stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שארל נוגס
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם התבוסה הצרפתית במהלך המערכה על צרפת ביוני 1940 קיבל נוגס, במפתיע, מעמד מיוחד. רבים דיברו על המשך הלחימה מעבר לים, במושבות צרפת, ונוגס עמד בראש אחת הגדולות שבמושבות, כשלפקודתו צבא בן עשרות אלפי חיילים, נמלי ים, ושדות תעופה. בתקופת הביניים הקצרה שבין נפילת פריז לבית הקמת משטר צרפת של וישי, תקופה בה ישבה ממשלת צרפת בבורדו, הייתה לעמדת המושבות משמעות רבה, במאבק בין הרוצים להמשיך בלחימה, לבין אלו החפצים בכניעה. רבים ראו את צפון אפריקה כמקום בו תתרכז ההתנגדות העתידית.
שארל דה גול פנה לנוגס ב-19 ביוני במברק והודיע לו כי אם יתנגד לשביתת הנשק, יעמיד עצמו לפקודתו. נוגס עצמו שלח ב-25 ביוני מברק לממשלת בורדו ובו הודיע על רצונו להמשיך בלחימה. לאחר מכן שינה את טעמו, והכריז על נאמנותו לממשל החדש.
לאחר הכרזת משטר וישי ביולי 1940 עלתה קבוצה של 27 חברי פרלמנט מורדים, וביניהם שר הפנים ז'ורז' מנדל, ראש הממשלה לשעבר אדואר דאלאדיה ופייר מנדס פראנס על סיפון אונייה בשם "מאסיליה" כאשר בכוונתם להגיע אל מרוקו ולבסס בה ממשלה בגלות. עם הגיעם לקזבלנקה הורה נוגס על מעצרם. לאחר מכן שלח אותם בחזרה לצרפת, כדי שיעמדו שם למשפט. חלק מנוסעי האוניה היו נאשמים במשפט ריום, משפט ראווה בו ניסה משטר וישי להטיל את האחריות למלחמה על ממשלות הרפובליקה השלישית שקדמו לו. מנדל בילה ארבע שנים במעצר, ונרצח על ידי אנשי המיליס, המשטרה החשאית של משטר וישי. דאלאדיה נשלח לאחר משפט ריום למחנה הריכוז בוכנוואלד, שם שהה עד ששוחרר על ידי בעלות הברית בסוף המלחמה.
בעוד שבעלי תפקידים צבאיים ואזרחיים אחרים בצפון אפריקה, כגנרלים אלפונס ז'ואן ושארל מאס יצרו בחשאי קשר עם ארצות הברית דרך השליח רוברט מרפי, וסיכמו על שיתוף פעולה עם כוחות ארצות הברית שינחתו על חופי צפון אפריקה במבצע לפיד, בנובמבר 1942, נותר נוגס נאמן למשטר וישי. מפקד הגנת החופים במרוקו, הגנרל אנטואן בתואר (Antoine Béthouart), היה בסוד הפלישה המתוכננת, וערב הפלישה השתלט על מוקדי כוח בבירה רבאט, אך נוגס הצליח לשוב ולהשתלט על המצב, עצר את בתואר, ופיקד על ההתנגדות לפלישה, זאת על אף שקיבל מברק אישי מנשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט המפציר בו לסייע לכוחות הנוחתים. רק לאחר שלושה ימי לחימה, שעלו באבידות הן לכוח הפולש והן לכוחותיו של נוגס, נוכח הוראת הכניעה של ז'אן פרנסואה דרלאן באלג'יר, נכנע נוגס לאמריקאים.
בתחילה נותר נוגס בתפקידו, והצטרף לאנשיו של דרלאן, ולאחר רציחתו של דרלאן בדצמבר 1942, אל הגנרל אנרי ז'ירו שהקימו בצפון אפריקה ממשל צרפתי האוהד את בעלות הברית. אך עם הזמן ז'ירו נטה לסילוק אנשי וישי ממנגנונו, וכן הופעל לחץ על ידי דה גול לסלק את נוגס שזוהה עם משטר וישי. ביוני 1943 התפטר נוגס, ופרש לפורטוגל. נוגס הוחלף בידי הדיפלומט הוותיק גבריאל פואו.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1947 נדון נוגס על ידי בית משפט בצרפת לעשרים שנות מאסר עם עבודת פרך, על חלקו במשטר וישי. ב-1954 שב לצרפת, וגזר דינו לא הופעל. הוא מת בצרפת בשנת 1971.
נוגס והיהודים

