stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטוקהולם (ספר)
דמויות

זוהרה ז"ק: עצמאית הכותבת ספרי זיכרונות משפחתיים עבור לקוחות. זוהרה לא נישאה מעולם ואין לה ילדים. מאוהבת באבישי מאז שהכירה אותו, אולם רק בשנות ה-40 לחייה החלו השניים לנהל מערכת יחסים סודית.
עמוס ברזאני: פרופסור בכיר מאוד לכלכלה, המתמחה בכלכלת אושר ונשוי לורדה. בינו ובין אבישי התקיימה תחרות סמויה וצמודה מאז היום שבו החליטו השניים ללמוד כלכלה באוניברסיטה. עמוס מקנא באבישי על הצלחתו בכל תחומי החיים.
יהודה חרל"פ: חברו הקרוב ביותר של אבישי מאז ילדותם. הוא יזם חד פעמי אשר בצעירותו המציא שרוך ארגונומי נח במיוחד לשקיות זבל, מכר את הפטנט והפך למיליונר - מאז לא המציא כלום. כותב ספר העומד לצאת לאור, וכולל הקדמה של אבישי - כך שיש לו ולמוציאה לאור שלו עניין בזכייתו של אבישי בפרס נובל, כדי להגביר את מכירות הספר לכשיצא. נשוי לעידית.
נילי שקולניק: רופאת ילדים בפנסיה, ששונאת את משלח ידה ומאושרת שסוף סוף נחלצה ממנו. גרושה מרמי ואם לילדים בוגרים המבקשת לנצל את ימי הפנסיה כדי לפצות על שנות הקריירה והנישואין המשמימות.
אבישי שר-שלום: פרופסור בעל שם עולמי העוסק בכלכלת כוח, תת-תחום בכלכלה שהוא ייסד ופיתח. גרוש, ללא ילדים. מעבר להצלחתו האקדמית הוא מתואר כאדם נמרץ בעל אישיות חזקה וכובשת, נערץ על ידי כל סביבתו ומצליח מאוד עם נשים. נפטר בביתו בתחילת הפרק הראשון.
עיבוד לטלוויזיה

הספר עובד לסדרה בת 4 פרקים בעלת אותו שם בהפקה משותפת של כאן 11 וקשת 12 בבימויו של דני סירקין על פי תסריט שכתבה הסופרת, נעה ידלין בעצמה. בסדרה משחקים בתפקידים הראשיים לאורה ריבלין, ששון גבאי, דב גליקמן, תיקי דיין וגידי גוב.
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, הספר "שטוקהולם" של נעה ידלין יעובד לסדרה בקשת 12 וב'כאן', באתר וואלה, 29 באוקטובר 2017
↑  בין המועמדים הסופיים לפרס ספיר: שמעון אדף ונעה ידלין באתר Time Out, ‏10 בדצמבר 2017
↑  רותי קדוש, ‏"שטוקהולם": "גידי גוב ביקש תפקיד עם מעט טקסט, כעת הוא משחק גוויה", באתר מעריב אונליין, 16 ביולי 2018
רעידת האדמה בסקופיה (1963)

| --- | --- |

נציגי משלחת סיוע של צבא ארצות הברית בסיור בעיר לאחר רעידת האדמה
 תאריך התרחשות:  26 ביולי 1963 
 שעה:  05:17 (שעון מקומי)
 משך האסון:  20 שנית
 מגניטודה:  6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 מוקד:  מקדוניה הווארדארית שביוגוסלביה סמוך לסקופיה
 הרוגים:  1,070
 פצועים:  3,330
 חסרי קורת גג:  לפחות 100,000
 קואורדינטות:  42°06′N 21°24′E﻿ / ﻿42.1°N 21.4°E﻿ / 42.1; 21.4
  (למפת מקדוניה הצפונית מוגדלת) סקופיה ביטולה קומאנובו פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהמוקד הרעש(למפת מקדוניה הצפונית רגילה) סקופיה ביטולה קומאנובו פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהמוקד הרעש
 
