stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפרד וינר
הערות שוליים

↑  Barkow, Ben (1997). Alfred Wiener and the making of the Holocaust Library. London: Valentine Mitchell. pp. 3-7. ISBN 0-85303-328-5.
↑  Barkow, Ben (1997). Alfred Wiener and the making of the Holocaust Library. London: Valentine Mitchell. pp. 10-11. ISBN 0-85303-328-5.
↑  Wiener, Alfred. 'Muessen wir "abruecken"?' (27 February, 1925), CV Zeitung in http://www.compactmemory.de נצפה לאחרונה ב: 8 בספטמבר 2014 (גרמנית)
↑  ספרו של וינר ב-World Cat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311137705171  BIBSYS: 2034360  BnF: cb13173757t (data)  GND: 119543230  ISNI: 0000 0001 0814 9588  LCCN: n85249103  NKC: js20020528005  NTA: 095095918  RERO: 02-A011234484  SNAC: w6fg6jh9  SUDOC: 03520091X  VIAF: 69741490   WorldCat (עם VIAF): 69741490
אמדאו הראשון, רוזן סבויה

אמדאו הראשון, רוזן סבויה (באיטלקית: Amedeo I di Savoia; ‏1016 – 1051), היה רוזן סבויה בין השנים 1048 ועד מותו ב-1051.
ביוגרפיה

אמדאו נולד בשנת 1016 לאומברטו הראשון, רוזן סבויה ולאנצ'ילה מלנצבורג. אמדאו כונה "הזנב", לאחר שבעת שנפגש עם היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1046, לא הסכים להיפגש עמו ללא כל הפמליה שסבבה אותו.
בשנת 1048 מת אביו אומברטו הראשון, רוזן סבויה, ואמדאו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1051 מת אמדאו, ואחיו אודונה הראשון, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

אמדאו התחתן עם אדילה ממוריין (או אדלג'ידה או אדליידה), שממנה היו לו שני ילדים:
אומברטו (לא ידוע–1051)
איימונה, בישוף בלה (לא ידוע–1060)
אלן ג'ונס

אלן סטנלי ג'ונס (באנגלית: Alan Stanley Jones, נולד ב-2 בנובמבר 1946) הוא נהג מרוצים אוסטרלי שזכה באליפות הפורמולה 1 בשנת 1980. ג'ונס היה הנהג הראשון שזוכה באליפות עבור קבוצת ויליאמס. בשנת 1978 זכה באליפות ה-Can-Am.
קריירת מרוצים

אלן הוא בנו של סטן ג'ונס, נהג מרוצים שהתחרה במהלך שנות החמישים ואף ניצח את גרנד פרי אוסטרליה בשנת 1959. בצעירותו עבד בסוכנות רכב של הולדן, שהייתה בבעלות אביו והתחרה במיני ובקופר. בשנת 1967 עבר לאירופה במטרה להתחרות, אך גילה שאינו יכול לאפשר לעצמו אפילו השתתפות בפורמולה פורד. הוא חזר לאוסטרליה, אך שב לאירופה בשנת 1970 יחד עם בן ארצו בראיין מקגיוור. השניים עסקו במסחר במכוניות משומשות. ג'ונס הצליח לרכוש מכונית פורמולה 3 מדגם לוטוס 41, אותה התכוון להתאים למרוצי פורמולה 2 ולמכור באוסטרליה על מנת לממן השתתפות בעונת מרוצי הפורמולה 3. התוכנית לא יצאה לפועל לאחר שהרכב נפגע בתאונה במהלך נסיעת מבחן, תאונה בה שבר ג'ונס את רגלו. לקראת סוף שנת 1970 חתם בחברה שבה עבד מקגיוור ונבחר להשתתף בסבב מרוצים בברזיל. בשני המרוצים הראשונים נאלץ לפרוש בשל כשל במנוע ובמרוץ השלישי פרש בשל ביה בתיבת ההילוכים.
בעונת 1971 התחרה בפורמולה 3. פתיחת עונה טובה הובילה ל זימונו לסדרה של מבחנים במסלול סילברסטון במהלך חודש מרץ. אף על פי שהפגיגן יכולת טובה במבחנים לא קיבל אף הצעה בסיומן והמשיך להתחרות בפורמולה 3 גם בשנתיים הבאות. בשנת 1974 עבר להתחרות בפורמולה אטלנטיק. רמת התחרויות הייתה חובבנית, אך ההשתתפות באליפות סייעה לו להכיר את הארי סטילר. בסיום העונה ערך את הופעת הבכורה שלו באליפות ה-F5000 בקבוצתו של סטילר, במרוץ שהיה סיבוב הסיום של אליפות אירופה. התכנון המקורי של סטילר היה שג'ונס יתחרה עבורו ב-F5000 במהלך עונת 1975. עיכוב בתוכניות השאיר את ג'ונס מובטל לתקופה מסוימת. בהמשך רכש סטילר מכונית פורמולה 1 מתוצרת Hesketh והחתים את ג'ונס כנהג באליפות.
קריירת מרוצים > פורמולה 1

