stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'נביב נאג'י

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1979 (בת 45) Mbaise 
 שם לידה:  Genevieve Nnaji 
 מדינה:  ניגריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לאגוס  Methodist Girls' School 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר מהאקדמיה האפריקאית לקולנוע (2005)  Nollywood and African Film Critics Awards (2013)  Zulu African Film Academy Awards (2013)  פרסי מיטב נוליווד (2011)  פרסי הבידור City People (2001)  פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" (2016)  פרסי הבידור City People 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'נביב נאג'י (באנגלית: Genevieve Nnaji; נולדה ב-3 במאי 1979) היא שחקנית ובמאית ניגרית.
ביוגרפיה

נאג'י נולדה בעיר לאגוס שבניגריה. אביה מהנדס ואמהּ מורה. היא הרביעית מבין שמונה ילדים. היא למדה בקולג' המתודיסטי לנערות בעיר ואחר כך באוניברסיטת לאגוס.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל שמונה, באופרת הסבון "Ripples", כמו כן השתתפה במספר פרסומות בהן פרסומות לחברות משקאות. בשנת 1998, כשהייתה בת 19, הופיעה בסרט הניגרי "Most Wanted".
זכתה במספר פרסים וביניהם בפרס האקדמיה האפריקנית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר, כמו כן הוכתרה כשחקנית הטובה ביותר לשנת 2001.
בשנת 2004 הוציאה אלבום בשם "Logologo Line", בשיתוף עם חברת התקליטים "EKB Records". בשנת 2008 השיקה קולקציית ביגוד בשם "St. Genevieve" אשר חלק מהכנסותיה נתרמות לצדקה.
פרסים > פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | ג'נביב נאג'י | השחקנית הראשית הטובה ביותר | זכייה |
| 2008 |  30 Days/Keep My Will  | השחקנית הראשית הטובה ביותר | מועמדות |
| 2011 | Tango With Me | השחקנית הראשית הטובה ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי הקהל Africa Magic

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | The Mirror Boy | השחקנית הטובה ביותר בדרמה/סדרת טלוויזיה | מועמדות |
| 2016 | Road to Yesterday | השחקנית הטובה ביותר בדרמה/סדרת טלוויזיה | מועמדות |
| 2016 | Road to Yesterday | Best Movie West Africa | זכייה |
פרסים > פרסי הבידור של ניגריה

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 |  | השחקנית הטובה ביותר | מועמדות |
| 2010 | Silent Scandals | השחקנית הטובה ביותר בסרט עלילתי/קצר | מועמדות |
| 2010 | Guinness Ultimate Survivor | השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה | זכייה |
| 2011 | Tango With Me | השחקנית הטובה ביותר בסרט עלילתי/קצר | מועמדות |
| 2013 | Doctor Bello | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות |
| 2014 | Half of a Yellow Sun | שחקנית המשנה הטובה ביותר | זכייה |
| 2016 | Road to Yesterday | השחקנית טובה ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות |
| 2016 | Road to Yesterday | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי נוליווד

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Tango With Me | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות |
| 2012 | נאג'י | פרס הקהל - שחקנית | זכייה |
פרסים > פרסי הקולנוע של גאנה

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Silent Scandals | השחקנית הטובה ביותר - שיתוף פעולה אפריקאי | זכייה |
פרסים > פרסי האקדמיה Golden Icons

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | נאג'י | פרס הקהל - השחקנית הטובה ביותר | מועמדות |
פרסים > פרסי נוליווד ואיגוד המבקרים האפריקאי

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Weekend Getaway | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | זכייה |
פרסים > פרסי אקדמיית זולו אפריקה

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | The Mirror Boy | השחקנית הטובה ביותר | זכייה |
פרסים > פרסי מיטב נוליווד

| שנה | מועמד | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Silent Scandals | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות |
| 2011 | The Mirror Boy | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות |
| 2011 | Bursting Out | הנשיקה הטובה ביותר, עם מג'יד מישל | זכייה |
הערות שוליים

