stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לה מנדראגולה

| --- | --- |

 כתיבה:  ניקולו מקיאוולי 
 שפה:  איטלקית 
 
סירו (אסף בן שמעון) וקאלימאקו (שלומי טפיארו) ב"מנדראגולה", תיאטרון בית ליסין, 2011
ליגוריו (דקלה הדר) וניצ'ה (יוסי טולדו), ב"מנדראגולה", בית ליסין, 2011
סוסטרטה (הילה זיתון), ניצ'ה (יוסי טולדו) ולוקרציה (רויטל זלצמן) ב"מנדראגולה", בית ליסין, 2011
לה מנדראגולה (באיטלקית: הדודאים) הוא מחזה איטלקי שנכתב על ידי ניקולו מקיאוולי. אף על פי שהקומדיה בעלת חמש המערכות פורסמה בשנת 1524, והוצגה לראשונה בעונת הקרנבל של שנת 1526, ככל הנראה מקיאוולי כתב את "מנדראגולה" בשנת 1518 כהסחת דעת ממרירותו לאחר שעזב את החיים הפוליטיים של פירנצה, בעקבות חזרת השלטון לבית מדיצ'י בשנת 1512. יש חוקרים שרואים את המחזה כביקורת גלויה על בית מדיצ'י; וכמה חוקרים טוענים כי ההצגה מהווה "תמונת מראה" לחיבורים הפוליטיים שלו. עם זאת, מקיאוולי קבע את זמן המחזה לשנת 1504, בתקופת רפובליקת פירנצה, במטרה להביע את תסכוליו מבלי לחשוש מחוסר אמון מצד פטרונים שכבר לא היו קשובים לו ולכתיבתו.
תקציר העלילה

המחזה נפתח בשיחה בין קאלימאקו ומשרתו סירו. קאלמיאקו מספר כי חי שנים רבות בפריז וחשב שאין מאושר ממנו, עד שהכיר את קאמילו קאלפוצ'י. בינו לבין קאלפוצ'י התפתחה שיחה בנושא: "היכן יש נשים יפות יותר - בצרפת או באיטליה?". כך גילה קאלימאקו כי לקאמילו יש קרובת משפחה יפה מאוד בשם לוקרציה. קאלימאקו חש רצון עז להכיר אותה. כאשר הגיע לאיטליה וראה אותה, התאהב בה מיד ומאז הוא חש אי-שקט.
בעלה של לוקרציה, ניצ'ה, הוא עו"ד עשיר אך טיפש ותמים ומציית לאשתו. קאלימאקו גילה כי ניצ'ה ולוקרציה נשואים שש שנים ועדיין לא נולדו להם ילדים. קאלימאקו מחליט לחבור לליגוריו - טיפוס מפוקפק המתפרנס ממשימות שונות ומגוונות אותן הוא עושה עבור אנשים עשירים שאינם רוצים "להתלכלך" בעצמם, שדכן בעברו - והלה הבטיח לשכנע את מר ניצ'ה ללכת עם אשתו למקום רחצה כבר בחודש מאי הקרוב. ליגוריו, תמורת סכום כסף נכבד, מסייע לקאלימאקו להשיג את לוקרציה, ומציע לקאלימאקו להתחזות לרופא מומחה, שיסייע למר ניצ'ה להביא ילדים עם אשתו. ליגוריו יועץ לקאלימאקו לספר לניצ'ה כי יש בידו שיקוי העשוי מדודאים, ועל מנת להתרפא - אשתו חייבת לשתות שיקוי זה ולשכב עם גבר; אולם הגבר הראשון שישכב איתה ימות כעבור שמונה ימים ודבר לא יוכל להצילו - משום שגופו יספוג את כל החומר, ולכן מומלץ למר ניצ'ה לא להיות הראשון אלא השני וכך לא נשקפת לו סכנה. וכך קאלימאקו עושה, ו"מתחייב" לניצ'ה כי אם יפעל לפי ההוראות, תוך שנה מהיום ניצ'ה יחבוק בן. קאלימאקו מציע שייקחו פרחח מהרחוב, אולם ברור כי הוא רוצה להיות ה"פרחח" הזה.
ליגוריו וניצ'ה פונים למנזר, נפגשים עם האח טימותיאו ונותנים לו תרומה גדולה, כדי שישכנע את אם המנזר לתת את השיקוי ללוקרציה. טימותיאו אינו מאמין לדבר – אולם לא אכפת לו כל עוד הוא מקבל כסף. האח משוחח עם לוקרציה והיא משתכנעת לעשות זאת.
ליגוריו מחליט שכולם יתחפשו. כדי שמר ניצ'ה לא יוכל לזהות את קאלימאקו בתור הפרחח - ילבש קאלימאקו מעיל קצר, יחזיק לאוטה ויעקם את פרצופו לבלי היכר. קאלימקאו שולח את סירו עם גביע המשקה לביתו של מר ניצ'ה. טימותיאו הולבש כדי שידמה לאדון קאלימאקו ומסכים לשתף עימם פעולה בתמורה לסכום נכבד.
לאחר שהתוכנית פעלה כצפוי, שכב קאלימאקו עם לוקרציה והשניים נהנו הנאה רבה. ניצ'ה התמים כמובן לא חושד בכלום, והם פונים אל הכנסייה. הבעל שולח את אשתו ללחוץ את ידו של קאלימאקו ולהודות לו, כי בזכותו ייוולד להם בן. בנוסף הוא מזמין את קאלימאקו וליגוריו לארוחת צהריים וגם נותן להם מפתח לביתו כי הם רצויים שם תמיד, וכך יכלו לוקרציה וקאלימאקו להתייחד בלי להעלות חשד, ככל שיבקשו.
העלאת המחזה בישראל

