stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר מריה (מלזיה)

ערך זה עוסק בהר במלזיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,067 מ' 
 מדינה:  מלזיה 
 מיקום:  סבה, מלזיהמלזיה
 קואורדינטות:  4°25′N 117°58′E﻿ / ﻿4.42°N 117.96°E﻿ / 4.42; 117.96
  (למפת מלזיה מוגדלת) קואלה לומפור ג'והור באהרו איפוה קוצ'ינג קוטה קינבאלו  מלאקה תאי. ס. אינדונזיה אינדונזיה ב. ים סין הדרומיהר מריה(למפת מלזיה רגילה) קואלה לומפור ג'והור באהרו איפוה קוצ'ינג קוטה קינבאלו  מלאקה תאי. ס. אינדונזיה אינדונזיה ב. ים סין הדרומיהר מריה(למפת מזרח מלזיה רגילה) הר מריה(למפת מזרח מלזיה מוגדלת) הר מריה
 
הר מריה (באנגלית: Mount Maria; במלאית: Gunung Maria) הוא הר געש רדום הממוקם במחוז טאוואו, במדינת סבה, שבמלזיה.
ההר הוא הר מסוג חרוט וולקני.
גובהו של ההר 1,067 מטרים מעל פני הים.
גאולוגיה

ההר נוצר בתקופת הפליסטוקן המאוחרת, כתוצאה מפעילות וולקנית, וזאת יחד עם הרים נוספים בחצי האי סמפורנה.
וזאת בדומה להר לוסיה, הממוקם אף הוא בשדה הגעשי של טאוואו.
ההרים עשויים מסלע דקיט מתקופת הפלייסטוקן.
בדיקות בפסגת ההר הראו כי יש בו פוטנציאל להפקת אנרגיה מתחדשת באמצעות אנרגיה גאותרמית.
תיירות

החל משנת 1979, ההר ממוקם בשטח פארק גבעות טאוואו. בשמורת טבע זו ניתן לבצע טרקים בג'ונגל, במסלולי טיול שפותחו בפארק, המקשרים בין הר מריה להר לוסיה ולהר מגדלנה.
לקריאה נוספת

• Sanudin Tahir, Baba Musta & Ismail Abd Rahim, , Bulletin of the Geological Society of Malaysia 56 (2010) 79 – 85, doi: 10.7186/bgsm2010012
• Fredolin Javino, Saim Suratman, Zhonghe Pang, Manzoor Ahmed Choudhry, Joeffery Caranto, Manuel Ogena, Ibrahim Amnan, , Proceedings World Geothermal Congress 2010 Bali, Indonesia, 25-29 April 2010
• Peter R. Barnett, Susianto Mandagi, Tasrif Iskander, Zainal Abidin, Andrew Armaladdoss, Ramsey Raad, , Proceedings World Geothermal Congress 2015 Melbourne, Australia, 19-25 April 2015
הערות שוליים

1 2 3  תיאור פארק טאוואו
1 2 3 4 5  ראו ב"לקריאה נוספת" במאמר "Geological heritage features of Tawau volcanic sequence, Sabah"
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 1,020 מטרים מעל פני הים
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 1,083 מטרים מעל פני הים
1 2  ראו ב"לקריאה נוספת" במאמר "Isotope and Geochemical Investigations on Tawau Hot Springs in Sabah, Malaysia"
הרחקת נזיקין

| --- | --- |
 משנה:  משנה, מסכת בבא בתרא, פרק ב'
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא בתרא, דף י"ח עד דף כח.
 משנה תורה:  ספר קנין, הלכות שכנים, פרק ב'
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן קנ"ג עד סימן קנ"ו
 
במשפט העברי, הרחקת נזיקין הוא כלל יסוד האומר, כי גם בביתו של אדם ובשטח פרטי שלו, אסור לאדם להציב דבר המזיק לאדם אחר המתגורר בשכנות. בתלמוד נקבעה סוגיא תלמודית זו בפרק השני "לא יחפור" שבמסכת בבא בתרא (העוסקת בדיני בעלות, קניין ומכירה), ובהלכה נקבעו הלכות אלו בשם "נזקי שכנים".
יש אומרים[דרוש מקור] שדינים אלו הם תקנת חכמים להבדיל מדיני נזיקין במסכת בבא קמא (העוסקת בדיני מזיק, גנב וגזלן) שהם אסורים מהתורה. ההבדל בין המקרים הוא שארבעה אבות נזיקין הם היזק מחוץ לרשותו של האדם ואילו דיני הרחקת נזיקין הם ברשותו של האדם ולכן אינם בגדר היזק אלא בכלל תקנות שכנים למען שמירת היושר והסדר. אך החזון איש ואחרים כותבים כי מדובר בדין מזיק רגיל מהתורה, אלא שמסרה התורה דין מזיק לחכמים לקבוע מי הוא מזיק ברשות שאינו מזיק.
הכלל אומר, כי אין לאדם להציב מזיק בביתו, ואין לו לומר להגנתו שזהו שטח פרטי שלו ולכן מותר לו לעשות בו כטוב בעיניו. עם זאת, מותר לו לאדם לבצע בביתו שימושים רגילים המקובלים בבית, שהרי אין לו להימנע מלהתגורר בביתו באופן רגיל כיוון שהדבר מפריע לשכנו, שאין דמו של שכנו סמוק מדמו הוא.
הרחקת נזיקין לפני שהניזוק נמצא

