stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האביב הערבי
הפגנות פחות משמעותיות > לבנון

ב-27 בפברואר מאות לבנונים הפגינו בעיר הבירה ביירות נגד השיטה הפוליטית בלבנון המערבת דת עם ממשל וכנגד חלוקת המשרות הפוליטיות ע"פ עדות, וקראו לרפורמות.
ב-13 במרץ עשרות אלפי צעירים קראו לפירוק הנשק של חזבאללה בביירות ולהתנגד לעליונותו של נשק החזבאללה ששולט על אורח החיים הפוליטי בדרום לבנון וניסיונותיו לפרק את בתי הדין והמשפט במדינה.
עיקר ההפגנות הן נגד  נג'יב מיקאתי שתומך בחזבאללה ונבחר להרכיב ממשלה לאחר שסעד חרירי כשל.
ביוני התרחשו הפגנות בטריפולי שבלבנון בעקבות ההפגנות בסוריה. הצבא ירה על המפגינים ו-3 אנשים נהרגו.
הפגנות פחות משמעותיות > עומאן

המחאות בעומאן החלו כאשר ב-17 בינואר 2011, 200 מפגינים צעדו בעיר הבירה מאסקט ודרשו העלאה בשכר והוזלה במחירי המחיה בעומאן. ההפגנות הפתיעו את כלי התקשורת בעולם כשחשבו כי המדינה, שמצבה הכלכלי איתן הודות לרווחי הנפט, יציבה מבחינה פוליטית.
הפגנות פחות משמעותיות > ג'יבוטי

המחאות בג'יבוטי החלו כאשר ב-3 בפברואר 300 איש הפגינו בעיר הבירה בדרישה שהנשיא איסמאעיל עומאר גואלה לא יתמודד לכהונה נוספת, שיותר חירות תינתן לאזרחים וכן שיבוצעו רפורמות פוליטיות וסוציאליות. המחאות התעצמו במהירות להפגנות של אלפים שהצהירו כי לא יוותרו עד שדרישותיהם ייענו. המחאות גברו לעימותים עם המשטרה ורבים נעצרו, נפצעו ונהרגו. ב-19 וב-24 בפברואר נעצרו מנהיגי ההפגנות ומנהיגי האופוזיציה חששו כי ההפגנות איבדו את המומנטום. ההפגנה האחרונה תוכננה להתקיים ב-11 במרץ, אך כוחות ביטחון מנעו את המחאה ועצרו 4 מנהיגי אופוזיציה, ומחאות והפגנות לא מתרחשות או מתוכננות מאז.
הפגנות פחות משמעותיות > עיראק

כדי למנוע מחאות הודיע ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי כי לא יתמודד לכהונה שלישית בשנת 2014, אך מחאות גדולות התרחשו לאחר מכן, בעיקר בערים בגדאד, כרבלא ומוסול.
הפגנות פחות משמעותיות > ערב הסעודית

בערב הסעודית מאות הפגינו נגד האבטלה הגואה בעיר ג'דה, והחל מצע ברשת לשינויים משמעותיים בפוליטיקה ובכלכלה במדינה.
ב-5 בפברואר ארבעים נשים הפגינו לשחרור אסירים שנכלאו בלי משפט. מחאות של כמה מאות אנשים כמה פעמים בסוף חודש פברואר ובתחילת חודש מרץ, בעיקר בקטיף. ב-10 במרץ '3 מפגינים נפגעו מירי בקטיף. כוח משטרה משמעותי שנכח בעיר הבירה ריאד ובג'דה מנע מחאות שתוכננו להתקיים ב-11 במרץ, אך למרות זאת מחאות התרחשו נגד כליאת אסירים ללא משפט. בעקבות ההתערבות הצבאית של ערב הסעודית במחאות בבחריין, שסייעו למלך בחריין לשלוט על המחאות, הפגינו תושבי ערב הסעודית נגד ההתערבות וליציאת הכוחות של ערב הסעודית מבחריין.
הפגנות פחות משמעותיות > מאוריטניה

במאוריטניה מפגין הצית את עצמו ליד הארמון הנשיאותי ב-17 בינואר כמהלך אופוזיציה נגד המדיניות של נשיא מאוריטניה מוחמד עולד עאבדל עזיז. בשבוע שלאחר מכן מאות הפגינו ברחובות עיר הבירה נואקשוט.
הפגנות פחות משמעותיות > כווית

בכווית, אמיר כווית סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח חילק לכל תושביו (כ-3 מיליון איש[דרוש מקור]) מנות מזון וכ-$4,000 כדי למנוע מחאות נגדו. האמיר הצהיר כי החלוקה היא לכבוד 20 שנים של עצמאות לאחר פלישת עיראק בידי סדאם חוסיין למדינה ולכבוד 50 שנים לעצמאות המדינה.
למרות זאת, עשרות צעירים הפגינו בכווית ב-19 בפברואר, וקבוצות אופוזיציה קראו להפגנות ב-8 במרץ, אך הן לא התרחשו בפועל.
הפגנות פחות משמעותיות > סודאן

