stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסעות האוצר
אנשי צוות, שדרת הפיקוד ומספר כלי השייט

לפי הערכות מסוימות ספינת אוצר בודדת אוישה ב-500 אנשי צוות, או ב-600 לפי הערכות אחרות. שדרת הפיקוד הבכירה הורכבה מסריסים דוגמת ג'נג-חה. בראש שדרת הפיקוד עמדו שבעה מפקדים בכירים (taijian) ששימשו גם כשגרירים דיפלומטיים של הקיסר, ג'נג-חה תפקד כבכיר מבין השבעה. הצוות רובו הורכב מספנים ולוחמים שבאו מקרב צבא האימפריה. כל משלחת מנתה קרוב ל-200 אנשי רפואה, שני מזכירים, שני רשמי פרוטוקול מטעם משרד הטקסים, חמישה אסטרולוגים, מספר שופטים צבאיים, פקיד בירוקרטי מטעם משדר האוצר ופקידים זוטרים.
לפי הדעה המקובלת בקרב היסטוריונים, במסע הראשון לקחו חלק 27,800 אנשי צוות בקירוב, שאיישו 317 ספינות, כולל בין 62 ל-63 ספינות אוצר מונומנטליות. במסע השני השתתפו 249 ספינות. אולם מספר ספינות האוצר ומספר אנשי הצוות שהשתתפו במסע אינם ידועים לחוקרים כיום. במסע השלישי השתתפו כ-27,000 אנשי צוות ו-48 ספינות אוצר. המספר הכולל של הספינות שהשתתפו המסע השלישי אינו ידוע. במסע הרביעי לקחו חלק בין 27,670 לבין 28,560 אנשים צוות ו-63 ספינות אוצר. מספר הספינות הכולל שלקחו חלק במסע הרביעי אינו ידוע. מספר אנשי הצוות והספינות שהשתתפו במסע החמישי והשישי אינו יודע מכיוון שלא נשתמרו מקורות ראשונים המכילים את המידע הרלוונטי. ידוע שבמסע השביעי השתתפו 27,550 אנשי צוות וכמה מאות ספינות.
הישגי משלחות האוצר

בתקופת מסעות האוצר בראשית המאה ה-15, הפכה סין של שושלת מינג למעצמה הימית החזקה בעולם. משלחת האוצר נשאה עמה הצהרה אימפריאלית שקוראת לשליטים זרים להכיר בהגמוניה של קיסר סין על ידי הענקת תשורות לקיסר, מה שבתמורה ייענה במתן תשורות והגנה צבאית ופוליטית מצד הקיסר. סירוב משמעו כהכרזת מלחמה והסתכנות בעימות עם כוח צבאי לא מבוטל. 
משלחת האוצר גרפה הישגים דיפלומטיים לא מבוטלים. ציי האוצר הביאו מדינות רבות להכיר בהגמוניה הסינית ולקחת חלק במערכת התשורות הסינית. מלכים רבים שהכירו בהגמוניה הסינית ובמערכת התשורות הסינית שלחו שגרירים לסין יחד עם משלחות האוצר וגם בנפרד ממנה. בעידן המסעות, היה המסחר הסיני בשיאו וסחורות מסוגים רבים זרמו לסין דרך נמלי החוף שלה.
המשלחת גרפה מספר הישגים גם בפן הצבאי. לפני שיצא פרויקט מסעות האוצר לדרכו היו נתיבי הסחר הימיים בסביבתה של סין כמרקחה עקב פריחה של פעילות פיראטית וסחר לא חוקי. במהלך המסעות השתתף הצי שכלל מספר רב של ספינות מלחמה במספר עימותים צבאיים וזכה להישגים. צי האוצר השמיד את הצי הפיראטי של צ'ן זואי (Chen zuyi) בפלמבאנג (Pelembang) בשנת 1407, את כוחותיו של אללאקשוורה (Alakeshvara) בציילון בשנת 1411 ואת כוחותיו של שקאנדר (Sekandar) בסומטרה בשנת 1415. בנוסף, ביססו המשלחות נוכחות צבאית אימפריאלית באזורי הים הסיני הדרומי ובערי מסחר בדרום הודו. בכך הושג שקט יחסי וביטחון באזורי ונתיבי המסחר באופן ששרת את האינטרס האימפריאלי של סין.
הפסקת מסעות האוצר