אביי ורבא, נחלקו בנידון שהאדם המזיק מציב אובייקט מזיק בעוד שהשני עדיין לא הציב את הדבר הניזוק, אך ייתכן שהוא יינזק ממנו בהמשך, כאשר הוא יצטרך להציב את הדבר הניזוק במקום. לפי גרסה אחת של חכמי התלמוד, המחלוקת היא במקום רגיל, שלא ידוע בבוודאי שהאובייקט הניזוק עתיד להיות שם, ולמרות זאת אוסר רבא להציב את החפץ המזיק. לפי גרסה שנייה, מקילה יותר, המחלוקת היא דווקא כאשר ידוע שהניזוק עתיד להיות במקום.
הדוגמה הנידונת בתלמוד היא באדם החופר בור סמוך לשטח שכנו. במקרה כזה הוא גורם נזק כלכלי לשכנו, שכן לא יוכל לחפור בור במקום סמוך, שכן אז יתרופפו כותלי הבור ויפלו. במקרה כזה נחלקו אביי ורבא, בעוד שאביי מתיר להציב את המזיק במקום, שכן אין לו לאדם להימנע מלעשות כחפצו בביתו כל עוד אין הוא מזיק בשעת מעשה את שכנו, הרי שרבא אוסר את הדבר, מכיוון שהוא סבור שגם במקרה כזה, אין לו לאדם להציב מזיק ליד שטח שכנו.
סוגיא דחרדל

אחת הסוגיות הידועות בתלמוד הדנות בנושא הרחקת נזיקין, היא מחלוקת חכמים ורבי יוסי, בחרדל ודבורים, האם על בעל החרדל להרחיק מבעל הדבורים, שכן הדבורים אוכלות את פרחי החרדל, ולאחר שהוא נותן בפיהם טעם מר הם חוזרות ואוכלות את דבשן, ובכך גורמות נזק כלכלי לכוורן. לפי חכמים על בעל החרדל להרחיק משטח חבירו במרחק שלא יגרום לדבורים להתקל בחרדל, ולפי רבי יוסי על כל אחד משניהם להרחיק מחצית מהמרחק. רבי יוסי מנמק את פסקו זה, בכך שהוא סבור שגם הדבורים נחשבים למזיקים, שכן הם אוכלות את פרחי החרדל.
לסוגיא זו ניתנו כמה פרשנויות:
סוגיא דחרדל > שיטת אביי בסוגיא

לפי הגישה הראשונית, הרי שלא ייתכן שחכמים ורבי יוסי נחלקו בדבר מציאותי שניתן לבדוק בשטח, שהרי ברור שהן החרדל והן הדבורים ניזוקים כתוצאה מכך שהדבורים אוכלים את פרחי החרדל, ולכן הגישה אומרת שאכן הדבורים והחרדל שניהם ניזוקים זה מזה, אלא שלפי חכמים, בעל הדבורים, שהיה הראשון סמך בהיתר, בזמן שבעל החרדל עדיין לא היה נוכח במקום. ולכן, על בעל החרדל שהוא השני, להרחיק את כל המרחק הנדרש להפריד בין הדבורים לחרדל. לעומת זו, רבי יוסי סבור, כי על אף שלפי הכללים היבשים מותר היה לבעל הדבורים להעמיד אותם במקום, הרי שיש בעמדם שם מעט אי הוגנות ואנושיות, שכן בסופו של דבר עלולים הדבורים להזיק את החרדל, כאשר הוא יזרע אותם שם בבוא הזמן. מכיוון שכך, אף שאין לחייב את בעל הדבורים להרחיק את דבוריו, גם כעת כאשר הם מזיקים לחרדל, הרי שגם אין אנו יכולים לדרוש מבעל החרדל להרחיק ולמנוע את הנזק שעלול להגרם לדבורים כתוצאה מזרעי חרדלו.
אם כי, פרשנות זו תיתכן רק לפי שיטת אביי שאומר שאדם יכול לסמוך מזיק צמוד למקום בו הניזוק עדיין לא הופיע. אך לפי גישת רבא, האומרת כי אסור לסמוך בשום פנים ואופן, אין מובן מדוע דעת שאר החכמים היא שעל בעל החרדל להרחיק את כל המרחק הנדרש למנוע היזק מהשכן.
סוגיא דחרדל > שיטת רבא בסוגיא

