stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרפאת הפלות
סטטיסטיקה

בשנת 2001 היו בקנדה 197 מרפאות הפלות, מתוכן 167 בבתי חולים.
בשנת 2013 היו בהולנד 14 מרפאות הפלות, בהן בוצעו 92% מההפלות במדינה. 11% מהנשים נסעו להולנד במיוחד לשם כך.
בשנת 2014 היו בארצות הברית 1,671 מרפאות הפלות, כמחציתן במדינות קליפורניה וניו יורק. במדינות מיסיסיפי, מיזורי, דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית וויומינג הייתה רק מרפאה אחת לכל המדינה. ב-90% מהמחוזות בארצות הברית אין אף מרפאת הפלות.
נגישות המרפאות > הולנד

בשנת 1911 נאסרו בחוק ההפלות המלאכותיות בהולנד, ונוצר שוק שחור גדול שסיפק הפלות לא-חוקיות. בשנת 1962 בוצעו כ-25,000 הפלות ברחבי הולנד, כולן לא-חוקיות. באותה שנה נשפטו 70 מבצעי הפלות חובבנים על ביצוע הפלות לא-חוקיות. הפלות אלו בוצעו ברובן בשיטות מסוכנות מאוד, והובילו לזיהומים ודימומים פנימיים. כ-20 עד 30 נשים שהפילו מתו מסיבוכים בכל שנה, ועוד רבות אחרות לקו בנכות קשה לכל החיים.
בסוף שנות ה-60 עלה הנושא לדיון ציבורי, ודעת הקהל נטתה להסכים להסדרת הפלות מלאכותיות, מאחר שהפלות מתבצעות ממילא. בשנות ה-70 נפתחו לראשונה מרפאות ייעודיות להפלה מלאכותית. תחילה הן פעלו בהעלמת עין של הרשויות. בשנת 1976 ניסה שר המשפטים, דריס ואן אכט, לסגור מרפאה כזו בצפון הולנד, אך מיד הגיעו אליה מאות פעילים מארגונים לזכויות האישה. לאחר הפגנות שנמשכו שבועיים בית משפט פסק לטובת המרפאה, והיא המשיכה לפעול. בשנת 1984 הפלות מלאכותיות הותרו בחוק על ידי הפרלמנט של הולנד.
נגישות המרפאות > ארצות הברית

משנת 2011 עד 2016 נסגרו 162 מרפאות להפלות בארצות הברית, בעיקר בגלל חוקים שנחחקו בידיי מחוקקים רפובליקנים. חוקים אלו החמירו את דרישות הבטיחות לפעילות מרפאת הפלות. רוב המרפאות לא יכולות לעמוד בתנאים אלה ונאלצות לסגור את שעריהן. מתנגדי הרגולציה טוענים שהיא מיותרת ומכנים אותה TRAP Laws (Targeted Regulation of Abortion Provider, רגולציה ממוקדת של מרפאת הפלות). חלק מהרגולציות בוטלו בידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
זמינות מרפאות ההפלה מוגבלת במיוחד באזורים כפריים ושמרניים. על פי מחקר בנושא זה, 74% מתושבות אזורים אלו שהיו מעוניינות בהפלה נסעו למרפאה במרחק של לפחות 80 קילומטר.
מחאה נגד הפלות

מרפאות הפלות הן לעיתים קרובות יעד להפגנות של תנועות נגד הפלות. פעילי התנועות מפגינים מחוץ למרפאה ומנסים להזהיר נשים הנכנסות למרפאה מפני סיכונים של הפלות, או מציגים תמונות של עוברים. בשנת 1985, כ-85% מהמרפאות בארצות הברית סבלו מהפגנות, בהן 16% ליד בתי העובדים, ו-19% מהמרפאות קיבלו איומים על הטמנת פצצה במרפאה. במספר מדינות נקבע בחוק אזור חיץ סביב המרפאות בו המחאה אסורה.
אלימות נגד מרפאות הפלות

מרפאות הפלות בארצות הברית חוות לעיתים קרובות אלימות מצד המפגינים נגד הפלות. משנת 1978 עד 1993 היו מעל ל-100 פיגועים נגד מרפאות, באמצעות פצצה או הצתה; מעל ל-300 אירועי פלישה, ומעל ל-400 תקריות של ונדליזם. מאז שנות התשעים נרצחו 11 עובדי מרפאות, בהם ארבעה רופאים. בשנות התשעים אירעו 7 מקרי רצח, בשנת 2009 נרצח רופא בוויצ'יטה, קנזס, ובשנת 2015 נרצחו שלושה בני אדם במרפאה של הורות מתוכננת בקולורדו ספרינגס.
בתגובה למעשי האלימות נחקק בשנת 1994 "חוק חופש הגישה למרפאת הפלות", האוסר על שימוש בכוח או חסימת הדרך לאדם המגיע למרפאת הפלות.
שמואל (אמורא)

| --- | --- |
 לידה:  165 נהרדעא, עיראק 
 פטירה:  257 (בגיל 92 בערך) נהרדעא, עיראק 
 מקום פעילות:  נהרדעא שבבבל
 תקופת הפעילות:  דור ראשון לתקופת האמוראים
 השתייכות:  ישיבת נהרדעא
 רבותיו:  אביו, לוי בר סיסי, רבי יהודה הנשיא
 תלמידיו:  רב נחמן, רב יהודה, מר עוקבא (תלמיד חבר)
 בני דורו:  רב, רב אסי
 אב:  אבוה דשמואל
 
