stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה דבורצקי
הערות שוליים

↑  ישיבה חגיגית לכבוד פרופ' ישראל אומן, זוכה פרס נובל לכלכלה, לשנת 2005, ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת
↑  אבי בליזובסקי, משחק חוזר ורציני, גלילאו, נובמבר 2005, גיליון 87, אתר מט"ח
↑  פרופ' א. דבורצקי סגן נשיא האוניברסיטה, דבר, 26 במרץ 1959
↑  היום ייבחר הרקטור החדש, דבר, 8 במרץ 1961
↑  פרופ' יואל רקח נבחר רקטור האוניברסיטה העברית, דבר, 9 במרץ 1961
המאבק על כתר הנשיאות, דבר, 30 במרץ 1962
↑  אברהם פלג, מכון ויצמן בחר נשיא חדש, מעריב, 6 בנובמבר 1985
↑  נספח ג' חברים בוועדות המשנה של ות"ת בתשס"ו, עמ' 253
↑  נספח ג' חברים בוועדות המשנה של ות"ת בתשס"ז-תשס"ח, עמ' 178
↑  פרופ' ג. שלום נבחר לנשיא האקדמיה למדעים, מעריב, 30 ביוני 1971
↑  הודעה על מינוי נשיא האקדמיה, 23 באוקטובר 1974, ילקוט הפרסומים 2057, עמ' 276
↑  הודעה על מינוי נשיא האקדמיה, 6 בספטמבר 1977, ילקוט הפרסומים 2372, עמ' 94
↑  האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, דין וחשבון שנתי תשע"א
↑  פרסי קפלון של האוניברסיטה העברית - לחמישה פרופסורים, דבר, 30 באוקטובר 1969
↑  אריה דבורצקי באתר GRAVEZ
↑  אורי כהן (היסטוריון), אסטרטגיות בלימה והתפשטות של האוניברסיטה העברית, עיונים בתקומת ישראל 12, 2002, עמ' 359-401
↑  משה ליסק ואורי כהן, האסטרטגים המדעיים בתקופת הממלכתיות: יחסי הגומלין בין הקהילה האקדמית למוקדי כוח פוליטיים, עיונים בתקומת ישראל 20, 2010, עמ' 1-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260673605171  GND: 1074038576  ISNI: 0000 0000 7068 3813  MGP: 48145  NTA: 229473059  RERO: 02-A004374698  VIAF: 297099451   WorldCat (עם VIAF): 297099451
הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

 תאריך:  13 בנובמבר 1975
 מקום:  כיכר ציון, ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°46′55″N 35°13′10″E﻿ / ﻿31.781943°N 35.219358°E﻿ / 31.781943; 35.219358
 סוג:  פיגוע
 הרוגים:  7
 פצועים:  42
 מבצע:  פת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון(למפת הרי ירושלים רגילה) הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון
 
הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון אירע ב-13 בנובמבר 1975, כאשר התפוצץ מטען חבלה בכיכר מרכזית בעיר ירושלים.
המטען הונח בעגלת מזוודות על ידי חמושים ערבים והתפוצץ מחוץ למסעדת מרכז הבורקס בכיכר ציון, קרוב לקפה 'נאווה' בסביבות השעה 19:00. חלונות ראווה רבים בסמוך למקום הפיגוע ניזוקו כתוצאה מעוצמת הפיצוץ. שישה בני נוער נרצחו בפיגוע, בהם שלושה בנים ושלוש בנות. ב־24 בנובמבר נפטרה אחת הפצועות ומניין ההרוגים הגיע לשבעה. 42 בני אדם נפצעו בפיגוע, בהם שני תיירים מארצות הברית והולנד. כל הפצועים טופלו במרכז הרפואי שערי צדק.
שני ארגונים פלסטינים, שהיו מבוססים באותה העת בלבנון - פת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, נשאו באחריות לביצוע הפיגוע, אשר אותו הם בחרו להוציא לפועל שלושה ימים לאחר קבלת החלטת 3379 של העצרת הכללית של האו"ם וביום השנה של הנאום אותו נשא יאסר ערפאת בפני האו"ם. לטענת ההיסטוריון ריצ'רד חסדי הפיגוע בוצע על ידי הפת"ח והכוונה הייתה שהוא יתקיים ביום השנה לנאום.
גיי אייקון

הזמרת-שחקנית האמריקאית ג'ניפר לופז, הידועה כגיי אייקון, במהלך נאומה בשנת 2014 בטקס פרסי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה ה-25
גֵיי אַייקוֹן (מאנגלית: gay icon) הוא איש ציבור או דמות לא מציאותית הנחשבים לאייקון תרבותי של קהילת הלהט"ב.
האייקונים המוכרים ביותר הם לעיתים קרובות זמרים ואישים בתעשיית הבידור המחזיקים במספר מעריצים גדולים מקהילת הלהט"ב. מהם בולטים לאורך השנים בטי דייוויס, ג'ודי גרלנד, דיאנה רוס, מדונה, ג'נט ג'קסון, שר וליידי גאגא. עם זאת, המונח חל גם על פוליטיקאים, סופרים, ספורטאים, שחקנים, ודמויות מצוירות ווירטואליות.
בדרנים בולטים הנחשבים סמלים הומוסקסואליים משלבים לעיתים קרובות נושאים של קבלה, אהבה עצמית ומיניות בעבודתם. גיי אייקונים מכל הכיוונים ידועים בכך שהכירו בתפקיד שמעריציהם מהקהילה הגאה מילאו בהצלחתם לרוב בתחילת דרכם.
דמויות היסטוריות > סאפפו

