stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנף קרב 54 (לופטוואפה)
היסטוריית שירות

כנף קרב 54 הוקמה בהדרגה משלוש להקים שאוחדו לכדי הכנף, ביולי 1939 להק III היה למרכיב הראשון בכנף עם שינוי שמו המקורי מלהק I של כנף קרב 21. בספטמבר להק I נוצר עם לאחר שהועבר מכנף 70 ובאפריל 1940 להק II הצטרף אף הוא לכנף לאחר ששונה שמו מלהק I של כנף 138, להק זה הורכב ברובו מטייסי קרב אוסטריים שהועברו ללופטוואפה הגרמני לאחר סיפוח אוסטריה.
הכנף לקחה חלק בפלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 שם עסקה בעיקר בליווי מטוסי הפצצה ותקיפה קרקעית כגון היונקרס Ju 87. לאחר הפלישה, חזרה הכנף לגרמניה ועסקה במשימות הגנה לאורך הגבול הצרפתי. במאי 1940 נלקחה הכנף חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה שם עסקה שוב בעיקר במשימות ליווי הפצצה ותקיפה קרקעית, הכנף לקחה חלק גם בתקיפת הכוחות הבריטיים במהלך הנסיגה מדנקירק. במהלך הקרב על בריטניה הועברה הכנף למנחתים סמוך לקלה בצפון-מערב צרפת, משם נשלחו הטייסים למשימות תקיפה והגנה על מפציצים. בתקופה זו איבדה הכנף 43 טייסים (40% מהכוח ההתחלתי) ועל פי רישומי הכנף הופלו 238 מטוסי אויב של בעלות הברית.
עם תחילת מבצע ברברוסה הועברה הכנף לקצה הצפוני של קו הגבול עם ברית המועצות, שם היא לקחה חלק בשלבי התקיפה הראשוניים תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון כחלק מצי האוויר הראשון. עד לפברואר 1943 כל יחידות הכנף לחמו באזור הצפוני של הזירה המזרחית בעיקר סביב לנינגרד, בפברואר כנף III הועברה לחזית המערבית למשימות הגנה כנגד תקיפות אוויריות של בעלות הברית מעל לשמי גרמניה וצרפת. בתקופה זו גם נקלטו מטוסי פוקה-וולף Fw 190 ראשונים שהחלו להחליף את ה-Bf 109 מה ששינה בהדרגה את אופי משימות הכנף.
בחודשי המלחמה האחרונים, להק I, ‏II ומפקדת הכנף המשיכו להילחם בסיוע לקבוצת הארמיות צפון אל מול התקדמות הצבא האדום בגזרה הבלטית, בעוד להק III ספג אבדות קשים בלחימה נגד חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר האמריקאי במערב. בדצמבר 1944 להק III פורק, אך מספר שבועות לאחר מכן הוקם מחדש משאריות כנף 76 שפורק אף הוא. לאחר מכן הלהק יצא למשימות תקיפה קרקעיות כנגד הצבא האדום שהתקדם לכיוון ברלין, מספר שבועות לפני סוף המלחמה הלהק פורק בשנית באופן סופי וטייסיו הבודדים שנותרו הועברו לכנף 26. שאר יחידות הכנף נותרו עד לסוף המלחמה כאשר הכנף פורקה מנשקה יחד עם כל הצבא הגרמני.
ראו גם

כנף קרב 52
לקריאה נוספת

Price, Alfred. The last year of the Luftwaffe: May 1944 - May 1945. UK: Arms & Armour, 1995. ISBN 1854091891
Shores, Christopher. Luftwaffe Fighter Units: Russia June 1941-45. London: Osprey Publishing, 1978.
Weal, John. Jagdgeschwader 54 'Grunherz'. Oxford: Osprey Publishing, 2001.
Weal, John. Bf 109D/E Aces of the Blitzkreig. Oxford: Osprey Publishing, 1999.
מטוס Bf 109G-2 של להק III בברית המועצות, אוגוסט 1942.
לוזאן

העיר מהאוויר
לוזאן (בצרפתית: Lausanne; באיטלקית: Losanna; בעבר בגרמנית: Losanen) היא עיר הבירה של קנטון ווֹ (Vaud) דובר הצרפתית שבדרום-מערב שווייץ, והעיר הרביעית בגודלה במדינה.
גאוגרפיה

