stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה בריי
קריירה

בשנת 1974, החלה לנגן בחצוצרה במסעדה. בגיל 19, כשעבדה בבנק המרכזי של לוקסמבורג, פגשה את פטריק היפרט. השניים הקימו צמד מוזיקלי בשם "SKARA BRAY", וב-1990, הוציאו את אלבומם הראשון, New Blue.
בשנת 1991, רשות השידור הלוקסמבורגית, הכריזה כי בריי נבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון 1991, עם השיר "Un baiser volé". ב-4 במאי, היא ביצעה את השיר על בימת התחרות. בריי שובצה שביעית בסדר ההופעות, לפני שוודיה ואחרי אוסטריה. בתום ההצבעה, בריי הגיעה למקום ה-14 עם 29 נקודות.
הערות שוליים

↑  Rome 1991
↑  Eurovision 1991 Results: Voting & Points
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא לוקסמבורג. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפתן משופם

| שפתן משופם |
| --- | --- |
  למעלה: שפתן משופם זוטר  למטה: שפתן משופם פרנל
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: שפתניים
סוג:: שפתן משופם
מינים
 7
שם מדעי
 Pteronotus ‏גריי, 1838

שפתן משופם או שפתן חשוף-גב (שם מדעי: Pteronotus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת השפתניים ובו 7 מינים שחיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה בעיקר סביב יער האמזונאס. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי והוא אחד משני הסוגים היחידים במשפחת השפתניים לצד הסוג שפתן רפאים.
תיאור ואנטומיה

השפתן המשופם מתאפיין בגוף שמנמן וגוצי, בראש גדול וקצר ובכנפיים ארוכות שמעוגלות בקצוות. אצל חלק מהמינים בסוג הכנפיים מתחברות באזור הגב וגורמות לו להראות חשוף משיער (בדומה לסוגים עטלף חשוף-גב ועטלף פרחים זנוב), בעוד שאצל חלקם מקום החיבור נמוך יותר ואינו בולט כל כך. הגולגולת מתאפיינת במוח רחב וכיפתי ובחרטום קצר ורחב שמוגבה מעט בקצהו. האוזניים גדולות ורחבות עם צפירים בינוניים והאפרכסות המעוגלות נוטות קדימה באלכסון; תנוכי האוזן מגיעים עד ללוע ויוצרים חצי טבעת מקומטת סביב העיניים. העיניים זעירות יותר מאצל עטלפי חרקים אחרים.
לשפתן המשופם אין עיטור עלה אפי מפותח, והוא מוחלף בבליטה גדולה במרכז החרטום. הנחיריים העגולים ממוקמים בקצה השפה העליונה שפונה כלפי מעלה. כפי שאופייני למשפחה, לשפתן המשופם יש שפתיים גדולות ורחבות, ובמיוחד השפה התחתונה הגדולה והבשרנית שמשתפלת כלפי מטה ומזכירה עלה בצורתה; כאשר השפתן פוער את פיו, השפתיים יוצרות פתח דמוי משפך שמסייע למיקוד קריאות איכון הד לעבר יעד ספציפי. השפתיים עטויות גבשושיות קטנות והן מכוסות בקצוות בזיפים ארוכים ושעירים דמויי שפם שהעניק לסוג את שמו. השפם מונע כנראה מחרקים להימלט מפיו של העטלף בסמוך ללכידתם. מתחת לשפה התחתונה הבשרנית, יש כפתור בשרני קטן.
אורך הראש והגוף של השפתן המשופם 40–85 מ״מ אורך הזרוע 35–65 מ״מ, ואורך הזנב 15–30 מ״מ; משקלו 5–20 גרם. הדו-צורתיות הזוויגית משתנה על פני הטווח הגאוגרפי, כשבאזורים הצפונים הזכר והנקבה כמעט זהים בגודלם, ובאזורים הדרומיים הזכרים גדולים משמעותית. הזנב דקיק וארוך ובעל קרום תעופה אחורי מפותח ורחב.
לשפתן המשופם פרווה קצרה וצפופה. צבעה האופייני משתנה במהלך השנה ובהתאם לגיל, ונע בין חום ציפורן דהוי לחום כהה, חום קינמון, אפרורי, אוכרה או זית. צבעים פחות נפוצים הם: שחור-כסוף, חום ביסטר כהה, זהוב, כתום תפוז בוהק או אדום-ערמוני. הגחון חיוור בדרך כלל והראש נוטה להיות בצבע כהה ועמוק. הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים ורודים. האוזניים שחורות בקצה וחיוורות בחלקן הפנימי. השפתיים והאף ורודים או שחרחרים.
תפוצה

