stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נכתנבו השני
עלייה לשלטון

ב-525 לפני הספירה נכבשה מצרים על ידי האימפריה האחמנית הפרסית. עקב מאבקים פנימיים על היורש לשלטון המלכותי הפרסי, הצליחה מצרים להשיג עצמאות ב-404 לפנה"ס. ב-389 פרעה האקור ניהל משא ומתן בנוגע להסכם עם אתונה ולמשך שלוש שנים (מ-385 ועד 383 לפנה"ס) הצליח להדוף את הפרסים. אולם לאחר חתימת הסכם שלום אנטלקידס ב-387 לפנה"ס בין פרס לערי המדינה של יוון, מצרים וקפריסין, הפכה המצרים למכשול היחיד שעמד בפני הגמוניה פרסית בחופי הים התיכון. בתחילת 360 לפנה"ס, קודמו של נכתנבו, טאוס, החל בהכנות למלחמה נגד הפולשים. באותה השנה, יצא לדרכו הצבא המצרי, שצעד לאורך החוף בים וביבשה. נכתנבו השני ליווה את דודו טאוס במערכה זו. בניסיון לגייס כספים למלחמה במהירות, טאוס הטיל מיסים על המצרים והחרים רכוש מקדשים. המצרים, ובמיוחד הכוהנים, התרעמו כנגד צעדים אלו ותמכו בנכתנבו השני. טאוס ביקש ממנהיג הצבא הספרטני אגסילאוס והמפקד האתונאי חבריאס שיתמכו בו. אולם אגסילאוס טען שהוא נשלח לסייע למצרים ולא לנהל נגדה מלחמה. חבריאס שב הביתה עם שכירי החרב שלו. טאוס החליט לברוח לחצר המלוכה הפרסית, שם הוא מת לבסוף בנסיבות טבעיות.
נכתנבו התמודד על הכתר עם מתחזה בלתי ידוע מהעיר דג'דת (מנדס) שהציג עצמו כפרעה. את המרד הנהיג אחד הצאצאים של נפריטס הראשון, שמשפחתו שלטה על העיר בעבר. הטוען למלוכה שיגר שליחים לאגסילאוס במאמץ לשכנעו לתמוך בו. אגסילאוס נותר נאמן לנכתנבו, מחשש שהוא יבגוד בו. באחת מערי הדלתה של הנילוס גדודיו של נכתנבו ואגסילאוס כותרו על ידי מתחרה שתפס את השלטון שלא כחוק, שם הוא צבר תומכים רבים. למרות העליונות המספרית של האויב, נכתנבו ואגסילאוס ניצחו והמרד דוכא בסתיו של שנת 360 לפנה"ס. כאות הוקרה לאגסילאוס, נכתנבו שלח לו 22 ככרות זהב.
שלטונו

