stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה איזנשטרק
חיים אישיים

איזנשטרק היה נשוי פעמיים.
בשנת 1944 התחתן איזנשטרק עם שרה (סלה) לבית פינזל, שנולדה בפשמישל בגליציה, עלתה לארץ ישראל והתגייסה כאחות לצבא הבריטי. הם הכירו כשהיא שירתה בבית חולים צבאי באלכסנדריה והוא הגיע לשם כחייל פצוע. בהמשך, כמה שנים לאחר הנישואין, היא עבדה כאחות הראשית בקופת חולים כללית בירושלים ונפטרה בשנת 1965 משבץ מוחי. מנישואים אלו נולדה בתו היחידה, יהודית איזנשטרק-סמית, פסיכולוגית קלינית בעיסוקה (לשעבר הפסיכולוגית המחוזית של שירותי בריאות כללית בירושלים).
בשנת 1970 התחתן איזנשטרק שוב. אשתו השנייה הייתה ד"ר דורית פדן-איזנשטרק, מרצה בכירה לסוציולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כשפגש אותה, הייתה אלמנה ואם לשלושה: פרופ' מיכל בלר, הנשיאה לשעבר של מכללת לוינסקי לחינוך (המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט), ד"ר עמרי פדן, כלכלן ואיש עסקים והזכיין של רשת מקדונלד'ס בישראל, ונעה פדן, עובדת בקרן מנדל-ישראל. פדן-איזנשטרק נהרגה בשנת 1976, בתאונת דרכים.
איזנשטרק התגורר רוב חייו בירושלים: תחילה בשכונת גאולה, ובהמשך ברחוב המלך ג'ורג' במרכז העיר, בשכונת בית הכרם ובשכונת יפה נוף.
ספר שפרסם

יהודה איזנשטרק, זו קפריסין (מדריך לנוסעים לקפריסין), ירושלים, 1962.
הערות שוליים

1 2 3  הפרק "ביוגרפיה" מסתמך במידה רבה על קורות החיים של איזנשטרק הנמצאות באתר של גנזך המדינה (שם נשמרות גם רבות מתמונותיו). לצורך כתיבת הערך, שוחחתי בחודש יוני 2023, עם בתו של איזנשטרק, יהודית איזנשטרק-סמית, שהבהירה והרחיבה את האמור בקורות החיים באתר גנזך המדינה.
↑  יש להדגיש, כי איזנשטרק התגייס לצבא הבריטי "הרגיל" ולא לבריגדה היהודית.
↑  תיעוד על קיום התערוכה מופיע ב"גנזך המדינה ומערך ארכיוני ישראל - דו"ח לשנת 2009". בדיווח על התערוכה, נכתב בדו"ח: "התערוכה זכתה למבקרים רבים ולתהודה חיובית ביותר" (שם).
↑  רונית סבירסקי, ירושלים הגלויה, באתר Photour - אתר התיירות הישראלי, ‏מאי 2016
↑  ענבל כהן חמו, ירושלים דרך עיני צלמיה, בגוף הצילום, יוני 2016
↑  "ילדים מקימים מדינה 1952–1957: מתצלומיו של יהודה איזנשטרק" (אוצרת: נילי קורן), באתר גנזך המדינה - אוסף איזנשטרק/ תערוכת קבע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400657905171  VIAF: 252155104025976202216   WorldCat (עם VIAF): 252155104025976202216 
תעודת הוקרה, שהוענקה ב-1999 ליהודה איזנשטרק, ממחלקת המטבע בבנק ישראל, על הסכמתו, שצילום שלו משנת 1948, יופיע על שטר כסף (מתוכנן) של 500 ש"ח.
יוהנה פירטילהטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במאי 1968 (בת 56) 
 מדינה:  פינלנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוהנה פירטילהטי (בפינית: Johanna Pirttilahti; נולדה ב-6 במאי 1968) היא מנחת טלוויזיה פינית.
ביוגרפיה

פירטילהאהטי נולדה בדרום פינלנד.
ב-1993 סיימה את לימודיה באוניברסיטת טמפרה.
ב-1991 החלה לעבוד ב-"Yle TV2", ערוץ טלוויזיה של גוף השידור הציבורי של פינלנד "Yle".
באירוויזיון לרוקדים 2007 מסרה את הניקוד של פינלנד ובאירוויזיון לרוקדים 2008 הייתה אחת מצמד הפרשניות לטלוויזיה הפינית.
ב-2009 הנחתה את תוכנית הבידור "Suomen Las Vegas" בה הוצגו בין היתר קוסמים ואקרובטים.
באירוויזיון 2010 מסרה את תוצאות ההצבעה הפינית.
ב-2010 יצרה והנחתה את תוכנית הקומדייה "Jim Salabim Taikashow".
בין 2012–2016 שיחקה בסדרה "Uusi päivä" המשודרת ברשת השידור הציבורית של פינלנד.
ב-2019 הופיעה בתוכנית הקומית "Kellot soi".
בנוסף לעבודתה הטלוויזיונית היא עוסקת בהוראת השפה הפינית וברטוריקה.
יהודי אזרבייג'ן (ארגון)

| --- | --- |

חזית הכניסה לבית ספר חב"ד אור אבנר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תחום:  יהדות
 שפה רשמית:  אזרית
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 משרד ראשי:  באקו
 מקום פעילות:  באקו
 
