stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטילן

סיכת כנפיים של מטילן בחיל האוויר הישראלי
סיכת כנפיים של מטילן בחיל האוויר של ארצות הברית
המטילן היה איש צוות מוטס, שהיה אחראי על הטלת פצצות מדויקת במשימות הפצצה, בתקופת מלחמת העולם השנייה ועד שנות החמישים.
המטילן נטל פיקוד על המטוס, בהתקרבו ליעד ההפצצה, על מנת להביא אותו לנקודה המיטבית לביצוע ההפצצה, תוך שהוא נעזר בכוונת פצצות.
ברוב המפציצים בתקופת מלחמת העולם השנייה היה מקום המטילן בקדמת המטוס. לפעמים מילא המטילן גם תפקיד מקלען אוויר קדמי כשלא היה עסוק בהפצצה.
עם התפתחות הטכנולוגיה, נכנסו לשירות מערכות הפצצה אוטומטיות שייתרו את תפקיד המטילן. היום מי שאחראי על מערכות הפצצה וכוונון הפצצות החכמות למטרה, הוא איש צוות מוטס שנקרא קצין מערכות חימוש.
בחיל האוויר של ארצות הברית, ערב מלחמת העולם השנייה, אויש תפקיד המטילן, לרוב, על ידי סמלים ונגדים. החל משנת 1941 הוסמכו רובם לקצונה. בצבאות חבר העמים הבריטי, אויש התפקיד, לרוב, על ידי נגדים בכירים ולפעמים על ידי קצינים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ענדו מטילני צבא ארצות הברית אות מטילן מיוחד, ובשנת 1947, עת הופרד חיל אוויר מצבא ארצות הברית, קיבלו המטילנים "סיכת כנפי נווט" הנמצאת בשימוש עד היום, וידועה בשם "כנפי קצין מערכות חימוש".
בחיל האוויר הישראלי

בחיל האוויר הישראלי שירתו המטילנים, לרוב, במטוסי B-17 מבצר מעופף והיו בוגרי קורס טיס במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים\מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן ציור פצצה.
ערב מבצע קדש שירתו בחיל האוויר רק 3 מטילנים (התפקיד נקרא נווט־מטילן) במטוסי B-17 מבצר מעופף, ביניהם סא"ל (מיל') אחיקר אייל. בשנת 1958 הוצא מטוס ה־B-17 מהשירות ומקצוע המטילן בוטל.
הערות שוליים

↑  יצחק שטייגמן, תולדות חיל האוויר – מעצמאות לקדש 1949–1956, הוצאת מערכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283110205171  LCCN: sh85015463  NARA: 10665624
מטילדה סמית'

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1854 מומבאי, הודו הבריטית 
 פטירה:  5 בינואר 1927 (בגיל 72) קיו, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות ריצ'מונד 
 יצירות ידועות:  Curtis's Botanical Magazine, Report on the scientific results of the voyage of H.M.S. Challenger during the years 1873-76 under the command of Captain George S. Nares, R.N., F.R.S., and the late Captain Frank Tourle Thomson, R.N.: Botany. Volume 1, Illustrations of the New Zealand Flora 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזיכרון ויץ' (1926) 
 
מטילדה סמית' (באנגלית: Matilda Smith‏; 1854 – 1926) הייתה אמנית בוטנית שיצירתה הופיעה במגזין הבוטני של קרטיס במשך יותר מארבעים שנה. היא הפכה לאמנית הראשונה המתארת את הצומח של ניו זילנד, האמנית הרשמית הראשונה של הגנים הבוטניים המלכותיים - גני קיו, והאשה השנייה שהפכה לעמית של החברה הלינאית.
ביוגרפיה

