stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרי גרנט
מסרטיו

סילביה סקרלט (1935)
כנפיים בחשיכה (1935)
סוזי (1936)
האמת האיומה (1937)
אהובת העיר ניו יורק (1937)
חופשה (1938)
צער גידול חיות (1938)
נישואין על הנייר (1939)
גונגה דין (1939)
נערתו ששת (1940)
אשתי המועדפת (1940)
סיפור פילדלפיה (1940)
חשד (1941)
סרנדה בפרוטה (1941) - מועמדות לאוסקר
מעשה בירח דבש (1942)
המטרה: טוקיו (1943)
מר מזל (1943)
רעל ותחרה (1944)
רק הלב הבודד (1944)
הנודעת (1946)
הרווק ובת הטיפש עשרה (1947)
כל בחורה צריכה להתחתן (1948)
מר בלנדינגס בונה את בית חלומותיו (1948)
הייתי כלת מלחמה ממין זכר (1949)
המשבר (1950)
יומנו של רופא (1951)
עסקי קופים (1952)
אשת חלומות (1953)
לתפוס גנב (1955)
הגאווה והתשוקה (1957)
רומן בלתי נשכח (1957)
חופשה בלונדון (1958) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
ספינת האהבה (1958)
מבצע תחתונית (1959)
מזימות בינלאומיות (1959)
הדשא ירוק יותר (1960)
מגע של מינק (1962) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
חידון בחרוזים (1963) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
אבא אווז (1964)
לך, אל תרוץ (1966)
קראנק (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מארק נוולדין, בריאן טיילור 
 הופק בידי:  טום רוזנברג, Skip Williamson, גארי לוצ'סי 
 תסריט:  מארק נוולדין, בריאן טיילור 
 עריכה:  בריאן ברדן 
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון סטיית'האם (Chev Chelios) Carles Sans צ'סטר בנינגטון אדי גטהאגי פרנסיס קאפרה גלן הוורתון סם ויטוור ולרי ריי מילר חוזה פאבלו קנטיו איימי סמארט קיאונה יאנג אפרן רמירז דווייט יוקאם Eddie Perez 
 מוזיקה:  פול הסלינגר 
 צילום:  Adam Biddle 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לייקשור אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בספטמבר 2006 
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, מותחן פשע, סרט פשע 
 הכנסות באתר מוג'ו:   crank
 סרט הבא:  Crank: High Voltage 
 www.crankfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
קראנק (באנגלית: Crank) הוא סרט פעולה-קומדיה שחורה אמריקאי משנת 2006, בבימוי של מארק נוולדין ובריאן טיילור, ובכיכובו של ג'ייסון סטיית'האם. הסרט עוסק ברוצח שכיר בשם צ'ב צ'ליוס, שמגלה שהורעל על ידי אויביו וחייב לשמור על רמות אדרנלין גבוהות כדי להישאר בחיים. הסרט מתאפיין בקצב מהיר, סצנות אקשן אינטנסיביות ואנרגיה בלתי פוסקת.
קראנק יצא לאקרנים ב-1 בספטמבר 2006 בצפון אמריקה ב-2,515 בתי קולנוע. הוא הכניס 10.5 מיליון דולר בסוף שבוע הפתיחה שלו ודורג במקום ה-2 בקופות, מאחורי הסרט בלתי מנוצח. הסרט בסופו של דבר הכניס 27.9 מיליון דולר בארצות הברית ו-15 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית עם סך כולל של 43 מיליון דולר מול תקציב הפקה של 12 מיליון דולר.
עלילה

צ'ב צ'ליוס הוא רוצח שכיר בלוס אנג'לס, שמתעורר בוקר אחד ומגלה שהורעל על ידי אויבו, ריקי ורונה. הרעל מאיים להרוג אותו אם קצב הלב שלו ירד מתחת לרמה מסוימת. בניסיון לשמור על עצמו בחיים ולמצוא דרך להתנקם במי שאחראי להרעלתו, צ'ב יוצא למסע פראי ברחבי העיר, תוך שהוא מבצע פעולות מסוכנות כדי לשמור על רמות האדרנלין שלו גבוהות. במהלך המסע, הוא נעזר בחברתו איב ובחבריו כדי למצוא את ורונה ולהשיג נקמה.
צוות השחקנים

ג'ייסון סטיית'האם בתפקיד צ'ב צ'ליוס - רוצח שכיר שמנסה לשרוד לאחר שהורעל.
איימי סמארט בתפקיד איב לידון - חברתו של צ'ב, שמצטרפת אליו במרדף אחרי ורונה.
חוסה פבלו קנטילו בתפקיד ריקי ורונה - האויב של צ'ב שאחראי להרעלתו.
דוויט יואקם בתפקיד ד"ר מיילס - הרופא שמנסה לעזור לצ'ב להתמודד עם ההרעלה.
אדי גטהאגי בתפקיד נהג המונית
ביקורות

