stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן מיקלה
היסטוריה

בעבר שימש האי דייגים ומטיילים, אך ב-7 בדצמבר 1807 הורו השלטונות הצרפתיים בוונציה להפסיק את הקבורה בשאר האיים משיקולי תברואה, למעט בסן מיקלה, שהיה לבית הקברות היחיד של העיר. תעלה שהפרידה בינו לבין סן כריסטופורו דלה פאצ'ה, שהיה אז אי סמוך, מולאה באדמה ב-1817, האי המאוחד הוקף בחומת לבנים ושמו נשאר "סן מיקלה" (הוא מכונה גם "אי המתים").
רוב שטחו של בית הקברות סגור לקבורה חדשה. בחלק הסגור נמצאים קבריהם של אישים שונים, הידועים בהם: יוסף ברודסקי והמודרניסטים איגור סטרווינסקי ועזרא פאונד. רוב הקברים הם של נוצרים קתולים, אך ישנן שתי חלקות קטנות ליוונים אורתודוקסים ולפרוטסטנטים. אין באי קברי יהודים (יהודים נקברו בבית קברות נפרד, בלידו). הקבורה באדמת האי נמשכת גם כיום (אם כי רוב המתים נקברים במסטרה), ההלוויות יוצאות מהעיר כאשר ארון המתים נישא על עגלת מתים ונציאנית - גונדולת קבורה המניפה דגל שחור. באי עוצר ואפורטו היוצא מוונציה ומגיע למוראנו. ביום כל הקדושים (Festa dei morti) החל ב-2 בנובמבר שירות הוואפורטו לאי הוא חינם, ואלפי ונציאנים עולים לקברי יקיריהם בבית הקברות.
מפאת מחסור בקרקע, עצמות המתים מוצאות מהקברים לאחר 10–12 שנים, כדי לאפשר קבורה חוזרת באותה הקרקע, השרידים נשרפים והאפר של מתים שמשפחתם ניאותה לממן את שימורו, מאוחסן בגלוסקמא ממתכת בחלק אחר של בית הקברות. עד מלחמת העולם השנייה הושלכו עצמותיהם של מתים שמשפחתם לא עמדה בתשלום, על סנט אריאנו, אי קטן ליד טורצ'לו שמכוסה שרידי עצמות עד היום ואין אליו כניסה.
בסן מיקלה נמצאת גם כנסיית סן מיקלה אין איזולה, כנסייה בסגנון פלורנטיני שבנה מאורו קודוסי בין 1469 ל-1477, ובה קברו של פאולו סארפי. בסמיכות אליה נמצא מנזר, שאנשיו מטפלים בבית הקברות.
בית הקברות עובר תהליך הרחבה ארוך, לאחר שב-1998 זכה משרד האדריכלים של דייוויד צ'יפרפילד בתחרות עיצוב בינלאומית להוספת חדר מתים וקרמטוריום באי, ובניית אי מלאכותי מקביל בשטח 500 דונם, שיופרד מהאי הקיים בתעלה ברוחב 15 מטר. נכון ל-2005, הבנייה אמורה להסתיים ב-2014.
מבחינה מנהלית האי שייך לרובע קאנארג'ו, הסמוך אליו.
לקריאה נוספת

הספר Permanent Italians מאת Judi Culbertson ו-Tom Randall, ‏(1996), פרק 16 עוסק בסן מיקלה
הערות שוליים

↑  ראו "The death of the child Valerio Marcello" מאת Margaret L. King, עמוד 226
↑  ראו "Managing Sacred Sites" מאת Myra Shackley, עמוד 168
↑  ראו "Tropic of Venice" מאת Margaret Anne Doody, עמוד 268
↑  מאמר הנדסי על הרחבת האי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539723505171  GND: 4574839-1  LCCN: sh2003002076
אמריקן איגל אאוטפיטרס

.
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (AEO) 
 מייסדים:  מארק וג'רי סילברמן
 תקופת הפעילות:  1977–הווה (כ־48 שנים) 
 מיקום המטה:  פיטסבורג 
 משרד ראשי:  פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  קמעונאות, תעשיית הביגוד 
 מוצרים עיקריים:  ביגוד
 הכנסות:  3.31 מיליארד דולר (שנת 2014)
 יו"ר:  ג'יי שוטנשטיין
 מנכ"ל:  ג'יי שוטנשטיין
  
 www.ae.com
 
חנות של אמריקן איגל בפיליפינים
American Eagle Outfitters, הידועה בעיקר בשם אמריקן איגל (באנגלית: American Eagle) היא רשת חנויות אופנה אמריקאית. לחברה סניפים ב-17 מדינות ברחבי העולם, כולל בישראל. המותג מכוון את מכירותיו אל גילאי 15–35 לגברים ולנשים, עם מעל ל-1,000 חנויות ו-40,000 עובדים ברחבי העולם.
היסטוריה

