stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאלו
היסטוריה

היישוב הראשון מתוארך ככל הנראה למאה ה-8 לפני הספירה, אם כי הממצאים לא הבהירו אם היה אטרוסקי או יווני.
שמה של העיר מופיע לראשונה במסמך משנת 964. בשנת 1203 נוצרה הפודסטה של רפאלו, והעיירה נשלטה על ידי ג'נובה בשנת 1229, ונשארה תחת חסות זו עד למלחמות הנפוליאוניות. ספינות משוטים מרפאלו השתתפו בקרב מלוריה (אנ') של 1284. ב-5 בספטמבר 1494, בתחילת המלחמות האיטלקיות, היא נכבשה על ידי אראגון, אך שלושה ימים לאחר מכן גירשו אותם 2,500 חיילים שווייצרים.
במהלך המאה ה-16 היא הותקפה ונבזזה על ידי העות'מאנים ושודדי ים ברברים. כדי לעזור להגן על היישוב מפני התקפות כאלה נבנתה טירה על שפת הים. בשנת 1608 הפכה רפאלו לקפיטנאטו (Capitaneato), כחלק מהרפובליקה של ג'נובה.
בסוף המאה ה-18 היא נכבשה על ידי הצרפתים שלאחר מספר קרבות מול חיילים אוסטרו-רוסים, ב-1805 סיפחו אותה לאזור אפנין (אנ'). ב-1814 שחררו אותה האנגלים, ובשנה שלאחר מכן ניתנה העיר לממלכת סרדיניה-פיימונטה כחלק מדוכסות ג'נובה.
בסוף 1917 התכנסה בעיירה ועידת רפאלו (אנ') האנגלית-צרפתית-איטלקית בעקבות התבוסה האיטלקית הרת אסון בקפורטו. הוחלט להקים מועצת מלחמה עליונה בוורסאי ולהעביר כמה כוחות צבא צרפתים ובריטים לחזית האיטלקית. ב-12 בנובמבר 1920, חתמו איטליה וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (ששמה שונה לאחר מכן ליוגוסלביה) על הסכם רפאלו (1920), אשר פתר את סוגיות הגבול ביניהן ללא התייחסות לשאר בעלות הברית. איטליה קיבלה את קו הרכס החשוב מבחינה אסטרטגית של האלפים היוליאניים כגבול שלה בצפון-מזרח. כמו כן, הסתיים ברפאלו ההסכם הרוסי-גרמני מאפריל 1922, שבו ויתרו שתי המדינות על תביעות לפיצויי מלחמה וחידוש היחסים הדיפלומטיים. הסכם זה סימן את יציאתן של רוסיה וגרמניה מהבידוד הדיפלומטי שנגרם על ידי מלחמת העולם הראשונה (1914–18).
במהלך מלחמת העולם השנייה נורו פרטיזנים רבים מרפאלו על ידי חיילי הכיבוש הגרמניים.
רפאלו נודעה באקלים שלה שהפך אותה לאורך השנים למעון החורף המועדף על רוב האיטלקים האמידים החיים בצפון-מערב איטליה. קרבתה לחוף גורמת לחורפים מתונים שבהם אנשים יכולים ליהנות מטיולים קלים על הטיילת שטופת השמש ושחקני הגולף יכולים ליהנות מאחד המסלולים העתיקים ביותר באיטליה, שנפתח בשנת 1930.
אתרים מעניינים

"קסטלו סול מארה" (Castello sul Mare, "טירה על הים"), שהוקם בשנת 1551 כדי להתמודד עם התקפות שודדי הים התכופות. הוא כולל קפלה קטנה המוקדשת לגאטנו הקדוש (אנ'), שנבנתה ב-1688.
"קסטלו די פונטה פגנה" (Castello di Punta Pagana) – מקום מושבו של המסדר הריבוני הצבאי של מלטה. בנייתו הסתיימה ב-28 ביולי 1631.
המגדל ההיסטורי של הפייסקי (Fieschi) וה"טורה צ'יביקה" (Torre Civica, "מגדל האזרח") (1473).
"פורטה דלה סאלינה" (Porta delle Saline, "שער מישורי המלח"), השער היחיד שנותר מהחומות העתיקות.
"בזיליקת הקדושים גרוואסיוס ופרוטאסיוס", נחנכה ב-1118 ושוחזרה בתחילת המאה ה-17. בשנת 1679 נוסף אפסיס חדש, שמחק את האופי הרומנסקי לשעבר של המבנה. יש לו מגדל פעמונים נטוי.
כנסיית פרנציסקוס הקדוש מאסיזי (הבנייה החלה ב-1519).
המקדש של "נוסטרה סיניורה די מונטלגרו" (Nostra Signora di Montallegro, "גברתנו ממונטלגרו", 1558–1640).
המנזר ההרוס של ואלה כריסטי (המאה ה-13), שננטש ב-1568 לאחר שוד של פיראטים.
גשר חניבעל (אנ') העתיק והמעניין המתוארך לשנת 218 לפני הספירה.
תחבורה

