stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פון דר טאן (סיירת מערכה, 1909)
תיאור האונייה > המכונות

"פון דר טאן" הייתה אוניית המלחמה הגרמנית הגדולה הראשונה שהונעה על ידי טורבינות קיטור. מערכת ההנעה כללה ארבע טורבינות קיטור שכל אחת הניעה מדחף יחיד: שתי טורבינות לחץ גבוה סובבו את המדחפים החיצוניים ושתי טורבינות לחץ נמוך סובבו את המדחפים הפנימיים. המדחפים היו בעלי שלושה להבים וקוטר 3.6 מטר (12 רגל). הקיטור לטורבינות סופק על ידי שמונה-עשר דודי צינורות מים מוסקים בפחם שסודרו בחמישה חדרי דודים. ארובות הדודים הותקנו אחת מאחורי התורן הקדמי והשנייה באמצע האונייה.
המנועים פיתחו יחד הספק אפקטיבי (shaft horse power) של 42,000 כוחות סוס והעניקו לאונייה הירות מרבית של 24 קשרים (44 קמ"ש). בהפלגות המבחן נמדד הספק של 79,007 כוחות סוס ומהירות של 27.4 קשרים (50.7 קמ"ש). באחת מהפלגותיה, מטנריפה לגרמניה, שטה האונייה במהירות של 27 קשרים (50 קמ"ש) והגיעה למהירות מרבית של 28 קשרים (52 קמ"ש). בעת השקתה הייתה "פון דר טאן" אוניית המלחמה מסוג "דרדנוט" המהירה ביותר בעולם. קיבולת הפחם הסטנדרטית שלה הייתה 1,000 טון והמרבית – 2,600 טון. טווח השיוט המקסימלי שלה היה 4,400 מיילים ימיים (8,100 ק"מ) במהירות 14 קשרים (26 קמ"ש). מערכת החשמל של "פון דר טאן" כללה שישה טורבו-גנרטורים בהספק כולל של 1,200 קילוואט ובמתח של 225 וולט.
כמו אוניות ראשיות גרמניות רבות, גם "פון דר טאן" נאלצה להתמודד עם האיכות הירודה של הפחם שסופק לה. לאחר הפשיטה על סקרבורו דיווח קפטן מקס פון האן, מפקד האונייה, כי "ענני העשן הסמיך הנוצרים בשל האיכות הירודה של הפחם מסגירים את מקומנו לאויב". במהלך קרב יוטלנד לא הצליחה האונייה להמשיך ולהפעיל את כל דודיה אחרי השעה 16:00 בגלל האיכות הירודה של הפחם. אוניות גרמניות רבות אחרות, ובהן "דרפלינגר" ו"זיידליץ", נתקלו גם הן באותם קשיים במהלך הקרב. לאחר 1916 שיפרו את השריפה בדודים על ידי התזת מזוט על הפחם, מה שהגדיל את קצב הבעירה (אנ').
תיאור האונייה > חימוש

"פון דר טאן" נשאה שמונה תותחי SK L/45 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ'), המורכבים בארבעה צריחים דו-קניים: אחד קדמי, אחד אחורי ושני צריחי כנפיים מדורגים. התותחים הוצבו בצריחים מסתובבים מדגם Drh.L C/1907, אשר הונעו בחשמל, בעוד התותחים עצמם הונעו הידראולית כדי לשנות את זווית ההגבהה. ניתן היה להגביה את התותחים עד ל-20 מעלות, מה שאפשר טווח מקסימלי של 18,900 מטר (20,700 יארד). שיפוץ בשנת 1915 הגדיל את טווח התותחים ל-20,400 מטר (22,300 יארד). התותחים העיקריים ירו פגזים חודרי שריון במשקל 302 ק"ג (670 פאונד) במהירות לוע של 875 מטר לשנייה; המטענים ההודפים העיקריים היו מאוחסנים בתרמיל פליז. בסך הכל אוחסנו 660 פגזים בארבעה חדרי פגזים, שכל אחד מהם הכיל 165 פגזים. צריחי הכנפיים היו מנוגדים בצורה כזו שכל שמונת התותחים היו מסוגלים לירות מטח דופן בקשת רחבה מאוד.
בניגוד לאוניות המקבילות שלה הבריטיות, "פון דר טאן" נשאה גם סוללה משנית כבדה, המורכבת מעשרה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45, בבתי תותחים במקבעים על ציר MPL C/06, כל אחד עם 150 פגזים נפיצים וחודרי שריון. בעת הבנייה, תותחים אלו יכלו לירות את פגזי ה-45.3 ק"ג (100 פאונד) שלהם במטרות של עד 13,500 מטר (14,800 יארד); לאחר השיפוץ ב-1915, הטווח המרבי שלהם הוארך ל-16,800 מטר (18,400 יארד). היא הייתה חמושה גם ב-16 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45, להגנה מפני ספינות טורפדו ומשחתות. אלו גם הוצבו במקבעים על ציר, של ה-MPL C/01 מודל 06, עם סך של 3,200 פגזים עבור תותחים אלו. התותחים האלו ירו פגזים במשקל 9 ק"ג (20 פאונד) בשיעור הגבוה של 15 מטחים לדקה, עד לטווח של 10,694 מטר (11,695 יארד), שהיה די ארוך עבור נשק בקליבר קטן יותר. בסוף 1916, בעקבות עבודות תיקון לאחר הנזק שנגרם במהלך קרב יוטלנד, הוסרו מ"פון דר טאן" תותחי ה-8.8 ס"מ (3.5 אינץ') ואשנבי התותחים רותכו ונאטמו. שני תותחי 8.8 ס"מ הותקנו על המבנה האחורי.
כמקובל באוניות הראשיות של אותה תקופה, "פון דר טאן" הייתה מצוידת בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'), עם סך של אחד עשר טורפדות. אלה היו ממוקמים בחרטום, בירכתיים ושניים בצידי האונייה. הטורפדות נשאו ראש נפץ במשקל 110 ק"ג (240 פאונד), והיה להם טווח יעיל של 2 ק"מ (1.04 מיל ימי) כאשר הם הוגדרו למהירות של 32 קשרים (59 קמ"ש), וטווח יעיל של 1.5 ק"מ (0.81 מיל ימי) במהירות של 36 קשרים (67 קמ"ש).
תיאור האונייה > שריון

