stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו
ביוגרפיה

ויטוריו אמדאו נולד ב-31 באוקטובר 1743 בטורינו, ללואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ולכריסטינה הנרייטה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה מלוונשטיין-ורטהיים, והוא נקרא על שם דודנו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה. בשנת 1763 התגייס ויטוריו אמדאו לצבא ממלכת סרדיניה, והגיע בו לדרגת לוטננט גנרל.
ב-18 באוקטובר 1768 התחתן ויטוריו אמדאו עם ז'וזפין, נסיכת לורן, בתם של לואי, נסיך בריון ולואיז דה רואן. ממנה היה לו בן אחד - קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו.
בשנת 1778 מת אביו לואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו, וויטוריו אמדאו ירש את תאריו. אולם כעבור פחות משנתיים ב-10 בספטמבר 1780 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ירש את תאריו.
וילם שלפהוט

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1874 האג, הולנד 
 פטירה:  8 בינואר 1951 (בגיל 76)
 הישג בולט:  היה מס' 37 בעולם בשנת 1920
 מד כושר מרבי:  2440 (מרץ 1929)
 מדינה:  הולנד
 
וילם שלפהוט (בהולנדית: Willem Andreas Theodorus Schelfhout ‏; 19 במאי 1874 - 8 בינואר 1951) היה שחמטאי הולנדי.
שלפהוט הגיע למקום הרביעי בתחרות ליידן 1909 (דרג ב'), חלק את המקום ה-5 וה-6 בתחרות אמסטרדם 1910, הגיע למקום השלישי בתחרות המבורג 1910 (דרג ב'), חלק את המקום ה-7 וה-8 בתחרות קלן 1911 (ניצח: משה לובצקי), הגיע למקום ה-13 בתחרות שבינגן 1913 (ניצח: אלכסנדר אלכין) , וחלק מקום 6 בתחרות מאנהיים 1914, הקונגרס הגרמני ה-19, דרג א'. (ניצח: הלגואה).
במהלך המלחמה (הולנד שמרה על נייטרליות) שיחק שלפהוט במספר תחרויות, מהן ניצח בתחרות האג בשנת 1917. לאחר המלחמה סיים במקום השביעי בתחרות אמסטרדם 1920 (ניצח: ריכרד רטי) , והשתתף מספר פעמים באליפות הולנד. הוא חלק מקום 6-8 בתחרות האג 1919 (ניצח: מקס מארשנד), הגיע שישי בתחרות ניימיכן בשנת 1921 (ניצח: מקס אויבה ),, חלק מקום רביעי בתחרות אמסטרדם 1924 (ניצח: מקס אויבה), הגיע רביעי בתחרות אוטרכט 1926 (ניצח: מקס אויבה) והגיע למקום השישי בתחרות רוטרדם 1936 (ניצח: שלמה לנדאו ).
שלפהוט סיים בתיקו דו-קרב קצר עם מקס אויבה 1-1 בשנת 1923 והפסיד לו 2-0 בשנת 1927, שני הדו-קרבות התקיימו באמסטרדם.
השתתפות באולימפיאדות

שלפהוט שיחק בנבחרתה האולימפית של הולנד בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון,  בלוח המילואים השיג תוצאה של +1 -0 =1  (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +2 -3 =6
באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג,  בלוח המילואים השיג תוצאה של +2 -1 =2
במהלך מלחמת העולם השנייה, הגיע שלפהוט למקום השלישי בתחרות אמסטרדם (ניצח: מקס אויבה).
וילאנל

וילאנל (villanelle), המוכר גם כוילאנסק (villanesque), היא צורה שירית שהתפתחה במאה ה-19 ומאופיינת במבנה קבוע: תשע-עשרה שורות – חמישה בתים שבכל אחד מהם שלוש שורות (tercet) (אנ') ובית אחד, האחרון, שבו ארבע שורות (quatrain) (אנ'). החריזה של כל אחד מחמשת הבתים הראשונים אחידה (א-ב-א) ויש בשיר גם שני רפרנים, שורות שלמות החוזרות על עצמן במתכונת קבועה.
אטימולוגיה

מקורו של המונח וילאנל במילה האיטלקית villanella שפירושה שיר או ריקוד כפרי, והיא נובעת מהמילה villano שמשמעה איכר או צמית. לאיטלקית הגיעה המילה מלטינית של ימי הביניים, שבה משמעות המילה villano הייתה עובד אדמה. השימוש במילה נובע מכך שבתחילת הדרך הנושאים שביטאו באמצעות הצורה השירית הזו היו פסטורליים.
היסטוריה

