stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרת אביב
ביוגרפיה

בשנת 1994 אביב גילמה את דמותה של מרגלית בסרט הקולנוע "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש".
בשנים 1996-2000 למדה בתיכון במגמת תיאטרון.
בשנים 2002-2005 אביב למדה בסטודיו למשחק של ניסן נתיב. במהלך השנים השתתפה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה ישראליות.
ב-2000 התארחה בעונה השנייה של סדרת הנוער של ערוץ הילדים "החבר'ה הטובים" גילמה את מישמיש.
ב-2002 השתתפה בסרט הטלוויזיה "שתי דקות מפארדיס".
בשנת 2003 שיחקה בסרטו של שחר סגל, "צעד קטן", בו גילמה את דמותה של יעל. באותה שנה שיחקה בסרט "הללויה" את הדמות מילי.
בשנת 2004 עשתה את תפקידה בסרט הקולנוע "סוף העולם שמאלה". במהלך אותה שנה, השתתפה בסדרת הנעורים "כל שבת שנייה", בערוץ הילדים. באותה השנה התארחה גם בסדרה הקומית של ערוץ 2 ״החיים זה לא הכל״ בתור בלה, שליחה מחנות פרחים.
ב-2006 השתתפה בתפקיד משני קטן בסדרת הנוער ״ראש גדול״ ששודרה בערוץ הילדים של Yes גילמה את דפנה ארצי אחות הגדולה של רוי (ענר מורג).
בשנת 2008 השתתפה בסרט "חורבה", המבוסס על רצח אסף שטיירמן.
בשנת 2009 לוהקה לסדרת הדרמה "שירות חדרים", בערוץ 2.
בין השנים 2011–2012 שיחקה בסדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה", פרי עטם של נעה רוטמן ושחר מגן. בשנת 2012 שיחקה בסרט "חיותה וברל".
ב-2016 התארחה בסדרה הקומית "שותפים" ששודרה בערוץ סנטרל קומדי של HOT  גילמה את רונית.
ב-2018 השתתפה בתוכנית הילדים ״קופיקו במשטרה״ בתפקיד גליה. באותה השנה גם השתתפה בסדרה ״הרמון״ בתפקיד איילת. כמו כן באותה השנה גם השתתפה בסדרת הרשת "לא הכל ורוד" בתפקיד מרכזי בתור הקופאית.
בשנים 2018-2019 שיחקה במשך 4 עונות בסדרת הנוער ״כפולה״ גילמה את צביה.
ב-2019 התארחה בסדרת הטלוויזיה של HOT ״בת אל הבתולה״ בתפקיד יעל שבתאי.
בשנת 2020 כיכבה בסדרת החגים "משפחה באוטו" שמשודרת בכאן חינוכית בתור אם המשפחה.
בשנת 2021 התארחה בסדרת הטלוויזיה של ניקלודיאון ״אבא מטפלת״ בתפקיד בר. באותה השנה גילמה דמויות שנות בסדרת הילדים ״פרפר נחמד״ ששודרה בכאן חינוכית.
היא השתתפה בתיאטרון הבימה במחזות "הכבש השישה עשר", "חברון" ו"דיבוקים". כמו כן, היא שיחקה במחזות "הדיבוק" ו"אמא קוראז' וילדיה" שהוצגו בפסטיבל עכו. בשנת 2015 השתתפה בסרט הקולנוע "פרחים של מרציפן". בשנת 2016 השתתפה בסרט הקולנוע "גאליס - קונקט".
היא השתתפה גם בפודקאסט "ראש מלא סיפורים" של החינוכית.
הערות שוליים

↑  הפודקאסט ראש מלא סיפורים, באתר "כאן חינוכית"
שני אביב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1992 (בת 32) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 עיסוק:  שחקנית
 פרופיל ב-IMDb
 
שני אביב (נולדה ב-11 בדצמבר 1992) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

אביב נולדה בתל אביב להורים ילידי צרפת שעלו לישראל בשנות ה-80. אביב היא השנייה מבין ארבע בנותיהם.
קריירה

בשנת 2011 החלה לגלם את דמותה של ניצה בסדרת הנעורים "אליפים", ששודרה בערוץ הילדים ב-yes למשך עונה, ובתפקיד אורח בעונה השנייה.
באפריל 2013 החלה לגלם את דמותה של ענבל, בתם של ניסים (קובי מאור) ופזית (לירית בלבן) בסדרה הקומית "חברות" שיצרה ליטל שוורץ ומשודרת בערוץ 10. בנובמבר 2013 החלה לשחק בסדרת הדרמה "להיות איתה" שיצר אסי עזר ומשודרת בקשת, ערוץ 2.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת האקשן המשטרתית של ערוץ 10 "אחת אפס אפס", בה גילמה את דמותה של מוריה.
בשנת 2015 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "משפחה שולטת" בערוץ הילדים לצד אורנה בנאי, ושבה לשחק בסדרה "חברות" לעונתה השנייה בדמותה של ענבל בתם של פזית וניסים.
בשנת 2017 החלה לשחק את תפקידה של סמדי בטלנובלה "פולמון" ב-Hot בידור ישראלי. באותה שנה חזרה לשחק בסדרות "להיות איתה" (עונה 2), ו"חברות" (עונה 3). אביב הצטלמה לסרט ההוליוודי "משימה חשאית בדמשק" בכיכובו של ג'ון הרט בסוף 2019 שיחקה לצד רומי אבולעפיה בסדרה "מזל טוב, את אבא".
בשנת 2022 כיכבה בסדרה ״כפולים״ עונה 3.
פול קוברדל