מטילדה סמית' נולדה בבומביי, הודו, ב-30 ביולי 1854, אך משפחתה היגרה לאנגליה כשהייתה ילדה קטנה. תחומי העניין שלה בבוטניקה ובאמנות בוטנית טופחו על ידי בן דודה השני ג'וזף דלטון הוקר, שגם בתו הרייט המשיכה להיות מאיירת בוטנית. הוקר היה אז מנהל גני קיו ושרטט מוכשר בפני עצמו, והוא הכניס את סמית' לגנים כדי להתאמן כמאיירת.
סמית' העריצה במיוחד את עבודתו של וולטר הוד פיץ', שהיה אז האמן הראשי של המגזין הבוטני של קרטיס. למרות הכשרתה האמנותית המצומצמת, הוקר עודד אותה להציג למגזין עבודות משלה, ובשנת 1878 הוא פרסם לראשונה את אחד מציוריו.
מחלוקת על השכר בין פיץ' והוקר-שעבורו פיץ' הכין איורים למספר ספרים-הביאה לעזיבתו של פיץ' את המגזין הוותיק בשנת 1877. אחת התוצאות הייתה שסמית' הפכה במהירות למאיירת ראשית במגזין, בתחילה עבדה לצד הרייט אן. בתקופה 1879–1881 כל גיליון כלל כ-20 רישומים שלה, ובשנת 1887 היא הייתה המאיירת היחידה של המגזין. בשנת 1898 מונתה לאמנית הרשמית היחידה של המגזין.
במשך ארבעים השנים שבין 1878 ל -1923 ציירה סמית' יותר מ -2,300 איורים למגזין-רק 600 פחות מפיץ', אם כי קיבלה הרבה פחות הכרה בהישג זה בחייה.
לצד ביקורת עליה, היו מבקרים שהתפעלו מהבהירות והדיוק שבציור שלה, וארבעת עשורי עבודתה במרכז העולם הבוטני הבריטי מעידים על ערך מתמשך של כישוריה.
במהלך הקשר הארוך של סמית' עם גני קיו, היא יצרה 1,500 איורים לכרכים של אייקונס פלנטרום, סקר מונומנטלי של הצמחים של קיו שנערך אז על ידי הוקר. החל מלוח 1354, היא הייתה האמנית היחידה לסדרה זו, והושגו תרומות להשאיר אותה בתפקיד הזה כל עוד היא בחרה לעשות זאת. היא הפכה לאמנית הבוטנית הראשונה שתיארה בהרחבה את הצומח של ניו זילנד.
היא הצטיינה במיוחד בזכות יכולתה ליצור איורים מהימנים מדגימות מיובשות, שטוחות ולפעמים לא שלמות. תרומיה יוצאות הדופן לגני קיו גרמו לה להיות האומנית הבוטנית הרשמית הראשונה של גני קיו בשנת 1898. בשנת 1921, השנה שבה פרשה מגני קיו, היא הפכה לעמית של החברה הלינאית - האישה השנייה שהשיגה כבוד זה.
היא זכתה גם במדליית הזיכרון של Silver Veitch של החברה המלכותית לגננות על הציור הבוטני שלה בכלל ועל תרומתה למגזין הבוטני של קרטיס בפרט.
סמית' נפטרה ב־29 בדצמבר 1926, ונקברה בבית הקברות בריצ'מונד.
הערות שוליים

↑  Ogilvie, Marilyn, and Joy Harvey. The Biographical Dictionary of Women in Science: Pioneering Lives from Ancient Times to the Mid-20th Century. Routledge, 2003.
↑  Matilda Smith (1854-1926) | NZETC, nzetc.victoria.ac.nz
1 2  Kramer, Jack 1996. Women of Flowers: A Tribute to Victorian Women Illustrators. New York, Stewart, Tabori & Chang, 1996.
↑  Hemsley, W. Botting. "The History of the Botanical Magazine 1787–1904". In Index to the Botanical Magazine. London: Lovell Reeve & Co., 1906, pp. v–lxiii.
↑  Kramer, Jack 1996. Women of Flowers: A Tribute to Victorian Women Illustrators. New York, Stewart, Tabori & Chang, 1996
↑  Endersby, Jim. Imperial nature: Joseph Hooker and the practices of Victorian science. University of Chicago Press, 2008.
↑  "The History of Working Women at Kew"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Botanist: M.Sm.  DSI: 4287  FNZA: 13925  ISNI: 0000 0000 8226 697X  LCCN: n87108479  NTA: 312794800  SNAC: w6f84nnh  SUDOC: 158998170  ULAN: 500489700  VIAF: 48272868   WorldCat (עם VIAF): 48272868
מיטה