שמואל (165 לספירה לערך, נהרדעא – 257 לספירה לערך) היה אמורא מפורסם בן הדור הראשון של אמוראי בבל, כהן ומנהיג הקהילה היהודית בנהרדעא. שותפו להנהגת יהדות בבל ולעיון התלמודי, רב, הגיע מארץ ישראל לבבל בשנת 219 לספירה, ייסד את המתיבתא (ישיבה) היהודית בסורא אשר בבבל. שמואל היה לחברו של רב ובר-הפלוגתא שלו. מלבד תפקידיו בהנהגה ובתורה, היה שמואל גם רופא ואסטרונום, ושימש כרופאו של רבי יהודה הנשיא. על שמו נקרא בית החולים שמואל הרופא.
על אף היותו תלמיד חכם גדול ומאמציו של רבי, לא הוסמך לתואר 'רבי', בעקבות עיכובים אחרים (לא היה זמן למנותו או שלא התכנסו החכמים שהוצרכו להסמיכו). כונה גם: שמואל ירחינאה (בגלל בקיאותו במהלכי הירח). שמו המלא הוא: שמואל בר אבא בר אבא. 
אביו כונה "אבוה דשמואל" גם כאשר הוזכר ללא שמואל.
לעיתים נקרא מר שמואל, בעיקר בפי חכמים מהדור שלאחריו. אך גם אמורא מאוחר יותר נקרא כן בתלמוד הבבלי, ואין לבלבל ביניהם.
ביוגרפיה

המרכז היהודי בנהרדעא ידוע לנו כבר מתקופות קדומות. לקראת סוף המאה השנייה נזכר רב שילא שכיהן בתפקיד ראש ה"סידרא" (מוקד הקהילה) בנהרדעא. בימי שמואל הפכה ה"סידרא" של נהרדעא ל"מתיבתא", היינו ישיבה קהילתית, ושמה הלך לפניה. בתקופה זו התפלגה בבל לשני אזורי השפעה: ל"אתרא דרב" (או "פרוורהא – פרוור – דרב") בסורא ו"אתרא דשמואל" (או "פרוורהא דשמואל") בנהרדעא.
במתיבתא של נהרדעא, הודות ליוזמתו ומנהיגותו של שמואל, ובדומה למה שהתחולל בישיבת סורא תחת מנהיגותו של רב, פעלה כעין סנהדרין באזור. בכינוסי המתיבתא נדונו שאלות ברמה האקדמית המהותית, התגבשו פסקי דין עקרוניים ופסקו הלכות רבות מחיי היומיום.
המתיבתא של נהרדעא הצטיינה, הודות לשמואל, בלימוד המשניות, הברייתות והשמועות כלשונן וכדקדוקן, ובה נאמרו בפי אומרן כמעט ממקורן הראשון. בישיבת נהרדעא ישב "תנא", אשר מתפקידו היה לסדר את המשניות, והתנא של שמואל היה אדם עיוור. סידורי הברייתות מיוזמתו של שמואל מכונים בספרות חז"ל במינוח הטכני של "תני שמואל" או "תנא דבי שמואל". ברייתות אלה בחלקן מפרשות את המשנה ובחלקן מרחיבות את האמור בה ומוסיפות לפרקים הלכות ומחלוקות של תנאים, שלא באו לידי ביטוי במשנה.
קיים מושג תלמודי שכותרתו "הוויות דרב ושמואל", כנראה אסופה מעבודתם ההלכתית, ואולי הפילוסופית,[דרוש מקור] של צמד מנהיגי היהדות הבבלית במאה השלישית.
התלמוד הבבלי נחתם על ידי רב אשי ורבינא, אלא שראשית הדיון התלמודי החל בימיהם של רב ושמואל. קטעים תלמודיים רבים מוכיחים על קיומם של אוספים וקובצי הלכה בישיבות הבבליות ובעיקר בנהרדעא. הכלי הטכני להוכחת תמונת מצב זו הוא השימוש בביטוי "מתנו הכי" (כך שנו), כגון "בסורא מתנו הכי, בנהרדעא מתנו הכי" לעיתים השתמשו בביטוי "תסתיים", כלומר תתנסח סופית כדעת פלוני. גם הביטוי "גמרא" בזיקה לנהרדעא או לסורא מכוון לרמז ברור אודות מפעלי עריכה ראשוניים.
"ירחי כלה" היה מושג ידוע ומקובל בקהילה הבבלית, ומשמעו – כינוס גדול של תלמידי חכמים פעמיים בשנה, בחודשי אדר ואלול, כדי לעסוק בלימוד מסכתות אשר נקבעו מראש. מוסד זה נקבע על ידי רב בסורא, ואילו בנהרדעא פעל מוסד חלופי ודומה ל"ירחי כלה" ושמו "שבתא דריגלא". היה זה יום השבת במועד הרגלים שנועד לדרשות ברוב קהל, בביתו של ראש הגולה. מקום הדרשן היה ביציע (אכסדרה), שנקרא "קלעא" או "פיתחא". חכמים ותלמידיהם היו מצטופפים מול היציע כדי לשמוע את הדרשן. אי אפשר לנתק בין העלייה לרגל ל"שבתא דריגלא" לבין הרצון לחלות את פניו של ראש הגולה, כפי שהדבר עולה לא פעם בהתנסחותם של אמוראים מכובדים. הללו היו נפגשים עמו, דורשים בשלומו, חולקים לו כבוד וזוכים לעיתים בברכתו.
שמואל נפטר בשנת 257 לספירה, וזמן קצר אחר כך פקד אסון כבד את העיר נהרדעא, כאשר גדודי התדמורים פלשו לנהרדעא, ובראשם המנהיג פפא בר נצר, ועשו בעיר כבתוך שלהם. כתוצאה מכך פרש חלק הארי של חכמי העיר ובראשם רב נחמן אל מחוץ לגבולות העיר, אך שב אליה מקץ שנים וקומם בה שוב את מוסדותיה הציבוריים והקהילתיים.
משפחתו: אביו של שמואל היה אבא בר אבא והוא מוזכר בש״ס פעמים רבות, כאשר בחלקם מוזכר בשם אבא בר אבא אבוה דשמואל.
לשמואל היה אח בשם פנחס, גם רב שמן בר אבא היה שאר בשרו של שמואל, ייתכן שהיה אחיו או דודו, (מסכת כתובות, דף כ"ג, עמוד א').
בנותיו נשבו על ידי שובים ובפקחותן מצאו דרך שלא להיפסל לכהונה, וקרוב משפחתם רב שמן בר אבא נצטווה על ידי רב חנינא "צא וטפל בקרובותיך". עם זאת, בתו רחל הרתה לאחד השובים, איסור שמו, ובנם המשותף הוא רב מרי בר רחל בת שמואל, שנקרא בשם אימו, כי אינו מתייחס אחר אביו. קודם לידתו, התגייר אביו, ושמו נקרא איסור גיורא.
ביוגרפיה > קשרים עם מלך פרס