לאחר המסע השביעי לא נערכו מסעות נוספים. מספר היסטוריונים בולטים טענו לאורך המאה העשרים שמסעות האוצר הופסקו בראש ובראשונה עקב התנגדות הפקידות הבירוקרטית של האימפריה. הפקידים הבירוקרטים זכו ליוקרה רבה והחזיקו בזיקה העמוקה לקונפוציאניזם. התנגדותה של הפקידות למסעות האוצר הושתתה על בסיס אותה פילוסופיה קונפוציאנית. הפקידים האמינו שסין היא מרכז העולם ומשכנה של התרבות הנעלה ביותר, ועל כן מן הראוי לה שתספק את כל צרכיה בעצמה ותמנע מתלות בחברות ובמדינות זרות שהן בהכרח נחותות ממנה. בנוסף, הבירוקרטים טענו שסריסי החצר מושחתים, רהבתנים ובזבזנים, ובין הבירוקרטים לבין סריסי החצר התפתחה יריבות פוליטית מרה. מסעות האוצר התאפשרו כל עוד החזיקו סריסי החצר במספיק כוח כדי לגבור על התנגדות הבירוקרטים. אולם, השדרה הבירוקרטית התעצמה בהדרגה והתנגדותה העיקשת הובילה לבסוף להפסקת מסעות האוצר.
ההיסטוריון יוליוס לודווינג דויוונדאק (Jan Julius Lodewijk Duyvendak ) היה הראשון שקישר בין סוגיית הפסקת המסעות לבין השפעת הפילוסופיה הקונפוציאנית על השדרה הבירוקרטית בשלטון. דויבנדאק טען שהתנגדות הבירוקרטים לסריסי החצר ולמסעות האוצר היא הגורם שהביא להפסקת מסעות האוצר. המאבק בין השדרות הוביל את השדרה הבירוקרטית לפתח ולאמץ אידיאלים השוללים קשרים בין סין לבין מדינות וחברות זרות. לפי דויוונדאק יש בכך כדי להסביר את המנטליות הסינית שהתאפיינה לאורך רוב העידן המודרני בסלידה מקשרים פוריים עם חברות ומדינות זרות. לעומת דויוונדאק, היסטוריונים מאוחרים לו יחסו להשפעת הקונפוציוניזם על הבירוקרטיה משקל כבד ועיקרי במערכת הגורמים שהביאה להתנגדות הבירוקטים לסריסי החצר ולבסוף להפסקת מסעות האוצר.
חשיבות מסעות האוצר לתחום ההיסטוריה העולמית

במסגרת תחום החקר של ההיסטוריה של סין ושל ההיסטוריה העולמית זכתה סוגיית הפסקת מסעות האוצר לתשומת לב רבה. תשומת הלב הרבה לה זכתה הסוגיה נובעת מהניסיון להבין מדוע הגיעה אירופה למעמד הגמוני עולמי ולא תרבויות אחרות. לפי סברתם של מספר ההיסטוריונים שעוסקים בנושא, בתקופה בה נערכו מסעות האוצר סין הגיעה למעמד של המעצמה הימית הגדולה בעולם. כוחה הימי של סין בתקופה זו עלה בהרבה על זה של פורטוגל ושל ספרד. אולם, מסעות האוצר נזנחו וכוחה הימי של סין פחת. כתוצאה מכך התאפשר למעצמות אירופה לרשת את מקומה של סין כמעצמות גלובליות. מסיבה זו היסטוריונים ניסו להבין מדוע הפסיקה סין את מסעות האוצר רגע לפני שמדינות אירופה עלו לגדולתן כמעצמות הגלובליות המובילות.
לקריאה נוספת

Dreyer, Edward L. (2007). Zheng He: China and the Oceans in the Early Ming Dynasty, 1405–1433. New York: Pearson Longman. ISBN 9780321084439.
Duyvendak, J.J.L. (1938). "The True Dates of the Chinese Maritime Expeditions in the Early Fifteenth Century". T'oung Pao. 34 (5): 341–413. doi:10.1163/156853238X00171. JSTOR 4527170.
Fairbank, John King (1942). "Tributary Trade and China's Relations with the West". The Far Eastern Quarterly. 1 (2): 129–149. doi:10.2307/2049617. JSTOR 2049617.
Finlay, Robert (1992). "Portuguese and Chinese Maritime Imperialism: Camoes's Lusiads and Luo Maodeng's Voyage of the San Bao Eunuch". Comparative Studies in Society and History. 34 (2): 225–241. doi:10.1017/S0010417500017667. JSTOR 178944.
Levathes, Louise (1996). When China Ruled the Seas: The Treasure Fleet of the Dragon Throne, 1405–1433. New York: Oxford University Press. ISBN 9780195112078.
Mackerras, colin (1999). Westren Images Of China. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-590738-8.
MARTÍNEZ-ROBLES, David (2008). "The Western Representation of Modern China: Orientalism, Culturalism and Historiographical Criticism". Digithum. 10 (Orientalism): 7–16.
Needham, Joseph (1959). Science and Civilisation in China, Volume 3. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-05801-5.
הערות שוליים

