stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד ברנדל
קורות חיים

ברנדל נולד בוויזמברק (היא "ויזנברג" הגרמנית לשעבר. כיום שמה Loučná nad Desnou), צ'כוסלובקיה (כיום הרפובליקה הצ'כית) למשפחה שלא עסקה במוזיקה. בגיל 6, עבר ברנדל יחד עם משפחתו לזגרב ומאוחר יותר לעיר גראץ. בגראץ חיה המשפחה במהלך מלחמת העולם השנייה. בסוף המלחמה נשלח ברנדל בן הארבע עשרה ליוגוסלביה לחפור תעלות, אך קיבל כוויית קור ונלקח לבית חולים. בילדותו קיבל ברנדל שיעורי פסנתר מדי פעם, וחינוכו המוזיקלי היה דל ולא סדיר.
לאחר המלחמה, ברנדל עסק בהלחנה, בנגינה בפסנתר ובציור. הכשרתו של ברנדל בנגינה הייתה ברובה אוטו-דידקטית: ברנדל, פרט לשתי כיתות אמן שבהן השתתף, עם האמנים אדווין פישר ואדוארד שטוירמן, לא קיבל עוד שיעורי נגינה.
הרסיטל הפומבי הראשון שנתן ברנדל היה בעיר גראץ, כשהיה בן שבע עשרה. הכותרת שנתן לרסיטל: "הפוגה בספרות הפסנתר". רסיטל זה כלל, בנוסף ליצירות פוגליות מאת יוהאן סבסטיאן באך, יוהנס ברהמס ופרנץ ליסט, אף יצירות משל ברנדל עצמו. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, ויתר ברנדל על ההלחנה לשם התמקדות בנגינה. בשנת 1949 זכה במקום הרביעי בתחרות הפסנתר על שם פרוצ'ו בוזוני בעיר בולצאנו שבאיטליה, ושנה לאחר מכן עבר לווינה. בגיל 21, הקליט ברנדל לראשונה. בהקלטה זו ניגן את הקונצ'רטו החמישי לפסנתר מאת סרגיי פרוקופייב. בשנים שלאחר מכן המשיך ברנדל בסדרה של הקלטות שכללו, בין היתר, שלושה סטים של כל הסונאטות לפסנתר מאת בטהובן (שניים בחברת "פיליפס" ואחד בחברת "ווקס"). כמו כן, הקליט יצירות רבות פרי עטם של ליסט, ברהמס, שומאן ושוברט. באופן מפתיע, המעיט ברנדל בהקלטות יצירותיו של שופן, בניגוד לרוב הפסנתרנים הקלאסיים. עם זאת, הקלטותיו של הפולונזים של שופן זכו לשבחים.
ברנדל הקליט רבות עבור חברת התקליטים "Vox record label", אך לא קיבל חוזה הקלטות גדול עד לשנות השבעים, ואף לא הרבה לנגן מחוץ לאוסטריה. פריצת הדרך בקריירה של ברנדל הגיעה לאחר רסיטל מיצירות בטהובן שנתן באולם "Queen Elizabeth" בלונדון: למחרת הרסיטל פנו אל סוכנו של ברנדל נציגים משלוש חברות תקליטים נודעות. בתקופה זו, בערך, עבר ברנדל ללונדון, המשיך להקליט רבות והתפרסם ברחבי העולם.
אלפרד ברנדל נחשב כיום לאחד הפרשנים המעמיקים ביותר של יצירות קלאסיות מן התרבות הגרמנית-אוסטרית מאת מלחינים כגון מוצארט, בטהובן ושוברט. באופן יחסי, ממעיט ברנדל בנגינת יצירות מן המאה העשרים, אך מקושר, עם זאת, לקונצ'רטו לפסנתר מאת ארנולד שנברג.
בשנים האחרונות, חדל ברנדל מלבצע יצירות תובעניות מבחינת טכניקת הנגינה עקב בעיות דלקת המפרקים.
נגינתו של ברנדל תוארה לעיתים כאנליטית. ברנדל אף אמר כי הוא מאמין שמשימתו העיקרית של הפסנתרן היא כיבוד רצונותיו של המלחין מבלי להתבלט [בעצמו] ומבלי להוסיף למוזיקה "כיוונים חדשים" משלו [משל הפסנתרן]: "יש לי אחריות כלפי המלחין ובעיקר כלפי היצירה", אמר. ברנדל מציין, בנוסף למורהו אדווין פישר, את הפסנתרנים אלפרד קורטו ווילהלם קמפף ואת המנצחים ברונו ולטר ווילהלם פורטוונגלר כמשפיעים מרכזיים על אמנותו.
בשנים האחרונות, עבד ברנדל עם פסנתרנים צעירים כדוגמת פול לואיס וטיל פלנר ואף הקליט עם בנו הצ'לן אדריאן ברנדל. כמו כן, פרסם שירה פרי עטו, אשר הושוותה בסגנונה לזו של אנדרו מושן ולמירוסלב הולוב. ברנדל מתגורר כיום עדיין בלונדון.
אחת ממטרותיו בשנים האחרונות היא להראות כיצד במוזיקה טמונים הומור, שנינות ואירוניה, באמצעות בניית ציפיות והפרתן וחיקוי פארודי של סגנונות. מאמרו ?Does classical music have to be entirely serious, המבוסס על הרצאה בקיימברידג' ב-1984 וסדרת ההרצאות בעקבותיו זוכים לפופולריות רבה.
ראו גם