↑  "List of Nominees for AMAA 2008". ScreenAfrica.com. אורכב מ-המקור ב-8 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AMAA Nominees and Winners 2009". African Movie Academy Award. אורכב מ-המקור ב-5 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Silent Scandals hits movie shelves soon". Vintage Press Limited. אורכב מ-המקור ב-26 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Felicima: The cripple who loves Genevieve". אורכב מ-המקור ב-10 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Odalys García's first feature film: Ijé -The Journey".
↑  Olukole, Tope (7 באוגוסט 2010). "Nadia Bouari Visits Nigeria". Nigerian Tribune. Ibadan, Nigeria. אורכב מ-המקור ב-14 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Genevieve, Majid Michale sparkle in Bursting Out". Vanguard. Lagos, Nigeria. 23 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Richest Nollywood Actresses". AllAfrica.com. AllAfrica Global Media. 26 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Adedayo, Odulaja (11 במרץ 2011). "Nigeria: Plate of Sacred Lies Dotted Only by Star Factor". AllAfrica.com. AllAfrica Global Media. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384870505171  BnF: cb169704630 (data)  GND: 1325147583  ISNI: 0000 0000 4653 0657  LCCN: no2007066771  VIAF: 44078399   WorldCat (עם VIAF): 44078399
דגל נאורו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני, דגל הצי האזרחי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 קבלת מעמד רשמי:  31 בינואר 1968
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול, פס אופקי צהוב, כוכב לבן בעל 12 קצוות
דגל נאורו אומץ רשמית ב-31 בינואר 1968 לאחר שהאי זכה בעצמאותו. צבעיו הם כחול צהוב ולבן ולכל צבע משמעות: הרקע הכחול הוא האוקיינוס שבו נמצאת נאורו, הפס הצהוב, שרוחבו 1/12 מרוחב הדגל, ממוקם במרכז הדגל ומסמל את קו המשווה, והכוכב הלבן, בעל 12 הקצוות מסמל את מיקומה של נאורו דרומית לקו המשווה ובקרבתו. 12 הקצוות מסמלים את 12 השבטים המקוריים של האי . חלוקת הדגל לשניים מסמלת את האמונה של תושבי האי, שהם הובאו לכדור הארץ משני כוכבים אחרים[דרוש מקור].
הדגל עוצב על ידי תושב מקומי שעבד עבור חברת הדגלים האוסטרלית אוונס [דרוש מקור].
ראו גם

סמל נאורו
המנון נאורו
הערות שוליים

↑  The Nauran Flag, אתר ממשלת נאורו
ג'לג'יליא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 גובה:  775 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  697 (2007)
 קואורדינטות:  32°01′50″N 35°13′30″E﻿ / ﻿32.03055556°N 35.225°E﻿ / 32.03055556; 35.225 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) ג'לג'יליא(למפת דרום השומרון רגילה) ג'לג'יליא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'לג'יליא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'לג'יליא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גָ'לְגִילְיָא (בערבית: جلجيليا, וכן: ג'לג'וּליא) הוא כפר פלסטיני קטן בנפת רמאללה ואל-בירה, הממוקם כ 15 ק"מ צפונית לרמאללה וליד הכביש בין עבוין לסינג'יל, בגובה של כ-775 מ' מעל פני הים.
לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, סווגו 99.3% מאדמות הכפר כשטח A, ורק 0.7% הנותרים סווגו כשטח B.
מקור השם

על פי וילנאי, ייתכן שזה היה מיקומה של גלגל הנזכרת במקרא. אם כי יש כמה מקומות אפשריים לאתר המקראי.
היסטוריה