מאחר ש"פון דר טאן", תוכננה להילחם במערך הקרב, השריון שלה היה עבה בהרבה מזה של סיירות המערכה הבריטיות. "פון דר טאן" שקלה מעל 2,000 טונות יותר מסיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל והשתמשה ב-10% יותר ממשקלה לשריון מאשר בסיירות המערכה מולן התמודדה בקרב יוטלנד.
השריון של "פון דר טאן" היה מורכב משריון קרופ מוצק ופלדת ניקל. חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 80–120 מ"מ (3.1–4.7 אינץ') בחזית, עובי 250 מ"מ (9.8 אינץ') בקדמת האונייה, ועובי 100 מ"מ (3.9 אינץ') מאחור. צריח הניתוב הקדמי היה מוגן ב-250 מ"מ (9.8 אינץ'), ואילו צריח הניתוב האחורי ב-200 מ"מ (7.9 אינץ'). לארבעת הצריחים היו חזיתות בעובי 230 מ"מ (9.1 אינץ'), דפנות בעובי 180 מ"מ (7.1 אינץ') וגגות בעובי 90 מ"מ (3.5 אינץ'). עובי השריון האופקי היה 25 מ"מ (0.98 אינץ'), ושריון הסיפון המשופע היה בעובי 50 מ"מ (2 אינץ'). כמו הסיירת המשוריינת בליכר לפניה, היא הייתה מוגנת על ידי מחיצה נגד טורפדו בעובי 25 מ”מ (0.98 אינץ’). המחיצה הייתה מרוחקת מרחק של 4 מטר (13 רגל) מדפנות הגוף החיצוני, והרווח שביניהם שימש לאחסון פחם.
היסטוריית שירות

