stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאום גטיסברג
חמשת כתבי היד > עותק היי

עותק היי, שעובדת קיומו נודעה לראשונה לציבור ב-1906, תואר על ידי ההיסטוריון גרי וילס כ"מעורפל ביותר מבין חמשת העותקים שלינקולן כתב". בעותק זה מספר רב של השמטות ותוספות, והוא נראה כטקסט שהועתק בחופזה. הדבר בולט במיוחד לאור העובדה שחלק ניכר מהשמטות אלו הן קריטיות למשמעות הבסיסית של המשפט, ולא רק מילים שנוספו על ידי לינקולן כדי לחזק או להבהיר את משמעות הדברים. העותק הזה, שלפעמים מתייחסים אליו כ"טיוטה השנייה", נעשה או בבוקר הנאום, או זמן קצר אחרי חזרתו של לינקולן לוושינגטון. אלה שגורסים שהעותק הושלם בבוקר הנאום, מצביעים על העובדה שהעותק מכיל ביטויים מסוימים שאינם נמצאים בטיוטה הראשונה, אך נמצאים בדיווחים על הנאום, כפי שנמסרו בעותקים המאוחרים יותר שנכתבו על ידי לינקולן. הם מסיקים שכמו שנכתב בהערה המסבירה המצורפת לעותקים המקוריים של הטיוטות הראשונה והשנייה בספריית הקונגרס, הייתה זו הטיוטה השנייה שאותה לינקולן החזיק בידו כשהוא נשא את הנאום. לינקולן נתן לבסוף את העותק הזה למזכירו האישי, ג'ון היי, שצאצאיו תרמו גם את העותק הזה וגם את עותק ניקולאי לספריית הקונגרס ב-1916.
חמשת כתבי היד > עותק אוורט

עותק אוורט, הידוע גם כעותק "אוורט-קֶיֶס", נשלח על ידי הנשיא לינקולן לאדוארד אברט בתחילת 1864, לפי בקשתו של אוורט. אוורט קיבץ את הנאומים שנישאו בהקדשה בגטיסברג לכריכה אחת, לשם מכירתם על מנת לאסוף כסף לחיילים נפגעים ביריד צדקה בניו יורק. הטיוטה שלינקולן שלח היא העותק החתום השלישי, והיא מוחזקת כיום על ידי הספרייה ההיסטורית של מדינת אילינוי בספרינגפילד. שם, היא מוצגת כיום בגלריה של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם אברהם לינקולן.
חמשת כתבי היד > עותק באנקרופט

עותק באנקרופט של נאום גטיסברג נכתב על ידי הנשיא לינקולן באפריל 1864 לפי בקשתו של ג'ורג' באנקרופט, ההיסטוריון המפורסם ביותר בימיו. באנקרופט תכנן לכלול את העותק הזה בלקט המסמכים החתומים Autograph Leaves of Our Country's Authors, שאותו התכוון למכור ביריד צדקה בבולטימור. באנקרופט הורשה לשמור עותק זה, אחר שהוא נמצא בלתי ראוי למטרה זו, כי הטקסט שלו נכתב על שני צידי הדף. כתב היד הזה הוא היחידי, שנלוו אליו המכתב מלינקולן, המוסר את כתב היד, והמעטפה המקורית, ממוענת וחתומה בחותמת שמבטיחה פטור מבולים. העותק הזה נשאר במשפחת באנקרופט במשך שנים רבות עד שנתרם לספריית קארל א. קרוץ' שבאוניברסיטת קורנל. זהו היחיד מבין חמשת העותקים, שהבעלות עליו היא פרטית.
חמשת כתבי היד > עותק בליס

משגילה לינקולן, כי העותק הרביעי, שיועד ל-Autograph Leaves of Our Country's Authors של ג'ורג' באנקרופט, אינו יכול להיות בר שימוש, הוא כתב טיוטה חמישית, שהתאימה למטרה המבוקשת. עותק בליס הוא הטיוטה היחידה, שלה הוסיף לינקולן את חתימתו. עותק בליס היה שייך פעם למשפחתו של הקולונל אלכסנדר בליס, בנו החורג של באנקרופט והמוציא לאור של Autograph Leaves of Our Country's Authors. נראה כי זה היה העותק האחרון של נאום גטיסברג, שנכתב על ידי לינקולן. בגלל תשומת הלב הגלויה שהייתה בהכנתו, וגם בגלל שלינקולן סיפק כותרת לעותק זה, חתם עליו ותיארך אותו, עותק זה היה לגרסה הנפוצה של הנאום. עותק בליס משמש כמקור לרוב השעתוקים של נאום גטיסברג. העותק תלוי כיום ב"חדר לינקולן" שבבית הלבן, מתנה מאת אוסקר ב. סינטאס, שגריר קובה בארצות הברית לשעבר. סינטאס, אספן אמיד של אמנות וכתבי יד, רכש את עותק בליס במכירה פומבית ב-1949 ב-54,000 דולר, המחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם תמורת מסמך במכירה פומבית.
גרי וילס, שזכה ב-1993 בפרס פוליצר בקטגוריה של יצירה תעודית כללית על "לינקולן בגטיסברג: המילים שיצרו מחדש את אמריקה", הגיע למסקנה שעותק בליס "עדיף בסגנונו על פני אחרים בדרך משמעותית אחת: לינקולן הסיר את 'כאן' מ'למטרה שלשמה הם (כאן) נתנו...'. ה'כאן' השביעי נמצא בכל הגרסאות האחרות של הנאום.". וילס ציין את העובדה שלינקולן "היה בכל זאת עושה שיפורים כאלה" על אף שהיה מעוניין בטקסט מושלם ולא בטקסט 'מקורי'.
מקורות היסטוריים ותגובות לנאום

