stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עדי שטרן גרונדלנד
פרסומים מדעיים נבחרים (באנגלית)

Doron-Faigenboim, A., Stern, A., Mayrose, I., Bacharach, E., and Pupko, T. Selecton: a server for detecting evolutionary forces at a single amino-acid site. Bioinformatics. 21(9): 2101-2103 - 2005.
Stern, A., Pupko, T. An Evolutionary Space-Time Model with Varying Among Site Dependencies. Mol. Biol. Evol. 23: 392-400 - 2006
Stern, A., Doron-Faigenboim, A., Erez, E., Martz, E., Bacharach, E., Pupko, T. Selecton 2007: advanced models for detecting positive and purifying selection using a Bayesian inference approach. Nucleic Acids Research. 35: W506-W511 2007
Stern, A., Privman, E., Rasis, M., Lavi, S., Pupko, T. Evolution of the metazoan protein phosphatase 2C superfamily. J. Mol. Evol. 64(1):61-70, - 2007
Penn O., Stern A., Rubinstein N., Dutheil J., Bacharach E., Galtier N., Pupko T. 2008. Evolutionary modeling of rate shifts reveals specificity determinants in HIV-1 subtypes. PLoS Computational Biology. Nov;4(11):e1000214 - 2008.
Sela N, Stern, A., Pupko, T., Ast, G. Transduplication resulted in the incorporation of two protein-coding sequences into the turmoil-1 transposable element of C. elegans. Biology Direct. Oct 8;3:41 - 2008
Cohen, O., Rubinstein, ND., Stern, A., Gophna, U., and Pupko, T. A likelihood framework to analyze phyletic patterns. Proceedings of The Royal Society of London Series B-Biological Sciences. Dec 27;363(1512):3903-11. - 2008
Stern, A., Keren, L., Amitai, G., Sorek, R.. Widespread targeting of self-DNA by the prokaryotic CRISPR immune system: gene regulation or auto-immunity? Trends in Genetics, 26(8):335-340 - 2010
Stern A., Mayrose I., Shaul S., Gophna U., Pupko T. An Evolutionary Analysis of Lateral Gene Transfer in Thymidylate Synthase Enzymes. Systematic Biology, 59(2): 212-225, - 2010
Stern A., Sorek R. The phage-host arms race: shaping the evolution of microbes. Bioessays, 33(1): 43-51 - 2011
Stern, A., Mick, E., Tirosh, I., Sagi, O., Sorek, R. CRISPR targeting reveals a reservoir of common phages associated with the human gut microbiome. Genome Research, 22(10):1985-94 - 2012
Stern, A. CRISPR and RNA interference: similarities across immune systems. Physics of Life Reviews. pii: S1571-0645(13)00181-4. - 2013
Mick E., Stern A., Sorek R. Holding a grudge: Persisting anti-phage CRISPR immunity in multiple human gut microbiomes. RNA Biology, 10(5):1-7 - 2013
Mayrose, I., Stern, A., Burdelova, E., Sabo, Y., Laham-Karam, N., Zamostiano, R., Bacharach, E., Pupko, T. Synonymous site conservation in the HIV-1 genome. BMC Evolutionary Biology 13:164 - 2013
Stern, A. Bianco, S., Yeh, M.T., Wright, C., Butcher, K., Tang,. C., Nielsen, R., Andino, A. Costs and merits of mutational robustness in viruses. Cell Reports, - 2014
חיים אישיים

שטרן גרונדלנד נשואה לאדם, איש חינוך ומורה למתמטיקה, ואם לשני בנים ובת.
הערות שוליים

↑  חוקרות מובילות קדימה: ד"ר עדי שטרן, באתר אוניברסיטת תל אביב, 2017
↑  רשימת 70 הצעירות המבריקות של גלובס - עדי שטרן, באתר גלובס, 9 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405409505171  ORCID: 0000-0002-2919-3542  VIAF: 34153530981448702859   WorldCat (עם VIAF): 34153530981448702859
סנט מוריץ

סנט מוריץ (בגרמנית: Sankt Moritz, באיטלקית: San Maurizio, ברומאנש: San Murezzan) היא עיירת נופש יוקרתית בעמק אנגדין בשווייץ. 
סנט מוריץ היא רשות מקומית במחוז מלויה בקנטון גראובינדן, והיא נחשבת לעיירת הנופש מהוותיקות ביותר, ואחת מעיירות התענוגות היוקרתיות בעולם.
הודות למיקומה הגאוגרפי, תושבי סנט מוריץ נהנים מיותר מ-300 ימי שמש בשנה.
השפות הרשמיות בסנט מוריץ הן רומאנש וגרמנית.
סנט מוריץ ידועה בתענוגות שלה: באתרי ספורט החורף המעולים שלה ובאתר הסקי המפורסם. היא ידועה גם בנופים המרהיבים שלה בכל עונות השנה: ההרים המושלגים בחורף, והשדות הירוקים בקיץ. בנוסף היא כוללת מלונות מהודרים ביותר, וגם בתי קזינו גדולים.
כל שנה מארח הכפר את מרוץ הסוסים על "משטח לבן" על פני אגם סנט מוריץ הקפוא. מרוץ שאליו מגיעים בני המעמד העליון מרחבי תבל.
העיירה יושבת על רשת מסילות הרכבת החשמלית של חברת הרכבת הרטית שמחברת אותה לשקול ולנדקווארט מצד אחד וטיראנו שבאיטליה מצד שני.
היסטוריה

