stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ורז'-אז'ן אוסמן
ביוגרפיה

אוסמן נולד בפריז, למשפחה פרוטסטנטית מאלזס. הוא התחנך בבית הספר היוקרתי קולז' אנרי הרביעי בפריז. לאחר מכן למד משפטים, ובמקביל למד בקונסרבטוריון של פריז. התמנה לתת-מושל קהילת נראק (Nérac) בשנת 1830, ועלה מהר בסולם הדרגות של השירות הציבורי עד שבשנת 1853 מונה למושל מחוז הסן.
אוסמן, שהוסמך על ידי נפוליאון השלישי לקדם תוכנית של רפורמות תכנוניות בפריז, תכנן את יער בולון שממערב לעיר, ושיפר רבות את הגנים הקטנים של פריז. ארמון לוקסמבורג שבגני לוקסמבורג נחצה כדי לאפשר הקמה של רחובות חדשים, ושדרות סבסטופול (Boulevard de Sebastopol), שחוצות את האיל דה לה סיטה וממשיכות דרומה כשדרות סן מישל (Boulevard St Michel), נסללו על פני אזורים מיושבים. בנוסף, רחובות צרים רבים של פריז שונו והפכו לשדרות (boulevards) רחבות. מקור מים חדש, מערכת ביוב עצומה, גשרים חדשים, בית אופרה ומבני ציבור נוספים, ניפוח והכללה של אזורים מרוחקים בתוך העיר, כל אלו היו בין הישגיו של המושל, שהושגו בעזרת ניהול נועז של כספי הציבור.
בשנת 1865 ניתנה הלוואה בת 250 מיליון פרנק לעיריית פריז, ועוד 260 מיליון ניתנו בשנת 1869. סכומים אלו לא יכלו לכסות את כל תכנוניו של אוסמן, והדבר הביא לפיטוריו בידי ממשלתו של אמיל אוליבייה (Émile Ollivier). לאחר נפילת הקיסרות השנייה הוא שהה כשנה מחוץ לארצו, אך חזר לחיים הציבוריים בשנת 1877, כאשר הפך לסגן מושל אז'אקסיו (Ajaccio, עיר צרפתית באי קורסיקה).
לעבודתו הייתה השפעה מכרעת על עיצוב פניה של פריז. לפי ההערכות עבודתו הרסה חלקים רבים של פריז הימי ביניימית, ועל פי אומדנים שונים, הוא שינה כשישים אחוזים ממבניה של העיר. בראש ובראשונה עיצב מחדש את כיכר האטואל (Place de l'Etoile) ויצר שדרות רחבות וארוכות שכינסו את נקודת המבט לעבר מונומנטים כגון שער הניצחון והאופרה גרנייה.
אוסמן נבחר לסנטור בשנת 1857, לחבר באקדמיה לאמנויות ב-1867, ועוטר באות לגיון הכבוד בשנת 1862. את שנות חייו האחרונות הקדיש לכתיבת זיכרונותיו. הוא נפטר בפריז, ונקבר בבית הקברות פר לשז. על שמו נקראת שדרת אוסמן, שברובע השמיני של העיר.
תוכנית אוסמן לפריז

