stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמעונאות
סוגי קמעונאות > קמעונאות בחנות > סוגי חנויות

חנויות מתמחות (בוטיק) – בעלות קו צר אך במבחר עשיר: בגדים, ספורט, קוסמטיקה, בית מרקחת, חנות אופטיקה, תחזוקת הבית וכו'.
חנויות כל-בו – מחזיקות מספר קווי מוצרים, לרוב ביגוד, ריהוט ומוצרי בית. כל קו מופעל כמחלקה נפרדת בניהול קניינים או סוחרים מתמחים.
מרכולים גדולים – חנויות גדולות יחסית, זולות, פועלות במתח רווחים נמוך ובהיקפים גדולים תחת הגדרה זו נמצאים גם מינימרקטים וחנויות סופרמרקט.
מרכולים קטנים – חנויות קטנות יחסית הממוקמות בקרבת אזור המגורים. חלקן פתוחות מעבר לשעות העבודה הרגילות ומחזיקות קו מוגבל של מוצרי נוחות. עיקר השימוש בהן הוא לקניות 'השלמה'. הן ממלאות צורך צרכני חשוב ונראה כי אנשים מוכנים לשלם תמורת נוחות. תחת הגדרה זו נמצא גם מכולות, קיוסקים, פיצוציות, חנויות נוחות, ועוד.
רשתות דיסקאונט – מוכרות סחורה רגילה במחירים נמוכים יותר ובכמות גדולה יותר. ברשתות אלה נמכרים מותגים במחירים נמוכים יחסית למחיריהם הרגילים, וזאת דרך קבע.
חנויות מפעל – בבעלות היצרנים ובהפעלתם. מחזיקות גם עודפים, פריטים שייצורם הופסק או סחורה פגומה. חנויות אלה נמצאות גם במרכזי קניות ייחודיים של חנויות מפעל.
מועדוני מחסנים – מוכרים סחורות בהנחות גדולות לחברים המשלמים דמי חבר. הם משרתים עסקים וקבוצות מאוגדות. ההשקעה בתצוגה ובהוצאות שונות היא מינימלית.
חנויות-על וקניונים - חנויות ענקיות (אלפי עד עשרות אלפי מ"ר), המשלבות מגוון נרחב של מוצרים. קיימות תת-קטגוריות – חנויות מתמחות ענקיות, המחזיקות מבחר עצום של פריטים מקו אחד וצוות עובדים מיומן ובקיא.
אולמות תצוגה למכירה מקטלוגים – מבחר נרחב של סחורות יקרות, שקצב מכירתן מהיר, במחירים מוזלים. הלקוחות מזמינים מקטלוג באולם התצוגה ומקבלים את מוצר בנקודת מסירה במקום אחר בחנות. צורה זו של קמעונאות או סיטונאות לפרטיים, טרם חדרה לישראל (איקאה היא הפורמט הכי קרוב לכך בישראל).
דוכנים, חנות בתוך חנות, עגלות מכירה, נקודות מכירה עצמאיות בקניונים, חנויות פופ-אפ - נקודות מכירה הנחשבות לחנות (כוללות קופה ומוכרן), ומשמשות כתחליף לחנות, כתוספת לחנות קיימת, כחנות נקודתית זמנית.
חלק מהחנויות פועלות נקודתית ומקומית (חנות בודדת), חלקן פועלות במסגרת רשת חנויות עירונית, אזורית או ארצית, חלקן תחת מרכז מסחרי, קניון או פאוור-סנטר, וחלקן פועלות כזכיינויות.
סוגי קמעונאות > קמעונאות בחנות > מחזור חיים

כמו מוצרים, גם חנויות קמעונאיות עוברות שלבי צמיחה ודעיכה שאפשר לתארם כמחזור חיים קמעונאי. כיום, סוגי הקמעונאות החדשים מגיעים לבגרות מהר יותר מאשר בעבר – לחנויות הכל-בו לקח 80 שנה להגיע לבגרות, בעוד ששיטת מחסני המכר הגיעה לבגרות תוך 10 שנים בלבד.
אחת הסיבות לכך שסוגי חנויות חדשים מופיעים ומאיימים על הקודמים, מוסברת על ידי השערת "גלגל הקמעונאות": בכל פעם מופיע סוג של חנות אשר מציע מחירים נמוכים יותר מהחנויות הקיימות. הוא עושה זאת על ידי ויתור על שירותים מסוימים ללקוח, כדי להפחית את ההוצאות. כתוצאה מהמחירים הנמוכים גדל נפח הלקוחות, וכדי לספק את הלקוחות המתרבים, מוצעים להם שירותים רבים ומגוונים יותר. אולם כתוצאה מכך, ההוצאות גדלות ואיתן המחירים, והן מאבדות את היתרון שהיה להן על פני החנויות היקרות יותר, וכך מתפנה מקום לחנויות זולות מסוג חדש.
סוגי קמעונאות > קמעונאות בחנות > שירות