השדרית של "פון דר טאן" הונחה ב-21 במרץ 1908, והאונייה הושקה כמעט שנה לאחר מכן ב-20 במרץ 1909. גנרל לואיטפולד פון דר טאן-רתסמהאוזן, אחיינו של גנרל לודוויג פרייהר פון אונד צו דר טאן-רתסמהאוזן, שעל שמו נקראה האונייה ולאחר מכן מפקד הקורפוס המלכותי הבווארי השלישי, הטביל את האונייה בטקס ההשקה. במאי 1910, "פון דר טאן" הפליגה ממספנת בלום אונד פוס בהמבורג כדי לקבל את האבזור הסופי שלה במספנה הקיסרית בקיל. לצי הגרמני היה מחסור כרוני בצוותים באותה תקופה, ולכן נאלצו עובדי המספנה להביא את האונייה לקיל. ב-1 בספטמבר 1910, האונייה הוכנסה לשירות פעיל בצי הגרמני, עם צוות שהורכב ברובו מגברים מחבל ריינלנד. המפקד הראשון שלה היה קפיטן צור זי רוברט מישקה. במהלך הפלגות מבחן היא הגיעה למהירות ממוצעת של 27 קשרים (50 קמ"ש) על פני שיוט של שש שעות, עם מהירות מרבית של 28.124 קשרים (52.086 קמ"ש) כאשר המנועים הופעלו בתפוקה מקסימלית.
"פון דר טאן" נשלחה לאמריקה הדרומית לאחר שסיימה את הפלגות המבחן, ועזבה את גרמניה ב-20 בפברואר 1911. היא עצרה בדרכה באיים הקנריים. היא ביקרה בריו דה ז'ניירו, ברזיל, והגיעה לשם ב-14 במרץ, שם ביקר נשיא ברזיל, ארמס דה פונסקה על האונייה, לפני שהמשיכה לאיטג'הה ב-23 במרץ. בתקופה זו שייטה עם הסיירת הקלה הגרמנית ברמן שהייתה באזור. משם היא המשיכה לבאיה בלנקה, ארגנטינה ב-27 במרץ, שם עלו רבים מאנשי הצוות שלה לחוף כדי לבקר בעיר. היא נשארה שם עד 8 באפריל, אז עזבה לבאהיה, ברזיל, אליה הגיעה שישה ימים לאחר מכן. משם, מישקה וצוותו הפליגו לבואנוס איירס אליה הגיעו ב-30 במרץ. ב-17 באפריל, היא עזבה ויצאה בחזרה לגרמניה, והגיעה חזרה לווילהלמסהאפן ב-6 במאי. המטרה העיקרית של השייט הייתה להשיג חוזי חימוש ממדינות אמריקה הדרומית על ידי התרשמותם ממה ש"פורסם ברבים כאוניית המלחמה המהירה והחזקה ביותר שצפה אז".
יומיים לאחר ההגעה לנמל, "פון דר טאן" הצטרפה לקבוצת הסיור I. ביוני, היא יצאה לפליסינגן בהולנד, שם עלו עליה נסיך הכתר וילהלם ואשתו ססילי בדרכם להשתתף בהכתרתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת. הטקסים כללו סקירת צי בספיטהד שנמשכה בין 20 ל-29 ביוני, שם "פון דר טאן" ייצגה את גרמניה. לאחר מכן נשאה סיירת המערכה את נסיך הכתר והנסיכה חזרה לגרמניה. היא חזרה לפעילות עם הצי באוגוסט, וב-29 בספטמבר היא הפכה לאוניית הדגל של קבוצת הסיור I, במקום "בליכר" שמילאה תפקיד זה. היחידה הייתה באותה תקופה בפיקודו של ויצה-אדמירל גוסטב בכמן. ביולי 1912, בעוד פון דר טאן עברה שיפוץ מנוע, סיירת המערכה החדשה "מולטקה" החליפה את "פון דר טאן" כאוניית דגל. קפיטן צור זי מקס האן החליף את מישקה כקברניט האונייה בספטמבר. היא שימשה לזמן קצר כאוניית הדגל של סגן המפקד, קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר, מ-21 עד 26 בספטמבר. ב-1 באוקטובר, "פון דר טאן" הפכה לאוניית הדגל של האדמירל השלישי של כוחות הסיור, קונטר-אדמירל פליקס פונקה; ב-1 במרץ 1914, פונקה הועבר לפיקוד על שייטת אוניות המערכה השלישית והוא הוחלף על ידי קפיטן צור זי ארתור טפקן, שהועלה עד מהרה לדרגת קונטר-אדמירל ב-22 במרץ.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

לאחר יוטלנד, היא עברה תיקונים מ-2 ביוני עד 29 ביולי. לאחר שחזרה לצי, "פון דר טאן" השתתפה בכמה פשיטות לא מוצלחות לים הצפוני ב-1916. במהלך הראשון שבהם, היא השתתפה בגיחת הצי ב-18–19 באוגוסט. במהלך הגיחה, קבוצת הסיור I הייתה אמורה להפגיז את עיירת החוף סנדרלנד בניסיון למשוך ולהשמיד את שייטת סיירות המערכה של ביטי. מאחר שפון דר טאן הייתה אחת משתי סיירות המערכה הגרמניות שנותרו עדיין במצב קרבי בקבוצה (מולטקה הייתה השנייה), הוקצו לקבוצה שלוש דרדנוטים למבצע: "מארקגראף", "גרוסר קורפירסט" ו"באיירן" שנכנסה לשירות לאחרונה. שר ושאר צי הים הפתוח, עם 15 דרדנוטים משלו, השתרכו מאחור וסיפקו חיפוי. הבריטים היו מודעים לתוכניות הגרמניות והוציאו את הצי הגדול לפגוש אותן. עד השעה 14:35, שר הוזהר מפני התקרבות הצי הגדול, ולא היה מוכן להעסיק את כל הצי הגדול רק 11 שבועות לאחר הקרב הצמוד בעליל ביוטלנד, הפך את כוחותיו ונסוג לנמלים גרמניים.
גיחות נוספות נערכו בתאריכים 25–26 בספטמבר, 18–19 באוקטובר, 23–24 באוקטובר, כמו גם הגיחה ב-23–24 במרץ 1917; אף אחד מאלה לא הביא לפעולה עם כוחות בריטיים. קפיטן צור זי קונרד מומזן החליף את צנקר באפריל. פון דר טאן שימשה כאוניית הדגל של קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר במהלך התקדמות הצי לנורווגיה בתאריכים 23–25 באפריל 1918, וכן בגיחה בתאריכים 8–9 ביולי.
היסטוריית שירות > גורל

