stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיון הכסף
תת-מינים

L. n. occidentalis
L. n. rufipes
L. n. ripponi
L. n. jonesi
L. n. omeiensis
L. n. rongjiangensi
L. n. beaulieui
L. n. nycthemera
L. n. whiteheadi
L. n. fokiensis
L. n. berliozi
L. n. beli
L. n. engelbachi
L. n. lewisi
L. n. annamensis
הערות שוליים

↑  פסיון הכסף באתר הרשימה האדומה של IUCN
פפאיה

ערך זה עוסק בצמח מניב פרי טרופי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פפאיה (שם מדעי: Carica papaya) היא צמח מניב פרי טרופי, דו-פסיגי, במשפחת הפפאיים.
מוצאה של הפפאיה מאמריקה התיכונה וכיום מגדלים אותה בארצות הטרופיות בכל כדור הארץ. למעשה היא אינה עץ כי אם צמח עשבוני רב-שנתי, שגבעולו היחיד עבה כגזע, וגובהו עשוי להגיע ל-8 מטרים בקירוב. צמח הפפאיה דומה במראהו לדקל הנושא פירות גדולים.
כשפרי הפפאיה צעיר, יש בו מיץ חלבי המכיל אנזים בשם פפאין המפרק חלבונים, שיש לו שימוש רפואי ותעשייתי וכן שימוש במטבח לשם ריכוך בשרים.
בתחילה צבעו של הפרי הוא ירוק כהה מבחוץ ולבן מבפנים. לאחר כמה שבועות מתחיל הפרי להבשיל וצבעו משתנה לצהוב ולאחר מכן לכתום. הפרי בשל לאכילה רק לאחר שצבעו הפך לכתום, ואז טעמו מתוק, בדומה למנגו או למלון. הפרי נאכל חי, מסוכר או משומר.
מחלות וזיהומים נגיפיים

בשנת 1990, נגיף בשם רינגספוט (ringspot) כמעט וחיסל את כל עצי הפפאיה באיי הוואי. מדענים פיתחו זנים עמידים לנגיף, באמצעות הנדסה גנטית. זנים עמידים אלה כללו את 'זריחה' ('SunUp') ואת 'קשת בענן' ('Rainbow'). עד היום לא נמצאה שיטה ביולוגית לטיפול בנגיף. בשנת 2004 רוב הזנים ברחבי הוואי היו הכלאות עם זנים מהונדסים גנטית, ומאגרי הזרעים היו מזוהמים בנגיף רינגספוט. בשנת 2010 80% מהפפאיות בהוואי היו מהונדסות גנטית.
פפאיה בחצר קיבוץ לוחמי הגטאות
פלחי פפאיה מסוכרת
פפאיה חצויה
הערות שוליים

↑  פפאיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563279605171  BNE: XX539903  BnF: cb12558372z (data)  GND: 4308227-0  LCCN: sh85097573  NDL: 00576683  NKC: ph513622 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיסטוק

ערך זה עוסק בעץ ובפריו. אם התכוונתם לדמות מתוך סדרת טלוויזיה ישראלית, ראו .
| אלת הבטנה |
| --- | --- |
 גרעיני פיסטוק
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: אלתיים
סוג:: אלה
מין:: אלת הבטנה
שם מדעי
 Pistacia vera ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  4.37 ג'
 
 קלוריות:  560 קק"ל
 
 חלבונים:  20.16 ג'
 פחמימות:  27.17 ג'
 שומן:  45.32 ג'
 כולסטרול:  0 מ"ג
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  ‏1205 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  ‏0.870 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  ‏0.160 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  ‏1.300 מ"ג
  ‑ ויטמין B5:  ‏0.52 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  ‏1.700 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  ‏51 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  ‏5.6 מ"ג
  ‑ ויטמין D:  ‏0 מ"ג
  ‑ ויטמין E:  ‏2.86 מ"ג
  ‑ ויטמין K:  ‏13.2 מק"ג
 
 ברזל:  3.92 מ"ג
 סידן:  105 מ"ג
 מגנזיום:  121 מ"ג
 זרחן:  490 מ"ג
 אשלגן:  1025 מ"ג
 נתרן:  1 מ"ג
 אבץ:  2.20 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  10.6 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
אשכול פיסטוק לפני הבשלת הפירות
פיסטוק
פיסטוק (שם עברי מלא: אלת הבָּטְנָה או אלה אמיתית, שם מדעי: Pistacia vera) הוא עץ המתנשא לגובה 10 מטרים. מוצאו מהאזורים ההרריים של איראן, טורקמניסטן ומערב אפגניסטן.
תיאור

