stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיוס לצה"ל
נתוני גיוס והעדפות

בשנים 2022 ו-2023 צה"ל פרסם נתוני גיוס על פי גודל הערים ,(גדולות בינוניות וקטנות) ולפי מועצות (גדולות, בינוניות וקטנות). בשנת 2023 פרסם צה"ל נתונים על גיוס ילידי שנתון 2001. הנתונים הארציים מצביעים על שיעור גיוס כללי של גברים 68.9%, מתוכם 51.43% מיצוי ללחימה ומיצוי לקצונה 8.25%. אצל נשים שיעור הגיוס הכללי 55.9%, מתוכם גיוס משמעותי 90.5%, מיצוי ללחימה 12.69%, ומיצוי לקצונה 8.02%.
בדירוג הערים הגדולות גברים, במקום הראשון נמצאת מודיעין עם שיעור גיוס 90.9%, מיצוי ללחימה 56.4%, ומיצוי לקצונה 13.4%. אחריה מדורגים: רעננה, כפר סבא, הרצליה, ראשון לציון, רמת גן, רחובות, באר שבע, חדרה ופתח תקווה. תל אביב, מתברגת במקום ה-13, אחוז הגיוס בתל אביב גבוה מהממוצע הארצי, וכך גם שיעור היוצאים לקצונה, שיעור הלחימה עומד על 45%. קרב הנשים בערים הגדולות גם כאן מודיעין במקום הראשון עם שיעור גיוס של 84.3%, גיוס משמעותי 96.4%, מיצוי לחימה 11%, ומיצוי ולקצונה 14.5%. אחריה בקרב הנשים ערים גדולות, מדורגים הרצליה, רמת גן, ראשון לציון, כפר סבא, רעננה, חיפה, חולון, תל אביב-יפו וחדרה. בדירוג הערים הבינוניות –גברים ונשים, במקום הראשון נס ציונה. בקרב הערים הקטנות גברים, גבעת שמואל במקום הראשון ובקרב הנשים, קריית אונו. בקרב מועצות אזוריות, מועצה אזורית חבל יבנה במקום הראשון עם שיעורי גיוס 85.6%, בקרב מועצות מקומיות, שוהם במקום הראשון עם 93% שיעורי גיוס ובמועצות הקטנות כפר תבור במקום הראשון עם 97.3% שיעורי גיוס.
מבחינת שיעור לחימה בקרב המתגייסים גברים, ירושלים במקום הראשון עם 58.8%, ואחריה בית שמש, מודיעין, רעננה, באר שבע, כפר סבא, חדרה, רחובות, הרצליה ופתח תקווה. בערים הבינוניות דימונה במקום הראשון עם שיעור לחימה של 55.6%
כ-50% מכלל הגברים בין הגילאים 18–40 שחייבים לשרת בצה"ל אינם נמצאים בשירות סדיר או מילואים. אחוז בחורי ישיבה המקבלים פטור בשל "תורתו אומנתו" עמד ב-2006 על 9.6% וב-2010 הגיע לכ-13%. בשנת 2007 היו כ-300 סרבני גיוס שהצבא פתח נגדם בהליכים משפטיים. שאר האנשים שלא גויסו או גויסו ושוחררו לפני הזמן - קיבלו פטור משירות על פי החלטת הצבא בעניינם.
צה"ל חשף בוועדת המשנה למשאבי אנוש בצה"ל של הכנסת כי בין השנים 2019 ל-2021 התגייסו כ-1,200 חרדים בשנה, מתוך כ-12 אלף מיועדים לגיוס. רק 10% מהמתגייסים הפוטנציאליים גויסו במשך שלוש השנים האלה. נמצא כי כ-70% מהמתגייסים המוגדרים בצה"ל כחרדים - הם יוצאי החברה החרדית ואינם חרדים בהווה. בשנת 2019 חשפה כרמלה מנשה, כי במשך שנים צה"ל זייף בכוונה תחילה והגדיל במאות אחוזים את כמות החיילים החרדים שהתגייסו לצבא. בתגובה, צה"ל פרסם "שהייתה טעות בספירה והופקו לקחים באשר לקריטריונים לספירה".,
על פי נתוני צה"ל, אחוז החיילים בעלי פרופיל קרבי שביקשו לשרת ביחידות קרביות הוא 69.5%, 70%, 73%, 76% ו-80% (בשנים 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 בהתאמה). חיילים שבוחרים לשרת בקרבי, מעדיפים באופן כללי יחידות חי"ר מאשר שריון ותותחנים. היחידות המועדפות ביותר הן גולני והנח"ל.
על פי ממצאי תחקיר שפרסם ערוץ 2 ביוני 2013, רק אחד מחמישה ישראלים מסיים שירות מלא בצה"ל. שיעור הצעירים המסיימים שירות צבאי מלא עומד על פחות מ-25%.
התמודדות הפרט עם השירות הצבאי