גלויה אחרונה שנשלחה בערב רעידת האדמה מד"ר רני לוי-אברבנאל וד"ר סלבאטור לוי שנספו ברעש, ויועדה לחיים אברבנאל אביה של רני שהתגורר בביטולה. הגלויה נמצאה בהריסות בית הדואר של סקופיה
רעידת האדמה בסקופיה (במקדונית: Скопски земјотрес 1963) התרחשה ב-26 ביולי 1963 בשעה 05:17 (שעון מקומי) במקדוניה הווארדארית, סמוך לסקופיה אשר ביוגוסלביה. עוצמת רעידת האדמה הייתה 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט (6.9 בסולם ריכטר) והיא נמשכה 20 שניות. כתוצאה מרעידת האדמה נהרגו 1,070 בני אדם, נפצעו 3,330 ולפחות 100,000 נותרו ללא קורת גג. בין 70% ל-80% מבתי העיר נהרסו או נפגעו קשות ומרכזה הישן נחרב לחלוטין. ארמון רובן היה בין הבניינים הבודדים שנבנו בתקופה בין מלחמות העולם ושרד.
לאחר רעידת האדמה הגישו 78 מדינות ובכללן ישראל עזרה ליוגוסלביה לטיפול בנפגעים ולשיקומה של סקופיה. ארצות הברית שלחה צוותים רפואיים, אוהלים ובתים טרומיים ומנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב הורה על משלוח סיוע ליוגוסלביה והגיע אישית לביקור בסקופיה. נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו וממשלו הפעילו תוכנית שיקום מקיפה לסקופיה תוך קבלת סיוע מגורמי חוץ. תכנונה מחדש של סקופיה בוצע על ידי אדריכלים מובילים כגון קנזו טנגה והוקמו שכונות מגורים, מבני ציבור ומסחר חדשים.
במהלך רעידת האדמה נהרגו 4 מבני הקהילה היהודית (מירה קולונומוס ביתה של ז'מילה קולונומוס, ד"ר נסים אברבנאל, ד"ר רני לוי-אברבנאל וד"ר סלבאטור לוי -בנו, ביתו וחתנו של חיים אברבנאל) ועוד 3 תיירים יהודים שביקרו במקום וכן חרבו מבנה בית הכנסת ובית העלמין הישן של הקהילה היהודית. מאוחר יותר הוקמו במקומם בתי מגורים חדשים. מספר מצומצם של מצבות הועברו מאזור בית העלמין החרב לחלקה היהודית שהוקמה בבית העלמין הכללי של העיר.
הערות שוליים

1 2  P. Suhadolc, D. Sandron, F. Fitzko, G. Costa,‏ ניתוח רעידת האדמה בסקופיה 1963, אוניברסיטת טריאסטה, המחלקה למדעי כדור הארץ, אוחזר ב-21 במרץ 2014 (באנגלית).
↑  רעידת האדמה בסקופיה - מוקד הרעש ונתונים, באתר .iris.edu, אוחזר ב-21 במרץ 2014 (באנגלית).
↑  The 1963 earthquake, באתר .inyourpocket.com, אוחזר ב-21 במרץ 2014 (באנגלית).
↑  1963: Thousands killed in Yugoslav earthquake, באתר ה-BBC, אוחזר ב-21 במרץ 2013 (באנגלית).
↑  סקופיה באתר jewish-heritage, אוחזר ב-21 במרץ 2014 (באנגלית).
↑  ג'ני לבל, גאות ושבר, פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת מורשת, 1986, עמוד 240.
שטוטגרט