ארגון יהודי אזרבייג'ן הוא ארגון תרבותי יהודי שנרשם בוועד המרכזי הממלכתית של אזרבייג'ן לענייני דת ב-17 במאי 2002. אחת המטרות העיקריות שהארגון שם לעצמו הייתה, פיתוח קשרים עם כל הקהילות היהודיות באזרבייג'ן, לשיפור והעלאת המודעות של היהודים המקומיים ללימודי דת לעומת לימודים חילונים. הארגון מקושר לפדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה ולקרן אור אבנר, התומכים בקהילות היהודיות ברחבי רוסיה והוא מזוהה עם חסידות חב"ד.
פעילות הארגון

לדברי הרב שניאור סגל הרב הראשי של יהודי באקו, נכון לפברואר 2016 הקהילה היהודית באזרבייג'ן מנתה כ-30 אלף יהודים, כ-10% מהם מקיימים חיים יהודיים פעילים, רובם תושבי עיר הבירה באקו. הוא הוסיף שבאזרבייג'ן מתקיים חופש דת מלא והקהילה היהודית מקבלת תמיכה מהשלטונות. ארגון יהודי אזרבייג'ן נותן מענה ליהודים תושבי המדינה וליהודים שמגיעים כתיירים מישראל. לדברי הרב שניאור סגל אף על פי שמדי שנה כ-150 יהודים עולים למדינת ישראל הקהילה לא קטנה כי בכל יום מתגלים יהודים המבקשים לחזור ליהדות מתוך משפחות שבהן הבעל מוסלמי והאישה יהודייה.
בתאריך 25 באפריל 2003 בית הספר בשם "אור אבנר חב"ד" (באקו), נרשם במשרד המשפטים של אזרבייג'ן, על ידי ארגון יהודי אזרבייג'ן וקרן אור אבנר. עוד באותו יום הוציא משרד החינוך של אזרבייג'ן רישיון הוראה לבית הספר החדש.
הפעילות של ארגון יהודי אזרבייג'ן כוללת:
קיום אירועים הקשורים לחגים דתיים יהודיים.
מתן עזרה כלכלית לבתי יתומים, בתי אבות לקשישים ועניים.
קיום כנסים דתיים, דיונים וימי עיון יהודיים.
שיבוץ ושליחת נציגי נוער יהודים לבתי ספר דתיים.
פעילויות למודעות תרבותית יהודית.
תמיכה פונקציונלית לבית הספר של חב"ד אור אבנר (באקו).
בית ספר אור אבנר חב"ד (באקו)

בית ספר יום אור אבנר הוא מתחם חינוכי שהוקם על ידי ארגון הקהילה היהודית הדתית בבאקו, קרן אור אבנר ונתמך גם על ידי משרד החינוך הישראלי במסגרת תוכנית חפציב"ה (הפועלת מאז ראשית שנות ה-90' במדינות ברית המועצות לשעבר ומבקשת להנחיל בקרב התלמידים זיקה לשפה העברית, להיסטוריה היהודית ולמדינת ישראל). בית הספר נרשם וקבל רישיון הוראה ב-25 באפריל 2003.
כחלק מאסטרטגיית אור אבנר חב"ד, מוקדשת תשומת לב מיוחדת לפיתוח תוכניות לימודים רוחניים ואינטלקטואליים של כל אחד מחברי הקהילה היהודית לצורך מעורבות נוספת בתשתיות החברתיות של אזרבייג'ן.
בבית הספר לומדים למעלה מ-290 תלמידים וכמעט 100 תלמידות.
בשנת 2016, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ביקר בבית הספר במהלך ביקורו באזרבייג'ן, נפגש עם הקהילה היהודית המקומית ונשא נאום בפני התלמידים.
ראו גם

