stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חבלה וסילוק פצצות
חבלה וסילוק פצצות בישראל > משטרה

מערך החבלה של משטרת ישראל פרוס בכל רחבי המדינה, ובדרך כלל כל תחנה גדולה כוללת לפחות חבלן אחד. חבלני "הכחולה", אשר פועלים בעיקר בתוך ערי ישראל, מתמודדים עם אירועי חבלה מורכבים אשר מסכנים לרוב אוכלוסייה אזרחית, רכוש ונקודות רגישות אחרות בעורף המדינה. החבלנים של משטרת ישראל הם שוטרים בוגרי שירות קרבי (רבים מהם שירתו בחיל ההנדסה הקרבית וחלקם ביהל"ם) שעוברים הכשרה ייעודית בבית הספר לחבלה של המשטרה. הם מוכשרים לטפל בחפצים חשודים מכל הסוגים, לרבות נפלי תחמושת ומטעני חבלה מסוגים שונים. החבלנים משרתים שירות קבע ארוך טווח וצוברים ניסיון רב בעבודתם. מחלקת החבלה של משטרת ישראל משמשת גם כגוף מכשיר ומסמיך במספר מקומות מחוץ למשטרה. בזכות הניסיון הרב שצברה והמו"פ הטכנולוגי נחשבת מחלקת החבלה של משטרת ישראל לאחת הטובות בעולם.
מערך החבלה של משטרת ישראל נחשב לגוף שהתפתח תוך כדי תנועה. זאת לאחר גל הטרור הגדול של שנות ה-70 של המאה ה-20 שבו הופעלו לא אחת מטעני חבלה כנגד אוכלוסיות אזרחיות, בלב ריכוזי קהל ועוד. מפקדיו הראשונים היו קצינים שהושאלו ממערכות צבאיות כאשר הבולט שבהם היה  רב-ניצב (בגימ.) וסא"ל (בדימוס) שלמה אהרונישקי, לימים מפכ"ל המשטרה. גוף זה נבנה תוך כדי תנועה, ותוך כדי העבודה השוטפת כתב תורת לחימה משלו ופיתח אמצעי חבלה מתקדמים. מערך החבלה נשלחו לא אחת לזירות אלו ואחרות כדי לחקור אותן. דוגמה מייצגת לכך היו בארגנטינה. הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה באפריל 1992 והפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ה-AMIA ב-1995.
במהלך האינתיפאדה השנייה התמודדו חבלני "הכחולה" עם כמות עצומה של אירועי חבלה ובהם פיגועי תופת מהקשים ביותר שאירעו במדינת ישראל הן בעוצמה והן בתדירות. במהלך האינתיפאדה גדלה היחידה ורכשה רובוטי חבלה מתקדמים מדגם רמוטק אנדרוס, לצד רובוטי הובו ו"במבי" הוותיקים פרי פיתוח וייצור ישראלי.
משמר הגבול מפעיל גם הוא יחידה של חבלנים (בשירות קבע) שעיקר תפקידם הוא לטפל במטעני החבלה ביהודה ושומרון שמטמינים המחבלים הפלסטינים. במהלך האינתיפאדה השנייה נטרלו חבלני מג"ב אלפי מטענים - חלקם במשקל של עשרות ק"ג - בהצלחה מרובה. יחידת החבלנים של מג"ב ברצועת עזה נחשבה לאחת היחידות המקצועיות והמנוסות בעולם בטיפול באירועים בתאי שטח מסוג זה, ופעלה ברצועה וגבולה עד ביצוע תוכנית ההתנתקות, אז הוחלפה בלוחמי ס"פ והסלקים של יהל"ם ופוצלה בין חבלני מג"ב איו"ש, חבלני "הכחולה" ובית הספר לחבלה של המשטרה.
בשל המקצועיות והידע הרב הנדרשים לתפקיד, והסיכון הגדול הנלווה אליו, וכדי להגדיל את גאוות היחידה, כל חבלן זוכה לענוד את סיכת כנפי החבלן. הכנפיים המורכבות ממספר אלמנטים:
לוגו משטרת ישראל בתווך.
זוג ענפי זית משני הצדדים - לביטוי השאיפה לביטחון ושלום.
רימון/קסדה בתווך - כמייצג של תחום מטעני הנפץ החבלה
זוג ברקים - כמייצגים את האש וגלי ההדף עם ניטרול המטען.
רקע אדום - כמייצג את התווך המבצעי בו הוא פועל.
חבלני משטרת ישראל נחלקים לשלושה רמות הסמכה:
חבלן
חבלן מוסמך
חבלן בכיר
שני הראשונים עונדים כנפיים כסופות והאחרון עונד כנפיים מוזהבות. בשל הסיכון הרב הנלווה לתפקידם, חבלני המשטרה נחשבים ללוחמי יחידות מיוחדות.
רובוט חבלה כבד מדגם אנדרוס וולברין
רובוט חבלה עירוני מדגם "במבי"
רכב חבלן של משטרת ישראל
חבלני משטרת ישראל מפנים נפל תחמושת ממלחמת העולם הראשונה שהתגלה על שפת הכנרת.
לבוש מגן לחבלן משטרה, 1970. תצוגה בבית מורשת משטרת ישראל
ראו גם

