stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה מריה קוארבו
הערות שוליים

1 2 3  Megan Scudellari, Waste-Management Consultant, The Scientist, ‏1/11/2013 (באנגלית)
↑  Ana Maria Cuervo, MD, PhD, Metabesity2021, ‏2021 (באנגלית)
1 2 3  Ana Maria Cuervo, National Academy of Sciences (באנגלית)
↑  Aniento F, Uptake and degradation of glyceraldehyde-3-phosphate dehydrogenase by rat liver lysosomes
↑  Ana Maria Cuervo, A Receptor for the Selective Uptake and Degradation of Proteins by Lysosomes, 1996 doi: 10.1126/science.273.5274.501
↑  Ana Maria Cuervo, Age-related Decline in Chaperone-mediated Autophagy, 2000 doi: https://doi.org/10.1074/jbc.M002102200
↑  Ana Maria Cuervo, Impaired Degradation of Mutant α-Synuclein by Chaperone-Mediated Autophagy, 2004 doi: 10.1126/science.1101738
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332334905171  ISNI: 0000 0000 3817 8972  LCCN: n2008184818  ORCID: 0000-0002-0771-700X  VIAF: 36400455   WorldCat (עם VIAF): 36400455 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנה מריה קוארבו".
אליפות אירופה בכדורסל 3x3 דברצן (2019)

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל 3x3
 ארגון מפעיל:  פיב"א
 תקופת התחרות:  30 באוגוסט 2019 – 1 בספטמבר 2019 (3 ימים)
 מספר תחרות:  5 
 מספר מתמודדים:  12
 מדינה מארחת:  הונגריה
 עיר מארחת:  דברצן
 זוכה:  סרביה
 → 2018 2021 ← 
 
אליפות אירופה בכדורסל 3x3 לשנת 2019 הייתה אליפות אירופה החמישית בכדורסל 3x3, שהתקיימה בדברצן, הונגריה בהשתתפות 12 הנבחרות הטובות באירופה שהעפילו מ-3 בתי המוקדמות. האליפות התקיימה בהידו-ביהאר שבעיר בין 30 באוגוסט עד ב-1 בספטמבר ובסופה זכתה סרביה בפעם השנייה ברציפות בתואר אלופת אירופה לאחר שניצחה בגמר את צרפת. ליטא זכתה במקום ה-3 לאחר ניצחון על ספרד.
מבנה התחרות

