stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בטון מזוין
השפעת הבטון המזוין על אדריכלות המאה ה-20

האדריכלות מאז ומתמיד התפתחה יחד עם טכנולוגיית הבנייה. שכלולים טכנולוגיים יצרו אפשרויות בנייה אחרות, קירויים אחרים ובסופו של דבר השפיעו על העיצוב האדריכלי. עד המצאת הבטון המזוין עיקר הבנייה בעולם נעשתה על ידי לבנים ועץ. השימוש בחומרי גלם אלו הגביל את הבנייה בכמה אופנים:
המפתחים היו מוגבלים לפי אורך העצים או לפי אורך הקשת שניתן היה לבנות מלבנים. ההגבלה הייתה בבנייה של קורות, תקרות, מרפסות, גשרים ועוד.
צורת העברת העומסים במבנים בעלי כמה קומות הייתה בדרך כלל דרך קירות נושאים. כלומר, קירות המעבירים את עומסי המשקל של הבניין כלפי מטה אל קיר נושא אחר עד קומת הקרקע. שיטה זו הצריכה בנייה של קירות מעל קירות אחרים והגבילה מאוד את תכנון הקומות בבניין. כל קומה בבניין הייתה תלויה מאוד בקומות שמעליה ומתחתיה.
חזית הבניין הייתה לרוב חלק מהשלד והייתה מוגבלת לפי הצרכים המבניים של הבניין אותו היא עוטפת.
היה צורך בתכנון מעמיק ומקצועי מאוד של חיבורים בין רכיבים וחומרים שונים, במיוחד בין עץ לאבן. האדריכלות אמנם התפתחה באופן כזה שחיבורים אלה היו חלק מהעיצוב והדקורציה של הבניין אך חיבורי רכיבים מבטון מזוין הפך את הנושא לפשוט מאוד לפתרון.
כבר בסוף המאה ה-19 החלו לבנות בניינים מבטון מזוין. הבנייה סביב תחילת המאה ה-20 החלה להשתמש בבטון מזוין אך השימוש בו היה כתחליף ישיר של קירות לבנים ורצפות עץ. אדריכלי התקופה לא ניצלו את יכולותיו של הבטון המזוין על מנת ליצור אדריכלות חדשה השוברת את המוסכמות המסורתיות. גם הבנייה של אסכולת שיקגו שהאיצה את בנייתם של גורדי שחקים לא מיצתה את השימוש בחומר גלם זה.
אחד האדריכלים החשובים שהחלו להשתמש בבטון מזוין כדי לשנות את האדריכלות היה האדריכל הצרפתי אוגוסט פרה (Auguste Perret) שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. המבנים של פרה היו הראשונים שהשתמשו בבטון חשוף שהדגיש את סטרוקטורת הבניין אך הצורות אותן ייצר לא פרצו דרך חדשה באדריכלות. בשנת 1907 העסיק במשרדו את האדריכל הצעיר לה קורבוזיה והשפיע עליו רבות בתחום השימוש בבטון המזוין כמו גם איכויותיו של הבטון החשוף (שהתפתח לסגנון שנודע כברוטליזם).
לה קורבוזיה היה החלוץ האמיתי של השימוש בבטון מזוין שאיפשר את התפתחות האדריכלות המודרנית. הוא הבין כי טכנולוגיה זו משחררת את תוכנית הבניין ואת חזיתו ומאפשרת גם יצירה של צורות בניין חדשות שלא נראו כמותן עד לתקופתו. לה קורבוזיה הגדיר כמה עקרונות שלפיהם צריכה האדריכלות לנהוג ואף תכנן מבנים רבים וחדשניים לפי עקרונות אלו. אחד הפרויקטים (דווקא מהמאוחרים שלו) שבו עשה שימוש נרחב בבטון מזוין היא בכנסיית נוטרדאם די או, בה הצליח ליצור מבנה בעל צורה שלא נראתה כמותה בעבר.
במקביל לפועלו של לה קורבוזיה באירופה, פעל האדריכל פרנק לויד רייט בארצות הברית ובנה מבנים חדשניים רבים תוך שימוש בבטון מזוין על מנת למתוח את גבולות הבניין וליצור חללים וצורות שלא היו מתאפשרים ללא המצאה זו. אדריכלים מודרניסטים רבים השתמשו בבטון מזוין ובעקרונות דומים של שימוש בטכנולוגיה זו ביניהם אוסקר נימאייר, מיס ון דר רוהה, אירו סארינן, לואי קאהן ועוד.
סגנון הברוטליזם, סגנון שצמח מתוך המודרניזם, היה נפוץ מאוד משנות ה-50 ועד שנות ה-70 (בישראל הוא המשיך אף מאוחר יותר) עשה שימוש רב בבטון מזוין ואף השאיר אותו חשוף. המבנים הברוטליסטים הדגישו את הבטון בהיבט המבני שלו וניסו להפוך אותו לדבר אסתטי.
גם לאחר דעיכת הסגנון המודרניסטי בשנות ה-60 וה-70, לא חדלו האדריכלים מלבחון שימושים אדריכליים חדשים בבטון המזוין. הדבר ניכר גם בסגנונות האדריכלות הפוסט מודרנית והדה-קונסטרוקטיביזם שהופיע אחריו.
ראו גם