בסודאן התנהלו הפגנות ב-30 בינואר 2011, וב-1 בפברואר, במהלכן קראו מאות להתפטרות נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, בטענה שכאשר יתרחש הפיצול של המדינה, לא יכהן עוד כנשיא. לאחר מכן, ב-21 בפברואר, הודיע אל-בשיר, כי לא יתמודד לנשיאות בבחירות שמתוכננות להתקיים ב-2015 בסודאן.
הפגנות פחות משמעותיות > דרום סודאן

בדרום סודאן נהרגו ב-29 באוקטובר 2011 15 אנשים ונפצעו 20 בתקיפה של כוחות מורדים נגד השלטון החדש במדינה. מאז הכריזה דרום סודאן על עצמאותה בחודש יולי 2011, גבר גל האלימות במדינה ומנהיגים באפריקה הביעו תקווה כי שליחת כוחות זרים לאזור תביא להרגעת הרוחות.
הפגנות פחות משמעותיות > ניגריה

ב-25 בדצמבר 2011 נהרגו 61 אנשים במתקפות אסלאמיות.
נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן הכריז ב-31 בדצמבר 2011 על מצב חירום בצפון המדינה, בעקבות מהומות של מפגינים איסלמיים, במסגרתה ייסגרו חלק ממעברי הגבול במדינה. "הסגירה הזמנית של הגבולות הוא צעד ביניים שנועד להתמודד עם האתגרים הביטחוניים", אמר ג'ונתן, בהתייחסו למתקפת הטרור שאירעה בחלקים נרחבים במדינה
הפגנות פחות משמעותיות > הרשות הפלסטינית

פעילי פת"ח הקימו קבוצת פייסבוק שנועדה לארגן התקוממות עממית נגד שלטון החמאס ברצועת עזה, במטרה להפיל את ממשלת אסמאעיל הנייה. ההפגנות, שזכו לשם "מהפכת הכבוד שאין להם", תוכננו להתקיים מיד לאחר תפילות יום שישי 11 בפברואר, בערים עזה, רפיח, וח'אן יונס, ובמחנות הפליטים במרכז רצועת עזה. בכרוזים שהפיצו מתכנני ההפגנות נכתב: "אנו לוקחים השראה מהמהפכות במצרים ובתוניסיה, ממפגינים שניהלו מערכה למען החופש שלהם".
ב-31 בינואר פיזרו בכוח שוטרים של החמאס הפגנה קטנה בעזה לאות הזדהות עם המפגינים במצרים. 6 מפגינות נעצרו ו-20 אחרות עוכבו לחקירה.
השפעת "גל המחאות" על מדינות שאינן ערביות > איראן

ב-11 בפברואר 2011 צוין באיראן יום השנה ה-32 למהפכה האיראנית. באותו יום קראו מיר-חוסיין מוסאווי ומהדי כרובי, מנהיגים באופוזיציה האיראנית, לעם האיראני להפגין בטהראן כנגד השלטון. מוסאווי וכרובי הושמו במעצר בית, ובפרלמנט עלו קריאות להוציאם להורג. ב-14 בפברואר הגיעו עשרות אלפי מפגינים לכיכר אזאדי, הכיכר המרכזית בטהראן, וכוחות הביטחון ניסו לעצור אותם מלהצטופף שם. מפגין אחד נהרג ומספר מפגינים נפצעו. הפגנות היו גם בערים שיראז, אספהאן ומשהד.
ב-20 בפברואר התחדשו המהומות, ונהרגו שני מפגינים. בניסיון למנוע מהידיעות להגיע לתקשורת העולמית, חסמו השלטונות אתרי אינטרנט רבים מהרגיל, רשת הטלפונים הניידים נותקה במרכז טהראן, ונחסמה כניסת שיחות טלפון מחוץ לאיראן. על פי הדיווחים, המחסום העיקרי לפריצת דרך כלשהי במחאות הם משמרות המהפכה האסלאמית, שנאמנים למהפכה האיראנית ולשלטון האייתולה.
השפעת "גל המחאות" על מדינות שאינן ערביות > סין