יהודי אזרבייג'ן
קהילת יהודי דרבנט
יהודי הר
קירמיזי קסבה
אור אבנר
הערות שוליים

1 2  יואל רפל, אלי מנדלבאום, באקו, "נאבקים על דור העתיד": הצצה לקהילה היהודית במדינה המוסלמית, באתר ynet, 6 בנובמבר 2022
↑  סיפורה של הקהילה היהודית באזרבייג'ן, באתר www.inn.co.il
↑  זלמן, סיפורה של הקהילה היהודית באזרבייג'ן, באתר חב"ד אינפו, ‏2019-03-03
↑  יואל מילר, ‏הקהילה היהודית משגשגת באזרבייג׳ן: גידול מרשים במספר תלמידי בית הספר היהודי, באתר מעריב אונליין, 3 בספטמבר 2023
↑  שליח חב"ד באזרבייג'ן: "כל הזמן מגלים כאן יהודים נוספים", באתר www.hidabroot.org, ‏2023-05-30
↑  PM Netanyahu Meets with Jewish Community in Baku, נבדק ב-2024-02-19
↑  PM Netanyahu Meets with Jewish Community in Azerbaijan, נבדק ב-2024-02-19
הצגת המודל של בנייני קמפוס בית הספר אור אבנר, במעמד טקס הנחת אבן הפינה של הבניין המרכזי בבית ספר יום אור אבנר בבאקו. שני משמאל אישי העסקים לב לבייב
נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב מבקר בבית ספר חב"ד אור אבנר (אנ') בעיר באקו, 2010. בין היתר נצפים מימין לשמאל: הרב ברל לזר, הנשיא אלייב, יו"ר הקונגרס היהודי האירו-אסייתי אהרון פרנקל, לב לבייב, הגברת הראשונה מהריבאן אלייבה והראשון לציון הרב שלמה משה עמאר
טיטוס לאביינוס

טיטוס לאביינוס (בלטינית: Titus Labienus;‏ 98 לפנה"ס – 17 במרץ 45 לפנה"ס), איש צבא רומאי אשר פעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
שנותיו הראשונות

לאביינוס נולד בשנת 98 לפנה"ס למשפחה ממעמד הפרשים באזור פיקניום שבאיטליה וככל הנראה היה מיודד בתחילת הקריירה שלו עם פומפיוס שנולד באותו אזור.
לאביינוס התחיל את שירותו הצבאי כטריבון צבאי בקיליקיה תחת הפרוקונסול פובליוס סרווילוס וטיה איסאוריקוס בזמן מלחמתו בשודדי הים בין השנים 78-75 לפנה"ס.
לאביינוס נבחר לכהן כטריבון הפלבס בשנת 63 לפנה"ס, במסגרת תפקידו הוא שימש כבן בריתו של פומפיוס ויצר את הקשר הראשוני עם יוליוס קיסר שגם הוא היה בן בריתו של פומפיוס. לאביינוס חוקק חוק שהעניק מספר תוארי כבוד לפומפיוס והחזיר את זכות בחירת הפונטיפקסים (כוהנים) לעם.
במהלך כהונתו, לאביינוס, בעידודם של קיסר ופומפיוס, האשים את הסנאטור גאיוס רביריוס ברציחתו של הטריבון לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, שקיפח את חייו במהומה במהלך הבחירות לקונסול בשנת 99 לפנה"ס, ותבע אותו בעוון בגידה חמורה (perduellio). מטרתו של המשפט הייתה לפגוע במעמד הסנאט שניסה להצר את כוחה של סיעת הפופולרים שעליה נמנו קיסר ופומפיוס.
מלחמת גאליה

כשיוליוס קיסר מונה למושלה של גאליה קיסאלפינה ואיליריקום בשנת 58 לפנה"ס הוא פתח במלחמה במטרה לכבוש את כל גאליה. לאביינוס נבחר על ידי קיסר להיות אחד מסגניו (תוארו הרשמי היה לגאטוס פרופראיטור).
בזמן המלחמה לאביינוס שימש כיד ימינו של קיסר, דבר זה נכון במיוחד לתחילת המלחמה ואף הוא זה שקיסר מזכיר בספרו מלחמת גאליה. אחרי שקיסר חזר לאיטליה כדי לגייס תגבורת הוא השאיר את לאביינוס כאחראי על הביצורים ברון שנועדו למנוע את פלישתם של ההלווטים לגאליה.
לאביינוס המשיך לכהן כאחד מסגניו של קיסר כאשר מסע המלחמה התחדש. לפי פלוטרכוס הוא היה אחראי להבסתם וכיבושם של השבט הגאלי טיגוריני. לאביינוס פיקד על שני לגיונות במהלך ההתקפה המחודשת של קיסר על ההלווטים בקרב ביברקטה.
לאביינוס פיקד על הלגיון העשירי אקווסטריס ותשיעי בקרב סביס, שבמהלכו הוא הצליח להציל את קיסר כשזה נלחץ באגפו הימני על ידי הנרוונים.
משימתו הבאה של לאביינוס הייתה בטרוורים, שם הוטל עליו להבטיח את בריתם של הרמים, לדאוג שהבלגים המובסים לא יתמרדו והחשוב מכל לעצור את השבטים הגרמאניים במקרה שהאחרונים יחליטו לפלוש. לאביינוס גם פיקד על הלגיון השביעי קלאודיה והעשירי בעת המערכה להכנעת המורינים בשנת 55 לפנה"ס.
לאביינוס כנראה השתתף בניסיון הפלישה הראשון של קיסר לאי הבריטי. לאחר כישלון הניסיון הזה קיסר סבר שהוא צריך בסיס פעולה בטוח כדי להבטיח אספקה לכוחות הפלישה, לכן כאשר הוא פלש לבריטניה בשנית לאביינוס נשאר בגאליה עם שלושה לגיונות כדי להבטיח את האחיזה הרומאית בנמל ואת הספקת המזון לצבאו של קיסר. מאחר שלא היו כל ניסיונות למרידות לאביינוס התרכז בבניית ספינות ובשליחתם אל קיסר.
לאביינוס התגבר, למרות נחיתותו, על שבט הטרוורים בראשותו של אינדוטיומרוס (Indutiomarus) שמרד בשנת 54 לפנה"ס כנגד רומא ותכנן לאחר הבסתו של לאביינוס לחסל את בני בריתה הגאלים של רומא ולעורר מרד כללי בגאליה. בשנה שלאחר מכן הוא המשיך להילחם בקרובי משפחתו של אינדוטיאומרוס, שוב הוא היה בנחיתות מספרית ובנוסף לכך האויב ציפה להגעתה של תגבורת גרמאנית, לאביינוס הצליח למשוך אותם לקרב שהסתיים בתבוסתם.
לאביינוס נשלח, יחד עם ארבעה לגיונות, על ידי קיסר בשנת 52 לפנה"ס להילחם בשבט הפריסים, הוא כבש את מקלוסדום והתקדם במטרה לתקוף את לוטטיה כשקיבל הודעה על כך שצבאו של קיסר נקלע לצרות ולכן הוא בחר לסגת. לאביינוס הגיע לאגניקום ונלחם לצידו של קיסר כנגד הגאלים.
אחרי סיום המלחמה קיסר מינה את לאביינוס למושל גאליה קיסאלפינה.
מלחמת האזרחים

