stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סי היימן
דיסקוגרפיה > רשימת אלבומים

סי היימן ולהקה מקומית - 1987 - אן אם סי
התקליט השני - 1988 - אן אם סי
עובדים בכביש - 1990 - אן אם סי
נפגשים - 1994 - אן אם סי
תחלמי בגדול -2001 - היימן הפקות
שנה מעכשיו - 2009 - התו השמיני
שירים וסיפורים מבית אבא - 2018 - התו השמיני
האלבום העשירי - 2022 - היימן הפקות
דיסקוגרפיה > אלבומים בהם השתתפה

פסקול הסרט "שוברים" - 1985
פסקול הסרט "כרוניקה של אהבה" - 1999
"רוח האדם" - 2007
"עדיין היופי חי" 2013
הערות שוליים

↑  לפי דבריה של היימן בריאיון עם יובל אברמוביץ'
1 2  עמית סלונים‏, המופע של סי הרגש, באתר וואלה, 4 במרץ 2022
1 2  לפי דבריה של היימן בריאיון עם אהרל'ה ברנע בתוכנית הטלוויזיה "מחוץ לזמן", ערוץ הכנסת, 9 בנובמבר 2015
↑  סי היימן מודה לצביקה לוי: "שמרת עליי כשאבא שלי היה רחוק", באתר onlife
↑  שריד ימחה בפני רבין על פסילת שירה של סי היימן, מעריב, 29 במרץ 1988
↑  אור ברנע, כוננות סי, באתר ynet, 23 בדצמבר 2008
↑  סי הימן- העיניים של עינב
↑  סי היימן: "זכות עצומה לשיר ולספר את סיפורה של עינב", באתר ערוץ 7, 3 בינואר 2022
↑  סי הימן- הימים שעוד נכונו לנו
↑  יובל אראל, אמני ישראל – כתונת פסים 2023, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 17 באוגוסט 2023
↑  לוויה במקום חתונה: עדי ברוך התעקשה להגיע למילואים ונהרגה, באתר mynetpetahtikva, ‏2023-10-15
↑  סי היימן - "אם אי פעם אמות" (לפני שיגיע זמני), נבדק ב-2023-11-28
↑  שי ארזואן‏, אחרי 20 שנה: סי היימן ובעלה נפרדו, באתר וואלה, 26 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313513205171  ISNI: 0000 0001 0810 1816  MusicBrainz: 88190ea7-3533-4c5e-b3db-33610414c346  VIAF: 160560463   WorldCat (עם VIAF): 160560463
רנו פרימהקטר

| --- | --- |

Renault Primaquatre, דגם "ACL 1", שנת 1936
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  1931–1941
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  רנו KZ
 מודל אחריו:  רנו קולוראל
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  4,300 - 3,700 מ"מ
 רוחב:  1,770-1,450 מ"מ
 גובה:  1,710 מ"מ
 משקל:  1,500-1,350 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים בטור, 2,120סמ"ק המפיק 35 כ"ס (דור ראשון)  4 צילינדרים בטור, 2,383סמ"ק המפיק 41 כ"ס (דור שני)  4 צילינדרים בטור, 2,383סמ"ק המפיק 56 כ"ס (דור שני)  4 צילינדרים בטור, 2,383סמ"ק המפיק 62 כ"ס (דור שני)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מעצב:  לורי רנו
רנו פרימהקטר (בצרפתית: Renault Primaquatre) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצרפתית רנו, אשר יוצרה בין השנים 1941–1931 בצרפת.
תצורות

4 דלתות - סדאן
2 דלתות - קבריולה רודסטר 3 / 2 נוסעים
2 דלתות - קבריולה 5 / 4 נוסעים
דורות "רנו פרימהקטר"

דור ראשון - יוצר בין השנים 1931–1935
דור שני - יוצר בין השנים 191–1936
דגמי "רנו פרימהקטר"

"KZ6" - שנת 1931
"KZ8" - שנת 1932
"KZ10" - שנת 1933
"KZ18" - שנת 1934
"KZ24" - שנת 1935
"ACL1" - שנת 1936
"ACL2" - שנת 1937
"BDF1" - שנת 1938
"BDF2" - שנת 1939
"BDS1" - שנת 1940
"BDS2" - שנת 1941
גלריה