בכפר ובסביבתו הקרובה נמצאו שברי חרסים מתקופות הברזל, הרומית, הביזנטית ומהתקופה הצלבנית.
ברישומי המס העות'מאניים משנת 1596 הכפר נרשם כג'ינג'יליה, שהיה חלק ממחוז ירושלים (אל-קודס) והיו בו 8 בתי אב, כולם מוסלמים, ששילמו מס קבוע של 33.3% על מוצרי חקלאות בסך של 2,600 אקצ'ה.
בשנת 1838 אדוארד רובינסון הזכיר את היישוב ג'ילג'יליה ככפר מוסלמי, השוכן במחוז בני זייד, מצפון לירושלים והוא קישר אותו לגִלגל העתיקה.
בשנת 1870 מצא ויקטור גרן בכפר Djildjilia (בצרפתית) 200 תושבים. באותה עת לערך, כתב הנוסע אלברט סוצין שהוא מצא ב Dschildschilia (בגרמנית) אוכלוסייה של 49 גברים (בלבד) ב-14 בתים.
בשנת 1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, חנה הגדוד העברי ליד הכפר, בדרך לקרבות בבקעת הירדן.
אוכלוסייה

על פי מפקד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הרש"פ (PCBS) בשנת 2007, חיו בג'לג'יליא 697 תושבים, מתוכם 330 גברים ו-367 נשים, ב-222 יחידות דיור בכפר.
אדמה, חקלאות

שטח האדמה של ג'יליליא הוא 7,499 דונם, מתוכם מעובדים 2,198 דונם והכפר עצמו בנוי על 329 דונם.
כאמור, לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, סווגו 99.3% מאדמות הכפר (7,443 דונם) כשטח A, ורק 0.7% (56 דונם) הנותרים, סווגו כשטח B.
תשתיות

חשמל: מאז 1986 הכפר מחובר לחברת חשמל ירושלים והוא מרושת. עם זאת, בשנת 2011, רק כ-85% מהבתים בכפר היו מחוברים לרשת.
מים: מאז 1986, הכפר מחובר לחברת המים הירושלמית. עם זאת, בשנת 2011, רק כ-75% מהבתים היו מחוברים לרשת. היתר נסמכו על 80 בורות לאיסוף מי גשם ומים משני מעיינות.
ביוב: אין רשת ביוב בכפר והרוב משתמשים בבורות ספיגה. השפכים הנאספים בבורות ספיגה, מוזרמים על ידי מכליות שפכים, ישירות לשטחים פתוחים, או לעמקים סמוכים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  The Applied Research Institute – Jerusalem - ARIJ, Jilijliya Village Profile, 2012
1 2  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 1539
↑  Robinson, E.; Smith, E., Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838.., כרך 3, Boston: Crocker & Brewster, 1841, עמ' 125, 82
↑  Guérin, V., Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine  Vol. 2: Samarie, pt. 2. ., Paris: L'Imprimerie Nationale, 1875, עמ' 168-167
↑  Socin, A., "Alphabetisches Verzeichniss von Ortschaften des Paschalik Jerusalem". in: Zeitschrift des Deutschen Palästina-Vereins, 1879, עמ' 153
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584245205171
ד'תרנ"ג

ד'תרנ"ג (4653)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-28 באוגוסט 892 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 14 בספטמבר 893. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
דגל מרטיניק

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל אחר
 יחס אורך/גובה:  8:11
 הונף לראשונה:  2 בפברואר 2023
 דגלים היסטוריים   :   דגל מושבת מרטיניק ומושבת סנט לוסיה, שימש כדגל הלא רשמי של מרטיניק עד שנת 2019
דגל מרטיניק אומץ בפברואר 2023 ומשמש כדגלה הרשמי של המחוז מעבר לים של צרפת - מרטיניק. הוא מונף לצד דגל צרפת.
היסטוריה