וריאציות דיאבלי
הערות שוליים

↑  The Punch Line: reflections on music and humor
| זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| 1959–1980 | איגור סטרווינסקי (1959) • ליאונרד ברנשטיין (1965) • בירגיט נילסון (1966) • ויטולד לוטוסלבסקי (1967) • בנג'מין בריטן (1968) • בוריס כריסטוף (1969) • סרג'יו צ'ליבידאקה (1970) • ארתור רובינשטיין (1971) • יהודי מנוחין (1972) • דמיטרי שוסטקוביץ' (1973) • אנדרס סגוביה (1974) • דיטריך פישר-דיסקאו (1975) • מוגנס וולדיקה (1976) • אוליבייה מסייאן (1977) • ז'אן-פייר רמפל (1978) • ג'נט בייקר (1979) • מארי-קלייר אליין (1980) |  |
| 1981–2000 | מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1981) • אייזק שטרן (1982) • רפאל קובליק (1983) • מיילס דייוויס (1984) • פייר בולז (1985) • סביאטוסלב ריכטר (1986) • היינץ הוליגר (1987) • פטר שרייר (1988) • גדעון קרמר (1989) • ג'רג' ליגטי (1990) • אריק אריקסון (1991) • גאורג שולטי (1992) • ניקולאוס הרנונקור (1993) • כריסטיאן צימרמן (1994) • יורי בשמט (1995) • פר נירגארד (1996) • אנדראש שיף (1997) • הילדגארד בהרנס (1998) • סופיה גוביידולינה (1999) • מיכלה פטרי (2000) |  |
| 2001–2020 | אן-סופי מוטר (2001) • אלפרד ברנדל (2002) • ג'רג' קורטג (2003) • קית' ג'ארט (2004) • ג'ון אליוט גרדינר (2005) • יו-יו מה (2006) • לארס אולריק מורטנסן (2007) • ארוו פרט (2008) • דניאל בארנבוים (2009) • צ'צ'יליה ברטולי (2010) • קאייה סאאריאהו (2011) • ז'ורדי סאוואל (2012) • סיימון ראטל (2013) • מרטין פרוסט (2014) • תומאס אדס (2015) • הרברט בלומסטדט (2016) • לאונידס קבקוס (2017) • מאריס יאנסונס (2018) • הנס אברהמסן (2019) • ברברה האניגן (2020) |  |
| 2021 ואילך | אנסוק צ'ין (2021) • פייר לורן איימארד (2022) • אוולין גלני (2023) • עמנואל פהו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276278905171  PLWABN: 9810586399305606  BNE: XX1038969  BnF: cb138918290 (data)  CiNii: DA03841408  GND: 118514997  ICCU: SBLV107194  ISNI: 0000 0001 0882 3448  LCCN: n83162771  MusicBrainz: 4a37c64f-4151-4c4b-ab69-a58450f9967e  NDL: 00434278  NKC: jn20011018386  NLK: KAC200108075  NTA: 068711867  SELIBR: 289140  SNAC: w6862qrp  SUDOC: 026751267  VIAF: 27251225   WorldCat (עם VIAF): 27251225
אסקראן

אסקראן הוא מחוז של נגורנו קרבאך. אסקראן נמצאת במרכזו של החבל, מקיפה את עיר הבירה סטפנקרט (חאנקנדי). אסקראן גובלת עם המחוז האזרביג'אני חוג'אלי, נמצאת תחת שליטה ארמנית מלאה.
מפת המחוז (בכתום) על רקע החבל
רוב שטח המחוז היה חלק מהאזור האוטונומי נגורנו קרבאך בתקופת ברית המועצות.
החל משנת 1990 הוא כלל גם חלק ממחוז אגדם של אזרבייג'ן. שטח המחוז הוא 1222 קמ"ר ומתגוררים בו כ-17000 תושבים (2005).
בהתאם להסכם שנחתם בשנת 2020 השליטה באזור המזרחי של המחוז שהיה עד לשנת 1991 חלק של אזרבייג'ן חזרה לשליטתו.
אליפות אירופה בשחייה 1927

| --- | --- |
 ענף:  שחייה תחרותית 
 ארגון מפעיל:  LEN 
 תקופת התחרות:  31 באוגוסט 1927 – 4 בספטמבר 1927 (5 ימים) 
 מספר תחרות:  2 
 עיר מארחת:  אצטדיון כרמן לונגו 
 → אליפות אירופה בשחייה 1926 אליפות אירופה בשחייה 1931 ← 
 קואורדינטות:  44°29′35″N 11°18′31″E﻿ / ﻿44.4931°N 11.3086°E﻿ / 44.4931; 11.3086
 he
 
