stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת אישיות פרנואידית
לקריאה נוספת

Kaplan & Sadock's Synopsis of Psychiatry, ninth edition.
חנן מוניץ (עורך) פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, מהדורה שישית, דיונון 2016
American Psychiatric Association, Diagnostic and Statistical Manual of Disorders DSM 5th Ed. APA 2013
הערות שוליים

↑  Joseph Triebwasser, Eran Chemerinski, Panos Roussos, Larry J. Siever, Paranoid Personality Disorder, Journal of Personality Disorders 27, 2012-08-28, עמ' 795–805 doi: 10.1521/pedi_2012_26_055
↑  Royce J. Lee, Mistrustful and Misunderstood: a Review of Paranoid Personality Disorder, Current Behavioral Neuroscience Reports 4, 2017-06-01, עמ' 151–165 doi: 10.1007/s40473-017-0116-7
1 2 3 4 5 6 7  American Psychiatric Association, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders DSM, 5, American Psychiatric Association, 2013, עמ' 649-652
1 2  חנן מוניץ (עורך), 20 הפרעות אשיות, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, מהדורה שישית, דיונון, 2016, עמ' 484-485
↑  Giles Newton-Howes, Lee Anna Clark, Andrew Chanen, Personality disorder across the life course, The Lancet 385, 2015-02-21, עמ' 727–734 doi: 10.1016/S0140-6736(14)61283-6
↑  Gina T. Raza, Josephine M. DeMarce, Steven J. Lash, Jefferson D. Parker, Paranoid Personality Disorder in the United States: The Role of Race, Illicit Drug Use, and Income, Journal of Ethnicity in Substance Abuse 13, 2014-07-01, עמ' 247–257 doi: 10.1080/15332640.2013.850463
↑  Gina T. Raza, Josephine M. DeMarce, Steven J. Lash, Jefferson D. Parker, Paranoid Personality Disorder in the United States: The Role of Race, Illicit Drug Use, and Income, Journal of Ethnicity in Substance Abuse 13, 2014-07-01, עמ' 247–257 doi: 10.1080/15332640.2013.850463
1 2  Anthony W Bateman, John Gunderson, Roger Mulder, Treatment of personality disorder, The Lancet 385, 2015-02-21, עמ' 735–743 doi: 10.1016/S0140-6736(14)61394-5
↑  סל שיקום למתמודדי נפש, באתר כל זכות
וילה האמרשמידט

וילה האמרשמידט
וילה האמרשמידט (בגרמנית: Villa Hammerschmidt) הייתה בית המגורים הרשמי של נשיא גרמניה בין השנים 1951–1994 בבון בעת שזו הייתה בירת גרמניה המערבית. בשנת 1994, עם העברת בירת גרמניה (לאחר איחוד גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית) לברלין העביר נשיא גרמניה דאז, ריכרד פון וייצזקר את מעונו הרשמי מהווילה  לארמון בלוו שברובע טירגארטן בברלין. מאז שנת 1994 מהווה הווילה מקום מגורים משני של הנשיא, והוא משתמש בה בעת ביקוריו בבון.
הווילה נמצאת במרכז הרובע הממשלתי של בון, על גדת נהר הריין (הזורם צפונית לווילה) ולמול מוזיאון קניג (הנמצא דרומית לווילה). הווילה נמצאת בסמוך לארמון שאומבורג, מקום המושב המשני הרשמי של קנצלר גרמניה.
היסטוריה

הווילה נבנתה בשנת 1860 בסגנון נאו-קלאסי עבור התעשיין העשיר אוגוסט דייקהוף. בשנת 1868 נרכש המבנה על ידי לאופולד קניג ועבורו שופץ המבנה ועוצב מחדש על ידי האדריכל אוטו פנר. בשנת 1928 הווילה חולקה למספר דירות מגורים, ובשנת 1945 עם תום מלחמת העולם השנייה תפס הצבא הבריטי את הווילה כדירת שרד. מאז שנת 1950 מהווה הווילה בית מגורים רשמי של ממשלת גרמניה.
דירת נשיא גרמניה נמצאת בקומה השנייה של המבנה. בקומה הראשונה נמצאים חדרי האירוח הרשמיים.
לשינדה דמוס