השפתן המשופם מצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. טווח התפוצה של הסוג משתרע על מקסיקו, הונדורס, בליז, אל-סלבדור, ניקרגואה, גואטמלה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה אזור גויאנה, ברזיל, פרו ובוליביה. באזור הקריביים, הסוג נוכח בקובה, היספניולה, פוארטו ריקו וג'מייקה. בית הגידול של הסוג לח או יבש וכלל יער גשם טרופי ויער נשיר יבש בשפלות, חופים ורכסים הרריים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה

המינים בסוג חיים בקבוצות או מושבות גדולות של מאות פרטים בתוך מערות ומכרות חמימים ולחים, לעיתים קרובות עם מיני עטלפים אחרים (זיזפי פרחים למשל). מלבד עונת הרבייה, במשך השנה הזכרים והנקבות חיים בנפרד. השפתנים המשופמים יוצאים לפעילות מיד לאחר השקיעה והם מבלים 5–7 שעות מהלילה בחיפוש אחר מזון. שיא הפעילות מתרחשת לאחר השקיעה ולפני הזריחה, והשפתנים טסים למרחק של עד 3.5 ק״מ ממקום הלינה. מהירות הטיסה משתנה מעט בין המינים: 13.1 קמ״ש אצל הנקבות ו-16.8-11.3 קמ״ש לזכר. השהייה במערות רוב הזמן מגנה על השפתנים מפני טורפים רבים, כאשר בחוץ הם עשויים להוות טרף לתנשמת מצויה. הטורף העיקרי של השפתנים במערות הוא רבנדל אמזונאס ענק.
השפתן המשופם הוא אוכל-חרקים מובהק; התזונה שלו כוללת בעיקר עשים, חיפושיות, וזבובים, כאשר שפיריות וצבתנאים נלכדים בעיקר בסמיכות לגופי מים. השפתנים תרים אחר מזון בסמוך לקרקעית היער, ונוטים לנוע לאורך נתיבים טבעיים בצמחייה. בניגוד לעטלפי חרקים רבים שמחפשים את מזונם בסמוך למקורות מים, השפתנים מתמקדים יותר באזורים יבשים.
השפתן ייחודי בכך שהוא מאתר את טרפו באמצעות שני סוגים של איכון-הד: קריאות מאופננות תדר (FM) שבהן הפולסים בעלי טווח רחב בעוצמה נמוכה עם תדירויות משתנות, וקריאות בתדירות קבועה (CF – constant-frequency), שבהן הפולסים בעלי טווח צר בעוצמה גבוהה עם צליל קבוע ותדירות אחת לכל אורכן. השילוב של שני הסוגים מאפשר לשפתן למפות היטב את העצמים סביבו גם בצמחייה צפופה ולמקם את המטרה בדיוק רב. עוצמת הקריאות שלו 51–68 קילוהרץ ומספרן עולה מ-10 או 12 קריאות במהלך חיפוש טרף ל-35 קריאות לאחר האיתור, ול-200 קריאות בסמוך לרגע הלכידה. השפתן מסוגל לזהות וללכוד טרף בגודל 2–3 מ״מ ממרחק של חצי מטר תוך 0.5 שניות.
הרבייה מתרחשת אחת לשנה, בדרך כלל בינואר ופברואר; באזורים דרומיים העונה עשויה להיות מוקדמת יותר. ההיריון נמשך כחודשיים ולאחריהם נולד גור יחיד שמגיע לבגרות בתום שנה. ההמלטות מתרחשות בתחילת העונה הגשומה ומסונכרנות עם העלייה בזמינות החרקים. ההנקה נמשכת 5–6 חודשים, אך הצאצאים נגמלים מהר יחסית עקב השפע בחרקים קלים לעיכול.
מינים

בסוג זה 7 מינים קיימים ומאובן אחד נכחד:
שפתן משופם פרנל (Pteronotus parnellii)
שפתן משופם מפויח (Pteronotus quadridens)
שפתן משופם וגנר (Pteronotus personatus)
שפתן משופם פאראגואנה (Pteronotus paraguanensis)
שפתן משופם מקלאי (Pteronotus macleayii)
שפתן משופם גדול (Pteronotus gymnonotus)
שפתן משופם זוטר (Pteronotus davyi)
שפתן משופם קדום (Pteronotus pristinus) - מאובן נכחד.
מראה אופייני לשפתן המשופם: שפתיים בשרניות, שפם, ובליטה על החרטום.
שפתן משופם וגנר על עלה בגיאנה הצרפתית.
תאוריית גיררדי-רימיני-ובר

