stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אירלנד - מהאיחוד עד מלחמת העולם הראשונה
תחילת המאה העשרים – רפורמות אגרריות ותסיסה בצפון

הממשלות השמרניות שבאו לאחר ממשלתו של גלאדסטון, סברו כי עיקר בעייתה של אירלנד אינה הבעיה הלאומית, כי אם בעיית העוני, ובעיית הקרקעות. אנשים כארתור ג'יימס בלפור סברו כי ניתן יהיה "להרוג את שלטון הבית במיתת נשיקה" אם רק תפעל הממשלה האנגלית לרווחת תושבי אירלנד. כך קיבלה הממשלה האנגלית ב-1903 חוק קרקעות מתקדם ביותר, אשר העביר את רוב אדמתה של אירלנד מבעלי האחוזות לחוכרים, אשר קיבלו את האפשרות לרכוש את האדמה בפריסת התשלום למספר עשורים, בריבית מינימלית. בעלי אחוזות אשר הסכימו למכור את אדמתם בשיטה זו קיבלו מקדמה נכבדה מן הממשלה.
בינתיים שגשגה מאוד הכלכלה בצפון אירלנד. בלפסט קיבלה מעמד של עיר בשנת 1888 ועד מהרה הפכה לעיר הגדולה והמשגשגת באירלנד, ובה תעשיית סריגים גדולה ומפותחת ומספנה ענקית. תושבי בלפסט ומחוז אלסטר, הפרוטסטנטים ברובם, חששו כי מתן "שלטון בית" יטביע את הצפון התעשייתי והמשגשג בים של איכרים קתולים עניים, אשר כצעד ראשון להפגנת עצמאותם יטילו מכסים והגבלות על המסחר עם אנגליה אשר היווה את רוב פרנסתם.
ב-1906 שבה לשלטון המפלגה הליברלית, ומפלגת "שלטון הבית" הצליחה לאחד את פלגיה, תחת הנהגתו הכריזמטית של ג'ון רדמונד. ב-1912 העלה שוב ראש הממשלה החדש הרברט הנרי אסקווית' את הצעת שלטון הבית. הצעתו הייתה כי ענייניה של אירלנד ינוהלו על ידי פרלמנט ובו שני בתים, בעוד שענייני מדיניות חוץ וביטחון ימשיכו להתנהל מלונדון. הצעה זו לא הייתה נתונה עוד לביקורתו של בית הלורדים, אשר איבד את זכות הווטו שלו על חקיקת הפרלמנט בשנת 1911, ואם היה הפרלמנט מקבל את ההצעה, כי אז הייתה היא הופכת לעובדה מוגמרת.
אנשי אלסטר חשו בסכנה, שהייתה הפעם מוחשית יותר מאי פעם בעבר. תחת הנהגתו של המנהיגים הפרוטסטנטים אדוארד קארסון וג'יימס קרייג, הכריזו אנשי אלסטר כי ברגע בו יוכרז "שלטון הבית" יראו עצמם כאחראים לשלטון במחוז אלסטר. "כוח מתנדבי אלסטר" גויס, ועד מהרה מנה כמאה אלף נושאי נשק. בדרום, במקביל, גייסו תומכי שלטון הבית כוח מתנדבים משלהם.
בספטמבר 1914 קיבלה הצעת החוק את הגושפנקא המלכותית לאחר שעברה בפרלמנט. על מנת להשתיק את אנשי אלסטר אשר עמדו על סף מרידה, הוחלט כי החוק ייכנס לתוקף כעבור שנה, או עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה, לפי המוקדם מביניהם. עד מהרה היו רבים מבני אירלנד, פרוטסטנטים וקתולים, משרתים תחת דגלו של המלך ג'ורג' החמישי בשדות הקרב בצרפת ובפלנדריה.
עמוד נלסון ברח' או'קונל בדבלין. העמוד הוצב ברחובה הראשי של דבלין בשנת 1808, ליד משרד הדואר, שהיה המוקד למרידת חג הפסחא. העמוד שימש כסמל לשלטון האנגלי ופוצץ על ידי ה־IRA בשנת 1966
הזרעה מלאכותית

