stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועה קדמית, סגורה, בלתי-מעוגלת

| תנועה קדמית, סגורה, בלתי-מעוגלת |
| --- | --- |
 i
 מספר IPA:  301
קידוד
 יוניקוד:  U+0069
 X-SAMPA:  i
 Kirshenbaum:  i
להקשבה
 
רשימת עיצורים
תנועה קדמית סגורה בלתי-מעוגלת היא צליל תנועתי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סמל ה-IPA לתנועה הוא I לטינית קטנה /i/.
התרחשות

| שפה | מילה | IPA | משמעות |
| --- | --- | --- | --- |
| אנגלית | beet | [biːt] | 'סלק' |
| עברית | קִיר | [kir] | 'קיר' |
ראו גם: IPA, עיצורים
כאשר מופיעות זוג תנועות באותה משבצת, הימנית מעוגלת.
ראו גם

| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תנועת אוקיופיי

| --- | --- |

הפגנות של תנועת אוקיופיי ברחבי העולם.
 תאריכי המאבק:  17 בספטמבר 2011 – נוכחי
 מקום:  ברחבי העולם (מעל 2,700 ערים ועיירות)
 מטרה:  השגת צדק כלכלי וחברתי והפחתת מידת השחיתות וההשפעה של תאגידים ובעלי הון על ממשלות העולם.
 שיטת המאבק:  הפגנות, שביתות כלליות, אקטיביזם מקוון
תנועת אוקיופיי (באנגלית: Occupy movement) היא תנועת מחאה בינלאומית אשר מתמקדת בעיקר באי השוויון הכלכלי ואי השוויון החברתי בעולם.
המחאה הראשונה שארגנה התנועה אשר קיבלה כיסוי תקשורתי נרחב הייתה המחאה שנערכה ברחוב וול סטריט שבניו יורק (שזכתה לכינוי "Occupy Wall Street") שהחלה ב-17 בספטמבר 2011. עד 9 באוקטובר 2011, התנועה יזמה הפגנות המוניות בכ-95 ערים ברחבי 82 מדינות שונות ברחבי העולם, בהם מעל ל-600 הפגנות המוניות בארצות הברית בלבד.
התנועה הוקמה כיוזמה של קבוצת הפעילים הקנדית Adbusters בהשראה חלקית של האביב הערבי ובמיוחד בהשראת ההפגנות בכיכר א-תחריר שהובילו להפיכה במצרים ובהשראת הפגנות המחאה בספרד בשנת 2011.
התנועה משתמשת בעיקר בסיסמאות "We are the 99%"‏ (הכוונה לריכוז העצום של העושר בקרב 1% מבעלי ההכנסות) ו-"Occupy Together".
הפינוי הכפוי הראשון של פעילי התנועה התרחש ב-9 בנובמבר כאשר כוחות המשטרה באונטריו שבקנדה פינו את פעילי התנועה שהפגינו בפארק ויקטוריה שבעיר. בהמשך התרחשו מספר תקריות אלימות נוספות בעת פינויים בכוח שבוצעו על ידי כוחות משטרה במספר מיקומים בעולם, בהם העימותים עם פעילי התנועה בניו יורק, אוקלנד וציריך. פעילי התנועה התארגנו מיד מחדש והבטיחו להמשיך את הפגנות המחאה, פעמים רבות באותם האתרים מהם פונו על ידי כוחות המשטרה.
התנועה לא שרדה זמן רב אולם היא ממשיכה ביטויים הקשורים אליה כמו כיבוש וול סטריט ממשיכים לסמל אקטיביזם חברתי ופעילות נגד אי השוויון הכלכלי והחברתי.
ראו גם

כיבוש וול סטריט
הערות שוליים

↑
↑  Wall Street protesters: We're in for the long haul - BusinessWeek
↑  Lawrence Lessig: #OccupyWallSt, Then #OccupyKSt, Then #OccupyMainSt
↑  Behind the Occupy Wall Street slogan ‘We Are the 99%’ | The Washington Independent
↑  Press TV, Occupy Wall Street, ‏ספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1025508335
שרלוט מורמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1933 ליטל רוק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1991 (בגיל 57) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Madeline Charlotte Moorman 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, Centenary College of Louisiana, אוניברסיטת טקסס באוסטין, ליטל רוק 
 זרם:  פלוקסוס, אמנות דואר 
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 
מדליין שרלוט מורמן (באנגלית: Madeline Charlotte Moorman, ‏ 18 בנובמבר 1933 – 8 בנובמבר 1991) הייתה צ'לנית אמריקאית, אמנית מיצג ויוצרת מוזיקה אוונגרדית. מורמן כונתה "ז'אן ד'ארק של המוזיקה החדשה". היא הייתה המייסדת של פסטיבל האוונגרד השנתי של ניו יורק ושיתפה פעולה באופן תדיר עם האמן הקוריאני האמריקאי נאם ג'ון פאיק.
קורות חיים

