stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Goodyear Tire and Rubber Company

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (GT) 
 מייסדים:  פרנק סיברלינג 
 תקופת הפעילות:  29 באוגוסט 1898 – הווה (126 שנים) 
 חברות בנות:  Cooper Tire & Rubber Company  Goodyear Aerospace  Goodyear Tire & Rubber Company of Canada  דאנלופ  Kelly-Springfield Tire Company  Goodyear (United Kingdom)  Goodyear Auto Service 
 מיקום המטה:  אקרון 
 ענפי תעשייה:  ייצור, תעשיית הפלסטיק והגומי 
 מוצרים עיקריים:  צמיג 
 הכנסות:  20,066,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 רווח תפעולי:  −677,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 רווח:  −689,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 עובדים:  63,000 
  
 www.goodyear.com
 
סמל החברה
צמיג של גודייר בפורשה 956
גודייר (אנגלית: The Goodyear Tire & Rubber Company) היא חברה אמריקנית המייצרת צמיגים למכוניות, למשאיות, למכוניות פורמולה 1, למכוניות ספורט, לרכבי שטח, למכוניות נאסקאר ולמכוניות מרוצי תיור.
|שווי=3.8 מיליארד דולר
החברה ידועה בעולם בזכות פרסומות הענק שלה במרוצי מכוניות שונים ובאירועי ספורט אחרים, לרוב בארצות הברית מופיעות הפרסומות של החברה על ספינות אוויר במהלך אירועי ספורט מוטורי שונים כמו מרוצי נאסקאר, מרוצי פורמולה 1, מרוצי מכוניות תיור ומרוצי ראלי. גודייר נחשבת לאחת מיצרניות הצמיגים הגדולות בעולם ומתחרותיה העיקריות הם מישלן, פירלי, ברידג'סטון וקונטיננטל AG.
מאז 1999 רוב צמיגי דאנלופ מיוצרים על ידי מפעלים השייכים לגודייר.
אפולו 15

אפולו 15 הייתה המשימה המאוישת העשירית מתוך 12 בתוכנית אפולו. החללית שוגרה על גבי טיל סטורן 5 ב-26 ביולי 1971 מכן 39 במרכז החלל קנדי. נחתת הירח "פאלקון" נחתה ב-30 ביולי באזור ים הגשמים, קרוב להרי האפנינים, ליד תצורה גאולוגית המכונה "ערוץ האדלי" (Hadley Rille), על הירח. המדידות שנערכו במשימה זו הוכיחו שערוץ זה הוא צינור לבה שתקרתו קרסה.
תקרית פסל "האסטרונאוט שנפל"

לפני שיגור המשימה סיכם סקוט עם האמן הבלגי פול ואן הוידונק על יצירת פסל קטן שיוצב על הירח לזכר אסטרונאוטים וקוסמונאטים שנפלו בחקר החלל. סקוט הכין לוחית מתכת ובה כתובים שמם של 14 אסטרונאוטים, שמונה אמריקאים ושישה סובייטים, שנפלו במהלך שירותם. קיומו של הפסל הוסתר מנאס"א, וסקוט סיכם עם הפסל כי לא ייצורו עותקים של הפסל כדי למנוע את מסחור חקר החלל, בהתאם למדיניות נאס"א. לקראת סיום המשימה על הירח מיקם סקוט את הפסל ולוחית הזיכרון באדמת הירח. במהלך מסיבת העיתונאים לאחר ששבו לכדור הארץ חשף סקוט את קיום הפסל. במאי 1972 נודע כי ואן הוידונק מתכוון למכור מאה העתקים של הפסל, אולם הפסל חזר בו לאחר מסע לחצים מצד נאס"א.
תקרית הבולים

לאחר חזרת הצוות לכדור הארץ התברר כי הצוות לקחו עימם, ללא רשות ותיאום, 398 מעטפת היום הראשון שמתוכם 100 נמכרו לסוחר בולים גרמני. כספי המכירה נועדו לשמש את ילדי הצוות ללימודי השכלה גבוהה. בעבר נאס"א העלימה עין מפעיליות דומות אולם כיוון שהפעם זה נעשה בצורה מסחרית גלויה, נאס"א נזפה באסטרונאוטים והם לא קיבלו את הכסף. אירווין הודיע על כוונתו לפרוש עוד בטרם קיבלו את הנזיפה.
הצוות > דייוויד סקוט

מפקד המשימה. ב-16 במרץ 1966 שוגר עם ניל ארמסטרונג למשימת ג'מיני 8, שהייתה המשימה הראשונה בה התחברו שני כלי רכב חלליים במסלול. היה מפקד מודול הפיקוד במשימת אפולו 9, ששוגרה ב-3 במרץ 1969. לאחר מכן, היה מפקד הגיבוי של אפולו 12. טיסת החלל השלישית שלו הייתה במשימת אפולו 15, ששוגרה ב-26 ביולי 1971. במסגרת משימה זו נחת על פני הירח יחד עם ג'יימס אירווין, וביצע מגוון פעילויות.
הצוות > ג'יימס אירווין

