stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרט אבוד

תידה בארה בסרט "קלאופטרה" (1917), סרט אבוד ששרדו ממנו 400 תמונות סטילס ו-20 שניות בלבד
הסרט "Tenderloin" בכיכובה של דולורס קסטיו, נחשב לאבוד היות שרק הפסקול שלו שרד
סרט אבוד (באנגלית: Lost film) הוא סרט באורך מלא או סרט קצר שאינו קיים בארכיוני אולפנים, באוספים פרטיים או בארכיונים ציבוריים, לדוגמה ספריית הקונגרס. רוב סרטי הראינוע האמריקאים נחשבים כאבודים וכך גם מחצית מסרטי הקול (אנ'). קרן הקולנוע של מרטין סקורסזה מעריכה כי 90% מהסרטים שנעשו לפני שנת 1929 אבדו, וספריית הקונגרס מעריכה ש-75% מכל הסרטים האילמים אבדו לתמיד. במרץ 2019 ארכיון הקולנוע ההודי, דיווח על 31,000 סרטים הודים שאבדו. הביטוי "סרט אבוד" משמש גם לתיאור סצנות שנמחקו (אנ') וגרסאות לא ערוכות. לעיתים עותק של סרט אבוד מתגלה מחדש.
הסיבות לאובדן סרטים

הגורם הגדול ביותר לאובדן הסרט האילמים היה הרס מכוון. לפני עידן הטלוויזיה (והווידאו הביתי), סרטים אלה נחשבו כחסרי ערך עם סיום ההקרנות שלהם בבתי הקולנוע. לאחר התפתחות הקולנוע, לא יוחס לסרטים אלו ערך מסחרי, הם הושלכו בפינות מחסנים והתפוררו. לא הייתה אז מחשבה להציל את הסרטים האלה. לעיתים הושמדו סרטים כדי לפנות מקום אחסון. כן לאולפנים היה תמריץ להשמיד את הסרטים כי יכלו להרוויח עוד כסף באמצעות מחזור התוכן שצולם בהם. דוגמה נוספת להרס יזום היא כשכוכב הקולנוע האילם רוסקו ארבוקל הואשם ברציחת שחקנית צעירה בשנת 1921 (אישום שהוא זוכה ממנו לבסוף), מה שגרם לאולפנים להשמיד במכוון סרטים בהם הופיע.
הסרטים האילמים צולמו על ניטרט (Nitrate), חומר בלתי יציב הנוטה להתפורר שדרש טיפול ואחסון בתנאים מבוקרים כדי שיישמר ללא נזק, טיפול שלא כל הסרטים זכו לו. הסרטים אוחסנו בצורה לא נכונה (למשל תחת כיפת השמיים), ולעיתים כבר אחרי תקופה קצרה כמו 20 שנה הוא היה בלתי ניתן לשימור. תנאים אידיאליים של טמפרטורה נמוכה, לחות נמוכה ואוורור נאות היה יכולים לשמר את הניטרט במשך מאות שנים, אך בפועל, תנאי האחסון היו בדרך כלל רחוקים מלהיות אידיאליים. גם סרטים ש"נשמרו" מאותה תקופה, פשוט הועתקו לחומר אחר. בנוסף לכך, הניטרט נוטה להתלקחות וארכיוני סרטים שלמים אבדו בשרפות. לדוגמה, בשנת 1937 התרחשה שרפה בקמרון אחסון שכילתה את כל התשלילים המקוריים של הסרטים שהופקו על ידי סרטי פוקס (אנ') לפני שנת 1935. בשנת 1965 התרחשה שרפה באולפני MGM שגרמה לאובדן של מאות סרטים אילמים.
יש לכך גם חריגים, כמעט כל הסרטים שנעשו על ידי צ'רלי צ'פלין שרדו. היוצאים מן הכלל הם אשת הים (אנ') (שצ'פלין השמיד לצורך הפחתת מס) והסרט Her Friend the Bandit (אנ'). גם הסרטים של ד. וו. גריפית' כמעט נשמרו במלואם, שכן רבים הופקדו על ידי החברה בספריית הקונגרס.
משנת 1949 הסרטים החלו להישמר בצורה מודרנית יותר ולכן כמות הסרטים שאבדו פחתה משמעותית.
גילוי מחדש של סרטים אבודים