בזמן שלאביינוס שימש כמושלה של גאליה קיסאלפינה הסיעה האופטימאית, שהייתה מורכבת מיריביו של קיסר, פנתה אליו ושכנעה אותו להחליף את נאמנותו. דיו קסיוס כותב שהמעבר נגרם מכיוון שלאביינוס נטר לקיסר על כך שהוא ייחס את הישגיו הצבאיים לעצמו וסבר שהוא מצביא בדרגה שווה לקיסר. היסטוריונים כדוגמת תאודור מומזן נוטים לקבל את הסברו של דיו אולם מציינים שהתיאור הרווח של המהלך כ"עריקה" הוא לא הוגן ונובע מהטיה היסטוריוגרפית לטובתו של קיסר מאחר שלאביינוס בחר לתמוך בממשלה הלגיטימית כנגד מצביא שמרד בה.
לאביינוס עודד את פומפיוס להתייצב כנגד קיסר באיטליה אולם עם התקדמותו של קיסר הוא נסוג יחד עם כוחותיו של פומפיוס. פומפיוס מינה אותו למפקד חיל הפרשים בקרב פארסלוס, אחרי התבוסה המוחצת לאביינוס נמלט לאפריקה שם הוא הצטרף לכוחותיו של קאטו הצעיר ועסק בבנייה מחדש של חיל הפרשים.
כשקיסר נחת באפריקה בשנת 47 לפנה"ס, חיל הפרשים של לאביינוס נלחם בכוחותיו של קיסר בקרב רספוניה וכמעט ניצח אותו אולם פציעה שיבשה את תוכניותיו ואיפשרה לקיסר להימלט, כשבני בריתו הצטרפו אליו הוא המשיך את ההתקפה על קיסר והצליח להטיל עליו מצור ברספוניה.
בנקודה זאת התגלעה מחלוקת בין בעלי הברית, לאביינוס רצה לנצל את המומנטום ולתקוף את הקיסר בכל הכוח בעוד קווינטוס קייקיליוס מטלוס פיוס סקיפיו נסיקה רצה להסתפק בהמשך הטלת מצור על קיסר עד התשת כוחותיו. כתוצאה מן המחלוקת סקיפיו סירב להעמיד לטובת לאביינוס את חייליו ולכן כל התקפותיו על קיסר נכשלו. בסופו של דבר קיסר קיבל אספקה ותגבורת ושבר את המצור עליו.
אחרי הכישלון בקרב תספוס לאביינוס נמלט לספרד שם הוא התאחד עם בנו הבכור של פומפיוס, גנאיוס פומפיוס ומונה לסגנו. לאביינוס פיקד על האגף הימני בקרב מונדה שבמהלכו הוא נהרג בשדה הקרב.
יורדנס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6? האימפריה הרומית 
 פטירה:  המאה ה־6? 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 לאום:  גותים 
 שפות היצירה:  לטינית 
 יצירות בולטות:  Life of Boethius, גטיקה 
 
יורדנס (Iordanis, Jordanes) היה איש דת והיסטוריון רומי, שחי במאה השישית לספירה.
הוא כתב בלטינית מאוחרת ולא בלטינית הקלאסית.
ספריו:
בסביבות שנת 551 כתב את ספרו המוכר יותר - הגטיקה (Getica) או בשמו המלא De Origine Actibusque Getarum (על מוצא הגותים ותולדותיהם). זהו המקור ההיסטורי המוקדם ביותר המתעד את חיי הגותים.
בנוסף כתב את ספרו רומאנה (אנ'), על ההיסטוריה של רומא. שמו המלא De Summa Temporum Vel Origine Actibusque Gentis Romanorum (דברי הימים, או מוצא העם הרומי ותולדותיו).
טמבר בלאנש