החנות הראשונה של אמריקן איגל נפתחה ב-1977 על ידי האחים מארק וג'רי סילברמן, בקניון Twelve Oaks Mall בנובי, עיר קטנה שבמישיגן.
בתחילת שנות התשעים משפחת שוטנשטיין מאוהיו, אחת מהקמעונאיות המצליחות בעולם ושבראשה עמד ג'רום שוטנשטיין, רכשה את החברה. בהובלתם, נרקם מותג המציע איכות גבוהה וביגוד אופנתי.
בשנים האחרונות חלה התרחבות של אמריקן איגל לשוק הבינלאומי. בשנת 2001 הושקו חנויות בקנדה ובשנת 2010 נפתחו 3 חנויות זיכיון במזרח התיכון. בנוסף, בתחילת 2011 נפתחו חנויות הזיכיון גם בהונג קונג, סין, רוסיה, ערב הסעודית, מצרים ועוד. בתחילת 2012 הגיעה הרשת ליפן ולישראל באמצעות קבוצת האופנה פוקס-ויזל שקיבלה את הזיכיון למותג. כיום מונה הרשת בישראל 33 חנויות ברחבי הארץ.
בשלהי שנת 2014 פתחה הרשת לראשונה סניפים באירופה, עם כניסתה לבריטניה ופתיחת 3 סניפים בלונדון. הרשת ממשיכה את התרחבותה בשוק הבינלאומי, ועתידה להיכנס למדינות נוספות.
מאז 1980 איש העסקים האמריקאי-יהודי, ג'יי שוטנשטיין, מכהן כיו"ר והמנכ"ל של התאגיד.
פורמטים

רשת .American Eagle Outfitters Inc היא קבוצת מותגים, המחזיקה ומפעילה חנויות רבות בפורמטים שונים. American Eagle Outfitters מיועד לגילאי 15–35, כאשר Aerie מיועד לנערות ובחורות צעירות.
Aerie - מותג הלבשה תחתונה ובגדי בית לצעירות בגילאי 18–25. באמצעות השימוש בבדים רכים, צבעוניים, דוגמאות נשיות והתאמה לסוגי גוף שונים, צעירות רבות מתחברות לרוח המותג. כיום ישנן חנויות בלעדיות של Aerie בצפון אמריקה. בנוסף, המותג נמצא בכל חנויות אמריקן איגל בארצות הברית, בישראל ובשאר רחבי העולם.
77kids - מותג שהושק בשנת 2008, המיועד לילדים בגילאי 2–10 שנים. נמכר מאוחר יותר ושמו שונה ל-ruum.
הערות שוליים

↑  אילנית חיות, ‏סגן יו"ר אמריקן איגל: "לא צריך להיות 'גרידים' במחירים", באתר גלובס, 17 בינואר 2012
↑  שוטנשטיין - בעל השליטה באמריקן איגל, באתר הארץ, 2 באפריל 2003
↑  אילנית חיות, ‏פוקס קיבלה את הזיכיון של מותג האופנה אמריקן איגל, באתר גלובס, 1 ביולי 2010
לא אד"ו ראש

לא אד"ו ראש הוא אחד הכללים בלוח העברי, הקובע שיומו הראשון של ראש השנה לא יחול בימים ראשון, רביעי או שישי בשבוע (א', ד', ו' בהתאמה).
על פי כלל זה, כאשר מולד הירח הממוצע חל בימים אלה, א' בתשרי יחול למחרת.
הופעה ראשונית של נוסח מעין זה נמצאת בספר הלכות פסוקות מהמאה ה-8, שם כתובː ”לא בד'ו פסח, לא גה'ז עצרת, לא אד'ו ראש השנה וסוכה, לא אג'ו יום כיפורים ולא זב'ד פורים”. ישנם סימנים שעד המאה ה-7 היו שנים שבהן ראש השנה חל ביום א'.
מטרת הכלל > הנימוק המקובל