מקור אחר של הטקסט הוא השדר של Associated Press, שהועתק מהקצרנות של הנאום שנכתבה על ידי הכתב ג'וזף ל. גילברט. הטקסט של מקור זה שונה, בדברים משניים, מטקסט הטיוטות.
דיווחים של עדי ראייה שונים זה מזה, בהתאם להשקפת העדים על הופעתו של לינקולן. ב-1931, זיכרונותיה של גברת שרה א. קוק מאיירס, שבגיל 19 הייתה נוכחת בנאום גטיסברג, מעידים על דממה מכובדת אחרי נאומו של לינקולן: "אני הייתי קרובה לנשיא ושמעתי את כל הנאום, אבל הוא נראה קצר. אז הייתה דממה מרשימה כמו במפגש ידידים [במפגשי ידידים של הקווקרים, הידידים ממתינים בדממה ל"מסר אלוהי"]. לא היו תשואות כשהוא הפסיק לדבר.". לפי ההיסטוריון שלבי פוט, אחרי הופעתו של לינקולן, התשואות היו מעוכבות, פזורות, ו"בקושי מנומסות". בניגוד לכך, מושל פנסילבניה קורטין טען ש"הוא ביטא את הנאום בקול שכל ההמון שמע. הקהל החריש בדממה כי הנשיא עמד לפניהם...זה היה כה מרשים! זו הייתה ההבחנה המשותפת לכולם. כזה נאום, כמו שהם אמרו שזה היה!".
במכתב ללינקולן, שנכתב יום לאחר הנאום, אוורט הילל את הנשיא על נאומו הרהוט והתמציתי, באומרו, "הייתי שמח לו הייתי יכול להחמיא לעצמי שהגעתי ללב הרעיון המרכזי של האירוע, בשעתיים, כמו שאתה הגעת בשתי דקות.". לינקולן היה שמח לדעת שהנאום לא היה "כישלון מוחלט".
שאר התגובות לנאום היו על בסיס מפלגתי. ביום שאחרי הנאום העיר ה"שיקגו טיימס", ש"הלחי של כל אמריקאי בוודאי נעקצת בבושת פנים כשהוא קורא את הצהרותיו הטיפשיות, השטחיות והנדושות של האיש המוצג לכולי עלמא כנשיא ארצות הברית.". בניגוד לכך, הניו יורק טיימס החמיא לנאום. עיתון ממסצ'וסטס הדפיס את הנאום כולו וקבע כי הנאום היה "עמוק ברגש, מגובש במחשבה ובביטוי, ובעל טעם טוב ומעודן בכל תג ותג.".
לינקולן עצמו, בחלוף הזמן, שינה את דעתו על "הנאום הקטן שלי".
זכרונות מוקלטים של עד ראייה

ויליאם ו. ראת'בון הוא עד הראייה הידוע היחידי הן להגעתו של לינקולן לגטיסברג והן לנאום עצמו, שהשאיר תיעוד מוקלט של זיכרונותיו. ראת'בון, שהיה ילד בן תשע כשראה את לינקולן בגטיסברג, הפך לאיש עסקים מקולורדו, מרצה מצוין ושרת כגזבר של כנסייה נוצרית-מדעית בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא ביצע הקלטה באיכות מצוינת ב-1938, שכללה הקראה של הנאום עצמו על ידיו. עותק של התקליט שעליו הוקלטו הזכרונות התגלגל לידי הרדיו הציבורי הלאומי במהלך פרויקט של הרדיו בסוף שנות ה-90, ומשודר על ידיו בתכיפות בסביבות יום הולדתו של לינקולן. בשביל לשמוע, לחצו כאן.
נושאים וניתוח טקסטואלי