לעיתים מתרחש גילוי מחדש של סרטים שנחשבו לאבודים. לדוגמה הסרט פרנקנשטיין משנת 1910 שהיה אבוד במשך עשרות שנים עד שנמצא תשליל שלו באוסף של אספן פרטי בשנות השבעים. כמו כן תשליל הסרט של ריצ'רד השלישי (1912) נמצא בשנת 1996 ושוחזר על ידי המכון האמריקני לקולנוע. בשנת 2013 אותר סרט מוקדם של מרי פיקפורד, Their First" Misunderstanding" באסם בניו המפשייר ונתרם למכללת קין סטייט.
הסרט "Beyond the Rocks" משנת 1922 נחשב לסרט אבוד במשך כמה עשורים, עד שבשנת 2000, נמצא תשליל שלו בהולנד, שוחזר על ידי מוזיאון הסרטים ההולנדי והוקרן שוב בשנת 2005. הסרט שרלוק הולמס משנת 1922 (אנ') התגלה מחדש, אך חלקים ממנו עדיין חסרים.
הסרט הגרמני מטרופוליס נחשב לאבוד, עד שב-2 ביולי 2008 הודיעה מנהלת ארכיון קולנוע בבואנוס איירס כי נמצאה הגרסה המקורית, לאחר תקופה ארוכה בה הסרט שופץ, הוצג הסרט המשופץ בהקרנת בכורה בו-זמנית בברלין ובפרנקפורט ב-12 בפברואר 2010.
צילומי סטילס

ברוב אולפני הקולנוע נכחו באופן שגרתי במהלך צילומי הסרט גם צלמי סטילס שעבדו על הסט במהלך ההפקה, וצילמו תמונות לשימוש ההפקה, בעיקר לצורך הפצה לבתי הקולנוע ולעיתונים ומגזינים. חלק מצילומים אלו מאותה תקופה משמשים כתמונות ייחודיות מסרטים שאבדו, לדוגמה למשל תמונה של גלוריה סוונסון בסרט סדי תומפסון משנת 1928 (אנ').
בחלק מהמקרים, כמו הסרט משנת 1927 לונדון אחרי חצות (אנ'), כמות צילומי הסטילס שנותרה היא כה רבה, עד שניתן לשחזר את הסרט השלם. עד היום צילומי סטילס משמשים להשלמת קטעים חסרים בעת שחזור סרטים שאבדו חלקית.
ראו גם

חיבור אבוד
הבריחה מפרטוריה

| --- | --- |
כרזת הסרט בישראל
כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  Inside Out: Escape from Pretoria Prison 
 בימוי:  Francis Annan 
 הופק בידי:    South Australian Film Corporation   Arclight Films   Particular Crowd   Spier Films   Enriched Media Group   Storybridge Films   Footprint Films   Beagle Pug Films
 תסריט:  פרנסיס אנאן, ל.ה. אנדרס
 עריכה:  Nick Fenton 
 שחקנים ראשיים:  דניאל רדקליף (טים ג'נקין) איאן הארט (דניס גולדברג) דניאל וובר (Stephen Lee) גרנט פירו טים ג'נקין Nathan Page Adam Tuominen בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  דייוויד הירשפלדר (אנ')
 מדינה:  אוסטרליה, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  South Australian Film Corporation 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 במרץ 2020 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח 
 מקום התרחשות:  דרום אפריקה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבריחה מפרטוריה (באנגלית: Escape from Pretoria) הוא סרט מתח אוסטרלי משנת 2020, שנכתב ובוים על ידי פרנסיס אנאן. הסרט מבוסס על סיפורם האמיתי של שלושה אסירים פוליטיים שברחו מבית סוהר בדרום אפריקה. השלושה נשפטו למאסרים ארוכים ובסופו של דבר הצליחו לברוח מהכלא. העלילה מתרחשת בדרום אפריקה בשנת 1979, בכיכובם של דניאל רדקליף ודניאל ובר. העלילה מבוססת על הספר "מבפנים החוצה: בריחה מכלא פרטוריה" מאת טים ג'נקין, אחד הנמלטים.
עלילה

התסריט מבוסס על ספר שכתב אחד מהאסירים שנמלטו מהכלא, ג'נקין. שם הספר באנגלית הוא Inside Out: Escape from Pretoria Prison. הסרט מספר את סיפורם האמיתי של האסירים הפוליטיים ג'נקין (בגילומו של דניאל רדקליף) וסטיבן לי (בגילומו של דניאל ובר), שני דרום אפריקנים לבנים, אשר יחד עם אסירים אחרים בכלא, תכננו ארוכות את בריחתם מהכלא המרכזי בפרטוריה בשנת 1979. השניים נשפטו ונקבעו להם עונשי מאסר באשמת "הפקת והפצת 18 עלונים שונים בשם ארגונים אסורים" (כולל עבור מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני) במהלך תקופת האפרטהייד בדרום אפריקה.
חלק מהאסירים הפוליטיים האחרים ששהו בכלא באותן שנים, ביניהם דניס גולדברג, סייעו במהלך תכנון ויצירת הפרטים של הבריחה מהכלא.
שחקנים