טייס רכב הנחיתה הירחי. נולד ב-17 במרץ 1930, נפטר ב-8 באוגוסט 1991. בוגר במדעים מהאקדמיה של הצי, 1951. מוסמך במדעים בהנדסת אווירונאוטיקה והנדסת מכשירים מאוניברסיטת מישיגן, 1957. בתום לימודיו באקדמיית הצי, הצטרף לחיל האוויר. עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר "הונדו" ובבסיס ריס, בטקסס. היה ראש ענף דרישות מתקדמות במפקדת פיקוד ההגנה האווירית. בשנת 1961 סיים את בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר, וב־1963 סיים את בית הספר לטייסי מחקר אירוספייס של החיל. שירת במשרד הפרויקט של פיתוח הטיל AIM-47 פלקון בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון. בחיל האוויר הגיע לדרגת אלוף-משנה (קולונל).
נבחר לשירות בנאס"א באפריל 1966. היה חבר בצוות התמיכה של אפולו 10, וטייס גיבוי של מודול הירח באפולו 12. ב־26 ביולי 1971 שוגר למשימת אפולו 15. הוא התפטר מנאס"א ביולי 1972, והקים ארגון דתי להפצת הנצרות בשם "קרן הטיסה הגבוהה" (High Flight Foundation). ביצע שתי נסיעות להר אררט בטורקיה, במטרה למצוא את תיבת נוח. הוא לא מצא אותה.
הצוות > אלפרד מריל ווֹרדן

טייס תא הפיקוד. נולד ב-7 בפברואר 1932. בוגר במדעי הצבא מהאקדמיה הצבאית בווסט פוינט, 1955. מוסמך במדעים בהנדסה אווירונאוטית ואסטרונאוטית והנדסת מכשירים מאוניברסיטת מישיגן, 1963. בתום לימודיו בווסט פוינט, הצטרף לחיל האוויר ועבר קורס טיס. בין מרץ 1957 למאי 1961 שימש כטייס וקצין חימוש בטייסת היירוט ה־96 בבסיס חיל האוויר אנדרוז, במרילנד. בשנת 1963 למד בבית הספר למדריכי טיסת מכשירים בבח"א רנדולף. בפברואר 1965 סיים לימודים בבית הספר האימפריאלי לטייסי ניסוי באנגליה. בספטמבר אותה שנה סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי למחקר אירוספייס, ונשאר להדריך בו.
נבחר כאסטרונאוט באפריל 1966. היה בצוות התמיכה של האסטרונאוטים של אפולו 9, וטייס גיבוי של מודול הפיקוד של אפולו 12. בין 26 ביולי ל־7 באוגוסט 1971 היה טייס מודול הפיקוד של אפולו 15.
בין 1972 ל־1973 היה מדען אירוספייס ראשי במרכז המחקר ע"ש איימס של נאס"א, ובין 1973 ל־1975 ראש מחלקת מחקרי מערכות באיימס. בשנת 1975 פרש מנאס"א והיה לנשיא "מאריס וורדן אירוספייס", וסגן נשיא קרן הטיסה הגבוהה, שהקים שותפו למשימת אפולו 15, ג'יימס אירוין. לאחר מכן החזיק במשרות ניהוליות ב"ג'ט אלקטרוניקס אנד טקנולוג'י" ותאגיד בי. אף גודריץ', לפני שפרש לגמלאות בשנת 1996.
וורדן נפטר ב-18 במרץ 2020.
הצוות > צוות גיבוי

ריצ'רד גורדון - מפקד
ואנס בראנד - טייס
האריסון שמיט - טייס יחידת נחיתה
הערות שוליים

↑  אודות המדידות מאבני הירח שהוחזרו באפולו 15, אתר Lunar and Planetary Institute
↑  ספר של אירווין, למצוא מקור
↑  Worden, Al (ביולי 2011). Falling to Earth: An Apollo 15 Astronaut's Journey to the Moon. Smithsonian Institution Press. ISBN 978-1588343093. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Wilford, John Noble (10 באוגוסט 1991). "James B. Irwin, 61, Ex-Astronaut; Founded Religious Organization". הניו יורק טיימס. נבדק ב-17 בספטמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4776875-7  LCCN: n88654887   WorldCat (עם LCCN): n88-654887 
שיגור אפולו 15
סקוט שומט בנפילה חופשית נוצה ופטיש יחדיו על הירח
פסל "האסטרונאוט שנפל" כפי שצולם על הירח
דניאל בורוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1937 הברונקס, ארצות הברית 
 התאבד:  31 באוקטובר 1965 (בגיל 28) רדינג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
דניאל "דן" בורוס (באנגלית: Daniel "Dan" Burros;‏ 5 במרץ 1937 – 31 באוקטובר 1965) היה יהודי אמריקאי, פעיל במפלגה הנאצית האמריקנית.
בנוסף, היה פעיל בקו קלוקס קלאן והיה אחראי לגייס חברים לארגון. באוקטובר 1965, כמה שעות לאחר שפורסמה עובדת היותו יהודי, התאבד.
ביוגרפיה

