stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאמיה ז'ורייג'
תערוכות נבחרות > תערוכות קבוצתיות

On the Edgware Road, Serpentine Gallery, London, 2012
Beirut, Kunsthalle Wien, Vienna, 2011
All That Fits: The Aesthetics of Journalism, Quad, Derby, 2011
Told Untold Retold, Mathaf Arab Museum of Modern Art, Doha, 2010
All about Beirut, Kunsthalle White Box, Munich, 2010
The Storyteller (Touring exhibition), Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofia, Madrid, 2010
The Storyteller (Touring exhibition), Art Gallery of Ontario, Toronto, 2010
Bless my homeland forever, Kunsthalle, Exnergasse, 2010
Usages du document, Centre Culturel Suisse, Paris, 2009
Provisions for the Future: Past of the Coming Days, Sharjah Biennial 09, Sharjah, 2009
Zones of Conflict, Pratt Manhattan Gallery, New York, 2009
Lebanon Now, Darat al Funun, Amman, 2008
Foreword, Pavilion of Lebanon, 52nd Venice Biennale, 2007
Coding Decoding, Museum of Contemporary Art, Roskilde, 2006
Rumour as Media, Akbank Sanat, Istanbul, 2006
Out of Beirut, Modern Art Oxford, Oxford, 2006
Consumption of Justice, Dyarbakir Art Center, Dyarbakir, 2005
Presence Absence, Tanit Gallery, Munich, 2004
DisORIENTation, Haus der Kulturen der Welt, Berlin, 2003
Bater Dance Project (with Zeid Hamdane), Hamdane House, Bater, 2002
Missing Links, Townhouse Gallery, Cairo, 2001
Hamra Street Project, Cinema Colisée, Beirut, 2000
הערות שוליים

↑  "Galerie Tanit. The Artists". אורכב מ-המקור ב-2011-11-17. נבדק ב-2018-08-29.
↑  "Museum as Hub: Beirut Art Center: Due to unforeseen events..." New Museum. 2011. אורכב מ-המקור ב-5 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Serpentine Gallery. Lamia Joreige". אורכב מ-המקור ב-2012-03-09. נבדק ב-2018-08-29.
↑  "Objects of War". אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-2018-08-29.
↑  "LAMIA JOREIGE DESCRIBES LIFE IN BEIRUT, LEBANON". San Francisco Museum of Modern Art. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2018-08-29.
↑  Top 10 Female Artists From The Middle East, C. A. Xuan Mai Ardia, Culture Trip, 12 January 2017
↑  "Lamia Joreige, Under-Writing Beirut, 10 October 2017 - 29 December 2017". Marfa Projects. 2017.
↑  "Exhibition by Lamia Joreige, Radcliffe Institute for At Harvard University". Harvard University. 2017.
↑  "Records for uncertain Times by Lamia Joreige Art Exhibition". Lebtivity.
↑  "On the Edgware Road". Serpentine Gallery. אורכב מ-המקור ב-2013-04-15. נבדק ב-2018-08-29.
↑  "Participating Artists". Sharjah Art Foundation.
↑  "Art Now in Lebanon. Curated by Andree Sfeir Semler". Darat Al Funun. אורכב מ-המקור ב-2012-03-25. נבדק ב-2018-08-29.
↑  "Pavilion of Lebanon: Artists". Pavilion of Lebanon. 2007. אורכב מ-המקור ב-2016-01-31. נבדק ב-2018-08-29.
↑  "Out of Beirut". ern Art Oxford. 2006. אורכב מ-המקור ב-2014-06-18. נבדק ב-2018-08-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 12043198  GND: 133767884  ISNI: 0000 0000 2253 3562  LCCN: no2012149705  PIC: 308086  RKD: 413860  SUDOC: 16714877X  ULAN: 500382765  VIAF: 20883465   WorldCat (עם VIAF): 20883465
לברכט מאס