מדליין שרלוט מורמן נולדה ב-18 בנובמבר 1933 בליטל רוק, ארקנסו. בגיל עשר החלה ללמוד נגינה בצ'לו. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון ליטל רוק בשנת 1951, היא קיבלה מלגת לימודי מוזיקה במכללת Centenary בשברופורט, לואיזיאנה. מורמן סיימה תואר ראשון במוזיקה בשנת 1955. מאוחר יותר היא החלה לימודי תואר שני באוניברסיטת טקסס באוסטין והמשיכה אותם בבית הספר ג'וליארד ב-1957, שם קיבלה את התואר השני שלה בצ'לו.
קריירה

לאחר לימודיה בג'וליארד, החלה מורמן בקריירה סימפונית קלאסית כצ'לנית והצטרפה לתזמורת הסימפונית האמריקאית. בין השנים 1958–1963 היא גם הייתה חברה ב"נגני הבוצ'ריני" של יעקב גליק. היא נמשכה עד מהרה לסצנת אמנות המיצג הניסיונית יותר של שנות ה-60 דרך חברתה יוקו אונו, עמה התגוררה. כשנשאלה במהלך ראיון כיצד התעניינה באוונגרד, אמרה מורמן שיום אחד נמאס לה מקטע צ'לו של קבלובסקי ומישהו הציע לה לנסות לנגן את "26 דקות, 1.1499 שניות לנגן מיתר" של ג'ון קייג'. יצירה זו דרשה בין היתר ממבצעה להכין ולאכול פטריות.
מורמן התיידדה ואחר כך הופיעה עם אמנים ידועים רבים מסוף המאה ה-20, ביניהם Paik, יוקו אונו, ג'ון קייג', וולף ווסטל, יוזף בויס, ג'וזף בירד, קרולי שניימן, וג'ים מקוויליאמס. היכרויות אלה הובילו אותה למעורבות רופפת בתנועת Fluxus של אמני מיצג אוונגרד. מאוחר יותר היא עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם רבים מגיבורי התנועה כדי לפרש קטעים אניגמטיים שנכתבו ברוח הפתוחה של התנועה. ב-1966, בויס, שהיה קשור אז ל-Fluxus, כתב לכבודה את יצירתו Infiltration Homogen für Cello, ויולנצ'לו מכוסה לבד. על אף מעורבותה ב-Fluxus, מורמן, כמו אמניות רבות אחרות כולל חברתה הקרובה שנימן, הוכנסה ל"רשימה השחורה" על ידי מארגן Fluxus, ג'ורג' מקיונה, מסיבות שעדיין לא ברורות.
קריירה > פסטיבל האוונגרד השנתי של ניו יורק

בשנת 1963 ייסדה מורמן את פסטיבל האוונגרד השנתי של ניו יורק, שהציג את המוזיקה הניסיונית של קבוצת Fluxus ובו הופעלו אירועי הפנינג לצד מיצגים אומנותיים, אמנות קינטית ווידאו ארט. על אף שמו, הפסטיבל לא נערך מדי שנה ורק חמישה עשר פסטיבלים התקיימו בין השנים 1963 ל-1980. הפסטיבלים אורגנו לעיתים קרובות במקומות ייחודיים כמו אצטדיון שיאה, תחנת גרנד סנטרל, מרכז הסחר העולמי ומעבורת סטטן איילנד.
בנוסף להיותה כוכבת של יצירות אוונגרד, הייתה מורמן דוברת ונושאת ונותנת אפקטיבית של אמנות מתקדמת, והצליחה להקסים את מקבלי ההחלטות של עיריית ניו יורק ושל ערים גדולות אחרות שהסכימו לשתף עימה פעולה במתן אישורים לארגן הופעות ואירועים במתקנים להופעות ממוסדים ומאולתרים, גם כאשר אלו היו שנויות במחלוקת ומאתגרות. שנות פסטיבל האוונגרד סימנו תקופה של הבנה ויחסים טובים בין אמנים מתקדמים לרשויות המקומיות. חברה של מורמן והאמן ג'ים מקוויליאמס יצרו עבורה יצירות בלתי נשכחות עמן הופיעה בפסטיבלי האוונגרד בניו יורק, כולל Sky Kiss שכלל את תלייתה מבלוני מזג אוויר מלאי הליום בפסטיבל האוונגרד השישי, וההאכלה התוך-ורידית של שרלוט מורמן לפסטיבל של שנת 1973.
קריירה > שיתופי פעולה עם נאם ג'ון פאיק