לעץ עלים נשירים דמויי נוצה המסודרים באופן שווה לאורך הפטוטרת ואורכם בין 10 ל-20 ס"מ. עץ הפיסטוק הוא עץ נשיר ודו-ביתי (לכל פרט ייחודיות זוויגית). לעץ פרחים בעלי עלי כותרת והם נוצרים ממַכְבֵּד. הפרי הוא בלוט בעל זרע מוארך העטוף בקליפה קשה ובתוכה ליבה ירוקה לא רכה העטופה בקרום סגול אדום חום. הליבה היא החלק האכיל והיא בעלת טעם ייחודי.
לאחר שהפרי נקטף, קליפתו מתייבשת, מחליפה את צבעה מירוק לצהוב (בזנים מסוימים לגוון צהוב-אדמדם) ונפתחת מעצמה באופן חלקי (ראו בתמונה).
בישראל, כמו בהרבה ממדינות העולם, נהוג לאכול את הפיסטוק כסוג של חטיף פיצוחים לאחר שהוא הומלח ונקלה. את הפיסטוק ניתן למצוא בלא מעט מאכלים מתוקים שמוצאם ממדינות ערב כגון בקלווה, רחת לוקום, כנאפה ומלבי. בישראל מכונה הפרי "פיסטוק חלבי", על שם מוצאו מחלב שבסוריה.
שימושים רפואיים לפי מקורות קדומים ובימינו

פדניוס דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה, תיאר את עץ האלה וציין כי גדלה בפטרה, יהודה, סוריה וקפריסין. לדבריו הפיקו ממנה את השרף המשמש לחיזוק הקיבה, לטיפול בעיניים ובאוזניים וכחומר משלשל. בימי הביניים שימשו הפירות כתרופה נגד שלשול, כסם המועיל לקיבה וכמרכיב בתרופה לחיזוק התאווה המינית. שמן הזרעים הוזכר בתור מרכיב במרקחת לחיזוק הלב, לעיכוב הזקנה, לחיזוק החושים ולחיזוק כוח הגברא. השרף שימש תרופה לחיזוק האיבר הזכרי ולכיווץ פי העטרה. ברפואה העממית בימינו משמשים הזרעים לניקוי הפנים.
גידולי פיסטוק ברחבי העולם לפי מדינות

התפלגות תנובת הפיסטוק בעולם בשנת 2019, לפי הערכות ארגון המזון והחקלאות של האו"ם:
אטימולוגיה

השם "פיסטוק" מקורו ביוונית עתיקה (πιστάκιον - פיסטקיון), וממנו נגזרו שמות דומים בשפות עתיקות רבות, בהן לטינית, פרסית אמצעית, אנגלית תיכונה וצרפתית עתיקה (אנ'). יש האומרים ששמם המקראי של פירות הפיסטוק הוא בטנים.
הערות שוליים

↑  אלת הבטנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 72.
↑  הערכות ארגון המזון והחקלאות
↑  בראשית, מג, יא. אונקלוס מתרגם בטנים - בוטמין. כאשר בוטמא בארמית פירושו עץ אלה. וכן בערבית - בוטום.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550814005171  BnF: cb13327444x (data)  GND: 4311048-4  LCCN: sh85102465  LNB: 000330504
ער אציל

| ער אציל |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: עראים
משפחה:: עריים
סוג:: ער
מין:: ער אציל
שם מדעי
 Laurus nobilis ‏לינאוס, 1071
עָר אָצִיל (שם מדעי: Laurus nobilis), ובשמו הנפוץ דפנה, הוא עץ או שיח בר ותרבות, יְרֹק-עַד ודו-ביתי ממשפחת העריים. ער אציל נפוץ כשיח גדול או עץ בינוני בגינות ברחבי הארץ, הוא מוכר בגלל עליו הגִלדניים והריחניים המשַמשים תבלין אשר רווחים בשם: עלי דַפנָה. מין זה מייצג אופייני של החורש הים-תיכוני הסוּבְּטְרוֹפִּי לח ששרד באגן הים-התיכון מאז תקופת המיוקן. הוא מין יחיד בסוגו באגן הים-התיכון ומלבדו יש מין נוסף שמוצאו מהאיים האזוריים ומין נוסף מהאיים הקנריים ומאיי מדרייה שבאוקיינוס האטלנטי. אחד מהם הוא ער אזורי (קנרי) שהוכנס לישראל כעץ גינון שענפיו הצעירים בעלי שערות רכות, עליו שעירים בצידם התחתון, עגולים או דמויי אזמל רחב ופריו הבשל הוא כדורי.
מקור השם ער הוא בתלמוד. עליו המיובשים משמשים כתבלין ונקראים עלי דפנה. מקור השם "דפנה" הוא מיוונית. זר עלי דפנה מסמל מן העת העתיקה ועד היום ניצחון ותהילה ולכן החל משנת 2000 מחולק פרס בין-לאומי לספורטאים מצטיינים – Laureus World Sports Awards, על שם הצמח.
ער אציל בסרדיניה
פרחים נקביים של ער אציל
תפרחת בצילום תקריב
תפוצה ותיאור