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1863 קורקנהגן, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892) 
 נהרג:  28 באוגוסט 1914 (בגיל 50) מפרץ הלגולנד, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  חצר הכנסייה הישנה סנט מתאוס 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השתייכות:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני
 תקופת הפעילות:  1878–1914 (כ־36 שנים)
 דרגה:  קונטר-אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה קרב מפרץ הלגולנד
 עיטורים
 דרגה 3 במסדר העיט האדום  אביר במסדר הכתר של איטליה 
 
לברכט מאס (בגרמנית: Leberecht Maaß;‏ 24 בנובמבר 1863 – 28 באוגוסט 1914) היה קונטר-אדמירל שפיקד על כוחות הצי הקיסרי הגרמני בקרב מפרץ הלגולנד הראשון. הוא איבד את חייו כשספינת הדגל שלו, הסיירת הקלה SMS קלן, הוטבעה על ידי סיירות מערכה בריטיות בפיקודו של תת אדמירל דייוויד ביטי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לברכט מאס נולד בקורקנהגן, מחוז פומרניה. הוא הצטרף לצי הקיסרי הגרמני ב-1863. בין 1893 ל-1895 פיקד מאס על סירת טורפדו. בין 1898 ל-1901 פיקד על שייטת ובין 1903 ל-1906 היה ראש מחלקה במחלקת הטורפדו. מאס שימש כמנהל בית הספר הימי (1906–1908) וקודם לקפטן במרץ 1908. הוא פיקד על הסיירת Freya (אפריל 1908-יוני 1909), על הסיירת המשוריינת שרנהורסט (מרץ 1909 – יוני 1910) ועל אוניית המערכה הישנה וייסנבורג (אוגוסט 1910 – ספטמבר 1910). באוקטובר 1910 הועלה מאס לדרגת קומודורה. ב-9 בדצמבר 1913 הועלה מאס לדרגת קונטר-אדמירל, והניף את דגלו בסיירת קלן. בתחילת מלחמת העולם הראשונה כיהן מאס כמנהיג ספינות הטורפדו ומפקד קבוצת הסיור השנייה.
ביוגרפיה > מותו בקרב מפרץ הלגולנד

ב-28 באוגוסט 1914, כוח הארוויץ' של הצי המלכותי הבריטי של שתי סיירות קלות, ארת'וזה ופירלס, ו-31 משחתות בפיקודו של קומודור רג'ינלד טירוויט, ערך פשיטה על ספינות גרמניות ליד בסיס הצי הגרמני בהלגולנד. מרחוק סיפקו חיפוי סיירות המערכה ניו זילנד ואינווינסיבל של כוח הסיירות K תחת אדמירל מור.
בשעות הבוקר המוקדמות נתקל כוח הארוויץ' בסירות טורפדו גרמניות בסיור ממערב להלגולנד. הגרמנים שלחו במהירות למקום את הסיירות הקלות פראונלוב ושטטין, אליהן הצטרפו זמן קצר לאחר מכן שלוש סיירות קלות נוספות מווילהלמסהאפן, כולל ספינת הדגל של אדמירל מאס, קלן, כמו גם אריאדנה ושטרסבורג. לאחר מכן הצטרפה אליהם סיירת קלה נוספת, מיינץ מאמדן. הארת'וזה של טירוויט נפגעה קשות על ידי פראונלוב, אך גם הסיירת הגרמנית ספגה פגיעות קשות ונסוגה להלגולנד. טירוויט קיבל עד מהרה תמיכה מהשייטת של קומודור ויליאם גודאינף, שמנתה שש סיירות קלות מודרניות מסדרת טאון: סאות'המפטון, ברמינגהאם, פאלמות', ליברפול, לואוסטופט ונוטינגהאם. בערפל ובעשן, מיינץ מצאה את עצמה בין הכוחות של טירוויט וגודאינף, והוטבעה על ידם לאחר קרב ממושך.
לאחר שנקרא לסיוע על ידי טירוויט, הצטרף אדמירל ביטי, עם שייטת סיירות המערכה הראשונה, שכללה את לאיון, קווין מרי ופרינסס רויאל לניו זילנד ואינווינסיבל של מור. הם הגיעו תוך קצת יותר משעה, בשעה 12:40, והטביעו את הסיירות הקלות הפגיעות, קלן ואריאדנה, שנלחמו נואשות. מתוך כ-485 איש שהיו בצוות הקלן, שרד רק אחד. מאס היה בין הנספים.
הנצחה