בראשיתו היה הווילאנל שיר דמוי-בלדה, שחיקה שירי איכרים שעברו בעל פה מדור לדור, ולא היה לו שום מבנה שירי קבוע. שירים אלה עסקו בדרך כלל בנושאים כפריים ופסטורליים, והיו בהם חזרות. לפני המאה ה-19 המונח התייחס לפזמונים כפריים בלי שום מבנה מחייב, פירוש שעדיין מופיע באוצר המילים המתאר מוזיקה קדומה. ג'ולי קיין (אנ') גורסת שהחזרות בכל בית מעידות על כך שהמקור הוא בשיר ריקודים ששרה מקהלה. על פי רוב זמרת שרה את השורות הייחודיות לכל בית ואילו הרקדניות (והרקדנים, אם היו כאלה) הצטרפו אליה בשירת השורות החוזרות בעודן רוקדות סביבה במעגל.
המבנה הקשיח של הווילאנל (19 שורות עם רפרנים וחריזה מוגדרת) נובע מהשיר "וילאנל (איבדתי את ציפור התור שלי)" Villanelle (J'ay perdu ma Tourterelle) שכתב המשורר הצרפתי ז'אן פאסרה (אנ'), כנראה בשנת 1574, אך פורסם בפריז רק בשנת 1606. על פי "האנציקלופדיה החדשה של פרינסטון לשירה ולחקר השירה" (The New Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics), משנת 1993, המבנה הזה נהיה סטנדרטי לאחר שחוקרים כמו הצרפתי סזר פייר רישלה (אנ') ביססו את הגדרת הווילאנל על שירו של פאסרה. ג'ולי קיין מפריכה השערה זו, וטוענת כי היה זה פייר-שרל ברטלן (Pierre-Charles Berthelin), שהתוספות שלו לאחד ממילוניו של רישלה – מילון החריזה, (Dictionnaire de rimes) – היא זו שקיבעה את המבנה המוכר היום. חוקרת אחרת, אמנדה ל' פרנץ', מוסיפה שפרודיה שכתב במאה ה-19 המשורר הצרפתי תאודור דה באנוויל על שירו של פאסרה גרמה לסופר הצרפתי וילהלם טנן (אנ') ולאחרים לחשוב שמדובר בצורה שירית עתיקה.
אף על פי שמקורו של הווילאנל בצרפת והוא מסווג כצורה שירית צרפתית, מרבית הווילאנלים נכתבו בשפה האנגלית. בעקבות המסה שכתב בשנת 1872 תאודור דה באנוויל על תורת המשקל בשירה (Petit traité de poésie française) נהייתה הצורה פופולרית בקרב יוצרים אנגלים ובהם אדמונד גוס (אנ') ואוסטין דובסון (אנ'), ובעקבותיהם גם אוסקר ויילד, אנדרו לאנג (אנ') וג'ון פיין (אנ'). שירים של כל המשוררים הללו נכללו בספר Ballades and Rondeaus, Chants Royal, Sestinas, Villanelles, &c. Selected, שערך גליסון וייט (אנ') בשנת 1887, שבו 32 וילאנלים שכתבו 19 משוררים אנגלים.
רבים מהיוצרים המודרניים בזו לווילאנל, שנתפס בעיניהם כמייצג של האסתטיציזם הצורני המסוגנן־מדי של שלהי המאה ה-19, דהיינו את התנועה הדקדנטית (אנ') באנגליה. ג'יימס ג'ויס ברומן הראשון שכתב, דיוקן האמן כאיש צעיר (1914), כלל וילאנל שכתב סטיבן דדאלוס, האלטר אגו הספרותי שלו. ויליאם אמפסון הֶחיה את הוילאנל בקפידה רבה יותר בשנות ה-30, וחבריו בני זמנו ויסטן יו אודן ודילן תומאס התנסו אף הם בכתיבת וילאנלים. הווילאנל "Do not go gentle into that good night" (אנ') שכתב דילן תומאס הוא כנראה הווילאנל המפורסם ביותר. תיאודור רות'קה וסילביה פלאת' כתבו וילאנלים בשנות ה-50 וה-60, ואליזבת בישופ כתבה ב-1976 וילאנל מפורסם ורב־השפעה בשם "One Art" (אנ'), שזכה לכמה תרגומים לעברית. הווילאנלים זכו לפופולריות חסרת תקדים בשנות ה-80 וה-90 עם עלייתה של תנועת הפורמליזם החדש (אנ') בארצות הברית. רבים מהמשוררים בני זמננו כותבים וילאנלים, ולעיתים הם גם גיוונו את הצורה השירית בדרכים שונות. באנתולוגיה Villanelles שפורסמה בשנת 2012, הקדישו העורכות אנני פינץ' (אנ') ומארי-אליזבת מאלי, פרק שלם לחידושים אלה.
.
מבנה