לשינדה מוניק דמוס (באנגלית: Lashinda Monique Demus; נולדה ב-10 במרץ 1983) היא אתלטית אמריקאית. היא אלופת עולם (טגו 2011) וסגנית אלופה אולימפית (לונדון 2012) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה

דמוס נולדה באינגלווד, קליפורניה.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 2002 זכתה דמוס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.70 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה דמוס במקום תשיעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דמוס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.27 שניות, אחרי יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (52.90 שניות) ולפני בת ארצה סנדרה גלובר שאף היא קבעה שיא אישי חדש של 53.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה דמוס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם דבי דאן, אליסון פליקס וסניה ריצ'רדס בתוצאה של 3:17.83 דקות, לפני ג'מייקה (3:21.15 דקות) ורוסיה (3:21.64 דקות) ומדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.96 שניות, אחרי מליין ווקר מג'מייקה שקבעה את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (52.42 שניות) ולפני ג'וזאן לוקאס מטרינידד וטובגו (53.20 שניות).
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה דמוס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש ובתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, 52.47 שניות, לפני מליין ווקר (52.73 שניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (53.85 שניות).
ביוגרפיה > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה דמוס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.77 שניות, אחרי נטליה אנטיוך (52.70 שניות) ולפני זוזאנה היינובה מצ'כיה (53.38 שניות).
שיאים אישיים

ריצת 200 מטר: 23.35 שניות (2008)
ריצת 400 מטר: 51.09 שניות (2010)
ריצת 800 מטר: 2:09.16 דקות (2004)
ריצת 100 מטר משוכות: 12.96 שניות (2011)
ריצת 400 מטר משוכות: 52.47 שניות (2011)
ליגת ההוקי האוקראינית

| --- | --- |

 ענף:  הוקי קרח 
 תאריך ייסוד:  2016 
 uhl.com.ua
 
ליגת ההוקי האוקראינית (באוקראינית: Українська хокейна ліга, בראשי תיבות: УХЛ) היא ארגון המארגן ומנהל את אליפות אוקראינה בהוקי קרח. הוקם בקיץ 2016 בהשתתפות 6 מועדוני הוקי קרח אוקראינים.
רקע

הליגה נוסדה ביוני 2016 כאליפות אוקראינה. בעונה הראשונה שישה מועדונים השתתפו: בלי בארס בלאיה צרקוב, ויטיאז חרקוב, ג'נראלס קייב, דונבאס, קרמנצ'וק, קריוובאס קריבי ריה. הסכם שיתוף פעולה עם התאחדות ההוקי קרח האוקראינית נחתם ב-25 באוגוסט 2016.
בישיבת הייסוד הוחלט למנות את סרגיי ורלמוב, שחקן הוקי אוקראיני מפורסם ושחקן NHL לשעבר, כמנכ"ל הליגה. יורי קיריצ'נקו, בעל ניסיון בארגון וביצוע תחרויות בינלאומיות בחסות IIHF, מונה למנהל הספורטיבי של הליגה. השופט הראשי היה אולכסנדר גובורון, שעמד בראש ועד השופטים של התאחדות ההוקי האוקראינית.
מטרות

ארגון ותמיכה באליפות אוקראינה בהוקי קרח.
סיקור מקיף של מועדוני ההוקי האוקראיניים בטלוויזיה, בתקשורת המודפסת ובאינטרנט.
פיתוח ההוקי הלאומי על ידי הגברת רמת האימון של מועדוני הוקי, מאמנים ושופטים.
מבנה האליפות

האליפות מתקיימת בשני שלבים: העונה הסדירה ופלייאוף. אלופת אוקראינה בהוקי, הזוכים באליפות ומקומות האחרונים של הבתים נקבעים על סמך תוצאות משחקי הפלייאוף.
מבנה האליפות > עונה סדירה

האליפות הסדירה של האליפות משוחקת במסגרת מחזורית: שישה מחזורים, ארבעה משחקי בית וארבעה משחקי חוץ מול כל יריבה. מקומות הקבוצות בטבלת העונה הסדירה נקבעים לפי סכום הנקודות. במקרה של שוויון נקודות לשתי קבוצות או יותר, היתרון ניתן לקבוצה אשר לה:
מספר רב יותר של מפגשים פנים אל פנים בין מועדונים אלה;
הפרש שערים טוב יותר ומיעוט ספיגת דסקית;
הבקיעה יותר שערים במשחקים בין הקבוצות;
הכי הרבה ניצחונות בכל משחקי העונה הסדירה;
יותר ניצחונות בזמן החוקי בכל משחקי העונה הסדירה;
יותר ניצחונות בהארכה וחבטות עונשין כדי לקבוע את מנצחת המשחק בכל משחקי העונה הסדירה;
הפרש השערים הטובים ביותר בכל משחקי העונה הסדירה;
כבשה יותר שערים בכל משחקי העונה הסדירה.
על פי תוצאות העונה הסדירה, הקבוצות הטובות ביותר זוכות להשתתף בסדרת הפלייאוף.
מבנה האליפות > פלייאוף

