stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונגול
הערות שוליים

↑  DC Comics Presents #28, December 1980
↑  Superman Vol.2 #153, February 2000
↑  Green Lantern Corps Vol.2 #19, February 2008
↑  Top 100 Comic Book Villains: #41 - Mongul
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבוקש (2007)

| --- | --- |

 בימוי:  ריצ'רד שפרד
 הופק בידי:  מארק ג'ונסון
 תסריט:  ריצ'רד שפרד 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד גיר   טרנס הווארד   ג'יימס ברולין   ג'סי אייזנברג
 מוזיקה:  רולף קנט
 צילום:  דיוויד טטרסול 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Intermedia 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בספטמבר 2007
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית   סרבית
 סוגה:  סרט מתח פוליטי, סרט מלחמה, סרט פעולה, סרט קומדיה 
 תקציב:  $40.000.000
 הכנסות:  $876.087 בארצות הברית
 הכנסות באתר מוג'ו:   huntingparty
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבוקש (באנגלית: The Hunting Party) הוא מותחן-פעולה-הרפתקאות אמריקאי משנת 2007 בכיכובו של ריצ'רד גיר, המתאר מסע עיתונאי ללכידת פושע מלחמה סרבי.
הסרט הושק בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-3 בספטמבר 2007. למרות הצלחתו היחסית בביקורות אכזב הסרט לחלוטין בקופות, כשהכניס רק $876,087 בבתי הקולנוע בארצות הברית ורק 1.5 מיליון דולר בכל העולם. סרטים הוליוודיים צריכים לצבור בקופות סכום ששוה בערך לפי שניים מההפקה וההפצה על מנת לצאת ללא רווח או הפסד, הסרט כשל לחלוטין מבחינה זו. הרווח של הסרט מעמיד אותו ביחס עלוב במיוחד של 26:1 (על כל 26 דולר שהוצאו על הסרט היה רווח של דולר אחד).
עלילה

לאחר שנים של סיקור עיתונאי מוצלח על מלחמת בוסניה, העיתונאי סיימון האנט (ריצ'רד גיר) מאבד את קור רוחו במהלך שידור חי מזירת הקרבות בבוסניה, וכתוצאה מכך מפוטר. בעודו מתדרדר מבחינה מקצועית ואישית, דאק (טרנס הווארד) חברו לעבודה צועד בכיוון ההפוך. דאק מקבל משרה חשובה ברשת ויוצא לצלם את סיקור שיקומה של בוסניה עם פרנקלין האריס (ג'יימס ברולין). יחד איתו מגיע לבוסניה עיתונאי צעיר וטרי (ובנו של סגן נשיא הרשת) בנג'מין (ג'סי אייזנברג). דאק פוגש את סיימון, בשלב הזה עצמאי מיואש וציני, המחפש סיפור גדול מספיק כדי להביא אותו בחזרה לתחום. הוא מספר לדאק כי ברשותו מידע על מקום מחבואו של רדוסלאב בוגנוביץ', הידוע בכינוי "השועל", אשר אחראי לפשעי המלחמה ועל ראשו פרס של 5 מיליון דולר. סיימון טוען כי הוא מסתתר בכפר צ'לביצ'י ברפובליקה סרפסקה (ישות הסרבים בבוסניה והרצגובינה) סמוך לגבול עם מונטנגרו.
סיימון מספר כי ברצונו לראיין את השועל וכך, משוכנעים על ידי סיימון, דאק בא לצלם את הריאיון עם בנג'מין בעקבותיו. בדרך, סיימון מתוודה בפני דאק כי תוכניתו ללכוד את  השועל ולא לראיין אותו, דאק ובנג'מין לא מצליחים להניא אותו מהרעיונות שמטורף אפילו לחשוב עליהם. לאורך הדרך, הקבוצה מזוהה בטעות כחוליית CIA בפני מספר קבוצות, כולל האו"ם, כוח המשטרה, והסרבים עצמם. בשלב מסוים סיימון, דאק, ובנג'מין נלכדים על ידי השומרים של השועל ונלקחים לאסם שבו מתחבא השועל שם עתידים להיות מוצאים להורג. ברגע האחרון, צוות אמיתי של ה-CIA פורצים לאסם ומשחררים את העיתונאים, אבל השועל בורח. מהר מאוד מתברר לעיתונאים כי גם בקרב הקהיליה הבינלאומית, ישנם אנשים שאינם מעוניינים ללכוד את השועל. צוות ה-CIA פוקד על העיתונאים לעלות על מטוס בדרכם לארצות הברית, אך הם בורחים כדי לבצע את תוכניתם לתפוס את השועל. הם מצליחים ללכוד אותו בזמן שהוא צד ביער ללא שומרים. העיתונאים תופסים אותו ומשחררים אותו עם ידיים כבולות מאחור, בכפר בשם פוליה שבו ביצע פשעי מלחמה שם הוא נותר נתון לחסדי ההמון.
שחקנים