ערך זה עוסק בהזרעת בעלי חיים בתעשיית המזון מהחי. אם התכוונתם להפריה מלאכותית בבני אדם, ראו .
הזרעה מלאכותית הוא פרקטיקה הנהוגה בעיקר בחקלאות מתועשת, שבמהלכה מופרית נקבה מזרעו של זכר, מבלי שאלה יזדווגו. לצורך כך, נלקח זרע מהזכר תוך שימוש בתכסיסים המחקים את פעולת ההזדווגות. הזרע, שנשמר לאחר עיבוד בהקפאה עד מועד ההזרעה, מוחדר לגופה של הנקבה תוך שימוש בעזרים טכניים. פרקטיקה דומה נהוגה גם אצל בני אדם, כדרך פשוטה להפריה מלאכותית.
הסיבות לשימוש בהזרעה מלאכותית בבעלי חיים

לשימוש בהזרעה מלאכותית מספר סיבות:
הבטחת העברתן של תכונות רצויות לאדם במידה המרבית, דרך בחירת זכר אשר נבדק ונמצא כמוריש אותן תכונות לצאצאיו. בדרך כלל יבחרו מאפיינים שיסבו רווח מרבי למגדל, כדוגמת גוף גדול וקצב גדילה מהיר (בתעשיית הבשר), תפוקת רכיבי חלב כגון חלבון ושומן, או תפוקת ביצים מוגדלת. מאפיינים אלה אינם קיימים בטבע, ונוצרו באמצעות ברירה מלאכותית.
חיסכון כלכלי כתוצאה מכך שאין עוד צורך להחזיק זכרים רבים.
ניתן לשמור את הזרע המוקפא לתקופות ארוכות ולשלוח אותו לכל מקום בעולם, ובכך נחסכות ההוצאות ונעלמות המגבלות הכרוכות בהפגשת הזכרים והנקבות.
הימנעות מהעברת מחלות, ובפרט מחלות מין. פעולת הרבייה הופכת להיות סטרילית, באופן יחסי.
שליטה מלאה בעיתוי ההריון והלידה, המאפשרת תכנון אחיד של כל הפעילות במשק.
הזרעה מלאכותית היא לעיתים הדרך היחידה להפרות חיות מסוימות, לאחר שברירה מלאכותית במשך דורות פגעה בכושר הרבייה הטבעי שלהן. תרנגולי הודו, למשל, נבררו במהלך העשורים האחרונים להגדלת גופם של הזכרים ולהקטנת גופן של הנקבות. בנוסף לכך, הוכפל שיעור משקל החזה של תרנגולי ההודו מתוך משקל גופם הכולל. כתוצאה משינויים אלה, מתקשים עופות אלה להזדווג באופן טבעי, ולכן הפכה ההזרעה המלאכותית להכרח עבור הלולנים.
היסטוריה של הזרעה מלאכותית בבעלי חיים