זוגות נוצרים על פי העיקרון: הקבוצה שתפסה את המיקום הגבוה ביותר בטבלת העונה הסדירה משחקת עם הקבוצה שתפסה את המיקום הנמוך ביותר בדירוג, השנייה - עם הלפני אחרונה. המשחקים מתחילים משלב חצי הגמר או רבע הגמר. התקנות נקבעות לפני תחילת העונה.
פרסים וגביעים > גביע אליפות אוקראינה

הפרס העיקרי של ההוקי האוקראיני עשוי זהב וכסף 999, ניקל, פליז, מלכיט, טופז וחומרי גלם יקרים אחרים. הגביע הראשי שוקל יותר מ-30 ק"ג והוא כבד פי שניים מגביע סטנלי. גביע האליפות האוקראיני, כמו גביע סטנלי, הוא גביע העובר מיד ליד ושמות הקבוצות והשחקנים חקוקים על הגביע.
פרסים וגביעים > גביע הפתיחה

החל מעונת 2020/21 נוצרה מסורת הוקי חדשה בהוקי האוקראיני, נערך משחק פתיחה, המקביל במתכונתו לגביע הפתיחה של KHL.
באופן מסורתי, האלופה וסגנית אלופת המדינה נפגשות במשחק הפתיחה. דונבאס זכתה בגביע הפתיחה הראשון, כשניצחה את קרמנצ'וק 3:2.
בגביע, מוטבע הלוגו של ליגת ההוקי האוקראינית מוכה עם חריץ בטבעת פלדה. כמו כן, המראה הכללי של הגביע משלים במועדונים, כסמל לספורט הדינמי. משקל הגביע 24 ק"ג .
פרסים וגביעים > פרס שחקן החודש

החל מעונת 2017/18 החלה ליגת ההוקי האוקראינית יחד עם נותנת החסות הרשמית של האליפות Parimatch לקבוע את השחקנים הטובים ביותר בסוף כל חודש.
ועדת המומחים, שקבעה את זוכי החודש, כללה עובדי הליגה וכן נציג חברת Parimatch ואדים מיסיורה. הוועדה קובעת את השחקנים הטובים ביותר מדי חודש על סמך נתונים סטטיסטיים אישיים, כמו גם התרומה לתוצאות ביצועי הקבוצות.
שידורי טלוויזיה

הזכויות לשידור משחקי הליגה שייכות לערוץ הטלוויזיה XSPORT, המשדר באוקראינה. מאז עונת 2018/19, כל משחקי אליפות ליגת ההוקי האוקראינית שודרו באתר XSPORT.ua, והמשחקים המרכזיים של כל מחזור, כמו גם הפלייאוף, שודרו בשידור חי.
הליגה ורשת XSPORT מארגנות גם שידורים חיים של המשחקים בערוצי היוטיוב של הליגה וערוץ XSPORT.
נותני חסות ושותפים

משנה לשנה, הליגה משתפת פעולה עם חברות וארגונים רבים המסייעים באופן מקיף בפיתוח ההוקי באוקראינה. הליגה חתמה גם על מספר שותפים לתקשורת שמסקרים את מהלך אליפות אוקראינה באתריהם.
נותני חסות ושותפים > ערוצי התקשורת המסקרים את הליגה

ערוץ הטלוויזיה XSPORT;
ערוץ ICTV;
ערוץ הטלוויזיה אוקראינה 24;
אבטורדיו אוקראינה;
עיתון "סהודניה";
אתר OBOZREVATEL.com;
פורטל Champion;
פורטל הספורט Sport.ua;
פורטל הספורט Terrikon;
פורטל MRPL.CITY.
שיתוף פעולה עם ליגת האלופות בהוקי

