stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועצת גדולי התורה
תולדות המועצה > בישראל

בעבר שימשה המועצה כסמכות העליונה של מפלגת אגודת ישראל. החלטות המועצה התקבלו על פי רוב, וסדר היום נקבע על ידי יושב-הראש ומזכיר המועצה. המועצה קבעה את זהות חברי הכנסת של המפלגה ומינויים פוליטיים נוספים, ונדרשה להחלטות באשר לנושאים הנוגעים לסדר היום הציבורי והחרדי בישראל. המועצה הובילה בשנות ה-50 קו של התנגדות לשותפות בממשלה והתנגדות לשותפות עם המפלגות הדתיות לאומיות, והצליחה לכפות את דעתה בנושא. לקראת הבחירות בשנת 1965 הרב זלמן סורוצקין הוביל קו מתבדל יותר, שמנע ריצה משותפת עם פועלי אגודת ישראל, כנגד עמדת הרבי מגור, והרב יחזקאל סרנא שדרשו ריצה משותפת.
בראש מועצת גדולי התורה עמד הרב איסר זלמן מלצר ולאחר מכן הרב זלמן סורוצקין. לאחר פטירתו של הרב סורוצקין נבחר לתפקיד הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין (הרבי מאוז'רוב). עם זאת, החברים הדומיננטיים בה היו הרבי ישראל אלתר מגור והרב שך. מחלה שפקדה את הרבי מגור צמצמה עוד יותר את פעילות המועצה. לאחר המהפך והצטרפות אגודת ישראל לקואליציה, ניהלה מועצת גדולי התורה ישיבות תכופות שבהן עקבו אחר קיום ההסכם הקואליציוני. באותה תקופה הובילו את המועצה האדמו"ר החדש מגור – הרב שמחה בונים אלתר והרב שך. הרבי מגור שימש כיו"ר המועצה עד שחלה בשנת תשמ"ה, אז נתמנה לצדו כנשיא המועצה האדמו"ר מוויזניץ הרב משה יהושע הגר, עד לפטירתו בה'תשע"ב. בשנות השמונים התגלע קרע בין חסידים וליטאים במועצה ופעילותה הצטמצמה מאוד.
בשנת תשמ"ט (1988), עם התפלגותה של אגודת ישראל והקמת מפלגת דגל התורה על ידי הפלג הליטאי, הוקמה מועצת גדולי תורה מקבילה, של מפלגת דגל התורה. באותה תקופה התרעננה גם פעילות מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
בשנים שקודם הפיצול התנהלו במועצה דיונים בעיקר בין קבוצת האדמורי"ם בהנהגת האדמו"ר מגור לבין קבוצת ראשי הישיבות הליטאיים בהנהגת הרב שך, והכרעות המועצה התקבלו בדיונים בין הרבי מגור לרב שך. לאחר פרישת "קבוצת הרב שך" מהמועצה, בשנת 1984, והקמת מועצת דגל התורה בתשמ"ט, קיבל הרבי מגור את ההכרעות באגודת ישראל בהתייעצות עם חברי המועצה, והרב שך קיבל את ההכרעות בדגל התורה. לאחר היחלשות הרב שך, החל תהליך הדרגתי שבסופו מילא הרב שטינמן את מקומו כיושב ראש המועצה של דגל התורה וההכרעות התקבלו בעיקר על פי הרב אלישיב והרב שטינמן.
כינוס משותף נדיר של המועצות התקיים בכ"ח בתמוז תשס"ט (22 ביולי 2009), בעקבות מאבק השליטה על מוסדות החינוך העצמאי, במטרה לשנות את מעמדו החוקי של ארגון זה מאגודה עות'מאנית לעמותה. בכינוס השתתפו חברי מועצות גדולי התורה בישראל ובארצות הברית, מלבד החברים המזוהים עם חסידות גור.
בשנת ה'תשע"ב חודשה פעילות המועצה של דגל התורה בראשות הרב שטינמן ובצירוף חברים חדשים. בשנת ה'תשע"ח לאחר פטירת הרב שטיינמן, החל הרב גרשון אדלשטיין לשמש בפועל נשיא למועצת גדולי התורה (לא מונה רשמית). בשנת ה'תשע"ג הוקמה מחדש גם המועצה של אגודת ישראל.
תולדות המועצה > מועצת גדולי התורה באמריקה

מלבד המועצות הישראליות, קיימת גם מועצת גדולי התורה באמריקה, שבה חברים הן חסידים והן ליטאים. למועצה בארצות הברית הייתה פחות השפעה בציבור החרדי האמריקאי, עקב כך שרוב החסידויות שם אינן משתייכות לאגודת ישראל (כגון חסידות סאטמר ונספחיה, חסידות באבוב, חסידות צאנז-קלויזנבורג וחסידות חב"ד), וכיום גם משום שרבים מרבני הציבור הליטאי בארצות הברית הם תלמידי בית בריסק המתנגדים לאגודת ישראל.
בנשיאות מועצת גדולי התורה בארצות הברית עמד הרב ראובן גרוזובסקי, ולאחריו הרב אהרן קוטלר, הרב משה פיינשטיין, הרב אליהו שווי ורבי יעקב פרלוב, האדמו"ר מנובומינסק.
חברי מועצת גדולי התורה > עד מלחמת העולם השנייה

