stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כידון S84/98 III
הערות שוליים

1 2  "Bayonets of Germany 1933-1945". worldbayonets.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-08-22.
↑  "Guide of the M1884-98 III Bayonet aka "K98 bayonet"". www.militaria-deal.com. נבדק ב-2021-08-22.
1 2 3 4  "Bayonets of Imperial Germany 1871-1918". worldbayonets.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-08-22.
↑  "WWI Imperial German Army, Gewehr Model 1871/84 bolt action rifle, Regimentally Marked - Obsolete Calibre Firearms". www.deactivated-guns.co.uk. נבדק ב-2021-08-25.
↑  "Mauser Model 1888 (Gew 88 / Model 1888 Reichsgewehr)". www.militaryfactory.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-08-25.
1 2 3  "Guide of the M1884-98 III Bayonet aka "K98 bayonet"". www.militaria-deal.com. נבדק ב-2021-09-05.
לאון הרביעי הכוזרי, קיסר האימפריה הביזנטית

לאון הרביעי, שכונה הכוזרי (ביוונית: Λέων Δ' ο Χάζαρος; ‏25 בינואר 750 – 8 בספטמבר 780) היה קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה

לאון היה בנם של הקיסר קונסטנטינוס החמישי ואשתו צ'יצ'אק (בכוזרית: פרח), בתו של הכגן הכוזרי ביחאר, שהוטבלה לנצרות בשם אירנה. ב-769 נשא לאשה את אירנה האתונאית שילדה לו את בנם קונסטנטינוס. בשנת 751 מינה אותו אביו לקיסר שותף, ובפועל שלט באימפריה הביזנטית לאחר מות אביו, בין השנים 775 - 780.
ב-776 מינה את בנו, קונסטנטינוס השישי, לקיסר שותף, ויחד עמו גבר על התקוממויות בהנהגת אחיו-למחצה, ניקפורוס וכריסטופורוס, והגלה אותם.
בתקופת שלטונו שלח כוחות צבא להילחם נגד הח'ליפות העבאסית בסוריה, אך לא הצליח למנוע מכוחותיה לערוך פשיטות לשטחי הקיסרות באסיה הקטנה. הוא תכנן לצאת למלחמה גם נגד ממלכת בולגריה, אך מת לפני שזה יצא לפועל.
בשונה מאביו ומסבו, לאון השלישי, שהנהיגו מדיניות איקונוקלאסטית, היה לאון סובלני כלפי חסידי האיקונינים ("איקונופילים"), ואף מינה פטריארך איקונופיל. רק בשנה האחרונה לשלטונו ולחייו עצר ועינה כמה חסידי איקונינים.
יחסי הודו–יוון

| יחסי הודו–יוון |
| --- | --- |
הודו: יוון


הודו: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 131,957
אוכלוסייה
1,454,183,987: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 23,773
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: דמוקרטיה

יחסי הודו–יוון הם היחסים הדו-צדדיים שבין הודו לבין יוון. להודו שגרירות באתונה וקונסוליה של כבוד בסלוניקי; ליוון שגרירות בניו דלהי ושלוש קונסוליות של כבוד בקולקטה, צ'נאי ומומבאי.
היסטוריה > העת העתיקה

עבור היוונים הקדמונים, משמעות המונח "הודו" הייתה רק נהר האינדוס העליון, עד תקופת אלכסנדר מוקדון. לאחר מכן, הכוונה במילה "הודו" הייתה בעיני היוונים לרוב המחצית הצפונית של תת-היבשת ההודית. היוונים התייחסו להודים בשם "אינדוי" (ביוונית עתיקה: Ἰνδοί), כלומר "תושבי נהר האינדוס". ההודים מצידם כינו את היוונים "יונאס" או "יוואנס" ככל הנראה בהשפעת המילה "איונים".
היסטוריה > ממלכה אינדו-יוונית