לינקולן השתמש בנאום גטיסברג במילה "אומה" חמש פעמים (ארבע פעמים כשהוא התייחס לאומה האמריקאית, ופעם אחת כשהוא התייחס ל"כל אומה שכך הוגה ולכך מוקדשת"), אך לא השתמש אפילו פעם אחת במילה "איחוד", שיכולה להתייחס רק לצפון. יתר על כן, השבת האומה לאחדותה הייתה חשובה ביותר. הטקסט של לינקולן התייחס לשנת 1776 ולמלחמת העצמאות של ארצות הברית, וכלל את המילים המפורסמות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית, ש"כל בני האדם נבראו שווים".
לינקולן לא התייחס לחוקת 1789, שהכירה במובלע בעבדות ב"פשרת שלוש החמישיות", וכן נמנע מלהשתמש במילה "עבדות". הוא גם לא הזכיר את הנושאים הפוליטיים של התקופה שקדמה למלחמת האזרחים.
בספרו "לינקולן בגטיסברג: המילים שיצרו מחדש את אמריקה", גרי וילס מציע את האפשרות, שהנאום היה מושפע מ"התחייה היוונית" בארצות הברית וכן מסגנון הנאום הקלאסי של אתונה. כמו כן, הושפע הנאום מהטרנסצנדנטיות של הכומר האוניטארי והתומך בביטול העבדות תאודור פארקר (הוגה הביטוי "שלטון על כל העם, למען כל העם, בידי כל העם") ומהטיעון החוקתי של דניאל ובסטר.
סקירתו של המחבר והמומחה למלחמת האזרחים האמריקנית ג'יימס מקפירסון את ספרו של וילס מצביעה על קווים מקבילים בין נאום גטיסברג לנאומו של פריקלס במהלך המלחמה הפלופונסית, כפי שתואר על ידי תוקידידס. מקפירסון מונה את נקודות הדמיון הבאות: נאומו של פריקלס, כמו נאום גטיסברג, מתחיל בהכרה באבות קדמונים שזוכים לכבוד ויקר. בהמשך, משבח פריקלס את הייחודיות של מחויבות המדינה לדמוקרטיה; הוא מכבד את הקרבת ההרוגים; וממליץ לחיים להמשיך במאבק.
קרייג ר. סמית', ב-Criticism of Political Rhetoric and Disciplinary Integrity, מעלה את האפשרות, שנאומיו המפורסמים של דניאל ובסטר השפיעו על השקפת הממשל, כפי שהובעה על ידי לינקולן בנאום גטיסברג. הדבר בולט במיוחד בנאום "המענה השני להיין" של ובסטר, אשר כלל את הביטוי "הוקם עבור העם, הוקם בידי העם, ואחרי כלפי העם", והקדים את נאומו של לינקולן. עוד ציין ובסטר (בהתייחסו אל הממשל הפדרלי): "שלטון זה, אדוני, הוא תולדה עצמאית של רצון הציבור. הוא אינו יצירתם של מחוקקי המדינות; אדרבה, אם עלינו לומר את האמת לאמיתה, העם הוא שהביא לקיומו, כונן אותו, ותמך בו עד עתה, בין היתר, למטרה המפורשת של הטלת מגבלות מסוימות על ריבונותן של המדינות".
היו שציינו את השימוש של לינקולן בדימויים של לידה, חיים ומוות בהתייחסות לאומה ש"הובאה", ש"הוגה" ושלא "תאבד". אחרים, כולל המחבר אלן ק. גואלזו, הציעו את האפשרות, שניסוחו של לינקולן "four score and seven" היה הרמז למזמור צ' בתהילים בתנ"ך של המלך ג'יימס, שלפיו תוחלת חייו של אדם היא "threescore and ten" (כלומר, שבעים) שנים.
הסופר הנרי לואיס מנקן מתח ביקורת על הטיעון המרכזי של לינקולן לדידו, שחיילי האיחוד בגטיסברג "הקריבו את חייהם למען הגדרה עצמית". מנקן טען ש"קשה לדמיין משהו יותר שקרי. חיילי האיחוד בקרב לחמו למעשה נגד הגדרה עצמית; אלה היו אנשי הקונפדרציה שלחמו למען זכות עמם למשול בעצמו.".
מיתוסים וטריוויה

על פי אחד המיתוסים הנפוצים, אחרי שהשלים את הנאום פנה לינקולן אל שומר ראשו, וורד היל לאמון, והעיר שהנאום שלו "לא הבריק". לפי גרי וילס, להצהרה הזאת אין בסיס עובדתי, ומקורה במידה גדולה הוא מזיכרונות בלתי מהימנים של לאמון. לפי דעתו של וילס, "(לינקולן) עשה מה שהוא רצה לעשות (בגטיסברג)".
מיתוס אחר גורס כי לינקולן חיבר את נאום גטיסברג כשהוא נסע ברכבת מוושינגטון לגטיסברג וכתב אותו על גב מעטפה. סיפור זה נראה כבעל מהימנות נמוכה לאור קיומן של כמה טיוטות מוקדמות ולנוכח הדיווחים על כך, שלינקולן ביצע את העריכה הסופית של הנאום כשהיה אורח של דייוויד וילס בגטיסברג.
נוסף על כך, ישנו מיתוס לפיו הנאספים בגטיסברג ציפו כי לינקולן ישא דברים באריכות רבה יותר מכפי שנשא. כולם שם ידעו (או היו אמורים לדעת), שתפקידו של הנשיא הוא משני. התמונה הידועה היחידה של לינקולן בגטיסברג, שצולמה על ידי הצלם דייוויד בכרך, זוהתה באוסף מת'יו בריידי של לוחיות צילום בארכיון הלאומי ומִנהל הרשומות ב-1952. בעוד שנאומו של לינקולן היה קצר, וייתכן שדבר זה מנע צילום מספר רב של תמונות שלו בעודו מדבר, הוא ונכבדים אחרים ישבו במשך שעות במהלך שאר התוכנית.
העותקים של נאום גטיסברג שבספריית הקונגרס סגורים במכלים אטומים, שתוכננו במיוחד ושהטמפרטורה בהם נשלטת, עם גז ארגון, במטרה להגן על המסמכים מהתחמצנות ומהתיישנות.
בתרבות