בנייה
בטון
פלדה
כלונס
ברוטליזם
לה קורבוזיה
לקריאה נוספת

שירה טריואקס-ציפר, תורת הבנייה - תהליכים וחומרים, הוצאה פרטית, 2010
הערות שוליים

↑  Construction, בריטניקה
↑   אמנון דירקטור, לפרק בטון: החומר החזק, המכוער והפופולרי בעולם, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2024
↑  חוזקים אופייניים של בטון מבני בישראל הם 30 ו-40 מגה-פסקל
↑  חוזק המתיחה האופייני של פלדה הוא כ-400 מגה-פסקל, חוזק שהוא בסדר גודל גדול יותר משל בטון
↑  .חתכים בכפיפה טהורה , י' פיזנטי.
↑  תכונות פלדה לזיון בטון מפורטות בתקן ישראלי 4466
| בטון |
| --- | --- | --- |
| סוגים | בטון רזה • מלט • בטון מצטופף מעצמו • בטון מובא • בטון שקוף למחצה • בטונייר |  |
| שימוש | בטון מזוין • בטון דרוך • יציקת בטון • חגורת בטון • בטון מוטבע |  |
| מרכיבים | צמנט • צמנט פורטלנד • סיד • חול • אגרגט • פלדה |  |
| ייצור | מפעל בטון • מערבל בטון • משאבת בטון • טפסנות בטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529508505171  BNE: XX527562  BnF: cb119310419 (data)  GND: 4056840-4  LCCN: sh85112446  LNB: 000086688  NDL: 00572797  NKC: ph127956 
סכימת הזיון בחתך של קורת "T". באדום, מוטות הזיון הנושאים את מאמצי המתיחה של הקורה ובכחול, מוטות זיון בעל עובי מינימלי שנועדים לשמור על יציקת הבטון ועל שלמות הקורה כמו גם להתמודד עם מאמצי הגזירה הפנימיים בקורה
סכימת זיון הפלדה (באדום) בקורה על שני סמכים. עיוות הקורה בקו מקווקו
סכימת זיון הפלדה בקורה זיזית
סכימת זיון הפלדה בעמוד
תקרת האולם המרכזי של כנסיית סגרדה פמיליה בברצלונה לפני היציקה (2009)
רשתות פלדה המיועדות לעמודים עגולים
רשתות פלדה לפני יציקת עמודים באתר בנייה
טרמינל TWA בנמל התעופה JFK, ניו יורק. אדריכל אירו סארינן
קורות בטון חשופות במבנה "מרכז הנגב", אדריכל רם כרמי - אופייני לברוטליזם באדריכלות המודרנית
לוחמת מנהרות

דיורמה של מנהרות הגנה שנחפרו במהלך מלחמת סין-יפן השנייה
לוחמת מנהרות במלחמת העולם הראשונה
לוחמת מנהרות היא סוג של לוחמה המתנהלת במנהרות ובחללים תת-קרקעיים אחרים. במסגרת לוחמת מנהרות לעיתים רבות נבנים מתקנים תת-קרקעיים לצורך ביצוע מתקפות או לצורך הגנה והיא עשויה לכלול גם שימוש במערות טבעיות קיימות או במתקנים מלאכותיים תת-קרקעיים (כמו מערכות ניקוז, קטקומבות, וכו') למטרות צבאיות. המנהרות עשויות לשמש הן כדי לחדור לטריטוריה מסוימת, מתחת לביצורים הקיימים מעל לקרקע, וכמו כן לעיתים הן עשויות גם לסייע לחזק את ההגנה על ידי יצירת האפשרות לערוך מארבים, ועל ידי יצירת היכולת להעביר כוחות מחלק אחד של שדה הקרב למשנהו בבטחה ומבלי שהאויב ישים לב לכוחות שנמצאים בתנועה. המנהרות יכולות לעיתים גם לשמש כמקום מקלט לחיילים ולאוכלוסייה אזרחית בעת מתקפות של האויב. פעמים רבות מנהרות שנבנות במסגרת לוחמת מנהרות עשויות להיות חלק ממבוך נרחב של מנהרות.
בצה"ל