דניאל רדקליף בתפקיד טים ג'נקין
דניאל ובר בתפקיד סטיבן לי
איאן הארט בתפקיד דניס גולדברג
מרק לאונרד וינטר בתפקיד לאונרד פונטיין
נתן פייג בתפקיד מונגו
גראנט פירו בתפקיד קפטן שנפל
אדם אובידיה בתפקיד ואן זדלהוף
אדם טומינן בתפקיד ג'רמי קרונין
טים ג'נקין עצמו, כאסיר בחדר ההמתנה בכלא (תפקיד ניצב, ללא טקסט)
הפקה

הסרט נכתב וביים על ידי פרנסיס אנאן. הסרט הוא הפקה משותפת אוסטרלית-בריטית, במימון משותף של ארקליסט פילמס, מגנה בידור בניו יורק, ובסיוע תאגיד הסרטים האוסטרלי הדרומי. במקור לוהק סם ניל לתפקיד גולדברג, בחודש מאי 2017.
הצילומים החלו בעיר אדלייד בדרום אוסטרליה, במרץ 2019, כאשר כמה סצנות צולמו בתחנת הרכבת מיטצ'ם ואחרות במרכז העיר, ברחוב פירי. ג'נקין בילה זמן מה באדלייד, בייעוץ לרדקליף על מבטא ועל היבטים אחרים של הסרט, וגם שיחק כניצב בתפקיד קטן בסרט, כאסיר ליד רדקליף בחדר הביקורים.
תגובות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות. על פי האתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לרייטינג של 69% המבוסס על ביקורות של 35 אנשים, שהעניקו לסרט ציון ממוצע של 6.48 מתוך 10. ביקורות ציינו כי: "הסרט לא ממש עושה צדק עם העובדות עצמן, אבל חוסר העומק בסרט מתקזז עם המתח המרתק שהסרט מייצר". באתר Metacritic זכה הסרט לציון המשוקלל 56 מתוך 100, ציון המבוסס על 7 ביקורות. ציון זה מעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
יציאה לאור

הבריחה מפרטוריה יצא לאקרנים ב־6 במרץ 2020 בבריטניה על ידי חברת Signature Entertainment ובארצות הברית הופץ על ידי eOne ו- Momentum Pictures.  הוא הוצע להשכרה בפלטפורמות הדיגיטליות iTunes, Sky Store, Amazon ו- Virgin באותו תאריך, אך ההקרנות בבתי הקולנוע היו מצומצמות במספרן, בעיקר בבריטניה, ארצות הברית ובעוד כמה מדינות.
הסרט זמין לרכישה דיגיטלית ב- DVD ו- Blu-ray החל מה 20 באפריל 2020.
לקריאה נוספת

כתבה מאת כריס אוונס על צילומי הסרט באוסטרליה, 11 בפברואר 2020 (באנגלית)
הערות שוליים

↑  "Harry Potter's Daniel Radcliffe on set of Pretoria prison break movie in Oz". TimesLive. Sunday Times. 7 במרץ 2019. נבדק ב-14 במרץ 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jenkin, Tim (2003). Inside Out: Escape from Pretoria Prison (New ed.). Johannesburg: Jacana. ISBN 9781919931500. OCLC 653065100.
↑  Jenkin, Tim (1987). "Escape from Pretoria by Tim Jenkin" (PDF). נבדק ב-10 במאי 2018. ...first published by Kliptown Books, London, in April 1987. The book is now distributed by David Philip Publishers... {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Daniel Radcliffe-starrer 'Escape From Pretoria' kicks off in South Australia". if.com.au. 13 במרץ 2019. נבדק ב-13 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kay, Jeremy (11 בפברואר 2019). "Daniel Radcliffe prison break thriller 'Escape From Pretoria' hot seller for Arclight (exclusive)". Screen Daily. נבדק ב-13 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goldberg, Denis (2016). A Life for Freedom: The Mission to End Racial Injustice in South Africa. University Press of Kentucky. p. 170–188. ISBN 9780813166858.
↑  Grater, Tom. "Sam Neill joins Daniel Radcliffe in 'Escape From Pretoria'". Screen Daily. נבדק ב-5 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sutton, Malcolm (13 במרץ 2019). "Adelaide transformed into apartheid-era Cape Town for Escape From Pretoria filming". Australian Broadcasting Corporation News. נבדק ב-13 במרץ 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Polychronis, Gabriel (14 במרץ 2019). "Adelaide's Pirie St transformed into 1978 Cape Town for Daniel Radcliffe's movie Escape from Pretoria". Adelaide Now. The Advertiser. נבדק ב-14 במרץ 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tim's back on the run". The Advertiser. 29 במרץ 2019. p. 6. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Escape from Pretoria Reviews". Metacritic. CBS. נבדק ב-27 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grater, Tom (13 בפברואר 2020). "'Escape From Pretoria' Director Francis Annan Inks With ICM". Deadline Hollywood. נבדק ב-24 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Desborough, Jenny (6 במרץ 2020). "Escape from Pretoria release date, cast, trailer, plot: When is Escape from Pretoria out?". Express.co.uk. נבדק ב-15 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
תאודור ארל באטלר