בספטמבר 1962 הועלתה במסגרת מועדון החמאם תוכנית בשם שורש כל רע שנכתבה על ידי חיים חפר, דן בן אמוץ ויורם מטמור לפי המחזה לה מנדראגולה עם מוזיקה של יוחנן זראי ובבימויו של שמואל בונים. השתתפו- יהורם גאון, יוסף (בומבה) צור, יוסף כרמון, מרגלית אנקורי וחנן גולדבלט. בשנת 1989, עלתה גרסה זו שוב בהפקת "תיאטרון הזמן" בשם "איפה המוסר פה?", בבימוי חנן גולדבלט, עיבודים והדרכה מוזיקלית עדי וייס, ליווי מוזיקלי של הניה רידל, עיצוב תפאורה: מאיה זילבר, עיצוב תלבושות של מיכל וינקלר. בכיכובם של דב גליקמן, אושיק לוי, נתן נתנזון, דב נבון וזוהר זמיר.
את המחזה תרגם לעברית מנחם דורמן בשנת 1962 בהוצאת מחברות לספרות, בתוספת מבוא והערות שהיו חסרי תקדים בהיקפם והתעמקותם. את המקטעים השיריים חרז נתן אלתרמן.
יעקב שבתאי עיבד את המחזה לתיאטרון ע"פ תרגומו של דורמן.
ב-1970 ביים את ההצגה מייקל אלפרדס בתיאטרון חיפה. מיכאל הנדלזלץ מספר על זכרונותיו מההצגה: "הבימה הייתה ריקה. עליה ניצבו, אם אני זוכר נכון, שני סולמות. על הבמה הסתובבו שחקנים בבגדי גוף. ולעיני הקהל, כשהוא רואה כיצד זה מתהווה, השחקנים בגופם ובאנרגיה שלהם, עם אביזרים מעטים, יצרו מציאות שהכל יכול היה להתרחש בה. הכל היה "העמדת פנים", אבל בכל רגע בימתי בין הדמויות הייתה אמת בימתית: האמנת בתאווה של קאלימקו, ובמצוקה של ניצ'ה, ובתחמנות הרעבתנית של ליגוריו. בעקבות ההצלחה המיוחדת כל כך של "מנדרגולה" היה אלפרדס למנהל תיאטרון החאן הירושלמי".
ב-1996 העלתה קבוצת הצעירים של הבימה את ההצגה בבימויו של אילן רונן. הצגה זו עלתה 210 פעמים.
ב-2011 ביים את המחזה גלעד קמחי בתיאטרון בית ליסין. על גרסה זו של המחזה כתב מיכאל הנדלזלץ: ”זו הצגה שחיה וקיימת בזכות האנרגיה של השחקנים כיחידים וכקבוצה; זה הדבר שנושא אותה מתחילתה ועד סופה ומעניק לה טעם שהוא מעבר לעלילה ולדמויות. האנרגיה הזאת ניכרת בעיצובי הדמויות של השחקנים, וגם ביכולתם לפעול יחד כלהקה שמצליחה להקרין לקהל איזו הנאה לא אכפתית של הרגע”.
ב-2015 פורסם תרגום חדש של המחזה, בידי עמרי סמית, מהחוג לתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים.
1. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 1970
יוצרים: במאי - מייקל אלפרדס, תרגום ועיבוד - יעקב שבתאי, מוזיקה - יוסי מר-חיים, תלבושות - ויקי כהן
שחקנים: ליגוריו - יצחק אריה, קלימקו - אילן תורן, הכומר האח טימותיאו - אילן דר, לוקרציה - עתליה כהנא, האם סוסטרטה - חינה רוזובסקה, ניצ'ה - אהרון אלמוג, סירו - שבתאי קונורטי, האלמנה דונה ליזה - רות סגל, פרח כמורה - דן רונן
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 14 בדצמבר 1996
יוצרים: מחזה - ניקולו מקיאוולי, תרגום ועיבוד - יעקב שבתאי, גרסת הצגה ובימוי - אילן רונן, תפאורה ותלבושות - מיקי בן כנען, מסכות - יהודית גרינשפן, מוזיקה - אורי וידיסלבסקי, פיתוח קול - רינה בוגטין, נגן - בוריס סיחון, תנועה - דינה בליי, התעמלות ואקרובטיקה - אילן גזית, תאורה - נתן פנטורין.
שחקנים: ליגוריו - מיכאל וייגל, קלימקו - אמנון פישר, הכומר - גיא לואל, לוקרציה - רויטל שניר, האם סוסטרטה - סיגלית פוקס, ניצ'ה - אילן גנני, סירו - יוסי עיני, האלמנה דונה ליזה - מיכל דרור, פרח כמורה - גיא מסיקה
3. תיאטרון בית ליסין, הצגת בכורה: 19 בינואר 2011
יוצרים: בימוי וכוריאוגרפיה - גלעד קמחי, תפאורה - ערן עצמון, תלבושות - אולה שבצוב, מוזיקה - אמיר לקנר, עיצוב תאורה - קרן גרנק
שחקנים: ליגוריו - דקלה הדר, קלימקו - שלומי טפיארו, הכומר האח טימותיאו - דניאל אפרת, לוקרציה - רויטל זלצמן, האם סוסטרטה - הילה זיתון, ניצ'ה - יוסי טולדו, סירו - אסף בן שמעון, האלמנה דונה ליזה - טל-יה יהלומי-לוי, פרח כמורה/מנהל הלהקה - ידידיה ויטל
הערות שוליים

