פרשת הסרג'נטים
החטיפה > הקשר הכפול, המידע השגוי וכמעט-חשיפה

כל אותה עת, כאמור, היה בידי "ההגנה" מידע מהימן לכאורה על מקום הימצאותם של שני הסמלים. מידע זה הגיע עד לראש המטה הארצי של "ההגנה", ישראל גלילי, וממנו למפקד העליון של "ההגנה" ויושב ראש הסוכנות היהודית - דוד בן-גוריון. בן-גוריון, שהנהיג באותו זמן את "הסזון הקטן" כנגד האצ"ל והלח"י, היה נחוש בדעתו לשתף פעולה עם השלטונות כנגד ה"פורשים" (האצ"ל והלח"י). זאת בניגוד מוחלט לדעת ראש המטה, שהתנגד לשיתוף פעולה עם הבריטים כנגד יהודים בהתאם למדיניותה הרשמית של "ההגנה", והורה כבר על הכנות לקראת שחרור החטופים בכוח על ידה.
אולם בן-גוריון הבין כי בעקבות שחרור החטופים בכוח, ולא חשוב על ידי מי, ייתלו שלושת הנידונים למוות בעכו, והאצבע המאשימה של האצ"ל תופנה, בכל מקרה, כלפי הסוכנות היהודית (שבראשה עמד), "ההגנה" והש"י. בשל כך קיבל שתי החלטות: הראשונה, שיש לשחרר את הסמלים בכוח. אבל לא כהמלצת ראש המטה, על ידי "ההגנה", אלא על ידי הבריטים. השנייה, שמסירת המידע על מיקום הבונקר לבריטים תיעשה באמצעות שליח חשאי, ומייד לאחר מכן יימסר המידע באופן אנונימי גם לראש מועצת נתניה בן-עמי. כך, הוא קיווה, תופנה האצבע המאשימה כלפי בן-עמי, לכשיתגלה כי הוסגר מיקומו של הבונקר לשלטונות. בעשותו כן הסתמך בן-גוריון על קריאתו של בן-עמי בעיתוני הבוקר לתושבי נתניה "לא להשאיר אבן אחת בלתי הפוכה" בחיפוש אחר הסמלים.
תוכניתו של בן-גוריון לא פעלה: בן-עמי נפגש עם חבר המועצה הרוויזיוניסטי יעקב צ'ינסקי וסיפר לו על כך ש"ההגנה" יודעת את מיקומם של הסרג'נטים, ושהם מוחבאים מתחת לביתו של חיים בנאי. צ'ינסקי, שידע על מיקומם האמיתי של הסרג'נטים ולכן ידע שהמידע שבידי הבריטים שגוי, החליט בכל זאת להודיע למפקד האצ"ל במחוז, אברהם אסף, על החיפוש המתוכנן בשכונתו רמת-טיומקין. אסף ידע את האמת על ה"בונקר" מתחת לביתו של בנאי - מדובר היה בסליק קטנטן שנחפר מתחת רצפתו של בנאי כמה שבועות קודם לכן, ובו הוחבאו בקבוקי הכלורופורם, האקדחים, והחבלים ששימשו לחטיפת הסמלים. בונקר אומנם לא היה שם, אך מציאת הסליק על ידי הבריטים עלולה הייתה להביא לחשיפת מקום מחבואם של החטופים. בזכות הודעתו של בן-גוריון לבן-עמי ובניגוד לתוכניתו, הוצאו מבעוד מועד החפצים המפלילים הללו מהסליק, והוחבאו במקום אחר.
למחרת, 14 ביולי 1947, משפגה הארכה שניתנה על ידי הבריטים ליישוב היהודי על מנת לקיים בעצמו חיפושים, הושמו כ-15,000 תושבי נתניה בעוצר. במפקדת הצבא הבריטי במחנה בית ליד התקבלה ההחלטה להגיע לבונקר שמתחת לביתו של חיים בנאי, ולשחרר משם בכוח את שני הסמלים החטופים. בשעות הצהרים המאוחרות הקיפו את רמת-טיומקין כלי רכב צבאיים, ובהם טנקים ושריוניות. חיים בנאי ושכניו נאסרו כולם, והחלו חיפושים אחר הבונקר. החיילים הפכו כל פינה בביתו וחפרו ברצפה לארכה ולרוחבה בהשאירם הרס מוחלט, אך ללא הועיל: החטופים מעולם לא הובאו לביתו של בנאי, ואילו הסליק שאכן היה בו בתחילה פונה מבעוד מועד.
לאורך כל אותו הזמן, שהו החטופים בבונקר שנחפר במלטשת "פלדמן" בשכונת פועלי-היהלומים "טוברוק", כשחלק מתושבי השכונה וביניהם הגברת דבורה וייס היו אמונים על הבאת מזון לחטופים. הם הוצבו בו בעודם ישנים תחת השפעת הכלורופורם, וכשהתעוררו עמד מולם מפקד הפעולה, בנימין קפלן, ואמר להם באנגלית: "נאסרתם בידי הארגון הצבאי הלאומי כבני-ערובה לשלושת היהודים שנידונו למוות בבית-דין צבאי בריטי. התנהגותכם תקבע את גורלכם". בעצתו של עמיחי פאגלין ("גידי"), קצין המבצעים של האצ"ל שהגיע לנתניה מתל אביב עוד באותו היום, אורגנה פעולת הטעייה עבור הבריטים (ועבור "ההגנה"): אנשיו העמיסו על רכב מסחרי גלילי תחבושות, בקבוק כלורופורם, חבלים ואלונקות. את המכונית שלחו מנתניה להרצליה ושם נטשו אותה ליד חוף הים, בהשאירם עקבות ברורים. כל זאת כדי ליצור את הרושם שהחטופים הועברו מנתניה. כמו כן דאג פאגלין לבקבוקי חמצן שיורדו אל תוך הבונקר, לפני שחזר לתל אביב.
שעות ספורות לאחר שפאגלין עזב את המלטשה, כמעט ונחשף מקום המסתור: שני השומרים שהוצבו על המלטשה הבחינו במכונית משטרה בריטית מסיירת באזור טוברוק. מחשש שפניה של המכונית מועדים לכיוון המלטשה, הם החליטו להתחמק ממנה ולהסתתר. מכונית המשטרה אומנם המשיכה בדרכה בסיור שגרתי, אך שומר-היום במלטשה הסמוכה הבחין בשניים מתחמקים דרך החלון, ובסברו שמדובר בגנבים - הזעיק את המשטרה. כוחות משטרה גדולים הגיעו למקום. השוטרים פרצו למלטשה והחלו בחיפוש מקיף. למקום הגיע אחד מבעלי המלטשה, שלא ידע על השימוש שעושה האצ"ל בנכסו, והצליח בתמימותו לשכנע את הבריטים שאין להם מה לחפש במקום. משלא מצאו השוטרים דבר, הסתלקו מהמקום.
ביום חמישי, 17 ביולי, לאחר שלושה ימים של מצור צבאי קשה והדוק, הוסר עוצר מעל 15,000 תושבי נתניה, אך העיר עצמה נותרה תחת מצור ונשארה מנותקת משאר חלקי הארץ. החיפושים אחר החטופים נמשכו בימים שלאחר מכן והגיעו עד כפר אהרון.