בפסטיבל האוונגרד השני, מורמן שכנעה את קרלהיינץ סטוקהאוזן להעלות מחדש את היצירה שלו, Originale, ביחד עם שותפו המקורי נאם ג'ון פייק. מפגש זה החל את שיתוף הפעולה בן עשרות השנים בין מורמן לפאיק, בו הם איחדו פיסול, מיצג, מוזיקה ואמנות. בנוסף, פאיק יצר עבודות רבות במיוחד עבור מורמן, כולל חזיית טלוויזיה לפיסול חי (1969) ו- TV-Cello (1971).
ב-9 בפברואר 1967, זכתה מורמן לפרסום נרחב בזכות הופעתה של האופרה סקסטרוניק של פאיק בסינמטק יוצרי הסרטים בניו יורק. בהופעה זו, מורמן ביצעה תנועות על הצ'לו במצבי עירום שונים. בתוכנית להופעה כתב פאיק: "טיהור המין בתירוץ של 'רציני' מערער בדיוק את מה שנקרא 'רצינות' של המוזיקה כאמנות קלאסית, המדורגת עם ספרות וציור". במהלך הפרק הראשון, מורמן ניגן אלגיה מאת המלחין הצרפתי ז'ול מאסנה בחושך כשהוא לבוש בביקיני עם אורות מהבהבים. בפרק השני, היא ניגנה שיר ערש בינלאומי מאת מקס מתיוס כשהיא לובשת חצאית שחורה, אך כשהיא חשופת חזה, ונעצרה באמצע ההופעה על ידי שלושה שוטרים בלבוש אזרחי. היא לא הצליחה לחזור לבצע את שני הקטעים האחרונות של העבודה. בעקבות אופרה סקסטרוניק, מורמן הואשמה בחשיפה מגונה, אך ביצוע גזר הדין נדחה והיא זכתה לתהילה ארצית כ"צ'לנית הטופלס". בעקבות השערורייה היא גם פוטרה מהתזמורת הסימפונית האמריקאית. לקראת משפטה בבית המשפט, מורמן ופאיק העלו מחדש וצילמו את שני הפרקים הראשונים של אופרה סקסטרוניק עם היוצר ג'וד ילקוט. הסרט לא הותר להצגה בבית המשפט.
לפסטיבל האוונגרד השנתי ה-9 בניו יורק בשנת 1972, ביצעה מורמן את צ'לו המים של ג'ים מקוויליאם עבור שרלוט מורמן בנמל סאות' סטריט, ניו יורק.
שיתופי פעולה אחרים עם פייק התמקדו יותר בהאנשת טכנולוגיה כגון בעבודות כמו חזיית טלוויזיה לפיסול חי (1969), שבהן הוצמדו שני מכשירי טלוויזיה קטנים לשדיה העירומים של מורמן בזמן שניגנה בצ'לו.
לאחר מותה של מורמן, פייק ביים סרט בשם צ'לן ללא חזה (1995) על חייה של מורמן והופעותיה האוונגרדיות.
בשנת 2001 רכשה ספריית אוניברסיטת נורת'ווסטרן את הארכיון שלה. חלק מתצלומי הארכיון, הפרטיטורות, האביזרים והתלבושות של הארכיון הוצגו במוזיאון מרי ולי בלוק לאמנות ובגלריה לאמנות גריי בשנת 2016 ובמוזיאון דר מודרני זלצבורג בתחילת 2017.
מותה

בסוף שנות ה-70 אובחנה כחולה בסרטן השד. היא עברה כריתת שד וטיפול נוסף, כדי להמשיך להופיע עד שנות ה-80 למרות הכאבים והידרדרות הבריאות. היא מתה מסרטן בעיר ניו יורק ב-8 בנובמבר 1991, בגיל 57. לאחר מותה של מורמן, חברתה ועמיתתה האמנית, קרולי שנימן, יצרה עבורה אנדרטה מקוונת.
ראו גם