↑  Sullivan, Vickie B. (2000). The Comedy and Tragedy of Machiavelli: Essays on the Literary Works (באנגלית). Yale University Press. ISBN 9780300087970.
↑  Prunster, Nicole (1995).  Lesley Henderson (ed.). "The Mandrake: Overview" in Reference Guide to World Literature. New York: St. James Press. Literature Resource Center.
↑ ביקורות:
נחמן בן עמי, דיגדוגים - בלי דיקדוקים, מעריב, 1 באוקטובר 1962
יורם קניוק, שורש כל רע, למרחב, 12 באוקטובר 1962
↑  איפה המוסר פה? - מודעת פרסומת, חדשות, 11 בינואר 1989
↑   עידו בסוק, יצירתו של יעקב שבתאי לתיאטרון מהפכנית לא פחות מזו של נסים אלוני וחנוך לוין, באתר הארץ, 14 במאי 2019
↑  טל אימגור, עכבר העיר, צעירי בית לסין בקומדיה דל-ארטה ועוד המלצות במה לשבוע, באתר הארץ, 16 בינואר 2011
↑  מיכאל הנדלזלץ, "מנדרגולה" מוציאה את המיטב מקבוצת הצעירים של התיאטרון בהנהגת גלעד קמחי, באתר הארץ, 15 בפברואר 2011
↑   יצחק לאור, אין קומדיה בלי קורבן. תשאלו את מקיאוולי, באתר הארץ, 13 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604232905171  BnF: cb12107019q (data)  LCCN: no2009069957  VIAF: 186184209   WorldCat (עם VIAF): 186184209
לורן פאוסט