בקטוביץ מונו לחברי המועצה האדמו"ר מגור בעל ה"אמרי אמת", רבי שלום דובער שניאורסון האדמו"ר מחב"ד, הרב חיים סולובייצ'יק, הרב יצחק אייזיק הלוי, הרב מאיר שמחה מדווינסק, רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבי איצלה מפוניבז', הרב שלמה זלמן ברויאר, הרב זאב פיילכנפלד מפוזן, הרב דוד צבי הופמן והרב קופל רייך מבודפשט.
בכנסייה הגדולה בווינה בשנת תרפ"ג (1923) נכללו במועצה: החפץ חיים, האדמו"ר מגור, האדמו"ר מצ'ורטקוב, רבי חיים עוזר גרודזנסקי, רבי מאיר אריק, האדמו"ר מסוקולוב, האדמו"ר מראדזין, הרב מאיר דן פלוצקי, הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב מאיר שפירא מלובלין, הרב אברהם מנדל שטיינברג מברוד, הרב קלמן ובר מפישטיאן והרב שלמה זלמן ברויאר.
בשנת ה'תרצ"ז היו חברי המועצה: רבי אברהם מרדכי אלתר, רבי יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר, רבי דוד בורנשטיין מסוכטשוב, רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה ואחיינו רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה, הרב אלחנן וסרמן, הרב אהרן לוין, הרב אהרן קוטלר, הרב בן ציון יועזר (רבה של טורדה ונשיא לשכת התאחדות קהילות החרדים ברומניה), הרב דוד בר אב"ד אוזורקוב, הרב משה בלום אב"ד זמושץ', הרב זלמן סורוצקין, הרב יהודה לייב צירלסון, הרב יוסף צבי דושינסקי, הרב מנחם זמבה, הרב מרדכי רוטנברג רבה של אנטוורפן, הרב עקיבא סופר והרב שמואל דוד אונגר. נשיא המועצה היה הרב חיים עוזר גרודז'נסקי.
בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בשנת תש"ג, במהלך ועידת אגודת ישראל באנגליה, נבחרה מועצת רבנים שתמלא את מקומה של מועצת גדולי התורה, אך ככל הנראה היא לא תפקדה.
חברי מועצת גדולי התורה > בישראל

בכ"ד בסיוון ה'תש"ד התכנסה הוועידה הארצית של אגודת ישראל, והוכרז על הקמת מועצת גדולי תורה כסמכות העליונה של אגודת ישראל בארץ ישראל. אל המועצה זומנו רבי אברהם מרדכי אלתר (האדמו"ר מגור), רבי יוסף צבי דושינסקי (שני אלו נמנו בראש הרשימה, שלא כפי סדר הא' ב'), רבי אברהם ישעיהו קרליץ, הרב אברהם יצחק קליין, רבי אברהם יעקב פרידמן (האדמו"ר מסדיגורה), רבי אליעזר הגר (האדמו"ר מוויז'ניץ), רבי אהרן רוקח (האדמו"ר מבעלז), הרב איסר זלמן מלצר, הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב אשר זאב ורנר, הרב זליג ראובן בנגיס, רבי זלמן סורוצקין, הרב יוסף שלמה כהנמן, הרב יעקב חי זריהן, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, הרב מאיר קרליץ, הרב נחום מרדכי פרידמן (האדמו"ר מצ'ורטקוב), הרב עקיבא סופר, הרב עזרא עטייה.[דרושה הבהרה]
בשנת ה'תש"ו הוחלט להקים מועצות נפרדות בישראל, אירופה וארצות הברית. החברים הראשונים במועצה בישראל היו רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, הרב אברהם יצחק קליין, רבי ברוך הגר האדמו"ר מסרט ויז'ניץ, רבי דב בריש וידנפלד, הרב זלמן סורוצקין, הרב יוסף כהנמן והרב מאיר קרליץ, והם התכנסו שוב בשנת תש"ט. לקראת הכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בשנת 1950 אורגנה מחדש מועצת גדולי התורה בראשות הרב איסר זלמן מלצר.
בשנת 1954 כיהנו במועצה: הרב אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, הרב אברהם יצחק קליין, הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב אשר זאב ורנר, הרב ברוך הגר מסערט ויזניץ, הרב דב בריש וידנפלד, הרב יחזקאל אברמסקי הרב ישראל אלתר מגור, הרב יוסף אדלר, הרב יחזקאל סרנא, הרב מאיר קרליץ, הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין מאוז'רוב, הרב מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה, הרב עקיבא סופר, הרב שבתי יגל, הרב חיים מאיר הגר מוויז'ניץ, הרב יעקב חנוך סנקביץ', והרב זלמן סורוצקין שכיהן כנשיא המועצה.
לאחר פטירת הרב סופר בשנת ה'תש"ך, מילא את מקומו בנו, הרב אברהם שמואל בנימין, למשך שנתיים, עד לפטירתו.
בשנת 1960 היו חברים במועצה בין השאר: הרב זלמן סורוצקין, הרב ישראל אלתר, הרב דב בריש וידנפלד, הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב יחזקאל סרנא, רבי אברהם יעקב פרידמן, הרב יחיאל מרדכי גורדון, הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין, הרב מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה-פשמישל, הרב אלעזר מנחם מן שך והרב משה חברוני. לאחר פטירתו של הרב סורוצקין כיהנו בתפקיד נשיא המועצה ברוטציה הרב שך ורבי ישראל אלתר מגור.
בשנת 1981 היו חברים במועצה: הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב שמחה בונים אלתר מגור, הרב משה יהושע הגר מוויז'ניץ, הרב שלום נח ברזובסקי מסלונים, הרב שמואל אליהו טאוב ממודז'יץ, הרב אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, הרב יחיאל יהושע רבינוביץ' מביאלא, הרב פנחס מנחם אלתר, הרב משה שמואל שפירא, הרב שמחה זיסל ברוידא, הרב אברהם יעקב זלזניק, הרב ברוך שמעון שניאורסון, הרב יוחנן סופר מערלוי, הרב נסים קרליץ, והרב ישכר דב רוקח מבעלז.
חברי מועצת גדולי התורה > לאחר פרישת הליטאים בתשמ"ט