על אף שבמרוקו לא הופעלה החקיקה האנטי יהודית שהופעלה במקומות אחרים, עדיין לחץ נוגס על מלך מרוקו מוחמד החמישי לחתום על צווים כנגד היהודים.
במהלך ועידת קזבלנקה תועדה שיחה בין נוגס ובין רוזוולט. נוגס התלונן בפני רוזוולט כי כל המאמץ האדיר לניצחון במלחמה בצפון אפריקה אינו ראוי אם פירושו הוא שהיהודים ישובו לעמדות הכוח וההשפעה שהיו להם לפני המלחמה. רוזוולט הסכים כי יש לצמצם את מספרם של היהודים במקצועות כרפואה ועריכת דין לחלקם היחסי באוכלוסייה, וכי במובן זה יש גם לטענות הגרמנים כנגד היהודים הצדק מסוים.
הערות שוליים

↑  שארל דה גול, המאבק לחירות, כרך ראשון, "אל הדגל", הוצאת עם הספר, 1958, עמ' 84
↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך רביעי, הוצאת "עם הספר", 1960, עמ' 507
↑  גורלם של יהודי צפון אפריקה והאיום על המזרח התיכון אתר יד ושם
↑  "Megillat Hitler," FDR, and the Jews The David S. Wyman Institute for Holocaust Studies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1799438  BnF: cb119689297 (data)  GND: 124731295  ISNI: 0000 0000 5940 5003  LCCN: n87836187  Léonore: 278687  NTA: 35549051X  SUDOC: 027703568  VIAF: 2478995   WorldCat (עם VIAF): 2478995 
שארל נוגס (משמאל) עם מארק קלארק בקזבלנקה, 1943
שארל נוגס מגיע לפגישה עם הכוחות האמריקאים לדון בשביתת הנשק במהלך מבצע לפיד, נובמבר 1942
רכס דאגלס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק ברכס באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  פרסי דאגלס 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  70°00′00″S 69°34′59″W﻿ / ﻿70°S 69.583°W﻿ / -70; -69.583
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס דאגלס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרכס דאגלס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס דאגלס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס דאגלס
 
רכס דאגלס (באנגלית: Douglas Range) הוא רכס הרים צוקי, בצידו המזרחי של האי אלכסנדר, בטריטוריה האנטארקטית הבריטית, שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

אורכו של הרכס 120 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, בין הר ניקולאס להר אדרד.
הרכס צופה על חלקו הצפוני של מפרץ ג'ורג' השישי.
גאוגרפיה > הרי הרכס

| שמו של ההר | גובה במטרים מעל פני הים | הערות |
| --- | --- | --- |
| הר ניקולאס | 1,465 מ' | ההר הצפוני ביותר של רכס דאגלס |
| הר ספיבי | 2,135 מ' |  |
| הר האקל | 2,500 מ' |  |
| הר סטיבנסון | 2,987 מ' | הפסגה הגבוהה ביותר ברכס דאגלס, והפסגה הגבוהה ביותר באי אלכסנדר |
| הר אגברט | 2,895 מ' | הפסגה השנייה בגובהה ברכס דאגלס |
| הר אתלוולף | 2,590 מ' |  |
| הר אתלרד | 2,470 מ' |  |
| הר אתלסטאן | 1,615 מ' |  |
| פסגת לאמינה | 1,280 מ' |  |
| הר קאלה | 2,345 מ' |  |
| הר אדרד | 2,195 מ' | ההר הדרומי ביותר של רכס דאגלס |
היסטוריה > גילוי הרכס

הר ניקולאס נצפה ממרחק לראשונה בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
מלוא הרכס נצפה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת' במהלך טיסתו הטרנס-אנטארקטית ב-23 בנובמבר 1935.
חלקו המזרחי התלול של הרכס מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסה זו על ידי ו. ל. ג'י. ג'וארג (W.L.G. Joerg). חלק זה של הרכס נסקר על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1936, ונסקר בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1948–1950.
הרכס מופה כולה בהתבסס על תצלומי האוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948, ועל ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי אנשי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
הרכס נקרא על שמו של תת - אדמירל סר פרסי דאגלס (Percy Douglas), שהיה יושב ראש הוועדה המייעצת של המשלחת הבריטית, והידרוגרף של הצי המלכותי.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 206
• William Robertson Latady, , P 216
• V. Noel, M. Pitts, , Journal of Geophysical Research: Atmospheres, American Geophysical Union, 2012, 117 (D11), pp.20. ff10.1029/2011JD017318ff. ffhal01083648f
• S. R. A. KELLY, P. A. DOUBLEDAY, C. H. C. BRUNTON, J. M. DICKINS, G. D. SEVASTOPULO & P. D. TAYLOR, , Journal of the Geological Society, London, Vol. 158, 2001, pp. 219–232.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מידע גאוגרפי והיסטורי על רכס דאגלס
1 2  מידע גאוגרפי על הר ניקולאס
↑  מידע גאוגרפי על הר ספיבי
↑  מידע גאוגרפי על הר האקל
1 2 3  מידע גאוגרפי על הר סטיבנסון
↑  מידע גאוגרפי על הר אגברט
↑  מידע גאוגרפי על הר אתלוולף
↑  מידע גאוגרפי על הר אתלרד
↑  מידע גאוגרפי על הר אתלסטאן
↑  מידע גאוגרפי על פסגת לאמינה
↑  מידע גאוגרפי על הר קאלה
1 2  מידע גאוגרפי על הר אדארד
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" את ה-REPORT ON THE AERIAL PHOTOGRAPHY OF THE RONNE ANTARCTIC RESEARCH EXPEDITION
שארל סוריא

