stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רועה גרמני

.
| --- | --- |

 ארץ מוצא:  גרמניה
 שימושים:  תקיפה, מרדפים, גישוש, איתור נשק ואמצעי לחימה, חילוץ והצלה, שירות ונחייה
 קבוצה:  כלבי רועים וצאן
 תכונות
 משקל:  40 ק"ג
 גובה כתפיים:  60 ס"מ
 גובה:  55 ס״מ 
 תוחלת חיים:  13 שנים
 אופי:  אנרגטי, אמין ונבון
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  פרוותו קצרה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - מחום עד שחור
 
כלב רועים גרמני (מכונה לרוב רועה גרמני, ובעגה בלתי-מקצועית גם כלב זאב) הוא אחד מגזעי כלב הבית.
ביותים מפורסמים

הרועה הגרמני משתתף בהרבה ביותים המפורסמים ביותר הם השפווילר (שילוב של רועה גרמני ורוטוויילר).
הרועה הגרמני טוב לביותים בזכות האינטליגנציה שלו והחושים החדים שלו.
היסטוריה של הגזע

מקורו של כלב עבודה מצוין זה בתוכנית גידול שהחלה בסוף המאה ה-19 בה הוכלאו מספר גזעים של כלבי רועים אירופיים. להכרה וטיפוחו של הגזע כפי שהוא היום אחראי קפטן מקס פון שטפניטץ, אשר "גילה" כלב בעל תכונות רצויות בשם "הקטור לינקסריין" בזמן שהיה בתערוכת כלבים, ומיד רכש אותו. הוא החליף את שם הכלב לשם האצילי "הוראנד פון גראף ראט" והחל לפתח את הגזע. לאחר זמן מה הקים הקפטן עמותה ששמה היה SV ותפקידה היה פיתוח הגזע לגזע עבודה. קפטן פון שטפניטץ שהיה נשיא של העמותה החל להפיץ את הרעיון של שימוש בגזע זה לעבודות ממשלתיות ופרויקטים. ואכן, לקראת שנות ה-20 של המאה ה-20 החל הרועה הגרמני להתפרסם בתור כלב משטרה, צבא, חילוץ והגנה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה השתמשו בו הגרמנים. גם בזמן מלחמת העולם השנייה עשו הגרמנים שימוש בכלבים אלו. הגזע שימש כשומר גדרות ומגלה מסתננים ופולשים במחנות העבודה וההשמדה.
לאחר המלחמה הביאו איתם חיילים בריטים ואמריקאים את הגזע לארצם, וכך גזע זה תפס תאוצה בכל העולם.
הפופולריות הרבה של הגזע הביאה לגידול לא נכון, והשבחה לא נכונה, הן מבחינת האופי - שהפך לתוקפני, והן מבחינה פיזית - דיספלסיה של האגן.
כיום מחולק הגזע ל-2 קבוצות:
קווי עבודה (Work Line).
קווי תערוכה (Show Line).
הרועה הגרמני נחשב לגזע כלבים קל לאילוף, עקב נאמנותו הגבוהה לבעליו. עובדה זו, בנוסף לגופו החסון ולחוכמתו פתחה בפניו את הדרך לעבודות משטרה, צבא, חילוץ והצלה ואף ככלב נחייה לעיוורים.
מבנה כללי

משקל הגזע לפי ה-A.K.C (מועדון הכלבים האמריקני) הוא 40–45 ק"ג. וגובהו 50–60 ס"מ.
פרוותו קצרה והיא עשויה להיות במגוון צבעים - מחום עד שחור, אך תקן הגזע אוסר פרווה לבנה.
אופי

הרועה הגרמני נחשב לקל ביותר לאילוף, הוא נאמן מאוד, צייתן ביותר ואוהב משימות - אם תתנו לו כאלה הרי לכם כלב מאושר.
הוא אמיץ ובעל ביטחון עצמי גבוה ואף נראה כזה, הוא אינטליגנט ובעל כושר שיפוט מעולה, סבלן ובעל רצון לשרת.
הרועה הגרמני מאוד יציב ולא יביע מתיחות אף למשמע קולות מוזרים. הוא תמיד שם בשביל לעמוד בחזית ומוכן להילחם כשצריך.
הרועה הגרמני מסתדר עם ילדים ולא יפגע בהם גם אם יציקו לו - כמובן עד גבול מסוים.
גם עם חיות מחמד אחרות בבית הוא יסתדר.
הוא לא עוין אך אינו מביע חיבה בקלות. הוא מלא גאווה וחשדן מול זרים (מה שמקנה לו יתרון ככלב שמירה) אבל אם רכשתם את אמונו והתחברתם, הוא יתמסר אליכם, וזה לכל החיים.
כלב כזה דורש פעילויות ויחס באופן תמידי, אין הוא מתאים לחיות לבדו והוא זקוק לפעילות גופנית ומנטלית כדי לפרוק את האנרגיה האצורה בתוכו, אחרת הוא עלול לפרוק אותה בדרכים שליליות.
המשטרה, הצבא ואף חברות שמירה נעזרים בכלבים אלו.
כלבים מגזע רועה גרמני יכולים לשמש בתור כלבי רועים, כלבי שירות ונחייה עבור עיוורים וליקויי שמיעה, כלבי שמירה ותקיפה, ואף בתור כלבים לזיהוי חומרים אסורים - כלבי הרחה.
האינטליגנציה הגבוהה, הכוח הרב, חוש הריח והאופי הנוח שלהם הופכים אותם לכלבים המתאימים לכמעט כל משימה.
הגזע בישראל

