום החדש BDM ייצא בהנפקה עם השלמת המיזוג, באתר גלובס, 8 בנובמבר 1999
↑  עפרה שלו, פובליסיס תרכוש את Bcom3 ביותר מ-3 מיליארד דולר; תיצור את חברת הפרסום הרביעית בגודלה בעולם, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2002
↑  רויטרס, קבוצת הפרסום פובליסיס תמזג את ד'ארסי עם סוכנויות פרסום אחרות שבשליטתה, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2002
ענת ביין, רה ארגון בפובליסיס גרופ: מוריס לוי מוחק את ד'ארסי ומשבץ את אנשי המפתח שלה במטה הניהולי של הרשת העולמית, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2002
↑  לילך סיגן, ‏הקאובוי ממשיך לדהור, באתר גלובס, 3 ביולי 2003

 עמי גינזבורג, איש המרלבורו מת בארה"ב - וקם לתחייה בסין, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2014
↑  Charlie the Tuna Creator Tom Rogers Dies, Washington Post, 8 July 2005
↑  Rudolph Perz, Creator of Pillsbury’s Doughboy, Dies at 89, New York Times, 3 April 2015
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏ליאו ברנט: "לטווח ארוך לא די באפיליאיישן - צריך אקוויטי", באתר גלובס, 29 ביולי 1997
רוני קורן-דינר, ליאו ברנט העולמית העבירה את הטיפול בתקציב פיליפ-מוריס לידי פובליסיס אריאלי, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2002
↑  ענת ביין, גלר נסיס ד'ארסי מעלה קמפיין לפיאט דובלו טורבו דיזל החדשה, באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2002
↑  ענת ביין, הערכות: לא תהיה בארץ נציגות של ליאו ברנט, באתר TheMarker‏, 19 בדצמבר 2001
↑  ענת ביין, למרות הארגון מחדש בפובליסיס גרופ ומחיקת ד'ארסי: ליאו ברנט לא תתקשר בהסכם אפיליאיישן עם משרד ישראלי, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2002
↑  איילה צורף, יאיר גלר: "אני מקווה כי בקרוב נהפוך להיות גלר-נסיס LB", באתר TheMarker‏, 15 באפריל 2004
↑  איילה צורף, סוכנות הפרסום הבינלאומית ליאו ברנט רוכשת השליטה בגלר-נסיס; אדלר-חומסקי יוצאים מהבעלות על משרד הפרסום, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2006
איילה צורף, פרוקטר לחצה וליאו ברנט קנתה, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2006
↑   נתי טוקר, גיא קלנר מונה למנכ"ל משרד הפרסום ליאו ברנט, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2013
ענת ביין-לובוביץ', ‏שינויים בפובליסיס: תקציבי ליאו ברנט בישראל עוברים לפרסום רגב-קויצקי, באתר גלובס, 3 בפברואר 2013
↑  משה בנימין, ליאו ברנט ישראל אחד מ-5 הסניפים הטובים ברשת העולמית, באתר אייס, 9 בדצמבר 2018
מיכאל קינטופף

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1957 (בן 67) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  שווייץ, גרמניה 
 מקום מגורים:  Seeland 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן 
 שפות היצירה:  גרמנית, עברית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  Jewiki 
 מספר צאצאים:  3 
 
מיכאל קינטופף (2017)
מיכאל קינטופף (מימין) בשיחה עם עדין אבן ישראל, ציריך 2010
מיכאל קינטופף (בגרמנית: Michael Kuehntopf‏; נולד ב-11 באוגוסט 1957 בדיסלדורף) הוא חוקר דת, לקסיקוגרף, פובליציסט, מחבר ספרי עיון ולימוד, העוסק בעיקר בתחום היהדות וההיסטוריה היהודית. סופר יהודי-גרמני-שווייצרי.
הוא המפעיל של Jewiki, האנציקלופדיה המקוונת הגדולה ביותר (ויקי) ליהדות בשפה הגרמנית. עד כה צבר האתר שלו מעל 130 מיליון כניסות!הוא תושב עם משפחה בקנטון ברן (קנטון).
מיכאל יוהנס קונטופף (מ-1987 עד 2006: מיכאל יוהנס קונטופף-גנץ), נולד ב-11 באוגוסט 1957 בדיסלדורף, משנת 2011 זכאי למולדת ב-גלטוויל, גרמני-שווייצרי, בשנים 2005–2011 התמחה בנושא הבדלי התרבות והשפה בין שווייץ לגרמניה. מאז מרץ 2011 הוא מפעיל את אתר הוויקי הייחודי המתמקד בנושאי יהדות ועם ישראל בשם Jewiki. מיכאל קונטופף הוא יחצ"ן, יועץ, יזם ומשקיע המתגורר עם משפחתו באזור ביל בשווייץ.
את תעודת הבגרות הגרמנית קיבל בדיסלדורף. בשנים 1983–1987 למד לימודי דת (עם דגש על מדעי היהדות), פילוסופיה ותאולוגיה קתולית בטובינגן ובירושלים. לאחר שסיים את לימודיו כמגיסטר ארטיום בשנת 1987, קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1990 על פי הצעתם של יוליוס ה. שופס (דואיסבורג) עם דוקטורט על נתן בירנבאום אצל גינטר קהרר (טובינגן) ומיכאל ברוק (דואיסבורג).
מ-1996 עד 1998 עבד בין היתר כמראיין בקרן השואה של סטיבן ספילברג, ותיעד בסך הכל 16 ניצולי שואה ואישים פעילים בתנועת המרי, כולל, למשל, ראיון עם אילזה ארנדט, ששוכנה בבלוק 10 הידוע לשמצה באושוויץ, שם נערכו בה "ניסויים בבני אדם". על כך קיבל בדצמבר 1998 מכתב תודה והוקרה אישי מאת סטיבן שפילברג.
ביוני 2024 קיבל תעודת הוקרה על תרומתו לתיעוד וזיכרון אנשי ונשות הכשרות החלוץ בגרמניה בשנים 1933-1947 מאת עמותת דור ההמשך של הכשרות החלוץ בגרמניה.
באוקטובר 2024 נירשם על ידי אנשי ונשות דור ההמשך להכשרות החלוץ בגרמניה בספר הזהב של הקרן הקימת לישראל.
היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (6 במאי 972 - 13 ביולי 1024), מכונה גם היינריך הקדוש ובאיטלקית אנריקו השני, היה הקיסר החמישי והאחרון של האימפריה הרומית הקדושה מן השושלת האוטונית החל מיום הכתרתו ברומא בשנת 1014 ועד יום מותו.
היינריך היה בנו של היינריך השני, דוכס בוואריה. לאחר שאביו מרד נגד שני שליטים קודמים, מצא עצמו היינריך פעמים רבות בגלות. עובדה זו הביאה את היינריך הצעיר לפנות לעזרת הכנסייה מגיל צעיר. תחילה הוא מצא מקלט אצל הבישוף מפרייסינג ולאחר מכן בבית הספר הקתדרלי הילדסהיים. היינריך ירש את אביו כדוכס בוואריה בשנת 995, והוכתר כהיינריך הרביעי, דוכס בוואריה. אחרי מותו הפתאומי של בן-דודו, אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1002, הוכרז כמלך איטליה ב-1004. הוכתר על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1014. היינריך השני הוא המלך הגרמני היחיד שהוכרז כקדוש.