stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – ישראל
היסטוריה > תקופת הנשיא ביידן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לעומת הנשיא טראמפ התנגד להסכם הגרעין עם איראן ואף פרש ממנו, הנשיא ג'ו ביידן תומך בחזרה להסכם, אך לצד זאת הצהיר כי אם המגעים הדיפלומטיים עם טהראן ייכשלו - יפנה לנתיבים אחרים. נשיא ארצות הברית ביידן ונפתלי בנט, ראש ממשלת ישראל, תמכו בליבון המחלוקות בנושא בשיח ישיר ולא שיח תקשורתי. אף על פי כן, ראש הממשלה בנט הצהיר על התנגדותו לחזרה להסכם, בדומה לעמדת קודמו בתפקיד. מאוחר יותר אמר ביידן כי הסכם הגרעין עם איראן "מת".
הנשיא ביידן תומך בפתרון הסכסוך הישראלי פלסטיני באמצעות שתי מדינות לשני עמים. עם התמשכות מלחמת חרבות ברזל פתח ביידן ביוזמה מדינית לקידום חזון שתי המדינות.
ביולי 2022 ביקר הנשיא ביידן בישראל והכריז יחד עם ראש הממשלה יאיר לפיד על "אמנת ירושלים". לקראת ביקורו, נשאל ביידן (בריאיון עם יונית לוי) על ההתרחקות של אחדים מחברי מפלגתו מישראל, והשיב "הם מעטים והם טועים".
בימי נשיאותו נחנכו פורום הנגב - פורום שרי חוץ שנתי של ארצות הברית, ישראל ורוב המדינות הערביות שמקיימות עמה יחסים דיפלומטיים; וקבוצת I2U2 - קבוצה שכוללת את איחוד האמירויות הערביות, ארצות הברית, הודו וישראל ואמורה לשתף פעולה במגוון תחומים.
בתחילת 2023, זמן קצר לאחר הקמת ממשלת נתניהו השישית החלה מתיחות ביחסי ארצות הברית-ישראל בעיקר סביב הליכי החקיקה של הרפורמה המשפטית בישראל והתסיסה החברתית שחלה בישראל בעקבות זאת. הממשל האמריקאי הפעיל על נתניהו לחץ במטרה למנוע את העברת החוקים ללא הסכמה רחבה. במענה לשאלת כתבים אמר ביידן כי אינו מתכוון להזמין את נתניהו לביקור בבית הלבן בזמן הקרוב.
למתיחות זו נוספו גם דבריו של שר האוצר בצלאל סמוטריץ' שלאחר פיגוע ירי נגד ישראלים שבוצע בחוארה אמר שיש "למחוק את חוארה". דבריו זכו לגינויים מצד משרד החוץ האמריקני, ולמרות שהוא הבהיר שלא הייתה כוונתו לפגיעה בחפים מפשע, אנשי הממשל האמריקאי הודיעו שלא ייפגשו איתו כשביקר בארצות הברית, וביטלו את השתתפותם באירוע של הבונדס בו נאם.
בעקבות אישור התיקון בחוק ההתנתקות שביטל את תחולתו בצפון השומרון, זומן שגריר ישראל לשיחה במחלקת המדינה, לראשונה מאז 2010.
בפברואר 2024 הטילה ארצות הברית סנקציות על 4 מתנחלים בגין אלימות כלפי פלסטינים, צרפת ובריטניה נקטו אחריה צעד דומה.
לאחר שבצלאל סמוטריץ' הודיע כי נתניהו אישר לקדם בניה של 3000 יחידות דיור באזור מעלה אדומים בעקבות פיגוע הירי במחלף הזיתים, שר החוץ אנתוני בלינקן אמר כי "ההתנחלויות לא מועילות לשלום מתמשך - והן גם לא עולות בקנה אחד עם החוק הבינלאומי. הממשל שלנו שומר על התנגדות נחרצת להרחבת ההתנחלויות, שרק מחלישות - ולא מחזקות - את ביטחון ישראל".
היסטוריה > תקופת הנשיא ביידן > מלחמת חרבות ברזל