גרנד פרי ספרד, המרוץ הרביעי של עונת 1975, שנערך במסלול המונז'ואיק היה מרוץ הבכורה של ג'ונס בפורמולה 1. לאחר ארבעה מרוצים הקבוצה הפסיקה את פעילותה בעקבות מעבר של סטילר לחו"ל. ג'ונס הצטרף לארבעה מרוצים נוספים לקבוצת גרהאם היל כמחליפו של רולף סטולמן. בגרנד פרי גרמניה, המרוץ האחרון בו לקח חלק, סיים במקום החמישי וצבר נקודות ראשונות באליפות.
בעונת 1976 התחרה לראשונה עונה מלאה בקבוצתו של ג'ון סורטיס. במהלך העונה התחרה כשעל רכבו מופיעה חסות גדלה של יצרנית הקונדומים דורקס, דבר שהוביל את ה-BBC לביטול השידור של גרנד פרי בריטניה. אף על פי שהציג ביצועים טובים במהלך העונה סירב להמשיך בקבוצה עונה נוספת.
את עונת 1977 החל ללא קבוצה. במרץ הוחתם בקבוצת Shadow כמחליפו של טום פרייס, שנהרג בתאונה במהלך גרנד פרי דרום אפריקה. בגרנד פרי אוסטריה השיג את הניצחון הראשון וזאת אף על פי שזינק מהמקום ה-14. את העונה סיים במקום השביעי עם 22 נקודות. התוצאות שהשיג במהלך העונה משכו את תשומת ליבו של פרנק ויליאמס שהחליט להחתים אותו בקבוצתו לקראת עונת 1978. במקביל לפורמולה אחת התחרה באותה העונה עבור קבוצת Haas-Hall בסבב מרוצי ה-Can-Am. במהלך העונה ניצח חמישה מתוך תשעת המרוצים בהם השתתף וזכה באליפות.
במחצית השנייה של עונת 1979 רשם פריצה מרשימה. לאחר שבמחצית הראשונה של העונה צבר שבע נקודות בלבד, בששת המרוצים האחרונים השיג ארבעה ניצחונות. את העונה סיים במקום השלישי. היכולת הטובה נמשכה גם במהלך העונה הבאה, בה סיים עשר פעמים בפודיום, חמישה מהם כמנצח וזכה באליפות בפער של 13 נקודות מנלסון פיקה שסיים במקום השני. ג'ונס יכול היה לזכות בשנית גם בעונת 1981, אך היחסים התחרותיים בינו ובין קרלוס ראוטמן, חברו לקבוצה, הובילו לכך שאף אחד משניהם לא זכה בתואר שהלך לפיקה. בסיום העונה הכריז על פרישה.
למרות הפרישה בשנת 1982 לקח חלק במרוץ אחד בקבוצת Arrows. ג'ונס דורג במקום ה-12 בגרנד פרי מערב ארצות הברית, שהתקיים בלונג ביץ', אך נאלץ לפרוש אחרי 58 הקפות. שבוע לאחר מכן התחרה עבור הקבוצה במרוץ האלופים, אירוע שלא היה חלק מהאליפות. את המרוץ סיים במקום השלישי. לאחר שלא התחרה כלל במהלך שנת 1984, חזר לקראת סיום עונת 1985 והתחרה בשלושה מרוצים בקבוצת לולה האס. שנה לאחר מכן שב להתחרות בצורה מלאה בקבוצת לולה, אך התקשה לסיים את מרבית המרוצים. הקבוצה התקשתה להשיג מימון מספונסרים וסיימה את דרכה בסיום העונה. בעקבות כך פרש סופית מהאליפות.
בראיון שנתן בשנת 2012 חשף כי קבוצת פרארי רצתה לצרפו לשורותיה בעקבות מותו של ז'יל וילנב. ג'ונס התלבט ארוכות ונמנע מלהחזיר לאנשי פרארי תשובה. בסופו של דבר החליטה הקבוצה שלא להמתין עוד לתשובתו והחתימה במקומו את מריו אנדטי.
קריירת מרוצים > מרוצי מכוניות ספורט וטורינג