מוצאו של הער האציל ים-תיכוני, אך מגדלים אותו בארצות רבות כצמח תבלין ונוי. הוא גדל בצפון ישראל כעץ בר בחורשים לחים, וכדמוי שיח בגבול הדרומי של תפוצתו. תפוצתו משתרעת בהרי המרכז (בירושלים ואזורה הוא גדל רק בגינות), בהרי הצפון, בבקעה הצפונית, בגולן ובחרמון. בישראל מגיע גובהו של ער אציל לשישה מטרים, באירופה הוא מסוגל להגיע לגבהים של מעל 12 מטרים.
ער אציל יחד עם חרוב מצוי ואלון מצוי הם המייצגים האופייניים של החורש הים-תיכוני הסובטרופי לח ששרד באגן הים התיכון מאז תקופת המיוקן.
ער אציל הוא צמח דו-ביתי, העלים באורך של 6 עד 12 סנטימטרים, ברוחב של 2 עד 4 סנטימטרים, מסודרים באופן מסורג על הגבעול. התפרחת מופיעה בחודשים מרץ עד יוני, צומחת בקצות הענפים או בחיק העלים, הפרחים חד-מיניים (הפרח הזכרי והפרח הנקבי צומחים על צמחים נפרדים), צהבהבים, בקוטר של כסנטימטר אחד, בעלי ארבעה עלי עטיף, נישאים על עוקצים ומלווים בחפים. הפרי הוא בית גלעין בצורת זית קטן בגודל של עד כ-17 מילימטרים ובו גלעין אחד. בהתחלה צבעו ירוק, אך עם ההבשלה צבעו משתנה לשחור מבריק. העלים בצבע ירוק כהה, מבריקים, נוקשים, שבירים, ומדיפים ריח חזק.
הער האציל רגיש לקרה (לטמפרטורות מתחת למינוס 7 מעלות צלזיוס), לרוחות קרות, ולקרינת שמש חזקה, וגדל טוב יותר בצֵל חלקי.
ער אציל כצמח נוי הוא צמח חצי צל ואור מלא, עמיד בקרה של ארץ ישראל, בשרב, בגיר ובליחות במידה מה. גדל היטב בהר בעמק ובשפלה בקרקעות שונים. הריבוי באמצעות ייחורים בחורף ובאמצעות זרעים בסתיו. כאשר מגדלים אותו למטרות נוי ניתן לעצבו לצורות שונות.
מאפיינים (מורפולוגיה)