ארצות הברית היא התומכת העיקרית של ישראל במלחמת חרבות ברזל, סיפקה לישראל אמצעי לחימה וגינתה בחריפות רבה את טבח שבעה באוקטובר. הנשיא ביידן נשא נאומי תמיכה אחדים וארצות הברית השתתפה בהצהרת מדינות המערב המגנות בחריפות את מתקפת החמאס. מזכיר המדינה האמריקני אנתוני בלינקן הגיע לביקורים אחדים בישראל במהלך המלחמה וכך גם הנשיא ביידן, כדי לדון במלחמה. ארצות הברית תיווכה את עסקת שחרור החטופים בסוף נובמבר 2023, שבה הוסכם על הפוגה ושוחררו משבי החמאס 70 ישראלים, בעיקר נשים וילדים.
ב-20 באוקטובר ביקש ביידן מהקונגרס אישור לתוספת 14 מיליארד דולר לתקציב התמיכה בישראל.
היחסים בין ממשל ארצות הברית לממשל בישראל הצטננו ככל שהמלחמה התארכה. הנשיא ביידן דרש הפסקת אש מיידית במסגרת עסקה לשחרור חטופים, והזהיר מפני המשבר ההומניטרי המחמיר בעזה. כדי לעקוף את הצורך לעבור במעברי הגבול בין ישראל לעזה ואת בעיית החלוקה של הסיוע, החלה ארצות הברית בהקמת נמל זמני בעזה, במטרה להעביר 2 מיליון מנות מזון מדי יום. ההחלטה האמריקאית התקבלה בעקבות אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה.
אסון הסיוע ההומניטרי ברחוב א-רשיד בעזה הגיע לאחר שורת מקרים בהם ישראל התקשתה לעמוד בהתחייבותה להכניס סיוע לרצועה, מכיוון שהמשאיות נחסמו על-ידי מפגינים והוביל להחלטה האמריקאית להקים נמל זמני בעזה במטרה להבטיח את כניסת הסיוע לרצועה ואת חלוקתו לאזרחים.
ב-14 במרץ נשא מנהיג הרוב בסנאט של ארצות הברית, צ'אק שומר, נאום בו אמר כי נתניהו "אפשר להישרדותו הפוליטית לגבור על האינטרסים של ישראל", שהוא בנה קואליציית ימין קיצוני שגרמה לו "לקבל בקלות רבה מדי" את ממדי הרג האזרחים בעזה, ו"ישראל לא תוכל להצליח כמנודה נגד כל העולם". הוא הוסיף שנחוצות בחירות בישראל. ביידן גיבה את הנאום ואמר שהוא משקף דאגה שאמריקאים רבים שותפים לה". יריבו לבחירות לנשיאות, דונלד טראמפ, אף אמר שצריך ולסיים את המלחמה וישראל מפסידה במאבק על דעת הקהל.
על אף המתיחות ביחסים משלוחי הנשק מארצות הברית לישראל לא נפגעו, במרץ 2024 אישרה ארצות הברית משלוח נוסף של 25 מטוסי קרב F35A ופצצות במשקל טון. כשנשאלה על כך סגנית הנשיא קמלה האריס, היא אמרה "חשוב מאד להבחין או לפחות לא לבלבל בין ממשלת ישראל לאזרחים הישראלים. לאזרחים הישראלים, כמו לפלסטינים, יש זכות לביטחון."
ב-4 בפברואר 2025 נפגש טראמפ עם בנימין נתניהו ולאחר מכן הצהיר כי ארצות הברית תיקח אחריות על רצועת עזה, ויתפנו ממנה 1.8 מיליון עזתים.
במהלך פברואר 2025, הגיע משלוח חימושים כבדים מסוג MK-84 לישראל, זאת לאחר שהנשיא טראמפ הסיר את האמברגו של ביידן על פצצות כבדות לישראל.
הסכמים והבנות בין ישראל לארצות הברית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-1957, לאחר מבצע סיני, לחצה ארצות הברית לסגת מסיני, והתחייבה בתמורה לדאוג להבטחת חופש המעבר של כלי שיט ישראלים במצרי טיראן.
ב-12 בדצמבר 1962 נחתמה אמנת הסגרה בין שתי המדינות.
ב-10 במרץ 1965 חתמו שתי המדינות על "מזכר הבנות" ראשון וחשאי.
ב-1975 נערך מזכר הבנות האמריקני-ישראל, בין ממשלו של ג'רלד פורד לממשלת ישראל. במזכר התחייב הממשל האמריקני, בתמורה לוויתורים ישראליים בגבול עם מצרים, שלא להכיר באש"ף ולא לנהל איתו משא ומתן כל עוד עומד אש"ף בסירובו להכיר בישראל ובזכותה להתקיים בגבולות מוכרים ובטוחים. ממשלו של ג'ימי קרטר שבא אחריו, התסתייג מהתחייבות זו וניסה לעקוף אותה בדרכים שונות אולם נמנע מלהפר אותה בגלוי. ההתחייבות השנייה במזכר הייתה שארצות הברית תתאם מראש עם ישראל מהלכים להתקדמות בתהליך השלום. התחייבות זו הופרה ב-1 באוקטובר 1977 כשממשל קרטר השיק יוזמה משותפת עם ברית המועצות, ליישוב הסוגיה הפלסטינית, מבלי ליידע את ראש הממשלה הישראלי על המהלך.
ב-1978, כתמורה לוויתור ישראל על סיני בהסכם השלום עם מצרים, התחייבה ארצות הברית לערוב לביצועו, לספק נשק לישראל ולהימנע מאספקת נשק שיסכן אותה.
ב-1991, כדי לדרבן את ישראל להסכים לכינוס ועידת מדריד, מסרה ארצות הברית לישראל מכתב ביטחונות ובו מצוין כי היא אינה תומכת בכינונה של מדינה פלסטינית עצמאית.
ב-2005, בתמורה לתוכנית ההתנתקות העניק בוש לשרון מכתב שבו הכיר בזכות ישראל על גושי ההתנחלויות ביהודה ושומרון.
ב-19 בספטמבר 2014 אשרר הסנאט האמריקני ברוב גדול את חוק "השותפות האסטרטגית ישראל־ארצות הברית". חוק שחיזק באופן משמעותי את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות, בכל הנוגע לאיומים ביטחוניים ולסוגיות אזוריות. את ההצעה יזמו הסנטורים ברברה בוקסר ורוי בלאנט. עם אישורה הסופי של הצעת החוק קיבלה ישראל, בין היתר, מטוסי תדלוק ותחמושות מיוחדות, הועמדו לרשותה תצלומים שיפיקו  לווייני ריגול אמריקניים, והמרחב האווירי של ארצות הברית נפתח לאימונים של חיל האוויר הישראלי.
קשרים כלכליים

ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של ישראל ומהווה את הגוש הכלכלי השני בגודלו (אחרי האיחוד האירופי) שאיתו מקיימת ישראל קשרי סחר. ב-2003 היווה היצוא (ללא יהלומים) לארצות הברית 29% מכלל היצוא הישראלי ואילו היבוא מארצות הברית היווה 18% מכלל היבוא (ללא יהלומים) של ישראל וישראל נמצאה בעודף מסחרי של כמיליארד דולר מול ארצות הברית (הנתונים אינם כוללים את היבוא הביטחוני). חלק גדול מהסחר הוא של מוצרי טכנולוגיה עילית (היי טק) וכן של תרופות (בעיקר מושפע מחברת טבע). הסחר בין שתי המדינות מתנהל במסגרת הסכם סחר חופשי אשר נחתם ב-1985. הסכם זה מסייע משמעותית לכלכלת ישראל, בין השאר בשל העובדה, כי היא אחת המדינות הבודדות החתומות על הסכם סחר חופשי הן עם ארצות הברית והן עם האיחוד האירופי.
גם מרבית סחר החוץ של ישראל שאיננו מתנהל עם ארצות הברית (למעשה כמעט כל הסחר שאיננו עם האיחוד האירופי) מתנהל בדולר אמריקני. עובדה זו הביאה את ישראל בעבר לאמץ מדיניות של ניהול לירה ישראלית מול הדולר, מדיניות אשר הוחלפה ב-1976 בעבודה מול סל מטבעות (אשר נקבע על פי הרכב סחר החוץ של ישראל) בו המרכיב הדומיננטי הוא הדולר ובוטלה באוקטובר 1977. לאחר תוכנית הייצוב ב-1985 קובע שוב שער המטבע מול הדולר ובאוגוסט 1986 חזרה המדיניות לשמירת שער מול סל המטבעות עד שבוטלה ביולי 2005.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל מערך של חמישה נספחים כלכליים הפרושים ברחבי ארצות הברית: ענת כץ, הנספחת הכלכלית בוושינגטון,
נילי שלו, הציר הכלכלי בניו יורק (אחראית על אזור צפון-מזרח ארצות הברית), גיא כהן, הנספח הכלכלי בשיקגו (אחראי על אזור המערב התיכון), מיכל נידם, הנספחת הכלכלית ביוסטון (אחראית על אזור הדרום) וגילי עובדיה, הנספח הכלכלי בסן פרנסיסקו (אחראי על אזור מערב ארצות הברית). מטרת הנספחויות היא קידום הסחר והיצוא, ייזום ותחזוקת הסכמי סחר לשיפור תנאי הסחר של ישראל, עידוד ומשיכת השקעות זרות ויצירת שיתופי פעולה אסטרטגית עם חברות זרות, ארגונים וגופים ממשלתיים.
בנוסף על הסחר הענף, נסחרות חברות ישראליות לא מעטות בבורסת ניו יורק ובנאסד"ק וכן מתבצעות השקעות רבות של חברות משתי המדינות.
ממשלת ארצות הברית מעניקה כל שנה לישראל סיוע כלכלי גדול (ממוצע של 2.55 מיליארד דולר בשנה בחמש השנים האחרונות) שהחל מ-2008 מגיע כולו כסיוע ביטחוני. כמו כן, ארצות הברית מעניקה כיום לישראל ערבויות בסך כולל של עשרה מיליארד דולר בהן יכולה ישראל להשתמש כדי ללוות כסף בשוקי העולם בריבית הקרובה יותר לריבית בה ממשלת ארצות הברית לווה (מסכום הערבויות מנוכה ההשקעה בהתנחלויות אולם בכל מקרה הסכום ברובו איננו מנוצל בשל חוסר צורך).
בסוף 2010 נחתם הסכם "שמים פתוחים" בין ישראל לארצות הברית. על פי ההסכם, חברות תעופה ישראליות יוכלו לטוס לכל יעד בארצות הברית ללא הגבלה, ולהמשיך לכל יעד אחר ברחבי העולם.
בשנת 2013, סך הייצוא של ישראל לארצות הברית ירד ל-22%. גם היבוא מארצות הברית נמצא במגמת ירידה ובסך הכל צפויה היחלשות במגמת היצוא והיבוא למערב בכלל ולארצות הברית בפרט בשנים הקרובות.
השפעה תרבותית