תחנת הרכבת רפאלו (אנ'), שנפתחה בשנת 1868, מהווה חלק ממסילת הרכבת פיזה-לה ספציה-ג'נובה (אנ').
סט (עיר)

| --- | --- |
סמל סטסמל סט

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוקסיטניה (חבל מנהלי) אוקסיטניה
 מחוז:  ארו
 ראש העיר:  François Commeinhes
 שטח:  24.21 קמ"ר
 גובה:  0-176 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  44,712 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  1,793 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  43°24′16″N 3°41′48″E﻿ / ﻿43.404444444444°N 3.6966666666667°E﻿ / 43.404444444444; 3.6966666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.sete.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סט(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי סט(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) רגילה) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פ.א. קד.  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדסט(למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פרובאנס-אלפ קוט ד'אזור  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדסט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
התעלה המרכזית
המגדלור בנמל של סט
לוח זיכרון לספינה אקסודוס בנמל של סט
סֶט (בצרפתית: Sète, באוקסיטנית: Seta) היא עיר בדרום צרפת במחוז ארו בחבל אוקסיטניה על שפת הים התיכון. ידועה גם בכינוייה "ונציה של לנגדוק" בזכות הנמל שלה והתעלות החוצות אותה.
התפתחותה של סט מכפר קטן לעיר החלה עם השלמתה של ה-Canal du Midi ב-1681.
העיר בנויה על וסביב הר סט קלייר (St Clair) וגובלת בצידה האחד באגם המלוח Bassin de Thau, המשמש בעיקר לגידול צדפות מאכל, ובצידה השני בים התיכון. סט מהווה נקודת הראשית המזרחית של תעלת מידי (Canal du Midi) ונקודת הסיום של התעלה מהרון לסט (Canal du Rhône à Sète).
בעיר עוברת רכבת ויוצאות ממנה מעבורות למרוקו.
לעיר סט יש כ-300 ימי שמש בשנה והיא משמשת אתר תיירות משגשג.
בשנת 1947 הפליגה מנמל סט אוניית המעפילים "אקסודוס", אירוע המצוין באנדרטה בנמל.
בין האישים שנולדו בעיר נמנים פול ואלרי וז'ורז' ברסנס.
הערות שוליים

↑  נח קליגר, סט, יאכטות, צדפות וציונות בדרום צרפת, באתר ynet, 28 באוקטובר 2007
↑  אוניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז" - אקסודוס 1947 באתר מרכז מידע פלמ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550209505171  BnF: cb15256901h (data)  GND: 4236464-4  LCCN: n80072479  MusicBrainz: 8836fb0f-7b55-4954-9d68-7669a5de830d  NKC: ge1023212  VIAF: 145414046   WorldCat (עם VIAF): 145414046
כסף של אחרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הלל גרשוני 
 שפת המקור:  עברית 
 הוצאה
 הוצאה:  סלע מאיר 
 תאריך הוצאה:  2022 
 
כסף של אחרים – מיתוסים בנושאי כלכלה וסביבה שכולנו משלמים עליהם ביוקר הוא ספר עיון כלכלי מאת הלל גרשוני שיצא לאור בהוצאת סלע מאיר בשנת 2022. הספר מבוסס על תורתם של כלכלנים התומכים בשוק חופשי ומחיל את גישתם על סוגיות ישראליות.
שם הספר

שם הספר הוא מחווה לדבריה של ראש ממשלה בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר, שאמרה: "הבעיה עם סוציאליזם היא שבסופו של דבר נגמר לך הכסף של אחרים", דברים המצוטטים כמוטו של הספר. במבוא של הספר מוזכרת סיבה נוספת לשמו, דבריו של חתן פרס נובל לכלכלה מילטון פרידמן שחילק את הדרכים להוציא כסף לארבעה חלקים, כשהצורה הגרועה ביותר היא להוציא כסף של אחרים על אחרים, כשזה האופן שבו פועלת הממשלה.
סקירה