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל שטוטגרט, ראו .
עמוד מרקוריוס בשטוטגרט
כנסיית יוחנן הניאוגותית בשטוטגרט
שטוטגרט (בגרמנית: ‏Stuttgartקובץ:Stuttgart.ogg‏Ⓘ‏) היא בירת מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה והעיר הגדולה בה, אוכלוסייתה מונה כמעט 600 אלף תושבים ובמטרופולין סביבה מתגוררים כ-5.3 מיליון תושבים.
לשטוטגרט חשיבות היסטורית וכלכלית רבה. במיוחד ידועה העיר כמרכז של תעשיית הרכב הגרמנית; בעיר זו הוקמו כמה ממפעלי הרכב הראשונים בעולם בהם דיימלר AG (יצרנית מרצדס-בנץ) ופורשה, ובה הם פועלים גם כיום.
שטוטגרט ממוקמת בחלק הדרום-מערבי של גרמניה, כ-75 ק"מ מהגבול עם צרפת ו-120 ק"מ שווייץ. העיר שוכנת לגדות הנקר, יובלו של הריין. בניגוד לערים אחרות בהן עובר הנקר כגון טיבינגן והיידלברג, בהן בנוי מרכז העיר בסמוך לנהר, הרי שבשטוטגרט מרוחק הנהר מהמרכז, הוא אינו מהווה סמל ומרכז תרבותי לעיר וחשיבותו היא בעיקר כלכלית. הנוף העירוני נשלט על ידי גבעות, כרמים וריאות ירוקות, בנייה לגובה אינה נפוצה כלל.
בעיר שוכנים הפרלמנט ומוסדות הממשלה של באדן-וירטמברג וכן שתי אוניברסיטאות:
אוניברסיטת שטוטגרט, בה לומדים כ-26,457 סטודנטים, והיא אחת מתשע האוניברסיטאות הטכניות המובילות בגרמניה (TU9). האוניברסיטה פרושה על פני שני קמפוסים נפרדים: ברובע פיינגן (Vaihingen) שבדרום-מערב העיר שוכנת הפקולטות למדעי הטבע וההנדסה במרכז העיר שוכנות יתר הפקולטות.
אוניברסיטת הוהנהיים (Hohenheim) הקטנה יותר, שוכנת בקמפוס בודד בדרום העיר, ובה לומדים כ-9,283 סטודנטים. זהו המוסד האקדמי העתיק ביותר בשטוטגרט, והוא נוסד ב-1818. אוניברסיטת הוהנהיים מתמקדת בלימודי חקלאות, ביולוגיה וביוטכנולוגיה.
בנוסף פועלות בעיר 7 מכללות, בהן לומדים כ-17,913 סטודנטים נוספים. בעיר 42 מוזיאונים ובית אופרה יוקרתי הנחשב לאחד הטובים בגרמניה. את העיר משרת נמל התעופה שטוטגרט הנמצא במרחק של כ-13 קילומטרים ממרכזה.
אחרי פרנקפורט, שטוטגרט היא העיר הרב-תרבותית ביותר בגרמניה, כאשר קרוב ל-40 אחוזים מתושביה רקע הגירתי. שטוטגרט ידועה ברחבי גרמניה בזכות השילוב המוצלח יחסית של הזרים בחיי העיר ובזכות היחסים הטובים בין הגרמנים והזרים. המתחים הבין-עדתיים הצצים לעיתים בברלין ובהמבורג כמעט ואינם קיימים בשטוטגרט. אף על פי שרבים מתושבי מדינת באדן-וירטמברג הם קתולים, הרי שבשטוטגרט הם מהווים כרבע מהאוכלוסייה בלבד, בעוד הפרוטסטנטים מהווים כמעט שליש.
איכות החיים בשטוטגרט היא מהגבוהות בגרמניה, ומבין עריה הגדולות של גרמניה שנייה רק למינכן. גם יוקר המחיה בעיר גבוה, ושכר הדירה הממוצע למ"ר בעיר גדול ב-40 אחוז מזה שבברלין, למשל.
ספורט

לעיר שטוטגרט יש קבוצת כדורגל המשחקת בבונדסליגה הנקראת מועדון ספורט שטוטגרט. הקבוצה זכתה בעברה חמש פעמים באליפות גרמניה בשנים 1952, 1950, 1984, 1992 ו-2007. בנוסף, פועלת בעיר קבוצת כדורגל נוספת בשם שטוטגרט קיקרס שמשחקת (נכון ל-2020) בליגה החמישית בגרמניה. שטוטגרט קיקרס שיחקה בעברה בבונדסליגה אך למשך עונות בודדות בלבד.
בספטמבר 2015 אירחה שטוטגרט את אליפות העולם בהתעמלות אמנותית.
ערים תאומות

אנגליה סנט הלנס, מרזיסייד, אנגליה (מ־1948).
ויילס קארדיף, ויילס (מ־1955).
ארצות הברית סנט לואיס, ארצות הברית (מ־1960).
צרפת שטרסבורג, צרפת (מ־1962).
הודו מומבאי, הודו (מ־1968).
תוניסיה מנזל-בורגיבה, תוניסיה (מ־1971).
מצרים קהיר, מצרים (מ־1979).
פולין לודז', פולין (מ־1988).
צ'כיה ברנו, צ'כיה (מ־1989).
רוסיה סמרה, רוסיה (מ־1992).
ראו גם

פסל כריסטוף, דוכס וירטמברג, בכיכר הטירההקהילה היהודית בשטוטגרט
תזמורת רדיו שטוטגרט
אנדרטת קונקורדיה בכיכר הטירה (Schlossplatz)
פסל קונקורדיה
אנדרטת שילר
מדרחוב המלכים (Königstraße), ברקע - מגדל תחנת הרכבת
מגדל תחנת הרכבת ועליו סמל מרצדס-בנץ
בית האופרה בשטוטגרט
קניון המלכים (Königsbau) בשטוטגרט
מכונית מרוץ היברידית בכניסה למוזיאון פורשה
הטירה הישנה (Altes Schloss) בשטוטגרט כיום מוזיאון
מבט מגן הטירה על הטירה החדשה (Neues Schloss)
ספריית המדינה של וירטמברג
מרי אלן פלזנט