בין המהפכה של 1789 לבין תוכניתו של אוסמן לשיפוץ העיר פריז בשנות השישים של המאה ה-19 השתנתה תפיסת העיר ממרכז פוליטי בעיקרו למרכז כלכלי וחברתי. טכנולוגיות מודרניות כמסילות רכבת ונורות גז היו מסוגי הנוחיות שמעמד הבורגנות העולה יכול היה ליהנות מהם בחיי המותרות שלהם. מרחבים חדשים שנוצרו במהלך השיפוצים עודדו את הבורגנות להתהדר בהונם החדש, וחוללו צמיחה כלכלית חדה. ישנן שתי נקודות מבט שונות על מפעלו של ברון אוסמן והשינויים שהביא על העיר: מאחת הוא נתפס כאדם שהרס את פריז הישנה, מהשנייה הוא יוצרה של פריז החדשה והמודרנית.
ברון ז'ורז'-אז'ן אוסמן נשכר על ידי נפוליאון השלישי ב-22 ביוני 1853 כדי להפוך את פריז ל"מודרנית". בשכרו את אוסמן קיווה הקיסר שניתן יהיה לעצב מחדש את פריז כעיר עם מבני מגורים משופרים, רחובות בטוחים יותר, תנאי תברואה טובים, מסבירת פנים וידידותית לקונים, עם זרימת תנועה טובה יותר, וכן רחובות כה רחבים עד שמורדים לא יוכלו לחסום אותם בבריקאדות, וגדודי צבא ותותחנים יוכלו להתנייע בה בקלות במקרה הצורך. אוסמן יצר שדרות רחבות שקישרו בין תחנות הרכבת המרכזיות כך שחיילים מהפרובינציה יוכלו להיכנס לפעולה תוך זמן קצר (כזו היא, למשל, שדרת סטרסבורג (boulevard de Strasbourg), שמקשרת בין תחנת גאר דה ל'אסט לגאר די נור). ביצוע שינויים אלו היה בין הגורמים לדיכוי המהיר של הקומונה הפריזאית בשנת 1871.
מאז מהפכת 1848, ראש הממשלה אדולף תייר התכונן באובססיביות להדיפת המרי הפריזאי הבא. תוכניתו הייתה לסגת מהעיר כדי להתכונן כראוי ולכבוש אותה מחדש עם כוח צבאי נוסף. תכנון הרחובות והשדרות של אוסמן, יחד עם המקום המרכזי שניתן לרכבות, הפכו את תוכניתו להצלחה מוחצת, ואדולף תייר ריסק בקלות את הקומונרים.
אוסמן הצליח לבצע רבות מתוכניותיו על ידי קריעה והריסה של רחובות ישנים ומפותלים רבים, וכן של בתי מגורים עגולי פינות בעיר, אותם החליף בשדרות הרחבות עם שורות העצים ובגנים היוקרתיים בהם מפורסמת פריז כיום. מאפיינים נוספים של תוכנית אוסמן כוללים גובה בנייה אחיד, ובניית התנועה בעיר סביב מונומנטים, כגון האופרה גרנייה ושער הניצחון.
תוכניתו של אוסמן היוותה השראה עבור תנועות ארכיטקטורה חשובות, כגון "תנועת העיר היפה" בארצות הברית. בתכנונן של ערים רבות, כשיקגו, לונדון ומוסקבה, ניכרת השפעתו של מתכנן הערים הצרפתי.
שבחים וביקורת > אוסמן כגיבור

בספרה נופים פריזאים (Parisian Views) כותבת ההיסטוריונית שלי ריץ' (Shelley Rice) כי "מרבית הפריזאים [במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19] חשבו [שהרחובות] מלוכלכים, צפופים ומזיקים לבריאות...מכוסים בבוץ, ובבקתות ארעיות, זוהמה מבאישה, סמני עוני, וכן זבל ופסולת שנותרו בשל מערכת ביוב מזוהמת שאינה מתפקדת..." (עמ' 9). עבור אנשים אלו, אוסמן הוציא לפועל תוכנית שהייתה הכרחית לעיר בפרט ולצרפת בכלל.
כמה מגעילה הייתה פריז לאחר שנים של הזנחה. כיצד ניתן היה להיחנק במסדרונות האפלים, הצרים והטחובים שאנו אוהבים לכנות הרחובות של פריז! ניתן היה לחשוב שנמצאים בעיר תת-קרקעית, כה כבדה הייתה האווירה, כה חשוכה!
שבחים וביקורת > אוסמן כמחריבה של פריז

פריזאים רבים הוטרדו מהריסת "השורשים הישנים" של עירם. ההיסטוריון רוברט הרברט טוען כי "ההרס הנמשך של פריז הפיזית הוביל להרס פריז החברתית", ויצר תחושת זרות וניכור: "שוב אין הם חשים עצמם בני-בית בה", טוען ולטר בנימין, "האופי הלא-אנושי של הכרך מתחיל לחדור לתודעתם". השיפוצים היקרים ובניית בתים מפוארים לאורך השדרות במקום אלו שנהרסו, הביאו לעליית יוקר המחיה ומחירי השכירות בעיר, וגרמו לדחיפת מעמד הפועלים מהעיר אל הפרברים. יתרה מזו, טוען בנימין:
מטרתם האמיתית של מבצעי האוסמן הייתה הבטחת העיר מפני מלחמת-אזרחים. הוא רצה למנוע את אפשרות הקמתן של בריקדות בפריס לנצח-נצחים...רוחב הרחובות אמור היה לעשות את הקמתן לבלתי-אפשרית ורחובות חדשים אמורים היו ליצור את הדרך הקצרה ביותר בין הקסרקטינים ורובע הפועלים.
אוסמן ספג ביקורת בשל העלות העצומה של מפעלו, ונפוליאון השלישי פיטר אותו ב-5 בינואר 1870 כדי לשפר את הפופולריות הדועכת שלו.
לקריאה נוספת

Baron Haussmann, Mémoires, trois tomes publiés en 1890 et 1893 מהדורה חדשה יצאה לאור בשנת 2000 בהוצאת Seuil
הרחובות העיקריים שנוצרו או שונו בפריז בין 1850 ל-1870
גוסטב קייבוט, כיכר אירופה בעת הגשם (1877). מראה אופייני של פריז המודרנית על שדרותיה הרחבות לאחר שיפוציו של אוסמן
פאולה היברניאנס