מולטקה הייתה אמורה לקחת חלק במה שהיה אמור להיות "הפלגת המוות" של צי הים הפתוח זמן קצר לפני תום מלחמת העולם הראשונה. עיקר צי הים הפתוח היה אמור להתייצב מבסיסו בווילהלמסהאפן כדי להילחם בצי הגדול הבריטי; שר התכוון להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, כדי לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר עבור גרמניה, תהיה העלות של הצי אשר תהיה. בזמן שהצי התגבש בווילהלמסהאפן, החלו מלחים עייפים מהמלחמה לערוק בהמוניהם. כש"פון דר טאן" ו"דרפלינגר" עברו דרך המחסומים שהפרידו בין הנמל הפנימי והכביש של וילהלמסהאפן, כ-300 איש משתי האוניות טיפסו על הגדרות ונעלמו לחוף. ב-24 באוקטובר 1918 ניתנה הפקודה להפליג מווילהלמסהאפן. רבים מהמלחים העייפים מהמלחמה חשו שהמבצע ישבש את תהליך השלום ויאריך את המלחמה. החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים בכמה אוניות מערכה ערכו מרד; שלוש אוניות מהשייטת השלישית סירבו להרים את העוגן, ופעולות חבלה בוצעו על סיפון אוניות המערכה "תירינגן" ו"הלגולנד". התסיסה אילצה בסופו של דבר את היפר ושר לבטל את הפעולה. בהתבשרו על המצב, הקייזר הצהיר "אין לי יותר צי". מרד וילהלמסהאפן התפשט לקיל, והזין מהפכה גרמנית גדולה יותר שנמשכה לאחר תום המלחמה. מעמדה הצבאי של גרמניה היה חסר סיכוי, ולכן הגנרלים פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף שכנעו את הממשלה לחתום על שביתת הנשק כדי לסיים את המלחמה.
לאחר כניעתה של גרמניה בנובמבר 1918, נכלאו רוב צי הים הפתוח, בפיקודו של לודוויג פון רויטר, בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו. לפני יציאת הצי הגרמני הבהיר אדמירל אדולף פון טרוטה לרויטר כי אינו יכול לאפשר לבעלות הברית לתפוס את האוניות, בשום תנאי. הצי נפגש עם הסיירת הקלה הבריטית "קארדיף", שהובילה את הספינות לצי בעלות הברית שהיה אמור ללוות את הגרמנים לסקפה פלו. המשט האדיר כלל כ-370 אוניות מלחמה בריטיות, אמריקאיות וצרפתיות. לאחר שהאוניות נכלאו, הושבתו התותחים שלהן באמצעות הסרת מכנסי התותחים, והצוותים שלהן צומצמו ל-200 קצינים ומלחים. פון דר טאן נכלאה בסקפה פלו בפיקודו של קפיטן-לויטננט וולאנטה. בעת שהייתה בסקפה פלו, הוקמה מועצת חיילים על סיפון האונייה; המועצה לקחה שליטה מוחלטת ודיקטטורית על כלי השיט למשך התקופה.
הצי נשאר בשבי במהלך המשא ומתן שהביא בסופו של דבר לחוזה ורסאי. רויטר סברה שהבריטים מתכוונים לתפוס את האוניות הגרמניות ב-21 ביוני 1919, שהיה המועד האחרון לחתימה של גרמניה על הסכם השלום. מבלי שידע שהמועד הוארך ביומיים, הורה רויטר להטביע את האוניות בהזדמנות הבאה. בבוקר 21 ביוני יצא הצי הבריטי מסקפה פלו לביצוע תרגילי אימון, ובשעה 11:20 העביר רויטר את הפקודה לאוניותיו. הספינה טבעה תוך שעתיים וחמש עשרה דקות. משימת משיית "פון דר טאן" אובטחה על ידי חברת ההצלה של ארנסט קוקס. במהלך עבודת ההכנה, שלושה עובדים כמעט נהרגו כאשר מבערי האוקסי-אצטילן שלהם יצרו פיצוץ גדול. הפיצוץ קרע חורים בכלי השקוע עדיין וגרם לחדירת מים לתא שהתרוקן באוויר דחוס; עד שהגברים חולצו, התא התמלא מחדש כמעט לחלוטין והגברים נותרו במים עד צווארם. אף על פי כן, האונייה נמשתה בהצלחה ב-7 בדצמבר 1930, ונגרטה ברוזית' על ידי חברת "אלואה גריטת ספינות" החל משנת 1931.
הערות שוליים

