stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moët & Chandon

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  Claude Moët 
 תקופת הפעילות:  1743–הווה (כ־282 שנים) 
 חברת אם:  LVMH 
 מיקום המטה:  אפרניי 
 קואורדינטות:  49°02′32″N 3°57′32″E﻿ / ﻿49.0421111°N 3.9588939°E﻿ / 49.0421111; 3.9588939 
 ענפי תעשייה:  שמפניה
 מוצרים עיקריים:  Moët Impérial 
  
 www.moet.com
 he
 
Moët & Chandon (מואט & שאנדון), הידוע גם בשם Moët בלבד, הוא יקב משובח צרפתי וחלק מחברת מוצרי היוקרה LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton SE הוא אחד מיצרני השמפניה הגדולים בעולם ובית שמפניה בולט. Moët et Chandon הוקמה בשנת 1743 על ידי קלוד מואט, והיא מחזיקה כיום 290,000 דונם של כרמים, ומייצרת מדי שנה כ-28,000,000 בקבוקי שמפניה.
היסטוריה

Moët & Chandon התחיל בתור Moët et Cie (שפירושו "Moët & Co"), שהוקמה על ידי סוחר היין של Épernay, קלוד מואט בשנת 1743 והחל לשלוח את היין שלו ממחוז שאמפן לפריז. שלטונו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת חלה במקביל לביקוש מוגבר ליין נתזים. זמן קצר לאחר הקמתו, ולאחר שהבן קלוד-לואי הצטרף ל-Moët et Cie, קהל הלקוחות של היקב כלל אצילים ואריסטוקרטים.
בשנת 1833 שונה שמה של החברה ל-Moët et Chandon לאחר שפייר-גבריאל שאנדון דה ברייל, חתנו של רמי מואט, הצטרף לחברה כשותפו של ז'אן-רמי מואט, נכדו של קלוד מואט.
לאחר הצגת הרעיון של שמפנית בציר ב-1840, שיווקה Moët את הבציר הראשון שלה ב-1842. המותג הנמכר ביותר שלהם, Brut Imperial, הוצג בשנות ה-60. המותג הידוע ביותר שלהם, דום פריניון, נקרא על שמו של הנזיר הבנדיקטיני הזכור באגדה כ"אבי השמפניה". המותג היה בבעלות שמפיין מרסייה אך ניתן ל-Moët ב-1927.
Moët & Chandon התמזגו עם הנסי קוניאק ב-1971 ועם לואי ויטון ב-1987 והפכה ל-LVMH (Louis-Vuitton-Moët-Hennessy), קבוצת היוקרה הגדולה בעולם, והכניסה למעלה מ-16 מיליארד יורו ב-2004. Moët & Chandon החזיקו בצו מלכותי כספק שמפניה לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
דום פריניון

דום פריניון הוא מותג שמפניה המיוצר על ידי Moët & Chandon. הוא נקרא על שמו של דום פייר פריניון, נזיר בנדיקטיני שהיה חלוץ איכות חשוב ביין השמפניה, אך בניגוד למיתוסים פופולריים, לא גילה את שיטת השמפניה להכנת יינות נתזים. דום פריניון היה הקיווה היוקרתי הראשון, רעיון שהציע האנגלי לורנס ון. הבציר הראשון של דום פריניון היה ב-1921 והוא שוחרר למכירה רק ב-1936. זוהי שמפנית בציר, כלומר היא מיוצרת רק בשנים הטובות ביותר, וכל הענבים המשמשים לייצור היין נבצרים באותה שנה. שמפניות רבות, לעומת זאת, אינן וינטג'יות, כלומר השמפניה עשויה מענבים שנבצרו בשנים שונות.
בקבוק דום פריניון בציר 1999 עם אביזרים נלווים
פסלו של דום פייר פריניון, נזיר בנדיקטיני
דום פריניון > ייצור נוכחי

בכל בציר מיוצרים כ-5 מיליון בקבוקים. היין הוא 60% שרדונה ו-40% פינו נואר, עם מינון של 6 גרם/ליטר. לדברי טום סטיבנסון, "כל הבצירים זקוקים ליישון של לפחות 12 שנים כדי לטפח את המוס המשיי הייחודי של הדום פריניון". החל משנת 2020, השחרור הנוכחי של דום פריניון הוא מבציר 2010 והשחרור הנוכחי של Dom Pérignon Rosé הוא מבציר 2006. היינן הבכיר היה רישאר ז'פרואי, שהיה "שף מערה" (chef de cave) של דום פריניון מאז 1990.
דומיין שאנדון

