stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשפט המקובל
מערכות משפטיות על בסיס המשפט המקובל

המשפט המקובל משמש כיום כבסיס למערכת המשפטית במדינות הבאות: בריטניה (מלבד סקוטלנד, שלה מערכת משפטית המבוססת על אלמנטים שנלקחו מ "Corpus Juris Civiliis" שקבע הקיסר הרומי יוסטיניאנוס הראשון, ואומץ בסקוטלנד לפני האיחוד עם אנגליה ב-1707), ארצות הברית (פרט ללואיזיאנה), קנדה (פרט לקוויבק) (לואיזיאנה וקוויבק שתיהן מושבות צרפתיות לשעבר), אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, הודו, מלזיה, סינגפור, הונג קונג ומדינות רבות אחרות השייכות לחבר העמים הבריטי. באופן עקרוני, כל מדינה שהייתה מושבה בריטית בעבר, קיבלה את המשפט המקובל, פרט למדינות (כגון ישראל) שבהן הייתה נהוגה שיטת משפט אחידה ושונה, שהבריטים מצאו לנכון להשאיר, תוך כדי מתן פתח לתיקונים ברוח המשפט הבריטי.
האלטרנטיבה הראשית למשפט המקובל היא המשפט הקונטיננטלי, המבוסס על קודיפיקציה נרחבת של כל תחומי המשפט, ובו השפעת התקדים פחותה במידה ניכרת. ברבות מארצות המשפט הקונטיננטלי נהוגה מסורת המשפט האינקוויזיטורי, בניגוד למדינות המשפט המקובל שבהן נהוג המשפט האדוורסרי. המשפט הקונטיננטלי או "המשפט האזרחי" (Civil Law) (בשל הקודיפיקציה של הדינים האזרחיים הנהוגה במשפט זה) נהוג בסין, במדינות יבשת אירופה, בדרום אמריקה ובמדינות שהיו שייכות לגוש הסובייטי.
העקרונות הבסיסיים של המשפט המקובל

חוקים (דברי חקיקה שנתקבלו על ידי הפרלמנט) שנתקבלו בארצות שבהן נהוג המשפט המקובל יתפרשו על ידי בתי המשפט בהתאם למסורת המשפט המקובל, ולכן בחקיקה בארצות המשפט המקובל, נהוג לנסח את החוקים באופן מצומצם, מכיוון שישנם דברים רבים הברורים מהתקדים ומהמנהג. קודיפיקציה בארצות המשפט המקובל (כגון הקודיפיקציה של החוק הפלילי בארצות הברית ובאנגליה במאה התשע עשרה) היא הליך של איסוף ההלכות הנהוגות על פי המשפט המקובל, וניסוחן מחדש (restatement) על ידי הפרלמנט, לדבר חקיקה אחד. המשפט המקובל ממשיך להשפיע על החוקים שעברו קודיפיקציה, בדרך של פרשנות החוק על ידי בתי המשפט.
בניגוד לחוקים המהווים ניסוח מחדש של הלכות המשפט המקובל, או הלכות המשפט המקובל שמעולם לא עלו על הכתב כחקיקה, ישנם חוקים שהם מעשה יצירה חדשני של הפרלמנט. לדוגמה עוולת "גרם מוות ברשלנות", שנתקבלה על ידי הפרלמנט האנגלי, ולא הייתה ידועה במשפט המקובל. הסעדים הניתנים במקרה של גרם מוות ברשלנות אינם סעדים מן המשפט המקובל, כי אם הסעדים שנקבעו בחוק החדש. חוקים כאלו מפורשים על ידי בתי המשפט באופן מצמצם, ובפרשנות דווקנית (כזו הדבקה בניסוחן המדויק של מילות החוק).
בניגוד לכך, במקרה של עוולה בנזיקין שמקורה בהלכות המשפט המקובל, קיים לכל עילה כזו מגוון של ראשי נזק המצויים במשפט המקובל, בין אם יש להם אזכור בחקיקה הנזיקית החדשה ובין אם לאו. לדוגמה, אדם שנפגע בגופו מרשלנות, יוכל לתבוע פיצויים בגין כאב וסבל, הוצאות רפואיות, אובדן הכנסה ועוד. רשימה זו של סעדים אינה צריכה להיות מפורטת בחוק, מכיוון שהיא קיימת במסורת המשפט המקובל, ומזה מאות בשנים פוסקים בתי המשפט סעדים אלו.
מאפייני המשפט המקובל