מועצת ליגת האלופות בהוקי החליטה להקצות כרטיס השתתפות לאלופת אוקראינה: דונבאס. החלטה זו התקבלה כדי לתמוך בקבוצות הוקי קרח אירופיות מוכרות. אלופת אוקראינה מארחת את משחקי הבית של הטורניר האירופי היוקרתי ביותר על הקרח של ארמון הספורט בקייב. דונבאס זכתה בגביע הקונטיננטלי של IIHF בשנת 2013 ושיחקה ב-KHL בשנים 2012/13 ו-2013/14.
ראו גם

אליפות אוקראינה בהוקי קרח
הערות שוליים

1 2 3 4  "О лиге". uhl.com.ua. נבדק ב-2016-04-11.
↑  Пресс-служба. "Федерація та УХЛ уклали договір про співробітництво". fhu.com.ua. נבדק ב-2016-10-26.
↑  "Сергей Варламов рассказал, каким будет новый хоккейный сезон". Террикон - Новости Футбола и спорта. נבדק ב-2016-10-26.
↑  "О лиге" (ברוסית). uhl.com.ua. נבדק ב-2018-04-12.
↑  דו"ח שנתי של UHL - עונה 2020/21
↑  המשחק הארוך ביותר בהיסטוריה של הליגה האוקראינית
↑  פרסי UHL
↑  פרסי UHL-2021
↑  דונבאס - בליגת האלופות בהוקי
גביע האליפות
גביע הפתיחה בעונת 2020/21
גוריאשבסקיך, השחקן הטוב ביותר של נובמבר בעונת 2019/20
מארק אייזרמן

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1913 דאוגבפילס, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 במאי 1992 (בגיל 78) רוסיה 
 ענף מדעי:  מכניקה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  ניקולאי לוזין, פליקס גנטמכר 
 מוסדות:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה 
 תלמידי דוקטורט:  Fuad Aleskerov, Emmanuil Braverman 
 פרסים והוקרה:  פרס לנין  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור אות הכבוד 
 
מארק אייזרמן (ברוסית: Марк Аронович Айзерман‏; (24 במאי 1913, דאוגבפילס - 8 במאי 1992, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום בקרה.
קורות חיים

מארק אייזרמן נולד בשנת 1913 בדאוגבפילס (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה) למשפחה יהודית. בעקבות קרבות מלחמת העולם הראשונה שהתנהלו באזור המשפחה עזבה לסראטוב ואחר כך התיישבה במוסקבה.
אייזרמן קיבל השכלה באוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה ע"ש באומן. בשנת 1939 הוא התחיל לעבוד במכון לאוטומציה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה למרות שעבודת תואר שלישי הייתה בשלבים האחרונים הוא התנדב לשורות הצבא האדום ושוחרר בשנת 1945.
בשנת 1946 אייזרמן סיים עבודת תואר שלישי בתחום בקרה.
לאחר הקמת מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה אייזרמן החל ללמד בו ומונה לפרופסור. בשנת 1964 לאחר פטירת פליקס גנטמכר הוא מונה לראש קתדרה למכניקה תאורטית. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1978.
על פיתוח מערכות בקרה מתקדמות בשנת 1964 הוא היה חבר צוות שקיבל פרס לנין.
אייזרמן היה בין ראשוני מדעני ברית המועצות בתחום קיברנטיקה. הוא כתב 10 ספרים שבחלקם תורגמו אנגלית וגרמנית.
בידי אייזרמן היה אוסף ספרים טכניים שכלל 1,500 ספרים ונתרם לספריית MIREA – האוניברסיטה הטכנולוגית הרוסית.
אייזרמן נפטר בשנת 1964 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש
לשחרר את קנגורו תום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יצחק זמיר
 איורים:  אורית ברגמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך הוצאה:  2020
 מספר עמודים:  160
"לשחרר את קנגורו תום" הוא ספר הילדים הראשון מאת המשפטן הישראלי והסופר יצחק זמיר. הספר מעוטר באיוריה של אורית ברגמן והוצא לאור בשנת 2020 על ידי הוצאת שוקן.
תקציר העלילה