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1812 פוליני, צרפת 
 פטירה:  22 באוגוסט 1893 (בגיל 81) סן לוטן, צרפת 
 ענף מדעי:  כימיה, רפואה 
 מקום לימודים:  מכללת ארק 
 תרומות עיקריות
 המצאת גפרורים מבוססי זרחן
 חתימה:   
 
מרק שארל סוריא (בצרפתית: Marc Charles Sauria‏, 25 באפריל 1812 - 22 באוגוסט 1895) היה רופא, ממציא וסוציאליסט אוטופיסט צרפתי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סוריא נולד ביישוב פוליני במחוז ז'ורה כבן של הגנרל ז'אן-שארל סוריא, ששירת תחת שלטונו של נפוליאון.
משפחתו ייעדה לו קריירה צבאית, אך עקב פגיעה ברגלו בגיל 10 בתאונה או מזיהום פוליו, ויתר על כך. במשך חייו נאלץ להתהלך בעזרת מקל. יכולותיו בכימיה ובמכניקה הביאו אותו להתמקד בלימודי מדעים, טכניקה ובהמצאות. לבסוף למד כימיה ורפואה.
ביוגרפיה > המצאת הגפרורים מבוססי זרחן

בעת לימודי הכימיה במכללת ארק שבדול, מחוז ז'ורה, התוודע סוריא למספר תגליות שהביאו לפיתוח הגפרורים: מצית מבוסס מימן שהמציא ב-1827 גה-ליסאק וגפרור החיכוך של ג'ון ווקר. אחרי ניסוי שערך מורו לכימיה, ניקולה (Nicolet), בדצמבר 1830, שבו אבקה מתערובת של אשלגן כלורט וגופרית בתוך מכתשת גרמה לפיצוץ, ערך סוריא בחדרו ניסויים רבים שהתלוו בתאונות, בפיצוצים, בכוויות ובהרס של ציוד מדעי. בסופו של דבר הגיע סוריא למסקנה שכדאי להוסיף לתערובת המוזכרת גם זרחן לבן, שהיה עוזר להצתת התערובת אחרי חיכוך. אחר כך הוסיף גם גומי ערבי כדי להחזיק את האבקות ביחד וטבל בה גם חתיכות עץ.
כך שכלל סוריא בשנת 1831 את גפרורי החיכוך שהמציא ג'ון ווקר. הוא החליף בנוסחה של ווקר את האנטימון גופרית בזרחן לבן. התערובת היציבה עם זרחן לבן יכולה הייתה להידלק אפילו אחרי חיכוך קל. בשל גודלם הקטן, קלות השימוש בהם והעדר גזי הגופרית, הפכו גפרוריו של סוריא ללהיט ברחבי העולם.
כיוון שלא היו ברשותו 1,500 פרנק כדי לרשום פטנט על המצאתו, את הפטנט רשם הגרמני יאקוב פרידריך קאמרר. אחרי קבלת מידע מהמורה לכימיה של סוריא, התחיל קאמרר בשנה הבאה בייצור התעשייתי של הגפרורים. באנגליה ייצר ריצ'רד בל גפרורים מבוססי זרחן שכללו תערובת של גופרית אשלגן כלורט, אנטימון גופרית וזרחן. גם ההונגרי יאנוש איריני נחשב לאחד ממציאי הגפרורים. הוא החליף את האשלגן כלורט בתחמוצת עופרת. גפרוריו נדלקו בצורה חלקה יותר ו"ללא רעש".
רק כעבור 55 שנה זכה סוריא להכרת המצאתו. האקדמיה הלאומית הצרפתית לחקלאות, למלאכות יד ולמסחר העניקה לו בשנת 1887 מדליית כסף בזכות המצאתו.
ביוגרפיה > מהלך חייו

