stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיום טירל
ביוגרפיה

טירל נולד בסביבות שנת 1310 בפונט-אודמר, בנורמנדיה עילית. בילדותו היה נער מטבח של ז'אן ד'אֶוורֶה (דודנית של המלך שארל הרביעי ואשתו השלישית והאחרונה בין השנים 1325–1328).
לאחר 1326 כיהן טירל כ-queux ("קֶה"), כלומר "טבח ראשי" בחצרו של פיליפ דה ולואה, דוכס נורמנדי (לימים מלך צרפת), ומשנת 1346 כיהן כטבח ראשי וקצין מטבח של המלך שארל החמישי.
שמו מוזכר ב"אוצר הצ'רטרים" (Trésor des chartes) במסמך המאשר כי בשנת 1362 הדוכס של נורמנדי העניק ל"גיום טירל, המכונה טאייון, טבחו" את הסכום בשווי של מאה פרנקים של זהב כגמול לשרותיו הטובים והמנעימים, על מנת שיוכל לרכוש בית בפריז ולהיות קרוב יותר לחצר הדוכס.
בשנת 1381 עבר טירל לשרותו של המלך שארל השישי כקצין מטבח ראשי. הוא קיבל מהמלך תואר אצולה ובשנת 1392 הוענקה לו המשרה של הממונה על אספקת מטבח המלך - maistre des garnisons de cuisine du Roi (בתרגום חופשי: "אומן יחידות האספקה של המלך").
בדרך כלל נוהגים ליחס לגיום טירל את "לה ויאנדיה" או "ספר הבשרים של טאייוון" (Le Viandier de Taillevent), הנחשב ספר המתכונים הראשון בצרפת, שנכתב לפי הזמנת המלך שארל החמישי, כלומר לפני 1380. למעשה קיימת גרסה ישנה יותר של הספר שנכתבה ככל הנראה עוד בסביבות שנת 1300, לפני הולדתו של טירל, והוא השתמש בה. הספר אינו מתייחס לדברי בשר בלבד אלא לכל סוגי המאכלים. הוא השפיע על ספרי הבישול שפורסמו אחריו ומהווה מקור חשוב ומפורט להיסטוריונים בנוגע למטבח הנורמנדי בימי הביניים. בימי המלך פיליפ השישי מעריכים שלטירל הייתה השפעה לא מבוטלת בהעדפתם של יינות דרום צרפת ובורגונדיה בחצר מלכי צרפת.
גיום טירל נפטר בשנת 1395 בסן-ז'רמן-אן-לה וקברו נמצא במוזיאון של היישוב.
הנצחה

המשורר פרנסואה ויון הנציח את דמותו של אמן המטבח בשתי שורות ב"צוואתו".
Guil|Si allé veoir en Taillevent Au chapitre de fricassure
מסעדה גסטרונומית יוקרתית בפריז ועוד מסעדות ועסקי קייטרינג ברחבי צרפת ובלגיה נושאות או נשאו את שמו - "טאייוון".
לקריאה נוספת

Mary Hyman, Philip Hyman: Taillevent. W: Solomon H. Katz (red.): Encyclopedia of Food and Culture. T. 3. Thomson-Gale, 2003, s. 386.
(מרי היימן, פיליפ היימן - הערך טאייוון - ב"אנציקלופדיית המזון והתרבות" בעריכת סולומון כץ, הוצאת תומסון-גייל, 2003 ע' 386)
Bruno Laurioux, Le règne de Taillevent : livres et pratiques culinaires à la fin du Moyen âge, Paris, Publications de la Sorbonne, 1997 ISBN 2-85944-319-3
(ברונו לוריוּ - מלכותו של טאייון: ספרים ושיטות קולינריות בשלהי ימי הביניים, הוצאת סורבון 1997.
Johnson, Hugh, Vintage: The Story of Wine Simon and Schuster 1989
(היו ג'ונסון - וינטג' - תולדות היין, הוצאת סיימון אנד שוסטר, 1989 ע' 127
Viandier of Taillevent: An Edition of All Extant Manuscripts, University of Ottawa Press 1988 ISBN 0-7766-0174-1
(ספר הבשרים של טאייואן - הוצאה של כל כתבי היד שנשמרו, הוצאת אוניברסיטת אוטווה, 1988)
Jérôme Pichon, Sylvie Martinet, Le viandier de Guillaume Tirel dit Taillevent, Genève, Slatkine Reprints 1967
(ז'רום פישון, סילבי מרטינה - ספר הבשרים של גיום טירל, המכונה טאייוון, ז'נבה - הדפסות מחדש הוצאת סלטקין), 1967
Jean-François Revel ,Jean-Jacques Pauvert Un Festin en paroles. Histoire littéraire de la sensibilité gastronomique, de l’Antiquité à nos jours, Paris, ; Suger, 1985
(ז'אן-פרנסואה רבל, ז'אן-ז'אק פובר - משתה במילים. היסטוריה ספרותית של הרגישות הגסטרונומית, מימי קדם ועד ימינו, הוצאת סיז'ה, 1985.
הגרסה האנגלית בתרגום של ג'יימס פרסקוט של "ספר הבשרים" מאת טאייואן און ליין
Barbara L. Feret: Gastronomical and Culinary Literature. The Scarecrow Press, Inc. Metuchen, N.J. & London 1979
(ברברה ל. פרט - ספרות גסטרונומית וקולינרית, הוצאת סקרקראו, מטוצ'ן, ניו ג'רזי, 1979)
Larousse Gastronomique, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, pp. 1184-1185.
גאבור פרסר