לוזאן שוכנת על הגדה הצפונית של אגם ז'נבה (Lac Léman), מול אביאן-לה-בן (Évian-les-Bains) הצרפתית, ובמרחק 60 קילומטר על שפת האגם מהעיר ז'נבה. לוזאן היא העיר החמישית בגודלה בשווייץ, אחרי בזל, ציריך, ברן וז'נבה, והשנייה בגודלה בין ערי שווייץ דוברות הצרפתית, אחרי ז'נבה. אוכלוסייתה (נכון לדצמבר 2003) מונה 126,766 תושבים. לוזאן מצויה בלב אזור דובר צרפתית.
תושבי לוזאן, כמו תושבי שווייץ ככלל, אינם דתיים במיוחד וכמו מרבית דוברי הצרפתית בשווייץ, הם ברובם נוצרים פרוטסטנטים. לוזאן, ובפרט הפרוור שלה הקרוי "רנאן" (Renens), מחזיקים בשיא השווייצרי בקליטת מהגרים מקנטונים אחרים ומארצות אחרות. לוזאן מוקפת בפרוורים קטנים ורבים כגון שמונת הפרוורים הלוזאנאים המערביים.
בתקופת הקרח היה אזור לוזאן של היום מכוסה בקרחון ענק שלא אפשר חיים במקום. מרכז העיר לוזאן של ימינו, בנוי על שטח מוקף צוקים שנחצבו בידי קרחונים נעים בסוף תקופת הקרח. לוזאן אומנם נמצאת באזור הרמה השווייצרית, המכונה על ידי השווייצרים "המישור השווייצרי", אולם היא הררית למדי, ובמרכז העיר שלה יש גשרים רבים שמגשרים מעל תהומות. במרכז לוזאן בניינים בני קומות אחדות, שכניסה אחת שלהם היא בקומה התחתונה - ברחוב המצוי בתהום, והכניסה השנייה שלהם היא בקומה העליונה - ברחוב שעל ראש הצוק. על הגשר הארוך ביותר, המכונה "הגשר הגדול", יש רחוב ובניינים הבנויים עליו עצמו. הרמה השווייצרית מישורית בהשוואה להרי האלפים ולהרי היורה, אך היא אינה מישורית כשלעצמה. לוזאן הררית ביחס לרוב שטחי רמה זו.
היסטוריה

הפרהיסטוריה של לוזאן מתחילה עם סוף עידן הקרח ונגמרת בחתימת הסכם השלום בין יוליוס קיסר לבין השבט ההלווטי שגר אז במקום. מהתקופה שלפני קיסר יש ממצאים ארכאולוגים אך לא עדויות כתובות. בתקופה הרומית היה היישוב במקום, על שפת האגם, באזור שקרוי היום רובע "אוּשִי". עם חורבן רומא, היישוב במקום עבר אל בין הצוקים - אזור המשמש היום כמרכז העיר.
קתדרלת לוזאן היא המבנה הגותי המפורסם ביותר שבשווייץ. בנייתה החלה ב-1275 וארכה יותר ממאה שנה (קשה לקבוע מתי הושלמה ויש הטוענים שהיא מעולם לא הושלמה). בעקבות בניית הקתדרלה העתיק אחד מהבישופים החשובים באירופה את מושבו אל העיר. ענייני העיר נוהלו תחילה מהקתדרלה, אך בעקבות התערבות הבישוף בהם, בנו תושבי לוזאן בית עירייה. בית עירייה זה היה אחד מבתי העירייה הראשונים בעולם. בפרוור של לוזאן הקרוי סן-סולפיס שוכנת אחת הכנסיות העתיקות בשווייץ (Eglise de Saint-Sulpice), שנבנתה במאה ה-12. בשנות התשעים נשרף חלק מכנסייה זו בידי אנשי כת השטן.
שיא שווייצרי שלוזאן מחזיקה בו הוא שיא באורך תקופת השלום שבה. בלוזאן לא הייתה מלחמה מזה 500 שנה (מאז כיבושה בידי אנשי ברן ב-1536). זאת בניגוד לחלק מערים אחרות דוברות הצרפתית שבשווייץ, שאליהן פלש נפוליאון בונפרטה ובניגוד לערים דוברות הגרמנית שבהן התחוללה מלחמת האזרחים השווייצרית. ב-2003 הופרע השקט של לוזאן בהפגנות אלימות וונדליסטיות של אנרכיסטים מכל רחבי אירופה שנאספו למחות על פגישת הG8 – שמונה מנהיגי המדינות המתועשות, שנערכה באוויאן שבצרפת, מעבר לאגם. אף על פי שתושבי לוזאן התכוננו להפגנות, אטמו את חלונות הראווה בלוחות עץ והסתגרו בבתיהם כשבוע, המפגינים הצליחו לזרוע הרס רב.
לוזאן כיום