פאוסט בשנת 2008
לורן פאוסט (באנגלית: Lauren Faust; נולדה ב-25 ביולי 1974 באנאפוליס, מרילנד) היא אנימטורית טלוויזיה. פאוסט כתבה את הסטוריבורדים לסדרות "בנות הפאוור פאף" ו"בית פוסטר לחברים דמיוניים", ופיתחה את הסדרות "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם" ו-"קיד והטבעות הקוסמיות".. ב-8 במאי 2011 הכריזה פאוסט על התפטרותה כמפיקה בפועל ומעברה ליועצת הפקה לאחר סיום העונה הראשונה של "הפוני הקטן שלי". היא למדה הנפשה במוסד הקליפורני לאמנות אך לא סיימה את התואר.
כוש בן חם

| --- | --- |
 אב:  חם בן נח 
 צאצאים:  נמרוד, סבתה, רעמה, חוילה, סבא, Sabtechah 
 
כּוּשׁ, בנו הבכור מתוך ארבעה של חם בנו של נח במקרא, אחיהם של מצרים, פוט, וכנען. אביהם של סבא, חוילה, סבתה, רעמה, סבתכא ונמרוד. השם נחשב אֶפּוֹנים לממלכת כוש.
שמו של כוש מופיע ברשימת מקור העמים בספר בראשית:
וּבְנֵי חָם כּוּשׁ וּמִצְרַיִם וּפוּט וּכְנָעַן. וּבְנֵי כוּשׁ סְבָא וַחֲוִילָה וְסַבְתָּה וְרַעְמָה וְסַבְתְּכָא וּבְנֵי רַעְמָה שְׁבָא וּדְדָן.
צאצאי כוש

יוסף בן מתתיהו זיהה את צאצאי כוש עם אתיופיה וכתב בקדמוניות היהודים כי יושבי אתיופיה מזוהים על ידי עמי אסיה ככושים.
במגילת אסתר מוזכר כי המלך אחשוורוש מלך מהודו ועד כוש. על אף שממלכת כוש ההיסטורית ממוקמת באזור דרום סודאן פרישתן של השפות הכושיות רחבה במידה רבה וכוללת גם את מדינות קרן אפריקה.
על פי הפשט בספר במדבר, נשא משה רבנו אישה ממוצא כושי.
במדרשים ובחז"ל

בבראשית רבה נכתב שלכוש היו שלושה שמות: כוש, נמרוד ואמרפל.
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק א'
↑  אוצר אישי התנ"ך, האות כ', עמוד רל
↑  בראשית רבה מב ד, באתר he.wikisource.org
| צאצאי נח לפי ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| שם ובניו | עילם • אשור • ארפכשד • לוד • ארם • עוץ • חול • גתר • מש • שלח |  |
| חם ובניו | כוש • מצרים • פוט • כנען • סבא • חוילה • סבתה • רעמה • סבתכא • נמרוד • לודים • ענמים • להבים • נפתוחים • פתרוסים • כסלוחים • יבוסי • אמורי • גרגשי • חיוי • ערקי • סיני • ארוודי • צמרי • חמתי |  |
| יפת ובניו | גומר • מגוג • תירס • יוון • תובל • משך • מדי • ריפת • אשכנז • תוגרמה • אלישה • תרשיש • כתים • דדנים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כמעט קיץ שגרתי

| --- | --- |

אלסנדרו גאסמן (מימין) ופבריציו בנטיבוגליו, בכרזת הסרט בשפה האנגלית.
 בימוי:  סימון גודאנו
 הופק בידי:  מתאו רובור רוברטו ססה
 תסריט:  ג'וליה סטיגרוולט על פי סיפור מאת סימון גודאנו ג'וליה סטיגרוולט
 עריכה:  ג'אני ווזוסי
 שחקנים ראשיים:  אלסנדרו גאסמן יסמין טרינקה פבריציו בנטיבוגליו פיליפו סקיציטאנו
 מוזיקה:  אנדראה פאררי
 צילום:  דניאל קיפרי
 מדינה:  איטליה
 חברת הפקה:  Groenlandia Picomedia האחים וורנר איטליה
 חברה מפיצה:  האחים וורנר איטליה
 הקרנת בכורה:  28 בפברואר 2019
 שפת הסרט:  איטלקית
 סוגה:  סרט קומדיה סרט להט"בי
 דף הסרט ב־IMDb
כמעט קיץ שגרתי (באיטלקית: Croce e delizia; באנגלית: An Almost Ordinary Summer) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 2019 בבימויו של סימון גודאנו.
בסרט מככבים אלסנדרו גאסמן, יסמין טרינקה, פבריציו בנטיבוגליו ופיליפו סקיציטאנו.
תקציר העלילה