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1817 ג'ורג'יה, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בינואר 1904 (בגיל 86) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Tulocay Cemetery 
 
מרי אלן פלזנט (Mary Ellen “Mammy” Pleasant, ‏19 באוגוסט 1817 – 4 בינואר 1904) הייתה יזמת אפרו-אמריקאית שהייתה ידועה בשם "פילגש פלזנט" הזדהתה בתור כקפיטליסטית במקצועה במפקד האוכלוסין בארצות הברית של 1890. אנשים כינו אותה כ"ממי פלזנט" אבל היא לא הסכימה. היא השתמשה בהון שלה על מנת לקדם את התנועה לביטול העבדות. היא עבדה במסילת הרכבת המחתרתית במדינות רבות והביאה אותה לקליפורניה במהלך תקופת הבהלה לזהב. הייתה חברה ותומכת כספית של ג'ון בראון, והייתה מוכרת בקרב התנועה לביטול העבדות.
לאחר מלחמת האזרחים, היא לקחה את קרבותיה לבתי המשפט בשנות ה -60 של המאה ה -19, וזכתה בכמה ניצחונות של זכויות אזרח, שאחד מהם אושר בשנות ה -80 ונתן לה את הכינוי "אם זכויות האדם בקליפורניה".
ראשית חייה

קיימות טענות סותרות על שנותיה הראשונות ומקורותיה אינם ברורים עד היום. יום הולדתה ידוע ב-19 באוגוסט אבל שנת היוולדה טעון במחלוקת.
הקבר שלה נמצא בבית הקברות טולוקיי, נאפה, קליפורניה ועל מצבתה תאריך לידתה הוא 1812, אך רוב מקורות הלידה מעידים על כך שנולדה ב-1814 או ב-1817. בגרסה אחת של האוטוביוגרפיה שלה, שרלוט דאונס, טוענת שהיא נולדה כעבד להורים שהם כוהנת וודו וג'ון האמפדן פלזנט, בנו הצעיר של מושל וירג'יניה ג'יימס פלזנט. היא הופיעה בננטקט, מסצ'וסטס במהלך שנת 1827 בגילאי 10 - 13 כמשרתת לכודה למחסנאית שכונתה "סבתא הוסי".
היא עבדה במהלך השעבוד שלה ולאחר מכן הפכה לחברת משפחה וחברה לחיים לנכדתה של סבתא הוסי ששמה פיבי הוסי גרדנר. בני הזוג הוסי היו מעורבים באופן עמוק בתנועה לביטול העבדות, פלזנט פגשה מתנגדים מפורסמים רבים לעבדות.
קריירה ונישואין