במבוא, הספר מזכיר את אפקט הקוברה כהמחשה לנזק שעלולה לגרום התערבות ממשלתית עם כוונות טובות, וכן את דברי מילטון פרידמן שנזכרו לעיל.
גוף הספר מחולק לארבעה שערים. בשער הראשון, "עקרונות יסוד", עומד גרשוני על הסיבות לכך שהשוק החופשי עובד היטב, ומותח ביקורת על ביקורות על השוק החופשי, ביניהן של מבקרים המזכירים כשלי שוק, וטענות מתחום הכלכלה התנהגותית בגורסות שהאדם אינו רציונלי. טענתו של גרשוני היא שאכן יש כשלי שוק והאדם מועד לטעויות, אך אין בכך כדי להצדיק אוטומטית התערבות ממשלתית, משום שגם היא מועדת לכשלים ולטעויות כאלה, בקנה מידה נרחב יותר ועם מנגנוני תיקון מוגבלים.
גרשוני דן גם במה שהוא מכנה "דוקטרינת כלוב הזהב", כלומר צידוק למעורבות בחיי האזרח בטענה שהממשלה מעורבת בחיי האזרח ממילא. דוגמה לכך הוא מס משקאות ממותקים, שאחד הצידוקים לו הוא העובדה שמשלם המיסים מממן את מערכת הבריאות. גרשוני טוען שהצידוק הזה פסול מכיוון שלפרטים בציבור לא ניתנת הברירה אם לקבל את מימון מערכת הבריאות או לא, וממילא זו כפייה שמוצדקת על ידי כפייה אחרת.
בשער השני, "כלכלה בפרטצ'יה", סוקר גרשוני מגוון סוגיות מן הכלכלה הישראלית לאור עקרונות היסוד מן השער הקודם, ומעלה טיעונים שאינם תמיד שגרתיים בשיח הישראלי: ביקורת על מכון התקנים הישראלי, טענה שהחקלאות אינה ערך ואין לסבסד אותה, אמירה שהעדפת תוצרת הארץ מזיקה לכלכלה הישראלית, טענות נגד שכר המינימום והשידור הציבורי, ועוד.
בשער השלישי, "עולה לנו בבריאות", גרשוני שוטח את טענותיו שיש להחיל את היגיון השוק החופשי גם על כלכלת הבריאות, וטוען שמערכת הבריאות בארצות הברית אינה דוגמה טובה לשוק חופשי משום שהיא סובלת ממעורבות ממשלתית עמוקה וכבדה. כמו כן קורא גרשוני לאפשר סחר באיברים באופן חוקי, מתוך אותו היגיון של שוק חופשי, תוך בחינה של טיעוני הנגד וביקורת שלהם.
בשער הרביעי והאחרון עוסק גרשוני בסוגיות סביבתיות, שעליהן הוא מחיל את טיעונו הבסיסי שהתערבות ב"כסף של אחרים" יוצרת בדרך כלל יותר נזק מתועלת. כך הוא יוצא נגד חוק השקיות ונגד סבסוד המיחזור, וכן טוען שהשימוש במונח משבר האקלים והמדיניות המקושרת אליו מזיקים גם הם בלי תועלת ברורה לאנושות או לסביבה.
ביקורת

עיתונאי "הארץ", איתי מאירסון, שיבח את הספר כ"שיר הלל לליברטריאניזם", אולם ביקר בחריפות את השער הרביעי: "אם בשאר הפרקים הסוגיות החברתיות והכלכליות נועדו לשרת את טיעוני השוק החופשי, הרי שכעת היוצרות מתהפכים והשוק עצמו הופך לעבד [...]. עולה שמִחזור גורם יותר נזק מאשר תועלת, שפליטות פחמן הן לא בעיה, ששטחים להטמנת פסולת לא ייגמרו לעולם, ושבהתחממות גלובלית יש גם יתרונות [...]. המשותף לכל המסקנות האלה הוא שהן לא נובעות בהכרח מדיון בשוק, ולכן אין בהן שום תרומה לסיבה שלשמה התכנסנו — הן לכל היותר הוצאת קיטור על ארגונים ירוקים".
הערות שוליים

↑  Margaret Thatcher on Socialism, באתר Snopes
↑   איתי מאירסון, "כסף של אחרים": שיר הלל לליברטריאניזם של היום-יום, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2022
סלרנו