לפני קום המדינה היו ההשפעות התרבותיות העיקריות על הציבור היהודי מארצות מזרח אירופה (ארצות המוצא של רוב העולים) וכן ממעצמת המנדט - בריטניה. עם התפתחות הברית הצרפתית-ישראלית באמצע שנות ה-50 גברה ההשפעה התרבותית הצרפתית, לעומת זאת ההשפעה התרבותית האמריקאית הייתה זניחה וארצות הברית אף נחשבה בעיני האליטה לנחותה.
עם התחזקות הקשרים בין ישראל וארצות הברית מאמצע שנות ה-60, הולכת וגוברת ההשפעה התרבותית האמריקאית וזאת בהתאם להתפשטותה בעולם. מרבית הסרטים המוצגים בישראל הם אמריקאים, חלק ניכר מרשתות המזון המיוצגות בישראל הן אמריקאיות, חלק ניכר מהמוזיקה הלועזית המושמעת ברשתות הרדיו היא אמריקאית, חלק גדול מהמילים הלועזיות החודרות לעברית הן באנגלית אמריקאית וכדומה. אף על פי שאירופה נחשבת עדיין למרכז תרבותי בעיני האליטה, הרי ההשפעה של ארצות הברית על התרבות הישראלית ניכרת במרבית הרבדים התרבותיים של החברה הישראלית.
כמו כן, קיימת גם השפעה תרבותית קטנה של ישראל על ארצות הברית, בעיקר דתית וקולינרית. ניתן אפוא לראות שישנה התעניינות רבה של קהלים גדולים בארצות הברית בישראל, כמדינת יהודים וכארץ הקודש לנצרות. החומוס תוצרת ישראל מופץ ברחבי ארצות הברית ונחשב לאוכל בריאותי, וצמחוני כגון הפלאפל
ולחם הפיתה עשוי חיטה מלאה. וכן עוד מוצרים תוצרת ישראל.
יהדות ארצות הברית

יהדות ארצות הברית, שהיא הריכוז היהודי השני בגודלו בעולם (לאחר ישראל) מקיימת קשרים ענפים עם ישראל. קשרים אלו כוללים ביקורים בישראל, תרומות כלכליות, תמיכה פוליטית (במיוחד במסגרת הלובי הפרו ישראלי איפא"ק) ועוד. ככלל, הרוב המוחלט של הקהילה היהודית מביע תמיכה עקבית במדיניות של ממשלת ישראל אולם במהלך השנים אירעו מספר התנגשויות בעיקר על רקע האשמות של יהודי ארצות הברית ב"נאמנות כפולה" (במיוחד סביב פרשת ג'ונתן פולארד) ושאלת מיהו יהודי? (היות שחלק בעל אחוזים בין יהודי ארצות הברית כולל רפורמיים וקונסרבטיביים למול אורתודוקסים).
מדינת ישראל מייחסת חשיבות רבה לשמירה על הקשר עם הקהילה היהודית בארצות הברית, הן מבחינה תרבותית (במיוחד מניעת התבוללות), הן מבחינת השגת תמיכה מדינית של ארצות הברית והן מבחינה כספית (על אף שאחוז התרומות המגיעות לישראל מתוך התרומות למטרות יהודיות יורד עם השנים).
בערים שבהן קהילות יהודיות גדולות, ובייחוד בניו יורק, לוס אנג'לס, מיאמי וסן פרנסיסקו, ישנם גם ריכוזים משמעותיים של קהילות ישראליות המהווה יעד מרכזי להגירה של ישראלים, במידה רבה בשל איכות החיים הגבוהה במדינה והגשמת "החלום האמריקאי". הישראלים בארצות הברית (כולל צאצאיהם) מונים כחצי מיליון איש, והם מהווים קרוב לעשרה אחוז מכלל היהודים במדינה.
שגרירים > שגרירי ישראל בארצות הברית

| שם | תקופת כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| אליהו אילת | 1948–1950 | השגריר הראשון |
| אבא אבן | 1950–1959 | במקביל לכהונתו כשגריר ישראל באומות המאוחדות |
| אברהם הרמן | 1959–1968 | השגריר במהלך מלחמת ששת הימים |
| יצחק רבין | 1968–1973 |  |
| שמחה דיניץ | 1973–1978 | השגריר במהלך מלחמת יום הכיפורים, מזכר הבנה בין המדינות ובהסכמי קמפ דייוויד |
| אפרים עברון | 1978–1982 |  |
| משה ארנס | 1982–1983 | השגריר במהלך מלחמת לבנון הראשונה |
| מאיר רוזן | 1983–1987 | השגריר במהלך התפוצצות פרשת פולארד |
| משה ארד | 1987–1990 |  |
| זלמן שובל | 1990–1993 | השגריר במהלך מלחמת המפרץ |
| איתמר רבינוביץ | 1993–1996 | השגריר בתקופת החתימה ותחילת יישום הסכמי אוסלו |
| אליהו בן-אלישר | 1996–1998 |  |
| זלמן שובל | 1998–2000 | תקופת כהונה שנייה |
| דוד עברי | 2000–2002 |  |
| דני אילון | 2002–2006 | השגריר במהלך מלחמת המפרץ השנייה |
| סלי מרידור | 2006–2009 | השגריר בתקופת מלחמת לבנון השנייה |
| מיכאל אורן | 2009–2013 |  |
| רון דרמר | 2013–2021 |  |
| גלעד ארדן | 2021 | במקביל לכהונתו כשגריר ישראל באומות המאוחדות |
| מיכאל הרצוג | 2021–2025 |  |
| יחיאל לייטר | 2025–הווה |  שגרירות ארצות הברית בירושלים |
שגרירים > שגרירי ארצות הברית בישראל