סאפפו מלסבוס הייתה משוררת יוונית הידועה בהלחנת מילים סנטימנטליות על נשים. ההומוארוטיקה הנתפסת בשיריה הובילה להפיכתה לסמל עבור נשים לסביות בעודה מעוררת השראה למונחים ספיים ולסביים. המיניות שלה, והנושאים בשירתה, נדונו ופורשו בהרחבה על ידי חוקרים לאורך השנים.
דמויות היסטוריות > סבסטיאן הקדוש

המרטיר הקדוש הנוצרי של המאה השלישית, סבסטיאן הקדוש, מוגדר כאחד הגיי אייקוניים המוקדמים ביותר בהיסטוריה. בשל תיאורו ביצירות אמנות כגבר צעיר, אתלטי ואטרקטיבי, ההיסטוריון ריצ'רד א קיי קבע כי "גברים הומוסקסואליים עכשוויים ראו בסבסטיאן בבת אחת פרסומת מדהימה לתשוקה הומוסקסואלית (אכן אידיאל הומוארוטי), ודיוקן אב טיפוסי של מקרה אי יציאה מהארון מעונה".
בשנות ה-90 של המאה ה-19 נכלא המשורר האירי אוסקר ויילד, שכונה בעצמו גם כגיי אייקון בשל נטייתו המינית, ואימץ את שמו הבדוי "סבסטיאן מלמות" על שמו. המחזאי ההומוסקסואל טנסי ויליאמס השתמש בשמו של הקדוש לדמותו המעונה סבסטיאן במחזהו "פתאום, בקיץ האחרון" משנת 1957.
דמויות היסטוריות > מארי אנטואנט

לפני תחילתה של המהפכה הצרפתית (1978-1799), מתנגדי המלוכה הצרפתית הפיצו באופן קבוע תעמולה פורנוגרפית בטענה שמלכת צרפת מארי אנטואנט ניהלה מערכת יחסים לסבית עם מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל. השמועות על מיניותה של אנטואנט אומנם לא היו מבוססות, אך הובילו לכך שהיא התפרשה כאייקון לסבי מוקדם ביצירותיהם של סופרים הומוסקסואליים, בהם בספר "תהום הבדידות" של רדקליף הול (1928) ובמחזה "המשרתות" של ז'אן ז'נה מ-1947.
דמויות מודרניות > דיאנה, הנסיכה מוויילס

דיאנה, הנסיכה מוויילס, נחשבת כגיי אייקון בולט על ידי קהילת הלהט"ב בזכות עבודתה עם גברים הומואים שסבלו ממחלת האיידס לאורך שנים. האתגרים שספנסר התמודדה איתם במהלך חייה במשפחת המלוכה הבריטית, בהם מאבקה בהפרעת האכילה בולימיה, הובאו כגורמים שחברי קהילת הלהט"ב יכלו להתחבר אליהם, בעיקר כתוצאה מעיסוקה במראה חיצוני, אשר תויג לאורך שנים בקרב חבריה.
בכותבו עבור המגזין .them דייוויד לבסלי תיאר את ספנסר כ-"סמל לדיכוי המשפחתי שרבים מהאנשים הקווירים מכירים טוב מדי", והוסיף כי, "אנשים קווירים מעריצים אותה כמה זמן היא המשיכה לנוכח סיטואציה מחורבנת. האם יש שם משהו יותר קווירי מאשר אישה נהדרת שנלכדה בבית עגום?". ג'יימס גרייג ממגזין Vice גם החזיק בדעה דומה ואמר כי "מעמדה כדיווה טרגית בצד, אין להכחיש שדיאנה ביצעה שינויים אמיתיים וחומריים בחיים של אנשי קהילת הלהט"ב במיוחד דרך העבודה שעשתה סביב מאבקה במחלת האיידס". במאמר שפורסם בשבועון ניוזוויק כתב דזמונד אוקונור כי עבודתה של דיאנה עם גברים הומוסקסואלים + מחלת האיידס הייתה מכריעה להזכיר "לאנשי הממלכה המאוחדת הגדולה שה-"בלתי ניתנים למגע" ראויים לאהבה ביניהם".
בשנת 2009, פאנל הכולל את איאן מקלן ואלן הולינגהרסט בחר בדיוקן של ספנסר עבור ייצוג בתערוכת גיי אייקונים בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון. באוקטובר 2017 כיבד מגזין Attitude את ספנסר בפרס המורשת שלו על עבודתה כלפי המאבק ב-HIV / איידס. בנה, הנסיך הארי, דוכס סאסקס קיבל את הפרס בשמה.
דמויות מודרניות > ג'ודי גרלנד