לאחר פרישת הליטאים מאגודת ישראל בשנת תשמ"ט והקמת דגל התורה שימשו כנשיאי המועצה הרבי מגור, רבי שמחה בונים אלתר, והרבי מוויז'ניץ, רבי משה יהושע הגר. כחברי הנשיאות שימשו הרב פנחס מנחם אלתר (אז ראש ישיבת שפת אמת), הרב יוחנן סופר מערלוי והאדמו"ר הרב אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה. כחברי מועצה נוספים שימשו האדמו"רים רבי אברהם מנחם דנציגר מאלכסנדר, רבי ישראל דן טאוב ממודז'יץ ורבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון, והרבנים: הרב פישל רבינוביץ ראש ישיבת בויאן, הרב יצחק פלקסר ראש ישיבת שפת אמת, הרב אהרן ברנשטיין ראש ישיבת חיי עולם, הרב מרדכי יפה שלזינגר רב חוג חת"ם סופר ואב"ד תל אביב, הרב בנימין יהושע זילבר מחבר הספר "אז נדברו".
בשנת ה'תשע"ג נוספו חברים חדשים למועצה והיא כוללת שנים עשר אדמו"רים: רבי יעקב אריה אלתר מגור, רבי ישראל הגר מוויז'ניץ, רבי יוחנן סופר מערלוי, רבי ישכר דב רוקח מבלז, רבי צבי אלימלך הלברשטאם מצאנז, רבי שמואל ברזובסקי מסלונים, רבי נחום דב ברייאר מבויאן, רבי חיים שאול טאוב ממודז'יץ, רבי בן ציון רבינוביץ מביאלה, רבי ישראל משה פרידמן מסדיגורה ורבי מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ. גם האדמו"ר רבי אליעזר הגר מסרט ויז'ניץ צורף למועצה באופן רשמי, אולם בשל מחלתו לא השתתף באופן פעיל בדיוניה עד לפטירתו. בנו, רבי יעקב, צורף למועצה. לאחר פטירת האדמו"ר רבי יוחנן סופר מערלוי צורף למועצה בנו רבי משה סופר.
חברי מועצת גדולי התורה > מועצת גדולי התורה של דגל התורה