החשיבות של נאום גטיסברג בהיסטוריה של ארצות הברית מובלטת על ידי נוכחותו התמידית בתרבות האמריקנית. נוסף על מקומו הבולט באנדרטת לינקולן שבוושינגטון הבירה, שם הוא חקוק באבן על הקיר הדרומי של האנדרטה, נאום גטיסברג נזכר לעיתים תכופות ביצירות תרבות.
הדוגמאות לנוכחות של הנאום בתרבות, כוללות את המחזמר של מרדית' וילסון משנת 1957, "איש המוזיקה", שבו ראש העיר של ריבר סיטי מתחיל בעקביות לנאום במילים "... Four score" עד שהנאום האמיתי שלו נמסר לו.
במחזמר משנת 1964, "הלו, דולי!", השיר "תחי האימהות" כולל בחובו אזכורים רבים, ובאופן כללי מדבר נאום גטיסברג, עם זאת, בתרגומו העברי של חיים חפר, מרבית הציטוטים של הנאום הושמטו והוחלפו בטקסט אחר.
במחזמר שיער, משנת 1967, אחד השירים הנקרא "Abie Baby/Fourscore" מתייחס להתנקשות בחייו של לינקולן ומכיל חלקים מנאום גטיסברג, שנמסרים באופן אירוני.
בסרט משנת 1989, "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד", אברהם לינקולן נחטף מן העבר על ידי גיבורי הסרט הנוסעים בזמן ונואם לתלמידי תיכון סאן דימאס במילים "לפני ארבע-עשרים ושבע דקות...".
בסרט משנת 1999 "דיק", הדמויות בטסי וארלין אומרות "לפני ארבע-עשרים ושבע שנים אב-אבותיי עשה משהו שאני לא יודעת...", דוגמה לאיך מילותיו האמתיות של לינקולן, "אבותינו", מצוטטות באופן בלתי מדויק לעיתים תכופות.
במקרה אחר, מרטין לותר קינג פותח את נאום "יש לי חלום" שלו, שהוא בעצמו אחד הנאומים המוכרים ביותר בהיסטוריה האמריקנית, עם התייחסות ללינקולן והרמז למילותיו: "לפני חמש-עשרים שנה, אמריקאי דגול, שבצלו הסמלי אנו עומדים היום, חתם על הצהרת שוויון הזכויות". מרטין לותר קינג נשא את הנאום הזה על מדרגות אנדרטת לינקולן.
לקריאה נוספת

דורון רובינשטיין, "עיון בנוסח, באוצר המילים ובתחביר של תרגומי נאום גטיסברג לעברית", העברית נח, חוברת א-ב, תשס"ט-תש"ע
טימותי או'סאליבן, יולי 1863, חללי הצפון בגטיסברג
אדוארד אברט
מכתבו של דייוויד וילס, שבו הוא מזמין את אברהם לינקולן לטקס ההקדשה בגטיסברג
מאמר של ה"ניו יורק טיימס" מה-20 בנובמבר 1863, המציין שנאומו של לינקולן נקטע חמש פעמים על ידי תשואות ושאחריו באו "תשואות ארוכות וממושכות".
נאום גטיסברג באנדרטת לינקולן, בוושינגטון הבירה
סבכי הזית

| סבכי הזית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: Peucedramidae
סוג:: Peucedramus
מין:: סבכי הזית
שם מדעי
 Peucedramus taeniatus ‏Gisignies, 1847
תחום תפוצה