בורוס נולד לג'ורג' ואסתר סנשיין בורוס בקווינס, ניו יורק. בבית הספר נחשב לתלמיד חכם והשיג ציונים גבוהים.
הוא התגייס לצבא, אך לאחר שורת ניסיונות התאבדות, שוחרר בשל הפרעות התנהגות.
פעילותו הפוליטית התרכזה בגיוס חברים לתנועות נאו-נאציות בכלל ולמפלגה הנאצית האמריקנית בפרט.
עובדת היותו יהודי פורסמה ב"ניו יורק טיימס" על ידי הכתב ג'ון מק'קאנדליש פיליפ, שהיה נוצרי אוונגליסט, שניסה פעמים רבות להפיל את בורוס בפח ולגרום לו להודות ביהדותו, אך ללא הצלחה. לאחר פרסום כתבתו של פיליפ, בורוס התאבד.
במהלך מסיבת עיתונאים שנערכה לאחר מות בורוס, יצא ג'ורג' לינקולן רוקוול, מנהיג המפלגה הנאו-נאצית האמריקנית, נגד יהודים, אותם כינה "עם מיוחד עם מספר רב של חריגויות נפשיות", וייחס את חוסר היציבות של בורוס ל"פסיכוזה היהודית המצערת הזו". דן בורוס לא היה היהודי היחיד שפעל עבור המפלגה הנאו-נאצית בארצות הברית. לאונרד הולשטיין, יהודי אחר, היה ראש סניף לוס אנג'לס של המפלגה הנאצית האמריקאית.
סיפורו של דן בורוס הוא הבסיס לסרטו של הנרי בין "המאמין".
באז אולדרין

| --- | --- |

באז אולדרין
 לידה:  20 בינואר 1930 (בן 94) גלן רידג', ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Severn School  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  תיכון מונטקלייר, ניו ג'רזי 
 עיסוק בעבר:  טייס קרב בחיל האוויר האמריקאי
 תקופת השירות:  1963–1971 (כ־8 שנים)
 דרגה:  קולונל בחיל האוויר האמריקאי
 זמן שהייה בחלל:  12 יום, שעה ו־52 דקות   שהייה במסלול סביב הירח=  59 שעות, 30 דקות ו-25.79 שניות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  4
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  8 שע' ו-4 דק'   שהייה על פני הירח=  21 שעות, 31 דקות ו-20 שניות
 ביוגרפיה בנאס"א:  באז אולדרין
 משימות
 ג'מיני 12, אפולו 11
  
 עיטורים
 
 
באז אולדרין (באנגלית: Buzz Aldrin; נולד ב־20 בינואר 1930 בשם אֶדְווִין יוג'ין אַלְדְרִין הבן, Edwin Eugene Aldrin Jr.‎) הוא אסטרונאוט לשעבר, שלקח חלק בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו. יחד עם ניל ארמסטרונג ומייקל קולינס, השתתף באפולו 11, בה נחת האדם לראשונה על הירח. היה האדם השני שהלך על הירח, לאחר ניל ארמסטרונג.
ביוגרפיה

אולדרין נולד בניו ג'רזי. אביו היה טייס בצבא ולחם במלחמת העולם הראשונה. יש לו שתי אחיות מבוגרות ממנו: מדליין ופאי אן. בתיכון שיחק בנבחרת הפוטבול. ביוני 1951, סיים את לימודי התואר הראשון בהנדסת מכונות בהצטיינות מהאקדמיה הצבאית וסט פוינט.
אולדרין היה טייס קרב במלחמת קוריאה במטוסי F-86 סייבר. במהלך 66 גיחות הפיל שני מטוסי מיג-15. לאחר מכן היה מדריך תותחנות אווירית בבסיס חיל האוויר "נליס" בנבדה. בין 1956 ל־1959 היה מוצב בטייסת 22 בבסיס חיל האוויר האמריקני בביטבורג, גרמניה, שם הטיס מטוסי F-100.
בתום שירותו חזר ללימודי דוקטורט באסטרונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בתחום חבירה מאוישת בחלל. הטכניקות שפיתח בתחום החבירה החללית שימשו בכל משימות נאס"א, על פי האתר האישי שלו.
ביוגרפיה > שירות בנאס"א