פול דאגלס קוברדל (באנגלית: Paul Douglas Coverdell‏; 20 בינואר 1939 – 18 ביולי 2000) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מג'ורג'יה משנת 1993 ועד מותו. כחבר במפלגה הרפובליקנית, כיהן כמנהל חיל השלום בין השנים 1989 ל-1991 תחת הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קוברדל נולד בדה מוין, איווה ב-20 בינואר 1939 וחי חלק ניכר מילדותו במערב התיכון. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון לי'ס סאמיט בליס סאמיט, מיזורי. והמשיך את לימודיו באוניברסיטת מיזורי שם סיים ב-1961 עם תואר בעיתונאות. בזמן לימודיו בקולג', קוברדל היה חבר באחוות Phi Kappa Psi.
קוברדל התגייס לצבא ארצות הברית ב-1962 ושירת כקפטן באוקינאווה, טאיוואן וקוריאה. לאחר שסיים את שירותו התיישב קוברדל באטלנטה עם אשתו, ננסי. הוא החל קריירה בתחום הביטוח, ייסד את המשרד Coverdell & Co. Inc. עם אביו והפך לנשיא העסק המשפחתי בשנת 1965.
ביוגרפיה > בסנאט של ג'ורג'יה (1970–1989)

קוברדל לא זכה בניסיונו הראשון להיבחר לסנאט של המדינה ב-1968, אך התמודד שוב וניצח ב-1970 כשהוא מייצג את צפון מחוז פולטון. קוברדל החל לכהן כמנהיג המיעוט בסנאט ב-1974, תפקיד בו החזיק עד שעזב את הסנאט של ג'ורג'יה ב-1989. קוברדל עבד עם הדמוקרטים כדי להשיג את מטרותיו. רוי בארנס, דמוקרט שלימים ייבחר למושל ג'ורג'יה, אמר שכאשר הצטרף לסנאט של מדינת ג'ורג'יה, קוברדל הרפובליקני לקח אותו תחת חסותו הפוליטית. "הוא הראה שאנשים ממפלגות שונות יכולים לדון בחוזקות ובחולשות האישיות שלהם", אמר בארנס. "מעולם לא דאגתי שפול יחשוף דבר מכל מה שאמרתי." בתקופתו של קוברדל כמנהיג המיעוט הוא פעל למען רפורמה בפנסיה, תמך בחקיקה למניעת נהיגה בשכרות והעלאת גיל השתייה החוקי בג'ורג'יה.
בשנת 1977 הפסיד קוברדל בבחירות מיוחדות על מושב הקונגרס של אנדרו יאנג לווייש פאולר. לאחר התבוסה של קוברדל ב-1977, הוא החל לפעול לפיתוח בסיס למועמדים רפובליקנים לאומיים וארגון מפלגה רפובליקנית בת-קיימא בפריסה ארצית. בשנת 1985 נבחר קוברדל ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית של ג'ורג'יה.
בשנת 1978, קוברדל נפש במיין והחליט לחפש את יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית לשעבר, ג'ורג' ה. וו. בוש. קוברדל מצא את כתובתו של בוש בספר טלפונים, הלך לביתו, דפק בדלת והציג את עצמו בפני הנשיא לעתיד. בוש וקוברדל הפכו לחברים קרובים ובמהלך ארבע עשרה השנים הבאות בוש וקוברדל יעזרו זה לזה במספר הזדמנויות. בשנת 1980, קוברדל היה יו"ר ועדת הכספים בג'ורג'יה כאשר בוש התמודד לראשונה על המועמדות הרפובליקנית לנשיאות. בשנת 1988, קוברדל היה יו"ר ועדת ההיגוי הדרומית של הקמפיין של בוש. מאמציו של קוברדל השתלמו בבחירות 1988 כאשר בוש זכה בשנים עשר הקולות האלקטורליים של ג'ורג'יה. כשבוש נבחר לנשיא, שלח קוברדל מכתב, ובו כתב "אם אני יכול לעזור, אני רוצה לעזור". בוש מינה את קוברדל לעמוד בראש חיל השלום.
ביוגרפיה > מנהל חיל השלום (1989–1991)