↑  המונח "דרדנוט" יכול גם לכלול סיירות מערכה שלא היו קיימות קודם לכן ונוצרו בעקבות הופעתה של אוניית המערכה "דרדנוט" בזירה הימית.
↑  הפחם באיכות הגבוהה סופק בדרך כלל לאוניות מלחמה קטנות יותר, כי צוותי המכונה שלהן היו קטנים יותר ולא יכלו לנקות את הדודים בתדירות הגבוהה שהתחייבה מן השימוש בפחם ירוד. מספר המסיקים וגורפי הפחמים באוניות הראשיות היה גדול יותר ועל כן יכלו לבצע פעולות תחזוקה תכופות יותר.
תרשים סכימתי של "פון דר טאן"
"פון דר טאן" בשנת 1911
"פון דר טאן" כפי שמתוארת ב-Brassey's Naval Annual ב-1913; אזורים מוצלים מייצגים הגנה על שריון.
"פון דר טאן" בשנת 1911
"מיינץ" שוקעת, ולצדה המשחתת הבריטית אה"מ "לארצ'ר", אוספת ניצולים
מסלול צי הים הפתוח בבוקר 16 בדצמבר
איור של "פון דר טאן" בלב ים
סיירות המערכה הגרמניות מפציצים את לואוסטופט
אה"מ "אינדפטיגבל" שוקעת לאחר שנפגעה מפגזים מ"פון דר טאן"
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
"פון דר טאן" בתצורה שלה ביוטלנד
סיירות המערכה הגרמניות המפליגות לתוך סקפה פלו. "פון דר טאן" היא האונייה החמישית בתור, מאחורי "זיידליץ", "מולטקה", "הינדנבורג" ו"דרפלינגר"
פונקציית הסימן

פונקציית הסימן עבור ערכים ממשיים
פונקציית הסימן עבור ערכים מרוכבים
במתמטיקה, פונקציית הסימן (באנגלית: Sign Function או Signum Function) היא פונקציה אי זוגית מתמטית אשר נותנת את הסימן ("-" או "+") של מספר ממשי. בייצוג מתמטי היא מסומנת בדרך כלל ב-"sgn".
פונקציית הסימן היא פונקציה, המחזירה לכל מספר ממשי ערך המתאים לסימן שלו:
\ -1 למספר שלילי
\ 1 למספר חיובי
\ 0 למספר 0.
פונקציית הסימן משלימה את פונקציית הערך המוחלט: יחד, הם מפרקים כל מספר x לשני חלקים  x=\operatorname {sgn}(x)\cdot |x|, שאחד מהם הוא, כאמור, הסימן, והשני תמיד חיובי. כמו כן, פונקציית הסימן אינה רציפה ב-0 והמשמעות של כך היא שהיא גם אינה גזירה שם. ניתן גם לומר שפונקציית הסימן היא הנגזרת של פונקציית הערך המוחלט, אם כי הגדרה זו אינה מדויקת משום שפונקציית הערך המוחלט אינה גזירה בנקודה  \ x=0.
ניתן להרחיב את הגדרת פונקציית הסימן גם למספרים מרוכבים שונים מאפס על ידי:
הסימן של מספר מרוכב z היא הנקודה על מעגל היחידה הקרובה ביותר לנקודה z במישור המרוכב.
כלומר: אם  \ z=R(\cos \theta +i\sin \theta ) אזי  \ |z|=R ו-  \ \operatorname {sgn}(z)=\cos \theta +i\sin \theta
ראו גם

ערך מוחלט
פונקציית מדרגה
פוטרוס

פוטרוס (בפרסית: فطرس פירושו מלאך שנפל במיתולוגיה השיעית, אנגלית: Fotros) הוא כטב"ם איראני ארוך טווח המיועד לצרכים צבאיים ובעיקרם ביון ותקיפה מתוצרת IAIO האיראנית; הוא נחשף בנובמבר 2013.
כלי הטיס עדיין לא נמצא בשירות מבצעי ומתוכנן להיכנס לשירות בזרוע האוויר של משמרות המהפכה האסלאמית בשנת 2017.
גורמים מערביים שבחנו את הכלי טוענים כי יש לו נקודות דמיון עם מל"ט האיתן הישראלי וייתכן שבוסס עליו. כמו האיתן, הוא מצטיין בטווח פעולה ארוך ויכולת שהות ארוכה באוויר.
תכונות המטוס

המטוס מונע ככל הנראה על ידי מנוע טורבו פרופ בעל שני להבים. כלי הטיס בעל כנפיים ארוכות שעליהן מותקנות נקודות לנשיאת חימוש. הפוטורוס תוכנן לשהות באוויר פרקי זמן ארוכים שבין 16-30 שעות ולהיות בעל טווח מקסימלי של עד כ-2,000 קילומטרים.
בנוסף לכך, האיראנים טוענים כי ניתן לחמש את כלי הטיס במגוון של טילי אוויר-קרקע, והוא בעל מצלמות ואמצעי ביון בחלקו הקדמי של כלי הטיס.
שימושים בכלי הטיס

שר ההגנה האיראני, חוסיין דהקאן, טען בחשיפת המערכת לתקשורת כי לכלי הטיס שני שימושים:
צבאי: למטרות ביון ותקיפה. בקדמת המל"ט ישנן מצלמות וציוד ביון, וכמו כן האיראנים טוענים כי הוא יכול לשאת על כנפיו טילי אוויר-קרקע.
אזרחי: שליטה על הגבולות, פיקוח על עורקי תחבורה ראשיים וכמו כן אפשרות לפיקוח על אזורים מוכי אסונות - רעידות אדמה, אסונות סביבתיים וכו'.
ניווט והנחיה