בשנת 1973, חברת Moët-Hennessy דאז הקימה את Domaine Chandon, יקב מאחז בעמק נאפה. זה היה מיזם היין המבעבע הראשון בבעלות צרפתית בארצות הברית. מסעדת הגורמה étoile הוקמה ביקב, עד שנסגרה בדצמבר 2014.
לקריאה נוספת

שמפניה בתרבות הפופולרית
רשימת בתי שמפניה
מהומות שמפניה
הערות שוליים

1 2  "History of Moët at Chandon". נבדק ב-17 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  T. Stelzer (2013). The Champagne Guide 2014–2015. Hardie Grant Books. p. 261. ISBN 978-1742705415.
↑  "Moët & Chandon".
↑  Paul, Harry W. (2002). Science, Vine and Wine in Modern France (באנגלית). Cambridge University Press. p. 218. ISBN 978-0521525213. נבדק ב-16 באפריל 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  The Royal Warrant Holders Association
↑  "Champagne Moet & Chandon | Royal Warrant Holders Association". www.royalwarrant.org (באנגלית). נבדק ב-2018-03-16.
↑  D. & P. Kladstrup Champagne p. 38 Harper Collins Publisher מסת"ב 0060737921
1 2 3 4 5  Stevenson, Tom (2007) The Best A Man Can Get p6. 5 Dec 2007 Decanter
↑  Walton, Annunciata. Dom Pérignon’s chef de cave on life, grapes and his favourite vintage. Country Life, 28 March 2017
↑  "Domaine Chandon, Auberge de Soleil still strong". 15 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400026005171  BnF: cb13193413s (data)  GND: 380519-0  ISNI: 0000 0001 2115 7793  LCCN: no99034738  SUDOC: 035505559  VIAF: 167487753   WorldCat (עם VIAF): 167487753 
בקבוקים במערות
מחוזות ויומינג

מפת מחוזות ויומינג
מפת צפיפות אוכלוסין של ויומינג עם חלוקה למחוזות. מעודכן על סמך נתוני מפקד האוכלוסין של 2010
ישנם 29 מחוזות במדינת ויומינג שבארצות הברית. במקור היו חמישה מחוזות שהוקמו תחת טריטוריית ויומינג: לאראמי וקרטר, שנוסדו ב-1867; קרבון ואולבני, שנוסדו ב-1868; ויואינטה, שטח שסופח מהמדינות יוטה ואיידהו והתפרש ממונטה (כולל הפארק הלאומי ילוסטון) ועד לגבול ויומינג-יוטה. ב-10 ביולי 1890, הפכה ויומינג לאחת ממדינות ארצות הברית ובה 13 מחוזות. 10 מחוזות נוספים נוצרו לאחר הפיכתה של ויומינג למדינה וכניסתה לאיחוד.
שמם של שלושה מחוזות שונה לאחר יצירתם. שמו של מחוז קרטר שונה לסוויטווטר ב-1 בדצמבר 1869. מחוז הנובר התקיים למשך 7 ימים ב-1911 ואז שונה שמו לוושקי. שמו של מחוז פיז (Pease), שנוסד ב-1875, שונה למחוז ג'ונסון ב-1879.
הערות שוליים

