stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופטר אולימפוס

| --- | --- |

Optare Olympus
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  East Lancs Olympus (שנת 2006)  Darwen Olympus (בין השנים 2007–2008)
 יצרן:  East Lancashire Coachbuilders (אנ') (משנת 2006 עד אוגוסט 2007)  Darwen Group (אנ') (אוגוסט 2007 - יוני 2008)  Optare (אנ') (מיוני 2008)
 שנות ייצור:  2011–2006
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  סקאניה אומנידקא  East Lancs Myllennium Lolyne (אנ')  East Lancs Myllennium Lowlander (אנ')  East Lancs Myllennium Nordic  איסט לנקס מילניום ויקינג
 מודל אחריו:  Optare MetroDecker (אנ')
 חברת אם:  Ashok Leyland (אנ') (משנת 2008) בשליטת הקונגלומרט Hinduja Group (אנ'))
 אורך:  11,900-10,200 מ"מ
 רוחב:  2,535 מ"מ
 גובה:  4.2-4.3 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים בטור (מנועי טורבו-דיזל)
אופטר אולימפוס (באנגלית: Optare Olympus, היה קרוי בשנת 2006: East Lancs Olympus, בין השנים 2007–2008 היה קרוי: Darwen Olympus) הוא אוטובוס דו-קומתי עירוני אשר יוצר על ידי יצרנית מרכבי האוטובוסים East Lancashire Coachbuilders (אנ') (משנת 2006 עד אוגוסט 2007), מאוגוסט 2007 - יוני 2008 יוצר על ידי יצרנית האוטובוסים Darwen Group (אנ') ומיוני 2008 יוצר על ידי יצרנית האוטובוסים Optare (אנ'), יצרנית האוטובוסים (חברת בת של Ashok Leyland (אנ') בשליטת הקונגלומרט Hinduja Group (אנ')).
שלדות "אופטר אולימפוס" התבססו על שלדות: דגם "Alexander Dennis Enviro400" (אנ'), דגם "Volvo B9TL" (אנ') מתוצרת וולוו, דגם "Scania N series" (אנ') מתוצרת סקאניה
ממאפייני "אופטר אולימפוס"

אוטובוס דו - קומתי
שלדה: וריאנטים דו-צירים ותלת צירים
99-63 מושבים + נהג (בסיפון התחתון 22–39 מושבים, בסיפון העליון 41–53 מושבים)
מנועי דיזל - טורבו
אוטובוס נמוך-רצפה
2-1 דלתות כניסה
גלריה

"אופטר אולימפוס"
"אופטר אולימפוס"
"אופאר אולימפוס"
"דארוון אולימפוס"
"אופאר אולימפוס"
"אופטר אולימפוס
ראו גם

סקאניה אומנידקא
אופטר סיטי פאסר
אופטר סטר רידר
הערות שוליים

↑  דגם East Lancs Olympus bus-pics.com/pics/index.php
↑  דארוון גרופ web.archive.org/web/20080218181611
↑  ב- 12 במרץ 2008 נרכשה Optare על ידי ג'יימססטן השקעות (Jamesstan Investments), חברת השקעות בשליטת יו"ר חברת האם של קבוצת דארוון, רון סטנלי. Optare נותרה בתחילה חברה עצמאית, אך עד 17 ביולי 2008 הושלמה השתלטות הפוכה על ידי קבוצת דארוון
↑  בדצמבר 2011 הייתה Ashok Leyland בעלת 75% ממניות Optare
↑  חברת Ashok Leyland  בעלת 26 אחוז ממניות Optare automotiveworld.com/articles/83128-india-uk-ashok-leyland-takes-26-stake-in-optare
↑  "אופטר אולימפוס" - מפרט vehiclesthecenter.blogspot.com/2020/05/optare-olympus-specifications
אוטו ואליזה המפל

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 הוצאה להורג:  8 באפריל 1943
 מקום מגורים:  ברלין 
 פעילות בולטת:  פיזור עלונים נגד המשטר הנאצי
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1940 – אוקטובר 1942 (כשנתיים)
 