הגיוס לצבא מחולל מהפך בחייהם של הצעירים המתגייסים. ממערכת אזרחית דמוקרטית וליברלית באופן יחסי עוברים המתגייסים למערכת של פקודות וצווים אותם הם חייבים למלא. עונש על הפרתם יכול להגיע לכדי מאסר. בשונה ממסגרות קודמות, עזיבה של המסגרת הצבאית מותנית בקבלת אישור. היעדרות ולו לזמן קצר, עלולה לגרור ענישה. בספרות הפסיכולוגית ישנה עמדה המפקפקת במידת השינוי, ולא פעם נטען כי בתי הספר מחנכים כיום למשמעת הנהוגה בצבא.
הגיוס לצבא מצריך הסתגלות והתמודדות עם קשיים. אחד הקשיים המרכזיים שחווים מתגייסים נובע מהריחוק מהבית ומהמשפחה. אמנם קיימים מסלולים בהם השירות הוא במתכונת של "יומיות" (משמע נוכחות בבסיס למשך מספר שעות ביום), אך בזמן הטירונות על החיילים לשהות בבסיס מספר ימים ברצף.
בעת הגיוס, מחיים פרטיים עוברים הצעירים לחיים בצוותא בכל שעות היממה, עם אנשים רבים המגיעים מרקעים מגוונים. ממערכת בה כמעט ולא היו הבדלים בין המינים, הם עוברים למערכת צבאית בה תפקידי הגברים והנשים מוגדרים, בדרך כלל, באופן שונה זה מזה. ההתמודדות עם ההסתגלות למערכת החדשה שונה מפרט לפרט. דוגמה מרכזית לחיכוך על רקע הבדלים באוכלוסייה היא שילוב בנות בצה"ל, תוך התחשבות בצרכי החייל הדתי. פקודת "השילוב הראוי" עוסקת במתן תנאים לחיילים דתיים לשרת מבלי לפגוע בערכיהם, ובשילובן של חיילות בצבא. הפקודה מנסה להתחשב בצרכי כלל החיילים, אך בקרב החיילות ובין החיילים הדתיים יש תלונות על הפקודה או על מימושה.
נוסף על כך, ישנם קשיים המייחדים את המערך הלוחם כגון קשיים בביצוע מאמץ פיזי לאורך זמן וקשיים עקב מחסור בשעות שינה ומנוחה.
בציבור רווחת התפיסה כי השירות הצבאי מחשל את המתגייסים ומבגר אותם. עם זאת, ד"ר עופרה מייזלס מהמכון הישראלי למחקרים צבאיים מסבירה כי המתגייסים עוברים דווקא תהליך של נסיגה התפתחותית, במסגרתו הם מתפרקים מעצמאותם ומפתחים יחסי תלות חזקים במנגנוני תמיכה משפחתיים.[דרוש מקור]
ראו גם

הכנה לצה"ל
שחרור מצה"ל
אי-גיוס בישראל
מפקד העם
טירונות
לקריאה נוספת

דני אשר, כל בחור וטוב לנשק - תולדות מערך הגיוס. יחידת מיטב, משרד הביטחון, 2014
הערות שוליים