הסרט "קראנק" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בעוד שהמבקרים שיבחו את ההופעה האנרגטית של ג'ייסון סטיית'ם ואת סצנות הפעולה המסחררות, חלק מהמבקרים מצאו שהסרט מציג עלילה קיצונית ופונה בעיקר לאוהבי אקשן אינטנסיבי ופחות לקהל רחב. הסרט קיבל ציון של 62% באתר Rotten Tomatoes וציון של 57 מתוך 100 באתר Metacritic.
אנטוניו בלייקני

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1996 (בן 28) ניו יורק, ארצות הברית 
 עמדה:  קלע 
 גובה:  1.93 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (2015–2017)
 דראפט:  לא נבחר, 2017
 קבוצות כשחקן
 2017–2019 2017–2018 2019–2020 2021 2022 2022 2022–2023 2023–2024 2024–:  שיקגו בולס ← וינדי סיטי בולס ג'יאנגסו דרגונס קאנטון צ'ארג' אל-אהלי מנאמה הפועל באר שבע ג'יאנגסו דרגונס נאנג'ינג מונקי קינגס הפועל תל אביב
 הישגים כשחקן
 מלך הסלים בליגת ה-CBA ‏(2023)  רוקי השנה בליגת הפיתוח של ה-NBA ‏(2018)  חמישיית העונה השנייה בליגת הפיתוח (2018)  חמישיית הרוקיז של העונה בליגת הפיתוח (2018)
 
אנטוניו דבון בלייקני (באנגלית: Antonio Davon Blakeney; נולד ב-4 באוקטובר 1996) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
קריירת תיכונים ומכללות

בלייקני נולד בווטרטאון, ניו יורק, וגדל באורלנדו, פלורידה. ב-2015 הוא נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ונבחר ל"מר כדורסל" של פלורידה.
בלייקני מוקם בצמרת דירוגי שחקני התיכונים של שירותי הגיוס הגדולים בארצות הברית: מקום 13 ב-Rivals, מקום 15 ב-ESPN ומקום 16 ב-247Sports. הוא דורג במקום השלישי בעמדת הקלע בכל ארצות הברית, אחרי מאליק ניומן ודוויין בייקון.
בלייקני התחייב בתחילה לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת לואיוויל, אך שינה את החלטו כעשרה ימים לאחר מכן ובסופו של דבר התחייב לאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, לצד הצעות מאוניברסיטת קנטקי, אוניברסיטת אורגון ואוניברסיטת דרום קליפורניה. בעונתו הראשונה הוא שיחק לצד הרכז בן סימונס וקלע 12.6 נקודות בממוצע למשחק, ובעונת 2016/17, עם היבחרו של סימונס בדראפט ה-NBA ‏2016, הפך לקלע המוביל של האוניברסיטה, כשקלע 17.2 נקודות לצד 4.8 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בממוצע למשחק. הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה באזור ה-SEC ובאפריל 2017 הודיע שיוותר על השנתיים הנותרות שלו במכללה ויתמודד בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית

לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA ‏2017 הצטרף בלייקני לשיקגו בולס לליגת הקיץ של ה-NBA ולאחר מכן חתם על חוזה דו-כיווני עם שיקגו וקבצת ליגת הפיתוח שלה, וינדי סיטי בולס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב-19 באוקטובר נגד טורונטו ראפטורס. ב-21 בנובמבר 2017 קלע בלייקני 15 נקודות ב-18 דקות מהספסל בהפסד 105–113 ללוס אנג'לס לייקרס. בסיום העונה הוא נבחר לרוקי השנה בליגת הפיתוח.
ב-19 ביולי 2018 חתם בלייקני על חוזה NBA סטנדרטי בשיקגו, ובמשחק הראשון של עונת 2018/2019 ב-18 באוקטובר קלע 15 נקודות מהספסל בהפסד 108–127 לפילדלפיה 76'. ב-2 בנובמבר, בהפסד 105–107 לאינדיאנה פייסרס, הוא קלע שיא קריירה של 22 נקודות. ב-9 בספטמבר 2019 שוחרר בלייקני משיקגו.
בעונת 2019/20 שיחק בלייקני בג'יאנגסו דרגונס מליגת ה-CBA הסינית.
לעונת 2020/21 חתם בלייקני בקאנטון צ'ארג', קבוצת ליגת הפיתוח של קליבלנד קאבלירס. במאי 2021 הוא נעצר בגין שוד מזוין, אך לא הוגש נגדו כתב אישום.
בינואר 2022 חתם בלייקני חתם באל-אהלי מנאמה מליגת העל של בחריין. ב-28 בינואר הוא קלע 32 נקודות מול א-נג'מה.
ב-17 במרץ 2022 חתם בהפועל באר שבע מליגת העל בכדורסל. הוא שיחק ארבעה משחקים בלבד בעונת 2021/2022 ובכולם קלע מעל 20 נקודות, כולל במשחק הבכורה שלו מול הפועל תל אביב, בו קלע 29 נקודות בהפסד 79–86.
בעונת 2022/23 חזר בלייקני לג'יאנגסו דרגונס מה-CBA הסינית, וסיים כמלך הסלים עם 32.7 נקודות בממוצע למשחק. בעונה הבאה הוא שיחק בנאנג'ינג מונקי קינג ובסך הכל סיים ארבע משחקים עם לפחות 50 נקודות, כולל שיא קריירה של 54 בהפסד של ג'יאנגסו 90–94 לשאנדונג.
ב-21 באוקטובר 2024 חתם בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
הערות שוליים