בשלב הבתים חולקו הקבוצות ל-4 בתים בני 3 קבוצות כל אחד. כל קבוצה פגשה פעם אחת כל קבוצה בבית, בסך הכל 2 משחקים ובסופן 2 הראשונות בכל בית העפילו לשלב רבע הגמר, ממנו החלו הקבוצות לשחק בשיטת נוקאאוט, ברבע, בחצי וגמר. שתי המפסידות בשלב חצי הגמר נפגשו למשחק על מדליית הארד.
מבנה התחרות > שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  סרביה | 4 | 2 | 2 | 0 | 43 | 20 | 23 |
|  פולין | 3 | 2 | 1 | 1 | 31 | 37 | -6 |
|  גרמניה | 2 | 2 | 0 | 2 | 25 | 42 | -17 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סרביה | 21 – 10 | גרמניה   |
|  סרביה | 22 – 10 | פולין   |
|  פולין | 21 – 15 | גרמניה   |
מבנה התחרות > שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 3 | 2 | 1 | 1 | 37 | 32 | 5 |
|  הונגריה | 3 | 2 | 1 | 1 | 37 | 36 | 1 |
|  רוסיה | 3 | 2 | 1 | 1 | 31 | 37 | -6 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צרפת | 15 – 22 | הונגריה   |
|  צרפת | 22 – 10 | רוסיה   |
|  הונגריה | 15 – 21 | רוסיה   |
מבנה התחרות > שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד | 4 | 2 | 2 | 0 | 33 | 26 | 7 |
|  אוקראינה | 3 | 2 | 1 | 1 | 31 | 28 | 3 |
|  הולנד | 2 | 2 | 0 | 2 | 22 | 32 | -10 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ספרד | 17 – 15 | אוקראינה   |
|  ספרד | 16 – 11 | הולנד   |
|  אוקראינה | 16 – 11 | הולנד   |
מבנה התחרות > שלב הבתים > בית ד'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ליטא | 4 | 2 | 2 | 0 | 44 | 32 | 12 |
|  אוסטריה | 3 | 2 | 1 | 1 | 36 | 38 | -2 |
|  לטביה | 2 | 2 | 0 | 2 | 30 | 40 | -10 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ליטא | 22 – 18 | אוסטריה   |
|  ליטא | 22 – 14 | לטביה   |
|  אוסטריה | 18 – 16 | לטביה   |
מבנה התחרות > שלב הנוקאאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  | רבע גמר | רבע גמר |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | רבע גמר | רבע גמר |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  סרביה סרביה |  21 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  סרביה סרביה |  21 |   |   | חצי גמר | חצי גמר |   |   |  |  |
|  |  אוקראינה אוקראינה |  12 |   |   | חצי גמר | חצי גמר |   |   |  |  |
|  |  אוקראינה אוקראינה |  12 |   |   |  סרביה סרביה |  20 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  סרביה סרביה |  20 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  ליטא ליטא |  19 |   |   |  |  |
|  |  ליטא ליטא |  21 |   |   |  ליטא ליטא |  19 |   |   |  |  |
|  |  ליטא ליטא |  21 |   |   |  |  |   |   | גמר | גמר |
|  |  הונגריה הונגריה |  9 |   |   |  |  |   |   | גמר | גמר |
|  |  הונגריה הונגריה |  9 |   |   |  |  |   |   |  סרביה סרביה |  21 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  סרביה סרביה |  21 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  צרפת צרפת |  18 |
|  |  צרפת צרפת |  22 |   |   |  |  |   |   |  צרפת צרפת |  18 |
|  |  צרפת צרפת |  22 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  אוסטריה אוסטריה |  11 |   |   |  |  |   |   | מקום 3 | מקום 3 |
|  |  אוסטריה אוסטריה |  11 |   |   |  צרפת צרפת |  18 |   |   | מקום 3 | מקום 3 |
|  |  |  |   |   |  צרפת צרפת |  18 |   |   |  מקום שלישי |  מקום שלישי |
|  |  |  |   |   |  ספרד ספרד |  15 |   |   |  מקום שלישי |  מקום שלישי |
|  |  ספרד ספרד |  22 |   |   |  ספרד ספרד |  15 |   |   |  ספרד ספרד |  18 |
|  |  ספרד ספרד |  22 |   |   |  |  |   |   |  ספרד ספרד |  18 |
|  |  פולין פולין |  20 |   |   |  |  |   |   |  ליטא ליטא |  21 |
|  |  פולין פולין |  20 |   |   |  |  |   |   |  ליטא ליטא |  21 |
דירוג סופי

| דירוג | נבחרת | מש' | נצ' | הפ' | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סרביהסרביה | 5 | 5 | 0 | 105 |
|  | צרפתצרפת | 5 | 4 | 1 | 96 |
|  | ליטאליטא | 5 | 4 | 1 | 105 |
| 4 | ספרדספרד | 5 | 2 | 3 | 85 |
| 5 | פוליןפולין | 3 | 1 | 2 | 51 |
| 6 | אוסטריהאוסטריה | 3 | 1 | 2 | 47 |
| 7 | הונגריההונגריה | 3 | 1 | 2 | 46 |
| 8 | אוקראינהאוקראינה | 3 | 1 | 2 | 43 |
| 9 | רוסיה רוסיה | 2 | 1 | 1 | 31 |
| 10 | לטביהלטביה | 2 | 0 | 2 | 30 |
| 11 | גרמניהגרמניה | 2 | 0 | 2 | 25 |
| 12 | הולנדהולנד | 2 | 0 | 2 | 22 |
הערות שוליים

↑  כל התוצאות, אתר פיבא
אלן בלום

| --- | --- |

 לידה:  14 בספטמבר 1930 אינדיאנפוליס, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1992 (בגיל 62) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת שיקגו 
 זרם:  פילוסופיה קונטיננטלית
 תחומי עניין:  פילוסופיה פוליטית, פילוסופיה יוונית
 עיסוק:  חוקר מדע המדינה, חוקר העת הקלאסית, עיתונאי, פילוסוף, מחנך 
 הושפע מ:  שטראוס, פרויד, אפלטון
 השפיע על:  פוקויאמה
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  פרס צ'ארלס פרנקל (1992) המדליה הלאומית למדעי הרוח מלגת גוגנהיים 
 