צילום של אוטו המפל לאחר מעצרו
צילום של אליזה המפל לאחר מעצרה
שלט זיכרון על חזית הבית בו התגוררו בני הזוג המפל ברובע ודינג שבברלין
אוטו ואליזֶה הַמְפֶּל (Otto & Elise Hampel) היו זוג גרמני ממעמד הפועלים, שהתגורר בברלין ופיזר עלונים וגלויות ברחבי העיר נגד המשטר הנאצי במשך כשנתיים. הם נתפסו, הועמדו לדין, הורשעו והוצאו להורג ב-8 באפריל 1943.
רקע

אוטו הרמן המפל נולד ביוני 1897. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה החל לעבוד במפעל סימנס לחוטי וכבלי חשמל בברלין.
בשנים 1933-1928 היה חבר בארגון ותיקי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1935 הוא נישא לאליזה לבית לֶמִה.
אליזה נולדה באוקטובר 1903 ועבדה כמשרתת. היא הצטרפה ב-1936 ל"תנועת הנשים הנאצית" (NS-Frauenschaft) ועמדה שם בראשות צוות נשים עד שנת 1940.
פעילותם כנגד המשטר הנאצי

בעקבות נפילתו של אחיה של אליזה בתחילת מלחמת העולם השנייה, במהלך המערכה על צרפת, החל הזוג בספטמבר 1940 בפעילות כנגד המשטר הנאצי. בני הזוג הדפיסו מאות גלויות וכתבו למעלה מ-200 עלונים בכתב-יד והפיצו אותם בתיבות דואר ובחדרי מדרגות ברחבי ברלין, בעיקר באזור מגוריהם בשכונת ודינג, בצפון העיר. הגלויות והכרוזים קראו לאי-השתתפות בעצרות המונים שארגנו הנאצים, להשתמטות מן השירות הצבאי ולהפלת היטלר מן השלטון. במיוחד דרבנו אנשים לא לתרום למפעל העזרה לחורף, שהיה מפעל צדקה מדומה של הנאצים, שהפעיל לחץ על האזרחים לתרום כסף, ששימש למעשה למימון המלחמה.
עקב הלשנה נעצרו בני הזוג ב-20 באוקטובר 1942. עם מעצרם הכריז אוטו המפל בפני השוטרים "המחשבה על כך שזכיתי להביע את מחאתי כנגד היטלר ומשטרו עושה אותי מאושר". 
במשפטם בפני הפולקסגריכטסהוף (בית המשפט העממי, בפניו ערכו הנאצים את משפטי הראווה שלהם) הודו בהאשמות כלפיהם, והסבירו את מניעיהם בכך שהושפעו מכמות האבדות שנסובו לגרמנים, ובייחוד מנפילתו של אחיה של אליזה. עם זאת עמד אוטו על כך שפעל לבדו, ואשתו לא הייתה מעורבת במעשיו. השניים נמצאו אשמים ב"גרימת דמורליזציה בקרב הצבא" וב"הכנות לבגידה" ונדונו למוות.
הם הוצאו להורג בגליוטינה בכלא פלצנזה (Plötzensee) ב-8 באפריל 1943.
הנצחתם

בשנת 1946 מסר שר התרבות של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשורר יואכים בכר את תיק החקירה של הגסטפו על בני הזוג לסופר הנס פאלאדה, ובשנת 1947 פרסם הלה את הספר "לבד בברלין", המבוסס על סיפור חייהם של אוטו ואליזה המפל. הספר היה להצלחה, וזכה לשבחים רבים. בשנת 2009 תורגם הספר לראשונה לאנגלית, והביא לגל מחודש של עניין בזוג המפל ובמעשיו.
ביום השנה להוצאתם להורג בשנת 1989 נתלה לוח זיכרון על חזית הבית שבו התגוררו בשכונת ודינג בברלין.
ראו גם

התנגדות גרמנית לנאציזם
Yesterday Once More

Yesterday Once More (בעברית: אתמול שוב), שנכתב על ידי ריצ'רד קרפנטר וג'ון בטיס, היה להיט משנת 1973 של הקרפנטרז מאלבומם "Now & Then". בגרסת האלבום משולבת בשיר מחרוזת של שירים משנות ה-60 של המאה ה-20, המושמעת בתוכנית רדיו של שירים ישנים. היצירה תופסת את כל צד ב' של האלבום.
הסינגל הגיע למקום השני במצעד בילבורד הוט 100, כשבמקום הראשון היה השיר "Bad, Bad Leroy Brown" של ג'ים קרוצ'י. השיר הגיע למקום ראשון במצעד easy listening, והיה הלהיט השמיני שהגיע למקום הראשון במצעד זה. זה היה התקליט הנמכר ביותר של הקרפנטרס ברחבי העולם. הסינגל הגיע למקום השני במצעד בממלכה המאוחדת.
משתתפים