עצים ירוקי-עד, דו-ביתיים, נמוכים, לעיתים דמויי שיח, גובהם 7 עד 12 מ', ובתנאים מסוימים עד 18 מ'.
העלים על פי רוב בעל גזעים אחדים בסיסם מורחב. קליפת הגזע קירח, קליפתו צפופה מאוד וצבעה חום עם גוון של שחור.
הענפים הצעירים מצולעים מעט וקירחים (שעירים מעט), בשונה מער קנרי (Laurus azorica) שענפיו הצעירים מכוסים שערות רכות.
הלוואים חסרים. הפטוטרת קצרה, אורכה 7 עד 10 מ"מ, ומכוסה בדלילות בשערות, בצעירותה צבעה אדום-סגול.
העלים מסורגים, פשוטים, גִּלְדָּנִיִּים (נוקשים ונשברים בקלות), משתיירים, אליפטיים עד אזמלים רחבים, אורכם 8 עד 10 ס"מ, רוחבם 3.5 עד 4.5 ס"מ. העלים בעלי ריח נעים (יש למולל אותם לפני ההרחה).
הטרף בעל קודקוד ובסיס חדים על פי רוב, שפתו תמימה או צורה גלית, צידו העליון ירוק כהה וצידו התחתון ובהיר יותר. שני צדדי הטרף קירחים משני הצדדים בשונה מער קנרי שעליו שעירים בצד התחתון. הטרף מנוקד בבלוטות ארומטיות שקופות והוא בעל עורקים מנוצים (10 עד 12 עורקים משניים) בשונה מעץ הקינמון שמבסיס הטרף יוצאים 3 עורקים בולטים.
התפרחות חיקיות, סיומיות, או דמויות סוכך. התפרחות הזכריות מרובות פרחים והנקביות מעוטות פרחים. הפרחים ערוכים ב-2 או 3 סוככים קטנים.
הפרחים חד-מיניים, קטנים, ריחניים, נכונים, בעלי עטיף פשוט.
העטיף הפשוט בעל 4 עלי עטיף כותרתיים נשירים, שצבעם לבן-צהבהב ואורכם 4 עד 6 מ"מ..
הפרח הזכרי בנוי על פי רוב 12 או יותר אבקנים פוריים שערוכים על פי רוב ב-3 דורים, לעיתים קרובות מכיל הפרח אבקנים לא פוריים (סטמינידים). באבוקדו, ממשפחת העריים, מכיל כל פרח רק 9 אבקנים פוריים.
זירי האבקנים מפרודים, מעורים בעטיף הפרח, בעלי 2 בלוטות מפרישות צוף מעל לאמצעם. המאבקים בני 2 לשכות שנפתחים על ידי קשוות המתרוממות כלפי מעלה.
הפרח הנקבי בנוי 4 אבקנים עקרים, שחלה אחת בעלת מגורה אחת וביצית אחת. השחלה עילית, שקועה במקצת בתוך המצעית. עמוד השחלה יחיד וקצר בעלת צלקת קהה עם שלושה פינות קהות.
מחקרים שנערכו על פרחי כלניות הראו כי מספיקים ביקורים מעטים של חרקים הנובעים מטעויות, או משלבים בלימוד, כדי לגרום להפריה מספיקה של פרחי כלנית המצויים עדיין בשלב הנקבי, שבו האבקנים טרם הבשילו.
הפרי בית גלעין, עסיסי, דמוי ביצה-אליפסואידי, דומים בצורתו לזית, קטנים, אורכה 10 עד 18 מ"מ ורוחבה 10 עד 8 מ"מ. צבעו ירוק עד אדום והוא משחיר ומבריק עם ההבשלה. הציפה (תוך הפרי) שומנית הפרי הבשל של ער קנרי הוא כדורי.
הזרע בעל פסיגים המכילים שמן.
מקור השם והיסטוריה

בתלמוד מוזכר הצמח כ"טרפא דערא" בארמית, שפירושו עלי ער. הזיהוי של העץ הזה בשם ער, עם העץ laurus, מוזכר במפורש על ידי רש"י, שמכנה אותו lorier בצרפתית עתיקה, או laurier בצרפתית מודרנית, לטינית laurus. העלים נזכרים במסכת גיטין כתרופה לתולעי מעיים. מקור השם הלטיני "לאורוס" (Laurus) אינו ידוע. מקור השם (עלי) דפנה בדמות דפנה (δάφνη) מן המיתולוגיה היוונית. דפנה הייתה נימפה והאל אפולו התאהב בה ורדף אחריה, כיוון שהיא לא חשקה בו היא ביקשה מאביה, אל הנהר פניוס, שיהפכה לעץ הער. כזכר לאהבתו הנכזבת ענד אפולו לראשו זר מענפי הער. עלי הדפנה נקראים בכמה שפות דרום-אירופאיות בשם זה – טורקית, רומנית, בולגרית ואלבנית.
שמו של העָר האָצִיל בערבית הוא "עַ'אר" (غَار), ובאנגלית עממית: True Laurel, Sweet Bay.
השם "דפנה" ניתן למין Laurus nobilis בהערה 194 במילון "ילקוט הצמחים" משנת 1930 על סמך הכתוב בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ו, ובהערה 522 הוזכר השם ער כשם חלופי על סמך תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ג, עמוד א' ראו גם פירוש רש"י). במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 509 הוחלט להחליף, השם העברי יהיה ער ולא דפנה כדי שהשם דפנה יינתן למין Daphne (כיום השם המעודכן דפנית).
השם ער אציל ושם המשפחה עריים אושררו במילון צמחי ארץ ישראל משנת 2003 והשם דפנה הוכר כשם עממי, משום שכולם מכירים את עלי הדפנה כתבלין ואת זרי הדפנה שהונחו על ראשי המנצחים.
ביוון העתיקה שזרו זרים מענפי העץ, והניחו אותם על ראשי גיבורים, משוררים, מצביאים וכו'. ברומא העתיקה החלו לענוד לראש המצביא המנצח זר מענפי הער. מאוחר יותר נהגו הקיסרים לענוד על ראשם זר מסוג זה וכן הוענק הזר ללוחמים שזכו בניצחון במשחקים. בימי הביניים שימשו עלי הדפנה כתרופה נגד דבר. בנוסף האמינו שעלי הדפנה שומרים על האדם מפני כשפים ושריפות.
במטבעות בערך של 2 אירו שהוטבעו באיטליה בשנים 2008–2023, מוטבעת דמותו של דנטה אליגיירי, המשורר והפילוסוף מפירנצה מימי הביניים, כשלראשו זר דפנה – העשוי מענפי הצמח.
הרכב כימי