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1948 (בן 76) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 סוגה:  רוק 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (2003)  פרס רדנוטי (2011)  פרס eMeRTon (1990)  פרס eMeRTon (1994)  פרס eMeRTon (2000)  Prima Primissima Prize (2004)  אמן מצטיין של הונגריה (1990)  פרס ינה הוסקה (1995)  פרס פרנץ ארקל (1977)  פרס eMeRTon (1986)  אות מסדר ההצטיינות של הונגריה בדרגת קצין (1994) 
 www.pressergabor.hu
 פרופיל ב-IMDb
 
גאבור פרסר (בהונגרית: Presser Gábor;‏ נולד בבודפשט ב-27 במאי 1948) זמר פרפורמר יהודי-הונגרי, מלחין, פסנתרן עטור פרסים זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל) ופרס פרנץ ארקל, פרס האמן המצטיין. חבר מפתח בהרכבים לשעבר של להקות הרוק אומגה (אנ') ולוקומוטיב (אנ'), הנחשבים בין הלהקות ההונגריות החשובות ביותר, הוא המנהל המוזיקלי של תיאטרון הקומדיה של בודפשט, ואחד האישים הבולטים של המוזיקה הקלה ההונגרית.
קורות חיים > ילדות

גאבור פרסר נולד במשפחה יהודית כבנם של גזה פרסר (1901–1971) ושל אלווירה אוּרמן (1910–2004). אביו עבד כסוחר עופות בשוק המקורה של ככר קלאוזל ((Klauzál tér) Nagycsarnok), וגם בנו יצא לעזור לו לאחר הלימודים. גאבור פרסר החל לנגן בפסנתר בגיל ארבע, הפסנתרן אימרה אנטל לימד אותו במהלך שנות בית הספר היסודי שלו. לאחר בית הספר היסודי ברחוב קרטס, הוא למד בבית הספר התיכון המקצועי למוזיקה בלה בארטוק, באותו הזמן ניגן בפסנתר תמורת 14 פורינט לשעה בבית הספר לריקוד ברחוב קפאש. הוא התחיל להלחין מוזיקה כשהיה נער. המשפחה התגוררה ברחוב דוֹבּ 46/B בקומה הראשונה, ובקומה השנייה התגורר המלחין והפסנתרן היהודי רז'ה שרש. כנער, פרסר ניגש לפעמים לדבר עם שרש, שגם הראה לו תקליטים ותווים. שרש הקשיב בקביעות לגרסאות שונות של Gloomy Sunday "יום ראשון העצוב" הידוע גם בשם "שיר ההתאבדות ההונגרי", שיר פופולרי משנת 1933 שהלחין אותו רז'ה שרש עצמו. כל יום משתיים עד שש ניתן היה לשמוע את השירים גם בדירות שמסביב. פרסר הנציח זאת מאוחר יותר בשיר, שמילותיו נכתבו על ידי לאיוש פארטי נאג'.
קורות חיים > אומגה (1967–1971)