קוברדל הושבע לתפקיד מנהל חיל השלום ב-2 במאי 1989, בטקס בחדר הסגלגל. במקביל פרש קוברדל מהסנאט של מדינת ג'ורג'יה, תפקיד בו כיהן במשך 15 שנים והתפטר מתפקידו כנשיא קוברדל ושות' כדי להקדיש את זמנו לחיל השלום. היוזמה העיקרית של קוברדל כמנהל חיל השלום הייתה הקמת התוכנית "World Wise Schools".‏ התוכנית קישרה בין סטודנטים בארצות הברית לבין מתנדבי חיל השלום המשרתים ברחבי העולם. במהלך התקופה שקוברדל כיהן בתפקיד, תוכנית World Wise Schools חיברה בין מתנדבים ל-5,000 כיתות בארצות הברית. קוברדל זכה להערכה רבה בקרב קהילת חיל השלום. בסתיו 2000, לאחר מותו, נערך לכבודו טקס אזכרה במטה חיל השלום לכבוד פועלו ומורשתו.
ביוגרפיה > מנהל חיל השלום (1989–1991) > חיל השלום נכנס למזרח אירופה

קוברדל שלח את המתנדבים הראשונים של חיל השלום למזרח אירופה לאחר נפילת חומת ברלין. ב-15 ביוני 1990, הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש אירח משלחת מתנדבים לפולין והונגריה. "המפתח שאתה נושא איתך יהיה השפה האנגלית - מה שפול מכנה שפת המסחר וההבנה. וכמו שאוריינות לאומית הייתה מזמן המפתח לשלטון, כך היום האוריינות האנגלית הפכה למפתח להתקדמות. כמו החירות שלך, השפה שלך הגיעה אליך כזכות מלידה וכזכות לחלומות ולקורבנות של אלה שבאו לפני כן, והיום אתה משקיע את הבכורה הזו בחלומות העתיקים וברעיונות החדשים של עמים רחוקים ושלהם. מדינות שנולדו מחדש היא ההשקעה של אמריקה בגיבוש הדמוקרטיה והעצמאות בתוכניות חיל השלום בפולין ובהונגריה, ובקרוב בצ'כוסלובקיה, הן עוד מרכיב מוחשי במחויבותה המתמשכת של ארצות הברית לשינוי הדמוקרטי של מרכז ומזרח אירופה לעבר אירופה שלמה וחופשית."
ביוגרפיה > מנהל חיל השלום (1989–1991) > תמיכתו של קוברדל בחיל השלום

לאחר שקוברדל נבחר לסנאט הוא המשיך בתמיכתו בחיל השלום ותמך בחקיקה להרחבתו. בעדות בפני הוועדה ליחסים בינלאומיים בבית הנבחרים ב-18 במרץ 1998, העיד קוברדל בתמיכה בהרחבה. "אני רוצה לציין שהמטרה של הגדלת מספר המתנדבים של חיל השלום משתרעת על פני שלוש נשיאויות. תחת הנהגתו המכובדת של המנהל לשעבר, המנהל רופה, הרעיון של מעבר ל-10,000 מתנדבים אמריקאים ברחבי העולם החל להתבטא על ידי ממשל רייגן המשכנו במרדף אחר הרחבת חיל המתנדבים. היינו שם ברגע די ייחודי בהיסטוריה העולמית הדגש החל בהכרח לעבור למתן מענה לשורה של אומות שחוות חופש בפעם הראשונה מזה כמעט חצי מאה, שנים רבות יותר, ולכן הדגש החל לנוע לקראת פתיחתן, כפי שרמז היו"ר, של תוכניות מדינה חדשות. מדינות חדשות אלו יכולות להיות הנהנות מהפעילות שלנו אם נמשיך להרחיב את חיל המתנדבים".
ביוגרפיה > מנהל חיל השלום (1989–1991) > מחלוקת על ניצול התפקיד להתמודדות בג'ורג'יה

בינתיים, קוברדל שם עין על מושב הסנאט של וייש פאולר, האיש שהביס אותו בבחירות המיוחדות לקונגרס ב-1977. סוכנות הידיעות AP דיווחה ב-4 בספטמבר 1991, שקוברדל התפטר מתפקיד המנהל של חיל השלום ושקל להתמודד לסנאט. ישנה מחלוקת מסוימת בנוגע לשימוש של קוברדל בתפקידו כמנהל חיל השלום והתמודדותו לאחר מכן לסנאט. הניו יורק טיימס דיווח ב-27 בספטמבר 1992 שכהונתו של קוברדל כראש חיל השלום עשויה להיות אחת מהנושאים במירוץ לסנאט בג'ורג'יה ב-1992 וכי קוברדל "הואשם בשימוש במשרד כדי לתכנן את הפוליטיקה העתידית שלו בג'ורג'יה". עם זאת, צ'רלטון הסטון, שהגיע לג'ורג'יה לקמפיין מטעמו של קוברדל בבחירות לסנאט, כתב ל-National Review ב-1992: "הוא שירת (כמנהל חיל השלום) בצורה יעילה, אבל זה בקושי נראה נקודת השקה אידיאלית לתפקידי בחירה לאומיים". בשנת 2001, סוגיית ניצול התפקיד להתמודדות בבג'ורג'יה חזרה לחדשות כאשר כמה סנאטורים הציעו לשנות את שמו של בניין חיל השלום על שם קוברדל.
ביוגרפיה > בחירות 1992 לסנאט בארצות הברית