הפרי מכיל כ-30 אחוז שומן ואחוז אחד של שמנים אתריים (טרפן, אלכוהול וקטון). שמן העץ מופק על ידי כבישת הפרי ובישול התמצית. התוצאה היא מעין משחה מכילת כלורופיל, בעלת צבע ירוק, המכילה 95 אחוזים של שומן ו-5 אחוזים של שמן אתרי. נקודת ההיתוך של השמן היא 36 מעלות צלזיוס.
העלים מכילים 1.3 אחוז שמן אתרי, מתוכו 45 אחוזים הם צינאול, 12 אחוז טרפנים וכן מרכיבים נוספים.
שימושים

עלי הער ופירותיו משמשים להפקת שמן אתרי, הידוע כבעל תכונות ממריצות ונרקוטיות, ומקובל בשימוש וטרינרי.
ברפואה העממית, שמן הער האציל משמש גם לריפוי כאבים ראומטיים, כאבי פרקים, ולריפוי מחלות עצבים. ברפואה המשלימה מיוחסות לעלי הדפנה תכונות חיוביות רבות: טיפול בכאבי אוזניים, הרחקת טפילי מעיים, ועוד.
בשל הריח העז של השמן, הוא משמש בתעשיית התמרוקים לטיהור אוויר ולבישום סבון.
עלי דפנה (Bay leafs) טריים ומיובשים משמשים לתיבול מאכלי בשר, דגים, מרקים, ירקות וחמוצים ולרוב אינם נאכלים בעצמם. העלים משמשים לתיבול חומץ וגם לעטיפת תאנים בתהליך ייבושן. יש המשתמשים בפירות הריחניים לתיבול ירקות כבושים. במטבח הצרפתי משמשים עלי דפנה קצוצים כרכיב בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס.
במטבח המסורתי מקובל כי עלי דפנה מיובשים משמשים להרחקת חרקים מקמח.
שימושים סמליים

ענף של עץ הוא מרכיב בסמל יוון ובסמל הרפובליקה הדומיניקנית.
פירושה המילולי של המילה baccalaureate הוא פרי הדפנה. בצרפת וברומניה נקראת כך תעודת הבגרות הניתנת בסוף הלימודים בבית הספר התיכון. במספר מדינות מציין שם זה את התואר האקדמי הראשון.
משנת 2000 מחולק פרס בין-לאומי לספורטאים מצטיינים – Laureus World Sports Awards.
באיטליה, קיים מנהג להעניק לכל סטודנט שמסיים תואר באוניברסיטה זר עלי דפנה, שאותו הוא שם ביום סיום התואר.
בתרבות

זר דפנה היה מושם על ראש המנצחים בתחרויות אתלטיות ביוון העתיקה.
לפי דעה אחת בתלמוד, עץ הער נכלל בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.
הערות שוליים

↑  ער אציל באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  .Laurus nobilis L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Laurus L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3 4 5 6  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 135-136
↑  .Laurus nobilis L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏15-12-2022
1 2 3 4 5  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 160
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין ישראל כנה ירושלים 1998, המגדיר לצמחי בר בארץ, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 188
↑  Rashi on Gittin 69b:8:2, www.sefaria.org
↑  ראש השנה כג א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532165705171  BnF: cb12326089d (data)  GND: 4168158-7  LCCN: sh88022873 
פרחים זכריים
התפרחות הזכריות מרובות פרחים
פירות דמויי זית
פירות ועלה כמוש
עלים
עלה גלוני אופייני
פריה (קבוצה)

| פריה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: לאורסיאתריה
קבוצה:: פריה
סדרות
 פנגולינאים  טורפים
שם מדעי
 Ferae ‏לינאוס, 1758