הספר מגולל סיפור על סבא יצחק וסבתא רנה המתגעגעים לנכדיהם שיצאו לטיול למשך שנה בהודו. מאז, הם שמרו איתם על קשר באמצעים אלקטרוניים. לאחר שסבא יצחק שומע שנכדיו רצו לאכול ג'חנון אך המסעדה בכפר ששהו בו הייתה סגורה, הוא מחליט לשמח אותם ולשלוח להם ג'חנון בדואר. כאשר סבא יצחק יוצא מן הבית הוא נתקל להפתעתו בפיל, שלאחר שיחה קצרה ממליץ לו לקנות ג'חנון מאריה, אריה שלא מזמן הקים חנות קטנה בין השיחים בכיכר המדינה. מכאן מתפתחת עלילה רבת הפתעות, ובמרכזה קנגורו שהגיע לעיר הגדולה ונכלא בבית המעצר אף שלא עשה כל רע. מכאן והלאה, מתנהל מהלך רצוף ושיטתי לשחרור הקנגורו מידיהם הבלתי גמישות של המשטרה ושל החוק – וכל זה תוך כיבוד החוק.
משמעויות נסתרות בעלילה

יצחק זמיר כתב סיפור הומניסטי מרתק ומעניין, שרכיביו הדמיוניים משולבים היטב במציאות הישראלית העכשווית. הוא פונה לילדים בקול מתון וברור של מי שמבין את חשיבות הדיוק והבהירות. מלבד העלילה היוצאת דופן, כוחו של הספר בסגנון האישי של הכותב משאיר מקום גם להומור ולעוקצנות שנונה. בנוסף, הילדים כקוראים לומדים על מערכת החוק והמשטרה בישראל, על מנגנון המשפט, על זכויות אדם בסיסיות, על קבלת השונה ועל ניצחון הצדק. קוראים שונים יחוו את הסיפור ברמות שונות. ייתכן שחלקם יבינו שבעלי החיים בסיפור – הפיל, האריה, הקנגורו וחבורת תומכיהם מהספארי – מייצגים את שולי החברה, את האנשים שזכויותיהם מוטלות בספק. הספר מלווה בערכי המשפט והתמיכה במי שנאבקים בחוסר צדק.
מוסר השכל

הספר מעביר את המסר שלבעלי חיים בדומה לבני אדם יש רגשות ורצונות, הם סובלים ושמחים. יש להם זכויות, ואסור לפגוע בהם. נוסף על כך הסיפור מעביר את המסר שסבא וסבתא יעשו כל מאמץ כדי לשמח את נכדיהם.
הערות שוליים

1 2  המגדלור, לשחרר את קנגורו תום / יצחק זמיר – המגדלור ספרים, באתר www.hamigdalor.co.il
1 2 3  מיה מיטב, משתגעים בבית? חמישה ספרי ילדים חדשים ומומלצים, באתר ynet, 26 בינואר 2021
1 2 3  המפרש, ספרות ילדים | לשחרר את קנגורו תום, באתר הַמִּפְרָשׂ
↑  רעות אסתר, לשחרר את קנגורו תום, באתר "רעות אסתר סוקרת", ‏19 בינואר 2021
ולגה (עיר)

| --- | --- |

בית העירייה של ולגה, נבנה בשנת 1865
 מדינה:  אסטוניה אסטוניה
 מחוז:  ולגה
 ראש העיר:  מרגוס לפיק
 תאריך ייסוד:  1286
 שטח:  16.54 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  12,173 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  849.80 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  57°47′00″N 26°03′00″E﻿ / ﻿57.783333°N 26.05°E﻿ / 57.783333; 26.05
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.valagav.ee
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אסטוניה מוגדלת) טאלין נארווה טרטו קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיולגה(למפת אסטוניה רגילה) טאלין נארווה טרטו קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיולגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ולגה (באסטונית Valga, בגרמנית: Walk) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז ולגה שבאסטוניה. הגבול עם לטביה חוצה את העיר, חלקה הלטבי של העיר נקרא "ולקה" (Valka). עד שנת 1920 היו שתי הערים עיר אחת באימפריה הרוסית.
היסטוריה