סוריא סיים בהמשך לימודי רפואה באוניברסיטת בזנסון ועבד כרופא בכפר הכורמים סן-לוטן הקרוב לפוליני, מקום הולדתו. הוא התגורר בבית שירש מאביו וטיפל בכפריים, כמעט בחינם. הוא עסק גם בשירה ובאגרונומיה והיה חבר בכמה אגודות מדעיות.
כחסיד של שארל פורייה, הטיף להקמת קואופרטיבים, הציע - לשווא - את שירותיו בהוראת חקלאות, וניסה להוציא לפועל תוכנית להקמת קהילה חברתית "אוטופית" מבוססת על כמה יחידות אוטונומיות. יחד עם אחיו הקים פלנסטר חקלאי נסיוני שבו הייתה בעלות משותפת על המשאבים.
ניסה בשותפות עם קבלן מקומי להפעיל מחצבת שיש לטובת האזור, אך נכשל, ואיבד חלק רב מנכסיו.
חי עד יום מותו מקצבה ממשלתית צנועה של 1,800 פרנק לשנה, הקשורה לחנות למכירת טבק שבבעלותו. הנשיא ז'ול גרווי, שהיה שלמד איתו בפוליני, דחה את הצעת חבריו להעניק לו את עיטור לגיון הכבוד.
עם הזמן, בגלל רעילות הזרחן (למשל הפועלים בתעשיית הגפרורים לקו בנמק של הלסת הידוע כ-"phossy jaw") הוחלף חומר זה בגפרורים ונאסר בהסכם ברן בשנת 1906.
סוריא נפטר בשנת 1897 בכפר סן לוטן והובא שם לקבורה.
פרסים ואותות כבוד

1887 - מדליית כסף של האקדמיה הלאומית לחקלאות, למלאכות יד ולמסחר
הנצחה

רחוב בעיירה דול נושא את שמו.
פסל שלו הוצב בכפר שבו עבד עד סוף חייו, סן-לוטן.
לקריאה נוספת

Joseph Marie Montmasson, Invention and the Unconscious, Routledge, 1931, reprinted 2002
רישיון חובב רדיו

רישיון חובב רדיו
רישיון חובב רדיו הוא מסמך המאשר באופן רשמי להחזיק ולהפעיל תחנת רדיו חובבים. הרישיון מאפשר תקשורת דו-כיוונית עם חובבי רדיו אחרים שמחזיקים ברשותם רישיון דומה שהוענק על ידי הגורמים המוסמכים לכך במדינה בה הם נמצאים.
רישיון חובב הרדיו תקף רק במדינה בה הוא הונפק, אך קיימים הסכמים בינלאומיים שמאפשרים לחובבי רדיו לעבור עם ציודם בין המדינות ולהפעילם גם במדינה המארחת.
רישיונות חובבי הרדיו נחלקים למספר דרגות, שמציינות את רמתו המקצועית של החובב. המעבר בין דרגה לדרגה דורש עמידה בבחינות עליהן מפקחת הרשות המתאימה באותה מדינה.
אות קריאה

לחובב רדיו שעבר את מבחני הגוף המפקח מוענק אות קריאה ייחודי שמשמש לזיהויו בתקשורת בין החובבים ברחבי העולם. אות הקריאה מציין את המדינה שהעניקה את הרישיון, ספרה שמציינת שהרישיון הוא של חובב רדיו, ושתיים עד שלוש אותיות שמציינות את סימנו הפרטי של החובב.
לדוגמה, אות הקריאה של משה אינגר (יו"ר אגודת חובבי הרדיו בישראל, ראו תמונת הרישיון לעיל) הוא 4Z1PF. צמד הסימנים 4Z ו-4X מסמנים את ישראל בתקשורת הבינלאומית, מכך נובע שאינגר הוא ישראלי. לאחר מכן, הספרה 1 מציינת שרישיונו של אינגר הוא בדרגה א'. ו-PF הן אותיות ייחודיות לו, וחסרות משמעות, שתפקידן להבדיל בין אינגר לבין שאר חובבי הרדיו הישראלים שרישיונם בדרגה א'.
כמו כן, ישנם אותות קריאה ייחודיים לתחנות ניידות:
אות קריאה לתחנה ניידת במכונית יורכב מאות הקריאה הרגיל של החובב, בתוספת קו נטוי והאות M (לדוגמה: 4X7XX/M).
אות קריאה לתחנה ניידת בכלי שיט יורכב מאות הקשר הרגיל של החובב, בתוספת קו נטוי והאותיות MM.
כאשר חובב רדיו נמצא במדינה בה אינו מתגורר, ורוצה להפעיל את ציודו בה, עליו להוסיף לאות הקריאה שלו את הקידומת שלה בתחילתו, ולאחריה קו נטוי. לדוגמה, חובב אמריקאי שאות הקריאה שלו הוא W2ABC, בהגיעו לישראל ישתמש באות הקריאה: 4X/W2ABC.
רישיון שידור בישראל