פריה (שם מדעי: Ferae) הוא ענף של יונקים בעלי שליה מהקבוצה לאורסיאתריה, הכולל כיום את סדרת הפנגולינאים ואת סדרת הטורפים כשסדרות נוספות נכחדו.
קבוצה זו קיימת כבר מסוף הקרטיקון שלפני 78 מיליון שנה והיא החלה להתפצל משאר בני קבוצת הלאורסיאתריה, הכוללת גם את מיני הפרסתנים (למעט הפילאים וקרוביהם) וכן את אוכלי החרקים והעטלפים.
בעבר שייכו את הפנגולינאים לקרוביהם של הדלשינאים עקב מבנה הגוף הדומה לדובי נמלים כמו לשון ארוכה דביקה, טפרים חזקות בקצה הכפות והיעדר שיניים. עם זאת מחקרים על מבנה המוח הקטן כמו דמיון קטן במבנה שורש כף היד וכן חלבוני DNA משותפים, הוביל להפרדתם לסדרה עצמאית הקרובה לטורפים. עם זאת הם התרחקו מאוד מאבות הטורפים והתמחו באכילת נמלים ובהתגוננות משוריינת.
שאר בני הקבוצה כמו הטורפים, המיאקויים והקראודונטים הנכחדים הפכו ליונקים אוכלי בשר מובהקים יותר ויותר שהפכו לאיטם לכמה מהטורפים הגדולים והמאיימים ביותר. מבנה שיניהם הותאם פחות ופחות לאכילת צמחייה, אף שמספר מינים כמו הפנדה הענקית התבססו עליה בהמשך. כמה מהמינים כמו הלוטרות וטורפי הים התפתחו לחיים בים.
מיון

קבוצה דמויי טורפים (Carnivoramorpha)
על-משפחה מיאקויים (Miacoidea)? - נכחדה
סדרה טורפים (Carnivora)
קבוצה פוליודונטמורפה (Pholidotamorpha)
קבוצה פלאנודונטה (Palaeanodonta) - נכחדה
סדרה פנגולינאים (Pholidota)
סדרה קראודונטים (Creodonta) - נכחדה
קבוצות נכחדות שאולי משויכות לקבוצה:
כימולסטיים (Cimolesta)
מזוניכידים (Mesonychia)
Arctocyonidae - בה הארקטוקיון
Pentacodontidae
Periptychidae
Oxyclaenidae
Didelphodontidae
Palaeoryctidae
Wyolestidae
פיסטיה

| פיסטיה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: לופיים
סוג:: פיסטיה
מין:: פיסטיה צפה
שם מדעי
 Pistia stratiotes ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

פיסטיה (שם מדעי: Pistia) הוא סוג צמח במשפחת הלופיים. שמו העברי מגיע משמו הלטיני. זהו סוג יחיד, כלומר כולל מין בודד בלבד - המין פיסטיה צפה, (Pistia stratiotes) הנקרא לעיתים גם 'חסת המים' או 'כרוב המים' הוא צמח מים המגודל בבריכות נוי רבות.
תיאור

זהו צמח מים רב-שנתי בעל עלים עבים ורכים היוצרים שושנת עלים. צמח זה צף על פני המים, כאשר שורשיו טבולים למחצה במים, מתחת לעלים המשמשים כאיברי ציפה. גודל העלים הוא עד 14 סנטימטר. הצמח חסר גבעול. צבע העלים ירוק בהיר והם בעלי עורקים מקבילים, המקנים צורה דמוית-גל לעלה.
העלים מכוסים בשערות קצרות, היוצרות צורה דמוית-סל ש'כולאת' בתוכה בועיות אוויר, המקנים לצמח יכולת ציפה. הפרחים הם דו-מיניים וצבעם לבן או צהוב, והם נחבאים במרכזו של הצמח, בינות העלים. הצמח גם מבצע רבייה וגטטיבית, כאשר צמחי בת מחוברים בנטישות (stolons) לצמח האם, עד שהצמח גדול ואז הוא מתנתק. לרוב, הצמח יוצר מעיין שטיח צפוף על פני המים בצורה הזאת.
תפוצה

לא ברור מהו מקורו של המין, אך הוא תואר לראשונה מהנילוס, סמוך לאגם ויקטוריה. כיום, הצמח נפוץ בבריכות ותעלות מים מתוקים ברוב האזור הטרופי והסובטרופי, כמין פולש. ביוני 2021, דווח על חדירת הצמח הפולש הזה לנחל גדורה, בשטח השייך לקריית ביאליק, שם כיסה הצמח את המים לאורך של כ-500 מטרים. פעולות נעשות בנחל כדי להשמיד את הצמח לפני שייתפשט במקווי מים נוספים.
אקולוגיה

