גאורג וילהלם פרידריך הגל
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

הגל נולד בשטוטגרט שבדוכסות וירטמברג, דרום-מערב גרמניה, למשפחה לותראנית מבוססת ממעמד הביניים. אבי המשפחה, גאורג לודוויג הגל, למד משפטים באוניברסיטת טיבינגן ועסק בשירות ציבורי. אמו, מריה מגדלנה לואיזה (לבית פרוֹם), שהייתה משכילה לימדה אותו לטינית כבר בגיל 5. אחותו, כריסטאנה לואיז הגל, נולדה ב-1773 והשניים נותרו קרובים. אחיו, גאורג לודוויג פון הגל, נולד ב-1776 ולימים הפך לקצין שצעד עם נפוליאון במערכה ב-1812 ומעולם לא חזר. הגל היה ילד חולני וכמעט נפטר ממחלת האבעבועות השחורות, ממנה מתה אמו בשנת 1783 כשהיה בן 11. הגל סבל מגמגום מילדותו, תכונה שאפיינה אותו גם בחייו הבוגרים כמרצה.
הגל התחיל ללמוד ב"בית הספר הגרמני" בגיל שלוש, ב"בית הספר הלטיני" כשהיה בן חמש, וכשהיה בן שש נכנס לגימנסיה אילוסטרייט בשטוטגרט (אנ'). כשהיה בן שמונה הוא קיבל עותק של תרגום יוהאן יוהאכים אשנבורג (אנ') לכל כתבי ויליאם שייקספיר ב-18 כרכים. בבגרותו קרא גם את סופוקלס, אוריפידס, אריסטו, קיקרו, לסינג, וילנד ורוסו. ביומנו, שנכתב בין 1785–1787 (בחלקו בלטינית) הוא רשם שתחומי העניין העיקריים שלו הם יוונית ולטינית, ושהוא גם לומד גאומטריה ומתמטיקה ונהנה ממשחק השחמט.
באוקטובר 1788 הגל התחיל ללמוד ב"טיבינגר שטיפט" (Tübinger Stift) סמינר הכנסייה הפרוטסטנטית בווירטמברג, בעיר טיבינגן. שם היה לחברם של מי שנודעו בעתיד כאנשי רוח חשובים בזכות עצמם: המשורר פרידריך הלדרלין והפילוסוף פרידריך וילהלם שלינג. כל השלושה חלקו חדר (בנוסף לשבעה אחרים). שלושתם הושפעו מאוד בתקופה זו מהפילוסופיות האידיאליסטיות של עמנואל קאנט ושל ממשיכו, יוהאן גוטליב פיכטה. שלושתם חלקו גם אהדה רבה למהפכה הצרפתית. אהדת הסטודנטים, שעוד קודם לכן היו מחויבים לערכי החופש והתבונה בהשפעת רוסו וקאנט, העצימה את המתח בינם לבין פרופסורים שמרניים לתאולוגיה, כמו גוטלוב כריסטיאן סטור. באותה תקופה ניסח את "פרגמנט טובינגן" (1793). בחיבורו הוא מעמת את ה"דת העממית" (Volksreligion) עם ערכי החירות המודרניים, מבלי להוביל לניכור. הניגוד בין חופש לניכור נותר עניין מרכזי בהגותו לאורך כל חייו.
בתום לימודיו ב-1793, החליט הגל, בדומה לחבריו, שלא לפתוח בקריירה בכנסייה ושאף להתחיל בקריה של "פילוסוף־פופולרי" (Popularphilosoph) – המקבילה הגרמנית לכותבי הנאורות הצרפתית והנאורות הסקוטית. אולם תחילה התפרנס כמורה פרטי לילדיו של קארל פרידריך פון שטייגר, חבר המועצה הגדולה של ברן בשווייץ. הגל נשאר מחויב לאידיאלים של המהפכה הצרפתית, לחופש פוליטי ואינטלקטואלי, למרות אכזבתו מ"שלטון הטרור". מחויבותו העמיקה במחקרו בפילוסופיה הביקורתית של קאנט, ב'מדע הידע' (Grundlage der gesamten Wissenschaftslehre) של פיכטה, ו'על החינוך האסתטי של האדם בסדרת מכתבים' של שילר. בתקופה זו גילה עניין מיוחד במדע הכלכלה העולה ובכתביהם של אדם סמית ודוד ריקארדו.
בברן הגל חיבר את כתבי היד "חיי ישו" (1795) ו"הפוזיטיביות של הדת הנוצרית" (1796) שלא פורסמו בימי חייו. האחרון בוחן כיצד דת הבשורות ל"פוזיטבית", כלומר בעלת יסודות של סמכות חיצונית לא מהותיים, שלא נובעים מן התבונה. הגל גם תרגם והעיר פולמוס של המשפטן ז'אן ז'אק קארט (צר'), נגד האוליגרכיה של ברן תחת הכותרת "מכתבים חשאיים על העמדה המשפטית הקודמת של חוקת וואטלנד ביחס לעיר ברן". החיבור היה לפרסום הראשון שלו (אם כי בעילום שם).
באוגוסט 1796 חיבר הגל שיר מיסטי בשם 'אלאוסיס' (Eleusis) המביע את כמיהתו למפגש מחודש עם הלדרלין, שחי בפרנקפורט. באותה שנה הולדרלין מצא להגל תפקיד כמורה בביתו של סוחר היין פרנקפורט יוהאן נואה גוגל, אז יכל להתאחד עם הלדרלין. בפרנקפורט כתב הגל כתב יד ארוך בשם 'רוח הנצרות וגורלה' (1797), וכן טקסט על החוקה בוורטמברג (1798). ייתכן שהוא גם היה מעורב בחיבור מה שמכונה '"המתווה הקדום ביותר לשיטה של האידיאליזם הגרמני" (אנ'). הטקסט נמצא בעיזבונו של הגל, אך ישנם חוקרים המייחסים אותו להלדרלין או לשלינג. בפרנקפורט הציג הגל את מושג האהבה שלו, שקיים לפיו רק בין יצורים חיים הדומים בכוחם ובכך הם יצורים חיים "האחד למען האחר" (füreinander). מושג זה מטרים את תפיסתו המאוחרת של הכרה הדדית. עם זאת, מחשבותיו פנו גם לפיתוח מערכת פילוסופית של חופש ושל פילוסופיה שיטתית.