stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגנדה במשחקים האולימפיים

אוגנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מלבורן (1956), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא השתתפה מאז בכל האולימפיאדות למעט אולימפיאדת מונטריאול (1976), אותה החרימה, בדומה למדינות אפריקניות נוספות, במחאה על התנגדותו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד מהמשחקים בשל משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה, עליה הוטל חרם בשל משטר האפרטהייד.
במהלך השנים זכו הספורטאים האוגנדים ב-11 מדליות, בהן ארבע מדליות זהב. בארבע מהמדליות זכו מתאגרפים ובשבע הנותרות אתלטים. אוגנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
היסטוריה

הוועד האולימפי האוגנדי הוקם ב-1950, והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1956. באותה שנה כבר שלחה אוגנדה, אז מושבה בריטית, את שלושת נציגיה הראשונים למשחקים, שלושתם אתלטים. המצליח שבהם היה הקופץ לגובה פטריק אטולו שסיים במקום ה-12.
ההישגים המשמעותיים הראשונים הגיעו באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בה זכה המתאגרף לאו רוואדבוגו במדליית ארד. יום למחרת זכה מתאגרף נוסף, ארידאדי מוקוואנגה, במדליית כסף. רוואדבוגו שיפר את הישגו באולימפיאדת מינכן (1972), בה זכה במדליית כסף, אך באותם משחקים בלט ספורטאי אחר, האתלט ג'ון אקיאי-בואה, שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
לאחר החרם על אולימפיאדת מונטריאול, שבה אוגנדה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980). באותם משחקים זכה המתאגרף ג'ון מוגאבי במדליית כסף. בשלוש האולימפיאדות הבאות לא הגיעו הספורטאים האוגנדים להישגים משמעותיים, עד שבאולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה דייוויס קמוגה במדליית ארד בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) היה בוניפייס קיפרופ טורואיטיץ' קרוב להגיע להישג דומה, כשסיים במקום הרביעי בריצת 10000 מטר, במרחק של פחות מ-3 שניות מהאריתריאי זרסניי טדסה שסיים במקום השלישי. טורואיטיץ' הוביל לאורך 8,000 המטרים הראשונים, אך האט בהמשך. עם זאת, הקדים את האלוף האולימפי היוצא, היילה גבריסלאסי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב סיים אתלט אוגנדי במקום הרביעי, מוזס קיפסירו, בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סטיבן קיפרוטיץ' במדליית הזהב בריצת המרתון, והיה לספורטאי האוגנדי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית לאחר 40 שנה. מוזס קיפסירו סיים במקום העשירי בריצת 10000 מטר ובמקום ה-15 בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגיע ג'ושוע קיפרוי צ'פטגיי להישגים הגבוהים ביותר, כשסיים במקום השישי בריצת 10000 מטר ובמקום השמיני בריצת 5000 מטר. סולומון מוטאי סיים במקום השמיני בריצת המרתון, ואילו קיפרוטיץ', שאיבד את תוארו, סיים במקום ה-14.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
אולימפיאדת רומא (1960): 0
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת מינכן (1972) | 1 | 1 | 0 | 2 |
אולימפיאדת מונטריאול (1976): לא השתתפה
| אולימפיאדת מוסקבה (1980) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 1 | 0 | 0 | 1 |
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 2 | 1 | 1 | 4 |
| אולימפיאדת פריז (2024) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| סך הכל | 5 | 5 | 3 | 13 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 5 | 2 | 2 | 9 |
|  אגרוף | 0 | 3 | 1 | 4 |
| סך הכל | 5 | 5 | 3 | 13 |
ראו גם

אוגנדה במשחקים הפאראלימפיים
אוגנדה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
בת שבע באמבט

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 צייר:  דויד ווילקי 
 תאריך יצירה:  1817 
 טכניקה וחומרים:  לוח עץ, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  53.2 ס״מ 
 גובה:  40.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  WAG 1630 (גלריית האמנות ווקר) 
 מיקום:  גלריית האמנות ווקר
 
בת שבע באמבט הוא ציור משנת 1817 של האמן הבריטי דייוויד וילקי. הציור מתאר את הסצנה המקראית שבה המלך הישראלי דוד מציץ על בת שבע בעת רחצתה, ומתפתה ליופייה. ביצירה זו הושפע וילקי מסגנונו של רמברנדט. הנושא היה פופולרי מאז תקופת הרנסאנס, ונחשב לשני בחשיבותו מבין תיאורי דוד המקראי, אחרי הקרב שלו מול גוליית. עם זאת, עבור וילקי היה זה נושא יוצא דופן, שכן בתקופה זו היה ידוע בעיקר בזכות ציורי ז'אנר קטנים שתיארו את חיי היומיום.
וילקי הציג את הציור במכון הבריטי בשנת 1818, אך הוא ספג ביקורת מצד העיתונות, ובהם העיתון הרדיקלי The Examiner. כיום נמצא הציור באוסף גלריית ווקר לאמנות בליברפול, לאחר שנרכש בשנת 1932.
הערות שוליים