ישנן ארבע רמות שירות (או 'ערך מוסף') שחנות קמעונאית יכולה להציע. ככל שרמת השירות עולה כך גדלות ההוצאות של החנות.
קמעונאות בשירות עצמי: זהו הבסיס לכל החנויות הזולות או לחנויות האוטומטיות או אוטונומיות.
קמעונאות בחירה עצמית: הלקוחות מוצאים בעצמם את הסחורות אם כי יכולים לבקש סיוע.
קמעונאות בשירות מוגבל: מספקת יותר מידע מכירתי, משום שהם מחזיקים יותר סחורה רגילה והלקוחות זקוקים ליותר מידע. בחנויות אלה ניתן למצוא שירותים כמו אשראי ואפשרות החזרה.
קמעונאות בשירות מלא: מספקת מוכרנים המוכנים לעזור בכל שלב בתהליך האיתור, ההשוואה והבחירה. בנוסף היא מספקת שירותים רבים, כמו הובלה, ביטוח והתקנה, וכן שירות ללקוח כגון טרקלין המתנה.
סוגי קמעונאות > קמעונאות שלא בחנות

כיום חלק הולך וגדל מכלל רכישות הצרכנים נעשים שלא בחנות או באולם מכירה. ישנם ארבעה סוגים עיקריים של קמעונאות מסוג זה:
1. מכירה ישירה – מתחלקת לשלושה אפיקים:
מכירה אחד על אחד – איש מכירות מבקר אצל משתמש ומנסה למכור לו, או מתאם פגישת הדגמה ומכירה לצורכי משא ומתן.
מכירה אחד על רבים – איש מכירות מדגים ומוכר בבית לקוח/משרדי חברה/אירוע/יריד, שהוזמנו אליו חברים או משתתפים רבים.
שיווק רב שכבתי (רשתי) – החברות מגייסות אנשי עסקים עצמאיים הפועלים כמפיצים למוצריהן. כל מפיץ הן מוכר והן מגייס מפיצים נוספים. המפיצים מקבלים תגמולים בהתאם למכירות שלהם ולמכירות של המפיצים שהם גייסו. אם אין לרישות מוצר ממשי איכותי זוהי פירמידה.
2. שיווק ישיר או שיווק דיגיטלי – דוגמאות: שיווק טלפוני, שיווק בעזרת ערוץ קניות בטלוויזיה, שיווק באמצעות קטלוג וקופונים, דיוור ישיר לדואר או למייל, שיווק בחנויות אונליין באינטרנט או באמצעות רשתות חברתיות. יתרונות - השוואה ובחירה קלים יחסית, 24/7, ללא הגבלת מיקום (תלוי אזורי חלוקה/משלוח), אפשרויות איסוף מגוונות, לרוב גם מחיר תחרותי ומוזל.
3. מכונות מכירה אוטומטיות (ונדינג) – מכונות למכירת כריכים, משקאות קלים, קפה, סיגריות, אביזרים סלולריים, תרופות ללא מרשם, חטיפים, מוצרי חלב, ועוד. יתרונות – 24/7, מיקומים גמישים, רווחיות גבוהה, ללא מגע אדם.
4. שירותי קניות וקבוצות רכישה צרכניות – משרת חוגי לקוחות ייחודיים, קהילות, לקוחות מועדוני אשראי וכן עובדי ארגונים גדולים ואיגודים מקצועיים. החברים הזכאים יכולים לקנות מקמעונאים וספקים נבחרים, שנותנים להם הנחות על המוצרים או מוצרים בלעדיים. הרכישות מתבצעות במסגרות ייעודיות כגון אירועי מכירה וירידים, הזמנות דיגיטליות או באמצעות המעסיק.
סוגי קמעונאות > ארגונים קמעונאיים

הולכות ומתרבות כיום החנויות הקמעונאיות המשתייכות לצורה כלשהי של קמעונאות תאגידית. ארגונים אלה נהנים מיתרון לגודל, כגון כוח קנייה מוגדל ועובדים מיומנים יותר.
סוגים עיקריים של ארגונים קמעונאיים:
תאגיד של רשתות שיווק – מספר חנויות בבעלות ובשליטה משותפת, המפעילות רכש והסחרה מרכזיים ומוכרות קווי סחורה דומים. גודלן מאפשר להן לקנות בכמויות גדולות במחירים נמוכים, והן יכולות להרשות לעצמן לשכור מומחים לטיפול בתחומים כגון המחרה וקידום מכירות.
רשת המתאגדת על בסיס התנדבותי – קבוצה של קמעונאיים עצמאיים בחסות סיטונאי אחד, העוסקת בקנייה בצובר ובהסחרה משותפת.
קואופרטיב קמעונאי – קמעונאים עצמאיים המקימים ארגון קניות מרכזי ועורכים מבצעי קידום מכירות משותפים.
קואופרטיב צרכני – חברה קמעונאית בבעלות לקוחותיה. גופים אלה מוקמים לרוב כאשר קהילה מרגישה שהקמעונאים המקומיים אינם משרתים אותה היטב, בגלל מחירים גבוהים או בגלל איכות ירודה. תושבי הקהילה תורמים כסף להקמת הארגון, ומתחלקים בדיווידנדים.
רשת זכיינות – התקשרות חוזית בין מעניק זיכיון לזכיין.
לקריאה נוספת