ריצ'רד גיר - סיימון האנט
טרנס הווארד - דאק
ג'יימס ברולין - האריס פרנקלין
ג'סי אייזנברג - שטראוס בנג'מין
ליובומיר קרקס - השועל
דיאן קרוגר - מריאנה
מארק איווניר - בוריס
זדראבקו קראקובר - סאשה
קריסטינה קרפלה - מרדה
סוזנה מרקוביץ - אונה
הסיפור האמיתי

הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, בהבדלים מסוימים. בסיפור המקורי היו חמישה עיתונאים שניסו ללכוד את השועל, ואכן הם פגשו בדרכם בכוחות או"ם ושיטור שכלל לא היו מעוניינים ללכוד את השועל. במציאות השועל לא נתפס.
מור קרמן

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1843 סגד, הונגריה 
 פטירה:  14 באוקטובר 1915 (בגיל 71) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  הלני קון 
 צאצאים:  תיאודור פון קרמן, אלמר קרמן, פיפו פון קרמן 
 
מור קרמן (במקור קליינמן; בהונגרית: Kármán Mór;‏ 25 בדצמבר 1843, סגד – 14 באוקטובר 1915, בודפשט) היה מורה הונגרי-יהודי, מחנך, פרופסור באוניברסיטה, מומחה למדיניות חינוך ציבורית. מור קרמן הוא אביהם של תיאודור פון קרמן מתמטיקאי, פיזיקאי ומהנדס אווירונאוטיקה וחלל יהודי-הונגרי-אמריקאי ושל אֶלֶמֵר קרמן, משפטן ושופט, מומחה לקרימינולוגיה.
ביוגרפיה

קרמן נולד במשפחה יהודית שעסקה במסחר קמעונאי בסגד. אביו היה יעקב קליינמן ואמו רגינה קראמר. הוא למד בבתי ספר תיכוניים בסגד, בגימנסיה הפיאריסטית וסיים את לימודיו בבודפשט. את בחינות הבגרות סיים בבית הספר המלכותי הראשי בסגד (1862). לאחר מכן למד לימודי פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטת וינה והמרצה שלו היה רוברט פון צימרמן, פילוסוף הרבארטיסטי (על שם יוהאן פרידריך הרבארט), אוסטרי יליד צ'כיה (1865-1862). לאחר שובו לסגד למד לימודי תאולוגיה רבנית, והמשיך את לימודי הפילוסופיה והפילולוגיה. סיים את לימודיו באוניברסיטת פשט עם תוארי דוקטורט ומגיסטר (1866). הוא חזר לפשט בסתיו 1871 והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
בהמלצתו של הרב ליאופולד לעף, רבה הראשי של העיר סגד, הוא לימד באקדמיה למסחר של פשט וגם בכמה בתי ספר תיכוניים תורת הדת היהודית (1868-1870). הוא השתתף בישיבות של התאחדות המורים, ושמו התפרסם במהרה בעניינים פדגוגיים וחינוכיים. בזכות פרסומו זה נשלח על ידי יוז'ף אטווש שר הדתות והחינוך הציבורי ההונגרי ללמוד הכשרת מורים מעשית באוניברסיטת לייפציג (1869). המרצה האחראית באוניברסיטה בלייפציג על הכשרת המורים, טואיסקון צילר, כל כך העריכה אותו והוא כה זכה באמונה שמינתה אותו מיד לנשיא בית הספר הפרסביטרי שהיה מסופח לאוניברסיטה. המשימה שהטילה על תלמידה הצעיר: להכין את ארגונו מחדש ואת תוכנית הלימודים החדשה של בית הספר. בלייפציג הכיר קרמן את וילהלם ריין, דמות בולטת נוספת בפדגוגיה הרבארטיאנית, שהתגורר בעיר. הוא חזר לפשט (סתיו 1871) והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
קרמן מונה לחבר קבוע (1873–1915) ומזכירה (1873–1883) של המועצה להשכלה הציבורית הלאומית בהונגריה. הוא ערך תוכנית לימודים חדשה לבתי הספר התיכוניים וחיבר הוראות חדשות לבתי הספר. בכך הניח את היסודות לחינוך התיכוני ההונגרי ונתן כיוון חדש לחינוך ההונגרי בכלל (1879). בשל מחלתו הקשה, התפטר כמורה להוראה וכמורה בבית הספר (1897). הוא השתתף והרצה בקונגרס השני לחינוך אוניברסלי (2–8 ביולי 1896). לאחר החלמתו מונה למשרד הדתות והחינוך הציבורי כמרצה לעניינים פדגוגיים תאורטיים (1907). קרמן הופקד גם על לימודיו של הארכידוכס אלברכט, אחד מאחיינים של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם מלך הונגריה. בשל הישגיו אלה הוא קיבל תואר אצולה הונגרי (1908), ומונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה (1909). הוא השתתף והרצה בקונגרס הפילוסופי הבינלאומי השלישי והרביעי בהיידלברג - 31 באוגוסט - 5 בספטמבר 1908; ובבולוניה - 6 באפריל - 11 באפריל 1911), וכן בשני קונגרסים בינלאומיים לחינוך מוסרי. (הראשון, לונדון - 25-29 בספטמבר 1908 והשני בהאג - 22–27 באוגוסט 1912).
למשפחת קרמן היו חמישה ילדים: פרנץ, אלמר, תיאודור, מיקלוש ויוזפין. קרמן הובא למנוחת עולמים בבודפשט (קבר 5A-18-1 ) בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
תלמידיו המפורסמים