אלן דייוויד בלום (באנגלית: Allan David Bloom;‏ 14 בספטמבר 1930, אינדיאנפוליס, אינדיאנה – 7 באוקטובר 1992, שיקגו, אילינוי) היה פילוסוף, מסאי ואקדמאי אמריקאי יהודי. בלום דגל ברעיון של חינוך "הספרים הגדולים", כפי שעשה מורהו הרוחני לאו שטראוס. הוא קנה את פרסומו בשל ביקורתו על החינוך האמריקאי הגבוה בן זמנו, בספרו רב-המכר משנת 1987 "דלדולה של הרוח באמריקה".
קורות חיים

אלן בלום היה ילדם היחידי של הורים עובדים סוציאליים באינדיאנפוליס. בגיל 13 קרא מאמר ב"רידרס דייג'סט" על אוניברסיטת שיקגו, ואמר להוריו כי הוא מתכוון להתקבל ללימודים שם. הוריו סברו כי זהו מעשה נטול היגיון, ולא נטעו בו תקוות. מאוחר יותר, כשעברה משפחתו לשיקגו ב-1944, פגשו הוריו בידיד המשפחה, פסיכיאטר במקצועו, שבנו נרשם לתוכנית הלימודים במדעי הרוח לתלמידים מחוננים באוניברסיטת שיקגו. ב-1946 התקבל בלום לאותה תוכנית, ובילה את העשור הבא לחייו באוניברסיטה, בשכונת הייד פארק בשיקגו. הדבר נטע בו תשוקה שהתמשכה לכל אורך ימיו ל"רעיון" של האוניברסיטה.
קורות חיים > חינוכו

במבוא ל"ענקים וגמדים: מסות 1960–1990" (Giants and Dwarfs: Essays 1960-1990) הצהיר בלום כי חינוכו "החל עם פרויד והסתיים עם אפלטון". תימת חינוכו הייתה הכרת עצמו או גילוי עצמי – רעיון שבלום יכתוב עליו מאוחר יותר, ונדמה היה כבלתי-נתפס עבור נער אמריקאי מהמערב התיכון. הוא הפליג בשבחו של לאו שטראוס, כמורה שאיפשר לעמלו לשאת פרי.
לאחר תום לימודיו לתואר הראשון נרשם בלום ל"תוכנית למחשבה חברתית", שם מורו העיקרי היה הקלסיקאי דייוויד גרין (Grene). גרין נזכר בבלום כתלמיד אנרגטי ושופע הומור, המסור לחלוטין לקריאת הקלאסיקנים, אולם חף מכל שאיפות קרייריסטיות. "התוכנית למחשבה חברתית" הייתה תוכנית רב-תחומית ייחודית שקיבלה לתוכה מתי מעט של סטודנטים, מאחר שהיה לה סף קבלה גבוה והייתה לוטה בערפל בנוגע לעתיד תעסוקתי. לאחר סיום לימודיו קיבל בלום תואר דוקטור מ"התוכנית למחשבה חברתית" באוניברסיטת שיקגו ב-1955.
קריירה