הזמרת והשחקנית האמריקאית ג'ודי גרלנד הייתה פופולרית מאוד בקרב גברים הומוסקסואלים בשל רגישותה במחנה, והיא נחשבת "הסמל ההומוסקסואלי המובהק לפני קיומם של מהומות סטונוול". בשנות החמישים, הביטוי "ידידה של דורותי" שימש כמונח סלנג עבור הומוסקסואלים. מונח זה מיוחס הן לסופרת האמריקאית והן לגיי האייקון, דורותי פארקר, והן לתפקידה הבולט של גרלנד כ-"דורותי גייל" בסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939. השיר "69: Judy Garland", שנכתב על ידי סטפין מריט ומופיע באלבום "50 Song Memoir" אשר מתמקד במהומות סטונוול והרעיון שנגרמו ברוח מותה של גרלנד שישה ימים קודם בהיותה גיי אייקון בולט.
דמויות מודרניות > אלן דג'נרס

הקומיקאית, מנחת טלוויזיה, שחקנית, סופרת והמפיקה האמריקאית אלן דג'נרס מוכרת כגיי אייקון בולט מאז שנות ה-90. בשנת 1997, דג'נרס הצהירה על עצמה כלסבית. חשיפת הנטייה המינית שלה עוררה עניין רב בקרב הצהובונים האמריקאים. המחלוקת של הסיקור התקשורתי הרתיעה את הקריירה המקצועית שלה והותירה אותה "שקועה בדיכאון" בעוד שנותני חסות רבים, כמו רשת המזון המהיר של וונדיס, הפסיקו את תמיכתן בה. בספרה Love, Ellen אמה של דג'נרס, בטי, מתארת שהייתה בהלם כאשר דג'נרס יצאה מהארון, אך מאז הפכה לאחת התומכות החזקות ביותר שלה והפכה לחברה פעילה בארגון "PFLAG" ודוברת פרויקט יציאת הקמפיין לזכויות אדם. באותה שנה בה יצאה החלה דג'נרס מערכת יחסים רומנטית עם השחקנית אן הייש שנמשכה עד אוגוסט 2000. בין השנים 2000–2004, דג'נרס ניהלה רומן קרוב עם הצלמת אלכסנדרה האדיסון אשר הופיעו על שער הירוחן הלהט"ב אדבוקט לאחר שכבר הוכרז על פרידתן לתקשורת. מאז 2004, נמצאת דג'נרס במערכת יחסים עם השחקנית האוסטרלית פורשיה דה רוסי. לאחר ביטול איסור הנישואים החד מיניים בקליפורניה (2008), דג'נרס ודה רוסי התארסו, והתחתנו באוגוסט אותה שנה בביתן בבוורלי הילס, קליפורניה. ב-6 באוגוסט 2010, הגישה דה רוסי עתירה לשינוי חוקי של שמה לפורשיה לי ג'יימס דג'נרס.
דג'נרס השיקה תוכנית אירוח משלה בשעות היום, המופע של אלן דג'נרס, בספטמבר 2003. התוכנית עלתה בעקביות בדירוג הרייטינג וזכתה לשבחים ביקורתיים נרחבים. בעונתה הראשונה הייתה מועמדת ל-11 פרסי אמי וזכתה בארבעה, כולל קטגוריית תוכנית השיחה הטובה ביותר. התוכנית זכתה ב-25 פרסי אמי בשלוש העונות הראשונות שלה מאז יציאתה ב-7 בספטמבר 2006, דג'נרס נבחרה לארח את טקס פרסי האוסקר ה-79, שהתקיים ב-25 בפברואר 2007 מה שהפך אותה לאדם הלהט"ב המוצהר הראשון בגלוי אשר מארח את האירוע. במהלך מופע הפרסים אמרה דג'נרס, "איזה לילה נפלא, גיוון כזה בחדר, בשנה שבה נאמרו כל כך הרבה דברים שליליים על גזע, דת ונטייה מינית של אנשים. ואני רוצה להעלות את זה כאן, אם לא היו שחורים, יהודים והומואים, לא היו פרסי אוסקר או מישהו ששמו אוסקר כשחושבים על זה". מופעה זכה לביקורות משבחות בסיומו. בשנת 2016 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית לדג'נרס, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
דמויות מודרניות > שר

