רומן קארמן
קורות חיים > כצלם

גויס לשירות צבאי ב-25 ביוני 1941, שירת כצלם, ראש קבוצת הסרטה של החזית הצפון-מערבית, צילם בחזיתות המלחמה הפטריוטית הגדולה במהלך הקרבות ליד מוסקבה וסמוך ללנינגרד. בנוסף לעבודה העיקרית - צילום סרטים ודיווחים לעיתון איזווסטיה - עבד ככתב מלחמה של סוכנות עיתונות אמריקאית "United Press", כתוצאה מכך שכתבים זרים לא הורשו להגיע לחזית המזרחית והפשרה נמצאה בשיתוף פעולה שלהם עם עיתונאים וסופרים סובייטים באמצעות Sovinformburo .
באוגוסט 1942, כחלק מקבוצת הסרטה, צילם את הגעתו של וינסטון צ'רצ'יל לברית המועצות במהלך המלחמה השתתף בכיבוש קניגסברג, צליחת ניימן, ויסלה ואודר, בשחרור ורשה, היה אחד המקליטים הראשונים שהקליט את מחנה הריכוז מיידנק. ניהל את קבוצות המסריטים בחזיתות המרכזית, המערבית והאוקראינית השנייה. בפברואר 1943 צילם את כניעתו של גנרל-פלדמרשל פרידריך פאולוס ליד סטלינגרד, והתמונה שצולמה על ידו ב-1 בפברואר 1943 בנוכחות קונסטנטין רוקוסובסקי, "חקירת פאולוס" הסתובב בעיתונות העולמית. הכתב עצמו לא ישן במשך שלושה ימים בשלב הזה, אך למחרת, יחד עם שותפו בוריס שר, בתיאום מראש עם מטה של רוקוסובסקי, טס למוסקבה. ביחד הם מסרו בדחיפות את החומרים המצולמים של כלל הצלמים של חזיתות הסטלינגרד ודון, שצילמו את הקרב על סטלינגרד ותבוסת כוחות ורמאכט .
מוויסטולה עד לאודר עבר עם הכוחות הלוחמים של יחידות ארמיית הטנקים השנייה, שפיקודה עזר לו בעבודתו, והמברקים שלו הגיעו ללא המתנה למוסקבה. בשלב זה, בהתעקשות ההנהגה, הוא המשיך להיות בקשר עם סוכנות הידיעות האמריקאית, אם כי לא ייחס לכך חשיבות מיוחדת. מאוחר יותר הוצגו בפניו עיתונים אמריקאים ובריטים בהם מברקי החזית שלו "הודפסו בגופנים ענקיים בעמודים הראשונים..."
במהלך המבצע לכיבוש ברלין באחד המחוזות שלה זימנשטדט, קארמן קיבל לידיו טלפון בעל תקשורת עם מרכז העיר, ובין השאר עם קאנצלרית הרייך השלישי. עלה לו הרעיון להתקשר לשר התעמולה יוזף גבלס, שקריאותיו להגנת לעיר עד אחרון התושבים נתלו על בתים רבים. בעזרת המתרגם ויקטור בוייב, הצליחו הקצינים הסובייטים ליצור קשר בעזרת שנלה-ביורו כשהציגו את עצמם כתושב ברלין שצריך לשוחח עם גבלס בעניין חשוב ודחוף והגיעו ללשכת קנצלר הרייך. הם חוברו למשרדו של שר התעמולה של הרייך, ולאחר מכן הציג המתרגם את עצמו כקצין רוסי שרוצה לדבר עם ד"ר גבלס. בוייב שאל אותו כמה עוד זמן יתנגדו הכוחות הגרמנים, שעליה השיב השר הגרמני כי הדבר יימשך במשך כמה חודשים. לדברי קארמן, בסוף השיחה, בוייב ציין: "קח בחשבון, מר גבלס, שנמצא אותך בכל מקום בו אתה תברח, והגרדום כבר מוכן עבורך".