אמנות מיצג
קרולי שנימן
יוקו אונו
לקריאה נוספת

24 סטונדן . Beuys, Brock, Jährling, Klophaus, Moorman, Paik, Rahn, Schmit, Vostell. Hansen & Hansen, Itzehoe-Voßkate, 1965.
ווסטל. Die Weinende, הומאז' לשרלוט מורמן . גלרי אינגה באקר, קלן 1992.
עולמה של שרלוט מורמן . ברברה מור, Bound & Unbound, ניו יורק, 2000.
24 Stunden - in Fotografien von Bodo Niederprüm . דאס וונדרהורן, 2016,מסת"ב 978-3-8842-3538-6 .
צ'לן ללא חזה: החיים הבלתי סבירים של שרלוט מורמן מאת ג'ואן רוטפוס, MIT Press, 2017,מסת"ב 978-0-2625-3358-4.
הערות שוליים

↑  l'Ouest, Courrier de (2019-11-12). "Saumurois. Charlotte Moorman " s'installe " pour quatre mois au château-musée de Montsoreau". Courrier de l'Ouest (בצרפתית). נבדק ב-2019-11-12.
↑  "Charlotte Moorman", Electronic Arts Intermix, Retrieved 11 January 2017.
↑  "Charlotte Moorman and Nam June Paik", Art Gallery of New South Wales, Retrieved 23 May 2014.
1 2 3 4 5  Collins, Glenn. "Charlotte Moorman, 58, is Dead; A Cellist in Avant-Garde Works", The New York Times, Retrieved 23 May 2014.
1 2  Tarpley, John. "Charlotte Moorman (1933-1991), The Encyclopedia of Arkansas History & Culture, Retrieved 15 June 2014.
1 2 3  Kaldor Public Art Projects. "Charlotte Moorman and Nam June Paik". archive.artgallery.nsw.gov.au.
1 2  "Charlotte Moorman and Nam June Paik 1976" (אורכב 24.05.2014 בארכיון Wayback Machine), Kaldor Art Projects, Retrieved 23 May 2014.
↑  "Women in Flux", The Museum of Modern Art, Retrieved 15 June 2014.
↑  Rogers, Holly (2013). Sounding the Gallery: Video and the Rise of Art-Music. London: Oxford University Press. p. 174. ISBN 9780199861422.
↑  O'Dell, Kathy (Spring 1997). "Fluxus Feminus". TDR. 41 (1): 44. doi:10.2307/1146571. JSTOR 1146571.
1 2 3  Norman, Geraldine. "Material Challenges", The Independent, Retrieved 23 May 2014.
1 2  "4th and 7th Annual Avant Garde Festivals of New York", Electronic Arts Intermix, Retrieved 15 June 2014.
↑  McWilliams, Jim. "The Intravenous Feeding of Charlotte Moorman (A Deep Sea Event for Cerise Cello)- Press Release". Electronic Arts Intermix. נבדק ב-1 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Piekut, Benjamin (2011). Experimentalism Otherwise: The New York Avant-Garde and Its Limits. University of California Press. p. 140. ISBN 9780520948426.
1 2 3 4 5 6 7  "Opera Sextronique", Electronic Arts Intermix, Retrieved 15 June 2014.
↑  Walker Art Center. "TV Bra for Living Sculpture". WalkerArt.org.
↑  "Topless Cellist", Electronic Arts Intermix, Retrieved 15 June 2014.
↑  "A Feast of Astonishments, Charlotte Moorman and the Avant-Garde, 1960s-1980s". Block Museum of Art. נבדק ב-19 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Feast of Astonishments: Charlotte Moorman and the Avant-Garde, 1960s–1980s". Museum der Moderne Salzburg. נבדק ב-19 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cummings, Robert. "Charlotte Moorman", All Music, Retrieved 15 June 2014.
↑  Moorman memorial page.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454735505171  BIBSYS: 1581514959454  BNE: XX1779486  BnF: cb16165574j (data)  CiNii: DA13870016  DAAO: charlotte-moorman  GND: 122380827  ISNI: 0000 0001 0962 8185  LCCN: n97854038  NKC: mzk2017966886  NSK: 000293316  RKD: 317866  SNAC: w63x8dfw  SUDOC: 178869724  ULAN: 500076417  VIAF: 30418361   WorldCat (עם VIAF): 30418361
שמונה צדדים לאמת

| --- | --- |

 בימוי:  פיט טראוויס 
 הופק בידי:  טניה לנדאו ריקרדו דל ריו
 תסריט:  בארי לוי 
 עריכה:  סטוארט בארד 
 שחקנים ראשיים:  דניס קווייד מתיו פוקס ויליאם הרט איילת זורר
 מוזיקה:  אטלי אורוורסון 
 צילום:  אמיר מכרי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Original Film, רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בפברואר 2008
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט פשע, סרט מתח פוליטי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   vantagepoint
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמונה צדדים לאמת (באנגלית: Vantage Point) הוא סרט פעולה ומותחן שיצא לאקרנים ב-22 בפברואר 2008. את הסרט ביים פיט טראוויס, ומככבים בו דניס קווייד, מתיו פוקס, פורסט ויטאקר, סיגורני ויבר, ויליאם הרט ואיילת זורר. רוב הצילומים היו במקסיקו, ומיעוטו בסלמנקה - העיר בה מתרחשת העלילה.
מבנה הסרט והעלילה