לוזאן היא העיר דוברת הצרפתית השנייה בגודלה בשווייץ, אחרי ז'נבה, ובניגוד לז'נבה, היא מצויה במרכזו של האזור דובר הצרפתית במדינה. בעיר זו קבעו את מושבם הוועד האולימפי הבינלאומי ובית המשפט העליון של שווייץ.
לוזאן היא מרכז תרבות. קיימות בה מספר אוניברסיטאות, הבולטות בהן UNIL ו-EPFL, ספריות רבות שבגדולה שבהן נאספו כ-500,000 כרכים, ומוזיאונים. מוזיאונים ייחודיים בלוזאן הם אלה העוסקים בהיסטוריה של הקנטון, המוזיאון האולימפי, ואוסף האמנות המנודה והגולמית (Collection de l'Art brut), המכיל את יצירותיהם של אמנים שהתעלמו מכל מסורת אמנותית, רובם של אמנים אלה הם חסרי הכשרה פורמלית, אסירים או כאלה שהיו מאושפזים במוסדות לחולי נפש. חלק מהמוזיאונים של לוזאן מאוגדים בצברים - ארמון רומין מכיל מוזיאונים אחדים, צבר נוסף נמצא בתוך המוסד האקדמי EPFL ובפרוור מורז' מצויה טירת מורז', שבה מוזיאונים אחדים בעלי אוריינטציה צבאית.
העיר מוקפת במסלולי טיול רגליים מסומנים בחיק הטבע, והיא עשירה בגנים ציבוריים. יש בה תחבורה ציבורית מפותחת אפילו בהשוואה לתחבורה הציבורית המפותחת של שווייץ. יש בה רכבת בין-עירונית, ארבעה קווי רכבת קלה, אוטובוסים חשמליים, אוטובוסים מונעי סולר, מוניות, ומעבורות הצולחות את האגם. עד שנת 2006, קו הרכבת הקלה, שקישר את שכונת אוּשי, שעל חוף האגם (374 מטר מעל פני הים) אל תחתית הצוק שבמרכז העיר (495 מטר מעל לים) נקרא "La Ficelle" (סולם חבלים). במסילת ה"פיסל" מצוי, בין שני הפסים הרגילים, פס עם שיניים שגלגל שיניים המצוי בקטר החשמלי נעזר בו כדי לטפס במעלה ההר; משנת 2008, המשכו של קו M2 של הרכבת הקלה עושה גם מסלול זה. האוטובוסים והרכבות בלוזאן נגישים למשתמשי כיסאות גלגלים וללקויי ראייה.
בין האטרקציות של העיר ניתן לציין גן חיות שבתוכו משולב הוויוואריום של לוזאן.
מרבית העסקים נסגרים בשעה שבע בערב באמצע השבוע ולקראת שש ביום שבת. בימי ראשון רוב החנויות ומקומות הבילוי סגורים. עם זאת, התחבורה הציבורית ממשיכה לעבוד כרגיל. במרכז העיר באזור Flon, Ripphon ואזור הטיילת (Ouchy) ניתן למצוא פאבים, מסעדות ומקומות בילוי שפתוחים גם בימי ראשון.
העיר מארחת פסטיבלים בזה אחר זה, במיוחד בתקופת הקיץ, שבמהלכה כמעט בכל שבוע יש אירוע אחר המתקיים בעיר, החל מריצת מרתון וטריאתלון, דרך פסטיבל העיר, וכלה בהופעות ומופעים שפתוחים כולם לקהל הרחב.
בעקבות רפורמה מוניציפלית של שנת 2006 חלק מפרברי הערי דוגמת בלמון-סור-לוזאן הועברו לתת-נפה מנהלית אחרת מהעיר עצמו.
ערים תאומות

הונגריה בקאש, הונגריה
ראו גם

ועידת לוזאן
הערות שוליים

↑
↑
↑
↑
↑
↑
↑
↑  ראו כאן
↑
↑
↑
↑
↑
↑  ART BRUT COLLECTION IN LAUSANNE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552517805171  BNE: XX455778  BnF: cb11881072f (data)  GND: 4034750-3  HDS: 002408  ISNI: 0000 0001 0944 4810  LCCN: n79121361  MusicBrainz: 33f49521-f754-43cf-8d7a-d9e336fe56e6  NARA: 10045359  NKC: xx0029498  NLG: 177229  NSK: 000682600  SELIBR: 152244  SUDOC: 221336028  VcBA: 494/65021  VIAF: 147349797   WorldCat (עם VIAF): 147349797
לוז (עיר מקראית)

תצלום של הנוף בתל לוז אשר בבית אל המודרנית.
לוּז הוא שם עיר המופיע במקרא. בסיפור המקראי, השם התייחס תחילה לעיר הכנענית שקדמה לבית אל, ולאחר מכן היגר תושב לוז שבכנען לארץ החתים ובנה בה עיר באותו שם, שנקראה כך לפחות עד ימי כתיבת ספר שופטים.
שם