לאחר הפרישה בסיום עונת 1981 עבר להתחרות במרוצי GT באוסטרליה. בשנת 1982 התחרה באליפות ה-GT האוסטרלית כשהוא נוהג בפורשה 935. הוא שלט באליפות וניצח את כל תשעת המרוצים. במהלך השנה הקים קבוצה משלו אליה צירף את בוב מוריס שהתחרה עם פורד פלקון ובארי ג'ונס שהתחרה עם מאזדה RX-7. האימונים נמשכו במהלך העונה, אך העובדה שמדבור על שני כלי רכב שונים מאוד הקשתה על התקדמות. בסיום העונה התפרקה הקבוצה. ג'ונס המשיך להתחרות במרוצי GT וסופרקארס באסיה ובאוסטרליה עד לשנת 2002.
במהלך השנים התחרה פעמיים במרוץ 24 השעות של לה מאן (1984, 1987). הישג השיא היה המקום השישי אליו הגיע בשנת 1984.
לאחר הפרישה

לאחר הפרישה הסופית מהפורמולה 1 בשנת 1986, הצטרף לערוץ 9 האוסטרלי ושימש כפרשן בשידורי הפורמולה 1 עד לשנת 2002. בשנת 2013 הצטרף כפרשן לשידורי האליפות בערוץ 10 במדינה. בשנת 2005 מונה למנהל הקבוצה האוסטרלית באליפות A1 GP, תפקיד אותו מילא עד לסיומה ש להאליפות בסוף עונת 2009.
בשנת 2017 הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי "AJ: How Alan Jones Climbed to the top of Formula One" אותו כתב בסיוע אנדרו קלארק.
הוקרה

בשנת 1980 מונה כחבר במסדר האימפריה הבריטית על "תרומתו לספורט המוטורי". בשנת 1985 נבחר כחבר בהיכל התהילה של הספורט באוסטרליה.
הערות שוליים

↑  British Grand Prix 1976: How a condom manufacturer forced F1 off TV, BBC, 8 July 2016
↑  1977 Austrian Grand Prix
↑  Can-Am 1978
↑  MOTORSPORT: Alan Jones' great Ferrari lament
↑  Alan Jones MBE - Motor Racing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12012371g (data)  GND: 1208169629  ISNI: 0000 0000 7980 7210  LCCN: n82016275  NKC: jo2015896766  NLA: 36051344  Trove: 612084  VIAF: 114764618   WorldCat (עם VIAF): 114764618
אנטוניו רוסולו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1877 פורטוגרוארו, איטליה 
 פטירה:  1942 (בגיל 65 בערך) 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 
אנטוניו רוסולו (באיטלקית: Antonio Russolo;‏ 1877–1942) היה מלחין איטלקי פוטוריסטי, אחיו של המלחין והתאורטיקאי הפוטוריסט המפורסם יותר, לואיג'י רוסולו. תקליט ה-78 שיצר בשנת 1921 היא ההקלטה האקוסטית היחידה ששרדה של אינטונארומורי המקורי. בשתי היצירות, "כוראל" ו"סרנאטה", שולבה מוזיקה תזמורתית מקובלת על רקע מכונות הרעש המפורסמות.
שמע

את "כוראל" ו"סרנאטה" מאת אנטוניו רוסולו אפשר לשמוע מעל גבי תקליטורים Musica Futurista: The Art of Noises and on Futurism & Dada Reviewed.
MP3 audio file of Corale, Serenata (1924) from Ubu.com archive
אמדאו ביאבאטי

אמדאו ביאבאטי (באיטלקית: Amedeo Biavati;‏ 4 באפריל 1915 – 22 באפריל 1979) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הקיצוני ימני או החלוץ. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה

ביאבאטי נולד ב-4 באפריל 1915 בבולוניה שבאיטליה. בתחילת הקריירה שיחק בקבוצה בולוניה שמעיר הולדתו, בה הגיע להצלחות כאשר זכה עימה שלוש פעמים בליגה האיטלקית. שיחק גם עם קטניה בליגה השנייה באיטליה, ועם עוד כמה קבוצות איטלקיות ברמה נמוכה.
בנבחרת איטליה ערך ביאבאטי את הופעת הבכורה שלו ברבע גמר מונדיאל 1938 נגד מארחת הטורניר צרפת, אותה ניצחו
1–3. בסוף אותו טורניר איטליה זכתה בתואר. ביאבאטי זכור גם כמי שהבקיע את השער היפה נגד אנגליה במילאן ב-13 במאי 1939, כאשר כבש מול שער ריק לאחר שעבר את המגן ואת השוער. בסך ערך 18 הופעות בהן כבש 8 שערים בין השנים 1938–1947.
ביאבאטי השתתף יחד עם כדורגלנים אחרים בסרט "11 גברים וכדור" שיצא בשנת 1948 וביים ג'ורג'יו סימונלי. לאחר שפרש מקריירת משחק היה ביאבאטי מאמן, אך לא זכה להצלחה. בסוף קריירת הכדורגל שלו מצא עבודה בצוות הטכני של בולוניה, ואז הפך לעובד עירייה אשר תפקידו היה לפקח על מתקני הספורט. ביאבאטי נפטר ב-22 באפריל 1979, בגיל 64. הוא נקבר בבית העלמין המונומנטלי של סרטוזה די בולוניה.
תארים