חבר מושבעים – קבוצת אנשים מן הציבור הכללי (לא משפטנים) אשר במסגרת הדיון בבית המשפט מכריעים בשאלות עובדתיות.
תחלוף – הסדר משפטי לפיו א' נכנס בנעליו של ב' לעניין הזכויות המשפטיות ועל כן נהנה מהזכויות של ב' כלפי צדדים שלישיים.
חקיקה שיפוטית – פסיקה של בית המשפט אשר יוצרת נורמות חדשות שלא עוגנו בחקיקה ובכך משלימה את מערכת הנורמות המשפטיות.
שיטת התקדים המחייב – כיוון שבמדינות המשפט המקובל החקיקה דלה, עיקר הנורמות המשפטיות נוצרות על ידי בתי המשפט. על כן, יש חשיבות רבה לתקדים שנפסק בבית משפט בערכאה גבוהה יותר והוא מחייב בתי משפט בערכאות נמוכות יותר. מאפיין זה אינו ייחודי למשפט המקובל, אך בשל תפקידו המרכזי של בית המשפט, מדובר בעקרון מרכזי במיוחד בשיטות משפט אלו.
השיטה האדברסרית של השופטים.
ספרות משפטית הנוגעת למשפט המקובל

העבודה החשובה ביותר על המשפט המקובל היא ספרו של סיר ויליאם בלקסטון "הערות על חוקי אנגליה" ("commentaries") אשר נכתב בשנים 1765–1769. ספר זה, על ארבעת כרכיו, ניחן בשפה ברורה וסגנון משפטי מדויק, ובו רוכז כל החומר החיוני והמרכזי במשפט האנגלי. כיום החליף את הספר הזה, כמקור לעיון על ידי משפטנים מודרניים, הספר "חוקי אנגליה לפי הלסבורי" המתייחס הן למשפט המקובל והן למשפט הסטטוטורי.
ראו גם

המשפט הקונטיננטלי
המשפט בארצות הברית
הערות שוליים

↑  הצעת חוק דיני ממונות, התשע"א-2011, באתר main.knesset.gov.il
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542990905171  BnF: cb12050223p (data)  GND: 4130774-4  LCCN: sh85028993  NARA: 10638309  NDL: 00566529  NKC: ph118466  NLK: KSH1998010591
הפרלמנט האיטלקי

| --- | --- |
 מדינה:  איטליה איטליה
 בתים:  שני בתים: הסנאט של הרפובליקה (בית עליון), בית הנבחרים (בית תחתון)
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  600 + 6 (סנאט: 200 + 6 לכל החיים, בית הנבחרים: 400)
 סנאט:  בית הנבחרים:
 בחירות
 בחירות קודמות:  25 בספטמבר 2022
 משכן
  
 כיכר מונטצ'יטוריו 
 אתר אינטרנט
 www.parlamento.it
 
איגנציו לה רוסה, נשיא הסנאט
לורנצו פונטנה, יושב ראש בית הנבחרים
הפרלמנט האיטלקי (באיטלקית: Parlamento Italiano) הוא הפרלמנט הלאומי של איטליה. הוא מורכב משני בתי מחוקקים, בית הנבחרים והסנאט אשר בעבר הכילו 945 מושבים. לשני הבתים אותן חובות וסמכויות, אולם מכיוון שנשיא הסנאט הוא ממלא מקום נשיא איטליה, הסנאט נחשב לבית העליון.
ב-21 בספטמבר 2020 על פי משאל עם שנערך, קוצץ מספר המושבים בפרלמנט מ-945 ל-600.
פעילות הפרלמנט

לפי החוקה האיטלקית לשני בתי הפרלמנט יש אותן סמכויות. שני הבתים פועלים בהפרדה מוחלטת והם לא נפגשים למעט נסיבות מיוחדות המפורטות בחוקה. בית הנבחרים כולל 400 חברים והסנאט 200 חברים נבחרים ועוד מספר מועט של חברים לכל החיים.
פעילות הפרלמנט > חקיקה

הפעילות העיקרית של הפרלמנט היא חקיקה והיא מבוצעת בצורה דומה בשני הבתים. הצעת חוק נדונה באחד הבתים שם היא עוברת תיקון, אישור או דחייה. לאחר אישור הצעת החוק היא עוברת לדיון בבית השני, שם עוברת דחייה, אישור או תיקון שמחזיר אותה לבית הקודם. אם היא מאושרת בשני הבתים, נשיא איטליה חותם עליה והיא נכנסת לתוקף.
פעילות הפרלמנט > הבעת אמון בממשלה

הממשלה זקוקה לרוב בשני בתי הפרלמנט על מנת לעלות לשלטון. כל בית רשאי ליזום הצבעת אמון, ואם הממשלה נכשלת בהצבעה הוא רואה אותה כמתפטרת. ממשלה מכהנת רשאית לפזר את הפרלמנט לפני תום כהונתו.
פעילות הפרלמנט > בחירת נשיא איטליה