מטען חבלה
פצצה
חומר נפץ
נפל תחמושת
חבלה (מקצוע)
לקריאה נוספת

ישראל רחמים, "דקות ספורות", קווים הוצאה לאור, 2008
הערות שוליים

↑  פגזים עותמניים מלפני 100 שנה נמצאו בכנרת - אשכול מידע ותמונות בפורום צבא וביטחון בפרש.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562812005171  LCCN: sh85046472 
חבלן ימי של הצי האמריקני מתאמן על סילוק מוקש ימי.
רובוט ס"פ של חיל הנחתים האמריקני. החבלן שבתמונה מחבר לרובוט נפץ, אותו יתקין הרובוט על מטען חבלה שנתגלה בסביבה, על מנת לפוצצו באופן מבוקר.
רובוט חבלה של משטרת ישראל מדגם "במבי". הרובוט נשלט על ידי חבלן בשלט רחוק ומצויד במצלמת וידאו, צבת ורובה ציד (Shotgun) כבד.
רובוט חבלה מדגם אנדרוס וולברין של משטרת ישראל.
משאית "כולאת-פיצוץ" של משטרת ישראל המשמשת להעברה בטוחה של מטעני חבלה ונפלי תחמושת.
חייל של חיל ההנדסה האמריקני בוחן את האיום מבעד לעינית רובה הבארט. הבארט משמש את חיל ההנדסה לפיצוץ ופירוק מטענים מטווח רחוק.
רובוט סילוק פצצות מדגם "אנדרוס MarkV-A1" הנמצא בשירות יהל"ם.
חבלני משטרת ישראל בפעולה
חבלן משטרה בתחנה המרכזית בירושלים.
"כנפי החבלן" - סיכת חבלן של משטרת ישראל
טארט בייקוול

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פאי מתוק 
 על שם:  דרבישר 
 מוצא:  אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 אופן הגשה:  קור, פושר 
 מרכיבים עיקריים:  קלתית, פרנז'יפאן, raspberry jam, שקד 
 
בייקוול דובדבנים המיוצר באופן מסחרי
טארט בייקוול (באנגלית: Bakewell tart) הוא מוצר קונדיטוריה אנגלי המורכב ממעטפת של בצק קלתית מתחת לשכבות של ריבה, פרנז'יפאן ותוספת של שקדים מוקפצים. זהו גרסה של פודינג בייקוול, הקשור קשר הדוק לעיירה בייקוול בדרבישייר.
היסטוריה

טארט בייקוול התפתח כגרסה של פודינג בייקוול במאה ה-20. על אף שהמונחים טארט בייקוול ופודינג בייקוול שימשו לסירוגין, כל שם מתייחס למתכון קינוח ספציפי. הטארט קשור כאמור קשר הדוק לעיירה בייקוול בדרבישייר.
גרסאות > בייקוול דובדבנים

בייקוול דובדבנים, הידוע גם כעוגת בייקוול, היא גרסה של הטארט שבה הפרנז'יפן מכוסה בשכבה עליונה של אייסינג בטעם שקדים ודובדבנים מסוכרים.
גרסאות > טארט גלוסטר