↑  חובת שרות צבאי על גברים בגיל 18–29 ונשים בגיל 18–26, דבר, 11 באוגוסט 1949
↑  אושרו התיקונים בחוק שרות הבטחון, דבר, 27 באוגוסט 1952
↑  יובל לישראל מאת חיים יבין - בתאריך הנקוב
↑   חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד-2014, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑   דוד דיין, הלוחמים הצעירים של ירושלים, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  דברי ההסבר להצעת החוק
↑  1 מכל 9 בדואים המשרתים בצה"ל – ממשיך לשירות בקבע, 11 באפריל 2012, אתר דובר צה"ל - מציין 450 לשנה
עמוס הראל, מספר הבדווים המתגייסים לצה"ל ירד ביותר מחצי, באתר הארץ, 14 ביוני 2001 - מציין 235, 330 לשנים 1998, 1999
↑  חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 19), התשע"ד-2014, ס"ח 2442 מ-19 במרץ 2014
↑  חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 21), התשע"ו-2015, ס"ח 2512 מ-30 בנובמבר 2015
↑  מאת רותי סיני, יונתן בן ארצי. פציפיסט, באתר הארץ, 1 ביולי 2001
↑  חנן גרינברג, צה"ל פטר את הסרבן יונתן בן ארצי משירות, באתר ynet, 20 בפברואר 2004
↑  קריטריונים לספורטאים מצטיינים בצה"ל, באתר משרד התרבות והספורט
↑  דוח שנתי 53א לשנת 2002 >> סדרי המיון והשיבוץ לתפקידים של מיועדים לשירות ביטחון - עמ' 130, באתר מבקר המדינה
↑  יואב זיתון, הסוף לקב"א ולדפ"ר בצה"ל: אבחוני מיון והתאמה חדשים למתגייסים, באתר ynet, 11 באוגוסט 2021
↑  הנתונים האישיים, באתר מתגייסים
↑  מה זה יום המא"ה?, באתר מתגייסים
↑  בג"ץ 7350/08 דיין נ' שר הבטחון, ניתן ב־6 בספטמבר 2010, סעיף 8.
1 2  Spector, Bertram I. (Bertram Irwin), 1949, Military self-discipline : a motivational analysis, CACI, Inc. Federal, 1978, עמ' 9
1 2 3   מיה צדוק ועמית דוידוב, מי בראש הרשימה? ואיפה יש הכי הרבה לוחמות וקצינים? חפשו את העיר שלכם, באתר צה"ל, 21 במאי 2023
↑  מודיעין בראש טבלת המתגייסים וירושלים הכי קרבית, באתר ערוץ 7, ‏מאי 2023
↑  חנן גרינברג, צה"ל: תל אביב במקום ה-53 ב"ציון הגיוס", באתר ynet, 18 בנובמבר 2010
↑  "במחנה", גיליון 8, 2008
↑  קובי נחשוני, צה"ל חשף: כ-1,200 "חרדים" מתגייסים בשנה, מתוכם מאות חוזרים בשאלה | ישיר, באתר ynet, 10 במאי 2023
↑  מרב סבר, לא באמת שינוי מגמה, באתר ישראל היום, ‏ינואר 2024
↑  אריה יואלי, ‏כמו לגבי החיילות הדתיות: צה"ל שיקר גם לגבי החרדים המתגייסים, באתר "סרוגים", 4 בדצמבר 2019
↑  כרמלה מנשה כרמלה מנשה, חשיפה: צה"ל זייף את מספר המתגייסים החרדים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 בדצמבר 2019
↑  חנן גרינברג, המוטיבציה בעלייה: 8 מ-10 ביקשו לשרת בקרבי, באתר ynet, 8 בפברואר 2011
 חנן גרינברג, מחזור אוגוסט 2007: פחות מוטיבציה לקרבי, באתר ynet, 16 ביולי 2007
↑  יוסי מזרחי, ‏לא רק חרדים: גם חילונים משתמטים מצה"ל, באתר ‏מאקו‏, 21 ביוני 2013
שלט של "חופשי בארצנו" באשדוד עם הכיתוב "גיוס שווה לכולם" - צולם במהלך מלחמת חרבות ברזל
חיילים שזה עתה גויסו לצה"ל לובשים מדים לראשונה בחייהם, כחלק משרשרת החיול, 2006
חיילת צה"ל, 2006
NPF סברבנק

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  קרן פנסיה
 מייסדים:  סברבנק
 תקופת הפעילות:  16 בספטמבר 1992 – הווה (32 שנים)
 חברת אם:  סברבנק
 משרד ראשי:  מוסקבה
 בעלות:  סברבנק
 ענפי תעשייה:  ביטוח
 מוצרים עיקריים:  ביטוח פנסיוני
  
 http://www.npfsberbanka.ru
 
NPF סברבנק (ברוסית: НПФ Сбербанка, ראשי תיבות של Негосударственный пенсионный фонд Сбербанка, מילולית: "קרן פנסיה לא ממשלתית סברבנק") היא קרן פנסיה רוסית לא ממשלתית, שהוקמה ב-17 במרץ 1995. היא פועלת במסגרת צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 16 בספטמבר 1992 מספר 1077 "אודות קרנות פנסיה שאינן ממשלתיות". המייסד ומפעילת הקרן הוא סברבנק.
רשת הסניפים של NPF סברבנק פרוסה בלמעלה מ-8,500 סניפי סברבנק ברחבי רוסיה, כאשר בכל אחד מהם ניתן לחתום על הסכם ביטוח פנסיה חובה והפרשה לפנסיה לא ממשלתית. מנכ"ל NPF סברבנק: א.מ. זארצקי.
NPF סברבנק הוא חבר באיגוד הלאומי של קרנות הפנסיה שאינן ממשלתיות (NAPF). זוהי הקרן המובילה בשוק ביטוח פנסיוני חובה ברוסיה. המספר הכולל של לקוחות NPF סברבנק הוא כ-7.6 מיליון איש. נכסי הקרן מסתכמים ביותר מ-474 מיליארד רובל והיא הייתה מהראשונים שהצטרפו למערכת הבטחת זכויותיהם של מבוטחים.
פעילויות