איור בית הספר לרפואה בסלרנו, מתוך ספר "קאנון הרפואה" של אבן סינא
סלרנו (באיטלקית: Salerno) היא עיר נמל במחוז קמפניה, בדרום-מערב איטליה, המשמשת כבירת נפת סלרנו. העיר נמצאת לחוף מפרץ סלרנו בים הטירני.
סלרנו היא עיר גדולה הסמוכה לחוף האמאלפיטאני וידועה במיוחד בזכות "סקולה מדיקה סלרניטנה" (בלטינית: Schola Medica Salernitana), הטוען לכתר בית הספר הראשון לרפואה בעולם. במאה ה-16, עת העיר הייתה תחת שלטון משפחת סנסוורינו, אחת המשפחות הפאודליות החזקות בדרום איטליה, היא הפכה למרכז אקדמי, תרבותי ואמנותי, והמשפחה השלטת הביאה לעיר כמה מגדולי האינטלקטואלים של התקופה. בשנת 1694 הוכתה העיר במספר רעידות אדמה חזקות ובמגפת דבר, שלאחריהן ידעה תקופה של שלטון ספרדי עד למאה ה-18. במאה ה-18 הייתה סלרנו לחלק מן הרפובליקה הנפוליאונית.
במאה ה-20 הייתה סלרנו למקום מושבו של מלך איטליה שהתיישב בעיר, לאחר שעזב את רומא, בשנת 1943. במשך תקופה קצרה נוסדה בעיר "ממשלת הדרום" והיא הייתה לבירת איטליה לתקופה של חודשים ספורים. במסגרת פלישת בעלות הברית לאיטליה נחתו חלק מן הכוחות סמוך לעיר סלרנו.
בתחילת המאה ה-21 סלרנו היא מרכז תרבותי בולט במחוז קמפניה ובאיטליה ומשמרת את תרבותה רבת הימים. בעיר מתקיימים מדי שנה אירועי תרבות רבים.
גאוגרפיה

העיר נמצאת בקצה מישור נהר סלה ובתחילת החוף האמאלפיטאני. הנהר הקטן אירנו חוצה את מרכז העיר.
אקלימה של סלרנו ים-תיכוני, קיץ חם ויבש באופן יחסי (טמפרטורה ממוצעת של 23 מעלות בחודש אוגוסט), סתיו וחורף גשומים (טמפרטורה ממוצעת של 8 מעלות בחודש ינואר). כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,000 מ"מ. בעיר נושבות בדרך כלל רוחות חזקות מן ההרים אל עבר מפרץ סלרנו, באופן מיוחד בחודשי החורף. רוחות אלה יוצרות בסלרנו יותר ימי שמש מרוב הערים באיטליה.
חינוך

בסלרנו פועל בית הספר לרפואה של סלרנו (Schola Medica Salernitana), מוסד החינוך הרפואי הבולט באירופה בתחילת ימי הביניים, הטוען להיותו האוניברסיטה העתיקה באירופה. בשנת 1944 נוסדה בסלרנו האוניברסיטה על שם ג'יובני קומו, אשר שילבה לתוכה את בית הספר לרפואה. בשנת 1968 תפסה את מקומה אוניברסיטת סלרנו, שהיא מוסד ציבורי. בעשור הראשון למאה ה-21 פועלת האוניברסיטה בשני קמפוסים, פישיאנו ובארוניסי, בהם למעלה מ-40,000 תלמידים הלומדים בעשר פקולטות.
כלכלה

עיקר כלכלת סלרנו מבוססת על מגזר השירותים ותיירות, זאת לאחר שרוב מפעלי התעשייה נסגרו לא שרדו את המשבר הכלכלי בשנות ה-70 של המאה ה-20. רבים מן המפעלים שעדיין פועלים בעיר הם בתחום הקדרות וייצור מזון.
נמל סלרנו הוא אחד הנמלים הפעילים ביותר בים הטירני ובכל שנה חולפים בו כ-7 מיליון טון סחורות, 60% מתוכן במכולות.
תחבורה

לסלרנו שדה תעופה בפונטקניאנו (Pontecagnano), בפרברים הדרומיים של העיר. החל מחודש יולי 2008 נפתח השדה לטיסות בינלאומיות. מן השדה יוצאות טיסות למילאנו, לברצלונה בספרד ולבוקרשט ברומניה.
בשנת 2010 הושלמה מערכת רכבת עירונית המקשרת בין המרכז ההיסטורי של העיר עם האזורים החדשים במזרחה ובעתיד אף תגיע לשדה התעופה. הרכבת לא החלה בפעולה סדירה נכון לחודש מאי 2011.
ספורט

מועדון הכדורגל סלרניטנה מגיע מהעיר ומשחק בסרייה א'.
ערים תאומות

יפן טונו, יפן (מ־1984)
צרפת רואן, צרפת (מ־2003)
צרפת מונפלייה, צרפת (מ־2008)
ארצות הברית בלטימור, ארצות הברית (מ־2008)
בולגריה פאזארדז'יק, בולגריה (מ־2011)
איטליה לגנאגו, איטליה (מ־2011)
יהדות סלרנו