קארן קרפנטר – שירה וקולות רקע, תופים
ריצ'רד קרפנטר – קולות רקע, פסנתר, פסנתר חשמלי, אורגן האמונד, תזמור
ג'ו אוסבורן – גיטרה בס
טוני פלוסו – גיטרה חשמלית
ארל דאמלר – קרן אנגלית
ללא קרדיט – תוף מרים
גרסאות כיסוי

Redd Kross, להקת הרוק/פאנק מהות'ורן שבקליפורניה, הקליטה גרסת כיסוי של השיר ב-1994, לאלבום מחווה לקרפנטרז בשם "If I Were a Carpenter". גרסה זו יצאה כסינגל יחד עם גרסת כיסוי לשיר "Superstar" של להקת סוניק יות'.
להקת The Spinners הקליטה את השיר בשילוב השיר "Nothing Remains the Same" בשנת 1981. הסינגל הגיע למקום ה-52 במצעד בילבורד הוט 100, ולמקום ה-45 במצעד Adult Contemporary.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1973)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1973)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | - |  |
|  אוסטרליה | קנט מיוזיק רפורט | 9 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 8 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | קאש בוקס טופ 100 | 1 |  |
|  גרמניה המערבית | GfK – טופ 100 | 21 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 7 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 5 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 15 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | - |  |
|  יפן | מצעד הסינגלים הבין-לאומיים של אוריקון | 1 |  |
|  יפן | מצעד הסינגלים של אוריקון | 5 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 6 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 5 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | - |  |
|  קנדה | מצעד הסינגלים של RPM | 1 |  |
|  קנדה | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים של RPM | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1973)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1973)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | - |  |
|  אוסטרליה | קנט מיוזיק רפורט | 65 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 70 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 10 |  |
|  ארצות הברית | קאש בוקס טופ 100 | 43 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 60 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 63 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 54 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | - |  |
|  קנדה | מצעד הסינגלים של RPM | 23 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| יפן (RIAJ) | — | 600,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | כסף | 354,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 1,000,000 |
הערות שוליים

↑  https://www.billboard.com/charts/hot-100/1973-07-28
↑  Whitburn, Joel (2002). Top Adult Contemporary: 1961-2001. Record Research. p. 47.
↑  Whitburn, Joel (2002). Top Adult Contemporary: 1961-2001. Record Research. p. 47.
↑  Murrells, Joseph (1985). Million selling records from the 1900s to the 1980s : an illustrated directory. Arco Pub. p. 361. ISBN 0668064595. In addition to the U.S.A. million-plus sale, it sold well over 250,000 in Britain and over 600,000 in Japan by mid-1974
↑  "From the Music Capitals of the World - London" (PDF). Billboard. 20 באוקטובר 1973. p. 60. נבדק ב-22 באפריל 2023 – via American Radio History. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 7c8d3b21-6900-3a0f-bc1c-1f9325a0c4bf
אהוד טולידאנו

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 75 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת פרינסטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  דרור זאבי 
 
אהוד רפאל טולידאנו (נולד ב-1949) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב, המתמחה בתולדות האימפריה העות'מאנית ובהיסטוריה חברתית-תרבותית של המזרח התיכון. כיהן כראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ושימש כנציג הסנאט בוועד המנהל. מונה לשגריר ישראל בטורקיה, אך לא כיהן בתפקיד בשל מחלוקת עם ממשלת טורקיה סביב רצח העם הארמני. היה מועמד לנשיאות אוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן מועמד למשרת סגן נשיא האוניברסיטה במעמד מיוחד. בין השנים 2007 ו-2013 היה המופקד על "הקתדרה ללימודים עות'מאניים וטורקיים", ומ-2013 ועד היום עומד בראש "התוכנית ללימודים עות'מאניים וטורקיים". מייסד פורום בר של האגודה הישראלית ללימודי המזה"ת והאסלאם (אילמ"א) וממקימי אילמ"א וחבר הוועד המנהל שלה. בריאיון ל"מזרח החדש", אשר פורסם בקיץ 2018 כינה עצמו טולידאנו "בן לאליטה יהודית-עות'מאנית".
חייו ופועלו > משפחתו