ב-20 בפברואר פרסמו מנהיגי אופוזיציה בסין קריאה באינטרנט לערוך הפגנות מחאה ב-13 ערים ברחבי המדינה בקריאה לכונן משטר דמוקרטי. בתגובה עצרו השלטונות כ-100 אנשי אופוזיציה, חסמו את האפשרות לחפש באינטרנט מילים בעלות אופי מהפכני ואת האפשרות לפרסמן ברשתות חברתיות, וניתקו את שירות ה-SMS.
ב-14 במרץ 2011 פעילי אופוזיציה של הליגה הדמוקרטית של סין הפגינו בהונג קונג מול בניין הממשלה ובעבר בית השלטון הבריטי בהונג קונג במחאה לכונן מהפכת יסמין גם בסין, בהשראת סדרת ההפיכות בעולם הערבי. ההפגנות דוכאו ביד קשה בידי משטרת סין.
השפעת "גל המחאות" על מדינות שאינן ערביות > מאלי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תגובות בעולם > בישראל

למרות הסמיכות הגאוגרפית של ישראל למוקדי המהומות, ישראל נמנעה מלתמוך בפירוש בצד כל שהוא. ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר במהלך המהומות, שבעקבות הטלטלה בימים אלו בעולם הערבי, חשוב עוד יותר שבכל הסדר עתידי תהיה נוכחות ישראלית לכל אורך בקעת הירדן. בעת ביקורה של קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בישראל שוחחה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, שכינה את ישראל כ"אי של יציבות במזרח התיכון הסוער" בקשר לגל המחאות בארצות ערב. בריאיון שהעניק באפריל לרשת החדשות הצרפתית AFP הזהיר נתניהו מפני השתלטות ארגונים אסלאמיים קיצוניים על השלטון במדינות ערב לאחר גל המחאות הנרחב: "אנו יכולים למצוא את האביב הערבי הופך לחורף איראני".
תגובות בעולם > בארצות הברית

ב-19 במאי, נאם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בקשר לגל המחאות במדינות ערב, סקר את השתלשלות האירועים של ההפגנות, שהחלו בתוניסיה, והמשיכו במצרים, ומדינות ערב נוספות. הוא הודיע, כי יתמוך כלכלית בתוניסיה ובמצרים שלאחר ההפיכות, בכך שיתרום להן מיליארד דולר. בנוגע למועמר קדאפי, אמר שימיו כשליט לוב ספורים, וכי התקיפה הצבאית הייתה הכרחית לעצירת הטבח שביצע בתושבים. בנוגע לסוריה, בראשות בשאר אל-אסד, אמר אובמה, כי השלטון הסורי חייב להפסיק את הטבח במפגינים, שדומה לו ביצעה גם איראן בתושביה, ושבכוונתו להחריף את הסנקציות כלפי סוריה, אם לא תעשה זאת. הוא קרא לנשיא בשאר אסד לבחור: "אתה יכול להוביל את השינוי - או לזוז הצידה". לגבי יחסי איראן-סוריה, אמר אובמה, כי "מערכת היחסים הזו חושפת את הצביעות של המשטר האיראני, התומך בזכויות מפגינים ברחבי העולם בעוד הוא עצמו מדכא את העם... בואו נזכור שההפגנות הראשונות התחילו בטהראן. אנחנו נמשיך להתעקש כי לעם האיראני מגיעות זכויות אוניברסליות וממשלה שאינה 'חונקת' את שאיפותיו". לגבי נשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח, אמר אובמה שעליו לקיים את הבטחתו להתפטר, לקראת סוף חודש מאי. אובמה דיבר גם על בחריין, על אף היותה ידידת ארצות הברית בחצי האי ערב, וספקית נפט עיקרית שלה, וציין כי דיכוי ההפגנות שם היה חריף מדי, אף על פי שאיראן מנסה לנצל את המצב שם לקידום השפעתה. כמו כן דיבר גם על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. אובמה הבטיח גם "פרק חדש בדיפלומטיה האמריקנית", כמו מדיניות שתקדם רפורמות ותסייע לעמים במעבר לדמוקרטיה. בצעד יוצא דופן, שידרה הטלוויזיה הממלכתית בסוריה חלק מנאום אובמה, אולם רק זמן מה לאחר שהסתיים, תוך השמטת החלקים שבהם קרא אובמה לאסד ליישם רפורמות דמוקרטיות בארצו או לסגת מהשלטון, והקריאה לכוחות הביטחון הסוריים להפסיק מיד את הדיכוי האלים של המפגינים. בתום הנאום, נערך דיון באולפן בהשתתפות פרשנים בכירים, שדחו את רוב דבריו של אובמה בנוגע לסוריה, וטענו שהם מהווים "התערבות בוטה בריבונות הסורית".
כמו כן דיבר הנשיא האמריקאי על המחאות בעולם הערבי במהלך נאומו בעצרת הכללית של האו"ם בחודש ספטמבר.
תגובות בעולם > פרס נובל לשלום

בשנת 2011 הוענק פרס נובל לשלום לשלוש נשים, בהן תוואכול כרמאן, פעילה תימנית שתרמה להפגנות ולהפלת שלטונו של נשיא תימן עלי עבדאללה סאלח במסגרת ההפגנות בתימן שהיוו חלק מהאביב הערבי.
השפעות ארוכות טווח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