בסנט מוריץ נמצאו בעת החדשה מנחות, חרבות ומחטים מתקופת הברונזה, ונראה שהם נתגלו קודם לכן על ידי הקלטים.
שם היישוב מוזכר לראשונה בסביבות 1137–1139 כ"אד סנקטום מאוריציום" (ad sanctum Mauricium). הכפר נקרא על שם מאוריציוס הקדוש, קדוש נוצרי קדום מדרום מצרים, שעל פי המסופר שהה בשווייץ בתקופה הרומית - במאה השלישית, בעת ששימש כמפקד הלגיון התבאי.
העיר אירחה את משחקי החורף האולימפיים ב-1928 וב-1948.
גלריה

מראה כללי של סנט מוריץ בקיץ, יולי 2008
מגורי יוקרה חדשים ביישוב, בתכנון האדריכל נורמן פוסטר, יולי 2008
ראו גם

אולימפיאדת סנט מוריץ (1928)
אולימפיאדת סנט מוריץ (1948)
הערות שוליים

↑  תיעוד הנסיעה בקו לנדקווארט - סנט מוריץ בחורף, יוטיוב
↑  צילום הנסיעה בקו סנט מוריץ - טיראנו בחורף, יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557566605171  BnF: cb15608310z (data)  GND: 4105326-6  HDS: 001543  LCCN: n82108024  LIR: 2664  MusicBrainz: ffe037b3-9a6d-479a-bf1c-42a9c8a2ed5d  NKC: ge481706  VIAF: 158300220   WorldCat (עם VIAF): 158300220
סויוז 7

סויוז 7 (ברוסית: Союз 7, "ברית 7") היא חללית סויוז שהמריאה ב-12 באוקטובר 1969 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטכה המרכזית היה חיבור עם חללית סויוז 8 ומעבר חברי הצוות בין החלליות. החיבור לא הצליח. בתקשורת הסובייטית דוחח על יישום מלא של התוכנית, אך צוותי קרקע וקוסמונאוטים הפיקו לקחים מהאירוע.
צוות

אנטולי פיליפצ'נקו
ולדיסלב וולקוב
ויקטור גורבטקו
צוות > צוות גיבוי

ולדימיר שטאלוב
אלכסיי יליסייב
פיוטר קולודין
תיאור המשימה

השיגור בוצע ב-12 באוקטובר 1969 מכן שיגור מס' 1 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-OK.
בסמוך לשיגור החללית שוגרו חלליות נוספות סויוז 6 וסויוז 8.
החיבור היה אמור להתבצע ב-14 באוקטובר, כאשר חללית סויוז 6 הייתה צריכה להיות ממוקמת במרחק של 50 מ' ולצלם את האירוע. חלליות "סויוז 7" ו-סויוז 8 היו צריכים להתקרב ולבצע חיבור אוטומטי. אמנם מערכת אוטומטית "איגלה" כשלה. לאחר התייעצות במרכז בקרה הוחלט שניתן לבצע חיבור ידני במידה מרחק בין החלליות יהיה פחות מ-1 קילומטר. לאחר 2 ניסיונות שכשלו הוחלט להמשיך בניסיונות ב-15 באוקטובר.
ב-15 באוקטובר התמרון החל כאשר מרחק בין החלליות היה כ-40 ק"מ. לאחר תמרונים שנמשכו מספר שעות הם התקרבו למרחק של 1.5 ק"מ. התברר שכמות הדלק במדחפי החלליות הולכת ואוזלת וסוכם להפסיק את הניסיונות לחיבור.
ב-16 באוקטובר הוחלט לבצע תמרון נוסף. החלליות התקרבו למרחק של כ-1.2 ק"מ אך זה לא איפשר להתחיל בהליך חיבור ידני.
ב-17 באוקטובר החל הליך ירידה מהמסלול. בתחילת התמרון הובחנו בעיות טכניות במערכת בקרת נחיתה אך בסופו של דבר נחיתה עברה ללא בעיות. מספר דקות לאחר הנחיתה באזור קזחסטן צוות קרקע פגש את יחידת הנחיתה.
סמסונג גלקסי יאנג