בחירת נשיא איטליה נעשית במושב מיוחד של שני בתי הפרלמנט ו-58 נציגים אזוריים. יושב ראש בית הנבחרים אחראי על ניהול ישיבה זו.
חברי הפרלמנט > הסנאט

| סיעה בסנאט | מושבים בסנאט |
| --- | --- |
האחים של איטליה: 66
המפלגה הדמוקרטית: 40
הליגה: 29
תנועת חמשת הכוכבים: 28
פורצה איטליה: 18
איטליה ויוה: 9
ברית הירוקים והשמאל: 4
המפלגה העממית של דרום טירול: 3
אנחנו המתונים: 2
תנועת האיטלקים בחו"ל: 1
דרום קורא לצפון: 1
סך הכול: 200
חברי הפרלמנט > בית הנבחרים

| סיעה בבית הנבחרים | מושבים בבית הנבחרים |
| --- | --- |
האחים של איטליה: 119
המפלגה הדמוקרטית: 69
הליגה: 66
תנועת חמשת הכוכבים: 52
פורצה איטליה: 44
איטליה ויוה: 21
ברית הירוקים והשמאל (אנ'): 12
אנחנו המתונים (אנ'): 7
עצמאיים: 5
המפלגה העממית של דרום טירול (אנ'): 3
אאוסטה ואלי (אנ'): 1
סך הכול: 400
ראו גם

פוליטיקה של איטליה
ראש ממשלת איטליה
בתי מחוקקים לפי מדינה
השמש הלבנה של המדבר

| --- | --- |

 בימוי:  ולדימיר מוטיל 
 תסריט:  Valentin Ezhov, רוסתם איברהגימבקוב, מארק זכארוב 
 שחקנים ראשיים:  Spartak Mishulin (Sayid) Kakhi Kavsadze (Black Abdullah) Anatoly Kuznetsov (Fyodor Sukhov) Nikolay Godovikov (Petrukha) Pavel Luspekayev (Pavel Vereshchagin) Musa Dudayev Raisa Kurkina Nikolay Badyev 
 מוזיקה:  איסאק שוורץ 
 צילום:  Eduard Rozovsky 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  לנפילם, מוספילם 
 חברה מפיצה:  לנפילם, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 1970 
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  מערבון, Ostern, סרט מלחמה, קומדיה טראגית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השמש הלבנה של המדבר (ברוסית: Белое солнце пустыни) הוא סרט סובייטי משנת 1970 בבימויו של ולדימיר מוטיל.
האקשן, הקומדיה, המוזיקה והדרמה, כמו גם ציטוטים בלתי נשכחים, הפכו אותו למוצלח מאוד בקופות הסובייטיות. שיר הנושא של הסרט הפך ללהיט.
תקציר העלילה

חייל מהצבא האדום בשם סוחוב נלחם במלחמת האזרחים הרוסית במשך שנים רבות. כשם שהוא עומד לחזור הביתה לאשתו, סוחוב נבחר לשמור ולהגן על הרמון של מנהיג גרילה (עבדולה). עבדולה מבוקש על ידי הצבא האדום והשאיר את הרמון מאחור מכיוון שהנשים הפריעו לו. משימתו של סוחוב מתגלה כקשה יותר משדמיין.
הערות שוליים

↑  https://www.dailysabah.com/cinema/2018/02/27/the-russian-mans-burden-in-70s-soviet-film-white-sun-of-the-desert
השמרנים והרפורמיסטים האירופים

| --- | --- |

 שם רשמי:  European Conservatives and Reformists Group 
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 אידאולוגיות:  אירוסקפטיות, שמרנות, ליברליזם כלכלי
 מטה:  בריסל 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט האירופי:  77 / 751
 www.ecrgroup.eu
 
מפלגת "השמרנים והרפורמיסטים האירופים" (באנגלית: European Conservatives and Reformists או בראשי תיבות ECR) היא מפלגת ימין (הכוללת גם חלקים של ימין-מרכז וימין רדיקלי) אירופאית בפרלמנט האירופי. היא המפלגה השישית בגודלה בפרלמנט וכיום המפלגה הגדולה ביותר מבין החברות היא מפלגת הימין הפולנית חוק וצדק. המפלגה נוסדה ביוני 2009. בין שאר המפלגות החברות בסיעה אפשר למנות את הברית הפלמית החדשה, מפלגת העם הדנית, מפלגת הפינים, ואת הברית הלאומית (לטביה). לפני הברקזיט, נמנתה המפלגה השמרנית בין חברות המפלגה.
עקרונות המפלגה