ערך זה עוסק ברהיט שנועד לשינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיטה זוגית
"מיטה", ציור מעשה ידי אנרי טולוז לוטרק משנת 1893.
המיטה משמשת למנוחה
מיטה היא רהיט שמיועד למנוחה ולשינה. מקורותיה של המיטה הם פרהיסטוריים והיא מופיעה כמרחבי רביצה רכים בתוך מבנים עגולים קטנים. ההתפתחויות הטכנולוגיות הביאו לשיפור איכות המיטה והתאמתה לאנטומיה האנושית. בדרך כלל המיטה נועדה לשמש אדם אחד בלבד אך משתמשים בה גם ללינה זוגית, ובחברות אינדיאניות משמשת המיטה ללינה משותפת של המשפחה כולה.
קיימות מיטות במגוון רחב של צורות וגדלים. המיטות הראשונות היו עשויות מערמות של קש או מחומרים טבעיים אחרים. שינוי משמעותי בצורת המיטה היה הגבהתה מעל לקרקע, בדרך כלל על גבי רגליים, כדי ליצור שכבת בידוד מהרצפה מכיוון שהאוויר ידוע כמבודד יעיל והגבהת המיטה מהרצפה גורמת להעלאת הטמפרטורה מטמפרטורת הרצפה, סיבה נוספת היא הרחקת הישן מלכלוך וממזיקים.
כדי להפוך את המיטה לנוחה יותר, מונח עליה לרוב מזרן. המזרנים הראשונים היו שקים עם קש, או נוצות אצל העשירים. מאוחר יותר, מילויים חדשים כמו כותנה וחומרים מלאכותיים הפכו נפוצים יותר. סוגי מזרנים הנפוצים כיום הם מזרן קפיצים, מזרן גומאוויר (קצף מוצק), מזרן מים או מזרן מלא באוויר דחוס, הנקרא מזרן מתנפח.
על מנת לספק תמיכה לראש, רוב האנשים משתמשים בכרית. מקובל גם לכסות את המיטה בסדין, ולהתכסות בשמיכה. לעומת זאת, בקבר של תות ענח' אמון נמצאה כרית בצורת שרפרף קטן מעץ. שלדת המיטה עשויה לרוב מעץ או ברזל.
מיטת האפריון בעלת הוילונות הכבדים שומרת על הישן מפני עיניים צופות ואור מבחוץ. הסיבה לכך נעוצה בכך שרק עם האדריכלות המודרנית בתחילת המאה ה-20 הומצא המסדרון ולכן עד אז ההולכים בבית היו עוברים מחדר לחדר גם דרך חדרו של המלך, לדוגמה, האפריון הכבד יצר בעצם מרחב אינטימי כאשר ההולכים בבית היו עוברים מחדר לחדר.
היסטוריה > רומא העתיקה

לרומאים הקדומים היה מגוון של מיטות לשינה ולמנוחה. הם כללו את הסוגים הבאים:
לקטוס קוביקולאריס (Lectus Cubicularis) - תא מיטה, לשינה רגילה.
לקטוס דיסקוביטוריוס (Lectus Discubitorius) - מיטה-שולחן, שעליה הם אכלו – היא נקראת כך מפני שהם אכלו עליה בזמן שהם שכבו על צידם השמאלי. לרוב היו שלושה אנשים על מיטה אחת, כאשר במקום האמצעי שכב האדם בעל המעמד המכובד יותר.
לקטוס לוקובראטוריוס (Lectus Lucubratorius) - ללמידה.
לקטוס פונאבריס (Lectus Funebris) או אמורטואליס (Emortualis) - שעליה נשאו את המתים לקבורה.
היסטוריה > מידות תקן

מוסכמות ייצור מודרניות הובילו למספר מוגבל של גדלים תקניים למזרנים ולמזרני קפיצים. הם שונים במידת מה בארצות שונות.
מיטת תינוק, 80*80 ס"מ
מיטת ילדים, רוחב 70–100 ס"מ, אורך כ-135 ס"מ
מיטת נוער, רוחב 60–90 ס"מ אורך 180–200 ס"מ
מיטת יחיד, בבתי מלון נקראת twin size, רוחב 80–100 ס"מ אורך 190–200 ס"מ
מיטה וחצי או מיטה רחבה, היא מיטה שרוחבה 120 ס"מ ואורכה 190–200 ס"מ
מיטה זוגית, מיטה כפולה או מיטה סטנדרטית, בבתי מלון נקרא Full bed או Double bed, רוחבה 135–140 ס"מ ואורכה 190–220 ס"מ
מיטה זוגית רחבה, בבתי מלון נקראת Queen bed, רוחבה 150–160 ס"מ ואורכה 200–220 ס"מ
קליפורניה, בבתי מלון נקראת California King או Western King, רוחבה 180 ס"מ ואורכה 210–220 ס"מ
מיטת קינג, בבתי מלון נקראת King bed, רוחבה 180–200 ס"מ ואורכה 200–220 ס"מ
סוגי מיטות

