stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרמיטה צפון-אמריקאית
גלריה

מרמיטה צפון אמריקאית עומדת על רגליה האחוריות.
מרמיטה צפון אמריקאית המסוגלת לטפס על העץ לשם בריחה.
האכלת מרמיטה צפון אמריקאית
הערות שוליים

↑  מרמיטה צפון-אמריקאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Pollenatrix (May 27, 2004) "Groundhog Tales." פורסם: ב-3 בנובמבר 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561142905171  LCCN: sh94000650
נחש מים מאורה

| נחש מים מאורה |
| --- | --- |
 נחש מים מאורה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: נחש מים
מין:: נחש מים מאורה
שם מדעי
 Natrix maura ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נחש מים מאורה (שם מדעי: Natrix maura) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים השייך לסוג נחש מים. הוא מצוי בטבע רק בדרום אירופה ובמערב-צפון אפריקה. מכונה גם נחש מים צפעי עקב מבנה ראשו הדומה מעט לצפע, אף שאין לו אף קשר עם בני משפחת הצפעיים.
תיאור

נחש זה מצוי בנהרות רדודים, אגמים ולעיתים נדירות נמצא גם במים מליחים. הוא דומה מאוד למין נחש מים אירופי, אך בעל צבעים דהויים יותר. צבעו אפור, חום או אדמדם עם פסים דקים שחורים לאורך צידי הגוף והבטן צהובה. העיניים גדולות עם טבעות צהובות והראש מוארך מעט. אורך נחש בוגר יכול להגיע ל-83 סנטימטרים ואורך הזנב ל-17 סנטימטרים. עם זאת לרוב הוא נפוץ באורך 50 סנטימטרים.
נחש המים הוא צייד תוקפני אך חסר שיני-ארס, הניזון מדגים שונים, צפרדעים ושאר דו-חיים ושאר יצורי מים. יונקים ועופות נאכלים רק לעיתים נדירות והנחש מצוי רוב זמנו בתוך המים. הוא פעיל יום הנח במשך היום בין סלעים או חללי עצים על הקרקע. אם הוא מותקף הוא מסוגל לפלוט ריח דוחה מבלוטות אנאליות.
תפוצה

הנחש נמצא במקווי מים בדרום-מערב אירופה ובצפון-מערב אפריקה, במדינות: פורטוגל, ספרד, צרפת, צפון-מערב איטליה ואולי אף בדרום שווייץ. כמו כן הוא הופץ לאנגליה. באפריקה הוא מצוי במרוקו, צפון אלג'יריה, צפון-מערב לוב וצפון עד מרכז תוניסיה.
הערות שוליים

↑  נחש מים מאורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7674120-5
נימפית הסרפד

| נימפית הסרפד |
| --- | --- |
 נימפית הסרפד במבט צידי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: נימפית
מין:: נימפית הסרפד
שם מדעי
 Vanessa atalanta ‏לינאוס, 1758

נִימְפִית הַסִּרְפָּד (שם מדעי: Vanessa atalanta), מין נפוץ של פרפר אשר ידוע בעיקר בשל גוני האדום-כתום שבכנפיו. ניתן לראות את נימפית הסרפד באזורים בהם שורר אקלים ממוזג באירופה, באסיה ובצפון אמריקה (אזורי קווי הרוחב 40-60) וגם בארץ ישראל. הנקבה מטילה את ביציה על צמח הסרפד והכתלית. צבע הביצים ירוק.
מן הביצה בוקע זחל שחרחר ושעיר. להגנתו הוא מקפל את העלה, בונה "בית" ושוכן בתוכו. צבעיו של הזחל הגדול הוא שחור אפרפר עם פס לבן (בדרך כלל מקוטע) לאורך צידי גופו. ישנם זחלים שצבעם היסודי הוא חום אפרפר. לאורך גופו של הזחל ישנן גבשושיות בעלות זיפים. גודלו המרבי כ-40 מ"מ. הזחלים של נימפית הסרפד ניזונים מצמחי הסרפד וכתלית יהודה ומכאן שמם. הפרפרים הבוגרים ניזונים על ידי שתייה מפרחי צוף כגון הבודלייה או מפירות אשר בשלו יתר על המידה. מוטת הכנפיים של נימפית הסרפד נעה בין 50 ל-65 מילימטרים. בצפון אירופה זהו אחד ממיני הפרפרים האחרונים שנראים טרם כניסת החורף.
נימפית הסרפד במבט על. צולם בהר הכרמל ליד נשר.
הערות שוליים