תאוריית גיררדי-רימיני-ובר או בקיצור GRW. (באנגלית: Ghirardi–Rimini–Weber theory) היא פרשנות אינדטרמיניסטית למכניקת הקוונטים אשר ניתנה על ידי הפיזיקאים ג'אנקרלו גיררדי (אנ'), אלברטו רימיני וטוליו ובר בשנת 1985. זוהי פרשנות של קריסה ספונטנית, שעל פיה כל חלקיק אלמנטרי ביקום מקיים את משוואת שרדינגר רוב הזמן. רוב הזמן החלקיק בסופרפוזיציה קוונטית מבחינת המיקום, התנע והספין. רוב הזמן הוא אינו ממוקם במקום מסוים, אבל פעם בהרבה מאוד זמן, 1010 שנים לערך, הוא מתמקם. ברגע זה המיקום שלו מוחלט, הוא לא בסופרפוזיציה של יתר הנקודות ואז מתקבלת קריסה של משוואת שרדינגר. על פי GRW לקריסה אין טריגר – אין משהו מיוחד שמפעיל אותה – היא פשוט חוק טבע ומתרחשת כל הזמן: ביקום כולו בכל רגע בזמן יש חלקיקים שעוצרים באיזשהו מקום. הסיכוי של כל חלקיק להתמקם הוא מזערי אך בחפצים המורכבים מיליארדים של חלקיקים הקריסה מתרחשת כל הזמן, לכן אנחנו לא חוזים למשל בחתול בסופרפוזיציה, כתשובה לבעיית החתול של שרדינגר.
כיום יש שתי אונטולוגיות מרכזיות אשר מפרשות את GRW:
(GRWm (mass: פרשנות הטוענת שמסת החלקיק היא בסופרפוזיציה על פני כל הנקודות במרחב המתקבלות ממשוואת שרדינגר.
(GRWf (flash: פרשנות הטוענת שהעולם מורכב מפלאשים ופונקציית הגל מתארת את ההסתברויות להתרחשותם.
היתרון של הפרשנות האחרונה שהיא מתיישבת עם תורת היחסות.
לקריאה נוספת

David Z. Albert, Quantum Mechanics and Experience, Harvard University Press, 1994
רן שחורי

| --- | --- |

רן שחורי בטקס פתיחת הבניין החדש של בצלאל בהר הצופים, 12 ביוני 1990
 לידה:  28 ביולי 1936 בתל אביב
 פטירה:  31 באוגוסט 2017 (בגיל 81) בתל אביב
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לאמנות יפה ברוונה; המדרשה למורי אמנות; אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 זרם:  קבוצת +10; פופ ארט
 עיסוק:  צייר, מבקר אמנות 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  "אות העיצוב" לשנת 2007 על מפעל חיים; אות יקיר בצלאל לשנת 2017
 
רן שחורי (28 ביולי 1936 – 31 באוגוסט 2017) היה פרופסור-אמן מן המניין, חוקר, אוצר, מאייר, מדריך טיולים מורה ומחנך. ניהל את המדרשה לאמנות; עמד בראש האקדמיה בצלאל במשך שלוש קדנציות והיה אחראי על ריכוז מחלקות בצלאל השונות באתר אחד – קמפוס בצלאל בהר הצופים; היה ממקימי החוג לעיצוב פנים במסלול האקדמי במכללה למינהל ושימש ראש החוג.
ביוגרפיה