לדת היה תפקיד חשוב במדיניות הפנים של נכתנבו. הוא החל את שלטונו בניצוח על ההלוויה של שור חעפי בממפיס, שם הוסיף נכתנבו עיטורי תחריטים למקדש המזרחי ולמקדש המערבי של חעפי. בין מקדשים מכובדים אחרים שהקים נכתנבו השני בולט מקדש ח'נום ביב (על חשבון המקדש היהודי שעמד במקום), מקדש חדש לאלה בסתת בבוסטיס ('פר בסתת' במצרית; במקרא: 'פי בסת') ומקדש אמון בסח'תם. נכתנבו הקדיש נאוס מדיוריט לאנחור-שו בסבניטוס (צ'בנצ'ר במצרית), וכן בנה אובליסקים במקדש תחות בנווה המדבר אלח'רגה. נכתנבו היה אחראי לפופולריות הגואה של פולחן בוכיס. תחת נכתנבו יצא צו האוסר על חציבת אבן ב"הרים המסתוריים" באבידוס.
מדיניות החוץ של נכתנבו נהדפה על ידי מספר ניסיונות חוזרים לכבוש מחדש את מצרים מצד פרס. לפני עליית נכתנבו לשלטון, הפרסים ניסו לכבוש את מצרים מחדש ב-385, 383 וב-373 לפנה"ס. נכתנבו עשה שלום שבמהלכו בנה צבא חדש שהכיל גם שכירי חרב יוונים, פרקטיקה מקובלת בזמנו. בסביבות 351 לפנה"ס שוב ניסו הפרסים לכבוש מחדש את מצרים. לאחר שנת לחימה, נכתנבו ומפקדי הצבא בני בריתו, דיופנטוס מאתונה ולַמיוס מספרטה, הצליחו להכניע את הפרסים. לאחר ניצחון זה אנשיו של נכתנבו הכתירוהו כ"נכתנבו הבז האלוהי", ונקבעו לו פולחנים. ב-345 לפסה"נ נכתנבו תמך בהתקוממות הפיניקית נגד הפרסים שהוביל מלך צידון תבנית השני (אנ'), ושלח צבא של 4,000 שכירי חרב יוונים בפיקודו של מנטור מרודוס. בתחילה הצליחו כוחותיו של מנטור להדוף את הפרסים, אולם מששמע מנטור על הגעת ארתחשסתא השלישי מלך פרס בעצמו, מלווה בצבא אדיר, חבר לפרסים ואלה הכניעו את תבנית.
בסוף שנת 344 לפנה"ס, שגרירי ארתחשסתא השלישי הגיעו ליוון כדי לבקש את השתתפות היוונים במלחמה נגד מצרים. אתונה וספרטה התייחסו לשגרירים באדיבות, אך נמנעו מלהשתתף בברית נגד מצרים. אולם ערים אחרות החליטו לתמוך בפרסים: תבאי שלחה 1,000 הופליטים וארגוס שלחה 3,000. בחורף של 343 לפסה"נ ארתחשסתא עשה את דרכו למצרים. הצבא המצרי בראשות נכתנבו כלל 60,000 מצרים, 20,000 לובים ומספר זהה של שכירי חרב יוונים. נוסף על כך, נכתנבו השמיש מספר ספינות כדי למנוע מהאויב לחדור למצרים דרך פתחי הנילוס. על נקודות התורפה לאורך הים התיכון והגבול המזרחי הגנו מעוזים, ביצורים ומחנות מבוצרים. כוחות פרס קיבלו חיזוק על ידי מנטור ואנשיו, אשר הכירו היטב את הגבול המזרחי של מצרים, יחד עם 6,000 איונים.
נכתנבו השני הובס לבסוף ובקיץ של 342 לפנה"ס ארתחשסתא נכנס לממפיס, שם מינה אחשדרפן. נכתנבו ברח למצרים העליונה ולבסוף לנוביה, שם הוענק לו מקלט. אולם שם הוא שמר על כוחו באופן חלקי זמן מה. בסיוע של חבּאבֵּש, נכתנבו ניסה לשווא לתפוס את השלטון בחזרה.
אזכורו ברומנסת אלכסנדר

ישנה אגדה אפוקריפית, המופיעה ברומן אלכסנדר הפסאודו-היסטורי, לפיה סופו של הפרעה המצרי האחרון היה שונה. בסמוך לאישור לאלוהותו של אלכסנדר הגדול על ידי האורקל של זאוס-אמון, התחילה לפוץ שמועה לפיה נכתנבו השני, לאחר הפסדו בקרב האחרון, לא נסע לנוביה אלא במקום הגיע לחצר המלכות של פיליפוס השני, מלך מוקדון, בתחפושת של קוסם מצרי. שם, במהלך היעדרו של פיליפוס עקב השתתפות במלחמה, התחפש נכתנבו לאל אמון וצבע עצמו זהב, שם קרניים ועור תנין ושכנע את אולימפיאס, אשתו של פיליפוס, שעליהם להביא ילד לעולם יחד. כך שכב נכתנבו עימה, ומזיווג זה נולד אלכסנדר הגדול. מיתוס זה נשא חן רב בעיני המצרים שההשתוקקו להמשכיות וביטאו התנגדות עזה לשלטון זר. גם בספר יוסיפון מצוטטת אגדה זו.
הערות שוליים

↑  Stoneman, Richard. The Greek Alexander Romance. Penguin UK, 1991.
↑  Jasnow, Richard. "The Greek Alexander Romance and Demotic Egyptian Literature." Journal of Near Eastern Studies (1997): 95-103.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118785850  VIAF: 45098268   WorldCat (עם VIAF): 45098268 
מטבע סטאטר מזהב שטבע נכטנבו השני ב-350 לפני הספירה, עליו ההירוגליפים "נֶפֶר נוּב" שמשמעם "זהב משובח". נכתנבו הוא הפרעה היחיד שטבע מטבעות משלו
הסרקופג של נכתנבו השני, המוזיאון הבריטי
אובליסק אבן של פרעה נכתנבו השני, השושלת ה-30, שנת 350 לפסה"נ לערך. לפי הכתובות נכתנבו הציב את האובליסק בדלת של מקדש תחות, אדון הרממופוליס. האובליסק מוצב במוזיאון הבריטי בלונדון
קאסטור מרודוס