רועה גרמני נחשב לאחד הגזעים הפופולריים ביותר בישראל.
הערות שוליים

↑  עמית סמט, ‏לוחמים על ארבע: איזה כלבים משרתים בצה"ל?, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565431105171  BnF: cb11931038d (data)  GND: 4113295-6  LCCN: sh85054426  NKC: ph123526 
רועה גרמני במבצע חילוץ של כוחות הצלה צרפתיים
תשרית (מזון)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  solid–liquid extraction 
 
תשרית (באנגלית: Maceration) היא תהליך של הכנת מזון דרך ריכוך או שבירה לחתיכות באמצעות נוזל.
מאפיינים

פירות או ירקות גולמיים, מיובשים או משומרים מושרים בנוזל כלשהו כדי לרכך את המזון, או לספוג את טעמים מהנוזל לתוך המזון.
במקרה של פירות טריים, פירות רכים במיוחד כמו תותים ופטל, לעיתים קרובות מפזרים על הפרי סוכר (ולפעמים כמות קטנה של מלח) ומשאירים אותו לנוח ולשחרר את המיצים שלו. תהליך זה הופך את המזון לטעים יותר וקל יותר ללעיסה ולעיכול.
תשרית מבולבלת לעיתים קרובות עם השריה, שהיא תהליך השריית מזון בנוזל מתובל לפני הבישול, לעיתים קרובות חומצי. חלק מהכנות הצמחים דורשים תשרית, מכיוון שזו אחת הדרכים לחלץ תמציות צמחים עדינות או נדיפות ביותר מבלי להפעיל חום. לפעמים שמן בישול משמש כנוזל לתשרית – במיוחד שמן זית או שמן צמחי אחר.
תשרית היא האמצעי העיקרי להפקת משקאות אלכוהוליים בטעמים, כמו קורדיאלים, ליקרים וגייסטים (גייסט - בגרמנית כוהל - הוא משקה מזוקק המתקבל על ידי תשרית של פירות לא מותססים או חומרי גלם אחרים באלכוהול נייטרלי, ולאחר מכן זיקוק).
תשרית של תוצרי לוואי ממפעלי עיבוד מזון ומוצרי לוואי אורגניים אחרים כגון שמן בישול, שלף, שבבי עץ או זבל (דשן) יכול לכלול שימוש במשאבת קוצץ (אנ') ליצירת תמיסה שניתן להשתמש בה ליצירת קומפוסט (דשונת) או חומרי מזון לעיכול במפעלי ביו-גז.
מאכלים פולחניים

במנדאיזם (מנדעיותא), החמרה (מים קדושים) נעשית על ידי תשרית צימוקים מעורבבים במים שמבורך על ידי כמרים.
לקריאה נוספת

מעבד מזון
הערות שוליים

1 2  Maceration - herbs-info.com
↑   (אורכב 03.01.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  Buckley, Jorunn Jacobsen (2002). The Mandaeans: ancient texts and modern people. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-515385-5. OCLC 65198443.
↑  Vanilla and Spice Supplier
חוסר חומצה פולית

| --- | --- |

מבנה כימי של חומצה פולית
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 טיפול:  חומצה פולית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/200184 
 DiseasesDB:  4894
 MeSH:  D005494
 MedlinePlus:  000354
 סיווגים
 ICD-10:  D52 E53.8
 