מיטה מתכווננת היא מיטה שניתן להתאים אותה למספר תנוחות שונות.
מיטת אוויר משתמשת במזרן הממולא באוויר, שלפעמים מחובר למשאבת אוויר חשמלית בעלת דרגות שליטה לקושי המזרן.
מיטת תינוק היא מיטה המיועדת לתינוק.
"מיטת ארגז" היא מיטה בעלת צורה של ארגז גדול עם גג, פאות וכניסה העשויים מעץ בעלי שני לוחות זזים או תריסים. לרוב משתמשים בהם בצריפים בסקוטלנד. לפעמים המונח מתייחס גם למיטה שאפשר לקפל אותה לצורת ארגז.
דרגש הוא מיטה שמשתמשים בה באזור תחום.
מיטת דרגש או מיטת קומתיים היא שתי מיטות או יותר הנמצאות אחת מעל השנייה.
מיטת שידה היא מצע של מיטה בעל מגירות ותאי אחסון שנמצאים מתחתיה.
מיטה מתקפלת היא מיטה שניתן לקפלה כשהיא אינה בשימוש לצורך ניידות או אחסון. מיטות מתקפלות נמצאות בשימוש נרחב בצבאות (ראו מיטה צבאית מתקפלת) וארגונים גדולים בזמני משבר.
מיטת יום היא מיטה הדומה לספה ונועדה להסבה או מנוחה בשעות היום, מחוץ לחדר השינה.
כילת חתנים היא מיטה תלמודית, שהשמיכה תלויה מעל גוף הישן.
פוטון היא מיטה יפנית בסגנון מסורתי שקיימת גם בסגנון מערבי וגדול יותר.
ערסל הוא אריג תלוי שניתן לישון עליו.
מנג'אה (Manjaa) היא מיטה פנג'אבית (עיר בהודו) העשויה מחבלים קשורים שתחומים במסגרת מעץ.
מיטת מרפי היא מיטה שניתן לתלות אותה על קיר או על ארון כדי לחסוך במקום.
מזרן קש הוא מזרן דק וקל משקל.
מיטת מצע הוא מזרן הנמצא על משטח מוגבה שטוח ומוצק.
מיטה נפתחת היא מיטה שתחתיה מאוחסנת מיטה נוספת, הנשלפת באמצעות גלגלים.
מיטת מים היא שילוב של מיטה/מזרן שבו המזרן ממולא במים.SleePare, The Top 10 Best Mattresses for Side Sleepers, SleePare (באנגלית)
מזרני מים מתחלקים לשתי קבוצות, שני הסוגים שונים מאוד אחד מהשני ובמוצרים המשלימים שלו:
Softside שבנויה ממזרן רגיל שבתוכו נמצאים צינורות מלאים במים
Hardside שזהו בלון גדול ממולא מים.
מיטת בית חולים היא מיטה הבנויה במיוחד לטובת הלנת חולים וטיפול בהם.
מיטה יהודית היא מיטה זוגית שיש בה אפשרות להפרידה לשניים, הפרדה הנדרשת לאור האיסור שמיטת נידה תיגע במיטת בעלה.
ביטויי לשון

מיטת חוליו - משכבו של החולה.
להכניס למיטת סדום - להגביל. מטפורה הגזורה מספרות המדרש על רשעותם של אנשי סדום, שהתעללו בזרים על ידי השכבתם במיטה ו"התאמתם" לאורכה, אם על ידי קיצוץ אבריהם של הגבוהים או על ידי מתיחת אבריהם של הנמוכים.
להכניס ראש בריא למיטה חולה - להתערב במצב שניתן להימנע ממנו ואשר יגרום נזק למתערב.
"עֶרֶשׂ" הוא שם נרדף למיטה (בעברית ארכאית) וממנו נגזרו הביטויים:
עֶרֶשׂ דווי - מיטתו של החולה האנוש או הגוסס.
שיר עֶרֶשׂ - שיר המיועד לשעת ההירדמות, מושר בעיקר לילדים כדי להקל על פרידתם מהיום ומהוריהם ועל הירדמותם.
הערות שוליים

↑  על פי מחקרה של ג'ין לידלוף שהתפרסם בספרה "עקרון הרצף"
↑  סליפר, רשימת יצרני מזרני אוויר מובילים באתר SLEEPARE, באתר SLEEPARE, ‏נבדק לאחרונה בתאריך 23.4.18
↑  מיטות נפרדות הרב יוסף אלנקווה, מיטה יהודית, מורשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282400605171  BnF: cb131627263 (data)  GND: 4006250-8  LCCN: sh85012788  NDL: 00576741  NKC: ph122533 
המיטה הגדולה מוור - המיטה הגדולה בעולם. מיטה משנת 1590 המוצגת כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט.
מיטת האפריון של לואי ה-14 בארמון ורסיי.
מוסקוביום

מוסקוביום (באנגלית: Moscovium; ידוע גם בשם eka-bismuth או אונאונפנטיום) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר העמידות, שסמלו הכימי Mc ומספרו האטומי 115. זהו היסוד ה-12 בסדרת היסודות העל-כבדים וה-23 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.
היסטוריה

ב-1 בפברואר 2004, צוות רוסי-אמריקני הודיע על גילוי היסודות מוסקוביום ו-ניהוניום. בצוות מדענים רוסים מהמכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה ואמריקנים מהמעבדה הלאומית לורנס ליברמור. הצוות דיווח כי בין התאריכים ה-14 ביולי 2003 וה-10 באוגוסט 2003 נערכו ניסויים של הפצצת 243Am ביוני 48Ca במאיץ חלקיקים. מההפצצה נוצרו ארבעה אטומי אונאונפנטיום, שדעכו אז לאונאונטריום בתוך 100 מילישניות תוך פליטת קרינת אלפא. לאחר עוד 1.2 שניות התפרק האונאונטריום ליסודות טבעיים.
ב-28 בספטמבר 2004, צוות מדענים יפני הודיע גם הוא כי יצר את היסוד החדש.
במאי 2006 יצירת היסוד אומתה בשיטה אחרת (זיהוי כימי של התוצרים הסופיים של דעיכת היסוד) במכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה.
באוגוסט 2013, חוקרים מאוניברסיטת לונד בשוודיה דיווחו כי הוכיחו את קיום היסוד. בסוף שנת 2015 הכירו האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית ביסוד זה כיסוד חדש.
שם