הווילאנל כולל תשע-עשרה שורות – חמישה בתים שבכל אחד מהם שלוש שורות (tercet) (אנ') ובית אחד, האחרון, שבו ארבע שורות (quatrain) (אנ'). החריזה בשתי השורות הראשונות של כל בית אחידה ויש בשיר גם שני רפרנים, שורות שלמות החוזרות על עצמן במתכונת קבועה, כך:
השורה הראשונה של הבית הראשון היא גם השורה האחרונה בבית השני והרביעי.
השורה האחרונה בבית הראשון היא גם השורה האחרונה בבית השלישי והחמישי.
שתי השורות החוזרות על עצמן מופיעות שוב כשורות השלישית והרביעית בבית השישי.
המבנה הכללי הוא לפיכך: א1-ב-א2; א-ב-א1; א-ב-א2; א-ב-א1; א-ב-א2; א-ב-א1-א2. כאשר:
א1 ו-א2 הן השורות החוזרות (הרפרנים).
השורות א, א1 ו-א2 מתחרזות.
השורות ב מתחרזות.
אפשר להדגים זאת באמצעות הווילאנל "בחולות" שכתבה עופרה עופר אורן והתפרסם בספטמבר 2021 במאזניים:
| בית | הווילאנל | מיקום השורות החוזרות (רפרנים) | חריזה |
| --- | --- | --- | --- |
| ראשון | יַלְדָּה עָמְדָה וְלֹא יָדְעָה: הִיא שָׁרָה שִׁיר מֵבִישׁ!  כֻּלָּם יָשְׁבוּ מוּלָה, וְהִיא הִפְלִיגָה בְּקוֹלָהּ  עַל זוּג שֶׁלַּחוֹלוֹת יָצָא (זִמְרָה, בְּלִי לְהָבִין). | רפרן ראשון  –  רפרן שני | א   ב   א |
| שני | בַּפֶּתַח הוּא עָמַד, הִקְשִׁיב, שָׁאַב אֶת הָאֲוִיר,  עֲדַיִן רַק שָׁתַק, הִבִּיט, וְלֹא אָמַר מִלָּה.  יַלְדָּה עָמְדָה וְלֹא יָדְעָה: הִיא שָׁרָה שִׁיר מֵבִישׁ! | –   –  רפרן ראשון | א   ב   א |
| שלישי | "כְּשֶׁזּוּג יָצָא לוֹ לְטַיֵּל", הוּא בַּחֲשָׁאִי – הֶחְוִיר.   בַּחוּץ יֹאמַר לָהּ: "אֵיךְ הֵעַזְתְּ לַשִּׁיר כָּךְ? מַגְעִילָה!"  עַל זוּג שֶׁלַּחוֹלוֹת יָצָא (זִמְרָה, בְּלִי לְהָבִין). | –   –  רפרן שני | א   ב   א |
| רביעי | אָבִיהָ שֶׁגּוּפָהּ – שֶׁלּוֹ, הִבִּיט בָּהּ בַּעֲוִית   שֶׁל זַעַם שֶׁעָלָה, עָלָה, שָׁטַף אֶת כָּל כֻּלָּהּ:  יַלְדָּה עָמְדָה וְלֹא יָדְעָה: הִיא שָׁרָה שִׁיר מֵבִישׁ! | –   –  רפרן ראשון | א   ב   א |
| חמישי | "אַתְּ מְבִינָה?" צָוַח "כַּמָּה הַשִּׁיר הַזֶּה מֵבִיךְ?  עַכְשָׁו כֻּלָּם יֵדְעוּ מִי אַתְּ, אֵיךְ שַׁרְתְּ, אַתְּ מַבְחִילָה,  עַל זוּג שֶׁלַּחוֹלוֹת יָצָא (זִמְרָה, בְּלִי לְהָבִין). | –   –  רפרן שני | א   ב   א |
| שישי | אָבִיהָ בַּלֵּילוֹת, לֹא בַּחוֹלוֹת, בְּסוֹד, הֵבִיא  לְמִטָּתָהּ אֶת מָה שֶׁלּוֹ מֻתָּר, אֲבָל לֹא לָהּ.  יַלְדָּה עָמְדָה וְלֹא יָדְעָה: הִיא שָׁרָה שִׁיר מֵבִישׁ!  עַל זוּג שֶׁלַּחוֹלוֹת יָצָא (זִמְרָה, בְּלִי לְהָבִין). | –   –   רפרן ראשון   רפרן שני | א   ב  א   א |
.
לווילאנל אין משקל קבוע. הווילאנלים של המאה ה-19 היו ברובם במשקל טרימטר (אנ') או טטרמטר (אנ'), שבהן יש תבנית מסוימת של הטעמות ושלוש או ארבע (בהתאמה) רגליים. לעומת זאת הווילאנלים שנכתבו במאה ה-20 היו ברובם במשקל פנטמטר יאמבי, שבו יש חמישה צמדים של הברות לא־מוטעמות ומוטעמות לסירוגין.
אפקט