"רנו פרימהקטר" דגם "ACL 1" - קבריולה רודסטר, 3 מושבים
"רנו פרימהקטר" דגם "ACL 1" - קבריולה רודסטר, 3 מושבים
"רנו פרימהקטר" דגם "ACL 2", שנת 1937
"רנו פרימהקטר", דגם "ACL 2"
"רנו פרימהקטר", דגם "ACL 2"
"רנו פרימהקטר" שנת 1937
"רנו פרימהקטר" דגם "BDS 2" (צולם בשנת 1950)
"רנו פרימהקטר" דגם "KZ 10", שנת 1932
"רנו פרימהקטר" דגם "KZ 10"
"רנו פרימהקטר", דור שני - קבריולה רודסטר
"רנו פרימהקטר", דור שני - קבריולה רודסטר
ראו גם

רנו NN
רנו מונאקטר
הערות שוליים

↑  דגמי "רנו" בין השנים 1989 - 1899 / ראו : שנת 1931 : "רנו פרימהקטר"  oldtimer-klassiker.de/renault
↑  "רנו פרימהקטר" classicandsportscar.com/guides/classic-cars-a-to-z/renault-primaquatre
↑  "רנו פרימהקטר" car.info/en-se/renault/primaquatre
↑  דגמים : "KZ6", "KZ8" web.archive.org/web/20070417042217
↑  דגם "KZ10" web.archive.org/web/20070422051738
↑  דגם "KZ18" web.archive.org/web/20061222062242
↑  דגם "KZ24" web.archive.org/web/20070412111445
↑  דגמים : "ACL2", "ACL1", "BDF1", "BDF2", "BDS1" web.archive.org/web/20040921012905
↑  דגם "BDS2" web.archive.org/web/20070523110050
משבר יולי (1917)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרד 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 
משבר יולי הוא משבר שלטוני ברוסיה במהלך יולי 1917 בעקבות כישלון מתקפת יוני והפגנות הסנקט פטרבורג. המשבר החל כהפגנות לא מאורגנות של חיילים ופועלים ונוצל על ידי הבולשביקים לקידום מטרותיהם. הממשלה הצליחה לייצב את המצב ואלכסנדר קרנסקי מונה לראש הממשלה החדש, ראשי הבולשביקים נעצרו וולדימיר לנין נמלט לפינלנד.
רקע

לאחר חזרת ולדימיר לנין לרוסיה באפריל 1917, הוא פרסם הנחיות להמשך מהפכה. שר החוץ פאבל מיליוקוב פרסם גילוי דעת על כך שמדינה צריכה לעמוד מאחורי התחייבויותיה של האימפריה הרוסית למדינות ההסכמה ולהשתתף במלחמת העולם הראשונה עד סופה. המשבר שהתרחש בעקבות כך לא הביא להפלת הממשלה והבולשביקים התנערו מאחריות להפגנות.
ביוני מצב הבולשביקים בסובייט פטרוגרד היה לא יציב והשפעתם הייתה מוגבלת. גם בוועידה כלל רוסית של הסובייטים הבולשביקים היו המפלגה השלישית בגודלה לאחר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והמנשביקים.
בסוף יוני הממשל החליט להעביר לחזית חלק מהיחידות המוצבות בבירה. הכוונה הייתה בעיקר להעברה לחזית של גדוד תת-מקלעים הראשון שכלל כ-12 אלף חיילים וקצינים והיה תחת השפעה בולשביקית חזקה. בתחילת מתקפת יוני, סטבקה החליטה על העברה לחזית חלק משמועתי של הגדוד, אך נתקל בסירוב ופקודה לא בוצע. גם הבסיס הימי בקרונשטאדט היה תחת השפעה בולשביקית חזקה והם למעשה השתלטו על העיר והבסיס.
במחצית יוני הממשלה החליטה לפזר מטה האנרכיסטים בבירה. לאחר שמטה האנרכיסטים פוזר בעיר נפוצו שמועות שממשלה מתכוונת להעביר לבירה כוח צבאי של קוזאקים בהיקף של 20 אלף חיילים.
תיאור האירועים > 2 ביולי (15 ביולי)

כצעד מחאה לסיכום בין הממשלה לבין נציגי אוקראינה בהקשר לאוטונומיה 5 שרים של המפלגה הדמוקרטית החוקתית עוזבים את הממשלה. המידע הועבר לציבור. בעקבות חשיפת המידע, חיילים ופועלים שהיו תחת השפעת התעמולה הבולשביקית והאנרכיסטים התרשמו שבעקבות לחץ נוסף ניתן להפיל את הממשלה הזמנית.
תיאור האירועים > 3 ביולי (16 ביולי)