בשנת 1992, התמודד קוברדל במאבק מיגע כדי לזכות במושב בסנאט האמריקני ונאלץ לערוך קמפיין בארבע מערכות בחירות נפרדות (פריימריז של כל המועמדים, בחירות מקדימות חוזרות, בחירות כלליות ובחירות כלליות חוזרות). קוברדל לא היה קמפיינר טבעי. הסנאטור פיל גראם, אז יושב ראש ועדת הסנאט הרפובליקנית הלאומית, אמר שהוא נחרד בפעם הראשונה שראה את קוברדל מדבר. "פול קם ודיבר בקול הצווחני הזה והייתה לו דרך לקפוץ למעלה ולמטה כשהוא דיבר והניף את ידיו", אמר גראם. "אבל מעט ידעתי... שלאיש הזה יש לב של אריה."
מול ארבעה מועמדים אחרים בפריימריז הרפובליקני, לא הצליח קוברדל לזכות ב-50% מהקולות ונאלץ לצאת לסיבוב שני מול בוב בר בו ניצח ב-1,600 קולות בלבד. גם הבחירות הכלליות התגלו כקשות. הסנאטור המכהן הדמוקרטי, וייש פאולר, ניצח את קוברדל ב-30,000 קולות ביום הבחירות, אך מכיוון שהמועמד הליברטריאני, ג'ים הדסון, זכה ב-3% מהקולות נדרשו בחירות נוספות. ב-24 בנובמבר, זכה קוברדל בסיבוב השני בקצת יותר מ-16,000 קולות, בסיוע תמיכה של הדסון, שכבר לא היה במירוץ; הוא נהיה הרפובליקני השני מג'ורג'יה שנשלח לסנאט מאז תקופת השיקום. הנשיא בוש הראה את תמיכתו בקוברדל וברברה בוש עשתה קמפיין למען קוברדל במהלך המירוץ לסנאט.
קוברדל נעזר גם במסע פרסום בלתי נשכח, שהודגש על ידי מוקדי הטלוויזיה והרדיו "ג'ינגל" הכוללים קטע שנכתב והושר על ידי האזרחית הוותיקה מרגי לופ.
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית (1993–2000) > כהונה בסנאט

קוברדל כיהן בוועדת יחסי החוץ של הסנאט, בוועדת החקלאות ובוועדת העסקים הקטנים. לאחר מותו של הסנאטור ג'ון צ'ייפי ב-24 באוקטובר 1999, נפתח מושב בוועדת הכספים של הסנאט וקורדל ויתר על מושבו בוועדת יחסי החוץ כדי למלא את המושב. קוברדל העניק חסות לחקיקה ששימשה מיליוני אמריקאים למימון לימודים בקולג' לילדיהם שנקראה במקור Education IRAs אך ידועה כיום כ־Coverdell Education Savings Accounts (CESAs) או בקיצור Coverdell Plans.‏‏ Coverdell ESAs מאפשרים לקיים חסכונות ללא מס עבור הוצאות חינוך מוסמך במוסד מוסמך.
קוברדל העניק חסות לחוק הגנת מתנדבים, חוק מורכב שבאופן כללי, מגן על מתנדבים המשרתים ארגונים ללא מטרות רווח וגופים ממשלתיים מפני אחריות משפטית לתביעות נזיקין המבוססות על רשלנות פשוטה, בתנאי שמתקיימים תנאים מסוימים. עם זאת, מבקרי החוק אומרים כי מתן חסינות למתנדב שפצע מישהו כתוצאה מחוסר זהירות שלו מתנגש עם מטרת הצדקה לעזור לזולת, כי יש להחזיק בעמותות באותה רמת טיפול כמו ארגונים למטרות רווח, וכי החוק לא יהיה נחוץ כלל אם עמותות היו מחזיקות בביטוח אחריות כללית נאות. קוברדל גם פעל נגד העלאות מס, כדי להגן על אדמות פדרליות בפארקים לאומיים, ולמען דאגות הומניטריות.
בשנת 1998, קוברדל, שרץ עם הסיסמה "Coverdell Works", עשה היסטוריה בכך שהפך לרפובליקני הראשון מג'ורג'יה אי פעם שנבחר מחדש לסנאט האמריקני. בשנת 1999 לפני שהוקמה ועדת גישוש, לקח על עצמו קוברדל את תפקיד הקישור בין מסע הבחירות של המושל ג'ורג' וו. בוש לסנאט. בתחילת הקמפיין, תפקידו של קוברדל היה לסדר סנאטורים רפובליקנים כדי לתמוך במושל בוש במקום הסנאטור ג'ון מקיין, והוא הצליח לקבל את אישורו של כמעט כל רפובליקני בסנאט. לאחר שבוש קיבל את המינוי, טיפל קוברדל בבקשות של סנאטורים שרצו לדבר עם בוש. "אנחנו לא רוצים חורים שחורים", אמר קוברדל. "אנחנו רוצים שאנשים ירגישו שהם חלק מהמאמץ. אנחנו רוצים ליצור רצון טוב".
ביוגרפיה > סנאטור ארצות הברית (1993–2000) > מותו