↑  Simmons, Blakeney lead East to victory at McDonald's All-American game, Orlando Sentinel, ‏1 באפריל 2015
↑  LSU-bound Antonio Blakeney named Florida Mr. Basketball ahead of Ben Simmons, NOLA.com, ‏1 באפריל 2015
↑  פרופיל גיוס למכללות, באתר ESPN
↑  פרופיל גיוס למכללות, באתר 247Sports
↑  סטטיסטיקות מכללות, באתר Sports-Reference.com
↑  LSU's Antonio Blakeney named second-team All-SEC, NOLA.com, ‏7 במרץ 2017
↑  Blakeney, LSU's top scorer, entering NBA draft, ESPN, ‏11 באפריל 2017
↑  Bulls Sign Blakeney to Two-Way Contract, שיקגו בולס, ‏14 ביולי 2017
↑  פרופיל, באתר ESPN
↑  Windy City's Antonio Blakeney Named 2017–18 NBA G League Rookie of the Year, וינדי סיטי בולס, ‏5 באפריל 2018
↑  Bulls Sign Antonio Blakeney, שיקגו בולס, ‏19 ביולי 2018
↑  סיקסרס 127–108 בולס, באתר ESPN
↑  פייסרס 107–105 בולס, באתר ESPN
↑  Bulls waive Blakeney, שיקגו בולס, ‏9 בספטמבר 2019
↑  Charge Announce 2021 Roster, קאנטון צ'ארג', ‏22 בינואר 2021
↑  Former LSU basketball player Antonio Blakeney arrested on armed robbery in Florida: report, The Advocate, ‏24 במאי 2021
↑  שיחק בשיקגו, נחשד באירגון שוד ומצטרף לב"ש, באתר ONE‏, 17 במרץ 2022
↑  שאנדונג vs. ג'יאנגסו דרגונס, באתר Proballers
↑  אנטוניו בלייקני חתם בהפועל ת"א עד תום העונה, באתר ONE‏, 21 באוקטובר 2024
ארמון איטאמאראטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים ממשלתי 
 מיקום:  ברזיליה 
 מדינה:  ברזיל 
 בעלים:  הממשלה הפדרלית של ברזיל 
 מפעיל:  משרד החוץ הברזילאי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1962
 תאריך פתיחה רשמי:  21 באפריל 1970 
 אדריכל:  אוסקר נימאייר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  15°48′04″S 47°52′01″W﻿ / ﻿15.801°S 47.867°W﻿ / -15.801; -47.867
 www.itamaraty.gov.br
  (למפת ברזיליה מוגדלת) ארמון איטאמאראטי(למפת ברזיליה רגילה) ארמון איטאמאראטי he
 
ארמון איטאמאראטי (בפורטוגזית: Palácio Itamaraty), מכונה גם ארמון הקשתות (Palácio dos Arcos), הוא המטה של משרד החוץ בברזיל. הוא ממוקם בברזיליה, בירת ברזיל. הבניין תוכנן על ידי האדריכל אוסקר נימאייר ונחנך ב-21 באפריל 1970. הוא ממוקם ממזרח לבניין הקונגרס הלאומי של ברזיל לאורך הציר המונומנטלי, ליד פרקה דוס טרס פודרס (כיכר שלוש הרשויות).
בברזיל, איטאמאראטי משמש בדרך כלל כמטונימיה עבור משרד החוץ. מקור השם הוא מהארמון בריו דה ז'ניירו שהיה מטה המשרד לפני שהבירה והממשלה של ברזיל הועברו לברזיליה.
גלריה

חזית המבנה בלילה
מטאורו (מטאור), פסל שיש מאת ברונו ג'ורג'י.
הגן הפנימי.
אולם דום פדרו הראשון. הציור הגדול על הקיר מתאר את טקס ההכתרה של הקיסר פדרו הראשון ב-1822.
השתקפות הבריכה.
יגאל מירון

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1940 בית השיטה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8.3.2019  (בגיל 4 חודשים  ו־25 ימים בערך) איילת השחר, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול, ציור, רישום 
 זרם באמנות:  קונסטרוקטיביזם 
 