מיכאל אתגר, אהרן מידן, קמעונאות, תל אביב: הוצאת פקר, 2006.
הערות שוליים

↑   אילון גלעד, העסקן הציוני הנשכח שהעניק לנו את הקִמְעוֹנָאוּת, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533911605171  BnF: cb11938536s (data)  GND: 4127747-8  HDS: 026300  LCCN: sh85113295  NARA: 10641253  NDL: 00566845  NKC: ph122580 
מכונת מכירה לחטיפים ומשקאות
קלמנט קומר קליי

קלמנט קומר קליי (באנגלית: Clement Comer Clay;‏ 17 בדצמבר 1789 –  6 בספטמבר 1866) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה השמיני בשנים 1835–1837. טרם כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה, ולאחר מכן כסנאטור מטעמה.
ראשית חייו

קלמנט קומר קליי נולד במחוז הליפקס שבווירג'יניה כבנם של רבקה (לבית קומר) וויליאם קליי, קצין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ועבר להתיישב במחוז גריינג'ר שבטנסי. קליי התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1807 סיים את לימודיו בקולג' מזרח טנסי (כיום אוניברסיטת טנסי). ב-1809 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועבר להאנטסוויל שבאלבמה, וב-1811 החל לעסוק במקצוע.
ב-1815 נשא קליי לאישה את סוזנה קלייבור ויתרס. לזוג נולדו שלושה בנים: קלמנט קלייבורן קליי, שהיה סנאטור מטעם אלבמה וחבר הסנאט של הקונפדרציה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית, ג'ון ויתרס קליי, ויו לאוסון קליי.
מחוקק

בשנים 1817–1818 כיהן קליי כחבר בית המחוקקים של טריטוריית אלבמה. לאחר מכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט המדינתי של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של אלבמה.
ב-1828 נבחר קליי לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1829 ועד מרץ 1835, כאשר החל לכהן כמושל אלבמה.
מושל אלבמה

ב-1835 נבחר קליי כמושל אלבמה. תקופת כהונתו כמושל הסתיימה מוקדם כאשר בית הנבחרים המדינתי בחר בו ב-1837 כחבר הסנאט של ארצות הברית. היה זה לפני שהונהגה בחירה של הסנאטורים בבחירות כלליות.
ב-1836 חתם קליי על חוק למתן הזיכיון לספרינג היל קולג' שבמוביל, שהיה הקולג' השלישי בוותיקותו מבין הקולג'ים הישועיים בארצות הברית. הקולג' שאב את שורשיו מהמסורות הקתוליות הצרפתיות החזקות של העיר, אשר הוקמה כמושבה צרפתית.
תקופת כהונתו של קליי כמושל עמדה בסימנה של מלחמת קריק של 1836 (אנ'), אשר פרצה כתוצאה מההתנגדות לגירוש האינדיאנים, שהתקיים החל מ-1830. במהלך תקופת ממשלו של קליי, העביר צבא ארצות הברית את שבטי הקריק (מוסקוגי) (אנ') מדרום-מזרח אלבמה על פי תנאי הסכם קוסטה (אנ') של 1832. השבטים הועברו אל שטחי הטריטוריה האינדיאנית (כיום אוקלהומה) ממערב לנהר המיסיסיפי. תוך כדי כך התרחשו עימותים בין האינדיאנים לבין המתיישבים הלבנים.
במהלך הפאניקה של 1837 (אנ') סבלה ארצות הברית ממשבר פיננסי שנוצר כתוצאה מבועה כלכלית. משבר זה גרם להסתערות על בנק המדינה של אלבמה. קליי הורה לבנק לספק דוח פיננסי מפורט, אך זה לא הצליח לעשות כן.
סנאטור

לאחר שנבחר על ידי בית המחוקקים של אלבמה, כיהן קליי כסנאטור החל מיוני 1837 ועד להתפטרותו בנובמבר 1841.
מותו

קלמנט קומר קליי נפטר בהאנטסוויל ב-6 בספטמבר 1866, בגיל 76, שנה לאחר תום מלחמת האזרחים. רעייתו סוזנה נפטרה כמה חודשים לפניו. הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר.
דוד גוטמן