בישראל, משרד התקשורת הוא זה שמופקד על חלוקת הרישיונות לחובבים. בישראל קיימות דרגות השידור הבאות (נכון ל-2024):
דרגה ג' – רישיון זה מוענק למי שעמד שתי בחינות ברמה קלה: בחינה אחת דורשת תשובה על 10 שאלות במתכונת מבחן רב-ברירתי, בנושא חשמל ואלקטרוניקה; לאחר מכן החובב ייבחן מבחן נוסף במתכונת דומה, בנושא נוהלי קשר. רק אז יקבל את הרישיון. רישיון זה מאפשר שידור על תחומים מוגבלים בפסי "התדר הגבוה" (ת"ג) ושידור על כל התדרים המורשים שמעל 50 מגה-הרץ. אות הקריאה של חובב ישראלי שרישיונו בדרגה ג' יורכב משישה סימנים בסדרה 4Z9 (לדוגמה: 4Z9AAA).
דרגה ב' – רישיון זה מוענק למי שעמד בבחינות דרגה ב'. רישיון זה מאפשר שידור וקליטה גם בפסי התדר המורשים בתחומי "התדר הגבוה" (ת"ג). אותי קריאה הם בצורה 4X או 4Z, מספר 4, 5, או 6 פלוס שתי אותיות.
דרגה א' – רישיון זה הוא בדרגה הגבוהה ביותר. הוא מאפשר הפעלת תחנת שידור בהספקים גבוהים עם פריבילגיות של תוספת בפסי התדרים. הרישיון ניתן למי שעמד בבחינות בעל-פה והוכיח ידע טוב בחשמל, אלקטרוניקה, תקשורת, נוהלי קשר ועוד.
רישיון אפאצ'י

רישיון אפאצ'י (באנגלית: Apache License) הוא רישיון לתוכנה חופשית או קוד פתוח שחובר על ידי מוסד התוכנה אפאצ'י. כל התוכנות שהופצו על ידי מוסד זה או על ידי אחד מהפרויקטים שלה, רשומים תחת רישיון אפאצ'י. ישנן תוכנות שאינן שייכות לקרן ואף על פי כן הן רשומות תחת רישיון זה. הרישיון (גרסאות 1.0, 1.1 ו-2.0) דורש את שמירת ההערות הכוללות זכויות יוצרים ואת שמירת כתב הוויתור. למרות זאת, הרישיון איננו רישיון מסוג Copyleft – הוא מרשה שימוש והפצה של קוד המקור בתוכנות קוד פתוח וסגור.
רישיונות אפאצ'י

למוסד התוכנה אפאצ'י שלוש גרסאות של רישיון אפאצ'י.
עזרה לפרויקטים שאינם שייכים לפרויקטי המוסד.
שיפור התאימות עם תוכנות המבוססות על רישיון ה-GPL.
הרשאה להכליל את הרישיון כהערה במקום להזכירו בכל קובץ.
הבהרת הרישיון בנוגע לתרומות.
תאימות עם רישיון ה-GPL

ארגון התוכנה החופשית מחשיב את כל גרסאות רישיון אפאצ'י ככאלו שאינן מותאמות לגרסה 2.0 של רישיון ה-GNU GPL. עמדת הארגון הוצגה כך:
גרסה 3.0 של רישיון ה-GPL הוצגה ב-2007 וכללה תנאי (סעיף 7e) המתיר את תאימותו של GPL לרישיונות הכוללים סעיף הנוגע ל-"גמול פטנט" (patent retaliation clauses), הכלול ברישיון אפאצ'י.
שלומית (עמותה)

שלומית היא עמותה ישראלית המפעילה מתנדבים במסגרת השירות הלאומי. "שלומית" היא האגודה השנייה בגודלה בנושא לאחר האגודה להתנדבות. העמותה הוקמה בשנת 1993 על ידי עמי ברגמן אשר שימש כיושב הראש הראשון ועל ידי חיה שמואל אשר שימשה כמנהלת הכללית הראשונה. מאז הקמתה שירתו בשורותיה כ-35,000 מתנדבים מכלל המגזרים בחברה הישראלית. "שלומית" הייתה העמתה הראשונה בהפעלת בני שירות מהמגזר הערבי.
באתר העמותה חזון העמותה הוגדר כ"בניית אזרחות טובה בחברה רב תרבותית ותצוגת בבואה של החברה הישראלית במיטבה.". משרדי העמותה ממוקמים ברמת גן. נכון לשנת 2020, המנהלת הכללית של העמותה היא אבישג אזולאי משה.
כיום משרתים במסגרת "שלומית" כ-3,500 בני ובנות שירות. מבין מקומות השירות הגדולים במסגרת העמותה, ניתן למנות את משטרת ישראל, מגן דוד אדום ובתי החולים, עמותת אתגרים, יחדיו וכו'.
ראו גם