רב פפא, תלמידו של רבא, תירץ כי מדובר בשני אנשים, שהאחד קנה מהשני שטח קרקע הסמוך לשטחו הפרטי של המוכר, שאותו לא מכר והותיר לעצמו. המוכר, העמיד חרדל בשטחו, ואחר כך מכר את שטח לאדם אחר, העמיד בשטח שקנה - דבורים.
בניגוד להנחה הראשונית, הרי שגם ההיזק המציאותי בין החרדל לדבורים נידון במחלוקת בין חכמים לרבי יוסי, ובעוד שרבי יוסי סבור ששניהם מזיקים זה לזה, סבורים חכמים כי הנזק הנגרם לחרדל הוא נזק קטן מאוד ובלתי משמעותי, שכן אין הם אוכלים את זרע החרדל עצמו אלא את הפרחים, השבים וגדלים תוך זמן קצר. לפי חכמים, שהדבורים אינם מזיקים לחרדל, נמצא שרק החרדל הוא זה שמזיק לדבורים, ובמקרה כזה, על בעל החרדל להתרחק מהמקום יחד עם זרעיו, ואף שבזריעת גרגרי החרדל במקום לא הייתה שום בעיה הלכתית או משפטית; שכן באותה שעה היה כל השטח הצמוד של הזורע, לפני שמכר אותו לחברו.
לעומת זאת, סבור רבי יוסי, שהחרדל והדבורים שניהם מזיקים זה לזה, ואם כן, מובן וברור שאין להטיל על אחד מהם להרחיק את כל המרחק הנדרש, אלא עלינו להטיל על כל אחד ואחד מהם להרחיק מחצית מההרחקה הנדרשת.
סוגיא דחרדל > הנזק מול העלות

על אף שבמקרה זה, סבורים חכמים שעל המזיק להרחיק את עצמו גם אם עשה את מעשהו בהיתר, והעמיד את המזיק בשעה שמותר היה לו להציב אותו במקום, התחשבו חז"ל גם בעלות של הרחקת המזיק. במקרה שהמזיק הוא עץ המזיק לכותלי הבור הסמוך לו, אין לחייב בעל האילן לקצוץ את אילנו אף ששורשיו מתפשטים ומנקבים את כותלי הבור, שכן קציצת אילן, שכבר ניטע, וגדל כהוגן, הוא נזק גדול ובלתי הפיך לבעל העץ, ואין לחייב אדם לגרום נזק גדול כל כך לעצמו, בעוד בעצם הוא מבצע מעשה מקובל בהחלט, נטיעת עץ בשטחו הפרטי, בשעה שמותר היה לו לנטוע אותו.
לא עוד, אלא שגם באופן שנטיעת העץ הייתה באיסור, ולאחר שכבר נחפר הבור, אין לבעל הבור לחייב את בעל העץ לקצוץ את אילנו ללא כסף ופיצויים נאותים בעבור הנזק הכבד, שכן לפי סברת המשפט אין לנו לגרום לאדם נזק כל כך גדול לעצמו רק כדי שלא יזיק את השני, אם הדבר המזיק עומד רק בשטחו הפרטי, ורק אם בעל הבור מוכן לשלם את ההוצאות הכספיות לבעל האילן, הוא יכול לתבוע ממנו לקצוץ את אילנו תמורת תשלום.
בכך למעשה נמדד ההבדל בין דיני "הרחקת נזיקין" לבין דיני ארבעה אבות נזיקין. בעוד שבדיני המזיקים הרגילים, הפועלים בשטח זר או ציבורי, ההלכות המשפטיות חמורות ביותר, ואין שום היתר לאדם להזיק את השני גם אם הדבר כרוך בנזק גדול ביותר, הרי בדינים אלו, שהן המזיק והם הניזוק נמצאים ברשות בעליו, הזכות המשפטית והמוסרית אומרת כי יש להתחשב בשני הצדדים, בהתאם למזיק והניזוק, ובהתאם מלא להוצאות הכספיות.
תשלומים