המהפכה הירוקה
המרד הערבי
מהפכות הצבע
אביב העמים
סתיו העמים
לקריאה נוספת

אפרים ענבר (עורך), אביב ערבי?: ישראל, העולם והשינויים האזוריים, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2013.
קובי מיכאל ויואל גוז'נסקי, המרחב הערבי בנתיב הכישלון המדינתי, המכון למחקרי ביטחון לאומי, 2016.
דוד גוברין, המסע אל האביב הערבי, הוצאת מאגנס.
אלי פודה, און וינקלר (עורכים), הגל השלישי: מחאה ומהפכה במזרח התיכון, הוצאת כרמל, 2017.
רונית מרזן, האב, הבן ורוח המהפכה. הצעירים והצעירות ב"אביב הערבי", הוצאת פרדס, 2021.
האוניברסיטה העברית בירושלים

| --- | --- |

מרכז הסטודנט על שם פרנק סינטרה בהר הצופים ומגדל התצפית מאחוריו. משמאל, האנדרטה לזכר חללי הפיגוע באוניברסיטה, בצורת עץ נטוי ברחבה המרכזית של הקמפוס.
מרכז הסטודנט על שם פרנק סינטרה בהר הצופים ומגדל התצפית מאחוריו. משמאל, האנדרטה לזכר חללי הפיגוע באוניברסיטה, בצורת עץ נטוי ברחבה המרכזית של הקמפוס.
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  24 ביולי 1918 (הנחת אבן פינה)  1 באפריל 1925 (פתיחת קמפוס הר הצופים) – הווה
 קמפוס:  הר הצופים, אדמונד י' ספרא (גבעת רם), עין כרם; אילת; רחובות; בית דגן
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופ' אשר כהן
 סגן נשיא:  פרופ' אהרון פלמון (מחקר ופיתוח) פרופ' אורון שגריר (בינלאומיות) פרופ' מונא חורי (אסטרטגיה ומגוון) יוסי גל (קשרי חוץ) ישי פרנקל (מנכ"ל)
 נגיד:  פרופ' מנחם בן-ששון
 רקטור:  פרופ' תמיר שפר
 מנכ"ל:  ישי פרנקל
 צוות:  6,000
 סגל אקדמי בכיר:  1,200
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  20,898
 סטודנטים לתואר ראשון:  12,081
 סטודנטים לתואר שני:  6,323
 סטודנטים לתואר שלישי:  2,338
 סטודנטים מתוקצבים:  18,157
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′33″N 35°12′00″E﻿ / ﻿31.775833333333°N 35.2°E﻿ / 31.775833333333; 35.2
 new.huji.ac.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) האוניברסיטה העברית בירושלים(למפת ירושלים רגילה) האוניברסיטה העברית בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) האוניברסיטה העברית בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) האוניברסיטה העברית בירושלים
 
האוניברסיטה העברית בירושלים היא האוניברסיטה הציבורית הראשונה שהוקמה בארץ ישראל (בשנת 1925) והמוסד האקדמי השני שנוסד בה (אחרי הטכניון). האוניברסיטה העברית הוציאה מתוכה אנשי שם בכל תחומי המחקר, לרבות פרופסורים ומדענים ידועים, ואף חתני פרסי נובל. האוניברסיטה מדורגת על פי מדד שנגחאי במקום השני במדינת ישראל, ובמקום ה-86 בעולם.
לאוניברסיטה שישה קמפוסים:
קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים – משמש את מרבית הפקולטות העיוניות של האוניברסיטה ואת מרבית משרדי המנהל שלה. בנוסף מכיל קמפוס זה את ספריית הר הצופים למדעי הרוח והחברה ע"ש בלומפילד.
קמפוס אדמונד י' ספרא בגבעת רם – משמש את הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, את בית הספר להנדסה ומדעי המחשב, את מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח, את החוג להוראת המדעים, את בית הספר למדע יישומי וכן, חלק ממשרדי המנהל כגון הרשות למחקר ופיתוח. כמו כן, מכיל קמפוס זה מוסדות השייכים לאוניברסיטה באופן חלקי כגון הספרייה הלאומית ומרכז ארצי לבחינות ולהערכה ומוסדות שאינם שייכים לאוניברסיטה כגון האקדמיה ללשון העברית והאקדמיה למוסיקה ולמחול.
קמפוס עין כרם (בשיתוף עם בית החולים הדסה עין כרם) – משמש את מקצועות הבריאות: הפקולטה לרפואה, הפקולטה לרפואת שיניים ועוד.
קמפוס רחובות, שבה נמצאת הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית ובית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט
קמפוס מכון וולקני משמש את בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי
מעבדה לביולוגיה ימית באילת
תולדות האוניברסיטה > אנשי מפתח ומבנה האוניברסיטה