.
דוד מאיר גוטמן (תקפ"ז, 1827 הונגריה - א' בטבת תרנ"ד, 10 בדצמבר 1893, יפו) היה בין בוני השכונות הראשונות מחוץ לחומות וממייסדי "החברה ליישוב ארץ ישראל". נמנה עם מייסדי המושבה הראשונה בארץ ישראל, פתח תקווה אשר לימים הייתה לעיר. בשנת 1885 נבחר על ידי חובבי ציון כנציגם בארץ ישראל.
קורות חייו

דוד גוטמן נולד במערב הונגריה. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבה והתמחה במסחר אצל אביו, טוביה. בשנת 1848 פרץ מרד בהונגריה הצטרף למורדים. משה סמילנסקי מספר על תקופה זו שכאשר עברה פלוגתו מעבר קשה, החיילים היו עמוסים במשא וצמאים מאוד. פתאום התגלה לפניהם נמל מים. החיילים התנפלו על המים. דוד גוטמן נרתע לאחור ונזכר כי יום הכיפורים היה אותו יום.
נשא אשה והשתקע בעיר המחוז זאלאגרסג בדרום-מערב הונגריה. שם עסק במסחר, הצליח בעסקיו, תמך בתלמידי ישיבה ואף שלח תרומות ליישוב בארץ ישראל. בשנת תרכ"ח נשלח מטעם סיעת החרדים לקונגרס הייסוד של הארגון הארצי של הקהילות היהודיות בהונגריה.
בשנת תרל"ו חיסל את עסקיו בהונגריה ועלה לארץ ישראל עם רעייתו. הוא קנה אדמה בסביבות ירושלים. נכדו של עקיבא יוסף שלזינגר, מרדכי אליעזר שלזינגר, מספר על שיתוף פעולה הדוק בין דוד גוטמן לבין סבו במאמצים לרכישת אדמות ליד חברון.
גוטמן נבחר לוועד שכונת "אבן ישראל" ותרם כספים למוסדות צבור, ובמקביל חיפש שותפים לייסוד מושבה חקלאית.
לאחר מכן הוא פנה לרכישת אדמות פתח תקווה.
קורות חייו > הקמת פתח תקווה

גוטמן מימן את רכישת החלקה הראשונה של הכפר מלבס בשנת 1878. היות שהיה נתין של האימפריה האוסטרו-הונגרית חוזה הרכישה נחתם אצל הקונסול האוסטרי ביפו והרכישה הייתה בחסותו, למורת רוחו של הפחה מירושלים.
גוטמן הביא למושבה את האגרונום דוד רגנר מהונגריה. דוד רגנר ניהל בהונגריה אחוזה גדולה והוא אשר יזם את הבאת המחרשה האירופאית ואת השוורים מסוריה למושבה. גוטמן מימן את ייבוא הציוד החקלאי והביא לכך שיבולי החיטה של המושבה יהיו מוצלחים לקנאת בני הכפרים הערבים השכנים.
את ביתו שלו הקים במגרש שהיום מצוי ברח' פינסקר 1 בפתח תקווה, והמבנה נקרא בית גוטמן בכר.
קורות חייו > חג הפסח הראשון

בתום השנה הראשונה הסתבר כי היבול עלה יפה. המתיישבים החליטו לקיים את כל המצוות התלויות בארץ: לקט, שכחה ופאה. תרומות ומעשרות הפרישו כדין והעמיסו אותם על 30 גמלים והעלו אותם לירושלים. טוביה סלומון מספר כי "היום ההוא עשה רושם כביר על כל תושבי ירושלים". וקהל של המונים באו לראות כיצד יהודים מביאים את יבול אדמתם ומעשרותיהם לירושלים לראשונה מאז חורבן הבית השני. באחד הבתים בשכונת מאה שערים התקיימה סעודת מצווה. וכל הספקות בקשר עם טבל ודמאי התבטלו שכן נתקיימו הפעם כל המצוות התלויות בארץ.
בפסח תרל"ט - 8 באפריל 1879 חגגו מייסדי פתח תקווה את החג, כאשר כל הבית התרוקן מכל התבואה שנאספה בחורף. הם החליטו לעשות את הסדר בביתו של דוד גוטמן. וכך מתאר אברהם יערי בספרו זכרונות ארץ ישראל מפי טוביה סלומון:
"חגגו בבית שנתרוקן מכל התבואות ששמו בו בתחילת חודשי החורף. אותו הבית הגדול שבו ערכו את הסדר, היה מואר וערוך שולחנות וכיסאות וכל הכלים הדרושים לכבוד החג. ר' דוד גוטמן, הזקן שבחבורה, ישב בראש המסובין עם כל בני משפחת אשתו, שהוא גדלם וחנכם, ויתר חבריו ובני משפחותיהם, האבות והבנים, הקטנים והגדולים, עוטרים לו מסביב, ודמות לו כראש-שבט מוקף המון יוצאי חלציו, שדאגת כולם עליו. פניו האציליים מביעים קורת-רוח מרובה על שקיים סוף סוף את נדרו אשר נדר לה', להיות האחד מהראשונים ביישוב החקלאי בארץ הקודש. פתח ר' דוד גוטמן ואמר:
"הלילה הזה הוא ליל זיכרון לישראל על הנסים ועל הנפלאות שעשה אלוקינו לאבותינו בצאתם ממצרים, מעבדות לחרות, משעבוד לגאולה, גאולת הרוח וגאולת הגוף. הלילה הזה עלינו לברך את ברכת 'שהחיינו' בכוונה כפולה: שהחיינו לכונן מושבה חקלאית ראשונה בארצנו הקדושה ולסול המסילה להבאים אחרינו. אנחנו הננו היום הצפורים הראשונות המבשרות את אור השחר, וה' הוא המאיר לנו אור תקווה והסולל לפנינו דרך הקודש. במקום הזה בקע לנו אור השחר ועוד מעט וזרחה עלינו, יראי ה', שמש צדקה ומרפא. נשמת ישראל סבא תשוב, תעל, תתלבש בקדושה ובטהרה כימי קדם קדמתה, ושוב פעם נזכה להקים לנו נביאים וקדושי עליון לגאולתנו ולגאולת העולם.
גוטמן שימש כראש ועד המושבה בשנים 1878–1883 יחד עם יואל משה סלומון, ולבד בשנים 1883–1886.
אחרי מותו