שבור מלכא, הלוא הוא המלך הפרסי הססני שאפור הראשון (מלך 241–247), היה שליט סובלני אשר העניק לנתיניו מידה רבה של אוטונומיה, ובעיקר דתית. תמונת מצב זה שיקפה את ראשית פריחתן של הקהילות היהודיות בבבל, כמו נהרדעא וסורא, ושימשה רקע להבנת מרקם היחסים בין המלך ליהודים, ובעיקר לאור המתיחויות ששררו בין הממלכה הפרסית לאימפריה הרומית. הקשרים האישיים בין המלך לשמואל נחקקו בספרות התלמודית. באחת המסורות מסופר כי המלך ניסה לבחון את שמואל ואת חכמתו וכי "שמואל היה משחק לפני שבור מלכא בשמונה כוסות של יין", ללמדנו על טיב היחסים הבין-אישיים. באחד המקרים מעיד התלמוד כי "שבור מלכא" הפציר בשמואל, כמי שנתפש כחוזה חלומות ומפענחם, שיספר לו מה הוא צפוי לראו בחלומו. שמואל גילה את אוזנו, כי יחזה המלך בבואם של הרומאים שיאכילוהו מטחינה של גרעיני-גלעיני תמרים בריחיים של זהב. חלום זה ופשרו משקף את ניצחונותיו של מלך הפרסים מול הלגיונות הרומיים. בנהרדעא שהה חיל מצב פרסי, ודרך נהרדעא חלפו עברו במהלך ההיסטוריה כמה יחידות צבא רומיות, כמו בתקופת טראיאנוס, ועל כן יכול להיות שהממשל הפרסי תאם באותן הזדמנויות את מערכת ההגנה על העיר מפני הפולשים הרומיים.
במקרה אחר מסופר כי אמרו לשמואל ששבור מלכא הוציא להורג שנים עשר אלף יהודים ב"מזיגת קסרי", ושמואל לא גזר, בניגוד לצפוי, על צום ותענית כתוצאה מכך. לא ברור האם חשש שצום או תענית יחריפו את מערכת היחסים בין הפרסים ליהודים, או אולי שמואל הניח כי יהודי מזיגת קסרי, המקום שנכבש על ידי הפרסים, התנגדו לכובש הפרסי, אשר בניגוד לרומאים (שמטרת כיבושיהם הייתה לארגן את השטח (דבורת התבור) הכבוש, ליישבו ולשלוט עליו), היו נוהגים לפרוץ כרוח סערה ולזרוע הרס וחורבן עם פלישתם. מתוך כך שמואל הבין כי נענשו על התנגדותם. בכל מקרה מצביע הקטע על טיב היחסים בין שמואל למלך הפרסי.
יש הטוענים כי קשרים אלה לצד הגישה הפרגמטית של שמואל הביאו אותו לנסח את הכלל החשוב של "דינא דמלכותא דינא", כלומר משפט המלוכה הוא המשפט. הלכה זו נועדה לנרמל את חיי היהודים בבבל. היא קבעה כי המשטר השולט הוא הלגיטימי והסמכותי כחוק, ועל כן יש לציית לו, לכבד אותו ומותר גם להיחשף להשפעותיו. כתוצאה מכך המליץ שמואל לאמץ, ולפחות להיות מושפע מדיני האריסות הפרסית, מהלגיטימיות של שטרות הנחתמים בערכאות של גויים, לשלם מסים ומכסים ועוד כיוצא בזה. כלל זה שימש נוסחה רחבה ליחסם של בני הקהילות היהודיות באירופה כלפי השלטונות בתקופת ימי הביניים.
ביוגרפיה > עיסוקיו האחרים