בלום למד ולימד באקול נורמל סופרייר פריז (1953–1955) וגרמניה (1957). לאחר שובו לארצות הברית לימד בתוכנית לחינוך סטודנטים מבוגרים באוניברסיטת שיקגו בצוותא עם חברו ורנר ג' דנהאוזר (אורכב 21.09.2008 בארכיון Wayback Machine), מחבר הספר "השקפתו של ניטשה על סוקרטס". מאוחר יותר הורה בלום באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת טורונטו, טרם חזרתו לאוניברסיטת שיקגו.
ב-1963, בהיותו פרופסור באוניברסיטת קורנל, שירת בלום כחבר סגל באגודת טליורייד. הארגון התכוון לטפח סינתזה של הווי היום-יום של ניהול עצמי וחקירה אינטלקטואלית, שאיפשרו לסטודנטים לטפח את הפוטנציאל שלהם למנהיגות ושירות ציבורי. הסטודנטים קיבלו חדר משלהם והתאכסנו בבית טליורייד בקמפוס אוניברסיטת קורנל, ניהלו את הבית בעצמם, שכרו צוות, פיקחו על האחזקה וארגנו סמינרים. לבלום הייתה השפעה רבה על אחדים מהמתגוררים במעונות טליורייד, בכללם פול וולפוביץ, אחד מהחברים המייסדים של פרויקט המאה האמריקאית החדשה ושל פרויקט האזרחות החדשה.
במהלכה של שנת 1968 פרסם בלום את עבודתו החשובה ביותר בתרגום ופרשנות פילוסופית – תרגום של "הרפובליקה" לאפלטון. בלום שאף להשיג את "התרגום הראשון של 'הרפובליקה' לאפלטון השואף להיות תרגום מילולי לחלוטין". על אף שהתרגום לא התקבל בכל העולם, הגדיר בלום את תפקידו כמתרגם כשדכן בין הקוראים לטקסט שהוא תרגם ופירש. הוא הקים מפעל תרגום דומה בעת היותו פרופסור באוניברסיטת טורונטו ב-1978, בתרגמו את "אמיל, או על החינוך" מאת ז'אן-ז'אק רוסו. בלום כיהן כעורכו של כתב העת האקדמי Political Theory ("תאוריה פוליטית"), כמו גם עורך משנה בכתב העת History of Political Philosophy ("היסטוריה של המחשבה המדינית"), בעריכת ג'וזף קרופסי ולאו שטראוס, בהם הרבה לפרסם מאמרים. בלום גם תרגם ופירש את "מכתב לדלאמבר בתיאטרון" של רוסו, אשר נשען על החוק האפלטוני.
לאחר שובו לשיקגו התיידד בלום עם סול בלו ולימד יחד איתו קורסים. בלו כתב את ההקדמה לספרו "דלדולה של הרוח באמריקה", שראה אור ב-1987, הספר שהפך את בלום למפורסם ועשיר. בלו הנציח מאוחר יותר את חברו ברומן "רוולסטין". ספרו האחרון של בלום היה "אהבה וידידות", שבו הציע פרשנות לרומנים של סטנדל, ג'יין אוסטן, פלובר וטולסטוי, על רקע השפעתו של רוסו בתנועה הרומנטית, של מחזותיו של ויליאם שייקספיר ולבסוף של הרבֵּי-שיח של אפלטון.
חייו הפרטיים

בלום היה רווק ומעולם לא נישא. בשנת 2000, שמונה שנים לאחר מותו של בלום, כתב סול בלו, שהיה חברו הקרוב ועמיתו להוראה באוניברסיטת שיקגו, את "רוולסטין" (Ravelstein), הרומן האחרון שלו, המבוסס על רעיונותיו החברתיים, שבו הוא גם הוציא את בלום מהארון, כשגילה שהיה הומוסקסואל ושנפטר מאיידס. אף ששמו של בלום אינו מוזכר, ניכר כי הדמות המתוארת בספר מבוססת על בלום.
פילוסופיה

קשה להגדיר את עבודתו של בלום, אך ניתן למצוא חוט מקשר השזור בכל עבודותיו. אלן בלום היה פילוסוף, והיה מעוניין בעיקר בשימור דרך החיים הפילוסופית עבור הדורות הבאים. הוא שאף לעשות זאת דרך כתיבתו המלומדת, כמו גם באמצעות כתיבתו הפופולרית. בהתאם לכך נכנסה כתיבתו לשתי קטגוריות בסיסיות: אקדמית (כדוגמת "הרפובליקה" לאפלטון) והגות פוליטית-פופולרית ("דלדולה של הרוח באמריקה"). על פניו הרי זוהי הבחנה ברורה, אלא שמבט קרוב יותר על הפילוסופיה של בלום חושף קשר ישיר בין שני סוגי מבעים, המשקפים את זווית ראייתו על הפילוסופיה ותפקיד הפילוסוף בחיים.
פילוסופיה > הרפובליקה לאפלטון