↑  Dreyer 2007 99
↑  Dreyer 2007, 138
↑  Mills 1970, 57
↑  Dreyer 2007, 49–50
↑  Levathes 1996, 87
↑  Mills 1970, 57
↑  Mills 1970, 1
1 2  Lee 2010, 95.
↑  Fairbank 1942, 143
↑  Dreyer 2007,176.
↑  Brook 1998 615.
↑  Dreyer 2007, 79.
↑  Mills 1970, 1 & 3.
↑  Dreyer 2007, 61.
↑  Wang 1998, 320.
↑  Finlay 2008, 337
↑  20-21 Levathes
1 2  Levathes 1996, 73-74
↑  Dreyer 2007, 50–51
↑  Mills 1970 27
↑  Brook 1998, 616
↑  Fairbank 1942, 141.
↑  Dreyer 2007, 30–31 & 49–50.
1 2 3 4  Mills 1970, 9.
↑  Dreyer 2007, 30.
↑  Duyvendak 1938, 358.
1 2  Dreyer 2007, 30–32.
↑  Church 2004, 12.
↑  Mills 1970, 2.
↑  Finlay 1992, 227.
↑  Dreyer 2007, 102.
1 2  Dreyer 2007, 127.
↑  Dreyer 2007, 102
↑  Dreyer 2007, 127
↑  Mills 1970, 31.
1 2  Dreyer 2007, 128
↑  Mills 1970, 10.
↑  Dreyer 2007, 51.
↑  Chan 1998, 233.
↑  Levathes 1996, 87.
↑  Dreyer 2007, 123.
1 2  Mills 1970, 11.
↑  Dreyer 2007, 62.
↑  Dreyer 2007, 63.
1 2  Dreyer 2007, 125.
1 2 3 4 5  Dreyer 2007, 126.
↑  Dreyer 2007, 76.
↑  Chan 1998, 235.
↑  Mills 1970, 13.
↑  Dreyer 2007, 343.
↑  Fairbank 1942, 140.
1 2  Mills 1970, 1.
↑  Mills 1970, 3–4.
↑  Finlay 2008, 337.
1 2  Dreyer 2007, 31 & 79.
↑  Dreyer 2007, 64.
↑  ההפניהמתייחסת למשפט האחרון בלבד Fairbank 1942, 140
↑  Dreyer 2007, 200, 262
1 2  Levathes 1996, 175, 180
1 2  Finlay 1992, 229-231
↑  Duyvendak 1938,398
↑  Dreyer 1982, 200, 262
1 2  523-528,Needham 1959,
↑  Finlay 1992, 231. הציטוט תורגם על ידי כותב ערך זה שהוסיף הערה בסוגרים.
↑  Finlay 1992, 231 הערה ביבליוגרפית מספר 25
↑  Dreyer 1982, 200.הערה ביבליוגרפית מספר 56
↑  Duyvendak 1938, 398.
↑  Martinez-Robles 2008, 11-12.
↑  Weber 1968, 248. תורגם על ידי מחבר ערך זה.
↑  Weber 1968,xiii-xv,xviii.
↑  Duyvendak 1938, 398
↑  Martinez-Robles 2008, 10.
↑  Martinez-Robles 2008 ,9
↑  Mackerras 1999, 2-3
↑  דיימונד 2013, 322. בעמוד 359 דימונד מפנה את קוראים המעוניינים להרחיב את הדעת בנושא "מאבקי הכוח שהביאו לידי הקפאת ציי הסוחר של סין" לספרו של לוואטס (Levathes)
משחקים בצורה קואליציונית
הגדרות

משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד   
(games in coalitional form with side payments(TU) games)
זה הוא משחק שיתופי המוגדר על ידי הזוג  \left(N;v\right) כך שמתקיים:
N=\{1,2,\cdots ,n\} הוא קבוצה סופית של שחקנים.
v:2^{N}\rightarrow \mathbb {R}  היא פונקציה המתאימה לכל תת-קבוצה  S  של שחקנים מספר ממשי  v(S)  ומקיימת  v(\emptyset )=0.  \!v נקראת הפונקציה הקואליציונית של המשחק.
פתרון של משחק קואליציוני עם תשלומי צד
תהי U משפחת משחקים בצורה קואליציונית (על קבוצה כלשהי של שחקנים).
מושג פתרון (עבור המשפחה U) הוא פונקציה  \varphi  המתאימה לכל משחק  (N;v)\in U תת-קבוצה  \varphi (N;v) של RN.
ייתכן כי עבור משחק מסוים   (N;v)\in U יתקיים  \varphi (N;v)=\emptyset .
מושג הפתרון נקרא נקודתי אם לכל משחק  (N;v)\in U הקבוצה  \varphi (N;v) בת איבר אחד.
שקילות אסטרטגית
משחקים בצורה קואליציונית  \left(N;w\right),  \left(N;v\right) שקולים אסטרטגית אם קיימים מספרים  a>0 ו- b_{1},\cdots ,b_{n}\in \mathbb {R}  כך שלכל  S\subseteq N מתקיים:  w\left(S\right)=av\left(S\right)+\sum _{i\in S}b_{i}.
דוגמאות וסוגים של משחקים בצורה קואליציונית

משחק פשוט
משחק  \ (N;v) יקרא משחק פשוט אם הוא משחק בצורה קואליציונית ולכל תת-קבוצה S של N מתקיים   \ v(S)=0 או  \ v(S)=1. להרחבה ניתן לקרוא ב משחק פשוט .
משחק סכום קבוע 