אברהם ביכלר Büchler Adolf (1867–1939)
ארנו פינאצי Fináczy Ernő (1860–1935)
אנגלברט מאזי Mázy Engelbert (1865–1933)
ג'ורג' וולף Volf György (1843–1897)
יאנוש ואלאפּפל Waldapfel János (1866–1935)
אודון וסיי Weszely Ödön (1867–1935)
כתביו (מבחר)

פרסומיו עקבו מקרוב אחר משימותיו ופעולותיו הפדגוגיות המעשיות. הוא לא תיאר ולא סיכם בתאוריה מקיפה את הנחותיו הפדגוגיות.
Herbart és Lubrich – Aigner Lajos, Budapest, 1875, 35 o.
Beispiel eines rationellen Lehrplans für Gymnasien. Halle a. S., 1890. Online
Die Organisation des höheren Unterrichts in Ungarn – C. H. Beck’sche Verlagsbuchhandlung, München, 1896, 53 p. – Sonderabdruck aus Dr. A. Baumeister’s „Handbuch der Erzichungs- und Unterrichtslehre für höhere Schulen”
הטרגדיה האנושית:מחקר משווה Az ember tragédiája: elemző tanulmány – Budapesti Szemle, CXXIV. kötet, 1905, 57–115. o
Előadás a Társadalomtudományi Társaság vitaülésein a középiskolai kérdésről. Gyorsírói jegyzet alapján. – In. A középiskola reformja – A Huszadik Század Könyvtára, 12. – Deutsch Zsigmond és Társa Könyvkereskedése, Budapest, 1906, 238–263. o. – Hozzáférés ideje: 2012. február 17. 16:00
Népoktatásunk szervezése és újabb törvényhozás szükségessége: közoktatásügyi tanulmány – Eggenberger, Budapest, 1906, 108 o. – Klny.: Budapesti Szemle 1906. 357–360. sz.
פמיניזם ופדגוגיה:פתיחת נאום הנשיא Feminismus és paedagogia: elnöki megnyitó – Eggenberger, Budapest, 1906, 15 o
Közoktatásügyi tanulmányok I. – A felekezeti oktatás és az állam részvétele a népiskola szervezésében – Franklin, Budapest, 1906, 174 o.[19]
ללמד היסטוריה - ניתוחים פדגוגיים A történelem tanítása – Pedagógiai dolgozatok II. – Budapesti Szemle 1906, 234–237. o
Egy kis történetphilosophia: művelődésünk fejlődésének törvényszerűsége – Franklin Nyomda, Budapest, 1908, 35 o.
A nevelés célja és feladatai – In. Emlékkönyv Beöthy Zsolt születésének hatvanadik évfordulójára – írták tanítványai, barátai, tisztelői – Athenaeum, Budapest, 1908
Paedagogiai dolgozatok rendszeres összeállításban I–II. kötet – Eggenberger, Budapest, 1909,
ההקשר הפוליטי של החינוך הציבורי Közoktatásügyünk politikai vonatkozásai – Magyar Paedagogia, 1910, 8. szám 465–479. o
מחקרים בחינוך ציבורי Közoktatásügyi tanulmányok II. – Közoktatásunk múltja – Franklin, Budapest, 1911, 271 o
Ungarisches Bildungswesen: Geschichtlicher Rückblick bis zum Jahre 1848 – Universitats-druckerei, Budapest, 1915, 212 p.
מבוא לתיאורה של חינוך לערכים ומוסר Bevezetés az erkölcsi nevelés elméletéhez – Magyar Paedagogia, 1916, 10. szám 543–569. o
מבחר עבודותיו של מור קרמן (בהונגרית)Kármán Mór váltogatott pedagógiai művei – Összeállította, bevezetővel, jegyzetekkel ellátta: Faludi Szilárd; Közreműködött: Jáki László – Tankönyvkiadó, Budapest, 1969, 269 o. .
לקריאה נוספת