פרסר, שהתעניין תחילה במוזיקה קלאסית כתלמיד תיכון למוזיקה, נמשך לחיי המוזיקה הקלה המתעוררים על ידי חברו לכיתה, טמאש מיהאי, שלקח אותו לקונצרטים של להקת Scampolo, שם מיהאי ניגן מדי פעם. החל משנת 1967, הוא כתב את המוזיקה לשירים הראשונים של אומגה, מכיוון שעד אז הלהקה ניגנה עיבודים ללהיטים זרים. בקיץ התקבל לעבודה כנגן והתנסה בהרכב יוצא דופן: בלי גיטרה מובילה, עם שני כלי נגינה של קלידים. עם זאת, הניסיון לא היה מוצלח במיוחד, אז פרסר הוחלף על ידי הגיטריסט ג'רג' מולנאר. פרסר נקרא לחזור ללהקה ב-1968, זמן קצר לפני סיבוב ההופעות באנגליה. לאחר מספר סינגלים, הוא הפך למלחין מספר אחד של שלושת אלבומי האומגה הראשונים.
לאחר יציאתו מהלהקה, פרסר הופיע לראשונה בשנת 1980, בסיבוב ההופעות Omega–LGT– Beatrice. הוא גם ערך הופעת אורח ב-1987 ב"אצטדיון הקטן" וב"אצטדיון העם" ב-1994 וב-1999. הוא השתתף בהפקת האלבום של להקת "אומגה" משנת 1995 בשם Trans and Dance כמחברם של שני שירים וכקלידן אורח.
קורות חיים > GT לוקומוטיב (1971–1984)

בינואר 1971 החלה להתארגן להקה חדשה, ובאפריל הוקמה רשמית לוקומוטיב GT, או בקיצור LGT. שם הלהקה מתייחס לעוצמתו וליעילותו של הקטר, וכן למהירות של מכוניות המירוץ (Gran Turismo). חבריה המייסדים של הלהקה היו: גאבור פרסר (קלידים), קארוי פרנרייז (גיטרה בס), טמאש ברטה (גיטרה), יוז'ף לאוקס (תופים). LGT הייתה "קבוצת העל" (supergroup) ההונגרית הראשונה.
בין 2004 לבין 2010, פרסר היה חבר בחבר השופטים של תוכנית הכישרונות המוזיקלית של TV2 Megasztár.
באוגוסט 2008, בעקבות יוזמתו, הושק יום הזמר ההונגרי.
לפני הקונצרטים של ארנה 2018, ייצא אלבום מבחר משירי פרסר בשם "שירים מהלב", ובאוקטובר, מלווה ב-70+ מבצעים, הוא קיים שני קונצרטים סולד-אאוט בארנה.
החלק הראשון של האוטוביוגרפיה שלו פורסם באמצע נובמבר 2020.
עבודותיו

הוא כתב שירים לאינספור אמנים, בעיקר לאומגה בתחילת דרכו, ואחר כך, כמובן, ללהקה "שלו" לוקומוטיב GT. כמעט כל האלבומים של זוראן וארבעת אלבומיה של קאטי קובאץ' הם יצירותיו, אבל גם התקופה המוצלחת ביותר של קלרי קטונה מיוחסת לו. בין יצירותיו, אסור להחמיץ כמה יצירות תיאטרון פופולריות, פסקולים ואגדות. המוזיקה של הסרט גאודיופוליס, בבימויה של אריקה סאנטו זכתה בפרס האירופי ב-1989, היא גם יצירתו.
עבודותיו > דיסקוגרפיה

אלבומי סולו
Electromantic (1982)
Electromantic – Extra változat 1982, 1987–1989 (1993)
Csak dalok (1994)
Kis történetek (1996)
Angyalok és emberek (2000)
Dalok régről és nemrégről – Koncert 2001 (2003)
T12enkettő (2006)
1 óra az 1 koncertből (2009)
Rutinglitang (Egy zenemasiniszta); Parti Nagy Lajos verseire (2011)
Szerenád helyett (2015)
13 dalunk (Falusi Mariann-nal) (2017)
פרסים, עיטורים

פופמאץ' – מלחין השנה (1976, 1977)
פרס פרנץ ארקל (1977)
פופמץ' – קלידן השנה (1978, 1980)
פרס (eMeRTon) (1986, 1990, 1994, 2000)
פרס האמן המצטיין (1990)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1994)
פרס ינה הוסקה (1996)
פרס ג'ירף הזהב למפעל חיים (1998)
פרס ינה הוסקה מפעל חיים (1999)
פרס Artisjus – הפקת השנה המוזיקלית הקלה (1999)
פרס קושוט (2003)
פרס פרימה פרימיסימה (2004)
פרס גונדל לאמנות (2004)
פרס פרו אורבה בודפשט (2009)
אזרחות כבוד של רובע 13 (2010)
פרס מיקלוש ראדנוטי נגד גזענות (2011)
פרס חמשת כוכבי הסיפור (משותף עם חברי LGT) – ההפקה המוזיקלית של השנה (2014)
פרס מפעל חיים של הקול האנושי (2018)
אזרחות כבוד של רובע 7 (2019)
אזרחות כבוד של רובע 2 (2021)
ספרים