יגאל מירון (7 באוגוסט 1940 – 8 במרץ 2019) היה פסל, צייר, אוצר ומורה לאמנות ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בקיבוץ בית השיטה ליוסף וחנה מירון, הבן הבכור למשפחה בת שלושה ילדים. משפחתו עברה לקיבוץ איילת השחר בשנות ה-50 בשל הפילוג בתנועה הקיבוצית.
למד פיסול אצל רודי להמן ומיכאל גרוס; למד תולדות האמנות אצל גיל מוזס; למד הדפס נחושת ורישום אצל אברהם אילת; ומורפולוגיה אצל פרופ' ארטור גולדרייך. בוגר המכון לאמנויות במכללת אורנים, הוסמך שם להוראה בבית ספר תיכון וחטיבת ביניים. היה חבר בצוות ההיגוי של אירועי האמנות בתל-חי.
לימד ציור, פיסול, מלאכת יד ואמנות בבית ספר יסודי ותיכון בשנים 1970–1986. בשנים 1976–1990 שימש מורה לפיסול ותחריט נחושת במכון לאמנויות במכללת תל–חי.
יגאל מירון נפטר ב-8 במרץ 2019. היה אב לשישה ילדים, וסב לשמונה נכדים. התגורר באיילת השחר עם שולה אשתו.
ביוגרפיה > סגנונו האמנותי

יגאל מירון תמיד עסק במציאות הישראלית על כל מרכיביה וקשייה; בקיומו של העם היהודי - בעברו, בהווה שלו ובעתיד הצפוי לו.

האמנית נאוה הראל-שושני, שאצרה בין השאר את התערוכה האחרונה של יגאל מירון בשנת 2018 כתבה: "בשנות האלפיים פיתח מירון שיטה להפיכת דו־ממד לתלת־ממד, באמצעות כיפוף החומר שמגלם בתוכו את שתי התפיסות הללו. הוא ראה בזה מעין שרטוט בחלל בתלת־ממדי, שכלל היפוך צדדים ופיסול של תנועה, תוך שמירה על החלל. כפָּסַל היו תמיד כל הפעולות הללו מרכזיות ומשמעותיות עבורו. מרגע שפיתח את השיטה הרבה לפסל בה וזו הפכה לסימן היכר מובהק שלו. הוא היה מאד מודע לעיוותים, לטעויות, לחוסר הצדק ולמציאות השסועה והכואבת של המדינה שבה חי ושמאוד אהב, ודיבר על כל אלה באמצעות האבן, הברזל, העץ והצבע ובטכניקות שבהן השתמש. ביצירותיו עוברות כחוט השני תחושות של תקווה וחזון לצד כאב ותסכול."
בקטלוג התערוכה "מקום של כאב" (2007) כתבה אוצרת התערוכה נוגה מגדל כי "פסליו מדברים על עברנו הרחוק ומתחברים להווה העכשווי, על מלחמת הקיום שלנו בוורסיות שונות בהתאם לתקופה ולזמן. מירון, אמן אינטואיטיבי שעובד לרוב מתוך תחושות ופחות מתוך החלטה הכרתית, שפתו מטפורית וקונספטואלית. מירון מנסה לפענח באמצעים אמנותיים את מרכיבי המציאות הישראלית ונותן להם ביטוי ויזואלי. ב'זהות', פסל בצורת שבשבת שמשני צדדיה גזרי מתכת של פרופיל האמן, בפוזיטיב ובנגטיב, מירון מנסה להעביר לנו את תמצית זהותנו. לדבריו 'הזהות שלנו נקבעת בין הפנים לחוץ והמתח ביניהם, השבשבת נושבת לפי הרוח וזהותנו עדיין מתנודדת לפי משב הרוח'."
תערוכות יחיד

1976 - פסלים וציורי שמן - גלריית צ'מרינסקי, תל אביב.
1981 - פסלים ורישומים - גלריה בקיבוץ אילון.
1982 - "מחומר לרישום" תיאטרון זירה, תל אביב.
1982 - פסלים ועבודות נייר - גלריה צוותא, תל אביב.
1984 - פיסול - גלריית הקיבוץ, תל אביב.
1987 - פיסול - גלריית הקיבוץ, תל אביב.
1989 - "פסל אמן" - תערוכת חוץ בקיבוץ איילת השחר.
1989 - פיסול - אוצר: יואב דגון, מוזיאון הרצליה.
1989 - פיסול - גלריה אבא חושי, חיפה.
1990 - "לפני המלחמה", עבודות על נייר ותחריטים, גלריה טובה אוסמן.
1990 - אתר פסלים - שדה התעופה רמת-דוד.
1991 - RYE – פיסול סביבתי, ניו יורק.
2000 - פסלי ברזל והדפסים - BGH Gallery, לוס אנג'לס.
2003 - "צופן מקומי", גלריה קיבוץ מחניים, אוצרת: יהודית כנרי.
2004 - "מציאות משובשת" - אוצרת: חנה מורג, גלריה גבעת חיים.
2005 - "צופן מקומי" – אוצר: משה סעידי, גלריה המגדל, תל אביב.
2006 - "שישה ציורים" - גלריה קיבוץ מחניים, אוצרת:יהודית כנרי.
2007 - "מקום של כאב" - פסלים, מרכז לאמנויות מעלות-תרשיחא, אוצרת: נוגה מגדל.
2014 - "דוגית שטה" - פסלים. בית יגאל אלון, גינוסר. אוצרת: נאווה שושני.
2018 - "הבו לנו סוסים אבירים" - פסלי סוסים מברזל, גלריה קיבוץ מחניים, אוצרת: נאווה שושני.
תערוכות וסימפוזיונים שאצר