אליפות אירופה השנייה בשחייה נערכה בבולוניה שבאיטליה מ-31 באוגוסט עד 4 בספטמבר 1927. לראשונה השתתפו נשים בתחרויות באליפות זו, פרט לטורניר כדורמים שהיה לגברים בלבד.
ארנה בורג (שוודיה שוודיה) היה השחיין המצטיין באליפות בפעם השנייה ברציפות לאחר שזכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף וקבע שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:07.2 דקות.
נבחרת הונגריה (הונגריה) הגנה על תוארה בכדורמים.
טבלת המדליות כללי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | גרמניה גרמניה | 5 | 5 | 6 | 16 |
| 2 | שוודיה שוודיה | 4 | 2 | 1 | 7 |
| 3 | הולנד הולנד | 3 | 2 | 0 | 5 |
| 4 | בריטניה בריטניה | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 5 | הונגריה הונגריה | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 6 | אוסטריה אוסטריה | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 7 | צרפת צרפת | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 8 | איטליה איטליה (מארחת) | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 9 | בלגיה בלגיה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 10 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 16 | 16 | 16 | 48 |
כדורמים

| מקום | נבחרת |
| --- | --- |
: הונגריה הונגריה
: צרפת צרפת
: בלגיה בלגיה
קפיצה למים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
התחרות:  
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | קלרה בונט   אוסטריה אוסטריה | 5/103.32 נקודות | ליני זונכן   גרמניה גרמניה | 11/91.96 נקודות | הני רבורן   גרמניה גרמניה | 14/86.24 נקודות |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | איזבל וייט   בריטניה בריטניה | 5/36.40 נקודות | אירן סבולון   צרפת צרפת | 12.5/32.40 נקודות | אווה אוליבר   שוודיה שוודיה | 14/32.20 נקודות |
קפיצה למים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
התחרות:  
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | אוואלד ריבשלגר   גרמניה גרמניה | 7/173.86 נקודות | אדמונד לינדמרק   שוודיה שוודיה | 16.5/159.86 נקודות | לוצ'אנו גוצי   איטליה איטליה | 18/160.14 נקודות |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | הנס לובר   גרמניה גרמניה | 7/114.86 נקודות | אוואלד ריבשלגר   גרמניה גרמניה | 11/111.24 נקודות | אציו סלבה   איטליה איטליה | 18/100.64 נקודות |
שחייה > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | מריה ורדג   הולנד הולנד | 1:15.0 דקות | ג'ויס קופר   בריטניה בריטניה | 1:15.0 דקות | שרלוט להמן   גרמניה גרמניה | 1:16.1 דקות |
| 400 מטר חופשי | מארי בראון   הולנד הולנד | 6:11.8 דקות | מריון לוורטי   בריטניה בריטניה | 6:13.6 דקות | פריצי לוי   אוסטריה אוסטריה | 6:21.0 דקות |
| 100 מטר גב | וילהמינה דן טורק   הולנד הולנד | 1:24.6 דקות | מארי בראון   הולנד הולנד | 1:26.2 דקות | פיליס הארדינג   בריטניה בריטניה | 1:30.8 דקות |
| 200 מטר חזה | הילדה שרדר   גרמניה גרמניה | 3:20.4 דקות | שרלוט מואה   גרמניה גרמניה | 3:25.2 דקות | הדי ביננפלד   אוסטריה אוסטריה | 3:27.0 דקות |
| 4x100 מטר חופשי | בריטניה בריטניה   מריון לוורטי   ואלרי דייוויס   אלן קינג   ג'ויס קופר | 5:11.0 דקות | הולנד הולנד   טרוס קלפוויק   וילהמינה דן טורק   מארי בראון   מריה ורדג | 5:11.6 דקות | גרמניה גרמניה   שרלוט להמן   אנני רבורן   מריאן שמידט   רני ארקנס | 5:12.8 דקות |
שחייה > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | ארנה בורג   שוודיה שוודיה | 1:00.0 דקות | אישטוואן ברני   הונגריה הונגריה | 1:03.2 דקות | אוגוסט הייטמן   גרמניה גרמניה | 1:03.4 דקות |
| 400 מטר חופשי | ארנה בורג   שוודיה שוודיה | 5:08.6 דקות | הרברט היינריך   גרמניה גרמניה | 5:15.8 דקות | וצלב אנטוש   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 5:16.2 דקות |
| 1500 מטר חופשי | ארנה בורג   שוודיה שוודיה | 19:07.2 דקות   שיא עולם | ג'וזפה פרנטין   איטליה איטליה | 21:50.4 דקות | יואכים רדמכר   גרמניה גרמניה | 22:00.0 דקות |
| 100 מטר גב | אסקיל לונדהל   שוודיה שוודיה | 1:17.4 דקות | אלדר ביצ'קיי   הונגריה הונגריה | 1:17.6 דקות | גוסטב פרוליך   גרמניה גרמניה | 1:17.8 דקות |
| 200 מטר חזה | אריך רדמכר   גרמניה גרמניה | 2:55.2 דקות | וילהלם פרסה   גרמניה גרמניה | 2:58.0 דקות | לואיס ואן פריז   בלגיה בלגיה | 2:59.8 דקות |
| 4x200 מטר חופשי | גרמניה גרמניה   אוגוסט הייטמן   יואכים רדמכר   פרידל ברגס   הרברט היינריך | 9:49.6 דקות   שיא עולם | שוודיה שוודיה   אקה בורג   אולו גוסטפסון   אסקיל לונדל   ארנה בורג | 9:52.0 דקות | הונגריה הונגריה    גזה סיגריטז   רז'ו וואני   אנדרש וואני   אישטוואן ברני | 10:36.0 דקות |
אנדראס מטאקסס