תרגומו של בלום והמסה הפרשנית שלו ל"הרפובליקה" של אפלטון פורסמו ב-1968. בלום סבר כי תרגומים קודמים לוקים בחסר. הוא השתוקק במיוחד להסיר מהתרגום את השכבות האפלטוניות הנוצריות שדבקו בתרגומים ובניתוחים מלומדים קודמים. ב-1971 הוא כתב: "עִם הרפובליקה, לדוגמה, מסורת ארוכת שנים של פילוסופיה מספרת לנו מהן הסוגיות העומדות על הפרק... מובן זה של הבנה עלול להיות מלאכותי; אנו עלולים לקרוא את הטקסט כפי שהוא נראה מבעד לעיניה של המסורת ולא בהתאם לשאלות שאפלטון העמיד בעצמו".
עד לשלהי המאה העשרים, נהה חלק הארי של מומחי אפלטון בשפה האנגלית אחר מסורת שהתיכה תאולוגיה נוצרית עם אפלטון. השקפה זו, המכונה אפלטוניות נוצרית, מפרשת את אפלטון כמבשרו של העידן הנוצרי הממשמש ובא, מונותאיסט בעולם פוליתאיסטי. באסכולה זו מוחזק סוקרטס כקדוש קדם-נוצרי, שהמסורת מדגישה את נדיבותו וסגולות אוניברסליות נוספות, כגון מותו כקדוש מעונה. במילותיו של ג'ורג' גראנט: "הסטראוטיפים אומרים שהנצרות הובילה להתפשטות יתר של הנשמה".
עם זאת בלום פיתח סוג אחר של פלטוניזם: פלטוניזם פגני, סוג שאליו התוודע בלום ממורו לאו שטראוס (1899–1973), נציגה החשוב ביותר של תפישה זו במאה החולפת, ואימץ אותו. לדבקים בה יש השקפה שונה בתכלית על "הרפובליקה" של אפלטון. שטראוס פיתח את נקודת מבטו לאחר שלמד תאוריות אסלאמיות ויהודיות עתיקות יומין, כגון אלה של אל-פאראבי (870–950) והרמב"ם (1205–1304). כל פילוסוף היה נאמן לדתו, אולם תוך כדי כך חיפש לשלב פילוסופיה פוליטית קלאסית לתוך האסלאם והיהדות. באסלאם היה הנביא-המחוקק מוחמד, ובדומה לכך, החוק היהודי היה פונקציה של התאולוגיה היהודית. לכן היה על הפילוסופיות הללו להסתייע בפתרון שימזג במיומנות רבה רעיונות של אפלטון ואריסטו, שרבים מהם סתרו או הפריכו את המחשבה והפרקטיקה האסלאמית והיהודית – כל זאת מבלי להיראות כקוראים תיגר על התאולוגיה של דתם. לפי שטראוס, אל-פאראבי והרמב"ם כתבו באמת ובתמים עבור פילוסופים בפוטנציה בתוך האמונה האדוקה. שטראוס מכנה זאת "התגלית של הכתיבה האזוטרית", והוא מציג אותה לראשונה ב"רדיפה ואמנות הכתיבה" (Persecution and the Art of Writing,‏ 1952). הנצרות שונה מהאמונות הללו בכך שהפילוסופיה הייתה תמיד חופשית לקנות לעצמה דריסת רגל בנצרות, בלי שתיראה ככופרת בעיקר. היה זה הודות לאוגוסטינוס הקדוש (354–430) בחיבוריו "עיר האלוהים" ו"על הרצון החופשי".
שטראוס לקח תובנה זו ויישם אותה לבסוף על כתביו של אפלטון עצמם. תרגומו של בלום ומאמרו על "הרפובליקה" נוקט בעמדה זו; הוא שונה ללא היכר בהיבטים שונים וחשובים מהתרגומים והפרשנויות הקודמות של "הרפובליקה". יש לציין בעיקר את הדיון של בלום אודות האירוניה הסוקרטית. למעשה, אירוניה היא המפתח שבו נוקט בלום על מנת לפרש את "הרפובליקה" (בדיונו בספרים I–II של "הרפובליקה"). אלן בלום טוען כי פילוסוף הוא חסין לאירוניה מכיוון שהוא מסוגל להיות טרגי כקומי וקומי כטרגי. בלום מתייחס לסוקרטס, הפילוסוף פר אקסלנס, ומצהיר במסתו הפרשנית: "סוקרטס מסוגל להתהלך עירום בעוד אחרים לבושים, הוא אינו חושש לעורר גיחוך. יש באפשרותו אף להרהר ביחסי מין בזמן שאחרים נבעתים מאימה. אין הוא חושש מתרעומת מוסרית". במילים אחרות, הוא מתייחס לקומי ברצינות ולטרגי בקלילות; מכאן שאירוניה ברפובליקה מתייחסת ל"צדקת העיר בדיבור". בלום מתבונן בה כמודל לחברה עתידית, לא כמקדש לנשמה האנושית; במקום זאת זוהי עיר אירונית, דוגמה לכך הוא המרחק בין הפילוסופיה לכל פילוסוף פוטנציאלי. בלום הולך בעקבותיו של שטראוס בהציעו ש"צדקת העיר בדיבור" אינה טבעית; היא מעשה ידי אדם, ולכן היא אירונית.
פילוסופיה > יחסה של הביקורת

