הטפט הצהוב
תקציר העלילה

המספרת מתחילה את סיפורה בהתפעלות מהבית שבעלה הרופא שכר להם לתקופת הקיץ. היא משתמשת בשפה רומנטית וציורית כדי לתאר את הפאר והאצילות של בית האחוזה, ותוהה כיצד עלה בידם לשלם על הבית, ולמה הוא נותר ריק כל כך הרבה שנים. היא מרגישה שיש בבית משהו מוזר, ותחושה זו מובילה אותה לתאר משהו לגבי מצבה הבריאותי - שהיא סובלת מ"דיכאון עצבי" שהחל לאחר לידת בנם הפעוט, ובנישואיה - שהיא מרגישה שבעלה, ג'ון, מקטין אותה ומזלזל בה, ברעיונותיה, וכן בחוליה.
היא משווה בין הגישה הפרקטית והרציונלית של ג'ון לבין גישתה היצירתית והרגישה. על פי תנאי הטיפול שלה, בידיו של ג'ון, אסור לה להתאמץ כמעט בכלל, ובעיקר אסור לה לעסוק בעבודה או בכתיבה. הקורא מגלה שאישה בשם מרי מטפלת בינתיים בתינוק. המספרת, לעומת זאת, מרגישה שפעילות, חופש ועניין יעזרו לה לשפר את מצבה, ולכן התחילה לכתוב את היומן בסתר כדי "להקל על מחשבותיה".
תוך כדי, היא מתחילה לתאר את הבית ביתר פירוט. לרוב, תאוריה הם חיוביים, אך פרטים קטנים צצים שהם יותר אפלים - הסורגים על החלונות, השער החוסם את הגישה למדרגות - שניהם לכאורה להגן על ילדים המתגוררים בקומה העליונה של הבית, שם היא שוהה עם ג'ון; וכן טבעות ברזל המותקנות בקירות.
היא במיוחד מתעניינת בקירות, או יותר נכון בטפט הצהוב המכסה עליהם. היא מוטרדת מהצורות המודפסות עליו, ומתארת אותו כ"מעורר בחילה". בשלב זה, היא שומעת את צעדיו המתקרבים של בעלה, ומפסיקה לכתוב.
השבועות עוברים, והאישה מפתחת מיומנות בהסתרת היומן מבעלה, וכך גם את מחשבותיה. היא ממשיכה לייחל לחברה, פעילות וגירויים, ושוב מתלוננת על גישתו הפטרונית של ג'ון כלפיה - אך עד מהרה היא תמיד חוזרת לנושא הטפט. הטפט מתחיל להיראות לה לא רק כמכוער, אלא גם כמאיים באופן מוזר. היא מספרת כיצד ג'ון מודאג מהקיבעון שלה בנושא, והוא מסרב להחליף את הטפט "כדי לא להיכנע לדאגות הנוירוטיות" שלה. היא מספרת שהיא אוהבת לדמיין שבאים אנשים ומסתובבים בשבילי האחוזה, אך ג'ון אוסר עליה מחשבות אלו.
היא גם מתארת כיצד יכלה, בילדותה, לגרום לעצמה תחושות אימה כשהייתה מדמיינת דברים מאיימים בתוך האפילה. כשהיא מתארת את החדר שלה, היא מתארות אותו כחדר ילדים, ומציינת שהטפט קרוע במקומות, וכן שיש שריטות עמוקות בקרשי הרצפה, ושהרהיטים הם כבדים ומקובעים במקומם. בדיוק כאשר היא מתחילה לראות ולתאר דפוס משני המסתתר מאחורי ההדפס הצהוב שעל הטפט - כתיבתה נקטעת שוב, הפעם על ידי ג'ני, אחותו של ג'ון, המנהלת את משק הבית ומשמשת כאחות בטיפולה של המספרת.
אמצע הקיץ עובר, והאישה מספרת שמשפחתה הגיעה לביקור, אשר הותיר אותה עייפה מתמיד. ג'ון מאיים לשלוח אותה לד"ר וייר מיצ'ל, הרופא האמיתי אשר תחת טיפולו הסופרת עצמה, שארלוט גילמן, חוותה התמוטטות עצבים.
המספרת נמצאת לבדה רוב הזמן, ומתחילה לספר איך הטפט דווקא מתחבב עליה, ושהניסיונות לפענח את הדפוסים שלו הפכו למקור השעשוע העיקרי בחייה. ככל שהאובססיה שלה גוברת, הדפוס המוסתר של הטפט מתבהר. הוא מתחיל להידמות לאישה, ה"כורעת ומזדחלת" מאחורי ההדפס הצהוב, אשר מתחיל להידמות לסורגים של כלוב.
כל פעם שהמספרת מעלה את הרעיון שתצא מן הבית, ג'ון משתיק אותה ומזלזל ברצונה זה. כל פעם שהוא נוהג בה כך, הנייר מעורר הגועל קוסם לה אף יותר.
בשלב זה, הטפט מעסיק את כל מחשבותיה. היא נהיית רכושנית וחשאית לגביו, כשהיא מסתירה את התעניינותה בו כדי שתוכל לוודא שאף אחד אחר לא יתחיל לבדוק את הטפט, וכדי שתוכל לפענח אותו בעצמה. יום אחד, היא מפתיעה את ג'ני שעומדת בחדר ובוחנת את הטפט, ומספרת שמצאה כתמים צהובים על הבגדים שלהם.
ג'ון עיוור לאובססיה המעסיקה את אשתו, וסבור ששתיקתה מסמנת שיפור במצבה. אך היא, מתחילה להשתכנע שהיא מריחה את הטפט מכל פינות הבית, גם כשהיא בחוץ. היא מגלה סימן מריחה מוזר עליו, הנמשח לכל אורכו סביב כל קירות החדר - כאילו מישהו התחכך בקירות כשזחל לרגליהם.
הדפוס אשר מתחת לדפוס הוא כעת בבירור אישה המנסה להימלט משם, לדברי המספרת. היא רואה את האישה מרעידה את הסורגים בלילות, ומזדחלת בחדר בימים. היא מספרת שגם היא עצמה מזדחלת בחדר לפעמים. היא חושדת שג'ון וג'ני מודעים לאובססיה שלה, וגומרת אומר בליבה להיפטר מהטפט אחת ולתמיד. במהלך הלילה, היא מקלפת שטח נרחב ממנו. למחרת, היא נאחזת תזזית, ונושכת וקורעת בציפורניה את הטפט מהקיר כדי לשחרר את האישה שהיא רואה מאחוריו, הנאבקת לצאת ממנו.
ביומו האחרון של הקיץ, המספרת - שכבר איבדה לחלוטין את שפיותה - נועלת את עצמה בחדר, בו היא משוכנעת שיש עכשיו מספר רב של נשים מזדחלות אשר יצאו מן הטפט, ושגם היא עצמה יצאה ממנו, היא-היא האישה הלכודה. היא זוחלת סביב החדר, ומשאירה סימנים בטפט הקיר כשהיא עוברת ומתחככת בו. כשג'ון מגיע הביתה היא מסרבת לפתוח לו את הדלת. הוא פורץ לחדר, ורואה את מחזה האימה שמתרחש בו. אשתו, מהרצפה, מצהירה, "הצלחתי סופסוף להימלט משם... על אף המאמצים שלך ושל ג'ני!". ג'ון המבועת מתעלף, אך היא ממשיכה בסיבוביה, כאשר היא נאלצת לזחול מעל גופו הדומם בכל פעם שהיא עוברת.