פיליפ ק' גייסון (Philip K. Jason) התייחס לעניין החזרות בווילאנל והעלה השערה לפיה השימוש בווילאנל מבטא מידה כלשהי של אובססיביות, ומדגים זאת, בין היתר, באמצעות שירה של סילביה פלאת' "שיר אהבה של נערה משוגעת" (Mad Girl's Love Song) (אנ'). הוא מעלה אפשרות שבאמצעות היחסים שבין השורות החוזרות על עצמן הווילאנל מעורר תחושה של הפרעה ו"פרדיגמה של סכיזופרניה". חוקרים אחרים טוענים כי החזרה הזו על שורות נחשבת אמצעי שמונע מהווילאנל לבטא "מצלול שגרתי", ומעניק לו מאפיינים דומים יותר לאלה של פזמון או שירה לירית. סטיבן פריי גורס שהווילאנל "הוא צורה [שירית] שמושכת אנשים שמרגישים זרים", מאחר שיש בו "מיומנות שובבה" המתאימה "לביטוי חוזר אירוני ועצוב של כאב ופטליזם". למרות זאת יש מקרים שבהם משתמשים בווילאנל לשירה היתולית.
אן רידלר (אנ'), בהקדמה שכתבה לוילאנל שלה, מזכירה טיעון שהעלה ת"ס אליוט. לדבריו "שימוש בצורה שירית קשיחה עוזר, כי הוא מחייב [את הכותב] להתרכז בקשיים הטכניים כדי לשלוט בצורה השירית, ומאפשר לתוכנו של השיר להשתחרר באופן חופשי יותר ולא־מודע". בפרשנות שמציע ויליאם אמפסון הוא טוען כי הווילאנל הוא "צורה שירית קשיחה ביותר", אך למרות זאת ו"ה אודן, בשירו הארוך "הים והמראה" (אנ') "נתן תחושה שמדובר במשהו טבעי לחלוטין, כמו דיבורה התמים של נערה צעירה".
וילאנלים בעברית

חלק מהמשוררים העבריים בני זמננו התנסו בכתיבת וילאנלים, ובאופן טבעי אלה המשוררים שבכתיבתם מרבים להשתמש בחריזה ולהקפיד על משקל קבוע. בין המשוררים יצוינו: דורי מנור, אורית נוימאיר־פוטשניק, עופרה עופר אורן, אבינועם מן, אורי פרסטר ודותן ברום.
לקריאה נוספת

רפרן, שוב: חזרתו של הווילאנל, דיסרטציה שהגישה אמנדה ל' פרנץ' באוניברסיטת וירג'יניה, אוגוסט 2004. (באנגלית)
ביאורים

↑  רישלה (1698-1626) היה פילולוג ומילונאי, וערך את המילון הראשון בשפה הצרפתית.
↑  תנועה המנסה להחזיר לשירה האמריקאית את השימוש במשקל ובחריזה ולפתח שירה המספרת סיפור, מתוך הבנה ששלושת המרכיבים האלה נחוצים כדי להתמודד עם שטף הרומנים המציפים את השוק ולהחזיר את הפופולריות של השירה בקרב הציבור האמריקאי.
↑  הפנטמר היאמבי מאפיין גם את המשקל הנהוג בסונטות, כי זה המשקל שבו השתמש שייקספיר בסונטות שלו.
הערות שוליים