בצה"ל מכונה התחום לוחמה תת-קרקעית או לוחמת תת-קרקע, בראשי תיבות: לת"ק ומוקד הידע בתחום הוא יחידת יהל"ם, יחידת העלית של חיל ההנדסה הקרבית. את הלחימה במנהרות מבצעים לצדם גם יחידות מיוחדות נוספות, סיירות חיל הרגלים ומערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית.
בנוסף, גם גדודי חיל ההנדסה הקרבית וגדודי חיל הרגלים מוכשרים בלחימה זו באופן בסיסי.
בעשור השני לשנות האלפיים הושם דגש בישראל על פיתוח טכנולוגיה לאיתור מנהרות וחללים תת-קרקעיים, דבר שהניב טכנולוגיה ייחודית שיושמה בהצלחה במעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של פיקוד הדרום שאיתרה וחשפה למעלה מ-15 מנהרות שחפר חמאס מרצועת עזה לשטח ישראל. בעקבות ההצלחה הוקמה מעבדה דומה גם בפיקוד הצפון, וזו רשמה לזכותה גילוי ונטרול של 6 מנהרות חודרות-גדר של חזבאללה במבצע מגן צפוני.
דוגמאות בולטות לשימוש בלוחמת מנהרות > בעת העתיקה וימי הביניים

| --- | --- |
מערות מסתור במרד בר כוכבא



מערות בחורבת רפע, בתל גודד וחורבת מדרס


בזמן מרד בר-כוכבא (132–136 לספירה), המורדים היהודים השתמשו רבות בלוחמת-מנהרות, כחלק מלוחמת-הגרילה נגד האימפריה הרומית.
בתקופת מסעי הצלב, חפריו של צלאח א-דין חפרו מנהרה מתחת למצד עתרת, וכשהגיעו ליסודות מגדל העוז שרפו את תמוכות המנהרה וגרמו לקריסתו.
דוגמאות בולטות לשימוש בלוחמת מנהרות > במלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית נעשה במקרים רבים שימוש בכורים מומחים אשר חפרו מנהרות מתחת לשטחי הפקר על מנת למקם מוקשים מתחת לעמדות ההגנה של האויב. כאשר פוצצו המוקשים, חיל הרגלים התקדם לעבר קו חזית האויב על מנת לנצל את רגע הבלבול המיידי שלאחר הפיצוץ. משך הזמן אשר היה נדרש באותה העת לחפירת המנהרה והצבת חומר הנפץ בה היה יכול להימשך אף עד שנה שלמה. היו מקרים מסוימים במהלך המלחמה בהם הכורים חפרו את מנהרותיהם בטעות לתוך מנהרות אויב.
בתחילת הקרב על הסום הכוחות הבריטים הטמינו 17 מוקשים מתחת לקו התעלות הגרמני הקדמי ומתחת למוצבים הגרמניים. שלושת המוקשים הגדולים ביותר הכילו כ-20 טון חומר נפץ למוקש. הגדול שבהם היה במשקל 27 טון והוא יצר את מכתש לוכנאגר שקוטרו 91 מטרים ועומקו 21 מטרים. מכתש פיצוץ זה השתמר מאז ועד היום ומהווה אתר זיכרון לקרב.
בינואר 1917, במהלך הקרב על מסין (Messines), הגנרל סר הרברט פלומר נתן הוראה לחפור מתחת לעמדות הצבא הגרמני. בעקבות כך, במהלך חמשת החודשים הבאים נחפרו מנהרות שאורכן הכולל היה בסביבות 8,000 מטרים. כ-600 טונות של חומרי נפץ הונחו מתחת לעמדות הצבא הגרמני. חומר הנפץ במנהרות פוצץ בו זמנית ב-7 ביוני ב-3:10. הפיצוץ גרם למותם של כ-10,000 חיילים.
האזור בו התנהל קרב רכס וימי מאופיין בקרקע גירנית רכה יחסית, לפיכך נחפרו באזור מנהרות רבות, הן לקישור בין הכוחות והן מנהרות-נפץ שנחפרו על ידי חיל ההנדסה הבריטי סמוך לקווי הביצורים הגרמניים, מתחת לפני הקרקע, אותן ניתן היה למלא בדינמיט ולפוצץ בבוא העת. גם הגרמנים חפרו מנהרות בצד שלהם, כולל מנהרות ממולכדות, למקרה שיתפסו בידי הבריטים, כפי שאכן קרה.
דוגמאות בולטות לשימוש בלוחמת מנהרות > במלחמת וייטנאם