הצי הגרמני קרא למשחתת ממלחמת העולם השנייה על שם מאס.
הערות שוליים

↑  Koop, Gerhard; Schmolke, Klaus-Peter (2014). German Destroyers of World War II. Pen & Sword books limited. p. 77.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1058692232  VIAF: 311037416   WorldCat (עם VIAF): 311037416
סטיבן כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1944 (בן 80) ג'רזי סיטי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת בוסטון 
 תחומי עניין:  היסטוריה, פילוסופיה יהודית, פילוסופיית ימי הביניים, אנטישמיות, היסטוריה של עם ישראל, השואה, מיסטיקה 
 עיסוק:  היסטוריון, מרצה באוניברסיטה, פילוסוף 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1999) 
 
פרופ' סטיבן כץ (באנגלית: Steven T. Katz; נולד ב-24 באוגוסט 1944 בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי) הוא פילוסוף יהודי, יושב ראש מרכז אלי ויזל למדעי היהדות באוניברסיטת בוסטון במסצ'וסטס, ארצות הברית.
כץ קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה ב-1972. לפני מינויו באוניברסיטת בוסטון, לימד כץ בדארטמות' קולג' מ-1972 עד 1984. הוא הצטרף לפקולטה של אוניברסיטת קורנל ב-1984 עד 1998 כפרופסור ללימודים בנושאי מזרח (יהדות); במהלך השנים 1985–1989 כיהן כיושב ראש של המחלקה ללימודים בנושאי מזרח וכמנהל תוכנית הלימודים היהודיים.
פרופסור כץ הוא העורך של הרבעון האקדמי "Modern Judaism". נמנה עם המערכת של האנציקלופדיה של השואה.
פרסומים נבחרים

פילוסופים יהודים (1975)
רעיונות ומושגים יהודיים (1977)
דיאלוגים שלאחר השואה (1984)
היסטוריציזם, השואה וציונות (1992)
השואה בהקשר היסטורי (1994)
פרסים

1984 - פרס הספר היהודי הלאומי על "דיאלוגים שלאחר השואה".
1994 - "ספר יוצא מן הכלל בפילוסופיה ובתאולוגיה" (אגודה אמריקאית של מו"לים אוניברסיטאיים) על "השואה בהקשר היסטורי".
1999 - פרס לוקאס (אוניברסיטת טיבינגן).
ריילנד פלטשר

ריילנד פלטשר (באנגלית: Ryland Fletcher;‏ 18 בפברואר 1799 –  19 בדצמבר 1885) היה חוואי ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הלאומית הרפובליקנית, המפלגה הוויגית, מפלגת החירות, מפלגת שאינם יודעים דבר, מפלגת האדמה החופשית, והמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן מושל ורמונט ה-20 בשנים 1854–1856, לאחר מכן ועד 1858 כמושל ורמונט ה-24, ולבסוף כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1861–1863.
ראשית חייו

ריילנד פלטשר נולד בעיירה קבנדיש שבוורמונט, כבנם של ד"ר אסף פלטשר ושל סאלי (לבית גרין) פלטשר. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים ועבד בחווה של אביו. הוא למד באוניברסיטת נורוויץ', במקביל לימד בבית ספר, וב-1824 סיים את לימודיו.
שירות צבאי

ב-1817 הצטרף פלטשר למיליציה של ורמונט. כבר בהתחלה הוא קודם לדרגת סמל, המשיך להתקדם בסולם הדרגות. ב-1818 הוא היה ללוטננט, וב-1820 לקפטן. ב-1826 הוא קודם לדרגת מייג'ור וב-1828 לדרגת לוטננט קולונל. ב-1830 קודם פלטשר לדרגת קולונל והיה למפקד הרגימנט השלישי של הבריגדה השנייה של הדיוויזיה הראשונה. ב-1835 הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל ולתפקיד מפקד הבריגדה, ושירת בתפקיד זה עד התפטרותו ב-1836.
קריירה פוליטית