במשך כ-200 שנה, בשתי המאות האחרונות לפני הספירה, התקיימה ממלכה הודו-יוונית (Indo-Greek kingdom) (אנ'), אותה יסד אלכסנדר מוקדון לאחר פלישתו להודו וכיבושה. זו הייתה ממלכה הלניסטית, שהתפרשה על צפון מזרח תת-היבשת ההודית, וכללה את שטחי אפגניסטן המודרנית, פקיסטן וצפון מערב הודו.   במהלך שתי המאות האחרונות לפני הספירה היא נשלטה על ידי יותר משלושים מלכים, שלעיתים קרובות התנגשו זה עם זה.
הממלכה נוסדה כאשר המלך דמטריוס הראשון פלש לתת היבשת ההודית בראשית המאה השנייה לפני הספירה.  היוונים בתת-היבשת ההודית התחלקו בסופו של דבר למספר ממלכות משנה. שפת השלטון הייתה יוונית, בעוד העם המשיך לדבר בשפה המקומית. המלכים היו סובלניים לדתות המקומיות, ובלבד שהמקומיים יכבדו גם את האמונות ההלניסטיות.
במהלך שתי מאות שנות שלטונם, שילבו המלכים ההודו-יוונים את השפות והסמלים היוונים וההודים, כפי שניתן לראות על מטבעותיהם, ושילבו רעיונות יוונים והודים, כפי שנראו בשרידים הארכאולוגיים.  לפיזור התרבות ההודו-יוונית היו השלכות שמורגשות עד היום, בעיקר בהשפעת האמנות היוונית-בודהיסטית. נראה כי האתניות של ההודו-יוונית הייתה היברידית. החיילים והמתיישבים ההלניסטיים נישאו למקומיים, ולאחר כמאתיים שנות שלטון הייתה כבר היטמעות מוחלטת של המתיישבים היווניים באוכלוסייה המקומית.
היסטוריה > המאה ה-18 וה-19

כיום קיימות עדויות מוחשיות המוכיחות כי התיישבות סוחרים יוונים בבנגל החלה כבר כנראה בראשית המאה ה-17. דימיטריוס גלנוס (1760–1833) היה האינדולוג  היווני המתועד הראשון. תרגומיו לטקסטים בסנסקריט ליוונית הפכו את הרעיונות הפילוסופיים והדתיים של הודו זמינים לאירופאים רבים. מרכז "דימיטריוס גלנוס" ללימודים הלניים הוקם באוניברסיטת ג'ווהרלל נהרו (אנ') בניו דלהי בספטמבר 2000.
היסטוריה > העת החדשה

היחסים בין יוון להודו כוננו באופן רשמי במאי 1950. הודו פתחה שגרירות באתונה במרץ 1978. בניין השגרירות יוון החדשה בניו דלהי נחנך ב-6 בפברואר 2006.
קברי ההודים שנהרגו ביוון במהלך שתי מלחמות העולם ממוקמים בשטח הזיכרון של בתי הקברות של בעלות הברית באתונה וסלוניקי.
סלוניקי חתמה על ברית ערים תאומות עם קולקטה בינואר 2005.
ביוון חיים כ-12,000–13,000 הודים.
הודו ויוון נהנות מיחסים קרובים והסחר הדו-צדדי השנתי עומד על 700 מיליון דולר. הודו הייתה האורחת בעלת הכבוד ביריד סלוניקי הבינלאומי (אנ') ה-74 (2009) וה-84 (2019). האגודה העסקית ההודית-יוונית הראשונה הוקמה באתונה ביוני.2019
נכון ל-2017, יוון תומכת בהודו לחברות קבע במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
רשימת הסכמים דו-צדדיים

הסכם חילופי תרבות, 1961
הסכם למניעת כפל מס, 1967
הסכם לוועדה משותפת לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני, 1983
מועצה עסקית משותפת של FICCI ו-ASSOCHAM ולשכת המסחר באתונה, 1996
הסכם שיתוף פעולה בין מועצת סחר החוץ ההלני לארגון הודו, 1996
הסכם שיתוף פעולה בתיירות, 1998
משרד החוץ לשיתוף פעולה בביטחון, 1998
משרד החוץ לשיתוף פעולה בחקלאות, 2001
הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי, 2007
ראו גם