1987 - הסימפוזיון הראשון לפיסול בבזלת, קצרין, אוצר: יגאל מירון.
1987 - גן פסלים, פיקוד צפון, אוצר: יגאל מירון.
1988 - הסימפוזיון השני לפיסול בבזלת קצרין, אוצר: יגאל מירון.
1995 - הסימפוזיון הראשון לפיסול באבן, חצור הגלילית, אוצר: יגאל מירון.
1996 - הסימפוזיון השני לפיסול באבן, חצור הגלילית, אוצר: יגאל מירון.
1996 - "סקיצות ומודלים לפסלים", גלריה פירמידה, חיפה, אוצרים: אברהם אילת, יגאל מירון.
1996 - "אבן במגדל" - פסלי אבן, גלריה המגדל תל אביב, אוצר: יגאל מירון.
1997 - "חיבורים 1" - מפגש אמנים בנפחייה של חופי, עין שמר, אוצרים: יגאל מירון, אורי חופי.
1998 - "חיבורים 2" - מפגש אמנים בנפחייה של חופי, עין שמר, אוצרים: יגאל מירון, אורי חופי.
1998 - סימפוזיון לפיסול באבני בזלת, טובא-זנגריה, אוצר: יגאל מירון.
2008 - 60 למדינה, מוזיאון בר-דוד, תערוכת אמני הגליל, אוצרים: סול לנזיני, יגאל מירון.
2010 - "1+1+1" - פיסול וציור, גלריית מחניים, אוצר: יגאל מירון.
2011 - "הצד האפל של הירח" - פיסול וציור, גלריית קיבוץ מחניים, אוצר: יגאל מירון.
2012 - "קצה הגבול" - מרגרט למדן, ורדה יתום, אברהם אילת, גלריה-קיבוץ מחניים, אוצר: יגאל מירון.
2013 - "מן הגורן ומן היקב", גלריה מחניים, אוצר: יגאל מירון.
2017 - "מורה הדרך", גלריה מחניים, אוצר: יגאל מירון.
תצוגות קבע ופסלי חוץ

1980 - "חלל בחלל", המוזיאון הפתוח תל-חי
1985 - אמפיתיאטרון קצרין
1985 - פסלים: נשר, לחץ עומד - מוזיאון חיפה
1987 - "כנפיים", מחנה צבאי פיקוד צפון
1988 - "קורה רתומה" - שני עמודים, המוזיאון הפתוח תפן
1989 - אתר הנצחה אמפיתיאטרון, מחנה צבאי בירנית
1989 - "מפרש", מחנה צבאי צריפין
1989 - "מפרש", ראשון לציון
1990 - "כוננות", גן הפסלים אפעל
1990 - ארון קודש ופרוכת בית הכנסת, קיבוץ איילת השחר
1991 - "קבוצת פסלים מחכים" Rye New York, USA
1991 - 3 פסלים: כוננות, כנפיים, אגן ניקוז - שדה התעופה רמת-דוד
1991 - "מזרקת חיות" - חי-כיף ראשון לציון
1992 - "ממסר 1" - קיבוץ מרום גולן
1993 - בריכת שכשוך ומזרקות, קיבוץ איילת השחר
1994 - "ממסר 2" - מעלות
1994 - "ממסר 3" - מועצה אזורית גליל עליון
1994 - גן אבן, קיבוץ איילת השחר
1995 - "ממסר 4", עקורים - מוזיאון ברעם
1995 - שחזור מעין הראשונים, קיבוץ איילת השחר
1995 - שחזור, חירבת ירדא
1995 - שחזור, בית מלבני אדמה, יסוד המעלה
1995 - בית אבן, אחוזת בית דוברובין, יסוד המעלה
1995 - "ממסר 5" - חצור הגלילית
1996 - "ממסר 6" - עתיקיה, קיבוץ איילת השחר
1996 - "נמרוד", מועצה אזורית גליל עליון
1996 - "שני כיסאות", בנייני האומה, ירושלים
1998 - "מזרקות נהר הירדן", שדה נחמיה
1998 - "ממסר 7", טובא-זנגריה
1998 - "ממסר 8", רקוויאם לנמרוד, קיבוץ איילת השחר
2000 - "שאלות אודות הטבע", פסלים מגזעי עץ, לודביגסבורג, גרמניה
2000 - "בפלו סוס עקידה", בוורלי הילס, לוס אנג'לס
2000 - "תחנת ממסר חצרים" - דרך הפסלים בחצרים
2003 - אתר הנצחה, קיבוץ מנרה
2003 - "תחנת התראה 2" - בית יגאל אלון, גינוסר
2004 - "פרח לב הזהב", מעלות-תרשיחא
2004 - "שער שלום", גינוסר
2005 - "מצ'ו פיצ'ו", גן תעשייה דלתון
2005 - "חיים חדשים", גן הפסלים תל-השומר
2005 - "ממסר 11" - רמת השרון
2006 - "תחנת התראה 3" - רמת השרון
2007 - "צבר", מתנ"ס חצור הגלילית
2007 - "סירת אבן", מעלות-תרשיחא
2007 - "סירת אבן", מוזיאון בר-דוד, קיבוץ ברעם
2007 - "פרויקט חותמות", 850 חותמות עץ, דן אנד ברדסטריט
2008 - "סירת מפרש מאבן", כרמיאל
2008 - "רחמים רבים, רחמים ניצים", בנק לאומי תל אביב
2009 - "תחנת התראה 4", לבן כחול, חולון.
2010 - "בלימה", גני תקוה
2011 - "מנחה", טכניון
2011 - "נדנדה", אבן ברזל, מעלות
2011 - "יד תומכת", בי"ס יסודי חוב"ב, בני ציון
2012 - "איקרוס", גלריה ירוקה - פארק דינה
2012 - "שער הרוח", גלריה ירוקה - פארק דינה
2013 - "איקרוס 2013" - איילת השחר
2014 - "שרפת המזבח", אבן ברזל, גלריה ירוקה, ארסוף קדם
2014 - "תלם ראשון", ברזל אבן, איילת השחר
2017 - "מורה דרך", מחווה למורים הראשונים לאמנות, בתל-חי
פרסים