קאסטור מרודוס (ביוונית: Κάστωρ ὁ Ῥόδιος), הידוע גם כקאסטור ממסאליה או קאסטור מגלאטיה על פי הסודא, היה מדקדק ורטוריקן יווני. הוא כונה "פילורומאוס" (Philoromaeus, "אוהב רומא") ומשערים כי הוא חי בזמנם של קיקרו ויוליוס קיסר.
רקע

קאסטור נזכר פעמים רבות במקורות כבר-סמכא בעניינים היסטוריים. הכינוי "פילורומאוס" מצביע על האפשרות שאהדתו הייתה נתונה לרומאים, וייתכן אהדה זו מופיעה גם באזכור חיבור פרי עטו על ידי פלוטרכוס, שבו השווה בין מוסדותיה של רומא עם אלה של פיתגורס.
הסודא מתארת אותו כחתנו של מלך גלטיה דייוטארוס (אנ') (המכונה שם "סנאטור רומאי"), שלאחר מכן הוציא להורג את קאסטור ואשתו, מכיוון שקאסטור העלה האשמות לגביו בפני הקיסר. כפי הנראה מדובר בפרשה שבה קיקרו הגן על דייוטארוס. נראה כי זה אותו קאסטור הנזכר על ידי סטראבון, שכונה "סאיקונדאריוס" (Saecondarius), היה חתנו של דייוטארוס והוצא להורג על ידו. אולם כלל לא בטוח שקאסטור זה הוא קאסטור מרודוס, הרטוריקן, מכיוון שכאשר קיקרו טען בשם דייוטארוס, הקאסטור שהביא את דייוטארוס לידי סכנה, נקרא במפורש "נכד" של המלך הזה ובאותו הזמן (44 לפנה"ס) היה עדיין איש צעיר.
אחת מיצירותיו של קאסטור נזכרת בביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס.
יוסף בן מתתיהו מציין בחיבורו "נגד אפיון" את "קאסטור כותב העתים" בין הסופרים המפורסמים שטענו בחיבוריהם כי אנטיוכוס אפיפאנס היה זקוק לכסף ולכן הפר את בריתו עם היהודים ושדד את אוצרות בית המקדש בירושלים. ייתכן וקאסטור השתמש לשם כך בחיבורו של קודמו, אפולודורוס מאתונה.
חיבוריו

על פי הסודא, קאסטור חיבר את היצירות הבאות:
"תיעוד תלסוקרטיות" (Anagraphe ton Thalassokratesanton) בשני ספרים.
"טעויות כרונולוגיות" (Chronika Agnoemata). נזכרת גם בביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס).
"על ויכוחים או הרפתקאות" (Peri Epicheirematon), בתשעה ספרים.
"על שכנוע" (Peri Peithous), בשני ספרים.
"על הנילוס" (Peri tou Neilou).
"אמנות רטורית" (Techne Rhetorike).
"כרונולוגיה" (Chronologia) או "כרוניקה" (Chronika), הנזכרת מספר פעמים בכרוניקון של אוסביוס.
הערות שוליים

1 2  סודא, קאסטור – Suidas, s.v. Κάστωρ
1 2 3 4  Smith, William, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Castor, Vol I, p. 628
↑  למשל: אוסביוס, כרוניקון, ספר 1; הכנה לבשורה, ספר 10. פסאודו-יוסטינוס, הטפה אל היוונים, פרק 9.
↑  פלוטרכוס, שאלות רומאיות, 10, 76; וגם: על איזיס ואוסיריס, 31.
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, ספר 12, פרק 5, פסקה 3 (568).
↑  קיקרו, בעד דייוטארוס, 2.
↑  פסאודו-אפולודורוס, ביבליותקה, ספר 2, פרק 1, פסקה 3.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר שני, פרק ז.
↑  מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, XXXVII. Castor of Rhodes, pp. 215-216
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102309159  ISNI: 0000 0000 5380 1056  NLG: 171726  NTA: 11933318X  SELIBR: 308061  SUDOC: 244254079  VcBA: 495/40176  VIAF: 31982276   WorldCat (עם VIAF): 31982276
הפירמידה של אונס

| --- | --- |

 מידות
 רוחב:  57.7 מ' 
 גובה מעל פני הים:  58 מ' 
 היסטוריה
 תרבויות:  מצרים העתיקה 
 עשוי מ:  אבן גיר 
 נבנה:  2360 לפנה״ס? 
 מיקום
 מדינה:  מצרים 
 קואורדינטות:  29°52′06″N 31°12′53″E﻿ / ﻿29.868333°N 31.214722°E﻿ / 29.868333; 31.214722
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםהפירמידה של יונס  (למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםהפירמידה של יונס  
 