אַנְדְּרֵאָס מָטַאקְסְס (ביוונית: Ανδρέας Μεταξάς;‏ 1790 – 19 בספטמבר 1860) היה פוליטיקאי, לוחם ודיפלומט יווני, אשר לחם במלחמת העצמאות היוונית וכיהן כראש ממשלת יוון בין 1843 ל-1844. מטאקסס היה ראש הממשלה היווני הראשון בתקופת המונרכיה החוקתית שהחלה לאחר מהפכת ה-3 בספטמבר 1843, במהלכה חתם אותון, מלך יוון, על חוקה שהגבילה את סמכויותיו והביאה את המונרכיה האבסולוטית לסופה.
ביוגרפיה

מטאקסס נולד באיים היוניים ב-1790, עת היו חלק מהרפובליקה של ונציה. משפחת מטאקסס הייתה משפחה אמידה ומוכרת שהיגרה מקונסטנטינופול במהלך המאה ה-15. על אף שלא ניתן לו חינוך מיוחד, מטאקסס ידע לדבר באופן שותף באיטלקית וצרפתית נוסף על יוונית שהייתה שפת האם שלו והיה למומחה בהיסטוריה של יוון העתיקה. מטאקסס היה חלק מאחוות פיליקי אטריה ובפרוץ מלחמת העצמאות היוונית גייס מיליציה בת 350 איש לפלופונסוס. מטאקסס נשלח עם כוחותיו, בהצעת דימיטריוס איפסילנטי, לכבוש את פטרס מידי האימפריה העות'מאנית. עקב פציעתו של מטאקסס במהלך קרב לאלס, הוא היה מעורב רק במנהל הפוליטי להמשך מלחמת העצמאות. במסגרת הפוליטית של הרפובליקה ההלנית הראשונה, מטאקסס צידד עם הרוזן יואניס קפודיסטריאס.
בסיומה של מלחמת העצמאות נותר מטאקסס חבר בממשלה היוונית הזמנית עד להגעתו של אותון, מלך יוון, זאת למרות מאבקים עם הפוליטיקאי רב ההשפעה יואניס קולטיס. הממשל של אותון הונהג בידי עוצרות של פוליטיקאים מממלכת בוואריה אשר דגלו במונרכיה אבסולוטית. מטאקסס היה מעורב במספר תפקידי מנהל משניים בפלופונסוס עד שהוגלה למרסיי, המונרכיה של יולי, בידי משטר העוצרות עקב דעותיו הליברליות. בהמשך נקרא לשוב ליוון ושירת כשגריר יוון בממלכת ספרד והיה לשר לענייני הצבא בממשלתו של אלכסנדרוס מברוקורדאטוס. במותו של המצביא והפוליטיקאי תיאודורוס קולוקוטרוניס הפך מטאקסס למנהיג 'המפלגה הרוסית' השמרנית, מלוכנית מתונה, אשר תמכה בחיזוק הקשרים של יוון עם האימפריה הרוסית. מטאקסס היה מעורב, ביחד עם דמטריוס קאלרגיס (אנ'), בהוצאה לפועל של מהפכת ה-3 בספטמבר 1843, שהביאה את המלך אותון לחתום על חוקה אשר הביאה לסיום שלטון העוצרות והסדירה מונרכיה פרלמנטרית.
עם המהפכה וביטול העוצרות הגיע הממשל הבווארי ביוון לסיומו, ומטאקסס מונה לראש ממשלת יוון החדש. מטאקסס היה הראשון מבין ראשי השרים היוונים שנקרא בתואר 'ראש ממשלה'. ממשלתו של מטאקסס הייתה ממשלה זמנית והוטל עליה לפקח על ניקיון הבחירות הכלליות לאספה המחוקקת לפי חוק זכות הבחירה החדש שנקבע לפי החוקה. לאחר מכן המשיך מטאקסס לפעול במספר תפקידי מפתח בממשלות שונות ונותר פוליטיקאי רב השפעה. הוא כיהן בתור שר האוצר בממשלתו החדשה של יואניס קולטיס בין 1844 ל-1847. ב-1850 הועלה לדרגת לוטננט גנרל על פועלו והוענק לו עיטור מסדר הגואל מידי המלך אותון. באותה השנה נשלח מטאקסס לקונסטנטינופול לשמש כשגריר יוון באימפריה העות'מאנית. בפרוץ מלחמת קרים התפטר ממשרת השגריר בזעם ופרש מהפוליטיקה.
בשנותיו האחרונות היה מטאקסס מעורב בניהול ארגונים שונים לקידום חינוך ביוון. הוא נותר בעל תדמית ציבורית של אדם כן, חזק, אמיץ ופטריוטי עם פטירתו באתונה ב-1860.
אלפרד בריל