הלקסיקון הגדול של פאלאס A Pallas nagy lexikona X. kötet – Budapesten, 1893–1900, 172. o. Magyar írók élete és munkái 5. kötet – szerkesztette: Szinnyei József –
חייהם וכתביהם של סופרים הונגרים Hornyánszky Viktor Akadémiai Könyvkereskedő, Budapest, 1899(?), ? o
לקסיקון הונגרי לקורות חיים Magyar életrajzi lexikon I. kötet (A–K). – főszerkesztő: Kenyeres Ágnes – Akadémiai Kiadó, Budapest, 1967, – ISBN 963-05-2500-3
Új magyar életrajzi lexikon III. (H–K). Főszerk. Markó László – Magyar Könyvklub, Budapest, 2002, 758–759. o. – ISBN 963-547-759-7
Pedagógiai lexikon II. rész – szerkesztették: Fináczy Ernő, Kornis Gyula és Kemény Ferenc – Révai Irodalmi Intézet, Budapest, 1936, 15–19. o.
הלקסיקון הפדגוגי Pedagógiai lexikon II. kötet – szerk: Nagy Sándor – Budapest, 1977, 315–318. o. – ISBN 963-05-0850-8
Pedagógiai lexikon – főszerkesztő: Báthory Zoltán, Falus Iván – II. kötet – Keraban Kiadó, Budapest, 1997, 170–171. o. – ISBN 963-8146-44-3
Révai Új Lexikona III. kötet – Babits Kiadó, Szekszárd, 2005, 275. o. – ISBN 963-9015-17-2
לקסיקון יהודי הונגריMagyar zsidó lexikon – szerkesztő: Ujvári Péter – Pallas Nyomda, Budapest, 1929. – Újabb kiadás: Blackburn International Incorporation, Blackburn, 1987 – elektronikus változatot összeállította: Nagy Péter Tibor – Legújabb kiadás: Makkábi Kiadó, Budapest, 2000, 453–454. o. – ISBN 963-7475-50-8 – מור קרמן באנציקלופדיה היהודית Kármán, Moritz – In. The Jewish Encyclopedia, 1901–1906, 120. o
הערות שוליים

↑  A Magyar zsidó lexikon minden kiadásában a „Szőllőslaki” nemesi névalak olvasható. – Első publikációinál a „Kislaki” névalakot is használta.
↑  A Belügyminisztérium 1874. évi 42686. sz. rendlete. Névváltoztatási kimutatások 1874. év 3. oldal 5. sor.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 2077/1915. folyószám alatt.
↑  Lőw Immánuel és Kulinyi Zsigmond: A szegedi zsidók 1785-től 1885-ig – Szegedi Zsidó Hitközség, Szeged, 1885, XXVI, 346. o.
↑  Lőw Lipót „Saját szószékéről csak kétszer hallott mást prédikálni: elsőnek tanítványát dr. Kármán Mórt, ki tanulmányai végeztével…” szólhatott onnan. (Lőw Immánuel és Kulinyi Zsigmond: A szegedi zsidók 1785-től 1885-ig – Szegedi Zsidó Hitközség, Szeged, 1885, XXVI, 214. o.)