שמואל התפרסם בעיקר בשני תחומי ידע ועיסוק: רפואה ואסטרונומיה. לגבי שתי דיסציפלינות אלה הרבה שמואל להתקין תקנות והלכות, ויש הטוענים שאף עסק ממש ברפואה ואף ברוקחות. ייתכן אף שערך מחקר בתחום חומרי רקיחה שמקורם מהים.[דרוש מקור] אחד ממאמריו הידועים של שמואל היה "נהירין לי שבילי דשמיא כשבילי דנהרדעא, לבר מכוכבא דשביט דלא ידענא מאי ניהו". עצם העיסוק בעיבור השנה ובקידוש החודש דרש ידע אסטרונומי, ולכך יש אולי לצרף את העובדה שהאסטרונומיה הייתה נפוצה במיתולוגיה הבבלית. לא בכדי התכנה שמואל בשם "ירחינאה" או "ירחינאי", לאמור – איש הירח.
לשמואל מיוחסת ברייתא חשובה בשם "ברייתא דשמואל הקטן, המחולקת לתשעה פרקים ודנה בחוכמת התכונה, כוכבי הלכת וגלגל המזלות.
בתלמוד מסופר רבות על מומחיותו הגדולה של שמואל ברפואה. כך מסופר כי הוא היה רופאו האישי של רבי יהודה הנשיא. כאשר רבי יהודה הנשיא חש בעיניו, הציע לו שמואל להניח לו מעט ממרקחת שרקח – בעיניו. רבי יהודה הנשיא סירב להצעה זו ולהצעות אחרות של שמואל, עד שזה הציע שרבי יהודה הנשיא ישן על המיטה כשראשו על הכרית, ושמואל יניח מתחת לכרית סם מיוחד שיעבור דרך הכרית וירפא את עיניו. עוד מסופר כי שמואל אמר כי הוא יודע כיצד ניתן לבצע ביאה בגופה של בתולה מבלי לפגוע בבתוליה, ובתלמוד מובא כי הכוונה היא לביאה גמורה שמתעברת בה, ומכיוון שמדובר בידע נדיר ביותר, לא סביר שקיימים עוד אנשים שיודעים כיצד לעשות זאת, ובתולה שהתעברה – אין להניח שהתעברה באופן כזה, אלא על ידי "אמבטיה" (שכבת זרע שנכנסה לגופה באופן אקראי, על ידי כך שרחצה במרחץ בו היה זרע במים, או שכבה במיטה שבה הייתה שכבת זרע). כאשר הביאו לפניו שפיר הוא ידע לזהות בדיוק בן כמה ימים השפיר ומתי החל ההריון. שמואל אף טען כי לולי הרוח הנכנסת לגופו של האדם לאחר שחתכו את ראשו מעליו וגורמת לנזק להיות בלתי הפיך, הוא היה יכול לחבר את ראשם לגופם חזרה ולהחיותם.
משנתו

במתיבתא של נהרדעא, פרי פועלו של שמואל, נתנסחו ונתגבשו מספר כללים בסיסיים נוספים לדיון התלמודי ולהבנת מאמרותיו כגון: "מתניתא מני" – כאשר לא מצוי בברייתא חולק מפורש על סתם משנה, וחובה הוטלה על חכמים ליישב את הקושיה; "במאי פליגי" – מקומות רבים בהם שמות החולקים נמצאים במשנה ובברייתא, ותפקיד מתודה זו הוא להגיע לשורשי המחלוקת, טעמיה ומידת התפתחותה; "שמעתא" – בירור שמועות בדבר ראשית פעילות אמוראי ארץ ישראל ועוד כיוצא בזה.
רבי זירא אמר בשם שמואל: "אין למדין לא מן ההלכות ולא מן ההגדות ולא מן התוספות, אלא מן התלמוד". ואכן בעוד שסורא התבססה יותר על המשנה – התבססה נהרדעא על התלמוד, על הגמרא. עמדה זו של שמואל נבעה מגישתו הפרגמטית לסגל הלכות שמקורם תלמודי, הקרוב יותר ליהדות הבבלית, מאשר המשנה שהייתה חלק אינטגרלי מן ההוויה הארצישראלית.[דרוש מקור]
רב שם לב יותר להכיר את רוח הדין ואת הרעיון הכללי הגלום בדין הפרטי, ואילו שמואל התאמץ להוכיח, כי אין להעמיד את המשנה על פי תנא זה או אחר, אלא יש לדחות את ההשוואה, ולמצוא שוני בין פרט לפרט. שיטתו של רב הייתה ההשוואה ושל שמואל – ההבדלה. כמו כן רב הרחיב את ייפוי הכוח להורות ושמואל שאף לצמצם זאת.[דרוש מקור]
ייחוס סתמאות המשנה