את היסודות להזרעה המלאכותית המודרנית הניח לזארו ספלנצאני (Spallanzani) במחצית השנייה של המאה ה-18. ספלנצאני החל את עבודתו בניסויים, שאפשרו תיעוד כל שלבי הרבייה של חיידקים (1776), ועד מהרה עבר לניסויים בדו-חיים: קרפדות, צפרדעים וסלמנדרות. האתגר הבא היה הזרעת כלבה, שהצליח ספלנצאני לבצע בשנת 1780. הכיוון שיצר ספלנצאני המשיך להתפתח רק כעבור יותר ממאה שנה: בתחילת המאה העשרים הקדישו מדענים רוסיים מאמצים לשכלול הטכנולוגיה, ועד מהרה הם הגיעו לרמת יישום בקנה-מידה גדול. בשנת 1936 הוזרעו בברית המועצות שישה מיליון בעלי-חיים - כבשים ופרות. כבר בשלב מוקדם זה, נועדה ההזרעה להגביל את ההריונות רק לאלה שיניבו את החיות ה'רווחיות ביותר' - על ידי בחירת זכרים בעלי תכונות חריגות. באותה שנה הוזרעו בברית המועצות 15 אלף כבשים מזרעו של איִל (כבש זכר) אחד.
בשנת 1938 החלה להתבצע בארצות הברית הזרעה מלאכותית מאורגנת בתעשיית החלב, ועד מחצית אמצע המאה כבר הייתה טכניקה זו בשימוש בתעשיות שונות, לאחר שהותאמה להזרעת כבשים, עזים, כלבים, שועלים, ארנבונים ועופות. בשנות החמישים הצליחו לראשונה לשמר זרע של פרים באמצעות הקפאה - טכנולוגיה שהאיצה את התפשטות השימוש בהזרעה מלאכותית.
בשנת 1995 הופרו 90% מן הפרות בתעשיית החלב האירופית באופן מלאכותי. בישראל מופרות כך כמעט כל הפרות בתעשיית החלב. תרנגולי הודו, כאמור, מופרים כיום רק על ידי הזרעה מלאכותית, והשימוש בהזרעה חודר גם לתעשיית ה'פטמים' (תרנגולי-בית בתעשיית הבשר), שגופם עובר במהירות שינוי באורח דומה לגופם של תרנגולי ההודו. בתעשיית הדגים נפוץ מאוד השימוש בהזרעה מלאכותית. בחזירים מתפשט השימוש בטכנולוגיה זו במהירות, ובשנת 1995 הוא הגיע ל 70-80 אחוזים מכלל התעשייה בכמה ממדינות אירופה. הזרעה מלאכותית נערכת באופן מסחרי גם בכבשים (בעיקר בתעשיית החלב), בבקר בתעשיית הבשר, בתרנגולות בתעשיית הביצים, באווזים, בעזים (בתעשיית החלב), באיילים, בסוסים בענף מרוצי הסוסים, ביונים ובחיות ממינים נוספים.
הליך ההזרעה

זיהוי העיתוי המתאים להזדווגות או להזרעה עבור הנקבות אינו משימה פשוטה בכל המקרים: בעוד בטבע מאותתות הנקבות לזכרים אודות נכונותן דרך קולות, ריחות ומגע, לא תמיד נעשה שימוש באמצעים תקשורתיים אלה במשק מתועש, שבו אין זכרים. ברפת החלב המודרנית קיימות מספר שיטות לאיתור ייחום. הדרך הפרימיטיבית היא: תצפיות של הרפתנים לאיתור ייחום הפרות ועגלות על ידי פרמטרים פיזיים חריגים האופייניים לזמן הייחום. כגון: מספר פסיעות חריג ליום. ריצות וקפיצות רבות. רכיבה של פרה על חברתה, כאשר אם הנרכבת בורחת מחברתה, סימן הדבר לייחום של הרוכבת בלבד. ואם הנרכבת מרוצה מהעניין, סימן הדבר לייחומן של שתיהן.
הדרך הטכנולוגית החדשנית היא: בדיקה ממוחשבת של מספר פסיעותיה של הפרה ביום, וזאת על ידי חיישן שמוצמד לגוף הפרה, ואשר משדר את הנתונים למחשב המרכזי של הרפת
בכל מקרה, באף אחת משיטות אלו לא נעשה שימוש בזכרים בשל הסכנה הכרוכה בכך לרפתנים.
ברוב המקרים, הפרים מהם אמורה להלקח הזירמה, מוקפצים על גבי פר זכר אחר שנקשר. לאחר שעלה על הפר השני, איבר מינו של הפר המבוקש מוכנס אל תוך מתקן המכונה 'בושת מלאכותית', בו יצטבר הזרע.
אצל תרנגולים, נהוג להוציא את הזרע בכוח: המגדל ילחץ באזור פי הטבעת של התרנגול, תוך שימוש בטכניקה מיוחדת.
ההזרעה ביונקים ובעופות מתבצעת על ידי צינורית זכוכית, המוחדרת לאזור הרחם של הנקבה. לצורך כך, יש לקבע את בעלת החיים המוזרעת. אצל יונקות, נהוג להשתמש במתקן ריסון, בעוד עופות מוחזקים בתוך הכלוב או ביד.
נקבות דגים עוברות גם הן הזרעה מלאכותית, הן כדי לגרום לנקבות להטיל ביצים מחוץ לעונת ההטלה הטבעית, והן משום שמיני דגים רבים (כגון קיפון) אינם מטילים בשבי. את ההטלה גורמים באמצעות הזרקה של הורמון לשריר הגב או לסנפירי הבטן של נקבת הדג. לאחר מכן סוחטים ממנה את הביצים: התהליך מתבצע ידנית, כאשר החקלאי מעביר את ידו בתנועת סחיטה לאורך בטנה מן הראש עד לפתח המין, עד שכל הביצים מוצאות מן השחלות.
הזרעה מלאכותית בבני אדם