בספר בראשית, פרק ל', פסוק ל"ז מוזכר צמח בשם לוז, יחד עם הלִבְנֶה והערמון. רוב הפרשנים והחוקרים זיהו לוז זה עם השקד, בדומה לערבית, ומיעוטם זיהו אותו עם אגוז הלוז או צמחים אחרים.
במדרש הוצעו מספר פירושים למקור שם העיר, המקשרים אותה לעץ הלוז או לפריו. לפי אחת הדעות המוזכרות שם, הפתח הסודי של העיר (שבארץ ישראל) - אותו חיפשו בני יוסף - עבר דרך עץ לוז: ”לוז היה עומד על פתחה של מערה, והיה לוז חלול, והיו נכנסין דרך הלוז למערה ודרך המערה לעיר”. סיפור זה מוזכר גם אצל הנוסע מבורדו.
במקרא

בספר בראשית מסופר שלוז הוא שמה הקדום של בית אל, ויעקב שינה את שמה. זיהוי זה חוזר בתיאור גבולות שבט בנימין בספר יהושע, ובתיאור כיבוש העיר על ידי בני יוסף בספר שופטים. על פי ספר יהושע, העיר הייתה הגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים.
בתקופה מאוחרת יותר הוקמה עיר חדשה בשם לוז בארץ החתים. נסיבות הקמתה מתוארות בספר שופטים: אחד מתושבי לוז (שבארץ ישראל) הסגיר את פתח העיר בפני הכובשים בתמורה לחנינה, ואז היגר לארץ החתים ובנה שם עיר באותו שם.
וַיַּעֲלוּ בֵית יוֹסֵף גַּם הֵם בֵּית אֵל, וַיהוָה עִמָּם. וַיָּתִירוּ בֵית יוֹסֵף בְּבֵית אֵל, וְשֵׁם הָעִיר לְפָנִים 'לוּז'. וַיִּרְאוּ הַשֹּׁמְרִים אִישׁ יוֹצֵא מִן הָעִיר, וַיֹּאמְרוּ לוֹ: "הַרְאֵנוּ נָא אֶת מְבוֹא הָעִיר וְעָשִׂינוּ עִמְּךָ חָסֶד". וַיַּרְאֵם אֶת מְבוֹא הָעִיר, וַיַּכּוּ אֶת הָעִיר לְפִי חָרֶב, וְאֶת הָאִישׁ וְאֶת כָּל מִשְׁפַּחְתּוֹ שִׁלֵּחוּ. וַיֵּלֶךְ הָאִישׁ אֶרֶץ הַחִתִּים, וַיִּבֶן עִיר וַיִּקְרָא שְׁמָהּ 'לוּז', הוּא שְׁמָהּ עַד הַיּוֹם הַזֶּה.
בספרות הרבנית

במדרש חז"ל מסופר שהמוות אינו שולט בתושבי לוז (שהוקמה בארץ החתים).
במסכת סוטה מובאת ברייתא המספרת על לוז: ”היא לוז שצובעין בה תכלת, היא לוז שבא סנחריב ולא בלבלה, נבוכדנצר ולא החריבה, ואף מלאך המות אין לו רשות לעבור בה, אלא זקנים שבה, בזמן שדעתן קצה עליהן, יוצאין חוץ לחומה והן מתים.” רש"י מסביר שהברייתא דורשת שהעיר לא נחרבה ולא הוגלתה על פי המילים "עד היום הזה", שנאמרו בפסוק ביחס לעיר שבארץ החתים, המתפרשים כ-"לעולם ולעולמי עולמים".
סגולתה של לוז, שהמוות לא שולט בה, מופיעה באגדה על אליחורף ואחיה בני שישא, סופריו של שלמה המלך: על פי האגדה המופיעה בתלמוד הבבלי, הם נשלחו ללוז על ידי שלמה בכדי להצילם ממוות. אך בהגיעם ללוז מתו, מכיוון שמלאך המוות נצטווה להורגם בשערי לוז.
כאמור לעיל, במדרש (בראשית רבה, פרשה ס"ט, פסקה ח') נידון שם העיר לוז.
ארכאולוגיה