אלכסנדר הגדול
יעקב איילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בדצמבר 1957 (בן 66) משמר השבעה, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 פרופיל ב-IMDb
 
יעקב איילי (נולד ב-7 בדצמבר 1957) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי, משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

יעקב איילי נולד במושב משמר השבעה. בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב בתקופתו של ניסן נתיב.
ביוגרפיה > בתיאטרון

כשחקן תיאטרון השתתף בהצגות בהבימה, הקאמרי, תיאטרון החאן, בית לסין ובתיאטראות מסחריים.
המחזות הקצרים שכתב: "פגישה בקפה" ו"בעלי החוב" עלו על בימת תיאטרון "צוותא";
מופע מפרי עטו בשם "גלויות מעולם ישר יותר" עלה בפסטיבל "תאטרונטו" 2001, בבימויו של אילן תורן;
שני מחזות קצרים שכתב וביים, "סטירה" ו"פצע בים של כרישים", עלו בפסטיבל עכו 2005 והוא זכה במלגת התפנות למחזאי מבטיח, מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל
המחזה "צרים" פרי עטו עלה באנסמבל הרצליה, בבימויו של עודד קוטלר.
ביוגרפיה > בקולנוע ובטלוויזיה

שיחק בסרטים מאחורי הסורגים, הקיץ של אביה, הדרך לעין חרוד, החולמים, צמות ואחרים. שיחק בסדרות הטלוויזיה על הברזלים, קפה פריז, לוויתן בחוף שרתון, לשון המראות וסדרות נוספות.
כתב, בשיתוף פעולה עם גל זייד, את התסריט לסרט תנועה מגונה, הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
כתב וביים את הסרט "חלונות", בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
ביוגרפיה > בשירה

פרסם שירים בכתבי העת: איגרא, סימן קריאה, במאזנים ובמוספי ספרות בעיתונות היומית;
ספר שיריו "שירי החול" יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
קונטרס "הנה" בעריכת נתן זך הוקדש לשיריו;
זכה בפרס אוניברסיטת חיפה לשירה ע"ש רון אדלר.
ביוגרפיה > בפרוזה

עלבון ולוחמה בשטח בנוי, רומן בהוצאת הקיבוץ המאוחד 2014 . הרומן מתרחש שמונה ימים לאחר יום השואה. מיכאל מעורב בתקריות רחוב, ויוצא למסע להבאת צדק.
ספר סיפורים לילדים שכתב, מיקי, אני ועליי, יצא בהוצאת כתר וצוין לשבח על ידי ועדת פרס זאב לספרות ילדים ונוער.
הערות שוליים

↑  אתר "אישים"
↑  היום ייפתח הפסטיבל לתיאטרון קצר, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2000
↑  מיכאל הנדלזלץ, עניינים של אהבה, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2001
↑  עידוא דגן, ‏פחות חומוס, יותר תיאטרון, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2005
↑  מרב יודילוביץ', פסטיבל עכו: פרס ההצגה ל"שמטרלינג" ו"פרומות", באתר ynet, 21 באוקטובר 2005
↑   מיכאל הנדלזלץ, "צרים": חורבן הבית, באתר הארץ, 7 במרץ 2013
↑  מאיר שניצר, סרט / תענוג למזוכיסטים, חדשות, 5 במרץ 1990
↑  רן גפן, ברבש עובר לעלייה שנייה, חדשות, 13 באוגוסט 1986
↑  אורי קליין, בין הצפירות, באתר הארץ, 5 ביוני 2007
↑   אורי קליין, הבמאי שרואה את ה"שקופים" בחברה, וזה שלא רואה דבר דרך "חלונות", באתר הארץ, 2 בינואר 2015
↑   הארץ -ספרים, ספרים חדשים, באתר הארץ, 16 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524645405171  VIAF: 4516067   WorldCat (עם VIAF): 4516067
ירגזי צהוב-בטן

| ירגזי צהוב־בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פרדליפרוס
מין:: ירגזי צהוב־בטן
שם מדעי
 Pardaliparus venustulus ‏סווינהו, 1870
תחום תפוצה