כלכלה חופשית, סחר חופשי ותחרות הוגנת, רגולציה מינימלית, מיסוי נמוך, ממשלה קטנה, על מנת להגביר את השגשוג האישי והלאומי.
חופש הפרט.
בקרה יעילה על ההגירה.
שקיפות וסיום ביורוקרטיה במוסדות האיחוד האירופי ובשימוש בכספיו.
חיזוק נאט"ו ותמיכה בדמוקרטיות חדשות ברחבי היבשת.
התנגדות לפדרליזציה של האיחוד והגנה הלאומיות.
ראייה בחשיבות המשפחה כבסיס לחברה.
מפלגות חברות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא יש לעדכן את המפלגות החברות.
איטליה: האחים של איטליה
בולגריה: התנועה הלאומית הבולגרית
בלגיה: הברית הפלמית החדשה
גרמניה: רפורמים ליברלים שמרנים
הולנד: המפלגה הפוליטית הרפורמית, תשובה נכונה 2021
יוון: פתרון יווני
צ'כיה: המפלגה הדמוקרטית האזרחית
שוודיה: השוודים הדמוקרטים
המשפט העות'מאני

המשפט העות'מאני הונהג באימפריה העות'מאנית, שהתקיימה משלהי המאה ה-13 ועד תחילת המאה ה-20. האימפריה הנהיגה שתי מערכות חוקים מרכזיות: חוק (דין) דתי אסלאמי – שריעה, וחוק חילוני – קאנון. התשתית לפסיקה הייתה תמיד השריעה, ההלכה האסלאמית, אך במקביל אליה התקיים הקאנון, ששימש מעין תוספת לחוק הדתי בנקודות שבהן הוא לוקה בחסר או אינו מפורש דיו. הואיל והאוכלוסייה שחייתה תחת האימפריה העות'מאנית הייתה מגוונת ביותר מבחינה דתית ותרבותית, ייסד המשטר מערכת משפט מורכבת המשקפת את הגיוון החברתי ומאפשרת שילוב של קבוצות שונות בתוכה.
שריעה ומוסדות

כאשר האימפריה העות'מאנית נוסדה, החוק האסלאמי, השריעה, כבר היה מפותח במלואו. במאה ה-14 הורכבה האוכלוסייה המוסלמית במרחבים העות'מאנים מטורקים שהיו ברובם אנאלפביתים ובורים בכל הנוגע לחוק האסלאמי המפותח. היכרותם הבסיסית עם השריעה נבעה מהמפגש של אבותיהם עם המוסלמים דוברי הפרסית בסולטנות רום הסלג'וקית ובאיראן. עם זאת, הסולטאנים במאה ה-14 אימצו במהירות את תרבות העולם האסלאמי הישן, ובכלל זה גם את החוק האסלאמי, במיוחד החוק של האסכולה החנפית שהיה נהוג בסולטנות רום.
הקמת מערכת משפט באימפריה החדשה דרשה ייסוד של מדרסות שיכשירו בעלי תפקידים הכרחיים להתנהלותה: מורים, מופתים וקאדים. הסולטאן אורהן הראשון (שלט בין 1324–1362) הקים את המדרסה העות'מאנית הראשונה בעיר איזניק. בחצי המאה הראשונה של האימפריה לא הייתה מסורת של למידת תכנים אסלאמיים בשטחיה, ולכן הוזמנו מורים ממוסדות הלימוד האסלאמיים המרכזיים באותה תקופה במצרים, בסוריה ובאיראן, שיאיישו את המדרסות החדשות. בנוסף, מלומדים מקומיים נשלחו למוסדות אלו על מנת להעביר ידע הלכתי אל מחוזות האימפריה. עד שנת 1500 האימפריה עצמה הפכה למרכז לימוד אסלאמי שמשך אליו גם מלומדים מבחוץ, בזכות תמיכתם הכלכלית הרחבה של הסולטאנים במדרסות החדשות. בנוסף, כיבוש מצרים וסוריה ב-17–1516 הביא לסיפוח מוסדות הלימוד הישנים לשטחי הסולטאן.
החל מאמצע המאה ה-15 היו אלה המדרסות בתחומי האימפריה שהכשירו דורות של מורים, מופתים וקאדים. הקאדים היו הדמויות החשובות ביותר באדמיניסטרציה היומיומית של האימפריה. כל יישוב, קטן ככל שיהיה, היה תחת סמכותו של קאדי, ברוב המקרים מהאסכולה החנפית. לאחר מסעות הכיבוש ב-17–1516, קאדים מהאסכולות השאפעית, המאלכית והחנבלית המשיכו לפעול ולפסוק על-פי האסכולה שלהם בשטחים שנכבשו, אך הם הוכפפו לקאדים חנפים, והיה עליהם לשלוח את פסיקותיהם לאישור על-ידם.
השריעה הסדירה את רוב העניינים הנוגעים ליום-יום של המוסלמים באימפריה העות'מאנית, ואף היבטים רבים בחייהם של הלא-מוסלמים. למרות זאת, היא לא תמיד הקיפה את כל תחומי החיים והתאימה לדרישות שהביאה עמה מציאות החיים באימפריה. משום כך, היה צורך במסגרת חוקית נוספת שתשלים את החוסרים, אותה מילא הקאנון.
קאנון

