stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה בראון (מזכיר צבאי)
ביוגרפיה

אריה בראון נולד בחיפה ב-4 ביוני 1935 להדסה ובן ציון, אח לשתי אחיות ואח. אביו בן ציון בראון היה מראשוני העיר תל אביב, מחלוצי גדוד העבודה בעמק וממייסדי מרחביה. הוא למד בבית הספר אליאנס בחיפה ובבית הספר המקצועי על שם מקס פיין. את לימודיו התיכוניים לא סיים ואת תעודת הבגרות השלים רק כאשר היה כבר קצין בצה"ל. בשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחיל החימוש. במסלול שירותו עבר לחיל ההנדסה, ולחיל השריון ושירת בשלושת הפיקודים ובגזרת תעלת סואץ. במלחמת ששת הימים שירת כסגן מפקד גדוד הנדסה ואחר כך סגן מפקד מתקן אימונים של חיל ההנדסה. לאחר המלחמה שירת כקצין שלישות במפקדת הממשל הצבאי ברצועת עזה. במלחמת ההתשה שימש קצין שלישות בחטיבה 14 בפיקודו של קלמן מגן באזור תעלת סואץ.
במאי 1969 הומלץ ומונה לשלישו הצבאי של שר הביטחון משה דיין בדרגת רב-סרן וזמן קצר מאוחר יותר הועלה לדרגת סגן אלוף. עם פרישתו של יהושע רביב בסוף שנת 1973 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למזכירו הצבאי של שר הביטחון דיין, תפקיד אותו מילא במהלך מלחמת יום הכיפורים. על שר הביטחון דיין ועל נקודת מבטו כמזכיר ושליש צבאי פרסם בשנת 1993 את הספר "משה דיין במלחמת יום הכיפורים" בהוצאת עידנים. לאחר התפטרותו של דיין ממשרד הביטחון ביקש בראון לעבור מתפקידו כמזכיר הצבאי, אך נתבקש על ידי שר הביטחון הנכנס שמעון פרס להמשיך בתפקידו. בדצמבר 1975 הועלה לדרגת תת-אלוף.
התקדמותו המהירה של בראון בסולם הדרגות הצה"לי עוררה גלים בשורות הצבא. עת מינויו לתת-אלוף פורסמה ידיעת שער בעיתון "העולם הזה" שתהתה על קנקנו של מינוי זה. בראון שעד למאי 1969 התבלט בעיקר כקצין שלישות, הומלץ לתפקיד השליש הצבאי לשר הביטחון בדרגת רב-סרן ותוך תקופת זמן קצרה של 6 שנים התקדם עד לדרגת תת-האלוף. עם מינויו לשליש, הפך בראון במהרה לאיש סודו של דיין, שקידם אותו בהמשך לדרגת אלוף-משנה. הרמטכ"ל דוד אלעזר חזה פני עתיד ומנע את העלאתו של בראון לדרגת תת-אלוף מתוקף תפקיד המזכיר הצבאי והתפקיד הורד באופן מיוחד בטרם נכנס בראון לתפקידו, לתפקיד בדרגת אלוף-משנה. לאחר מלחמת יום הכיפורים והתפטרותו של דיין מתפקידו כשר הביטחון, הוריש לבא אחריו, שמעון פרס את מזכירו הצבאי. גם במקרה זה הפך לאחד האנשים הקרובים לשר פרס, קרוב כל כך עד שהמליץ השר להעלותו לדרגת תת-אלוף. בתקופה שבין ההמלצה לבין אישורה והעלאתו של בראון בדרגה, עיכב פרס כל מינוי בשורות הפיקוד של צה"ל וחרף פניית קצינים בכירים אליו לא נעתר לאשרם. בכך לכאורה לא הותיר כל ברירה לצמרת צה"ל שבכירים בה לא חשקו במינויו של בראון. לאחר אישור מינויו של בראון, הוסרה במהירות ההתנגדות של פרס למינויים בצה"ל. בעקבות הפרשה איימו כמה קצינים בכירים לפרוש, זאת על אף שבעיתונות הרשמית פורסם כי לא הובעה התנגדות למינויו של בראון.
ביולי 1977 סיים את תפקידו, השתחרר מצה"ל ויצא לחופשת לימודים ובמקומו מונה סגן אלוף אילן תהילה לתפקיד. הוא היה לבוגר החוג להיסטוריה כללית של אוניברסיטת תל אביב ובוגר המכללה המלכותית למחקרי ביטחון בלונדון.
בראון נפטר ב-6 ביוני 1997 והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
ספריו