בעבר היו למרטיניק מספר דגלים כאשר המפורסם שבהם היה דגל הנחשים. דגל הנחשים של מרטיניק שימש כדגל לא רשמי של הטריטוריה. הדגל הונף לראשונה מכוח צו שהוצא ב-4 באוגוסט 1766 המורה על כלי שיט של מושבת מרטיניק ומושבת סנט לוסיה להניף דגל זה (כלי שיט של סנט לוסיה הניפו את הדגל כאשר הנחשים היו בצורת האות L על מנת לסמן את מוצאם). הדגל כולל צלב לבן על רקע כחול כאשר במרכז כל רביע של הדגל מצוי נחש. הנחשים הם נחשי צפע מהמין Bothrops lanceolatus, המצויים באי מרטיניק.
בשנת 2022 נערכה הצבעה על הדגל וההמנון של המחוז. הדגל הנבחר הוכרז בינואר 2023, אך לאחר שהואשם בהעתקה ביקש יוצר הדגל הנבחר למשוך את העיצוב. בעקבות זאת הוחלט שהאספה תבחר אם לאמץ את הדגל שהגיע למקום השני – דגל שהיה מוכר ובשימוש תומכי התנועה הלאומית במרטיניק. הדגל אומץ על ידי האספה ב-2 בפברואר 2023.
ראו גם

דגלי צרפת
ד'תרנ"ד

ד'תרנ"ד (4654)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 893 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 4 בספטמבר 894. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
בית כנסת מגדלא

| --- | --- |

 אתר ארכאולוגי
 גישה לציבור:  יש
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°49′37″N 35°30′49″E﻿ / ﻿32.827069°N 35.513551833333°E﻿ / 32.827069; 35.513551833333
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית כנסת מגדלא(למפת הגליל העליון רגילה) בית כנסת מגדלא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית כנסת מגדלא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית כנסת מגדלא
 
שחזור בית הכנסת מכיוון מערב. בחזית נראה אולם המבואה ובו ספסל אבן
בית הכנסת מגדל או בית כנסת מגדלא הוא שמו של בית כנסת עתיק, והראשון מבין שניים, שהתגלו בעיר העתיקה מגדלא בישראל, סמוך לחופיה של הכנרת.
במקום התגלו שני בתי כנסת, האחד בחפירה שנעשתה בשנת 2009, והשני בחפירה שנעשתה בשנת 2021.
לדעת החוקרים שני בתי הכנסת, נחשבים בתי הכנסת העתיקים ביותר שנמצאו בישראל, והן בתי הכנסת היחידים שהיו בשימוש בזמן שבית המקדש השני היה קיים, בתקופת בית שני.
בתוך בית הכנסת, נמצאה אבן מגולפת שעליה צורת המנורה, מנורת שבעת הקנים שהייתה בבית המקדש השני. חריטה זו היא הייצוג הקדום ביותר שיש למנורה, ואף נראה שהיא נעשתה על ידי אמן שראה את המנורה המקורית בבית המקדש.
רקע

מגדלא הייתה עיירת דייגים, והיא נזכרת בתעודות יהודיות של התקופה, כאתר מרכזי במלחמת היהודים-רומית הראשונה (66–73 לספירה) בזמן חורבן בית שני בשנת 70 לספירה ומוזכרת גם בתחילת דרכה. ישנם טקסטים של הנצרות הקדומה, שנוצרו על ידי חברי הקהילה של מרים מגדלנה
חפירה ראשונה (2009)

בית הכנסת הראשון התגלה בשנת 2009 במהלך חפירת הצלה שערכה ד"ר דינה אבשלום-גורני מרשות העתיקות, חפירה שנעשתה לקראת בנייתו של בית מלון חדש בחוף מגדל, שנמצא באתר מגדלא העתיקה.
בית הכנסת משתרע על פני כ-120 מטרים. כמו בבתי כנסת עתיקים אחרים, יש בו ספסלי אבן שנבנו כחלק מקירות בית הכנסת. הקירות מעוטרים בציורי קיר מעוצבים וצבעוניים, והרצפה עשויה בחלקה מפסיפס.
בחזיתו המערבית של בית הכנסת שכן חדר מבואה מלבני שלאורך קירותיו ניצב ספסל אבן. ממזרח לחדר המבואה שכן האולם המרכזי שתקרתו, מעפר כבוש ועץ, נתמכה בשלושה זוגות של עמודי אבן. ברצפת האולם נקבע פסיפס בצורת רוזטה, וקירותיו טויחו בטיח צבעוני.
לאחר גילוי ממצאים אלו, הודיעה החברה הבונה את המלון שהיא תשלב את האתר כחלק ממרכז מבקרים שימשוך תיירים מכל הדתות מישראל ומכל העולם. כמו כן אדריכל המלון עיצב מחדש את המתחם כדי שיכלול את בית הכנסת בכדי לשלב אותו בפארק ארכאולוגי שיהיה פתוח לקהל הרחב.
חפירה ראשונה (2009) > אבן מגדלא