סבכי הזית (שם מדעי: Peucedramus taeniatus) הוא עוף מסדרת ציפורי שיר החי באמריקה המרכזית ובקצה אמריקה הצפונית ושייך למשפחה עצמאית - משפחת סבכיי הזית (Peucedramidae). בעבר הוא היה שייך למשפחת הפרושיים, בהמשך עבר למשפחה סבכי העולם החדש ובהמשך גם לגיבתוניים ולפזאיים עד שקיבל משפחה נפרדת.
הוא חי בקצה הדרומי של אמריקה הצפונית, מאריזונה וניו מקסיקו (שם האוכלוסייה נודדת בחורף דרומה) עד לניקרגואה.
אורכו של הסבכי 13–14 ס"מ ומשקלו 9.5-15 גרם, כשהאוכלוסיות הצפוניות גדולות מהדרומיות. הוא בעל ראש כתום עם פס שחור לאורך העיניים ועד למקור המחודד והקטן. גופו של הסבכי אפור עם כנפיים מעט שחורות ומעט ירוקות-כהות בקצה. הרגליים קטנות אבל הכנפיים והזנב גדולים. הוא חי לרוב על העצים.
הסבכי חי בעיקר באזורי יערות הרריים ויכול לעלות אל מעל ל-3,500 מ' באזור הדרומי. באזורים קרירים יותר הוא יטפס רק עד 1,500-2,500 מ'. הוא נפוץ בעיקר ביערות של עצי מחט כמו אורן, אשוח, ברוש ובאזורים מסוימים גם יערות רחבי עלים או אפילו בדקלים לאורך החופים הטרופיים.
הסבכי ניזון בעיקר מחרקים ומזחלים שלהם. הוא מחטט בין העלים בחיפוש אחר טרפו או צד אותו מלמעלה.
הערות שוליים

↑  סבכי הזית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניק ואן אקסל

| --- | --- |

ואן אקסל בשנת 2005
 לידה:  27 בנובמבר 1971 (בן 52) קנושה, ויסקונסין, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סינסינטי
 דראפט:  בחירה מספר 37, 1993 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 1993–1998   1998–2002   2002–2003   2003–2004   2004–2005   2005–2006:  לוס אנג'לס לייקרס   דנוור נאגטס   דאלאס מאבריקס   גולדן סטייט ווריורס   פורטלנד טרייל בלייזרס   סן אנטוניו ספרס
 הישגים כשחקן
 בחירה למשחק האולסטאר (1998) חמישיית הרוקיז השנייה (1994)
ניקי מקסוול "ניק" ואן אקסל (באנגלית: Nickey Maxwell "Nick" Van Exel; נולד ב-27 בנובמבר 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז בליגת ה-NBA.
ראשית חייו

ואן אקסל נולד בעיר קנושה שבויסקונסין, ובנערותו למד בתיכון סיינט ג'וזף בעיר. הוא שיחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר, וסייע לה להעפיל פעמיים למשחק הגמר של ויסקונסין, אולם לא הצליח לזכות באליפות המדינה. בעונת הסיניור זכה בתחרות ההטבעות לתיכונים של מדינת ויסקונסין.
ראשית חייו > קריירת מכללות

לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם ואן אקסל ללימודים בקולג' הקהילתי "טריניטי ואלי". לאחר שתי עונות בטריניטי ואלי, עבר ואן אקסל לשחק במדיה של קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סינסינטי המשחקת בחטיבת הביג איסט ב-NCAA, ונרשם ללימודי סוציולוגיה.
בעונתו הראשונה בסינסינטי העמיד ואן אקסל ממוצעים של 12.3 נקודות ו-2.9 אסיסטים, ובעונה הבאה כבר היה לקלעי המצטיין של הקבוצה עם 18.3 נקודות, עליהן הוסיף גם 1.8 חטיפות כדור למשחק.
קריירת ה-NBA > לוס אנג'לס לייקרס

אחרי ארבע שנים במכללות, העמיד עצמו ואן אקסל לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-37 על ידי לוס אנג'לס לייקרס. על אף שנבחר בבחירה נמוכה בדראפט הפך ואן אקסל לבורג מרכזי, ועלה בחמישייה הראשונה ב-80 משחקים מתוך 81 בהם לקח חלק. הוא תרם 13.4 נקודות, והיה למוסר המצטיין של הקבוצה עם 5.8 אסיסטים למשחק, אולם הלייקרס כשלו בניסיון להעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה זה 17 שנה, אך לאור יכולתו הטובה נבחר ואן אקסל בסיום העונה לחמישיית הרוקיז השנייה.
בעונה הבאה בחרה הלייקרס בדראפט את אדי ג'ונס, שהפך לבורג חשוב ברוטציה הקבוצתית, וואן אקסל החל לשפר את יכולותיו. הוא שותף ב-80 משחקים ורשם 16.9 נקודות למשחק, שני בקבוצה רק לסדריק סבלוס שרשם 21.7 בממוצע, אולם ב-58 משחקים בלבד. ואן אקסל הוסיף גם 8.3 אסיסטים למשחק, המוסר המוביל של קבוצתו והשישי בטיבו בליגה כולה. הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה עם 48 ניצחונות מול 34 הפסדים בלבד ובמקום החמישי במערב. במשחקי הפלייאוף עברה הלייקרס את סיאטל סופרסוניקס בתוצאה 1-3 בסיבוב הפלייאוף הראשון, והודחה בסיבוב השני מול סן אנטוניו ספרס בשישה משחקים. במשחק החמישי בסדרה קלע ואן אקסל שלשה שכפתה הארכה כשנותרו 10.2 שניות לסיום, והוסיף שלשת ניצחון בהארכה כשעל השעון חצי שנייה לסיום. ואן אקסל עלה בחמישייה בכל עשרת משחקי הקבוצה, והיה לקלעי המוביל של המועדון עם 20.0 נקודות למשחק והמוסר המצטיין עם 7.3 אסיסטים.
לקראת סיום עונתו השלישית בליגה, עונת 1995/1996, הושעה ואן אקסל משבעה משחקים ללא שכר, ובנוסף נקנס בסכום של 25,000 דולר לאחר שדחף שופט במהלך משחק מול מינסוטה טימברוולבס. לקראת העונה הבאה הגיעו שני הרוקיז קובי בראיינט ודרק פישר לקבוצה. ואן אקסל המשיך לקבל ממאמנו, דל האריס, קרדיט כרכז הפותח של הקבוצה והשיב לו עם ממוצע של 15.3 נקודות והיה למוסר המצטיין של הקבוצה שנה רביעית ברציפות עם 8.5 אסיסטים.
לאחר שפתח בחמישייה ב-46 המשחקים הראשונים של עונת 1997/1998, איבד ואן אקסל איבד את מקומו בהרכב הראשון לראשונה בקריירה. הוא סיים את העונה עם 6.9 אסיסטים למשחק, כמוסר המוביל של הלייקרס שנה חמישית ברציפות, ובמקום ה-12 בליגה בקטגוריה. עם 1.6 איבודים היה לשחקן המוביל בליגה ביחס אסיסטים-איבודים, ונבחר בפעם היחידה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
קריירת ה-NBA > המעבר לנאגטס ולדאלאס