בשנת 1962 הגיש אולדרין בקשה להצטרף לנאס"א במסגרת הקבוצה השנייה ונדחה. באוקטובר 1963, הגיש בקשה להצטרף לקבוצה השלישית והתקבל. כצוללן חובב, הביא לפיתוח אימוני האסטרונאוטים מתחת למים כהדמיה של חוסר משקל.
ב־1966 טס עם ג'יימס לוֹוֶל בג'מיני 12, האחרונה בחלליות ג'מיני. במהלך הטיסה ביצע פעילות חוץ רכבית בה צילם כוכבים וגם את עצמו במה שנחשב לסלפי הראשון בחלל. היה טייס גיבוי של אפולו 8.
ב־16 ביולי 1969 שוגר אולדרין כטייס מודול הירח בחללית אפולו 11, ויצא אל פני הירח בעקבות ניל ארמסטרונג, למשך שעתיים ורבע. בכך הפך לאדם השני בהיסטוריה שצעד על הירח, והראשון שצולם שם. את תמונתו, אחת מהמפורסמות במאה ה-20, צילם חברו למסע, ארמסטרונג. הוא עזב את נאס"א ב־1971.
ביוגרפיה > לאחר נאס"א

בתום שירותו התמנה למפקד בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר של ארצות הברית בבסיס חיל האוויר אדוארדס, ושירת בתפקיד זה עד 1972.
בתחילת שנות ה־70 סבל מהתמכרות לאלכוהול, אותה תיעד בספרו "לחזור לכדור הארץ". הוא התגבר עליה, וכיום הוא מסייע לנגמלים אחרים.
ב־1988, על פי העיתון USA Today, או בתחילת שנות ה־80, על פי האתר הרשמי שלו, שינה את שמו באופן רשמי מאדווין יוג'ין אולדרין הבן לבאז אולדרין. באז היה כינוי שהדביקה לו אחותו הצעירה בילדותה, משום שהתקשתה לבטא את המילה Brother ("אח" באנגלית), ובמקום זאת אמרה Buzzer ("באזר"). במהלך השנים התקצר "באזר" ל"באז".
בשנת 1989, בשנת העשרים לנחיתה על הירח, פרסם את ספרו "גברים מכדור הארץ" (קטע מתוך הלוחית שהשאירו על הירח), בו תיעד את המרוץ לחלל בין ארצות הברית לברית המועצות מנקודת מבטו.
בשנת 1993 רשם פטנט על תחנת חלל קבועה שתכנן. לאחר מכן הקים את חברת "סטארקראפט בוסטרס", העוסקת בתכנון טילים לשימוש חוזר, ואת קרן "שרספייס" (ShareSpace), המקדמת את נושא תיירות החלל. הוא ממשיך לקדם את הפרטת הגישה לחלל, במאמרים, ספרים ונאומים שהוא נושא באירועים שונים.
השתתף בתפקיד משני בסרט "אפולו 11", שהופק בשנת 1996, ששיחזר את המהלכים שקדמו למשימה ההיסטורית.
בשנת 2002 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש כחבר בוועדה הנשיאותית לבדיקת עתיד תעשיית האירוספייס האמריקאית, בראשות בוב ווקר (אנ'), חבר קונגרס לשעבר.
באותה שנה גם חבט בפניו של בארט סיברל, אחד הטוענים הראשיים שארצות הברית מעולם לא נחתה על הירח, לאחר שזה קרא לו שקרן ופחדן. המשטרה לא הגישה כתב אישום נגד אולדרין.
ב-12 באוקטובר 2015, השתתף אולדרין בכנס האסטרונאוטיקה הבינלאומי שנערך בירושלים וסיפר על חוויותיו ושירותו בנאס"א.
ב-26 ביולי 2016 השתתף בתוכנית לימודי חלל של אוניברסיטת החלל הבינלאומית SSP16 שהתקיימה בטכניון, ובו סיפר על אפולו 11 ואת "מסלול מחזורי למאדים" שהוא מקדם, מסלול המאפשר תנועה קבועה בין כדור הארץ ומאדים. אולדרין הוא נגיד אוניברסיטת החלל הבינלאומית.
בדצמבר אותה שנה, הוא הצטרף לקבוצת מטיילים שביקרו בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט באנטארקטיקה. הוא חלה ופינו אותו.
חיים אישיים

בדצמבר 1954 נישא לג'ואן ולהם נולדו שלושה ילדים: ג'יימס, ג'ניס ואנדרו. הם התגרשו ב-1974. בדצמבר 1975 נישא לבוורלי ואן זיל והם התגרשו ב-1978. בפברואר 1988 נישא ללואיס קנון. הם התגרשו בדצמבר 2012. ב-20 בינואר 2023, יום הולדתו ה-93, פרסם אולדרין בחשבון הטוויטר שלו כי נישא, בפעם הרביעית, לאנקה פאור.
אותות ועיטורים