לפי המופיע בתלמוד בבלי, דחיות אלו נועדו למנוע מספר מקרים שייצרו בעיות:
הסיבות להימנעות מיום ד' ומיום ו' : אם קובעים את ראש השנה ביום ד' או ביום ו', יום הכיפורים אשר חל תשעה ימים אחר כך, יהיה ביום שישי, או ביום ראשון, שני ימים הצמודים לשבת (אחד לפני השבת ואחד אחריה). נוצרות שתי בעיות כשיום הכיפורים צמוד לשבת:
לא ייוותרו ירקות טריים לאכילה בתום צמד הימים שבת ויום הכיפורים, מפני שהם נלקטו יומיים קודם (בחגים אחרים מותר לבשל ביום החג, אך לא ביום הכיפורים).
אדם שנפטר ביום הראשון מתוך צמד הימים יום הכיפורים ושבת, לא יוכל להיקבר במשך יומיים, דבר הנחשב 'חילול כבוד המת'.
הסיבה להימנעות מיום א': קיים איסור הלכתי לקיים את מנהג חיבוט ערבה כשהושענא רבה חל בשבת, ועל מנת למנוע ביטול של מנהג זה, דאגו שהושענא רבה לא יחול בשבת.
יש הסבורים שגם בזמן שנהגו לקדש את החודש על פי הראייה, בית הדין היה משתדל למנוע מצב בו ראש השנה חל בימים רביעי ושישי, וקביעת הכלל בלוח המחושב רק קיבעה נוהג קדום זה ואחר כך הוסיפה עליו את הדחייה מיום ראשון.
מטרת הכלל > שיטת הרמב"ם

לפי הרמב"ם, 'לא אד"ו' נובע משיקולים אסטרונומיים, על מנת לדייק ככל האפשר לפי זמן מולד הלבנה האמיתי (משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות קידוש החודש, פרק ז', הלכה ח'). הראב"ד התנגד לדעה זו (הלכות קידוש החודש, פרק ז', הלכה ז'), וחכמים נוספים הביעו הסתייגות ממנה, משום שלא ברור כיצד דחיות אלו תורמות להתאמה האמורה. הלבוש תירץ שעצם הסיבה לדחיות היא כדי לתאם את ראשי החודשים עם ראיית הירח והסיבות לבחירת ימים אלו הן הסיבות שהוזכרו לעיל (לבוש אדר היקר על הרמב"ם, שם).
מטרת הכלל > הצעה נוספת

החוקרת רחל אליאור סבורה שבמקור הכוונה של 'לא אד"ו ראש' הייתה להימנע משלושת הימים החשובים לבייתוסים ולצדוקים, אשר הקפידו על שלושה ימים אלו לסירוגין לראשי חודשים, ובפרט על יום ד' ל'ראש השנה' בראש חודש ניסן, ולראש חודש תשרי, וביום א' ליום הנפת העומר (בכ"ו בניסן), לחג השבועות (בט"ו בסיוון) ולראש חודש סיון. על פי לוח השנה במגילות קומראן, המועדים נקבעו ליום קבוע בשבוע שאינו שבת. לדוגמה: יום הזיכרון (הקרוי בפינו כיום 'ראש השנה') וחג הפסח היו תמיד ביום ד', ויום כיפור תמיד ביום ו'.
דבריה נדחו על-ידי חוקרי הלוח: יששכר שטרן, שי ואלטר ורחמים שר שלום.
אטימולוגיה

שם הכלל "לא אד"ו ראש" איננו אקראי לגמרי. הביטוי הוא משחק מילים המבוסס על הפסוק בספר עזרא: ”וַאֲצַוֶּה אוֹתָם עַל אִדּוֹ הָרֹאשׁ” (ספר עזרא, פרק ח', פסוק י"ז), שם נזכר אדם בשם אידו, שהיה ראש הקהילה היהודית הגולה בעיר כספיא. מכיוון שהביטוי שאול מלשונו של הפסוק (אף שאין קשר תוכני ומדובר במליצה בלבד), יש המציינים כי ההגיה הנכונה לכלל היא "לא אִדּוֹ ראש".[דרוש מקור] משחק מילים נוסף לכלל זה לקוח מספר בראשית, פרק ב', פסוק ו': ”וְאֵד יַעֲלֶה מִן הָאָרֶץ”.
לא בד"ו פסח

כנגזר מכלל זה, מתקבל כלל נוסף – "לא בד"ו פסח" שמשמעו – יום ראשון של פסח לעולם לא יחול בימים שני, רביעי ושישי, שכן מספר הימים מפסח עד ראש השנה הוא קבוע – 163 ימים, שהם 23 שבועות ועוד יומיים.
כתוצאה מכך, מופע של חג הפסח ביום ראשון הוא אירוע נדיר יחסית, החל רק ב-11.5% מהשנים. כאשר פסח חל ביום ראשון, ראש השנה הבא יחול ביום שלישי. כאשר ראש השנה אמור לחול (על פי המולד הממוצע) בימים א' ד' או ו', נדחה ראש השנה ליום הבא, מה שגורם לכפל מופעים בימים ב', ה' וז'; לעומת יום ג', שאליו כמעט ואין דחיות. בצירוף שאר הדחיות, תדירות המופעים היא כדלהלן (האות הראשונה לפסח והשנייה לראש השנה):
ג'–ה' = 31.9%
ה'–ז' = 28.6% (בדיוק שתי שביעיות)
ז'–ב' = 28.0%
א'–ג' = 11.5%
השנה הבאה בה יחול חג הפסח ביום ראשון תהיה ה'תשפ"ה (אפריל 2025).
לעומת זאת, ביהדות הקראית לא משתמשים בכללים אלו לקביעת ראשי החודשים, אלא מקיימים את ראשי החודשים בראיית הירח, ואין כל מניעה לקיים את החגים בימים אלו.
הכללת כללים אלו לימים נוספים בשנה