אונאונפנטיום היה השם הסיסטמטי הזמני שהעניק IUPAC ליסוד החדש, עם הסימון Uup. ביוני 2016, הכריז ה-IUPAC כי השם המוצע הוא מוסקוביום (Moscovium) וסימונו Mc. השם ניתן כדי להוקיר את רוסיה, לכבוד גילוי היסוד על ידי המכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה (הצוות האמריקאי הונצח בשמו של היסוד טנסין).
לאחר תקופת המתנה של חצי שנה, ב-28 בנובמבר 2016, השם אושר רשמית.
איזוטופים של מוסקוביום

למוסקוביום נוצרו עד כה כ-2 איזוטופים שונים:
287 - עם זמן מחצית חיים של 46.6 מילישניות.
288 - עם זמן מחצית חיים של 87 מילישניות (היציב ביותר).
הערכה היא שאיזוטופ 291 (שעדיין לא נוצר) יהיה איזוטופ יציב יותר, וזמן מחצית חייו יהיה בסביבות דקה אחת. רק לאחר יצירתו אפשר יהיה לקבוע את תכונות החומר.
הערות שוליים

↑  הוכח קיומו של יסוד חדש - בעל המספר האטומי 115, באתר הידען, ‏2013-08-28
↑  Four chemical elements added to periodic table, Nature News & Comment
↑  IUPAC מכריז על ארבעת השמות ניהוניום, מוסקוביום, טנסין, אוגאנסון מתאריך 8 ביוני 2016
↑  IUPAC מכריז על שמות היסודות 113, 115, 117, 118
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012430913805171  LCCN: sh2012003555
מיכאל נודלמן

מיכאל נודלמן (30 ביוני 1938, תמוז תרצ"ח – 25 בדצמבר 2018, טבת תשע"ט) היה חבר הכנסת ופרופסור לכלכלה ולמתמטיקה.
ביוגרפיה

נודלמן נולד בקייב שבברית המועצות (כיום אוקראינה) בשנת 1938. סיים ב-1987 דוקטורט באוניברסיטה הפוליטכנית בלבוב.
עלה לישראל בשנת 1991.
נודלמן כיהן מ-1993 כחבר מועצת העיר קריית שמונה ויו"ר ועדת הכספים במועצה.
בשנת 1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם ישראל בעליה. הוא פרש, ביחד עם יורי שטרן, ושניהם הקימו את סיעת עלי"ה. מפלגה זו התמזגה לתוך ישראל ביתנו, והוא הוצב במקום השלישי ברשימתה ונבחר מטעמה לכנסת ה-15 שם שימש כיושב ראש הכנסת בפועל (מכיוון שהוא היה זקן חברי הכנסת בפועל שלא היו בממשלה). בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום החמישי ברשימת האיחוד הלאומי, לה הייתה שותפה ישראל ביתנו, ונבחר מטעמה לכנסת. בכנסת ה-14 כיהן כיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, ובכנסת ה-16 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
במהלך הכנסת ה-16, נודלמן תמך בתוכנית ההתנתקות, ובעקבות כך הוא הוכרז כפורש מסיעתו שהתנגדה לתוכנית, ושימש כסיעת יחיד. לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הכריז נודלמן על הצטרפותו למפלגת קדימה, ונאלץ להתפטר מהכנסת כדי שיוכל להתמודד בבחירות. הוא שובץ במקום ה-27 ברשימת קדימה, ונבחר מטעמה לכנסת ה-17.
בכנסת ה-17 כיהן כיושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות. עם סיום כהונתה של הכנסת ה-17, החליט שלא לשוב ולהתמודד ברשימת קדימה בבחירות לכנסת השמונה עשרה, אלא להקים מחדש את מפלגת עלי"ה שבראשה עמד, בשם "ישראל המתחדשת". בבחירות לכנסת ה-18. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
במהלך כהונתו בכנסת יזם נודלמן, בין היתר, את החוקים הבאים:
חוק לסילוק ולמיחזור צמיגים.
תיקון לחוק הדגל והסמל, שבו עוגן "התקווה" כהמנון מדינת ישראל.
חוק המגדיל את המענק הניתן לוותיקי מלחמת העולם השנייה שמוגדרים כנזקקים מ-15% מגובה השכר הממוצע במשק ל-25%.
חיים אישיים

נודלמן היה נשוי ואב לשני ילדים. התגורר בקריית שמונה. נפטר ב-25 בדצמבר 2018.
הערות שוליים