חוסר של חומצה פולית הוא תופעה רפואית העלולה לגרום למחלות שונות.
סיבות

גוף האדם אוגר בתוכו רק כמות קטנה של חומצה פולית (פולאט), ולכן תזונת חסר בחומצה פולית עלולה לגרום למחסור בה בגוף, תוך מספר חודשים.
סיבות לחוסר פולאט:
| --- | --- |
א. תזונה חסרת חומצה פולית:  דיאטה בלתי מאוזנת תזונה עם מעט חומצה פולית שכיחה בקרב אלכוהוליסטים, תינוקות ובני נוער.  במצבים של חוסר תזונה קיצוני כגון במצבי רעב או באנורקסיה נרבוזה.   תינוקות יונקים לאימהות חסרות חומצה פולית. 
ב. צריכה מוגברת של חומצה פולית:  נשים בהיריון או בהנקה  תקופות גדילה אצל תינוקות וילדים  מחלות סרטניות  מצבים של ייצור דם מוגבר, כגון עקב המוליזה מתמשכת  מחלות מתמשכות של נשירת עור  מחלות כליה, ובעיקר בהמו-דיאליזה  מחלות כבד
ג. תת-ספיגה של חומצה פולית:  כרסת (מחלת צליאק)  כרסת טרופית (Tropical sprue)  אלכוהול ותרופות שונות, בהן פניטואין (נגד אפילפסיה) וברביטוראטים (תרופות שינה)
ד. פגמים במטבוליזם של חומצה פולית:  פגמים גנטיים כגון חוסר MTHFR  אלכוהול  תרופות שונות המעכבות את המטבוליזם של חומצה פולית, בהן מתוטרקסט (לטיפול בסרטן ובמחלות אוטואימוניות)
תופעות קליניות

הביטוי הקליני הבולט ביותר הוא אנמיה מגלובלסטית, וכמו בכל אנמיה, הסימנים הם חולשה כללית, סחרחורות, לעיתים קוצר נשימה, פעמת, ובמקרים קיצוניים אף אי ספיקת לב.
תופעות קליניות נוספות:
נטייה לקרישתיות-יתר (טרומבופיליה Thrombophilia) של הדם ושכיחות גבוהה של מחלות לב וכלי דם, בהן: מחלת לב כלילית (תעוקת לב, אוטם בשריר הלב), שבץ מוחי ופגיעה בכלי דם היקפיים.
שכיחות גבוהה להיווצרות פגמים מולדים אצל הילוד, בהם פגמים בתעלה העצבית, שגורמים לעיוותים בעמוד השדרה (ספינה ביפידה), בגולגולת ובמוח (אננצפלוס), ושיעור גבוה של הפלות טבעיות.
תופעות במערכת העיכול: תת-ספיגה במעי הדק, שלשולים, כאבים בלשון, אובדן תיאבון.
לילדים ולתינוקות - עיכוב בגדילה ובהתפתחות.
תופעות קליניות > אנמיה מגלובלסטית חריפה

אנמיה מגלובלסטית חריפה, היא מצב של התפתחות אנמיה מגלובלסטית בטווח זמן של ימים, עקב חשיפה לתרופות המעכבות מטבוליזם של פולאטים, או אצל חולים הנמצאים בטיפול נמרץ, דיאליזה ועוד.
בספירת דם, עדיין לא רואים אנמיה, אבל ניתן להבחין בהתמעטות תאי הדם הלבנים וטסיות הדם. במח העצם מופיעים שינויים אופייניים לאנמיה מגלובלסטית.
אבחון

בדיקות המטולוגיות:
תאי דם אדומים גדולים מהרגיל, כפי שמופיעים באנמיה מגלובלסטית - תמונה 1. נפח ממוצע של תא דם אדום (MCV בספירת דם) באופן תקין הוא 80-96 פמטוליטר. מעל 100 פמטוליטר ניתן לחשוד באנמיה מגלובלסטית - אבל קיימות סיבות נוספות למצב זה. מעל 110 פמטוליטר הסבירות גבוהה לאנמיה מגלובלסטית, והנפח יכול להגיע אפילו עד 150 פמטוליטר.
במשטח דם מוצאים אניסוציטוזיס (רב גוניות רבה בגודל), פויקילוציטוזיס (צורות לא תקינות), מקרואובלוציטים (תאים גדולים בצורה סגלגלה, להבדיל מתאים תקינים, שצורתם כצורת דיסק קעור - תמונה 2).
בתאי הדם הלבנים ניתן להבחין בחלוקת יתר של הגרעין. אם גרעין התא מכיל לפחות 6 אונות - יש לחשוד באנמיה מגלובלסטית. בתמונה 1 ניתן להבחין בתא דם לבן עם אונות רבות בגרעין התא.
תמונה 1 - משטח דם אופייני לאנמיה מגלובלסטית
תאי הדם האדומים האופייניים - גדולים מהרגיל וצורתם סגלגלה.
בתאי הדם הלבנים (כמו זה שבמרכז החלק העליון של התמונה) ניתן להבחין בחלוקת יתר של הגרעין. תמונה 2 - להשוואה: משטח דם תקין.
תאי הדם האדומים בגודל רגיל, וצורתם כצורת דיסק קעור.
בדיקת מח עצם לא נהוג לעשות באנמיה מגלובלסטית, אלא אם כן יש חשד למחלה אחרת. בבדיקת מח עצם ניתן למצוא ריבוי תאים, והגדלה של התאים שמהם נוצרים תאי הדם האדומים.
במצב של אנמיה מגלובלסטית חריפה בספירת דם, עדיין לא רואים אנמיה, אבל ניתן להבחין בהתמעטות תאי הדם הלבנים וטסיות הדם. במח העצם מופיעים שינויים אופייניים לאנמיה מגלובלסטית.
בדיקות ביוכימיות:
רמה נמוכה של חומצה פולית.
רמות גבוהות של הומוציסטאין ושל חומצה מתילמלונית בפלזמה - אופייניות לאנמיה מגלובלסטית.
טיפול