↑  Kastner, L. E. (1903). A History of French Versification. UK: Clarendon Press. p. 279.
1 2 3  Preminger, Alex (1993). The New Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics. Princeton: Princeton University Press. p. 1358. (ISBN 0-691-03271-8).
↑  "Villanelle". Online Etymology Dictionary., access date: 15 March 2022
↑  "Villain". Online Etymology Dictionary., access date: 15 March 2022
↑  Kane, Julie (2003). "The Myth of the Fixed-Form Villanelle". Modern Language Quarterly. 64 (4): p. 428. doi:10.1215/00267929-64-4-427. (subscription required)
1 2 3  Poet.Org, Academy of American Poets, "Poetic Form: Villanelle" Archived from the original, access date: 15 March 2022.
↑  French, Amanda L. (2010). "Edmund Gosse and the Stubborn Villanelle Blunder". Victorian Poetry. 48 (2): p. 245. doi:10.1353/vp.0.0104. S2CID 161093800. (subscription required)
↑  Kane, Julie. "Introduction." in Villanelles, ed. by Annie Finch and Marie-Elizabeth Mali. (See details below).
↑  French, Amanda L. (2003). "The First Villanelle: A New Translation of Jean Passerat's 'J'ay perdu ma tourterelle' (1574)" (PDF). Meridian. 12. pp. 1-2.
↑  Kane 2003 pp. 440–41.
↑  French, Amanda L. (2004). Refrain, Again: The Return of the Villanelle, University of Virginia. p. 30.
↑  Kane 2003 p. 441.
↑  White, Gleeson, ed. (1887). Ballades and Rondeaus, Chants Royal, Sestinas, Villanelles, etc. The Canterbury Poets. The Walter Scott Publishing Co., Ltd. pp. xiii–xiv.
↑  Kane 2003 p. 442.
1 2  Caroline Blyth, ed. (2011). Decadent verse: an anthology of late Victorian poetry, 1872–1900. London: Anthem Press. p. 17. ISBN 978-0-85728-403-7.
↑  French 2004 p. 152.
1 2  French 2004 p. 15
↑  עופרה עופר אורן, השוואת תרגומים של השיר "One Art", בבלוג "סופרת ספרים", 18 במרץ 2022
↑  French 2004 p. 13.
↑  Finch, Annie; Mali, Marie-Elizabeth, eds. (2012). Villanelles. Everyman's Library. ISBN 978-0-307-95786-3
1 2 3  Strand, Mark; Boland, Eavan (2001). The Making of a Poem: A Norton Anthology of Poetic Forms. US: Norton. ISBN 978-0-393-32178-4
1 2  Fry, Stephen (2007). The Ode Less Travelled. UK: Arrow Books. ISBN 978-0-09-950934-9
1 2  Jason, Philip K. (1980). "Modern Versions of the Villanelle". College Literature. 7 (2): 136–145. JSTOR 25111324
1 2  Strand et al. 2001, p. 8.
↑  Fry 2007, p. 228.
↑  French 2004 p. 147.
↑  "Villanelle for the Middle of the Way". The Poetry Archive. Retrieved 7 February 2014.[permanent dead link]
↑  "Missing Dates". The Poetry Archive. Retrieved 7 February 2014.[permanent dead link]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396405305171  BnF: cb12118456g (data)  LCCN: sh87005289  SUDOC: 029591163
ויליאמסון (נהר, אורגון)

| --- | --- |
מבט במעלה הזרם של הנהר ויליאמסון מתוך המיסיון האינדיאני בצ'ילוקווין
מבט במעלה הזרם של הנהר ויליאמסון מתוך המיסיון האינדיאני בצ'ילוקווין
 מידע כללי
 אורך:  160 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  29.2 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  7,800 קמ"ר
 מוצא:  היער הלאומי פרימונט-וינמה באורגון
 גובה מוצא הנהר:  1,600 מטרים
 קואורדינטות מוצא:  42°42′21″N 121°20′11″W﻿ / ﻿42.705713°N 121.336409°W﻿ / 42.705713; -121.336409
 יובלים:  הנהר ספראג 
 שפך:  אגם קלאמת העליון באורגון
 קואורדינטות שפך:  42°27′53″N 121°57′25″W﻿ / ﻿42.464722°N 121.956944°W﻿ / 42.464722; -121.956944
 מדינות באגן הניקוז:  אורגון בארצות הברית
 
 מפה המציגה את מהלך הנהר ויליאמסון ויובלים
 
הנהר ויליאמסון מדרום-מערב לצ'ילוקווין
הנהר ויליאמסון (באנגלית: Williamson River) זורם בדרום-מרכז אורגון בארצות הברית. הנהר, באורך 160 קילומטרים, מנקז כ-7,800 קילומטרים רבועים מזרחית לרכס קסקייד. יחד עם היובל העיקרי שלו, הנהר ספראג, הוא מספק למעלה ממחצית הספיקה לאגם קלאמת העליון, אגם המים המתוקים הגדול ביותר באורגון. מוצא האגם הוא הנהר לינק, הזורם לתוך אגם יואנה והנהר קלאמת.
מסלול

מקורו של הוויליאמסון במעיין גדול במרכז מחוז קלאמת, בצד הצפוני של הר פואגו (Fuego Mountain), ביער הלאומי וינמה, כ-65 קילומטרים צפונית-מזרחית לקלאמת פולס (מילולית "מפלי קלאמת", המכונה "מפלי בירת השורשים" מכיוון שהמים עמוסים בחומרי מזון מביצת העשב קלאמת כמה קילומטרים במעלה הזרם, ו"לקצף שמצטבר בבסיס המפלים יש מראה של גלידת וניל על בירת שורשים".). הוא זורם בקשת גדולה צפונה דרך ההרים, ואז מערבה, ואז דרום-מערב דרך קלאמת מארש (Klamath Marsh, ביצת העשב קלאמת) ומקלט חיות הבר הלאומי קלאמת מארש (אנ'). במורד הזרם מהמקלט, הנהר זורם בערך במקביל לכביש 97 (אנ') של ארצות הברית. כ-8 קילומטרים צפונית ליישוב צ'ילוקווין, בפארק המדינתי קולייר ממוריאל (אנ'), נשפך אליו מימין הנחל ספרינג קריק (Spring Creek). בצ'ילוקווין, נשפך אליו משמאל הנהר ספראג. הוויליאמסון נשפך לקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון ליד הצוק המכונה מודק פוינט (Modoc Point), כ-30 קילומטרים צפונית-מערבית לקלאמת פולס.
אגן הניקוז

בגבהים נמוכים יותר יחד עם נחלים גדולים אחרים, מספק אגן הניקוז של הוויליאמסון מים להשקיית שדות מרעה ושטחי חקלאיים אחרים. חיות משק רועות במקומות רבים באגן. יערות, שנכרתו לעיתים קרובות לעץ, מכסים כ-81% מהאגן והחוות מהווים 6%, בעוד שהמרעה, שטחי הביצות, המים והאזורים העירוניים מכסים יחד 13%. המשקעים באגן, השוכן בצל הגשם של רכס הקסקייד, עומדים על ממוצע של 580 מילימטרים בשנה לאורך הוויליאמסון מעל המפגש עם הנהר ספראג וכ-510 מילימטרים לאורך הספראג.
דיג

הוויליאמסון ידוע בדגי טרוטת הפס האדום של האגן הגדול הפראיים והגדולים במיוחד, הנעים לנהר כדי להשריץ ולברוח מאגם קלאמת העליון כשהוא מתחמם. דגים בני שלוש "מגיעים בדרך כלל לאורך של 50 סנטימטרים או טוב יותר". מספר קטן יותר של דגי טרוטה חומה משגשגים גם בוויליאמסון, במיוחד אחרי השפך של ספרינג קריק. גם הדג הנדיר Deltistes luxatus (אנ') ("מוצץ הנהר לוסט") חיים בנהר אך הם מוגנים ואסור לדוג אותם ולשמור אותם באופן חוקי. טרוטת עין-הקשת ו-Salvelinus fontinalis (באנגלית Brook trout) קטנים יותר חיים בנהר שמעל קלאמת מארש. חלק גדול מהקרקע לאורך הנהר הוא בבעלות פרטית, והגישה לציבור מוגבלת.
היסטוריה גאולוגית

בתקופות הפליסטוקן המוקדמות, היו אגם קלאמת העליון וקלמאת מארש גדולים בהרבה; ונשמרו כאגמים וביצות רדודים על ידי המשך שקיעת האגן תוך הצטברות משקעים רבים והתרוממות לאורך מתלול ההעתק המזרחי. התפרצותו של הר מזאמה לפני כ-7,700 שנה תרמה כמות עצומה של משקעים לאגם ולאגני הביצות, ומילאה את הקניון של הנהר ויליאמסון.
שימור

מאז 2003, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) וארגונים אחרים פועלים לשחזור כ-31 קילומטרים רבועים של אדמות ביצות בדלתה של הנהר ויליאמסון בקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון. הדלתה, שהייתה בעבר סכורה ומנוקזת עבור שטחים לחקלאות, מהווה בית גידול למיליוני עופות נודדים, כמו גם מינים מקומיים רבים של דגים, רכיכות וצמחי מים.
הערות שוליים

↑  John C. Risley, Upper Klamath Lake Basin nutrient-loading study; assessment of historic flows in the Williamson and Sprague rivers
↑  "Hike to Root Beer Falls offered by museum: Space is limited for the free afternoon trek". Herald News. 4 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Big Bill The Williamson River Basin Watershed Analysis" (PDF). USDA. בפברואר 1998. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Williamson River Delta Preserve". The Nature Conservancy. 2011.
וילם פרדריק הרמנס