הזמרת, שחקנית, מנחת טלוויזיה, ואשת העסקים האמריקאית, שר, נחשבת לעיתים קרובות לאחד הגיי אייקונים הבולטים של ימינו. מלכות דראג רבות נוהגות לחקות את הופעותיה ומראיה האקסטרבגנטי בהופעותיהן. לפופולריות הרבה של שר בקהילה תרמה גם העובדה שילדה הבכור, צ'אז בונו, יצא לראשונה כלסבית בגיל 17, מה שעל פי הדיווחים גרם לשר לחוש "אשמה, פחד וכאב" אך עם זאת, עד מהרה קיבלה את נטייתו המינית, והצהירה כי לאנשי להט"ב "אין את אותן הזכויות כמו כולם". ב-11 ביוני 2009, בונו הצהיר על עצמו כגבר טרנסג'נדר, ומעברו מנקבה לזכר הושלם באופן חוקי ב-6 במאי 2010.
שר הייתה הדוברת המרכזית בוועידת הארגון, הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים (PFLAG) בשנת 1997, ומאז הפכה לאחת התומכות הקולניות ביותר עבור זכויות להט"ב. במאי 1998 קיבלה את פרס אייקון מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה בטענה כי "הביאה לשינוי משמעותי בקידום שוויון זכויות עבור אנשי להט"ב". שר הופיעה פעמיים (בשנות 2000 ו-2002) בסדרת קומדיית המצבים "ויל וגרייס" הידועה באופן ייצוג דמויות הומוסקסואליות בה, בתפקיד של עצמה וכמושא הערצה של ג'ק מק'פרלנד, דמות של הומו נשי מוחצן (בפרק של שנת 2002 חולם גיבור הסדרה ששר היא בעצם אלוהים). שר הצהירה רבות על זיקתה לקהילה באמירות כדוגמת "היו שנים שרק הומואים היו לצידי ובלעדיהם לא הייתי שורדת", "אם אפסיק ללבוש פאות ובגדים נוצצים, מלכות דראג ברחבי ארצות הברית יפשטו רגל".
דמויות מודרניות > דייוויד בואי

המוזיקאי, הזמר, השחקן והמפיק המוזיקלי האנגלי מוגדר כאחד הגיי אייקונים הבולטים והוותיקים של ימינו. בואי הכריז על עצמו כהומוסקסואל בריאיון למייקל ווטס בגיליון של מלודי מייקר משנת 1972, במקביל לקמפיין שלו "זיגי סטארדאסט", שבמהלכו צוינו העמימות והבלבול של קהל הצופים בנוגע למיניותו של בואי. בראיון בספטמבר 1976 לפלייבוי, אמר בואי, "אני לא יכול להכחיש שהשתמשתי בעובדה הזאת טוב מאוד. אני מניח שזה הדבר הטוב ביותר שקרה לי אי פעם". אשתו הראשונה, אנג'י, תומכת בטענתו שהוא דו-מיני וטוענת שלבואי הייתה מערכת יחסים עם המוזיקאי מיק ג'אגר. בריאיון לרולינג סטון משנת 1983 אמר בואי כי הצהרתו הפומבית שהוא דו-מיני היא "הטעות הגדולה ביותר שעשיתי אי פעם" וכי תמיד היה "בארון הטרוסקסואלי". בהזדמנויות אחרות אמר שהתעניינותו בתרבות הומוסקסואלית וביסקסואלית הייתה יותר תוצר של הזמנים והסיטואציה שבה הוא נמצא מאשר של רגשותיו שלו.
בראיונו למגזין בלנדר בשנת 2002 נשאל אם הוא עדיין סבור שהצהרתו הפומבית היא הטעות הגדולה ביותר שלו. לאחר הפסקה ארוכה, הגיב: "אני לא חושב שזו הייתה טעות באירופה, אבל זה היה הרבה יותר קשה באמריקה. לא הייתה לי בעיה שאנשים ידעו שאני דו-מיני. אבל לא הייתה לי נטייה להחזיק כרזות. וגם לא להיות נציג של קבוצת אנשים". בואי אמר שהוא רוצה להיות כותב שירים ומבצע ולא כותרת לביסקסואליות שלו, וכי "באמריקה הפוריטנית אני חושב שזה עמד בדרכם של כל כך הרבה דברים שרציתי לעשות". מארק איסטון מתאגיד השידור הציבורי הבריטי "BBC" כתב בשנת 2016 (שנת מותו של בואי) כי "בריטניה הרבה יותר סובלנית לשוני. זכויות להט"ב ובהן נישואים חד-מיניים ושוויון בין המינים, לא היו נהנות מהתמיכה הרחבה שהן מקבלות ללא האתגר האנדרוגיני של בואי באותן שנים".
דמויות מודרניות > קורט קוביין