פאולה היברניאנס או מועדון הכדורגל היברניאנס (באנגלית: Hibernians Football Club) הוא מועדון כדורגל מלטזי מהעיר פאולה. המועדון הוקם בשנת 1922 בשם "מועדון הכדורגל קונסטיטושנלס" (באנגלית: Constitutionals Football Club), ולאורך רוב שנות קיומו משחקת קבוצתו בליגת העל המלטזית. למועדון 11 אליפויות, כשהאחרונה שבהן הושגה בעונת 2021/2022. הקבוצה זכתה 10 פעמים בגביע המלטזי (בפעם האחרונה בעונת 2012/2013), ושלוש פעמים בסופר קאפ המלטזי.
היסטוריה > השנים הראשונות: הפירוק והמעבר למקצוענות

הקבוצה הוקמה בשנת 1922 בשם "מועדון הכדורגל קונסטיטושנלס" (באנגלית: Constitutionals Football Club) והייתה לקבוצה המייצגת של המפלגה החוקתית של מלטה (באנגלית: Maltese Constitutional Party), שהוקמה שנה קודם לכן. הקבוצה שיחקה בליגת הכדורגל החובבנית במלטה, ונשיאה הראשון היה כרמלו גאוצ'י. מאז כיהנו כ-15 חברי הנהלה בכירה של הקבוצה בתפקיד. לאחר עונתה הראשונה הקבוצה התפרקה, וחזרה לפעילות בעונת 1927/1928. בעונת 1930/1931, לאחר שזכתה באליפות הליגה החובבנית, החליטו מנהלי הקבוצה לעבור לליגה המקצוענית, וכחלק מתהליך ההתחדשות והניתוק מעברה הפוליטי של הקבוצה, הוחלט לשנות את שם הקבוצה ל"מועדון הכדורגל היברניאנס". הקבוצה המשיכה לשחק בשנתיים שלאחר מכן בליגה החובבנית, כיוון שלא התפנה מקום בליגה המקצוענית.
משחקה הראשון של הקבוצה תחת השם החדש הסתיים בניצחון 2-1 על קבוצת אנטלופה. בינואר 1933 הצטרפה הקבוצה לליגה הבכירה, שממנה לא ירדה עוד (נכון לשנת 2016). הקבוצה ניצחה את משחקה הראשון בליגה הראשונה של מלטה (ששינתה את שמה בשנת 1980 לליגת העל המלטזית) נגד סלימה ריינג'רס בתוצאה 3-1.
במהלך תחילת מלחמת העולם השנייה (סוף שנות ה-30 של המאה ה-20), הכדורגל במלטה המשיך להיות משוחק ונקלטו בליגה שחקנים זרים רבים, בעיקר פליטים יהודים מהשואה. הזרים, שנקלטו גם בהיברניאנס, שינו את פני הליגה והעלו את רמתה. היברניאנס ביססה את מעמדה בשלב זה כמועדון השלישי בטיבו באי, אחרי סלימה וונדררס ופלוריאנה. הזר הבולט ביותר בקבוצה היה השוער הצ'כוסלובקי אלכסנדר סבודובה.
היסטוריה > שנות ה-40: ההשעיה והאיחוד

היברניאנס, שהייתה נתונה בחובות רבים, הושעתה מהליגה במאי 1936 עקב סירובה להשתתף בהפקת הספרים של התאחדות הכדורגל המלטזית. הקבוצה לא וויתרה בנושא, ולאחר ארבע שנות משפט ניצחה בתיק. ההתאחדות ויתרה על כל הטענות כלפי הקבוצה לאחר עונת 1939/1940, והבטיחה לה מקום בליגה הבכירה. רוב שחקניה הבכירים של הקבוצה עזבו אותה במהלך שלוש השנים האלו. במהלך שיאה של מלחמת העולם השנייה לא שוחק הכדורגל במלטה, וכך יצא שהיברניאנס חזרה לשחק בחטיבה העליונה של הכדורגל המלטזי רק לאחר תשע שנים, בעונת 1944/1945, על אף התנגדותם של מספר מועדונים בכירים בליגה.
בתחילת עונת 1946/1947 הוחלט על איחוד שלושה מועדונים באזור פאולה-טרקסיין, במחוז הדרום-מזרחי במלטה, עקב חוקי ההתאחדות החדשים שקבעו כי מותרת קבוצה אחת מכל אזור בכל ליגה, כולל זו הבכירה. היברניאנס התאחדה עם "מועדון הכדורגל טרקסיין ריינבואוס" (באנגלית: Tarxien Rainbows Football Club) מהליגה המלטזית השנייה ועם "היברניאנס הקטנה" מהליגה המלטזית השלישית. מטרת האיחוד - חוץ מן העניין הפרקטי, באם אחת מהקבוצות האחרות תעלנה לליגה הראשונה (או שהיברניאנס תרד ליגה) - הייתה חיזוק רמת הכדורגל באזור, על ידי הקמת מסגרת משותפת לכל קבוצות האזור כדי לחזק את העניין המקומי במשחק.
האיחד התאפשר בסופו של דבר בזכות נשיא היברניאנס דאז, סראפינו זוארב, שגישר בין הצדדים עד להשגת ההסכם. האיחוד יצא לפועל על אף היריבויות המקומיות בין שלוש הקבוצות. למרות הפשרה שהושגה, היו עדיין רבים בצד הטרקסייני שהתנגדו לאיחוד, כיוון שטענו שהיברניאנס מנסה לקחת מהריינבואוס את האוטונומיה שלה ולהפוך את הריינבואוס למועדון חסות שלה. האיחוד התפרק שנתיים לאחר מכן, בשנת 1949, והריינבואוס חזרו ונוסדו בליגה השלישית. כיום טרקסיין ריינבואוס משחקת בליגת העל המלטזית.
היסטוריה > שנות ה-50: הבצורת והמשבר