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1861 קולומבוס, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במאי 1936 (בגיל 74) ז'יברני, אר, צרפת 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  קולג' מריאטה 
 תחום יצירה:  צבע מים 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם אמריקאי 
 הושפע על ידי:  קלוד מונה 
 יצירות ידועות:  Flags 
 בן או בת זוג:  Marthe Hoschedé (31 באוקטובר 1900–ערך בלתי־ידוע)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Jimmy Butler, Lilly Butler 
 
תאודור ארל באטלר (באנגלית: Theodore Earl Butler;‏ 1861 – 1936) היה צייר אימפרסיוניזם אמריקאי. הוא נולד בקולומבוס, אוהיו, ועבר לפריז ללמוד אמנות. הוא התיידד עם קלוד מונה, והתחתן עם בתו החורגת, סוזן הושצ'ה. לאחר מותה, התחתן עם אחותה, מרתה הושצ'ה. באטלר היה חבר מייסד באגודת האמנים העצמאיים.
הנושאים שצייר באטלר היו סצנות ביתיות של משפחה, חברים והנוף הצרפתי. אף על פי שגישתו האימפרסיוניסטית לציור שיקפה לעיתים את השפעת חותנו, עבודתו מציעה גם גישות פוסט-אימפרסיוניסטיות.
ביוגרפיה

באטלר למד במכללת מרייטה באוהיו וסיים את לימודיו בשנת 1882. הוא למד בליגה לסטודנטים לאמנות אצל ג'יימס קרול בקווית', ואצל ויליאם מריט צ'ייס משנת 1884 עד 1886 באטלר עבר אז ללמוד בפריז.
בפריז באטלר למד אצל אמיל קרולוס דוראן. קרולוס פתח סטודיו לאמנות בשנת 1873 בשדרות מונפרנאס, שנקרא "81". קרולוס, שהיה ידוע גם כי העביר שיעורים פרטיים בחינם לכמה ציירים, הציג לתלמידיו את יצירתו של קלוד מונה. מונה עבר לז׳יבריני ב-29 באפריל 1883. באטלר שהה תקופה מסוימת באותו בניין כמו קרולוס, ובאטלר זכה לתצוגה מכובדת בשנת 1888 בסלון בפריז בציור שכותרתו "לה וובה" (האלמנה).
בז'יברני

באטלר שהה במלון בז'יברני מאוקטובר 1891 עד 21 ביולי 1892. מלבדו, ציירים אמריקאים אחרים בילו בז'יברני כולל את ג'ון לסלי ברק, פרדריק קרל פריזנקה, אדמונד גריסן, פיליפ לסלי הייל, וילארד מטקאלף, לילה קאבוט פרי, תאודור רובינסון ועוד. ב-3 ביולי אכלו באטלר ורובינסון ארוחת ערב בביתו של מונה.
אנג'לינה ולוסיאן באודי פתחו את מלון באודי ביוני 1887. המלון הפך למוקד עבור תיירים אמריקאים רבים. במלון באודי, אמנים יכלו לקנות בדי ציור מעולים, והוגש שם אוכל אמריקאי וחגגו את חג ההודיה. הכפר החל למשוך תשומת לב רבה. על פי דברי ההיסטוריונים למעלה מ-350 ציירים משמונה עשרה מדינות התגוררו במלון כשציירו בז'יברני.
מה 31 בינואר 1892 עד פברואר 1892 אורגנה תערוכה של אמנים זרים ובהם באטלר, מטייר, פוקס, סטסבורג ודוסון ווטסון.
סוזן ידועה בציור שם "האישה עם השמשייה" והיא הייתה הדוגמנית האהובה על קלוד מונה.
את אירוע נישואיהם מתאר תיאודור רובינסון ביומנו: "היה יום נהדר - נישואיהם של באטלר וסוזן. כולם נמצאים כבר בכנסייה - איכרים - רבים אינם ניתנים לזיהוי. מסיבת החתונה בלבוש מלא - בכנסייה. מונה נכנס תחילה עם סוזן, אחר כך נכנס באטלר וגברת הושצ'ה. התרגשות ניכרת מצד ההורים - ארוחת בוקר באטלייה - שנמשכת רוב שעות אחר הצהריים. שמפניה ועליצות ... ארוחת ערב אצל מונה - החתן והכלה עזבו ברכבת לפריז". האירוע הונצח בציור של תאודור רובינסון בכותרת "מצעד החתונה".
באטלר הפך לדמות מפתח וקישור בין המושבה האמריקאית לקלוד מונה. משפחת באטלר ארגנה ארוחות ערב רבות כמו ארוחת ערב שהתקיימה ב-25 באוקטובר 1892 עם רובינסון, הייל, הארט ומרת הושצ'ה. באטלר החליט לקנות בוסתן ובנה בית חדש.
באטלר השתתף בפרסום של הספר "השליח החף מפשע". אייר את הכריכה ודפים רבים. באטלר צייר סדרת תמונות של משפחתו שלו: הבן ג'ימי באטלר יליד 1893, והבת לילי באטלר ילידת 1894. באטלר פיתח סגנון אימפרסיוניסטי משלו בעזרת לוח צבעים בהירים ומכחול רופף, המזכיר את העבודות שנעשו על ידי אדוארד ויילארד ופייר בונאר. מהגן שלו צייר נופים המציגים את כנסיית ז'יברני, ערמות חציר קטנות, ואת ערמות התבואה.
לאחר מחלה נפטרה סוזן אשתו בשנת 1899. לאחר מכן מרבית ציוריו של באטלר היו נופים. מארתה הושצ'ה, אחותה של סוזן עזרה לבאטלר לגדל את ג'ימי ולילי. בשנת 1899 החליט תאודור ארל באטלר לחזור לארצות הברית. ממכתב של הנרי פרלביץ לפיליפ לסלי הייל עולה כי באטלר יפליג ב-16 בספטמבר על האוניה לה טוריין.
לתאודור היו כמה תערוכות בניו יורק. הוא הציג בשנת 1900, בגלריה פול דורנד-רואל בניו יורק, שזכו לביקורות טובות. אחרי חצי שנה הוא חזר לז'יברני, והתחתן עם מארתה הושצ'ה, אחותה של סוזן בשנת 1900.
בארצות הברית (1913–1921)