| שם | תקופת כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| ג'יימס מקדונלד | 1949–1950 | השגריר הראשון, קודם לכן במעמד ציר |
| מונט ביין דייוויס | 1951–1953 |  |
| אדוארד לוסון | 1954–1959 | השגריר בתקופת מלחמת סיני |
| אוגדן ריד | 1959–1961 |  |
| וולוורת ברבור | 1961–1973 | השגריר בתקופת מלחמת ששת הימים, ספטמבר השחור ומלחמת ההתשה |
| קנת קיטינג | 1973–1975 | השגריר בתקופת מלחמת יום הכיפורים |
| מלקולם טון | 1975–1976 |  |
| סמואל לואיס | 1977–1985 | השגריר בתקופת הסכם השלום בין ישראל למצרים, הפצצת הכור בעיראק, מלחמת לבנון הראשונה |
| תומאס פיקרינג | 1985–1988 | השגריר בפרוץ האינתיפאדה הראשונה |
| ויליאם בראון | 1988–1992 | השגריר בתקופת מלחמת המפרץ |
| ויליאם הרופ | 1992-1993 |  |
| אדוארד ג'רג'יאן | 1993-1994 |  |
| מרטין אינדיק | 1995–1997 |  |
| אדוארד ווקר | 1997–1999 |  |
| מרטין אינדיק | 1999–2001 | תקופת כהונה שנייה |
| דן קרצר | 2001–2005 |  |
| ריצ'רד ג'ונס | 2005–2008 | השגריר בתקופת מלחמת לבנון השנייה |
| ג'יימס קנינגהם | 2008–2011 |  |
| דן שפירו | 2011–2017 |  |
| דייוויד פרידמן | 2017–2021 | במאי 2018 עברה השגרירות מתל אביב לירושלים |
| תומאס ריצ'רד ניידס | 2021–2023 |  |
| ג'ק לו | 2023–2025 |  |
| סטפני האלט | 2025–הווה | ממלאת מקום |
ראו גם

יחסי החוץ של ישראל
שגרירות ישראל בוושינגטון
שגרירות ארצות הברית בישראל
סניף תל אביב של שגרירות ארצות הברית
הקונסוליה האמריקאית בירושלים
סיוע אמריקאי לישראל
יחסי ארצות הברית–ירדן
לקריאה נוספת

נדב ספרן, מדינת ישראל ויחסיה עם ארצות הברית, מאנגלית: שלמה גונן, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, תשל"ט 1979
יוסי מלמן ודן רביב, שותפים לדבר מעשה, ספרית מעריב, 1994
הנרי קיסינג'ר, משבר: ניהול מדיניות החוץ במלחמת יום כיפור וביציאה מווייטנאם, הוצאת שלם, 2004
אהרן דייוויד מילר, הארץ המובטחת מדי: המרדף החמקמק של אמריקה אחר שלום במזרח-התיכון, מאנגלית: גיא הרלינג, ידיעות ספרים, 2008
Michael B. Oren, Power, Faith, and Fntasy: America in the Middle East: 1776 to the Present, W. W. Norton & Company; 2008.
אברהם בן-צבי, מטרומן ועד אובמה: עלייתם וראשית שקיעתם של יחסי ארצות הברית-ישראל, ידיעות ספרים, 2011
יוסף הלר, ישראל והמלחמה הקרה, ממלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים, קריית שדה בוקר, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשע"א.
יצחק אורן, לדוג עם הנשיא: עלייתו של הספין הדיפלומטי, תל אביב: רסלינג, 2014.
משה ביתן, יומן מדיני 1970-1967, עורך: ארנון למפרום, תל אביב: עולם חדש, 2014.
מיכאל אורן, בן ברית: חיי כגשר בין ישראל לארצות הברית, תל אביב: ידיעות ספרים, 2016.
בועז וונטיק וזכי שלום, "יחסי ישראל-ארצות הברית 1987-1977", בתוך יחיעם ויץ וצבי צמרת (עורכים), העשור הרביעי: תשל"ח-תשמ"ח, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2016, עמ' 164-143.
ברק רביד, השלום של טראמפ: הסכמי אברהם והמהפך במזרח התיכון, ידיעות ספרים, 2021.
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 49–55, 330–336.
אנדריאה דוריה (אונייה)