ספר הזיכרון לסילבסטר של Amadinda–Press +CD; רישומים, הערות: Aurél Holló; Unisono Bt., Göd (2016).
ז'ולט גרצי – אטילה רטקש: פרסר. הוצאת וינס (2003), מסת"ב 963932387X.
גאבור פרסר: Presser's Book 1., Helikon Publishers, Budapest (2020).
גאבור פרסר: Presser's Book 2., Helikon Kiadó, Budapest (2021).
הערות שוליים

↑  "Szülei házassági bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1270/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-05-21.
↑  Propaganda, 2013. 11. 21.-i adás, 02:15-03:00
↑  "Az ismert tévés volt Presser Gábor zongoratanára". Zene.hu (בהונגרית). 2008-05-26. נבדק ב-2020-07-26.(הקישור אינו פעיל, 2022-01)
↑  Presser Gábornak nem jött az igazi Velvet, 2006. március 8., szerda 08:35
↑  Szilágyi József: Elringattuk magunkat – Presser koncert Szombathelyen Nyugat.hu, 2008.12.03. 11:32
↑  Propaganda, 2013. 11. 21.-i adás, 18:15-18:50
↑  "hvg360 - Hetilap: Presser Gábor". hvg.hu. נבדק ב-2020-07-26.
↑  Propaganda, 2013. 11. 21.-i adás, 22:35-23:45
↑  Mihály Tamás in Privát Rocktörténet, 1. rész, Red Star - Omega, 1:30; Szerk: Gellért Gábor
↑  MTI (2018-05-18). "„A zongoránál ülni a legjobb vigasz"". Memória Online | memoriaonline.hu (בהונגרית). אורכב מ-המקור ב-2020-07-26. נבדק ב-2020-07-26.
↑  "Erzsébetváros díszpolgára lett Presser Gábor | szmo.hu". www.szeretlekmagyarorszag.hu. נבדק ב-2019-03-14.
↑  "Díszpolgári címet kapott Presser Gábor". Papageno (בהונגרית). 2021-06-29. נבדק ב-2021-06-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330139905171  PLWABN: 9810612944905606  BnF: cb13968831s (data)  GND: 1146765150  ISNI: 0000 0000 8005 6178  LCCN: no98039475  MusicBrainz: 0d0ac354-6dbf-4c9a-833c-d443da142b73  NKC: xx0067747  VIAF: 85741781   WorldCat (עם VIAF): 85741781
גוגול: ההתחלה

| --- | --- |

 מבוסס על:  "ערבים בחווה ליד דיקאנקה" מאת ניקולאי גוגול
 בימוי:  יגור בראנוב 
 הופק בידי:  אלכסנדר צקאלו ארתור ז'אניבקיאן ואלרי פיודורוביץ' יבגני ניקישוב אלכסנדרה רמיזובה
 תסריט:  טיכון קורנב קים בלוב אלכסיי צ'ופוב נטליה מרקולובה אלכסיי קראולוב פיליפ קוניאשוב
 עריכה:  אלכסנדר איוואנוב
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר פטרוב אולג מנשיקוב יבגני סטיצ'קין טאיסיה וילקובה ארטיום טקאצ'נקו יוליה פרנץ
 מוזיקה:  ריאן אוטר
 צילום:  סרגיי טרופימוב 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Sreda
 חברה מפיצה:  TV-3
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 2017
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט בלשי, mashup, סרט ארוטי, סרט דרמה, סרט אימה, סרט בלשים 
 תקציב:  450,000,000 מיליון רובלים
 הכנסות:  455,020,100 מיליון רובלים
 סרט הבא:  גוגול: וויי 
 gogolvkino.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
גוגול: ההתחלה (ברוסית: Гоголь. Начало) הוא סרט אימה רוסי משנת 2017, אשר בוים על ידי יגור בראנוב והופק על ידי אלכסנדר צקאלו. בסרט מככבים אלכסנדר פטרוב, טאיסיה וילקובה, יבגני סטיצ'קין ואולג מנשיקוב, שזהו שיתוף הפעולה השני שלו עם אלכסנדר פטרוב לאחר הסרט "משיכה". הסרט הוא פנטזיה היסטורית המבוססת על הסיפור "ערבים בחווה ליד דיקאנקה" מאת ניקולאי גוגול והוא הראשון בסדרת טרילוגיית גוגול.
השנה היא 1829. ניקולאי גוגול, רשם צעיר במחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר, הוא אדם מדוכא: ספריו נדמים לו רדודים ובינוניים לכן הוא ממשיך לקנות את כל יצירותיו מחנויות הספרים על מנת לשרוף את כולם. הוא סובל מהתקפים אפילפטיים אלימים מלווים בחזיונות ונאבק בעצמו להמשיך בעבודתו במשרד הפנים. החוקר יאקוב גורו חוזה באחד ההתקפים הללו ומבין שחזיונותיו של גוגול מכילים רמזים שעשויים לסייע בפתרון תיקי פשע. יחד הם יוצאים לחקור מקרה מוזר שמביא אותם אל הכפר הקטן דיקאנקה, היכן שלכל התושבים יש מה להסתיר.
זהו הסרט הראשון מתוך שלושה, הסדרה הראשונה ברוסיה שמוקרנת תחילה בקולנוע ורק לאחר מכן בטלוויזיה. הסרט השני "גוגול. וויי" יצא לאקרנים ב-5 באפריל 2018, הסרט השלישי "גוגול. נקמה נוראית" יצא שנה לאחר צאת הסרט הראשון, באוגוסט 2018. הסרט עלה לאקרנים גם בארמניה, בלארוס ובקזחסטן וצפו בו למעלה ממיליון איש.
הסרט זכה בפרס המצוינות 2017 במסגרת Accolade Global Film Competiton וזכה בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של Indie Gathering. בנוסף התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה העניקה לסרט פרס מיוחד על פרויקט טלוויזיוני מוצלח, במסגרת טקס פרס APKiT. בשנת 2018 הוענק לו פרס TEFI בקטגוריית הפריצה הטלוויזיונית של השנה.
עלילת הסרט > פרק 1. רצח בדיקאנקה