רבי יהודה הנשיא, בחתימת המשנה, לעיתים הכריע את ההלכה במשנה באופן סתמי מבלי לנקוב בשמו של התנא היחיד שבשמו למעשה נאמרה ההלכה. תפקידם של האמוראים היה בין השאר לחשוף של מי היא הלכה זו או שמא זו עמדת הרוב. הערת "זו דברי ..." המופיעה בתלמוד מיוחסת רבות לעבודתו של שמואל.[דרוש מקור]
ייחוס סתמאות המשנה > תקנותיו

לשמואל מיוחסות עשרות רבות של הוראות, פסקים ותקנות, לאורכה ולרוחבה של הספרות התלמודית. תקנות שמואל והלכותיו היו מבוססות בדרך כלל על "משנת רבי", על ברייתות עתיקות ומימרות קדמונים. פעמים קבע דינים מתוך שקלא וטריא הגיוני, כמו "המוציא מחברו עליו הראיה", בבחינת עמוד התווך של כל דיון משפטי מודרני, המאושש על האמירה כי כל אדם חף מפשע וחובת הוכחת האשמה מוטלת על התביעה בלבד. שמואל פסק, שמוטב שינהגו ספק עוול מאשר עוול ודאי, היינו – קביעת היסוד החשוב של "מחמת הספק". כמו כן קבע שמואל כי "אין הולכין בממון אחר הרוב", ומתוך כך ביטל את כוח רוב האנשים, כמכריע בשאלות כגון: למה התכוון פלוני כשקנה חפץ מסוים.
בין תקנותיו החשובות:
שניים החשודים על השבועה יחלוקו.
אין מזמינים אדם לדין בתשרי ובניסן, שהם ימי קצירה ובציר.
שמואל הקפיד להגן על החלשים והנזקקים כגון אלמנות ויתומים, וכך פסק כי אלמנה הבאה לגבות את כסף כתובתה מן היורשים, אין גורעים מן הסכום את עלות בגדיה שקבלה מבעלה.
הכשרת הבשר על ידי פעולת המליחה נתחדשה על ידי שמואל.
לקריאה נוספת

נחום סוקולוב, שמואל ושיטתו בכל הש"ס, בתוך האסיף, שנה שנייה, ורשה תרמ"ו (1886).
מרדכי ראבינאוויץ, שמואל ושיטתו בחכמת הרפואה, בתוך האסיף, שנה שלישית, ורשה תרמ"ז.
בנימין לאו, "שער שני: יהדות בבל בימי המהפכה הסאסאנית (226–254)", בספרו: חכמים, כרך רביעי: ממשנה לתלמוד, ידיעות ספרים, 2012, עמ' 121–197.
יוסף תבורי, פתיחות רב ושמואל למדרש "מגילת אסתר", תורה לשמה, תשס"ח, עמ' 381–399.
יואל פלורסהים, רב ושמואל בירושלמי נזיקין, סיני, קכ"ב, ניסן–תמוז תשנ"ח, עמ' לב–סד.
מנחם כהנא, שלוש מחלוקות מוחלפות בבתי-מדרשותיהם של רב ושמואל, בתוך: מחקרי תלמוד, ב, תשנ"ג, עמ' 302–333.
קרן ליברה

| --- | --- |
 מייסדים:  פירט, וילנסקי, מזרחי, כנעני ואל"ם (מיל') יריב שנפ
 יושב ראש:  עו"ד עפר פירט
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 
קרן ליברה (ברשם התאגידים: פירסט ליברה פאנד שותפות מוגבלת) היא קרן המתמחה במימון הליכים משפטיים. הקרן מציעה לתובע לקבל מימון לתביעה שברצונו להגיש בתמורה לחלק מרווחיו במקרה של זכייה. בעולם מוכר המודל בשם "Legal Financing".
הקרן התאגדה ברשם התאגידים בשנת 2014 כשותפות מוגבלת. מייסדיה הם מייסדי משרד עורכי הדין פירט, וילנסקי, מזרחי, כנעני אליהם חבר אל"ם (מיל') יריב שנפ. עו"ד עפר פירט מכהן כיו"ר הקרן. הקרן פועלת בהתאם לעקרונות ה-Code of Conduct, קוד אתי שפורסם על ידי מועצת הצדק האזרחי מטעם משרד המשפטים הבריטי.
על פי דיווחי הקרן, נכון למרץ 2018 היא מממנת 23 הליכים משפטיים בישראל ובחו"ל.
המודל העסקי

קרן ליברה מציעה מודל עסקי הפועל בהצלחה במספר הולך וגדל של מדינות בעולם, ובראשן אנגליה, ארצות הברית ואוסטרליה. על פי מודל זה, הקרן מממנת תביעות בעלות סיכויי הצלחה גבוהים שהיו נזנחות כתוצאה מהיעדר מימון, או כאלו המוגשות על ידי חברות תזרימיות המעוניינות לגדר את הסיכונים הכלכליים שלהן. במקרה של זכייה חולקת הקרן את הרווחים יחד עם התובעים ומקבלת בחזרה את השקעתה בצירוף תשואה שנקבעה מראש.
על פי מודל זה, הקרן מציעה מימון לתביעות אזרחיות-מסחריות ובוררויות המתנהלות בארץ ובעולם ונאמדות בחמישה מיליון ש"ח ומעלה. הכנסותיה של הקרן מתקבלות מדמי טיפול ראשוניים עבור בחינת היתכנות של התביעה, וכן מאחוז מהרווחים במקרים שבהם התביעה זכתה בבית המשפט או שהתובע השיג את מבוקשו עוד טרם ההתדיינות.
הקרן אינה צד להליך המשפטי ואינה מייצגת את התובעים בערכאות השיפוטיות, אלא מהווה גורם הבוחן-מממן-מלווה את ההליך. במקרים מסוימים מציעה הקרן לממן אשכול הליכים משפטיים ולא הליך בודד.
מודל העבודה