אריה בראון, עמוס כרמל, מיכאל ששר – "משה דיין במלחמת יום הכיפורים", תל אביב, הוצאת עידנים, התשנ"ג 1993.
אריה בראון, עמוס כרמל – "חותם אישי : משה דיין במלחמת ששת הימים ואחריה", תל אביב, ידיעות ספרים, התשנ"ז 1997.
הערות שוליים

↑  מעריב, בן ציון בראון הובא למנוחות, באתר jpress.org.il, ‏23 באוגוסט 1976
1 2  מעריב, מזכירו הצבאי של פרס הועלה לדרגת תא"ל, באתר jpress.org.il, ‏12 בדצמבר 1975
↑  משה דיין במלחמת יום הכיפורים – אריה בראון
1 2  דבר, מזכירו הצבאי של שר-הביטחון א. בראון הועלה לדרגת תת־אלוף, באתר jpress.org.il, ‏12 בדצמבר 1975
↑  הקצין האחראי על מנהלת היחידה ולאו דווקא לביצועיה הטכניים או הקרביים.
↑  העולם הזה, גליון 1998, ע"מ 18, המינוי המקומם את צה"ל, באתר העולם הזה, ‏17 בדצמבר 1975
↑  העולם הזה, גליון 1998, ע"מ 19, המינוי המקומם את צה"ל, באתר העולם הזה, ‏17 בדצמבר 1975
↑  העולם הזה, גליון 1998, ע"מ 20, המינוי המקומם את צה"ל, באתר העולם הזה, ‏17 בדצמבר 1975
↑  דבר, סא"ל אילן תהילה, באתר jpress.org.il, ‏17 ביולי 1977
↑  חותם אישי משה דיין במלחמת ששת הימים ואחריה, באתר www.booksefer.co.il
↑  תא'ל אריה בראון 1935–1997 BillionGraves Record, באתר BillionGraves
↑  משה דיין במלחמת יום הכיפורים / ... אריה בראון ; עורך – עמוס כרמל | בראון, אריה, 1935- (כרמל, עמוס, 1940-2011 ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  חותם אישי : משה דיין במלחמת ששת הימים ואחריה / אריה בראון ; עורך – עמוס כרמל | בראון, אריה, 1935- (כרמל, עמוס, 1940-2011 ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460987205171  GND: 1137350253  ISNI: 0000 0000 4135 3022  LCCN: no93009313  VIAF: 49642495   WorldCat (עם VIAF): 49642495
אנפית הקינמון

| אנפית הקינמון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפית
מין:: אנפית הקינמון
שם מדעי
 Ixobrychus cinnamomeus ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


אנפית הקינמון (שם מדעי: Ixobrychus cinnamomeus) היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים ומהסוג אנפית החיה במזרח אסיה ודרום-מזרח אסיה מזרחה עד לאינדונזיה ומערבה עד להודו כשמספר פרטים תועים הגיעו גם עד מיקרונזיה, סיישל ואפגניסטן. האנפה נוהגת להתיישב דרך קבע, למעט כמה אוכלוסיות צפוניות הנודדות דרומה בחורף.
אנפית הקינמון היא מהגדולות שבבני סוגה, אך קטנה ביחס לאנפה והיא מגיעה לאורך ממוצע של 38 עד 40 סנטימטרים. זכר האנפה בעלת נוצות חומות לאורך הבטן והחזה כאשר הכנפיים, הגב והזנב בעלי גוון קינמון, ממנו קיבלה את שמה, ומתחת למקור עובר פס שחור לאורך הגוף מהסנטר לאמצע הבטן ופס נוסף בלבן עובר בין תחתית המקור לאחורי הראש. הנקבה בעלת נוצות כנפיים וגב אדמוניים וחזה ובטן צהובים בהירים מסורטטים בפסים כהים. מקורה ארוך וצהוב והצוואר והראש קצרים, ללא ציצה מזדקרת מעל הראש והם יכולים להזדקר כלפי מעלה בעת הצורך. האנפה לא מעופפת הרבה, אך תעשה זאת בעת הצורך.
האנפית חיה במקווי מים מתוקים כמו ביצות ובריכות וכן בשדות מוצפים לאורך אסיה הטרופית והסובטרופית. היא פעילת יום או בין ערביים החיה בבדידות או בזוגות בודדים ומחפשת מזון לאורך המים או הצמחייה. האנפית ניזונה מצפרדעים, דגים, חרקים גדולים, רכיכות וסרטנים שהיא לוכדת. היא מקננת על ענפים או בין קנים בקרבת המים. בקן הנקבה מטילה 4 עד 6 ביצים.
הערות שוליים