במהלך שנות החמישים המשיכה הקבוצה לתחזק את מעמדה כאחת הקבוצות הבכירות במדינה, ואף הצליחה לשים את ידה מדי פעם בפעם על שחקנים מוכשרים במיוחד. למרות יציבות מסוימת, במהלך העשור נקלעה הקבוצה למשבר כלכלי חמור, שבעקבותיו נאלצה למכור כמה שחקני מפתח, כגון אדווין שמברי. הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים במשך כל העשור, כששיא הישגיה בתקופת העשור ה-6 של המאה ה-20 היו סגנות האליפות בעונת 1950/1951 וגמרי הגביע בעונות 1950/1951 ו-1951/1952.
היסטוריה > שנות ה-50: הבצורת והמשבר > אסון פייס-גראסו

העשור היה טרגי במיוחד מצד היברניאנס עקב אסון פייס-גראסו בשנת 1952.
בגביע המלטזי של עונת 1951/1952, כאמור, הגיעה הקבוצה לגמר, תוך שהיא מנצחת ברבע הגמר את סט. פטריק ובחצי הגמר את ולטה. בגמר שיחקה הקבוצה נגד סלימה וונדררס, ושני המשחקים הראשונים הסתיימו בתיקו: המשחק הראשון הסתיים בתוצאה 3-3, והמשחק השני, שנערך לאחר שישה ימים, הסתיים בתוצאה 1-1. המשחק השלישי שוחק ב-8 ביוני, ובו ניצחה סלימה בתוצאה 1-0 משער יתרון במחצית השנייה. לאחר מכן התפוצצו זיקוקים שהיו על משאית אמפיבית בסמוך לאצטדיון שבו נערך המשחק, אשר נועדו לחגיגות שלאחר הזכייה בגביע. מהפיצוץ נהרגו שני אוהדי היברניאנס מפאולה, ויקטור פייס והארי גראסו, שהיו בני 26 ו-20 בהתאמה. מגרש הספורט שרייבר בפאולה נקרא על שמם לאחר מכן, אך משנת 2012 הוא מתוכנן להריסה, ובמקומו מתוכנן מרכז קהילתי שיאגד מרכז בריאות, מרכז נגישות, חניון תת-קרקעי ושטח פתוח ציבורי שיכלול פארק ומגרשי ספורט.
היסטוריה > שנות ה-60: השנים הפוריות

שנות השישים היו השנים הפוריות ביותר בהיסטוריה של המועדון, שפתח את העשור בסגנות האליפות בעונת 1959/1960, באליפות ובגמר גביע בעונת 1960/1961, ובגביע בשנת הארבעים להיווסדו, בעונת 1961/1962. אמנם בחלוף שנתיים מאז האליפות הקבוצה סיימה במקום השני בארבע עונות מתוך שלוש הבאות, אך האליפות הבאה הגיעה רק בעונת 1966/1967, ושנתיים לאחריה האליפות השלישית באותו עשור - בעונת 1968/1969. חוץ מהשנה שאחרי הגביע הראשון בעשור, הקבוצה הגיעה לגמר הגביע גם בעונות 1965/6-1967/8, וזכתה בו בעונת 1969/1970. הקבוצה גם זכתה בגביע קסר בעונות 1961/2-1962/3, בגביע העצמאות של מלטה בעונות 1967/8-1968/9 ובגביע בני מלטה בעונת 1969/70. בסך הכל זכתה הקבוצה ב-12 תארים בעשור הנ"ל (כולל הגביע האולימפי ומגן שמברי בעונת 1962/3).
היסטוריה > שנות ה-70 וה-80: אי-יציבות