ככלל - מתן חומצה פולית במינון גבוה של 3 - 5 מ"ג ביום.
במצבים רפואיים שונים, מתן חומצה פולית לא יועיל, עקב מחלות מטבוליות מסוימות, או עקב תרופות כגון מתוטרקסט. במקרים כאלה הפתרון הוא מתן של חומצה פולינית.
מחקרים שונים מהתקופה האחרונה > חומצה פולית וסרטן

קיימת עדות לקישור בין רמות נמוכות של פולאט ובין סיכון יתר ללקות בסרטן. פולאט מעורב בייצור DNA, בתיקונו ובתפקודו. חוסר בפולאט עלול לגרום נזק ל-DNA ולסרטן. במחקרים שונים נמצא, שמתן חומצה פולית לתקופה ארוכה מוריד את הסיכון ללקות בסרטן המעי הגס ובסרטן השד.
מחקרים שונים מהתקופה האחרונה > חומצה פולית ודיכאון

קיימות עדויות לקשר בין רמות נמוכות של חומצה פולית ודיכאון, אך אין עדות ברורה שחומצה פולית יכולה לשמש כטיפול שגרתי נגד דיכאון.
מחקרים שונים מהתקופה האחרונה > עודף בחומצה פולית

הסיכון בהרעלה עקב עודף חומצה פולית נמוך מאוד (כיוון שהיא מסיסה במים). מאידך, נטען כי נטילתה באופן מופרז עלולה להעלות הסיכון למחלת הסרטן.
לקריאה נוספת

Megaloblastic Anemia - University of Virginia / Health System / Pathology
Investigation & Management of Vitamin B12 and Folate Deficiency - Guidelines and Protocols Advisory Committee
הערות שוליים

↑  מחקר:תוספי תזונה כחומצה פולית מגבירים הסיכון לחלות בסרטן וואלה, 18.11.09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543706705171  LCCN: sh85143996  LNB: 000333521 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרנט

| --- | --- |
 כמה מותגים של פרנט שנמכרים בארגנטינה. משמאל לימין: צ'ינזאנו (אפריטיף), Luxardo, Ramazzotti, 1882, פרנט-ברנקה and מרטיני.
 מוצא:  איטליה 
 
פֶרְנֶט (באיטלקית: Fernet) הוא סוג איטלקי של אמרו (מר), אלכוהול מר, ארומטי. פרנט עשוי ממספר עשבי תיבול ותבלינים המשתנים בהתאם למותג, אך כוללים בדרך כלל מור, ריבס, קמומיל, הל, אלווי, ובעיקר זעפרן, עם בסיס של אלכוהול ענבים מזוקק. המשקה חסר סוכר לחלוטין ומר מאוד.
מאפיינים

פרנט מוגש בדרך כלל כמשקה דיז'סטיף לאחר הארוחה, אך ניתן להגישו גם עם קפה ואספרסו או מעורבב בקפה ובמשקאות אספרסו. הוא מכיל בדרך כלל 45% אלכוהול בנפח. ניתן להגישו בטמפרטורת החדר או עם קרח.
לליקר האיטלקי יש "קבוצת פולחן" בקהילת הברמנים הבינלאומית והוא פופולרי מאוד בארגנטינה. המדינה הדרום אמריקאית צורכת יותר מ-75% מכלל הפרנט המיוצר בעולם ובשל פופולריות המוצר, יש שם גם את המזקקה היחידה של Fratelli Branca מחוץ לאיטליה. מכיוון שהוא מעורבב באופן מסורתי עם קולה, פרנט תרם גם להפיכת ארגנטינה לאחת הצרכניות הגדולות של קוקה קולה בעולם. פרנט וקולה (בספרדית: fernet con coca) נמצא כל כך בכל מקום בארגנטינה שהוא תואר כ"משקה הלא רשמי של המדינה". שילוב זה נקרא פרננדיטו.
פופולריות > בארגנטינה