הסולן והגיטריסט האמריקאי של להקת הגראנג' נירוונה, קורט קוביין היה ידוע כגיי אייקון ותיק. באוקטובר 1992, כשנשאל "ובכן, אתה הומו?" על ידי מגזין מונק, קוביין השיב, "אם לא הייתי נמשך לקורטני, הייתי דו-מיני. אני הומו רוחני וכנראה יכול להיות שאני דו-מיני. אם לא הייתי מוצא את קורטני נראה שהייתי ממשיך בסגנון חיים דו-מיני". קוביין הוסיף כי "חשב שהוא הומו" ו-"רצה למצוא נץ עוף ולמכור את התחת שלו". הוא תיאר את עצמו כ-"נשי" בילדותו, ולעיתים קרובות לבש שמלות ובגדים נשיים סטריאוטיפיים אחרים. חלק ממילות שיריו, כמו גם ביטויים שבהם שימשו עבורו להשחתת כלי רכב ובנקים, כוללים "אלוהים הומו", "ישו הוא הומו", "חוקי סקס הומוסקסואליים" ו-"כולם הומואים". באחד מכתבי העת האישיים שלו נאמר, "אני לא הומו, אף על פי שהלוואי שהייתי, רק כדי לעצבן הומופובים".
קוביין דגל בשוויון זכויות מלא עבור קהילת הלהט"ב. בשנת 1992 נסע לאורגון להופעה ללא תשלום עבור תמיכה בהתנגדות להצבעת "מדד הצבעה 9" אשר ניסה לגרום לכל הממשלות באורגון איסור להשתמש בכספיהן או בנכסיהן כדי לקדם, לעודד או להקל על הומוסקסואליות בטענה כי "התנהגויות אלה הן חריגות, שגויות, לא טבעיות וסוטות ויש להימנע מהן". קוביין דיווח שהרגיש "שונה" מגיל שבע, והיה יעד תכוף לבריונות הומופובית בבית הספר שלו מפני שהיה לו "חבר הומו". קוביין התראיין לשני מגזינים הומואים בהם אאוט ואדבוקט אשר בשנת 1993 תוארו כ-"ראיון היחיד של הלהקה שבה נאמר על תכנון יצירת האלבום Incesticide אשר כלל הערות בהן ההצהרה המגנה הומופוביה, גזענות ושנאת נשים באומרה,
"אם מישהו מכם בכל אופן שהוא שונא הומוסקסואלים, אנשים בצבע שונה או נשים, אנא עשו לנו טובה זו - עזבו אותנו לבד! אל תבואו להופעות שלנו ואל תקנו את התקליטים שלנו".
דמויות מודרניות > רופול

השחקן, מלכת דראג, דוגמן, סופר וזמר הפופ האמריקאי רופול נחשב כגיי אייקון בולט. רופול נחשב למלכת הדראג המצליחה ביותר מבחינה מסחרית בארצות הברית. הוא מוגדר כמי שדחף ליצירת חשיפה רחבה יותר למלכות דראג מתרבות הלהט"ב לחברת המיינסטרים, הודות להצלחתו המוקדמת בקריירה, ומאוחר יותר, בתוכניתו המרוץ לדראג של רו פול אשר הייתה לתוכנית השיחה הארצית הראשונה המציגה מלכת דראג כמארחת. בנוסף למגוון מערכונים של קומדיה, התוכנית זכתה לדיון בנושאים כמו העצמה עבור שחורים, העצמה נשית, נשים גאונות ופוליטיקה ליברלית. נושאים אשר לא היו מדוברים בטלוויזיה של שנות התשעים.
בשנת 1999 הוענק לרופול פרס אייקון בטקס פרסי המדיה של "GLAAD" על עבודתו בקידום שוויון עבור קהילת הלהט"ב. בשנת 2016 זכתה תוכניתו בפרס אמי לראשונה ושנה לאחר מכן ב-8 מועמדויות נוספות בהן זכייתו השנייה ברציפות בקטגוריית המארח המצטיין לתוכנית מציאות או תחרות ריאליטי. בשנת 2017 נכלל רופול ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם של מגזין טיים. בשנת 2019 ציין העיתון פורצ'ן את רופול בתואר "מלכת הדראג המפורסמת ביותר בעולם".
דמויות מודרניות > מריה קארי

הזמרת-יוצרת הפופ, נשמה, רית'ם אנד בלוז, גוספל, ג'אז, פזמונאית, מלחינה, מפיקה מוזיקלית והשחקנית האמריקאית מריה קארי מוכרת כגיי אייקון. שירה, "Hero" נחשב כהמנון בקרב הקהילה הגאה שכן הוא נוגע לנושאים של אימוץ אינדיבידואליות והתגברות על ספק עצמי. לדברי קארי עצמה, רבים מהמעריציה הגאים הודו כי התבגרו בהאזנה לשיר לצאת להארון והתייחסו לתחושת הבידוד ואי השייכות. אישיות הדיווה שלה נתנה לה הערצה רבה מצד מעריצים הומוסקסואליים. קארי זכתה באות כבוד על ידי "GLAAD" בשנת 2016 בפרס "בעל הברית" שעליו הביעה תודה למעריציה מהקהילה באומרה, "על האהבה ללא תנאי... אני מאחלת לכולכם אהבה, שלום והרמוניה".
בינואר 2019 הופיעה קארי בערב הסעודית, מה שגרר תגובה חריפה בעולם הערבי. אוון ג'ונס מהגרדיאן ציין כי "לקארי יש מעריצים הומוסקסואליים גדולים, פעילות הומוסקסואלית בערב הסעודית נענשת במוות. על קארי הופעל לחץ לביטול הופעתה בגלל רצח העיתונאי ג'מאל ח'אשוקג'י אשר התנגד למדיניות השלטון ובגלל מאסר במדינה בגין הצגת פמיניזם. בהודעת סוכנות הידיעות "AP", פרסומאי הקריירה של קארי אמר: "כשהוצע בפני קארי להופיע לקהל מגדרי בינלאומי ומעורב בסעודיה, היא קיבלה את ההזדמנות כצעד חיובי לקראת פירוק ההפרדה המגדרית. כאמנית הבינלאומית הראשונה שמופיעה בערב הסעודית, קארי מכירה בחשיבות התרבותית של אירוע מסוג זה ותמשיך לתמוך במאמצים עולמיים לקראת שוויון לכולם".
דמויות מודרניות > קיילי מינוג