אחת התגליות המשמעותיות באתר היא אבן גיר מרובעת אשר שמשה כשולחן ואשר נצבה במרכזו של האולם. האבן העשויה גיר, בניגוד ליתר חלקי המבנה העשויים בזלת, שימשה כשולחן קריאה, והיא עוטרה בארבעת צדדיה ובצידה העליון, כך ששימשה דגם לבית המקדש.
בצידה המערבי של האבן מופיעה חריטה של מנורת שבעת הקנים שלה שלוש רגליים, בדומה לציור הקיר של המנורה שנחשפה ברובע ההרודיאני בירושלים, ובשונה מבסיס מדרגות אבן של המנורה המופיעה בשער טיטוס. מצידי המנורה מופיעים זוג כדים עם שתי ידיות וזוג עמודים.
האבן המקורית הוצגה בבית יגאל אלון ובאתר הציבו שני העתקים שלה - האחד בבית הכנסת והאחר בפינת תצוגה. בשנת 2022 הוחזרה האבן המקורית לאתר, לאחר שעברה תהליך שימור.
חדר נוסף במבנה, גם הוא מעוטר בפרסקאות וברצפתו פסיפס, שימש לאחסון מגילות. בחפירה זוהו שלושה שלבים למבנה, ונראה כי רק בשני השלבים המאוחרים שימש כבית כנסת.
ד"ר אבשלום-גורני מנהלת החפירות באתר, משערת שהחריטה נעשתה על ידי אמן שראה את המנורה בעצמו:
מדובר בממצא מרגש ויחידי במינו. זו הפעם הראשונה בה נחשף עיטור מנורה מהימים בהם בית המקדש עוד עמד על תילו וזו המנורה הראשונה שמתגלה בקונטקסט יהודי, המתוארכת לימי בית שני. ניתן להעריך שהחריטה שמופיעה על האבן, נעשתה על ידי אמן שראה במו עיניו את מנורת שבעת הקנים בבית המקדש בירושלים
חפירה שנייה (2021)

בדצמבר 2021 בחפירה נוספת שנעשתה במקום, התגלה בית כנסת נוסף מאותה תקופה בחפירת הצלה במגדלא. בית הכנסת מעוצב כריבוע ובנוי מבזלת ואבן גיר. הוא כולל אולם מרכזי ושני חדרים נוספים. בית הכנסת נבנה קרוב לרחוב מגורים, בניגוד לבית הכנסת שנמצא בשנת 2009 שנבנה באזור תעשייה עתיק.
הערות שוליים

1 2  אביטל להב, בית כנסת מתקופת בית שני נתגלה לחוף הכנרת, באתר ynet, 10 בספטמבר 2009
↑  Flower, Kevin. "Ancient synagogue found in Israel", CNN, September 11, 2009. Accessed September 16, 2009.
↑  אלי אשכנזי‏, האבן עם תבליט המנורה הקדום ביותר חזרה למקום שבו נמצאה בגליל, באתר וואלה, 26 ביוני 2022
↑  להב
↑  "2nd-Temple-period synagogue found where Gospel's Mary Magdalene was born". The Jerusalem Post. נבדק ב-2021-12-12.
האבן הרבועה שנמצאה בשטח בית הכנסת באתר (העתק)
מנורת שבעת הקנים החרוטה על האבן הרבועה שנמצאה בשטח בית הכנסת (העתק)
במחנה גדנ"ע