לכטב"ם שני אופני ניווט:
אוטומטי: למשימות ביון, מזינים למל"ט את המסלול בו נדרש לעבור ולאחר מכן הוא מבצע את המשימה באופן עצמאי (שגר ושכח).
ידני: כלי הטיס נשלט דרך תא הבקרה באופן ידני (שגר ועדכן).
הערות שוליים

↑  איראן חשפה "מל"ט גדול": מגיע עד ישראל, באתר ynet, 18 בנובמבר 2013
↑  איראן הציגה מל"ט נושא טילים שיכול להגיע לישראל, באתר nana10‏
↑  כתבה באתר syrianmasah
↑  נלקח מוויקיפדיה בשפה הערבית
עורב הוואי

| עורב הוואי |
| --- | --- |
 עורב הוואי
מצב שימור
 מצב שימור: נכחד נכחד בטבע (EW) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עורביים
סוג:: עורב
מין:: עורב הוואי
שם מדעי
 Corvus hawaiiensis ‏פיל, 1848
תחום תפוצה


עורב הוואי (שם מדעי: Corvus hawaiiensis, באנגלית: Hawaiian Crow), בשפה המקומית: ʻalalā, הוא מין של עורב ממשפחת העורביים. מין זה נכחד בטבע, אך ישנן תוכניות הפועלות להחזירו לטבע.
תפוצה ובית גידול

לפני שעורב הוואי נכחד מן הטבע, המין היה מצוי רק בחלקים המערביים והדרום-מזרחיים של הוואי. הוא אכלס יערות יבשים בגובה של 1,000–2,000 מטר, בעיקר באזור מאונה-לואה והונולולו. שרידי מאובנים מעידים כי עורב הוואי היה זן העורבים העיקרי בכל האיים העיקריים של הוואי, יחד עם עוד ארבעה מיני עורבים אחרים שנכחדו. עורב ההוואי נטרף על ידי חולדות, נמיות אסיאתיות קטנות, חתולי בר וגם על ידי סוג של חיידק (Toxoplasma gondii), חיידק זה הוא טפיל תוך-תאי הגורם למחלה זיהומית קשה וסופנית.
התנהגות > תזונה

עורב הוואי הוא אוכל-כל, הניזון ממגוון של מקורות מזון, כגון: פירות, חסרי-חוליות, צוף פרחים, יונקים קטנים, חלקי צמחים ומזונו העיקרי הוא ביצי עופות וגוזלים, אשר מהווים את מקור החלבון העיקרי. העורב מנצל את המשאבים הזמינים לו, והתזונה שלו משתנה לפי זמינות המזון.
החלק העיקרי בתזונה שלו, ומחצית מפעילות ההאכלה שלו מושקעת בחיפוש אחר גזעים, ענפים ועלים, כמו גם חסרי חוליות כמו חלזונות אדמה, זוחלים וחרקים נוספים. באמצעות המקור שלו עורב ההוואי מקלף קליפות טחב מגזעים או מענפים כדי לחשוף חרקים נסתרים. המרכיב העיקרי בתזונה שלו מורכב מצמחי ohia ו-koa, אשר גדלים בצמרות העצים הגבוהים והדומיננטיים בסביבתם. פירות הם המרכיב השני הדומיננטי בתזונת העורב ההוואי, וניתן למצוא הרבה מינים מקומיים של פירות באזור מחייתו.
התנהגות > שימוש בכלים

עורב הוואי מיומן ביותר בשימוש בכלים. עורבים אשר נמצאים בשבי נצפו משתמשים במקלות ככלי להוצאת מזון מחורים אשר נקדחו בגזעים. הפרטים הצעירים נצפו משתמשים בכלים גם ללא הכשרה או הדרכה מהפרטים הבוגרים, ולכן מעריכים שמין זה הוא בין המינים המעטים של ציפורים אשר מסוגלים להשתמש בכלים בטבע.
התנהגות > רבייה

הנקבות מגיעות לבגרות מינית בשנה השנייה או השלישית לחייהן. הזכרים בדר"כ בשנה הרביעית לחייהם. בניית הקן מתרחשת בסוף חודש מרץ – תחילת אפריל. נקבת העורב מטילה בין 2–5 ביצים מאמצע עד סוף אפריל, ודוגרת עליהם 19–22 ימים, מהם רק 1–2 יגיעו לבגרות. הגוזלים בוקעים בתחילת – אמצע חודש מאי. הגוזלים תלויים בהוריהם במשך 8 החודשים הראשונים, והם יישארו בסביבת המשפחה עד עונת הרבייה הבאה. אם הטלת הביצים הראשונה לא צלחה, הזוג יטיל סבב נוסף, תכונה אשר תורמת למאמצי השיקום של המין.
תרומה לסביבה