Kármán Mór műveiből:
↑  Vademecum für die Praktikanten des paedagogischen Seminars zu Leipzig. Herausgegeben von mehreren älteren Praktikanten – Verlag für erziehenden Unterricht, Leipzig, 1870.
↑  Az Országos Közoktatási Tanáccsal kapcsolatos publikációi:
↑  Az 1879-es gimnáziumi tanterv és utasítások:
↑  Középiskolai tankönyvei:
↑  - A paedagogia helye a tudományok sorában – Megjelent: A paedagogia feladata és helye a tudományok sorában – Magyar Paedagogia, VI. évfolyam, 1897, 1–11. o. – Ld. Kármán Mór: Pedagógiai dolgozatok rendszeres összeállításban – I. kötet – Eggenberger, Budapest, 1909, 5–17. o. és Kármán Mór váltogatott pedagógiai művei – Összeállította, bevezetővel, jegyzetekkel ellátta: Faludi Szilárd; Közreműködött: Jáki László – Tankönyvkiadó, Budapest, 1969.
↑  - Die Klassifikation der Wissenschaften. (Előadás a heidelbergi nemzetközi philosophiai kongresszuson.) – Később Das System der Wissenschaften – Ungarische Rundschau, 1912. I. 337–396. p. - Dialektik der ethischen Ideen. (Előadás a heidelbergi nemzetközi philosophiai kongresszuson.) Bericht über den III. internationalen Kongress für Philosophie zu Heidelberg, 928–940. p. – Később Ungarische Rundschau, III Aufgaben der sittlichen Erziehung.

- Das System der ethischen Ideen und die Entwickelung der Sittlichkeit – Atti del IV. congresso internationale di Filosofia – Bologna, 1911. I. k. 138–139., 329–331., III. k. 64–74. p. – L. Jahrbuch des Vereins für Wissenschaftliche Pädagogik, 44. k. 36–48. p.

- Aufgaben der sittlichen Erziehung. – Papers on Moral Education, London, 1909. 23–29. p. Később Zeitschrift für Philosophie und Paedagogik, 1909. Jahrgang XVI. Heft 7. 280–285. p.

- Ethisch-historische Gesichtspunkte zur Theorie des Lehrplans. – Mémoires présentées aux deuxième congres international d’éducation morale III. r. 593–600. p. – Később Jahrbuch des Vereins für Wissenschaftliche Paedagogik, 1914. 46. k. 166–183. p.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263786605171  GND: 14159649X  ISNI: 0000 0000 8020 904X  NKC: jo20231198040  SUDOC: 244085595  VIAF: 121447295   WorldCat (עם VIAF): 121447295 
קברו בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט
האתיקה של מור קרמן. חיבר והוציא בנו אלמר קרמן
מולדובנית

| --- | --- |
 מדינות:  אוקראינה, ברית המועצות, טרנסניסטריה, מולדובה 
 כתב:  אלפבית לטיני, אלפבית קירילי, אלפבית רומני, אלפבית קירילי מולדובני 
 קוד שפה:  mo 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מולדובנית (limba moldovenească, או лимба молдовеняскэ באלפבית קירילי מולדובני) הוא אחד משני שמותיה של השפה הרומנית ברפובליקת מולדובה, כפי שנקבע בחוקתה. לעומת זאת, לפי הכרזת העצמאות של המדינה וגם לפי בית המשפט לחוקה שלה, שם השפה הוא "רומנית".
היסטוריית השימוש במונח

השמות "מולדובנית" ו"רומנית" שימשו לאורך ההיסטוריה בערבוביה לזיהוי שפתם של המולדובנים, אך רק המונח "מולדובנית" שימש בגלגוליה השונים של מולדובה כחלק מברית המועצות: הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. השימוש במונח "מולדובנית" לתיאור השפה בברית המועצות – כשפה שונה ומובחנת מהרומנית – היה חלק מהמדיניות הסובייטית, שבחרה לחדד ולהעצים את ההבדלים בין "מולדובנים" לבין העם הרומני בשל ההיסטוריה הנפרדת של העמים.
הזהות המעשית בין שפות האם של בני העם המולדובני לבין הרומנים באה לידי ביטוי באופן רשמי מאז חידוש השימוש בכתב הלטיני בשנת 1989. בעקבות זאת קראה הכרזת העצמאות של מולדובה העצמאית מ-1991 לשפה המדוברת במדינה "רומנית". בשנת 1994, עם זאת, העניקה החוקה העכשווית מעמד רשמי למונח "מולדובנית" דווקא. מעמדה של השפה הרשמית עוגן בחוק עוד יותר בתחילת שנות ה-2000, כאשר הפרלמנט של הרפובליקה קבע בחוק כי ההגדרות "מולדובנית" ו"רומנית" הן כינויים של אותה השפה. בשנת 2013 קבע בית המשפט החוקתי של מולדובה כי השם "רומנית", שבו מוזכרת השפה הרשמית של המדינה במגילת העצמאות, גובר על השם "מולדובנית" שנקבע בחוקת המדינה. האזור הבדלני טרנסניסטריה ממשיך להכיר ב"מולדובנית" כאחת משפותיו הרשמיות, לצד רוסית ואוקראינית.
הניב הרומני המדובר במולדובה הוא "הדיאלקט המולדובני", שמדובר גם בצפון-מזרחה של רומניה. יש אף המשתמשים בשם "מולדובנית" לתיאור קבוצת ניבים רומניים צפון-מזרחיים שמדוברים באזור שנשלט כולו בעבר בידי נסיכות מולדובה (כיום השטח מחולק בין מולדובה לרומניה). ניב מולדובה הוא אחד מחמשת הדיאלקטים העיקריים של רומניה. רומניה ומולדובה משתמשות במערכת כתיב זהה לשפה – אלפבית רומני, המבוסס על האלפבית הלטיני. בעבר נעשה שימוש גם באלפבית קירילי, שבו משתמשים עדיין באזור הבדלני טרנסניסטריה לכתיבת השפה.
בהוראה ובבתי הספר משתמשים בשם "רומנית" לתיאור השפה מאז קבלת העצמאות. בשנת 2007 ביקש נשיא מולדובה ולדימיר וורונין שהשם ישונה ל"מולדובנית", אך בשל לחץ ציבורי הרעיון מעולם לא מומש.
במולדובה היה מאבק בין הקוראים לשפתם רומנית ובין המבקשים להבדילה מהרומנית ולקרוא לה מולדובנית. המאבק הסתיים בניצחון הדוגלים ברומנית וב-16 במרץ 2023 הפרלמנט המולדובני החליט לשנות בחוקים את הכינויים השפה המולדובנית, שפת האם ושפת המדינה בביטוי השפה הרומנית.
כתב