הזמרת, פזמונאית, רקדנית, שחקנית קולנוע והנדבנית האוסטרלית קיילי מינוג נחשבת לגיי אייקון בעודה הגיבה לתואר באומרה, "אני לא גיי אייקון מסורתי. לא הייתה טרגדיה בחיי. רק תלבושות טרגיות. קהל ההומואים שלי היה איתי החל מההתחלה, הם סוג של אימצו אותי". בתכני הספר "דברים יפים בתרבות הפופולרית" (2007), מאת אלן מקי, הכתב מארק ברנן הצהיר כי יצירותיה של מינוג "מספקות צורה מדהימה של אסקפיזם".
מינוג הסבירה כי התוודעה לראשונה לקהל חברי קהילת הלהט"ב שלה בשנת 1988, כאשר מספר מלכות דראג הופיעו עם שיריה בפאב בסידני, ומאוחר יותר היא ראתה מופע דומה במלבורן. לדבריה, היא חשה "מרוגשת מאוד" שיש לה "קהל מעריך" כזה, אשר עודד אותה להופיע במקומות הומוסקסואליים ברחבי העולם, כמו גם למופע הכותרת הראשית בפסטיבל המרדי גרא ההומו-לסבי של סידני בשנת 2012.
דמויות מודרניות > ג'נט ג'קסון

הזמרת-יוצרת הפופ האמריקאית ג'נט ג'קסון החלה לצבור קהל רחב מקהילת הלהט"ב במהלך שנות התשעים, כאשר זכתה לבולטות במוזיקה הפופולרית. ג'קסון קיבלה את פרס המדיה של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) בקטגוריית "אלבום המוזיקה המצטיין" על אלבום האולפן השישי שלה שזכה בפרס הגראמי, The Velvet Rope משנת 1997 שדיבר על מאבק בהומופוביה ואהבה חד מינית. בשנת 2005, ג'קסון קיבלה את הפרס ההומניטרי מטעם ארגון הקמפיין לזכויות אדם ופרויקט האיידס בלוס אנג'לס כהוקרה על מעורבותה בגיוס כספים למען מאבק במחלה וב-19 ביוני 2008 זכתה בפרס אייקון מטעם "GLAAD" בהענקתה של אלן דג'נרס. בסתיו 2010, שוחחה ג'קסון עם לארי קינג ברשת הטלוויזיה CNN ותמכה בארגוני הלהט"ב "It Gets Better" ופרויקט טרוור, הפועלים למניעת התאבדויות בקרב בני נוער להט"בים בעוד שהשתתפה בסרטון רשמי מטעם הארגון, אשר יצר ב-1 בדצמבר 2010, המעודד בני נוער לפנות לארגון בשעת צרה.
במהלך הקלטת אלבומה The Velvet Rope, על פי הדיווחים סבלה ג'קסון מדיכאון, שהפך לנושא מרכזי באלבום בקרב נושאים אחרים בהם התעללות במשפחה, דימוי עצמי נמוך, סדומזוכיזם, הומופוביה ונטייה מינית. בביקורתו על האלבום, השערות לגבי נטייתה המינית של ג'קסון עצמה החלו להסתובב לאחר שחרורו - במיוחד בנוגע לגרסת הכיסוי שלה לסרט "Tonight's the Night (Gonna Be Alright)" של רוד סטיוארט. אולם, ג'קסון הכחישה שמועות כי קיימה יחסי מין עם נשים,
לא אכפת לי שאנשים יחשבו שאני לסבית או שיקראו לי ככה. אנשים הולכים להאמין במה שהם רוצים. כן, אני מבלה במועדוני להט"ב, אבל גם במועדונים אחרים. אני הולכת לאן שהמוזיקה טובה. אני אוהבת אנשים בלי קשר להעדפה מינית, ללא קשר לגזע. לא, אני לא ביסקסואלית. נקשרתי לרקדנים בקבוצה שלנו כי אנחנו כל כך קרובים. גדלתי במשפחה גדולה. אני אוהבת להראות חיבה. אני אוהבת אינטימיות ואני לא מפחדת להראות את זה. אנו נרדמים זה בזרועות זה, אנחנו מתחבקים, אנחנו מתנשקים, אבל אין מעבר לזה. מכיוון שרנה אליזונדו ג'וניור ואני נפרדנו, אנשים צריכים איזושהי דרמה, איזו שהיא רכילות.
הסינגל השני של האלבום, "Together Again", שהפך ללהיט במספר מדינות, הפך למחווה לאהוביה של ג'קסון אשר נפטרו כתוצאה ממחלת האיידס. חלק ממכירותיו נתרמו על ידי ג'קסון לקרן האמריקאית לחקר איידס. ב-17 בנובמבר 1997 זכתה ג'קסון באות כבוד על ידי הפורום הלאומי למנהיגות לסבית שחורה על התכנים הקשורים לנטייה מינית באלבומה. ביוני 2012 הכריזה ג'קסון כי היא מבצעת הפקה של סרט תיעודי על חייהם של טרנסג'נדרים ברחבי העולם שכותרתו Truth (אמת), ואמרה כי היא מסכימה לחתום על מנת לסייע בהפסקת האפליה נגד הקהילה הטרנסג'נדרית בעולם.
דמויות מודרניות > ריקי מרטין