הקאנון כיסה תחומים חסרים בשריעה או כאלה הקשים ליישום באמצעותה, לדוגמה: משפט פלילי, דיני מקרקעין ומיסוי, ובמקביל היה עליו להתיישב עם השריעה. הסולטאנים העות'מאנים לא המציאו את החוק החילוני; מקורותיו היו שאובים ממנהגים מקומיים, שהביאו ללגיטימציה הראשונית שלו. בסוף המאה ה-15 ובמאה ה-16, הסולטאנים ערכו שינויים והתאמות לפי שיקול דעתם וכתבו קודקסים משלהם. הקודקסים נקראו קאנון-נאמה (מילולית: ספר חוקים), כאשר המפורסמים שבהם קשורים בשמותיהם של הסולטאנים. בבסיס הקאנון העות'מאני עמדה ההבחנה בין נותני השירות שקיבלו משכורת מהסולטאן לבין משלמי המיסים. על-פי סיווג זה, מעמדם של אלו שלא משלמים מיסים הוא המעמד הצבאי (בטורקית:عسكرى, עסכרי), ומעמד משלמי המיסים הוא של עובדי האדמה (בטורקית: رعايا, רעאיא). זאת, בניגוד לשריעה בה הסיווג הוא לפי מגדר, רמת חירות ודת, אשר קובעים את הסטטוס המשפטי, החובות והזכויות של הפרט.
קאנון > משרות מרכזיות

בראש המערכת המשפטית עמדו השופטים של רומליה ושל אנטוליה, שני המחוזות החשובים של האימפריה, אשר שימשו כשופטים ראשיים. לכל מחוז ונפה ברחבי האימפריה מונו קאדים שנשלחו מאיסטנבול כנציגי השלטון המרכזי, והללו היו פוסקים על-פי השריעה והקאנון. בנוסף, הקאדים שימשו כנוטריונים וניהלו רשומות, למשל עבור נישואים ומכירת נדל"ן, וגם סייעו בתכנון הערים ופיקחו על מוסדות רווחה. בנוסף לסמכותם המשפטית, אחריותם הייתה לוודא כי נתיניהם אינם נפגעים מפקידי הצבא והאדמיניסטרציה המקומיים.
בנוסף, היה צורך בפוסקי הלכה, מופתים, שתפקידם היה להשיב לכל שאלה שמופנית אליהם הנוגעת לחיי הקהילות המוסלמיות באימפריה ולהוציא בעקבותיה פתווה. סמכותם המשפטית של המופתים הייתה גבוהה משל הקאדים. הדבר בא לידי ביטוי בכך שהם העניקו הנחיה מקצועית לקאדים, ויכלו לפסול פסיקות של קאדים אם מצאו אותן לוקות בחסר. על אף עליונותם הדתית המובהקת, המופתים לקחו בחשבון גם את הקאנון החילוני בפסיקותיהם. בראש הממסד הדתי עמד המופתי הגדול של האימפריה שישב באיסטנבול. תפקידו של המופתי הגדול לא היה שונה בהרבה מזה של המופתים תחתיו, אך הוא נהנה מקרבה לסולטאן, מה שהביא לכך שהסולטאן נהג להתייעץ עמו בנוגע לחוקיותן של פעולות פוליטיות קריטיות.
קאנון > החוק בקרב האוכלוסייה הלא-מוסלמית