אהוד טולידאנו הוא בן למשפחה המתגוררת בארץ ישראל זה כמאתיים שנה. מקור משפחתו בטולדו, משם עברה לאחר גירוש ספרד לסלוניקי שביוון, בה שהתה במאה ה-17, לאחר מכן עברה למקנס שבמרוקו, ולבסוף התיישבה בטבריה שבגליל במחצית הראשונה של המאה ה-19. סבתו הייתה בת למשפחת אבולעפיה, שהתיישבה בחברון כבר במאה ה-16, מיד לאחר גירושה מספרד, ואשר ב-1738 ייסדה מחדש את היישוב היהודי בטבריה. אבי המשפחה, הרב חיים אבולעפיה, עמד בראש הקהילה כ"חכם באשי", וגם בניו ונכדיו אחריו הנהיגו את הציבור היהודי. סבו, הרב ברוך טולידאנו, היה חוקר ספרות ההלכה בערבית-יהודית (הוציא לאור את "המדריך המספיק" לרבי תנחום הירושלמי) ושימש כאב בית דין רבני ביפו. אחי סבו, הרב יעקב משה טולידאנו, כיהן כרב הראשי לתל אביב-יפו וכשר הדתות בממשלתו של דוד בן-גוריון. דודו, שמואל טולידאנו, שימש בתפקידים בכירים בשב"כ ובמוסד, היה יועץ לענייני ערבים לשלושה ראשי ממשלה (לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין), וכיהן כחבר הכנסת וכיו"ר ועדת הביקורת של הכנסת.
חייו ופועלו > ביוגרפיה

אהוד טולידאנו, יליד שנת 1949 נולד וגדל בתל אביב-יפו. את התואר הראשון השלים ב-1974 באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת החוגים להיסטוריה של ארצות האסלאם ולשפה וספרות ערבית. תואר שני קיבל מאוניברסיטת מישיגן שבארצות הברית (1975), ואת לימודי הדוקטורט סיים באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1979. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה: "סחר העבדים באימפריה העוסמאנית וביטולו, 1890-1840", שהוא גם כותר ספרו הראשון (The Ottoman Slave Trade and Its Suppression, 1840- 1890), אשר ראה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. בשנים 1979 ו-1980 השלים מחקר פוסט-דוקטורט בקהיר, והחל ללמד באוניברסיטת תל אביב בשנת 1980. במהלך השנים כתב וערך 11 ספרים ופרסם מאמרים רבים בכתבי עת מובילים בתחומי מחקרו.
בין 2004 ל-2008 שימש כראש בית הספר להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, ובין 2005 ל-2009 היה חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה.
שהה בשבתונים כעמית מחקר בכיר בקולג' של סנט אנתוני שבאוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת פנסילבניה וכפרופ' אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בין השנים 1985–1996 היה חבר במערכת כתב העת Mediterranean Historical Review.
חייו ופועלו > פעילותו הציבורית

אהוד טולידאנו היה חבר במפלגת העבודה הישראלית מ-1972, והחזיק בחברת ייעוץ בשיתוף עם אבא אבן ואפרים סנה, שהתפרקה עם מינויו של סנה לשר בממשלת רבין ב-1992. במסגרת זו הצטרף לצוות האישי של שמעון פרס (שחבריו כונו אז "הבלייזרים"; מאוחר יותר היה חבר בצוות האסטרטגי של יצחק רבין).
בשנת 1997 מונה טולידאנו על ידי שר החוץ דוד לוי לשגריר ישראל בטורקיה. ב-1 באוגוסט הודיע על כך משרד החוץ באופן רשמי, אולם בסוף אותו חודש מסרה סוכנות הידיעות הטורקית הממלכתית שב-1981 האשים טולידאנו את טורקיה בביצוע טבח בזמן מלחמת העולם הראשונה. טולידאנו טען שהראיון איתו תורגם שלא כהלכה, אולם הושמעה טענה שבעבר ביטא "עמדה פרו-ארמנית". בריאיון לעיתון "הארץ" ב-10 בספטמבר אותה שנה עשה טולידאנו מאמצים נוספים לזכות במינוי ואמר: "תמיד תמכתי בטורקיה...בכל נושא שהיה על הפרק... במסגרת מחקרי תרמתי רבות לבניית דימויה החיובי של המורשת העות'מאנית". משרד החוץ הישראלי ניסה להסביר שדבריו של טולידאנו הוצאו מהקשרם, אולם מינויו לא יצא לפועל, ובפברואר 1998 מונה לשגריר בטורקיה אורי בר-נר.
במהלך שנות השמונים והתשעים כתב מאמרים רבים בעיתונות בנושאי מדיניות מזרח-תיכונית, בעיקר ב"הארץ", ב"חדשות", במסגרת טור במדור "דעות" ב"ידיעות אחרונות", ומאוחר יותר גם ב"ישראל היום", בו כתב גם ביקורת טלוויזיה. במהלך השנים הרבה להתראיין גם לאמצעי התקשורת האלקטרוניים השונים בארץ ופרסם מאמרים בעיתונות הטורקית.
מחקריו > תחומי מחקריו