בישיבת ראשי האנרכיסטים הוחלט על תחילת הפגנה המונית שמטרה הפלת הממשלה. ראשי הבולשביקים החליטו להתנגד להפגנה המונית וגם לפרסם את ההחלטה בעיתון פראבדה. נציגי המפלגה בשטח הגיבו בכך שיעדיפו לעזוב את מפלגה אך להשתתף בהפגנה.
ראשי גדוד התת-מקלעים הראשון הגיעו לקרונשטאדט וביקשו מימיים להצטרף להפגנות. הוקמה ועדה משותפת לארגון ההפגנה שמטרתה הפלת הממשלה.
גריגורי זינובייב בישיבת אחד הוועדות של סובייט פטרוגרד דרש לקבל החלטה על תפיסת השלטון. כאשר נציגי המנשביקים והמפלגה הסוציאל-רבולוציונרית עזבו את הישיבה החלטה התקבלה.
אלכסנדר קרנסקי שלא היה מודע לנעשה עזב את הבירה ונסע לחזית. חלק מראשי הסובייט הגיעו למפקד פיקוד פטרוגרד וביקשו עזרה והגנה. מפקד הפיקוד סירב לתת עזרה בשלב זה אך העביר את הכוחות למצב כוננות גבוה.
בצהריים הוועד המרכזי של הבולשביקים החליט להתנגד להפגנה מזוינת. החלטה זו בהמשך הייתה בסיס לקביעה שבולשביקים לא היו חלק מהמהלך הכולל להפלת השלטון.
ההפגנות החלו בשעות הערב והיו נשמעות חילופי יריות בין הצבא לבין המפגינים.
תיאור האירועים > 4 ביולי (17 ביולי)

במהלך הלילה בארמון טבריצ'סקי התקיימה התייעצות של ראשי הבולשביקים. באותה עת סביב הארמון התאספו כ-20 אלף מפגינים. ראש ימיי קרונשטאדט פיודור רסקולניקוב הודיע טלפונית שבבוקר הימיים יהיו בבירה ולא ניתן לעצור אותם. בסופו של דבר סוכם לעמוד בראש ההפגנה שחלק ממשתתפיה יהיו עם נשק לצורכי הגנה נגד כוחות אנטי-מהפכנים. היסטוריונים מפרשים החלטה זו כקריאה להפלת הממשלה. כמו כן סוכם לבטל הודעה בפראבדה הכוללת קריאה לביטול ההפגנות. לאחר המעשה ולדימיר לנין הסביר שהחלטה להצטרף להפגנה הייתה לצורך ארגונה בלבד.
בבוקר 4 ביולי הימיים החלו להגיע לבירה. הם התקרבו למטה הבולשביקים. יעקב סברדלוב נאם בגנות הממשלה עם קריאה להפלתה. במקביל אנרכיסטים החלו להפגין בזכות הפלת הממשלה. המפגינים התקדמו ברחובות עיר לכיוון ארמון החורף. נרשמו מספר תקריות ירי ועד היום לא ברור האם הם החלו כתוצאה מפעילות של חיילים הנאמנים לממשלה, מפגינים או גורמים אחרים.
במהלך היום התקיימו מגעים בן ראשי הסובייט מטעם המנשביקים ונציגי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והבולשביקים. מטעם הבולשביקים בראש הצוות עמד יוסיף סטלין שהיה נחשב למתון. השתתפותו בשיחות מנע בהמשך את מעצרו.
לקראת הערב היה ניסיון לעצור אחד משרי הממשלה ויקטור צ'רנוב שהיה ראש המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. השר שוחרר ברגע אחרון בלחץ לאון טרוצקי. בהיוודע דבר המעצר, מפקד פיקוד הבירה פיוטר פולובצב החליט להתערב בנעשה. הוא נתן פקודה לצבא לפזר את המפגינים בכוח תוך ירי. הכוחות הנאמנים לממשלה השתמשו גם בתותחים. תוך זמן קצר המפגינים החלו להתפזר ללא התנגדות של ממש, כמה עשרות נהרגו.
תיאור האירועים > 5 ביולי (18 ביולי)

במהלך הלילה והבוקר רוב הימיים חזרו לקרונשטאדט. יחידות צבא נאמנות לממשלה התחילו במעצרים בקרב הבולשביקים. חלק מהיחידות צבא שהשתתפו בהפגנות התבצרו במבצר פטרופבלובסקיה. בניין מערכת העיתון פראבדה נתפס על ידי כוחות הממשלה, כאשר ולדימיר לנין עזב את הבניין מספר דקות לפני זה.
תיאור האירועים > 6 ביולי (19 ביולי)