על פי המסורת היה מלומד יהודי בין מייסדי בית הספר לרפואה של סלרנו, במאה ה-9 לספירה, לצד ערבים, יוונים ובני רומא . ספרי רפואה עבריים, אשר תורגמו ללטינית, היוו חלק מן הבסיס לתוכנית בלימודים בבית הספר לרפואה. החל משנת 872 קיימות עדויות כתובות על יהודים המתגוררים בעיר ומסמך משנת 1005 מתעד את קיומו של רובע יהודי. בנימין מטודלה ביקר בסלרנו בשנת 1159 ומצא בה כ-600 יהודים. רדיפות במאה ה-13 לספירה גרמו להתנצרות כ-150 משפחות בעיר, רבות מהן המשיכו לחיות חיי אנוסים. באמצעה של המאה ה-13 כתב משה בן שלמה מסלרנו פירוש לספר מורה נבוכים להרמב"ם. רבי עובדיה מברטנורא התגורר בסלרנו מספר חודשים בשנת 1485 וביקר לעיתים קרובות בבית הספר לרפואה שפעל בה. גירוש היהודים מממלכת נאפולי בשנת 1510 הביא קץ ליהדות סלרנו.
הערות שוליים

↑  Salerno, Jewish Virtual Library
↑  Salerno: Its Medical School and its Medical Legends. British Medical Journal, 25/9/1942.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554951105171  GND: 4051362-2  LCCN: n79023297  MusicBrainz: 95f555dd-4c0d-4210-b597-cc2192af675b  NARA: 10044278  NKC: ge417094  VIAF: 305114843   WorldCat (עם VIAF): 305114843
טולון

טולון (בצרפתית: Toulon) היא עיר בדרום צרפת, על חוף הים התיכון, ובה 176,198 תושבים (נכון ל-2018). העיר היא בירת מחוז ואר.
היסטוריה

טולון ממוקמת בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. חשיבותה כעיר נמל מרכזית לחוף הים התיכון הייתה ידועה עוד בתקופת האימפריה הרומית, והעיר הייתה בעבר בירת הפרובינציה הרומאית פרובאנס. בטולון ממוקם עוד כיום נמל מסחרי גדול. בנוסף היא מהווה בסיס קבע לחיל הים הצרפתי, ובמקום ממוקם הנמל הצבאי הגדול ביותר של צרפת כיום.
לקרב על טולון היה מקום נכבד במלחמת הירושה הספרדית ב-1709, ובמלחמת הירושה האוסטרית ב-1744. בשתי מלחמות אלה, בנפרד, נבלם כיבוש טולון, נשמר גבולה הדרומי של צרפת ונשמרה שליטתה הימית.
בשנת 1793 התמרדה טולון נגד השלטון המהפכני, בסיוע כוחות אנגליים וספרדיים, ושאפה להחזיר לשלטון את המונרכיה של בית בורבון. כוחות המהפכה הטילו מצור על העיר, שבסופו של דבר הצליח לשבור את המרד. בניצחון זה התבלט לראשונה נפוליאון בונפרטה כמצביא צעיר ומוכשר, במיוחד בתחום הארטילריה.
ערים תאומות

איטליה לה ספציה, ליגוריה, איטליה
חכה

חכה מודרנית
חכה היא כלי המשמש לתפיסת דגים, כיום בעיקר לדיג חובבני.
מבנה וסוגים

החכה הבסיסית היא מקל או מוט פשוט המחוברים לחוט המסתיים בקרס דיג. חכות מודרניות כוללות אביזרים נוספים: גלגלת עליה מלופף החוט, משקולת ומצוף.
אורך המוט יכול לנוע בין 0.5 ל-6 מטר. מוטות מסורתיים עשויים מעץ, ואילו מוטות מודרניים עשויים בדרך כלל מפיברגלס או סיבי פחמן. המוטות המודרניים אלסטים וחזקים מאוד. מוטות חכה יכולים להיות כיחידה אחת, כמוט המורכב ממספר חלקים המתחברים זה לזה, או כמוט טלסקופי.
החוטים כיום עשויים ניילון. הגלגלות עליהן מלופפים החוטים מונעות את הסתבכות החוט, ולעיתים מכילות מנגנונים שונים ליעול הפעלתן כקפיץ ורצ'ט.
חכות מגיעות בגדלים, אורכים ותצורות רבות, בהתאם לשימוש לו הן מיועדות: לדגים קטנים, בינוניים או גדולים, למים מתוקים או מלוחים, סוגי דיג ספציפיים כגון מוטות זבוב משמשים להטלת זבובים מלאכותיים, מוטות מסתובבים ומוטות פיתיון מיועדים להטלת פיתיונות, חכות לקרח שמיועדות לדיג דרך חורים קטנים באגמים המכוסים קרח, מוטות טרלינג שמיועדים לגרור פתיונות מאחורי סירות נעות, ועוד.
אופן השימוש

דיג באמצעות חכה נעשה על ידי השחלת פיתיון על הקרס, השלכתו למים ומשיכת הדג החוצה לאחר שזה בלע את הפתיון.
היסטוריה