אהוד טולידאנו עוסק בשלושה תחומי מחקר עיקריים: האחד הוא סחר העבדים והעבדות באימפריה העות'מאנית במאות ה-18 וה-19, השני הוא חקר התהוותן וצמיחתן של האליטות העות'מאניות-ערביות באגן המזרחי של הים התיכון ובצפון אפריקה, והתחום השלישי הוא פיתוח חקר ההיסטוריה החברתית-תרבותית של המזרח התיכון העות'מאני והפוסט-עות'מאני.
מחקריו > סחר העבדים והעבדות באימפריה העות'מאנית במאות ה-18 וה-19

ראשית עיסוקו של טולידאנו בתחום היה בהצגת רשת סחר העבדים אל שטחי האימפריה העות'מאנית, תוך מיפוי סוגי העבדים (מעבדות בקרב האליטה הצבאית-מינהלית, דרך עבדות בחקלאות, במכרות, בשליית פנינים ועוד, וכלה בתחתית הסולם בו שימשו שפחות במשקי הבית של ארמונות האליטות השונות). בכך דן ספרו הראשון ("סחר העבדים באימפריה העות'מאנית וביטולו, 1890-1840). לאחר מכן פנה לתיאור וניתוח מוסד העבדות עצמו, ולכך הקדיש את ספרו השני בתחום זה "העבדות וביטולה במזרח התיכון העות'מאני" שראה אור בהוצאת אוניברסיטת וושינגטון ב-1998 (Slavery and Abolition in the Ottoman Middle East). לבסוף, בספרו האחרון, ביקש להציג את הקולות האותנטיים של העבדים והשפחות עצמם ולשקף את תמונת עולמם וחייהם על פי תיקי בתי המשפט העות'מאניים ומקורות אחרים שראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל ב-2007 "כאילו שותקים ונעדרים: עבותות של עבדות במזרח התיכון האיסלאמי" (As If Silent and Absent: Bonds of Enslavement in the Islamic Middle East).
מחקריו > חקר התהוותן וצמיחתן של האליטות העות'מאניות-ערביות באגן המזרחי של הים התיכון ובצפון אפריקה

כאן חשף טולידאנו, עם כמה עמיתים בישראל ומחוצה לה, תהליכים שהתרחשו במרחב זה למן המאה ה-17 ועד לקץ האימפריה.