תחת המשטר המוסלמי של האימפריה העות'מאנית חייתה אוכלוסייה לא-מוסלמית גדולה הכוללת נוצרים ויהודים. הקהילות הנוצריות והיהודיות נהנו מאוטונומיה חוקית מוגבלת בעניינים פנים-עדתיים, תחת חסותם של מנהיגי הדת שלהם. אף על פי כן, הסולטאנים שלטו על מערכת המינויים בתוך הקהילות הללו: רבנים ואנשי כנסייה בכירים החזיקו במשרותיהם מכוח צו מלכותי, בעוד המחזיק במשרה זכה לפטור ממסים ולאוטונומיה חוקית רחבה בתוך קהילתו. בכך עלה בידם של הסולטאנים לשמור על מרותם גם בקרב הקהילות הלא-מוסלמיות.
אם כן, חוק כנסייתי ויהודי התקיימו במקביל לזה האסלאמי בתוך האימפריה. עם זאת, לחוק האסלאמי תמיד הייתה הבכורה, ולכן במקרים בהם היו מעורבים מוסלמים וגם לא-מוסלמים החובה הייתה לפנות לבית משפט אסלאמי. כמו כן, בתי המשפט האסלאמיים היו פתוחים גם ללא-מוסלמים, ולעיתים קרובות אלה היו בוחרים ליישב את ענייניהם שם. לדוגמה, נשים יהודיות ניצלו את תנאי החוק האסלאמי כדי לתבוע ירושה דרך בתי המשפט האסלאמיים במקום אלה היהודיים.
קאנון > החוק תחת מהמט השני

לאחר כיבוש קונסטנטינופול ב-1453, הסולטאן מהמט השני (שלט בין 1451–1481) ביסס את שלטונו באימפריה המורחבת באמצעות הוצאת קודקס חוקים חדש. הוא איגד את אוספי החוק החילוני של הסולטאנים הקודמים לו, הכניס תוספות וערך תיקונים, והוציא את הקאנון-נאמה הראשון, על מנת שינחה את יורשיו לשלוט באופן אחיד הראוי לאימפריה. לפיכך, מהמט הוא הסולטאן הראשון שהכריז על חוקים סולטאניים שהם בלתי תלויים לחלוטין בחוקי השריעה. הקודקס החדש עסק בעיקר בדיני מיסים ובמבנה השלטון המרכזי, ושירטט קווי מתאר רחבים בכל הנוגע למינויים וקידומים בפקידות העות'מאנית, המציעים מגוון אפשרויות של פרקטיקה. אם כן, הקאנון-נאמה של מהמט השני איפשר הכנסת שינויים, בגבולות מסוימים, אך רק על ידי צו מיוחד מטעם נציג השושלת. ואכן, הסולטאנים היורשים של מהמט הוסיפו חוקים והתאימו אותם לפי טעמם, אך מעולם לא ביטלו אותם על ידי הוצאת קודקס חדש לחלוטין. בהתאם לרוח זו, כל הסולטאנים הבאים אימצו את מנהגי העבר תוך התחשבות בנסיבות החדשות של התקופה.
קאנון > החוק תחת ביאזיט השני

שני המעמדות העיקריים של האימפריה, משלמי המיסים והפטורים ממסים, הגיעו לכדי הגדרה סופית בסוף המאה ה-15. הם גובשו לראשונה לכדי חוקים כתובים בספר החוקים של מחוז בורסה בשנת 1487 מטעמו של הסולטאן ביאזיט השני (שלט בין 1481–1512). לאחר מכן, בשנת 1499 הורה ביאזיט לאחד מפקידיו לקבץ את החוקים בכרך אחד, ובכך יצר קאנון-נאמה אחיד המגדיר את חובותיהם וזכויותיהם של בני שני המעמדות לכלל האימפריה. כרך זה לא הביע עקרונות או הסביר מונחים, אלא כלל בעיקר פרטים, דוגמאות ויוצאים מן הכלל.
קאנון > החוק תחת סולימאן הראשון

הסולטאן סולימאן הראשון (שלט בין 1520–1566) היה מכונה "המחוקק" (בטורקית: قانونى) עוד בזמן שלטונו, ונחשב למחוקק הדגול ביותר בתולדות האימפריה, משום שהקאנון-נאמה בימיו נחשב לקודקס המושלם, המונע כל סיכוי לחוסר-צדק ועושק. לאחר מותו, בירוקרטים באימפריה ראו בתקופת שלטונו את תור הזהב של החוק והצדק, וניסו לשמר את חוקיו ככל הניתן. במחצית השנייה של המאה ה-16 החוק יושם גם בשטחי האימפריה הכבושים (הונגריה, קפריסין, גאורגיה), בעוד שבתקופות מוקדמות יותר האדמיניסטרציה העות'מאנית הייתה סובלנית כלפי החוק המקומי שהונהג לפני הכיבוש. כמו כן, אחידות החוק תחת סולימאן הייתה חלק ממאמצי סטנדרטיזציה בתחומים נוספים באימפריה – משקלים ומידות, מטבע, מוסדות וארכיטקטורה.
אופן שלטונו של סולימאן מדגים את הפערים והסתירות הטבועים במערכת החוק הסולטאני. מצד אחד, סולימאן ניסה להציג את עצמו כשליט מחוקק הכפוף לחלוטין לחוק, אך מצד שני, נהג כשליט שנמצא מעל החוק. לדוגמה, הוא מינה את משרתו האהוב, אבראהים, למשרת הווזיר הגדול (כיהן בין 1523–1536), תוך התעלמות מוחלטת מהחוקים שהוא עצמו קבע הנוגעים למינויים וקידומים. תור הזהב של סולימאן נעוץ באיזון המושלם שהחזיק בין מערכת חוק רחבה וכוללת לבין כוח אבסולוטי שלו כסולטאן.
קאנון > רפורמות