מדליית החירות הנשיאותית, 1969.
פרס רוברט היינליין, 1996.
מדליית הזהב של הקונגרס, 2009.
מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (פעמיים).
אות לגיון ההצטיינות.
צלב התעופה המצוינת (פעמיים).
מדליית האוויר (שלוש פעמים).
ועוד מספר אותות מהשירות הצבאי ומארגונים אחרים.
מחווה והערכה

בסרט "צעצוע של סיפור" העניקה פיקסאר את השם לדמות באז שנות-אור בהשראת שמו של באז אולדרין. הרעיון למחווה בא מתוך רצון להוקיר את שמו של אולדרין, כאיש השני שרגליו צעדו על הירח, כאשר את רוב התהילה קיבל ניל ארמסטרונג (בהיותו הראשון שצעד על הירח).
הערות שוליים

↑  האתר של באז אולדרין
↑  באז אולדרין: אני צילמתי את הסלפי הראשון בחלל
↑  קנת' צ'אנג, Rarely Seen Images From Space Including the ‘Best Selfie Ever’, באתר ניו יורק טיימס, 23 בפברואר 2015
↑  Buzz Aldrin's book for kids
↑  שאלות ותשובות באתרו הרשמי
↑  ירון דרוקמן, באז אולדרין בי-ם: ניל דרך ראשון על הירח כי הוא היה קרוב יותר לדלת, באתר ynet, 12 באוקטובר 2015
↑  אבי בליזובסקי, ‏באז אולדרין, האסטרונאוט השני שנחת על הירח ונגיד אוניברסיטת החלל מציג: מסלול מחזורי למאדים, באתר "הידען", 31 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282971005171  PLWABN: 9810600390205606  BIBSYS: 3110021  BnF: cb12585179q (data)  CiNii: DA03342204  GND: 107714566  ICCU: VEAV052074  ISNI: 0000 0001 1082 6680  LCCN: n88245653  LNB: 000237411  MusicBrainz: 73e3f1cc-6b0b-40fe-aed4-229a5252bddd  MGP: 251145  NARA: 10572760  NCL: 001681767  NDL: 00462130  NKC: skuk0000019  NLA: 35553982  NLK: KAC2020N7684  NSK: 000165676  NTA: 070936927  PIC: 391791  RERO: 02-A002917018  RKD: 412324  RSL: 000115436  SNAC: w6dg7f46  SUDOC: 083204687  S2AuthorId: 6227785  Trove: 993959  VIAF: 110368892   WorldCat (עם VIAF): 110368892 
אולדרין הולך על פני הירח במשימת אפולו 11
באז אולדרין במהלך EVA במשימת ג'מיני 12 מבצע את הסלפי הראשון בחלל
אולדרין, 2016
שרה מסה

| --- | --- |

 לידה:  1976 (בת 48 בערך) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Sara Mesa 
 מדינה:  ספרד 
 מקום מגורים:  סביליה 
 
שרה מסה (נולדה ב-1976) היא סופרת ספרדייה. שרה נולדה במדריד, והיא גרה בסביליה מאז ילדותה. כמשוררת, היא זכתה בפרס השירה הלאומי על שם מיגל ארנאנדס (Premio Nacional de Poesía Miguel Hernández) בשנת 2007 עבור ספר השירים Este jilguero agenda. מאז, היא פרסמה את הרומנים Un incendio invisible ו-El trepanador de cerebros, ואת אוספי הסיפורים הקצרים No es fácil ser verde ו-La sobredad del galápago. הרומן שלה, Cuatro por cuatro, היה מועמד לפרס ארלדה (אנ')‏.
ביבליוגרפיה > רומנים

El trepanador de cerebros (2010).
Un incendio invisible (2011; נערך מחדש ב-2017). אש בלתי נראית.
Cuatro por cuatro (2012). ארבע על ארבע, טרנס.
Cicatriz (2015). צלקת, טרנס.
Cara de pan (2018). בין הגדרות, טרנס.
Un amor (2020). בעברית: אהבה אחת, תרגום: משה רון, הוצאת לוקוס, 2023.
La familia (2022). המשפחה.
אוספי סיפורים קצרים
La sobredad del galápago (2008). פיכחותו של החצב.
No es fácil ser verde (2009). זה לא קל להיות ירוק.
Mala letra (2016). כתב יד רע, טרנס.
שירים
Este jilguero agenda (2007).
פרסים והוקרה

2007 - Premio Nacional de Poesía Miguel Hernández, על Este jilguero agenda
2011 - Premio Malaga de Novela, על Un incendio invisible
2016 - Premio Ojo Crítico de Narrativa, על Cicatriz
2017 - Premio Literario Arzobispo Juan de San Clemente, על Cicatriz
2021 - Premios de los libreros (ficción), על Un amor
הערות שוליים