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  סמסונג
 תאריך הפצה:  מרץ 2013
 סדרה:  סמסונג גלקסי 
 הקודם בסדרה:  סמסונג גלקסי Y 
 הבא בסדרה:  Samsung Galaxy Young 2 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד ג'לי בין
 מעבד:  ARM Cortex-A5 (אנ') ליבה אחת
 מאיץ גרפי:  Adreno 200
 נפח אחסון:  4 ג'יגה בייט, תמיכה בכרטיס זיכרון עד 64 ג'יגה בייט
 זיכרון:  RAM‏ 768 מגה בייט
 מסך:  3.27 אינץ', 320X480
 קלט:  מסך מגע
 מצלמה:  אחורית, 3.1 מגה פיקסל, וידאו 24fps
 סוללה:  1,300 מגה אמפר שעה
 רשת:  GSM (דור 2),HSDPA (דור 3.5)
 קישוריות:  בלוטות', Wi-Fi ,GPS, USB
 רמת קרינה:  0.88 w/kg
 מידות
 רוחב:  58.6 מ"מ
 גובה:  109.4 מ"מ
 עובי:  12.5 מ"מ
 משקל:  112 גרם
 
סמסונג גלקסי יאנג הוא טלפון סלולרי חכם מסדרת גלקסי של חברת סמסונג. הדגם הוצג לראשונה במרץ 2013 ויועד להחליף את קודמו – סמסונג גלקסי Y (אנ').
מפרט

הדגם נתפס כדגם פשוט שמיועד עבור השוק הנמוך כבני נוער וילדים, וכפי שמעיד שמו (Young – צעיר). הוא כולל מעבד ARM Cortex-A5 (אנ') בעל ליבה אחת, מסך מגע בעל תצוגה של 320X480 פיקסלים, ומצלמה של 3.1 מגה פיקסלים.
כמכשיר כשר

מכשירים מדגם זה הותאמו לשמש כטלפון כשר ואושרו על ידי ועדת הרבנים לענייני תקשורת, עם זאת בשל מחירו הגבוה יחסית למכשירים כשרים אחרים, הדגם לא נפוץ במגזר החרדי כמו דגמים אחרים שהוכשרו.
הערות שוליים

↑  סמסונג מכריזה על Galaxy Young ו-Galaxy Fame לשוק הנמוך, ‏5 בפברואר 2013
סקלת קוברן

סקלת קוֹבֶּרן (באנגלית: Cockburn Scale) היא טכניקה פשוטה לסיווג פרויקטים לפיתוח תוכנה לפי גודל הצוות ודרגת הקריטיות של התוכנה המפותחת. הטכניקה הוצגה לראשונה על ידי אליסטר קוֹבֶּרן בספרו ‏Agile Software Development‏.

בגרסתה הפשוטה, מוצגים שני מאפיינים בטבלה:
ציר X - מספר האנשים המשתתפים בפיתוח התוכנה באופן ישיר, לרבות ניהול, ארכיטקטורה, תכנות ובדיקות.
ציר Y - דרגת הקריטיות של התוכנה המפותחת הנמדדת במידת הנזק שיגרם במקרה של כשל בתוכנה (באג). בגרסה בשפה האנגלית, שמות השנתות על ציר זה מופיעים כקיצור של אות אחת בתאי הטבלה.
Comfort - פגיעה בנוחות.
Discretionary Money - אובדן של סכום כסף קטן.
Essential Money - אובדן של סכום כסף משמעותי.
Life - אובדן חיים.
Many Lives - אובדן חיים רבים.
שימושים

סקלת קוברן משמשת להגדרת תחום הישימות של מתודולוגיה נתונה. השיטה מאפשרת השוואה מתוקננת בין מתודולוגיות שונות. ראו הרחבה בערך מתודולוגיה לפיתוח תוכנה.
סקלת קוברן משמשת לאומדן ראשוני של דרגת הקושי של הפרויקט ומסייעת לבחירה של מתודולוגיית פיתוח מתאימה. לדוגמה, פרויקט לפיתוח מערכת מידע לתחום הפיננסי שבו צוות הפיתוח מונה 10 אנשים, יסווג לרוב כפרויקט מסוג D10 או לפעמים גם כ-E10. סוג זה של פרויקטים ניתן לרוב לפתח באחת מהשיטות הזריזות, בלי צורך בהתאמה נוספת של השיטה הנבחרת. לעומת זאת, פרויקט לפיתוח תוכנה לבקרה על התנועה האווירית שבו צוות הפיתוח מונה 130 אנשים, יסווג כפרויקט מסוג M130. בסוג זה של פרויקטים, יש לשים דגש רב על ניהול תצורת התוכנה והתיעוד, וייתכן שיש אף לאמת חלקים בתוכנה.
ראו גם