פלטשר היה הבעלים והמפעיל של החווה המשפחתית, ששימשה לגידול סוסים ובקר. במהלך הקריירה שלו הוא היה פעיל באגודות החקלאיות של מחוז וינדזור ושל ורמונט, וקיבל פרסים על ביצועי חוותו.
פלטשר היה מתנגד בולט לעבדות ותמך בחוק היובש, וכאשר התנועה לביטול העבדות צמחה משנות ה-30 ועד שנות ה-50 של המאה ה-19, הוא שינה את זיקתו הפוליטית מהמפלגה הלאומית הרפובליקנית, אל המפלגה הוויגית, אל מפלגת החירות (אנ'), אל מפלגת שאינם יודעים דבר, אל מפלגת האדמה החופשית (אנ'), ולבסוף אל המפלגה הרפובליקנית. פלטשר היה מנהיג של האגודה לחוק היובש של ורמונט, ושל האגודה המקומית נגד העבדות, ונודע כפעיל במסגרת מסילת הרכבת המחתרתית.
כאיש מפלגת שאינם יודעים דבר, הוא התנגד להגירה ההמונית לארצות הברית, בטענה ש"מהגרים הביאו עמם את 'המחלה הממארת [של] המונרכיה והרודנות, של הקתוליות והנאו-פגאניזם הגרמאני... אשר נותרו ללא מעצורים ויסחפו את חרויותינו היקרות ביותר ואת המוסדות היקרים לנו'". החל משנות ה-30 ועד לשנות ה-50 של המאה ה-19, נבחר פלטשר לעיתים קרובות כנציג לוועידות המחוזיות והמדינתיות של המפלגות שאליהן השתייך, והיה חבר בוועדות המחוזיות והמדינתיות שלהן. בנוסף הוא התמודד ללא הצלחה על מגוון של משרות ציבוריות, כולל כחבר הסנאט של ורמונט וכחבר בחבר האלקטורים. מועמדויותיו הבלתי מוצלחות הגבירו את המודעות הציבורית לתנועה נגד העבדות והגבירו את ההכרה הציבורית והמוניטין שלו.
ב-1851 התמודד פלטשר ללא הצלחה מטעם מפלגת האדמה החופשית על משרת סגן מושל ורמונט. ב-1852 הוא התמודד ללא הצלחה מטעם מפלגה זו על מושב מחוז הקונגרס השני של ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1854 הוא התמודד שוב על משרת סגן המושל מטעם קואליציה שכללה את הוויגים, את מפלגת האדמה החופשית ואת מפלגת החירות, והפעם עלה בידו להיבחר. שנה לאחר מכן הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת בתפקיד. ב-1856 נבחר פלטשר כמושל ורמונט ה-24 וכיהן בתפקיד שנתיים. הוא תמך במעבר לבחירות דו-שנתיות במקום בחירות חד-שנתיות למשרת המושל, והיה פעיל ללא לאות לטובת המטרות של ביטול העבדות וקידום חוק היובש. לאחר שב-1857 עלה בית המדינה של מדינת ורמונט באש, הוא כינס מושב מיוחד של בית המחוקקים לתכנון הבניין מחדש. ב-1858 הוא גייס את המיליציה של ורמונט לאימונים בפעם הראשונה מאז מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. פעילות אימונים זו הוכיחה את עצמה עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
לאחר תום כהונתו כמושל, כיהן פלטשר בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1861–1863, ובבחירות לנשיאות של 1864 היה חבר בחבר האלקטורים. ב-1870 הוא היה נציג לוועידת החוקה של ורמונט.
חיים אישיים