לקראת עונת 1998/1999, שהייתה עונה מקוצרת של 50 משחקים בלבד בשל שביתת שחקנים, עבר ואן אקסל בטרייד לקבוצת דנוור נאגטס תמורת טוני באטי וזכויות הדראפט של טיירון לו. הוא שותף בחמישייה הפותחת בכל 50 משחקי הליגה ותרם 16.5 נקודות עליהן הוסיף 7.4 אסיסטים. במשחק מול הלייקרס, קבוצתו לשעבר, רשם שיא קריירה של 41 נקודות עליו הוסיף תשעה אסיסטים ושיא-עונה אישי של שמונה ריבאונדים, אך בסיום העונה דורגה דנוור במקום ה-12 במערב עם 14 ניצחונות בלבד מול 36 הפסדים ולא העפילה למשחקי הפלייאוף.
בעונה הבאה רשם ואן אקסל 16.1 נקודות ושיאי קריירה של 9.0 אסיסטים ו-3.6 ריבאונדים אך לא הצליח לסייע לדנוור להעפיל למשחקי הפלייאוף. הוא נשאר ושיחק בנאגטס במשך ארבע עונות, בהן רשם גם שיא קריירה של 21.4 נקודות בעונתו האחרונה במועדון, אך המועדון דשדש בתחתית הליגה ולא הצליח להעפיל למשחקי הפלייאוף.
לאחר כמעט ארבע שנים בדנוור, עבר ואן אקסל באמצע עונת 2001/2002 בטרייד לצידם של ריף לפרנץ, אייברי ג'ונסון וטאריק עבדול-ואהד אל דאלאס מאבריקס תמורת טים הארדוויי, ג'וואן האוורד ודונל הארווי שעברו לנאגטס. בדאלאס שימש ואן אקסל בתפקיד משני, כרכז שני לסטיב נאש, והוסט גם לשחק דקות כקלע.
בעונתו השנייה במועדון הוא שותף ב-73 משחקים בהם שיחק ב-27.8 דקות בממוצע, תרם 12.5 נקודות ו-4.3 אסיסטים בממוצע. הוא סייע לקבוצתו להעפיל למשחקי הפלייאוף לאחר שסיימה את העונה הסדירה במאזן של 60 ניצחונות מול 22 הפסדים בלבד. במשחקי הפלייאוף ניצחה דאלאס את פורטלנד טרייל בלייזרס בשבעה משחקים בסיבוב הראשון, ובתוצאה זהה את סקרמנטו קינגס בסיבוב השני. בגמר האזורי פגשו המאבריקס את סן אנטוניו ספרס שניצחה אותם בתוצאה 4-2, והעפילו לגמר ה-NBA בו זכו באליפות הליגה. במשחקי הפלייאוף רשם ואן אקסל 19.5 נקודות למשחק, שני בקבוצתו רק לדירק נוביצקי, ובסדרה מול סקרמנטו היה לקלעי המצטיין של קבוצתו עם 25.3 נקודות ב-51.9% קליעה מהשדה.
קריירת ה-NBA > שלהי הקריירה