משחק  \ (N;v) יקרא משחק סכום קבוע אם  \ \forall S\subseteq N\;.\;v(S)+v(N\smallsetminus S)=v(N).
משחק רוב משוקלל
משחק  \ (N;v) יקרא משחק רוב משוקלל אם הוא משחק פשוט וקיימים משקלות חיוביים  \left(w_{1},w_{2}...w_{n}\right) (אחד לכל שחקן) ומיכסה   q\geq 0 כך שלכל  \ S\subseteq N מתקיים:
משחק סופר אדיטיבי
משחק   \ (N;v) יקרא משחק סופר אדיטיבי אם הוא משחק בצורה קואליציונית ולכל שתי קבוצות זרות  \ T,S\subseteq N מתקיים:
 \ v(\ T\cup S)\geq v(S)+v(T)
משחק קמור
משחק
 \,(N;v) 
יקרא משחק קמור אם הוא משחק בצורה קואליציונית ולכל זוג קואליציות 
 \,S,\,T 
מתקיים: 
 v(S)+v(T)\leq v(S\cup T)+v(S\cap T).
(בפרט הוא משחק סופר אדיטיבי)
משחק מונוטוני
משחק   \ (N;v) יקרא משחק מונוטוני אם הוא משחק בצורה קואליציונית ולכל שתי קואליציות  \ S,T  כך ש-  S\subseteq T,  מתקיים:  v(S)\leq v(T)
משחק שוק
להרחבה ניתן לקרוא במשחק שוק.
משפטים

משפט 
אם משחק   \ (N;v) הוא סופר אדיטיבי ומשחק   \ (N;w) שקול לו אסטרטגית אזי, המשחק   \ (N;w) הוא סופר אדטיבי .
משפט 
כל משחק  \ (N;v) שקול אסטרטגית למשחק מונוטוני.
דוגמאות לפתרונות למשחקים בצורה קואליציונית

פתרונות נקודתיים
ערך שפלי
כאשר R הוא יחס סדר על השחקנים, הסכום רץ על כל יחסי הסדר האפשריים (קיימים !n כאלה) ו- P_{i}^{R} היא קבוצת כל השחקנים שמקדימים את i ביחס הסדר R.
להרחבה ניתן לקרוא בערך שפלי.
גרעינון 

להרחבה ניתן לקרוא בגרעינון (משחק שיתופי).
פתרונות קבוצתיים
הליבה 

להרחבה ניתן לקרוא בליבה של משחק שיתופי
ראו גם

משחק שיתופי
מונחים בתורת המשחקים
לקריאה נוספת

שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
מקור שליטה

בפסיכולוגיה, מקור שליטה (גם: מוקד שליטה, מיקוד שליטה, מיקום שליטה) היא הרגשת השליטה שיש או אין לאדם על המאורעות שבחייו, ואמונתו באשר למה גורם לדברים טובים או רעים בחייו (באופן כללי, או בתחום מסוים, כגון בריאות או הצלחה בלימודים). מקור השליטה עשוי להיות פנימי (כלומר, האדם מאמין כי הוא שולט בעצמו ובחייו) או חיצוני (האדם מאמין כי חייו והחלטותיו נשלטים בידי סביבתו, בידי כוח עליון או בידי אנשים אחרים). המונח נטבע בשנת 1954 על ידי הפסיכולוג האמריקאי ג'וליאן רוטר לשם ציון היבט חשוב של האישיות.
ההיסטוריה של המושג