על פי ציורים ותבליטים ממצרים העתיקה, המתוארכים לכ-4000 שנה לפני זמננו, השתמשו המצרים הקדמונים בחכה בנילוס, בימות ובתעלות הרבות של אזור הדלתה. דו"ח מסין מהמאה ה-4 לפנה"ס מתאר דיג בחכה עשויה מוט חזרן, חוט דיג עשוי משי, קרס העשוי ממחט ואורז מבושל כפיתיון.
במשך אלפי שנים הייתה החכה שבשימוש הדייגים קצרה יחסית (כמטר). במאה הרביעית הופיעה אצל המקדונים חכה ארוכה יותר המורכבת מכמה חלקים, כאשר לקצה החוט חובר פיתיון בדמות זבוב מלאכותי.
בסוף המאה ה-15 כתבה אם המנזר של סט. אלבנס באנגליה את הספר "מחקר על דיג עם חכה" (A Treatyse of Fysshynge wyth an Angle), שהיה הספר הראשון באנגלית שתיאר בפרוטרוט את השימוש בחכת הדיג, הכנת פיתיונות, וניצול הרגלי הרבייה של הדגים על מנת ללוכדם. החכה המתוארת בספר היא באורך של כ-5 מטר וחוט הדיג היה עשוי משערות סוס קלועות. ב-1653 כתב האנגלי אייזיק ולטון (Izaak Walton) את הספר "הדייג השלם" (The Compleat Angler), הספר, הודפס ב-600 מהדורות מאז יצא לאור לראשונה, והוא הספר המודפס ביותר בשפה האנגלית, אחרי התנ"ך ועבודותיו של ויליאם שייקספיר, ונחשב כספר שהשפיע יותר מכל על ספורט הדיג. התקופה שבה התפרסם הספר (המחצית השנייה של המאה ה-17) התאפיינה גם בסדרה של המצאות הקשורות לדיג: צ'ארלס קירבי, יצרן מחטים מלונדון המציא את הקרס המודרני; דייג אלמוני העלה את הרעיון להעביר את החוט שבקצה החכה דרך לולאה. רעיון זה גרם באופן טבעי להמצאת הגלגלת לאיסוף החוט.
במאה ה-19 התפתח ציוד הדיג במהירות. החכה נבנתה מחומרים אלסטיים כדוגמת חזרן, ולאורכה הותקנו טבעות להובלת החוט שהיה עתה ממשי. מבנה הגלגלת הלך והתפתח, הגליל המרכזי שהיה עשוי עץ הוחלף במתכת. המצאות שונות אפשרו פיזור שווה של החוט על גבי הסליל, ואת סיבוב הגלגלת כך שבעת השלכת החוט הוא יהיה בקו אחד עם הטבעות שעל החכה, ובעת איסוף החוט תהיה הגלגלת מורדת מתחת לחכה.
החכות נעשו קצרות יותר וקלות יותר במאה ה-20. החזרן, ששימש כחומר עיקרי ביצור החכה, הוחלף בסיבי זכוכית ואחר כך בסיבי פחמן, החוט הוחלף לניילון, והפלסטיק הפך לחומר הנפוץ בהכנת פיתיונות מלאכותיים.
ראו גם

רשת דיג
צלצל
הערות שוליים

↑  http://www.flyfishinghistory.com/treatyse.htm A Treatyse of Fysshynge wyth an Angle
↑  The Compleat Angler
↑  New Release of Izaak Walton’s “The Compleat Angler”
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536052105171  BnF: cb12254819d (data)  LCCN: sh85048871
מולדן (אי)

| --- | --- |

האי במבט מהחלל, תצלום של נאס"א
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מרכז האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  4°1′S 154°56′W﻿ / ﻿4.017°S 154.933°W﻿ / -4.017; -154.933
 ארכיפלג:  איי ליין
 סוג:  אטול
 שטח:  39 קמ"ר
 אורך:  8 קילומטר
 גובה מרבי:  10 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קיריבטי קיריבטי
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+14:00
 מגלה:  רב החובל לורד ג'ורג' אנסון ביירון
 תאריך גילוי:  30 ביולי 1825
  (למפת קיריבטי מוגדלת) דרום טאראווה קיריטימטי קנטון האוקיינוס השקטמולדן(למפת קיריבטי רגילה) דרום טאראווה קיריטימטי קנטון האוקיינוס השקטמולדן
 
מולדן (באנגלית: Malden Island; במפות בעברית גם "מאלדן" ו"מלדן") הוא אי צחיח בלתי מיושב הנמצא במרכז האוקיינוס השקט. שטחו של האי 39 קמ"ר והוא אחד מאיי ליין הנמצאים בשליטת קיריבטי.
האי ידוע בשרידים הפרהיסטוריים שהתגלו בו (שמקורם במתיישבים פולינזים), במרבצי הגואנו שהיו בו בעבר, ובשימוש שנעשה בו כאתר ניסויים בנשק גרעיני. כיום מהווה האי שמורת טבע מוגנת בשל מיני ציפורי הים הרבים המקננים בו.
גאוגרפיה