↑  נימפית הסרפד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565762305171  LCCN: sh85112024 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נחש עשב

| נחש עשב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: Opheodrys
מין:: נחש עשב
שם מדעי
 Opheodrys aestivus ‏לינאוס, 1766

נחש עשב (שם מדעי: Opheodrys aestivus) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי בצפון אמריקה. הוא בעל צבע ירוק ומותאם לחיים בין העשבים ומכאן שמו.
מאפיינים

אורך נחש זה 116 ס"מ ולו גוף דק וראש קטן, לסת ארוכה ועיניים גדולות. צבעו ירוק וכך הוא מסווה בין העשבים. הנחש אינו ארסי ותופס את הטרף בעזרת שיניים קטנות וחדות.
הוא מצוי על העצים, הענפים והעשבים וכן בקרבת מים ברחבי דרום ארצות הברית ומקסיקו. הנחש ניזון בעיקר מפרוקי-רגליים גדולים ומגוון גם בחלזונות וצפרדעים שוכנות עצים או מים. הנחש מתגנב אל הטרף מאחוריו וצד אותו בזריזות רבה.
הוא עצמו נטרף על ידי עופות דורסים וכן על ידי נחשים אחרים, בעיקר זעמן מלכותי מצוי וזעמן אמריקאי מזרחי (Coluber constrictor).
תת-מינים

Opheodrys aestivus aestivus
Opheodrys aestivus carinatus
Opheodrys aestivus carinatus
הערות שוליים

↑  נחש עשב באתר הרשימה האדומה של IUCN
נחש מים צפוני

| נחש מים צפוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: זעמניים
סוג:: Nerodia
מין:: נחש מים צפוני
שם מדעי
 Nerodia sipedon ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נחש מים צפוני (שם מדעי: Nerodia sipedon) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים מתת-משפחת נחשי המים החי באמריקה הצפונית. הוא קרוב רחוק של נחש המים האירופי אך שייך לסוג אחר.
מאפיינים

אורכם הממוצע של נחשי המים 81 ס"מ בנקבות ו-69 ס"מ בזכרים אך התגלו פרטים באורך 135 ס"מ. משקלו הממוצע 80-150 גרם. הנחש בעל גוף אפור עד צהוב ומפוספס בפסים חומים אנכיים. הראש גדול ובעל עיניים גדולות ירוקות ולסתות בולטות ועגלגלות הנמצאות מתחת העיניים. לנחשים אלה אין שיני ארס אך השיניים שלהם חזקות ויכולות ללפות את הטרף חזק. במראהו הוא מזכיר את המין הארסי מוקסין המים שחי באותם מקומות.
הנחש הוא שחיין מקצועי האורב לטרף בביצות ובשולי בריכות ואגמים באמריקה מדרום אונטריו ודרום קוויבק לטקסס ופלורידה וכן לקליפורניה. זהו טורף זריז התופס טרף מהמארב וניזון מדגים קטנים, צפרדעים, סלמנדרות, סרטני נהרות, יונקים קטנים וציפורים. הוא גם יטרוף נחשים אחרים.
נחשים אחרים כמו עכסנים, מוקסין המים, אליגטורים, פומות, שועלים, ראקונים, בואשים ועופות דורסים הם טורפיו הטבעיים.
תת-מינים

Nerodia sipedon insularum
Nerodia sipedon pleuralis
Nerodia sipedon sipedon
Nerodia sipedon williamengelsi
הערות שוליים

↑  נחש מים צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560778205171 
נחש מים שוחה
נימפאה לבנה

| נימפאה לבנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: נופראים
משפחה:: נופריים
סוג:: נימפאה
מין:: נימפאה לבנה
שם מדעי
 Nymphaea alba ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה


הנימפאה הלבנה (שם מדעי: Nymphaea alba) הוא צמח מים רב-שנתי ממשפחת הנופריים.
מאפיינים