במהלך היום נתפס בניין מטה הבולשביקים. גם החיילים שהתבצרו במבצר פטרופבלובסקיה נכנעו לכוחות הממשלה. במהלך היום לבירה הגיעו יחידות צבא הנאמנות לממשלה ששוחררו מהחזית, גם אלכסנדר קרנסקי חזר לבירה.
השלכות המשבר

בעקבות המשבר הממשלה התחלפה ואלכסנדר קרנסקי מונה לעמוד בראש הממשלה החדשה. סובייט פטרוגרד הכיר בממשלה החדשה וקרא לה "ממשלת הצלת המהפכה". בעקבות הקטנה משמעותית של השפעת הבולשביקים בסובייט, ולדימיר לנין ביטל את הסלוגן "שלטון לסובייט".
הבולשביקים עברו למצב לא-לגאלי. הוצא צו מעצר נגד ולדימיר לנין וגריגורי זינובייב, הם הסתתרו בשטח פינלנד. בקרב הציבור הבולשביקים נתפסו כשכירי חרב של הגרמנים. גאורגי פלחנוב כתב ש"ההפגנות אורגנו בעזרת האויב החיצוני ובמטרה להביס את המדינה כולה". נאסרה הוצאה לאור של עיתון פראבדה. רוב החיילים של גדוד תת-מקלעים הראשון נשלחו לחזית. באוגוסט אלכסנדר קרנסקי ארגן ועידה במוסקבה שמטרתה הייתה להגיע לפיוס חברתי. אומנם התברר שוועידה זו הייתה במה להצגת עמדות של לאוור קורנילוב וראשי צבא נוספים.
יחד עם זאת, סובייט פטרוגרד התעלם מכך שוולדימיר לנין הואשם בבגידה ובקשר עם הגרמנים ולדעת הסובייט בולשביקים היו תומכי המהפכה שטעו בתום לב.
מספר ימים לאחר תום המשבר החלה מתקפה משולבת גרמנית-אוסטרים והיה ברור שזה מהלך מתואם עם האירועים בבירה. בעיתונות החלו להתפרסם עדויות ומסמכים על כך שבולשביקים ממומנים על ידי האימפריה הגרמנית. הוקמה ועדת החקירה ממשלתית ונעצרו כ-800 פעילים בולשביקים כולל לאון טרוצקי שבאופן פורמלי בתקופה זו לא היה חבר מפלגה. ב-7 בספטמבר 1917 רוב הנעצרים שוחררו בעקבות פרשת קורנילוב.
פיזור ההפגנות במרכז סנקט פטרסבורג
גאי סיימונס

| --- | --- |

גאי סיימונס במהלך המערכה באיטליה, 1943
 לידה:  23 באפריל 1903 ברי סט אדמונדס, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  15 במאי 1974 (בגיל 71) טורונטו, קנדה קנדה
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט פלזנט 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  הצבא הבריטי  המכללה המלכותית הצבאית של קנדה  Ashbury College 
 השתייכות:   צבא קנדה
 תקופת הפעילות:  1926–1960 (כ־34 שנים)
 דרגה:  לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-2 מפקד הדיוויזיה ה-1 מפקד הדיוויזיה ה-5 מפקד הקורפוס ה-2 מפקד הארמייה ה-1 מפקד צבא קנדה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  מסדר האימפריה הבריטית (מפקד)   מסדר האמבט (עמית)   אות השירות המצוין
 
גאי גרנוויל סיימונס (באנגלית: Guy Granville Simonds;‏ 23 באפריל 1903 - 15 במאי 1974) היה גנרל קנדי, אשר שימש כמפקד צבא קנדה, וכמפקד הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