במסגרת זו, כתוצאה משינויים מרחיקי לכת בטכנולוגיית המלחמה, עברה האליטה הצבאית-מינהלית של האימפריה תהליך של "לוקאליזציה", כלומר השארות הדרגתית מתמשכת ולבסוף קבועה במחוזות האימפריה, במקום מצב הרוטציה המתמדת שניידה אותה ממחוז למחוז כל מספר שנים. במקביל לכך, עברו האליטות המקומיות במרחב דובר הערבית תהליך של "עות'מאניזציה", שהפך אותן לחלק ממנגנון האימפריה וממשלה. לקראת המאה ה-18, נוצרו עקב כך אליטות עות'מאניות מקומיות (כלומר, אליטה עות'מאנית-מצרית, עות'מאנית-סורית, עות'מאנית-עיראקית, עות'מאנית-אלג'ירית, וכו'), אשר יחידת הבסיס שלהן היה ה"בית" העות'מאני-מקומי. ברבע הראשון של המאה ה-18, ולאחר מאבקים בין קואליציות הבתים השונות, עלה בכל מחוז בית אחד למעמד של הגמוניה (כך בית מחמת עלי במצרים, בית עזם בסוריה, בית איוביזאדה בעיראק, בית חוסייני בתוניס, ועוד). במהלך המאה ה-19, הפכו חלק מהבתים הללו לשושלות מלכותיות וחלקם האחר הופל על ידי הממשל המרכזי שהחל לנהל את המחוזות ישירות מהבירה איסטנבול.
ראייה זו, אשר לגיבושה שותף טולידאנו, מעבירה את כובד המשקל לנקודת המבט הפנימית העות'מאנית, על חשבון הראיה האירופוצנטרית, המעמידה במרכז את השפעת אירופה במזרח התיכון ככלי הסברי-ניתוחי עיקרי. כמו כן, היא משחררת את ההיסטוריוגרפיה על האימפריה מכבלי הראיה המסורתית-אוריינטליסטית, שגרסה את קיומו של "תור זהב" בתקופת שלטונו של סולימאן המפואר באמצע המאה ה-16, שלאחריו שקעה האימפריה לתקופת ניוון וקיפאון בת 300 שנה (ממנה התעוררה רק עקב ההשפעה האירופית והמודרנה שהביאה עימה). פרשנות מחודשת זו מעמידה את החברה העות'מאנית במרכז ומעניקה לממשל ולנתינים תפקיד מרכזי בעצוב הווייתם. במילים אחרות, היא מעניקה להם היסטוריה משלהם, שאינה נגזרת של היסטוריה אירופית-חיצונית. במסגרת זו ניתן להציב את ספרו של טולידאנו על מצרים במחצית המאה ה-19 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-1990 "מדינה וחברה במצרים של אמצע המאה ה-19". (State and Society in Mid-Nineteenth-Century Egypt)" וכן שני מאמרים שכתב במהלך שנות ה-90.


לאחרונה הוא עובד על השלמת ספר שיסכם את פרשנותו המחודשת בחקר האליטות העות'מאניות המקומיות במאות ה-17 – 19.
מחקריו > פיתוח חקר ההיסטוריה החברתית-תרבותית של המזרח התיכון העות'מאני והפוסט-עות'מאני

טולידאנו ביקש להעתיק במעט את מרכז הכובד מהעיסוק בהיסטוריה פוליטית-דיפלומטית בת-זמננו לתחום שהוא מוביל באקדמיה המערבית מזה שלושה עשורים, ואשר בישראל נחשב עד לשנים האחרונות שולי. במסגרת זו, הקדיש לחקר תולדותיהן של קבוצות שוליים (חלשות או מוחלשות לפי נקודת ההשקפה), בהן עבדים, עניים, מפירי חוק, פועלי דחק, בדרני רחוב, זונות, ועוד. כאן היה מראשוני הכותבים מנקודת ראיה מגדרית על חייהן של נשים באימפריה העות'מאנית, הן בהרמונות האליטה והן בשולי החברה. בחיפוש אחר מקורות המשמרים את קולותיהם האבודים של אנשי ונשי השוליים, תרם טולידאנו להפקת תובנות חברתיות מתיקי בתי המשפט העות'מאניים, הן בבירה והן במחוזות. כאן הוא מצטרף אל קבוצה גדולה של חוקרי בתי הדין הללו, שאינם מחפשים בחומר זה את המרכיב המשפטי-הלכתי או משפטי-רפורמי-מודרני, אלא את התכנים החברתיים-תרבותיים.
מחקריו > מחקריו העכשוויים

לאחרונה השלים ופרסם קובץ מאמרים בעריכתו אודות השתלבותן של קהילות עבדים אפריקאים בחברות שבאגן האוקיינוס ההודי ובאגן הים התיכון. מדובר במחקר בתחום המתפתח במהירות של חקר הדיאספורות (קהילות גולות, קהילות מהגרים, diasporas) האפריקאיות; סחר העבדים נתפש כתהליך של הגירה כפויה, בשונה מהליכי ההגירה הוולונטריים, אך גם בדומה להם.
ספרים ומונוגרפיות