הפירמידה של אוּנַס היא פירמידה שנבנתה במסגרת מתחם מבנים הממוקם בשדה הפירמידות בסקארה, ליד קהיר שבמצרים. הפירמידה נבנתה עבור הפרעה אוּנַס, השליט התשיעי והאחרון של השושלת החמישית במאה ה-24 לפנה"ס. פירוש שמה העתיק, נפר סות וניס (Nfr swt Wnjs) הוא "יפים הם מקומותיו של אונס". במקור הפירמידה התנשאה לגובה של 43 מטרים, והייתה בעלת בסיס של 58 על 58 מטרים, אך כיום היא הרוסה לחלוטין.
חפירות

הפירמידה נחקרה על ידי לפסיוס ועל ידי פרינג, אך היה זה גסטון מספרו שלראשונה קיבל גישה לתוך הפירמידה ב-1881, שם הוא גילה כיתובים המעטרים את קירות חדרי הקבורה. כתבים אלו, יחד עם כתבים נוספים שנמצאו בפירמידות סמוכות, ידועים היום בתור כתבי פירמידות. אונס היה הפרעה הראשון שכלל רעיון זה, והוא זה שיצר את הרעיון שיחקקו מספר קסמים על קירות הקבר שלו, שמטרתם לעזור לפרעה במהלך מסעו דרך הדואת ואל החיים שאחרי המוות. רעיון זה היה נחשב כה מוצלח בעיני הפרעונים האחרים, עד כדי שהוא התפתח לכתבים בתוך ארונות קבורה בתקופת הממלכה התיכונה ולאחר מכן לספר המתים מתחילת תקופת הממלכה החדשה ועד סוף תקופת מצרים התלמיית, כשכתבים חדשים החלו להופיע.
הפירמידה

בחדר הקבורה עצמו נמצאו שאריות של מומיה, הכוללות את הגולגולת, הזרוע הימנית והמותן, אך לא ברור האם הן שייכות לאונס או לא. ליד הפירמידה הראשית בכיוון צפון־מזרח, ישנם מסטבות שבהם קבורה בת זוגו של השליט.
הפירמידה נבנתה בסמוך לפירמידה של ג'וסר בסקארה. דרך המעבר המוגבהת ביניהם ארכה כ־750 מטרים והייתה בעל צורה ייחודית בגלל הוואדי הסמוך לה. חלק מחומרי הבנייה נלקחו ממתחם ג'וסר. הגג של המעבר היה מכוסה מלמעלה על מנת ליצור מנהרה סגורה, למעט חריץ ארוך שהאיר את הקירות שהיו מעוטרים בתבליטים.
בין כתבי הפירמידות בפירמידה נמצאה קבוצת לחשים קצרים נגד נחשים בכנענית מתועתקת לכתב חרטומים, חלקם מזכירים את גבל, ונחשב לאחד הטקסטים הקדומים ביותר שהתגלו בשפה כנענית.
הדמיות של פירמידת אונס
הפירמידה של אונס בשדה הפירמידות בסקארה. נית לראות את פירמידות סחמחת, אונס, ג'וסר ואוסר־כאף
פירמידת אונס והמבנים המשויכים לה
הפירמידה עצמה
הערות שוליים

↑  Lehner, Mark The Complete Pyramids, London: Thames and Hudson (1997)p. 154-5 ISBN 0-500-05084-8
↑  ראובן (ריצ'רד) שטיינר, לחשים בקדם־כנענית בכתבי הפירמידות: סקירה ראשונה של תולדות העברית באלף השלישי לפסה"נ, לשוננו ע, 2008, עמ' 15–27
↑  "Ancient Semitic Snake Spells Deciphered in Egyptian Pyramid".
ה'תרצ"ד

ה'תרצ"ד (5,694) ובקיצור תרצ"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 1933, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1934.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 22 שעות ו-633 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 13 במחזור העיבור ה-300. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 10 (סימנה ילאז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,865 לחורבן הבית, ושנת 2,245 לשטרות.
אירועים