המושג "מקור שליטה" נולד במסגרת תאוריית הלמידה החברתית של האישיות שניסח רוטר (1954) וזכה לפופולריות רבה. העיסוק המרובה במושג מיוחס לא פעם לאירועים הפוליטיים והחברתיים שהתחוללו בשנים הללו, שהבליטו את חוסר השליטה שבחיינו, כמו למשל מלחמת ווייטנאם, מהומות השחורים בארצות הברית ופרשת ווטרגייט.
המושג צמח במסגרת תאוריית הלמידה החברתית שטוענת שהתנהגות מסוימת היא בעצם פונקציה של שני גורמים:
הציפייה לחיזוק כתוצאה מהתנהגות
ערך החיזוק בעיני האדם
למיקום השליטה שיש לאדם תהיה השפעה על ציפיותיו ובשל כך גם על התנהגותו. ניתן לסווג אנשים לפי סוג מיקום השליטה שלהם: פנימי או חיצוני.
הקשר הסיבתי בין ההתנהגות לחיזוק משפיע על הציפייה של האדם וכך גם על התנהגותו. כאשר החיזוק מיוחס על ידי האדם לגורם שקשור להתנהגותו (מיקום שליטה פנימי), הסבירות שהחיזוק ישפיע על ההתנהגות יגדל מאשר כשהחיזוק מיוחס על ידי האדם לתוצאה של מזל (מיקום שליטה חיצוני).
לכן הוגדר בתחילה לפעמים "כציפייה מוכללת לשליטה פנימית או חיצונית בחיזוק שיקבל".
היסטוריה מוקדמת של המושג נמצאת אצל לפקורט (Lefcourt, 1976), אשר מקשר בראשית מאמרו בינו ובין חוסר אונים נלמד. לפקורט הגדיר מקור שליטה נתפשׂ (perceived) באופן הבא: "השליטה הנתפשׂת מוגדרת כציפייה מוכללת לשליטה פנימית או חיצונית בחיזוק". לפקורט מסביר כי שורשי המחקר המוקדם בנושא ציפיות לחיזוקים מצויים בשנות ה-50, בעבודת הדוקטורט של ג'יימס (James) ופארס (Phares) בהנחיית רוטר באוניברסיטת אוהיו. נעשו ניסיונות לזהות את ראשית התהוות המושג בעבודתו של אלפרד אדלר, אך המקור הישיר נמצא בעבודתם של תלמידיו של רוטר, ובהם ויליאם ה' ג'יימס (לא ויליאם ג'יימס), אשר חקר שני סוגים של העתקת ציפיות:
העתקת ציפיות טיפוסית – אמונה כי הצלחה או כישלון יגררו אחריהם תוצאה דומה;
העתקת ציפיות לא טיפוסית – אמונה כי הצלחה או כישלון יגררו אחריהם תוצאה שונה.
המחקר בתחום הוביל את הפסיכולוגים לשער כי אנשים הנוטים לגלות העתקת ציפיות טיפוסית הם אלה שקרוב לוודאי כי ייחסו את מה שקורה להם ליכולותיהם, בעוד שאלו הנוטים לגלות העתקת ציפיות לא טיפוסית ייחסו לרוב את הטוב והרע שבחייהם למזל. ובמילים אחרות: ניתן לחלק את בני האדם לשניים: אלו הנשענים על יכולת (גורם פנימי) לעומת אלו הנשענים על המזל (גורם חיצוני). ואולם, לאחר 1970 העיר ברנרד ויינר (Weiner) כי ייחוס ליכולת וייחוס למזל נבדלים גם בכך שהראשון הוא ייחוס לגורם יציב וקבוע, בעוד האחרון הוא ייחוס לגורם שאינו יציב.
בשנת 1966 פרסם רוטר בכתב העת "Psychological Monographs" מאמר מהפכני בתחום, שבו סיכם מחקר של למעלה מעשר שנים שלו ושל תלמידיו, אשר ברובו לא התפרסם עד אז. בהמשך דן רוטר (1975, 1989) בבעיות ובתפיסות מוטעות שעלו בשימוש שעשו אחרים במבנה השליטה (הפנימית או החיצונית) בחיזוקים.
מקור שליטה ואוריינטציות אישיותיות

רוטר (1975) מבהיר כי מקור שליטה פנימי ומקור שליטה חיצוני אינם שני מצבים דיכוטומיים, אלא הם מציינים שני קצוות של רצף. 'פנימיים' נוטים לייחס תוצאות או אירועים בחייהם לשליטתם; לעומתם, 'חיצוניים' ייחסו אותם לנסיבות חיצוניות. לדוגמה, סטודנט בעל מקור שליטה פנימי יאמין כי הציונים שהשיג הם פרי יכולותיו ומאמציו, בעוד שסטודנט בעל מקור שליטה חיצוני יאמין כי הציונים שהשיג נובעים ממזל טוב או רע, או מפרופסור שכותב מבחנים גרועים או שמחלק ציונים באופן גחמתי; ומשום כך סביר פחות כי הוא יצפה לכך שיכולותיו או המאמצים שישקיע יביאו להצלחתו, ומכאן שסביר פחות כי יתמיד בעבודה קשה עבור ציונים גבוהים. לכך יש השלכה ברורה על ההבדלים שבין 'פנימיים' ו'חיצוניים' ביחס למוטיבציה שלהם להישגים (Achievement Motivation). בשל העובדה כי הם ממקמים את השליטה מחוץ לעצמם, נוטים 'חיצוניים' לחוש שליטה פחותה על גורלם. אנשים בעלי מקור שליטה חיצוני נוטים להיות לחוצים יותר ונוטים יותר לדיכאון.
מקור שליטה ואוריינטציות אישיותיות > מאפיינים