↑  "Mesa, Sara". Editorial Anagrama.
↑  "Far-Reaching Minimalism: A Conversation with Sara Mesa, by María Ayete Gil". World Literature Today (באנגלית). 2019-04-23. נבדק ב-2020-05-11.
↑   שרי שביט, רשומון מתוחכם ומענג, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012160575105171  PLWABN: 9812711596305606  BIBSYS: 13041637  BNE: XX4679693  BnF: cb166797953 (data)  CANTIC: a11553807  GND: 1015312381  ISNI: 0000 0001 1952 5630  LCCN: no2011069577  NKC: mzk2018977997  NTA: 402082699  RERO: 02-A025474198  SUDOC: 16751542X  VIAF: 90694311   WorldCat (עם VIAF): 90694311
מיכאל פקטה

| --- | --- |
פרופ' מיכאל פקטה, 1940
פרופ' מיכאל פקטה, 1940
 לידה:  19 ביולי 1886 סנטה, סרביה 
 פטירה:  13 במאי 1957 (בגיל 70) ירושלים 
 שם לידה:  Mihály Fekete 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  הונגריה, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1909) 
 מנחה לדוקטורט:  ליפוט פייר 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1928–1955) 
 תלמידי דוקטורט:  אריה דבורצקי, מנחם שיפר, מיכאל משלר, זאב נהרי, אמנון יקימובסקי, אמנון יקימובסקי, אלישע נתניהו 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל במדעים מדויקים (תשט"ו)
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום קוטר עלסופי
 
פרופ' פקטה מקבל מנת מים בעת המצור על ירושלים במלחמת העצמאות, עת שימש גם כרקטור האוניברסיטה העברית
מיכאל פֶקֶטֶה (Michael (Mihály) Fekete‏; בשם המקורי שוורץ, 19 ביולי 1886 – 13 במאי 1957) היה מתמטיקאי הונגרי-ישראלי. כיהן כרקטור האוניברסיטה העברית בשנים 1946–1948. במהלך הקריירה שלו חקר נושאים כמו קוטר עלסופי ופולינום פקטה. על תרומתו הוענק לו פרס ישראל במדעים מדויקים בשנת 1955 (תשט"ו).
קורות חיים

מיכאל פקטה נולד בשנת 1886 בזֶנטָה (Zenta) שבאזור בַּאצ'קָה, בחלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום סֶנטָה, בתחומי הפרובינציה האוטונומית וויבודינה של סרביה).
בשנת 1909 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת בודפשט. מנחהו לדוקטורט היה ליפוט פייר, שלימד מתמטיקאים דגולים כפאול ארדש, ג'ון פון נוימן, ג'ורג' פוליה ופאל טוראן. עם סיום הדוקטורט נסע פקטה לאוניברסיטת גטינגן, שהייתה מרכז מתמטי באותם הימים. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת בודפשט, שם קיבל משרת פריבט-דוצנט. בנוסף, לימד שיעורים פרטיים במתמטיקה. בין היתר לימד את יאנוש נוימן, מי שלימים היגר לארצות הברית כג'ון פון נוימן. בשנת 1922 פרסם פקטה מאמר עם פון נוימן בנושא קוטר עלסופי; זהו המאמר המדעי הראשון של פון נוימן. רוב עבודתו המחקרית של פקטה מוקדשת לנושא זה.
קורות חיים > בישראל

ב-1928 עלה לארץ ישראל ועבד כאחד מראשוני המרצים במכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1929 התמנה לפרופסור במכון. הוא עמד בראש המכון לאחר המתמטיקאים המפורסמים אדמונד לנדאו ואברהם הלוי פרנקל. מאוחר יותר היה דקאן הפקולטה למדעי הטבע, ובשנים 1946–1948 כיהן כרקטור האוניברסיטה העברית. עם תלמידיו של פקטה נמנים המתמטיקאים אריה דבורצקי, מנחם שיפר, אמנון יקימובסקי ומיכאל משלר. על תרומתו הוענק לו פרס ישראל במדעים מדויקים בשנת 1955 (תשט"ו).
פקטה נפטר בשנת 1957, בגיל 71. נטמן בהר המנוחות.
בנו יקותיאל פקטה היה מחנך, המנהל-המייסד של בית הספר לבזק (טלקומוניקציה) בירושלים.
קוטר עלסופי ופולינומי פקטה