בהתאם לחוקי רוסיה NPF סברבנק פועלת במספר תחומים:
ביטוח פנסיוני חובה - העברת פנסיה ממומנת
הפרשה לפנסיה לא-ממשלתית ליחידים (תוכניות פנסיה אינדיבידואליות) (עמותות)
תוכניות פנסיה של חברות עבור גורמים משפטיים
בהתאם לחוק, NPF סברבנק עברה הליך ארגון מחדש בצורה של הפיכה לקרן פנסיה במניות משותפות של קרן הפנסיה הפרטית. קרן הפנסיה נוצרה במניות משותפות היא היורשת החוקית של NPF סברבנק לרכוש משלה (כדי להבטיח פעילויות סטטוטוריות, עתודות פנסיה וחיסכון פנסיוני) וההתחייבויות, הזכויות וההתחייבויות המתאימות במלואן ללא פטורים. כל מניות NPF סברבנק שייכות לסברבנק.
בשנת 2015 NPF סברבנק עברה נוהל ארגון מחדש והפכה לקרן פנסיה הנסמכת על מניות משותפות.
הערות שוליים

↑  Указ Президента РФ от 16.09.1992 N 1077 (ред. от 12.04.1999) «О негосударственных пенсионных фондах»
↑  "КоммерсантЪ. Справочник. А.М. Зарецкий — Президент НПФ Сбербанка". אורכב מ-המקור ב-2014-03-06. נבדק ב-2014-03-07.
↑  "Список НПФ — членов НАПФ". אורכב מ-המקור ב-2014-12-19. נבדק ב-2014-03-06.
↑  "Гарантирование пенсий". Агентство по страхованию вкладов.
↑  Федеральный закон от 7 мая 1998 г. N 75-ФЗ «О негосударственных пенсионных фондах»
↑  "О решении Банка России от 27 мая 2014 года".
↑  "Раскрытие информации на сайте НПФ Сбербанка в соответствии с требованиям Центрального банка России. Данные от 16 июня 2014 года".
4.48 פסיכוזה

| --- | --- |
 כתיבה:  שרה קיין 
 סוגה:  דרמה 
 הצגת בכורה:  23 ביוני 2000 
 שפה:  אנגלית 
 
4.48 פסיכוזה הוא מחזה שנכתב על ידי המחזאית הבריטית שרה קיין. זו הייתה עבודתה האחרונה, והיא הוצגה לראשונה ב-Royal Court Jerwood Theatre Upstairs ב-23 ביוני 2000, כמעט שנה וחצי לאחר התאבדותה של קיין ב-1999. למחזה אין דמויות מפורשות או הוראות במה; בכך ממשיך המחזה את סגנון ההפקות הקודמות של קיין. לטענתו של חברה הקרוב של קיין והמחזאי דייוויד גרייג, מקורה של כותרת המחזה בשעה 4:48 בבוקר, שעה בה נהגה קיין להתעורר כאשר שרתה במצב דיכאוני.
עלילה

במחזה מופיע אדם בעל דיכאון קליני, הפרעה ממנה סבלה קיין בעצמה. הטקסט במחזה מציג באופן סובייקטיבי את הדיכאון כפי שנתפס בעיני קיין, דרך הצגת מקרה ספציפי. במחזה בולטים הרהורים ומחשבות על התאבדות. למרות שאין נרטיב קשיח או השתלשלות אירועים, נדונים בו מספר אספקטים של דיכאון, כגון ההחלטה האם לקחת תרופות נוגדות דיכאון, התשוקה של המוח המדוכא, ההשפעות של התרופות, פגיעה עצמית, והתאבדות. נושאים נוספים המוצגים במחזה הם בדידות, מערכות יחסים ואהבה.
המחזה מורכב מ-24 חלקים אשר אינם כוללים רקע ספציפי, הוראות במה או דמויות. השפה שלו משתנה בין שפה נטורליסטית לאבסטרקטית קיצונית או פואטית, הרחבה של הסגנון שקיין פיתחה במחזותיה הקודמים.
הפקות בישראל

המחזה הועלה לראשונה בשנת 2015 בישראל בתיאטרון חיפה.
תגובות

בבריטניה התקבל המחזה בביקורות מעורבות של המבקרים והקהל. בעקבות נושא המחזה וההתאבדות של קיין לאחר כתיבתו, התקשו מספר מבקרים להבחין בין המחזה לבין מציאות החיים של קיין. מייקל בילינגטון מעיתון הגרדיאן כתב: "איך אפשר להעניק נקודות אסתטיות למכתב התאבדות של 75 דקות?". צ'ארלס ספנסר מהעיתון טלגרף כתב "אי אפשר שלא להסתכל על המחזה כקריאה אישית עמוקה של כאב". דייוויד גרייג טען שהמחזה "כואב באופן יוצא דופן, היות שנדמה שהוא נכתב בידיעה כמעט ברורה שהוא יעלה לבמות רק לאחר המוות [של הכותבת]".
אמו אי המלך

| אמו אי המלך |
| --- | --- |

מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
על־סדרה:: עופות קדומים חסרי שיניים
סדרה:: קזואראים
משפחה:: אמואיים
סוג:: אמו
מין:: אמו
תת־מין:: אמו אי המלך
שם מדעי
 Dromaius novaehollandiae ater
תחום תפוצה
 תפוצת אמו אי המלך - באדום