בעקבות המעשה נכתב מיד חוזר בכמה עותקים, במהלכו הוצגה באמצעות כתיב מהיר ואחר כך במברק שבהמשך נשלח על ידי קארמן למוסקבה את כל מלל השיחה. יומיים לאחר מכן ירה גבלס בעצמו; ולא היו השלכות שליליות על המעורבים בשיחה הזו מטעם הפיקוד. קארמן ציין אז גם: "התכתבות זו לא שלח ה-Sovinformburo ל"יונייטד פרס". בטח העובדים הניחו שכל הסיפור בדוי. או שהחליטו שהוא לא תואם את רוח התקופה". העיתונאי הגרמני אריך קובי(גר')ציטט את הסיפור מתוך זיכרונותיו של רומן קארמן ומשלים אותו גם מעדותו של ויקטור בוייב, עמו דיבר בפגישה אישית במוסקבה. בוייב אמר כי האירוע הזה התרחש ב־26 באפריל 1945 כאשר הגיעו אליהם לקורפוס טנקים מס' 22 שכונת ברלין שני כתבים שסקרו את המלחמה מפראבדה ואיזבסטיה, שעודדו אותו ב"יציאה המטופשת" של הצלצול לגבלס. באשר לאירועים עצמם, בוייב היה בטוח לחלוטין מכיוון שהוא ערך דוח דווח על הנעשה, מאחר שפחד מההשלכות. הבשורה הזו הגיעה למפקד ארמיית הטנקים השנייה סמיון בוגדנוב : "בוגדנוב זעם; הוא ומפקדים אחרים האמינו שפספסו הזדמנות נהדרת לדון בתנאי הכניעה. מהעונש על מעשי ניצלתי רק על ידי ההתקדמות המהירה של כוחותינו שהתרחשה בסמוך.
ב-9 במאי 1945 בברלין צילם קארמן את חתימת הסכם הכניעה ללא תנאי של גרמניה. לדבריו, לאחר שמרשל ז'וקוב הציע לווילהלם קייטל, כראש המשלחת הגרמנית, לחתום על מעשה הכניעה, החל להתאסף באולם המון מצלמים ומקליטים שנוכחו באירוע.
לאחר מכן המשתה נמשך כל הלילה ובו השתתפו גנרלים סובייטיים רבים, וגם נציגי בעלות הברית וכתבים ממדינות אחרות. כפי שנזכר מאוחר הבמאי יולי רייזמן, שניהל את צוות הצילום של הסרט הדוקומנטרי שכלל את התמונות ההיסטוריות של חתימת מעשה הכניעה של גרמניה "ברלין", חבריו של קארמן כינו אותו בצחוק "מומחה לכניעות". קונסטנטין סימונוב שהכיר עד אז את קארמן רק מסרטיו ופגש אותו במהלך המלחמה, ציין שנפגש איתו בחזיתות לוחמה רבות, בערי ברית המועצות ובגרמניה: "במשך ארבע שנים הוא טס, נסע, הלך וזחל בדרכי המלחמה. ואם האמרה כי כישרון הוא עמל היא נכונה, הרי שזה הייתה עמל אכזר, מעורב מאוד עם סכנות ותלאות”. על פי סימונוב, לא ניתן לדמיין תיעוד קולנועי של שנות המלחמה ללא עבודתו של קארמן כמו שלא ניתן לדמיין עיתונאות המלחמה ללא מאמריו של איליה ארנבורג.
במהלך משפטי נירנברג, כחלק מקבוצת הצילום, הקליט חומרים הכלולים בסרט "בית הדין של עמים"(1946), אותו גם ביים יחד עם י. ורטובה-סווילובה וגם היה התסריטאי שלו. במהלך תהליך המשפטים הוא נפגש שוב עם פאולוס, שנתן ראיות מאשימות כנגד מנהיגי הרייך השלישי ושוחח איתו.