פרנט הוצג בארגנטינה על ידי מהגרים איטלקים במהלך גל ההגירה האירופאי הגדול לארץ זו של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. היא מזוהה במיוחד עם מחוז קורדובה, אשר כונתה "בירת החרס העולמית"; כמעט שלושה מיליון ליטר נצרכים שם מדי שנה, המהווים קצת פחות מ-30 אחוז מהצריכה הלאומית. הייצור הלאומי הוא כ-25 מיליון ליטר, כאשר 35% נמכרים בעיר ובמחוז בואנוס איירס. Fernet-Branca הוא ללא ספק המותג הפופולרי ביותר בארגנטינה, המוביל את השוק ומגיע למעמד "מיתולוגי" בקרב הארגנטינאים. מותגים פופולריים אחרים כוללים את 1882, Capri, Ramazzotti ו-Vittone.
פרנט נהוג לערבב עם קוקה קולה, משקה מעורב המכונה fernet con coca (בספרדית "פרנט וקולה") או פרננדו. בעוד שהמשקה היה זמין זמן רב, הפך המשקה לפופולרי הרבה יותר באמצע שנות ה-80, בעידוד פרסומות של Fratelli Branca בתחנות טלוויזיה בעלות היקף לאומי, הפופולריות שלו גדלה בהתמדה מאז. צריכתה עלתה מאוד בעשור הראשון של המאה ה-21. בתחילת שנות ה-2010, הפופולריות של פרנט, הזול יחסית, הייתה כה גבוהה עד שברים רבים בבואנוס איירס הסירו אותו מהתפריט שלהם, כדי לעודד מכירה של משקאות יקרים יותר.
פופולריות > בארצות הברית

המשקה היה פופולרי באזור מפרץ סן פרנסיסקו מאז לפני תקופת היובש. בשנת 2008, סן פרנסיסקו היוותה 25% מהצריכה בארצות הברית. ברים בסן פרנסיסקו מגישים בדרך כלל פרנט כשוט ואחריו צ'ייסר ג'ינג'ר אייל.
פופולריות > בצ'כיה

המותג Fernet Stock המיוצר בצ'כיה פופולרי בצ'כיה, שם הוא מוגש כשוטים או כחלק מקוקטיילים שונים.
קוקטיילים

ניתן לערבב פרנט לתוך קוקטיילים, אם כי הטעם החזק יכול להכריע מרכיבים אחרים. זה יכול להחליף ביטר במתכונים; למשל, קוקטייל Fanciulli הוא מנהטן עם פרנט במקום אנגוסטורה ביטרס.
בתרבות הנפוצה

פרנט-ברנקה מהווה את הנושא הכותרתי של הרומן של ג'יימס המילטון-פטרסון משנת 2004 על חיי תושבי טוסקנה, בישול עם פרנט ברנקה.
השיר "You Look Good in Neon" של Mike and the Moonpies משנת 2019 מתייחס לפרנט בפזמון שלו. מעריצי הלהקה החלו לקנות צילומים של המשקה בקונצרטים.
בסרט הפופולרי של ג'יימס גאן The Suicide Squad הדמות המרכזית (בגילומו של ג'ון סינה) מזמינה סיבוב של "Fernets" לשולחן.
ראו גם

Becherovka – Herbal bitters from the Czech Republic
Gammel Dansk – Danish herbal bitters liquor
Riga Black Balsam – Traditional Latvian herbal liqueur
קליפה

ערך זה עוסק בשכבה חיצונית בפרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פרי הבננה שחלק מקליפתו נקלפה
קליפה היא שכבת המגן החיצונית של מזון - פרי, ירק, ביצים וגבינות השונה במרקמה (ולעיתים גם בטעמה) אשר ניתן להסירה מהמזון על ידי קילוף או גירוד. לרוב, מרקם הקליפות הופך אותן לקשות יותר מפנים המזון או לקשות לעיבוד.
סוגי קליפות

במזון, קיימים מספר סוגי קליפות: קליפות שאינן ניתנות למאכל (למשל קליפות בננות, אבוקדו, ביצים ואגוזים), קליפות שניתנות למאכל (עגבניות, ענבים), וקליפות שניתנות למאכל רק לאחר עיבוד (תפוזים). קליפות אכילות נאכלות כמות שהן עם המזון, אך יש המעדיפים להסירן בשל השוני במרקם ובטעם (למשל במלפפונים ובענבים). לעיתים מוסרות הקליפות כחלק מעיבוד המזון על מנת שמרקמן לא יפגע במרקם האחיד של המזון המעובד. כך מקובל בהכנת רטבים רבים. לעיתים המזון המעובד מסונן כך שהקליפות מוצאות מתוכו לאחר העיבוד, למשל בתהליך הכנת מחית עגבניות, מרחיקים את הקליפות מן המיץ הסחוט לפני שמרכזים אותו למחית. קליפות למאכל מעובדות בדרכים שונות. הנפוצות בהן הן בישול ושימור בסוכר (למשל בפירות מסוכרים), ובתהליך החמצה.
קילוף