ירגזי צהוב־בטן (שם מדעי: Pardaliparus venustulus) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הירגזי צהוב־הבטן מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת. דבר זה אינו אופייני לירגזיים. הירגזי צהוב־הבטן חי בדרום ומרכז סין ביערות טרופיים, סובטרופיים וממוזגים בגבהים של 350–3,050 מטרים מעל פני הים.
מאפיינים פיזיים

הירגזי צהוב־הבטן הוא עוף קטן; אורכו 10–11 ס"מ ומסתו 9–12.5 גרם. הירגזי צהוב־הבטן מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת, דבר לא אופייני לירגזיים: הזכר הבוגר בעל ראש שחור מבריק עם לחיים ועורף לבנים ומקור אפרפר. הגב שחור-אפור והמותניים אפרפרות. הכנפיים צבועות בשחור ואפור ומנוקדות בלבן. הזנב שחור עם שוליים לבנים והשת כסוף. מחוץ לעונת הרבייה, יש לזכר כתם צהוב על הגרון. הנקבה דומה לו, אבל דהוייה בצבעיה, גבתה צהבהבה, גבה, ראשה וזנבה ירוקים-אפרפרים וגרונה לבן. לשני המינים גחון צהוב בוהק, מקור שמם. הצעירים מאוד דומים לנקבה. פרטים צעירים של ירגזי שחור דומים לנקבות מין זה, אבל גחונו פחות רווי. הירגזי ירוק־הגב והירגזי היפני דומים לירגזי צהוב־הבטן, אבל גדולים ממנו ובעלי פס בטן שחור. אורך הכנף 61–68 מ"מ; אורך כף הרגל 14–18 מ"מ. הירגזי צהוב־הבטן שר שיר הנשמע דומה לאלו של הירגזי השחור והירגזי היפני, והוא מורכב מהברה אחת או שתיים, לרוב חריקות ושריקות. הירגזי חוזר על השיר פעמיים עד חמש פעמים. הקריאה גבוהת-צליל ומאונפפת, ונשמעת כ-"סי-סי-סי-סי".
התנהגות

הירגזי צהוב־הבטן מקנן ביערות הרריים עד גבהים של 2,500 מטרים מעל פני הים, ובחורפים יורד למקומות נמוכים יותר, אל חורשים, אל מטעים, אל ערים, ואף אל החופים. להקות גדולות מזדמנות באופן קבוע לערים גדולות כמו שנגחאי. הוא נצפה לעיתים קורבות בזוגות או בקבוצות קטנות, תוך חיפוש אחר מזון. הירגזי ניזון מחרקים, פירות יער וזרעים. כאשר הם אוכלים, הירגזים נוטים להצמיד ברגליהם את המזון לקרקע ואז לקרוע אותו או להכות בו במקורם כמו בפטיש.
ידוע מעט מאוד על הרבייה. עונת הקינון חלה במאי וביוני. הקן מוקם בחלל טבעי בעץ או בנקיק בין סלעים ובגדות. הקן הוא ספל עשוי טחב ועלים ומרופד בסיבים רכים כצמר. הנקבה מטילה 5–7 ביצים לבנות המנוקדות בגוון חלוד אשר מידותיהן 16.4×12.5 מ"מ, והיא דוגרת עליהן 12 ימים. לא ידוע אם רק הנקבה או שני ההורים דוגרים. שני ההורים מאכילים את הגוזלים, הפורחים בגיל 16–17 ימים.
ידועה בירגזי תופעה של העדפה לשימוש ברגל אחת, בדומה לימניות ושמאליות בבני אדם. לא נמצא קשר בין הרגל החזקה לתזונה או לנטייה לשוטט, אם כי לרוב, ירגזים ימניים נטו לברוח יותר מירגזים שמאליים וירגזים אמבידקסטריים. כמו כן, היחס בין המינים באוכלוסייה מוטה לטובת הזכרים, ולכן יותר מחקרים בוצעו על הזכרים.
בית גידול ותפוצה