בטיול לג'ורג'יה לסוף שבוע של נאומים ושירותי בחירה, קוברדל התלונן על כאב ראש חמור. הוא אובחן עם דימום מוחי, ועבר ניתוח בבית החולים פיימונטה באטלנטה ב-17 ביולי 2000. הוא לא חזר להכרה ומת מוקדם בערב ה-18 ביולי 2000.
יותר מ-50 סנאטורים ונציגים משתי הצדדים הצטרפו ל-900 אבלים אחרים בהלוויה של קוברדל בכנסייה המתודיסטית פיצ'טרי מאוחדת באטלנטה. למושל טקסס, ג'ורג' וו. בוש, לקח זמן מהקמפיין לנשיאות בשנת 2000 כדי להשתתף בטקסים עם אשתו לורה. הנשיא קלינטון גם פרסם הצהרה המביעה את תנחומיו למשפחת קוברדל. הנשיא לשעבר ג'ורג' ה. וו. בוש, חבר קרוב של קוברדל, לא השתתף, אבל חבר משפחה קרא את המחווה שלו. בוש כתב:
הוא אהב פוליטיקה והיה דוגמה מובהקת לכך שפוליטיקה היא ייעוד אצילי. הוא משאיר אחריו מורשת ששקט זה טוב, אכפתיות מהבחור האחר חשובה.
אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו

אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו (בטורקית: Köprülü Amcazade Hacı Hüseyin Paşa‏; 1644 – 19 בספטמבר 1702) ממשפחת קפרולו, היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית תחת מוסטפא השני מספטמבר 1697 עד ספטמבר 1702.  אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו היה קרוב לנתינים עות'מאניים מוסלמים רגילים בהיותם חבר במסדר מוולווי.[דרוש מקור] הוא נודע כמי שדאג לצרכים של פשוטי העם כמו גם לצרכים של המעמדות הצבאיים והבירוקרטיים.
קורות חייו > חייו עד מינויו לווזיר גדול

אמג'זדה חוסיין נולד ב-1644 והיה בנו של חסן אאה קפרולו (Hasan Ağa Kypriljoti), אחיו של מהמט פאשא קפרולו, ומסיבה זו הוא כונה "amcazade" (אחיין). ידוע מעט עליו נעוריו והשכלתו. לאביו היו אחוזות חקלאיות בכפר הטורקי "קוזלוג'ה" (Kozluca) בבולגריה של ימינו וחוסיין הצעיר בילה שם את נעוריו. הוא בוודאי היה בעל השכלה טובה של סופר או צבאי קלאסי עות'מאני, שכן כאשר הוא מוזכר לראשונה הוא קצין מטה. הוא השתתף במערכה של המצור על וינה ב-1683, כקצין מטה גבוה בצבא העות'מאני מכיוון שעל העות'מאנים פיקד הווזיר הגדול קארה מוסטפא פאשה (אנ'), שהיה קרוב משפחתו. לאחר תבוסת העות'מאנים בקרב וינה והנסיגה לבלגרד, הוצא קארה מוסטפא להורג ואמג'זדה חוסיין נעצר בגלל יחסיו הקרובים למפקד שהוצא להורג.
ב-1684 הוא שוחרר מהכלא, אך נשלח הרחק ממרכז השלטון כמנהל מחוזות בדרגת ביילרביי (אנ'). תחילה הוא מונה למושל של קרדק (Cardak) ליד גליפולי במיצרי הדרדנלים; לאחר מכן הוא קיבל דרגת וזיר וקיבל עבודה דומה אך יוקרתית יותר בסדולבהיר (אנ'). בשנת 1691 לתקופה מסוימת הוא מונה למושל הזמני (קאימקאם) של איסטנבול וחזר לתפקידו העיקרי בדרדנלים. ב-1694 הוא מונה לקפודן פאשה (אנ') (מפקד הצי העות'מאני) והיה פעיל בעזרתו של מצו מורטו חוסיין פאשה (אנ') בהשתלטות מחדש על כיוס מידי הוונציאנים בשנת 1695. על הצלחה זו מונה למושל כיוס. בשנת 1696 מונה שוב למושל הזמני של איסטנבול, אך עד מהרה נשלח לתפקיד המושל של בלגרד. באוגוסט 1697 הצבא העות'מאני בפיקודו של הסולטן מוסטפא השני היה במערכה צבאית נגד האוסטרים והגיע לבלגרד. במועצת המלחמה שתכננה מה לעשות הלאה, הציע אמג'זדה חוסיין פאשא שהצבא העות'מאני יטיל מצור על המבצר של ואראז'דין. עם זאת, אחרים טענו שעליו לצעוד לכיוון טמסוואר; הצעתם התקבלה והצבא העות'מאני הופתע והובס בצורה מוחצת בקרב זנטה (אנ')
בתו נישאה לאהמט פאשה קבנוז (אנ'), שהיה הווזיר הגדול לזמן קצר ב-1703.
הערות שוליים