ב-1829 נשא פלטשר לאישה את מרי מאי, ולשניים נולדו שלושה ילדים. הוא היה אחיו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס ריצ'רד פלטשר, ואביו של הנרי א. פלטשר, ששירת בצבא האיחוד במלחמת האזרחים, כחבר הסנאט של ורמונט וכסגן מושל ורמונט.
ריילנד פלטשר נפטר בקבנדיש ב-19 בדצמבר 1885. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1578-1579
הערות שוליים

↑  Ellis, William Arba (1911). Norwich University, 1819-1911; Her History, Her Graduates, Her Roll of Honor. Vol. 2. Montpelier, VT: Capital City Press. p. 111.
↑  Mark Bushnell Life in the Past Lane: Swedish Wave Was Meant to Save Vermont Archived March 3, 2016, at the Wayback Machine The Sunday Rutland Herald, Jan. 20, 2008
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • הווארד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr97021867  SNAC: w6n60m3k  VIAF: 54054526   WorldCat (עם VIAF): 54054526
כוחות הנחתים של רוסיה

| --- | --- |
 סמל חיל הנחתים  דגל חיל הנחתים הרוסי, 2021
 היכן שאנחנו, שם הניצחון! Там, где мы, там — победа!
 פרטים
 כינוי:  הכומתות השחורות
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  משרד ההגנה
 סוג:  יחידת לוחמה אמפיבית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 בנובמבר 1705 – הווה (319 שנים)
 מקים היחידה:  פיוטר הגדול
 מלחמות:  כל מלחמות רוסיה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  12,500
 ציוד עיקרי:  ספינות, נגמ"שים ונשק קל
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי הרוסי
 דרגת המפקד:  גנרל-לייטננט (שני כוכבים)
 מפקד נוכחי:  ויקטור אסטאפוב 
 
כוחות הנחתים של רוסיה (ברוסית: Морская пехота России, מכונים "הכומתות השחורות") מהווה חלק של כוחות החוף של הצי הרוסי. מטרתו המקורית הייתה להתמחות בלוחמת חיל רגלים ימית (הגנה על ספינות ותקיפתן) ולוחמה אמפיבית (באמצעות נחיתה מן הים). מפקד החיל הנוכחי הוא גנרל ויקטור אסטאפוב.
חיל הנחתים מורכב מחטיבות, וגדודים עצמאיים שכפופים לפיקודים של הציים האזוריים (צי האוקיינוס השקט, צי הצפוני, צי הבלטי, צי הים השחור). כמו כן גם לשייטת הים הכספי ישנם שני גדודי נחתים.
מוטו: "היכן שאנחנו, שם הניצחון".
היסטוריה

חיל הנחתים הרוסי הוקם לראשונה ב-27 בנובמבר 1705, בעת שהקיסר פיוטר הגדול נאבק על גישה של האימפריה הרוסית אל הים הבלטי. תחילה למטרות מתקפה מאוניות הצי על מבצרי הגדול נוצלו יחידות חיל רגלים רגילים עד שבסוף שנת הוקמו יחידות מיוחדות ו-27 בנובמבר 1705 נחשב לתאריך הולדת הנחתים הרוסיים. ב-1717 הופעלו נחתים בשירותו של פיוטר הגדול בכיבוש אי הולנדי וב-1798 כבשו נחתים רוסים את האי קורפו.
בתקופת האימפריה הרוסית, חיל הנחתים הרוסי נחשב ליחידת עילית אמפיבית, שראשי הצבא ראו כיחידה חשובה. חיל הנחתים הרוסי כיום, מתנהל על פי מדיניות שהתווה הגנרל איוואן סקוראטוב.
בתחילת מלחמת העולם השנייה רק בצי הבלטי הייתה יחידת נחתים אך עד מהרה הוקמו יחידות נוספות. יחידות הנחתים השתתפו בהגנת ערי נמל, ביצוע מספר נחיתות מהים ואף השתתפו בקרבות היבשה במידת הצורך. על גבורה בקרבות 122 נחתים קיבלו תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר סיום המלחמה יחידות הנחתים פורקו ורק יחידה של הצי הבלטי פעלה כבעבר. לאור הפקת לקחים מאימוני הצי בסופו של דבר סוכם שנדרשות יחידות מיוחדות לצורך תמיכה בצי והשתתפות בנחיתה מהספינות. בהתאם לכך, בשנת 1963 סוכם על הקמת כוחות הנחתיפ מחדש. לקראת סוף שנות ה-60 בכל הציים הסובייטיים היו יחידות נחתים.
מאז ה-15 ביולי 1996, יום ה-27 בנובמבר מציין את הולדת יחידות הנחתים הרוסי כחג רשמי. בתקופת ברית המועצות החיל מנה בין 12 ל-15 אלף חיילים מהם כ-5,000 בצי האוקיינוס השקט. בהתאם להערכה, החיל מונה כיום 12,500 חיילים.
יחידות הנחתים משתתפות בפלישת רוסיה לאוקראינה החל מתחילת הפלישה במבצעים השונים בקרבות יבשה.
יחידות עיקריות > הצי הבלטי