| --- | --- |

אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית "אנדריאה דוריה", 1953
 תיאור כללי
 סימן זיהוי:  ICEH
 סוג אונייה:  אוניית נוסעים אוקיאנית
 צי:  צי הסוחר האיטלקי 
 חברת ספנות:  Italia di Navigazione
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת אנסלדו (Ansaldo), ג'נובה
 תחילת הבנייה:  9 בפברואר 1950
 הושקה:  16 ביוני 1951
 תקופת הפעילות:  14 בינואר 1953 – 26 ביולי 1956 (3 שנים)
 אחריתה:  טבעה לאחר התנגשות ב-26 ביולי 1956
 מיקום:  40°29′30″N 69°51′00″E﻿ / ﻿40.49167°N 69.85000°E﻿ / 40.49167; 69.85000
 מידות
 תפוסה:  29,083 טון
 אורך:  213.8 מטר
 רוחב:  27.5 מטר
 שוקע:  9.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  23 קשר
 גודל הצוות:  כ-500 ימאים וסגל הארחה.
 מספר נוסעים:  1,241
 הנעה:  טורבינת קיטור 
 
אוניית הקיטור אנדריאה דוריה (SS Andrea Doria) הייתה אוניית נוסעים איטלקית מפוארת שהשתייכה ל"חברת הספנות של איטליה" (Società di navigazione Italia). האונייה טבעה ב-1956, ו-46 אנשים נספו באסון, אך מרבית אנשי הצוות והנוסעים ניצלו. אירוע ההתנגשות והטביעה זכה לפרסום רב, נערכו עליו מחקרים, ושונו נוהלי השיט באזור.
האונייה נקראה על שם גיבור המלחמות האדמירל אנדראה דוריה, שחי במאה ה-16. האונייה הושקה ב-16 ביוני 1951, ולאחר המשך הבנייה וההצטיידות יצאה להפלגת הבכורה שלה ב-14 בינואר 1953. נמל הבית שלה היה ג'נובה שבאיטליה.
ב-25 ביולי 1956, בדרכה לעיר ניו יורק, בקרבת האי ננטקט דרומית לקייפ קוד שבמסצ'וסטס, התנגשה אוניית הנוסעים "סטוקהולם" של "חברת הספנות השוודית אמריקאית" (Swedish American Line) בדופן האנדריאה דוריה. בשל ההתנגשות נפער חור גדול, חדרו מים, והאונייה נטתה על צדה. בעקבות זאת יצאו מכלל פעולה מחצית מסירות ההצלה, בעוד שהאונייה שקעה תוך זמן קצר. בכל זאת, בזכות התגובה המהירה של ספינות נוספות באזור ניצלו חייהם של מרבית אנשי הצוות והנוסעים.
רב החובל פיירו קאלאמאי (Calamai), קברניטה של ה'אנדריאה דוריה' בעת ההתנגשות
נתוני האונייה

אורכה של האנדריאה דוריה היה 212 מטרים, רוחבה 27 מטרים ותפוסתה 29,083 טונות. ביכולתה היה לשאת כ-1,200 נוסעים וכ-500 אנשי צוות. הספינה הונעה על ידי טורבינות קיטור ושני מדחפים, והייתה יכולה להגיע למהירות של 26 קשרים. מהירות השיוט שלה הייתה 23 קשרים.
האנדריאה דוריה הייתה מהמפוארות שבאניות התקופה. היו בה עשרה סיפונים. קיבולת נוסעים רשומה: 218 נוסעים במחלקה ראשונה, 320 נוסעים במחלקה שנייה, ו-703 נוסעים במחלקת התיירות. הייתה הפרדה מלאה בין המחלקות. לכל מחלקה היו חדרים, חדר אוכל, סלון ומרחב סיפון פתוח משלה. לרווחת הנוסעים היו בה שלוש בריכות שחייה - אחת לכל מחלקה: ראשונה, שנייה ותיירות. ולמעלה ממיליון דולר (כ-10 מיליון בערכי ימינו) הושקעו בעיצובה ובקישוטה כולל פסל בגודל אדם של אדמירל אנדראה דוריה.
נתוני האונייה > בטיחות וכושר ימי

בשל התחתית הכפולה שהייתה לה נחשבה לבטוחה מאוד. היא חולקה ל-11 מדורים אטומים, בתכנון שהאונייה לא תטבע גם אם שניים מהם יוצפו. מספר המקומות בסירות ההצלה שנשאה הספיק לכל הנוסעים ואנשי הצוות. ציודה כלל מערכת מכ"ם מתקדמת. 

עם זאת, יציבותה של האונייה לקתה בחסר. בשל היותה כבדה יחסית בחלקה העליון, פיתחה סבירות גבוהה לנטייה על צידה. התופעה הובחנה כבר בעת הפלגת הבכורה כאשר גל גדול באזור ננטקט פגש את דופן האונייה והיטה אותה בזווית של 28 מעלות. הסיכון לנטייה גבר לקראת סיום ההפלגות כאשר מכלי הדלק בתחתית האונייה התרוקנו.
 התופעה היוותה בעיה היות שמחיצות האטימה בין המדורים הגיעו עד הסיפון הראשי. נטייה מעל 20 מעלות הביאה לכך שהמים עברו מעל המחיצות האטומות. 