שירות לאומי
רענניה (חברה)

רענניה הייתה חברה שנוסדה לשם הבראה, טיוב והשבחת ארץ ישראל ואשר הקימה את מושב תל צור.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1918 במוסקבה על ידי יהודה יונוביץ, יעקב בוקשטיין ומאיר פייבל שפירא ואספה השקעות ממשקיעים ברוסיה. בעקבות התהפוכות ברוסיה, הגיעו חלק מפעיליה לארץ ישראל והקימו את החברה מחדש הפעם כחברה ארץ-ישראלית, ביולי 1921. אספה כללית לייסוד החברה התקיימה בנובמבר 1921 בתל אביב.
בראשיתה הנהלת החברה מנתה חמישה חברים: יהודה יונוביץ שהיה גם מנהל המשרד, יחיאל יוסף ליבונטין שהיה גם מנהל טכני, יחזקאל גרינברג, ד"ר תאודור זלוציסטי והמהנדס יוסף לוי. בשנת 1921 עסקה בייבוש ביצות בחולדה עבור הקרן הקיימת ובשנת 1922 ייבשה ביצות בעמק יזרעאל ובנהלל.
בתחילת 1923 דרשו חלק מהמשקיעים ברוסיה את כספם בחזרה, ובית משפט השלום העברי פסק שיש להשיב להם את הכסף.
אחד ממנהלי החברה בשנות ה-20 היה שלום מאיר.
בשנות ה-30 עסקה החברה בהקמת מושב תל צור. הנהלת החברה בשנת 1935 כללה את יהושע סופרסקי, מ. סלצובסקי, אריה שנקר, ל. סקורוחוד, ש. גולדברג, מ. עוזיאלי, יעקב בוקשטיין, שלמה זלצמן ושבתי שפטיל מירנבורג.
החברה המשיכה להתקיים לפחות עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  יהודי רוסיה בעד ארץ ישראל, העברי, 5 ביוני 1918
↑  דוד תדהר (עורך), "יעקב בוקשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 637
↑  דוד תדהר (עורך), "מאיר פייבל שפירא", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1345
↑  מודעה, דואר היום, 16 בנובמבר 1921
↑  חברה להשבחת הארץ רענניה, דואר היום, 7 בדצמבר 1921
↑  בעמק יזרעאל, הארץ, 18 באוגוסט 1922
↑  מקץ שנה, הפועל הצעיר, 27 באוקטובר 1922
↑  בבית משפט השלום העברי, דואר היום, 14 במרץ 1923
↑  רענניה, רובלים ולירות מצריות, העולם, 20 באפריל 1923
↑  דוד תדהר (עורך), "הרב שלום שכנא מאיר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2538
↑  דוד תדהר (עורך), "אריה שנקר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 808
↑  דוד תדהר (עורך), "שלמה זלצמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 670
↑  דוד תדהר (עורך), "שבתי שפטיל מירנבורג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 990
↑  חברת רענניה בע"מ, הַבֹּקֶר, 30 באוקטובר 1935
↑  החברה להשבחת הארץ רענניה, הארץ, 7 ביולי 1959
ריצ'רד אדמס

| --- | --- |

ריצ'רד אדמס מקריא את ספרו גבעת ווטרשיפ בשנת 2008
 לידה:  9 במאי 1920 ניוברי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בדצמבר 2016  (בגיל 96) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Richard George Adams 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  ווסטר קולג', אוקספורד, מכללת בראדפילד, בית הספר הוריס היל 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה 
 יצירות בולטות:  גבעת ווטרשיפ 
 בן או בת זוג:  Barbara Elizabeth Acland (26 בספטמבר 1949–?) 
 צאצאים:  Juliet Vera Lucy Adams, Rosamund Beatrice Elizabeth Adams 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרנגי (1972)  פרס הגרדיאן לספרות ילדים (1973)  פרס אמי לבידור בשעות היום לתוכנית בוקר (2011)  פרס סילברט (1998)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
ריצ'רד ג'ורג' אדמס (באנגלית: Richard George Adams; ‏9 במאי 1920 – 24 בדצמבר 2016) היה סופר אנגלי הידוע בכתיבתו לילדים ונוער ובמיוחד בספרו "גבעת ווטרשיפ", שזכה בפרסים ספרותיים חשובים, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים ולאחד מהספרים האהובים והנקראים שנכתבו באנגלית בעשורים האחרונים.
חייו בטרם התגלה כסופר