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  אוקראינה אוקראינה
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 סוגה:  אינדי רוק, אינדי פופ, אינדי פולק 
 חברים
 אולכסנדרה הנפולסקה ולדיסלאב להודה
 
טמבר בלאנש (באנגלית: Tember Blanche) הוא צמד מוזיקלי אוקראיני, שנוסד בשנת 2020 בקייב על ידי הסולנית אולכסנדרה הנפולסקה והגיטריסט ולדיסלאב להודה. ב-2021 יצא אלבום הבכורה שלו Тут немає нікого, окрім нас ("אין כאן אף אחד מלבדנו"). באותה שנה התפרסם שירו "Parties" רבות בפלטפורמת ה"טיקטוק". סרטוניו הפכו לפופולריים מאוד, ומספר הצפיות בהם עומד על כשני מיליון..
מקור השם

שמו של הצמד מורכב משתי מילים. המילה הראשונה, Tember, היא חלק מהמילה האנגלית "September" ("ספטמבר"), החודש בו הנפולסקה ולהודה הפכו לזוג. המילה השנייה, Blanche, מייצגת את שם הבירה האהוב עליהם. בצרפתית, פירוש המילה Blanche הוא לבן, ולכן ניתן לפרש את שם הצמד כ"ספטמבר הלבן".
קריירה

שירו הראשון של הצמד, "Hovanka", יצא לאור ב-13 באוקטובר 2020. הווידאו קליפ שלו פורסם ב-31 בינואר. הוא בוים על ידי סטודנט מאוניברסיטת מוסקבה, אולכסנדר חומנקו ונכתב על ידי איבן בויקו, בוגר האוניברסיטה להנדסה אזרחית ואדריכלות. קו העלילה של השיר מתרחש בתקופה של משבר קיומי. מאוחר יותר הוציאו גרסת כיסוי בשם "How the day will move the night" ל-"Shchedryk", אחד ממזמורי השנה החדשה המוכרים ביותר באוקראינה.
ב-24 בספטמבר יצא השיר "Vechornitsy", שהפך לפופולרי מאוד בקרב תחנות הרדיו באוקראינה. הוא הגיע למקום הראשון במצעד השירים האוקראיניים בספוטיפיי, ואף דורג במקום ה-13 במצעד השירים המובילים באוקראינה לשנת 2022 באפל מיוזיק. ב-26 בנובמבר 2021 יצא אלבום הבכורה של הצמד Тут немає нікого, окрім нас. ב-11 בדצמבר התקיים הקונצרט הראשון שלהם בקייב. כרטיסי המופע נמכרו לגמרי תוך מספר ימים. ב-17 בדצמבר הם הוציאו יחד עם קאלוש את "Kalushki vechornytsy".
ב-17 בנובמבר 2022 נחשף כי טמבר בלאנש עתידים להשתתף בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2023. שירם היה "Ya vdoma", והם הגיעו איתו למקום התשיעי עם 5 נקודות.
הערות שוליים

↑  "TEMBER BLANCHE". greycat.studio (באוקראינית). אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2022. נבדק ב-2022-04-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tember Blanche: Виступи на вулиці дають стимул розвивати свою творчість". www.nrcu.gov.ua (באוקראינית). Українське радіо. אורכב מ-המקור ב-3 במרץ 2022. נבדק ב-2022-04-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Хованки, by Tember Blanche". Tember Blanche (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2022. נבדק ב-2022-04-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  salonapysalo (2021-10-27). "«Tember Blanche»: від вуличних музикантів до першого сольного концерту". САЛО НАПИСАЛО (באוקראינית). אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2022. נבדק ב-2022-04-03. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 1293 0587  MusicBrainz: 394e6f1c-b754-40a4-bb98-1f25e11ee168
טמבל

טמבל היא מילת גנאי בסלנג העברי לאדם בעל אינטליגנציה ירודה.
המילה רווחת בשפות שונות במזרח התיכון במשמעות של "עצל". ככל הנראה המילה הגיעה לשפה העברית דרך הלאדינו, שאימצה את המילה מהשפה הטורקית, שבתורה אימצה את המילה מהמילה הפרסית "תַּנְבַּל".
למילה יש מספר מילים נרדפות בשפה העברית, כגון טיפש, מטומטם ואידיוט. הבלשן אברהם אבן-שושן תיאר את המילה במילונו כ"מילת גנאי, השגורה בפי הנוער".
טמבל בתרבות

המלה חדרה גם לספרות, לשירה, לפזמונאות ולעיתונאות:
להקת כוורת שרה את "שיר הטמבל", בו נכתב: "אומרים לי ברחוב / היי אתה שם / אדם נחמד / אבל אני יודע שאני סתם טמבל".
ארקדי דוכין שר את השיר "טמבל", שנכתב והולחן על ידי ולדימיר ויסוצקי ותרגם לעברית יהונתן גפן לאלבום "רוצה ויהיה". המילה "טמבל" הייתה הפזמון החוזר כולו. הבית הפותח את השיר: "היֹה היה אחד טוב לב אבל קצת טמבל / אחד שכבר צבר הרבה שעות של סבל / עד שיום אחד פגש במזל / שהעיף אותו לארץ בחלל / כן תבכה תשפוך פרצוף של עגל / שהולך תמיד הפוך כזה מן טמבל".
ראו גם