בתקופה שלאחר סולימאן הראשון חלה התנוונות בכמה מישורים באימפריה. מראשית המאה ה-17 השושלת הסולטאנית החלה להיחלש, מה שהשפיע ישירות גם על מוסדות החוק בהם חלו חריגות וסטיות עם הזמן. טורהאן סולטאן, אמו של הסולטאן מהמט הרביעי (שלט בין 1648–1687), החליטה בשנת 1656 למנות לווזיר הגדול את מהמט פאשא קפרולו, איש בעל ניסיון אדמיניסטרטיבי רב, בתקווה שיציל את מעמדו המתרופף של השלטון המרכזי. לאחר עלייתו לשלטון, החליט קופרלו להנהיג רפורמות בסגנון חזרה אל תור הזהב של סולימאן הראשון. ראשית, הושב על כנו הקאנון-נאמה של סולימאן וחודשו המוסדות המעוגנים בו, ולאחר מכן תוקנו החריגות והסטיות שחלו בתפקודם של המוסדות. בני משפחת קופרלו כיהנו במשרת הווזיר הגדול במשך כמעט 50 שנים (בין 1656–1703) והיו מחויבים לקו הרפורמות שנקט מהמט, ששאף לחזק את מוסדות החוק.
למרות זאת, הרפורמות של משפחת קופרלו התגלו כמוגבלות ביעילותן, מה שהביא לגל נוסף של רפורמות במהלך המאה ה-19, שהחל הסולטאן מהמוט השני (שלט בין 1808–1839) – התנט'ימאת. לפי תפיסתו של מהמוט, המוסדות הישנים של האימפריה פגעו בהסתגלותה לעולם המודרני. במסגרת הרפורמות, מערכת המשפט עברה שינויים דרסטיים. השריעה נותרה מסגרת החוק הבלעדית והיחידה, כאשר על הסולטאן הוטלו מגבלות חקיקה; תקנותיו היו במעמד משני לשריעה ולא יכלו לסתור אותה בשום מובן. תקופת התנט'ימאת המשיכה וקיבלה תפנית חריפה בהשפעת העליונות האירופית הגוברת. מאמצע המאה ה-19 החלו להישמע קולות שדרשו הכנסת מרכיבים ליברליים ודמוקרטיים לאימפריה. בעקבותיהם קמו בתי משפט חדשים בעלי רוח מערבית שהגבילו את פעילותם של הקאדים. בתי המשפט החדשים סמלו תפיסת צדק חדשה באימפריה, שהתבטאה בניסיון למודרניזציה, אך מחירם היה שבירת הקשר המיוחד בן מאות השנים בין הסולטאן לנתיניו. התנט'ימאת הגיעו לשיאם עם כינון החוקה בשנת 1876 שהעניקה חירויות פרט ושוויון לכל אזרחי האימפריה.
ראו גם

המג'לה
גזירות הלבוש באימפריה העות'מאנית
חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  אהוד טולידאנו, מבוא לתולדות האימפריה העות'מאנית, תל אביב: משרד הבטחון, 1985
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Colin Imber, The Ottoman Empire, 1300-1650: The Structure of Power, Houndmills: Palgrave Macmillan, 2009
1 2 3 4  Halil Inalcik, The Middle East and the Balkans under the Ottoman Empire: Essays on Economy and Society, Bloomington: Indiana University Turkish Studies, 1993
1 2 3  Gabor Agoston and Bruce Masters, Encyclopedia of the Ottoman Empire, New York: Infobase Publishing, 2009
↑  Bogac A.Ergene, Local Court, Provincial Society and Justice in the Ottoman Empire: Legal Practice and Dispute Resolution in Cankirn and Kastamonu (1652-1744), Leiden: Brill, 2003
1 2  Haim Gerber, State, Society and Law in Islam: Ottoman Law in Comparative Perspective, Albany: State University of New York Press, 1994
1 2  Cornell H. Fleischer, Bureaucrat and Intellectual in the Ottoman Empire: The Historian Mustafa Ali, 1541-1600, New Jersey: Princeton University Press, 1986
1 2  Avi Rubin, Ottoman Nizamiye Courts: Law and Modernity, Houndmills: Palgrave Macmillan, 2011
הר האושר (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  יקי יושע
 הופק בידי:  דורית יושע
 תסריט:  יקי יושע
 מוזיקה:  ריצ'רד ברגר
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יקי יושע בע"מ
 הקרנת בכורה:  2002 (ישראל)
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"הר האושר" הוא סרט תיעודי של הבמאי יקי יושע על ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בארץ ישראל ועל ההכנות לקראתו.
תקציר העלילה