האי מולדן ממוקם 447 ק"מ (242 מילים ימיים) דרומית לקו המשווה, 2,840 ק"מ (1,530 מילים ימיים) דרומית להונולולו.
האי הסמוך ביותר הוא האי סטרבק הבלתי מיושב, 204 ק"מ (110 מילים ימיים) דרומית מערבית מהאי. האי המיושב הקרוב ביותר הוא האי טונגרבה, 450 ק"מ (243 מילים ימיים) דרומית מערבית לאי.
צורתו של האי משולש שווה-שוקיים שכל אחת מצלעותיו כ-8 ק"מ. האי נוטה לכיוון צפון מערב. במרכז האי מצויה לגונה רדודה ובה מספר איונים. הלגונה מוקפת כולה על ידי האטול, למעט מעברי מים רדודים וצרים בצד הצפוני והמזרחי. רוב שטח האי מצוי דרומית ומערבית ללגונה. שטח האטול 39.3 קמ"ר.
פני האטול נמוכים. גובהו המרבי של האטול - 10 מטרים מעל פני הים. בקרבת חופי האטול החיצוניים האטול גבוה יותר מאשר במרכזו, ופני האטול משתפלים מטה מחופי האוקיינוס לעבר הלגונה שבמרכזו, כך שבאמצע האטול לא ניתן לראות את האוקיינוס.
היסטוריה

האי מולדן התגלה ב-30 ביולי 1825 על ידי רב החובל לורד ג'ורג' אנסון ביירון, מפקד הספינה הבריטית: "אוניית הוד מלכותה בלונד" בשובה לבריטניה מהונולולו. האי נקרא על שם צ'ארלס רוברט מולדן (Charles Robert Malden), נווט הספינה, שמיפה את האטול. בעת גילויו, היה האטול בלתי מיושב, אולם התגלו בו שרידים של מקדשים ושרידי מבנים המעידים על כך שהיה מיושב. סברות רבות הועלו באשר למקימי מבנים אלה - החל משודדי ים, וכלה בנווטי אינקה או נווטים סיניים. בשנת 1924 חקר את השרידים הארכאולוג ק. פ. אמורי (K.P. Emory) ממוזיאון בישופ (אנ') שבהונולולו והסיק כי הם נבנו על ידי תושבים פולינזים שהתגוררו באי.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 עצרו באטול, מספר פעמים, ספינות ציד לווייתנים אמריקאיות.
בשל מרבצי הגואנו באטול, הוכרז האטול על ידי ארצות הברית כשטח אמריקאי מכוח חוק איי הגואנו משנת 1856, אולם בטרם החלה חברת הגואנו האמריקאית לכרות באטול, השתלטה על האי חברה אוסטרלית על פי רישיון בריטי, שכרתה גואנו באטול החל משנות ה-60 של המאה ה-19 ועד 1927.
בשנת 1957 ערכה בריטניה באי ניסויים בנשק גרעיני.
ארצות הברית התנגדה לטענת בריטניה לשליטה באי, וטענה לריבונות באי עד שקיריבטי קיבלה עצמאות ביולי 1979. ב-20 בספטמבר 1979 נפגשו נציגי ארצות הברית וקיריבטי באטול טאראווה שבאיי גילברט וחתמו על חוזה טאראווה 1979 לפיו ארצות הברית הכירה בשלטון קיריבטי על האי מולדן (ו-13 איים נוספים). החוזה נכנס לתוקפו ב-23 בספטמבר 1983.
כלכלה

חשיבותו הכלכלית של האי בכך שבהתאם לחוק הבינלאומי, מי האוקיינוס ברדיוס של 200 מילים ימיים סביב האי נחשבים שטח כלכלי של קיריבטי. שטח זה עשיר בדגי הטונה שבו. כמו כן על האי התגלו מרבצי גבס, אולם אלה אינם נכרים בשל עלויות התחבורה הגבוהות (בשל מרחקו של האי מכל מקום מיושב אחר).
האי הוכרז שמורת טבע ב-29 במאי 1975 במטרה להגן על ציפורי הים המקננות באי.
קרול בארץ

קרול בארץ, 2009
קרול אן בארץ (באנגלית: Carol Ann Bartz; נולדה ב-29 באוגוסט 1948) היא מנהלת אמריקאית, שהייתה נשיאה ומנכ"ל של חברת שירותי האינטרנט Yahoo!. לפני כן היא כיהנה כיושב ראש, נשיא ומנכ"ל חברת של אוטודסק, היצרנית הגדולה בעולם של מוצרים לתכנון בעזרת מחשב.
חייה

בארץ נולדה בווינונה, מינסוטה. אימה, שירלי בארץ, הלכה לעולמה כשקרול הייתה בת שמונה. כעבור כמה שנים, היא ואחיה הצעיר ג'ים עברו ממינסוטה לביתה של סבתם, אליס שוורץ, ברפת הסמוכה לאלמה, ויסקונסין.