הסרט בנוי באופן שמציג את אותן 23 דקות בזו אחר זו משמונה זוויות ראייה של דמויות שונות שהיו מעורבות כל אחת בדרכה באירוע, כל זווית ראייה חושפת חלק נוסף מהתמונה המלאה, צד נוסף של האמת. מבקר הקולנוע יאיר רוה סבור כי תרגום שם הסרט בעברית - "שמונה צדדים לאמת" אינו נאמן לתסריט, שכן בסרט מופיעות תשע דמויות מרכזיות וחמישה או שישה כיווני עלילה.
העלילה מתרחשת בעיר סלמנקה שבספרד. נשיא ארצות הברית הנרי אשטון (ויליאם הרט) עורך ועידת פסגה נגד הטרור, ובמהלך הנאום המרכזי שלו בכיכר בעיר יורים בנואם, שמתברר מאוחר יותר ככפיל של הנשיא האמיתי. כמה דקות מאוחר יותר מתפוצצת פצצה תחת בימת הנואמים, וכן חודר מתנקש למלון בו הנשיא האמיתי שוכן, יורה בפמלייתו וחוטף את הנשיא עצמו. הנשיא נלקח באמבולנס לעבר יעד בלתי נודע, ותוך כדי הנסיעה מנהל מערך האבטחה שלו, בארנס, מצליח למצוא אותו ומציל את חייו.
מבנה הסרט והעלילה > שמונת הצדדים של האמת

תומאס בארנס (דניס קווייד) - מנהל מערך האבטחה של הנשיא, שלאחר הפיצוץ בוחן את מצלמות ערוץ הטלוויזיה, ומגלה את בגידתו של טיילור, רודף אחריו והורג אותו. לבסוף מצליח בארנס ליירט את האמבולנס בתוכו מוחזק הנשיא, לירות למוות בחוטפו ולהצילו.
קנט טיילור (מתיו פוקס) - מאבטח במעגל האבטחה הראשון של הנשיא שמתברר כבוגד וחובר לחוטפים, אך בראנס מגלה אותו, רודף אחריו, ולבסוף הוא נורה למוות בידי של בארנס.
הווארד לוּיס (פורסט ויטאקר) - תייר מזדמן שמצלם בעת אירוע ההתנקשות, ומעורב מאוחר יותר, באקראי, במרדף אחר החוטפים.
רקס ברוקס (סיגורני ויבר) - עורכת חדשות השטח שצופה בהתנקשות דרך מצלמות הערוץ שלה, ולאחר מכן, באמצעות הצילומים, מסייעת לבראנס לשחזר את ההתרחשויות.
נשיא ארצות הברית הנרי אשטון (ויליאם הרט) - בתחילה הוא בחדרו במלון וכפילו הוא זה שנואם, ולפתע מתפרץ לחדרו טרוריסט וחוטף אותו באמצעות אמבולנס.
ורוניקה (איילת זורר) - טרוריסטית ספרדיה שחוטפת את הנשיא.
אנג'י ג'ונס (זואי סלדנה) - אם ובתה המזדמנות למקום, בעת האירוע מאבדות אחת את השנייה, ולבסוף נפגשות שוב, לאחר שהווארד מציל את הילדה מדריסה.
אנריקה (אדוארדו נורייגה)
חווייר (אדגר רמירס)
הסוכן הולדן (ריצ'רד טי ג'ונס)
פיל מק'קולף (ברוס מק'גיל)
סוארז (סעיד טגמאוי)
ביקורת