העיר לוז (שבארץ החתים) מזוהה עם העיר Lawazantiya (אנ') השוכנת באסיה הקטנה; הקשר בין לוז שבכנען ללוז בארץ החתים מוסבר בזיקה לשכבה העלית החתית שהיגרה לכנען בתקופת הברונזה - כך שהסיפור בספר שופטים מתאר חזרה של האיש שהסגיר את העיר ומשפחתו למולדתו הישנה.
השם "לוז" לבית אל מתועד גם במפת מידבא, המציינת את המקום כ"לוזה היא גם בית אל".
אתר בית אל הקדומה מלמד על החיים הדתיים של העיר לוז: בתקופה הכנענית התמקד הפולחן במקום גבוה בצפון־מערב האתר, בצמוד למקדש מתקופת הברונזה התיכונה; במקום נמצאו "לוחות עשתרת" (לוחות מתכת עם ייצוגי אלה) רבות, וכן "עמוד חתחור" קטן. ג'ואן טיילור (אנ') מקשרת את שם העיר עם פולחן האשרה: טיילור סבורה שהלוחות שנמצאו באתר הכנעני הם במקרה זה ייצוגים של אשרה ולא עשתרת. לפי עדות מלכים ב', כ"ג, ט"ו, יאשיהו שורף אשרה שעמדה בבית אל. בתנ"ך מסופר שיעקב בונה באזור מצבה, וטיילור מציעה שהכנענים, ואולי גם ירבעם בן נבט, נטעו שם עץ אשרה: בפולחן הכנעני, מצבה הייתה סמל הזכרות, ולרוב לא עמדה לבדה, אלא ניטע לידה עץ אשרה שייצג את האלה הנקבית. טיילור סבורה שההתחלה האגדית של המקום, הן עבור הכנענים והן עבור ישראלים, הייתה נעוצה במצבה שהקים יעקב; וירבעם בחר באזור פולחן קדום כדי להתחרות בירושלים. על פי שם העיר, טיילור סבורה שעץ האשרה שעמד בעיר היה עץ לוז (שקד). שילוב השמות "לוז" ו"בית אל" מהווה כך שני ביטויים לפולחן במקום, פולחן אל הזכרי ופולחן אשרה הנקבית.
ביאורים

↑  כנראה בהסתמך על האונומסטיקון של אוסביוס, שבתורו התבסס על המקרא.
הערות שוליים

↑  אוריה פלדמן, צמחי התנך, תל אביב: דביר, תשי"ז, עמ' 213; זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים: ראובן מס, תשע"ב, עמ' 118–119
↑  בראשית רבה, פרשה ס"ט, פסקה ח'; ראו: טוביה כהנא, מקומות ישוב בארץ ישראל בתלמודים ובמדרשים, סיני עו (ג-ד), ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ה, עמ' קמב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  ”וַיִּקְרָא אֶת שֵׁם הַמָּקוֹם הַהוּא 'בֵּית אֵל', וְאוּלָם 'לוּז' שֵׁם הָעִיר לָרִאשֹׁנָה” (ספר בראשית, פרק כ"ח, פסוק י"ט)
↑  ”וְעָבַר מִשָּׁם הַגְּבוּל לוּזָה, אֶל־כֶּתֶף לוּזָה נֶגְבָּה, הִיא בֵּית־אֵל” (ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק י"ג)
↑  ”וַיָּתִירוּ בֵית יוֹסֵף בְּבֵית אֵל, וְשֵׁם הָעִיר לְפָנִים 'לוּז'.” (ספר שופטים, פרק א', פסוק כ"ג)
↑  ספר יהושע, פרק ט"ז, פסוק א'; פרק י"ח, פסוק י"ג
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ו, עמוד ב'. מדרש זה מופיע גם באליהו זוטא טז
↑  רש"י, מסכת סוטה, דף מ"ו, עמוד ב', ד"ה ויקרא שמה לוז
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד א'
↑  יאירה אמית, עולם התנ"ך - שופטים, תל אביב, דוידזון - עתי, 1994, עמ' 30.
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 301
↑  מיכאל אבי יונה, "מפת מידבא - תרגום ופירוש", אריאל 116, 1996, עמ' 42. ראו גם תמונות בלוחות שבסוף המאמר, דף ז' (לוח 9). (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 48–49 doi: 10.1177/030908929502006602
↑  Joan E. Taylor, The Asherah, the Menorah and the Sacred Tree, Journal for the Study of the Old Testament 20, 1995, עמ' 48–51 doi: 10.1177/030908929502006602
לורנס הארווי

| --- | --- |

לורנס הארווי, 1973
 לידה:  1 באוקטובר 1928 ינישוק, ליטא 
 פטירה:  25 בנובמבר 1973 (בגיל 45) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ליטא, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1946) 
 בן או בת זוג:  מרגרט לייטון (1957–1961)  ג'ואן פרי (1968–1972)  פאולין סטון (1972–1973)   הרמיוני באדלי 
 צאצאים:  דומינו הארווי 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1956) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורנס הארווי (באנגלית: Laurence Harvey;‏ 1 באוקטובר 1928 – 25 בנובמבר 1973) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-בריטי מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1959 על הופעתו בסרט "מקום בצמרת".
ככוכב קולנוע הופיע הארווי בסרטים "השליח ממנצ'וריה", "האלמו", "העולם המופלא של האחים גרים" ו"דרלינג".
ביוגרפיה

הארווי נולד בשם צבי משה סקיקנה בעיר ינישוק שבצפון ליטא למשפחה יהודית ליטאית.
בנם של אלה ובר סקיקנה היה הצעיר מבין שלושה ילדים.
כאשר היה בן חמש עבר להתגורר עם משפחתו בדרום אפריקה שם אימץ את השם הארי.
הארווי גדל ובילה את רוב נעוריו ביוהנסבורג, שירת ביחידת בידור תחת צבא דרום אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
לאחר שעבר להתגורר בלונדון למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובעצת סוכן הכישרונות גורדון הארבורד אימץ את שם הבמה "לורנס הארווי".
קריירת משחק