1 2 3 4  "General Facts About Wyoming". State of Wyoming. אורכב מ-המקור ב-2007-05-12. נבדק ב-2007-07-20.
↑  "CARTER COUNTY RECORDS". Wyoming State Archives. אורכב מ-המקור ב-2008-05-03. נבדק ב-2007-07-20.
1 2  "Wyoming Counties". American Local History Network. RootsWeb.com. נבדק ב-2007-07-20.
↑  "EPA County FIPS Code Listing". US Environmental Protection Agency. נבדק ב-2007-07-20.
1 2 3  "Utah". About Counties. National Association of Counties. אורכב מ-המקור ב-11 ביולי 2007. נבדק ב-21 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Name Derivations of Wyoming Counties". Wyoming State Library. אורכב מ-המקור ב-2013-08-25. נבדק ב-2007-07-20.
↑  "Annual Estimates of the Resident Population for Counties of Wyoming: April 1, 2010 to July 1, 2011". 2011 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. באפריל 2012. אורכב מ-המקור (CSV) ב-20 בינואר 2013. נבדק ב-18 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wyoming QuickFacts". U.S. Census Bureau. אורכב מ-המקור ב-2013-10-21. נבדק ב-2007-07-20. (2000 Census)
| דגל ויומינג מדינת ויומינג |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | שאיין |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור פאודר ריבר |  |
| היישובים הגדולים ביותר | שאיין • קספר • לאראמי • ג'ילט • רוק ספרינגס • שרידן • גרין ריבר • אבנסטון • ריברטון • ג'קסון • קודי • רולינס • לאנדר • טורינגטון • פאוול דאגלס • וורלאנד • באפלו • ויטלנד • מילס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ויומינג |  |
| מחוזות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המחוזות במדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • וושינגטון • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| המחוז הפדרלי | וושינגטון די. סי. |  |
מרד הנפילים – דמויות

רשימת הדמויות מהרומן מרד הנפילים (באנגלית: Atlas Shrugged) מאת איין ראנד שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1957.
דמויות מרכזיות

להלן דמויות מרכזיות מהרומן.
דמויות מרכזיות > גיבורים - פרוטגוניסטים > דאגני טגארט (Dagny Taggart)

דאגני טגארט היא גיבורת הרומן. היא סגנית נשיא האחראית על התפעול של טגארט טרנסקונטיננטל, תחת אחיה, ג'יימס טגארט. בהתחשב לחוסר יכולתו של ג'יימס, דאגני אחראית לכל הפעולות של חברת הרכבות.
דמויות מרכזיות > גיבורים - פרוטגוניסטים > פרנסיסקו ד'אנקוניה (Francisco d'Anconia)

פרנסיסקו ד'אנקוניה הוא אחת הדמויות המרכזיות בספר "מרד הנפילים", בעלים ויורשה של חברת כריית הנחושת הגדולה בעולם. הוא חבר ילדות, ואהבתה הראשונה, של דאגני טגארט. פרנסיסקו, ילד פלא בעל כישרונות יוצאי דופן, כונה "השיא" של שושלת ד'אנקוניה, משפחה ארגנטינאית יוקרתית ממילא של תעשיינים מיומנים. הוא היה חברם לכיתה של ג'ון גאלט ורַגנאר דַנֶשוֹלְד ותלמידם של יו אקסטון ושל רוברט סטדלר. פרנסיסקו החל לעבוד עוד בלימודים כדי להוכיח שהוא יכול להצליח ללא עזרת העושר של משפחתו. מאוחר יותר, הוא פושט רגל את עסקי ד'אנקוניה כדי להרחיק אותם מהישג ידם של אחרים. שמו המלא מוכר בתור "פרנסיסקו דומינגו קרלוס אנדרס סבסטיאן ד'אנקוניה".
דמויות מרכזיות > גיבורים - פרוטגוניסטים > ג'ון גְְַאלט (John Galt)

ג'ון גְְַאלט הוא הגיבור הגברי העיקרי בספר "מרד הנפילים". בתחילה הוא מופיע כעובד חסר שם עבור חברת הרכבות טגארט טרנסקונטיננטל, אשר מרבה לסעוד עם אדי וילרס בקפיטריה של העובדים, ומוביל את אדי לחשוף מידע חשוב על דאגני טגארט ועל טגארט טרנסקונטיננטל. רק הצד של אדי בשיחות שלהם מובא ברומן. בהמשך הרומן מגלה הקורא את זהותו האמיתית של עובד זה.
לפני שעבד בטגארט טרנסקונטיננטל, גאלט עבד כמהנדס בחברת המוטורים של המאה העשרים, שם המציא בחשאי מנוע שמפיק אנרגיה חשמלית מחשמל סטטי סביבתי, אך נטש את אב הטיפוס שלו ואת העסקתו כשלא היה מרוצה ממערכת תשלום חדשנית שהושחתה בקלות. אב טיפוס זה נמצא על ידי דאגני טגארט והאנק רירדן. גאלט עצמו נותר נסתר לאורך רוב הרומן, עובד בעבודה ומתגורר בעצמו, שם הוא מאחד את הממציאים והמנהיגים העסקיים המיומנים ביותר תחת הנהגתו. הוא נושא נאום שידור ארוך המציג את פילוסופיית האובייקטיביזם של המחברת.
דמויות מרכזיות > גיבורים - פרוטגוניסטים > הנרי "האנק" רירדן (Henry "Hank" Rearden)