הירגזי צהוב־הבטן חי בדרום ומרכז סין ביערות טרופיים, סובטרופיים וממוזגים בגבהים של 350–3,050 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה (כ–2,330,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה מצטמצמת, אם כי מוערך כי הירידה לא מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי צהוב־הבטן מסווג כמין ללא חשש. בספטמבר 2013 תועדו ירגזים צהובי־בטן במזרח הרחוק הרוסי.
טקסונומיה

הירגזי צהוב־הבטן שויך בעבר לסוג ירגזי (Parus), וסווג מחדש לסוג פריפרוס (Periparus) ב-2005, אך הועבר לסוג פרדליפרוס (Pardaliparus) ביחד עם המינים ירגזי פלאוואני (Pardaliparus amabilis) וירגזי פיליפיני (Pardaliparus elegans).
העץ הפילוגנטי של הסוג פרדליפרוס, על פי יוהנסון ואחרים (2013):
הערות שוליים

↑  ירגזי צהוב־בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Gaoyang Yu, Jinxin Guo, Wenqian Xie, Jun Wang, Footedness predicts escape performance in a passerine bird, Ecology and Evolution 10, 2020, עמ' 4251–4260 doi: 10.1002/ece3.6193
1 2 3  Pia Fetting et al., First record of Yellow-bellied Tit Pardaliparus venustulus in Russia suggests a significant range extension of a species formerly endemic to China, Forktail, Amur Bird Project 32, December 2016, עמ' 88–90
1 2 3 4  Yellow-bellied Tit Identification, Shanghai Birding 上海观鸟 (באנגלית אמריקאית)
↑  Yellow-bellied Tit - eBird, ebird.org
1 2  Simon Harrap, Tits, Nuthatches and Treecreepers, A&C Black, 2010-06-30, ISBN 978-1-4081-3458-0. (באנגלית)
↑  Mark Brazil, Birds of East Asia, A&C Black, 2009-01-14, ISBN 978-0-7136-7040-0. (באנגלית)
↑  Yellow-bellied Tit (Pardaliparus venustulus) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Frank B. Gill, Beth Slikas, Frederick H. Sheldon, Phylogeny of Titmice (Paridae): II. Species Relationships Based on Sequences of the Mitochondrial Cytochrome-B Gene, The Auk, Issue 1 Volume 122, 1 January 2005, עמ' 121–143 doi: 10.1093/auk/122.1.121
1 2  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
↑  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
ירגזי צהוב־בטן בסצ'ואן, סין
ירוחם גורליק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1911 סלוצק 
 פטירה:  20 בספטמבר 1982 (בגיל 71 בערך) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  ישיבת ראדין 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בספטמבר 1982 
 
הרב ירוחם גורליק (תרע"א, 1911 - ג' בתשרי תשמ"ג, 20 בספטמבר 1982) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שליד ישיבה יוניברסיטי.
ביוגרפיה

נולד בסלוצק לרבי אברהם משה, רבן של מספר עיירות בפולין. אמו רבקה מרים הייתה בתו של רבי ירוחם, רבה של דוברוב שכונה "ר' ירוחם חריף", ומקורבו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי".
בשנת תרפ"ז משפחתו היגרה לארצות הברית אך הוא נשאר בליטא ולמד בישיבת לומז'ה, ולאחר מכן למד 10 שנים בישיבת ראדין. לאחר מכן למד שנים בבריסק אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת תרצ"ח נישא לבתו של ר' שמואל יהודה בלקיס, מראשי הקהילה בבריסק.
בפרוץ המלחמה, נמלט לווילנה, שם המשיך ללמוד אצל הרב מבריסק. נמלט מווילנה ליפן והגיע לארצות הברית בחורף תש"ב.
בבואו לאמריקה מונה לר"מ במתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק, ועסק בפעולות ההצלה של יהודי מזרח אירופה. כשנה לאחר מכן, מונה לראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וכיהן בתפקיד זה כארבעים שנה.
כמו כן הקים את ישיבת זיכרון משה ברובע הברונקס (ובהמשך בסאוט פלסבורג), בית ספר בית יעקב, "בית מרים" בהברונקס ו"ישיבה למצוינים" בסאוט פלסבורג.
משפחה