1 2  "Bathsheba at the Bath".
טימי טרנר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תוכנית טלוויזיה:  קסם של הורים (2001) קסם של הורים - מוזר למדי (2022)
 הופעה ראשונה:  The Fairly OddParents! 
 יוצרים:  בוץ' הארטמן 
 גילום הדמות:  דרייק בל (סדרת הסרטים) קיילב פירס (2022)
 דיבוב:  מרי קיי ברגמן (Oh Yeah! Cartoons) טרה סטרונג (בסדרה) אלק בולדווין (כמבוגר)
 דיבוב בשפה העברית:  דנה אברהם-סמו (דיסני) שיר כהן (ניקלודיאון) איטן גרינברג (סדרת הסרטים)
 מידע
 שם אמיתי:  טימותי טיבריוס טרנר
 כינויים:  אפס/ציפלון (על ידי ויקי) טרנר (על ידי דנזל קרוקר) חומד (על ידי וונדה) הנבחר (משאלוגיה) טינה (שינוי מין בתור בת-ים)
 גיל:  10 (בסדרה) 23 (סדרת הסרטים)
 תאריך לידה:  21 במרץ 1992
 גזע:  אדם פיה ("נעלי הליכה" וקסם של חופשה)
 מין:  זכר נקבה (בפרקים בודדים)
 מקצוע:  תלמיד
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בית משפחת טרנר, דימסדייל, קליפורניה
 דמויות קשורות
 משפחה:  וונדה וקוזמו (סנדקי פיות), פוף (אח-פיה), מר וגברת טרנר (הורים), תמי וטומי (ילדים בעתיד), אדי (חיית מחמד בעבר; נפטר), ספארקי (חיית מחמד בהווה)
 חברים:  קלואי קרמייקל, צ'סטר מקבקבט, אייג'יי, מארק צ'נג, אלמר, סאנג'יי, צ'יפ סקיילארק, סנטר הארגמן (משמש גם כעוזרו), גארי (חבר דמיוני; לשעבר), טוטי (לעיתים רחוקות), ג'ימי ניוטרון, באנסן
 אויבים:  ויקי, דנזל קרוקר, פרנסיס, דוקטור בנדר, אנטי-סנדקים, שדונים, טוטי (לפי הסדרה המצוירת), דארק לייזר, חואנדיסימו מגניפיקו (לשעבר), נורם (ג'יני), גארי (חבר דמיוני; אויב), צ'טי, הדובונים ההוגנים, קלואי קרמייקל (לשעבר), אמנדה קילמן
 
טימותי טיבריוס "טימי" טרנר (באנגלית: Timothy Tiberius "Timmy" Turner; נולד ב-21 במרץ 1992) הוא הדמות הראשית בסדרת האנימציה האמריקאית "קסם של הורים".
בדיבוב לאנגלית של הסדרה דמותו של טימי דובבה על ידי טרה סטרונג, אם כי בסרטונים הקצרים כחלק מרצועת Oh Yeah! Cartoons הוא דובב על ידי מרי קיי ברגמן. בגרסתה העברית של ערוץ ניקלודיאון מדובבת דמותו של טימי על ידי שיר כהן, ובגרסה של ערוץ דיסני מדובבת דמותו על ידי דנה אברהם-סמו. את דמותו של טימי בסדרת הסרטים גילם השחקן דרייק בל; בדיבוב לעברית של הסרטים, דמותו דובבה על ידי איטן גרינברג.
אישיות