הצלחת ספרו של אלן בלום הביאה עליה מִנְעד רחב של ביקורות אוהדות ומקטרגות. מרתה נוסבאום, פילוסופית קלאסית ופמיניסטית, והארי יפה (Jaffa), מלומד נאו-קונסרבטיבי, טענו כי בלום הושפע במידה ניכרת מן הפילוסופים האירופאים בני המאה ה-19, ובמיוחד פרידריך ניטשה. נוסבאום כתבה שעבור בלום, ניטשה היה בעל השפעה הרסנית בהגות האמריקנית המודרנית. יפה ציין את היעדר אזכורו של הפן המוסרי לתפקיד התקדמות זכויות ההומוסקסואלים בחייהם של סטודנטים בני ימינו. על פי יפה, בעוד שבלום דן בתנועות חברתיות בנות ימינו, במיוחד אלו שלבלבו בשנות ה-60, הוא ממלא פיו מים לגבי התנועות לזכויות הגייז.
קבלתו הציבורית של "דלדולה של הרוח באמריקה" מציעה שאפילו ליברלים לא ניאותו להכיר בתוצאות של היחסיות המוסרית שהם טענו שהם מחזיקים בה. מכאן נורמן פדהורץ ציין בביקורתו כי "דלדול הרוח" היא כותרת המרמזת על התוצאות הפרדוקסליות של "פתיחות הדעת" האקדמית בהגות הפוליטית הליברלית; כלומר: "צרות האופקים וחוסר הסובלנות הדוגמטית" המפספסת כל הזדמנות, מידי אפלטון, או המקרא העברי דרך משל, לספק תשתית הגיונית לשיפוטים מוסריים. פדהורץ לוקח את הרעיון רחוק יותר: "בלום מאשים את הליברליזם בוולגריות של הרעיונות הנעלים של חופש ושוויון והוא מציע תיאורים מרים ומבריקים הנסובים על גילוי המיניות והתנועה הפמיניסטית, שאותם הוא תופש כתוצרים של התהליכים הללו של הווּלגריות".
ספרו שתורגם לעברית

אלאן בלום, דלדולה של הרוח באמריקה (תרגמה מאנגלית: בת-שבע שפירא), תל אביב: עם עובד, תש"ן-1989.
ביבליוגרפיה של כתביו של אלן בלום

Bloom, Allan. 2000. Shakespeare on Love & Friendship. Chicago: University Of Chicago Press.
Bloom, Allan. 1993. Love and Friendship. New York: Simon & Schuster.
Bloom, Allan. 1991. Giants and Dwarfs: Essays, 1960-1990. New York: Touchstone Books.
Bloom, Allan. 1987. Closing of the American Mind. New York: Simon & Schuster.
Bloom, Allan. 1968 (2nd ed 1991). Republic of Plato. (translated with notes and an interpretive essay). New York: Basic Books.
Bloom, Allan, Charles Butterworth, Christopher Kelly (Edited and translated), and Jean-Jacques Rousseau. 1968. Letter to d’Alembert on the theater in politics and the arts. Ithaca, N.Y.: Cornell University Press; Agora ed.
Bloom, Allan, and Harry V. Jaffa. 1964. Shakespeare's Politics. New York: Basic Books.
Bloom, Allan, and Steven J. Kautz ed. 1991. Confronting the Constitution: The challenge to Locke, Montesquieu, Jefferson, and the Federalists from Utilitarianism, Historicism, Marxism, Freudism. Washington, DC: American Enterprise Institute for Public Policy Research.
Bloom, Allan, and Jean-Jacques Rousseau. 1979. Emile (translator) with introduction. New York: Basic Books.
Plato, Seth Benardete, and Allan Bloom. 2001. Plato's Symposium: A translation by Seth Benardete with commentaries by Allan Bloom and Seth Benardete. Chicago: University of Chicago Press.
ביבליוגרפיה על אלן בלום