↑  אנפית הקינמון באתר הרשימה האדומה של IUCN
אן מק'לארן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1927 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 ביולי 2007 (בגיל 80) North Weald Bassett, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ביולוגיה התפתחותית 
 מקום לימודים:  ליידי מרגרט הול, אוקספורד (1948)  יוניברסיטי קולג' לונדון (1952) 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון  הקולג' הווטרינרי המלכותי  אוניברסיטת אדינבורו  אוניברסיטת קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1975)  פרס מרץ' אוף דיימס בביולוגיה התפתחותית (2007)  פרס יפן (2002)  פרס לוריאל-אונסק״ו לנשים במדע (2001)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1993)  המדליה המלכותית (1990)  Ellison–Cliffe Lecture (1989) 
 בן או בת זוג:  דונלד מיצ'י (6 באוקטובר 1952–1959) 
 צאצאים:  סוזאן מיצ'י, ג'ונתן מיצ'י, Caroline Ruth Michie 
 
אן לאורה דורינת'י מק'לארן (באנגלית: Anne Laura Dorinthea McLaren;‏ 26 באפריל 1927 – 7 ביולי 2007) הייתה מדענית בריטית מובילה בתחום הביולוגיה ההתפתחותית. עבודתה היוותה יסוד לפתרונות רפואיים שונים, כמו הפריה חוץ גופית.
מק'לארן קבלה פרסים רבים על תרומתה למדע, בהם דיים מפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
קורות חיים > ראשית חייה

אן מק'לארן הייתה בתו של סר הנרי מק'לארן, הברון אברקונוואי ה-2 וחבר פרלמנט ליברלי, וקריסטבל מק'נוטן מלוויל. היא נולדה בלונדון וחיה שם עד המלחמה, כאשר משפחתה עברה לאחוזתם בבודנאט בצפון ווילס.
היא למדה זואולוגיה בליידי מרגרט הול, שבאוניברסיטת אוקספורד, ולאחר מכן קיבלה גם תואר שני. במהלך מחקרה על התפשטות דרוזופילה תחת ג'ון הלדיין, היא המשיכה את הלימודים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון משנת 1949, תחילה תחת פיטר מדאוור על הגנטיקה של ארנבות ולאחר מכן על וירוסים נוירוטרופיים והשפעתם על עכברים תחת קינגסלי סנדרס. היא קיבלה תואר דוקטור בפילוסופיה בשנת 1952 ונישאה לעמיתה לספסל הלימודים ד"ר דונלד מיצ'י ב-6 באוקטובר 1952.
קורות חיים > תחילת הקריירה וחיי נישואים

כזוג, מקלארן ודונלד מיצ'י עבדו יחד בקולג' האוניברסיטה של לונדון, משנת 1952 ועד 1955, ולאחר מכן בקולג' הווטרינרי המלכותי. הם עסקו בשינו מספר החוליות בעמוד השדרה המותני אצל עכברים כפונקציה של סביבה אימהית. מקלארן הייתה מאוחר יותר האחראית על המחקר על פוריות עכברים, כולל superovulation ו-superpregnancy. בתקופה זו, היו להם שלושה ילדים:
סוזן פיונה דורינת'י מיצ'י - (נולדה ב-19 ביוני 1955)
ג'ונתן מארק מיצ'י - (נולד ב-25 במרץ 1957)
קרוליין רות' מיצ'י - (נולדה ב-1 באוגוסט 1959)
הנישואים הסתיימו בגירושין בשנת 1959, ומקלארן עברה למכון לגנטיקה בבעלי חיים באדינבורו כדי להמשיך במחקר שלה. הזוג נשאר ביחסים טובים; מיצ'י עבר אף הוא לאדינבורו. הניסיון של גידול ילדים כהורה יחיד בעל קריירה, הפך את מקלארן לתומכת נלהבת של סיוע הממשלה בתחום רווחת הילד.
קורות חיים > המשך הקריירה/קריירה מאוחרת