שחורי נולד וגדל בתל אביב. בילה זמן רב בתיאטרון ״האוהל״ שאביו היה בין מייסדיו. שירת בנח"ל בשנים 1954–1956. התיאטרון היה כור מחצבתו, אך משום שמאז ומתמיד צייר החליט לשלב בין התיאטרון ובין ציור ועיצוב תפאורות והשתלב בסדנה של אליעזר אנסקי, שיצר תפאורות לתיאטרון ״האוהל״ ו"במתנו". ב־1958 יצא ללמוד אמנות ומוזאיקה בעיר רוונה באיטליה.
כששב לתל אביב בשנת 1959 החל ללמד אמנות ותולדות האמנות בתיכון חדש, בתיכון כפר מנחם, בתיכון בן צבי בקריית אונו ובמדרשה למורי אמנות בתל אביב.
בין השנים 1966 ל-1977 ניהל שחורי את המדרשה למורי אמנות בתל אביב, בנה אותה מחדש בהרצליה ולאחר מכן ברמת השרון (היום היא חלק ממכללת בית ברל), והפך אותה לאחד המוקדים המסעירים והמשפיעים ביותר על האמנות הישראלית לדורותיה. בשנים אלה למד תולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1979 עם מינויו לראש האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל בירושלים, בעקבות פנייתו של מנהל האקדמיה, דן הופנר, הפריד שחורי את לימודי עיצוב הסביבה מהעיצוב התעשייתי והקים את המחלקה לארכיטקטורה, שזכתה מאוחר יותר בהכרת המל״ג והייתה לבית הספר השני בישראל ללימודי ארכיטקטורה. במהלך כהונתו פיתח שחורי תחומים חדשים ומחלקות חדשות בבצלאל. תחת ניהולו הוקם ב-1990 קמפוס בצלאל בהר הצופים, שאיחד תחתיו את כל המחלקות של האקדמיה, שהיו מפוזרות עד אז בבניינים שונים בירושלים.
משנת 1991, לאחר פרישתו מבצלאל, הרצה שחורי במסגרות שונות: בבצלאל, בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, במכון אבשלום לידיעת הארץ, באוניברסיטה הפתוחה, במדרשה למורי אמנות, ועוד.
בשנת 1996 היה רן שחורי בין מקימי החוג לעיצוב פנים במסלול האקדמי במכללה למנהל בגבעתיים. בתחילת שנות התשעים אפשר היה ללמוד עיצוב פנים במכללה למנהל בלימודי תעודה בלבד. לאחר ששחורי פרש מתפקידו בבצלאל, הוא הוזמן על ידי המכללה למינהל לבנות תוכנית לחוג לעיצוב פנים במסלול אקדמי, וזו הוגשה למועצה להשכלה גבוהה ואושרה בשנת 2000 על ידי שר החינוך, אמנון רובינשטיין. שחורי מונה לראש החוג בשנת 1996 ושימש בתפקידו עד שנת 2004. לאחר מכן המשיך ללמד במכללה כמרצה לתולדות האמנות וכמורה לרישום. החוג לעיצוב פנים במסלול האקדמי במכללה למינהל הוא המסגרת האקדמית הראשונה בישראל המעניקה תואר ראשון בעיצוב פנים המוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
רן שחורי ראה עצמו קודם כל כאיש חינוך ולא כמי ששייך לענף העיצוב; הוא דיבר על האקדמיה כמרכז לדיאלוג תרבותי אידיאליסטי המייצג עמדה ואמירה חברתיות. בתיאטרון הוא ראה עמוד תווך וזרז לתפיסת עולם ואמצעי מסייע לתפקוד. 

נפטר בשנת 2017 בבית החולים תל השומר. הותיר אחריו אישה ובת. נקבר בבית העלמין ירקון.
מעמד אקדמי

בשנת 1981 מונה על ידי ועדת המינויים בבצלאל לפרופסור-אמן, המקביל לתואר פרופסור מן המניין.
פרסומים > ספרים

Art in Israel, הוצאת סדן, תל אביב וז' שוקן, ניו יורק, 1974.
זאב רכטר - מונוגרפיה ומחקר, הוצאת הקיבוץ המאוחד והמועצה הציבורית לתרבות ואמנות, 1979.
הצייר צבי טולקובסקי, הוצאת בצלאל, 1988.
הצייר דדי בן שאול, הוצאת בצלאל, 1991.
דורה גד - הנוכחות הישראלית באדריכלות הפנים - מחקר ומונוגרפיה בעריכת ציונה שמשי, הוצאת אדריכלות ישראלית ומוזיאון תל אביב לאמנות, 1997.
פרסומים > כתיבה בעיתונים

בשנים 1963–1976 שימש רן שחורי מבקר אמנות בעיתון הארץ. פרסם מאמרים וביקורות אמנות ב"דבר", "מושג", "סטודיו", ידיעות אחרונות, "העיר", "חדשות", "גזית", "אריאל" ועוד, עד שנת 1986.

בשנים 1989–1991 היה מבקר אדריכלות ב"הארץ". משנת 1993 שימש מבקר אמנות בעיתון "תל אביב"; כתב ערכים אנציקלופדיים בנושאי אמנות וארכיטקטורה באנציקלופדיה העברית.
משנת 1991 רן שחורי יזם והנחה שש תוכניות טלוויזיה בנות 50 דקות כל אחת בנושאי אדריכלות ישראלית, מטעם "השידורים האקדמיים" באוניברסיטת חיפה.
פעילות אמנותית

בשנים 1956–1965 צייר תפאורות לתאטרונים "אוהל" ו"במתנו". בשנים 1970–1973 יצר שמונה סרטי קולנוע אמנותיים.
בשנות השישים והשבעים עסק בפעילות אמנותית אינטנסיבית. היה מפעילי קבוצת +10 ("עשר פלוס") - יחד עם יאיר גרבוז, רפי לביא, יואב בראל ואחרים - שהיה לה תפקיד מרכזי בפתיחת האמנות הישראלית לזרמים עכשוויים בני אותה תקופה בעולם. השתתף בתערוכות של הקבוצה. עבודותיו המוקדמות, כמו אלה של בראל, הושפעו מהפופ ארט. הוא צייר בסגנון זה ציורים גרפיים עשויים משטחים נקיים וחלקים שנראים כמודעות פרסומת, והרבה מאוד עירום נשי בוטה ומתריס ברוח הפופ ארט ובהשפעת האמנים האמריקניים טום ווסלמן וג'יימס רוזנקוויסט. החל משנות השבעים יצר לצד ציוריו גם מיצבים ועבודות במדיום הווידאו.
שחורי השתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות סלקטיביות במוזיאונים: תל אביב, עין חרוד, חיפה, רמת גן ועוד, ובגלריות שונות בארץ, בגרמניה ובאוסטריה.
פעילות אמנותית > תערוכות יחיד