הנרי (המכונה "האנק") רירדן הוא אחת הדמויות המרכזיות ב"מרד הנפילים". הוא הבעלים של חברת הפלדה החשובה ביותר בארצות הברית, וממציא את "מתכת רירדן", סגסוגת חזקה יותר, קלה יותר, זולה וקשיחה יותר מפלדה. הוא גר בפילדלפיה עם אשתו ליליאן, אחיו פיליפ ואמו הקשישה. רירדן מייצג סוג של אדם שבנה את עצמו במו ידיו ובסופו של דבר מתגרש מליליאן, נוטש את מפעלי הפלדה שלו בעקבות תקיפה עקובה מדם של עובדים "שתולים" של הממשלה, ומצטרף לשביתה של ג'ון גאלט.
דמויות מרכזיות > גיבורים - פרוטגוניסטים > אדי וילרס (Eddie Willers)

אדווין "אדי" ווילרס הוא העוזר המיוחד של דאגני סגנית הנשיא האחראית על התפעול בטגארט טרנסקונטיננטל. אביו וסבו עבדו עבור הטגארטים, וגם הוא עצמו. הוא נאמן לחלוטין לדאגני ולטגארט טרנסקונטיננטל. לווילרס אין את היכולת היצירתית כמו מקורביו של גאלט, אך הוא מצדיק אותם באומץ מוסרי ומסוגלת להעריך ולעשות שימוש ביצירותיהם. לאחר שדאגני מסיטה את תשומת לבה ונאמנותה להצלת גאלט השבוי, וילרס מתחזק את מסילת הרכבת עד להתמוטטותה של חברת הרכבות.
דמויות מרכזיות > גיבורים - פרוטגוניסטים > רַגנאר דַנֶשוֹלְד (Ragnar Danneskjöld)

אחד מחסידיו הראשונים של גאלט, ומפורסם בעולם בתור פיראט, התופס ספינות סיוע שנשלחו מארצות הברית למדינות אירופה העממית. הוא פועל כדי להבטיח שברגע שאלו שדוגלים בפילוסופיה של גאלט יחזרו למקומם הראוי בחברה, יהיה להם מספיק הון כדי לבנות מחדש את העולם. דמותו נשמרת ברקע בחלק ניכר מהספר, דַנֶשוֹלְד מופיע בהופעה אישית כדי לעודד את רירדן להתמיד במצבו הקשה יותר ויותר, ונותן לו מטיל זהב כפיצוי על מס ההכנסה ששילם במהלך השנים האחרונות. דַנֶשוֹלְד נשוי לשחקנית קיי לודלו; מערכת היחסים שלהם מוסתרת מהעולם החיצון, שרק יודע על לודלו ככוכבת קולנוע בדימוס. הוא נחשב לא מתאים על ידי שאר חסידיו של גאלט, הוא רואה במעשיו אמצעי להאיץ את העולם בהבנת נקודת המבט של גאלט.
לדברי ברברה ברנדן, שהייתה קשורה קשר הדוק לראנד בזמן כתיבת הספר, היו קטעים שנכתבו המתארים את הרפתקאותיו של דַנֶשוֹלְד בים, חתוכים מהטקסט הסופי שפורסם. בתגובה בהרצאה משנת 1974, אמרה ראנד ששמו של דַנֶשוֹלְד הוא מחווה לרומן של ויקטור הוגו, האן האיסלנדי (צר'), שבו הגיבור הופך לראשון הרוזנים של דַנֶשוֹלְד (Danneskjöld). בספר שפורסם, דַנֶשוֹלְד נראה תמיד דרך עיניהם של אחרים (דאגני טגארט או האנק רירדן), למעט פסקה קצרה ממש בפרק האחרון.
דמויות מרכזיות > אנטגוניסטים > ג'יימס טגארט (James Taggart)