בגלוסטר, טארט דומה נעשה באמצעות אורז טחון, ריבת פטל ותמצית שקדים. במאי 2013, ראש המועצה פול ג'יימס גילה מתכון ל"טארט גלוסטר" בספר היסטוריה של גלוסטר. לאחר מכן, מוזיאוני גלוסטר החיו את המתכון, והגישו טארטים של גלוסטר בחינם לפטרוני המוזיאון.
לקריאה נוספת

רשימת מנות שקדים
רשימת מאפים
רשימת פשטידות, טארטים ופלאנים
הערות שוליים

1 2 3 4  "The Bakewell Pudding". Bakewell Online. נבדק ב-5 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Davidson, Alan (2014). The Oxford Companion to Food. Oxford: Oxford University Press. p. 54. ISBN 978-0199677337. נבדק ב-22 בדצמבר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Enfield, Laura (17 במאי 2013). "Have you tried the Gloucester Tart yet?". Gloucestershire Live. נבדק ב-28 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, November 2018)
↑  Enfield, Laura (18 במאי 2013). "Does tasty tart live up to city's name?". Weekend Citizen. p. 17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Gloucester's 'mystery tart'". Gloucestershire Live. 9 במאי 2013. נבדק ב-28 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, November 2018)
טומאת אוכלים

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ד
 משנה:  מסכת טהרות, מסכת מכשירין
 משנה תורה:  ספר טהרה, הלכות טומאת אוכלים; הלכות שאר אבות הטומאות, פרק ז', פרק י' - פרק י"ב
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה צ"ח ספר החינוך, מצווה ק"ס
 
טומאת אוכלים היא אחד ממיני הטומאה בהלכה, ושם כולל לכל דיני הטומאות הקשורים לאוכל, הן הטומאות הנגרמות על ידי האוכלים, ובעיקר לטומאות החלות על האוכלים. לחלק מהדעות, לדון בטומאת אוכלים ומשקים היא מצוות עשה מהתורה.
לא קיימים מאכלים שהם בעלי טומאה עצמית בגלל מהותם, אלא מאכל יכול להיות טמא רק באמצעות קבלת הטומאה מדבר אחר. לכן אין מאכלים שהם בדרגת אב הטומאה, אלא מאכל יכול להיות ראשון לטומאה או פחות מכך. מסיבה זו גם מאכל לעולם לא יכול לטמא אדם או כלים. טומאות קרובות שבהם יש אבות טומאה הם טומאת משקין וטומאת נבלה.
הגדר ההלכתי > מאכלים המקבלים טומאה

כדי שמאכל יקבל טומאה, נדרשים שני תנאים, הכשר לקבל טומאה, והיטמאות. למשל, כל אוכל שהוכשר לקבל טומאה על ידי נגיעה באחד משבעת המשקים, ונגע בו לאחר מכן דבר טמא בדרגת "אב הטומאה" (כגון שרץ) או "אבי אבות הטומאה" (כגון מת), המאכל נטמא בעצמו, ומטמא. אם לאחר ההכשר נגעה בו טומאה בדרגת ראשון לטומאה, האוכל נטמא בעצמו, אבל לא מטמא מאכלי חולין אחרים. הנגיעה בטומאה איננה תנאי הכרחי, שכן ישנם סוגים נוספים של טומאות, למשל טומאת משא.
הכלל הוא שרק אוכל שלא יכול לקבל טומאה חמורה - כטומאת נבלה, צריך להיות מוכשר על ידי מים. זרעים למשל, לעולם לא יגיעו לדרגת טומאת חמורה של "אב הטומאה", אפילו אם יגעו במת, ולכן צריכים הכשר על מנת לקבל טומאה.
הגדר ההלכתי > מאכלים המחילים טומאה