מבניו:
הרב צבי אבא, כיהן כראש ישיבה ומשגיח בזיכרון משה עד לפטירתו.
הרב חיים עוזר, כיהן בישיבה בסאוט פלסבורג, וכיום ר"מ בישיבת בית מדרש עליון.
רבי איסר גורליק, חתנו של הרב אליהו שווי, ר"מ בישיבת זיכרון משה בסאות' פולסברג.
הרב לייב, כיהן כראש ישיבת אלכסנדר בבורו פארק.
גיסו היה הרב יהודה אלטוסקי רב בקווינס ואביו של הרב חיים דוב אלטוסקי.
הערות שוליים

↑  ראו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402702005171  VIAF: 52156674883133580171   WorldCat (עם VIAF): 52156674883133580171
יעקב אבן (דובר צה"ל)

ערך זה עוסק בתת-אלוף בצה"ל שהיה דובר צה"ל. אם התכוונתם לאלוף בצה"ל, ראו .
| --- | --- |

אל"ם יעקב אבן דובר צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
 לידה:  1937 (בן 87 בערך) פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1987 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת ירושלים  דובר צה"ל  נספח צה"ל בבריטניה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
דובר צה"ל ה-15, תא"ל יעקב אבן, מעניק שי לדובר צה"ל הראשון, סא"ל משה פרלמן, 1983
יעקב אבן (נולד בשנת 1937) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף ששירת כדובר צה"ל.
ראשית דרכו

נולד בארץ ישראל בשנת 1937. בוגר המחזור הראשון של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. למד לימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובמרוצת השנים השתלם גם בלימודי כלכלה ומדעי המדינה. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר אבן מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ולחם במבצע קדש. אבן שירת כמפקד מחלקה ופלוגה בחטיבה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד בית-הספר למ"כים של חטיבת גולני והשתתף במבצע סנונית, כיבוש המוצב הסורי נוקייב ברמת הגולן ב-16 במרץ 1962. אבן שדרגתו אז סרן, שימש, הוא ארגן כוח מהיחידה וכבש עמו את הכפר נוקייב, כחלק מתוכנית להשתלטות על המוצב הסורי הסמוך. כשפלוגת הסיור החטיבתית התעכבה בכיבוש המוצב, הציע מפקד בית-הספר למ"כים, רס"ן בנימין ענבר (לימים תא"ל ובעל עיטור העוז על קרב זה), לצאת עם כוח מיחידתו ולתקוף את המוצב ממערב. סרן יעקב אבן, ביחד עם סגן שחר חייק, טיפס לראש המוצב חרף תנאי השטח הסבוכים וטיהר את תעלותיו עד לכיבושו המלא. על כך הוענק לשניהם צל"ש מפקד פיקוד הצפון. בהמשך מילא יעקב אבן תפקידי פיקוד ומטה, היה מפקד חטיבת ירושלים, למד במכללה לביטחון לאומי ולאחר סיום לימודיו במכללה נתמנה ב-28 בספטמבר 1979 לתפקיד דובר צה"ל.
דובר צה"ל

בשנות כהונתו של תת-אלוף יעקב אבן כדובר צה"ל אירעו אירועים ביטחוניים וצבאיים רבים, הבולטים שבהם היו תקיפת הכור הגרעיני בעיראק ב-1981 ומלחמת לבנון הראשונה ב-1982.
דובר צה"ל > תקיפת הכור בעיראק