אליפות איטליה (3): 1936/37, 1938/39, 1940/41
טורניר בינלאומי של התערוכה האוניברסלית בפריס: 1937
גביע איטליה העליונה: 1946
מונדיאל: 1938
ביאבאטי (עומד, רביעי משמאל) בעונת האליפות 1938/39 עם בולוניה
אנטוניו רוזטי

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1746 ליטומז'יצה, צ'כיה 
 פטירה:  30 ביוני 1792 (בגיל 45) לודוויגסלוסט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  František Antonín Rösler 
 מדינה:  ממלכת בוהמיה, דוכסות מקלנבורג-שוורין 
 תפקיד:  קאפלמייסטר (1789) 
 חתימה:   
 
פרנצ'סקו אנטוניו רוזטי (בערך 1750 – 30 ביוני 1792) היה מלחין ונגן קונטרבס מהתקופה הקלאסית, והיה בן זמנם של היידן ומוצרט . יש בלבול ניכר לגבי שמו. אזכור מדי פעם של "אנטוניו רוזטי נולד ב-1744 במילאנו", כביכול, נובע משגיאה של ארנסט לודוויג גרבר במהדורה מאוחרת יותר של טונקונסטלר-לקסיקון שלו  לאחר שטעה את רוזטי בתור איטלקי במהדורה הראשונה של הלקסיקון שלו, ולכן כולל את רוזטי פעמיים - פעם כאיטלקי, פעם כגרמני-צ'כי.  מקורות רבים טוענים שהוא נולד בשם פרנץ אנטון רוסלר, ושינה את שמו לצורה איטלקית עד 1773, אך לפי מאמר משנת 1792 של היינריך פיליפ בוסלר, שהכיר את רוזטי באופן אישי, הוא נקרא רוזטי מלידתו.
הערות שוליים

↑  ארנסט לודוויג גרבר לקסיקון היסטורי-ביוגרפי חדש של אמני מוזיקה (4 כרכים, לייפציג: ברייטקופף, 1790-92) מת בשנת 1750 ,לודוויגסלוסט, 30 ביוני 1792 אנטוניו רוזטי - לא להתבלבל עם אנטוניו רוזטי נולד צפונית לפראג (אחרי 1780 - 1744) בעיירה ולטבה המכונה כיום Litoměřice ממוצא גרמני והטביל את פרנץ אנטון רוסלר.
↑  Music and letters Arthur Henry Fox Strangways, JSTOR (Organization), Project Muse - 1977 "lexicographer has mistaken the Italian Antonio Rosetti for the Bohemian composer .' Gerber himself made this error ... first edition of his Tonkunstler-Lexikon, where he identified the Wallerstein Rosetti as 'born in Milan around 1744' :
↑  https://rosetti.de/index_eng.html, under "Who was Antonio Rosetti?": "There is likewise no evidence to support the oft-cited claim that Rosetti was born Anton Rös(s)ler. In the above cited article it is emphasized that he was never called "Rössler, but from birth Rosetti." "
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454335005171  PLWABN: 9810610693805606  BIBSYS: 4007905  BNE: XX819468  BnF: cb13899180r (data)  CiNii: DA08553411  GND: 119118602  ICCU: SBLV304784  ISNI: 0000 0001 1883 2938  LCCN: n81058965  LNB: 000144300  MusicBrainz: f0764ad5-b3dc-418c-b228-27a5e523dc0e  NDL: 01056867  NKC: jn20031230029  NLA: 35615027  NSK: 000051767  NTA: 074920081  RERO: 02-A000139422  SELIBR: 206818  SNAC: w62z162v  SUDOC: 08060207X  Trove: 1015532  VIAF: 163094513   WorldCat (עם VIAF): 163094513 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איצן אסקמייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1997 (בן 26) מדריד, ספרד
 שם לידה:  איצן אסקמייה גררו
 מדינה:  ספרד
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
איצן אסקמייה גררו (בספרדית: Itzan Escamilla Guerrero; נולד ב-31 באוקטובר 1997) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה וקריירה