טימי טרנר הוא ילד ממוצע המאופיין בשיניים בולטות. הוריו הם רפי שכל הכושלים בחינוכו. לטימי שמרטפית אכזרית בשם ויקי שמציקה לו ומכנה אותו "טמבל". המחנך של טימי, דנזל קרוקר, אובססיבי לציד פיות ולהכשלת תלמידיו במבחנים.
בעקבות סיבות אלו, טימי קיבל שני סנדקי פיות: וונדה וקוזמו. מטרתם של וונדה וקוזמו היא להגשים כל משאלה שטימי יבקש (כל עוד היא לא נוגדת את חוקי הפיות). טימי ילד אנוכי, ופעמים רבות הגשמת משאלותיו של טימי מהוות סיכון לתושבי העיר הבדיונית דימסדייל, בה הוא גר.
טימי מאוהב בתלמידה הלומדת בכיתתו, טריקסי טנג, שהיא הילדה המקובלת ביותר בבית ספרו של טימי. אחותה של השמרטפית ויקי, טוטי, מאוהבת בטימי, ונראה כי בחדרה כי הכינה "מקדש" לטימי; טימי לא אוהב את טוטי, אם כי בסרט "טימי טרנר, תתבגר!", מתאהב טימי בטוטי והופך לבן זוגה.
טימי מתנדב בצופי הסנאים של דימסדייל, מעין תנועת נוער אותה אביו מנהל ומדריך בה.
טימי נוהג לקרוא חוברות קומיקס של שני גיבורי על בדיוניים: "קראש נבולה" ו"הסנטר האדום"; כמו כן, הוא משמש גם כעוזרו של הסנטר האדום.
החל מהעונה השישית, נוסף לטימי סנדק פיה - פוף, המשמש כבנם של וונדה וקוזמו, שטימי עצמו ביקש שייוולד. בעונה התשיעית, טימי מאמץ כלב-פיה העונה לשם ספארקי. בעונה העשירית הוא מתיידד עם ילדה בשם קלואי קרמייקל, ואף חולק עמה את פיותיו.
בסדרה "קסם של הורים - מוזר למדי" טימי נותן את הפיות שלו לשני דודניו.
הערות שוליים

↑  עונה 0, פרק 5
↑  עונה 4, פרק 15; "Channel Chasers"
| קסם של הורים |
| --- | --- | --- |
| דמויות | טימי טרנר |  |
| סרטים | משאלוגיה (2009) • טימי טרנר, תתבגר! (2011)  • חג המולד (2012) • קסם של חופשה (2014) |  |
| שונות | קסם של הורים (סדרת משחקי מחשב) • בוץ' הארטמן |  |
המשלחת המאוחדת במשחקים האולימפיים

המשלחת המאוחדת (ברוסית: Объединённая команда) הוקמה לאחר שברית המועצות התפרקה בדצמבר 1991 והוועד האולימפי של ברית המועצות פורק ב-12 במרץ 1992.
עד פתיחתה של אולימפיאדת ברצלונה שנערכה בקיץ 1992, יצאו רק שלוש המדינות הבלטיות: אסטוניה, לטביה וליטא, אשר קיבלו את הכרת הוועד האולימפי הבינלאומי כמדינות עצמאיות ושלחו משלחות נפרדות לאולימפיאדה. יתר 12 המדינות הסובייטיות - אוזבקיסטן, אוקראינה, אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, גאורגיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, מולדובה, קזחסטן, קירגיזסטן ורוסיה - התחרו במשלחת משותפת של מדינות ברית המועצות לשעבר: המשלחת המאוחדת (Unified Team), שכללה 494 ספורטאים דוברי-רוסית. המשלחת השתתפה תחת הדגל האולימפי, וכאשר זכו ספורטאיה במדליית זהב נוגן ההמנון האולימפי. עם זאת, בטקסי הענקת המדליות הונפו הדגלים הלאומיים של מדינותיהם.
במשחקים הקיץ היחידים בהם לקחה חלק המשלחת היא גרפה כ-112 מדליות.
היסטוריה > אולימפיאדת אלברוויל