משפחתו של טוני קסטלביצ'יו (פבריציו בנטיבוגליו) ומשפחתו של קרלו פטינה (אלסנדרו גאסמן) הן שתי משפחות מנוגדות, שונות במעמדן החברתי ובמנטליות, המבלות יחד את חופשת הקיץ שלהן בבית נופש על חוף הים. חופשתן השלווה משתבשת, כאשר טוני וקרלו מפתיעים אותן ומודיעים שהם מאוהבים ומתכוונים להתחתן בעוד 3 שבועות. פנלופה (יסמין טרינקה), בתו של טוני, וסנדרו (פיליפו סקיציטאנו), מחליטים לשתף פעולה, על מנת לעשות הכל כדי לסכסך בין שתי המשפחות ולהביא לביטול החתונה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם דמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| אלסנדרו גאסמן | קרלו פטינה | דייג אלמן |
| יסמין טרינקה | פנלופה | בתו של טוני |
| פבריציו בנטיבוגליו | טוני קסטלביצ'יו | סוחר אמנות אמיד |
| פיליפו סקיציטאנו | סנדרו | בנו של קרלו |
| לונטה סאבינו | אידה |  |
| אנה גליאנה | ג'ולייטה |  |
| רוזה דילטה רוסי | קרולינה | אשתו ההרה של סנדרו |
| קלרה פונסוט | אוליביה | בתו של טוני, אחותה-למחצה של פנלופה |
| לונטה סאבינו | אידה |  |
| ג'יאנדומניקו קופיולו | ג'יאנלוצ'ן |  |
| דניאהל די לאנה |  | אחות |
הפקה

צילומי הסרט החלו בנובמבר 2018. הסרט צולם ברומא, בפורמיה ובגאאטה.
הפצה

באיטליה, הסרט יצא להפצה בבתי הקולנוע ב-28 בפברואר 2019.
הערות שוליים

↑  "Ciak, si gira! "Croce e Delizia", il nuovo film di Simone Godano".
↑  Francesca De Meo (10 בנובמבר 2018). "Formia, "Croce e delizia" di un amore: parla il regista Simone Godano". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Croce e delizia". warnerbros.it. 24 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כמעט קיץ שגרתי".
כפר הנוער דוד רזיאל

| --- | --- |

 כפר נוער
 על שם:  דוד רזיאל 
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים) 
 תלמידים
 :  660 (נכון ל־2022) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°09′23″N 34°50′56″E﻿ / ﻿32.156444444444°N 34.848777777778°E﻿ / 32.156444444444; 34.848777777778
 atidraziel.co.il
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר הנוער דוד רזיאל(למפת גוש דן רגילה) כפר הנוער דוד רזיאל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הנוער דוד רזיאל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הנוער דוד רזיאל  he כפר הנוער דוד רזיאלhe כפר הנוער דוד רזיאלמפת  __ הרצליה (in English: Herzliya)  __ כפר שמריהו (in English: Kfar Shmaryahu) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רשפון (in English: Rishpon) (מועצה אזורית חוף השרון (in English: Hof HaSharon Regional Council)) מצפון-מזרח: __ רעננה (in English: Ra'anana) ממזרח: __ גבעת ח"ן (in English: Givat Hen) (מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council)), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מדרום: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ גליל ים (in English: Glil Yam) (מועצה אזורית חוף השרון), __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כפר הנוער דוד רזיאל נוסד בשנת 1956 על ידי עמותת חוות הנוער של בית"ר. הוא ונקרא על שמו של דוד רזיאל, מפקדו הרביעי של האצ"ל. הכפר שוכן בהרצליה, ברחוב דוד רזיאל 24 ומשתרע על 27 דונמים.
תלמידי הכפר לומדים בבית הספר "עתיד רזיאל",
בכפר לומדים תלמידים מכיתה ז' עד כיתה י'ב.
היסטוריה

בתחילת דרכו קלט כפר הנוער תלמידים בגילאי 12 עד 16, בעיקר יוצאי צפון אפריקה. טקס פתיחה רשמי של הכפר התקיים ב-30 ביוני 1957. כעבור כשנתיים נקלטו תלמידים נוספים שהגיעו כקבוצה אחת מטורקיה. בשנותיו הראשונות כלל כפר הנוער צריפים מעץ בלבד, ונשען על כספי תרומות מתומכיו מעבר לים. הכפר המשיך לקלוט תלמידים במתכונת של חטיבת ביניים (כיתות ו'-ח') וזאת עד שנת 1992.
ב-1995 נסגרה חטיבת הביניים, והוחלט על הקמת בית ספר תיכון למדעים ומוזיקה. שנתו הראשונה של המוסד נפתחה עם 85 תלמידים, ומספר התלמידים גדל משנה לשנה.
בתקופה זו הפעילה את המקום עמותת על"ה, אשר פורקה בתחילת העשור השני של המאה ה-21. החל משנות ה-90, כפר הנוער פועל בשיתוף עם הסוכנות היהודית וקולט את תלמידי נעל"ה (יוצאי ברית המועצות לשעבר).
החל משנת 2011 הכפר מנוהל על ידי רשת מכללות עתיד. בשנים אלו, נרשמת עלייה משמעותית בכמות התלמידים במוסד; הכפר ובתי הספר עוברים שיפוץ נרחב, והמגמות המקצועיות בבית הספר מתפתחות.
הערות שוליים