על מנת ליצור מצב שבו הקרן תממן תביעות מוצדקות, ואילו תביעות בעלות סיכויי הצלחה נמוכים יאובחנו ככאלו מראש ולא יקבלו מימון, אימצה הקרן תהליך סינון הדומה לזה הנהוג בקרנות הון סיכון המתמחות בשוק הטכנולוגי.
לאחר פניית הישות המשפטית המעוניינת להגיש תביעה, עורכת הקרן בדיקה ראשונית לבחינת האפשרות למימון ההליך. במקרה שבו הבדיקה הראשונית מעלה תשובה חיובית, מועבר התיק לבחינה מקצועית של צוות ייעודי המורכב מעורכי דין בעלי ניסיון בהופעות בבתי משפט. הצוות עורך לתיק אנליזה מקיפה ובוחן את מכלול הנסיבות המרכיבות אותו (על פי הדין המקומי במדינה שבה צפויה התביעה להיות מוגשת), ותוך מספר ימים מתבשר הלקוח אם תיקו עומד בקריטריונים הנדרשים להמשך בחינת הקרן את מימונו.
אם צוות הבדיקות מקבל החלטה חיובית, עובר התיק לאישור סופי של ועדת ההשקעות, ובמקביל מנוסח הסכם התקשרות עם התובע (הלקוח). אם ועדת ההשקעות ממליצה לקרן לממן את התביעה, נחתם הסכם ההתקשרות בין הקרן ללקוח ולעורך דינו בנוגע למימון. החלטת הקרן לגבי מימון או אי-מימון התיק יכולה לסייע לתובע הפוטנציאלי בהחלטתו, שכן גם תשובה שלילית מהווה אינדיקציה חשובה ביותר לתובע בכל הנוגע לכדאיות ניהול ההליך.
היסטוריה

באוקטובר 2014 פנה עו"ד עפר פירט לאל"ם (מיל') יריב שנפ, והציע לו לבחון ולקדם יחד את רעיון הקמתה של קרן למימון הליכים משפטיים. את הרעיון לקרן שאב פירט מקרנות דומות הפועלות במדינות רבות בעולם. ביוני 2015 התכנסה ועדת ההשקעות של הקרן בפעם הראשונה. התיק שנבחן על ידי חברי הוועדה אושר כתיק בעל היתכנות גבוהה, ובנובמבר 2015 הוא הוגש לבית המשפט.
עד אפריל 2017 התקבלו במשרדי הקרן למעלה מ-300 פניות, ו-27 מהן אושרו. מרץ 2017 הכיר בית המשפט לראשונה בתרומתה של הקרן. בתיק לינום, תיק אזרחי שדן בחברה בהליכי פירוק, קבע בית המשפט: "...כמו כן ניתן צו כמבוקש בסעד ג' (תשלום לקרן ליברה, שתרומתה לשיפור הצעתה הכספית של אלקטרה הייתה בולטת ומוכחת ולכן יש לאשר את המלצת הנאמן בעניינה...)"[דרוש מקור].
חודש לאחר מכן, באפריל 2017, במסגרת תיק זועבי חברה לבנייה שנדון בבית המשפט המחוזי בנצרת, קבע השופט עיילבוני: "...והנה, סוף סוף, קמה לה קרן שמוכנה לבחון בעיניים מקצועיות תביעה פוטנציאלית, ומקום שסיכויי התביעה הם סיכויים שנראים טובים, תהא מוכנה לממן על חשבונה עלויות התביעה, תוך נטילת סיכון שאם התביעה תידחה, לא תשופה על עלויות המימון... אין ספק שיש לברך על ייסוד הקרן ואף לומר כי חבל שלא קמה קודם... עוד יש לעודד בעלי תפקידים לפנות לקבלת שירותי הקרן מקום בו נראה לכאורה שיש תביעה מוצדקת שאין לה מקורות מימון... מקום שגם הקרן בחנה בעיניים מקצועיות את סיכויי התביעה ומצאה כי יש ממש בגו... נראה שטענות מזמיני העבודות להיעדר סיכויים לתביעה, אינן יכולות עוד לעמוד"[דרוש מקור].
חברי ועדת ההשקעות

השופט בדימוס ד"ר אליהו וינוגרד – שימש יו"ר הוועדה הראשון
השופט בדימוס סלים ג'ובראן יו"ר הוועדה המכהן
השופט בדימוס יהודה זפט
השופטת בדימוס ד"ר דרורה פלפל
פרופ' ציפורה כהן
ד"ר עדי זרנקין
עו"ד עפר פירט
ניר חסון