בדומה לאולימפיאדת ברצלונה, גם באולימפיאדת אלברוויל (1992) השתתפה משלחת מאוחדת, שכללה ספורטאים מ-6 ממדינות ברית המועצות לשעבר: אוזבקיסטן, אוקראינה, ארמניה, בלארוס, קזחסטן ורוסיה. שלוש המדינות הבלטיות שלחו משלחות נפרדות, ושש המדינות הנותרות לא יוצגו במשחקים. המשלחת דורגה במקום השני, אחרי גרמניה, עם 23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
בסקי למרחקים, זכתה המשלחת המאוחדת ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. כל המדליות הושגו בידי נשים. ליובוב יגורובה זכתה במדליות זהב במרוצים ל-10 ול-15 ק"מ, ובמדליות ארד במרוצים ל-5 ול-30 ק"מ. ילנה ויאלבה זכתה במדליות ארד בכל ארבעת המרוצים. שתיהן זכו גם במדליית זהב במרוץ השליחות ל-5X4 ק"מ, יחד עם לריסה סמטנינה, שעבורה הייתה זו מדליה אולימפית עשירית, ומדליית זהב רביעית, בחמש אולימפיאדות.
בהחלקה אמנותית בזוגות זכו נטליה מישקוטיונוק וארטור דמיטרייב במדליית הזהב, וילנה בצ'קה ודניס פטרוב זכו במדליית הכסף. אחרי שזכו במדליית ארד בסרייבו ובמדליית כסף בקלגרי, התקדמו מרינה קלימובה וסרגיי פונורמנקו צעד נוסף, וזכו במדליית זהב בריקוד על הקרח. מאיה אוסובה ואלכסנדר ז'ולין זכו במדליית ארד בתחרות זו, ובמדליית זהב נוספת זכה ויקטור פטרנקו. במרוץ הביאתלון ל-7.5 ק"מ, זכתה אנפיסה רזצובה במדליית הזהב, וילנה בלובה זכתה במדליית הארד. שתיהן זכו גם במדליית ארד במרוץ השליחות ל-7.5X3 ק"מ. ביאתלטית נוספת, סווטלנה פצ'רסקאיה, זכתה במדליית כסף במרוץ ל-15 ק"מ. יבגני רדקין זכה במדליית זהב במרוץ ל-20 ק"מ, ונבחרת השליחים איבדה את תוארה לגרמניה לאחר שש זכיות רצופות, והסתפקה במדליית הכסף. יליזבטה קוז'בניקובה זכתה במדליית כסף בסקי חופשי ונבחרת הנשים בהחלקה מהירה במסלול קצר זכתה במדליית ארד במרוץ השליחות ל-3000 מטר.
טורניר ההוקי קרח לא כלל עוד בית גמר, ונערך בשיטת שלבים (רבע גמר, חצי גמר וגמר). נבחרת המשלחת המאוחדת זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בחצי הגמר 2–5 על ארצות הברית, ובמשחק הגמר ניצחה את קנדה 1–3.
החל מאולימפיאדת לילהאמר (1994) נפרדו דרכיהן של המדינות, וכל אחת מהן מיוצגת בנפרד.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
ראו גם

ברית המועצות במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

1 2  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-4 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-4 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
האתלטית ילנה רומנובה, האלופה האולימפית בריצת 3000 מטר בברצלונה
השחיין אלכסנדר פופוב, האלוף האולימפי ב-50 וב-100 מטר חופשי באולימפיאדת ברצלונה
המחליקים האמנותיים מרינה קלימובה וסרגיי פונומרנקו, זוכי מדליית הזהב בריקוד על הקרח באלברוויל
טרור בצרפת

קולאז' של תמונות מפיגועי נובמבר 2015 בפריז
צרפת חוותה פעולות טרור לאורך שנותיה. במשך המאה ה-20 והמאה ה-21 יצאו פיגועים לפועל מקשת גדולה של ארגוני טרור, ביניהם תנועות לאומיות ופרטיזניות של מושבות צרפתיות לשעבר, כמו באלג'יריה ובלבנון; ארגוני טרור פלסטינים; ארגוני טרור אסלאמיים ואנשים ששאבו השראה מהם; ארגונים שהתנגדו להגירה לצרפת ותמכו בלאומיות; איליץ' רמירס סאנצ'ס, שנודע כ"קרלוס התן" ומקורביו, וארגוני שמאל רדיקלי ואנטי ממשלתיים.
ארגוני טרור בצרפת

בין ארגוני הטרור שפועלים או פעלו בצרפת נמנים ארגון אבו נידאל, פעולה ישירה, אל-קאעידה בחצי האי ערב, ארגון קרל מרטל, הצבא הארמני הסודי לשחרור ארמניה, הקבוצה האסלאמית החמושה, חזבאללה, ארגון הג'יהאד האסלאמי, המדינה האסלאמית (דאעש), החזית העממית לשחרור פלסטין ועוד.
פיגועי טרור בצרפת > פעולות טרור שבוצעו מחוץ לצרפת בהן נרצחו אזרחים צרפתים

4 אזרחים צרפתיים נרצחו במסגרת פיגועי 11 בספטמבר.
4 אזרחים צרפתיים נרצחו במסגרת הפיגועים בבאלי ב-2002.
מחבל מוסלמי פתח באש על קבוצה שמנתה חמישה תיירים צרפתים שביקרו במאוריטניה ב-24 בדצמבר 2007. ארבעה נרצחו ואחד נפצע קשה.
שני אזרחי צרפת נרצחו במתקפת הטרור במומבאי שהתרחשה ב-2008.
8 אזרחים צרפתיים נרצחו בפיגוע התאבדות בבית קפה במרקש שבמרוקו ב-2011.
שני אזרחים צרפתיים נרצחו בפיגוע בקניון וסטגייט שבקניה ב-2013.
שני אזרחים צרפתיים נרצחו בפיגוע במוזיאון הלאומי בארדו שבתוניסיה ב-2015.
3 אזרחים צרפתיים נרצחו במתקפת הטרור בבורקינה פאסו ב-2016(אנ').
4 אזרחים צרפתיים נרצחו במתקפת הטרור בגראן-בסאם שבחוף השנהב ב-2016.
6 אזרחים צרפתיים נרצחו בפיגוע ירי בניז'ר ב-9 באוגוסט 2020.
48 אזרחים צרפתיים נרצחו במתקפת הטרור על ישראל ב-7 באוקטובר 2023.
הערות שוליים