↑  Shaw, Stanford J. (1976), History of the Ottoman Empire and Modern Turkey Vol.1 Empire of the Gazis: The Rise and Decline of the Ottoman Empire, Cambridge:Cambridge University Press ISBN 0-521-29163-1
↑  Touristic publicity at the Provincial Government of Istanbul website (אורכב 19.01.2012 בארכיון Wayback Machine) (Turkish)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140756833  ISNI: 0000 0000 7749 0133  LCCN: no2012093147  TDVİA: amcazade-huseyin-pasa  VIAF: 107748260   WorldCat (עם VIAF): 107748260
תומאס טרלי

תומאס באטל טרלי (באנגלית: Thomas Battle Turley‏; 5 באפריל 1845 – 1 ביולי 1910) היה עורך דין בטנסי שכיהן כסנאטור דמוקרטי בין השנים 1897 ל-1901.
ביוגרפיה

טרלי נולד ב-5 באפריל 1845 בממפיס, טנסי ולמד בבתי ספר ציבוריים. הוא היה טוראי בצבא הקונפדרציה לאורך מלחמת האזרחים, ובילה חלק מהסכסוך הזה כשבוי מלחמה. עם סיום המלחמה הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל, וירג'יניה, והשלים את לימודיו ב-1867. בשנת 1870 הוא התקבל ללשכת טנסי והחל לעסוק בכך בממפיס. כעורך דין בולט, עם מותו של הסנאטור אישם גרין האריס בעת כהונתו, טרלי מונה על ידי מושל טנסי רוברט ל. טיילור למושב הפנוי. לאחר מכן הוא נבחר לסיים את הקדנציה על ידי האספה הכללית של טנסי.
טרלי סירב לכהונה נוספת בסנאט לאחר שהסתיימה יתרת הקדנציה אליה נבחר האריס בתחילה, וכיהן בסנאט מ-20 ביולי 1897 ועד 3 במרץ 1901. הוא חזר לעיסוקי עריכת הדין שלו בממפיס עד זמן קצר לפני מותו ב-1 ביולי 1910. הוא נקבר בבית הקברות אלמווד בממפיס, מקום מנוחתם האחרון של אישים פוליטיים רבים ממערב טנסי.
תומאס טיודור טאקר

תומאס טיודור טאקר (באנגלית: Thomas Tudor Tucker‏; 25 ביוני 1745 – 2 במאי 1828) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי יליד ברמודה שייצג את צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. הוא נבחר מקרוליינה הדרומית גם לקונגרס הקונטיננטלי וגם לבית הנבחרים של ארצות הברית. מאוחר יותר הוא מונה לגזבר של ארצות הברית וכיהן משנת 1801 ועד מותו ב-1828, והוא הגזבר שכיהן את משך הזמן הארוך ביותר.
ביוגרפיה