שנת 1829. ניקולאי גוגול הצעיר משרת כרשם במחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר בסנקט פטרבורג. בדרך כלל בזירות רצח, גוגול נתקף התקפים וחזיונות שמתוכם באופן לא מודע הוא מקשקש מילים לא ברורות על הקלף. באחת החקירות הוא מתוודא לחוקר יאקוב גורו, שרואה בחזיונות ובקשקושים רמזים שעשויים לפתור את חקירות הרצח. גוגול מדוכא מאוד לאחר שהפואמה "האנס קיכלגארטן" שכתב, ספגה ביקורות רעות. הוא מתקשה להאמין בכישרונו ובזעם ודמעות מחליט לשרוף את כל העותקים של "האנס קיכלגארטן" שהוא רכש בחנויות. בבוקר המחרת, יאקוב גורו דוחק בו לא להיכנס לדיכאון מחוסר ההצלחות הראשוניות ומציע אף לשתף עמו פעולה בעוד הוא עצמו יוצא לחקור את רציחתן המסתורית של נשים באזור מחוז פולטבה של היום, בכפר הקטן דיקאנקה. גוגול, שראה בלילה חיזיון על כך, מבקש מגורו לקחת אותו עמו משום שהוא יליד האזור. גורו מסכים לכך בקלות ויחדיו הם יוצאים לדרך.
בהגיעם לדיקאנקה, הם מתחילים בחקירה. המקומיים מתארים את הרוצח בתור פרש אפל. לשניים מסייע חוקר מפטרבורג, שמציג עצמו בפניהם כשוטר אזורי בשם אלכסנדר בינך. גוגול מכיר אישה בשם יליזבטה דאנישבסקאיה, אשת האציל דאנישבסקי, שמחבבת מאוד את עבודותיו וגוגול חש שיש לה רגשות אפלטוניים. האציל דאנישבסקי ורעייתו חיים באחוזה מבודדת. באחד מחזיונותיו מופיעה אישה בשם אוקסנה (שמתבררת אחר כך כרוסלקה) שמבטיחה לסייע לו בחקירתו. עד מהרה גורו מגלה שרציחות נשים כמו אלה התרחשו בדיוק 30 שנה קודם והמקרים נותרו לא מפוענחים.
בזמן חיזיון נוסף, גוגול מצליח לזהות את אחת הנשים שמקיפות אותו. בבוקר גוגול וגורו מגלים בחורבה נטושה יד כרותה (אחת הגופות הייתה נטול יד). גורו וגוגול מוצאים את הפרש ועד מהרה עולים על הרוצח. נדמה שהתיק נפתר ואפשר לחזור לסנקט פטרבורג. אך בלילה אוקנה מופיעה בחלומו של גוגול ומזהירה אותו שהרוצח עדיין חופשי. באותו זמן הפרש נאבק ביאקוב גורו, במהלך המאבק פורצת שרפה והבקתה קורסת על שניהם. כולם מניחים שהשניים מתו אך אינם מוצאים שרידים של אף אחד מהם.
עלילת הסרט > פרק 2. הגליל האדום