1990 - פרס ראשון עבור עיצוב מזרקה בראשון לציון.
2005 - פרס שלישי בתערוכת פיסול בינלאומית בקי וסט שבפלורידה.
גלריה

"איקרוס 2012" - פארק דינה
"מנחה 2011" - טכניוון
"שער הרוח 2012" - פארק דינה
"אבן באיזון" בגני תקווה, כיכר בוני העיר 2009
"תחנת ממסר" ברמת השרון 2005
הערות שוליים

↑  מרכז המידע לאמנות ישראלית - יגאל מירון, באתר מוזיאון ישראל, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019.
↑  יגאל מירון, באתר ayelet.org.il, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019.
↑  יגאל מירון, באתר תנועת העבודה הישראלית, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019.
1 2  נאוה הראל-שושני אוצרת שתי תערוכות בגלריה מחניים, באתר womenartandgender.com, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019.
1 2  יגאל מירון - מקום של כאב, באתר מרכז אמנויות ע"ש ברר מעלות, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019. (ארכיון)
↑  רחל אנגל, פסלים במעבר, באתר מעריב, ‏17 באוקטובר 1984.
↑  יגאל מירון - פסל אמן 1989 (מגזין וידאו), באתר ayelet.org.il, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019.
↑  שי לובג, יש גבול, באתר מעריב, ‏29 בספטמבר 1989
↑  טליה רפפורט, 5 ב"הקיבוץ", באתר דבר, ‏23 במאי 1980.
↑  שבעה אמנים מקיבוצי הגליל, באתר דבר, ‏17 במאי 1981.
↑  דנה גילרמן, תערוכות חדשות, באתר הארץ, 9 באפריל 2008
↑  המוזיאון הפתוח תפן - יגאל מירון, באתר omuseums.org.il, ‏נלקח ב-17 במרץ 2019. (ארכיון)
↑  יהודה גורן ועזרא ינוב, לזכר חללי התופת בשער פטמה, באתר מעריב, ‏17 בנובמבר 1989.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274683  NLI: 987007296141905171  ISNI: 0000 0000 6700 7320  LCCN: n97107968  VIAF: 36206478   WorldCat (עם VIAF): 36206478 
איקרוס 2013 - איילת השחר
צלחת ממסר בדרך הפסלים בחצרים - 2000
דמוקרטים למען אנדורה

| --- | --- |

 מדינה:  אנדורה 
 שם רשמי:  Partit Demòcrates per Andorra 
 מנהיגים:  שאווייר אספוט זמורה (ראש ממשלת אנדורה)
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 אידאולוגיות:  שמרנות ליברלית, ליברטריאניזם
 מטה:  C/Babot Camp, 13,  אנדורה לה ולה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 צבעים רשמיים:  כחול וכתום
 http://www.democrates.ad/
 
דמוקרטים למען אנדורה (בקטלאנית: Demòcrates per Andorra) היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה רוב בפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.
היסטוריה