מתודולוגיה לפיתוח תוכנה
הערות שוליים

↑  Cockburn, Alistair (2001), Agile Software Development, Addison-Wesley Professional. ISBN 0201699699
↑  Boehm, Bary; Turner, Richard (2004), Balancing Agility and Discipline, Addison-Wesley Professional. ISBN 0321186125
סקנד פאסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°11′00″S 162°18′00″E﻿ / ﻿77.18333333°S 162.3°E﻿ / -77.18333333; 162.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסקנד פאסט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסקנד פאסט
 
סקנד פאסט (באנגלית: Second Facet; מילולית: הדופן השנייה או הפן השני) הוא מצוק תלול שאינו מכוסה קרח, בחוף סקוט, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
המצוק נמצא ממערב למצוק פרסט פאסט (מילולית: הדופן הראשונה).
המצוק מהווה את הגדה הצפונית של קרחון דבנהאם (יחד עם מצוק פרסט פאסט).
היסטוריה > גילוי ומיפוי המצוק

המצוק התגלה ומופה על ידי  המשלחת הבריטית לחקר אנטארקטיקה (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913 בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
היסטוריה > מקור השם

השם הוא תיאורי - ומתאר את היותו אחד משני המצוקים המהווים את הגדה הצפונית של הקרחון.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
ספר השיאים של פוז

| --- | --- |
כריכת הספר
כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דויד גרוסמן
 איורים:  נועם נדב
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1994
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001313288, 003559490
 
סֵפֶר הַשִּׂיאִים שֶׁל פּוּז הוא ספר ילדים שנכתב על ידי דויד גרוסמן ואויר על ידי נועם נדב. הספר יצא בשנת 1994 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
על הספר ביססו פרק של הסדרה "בעקבות הסיפורים הקסומים", המשודרת בערוץ הילדים ובלוגי.
עלילה

פוז הוא ארנב צעיר בעל פרווה כתומה שלפתע חש צורך עז לשבור שיא.
לדאבונו אומר לו אחיו הבכור, עמיקוד, ארנב ממושקף בעל פרווה תכולה, כי כל השיאים נשברו ואף מונה בפניו מספר שיאים.
אולם פוז שולל את דבריו באומרו על השיא האחרון שעמיקוד הזכיר ("כבר ישבו 72 יום על קיפוד") כי מי שיישב על קיפוד 73 ימים ישבור את השיא.
לאורך הספר מנסה פוז את מזלו בשבירת-שיאים. כל פעם עמיקוד שולל את מעמדו של פוז כשובר-השיא באומרו לו, בצורת שיר, מי שבר את השיא הנ"ל.
עקב שלילת השיא שפוז ניסה לשבור ראשון: "להתעורר הכי לאט בעולם". עמיקוד לא הבין איך יצאו לו חרוזים במפתיע, ללא חשיבה, וחשב כי כדאי לו לעבוד על כישרונו. שבירת-השיאים על ידי פוז ושלילתם על ידי עמיקוד נמשכה לאורך הסיפור כולו עד לשיא האחרון שניסה פוז לקבוע בו גנח הכי הרבה מהתפעלות מתמונה. תמונה זו הייתה למעשה הפרה של עלית ותמונה ספציפית זו השתייכה לחפיסת-שוקולד כך שריח שוקולד נדף ממנה.
פוז לא היה מוכן בשום אופן לשמוע שגם שיא זה נשבר אחרי כל הפעמים שאחיו שלל אותו ושאל אותו בחרוזים מי שבר את השיא אם לא הוא. או אז הודה עמיקוד כי פוז הוא אשר שבר את השיאים שציין במהלך הסיפור. עוד הסתבר כי החרוזים שיגעו את עמיקוד והוא שמח להיפטר מהם.
דמויות

פוז - גיבור הסיפור. ארנב צעיר הנחוש בדעתו לשבור שיא כלשהו.
עמיקוד - אחיו הבכור של פוז. אינו אוהב במיוחד את כינויו "עמי" וברצונו לשנות את שמו ל"רודריגז" או "קונסטנטין" משום ששמות אלו מתאימים לארנבים ידועים מחו"ל.
הוריהם של פוז ועמיקוד - שמותיהם לא ידועים. ידוע כי הם מדברים גם ב"קיפודית" ובשפות-זרות נוספות כשהם אינם מעוניינים שילדיהם יבינו את שהם אומרים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582958105171
סויוז 7K-T