במהלך מלחמת וייטנאם, הווייטנאמים לחמו את רוב הלחימה בשימוש בטקטיקת מלחמת גרילה מסועפת שבה הם בנו בונקרים ומנהרות רבות מתחת לפני השטח, אשר רובו מורכב מיער עד. כל היציאות מהבונקרים האלו מולכדו והוסוו, מכיסוי עלים ועד יציאות מגזעי עצים. לא פעם אחת קרה שבלב מחנה צבא אמריקאי יצאו מתוך גזעי העצים כמה לוחמים וייטנאמים אשר החלו במתקפת קומנדו. בהמשך, לאחר שחיילי ארצות הברית שילמו מחיר דמים יקר בניסיונות כניסה לבונקרים התת-קרקעיים, הוחלט על הקמת יחידת קומנדו מיוחדת אשר אומנה להיכנס למקומות אלו ולפוצצם. במקרים רבים רשמה היחידה הזו הצלחות טקטיות.
נעשה גם ניסיון לשחרור גזים ועשן לתוך המנהרות אך הווייטנאמים הקדימו תרופה למכה ובודדו את המנהרות על ידי אגמים תת-קרקעיים, אשר דרכם נאלצו הלוחמים האמריקאים לצלול כדי להגיע לצד השני.
עוד ניסיון לפגיעה בבונקרים היה הפצצה אווירית של נפלם בעיקר, אשר גרם לשריפות מרובות ופיצוצים רבים על פני השטח.
דוגמאות בולטות לשימוש בלוחמת מנהרות > במסגרת הלחימה בין ארגון החמאס לישראל

במסגרת המאבק המזוין בישראל ארגון חמאס הסתייע בלוחמת מנהרות בדרכים הבאות:
מנהרות הברחה: מאות מנהרות שנחפרו מאזור רפיח שברצועת עזה לתוך השטח מצרים. מנהרות אלו משמשות להברחת מגוון רחב של חומרים לרצועת עזה - בהם מזון ודלק לשימוש אזרחי אך גם כמות גדולה של ציוד צבאי כגון כלי נשק, תחמושת וציוד צבאי אחר.
מנהרות נחפרו מתחת לעמדות צבא ישראליות, אשר מתחתיהן הוטמן חומר נפץ רב שפוצץ (כמו בפיצוץ מוצב JVT).
מנהרות לחימה: עשרות מנהרות שנחפרו מאזור רצועת עזה לתוך שטח ישראל על מנת לאפשר ללוחמי ארגון החמאס לחדור לישראל לצורך ביצוע פיגועי טרור בחיילי צה"ל ובאוכלוסייה אזרחית ישראלית. בתקרית שאירעה ביוני 2006 חפר ארגון החמאס מנהרה שחצתה את הגבול בין רצועת עזה לישראל. פתח היציאה של המנהרה היה כ-100 מטרים מהגבול בתוך השטח הישראלי, בקרבת עמדת טנק מרכבה סימן 3. לאחר שהמנהרה נחפרה, חדר צוות מחבלים פלסטיני דרך המנהרה וירה טיל אר פי ג'י על הטנק. שניים מהחיילים יצאו מהטנק ונורו על ידי המחבלים. גלעד שליט נלכד ונחטף לרצועת עזה, וטען הטנק נותר פצוע בתוך הטנק.
בעקבות התגברות איום המנהרות הוקמה יחידת סמו"ר שעסקה בגילוי והשמדת סליקים ומנהרות אך לא בלחימה בתווך זה. לאורך השנים כוחות צה"ל חשפו והרסו מאות מנהרות שיצאו מרצועת עזה. בנושא המנהרות עסקו זמן רב-בעקבות מבצע עופרת יצוקה הוחלט להרחיב את ההצטיידות וההכשרה בתחום זה לכלל היחידות הלוחמות.
במבצע צוק איתן המטרה המרכזית של הפעולה הקרקעית הייתה איתור והשמדה של מנהרות בצד העזתי של הגבול. הדבר קיבל חיזוק משמעותי והד תקשורתי בעקבות תיעוד חדירת המחבלים בסמוך לקיבוץ סופה ב-17 ביולי. במהלך הלחימה נוסו ופותחו אמצעים ושיטות הקשורים לגילוי והשמדת מנהרות. בעקבות המבצע ובפרט בעקבות חטיפת הדר גולדין, הורחבו התכנים באימון המתקדם של הלוחמים ובקורסי פו"מ. גדודי חיל הרגלים, גדודי חיל ההנדסה וכוחות מיוחדים נוספים לקחו חלק רב בלחימה זו במבצע צוק איתן ומלחמות קודמות בהיסטוריה.
ב-2017 החלה לפעול באוגדת עזה המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות (פיקוד הדרום) וזו הצליחה לאתר למעלה מ-15 מנהרות שחפרו החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לתוך ישראל. המנהרות נוטרלו על ידי חיל ההנדסה הקרבית וחיל האוויר הישראלי.
מלחמת חרבות ברזל פרצה ב-7 באוקטובר 2023 בעקבות מתקפת הפתע הטרוריסטית מרצועת עזה שבה חמאס וגא"פ ביצעו מעשי טבח רבים וחטפו למעלה מ-250 בני אדם תחת מטחים כבדים של אלפי רקטות. בסוף אוקטובר 2023 החל תמרון קרקעי נרחב ברצועת עזה במסגרתו לוחמי זרוע היבשה של צה"ל בהובלת יהל"ם וכוחות חיל ההנדסה הקרבית, חשפו אלפי פירי מנהרות והשמידו מאות ק"מ של תוואי תת-קרקע כולל מנהרות ענק אסטרטגיות בצפון ג'באליה, מתחת לבית החולים שיפא, מתחת לבית החולים רנתיסי, בלב עזה ובלב ח'אן יונס. כמו כן נעשה ניסיון להציף חלק מהמנהרות. חשיפת הפירים נעשתה באמצעות כלי צמ"ה ממוגנים בהם דחפור די-9 בשירות צה"ל ומחפרים ממוגנים והמנהרות נסרקו באמצעות רובוטים ורחפנים. בחלק מהמקרים ירדו הלוחמים רגלית לתוך המנהרות כדי להשיג מודיעין צבאי, לתעד את תשתיות הטרור התת-קרקעיות ולסרוק אחרי חטופים. במהלך הלחימה במנהרות הרגו לוחמי יהל"ם ויחידות מיוחדות מחבלים רבים שהסתתרו במנהרות.
דוגמאות בולטות לשימוש בלוחמת מנהרות > במסגרת הלחימה בין ארגון החזבאללה לישראל

