אוסטריה תחת השלטון הנאצי
לאחר מכן

"אוסטריה – הקורבן הראשון של הנאצים" הייתה סיסמה פוליטית ששימשה לראשונה בוועידת מוסקבה ב-1943, שהמשיכה והפכה לבסיס האידאולוגי של אוסטריה ולתודעה העצמית הלאומית של האוסטרים בתקופות הכיבוש של בעלות הברית של 1945–1955 והמדינה הריבונית של הרפובליקה האוסטרית השנייה (1955–1980). מייסדי הרפובליקה האוסטרית השנייה פירשו את הסיסמה הזו כך שהאנשלוס ב-1938 היה מעשה של תוקפנות צבאית של גרמניה הנאצית. המדינה האוסטרית נקטעה ולכן אוסטריה שהתחדשה לאחרונה ב-1945 לא יכלה ולא צריכה להיות אחראית בשום צורה לפשעי הנאצים. "תאוריית הקורבן" שנוצרה ב-1949 (בגרמנית: Opferthese‏, Opferdoktrin) עמד על כך שכל האוסטרים, כולל אלה שתמכו בתוקף בהיטלר, היו קורבנות לא מרצון של משטר נאצי ולכן לא היו אחראים לפשעיו.
"תאוריית הקורבן" הפכה למיתוס יסוד של החברה האוסטרית. היא אפשרה למתנגדים פוליטיים מרים בעבר – כלומר הסוציאל-דמוקרטים והקתולים השמרנים – להתאחד ולהחזיר את הנאצים לשעבר לחיים החברתיים והפוליטיים לראשונה בהיסטוריה של אוסטריה. במשך כמעט חצי מאה, המדינה האוסטרית הכחישה כל המשכיות של המשטר הפוליטי של 1938–1945, שמרה באופן פעיל על מיתוס ההקרבה העצמית של הלאום האוסטרי, וטיפחה רוח שמרנית של אחדות לאומית. הדה-נאציפיקציה שלאחר המלחמה נפגעה במהירות; ותיקי הוורמאכט והוואפן אס אס תפסו מקום מכובד בחברה. המאבק על הצדק של קורבנות הנאציזם בפועל - קודם כל יהודים - נדחה כניסיון להשיג התעשרות אסורה על חשבון העם כולו.
בשנת 1986, בחירתו של קצין מודיעין לשעבר של הוורמאכט, קורט ולדהיים, לנשיא אוסטריה העמידה את אוסטריה על סף בידוד בינלאומי. לחץ חיצוני חזק ודיון פוליטי פנימי אילצו את האוסטרים לשקול מחדש את יחסם לעבר. החל מהממשל הפוליטי של שנות ה-90 ואחריו רוב העם האוסטרי עד אמצע שנות ה-2000, האומה הודתה באחריותה הקולקטיבית לפשעים שבוצעו במהלך הכיבוש הנאצי ונטשה רשמית את "תאוריית הקורבן".
בשנת 1984 בלקנבך, כמעט 40 שנה לאחר תום המלחמה נחשפה אנדרטת זיכרון ל"זיגאונר-אנהלטלאגר" צועני. עדיין לא הוחל בהקמת אנדרטה בקמטן. לפני המלחמה חיו בקמטן 200 צוענים. הם גורשו ב-1941; רק חמישה מהם חזרו ב-1945.
באמצע 2004, השאלה כיצד לחגוג את יום השנה ה-60 למותו של רוברט ברנרדיס, שנורה ב-8 באוגוסט 1944 לאחר שהיה מעורב בקשר העשרים ביולי, הובילה לסכסוך פוליטי. פוליטיקאים של האופוזיציה (SPÖ‏, Grüne) וכן כמה מפורסמים הציעו לשנות את שמו של הבסיס ל"רוברט ברנרדיס-קאסרנה", אשר נדחה על ידי המפלגות השולטות ה-ÖVP וה-FPÖ. שר ההגנה גינטר פלאטר (ÖVP) החליט לבסוף לבנות אנדרטה בחצר ה-Towarek-Barrack באנס. הפוליטיקאית הירוקה תרזיה שטויסיץ ציינה כי בסיס נקרא על שמו של הסמל האוסטרי אנטון שמיד בגרמניה ב-8 במאי 2004. שמיד נידון למוות על ידי בית משפט צבאי בוורמאכט ונורה ב-13 באפריל 1942, לאחר שהציל את חייהם של מאה יהודים בגטו וילנה.
בשנים הראשונות שלאחר המלחמה נבנו בכמה מקומות אנדרטאות רבות, לזכר החיילים ההרוגים של מלחמת העולם השנייה שנלחמו לכאורה למען ארצם. עבור קורבנות המשטר הנאצי, אנדרטאות הנצחה נבנו רק בזמן הרבה יותר מאוחר.
מאז 1992, ישנה אפשרות לעשות את Zivildienst (שירות לאומי חלופי) בשירות שרות למען זיכרון השואה באוסטריה. כ-15 איש פרוסים בארכיון אנדרטת מחנה הריכוז מאוטהאוזן ולחלופין במחנה עצמו. ב-1 בספטמבר 1992, איש הזיכרון לשואה האוסטרי הראשון החל לעבוד במוזיאון הממלכתי של אושוויץ-בירקנאו. אנדריאס מייזלינגר קיבל לידיו את הרעיון משירות אות הכפרה והשלום. מדי שנה נשלחים כ-30 עובדי מדינה לאנדרטאות השואה ולמוסדות מחוברים באירופה, ישראל, ארצות הברית, דרום אמריקה וסין על ידי שירות הזיכרון לשואה.
האנדרטה האוסטרית הגדולה ביותר לזכר הפשעים הנציונל-סוציאליסטים היא מחנה הריכוז מאוטהאוזן-גוזן. חלק מהמוזיאון להיסטוריה של אבנזה, צמח ביוזמה פרטית בשנת 2001 וזוכר את קורבנות מחנה הריכוז אבנזה.
מחקר שנערך ב-2019 של ועידת התביעות הראה כי 56% מהאוסטרים אינם יודעים ש-6 מיליון יהודים נרצחו בשואה וכי 42% אינם מכירים את מחנה הריכוז מאוטהאוזן, הממוקם 146 ק"מ מווינה.