ה' בכסלו -נוסד מושב העובדים כפר הרא"ה בעמק חפר
ד' באדר - ראשוני עליית הנוער עלו ארצה ונקלטו בעין חרוד
נולדו

י"ג בחשוון - יוסי גרבר, שחקן ישראלי
כ"ו בכסלו - הרב אברהם סילברט, ראש ישיבת בני עקיבא אהל שלמה
כ"ז בטבת - יעקב גדיש, כלכלן, ניצול השואה, בוגר בני עקיבא ואיש הקיבוץ הדתי
כ"ה בשבט - אילנה רובינא, זמרת ישראלית
ו' באדר - דוד אבידן, משורר, צייר, איש-קולנוע, פובליציסט ומחזאי ישראלי (נפטר ה'תשנ"ה)
ט"ז באדר - דליה דורנר, שופטת בית המשפט העליון
י"ט באייר - משה שחל, שר וחבר הכנסת מטעם המערך
י"ח בתמוז - סידני פולאק, במאי סרטים (נפטר ב-ה'תשס"ח)
כ"א בתמוז - הרב זאב דב סלונים רב מרכז ירושלים וזקן חבר בית דין רבני חב"ד בישראל (נפטר ב-ה'תשע"ח)
א' באב - דוד משאש, רבה הראשי של פריז (נפטר ב-ה'תשע"ב)
כ"ב באב - דרורה חבקין, זמרת, מלחינה, פזמונאית ומעבדת מוזיקלית ישראלית (נפטרה ב-ה'תשנ"ה)
כ"ה באלול - הרב מאיר ברנדסדורפר, רב, דיין, פוסק ומוהל; חבר הבד"ץ של העדה החרדית (נפטר ב-ה'תשס"ט)
נפטרו

ז' בחשוון - הרב מאיר שפירא, מייסד וראש ישיבת חכמי לובלין ומחולל הדף היומי
י' בכסלו - הרב משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבת חברון
י"ג בשבט - פריץ הבר, כימאי יהודי-גרמני, חתן פרס נובל לכימיה (נולד ה'תרכ"ט)
כ"א בתמוז - חיים נחמן ביאליק, משורר שנתכנה בתואר "המשורר הלאומי" (נולד ב-ה'תרל"ג)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
מגסתנס

המישור האינדו-גנגטי (אנ') (האזור האפור). האזור שבו היה מגסתנס שגריר הוא האזור הצפון-מרכזי על הגנגס במקומה של פטנה כיום. האזור המערבי הוא אזור פונג'אב, שגם אותו תיאר. הממלכה הסלאוקית היא ממערב לאזור האפור. הסלאוקים לא יכלו להחזיק שטחים באזור פקיסטן של היום (פונג'אב) או ביהר לאחר מות אלכסנדר הגדול.
מגסתנס (ביוונית: Μεγασθένης‏; 290-350 לפנה"ס לערך) היה אתנוגרף וחוקר יווני בתקופה ההלניסטית, מחבר ה"אינדיקה". הוא נולד באסיה הקטנה (כיום טורקיה) והפך לשגרירם של סלאוקוס הראשון והממלכה הסלאוקית, אולי אצל צ'נדרגופטה מאוריה בפטליפוטרה (אנ'), הודו. זמן שגרירותו אינו ידוע, חוקרים מעריכים שהייתה לפני שנת 298 לפנה"ס, שנת מותו של צ'נדרגופטה.
מסעו

אריאנוס מסביר שמגסתנס התגורר באראכוסיה (אנ'), עם האחשדרפן סיבירטיוס (אנ'), ממנה הוא ביקר בהודו. אריאנוס כתב באנבסיס: "מגסתנס התגורר עם סיבירטיוס, האחשדרפן של אראכוסיה, ומדבר לעיתים קרובות על ביקורו את סנדרקוטוס (Sandracottus, צ'נדרגופטה מאוריה), מלך ההודים".
מגסתנס שהה בהודו בין השנים 288-302 לפנה"ס.
יש בידינו מידע מוחלט יותר בנוגע לחלקים של הודו שבהם מגסתנס ביקר. הוא נכנס לתת היבשת דרך מחוז פנטאפוטמיה (אנ') (כיום אזור פונג'אב), וסיפק תיאור מלא של הנהרות שנמצאים שם (כנראה חמשת פלגי המים של האינדוס היוצרים את אזור פונג'אב), והמשיך משם בדרך המלך לפטליפוטרה. ישנם דיווחים שמגסתנס ביקר במתורה (אנ'), בביהאר, אולם נראה שלא ביקר בחלקים אחרים של הודו.
מסעו > אינדיקה