בשנת 1914 עברה משפחת באטלר לניו יורק כאשר באטלר קיבל משימה לצייר ציורי קיר לביתו של ויליאם פיין. הוא תרם שני ציורים לתערוכת הארמורי של שנת 1913 בעיר ניו יורק. הוא ייסד עם חברו ג'ון סלואן, את האגודה לאמנים עצמאיים, ושירת בניהול שלה בין השנים 1918 עד 1921. מלחמת העולם הראשונה מנעה מבאטלר לחזור לז'יברני עד שנת 1921.
בינתיים, באטלר התנדב לצלב האדום האמריקני וגייס כספים עם מארתה הושצ'ה. את האירוע הזה ציין בציור שכותרתו "כולם ביחד".
עבודה

מתקופת נישואיו הראשונים ואחרי הולדת ילדיו, התרכז באטלר בעיקר בנושאים ביתיים, שצוירו בתוך הבית או בגנו. השפעתו של מונה על הציירים האמריקנים בז'יברני הייתה חשובה, וקיים דמיון בין לוח הצבעים של באטלר לזה של מונה בציורי שנות ה-90. בולט באותה מידה גם עבודות המברשת של באטלר שדומות עם יצירתו של פול גוגן. בעבודתו המאוחרת צייר נופים בז'יברני ובחוף נורמנדי.
שושלת

תאודור ארל באטלר היה בנם של קורטלנד פיליפ ליווינגסטון באטלר (1813–1891) ואליזבת' סלייד פירס (1822–1901). בנו, ג'יימס באטלר, היה גם צייר, וכנכדו של קלוד מונה, היה אחד מארבעה הציירים בלבד שצייר בגן של מונה בז'יברני.
אחותו מרי אליזבת שלדון, (שם נעורים: באטלר) (1849–1897), היא סבתא רבתא של אמו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ה.וו. בוש וסבתא רבתא של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וו. בוש.
הערות שוליים

↑  Museum Del Prado Spain
↑  Robinson Diaries, Frick Art Reference Library,New York
↑  Title:All Together, Exhibited at the Society of Independent Artists,1921- Reproduced, New York Times Book Review and Magazine, March 6, 1921
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13516314m (data)  ISNI: 0000 0001 1690 3544  LCCN: n84135615  RKD: 14491  SNAC: w62v3vz3  SUDOC: 22954357X  ULAN: 500003519  VIAF: 95701940   WorldCat (עם VIAF): 95701940 
תאודור רובינסון, בדרך לחתונה של סוזן ותאודור באטלר
תאודור ארל באטלר, ערימות חציר בז'יברני
קלוד מונה, ציור ביתו - סוזן, אשתו של תאודור באטלר
תאודור באטלר, בגן של קלוד מונה
תאודור ארל באטלר, דגלים בני-יורק, 1918
חסידות אפטא-זינקוב

ערך זה עוסק בחסידות אפטא מגזע רבי אברהם יהושע העשיל מאפטא. אם התכוונתם לחסידות אפטא מגזע רבי מאיר מאפטא (ה) תלמידו של החוזה מלובלין, ראו .
קבר הרבי מאפטא
חסידות אפטא-זינקוב-מז'יבוז' היא חסידות שייסד רבי אברהם יהושע השיל מאפטא ("הרב מאפטא") בשלהי המאה ה-18. מחסידות זו הסתעפה גם חסידות קופיטשניץ.
תולדות החסידות