פעולת הקילוף נעשית ידנית או באמצעות מכשיר המיועד לכך, כגון קולפן, סכין או מגרדה, בהתאם לאופי הקליפה. בתעשיית המזון משמשות גם מכונות קילוף, למשל בקילוף תפוחי האדמה לפני פריסתם בתהליך הכנת טוגנים. בהכנת מחית של עגבניות או עגבניות מקולפות, הפרדת הקליפה מן הפרי נעשית על ידי טבילת העגבניות במים רותחים משק זמן קצר, תהליך המבטיח הפרדה בין הקליפה לגוף הפרי. הפרדת הקליפות נעשית על ידי מעיכה וסינון המיץ. במקרה של ייצור עגבניות מקולפות, מפרידים את הקליפות על ידי הצפתן באמצעות כמויות גדולות של מים. לעיתים עיבוד המזון נעשה מבלי לקלף את הקליפות, למשל בסחיטת מיצי פרות הדר.
צרכנות

עיבוד של סוגי מזון שונים כולל קילוף בהתאם לאופי הקליפה. לעיתים נעשה הקילוף בידי הצרכן, סמוך לאכילה (למשל באכילת בננה), ולעיתים בידי המשווק. גרעיני חמניות ודלעת, אגוזים שונים כגון אגוזי מלך, שקדים ובוטנים, זרעי שומשום, נמכרים בקליפתם או קלופים בידי המשווק. מוצרים מסוימים, כגון שקדים נמכרים בשלוש רמות קילוף:
בצורתם הטבעית, ללא קילוף.
קילוף חלקי: הסרת הקליפה החיצונית, הירוקה, והותרת הקליפה הפנימית החומה, עם או ללא קלייה והמלחה.
קילוף מלא: הגלעין בלבד, מוכן לאכילה, צבעו לבן, עם או ללא פריסה להכנת שבבים של שקדים המתאימים לאפייה.
צרכנות > בישראל

בישראל, פירות וירקות בלתי מעובדים פטורים ממע"מ. פעולות עיבוד מסוימות, כגון ניקוי או הבחלה, אינן פוגעות בפטור זה, אך קילוף הוא עיבוד המבטל את הפטור . מכירת פרי שקולף חייבת במס.
בהלכה

בהלכות כשרות, יש המקפידים על איסור לינת לילה לפיו אין לאכול בצלים, שומים וביצים שנקלפו ועבר עליהם לילה, מפאת סכנה.
גלריה

קליפות פרי הדר מצופות שוקולד
ביצה שקליפתה נסדקה בבישול
קליפה של אגוז מלך
גבינות קשות, לקליפות צבע שונה
קליפות תפוז לאחר סחיטה
הערות שוליים

↑  הוראת פרשנות מס' 6/2015- החבות במע"מ של מכירת פירות וירקות, באתר רשות המיסים, 30 בדצמבר 2015
קולפן ידני של תפוחי אדמה
משה ברמן

| --- | --- |

משה ברמן (שורה שנייה רביעי מימין) יחד עם הפועלים בחוות כנרת
 לידה:  סוף המאה ה-19 חצי האי קרים, האימפריה הרוסית
 פטירה:  לא ידוע
 השכלה:  אגרונומיה, אוניברסיטת הומבולדט, ברלין
 תפקיד:  מנהל העבודה של חוות כנרת
 תקופת כהונה:  1908-1911
משה ברמן (נולד בחצי האי קרים ברוסיה בסוף המאה ה-19 - נפטר בחו"ל (לא ידוע מתי)), היה אגרונום ביישוב. המנהל הראשון של חוות כנרת.
היסטוריה מוקדמת