מגסתנס תיאר את הודו בספרו "אינדיקה" (אנ'). הספר המקורי אבד, אבל חלקים ממנו שרדו בחיבורים יוונים ולטינים מאוחרים יותר. החיבורים המוקדמים ביותר מאלה הם חיבוריהם של דיודורוס סיקולוס, סטראבון ("גאוגרפיקה"), פליניוס הצעיר ואריאנוס ("אינדיקה").
בתחילת האינדיקה שלו, מגסתנס מתייחס להודים הזקנים יותר, היודעים על הגעתם הפרה-היסטורית של דיוניסוס והרקולס להודו, שהיה סיפור פופולרי מאוד בקרב היוונים בתקופה האלכסנדרית. חשובות במיוחד הן הערותיו על דתות ההודים. הוא מזכיר את חסידיהם של הרקולס ודיוניסוס אך לא מזכיר בודהיסטים, מה שתומך בתאוריה שהדת הבודהיסטית לא הייתה ידועה מאוד לפני שלטון אשוקה.
האינדיקה שלו שימש מקור חשוב לסופרים רבים מאוחרים יותר, כמו סטראבון ואריאנוס. הוא מתאר מקומות כמו ההימלאיה והאי סרי לנקה. הוא מתאר גם מערכת קאסטות שונה מזו הקיימת היום.
מורשת

מבין הסופרים המאוחרים שהמתייחסים לאינדיקה בחיבוריהם, אריאנוס מדבר בהערכה רבה על מגסתנס, בזמן שסטראבון ופליניוס הצעיר מתייחסים אליו בפחות כבוד. האינדיקה עצמו הכיל סיפורים פנטסטיים רבים, למשל על אנשים בעלי רגליים הפוכות, אזניים גדולות מספיק כדי לישון בהן וללא פיות, וסופרים מאוחרים יותר כמו סטראבון סתרו את התיאורים הללו והבטיחו לקוראיהם שסיפוריו של מגסתנס, כמו גם סיפורו על ייסודה של הודו על ידי הרקולס ודיוניסוס, היו מיתולוגיים כמעט ללא בסיס במציאות.
האינדיקה של מגסתנס, כמו האינדיקה של קטסיאס, הוא בין התיאורים המערביים הידועים המוקדמים ביותר של הודו ומגסתנס נחשב אחד המייסדים של לימודי תולדות הודו במערב. הוא גם השגריר הזר הראשון הנזכר בהיסטוריה של הודו.
מגסתנס גם מעיר על קיומן של השקפות פילוסופיות קדם-סוקרטיות בקרב קאסטת הברהמן והיהודים. כחמש מאות שנה מאוחר יותר, קלמנס מאלכסנדריה בחיבורו "סטרומטה", ייתכן שהבין בטעות שמגסתנס הגיב לטענות על ראשוניות או עליונות יוונית, כאשר כתב שמגסתנס כתב בספר השלישי של האינדיקה שלו: "כל הדעות שביטאו הקדמונים על טבע, ניתן למצוא גם אצל הפילוסופים מחוץ ליוון, חלקן אצל הברהמנים ההודים ואחרות בסוריה אצל אלה הנקראים יהודים". מגסתנס, כמו הפילוסוף נומניוס מאפאמיה, פשוט השווה בין הרעיונות של התרבויות העתיקות.
יוסף בן מתתיהו מזכיר את מגסתנס פעמיים בחיבוריו, כאחד הסופרים היוונים המוקדמים שסיפרו על נבוכדנצר מלך בבל, בספר הרביעי באינדיקה.
לקריאה נוספת