1969 - גלריה מבט, תל אביב.
1970 - "צינורות" - תערוכה סביבתית, גלריה בר כוכבא, תל אביב.
1971 - גלריה ריבנפלד, יפו.
1976 - גלריה מבט, תל אביב.
1977 - גלריה מבט, תל אביב.
1978 - גלריה עמית, תל אביב.
1982 - בית האמנים, ירושלים.
פעילות אמנותית > תערוכות קבוצתיות (רשימה חלקית)

1961 - חברים חדשים באגודת הציירים והפסלים.
1963 - תערוכה בינלאומית לאמנים צעירים, וינה, אוסטריה.
1967 - +10 באדום, גלריה כץ, תל אביב.
1967 - +10 בעירום, גלריה גורדון, תל אביב.
1968 - +10 בעד ונגד, גלריה גורדון, תל אביב.
1969 - +10 בעיגול, גלריה גורדון, תל אביב.
1970 - +10 עולה על ונוס, גלריה גורדון, תל אביב.
1970 - +10 מזרנים, תערוכה סביבתית, גלריה דוגית, תל אביב.
1971 - אוונגרד, מוזיאון רמת גן.
1971 - "מולטיאיזם", המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה.
1971 - "ירושלים של זהב", הגלריה הקטנה, ירושלים.
1972 - "דימוי וחלל", בית האמנים, תל אביב.
1973 - פורטרט עצמי, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה.
1973 - "פינות"(סביבה), גלריה בלטמן, תל אביב.
1974 - מרתון סרטי אמנות, סינמטק תל אביב.
1975 - מאוסף המוזיאון, המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה.
1978 - +10 תערוכת סיכום, גלריה ג'ולי, מוזיאון תל אביב.
1979 - "אקלים", היכל התרבות, תל אביב.
1984 - "אמן חברה", מוזיאון תל אביב לאמנות.
1989 - "האמריקניזציה של הציור הישראלי, גלריה בוגרשוב, תל אביב.
1991 - דיוקן המנהיג באמנות הישראלית, המשכן לאמנות, עין חרוד.
פרסים

זכה ב"אות העיצוב" לשנת 2007 על מפעל חיים בתחום העיצוב.
זכה באות יקיר בצלאל לשנת תשע"ו.
פעילות ציבורית

משנת 1970 היה חבר בוועדת האמנות קרן תרבות אמריקה-ישראל; יו"ר המדור לאמנות פלסטית באמנות לעם; יו"ר ועדת המקצוע מטעם המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך; חבר ויו"ר ועדות שונות במשרד החינוך; חבר בוועדות שונות מטעם המועצה להשכלה גבוהה (כולל ועדת יעקובי לתכנון ההשכלה הגבוהה, חבר בוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות ועוד); חבר בוועדת הארכיטקטורה ליד מהנדס העיר תל אביב; חבר בוועדת האמנות ליד יועץ האמנות לראש עיריית תל אביב; יועץ פרוגרמטי למבני אמנות; חבר בוועדת ברוורמן לבדיקת יישום חוק המוזיאונים ומעמדם.

בשנת 1994 מונה ליו"ר המדור לאמנות פלסטית במועצה הציבורית לתרבות ולאמנות.
לקריאה נוספת