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1876 בודפשט
 פטירה:  1944 (בגיל 67 בערך) קצ'קמט או אושוויץ
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מקצוע:  איש עסקים, איש ספורט
 
אלפרד בריל (בהונגרית: Brüll Alfréd; בודפשט, 10 בדצמבר 1876 – קצ'קמט או אושוויץ 1944) היה תעשיין יהודי-הונגרי, פטרון של הספורט ההונגרי, נשיא או נשיא כבוד של כמה אגודות ספורט בהונגריה. הוא מקורבנות השואה. לא ידוע בוודאות היכן נרצח. על פי מקורות מסוימים בעיר קצ'קמט שבהונגריה, אך סביר יותר שבאושוויץ.
ביוגרפיה > תפקידו בספורט ההונגרי

משנת 1906 היה בריל עיתונאי ב"עולם הספורט" ההונגרי ומשנת 1908 בעיתון "ספורט לאומי". בהמשך אהבת הספורט שלו הובילה אותו לאגודת מ.ט.ק. בודפשט (בתרגום: חוג האימון הגופני ההונגרי, בודפשט) והפך למנהלה. האגודה הייתה מזוהה במשך שנים רבות עם היהודים. הן כמנהליה הן כמאמניה הן כספורטאיה. אכן מספר לא קטן משחקני קבוצת הכדורגל מ.ט.ק. היו יהודים, ביניהם בלה גוטמן, גיולה מאנדי ובכך רכשה הקבוצה לעצמה מוניטין של "קבוצה יהודית" וסבלה מאנטישמיות בשנות ה-30 וה-40. בשנת 1904 הפך בריל לסגן נשיא הראשון של התאחדות האתלטיקה ההונגרית, ושנתיים לאחר מכן נבחר לנשיא התאחדות השחייה ההונגרית. בשנת 1908, מונה לסגן נשיא ההתאחדות להתעמלות. בינתיים היה פעיל גם בהקמת התאחדות הכדורגל ההונגרית. הוא נבחר לחבר כבוד של ההתאחדות לכדורגל בשנת 1906 ולנשיא התאחדות ההיאבקות ההונגרית שהוקמה בהמשך. פעילותו חצתה את גבולות הספורט ההונגרי ובריל נבחר לנשיא התאחדות ההיאבקות הלא מקצוענית הבינלאומית במהלך אולימפיאדת פריז (1924). כישורי השפה שלו ויכולתו לנאום הפכו אותו לנציג מצוין בקידום הספורט ההונגרי על הבמות הבינלאומיות. כבר בשנות מלחמת העולם הראשונה היה ידוע כאיש הספורט ההונגרי המשמעותי ביותר. הוא היה ממנסחי ומקובעי מערכת כללי התחרות המודרנית בשחייה ובהיאבקות. הוא מונה כחבר ב"מועצה לחינוך גופני", הרשות הממלכתית העליונה לחינוך גופני בהונגריה, כבר בשנת 1912 ומינויו חודש עד שנת 1918. הוא הפך ליו"ר וליו"ר כבוד של 26 אגודות ספורט בהונגריה. בריל הקדיש תשומת לב רבה לענפי ספורט חדשים, בהיותו אחד המנהיגים ההונגריים הראשונים בקידום תחום מרוצי המכוניות ושיט. הוא תמך כספית בספורטאים רבים שלא יחמיצו תחרויות בינלאומיות מחוץ להונגריה מסיבות כלכליות. הוא העניק את התמיכה הגדולה ביותר לאגודת מ.ט.ק. ותרם למועדון 150,000 כתרים לבניית מגרשו ומתקניו.
נשיא ופטרון מועדון מ.ט.ק. בודפשט