אהוד טולידאנו, מבוא לתולדות האימפריה העות'מאנית, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, 1985. ISBN 978-965-050-202-7
אהוד טולידאנו, מצרים בפתח העידן המודרני — פרשנות מחודשת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, 1996. ISBN 978-965-050-837-1
Ehud R. Toledano, The Ottoman Slave Trade and Its Suppression 1840- 1890 (Princeton: Princeton University Press, 1982) ISBN 978-069-105-369-1
Ehud R. Toledano, Osmanlı köle ticareti, 1840-1890, Istanbul: Tarih Vakfı Yurt Yayınları, 1994 (The Ottoman Slave Trade תרגום לטורקית של הספר) ISBN 978-975-333-009-1
Ehud R. Toledano, State and Society in Mid-Nineteenth-Century Egypt, Cambridge: Cambridge University Press, 1990 ISBN 978-052-137-194-0
Ehud R. Toledano, Slavery and Abolition in the Ottoman Middle East, Seattle: University of Washington Press, 1998 ISBN 978-029-597-642-6
Ehud R. Toledano, As If Silent and Absent: Bonds of Enslavement in the Islamic Middle East, New Haven, CT and London: Yale University Press, 2007 ISBN 978-128-173-538-6
Ehud R. Toledano, Suskun ve Yokmuşçasına: İslâm Ortadoğusu'nda Kölelik Bağları, Istanbul: Bilgi University Press, 2010 ISBN 978-605-399-137-3
(As If Silent and Absent תרגום לטורקית של הספר)
Ehud R. Toledano, New Turkey's White Revolution: A Decade of AKP Rule (בהכנה)
Ehud R. Toledano, The Emergence of Ottoman-Local Elites in the Middle East and North Africa, 17th-19th Centuries (בהכנה)
ספרים וכתבי עת שערך

Member of the Editorial Panel, Mediterranean Historical Review, London: Frank Cass, 1985-1996
Israel Gershoni and Ehud R. Toledano (eds.), Cultural Processes in Muslim and Arab Societies, Durham: Duke University Press, 1993/4 (3 volumes): Vol 1, “Medieval and Early Modern Periods,” Poetics Today, 14/2, special issue (Summer 1993); Vol 2, “Modern Period I,” Poetics Today, 14/3, special issue (Fall 1993); Vol 3, ”Modern Period II,” Poetics Today, 15/2, special issue (Summer 1994)
Ehud R. Toledano (ed.), African Diasporas in the Mediterranean and Indian Ocean Worlds, Halle, Germany: Max Planck Institute and Trenton, NJ and Asmara, Eritrea: Africa World Press, 2011
הערות שוליים

↑  נעמה סיקולר, "באוניברסיטת תל אביב למדתי מה זה הון, שלטון ואגו", באתר כלכליסט, 11 בפברואר 2010
↑  יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, עמ' 215–216.
↑  דעות | ישראל היום דעות, באתר ישראל היום
↑  Jane Hathaway, The Politics of Households in Ottoman Egypt: The Rise of the Qazdağlis, Cambridge and New York: Cambridge University Press, 1997.
↑  Karl K. Barbir, Ottoman Rule in Damascus, 1708-1758, Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1980.
↑  Dina Rizk Khoury, State and Provincial Society in the Ottoman Empire: Mosul, 1540-1834, Cambridge and New York: Cambridge University Press, 1997
↑  Dror Ze'evi, An Ottoman Century: The District of Jerusalem in the 1600s, Albany: State University of New York Press, 1996
↑  Ehud R. Toledano, “Social and Economic Change in the ‘Long Nineteenth Century’,” in Martin Daly (ed.), The Cambridge History of Egypt, Cambridge: Cambridge University Press, Vol 2, 1998, 252-284
↑  Ehud R. Toledano, “The Emergence of Ottoman-Local Elites (1700- 1800): A Framework for Research,” in I. Pappé and M. Ma’oz (eds.), Middle Eastern Politics and Ideas: A History from Within, London and New York: Tauris Academic Studies, 1997, 145-162
↑  Ehud R. Toledano (ed.), African Diasporas in the Mediterranean and Indian Ocean Worlds, Halle, Germany: Max Planck Institute and Trenton, NJ and Asmara, Eritrea: Africa World Press, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302754305171  BnF: cb120257856 (data)  GND: 1055741208  ICCU: UFIV039007  ISNI: 0000 0000 8098 3158  LCCN: n82269387  NTA: 070079137  SUDOC: 028418948  VIAF: 19691545   WorldCat (עם VIAF): 19691545
אוטו ויידט