בעשור הראשון לקיומה של האוניברסיטה היה ד"ר יהודה לייב מאגנס הדמות המרכזית והמשפיעה ביותר על עיצוב דרכה. בסוף 1933 פעלה ועדת חקירה על ארגונה של האוניברסיטה העברית, שכונתה "ועדת הרטוג". הוועדה, בראשות פיליפ הרטוג ובהשתתפות לוי גינצבורג ורדקליף סלמן, חקרה את מצב הפקולטות השונות באוניברסיטה, ובמסקנותיה מתחה ביקורת על הדרך שבה ניהל אותה מאגנס, והציעה שינויים מקיפים במבנה הארגוני והניהולי שלה. בשנת 1935 נערכה, בעקבות מסקנות הוועדה, רפורמה מבנית באוניברסיטה. מאגנס המשיך אמנם לכהן בתפקיד הנשיא עד יום מותו (1948), אך רוב סמכויות הניהול האקדמי עברו לרקטור האוניברסיטה הראשון פרופ' שמואל הוגו ברגמן ורוב סמכויות הניהול המנהלי הועברו למנכ"ל הראשון, שלמה גינוסר.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 קלטה האוניברסיטה אנשי מדע שעלו לארץ ישראל ממרכז אירופה בעקבות עליית הנאצים לשלטון, בהם יעקב פולוצקי, שהצטרף לאוניברסיטה העברית בשנת 1934 והקים את החוג לבלשנות, לדיסלאוס פרקש שעלה ב-1935 והקים את המחלקה לכימיה פיזיקלית, ברנרד צונדק שמונה לפרופסור לגינקולוגיה, חנוך אלבק, שמונה לפרופסור ולאחר מכן לראש המחלקה לתלמוד, מרטין בובר, שנקלט ב-1938 ואחרים. עם סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945, נחתם הסכם בין האוניברסיטה העברית וההסתדרות הציונית הדסה לפיו הסכימו שני הגופים להקים את בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה על הר הצופים, סמוך לבית החולים הדסה הר הצופים שנחנך ב-1939, כאשר האחריות לחלק הפרה-קליני חלה על האוניברסיטה העברית וההוראה הקלינית באחריות הדסה.
עד שנת 1947 התקיימו באוניברסיטה שתי פקולטות: הפקולטה למדעי הרוח והפקולטה למדעי המתמטיקה והטבע. בעקבות פרסום תוכנית החלוקה, דנו אנשי האוניברסיטה בשאלה האם על האוניברסיטה להישאר כולה בירושלים מחוץ לגבולות המדינה העברית המוצעת, או שעליה לעבור לפתוח שלוחה בגבולות המדינה המוצעת. בנוסף, שקלו אנשי האוניברסיטה את השלמת מגוון הפקולטות של האוניברסיטה, כדי לספק את צורכי המדינה שעתידה לקום. בפברואר 1948 החליט הוועד הפועל שיש להרחיב את האוניברסיטה ולכונן שלוחות וכיתות הוראה בעיר ירושלים.
תולדות האוניברסיטה > לאחר הקמת המדינה