חכמי הראשונים נחלקו במקרים שעל האדם היה להרחיק את המזיק משטח חבירו, וזאת כאשר הניזוק כבר נמצא במקום בשעת העמדת המזיק, כנפסק להלכה, הראב"ד סבור שעל אף שהוא הציב את המזיק באיסור, אין הוא חייב לשלם אם הזיק, אבל הרא"ש חלוק על הפסק וסבור שיש לשלם בכל מקום שהמזיק הועמד באיסור.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ז, עמוד ב'.
↑  ארבעה טורים, חושן משפט, סימן קנ"ה.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יש להרחיק את הסולם מהשובך ארבע אמות, כדי שחיות הבית לא יעלו עליו ויפגעו ביונים
התקופה הוויקטוריאנית

המלכה ויקטוריה, אשר התקופה הוויקטוריאנית נקראת על שמה, נראית בתחריט זה בבוקר עלייתה לכס המלכות ב-20 ביוני 1837
התקופה הוויקטוריאנית בבריטניה הייתה תקופת השיא במהפכה התעשייתית הבריטית ואף שיאה של האימפריה הבריטית. אף על פי שבדרך כלל המושג מתייחס לתקופת מלכותה של המלכה ויקטוריה, בין השנים 1837 ועד 1901, היסטוריונים אחדים סוברים כי התקופה הוויקטוריאנית – על פי מאפייניה הייחודיים מבחינה חברתית – התחילה עם קבלת חוק הרפורמה משנת 1832. לתקופה הוויקטוריאנית קדמה תקופת העוצרות ולאחריה באה התקופה האדוארדית.
המלכה ויקטוריה ישבה על כס המלכות יותר מכל ריבון בריטי אחר לפניה ובתקופתה עברה בריטניה שינויים משמעותיים בשטחי התרבות, הפוליטיקה, הכלכלה, התעשייה והמדע. כאשר עלתה ויקטוריה לכס המלכות, אנגליה הייתה ביסודה ממלכה אגררית ומבוזרת. בעת מותה של ויקטוריה, היא הותירה אחריה ממלכה תעשייתית ובה רשת מפותחת של מסילות ברזל. העשור הראשון למלכותה של ויקטוריה ידע סדרת מגפות (טיפוס וכולרה היו הבולטות בהן), ירידה ביבולים החקלאיים וכישלונות כלכליים. המדינה ידעה אף מהומות אזרחיות על רקע זכויות בחירה לנשים והטלת מיסי יבוא (אשר נודעו כ"חוקי הדגן"), אשר נועדו להגן על החקלאות האנגלית בתקופות מלחמות נפוליאון בתחילת המאה ה-19.
במהלך התקופה הוויקטוריאנית חל שינוי מחשבתי שנבע מתגליותיהם המדעיות של הגאולוג צ'ארלס לייל וחוקר הטבע צ'ארלס דרווין. תגליות אלו ערערו אמונות קיימות על טבע האדם ועל טבע הבריאה, על המדע וההיסטוריה ולבסוף אף על אמונות דתיות ותורות פילוסופיות. ככל שהשתרעה רשת מסילות הברזל על פני המדינה, נחשפו קהילות קטנות ומבודדות להשפעות הכלכליות והחברתיות של הערים הגדולות ומבנה הכלכלה במדינה השתנה בהתאם.
אמצע התקופה הוויקטוריאנית מאופיין אף בשינויים חברתיים מפליגים: תנועת תחייה אוונגלית וסדרה של שינויים בזכויות נשים. אף שנשים לא זכו בזכות בחירה בתקופה הוויקטוריאנית, הן קיבלו את הזכות להחזיק ברכוש משלהן, אף לאחר נישואיהן. זאת לאור חוק הרכוש לנשים נשואות. נשים קיבלו אף את הזכות להתגרש ואת הזכות לדרוש משמורת על ילדיהן עם הפרידה מן הבעל.
פוליטיקה