↑  שלמה פיוטרקובסקי, אויישה רשימת מפלגת "ישראל המתחדשת", באתר ערוץ 7, 22 בדצמבר 2008
| יושבי ראש ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העלייה והקליטה (1977-1999) | גאולה כהן • רוני מילוא • עוזי ברעם • מרים גלזר-תעסה • מיכאל קליינר • עמנואל זיסמן • נעמי בלומנטל |  |
| יושבי ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות (החל מ-1999) | נעמי בלומנטל • צבי הנדל • קולט אביטל • מיכאל נודלמן • ליה שמטוב • דני דנון • יואל רזבוזוב • אברהם נגוסה • דוד ביטן • עודד פורר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1051690765  VIAF: 308731027   WorldCat (עם VIAF): 308731027
מושל מחוז בלגורוד

מושל מחוז בלגורוד (ברוסית: Губерна́тор Белгородской о́бласти) הוא המשרה הרמה ביותר במחוז בלגורוד. המושל הוא ראש ממשלת מחוז בלגורוד הנבחר בבחירות ישירות לתקופה של 5 שנים וכפוף לפרלמנט המקומי, הדומה המחוזית של בלגורוד.
המושל הנוכחי מאז ספטמבר 2021 הוא ויאצ'סלב גלדקוב (שכיהן כממלא מקום מנובמבר 2020).
סמכויות

מושל מחוז בלגורוד מפעיל את הסמכויות הבאות:
א) מייצג את מחוז בלגורוד ביחסים עם גופים ממשלתיים פדרליים, גופים ממשלתיים של מחוזות אחרים הפדרציה הרוסית, גופי ממשל מקומיים וכן ביישום יחסי כלכלה בין-לאומיים וזרים;
ב) חותם, מפרסם או דוחה את חוקי מחוז בלגורוד, שאומצו על ידי הדומה המחוזית של בלגורוד;
ג) מבצע רגולציה נורמטיבית של יחסי ציבור;
ד) קובע את מבנה הרשויות המבצעות במחוז בלגורוד;
ה) מרכיב את ממשלת מחוז בלגורוד ומקבל החלטה על התפטרותה;
ו) מגיש לאישור הדומה המחוזית של בלגורוד מועמדים למילוי תפקידים ציבוריים במחוז;
ז) עומד בראש ממשלת מחוז בלגורוד, יושב בראש ישיבותיה, חותם על תקנות משפטיות של ממשלת המחוז, מייצג את ממשלת המחוז ביחסים עם גופים ממשלתיים אחרים;
ז1) מבטיח תיאום פעילויות הרשויות המבצעות של מחוז בלגורוד עם רשויות מדינה אחרות במחוז בלגורוד, ובהתאם לחקיקה של הפדרציה הרוסית, רשאי לארגן אינטראקציה בין הרשויות המבצעות של המחוז עם הרשויות המבצעות הפדרליות וגופים טריטוריאליים, גופי ממשל מקומיים ועמותות ציבוריות;
ח) יוזם כינוס פגישה יוצאת דופן של הדומא המחוזית של בלגורוד, מכנס את ההרכב החדש שנבחר של הדומה למושב ראשון;
ט) משתתף בישיבות הדומה בהצבעה מייעצת;
י) מגיש לדומה את טיוטת התקציב המחוזי וטיוטת התוכניות לפיתוח חברתי-כלכלי של מחוז בלגורוד;
י1) מגיש לדומה דיווחים שנתיים על תוצאות הפעילות של ממשלת מחוז בלגורוד, לרבות בנושאים שהועלו על ידי הדומה;
יא) מקבל החלטה על פיזור הדומה המחוזית של בלגורוד בנימוק הקבוע בחוק הפדרלי;
יב) חותם על חוזים והסכמים מטעם מחוז בלגורוד;
יג) מפעיל סמכויות אחרות הקבועות בחוקים הפדרליים.
סמכויות > תקופת כהונה

מושל מחוז בלגורוד נבחר על בסיס זכות בחירה אוניברסלית, שווה וישירה, על בסיס הצבעה חשאית, לתקופה של חמש שנים. המספר המרבי של כהונות בתפקיד אינו מוגבל. סמכויותיו של מושל מחוז בלגורוד מתחילות מרגע שבועתו ומסתיימת ביום תפוגה מוגדר, למעט מספר מקרים.
סמכויות > סיום סמכויות מוקדם