עם תמיכתם של הוסי/גרדנר לעיתים קרובות היא נתפסה כאישה לבנה.
פלזנט נישאה לגון ג'יימס סמית קבלן קמח עשיר ובעל מטעים ששחרר את עבדיו וגם הצליח להיתפס כאדם לבן. היא עבדה עם סמית' כ"גנבת עבדים" במסילת הרכבת המחתרתית עד מותו, ארבע שנים מאוחר יותר.
הם העבירו עבדים למדינות צפוניות בארצות הברית כמו אוהיו ועד קנדה.
סמית השאיר לה הוראות וכסף על מנת שתוכל להמשיך את העבודה לאחר מותו.
היא החלה את הקשר שלה עם ג'ון ג'יימס פלזנט בשנת 1848, אף על פי כן אין מסמך רשמי לנישואיהם, ככל הנראה הטקס נוהל על ידי חברם קפטן גרדנר, בעלה של פיבי והתקיים על הספינה שלו. הם המשיכו את עבודתו של סמית' במשך כמה שנים נוספות, כאשר הגברת תשומת הלב של סוחרי העבדים אילצה אותם לעבור לניו אורלניס. נראה כי ג'י.ג'י פלזנט היה קרוב משפחה של בעלה של מארי לאו, קיימת אינדיקציה פלזנט ולאו נפגשו והתייעצו פעמים רבות לפני שפלזנט עזבה את ניו אורלינס בסירה לסן פרנססיקו באפריל 1852.ג'יי-ג'יי הגיע, וכתב שהאזור נראה מבטיח עבור מסילת הרכבת המחתרתית .
כשמרי אלן הגיעה לסן פרנסיסקו, התייחסו אליה כמו לאישה לבנה, באמצעות השימוש בשם משפחתו של בעלה שהיה ידוע בקרב הלבנים. היא עסקה בניהול מסעדות בלעדיות לגברים שהראשונה שבהם הייתה קייז והייזר.
היא פגשה את רוב המייסדים של העיר כשהיא סיפקה ארוחות מפוארות, והיא נהנתה משפע של רכילות פיננסית ועסקית שעברה בין השולחנות.
היא פנתה לפקיד צעיר בשם תומאס בל ב"בנק קליפורניה" והם החלו להרוויח כסף על סמך הטיפים שלה והדרכותיה. תומאס עשה כסף בעצמו בייחוד מקוויקסילבר, ועד לשנת 1875 הם צברו 30 מיליון דולר (בשנת 2017ערכו שווה 647 מיליון דולר), ביניהם, ג'יי ג'יי, שעבד עם מרי אלן מימי גנבת העבדים ועד למאבקי בתי המשפט לזכויות האזרח בשנות השישים והשבעים, מת ב-1877 כתוצאה מסוכרת.
מרי אלן לא הסתירה את הגזע שלה משחורים אחרים, והייתה מיומנת במציאת מקומות עבודה לאלו שהובאו לפעילויות למסילת הרכבת המחתרתית. כמה מן האנשים שתמכה בהם הפכו למנהיגים שחורים חשובים בעיר. היא עזבה את סן פרנסיסקו בשנים 1857–1859 כדי לעזור לג'ון בראון. נאמר כי היא תמכה בו באופן פעיל על ידי כסף ועבודה. כשנעצר בתקרית הארפר אריי ארמורי, נמצא בכיסו פתק ממנה אבל זה רק היה חתום עם ראשי תיבות, היא לא נתפסה בתקרית. היא חזרה לסן פרנסיסקו על מנת להמשיך את עבודתה, שם היא הייתה ידועה בתור "מועצת העיר השחורה".
לאחר מלחמת האזרחים פלזנט שינתה את גזעה מ"לבנה" ל"שחורה", מה שגרם ללבנים לתהיות. היא החלה סדרה של מאבקים משפטיים, על מנת להילחם בחוקים האוסרים על שחורים לעלות על קרונות הרכבת בסן פרנסיסקו ובחוקים נוספים הפוגעים בזכויות אדם.
התביעה על ההפרדה בחשמלית

פלזנט תקפה אפליות גזעניות בסן פרנסיסקו בתחבורה הציבורית לאחר שהיא ואישה שחורה נוספת נזרקו מחשמלית ב-1866. היא הגישה שתי תביעות. הראשונה נגד חברת הרכבות אומינבוס. התביעה בוטלה לאחר שהחברה הבטיחה לאפשר לאפרו-אמריקאים לעלות על רכבותיהם. השנייה נגד נורת' ביץ ומיסיון חברת הרכבות, התביעה הועברה לבית המשפט העליון של קליפורניה והסתיימה כעבור שנתיים. התביעה אסרה על הפרדת הציבור בעיר. עם זאת, בית המשפט העליון, מצא כי הפיצויים שנפסקו לה היו מוגזמים וביטל אותם.
חייה המאוחרים

היא החלה סדרות של מאבקים משפטיים מול שרה אלטה היל, הסנטור ויליאם שרון ושותף העסקים תומאס בל כולל אלמנתו תרזה בל ובנו פרד בל, מאבקים אלה פגעו בדימוייה של פלזנט אשר עלו לה במשאבים ובכסף. פלזנט נפטרה ב-4 בינואר בשנת 1904 בסן פרנסיסקו בעוני.
מאוחר יותר בחייה, היא התיידדה עם אוליב שרווד, היא נקברה בחלקת משפחת שרווד בבית הקברות של טולוקיי, נאפה, קליפורניה. הקבר שלה מסומן בפסל ממתכת שהוקדש לה ב-11 ביוני 2011.
הכרה שלאחר המוות