בריגדת המשמר העצמאית ה-336 — בסיס: בלטייסק
יחידות עיקריות > צי הים השחור

בריגדת הנחתים העצמאית ה-810 — בסיס: סבסטופול
גדוד הנחתים העצמאי ה-382
יחידות עיקריות > הצי הצפוני

בריגדת הנחתים העצמאית ה-61 — בסיס: ספוטניק מחוז מורמנסק
יחידות עיקריות > צי האוקיינוס השקט

בריגדת הנחתים העצמאית ה-155 — בסיס: ולדיווסטוק
בריגדת הנחתים העצמאית ה-40 — בסיס: פטרופבלובסק-קמצ'טסקי
יחידות עיקריות > שייטת הים הכספי

יחידות חיל הנחתים בשייטת הים הכספי נוצרו מפיצול מבריגדת המשמר העצמאית של חיל הנחתים ה-77, ב-1 בדצמבר 2008:
גדוד הנחתים העצמאי ה-414
גדוד הנחתים העצמאי ה-727 — בסיס: אסטרחן
גלריה

אנשי חיל הנחתים בתקופת האימפריה הרוסית, שנת 1910
נחתים סובייטים במפגן ראווה בולדיווסטוק. ספטמבר 1990
נחת רוסי בתרגיל משותף עם ארצות הברית, פולין וליטא במסגרת המבצעים הבלטיים (BALTOPS)‏, 2003
חיילי חיל הנחתים במצעד יום הניצחון, מאי 2013
נחתים רוסיים במימי הים התיכון במהלך המבצע הרוסי בסוריה, ינואר 2016
ראו גם

חיל הנחתים האמריקאי
חיל הנחתים המלכותי
הערות שוליים

↑  День морской пехоты России
↑  Морская пехота России отмечает 311-й день рождения
↑  מיור ג'. פ. מיהן, ‏נחתי הצי הרוסי, מערכות 228, מרץ 1973 עמ' 16
↑  На Камчатке прошли батальонно-тактические учения
↑  רומן פומישנקו, משמר הים הכספי, עיתון הכוכב האדום, 25 בנובמבר 2008
↑  727-й отдельный батальон морской пехоты в/ч20264 Астрахань
י"ט בשבט

י"ט בשבט הוא היום התשעה עשר בחודש החמישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשעה עשר בחודש האחד עשר 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, ברוב השנים, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ט שבט היא פרשת יתרו. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת משפטים.
אירועים היסטוריים

ה'ק"ט – טבח בזל: גזירות ק"ט מגיעות ליהודי בזל, שנרצחו עקב האשמתם בגרימת מגפת המוות השחור
ה'תרנ"ה – האחים לומייר רושמים פטנט על הסינמטוגרף
ה'תרס"ב – נפתח בית החולים שערי צדק, בית החולים הראשון בעיר החדשה בירושלים
ה'תשנ"ו – היסוד הסינתטי קופרניקיום מסונתז לראשונה
נולדו