תהי  H\subset \mathbb {C}  קבוצה קומפקטית, ויהיו  z_{1},z_{2},\ldots ,z_{n}\in H. נגדיר:
 d(z_{1},z_{2},\ldots ,z_{n})=\prod _{1\leq k<j\leq n}|z_{k}-z_{j}|
וכן
 d_{n}=\sup(d(z_{1},z_{2},\ldots ,z_{n}))^{\frac {2}{n(n-1)}}
כאשר הסופרמום נלקח על כל הנקודות  z_{1},z_{2},\ldots ,z_{n}\in H.
הנקודות  z_{1},z_{2},\ldots ,z_{n} בהן מתקבל הסופרמום נקראות נקודות פקטה. הגבול  d(H)=\lim _{n\to \infty }d_{n} 
קיים והוא נקרא הקוטר העלסופי (transfinite diameter) של  \ H (או קבוע פקטה).
מושג מתמטי נוסף הקרוי על-שם פקטה הוא פולינומי פקטה  \ f_{p}(z) המוגדרים לכל  \ p ראשוני על ידי:
 f_{p}(z)=\sum _{k=1}^{p-1}\left({\frac {k}{p}}\right)z^{k}
כאשר  \left({\frac {k}{p}}\right) הם סימני לז'נדר.
משפחתו

מיכאל פקטה היה ידיד משפחה של משפחתה של חנה סנש. ביוני 2007 הוצעה למכירה פומבית בניו יורק גלויה ששלחה חנה סנש לפקטה בשנת 1941, עת הייתה תלמידה בבית הספר החקלאי בנהלל.
לקריאה נוספת

Shaul Katz, "Berlin Roots – Zionist Incarnation: The Ethos of Pure Mathematics and the Beginnings of the Einstein Institute of Mathematics at the Hebrew University of Jerusalem", Science in Context, 2004, pp 199-234
הערות שוליים

↑  מיכאל פקטה באתר GRAVEZ
↑  אורי דרומי, גבריאל פקטה, מייסד מכללת בזק, 2001-1915, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2001 (הטעות בשם הפרטי במקור, ראו תיקון).
↑  חיים הנדוורקר, גלויה שכתבה חנה סנש ב-41' מוצעת למכירה, באתר הארץ, 21 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519088605171  GND: 1074310470  ISNI: 0000 0004 4772 4700  MGP: 37083  VIAF: 315535509   WorldCat (עם VIAF): 315535509
ארס 1

תמונה המציגה את התפתחותו של ארס 1, מהקונספט הראשוני (השמאלי) ועד הנוכחי (הימני)
ארס 1 (באנגלית: Ares I, ידוע גם בשמו הקודם Crew Launch Vehicle ובקיצור CLV), הוא משגר חלליות שפיתחה נאס"א כחלק מתוכנית קונסטליישן, תוכנית החלל המאוישת שתכננה ארצות הברית ובוטלה ב-2011.
השם "ארס" מתייחס לאל המלחמה ארס במיתולוגיה היוונית.
תפקידו המיועד של ארס 1 בתוכנית קונסטליישן היה לשגר את החללית אוריון, ובתוכה צוות האסטרונאוטים, למסלול נמוך סביב כדור הארץ. ארס 1 תוכנן להשלים את טיל השיגור הגדול יותר ארס 5, שהוא טיל שיגור המטען (הלא-מאויש) בתוכנית קונסטליישן.
מבנה

ארס 1 מחולק לשני שלבים:
השלב הראשון יופעל על ידי חמישה מנועי SRB, שהם שדרוג של מנועי הדלק המוצק של מעבורות החלל.
השלב השני (מכונה גם "השלב העליון") יופעל על ידי מנוע J-2X שפותח ממנוע ה-J-2 שבסטורן 5 ששיגר את החלליות לירח בתוכנית אפולו.
פיתוח הטיל > ההיסטוריה של הפיתוח