בראש ההרכב הראשוני של מועצת גדולי התורה של דגל התורה עמד הרב שך, וחבריה היו: האדמו"ר מבעלז, הרב שמחה זיסל ברוידא ראש ישיבת חברון, הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, הרב משה שמואל שפירא ראש ישיבת באר יעקב, הרב נסים קרליץ, הרב אברהם יעקב זלזניק ראש ישיבת עץ חיים, הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, הרב מרדכי מן ראש ישיבת בית הלל, הרב צבי מרקוביץ ראש ישיבת קרלין, הרב חיים פינחס שיינברג ראש ישיבת תורה אור, הרב זלמן רוטברג ראש ישיבת בית מאיר, הרב בנימין ביינוש פינקל ראש ישיבת מיר והרב אברהם פרבשטיין ראש ישיבת חברון. הרב יוסף שלום אלישיב והרב חיים קניבסקי צורפו למועצה באופן סמלי אך למעט מקרים מיוחדים לא השתתפו בישיבותיה, עקב כך לאחר פטירתו של הרב שך שימש הרב שטיינמן כראש ההרכב בפועל. בשנת ה'תשס"ג במהלך משותף של הרבנים אלישיב ושטיינמן, צורפו חברים נוספים למועצה: הרב גרשון אדלשטיין, הרב שמואל אוירבך, הרב מאיר צבי ברגמן, הרב נסים טולדנו, הרב נתן צבי פינקל, הרב ברוך רוזנברג והרב יצחק שיינר.
באב ה'תשע"ב, אוגוסט 2012, בצלו של הפילוג בדגל התורה, התווספו חברים חדשים למועצה זו. מלבד החברים הוותיקים (הרבנים שטינמן, קרליץ, אדלשטיין, אוירבך, ברגמן ושיינר), נוספו: הרב ברוך דב פוברסקי, הרב יצחק זילברשטיין, הרב אריה פינקל, הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב משה יהודה שלזינגר, הרב יהודה עדס, הרב דב יפה, הרב משה הלל הירש והרב דוד כהן. מאוחר יותר פרש הרב עדס מהמועצה, בנימוק של בעיות בריאותיות. בעקבות הרחבה זו, שנעשתה בניגוד לדעתו של הרב שמואל אוירבך, פסק הרב אוירבך מלהשתתף בישיבותיה.
לאחר פטירתו של הרב שטיינמן בכסלו תשע"ח, החל זקן המועצה הרב גרשון אדלשטיין לעמוד בראש ההרכב (בלא מינוי רשמי) עד לפטירתו בקיץ 2023. בדצמבר 2020, צורפו למועצת גדולי התורה הרב אברהם יצחק קוק, הרב אביעזר פילץ, הרב צבי דרבקין, הרב יצחק הקר, הרב ברוך ויסבקר, הרב אריה לוי, הרב שרגא נח שטיינמן, הרב אליעזר יהודה פינקל. כיום, זקן חברי המועצה הוא הרב מאיר צבי ברגמן, והחבר הדומיננטי בה הוא הרב משה הלל הירש.
חברי מועצת גדולי התורה > מועצת גדולי עולם התורה – הפלג הירושלמי

באדר ה'תשע"ח, לאחר פטירת הרב שמואל אוירבך, הוקמה "מועצת גדולי עולם התורה", של הפלג הירושלמי. במועצה חברים הרב ברוך שמואל דויטש, הרב צבי פרידמן, הרב עזריאל אוירבך, הרב יהושע גרשון ארנברג, הרב בן ציון בורודיאנסקי, הרב אשר דויטש, הרב דב אהרון זלזניק, הרב שמואל מרקוביץ, הרב צבי רוטברג, הרב זבולון שוב, הרב צבי שינקר והרב משה שמידע.
חברי מועצת גדולי התורה > בארצות הברית

בין החברים במועצת גדולי התורה בארצות הברית היו עד לפטירתם: הרב שלמה היימן, הרב אליעזר סילבר (נשיא אגודת הרבנים של ארצות הברית וקנדה), הרב ראובן גרוזובסקי, הרב אהרן קוטלר, הרב חיים מרדכי קאטץ, הרב ישראל שפירא מבלאז'וב, הרב נחום פרלוב מנובומינסק, הרב אברהם יהושע השיל מקופיטשניץ, והרב מרדכי שלמה פרידמן מבויאן. הרב משה פיינשטיין, הרב יעקב קמנצקי, הרב מנדל זקס, הרב יעקב יצחק רודרמן, הרב יצחק הוטנר, הרב גדליה שור, הרב שניאור קוטלר, הרב ברוך סורוצקין, הרב מרדכי גיפטר, הרב אברהם יעקב פאם, הרב משה הורוביץ, הרב לוי יצחק הורוביץ, הרב אליהו שוֵויי, הרב שמחה בונים ארנפלד, הרב אברהם חיים לוין, הרב יעקב פרלוב מנובומינסק, הרב דוד פיינשטיין, הרב יצחק פייגלשטוק (ראש ישיבת לונג ביץ') והרב אהרן שכטר (ראש ישיבת רבנו חיים ברלין). הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק היה חבר במועצה, פרש ממנה ועבר לתנועת המזרחי, אך שמר על קשרים טובים עמה.
במועצה זו חברים כיום: הרב שמואל קמנצקי (ראש ישיבת פילדלפיה), הרב אריה מלכיאל קוטלר (ראש ישיבת לייקווד), הרב אהרן פלדמן (ראש ישיבת נר ישראל-בולטימור), הרב יוסף הררי-רפול (ראש ישיבת עטרת תורה), הרב אליה ברודני (ראש ישיבת מיר ברוקלין), הרב יוסף חיים פרנקל מוויעלאפול, הרב הלל דייוויד, הרב אהרן דוד גולדברג (ראש ישיבת טלז-קליוולנד), הרב יעקב הורוביץ (ראש ישיבת בית מאיר), הרב שלמה אליהו מילר (ראש כולל אברכים טורונטו, אב"ד בית הוראה דלייקווד), הרב ירוחם אולשין (ראש ישיבת לייקווד), הרב יצחק סורוצקין (ראש ישיבת טלז-קליוולנד ומתיבתא דלייקווד), והרב שמעון יהודה שוויי (ראש ישיבת פילדלפיה).
חברי מועצת גדולי התורה > מזכירים