ה'תרס"ב – יוסף ספיר, ראש עיריית פתח תקווה, שר וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים וגח"ל (נפטר ב-ה'תשל"ב)
ה'תרס"ח – לב לנדאו, פיזיקאי יהודי-רוסי, חתן פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-ה'תשכ"ח)
ה'תרע"ז – סידני שלדון, סופר ותסריטאי יהודי (נפטר ה'תשס"ז)
ה'תרצ"ו – בנימין בן אליעזר, איש צבא, חבר הכנסת ושר, מראשי מפלגת העבודה
נפטרו

ה'תרע"ו – רבי שמואל וינברג מסלונים (נולד ה'תר"י, קבור בוורשה).
ה'תש"ח – אורוויל רייט, מחלוצי התעופה
ה'תשי"ט – יוסף שפרינצק, יושב ראש הכנסת הראשון (נולד ב-ה'תרמ"ו)
ה'תשכ"ו – ד"ר משה איינהורן, רופא גסטרואנטרולוג יהודי אמריקאי (נולד ב-ה'תרנ"ו)
ה'תשנ"ח – חיים בר און, מו"ל עיתונות ישראלי (נולד ב-ה'תש"ד)
ה'תשס"ה – אפרים קישון, סופר ואחד מגדולי הסאטיריקנים, חתן פרס ישראל
ה'תשע"ב – אהרן דוידי, ממייסדי חטיבת הצנחנים. לחם במלחמת העצמאות, בפעולות התגמול, במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים.
י"ח בשבט – כ' בשבט
שבט
יוסף ספיר
לפטננט של האדמירליות

לֶפְטֶנֶנְט של האדמירליות (באנגלית: Lieutenant of the Admiralty) הוא כיום תפקיד כבוד המוחזק על ידי אדמירל בכיר בדימוס של הצי המלכותי הבריטי. הוא משמש ממלא מקומו הרשמי של הלורד אדמירל העליון, תפקיד אותו נושאת המלכה מאז 1964. את משרת הלפטננט יצר הנרי השמיני ב-1545. בין שאר תפקידיו הוא עמד בראש "מועצת הצי" של האדמירליות, שלימים הוחלף שמה למִנְהֶלֶת הצי (Navy Board).
ב-1801 אוחדו תפקידי לפטננט האדמירליות והתת-אדמירל של הממלכה המאוחדת, ונושא המשרה המשולבת היה השני במעמדו בצי המלכותי.
יגאל ליברנט

| --- | --- |

יגאל ליברנט
 לידה:  20 באפריל 1980 (בן 44) דניפרופטרובסק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יגאל ליברנט (נולד ב־20 באפריל 1980, דנייפרופטרובסק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא היסטוריון ישראלי ומתרגם של ספרות רוסית לעברית. מרצה במדרשת עין פרת ודוקטורנט באוניברסיטת תל אביב בחקר ההיסטוריה של הרעיונות. העורך הראשי של הוצאת המרכז האקדמי שלם.
ידוע כמי שתרגם לעברית את סדרת ספרי תיבת פנדורין שכתב בוריס אקונין.
קורות חיים

בילדותו חי בעיר אריאל. ליברנט הוא דוקטורנט באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה. הוא מתמקד בחקר ההיסטוריה של הרעיונות. משמש כמרצה במדרשת עין פרת.
כתב, בעבר, טורים בעיתון הארץ. לעיתים קרובות מוזמן על ידי התקשורת הישראלית כפרשן לענייני ההיסטוריה של רוסיה והפוליטיקה של רוסיה. סגן במילואים.
מתרגומיו > תיבת פנדורין

עזאזל
גמביט טורקי
לוויתן
מות אכילס
משימות מיוחדות
יועץ ממלכתי
הכתרה, או האחרון מבני רומנוב
אהובת המוות
אהוב המוות
מרכבת היהלום
מחרוזת הירקן
כל העולם במה
כיכר הירדן