מספר ימים לאחר מכן מתרחש רצח נוסף בכפר. אישה נהרגת בליל כלולותיה. בשל סמל הפרש באפל שנמצא בזירה כולם מניחים שהפרש חזר, אך גוגול מצליח להוכיח שהסמל אויר בצורה שגויה וכאשר הם מוצאים את כלי הרצח בזירה, הבעל מודה ברצח. לכפר נשלח ד"ר לאופולד בומגארט, כדי לסייע לגוגול בחקירתו. עד מהרה מתברר שהאישה נהרגה מהתקף לב ולא מכלי הרצח. גוגול שוב חוזה בחזיונות ליליים, בהם אוקסנה אומרת לו כי עליו להתוודות בפני יליזבטה דאשינסקאיה על תחושותיו כלפיה.
גוגול חוזה באחד מסיוטיו ובהם הוא פוגש את פושקין ואת המבקרים שביקרו לרעה את ספריו. הוא מגלה עד מהרה את הרוצח של האישה בלי לדעת כלולותיה, אך זה בורח ליער. עד מהרה גוגול וד"ר בומגארט מגלים את גופתו סמוך לנהר.
מרחוק, יאקוב גורו, שנדמה היה שמת, עומד על גבעה וצופה על הכפר דיקאנקה.
צוות שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| אלכסנדר פטרוב | ניקולאי גוגול | סופר ורשם במחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר |
| אולג מנשיקוב | החוקר יאקוב גורו | חוקר בכיר במשרד הפנים |
| יבגני סטיצ'קין | החוקר אלכסנדר בינך | ראש המשטרה האזורית |
| טאיסיה וילקובה | יליזבטה דנישבסקאיה | אשת האציל דנישבסקי |
| ארטיום טקאצ'נקו | אלכסיי דנישבסקי | אציל מקומי |
| יוליה פרנץ | אוקסנה |  |
| יבגני סיטיי | יקים |  |
| יאן צפניק | ד"ר לאופולד בומגארט | פתולוג |
| סרגיי באדיוק | ואקולה | סוחר |
| מרתה טימופייבה | ואסילינה | בתו של ואקולה |
| ואלרי ריבין | הפרש האפל |  |
| קסניה ראזינה | אוליאנה |  |
| סבטלנה קירייבה | כריסטיאנה |  |
| ואלרי סקליאר | ניקיפור | עגלון |
| ארטיום סוצ'קוב | טסאק |  |
| פאבל דרביאנקו | אלכסנדר פושקין | סופר מוערך |
| אסקר ניגמאדזיאנוב | מיכאיל לרמונטוב | סופר |
| יוליה מרצ'נקו | מריה גוגול-יאנובסקאיה | אמו של ניקולאי גוגול |
| אנדריי אסטרחנצב | ואסילי גוגול-יאנובסקי | אביו של ניקולאי גוגול |
| אלכסיי ורטקוב | חומה ברוט | נזיר |
הפקה

צילומי הסרט נערכו בשנת 2016 בסנקט פטרבורג ובמחוז פסקוב, היכן שבנו את התפאורה לכפר דיקאנקה.
מוזיקה

את המוזיקה והפסקול לסרט כתב המלחין ריאן אוטר, שזהו שיתוף הפעולה השישי שלו עם הבמאי יגור בראנוב.
מוזיקה > רשימת הרצועות

| # | כותרת | אורך | סצנות מפתח/הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | "Бабу вам привёз... покуражиться" "הבאתי לכם בחורה" | 01:11 | סצנת הפתיחה |
| 2 | "В поисках истины" "בחיפוש האמת" | 01:50 |  |
| 3 | "Пять минут на сборы" "חמש דקות להתארגנות" | 02:05 |  |
| 4 | "Совсем нет крови" "בכלל אין דם" | 00:50 |  |
| 5 | "Чем больше страданий, тем лучше писатель" "כשם שאתה סובל יותר כך תהיה סופר טוב יותר" | 01:39 |  |
| 6 | "Путь, который ведёт к цели" "הדרך שמובילה למטרה" | 01:32 |  |
| 7 | "Перепёлочку попробуйте" "נסו את השלווה" | 02:49 |  |
| 8 | "Пойдёшь вслед за мной на адскую сковородку" "אתה תלך אחרי לכבשן הגיהנום" | 00:58 |  |
| 9 | "Всё движется в серебряной воде" "הכל נע במים כסופים" | 01:12 |  |
| 10 | "Иди спать, а свои пошлые истории при себе оставь." "לך לישון ואת הסיפורים הפרועים שלך תשאיר אצלך." | 01:21 |  |
| 11 | "Вы единственные кому я могу доверять" "אתם היחידים שאני יכול לסמוך עליהם" | 01:46 |  |
| 12 | "Гоголь" "גוגול" | 04:00 | נעימת הנושא בביצוע סקרודג'י |
הערות שוליים