כובע טמבל
הערות שוליים

↑   אילון גלעד, מה מקור המילה "טִפֵּשׁ"?, באתר הארץ, 7 במרץ 2015
↑  "שיר הטמבל" באתר שירונט
↑  השיר "טמבל" באתר שירונט
טירת אלינגטון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אחוזה אנגלי, טירה 
 שימוש:  בית פרטי, פתוח לחתונות אך סגור לקהל
 מיקום:  אלינגטון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  פרטי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה-12 שיקום: המאה ה-20 – המאה ה-15
 תאריך פתיחה רשמי:  1279 
 חומרי בנייה:  אבן
 סגנון אדריכלי:  ימי ביניים
 קואורדינטות:  51°17′36″N 0°30′42″E﻿ / ﻿51.293333333333°N 0.51166666666667°E﻿ / 51.293333333333; 0.51166666666667
 allington-castle.com
   לונדון ברמינגהאם לסטר בריסטול פורטסמות' פלימות' צרפת ויילס איר.טירת אלינגטון
 
תרשים טירת אלינגטון, 1906
טירת אלינגטון (באנגלית: Allington Castle) היא טירת אבן מוקפת חפיר באלינגטון קנט, שבדרום אנגליה, מעט מצפון למיידסטון.
הטירה הראשונה במקום נבנתה בתחילת המאה ה-12 באופן לא חוקי (כלומר לא על ידי הכתר) בתקופת האנרכיה, ונהרסה בעשרים השנים הבאות, כשהשלטון חזר להתייצב בממלכה. במקומה נבנתה אחוזה, שבוצרה באישור המלך במהלך המאה ה-13. שינויים והרחבות נעשו במהלך המאות הבאות על ידי השליטים באותם תקופות. המבנה התפתח עד שנהפך למתחם מבוצר בעל שישה צריחים, חומה היקפית ומבני משק בתוכה, כולל אחד מההיכלים (Long gallery) הגדולים ביותר שנבנו באנגליה. בשנת 1554 השתלט הכתר על הטירה, לאחר שהמרד של שליטה סר תומאס וייאט הצעיר נגד בלאדי מרי נכשל.
מאז המאה ה-16 ועד תחילת המאה ה-20 המבנה הוזנח וסבל מנזקי שריפות, ונדליזם וחוסר טיפול, כך שנותר רובו כחורבה בשנת 1900, אז החלו פעולות שיחזור ושיקום על ידי סר מרטין קונוואי (Sir Martin Conway) ואשתו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנת 1999, לאחר כמעט 50 שנה שהיה בשליטת המסדר הכרמליתי, חזר המתחם לידיים פרטיות וכיום הוא ביתו של סר רוברט ווסטר. הטירה היא בניין רשום בדרגה I ובמקום נערכות חתונות, אך היא לא פתוחה לציבור לביקור.
היסטוריה > מהמאה ה-12 למאה ה-15

הטירה הראשונה נבנתה על ידי וויליאם דה וורן (William de Warenne), בנו של אחד מעמיתיו של ויליאם הכובש וארל (Earl) בפני עצמו, בזמן שלטונו של המלך סטיבן במחצית הראשונה של המאה ה-12. כמו טירות אחרות בנות זמנן, כמו טירת וינצ'סטר, גם טירה זו נבנתה כטירת "מוטי ובייל", כלומר נבנתה על גבעה שלטת ושמרה על דרך ווטלינג סטריט (אנ') על גדת נהר מדוואי וכ-1.6 קילומטר מצפון למיידסטון. אומנם הביצורים של הטירה שודרגו בהמשך, אך מאחר שהן בוצעו באופן בלתי חוקי בזמן האנרכיה באנגליה של המאה ה-12, המלך הנרי השני הורה להשמידה בשנת 1174, והיא הוחלפה בבניין משק לא מבוצר.
הטירה הנוכחית נבנתה מעט יותר ממאה שנים לאחר מכן. בין 1279 ל-1299 הקים אותה סטיבן דה פנסטר, לורד חמשת הנמלים, הפעם באופן חוקי תחת שלטונו של אדוארד הראשון. לאחר מותו של דה פנסטר, בתו ירשה את הטירה ובעקבות נישואיה למשפחת קובהם, ששלטה בטירה עד 1492. לאורך תקופה זו המשיכו פעולות הבנייה והביצור, ובניין המשק הישן נהפך לטירה חדשה.
היסטוריה > תקופת משפחת וייאט