12 שעות של קולנוע/מושג
הערות שוליים

↑  "במתנו" - עלילות הרשלי מאוסטרופולי, באתר עיתון דבר, ‏11 בדצמבר 1957, עמ' 5
↑  רן שחורי, ישראלי, 2017-1936, באתר מוזיאון ישראל, ‏נלקח ב-31 באוקטובר 2018
↑  המידרשה למורים לאמנות, בית ברל, כפר סבא, באתר רשת עמל, ‏נלקח ב-31 באוקטובר 2018
↑  נכס תרבות מקומית: ירום ורדימון על רן שחורי, באתר פורטפוליו, ‏7 בספטמבר 2017
↑  נעמה ריבה, מת רן שחורי, לשעבר נשיא בצלאל ומנהל המדרשה לאמנות, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2017
↑  זאב רכטר, באתר הקיבוץ המאוחד, ‏נלקח ב-31 באוקטובר 2018
↑  רן שחורי, "ראשוניות שלא הייתה לנוסחא", באתר דבר (עיתון), ‏8 באפריל 1977, עמ' 17
↑  רן שחורי, "בחזרה להתבוננות", דבר (עיתון), 20 באפריל 1977, עמ' 22.
↑  רן שחורי, "השמש למגירה" - ריאיון עם יגאל תומרקין, באתר דבר (עיתון), ‏12 בספטמבר 1977, עמ' 26
↑  "אהל - הצגת בכורה: הפונדק", הצייר: רן שחורי, באתר על המשמר, ‏10 בינואר 1956, עמ' 3
↑  הסינימטק הישראלי, באתר דבר, ‏15 בפברואר 1974
↑  גדעון עפרת, האמריקניזציה של האמנות הישראלית, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏7 בפברואר 2015
↑  ד"ר נורית כהנסקי, רן שחורי - גלריה מבט תל אביב, באתר נלקח מאתר אוניברסיטת תל אביב, ‏5 בספטמבר 1969
↑  "רן שחורי - ציור פופ", דבר (עיתון), 22 באוקטובר 1971, עמ' 13.
↑  אסתר זנדברג, "אות העיצוב" לרן שחורי ותמרה וג'ף טולמן, באתר הארץ, 12 במרץ 2007
↑  מת רן שחורי, לשעבר נשיא בצלאל ומנהל המדרשה לאמנות, באתר פורטפוליו, ‏3 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278403  NLI: 987007465479305171  PLWABN: 9810607503105606  ISNI: 0000 0000 2722 9236  LCCN: n87871060  NTA: 07272370X  VIAF: 202886777   WorldCat (עם VIAF): 202886777
שקל דיגיטלי

פרויקט השקל הדיגיטלי הוא פרויקט שיזם בנק ישראל בשנת 2020, שנועד לבחון את האפשרות להנפיק מטבע דיגיטלי של הבנק המרכזי (CBDC). השקל הדיגיטלי, אם יונפק, עתיד להיות מטבע שיהווה התחייבות דיגיטלית של בנק ישראל, בדומה למזומן הפיזי שמונפק על ידי בנק ישראל. בניגוד למזומן, השקל הדיגיטלי יאפשר ביצוע עסקאות תשלום דיגיטליות – כמו תשלומים מרחוק. בנוסף, השקל הדיגיטלי עשוי לאפשר ביצוע עסקאות חדשניות, כגון: תשלום באמצעות חוזים חכמים, תשלומים שאינם מקוונים, ובנסיבות מסוימות גם תשלומים אנונימיים.
רקע

בתחילת העשור השני של המאה ה-21, חלו שינויים משמעותיים בשוק התשלומים בעולם בכלל ובישראל בפרט. מגפת הקורונה האיצה תהליכים אלו, כאשר הוטלו ברחבי העולם מגבלות שונות על תנועה ואינטראקציה בין-אישית, אך עדיין היה נדרש לבצע עסקאות תשלום לצרכים יום-יומיים. בעקבות כך, תחום התשלומים התפתח וגופים חדשים הוקמו לצד המוסדות הפיננסיים המסורתיים, דוגמת תעשיית הפינטק המתפתחת. בתוך כך, גם גופים טכנולוגיים גדולים החלו לפתח פתרונות תשלום שונים, ביניהם מטבעות דיגיטליים שעשויים להחליף או להתחרות במטבעות המסורתיים. גורמים נוספים כמו רשתות קמעונאיות וספקי שירותי תחבורה, מציעים גם הם ארנקים דיגיטליים וחידושים בתחום התשלומים.
בעקבות ההתפתחויות, בנובמבר 2020 הקים נגיד בנק ישראל ועדת היגוי לבחינת הנפקה אפשרית של שקל דיגיטלי, בראשות המשנה לנגיד. הוועדה נדרשה לקבוע את המאפיינים העסקיים והטכנולוגיים של השקל הדיגיטלי, לבנות תוכנית פעולה אם יוחלט על הנפקה ולבחון את התנאים הנדרשים להחלטה על הנפקתו.
על פי "פיתוח בר קיימא" של הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, מדינות רבות בעולם צפויות להחליף את ההילך החוקי שלהן בין השנים 2025–2030 ממזומנים למטבעות דיגיטליים אשר יחליפו את השיטה הישנה. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הצהיר בפורום זה כי "מדינת ישראל מחויבת למטרות הארגון".
מטרות השקל הדיגיטלי