על מנת לעמוד במתקפות אוויריות מצד ישראל, ארגון חזבאללה הקים במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 מערכת סבוכה של מנהרות ובונקרים תת-קרקעיים שתאפשר לו להמשיך ולבצע ירי רקטות ללא הפרעה בכל סכסוך עתידי מול ישראל. ב-19 ביולי 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה כבש כוח מיחידת מגלן ב"שמורת טבע" (שטח צבאי פתוח ומיוער) מערכת בונקרים נסתרת שחפרו מחבלי חזבאללה - צפונית לאביבים. במהלך הלחימה נהרגו שניים מחיילי היחידה ומערכת הבונקרים הושמדה וטוהרה. תשתית המנהרות של חזבאללה כוללת בין היתר מנהרה באורך 25 קילומטרים, אותה הארגון הקים לכאורה באמצעות סיוע מקוריאה הצפונית. האחראי על הפרויקט הוא אברהים עקיל.
ב-4 בדצמבר 2018 החל מבצע מגן צפוני לחשיפה ונטרול מנהרות טרור חודרות גדר, שחפר חזבאללה מלבנון לתוך שטח ישראל, בגבול הצפון, ובשבוע הראשון של המבצע אותרו שלוש מנהרות שחודרות לשטח ישראל. המבצע הסתיים בהצלחה אחרי שנוטרלו שש מנהרות טרור של חזבאללה, כולל מנהרה בעומק של למעלה מ-50 מטר.
ראו גם

מלחמת חפירות
מלחמת התשה
מבצע מגן צפוני
הערות שוליים

↑  Michael Boire, The Underground War:Military Mining Operations in support of the attack on Vimy Ridge, 9 April 1917
↑  עמוק באדמה: בצה"ל ממשיכים להתאמן במתווה לחימה תת-קרקעי, דובר צה"ל
↑   עמוס הראל, בלי תוכניות, אימונים וציוד - כך התמודד צה"ל עם המנהרות, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2014.
↑  יואב זיתון, לקחי עזה: כך יפוצצו פתחי מנהרות בצפון, באתר ynet, 4 במרץ 2015.
↑  הסרטון המלא, אתר YouTube
↑  לראשונה: התמודדות עם מנהרות, כבר באימון המתקדם,דובר צה"ל
↑  לראשונה: חניכי קורס מ"פ-מג"דים יתמקצעו באיתור וטיפול בפירי מנהרות, דובר צה"ל
↑   עלמה סברוב, "כל פטרול, תצפית, ומארב - מקשים על חיזבאללה", באתר צה"ל, 5 במרץ 2023
↑  חן קוטס-בר, ציידי הרקטות, מעריב, 12 בספטמבר 2007 (הכתבה הסרוקה בפורום צבא וביטחון של פרש).
↑  דסק קשת 12, ‏כרוניקה של התמכרות לשקט: "נזהרנו מלתקוף את חיזבאללה כי לא רצינו עימות", באתר ‏מאקו‏, 29 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10641561 
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
יחידת רימון באימון לוחמת מנהרות
פיצוץ של 18 טון חומר נפץ בתעלה בריטית שעברה מתחת למוצב גרמני, 1 ביולי 1916 (הקרב על הסום)
מנהרה מימי מלחמת העולם הראשונה בווימי
כוחות צה"ל בפתח מנהרה שהתגלתה ב-2005 בקרבת מעבר ארז
מדרגות בפנים מנהרה שנחשפה ב"מגן צפוני", מאי 2019
פנים מנהרה שנחשפה ב"מגן צפוני", מאי 2019. בצידי המנהרה כבלים
עוצר