↑  ynet, מתקפת טרור בצרפת: 84 נרצחו בפיגוע משאית בחגיגות יום הבסטיליה בניס, באתר ynet, 15 ביולי 2016.
↑  סוכנויות הידיעות‏, צרפת: חמישה בני ערובה הוחזקו בכנסייה; גרונו של הכומר שוסף, באתר וואלה, 26 ביולי 2016.
↑  "Macron leads ceremony for French victims of Hamas attacks" (באנגלית בריטית). 2024-02-07. נבדק ב-2024-04-27.
↑  אוריאל בארי, ‏"סיום שלטון האימה": התגובות בעולם לחיסולו של סינוואר, באתר "סרוגים", 17 באוקטובר 2024
מדי צה"ל

מדי צה"ל הם המדים הנהוגים בצבא הגנה לישראל. בדומה לשאר צבאות העולם, צה"ל מנהיג קוד לבוש אחיד על חייליו. ישנם סוגי מדים שונים המייצגים את סוג השירות (חובה או קבע), מסגרת השירות (בזרוע האוויר, הים או היבשה) ואופי הפעילות - מדי א' לאירועים חגיגיים, ליציאה לחופשה או להתכנסויות יחידתיות, מדי שרד ומדי גאלה. בגדי העבודה בצה"ל מכונים מדי ב'.
מדי צה"ל לאורך השנים > במלחמת העצמאות ובשנות החמישים

עם פרוץ מלחמת העצמאות, מיד לאחר החלטת עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, החל ארגון "ההגנה" לצאת מן המחתרת, לשאת נשק בגלוי ולהשתתף בלחימה. לשיאו הגיע התהליך במבצע נחשון, שנערך באפריל 1948, ובו נלחמה ההגנה בכוח של 1,500 לוחמים, במסגרת של שלוש חטיבות וכוחות הפלמ"ח.
כעבור שבועיים מיום הכרזת המדינה, ב-26 במאי 1948 נתקבלה "פקודת צבא ההגנה לישראל". בתקופה שמאז פרוץ מלחמת העצמאות ועד פקודה זו המכוננת את צה"ל, שבעקבותיה הפך הכוח המזוין של היישוב והמדינה לצבא ההגנה לישראל, נקראו הכוחות הלוחמים בשם "כוחות המגן".
לכוחות המגן ואחריהם לצה"ל, בתקופתו הראשונה, לא היו מדים אחידים. הלוחמים הביאו חלקם בגדי חאקי מבתיהם (שנרכשו לרוב במפעל אתא חברה לטקסטיל), וחלקם לבשו מדים שנתפסו במחסני הצבא הבריטי שפונו. האחידות במדים נבעה רק מהיות כולם בצבע חאקי, אך בגוונים וצורות שונות. כובעי הלוחמים היו כובעי גרב מצמר או כובעי חאקי (שכונו "כובעי טמבל").
בהמשך המלחמה, מאז הכרזת המדינה, הגיעו לצה"ל מדים ממקורות שונים, לרבות מתרומות של יהודי ארצות הברית. נדבן יהודי מארצות הברית, שהיה בעל מפעל לייצור כובעים, תרם לצה"ל את הכובעים שכונו "כובעי היטלמאכר" (היטלמאכר ביידיש: כובען). כובעים אלו עוצבו במתכונת הכובעים של לגיון הזרים הצרפתי, בחזיתם הייתה מצחיה ומצדם האחורי הייתה מגולגלת פיסת בד, שניתן היה להתירה ואז היא השתרעה על העורף, להגנה מפני חדירת חול לחולצה.
במצעד הראשון של צה"ל, שנערך בתל אביב ב־27 ביולי 1948, שישה ימים לאחר כניסתה לתוקף של ההפוגה השנייה, הופיעו החיילים והקצינים כשהם חובשים כובעי היטלמאכר, ולראשונה כשהם עונדים דרגות.
בראשית שנת 1949 הונהגו בצה"ל מדי קיץ ומדי חורף. מדי הקיץ היו בגדי חאקי בהירים מכותנה (עד 1951 לעיתים כללו מכנסים קצרים וגרביים ארוכים). מדי החורף כללו מכנסיים ומקטורן מצמר גס בצבע חאקי כהה, הדומה בגזרתו לזה שהיה נהוג בצבא הבריטי. מדים אלה כונו מאוחר יותר "סקוטש ברייט" על שום מרקם הבד המזכיר את כרית ניקוי הכלים המחוספסת. על דשי המקטורן נענדו שני סמלי צה"ל קטנים שנקראו "צהלונים".
לקראת תום מלחמת העצמאות נוצרה כבר אחידות מסוימת במדי צה"ל.
בראשית שנות החמישים הונהגו בצה"ל תגי הכתף. בראשיתם כתגים לחטיבות, לפיקודים המרחביים, למטכ"ל ולחיל האוויר בלבד, ובמרוצת הזמן לכל סוגי היחידות והעוצבות. תגי הכתף נענדו בדש של כתף שמאל במדי הקיץ, ונתפרו על המקטורן במדי החורף. כן הונהגו בצה"ל תגי מקצוע לחוגרים, שנתפרו על שרוול ימין של החולצה. תג המקצוע היה בצורת סמל קטן מבד רקום שסימל את מקצועו הצבאי של החוגר, ומתחתיו פס בד בצבע צהוב ועליו מספר שורות בצבע שחור שסימלו את השלב המקצועי של החייל.
במהלך שנות החמישים הוחלפו המדים של כוחות היבשה, ממדי חאקי בהירים למדים בצבע זית. בראשונה הונהגו אלו ביחידות חטיבת הצנחנים ובהמשך ביתר כוחות היבשה. אנשי חיל האוויר וחיל הים המשיכו ללבוש מדי חאקי בהירים. גם מדי החיילות המשיכו להיות מחאקי בהיר עד ראשית שנות השמונים, שאז הוחלפו במדי זית.
המעיל התקני לכל הדרגות היה השינל הארוך והכבד, העשוי צמר.
מדי צה"ל לאורך השנים > במלחמת העצמאות ובשנות החמישים > כומתות וכובעים