בשנת 1492 נרכשה טירת אלינגטון על ידי סר הנרי וייאט, שהיה אביר ואציל אנגלי ומקורב למלך הנרי השביעי ואביו של המשורר הנודע סר תומאס וייאט. וייאט האב ביצע שינויים רבים בטירה, חילק את החצר לשני חלקים לא שווים על ידי בניית בניין דו קומותי שהכיל, כלל הנראה, את הגלריה הגדולה (אנ') הראשונה באנגליה. הוא גם הוסיף צריפי עץ בסמוך לחומות החיצוניים של המתחם, ששימשו כמטבחים והאורוות של הטירה. המלך הנרי השביעי ביקר בטירה בזמן שווייאט האב שלט בה. הוא ביקר בה שוב שלוש פעמים נוספות (1527, 1530 ו-1536), כפי שעשה גם ב-1537 החשמן תומאס וולזי, הלורד צ'נסלור בתקופת המלך הנרי השמיני ונודע בעיקר בניסיונו לבטל את נישואיו הראשונים של הנרי, דבר שהוביל לבסוף לניתוקה של אנגליה מרומא וייסוד הנצרות הפרוטסטנטית, וכן ב-1544 קתרין פאר, אשתו השישית של הנרי ומלכת אנגליה.
בנו של הנרי וייאט, המשורר סר תומאס וייאט נולד בטירת אלינגטון ב-1503. הנכד, תומאס וייאט הצעיר הוביל את המרד נגד בלאדי מרי, בתו של הנרי השמיני ואשתו הראשונה קתרין מאראגון. המפגש הראשון של הקושרים נערך בטירה, זמן קצר לפני שיצאו ללונדון. לאחר שהמרד דוכא ורבים מהמורדים נכלאו, הוצא להורג וייאט הצעיר במצודת לונדון ב-11 באפריל 1554. כתוצאה מכך ולפי החוק באותה תקופה באנגליה, כל רכושו של וייאט הצעיר הוחרמו על ידי הכתר וקרובי משפחתו היגרו ליבשת אמריקה.
היסטוריה > שנות השפל של הטירה

14 שנים לאחר המרד, בשנת 1568, ניתנה הטירה והמשק הצמוד לה לג'ון אסטלי, מי ששימש כאוצר תכשיטי המלכה אליזבת הראשונה, בתו השנייה של הנרי עם אן בולין ואחותה הצעירה של מרי, אך אסטלי לא גר שם מעולם. בסביבות שנת 1600 החלו להבנות שני בתי חווה בשטח חצר הטירה, והיא עצמה הלכה ונהרסה עקב חוסר טיפול והזנחה. כך, רוב האולם הגדול והאגף הצפון-מזרחי נהרסו בשריפה במחצית השנייה של המאה ה-16. בתחילת המאה ה-17 נהרסו שינות הטירה על ידי אדם בשם ג'ון בסט (Best), ששכר את הטירה, וחלקים שנשרפו ברחבי הטירה הוחלפו על ידו בגגות עץ פשוטים. בנוסף, משפחת בסט היו קתולים ולכן הפכו את המגדל המזרחי לקפלה הפרטית שלהם. בגלל הפיכתה של אנגליה למדינה פרוטסטנטים וחקיקת חוקים נגד פולחן קתולי, הם בנו דבר הנקרא "חור הכומר" (priest hole), מן פתח נסתר בקיר בו שמרו את כתבי הקודש שלהם, והחור הזה עודנו קיים בקיר הצריח המזרחי של הטירה.
טירת אלינגטון נרכשה בשנת 1720 על ידי סר רוברט מרשהם (Marsham), אציל וצאצא של הוייאטים (בני משפחת וייאט), אך גם הוא לא התגורר בה והיא המשיכה להישאר בעזבונה, נהרסת עם הזמן. המראה החיצוני העלוב והמפורר של הטירה באותה תקופה תועד על ידי הצייר ויליאם טרנר בסקיצות וציורי מים שצייר ב-1798.
הגלריה הגדולה נהרסה גם היא בשריפה נוספת שפרצה בתחילת המאה ה-19, והטירה נהפכה לחורבה וכמעט נהרסה לחלוטין בעשורים הבאים תחת אחריותו של צ'ארלס מרשהם. הוא איבד את אחיזתו במה שנשאר מהטירה במרד מקומי בהנהגת הרקטור של כנסייה סמוכה, אך אז הייתה כבר הטירה הרוסה לגמרי ונותרה כפיל לבן מכוסה אזוב. הטירה ננטשה ואבניה שימשו בשימוש חוזר לבניית מבנים באזור, בעוד קומת הקרקע הוסבה לזוג בתי חווה פשוטים.
היסטוריה > שיקום