משנת 1905 עד לפירוקו בשנת 1940 היה נשיא ופטרון של מועדון הכדורגל המפואר מ.ט.ק. בודפשט. כחובב ספורט, הוא תרם לעיתים קרובות מהונו הפרטי להצלחה הספורטיבית של המועדון שצבעיו היו כחול-לבן. בשנת 1912 תמך בחידוש מסלולי ומתקני המועדון בכסף. הוא תרם למועדון את המניות שקיבל בתמורה. תחת נשיאותו במשך 35 שנה זכה מועדון הכחול-לבן בחמש עשרה אליפויות של ליגת הכדורגל ההונגרית, תשע פעמים מקום השני ושבע פעמים בגביע הונגריה. הישג חסרי תקדים. בעקבות פרסום החוק היהודי השני, החליטו אלפרד בריל, לאיוש פרייסמן והנריק פודור (נשיא המועדון ועוזריו היהודים) בישיבת הנהלת המועדון שהתקיימה ב־26 ביוני 1940, כי יפרשו לטובת הקבוצה. עם זאת, השחקנים ובעלי עניין אחרים החליטו שלא ימשיכו את הפעילות ללא הנשיא ועמיתיהם. המועדון הכריז על פירוקו המלא.
בריל היגר לשווייץ בשנת 1943, אך לאחר שקיבל מידע כוזב על ביטול רדיפת היהודים, שב להונגריה. הוא נלכד ונרצח על ידי אנשי צלב החץ או נשלח על ידם לאושוויץ.
לקריאה נוספת

הלקסיקון ההונגרי לקורות חיים MAGYAR ÉLETRAJZI LEXIKON
הלקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929. 143. o. Online elérés
הערות שוליים

↑  מאמר על אלפרד בריל, הדוד פרדי, אדוני הנשיא (בהונגרית) Rónai Egon: Brüll Alfréd - Frédi bácsi, az Elnök úr, 2014. február 3. (Hozzáférés: 2014. március 26.)
↑  השואה והכדורגל ההונגרי, מאמר על אלפרד בריל באתר התאחדות הכדורגל ההונגרית (בהונגרית).

A holokauszt és a magyar labdarúgás. Magyar Labdarúgó Szövetség, 2014. január 27. (Hozzáférés: 2014. március 25.)
אלן דאלס

אלן וולש דאלס (באנגלית: Allen Welsh Dulles;‏ 23 באפריל 1893 - 29 בינואר 1969) היה איש מודיעין אמריקאי.
כיהן כראש ה-CIA בין השנים 1953-1961,היה מעורב במבצעים חשאיים במלחמת העולם השנייה, ובמבצעי ריגול במהלך המלחמה הקרה. כן היה חבר בוועדת וורן לחקר רצח קנדי.
קריירה מוקדמת

דאלס נולד למשפחה מיוחסת בניו יורק. לאחר שהשלים את השכלתו באוניברסיטת פרינסטון נכנס לשירות החוץ האמריקאי ושירת כדיפלומט בין השנים 1916–1922. בין היתר היה חבר הוועדה האמריקנית לשיחות שהובילו להסכם ורסאי. ב 1926 קיבל הסמכה כמשפטן, וזאת בעודו עובד במחלקת המדינה האמריקנית. לאחר מכן השתלב במשרד עורכי דין מוביל בוושינגטון בו עבד אף אחיו, ג'ון פוסטר דאלס אשר היה לאחר מכן למזכיר המדינה בתקופת הנשיא דווייט אייזנהאואר. בתקופתו במשרד עורכי הדין שייצג חברות בינלאומיות, יצר קשרים טובים עם גורמים באירופה ובגרמניה.
מלחמת העולם השנייה

לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הצטרף דאלס ל"משרד השירותים האסטרטגיים" (OSS), שמו של שירות הביון של ארצות הברית שקדם ל-CIA. בתפקידו זה שימש כראש תחנת ה-OSS בברן בשווייץ. קשריו בעבר סייעו לו ליצור קשר עם דיפלומט גרמני בשם פריץ קולבה, אשר סיפק לו מידע על מרגלים גרמנים, וכן על מטוס הסילון הגרמני החדשני מסרשמיט 262. קשר זה סייע מאוד לקריירה של דאלס.
עיקר תפקידו ההיסטורי בשלב זה היה הקשר שנוצר בינו ובין ראשי קשר העשרים ביולי לרציחת אדולף היטלר והפלת המשטר הנאצי. דאלס עמד בקשר עם הדיפלומט הגרמני הנס ברנד גיזביוס אשר סיפק לו מידע על תוכניות הקשר, וביקש ממנו לנסות ולהשיג את תמיכת בעלות הברית המערביות. קשריו אלו התרחבו אל אישים ודמויות נוספים במעגל הקשר, ובמיוחד עמד בקשר עם הדיפלומט אדם פון טרוט צו זולץ, איש "חוג קרייזאו". הקושרים ניסו באמצעות דאלס ליצור תמיכה למשטר שיקימו לאחר המלחמה, דבר שיאפשר להם להמשיך ולהילחם בברית המועצות, על מנת למנוע מגרמניה וממדינות אירופה המרכזית להיות נתונות לשליטה רוסית. מנהיגי הקושרים לודוויג בק, קרל פרידריך גרדלר ואחרים, ביקשו דרך גיזביוס וטרוט הבטחה מבעלות הברית כי לאחר שיפעלו ייפתח עמם משא ומתן ישיר. הבטחה כזו לא ניתנה, על אף נסיונותיו של דאלס לקבלה. הייתה זו עמדתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט כי על גרמניה להיכנע ללא תנאי, ואחת היא מהו משטרה. אין לדעת מה היה קורה לו הצליח הקשר, אך מכל מקום ב-20 ביולי 1944, כאשר פעלו הקושרים, לא הייתה נתונה להם תמיכת בעלות הברית המערביות, על אף שדאלס העביר את כל המידע שנגע לקשר, ואותו קיבל מגיזביוס.
איש ה-CIA

לאחר המלחמה פורק ה-OSS, ובמקומו הוקמה "סוכנות הביון המרכזית" היא ה-CIA. בשנת 1951 מונה דאלס לסגן מנהל הסוכנות, ובשנת 1953 למנהלה. בתפקידו בסוכנות שימש דאלס כרב מרגלים, ותוכניותיו חובקות עולם. הוא מעורב בהפלת המשטר השמאלי של הנשיא ארבנס בגואטמלה 1954, ובהפלת משטרו של מוחמד מוסאדק באיראן ב-1953. פעולות אלו היו חלק מתוכניתו של הנשיא אייזנהאואר לנצח במלחמה הקרה, אשר כונתה "מבט חדש".
בשנת 1953 ניסה הסנטור ג'וזף מקארתי לחקור את ההשפעה הקומוניסטית על ה-CIA. היה ברור לדאלס שאם יאפשר חקירה מסוג זה, יפגע הדבר בסוכנות, ויגרום לה נזק בלתי הפיך. לבקשתו סירב הנשיא אייזנהאואר לדרישת מקארתי להמצאת זימונים לאנשי הסוכנות.
שימוש מושכל במטוס הריגול U-2 הגביר את המוניטין של דאלס, וסוף שנות החמישים סימן שיא בקריירה שלו.
עם כניסת הנשיא ג'ון פ. קנדי לתפקידו בינואר 1961 ירדה קרנו של דאלס. הנשיא אישר את הפלישה הכושלת למפרץ החזירים בניסיון להפיל את משטרו של פידל קסטרו בקובה, אך בשלב קריטי, בו היה ברור כי רק בסיוע של חיילי צבא ארצות הברית ניתן יהיה להצליח בפלישה (שהתבססה על גולים קובנים שאומנו וחומשו על ידי ה-CIA), הורה הנשיא על ניתוק מגע, והפלישה כשלה. דאלס לקח על עצמו את האחריות, אם כי יש להניח כי סבר שקנדי הוא האשם האמיתי בכישלון הפלישה. לאחר מכן נעכרו יחסי השניים ללא תקנה. קנדי לא ראה בעין יפה את נסיונותיו לשלב את המאפיה בתוכניות לרצח קסטרו, אשר כשלו מבחינה מבצעית בזו אחר זו. המשטרים שיצר דאלס בגואטמלה ובאיראן נראו עתה אמנם פרו מערביים, אך מושחתים ואכזריים. יש המייחסים את שורשי יחסה השלילי של ממשלת איראן כיום לארצות הברית, בהתערבות זו בענייניה הפנימיים של איראן בהפלת משטר מוסאדק, והחזרת משטרו המושחת של השאח מוחמד ריזה פהלווי. דאלס הבין כי חופש הפעולה שנתן לו אייזנהאואר אינו עוד, והגיש לנשיא את התפטרותו בחודש ספטמבר 1961.
ועדת וורן