החל את דרכו בקולנוע הבריטי במספר סרטים קטנים והתגלה בעיבוד הקולנועי למחזה הטרגי "רומיאו ויוליה" שנעשה בשנת 1954 בתפקיד הראשי של רומיאו ובסרט "אני מצלמה" בתפקיד הסופר כריסטופר אישרווד.
הארווי פרץ לתודעה העולמית כשחקן מוביל בשנת 1959 בזכות תפקיד בדרמה הרומנטית "מקום בצמרת" בתור הצעיר ממעמד הפועלים ג'ו למפטון.
הארווי הועמד על הופעתו לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס באפט"א.
הועמד לפרס באפט"א נוסף על תפקידו בתור סוכן הכישרונות ג'וני ג'קסון בדרמה המוזיקלית "אקספרסו בונגו".
בשנת 1960 שיחק בסרטים ההוליוודיים, סרט המלחמה "האלמו" של ג'ון ויין בתפקיד קולונל ויליאם טראוויס והדרמה "באטרפילד 8" בתפקיד הגברי הראשי לצידה של אליזבת טיילור.
ב-1961 שיחק בדרמה ההוליוודית "קיץ ועשן" בתפקיד ד"ר ג'ון בוצ'נאן ובסרט המלחמה הבריטי "הארוך הקצר והגבוה" בתפקיד טוראי באמו באמפורת'.
ב-1962 התפרסם במותחן הקאלט של ג'ון פרנקנהיימר "השליח ממנצ'וריה" בתפקיד ריימונד שאו והועמד לפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתפקיד וילהלם גרים בפנטזיה "העולם המופלא של האחים גרים". בנוסף שיחק בדרמה "ללכת על הקו הפראי" של אדוארד דמיטריק בתפקיד הראשי לצידה של ג'יין פונדה.
ב-1963 ביים הארווי את סרטו הראשון, דרמת הפשע "הטקס" אותה גם כתב והפיק בפועל.
ב-1965 הופיע בדרמה של ג'ון שלזינגר "דרלינג" בתפקיד מנהל הפרסום מיילס ברנד.
לקראת סוף הקריירה שלו שיתף פעולה עם הבמאי הישראלי מנחם גולן כאשר שיחק בסרטו "הבריחה לשמש".
חיים אישיים

הארווי ניהל במהלך חייו האישיים שלוש מערכות נישואים.
נישואיו הראשונים היו בשנת 1957 לכוכבת הקולנוע מרגרט לייטון ונמשכו כארבע שנים עד לגירושין.
בשנת 1968 נישא לשחקנית האמריקאית ג'ואן פרי שהייתה צעירה ממנו ב-17 שנים, נישואים שהחזיקו מעמד 4 שנים.
נישואיו השלישיים היו לדוגמנית האנגלייה פאולין סטון ומהם נולדה בתו היחידה ציידת הראשים המפורסמת דומינו הארווי.
הארווי שהיה מעשן כבד ושתיין כרוני נפטר ב-25 בנובמבר 1973 ממחלת סרטן הקיבה בלונדון בהיותו בן 45.
פילמוגרפיה נבחרת

רומיאו ויוליה (1954)
אני מצלמה (1955)
האויב השקט (1958)
מקום בצמרת (1959)
אקספרסו בונגו (1959)
גלוריה (1960)
האלמו (1960)
שתי אהבות (1961)
הארוך הקצר והגבוה (1961)
קיץ ועשן (1961)
ללכת על הקו הפראי (1962)
העולם המופלא של האחים גרים (1962)
השליח ממנצ'וריה (1962)
האיש הרץ (1963)
הטקס (1963)
שערורייה (1964)
החיים בפסגה (1965)
דרלינג (1965)
המרגל עם האף הקר (1966)
הרומאי האחרון (1968)
הנוצרי הקסום (1969)
הבריחה אל השמש (1972)
משמרת לילה (1973)
ז לזיוף (1974)
ישראל באירוויזיון 1974

ישראל השתתפה באירוויזיון 1974 עם השיר נתתי לה חיי בביצוע של להקת כוורת. התחרות  התקיימה ב-6 באפריל בברייטון, בריטניה. זאת הייתה השתתפות השנייה של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון > בחירה פנימית

ועדה ברשות השידור בחרה בלהקת כוורת, בעקבות הצלחת האלבום סיפורי פוגי, לייצג את ישראל באירוויזיון 1974 עם השיר נתתי לה חיי.
באירוויזיון