בסוף ימיו נותר ללא נכסיו. נפטר ביפו אחרי מחלה קצרה בגיל 67. נקבר בהר הזיתים שבירושלים.
על מצבתו נחקק:
פ"נ
איש אמונים תם וישר ירא אלהים באמת הרבני
הנגיד מו"ה דוד מאיר בר' טובי' גוטמאנן
משאליעגערסעק במדינת הונגריה. כל ימיו נשא
ונתן באמונה, בשנת תרל"ו עלה לאה"ק ועסק
ביישובה בתור ממונה ובמסירות נפש ממש וזכה
שנבנו על ידו שתי עירות בישראל פתח תקווה ויהוד.
בן ששים ושבע שנים נפטר בשם טוב מבנים
ומבנות ביום ב' דר"ח טבת ש' תרנ"ד
תנצב"ה
דוד גוטמן מוזכר בשיר "הבלדה על יואל משה סלומון", המספר את ייסוד פתח תקווה, שכתב יורם טהר-לב, וביצע במקור אריק איינשטיין. המוטיב הבולט בשיר הוא מוטיב הציפורים והוא מתייחס גם לדברי ד"ר מזארקי, שקבע שהיעדר ציפורים במלבס מלמד על טיבה הרעה של החלקה, ומולו את תשובת גוטמן שקבע בליל הסדר הראשון בפתח תקווה שהמתיישבים הם "הציפורים הראשונות המבשרות את השחר".
עיריית פתח תקווה קראה רחוב בעיר על שמו.
לקריאה נוספת

משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב - כרך א', הוצאת דביר, 1939
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל - כרך א':
זקני פתח תקווה מפי משה סמילנסקי, אוּמלבֶּס, עד 1878 - פרק כ"ה
טוביה סלומון, ייסוד פתח תקווה, 1878 - 1880 - פרק כ"ו
יעקב יערי-פולסקין, הבונה הנאמן, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 76–78
אלי אליאך, פנקס המוהל של דוד מאיר גוטמן ממייסדי פתח-תקווה, בלוג - תולדות שם, 2025
הערות שוליים

↑  מקור: יוסף שלמון, עקיבא יוסף שלזינגר כאנטי-ציוני, מתוך "קתדרה" לתולדות ארץ ישראל וישובה, תשרי תשנ"ה, ספט' 1994, חוברת מספר 73, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים.
↑  מקור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010987066005171  VIAF: 2989164604094737910002   WorldCat (עם VIAF): 2989164604094737910002
צ'ונסי ספארקס

ג'ורג' צ'ונסי ספארקס (באנגלית: George Chauncey Sparks;‏ 8 באוקטובר 1884 –  6 בנובמבר 1968) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-41 בשנים 1943–1947. הוא שיפר את מערכת החינוך ללבנים באלבמה והרחיב את בית הספר ומרכזי החקלאות. הוא ניהל מערכה לטובת העברת תיקון בוסוול לחוקת אלבמה, שנועד לשמר את שלילת זכות הבחירה של האפרו-אמריקאים בעקבות פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "סמית' נגד אולרייט" (Smith v. Allwright) מ-1944 נגד "הבחירות המקדימות הלבנות" (White primary) במפלגה הדמוקרטית במדינות.
על פי חוקת אלבמה, באותה תקופה לא יכלו מושלי אלבמה לכהן יותר מתקופת כהונה אחת ברציפות, כך שספארקס סיים את כהונתו מבלי להתמודד על תקופת כהונה נוספת. ב-1950 הוא התמודד ללא הצלחה לתקופת כהונה שנייה כמושל. מבין כל מושלי אלבמה במאה ה-20 היה ספארקס הרווק היחידי.
ראשית חייו