לאחר רצח קנדי ב-22 בנובמבר 1963, מינה הנשיא החדש לינדון ג'ונסון ועדה בראשות נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, השופט ארל וורן, שכללה שבעה אנשים, שאמורים היו לתת למסקנות הוועדה דימוי של ועדה בלתי משוחדת, בעלת סמכויות נרחבות, היורדת לחקר האמת. חברי הוועדה היו השופט וורן, שני סנטורים מכהנים, שני חברי בית הנבחרים מכהנים, נשיא הבנק העולמי לשעבר, ואלן דאלס.
מסקנת הוועדה, אשר כונתה ועדת וורן, על שם השופט וורן, הייתה כי לי הארווי אוסוואלד הוא שרצח את קנדי, וכי עשה זאת לבדו. דאלס, אשר כל חייו הוקדשו לקשירת קשרים, ולחשיפת קשרים, היה בין המגנים התקיפים על מסקנות הוועדה כי רצח קנדי לא היה תוצאה של קשר. מבקריה הרבים של הוועדה רואים במינויו של דאלס ניסיון לטייח קשר אפשרי של ה-CIA, או אף גורמים במאפיה ובין הגולים הקובנים, עמם עבד דאלס על ניסיונות להפיל את המשטר בקובה. למעשה, על אף שלדאלס היה מידע רב על קשרים אלו, שיכל להוביל את הוועדה לכיוונים שונים מן הכיוון שאותו לקחה, אין כל תיעוד על כי דאלס תרם מידע כלשהו בעניינים אלו לוועדה, או כי ניסה להוביל אותה למקורות המידע הידועים לו.
לאחר פרישתו

דאלס פרסם מספר ספרים על ניסיונו כדיפלומט וכמרגל. "המחתרת הגרמנית" פורסם בשנת 1947, ובספר זה עסק דאלס בניסיונו לקשר בין קושרי העשרים ביולי ובין מדינות המערב. "אמנות הריגול" פורסם בשנת 1963, ו"הכניעה החשאית" בשנת 1966.
דאלס נפטר בוושינגטון בשנת 1969.
לקריאה נוספת

קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי - הקשר נגד היטלר, הוצאת מערכות, 1987.
אינגה דה בראן

אינגה דה בראן (בהולנדית: Inge de Bruijn; נולדה ב-24 באוגוסט 1973) היא שחיינית עבר הולנדית, אלופה אולימפית (סידני 2000 ואתונה 2004) בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב, אלופת עולם (פוקואוקה 2001 וברצלונה 2003) בעלת 6 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב, שיאנית עולם בעבר במשחים ל-50 מטר ו-100 מטר פרפר ו-50 מטר ו-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה

אינגה דה בראן נולדה בבארנדרכט שבדרום הולנד. בילדותה ניסתה מספר ענפי ספורט לפני שהתמקצעה בשחייה.
ביוגרפיה > 1991

בתחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה שלה, בגיל 18, באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1991, זכתה דה בראן במדליית זהב יחד עם רביעיית השליחות ההולנדית במשחה 4x100 מטר חופשי. התוצאה באותו משחה הייתה 3:45.36 דקות וקדמה לגרמניות ששחו 3:45.54 דקות. דה בראן זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בזמן של 1:01.64 דקות, במדליית ארד במשחה 50 חופשי בתוצאה של 25.91 שניות ובמשחה השליחות 4x100 מעורב בתוצאה של 4:14.03 דקות אחרי הרוסיות והגרמניות.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בסוף שנת 1991, זכתה דה בראן במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 חופשי בתוצאה של 3:45.05 דקות, אחרי ארצות הברית (3:43.26 דקות) וגרמניה (3:44.37 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 1992

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה דה בראן במקום השמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.84 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.02 דקות וסיימה במקום שמיני ביחד עם חברותיה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:00.39 דקות.
ביוגרפיה > 1993

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי, אחרי פרנציסקה ואן אלמסיק מגרמניה ולינדה אולופסון משוודיה.
ביוגרפיה > 1994

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 סיימה דה בראן במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.14 דקות.
ביוגרפיה > 1995

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר פרפר ובמשחה ל-100 מטר פרפר. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 1996 - 1997

דה בראן לא השתתפה באולימפיאדת אטלנטה (1996) ונעדרה מתחרויות בינלאומיות שנתיים.
ביוגרפיה > 1998

באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיימה דה בראן במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.09 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.49 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:44.64 דקות) כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 55.85 שניות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:11.73 דקות) כשחיינית פרפר היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.66 שניות.