מקלארן בילתה את 15 השנים הבאות (1959–1975) במכון לגנטיקה בבעלי חיים, בלמידת מגוון רחב של נושאים הקשורים לפוריות, פיתוח ואפיגנטיקה, כוללים הפיתוח של העברה עוברית בעכברים, מניעת ההעברה העוברית על ידי המערכת החיסונית (immunocontraception), ומאפייני השלד של כימרות.
בשנת 1974, היא עזבה את אדינבורו כדי להיות מנהלת מועצת המחקר הרפואי של היחידה להתפתחות יונקים בלונדון. בשנת 1992, היא פרשה מהיחידה להתפתחות יונקים, ועברה לקיימברידג' בה היא הצטרפה לקולג' הדתי של קיימברידג', לימים מכון גורדון. היא קיבלה תואר של כבוד מהמכללה של ישו שבקיימברידג' בשנת 1991.
עבודתה של מקלארן לעיתים קרובות נעשתה מחוץ לאוניברסיטה. היא הייתה חברה בוועדה שהוקמה כדי לחקור את הטכנולוגיות של ההפריה חוץ גופית (IVF) ואמבריולוגיה, אשר מאוחר יותר הפיקה את דוח וורנוק. היא הייתה חברה במועצת נפילד לביואתיקה בשנים 1991–2000.
תארים

בשנת 1975, מקלארן נעשתה חברה בחברה המלכותית.
בשנת 1986, היא נעשתה חברה בקולג' המלכותי למיילדות וגניקולוגים בזכות עבודתה החלוצית בפוריות.
בשנת 1995 קיבלה את התואר פרופסור פולריאני לפיזיולוגיה (Fullerian Professor of Physiology) במכון המלכותי.
משנת 1991 עד שנת 1996, היא החזיקה בתפקיד שרת חוץ של החברה המלכותית ומשנת 1992 עד שנת 1996 החזיקה גם בעמדתו של סגן הנשיא; ובכך הייתה לקצינה האישה הראשונה בכל 330 השנים של החברה המלכותית.
בשנת 1993, קיבלה תואר אצולה - "דיים מפקדת" במסדר האימפריה הבריטית.
משנת 1993 ועד 1994, הייתה נשיאת האגודה הבריטית לקידום המדע, ובשנת 1998 היא נעשתה חברה באקדמיה למדעי רפואה.
בשנת 2002, היא זכתה בפרס יפן עם אנדז'יי ק. טרקווסקי על תרומתם לביולוגיה התפתחותית.
בשנת 2007 הוענק לה פרס מצעד הפרוטות בביולוגיה התפתחותית.
מותה

מקלארן ובעלה לשעבר דונלד מיצ'י נהרגו בתאונת דרכים ב -7 ביולי 2007, כאשר המכונית שלהם עזבה את הכביש המהיר M11 כשנסעו מקיימברידג' ללונדון.
הנצחה

לזכרה הוקמה קרן אן מק'לארן לעידוד מחקר מדעי.
ראו גם

ביאטריס מינץ - ממשיכתה של מקלארן שהצטיינה גם היא בביולוגיה התפתחותית.
הערות שוליים

↑  מותם של אן מקלרן ודונלד מיצ'י, באתר BBC NEWS, ‏8 ביולי 2007
↑  הודעת הפטירה של אן מקלרן, באתר futuremedicine
↑  קרן המימון לעידוד מחקר מדעי על שם אן מקלרן, באתר כרייסט'ס קולג', קייברידג' Christ's College, cambridge (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272430305171  PLWABN: 9812627738205606  BIBSYS: 90371606  BnF: cb122762080 (data)  CiNii: DA00773083  GND: 124150632  ISNI: 0000 0001 0878 0513  LCCN: n81017206  NDL: 00449536  NKC: uk2007399531  NLK: KAC202317566  NTA: 071018522  RERO: 02-A003546619  SNAC: w6c63brf  SUDOC: 03157341X  VIAF: 22201744   WorldCat (עם VIAF): 22201744
אן מילר

| --- | --- |
אן מילר ב"מצעד הפסחא" (1948)
אן מילר ב"מצעד הפסחא" (1948)
 לידה:  12 באפריל 1923 יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  22 בינואר 2004 (בגיל 80) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הולי קרוס 
 שם במה:  Ann Miller 
 שם לידה:  Johnnie Lucille Collier 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1934–2001 (כ־67 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר המקצועי של הוליווד  בית הספר התיכון הוליווד 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אן מילר (באנגלית: Ann Miller;‏ 12 באפריל 1923 – 22 בינואר 2004) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה, זמרת ורקדנית אמריקאית, התפרסמה בעיקר במחזות זמר בשנות ה-40 וה-50.
קורות חיים