אמו אי המלך או אמו שחור (שם מדעי: Dromaius novaehollandiae ater), הוא תת־מין נכחד של אמו שהיה נפוץ באי המלך שבין אוסטרליה לטסמניה. מוכר למדע באמצעות רישומים של עופות חיים מהמאה ה־19, כמו גם עצמות ופרטים שנשמרו במוזיאונים. זהו האמו הקטן ביותר המוכר לחוקרים.
טקסונומיה

אמו אי המלך תואר לראשונה בינואר 1802 בסקרי חיפוש של אי המלך, כחלק ממסעו של ניקולא בודין, שתיאר "יער מלא" באמו ובעלי חיים אחרים. זמן קצר לאחר מכן האמו נכחד, והאמו שעל האי לא זוהה כמין שונה מזה שעל היבשת באותו הזמן.
לואי ז'אן פייר ויאיו זיהה את אמו מלך האי כשונה מהאמו הרגיל על פי מאובנים בשנת 1817.
היה בלבול רב בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו מלך האי, ובפרט ביחס לאמו אי הקנגורו, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה המשלחת. יומני המסעות לא הבהירו היכן נאספו הפרטים ועל השוני ביניהם. דבר זה הוביל ששני המינים נחשבו כמין יחיד שמקורו באי הקנגורו. ממצאים מאוחרים יותר של תת מאובנים ומחקרים נוספים על אמו אי המלך ואי הקנגורו, בעיקר על ידי שיין פרקר בשנת 1984, אישרו את מוצאם הגאוגרפי הנפרד והשוני המורפולוגי המובחן.
בהתבסס על מורפולוגיה מקובל להניח שישנם מינים שונים של אמואיים, אבל מחקר גנטי הראה שהם למעשה תת־מינים של האמו מהיבשת האוסטרלית, וסווג כתת־מין שלו. סיבת השינוי בגודל תת־המין נובעת מתופעת ננסות איים.
תיאור

אמו אי המלך היה קטן בהרבה משאר האמואיים, ושקל רק מחצית ממשקל העוף ביבשת. גובהו היה כ-140 ס"מ ומשקלו 23 ק"ג. דווח על נוצות כהות יותר, אך מחקר גנטי לא הראה נטייה למלניזם. אמו אי המלך הצעירים היו בעלי נוצות אפורות, ואילו האפרוחים היו מפוספסים כמו שאר האמואיים. הם אכלו פירות יער, עשבים ואצות, ועל פי דיווחים אהבו את האזור המוצל של לגונות ואת קו החוף. הבדלים מורפולוגיים שנחשבו בעבר כייחודים לתת־המין, כגון עיצוב פתח עצם השוקה, וכן קווי המתאר של הגולגולת, שהיא יותר בצורת כיפה באמו מלך האי, כיום ברור כי הם נמצאים אף באמו היבשתי, בקרב הפרטים הצעירים.
הכחדה

בדצמבר 1802 פרנסואה פרו, חוקר טבע צרפתי שהיה חלק מהמשלחת של בודין, בקר באי והיה האדם האחרון שתיאר את אמו אי המלך. הידע המועט שבידינו כיום הוא מראיונות שערך פרו עם מלחים שביקרו באי.
שניים או שלושה פרטים הובאו לצרפת בשנת 1804 והוחזקו בשבי בז'רדן דה פלאנט. האחרון מת בשנת 1822. אחד העופות האחרונים נשמר עד היום במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז, וזה העור היחיד ששרד מהעוף.
זמן קצר לאחר שעוף זה התגלה, התיישבו באי מלחים אנגלים  בגלל קבוצות גדולות של פיל ים שבחופיו. בעת מותו של העוף השבוי האחרון, המין כבר נכחד מאי המלך, בגלל ציד וכנראה גם בגלל שריפות יזומות שהוצתו על ידי המלחים. במהלך הראיונות עם מלחים שהתגוררו באי, התבררו פרטים נוספים על הכחדת האמו. פרו מתאר כיצד כלבים היו מאומנים לצוד את  העוף, שהיה מאכל קבוע. אחד המלחים טען שהרג לא פחות מ־300 עופות.
ציור של אמו אי המלך בז'רדן דה פלאנט. אז חשבו כי הזכר והנקבה שייכים לאותו המין, אך למעשה הם היו מאמו אי הקנגורו ואמו אי המלך.
אדם ביזנסקי