ב-7 ביוני 1981 נערך מבצע אופרה בו הפציץ חיל האוויר הישראלי את הכור הגרעיני אוסירק בעיראק. תכנון התקיפה חִייב מידור והסתרה. דובר צה"ל עצמו נחשף אליו בשלב מאוחר יחסית ופעל כמיטב יכולתו המקצועית ובהתאם לחומר שהיה ברשותו. זמן קצר לאחר שראש הממשלה מנחם בגין הודיע כי ישראל תקפה את הכור, כבר נערכו תדריכים למשרד החוץ ולתקשורת ויצאו מִברקי הסברה לכל רחבי העולם, כולל לנספחי צה"ל, לאחר מאמץ משולב של יחידת דובר צה"ל, שגייסה לצורך זה מומחים למשפט בינלאומי ומומחים לפיזיקה גרעינית. הסברת המבצע הראתה את הקושי של דובר צה"ל לדברר מבצעים סודיים, שהכנתם נמשכת זמן רב אך אין אפשרות להכין מראש את התקשורת והציבור לקראתם.
דובר צה"ל > מלחמת לבנון הראשונה

ב-5 ביוני 1982 הורה ראש ממשלת ישראל מנחם בגין על פתיחת "מבצע שלום הגליל", שמטרתו המוצהרת הייתה נטרול פעילות ארגוני המחבלים מתוך לבנון. המלחמה הביאה ליציאת מפקדות אש"ף לתוניס ולחיסול הכח הצבאי של הארגונים הפלסטיניים, אולם לא הצליחה להוציא את צבא סוריה מלבנון. לצה"ל היו מאות הרוגים במלחמת לבנון הראשונה.
דובר צה"ל יעקב אבן נערך למלחמה מראש, כולל היערכות של אנשי יחידתו בשטח. הדובר נדרש על ידי שר הביטחון אריאל שרון, שלא לשתף את התקשורת בתכנונים המלאים של המלחמה. האיפול שהטיל שר הביטחון מנע הכנסת עיתונאים ללבנון, דבר שנתן יתרון לצד הפלסטיני והלבנוני, שלא הגביל כניסת אנשי תקשורת, ואלה סיקרו את הלחימה תוך הטיה אנטי-ישראלית. בהמשך המלחמה, בעקבות ביקורת של אנשי תקשורת וביוזמתו של תא"ל אבן, הותר למספר מצומצם של עיתונאים לסקר את המלחמה. הלקח של דובר צה"ל היה שיש להקדיש תשומת לב רבה יותר לתקשורת כמעצבת דעת קהל[דרוש מקור].
דובר צה"ל > אירועים אחרים

פינוי חצי האי סיני והעיר ימית באפריל 1981, עם העברתם למצרים בעקבות הסכם השלום איתה.
ב-12 באפריל 1983 התחוללה פרשת קו 300 כאשר מחבלים השתלטו על אוטובוס ולקחו את נוסעיו כבני ערובה. למחרת נערכה פעולת חילוץ של נוסעי האוטובוס, אחת מהחטופים נהרגה ונהרגו שניים מהחוטפים. שני מחבלים אחרים נהרגו לאחר שהוצאו חיים מהאוטובוס. במהלך החקירה שנערכה, צריך היה דובר צה"ל להתמודד עם האשמת קצין בכיר בצה"ל, תת-אלוף יצחק מרדכי, בהריגת המחבלים שהיו עליו, שבדיעבד התברר שנעשתה על ידי אנשי השב"כ.
עניינים אחרים שדובר צה"ל יעקב אבן עסק בהם בתקופת כהונתו היו המשך החיפושים אחרי הצוללת "דקר" בהשתתפות יחידת ההסרטה של דובר צה"ל ופרויקט "נערי רפול, שהראשונים שבהם גויסו לחוות השומר ב-13 בינואר 1981.
כן העסיק את דובר צה"ל הוויכוח על הקמת זרוע יבשה בצה"ל, ויכוח שהתקיים עם הקמתה לראשונה ב-1983 של מפקדת חילות השדה (מפח"ש).
המשך דרכו