הסויוז 7K-T הייתה הגרסה המאוישת השנייה של חללית הסויוז ושימשה במשימות סויוז 12 עד סויוז 40 בשנים 1973-1981. בעקבות אסון סויוז 11 החללית תוכננה מחדש כך שתוכל לשאת 2 קוסמונאוטים בלבד אך עם חליפות החלל שלהם בכל שלבי המשימה, דבר שלא היה בגרסה הקודמת. במקומו של הקוסמונאוט השלישי הוסיפו מערכות קיום חיים נוספות. את הלוחות הסולאריים החליפו שתי סוללות שסיפקו חשמל ליומיים בלבד תוך יציאה מנקודת הנחה היה שהיא תקבל את החשמל מאחת מתחנת החלל שבה היא תעגון, אך במקרה של כישלון העגינה או סוג אחר של כישלון (דבר שקרה כמה פעמים) צוות החללית נאלץ לכבות את כל המערכות בחללית למעט מערכות התקשורת, קיום החיים והחדירה לאטמוספירה. את הלוחות הסולאריים החליפו שתי משושות שוט ארוכות.
במשימות סויוז 13, סויוז 16, סויוז 19 וסויוז 22 שבהם החללית לא עגנה בתחנת חלל, השתמשו בדגם שונה של סויוז 7K-T שהיה לו לוחות סולאריים והוא נקרא סויוז 7K-TM. במשימות סויוז 13 וסויוז 22 הורכבה מצלמה מיוחדת במקום של מנגנון העגינה. במשימת סויוז 13 השתמשו במצלמת מערכת אוריון 2 במשימת סויוז 22 השתמשו במצלמת MKF-6. בשתי המשימות צילמו את הכוכבים ואת כדור הארץ.
גרסה אחרת של הסויוז 7K-T נקראה סויוז 7K-T/A9 ושימשה לטיסה לתחנות החלל הצבאיות אלמאז. לגרסה הזאת הייתה אפשרות של שליטה מרחוק, מצנחים חדשים ועוד שינויים בלתי ידועים ומסווגים.
משימות מבחן בלתי מאוישות

קוסמוס 496
קוסמוס 357
קוסמוס 613
קוסמוס 656
סויוז 20
משימות מאוישות

סויוז 12
סויוז 13
סויוז 14
סויוז 15
סויוז 16
סויוז 17
סויוז 18a
סויוז 18
סויוז 19 (אפולו סויוז)
סויוז 21
סויוז 22
סויוז 23
סויוז 24
סויוז 25
סויוז 26
סויוז 27
סויוז 28
סויוז 29
סויוז 30
סויוז 31
סויוז 32
סויוז 33
סויוז 34
סויוז 35
סויוז 36
סויוז 37
סויוז 38
סויוז 39
סויוז 40
ראו גם

אפולו-סויוז
סן פרנסיסקו 49'

סן פרנסיסקו 49' (באנגלית: San Francisco 49ers; כינוי: ניינרס) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר סן פרנסיסקו שבמדינת קליפורניה. נכון לשנת 2023 הקבוצה מחזיקה בחמש זכיות בסופרבול.
הקבוצה נוסדה ב-1946 והצטרפה לליגת ה-NFL ב-1950, מקור שמה הוא בכינוים של המהגרים מחפשי הזהב לסן פרנסיסקו, במהלך הבהלה לזהב ב-1849. החל מ-1970 הקבוצה משחקת בבית המערבי של חטיבת ה-NFC.
תור הזהב של הקבוצה היה בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, תחת הנהגתו של המאמן ביל וולש, אימצה הקבוצה סגנון משחק התקפי ייחודי, המכונה "התקפת החוף המערבי", וולש בחר בסיבוב השלישי של דראפט 1979 את הקוורטרבק ג'ו מונטנה מאוניברסיטת נוטרדאם, בחירה שהביאה לקבוצה את מי שעתיד להיות מגדולי שחקני הפוטבול בכל הזמנים. מונטנה ווולש הצעידו את הקבוצה לזכייה ב-4 משחקי סופרבול, וולש עזב את הקבוצה לאחר הזכייה ב-1989, ומונטנה ב-1992. את מקומו של מונטנה ירש הקוורטרבק סטיב יאנג, שביחד עם התופס המצטיין ג'רי רייס, הובילו את הקבוצה לזכייה נוספת בסופרבול של עונת 1994.
בעונת 2012 העפילה הקבוצה בפעם השישית בתולדותיה לסופרבול, בו הפסידה לבולטימור רייבנס. בעונת 2019 העפילה הקבוצה לסופרבול LIV, בו הפסידה לקנזס סיטי צ׳יפס
החל מעונת 2014 משחקת הקבוצה באצטדיון ליוואייס החדש בסנטה קלרה, כ-50 ק"מ דרומית לסן פרנסיסקו. בין השנים 1971 ל-2013 שיחקה הקבוצה באצטדיון קנדלסטיק פארק בסן פרנסיסקו.
סופווית' קוקו