בעונת 2003/2004 עבר ואן אקסל לשחק בשורותיה של גולדן סטייט ווריורס. הוא לקח במהלך העונה חלק ב-39 משחקים בלבד, בהם עלה בחמישייה ב-29, והחמיץ 41 משחקים בשל פציעות. בינואר, במשחק מול דאלאס, קלע ואן אקסל את השלשה ה-1,361 בקריירה, ועקף את דן מארלי בדרך למקום החמישי בכל הזמנים בקליעות מעבר לקשת השלוש.
לאחר שנה במדי הווריורס, עבר ואן אקסל לשחק במדיה של פורטלנד טרייל בלייזרס. הוא המשיך ונאבק בבריאותו, ונאלץ להחמיץ לאורך העונה 29 משחקים בשל פציעות. הוא רשם 11.1 נקודות, והשווה את שיא הקריירה שלו עם 38.9% קליעה מעבר לקשת השלוש. בסיום עונה אחת, עבר לעונה אחת, עונת 2005/2006, אל סן אנטוניו ספרס בה שותף ב-15.2 דקות למשחק, ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.
קריירת ה-NBA > לאחר הפרישה

לאחר פרישתו מכדורסל שימש כעוזר מאמן במכללת טקסס בעונת 2009-2010 ולאחר מכן שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס ומילוואקי באקס. בין השנים 2016–2019 שימש בתפקיד עוזר מאמן בממפיס גריזליס.
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993/1994 | לייקרס | 81 | 80 | 33.3 | 0.394 | 0.338 | 0.781 | 2.9 | 5.8 | 1.0 | 0.1 | 13.6 |
| 1994/1995 | לייקרס | 80 | 80 | 36.8 | 0.420 | 0.358 | 0.783 | 2.8 | 8.3 | 1.2 | 0.1 | 16.9 |
| 1995/1996 | לייקרס | 74 | 74 | 34.0 | 0.417 | 0.357 | 0.799 | 2.4 | 6.9 | 1.0 | 0.1 | 14.9 |
| 1996/1997 | לייקרס | 79 | 79 | 37.2 | 0.402 | 0.378 | 0.825 | 2.9 | 8.5 | 1.0 | 0.1 | 15.3 |
| 1997/1998 | לייקרס | 64 | 46 | 32.1 | 0.419 | 0.389 | 0.791 | 3.0 | 6.9 | 1.0 | 0.1 | 13.8 |
| 1998/1999 | דנוור | 50 | 50 | 36.0 | 0.398 | 0.308 | 0.811 | 2.3 | 7.4 | 0.8 | 0.1 | 16.5 |
| 1999/2000 | דנוור | 79 | 79 | 37.3 | 0.390 | 0.332 | 0.817 | 3.9 | 9.0 | 0.9 | 0.1 | 16.1 |
| 2000/2001 | דנוור | 71 | 70 | 37.9 | 0.414 | 0.377 | 0.819 | 3.4 | 8.5 | 0.9 | 0.2 | 17.7 |
| 2001/2002 | דנוור | 45 | 44 | 38.6 | 0.408 | 0.337 | 0.782 | 3.8 | 8.1 | 0.7 | 0.2 | 21.4 |
| 2001/2002 | דאלאס | 27 | 2 | 28.0 | 0.411 | 0.347 | 0.844 | 3.1 | 4.2 | 0.5 | 0.2 | 13.2 |
| 2002/2003 | דאלאס | 73 | 1 | 27.8 | 0.412 | 0.378 | 0.764 | 2.8 | 4.3 | 0.6 | 0.0 | 12.5 |
| 2003/2004 | גולדן סטייט | 39 | 29 | 32.2 | 0.390 | 0.307 | 0.707 | 2.7 | 5.3 | 0.5 | 0.0 | 12.6 |
| 2004/2005 | פורטלנד | 53 | 34 | 30.5 | 0.381 | 0.389 | 0.784 | 3.0 | 4.3 | 0.8 | 0.0 | 11.1 |
| 2005/2006 | סן אנטוניו | 65 | 2 | 15.2 | 0.397 | 0.357 | 0.683 | 1.4 | 1.9 | 0.2 | 0.0 | 5.5 |
| קריירה |  | 880 | 670 | 32.9 | 0.405 | 0.357 | 0.794 | 2.9 | 6.6 | 0.8 | 0.1 | 14.4 |
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994/1995 | לייקרס | 10 | 10 | 46.4 | 0.414 | 0.318 | 0.763 | 3.8 | 7.3 | 2.1 | 0.3 | 20.0 |
| 1995/1996 | לייקרס | 4 | 4 | 34.3 | 0.296 | 0.313 | 0.769 | 4.0 | 6.8 | 0.5 | 0.0 | 11.8 |
| 1996/1997 | לייקרס | 9 | 9 | 39.2 | 0.378 | 0.273 | 0.824 | 3.4 | 6.4 | 1.1 | 0.0 | 14.4 |
| 1997/1998 | לייקרס | 13 | 0 | 28.2 | 0.331 | 0.314 | 0.725 | 2.5 | 4.2 | 0.6 | 0.1 | 11.6 |
| 2002/2003 | דאלאס | 20 | 3 | 33.6 | 0.460 | 0.393 | 0.703 | 3.4 | 4.1 | 0.6 | 0.0 | 19.5 |
| 2005/2006 | סן אנטוניו | 12 | 0 | 11.1 | 0.219 | 0.300 | 1.000 | 1.0 | 1.4 | 0.2 | 0.2 | 2.2 |
| קריירה |  | 76 | 27 | 31.4 | 0.394 | 0.324 | 0.753 | 2.9 | 4.5 | 0.8 | 0.1 | 13.6 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 1998/1999 50 משחקים בלבד
מחוץ לכדורסל