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1975 (בן 49) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מעסיק:  הארץ 
 סוג כתב:  כתב לענייני ירושלים וארכאולוגיה
 תחום סיקור:  ירושלים וארכאולוגיה
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  nirhasson
 
ניר חסון (נולד ב-15 בספטמבר 1975) הוא עיתונאי, כתב ירושלים וארכאולוגיה ועורך מדור הסביבה בעיתון "הארץ".
ביוגרפיה

חסון יליד ירושלים, למד בגימנסיה העברית רחביה. למד לתואר בוגר ומוסמך באוניברסיטה העברית בחוג ליחסים בינלאומיים וחטיבה בלימודי אפריקה ותואר שני בגאוגרפיה.
בשנת 2001 החל לעבוד כעיתונאי במקומון הירושלמי "כל העיר" ככתב רווחה ובריאות. בשנת 2004 עבר לעיתון "הארץ" ככתב הדרום. בתפקידו זה סיקר את תוכנית ההתנתקות ופינוי היישובים מרצועת עזה. בהמשך היה כתב לענייני משפט בתל אביב וסגן ראש מערכת החדשות בעיתון.
החל משנת 2009 משמש ככתב ירושלים וארכאולוגיה בעיתון. בשנת 2019 הפך חסון לעורך מדור הסביבה בעיתון.
נשוי ואב לשלושה.
עבודתו העיתונאית

בין כתבותיו על תוכנית ההתנתקות הייתה הכתבה שעסקה בקשיים בהעברת החקלאות מגוש קטיף, וכן ריאיון עם ד"ר מיכאל פייגה לקראת ההתנתקות.
בתפקיד ככתב ירושלים עסק ועוסק בין היתר במשפטו של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט שהתנהל בבית המשפט המחוזי בירושלים. סיקור הנעשה במזרח ירושלים והיחסים בין תושבי העיר הערבים והיהודים. יחסי חילונים חרדים בעיר. העדות הנוצריות בעיר. סיפורים מתחום הסביבה, התחבורה והמערכת העירונית ועוד.
חסון סיקר בשנים האחרונות כמה מהמאבקים הציבוריים הגדולים בירושלים, בהם המאבק נגד ההתנחלות בשייח ג'ראח, המאבק נגד הדרת נשים, המאבק נגד סגירת בריכת ירושלים, המאבק נגד דירות הרפאים, המאבק של המסעדות בירושלים נגד הרבנות הראשית בנושא תעודות הכשרות, המאבק למען פארק עמק הצבאים ועוד.
כתבותיו עוסקות גם בתחום שימור התרבות וסיפורים היסטוריים. סיקור גופים כמו רשות העתיקות, יד ושם, הספרייה הלאומית, האקדמיה ללשון העברית ועוד.
בחודש מאי 2010 פרסם כתבת תחקיר ארוכה בשלושה חלקים, "מוזיאון של אי-סובלנות", שעסקה בחפירת השלדים במוזיאון הסובלנות. הכתבה פורסמה באינטרנט בשלושה חלקים והופעה בדפוס כמוסף נפרד. הכתבה עוסקת בסילוקם המהיר של עצמות נפטרים מוסלמים בבית הקברות המוסלמי הישן שהיה חלק מבית הקברות ממילא לצורך בניית מוזיאון הסבלנות.
באפריל 2011 פרסם כתבה בשם "ירושלים של מטה: סיפורה של העיר התת-קרקעית" על מערכת המנהרות התת-קרעית בעיר העתיקה בירושלים שנחפרה במשך עשרות שנים. כתבת תחקיר גדולה על הארכאולוג רוני רייך.
החל מחודש נובמבר 2012, חסון כותב בלוג באתר עיתון "הארץ", בשם "בלוג ירושלמי", העוסק בסיפורים על ירושלים.
ב-2017 יצא ספרו "אורשלים - ישראלים ופלסטינים בירושלים 1967–2017" בהוצאת ידיעות אחרונות/ספרי עליית הגג.
באוגוסט 2019 חשף שלצורך צילומי הסדרה "מחוז ירושלים" שתלו שוטרים רובה בביתו של תושב עיסאוויה. החשיפה הובילה להסרת כל פרקי הסדרה מכלל פלטפורמות השידור.
הערות שוליים