רבי אברהם יהושע העשיל מאפטא נולד בשנת תקט"ו (1755) לרבי שמואל. היה חתנו של רבי יעקב מטורטשין היה מגדולי תלמידיו של רבי אלימלך מליז'נסק. כיהן כרב ואדמו"ר בקולבסוב בגאליציה, באפטא הפולנית, ביאסי שבמולדביה ובמז'יבוז' שבפודוליה (אוקראינה). בשנותיו האחרונות היה זקן האדמו"רים בדורו ודעתו הייתה נחשבת בקרב כל החסידים. נפטר בה' בניסן תקפ"ה (1825). מלבד בנו רבי יצחק מאיר היו ילדיו: בנו רבי יוסף משה ממז'יבוז' וחתניו רבי דן יונגרלייב בנו של רבי יצחק מראדוויל (בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב), רבי ישראל מליטשניץ ורבי מרדכי.
תולדות החסידות > הדור השני

בנו, רבי יצחק מאיר מזינקוב. נולד בשנת תקל"ה. עבר ממז'יבוז' לזינקוב הסמוכה שם שימש כאדמו"ר לאלפי חסידים. נפטר בא' באדר תרט"ו. מלבד בנו רבי משולם זוסיא היו ילדיו: בנו רבי מנחם מנדל חתן רבי ישראל מרוז'ין וחתנו רבי שמואל אשכנזי צאצאו של החכם צבי.
תולדות החסידות > הדור השלישי

בנו של רבי יצחק מאיר היה רבי משולם זוסיא מזינקוב חתן רבי ישראל, חתנו של רבי משה צבי מסאווראן. נולד בשנת תקע"ד. הוציא את ספרו של סבו 'אוהב ישראל'. כאביו היה אדמו"ר לאלפים. נפטר בג' באלול תרכ"ו. חתניו היו רבי יצחק יואל מקנטקוזבה, רבי יוסף משיטאווא ורבי משה מסלאוויטא בנו של רבי פנחס מקוריץ.
תולדות החסידות > הדור הרביעי

בניו של רבי משולם זוסיא כיהנו אחריו כאדמו"רים:
רבי אברהם יהושע העשיל נולד בשנת תקצ"ב, היה חתנו של בן דודו של אביו רבי שלום יוסף מסדיגורה. חזר למז'יבוז' שם ניהל את חצרו. נפטר בי"ט בתשרי תרמ"ח בקמינקא. דברי תורתו יצאו בספר "אור יהושע". חתניו היו רבי שלמה זלמינא מרשקוב, רבי משה הגר משאץ ויז'ניץ ואחיינו רבי דוד מבוהוש.
רבי חיים מנחם מזינקוב היה חתנו של רבי דוד מטאלנא ובזיווג שני של רבי יחיאל מיכל מקאשיווקא. חתניו היו רבי ישעיהו ממקארוב ורבי שרגא פייבוש מזלישטשיק.
רבי שמואל מקרילוביץ היה חתנו של רבי אברהם מטריסק. כיהן בחיי אביו כאדמו"ר בקרילוביץ שבפודוליה. נפטר בי"ב בניסן תרכ"ב.
רבי יחיאל מקרילוביץ נולד בשנת תר"ג. היה חתנו של רבי יהושע מבעלז. נפטר בט' בתמוז תרע"ו בקישינב בעת שביקר שם חסידים.
תולדות החסידות > הדור החמישי

בדור זה כיהנו בניהם של רבי אברהם יהושע העשיל ממז'יבוז' ושל רבי חיים מנחם מזינקוב.
בניו של רבי אברהם יהושע העשיל היו:
רבי ישראל שלום יוסף ממז'יבוז', חתנו של רבי אברהם יעקב מסדיגורה ובזיווג שני חתן רבי יעקב שמשון חודורוב מבאהפולי. נפטר בכ"ט באב תרע"ב. דברי תורתו והספד עליו התפרסמו בקובץ "שורש ישי". ילדיו היו; בנו אברהם יהושע השל אדמו"ר בטורנופול. בנו רבי יצחק מאיר השיל אדמו"ר ממז'יבוז-ארצות הברית-חיפה, רבי משה מטרנופול וחתניו רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה ורבי מרדכי שלמה פרידמן מבויאן.
רבי יצחק מאיר השיל, אבי חסידות קופיטשניץ.
רבי משה מרדכי ממז'יבוז'-פלצוויזנה, גודל על ידי אביו החורג רבי דוד משה מצ'ורטקוב והיה חתנו של רבי יעקב מנובומינסק. נפטר בשנת תרע"ח. בנו היה אברהם יהושע השל. חתנו היה אחיינו רבי אברהם יהושע מקופיטשניץ.
רבי משולם זוסיא ממז'יבוז', נפטר בי' באדר תר"פ. חתנו היה הרב שמואל הלוי יוזפוב משושלת ברזנה.
בניו של רבי חיים מנחם היו (מאשתו השנייה):
רבי פנחס, נשא את קרובתו מלכה בת רבי יצחק מבוהוש, נפטר בז' בשבט תרע"ו. בנו רבי אברהם יהושע העשיל היה חתנו של רבי ישראל הגר מויז'ניץ. חתניו היו אחייניו רבי יעקב דוד פרידמן מפאשקאן ורבי יעקב אריה טברסקי מטריסק לונדון.
רבי משה מזינקוב, חתנו של רבי מרדכי מקוריסטשוב, נפטר בי"ג בטבת תרפ"ג.
תולדות החסידות > הדור השישי