ולגה הועלתה לראשונה על הכתב ב-1286 בשמה הגרמני וָאלק. מאז היא נשדדה, נשרפה ונהרסה פעמים רבות, תחילה בידי הליטאים ולאחר מכן בידי הרוסים. מעשי הבזיזה נפסקו רק ב-1501.
ב-11 ביוני 1584 העניק סטפאן באטורי, המלך של האיחוד הפולני-ליטאי לוולגה זכויות עירוניות. זכויות אלה הוענקו לעיר בשנית ב-17 באפריל 1590 על ידי זיגמונט השלישי ואזה, שהעניק לה גם את סמלה.
ב-1626 עברה העיר לשלטון שוודי, וב-1710, בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, לשלטון רוסי, יחד עם שאר אסטוניה.
ב-5 באוקטובר 1764 ניתנה פריווילגיה לעיר בידי הקיסרית יקתרינה השנייה; בעקבות זאת, עד סוף המאה ה-18 נבנו בוולגה בנייני האבן הראשונים - כנסייה, בית-ספר, ומשרדים מחוזיים. מאז החלה העיר להתפתח במהירות, וב-1876, הוצא לאור העיתון הראשון בוולגה, "וָלְקְשֵר אָנְצַייגֶר" (Walkscher Anzeiger), אשר נכתב בשפה הגרמנית.
ב-22 ביולי 1889 נסללה מסילת רכבת בין ולגה לטרטו וב-1896 הוארכה המסילה לפרנו. אלו תרמו משמעותית לחשיבותה של העיר. ב-1902 נסללה המסילה המחברת את ולגה לעיר אלוקסנה שבלטביה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, נשארה ולגה מחוץ לשדה הקרב, אך ב-1917 צפלין גרמני הטיל, על פי ההערכות, ארבעים פצצות, אך הן החטיאו את המטרה המרכזית: תחנת הרכבת.
חלוקת העיר התרחשה ב-1920 בעקבות התקפת לטביה ב-7 באוקטובר 1919 על ידי כוחותיו של ברמונדט-אבלוב בניסיונו להגיע לחזית מלחמת האזרחים ברוסיה על מנת להילחם בצבא האדום ובאי הכרתו בעצמאותה של לטביה. לצורך בלימת המתקפה, פנתה הממשלה הלטבית לממשלת אסטוניה ממקום מנוסתה בוונדן. בעקבות הצעה להפסקת אש מטעמו של ברמונט-אבלוב והפגזת כוחותיו על ידי פלגת סיירות בריטיות ורכבות ממוגנות אסטוניות שגרמו לו לסגת מלטביה. בעקבות העזרה שסיפקה, אסטוניה דרשה החזר כספי על ההוצאות ורוב שטחה של העיר.
קו הגבול בין אסטוניה ללטביה נקבע על ידי ועדת בוררות בריטית והותירה את כל שטח העיר ותחנת הרכבת בצד האסטוני. רק שכונה אחת בדרום-מערב העיר נותרה בצד הלטבי. בעקבות חלוקת העיר עברו כ-2,500 לטבים תושבי העיר את הגבול והרחיבו את הצד הלטבי תוך הקמת שכונות חדשות.
ב-11 בפברואר 1921, על פי צו מממשלת אסטוניה, הוקם מחוז ולגה, על שם העיר המרכזית שהפכה לבירתו.
ב-17 באוגוסט 1940, על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם שנה קודם לכן, נכבשה העיר בידי ברית המועצות, ובמהלך הכיבוש סולקו אסטונים ולטבים רבים מהעיר. כעבור שנה, ב-9 ביולי 1941, כבשה גרמניה את ולגה. ב-19 בספטמבר 1944 שוחררה העיר משלטון גרמני ונשלטה בידי ברית המועצות פעם נוספת.
ב-24 במאי 1992 השתלטו כוחות אסטונים על הבסיס הצבאי הסובייטי שמחוץ לעיר, וזה נהפך מאוחר יותר למוצב של משמר הגבול האסטוני.
תרבות

מאז 1944 המקומון "ולגמאלנה" (Valgamaalane) מפורסם שלוש פעמים בשבוע, ומאז 2003 "ולק" («Валкъ») מפורסם בשפה הרוסית. כמו כן פעילים בוולגה משרד מקומי של הטלוויזיה האסטונית (Eesti Televisoon, ידועה כ-ETV), ותחנת רדיו מקומית ("Raadio Ruut").
תחבורה

ולגה ממוקמת בצומת חשובה של מסילות רכבת וכבישים מהירים, ועוברת דרכה מסילת טאלין-טרטו-ריגה.
התנועה ליהדות רפורמית

| --- | --- |

 תחום:  religious congregations and associations 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  4 בינואר 1942 – הווה (82 שנים) 
 www.reformjudaism.org.uk
 