Atlas, James. “Chicago’s Grumpy Guru: Best-Selling Professor Allan Bloom and the Chicago Intellectuals.” New York Times Magazine. 3 January 1988.
"The Constitution in Full Bloom". 1990. Harvard Law Review 104, no. 2 (Dec90): 645.
Bayles, Martha. 1998. "Body and soul: the musical miseducation of youth." Public Interest, no. 131, Spring 98: 36.
Beckerman, Michael. 2000. "Ravelstein Knows Everything, Almost". New York Times (28 May 2000) .
Bellow, Adam. 2005. "Opening the American Mind". National Review 57, no. 23 (12/19/2005) : 102.
Bellow, Saul. 2000. Ravelstein. New York, New York: Penguin.
Butterworth, Charles E., "On Misunderstanding Allan Bloom: The Response to The Closing of the American Mind." Academic Questions 2, no. 4: 56.
Edington, Robert V. 1990. "Allan Bloom's message to the state universities". Perspectives on Political Science; 19, no. 3
Fulford, Robert. "Saul Bellow, Allan Bloom, and Abe Ravelstein." Globe and Mail, 2 November 1999.
Goldstein, William. “The Story behind the Best Seller: Allan Bloom’s Closing of the American Mind.” Publishers Weekly. 3 July 1987.
Hook, Sidney. 1989. "Closing of the American Mind: An Intellectual Best Seller Revisited". American Scholar 58, no. Winter: 123.
Iannone, Carol. 2003. "What's Happened to Liberal Education?". Academic Questions 17, no. 1, 54.
Jaffa, Harry V. "Humanizing Certitudes and Impoverishing Doubts: A Critique of Closing of the American Mind." Interpretation. 16 Fall 1988.
Kahan, Jeffrey. 2002. "Shakespeare on Love and Friendship." Women's Studies 31, no. 4, 529.
Kinzel, Till. 2002. Platonische Kulturkritik in Amerika. Studien zu Allan Blooms The Closing of the American Mind. Berlin: Duncker & Humblot.
Matthews, Fred. "The Attack on 'Historicism': Allan Bloom's Indictment of Contemporary American Historical Scholarship." American Historical Review 95, no. 2, 429.
Mulcahy, Kevin V. 1989. "Civic Illiteracy and the American Cultural Heritage." Journal of Politics 51, no. 1, 177.
Nussbaum, Martha. "Undemocratic Vistas," New York Review of Books 34, no.17 (5 November 1987)
Orwin, Clifford. "Remembering Allan Bloom." American Scholar 62, no. 3, 423.
Palmer, Michael, and Thomas Pangle ed. 1995. Political Philosophy and the Human Soul: Essays in Memory of Allan Bloom. Lanham, Maryland, U.S.A.: Rowman & Littlefield Pub.
Rosenberg, Aubrey. 1981. "Translating Rousseau." University of Toronto Quarterly 50, no. 3, 339.
Schaub, Diana. 1994. "Erotic adventures of the mind." Public Interest, no. 114, 104.
Slater, Robert O. (2005) Allan Bloom. In John Shook (Ed.) The Dictionary of Modern American Philosophers. (Vol 1) Bristol, England: Thoemmes Press.
Sleeper, Jim. 2005. "Allan Bloom and the Conservative Mind". New York Times Book Review (4 September 2005) : 27.
Wrightson, Katherine M. 1998. "The Professor as Teacher: Allan Bloom, Wayne Booth, and the Tradition of Teaching at the University of Chicago." Innovative Higher Education 23, no. 2, 103.
הערות שוליים

↑  ‏The Book That Drove Them Crazy - כתבה באתר www.weeklystandard.com, מתאריך 9/4/2012(הקישור אינו פעיל, 21.11.2021).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305727805171  PLWABN: 9810578102805606  BIBSYS: 90163925  BNE: XX1155151  BnF: cb121531239 (data)  CANTIC: a10051429  CiNii: DA01081063  GND: 118953451  ISNI: 0000 0001 1072 9944  LCCN: n79029228  LNB: 000105249  NDL: 00463403  NKC: jn20021129004  NLA: 35019543  NLK: KAC199602779  NSK: 000167289  NTA: 071574638  SNAC: w6dn569h  SUDOC: 030032512  Trove: 793861  VIAF: 80888153   WorldCat (עם VIAF): 80888153
אנטוניו לוטי

| --- | --- |
 לידה:  5 בינואר 1667 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  5 בינואר 1740 (בגיל 73) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מוקד פעילות:  דרזדן, ונציה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה כנסייתית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
אנטוניו לוטי (איטלקית: Antonio Lotti;‏ 1667 - 5 בינואר 1740) היה מלחין איטלקי.
לימודים וקריירה