צ'ונסי ספארקס נולד במחוז ברבור שבאלבמה כבנם של ג'ורג' וושינגטון ושרה (לבית קסטלו) ספארקס. לאחר מות אביו כאשר הוא היה בן שנתיים, עברה המשפחה למחוז קוויטמאן שבג'ורג'יה, שם חיה משפחת אמו. הוא למד בבתי ספר וסייע בחווה המשפחתית. ב-1907 סיים ספארקס את לימודיו באוניברסיטת מרסר במייקון וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה וב-1910 קיבל תואר במשפטים.
ספארקס רצה לשוב לאלבמה ובאותה שנה עבר את מבחני לשכת עורכי הדין וזמן קצר לאחר מכן פתח משרד עורכי דין ביופאולה שבאלבמה. היה זה המרכז המסחרי של מחוז ברבור, שעדיין שגשג, והתקיימו בו מטעים בבעלות לבנה ורוב האוכלוסייה הייתה שחורה. מרוב השחורים נשללה זכות הבחירה מאז 1901, כאשר המדינה העבירה חוקה חדשה שכללה דרישות לרישום להצבעה כמו תשלום מס גולגולת, מבחני ידיעת קרוא וכתוב ו"סעיף הסבא", שכתוצאה מהם הודרו השחורים מהמערכת הפוליטית עד לאחר העברת החקיקה הפדרלית באמצע שנות ה-60 שאכפה את זכויות האזרח שלהם על פי החוקה. מעשרות אלפי עניים לבנים נשללה גם כן זכות הבחירה באותה תקופה. במחצית הראשונה של המאה ה-20, הייתה אלבמה למעשה מדינה של מפלגה אחת שנשלטה על ידי הדמוקרטים הלבנים.
ב-1911 מונה ספארקס כשופט בבית המשפט של מחוז ברבור על ידי המושל הדמוקרטי אמט אוניל, משרה בה הוא כיהן עד 1915. בשנים 1919, 1923 ובשנים 1931–1939 היה ספארקס חבר בית הנבחרים של אלבמה. כאישיות בולטת במפלגה הדמוקרטית, שימש ספארקס כמזכיר הוועד המנהל של המפלגה הדמוקרטית במחוז ברבור בשנים 1914–1918. הוא גם שימש כחבר מועצת הנאמנים של מחלקת הארכיונים וההיסטוריה כנציג מחוז הבחירה השלישי.
ניסיונו הראשון של ספארקס להיבחר כמושל אלבמה היה ב-1938, אז הוא נוצח על ידי פרנק דיקסון.
מושל אלבמה

ב-1942 ניצח ספארקס בבחירות למשרת מושל אלבמה לאחר שגבר על ג'ים פולסום ועל כריס שרלוק, במערכת בחירות שבה הוא הוכיח את עצמו "כמועמד מתחיל בעל כושר הסתגלות כנגד ארגוני העובדים, כנגד רווחה חברתי מכל סוג, כנגד מיסוי פרוגרסיבי, כנגד כל דבר היווה מכה לקולקטיביסטים השנואים של הניו דיל".
במהלך תקופת ממשלו, היה על ספארקס להתמודד עם השפעות כלכלת מלחמת העולם השנייה ופירוק מערכות המלחמה לאחר סיומה. הצמיחה התעשייתית המשמעותית של אלבמה במהלך המלחמה גרמה למספר רב של בעיות תעסוקתיות, וכך נוצר הצורך להקים מחדש את מחלקת העבודה של המדינה.
ספארקס הגיע להישגים ראויים לציון בתחום החינוכי כאשר הוא הכפיל את הוצאות המדינה על החינוך והאריך שנת הלימודים משבעה לשמונה חודשים. אף על פי כן, המערכת פעלה על פי עקרון ההפרדה הגזעית, מערכת החינוך לשחורים פעלה בתקצוב חסר, כפי שהיה בשירותים אחרים עבור השחורים.
תחת ממשלו של ספארקס, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת אלבמה הוקם בברמינגהאם, והעיר הפכה למרכז תעשייתי. בית ספר ליערנות הוקם במכון הפוליטכני של אלבמה (כיום אוניברסיטת אובורן). בשל הרקע החקלאי שלו, גילה ספארקס עניין בסיוע לתוכניות החקלאיות של המדינה. פעילות זו כללה הקצבות והקמת כמה תחנות ניסיון חקלאיות בחסות הקולג' החקלאי של המכון הפוליטכני.
במהלך תקופת כהונתו של ספארקס כמושל, הועבר תיקון לחוקת אלבמה שעל פיו נבחר בית המחוקקים של אלבמה אחת לשנתיים במקום אחת לשלוש שנים. בית המחוקקים המשיך להיות בשליטת המחוזות החקלאיים וחלוקת המושבים בו לא שונתה כך שתתאים לשינויים במדינה ומעבר אוכלוסייה אל המרכזים העירוניים עד לאמצע המאה ה-20. אחד ההישגים המשמעותיים ביותר של ספארקס היה הצלחתו בצמצום החוב המדינתי ב-25 אחוזים.
מושל אלבמה > יחסים בין-גזעיים