היא גדלה ביוסטון, טקסס בשם Johnnie Lucille Collier היות שאביה רצה בן. בילדות סבלה מרככת ואמה אלצה אותה ללמוד לרקוד כדי לחזק את העצמות.
הוריה התגרשו כשהייתה בת תשע והיא עברה עם אמה ללוס אנג'לס. היות שנראתה מבוגרת לגילה, החלה להופיע במועדוני ליילה ואז שינתה את שמן לאן מילר. ב-1937 הופיעה בסרט "דלת הבמה" ורקדה לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס.
ב-1938 הופיעה כרקדנית בקומדיה של פרנק קפרה, "הן לא תקחהו עמך" בה השתתפו גם ליונל ברימור וג'יימס סטיוארט.
היא הצטיינה כרקדנית סטפס ונאמר עליה שמסוגלת לרקוע 500 פעמים בדקה אך הסתבר שזה היה פסקול שהולבש על הביצועים שלה.
ב-1948 הופיעה בסרט המוזיקלי "מצעד הפסחא" לצידם של פרד אסטר וג'ודי גרלנד.
ב-1949 הופיעה בסרט המוזיקלי "יום בניו יורק" לצידם של פרנק סינטרה וג'ין קלי.
ב-1953 הופיעה בסרט המוזיקלי "נשקיני קייט" לצידם של הווארד קיל וקתרין גרייסון.
עם ירידת העניין בסרטים מוזיקליים, מיעטה להופיע בקולנוע. סרטה האחרון היה מלהולנד דרייב (2001).
היא גם הופיעה על הבמה בברודוויי ומקומות אחרים במחזות כמו "קאן קאן", "הלו דולי" "פרח הקקטוס" ועוד.
בשנים 1979–1983 הופיע במחזמר "Sugar Babies" והייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית ראשית במחזה מוזיקלי.
הופיעה גם בשני פרקים של ספינת האהבה.
ב-1960 נקבע לכבודה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וב-1988 בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
חיים אישיים

מילר הייתה נשואה שלוש פעמים. בעת ריב עם בעלה הראשון ריס מילנר, כשהייתה בהיריון בטרימסטר השלישי, הופלה על ידו על המדרגות. הנפילה גרמה ללידה מוקדמת של בתה מרי ששרדה שעות ספורות. מילר מתה מסרטן הריאות וקבורה לצד בתה.
פילמוגרפיה חלקית

הן לא תקחהו עמך (1938)
מצעד הפסחא (1948)
יום בניו יורק (1949)
שני כרטיסים לברודוויי (1951)
נשקיני קייט (1953)
הצי משתעשע (1955)
המין הנגדי (1956)
מלהולנד דרייב (2001)
ארתור ברנרדס

ארתור דה סילבה ברנרדס (בפורטוגזית: Artur da Silva Bernardes; ‏8 באוגוסט 1875 - 23 במרץ 1955) היה עורך דין ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כהן כנשיא ברזיל בין השנים 1922 ו-1926.
בין השנים 1918 ו-1922 היה נשיא מדינת מינאס ז'ראיס.
בחירות 1922

ברנרדס נבחר לנשיא ברזיל בבחירות של 1 במרץ 1922, כאשר גבר על נילו פסניה עם 466,877 קולות נגד 317,714. מערכת הבחירות הייתה סוערת, ובמהלכה הואשם ברנרדס בכתיבת מכתבים שהכפישו את הנשיא לשעבר ארמס דה פונסקה, אך ברנרדס הצליח להוכיח שהמכתבים היו מזויפים.
בחירת ברנרדס לנשיאות הייתה ניצחון נוסף לפוליטיקת הקפה בחלב אשר שלטה במדינה במהלך הרפובליקה הישנה. לפי מדיניות זאת, מדינות סאו פאולו (יצרנית קפה) ומינאס ז'ראיס (יצרנית חלב) תמכו במועמד מאחת מהן על מנת שישמור על האינטרסים שלהן. בזכות ההצבעה הלא חשאית בבחירות לנשיאות, הצליחו בעלי האחוזות הגדולות ממדינות אילו להכריח את פועליהם להצביע ל"מועמד הרשמי".
אף על פי כן, בחירת ברנרדס נתקלה במחאה חברתית נגד פוליטיקת הקפה בחלב ובהתנגדות, בעיקר מצד הצבא. לזה התווספו ייסוד המפלגה הקומוניסטית הברזילאית ב-1922 אשר נתנה כוח לאיגודי הפועלים והתגברות השפעת האינטלקטואלים בחברה הברזילאית.
ב-5 ביולי 1922, צעדו קצינים זוטרים של הצבא לכיוון ארמון הנשיא, במה שמוכר כ-"מרד ה-18 מהמבצר", במטרה להפיל את הנשיא אפיטסיו פסואה ולמנוע את הכתרתו בנובמבר של ברנרדס לנשיא. המרד נכשל, אולם הוא היה הראשון בשורה של מרידות ומחאות, המוכרים כ"לוטננטיזם" או "תנועת הלוטננטים". מחאות הלוטננטיזם ליוו את "נשיאי הקפה בחלב" עד למהפכת 1930.
נשיאות