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1883 רוסטוק, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1947 (בגיל 64) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 מקום קבורה:  Friedhof Zehlendorf 
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  יזם, לוחם מחתרת, תעשיין 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (7 בספטמבר 1971) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אוטו ויידט
 
בניין בית המלאכה ברוזנטאלר שטראסה מספר 39 בברלין
קברו של ויידט בבית הקברות בצלנדורף, ברלין
לוחית הזיכרון במוזיאון בית המלאכה
אוטו וַיידט (נהגה "וייט"; גרמנית: Otto Weidt;‏ 2 במאי 1883 – 22 בדצמבר 1947) היה בעלים של בית מלאכה בברלין המיועד עבור החירשים והעיוורים. תחילה עסק בהדבקת טפטים, אך עם הזמן ראייתו התדרדרה והוא נעשה עיוור. לכן הקים בית מלאכה למברשות ומטאטאים. רוב עובדיו היו יהודים חירשים ועיוורים. כאשר החלו רדיפות הנאצים בתקופת השואה, ניסה לשמור על עובדיו תוך סיכון עצמי. עזרתו כללה מציאת מקומות מסתור עבורם, זיוף תעודות, שוחד של מנהל לשכת התעסוקה ועוד. כיום בית המלאכה שלו שוחזר באזור הנקרא "האקשה הֶפה" (Hackesche Höfe - אזור ייחודי המורכב מ-8 חצרות שאוחדו ליצירת מתחם משותף), ברחוב רוזנטאלר 39 בברלין.
ויידט הלא-יהודי עשה מאמצים מיוחדים להציל את עובדיו ולהסתירם, ועל פועלו זה זכה להכרה והוכרז בשנת 1971 כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה

ויידט נולד ברוסטוק שבגרמניה בשנת 1883, וזמן קצר לאחר מכן עברה משפחתו לברלין. כמו אביו, הפך למדביק טפטים, וכאיש צעיר היה מעורב בחוגים אנרכיסטיים ופציפיסטיים של תנועת הפועלים הגרמנית. הוא נמנע מהגיוס הכללי למלחמת העולם הראשונה בשל דלקת באוזן.
בשנת 1936 הקים את בית המלאכה לייצור מטאטאים ומברשות, אשר בשנת 1940 עבר לחצר האחורית של רח' רוזנטאלר 39 בברלין. הוורמאכט היה אחד מלקוחותיו, וכך הצליח לקיים את העסק שלו, שסווג כחיוני למאמץ המלחמתי, על אף תקופת המלחמה. בבית המלאכה הועסקו כ-30 יהודים עיוורים וחירשים בין השנים 1941 ו-1943. כאשר הגסטאפו החל לעצור ולגרש את עובדיו היהודים, ויידט נאבק כדי להבטיח את ביטחונם על ידי זיוף מסמכים בעזרת מזכירתו הדוויג פורשוץ ושוחד קצינים גרמנים.
לאחר המלחמה הקים בית יתומים וכן בית אבות עבור ניצולי מחנות הריכוז.
ב -7 בספטמבר 1971 הוכרז ויידט ביד ושם, לאחר מותו, כחסיד אומות העולם.
בשנת 1993 הוסיפה אינגה דויטשקרון (Inge Deutschkron), שהייתה בין היהודים שהציל, לוחית זיכרון באתר בית המלאכה, ובשנת 1994 הוסיפה לוחית הוקרה לקברו בבית הקברות שבצלנדורף. בשנת 1999 נפתח מוזיאון באתר בית המלאכה, ומשנת 2005 הוא מופעל באמצעות הקרן לזיכרון ההתנגדות הגרמנית.
לקריאה נוספת

לייבוביץ', הדס. מטאטאים רוקדים בחורף. הוצאת צלטנר, 2019.
הערות שוליים

↑  "Otto Weidt" The International Raoul Wallenberg Foundation
↑  The Museum of Otto Weidt Website.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269861605171  BIBSYS: 9034125  BnF: cb17730601z (data)  GND: 131371908  ISNI: 0000 0000 6685 1933  LCCN: no2005014058  NKC: zmp2012726904  SUDOC: 236352482  VIAF: 1142572   WorldCat (עם VIAF): 1142572