בדור זה כיהנו בניו של רבי ישראל שלום יוסף ממז'יבוז'.
רבי אברהם יהושע העשיל נולד בשנת תרנ"ב. היה חתן דודו רבי יצחק מאיר מקופיטשניץ. כיהן אחר פטירת אביו כאדמו"ר במז'יבוז' ולאחר עשר שנים עבר לטרנופול. נרצח בשואה בפיטרקוב בד' בניסן תש"ג.
רבי יצחק מאיר השיל נולד בשנת תרס"א, היה חתנו של רבי נחום מקנטקוזבה. כיהן כאדמו"ר במז'יבוז' ואחר כך באודסה. עלה לישראל אחרי מלחמת העולם השנייה. לאחר זמן עבר לארצות הברית שם הקים בית כנסת בשם "כנסת ישראל" על שם אביו ובשנת תשכ"ח שוב חזר לישראל והקים בחיפה בית מדרש בשם "אוהב ישראל" וכולל אברכים בשם "צרור המור". נפטר בי"ט באב תשמ"ה. מנוחתו בהר הזיתים.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 105–106.
קייט קורי

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1861 ווקיגן, ארצות הברית 
 פטירה:  12 ביוני 1958 (בגיל 97) פרסקוט, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Arizona Pioneers Home Cemetery 
 מקום לימודים:  קופר יוניון  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1905–1912 (כ־7 שנים) 
 תחום יצירה:  צילום, ציור 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אריזונה (2019) 
 
קייט קורי, בתוך מגורים חפורים של ההופי
קייט קורי (אנגלית: Kate Cory; 8 בפברואר 1861 –  12 ביוני 1958) הייתה צלמת ואמנית אמריקאית. היא למדה אמנות בניו יורק, ועבדה כאמנית מסחרית. בשנת 1905 נסעה לדרום מערב ארצות הברית, חיה בשבט ההופי במשך מספר שנים, ותיעדה את חייהם בכ־600 תצלומים.
ראשית החיים

קייט תומפסון קורי נולדה בווקיגן. הוריה היו ג'יימס יאנג קורי (1828–1901), יליד קנדה, ואליזה פ. קלוג קורי (1829–1903), ילידת מיין. היה להם גם בן, ששמו ג'יימס סטיוארט קורי. אביה עבד ברכבת התחתית. בביתם הותקן חדר סודי במרתף הבית. לשם, משרתיו השחורים החופשיים הביאו עבדים שברחו בסירות בנמל ווקוגן, ויצרו את הרושם שהם עושים עסקים עם ג'יימס קורי.
משפחתה עברה לניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1880 ואביה, ג'יימס קורי, ניהל את עסקי הוול סטריט שלו בניו יורק.
קריירה > ניו יורק

קורי למדה ציורי שמן וצילום בקופר יוניון  ובליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק והייתה מדריכה בקופר יוניון. קורי הייתה צלמת אמריקאית, ציירת, ופסלת. היא התפרנסה כאמנית מסחרית, תרמה רישומים למגזין הפנאי והייתה מעורבת במועדון "העט והמכחול" של ניו יורק.
החל משנת 1895, קורי התחברה עם הקדר צ'ארלס וולקמר כדי ליצור לוחות יד מצוירים, כוסות וצלחות של אנשים היסטוריים, כמו ויליאם פן ואלכסנדר המילטון. עיצוב בניינים, כמו מטה ג'ורג' וושינגטון. העבודות האלה נצבעו בכחול, בעיקר על ידי קורי. החנות שלהם, "וולקמר וקורי קדרות", שכנה בקווינס, ניו יורק. בשנת 1903 פתח וולקמר עסק למוצרי חרס במטוקן, ניו ג'רזי בשם צ'ארלס וולקמר ובנו.
קריירה > בשבט ההופי