בשנות ה-70 המועדון אמנם שמר על עקביות בזירה המקומית, אך לא הצליח לזכות בתארים משמעותיים בתוך מלטה, למעט אליפות אחת. לעומת זאת, המועדון נחל הצלחה יחסית בזירה האירופית, עם תוצאת תיקו מאופס מול מעצמת הכדורגל ריאל מדריד בגביע המחזיקות, ומעבר שלב באותו מפעל בשנה לאחר מכן מול פראם רייקוואייק, בקמפיין שהסתיים בהדחה משער עצמי בדקה האחרונה של ההארכה מול סטיאווה בוקרשט.
לקראת סוף העשור המזל התחיל לשחק שוב לטובת הקבוצה, ושחקנים ותיקים ומזדקנים פינו את מקומם לכוכבים חדשים וצעירים. הקבוצה סיימה במקום השני בליגה בעונת 1977/78, ובארבע העונות שלאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעים ועוד מספר תארים משניים, כולל דאבל היסטורי בעונת 1981/82. בתקופה הנ"ל השלימה הקבוצה רצף ארוך של משחקים ללא הפסד - 37 משחקים על פני שלוש עונות, שיא מלטזי.
לאחר מכן הקבוצה חוותה ירידה מתמשכת ביכולת, דרך רצף של עונות כושלות שהסתיימו כולן ללא תואר ואף במאבק נגד ירידת ליגה. שיאו של רצף זה היה בעונת 1988/89, בה הקבוצה ניצלה מירידה לראשונה בתולדותיה רק דרך ניצחון במשחקי פלייאוף הירידה.
היסטוריה > שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21: היציבות חוזרת

פאולה חזרה ובנתה את מעמדה בליגה באופן יציב אך איטי ומתמשך, ולקראת אמצע שנות ה-90, עם מינויו של המאמן האנגלי בריאן טלבוט, עלתה על דרך חדשה של ניצחונות עם שתי אליפויות רצופות, בעונות שהסתיימו בשנים 1994 ו-1995. מאז ועד היום הטווסים לא עמדו בסכנת ירידה, כשהם מסיימים כמעט כל עונה בארבעת המקומות הראשונים, במשך תקופה של כ-20 שנה. יציבות זו עזרה לשלב שחקנים צעירים ממחלקת הנוער וביסוסה של זו כאחת הטובות במדינה. הקבוצה זכתה באליפות נוספת בעונת 2001/02, תחת המאמן מייקל וודס ועוזרו רוברט גאט. בעונה זו המועדון חגג 80 שנים להיווסדו, והיא הייתה העונה ה-25 במספר של טוני בזינה כנשיא המועדון, תפקיד בו הוא מחזיק עד היום. בעונה לאחר מכן עברו הפאוליסטים את שלבורן האירית בסיבוב הראשון של מוקדמות ליגת האלופות, אך הפסידו בשלב הבא לבואבישטה הפורטוגלית. לאחר מכן עברה הקבוצה חמש עונות שבהן היא אמנם לא זכתה באליפות אך הוסיפה לארון הגביעים שני תוארי גביע ותואר סופרקאפ אחד, אחרי עונת 2006/07.
בתחילת עונת 08/2007 נוצחה הקבוצה פעמיים במוקדמות הליגה האירופית על ידי וויבודינה נובי סאד, בהפרש כולל של 1-7 לטובת הקרואטים. הקבוצה סיימה בעונה זו במקום השביעי המאכזב, וגם בגביע לא נחלה הצלחה יתרה כשהפסידה לוולטה בתוצאה 1-2. לקראת העונה הבאה מונה לאימון הקבוצה המאמן האנגלי מארק מילר, ובעונת 2008/09 רשמה הקבוצה עונה היסטורית: המשחק המכריע של העונה, נגד ולטה, הסתיים בתוצאת תיקו מאופסת, וכתוצאה מכך זכו ההיברנים באליפות העשירית בתולדותיהם. בגביע הקבוצה הודחה ברבע הגמר פעם נוספת, הפעם בידי סלימה וונדררס. השחקנים הבולטים בפאולה בעונה זו היו אנדרו כהן, טרנס סקרי וקלייטון פאילה.
בעונת 2009/10 אכזבה הקבוצה כשסיימה במקום השישי בליגה, והפסידה בגמר הגביע בפנדלים לקורמי לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 1-1 לאחר הארכה.
היסטוריה > העשור השני של המאה ה-21