| --- | --- |

ביזנסקי בעת הפקת הקליפ "Pink Bullets" של להקת השינס, 17 במרץ 2005
 לידה:  29 בינואר 1983 (בן 42) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  במאי ואנימטור
 http://www.adambizanski.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם ביזנסקי (נולד ב-29 בינואר 1983) הוא במאי, תסריטאי ואנימטור ישראלי. עבודותיו זוכות להצלחה בישראל ומחוצה לה. בין יצירותיו הבולטות קליפים ללהקות השינס, Zero 7 ו-Guster ולאמנים המקומיים שלומי שבן, רונה קינן, איזבו ויוני בלוך. ביזנסקי מביים גם פרסומות, בין השאר לחברת האגיס העולמית ולעיתון האובזרבר הבריטי. ביוני 2019 עלתה לשידור ב-yes דרמת הפשע ״המדובב״, אותה יצר וכתב.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1983 בחיפה שבישראל לציפי ומאיר ביזנסקי, מעצבת גרפית ואדריכל, וגדל בשכונת קריית אליעזר.
בתיכון הוא למד במגמת תקשורת בבית הספר ליאו בק בעיר. סרט הגמר שלו מכיתה י"ב, "סיפור עם סוף ככה ככה", זכה בציון לשבח בתחרות הצעירה של  פסטיבל ירושלים לקולנוע.
עבודתו המסחרית הראשונה הייתה הקליפ "נעים בחוץ" לשיר מתקליטו הראשון של יוני בלוך, שהיה לאחד הקליפים המוקרנים ביותר בערוץ 24 שעלה לאוויר באותם ימים. הקליפ נעשה בטכניקת האנימציה סטופ מושן, אחד מתחומי ההתמחות של ביזנסקי. הכנת הקליפ ארכה חמישה חודשים. בהמשך ביים קליפ נוסף ליוני בלוך, "התקף לב קטן", מתוך אותו אלבום.
את הקריירה הבינלאומית שלו החל ביזנסקי בתקופת הצבא, אז החליט לעשות קליפ ללהקת השינס, לשיר "Pink Bullets". לאחר שלא הצליח ליצור קשר עם הלהקה ולהציע להם את הרעיון, החליט לעשות את הקליפ באופן עצמאי ועבד עליו בחופשות ובסופי שבוע בביתו. כשהקליפ היה מוכן, למעט חצי הדקה האחרונה, הוא שלח אותו ללהקה. השינס וחברת התקליטים סאב פופ התלהבו, שילמו בעבור הקליפ והפיצו אותו כקליפ רשמי, שאף שודר ב-MTV פעמים רבות.
בשנת 2010 החל ביזנסקי לעבוד על פרויקט עצמאי חדש בשם "Singalong Paul", ובו בובה מדוכדכת העשויה מנייר דבק עושה ליפ סינק לשירים. הלהקות Guster ו-Foals היו הראשונות להזמין לעצמן קליפים בפרויקט, המאפשר למוזיקאים ולחברות תקליטים להדליף או להוציא רשמית לאינטרנט סינגלים במהירות ובעלות נמוכה.
בשנת 2012 ביים וכתב את הסרט הקצר ״פול״, אשר זכה בפרס Silver Hugo בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו.
בשנת 2013 ביים את הסרט הקצר ״צלליות״, אשר נכתב על ידי ליאור זלמנסון ע״פ סיפורו הקצר של אמיר גוטפרוינד.
בשנת 2015 יצר במסגרת הפודקאסט ״סיפור ישראלי״ את הפרק על האחים בדיר - סיפורם של שלושה אחים עיוורים מכפר קאסם, שעמדו במרכזה של פרשת האקינג, בה נפרצו מרכזיות בזק, גלי צה"ל, פלאפון וחברות תקשורת נוספות בשנות ה-90.
ביוני 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה ״המדובב״ אשר יצר וכתב ביחד עם עמרי שנהר.
ביזנסקי מתגורר כיום בברלין. הוא מיוצג בארץ על ידי תמי גור.
קליפים

2003 – יוני בלוך - "נעים בחוץ"
2005 – The Shins - "Pink Bullets"
2006 – Wolf Parade - "Modern World"
2006 – Zero 7 (feat. José González) - "Left Behind"
2006 – Guster - "Satellite"
2007 – Dntel ft. Arthur & Yu - "The Distance"
2007 – רונה קינן - "נס"
2012 - איזבו - ״I Like It״
2015 - שלומי שבן וחוה אלברשטיין - ״תרגיל בהתעוררות״
פרסומות

רשימה חלקית:
The Observer Book Of Art, 2008
Huggies Little Swimmers, 2008
Sony Ericsson, 2008
ING Bank, 2008
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, השרת המזמר של אדם ביזנסקי, באתר הארץ, 8 ביוני 2010
חיים מאיר הגר (שיכון ויז'ניץ)

ערך זה עוסק ברבה של קרית ויז'ניץ. אם התכוונתם לסבו, האדמו"ר מוויז'ניץ בעל ה"אמרי חיים", ראו .
הרב חיים מאיר הגר (נולד בכ"א בטבת ה'תשל"ג, 26 בדצמבר 1972) הוא רב קריית ויז'ניץ בבני ברק, המבוגר בין בניו של האדמו"ר מויז'ניץ הרב ישראל הגר והמיועד לרשת את מקומו.
ביוגרפיה