בהיקף הפרח ארבעה עלי-גביע ירוקים, צורתם אזמלית, והם נשירים. הפרח גדול מאוד (קוטרו עד 20 ס"מ), מרנין-עין, עם עשרות עלי-כותרת ערוכים בדורים אחדים, צבעם לבן צחור עם ברק כחלחל קל. במרכז הפרח אבקנים צהובים רבים וגדולים, המשווים לפרח מראה דו-גוני. המעבר מעלי כותרת לאבקנים הוא הדרגתי: בחוץ עלי כותרת רחבים, פנימה להם עלי כותרת צרים יותר ויותר, פנימה להם אבקנים רחבים, ובמרכז אבקנים צרים. ההאבקה מתבצעת על ידי חיפושיות.
מקנה השורש הפיקו גם חומרי-צבע ותרופות. הוא מכיל טאנינים וחומצה גאלית.
הנימפאה הלבנה נפוצה באירופה ובצפון אסיה. כן נצפו בעבר פריטים בישראל. סיבות מגוונות כייבוש אגם החולה, הביאו לירידה בתפוצתו בישראל, והצמח נדיר ביותר כיום.
הנימפאה הלבנה גדלה לצד הנופר הצהוב והנימפאה התכולה. כשאר צמחי המים בארץ, הפריחה באביב ובקיץ.
הערות שוליים

↑  נימפאה לבנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרחי נימפיאה באגם בשוודיה.
נורית אסיה

נורית אסיה צהובה בדרך נוף כרמל
נוּרִית אַסְיָה (שם מדעי: Ranunculus asiaticus) היא מין צמח גאופיט רב-שנתי מסוג נורית. הנורית היא פרח מוגן בישראל, שבה היא פורחת במרכז וצפון הארץ בחודשים מרץ ואפריל.
בניגוד לרוב מיני הנוריות, שצבען צהוב, רוב פרחי נורית אסיה הוא בצבע אדום בוהק ולעיתים יש מופעים של הפרח גם בצהוב ובכתום. בניגוד לכלנית המצויה, לנורית יש עלי גביע. עלי הנורית מסורגים ושפתם משוננת.
מקור שם הפרח מערבית: "נוּר" בערבית פירושו אש. לפי משפחת הראובני, שם הפרח הוא "ניצנים". הם פירשו את הפסוק משיר השירים ”הַנִּצָּנִים נִרְאוּ בָאָרֶץ” (שה"ש ב', יב) – ניצנים משורש נ.צ.צ; ואכן עלי הנורית מתאפיינים בכך שהם נוצצים, והנוריות מסמלות את פריחת ראשית האביב. יתרה מזו: שם הפרח בשומרית ואכדית הוא "נִיסוּנֻ", ומכאן גם שמו של חודש ניסן.
בישראל > הבחנה בין הפרחים האדומים הבולטים בארץ

בישראל קיימים פרחים אדומים מועטים יחסית, והבולטים בהם הם הכלנית (כלנית מצויה), הנורית (נורית אסיה) והפרג (פרג אגסני). בגלל הדמיון בין הפרחים, ובפרט עקב צבעם האדום העז, רבים מתבלבלים ביניהם.
הכלנית המצויה היא הראשונה שפורחת (מתחילה בסוף דצמבר או תחילת ינואר). היא בעלת לפחות 5 עלי כותרת, ובדרך כלל קיימת טבעת לבנה סביב בסיס האבקנים השחור. לכלנית אין עלי גביע, אך שושנת עלים נמצאת מספר סנטימטרים מתחת לפרח.
אחריה מבחינת סדר הפריחה באה הנורית. גם לנורית לפחות 5 עלי כותרת אדומים ואבקנים שחורים, אך לה יש עלי גביע ואין לה טבעת לבנה. בדרך כלל, עליה נוצצים יותר מעלי הכלנית ולעיתים קרובות קרועים ובלויים יותר עקב פעילות החרקים האגרסיבית בתקופת פריחתה (סוף חודש פברואר ורוב חודש מרץ, תלוי במזג האוויר).
האחרון שפורח הוא הפרג שיוצר גם הוא מרבדים אדומים באביב (חודשי מרץ, אפריל, מאי ולעיתים תחילת יוני). הפרג שונה מהכלנית והנורית. יש לו רק 4 עלי כותרת ובבסיסם כתמים שחורים גדולים.
בפעילויות טבע לילדים נהוג להסביר הבדלים אלה באמצעות אגדה על שלוש נסיכות יפות המגיעות לנשף וכולן לובשות שמלה אדומה. כל נסיכה נוקטת בטקטיקה שונה (צעיף לבן, נצנצים או עגילים שחורים) כדי להיבדל מרעותה.
הכרה

ב-1 במרץ 2023, Canada Post, מנהלת הדואר של קנדה, הנפיק בול דואר המתאר Ranunculus asiaticus. הבול הונפק בחוברות ובגלילים וכגיליון למזכרת.
ראו גם