שלטונו של ארתור ברנרדס התאפיין בתקופות ארוכות של מצב חירום לאומי בעקבות ריבוי מרידות ומשברים פוליטיים.
בשנת 1923 התמודד ברנרדס עם מרד בדרום ברזיל כתגובה לבחירה בפעם החמישית ברציפות של בורז'ס דה מדיירוס לנשיאות מדינת ריו גראנדה דו סול.
בשנת 1924 התרחש במדינת סאו פאולו המרד הלוטננטיסטי השני, "המרד הפאוליסטי של 1924", במלאת שנתיים למרד ה-18 מהמבצר. המורדים השתלטו על הבירה סאו פאולו למשך 23 ימים ונשיא סאו פאולו נמלט לפנים המדינה בעקבות הפצצת ארמון הממשלה. ברנרדס התערב והכוחות הפדרליים הפציצו את כוחות המורדים. המורדים עזבו את הבירה ואחרי כישלונם במתקפה על כוחות הצבא במדינת מאטו גרוסו דו סול של היום, הסתיים המרד עם חזרת נשיא סאו פאולו לארמון הממשלה.
בשנת 1926 התמודד ברנרדס עם "מצעד פרסטס", בהנהגת לואיס קרלוס פרסטס, מחאה לוטננטיסטית נוספת. פרסטס צעד עם תומכיו מדרום ברזיל עד לבוליביה, בתנועה שהטיפה לרפורמות פוליטיות וחברתיות. פרסטס הצליח לחמוק מכוחות השלטון ולהמשיך במחאה זמן רב והפך לאגדה בברזיל.
בגלל מצב החירום ששרר לאורך רוב תקופת שלטונו, הייתה העשייה של ברנרדס מעטה יחסית. בין המעשים המעטים נמנה ביטול הסובסידיה הפדרלית על הקפה.
ארתור גיזל פון גיסלינגן

| --- | --- |

ארתור גייזל פון גיזלינגן
 לידה:  19 ביוני 1857 קרקוב, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית
 פטירה:  3 בדצמבר 1935 (בגיל 78) וינה, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1872–1918 (כ־46 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-29 מפקד הדיוויזיה ה-7 מפקד הקורפוס ה-8
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
ארתור פרייהר גיזל פון גיסלינגן (בגרמנית: Arthur Giesl Freiherr von Gieslingen;‏ 19 ביוני 1857 – 3 בדצמבר 1935) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר נודע בשל חלקו בפרשת מאיירלינג ובפרשת רדל.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גיסלינגן נולד ב-19 ביוני 1857 בעיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. הוא היה בנו של היינריך קרל גיזל פון גיסלינגן, אשר שירת בצבא האימפריה האוסטרית בדרגת פלדצוגמייסטר. ב-1872 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, וב-1875 נשלח ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. הוא שרת במטה הכללי, וב-1887 מונה לאחד משלישיו האישיים של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם הבכור של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והנסיכה סיסי, ויורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בליל ה-29-30 בינואר 1889, נמצא רודולף מת יחד עם פילגשו מרי וטסרה, במה שנודע כ"פרשת מאיירלינג". גיסלינגן היה אחד האנשים המעטים שראו את הגופות, וסייע בהעלמתן ובהשתקת הפרשה כולה. בפברואר של אותה שנה הוענק לו איתור מסדר הכתר, עיטור גבוה מדי עבור קצין בדרגת האופטמן. ב-1891 הוא הפך למשך שנה לשלישו של הקיסר פרנץ יוזף.
ב-1898 הוא מונה לראש ה"אווידנבוראוס", מחלקת הריגול הנגדי. מכיוון שרוב תיקי המחלקה הושמדו, לא ברור מה הייתה פעילותו בתחום. אחד מעובדיו היה המרגל אלפרד רדל. ב-1903 הוא מונה למפקד בריגדת חי"ר וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1905 הוא מונה למפקד המרכז הרפואי באקדמיה הצבאית הטרזיאנית. ב-1907 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1910 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-29 בטרייזנשטאט, וב-1912 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-7 בפראג. במאי 1913 נחשף אחד מעובדיו לשעבר, אוברסט אלפרד רדל כמרגל שהעביר מידע מודיעיני רב ערך לאימפריה הרוסית. גיסלינגן הואשם מאוחר יותר כאחד מהקצינים הבכירים שנכשלו במאמצים לטייח את הפרשה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה גיסלינגן למפקד הקורפוס ה-8, אשר היה חלק מהארמייה החמישית של ליבוריוס פון פרנק. הוא לחם עם הקורפוס במהלך המערכה בסרביה, והובס בקרב קר בידי הארמייה הסרבית השנייה. ב-24 באוגוסט נסוגו כוחותיו לחלוטין מתחומי ממלכת סרביה. ב-8 בספטמבר הוא השתתף בפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה לסרביה, ולאחר חודש של לחימה עקובה מדם הצליח לכבוש את האזור שהוקצה לו. עם זאת, בשל האבדות הגבוהות שספגו יחידותיו, הוא הוחלף ב-10 באוקטובר בידי ויקטור פון שויכנשטיל וסולק מהצבא עם חצי משכורת. ב-1917 הוא הוחזר לצבא בהוראת קרל הראשון, קיסר אוסטריה, אולם עזב אותו עם פיזורו בתחילת שנת 1919.
ב-1928 מונה לנשיא של אגדות ותיקי מלחמה, ולאחר מותו הוחלף בתפקיד בידי רודולף פון ברודרמן. הוא נפטר בווינה ב-3 בדצמבר 1935 בגיל 78. ביולי 1887 הוא נישא להלנה וירג'יניה קומפלוייר אשר ילדה לו שתי בנות.
ארפאד סלפאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בנובמבר 1897 טרקסנטמיקלוש, הונגריה 
 פטירה:  26 במרץ 1987 (בגיל 89) סו, צרפת 
 שם לידה:  Schwartz Árpád 
 מדינה:  הונגריה 
 