נולד בבני ברק, לרבי ישראל הגר רב קריית ויז'ניץ, ולשרה חנה חיה בת האדמו"ר מטשערנאביל. למד במוסדות החסידות. למד אצל רבי יוחנן סופר, בישיבת ערלוי. כאביו היה קשור לדודו-זקנו רבי מרדכי הגר מויז'ניץ מונסי.
בשנת תשנ"א נישא לרייצא הענדל בת הרב אהרן טייטלבוים, אב"ד ניר-באטור.
בהנהגת הקהילה

בשנת תש"ע בחיי סבו האדמו"ר בעל הישועות משה, הוכתר על ידי אביו לכהן כרבם של חסידי ויז'ניץ בבורו פארק.
בכ' באדר תשפ"א, במעמד אלפי חסידים, הכתירו אביו לרב קריית ויז'ניץ בבני ברק ולאב בית הדין של החסידות. תקופה קצרה קודם לכן מינה אביו את שני אחיו של הרב חיים מאיר לרבני קהילות ויז'ניץ באשדוד ובאלעד.
במסגרת תפקידו הוא מתקן תקנות בענייני הקריה והקהילה[דרושה הבהרה], וכן מנהל את הדיונים בבית הדין.
משפחתו

לרב הגר תשעה ילדים:
משפחתו > בניו

הרב חנניה יום טוב ליפא, נישא לעטל, בת רבי אברהם שמעון גרינפלד רב קהילת סמיהאלי בני ברק.
הרב נחום אפרים, נישא לחיה, בת רבי שניאור זלמן דנציגר האדמו"ר מאלכסנדר בקליבלנד, אוהיו.
הרב מנחם מנדל, נישא לרחל בריינדל, בת הרב אליהו בצלאל פרידמן.
משפחתו > בנותיו

רעכיל דבורה, נישאה לנפתלי יחזקאל, בן רבי ישכר דוב טויב, בן רבי משה טויב מקאלוב, וחתן רבי יוסף פנט מדעעש.
פיגא, נישאה לישראל אברהם טייטלבוים, בן הרב יואל טייטלבוים, נין רבי משה טויב מקאלוב ורבי שמואל יעקב קאהן מתולדות אברהם יצחק.
לקריאה נוספת

יצחק פלדמן, "ממלא מקומו", עיתון בקהילה מס' 1202, פסח תשפ"א, עמ' 74–80
הערות שוליים

↑  יעקב מלמד, ‏היסטוריה בויז'ניץ: האדמו"ר מינה את בנו הגדול לשמש כרבה של קריית החסידות, באתר JDN‏
↑  התרגשות בויז'ניץ: האב"ד התיישב על כס אבותיו, באתר בחדרי חרדים
תלמוד תורה ויזניץ בו למד בילדותו
חגיגות העשור למדינת ישראל

סמל חגיגות העשור (עיצוב: יעקב צים)
חגיגות העשור היו שורת אירועים, חגיגות וטקסים שנערכו בישראל בשנת תשי"ח-1958, שהוכרזה כ"שנת העשור", במלאת עשר שנים למדינה. קדמה לחגיגות ועדת העשור, ועדה ממשלתית עליה הוטל תפקיד הכנת החגיגות.
הרקע

חגיגות העשור נערכו בארץ בתקופה של שקט בגבולות, ללא מעשי טרור של מסתננים ופדאיונים, שחדלו לאחר הניצחון במלחמת סיני. המצב הכלכלי במדינה התייצב בתקופה זו. אוכלוסיית המדינה גדלה מ-650,000 איש בשנת 1948 לכ-1.8 מיליון בשנת 1958. המדינה יצאה לאיטה ממשטר הצנע. שכבות נרחבות זכו לרווחה כלכלית בזכות השילומים מגרמניה. שוכני המעברות החלו לעבור לשיכוני קבע והחלו להיווצר סממנים של חברת שפע ושל שכבה של אנשי עשירונים עליונים שקיבלה את הכינוי "החוג הנוצץ". המצב הפוליטי במדינה היה יציב, שלטונו של ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, שנמשך זה כבר לכל אורך תקופת העשור היה ללא עוררין ונשיא המדינה יצחק בן-צבי, שזה לו כבר 6 שנים בתפקיד, היה פופולרי ומקובל כנשיא עממי וצנוע. בתחושה זו נערכו חגיגות העשור באווירה חגיגית במיוחד.
האירועים

העשור צוין במגוון דרכים, ובהן אירועים פומביים שבהם נטלו חלק מוסדות המדינה ונכבדיה.
האירועים > תערוכת העשור