בעוד במולדובה האלפבית הלטיני נמצא בשימוש, במדינה הלא-מוכרת, טרנסניסטריה משתמשים דווקא באלפבית הקירילי.
הערות שוליים

↑  חוקת מולדובה בתרגום לאנגלית
↑  הכרזת העצמאות באנגלית
↑  "Hotărâre Nr. 36 din 05.12.2013 privind interpretarea articolului 13 alin. (1) din Constituție în corelație cu Preambulul Constituției și Declarația de Independență a Republicii Moldova (Sesizările nr. 8b/2013 și 41b/2013)" (ברומנית). Constitutional Court of Moldova. 124. [...] Prin urmare, Curtea consideră că prevederea conținută în Declarația de Independență referitoare la limba română ca limbă de stat a Republicii Moldova prevalează asupra prevederii referitoare la limba moldovenească conținute în articolul 13 al Constituției.
↑  חוק בשפות המדוברת ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית
↑  "חוק מספר 546/12-19-2003 של פוליטיקת מולדובה" (ברומנית)
↑  חוקת הרפובליקה המולדבית של פרידנסטרוביה, סעיף 12
↑  Professors from the University of Balti protest against replacing „Romanian language” with „Moldovan language”
↑  Limba română devine limba oficială în Republica Moldova. Legea a fost adoptată! (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541148505171  BNE: XX530372  GND: 4101124-7  LCCN: sh85086551  NKC: ph514338
מחוז וירצבורג

מחוז וירצבורג (בגרמנית: Landkreis Würzburg) הוא מחוז הנמצא ברגירונגסבצירק פרנקוניה תחתית, שבמדינת בוואריה בגרמניה. במחוז קיימים 52 יישובים ובהם כ-170,000 תושבים. בירת המחוז היא העיר וירצבורג בה מתגוררים כ-125,000 תושבים. בשנת 1997 נחתם בין מחוז וירצבורג לבין מועצה אזורית מטה יהודה ברית ערים תאומות, ומאז החלו משלחות של בני נוער לווירצבורג ולמטה יהודה.
בין רבני האזור בעבר נודע במיוחד הרב אברהם בינג.
מבצע חוטב עצים

מבצע חוטב עצים היה מבצע צבאי שמטרתו לכבוש את הגדה המערבית של נהר הריין ולהשתלט על ערים מרכזיות בגרמניה, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. הארמייה האמרקאית הראשונה פתחה במבצע במרץ 1945 לכיבוש ערים אסטרטגיות בגרמניה הנאצית ולתת לבעלות הברית דריסת רגל לאורך הריין.
תוצאה בלתי צפויה אחת הייתה לכידת גשר לודנדורף, גשר רכבת אסטרטגי על פני הריין, בקרב רמאגן. למרות הניסיונות הגרמניים להרוס את הגשר, כוחות בעלות הברית לכדו אותו בשלמותו והצליחו להשתמש בו במשך עשרה ימים כדי להקים ראש גשר בצד הרחוק, לפני שהוא קרס לבסוף בשעה 15:00 ב-17 במרץ 1945 לאחר חודשים של הפצצות מטוסים, פגזי ארטילריה ישירים, כמעט החטאות וניסיונות הריסה.
רקע