תמונת השער של גיליון 439 של במחנה גדנ"ע מדצמבר 1977
הוצאה מיוחדת של במחנה גדנע למחרת פרוץ מלחמת יום כיפור. במחנה גדנע פרסם גיליונות מיוחדים מדי יום לאורך כל המלחמה.
במחנה גדנע היה כתב עת לנוער של פיקוד הגדנ"ע. יצא לאור מלפני קום המדינה ובהמשך בהוצאת משרד הביטחון ועד תחילת שנות ה-90, עת הוחלט על צמצום מספר הביטאונים הצבאיים. בגלגוליו הראשונים נקרא: "עלומים", "ניב עלומים" ו"במחנה עלומים".
עיתון נוסף שהחל לצאת במקביל בשנות החמישים, "במחנה גדנ"ע למתערה", פנה במיוחד אל הנוער העולה וקישר בין תושבי מחנות העולים והמעברות ל"ישראל הוותיקה". בהמשך שינה את שמו ל"באהלי גדנ"ע" וביולי 1959 אוחד עם ב"מחנה גדנ"ע". בני נוער הוזמנו להשתתף בכתיבה והקבועים שבין הכותבים הצעירים זכו למעמד של כתבים צעירים (כ"צים). אסתר ברזל ניהלה את הכתבים צעירים, וסייעו בידה גם יורם טרה לב ואביטל מוסנזון.
עם הכתבים הצעירים של כתב העת נמנו אברהם בן-עזרא, הגר שפר, פנחס גייסטמן, דן אלמגור, דן לאור, גפי אמיר, גולן יוכפז, גיא בכור, מנחם בן, עמנואל רוזן ואמיר גבע. 
אחד המדורים הפופולריים של במחנה גדנ"ע היה "קלשון" - אסופת בדיחות בעריכת יהושע (יוש) הלוי, בהשתתפות קבועה של הכותבים אברהם בן-עזרא, עלי מוהר, פנחס גייסטמן, פנינה שרפסקי ואחרים.
עם עורכיו וכתביו של ב"מחנה גדנ"ע" נמנו: מרדכי נאור (עורך בשנים 1971-1962), זאב ענר, יורם טהרלב, יוסי גמזו ויהודה אטלס (סגן עורך בשנים 1961–1966), עלי מוהר, אמיר חצרוני, אהד זמורה (מזכיר המערכת בראשית שנות ה-50), דן אלמגור, רחל חלפי, ירמיהו יובל, זאב סגל, יורם דינשטיין, יוסי שריד.
גיזה (מפעל אריגה)

| --- | --- |
אורגת במפעל גִזה, בית החלוצותאורגת במפעל גִזה, בית החלוצות
 מידע כללי
 סוג:  בית חרושת 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ליגת נשים למען ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1932
 תאריך פתיחה רשמי:  1932 
 תאריך פירוק:  1952 
 קואורדינטות:  32°48′26″N 35°00′09″E﻿ / ﻿32.807222222222°N 35.0025°E﻿ / 32.807222222222; 35.0025
  (למפת חיפה מוגדלת) גיזה(למפת חיפה רגילה) גיזה(למפת הגליל המערבי רגילה) גיזה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) גיזה
 
גִזה (באנגלית: Giza) היה אחד המפעלים הראשונים לאריגה בארץ ישראל. המפעל פעל בין השנים 1932–1952 בבית החלוצות בחיפה, מוסד שהוקם ביוזמת ארגון הנשים הפילנתרופי ליגת נשים למען ישראל (לנ"י). המפעל פעל במתכונת קואופרטיבית של חברות לייצור אריגים אומנותיים שהיה משותף לקיבוץ יגור ולקיבוץ משמר זבולון (לימים כפר מסריק). כלל היבטי הייצור נוהלו בידי החברות עצמן. מספר העובדות נע בין בין שמונה לשש עשרה ולעיתים התווספו אליהן גבר אחד או שניים.
הקמת המפעל ופעילותו > רקע