כלנית מצויה
פרג אגסני
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
↑  אצר צמח השדה, נורית אסיה, באתר צמח השדה
↑  נגה הראובני, בסוד אילן ושיח, תל אביב, תשי"ז, עמ' 67.
↑  "Ranunculus". Canada Post (באנגלית). 2023-03-01. ארכיון מ-2023-06-03. נבדק ב-2023-06-03.
נורית אסיה בשלהי פריחתה. שימו לב לקרעים בעלים, עקב פעילות חרקים אגרסיבית בתקופת האביב
נורית אסיה מרובת עלי כותרת, ברמת הגולן
מימין לשמאל: כלנית מצויה, נורית אסיה, פרג אגסני.
נחשון אמריקאי

| נחשון אמריקאי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נחשוניים
סוג:: נחשון
מין:: נחשון אמריקאי
שם מדעי
 Anhinga anhinga ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


נחשון אמריקאי (שם מדעי: Anhinga anhinga) הוא מין עוף מים החי באזורי ביצות ובאזורי מים מתוקים שונים ברחבי אמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית.
מקור שמו של הנחשון הוא מצווארו דמוי-הנחש, הבולט ביותר כאשר הוא שוחה ושאר גופו שוקע לגמרי במים, מכיוון שאין לו בלוטות ציפה כמו יתר עופות המים.
תיאור

הנחשון הוא עוף מים די גדול - אורכו 75-95 ס"מ, משקלו 1-1.34 ק"ג ומוטת כנפיו 1.22 מ'. מחוק הוא מזכיר מעט ברווז, אך הוא עומד זקוף יותר וכן הוא בעל מקור צהוב, מאוד ארוך ומחודד, גוף שחור עם כנפיים וזנב ירוקים-אפורים ועל הרגליים יש לו קרומי שחייה. הצוואר ירוק כהה והפנים לבנות. הנקבות מזכירות את הזכרים אך קטנות יותר ובעלות חזה וצוואר לבנים והגוף חום יותר. ברוב אזורי התפוצה שלו חי גם קורמורן מצויץ (Phalacrocorax auritus), שמאוד דומה לו אך בעל זנב ומקור קצרים בהרבה מאלה של הנחשון.
הנחשון נפוץ בקצה הדרומי של אמריקה הצפונית, כל המרכזית והדרומית. הוא נפוץ בעיקר בביצות ובאזורי מים מתוקים ואף באזורי החוף במים חמימים. הוא צולל אל מתחת למים כדי למצוא את מזונו ומחפש דגים שונים, חסרי חוליות מימיים ודו-חיים, וכשהוא מוצא, הוא נועץ בהם את מקורו. אז הוא עולה אל פני המים עם הדג, מרפה את האחיזה ובולע אותו.
בזמן השחייה גופו של הנחשון נרטב לחלוטין, למעט הצוואר שעולה אל פני המים, מזכיר מעט נחש בצורה זו. לאחר האכילה שלו הוא יוצא מהמים ומייבש את הכנפיים, והדבר יכול לקחת יותר משעה לפעמים. הוא פורש את הכנפיים לכיוון השמש ומחכה שיתייבשו באופן זה.
לעיתים נוצות החזה שלו מתנפחות מהמים, והדבר מזכיר מעט תרנגול הודו, מה שנתן לו את הכינוי "הודו מים".
גלריה

בציד דג
הערות שוליים

↑  נחשון אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294057205171
מרווה מרושתת

| מרווה מרושתת |
| --- | --- |
 מרווה מרושתת
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: מרווה
מין:: מרווה מרושתת
שם מדעי
 Salvia sclarea ‏לינאוס, 1753

מַרְוָה מְרֻשֶּׁתֶת (שם מדעי: Salvia sclarea), היא עשב בר דו-שנתי (לפעמים חד-שנתי) הנמנה עם משפחת השפתניים. בישראל היא רב-שנתי (בן חלוף), נדירה מאוד ובסכנת הכחדה. תחום תפוצתה בארצות הים התיכון, כולל ארץ ישראל, עד מרכז אסיה, באקלים ים-תיכוני וערבתי. קיימים זנים תרבותיים, הנבדלים זה מזה בצבעיהם ובגודליהם. המרווה המרושתת היא צמח שאינו מהונדס גנטית. למין זה שימוש ברפואה העממית וכיום הוא מגודל להפקת שמן ארומתרפי, תמציות טעם, חומרים לתעשיית הקוסמטיקה, ושמן עתיר באומגה-3 ALA אשר מופק מזרעי המרווה המרושתת.
תיאור