הזמר, הפזמונאי, המפיק המוזיקלי והשחקן הפוארטו ריקני, ריקי מרטין, הידוע כגיי אייקון, תומך באופן פעיל בזכויות הלהט"ב ברחבי העולם כהומוסקסואל מוצהר. מרטין נחשב כאמן הלטיני הראשון במוזיקה העכשווית שהצהיר על כך בגלוי. מגזין בילבורד תיאר את השפעתו כך: "עם הכרזתו של מרטין, אמנים הומוסקסואליים, ששמרו זמן רב את זהותם המינית בסוד, קיבלו סוף סוף מגדלור של תקווה. אם מרטין יכול היה לצאת עם הקריירה שלו ללא פגע, הייתה תקווה לאמנים אחרים במוזיקה הלטינית להתחיל לעשות את אותו הדבר". רבים מייחסים את המספר ההולך וגדל של כוכבים לטיניים שהחלו להכריז על נטייתם המינית באור הזרקורים להשפעתו של מרטין. במהלך ריאיון בתוכנית האירוח לארי קינג לייב, קרא להחלת לגליזציה של נישואים חד-מיניים ברחבי העולם. ב-12 בנובמבר 2012 נשא נאום בכנס ההומופוביה של האומות המאוחדות. רבים מהווידאו קליפים של מרטין מציגים זוגות חד-מיניים ומגוון נטיות מיניות, בהם: "Lo Mejor de Mi Vida Eres Tú", "Disparo al Corazón", "Fiebre", ו-"Tiburones".
ב-5 במרץ 2016 נפגש מרטין עם קבוצת זכויות הלהט"ב הצ'יליאנית "Fundación Iguales" לצורך למידה על האתגרים שאזרחי קהילת הלהט"ב במדינה מתמודדים איתם, ואמר: "אני רוצה שיהיו בצ'ילה זכויות נישואים שוות. אני רוצה שבניי יגדלו בעולם בו אין אזרחים סוג ב". באפריל 2016 צייץ בחשבונו בטוויטר, "אהבה ושוויון מנצחים, קולומביה אומרת כן לנישואים חד-מיניים", לאחר שבית המשפט העליון בקולומביה דחה הצעה שנישואים יחולו רק על איחוד בין גבר ואישה.
ביוני 2019 פרסם מרטין מכתב גלוי לאחר שיצאה לאור הצעת חוק בשם "חופש הדת", שהייתה מאפשרת לעובדי ממשלה להימנע מלשרת בוחרים מסוימים (בהם אנשי קהילת הלהט"ב), כתוצאה מהתנגדות דתית. במכתב הצהיר: "כמגן על זכויות האדם וחבר בקהילת הלהט"ב, אני מתנגד בתוקף לאמצעי המוצע שהוטל עלינו במסווה של חופש דת, שמציג אותנו בעולם כמדינה נחשלת". מושל פוארטו ריקו נסוג והסיר את תמיכתו בהצעת החוק לאחר הצהרתו של מרטין. בשנת 2019, בעודו מקבל פרס במהלך ארוחת הערב השנתית של הקמפיין לזכויות אדם בוושינגטון הבירה, הודיע מרטין כי הוא ובעלו מצפים לילדם השני יחד, וב-29 באוקטובר 2019 הודיעו באמצעות אינסטגרם על לידת בנם רן מרטין-יוסף. ב-25 ביוני 2020 הצטרף מרטין לאמנים בהם קייטי פרי ואדם למברט באירוע הווירטואלי "Can't Cancel Pride: Helping LGBTQ+ People in Need" לגיוס נראות וכספים עבור אנשי קהילת הלהט"ב שנערך על ידי פרוקטר אנד גמבל ו-"iHeartMedia" כתוצאה מהשלכות מגפת הקורונה.
דמויות מודרניות > ניקי מינאז'