סמכויותיו של מושל מחוז בלגורוד מופסקות לפני המועד במקרים הבאים:
א) מותו;
ב) הסרתו מהרישומים;
ג) התפטרות לבקשתו;
ד) פיטור מתפקידו על ידי נשיא הפדרציה הרוסית בנימוק ובאופן הקבוע בחוק הפדרלי;
ה) הכרה על ידי בית המשפט כבלתי כשיר או בלתי כשיר חלקית למלא את תפקידו;
ו) הכרה בו כנעדר על ידי בית המשפט או הכרזה על מותו;
ז) כניסה לתוקף משפטי של פסק דין בבית המשפט נגדו;
ח) עזיבתו מחוץ לפדרציה הרוסית למגורי קבע;
ט) איבד את אזרחות הפדרציה הרוסית, רכש אזרחות של מדינה זרה או קיבל היתר שהייה או מסמך אחר המאשר זכות למגורים קבועים של אזרח הפדרציה הרוסית בשטח של מדינה זרה.
ההחלטה על סיום מוקדם של סמכויותיו של מושל מחוז בלגורוד מתקבלת על ידי הדומה המחוזית על פי הצעתו של נשיא הפדרציה הרוסית, למעט המקרים הקבועים בפסקאות "א", "ג" ו-"ד".
סמכויות > ממלא מקום

במקרים בהם מושל מחוז בלגורוד אינו מסוגל זמנית (בשל מחלה או חופשה) למלא את תפקידו, הם מתבצעים על ידי סגן המושל הראשון או אחד מסגני מושל מחוז בלגורוד, אלא אם כן נקבע אחרת בחוק הפדרלי.
מושלי מחוז בלגורוד

| # | שם | דיוקן | תקופת כהונה | תקופת כהונה | מונה על ידי | שיוך מפלגתי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ויקטור ברסטובוי |  | אפריל 1990 | 11 באוקטובר 1993 | נשיא רוסיה | המפלגה הקומוניסטית (עד 1991) עצמאי |
| 2 | יבגני סבצ'נקו |  | ‏18 בדצמבר 1993 עד 17 בספטמבר 2020 | ‏18 בדצמבר 1993 עד 17 בספטמבר 2020 | בהתבסס על תוצאות בחירות ישירות | רוסיה המאוחדת |
| 3 | דניס בוצאייב |  | 17 בספטמבר 2020 | 18 בנובמבר 2020 | הדומה המחוזית של בלגורוד | רוסיה המאוחדת |
| 4 | ויאצ'סלב גלדקוב |  | 18 בנובמבר 2020 | מכהן | נשיא רוסיה | רוסיה המאוחדת |
מכלול התאולוגיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס אקווינס 
 שפת המקור:  לטינית כנסייתית 
 נושא:  פילוסופיה, סכולסטיקה, תאולוגיה קתולית, Quinque viae 
 
מכלול תאולוגיה
מכלול התאולוגיה (בלטינית: summa theologiae, או סומה תאולוגיה) היא יצירה שחוברה במאה ה-13 על ידי התאולוג הנוצרי תומאס אקווינס. ביצירה מבצע תומאס סינתזה וניתוח באופן מלא ושלם של אמיתות התורה הקתולית. הסומה היא יצירתו הגדולה ביותר של תומאס, ושנים רבות לאחר מותו המשיכה להשפיע על תאולוגים נוצריים, למעשה עד ימינו אנו.
אודות החיבור

לקראת סוף חייו, תומאס אקווינס הרבה בכתיבה תאולוגית. הסומה תאולוגיה היא אחד מחיבוריו המפורסמים והמשפיעים ביותר. 
תומאס התחיל לכתוב את החיבור כאשר לימד ברומא, בשליחותו של המסדר הדומיניקני. אולם תומאס נפטר בטרם הספיק להשלים חיבור זה. הוא מבסס את החיבור על כתביו ומחשבתו של אריסטו. דבר זה הוא מהפכני, כיוון שיש כאן קבלה של רעיונות ממקורות פגניים[דרוש מקור: מה עם כתבי אפלטון? הנוצרים קיבלו את כתבי אריסטו לאחר טיפול בהם על ידי מוסלמים ויהודים: "כופרים" ולא "פגנים"]. כתבי אריסטו לא היו נפוצים במערב עד המאה ה-12 והסיבה לכך הייתה הרעיונות הפגניים המובאים בהם, שלא עלו בקנה אחד עם הנצרות. אולם תומאס היה נכון לקבל רעיונות אלו. הוא מסביר זאת באופן ישיר למדי ו"פותר את הבעיה" (לפחות עבורו, ולא לכנסייה הקתולית), באומרו שכיוון שהאל ברא את הכל - את הטבע ואת התבונה האנושית - בלתי נמנע להגיע למסקנות דומות בחיפוש אחר האמת, בין אם זה דרך הכנסייה, התנ"ך או הוגה פגני.
היצירה מורכבת מ-38 חלקים, הדנים ב-631 שאלות, ובהן כ-3,000 סעיפים .
מבנה הדיון בסומה תאולוגיה