בפולין כיהן הרב מנחם מנדל כשר כמזכיר המועצה. בישראל כיהנו הרב שמואל שצ'דרוביצקי, הרב שלמה זלמן מוזס ואחריו הרב ישראל גרוסמן ראש ישיבת קרלין, הרב שלום חיים פרוש, הסופר דוד זריצקי.
מאז התפלגות המועצה בשנת ה'תשמ"ט, המזכירים של מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל משתייכים לחסידות ויז'ניץ. תחילה מונה הסופר שמואל אבישי שטוקהמר ולאחריו כיהן בתפקיד יעקב ולצר. עם התחדשות המועצה בשנת ה'תשע"ג מונה למזכיר מרדכי שטרן. בתשע"ח חזר ולצר לתפקיד.
במועצת גדולי התורה של דגל התורה כיהן כמזכיר הרב אפרים צמל (משגיח בישיבת אור שמח), ומסוף שנות ה-90 הרב אברהם רובינשטיין (לשעבר ראש עיריית בני ברק).
ראו גם

מועצת חכמי התורה
הבריגדה היהודית

| --- | --- |

סמל הבריגדה היהודית
 פרטים
 כינוי:  חטיבה יהודית לוחמת, חַיִ"ל, הבריגדה העברית, הבריגדה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944–1945 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-5,000 מתנדבים בני היישוב היהודי בארץ ישראל
חיילים יהודיים צועדים בירושלים
הבריגדה היהודית (באנגלית בשמה הרשמי: Jewish Brigade Group, ובעברית ידועה גם בשמות "חטיבה יהודית לוחמת" או בראשי התיבות, "חַיִ"ל", וכן בשם "הבריגדה העברית", ובפי רבים, בקיצור "הבריגדה") הייתה חטיבה בצבא הבריטי שהורכבה כולה מיהודים, בעיקר מקרב אנשי היישוב מארץ ישראל, כחלק מהתנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. בריטניה החליטה על הקמתה רק לקראת סוף מלחמת העולם השנייה - ביולי 1944. אחד מיוזמי הקמתה היה משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. להקמת הבריגדה הייתה חשיבות לאומית רבה. זו הייתה החטיבה הצבאית הבריטית הראשונה במלחמת העולם השנייה, אשר כל חייליה ומפקדיה היו יהודי ארץ ישראל בלבד, עם הווי עברי וסמלים ציוניים, אשר השתתפה במלחמה נגד גרמניה הנאצית.
הבריגדה היהודית נטלה חלק בקרבות שנערכו להבקעת קו ההגנה הגרמני האחרון בצפון איטליה, "קו ג'ינגיס חאן", במסגרת החזית האיטלקית של בעלות הברית. בשיאה מנתה הבריגדה כ-5,000 חיילים – מעל ל-13 אחוזים ממספרם הכולל של המתנדבים מהיישוב היהודי בארץ ישראל לצבא הבריטי, שמוערך ב-38,000 חיילים. הבריגדה, על כל יחידותיה, שהתה בחזית מ-3 במרץ 1945 עד 25 באפריל 1945, מהם שלושה שבועות בקרבות ממשיים.
בתום הלחימה באיטליה ועם כניעת מדינות הציר, המשיכו חיילי הבריגדה במשימות של ממשל צבאי באירופה. במסגרת זו הם הושיטו סיוע רב לניצולי השואה, ארגנו את הבריחה ואת עלייתם לארץ ישראל. רבים ממפקדי צה"ל במלחמת העצמאות רכשו את ניסיונם הקרבי והפיקודי במסגרת החטיבה.
רקע

הנהגת היישוב, באמצעות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, דרשה ולחצה במשך כל שנות המלחמה להקים יחידה עברית לוחמת המורכבת כולה מבני היישוב, עם סמל ודגל משלה, כדוגמת הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה. לאורך כל שנות המלחמה התחמקו הבריטים ממילוי משאלה זו. המתנדבים מבני היישוב נשלחו לשרת ברגימנט האנגלי של הבאפס, בחיל החפרים, ברגימנט הארץ ישראלי (שכלל גם מתנדבים ערבים), אך לא ביחידה משלהם, בשפתם ותחת דגלם. רק בהתהפך גלגל המלחמה ולקראת סופה הסכימו הבריטים בשנת 1944 להקים את "הבריגדה היהודית".
מבנה הבריגדה