על אף שבריטניה הייתה מצויה במצב מלחמה בכל אחת משנות התקופה, מלחמות אלה התנהלו במושבות מרוחקות מהאי הבריטי. לפיכך נחשבה התקופה הוויקטוריאנית לתקופת שלום ארוכה מול שאר המדינות האירופיות, שבמהלכה התחזקו הכלכלה והתעשייה של האימפריה הבריטית. שלווה זו הופרעה באופן זמני על ידי מלחמת קרים. בשלהי המאה ה-19 גרמה מדיניות האימפריאליזם החדש לקונפליקטים גוברים במושבות הבריטיות והובילה בסופו של דבר למלחמת הבורים. בזירה המקומית המגמה השלטת הייתה הגברת המדיניות הליברלית, אשר התאפיינה במספר שינויים לכיוון רפורמה פוליטית והרחבת זכויות הבחירה.
בתחילת התקופה בית הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט של בריטניה) נשלט על ידי שתי מפלגות, הוויגים והטורים. החל מסוף שנות החמישים של המאה ה-19 הפכו הוויגים לליברלים. מדינאים בולטים רבים הובילו אחת משתי מפלגות אלה, באותה תקופה, ביניהם הלורד מלבורן, סר רוברט פיל, לורד דרבי, לורד פלמרסטון, ויליאם יוארט גלאדסטון, בנג'מין דיזראלי, ולורד סולסברי. בתקופה הוויקטוריאנית המאוחרת הייתה שאלת השלטון העצמאי באירלנד אחד מן הנושאים המרכזיים בפוליטיקה הבריטית, במיוחד לאור נחישותו של גלדסטון להשיג הסדר מדיני באירלנד.
בחודש מאי 1857 פרץ המרד ההודי הגדול על רקע שליטתה של חברת הודו המזרחית הבריטית בתת-היבשת. המרד אשר כלל חיילים הודים ששירתו בצבא חברת הודו המזרחית הבריטית וכן מגזרים רחבים של האוכלוסייה ההודית, דוכא רק לאחר שנה. כתגובה לפרוץ המרד פורקה חברת הודו המזרחית הבריטית באוגוסט 1858 והודו עברה לשלטונה הישיר של הממלכה הבריטית.
בינואר 1858 הגיב ראש הממשלה הבריטי, הלורד פלמרסטון, לניסיון הקשר של המהפכן האיטלקי פליס אורסיני לרצח הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי על ידי שימוש בפצצות שנרכשו בברמינגהאם, בכך שניסה להוציא מגדר החוק פעולות שכאלה, אולם נאלץ להתפטר עקב תגובת הציבור.
ביולי 1866 פרצו בלונדון הפגנות מחאה המוניות על רקע התפטרותו של ראש הממשלה ג'ון ראסל. המשטרה מנעה מן ההמון להגיע להייד פארק ובמהלך ההתנגשויות נהרסו גדרות וגינות נוי. מהומות אלה ודומות להן, שכנעו את דרבי וד'יזראלי באשר לצורך ברפורמה פרלמנטרית.
בשנת 1875 רכשה בריטניה את מניותיה של מצרים בתעלת סואץ, כאשר האחרונה נאלצה לגייס כספים לתשלום חובותיה.
בשנת 1882 הפכה מצרים לבת חסותה של בריטניה, זאת לאחר שכוחות בריטיים השתלטו על שטחים בסמוך לתעלת סואץ כדי להבטיח את המשך השיט המסחרי בתעלה, שהייתה נתיב השיט העיקרי להודו.
ביום ראשון, 13 בנובמבר 1887, התכנסו עשרות אלפי בני אדם, רבים מהם סוציאליסטים או מובטלים, בכיכר טרפלגר, כדי להפגין נגד הממשלה. מפקד משטרת המטרופולין, סר צ'ארלס וורן, ציווה כי חיילים חמושים ו-2,000 שוטרים יפזרו את ההפגנה. מהומות פרצו ומאות נפצעו, שניים מן המפגינים נהרגו.
תרבות

התקופה הוויקטוריאנית אופיינה בתחושת חדשנות ובעניין עמוק ביחס שבין מודרניות והמשכיות תרבותית. תחיית האדריכלות הגותית (התחייה הגותית) הייתה למאפיין בולט של התקופה והובילה למלחמת האופנות בין אידיאלים גותיים לאידיאלים קלאסיים. התכנון הארכיטקטוני של צ'ארלס ברי לארמון וסטמינסטר החדש, לאחר שהבניין הקודם ניזוק קשות בשריפה בשנת 1834, התבסס על סגנון ימי הביניים של אולם וסטמינסטר ששרד בשריפה. בכך סימן המשכיות תרבותית שעמדה בניגוד בולט לחדשנות של צרפת המהפכנית, השוואה שנעשתה לעיתים קרובות באותה תקופה. כך למשל בספרו של תומאס קרלייל, "המהפכה הצרפתית: היסטוריה" וכן בספרו של צ'ארלס דיקנס "בין שתי ערים". הסגנון הגותי אף זכה לתמיכה על ידי המבקר ג'ון ראסקין, אשר טען כי הסגנון מסמל ערכים חברתיים קהילתיים ומשותפים, להבדיל מן הסגנון הקלאסי, המסמל סטנדרטיזציה מכנית.
בשנת 1851 נערכה התערוכה הגדולה, אשר הייתה התערוכה העולמית הראשונה ובה הוצגו ההתפתחויות וההמצאות הגדולות של המאה. במרכז התערוכה עמד ארמון הבדולח (קריסטל פאלאס), מבנה ענק, מודולרי, עשוי זכוכית ופלדה – הראשון מסוגו בעולם. הביתן ספג ביקורת נוקבת של המבקר ג'ון ראסקין, אשר ראה בו דוגמה לחוסר האנושיות המכנית בעיצוב. מבנה זה הפך מאוחר יותר לאות ולמופת לאדריכלות מודרנית. המצאת הצילום, אשר הוצגה בתערוכה הגדולה, הובילה לשינויים מפליגים באמנות הוויקטוריאנית. ג'ון אברט מילייס הושפע באופן ניכר מטכניקת הצילום וכך גם אמנים פרה-רפאליטים אחרים. סגנון אמנותי זה חבר מאוחר יותר לסגנון האימפרסיוניסטי וריאליזם חברתי, אשר שלטו בשנים המאוחרות יותר של התקופה, בעבודותיהם של אמנים כגון וולטר סיקרט ופרנק הול.
מוסדות חברתיים