↑  נפתח כפר הנוער על שם דוד רזיאל בשטח הרצליה, חרות, 1 ביולי 1957
↑  אתר בית הספר
↑  אור קשתי, אנחנו הילדים של ההפרטה, באתר הארץ, 2 בפברואר 2013
↑   צמיחה ופיתוח בכפר הנוער דוד רזיאל הרצליה, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2014
בניין בית הספר בכפר הנוער
לודוויג סילו

| --- | --- |
לודוויג סילו
לודוויג סילו
 לידה:  12 בדצמבר 1832 כריסטיאניה, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  7 בספטמבר 1918 (בגיל 85) כריסטיאניה, נורווגיה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  נורווגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסלו  אוניברסיטת קופנהגן 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסלו 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 תרומות עיקריות
 משפטי סילו בתורת החבורות
 
פטר לודוויג מיידל סילו (בנורווגית: Peter Ludvig Meidell Sylow;‏ 12 בדצמבר 1832 - 7 בספטמבר 1918) היה מתמטיקאי נורווגי שהוכיח תוצאות יסודיות בתורת החבורות, הנקראות משפטי סילו.
סילו נולד וגדל בכריסטיאנה (כיום אוסלו). בשנים 1898-1858 שימש כמורה בבית ספר תיכון בהלדן שבנורווגיה. ב-1862 שימש מרצה מחליף באוניברסיטת אוסלו, שם לימד את תורת גלואה. בתקופה זו פיתח את התוצאות המכונות כיום משפטי סילו שהתפרסמו ב-1872. את שמונה השנים הבאות הקדיש לעריכת כתביו של המתמטיקאי נילס הנריק אבל. ב-1898 מונה לפרופסור באוניברסיטת אוסלו.
כריס מילס

| --- | --- |
 לידה:  25 בינואר 1970 (בן 54) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטרים
 מספר:  24, 34, 42
 מכללה:  אוניברסיטת קנטקי אוניברסיטת אריזונה
 דראפט:  בחירה מספר 22, 1993 קליבלנד קאבלירס
 קבוצות כשחקן
 1993–1997 1997–1998 1998–2003:  קליבלנד קאבלירס ניו יורק ניקס גולדן סטייט ווריורס
כריסטופר למונטה "כריס" מילס (באנגלית: Christopher Lemonte "Chris" Mills; נולד ב-25 בינואר 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1993–2003. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגה הם 11.2 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות

מילס נולד וגדל בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובשנת 1988 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. בשנת 1989 הושעה לשנה מהשתתפות בליגת המכללות ונדרש לעזוב את האוניברסיטה, בגין חשד כי קיבל שוחד על מנת ללמוד בקנטקי. בעונתו היחידה בקבוצת "קנטקי ויילדקטס" קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1990 החל ללמוד באוניברסיטת אריזונה, וב-3 העונות הבאות שיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן לוט אולסון. בעונתו הראשונה באריזונה קלע 15.3 נקודות למשחק, והוליך את קבוצתו, לצד בראיין ויליאמס, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). בעונת 1992/1993 קלע 20.4 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בתואר השחקן המצטיין של מחוז Pac-10.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1993 נבחר מילס על ידי קליבלנד קאבלירס, בבחירה ה-22. ב-4 עונותיו בקליבלנד רשם ממוצעים של 12.6 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, תחת המאמן מייק פראטלו. ב-3 מהעונות העפילו הקאבלירס לפלייאוף ה-NBA, אך בשלושתן הודחו ממנו כבר בסיבוב הראשון.
באוגוסט 1997 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, וחודשיים לאחר מכן, בטרם שיחק במדיה, הועבר עם שתי בחירות דראפט עתידיות בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת סקוט ברוקס, וולטר מקארתי וג'ון תומאס. בעונתו היחידה עם הניקס פתח ב-29 משחקים, ותרם 9.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 1998/1999 הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, יחד עם טרי קאמינגס וג'ון סטארקס, בתמורה ללטרל ספריוול. לאורך 5 עונותיו עם הווריורס שותף ב-169 משחקים בלבד (מתוך 378) בשל פציעות שונות, וקלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1999/2000, בה שיחק ב-20 משחקים, קלע שיא קריירה של 16.1 נקודות למשחק.
בקיץ 2003 הועבר בטריידים שונים לדאלאס מאבריקס ולבוסטון סלטיקס, בפברואר 2004 נשלח בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, ובמרץ 2004 שוחרר על ידי ההוקס. לאורך כל אותה עונה לא שיחק מילס באף משחק, בשל פציעה, ובקיץ 2004 פרש ממשחק.
הערות שוליים