איצן אסקמייה נולד במדריד, ספרד ב-31 באוקטובר 1997. הוא זכה להכרה ולהצלחה עולמית בתפקידו כסמואל גרסיה דומינגז, בסדרה "אליטה" של נטפליקס. הוא גם למד משחק בבית הספר היוקרתי לאמנויות ודרמה "כריסטינה רוטה", במדריד. בשנת 2020, אסקמייה הקים את ארגון "קופסקמקו" המתמקד בסיום בריונות ברשתות חברתיות.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | "מרכז רפואי" | איסקו |  |
| 2016 | "ויקטור רוס" | חואן |  |
| 2016 | "שש אחיות" | גורייה |  |
| 2017 | "סוף הדרך" | גונזלו |  |
| 2017 | "משרד הזמן" | סימון בוליבר הצעיר |  |
| 2017 | "נערות הכבלים" | פרנסיסקו גומז בן ה-15 |  |
| 2018–הווה | "אליטה" | סמואל גרסיה דומינגז |  |
| 2020–2021 | "דברי הימים של אידהון" | ג'ק רדפילד (קול) |  |
| 2024 | משפחת חצות | ברנרדו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2019 | "כוכב לכת 5000" | סרחיו |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2017 | "היקומים המקבילים" | — |
הערות שוליים

↑  Itzan Escamilla, IMDb
↑  Por Gonzalo Cordero, Itzan Escamilla: "Es muy peligroso mezclar Instagram, Netflix…", Esquire, ‏2019-09-04 (ב־European Spanish)
↑  'Elite' star on Samuel's shocking season 2 romance: 'It's a very powerful relationship', EW.com (באנגלית)
↑  Elite (TV Series 2018– ), IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  Sofía Cintas, ITZAN ESCAMILLA, las REDES SOCIALES y la ANSIEDAD, vanidad.es, ‏2020-11-18 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX6023749  VIAF: 7157098363572551698   WorldCat (עם VIAF): 7157098363572551698
אפרים ברש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 וולקוביסק, בלארוס 
 פטירה:  אוקטובר 1943 (בגיל 51 בערך) 
 מקצוע:  ראש היודנרט בגטו ביאליסטוק
 
אפרים ברש (Efraim Barasz; ‏1892 - ~ אוקטובר 1943) היה ראש היודנרט בגטו ביאליסטוק.
קורות חיים

נולד בעיר וולקוביסק במחוז ביאליסטוק. הוא למד הנדסה בגרמניה והיה ציוני פעיל. במלחמת העולם הראשונה היה ברוסיה ולאחריה המשיך להתגורר בוולקוביסק. ברש היה איש עסקים וכן כיהן כראש ההסתדרות הציונית בעירו. בשנת 1934 עבר לביאליסטוק ושם היה מנהל הקהילה. בשנות השלושים ביקר בארץ ישראל במגמה להכין את עליית משפחתו לארץ, ובנו הבכור אף עלה לארץ.
עם כיבוש ביאליסטוק בידי הגרמנים היה הרב גדליהו רוזנמן ראש היודנרט וברש היה סגנו. לאחר כחודש הוקם יודנרט שני, וברש עמד בראשו. ברש ידע על הרציחות ההמוניות של יהודי האזור, בשורת אקציות בקיץ 1942. גישתו, בדומה לגישתם של ראשי היודנרטים יעקב גנס, מרדכי חיים רומקובסקי ומשה מרין, הייתה כי עבודה עבור הגרמנים תסייע להצלת יהודים מכיוון שכך יסברו הגרמנים שהיהודים חיוניים למאמץ המלחמה ולמשק המלחמה הגרמניים.
ברש ארגן את תושבי הגטו לעבודה, התנגד לחבלה בייצור ואף השתתף בגירוש החלקי מהגטו בפברואר 1943, בו גורשו להשמדה וכן נרצחו במקום בין 9,000 ל-10,000 יהודים. טענתו הייתה שהעבודה היא "תריס בפני הפורענויות" ו"מרכז פעולתנו שיש בה כדי להצילנו – הוא התעשייה המתפתחת מאוד".
עם זאת, ברש היה בקשר עם המחתרת בגטו ביאליסטוק ותאם פעולות עם מרדכי טננבוים (תמרוף), לימים מפקד הארגון היהודי הלוחם בגטו. ברש סייע למחתרת במעבדות ובמומחים לייצור נשק ומסר כספים לארגון היהודי הלוחם בוורשה. ערב פרוץ המרד בביאליסטוק בקיץ 1943 נקט ברש גישה לפיה קשריו עם ממונים על מנהל ומשטרה גרמנים בביאליסטוק יסייעו למנוע את חיסול הגטו כי אלה מעוניינים בגטו עובד.
ב-21-27 באוגוסט 1943, עם שילוח כ-25,000 יהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה, הועבר ברש עם מאות יהודים ובהם אנשי היודנרט ל'גטו קטן' בתחום הגטו. בספטמבר גורשו יהודים אלה, וברש ביניהם, למחנה הריכוז מיידנק, משם כנראה למחנה פוניאטובה ובאוקטובר 1943 כנראה נרצח.
אליפות העולם למכוניות ספורט

| --- | --- |

 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  1953
 תאריך פירוק:  1992
 ארגון מפעיל:  FIA
 הכי הרבה זכיות:  גרמניה פורשה (12 כללי, 19 קטגוריה) איטליה פרארי (12 כללי, 2 קטגוריה)
 