האירוע המרכזי של חגיגות העשור היה טקס הפתיחה של תערוכת העשור ב-5 ביוני 1958 בבנייני האומה בירושלים. התערוכה השתרעה על שטח של 120,000 מ"ר והוצגו בה הישגי המדינה מאז כינונה. התערוכה נפתחה כשנשיא המדינה, יצחק בן-צבי, משך במנוף תאורה ושטח התערוכה הוצף בשלל אורות. הנשיא וראש הממשלה דוד בן-גוריון נאמו ומקהלה ותזמורת השמיעו את האורטוריה "בריאת העולם" של היידן. לתערוכה הייתה נהירה המונית של צופים מכל רחבי הארץ ועד לנעילתה ב-22 באוגוסט 1958 ביקרו בה 600,000 איש. דואר ישראל הוציא בול מיוחד לרגל תערוכת העשור.
בתערוכה אירעה שערורייה זוטא כאשר ציורו של הצייר יוסף זריצקי שנוצר בסגנון האמנות המופשטת הוצג בה במקום בולט באולם הפתיחה. בציור ענק זה (בגובה 5 מ' וברוחב של 6 מ') ניסה זריצקי למזג עוצמה אמנותית עם עוצמת המפעל הציוני. יחידות צבע גאומטריות סימלו את נופי מבצר יחיעם ולתוך הציור שורבבו סימנים מופשטים. הציור עורר את רוגזו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון שסייר בתערוכה ערב פתיחתה, ודי היה בעצם גילוי מורת רוחו כדי שהציור יוסר מיד ויועבר לאגף נידח. ביום העצמאות בשנה שלאחר מכן, תשי"ט - 1959 זכה זריצקי בפרס ישראל לציור.
האירועים > האולפן החי של קול ישראל

במסגרת תערוכת העשור הועבר אולפן רדיו שלם מאולפני קול ישראל ברחוב הלני המלכה בירושלים לבמה של האולם הקטן בבנייני האומה. יום יום בשעה 11 לפני הצהרים התמלא האולם בקהל מכל רחבי הארץ שבא לבקר בתערוכה. קבוצות מאורגנות של מבקרים שהגיעו באוטובוסים היו מכוונות את הגעתן לירושלים לשעת השידור של האולפן ורק לאחר צפייה והאזנה היו פותחות בביקור בתערוכה. על הבמה ערכו יצחק שמעוני, חגי פינסקר, מרדכי פרימן וצעיר בשם שבח וייס חידונים בשידור ישיר בהשתתפות הקהל. במסגרת השידור הופיעו בין היתר הדודאים, ולהקת הנח"ל ואריק איינשטיין. שידורי האולפן זכו להאזנת שיא ברחבי המדינה.
האירועים > שחזור טקס הכרזת העצמאות

ביום שישי, ה' באייר תשי"ח, 25 באפריל 1958, נערך בבית דיזנגוף שבשדרות רוטשילד בתל אביב, המקום שבו הכריז דוד בן-גוריון ביום שישי ה' באייר תש"ח על הקמת המדינה, שחזור של טקס ההכרזה.
באולם שוחזרו הריהוט, הקישוטים ותמונות האמנות, כפי שהיו בטקס ההכרזה המקורי. משתתפי טקס ההכרזה מתש"ח ישבו בערך במושבים המקוריים בסדר בו ישבו בתש"ח, למעט אחדים שנפטרו כאליעזר קפלן ודוד רמז, שבמקומם ישבו אלמנותיהם. אחרים שלא השתתפו בטקס עצמו, אך חתמו על מגילת העצמאות, השתתפו גם הם - למשל הרב יצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל, שלא נכח בהכרזה המקורית והשתתף בשחזור.
דוד בן-גוריון נאם מעל השולחן המקורי שלאורכו ישבו חברי מנהלת העם בטקס המקורי, כשלצדדיו חברי מנהלת העם היושבים בסדר המקורי. חנה רובינא קראה את מגילת העצמאות ואהרן מסקין קרא תפילת יזכור. בתום הטקס הסיר נשיא המדינה יצחק בן-צבי את הלוט מעל לוח זיכרון להכרזה המקורית שנקבע בפתח הבניין.
ברחוב מחוץ לבניין נקהל המון רב, כפי שהיה בתש"ח. כשיצא דוד בן-גוריון מן הבניין בסיום הטקס הוא נתקבל בתרועות "יחי דוד בן-גוריון" ו"תחי מדינת ישראל", בסגנון שלא יהיה מקובל יותר בעשורים הבאים.
האירועים > מצעד העשור

ביום העצמאות תשי"ח, 24 באפריל 1958, נערך מצעד צה"ל השנתי בירושלים, וכונה "מצעד העשור". במצעד נכללו טנקים מסוג "שרמן", ו-AMX 13. זה היה בניגוד להסכמי שביתת הנשק, ולפני המצעד גברה המתיחות בקו הגבול בירושלים בין ישראל לממלכת ירדן, בגלל מחאות ירדן על עריכת המצעד. ירדן הכריזה על מצב חירום במזרח ירושלים ואף פרסה כוח טנקים באזור. מחשש להתלקחות צבאית בין ישראל לירדן שקלה ארצות הברית לפנות את אזרחיה מישראל, אך בסופו של דבר עבר המצעד ללא אירועים מיוחדים.