עשב רב-שנתי (בן חלוף), זקוף, מסועף מאוד, בעל ריח חזק ונעים וגובהו 40 עד 55 ס"מ. בישראל מין זה נדיר ובסכנת הכחדה, אך לא בעולם. הגבעולים רְבוּעִים ועבים, מכוסים שערות בלוטיות ארוכות ולבנות. עלי השושנת שרועים לרוב על הקרקע, פשוטים, גדולים ורחבים בדומה לעלה הגבעול. העלים גדולים: באורך 30 ס"מ ליד בסיס הצמח ו-15 ס"מ במעלה הגבעול. הטרף דמוי ביצה-מאורך, שפתו חרוקה, צדו העליון ירוק כהה ופניו מגוממים, צדו התחתון שעיר ומלבין מעט בשל שערות בלוטיות ארוכות ולבנות. התפרחות ערוכות בדורים רבים לאורך הגבעול הראשי הזקוף ולאורך הגבעולים המשניים המפושקים לצדדים. הדורים מרוחקים זה מזה ובכל אחד 2 עד 6 פרחים. עלי התפרחת (החפים), שצבעם ורוד או לבן, גדולים ורחבים, בשפתם ריסים ומחודדים בראשם, והם ארוכים בהרבה מהגביעים (בשונה ממרווה ארצישראלית). הגביע, שאורכו 10 עד 12 מ"מ, משתייר ואינו מתפרה (אינו גדל במהלך הבשלת הפרודות). הגביע דו-שפתני, הוא דמוי פעמון ואינו פחוס (בשונה ממרווה ארצישראלית), לשפתו התחתונה 2 שיניים ולשפה העליונה 3 שיניים, השן המרכזית קצרה מאוד וחסרה חוד שיכני, 2 השיניים הצדדיות בעלות חוד ניכר. הכותרת בולטת מאוד מהגביע, אורכה כ-3 ס"מ וצבעה ורוד או לבן. צינור הכותרת אינו בולט מן הגביע ובפתחו קיים קשקש קטן שעיר או מצויץ החוסם את מבוא הצינור (בשונה ממרווה ארצישראלית). התפרחת היבשה מתייבשת ומשמשת מעט כצמח גלגל העוזר בהפצת הזרעים. "תכונה זו בולטת הרבה יותר במין הקרוב לה – מרווה ארצישראלית. הפרודות נושרות בנקל מהגביע המשתייר. גדל בבתות במדרונות סלעיים שטופי שמש בחגורת הספר של האזור הים-תיכוני. בישראל מין זה גדל בר בגליל העליון המזרחי ב-2 אתרים בתחום מצומצם ברכס נפתלי: ליד מלכיה וליד משגב עם בראש נחל השומר. הוא גדל כפליט תרבות מאזור בית שמש בדרום ועד הגליל."[דרושה הבהרה] הפריחה במאי ובתחילת יוני.
היסטוריה

תיאורים של שימושיו הרפואיים של הצמח מופיעים כבר בכתביו של תאופרסטוס (במאה ה-4 לפנה"ס), דיוסקרידס (המאה ה-1 לספירה) ופליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה).
זרעי המרווה המרושתת מכוסים בשכבה רירית ועקב תכונה זו, נהגו להניח אותם על עיניים שנכנס אליהן חפץ זר, כך שהחפץ יידבק לזרע וניתן יהיה להסירו בקלות.
בימי הביניים השתמשו בתמצית של עלי ופרחי המרווה המרושתת לטובת תיבול מרקים ומנות ביצים, ונעשה גם שימוש בתמציות טעם מהמרווה המרושתת בריבות, מוצרים אפויים, פודינג, ויינות מוסקט.
שימושים

כיום המרווה מגודלת לשם מיצוי שמן, המשמש כחומר ריח בבשמים וחומר טעם בליקרים. שימוש אחר של השמן הוא בארומתרפיה, שימושים אלו נעשים תוך מיצוי שמנים ושמנים אתרים מפרחי הצמח ועליו.
שמן אשר מופק מכבישה קרה מזרעי הצמח עשיר בחומצת שומן חיונית אומגה 3 מסוג alpha linolenic acid ,ALA, (כ-50%), אומגה 9 (כ 25%), אומגה 6 (כ 12.5%), פיטוסטרולים, ויטמין E בצורה מסיסה בשמן, פוליפנלים ועוד.
שמן זרעי המרווה המרושתת מציג תוצאות יציבות יוצאות דופן בהשוואה למקורות אחרים של אומגה 3, הוא שומר על תכונותיו גם לאחר שנתיים וחצי בטמרפטורת החדר ללא תוספת חומרים משמרים או מייצבים, ונחשב למקור טבעוני עבור אומגה 3.
פיתוח בישראל- אומגה-3 משמן זרעי המרווה המרושתת