משה ברמן נולד בחצי האי קרים שבאימפריה הרוסית למשפחה ציונית שעסקה בחקלאות, והאמינה שאקלימה של ארץ ישראל דומה לאקלימה של קרים וכי הם מכשירים עצמם לעלייה ולעבודת האדמה בארץ הקודש. הוא למד אגרונומיה בברלין ושם הכיר בשנת 1900 את אוטו ורבורג, שבדק באותה העת אפשרויות של התיישבות יהודית ברחבי האימפריה העות'ומנית, ובין היתר גידול כותנה באסיה הקטנה והקמת מושבה יהודית, בשם "מסילה חדשה" ליד קושטא, שתהווה תחנת מעבר והכשרה של עולים לארץ ישראל. עם סיום לימודיו עבד ברמן במושבה זו כשנתיים, ולאחר מכן עלה לארץ ישראל בהשפעת גיסו, האגרונום ד"ר זליג סוסקין, שעלה לארץ ב-1896.
ברמן עלה לארץ בשנת 1905 ומונה כמומחה לחקלאות ב"וועדה לחקר פלשתינה-ארץ ישראל", שהקימה ההסתדרות הציונית. ברמן היה גבה קומה, אמיץ לב, בעל הופעה אישית מרשימה ובעל כישרון לכבוש נפשות, בעל כושר שכנוע רב וידע להטות אנשים לצידו, ולו לזמן קצר.
בשנת תרס"ח (1908) מינה רופין את ברמן כאחראי על הקמת משתלה בלוד לנטיעת יער הרצל על אדמות קק"ל בבן שמן והוא הזמין פועלים ערבים לנטוע שתילי זיתים. נטיעת יער על שמו של הרצל על ידי פועלים ערבים עוררה התמרמרות בקרב פועלים יהודים. ברמן טען שלא השיג פועלים יהודים. לאחר משא ומתן בין ברמן לפועלים סוכם על שילוב פועלים יהודים במשתלה, לצד פועלים ערבים. עם זאת, קבוצת פועלים מהמושבות באזור, שהגיעה לביקור במשתלה, התכנסה לאספה ובלהט ההתלהבות מספר פועלים עקרו כמחאה את השתילים שנטעו הערבים, וכדי לא לגרום נזק למשתלה נטעו אותם מחדש. אירוע זה של העסקת פועלים ערבים פגע בתדמיתו של ברמן בקרב הפועלים בארץ.
החרפת היחסים בין ברמן לפועלים בשנת 1909, השביתה הראשונה והקמת דגניה

ככל שהעבודה בחווה התרחבה ומספר הפועלים הלך וגדל עד לכ-40 פועלים, התגלה חוסר כישרונו הארגוני של ברמן בניהול החווה והחלו האשמות הדדית וחיכוכים שקילקלו את היחסים בינו לפועלים. בנוסף, גנבות של חלק מהיבול על ידי השכנים הערבים, גירעונות כספיים שנבעו מחוסר הכנסות, מחלות בהן חלו חלק מהפועלים ובעיקר הכבדת הוראותיו של ברמן המנהל, הגבירו את המתחים בין חברי הקבוצה וגרמו להתמרמרות בין עובדי החווה. בנוסף, ברמן כמנהל העבודה לא הצליח לבצע את תוכניות הפיתוח של החווה, ולקראת הזריעה של חורף 1909 לא הצליח להכשיר את כל השטח הנדרש לזריעה.
המתח בין ברמן לפועלים הגיע לשיא בסוף קיץ תרס"ט, כאשר ערימות התבואה היו על הגורן והתעורר חשש שהגשם הצפוי ירטיב את התבואה. ברמן שיגר שליח לכפר הקרוב והביא קבוצת ערבים לעבודה. זו הייתה הסיבה המיידית להחלטת הפועלים בחווה להכריז בסוף אוקטובר 1909 על שביתה . על פי גרסה נוספת, השביתה פרצה על רקע רצונו של ברמן להחתים את הפועלים על חוזה חדש, שנועד לאפשר לברמן להעסיק ערבים בחווה, כאשר הפועלים מסכימים לכך מראש. בכל מקרה, רופין הוזמן על ידי ברמן לחווה, כדי לפתור את הסכסוך, אך הוא הגיע לחווה לאחר כשבועיים. בינתיים, השביתה הסתיימה לאחר ארבעה ימים בפיוס בין הצדדים, אבל שמונת הפועלים, אנשי קומונת רומני, שהיו ממייסדי החווה, עזבו ועברו לחדרה, כדי להמשיך את עבודתם השיתופית. ההיסטוריון יעקב גולדשטיין כתב ששביתה זו פרצה בגלל הסתירה בין תפיסתם של העולים בעלייה השנייה לבין תפיסתו של ברמן. הפועלים האידאולוגיים גיבשו תפיסה של "כיבוש העבודה" ויצירת מעמד פועלים יהודי בעל תחושת שליחות חברתית ולאומית. מנגד, ברמן גיבש תפיסה פרגמטית, שעיקרה הצלחת החווה מבחינה משקית ולכן העסיק פועלים ערבים בחווה - מהלך שהפועלים התנגדו לו בתוקף.
בישיבה שקיים רופין עם ברמן והפועלים בנובמבר 1909 הוא הציע להשאיר את ברמן בחווה לשנה נוספת, אך לחלק את החווה בין ברמן לפועלים שנשארו: לתת לקבוצת פועלים שטח מאדמת אום-ג'וני כדי שיעבדו אותו על אחריותם ללא פיקוח חיצוני. ההצעה התקבלה על ידי 'החורש', שהרכיב קבוצה של שישה פועלים שהצליחו בעבודתם. כך הם יצרו את הבסיס להקמתה של הקבוצה הראשונה - דגניה - בדצמבר 1909. הקמתה של דגניה, כצורת ההתיישבות שיתופית, נחשבת כתרומה החשובה ביותר של החווה להתיישבות החקלאית ולפועלים בארץ.
הסוגיות במחלוקת בין ברמן לפועלים