אוכלוסיית עורבי הוואי הייתה אחת מאוכלוסיות הציפורים המקומיות הגדולות ביותר בהוואי. להיעלמותם מן הטבע היו השפעות קשות על הסביבה ועל בית הגידול בו שהו, ההשפעה המרכזית ביותר הייתה על פיזור הזרעים של הצמחים המקומיים. רבים מצמחים אלה מסתמכים על אוכלוסיית עורבי הוואי לא רק להפצת זרעים, אלא גם לנביטת זרעים כאשר הזרעים מועברים דרך מערכת העיכול של העורבים, לאחר שהם ניזונים מהם. ללא פיזור זרעים, אין לצמחים שום אמצעי לגדל דור נוסף ולהתרבות. כמו כן, העורב ממלא תפקיד מפתח בתחזוקת מיני צמחים מקומיים רבים, אשר עלולים להפוך כיום לנדירים במערכות האקולוגיות של הוואי, במיוחד ביערות היבשים, כאשר צמחים אלו נותרו ללא מפיץ הזרעים העיקרי שלהם. על כן, היכחדותו של זן עורב הוואי מן הטבע הוא גורם ישיר לבעיה סביבתית ואקולוגית חמורה.
גורמים מאיימים

עורב ההוואי מתמודד עם מספר רב של איומים בטבע, הנחשבים כגורמים מרכזיים בהכחדתו מהטבע. גודל האוכלוסייה הקטן הופך את המין לפגיעים יותר לתנודות סביבתיות, דבר שגם מוביל לצורך גבוהה יותר להתרבות, לעיתים עם מינים אחרים, בעיה שעלולה לגרום לבעיות גנטיות עקב התרבות הטרוגנית. בניגוד לרוב סוגי העורבים, עורבי הוואי לא הסתגלו היטב לנוכחות האדם. רדיפה על ידי בני אדם מהווה איום נוסף על הישרדותם. חקלאים ירו בהם משום שהאמינו שהם מפריעים לגידולים ופוגעים בהם. הציד הלא חוקי נמשך גם לאחר שניתנה הגנה משפטית לעורבים. בני אדם גרמו גם לצמצום שטחי בית הגידול של העורבים בעקבות כריתת יערות עבור חקלאות ועבור הקמת חוות. אובדן כיסוי ההגנה הטבעית של הטבע הפראי חשף את העורבים בפני טורפים מסוכנים. אפרוחיו של עורב הוואי פגיעים עקב עכברושים המטפסים על עצים, ולאחר שהם עוזבים את הקנים שלהם, לחתולים, כלבים ונמיות. כריתת יערות מגבירה גם את שחיקת הקרקע והתפשטותם של צמחים ויתושים פולשניים, אשר מהווים גורם ישיר למחלת מלריית העופות.
גורמים מאיימים > מלריית העופות

מלריית העופות (Avian malaria) היא מחלה טפילית של ציפורים, הנגרמת על ידי Plasmodium relictum, הפוגע בציפורים בכל חלקי העולם. בדרך כלל מחלה זו אינה הורגת ציפורים, אולם בבית גידול מבודד כמו הוואי, ציפורים איבדו התנגדות אבולוציונית ואינן מסוגלות להתגונן מפני הנגיף. המפיץ העיקרי שלו הוא היתוש Culex quinquefasciatus, שהגיע לאיי הוואי בשנת 1826.
סטטוס נוכחי ושימור > שימור

עורב ההוואי מוגן מבחינה חוקית על ידי מדינת הוואי מאז 1931 והוכרז כמין בסכנת הכחדה על ידי ממשלת ארצות הברית מאז 1967. מאז שנות ה-90 הוקצו שטחים טבעיים במורדות הר הגעש מאונה לואה לשיקום בתי גידול והחלמת ציפורים מקומיות. יתר על כן, תחמו בגדר אזור שדורג כטוב ביותר לצורכי עורב ההוואי, על מנת להרחיק בעלי חיים שהזיקו לעורב, דבר אשר תרם רבות למאמצי השיקום.
סטטוס נוכחי ושימור > החזרה לטבע

החזרת עורב ההוואי לטבע החלה בחורף 2016 ונמשכת עד היום. בממוצע כ-15 גוזלים בשנה נולדים בשבי, ומתחילים תהליך של שחרור-רך אשר ירגיל אותם בצורה מבוקרת לסביבה החדשה בה יגדלו. בתהליך הגוזלים מועברים לכלובים מיוחדים בגיל 6 חודשים, בגיל שנה הם משוחררים לכלובים גדולים יותר אשר מדמים את סביבתם הטבעית. בעודם נמצאים במכלאה, מאכילים, מבקרים ומטפלים בהם צוות הפרויקט. לאחר השחרור הם ממשיכים לקבל האכלה משלימה ומעקב צמוד. באזור סביב אתר השיקום ישנה שליטה אינטנסיבית על טורפים.
סטטוס נוכחי ושימור > שיקום