כבר ב-1995 פורסם מחקר של חברת לוקהיד מרטין על מערכות הנעה מתקדמות, שבו הוצע טיל שיגור שדומה מאוד במבנהו לארס 1, עם מנועי SRB בשלב הראשון, ומנוע דלק נוזלי בשלב השני.
עם ההכרזה על החזון לחקר החלל בנאומו של נשיא ארצות הברית דאז ג'ורג' בוש, הייתה צריכה נאס"א לפתח שני טילי שיגור - אחד לצוות האסטרונאוטים ולחללית אוריון (ארס 1), ושני למטען (ארס 5). נאס"א תכננה את ארס 1 על בסיס טכנולוגיה קיימת ממעבורות החלל. בתכנון הראשוני, השלב הראשון של הטיל היה ארבעה מנועי SRB שפותחו ממנועי הדלק הנוזלי של מעבורות החלל, והשלב השני היה וריאציה פשוטה יותר של המנוע הראשי של מעבורות החלל (באנגלית: space shuttle main engine, בקיצור SSME). אולם לאחר בדיקה מחודשת של התכנון, התגלה שהחללית אוריון תהייה כבדה מדי בשביל ארס 1, ועל כן הוחלט להוסיף מנוע SRB חמישי לשלב הראשון, ולהחליף את מנוע ה-SSME של השלב השני במנוע J-2X שמבוסס על המנוע J-2 שהיה בסטורן 5, טיל השיגור בתוכנית אפולו. הסיבה העיקרית להוספת מנוע SRB חמישי לשלב הראשון היה רצונה של נאס"א להמיר את מנוע ה- SSME למנוע J-2X.
על פי מחקר שערכה נאס"א, היה הטיל ארס 1 בטוח יותר ממערכת שיגור אחרת שנקראה באנגלית Evolved Expendable Launch Vehicle ובקיצור EELV, אולם המחקר היה מוטעה מאחר שהוא לקח בחשבון עובדה מוטעה, ששימוש במערכת השיגור של ה-EELV יהיה באתר השיגור של מרכז החלל קנדי, דבר שיצריך שינויים מבניים ועלויות רבות, בעוד ישנם אתרים אחרים המתאימים לשיגור ה-EELV, ללא צורך בשינויים מבניים. על פי מחקר נוסף שנערך בתקופה האחרונה, נמצא שעם התאמה מינימלית של הטיל דלתא 4 ששייך למערכת השיגור EELV, ניתן יהיה לשגר את החללית אוריון ואסטרונאוטים למסלול נמוך סביב כדור הארץ (כלומר לתחנת החלל הבינלאומית). המשמעות של המחקר היא שלילת נחיצותו של טיל השיגור ארס 1. למרות מחקר זה ולמרות המחקר המטעה שהעדיף בצורה לא הוגנת את ארס 1, נאס"א עדיין מתכוונת להשתמש בארס 1.
ב-4 בינואר 2007 הודיעה נאס"א כי ארס 1 ענה על דרישות הבדיקה של תנאי המערכות, בדיקה שלא נערכה מאז פותחו מעבורות החלל בתחילת שנות השמונים. הבדיקה נועדה לוודא שארס 1 עונה לדרישות הנחוצות לתוכנית קונסטליישן. בנוסף, נאס"א הודיעה על שינוי בתכנון מכלי הדלק של ארס 1. במקום הפרדה בין מכלי המימן הנוזלי והחמצן הנוזלי באמצעות מכל שלישי, המכלים יופרדו באמצעות מחסום (באנגלית: Bulkhead), דבר שאמור לחסוך כמות משמעותית של מסה, ויקל על שיגורו של ארס 1.
בינואר 2008 גילתה נאס"א כי בדקות הראשונות של השיגור של ארס 1 נוצרות רעידות חזקות מאוד, בעיה חמורה מאוד שדורגה במקום הרביעי מתוך חמש בסולם דרגות הסיכון של נאס"א. נאס"א הודיעה כי היא בטוחה שניתן יהיה לפתור את הבעיה, וכי בעיות כאלה צצות במהלך פיתוח של תוכניות מחקר חדשות (כמו תוכנית אפולו).
פיתוח הטיל > מנועי ה-J-2X

מנועי ה-J-2X, שמחירם הוא בין 20–25 מיליון דולר למנוע יחיד, זולים יותר בחצי ממנועי ה-SSME, שהיו מיועדים להיות במקום מנועי ה-J-2X בתכנון הראשוני של ארס 1. סיבה נוספת למעבר למנועי ה-J-2X היא שהמנוע של השלב השני בארס 1 צריך להתחיל לפעול רק לאחר ההמראה, בסביבה של כמעט ריק, ומנועי ה-J-2X אכן מתאימים לדרישה זו, לעומת מנועי ה-SSME שלא עונים לדרישה הזו, וההתאמה שלהם לדרישה היא בעייתית ומסובכת.
פיתוח הטיל > חברות הבנייה

נאס"א בחרה בחברת אליאנט טקסיסטמס לבניית השלב הראשון של ארס 1, שכולל את חמשת מנועי ה-SRB. חברת רוקטדיין תבנה את מנוע ה-J-2X, וחברת בואינג תבנה את האוויוניקה (מערכות האלקטרוניקה והמחשבים) של הטיל.
תפקיד בתוכנית קונסטליישן

תפקידו של ארס 1 בתוכנית קונסטליישן הוא בעיקר לשגר את החללית אוריון ובתוכה צוות האסטרונאוטים למסלול נמוך סביב כדור הארץ, שם החללית תתנתק מארס 1. משם, במשימות לתחנת החלל הבינלאומית החללית תנוע אליה ותעגון בה, ובמשימות מאוישות לירח, אוריון תתחבר לחללית הנחיתה על הירח אלטאיר ולשלב העזיבה של כדור הארץ, שישוגרו גם כן למסלול נמוך על ידי המשגר ארס 5. לאחר ההתחברות, יוצת המנוע הרקטי שבשלב העזיבה של כדור הארץ, והחלליות יטוסו לכיוון הירח.