מרוץ אלף הקילומטר של נורבורגרינג, 1974
אליפות העולם למכוניות ספורט (באנגלית: World Sportscar Championship) הייתה סדרת תחרויות במרוצי סיבולת למכוניות ספורט של ארגון ה-FIA אשר נערכה בין השנים 1953–1992.
האליפות התפתחה מאוסף של מרוצי סיבולת עצמאיים החשובים ביותר שהתקיימו בשנים ההן באירופה ובארצות הברית, אל תוך סדרת אליפות עולם מקצוענית המנוהלת על ידי הפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA), בה השתתפו מיטב יצרני המכוניות ומיטב נהגי המרוצים. לאורך השנים השתנה שמה הרשמי של האליפות אולם לרוב נותרה מוכרת בשמה המקורי בעת היווסדה: האליפות העולמית למכונית ספורט. בשנת 1992 בוטלה האליפות וחזרה לראשונה בשנים 2010–2011 תחת המיתוג גביע הלה מאן הבין יבשתי. החל משנת 2012 מתקיימת תחת השם אליפות העולם במרוצי סיבולת של FIA.
היסטוריה > שנות ה-50

אליפות העולם נוסדה בשנת 1953 על ידי הפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) ובמקור הורכבה משבעה מרוצי סיבולת בין-לאומיים החשובים ביותר בתקופה. המרוץ הראשון שנערך כחלק מן האליפות היה מרוץ 12 השעות של סברינג. בין יצרניות הרכב העיקריות אשר השתתפו בה בשנים הראשונות להיווסדה ניתן למנות את פרארי, אלפא רומיאו, מזראטי, אסטון מרטין, יגואר, מרצדס-בנץ ופורשה. נהגי המרוץ שהתחרו באליפות היו מקצועניים וחלקם הגדול עם ניסיון נהיגה בפורמולה 1. בשנים הראשונות כל המכוניות המשתתפות התחרו יחד על ניצחון המרוץ, ובשנים מאוחרות יותר חולקו לקטגוריות נפרדות וסווגו על פי נתונים דומים.
היסטוריה > שנות ה-60

בשנת 1962 מיתג ארגון ה-FIA את אליפות העולם תחת השם החדש האליפות הבין-לאומית ליצרני GT. בנוסף בשנה זו הורחבה האליפות ל-15 מרוצים בעונה וכללה כעת שלוש קטגוריות שונות המיועדות למכוניות בעלי נפח דומה: קטגוריה עד 1,000 סמ"ק, עד 2,000 סמ"ק ומעל 2,000 סמ"ק. בשנת 1963 נוספו עוד שבעה מרוצים ונוספה גם קטגוריה בכירה למכוניות אבטיפוס (Prototype) ייעודיות. בשנת 1963 קטגוריית הבסיס עד 1,000 סמ"ק הורחבה ל-1,300 סמ"ק ושמה שונה לקטגוריה 1, שמה של קטגוריית עד 2,000 סמ"ק שונה לקטגוריה 2 ושמה של קטגוריית מעל 2,000 סמ"ק שונה לקטגוריה 3. קטגוריה 3 נועדה למשוך יצרניות אמריקניות מאחר שלא הגבילה את נפח המנוע של המכוניות המתחרות בה.
מרוצים

חלק מן המרוצים העיקריים באליפות לאורך השנים:
מרוץ 24 השעות של לה מאן
מילה מילייה
מרוץ אלף הקילומטר של נורבורגרינג
מרוץ 12 השעות של סברינג
קאררה פאנאמריקנה
טארגה פלוריו
מרוץ 24 השעות של דייטונה
מרוץ 1,000 הק"מ של בואנוס איירס
מרוץ אלף הקילומטר של סילברסטון
זוכי האליפות