בתום מלחמת העצמאות, קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים נותר אמנם בשליטת מדינת ישראל, אך בלא רצף טריטוריאלי עם חלקה היהודי של ירושלים. האוניברסיטה נאלצה למצוא משכן בבתים זמניים בעיר. כך, חלק מן הפקולטות ו"בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי", מוקמו בבניין קולג' טרה סנטה, המעבדות נדדו לשכונת ממילא, המחלקה למתמטיקה השתכנה במבנה של מלון המלך דוד, המחלקה לסטטיסטיקה – בבניין רטיסבון ואילו בתי-הספר לרפואה ולרפואת שיניים התמקמו במגרש הרוסים. ב-1953 הוחל בהקמת קמפוס האוניברסיטה בגבעת רם. עם הקמתו, הועברו אליו מרבית הפקולטות של האוניברסיטה, לבד מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה שעבר ב-1964 לקמפוס בית החולים הדסה עין כרם, והפקולטה לחקלאות שעברה לקמפוס בעיר רחובות. לאחר הקמת המדינה נפתחו תוכניות לימוד חדשות רבות ובהן הפקולטה למשפטים שפתחה את שעריה בשנת הלימודים ה'תש"י 1950, והוחל במתן תארים לתלמידי תואר ראשון. האוניברסיטה העברית שימשה מודל לאוניברסיטאות החדשות שקמו בישראל בשנות החמישים והשישים של המאה.
עד שנת 1969 הונהג סינון בקבלה ללימודים רק בפקולטות למדעי הטבע ורפואה ובשאר הפקולטות התקבלו כל מי שעמד בדרישות הסף. אך עם הגידול במספר הסטודנטים הוחלט על סינון הסטודנטים למדעי החברה משנת 1970.
עם איחוד ירושלים, בעקבות מלחמת ששת הימים, הוחל בשחזור ובהרחבה של קמפוס הר הצופים, שזכה לתנופת בנייה רחבה. מרבית הפקולטות עברו בשנת 1981 להר הצופים, ובקמפוס גבעת רם נותרו בעיקר הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, האקדמיה ללשון העברית ובית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (בהמשך הספרייה הלאומית). באותה השנה הוקם בקמפוס גבעת רם "מרכז ארצי לבחינות ולהערכה" המפעיל מבחנים לחיזוי הצלחה בלימודים האקדמיים, בהם הבחינה הפסיכומטרית.
בשנת 1975 הפך בית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית להיות חלק מהפקולטה לרפואה של האוניברסיטה.
בשנת 1990 למדו לראשונה באוניברסיטה יותר מעשרים אלף סטודנטים.
האוניברסיטה העברית קיבלה בירושה מאלברט איינשטיין את כל כתבי היד שלו, והקימה את "ארכיון איינשטיין" שמכיל את כתביו. כמו כן העביר איינשטיין את זכויות היוצרים על כל כתביו לרשות האוניברסיטה.
בבעלות האוניברסיטה חברת יישום - החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים, אשר עושה שימוש בידע ובהמצאות של סגל האוניברסיטה.
בשנת 2002 אירע פיגוע טרור בקפיטריית "פרנק סינטרה" במרכזו של קמפוס הר הצופים שבו נרצחו תשעה בני אדם.
בשנת 2006 למדו באוניברסיטה העברית למעלה מ-24,000 סטודנטים. עד לשנת 2003 העניקה האוניברסיטה כ-90,000 תארים אקדמיים.
תולדות האוניברסיטה > גירעון תקציבי וקבלת סיוע מהמדינה

בעשור השני של המאה ה-21 הכריזה האוניברסיטה העברית על משבר פיננסי ובשנת 2016 הכריזה על השבתת הלימודים בגלל מצבה הכלכלי, אשר החריף במשך כ-15 שנה מבלי שנעשה דבר על מנת לתקן אותו. המשבר הכלכלי באוניברסיטה נבע בעיקר מתפיחת התחייבות האוניברסיטה לפנסיות תקציביות של עובדיה בכלל ושל חברי הסגל שלה בפרט, וממתן הטבות שניתנו לאנשי הסגל לאורך השנים. בנוסף, לאוניברסיטה יש קושי מבני בהתנהלות על פני שישה קמפוסים הפזורים ברחבי הארץ.
בשנת 2018 סיכמה הנהלת האוניברסיטה על הסכם חילוץ מול משרד האוצר והמועצה להשכלה גבוהה. במסגרת ההסכם הוחלט כי בעשר השנים הקרובות תעביר המדינה כ-700 מיליון שקל לקופת האוניברסיטה, בנוסף לתקציב השנתי הרגיל, וזאת בתמורה ליישום תוכנית התייעלות מצד האוניברסיטה הכוללת מכירת נדל"ן, קיצוצי שכר וקיצוצי משרות. לפי ההסכם, יבוטלו בהדרגה כ-80 משרות של חברי סגל מנהלי ועל כל העובדים יחולו קיצוצי שכר.
עם זאת, ההסכם בין האוניברסיטה למדינה לא מטפל בחוב האקטוארי של האוניברסיטה לפנסיות תקציביות, והוא אמור רק להקל על ההתנהלות השוטפת של האוניברסיטה בשנים הקרובות, בזמן שאלה תגענה לשיאן. נכון ליום ההסכם לאוניברסיטה חוב אקטוארי של 13 מיליארד שקל בגין פנסיות תקציביות, גירעון בהון של 1.8 מיליארד שקל והיא מתקשה להגיע לאיזון בתקציבה השוטף.
תולדות האוניברסיטה > סמל האוניברסיטה

סמל האוניברסיטה העברית המקורי עוצב על ידי זליג סגל בשנת 1954, כשעוד היה סטודנט בבצלאל ולימים ראש המחלקה לצורפות בה.
אף שהסמל של סגל לא הוגש על פי דרישות התקנון, בחר צוות השופטים בהצעתו והסמל אושר. את הכתוביות סביב הסמל הוסיף הגרפיקאי הירושלמי נחום מרון. הסמל מורכב מהאותיות אל"ף ועי"ן, ראשי תיבות של "אוניברסיטה עברית". בנוסף, הלהבה שמופיעה מעל האות עי"ן מסמלת את לפיד ההשכלה.
ב-1 באפריל 2015 השיקה האוניברסיטה סמל מעודכן המבוסס על הסמל המקורי, שעוצב על ידי אריאל שקל מהמחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל, בהנחיית פרופ' עדי שטרן. שינוי הסמל נעשה כחלק מעיצוב חזותי שכלל גם עיצוב גופן חדש שעיצב שטרן והתבסס על גופן "אוניברסאל" שהופיע בשילוט מראשית האוניברסיטה.
קמפוס הר הצופים > פקולטות ובתי ספר