החל משנות התשעים של המאה הקודמת בדקו חוקרים ממכון וולקני בישראל את המרווה המרושתת, והגיעו למסקנה כי בשמן המופק מזרעי המרווה המרושתת קיים פוטנציאל רפואי ובריאותי גדול[דרוש מקור]. בשנת 2002 מדינת ישראל חברה לקבוצת יזמים בתחום ההייטק והפרויקט עבר משלב הפיתוח R&D לשלב פיתוח מסחרי. כתוצאה מכך הורחב המחקר ונזרעה חלקה נסיונית במכון, במטרה לבדוק את אפשרות גידולה בארץ בהיקפים גדולים. החלקה המסחרית הראשונה (גידול וקציר) הייתה בכפר יחזקאל, בשנים 2003–2004, לאחר מכן גודלו במדינת ישראל עוד כ-3000 דונם באזורים שונים על מנת להבין את פוטנציאל הגידול המסחרי בהיקפים רחבים.
מ 2008 ועד היום מוצרי שמן זרעי המרווה המרושתת החלו להמכר כתוסף תזונה תחת מותגים שונים בישראל, ארצות הברית וקנדה.
מחקרים קליניים ופרה קלינים שבוצעו על שמן זרעי המרווה המרושתת

על השמן המרווה המרושתת בוצעו יותר מחמישה ניסויים קליניים ופרה קליניים, לא כל המחקרים פורסמו עד עצם היום הזה אבל ניתן למנות את המחקרים בתחומים הבאים:
מחקר פרה-קליני שנערך בפקולטה לחקלאות ברחובות (שלוחה של האוניברסיטה העברית בירושלים) שנעשה במודל קוליטיס, שבו השוו את תוצאות השימוש בשמן המרווה המרושתת לשמני דגים ושמני תירס.
מחקר פרה-קליני שנערך באוניברסיטת אריאל ובדק את ההשפעה של שמן המרווה במצבי חרדה ודיכאון.
מחקר אנטי אייג'ינג של רקמות עור שנערך על ידי מדענים יוצאי מכון ויצמן למדע.
מחקר קליני שנערך בבית החולים הדסה עין כרם, על קבוצה של 32 חולים שבו נבדקו השפעה לקיחת קפסולות שמן מרווה מרושתת (6 קפסולות ביום) על חולי לב עם בעיות באיזון השומנים בדם.
הערות שוליים

↑  מרווה מרושתת, באתר פורטל הערכות הסיכון לטבע בישראל
1 2  Nicholas Culpeper, The Complete Herbal, ‏5/5/2021
↑  Lytton J. Musselman, Encyclopedia of Common Natural Ingredients Used in Food, Drugs, and Cosmetics, ed. 2. Albert T. Leung, and Steven Foster, Economic Botany 50, 1996-10, עמ' 422–422 doi: 10.1007/bf02866524
↑  Hippocrates Health Institute, Clary Sage Seed Oil Vegan Omega ), https://hippocratesinst.org/clary-sage-seed-oil (ארכיון)
↑  Ram Reifen, Anna Karlinsky, Aliza H. Stark, Zipi Berkovich, α-Linolenic acid (ALA) is an anti-inflammatory agent in inflammatory bowel disease, The Journal of Nutritional Biochemistry 26, 2015-12, עמ' 1632–1640 doi: 10.1016/j.jnutbio.2015.08.006
↑  Moshe Gross, Elimelech Nesher, Tatiana Tikhonov, Olga Raz, Chronic food administration of Salvia sclarea oil reduces animals' anxious and dominant behavior, Journal of Medicinal Food 16, 2013-3, עמ' 216–222 doi: 10.1089/jmf.2012.0137
↑  אומגה-3 מרווה מרושתת- מחקר קליני השפעה על פרופיל שומנים בדם, באתר נייטשרסייג אומגה-3 ממרווה מרושתת המקורית (באנגלית)
פרחי המרווה המרושתת
שדה מרווה מרושתת בדרום אירופה
מרגון גדול

| מרגון גדול |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי ים
סוג:: מרגון
מין:: מרגון גדול
שם מדעי
 Mergus merganser ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


מרגון גדול (שם מדעי: Mergus merganser) הוא מין ברווז גדול השוכן בנהרות ובאגמים באזורים המיוערים באירופה, צפון ומרכז אסיה ואמריקה הצפונית (האזור ההולארקטי). הוא ניזון מדגים ומקנן בחללים בגזעי עצים.
תיאור