להקת כוורת הייתה ה-6 בסדר ההופעה בלילה של התחרות באולם The Dome בברייטון, אחרי מרינלה של יוון ולפני להקת קורני של יוגוסלביה. על פי חוקי התחרות, רק שישה אנשים רשאים להופיע על הבמה במהלך המופע, ולכן יוני רכטר, הקלידן של הלהקה, היה חייב להיות המנצח של התזמורת. מערכת ההצבעה ניסתה בין השנים 1971 ל-1973 ננטשה, וב-1974 חזרה למערכת הקודמת של עשרה חברי שופטים בכל מדינה שהעניקה הצבעה אחת.
בתום ההצבעה קיבל השיר 11 נקודות, והציב את ישראל במקום השביעי יחד עם אירלנד מתוך 17 מדינות שהשתתפו. הדובר הישראלי, שהעניק את תוצאות ההצבעה הישראלית בגמר, היה יצחק שמעוני.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו לישראל

| שופטים> ציון | שופטים> מדינות | שופטים> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 10 נקודות |  | 0 נקודות |
| 9 נקודות |  | 0 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  | 0 נקודות |
| 5 נקודות |  | 0 נקודות |
| 4 נקודות |  | 0 נקודות |
| 3 נקודות |  איטליה | 3 נקודות |
| 2 נקודות |  הולנד,  הממלכה המאוחדת,  פורטוגל | 6 נקודות |
| נקודה אחת |  אירלנד,  שוודיה | 2 נקודות |
| סך הכל | 6 מדינות | 11 נקודות |
באירוויזיון > נקודות שישראל העניקה

| שופטים> ציון | שופטים> מדינות | שופטים> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 10 נקודות |  | 0 נקודות |
| 9 נקודות |  | 0 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  | 0 נקודות |
| 5 נקודות |  | 0 נקודות |
| 4 נקודות |  | 0 נקודות |
| 3 נקודות |  | 0 נקודות |
| 2 נקודות |  לוקסמבורג,  פינלנד,  שוודיה | 6 נקודות |
| נקודה אחת |  איטליה,  אירלנד,  הולנד,  מונקו | 4 נקודות |
| סך הכל | 7 מדינות | 10 נקודות |
ראו גם

אירוויזיון 1974
ישראל באירוויזיון
נתתי לה חיי
כוורת (להקה)
הערות שוליים

1 2  Detailed voting results
לירון שפר

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1978  (בן 46)
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1994
לירון שפר (נולד ב-12 במרץ 1978) הוא מפיק מוזיקלי ישראלי ומעצב סאונד, מטכנאי ההקלטות הוותיקים בישראל.
ביוגרפיה

לירון שפר נולד וגדל ברעננה. בעקבות אהבתו למוזיקה בגיל הצעיר, החל ללמוד סאונד, טכנאות אולפן והפקה מוזיקלית בגיל 15 בבית הספר לסאונד של יואב גרא. מורו היה ראובן שפירא, מחלוצי הסאונד במוזיקה הישראלית.
במהלך לימודיו החל לעבוד בתחום, תחילה בדיבוב והאלבום הראשון שהקליט היה אלבומה של הזמרת ורדינה כהן, "מי אמר ש..." אחותו של יזהר כהן. במקביל, ב-1993 החל לעבוד באולפני זזה בתל אביב שהפך לאחד האולפנים המוכרים בישראל והיה למנהל הצוות הטכני באולפן וטכנאי הבית במשך 17 שנים.
במהלך השנים שפר הקליט והפיק את ולצד אמנים כמו: עידן רייכל, רמי קליינשטיין, ריטה, כוורת, יוסי בנאי, לואי להב, גידי גוב, מוש בן ארי, מוקי, שב"ק ס', יוסי פיין, משינה, אחינועם ניני, ריקי גל, קרן פלס, דניאל סלומון, הדג נחש, לירן דנינו, דני בסן, מאיה בוסיקלה,OSOG, Useless ID ויוסי סאסי וכן את פסקול הסרט "צומת וולקן".
שירים שהפכו ללהיטים בהם לקח חלק, כוללים בין היתר את "ילד של אבא" של מוקי, "העיקר זה הרומנטיקה" של גידי גוב (מתוך האלבום "ריקוד ירח"), "רבות הדרכים" של דניאל סלומון ודנה עדיני, "יו יה" של כוורת (מתוך מופע האיחוד 'כוורת בפארק'), "לאלף נמר" של ריטה, "הנה באתי הביתה" של דנה ברגר ואיתי פרל. שפר היה מהנדס הסאונד המוביל בשניים מאלבומי ההופעות המצליחים ביותר במוזיקה הישראלית: "כוורת בפארק" (מופע האיחוד של להקת כוורת ב-1998) ו"ריטה רמי - המופע המשותף" - האלבום מכר 90 אלף עותקים בתוך כ-8 חודשים והמשיך ומכר למעלה מ-150,000 עותקים וזכה באלבום פלטינה משולשת.
ב-2014 הקים לירון שפר יחד עם המפיק המוזיקלי והמוזיקאי פילוני (דני קרק) והמוזיקאי עמית שגיא את אולפני Jaffa Sound Arts ביפו העתיקה. בעקבות עבודתו הפך למרצה לסאונד והפקה מוזיקלית בבתי הספר "רימון", "המכללה למנהל" ו-"מכללת BPM".
שפר מתגורר בתל אביב-יפו, עם אשתו  מיכל  ולהם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  YouTube, ילד של אבא - מוקי, באתר YouTube, ‏דצמבר, 2013
↑  עמוס אורן, מכירות דיסקים בפסח: סיפוק מהול בדאגה, באתר ynet, 8 באפריל 2002
↑  אור ברנע, נעמה יאלר, קונטרול איט: ראיון עם לירון שפר, באתר Playbuzz, ‏מרץ, 2017
↑  לירון שפר, לירון שפר מספר על גישה לשיפור המיקסים, באתר YouTube, ‏דצמבר, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009123689405171  VIAF: 4160664909803360678   WorldCat (עם VIAF): 4160664909803360678
לב בחורף