הפקולטה למדעי הרוח (אתר הפקולטה)
הפקולטה למדעי החברה (אתר הפקולטה)
הפקולטה למשפטים והמכון לקרימינולוגיה (אתר הפקולטה)
בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית (אתר הפקולטה)
בית הספר למדיניות ציבורית (אתר בית הספר)
בית הספר לחינוך (אתר בית הספר)
בית הספר לריפוי בעיסוק (אתר בית הספר)
בית הספר למנהל עסקים (אתר בית הספר)
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים (אתר המכון)
בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג (אתר בית הספר)
המכון לארכאולוגיה (אתר המכון)
קמפוס הר הצופים > היסטוריה

קמפוס הר הצופים, שהוא הקמפוס הראשון של האוניברסיטה, משמש את מרבית הפקולטות של האוניברסיטה ואת מרבית משרדי המנהל שלה.
הקמפוס נבנה סביב אחוזתו הגדולה של ג'ון גריי היל, עורך דין פרוטסטנטי מליברפול שהיה אוהד מושבע של הציונות. לפני מותו בשנת 1914 חתם היל הסכם עם חיים ויצמן וראשי הציונות על מסמך העברת אחוזתו ואדמותיה לידיהם לצורך הקמת הקמפוס. בתום המלחמה כיבדה אלמנתו את ההסכם, וכבר ביולי 1918 הונחה אבן פינה לקמפוס. ב-1924 נפתח המכון ללימודי היהדות, וב-1 באפריל 1925 התקיים טקס חנוכת האוניברסיטה בנוכחותם של הלורד ארתור ג'יימס בלפור, הרבנים הראשיים ובהם הרב קוק, נציגי מדינות, ארגוני צדקה ואנשי דת רבים.
באפריל 1930 נחנך בית דוד וולפסון, ובו שוכנו הספרייה הלאומית והפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, ובה החוג לכימיה (בראשותו של חיים ויצמן), החוג למיקרוביולוגיה והחוג למתמטיקה. החוג לכימיה נפתח בבית האחוזה של ג'ון גריי-היל, ושאר מבני העזר שימשו את שאר המחלקות עד הקמת מבני הקבע שלהם.
בינואר 1932 הוענקו לראשונה תעודות הסמכה מטעם האוניברסיטה ל-13 בוגרים במדעי הרוח בהתמחויות ספרות עברית, תלמוד, פילוסופיה, ותולדות האסלאם.
עם פרוץ מלחמת העצמאות עזבו סגל ההוראה, המנהל והסטודנטים את הקמפוס בגלל צליפות יושבי הכפרים הערבים שבאזור. לאחר הסכמי שביתת הנשק בירושלים ב-30 בנובמבר 1948 נותר הר הצופים כמובלעת ישראלית בתוך שטח ירדן. במשך 19 שנה עד מלחמת ששת הימים. מחלקות האוניברסיטה העברית, ובית החולים הדסה, המשיכו לפעול במבנים אחרים בעיר, כמו בניין קולג' טרה סנטה (אליו עברה הספרייה הלאומית), מנזר נוטרדאם דה ז'רוזלם ועוד. כעבור כמה שנים, עם השלמת בניית הקמפוס בגבעת רם, הועברו הכיתות אליו. הקמפוס בהר הצופים אוכלס בחיילים ישראלים שאבטחו אותו. הם הוחלפו פעם בשבועיים על ידי שיירת משוריינים ישנים, בהתאם לנקבע בהסכמים בין ישראל וירדן.
עם איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים הוחל בשחזור ובהרחבה של קמפוס הר הצופים, שזכה לתנופת בנייה רחבה. כל המבנים המקוריים השתמרו, למעט מבנה המכון לכימיה שהוסר כולו בשל מצבו הרעוע. מלאכת תכנון הקמפוס הופקדה בידי צוות האדריכלים דוד רזניק, שמואל שקד, רם כרמי וחיים קצף. בקצהו המזרחי של הקמפוס הוקם מערך בניינים שיועד בתחילה למחלקה למדעי הטבע (כיום אולמות הרצאות ואגף בבניין בית ספר בצלאל) ולמגדל מים בתכנונם של האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור. בסופו של דבר הושארו מחלקות מדעי הטבע בקמפוס בגבעת רם, ואילו האחרות הועתקו להר הצופים. חלקים מהקמפוס נבנו בצורה הדומה למצודה סגורה ומבוצרת. האקדמיה הלאומית לאומנויות – "בצלאל" עברה אל קמפוס הר הצופים בשנת 1980 כשנה לאחר מכן עברו הפקולטות למדעי הרוח ומדעי החברה, ובתי הספר לחינוך ולעבודה סוציאלית אל קמפוס הר הצופים.
קמפוס הר הצופים > מבנים בעלי חשיבות בקמפוס