בשנת 1895 שכר את הטירה עורך דין פנציונר בשם דאדלי כ. פאלקה (Dudley C. Falke) מלורד רומני (Lord Romney) ששלט בשטח, והחל את מלאכת השיקום הארוכה, אך עד מהרה הבין כי הפרויקט יקר מדי בשבילו. וכך, בשנת 1905 פנה לסר (לימים לורד) ויליאם מרטין קונווי (William Martin Conway) שהיה מטפס הרים וקרטוגרף ידוע שפרסם בעיתון הטיימס שהוא מעוניין לרכוש טירה עתיקה, "מהמאה ה-16 או עתיקה יותר". הטירה עשתה רושם רב על קונווי ואשתו האמריקאית קתרין כשצפו בה לראשונה:
"איש מאיתנו לעולם לא ישכח את אותו בוקר אביבי ביוני, כאשר הגענו לבקר את הטירה הקסומה הזו, בדרכנו לברייטון. ... אף רמז ושום סימן להמצאות טירה לא נראה (אפילו שהיינו קרובים, כמובן, למדוואי) עד שפנינו בפנייה, ולפתע הופיעה ממש מולנו. חומותיה וחמשת הצריחים הנראים לעין היו מכוסים בצמחים מטפסים. מרבית החפיר שלה מולא, אך השתקפות המים השרו תחושת שלווה על השרידים. היופי שלה היה פשוט יוצא מהכלל. נשמתנו נעתקה, ולרגעים אחדים היינו חסרי מילים. אז שנינו מלמלנו זאת: כמובן שאנו נרכוש את הטירה הזאת
קונווי החליט לרכוש את הזכויות על הטירה מלורד רומני במחיר של 4,800 פאונד (כ-2.64 מיליון שקלים ב-2019), ובילה את 30 השנים הבאות בשחזור ושיקום המבנה בסיוע של האדריכלים ויליאם דאגלס קארו ופיליפ טילדן, כמו גם אנשים נוספים.
מרבית השיקום הסתיים עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בית השער והחומה ההיקפית שוקמו לחלוטין, וכן גם מגדל העוז. הגלריה הגדולה נבנתה מחדש והמבנה מתקופת בית טיודור שבין חומות הטירה חובר אליה גם כן. השובך העתיק שוקם ושימש כחדר עבודה לבתם של הזוג קונווי, הסופרת וההיסטוריונית אגנס קונווי. לאחר המלחמה פנה לורד קונווי לטפל בחלקה החיצוני של הטירה, ופירק מבנים כפריים רעועים שהצטברו לאורך החומה לאורך מאות שנות-השפל של הטירה. הם הוחלפו בעצי צפצפה וגנים בתכנונו של טילדן. האולם הגדול נבנה מחדש ב-1927 ושיקום המגדל הצפון-מזרחי הסתיים ב-1932.
לורד קונווי נפטר ב-1937, ובתו ההיסטוריונית אגנס ירשה את הטירה. בשלב זה כבר נגמר התקציב לשיקום הטירה, והיא הושכרה בין 1936 ל-1946 לפוליטיקאי והארכיטקט אלפרד בוסון (Alfred Bossom). ב-1946 חזרה אגנס קונווי לטירה ביחד עם בעלה, ג'ורג' הורספילד (Horsfield). לאחר שאגנס נפטרה ב-1950 הטירה נמכרה על ידי בעלה למסדר הכרמליתי מהמנזר הסמוך, תמורת 15,000 פאונד (כ-233 אלף שקלים ב-2019), והטירה נהפכה לביתם של נזירים מהמסדר החל ממרץ 1951.
הטירה נוהלה בין 1951 ל-1958 על ידי מסדר הנזירים שהתחייב להמשיך בשיקום ושיחזור הטירה. הטירה נהפכה לבניין רשום מדרגה I ב-1951, והחל מ-1999 היא ביתו של סר רוברט ווסטר (Worcester) וסגורה לביקור הציבור, אך ניתן לקיים בה חתונות.
בתרבות

בשנת 1975 צולם סרט הילדים "רובין הוד הצעיר" בכיכובו של קית צ'נגווין (Keith Chegwin) כרובין הצעיר, כשטירת אלינגטון הוצגה כטירת לוקסלי (שלפי האגדה, הייתה בחזקת משפחתו של רובין הוד). הטירה גם שימשה כ"טירת דית'" ("Castle De'ath") בסדרה "הנוקמים" בגרסת שנות ה-60 שלה.
הערות שוליים

↑  ציוריו של ויליאם טרנר, טירת אלינגטון בשקיעתה, 1798
↑  דף הסרט באתר IMDb
הטירה ההרוסה, 1890
הטירה המוזנחת, 1735
חורבות הטירה ב-1905. זהו ככל הנראה המראה שמתאר קונווי
הטירה בצילום מ-2011. ניתן לראות את המגדלים, הגן והחפיר לאחר כמאה שנים של שיפוצים.
יוהנה שטגן

| --- | --- |
לודוויג הרטריך: יוהנה שטגן, גיבורת לינבורג, ציור מ-1887
לודוויג הרטריך: יוהנה שטגן, גיבורת לינבורג, ציור מ-1887
 לידה:  1793 לינבורג, נסיכות הבוחר מהנובר 
 פטירה:  1842 (בגיל 49 בערך) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  גרמניה 
 
יוהנה קתרינה אליזבת שטגן (בגרמנית: Johanna Katharina Elisabeth Stegen;‏ 11 בינואר 1793 – 12 בינואר 1842) הייתה גרמנייה אשר הגישה תחמושת לכוחות הצבא הפרוסי במהלך קרב לינבורג ב-1813, והפכה לגיבורה עממית בגרמניה.