סירות ההצלה היו מסודרות בסיפון העליון משני צידי האונייה. נטייה מעל 15 מעלות כבר לא אפשרה להוריד למים את הסירות מהצד הגבוה וכך יצאו מכלל שימוש מחצית מסירות ההצלה.
בניית הספינה והפלגת הבכורה

במהלך מלחמת העולם השנייה איבדה איטליה יותר מחצי מצי הסוחר שלה, כתוצאה מהתקפות בעלות הברית. מתוך ניתוח הביקוש להפלגות טרנס-אטלנטיות ורצון לחזק את הכבוד הלאומי, הזמינה חברת הספנות האיטלקית שתי אוניות זהות - "כריסטופרו קולומבו" על שם כריסטופר קולומבוס, שהושקה בשנת 1953, וה"אנדריאה דוריה".
האנדריאה דוריה נבנתה במספנת אנסאלדו שבג'נובה. הבנייה החלה ב-9 בפברואר 1950, והאונייה הושקה למים ב-16 ביוני 1951.  

הפלגת הבכורה תוכננה ל-14 בדצמבר 1952, אך בשל תקלות טכניות נדחתה ל-14 בינואר 1953. האונייה הגיעה לניו יורק ב-23 בינואר והתקבלה על ידי ראש עיריית ניו יורק וינסנט ר. אימפליטרי (Vincent R. Impellitteri). לאחר הפלגת הבכורה הפכה 'אנדריאה דוריה' לאוניית נוסעים פופולרית, והפליגה בקו הטרנס-אטלנטי, בדרך כלל בתפוסה גבוהה.
האונייה במספנת אנסלדו בג'נובה לקראת סיום בנייתה, יוני 1951
חדר האוכל למחלקה ראשונה ב'אנדריאה דוריה'
ההפלגה האחרונה

ב-14 ביולי 1956 הגיעה האונייה לנמל ג'נובה, ובכך סיימה את הפלגתה החמישים בקו הטרנס-אטלנטי. לאחר שלשה ימי התארגנות יצאה ב-17 ביולי, תחת פיקודו של רב החובל פיירו קאלאמאי, כשהיא מופעלת על ידי 572 אנשי צוות. חלק מהנוסעים עלו בג'נובה. בהמשך עגנה האונייה בנמל הביניים הראשון, קאן, ואספה נוסעים. למחרת הגיעה לנמל נאפולי שם אספה כמחצית הנוסעים ויצאה בשעות הערב. ב-20 ביולי עגנה בנמל גיברלטר והעלתה נוסעים נוספים. מספר הנוסעים הכולל הגיע כעת ל-1,134, ואיתם יצאה לחציית האוקיינוס האטלנטי, במהירות ממוצעת 23 קשר, לכיוון נמל ניו יורק, בפעם ה-51.
בין הנוסעים היו רקדני הבלט המפורסמים נורה קובץ' (Nora_Kovach) ואישטוואן רבובסקי (Rabovsky) שערקו מהונגריה (הקומוניסטית דאז). והשחקנית רות רומן (Ruth Roman) שהפליגה עם בנה ריצ'רד.
ההפלגה האחרונה > האונייה השוודית 'סטוקהולם'

האונייה 'סטוקהולם' נבנתה ב-1948 ונרשמה בנמל הבית גטבורג תחת דגל שוודיה. גודלה היה כמחצית הגודל של האנדריאה דוריה. 12,165 טון, עם קיבולת 548 נוסעים ו-208 אנשי צוות.
ביום רביעי, 25 ביולי, יצאה את נמל ניו יורק בהפלגתה ה-103 כאשר היא נושאת 534 נוסעים. קברניטה היה הרי גונאר נורדנסון. נתיב מזרחי לכיוון אוניית מגדלור ננטקט במהירות 18 קשר.
באזור ההפלגה היה הלילה בהיר. רב החובל קבע נתיב לעבור מדרום לאוניית המגדלור שלננטקט וירד לתאו. קצין משמרת גשר החובל השלישי יוהאן ארנסט קארסטנס-יוהנסן העריך את טווח ראות ל-6 מיל ימי.
דיאגרמה להשוואה בין שתי אוניות הנוסעים שהתנגשו
רב חובל נורדנסן קברניט ה'סטוקהולם' בעת ההתנגשות
מכשיר המכ"ם בגשר ה'סטוקהולם' ובצמוד אליו מימין לוח סימון לחישוב קורס המטרה
ה"סטוקהולם" בדרכה חזרה לניו יורק לאחר ההתנגשות
החרטום השבור של 'סטוקהולם' בכניסה לנמל ניו יורק
ההתנגשות