מאמצי השיקום של העורב החלו בשנות ה-70 של המאה הקודמת, ונמשכים עד היום. ב-2014 נמנו 113 פרטים בשביה. כחלק ממאמצי השיקום, בוצעו ניסיונות רבים להרבות את העורבים בשבי. מאמצים שנתגלו כלא יעילים – מחקרים הראו שהנקבות הן בונות הקן העיקרי, ואם זכר עורב ההוואי מבלה יותר מדי זמן בקרבת הקן או מנסה לשהות בתוכו, נקבת העורב מפסיקה בתהליכי בניית הקן ואף מגלה תוקפנות כנגד בן זוגה. דפוס התנהגות זה מעכב את יצירת הביצים, ובממוצע, מספר הביצים שהנקבה מטילה בשביה נמוך בהרבה מן מספר הביצים אותם מטילה בטבע. הרבייה בכלובים גורמת לחלק מהזכרים להפגין אגרסיביות כלפי בנות זוגם וחוסר יכולת להבין מחוות ידידותיות מצידן. על מנת לקבל תוצאות מיטביות ברבייה, חשוב מאוד שהכלובים יהיו כמה שיותר דומים לתנאים הטבעיים בהם חיו העורבים, ושהזכרים החברתיים יהיו אלה שיחיו בכלוב עם הנקבות.
ראו גם

עופות
אוכל-כול
מינים בסכנת הכחדה
אנדמיות (ביולוגיה)
הוואי
נדידת עופות
רשימת עופות בישראל
העורבים של מצודת לונדון
לקריאה נוספת

Rutz, C., Klump, B. C., Komarczyk, L., Leighton, R., Kramer, J., Wischnewski, S., ... & Masuda, B. M. (2016). Discovery of species-wide tool use in the Hawaiian crow. Nature, 537(7620), 403-407.
AZ Animals - Hawaiian Crow facts (American English), AZ Animals, המאמר מספק עובדות חשובות לגבי העורב הוואי (באנגלית אמריקאית)
Tool use in Hawaiian Crow, phys.org (באנגלית)
National Research Council, 4, The Scientific Bases for the Preservation of the Hawaiian Crow, 1992, עמ' 50-67. (באנגלית)
הערות שוליים

↑  עורב הוואי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Susan Culliney, Liba Pejchar, Richard Switzer, Viviana Ruiz-Gutierrez, Seed dispersal by a captive corvid: the role of the ‘Alalā (Corvus hawaiiensis) in shaping Hawai‘i's plant communities, Ecological Applications 22, 2012, עמ' 1718–1732 doi: 10.1890/11-1613.1
1 2  Philip W. Hedrick, Paquita E. A. Hoeck, Robert C. Fleischer, Susan Farabaugh, The influence of captive breeding management on founder representation and inbreeding in the ‘Alalā, the Hawaiian crow, Conservation Genetics 17, 2016-04-01, עמ' 369–378 doi: 10.1007/s10592-015-0788-z
↑  {{{מחבר}}}, Inter-aviary distance and visual access influence conservation breeding outcomes in a territorial, endangered bird, Biological Conservation 242, 2020-02-01, עמ' 108429 doi: 10.1016/j.biocon.2020.108429
1 2  PIFWO - Alala (Corvus hawaiiensis), www.fws.gov
1 2 3 4  https://pacificrimconservation.org/wp-content/uploads/2013/10/HBCAP_complete.pdf
1 2  https://academic.oup.com/condor/article-abstract/88/2/211/5188823?redirectedFrom=fulltext
1 2 3  https://a-z-animals.com/animals/hawaiian-crow/
↑  https://phys.org/news/2016-09-tropical-crow-species-highly-skilled.html#jCp
↑  hawaiian crow, corvidresearch.blog (באנגלית)
↑  Christian Rutz, Barbara C. Klump, Lisa Komarczyk, Rosanna Leighton, Discovery of species-wide tool use in the Hawaiian crow, Nature 537, 2016-09, עמ' 403–407 doi: 10.1038/nature19103
↑  Scientists Discover Tool Use In Brilliant Hawaiian Crow | Care2 Causes, web.archive.org, ‏2019-07-11
↑  https://explorer.natureserve.org/Taxon/ELEMENT_GLOBAL.2.104216/Corvus_hawaiiensis
↑  Avian Malaria, www.usgs.gov
↑  Read "The Scientific Bases for the Preservation of the Hawaiian Crow" at NAP.edu. (באנגלית)
↑  ʻAlalā Project, dlnr.hawaii.gov (באנגלית)
↑  Nancy C. Harvey, Susan M. Farabaugh, Bill B. Druker, Effects of early rearing experience on adult behavior and nesting in captive Hawaiian crows (Corvus hawaiiensis), Zoo Biology 21, 2002, עמ' 59–75 doi: 10.1002/zoo.10024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563630805171  LCCN: sh97003732