ההתרבות הנמרצת של הפיסטיה עלולה לגרום להשפעות רבות, שהופכות אותה ל'עשב רע' פוטנציאלי. השפעתה של הפיסטיה כוללת הפיכת תעלות מים לבלתי-עבירות, ופגיעה במגוון הביולוגי שלהם. המעטה הצפוף של הפיסטיה, מצמצם את חילופי הגזים מפני השטח של המים, מוריד את ריכוז החמצן בגוף המים ובכך עלול לגרום לתמותה של דגים. בנוסף, הם חוסמים חדירת אור, ומשתלטים על בית גידול שלפנים היו בו צמחי מים טבולים-למחצה נוספים.
עד כה, נוסו מספר שיטות לבקר את התפשטות הפיסטיה. לדוגמה, קציר מכני של שושנות העלים, והשלכתם לחוף. כמו כן, נוסו קוטלי-עשבים מימיים. שני מיני חרקים נוסו כמדבירים ביולוגיים למטרת בקרה על התפשטות הפיסטיה: הבוגר והזחל של החיפושית Neohydronomous affinis, שמקורה באמריקה הדרומית, אוכלים את עלי הפיסטיה, וכן הזחל של העש Spodoptera pectinicornis, ממשפחת התנשמיתיים שמוצאו מתאילנד. שני מינים אלו נמצאו כיעילים בבקרת ההתפשטות של הפיסטיה.
פרט לפגיעה במגוון הביולוגי ובאפשרויות התנועה בגוף המים, לגידול הפיסטיה יכולות להיות גם השלכות בריאותיות על האדם. כך לדוגמה, יתושים מתת הסוג Mansonioides משלימים את מחזור חייהם רק בנוכחות צמחי מים כדוגמת הפיסטיה, איכהורניה (יקינטון המים), סלביניה וכדומה. היתושים מטילים ביצים בצידו התחתון של העלה, וחלקו הטבול של הצמח מהווה בית גידול גם לזחל ולגולם. תוך 7 ימים מההטלה תתרחש הגחת הבוגר, שמהווה וקטור עבור המחלה הטפילית Filariasis.
לעיתים, נעשה שימוש בצמח הפיסטיה באקווריום של מים מתוקים, על-מנת שישמש מחסה לדגיגים קטנים. כמו כן, צימוח צפוף של הפיסטיה מונע מהתרבות אצות בגוף המים.
לקריאה נוספת

דופור-דרור, ז'אן-מארק. (2010). פיסטיה צפה. בתוך: הצמחים הפולשים בישראל (59-58). ירושלים: העמותה לעידוד וקידום שמירת הטבע במזרח התיכון.
הערות שוליים

↑  פיסטיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אחיה ראב"ד, מין פולש: "כרוב המים" זוהה בנחל בקריות, באתר ynet, 6 ביוני 2021
פריס

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם לעיר אירופאית, ראו .
| פריס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: שושנאים
משפחה:: Melanthiaceae
סוג:: פריס
שם מדעי
 Paris ‏לינאוס, 1753

פָּרִיס (שם מדעי: Paris) הוא סוג בסדרת השושנאים. רוב המינים גדלים באסיה, בעיקר בסין, אך מינים אחדים נפוצים עד אירופה.
חלק מהמינים משמשים ברפואה הסינית כמשככי כאבים ונוגדי קרישה. הצמח משמש כאחד המרכיבים העיקריים לתרופה Yunnan Baiyao(אנ') ובשל כך נקטף במספרים גדולים.
הערות שוליים

↑  שם עברי לפי מילון ספיר: פָּרִיס אַרְבַּע עָלֶה (Paris Quadrifolia)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000339872
פרגטת אסנשן

| פרגטת אסנשן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרגטיים
סוג:: פרגטה
מין:: פרגטת אסנשן
שם מדעי
 Fregata aquila ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פרגטת אסנשן (שם מדעי: Fregata aquila) היא מין של עוף ימי ממשפחת הפרגטיים שבסדרת השקנאים.
מאפיינים

אורך הפרגטה 80-96 ס"מ ומוטת הכנפיים 196-201 ס"מ. הפרגטה בעלת כנפיים ארוכות העוזרות לה לדאות באוויר למשך ימים רבים בחיפוש יבשה. היא בעלת גוף שחור לגמרי עם מקור לבן מעוקל ושק גלדני אדום תחתיו.
הפרגטה של אסנשן נפוצה בעיקר באוקיינוס האטלנטי ומתרבה באי אסנשן בלהקות. היא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע והאוכלוסייה באי נמצאת בירידה כל שנה.
הערות שוליים

↑  פרגטת אסנשן באתר הרשימה האדומה של IUCN
פעמונית הדורה

| פעמונית הדורה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: פעמוניתיים
סוג:: פעמונית
מין:: פעמונית הדורה
שם מדעי
 Campanula peregrina ‏לינאוס, 1771
פעמונית הדורה - פריחה
פעמונית הדורה (שם מדעי: Campanula peregrina) היא עשבוני רב-שנתי, השייך לסוג פעמונית ולמשפחת הפעמוניתיים.
מאפייני המין