ספארק התנגד נחרצות למה שהוא הגדיר כ"הסגות הגבול הפדרליות" במסגרת מה שהוא ראה כסוגיות זכויות המדינות, במיוחד בכל מה שנגע ליחסים הבין-גזעיים. אלבמה, כמו כל שאר מדינות הדרום, הנהיגה הפרדה גזעית במסגרת החוק בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. נוהג זה הדיר שחורים מהצבעה באמצעות מגוון של אמצעים ובעיקר במסגרת חוקי ג'ים קרואו.
במהלך מסע הבחירות שלו, התחייב ספארקס "להרחיק את אפה של הממשלה הפדרלית מענייניה של אלבמה". הוא האמין ב"הפרדה גזעית מוחלטת" ואמר שהמפלגה הדמוקרטית באלבמה צריכה "לעשות כל דבר הנחוץ כדי לשמור על עצמה כמפלגה ללבנים בלבד".
במהלך תקופת כהונתו של ספארקס כמושל, אישר ציבור הבוחרים את תיקון בוסוול לחוקת אלבמה, שצמצם את זכות הבחירה של השחורים במדינה שכבר ממילא הייתה מצומצמת. ספארקס ניהל מערכה כבדה לאשרור התיקון, באומרו שהוא נחוץ למנוע מ"שטף של כושים" מלהירשם להצבעה כתוצאה מפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "סמית' נגד אולרייט" (Smith v. Allwright) מ-1944 שקבע ש"הבחירות המקדימות הלבנות" (White primary) נגדו את החוקה, כפי שנעשה באלבמה ובמדינות נוספות כדי להגביל את הגישה לבחירות המקדימות של המפלגה, שנותרו שדה המערכה הפוליטי האחרון שנותר.
בתגובה למחאות ברחבי ארצות הברית בנוגע לחטיפה והאונס הקבוצתי של ריסי טיילור, אישה אפרו אמריקאית מהעיר אבוויל, ספארקס "הסכים בחוסר רצון לפתוח בחקירה" כדי למנוע מהממשלה הפדרלית מלהיות מעורבת במקרה. חמשת הגברים הלבנים שאנסו את טיילור התוודו בפני השלטונות על מעשיהם, אך שני הרכבים של חבר מושבעים גדול שהיו כולם אזרחים לבנים, הסירו מעליהם את ההאשמות. בשל העובדה שהשחורים הודרו מהצבעה, הם גם לא יכלו להשתתף בחבר מושבעים.
ב-2011 התנצל בית הנבחרים של אלבמה בפני טיילור בשם המדינה "על הכשל שלה להעמיד לדין את התוקפים".
שנותיו האחרונות

בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-1950 הובס ספארקס על ידי הדמוקרט גורדון פרסונס. הוא הקדיש את שארית חייו לעיסוקו הפרטי בעריכת דין ביופאולה. פארסונס היה רווק כל ימי חייו.
צ'ונסי פארסונס נפטר ביופאולה ב-6 בנובמבר 1968. הוא נטמן בבית הקברות פיירויו שבעיר. ב-1972 נרשם ביתו של ספארקס ביופאולה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
הערות שוליים

↑  Carter, Dan T. (1995). The politics of rage : George Wallace, the origins of the new conservatism, and the transformation of American politics. New York: Simon & Schuster. p. 51.
↑  RECY TAYLOR GETS APOLOGY FROM ALABAMA 67 YEARS LATER FOR MOST HORRIBLE CRIME THEY IGNORED, BLACKTHEN, AUGUST 11, 2022.
↑  John Egerton, Speak Now Against the Day: The Generation Before the Civil Rights Movement in the South, UNC Press Books, 1994, p. 391
↑  "National Register Information System". National Register of Historic Places. National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175452890  ISNI: 0000 0000 4880 9336  LCCN: no2004056461  NARA: 10600311  SNAC: w6s47jvt  VIAF: 34168061   WorldCat (עם VIAF): 34168061
אשלי ביידן

| --- | --- |

ביידן ב-2013
 לידה:  8 ביוני 1981 (בת 43) וילמינגטון, דלאוור, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ashley Blazer Biden 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ידועה בשל:  בתו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן
 השכלה:  אוניברסיטת טוליין
 מקצוע:  עובדת סוציאלית, מעצבת אופנה
 מפלגה:   המפלגה הדמוקרטית
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  הווארד קריין (2012–?) 
 getinvolvedinyourhood.com
 