ב-31 בינואר 2013 נשפט בנו של ואן אקסל, ניקי, ל-60 שנות מאסר לאחר שהורשע ברצח.
ביאורים

↑  עד עונת 2002/03 הסיבוב הראשון התקיים בסדרת הטוב מחמישה משחקים, ומאותה עונה גם הסיבוב הראשון מתקיים בשיטת הטוב משבעה משחקים.
↑  כיום מדורג ואן אקסל במקום ה-18 בכל הזמנים, ואילו מארלי מדורג במקום ה-25 בהיסטוריית ליגת ה-NBA
הערות שוליים

↑  Van Exel's yo-yo career finds him back at the top באתר ESPN
1 2 3 4 5 6  ביוגרפיה באתר NBA.com
↑  1992-93 Cincinnati Bearcats Roster and Stats
↑  1993-94 Los Angeles Lakers Roster and Stats
↑  סטטיסטיקות קריירה באתר basketball-reference.com
↑  1995 Playoff Heroics באתר NBA.com
↑  1994-95 Los Angeles Lakers Roster and Stats
↑  Hitting Referee Costs Van Exel $187,000 באתר לוס אנג'לס טיימס
↑  Nick Van Exel 1997-98 Game Log
↑  Son of former Dallas Maverick Nick Van Exel gets 60 years for murdering friend
נאום (עיר)

נאום (Neum) היא עיר נמל בבוסניה והרצגובינה על חוף הים האדריאטי.
נאום היא עיר החוף היחידה על פני 21 קילומטרים של חוף שיש לבוסניה והרצגובינה. קטע החוף, שנלקח מהאזור הקרואטי, צורף לבוסניה והרצגובינה במסגרת הסכם דייטון כדי לאפשר לה יציאה לים.
בנאום יש פחות מחמשת אלפים תושבים, כמעט כולם קרואטים ועוד כחמשת אלפים מיטות לאירוח תיירים.
סטקטו

סְטָקָטוֹ (באיטלקית: staccato) הוא מונח מוזיקלי שפירושו המילולי הוא "מנותק", או "נפרד". צורת הרבים היא "סטקטי". משמעות סימון הסטקטו היא שיש להפריד בין צליל לצליל, כך שבחלק מן הזמן המוקצב לתו על פי משכו לא יישמע צליל אלא שתיקה. צלילי הסטקטו הם קצרים ומקוטעים, אך לסטקטו אין השפעה על קצב המוזיקה. הנקודה המציינת סטקטו תופיע מעל ראש התו כשהקו פונה כלפי מטה, או מתחתיו כשהקו פונה למעלה.
ביצירות מן התקופה הקלאסית, כמו אלה של מוצרט, למשל, נעשה לעיתים שימוש בסימן הדגשה במקום בנקודה לציון סטקטו, והדבר פותח פתח לספק באשר לכוונותיו של המלחין. אפקטים של הדגשה וסטקטו עולים לעיתים בקנה אחד, אך קשה למצוא מקרים כאלה ביצירות מודרניות.
נגינת סטקטו היא ההפך מנגינת לגאטו. בכלי מיתר יש להבחין בין נגינת סטקטו לפיציקטו, אם כי הפיציקטו כשלעצמו עשוי להיחשב לאפקט סטקטו מסוים. לדוגמה, "ג'אז לגאטו/ג'אז פיציקטו" של לרוי אנדרסון. יש הטעמת ביניים המכונה "מצו סטקטו" או "נון לגאטו".
סטקטו כפול וסטקטו משולש

סטקטו כפול וסטקטו משולש הן צורות נגינת סטקטו במהירות גבוהה מנגינת הסטקטו הרגיל. ביצוע סטקטו כפול ומשולש מתבצע הן על ידי השפתיים, והן על ידי הגרון. סטקטו כפול יתבצע בצורת "טה-קה". סטקטו משולש יתבצע בצורת "טה-קה-קה".
דוגמאות שמע

| --- | --- |
: התווים שלמעלה, מנוגנים ללא סטקטו. 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
| --- | --- |
: התווים שלמעלה, מנוגנים עם סטקטו. 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
בדגימה הבאה ניתן לשמוע בסון מנגן, לפי הסדר: סטקטו, לגטו, לגטו + ויברטו, וקשת:
| --- | --- |
: בסון מנגן בארטיקולציות שונות. 
: לעזרה בהפעלת הקובץ