סופווית' קוקו על הקרקע
סופווית' T.1 קוקו (באנגלית: Sopwith T.1 Cuckoo) היה מפציץ טורפדו דו-כנפי בריטי, אשר שירת בשירות האוויר של הצי המלכותי וממשיכו, חיל האוויר המלכותי. ה-T.1 היה המטוס היבשתי הראשון שנועד לפעול מעל גבי נושאות מטוסים, אך בנייתו הושלמה מאוחר מדי לשירות במלחמת העולם הראשונה. לאחר הסכם שביתת הנשק קיבל המטוס את השם "קוּקוּ" (באנגלית: קוקייה).
תכנון ופיתוח

באוקטובר 1916 ביקש הקומודור מוריי סואטר (Murray Sueter), אשר שימש כמפקח מטעם האדמירליות על ייצור מטוסים, מחברת סופווית' אוויאיישן קומפני לתכנן מטוס חד-מושבי בעל יכולת נשיאת טורפדו במשקל של כ-450 ק"ג, עם יכולת נשיאת דלק שתספיק לשהייה באוויר למשך ארבע שעות. המטוס שתוכנן בסופווית', וסומן כ-T.1, היה דו-כנפי בעל שלוש סמוכות בין כנפיו מכל צד. גוף המטוס נבנה מעץ וכיסוי המנוע מאלומיניום, כנפי המטוס נבנו מעץ, כוסו בד והיו ניתנות לקיפול, לפעולה מעל גבי נושאות מטוסים. ה-T.1 היה מסוגל להמריא מסיפון נושאת מטוסים בתוך ארבע שניות, אך לא היה יכול לנחות עליו, כך שאמצעים לסיוע בנחיתה לא הותקנו. כן נסע בעל ציר מפוצל אפשר נשיאת טורפדו סימן IX אחד במשקל 450 ק"ג תחת גוף המטוס.
אב הטיפוס T.1 (בסימון N74) המריא לראשונה ביוני 1917, מצויד במנוע מדגם היספאנו-סואיסה 8Ba בעל 200 כוחות סוס. טיסות המבחן החלו רשמית ביולי אותה שנה, ובאוגוסט הוציאה האדמירליות הזמנה ראשונה לייצור 100 יחידות של המטוס, אך לחברות שהועסקו כקבלניות משנה, פיירפילד איינג'נירינג מגלאזגו ופגלר & קומפני מדונקסטר לא היה ניסיון קודם בבניית מטוסים, דבר שגרם לעיכוב משמעותי בייצור. בנוסף, למטוס מדגם S.E.5a הייתה עדיפות בשימוש במנוע ההיספאנו-סואיסה, שהיה מצוי בכמות מוגבלת, ועיצוב מחדש של שלדת ה-T.1 כדי שיתאים להכנסת מנוע חלופי מדגם סאנבים עַרָבּ (Sunbeam Arab) הביא לעיכובים נוספים.
בפברואר 1918 הוציאה האדמירליות הזמנה חדשה לייצור ה-T.1 לחברת בלקברן איירקראפט, שהייתה בעלת ניסיון בייצור מטוסים, והמטוס המוכן הראשון נשלח במאי אותה שנה. כמעט מיד נתגלו בעיות במערכות כן הנסע, אשר חייבו תכנון מחדש. בנוסף, נזקק ה-T.1 להגה כיוון מוגדל ומייצב אנכי מפצה כדי למנוע את נטייתו להתגלגל ימינה. פיירפילד ופגלר החלו לבסוף בייצור סדיר של המטוס באוגוסט ובאוקטובר, בהתאמה.
בסך הכול הוזמנו 300 יחידות של ה-T.1, אך רק 90 נמסרו עד לזמן הסכם שביתת הנשק. 232 מטוסים נבנו עד להפסקת הייצור ב-1919, כאשר בלקברן איירקראפט ייצרה 162 יחידות, פיירפילד איינג'נירינג השלימה 50 ופגלר & קומפני בנתה 20 מטוסים נוספים. לאחר הסכם שביתת הנשק נשלחו מטוסי T.1 רבים ישירות ליחידות אחסון בבסיסי חיל האוויר המלכותי ברנפרו (Renfrew) ובניוקאסל.
היסטוריה מבצעית