לצורך יצירת אמון במערכת הבנקאית בכלכלה הדיגיטלית, נוכחות הכסף של הבנק המרכזי הכרחית. בכל רגע נתון, הצרכן יכול להמיר את הכסף הדיגיטלי שלו בבנק המסחרי לכסף מזומן של הבנק המרכזי ביחס של 1:1. המרה זו מבטיחה לצרכן שבכל עת הוא יכול לקבל את התחייבות הבנק המרכזי עבור שווי ההתחייבות שהבנק המסחרי שלו מספק, ושבכל עת שווי השקל שבחשבון הבנק שלו זהה לזה של שקל מזומן. בכלכלה דיגיטלית, כאשר השימוש במזומן פוחת, אמון זה עלול להתערער, מכיוון שההתחייבות של הבנק המרכזי, המזומן, פחות נפוצה. לכן, המוטיבציה המרכזית להנפקת CBDC היא להבטיח גישה של הציבור להתחייבות של הבנק המרכזי גם בכלכלה דיגיטלית.
בטיוטת המודל שפורסמה על ידי בנק ישראל במאי 2021, מפורטות סיבות מרכזיות נוספות להנפקת שקל דיגיטלי:
· יצירת אלטרנטיבה מתקדמת לאמצעי תשלום קיימים וחדשים.
· יצירת תשתית חדשנית שתתאים את מערך התשלומים לצורכי הכלכלה הדיגיטלית העתידית.
· הבטחת היתירות של מערך התשלומים בעיתות חירום.
· יצירת תשתית יעילה וזולה לתשלומים חוצי גבולות.
· שמירה על פרטיות הציבור בתשלומים דיגיטליים.
· תמיכה במאבק להפחתת השימוש במזומן ובכלכלה השחורה.
תרומה אפשרית נוספת של השקל הדיגיטלי היא הגברת התחרות בעולם הפיקדונות. היכולת של הציבור להחזיק חלק מכספו בשקל הדיגיטלי עשויה לגרום לבנקים לרצות לתמרץ את הציבור להשאיר את הכסף אצלם – בין אם על ידי תשלום ריבית על העו"ש וריבית גבוהה יותר על הפיקדונות, ובין אם באמצעות ערכים מוספים אחרים כגון שירות טוב יותר, טכנולוגיה טובה יותר וכדומה.
סיכונים וביקורות

ישנם מספר סיכונים אפשריים הכרוכים בהנפקת השקל הדיגיטלי. סיכון מרכזי אחד הוא פגיעה במקורות הבנקים. אם השקל הדיגיטלי יהיה מאוד אטרקטיבי, יוסט שיעור רב מדי של פיקדונות הציבור מהבנקים המסחריים לארנקי השקל הדיגיטלי מה שיפגע במקורות הבנקים ועלול לייקר את האשראי במשק. על מנת להתמודד עם סיכון זה, בנק ישראל בוחן החלת מגבלה על סכום שפרטים יוכלו להחזיק של שקל דיגיטלי. סיכון מרכזי נוסף הוא פגיעה במוניטין של בנק ישראל. מכיוון שהשקל הדיגיטלי יושתת על מערכת תשלומים בניהול בנק ישראל, כשלים במערכת עלולים להיות מיוחסים לבנק ישראל. יש גם סיכונים הנובעים מגורמים נוספים: למשל פריצות סייבר, ניצול לרעה של המידע הנאסף במערכת וחוסר אימוץ השקל הדיגיטלי. על מנת להתמודד עם כשלים אלו, נבחנים כלל המאפיינים האפשריים של השקל הדיגיטלי בתהליך מקיף על מנת למנוע סיכונים אלו.
התהליכים המתבצעים בבנק ישראל

בכוונת בנק ישראל לכתוב מסמך אפיון לשקל הדיגיטלי, שעל בסיסו ניתן יהיה לבנות תוכנית ליישומו אם יוחלט להנפיקו. במסגרת המחקר שנערך עד כה פורסמו מסמכים המפרטים חלק מאבני הדרך שהושגו בפרויקט, לרבות בקשר לתכונות אפשריות של השקל הדיגיטלי ולארכיטקטורה הלוגית שלו.
בנוסף, בנק ישראל השתתף בפרויקטים בינלאומיים לבחינת ארכיטקטורות לתשלומים חוצי גבולות במטבעות דיגיטליים מדינתיים, ארכיטקטורות קמעונאיות לשמירה על נגישות, תחרות ואבטחת סייבר, תוך שימור מאפייני המזומן הפיזי. בנק ישראל בוחן גם היבטים רגולטוריים שידרשו להנפקת השקל הדיגיטלי, וייתכן כי אלה יצריכו שינויים חקיקתיים ויבוצעו בהמשך עבודת הפרויקט.
בנוסף, צוות פרויקט השקל הדיגיטלי בבנק ישראל מקיים תהליך לשיתוף גורמים בעלי עניין מהציבור לקבלת תובנות על עבודת הצוות מהסביבה שבה השקל הדיגיטלי עשוי לפעול.
הערות שוליים