הראפרית ואמנית ההיפ הופ האמריקאית ניקי מינאז' מוגדרת כגיי אייקון ומגולמת לעיתים קרובות על ידי מלכות דראג בשל סגנון לבושה הצבעוני. בשנת 2019 פרשה מינאז' מהופעתה המתוכננת בערב הסעודית לאחר שפעילת זכויות הנשים לוג'ין אל-הת'ולול, נעצרה בגין דיבור נגד המשטר הסעודי על אפליית נשים. היא זכתה לשבחים על ידי "Human Rights Foundation" (הקרן לזכויות האדם) והגיבה על המעשה באומרה, "אני מאמינה שחשוב לי להבהיר את תמיכתי בזכויות נשים, קהילת הלהט"ב וחופש הביטוי".
עבור אלבום הבכורה שלה, יצרה מינאז' אלטר אגו בשם "רומן זולנסקי" אשר לדבריה סיפרה בראיון שרומן הוא הומוסקסואל, אלים מאוד, ילד שונה ומוזר שאמו מרתה הבריטית המסורתית והקתולית, חושבת שהוא צריך להיות נורמלי, ולכן היא מנסה לחנך אותו. המסר שניקי מנסה להעביר דרכו הוא שמותר להיות שונה. רומן משתמש הרבה בקללות מכיוון שכל חייו ניסו לחנך אותו. בשירים כמו "Bottoms Up", עם טריי סונגז, זה לא ראפ של מינאז', אלא של רומן זולנסקי, ואף טוענת כי רומן הוא "אחיה התאום". היא טוענת שהוא נולד בתוכה, מתוך זעם, והופכת להיות הוא כאשר היא כועסת "כמו שד בתוכה". בשנת 2010 אמרה מינאז' כי היא שיתפה פעולה עם אמינם בשיר ששמו "Roman's Revenge" שנכלל באלבום האולפן הראשון שלה, Pink Friday. השיר מתייחס לאלטר אגו של מינאז', רומן זולנסקי, שמאפיין את האלטר אגו של אמינם, סליים שיידי. באלבומה השני, Pink Friday: Roman Reloaded, הנקרא על שמו, השיר "Stupid Hoe" נכתב בעיקרון על ידי רומן וגם "Roman In Moscow" נכתב בהשראתו. למינאז' ישנו שיר שיתוף פעולה עם ליל ויין שנקרא על שם האלבום, "Roman Reloaded" אשר גם הוא מנקודת מבטו של רומן. בטקס פרסי גראמי 2012 הופיעה מינאז' עם השיר "Roman Holiday" שנכתב גם הוא על רומן אשר הופיע בסרטון לפני תחילת ההופעה.
דמויות מודרניות > כריסטינה אגילרה

השחקנית-זמרת פופ, דאנס-פופ, נשמה, רית'ם אנד בלוז ואישיות הטלוויזיה האמריקאית כריסטינה אגילרה מוכרת כגיי אייקון ותיק. ב-2019 זכתה בפרס "הנראות" על ידי הקמפיין לזכויות אדם על כך ששימשה את "הפלטפורמה שלה כדי לשתף מסר של תקווה והשראה לאלה שנדחקו לשוליים... ובכך, הביאה נראות רבה יותר לקהילת הלהט"ב".
שירה של אגילרה משנת 2002, "Beautiful" זכה לאהדה רבה בקהילת הלהט"ב וכונה על ידי ערוצי תקשורת "המנונה" בשל המסר שלו להעצמה עצמית ויופי פנימי. הווידאו קליפ שלו העניק לאגילרה את פרס המדיה מטעם "GLAAD" על הצגתו החיובית של הומואים וטרנסג'נדרים. בשנת 2011, ארגון זכויות הלהט"ב הבריטי סטונוול כינה את השיר ל-"מעצים ביותר בעשור הקודם עבור לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים". איש התקשורת ותורם עבור הארגון, פול גמבאצ'יני כינה את השיר "הישג מרכזי שעורר השראה למיליוני צעירים ברחבי העולם". בשנת 2009, המגזין רולינג סטון והערוץ VH1 רשמו אותו כאחד השירים הטובים ביותר של שנות האלפיים. לארי פליק מירחון הלהט"ב אדבוקט האמין שיציאת השיר היא "אחד הרגעים החזקים ביותר של אקטיביזם קווירי בשנת 2003". ב-5 באוקטובר 2010 התאספו מאות אנשים מול בית המדינה של מסצ'וסטס וביצעו את "Beautiful" כמחווה לבני הנוער שהתאבדו בשל בריונות נגד להט"בים במהלך החודשים הקודמים. במרץ 2011 הצטרפו "מקהלת הילדים של קולומבוס" ו-"מקהלת הגברים ההומואים של קולומבוס" לביצוע השיר כתרומה לפרויקט "It Gets Better". אגילרה הגיבה על קבלת השיר בקרב קהילת הלהט"ב באומרה,
"אני לא יכולה לבטא במילים כמה קהילת הלהט"ב משמעותית עבורי. ביום האפל ביותר שלי התמיכה שלהם מרוממת אותי. אני מרגישה כבוד שחלק מהשירים שלי הופכים עבורם להמנון".
דמויות מודרניות > ליל קים

הראפרית והשחקנית האמריקאית ליל קים ידועה כגיי אייקון ותיקה. ב-2011 בחרה לוותר על הופעתה במהלך טקס פרסי BET והשתתפה במצעד הגאווה בניו יורק לציון לגליזציית הנישואים החד מיניים במדינה. במשך השנים השתתפה בפסטיבלי גאווה רבים, בהם מצעד גאוות אטלנטה השחורה ומצעד הגאווה השחור של וושינגטון הבירה.