בעונת 2011/2012 ערכה הקבוצה שינויים נרחבים בסגל, כשהיא מצרפת מספר שחקנים ברזילאים, וגם מביאה לשורותיה את קלייטון פאילה, שעבר מסלימה אחרי שנתיים. בסיום העונה הבוצה סיימה במקום השני בליגה, אחרי ולטה. בעונה הבאה הקבוצה סיימה שוב במקום השני, וגם הפסידה בסופר קאפ לולטה (הזוכה בדאבל בעונה שעברה). לעומת זת, בגביע נחלה הקבוצה הצלחה בעונה זו, כשהיא זוכה בתואר העשירי שלה במפעל זה. בעונת 2014/2015 זכתה פאולה באליפות ה-11 שלה, כשהיא מעפילה למוקדמות ליגת האלופות. שניים משחקניה הברזילאים, אדיסון וג'ורג'יניו, היו מלכי השערים בעונה זו עם 25 שערים שהובקעו על ידי כל אחד. במוקדמות האלופות הפסידה הקבוצה למכבי תל אביב מישראל. בעונת 2015/2016 סיימה הקבוצה במקום השני, עם 4 נקודות פחות מהאלופה ולטה.
את עונת 2016/2017 פתחה הקבוצה בצורה לא טובה, עם ניצחון אחד בשבעת משחקיה הראשונים בבית, אך אחרי פתיחה זו הציגה הקבוצה יכולת טובה, וסיימה את העונה במקום הראשון - האליפות ה-12 במספר להיברניאנס. בשתי העונות הבאות לא זכתה הקבוצה באף תואר.
תארים

אליפות ליגת העל המלטזית (14):
1960/61, 1966/67, 1968/69, 1978/79, 1980/81, 1981/82, 1993/94, 1994/95, 2001/02, 2008/09, 2014/15, 2016/2017, 2022
הגביע המלטזי (10):
1961/62, 1969/70, 1970/71, 1979/80, 1981/82, 1997/98, 2005/06, 2006/07, 2011/12, 2012/13
הסופר קאפ המלטזי (4):
1994, 2007, 2015, 2022
הופעות באירופה

| עונה | מפעל | מועדון | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1961/1962 | גביע האלופות | שווייץ סרבט ז'נבה | 0-5 / 1-2* |
| 1962/1963 | גביע המחזיקות | יוון אולימפיאקוס |  |
| 1962/1963 | גביע המחזיקות | ספרד אתלטיקו מדריד | 0-4 / 0-1* |
| 1967/1968 | גביע האלופות | אנגליה מנצ'סטר יונייטד | 0-4 / 0-0* |
| 1968/1969 | גביע ערי הירידים | יוון אריס סלוניקי | 0-1 / 0-6* |
| 1969/1970 | גביע האלופות | סלובקיה ספרטק טרנבה | 2-2* / 0-4 |
| 1970/1971 | גביע המחזיקות | ספרד ריאל מדריד | 0-0* / 0-5 |
| 1971/1972 | גביע המחזיקות | איסלנד פראם רייקיאוויק | 3-0* / 0-2* |
| 1971/1972 | גביע המחזיקות | רומניה סטיאווה בוקרשט | 0-0* / 0-1 (אחרי הארכה) |
| 1974/1975 | גביע אופ"א | הולנד פ.ק. אמסטרדם | 0-5 / 0-7 |
| 1976/1977 | גביע אופ"א | שווייץ גראסהופרס | 0-7 / 0-2* |
| 1978/1979 | גביע אופ"א | פורטוגל ספורטינג בראגה | 0-5 / 3-2* |
| 1979/1980 | גביע האלופות | אירלנד דאנדאלק | 0-2 / 1-0* |
| 1980/1981 | גביע המחזיקות | אירלנד ווטרפורד יונייטד | 1-0* / 0-4 |
| 1982/1983 | גביע האלופות | פולין וידסה לודז' | 1-4* / 0-3 |
| 1986/1987 | גביע אופ"א | בולגריה בוטב פלובדיב | 0-2* / 0-8 |
| 1990/1991 | גביע אופ"א | סרביה פרטיזן בלגרד | 0-3* / 0-2 |
| 1994/1995 | גביע אופ"א | בלארוס דינמו מינסק | 1-3 / 4-3* (אחרי הארכה) |
| 1995/1996 | גביע אופ"א | אוקראינה צ'רנומורץ אודסה | 2-5* / 0-2 |
| 1996 | גביע האינטרטוטו | רוסיה אוראל | 1-2* |
| 1996 | גביע האינטרטוטו | בולגריה צסק"א סופיה | 1-4 |
| 1996 | גביע האינטרטוטו | צרפת שטרסבורג | 0-2* |
| 1996 | גביע האינטרטוטו | טורקיה קוקאליספור איזמיט | 3-5 |
| 1997/1998 | גביע המחזיקות | איסלנד איי. בי. וי. | 0-1* / 0-3 |
| 1998/1999 | גביע המחזיקות | פולין אמיקה וורונקי | 0-1* / 0-4 |
| 2001 | גביע האינטרטוטו | פולין זגלמביה לובין | 0-4 / 1-0* |
| 2002/2003 | ליגת האלופות | אירלנד שלבורן | 2-2* / 1-0 |
| 2002/2003 | ליגת האלופות | פורטוגל בואבישטה | 0-4 / 3-3* |
| 2003 | גביע האינטרטוטו | פינלנד אליאנסי | 0-1 / 1-1* |
| 2004 | גביע האינטרטוטו | קרואטיה סלאבן בלופו | 2-1* / 0-3 |
| 2005/2006 | גביע אופ"א | קפריסין אומוניה ניקוסיה | 0-3 / 0-3* |
| 2006/2007 | גביע אופ"א | רומניה דינמו בוקרשט | 0-4* / 1-5 |
| 2007/2008 | גביע אופ"א | סרביה וויבודינה נובי סאד | 1-5 / 0-2* |
| 2008 | גביע האינטרטוטו | סלובניה גוריצה | 0-3* / 0-0 |
| 2015/2016 | ליגת האלופות | ישראל מכבי תל אביב | 2-1* / 1-5 |
| 2016/2017 | הליגה האירופית | סלובקיה ספרטק טרנבה | 0-3* / 0-3 |
תוצאות המסומנות ב-* הן תוצאות משחקי הבית של הקבוצה.
1971/1972- שני המפגשים נערכו במלטה.
1974/1975- שני המפגשים נערכו בהולנד.
| מפעל | שוחקו | ניצחון | תיקו | הפסד | הובקעו | נספגו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גביע האלופות / ליגת האלופות | 14 | 2 | 3 | 9 | 11 | 35 |
| גביע ערי הירידים / גביע אופ"א | 22 | 2 | 0 | 20 | 12 | 83 |
| גביע המחזיקות | 14 | 2 | 2 | 10 | 4 | 26 |
| גביע האינטרטוטו | 12 | 2 | 2 | 8 | 9 | 26 |
| סה"כ | 62 | 8 | 7 | 47 | 36 | 170 |
שחקנים > שחקני עבר בולטים