תומאס בחר בשיטת דיון סכולסטי. שיטת דיון זו היא בעלת מבנה ברור החוזר על עצמו במהלך כל החיבור.
הדיון מתחיל בשאלה כלשהי, לדוגמה: "האם האל קיים?" ; "האם ניתן לתאר את האל במילים?" וכדומה. התשובה הראשונית היא "נראה שלא" או "נראה שכן". ולכך מובאים טיעונים לוגיים המחזקים את התשובה. לאחר שסיים למנות את הטיעונים הללו, תומאס אקווינס מבצע "מהפך" בתשובתו, ומספק הסבר אחר, הפוך מתשובתו הראשונה. בשלב זה הוא מתחיל לסתור את הטענות הראשונות לפי הסדר שמנה אותן. לבסוף תומאס מסיים בקביעה חד-משמעית כלשהי המסכמת ומיישבת את הקונפליקט בנושא הנדון.
השפה בה כתובה יצירת "הסומה תאולוגיה" היא פשוטה למדי, כזו שיכולה להיות מובנת גם לאנשים הפשוטים ביותר שחיו בתקופתו של תומאס. הדבר ברור לאור היותה של הסומה תאולוגיה כספר לימוד לסטודנטים לתאולוגיה .
הצדקה לפעולה לוחמתית

חלק מהספר מוקדש לנושא ההצדקה לפעולה לוחמתית. אקווינס פיתח את הגותו של אוגוסטינוס וקבע שעבור שלום נדרשים ערך החסד וערך הצדק, ושלעיתים נדרשת הפעלת כוח למען עשיית צדק וכאמצעי להשגת שלום. לפי מסקנתו של אקווינס נדרשים שלושה תנאים ל"מלחמה מוצדקת"  סמכות ריבונית, עילה מוצדקת, וכוונה ראויה. אחד הדברים שמשמשים "עילה מוצדקת" היא פעולת תגמול.
הערות שוליים

↑  אורה, לימור, בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה. (תל אביב: הוצאה לאור האוניברסיטה הפתוחה, 1997-תשנ"ח), עמ' 182
↑  Sparks, Kenton L. God's Word in Human Words: An Evangelical Appropriation of Critical Biblical Scholarship. Grand Rapids, Mich: Baker Academic, 2008. P.29
↑  לימור, בין יהודים לנוצרים, עמ' 183
↑  • לימור, בין יהודים לנוצרים. עמ' 183
↑  • victor white in Davies, Brian. Aquinas's Summa Theologiae: Critical Essays. Lanham, Md: Rowman & Littlefield Publishers, 2006.p.20
↑  רפאל בן לוי, ‏להשיב את הצדק למלחמה, השילוח, 13, פברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594992205171  BnF: cb119539301 (data)  GND: 4250666-9  LCCN: n83010644  NKC: aun2006372530  VIAF: 177820695   WorldCat (עם VIAF): 177820695
מטילדה בראון

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1869 ניוארק, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בנובמבר 1947 (בגיל 78) גריניץ', ארצות הברית 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 
מטילדה בראון (באנגלית: Matilda Browne;‏ 8 במאי 1869 - 3 בנובמבר 1947) הייתה אמנית אימפרסיוניסטית אמריקאית שצוינה בזכות ציורי הפרחים שלה וסצנות הכפר. היא הייתה האישה היחידה בכפר האומנים אולד ליים, שנלקחה ברצינות כציירת על ידי עמיתיה הגברים.
ביוגרפיה

בילדותו בניוארק, ניו ג'רזי, גרה מטילדה בראון בשכנותו של האמן תומאס מורן, שנודע בזכות נופיו ובמיוחד בזכות ציוריו הגדולים של הפארק הלאומי ילוסטון. הוא איפשר לשכנתו בת ה-9 להיכנס לאולפן שלו לצפות בו עובד לפני שהזמין אותה להתנסות לצייר בצבע, במברשת ובבד. הכישרון הטבעי שלה היה ברור. הוא עודד אותה לקחת שיעורי אמנות נוספים, ובגיל 12 התקבל אחד מציורי הפרחים שלה לתערוכה באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק.
עד מהרה התעניינה בציור חיות משק ונסעה עם אמה לאירופה בשנת 1889 ללמוד אצל ציירי בעלי חיים בצרפת ובהולנד. בראון למד אצל מורים פרטיים - אלינור וקייט גרנדורקס (1854–1917, 1851–1913), פרדריק פרייר (1849–1908), צ'ארלס מלוויל דיואי (1849–1937), ז'וליאן דופרה (1851–1910) בברביזון, והנרי ביסבינג (1849–1933) בהולנד.
לאחר שחזרה מאירופה לני-יורק בראשית שנות ה-90, החלה להציג בתערוכות במטרופולין. באופן המשמעותי ביותר, בהתחשב בחיבתה לציור בעלי חיים, היא למדה אצל קרלטון וויגינס (1848–1932), צייר נוף ידוע וצייר בקר.  בראון הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.