הגרמנים סיכלו שוב ושוב את מאמצי בעלות הברית לחצות את הריין. עם קבוצת הארמיות ה-21 שהתמקמה בחוזקה לאורך הריין, קבוצת הארמיות ה-12 של עומר בראדלי התכוננה לבצע את מבצע חוטב עצים. תוכניתו של בראדלי קראה לארמייה הראשונה של ארצות הברית לתקוף לכיוון דרום מזרח לעבר המפגש של נהרות אה והריין ולאחר מכן להסתובב דרומה כדי לפגוש את לוטננט גנרל ג'ורג' פטון, שהארמייה השלישית שלו תנוע במקביל לצפון מזרח דרך האייפל. אם המבצע יצליח, הכוחות יכבשו את קלן, יאבטחו את גזרת קובלנץ ויביאו את קבוצת הארמיות ה-12 אל הריין בכל האזור שמצפון לנהר המוזל. קבוצת הארמיות ה-12 גם קיוותה ללכוד מספר רב של גרמנים.
בעקבות המבצע, בעלות הברית תכננו עצירה לאורך הריין בזמן שקבוצת הארמיות ה-21 של מונטגומרי תתחיל במבצע ביזה, תנועה גדולה שתוכננה בקפידה על פני הריין ליד דיסלדורף והגבול ההולנדי. כוחותיו של מונטגומרי יכבשו לאחר מכן את הרוהר, ליבה התעשייתי של גרמניה.
רקע > כוחות בעלות הברית

במהלך המבצע, הארמייה הראשונה של ארצות הברית כללה:
הקורפוס ה-3 (ג'ון מיליקין)
דיוויזיית השריון ה-9
דיוויזיית הרגלים ה-1
דיוויזיית הרגלים ה-9
דיוויזיית הרגלים ה-78
הקורפוס החמישי (קלארנס ר. הובנר)
דיוויזיית הרגלים ה-2
דיוויזיית הרגלים ה-28
דיוויזיית הרגלים ה-69
דיוויזיית הרגלים ה-106
דיוויזיית השריון 7 (לא מחויבת למבצע והועברה לקורפוס השלישי עד 7 במרץ).
הקורפוס השביעי (ג'יי לוטון קולינס)
דיוויזיית השריון ה-3
דיוויזיית הרגלים ה-8
דיוויזיית הרגלים ה-99
דיוויזיית הרגלים ה-104
במהלך מבצע חוטב עצים, הוטל על הדיוויזיה המשוריינת ה-9 של הצבא האמריקאי לטהר אלמנטים של הצבא הגרמני שנלכדו בגדה המערבית של הריין ולמנוע התקפת נגד נגד האגף של הארמייה התשיעית. הם היו אמורים לאבטח את האזור שבין מוזל לדורן-קלן ולהשמיד את יכולתו של הצבא הגרמני להילחם באזור זה. הארמייה הראשונה הייתה אמורה להשתלט על כל האזור ממערב לנהר הריין. לאחר כיבוש קלן, הארמייה הראשונה הייתה אמורה להסתובב לדרום מזרח ולהצטרף לארמייה השלישית של פטון. פטון היה אמור לכבוש את הרי אייפל ולאחר מכן את עמק המוזל, וללכוד את שארית הארמייה הגרמנית השביעית באזור אייפל.
רקע > כוחות גרמנים