שורשי המפלגה נטועים באיחוד של המפלגה הליברלית, מפלגת מרכז חדש ואלמנטים שונים מהמפלגה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בנוסף, המפלגה זכתה לתמיכתה של מפלגת איחוד לורידיאנה.
עד בחירות ב-2011 באנדורה, היא הייתה מפלגת האופוזיציה המרכזית במדינה. בבחירות אלו, התחרתה המפלגה בעיקר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אותה היא ניצחה וזכתה ב-20 מושבים בפרלמנט, הנתון הגבוה ביותר מאז תחילת תקפותה של חוקת אנדורה, בשנת 1993.
כיום עומד בראש המפלגה שאווייר אספוט זמורה, המכהן מאז 2019 גם כראש ממשלת אנדורה.
ראו גם

פוליטיקה של אנדורה
המועצה הכללית של העמקים
הערות שוליים

↑  "Toni Martí obté una victòria aclaparadora amb 21 escons". Diari d'Andorra. 3 באפריל 2011. אורכב מ-המקור ב-2011-04-06. נבדק ב-3 באפריל 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
אדני השדה

אַדְנֵי הַשָּׂדֶה הוא יצור הנזכר לראשונה במשנה במסכת כלאיים, כיצור שנחלקו התנאים האם הוא נחשב בהגדרתו ההלכתית כחיה או כאדם, לעניין טומאת מת. לדעת תנא קמא דינו כחיה והוא אינו מטמא טומאת מת (אלא טומאת נבלה כבעלי חיים) ולדעת רבי יוסי דינו כאדם וגופתו מטמאת בטומאת מת.
דעות רבות ושונות נאמרו בשאלה מהו אותו יצור.
אטימולוגיה

מרדכי כסלו סבור כי יש לראות את המילה "אדני" כזהה למילה "אַדְמֵי" (בחילופי מ-נ), כלומר צורת סמיכות בלשון רבים של המילה אדם. לדעתו, "אדני השדה" שקול למעשה ל"אנשי השדה". את המילה "שדה" בצירוף הוא מפרש כמו בצירוף "עולשי שדה" או "חית השדה", במובן של בר, פרא. אם כן, "אדני השדה" הוא למעשה "אנשי הפרא" או אדם-בר.
זיהוי אדני השדה

לדעת ספר החינוך בשם "ספר מן הגאונים", החיה ששמה 'ידוע', הכוונה ל'אדני השדה', שממנה לוקח ה'ידעוני' עצם, "ואותו העצם מדבר על ידי כשפיו".
בעל ספר החינוך, וכן הרב שמשון משאנץ בפירושו למשנה בשם "הר' מאיר ברבי קלונימוס מאשפירא", הסבירו יצור זה כיצור מיתולוגי, הנראה כאדם, אך מחובר לקרקע בחבל טבור היוצא מטבורו. לפי פרשנות זו, חיתוך חבל הטבור של אדני השדה גורם מיידית למותו. פירוש זה מסתמך על פרשנות התלמוד הירושלמי למשנה זו: "אדני השדה [...]: בר נש דטור הוא והוא חיי מן טיבורייה איפסק טיבורייה לא חיי" (אדם השדה הוא, וניזון מטבורו, אם ייחתך טבורו, ימות).
רבי חיים ויטל בספר דרך עץ חיים (חלק ב', דף פ"ט) מתייחס לאדני השדה כדוגמה למין ממוצע בין הצומח לחי: "..שהוא כמין כלב גדל בקרקע וטבורו נשרש בקרקע ויונק משם וכשחותכין הטבור שלו מת..."
לעומת פירוש זה יש פרשנים המפרשים יצור זה בצורה רציונלית.
בספר "הערוך" לערך "אדן": "חיה דומה לבני אדם".
פירוש נוסף שהוא מביא לערך זה: "בני אדם הגדלים ביערים", מרדכי כסלו מבאר בדעתו, שהכוונה לקבוצות שונות של האדם הקדמון או לעמים שלא פיתחו יכולות קרוא וכתוב ונותרו אנאלפביתיות.
הרמב"ם בפירוש המשנה מסביר "אלנאנס בלשון ערב" והוא בעל חיים הדומה לאדם: "ואומרים המספרים חדושי העולם שהוא מדבר דברים רבים שאינם מובנים ודבורו דומה לדבור אדם".
הרב ישראל ליפשיץ בפירושו תפארת ישראל על המשנה, מפרש שהוא הקוף אורנגאוטן ולדבריו קוף זה יש אפשרות ללמדו ללבוש בגדים כבני אדם לחטוב עצים ולשאוב מים ולהסב על השלחן בסכין ומזלג.
רש"י מזהה את אדני השדה עם הפסוק באיוב "כִּי עִם אַבְנֵי הַשָּׂדֶה בְרִיתֶךָ וְחַיַּת הַשָּׂדֶה הָשְׁלְמָה לָךְ", ולפירושו אבני השדה הוא סוג של חיה.
המחלוקת ההלכתית בהגדרתם של אדני השדה