אמנות האריגה תויגה כמקצוע נשי מובהק ונשות לנ״י ראו באריגה כמקצוע משתלם לנשים ולכן דרשו את הקמת הקואופרטיב. מטרתו הייתה לשמש כ"בית לקליטת עלייה, להכשרה מקצועית ובית לעבודה". בפרט, ההכשרה המקצועית הייתה מטרה מרכזית בבית החלוצות והיוותה מודל ייחודי להכשרה ולעבודה באמצעות קבוצות עבודה קואופרטיביות. במסגרתו הועברו קורסים שנועדו לשיפור חיי היומיום, להעצמה של נשים ולשיפור יכולתן לתרום מבחינה יצרנית לחברה.
הקמת המפעל ופעילותו > ההקמה

בשנת 1932 הגיעה לארץ מארצות הברית גברת רות ברדין (ברדינה) ששמה לה למטרה לפתח בארץ את תעשיות הבית (Cottage Industry). זאת במחשבה לתת פתרון לבעיות תעסוקה ולטפח מלאכת מחשבת עברית. בפרוטוקול אחת הישיבות שהתקיימו בארגון ויצו לצורך מיפוי שדה האומנות בארץ ישראל נאמר שמפעל פיתוח תעשיות הבית הוא ”מתכונת לייצור סחורות של מלאכת מחשבת. ביצוע זה דורש כישרון, אמון וטעם טוב. בשטח זה משתדלת כל ארץ ליצור סגנון משלה [...] לפנינו הדרך ליצור סגנון עצמי, אמנות עממית, טיפוסית לארצנו, שתשלב את האופי המקורי הישראלי עם הקו המודרני השליט בעולם האמנות השימושית”.
ברדין, בעזרת מועצת הפועלות ארגנה בבית החלוצות בחיפה קורס של ארבעה חודשים לשמונה חברות (שלוש חברות קיבוצים וחמש נשים עירוניות) וסיפקה את הנולים לשם כך. מטרת הקורס הייתה להכשיר מדריכות לתעשיית הבית. שתיים מהחברות הגיעו מפלוגת חיפה – אחת מיגור וחברה אחת ממשמר זבולון. החברות שבאו מן העיר אל הקורס עזבו אותו לפני שהסתיים, מאחר שלא האמינו שתוכלנה למצוא עבודה במקצוע האריגה הידנית. שלוש חברות הקיבוצים שנשארו היוו את הגרעין להקמת מפעל האריגה. המנהלת והמייסדת בפועל הייתה גוסטה שטרומף שהייתה מנהלת בית החלוצות. בחודש מרץ בשנת 1933 נוסד הקואופרטיב, שהחל באריגת אריגים אמנותיים לקישוטי בית באמצעות שישה נולי בית קטנים מסוג "ספרט".
הקמת המפעל ופעילותו > האריגה בבית החלוצות בחיפה