הסרט זכה לביקורות גרועות בישראל ובעולם. מספר מבקרים טענו כי הסרט מבוסס על גימיק בלבד - של זוויות הראייה השונות - ואילו התסריט עצמו רדוד. מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס, מנואלה דארגיס, כתב כי הסרט מנסה לחפות על תסריט גרוע וחלול בשחקנים ידועים, וכי זה "גימיק שמחפש נקודה". אותה ביקורת, אודות התסריט, כתב גם מבקר הקולנוע אורי קליין: ”אם תסריט הוא נבוב וסתמי שום גימיק לא יציל אותו.” הוא ממשיך ומכנה את התסריט "שטוח ומכני", וכי ”העלילה נדמית כאילו נפלטה ממחשב שלתוכו הוטענו כל הנוסחאות של סרטי הפעולה שראינו בשנים האחרונות.” בביקורת נוספת המתייחסת לתסריט נכתב: ”בשביל מה בזבזנו חצי סרט בצפייה באותן 20 דקות, שוב ושוב, אם בסוף יוצרי הסרט התקפלו והחליטו לספר את הסיפור בשיטה הנורמלית?!”.
ראו גם

רשומון
הערות שוליים

↑  יאיר רוה, "שמונה צדדים לאמת" - הביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", וכך גם בביקורת על הסרט באתר עין הדג.
↑  Manohla Dargis, One Assassination Attempt, a Multitude of Perspectives, The New York Times.
↑  אורי קליין, אמת אלמונית - שמונה צדדים לאמת, באתר הארץ, 12 במרץ 2008
↑  שמונה צדדים לאמת באתר עין הדג.
תוכנית ויקינג

המחשת אמן של ציור ויקינג משחררת את נחתת הוויקינג
שיגור ויקינג 1
תוכנית ויקינג (באנגלית: Viking program) היא תוכנית של נאס"א שבמסגרתה נשלחו שתי גשושיות, ויקינג 1 וויקינג 2, למאדים. כל אחת מן הגשושיות הייתה מורכבת ממקפת אשר יכלה לצלם את פני הקרקע של מאדים ממסלולה ונחתת שבאמצעותה ניתן לחקור את מאדים מן הקרקע. המקפת שימשה גם לצורכי התקשורת של הגשושיות.
תוכנית ויקינג הייתה התוכנית היקרה ביותר (כמיליארד דולר) לחקר מאדים. היא הניבה תוצאות חיוביות במיוחד מבחינת חקר מאדים ועל בסיס ממצאיה נבנה בסיס הנתונים על מאדים בשנות ה־90.
תוכנית ויקינג צמחה מתוך תוכנית וויאג'ר־מאדים (אין קשר לתוכנית וויאג'ר של סוף שנות ה־70). ויקינג 1 שוגרה ב־20 באוגוסט 1975 וויקינג 2 שוגרה ב־9 בספטמבר 1975. שתיהן שוגרו באמצעות משגר טיטן 3E בעל שלב קנטאור.
לאחר שהגשושית נכנסה למסלול סביב מאדים, היא שידרה תמונות ומידע שעל פיהם נבחר אזור הנחיתה המתאים עבור הנחתת. אחרי שנבחר אזור הנחיתה המתאים שוחררה הנחתת, חדרה לאטמוספירת מאדים ונחתה באתר שנבחר. המקפות המשיכו לשלוח תצלומים לכדור הארץ וביצעו עוד מספר בדיקות מדעיות תוך כדי תפקודם בתור תחנת תקשורת בין הנחתת לכדור הארץ. הנחתות, שנחתו בהצלחה על מאדים, שלחו תמונות וביצעו גם כן בדיקות מדעיות.
מטרות המשימה

צילום תמונות באיכות גבוהה של פני השטח של מאדים
אפיון מבנה והרכב אטמוספירת וקרקע מאדים
חיפוש רמזים או הוכחות לקיום חיים על פני מאדים
מבנה החללית > המקפת

משימתה המרכזית של המקפת הייתה להביא את הנחתת אל מאדים, להשיג מידע אודות אתרי נחיתה אפשריים עבור הנחתת, לשמש כתחנות תקשורת בין הנחתת לכדור הארץ, ולבצע בדיקות מדעיות. המקפות התבססו על גשושית מארינר 9 - מתומן בקוטר של כ־2.5 מטרים. המקפת יחד עם הנחתת ועם מכלי דלק מלאים שקלה 3,527 ק"ג. לאחר ההינתקות והנחיתה, הנחתת שקלה 600 ק"ג והמקפת 900 ק"ג. למקפת היו 8 לוחות סולאריים (1.23 × 1.57 מטרים), שניים בכל כנף, שסיפקו לה אנרגיה חשמלית במהלך המסע. מוטת הכנפיים של המקפת הייתה 9.75 מטרים. הלוחות נבנו מ־34,800 תאים סולאריים שהפיקו יחד 620 ואט במסלול סביב מאדים. האנרגיה שנאספה אוחסנה בשתי סוללות. גובהה של הנחתת - מנקודת החיבור של הנחתת עד לנקודות החיבור של המשגר - היה 3.29 מטרים.
מערכת ההנעה המרכזית מוקמה בקצה הגשושית המנוגד לנקודת החיבור עם הנחתת. מערכת ההנעה כללה מנוע דלק נוזלי שהונע על ידי N2O4 ו־MMH. למנוע היה דחף של עד 1,323 ניוטון. בנוסף למנוע הראשי היו עוד 12 מנועי תימרון שאפשרו לבצע תיקוני מסלול.
מבנה החללית > המקפת > ממצאים מרכזיים