גם כובעי צה"ל הוחלפו בראשית שנות החמישים מכובעי היטלמאכר לכומתות, הדומות לאלו הנהוגות בצבא הבריטי. הכומתות נחבשו הן על ידי החיילים והן על ידי החיילות. בתחילה היו הכומתות במספר צבעים מצומצם:
זית - לחילות היבשה
אפור - לחיל האוויר
שחור - לכוחות השריון, התותחנים והסיירות
אדום - לצנחנים
במרוצת השנים הורחב מגוון הצבעים של הכומתות:
חום - לחיילי חטיבת גולני
ירוק כהה - לחיילי אגף המודיעין
סגול - לחיילי חטיבת גבעתי (1983)
כסף (אפור בהיר) - לחיילי חיל ההנדסה הקרבית (1983)
ירוק בהיר - לחיילי חטיבת הנח"ל (1989)
כחול כהה - לחיילי חיל הים (1990)
כחול - לחיילי חיל המשטרה הצבאית (1998)
כתום - לחיילי פיקוד העורף (1999)
טורקיז - לחיילי חיל התותחנים (2000)
מנומר בצבעי הסוואה לחיילי חטיבת כפיר (2006)
חום-צהוב בהיר - לחיילי חיל האיסוף הקרבי (2015) (הכומתה הוחלפה בהדרגה בשנת 2023 וחיילי האיסוף קרבי קיבלו כומתה מנומרת מדברית כמו של חיילי חיל הגנת הגבולות, לאחר מיזוג החיילות).
כחול סייבר - לחיילי אגף התקשוב וההגנה בסייבר (2017)
מנומר בגוון מדברי - לחיילי הגדודים המעורבים במערך הגנת הגבולות (2017)
חיילי חטיבת הצנחנים בודלו באמצעות מכנסי צנחן אשר להם כיסי צד וירכית. עם השנים החלו גם חיילי חילות אחרים להשתמש במכנסי צנחן (דגמ"חים) עד אשר הם הפכו למכנסיים הכלל צהליים והחליפו את מכנסי ה"קופיקו". הירכית נשארה נחלת הצנחנים בלבד.
כובעי הקצינים, המיוחדים לקצינים ולנגדים בכירים, הונהגו בשנות החמישים. היו אלה כובעים הדומים לכובעי הקצינים בצבא הבריטי והאמריקאי. לקצינות ניתנו כובעי סירה ואלו בוטלו כעבור זמן לא רב (פרט לחיל הים). במרוצת השנים הלך ופחת השימוש בכובעי קצינים ובהדרגה החלו גם הקצינים לחבוש כומתות. כיום נוהגים עדיין לחבוש כובעים אלו טייסים וקציני חיל האוויר במדים יצוגיים, חובלים, קצינים ונגדים בחיל הים (בטקסים ובמשלחות), נגדי משמעת בטקסים, שוטרים צבאיים בתפקיד ובמסדרים, קציני הרבנות הצבאית ונגני תזמורת צה"ל בהופעה.
הרמטכ"ל יעקב דורי חבוש בכובע היטלמאכר
זאב (וילי) אדלר, חייל צה"ל 1949, מגדוד נהגי הפרדות, חבוש בכובע היטלמאכר
תזמורת צה"ל בכובעי מצחיה מעוטרים בסרט אדום ועם חגורת מכנסיים אדומה.
מדי צה"ל לאורך השנים > שנות השישים