ב-25 ביולי 1956, בהיותה באזור שמדרום לננטקט נכנסה 'אנדריאה דוריה' לערפל כבד. רב החובל קלאמאי נמצא בגשר עם החובל השני כקצין משמרת גשר  וחובל שלישי כעוזר קצין משמרת.
האוניות הבחינו זו בזו במכ"ם, קצין המשמרת ב'אנדריאה דוריה' גילה מטרה בטווח 17 מיל ימי. ותיקן את קורס האונייה במספר מעלות שמאלה כדי להתרחק מהמטרה ומהחוף. קצין המשמרת ב'סטוקהולם' גילה את 'אנדריאה דוריה' מאוחר יותר, בטווח 12 מיל ימי, אך לא הבחין באורות הניווט. היות שלא היה מודע לקיום הערפל הניח שמדובר בכלי שיט קטן.
קצין משמרת גשר ב'סטוקהולם' פנה ימינה בהתאם לתקנות למניעת התנגשות בים, המורות כי במקרה שכזה עליה לפנות דרך על ידי פנייה ימינה. אך ככל הנראה בגשר האנדריאה דוריה חששו לפנות ימינה כדי לא להתקרב לחוף. לא קוים קשר בין הגשרים. כאשר נוצר קשר עין, הטווח היה קרוב, ה'סטוקהולם' ניסתה לעצור, אך הייתה קרובה מכדי למנוע את ההתנגשות.
ההתנגשות אירעה כאשר שתי האוניות בזווית של 56 מעלות אחת לשנייה. חרטומה של ה'סטוקהולם', פגע מתחת לגשר, ביקע את הדופן הימנית של האנדריאה דוריה, ויצר בו חתך שאורכו 12 מטרים לאורך שלושה סיפונים. כתוצאה מכך נמחצו מספר תאי נוסעים. מכלי הדלק של הדופן הפגועה נפרצו והתמלאו בכמות גדולה של מי ים. כאוניית נוסעים הבנויה כך שחלקה העליון כבד יחסית (Top Heavy), נטתה על צדה הימני. היות שמכלי הדלק השמאליים שלא נפגעו היו כמעט ריקים לקראת סוף ההפלגה, הוגברה הנטייה.
מתוך 1,706 אנשי צוות ונוסעים, נהרגו באנדריאה דוריה 46 נוסעים. חמישה מאנשי צוות הסטוקהולם שמגוריהם היו בחרטום אונייתם נספו. לאחר ההתנגשות נמצאה על סיפון הסטוקהולם לינדה מורגן (Morgan), ילדה בת 14 אשר שהתה באנדריאה דוריה באחד התאים שנפגעו בהתנגשות. ככל הנראה נזרקה מעוצמת ההתנגשות ונחתה על סיפון הסטוקהולם, אך בדרך נס לא אירע לה דבר. אחותה, אשר שהתה עמה באותו תא, נהרגה בהתנגשות.

בשל ההתנגשות וכניסת מים לאנדריאה דוריה, החלה זו לנטות על צדה, ותוך כעשר דקות הנטייה הגיעה לזווית של 18 מעלות. המים המשיכו לעלות בתוך הספינה והתברר כי הדלתות האטומות שאמורות היו למנוע הצפה נשברו בהתנגשות. פעולות אנשי הצוות שניסו לייצב את הספינה בהתאם להוראות מהנדסי הספינה רק החמירו את המצב, מאחר שאלה לא ידעו על פריצות הדלתות האטומות בבטן הספינה, והנטייה הגיעה לזווית של 20 מעלות.
איור האוניות שניות לפני ההתנגשות
אנדריאה דוריה נוטה על צידה בדמדומי בוקר לאחר ההתנגשות
ההתנגשות > הצלת הנוסעים ואנשי הצוות

בשל נטיית האונייה על צדה, החליט רב החובל, כמחצית השעה לאחר ההתנגשות על נטישת הספינה, הכרעה קשה לנוכח יציאתן מכלל שימוש של מחצית מסירות ההצלה. באזור ההתנגשות קיימת תנועה רבה. כתוצאה מקריאות לעזרה בקשר הרדיו נענו כלי שיט לקריאה. בנוסף לסירות ההצלה של ה"סטוקהולם", נאספו כל מפליגי ה'אנדריאה דוריה'. 

החלטת רב החובל של האונייה "איל דה פרנס", שעברה את האנדריאה דוריה כמה שעות קודם לכן, לשוב לאחור ולאסוף את נוסעיה, סייעה להצלת כל המפליגים, למעט אלו שנהרגו בהתנגשות עצמה, וילדה בת ארבע שנפצעה בראשה אנושות בעת ירידתה לסירת ההצלה.

גם מסוק ומטוס אמפיבי של משמר החופים של ארצות הברית לקחו חלק בהעברת הניצולים.
| שם האונייה | דגל | סך הניצולים | מהנוסעים | מאנשי הצוות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוניית נוסעים 'סטוקהולם' | שוודיה | 542 | 308 | 234 |
| אוניית נוסעים 'איל דה פרנס' | צרפת | 753 | 576 | 177 |
| משחתת צי ארצות הברית 'אדוארד אלן' | ארצות הברית | 77 |  | 77 |
| 'קייפ אן' | ארצות הברית | 129 | 91 | 38 |
| 'ויליאם תומאס' | ארצות הברית | 158 | 46 | 112 |
| 'רוברט א. הופקינס' | ארצות הברית | 1 | 1 |  |
| סיכום |  | 1,660 | 1,088 | 572 |