הזרעה מלאכותית מתקיימת גם באדם כשיטה להפריה מלאכותית, במקרים של בעיות אי פריון או לנשים שמסיבות שונות מעדיפות שלא לעשות זאת באמצעות קיום יחסי מין.
ראו גם

הפריה מלאכותית
קצירת זרע מהמת
איסוף זרע מחזיר
הזרמים ביהדות רומניה

בית הכנסת החסידי בסדיגורה - מבט מבפנים
איחוד נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה באוניה פרסונלית תחת אלכסנדרו יואן קוזה ולאחר מכן תחת קרול הראשון, מלך רומניה, יצר ישות מדינית חדשה בשם רומניה. האיחוד הזה הוביל גם לאיחוד בין יהדות נסיכות מולדובה ובין יהדות ולאכיה ומאוחר יותר, עם התרחבות גבולות רומניה, נכללו ביהדות רומניה גם יהדות טרנסילבניה, כולל מרמורש ובאנאט, יהדות בוקובינה ויהדות בסרביה.
זרמים רוחניים וזרמים פוליטיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התקופה הקומוניסטית

תפיסת השלטון ברומניה על ידי הקומוניסטים, בעלי ההשקפה האתאיסטית, הביאה ללחץ ואפילו דיכוי של החיים הדתיים, כל החיים הדתיים, כולל היהודים.
ב-11 באוגוסט 1949 אוחדו בכפייה הקהילות בעלות הריטואל ה"מערבי", החסידי והספרדי תחת ועדי יחיד בהנהגתו של לאון שטרן.
ראו גם

חסידות במרחב הרומני
לקריאה נוספת

ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012.
הערות שוליים

↑  עזרא אלחסיד הפרק Evreii sefarzi (spanioli) "היהודים הספרדים"  בספר "תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה" בעריכת הרי קולר ואחרים, פדרציית הקהילות היהודיות  של רומניה, ההוצאה לאור "הספר", בוקרשט 2004 Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație עמודים 798-806
↑  Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, ,2008, ע'23
↑  Enciclopedia României - כרך א', פרק 8, ע' 436 - 439
↑  Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, ע' 44
↑  Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, ע' 45
↑  Evreii din România în texte istoriografice - Antologie עמודים 499, 530
↑  Raphael Patai, The Jews of Hungary: History, Culture, Psychology, Wayne State University Press, 1996. עמ' 341.
↑  Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura HASEFER, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין וזאב-לוצ'יאן הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, ע' 46
↑  MINORITĂŢI ETNOCULTURALE. MĂRTURII DOCUMENTARE - EVREII DIN ROMÂNIA 1945-1965
בית הכנסת הגדול של בוקרשט, שהתפלל לפי נוסח אשכנז והיה בעל נטייה מודרנית.
בית הכנסת כורל של צ'רנוביץ, נבנה ב-1877 ונשרף על ידי הנאצים ב-9 ביולי 1941
הכוחות המזוינים של האיטי

| --- | --- |

 
הכוחות המזוינים של האיטי (בצרפתית: Forces Armées d'Haïti, בקיצור: FAd'H), מורכבים מצבא האיטי, חיל הים של האיטי, חיל האוויר של האיטי, משמר החופים של האיטי, סוכנות הביון הלאומית (ANI) וכמה כוחות משטרה (משטרת פורט-או-פרינס). הצבא תמיד היה הזרוע הדומיננטית כשהאחרים הזרועות האחרים תמכו בו בעיקר. שמו של צבא האיטי שונה מ-Garde d'Haiti ל-Forces Armées d'Haïti—FAd'H בשנת 1958 במהלך שלטונו של פרנסואה דובליה. לאחר שנים של התערבות צבאית בפוליטיקה, כולל עשרות הפיכות צבאיות, פירקה האיטי את צבאה ב-1995.
ב-17 בנובמבר 2017, הכוחות המזוינים גויסו מחדש על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז. הנשיא השעה את הצווים הביצועיים הקודמים של הנשיא דאז, ז'אן-ברטראן אריסטיד, אשר השעה ופיזר את הכוחות המזוינים ב-6 בדצמבר 1995.
היסטוריה > פירוק הצבא ב-1995

לאחר שנים של התערבות צבאית בפוליטיקה, כולל עשרות הפיכות צבאיות, האיטי פירקה את צבאה ב-1995. האספה הלאומית של האיטי יצרה כוח אכיפת חוק אזרחי חדש, עם המשטרה הלאומית של האיטי החמושה בכבדות, ומשמר החופים של האיטי, בסיוע ארצות הברית והאו"ם. עם זאת, עד היום לא היה תיקון חוקתי רשמי לביטול הצבא. משלחת הייצוב של האו"ם בהאיטי (MINUSTAH) הוסמכה להשלים את פירוק הנשק והפירוק של כל המיליציות שנותרו.
מכיוון שאין לה צבא משלה, האיטי מסתמכת במידה רבה על כוחות שמירת השלום של האו"ם. הכוח הרב לאומי היה אחראי לדיכוי המהומות ולהכנות לבחירות דמוקרטיות. לפני הגעת כוחות האו"ם, כוח רב-צדדי שהורכב מחיילים מקנדה, צ'ילה, צרפת וארצות הברית סייע לייצב את המדינה בהנהגתו הזמנית של הנשיא בוניפאסי אלכסנדר.
להאיטי אין איומים חיצוניים ממשיים. משך זמן רב היחסים בין האיטי לרפובליקה הדומיניקנית מתוחים, אך הגבול הנוכחי קבוע מאז 1936.
היסטוריה > המאה ה-21 > רפורמה

ב-2017 פרסמה ממשלת האיטי כי היא מקימה את הצבא מחדש. על פי ההודעה, הממשלה ביקשה לגייס כ-500 גברים ונשים, בין הגילאים 18–25, שעברו את בחינות התיכון. תפקידו של הצבא יהיה לסייע בהתמודדות בעתות אסון טבע ולפטרל בגבולות האיטי.
ציוד

הצבא וחיל האוויר היו הזרועות המאובזרות יותר של הכוחות המזוינים, כאשר חיל הים היה הכי פחות מצויד לאורך השנים ועד לפירוק הצבא ב-1994.
ציוד > כלי טיס

רבים ממטוסי חיל האוויר של האיטי נתרמו כיד שנייה מארצות הברית וצרפת.
לאחר גיוס מחדש של חיל האוויר של האיטי על ידי הנשיא, חיל האוויר ההאיטי ירכוש כלי טיס צבאיים מרוסיה, סין, ברזיל וישראל ב-2020 כחלק מתוכנית ציוד מחדש כוללת.
ציוד > ספינות

הצי הימי של האיטי היה קיים בתחילת המאה ה-20 והוכרע על ידי הצי של ארצות הברית בתחילת המאה ה-20.
הספינות (בעיקר סיירות) מהצי שהיה קיים בשנות ה-80 נמסרו למשמר החופים של האיטי בעקבות פירוק הצבא.
כוחות נוכחיים > המשטרה הלאומית של האיטי

על המשטרה הלאומית של האיטי מוטלת המשימה של אכיפת חוק ואבטחה להאיטי. הכוח מורכב מהשירותים הכלליים והמנהליים, המשטרה המנהלית, המשטרה המשפטית, צוות ה-SWAT ויחידת ההגנה הנשיאותית. במשטרה יש גם מספר יחידות חצי-צבאיות להגנה.
משטרת האיטי משתמשת בכלי הנשק הבאים:
גליל
מיקרו-תבור
גליל ACE
נגב
רובה סער R4
רובה M16
M4 קרבין
FN SCAR
M2 בראונינג
Benelli M4
MP5
כוחות נוכחיים > משמר החופים של האיטי

משמר החופים של האיטי אחראי על פעולות אכיפת חוק, אבטחה וחיפוש והצלה. הוא מחזיק בסיסים בפורט-או-פרנס, קאפ-האיסיין וז'אקמל. לכוח יש כיום 19 כלי שיט. משמר החופים מהווה חלק מהמשטרה הלאומית של האיטי.
כוחות נוכחיים > כוח אדם

נכון לשנת 2022 משרתים בצבא כ-1,200 חיילים כאשר הכוונה היא להגדיל את הכמות ל-5,000
במשטרה הלאומית משרתים 16,000 אנשים (2022)
הערות שוליים

↑  "Haiti a step closer to having army again". USA Today. 16 בספטמבר 2013. נבדק ב-29 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Haiti to reform army after 20 years without". BBC. נבדק ב-12 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2010-01-17. נבדק ב-2010-01-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Haiti, The World Factbook, ‏2022-09-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415756005171 
דאגלס DC-3 מחיל האוויר האיטי באוקטובר 1969.
קצין SWAT מהאיטי עם חייל מארינס אמריקאי
היינריך השני, דוכס בוואריה

היינריך השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich II. von Bayern; ‏951 – 28 באוגוסט 995), היה דוכס בוואריה בין השנים 955–976 ובין השנים 985–995.
ביוגרפיה

היינריך נולד בשנת 951, להיינריך הראשון, דוכס בוואריה וליודית, דוכסית בוואריה, בתם של ארנולף, דוכס בוואריה ויודית מפריולי.
בשנת 955 מת אביו היינריך הראשון, דוכס בוואריה, והיינריך עלה במקומו לשלטון, תוך שאמו יודית, דוכסית בוואריה מכהנת כעוצרת בשמו עד לבגרותו. בשנת 973 מת אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובנו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו. בשל קשריו של היינריך עם בורכארד השלישי, דוכס שוואביה וקונרד הראשון, מלך בורגונדי לא חשש היינריך מאוטו, ומינה את בן דודו היינריך לבישוף אאוגסבורג, ואף ערער על זכויותיו של אוטו השני. לאחר מותו של בורכארד השלישי, דוכס שוואביה טען היינריך לזכותו על דוכסות שוואביה, אולם אוטו השני מינה את אחיינו אוטו לדוכס.
בשנת 974 מרד היינריך באוטו, וכרת בריתות לצורך כך עם אצילים סקסונים, עם בולסלב השני, דוכס בוהמיה ומיישקו הראשון, דוכס פולין. אוטו השני דיכא בהצלחה חלקית את המרד, ולקח את היינריך בשבי באינגלהיים. באותה שנה התמודדו כוחותיו של אוטו עם ניסיונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק להניס את הכוחות הגרמנים משטחו. בשנת 976 ברח היינריך בכלאו ופתח שוב במרד, אולם הובס עד מהרה ברגנסבורג על ידי אוטו השני וברח לבוהמיה. בתגובה על המרד פיצל אוטו חלק מאדמות הדוכסות, ומסר להיינריך לואיטפולדינג את דוכסות קרינתיה, וללאופולד מבאבנברג את מרקיזות אוסטריה, ואת דוכסות בוואריה עצמה מסר לאוטו הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 977 בעוד אוטו השני ערך מסע לבוהמיה להכניע את בולסלב השני, חבר היינריך להיינריך, בישוף אאוגסבורג ולהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה, וביחד פתחו במלחמה נגד אוטו השני. עד מהרה הביס אוטו השני בסיוע אחיינו אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה את השלושה לאחר מצור על העיר פזאו, כלא את היינריך אצל פולקמאר, בישוף אוטרכט, שלל מהיינריך הראשון, דוכס קרינתיה את דוכסות קרינתיה לטובת אוטו מוורמס, ואילו היינריך, בישוף אאוגסבורג נכלא אך שוחרר כעבור זמן קצר.
בשנת 983 מת אוטו השני, ובנו אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהיה בן 3 עלה לשלטון במקומו. בתחילה ניסה היינריך ששוחרר משביו לטעון לזכותו על הכתר, אך הוא איבד את תמיכת האצילים הגרמנים, ואף לא הצליח לגרש את היינריך השלישי, דוכס בוואריה מנחלותיו. בשנת 985 נפגש היינריך עם הקיסרית תאופאנו, והיא השיבה להיינריך את דוכסות בוואריה, ומסרה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה בחזרה את דוכסות קרינתיה. בשנת 989 מת היינריך הראשון, דוכס קרינתיה, והיינריך ירש את נחלותיו.
ב-28 באוגוסט 995 מת היינריך בבאד גאנדרסהיים, ובנו היינריך הרביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, ובשנת 1014 הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו

בשנת 971 התחתן היינריך עם גיזלה מבורגונדי, בתם של קונרד הראשון, מלך בורגונדי ואדלייד מבלה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (972–1024)
גיזלה מהונגריה (985–1065), התחתנה עם אישטוון הראשון, מלך הונגריה
ברונו מאוגסבורג (992–1029)
הילדה דומין

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1909 קלן 
 פטירה:  22 בפברואר 2006 (בגיל 96) היידלברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Hildegard Dina Löwenstein 
 מדינה:  גרמניה, הרפובליקה הדומיניקנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בון 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Erwin Walter Palm 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (1988)  מדליית קרל צוקמאייר (1992)  פרס הספרות ע"ש יעקב וסרמן (1999)  פרס פרידריך הלדרלין (1992)  פרס רוסויטה (1974)  פרס דרוסטה (1971)  פרס נלי זק"ש (1983)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1983)  פרס אידה דהמל לספרות (1968)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (1990)  פרס נורדריין-וסטפאליה (1999)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
הילדה דומין (בגרמנית: Hilde Domin;‏ 27 ביולי 1909 – 22 בפברואר 2006; נולדה בקלן שבגרמניה בשם הילדגרד לוונשטיין Loewenstein, כבתם של עורך הדין היהודי אויגן לוונשטיין ושל רעייתו פאולה) הייתה משוררת וסופרת גרמניה שזכתה בפרסים רבים על יצירתה, ונחשבת לבכירת משוררי גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
קורות חייה

בין השנים 1929–1932 היא למדה באוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת קלן, אוניברסיטת בון, ואוניברסיטת הומבולדט בברלין. תחילה למדה משפטים, ומאוחר יותר שינתה את תחום הלימוד לכלכלה, ופילוסופיה. בין מוריה היו קרל יאספרס וקרל מנהיים.
כתוצאה מהתגברות האנטישמיות בגרמניה הנאצית, היא היגרה בשנת 1932 לאיטליה עם בן זוגה (ובעלה לעתיד) ארווין וולטר פאלם, שהיה סופר וסטודנט לארכאולוגיה. בשנת 1935 היא קבלה תואר דוקטור במדע המדינה. בין השנים 1939-1935 עבדה כמורה לגרמנית ברומא. בשנת 1936 היא נישאה לבן זוגה לארווין וולטר פאלם. עקב ביקורו של היטלר ברומא, התגברות האנטישמיות הממוסדת ושיתוף הפעולה של איטליה הפשיסטית עם הנאצים, תחת הנהגתו שלמוסוליני, החליטו בני הזוג שוב להגר.
בשנת 1939 עברו לאנגליה שם עבדה דומין כמורה לגרמנית בסיינט אולדין קולג'. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה גברו חששותיה של דומין מהאיום הנאצי, ובני הזוג ניסו בקדחתנות להשיג אשרת כניסה לכל מדינה אפשרית ביבשת אמריקה. המדינות שאליהן העדיפו להגר, (ארצות הברית, מקסיקו, ארגנטינה וברזיל) סירבו להעניק להם ויזה. המדינה היחידה שהסכימה לתת להם אשרה ללא תנאי הייתה הרפובליקה הדומיניקנית, אליה הם היגרו בשנת 1940.
במשך 14 השנים הבאות התגוררו בני הזוג בבירת הרפובליקה הדומיניקנית - סנטו דומינגו. דומין עבדה כמתרגמת וכמרצה לגרמנית באוניברסיטת סנטו דומינגו, וכצלמת אדריכלות.
בשנת 1951 לאחר מות אמה, החלה דומין לכתוב שירה בגרמנית. היא בחרה את שם העט דומין על שם הרפובליקה הדומיניקנית שהעניקה לה ולבעלה מחסה.
בשנת 1954, שבו דומין ובעלה לגרמניה. משנת 1961 עד יום מותה התגוררה דומין בהיידלברג. היא הייתה חברה קרובה של נלי זק"ש, כלת פרס נובל לספרות בשנת 1966.
בשנת 1959 יצא לאור ספר שיריה הראשון – "Nur eine Rose als Stütz". בשנת 1968 יצא לאור רומן מפרי עטה "Das zweite Paradies", סיפור אהבה שעוסק בתפיסות של גלות ומולדת.
דומין פרסמה מספר ספרי שירה נוספים, מאמרים בביקורת הספרות ונהגה לקרוא משיריה ולהרצות בפני קהלים שונים.
דומין נפטרה בהיידלברג, ב-22 בפברואר 2006, בגיל 96.
קורות חייה > מיצירותיה שתורגמו לעברית