המחלוקת ההלכתית האם אדני השדה הם אדם או חיה נוגעת לארבעה נושאים הלכתיים:
האם הוא מטמא באוהל כמו אדם (לפי הדעה שגויים מטמאים באוהל) או לא.
האם הדם שלו אסור באכילה מדאורייתא כמו דם חיה, או מותר כמו דם אדם.
האם הוא אסור בהנהגה משותפת (של עגלה לדוגמה) עם חיה אחרת, או מותר כמו אדם.
במקח וממכר: אם אדם מכר את כל החיות שברשותו האם אדני השדה שלו כלולים בזה.
בספרות

הסופר יהודה לייב קצנלסון פרסם סיפור לילדים בשם "בין אדני השדה", תחת שם העט בוקי בן יגלי. וכך תיאר את מפגשו עם יצורים אלו:
"אמנם כן, את אשר לא האמנתי ראו עיני. במבנה גֵוַם ובחזות פניהם בני אדם כמוני הם – אנשי ההר. גם בשמלותיהם ובפַארי ראשם לא נַפלו ממני. אולם בהשפילי את עיני להביט מטה, וארא, הוי אל משגבי! שריר בשר ארוך, שתבנית פתיל משזר תכלת וארגמן לו, יורד מתחת למדיהם ארצה, סרוח כנחש עקלתון על פני הארץ, קצהו האחד מחבר אל טבוריהם (בעיני ראיתי זאת!) וקצהו השני שרש בארץ כצמח ושיח השדה".
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת כלאים, פרק ח', משנה ה', (ולגרסה אחרת שם: אבני השדה.)
1 2  מרדכי כסלו, "גיל האדם – ה'תש"ס או מיליון שנה", שנה בשנה תשס"א, באתר דעת.
↑  ספר החינוך, מצווה תקי"ד.
↑  גם ספר הערוך ציין לזה.
↑  עץ חיים/שער מב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  וכן דעת המלבי"ם ויקרא י"א כ"ז
↑  רש"י על איוב ה כג
↑  פירוט מלא ראו בערך 'אדני השדה' באנציקלופדיה תלמודית
אדני השדה – לדעת הרב ישראל ליפשיץ
ארנה סלוט

ארנה מרטין סלוט (בהולנדית: Arend Martijn Slot; נולד ב-17 בספטמבר 1978) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי, המאמן את קבוצת ליברפול.
קריירה

סלוט החל לשחק כדורגל ב-VV Bergentheim מעיר הולדתו. מאוחר יותר נבחן והוחתם על ידי זוולה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בזוולה בהפסד 1–2 לדן בוס ב-14 באוקטובר 1995.
לאחר שבע עונות בזוולה, חתם סלוט בנאק ברדה בקיץ 2002. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, לפני שעבר לשחק בספרטה רוטרדם.
לאחר שלוש עונות בספרטה רוטרדם חזר סלוט לזוולה. בסיום עונת 2012/2013 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > קריירת אימון

סלוט החל את קריירת האימון שלו ב-2013, כששימש כמאמן קבוצת הנוער של זוולה במשך שנה, בטרם מונה לעוזר מאמן של קמבור, תפקיד אותו מילא עד 2017. לאחר מכן עבר לשמש כעוזר מאמן בא.ז. אלקמאר, בטרם קודם לתפקיד המאמן הראשי ב-2019.
בעונתו הראשונה כמאמן הגיעה הקבוצה למקום השני בליגה כשהיא בשוויון נקודות עם אייאקס מהמקום הראשון, אך הליגה הופסקה ובוטלה בעקבות מגפת הקורונה בהולנד. ב-5 בדצמבר 2020 הוא פוטר מתפקידו לאחר שניהל משא ומתן עם פיינורד אף על פי שהיה תחת חוזה. סלוט השיג ממוצע של 2.11 נקודות למשחק בא.ז. אלקמאר, הגבוה ביותר מכל מאמן בהיסטוריית המועדון.
ב-15 בדצמבר 2020 חתם בפיינורד אותה צפוי היה להתחיל לאמן עם פתיחת עונת 2021/2022. הקבוצה שיחקה בעונת 2021/2022 גם בליגה האזורית לאחר שסיימה עונה קודם לכן במקום החמישי. היא הוגרלה בשלב הבתים יחד עם סלביה פראג, אוניון ברלין ומכבי חיפה. פיינורד העפילה מהבית המוקדם והגיעה עד לגמר כשהיא גוברת בדרך על פרטיזן בלגרד, סלביה פראג ומרסיי. במשחק הגמר נכנעה פיינורד לרומא בתוצאה 0–1. בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.
ב-20 במאי 2024 הוכרז רשמית כי חתם בקבוצת ליברפול  האנגלית ויתחיל לאמן אותה החל מתחילת עונת 2024/2025.
הערות שוליים

↑  AZ neemt per direct afscheid van Slot, www.az.nl (באנגלית)