פלזנט הוצגה או מוכרת בכמה יצירות ספרותיות. ספרו של מישל קליף שיצא לאור בשנת 1993 "יוזמה חופשית" שכותרתו "רומן עם מרי אלן פלזנט" כולל את פעילותה האבולוציוניסטית. הדמות של מרי אלן פלזנט מופיעה כרוח רפאים ברומן "רעידת אדמה, מזג אוויר" שיצא לאור בשנת 1997 על ידי טים פורס. רומן נוסף הוא הרומן ההיסטורי של קרן ג'וי פאולר "אחות נון" שפורסם ב-2001, מציג את פלזנט כדמות מרכזית ותומס בל ותרזה בל כדמויות משניות.
דמותה הוצגה גם בקולנוע ובטלוויזיה, בשנת 2008 הוצגה בסרט תיעודי בשם "פוגשים את מרי פלזנט", הסרט סיפר על חייה. דמותה הופיעה גם בערוץ "קומדי סנטרל" בסדרה "היסטוריה שתויה", בפרק שתיאר את חייה, את הדמות הציגה השחקנית ליסה בונט.
בשנת 1974, העיר סן פרנסיסקו נטעה עצי אקליפטוס שפלזנט נהגה לנטוע מחוץ לאחוזתה בפינה הדרום מערבית של רחובות אוקטוביה ובוש בסן פרנסיסקו כסמל להצלחתה. העצים ולוח ההנצחה ידועים בתור הפארק לזכרה של מרי אלן פלזנט, הפארק הוא הפארק הקטן ביותר בסן פרנסיסקו מקום קבורתה הוגדר כ"רשת לחופש" על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
ראו גם

עבדות בארצות הברית
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח
לקריאה נוספת

Holdredge, Helen (1953). Mammy Pleasant. New York City: G. P. Putnam and Sons. ISBN ASIN: B0006ATHHQ.
Bibbs, Susheel (1998). Heritage of Power: Marie Laveau - Mary Ellen Pleasant. CA MEP Productions. ISBN 1-892516-03-9.
Harris, Gloria G.; Cohen, Hannah S. (2012). Women Trailblazers of California: Pioneers to the Present (illustrated ed.). The History Press. ISBN 978-1609496753.
Hudson, Lynn M. (2008). "Mining a Mythic Past: The History of Mary Ellen Pleasant". African American Women Confront the West, 1600-2000. University of Oklahoma Press. pp. 56–66. ISBN 9780806139791.
Tucker, Veta Smith (2013). "Secret Agents: Black Women Insurgents on Abolitionist Backgrounds". Gendered Resistance: Women, Slavery, and the Legacy of Margaret Garner. University of Illinois Press. pp. 87–93. ISBN 9780252095160.
הערות שוליים

1 2  Davis, Marianna W., ed. (1982). Contributions of Black Women to America. Vol. 1. Columbia, South Carolina: Kenday Press, Inc. p. 371. ISBN 9993222674.
↑  Mary Ellen "Mammy" Pleasant, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
↑  "$30,000,000 in 1875 → 2017 - Inflation Calculator". www.in2013dollars.com. נבדק ב-8 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hudson, Lynn Maria (2002). "The Making of "Mammy Pleasant": A Black Entrepreneur in Nineteenth-Century San Francisco". University of Illinois Press. ISBN 0252075277. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johnson, Jason B. (10 בפברואר 2005). "A day for 'mother of civil rights' / Entrepreneur sued to desegregate streetcars in 1860s". San Francisco Chronicle. San Francisco. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brennen, Nancy (12 ביוני 2011). "Civil rights figure honored at Tulocay Cemetery". Napa Valley Register. Napa, CA: Lee Enterprises, Inc. נבדק ב-12 ביוני 2012. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Free Enterprise: A Novel of Mary Ellen Pleasant". City Lights Books. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hansen, Suzy. ""Sister Noon" by Karen Joy Fowler". May 21, 2001. Salon.com. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meet Mary Pleasant: Mother of Civil Rights in California". San Francisco Film Society. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Pershan, Caleb (6 באוגוסט 2013). "Drunk Fact Checking San Francisco Drunk History". San Francisco Magazine. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "San Francisco Preservation Bulletin No. 13: Structures of Merit". City and County of San Francisco Planning Department. בינואר 2003. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Halley, Marian. "Don't Call Her Mammy". New Fillmore. נבדק ב-28 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14628943v (data)  ISNI: 0000 0000 4518 879X  LCCN: n98101221  SNAC: w6x36ppr  SUDOC: 115135030  VIAF: 4254481   WorldCat (עם VIAF): 4254481
שטוק 84'

| --- | --- |

 סוג:  ברנדי
 אחוז אלכוהול:  40
 יצרן:  קבוצת שטוק
 מוצא:  איטליה איטליה
 מועד הכנה ראשוני:  1955
 צבע:  חום זהוב
שטוק 84' (STOCK '84) הוא ברנדי המיוצר מיין לבן צעיר, העובר תהליך זיקוק, בהתאם לידע איטלקי. הברנדי עובר יישון של 4–6 שנים, בחביות עץ אלון אטומות, ומדורג בשל כך כ-VSOP.
היסטוריה