ג'יימס הוא נשיא טגארט טרנסקונטיננטל והאנטגוניסט החשוב ביותר של הספר. טגארט הוא דמות בעלת השפעה גדולה אך אינו מסוגל לקבל החלטות מבצעיות בעצמו. הוא סומך על אחותו, דאגני טגארט, שמנהלת את חברת הרכבות בפועל, אבל בכל זאת מתנגד לה כמעט בכל מאמץ בגלל אמונותיו המוסריות והפוליטיות האנטי-קפיטליסטיות השונות. במובן מסוים, הוא האנטיתזה של דאגני. הסתירה הזו מובילה לאבסורד החוזר של חייו: הרצון להתגבר על מי שחייו תלויים בהם, והאימה שהוא יצליח בכך. בפרקים האחרונים של הרומן, הוא סובל מהתמוטטות נפשית מוחלטת כשהבין שהוא לא יכול עוד לרמות את עצמו מבחינה זו.
דמויות מרכזיות > אנטגוניסטים > ליליאן רירדן (Lillian Rearden)

ליליאן היא אשתו הלא תומכת של האנק רירדן, אינה אוהבת את ההרגלים שלו ומבקשת (בחשאי בהתחלה) להרוס את רירדן וכך להוכיח את הערך שלה. ליליאן משיגה זאת, כשהיא מעבירה מידע לג'יימס טגארט על הרומן של בעלה עם אחותו. מידע זה משמש כדי לסחוט את רירדן כדי לחתום על תעודת-מתנה המספקת את כל זכויות הקניין של מתכת רירדן לאחרים. לאחר מכן, ליליאן משתמשת בג'יימס טגארט לסיפוק מיני, עד שהאנק נוטש אותה.
דמויות מרכזיות > אנטגוניסטים > ד"ר פלויד פריס (Dr. Floyd Ferris)

פריס הוא ביולוג שעובד כ"מתאם" במכון המדע הממלכתי. הוא מנצל את מיקומו שם כדי ללעוג להיגיון ולהישגים פרודוקטיביים, ומפרסם ספר בשם "למה אתה חושב שאתה חושב?" הוא מתנגש במספר הזדמנויות עם האנק רירדן, ופעמיים מנסה לסחוט את רירדן לוותר על מתכת רירדן. הוא גם אחד מקבוצת "הבוזזים" שמנסה לגרום לרירדן להסכים לתוכנית איחוד הפלדה. פריס מארח את ההדגמה של הנשק פרויקט-X, והוא היוצר של Ferris Persuader, מכונת עינויים. כאשר ג'ון גאלט נתפס על ידי "הבוזזים", פריס משתמש במכשיר על גאלט, אך הוא מתקלקל לפני שחולץ את המידע שפריס רוצה מגאלט. פריס מייצג את הקבוצה שמשתמשת בכוח גס על הגיבורים כדי להשיג את מטרות "הבוזזים".
דמויות מרכזיות > אנטגוניסטים > ד"ר רוברט סטאדלר (Dr. Robert Stadler)

פרופסור לשעבר באוניברסיטת פטריק הנרי, ויחד עם עמיתו יו אקסטון, המנטור לפרנסיסקו ד'אנקוניה, ג'ון גאלט ורגנאר דנשאלד. מאז הוא הפך לסולד אאוט, אחד שהייתה לו הבטחה גדולה אבל בזבז אותה לאישור חברתי, לרעת החינמים. הוא עובד במכון המדע הממלכתי שבו כל ההמצאות שלו מעוותות לשימוש על ידי הצבא, כולל נשק מבוסס קול המכונה פרויקט-X (קסילופון). הוא נהרג כאשר קאפי מייגס (ראה להלן) מעמיס בשכרות את המעגלים של פרויקט-X, וגורם לו להרוס את עצמו וכל מבנה ויצור חי ברדיוס של 100 מייל.  הדמות, בחלקה, עוצבה על פי דגם ג'יי רוברט אופנהיימר, שראנד ראיינה לפרויקט קודם, ותפקידו ביצירת נשק גרעיני. עבור תלמידו לשעבר גאלט, סטאדלר מייצג את התגלמות הרוע האנושי, כ"אדם שידע טוב יותר" אך בחר שלא לפעול למען הטוב.
דמויות מרכזיות > אנטגוניסטים > ווסלי מאוץ' (Wesley Mouch)