בטרם תקופת המהפכה התעשייתית היה בבריטניה מבנה חברתי קשיח שהורכב משלושה מעמדות: מעמד הכנסייה והאריסטוקרטיה, המעמד הבינוני ומעמד הפועלים.
המעמד העליון אשר כלל את הכנסייה והאצולה היה בעל השליטה העיקרית על ההון ובעל ההשפעה העיקרית על השלטון. בני המעמד העליון היוו כשני אחוזים מכלל האוכלוסייה, רובם בני אצולה אשר החזיקו במרבית אדמות במדינה. ביניהם, בני משפחת המלוכה, אצילים אחרים, אנשי כמורה, בעלי משרות שלטוניות גבוהות וכל מי שהחזיק בתואר גבוה מברון. בני המעמד העליון זכו לפריבילגיות שלטוניות שונות, כולל פטור מתשלום מסים.
בני המעמד הבינוני הורכבו מן הבורגנים. בין אלה נמנו בעלי בתי חרושת, בנקאים, בעלי חנויות, סוחרים, עורכי דין, מהנדסים, אנשי עסקים ובעלי מקצוע אחרים. בני המעמד הבינוני היו לעיתים עשירים מאוד, אבל בדרך כלל לא זכו לזכויות יתר, דבר שגרם להם להתמרמרות רבה. בין בני המעמד הבינוני לבני המעמד הנמוך היה פער גדול מאד.
המעמד הנמוך בבריטניה היה מחולק לשניים: "מעמד הפועלים" (אנשים בעלי משרה) ו"העניים" (מובטלים מעבודה, או עובדים ארעיים וכן אלה שחיו מנדבות הציבור). בין בני המעמד הנמוך היו גברים, נשים וילדים שביצעו עבודות מגוונות, כולל פועלי בתי חרושת, תפירה, ניקוי ארובות, עבודה במכרות, ושלל עבודות אחרות. על בני המעמד הבינוני והנמוך גם יחד הוטל עול כבד של מיסים. בני המעמד הנמוך היוו כשמונים וחמישה אחוז מכלל האוכלוסייה, אולם החזיקו בבעלות על חמישה אחוז בלבד מן הקרקעות במדינה.
החל מסוף המאה ה-18, שינה התיעוש את המבנה החברתי בבריטניה באופן דרמטי. נוצרה איבה גלויה בין המעמד הגבוה למעמדות שתחתיו. כתוצאה מן התיעוש קיבלו המעמדות הנמוכים יותר דחיפה כלכלית אדירה. ככל שהתקדמה המהפכה התעשייתית הלכו המעמדות ונעשו מפוצלים יותר. לדוגמה, הקפיטליסטים העסיקו עובדי תעשייה, אשר היוו חלק ממעמד הפועלים (במעמד זה היה מגוון של מקצועות ולכל אחד מהם היה מעמד והכנסה שונים; היה למשל פער גדול בין פועלים הדורשים מיומנות מיוחדת לבין פועלים "שחורים"), אולם מתחת למעמד הפועלים נוצר "תת-מעמד", לעיתים הוא מכונה "האנשים השקועים", אשר חי בדלות ובעוני. חברי תת-המעמד היו חשופים יותר לניצול ואכן במקרים רבים נוצלו על ידי בני המעמדות הגבוהים יותר.
הממשל הורכב ממונרכיה חוקתית שבראשה עמדה המלכה ויקטוריה. אך ורק בני המלוכה יכולים היו למשול. שאר המדינאים הגיעו משורות האצולה. רבים מתחו ביקורת על שיטה חברתית זו שבה ניתן יתרון לבני המעמד הגבוה ובסוף המאה ה-18 החלו פילוסופים וסופרים להעמיד בספק את מעמדם החברתי של בני האצולה.
אירועים