ערך זה עוסק באיסור תנועה בשטח תחום. אם התכוונתם לשליט מחליף למלך, ראו .
חיילים בריטיים אוכפים עוצר בתל אביב לאחר הפיצוץ במלון המלך דוד שבירושלים, ביולי 1946
חייל צה"ל אוכף עוצר בחברון בשנת 1969
אישור מעבר בעוצר. הוצא על ידי המפקד הצבאי הבריטי בפלשתינה המזרחית, 1946
עוצר (במלעיל) הוא הוראתו של גוף בעל סמכות על שטח מסוים אשר אוסרת על תנועת אנשים ברחובות. העוצר יכול לחול במשך שעות אחדות של היממה בלבד (למשל עוצר לילה), או באופן רצוף.
מטרת העוצר היא שמירה על הסדר הציבורי (למשל בעת הפסקת החשמל בצפון אמריקה בשנת 2003), או דיכוי פעילותן של קבוצות מסוימות. בכלי זה נעשה שימוש במגוון מצבים:
שימושים > בישראל

שלטונות המנדט הבריטי נהגו להטיל עוצר לילה בערים מסוימות בארץ ישראל.
ב-22 באוגוסט 1948 במסגרת מבצע בצר הוטל עוצר על העיר תל אביב לצורך תפיסת משתמטים ועריקים משירות צבאי.
ב-8 בנובמבר 1948, בזמן מפקד האוכלוסין הראשון בישראל, הוטל עוצר על האוכלוסייה.
בעת שהוטל עוצר על היישובים הערביים עם פתיחת מבצע קדש, ב-29 באוקטובר 1956, אירע טבח כפר קאסם.
בסיומו של פיגוע אוטובוס הדמים בכביש החוף, ב-11 במרץ 1978, הוכרז עוצר על יישובים בגוש דן ובדרום השרון בגלל אי ודאות לגבי מספר המחבלים וחשש שאחדים מהם עדיין חיים.
בשנות האינתיפאדה השנייה וגם קודם לכן, נהג צה"ל להטיל עוצר על ערים פלסטיניות בזמן פעילות ביטחונית.
ב-8 באפריל 2020, ערב חג הפסח ה'תש"ף, ממשלת ישראל החליטה להטיל עוצר מלא בכל רחבי מדינת ישראל עקב התפשטות נגיף הקורונה בישראל והחשש במשרד הבריאות שליל הסדר יהווה שרשרת הדבקה בקרב המשפחות. העוצר החל בשעה 15:00 עד השעה 07:00 בבוקר ביום שלמחרת.
שימושים > בעולם

על סטודנטים ממוצא יפני בקמפוסים בחוף המערבי של ארצות הברית הוטל עוצר במהלך מלחמת העולם השנייה.
בארצות הברית הוטל עוצר על אפרו-אמריקאים בערים רבות בזמן החלת חוקי ג'ים קרואו.
במהלך המהומות בצרפת ב-2005 הסמיכה הממשלה בחקיקת חירום ראשי עיריות להטיל עוצר לילי על מנת למנוע מהומות והצתות של כלי רכב בידי המהגרים האפרו-מוסלמים.
במהלך המהפכה במצרים בשנת 2011 הוטל עוצר לילה על מנת למנוע התקהלות, אך המפגינים התעלמו ממנו והצבא לא אכף אותו.
עקב המאבק במגפת הקורונה, הוטל עוצר במדינות שונות.
במהלך מחאות ג'ורג' פלויד הוטל עוצר לילי ב־21 ממדינות ארצות הברית ובכ-40 ערים ברחבי המדינה.
הערות שוליים