↑  למרות המאמצים: חקלאות גוש קטיף לא תשרוד 1 באוגוסט 2005
↑  ניר חסון, טראומה, מה פתאום טראומה?, באתר הארץ, 8 בפברואר 2005
↑  ניר חסון, הסכסוך על המרתף מתחת לכנסיית הקבר, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2009
↑  ניר חסון, רבים ממובילי המאבק נגד מתנחלי שייח ג'ראח באים מרקע דתי, באתר הארץ, 29 ביוני 2010
↑  ניר חסון‏, לא רק כיכר השוק ריקה: כך הפכה רחביה לשכונת רפאים בירושלים, באתר וואלה, 10 בנובמבר 2009
↑  ניר חסון, הפארק בעמק הצבאים בירושלים אושר, אבל בשביל הצבאים זה מאוחר, באתר הארץ, 8 ביולי 2009
↑  ניר חסון, שלב 1: השלדים שמתחת לבירה, באתר הארץ, 18 במאי 2010, ניר חסון, שלב 2: עדויות מהאתר הסודי, באתר הארץ, 18 במאי 2010, ניר חסון, שלב 3: התסבוכת המשפטית, באתר הארץ, 18 במאי 2010
↑  ניר חסון, האיש שמאיים על מעמדם של הורדוס וחזקיהו, באתר הארץ, 21 במרץ 2012
↑  אורשלים - ניר חסון | ידיעות ספרים שאוהבים, באתר www.ybook.co.il
 אברהם בורג, "אורשלים": הספר החשוב הזה מיועד לכל מי שכנראה לא יקרא אותו, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2017
↑   ניר חסון, שוטרים שתלו נשק בבית משפחה מעיסאוויה לצורך הסדרה "מחוז ירושלים" בכאן 11, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389371705171  ISNI: 0000 0004 6453 6373  LCCN: no2017116923  VIAF: 395150382235313500005   WorldCat (עם VIAF): 395150382235313500005
משפחת לניאדו

משפחת לניאדו נחשבת לאחת המשפחות המיוחסות בקרב יהדות חלב, והעמידה רצף של 7 דורות של רבנים (בחלב) במשך כמאתיים שנה. יש אומרים שפירוש המילה "לניאדו" הוא "שעיר", ויש משערים שהוא מהשם "לינייה" שפירושו "עץ" בשפה הקסטיליאנית.
אחדים מבני משפחת לניאדו, כונו בשם משפחה נוסף, כגון: "לניאדו-מלכי שובה", לניאדו-סומך" או "לניאדו-זג'יר". למעשה, כולם הם בני אותה משפחה, הכינויים הנוספים באו להבדיל בין שנים מבני אותה משפחה שנקראו בשם דומה.
שורשי המשפחה וראשיתה

רבי שמואל לניאדו, אבי המשפחה, היה ממגורשי ספרד.
לפי המסורת של קהילת יהודי חלב, נשלח רבי שמואל לארם צובא (חלב) על ידי רבי יוסף קארו מהעיר צפת, לבקשתם של חכמי ארם צובא לשלוח להם רב שיעמוד בראשם.
באיגרת ששלח להם רבי יוסף קארו, כתב להם על רבי שמואל לניאדו "הנה אנכי שולח לכם איש אשר כמוני".
שושלת משפחת לניאדו

רבי שמואל לניאדו (נפטר ה'רצ"ב, 1532).
בנו, רבי אברהם לניאדו (נפטר ה'שמ"ה, 1585).
בנו, רבי שמואל לניאדו, "בעל הכלים" (נפטר בשנת ה'ש"ע, 1610).
בנו, רבי אברהם לניאדו, בשנת ה'שפ"ג (1623) לערך עזב את ארם צובא ועלה להתיישב בירושלים.
בנו (בכורו), רבי שלמה לניאדו [הזקן] (נפטר ה'ת"ס, 1700). לא היו לו ילדים.
רבי אברהם לניאדו.
בנו, רבי שמואל לניאדו (נפטר ה'תק"י, 1750). היה תלמיד של סבו.
בנו, רבי רפאל שלמה לניאדו, מחבר ספר "בית דינו של שלמה" (נפטר ה'תקנ"ד, 1793). בנו הוא רבי אפרים לניאדו, מחבר ספר "דגל מחנה אפרים" (נפטר ה'תקס"ה, 1805) מכונה גם "הרב הדיין".
אחיו, רבי אליהו לניאדו (נפטר ה'תקמ"ו, 1786).
בנו, רבי שמואל לניאדו
בנו, רבי עובדיה לניאדו (נפטר ה'תקע"ח, 1818), מכונה "הרב החסיד".
בנו, רבי אברהם לניאדו (נפטר ה'תרמ"ב, 1882), מכונה "הרב המכוון".
בנו, רבי מאיר לניאדו (נפטר התרע"א, 1911). מכונה "הרב הסופר". היו לו ארבעה בנים: רבי אברהם, רבי רפאל שלמה, רבי עובדיה ורבי דוד.
בנו, רבי רפאל שלמה לניאדו (נפטר ה'תרפ"ה, 1925). בנו עו"ד מאיר לניאדו שימש כנשיא ועד העדה הספרדית בירושלים.
סדר הרבנות בעיר חלב

ה'שס"א - הש"ע (1601 -1610) - כיהן כרב העיר חלב רבי שמואל לניאדו (בעל הכלים).
הש"ע - ה'שפ"ז (1610 - 1627) - כיהן בנו, רבי אברהם לניאדו.
ה'ת"י - ה'ת"ס (1650 - 1700) - כיהן בנו, רבי שלמה לניאדו [הזקן].
ה'ת"ס - ה'ת"ע (1700 - 1710) - כיהן רבי אברהם לניאדו, שגם היה מצאצאי רבי שמואל לניאדו.
ה'ת"ע - ה'תק"י (1710 - 1750) - כיהן בנו, רבי שמואל לניאדו.
ה'תק"י - ה'תקמ"ז (1750 - 1787) - כיהן בנו, רבי רפאל שלמה לניאדו.
ה'תקמ"ז - ה'תקס"ה (1787 - 1805) - כיהן בנו, רבי אפרים לניאדו.