סיימונס נולד ב-23 באפריל 1903 בעיר ברי סט אדמונדס שבבריטניה, למשפחה בעלת עבר צבאי עשיר. אביו של גאי, ססיל, התפטר מהצבא הבריטי ב-1911 בדרגת מייג'ור, והמשפחה עברה לקולומביה הבריטית שבקנדה, שם עבד ססיל כמודד רכבות. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, גויס ססיל לצבא קנדה. המשפחה התגוררה במשך המלחמה בבית שכור בוויקטוריה, ואמו של גאי נאלצה למכור את הרכוש המשפחתי כדי לגמור את החודש. בגיל 14 הוא נאלץ להפסיק את לימודיו כדי לעזור בפרנסת המשפחה. ב-1919 השתחרר אביו מהצבא בדרגת קולונל. גאי סיימונס למד במכללה המלכותית הצבאית של קנדה, וב-1926 התגייס לצבא קנדה כלוטננט שני. הוא הוצב בארטילריה הרכובה, ובספטמבר 1932 כבר החזיק בדרגת קפטן. הוא נשלח לקורס תותחנים בבריטניה, וחזר לקנדה ב-1934. ב-1937 הועלה לדרגת מייג'ור והוצב כמורה לטקטיקה במכללה המלכותית הצבאית של קנדה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בדצמבר 1939, שלושה חודשים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, מונה סיימונס לראש מטה הדיוויזיה ה-1, והוצב עמה בבריטניה. ביולי 1940 מונה למפקד הרגימנט ה-1 של הארטילריה הקנדית. בנובמבר של אותה שנה מונה למפקד קורס מזורז שנועד למלא את המחסור בקצינים מקצועיים. לאחר מכן מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-2. באוגוסט 1941 הועלה לדרגת בריגדיר והוצב במטכ"ל הקורפוס הקנדי. הוא השתתף בתרגילים צבאיים שונים, ובין היתר בתרגיל נמר בהדרכתו של ברנרד מונטגומרי. בספטמבר 1942 הוא מונה למפקד הבריגדה ה-1, אשר הייתה חלק מהדיוויזיה ה-1. בינואר 1943 מונה לראש מטה הארמייה הראשונה - היחידה הצבאית הקנדית הגדולה ביותר בהיסטוריה. תוך חודשיים הוא הסתכסך עם מפקד הארמייה אנדרו מק'נוטון, ונשלח כנספח קנדי אל הארמייה הבריטית השמינית שבאותה עת הייתה שקוע במערכה בתוניסיה. ב-30 באפריל של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-2.
תשעה ימים לאחר מכן הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-1, מחליף בכך את מייג'ור גנרל הארי סלמון שמת בתאונת מטוס בעת תכנון מבצע האסקי. הדיוויזיה שלו נכללה בקורפוס הבריטי ה-30 בפיקודו של אוליבר ליס, והשתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה. בספטמבר 1943 נכללה הדיוויזיה שלו במסגרת הקורפוס ה-13 של מיילס דמפסי והשתתפה בפלישת בעלות הברית לאיטליה. בספטמבר הוא הוחלף בתפקיד בגלל מחלה, ובאוקטובר הוחזר לשירות ומונה למפקד הדיוויזיה ה-5. הדיוויזיה שלו נשלחה לאיטליה בנובמבר כחלק מהקורפוס ה-1 של הארי קריראר. סיימונס וקריראר הסתכסכו כבר במפגש הראשוני שלהם. הוא לחם עם הדיוויזיה בקרבות החזית האיטלקית, ובינואר 1944 הוחזר לבריטניה ומונה למפקד הקורפוס ה-2. הוא לחם עם הקורפוס במהלך הפלישה לנורמנדי, ולקח חלק חשוב בקרב פאלז. ב-28 בספטמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הזמני של הארמייה הראשונה, ופיקד עליה במהלך קרב שפך הסכלדה. ב-7 בנובמבר חזר לפקד על הקורפוס ה-2 והשתתף עמו בשחרור הולנד עד סיום המלחמה.
ביוגרפיה > אחריתו

בין השנים 1946–1949 הוא שימש כמדריך במכללה הקיסרית בבריטניה, ובשנת 1949 מונה למפקד המכללה המלכותית הצבאית של קנדה. בשנת 1951 הוא מונה למפקד צבא קנדה. הוא החזיק בתפקיד עד פרישתו ב-1960. לאחר פרישתו הוא היה פעיל במסגרת "האגודה המלכותית הקנדית להצלת חיים" (Royal Life Saving Society CanadaI), ושימש כיו"ר "הבלט הלאומי של קנדה" (National Ballet of Canada). הוא נפטר מסרטן ריאות בטורונטו ב-15 במאי 1974 בגיל 71.
משפחתו

לסיימונס היו שלושה אחים: ססילי, פיטר ואריק. אריק היה טייס ניסוי ומת בתאונה אווירית ב-1937. ססילי עבדה כמזכירה, ונהרגה יחד עם בתה מהפצצה של V-1 גרמני. ב-17 באוגוסט 1932 נישא סיימונס לקתרין "קיי" לוקהארט טיילור. היא התפרסמה כאשה נמרצת, ואף לימדה את בעלה לנהוג. בתם הראשונה רות, נולדה באנגליה ביוני 1933, ובנם השני צ'ארלס נולד בקינגסטון ב-1934. השניים התגרשו ב-1946 לאחר שקתרין גילתה על רומן שבעלה ניהל בזמן המלחמה. ב-16 בינואר 1960 נישא סיימונס בשנית לדורי "דו" סינקלייר.
המדריך לחיים בכפר (תוכנית רדיו)