ממצאי הגשושיות גרמו לשינוי בצורת החשיבה של המדענים על כדור הארץ בקשר לקיום מים על מאדים. הגישושיות גילו צורות גאולוגיות רבות שבדרך כלל נוצרות מכמויות גדולות של מים זורמים. במקומות רבים התגלו ערוצי נחלים ענקיים. התגלו עדויות לשיטפונות מים אשר פרצו ככל הנראה דרך סכרים, חצבו עמקים עמוקים, חרצו חריצים בסלע ונעו על פני אלפי קילומטרים. באזורים נרחבים בחצי הכדור הדרומי נמצאו רשתות מסועפות של ערוצים ונחלים, שהצביעו על כך שפעם ירדו גשמים על מאדים. צלעות הרי געש על פני מאדים נמצאו דומים להרי הגעש בהוואי ולכן הועלו סברות כי הם נחשפו בעבר לגשם. מספר מכתשים נראו כאילו העצם הפוגע פגע באדמה בוצית.
ערוצי נחלים על פני מאדים
מבנה החללית > הנחתת

לנחתת היו שלוש רגליים שייצגו את קודקודיו של משולש שווה־צלעות בעל אורך צלע של 2.21 מטרים במבט מלמעלה. הרגליים חוברו לבסיס הנחתת, עליו הוצבו המכשירים המדעיים. לנחתות היה מגן חום שהגן עליו במהלך החדירה לאטמוספירת מאדים.
האטת מהירות הנחתת, על מנת שתוכל לאטמוספירת מאדים בוצעה על ידי מנוע הידרזין בעל 12 נחירי פליטה שקובצו ב־4 אשכולות של שלושה נחירים. כל אשכול סיפק דחף של 32 ניוטון. שלושה מנועי הידרזין נוספים בעלי דחף של 276 עד 2,667 ניוטון שימשו את הנחתת לתיקוני מיקום בעת הנחיתה. כל נחתת נשאה עימה 85 ק"ג של הידרזין שאוחסנו בשני מכלים כדוריים עשויים מטיטניום והוצבו בצדדיה של הנחתת. בעת הנחיתה השתמשה הנחתת במצנח, מכ"ם, גירוסקופים וכלים נוספים.
הכח החשמלי לנחתת סופק על ידי שתי יחידות RTG שהכילו פלוטוניום־238 והוצבו בצדדיה של הנחתת. כמו כן הורכבו על הנחתת גם סוללות נטענות, למקרה של עומסים במערכת.
מבנה החללית > הנחתת > בדיקות

נחתות הוויקינג ביצעו בדיקות ביולוגיות שמטרתן הייתה לחפש חיים על פני מאדים. הנחתות ביצעו שלושה ניסויים. הניסוי הראשון הניב תוצאות חיוביות אודות קיום מטבוליזם, אבל תוצאות שליליות של שני הניסוים האחרים, בהם לא נמצאו חומרים אורגניים, גרמו למדענים להניח כי התוצאה החיובית של הניסוי הראשון נגרמה מתהליך כימי לא־ביולוגי.
גילברט לוין (אנ'), מהנדס שפיתח כמה שיטות לזיהוי מהיר של מיקרואורגניזמים, השתתף בניסוי שנערך על פני מאדים עם נחיתת שתי החלליות "ויקינג 1" ו"ויקינג 2". בשנת 1997 פרסם לוין מחקר לפיו תוצאות הניסויים משנת 1976 מעידות על גילוי מיקרואורגניזמים חיים על מאדים. בשנת 2012 פורסם מחקר של צוות בין-לאומי שבדק את תוצאות המחקר באמצעות ניתוח אשכולות והגיע למסקנה שניסויי הוויקינג אכן זיהו מיקרואורגניזמים חיים במאדים.
מבנה החללית > סיום המשימה