שפך הירדן לים המלח. קצהו הדרומי של כיכר הירדן.
כיכר הירדן הוא אזור בבקעת הירדן, אזור מישורי המצוי מעל ומסביב לעמק גאון הירדן בו זורם נהר הירדן.
גאוגרפיה

he
כיכר הירדן היא מישור הממוקם משני עברי בקעת הירדן בין מורדות ההרים לעמק גאון הירדן בו זורם נהר הירדן. אזור  כיכר הירדן ("ע'ור" בערבית), על שם מישוריותו, שהיא שטוחה כמו כיכר לחם (לחם מסורתי עגול ושטוח כמו פיתה).
כיכר הירדן נמצאת באזור צחיח, אך חלקה  מושקה היטב במי מעיינות ומי נחלים.
גאוגרפיה > זיהוי הכיכר בדרום ים המלח

על אף האמור, במשך מאות שנים רווחה שיטה, שמקורה בספרי יוסף בן מתתיהו, המזהה את כיכר הירדן מדרום ללשון הדרומית של ים המלח. בין היתר מתבססת שיטה זו על זיהוי העיר א-צאפי עם העיר "צוער" המקראית. על זיהוי זה הקשו מספר קושיות:
כיצד ראה לוט את שפע המים של כיכר הירדן ממקום מושבו בבית אל שבאזור בנימין, הרחוקה למעלה מ-60 ק"מ מדרום ים המלח? (בראשית יג 3-10)
כיצד ראה משה את כיכר הירדן מהר נבו שבערבות מואב, מצפון-מזרח לים המלח? (דברים לד 3)
התורה מקשרת את כיכר הירדן ליריחו (”וְאֶת הַכִּכָּר בִּקְעַת יְרֵחוֹ”), שזיהויה הוודאי מצפון לים המלח ((דברים לד 3)
הרמב"ן כתב בפירושו (בראשית יג י): "יאמר כי ארץ הכיכר כולה משקים אותה ברגל מן הירדן" והוסיף ופירט בהמשך (בפירושו לבראשית יד ו) "...אבל 'כיכר הירדן' לשון מישור ממש הוא, כי כן יקרא בלשון הקודש המקום שהנהרות מתפשטין בהם במרוצת המים הנגרים השוטפים שם...".
פרהיסטוריה

ראשית התיישבות האדם בכיכר הירדן מתוארכת לכ-6,600 שנים לפני זמננו. התנאים בכיכר הירדן, המזכירים את אלו של עמק הנילוס, מייצרים תנאי מחיה שתמכו באוכלוסייה שבשיאה הגיעה לכ-50,000 בני אדם.
היישוב המשמעותי הראשון בכיכר היה תלוליות ע'סול, בפינה הצפון-מזרחית של ים המלח, שיושב בתחילת התקופה הנאוליתית המאוחרת. האזור התפתח בתקופה הכלקוליתית, ובתקופת הברונזה הקדומה כלל כ-100 מקומות יישוב.
שלושת היישובים הגדולים ביותר היו תל אל-חמאם (אנ'), תל נימרין ותל יריחו, יישובים עירוניים שהיו מוקפים בישובי לוויין קטנים. רבים מהיישובים ננטשו סביב ראשית המאה ה-16 לפנה"ס, ואוכלסו מחדש רק לאחר כמה מאות שנים.
מקור השם

תרגומי התורה לארמית (תרגום אונקלוס, תרגום יונתן) מתרגמים את המילים "כיכר הירדן" כ"מישר ירדנא", כלומר "מישור הירדן". שם זה תואם את היות הכיכר באזור מישורי רחב ידיים בתוך בקעת הירדן.
לדעת הראב"ע, המילה "כיכר" נגזרת מהמילה "כר" שמשמעה, מקום מרעה מובחר (כמו: ”וְהָיָה דָשֵׁן וְשָׁמֵן יִרְעֶה מִקְנֶיךָ בַּיּוֹם הַהוּא כַּר נִרְחָב” (ספר ישעיהו, פרק ל', פסוק כ"ג)). זאת, על שם מרחבי המרעה הגדולים המאפיינים את האזור, שהם שמשכו את לוט, שבבעלותו היו צאן ובקר לרוב, לעבור דווקא לשם.