↑  הסטטיסטיקות של מילס בליגת ה-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  עשרת השחקנים השנויים במחלוקת בתולדות ליגת המכללות, באתר bleacherreport.com,‏ 6 בדצמבר 2012
↑  עובדים מאשרים כי מילס קיבל חבילה, באתר לוס אנג'לס טיימס, 9 ביוני 1988
↑  הסטטיסטיקות של מילס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1993, באתר basketball-reference.com
↑  מילס נשלח בטרייד לניקס, באתר הניו יורק טיימס, 23 באוקטובר 1997
↑  מילס, קאמינגס וסטארקס נשלחים לווריורס, באתר CBS News,‏ 18 בינואר 1999
↑  דטרויט מצרפת את וולאס בטרייד משולש, באתר ESPN,‏ 19 בפברואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8912a74c-5c97-478f-bc10-cc4f9387427c
לודוויג לוויזון

| --- | --- |

לודוויג לוויזון
 לידה:  15 באפריל 1819 שוורזנץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  26 במרץ 1901 (בגיל 81) 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 במרץ 1901 
 
לודוויג לוויזון
ד"ר לודוויג לוויזון (Ludwig Lewysohn;‏ 15 באפריל 1819, שוורזנץ, הדוכסות הגדולה של פוזנן – סטוקהולם, 26 במאי 1901) היה רב גרמני.
נולד בעיר שְׁוֶורְזֶנְץ (Schwersenz; כיום Swarzędz בפולין) שבדוכסות הגדולה של פוזנן. למד בגימנסיה הריאלית (Realgymnasium) בברלין, ולאחר שהשלים את לימודיו ב-1843, המשיך ללימודי מזרחנות בעיר, וקיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת האלה בשנת 1847 על עבודתו בשם "De Sacrificiis Veteris Testamenti". בשנת 1848 התמנה לרב בפרנקפורט דאודר. שלוש שנים מאוחר יותר נקרא לכהן כרבה של העיר וורמס, שם נשא במשרה זו עד שנת 1858. לאחר מכן הוא הוזמן לסטוקהולם, שם עבד בשנים 1859–1893. מלבד מאמריו הרבים שפורסמו בכתבי העת היהודיים (במיוחד ב"המגיד"), פרסם לוויזון ספר בשם "נפשות צדיקים" (פרנקפורט דמיין, 1855), על האפיטפים בבית הקברות העתיק של העיר וורמס (בית העלמין היהודי העתיק בוורמס (גר')), וספר בשם "זואולוגיה של התלמוד" (Zoologie des Talmuds,‏ (1858).
כפר הנוער הדתי

| --- | --- |


מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: זבולון
גובה ממוצע: ‎45 מטר
תאריך ייסוד: 1937
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 371 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כפר הנוער הדתי(למפת הגליל המערבי רגילה) כפר הנוער הדתי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הנוער הדתי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הנוער הדתי32°44′35″N 35°05′53″E﻿ / ﻿32.7430836472245°N 35.0981731929109°E﻿ / 32.7430836472245; 35.0981731929109  heמפת היישובים של מועצה אזורית זבולון (in English: Zevulun Regional Council) באדום - כפר הנוער הדתי בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10

כְּפַר הַנֹּעַר הַדָּתִי הוא כפר נוער דתי הנמצא בצפון הארץ, בתחומי מועצה אזורית זבולון, ליד כפר חסידים.
היסטוריה