1 2 3  Сериал о Гоголе собрал за первые выходные в четыре раза больше своего бюджета
↑  הכנסות הסרט באתר kinobusiness
↑  Олег Меньшиков согласился на сериал ради «Гоголя»
↑  Телеканал ТВ-3 покажет телесериал «Гоголь» сначала в кинотеатрах, а лишь потом на теле экране
↑  Продолжения «Гоголя» в кино выйдут только в 2018 году
↑  גוגול נולד בעיר מירהורוד, שבמחוז פולטבה
↑  Дом с привидениями и Диканька в Псковской области: где и как снимали сериал «Гоголь»
גריגורי וויטינסקי

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1893 (יוליאני) נוול, רוסיה 
 פטירה:  11 ביוני 1953 (בגיל 60) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
גריגורי נאומוביץ' וויטינסקי (ברוסית: Григорий Наумович Войтинский; יליד 1893, זרקין – 1953) היה בולשביק חבר הקומינטרן. הוא נשלח לסין ב-1920 כיועץ בכיר ליצירת קשר עם הקומוניסטים הסינים הבולטים כגון צ'ן דודיו, זמן קצר לפני כינונה של המפלגה הקומוניסטית של סין. תהליך הקמתה של המפלגה הקומוניסטית מיוחס בעיקר לעבודתו, אף על פי שהבאים אחריו השפיעו יותר על הקו הרשמי של המפלגה עצמה, כגון השיוך לקוומינטנג.
הוא נולד ב־17 באפריל 1893 בנוול למשפחה יהודית רוסית. ב־1918 הצטרף למפלגה הבולשביקית. הוא נטל חלק פעיל בחזית המזרח הרחוק במלחמת האזרחים הרוסית.
עבודה בסין

ב-1920 הקימה ברית המועצות את לשכת המזרח הרחוק בסיביר, סניף של האינטרנציונל הקומוניסטי השלישי, או הקומינטרן. הוא היה אחראי באופן ישיר על ניהול הקמה של המפלגה הקומוניסטית בסין ובמדינות אחרות במזרח הרחוק. זמן קצר לאחר הקמתה הגיע סגן מנהל הלשכה וויטינסקי לבייג'ינג ופנה לפעיל הקומוניסטי הסיני לי דז'או. לי סידר לוויטינסקי פגישה עם מנהיג קומוניסטי אחר, צ'ן דושיו, בשאנגחאי. באוגוסט 1920 החלו וויטינסקי, צ'ן דושיו, לי דז'או ואחרים להקים את סניף הקומינטרן בסין.
העיתון "שאנגחאי כרוניקל" נוסד בשנת 1919 בשאנגחאי על ידי רוסים עם נטיות סוציאליסטיות, וקיבל סיוע כספי ממשלת רוסיה הסובייטית בראשית 1920. באביב 1920 הגיעו וויטינסקי ועמיתיו לסין במטרה להקים המפלגה הקומוניסטית בסין. הם לא רק הגיעו לסין במסווה של עורכים ועיתונאים עבור העיתון, אלא גם הקימו את המזכירות של הקומינטרן במזרח אסיה במשרד העיתון. מכאן ואילך הפך העיתון לכלי תעמולה למזכירות מזרח אסיה ולכיסוי לפעילות הבולשביקית בסין. מאחר שעובדי העיתון סייעו לסובייטים הרוסים ולקומינטרן, שהוצבו שם בחסות העיתון, כדי להקים ארגון קומוניסטי בסין, העיתון כולו מילא תפקיד מיוחד בתנועה הקומוניסטית המוקדמת בסין. אף על פי שהעיתון הפסיק להתפרסם בסוף 1922, משום שהסיוע הרוסי הגיע לסיומו, אנשי צוות רבים המשיכו לעבוד למען הבולשביזם.
קריירה מאוחרת יותר

הוא עבד כנציג של הקומינטרן עד 1926. אחר כך עבד בממשלה הסיבירית באירקוטסק עד 1929, כשעבר למוסקבה, עבד במוסדות מזרחיים שונים. בשנת 1934 הוא הפך לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה.
הוא נחשב לאחד ממקימי הסינולוגיה הסובייטית. הוא כתב כמה ספרים על הפוליטיקה הסינית.
הוא נפטר בשנת 1953 במהלך ניתוח כושל.
הערות שוליים