בשנת 1884 ייסדו ליונלו שטוק (יהודי איטלקי) ושותפו קרלו קמיס, את המזקקה הראשונה, לזיקוק יינות איטלקיים מקומיים, והפיכתם לברנדי משובח. בשנת 1906 פרש קמיס מהחברה והיא נשארה בבעלותו של שטוק. המזקקה הוקמה בטריאסטה שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. הברנדי אותו ייצרה המזקקה נמכר היטב עד לימי מלחמת העולם הראשונה, בהם נוצרו בעיות בשינוע סחורות. כדי להקל על קשיי הסחר בין מדינות אירופה, רכשה חברת "שטוק את קמיס", מזקקה נוספת בצ'כיה, בעיר בוז'קוב (Božkov), שם ביקבקו אלכוהול שנשלח מטריאסטה, ושווק עקב כך ביתר קלות. השנים הבאות לא היו קלות עבור חברת שטוק, ראשית עקב המשבר הכלכלי בשנת 1929, וכן עקב פריצת מלחמת העולם השנייה והלאמת המפעל שהיה רכוש יהודי, על ידי הנאצים.
היסטוריה > התפתחות הברנדי

עם הקמת המזקקה בשנת 1884, החלו לייצר את הברנדי הראשון שנקרא "מדיצינל". לאחר מכן החלו לייצר גראפה מסוגים שונים, הראשון בהם נקרא "אמפה" (Ampea). לאורך כל הדרך ובמקביל לפיתוח מוצרים אלכוהוליים שונים, פיתחו בחברה את נושא הברנדי, ובשנת 1935 התפרסם הברנדי "פיין שמפיין". ברנדי זה קיבל את שמו הסופי "שטוק-84" בשנת 1955, והפך למוצר הדגל של החברה.
היסטוריה > חברת שטוק

המפעל המרכזי של שטוק-איטליה, ממוקם בטריאסטה, ומחסני היישון, קרובים לוונציה. לחברה מפעלים במדינות נוספות בעולם כגון: אוסטריה, ארצות הברית ומזרח אירופה. עיקר פעולתה של חברת שטוק מתרכזת בפיתוח ובשיווק מוצרי אלכוהול: ברנדי, גראפה, סקוטש ויסקי, יין קינוח, מוצרי קוקטייל, ליקרים ויינות נתזים. החברה מייצרת למעלה מ-32,000,000 בקבוקים לשנה, בלמעלה מ-100 ארצות.
היסטוריה > הברנדי בישראל

בתחילת דרכו בישראל, יוצר הברנדי על ידי היקב שהוקם על ידי ליונלו שטוק בנחלת גנים ברמת גן. מאוחר יותר, עבר היקב לנתניה והיה לחברת ו. ו.ס. ט. בע"מ. בשנת 1990 נרכש הייקב על ידי משפחת לרנר ומשפחת בוקסר מנס ציונה ושמו שונה ליקבי ברקן. כיום, ברנדי שטוק 84 מיוצר בזיכיון מיוחד על ידי יקבי ברקן. קשר נוסף לישראל הוא העובדה שליונלו שטוק, מייסד החברה באיטליה, רכש עוד בשנת 1924 שטחי אדמה בצפון הארץ ליד רמת ישי, והקים את חוות שטוק. כיום ממוקמת בשטחים אלו חוות המחקר נווה יער של מינהל המחקר החקלאי.
מפעל החברה בטריאסטה
רויס פירסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1989 (בן 35) Saltash, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 מקום לימודים:  City College Plymouth  הקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
רויס פירסון (באנגלית: Royce Pierreson; נולד ב-1 באפריל 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה

פירסון גדל בעיר סלטאש במחוז קורנוול, אנגליה. במשך שנות לימודיו התיכוניים הוא למד בבית הספר הקהילתי סלטאש.
פירסון למד דרמה שלוש שנים בסיטי קולג' בפלימות'. בשנת 2011 סיים את לימודיו בקולג' הוולשי למוזיקה ולדרמה.
קריירה