כפועל יוצא מכך שא' בתשרי לא יחול בימים אד"ו, ובהתחשב בכך שאורכם של מרבית החודשים קבוע, ניתן לחשב באיזה מימות השבוע יכול לחול כל תאריך אחר במרבית ימות השנה. כ"ט באלול החל ביום שלפני ראש השנה לא יוכל לחול בימים גה"ז – שלפני ימי אד"ו, והלאה בהתאם: כ"ח באלול לא יחול בימים בד"ו, כ"ז באלול לא יחול בימי אג"ה, כ"ו באלול בימי בד"ז, כ"ה באלול בימי אג"ו, כ"ד באלול בימי בה"ז, ושוב בכ"ג באלול – 'לא אד"ו'. במחזוריות קבועה זו של שבעה ימים ניתן לחשב עד א' בניסן באופן גורף, ובין א' בניסן לא' טבת ניתן לחשב על ידי יצירת מישורים נפרדים לשנים פשוטות ולשנים מעוברות. חודשי חשוון וכסלו הם היחידים שלפעמים בעלי 30 יום ולפעמים בעלי 29 יום ולכן חישוב אחורנית לא יוכל להמשיך מעבר להם, אך עד כ"ט בחשוון אפשר לחשב באותה דרך מראש השנה וקדימה: ב' בתשרי לא יחול בימים בה"ז, ג' בתשרי לא בימים אג"ו וכן הלאה.
יש רק תאריך אחד בלוח השנה, ל' בחשוון, שלא יכול לחול בארבעה מימי השבוע (רוב התאריכים לא יכולים לחול בשלושה מתוך שבעת ימי השבוע, ומיעוטם לא יכולים לחול ביומיים או ביום אחד מימי השבוע). ל' בחשוון לא יכול לחול בימי בדו"ז – ביום שישי הוא לא יכול לחול כיוון שבסוגי השנים בהן כ"ט בחשוון נופל ביום חמישי – אין את התאריך ל' בחשוון. לעומתו, כל חודש כסליו, למעט ל' בכסליו, הם תאריכים שיכולים לצאת בכל יום בשבוע מלבד יום אחד. כך, א' בכסליו לא יכול לחול רק ביום ז', ב' בכסליו ביום א' וכן הלאה, עד כ"ט בכסליו שלא יחול ביום ז'. ל' בכסליו לא יחול בימים אד"ו, כמו ראש השנה – כיוון שבכל סוגי השנים שבהן כ"ט בכסליו חל בימים ג' וה' אין תאריך ל' בכסליו.
סוגי השנים הנגזרות מהכלל

כנגזר מ"לא אד"ו ראש" ומכללי העיבור והדחיות, מתקיימים בלוח העברי 14 סוגי שנים אפשריים:
כל סוג מסומן בשלוש אותיות, שהראשונה בהן מייצגת את היום בו חל ראש השנה, והשלישית את היום בו חל היום הראשון של פסח. האות האמצעית מסמלת את מספר הימים באותה שנה (ח=חסרה=353/383 ימים, כ=כסדרה=354/384 ימים, ש=שלמה=355/385 ימים).
סימן אתב"ש למועדי החגים

קביעת הלוח העברי המחושב יצרה מבנה קבוע לחודשי תקופת הקיץ. מבנה זה הוליד יחסים קבועים בין החגים השונים בלוח השנה, כך שחלקם יוצאים תמיד באותו יום. את רשימת היחסים מקובל לציין בתור היחס בין חגים שונים לימי חג הפסח. על מנת להקל על זכירת היחס, נוצר סימן הבנוי על צירופי צופן אתב"ש:
א"ת – תשעה באב יחול ביום שחל בו א' של פסח
ב"ש – שבועות יחול ביום שחל בו ב' של פסח
ג"ר – ראש השנה יחול ביום שחל בו ג' של פסח
ד"ק – קריאת / קנין / קילוס התורה או קץ המועדים (שמחת תורה בחו"ל, כ"ג בתשרי) תחול ביום שחל בו ד' של פסח
ה"צ – צום כיפור יחול ביום שחל בו ה' של פסח
ו"פ – פורים (שלפני פסח) חל ביום שיחול בו ו' של פסח
אחרי הקמת מדינת ישראל הוסיפו לסימן את ז"ע – עצמאות יחול ביום שחל בו ז' של פסח.
ראו גם