אדמס נולד בעיירה ניוברי שבחבל ברקשייר באנגליה בשנת 1920. אביו היה רופא כפרי, שלקח אותו לסיורים ארוכים באזורי הכפרים. בילדותו אהב לקרוא, וקרא את ספרי הילדים של ביאטריקס פוטר, יו לופטינג וא. א. מילן. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון למד בקולג' ברדפילד בין 1933 ל-1938. ב-1938 התחיל בלימודי היסטוריה מודרנית בקולג' ווסטר באוניברסיטת אוקספורד. ביולי 1940 גויס לצבא הבריטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במזרח התיכון ובהודו, אך לא השתתף בקרבות.
לאחר שהשתחרר מהשירות הצבאי בשנת 1946 שב לקולג' ווסטר והמשיך את לימודיו, עד להשגת תואר שני בשנת 1953. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, בשנת 1948 הצטרף לשירות המדינה הבריטי. ב-1949 נישא לאליזבת' אקלנד, ולזוג נולדו שתי בנות. בשנת 1968 מונה לעוזר לשר במחלקה לאיכות הסביבה במשרד השיכון והממשל המקומי. בתקופה זו החל לכתוב פרוזה בזמנו הפנוי.
גילויו כסופר

את הסיפור גבעת ווטרשיפ החל אדמס לספר לבנותיו בעל פה, והן התעקשו כי יהפוך אותו לספר. כתיבת הספר ארכה כשנתיים. הסיפור הוא סיפורם של ארנבים הנמלטים מהגבעה בה הם גרים, בניסיון למצוא מפלט, לאחר שהמקום יועד לבנייה לבני אדם. הספר כלל האנשה של הארנבים, ועסק בנושאים רבים כשמירה על איכות הסביבה, אומץ לב אישי וגבורה, נאמנות למשפחה ולקהילה, ויש הרואים בו גם אלגוריה פוליטית בנוסח הספר "חוות החיות" של ג'ורג' אורוול.
לאחר כתיבת הספר פנה אדמס לשבעה מוציאים לאור שונים, וסורב. הספר נראה למוציאים לאור ילדותי מדי בשביל מבוגרים, וארוך וכבד מדי בשביל ילדים. לבסוף הסכימה הוצאת רקס קולינגס להדפיס את הספר. הספר היה להצלחה מיידית, זכה לתהילה בינלאומית וזיכה את כותבו בפרסים ספרותיים, במדליית קרנגי לספרות ילדים בשנת 1972 ובפרס הגרדיאן לספרות ילדים באותה השנה. עד לשנת 1985 מכר הספר יותר מ-5 מיליון עותקים, במהדורה האמריקנית בהוצאת ספרי פינגווין בלבד, ועובד לקולנוע ולטלוויזיה. הצלחת הספר איפשרה לאדמס לפרוש מהשירות הציבורי, ולהשקיע את זמנו בכתיבה.
כתיבתו הספרותית וחייו כסופר

עד לשנות התשעים הוציא אדמס ספר חדש בממוצע מדי שנה. לאחר מכן ירד קצב כתיבתו, והיה מוציא ספר חדש לאור מדי כחמש שנים, אך גם בגילו המתקדם נחשב לסופר פורה. ספריו המאוחרים לא זכו להצלחה לה זכתה "גבעת ווטרשיפ", אך חלקם זכו להצלחה והיו לרבי מכר. ספרו השני "שארדיק" התרחש בממלכה קסומה והיה סיפור הרפתקאות ופעולה, שסיפר על דוב בשם שארדיק המשתף פעולה עם עם שנכבש על ידי אויב אכזר ומסייע להצילו. ספר נוסף בשם "כלבי המגפה" (The Plague Dogs) מתח ביקורת על הניסויים בבעלי חיים, וסיפר את סיפורם של כלבים הנמלטים ממעבדה ממשלתית. ב-1996 כתב אדמס ספר המשך ל"גבעת ווטרשיפ", בשם "סיפורים מגבעת ווטרשיפ" שכלל קובץ סיפורים קצרים המתרחשים בעולם הארנבים הדמיוני שיצר בגבעת ווטרשיפ. בנוסף לפרוזה הוציא אדמס מספר ספרי שירה, וכן ספרי טבע ומסעות המיועדים לילדים.
הצלחת "גבעת ווטרשיפ" שינתה את חייו של אדמס. בגיל 52 הפך מפקיד אלמוני לסופר מצליח. בניסיון להתחמק מתשלום המס הגבוה על הכנסותיו שהתחייב מהחוק הבריטי בשנות השבעים, עבר אדמס עם משפחתו לאי וייט, ובילה חלק מזמנו בארצות הברית, שם זכה לפופולריות רבה באוניברסיטאות, לא מעט בשל הדרך בה התייחס לנושאי איכות הסביבה בספריו. הוא שימש כסופר אורח באוניברסיטת פלורידה ובאוניברסיטת הולינס בווירג'יניה. אירועים אלו כפו עליו ניתוק מתמשך ממשפחתו.
בתחילת שנות השמונים שב לבריטניה וקבע את משכנו בעיירה וויטצ'רץ' שבמחוז המפשייר. זמן מה שימש כנשיא האגודה הבריטית למניעת התעללות בבעלי חיים. כן ערך בתחילת שנות השמונים מסע לאנטארקטיקה בחברת האורניתולוג רונלד לוקלי.
ספריו שיצאו לאור בעברית