בשנת 1842 נחקק חוק האוסר על נשים וילדים לעבוד במכרות.
בשנת 1849 הלכו לעולמם אלפיים איש מדי שבוע במגפת כולרה.
בשנת 1851 התקיימה התערוכה הגדולה (התערוכה העולמית הראשונה) בארמון הבדולח, אשר זכתה להצלחה רבה ותשומת לב בינלאומית.
בשנת 1859 פרסם צ'ארלס דרווין את ספרו "מוצא המינים" אשר הוביל להטלת ספק באמונות דתיות עתיקות.
בשנת 1861 הלך לעולמו הנסיך אלברט והמלכה ויקטוריה חדלה מלהופיע בציבור משך שנים ארוכות. כאשר הופיעה לבסוף, סירבה לשים על ראשה את כתר המלכות והופיעה כשעל ראשה סרט שחור של אלמנות.
בשנת 1888 הרוצח הסדרתי הידוע בשם ג'ק המרטש רצח והשחית את גופן של יצאניות ברחובותיה של לונדון, מעשים שהובילו לתשומת לב בינלאומית ולהיסטריה המונית. הרוצח לא נתפס מעולם.
בשנת 1891 הוחל החינוך חינם לכל ילד באנגליה.
הבידור בתקופה הוויקטוריאנית

תזמורות כלי נשיפה ו"ביתן התזמורת" הפכו לבילוי נפוץ בתקופה הוויקטוריאנית. ביתן התזמורת הוא מבנה פשוט הניצב בדרך כלל בלב גן ציבורי ואשר יצר נקודת מפגש לציבור ואף קישט את מראה הגן. הביתן אף תרם מבחינה אקוסטית לצלילה של התזמורת וסוכך עליה בעיתות גשם. בטיול בגן ציבורי באנגליה הוויקטוריאנית נשמעו לא אחת צליליה של תזמורת כלי הנשיפה. הקלטות מוזיקליות היו אותה תקופה עדיין בגדר דבר נדיר.
צורת בידור אחרת היו מופעים על-חושיים, כגון מופעי היפנוזה, תקשורת עם המתים באמצעות מדיום, העלאת רוחות באוב ועוד. מופעים מסוג זה היו אהודים מאוד באותה תקופה, יותר מכל תקופה אחרת בהיסטוריה.
מדע, טכנולוגיה והנדסה

עיקרה של המהפכה התעשייתית אירעה עוד בטרם החלה התקופה הוויקטוריאנית, אולם במהלך תקופה זו בא התיעוש לידי ביטוי מלא, אשר הוביל לחברת ההמונים של המאה העשרים. המהפכה התעשייתית הובילה להתפשטות מסילות הברזל לכל חלקי המדינה ולהתפתחויות אדירות בשטח ההנדסה, אשר הבולטות בהן היו פרי עבודתו של איזמבארד קינגדום ברונל.
נקודת ציון הנדסית אחרת ראויה לציון בתקופה הוויקטוריאנית הייתה בניית מערכת הביוב של העיר לונדון. את המערכת תכנן ג'וזף בזלגט, בשנת 1858. על פי תוכניתו נבנו כ-130 ק"מ של צינורות ביוב גדולים אשר קושרו ליותר מ-1,600 ק"מ של צינורות ביוב ברחובות העיר. אף שבמהלך ביצוע התוכנית התעוררו קשיים רבים היא בוצעה בסופו של דבר ובזלגט תכנן אף בניית גדה מלאכותית לנהר התמזה אשר הכילה את מתקני מערכת הביוב וכן מנהרת רכבת, מעליה עברה דרך ולצידה טיילת על שם המלכה ויקטוריה.
בתקופה הוויקטוריאנית התפתח המדע ולמעשה רכש לו את המעמד לו הוא זוכה עד היום. בנוסף להתמקצעות בלימודים אוניברסיטאיים מדעיים, רבים מבני המעמד הגבוה באנגליה הקדישו מזמנם ללימוד מדעי הטבע.
בשנת 1859 פורסם ספרו של צ'ארלס דרווין "מוצא המינים", אשר השפיע עמוקות על אמונות הציבור. בשנת 1882 נראו לראשונה ברחובות לונדון פנסי רחוב חשמליים, תקופה ארוכה בטרם נפוצו בכל רחובותיה.
ראו גם