בית הכנסת ע"ש הכט
ארכיון ומוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור
מוזיאון בית אלברט איינשטיין (בהקמה)
קמפוס הר הצופים > מבנים בעלי חשיבות בקמפוס > הגנים הלאומיים בהר הצופים

מדרום לקמפוס הר הצופים נמצא הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק שבו מצויים: המצפור ע"ש גליק, המצפור ע"ש הלברט, רחבת כיכר החיים, ובית הקברות של המושבה האמריקאית בהר הצופים ובסמוך אליו בית הקברות של משפחת בנטוויץ'. מצפון לקמפוס מצוי הגן הבוטני הלאומי ע"ש מונטגיו למפורט ובו נמצאת "מערת ניקנור" שבה קבורים מנחם אוסישקין, ויהודה לייב פינסקר. את הגן הלאומי חוצה מנהרת הר הצופים. בכל הגנים הלאומיים בשטח הר הצופים ישנם מערות קבורה עתיקות מתקופת בית שני.
קמפוס הר הצופים > מבנים בעלי חשיבות בקמפוס > מוזיאון בית אלברט איינשטיין

בשנת 2012 החליטו להקים את מוזיאון בית אלברט איינשטיין בקמפוס הר הצופים. המוזיאון מתוכנן לתעד את כתביו של אלברט איינשטיין ויכלול מוצגים נוספים, בנוסף – אמור לכלול המוזיאון פלנטריום חדש שיהיה תחליף לפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס שעומד נטוש ועזוב שנים רבות בקמפוס גבעת רם. המוזיאון אמור להיות התשובה הישראלית למגדל איינשטיין בגרמניה.
קמפוס הר הצופים > מבנים בעלי חשיבות בקמפוס > מעונות

כפר הסטודנטים
מעונות ״ברונפמן״ (״אידלסון״)
מעונות ״מאירסדורף״ (״רזניק״)
קמפוס הר הצופים > גלריה הר הצופים

בית הכנסת הר הצופים
הגן הבוטני הלאומי
מגדל התצפית ע"ש יעקב סוראסקי בהר הצופים שהפך לסמלו של הקמפוס
אמפיתיאטרון הר הצופים ע"ש רוטברג
קונצרט באמפיתיאטרון הר הצופים – שנות השלושים
האקדמיה הלאומית לאומנויות – "בצלאל" בהר הצופים
בנין מדעי הרוח בהר הצופים, כיום משמש את הפקולטה למשפטים. נבנה בשנת 1941
בית דוד וולפסון, 1945
מבט אל המגדל והתיאטרון בהר הצופים
"רחבת ננסי רייגן" ומרכז הסטודנטים ע"ש פרנק סינטרה בהר הצופים
עבודתו של האמן דודו גרשטיין בכניסה לבניין המנהלה בהר הצופים
הכניסה הראשית לקמפוס הר הצופים באוניברסיטה העברית
בית החולים האוניברסיטאי "הדסה הר הצופים" – 1934
מערת ניקנור
מכון איינשטיין למתמטיקה בית ווטנברג (פעל בין השנים 1928–1948), אוקטובר 1937
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) > פקולטות

הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע (אתר הפקולטה)
מכון איינשטיין למתמטיקה
המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן (אתר המכון)
המכון למדעי כדור הארץ (אתר המכון)
המכון לכימיה (אתר המכון)
מרכז קזאלי לכימיה יישומית
מכון רקח לפיזיקה (אתר המכון)
החוג להוראת המדעים
בית הספר להנדסה ומדעי המחשב (אתר בית הספר)
מרכז אדמונד ולילי ספרא לחקר המוח ELSC (אתר המכון)
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים (אתר המכון)
מחלקת הרכש של כלל האוניברסיטה העברית ממוקמת בקמפוס זה, לצד הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע, משום שהרכש עבור פקולטה זו הוא המורכב ביותר.
בשטח הקמפוס מצויים גם מוסדות שאינם חלק מהאוניברסיטה העברית, כמו בניין האקדמיה ללשון העברית, הספרייה הלאומית, האקדמיה למוסיקה ובית ספר תיכון אורט. (בית הספר התיכון שליד האוניברסיטה ממוקם מחוץ לקמפוס, בצמוד אליו).