תומאס נולד ב-25 ביוני 1745 בסנט ג'ורג'ס, ברמודה למשפחה בולטת באותה מושבה מאז שהיגרו אבותיו מאנגליה ב-1662. הוריו היו הנרי ואן טאקר. בצעירותו, תומאס למד רפואה באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. לאחר שסיים את לימודיו ב-1770, הוא עבר תחילה לווירג'יניה בשנות ה-60 של המאה ה-18, ולאחר מכן התיישב בצ'ארלסטון, פרובינציית קרוליינה הדרומית (שיושבה על ידי מהגרים מברמודה ב-1670, בהנהגתו של ויליאם סייל, ושהייתה בה קהילה גדולה של יוצאי ברמודה) ופתח קליניקה פרטית. אחיו הצעיר ג'ורג' טאקר הלך אחריו לווירג'יניה, למד משפטים ובסופו של דבר מונה לשופט העליון של בית המשפט העליון של וירג'יניה.
טאקר היה תומך מוקדם במטרת העצמאות האמריקאית. הוא נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית ב-1776, וכיהן שם בשנים שונות עד 1788. ב-1781 הצטרף לצבא הקונטיננטלי כמנתח בית חולים שתמך במחלקה הדרומית, ושירת עד 1783. קרוליינה הדרומית שלחה אותו כציר לקונגרס הקונטיננטלי ב-1787 ושוב ב-1788. מאמינים שהוא מילא תפקיד מפתח במזימה לספק לצבא המורדים אבק שרפה שנגנב ממחסן תחמושת בריטי במולדתו ברמודה.
בשנת 1775, לאחר קרב לקסינגטון, הכריז הקונגרס הקונטיננטלי על אמברגו סחר נגד מושבות בריטיות שנותרו נאמנות לכתר. ברמודה, עם שליטתה באיי טרקס וקייקוס, וצי סוחר גדול, הציעה לספק לפטריוטים מלח, אך הם לא התרשמו וביקשו אבק שרפה. בינתיים, ביוני 1775, למרות זעמו של מושל ברמודה הלויאליסט המושבע, ג'ורג' ג'יימס ברואר, שאיבד את אחד מבניו, ג'ון, שנהרג בלחימה בצד הבריטי בקרב גבעת בנקר, כאשר, ב-14 באוגוסט, אנשי ברמודה שאהדו את המהפכה גנבו את אספקת אבק השרפה של האי ממחסן אבקת השרפה בג'ורג' ושלחו אותו למורדים. התפתח סחר עם ברמודה, שברואר לא הואשם בגינו בלונדון.
זאת למרות ההערכות של קרוביו מברמודה במעשה הבגידה. נשיא מועצת המושל, ומדי פעם מושל ברמודה בפועל, היה חתנו של ברואר, הנרי טאקר, שהיה אחיו הגדול של תומאס ט. טאקר. בעיקר, בקרב אנשי ברמודה בולטים אחרים, סברו כי אביהם, קולונל של המיליציה, וכן אחיהם, סנט ג'ורג' טאקר, היו מעורבים בארגון הגניבה. מאמינים כי תומאס טיודור טאקר הציע לג'ורג' וושינגטון לכתוב את המכתב, הממוען לתושבי ברמודה, שעורר את מעשה הבגידה, וכי הוא נמסר לידי קרוביו בברמודה. הגניבה אורגנה על ידי אנשים במעמד גבוה מספיק כך שאף אחד לא הועמד לדין.
טאקר התנגד לחוקת ארצות הברית, מתוך אמונה שהיא מעניקה סמכות רבה מדי לממשל המרכזי. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בשני הקונגרסים הראשונים מ-1789 עד 1793.
ב-1 בדצמבר 1801 הנשיא ג'פרסון מינה את טאקר לגזבר של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך ארבעה ממשלים (ג'פרסון, מדיסון, מונרו ואדמס הבן), עד מותו ב-2 במאי 1828. טאקר מחזיק בשיא כגזבר שכיהן הכי הרבה זמן: 26 שנים, 153 ימים. במהלך תקופה זו, הוא שימש גם כרופא של הנשיא מדיסון (1809–1817).
טאקר מת בזמן כהונתו בוושינגטון הבירה, ונקבר בבית הקברות של הקונגרס. אחיינו, הנרי סנט ג'ורג' טאקר האב, היה חבר קונגרס אמריקאי מווירג'יניה. אחיינו תומאס טיודור טאקר היה חלק מהענף בברמודה של המשפחה ושירת כאדמירל בצי הבריטי.
הכוחות המזוינים של בריטניה

| --- | --- |

 
 זרועות
  חיל האוויר המלכותי
  הצבא הבריטי
  הצי המלכותי
  חיל הנחתים המלכותי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 מבנה הצבא, חיל האוויר המלכותי והצי המלכותי
 מדי הכוחות המזוינים של בריטניה
 דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים
 מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים הבריטיים
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של בריטניה
 היסטוריה של בריטניה
הכוחות המזוינים של בריטניה (באנגלית:  His Majesty's Armed Forces או  British Armed Forces או Armed Forces of the Crown) הם הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת. הכוחות המזוינים מורכבים משלוש זרועות: השירות הימי (הכולל את הצי המלכותי הבריטי ואת חיל הנחתים המלכותי), הצבא הבריטי וחיל האוויר המלכותי.
הכוחות המזוינים של בריטניה אחראים על הגנתה של הממלכה המאוחדת, של הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים ושל שטחי חסות של הכתר הבריטי, יחד עם קידום האינטרסים הביטחוניים הרחבים יותר של בריטניה, ותמיכה במאמצי שמירת שלום בינלאומיים. הכוחות פעילים כמשתתפים קבועים בכוחות נאט"ו ובקואליציות אחרות. בריטניה אף חברה בארגון חמש המעצמות (FPDA – בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה וסינגפור).
משימותיהם של הכוחות המזוינים בשנים האחרונות כללו את  מלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, ההתערבות בסיירה לאון, משימות שמירת שלום בחבל הבלקן ובקפריסין והשתתפות בתקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב. חיילות המצב והמתקנים של הכוחות המזוינים מוצבים באסנשן, בליז, ברוניי, קנדה, דייגו גרסיה, איי פוקלנד, גרמניה, גיברלטר, קניה, קטר ובאקרוטירי ודקליה.
הממלכה המאוחדת ביצעה לראשונה ניסוי בנשק גרעיני בשנת 1952 ובכך הייתה למעצמה הגרעינית השלישית בעולם. נכון לשנת 2012 בריטניה היא אחת מחמש המעצמות הגרעיניות המוכרות, כשלרשותה עומדים 225 ראשי חץ גרעיניים. מתוך אלה, 120 מראשי החץ מחומשים ופעילים.
מבנה הפיקוד