ב-1960 הונהגו כובעים מיוחדים לחיילות, במקום הכומתות. כובעים אלו הדומים לכובעי דיילות אוויר או כובעי חיל מצב וכונו בעגה הצבאית "כובעי כרבולת" או "כובע כריש". כובעים אלה עוצבו תחילה בהשראת הדגם עמו נעו חיילי הצבא הבריטי ואחר כך עוצבו בעיצוב ייחודי. הראשונות שהתחילו להסתובב עם כובעי דיילות היו קצינות ויותר מאוחר גם חיילות סדירות קיבלו אותם.
צבעם של "כובעי דיילות" היה זהה לצבעם של כומתות באותו חיל, אלא אם כן הכומתות היו בצבע זית (כומתת בקו"ם), במקרה כזה כובעי החיילות היו בצבע שחור. בכמה מקרים כובעים שחורים נשאו סימן היכר נוסף:
חיל השריון - כובע שחור עם פס עליון ירוק-שחור
חיל התותחנים - כובע שחור עם פס עליון אדום-חום
חיל המשטרה הצבאית - כובע שחור עם פס עליון אדום
חיל הים - כובע שחור עם פס עליון לבן
ב-2001 הונהגה מחדש חבישת כומתות לחיילות.
במרוצת השנים הוחלפו האריגים של מדי צה"ל מכותנה לבד סינתטי. בשנת 1971 הוחלף המקטורן של מדי החורף למקטורן מעוצב ואופנתי מבד סינתטי.
ב-1966 ניתנה למשרתי הקבע האפשרות ללבוש מדי א' עשויים דקרון בצבע בז'. בד זה היה נעים יותר למגע ולא דרש גיהוץ.
מדי צה"ל לאורך השנים > שנות השישים > גלריית מדי חיל האוויר ההיסטוריים

מדי חורף של חיל האוויר, 1965
מדי קיץ של נגד/סמל חיל האוויר, 1965
מדי קיץ של קצין חיל האוויר, 1965
מדי שרד חורף של קצין חיל האוויר, 1965
מדי שרד קיץ של קצין חיל האוויר, 1965
מדי צה"ל לאורך השנים > ירכיות

החיילות קיבלו ירכיות בנוסף לחולצות צה"ל רגילות. לירכית היה שרוול קצר, שני כיסים למטה וכיס אחד למעלה בצד שמאל, הכפתורים היו ממתכת חומה. בהמשך ירכיות התחילו להיות עם כפתורי פלסטיק ירוק/אפור. הירכיות לחיילות בוטלו ב-2012.
מסדר בקורס מפקדות כתה, צריפין. 1968. החיילות חובשות כובעי "דיילות", ולובשות ירכיות
החיילת בחיל האוויר, לובשת ירכית עם שרוול קצר, שני כיסים למטה וכיס אחד למעלה בצד שמאל וכפתורי פלסטיק, 2004.
הקצינה מלווה את השר ישראל גלילי במשכן הנשיא, הקצינה לובשת ירכית עם כפתורי מתכת, ינואר 1971.
מדי צה"ל לאורך השנים > שנות השבעים והשמונים

בשנת 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, הגיע לצה"ל, במסגרת הרכבת האווירית האמריקאית שהחישה נשק וציוד לצה"ל, משלוח של מדים אמריקאים בצבע זית כהה ומבד עבה יחסית (שנבדלו ממדי צה"ל גם בכך שלא היו להם כותפות). במשך שנים היו מדים אלה במלאי בגדי העבודה של צה"ל.
נהוג היה להחליף את מדי צה"ל, ממדי חורף למדי קיץ ולהפך, פעמיים בשנה, ב־1 באפריל וב־1 בדצמבר. בתקופה הראשונה שלאחר הפסקת האש בתום מלחמת יום הכיפורים, כשכוחות המילואים היו עדיין מגויסים וצה"ל היה בכוננות מחשש לחידוש הלחימה, אמורה הייתה לחול ב־1 בדצמבר 1973 החלפת מדי הקיץ במדי החורף. עקב מצב החירום לא בוצעו החילופים באותו החורף. מאז נערכו החילופים עוד מספר פעמים ובדצמבר 1978 לא הוחלפו יותר מדי הקיץ במדי החורף. מאז לא הונהגו יותר מדי חורף בצה"ל ומדי הקיץ הפכו למדים הקבועים לכל השנה. יחד עם מדי החורף בטלו גם ה"צהלונים", אותם סמלי צה"ל קטנים שנענדו על דשי המקטורנים במדים הללו.
מדי צה"ל לאורך השנים > שנות התשעים