| שנה | קבוצה | מכונית |
| --- | --- | --- |
| 1992 | צרפתפיג'ו | פיג'ו 905 |
| 1991 | בריטניהיגואר | יגואר XJR-14 |
| 1990 | שווייץסאובר-מרצדס | סאובר C9\מרצדס-בנץ C11 |
| 1989 | שווייץסאובר-מרצדס | סאובר C9 |
| 1988 | בריטניהיגואר | יגואר XJR-8 |
| 1987 | בריטניהיגואר | XJR-8 |
| 1986 | גרמניהפורשה | פורשה 956\פורשה 962 |
| 1985 | גרמניהפורשה | פורשה 956\פורשה 962 |
| 1984 | גרמניהפורשה | פורשה 956 |
| 1983 | גרמניהפורשה | פורשה 956 |
| 1982 | גרמניהפורשה | פורשה 956 |
| 1981 | איטליהלנצ'יה | לנצ'יה מונטה קרלו |
| 1980 | איטליהלנצ'יה | לנצ'יה מונטה קרלו |
| 1979 | גרמניהפורשה | פורשה 935 |
| 1978 | גרמניהפורשה | פורשה 935 |
| 1977 | גרמניהפורשה | פורשה 935 |
| 1976 | גרמניהפורשה | פורשה 936\פורשה 908 |
| 1975 | איטליהאלפא רומיאו | אלפא רומיאו 33TT12 |
| 1974 | צרפתמאטרה | מאטרה MS670 |
| 1973 | צרפתמאטרה | מאטרה MS670 |
| 1972 | איטליהפרארי | פרארי 312 PB |
| 1971 | גרמניהפורשה | פורשה 917\פורשה 908 |
| 1970 | גרמניהפורשה | פורשה 917\פורשה 908 |
| 1969 | גרמניהפורשה | פורשה 908 |
| 1968 | ארצות הבריתפורד | פורד GT40 |
| 1967 | איטליהפרארי | פרארי 330 P3 |
| 1966 | ארצות הבריתפורד | פורד GT40 |
| 1965 | ארצות הבריתשלבי | שלבי קוברה דייטונה |
| 1964 | איטליהפרארי | פרארי GTO 250 |
| 1963 | איטליהפרארי | פרארי GTO 250 |
| 1962 | איטליהפרארי | פרארי GTO 250 |
| 1961 | איטליהפרארי | פרארי 250 TR61 |
| 1960 | איטליהפרארי | פרארי 250 TR59/60 |
| 1959 | בריטניהאסטון מרטין | אסטון מרטין DBR1 |
| 1958 | איטליהפרארי | פרארי 250 TR |
| 1957 | איטליהפרארי | פרארי 290\315\335 |
| 1956 | איטליהפרארי | פרארי 860 מונזה |
| 1955 | גרמניהמרצדס-בנץ | מרצדס-בנץ 300 SLR |
| 1954 | איטליהפרארי | פרארי 375\750 מונזה |
| 1953 | איטליהפרארי | פרארי 340 |

מרצדס-בנץ C11
פרארי 250 GTO זכתה באליפות 5 פעמים ברציפות בשנות השישים
פורשה 956 זכתה באליפות 5 פעמים ברציפות בשנות השמונים
מרצדס-בנץ 300 SLR זכתה באליפות 1955
פורשה 935
לנצ'יה מונטה קרלו
אנטוניו רוסלינו

| --- | --- |

 לידה:  1427 סטיניאנו, איטליה 
 פטירה:  1479 (בגיל 52 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 
אנטוניו רוסלינו (באיטלקית: Antonio Rossellino;‏ 1427, סטיניאנו – 1479, פירנצה) היה פסל איטלקי בן תקופת הרנסאנס.
אנטוניו היה הצעיר מבן חמישה אחים פסלים וסתתי אבן, התחיל את לימודיו אצל אחיו הבוגר ברנרדו רוסלינו, היה תלמיד של דונטלו והצטיין ביצירת תבליטים.
ביוגרפיה של אנטוניו רוסולינו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
גלריה

פרוטומה של ג'ובאני צ'ליני במוזיאון ויקטוריה ואלברט
פרוטומה של מתיאו פלמיירי (אנ') במוזיאון הלאומי ברג'לו
פרוטומה של יוחנן המטביל הילד בגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)
תבליט ראש של קוזימו דה מדיצ'י על ידי בית המלאכה שלו במוזיאון בודה
תבליט של המדונה והילד במוזיאון בודה
תבליט של המדונה והילד
תבליט של המדונה והילד במוזיאון לתולדות האמנות (וינה)
מצבת קבר הקרדינל של פורטוגל בבזיליקה של סן מיניאטו אל מונטה בפירנצה מאת האחים אנטוניו רוסלינו וברנרדו רוסלינו
מצבת פרנססקו נוורי בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה
סרקופג של מרקולינו אמאני בפורלי
אן שוחט

| --- | --- |

 לידה:  1960 (בת 64 בערך) 
 מקום לימודים:  מכללת סווארת'מור  בית ספר לרפואה גייזל 
 אתר רשמי
 