הנחתות והמקפות חדלו לפעול לפי הסדר הבא:
| רכב | תאריך הגעה | תאריך כיבוי | משך חיים | סיבת כיבוי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מקפת ויקינג 2 | 7 באוגוסט 1976 | 25 ביולי 1978 | שנה, 11 חודשים ו18 ימים | נזילה במערכות הדלק |
| נחתת ויקינג 2 | 3 בספטמבר 1976 | 11 באפריל 1980 | 3 שנים, 7 חודשים ו־8 ימים | הסוללות נגמרו |
| מקפת ויקינג 1 | 19 ביוני 1976 | 17 באוגוסט 1980 | 4 שנים, חודש ו־19 ימים | הדלדלות דלק עבור בקרת הגישה |
| נחתת ויקינג 1 | 20 ביולי 1976 | 13 בנובמבר 1982 | 6 שנים, 3 חודשים ו־22 ימים | טעות אנוש בזמן עדכון תוכנה גרמה להורדת האנטנה ואובדן קשר עם הנחתת |
ראו גם

חקר החלל
תוכנית מארס
מרס פאת'פיינדר
מרס רובר
מאדים כפי שצולם ממקפת הוויקינג
דגם של נחתת הוויקינג (מבט מלמעלה)
שלח (דמות מקראית)

| --- | --- |

 אב:  ארפכשד 
 צאצאים:  עבר 
 
שֶׁלַח הוא דמות מקראית, בנו של ארפכשד בן שם ואביו של עבר. בתרגום השבעים ובספר היובלים מופיע קינן או קינם כבנו של ארפכשד וכאביו של שלח.
שלח חי 433 שנה (460 שנה לפי תרגום השבעים), משנת א'תרצ"ג לבריאת העולם (2068 לפנה"ס) ועד לשנת ב'קכ"ו (1635 לפנה"ס)[דרוש מקור]. בגיל 30 נולד לו בנו, עֵבֶר. לפי עדות המקרא, היו לו בנים ובנות נוספים (בראשית יא, יד-טו). שלח עדיין חי כאשר נולד יעקב.
המסורת המוסלמית מזהה אותו עם הנביא צאלח. לפי המסורת המוסלמית הגר הייתה צאצאית שלו.
שם חיצוני לאשתו הוא מלכה בת עבדי, בת מדי או בת כביר.
מקור השם שלח

נראה כי מקורו של השם הוא שלחת באכדית, שפירושו תעלות מים. המילה בעברית הקרובה למקור באכדית הוא שילוח.
הערות שוליים

↑  ספר היובלים, פרק ח', פסוקים ב' וח'
↑  רן צדוק, עולם התנ"ך: בראשית, דוידזון - עתי, תל אביב, 1993, עמ' 87.
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
שקרן שקרנית

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה מסתורין מותחן
 יוצרים:  הארי ויליאמס ג'ק ויליאמס
 שחקנים:  ג'ואן פרוגט יואן גריפית' זואי טאפר וורן בראון ריצ'י קמפבל ג'יימי פלאטרס שלי קון דני וב
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  אלייזה מלור
 מפיקים בפועל:  הארי ויליאמס ג'ק ויליאמס ג'יימס סטרונג
 חברת הפקה:  Two Brothers Pictures
 הפצה:  All3Media
 מוזיקה:  גלן גרגורי ברניס סקוט
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ ITV SundanceTV
 פורמט (תמונה):  2:1
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  11 בספטמבר 2017 – 6 באפריל 2020 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
שקרן שקרנית (באנגלית: Liar) היא סדרת מתח בריטית שנוצרה על ידי הארי וג'ק ויליאמס, והופקה על ידי ITV ו-SundanceTV. בסדרה מככבים ג'ואן פרוגט ויואן גריפית' שמגלמים שני אנשים שהמשיכה הראשונית ביניהם מובילה לתוצאות מרחיקות לכת עבורם ועבור חבריהם ובני משפחתם. שידור הבכורה של הסדרה ב-ITV היה ב-11 בספטמבר 2017, והפרק האחרון שודר ב-16 באוקטובר 2017. ב-SundanceTV שודרה הסדרה החל מ-27 בספטמבר 2017. הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות, והמבקרים שבחו את הופעתם של פרוגט וגריפית'. שידורה של העונה שנייה של הסדרה החל ב-2020.
תקציר עלילה

לורה נילסון היא מורה חכמה ומוכשרת. היא בדיוק נפרדה מהחבר שלה, ויוצאת לדייט עם המנתח אנדרו ארלהאם שהתאלמן לא מזמן. ביום שאחרי הפגישה נראה שמשהו לא כשורה. אחר כך העניינים יוצאים מכלל שליטה במהירות, וחושפים את כוחם של האמת, הולכת שולל, ואמון.