ערב פסח שחל בשבת
לורן בוברט

לורן אופל בוברט (באנגלית: Lauren Opal Boebert; נולדה ב-15 בדצמבר 1986) היא פוליטיקאית אמריקאית ופעילה למען הזכות לשאת נשק, כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קולורדו. בשנים 2021-2025 ייצגה את מחוז הקונגרס השלישי. בכניסתה לתפקיד עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, נהפכה בוברט לאישה הראשונה המייצגת מחוז קונגרס זה בבית הנבחרים.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

בוברט נולד באלטמונטה ספרינגס שבפלורידה בשנת 1986. כשהייתה בת 12 עברה בוברט עם משפחתה לשכונת מונטבלו בדנוור ומאוחר יותר לאורורה שבמדינת קולורדו, זאת לפני שהתיישבה ב-2003 ברייפל (Rifle) שבמזרח המדינה. בוברט סיפרה כי הוריה היו מצביעים למפלגה הדמוקרטית ושחיה עמם בעוני כשהתגוררו בדנוור, שם קיבלה אמה שירותי סעד ורווחה. ב-2001 נרשמה אמה כחברה במפלגה הרפובליקנית. בוברט זוקפת את הגות משנתהּ הפוליטית לעבודתה הראשונה בסניף של מקדונלד'ס בגיל 15, כאשר תהתה האם על משפחתה לקבל סיוע ממשלתי. כאשר הייתה בכיתה י"ב, נשרה מלימודיה התיכוניים לשם הקמת משפחה. עם זאת, במאי 2020 קיבלה תעודת בגרות מסוג GED (פיתוח חינוכי כללי).
בשנת 2013 פתחה בעיר רייפל, בצוותא עם בעלה, מסעדה בשם "Shooters Grill" לאחר שבעלה פוטר מעבודתו. בעקבות אירוע בו עובר אורח הותקף בסמטה הסמוכה למסעדה, השיגה בוברט אישור לשאת נשק סמוי והחלה לעודד את השרתים במסעדה לשאת כלי נשק. כעבור שנתיים, ב-2015, פתחו הזוג מסעדה נוספת בשם "Putters" על מסלול הגולף "רייפל קריק". באמצע חודש מאי 2020, בשיא התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית, הפרה בוברט את הוראות הממשלה להישאר בבתים ולשמור על הסגר בקולורדו בכך שפתחה את מסעדדת "Shooters Grill" לשירות פרונטלי. אף על פי שקיבלה מכתב הפסקת פעילות לצמיתות מטעם מחוז גארפילד, הצהירה בוברט כי לא תסגור את המסעדה. כאות מחאה היא הוציאה אל הרחוב שולחנות לשם סעודה, וכתוצאה מכך מחוז גארפילד הפקיע את רישיונה לממכר מזון. בסוף החודש, כשהמדינה התירה למסעדות להיפתח עד 50% תפוסה, השעה המחוז את הפקעת רישיונה.
ביוגרפיה > בית הנבחרים האמריקאי