רוטר (1966) האמין כי 'פנימיים' מגלים שני מאפיינים מהותיים: מוטיבציה גבוהה להישגים, ומוכוונות-חיצונית נמוכה. זה היה הבסיס ל"סולם מקור שליטה" שהוצע על ידי רוטר ב-1966, אם כי הוא התבסס על אמונתו של רוטר כי מקור שליטה הוא קונסטרוקט חד-ממדי. מאז 1970 היו שאתגרו את הנחתו של רוטר בדבר חד-ממדיות; אחת מאלה שביקשו לבחון את אמיתותה הייתה ליוונסון (Levenson), אשר טענה כי יש להפריד בין ממדים שונים של מקור השליטה (ובהם לדוגמה, אמונתו של אדם כי האירועים בחייו הם פרי גורל, נקבעים בידי אנשים חזקים אחרים וכי אין בידו לשנותם).
סולמות מדידה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .
שאלון מיקום שליטה של רוטר, 1966 (I-E Scale).
29 פריטים (מתוכם 6 פריטי הסוואה) בעלי תבנית בחירה כפויה (Force choice) של שני פריטים בלבד שבחירת אחד מהם מסווג כמיקום חיצוני והשני כמיקום פנימי. ככל שהציון גבוה יותר כך מיקום השליטה חיצוני יותר. מהימנות המבחן הייתה סבירה אך לא גבוהה במיוחד, כאשר מהימנות המבחן החוזר הייתה (0.72), ומהימנות פנימית של מבחן-חצוי הייתה (0.73).
העקביות הפנימית על ידי מקדם מהימנות אלפא של קרונבאך הייתה בין 0.69 ל-0.73 (מה שמעיד על פריטים הטרוגניים מדי, כלומר שהמבחן מודד יותר מ"תכונה" אחת). אך המבחן לפחות הציג מתאמים נמוכים של השאלון עם שאלון רצייה חברתית, מה שמעיד על חוסר השפעה של רצייה חברתית על התוצאות. הממוצע היה 8.5 אצל תלמידי תיכון.
לווינסון (Levenson, 1974) ניסתה לשפר את השאלון של רוטר ולפצל אותו לשלושה סולמות:
סולם I (פנימי) – שבמידה מה חופף לסולם הפנימי של רוטר
אך היא פיצלה את סולם השליטה החיצוני של רוטר לשניים: סולם P (שליטה של אחרים חזקים) וסולם C (מזל).
שני הסולמות האחרונים הם פיצול של הסולם החיצוני של רוטר. התווספו ניבויים חדשים שניתן לנבא בעזרתו.
ניתוח הגורמים הראה שלושה גורמים שכל אחד מהם מורכב מפריטים של סולם אחר. מה שמראה התאמה בין התאוריה לבין הממצאים האמפיריים
מחקרים אמפיריים

ההנחה הרווחת בקרב חוקרים הייתה שמיקום שליטה פנימי אצל ילדים קשור עם התנהגות רגועה של ההורה, תשומת לב רבה לילד, עם חום וחיבה ועם התנהגות תומכת ללא-ביקורתיות. הנחות אלה התבססו על מחקרי דיווח עצמי בדיעבד של ילדים ושל מבוגרים על הוריהם (רטרוספקטיבה, במבט לאחור). ממצאים של מחקרי אורך ארוכי טווח סתרו את הממצאים הקודמים וההנחות הקודמות, וגילו שדווקא ילדים שקיבלו בילדותם יחס קר, ביקורתי, לא תומך ומעניש קיבלו ציוני מיקום שליטה פנימיים גבוהים בבגרותם. ממצא זה הוסבר על ידי שינוי של הפיכת המושג מיקום השליטה למודולארי בין הילדות לבגרות. ילד עם מיקום שליטה פנימי עשוי לפתח מיקום שליטה חיצוני בילדותו. הסבר נוסף היה שהדיווחים העצמיים בדיעבד היו מוטים ומוגזמים, ונשענו על זיכרונות ופרשנויות מאוחרות ומוטות ועל הנחות מוטעות של החוקים.
מחקר נוסף הראה שפעילים בתנועה חברתית אפרו-אמריקאית לזכויות האזרח היו בעלי מיקום שליטה פנימי יותר לעומת אפרו-אמריקאים ממעמד חברתי זהה ובעל רמת השכלה דומה שאינם פעילים.
מחקר של סטרייטס וסכרסט מצא שלא מעשנים היו באופן מובהק יותר בעלי מיקום שליטה פנימי מאשר מעשנים.
מחקר נוסף של ג'יימס וודרף הראה שאלה שהפסיקו לעשן בעקבות אזהרות של משרד הבריאות היו בעלי מיקום שליטה פנימי יותר מאשר אלה שהאמינו באותה מידה לאזהרות אך לא הפסיקו לעשן.
מחקר שוודי הראה שחברות בארגון עובדים וידע פוליטי כללי קשורים למיקום שליטה פנימי.
מצבי לחץ