גבעת ווטרשיפ, תרגמה רנה ליטוין, הוצאת זמורה, ביתן, מודן, 1976
הנערה בנדנדה, תרגמה תמר וולפסון, הוצאת זמורה, ביתן, 1984
הערות שוליים

↑  מצעד 100 הספרים האהובים אתר ה-BBC
1 2  Richard Adams: Forever animated by the life of animals ה"אינדפנדנט" 16.5.2010
1 2  ריצ'רד אדמס אתר brief biographies
↑  ריצ'רד אדמס דף סופר בהוצאת Wrecking Ball Press
1 2  ריצ'רד אדמס בן 80 אתר BNET
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424328305171  PLWABN: 9810552932005606  BIBSYS: 90051672  BNE: XX1149990  BnF: cb118880964 (data)  CANTIC: a10845343  CiNii: DA02025192  GND: 120675285  ISNI: 0000 0001 0913 4206  LCCN: n78079510  LNB: 000012815  MusicBrainz: 0b7eab3c-064e-4898-851b-b328834aca90  NDL: 00430981  NKC: jn19990000033  NLA: 35001196  NLG: 84177  NLK: KAC201900555  NSK: 000161342  NTA: 06870027X  RERO: 02-A002908225  SELIBR: 230813  SNAC: w6p277mb  SUDOC: 026677687  Trove: 784831  VIAF: 71386171   WorldCat (עם VIAF): 71386171
רסאם פירירי

רסאם פירירי (בנפאלית: रेशम फिरिरी, תרגום: ליבי מתנופף ברוח כמשי) הוא פזמון נפאלי עממי אשר הפך ללהיט, ומהווה אחד מאבני היסוד במוזיקה הנפאלית המודרנית. השיר נפוץ ביותר בקרב נגני רחוב המנגנים את השיר באמצעות סראנגי (אנ') - כלי קשת נפאלי עממי.
השיר הולחן על ידי בונדי פריאר והוקלט במקור על ידי סונדאר שרסטה ודוואריקה לל ג'ושי.
תוכן השיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרגום חופשי לעברית

ליבי מתנופף ברוח כמשי,

האם לעוף גבוה או לשבת על גבעה?

ככלב הנענה לקריאות "קוטי קוטי (מילת קריאה לכלב)" וכחתול הנענה לקריאות "סורי"

אהבתנו בצומת דרכים תחכנה.

אקדח בעל קנה אחר או אקדח בעל שני קנים המכוון לאיל,

לא לאיל אני מכוון, אלא לאהובת ליבי.

אם מטוס בשמיים אין, גם לא מכונית על הכביש, עגלת שוורים ישנה.

אם ליבך כליבי אהבתנו תגדלנה ותתעצמנה, אז בואי.

על יד התהום מסוכן הוא לעגל.

איני יכול לעזוב, בואי נלך יחד, אהובתי.
שיקוף (בנייה)

קיר אבנים משוקפות, שכונת ארנונה בירושלים.
שיקוף (מערבית שָאקֶפה – סוג של פטיש סתתים) הוא סיתות בסיסי מאוד ופשוט שמבוצע בדרך כלל על אבן לקט. למעשה השיקוף הוא שבירת קצוות חדים או בולטים באבן, כדי שניתן יהיה לקבע אותה על גבי הקיר, בלי שתבלוט מתוכו או שתפריע לאבנים אחרות.
המאפיין את השיקוף הוא שהוא עיבוד מאוד בסיסי שכולל לא יותר משתיים או שלוש הכאות על האבן. כאשר יש צורך בטיפול יותר עדין או יותר אינטנסיבי, לא משתמשים בביטוי שיקוף אלא בביטויים כמו סיתות או עיבוד.
אבן שעברה שיקוף נקראת גם אבן משוקפת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רנתיה

רנתיה (בערבית: رنتية) היה כפר ערבי מזרחית ליהוד, שנחרב במלחמת העצמאות. על מקומו הוקם המושב רינתיה.