החטיבה היהודית הלוחמת הורכבה משלושה גדודים של חיל רגלים שהוקמו על בסיס שלושת גדודי הרגימנט הארץ ישראלי, חיל תותחנים ויחידות עזר נוספות. ההחלטה על הקמת הבריגדה היהודית התקבלה בצבא הבריטי ביולי 1944, ומשרד המלחמה הבריטי הודיע על כך בפומבי ב-20 בספטמבר 1944. למפקד הבריגדה מונה בריגדיר לוי בנימין, יהודי יליד קנדה, בעל רקע כללי ביהדות ובדיעבד סייע לשארית הפליטה להתאושש מהשואה ולהכינם לקראת עלייה לארץ ישראל.
מבנה הבריגדה > הארגון הצבאי

החטיבה כללה שלושה גדודים של חיל רגלים שחלקם הורכבו מיחידות עבריות שפעלו בשירות הצבא הבריטי כבר מתחילת המלחמה בתוך מסגרות קיימות של הצבא הבריטי. היחידות העיקריות היו:
הגדוד הראשון
הגדוד השני
הגדוד השלישי
גדוד תותחנים
חיל הנדסה
החיילים היו רובם מארץ ישראל. מספרם היה בתחילה 2,500, אך הגיע בסופו של דבר ל-5,000 חיילים. הם רוכזו תחילה במחנה "בורג אל ערב" שליד אלכסנדריה במצרים, שם הם התארגנו במסגרת החדשה. ממצרים הם הפליגו בחודש נובמבר לאיטליה. החטיבה הייתה חלק מהדיוויזיה ההודית השמינית, שהייתה שייכת לקורפוס החמישי, שהיה חלק מהמחנה השמיני. המחנה השמיני היה חלק מקבוצות המחנות החמש עשרה, אשר פקד עליהם הגנרל מארק קלארק בזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.
אחד מקציני היחידה היה אדמונד ליאופולד דה רוטשילד שהגיע לדרגת קפטן.
מבנה הבריגדה > מפקד הבריגדה

מפקד הבריגדה היה בריגדיר (תת-אלוף) לוי בנימין, יהודי יליד קנדה. ידיעותיו ביהדות לא היו רבות, אבל הוא התגאה ביהדותו וראה כבוד רב במינויו למפקד הבריגדה. במרוצת שירותו הצבאי בעולם נהג לשהות ביום הכיפורים במקום בו יוכל לקחת חלק בתפילות. סוכם עמו על הדברים הבאים:
בשר חזיר לא יוגש לחיילי הבריגדה.
יום המנוחה הרשמי יהיה שבת.
לרב הצבאי תינתן רשות לארגן מטבח כשר.
הרב משה דב קספר, הרב הראשי לבריגדה מסכם: "כל ההחלטות הללו בוצעו הלכה למעשה".
מתוקף אחריותו ותפקידו כקצין בכיר בצבא הבריטי, נאסר עליו להיות מעורב ואף לדעת על המתרחש בתחום העברת הפליטים היהודים מגרמניה ומאוסטריה לאיטליה. עם זאת, לא רק שהיה מודע למבצע, אלא גם אהד אותו ונתן יד חופשית לפעולה זו.
ההגנה ומוסדות היישוב היהודי מינו באוקטובר 1944 מפקד בריגדה מטעמם. היה זה שלמה רבינוביץ (לימים אלוף שלמה שמיר) בוגר קורס הקצינים הראשון שארגנו הבריטים למתנדבי היישוב. הפיקוד הפנימי שבראשו עמד רבינוביץ אמור היה לטפל בעניינים המיוחדים למתנדבי היישוב ששירתו בבריגדה היהודית.
מבנה הבריגדה > ההכרזה הרשמית

ההכרזה הרשמית על הקמת הבריגדה היהודית השתהתה, כמו ההחלטה על הקמתה. התעמולה הנאצית ניסתה לטעון כי היהודים אשמים בפרוץ המלחמה. ממשלת בריטניה סברה כי הקמת הבריגדה וההודעה על כך עלולה לגרום לה נזק תעמולתי. בסופו של דבר השתכנעו הבריטים בנחיצות הקמת הבריגדה כיחידה יהודית עצמאית.
ראש ממשלת בריטניה בזמן המלחמה, וינסטון צ'רצ'יל, הכריז בפרלמנט ב-28 בספטמבר 1944:
הממשלה החליטה למלא את בקשת הסוכנות היהודית לארץ-ישראל ולהקים בריגדה יהודית עצמאית שתשתתף באופן פעיל בקרבות. ישנו מספר רב של יהודים המשרתים בתוך צבאנו ובצבא האמריקאי בכל השירותים השונים. אבל נראה לי כדבר נכון באמת, שיחידה מיוחדת של אותו עם שסבל עינויים שאין לתארם מידי הנאצים, תהיה מיוצגת כחטיבה נפרדת.
חמישה ימים לאחר ההכרזה, אישר את ההחלטה גם נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט.
מבנה הבריגדה > המניע הלאומי