McCrindle, J.W. (1877). Ancient India As Described By Megasthenes and Arrian. Trubner & Co., London.
Dahlaquist, Allan (1996). Megasthenes and Indian Religion- Volume 11 of History and Culture Series. Motilal Banarsidass Publ. p. 386.
Megasthenes (1846), E. A. Schwanbeck, ed., Indica, Sumptibus Pleimesii, bibliopolae (Original Oxford University)
Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature; The Hellenic Period. University of California Press, Berkeley 2010, Part I, 4. Megasthenes on the “Physics” of the Greeks, Brahmans, and Jews, pp. 136-163
בצלאל בר כוכבא, "מגסתנס על ה'פיזיקה' של היוונים, הברהמינים והיהודים", תרביץ, המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, כרך ע, חוברת ב, טבת-אדר תשס"א, עמ' 143–176.
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: מגסתנס, במלעיל (ההטעמה נמצאת בהברה הלפני-אחרונה).
↑  מנחם שטרן – Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I: VI. Megasthenes, pp. 45-46
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, ספר 15, פרק 1, סעיף 57.
↑  קלמנס מאלכסנדריה, סטרומטה, ספר 1, פרק 15, 72; מצוטט אצל אוסביוס מקיסריה, הכנה לבשורה, ספר 9, פרק 6.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 10, פרק יא, פסקה א, סעיף 227; נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274447205171  PLWABN: 9810561166305606  BIBSYS: 95003436  BnF: cb12968495s (data)  CiNii: DA13114272  GND: 102398771  ICCU: SBLV281329  ISNI: 0000 0000 9075 7939  LCCN: n82154900  NTA: 069831645  RERO: 02-A005231548  SUDOC: 032724543  VcBA: 495/32434  VIAF: 132649401   WorldCat (עם VIAF): 132649401
ויויאן טייכברג

| --- | --- |

 לידה:  1945 שווייץ 
 פטירה:  2011 (בגיל 66 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי המוח 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 
ויויאן טייכברג (Vivian I. Teichberg;‏ 1945 – אפריל 2011) היה ביוכימאי ישראלי ופרופסור במחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע.
חייו

ויויאן יצחק טייכברג נולד בשווייץ להורים ניצולי השואה, וגדל בבלגיה. אביו היה רופא אשר עשה את הכשרתו באוניברסיטת וינה, ואמו רופאת שיניים. טייכברג למד לתואר ראשון ושני (1967) בכימיה באוניברסיטה החופשית בבריסל. לאחר מכן עלה לישראל. בשנת 1972 סיים דוקטורט בכימיה של חלבונים וביופיזיקה במכון ויצמן, ואחר כך המשיך במשך שנתיים למחקר במסגרת פוסט-דוקטורט. בשנת 1974 המשיך את המחקר במכון פסטר בפריז, ושנה לאחר מכן חזר לישראל והצטרף לסגל מכון ויצמן. בשנת 1981 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין. שימש כפרופסור אורח באקול נורמל סופרייר בפריז.
בשנת 1975 גילה טייכברג את הגלקטין (Galectin) (סוג של לקטין) הראשון.
היה נשוי למדענית והסופרת ד"ר מיה לויטה ואב לשתיים. התגורר בסביון.
נפטר בשנת 2011, והובא למנוחות בבית העלמין של סביון .
ה'תש"ד

ה'תש"ד (5,704) ובקיצור תש"ד – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-30 בספטמבר 1943, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 17 בספטמבר 1944.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 17 שעות ו-685 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 4 במחזור העיבור ה-301. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 20 (סימנה כיוז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,875 לחורבן הבית, ושנת 2,255 לשטרות.
אירועים

י"ד בתשרי - מלחמת העולם השנייה: הממשל האיטלקי החדש מצטרף לבעלות הברית ומכריז מלחמה על גרמניה
ט"ו בתשרי - מרד האסירים במחנה ההשמדה סוביבור: 14 אנשי ס"ס ושומרים אוקראינים נהרגים בידי מחתרת שפעלה במחנה, ולמעלה מ-300 אסירים מצליחים להימלט מהמחנה
א' בכסלו - מלחמת העולם השנייה - שלושת מנהיגי בעלות הברית, וינסטון צ'רצ'יל, פרנקלין רוזוולט ויוסיף סטלין, נפגשים יחדיו לראשונה בועידת טהראן לדון בפלישה לנורמנדי
ז' בשבט - מפקדת האצ"ל מכריזה על מרד נגד השלטון הבריטי
ט' בשבט - הגיעו לישראל הרב אהרן רוקח מבעלזא ואחיו הרב מרדכי רוקח מבילגורייא
ג' באדר - אנשי האצ"ל מפוצצים את משרדי מס ההכנסה
י"ז בשבט - היטלר מוציא צו המכפיף את המודיעין הצבאי, האבווהר, ללשכה לביטחון הרייך
כ' באדר - מלחמת העולם השנייה: חנה סנש וצנחנים נוספים צונחים בקרואטיה
ג' בניסן - השואה: תחילתה של אקציית הילדים בגטו קובנה
ח' באייר - שלטונות המנדט הבריטי מגבילים את עליית היהודים לארץ ישראל
כ"ב באייר - השואה: מתחיל גירוש יהודי הונגריה למחנות השמדה
י"ד בסיוון - מלחמת העולם השנייה: בעלות הברית משחררות את רומא
י"ח בסיוון - השואה: יהודי קורפו נאסרים ומגורשים מהאי
י"ח בסיוון - השואה: חיסול גטו קולוז'וואר
י"ב באב - אנה פרנק רושמת את הדף האחרון ביומנה
י"ג באב - חוסל מחנה הצוענים באושוויץ וכל יושביו הובלו לתאי הגזים
ט"ו באב - בעקבות הלשנה של מודיע הולנדי, נתפסים בידי הגסטאפו באמסטרדם אנה פרנק ובני משפחתה
י"ט באב - אנשי הלח"י עורכים ניסיון התנקשות בחייו של הנציב העליון, הרולד מקמייקל
ג' באלול - המשלוח האחרון של יהודי צרפת למחנות ההשמדה בגרמניה
כ"ט באלול - ממשלת המנדט הבריטי אישרה את הקמת הבריגדה היהודית (נודעה גם בשם החי"ל - חטיבה יהודית לוחמת)
נולדו