בשנות התשעים עבר צה"ל לשימוש במדי א' עשויים דקרון גם לחיילי החובה (כעשרים שנה לאחר שאפשר זאת למשרתי הקבע). מדים אלה עמידים וייצוגיים יותר וגם זולים יותר לרכישה.
עד שנת 1990 הקפיד צה"ל לרוב לרכוש את המדים ממפעלים בישראל, בשנה זו הוחלט לראשונה ליבא מדים בכמות גדולה. מאז בהדרגה ירד היקף הרכש של מדים בישראל כמעט לחלוטין.
בנוסף, הונהגו בצה"ל מדי אירועים (מדים ייצוגיים) גם עבור חיילי הקבע בזרועות האוויר והיבשה: חולצה בצבע ירוק-טורקיז עם מכנסיים (או חצאית לחיילות) בצבע ירוק כהה בחילות היבשה, וחולצה בצבע תכלת עם מכנסיים (או חצאית לחיילות) בצבע כחול כהה בחיל האוויר. החל מאוגוסט 2001 משמשים מדי האירועים גם כמדי השירות של חיילי הקבע (לנגדים מדרגת רס"ל ומעלה ולקצינים מדרגת סרן ומעלה), כאשר לבנות יש אפשרות ללבוש מכנסיים ולא רק חצאית. בחיל הים, מדי הקבע נבדלים ממדי האירועים בכך שהמכנסיים שחורים ולא לבנים.
קציני חיל האוויר הבכירים במדי א' עשויים דקרון, 1996
רנ"ג יצחק טאיטו והאלוף שאול מופז לובשים מדים ייצוגיים - חולצה בצבע ירוק-טורקיז עם מכנסיים בצבע ירוק כהה, שהיו נהוגים עד תחילת שנות ה-2000
מדי צה"ל לאורך השנים > שנות האלפיים

בתחילת שנות ה-2000 המדים הייצוגיים של הקצינים הפכו למדי א' של אנשי הקבע ושינו את גוונם, חולצה בצבע תכלת ומכנס בצבע כחול-ירקרק עבור מדי קבע בזרוע היבשה, חולצה בצבע תכלת, אך בגוון שונה-כהה יותר ומכנסיים בצבע כחול עבור מדי קבע בזרוע האוויר והחלל.
משנת 2006, נשקל ביטולה של הכומתה והנהגת כובע מצחייה במקומה, וזאת מטעמים בריאותיים, שכן הכומתה לא נחבשת בפועל על ידי החיילים, פרט לטקסים ולמסדרים, ולא מגנה מפני השמש, ואולם בסופו של דבר נקבע כי את הכומתה הנוכחית תחליף כומתה בצורה אליפטית המתוכננת כך שתתקבע על הראש באופן הולם וייצוגי יותר. פיילוט בנושא החל בשנת 2010.
כמו כן, מעת לעת נעשים שינויים במדי ב' על מנת להתאימם ללוחמים בשטח, למשל בהרכב הבד, במיקומי הכיסים ובריקמה של תג היחידה ותגי שם. בשנת 2012 התקיים ניסוי לבחינת מדי הסוואה ללוחמים שיחליפו את מדי הב' הקיימים בפעילות מבצעית ובאימונים.
ב-2012 בוטל שימוש בירכיות עבור חיילות.
ההיסטוריה של מדי צה"ל לאורך השנים משקפת שינויים שנגרמו במהלך התפתחותו צה"ל תוך כדי לחימה מתמשכת ושינויים
חברתיים ואופנתיים.
מדי א'
מדי א' של קצין עד דרגת סגן (כולל) בזרוע היבשה
מדי א' של חוגרים עד דרגת סמ"ר (כולל) בזרוע היבשה
מדי צה"ל לאורך השנים > שנות האלפיים > מדי קבע

אל"ם יהודה ואך, תא"ל גיא לוי ואלוף מוטי ברוך במדי א' של משרתי קבע בזרוע היבשה בטקס החלפת פיקוד בבה"ד 1
אנשי קומנדו ימי במדי א' של משרתי קבע בזרוע הים, בטקס הענקת צל"ש הרמטכ"ל ליחידה.
מדי א' של משרתי קבע בזרוע האוויר, טקס בבסיס פלמחים
מדי א' של קצין בשירות קבע בזרוע היבשה