מצפון לדרום התעמתו הכוחות האמריקנים התוקפים עם:
הארמייה ה-15 (גוסטב-אדולף פון צנגן)
הקורפוס ה-81 (פרידריך קוכלינג, מ-10 במרץ ארנסט-גינתר באדה)
דיוויזיית הפאנצר ה-9
דיוויזיית הפאנצר ה-11
דיוויזיית הרגלים ה-363
דיוויזיית הרגלים ה-59
הדיוויזיה ה-476
קורפוס הפאנצר ה-58 (ולטר קרוגר)
דיוויזיית הרגלים ה-353
דיוויזיית הרגלים ה-12
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3
ארמיית הפאנצר החמישית (האסו פון מנטויפל, מ-9 במרץ יוזף הרפה)
הקורפוס ה-74 (קרל פוכלר)
דיוויזיית הרגלים ה-85
דיוויזיית הרגלים ה-272
דיוויזיית הצנחנים ה-3
הקורפוס ה-67 (אוטו היצפלד)
דיוויזיית הרגלים ה-89
דיוויזיית הרגלים ה-277
הקורפוס ה-66 (ולטר לוכט)
דיוויזיית הצנחנים ה-5
למעלה מ-75,000 חיילים גרמנים היו על הגדות המערביות של הגשר. נתיב הבריחה היחיד שלהם היה מעבר לגשר לודנדורף.
נדרש אישור בכתב להרוס את הגשר מכיוון שב-14–15 באוקטובר 1944, פצצה אמריקאית פגעה בגשר מולהיים בקלן ופגעה בחדר שהכיל את מטעני ההריסה, והרסה את הגשר בטרם עת. היטלר כעס על התקרית הזו והורה להעמיד למשפט צבאי את ה"אחראים" להרס גשר מולהיים. הוא גם הורה שלא להניח חומרי נפץ להריסה עד הרגע האחרון ממש, כאשר בעלות הברית היו בטווח של 5 מיל (8.0 קילומטרים) מהגשר. יש להרוס את הגשרים רק בעקבות הוראה בכתב מהקצין הממונה ורק כמוצא אחרון וברגע האחרון האפשרי. פקודה זו הותירה את הקצינים האחראים להרס גשרים עצבניים הן מההשלכות אם יפוצצו את הגשר מוקדם מדי והן אם לא יצליחו לפוצץ אותו כלל.
הקרב

בראדלי השיק את המבצע ב-1 במרץ. בצפון, הארמייה הראשונה ניצלה במהירות ראשי גשר מעל נהר ארפט, ונכנסה לאויסקירכן ב-4 במרץ ולקלן ב-5 במרץ. קלן נכבשה על ידי האמריקאים עד 7 במרץ. לאחר מכן דחפה הארמייה הראשונה לכיוון עמק נהר האהר, נקודת הנסיגה הסבירה של מה שנותר מהקורפוסים ה-66 וה-67 של הצבא הגרמני.
הארמייה השלישית של ארצות הברית נתקלה בהתנגדות מסוימת לאורך קו זיגפריד ונהרות הפרום והקיל. ב-4 במרץ בביטבורג הבקיעה דיוויזיית הרגלים ה-5 את הקווים הגרמניים. תוך ניצול הפרצה, הדיוויזיה המשוריינת ה-4 התקדמה 45 מיל (72 קילומטרים) לעבר הריין תוך פחות מחמישה ימים. בעוד שהיו לה רק 100 נפגעים, הם גרמו לגרמנים 5,700 הרוגים ופצועים. דיוויזיית השריון ה-4 בקושי החמיצה את ההזדמנות לכבוש גשר באורמיץ.
בעודה נעה לעבר האהר, דיוויזיית השריון ה-9 באגף הימני של הארמייה הראשונה נעה במהירות לעבר הריין. ככל שהדיוויזיה התקרבה לנהר הריין, כך היא התקדמה מהר יותר. מהירות תנועתם לעבר הריין הפתיעה את הגרמנים. כ-20 קילומטרים (12 מיל) במעלה הזרם מבון, הם מצאו באופן בלתי צפוי את גשר הרכבת לודנדורף עדיין עומד על תילו.
הקרב > קרב רמאגן

במהלך מבצע חוטב עצים, ב-7 במרץ 1945, כאשר כוחות של מפקדת דיוויזיית השריון ה-9 של הצבא האמריקאי הגיעו לנהר, הם הופתעו מאוד לראות שגשר הרכבת – גשר לודנדורף – עדיין עומד על תילו. זה היה אחד משני הגשרים שניזוקו אך נותרו שמישים מעל הריין (השני הוא גשר הרכבת של וזל). כוחות אמריקניים הצליחו לכבוש את הגשר. הריין היה קו ההגנה הטבעי האחרון שהגרמנים קיוו שיוכל לשמש כדי להתנגד באופן מהותי להתקדמות בעלות הברית המערביות. עד אז, המעברים הוגבלו לסיורי חי"ר קטנים בסירה.
כאשר נודע לגנרל ויליאם הוג', מפקד פיקוד קרבי B, שהגשר עדיין עומד על תילו, הוא הורה לגדוד החרמ"ש ה-27 להתקדם לרמאגן בתמיכת גדוד הטנקים ה-14. לאחר שמטעני החבלה הגרמניים לא הצליחו למוטט את הגשר, כבשו את הגשר כוחות אמריקניים. בעשרת הימים שלאחר מכן, הקימו האמריקאים ראש גשר רחב שכלל 25,000 חיילים ושש דיוויזיות בצדו המזרחי של הריין.