הלוביסט חסר היכולות והבוגדניות שהאנק רירדן מעסיק בעל כורחו בוושינגטון, שעולה לגדולה ולסמכות לאורך כל הרומן באמצעות סחר בטובות הנאה וחוסר נאמנות. בתמורה לבגידה בהאנק על ידי סיוע לתווך בהצעת חוק שוויון ההזדמנויות (שעל ידי הגבלת מספר העסקים שכל אדם יכול להחזיק לאחד, מאלצת את האנק למכור את רוב החברות שלו), הוא מקבל תפקיד בכיר בלשכה לכלכלה תכנון ומשאבים לאומיים. מאוחר יותר ברומן הוא הופך לרכז העליון שלה, תפקיד שבסופו של דבר הופך לדיקטטור הכלכלי של המדינה. המנטרה של מאוץ', בכל פעם שמתעוררת בעיה מהמדיניות הקודמת שלו, היא לומר: "אני לא יכול להתאפק. אני צריך סמכויות רחבות יותר".
הערות שוליים

↑  Gladstein 1999, p. 50.
↑  Gladstein 1999, p. 53.
↑  Milgram, Shoshana. "The Spirit of Francisco d'Anconia: The Development of His Characterization". In Mayhew 2009, pp. 79–104.
↑  Gladstein 1999, p. 54.
↑  Ghate, Onkhar. "The Role of Galt's Speech in Atlas Shrugged". In Mayhew 2009, pp. 363–374.
↑  Gladstein 1999, pp. 54–55.
↑  Gladstein 1999, p. 76.
↑  Campbell. Robert L. "When the Train Left the Station, with Two Lights on Behind: The Eddie Willers Story". In Younkins 2007, pp. 313–323.
↑  Gladstein 1999, pp. 53–54.
↑  Reedstrom, Karen (בספטמבר–באוקטובר 1998). "Barbara Branden". Full Context: 4. נבדק ב-14 באפריל 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Gladstein 1999, pp. 63–64.
1 2 3 4  Gladstein 1999, p. 63.
↑  Rand, Ayn (1999).  Harriman, David (ed.). The Journals of Ayn Rand. Penguin. pp. 330–331. ISBN 978-1-101-13721-5.
הערות שוליים > עבודות מצוטטות

Gladstein, Mimi Reisel (1999). The New Ayn Rand Companion. Westport, Connecticut: Greenwood Press. ISBN 0-313-30321-5. OCLC 40359365.
Mayhew, Robert, ed. (2009). Essays on Ayn Rand's Atlas Shrugged. Lanham, Maryland: Lexington Books. ISBN 978-0-7391-2779-7.
Rand, Ayn (1992) [1957]. Atlas Shrugged. Dutton. ISBN 0-525-93418-9.
Younkins, Edward W., ed. (2007). Ayn Rand's Atlas Shrugged: A Philosophical and Literary Companion. Burlington, Vermont: Ashgate Publishing. ISBN 978-0-7546-5533-6.
עונש מוות לפי מדינה

עונש מוות ברחבי העולם
מקרא
  מבוטל לכל העבירות
  מבוטל לכל העבירות, למעט כאלה שנעשו בנסיבות מחמירות (כגון עריקה בזמן מלחמה) למעט ישראל.
  מבוטל בפועל
  קיים באופן חוקי
בערך זה מובא סיכום השימוש בעונש מוות לפי מדינה. באופן גלובלי, מתוך 195 מדינות החברות באו"ם, ב-54 מהן קיים בפועל בחוק עונש מוות, ב-105 מדינות ביטלו אותו לחלוטין, שמונה ביטלו אותו אך שמרו אותו בחוק למקרים חריגים דוגמת בגידה, ו-28 ביטלו אותו בפועל אבל לא ביטלו אותו מהחוק.
רקע