שכבי על הגב וחשבי על אנגליה
נשים בתקופה הוויקטוריאנית
ביתן התזמורת במוזיאון הורנימן בלונדון.
גשר קליפטון התלוי בעיר בריסטול, אשר נבנה על ידי ברונל
הר מרסטון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ג'ורג' מרסטון 
 גובה:  1,245 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 קואורדינטות:  76°54′S 162°12′E﻿ / ﻿76.9°S 162.2°E﻿ / -76.9; 162.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מרסטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מרסטון
 
הר מרסטון או הר מארסטון (באנגלית: Mount Marston)  הוא הר בחוף סקוט בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
להר צורה של גבו של ליוויתן (whaleback).
גובוה של ההר 1,245 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בצידו הצפוני של מישור קאר; 6 קילומטרים צפונית לשפכו של קרחון מקאיי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909.
היסטוריה > מקור השם

משלחת נמרוד נתנה להר את שמו.
ההר נקרא על שמו של ג'ורג' אי. מרסטון (George E. Marston), שהיה אמן המשלחת.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 240
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 200
הערות שוליים

↑  ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 1,188 מטרים מעל פני הים
הר מרקהאם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קלמנטס מרקהם 
 גובה:  4,350 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס המלכה אליזבת 
 קואורדינטות:  82°51′S 161°21′E﻿ / ﻿82.85°S 161.35°E﻿ / -82.85; 161.35
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מרקהאם(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מרקהאם
 
הר מרקהאם או הר מרקהם (באנגלית: Mount Markham) הוא מסיב בעל שתי פסגות, ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
המסיב מקיף את הקצה הצפוני של רמת מרקהאם.
גובהה של הפסגה הגבוהה מבין שתי הפסגות 4,350 מטרים מעל גובה פני הים (והיא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס המלכה אליזבת); פסגה זו היא הפסגה ה-16 בגובהה באנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה השנייה 4,280 מטרים מעל גובה פני הים.
לפי מקור אחר, להר שלוש פסגות גבוהות, שגובהן 3,749 מטרים מעל פני הים, 3,749 מטרים מעל פני הים, ו-3,368 מטרים מעל פני הים בהתאמה, וסביבן מספר פסגות נמוכות.
מסיב הר מרקהאם, פונה לכיוון דרום, לעבר מפרצון שקלטון, שבחוף המערבי של מדף הקרח רוס.
הפסגה הגבוהה של הר מרקהאם מתנשאת לגובה של 2,103 מטרים מעל סביבתה, היא הפסגה ה-16 בהתנשאותה באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה ב-27 בדצמבר 1902 על ידי קבוצת הקוטב הדרומי (the Southern Polar Party) של המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901 – 1904.
היסטוריה > מקור השם

הפסגה נקראת על שמו של סר קלמנס מרקהאם, אשר, בהיותו נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית, יזם ותכנן את משלחת דיסקברי, ובחר את רוברט פלקון סקוט כמפקד המשלחת.
לקריאה נוספת

• EDMUND STUMP, ,The Atlantic,
NOVEMBER 17, 2011
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 253
• Bernard M. Gunn & Richard I. Walcott (1962), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 5:3, 407-426, DOI: 10.1080/00288306.1962.10420097
הערות שוליים

↑  על פי מקור אחר - למסיב שלוש פסגות גבוהות, וסביבן מספר פסגות נמוכות.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
1 2  מידע גאוגרפי על הפסגה הגבוהה של הר מרקהאם
↑  מידע גיאוגפי על רכס המלכה אליזבת
1 2  מידע על גובה ההר
↑  מידע גאוגרפי על הפסגה הנמוכה של הר מרקהאם
↑  הרי אנטארקטיקה לפי התנשאותם
| רכס המלכה אליזבת |
| --- | --- | --- |
| הרים | בולזאיי • בונפרטה • דיץ' • לקוונט • מרקהאם • פרדוהל • צ'יוורס • רבוט |  |
| פסגות | שרווין |  |
| רמות | הנסיך אנדרו • מרקהאם • פלטייר |  |
| מצוקים | אינאקססיבל • קאנופי |  |
| קרחונים | אוטאגו • לוא • לורי • מארש • נמרוד • פאבלאק • קנט |  |
ויליאם קרבאליו

וִילִיאָם קַרְבָאלִיוֹ דה סילבה (בפורטוגזית: William Silva de Carvalho; נולד ב-7 באפריל 1992 בלואנדה שבאנגולה) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בקבוצת ריאל בטיס מליגת העל הספרדית ובנבחרת פורטוגל בעמדת הקשר אחורי.