אורכו של מרגון גדול בוגר בין 58 ל-72 סנטימטרים, מוטת הכנפיים בין 78 ל-97 סנטימטרים ומשקלו בין 0.9 ל-2.1 קילוגרם, כשהזכרים גדולים במקצת מהנקבות. כמו מינים אחרים בסוג מרגון (Mergus) יש לו כרבולת של נוצות ראש ארוכות, אם כי נוצות אלו צמודות לראש במצב מנוחה, ואינן יוצרות כרבולת ניצבת בדרך כלל. בתקופת הרבייה קל לזהות זכרים בוגרים על פי מעטה הנוצות שלהם, הגוף לבן עם גוון ורדרד, הראש שחור עם ברק ירוק ססגוני, האחוריים והזנב אפורים והכנפיים שחורות מלמעלה ולבנות מלמטה. נקבות וזכרים שלא בתקופות הרבייה (בין יולי לאוקטובר) הם בעיקר אפורים כשראשם חום-אדמדם, סנטרם לבן, ונוצות משנה לבנות על הכנף. עופות שטרם בגרו דומים לנקבות בוגרות אבל בנוסף יש להם רצועה לבנה ששוליה שחורים בין העין למקור. המקור והרגליים אדומים עד אדום-חום, כשאצל הזכרים הבוגרים הגוון עז יותר ואצל הצעירים עמום יותר.
טקסונומיה

קיימים שלושה תת-מינים, שונים בפרטים קטנים:
M. m. merganser - ליניאוס, 1758: שוכן ברחבי צפון ארופה וצפון אסיה.
M. m. orientalis - גולד, 1845 (שם נרדף M. m. comatus - סלוודורי, 1895): שוכן בהרים של מרכז אסיה. גדול במקצת מ-M. m. merganser, ומקורו צר יותר.
M. m. americanus - קסין, 1852: שוכן באמריקה הצפונית. המקור רחב מהמקור של M. m. merganser, ופס שחור חוצה את החלק התחתון של הכנף (נראה בשעת תעופה) אצל הזכרים.
אורח חיים > תזונה והתנהגות

מקור המזון העיקרי של המרגון הגדול הוא דגים. כמו לברווזים אחרים מהסוג מרגון, יש לברווזים אוכלי דגים אלו מקורים שקצותיהם משוננים על מנת לסייע להם לאחוז בטרפם, ולכן הם מכונים "מקורי מסור". המרגון ניזון מדגים בגודל של עד 10 סנטימטרים ואוכל כ-300 גרם דגים ליום. בנוסף לדגים הם ניזונים ממגוון רחב של מיני טרף מימי אחרים, כגון רכיכות, סרטנים, תולעים, זחלים של חרקים ודו-חיים, ובמקרים נדירים יונקים קטנים וציפורים. כמו במיני עופות אחרים עם מאפיין זה, הגוון הוורוד המופיע אצל הזכרים מקורו ככל הנראה בתזונה, ומקורו בפיגמנטים הקרוטנואידים הקיימים אצל חלק מהסרטנים והדגים. כאשר אינם צוללים לחפש מזון, הם בדרך כלל שוחים על פני המים, או נחים על הסלעים שבאמצע הנהר או נחבאים בצמחייה שלגדות הנהר, או (בחורף) בקצה הקרח הצף.
במרבית המקומות שוהה המרגון הגדול במים מלוחים לא פחות מאשר במים מתוקים. בנחלים ובנהרות גדולים הם צפים עם הזרם למשך כמה קילומטרים, ואז עפים חזרה לנקודת היציאה או בדרך כלל שוחים חזרה תוך כדי דיג, כשהם צוללים כמעט ללא הפסקה. המרגון הגדול מסוגל לצלול עד לעומק של עשרה מטרים. בנחלים קטנים ובפלגים הם מצויים בזוגות או בקבוצות קטנות, והם צפים במורד הזרם, כשהם חגים במערבולות, או שהם דגים במרץ בבריכות העמוקות שלמרגלות מפלים או אשדות. כשהם צפים להנאתם, המנח שלהם דומה לברווזים, אבל הם גם שוחים בעומק המים בדומה לקורמורנים, בייחוד בשחייה כנגד הזרם. לעיתים קרובות הם נחים על סלע באמצע הזרם, בדומה לקורמורנים, כשלעיתים קרובות הם פורשים את כנפיהם למחצה לייבוש בשמש. על מנת להמריא מהמים הם מנפנפים בכנפיהם כשהם רצים על פני המים למרחק של מטרים רבים. ברגע שהם באוויר, התעופה שלהם מהירה וחזקה. לעיתים קרובות הם דגים בקבוצה היוצרת חצי מעגל כשהם מניסים את הדגים לכיוון המים הרדודים, שם הם נלכדים בקלות. הקול שהם משמיעים בדרך כלל הוא קרקור גס נמוך, אבל בתקופת החיזור הם (כולל הצעירים) משמיעים שריקה רכה עגמומית. בדרך כלל הם זהירים, ואחד העופות מתפקד כשומר על משמרתו ומזהיר את הלהקה מסכנה קרבה. כאשר הם מופרעים הם מקיאים את מזונם לפני שהם נעים. אף שתנועתם ביבשה מגושמת, הם עוברים לריצה כאשר הם חשים בסכנה, תוך מעבר למנח זקוף בדומה לפינגווינים, והם נופלים ומועדים לעיתים קרובות.
אורח חיים > רבייה