↑  טל שניידר, ‏נתניהו: "ממחר ועד שישי סגר מלא. אחרי חג פסח הקלה הדרגתית במגבלות", באתר גלובס, 6 באפריל 2020
↑  סוכנויות הידיעות, מצב חירום הוכרז באזורי המהומות בצרפת, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2005
↑  כתבי ישראל היום, טראמפ למושלים: "אתם חלשים מדי", באתר ישראל היום, 2 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4613186-3
טלביה

| --- | --- |

אזור טלביה ממעוף הציפור
 מידע
 עיר:  ירושלים ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  שנות ה-20 של המאה ה-20
 מייסדים:  ערבים נוצרים מירושלים ומבית לחם
 קואורדינטות:  31°46′00″N 35°13′00″E﻿ / ﻿31.7667°N 35.2167°E﻿ / 31.7667; 35.2167
  (למפת ירושלים מוגדלת) טלביה(למפת ירושלים רגילה) טלביה(למפת הרי ירושלים רגילה) טלביה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) טלביה
 
רחוב חובבי ציון וסביבתו בטלביה
כיכר יהודה עמיחי בקצה שכונת טלביה
מלון ענבל במתחם "עומריה" בטלביה
טַלְבִּיֶה (או קוממיות בשמה העברי הרשמי) היא שכונה בלב ירושלים, בשוליו הדרומיים של מרכז העיר. היא גובלת בצפון בשכונות רחביה ומחנה ישראל ובגן העצמאות, בדרום בשכונת קטמון, בצדה המזרחי נמצא גן הפעמון שמעבר לו משכנות שאננים, ובמערבה משכן הנשיא ומוסדות התרבות שסביבו ושכונת קריית שמואל. השכונה הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20, ואוכלסה בעיקר בידי תושבים ערבים-נוצרים אמידים. במלחמת העצמאות נטשו התושבים הערבים את בתיהם, והשכונה אוכלסה בתושבים יהודים.
טלביה נחשבת היום, כבראשית ימיה, שכונה יוקרתית, בה מתגוררים אנשי אקדמיה, בעלי מקצועות חופשיים, עולים אמידים מארצות הברית, מצרפת ומבריטניה, בכירי ממשל ודיפלומטים זרים. מדינת ישראל מחזיקה מספר דירות שרד בטלביה, ובין היתר שוכנים בה משכן הנשיא ובית אגיון – מעון ראש הממשלה, כמו גם מוסדות כתיאטרון ירושלים, לשכת עורכי הדין, המוזיאון לאמנות האסלאם, והמנזר של המסדר הקפוצ'יני.
שמות השכונה ורחובותיה

מקור השם "טלביה" אינו ידוע. הסופר יעקב יהושע משער שמקור השם בח'ליף עלי בן אבי טאלב, שבני משפחתו התגוררו בסביבה. השערה נוספת שמעלה יהושע היא שהשכונה נקראת על שם תפילת עלייה לרגל מוסלמית שנאמרת במכה, "א-תַ֫לְבִּיַה" (التلبية). פרופ' זאב וילנאי סבור שהשם טלביה נגזר מהשם הערבי הנפוץ טלב (طلب – שמשמעותו בקשה).
פרט לרחוב ז'בוטינסקי המרכזי (לשעבר רחוב האמיר עבדאללה), בתקופת המנדט הבריטי לא היו שמות לרחובות השכונה, והיא חולקה ל"טלביה העילית" ו"טלביה התחתית". הדואר חולק לבתים על-פי שמותיהם.
לאחר קום המדינה קיבלה השכונה את השם העברי "קוממיות", אך שם זה לא השתרש והשכונה ידועה בשמה הערבי. בתקופה זו אף ניתנו שמות לרחובות, רובם שמות הקשורים לציונות ולמבשריה, כגון אוליפנט, אחד העם, אלקלעי, ד'ישראלי, חובבי ציון, דובנוב ופינסקר.
היסטוריה > שלהי התקופה העות'מאנית