המוסדות הלאומיים של התנועה הציונית ראו בהקמת הבריגדה, בראש וראשונה, בסיס לאימון אזרחים לקראת הצבא העברי, שיוקם בעתיד. כמו כן, ראו בכך אמצעי להצלת יהודי הגולה על מנת להביאם לארץ ישראל. כאשר נוצרו התנאים הבסיסיים ללחימה תחת דגל לאומי ניתן העידוד לגיוס. וכך היה לבריגדה דגל שכלל מגן דוד על רקע צהוב, תג היחידה שכלל את שמה גם בעברית והותר באופן גורף השימוש בשפה העברית. בכך לא הסתיים תפקידם של המוסדות הלאומיים. הסוכנות מינתה מוסד שכונה "ועד בריגדה" שדאג ליצירת קשר עם המתנדבים בהכשרת החיילים לתקופה שלאחר שחרורם, בפעולות חינוך ותרבות ובעידוד העלייה של שארית הפליטה מאירופה.
הקשר בין החיילים היהודים ששירתו בצבא הבריטי לבין יהודי ארץ ישראל והמוסדות הלאומיים התקיים באמצעות רשת הרבנים הצבאיים בצבא הבריטי. כמחצית מהרבנים הצבאיים באו מארץ ישראל וכולם נדרשו לקבל את אישור הרבנות הראשית לארץ ישראל והסמכה לפעולותיהם מהרב הראשי לארץ ישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג. הרבנים דאגו לצורכי הדת של החיילים, אם כי רק חלק קטן מהחיילים היה שומר מצוות. עם זאת, רוב החיילים נטלו חלק בתפילות בציבור בימים הנוראים, שמעו את דברי הרבנים בכנסים יחידתיים ונעזרו ברבנים למשימות סוציאליות במסגרת תפקידם של קציני הדת בצבא הבריטי. חלק חשוב במיוחד היה להם, עם תום המלחמה, בעריכת נישואים למאות חיילים באירופה לבנות משארית הפליטה.
בארץ ישראל ובמצרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בארץ ישראל ובמצרים > תמונות מהאימונים

הגדוד הראשון של הבריגדה שיצא למצרים, בתחנת הרכבת ביפו, 23/09/1944
מסדר סיום קורס אתתים - במצרים
בחדר האוכל
בבית המלאכה
חיים בן צבי, מקלען כבד, במדי הבריגדה היהודית.
באיטליה > מחנה האימונים באיטליה: בפיוג'י

ב-5 בנובמבר 1944 הגיעה הבריגדה היהודית לנמל טאראנטו בדרום איטליה על מנת להשתתף בכיבוש איטליה יחד עם כוחות בעלות הברית. מדרום איטליה עלו גדודי הבריגדה צפונה למחנה אימונים בעיירה האיטלקית פיוג'י, מקום הבראה ומרגוע, 70 ק"מ דרומית לרומא. החיילים נכנסו למשטר חמור של אימונים לקראת יציאה לחזית. לאחר שלושה וחצי חודשים היו מוכנים לקרבות והצטרפו למחנה השמיני הבריטי להמשך כיבוש צפון איטליה.
באיטליה > חללי הבריגדה

לבריגדה היו 30 חללים וכ-150 פצועים.
באיטליה > המערכה על נהר סניו

במרץ 1945 הבריגדה נעה לצפון איטליה, כחלק ממתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה, שנועדה לכבוש את צפון איטליה ולגרום לצבא הגרמני להסכים לכניעה ללא תנאי. הצבא הגרמני פלש לאיטליה בספטמבר 1943, אחרי שממשלת איטליה חתמה על הסכם שביתת נשק (למעשה כניעה ללא תנאי) עם בעלות הברית. לראשונה הגדודים מארץ ישראל נלחמו תחת דגל יהודי.
בטרם נכנסה החטיבה לקרבות היא הייתה בעמדות ההגנה וריתקה כוחות גרמניים. וכך אפשרה לחטיבות הבריטיות והניוזילנדיות להיערך לקרבות בגזרת בולוניה. החזית עצמה הייתה במזרח עמק הפו, ליד העיר רוונה. בתחילה חיילי הבריגדה נלחמו בגזרת אלפונסינה (אנ'), המישורית הפתוחה, בה מרבית הלחימה התנהלה באזור ביצות שפלת קמצ'יו. לאחר מכן הבריגדה עברה לאזור הררי. מהצד הגרמני הייתה חטיבת צנחנים, המורכבת ממתנדבים צעירים בעלי ציוד משופר ונשק אוטומטי. בינה לבין המערך הגרמני עבר נהר הסניו, שהתפתל בעמק צר. באמצע אפריל 1945, כשלושה שבועות לפני כניעת הגרמנים באירופה הוצאה הבריגאדה מהלחימה והועברה למנוחה באזור בריזיגלה - פאנזה ובזה תמה השתתפותה של הבריגדה בלחימה.
באיטליה > השליטה בביקורת הגבולות בטרוויזיו