התנועה ליהדות רפורמית (אנגלית: The Movement for Reform Judaism) היא איחוד קהילות בקרב יהדות בריטניה, הגדול והשמרן יחסית מבין שני הגופים השייכים ליהדות הרפורמית בממלכה המאוחדת; האחר והרדיקלי יותר הוא היהדות הליברלית. שניהם חברים באיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. נכון ל-2010 היו כחמישית מבתי-האב היהודיים הרשומים בבית-כנסת בבריטניה חברים בתנועה זו.
מאפיינים

התנועה חולקת את עיקרי האמונה של היהדות הרפורמית: התגלות מתמדת, משיחיות אוניברסלית ועוד. מכללת ליאו בק בלונדון, בה מוכשרים מרבית רבניה, אוחזת בגישה זו. הסמינר משותף לה ולליברלים. למרות זאת היא שמרנית יותר ברוב דרכיה מהם וממקבילתה הגדולה בארצות הברית. בין היתר, יותר קטעים בסידור התפילה נותרו בעברית ורק בשנות ה-2000 התאפשר לנשים להצטרף למניינים ולכהן כרבות בכל בתי-הכנסת. מושם דגש רב יותר על שבת והנהגות דומות והכשרות נשמרת, אך התנועה אינה טוענת שהיא הלכתית. המקור למתינות זו הוא השפעתם החזקה של מהגרים גרמנים, שבאו מסביבה בה היהדות הרפורמית נאלצה להתפשר עם גורמים שמרניים בתוך הקהילות, בניגוד למצב בארצות הברית. בין הדמויות הידועות שפעלו בתנועה היו הרבנים ורנר ואן דר זייל, הברונית ג'וליה נויברגר (לשעבר המצליפה הסיעתית של הליברל-דמוקרטים) הוגו גרין וליונל בלו. בשנות ה-50 כיהן ליאו בק כרב באחד מבתי-הכנסת שלה.
ב-2015 אימצה את המדיניות שכבר התקבלה על הליברלים והכירה בבנים לאב יהודי כיורשים את מעמדו בתנאי שהם גדלים בזיקה לדת.
נכון ל-2010 היו 45 בתי-כנסת שייכים לתנועה זו, עם 16,125 בתי-אב חברים, שהיוו 19.4% מכלל המשפחות הרשומות בבתי-כנסת בין יהודי בריטניה. זהו הזרם השני ביהדות בריטניה. נשיא הארגון הוא סיר טרוור צ'ין. כל רבני הגוף משתייכים לאגודת הרבנים שלו; היו"רים הנוכחיים הם הרבה קתלין מידלטון והרב ג'יימס באדן, המכהנים מ-2021. כמו כן התנועה מפעילים בית דין, בראשות הראב"דית ג'קי טביק.
ראו גם

יהדות רפורמית
יהדות ליברלית (בריטניה)
האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת
ההיברו יוניון קולג'
הערות שוליים

↑  ראו למשל: Jonathan Romain, Reform Judaism and Modernity: A Reader, SCM Press, 2004. עמ' 194–195, 7 ועוד.
↑  Reform rabbis' concern over status change, ג'ואיש כרוניקל, 23 ביולי 2015.
↑  Synagogue Membership in the United Kingdom in 2010
1 2  Todd M. Endelman, The Jews of Britain, 1656 to 2000, University of California Press, 2002. עמ' 108-115.
1 2 3  Michael A. Meyer, Michael Meyer. Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism. Wayne State University Press (1995). עמ' 173-179.
↑  על מרקס ורעיונותיו, ראו: יעקב יוסף פטוחובסקי, Karaite Tendencies in an Early Reform Haggadah, שנתון היברו יוניון קולג', 1960.
↑  Steven Bayme, Claude Montefiore, Lily Montagu, בתוך: Jewish Arguments and Counterarguments: Essays and Addresses, KTAV Publishing House, 2002. עמ' 23-36.
1 2  Geoffrey Alderman, Modern British Jewry, Oxford University Press, 1998. עמ' 354.
↑  מאיר, עמ' 303-317; Daniel R. Langton, A Question of Backbone: Contrasting Christian Influences upon the Origins of Reform and Liberal Judaism in England, בתוך: Melillah, גיליון 2003/2004. הקביעה של לנגטון שם, עמ' 18.
↑  Anne J. Kershen, 150 years of progressive Judaism in Britain: 1840-1990, London Museum of Jewish Life, 1990. עמ' 60.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407778805171  ISNI: 0000 0001 2223 3444  LCCN: nb2010014980  NKC: zmp2018978720  VIAF: 131616032   WorldCat (עם VIAF): 131616032
המענית הצידית