צ'כוסלובקיה אלכסנדר סבודובה
מלטה אדווין שמברי
מלטה ג'וזף זוארב
מלטה ג'ון בונלו
מלטה לואיס תאובלד
מלטה אדי תאובלד
מלטה ג'ון פריויטרה
מלטה קלייטון פיילה
מלטה נורמן בוטיג'יג
אנגליה ארנסט ספיירי-גונזי
מלטה צ'ארלס סקרי
אנגליה מייקל וודס
מלטה דייוויד קרבוט
ניגריה נדוביסי צ'וקוניירה
מלטה גוזי זוארב
מלטה אדריאן מיפסוד
ברזיל רודולפו סוארס
מלטה סטפן סולטנה
מלטה אדריאן פוליס
קנדה סילביו ולה
מלטה אנטון זהרה
אנגליה רוג'ר ווקר
מלטה אנדרה שמברי
מלטה אהרון זוארב
מלטה טרנס סקרי
מלטה מריו מוסקט
ברזיל אדיסון לואיז דוס סנטוס
ברזיל גילמר דה סילבה
נשיאי המועדון

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
ויליאם א. גריפית'ס: 1927-1930
כרמלו גאוצ'י: 1930-1936
צ'ארלס טונה: 1936-1937
הגנרל סרפינו זוארב: 1945-1947, 1950-1951, 1957-1958
ד"ר ג'זף קסר גלה: 1947
לואיג'י פלאמיני: 1947-1948
אנג'לו בופה: 1948-1950
כרמלו דהבטיסטה: 1951-1952
רמיג פארוג'יה: 1952-1954
כרמלו פלצון: 1954-1955, 1958-1959
צ'ארלס ליונס: 1955-1956
אנתוני מליה: 1956-1957
כרמלו בלוצ'י: 1959-1965
אנתוני סאמוט: 1965-1968
לורנס זוארב: 1968-1978
טוני בזינה: 1978-הווה
ראו גם

המפלגה החוקתית של מלטה
הערות שוליים

↑  קרמל בלדצ'ינו, פיצוץ ניסיון האיחוד של היברניאנס והריינבואוס ב-1946, ‏3 במאי 2012 (באנגלית)
↑  קרמל בלדצ'ינו, ארבעה פרויקטים מתוכננים למגרש פייס-גראסו, ‏6 בנובמבר 2012 (באנגלית)
↑  קרמל בלדצ'ינו, מרכז קהילתי מתוכנן באתר פייס-גראסו, ‏29 באפריל 2015 (באנגלית)
↑  הקבוצה היריבה הפסיקה השתתפותה.
הקבוצה בשנותיה הראשונות
אצטדיון הקבוצה כיום
Redout (משחק וידאו)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  2 בספטמבר 2016 
 סוגה:  משחק וידאו 
 פיתוח:  34BigThings 
 הוצאה לאור:  34BigThings 
 ארץ מקור:  איטליה 
 סדרה:  Redout 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, נינטנדו סוויץ' 
 