ב-18 במאי 1945, כעשרה ימים אחרי כניעת הגרמנים באירופה, החלו שלושת גדודי הבריגדה לנוע מאזור בריזיגאלה-פאנזה אל העיירה האיטלקית טרוויזיו, במשולש הגבולות בין איטליה, יוגוסלביה ואוסטריה. תפקידם החדש היה לפעול כחיל-מצב באזור. ואכן לאחר הגעתם לאזור טרוויזיו ב-22 במאי, הפעילו הגדודים, בין השאר, שמירות על מעברי הגבולות. אזור טארווזיו לא נפגע במלחמה מאחר שהוכרז אזור בתי חולים צבאיים והיה מוגן על ידי אמנת ז'נבה. בימים הראשונים בטרוויזיו גילו חיילי הבריגדה מספר חיילים גרמנים שניסו לחמוק אל אוסטריה, ועצרו אותם. באזור זה פעלו פרטיזנים יוגוסלבים במטרה לספח ליוגוסלביה שטחים שהיו שייכים לסלובניה וסופחו לאיטליה בסוף מלחמת העולם השנייה. דבר זה הביא לוויכוחים קולניים וחילוקי דעות בין הפרטיזנים לבין המשטרה האיטלקית וקצינים בריטים. על מנת למנוע פיצוץ בין הכוחות השונים הציע מתתיהו דגן (קורנפלד) שהיה מפקד פלוגה בגדוד הראשון של הבריגדה פשרה שהתקבלה על ידי כל הצדדים. על יוזמת פשרה זו הוענק למתתיהו "צל"ש המלך".
הפעילות ההתנדבותית של הבריגדה

"תרבות" הייתה נשמת חייה של כל יחידה בבריגדה. חיילי הבריגדה ביקשו לתת ביטוי למחשבותיהם, שאיפותיהם ולתגובותיהם לגבי העולם בו הם פעלו: בכתב - באמצעות עיתונים, בעל פה ובמשחק - באמצעות להקות ובמעשים - בסיוע לשארית הפליטה באירופה. שרובה שהתה במחנות העקורים, בחוסר מעש, ללא עתיד נראה לעין, תוך ציפייה לעלייה לארץ ישראל. פעולות התרבות בבריגדה אורגנו בצורה מסודרת בחסות "ועד הבריגדה" וה"רבנים הצבאיים".
הפעילות ההתנדבותית של הבריגדה > חיי התרבות

במסגרת הבריגדה פעלה גם ה-ENSA (ראשי תיבות: Entertainments National Service Association) התאחדות שירות לאומי לבידור, הוא ארגון שהוקם על ידי הממשלה הבריטית בשנת 1939, במטרה לספק לכוחות הצבא הבריטיים (שהורכבו מחיילים ממדינות שונות) בידור במשך מלחמת העולם השנייה. מכל מדינה שכוחותיה הצבאיים עזרו במאמץ המלחמה לטובת הבריטים, הובאו זמרים כדי להנעים את זמנם של החיילים הלוחמים. וכך ה-ENSA פעלה גם לטובת החיילים היהודיים. ל-ENSA של הבריגדה היהודית קראו מעין זה. ההצגה הגדולה ביותר של המעין זה, נערך בפיוג'י שליד רומא. הזמרים שהובאו מישראל לאיטליה למעין זה, הופיעו גם במקומות בהם החיילים התאמנו ונלחמו, אך גם בבית החולים הצבאי בו שהו הפצועים היהודיים.
בתום המלחמה, הבריגדה הגיעה לבלגיה. שם הוקמה להקה, אשר ערכה סיבוב הופעות ביחידות. בין השאר, הלהקה הגיעה למחנה ברגן-בלזן ו"רכשה את לבבות אחינו". אירוע מוזיקלי מיוחד היה ביקורו של הכנר ברוניסלב הוברמן בבריסל ובאנטוורפן בנובמבר 1945. כמעט מחצית המושבים היו תפוסים בידי חיילי הבריגדה. החיילים רחשו אהדה מיוחדת להוברמן, משום שהוא פעל רבות להקמת "התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית" (Palestine Symphony Orchestra) והבטחת הצלחתה, לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית אשר משכנה, היכל התרבות, נקרא על שם ברוניסלב הוברמן. בין השאר על ידי ביצוע 140 קונצרטים המיועדים לחיילי בעלות הברית בחזיתות השונות בשנות מלחמת העולם השנייה, לרבות הופעה בפני חיילי החטיבה היהודית הלוחמת באל עלמיין בנובמבר 1944.