גאריסון קילר (שני מימין) וצוות התוכנית בעת הקלטה
המדריך לחיים בכפר (A Prairie Home Companion”, APHC"; בתרגום מילולי: "שותף לחיים בערבה") הוא שמה של תוכנית רדיו בידורית, שיוצרה הוא גאריסון קילר. קילר היה גם מגיש התוכנית, עד לנובמבר 2017.
התוכנית משודרת ברדיו הציבורי האמריקאי פעם בשבוע בשבת בערב, ובדרך כלל מוקלטת באולם הבית שלה, אולם פיצג'רלד בסיינט פול, מדינת מינסוטה. לעיתים התוכנית יוצאת לנדוד ברחבי ארצות הברית, והיא מוקלטת ומשודרת מאולמות מרכזיים בערים הגדולות. התוכנית כוללת קטעי מוזיקה ושירה, מערכונים בעלי הומור ביזארי מעט, וכן סיפורים בסגנון אופייני ומיוחד מאת המנחה קילר ובהקראתו. המוזיקה בתוכנית כוללת בעיקר את סגנון הפולק האמריקאי, מוזיקה אמריקאית עממית מהדרום, רוק כפרי, וכן מוזיקה בעלת מאפיינים דומים מרחבי העולם, המבוצעת על ידי אמנים אורחים.
בנובמבר 2017 פוטר קילר בשל התנהגות לא נאותה. הרדיו הציבורי של מינסוטה הודיעה כי שם התוכנית ישונה.
מקור שמה של התוכנית

התוכנית נקראת בשמה של תוכנית רדיו אחרת, ששודרה בשנת 1969. שמה של התוכנית המקורית קיבל השראה משמו של בית עלמין בעיר מורהאד, מינסוטה; קילר סיפר פעם, שהשם התאים לסוג ההומור המקאברי שרצה לשוות לתוכנית. פירוש שמו של בית העלמין הוא: "בית העלמין של הבית הבודד בערבה"; ואת שמה של התוכנית ניתן לתרגם, אם רוצים לדייק במשמעותה, כ"בן-לוויה לחיים הבודדים והקשים בערבות המישורים הגדולים". דווקא בעגה הצבאית הישראלית, ניתן למצוא מקבילה היכולה לשמש כתרגום ראוי: פק"ל לחיים בערבה, פק"ל במובן כפול: "מדריך" או "הוראות שימוש"; וגם: "ציוד הכרחי ל-".
בשנת 2006 יצא לאקרנים סרט בשם זהה, שנושאו היה השתלטות התאגידים הגדולים על התרבות המסורתית. עלילת הסרט מבוססת על תוכנית הרדיו, ומתרחשת במהלך שידור של הפרק האחרון של התוכנית, כביכול, שאחריו מיועד האולם להיהרס ולפנות מקום למגרש חניה ענק. את הסרט ביים רוברט אלטמן, על פי תסריט מאת קילר, וזה היה סרטו האחרון של אלטמן. הוא נפטר חדשים ספורים אחרי סיום הכנת הסרט. הסרט הוקרן גם בישראל.
ההיסטוריה של התוכנית

התוכנית שודרה לראשונה במתכונתה הנוכחית ב-6 ביולי 1974. החל מ-1978 היא משודרת לרוב מאולם הבית שלה בסיינט פול. בשנת 1987 הופסקו השידורים החיים, בעקבות נישואיו של קילר ושהות בת כשנתיים מחוץ לארצות הברית. כדי לשמר את קהל המאזינים הנאמן לתוכנית, שודרה במקומה תוכנית בשם "ערב טוב", שנוצרה על ידי חלק מהצוות של התוכנית המקורית. אולם תחנות רדיו מקומיות רבות העדיפו לשדר במקומה שידורים חוזרים של APHC.
בשנת 1989, עם חזרתו של קילר לארצות הברית, הוא החל לשדר בברוקלין, ניו יורק, תוכנית בשם "להקת הרדיו האמריקאי של גאריסון קילר", במתכונת דומה לתוכנית APHC, אם כי התוכנית הותאמה לאווירה העירונית הניו-יורקית, השונה מאווירת המערב התיכון שבמינסוטה. בשנת 1993 חזר קילר לשדר את התוכנית בשמה ובמתכונתה המקוריות.
מתכונת התוכנית