בספטמבר 2019 החלה בוברט להיות פעילה למען הזכות לשאת נשק. באותה החודש התפרצה לדבריו של בטו או'רורק במהלך אירוע בחירות שקיים במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. כאשר הציע או'רורק לצמצם את תפוצת כלי הירייה ברחובות ארצות הברית, קראה לעברו בוברט ”לעזאזל, לא, אתה לא תיקח את האקדחים שלנו!” כמו כן, מאוחר יותר בחודש זה הביעה התנגדות לכוונת מועצת העיר באספן להגביל את היכולת לרכוש כלי נשק. בוברט נחשבת לאחת משתי חברות הקונגרס התומכות בתאוריית קשר QAnon, לצד מרג'ורי טיילור גרין.
בדצמבר 2019 הכריזה בוברט על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קולורדו בבחירות 2020, נגד נציג המחוז המכהן סקוט טיפטון בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית. במהלך מסע הבחירות שלה מתחה בוברט ביקורת על אלכסנדריה אוקסיו-קורטז וחברותיה האידאולוגיות כמו ראשידה טליב ואילהאן עומאר, ומיצבה את עצמה כאלטרנטיבה שמרנית לאוקסיו-קורטז. סת' מסקט, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת דנוור, טען כי בוברט שאפה להניע בוחרים רפובליקנים לקחת חלק בבחירות המקדימות נגד טיפטון, תוך קיום מערכת בחירות איטית, דרך שלהוב הכעס שלהם על אוקסיו-קורטז ואחרים.
את טיפטון ביקרה בשל דפוס הצבעותיו בקונגרס, שלדבריה אינו שיקף את נקודת המבט של תושבי מחוז הקונגרס השלישי, וגרסה כי טיפטון שיתף פעולה עם המפלגה הדמוקרטית פעמים תכופות מדי. לפני הבחירות המקדימות הביע הנשיא דונלד טראמפ את תמיכתו בטיפטון. במהלך הפריימריז טענה בוברט כי טיפטון אינה תומך נאמן של הנשיא טראמפ. בוברט האשימה את טיפטון בתמיכה בחנינה למהגרים בלתי-חוקיים בכך שהצביע בעד הצעת חוק שתוביל למעמד אזרחות ומימון למהגרי עבודה ללא אשרות שהייה. לאחר שביקרה את טיפטון על פעילותו בקונגרס לאורך כל הפריימריז, ניצחה אותו בוברט עם 54.6% מהקולות וב-30 ביוני זכתה במועמדות הרפובליקנית.
בבחירות הכלליות ניצבה בפני המועמדת הדמוקרטית דיאן מיטש בוש, פרופסור לסוציולוגיה מהעיר סטימבוט ספרינגס. בוברט נחשבה כמועמדת המובילה לייצג את מחוז הקונגרס השלישי בבית הנבחרים, וב-3 בנובמבר 2020 גברה על מיטש בוש כשלה 51.27% מקולות הבוחרים. היא הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2021.
הערות שוליים

↑  ג'סטין וינגרטר, Lauren Boebert beat a Colorado congressman. Is she the next GOP star?, באתר דנוור פוסט, 27 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  קארל האלס, In Colorado, Fiery Political Novice Aims for a Seat in the House, באתר ניו יורק טיימס, 26 בפטמבר 2020 (באנגלית)
↑  ג'ון סטרוד, Court case against Shooters Grill dismissed, but license still suspended as county, owner negotiate reopening, באתר The Aspen Times‏, 27 במאי 2020 (באנגלית)
↑  שון בויד, Colorado Woman Challenges Beto O’Rourke’s Plan For Buyback Of AR-15s, AK-47s, באתר CBS News, 20 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  ברידג'ט באומן, Lauren Boebert ran against AOC and the ‘squad,’ and beat Rep. Scott Tipton in the process, באתר Roll Call‏, 1 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  ברידג'ט באומן, Colorado Rep. Scott Tipton ousted in primary by gun rights activist, באתר Roll Call‏, 30 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  פול לה בלאנק, Trump-backed five-term Republican lawmaker loses primary to challenger who praised QAnon conspiracy, באתר CNN‏, 1 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  ג'יימס אנדרסון, Republican Lauren Boebert wins bitter Colorado House race, באתר AP‏, 4 בנובמבר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811331150005606  LCCN: n2023017012  SNAC: w6zx2bhf  US Congress: B000825  VIAF: 51158427953806061541   WorldCat (עם VIAF): 51158427953806061541 
בוברט, נושאת אקדח, במסעדתה "Shooters Grill", פברואר 2020
מדינות החברות באומות המאוחדות

מפה המראה את המדינות החברות באו"ם
המדינות החברות באו"ם לפי סדר הצטרפותן
נכון ל-2022, ישנן 193 מדינות החברות באומות המאוחדות. על פי מגילת האומות המאוחדות, פרק 2, סעיף 4, קבלת כל מדינה כחברה באו"ם "תוכרע מהחלטה של העצרת הכללית על פי המלצת מועצת הביטחון".
עקרונית, רק מדינות ריבוניות יכולות להיות חברות באו"ם וכיום אכן כל המדינות החברות הן ריבוניות לחלוטין. אך בעת הקמת האו"ם, לפחות ארבע מהחברות המקוריות (הודו, הפיליפינים, בלארוס ואוקראינה) לא היו עצמאיות ומדינות נוספות, כמו ניו זילנד, לא היו עצמאיות לחלוטין. בנוסף, מכיוון שמדינות יכולות להצטרף לאיחוד רק עם אישור מועצת הביטחון, ישויות שונות שנחשבות לריבוניות על פי אמנת מונטווידאו, אך אינן חברות בשל אי-הכרה בינלאומית או התנגדות מצד מדינות מסוימות.
ישויות אחרות יכולות להיות משקיפות בעצרת הכללית, מה שמאפשר להן לשאת דברים בעצרת, אך לא להצביע.
החברות המייסדות