בתחילת פעילותו, המפעל הניב תוצרת מועטה, בשל חוסר בניסיון מצד העובדות, ובהכשרה עבורן. נעשה ניסיון ללמוד מדוגמאות אריגים שיובאו מחוץ לארץ ישראל. העובדות יצרו קולקציה ראשונית לדוגמה, והאריגים נשלחו לחנויות שונות בערים, אך הניסיון הסתיים במספר מצומצם של הזמנות.
בתום תשעה חודשים מהקמת הקואופרטיב, הוחלפו הנולים המקוריים בנולים גדולים אשר נקנו אצל גב' הלן לינדהיים, בעלת בית מלאכה לאריגה בתל אביב, ואף נרכשה מכונת סלילה. בשלב זה ניתן לבית המלאכה שמו – גִזה. גברת הלן לינדהיים קיבלה סכום חודשי עבור שיווק והפצת הסחורה של גִזה.
ההזמנה הגדולה הראשונה שהתקבלה, ושגם פרסמה את בית המלאכה, הייתה אריג למסך הגדול עבור קולנוע "ארמון" בחיפה. בהמשך בוצעו גם עבודות עם אדריכלים שונים שהזמינו עבודות אריגה לפי תוכנית וטווח המוצרים התרחב. בבית המלאכה ייצרו בעיקר מרבדים ואריגי ריפוד לרהיטים. ניסיונות לייצר בדים לשמלות, וילונות, מפות וכיסויי כרים לא הצליחו מבחינה מסחרית.
באותה תקופה הייתה תחרות בין האריגים המקומיים לאריגים שיובאו מחו״ל, ושיוצרו במפעלי תעשייה מכנית. מדי פעם הוזמנו מומחים מגרמניה, בוגרי בתי ספר לתעשיית האריגים, כדי להדריך את העובדות הן מבחינה אמנותית והן מבחינה מקצועית. ביניהם, הייתה בלה אולמן, אשת מקצוע הולנדית שהייתה מומחית בטוויה ובצורות עבודה שלא היו ידועות בארץ, וכן רות (כהן) קייזר שהייתה אורגת מיומנת ובוגרת של בית הספר באוהאוס בגרמניה. קייזר עבדה בשנים 1936–1937 כמדריכה מקצועית בבית האריגה.
תוצרת בית המלאכה הלכה והשתפרה, ובמשך הזמן עיצבו האורגות דוגמאות חדשות בעצמן, הפסיקו להסתמך על חיקויים של הסגנון המקובל האירופאי, ואף הפכו מושא לחיקוי מקומי. על פי העדות של צילה חמר, אחת האורגות במפעל, יצירת סגנון מקורי עברי העסיקה מאוד את החברות בקואופרטיב. בין היתר היה גם ניסיון לייצר אריגים בסגנון מזרחי, אך לא הושקע מאמץ רב באריגת בדים אלה: לא הייתה הכשרה ערבית מקומית ונעשה שימוש בהרכב צבעים וחומרים מסגנונות אחרים.
בקומה התחתונה של בית החלוצות היו מפעלים נוספים, ביניהם מכבסת יגור, משתלה ועוד.
הקמת המפעל ופעילותו > העברת המפעל לקיבוץ יגור

בית המלאכה התחיל מחדר אחד, ועם התרחבותו נוספו שני חדרים נוספים בבית החלוצות. החזקת המפעל בחיפה גרמה להוצאות רבות ולבזבוז זמן על נסיעות, והוחלט על העברת המפעל ליגור. הדבר התאפשר עם עזיבתו של קיבוץ כפר מסריק את השותפות בשנת 1945, בגלל ריחוקו מהמפעל שבחיפה.
ההעברה ליגור לוותה בוויכוחים רבים בין החברים על גורלו של בית המלאכה ועתידו. כשהמפעל הועבר למשק יגור הוא שוכן בבית הספר טיץ. המעבר איפשר להגדיל את התוצרת באופן ניכר, כך שעבדו במפעל מרכזת ושש עד שבע עובדות.
הקמת המפעל ופעילותו > סגירת המפעל

לאחר 12 שנים של פעילות המפעל, היו כבר בשוק בתי מלאכה נוספים וזאת חרף הקושי בהשגת רישיונות ליבוא חומרים. מפעל גִזה זכה להצלחה, אך נוצר קושי למלא את ההזמנות במועדים הדרושים, ולכן הוחלט על הכנסת שיפורים אשר יגדילו את כושר הייצור ואת פריון העבודה. כמו כן הוחלט על הכנסת המקצוע לתוכנית הלימודים של בית הספר הן לבנות והן לבנים, גם בבית הספר העממי וגם בבית הספר המחוזי כדי להכשיר דור חדש של אורגים. במקביל הוחלט בקיבוץ על הכנסת מיכון לענף האריגה, על השגת הלוואה שתאפשר לרכוש את המכונות הדרושות.
בשנת 1952 המפעל נסגר, מאחר שלא היו כוחות חדשים להפעלתו. הרבה מהעובדים הקבועים יצאו לפנסיה, או שהוצעו להם עבודות חליפיות במשק. העובדים התנגדו לסגירת המפעל, במיוחד לאור הביקוש שנמשך לתוצרת הייחודית של המפעל.