"תחילת התבססות החווה, גידול במספר הפועלים, הסרת החרם מצד אנשי 'החורש', המציאות של עבודה קשה שאינה מכניסה רווחים מיידיים, פגעי אדם וטבע, מחלות ומעל הכל - יחסו הקשה של ברמן לפועלים, כל אלה שינו במהרה את מצב הדברים בחווה וגרמו למשברים קשים".
תנאי המגורים בחווה היו גרועים וגם המצב התזונתי היה ירוד. לתנאי המגורים הייתה השפעה מיידית על מצב בריאותם ועל עבודתם של הפועלים ובסופו של דבר אף על האווירה במקום ועל ריבוי המריבות והסכסוכים. בתחום הרפואי, החל מסתיו 1908 היה מצב החולים בחווה בכי רע. מתוך כ-20 הפועלים חלו מחציתם. המחלה הרווחת הייתה מלריה שתקפה בעיקר את העולים החדשים. בחווה לא היה כל טיפול בחולים ובשל צפיפת המקום חיו ביחד החולים והבריאים. נוסף למחלתם סבלו הפועלים מחיסרון כיס, שכן פועל יומי לא קיבל כסף בתקופת מחלתו. פועל חודשי שחלה נחשב כאוכל לחם חסד ומקבל שכר שלא מגיע לו. הפועלים חשו עצמם כעזובים ומופקרים - אין דואג ואין מבין. מנגד, ברמן ראה בחולים קבוצת 'פרזיטים' הנהנים מבטלה והגורמים הוצאות מיותרות לחווה ומחבלים בהתקדמותה המשקית. "ככל שהתנאים הפיזיים נעשו קשים יותר, כן גדל מספר החולים, התמעטה העבודה החקלאית בחווה וגדל קיצפו של הפקיד. הדבר היה חסר מוצא והיה לגורם חשוב בהתערערות היחסים בין הפועלים לפקיד", כפי שאירע בהמשך.
בנוסף, הייתה מחלוקת בסיסית לגבי ניהול החווה - ברמן רצה בשלטון ריכוזי בחווה ודרש מהפועלים ציות מלא להוראותיו, ואילו הפועלים, אנשי העלייה השנייה, רצו בעבודה עצמאית ובקבלת אחריות לגבי העבודה, ללא תלות בהוראות הפקידות.
הנושא העיקרי שהעסיק את פועלי העלייה השנייה בכלל ואת פועלי החווה בפרט היה העבודה הערבית ביישובים יהודיים. חברת הכשרת היישוב שהקימה את החווה קבעה עם הקמתה את הכלל של "העסקת יהודים ככל האפשר", אך עיקרון זה היה נתון לפרשנות. המסקנה שהשתמעה הייתה שלא ניתן לבסס את העבודה בחווה על פועלים יהודים בלבד. ברמן תמך בהעסקת ערבים בחווה, שכן זו הייתה עבודה זולה ויעילה, והשיקול העיקרי שלו היה להציג את החווה כרווחית. לכן באוקטובר 1909 הודיעו הפועלים על שביתה. רופין תמך בעמדת הפועלים של עבודה עברית בלבד משיקולים לאומיים.
ראו גם

חוות כנרת
דגניה
ארתור רופין
המשרד הארצישראלי
לקריאה נוספת

מרגלית שילה, חוות הלימוד של המשרד הארץ ישראלי 1908–1914, עבודת הסמכה בהדרכת פרופ' שמואל אטינגר, האוניברסיטה העברית, החוג להיסטוריה של ארץ ישראל, תשרי תשל"ז.
מרדכי נאור, כנרת החווה והחצר, מערש התיישבות לאתר שימור, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011, עמ 53–54.
י. בלוך, "מראשית כנרת ודגניה", עמ' 403–410, בתוך ברכה חבס, עורכת בהשתתפות אליעזר שוחט, ספר העלייה השנייה, תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ז.
יעקב גולדשטיין, "חצר כנרת", עמ' 105–110, בתוך הכנרת וסביבתה, ערכו מוקי צור, גבריאל ברקאי ואלי שילר, הוצאת אריאל, ירושלים, 136-135, מרס 1999.
בן-ציון ישראלי, "תיאור חצר כנרת- עדות אישית", עמ' 111–112, בתוך הכנרת וסביבתה, ערכו מוקי צור, גבריאל ברקאי ואלי שילר, הוצאת אריאל, ירושלים, 136-135, מרס 1999.
גרשון גרא ליקט וערך, חצר כנרת ואנשיה: סיפורה של החווה הלאומית הראשונה, דברים בשם אומרם, תל אביב, הוצאת גג, תשנ"ו.
אליהו אורבך, מארץ האב אל ארץ האבות, ירושלים, הוצאת יד בן צבי ומכון ליאו בק, 1997.