ארגון האומות המאוחדות הוקם באופן רשמי ב-24 באוקטובר 1945, לאחר אשרור מגילת האומות המאוחדות על ידי חמש המדינות הקבועות במועצת הביטחון ועל ידי רוב החברות המייסדות.
50 מבין 51 החברות המייסדות חתמו על המגילה כבר ב-26 ביוני ופולין, שלא הייתה מיוצגת באותה עת, חתמה ב-15 באוקטובר.
החברות החתומות על המגילה (לא כל החברות היו מדינות עצמאיות) הן:
החברות הקבועות במועצת הביטחון:
ארצות הברית ארצות הברית
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
ברית המועצות (1923–1955) ברית המועצות (לאחר פירוק ברית המועצות המושב הועבר ב-1992 לפדרציה הרוסית)
טאיוואן הרפובליקה הסינית (הישות המדינית ששלטה בסין ב-1945. המושב הועבר ב-1971 לרפובליקה העממית של סין)
צרפת צרפת
ויתר המדינות:
אוסטרליה אוסטרליה
אוקראינה הסובייטית (1937-1949) אוקראינה באותה תקופה חלק מברית המועצות.
אורוגוואי אורוגוואי
איראן 1925-1964 איראן
אל סלוודור אל סלוודור
אקוודור (1900-2009) אקוודור
ארגנטינה ארגנטינה
אתיופיה (1897–1975) אתיופיה
בוליביה בוליביה
בלארוס (1937–1951) בלארוס באותה תקופה חלק מברית המועצות.
בלגיה בלגיה
ברזיל (1889–1960) ברזיל
גואטמלה גואטמלה
דנמרק דנמרק
דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה דומיניון בריטי עד 1961.
האיטי (1859–1964) האיטי
הראג' הבריטי הודו הבריטית לפני חלוקתה לשתי מדינות ומתן העצמאות.
הולנד הולנד
הונדורס (1898–1949) הונדורס
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
ונצואלה (1930–1954) ונצואלה
טורקיה טורקיה
יוגוסלביה יוגוסלביה
יוון 1828 יוון
לבנון לבנון
ליבריה ליבריה
לוקסמבורג לוקסמבורג
מצרים (1922-1958) מצרים
מקסיקו מקסיקו
נורווגיה נורווגיה
ניו זילנד ניו זילנד עצמאית לחלוטין החל מנובמבר 1947.
ניקרגואה (1908-1971) ניקרגואה
הרפובליקה הסורית הראשונה סוריה תחת המנדט הצרפתי - זכתה לעצמאות ב-1946.
ערב הסעודית (1938-1973) ערב הסעודית
פולין (1928-1980) פולין
הפיליפינים הפיליפינים תחת שלטון כיבוש אמריקאי. זכו לעצמאות ב-1946.
פנמה פנמה
פרגוואי (1842-1954) פרגוואי
פרו פרו
עיראק (1921-1959) עיראק
צ'ילה צ'ילה
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
קובה קובה
קולומביה קולומביה
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
קנדה (1921-1957) קנדה
חברות לשעבר > צ'כוסלובקיה

צ'כוסלובקיה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945 כאחת החברות המקוריות בארגון. ב-10 בדצמבר 1992, הודיעה המדינה למזכ"ל האו"ם כי היא תפסיק להתקיים ב-31 בדצמבר 1992, וממשיכות דרכה, צ'כיה וסלובקיה, יגישו מועמדות להצטרפות לאו"ם. שתיהן קיבלו את אישור מועצת הביטחון ב-8 בינואר 1993 והצטרפו כחברות מלאות ב-19 בינואר 1993.
חברות לשעבר > יוגוסלביה

יוגוסלביה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945 כאחת החברות המקוריות בתור יוגוסלביה הפדרלית הדמוקרטית, שמאוחר יותר שינתה את שמה לרפובליקה הסוציאליסטית פדרלית של יוגוסלביה. לאחר פירוק הרפובליקה הסוציאליסטית ב-1992, ייצגה את המדינה הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. האו"ם קיבל את הרפובליקה הפדרלית כמדינה חדשה, מכיוון שהאו"ם ושאר המדינות שנוצרו בעקבות הפירוק סירבו להכיר במדינה כממשיכת דרכה הלגיטימית של הרפובליקה הסוציאליסטית.
כל המדינות שנוצרו בעקבות הפירוק חברות כיום באו"ם פרט לקוסובו:
סלובניה, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה הצטרפו ב-22 במאי 1992.
מקדוניה הצטרפה ב-8 באפריל 1993 תחת השם "הרפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה". משנת 2019 חברה תחת השם "הרפובליקה של מקדוניה הצפונית".
שתי הנותרות, סרביה ומונטנגרו, יצרו את הרפובליקה הפדרלית והצטרפו לאו"ם ב-1 בנובמבר 2000 כמדינה חדשה (לא כממשיכת דרכה של יוגוסלביה). המדינה שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו ב-4 בפברואר 2003. ב-3 ביוני 2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה והצטרפה לאו"ם ב-28 ביוני 2006.
קוסובו לא חברה באו"ם.
חברות לשעבר > ברית המועצות