ארפאד סלפאל (במקור עד 1919 שוורץ, בהונגרית: Szélpál Árpád; טרקסנטמיקלוש, 2 בנובמבר 1897 – סו (Sceaux) מחוז או-דה-סן, צרפת, 26 במרץ 1987) היה משורר, עיתונאי, צלם יהודי-הונגרי, כתב עיתונות בפריז וחבר במערכת ההונגרית של הרדיו הצרפתי.
ביוגרפיה

ארפאד שוורץ נולד במשפחה יהודית כבנם של חייט הגברים ליפוט שוורץ ושל שרולטה שטיינברגר. הוא השלים את לימודיו בבודפשט, והיה חבר בחוג גלילאו, הצטרף לאחר מכן לקבוצתו של קשאק, ושיריו הראשונים פורסמו במגזין מא (Ma) שפירושו "היום". הוא השתתף במהפכות כפובליציסט של קבוצת האוונגרד ונידון ל-10 חודשי מאסר לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא היה עובד קבוע של היומון נפסבה, שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית וחבר ב"חוג העבודה" של המשורר לאיוש קשאק. בשנים 1925-1926 היה העורך בבודפשט של העיתון האוונגרדי "פריסקופ" שהופיע ברומניה בשפה ההונגרית. ב-1933, יחד עם יאנוש אסטרגאיוש, הקים את כתב העת "מקהלת הפועלים" (Munkáskórus). בין 1935 לבין 1939 ערך במקביל גם את לוח השנה של נפסבה (Népszava Naptár).
משנת 1938 הפך לכתב של נפסאבה בפריז. עם כיבוש צרפת על ידי הוורמכט ב-1940 ברח לאזור החופשי בדרום צרפת (אזור ממשלת וישי), עבד כפועל חקלאי והסתתר. בתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 הוא היה שוב הכתב בפריז של נפסבה, מאוחר יותר להתגורר עבר ב"סו" ועבד במחלקה ההונגרית של הרדיו הצרפתי. הוא פרש ב-1970. אשתו הייתה הציירת קטלין בראון, בתם של הרב שלמה בראון ושל רוזה קליין, אותה נשא לאישה ב-3 ביולי 1934 בבודפשט.
כתביו (מבחר)

הפגנה (שירים, בודפשט, 1918)
20 שירים מאתארפאד סלפאל (שירים, בודפשט, 1927)
פריז החדשה (פריז, 1945)
שירים (שירים, פריז, 1977)
עקבות גלגלים (שירים, פריז, 1979)
Les hailons de la vieillesse (שירים, פריז, 1982)
אפר חם (זכרונות, בודפשט, 1984)
חמש שנים מאחורי גבו של אלוהים (זכרונות, בודפשט, 1985)
צ'יפקהבודיו (Rose hip) (שירים נבחרים וחדשים, בודפשט, 1987)
פגעי הזמן. ספר אוסף לזכרו של ארפאד סלפאל; עורך אימרה פייר. הספרייה העירונית, טרקסנטמיקלוש, 1997
לקריאה נוספת