מבחינה היסטורית, נעשה שימוש בעונש מוות כמעט בכל חלקי העולם. נכון לעכשיו, הרוב הגדול של המדינות ביטל את המנהג או הפסיקו אותו.
נכון להיום:
53 מדינות (28%) מבצעות עונש מוות גם במשפט וגם בפרקטיקה.
24 מדינות (14%) ביטלו את העונש בפועל. כלומר, הן לא הוציאו להורג איש בעשור האחרון או יותר.
7 מדינות (4%) ביטלו אותו בפרקטיקה אבל לא במשפט. כלומר, הן לא ביצעו עונש מוות כלל במהלך 14 השנים האחרונות או יותר אך העונש נשמר בחוק למקרים מיוחדים ונסיבות חריגות דוגמת פשעי מלחמה וכדומה.
111 מדינות (54%) ביטלו אותו לחלוטין אפילו בנסיבות מיוחדות.
רקע > מדינות עם מדד פיתוח אנושי גבוה

מתוך 62 המדינות הריבוניות המוגדרות כ"גבוהות מאוד " במדד הפיתוח האנושי, ב-12 מהן מתבצע בפועל עונש מוות: סינגפור, ארצות הברית, יפן, איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית, בחריין, עומאן, בלארוס, כווית, קטר, מלזיה וטאיוואן. בקוריאה הדרומית, רוסיה, איי בהאמה, ברבדוס וברוניי, העונש קיים אך לא מיושם. בישראל, קזחסטן, וצ'ילה העונש קיים אך מוגבל רק לפשעים חמורים במיוחד. בשאר המדינות המדורגות כגבוהות במדד הפיתוח האנושי עונש המוות בוטל לחלוטין.
עונש מוות לפי יבשות ומדינות > אוקיאניה

כמעט כל מדינות אוקיאניה ביטלו את עונש המוות כסוג של עונש, ורק בשתי מדינות עדיין קיים העונש בחוק, פפואה גינאה החדשה וטונגה, אך גם הן לא השתמשו בעונש בעשורים האחרונים. ההוצאות להורג האחרונות הידועות באזור זה התרחשו בטונגה ב-1982.
עונש מוות לפי יבשות ומדינות > אירופה

האיחוד האירופי מחזיק בעמדה חריפה נגד עונש המוות, ביטולו הוא מטרה מרכזית במדיניות זכויות האדם של האיחוד. ביטולו הוא גם תנאי מקדים לכניסה לאיחוד האירופי. באירופה, רק בלארוס משתמשת בעונש מוות באופן שוטף.
עונש מוות בוטל לחלוטין בכל מדינות אירופה פרט לבלארוס ולרוסיה, כשהאחרונה לא ביצעה הוצאה להורג מאז 1999. האיסור המוחלט על עונש מוות מעוגן הן באמנת זכויות היסוד של האיחוד האירופי (EU) ושני פרוטוקולים שאומצו באופן נרחב של אמנת אירופה לזכויות אדם של מועצת אירופה, ונחשבים באיחוד לערך מרכזי. מבין כל מדינות אירופה המודרניות, סן מרינו, פורטוגל והולנד היו הראשונות לבטל את עונש המוות, בעוד שרק בלארוס עדיין מבצעת עונש מוות בצורה זו או אחרת. בשנת 2012, הפכה לטביה למדינה האחרונה באיחוד האירופי שביטלה את עונש המוות.
עונש מוות לפי יבשות ומדינות > אסיה