לוטי נולד בוונציה או בהאנובר (שם כיהן אביו מתאו כמנצח תזמורת). אחרי תקופת לימודים אצל ג'ובאני לגרנצי, החל לוטי בקריירה מוזיקלית בבזיליקת סן מרקו בוונציה, תחילה כזמר אלט, אחר כך כעוזר לנגן העוגב השני, משם התקדם לנגן עוגב שני בעצמו ובהמשך (משנת 1704) לנגן עוגב ראשון. בשנת 1736 התמנה למאסטרו די קאפלה, משרה בה התמיד עד מותו. כמו כן חיבר מוזיקה עבור "אוספדאלה דליי אינקוראבילי" (בית החולים לחשוכי המרפא), שם גם עסק בהוראה. בשנת 1717 נסע לדרזדן, שם הופקו כמה מהאופרות שכתב. הוא חזר לוונציה בשנת 1719 ונשאר שם עד מותו בשנת 1740.
יצירתו המוזיקלית

לוטי כתב יצירות במגוון צורות מוזיקליות, ביניהן מיסות, קנטטות, מדריגלים, כשלושים אופרות, ויצירות לכלים שונים. יצירות הקודש הכוראליות שלו נכתבו במקרים רבים למקהלה ללא ליווי (אקאפלה). סגנון יצירתו נחשב לגשר בין סגנון הבארוק הממוסד לניצני הסגנונות הקלאסיים.
לוטי היה מורה בעל שם. עם תלמידיו נמנו דומניקו אלברטי, בנדטו מרצ'לו, בלדאסארה גאלופי, ג'וזפה סאראטלי ויאן דיסמאס זלנקה. אשתו הייתה זמרת הסופרן הנודעת סנטה סטלה.
אליזבת מור

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1876 ברוקלין, ניו יורק 
 פטירה:  22 בינואר 1959 (בגיל 82) סטארק, פלורידה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  ? – 22 בינואר 1959 
 
מור בין השנים 1910–1915
אליזבת מור (באנגלית: Elisabeth Moore‏; 5 במרץ 1876, ניו יורק, ארצות הברית - 22 בינואר 1959, פלורידה, ארצות הברית) הייתה טניסאית אמריקאית. במהלך הקריירה שלה, זכתה שמונה פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
ביוגרפיה

מור נולדה בברוקלין, ניו יורק, גדלה והתחנכה בריג'ווד (אנ'), ניו ג'רזי והחלה לשחק טניס בגיל 12 . אביה, ג'ורג' אדוארד מור, ברוקר כותנה אמיד, היה מוכר בחוגי הטניס. בשנת 1892, בגיל 16 ושלושה חודשים, הייתה לאישה הצעירה ביותר שמעפילה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס - שיא שנשמר עד לשנת 1978 בה פם שרייבר העפילה לגמר - גם היא בגיל 16 אולם קצת צעירה ממור.
בשנת 1896, זכתה לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות ולזוגות. עקב בעיות בריאות, נאלצה לפרוש מהספורט למספר שנים. בשנת 1901, השתתפה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה לטניס, והתמודדה בגמר ה-'All Comers' מול מריון ג'ונס פרקוהר. פרקהוד נראתה תשושה בתחרות ובסופה אף צלעה. הגמר בין השתיים הסתיים בניצחונה של מור לאחר ארבע שעות - מה שהפך את הגמר הזה לגמר הנשים הארוך ביותר בהיסטוריה. יום לאחר מכן, התמודדה מור מול האלופה הקודמת מירטל מק'אטר (אנ'), הביסה אותה וניצחה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות. מור היא האישה היחידה בהיסטוריה ששיחקה בשיטת "הטובה מחמש מערכות" בשני ימים עוקבים, במהלכם התחרתה ב-105 משחקים ליחידות.
מספר ימים לאחר ניצחונה של מור על ג'ונס פרקוהר, נציגי התאחדות הטניס האמריקאית (אנ'), החליטו לשנות את החוקים כך שנשים לא יתחרו יותר בשיטת "הטובה מבין חמש מערכות" אלא בשיטה חדשה: "הטובה מבין שלוש מערכות", זאת עקב תשישותה של פרקוהר בתחרות. מור התרגזה על שינוי החוקים וטענה כי לא היה צריך לשנותם ללא התייעצות מוקדמת עם שחקניות הטניס. בשנת 1902, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לזוגות מעורבים. בשנת 1903, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות ולזוגות. בשנת 1904, זכתה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לזוגות מעורבים, ובשנת 1905, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות.
נפטרה בשנת 1959 מכשל לבבי בסטארק (אנ'), פלורידה.