| --- | --- |

 בימוי:  קלוד סוטה 
 הופק בידי:  פיליפ קרקאסון, Jean-Louis Livi 
 תסריט:  קלוד סוטה, ז'אק פשי
 עריכה:  ז'קלין תיידו 
 שחקנים ראשיים:  עמנואל ביאר, דניאל אוטיי
 צילום:  איב אנג'לו 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  Koch-Lorber Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 1992 (צרפת), 4 ביוני 1993 (ארצות הברית
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט חבר'ה 
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן הטוב ביותר (דניאל אוטיי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לב בחורף (בצרפתית: Un cœur en hiver) הוא סרט קולנוע צרפתי שיצא לבתי הקולנוע בשנת 1992. במאי הסרט הוא קלוד סוטה, וכוכביו הם עמנואל ביאר, דניאל אוטיי ואנדרה דוסוליר, מפיצי הסרט היו Koch-Lorber Films.
עלילת הסרט מתרחשת בפריז בת ימינו ומספרת את סיפורן של שלוש דמויות, מקסים, סטפן וקמיל, שנקלעים לתוך משולש אהבה. קמיל היא כנרת שתהילתה והפופולריות שלה עולה כפורחת, היא פותחת במערכת יחסים ארעית עם מקסים שבבעלותו סדנה ליצור ותיקון כינורות. סטפן הוא עובדו וחברו של מקסים, ולאחר שהוא פוגש את קמיל שמביאה את כינורה המקולקל לתיקון, היא מתאהבת בו בצורה כפייתית, אהבה אותה הוא דוחה.
יעל דניאלי

| --- | --- |

יעל דניאלי, אוגוסט 2019
 לידה:  אוגוסט 1997 (בת 27)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  חופשי, מעורב אישי
אליפות ישראל (בריכת 25 מטר) במשחה ל-200 מטר גב, דצמבר 2016, מימין: יעל דניאלי, אביב ברזלי, אלכסנדרה שצקיק (קזחסטן) ומאי לווי
יעל דניאלי (נולדה בשנת 1997) היא אלופת ישראל בשחיה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (2015).
ביוגרפיה

דניאלי נולדה בקיבוץ אפק, גדלה ברעות. היא החלה להתאמן בשחייה מגיל 8 בקבוצת מכבי פארק מים רעות והתאמנה בהדרכתו של כרמל לויתן. למדה בתיכון בפלימות' שבאנגליה ובתיכון מור מכבים-רעות.
ביוגרפיה > 2011

באליפות קומן (אליפות מדינות הים התיכון בשחייה לנוער) שנערכה בקפריסין ביוני 2011 זכתה דניאלי במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:12.72 דקות, לפני שחיינית מאיטליה (9:16.57 דקות).
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון טורקיה בסוף יולי אותה שנה סיימה דניאלי במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה 5:09.05 דקות, במקום עשירי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:21.01 דקות, במקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:33.96 דקות ובמקום 19 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:30.06 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה דניאלי במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:21.38 דקות, אחרי מרדית' בודנר (8:52.18 דקות) ומרטינה מרקס (9:17.73 דקות).
ביוגרפיה > 2012

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2012 זכתה דניאלי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:14.54 דקות, אחרי מרטינה מרקס (9:13.66 דקות) ולפני טלי למקוף מהפועל דולפין נתניה (9:14.87 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:47.39 דקות, אחרי טלי למקוף (17:38.91 דקות) ולפני מרטינה מרקס (17:47.80 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.06 דקות, אחרי מרטינה מרקס (4:22.53 דקות) ומור פליישמן מירושלים רבתי (4:29.03 דקות).