↑  Yoshihiro Ishikawa, The Formation of the Chinese Communist Party. Columbia University Press, 2013
↑  Frank L. Britton Behind Communism. University of Michigan, 1952
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810530389905606  ISNI: 0000 0004 0889 6227  VIAF: 242151471   WorldCat (עם VIAF): 242151471
גיום לגראן

| --- | --- |
 לידה:  1405 
 פטירה:  1449 (בגיל 44 בערך) 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 
גיום לגראן (בצרפתית: Guillaume Legrant, Guillaume Lemacheriea, Le Grant;‏ היה פעיל בשנים 1405 – 1449)
היה מלחין צרפתי בראשית תקופת הרנסאנס, שפעילותו התרחשה בפלנדריה, איטליה וצרפת. הוא היה בין הראשונים שכתבו מוזיקה פוליפונית, להבדיל בין קטעים לקול סולו ולקולות אחדים בכל תפקיד.
קורות חייו ויצירתו

אין מידע על ילדותו ונעוריו, אבל שמו האמיתי (למאשרייה) מרמז על מוצא צרפתי. הוא נזכר לראשונה ברשומות כנסייה בשנת 1405, כזמר בבורז'ה. בשנת 1407 התמנה לכומר במקום ושם נשאר עד 1410. לגבי שמונה השנים הבאות אין שום רשומות של פעילותו. אבל ידוע שהיה ברומא ב-1418, אז התקבל כזמר לכנסיית האפיפיור, אז מרטינוס החמישי, שם נשאר עד 1421. שום פעילות מוזיקלית שלו איננה מתועדת בצרפת, אך הוא קיבל קצבאות כמורה במחוז הבישופות של רואן. הואיל ועל פי הרשומות החזיק לפחות בקצבה אחת כזאת עד 1449, ההנחה היא שהיה בחיים במועד זה.
המוזיקה של לגראן מקובצת בכרך 11 של Corpus mensurabilis musicae. שבע יצירות שרדו, מהן שלוש של מוזיקת קודש והשאר חילוניות. יצירות הקודש כוללות שני פרקי "קרדו" מן המיסה ופרק "גלוריה" אחד; אלה הן היצירות שבהן הוא מבחין בין קטעי הסולו לקטעי המקהלה המלאה בחלקים הפוליפוניים..
כל יצירותיו החילוניות ששרדו כתובות בצורת וירלאי, אחת ה"צורות הקבועות" <,formes fixes. רוב מלחיני התקופה כתבו ב"צורה קבועה, אחרת, הרונדו, אבל לגראן ביכר כפי הנראה את הווירלאי, שהיה נפוץ השימוש במאה הקודמת[דרושה הבהרה]. בשנת 1420 ידוע על מלחינים מעטים שחיברו וירלאי, ומכאן אפשר לשער, שחיבוריו של לגראן קדמו לשנת 1420 (הווירלאי נעשה שוב פופולרי בהמשך המאה ה-15, במוזיקה של אנטואן בינואה ויוהנס אוקכם.
יצירות

וירלאי (כולם לשלושה קולות)
Pour l'amour de mon bel amy
Ma chiere mestresse et amye
Or avant, gentilz fillettes
La doulce flour (מעובד ליצירה אינסטרומנטלית קאמרית)
פרקי מיסה (כולם לשלושה קולות)
גלוריה
קרדו
קרדו
לקריאה נוספת

Craig Wright: "Guillaume Legrant", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 16, 2007), (subscription access)
Nigel Wilkins: "Virelai", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 16, 2007), (subscription access)
Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0393095304
Howard Mayer Brown, Music in the Renaissance. Prentice Hall History of Music Series. Englewood Cliffs, New Jersey; Prentice-Hall, Inc., 1976. ISBN 0-13-608497-4
קרייג רייט: "גיום לגראן", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי.
נייג'ל וילקינס: "וירלאי", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי.
גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1954
הווארד מאיר בראון, :מוזיקה ברנסאנס", סדרת תולדות המוזיקה של פרנטיס הול, 1975
הערות שוליים

1 2 3 4  Wright, Grove online
↑  Wilkins, Grove online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411814405171  PLWABN: 9810642719505606  BIBSYS: 1615358756162  BnF: cb139742154 (data)  GND: 1168854504  ICCU: MUSV031551  ISNI: 0000 0000 0141 5882  LCCN: no2010105153  MusicBrainz: 64e8b193-a1e0-428f-9813-a9a8c4240209  VIAF: 74045138   WorldCat (עם VIAF): 74045138
ג'ון הנסון

| --- | --- |

הנסון במדי מילווקי באקס, 2018
 לידה:  28 בדצמבר 1990 (בן 33) גרינסבורו, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.06 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית
 דראפט:  בחירה מספר 14, 2012 מילווקי באקס
 קבוצות כשחקן
 2012–2018 2018–2020 2020:  מילווקי באקס קליבלנד קאבלירס דטרויט פיסטונס
ג'ון אלן הנסון (באנגלית: John Allen Henson; נולד ב-28 בדצמבר 1990) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.