| --- | --- |

 שיוך:  שקע בקליפת המוח, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (819) 
 על שם:  פרנסיסקוס סילביוס
 מזהים
 לטינית (TA98):  sulcus lateralis mesencephali 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.06.006 
 TA2 (2019):  5436 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1487 
 מזהה נרוניימס:  49 
 FMA:  77801 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0228187 
 
הַמַעֲנִית הצידית או החריץ על שם סילויאן או החריץ הצידי (באנגלית: lateral sulcus או Sylvian fissure או lateral fissure) היא מהמאפיינים הבולטים ביותר במוח האנושי. מענית זו היא חריץ עמוק, שנמצא בכל אחת משתי הֶמיספֶרות המוח (פלגי המוח) אשר מחלק בין אונות המוח.
מבנה

המענית מחלקת בין האונה המצחית והאונה הקודקודית לבין האונה הרקתית את קליפת המוח. מלבד זאת מן החריץ הצידי יוצאים כמה חריצי משנה הקרויים ענפים (branches). הבולטים מבין חריצי המשנה הם הענף העולה (The ascending ramus) והענף האופקי (The horizontal ramus) של המענית הצידית, אשר מחלקים את הפיתול המצחי התחתון לשלושה חלקים בעלי תפקוד שונה. חריצי משנה נוספים מחלקים את הפיתול על שם השל לפיתולי משנה. נהוג לכנות את קליפת המוח המקיפה את המענית הצדית כקליפת המוח הפריסלויאנית (perisylvian cortex).
מבנה > אסימטריה צידית

כתוצאה ממומנט יעקובלב (אנ') ישנה אסימטריה בין המיספרות המוח. דבר שבא לידי ביטוי במענית הצידית בכך שבהמיספרת שמאל המענית יותר ארוכה ופחות מפותלת ביחס להמיספרת ימין.
מבנה > התפתחות

החריץ מתפתח סביב ארבעה עשר שבועות לאחר ההפריה.
תפקוד

על שטח המענית הצידית נמצאים כמה אזורים אנטומיים בעלי תפקוד ייחודי. ראשית מתחילת קצהו החיצוני של החריץ ולאורך עומקו נמצא הפיתול על שם השל המכיל את הקורטקס השמיעתי הראשוני, אזור חשוב בעיבוד צלילים ראשוני וכן נמצאים אזורים שמיעתים אסוציאטיביים, המעורבים בעיבוד מורכב של צלילים, כמו מרכז עיבוד גובה הצליל (Pitch center) הממוקם בחלק הלטרלי של המענית. מלבדם ממוקם בעומק החריץ האינסולה, אזור שמעורב במספר תהליכים ותפקודים מוחיים מורכבים, ביניהם: יצירת חוויות רגשיות, מודעות לסביבה ולתהליכים המתרחשים בגופנו, ויסות הומאוסטטי של הגוף, תהליכי תפיסה, שליטה מוטורית, תפקוד קוגניטיבי וחוויה בין-אישית. חלק מתקרת המענית הצידית הוא קליפת המוח המוטורית האסוציאטיבית, אזור המעורב בתכנון והפקה של פעולות תנועתיות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המענית הצידית בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  Jee G. Chi; Elizabeth C. Dooling; Floyd H. Gilles (January 1977). "Gyral development of the human brain". Annals of Neurology. 1 (1): 86–93. doi:10.1002/ana.410010109. PMID 560818. Archived from the original on 2012-12-16.
↑  Bendor, D., & Wang, X. (2006). Cortical representations of pitch in monkeys and humans. Current opinion in neurobiology, 16(4), 391-399.
↑  Carpenter, Malcolm. Core text of neuroanatomy (3rd ed.). Williams & Wilkins. p. 22. ISBN 0683014552.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A14.1.06.006 
המענית הצידית בירוק כהה
איור מתוך הספר האנטומיה של גריי, המתאר את צורת המוח של עובר בן חמישה חודשים. ניתן לראות בבירור את המענית הצדית בצבע כהה יותר במרכז התמונה.