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1921 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  27 באפריל 1995 (בגיל 73) אוטרכט, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם, Barlaeus Gymnasium 
 שפות היצירה:  הולנדית 
 יצירות בולטות:  The Darkroom of Damocles, לא לישון לעולם 
 תקופת הפעילות:  1936–1995 (כ־59 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס פ. ק. הופט (1971)  Busken Huet award (1949)  Essayprijs van de gemeente Amsterdam (1949)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרטוריה (1990)  Prijs van de Stichting Kunstenaarsverzet (1957)  Prijs der Nederlandse Letteren (1977)  פרס פרדיננד בורווק (1966)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' (1990) 
 
וילם פרדריק הרמנס (בהולנדית: Willem Frederik Hermans;‏ 1 בספטמבר 1921 – 27 באפריל 1995) היה סופר, משורר, מחזאי ומסאי הולנדי.
הרמנס נחשב לאחד הסופרים החשובים ביותר בהולנד של אחרי המלחמה, לצד הארי מוליש וחרארד רווה.
ספרו המפורסם משנת 1966 לא לישון לעולם (אנ') תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2011 בהוצאת מחברות לספרות, בתרגום רן הכהן.
הערות שוליים

↑  לא לישון לעולם - וילם פרדריק הרמנס, באתר www.text.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262503805171  PLWABN: 9810530850405606  BIBSYS: 90060814  BNE: XX4938398  BnF: cb12028400w (data)  BPN: 12371050  CANTIC: a10774671  CiNii: DA10812705  GND: 118774123  ICCU: UBOV008728  ISNI: 0000 0001 2029 6943  LCCN: n79066053  NKC: kup19950000037910  NLA: 35719634  NLG: 204098  NSK: 000654802  NTA: 06847749X  PIC: 390551  RERO: 02-A008720966  RKD: 37822  SELIBR: 241717  SUDOC: 028451546  Trove: 1056994  VIAF: 84472667   WorldCat (עם VIAF): 84472667 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילם פרדריק הרמנס
וילמאן

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת גנץ
 שטח:  12.57 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,435 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°24′57″N 21°13′53″E﻿ / ﻿48.415780555556°N 21.23125°E﻿ / 48.415780555556; 21.23125 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://vilmany.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.וילמאן(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.וילמאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וילמאן (בהונגרית: Vilmány) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. הכפר ממוקם כ-193 ק"מ מצפון מזרח לבודפשט, עיר הבירה של המדינה. ישנם מספר אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו בקרבת מקום. אתר המורשת הקרוב ביותר בהונגריה הוא חבל טוקאי, אזור יין ונוף היסטורי במרחק של 31 ק"מ מדרום לווילמאן.
בווילמאן חיה קהילה יהודית ובמקום היה בית כנסת ושני בתי קברות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 84 |  |
| 1880 | 132 | 1,096 |
| 1910 | 92 |  |
| 1920 | 75 |  |
| 1930 | 52 |  |
| 1941 | 55 | 1,365 |
ולדימיר דבאלישווילי

ולדימיר דבאלישווילי (בגאורגית: ვლადიმერ დვალიშვილი, ולדימיר דוואלישווילי; נולד ב-20 באפריל 1986) הוא כדורגלן עבר גאורגי.
קריירה

דבאלישווילי שיחק במשך שתי עונות במועדון הגאורגי דינמו טביליסי, עמו זכה באליפות ליגת העל הגאורגית ב-2005, ולאחר מכן עבר לאולימפי רוסתווי, עמה זכה באליפות נוספת ב-2007. לאחר עונתו היחידה ברוסתווי הוא עבר לקבוצה הלטבית סקונטו ריגה.
בקיץ 2009 עבר לקבוצה הישראלית מכבי חיפה. בעונתו הראשונה בחיפה סייע דוואלישווילי לקבוצה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שכבש 5 שערים במשחקי המוקדמות. בליגת העל כבש 16 שערים ובישל 9 נוספים אך חיפה הפסידה האליפות בעונת 2009/2010 והודחה נגד דינמו מינסק אחרי הופעה לא מוצלחת בשלב הבתים. דבאלישווילי הבקיע 12 שערי ליגה ובישל 3 בעונת האליפות של מכבי חיפה בעונת 2010/2011‏. בעונת 2011/2012 מעמדו בקבוצה נחלש ועקב כך דיבורים על עזיבה התחזקו. בדצמבר שב דבאלישווילי להרכב הפותח של חיפה והבקיע 7 שערי ליגה.
בינואר 2012 עבר לפולוניה ורשה מליגת העל הפולנית. לאחר שנה במועדון, עבר בפברואר 2013 ליריבתה העירונית, לגיה ורשה עימה זכה בדאבל לאחר שכבש חמישה שערים ב-13 הופעות עד תום העונה. בעונת 2013/2014 כבש עשרה שערי ליגה וזכה עם לגיה ורשה באליפות שנייה ברציפות, והחמישית שלו בקריירה.
ב-13 באוגוסט 2014 חתם באודנסה בולקלוב הדנית. בקיץ 2015 חתם בפוגון שצ'צ'ין הפולנית. ב-10 ביולי 2016 חזר לאחר עשור לדינמו טביליסי. בשלוש הקבוצות לא הצליח להשאיר חותם והבקיע מעט שערים.
בינואר 2017 חתם באטיראו מליגת העל הקזחית. ב-25 בינואר 2018 חזר דבאלישווילי לישראל וחתם בהפועל אשקלון. ב-19 ביולי 2018 חתם דבאלישווילי בסבורתלו טביליסי, וביוני 2019 חתם בדינמו בתומי.
נבחרת לאומית