רוב ההוצאות להורג ברחבי העולם מתקיימות באסיה.
סין היא המדינה בה מתקיימות הכי הרבה הוצאות להורג. על פי אמנסטי אינטרנשיונל, סין מוציאה להורג בשנה אחת יותר אנשים משאר מדינות העולם יחד. גם באיראן, ערב הסעודית וקוריאה הצפונית מספר ההוצאות להורג גבוה.
הודו מוציאה להורג פושעים רק במקרים קיצוניים. 30 הוצאות להורג התרחשו בהודו מאז 1991. ההוצאה להורג האחרונה הייתה של ארבעה מבצעי אונס קבוצתי ורצח ב-20 במרץ 2020.
מתוך 12 המדינות עם מדד "גבוה מאוד" במדד הפיתוח האנושי המוציאות להורג, 10 מהן באסיה: יפן, טאיוואן, סינגפור, מלזיה, ערב הסעודית, כווית, בחריין, עומאן, קטר ואיחוד האמירויות הערביות.
עונש מוות בישראל הוא נדיר מאד. החוק הישראלי מאפשר הוצאה להורג של מורשעים בעבירות מעטות. מאז הקמת מדינת ישראל, שני האנשים היחידים שהוצאו להורג הם מאיר טוביאנסקי שהוצא להורג בצורה בלתי חוקית במלחמת העצמאות בשנת 1948 ואדולף אייכמן שנתלה ב-1962 מכוח החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. עד 1954 נידונו מספר אנשים למוות בגין פשעים שונים אולם עונשם הומתק על רקע התנגדות לעונש מוות ובשנה זו ביטלה הכנסת את עונש המוות על עבירות רצח. באופן רשמי קיימים בישראל עונשי מוות על חרחור מלחמה, פגיעה בריבונות, בגידה, סיוע לאויב במלחמה, ורצח עם, אולם בפועל לא השתמשו בענישה על עבירות אלה בעונש מוות, למעט המקרה של משפט אייכמן.
נכון ל-2023, מאז הקמת הרשות הפלסטינית ב-1995 בוצעו בשטחה 13 עונשי מוות, נוסף על 44 אנשים שחמאס הוציא להורג לאחר השתלטותו על רצועת עזה ב-2007, 14 מתוכם ללא הליך משפטי.
ב-23 ביולי 2022 מינאמר הוציאה להורג 4 אנשים, ההוצאה להורג האחרונה הייתה ב-1988.
בשנת 2017, ביטלה מונגוליה את עונש המוות במדינה.
ב-2021 ביטלה קזחסטן את עונש המוות על כל הפשעים.
עונש מוות לפי יבשות ומדינות > אפריקה

באפריקה ישנן מספר מדינות שעדיין משתמשות בעונש מוות בפועל. בוטסואנה, מצרים, גינאה המשוונית, לוב, סומליה, דרום סודאן, סודאן וניגריה הן דוגמאות למדינות באפריקה שעדיין מוציאות אנשים להורג.
מתוך 54 מדינות החברות באו"ם ביבשת:
7 מדינות (13%) מתקיים עונש מוות בפועל.
24 (44%) מתירים את השימוש בו לפשעים רגילים, אך לא השתמשו בו במשך עשר שנים לפחות והוא נמצא בהקפאה.
1 (1%) ביטלה אותה בגין פשעים רגילים, אך העונש נשמר בחוק בגין פשעים שבוצעו בנסיבות מיוחדות, כמו פשעי מלחמה.
1 (1%) הודיעה על הקפאה ומתכננת לבטל את עונש המוות, אך השתמשו בה בעשר השנים האחרונות.
21 (39%) העונש בוטל.
בשנת 2019 מצרים הייתה המדינה בה בוצעו הכי הרבה הוצאות להורג ביבשת אפריקה. לוב ביצעה הוצאות להורג ללא משפט. במאה זו ביטלו מדינות אפריקאיות הבאות את עונש המוות: חוף השנהב (2000), סנגל (2004), רואנדה (2007), בורונדי (2009), טוגו (2009), גבון (2010), קונגו (2015), מדגסקר (2015), בנין (2016), גינאה (2017) וצ'אד (2020). בשנת 2018 ביטלה בורקינה פאסו את עונש המוות בגין פשעים רגילים, וגמביה הודיעה על הקפאת העונש כצעד ראשון לקראת ביטולו המוחלט.
הוצאות להורג באפריקה בשנת 2019: בוטסואנה (1), מצרים (29+), סומליה (13+), דרום סודאן (7+).
עונש מוות לפי יבשות ומדינות > מדינות סובייטיות

רוסיה שומרת על עונש מוות בחוק, אך לא משתמשת בו בפועל. ההוצאה להורג האחרונה על אדמת רוסיה היה בצ'צ'ניה בשנת 1999. מבין הרפובליקות הסובייטיות לשעבר אחרות, רק בלארוס וטג'יקיסטן לא ביטלו את עונש המוות באופן רשמי, ורק בלארוס משתמשת בו בפועל.
ראו גם

עונש מוות
עונש מוות ביהדות
האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות
רצח
כיסא חשמלי
כיתת יורים
הוצאה להורג לאחר המוות
זריקת רעל
צליבה
תא גזים
מחיצה על ידי פיל
הרתחה למוות
השלכה מהחלון
ענישה גופנית