כפר הנוער הוקם בשנת 1937, וכיום הוא מונה כ-400 תלמידים. התלמידים הם בכיתות ז'-י"ב ורוב עולים, חצי מאתיופיה, וחצי עולים מברית המועצות לשעבר וישראלים ותיקים. התלמידים הגיעו לכפר על ידי עליית הנוער.[דרושה הבהרה]
בנוסף ללימודים, התלמידים עוסקים בעבודות כפיים, כגון גינון ורפתנות.
בספטמבר 2018 שולבה בבית הספר כיתה שמיועדת לציבור דתי-לאומי בשם "קול צופייך".
בעברו כלל בית הספר שני נתיבים: ישיבת נחלת ישראל – ישיבה תיכונית ציונית-חסידית; ונתיב תיכון תורני-מדעי "בראשית", אך אלה הועברו מבית הספר בסיום שנת הלימודים תשע"ג, בעקבות החלטת הנהלת כפר הנוער הדתי.
כפר הנוער תוכנן על ידי האדריכל הדתי מאיר בן אורי, שתכנן ישיבות ויישובים נוספים ברחבי ישראל.
ראו גם

רשימת בוגרי הכפר
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  לפי אתר הבית של כפר הנוער, הנחת אבן הפינה הייתה ביום א' בתמוז תרצ"ז, 10 ביוני 1937
↑  לפי אתר "בראשית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588271405171  LCCN: no2010007189  VIAF: 145820276   WorldCat (עם VIAF): 145820276 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לודוויג מינקוס

| --- | --- |

לודוויג מינקוס (1865 בערך)
 לידה:  23 במרץ 1826 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  7 בדצמבר 1917 (בגיל 91) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דבלינג 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 סוגה:  בלט 
 שפה מועדפת:  גרמנית, רוסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
לודוויג מינקוס (ידוע גם כלאון פיודורוביץ' מינקוס) (23 במרץ 1826 - 17 בדצמבר 1917), היה כנר ומלחין אוסטרי, מוכר בעיקר בשל המוזיקה שחיבר לבלט בשנות שהותו ברוסיה.
מינקוס נולד בווינה. הוריו היו יהודים שהתנצרו לפני חתונתם. בגיל ארבע החל ללמוד לנגן בכינור. בשנים 1838–1842 למד מוזיקה בבית הספר של החברה לידידי המוזיקה (Gesellschaft der Musikfreunde) בווינה. לאחר מכן הופיע ככנר ומנצח בארצות שונות ובשנת 1852 נתמנה לכנר ראשי בתזמורת האופרה של וינה.
ב-1853 עבר לסנקט פטרבורג ברוסיה כמנצח התזמורת של הנסיך יוסופוב, משרה בה החזיק עד 1855. אז שינה את שמו הפרטי ללאון פיודורוביץ'.
בשנים 1856–1861 שימש ככנר ראשי בתזמורת הבולשוי במוסקבה. הוא שימש גם כפרופסור לכינור בקונסרבטוריום במוסקבה שזה אך נפתח.
מינקוס שיתף פעולה עם שניים מגדולי הכוראוגרפים ברוסיה דאז: ארתור סנט-לאון (1821-1910) ומריוס פטיפה.
מהבלטים שלו יש לציין:
דג הזהב- Le Poisson doré ‏(1866)
המעיין-La Source ‏(1866) ביחד עם ליאו דליב
דון קיחוטה-Don Quixote הבלט המפורסם ביותר שלו (1869) לפי דון קישוט של סרוונטס
הביאדרה-La Bayadère‏ (1877)
מינקוס גם הוסיף מוזיקה לבלטים של מחברים אחרים כמו לז'יזל של אדולף אדם.
בשנת 1886 פרש מינקוס מתפקידו ובשנת 1891 חזר עם אשתו לווינה. מספר בלטים שחיבר לא הצליחו. לאחר מות אשתו ב-1895 נשאר בודד והתקיים מפנסיה צנועה שקיבל מרוסיה. במלחמת העולם הראשונה הופסקה הפנסיה הזאת והוא נשאר בחוסר כל. בחורף 1917 לקה בדלקת ריאות קשה ונפטר בגיל 91.
בשנת 1939 הוצאה גופתו על ידי הנאצים בגלל מוצאו היהודי והועברה לקבר אחים אנונימי.
הבלטים של מינקוס עדיין מבוצעים בתכיפות על ידי טובי להקות ורקדני בלט בעולם.
דון קיחוטה הועלה בישראל ב-2005 על ידי להקת הבלט הישראלי וב-2011 על ידי להקת בוריס אייפמן מרוסיה.
המוזיקה של מינקוס היא קלה ונעימה לאוזן. אין בה תזמור מיוחד כמו בבלטים של צ'ייקובסקי שנכתבו באותה תקופה. הוא היה ידוע בעיקר ברוסיה אבל עם עריקת רקדנים כמו רודולף נורייב ומיכאיל ברישניקוב למערב, הוא התחיל להיות פופולרי גם שם.