ברית המועצות הצטרפה לאו"ם כאחת החברות המקוריות ב-24 באוקטובר 1945. ב-21 בדצמבר 1991, הודיע בוריס ילצין למזכ"ל האו"ם שהפדרציה הרוסית תחליף את ברית המועצות כחברה במוסדות האו"ם לאחר פירוקה, בצירוף חבר המדינות.
כל המדינות שנוצרו בעקבות הפירוק חברות כיום באו"ם:
בלארוס ואוקראינה הצטרפו כשתיים מהחברות המקוריות כבר ב-24 באוקטובר 1945.
אסטוניה, לטביה וליטא הצטרפו ב-17 בספטמבר 1991.
אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, ארמניה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, קירגיזסטן וקזחסטן הצטרפו ב-2 במרץ 1992.
גאורגיה הצטרפה ב-31 ביולי 1992.
חברות לשעבר > הרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה והרפובליקה הפדרלית של גרמניה

הרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה (הידועה בתור גרמניה המזרחית) והרפובליקה הפדרלית של גרמניה (הידועה בתור גרמניה המערבית) הצטרפו לאו"ם ב-18 בספטמבר 1973. שתי המדינות התאחדו ב-3 באוקטובר 1990 ומאז הן חברות כמדינה אחת תחת השם גרמניה.
חברות לשעבר > טנגניקה וזנזיבר

טנגניקה הצטרפה לאו"ם ב-14 בדצמבר 1961, וזנזיבר הצטרפה לאו"ם ב-16 בדצמבר 1963. ב-26 באפריל 1964 התאחדו השתיים ליצירת "הרפובליקה המאוחדת של טנגניקה וזנזיבר" והן יוצגו כמדינה אחת. ב-1 בנובמבר 1964 שינתה את שמה ל"רפובליקה המאוחדת של טנזניה" ומאז היא מיוצגת כך.
חברות לשעבר > הרפובליקה הערבית המאוחדת

מצרים וסוריה הצטרפו לאו"ם כשתיים מהחברות המקוריות ב-24 באוקטובר 1945. שתי המדינות התאחדו ליצירת הרפובליקה הערבית המאוחדת ב-21 בפברואר 1958 ויוצגו באו"ם כמדינה אחת עד 13 באוקטובר 1961, כשסוריה קיבלה מחדש את עצמאותה. מצרים המשיכה להיות חברה תחת השם "הרפובליקה הערבית המאוחדת" עד 2 בספטמבר 1971, אז שינתה את שמה חזרה למצרים.
חברות לשעבר > צפון ודרום תימן

תימן (צפון תימן) הצטרפה לאו"ם ב-30 בספטמבר 1947. תימן הדמוקרטית (דרום תימן) הצטרפה ב-14 בדצמבר 1967. ב-22 במאי 1990 התאחדו השתיים ליצירת הרפובליקה של תימן ומאז מיוצגת תימן כמדינה אחת.
מושבה של סין

סין, המיוצגת על ידי ממשלת הרפובליקה הסינית, הייתה אחת מחמש מייסדות האומות המאוחדות ב-1945. אך ב-10 באוקטובר 1949, בעת מלחמת האזרחים הסינית, פלשה ממשלת הרפובליקה, בהנהגת מפלגת הקוומינטנג, לטאיוואן בזמן שהממשלה הקומוניסטית של הרפובליקה העממית של סין שהוכרזה לא מכבר השתלטה על רוב חלקי סין. נציגי הרפובליקה הסינית המשיכו לייצג את סין באו"ם, למרות ששלטו רק על איים לצד סין לעומת שליטת הקומוניסטים ברוב שטחי סין. ב-25 באוקטובר 1971 קיבלה העצרת הכללית של האו"ם את החלטה 2758, בה נסוג האו"ם מהכרתו ברפובליקה הסינית כמייצגת הלגיטימית של סין והכיר ברפובליקה העממית כנציגת סין. בעקבות החלטה זו, סולקה הרפובליקה הסינית מכל זרועות האו"ם וארגוניו (כולל מושבה במועצת הביטחון), והוחלפה על ידי הרפובליקה העממית. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נעשו מאמצים רבים מצד הרפובליקה הסינית לשוב לאו"ם, לא כנציגת סין אלא כנציגת "23 מיליון אזרחי טאיוואן", אך היא לא עברה את ההצבעה.