בנבחרת גאורגיה משחק דבאלישווילי מאז שנת 2009, ואת שער הבכורה שלו כבש במשחק ידידות מול נבחרת אלבניה ביוני 2009. במוקדמות מונדיאל 2010 כבש שני שערים במדי הנבחרת.
תארים

אליפות גאורגיה: 2004/2005
הסופר הקאפ הגאורגי: 2005
אליפות גאורגיה: 2006/2007
אליפות ישראל: 2010/2011
אליפות פולין: 2012/2013, 2013/2014
הגביע הפולני: 2013
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקה עונתית 2009/2010, האתר הרשמי של מכבי חיפה
ולדימיר גורילי

ולדימיר איוואנוביץ' גורילי (באוקראינית: Володимир Іванович Горілий)‏ (נולד ב 11 באוקטובר 1965 בעיירה צ'רניהיבקה שבמחוז זפוריז'יה) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת המגן בדינמו קייב, דניפרו דנפרופטרובסק ובנבחרת אוקראינה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון קבוצות כדורגל.
קריירה

גורילי למד בפנימיה לספורטאים. באחד המשחקים ראה אותו צייד הכישרונות של קבוצת טבריה סימפרופול והזמין אותו למבחנים בקבוצה. בשנת 1982, בהיותו בן 17, עלה גורילי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון טבריה סימפרופול  (ששיחקה אז בליגה הסובייטית הראשונה). לאחר עונה אחת - עבר לקבוצת הצמרת הסובייטית דינמו קייב. גורילי שיחק בשורות דינמו במשך 6 שנים, במהלכן זכה עם הקבוצה ב-2 אליפויות ובשני גביעי ברית המועצות. בשנת 1990, בעקבות הסכסוך שפרץ בינו לבין המאמן החדש של דינמו, עבר גורילי לקבוצת זניט לנינגרד. הוא לא הצליח לבסס את מקומו בהרכב הפותח של זניט ולאחר חצי עונה שב לאוקראינה. הוא הצטרף אל שורות קבוצת דניפרו דניפרופטרובסק ושיחק בה עד לסיום קריירת השחקן שלו ב-1996 - למעט עונת 1992/1993. באותה העונה הוא חתם על חוזה בקבוצת הפועל חיפה. גורילי בא לחיפה בעקבות חברו למשחק בדניפרו ואדים טישנקו. לאחר עונה אחת במדי הפועל החליט גורילי לחזור לאוקראינה ואילו טישנקו נשאר לשחק עונה נוספת.
קריירה > נבחרות

בתקופת ברית המועצות שיחק גורילי בנבחרת הנוער של ברית המועצות ובנבחרת הצעירה שלה. בנבחרת אוקראינה העצמאית שיחק גורילי 3 משחקים. כולם בשנת 1995 במסגרת מוקדמות יורו 1996
קריירה > קריירת אימון

בשנת 2002 הצטרף גורילי לצוות המאמנים של קבוצת דניפרו דנפרופטרובסק והיה לעוזר המאמן של הקבוצה, בהמשך אימן את קבוצת המילואים של המועדון. בשנים 2013-2014 אימן את נבחרת אוקראינה עד גיל 20. בשנת 2017 מונה למאמנה של קבוצת ניבה ויניצה מהליגה האוקראינית השנייה. הוא תפקד תקופה קצרה כמאמן הקבוצה ופוטר על ידי ההנהלה.
תארים

אליפות ברית המועצות : 1985, 1986
הגביע הסובייטי: 1985, 1987
ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה

ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה (באיטלקית: Vittorio Emanuele I; ‏24 ביולי 1759 - 10 בינואר 1824), היה מלך סרדיניה בשנים 1802–1821.