אשלי בלייזר ביידן (באנגלית: Ashley Blazer Biden; נולדה ב-8 ביוני 1981) היא עובדת סוציאלית, נדבנית ומעצבת אופנה אמריקאית. שימשה כמנהלת "מרכז הצדק בדלאוור" בין השנים 2014–2019.
ביידן היא בתו הרביעית של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ו ביידן, והיחידה מנישואיו השניים עם אשת החינוך האמריקאית ג'יל ביידן.
ביוגרפיה

ביידן נולדה ב־8 ביוני 1981 בווילמינגטון שבדלאוור. אשלי היא בתם של ג'יל ביידן וג'ו ביידן, מלבד זאת, היא אחותם למחצה של האנטר ביידן, ובו ביידן (הייתה לה אחות נוספת שמתה מספר שנים לפני שנולדה, נעמי ביידן).
ביידן הוטבלה בכנסיית סנט ג'וזף בברנדווין בגרינוויל שבדלאוור, ברוב שנות ילדותה שימש אביה כסנאטור מטעם מדינת דלאוור ואמה עבדה כמחנכת.
ביידן למדה בבית הספר לחברים בווילמינגטון, בית ספר פרטי המנוהל על ידי הקווייקרים ושוכן בווילמינגטון, במהלך לימודיה בבית ספר יסודי גילתה ביידן שחברת הקוסמטיקה בון בל מנסה את מוצריה על בעלי חיים, ביידן כתבה מכתב לחברה וביקשה ממנה לשנות את מדיניותה בנושא, לאחר מכן היא עודדה את אביה לעבוד עם חברת הקונגרס, ברברה בוקסר וזאת כדי להעביר את חוק המידע לצרכן בתחום הגנת הדולפינים.
ביידן למדה אנתרופולוגיה תרבותית באוניברסיטת טוליין ובתוכנית קיץ גם התמחתה באוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר שסיימה את לימודיה הועסקה כמלצרית בחנות פיצות בעיר מגוריה. מספר חודשים לאחר מכן החלה לעבוד כמומחית לתמיכה קלינית ועברה לקנסינגטון, פילדלפיה (אנ') והתחילה לעבוד כמומחית לתמיכה קלינית במרפאת הילדים של נורת'ווסטרן וסייעה במקום לבני נוער בעבודה ישירה עם פסיכיאטרים ומטפלים. בהמשך היא קיבלה תואר שני בעבודה סוציאלית בבית הספר למדיניות ולפרקטיקה חברתית באוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר קבלת התואר השני, סייעה ביידן בהפעלת תוכניות שמטרתן היא לספק שירותים חיוניים לקורבנות אלימות נשק, נשים מוכות ואנשים שרוצים לחזור למוטב ולהשתלב מחדש בחברה. במהלך ההפעלה של התוכנית עבדה ביידן עם נוער בסיכון, אסירים קשישים ואנשים שבמאסר על תנאי. בשנת 2014 קודמה למנכ"לית המרכז וכיהנה בתפקיד זה עד 2019.
בשנת 2017 השיקה ביידן את מותג בגדי אופנה במהלך מסיבת עיתנואים שערך בטרייבקה וזאת במסגרת אירועי שבוע האופנה בניו יורק. באירוע ההשקה השתתפו הוריה של ביידן וסלבריטאים ביניהם אוליביה פלרמו וכן כריסטיאן סיריאנו. במסגרת השקת המותג פורסם כי יהיה גם שיתוף פעולה עסקי עם גילט גרופ ועם השחקנית אוברי פלאזה. מטרת שיתוף הפעולה היא לגייס כ-30,000 דולר עבור קרן הקהילה דלאוור.
באוגוסט 2020 ביידן נאמה בוועידת המפלגה הדמוקרטית, וזאת עוד לפני שאביה הפך רשמית למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. ב־6 באוגוסט אירחה ביידן אירוע לנשים בוויסקונסין בו דיברה ביידן על תמיכה בנשים. האירוח שפורסם על ידי הקמפיין של אביה נועד להביא מודעות לחשיבות הקול הנשי בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
חיים אישיים

ביידן נשואה לד"ר הווארד קריין, מנתח פלסטי יהודי. היא קתולית והצטרפה לבעלה, אביה ואחיה לביקור פרטי שערכו אצל האפיפיור פרנציסקוס בוותיקן בשנת 2016.