אן שוחט (באנגלית: Anne Schuchat; נולדה ב-1960) היא רופאה אמריקאית, קצינה בכירה (rear admiral) לשעבר בחיל האמון על שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית (אנ'). שימשה עד מאי 2021 כסגנית המנהלת של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC).
ביוגרפיה

שוחט נולדה וגדלה במשפחה יהודית בוושינגטון די. סי. בירת ארצות הברית, הרביעית בין חמישה ילדים. סבה היה שוחט וקצב שמכר בשר כשר במערב וירג'יניה. היא הצטיינה בלימודיה, סיימה בהצטיינות יתרה את לימודיה במכללת סווארת'מור בשנת 1980 (ב-2005 העניקה לה המכללה תואר דוקטור לשם כבוד), ובהצטיינות את בית הספר לרפואה של דארטמות' קולג'.
החל מ-1988 עבדה שוחט במסגרת המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) של ארצות הברית, בתחוומי החיסונים, מחלות נשימה ומחלות זיהומיות נוספות. ב-2001 הייתה חברה בצוות שחקר את מתקפת האנתרקס.
במשך שתי תקופות במהלך 2017 ובמהלך 2018 שימשה שוחט ממלאת מקום מנהל ה-CDC. בראשית שנת 2020 הייתה שותפה פעילה במאמצי הארגון להילחם בהתפשטות נגיף הקורונה בארצות הברית, בסוף פברואר הייתה שותפה לאופטימיות בארגון שלפיה הנגיף נבלם בארצות הברית, אך בדו"ח שפרסמה במאי באותה שנה, הודתה כי ההימנעות מהמלצה על הגבלת התכנסויות, שהתבססה על הערכה אופטימית מוקדמת ושגויה זו מילאה תפקיד בולט בהפצת הנגיף בעקבות מספר אירועים גדולים שנערכו בסוף פברואר.
בתפקידה האחרון במרכזי לבקרת מחלות ומניעתן, שימשה כסגנית המנהלת הכללית של הארגון עד פרישתה במאי 2021.
אן רייס

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1941 ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בדצמבר 2021 (בגיל 80) רנצ'ו מיראז', קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Howard Allen Frances O'Brien 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  Anne Rampling, A. N. Roquelaure 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו, אוניברסיטת צפון טקסס, אוניברסיטת טקסס לנשים, תיכון ריצ'ארדסון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות אימה, ספרות ארוטית, פנטזיה 
 יצירות בולטות:  ראיון עם הערפד 
 תקופת הפעילות:  1976 – 11 בדצמבר 2021 (כ־45 שנים) 
 בן או בת זוג:  Stan Rice (1961–9 בדצמבר 2002) 
 צאצאים:  Michele Rice, Christopher Rice 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס מאסטר כנס האימה העולמי (1994) 
 www.annerice.com
 
אן רייס (באנגלית: Anne Rice;‏ 4 באוקטובר 1941 – 11 בדצמבר 2021) הייתה סופרת אמריקאית.
רייס כתבה 30 ספרים מצליחים שעסקו ברובם בערפדים. ספריה של רייס עקבו אחר חייהם של הערפדים ואחר הצדדים ה"אנושיים" יותר שלהם. ספריה זכו להצלחה רבה והגדירו מחדש את דמות הערפד בספרות עבור מעריצים רבים. שניים מספריה עובדו לקולנוע: ראיון עם הערפד ומלכת הארורים. בין ספריה שתורגמו לעברית: "הערפד ארמאן", "פנדורה", "משרת העצמות" ועוד.
היא נולדה בשם הווארד אלן פרנסס או'בריין (Howard Allen Frances O'Brien) בניו אורלינס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית אדוקה ממוצא אירי. לה שלוש אחיות. ביומה הראשון בבית הספר שאלה אותה נזירה לשמה, והיא החליטה להגיד ששמה הוא "אן" למרות שזה לא היה שמה. אמה לא תיקנה אותה כי היא הבינה ששמה המקורי גרם לה למבוכה. רייס, שהתחנכה כקתולית, עזבה את הכנסייה בנעוריה ונעשתה אתאיסטית. ב-1998 שבה להיות קתולית, ואף כתבה מספר ספרים ברוח דתית. ב-2010 הודיעה שחדלה להיות נוצרייה.
אן רייס הייתה אלמנתו  של המשורר סטן רייס, לו הייתה נשואה בשנים 1961–2002. נולדו להם בת ובן, בנם הפך לסופר נודע בזכות עצמו - כריסטופר רייס.
נפטרה ב-11 בדצמבר 2021.