בבית הספר התיכון הצטיינה בארץ במתמטיקה, וגם הייתה מלכת השיבה הבייתה. היא החלה ללמוד בקולג' אוניברסיטת וודרו וילסון בפולטון, מיזורי ולאחר-מכן עברה לאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון שם קיבלה תואר ראשון במדעי המחשב ב-1971. כשלמדה בקולג', היא התפרנסה כמלצרית.
בארץ גם קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי בשנת 2002, תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני של ווסטר ותואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ויליאם וודס.
ב-1976, החלה בארץ לעבוד בקונצרן 3M, אולם אחרי שביקשה לעבור למטה החברה נענתה בשלילה, נאמר לה ש"נשים לא עושות את העבודה הזאת". בארץ עזבה לתעשיית המחשבים, ומילאה תפקידים ב-Digital Equipment Corporation ובסאן מיקרוסיסטמס.
היא התמנתה למנכ"ל אוטודסק ב-1992. לפי המתואר בכתב העת פורבס, בארץ "שינתה את אוטודסק מיצרנית נטולת תכלית של חומרת פי. סי. למובילה בתכנון חומרה תומכת מחשב."
בינואר 2009 התמנתה למנכ"ל יאהו!. ב-6 בספטמבר 2011 פוטרה מתפקידה ובמקומה התמנה טים מורס.
בארץ התגברה ב-1992 על סרטן השד.
היא נשואה לביל מאר, מנהל לשעבר ב-Digital Equipment Corporation וסאן מיקרוסיסטמס, ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

1 2  מרתה מנדוזה, "העולם לפי קרול בארץ"‏, more.com‏, 18 באפריל 2011
1 2  קרול קריסמן, הערך "קרול בארץ", בתוך: "אנציקלופדיה לנשות עסקים אמריקאיות", הוצאת גרינווד, 2005, עמ' 59
1 2  מייקל שון מלון, "להמר על הכול: יזמי הטכנולוגיה", הוצאת ג'ון וילי אנד סאנס, 2001, עמ' 112 ו-117
↑  "קרול בארץ", crunchbase.com
1 2  "אשה קשוחה מיאהו", אקונומיסט, 15 בינואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4614 0085  LCCN: no99086389  NLK: KAC2020O5544  VIAF: 31637297   WorldCat (עם VIAF): 31637297
ראול ג'וליה

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1940 סן חואן, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 1994 (בגיל 54) מנהסט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פוארטו ריקו 
 שם לידה:  Raúl Rafael Juliá Y Arcelay 
 מדינה:  פוארטו ריקו, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1940–1994 (כ־54 שנים) 
 מקום לימודים:  Colegio San Ignacio de Loyola 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס האמי לשחקן ראשי במיני סדרה או סרט (1995)  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1994)  פרס גלובוס הזהב (1994)  פרס גילדת שחקני המסך (1994) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
רָאוּל רָפָאֶל קָרְלוֹס חוּלְיָה אִי אַרְסֵלָאִי (בספרדית: Raúl Rafael Carlos Juliá y Arcelay; ‏9 במרץ 1940 – 24 באוקטובר 1994) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון פורטו ריקני. זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי ב-1994 על הופעתו בהפקה "העונה הבוערת". התפרסם בסרטים "נשיקת אשת העכביש", "משפחת אדמס", "ירח מעל פארדור" ו"סטריט פייטר".
ביוגרפיה

חוליה נולד בפורל פארק שבסן חואן, בירת פוארטו ריקו, המבוגר מבין ארבעה אחים ואחיות. אמו הייתה זמרת מוזיקה קלאסית ואביו היה מהנדס חשמל ובעל מסעדה בסן חואן. הוא למד לדבר אנגלית בבית ספר הקתולי הפרטי בו למד, והחליט ללמוד משחק לאחר שצפה בסרט "הרפתקאותיו של רובין הוד" ובכוכב הקולנוע האוסטרלי ארול פלין. ב"קולחיו סאן איגנסיו דהלוילה" התנסה חוליה לראשונה במספר מחזות שייקספיריים. הוא עזב את פוארטו ריקו למשך שנה כדי ללמוד במכללת פורדהאם שבניו יורק וחזר לאחר שהתקבל לאוניברסיטת פוארטו ריקו. אף שהוריו העדיפו שיפתח בקריירה בתחום המשפט, החליט חוליה לבחור בקריירת משחק מקצועית.