ספר שיריה הראשון של הילדה דומין, Nur eine Rose als Stütze, "רק ורד אחד כמשענת", תורגם במלואו על ידי המתרגמת דינה פון-שוורצה (מסתאי), ויצא לאור בהוצאת "קשב לשירה" בשנת 2012.
קברה של הילדה דומין בהיידלברג
היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1747 גרייץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  29 בינואר 1817 (בגיל 69) גרייץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  לואיזה, נסיכת נסאו-ויילבורג (9 בינואר 1786–?) 
 
היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ (בגרמנית: Heinrich XIII Fürst Reuß zu Greiz;‏ 16 בפברואר 1747 - 29 בינואר 1817) היה נסיך רויס-גרייץ בין השנים 1800–1817.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-16 בפברואר 1747 בגרייץ, להיינריך האחד עשר, רוזן רויס-אוברגרייץ ולקונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-קסטריץ והברונית מריה אלאונורה אמה פון פרומניץ-דיטרסבאך.
ב-28 ביוני 1800 מת אביו, והיינריך ירש את תאריו.
לאחר ההרס של גרייץ בעקבות שרפה בשנת 1802, הוא הורה לבנות מחדש את העיר בסגנון נאו-קלאסי, והעביר את ביתו מהאוברס שלוס (הטירה העליונה) לאונטרס שלוס (הטירה הנמוכה), כדי להיות יותר בקשר עם העם והחיים החברתיים של הנסיכות.
היינריך גם התבלט בשירותו הצבאי באוסטריה כפילדמרשל, עד כדי כך שהוא נחשב לאחד מידידיו הטובים של הקיסר יוזף השני.
היינריך הצטרף לקונפדרציה של הריין בשנת 1807, ולאחר מכן היה חבר הקונפדרציה הגרמנית. בקונגרס וינה הוא היה מעורב בסכסוך טריטוריאלי עם ממלכת סקסוניה, שממנו יצא מנצח וזכה בערים אלטגומלה וקיהדורף .
משפחתו

ב-9 בינואר 1786 התחתן היינריך בקירכהיימבולנדן עם וילהלמינה לואיזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
היינריך השמונה עשר, נסיך רויס-גרייץ (1787)
היינריך התשעה עשר, נסיך רויס-גרייץ (1790–1836), התחתן עם גספארין, נסיכת רואן-רושפור.
היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ (1794–1859), התחתן עם סופיה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ולאחריה התחתן עם קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג.
הילדה גולדשמידט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1897 לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 באוגוסט 1980 (בגיל 82) קיצביל, אוסטריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות של לייפציג (1917)  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה (1923) 
 הושפעה על ידי:  אוסקר קוקושקה 
 פרסים והוקרה:  תואר מקצועי פרופסור 
 
הילדה גולדשמידט (בגרמנית: Hilde Goldschmidt;‏ 7 בספטמבר 1897 – 7 באוגוסט 1980) הייתה ציירת גרמנייה ממוצא יהודי. בעקבות רדיפות  המשטר הנאצי אחר יהודים, היא קיבלה מקלט בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה וחזרה לאוסטריה בשנות החמישים.