↑  ועדת ההיגוי של בנק ישראל להנפקה אפשרית של שקל דיגיטלי מפרסמת דוח לציבור, באתר בנק ישראל
↑  סקירת מערך התשלומים בישראל לשנים 2018–2020, באתר בנק ישראל
↑  סיכום מפגש ראשון, 14.06.2023, באתר בנק ישראל
↑  ארכיטקטורה לוגית למערכת השקל הדיגיטלי, באתר בנק ישראל
↑  הושלם הניסוי של "פרויקט Icebreaker" – ארכיטקטורה חדשה לתשלומים חוצי גבולות באמצעות מטבעות דיגיטליים של בנקים מרכזיים, באתר בנק ישראל
↑  פרסום דוח פרויקט "סלע": הפרויקט הראה שמטבע דיגיטלי של הבנק המרכזי (CBDC) יכול לאפשר נגישות, אבטחת סייבר ותחרות, תוך שמירה על חלק מהתכונות של המזומן, באתר בנק ישראל
↑  פרויקט השקל הדיגיטלי – פורום משתמשי קצה, באתר בנק ישראל
שכם (נפה)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 בירת הנפה:  שכם 
 שטח:  605 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  388,321 (2017)
 קואורדינטות:  32°14′26″N 35°17′13″E﻿ / ﻿32.240556°N 35.287083°E﻿ / 32.240556; 35.287083 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת שכם או נפת נבלוס (בערבית: محافظة نابلس) היא אחת מ-16 נפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת במזרח יהודה ושומרון. בירת הנפה היא העיר שכם.
שטח הנפה הוא כ-605 קמ"ר. על פי מרשם האוכלסין של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2007, בנפה התגוררו כ-320,830 נפשות, שחיו ב-59,663 משקי בית. מתוכם, 125,572 תושבים (או כ-39%) היו מתחת לגיל 15 וכ-81,182 (או 25%) היו פליטים רשומים. על פי מרשם האוכלסין לשנת 1997, בנפה התגוררו כ-261,340 נפשות.
יישובים > ערים

שכם
יישובים > עיירות

ביישובים הבאים מתגוררים למעלה מ-4,000 תושבים:
עקרבה
עסירה א-שמאלייה
ביתא
חווארה
ג'מאעין
קבלאן
סבסטיה
בית פוריכ
יישובים > כפרים

ביישובים הבאים מתגוררים למעלה מ-1,000 תושבים:
עסירה אל-קבלייה
עזמוט
עוורתא
אל-באד'אן
בלאטה אל-בלד
בית דג'ן
בית חסאן
בית איבא
בית אימרין
בית וזן
בזאריה
בורין
בורקה
ג'אלוד
דיר אל-חטב
דיר שרף
דומא
עינאבוס
פורוש בית דג'ן
איג'ניסיניא
ג'וריש
כפר קליל
לובאן א-שרקיה
מג'דל בני פדיל
מדאמא
א-נאקורה
א-נסאריה
אודלה
עוסארין
קריות
קוסין
קוסרה
רוג'ייב
סאלם
סרה
א-סאוויה
תלפית
טלוזה
תל
עוריף
יאנון
יאסיד
יתמא
זאוואתא
זיתא ג'מעין
אל-עקרבניה
מחנות פליטים

עסכר
בלאטה
עין בית אל-מא
הערות שוליים

↑  GeoHive - Palestine population statistics, www.geohive.com (ארכיון)
1 2  2007 Locality Population Statistics הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  palestine refugees in the west bank
↑  מפקד אוכלסין 2007
| נפות הרשות הפלסטינית |
| --- | --- | --- |
| נפות הגדה המערבית | ג'נין • טובאס • טולכרם • שכם • קלקיליה • סלפית • רמאללה ואל-בירה • יריחו • אל קודס • בית לחם • חברון |  |
| נפות רצועת עזה (בשליטת חמאס) | צפון עזה • עזה • דיר אל-בלח • ח'אן יונס • רפיח |  |
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
שרה ברטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1974 (בת 50 בערך) מקספילד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Withington Girls' School  סט. מרטינ'ס סקול אוף ארט  האוניברסיטה המטרופוליטנית של מנצ'סטר 
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 
שרה ג'יין ברטון (באנגלית: Sarah Burton; נולדה ב-1974) היא מעצבת אופנה בריטית, המכהנת (2014) כמנהלת הקריאטיבית של בית האופנה אלכסנדר מקווין. היא עיצבה את שמלת הכלה של קתרין מידלטון לחתונתה עם הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' באפריל 2011. בשנת 2012 הופיעה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של טיים מגזין.