בשנת 2014 הופיע פירסון בסרט הטלוויזיה "נרצח על ידי החבר שלי". בשנת 2016 הוא הופיע בתפקיד ג'יימי קול בתוכנית הטלוויזיה "הילדה שלנו". בשנת 2017 הופיע פירסון כקצין ה-AC-12 ג'יימי דספורד בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "שחיתות".
בנוסף למשחקו בקולנוע ובטלוויזיה, מילא פירסון תפקידים בהפקות תיאטרון רבות. הוא שיחק בהפקת 2012 של "Scarberia" בתיאטרון רויאל ביורק, הפקה משנת 2013 של "ילדי בלייר" בתיאטרון קוקפיט במרילבון, והפקה משנת 2015 של פטריק מרבר ב"שלושה ימים בכפר" בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Love Me Till Monday | הוא |  |
| 2013 | תור: העולם האפל | סטודנט |  |
| 2013 | Be Gentle | סאל | סרט קצר |
| 2015 | A Spell on You | לא ידוע |  |
| 2015 | Survivor | Finder Range |  |
| 2016 | Spectral | סמ"ר לילו דיאז |  |
| 2017 | Body Slam | בריאן | סרט קצר |
| 2018 | קורפוציה | ריס | סרט קצר |
| 2019 | ג'ודי - מעבר לקשת | ברט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | הבערה של לונדון | אלכס | סרט טלוויזיה |
| 2012 | סטלה | לי | פרק: "פרק מס' 1.8" |
| 2012 | הולבי סיטי | ספייק לאונרד | פרק: "חצי אדם" |
| 2012 | המפקח לואיס | אוליבר בוקוק | פרק: "דור הצפעונים" |
| 2013 | רציחות במידסומר | פין רובסון | פרק: "ההגנה הסיציליאנית" |
| 2013 | Dates | ריצ'רד | פרק: "אריקה וקייט" |
| 2013 | עברייני על | רוב | פרק: "פרק מס' 5.3" |
| 2014 | קצה גן עדן | קרייג | פרק: "פרק מס' 1.3" |
| 2014 | נרצח על ידי החבר שלי | ריס | סרט טלוויזיה |
| 2015 | מוות בגן עדן | דניאל תומסון | פרק: "דקירה בחושך" |
| 2015 | פלאק | פטריק | סרט טלוויזיה |
| 2016 | The Living and the Dead | בן | פרק: "פרק מס' 1.6" |
| 2016 | הילדה שלנו | ד"ר ג'יימי קול | תפקיד חוזר (עונה 2) |
| 2017 | שחיתות | DC ג'יימי דספורד | תפקיד חוזר (עונה 4) 4 פרקים |
| 2018 | תאוות נדודים | ג'ייסון האלס | תפקיד חוזר (עונה 1) 6 פרקים |
| 2019–הווה | המכשף | איסטרד | תפקיד חוזר (עונה 1); 3 פרקים |
| 2021 | החבורה מרחוב בייקר | ד"ר ווטסון | תפקיד ראשי |
| 2023 | פרויקט לזרוס | ברייסון | 2 פרקים |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Hitman | תפקידים שונים | תפקיד קול |
| 2017 | Mass Effect: Andromeda | קול נוסף | תפקיד קול |
| 2017 | Need for Speed Payback | כישרון קול | תפקיד קול |
| 2018 | Hitman 2 | תפקידים שונים | תפקיד קול |
פילמוגרפיה > תיאטרון

2012: סקרבריה, תיאטרון רויאל
2013: ילדי בלייר, תיאטרון קוקפיט
2015: שלושה ימים בכפר, התיאטרון המלכותי הלאומי
2017: יוליוס קיסר
הערות שוליים

↑  "Meet the Plymouth actor who stars in movies with Natalie Portman and Pierce Brosnan". The Herald. 30 במרץ 2015. אורכב מ-המקור ב-6 ביולי 2015. נבדק ב-30 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bartels, Janine Leah (5 באוקטובר 2016). "Royce Pierreson: For hard-grafting Brit actor Royce Pierreson, there's a method to the madness". Wonderland Magazine. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Adam Sweeting, ‏Murdered by My Boyfriend, BBC One, review: 'convincing', The Telegraph, 20 July 2014
↑  Hughes, Sarah (9 באפריל 2017). "Line of Duty recap: series four, episode three – step away from the lift!". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lazarus, Susanna (6 באוקטובר 2016). "Our Girl creator Tony Grounds reveals his plans for series three". RadioTimes. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dowell, Ben (24 באוגוסט 2016). "Thandie Newton joins the cast of Line of Duty as AC-12's "most devious opponent yet"". RadioTimes. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jeffery, Morgan (4 בספטמבר 2016). "Line of Duty's new recruit lifts the lid on series 4". דיגיטל ספיי. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hughes, Sarah (16 באפריל 2017). "Line of Duty recap: series four, episode four – turn those screws, Roz". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hickling, Alfred (29 במאי 2012). "Scarberia – review". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Billington, Michael (7 ביוני 2013). "Blair's Children/Don't Wake Me – review". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kellaway, Kate (2 באוגוסט 2015). "Three Days in the Country review – at no point outstays its welcome". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018100887  VIAF: 27153361357137392688   WorldCat (עם VIAF): 27153361357137392688