במועדון ה"עט ומכחול" פגשה קורי את האמן לואי אקין, שבדיוק חזר מדרום מערב. הוא יצר ציורים של האינדיאנים משבט ההופי לקידום התיירות בנתיב הרכבת לסנטה פה. את התעניינותה במערב ארצות הברית עורר בה ארנסט סטון, וכאשר אקין סיפר לה על תוכניותיו לפתוח מושבה של אמנים בצפון אריזונה בשנת 1905, קורי הזמינה כרטיס לרכבת לקניון דיאבלו, אריזונה, ומישם נסעה צפונה 100 ק"מ דרך המדבר אל הרמה הגבוהה של שמורת ההופי.
היא התכוונה לבקר ברמות (המזות) של ההופי שם התכוון אקין להקים מושבת אמנים למשך מספר חודשים בסיור במערב ארצות הברית. כשירדה מהרכבת הבינה שהיא האמנית הבודדה. פרט לתקופות קצרות בקנדה וקליפורניה (1909), בין השנים 1905 עד 1912 התגוררה קורי בקרב שבט ההופי באורייבי ובוולי. באורייבי היא גרה בחלל שהושכר לה על ידי ידיד מהשבט. לחלל מגוריה הייתה גישה רק דרך מדרגות אבן וסולמות.
היא הייתה בין הנשים היחידות שהוכנסו לחיים הסודיים והמנהגים של ההופי. קורי למדה את שפת ההופי ואת הכתב והדקדוק.
כשהיא הייתה שם, היא ציירה את הנוף ואת אנשי ההופי. היא גם צילמה כ-600 צילומים, ותיעדה כמעט את כל היבטי חייהם החברתיים והקדושים. היא צילמה פורטרטים, צילומי טקסים ותמונות של אנשים "המרמזים על מערכת יחסים חמה וספונטנית". תמונותיה מתארות את אורח החיים המסורתי של ההופי בנקודת הזמן, לפני שהסתגלו לאמריקה הלבנה המודרנית. קורי עזבה את שבט ההופי בשנת 1912 והשקפותיה על החיים השתנו כתוצאה ממערכות היחסים שלה עמם, וכלל התנערות מהצרכנות המודרנית.
"... לפיכך - נכונותה להסתפק בשאריות, ולמחזר. ההתעלמות שלה מרכוש חומרי, הנטייה שלה לסחר חליפין ולא לקניה והצריכה המוגבלת שלה. כולם מרמזים מדוע אורח החיים ההופי משך אותה ואת מה שלמדה משנותיה במחוזם."
היא לא הייתה הראשונה שצילמה את ההופי. עם זאת, בגלל האינטימיות שלה עם אנשי השבט ותרבותם, היא הצליחה לתפוס מבט אישי יותר מאשר צלמים קודמים. היא לא מכרה את תצלומיה, אך הייתה משתמשת בהם כאיורים עבור המאמרים שלה, כמו "החיים בהופילנד - נשות ההופי", שפורסם במגזין בשנת 1909.
באותה שנה קיבלה ציון לשבח לכבוד ציור שהוצג בתערוכת אלסקה-יוקון-פסיפיק בסיאטל. בשנת 1915 קנה מוסד סמית'סוניאן 25 מהציורים שקורי עשתה במהלך התקופה שחיה עם ההופי.
קריירה > פרסקוט

היא עברה לפרסקוט, אריזונה בשנת 1913 והתגוררה בבית אבן שנבנה ורוהט על ידי אנשי ההופי. קורי הציגה ציור, "מדבר אריזונה" בתערוכת הארמורי של שנת 1913 שנמכר ב 150 $, וקיבל ביקורת מכובדת בתערוכה.
בגלל השתתפותה ברודיאו בפרסקוט, עזרה קורי לקבוצה של גברים מקומיים עם מידע על טקסי הופי, שהם ביצעו ונקראו "סמוקי". כאשר קבוצת הסמוקי גדלה מספיק כדי להזדקק למתקן קבע ולמוזיאון, סייעה קורי בתכנון ובקישוט הבניינים. היא ציירה גם את ציוריה הגדולים ביותר לתצוגה במוזיאון הסמוקי, שם הם עדיין תלויים.
היא התפרסמה בפרסקוט כאישה תמהונית, בגלל כוונתה הכנה להימנע מחיים בזבזניים. חברי הכנסייה העמיתים הציעו לתרום לה בגדים, במקום הקרועים שהסתובבה איתם. היא הייתה חסכנית, אך השכירה שני בתים שהיו בבעלותה. היא אספה מי גשם והשתמשה בהם כדי לפתח צילומים. במקום למכור את ציוריה, היא החליפה אותם. היא תוארה כמי שיש לה "פנים פשוטות, שיער משוך לאחור, הליכה נחושה, לבושה בשחור עם מקל, כאילו כל טיול במרכז העיר נועד להתעמת עם ראש העיר."
ציוריה הם באוספי המוזיאון האמריקני לאמנות סמיתסוניאן, מוזיאון שרלוט הול, ומוזיאון הסמוקי לאמנות ותרבות אינדיאנית בפרסקוט.
היא נפטרה בפרסקוט ב־12 ביוני 1958 בבית החלוצים של אריזונה ונקברה בבית העלמין של החלוצים ליד חברתה שארלוט הול.