בחורף 2000, תיעד יושע עם צוות הצילום שנלווה אליו את כל שלבי ההקמה של אמפיתיאטרון ענק, עבור מאה אלף מאמינים שעתידים היו להשתתף במיסה שיקיים האפיפיור ב"הר האושר". אותו מקום בו נשא ישו מנצרת את "הדרשה על ההר" בפני תלמידיו לפי האמונה הנוצרית.
"הר האושר" הוא עדות, למאמץ שהושקע בהצלחת ביקורו של האפיפיור בישראל.
קטעי הקריינות בסרט מבוצעים על ידי ליאם ניסן.
וילטשייר

וילטשייר (באנגלית: Wiltshire) הוא מחוז באזור דרום-מערב אנגליה. הוא גובל בדורסט, סאמרסט, המפשייר, גלוסטרשייר, אוקספורדשייר וברקשייר.
וילטשייר בולט בארכאולוגיה הפרה-רומית שבו. במחוז ישנן עדויות ארכאולוגיות רבות ליישובים מן התקופה המזוליתית, הנאוליתית והברונזה. הבולטים שבאתרים אלו (ואולי בבריטניה כולה) הם סטונהנג' ואייווברי. במאה ה-6 וה-7 וילטשייר היה קצה בריטניה הסקסונית.
מבחינה כלכלית, צפון המחוז עשיר יותר מחלקו הדרומי. בצפון המחוז ממוקמות תאגידים בינלאומיים רבים, ובהם הונדה, אינטל ומוטורולה. וילטשייר בולט בכך שאחוז גבוה מתושביו עובדים בייצור תעשייתי כלשהו (בעיקר ציוד חשמלי ומכשירים, מוצרי מזון, משקאות, ריהוט, גומי, תרופות ומוצרי פלסטיק). בנוסף על כך, המגזר הציבורי ממלא גם הוא חלק מרכזי בתעסוקה. לכוחות המזוינים של בריטניה יש בסיסים רבים במחוז בהם מחנה בולפורד.
פוליטיקה וממשל

וילטשייר מורכבת משבעה מחוזות בחירה לבית הנבחרים הבריטי. בבחירות הכלליות 2017 המפלגה השמרנית ניצחה בכל שבעת המחוזות.
עד שנת 2009 התקיימו כ-4 מועצות מחוזיות, עד שכולן אוחדו לכדי מחוז אחד. מועצת המחוז הנוכחית מורכבת מ-98 נציגים. הבחירות האחרונות למועצה התקיימו ב-4 במאי 2017 ותוצאותיהן היו:
המפלגה השמרנית- 68 נציגים
המפלגה הליברל-דמוקרטית- 20 נציגים
עצמאיים- 7 נציגים
מפלגת הלייבור- 3 נציגים
הקאלאנקות של פיאנה

הקאלאנקות של פיאנה (בצרפתית: Calanques de Piana, בקורסיקאית: Calanche di Piana) הן קבוצה של קאלאנקות (מפרצים צרים ותלולים הנוצרים לאורך החוף באזורים קרסטיים כתוצאה מהמסת הסלע, ונמצאים בעיקר לחופי הים התיכון בצרפת) בחוף המערבי של האי קורסיקה השייך לצרפת, בפיאנה, באמצע הדרך בין אז'אקסיו לקלווי. בשנת 1983 נוספו הקאלאנקות של פיאנה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו, כחלק מאתר המורשת העולמית: "מפרץ פורטו: הקאלאנקות של פיאנה, מפרץ ג'ירולאטה ושמורת סקנדולה".
גאולוגיה

הקאלאנקה היא תצורה גאולוגית של סלעים פלוטוניים המהווים חלק מהחבורה הקרויה "קורסיקה הקריסטלינית" עם סלעים מגמטיים, ממערב לקו המתחיל מקלווי והמסתיים בסולנזרה (אנ'). השימוש במונח קאלאנקה (אנ') מטעה מעט מכיוון שאין זהות בין התבליט של פיאנה לזה של הערוצים בפרובנס המכונים גם הם קאלאנקות.