אות הפתיחה של התוכנית הוא השיר "טישומינגו בלוז" מאת ספנסר ויליאמס, הנחשב לסטנדרט ג'אז ותיק, שעבר עיבוד וזכה למילים אחרות מפרי עטו של קילר. המילים שכתב קילר מתארות רגע רומנטי בחיי זוג מבוגר, הנהנה מאווירת סוף השבוע הרגוע. עם זאת, הפתיח מהווה פרולוג אידילי, לסיפורים האירוניים ולהפתעות הקומיות-טרגיות שנכונו למאזינים בהמשך.
מרבית התוכנית מוקדשת לנגינת קטעי מוזיקה על הבמה. המוזיקה היא ברובה מסוגת מוזיקה עממית אמריקאית (פולק), וכוללת בלוגראס, קאנטרי, בלוז, גוספל ועוד. הביצועים הם תמיד ברמה גבוהה של הפקה והקפדה, וכחלק ממאפייני האיכות של המוזיקה, פעמים רבות מתארחים בתוכנית אמנים המבצעים קטעי אופרה וקטעי מוזיקה קלאסית, לעיתים אמנים מארצות חוץ. אם כי, כחלק מאופיה האירוני והשנון של התוכנית, פעמים רבות האמנים מבצעים קטעי שירה אופראיים או קטעי מקהלה, תוך החלפה של הטקסטים המקוריים בתכנים סרקסטיים והומוריסטיים. הניגוד בין המופע התמים למראה של מקהלה, לעיתים מקהלת ילדים או ילדות, לבין התוכן המתוחכם והעוקצני, משתלב היטב באופיה האירוני של התוכנית. בנוסף, כשהתוכנית נודדת לאולמות אחרים בארצות הברית, לפעמים מתארחים בה אמנים מקומיים.
אורכה של התוכנית בשידור הרדיו הוא שעתיים. בתחילת החלק השני שלה, קורא קילר ברכות ודרישות שלום מהקהל באולם לקרוביהם ולחבריהם. נוהג מקובל הוא, שהכותבים בעצמם מתבלים את ברכותיהם בהומור אירוני ואף מקאברי במקצת.
מקום של כבוד תופסים בתוכנית האפקטים הקוליים, המבוצעים בדרך כלל על ידי אמן האפקטים פרד ניומן. גם השימוש באפקטים הוא אירוני והומוריסטי, ולעיתים האפקטים הם הנושא העיקרי של הקטע. לעיתים רחוקות יותר מתייחס הסיפור באירוניה עצמית לעיסוק באמנות האפקטים עצמה. כחלק מהסיפור, לפעמים קילר קורא ברצף שורה של התרחשויות, ואיש האפקטים נדרש ליצור את האפקט הקולי המתאים, לרוב בהומור, ולעיתים נדמה ששני האמנים משתעשעים בינם לבין עצמם ברצף של אתגרים ותגובות מאולתרות.
פינות קבועות בתוכנית