 אתר רשמי
 
Redout (קרי: "רֵד-אָאוּט") הוא משחק מרוצים שפותח ופורסם על ידי הסטודיו האיטלקי 34BigThings. המשחק לקח השראה ממשחקי מרוצים אחרים בסגנון כגון "F-Zero", "Wipeout", "Rollcage" ו-"POD" כפי שמציין דף המשחק ב-Steam.
המשחק שוחרר עבור Windows בספטמבר 2016 ולפלייסטיישן 4 ו־Xbox One באוגוסט 2017. גרסת Windows ניתנת להפעלה במציאות מדומה. המשחק היה אמור לצאת לנינטנדו סוויץ' ברבעון השני של 2017, אך התעכב ושוחרר במאי 2019. המשחק שוחרר עבור Amazon Luna ב-20 באוקטובר 2020.
משחקיות

Redout הוא משחק מרוצים בסגנון אנטי גרוויטציה המתרחש בשנת 2560. שחקנים מתחרים על ידי שליטה בספינת מרוצים בכמה מסלולים שונים.
יש שבע קבוצות מרוץ ולכל קבוצה יש ארבע ספינות. לכל ספינה יש את המאפיינים המובהקים שלה. מאפיינם אלה כוללים: תאוצה, מהירות מרבית, אחיזה, שלמות מבנית, מאגר אנרגיה ומהירות טעינת אנרגיה. השחקנים יכולים להתאים אישית את מאפייני הספינה שלהם בהתקנת שדרוגים פסיביים ואקטיביים, כאשר יש שישה לכל סוג. ישנם חמישה מסלולי מרוץ (ושבעה נוספים באמצעות הרחבות משחק) שכל אחד מהם מורכב מחמישה מסלולים משניים. כלומר, ישנם סך הכל כ־12 מסלולי מרוץ ותחת כל אחד מהם יש 5 תתי מסלול, סך הכל 60. עיצוב המסלול כולל לולאות, קפיצות, טלפורטרים, קטעים תת-מימיים, צרינורות ומסלולים עם כוח משיכה נמוך או ללא.
המשחק כולל מצבי מרוץ שונים: מצב מרוץ סטנדרטי; מרוץ זירה, שבו הספינה האחרונה ששרדה מנצחת; מהירות, הדורשת מהשחקנים לשמור על מהירות מינימלית; ניקוד, שבו השחקנים מתחרים על הניקוד הגבוה ביותר על סמך זמני הקפות; בוס, שבו שחקנים נוסעים בכל תתי המסלול של מסלול מסוים; אינסטאגיב, שבו כמות הנזק לספינה מפגיעה בקיר גדלה ואם מתים נפסלים מידף והשרדות, בו מושמים מכשולים על המסלול, בעת פגיעה בהם נגרם נזק משמעותי והספינה מואטת. המטרה היא לשרוד כמה שיותר זמן. אם מתים נפסלים.
מצב מרובה משתתפים נתמך באופן מקוון באמצעות לובי של עד שנים עשר שחקנים ובאופן מקומי עד שני שחקנים באמצעות פיצול מסך.
השליטה בספינות דומות לאלו של כלי טיס, כולל הפצצות ונטיית הספינה; נטייה משומשת בעת נסיעה בעלייה כדי למנוע מהספינה לשפשף את הרצפה (שגורם להאטה ופגיעה בספינה) ובנסיעה במורד כדי למנוע רדאאוט (אפקט אסתטי).
קבלה

ב-Metacritic המשחק קיבל ביקורות חיוביות עבור וינדוס, פלייסטיישן 4 ו-Xbox One; גרסת הסוויץ' קיבלה ביקורות מעורבות. PC Gamer אמרו: "פוגע בדיוק במטרה מבחינת המראה, הצליל והמהירות" אבל "מתעכב על התחושה". "נינטנדו לייף" כינה אותו "משחק די טוב" אך מתח ביקורת על הביצועים והפונקציונליות של גרסת הסוויץ'. ב-"Push Square" נמסר כי מדובר ב"אחת הדוגמאות הטובות ביותר של הז'אנר" ואמרו כי מרוצי הבוסים הם "בולטים במיוחד".
משחק המשך

ספין-אוף בשם Redout: Space Assault שוחרר עבור iOS ו־macOS דרך Apple Arcade ב-8 באוקטובר 2019, כאשר מהדורות עבור וינדוס, פלייסטיישן 4, נינטנדו סוויץ' ו-Xbox One נדחו עד 22 בינואר 2021. משחק המשך שפורסם על ידי Sabre Interactive בשם Redout 2 שוחרר עבור וינדוס, נינטנדו סוויץ', פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Xbox One ו- Xbox Series X/S ב-16 ביוני 2022. ל־Redout 2 יצאו שתי הרחבות משחק.