יעקב אבן סיים את תפקידו כדובר צה"ל באוגוסט 1984. בהמשך שירת כנספח צה"ל בבריטניה ובמדינות סקנדינביה. עם שחרורו מצה"ל החל לעסוק בתקשורת האזרחית והוא חבר הוועד המנהל של המועצה לשלום ולביטחון.
הערות שוליים

↑  יעקב אבן, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑  אביחי בקר, "בעקבות יעקב דביר", הארץ, ‏ 21.01.2000.
ירוחם אולשין

| --- | --- |

 השכלה:  ישיבת תורה ודעת 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב ירוחם אולשין (באנגלית: Yerucham Olshin) הוא ראש ישיבה אמריקאי; אחד מארבעת ראשי ישיבת לייקווד בניו ג'רזי, ונמנה עם חברי מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד לרב חיים ברוך אולשין ופעסיל, ונישא לשלוה דבורה בתם של הרב דב שוורצמן והרבנית שרה פעשא – בתו של מייסד ישיבת ליקווד הרב אהרן קוטלר.
לאחר פטירת דודו הרב שניאור קוטלר בשנת 1982 התמנה יחד עם גיסו הרב ישראל ניומן, ובני דודיו הרב אריה מלכיאל קוטלר והרב דוד שוסטל לעמוד בראשות הישיבה.
בסוף שנת הלימודים תשפ"ד החל בנו אהרן למסור שיעורים כלליים בישיבה.
ספריו

תלמידיו הוציאו שתי סדרות ספרים משיעוריו
ירח למועדים – סדרת ספרים רבת כרכים על פסח, בין המצרים, ימים נוראים, סוכות, חנוכה.
מגד ירחים – 2 כרכים, על פורים ועל חומש בראשית
קונטרס 'תורה אור' – על ענייני פסח
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, התרגשות בלייקווד: בנו של ראש הישיבה החל למסור שיעור כללי, באתר בחדרי חרדים, 5 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286962005171  ISNI: 0000 0000 3381 9611  LCCN: n2003060253  VIAF: 299310512   WorldCat (עם VIAF): 299310512 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בשיעור של הרב שטרנבוך בהיכל ישיבת לייקווד, התשע"ח
ירגזי פרסי

| ירגזי פרסי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי פרסי
שם מדעי
 Poecile hyrcanus ‏זרודני, 1905

ירגזי פרסי (שם מדעי: Poecile hyrcanus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הירגזי הפרסי חי ביערות נשירים הרריים לאורך החוף האיראני והאזרי של הים הכספי. נחשב בעבר לתת-מין של ירגזי החרמון.
מאפיינים פיזיים

הירגזי הפרסי הוא עוף קטן, אורכו 12.5–14 ס"מ, מסתו 13.3–15.4 גרם, ומוטת כנפיו 19–23 ס"מ. הראש גדול ועגול עם כיפה חומה שנמתחת עד העורף, לחיים לבנות וסנטר שחור. החזה לבן, הגב בצבע חום־אפרפר והבטן בצבע בז' אפרפר. הזנב חום אפרפר, כאשר האברות הקיצוניות בעלות שוליים לבנים, והמרכזיות בעלות שוליים בצבע ירוק-זית חיוור. הכנף חומה אפרפרה. סוככות היד הקיצוניות בעלות שוליים חומים, והפנימיות וסוככות האמה בעלות שוליים חומים-לבנבנים. הצד התחתון של הכנף לבן. הזנב קצר בהשוואה לירגזי החרמון. בקיץ, הנוצות דהויות ואפרפרות יותר. הכנפיים באורך 66–73 מ"מ, הזנב באורך 53–58, המקור השחור באורך 11.5–13 מ"מ, וכף הרגל באורך 15.5–17.5 מ"מ. הוא מאוד דומה לירגזי החרמון, ואף נחשב בעבר לתת־מין שלו. הזכר והנקבה דומים, ופרטים צעירים דומים לבוגרים, אבל חיוורים יותר.