כאמור, מדובר בעשבוני רב-שנתי. הצמח יוצר שושנת עלים תמימים ורחבים יחסית עם בוא הסתיו. עם בוא האביב המאוחר, יוצר הצמח עמוד פריחה זקוף (עד מטר וחצי) ממנו מתפתחים פרחים גדולים, אופייניים למשפחה, בגווני כחול-סגול חזק. עלי הכותרת מאוחים בבסיסם. פריחת הצמח ממושכת יחסית, מחודש מאי עד יוני, כאשר בתנאי גידול משופרים הפריחה תתארך אף עד אוגוסט.
פרחיו הגדולים, בעלי הצבע הבולט, מקנים לו מקום של כבוד בין צמחי הבר היפים ביותר של ארץ ישראל.
תפוצת המין ומציאתו בארץ-ישראל

המין הוא צפון ים-תיכוני אופייני, ומופיע בטורקיה, סוריה, לבנון וקפריסין. הוא גדל בחורשים טחובים, במקומות עם קרינת שמש מופחתת.
המין לא היה ידוע מארץ ישראל, ונחשב בעבר למין שקצה גבול תפוצתו הדרומי הוא דרום לבנון.
בשנת 1984 התגלו לראשונה פרטים של הצמח במורדות נחל כזיב. תצפית זו נחשבת לסנסציונית, שכן נדיר ביותר למצוא מינים חדשים לארץ, בוודאי שמדובר במין טבעי לארץ.
לאחר חששות שקבוצת הצמחים שנמצאה נכחדה, אמיתי אהרוני איתר את הקבוצה בתחילת שנות ה-90, וחשוב מכך, השתלן יואב גרטמן אסף ממנה זרעים. מזרעים אלו הורבו אוכלוסיות של פעמונית הדורה בהגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים וכך ניצל המין מכליה בישראל. בעקבות השיטפונות שפקדו את הנחל נעלמו כל הפרטים ולא ידוע על קבוצות אחרות בטבע.
פעמונית הדורה כצמח נוי

מכאן, הדרך הייתה קצרה לאימוץ הצמח הזה לגן הנוי. תכונותיו של הצמח משלבות חן רב- בגודל העלים, יופי הפריחה ואורכה- יחד עם עמידות לתנאי הארץ ורבייה קלה מזרעים. כיום הוא מגודל על ידי שתי משתלות מסחריות- משתלת בוטניקה ומשתלת נטף, ונראה שעתידו של המין כצמח נוי בארץ, עוד לפניו.
פרנקולין שחור

| פרנקולין שחור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: פרנקולין
מין:: פרנקולין שחור
שם מדעי
 Francolinus francolinus ‏לינאוס, 1766

פרנקולין שחור (שם מדעי: Francolinus francolinus) הוא מין בסוג פרנקולין שבמשפחת הפסיוניים.
כמו רוב מיני הפרנקולין, הפרנקולין השחור נפוץ בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי באירופה ובאסיה, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים. פרטים של פרנקולין שחור יציבים ומקננים בישראל, בעיקר בעמק בית-שאן, ארץ כינרות ואגן הקישון,עד העבר הקרוב המין היה שכיח בכל הארץ, אך הוא ניצוד בהמוניו, ונתון כיום בסכנה מתמדת.
אורכו של הזכר 33-36 ס"מ ומשקלו עד 453 גרם. אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת. הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפיינות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה.
בעת תקופת הייחום, החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים.
הערות שוליים

↑  פרנקולין שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרנקולין שחור מהחזית
פרוש (סוג)

| פָּרוּשׁ |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
תת־משפחה:: פרושים
סוג:: פרוש
מינים
 Fringilla coelebs  Fringilla polatzeki  Fringilla teydea  Fringilla montifringilla
שם מדעי
 Fringilla ‏לינאוס, 1758

פָּרוּשׁ (שם מדעי: Fringilla), הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת הפרושיים השייך לתת-משפחה עצמאית - פרושים.
הפרושים הם עופות נפוצים בעלי כסות כתומה עם ראש גדול ומקור חרוטי צהוב. הם חיים ברחבי היערות של אירואסיה וכמה מינים חיים גם באמריקה. כמה מהמינים מגיעים גם לישראל.
מינים

בסוג ארבעה מינים:
פרוש מצוי (Fringilla coelebs)
Fringilla polatzeki
Fringilla teydea
פרוש הרים (Fringilla montifringilla)
גלריה

פרוש הרים
פרוש מצוי