דה יורה ראש הצבא בבריטניה הוא המונרך, אולם דה פקטו ממשלת בריטניה היא הפוקדת על הצבא, באמצעות מועצת ההגנה של בריטניה.
מלך הממלכה המאוחדת צ'ארלס השלישי, הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים שאליו נשבעים אנשי הכוחות המזוינים אמונים. על פי חוקת בריטניה כפופים הכוחות המזוינים לכתר. עם זאת, על פי חוק הזכויות 1689, לא ניתן להחזיק צבא קבע בעתות שלום ללא הסכמת הפרלמנט. הפרלמנט נותן את הסכמתו אחת לחמש שנים על ידי חקיקת חוק הכוחות המזוינים (Armed Forces Act).
ראש הממשלה ההחלטה לפרוס את הכוחות המזוינים מעבר לים נתונה בידי ראש הממשלה או הקבינט, באמצעות מימוש הסמכות המלכותית. האמנה החוקתית מחייבת שבמקרה של התחייבות של הכוחות המזוינים לפעולה צבאית, האישור יינתן על ידי ראש הממשלה, מטעם הכתר. ההחלטות על פעולה צבאית בריטית מתקבלת בתוך הקבינט. בנוסף ראש הממשלה אחראי להחלטה להפיל כלי טיס חטוף או כלי טיס אזרחי לא מזוהה, שאינם מגיבים  לאותות רדיו ולא לאותות קשר של מטוסי יירוט של חיל האוויר המלכותי, לפני שהוא מגיע לאזור או למטרה מרכזית בשטח בריטניה. ראש הממשלה אחראי גם לאשר את השימוש בנשק גרעיני בבריטניה, כולל הכנת ארבעה מכתבי מוצא אחרון. בנוסף ראש הממשלה עומד בראש המועצה לביטחון לאומי.
מזכיר ההגנה הוא השר מעם הממשלה הממונה על הכוחות המזוינים ,בנוסף הוא אחראי לפעולות צבאיות והגנתיות אסטרטגיות. המזכיר חבר במועצה לביטחון לאומי, ויושב ראש מועצת ההגנה, שהמלך נתן לה את הסמכות לפקד על הכוחות המזוינים. כמו כן המזכיר אמון על הפיקוח על מודיעין ההגנה, היחסים עם שותפויות בינלאומיות, כולל נאט"ו, מדיניות הגנה (הכוללת בין היתר גם את תוכנית נשק גרעיני טריידנט).
מועצת ההגנה  של בריטניה היא הגוף העליון השולט על הכוחות המזוינים הבריטיים. היא הוקמה על ידי חוק ההגנה (העברת תפקידים) משנת 1964, אשר האציל באופן סטטוטורי את הסמכות הצבאית של הכתר, כראש הכוחות המזוינים, למועצת ההגנה.
ראש מטה ההגנה הוא המפקד העליון בפועל של הכוחות המזוינים והיועץ הבכיר של מזכיר ההגנה הבריטי. התפקיד מקביל לרמטכ"ל צה"ל.
היסטוריה

עם חקיקתם של חוקי האיחוד של 1707, מוזגו הכוחות המזוינים של אנגליה ושל סקוטלנד לכוחות המזוינים של ממלכת בריטניה הגדולה. ב-1815, עם תבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו, עלתה בריטניה כמעצמת-העל החזקה בעולם והאימפריה הבריטית זכתה בתקופה של שלום יחסי, הקרויה "השלום הבריטי" (Pax Britannica), עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. משנת 1707 ועד שנת 1914, הכוחות המזוינים לקחו חלק מרכזי בעימותים מרכזיים בעולם כמו, מלחמת שבע השנים, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת קרים.
המבנה הניהולי הנוכחי של מערכת ההגנה של בריטניה קיים מאז 1964, כאשר הוקם משרד ההגנה שממלא את תפקידיהם של האדמירליות, משרד המלחמה ומשרד האווירייה.