במחקרים העוסקים במיקום שליטה כמשתנה מתווך בין השפעה של מצבי לחץ לבין הסתגלות רגשית נרמז שמיקום שליטה פנימי עוזר בדרך כלל להסתגלות טובה יותר במצבי לחץ כאשר הם תופסים שיש לאדם אפשרות להשפיע על התוצאות. אבל בעלי מיקום שליטה חיצוני יסתגלו טוב יותר למצבי לחץ שבהם אין לאדם אפשרות להשפיע על התוצאות (תאוריית התאמה בין אדם לסביבה). עם זאת, כאשר מצבי הלחץ חמורים או אירעו לאחרונה ההבדל בין בעלי מיקום שליטה שונים יורד. רוב המחקרים שנעשו בדקו רק מתאם בין משתנים, לכן קשה להקיש על סיבתיות.
מצבים של חוסר שליטה – תאוריית חוסר האונים הנרכש של מרטין סליגמן, שהוא מונח שמקביל במידה מסוימת למונח חוסר שליטה. היא בודקת את השפעתה של חוסר השליטה במצבי לחץ על הסתגלות האדם בעתיד. גם בתאוריה הזאת יש ממד של הכללה שבו האדם מכליל את תחושת חוסר השליטה שלו למצבים חדשים.
מדדי היציבות והכלליות קובעים מתי והיכן האדם יחוש שוב חוסר אונים. ממד המיקום (שמקביל בצורה מסוימת למדד מיקום השליטה של רוטר) קובע האם לתחושת חוסר האונים תתלווה גם פגיעה בתחושת הערך עצמי.
ביקורת

לדעת מרש וריצ'רדס הבעיות שעלו משאלון מיקום השליטה של רוטר הם תוצאה של שתי הנחות יסוד בסיסיות שייתכן והן מוטעות:
1) ההנחה החד-ממדית, כלומר האם קבוצת המיקום הפנימי וקבוצת המיקום החיצוני הן הומוגניות (אחידות), או שהן כוללות בתוכה תת-קבוצות נוספות שעשויות להסביר את התוצאות הנמוכות יחסית במבחני התיקוף (0.3) ובמתאם במהימנות כלי המדידה (0.4).
מרש וריצ'רדס טוענים שהחלוקה לחיצוני ופנימי היא גסה מדי, ורוטר מתעלם מהמגוון הרחב של מצבי החיים השונים, אותם ניתן לחלק ל-5 מצבי חיים לפחות:
(אמונה במזל, שליטה פוליטית, הצלחה באמצעות יוזמה אישית, שליטה בין-אישית במצבים חברתיים ושליטה במצבים לימודיים) דבר אשר ישפר את תוקף הניבוי של כלי המדידה.
2) ההנחה הדו-קוטבית, כלומר האם מי שהמיקום הפנימי שלו גבוה אזי בהכרח המיקום החיצוני שלו נמוך? אם אכן כך אז המתאם שהיה צריך להתקבל בין שני סולמות פנימי וחיצוני בעלי ציון נפרד, היה שלילי וגבוה. בפועל התברר שהמתאם שלילי אך נמוך למדי (0.3-), לכן אין הצדקה לתבנית הבחירה הכפויה של רוטר. כלומר שהיו נבדקים שקיבלו ציונים גבוהים או נמוכים בשני הסולמות גם יחד.
כוונתו של רוטר הייתה שמיקום שליטה פנימי פירושה תחושת שליטה. ואילו מיקום שליטה חיצוני פירושו חוסר שליטה.
אך ישנם גורמי שליטה פנימיים שלאדם אין שליטה עליהם (למשל, אינטליגנציה) ופה גם נמצאת הבעיה העיקרית של המושג מיקום שליטה - העירוב בין גורמי שליטה פנימיים שיש לו שליטה עליהם לבין גורמי שליטה שאין לו שליטה עליהם. בעצם מדובר בשני מונחים - מיקום ושליטה וזו גם הסיבה העיקרית שכושר הניבוי שלה נמוך יחסית.
השאלון של רוטר נותן העדפה ברורה להימנעות מחיזוקים שליליים (כמו כישלונות ואסונות), בעוד הוא מתעלם מחתירה לחיזוקים חיוביים (כמו הצלחות). ולכן השאלון יותר מתקשה לנבא שליטה בחיזוקים חיוביים.
השאלון של מיקום שליטה של רוטר מבוסס על ציפיות מוכללות, אך זונח את ערך החיזוק שכפי שנאמר הוא אחד משני גורמי ההתנהגות. חקירה בתחום זה הייתה יכולה לשפר את יכולת הניבוי. לציפיות מוכללות יש בעיקר השפעה כאשר המצב חדש ולא מוכר. לכן אין לייחס להן חשיבות רבה בניבוי מצבים מוכרים שלגביהם יש השפעה של ציפיות ספציפיות.
השאלון של רוטר ובכלל כל המחקר המוקדם לגבי מיקום שליטה נתן העדפה ברורה למיקום שליטה פנימי והניח שזוהי הדרך המועדפת, ואילו מיקום שליטה חיצוני הוא פחות טוב, מה שלא בהכרח נכון. דבר זה יצר בלבול עצום בחלק גדול מהתהליך בעיקר בנושא של התפתחות.
ראו גם