לאחר תקופה של מבחני טיסה בבסיס איסט פורצ'ן (RAF East Fortune) הסמוך לאדינבורו, הוסמך ה-T.1 לשירות מבצעי בטייסות חיל האוויר המלכותי. משלוחים לבית הספר למטוסי טורפדו באיסט פורצ'ן החלו באוגוסט 1918. האימונים בטורפדו בוצעו באזור לשון הים של פורת', שם התאמנו טייסי ה-T.1 בהטלת טורפדו אימונים לעבר מטרות שנגררו על ידי משחתות. מטוסי ה-T.1 של טייסת מס' 185 הועמסו על גבי נושאת המטוסים אה"מ ארגוס באוקטובר 1918 אך המלחמה הסתיימה לפני שביצעו המטוסים פעולות קרביות.
במהלך שירותו נחשב המטוס לפלטפורמת הטסה אהודה יחסית בזכות שלדתו החזקה ונחיתתו הבטוחה במים. ה-T.1 היה פשוט להטסה, ובעל ביצועים אווירובטיים טובים כשטס ללא טורפדו. עם זאת, ביצועיו של מנוע הסאנבים ערבּ לא היו מספקים, וכ-20 מטוסים הוסבו למנוע מדגם וולסלי וייפר (Wolseley Viper, גרסה של ההיספאנו-סואיסה שנבנתה ברישיון בבריטניה). מטוסים אלה סומנו מאוחר יותר כקוקו סימן II, בעוד המטוסים בעלי מנוע הערבּ סומנו כקוקו סימן I.
השירות המבצעי של הקוקו הסתיים עם סגירת טייסת מס' 210, שפעלה מעל גבי נושאת המטוסים ארגוס, ב-1 באפריל 1923. הסופווית' קוקו הוחלף בשירות על ידי הבלקברן דארט.
היסטוריה מבצעית > תוכניות מבצעיות

במהלך 1917 הציע הקומודור סואטר תקיפת טורפדו באמצעות מטוסי הקוקו כנגד צי הים הפתוח בבסיסו בקלן שבגרמניה. על פי התוכנית, נועדו נושאות המטוסים אה"מ ארגוס, אה"מ פיוריאוס ואה"מ קמפאנייה, יחד עם הסיירות שהוסבו לנשיאת מטוסים, אה"מ קורייג'ס ואה"מ גלוריוס, לשגר כ-100 מטוסים מהים הצפוני. בספטמבר אותה שנה הציע האדמירל סר דייוויד ביטי, מפקד ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"), תוכנית דומה בהשתתפות כ-120 מטוסי קוקו שנועדו לשיגור מעל סיפוני אוניות סוחר מוסבות.
מטוסים ששרדו

בימינו לא שרד אף מטוס שלם, אך זוג כנפיים של קוקו סימן I נשמרות במוזיאון הלאומי לטיסה שבסקוטלנד.
מפעילות

הסופווית' קוקו שירת במדינות הבאות:
הממלכה המאוחדת בריטניה
שירות האוויר של הצי המלכותי
חיל האוויר המלכותי
טייסת מס' 185 של חיל האוויר המלכותי - הפעילה מטוסי קוקו מאוקטובר 1918 ועד לסגירתה בשנה שלאחר מכן.
טייסת מס' 186 של חיל האוויר המלכותי - הפעילה מטוסי קוקו מסוף 1918. ב-1920 הוחלף שמה לטייסת מס' 210 של חיל האוויר המלכותי.
טייסת מס' 210 של חיל האוויר המלכותי - נוסדה ב-1920 במקומה של טייסת מס' 186, והמשיכה להפעיל את מטוסי הקוקו עד לסגירתה ב-1 באפריל 1923.
יפן יפן
שירות האוויר של צי האימפריה היפנית - הפעיל החל מ-1921 שישה מטוסי קוקו סימן II לאימון בהטלת טורפדו. לקוקו היה תפקיד חשוב בפיתוח הדוקטרינה היפנית לגבי הפעלת נושאות מטוסים בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה.
מפרט טכני (קוקו סימן I) > מאפיינים כלליים

צוות: 1
אורך: 8.69 מטרים
מוטת כנפיים: 14.25 מטרים
גובה: 3.25 מטרים
שטח כנף: 52.6 מ"ר
משרל ריק: 997 ק"ג
משקל טעון: 1,761 ק"ג
הנעה: 1 X מנוע בוכנה מדגם סאנבים עַרָבּ, שמונה צילינדרים מקורר מים, 200 כ"ס
מדחף: מדחף פסיעה קבועה דו-להבי
מפרט טכני (קוקו סימן I) > ביצועים

מהירות מקסימלית: 169.8 קמ"ש
טווח: 539 ק"מ
סייג רום: 3,700 מטרים
מפרט טכני (קוקו סימן I) > חימוש