השכונה ברובה נבנתה על שטחים השייכים לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית. השטחים נודעו בשם "ניקופוריה", על שמו של הכומר ניקופורוס פתאסיס, שרכש את הקרקעות מידי תושבי הכפרים שבאזור באמצע המאה ה-19, ונטע בהן עצי זית, תות וגפנים. לימים אדמות אלו הפכו לרכוש הכנסייה, ונבנו עליהן השכונות טלביה, רחביה וניות.
באמצע המאה ה-19 הקים ג'יימס פין, הקונסול השני של בריטניה בירושלים, את ביתו בנחלה גדולה שלימים תהיה שכונת כרם אברהם. את בית הקיץ שלו הקים פין על אחת מהגבעות של טלביה דאז, שבאותה תקופה היו פזורים בה עצי זית ומספר דרכי עפר. את השדות הללו מתאר פין כשדות קרב בין תושבי אבו גוש ובית צפאפא.
אזור טלביה מוגדר במפת ירושלים של קונרד שיק משנת 1894 כאזור "בוסתנים יווניים" שאין בו בניינים, פרט לשני מבנים הממוקמים מדרום לרחוב ז'בוטינסקי של היום. ליד אחד מהם, שנמצא סמוך לכיכר וינגייט של היום, מצוין "את-טלביה", וייתכן שזהו בית הקיץ של הקונסול פין. המבנה השני, שנמצא ברחוב ד'ישראלי של היום, מצוין במפה כמבנה חצר ששימש לייצור משי. בשלהי התקופה העות'מאנית נודעה טלביה כ"כרם אל ענב" (כרם הענבים).
בסוף מלחמת העולם הראשונה נקלעה הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית לקשיים פיננסיים לאחר נתק בין הצליינות מרוסיה לכנסייה בארץ ישראל, נתק שבא בעקבות המהפכה הרוסית. הכנסייה החלה למכור את שטחיה. ב-1922 מכרה הפטריארכיה לחברת הכשרת היישוב שטחים גדולים באזור "המשולש" (סביב הרחובות המלך ג'ורג', יפו ובן-יהודה), וכן השטח הגדול שעליו נבנתה שכונת רחביה. מאוחר יותר החכירה הפטריארכיה גם את אדמות טלביה.
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

תכנון ובניית טלביה החלו בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20. ערבים נוצרים מירושלים, מבית לחם, מרמאללה ומבית ג'אלא רכשו קרקעות היישר מן הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, במטרה להקים בתי מגורים לעצמם או להשכרה. הבתים נמכרו גם דרך יזמים כגון אליאס ג'לאט וג'ורג' שיבר. אלו קנו חלקות קרקע גדולות מהכנסייה, פיצלו אותן לחלקות קטנות יותר – מה שמכונה "פרצלציה" – ומכרו את המגרשים למי שביקש לבנות בית בשכונה. יזמים אלו גם בנו לעצמם בתים פרטיים בטלביה, וג'ורג' שיבר אף בנה בתים להשכרה.
תוכנית השכונה מבוססת על תוכנית-אב לירושלים שתכנן האדריכל קליפורד הולידיי. הטיפול בתוכנית החל ב-1923, אך היא אושרה רק ב-1930. בתוכנית רחובות ראשיים – הרחובות הידועים בימינו בשמות בלפור, מרכוס וז'בוטינסקי – שלתוכם משתלבת רשת רחובות משניים המחלקת את השטח למלבנים קטנים ודומים. בכל מלבן היו 8–12 מגרשים, כאשר בכל מגרש יש בית אחד.
עיקר הבנייה בתקופת המנדט נעשה בשנים 1926–1937 ומיעוטה בשנים 1937–1948. על פי מפת העיר מראשית שנות ה-30, השתרעה טלביה בראשיתה מדרום לרחוב ז'בוטינסקי של היום בלבד. השטח שמצפון לרחוב ז'בוטינסקי, פרט לשטח בניין קולג' טרה סנטה, לא היה בנוי. במפת העיר משנת 1947 מצויים בטלביה כתשעים בתים.
בתי השכונה נבנו על ידי משפחות ערביות נוצריות מהמעמד הבינוני ומעלה ואוכלסו על ידן. רוב המשפחות היו קתוליות, ומיעוטן פרוטסטנטיות או יווניות-אורתודוקסיות. בשכונה ניתן היה למצוא גם משפחות ארמניות, אך לא היו בה משפחות מוסלמיות. טלביה נחשבה השכונה הערבית היוקרתית ביותר בעיר, ותושביה היו ראשונים במעמדם החברתי-כלכלי בקרב השכונות הערביות של דרום ירושלים. בעיקר התגוררו בה משפחות של רופאים, עורכי דין, עסקנים, סוחרים ופקידי ממשל.
ערבים רבים אימצו את המודרנה ואת תרבות המערב, כמשתקף בשמות הבתים הכתובים באותיות לטיניות על אחדים משערי הכניסה. על שער ביתו של חנא סלאמה ברחוב בלפור נכתב Villa Salameh (וילה סלאמה), ועל שער בית בהמשך הרחוב נכתבה הכתובת The Claremont.
בטלביה שכנו מספר רב של קונסוליות, רובן ברחוב בלפור שנקרא אז רחוב הקונסולים. בהן קונסוליות הולנד, איראן, הונגריה, טורקיה, יוון וספרד.
מאמצע שנות ה-30 עברו להתגורר בטלביה משפחות יהודיות בבתים שכורים, בשל הרצון לגור בסמיכות לשכונת רחביה היהודית. בהן ניתן היה למצוא, בין השאר, את משפחת המו"ל ראובן מס ומשפחת המחנך יוסף בנטוויץ.