הטיה לטובת העצמי
טעות הייחוס הבסיסית
מונחים בפסיכולוגיה חברתית
לקריאה נוספת

Lefcourt, H.M. (1966). "Internal versus external control of reinforcement: A review", Psychological Bulletin, 65, 206-20.
Lefcourt, H.M. (1976). Locus of Control: Current Trends in Theory and Research New Jersey: Lawrence Erlbaum Associates. ISBN 0-470-15044-0
Levenson, H. (1981). Differentiating among internality, powerful others, and chance. Research with the locus of control construct, 1, 15-63.
Maltby, J., Day, L. & Macaskill, A. (2007). Personality, Individual Differences and Intelligence. Harlow: Pearson Prentice Hall. ISBN 0-13-129760-0
Rotter, J.B. (1954). Social learning and clinical psychology. New York: Prentice-Hall.
Rotter, J.B. (1966). Generalized expectancies of internal versus external control of reinforcements. Psychological Monographs, 80 (whole no. 609).
Rotter, J. B. (1975). Some problems and misconceptions related to the construct of internal versus external control of reinforcement. Journal of Consulting and Clinical Psychology, 43, 56-67.
Rotter, J. B. (1990). Internal versus external control of reinforcement: A case history of a variable. American Psychologist, 45, 489-493.
הערות שוליים

↑  על-פי מילון מונחי האקדמיה ללשון העברית – פסיכולוגיה, תשנ"ד-1994.
↑  Benassi, Sweeney & Dufour, 1988; מצוטט אצל: Maltby, Day & Macaskill, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810704859905606  LNB: 000333128
מרחב כוויץ

בטופולוגיה מרחב כוויץ (Contractible space) הוא מרחב טופולוגי השקול הומוטופית לנקודה. באופן אינטואיטיבי ניתן לדמיין מרחב כוויץ כמרחב אשר ניתן לכווץ לנקודה בודדת באופן רציף.
כל מרחב כוויץ הוא פשוט קשר וקשיר מסילתית.
הגדרה ואפיון

יהי  X מרחב טופולוגי. נאמר ש- X כוויץ אם קיים איבר  x_{0}\in X וקיימת הומוטופיה  H:X\times [0,1]\rightarrow X כך ש- \forall x\in X:H(x,0)=x,H(x,1)=x_{0}.
להלן שני תנאים שקולים:
X כוויץ אם ורק אם פונקציית הזהות עליו הומוטופית להעתקה קבועה.
X כוויץ אם ורק אם הוא שקול הומוטופית למרחב טופולוגי עם נקודה אחת.
דוגמאות  ותכונות

\mathbb {R} ^{n} הוא כוויץ כאשר n סופי. אם נוריד מהמרחב נקודה אחת, לדוגמה הראשית, הוא יפסיק להיות כוויץ.
כל תחום כוכבי (ובפרט קבוצה קמורה) הוא כוויץ.
כל ספירה מדרגה גדולה מאחת היא פשוטת קשר, אך לא ניתן לכווץ אותה לנקודה באופן רציף.
נסג של מרחב כוויץ הוא מרחב כוויץ.
כל ההעתקות מכל מרחב למרחב כוויץ הן הומוטופיות.
בפרט, מרחב כוויץ הוא n-קשיר לכל  n\in \mathbb {N} _{0} טבעי או אפס. בפרט, הוא קשיר מסילתית (0-קשיר) ופשוט קשר (1-קשיר).
כל ההעתקות ממרחב כוויץ למרחב קשיר מסילתית הומוטופיות זו לזו.
מרחב כוויץ מקומית

נאמר שמרחב טופולוגי הוא כוויץ מקומית (Locally contractible) אם לכל נקודה יש בסיס מקומי של מרחבים כוויצים. מרחביים כוויצים מקומית גם הם n-קשירים לכל n, ובפרט הם קשירים מקומית וקשירים מקומית מסילתית.
מרחב כוויץ איננו בהכרח כוויץ מקומית, וגם ההפך לא תמיד נכון.
ראו גם

נסג עיוותי
משפחת קארין

משפחת קארין או צביר קארין היא משפחת אסטרואידים ותת-משפחה של משפחת קורוניס. המשפחה נמצאת בחגורת האסטרואידים ומורכבת מ-90 אסטרואידים לפחות.
חישוב של מסלול שלושה-עשר מבני המשפחה אחורה בזמן, אפשר לקבוע את מסלול הגרם השמיימי שממנו נוצרה המשפחה, בעקבות התנגשות שהתרחשה לפני 5.8 ± 0.2 מיליון שנה. זו ההתנגשות הקרובה ביותר לימינו שנמצאה עד כה. מעריכים שתוך מאה מיליון שנה המשפחה תתפזר עד שלא תיבדל מאוכלוסיית האסטרואידים שסביבה.
המשפחה נקראת על שם האסטרואיד הגדול בה  832 קארין שקוטרו 19 ק"מ ומסתו בסביבות 15-20% ממסת הגוף המקורי שהיה בקוטר המוערך ב-33 ק"מ. קארין 832 היא אסטרואיד מסוג S. הגוף (4570) 1990FV נחשב בעבר לחלק מהמשפחה עד שזוהה כ'מסתנן' ב-2004. ליתר חברי המשפחה קוטר הנע בין 1 ל-7 ק"מ.