1 X טורפדו סימן IX בקוטר 18 אינץ'
לקריאה נוספת

Stemp, P. D. #Kites, Birds & Stuff - Sopwith Aircraft. Lulu.com, 2010. ISBN 1446138739
Lepage, Jean-Denis. Torpedo Bombers, 1900–1950: An Illustrated History. Pen and Sword Aviation, 2020. ISBN 1526763508
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Lepage, עמוד 27
1 2 3 4 5 6 7 8  Stemp עמודים 40–41
↑  Polmar, Norman. Aircraft Carriers: A History of Carrier Aviation and Its Influence on World Events, Volume I: 1909-1945. Potomac Books, Inc., 2006. ISBN 1597973440. עמוד 31
↑  מטוסי ה-T.1 קוקו לא תוכננו לנחיתה על גבי נושאת מטוסים. לאחר סיום המשימה, היה המטוס מונחת סמוך לאוניות הצי המלכותי ונמשה באמצעות עגורן. ראו למשל כאן
↑  Layman, R. D. ''Naval Aviation in the First World War: Its Impact and Influence. Naval Institute Press, 1996. ISBN 1557506175. עמודים 192–194
↑  Wing frame from Sopwith Cuckoo – East Fortune, Flickr, 2017
↑  Polmar, עמוד 62
↑  Melzer, Jürgen P. Wings for the Rising Sun: A Transnational History of Japanese Aviation. BRILL, 2021. ISBN 1684176107. עמודים 158–159
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577162605171  LCCN: sh2011005910 
מסגרת כנף של סופווית' קוקו בתצוגה במוזיאון הלאומי לטיסה בסקוטלנד
סן פרנסיסקו כרוניקל

| --- | --- |
לוגו הסן פרנסיסקו כרוניקל

 תדירות:  עיתון יומי
 פורמט:  ברודשיט 
 מו"ל:  סוכנות הידיעות הרסט 
 בעלים:  סוכנות הידיעות הרסט 
 עורך ראשי:  אודרי קופר
 תאריכי הופעה:  16 בינואר 1865 – הווה (159 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 תפוצה:  223,549 יומי 286,121 שבועי
 מדינה:  ארצות הבריתארצות הברית
 ISSN:  1932-8672, 2574-5921
 עמוד ראשון:  עמוד ראשון מהיום
 www.sfchronicle.com
 
סן פרנסיסקו כרוניקל (באנגלית: San Francisco Chronicle) הוא עיתון יומי אמריקאי המשווק בעיקר באזור מפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה ומופץ בכל רחבי המדינה, החל מאזור סקרמנטו וצפון קליפורניה ועד אזור סנטה ברברה. הוא הוקם בשנת 1865 בשם The Daily Dramatic Chronicle, על ידי שני אחים צעירים. העיתון נמצא בבעלותה של חברת תאגיד הרסט (שייסד ויליאם הרסט) מאז שנת 2000.
העיתון זכה לתנופה עם צמיחתה של העיר סן פרנסיסקו, והיה לעיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר באזור החוף המערבי של ארצות הברית (המונה את המדינות וושינגטון, אורגון וקליפורניה) בשנת 1880. כמו עיתונים רבים, הוא חווה ירידה חדה בתפוצה עם תחילת המאה העשרים ואחת, ודורג במקום ה-24 בדירוג הלאומי של תפוצת העיתונים במרץ 2010.
לעיתון שני אתרי אינטרנט: SFGate, המכיל חדשות יחד עם מאפייני רשת, ו-sfchronicle.com, המשקף לרוב את הכתבות המוצגות בעיתון המודפס.
הערות שוליים

↑  134 Years of the Chronicle, SFGate, June 16 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586302705171  LCCN: n80139350  VIAF: 181036802   WorldCat (עם VIAF): 181036802
סויוז 5

סויוז 5 (ברוסית: Союз 5, "ברית 5") הייתה משימת חלל מאוישת. המטרה המרכזית היית הלהתחבר לחללית סויוז 4 ולבצע מעבר צוות. המטרה הושגה בהצלחה.
צוות

בוריס וולינוב - מפקד צוות
אלכסיי יליסייב - מהנדס טיסה (בהמראה בלבד)
יבגני חרונוב - מהנדס טיסה (בהמראה בלבד)
צוות גיבוי

אנטולי פיליפצ'נקו
ואלרי קובסוב
ויקטור גורבטקו
תיאור המשימה

החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-OK. החללית המריאה ב-15 בינואר 1969 מכן שיגור מס' 1 בקוסמודרום בייקונור.
משימת החללית הייתה להתחבר עם החללית המאוישת סויוז 4, שעליה הקוסמונאוט ולדימיר שאטאלוב. לאחר ששתי החלליות עגנו, יצאו שני קוסמונאוטים מחלליתו של וולינוב לריחוף בחלל, ועברו לחללית סויוז 4, ושבו לכדור הארץ. וולינוב נותר לבדו בחללית וחזר עמה לכדור הארץ ב־18 בינואר 1969. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הטיסות לחלל ששתי חלליות מאוישות עגנו יחדיו בחלל, ובוצעו חילופי צוותים.