בנוסף לקטעי המוזיקה, משודרות במהלך התוכנית פינות שקיבלו קביעות. רוב הפינות הן מערכונים סאטיריים במתכונת תסכיתי הרדיו הישנים, בשילוב אפקטים קוליים המבוצעים באופן חי על הבמה על ידי מומחי האפקטים של צוות התוכנית. בין הפינות הקבועות:
"גאי נואר, בלש פרטי", פארודיה על סרטי ה"פילם נואר", ובה מגלם קילר את דמותו של נואר, הבלש הפרטי המזדקן והמרושש.
"חייהם של הבוקרים (קאו-בויס)", סיפור הרפתקאותיהם של דאסטי (מאובק) ולפטי (שמאלן), צמד בוקרים מהמערב הפרוע; האחד מחוספס וקשוח, ועם זאת תמיד מנומס ותרבותי, ברוח הדרום המכובד והפשוט; ואילו השני, המגולם על ידי קילר, הוא בוקר משכיל עם שאיפות ספרותיות. גם כאן, הניגוד בין הבוקרים הקשוחים הפוגשים את אמריקה העכשווית, הטכנולוגית והמנוכרת, יוצר את האפקט הקומי האירוני. כאשר התוכנית משודרת מעיר אחרת מאשר סיינט פול, נהוג שהאפיזודה מתחילה בהגעתם של שני הבוקרים על סוסיהם אל העיר בה מתארחת התוכנית, מה שמוסיף אפקטים קומיים ותחושת הזדהות של הקהל המקומי עם העלילה, יחד עם ביקורת מרומזת על אורח החיים המקומי.
"חדשות העיר לייק-וובאגון" הוא מונולוג ארוך הנקרא בפיו של קילר, ומביא סיפורים קטנים מהעיירה הנידחת והדמיונית "לייק-וובאגון", כביכול במינסוטה. קילר משתמש במסגרת סיפורית, שעל בסיסה הוא מאלתר מדי פעם, בהתאם לתגובות הקהל. אך לחלוטין לא מדובר במופע סטנד-אפ – זהו סיפור על אי-התרחשות, בדומה לסיפוריו של יוסל בירשטיין, אך בניגוד לו, הסיפור הוא תמיד אירוני, ומשובצות בו שורות הומור השוברות את הקו האידיאלי והעצוב לפעמים, בשורות מחץ לא צפויות. הסיפור נפתח תמיד בכותרת: "היה זה שבוע שקט בלייק-וובאגון, עיירת הולדתי, אי-שם בקצה הערבה", ומסתיים בשורת האיגיון: "אלה החדשות מלייק-וובאגון, המקום בו כל הנשים חזקות, כל הגברים נאים למראה, וכל הילדים מתנהגים כיאות" (ובשנים האחרונות: "וכל הילדים הם מעל הממוצע"). גם שורות אלה נועדו לספר על העולם הישן, בו היו ועדיין יש אנשים קשוחים ואציליים, בעלי קוד מוסרי גבוה, עולם שמסתיר התרחשויות קטנות, אפלות וקומיות.
אמנים אורחים

עם האורחים החוזרים בתוכנית נמנים פאולה פאונדסטון ורוי בלאונט הבן, שניהם משתתפים קבועים בתוכניות הומור וסאטירה אחרות המשודרות ברדיו הציבורי בארצות הברית. כמו כן, לעיתים מופיעים בתוכנית כוכבים כמו מארק נופלר, מנהיגה לשעבר של להקת הרוק הקלאסי "דייר סטרייטס"; השחקנית מריל סטריפ, ועוד.
ספונסרים דמיוניים

במהלך התוכנית מזכיר קילר מדי פעם שמות דמיוניים של בתי עסק, שכביכול מעניקים חסות לתוכנית. השמות הם סאטיריים, ברוח התוכנית, והסגנון ההומוריסטי של השמות מזכיר מאוד את רשימת הקרדיטים הדמיוניים של תוכנית הומור אחרת ברדיו הציבורי האמריקאי, הנקראת "שיחת מכוניות" (Car-Talk). בין "נותני החסות" ניתן לציין את "הארגון המקצועי של בוגרי אוניברסיטה בספרות אנגלית", שראשי התיבות באנגלית שלו הם .P.O.E.M (שיר), ארגון שכמובן אין סיכוי שיתקיים בארצות הברית; או "המועצה המייעצת של הקטשופ"; שהוא מפגש אירוני נוסף בין מזון מהיר אמריקאי תעשייתי, לבין טענה למרכיבים "בריאים וטבעיים".
מאפייני התוכנית

ניתן לטעון, שהתוכנית מבוססת על הניגוד האירוני שבין יופיים של הערכים הישנים של דרום ומרכז ארצות הברית המסורתית-שמרנית, לבין אמריקה הליברלית, השנונה והמתוחכמת אך מנוכרת, של חופי המזרח והמערב. העולם הישן מאופיין בחיים פשוטים, השקפת עולם שמרנית, הכנסת אורחים וחום אנושי. הוא מיוצג בתוכנית על ידי מוזיקת הפולק, הסיפורים של העיירות הקטנות, על תושביהן בני המהגרים מארצות צפון-אירופה הקרות. לעומת המסגרת האמנותית, תכניה של התוכנית מאופיינים דווקא בהומור עוקצני, שנון מאוד ומתוחכם, החבוי בסופם של משפטים סנטימנטליים ופסטורליים, ומגיח כשורות מחץ מפתיעות ואירוניות. על כן רוחה של התוכנית מאופיין במעין געגוע נוסטלגי אל עולם ישן, פשוט ויפה, הנעלם בהדרגה ומפנה את מקומו לתרבות עירונית ומנוכרת, ועם זאת הרוח הזאת כביכול מקבלת בברכה את תחכומו של העולם החדש, על שנינותו, ביקורתיותו והפסימיות הקיומית שלו.
יוצר התוכנית, גאריסון קילר, מתכונן להקלטה בשנת 2007