כ"ז בתשרי - רון בן ישי, עיתונאי ישראלי
ט"ו בכסלו - חנן פורת, חבר הכנסת
כ"א בכסלו - חנוך לוין, מחזאי ישראלי (נפטר ה'תשנ"ט)
ל' בכסלו - סם הינדס, ראש ממשלת גיאנה לשעבר
כ"ו בשבט - יעקב פרי, ראש השב"כ, מנהל ואיש עסקים
ב' באדר - רון לאודר, איש עסקים יהודי-אמריקאי
י"א באדר - מיכאל איתן - חבר הכנסת מטעם הליכוד ושר בממשלת ישראל העשרים ושבע (נפטר ב-ה'תשפ"ה)
י"א בניסן - יהודית נאות, חברת הכנסת ושרה בממשלת ישראל (נפטרה ב-ה'תשס"ה)
כ"ז באייר - מתן וילנאי, איש צבא ופוליטיקאי ישראלי
ט"ו בסיוון - חיים בר און, מוציא לאור ואיש תקשורת ישראלי (נפטר בה'תשנ"ח)
י"ט בסיוון - יונה וולך, משוררת ישראלית (נפטרה ב-ה'תשמ"ה)
כ"ה בסיוון - אביגדור קהלני, איש צבא ופוליטיקאי ישראלי
ל' באב - מרדכי שפיגלר, כדורגלן עבר ומגדולי שחקני נבחרת ישראל בכל הזמנים
נפטרו

ט"ו בתשרי (סוכות) - שאול טשרניחובסקי, רופא ומשורר עברי (נולד ב-ה'תרל"ה).
ד' בחשוון - האדמו"ר מפיאסצנא ר' קלונימוס קלמיש שפירא, נרצח בשואה, מחבר "חובת התלמידים" ... אחיו של האדמו"ר החלוץ.
י"ב באדר - עמנואל רינגלבלום, היסטוריון ופוליטיקאי יהודי-פולני (נולד ב-ה'תרס"א).
כ"ט באדר - אורד וינגייט, איש צבא בריטי וידיד התנועה הציונית (נולד ב-ה'תרס"ג).
י' באייר - יצחק קצנלסון, משורר בלארוסי יהודי, נרצח באושוויץ (נולד ב-ה'תרמ"ד).
ט"ו בסיון - רבי זאב וולף גינצלר, רבה של פהרגיארמט, נרצח בשואה (נולד ב-ה'תרנ"ג).
כ"א בסיוון - רבי משה סופר, דיין בהונגריה, מחבר שו"ת "יד סופר" נרצח באושוויץ (נולד ב-ה'תרמ"ה).
כ"ג בתמוז - אוג'ניו קאלו, פרטיזן יהודי וגיבור איטליה.
כ"ט בתמוז - רבי אברהם גרודזינסקי, מרבני תנועת המוסר, משגיח בישיבת כנסת ישראל בליטא. נרצח על ידי הנאצים בגטו קובנה (נולד ב-ה'תרמ"ב).
כ' באב - הרב לוי יצחק שניאורסון - אביו של הרב מנחם מנדל שניאורסון. רב ביקטירנוסלב ומקובל.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
פרדי דורה

פרדי דורה
פרדי דוּרָה (Fredi Durra;‏ 7 במרץ 1922 – 10 בינואר 2006) היה בדרן, קונפרנסייה וזמר ישראלי, מכוכבי הבידור בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל.