stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורלנדו מג'יק
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

נקודות: 62, טרייסי מקגריידי מול וושינגטון ויזארדס, 10 במרץ 2004.
ריבאונדים: 29, ניקולה ווצ'ביץ' מול מיאמי היט, 31 בדצמבר 2012.
אסיסטים: 30, סקוט סקיילס מול דנוור נאגטס, 30 בדצמבר 1990 (שיא NBA).
חטיפות: 8, ניק אנדרסון מול וושינגטון בולטס, 12 בנובמבר 1991.
חסימות: 15, שאקיל אוניל מול ניו ג'רזי נטס, 20 בנובמבר 1993.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. דווייט הווארד - 11,435  2. ניק אנדרסון - 10,650  3. ניקולה ווצ'ביץ' - 10,423  4. טרייסי מקגריידי - 8,298  5. ג'מיר נלסון - 8,184 |  ריבאונדים: 1. דווייט הווארד - 8,072  2. ניקולה ווצ'ביץ' - 6,381  3. שאקיל אוניל - 3,691  4. ניק אנדרסון - 3,667  5. הוראס גרנט - 3,353 |  אסיסטים: 1. ג'מיר נלסון - 3,501  2. סקוט סקיילס - 2,776  3. דארל ארמסטרונג - 2,555  4. פני הארדוויי - 2,343  5. ניק אנדרסון - 1,937 |  חטיפות: 1. ניק אנדרסון - 1,004  2. דארל ארמסטרונג - 830  3. פני הארדוויי - 718  4. דווייט הווארד - 626  5. ג'מיר נלסון - 619 |  חסימות: 1. דווייט הווארד - 1,344  2. שאקיל אוניל - 824  3. ניקולה ווצ'ביץ' - 550  4. בו אאוטלו - 536  5. הוראס גרנט - 415 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  שחקן ההגנה של העונה דווייט הווארד - 2009–2011 רוקי השנה שאקיל אוניל - 1993  מייק מילר - 2001  פאולו באנקרו - 2023 השחקן השישי של העונה דארל ארמסטרונג - 1999 השחקן המשתפר של העונה סקוט סקיילס - 1991  דארל ארמסטרונג - 1999  טרייסי מקגריידי - 2001  הידו טורקוגלו - 2008  ראיין אנדרסון - 2012 מאמן השנה דוק ריברס - 2000 מנהל השנה ג'ון גבריאל - 2000 |  חמישיית העונה הראשונה פני הארדוויי - 1995, 1996  טרייסי מקגריידי - 2002, 2003  דווייט הווארד - 2008–2012 חמישיית העונה השנייה שאקיל אוניל - 1995  טרייסי מקגריידי - 2001, 2004 חמישיית העונה השלישית שאקיל אוניל - 1994, 1996  פני הארדוויי - 1997  דווייט הווארד - 2007 חמישיית ההגנה הראשונה דווייט הווארד - 2009–2012 חמישיית ההגנה השנייה הוראס גרנט - 1995, 1996  דווייט הווארד - 2008 |  חמישיית הרוקיז הראשונה דניס סקוט - 1991  שאקיל אוניל - 1993  פני הארדוויי - 1994  מאט הארפרינג - 1999  מייק מילר - 2001  דרו גודן - 2003  דווייט הווארד - 2005  ויקטור אולדיפו - 2014  אלפריד פייטון - 2015  פרנץ וגנר - 2022  פאולו באנקרו - 2023 חמישיית הרוקיז השנייה סטנלי רוברטס - 1992  מייקל דוליאק - 1999  צ'אקי אטקינס - 2000  גורדן גיריצ'ק - 2003  ג'מיר נלסון - 2005 |  שחקנים במשחק האולסטאר שאקיל אוניל - 1993–1996  פני הארדוויי - 1995–1998  טרייסי מקגריידי - 2001–2004  גרנט היל - 2001, 2005  דווייט הווארד - 2007–2012  רשארד לואיס - 2009  ג'מיר נלסון - 2009  ניקולה ווצ'ביץ' - 2019, 2021  פאולו באנקרו - 2024 מאמנים במשחק האולסטאר בראיין היל - 1995  סטן ואן גנדי - 2009 |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  מאחרוי השם אורלנדו מג'יק
↑  התחלת המג'יק
↑  ידיעה על החלטת ועדת ההרחבה של הליגה בעיתון ניו יורק טיימס
↑  טבלה סופית של העונת 1989-90
↑  תוצאות דראפט ההרחבה
↑  שיא האסיסטים של סקיילס
↑  ההיסטוריה של האורלנדו מג'יק
↑  ידיעה על מכירת המועדון בעיתון ניו יורק טיימס
↑  הבחירה הראשונה בדראפט 1992 הולכת למג'יק, כתבה בניו יורק טיימס
↑  סיכום עונת 1992-93
↑  ההיסטוריה של המג'יק
↑  ידיעה על מינויו של היל בעיתון ניו יורק טיימס
↑  האם פראן ואסקז בדרך לאורלנדו?
↑  הסוניקס והמג'יק השלימו את עסקת לואיס
↑  לאחר צפייה, הנהלת הליגה קבעה כי סל ה-3 לא אמור היה להיחשב
↑  המג'יק גוברים על הבוסטון סלטיקס ומתקדמים לגמר המזרח
↑  הניו ג'רזי נטס שולחים את קרטר לפלורידה
↑  המג'יק מחתימים את ברנדון באס
↑  בארנס מקבל את הצעת המג'יק
↑  במג'יק מחתימים את השחקן החופשי ג'ייסון ויליאמס
↑  ואן גנדי וסמית' קוצרים את פירות ההצלחה
↑  רשארד לואיס מושעה לעשרה משחקים
↑  המג'יק מחתימים את כריס דוהון
↑  המג'יק מחתימים את ארינאס
↑  אורלנדו תארח את סוף שבוע האול סטאר של שנת 2012
↑  סטטיסטיקת האימון של מאט גוקאס
↑  סטטיסטיקת האימון בראיין היל
↑  סטטיסטיקת האימון של ריצ'י אדובאטו
↑  סטטיסטיקת האימון של צ'אק דיילי
↑  סטטיסטיקת האימון של דוק ריברס
↑  סטטיסטיקת האימון של ג'וני דייוויס
↑  סטטיסטיקת האימון של כריס ג'נט
↑  סטטיסטיקת האימון של בראיין היל
↑  סטטיסטיקת האימון של סטן ואן גנדי
↑  סטטיסטיקת האימון של ז'אק וון
↑  סטטיסטיקת האימון של ג'יימס בורגו
↑  סטטיסטיקת האימון של סקוט סקיילס
↑  סטטיסטיקת האימון של פרנק ווגל
↑  סטטיסטיקת האימון של סטיב קליפורד
↑  סטטיסטיקת האימון של ג'מאל מוזלי
↑  המובילים הסטטיסטיים של הקבוצה, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88181043  VIAF: 317274088   WorldCat (עם VIAF): 317274088 
שאקיל אוניל, כוכב הקבוצה בין השנים 1992–1996
דווייט הווארד נבחר כבחירה מספר 1 בדראפט של שנת 2004.
במקור כונה אורלנדו ארנה, ומאוחר יותר TD ווטרהאוס סנטר, האמווי ארנה היה ביתם של האורלנדו מג'יק בין השנים 1989–2010
אמווי סנטר, אולמם הביתי של המג'יק משנת 2010
כבודו

| --- | --- |
 שיר הנושא:  "אליפלט", מילים: נתן אלתרמן, לחן: סשה ארגוב, בביצועו של חנן יובל
 סוגה:  דרמה מותחן פשע
 יוצרים:  שלמה משיח רוני ניניו
 כותבים:  שלמה משיח  יזהר הר-לב לי גילת
 בימוי:  רוני ניניו
 שחקנים:  יורם חטב לוסי אהריש אלמה דישי ארז עובד אילנית בן יעקב הישאם סולימאן תום חגי דני שטג אגם שוסטר ג'יטה מונטה סופי צדקה יבגניה דודינה נמרוד הוכנברג אוריה חורש ענבל ביבי
 פרסים:  Festival Series Mania- Grand Prix
 פסקול:  אבי מזרחי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית, ערבית, רוסית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  22
 הפקה
 מפיק:  רם לנדס
 מפיקים בפועל:  ערן קוצקי
 חברת הפקה:  קודה תקשורת
 עורכים:  אילה בנגד
 אתר צילומים:  ערערה אבו קוידר משטרת ישראל באר-שבע
 צלמים:  עפר ינוב גיל אזרחי
 מוזיקה:  אבי בנימין
 אורך פרק:  40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes, STINGTV
 תקופת שידור מקורית:  8 באפריל 2017 – 24 בספטמבר 2019
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כבודו היא דרמת מותחן ישראלית ששודרה בחברת yes החל מ-8 באפריל 2017 ועד לסיומה ב-24 בספטמבר 2019 במשך 2 עונות ו-22 פרקים. את הסדרה יצרו שלמה משיח ורוני ניניו, כתב שלמה משיח, ביים רוני ניניו, הפיקה "קודה תקשורת" של רם לנדס, ופיתחו אוהד קנולר, שלמה משיח ורוני ניניו.
צילומי העונה השנייה החלו בדצמבר 2018 והסתיימו בינואר 2019.
עלילה

מיכה אלקובי (יורם חטב) הוא שופט בית משפט השלום בבאר שבע, אשר נמצא בדילמה קשה: שי (ארז עובד), בנו הצעיר בן ה-17 נקלע לתאונה שבה הוא דורס ללא רישיון רוכב אופנוע. התעלומה מסתבכת כאשר מתגלה שרוכב האופנוע הוא בן למשפחת פשע מהדרום, ששונאת את השופט אלקובי. הוא נאלץ לבחור בין היותו שופט ושומר חוק, לבין חייו כאב לבן ודאגותיו לבנו.
שי אלקובי (ארז עובד) הוא בנו של שופט בית משפט השלום בבאר שבע, מיכה אלקובי. כאשר נודע לשי כי הוא נכשל במבחן נהיגה מעשי, הוא נסער וגונב את המכונית של אביו ונוסע בה בכביש מהיר ללא רישיון נהיגה. במהלך הנסיעה הוא פוגע בטעות ברוכב אופנוע. מתוך לחץ הוא בורח מהמקום וחוזר לביתו. כשאביו מברר איתו מדוע הוא נסער, שי מתוודה, והאב לוקח את בנו לתחנת המשטרה המקומית כדי להסגירו.
רגעים ספורים לפני שמיכה מספר לרב פקד חנית רופוס, מפקדת התחנה על מעללי בנו, מתברר למיכה כי מי שנדרס הוא אסף בן עטר, בנו של אריה בן עטר ראש ארגון הפשיעה הגדול ביותר בדרום ישראל. מיכה גזר על רבים מאנשי הארגון ועל ראש הארגון עצמו עונשי מאסר ארוכים - לכן הוא מבין שאם יסגיר את בנו למשטרה ויכניס אותו למעשה לבית סוהר - אנשי הארגון "יסגרו חשבון" עם שי (שסובל מאסתמה) בבית הכלא ויהרגו אותו.
מיכה מתחרט ברגע האחרון ומבקש את עזרת חברו חאלד, בנידון. חאלד הוא קצין בדואי בדרגת סגן-אלוף בחטיבת גולני. הוא נשא לאישה את נורה, אחת מבנות משפחת מסרי, משפחת פשע שנלחמת בעיקר כנגד משפחת בן עטר. מבלי לספר לחאלד על תאונת הפגע וברח ועל כך שבנו דרס את אסף בן עטר, מיכה מבקש ממנו "להעלים" את המכונית. חאלד שולח את ג'ומעה, בן משפחת מסרי בן 17 למשימה.
ג'ומעה נכשל במשימתו ונעצר על ידי המשטרה בחשד לגנבת המכונית ובדריסתו של אסף בן עטר. חאלד מבין בסופו של דבר שמיכה ניסה להפיל הכל על מישהו אחר ומאיים להרוג את מיכה. מיכה משכנע את חאלד כי רק ניסה להציל את בנו, והשניים מסתבכים אף יותר בניסיון לטשטש ראיות ולקבור את הסיפור. אך המחיר יקר – בני משפחת בן עטר רוצחים את ג'ומעה התמים ביריות.
העלילה עוקבת אחרי הניסיונות של השופט מיכה להציל את בנו, שלא משתף איתו פעולה ומסבך את הסיפור עוד יותר ואחרי המאבקים האלימים בין משפחת בן עטר למשפחת מסרי.
שחקנים

מיכה אלקובי (יורם חטב) - שופט מכובד ומוערך בבית משפט השלום בבאר שבע שמסבך את עצמו ואת בנו ומכניס את עצמם לצרות גדולות כאשר הוא מצית מאבק מזוין בין שתי משפחות הפשע הגדולות בדרום הארץ. מושא אהבתה של יעל. בסוף העונה שי מספר לו על כך שאסף אנס את עמליה, ובתגובה מיכה רוצח אותו. נכנס לחובות אצל משפחת הפשע הקווקזית פתחוב עקב הבוררות שערכו לו מול אודי בן עטר. במהלך העונה מיכה נופל לסמים ומנסה לסגור את החובות שלו אצל משפחת הפשע הקווקזית, בנוסף להצלת שי.
שי אלקובי (ארז עובד) - בנו בן ה-17 של מיכה שדרס בטעות את אסף בן עטר. הוא מתאהב במורה לחינוך גופני שלו ונוהג להתפרץ בזעם על בעיותיו בחיים ולברוח לסבתא שלו, לבסוף מתגלה שדרס את אסף כנקמה על כך שאנס את אימו. בסוף העונה הוא מחליט ללכת למשטרה ולהודות בדריסת אסף בן עטר. נכנס למעצר ולאחר מכן הוכנס לכלא. מצטרף למשפחת הפשע של בן עטר במהלך העונה השנייה. נרצח כאשר ניסה לרצוח את פתחוב
יעל בן משה (אלמה דישי) - עורכת דין צעירה וחסרת ניסיון שהייתה המתלמדת של מיכה. מיכה מסדר לה להיות עורכת הדין של ג'ומעה, אך היא נכשלת בכך.
חנית רופוס (אילנית בן-יעקב) - קצינת משטרה בדרגת רב פקד שמטה את החקירה נגד ג'ומעה לטובתם של משפחת בן עטר.
שרה בלום (ג'יטה מונטה) - חמותו של מיכה ושופטת בית המשפט העליון בדימוס. מנסה להבין מה מיכה מסתיר ומחבלת שלא במכוון במהלכיו של מיכה.
עמליה אלקובי (סופי צדקה) - אשתו של מיכה ואמא של שי והבת של שרה. נאנסה על ידי אסף בן עטר והתאבדה באותו יום בעקבות האונס.
חאלד אבו סאלם (הישאם סלימאן) - קצין בדואי בדרגת סגן-אלוף בחטיבת גולני שמשתף פעולה עם מיכה. גם הוא מסתבך כאשר הוא גונב נשק מהצבא למטרת המאבק במשפחת בן עטר. נרצח בידי עומאר.
נורה אבו סאלם (לוסי אהריש) - רעייתו של חאלד. רצחה לכאורה את עומאר מסרי. נמכרה בתחילת העונה השנייה למשפחת מסרי על ידי מיכה בעבור כסף.
אודי בן עטר (תום חגי) - בן משפחת הפשע בן עטר, שמנהל את ענייני המשפחה בעוד אביו, ראש המשפחה מרצה מאסר בכלא לאחר ששרף למוות אדם שהעיר לבנו (אודי) בזמן שחסם את החנייה.
אריה בן עטר (דני שטג) - ראש משפחת הפשע. נשלח למאסר ממושך בכלא לאחר ששרף למוות אדם שהעיר לו בזמן שחסם אותו בחניה.
גבי (אגם שוסטר) - המורה לחינוך גופני של שי. שי מתאהב בה ומנסה לקיים איתה יחסים רומנטיים לאחר שעזרה לו להפסיק להשתכר במהלך טיול שנתי.
עומאר מסרי (אדיב ספאדי) - הרוצח של חאלד. לכאורה נרצח על ידי נורה אך שרד ורודף אותה לשם נקמה. נרצח על ידי המשטרה
ג'ומעה מסרי (מייסם מסרי) - בנה של עיידה מסרי. מואשם בתאונת ה"פגע וברח" אף על פי שלא עשה זאת. נרצח על ידי שליחי משפחת בן עטר.
עיידה מסרי (חנאן חילו) - אימו של ג`ומעה מסרי.
אסף בן עטר (לירן דוד) - בן משפחת בן עטר. נדרס "בטעות" על ידי שי כנקמה על כך שאנס את אימו. בסוף העונה הראשונה נרצח על ידי מיכה.
יוליה צ'פלין (יבגניה דודינה) - ראש משפחת הפשע הקווקזית, בוררת, בעלת מועדון בבאר שבע.
שמואל פתחוב (אלכסנדר סנדרוביץ') - ממשפחת הפשע הקווקזית. נהרג על ידי חנית בעקבות פשיטה על המועדון בבעלותה של יוליה.
סאשה המקרר (רז צבי) - אחד משומרי הראש של שמואל פתחוב
ביאליק (נמרוד הוכנברג) - שותף של שי בכלא. חייל בכיר במשפחת בן עטר אשר מנהל את מכירת הסמים בכלא לנוער.
גולן (אוריה חורש) - שותף של שי בכלא, חבר של ביאליק.
מגי (ענבל ביבי) - חיילת של אודי בן עטר, במהלך "עבודתה" אצל אודי מתאהבת בשי. נרצחה על ידי סרגיי, אחד מחייליו של שמואל פתחוב.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 12 | 8 באפריל 2017 | 24 ביוני 2017 |
|  | 2 | 10 | 10 | 21 ביולי 2019 | 24 בספטמבר 2019 |
עיבודים במדינות אחרות

הסדרה הישראלית זכתה לעיבודים בכמה מדינות:
"כבודו" (Your Honor) – עיבוד הודי (סדרת רשת) בכיכובם של ג'ימי שרגיל (אנ') ווארון בדולה (אנ'), שעלתה לשידור בחודש יוני 2020.
"כבודו" (Your Honor) – עיבוד אמריקאי בכיכובו של בריאן קראנסטון המשודרת מאז דצמבר 2020.
כבודו (Un homme d'honneur) – עיבוד צרפתי בכיכובו של קאד מראד (אנ'), שעלתה לשידור במרץ 2021.
"כבודו" (Ваша честь) – עיבוד רוסי בכיכובו של אולג מנשיקוב שעלתה לשידור בדצמבר 2021 עבור רשת REN TV ושירות more.tv.
"כבודו" (Euer Ehren) – עיבוד אוסטרי-גרמני בכיכובו של סבסטיאן קוך (אנ') שצולם בשנת 2021.
"כבודו" (크보도 / 유어 아너) – עיבוד קוראני שעלה לשידור בשנת 2024.
הערות שוליים

↑  Saibal Chatterjee, Your Honor Review: Jimmy Sheirgill Powers Absorbing Drama, NDTV, June 19, 2020
↑  נעמה ברקן, "אופוריה", שונדה ריימס ו"כבודו" האמריקנית: הסדרות השוות של דצמבר, באתר ynet, 27 בנובמבר 2020
↑  https://www.calcalist.co.il/consumer/articles/0,7340,L-3880415,00.html
"על גאווה ודז'ה וו: הסדרה כבודו הגיעה לאמריקה", פורסם באתר כלכליסט
↑   איתי שטרן, רשת הכבלים "שואוטיים" תשדר את הגרסה האמריקאית של "כבודו", באתר הארץ, 21 באוקטובר 2017
אוסטריה באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 רשת שידור:  ORF
 השתתפות ראשונה:  גרמניה פרנקפורט, 1957
 זכיות:  לוקסמבורג לוקסמבורג, 1966 דנמרק קופנהגן, 2014
 השתתפויות:  56
 היעדרויות:  11
 אירוח האירוויזיון:  אוסטריה וינה, 1967 אוסטריה וינה, 2015
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמה, 2024
אוסטריה השתתפה בתחרות הזמר של האירוויזיון 56 פעמים, החל מהצטרפותה בשנת 1957, כששלחה את ליאן אוגוסטין עם השיר "Die ganze Welt braucht Liebe". באותה מהדורה, הגיעה אוסטריה למקום החמישי עם שמונה נקודות. אוסטריה זכתה פעמיים בתחרות, בשנים 1966 וב-2014. זהו הפער הארוך ביותר בין שני ניצחונות בתחרות (48 שנים). בשתי הפעמים שהמדינה אירחה את התחרות, וינה שימשה כעיר המארחת. רשות השידור האוסטרית, היא הגוף הציבורי המשדר את התחרות באוסטריה. אוסטריה סיימה במקום האחרון שמונה פעמים (1957, 1961, 1962, 1979, 1984, 1988, 1991 ו-2012). בשנת 2018, הגיעה אוסטריה, ששלחה את סזאר סמפסון עם השיר "Nobody But You", למקום השלישי, ההישג השני בטיבו של אוסטריה במאה  ה-21.
היסטוריה

בשנת 1957, כשהצטרפתה לתחרות, הגיעה אוסטריה למקום האחרון. לאחר שסיים במקום השישי באירוויזיון 1964 ובמקום הרביעי באירוויזיון 1965, ניצח אודו יורגנס באירוויזיון 1966. זה היה הניצחון הראשון של אוסטריה בתחרות. התוצאה הטובה ביותר במהלך 46 השנים הבאות (1967–2013) הייתה המקום החמישי ב-1972, 1976 וב-1989. בעשור הראשון של המאה ה-21, תוצאתה הטובה ביותר של אוסטריה הייתה ב-2003, כשהגיעה למקום החמישי.
ניצחונה השני של אוסטריה בתחרות אירע בשנת 2014, כששלחה את קונצ'יטה וורסט עם השיר "Rise Like a Phoenix". בעדן ניצחונה של אוסטריה, היא אירחה את אירוויזיון 2015 בשטחה. באותה מהדורה, לאחר שובר שוויון, אוסטריה הגיעה למקום ה-26 בגמר עם 0 נקודות, כשהיא בתיקו עם גרמניה (שהגיעה למקום ה-27). כתוצאה מכך, אוסטריה הפכה למדינה המארחת הראשונה שלא קיבלה נקודה אחת בשלב הגמר. אוסטריה העפילה לגמר בשלוש השנים הבאות, וסיימה במקום ה-13 ב-2016, במקום ה-16 ב-2017 ובמקום השלישי ב-2018. באירוויזיון 2019, כשלה המדינה בניסיונה להעפיל לגמר. באירוויזיון 2020, שלחה אוסטריה את וינסנט בואנו, עם השיר "Alive". לאחר ביטול התחרות בשל מגפת הקורונה, אוסטריה שלחה שוב את בואנו, עם שיר חדש בשם "Amen", וכשלה להעפיל לגמר.
היסטוריה > היעדרויות

במרוצת השנים, נעדרה אוסטריה ממספר מהדורות התחרות. ההיעדרות הראשונה התרחשה באירוויזיון 1969, במדריד, בירת ספרד. באותה תקופה, נשלטה ספרד בידי הדיקטטור פרנסיסקו פרנקו, ולכן, אוסטריה בחרה להחרים את שלטונו ולא להשתתף בתחרות. היסטוריון התחרות, ג'ון קנדי אוקונור, מציין כי חרף החרמת התחרות ב-1969, אוסטריה העניקה לספרד שתי נקודות במהדורה הקודמת. לאחר השוויון המרובע על המקום הראשון ב-1969, באירוויזיון 1970, נעדרה אוסטריה שוב מהתחרות במטרה להחרימה. בנוסף לאוסטריה, גם פינלנד, פורטוגל, שוודיה ונורווגיה הצטרפו לחרם. גם בין השנים 1973–1975, נעדרה אוסטריה מהתחרות מסיבות לא ידועות. לאחר שאיגוד השידור האירופי התעניין בהצטרפותן של מדינות מזרח אירופה לתחרות, הוא החליט לערוך הצבעה מוקדמת על שירי התחרות, והמדינות שהגיעו למקומות האחרונים, נפסלו מהתחרות. כתוצאה מכך, נעדרה אוסטריה מהמדורה ב-1998 ומ-2001. לאחר תלונות מכמה איגודי השידור המקומיות, ב-2004, הונהגה שיטת חצי הגמר.
ב-2006, הביעה אוסטריה את מורת רוחה על הישגיה הנמוכים בתחרות, והחליטה לפרוש ממנה. היא שבה לתחרות בשנה העוקבת, אך לא צלחה את שלב חצי הגמר. בשל ההישג הנמוך, נעדרה אוסטריה מהתחרות בשנים 2008–2010. חרף פרישתה, שידרה אוסטריה את התחרות בארצה. אוסטריה שבה לתחרות ב-2011, לאחר ניצחונה של גרמניה ב-2010. משנת 2011, אוסטריה משתתפת באופן רציף בתחרות.
היסטוריית הצבעות

היסטוריית ההצבעות של אוסטריה נכון ל-2019:
| מקום | מדינה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | בריטניה הממלכה המאוחדת | 189 |
| 2 | שוודיה שוודיה | 177 |
| 3 | אירלנד אירלנד | 172 |
| 4 | צרפת צרפת | 148 |
| 5 | שווייץ שווייץ | 146 |
| מקום | מדינה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | בריטניה הממלכה המאוחדת | 126 |
| 2 | בלגיה בלגיה | 121 |
| 3 | אירלנד אירלנד | 103 |
| 4 | שוודיה שוודיה | 100 |
| 5 | גרמניה גרמניה | 97 |
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | אוסטריה וינה | ארמון הופבורג | גמר: אריקה ואל |  |
| 2015 | אוסטריה וינה | אולם "וינר סטאד הול" | חצאי גמר וגמר: מרים וייקסלבראון, אליס טומלר וארבלה קיסבאוור |  |
מגישי הניקוד מטעם אוסטריה

| שנה | דובר נקודות |
| --- | --- |
1957–1959: קארל ברוק
1960–1963: אמיל קולפאכר
1964–1968: וולטר ריצ'רד לנגר
1969–1975: אוסטריה לא השתתפה בתחרות
1976–1981: ג'ני פיפל
1982–1984: טיליה הרולד
1985: כריס לוהנר
1986–1990: טיליה הרולד
1991: גבריאל הרינג
1992–1993: אנדי לי לאנג
1994–1995: טיליה הרולד
1996: מרטינה רופ
1997: אדריאנה זרטל
1998: אוסטריה לא השתתפה בתחרות
1999–2000: דודו רושצ'יץ'
2001: אוסטריה לא השתתפה בתחרות
2002–2005: דודו רושצ'יץ'
2006: אוסטריה לא השתתפה בתחרות
2007: אווה פולזל
2008–2010: אוסטריה לא השתתפה בתחרות
2011–2016: קטרינה בלוביטש
2017: קריסטינה אינהוף
2018: קטרינה בלוביטש
2019: פיליפ הנזה
2020: התחרות בוטלה
2021: פיליפ הנזה
גלריה

ליאן אוגוסטין בהילברסום (1958)
אלונור שוורץ בלוקסמבורג (1962)
ווטרלו ורובינסון בהאג (1976)
טיי ברייק באיסטנבול (2004)
אריק פאפיליה בהלסינקי (2007)
נטליה קלי במאלמה (2013)
קונצ'יטה וורסט בקופנהגן (2014)
The Makemakes בווינה (2015)
זואי בסטוקהולם (2016)
נתן טרנט בקייב (2017)
סזאר סמפסון בליסבון (2018)
פאנדה בתל אביב-יפו (2019)
ראו גם

גרמניה באירוויזיון
אוסטריה באירוויזיון לרוקדים צעירים
הערות שוליים

↑  Eurovision 1958 Results: Voting & Points
↑  Austria wins Eurovision Song Contest, BBC, 11 במאי 2014
↑  "Austria picks Vincent Bueno for Rotterdam 2020 - Eurovision Song Contest". eurovision.tv. 12 בדצמבר 2019. נבדק ב-12 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision 2021: Austria confirms Vincent Bueno…and announces "ESC Video Edition"". Wiwibloggs. 26 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  ג'ון קנדי אוקונר, The Eurovision Song Contest: The Official History, 2005
↑  Austrian broadcaster explains withdrawal
↑  Austria withdraws from 2006 Eurovision Song Contest
↑  Wrabetz will ORF-Antreten "sicher überdenken"
↑  במהלכה של הצבעת המדינות נעשו מספר טעויות בשלב חלוקת הנקודות אשר תוקנו לאחר שידור התחרות. הן מגישי הניקוד של יוון והן של צרפת שכפלו מספר נקודות והעניקו את אותו מספר נקודות למספר מדינות. מבין חלוקת הניקוד של יוון נוכתה נקודה אחת מהממלכה המאוחדת, הולנד, אוסטריה ופינלנד, ומבין חלוקת הניקוד של צרפת נוכתה נקודה אחת מאוסטריה, גרמניה, איטליה, פורטוגל וישראל. התיקונים לא השפיעו על מיקומן הסופי של המדינות בתחרות.
↑  אוסטריה קיבלה אפס נקודות, יחד עם גרמניה, ואף על פי אוסטריה לא מוקמה במקום האחרון בתחרות בשל חוק שובר שוויון הגורס כי השיר שבוצע מאוחר יותר בסדר השמעת השירים בתחרות הוא שימוקם במקום האחרון.
↑  הייתה זאת הפעם הראשונה בתולדות התחרות שהמדינה המארחת קיבלה אפס נקודות.
↑  Eurovision Song Contest Databate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a101b0d9-6129-4824-a989-518f4828ce66
פליקס ויינגרטנר

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1863 זאדאר, קרואטיה 
 פטירה:  7 במאי 1942 (בגיל 78) וינטרטור, שווייץ 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרית, אוסטריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), גרמניה הנאצית 
 תקופת הפעילות:  מ-1891 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  EMI 
 בן או בת זוג:  בטי קאליש (1922–29 בדצמבר 1931) כרמן שטודר (29 בדצמבר 1931–7 במאי 1942) לוסיל מרסל (29 בינואר 1912–22 ביוני 1921) פאודורה פון דרייפוס (1903–1911) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1937) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פליקס אדלר פון ויינגרטנר (Felix Weingartner;‏ 2 ביוני 1863, זאדאר – 7 במאי 1942) היה מנצח, מלחין ופסנתרן אוסטרי.
פליקס ויינגרטנר, 1890.
חייו

ויינגרטנר נולד בעיר הדלמטית זארה (כיום זאדר בקרואטיה) להורים אוסטריים, והמשפחה עברה לגראץ בשנת 1868. באותה שנה, נפטר אביו של ויינגרטנר. הוא למד מוזיקה אצל וילהלם מאייר (אנ').
בשנת 1881, נסע ללייפציג ללמוד פילוסופיה, אך עד מהרה התמסר למוזיקה, התקבל לקונסרבטוריון בשנת 1883 והיה בין תלמידיו המאוחרים של פרנץ ליסט וליסט עזר להפיק את האופרה של ויינגרטנר "שָׁקוּנְטָלָה" (Sakuntala) בשנת 1884. אלא שתזמורת ויימאר בשנות ה-80 של המאה ה-19 כבר לא הייתה, לדברי הביוגרף של ליסט, אלן ווקר, בשיא שאליו הגיעה כמה עשרות שנים קודם לכן והסוף היה, שהתזמורת ניגנה דבר אחד והמקהלה שרה אחר. באותה שנה, 1884, הוא קיבל את תפקיד המנהל של האופרה של קלינינגרד. משנת 1885 עד 1887, היה קאפלמייסטר בגדנסק, לאחר מכן בהמבורג עד שנת  1889 ובמנהיים עד שנת 1891.
בשנת 1902, בפסטיבל במיינץ, ניצח ויינגרטנר על כל תשע הסימפוניות של בטהובן. בין השנים 1907-1910 היה מנהל האופרה של וינה, ממלא מקומו של גוסטב מאהלר (שנפטר ב 1911). משנת 1912 היה שוב קאפלמייסטר בהמבורג, אך התפטר בשנת 1914 ונסע לדרמשטאדט כמנהל מוזיקלי, בעודו מרבה לנצח בארצות הברית עבור חברת האופרה של בוסטון (אנ') בין השנים 1912-1914. בין השנים 1919-1920, הוא היה המנצח הראשי של הפולקסאופר של וינה. בשנת 1920, הוא התמנה לפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בין השנים 1927 עד 1934 היה מנהל מוזיקלי של "התזמורת הסימפונית של בזל".  ב-29 בפברואר 1940, הוא נתן את הקונצרט האחרון שלו בלונדון באותה שנה ונפטר בווינטרטור, שווייץ שנתיים לאחר מכן.
מלבד עוד כמה אופרות, הלחין ויינגרטנר שבע סימפוניות, סינפונייטה, קונצרטים לכינור ולצ'לו, יצירות תזמורתיות, לפחות ארבע רביעיות מיתרים, חמישיות לכלי מיתר ולפסנתר עם קלרינט ועוד יצירות. סגנונו המוזיקלי מזכיר יותר את הרומנטיקה המוקדמת מאשר את ההתפתחויות המאוחרות יותר, שלא לדבר על מודרניזם.
כמנצח, ויינגרטנר הקליט את ההקלטה הראשונה של כל מחזור הסימפוניות של בטהובן; הוא גם כתב ספרים בנושא הניצוח על הסימפוניות של בטהובן ועל הסימפוניה מאז בטהובן.
בין השנים 1908 ל-1927 היה מנצחה הראשי של הפילהרמונית של וינה. כמו כן ניצח על האופרה של וינה. בין תלמידי הניצוח שלו היו פאול זאכר, גאורג טינטנר ויוזף קריפס.
הערות שוליים

↑  מידע על ויינגרטנר
↑  ווקר מציין כמקור לדברים אלה את האוטוביוגרפיה של ויינגרטנר, שיצאה לאור בציריך ובלייפציג בשנים 1928-9.
↑  פליקס ויינגרטנר, מנצח, פסנתרן ומלחין
↑  פליקס וינגרטנר, ביוגרפיה מאת רוי ברואר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269752305171  PLWABN: 9810553271305606  BIBSYS: 2055804  BNE: XX1158373  BnF: cb123602551 (data)  CiNii: DA07264758  GND: 11863027X  HDS: 026980  ICCU: TO0V076290  ISNI: 0000 0001 1020 3344  LCCN: n50046708  LNB: 000292209  MusicBrainz: c63c08a5-b743-49cf-ab27-e4d68d0f2888  NDL: 00527228  NKC: kup20000000110521  NLA: 35597577  NLK: KAC201885905  NSK: 000061147  NTA: 168477742  RERO: 02-A003964707  SELIBR: 303577  SNAC: w6f47qtb  SUDOC: 032604645  TLS: Felix_Weingartner  Trove: 1009275  VcBA: 495/280561  VIAF: 5008119   WorldCat (עם VIAF): 5008119
יהדות סלוניקי

יהודים בסלוניקי במאה ה-19
בית הקברות היהודי במאה ה-19
צעדת אחד במאי של איגוד הסנדלרים היהודיים של סלוניקי, 1909
יהדות סלוניקי (נקראה גם: 'ירושלים דבלקן') הייתה קהילה יהודית בסלוניקי, שנחשבה כקהילה היהודית-הספרדית הגדולה ביותר באירופה ערב מלחמת העולם השנייה, ובתקופות מסוימות אחת הקהילות היהודיות הגדולות בעולם. טרם קום מדינת ישראל רבים מהקהילה עלו ארצה, אך מרביתה נספתה בשואה.