המרגון הגדול מקנן בדרך כלל בחללים בעצים, ולכן הוא נזקק ליער בוגר כבית הגידול לתקופת הרבייה, הם ישתמשו ברצון בקופסאות קינון גדולות שיכינו עבורם בתנאי שיהיה לקופסה פתח כניסה בקוטר של 12 סנטימטרים. הם נוהגים לרפד את הקינים בפוך. במקומות נטולי עצים (כמו ההרים במרכז אסיה), הם משתמשים בכוכים בצוקים ובגדות הגבוהות התלולות של הנהרות, לעיתים במרחק ניכר מהמים. הנקבה מטילה 6–17 (בדרך כלל 8–12) ביצים לבנות עד צהבהבות, בתטולה אחת בעונה. רק הנקבה דוגרת על הביצים, כשתקופת הדגירה נמשכת בין 32 ל-35 ימים. הברווזונים נלקחים על ידי אימם במקורה לנחלים או לאגמים מיד לאחר שבקעו מהביצה, שם הם ניזונים מחסרי החוליות של מים מתוקים, ודגיגים קטנים. האפרוחים הופכים לפרחונים כשהם בני 60 עד 70 יום. הצעירים פעילים מינית בגיל שנתיים.
אורח חיים > נדידה

מין זה הוא עוף נודד כתלות באזור, כשהעופות מהגרים מהמקומות בהם הנחלים והאגמים קופאים בחורף, אבל נשארים במקומות שהמים אינם קופאים. עופות השוכנים בצפון מזרח יבשת אמריקה עוברים דרומה בקבוצות קטנות לארצות הברית במקומות שבהם האגמים והאגמים לא קופאים. בחוף האוקיינוס השקט שאקלימו מתון הם דיירי קבע. גם העופות מסקנדינביה ורוסיה נודדים דרומה, אבל העופות במערב אירופה וחלק מהעופות ביפן הם לרוב דיירי קבע. בחלק מהאוכלוסיות הזכרים נודדים על מנת להתנשל, כשהם עוזבים את אזורי הרבייה מיד כשהאפרוחים בוקעים מהביצה על מנת לשהות בקיץ (יוני עד ספטמבר) במקום אחר. במיוחד, מרבית הזכרים של האוכלוסייה של מערב אירופה נודדים צפונה לשפכי הנהרות בפינמרק בצפון נורווגיה (ספציפית טנאפיורד) על מנת להתנשל, כשהם מותירים לנקבות לטפל בברווזונים. מספר נמוך בהרבה של זכרים משתמש בשפכי הנהרות במזרח סקוטלנד כאזור התנשלות.
מצב שימור

בסך הכל, המין אינו מצוי בסיכון, אם כי ציד בלתי חוקי של בעלי עניין בשמירה על הדגה מהווה בעיה במקומות מסוימים.
בתוך מערב אירופה, מתרחשת התפשטות בולטת דרומה של אזורי הרבייה בסקנדינביה מאז 1850, התיישבות בסקוטלנד ב-1871, אנגליה ב-1941, וגידול ניכר באוכלוסייה בהרי האלפים. העופות נדירים מאוד באירלנד, כמה זוגות של דיירי קבע במחוז ויקלו.
הערות שוליים

↑  מרגון גדול באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4249078-9  NKC: ph115356 
נקבה בעלת מקור פתוח בעל קצוות משוננים
ביצה, מאוסף מוזיאון ויסבאדן
M. m. americanus, נקבה וצעירים
זכר של Mergus merganser americanus