לקסיקון ספרותי חדש - מחברים של מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק
Artportal.hu
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש 1994 ISBN 963-05-6422-X).
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 28180/1919. Forrás: MNL-OL 30806. mikrofilm 1016. kép 3. karton
↑  "Születési bejegyzése a törökszentmiklósi polgári születési akv. 824/1897. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 805/1934. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12641130r (data)  GND: 128351357  ISNI: 0000 0003 8544 8607  LCCN: n84187155  PIC: 336386  SUDOC: 092422888  VIAF: 233572639   WorldCat (עם VIAF): 233572639
ארפאד מזאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביולי 1902 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 ביולי 1998 (בגיל 96) גלסטונבורי, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 
ארפאד מזאי, שם קודם רוזנפלד (בהונגרית: Mezei Árpád; בודפשט, 2 ביולי 1902 – גלסטונברי, קונטיקט, 7 ביולי 1998) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי-אמריקאי, פילוסוף, היסטוריון אמנות וסופר. אחיו היה אימרה פאן משורר ואספן אמנות.
ביוגרפיה

ארפאד מזאי נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של הסוכן איז'אק (יצחק) הירש רוזנפלד ושל הרמינה גיבס. הוא עבד כפקיד בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1936 התחתן עם אווה, בתם של ד"ר שאנדור ארדאי (1870–1945) פקיד הבנק ושל יולאן שטיינר. הוא למד פילוסופיה באופן אוטודידקטי והיה גם העורך של כמה כתבי עת לאמנות. בשנת 1945 היה ממייסדי בית הספר האירופי. מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עבד כפסיכולוג. תחילה במכון לפסיכולוגיה ההונגרי ולאחר מכן במכון הלאומי לשחפת על שם פרידייש קוראני. הוא גם העביר הרצאות רבות השפעה לאדריכלים (בית הספר להנדסה). הוא התיישב בארצות הברית בשנת 1975. בספריו ובכתביו עסק בעיקר בפיתוח פילוסופיה עצמאית של האמנות, סוריאליזם הונגרי ובינלאומי, כמו גם באלכוהוליזם והיבטים הפסיכוטיים של מחלה. עבודותיו בשפה הצרפתית ביחד עם מרסל ז'אן היו חלוצות בינלאומיות בפילוסופיה של האמנות.
עבודותיו העיקריות

אורח החיים של האיכרים בתרבות האירופית, בודפשט, 1946
מלדודור (עם מרסל ז'אן), פריז, 1947
Genése de la pensée moderne (avec Marcel Jean), פריז, 1950
תולדות הסוריאליסט (עם מרסל ז'אi), פריז, 1959
אישיות ושחפת (עם לאסלו לבנדל), בודפשט 1964
Œuvres complètes d'Isidore Ducasse, Comte de Lautréamont (avec Marcel Jean), פריז, 1971
החולה האלכוהוליסט (עם לאסלו לבנדל), בודפשט, 1972
תיאוריות ואמנים, בודפשט, 1974
מיקרוקוסמוסים ופרשנויות, פץ, 1993
הרהורים על אמנות, בודפשט, 1994.
לקריאה נוספת

פורטל אמנות
הערות שוליים

↑  "Mezei (Rosenfeld) Árpád születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 1830/1902. folyószáma alatt".
↑  "Erdély Sándor halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 95/1945. folyószáma alatt".
↑  "Mezei Árpád és Steiner Jolán házassági bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 346/1936. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444815205171  PLWABN: 9810633524405606  BNE: XX5560512  BnF: cb12213938w (data)  ISNI: 0000 0001 0905 5508  LCCN: n85191606  NTA: 135768365  SUDOC: 030796199  VIAF: 59133013   WorldCat (עם VIAF): 59133013
ארתור ברדט פרוסט

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1851 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  22 ביוני 1928 (בגיל 77) פסדינה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לורל היל 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 תחום יצירה:  קומיקס, ספרות נוער 
 צאצאים:  Arthur Burdett Frost, Jr. 
 
ארתור ברדט פרוסט (באנגלית: Arthur Burdett Frost‏;  17 בינואר 1851 – 22 ביוני 1928), היה מאייר, גרפיקאי וסופר קומיקס אמריקאי. הוא היה ידוע גם כצייר. עבודתו של פרוסט ידועה בייצוגה הדינמי של תנועה ורצף. פרוסט נחשב לאחד המאיירים הגדולים ב"תור הזהב של האיור האמריקאי ". פרוסט אייר מעל 90 ספרים והפיק מאות ציורים; בנוסף לעבודתו באיורים, הוא ידוע בזכות הדפסי סצנות צייד וירי.