אוכל אינו מטמא אדם או כלים, ואפילו אינו מטמא מאכל אחר שאינו משקה. זאת נלמד מהפסוק: "וְכִי יֻתַּן מַיִם עַל זֶרַע וְנָפַל מִנִּבְלָתָם עָלָיו טָמֵא הוּא לָכֶם" המילה "הוא" באה ללמד, שרק האוכל עצמו טמא, אבל אינו מטמא אוכל אחר. לפי דעות שונות בתלמוד אף על פי שאוכל אינו מטמא אוכל חולין, שונה הדין בתרומה וקדשים, שם גם אוכל מטמא אוכל ישירות.
בהמה מפרכסת מטמאת טומאת אוכלין. בשר נבלה (בעל חיים מת), מטמא מאכלים אחרים מדין טומאת נבלה, מכאן שנבלה מטמאת שני מיני טומאות: טומאת אוכלים וטומאת נבלות שהיא טומאה חמורה יותר, ומטמאת בני אדם וכלים. לטומאת נבלות דינים אחרים בתכלית. אין לה את דיני "שומר", ועוד חילוקים נוספים.
באוכל יש שלושה חלקים: האוכל עצמו, חלק הנספח לאוכל כשומר כמו קליפות של פרי, עור של בעל חיים, וחלק הנספח לאוכל כ"יד" שכן הוא משמש כידית לאוכל, שאוחזים את האוכל בלפיתתו, כמו עור של בהמה.
סוגות המאכלים > מאכלים שהוכשרו לקבל טומאה

המאכלים המקבלים טומאה הם כל סוגי המזון, ובתנאי שהורטבו אי פעם (לאחר שנקטפו מהעץ או לאחר השחיטה) הרטבה מכוונת ולא אקראית, ובהסכמת בעליו של המזון. הרטבה זו נקראת הכשר לטומאה, מפני שהיא מכשירה ומאפשרת לאוכל להיטמא. לאחר ההכשר, גם אם הנוזל שהרטיב את המזון כבר התייבש - האוכל יקבל טומאה מכל גורם מטמא שיגע בו. המשמעות המעשית של הלכה זו היא, שאם ידוע על מוצר מזון מסוים שלא מקובל להרטיב אותו, כמו פירות יבשים, ניתן לקנותו מהשוק ללא כל חשש שמא נטמא.
דין זה נלמד מפסוק מפורש בתורה:
וְכִי יֻתַּן מַיִם עַל זֶרַע וְנָפַל מִנִּבְלָתָם עָלָיו טָמֵא הוּא לָכֶם
.
סוגות המאכלים > מיני המאכלים

המאכלים מתחלקים, מבחינת דרגת קדושתם הנוגעת להלכות הטומאה והטהרה, לארבעה סוגים (מן הקל אל החמור והמקודש):
חוּלִין - אוכל רגיל, שאין בו כל קדושה.
מעשר שני, אותו מפריש האדם מיבולו, ואוכל בירושלים.
תרומה, שניתנת לכהן.
קודש, בשר הקרבנות, שנאכל על ידי הכהנים בבית המקדש או על ידי הבעלים בירושלים (בכל קרבן כעניינו).
קיימים שלושה הבדלים עיקריים בין דרגות הקדושה של המזון:
ההבדל המרכזי בין חולין לבין כל שאר הסוגים הוא, שאת החולין מותר לאכול בטומאה, ואילו את שאר מיני המזון חובה לאכול בטהרה (לשם כך יש להקפיד גם על טהרתו של האדם האוכל וגם על טהרת המזון עצמו). היו אנשים שהקפידו לאכול גם את החולין בטהרה, במידת האפשר (בלשון חז"ל: "אוכל חולין בטהרה"). גם מי שנוהג כך, רשאי לשמור את המזון שנטמא לימים שבהם האדם עצמו טמא, ואין טעם לאכול חולין בטהרה שכן הם ייטמאו במהלך האכילה.
הבדל נוסף בין סוגי המזון לגבי האופן בו הם נטמאים: ככל שהאוכל קדוש יותר - כך הוא "רגיש" יותר לטומאה, ונטמא ביתר קלות. מבין הדרגות השונות של טומאה (ראו להלן: דרגות הטומאה), החולין והמעשר השני עשויים להיטמא רק מ"ראשון לטומאה", וכך יהיו הם "שני לטומאה". התרומה עשויה להיטמא גם מ"שני לטומאה", ותיחשב כ"שלישי". הקודש נטמא גם מ"שלישי לטומאה", וייחשב כ"כרביעי".
הבדל שלישי נוגע לשאלה מהי רמת הטהרה הנדרשת מן האדם האוכל את המזון. החולין נאכלים גם על ידי טמא, כאמור. מי שהיה טמא, וטבל במקווה - נטהר, אבל עדיין קיימת בו טומאה מסוימת עד סוף היום (אדם זה נקרא טבול יום). במצב זה של טומאה קלה, רשאי הוא לאכול מעשר שני, אך לא תרומה. בסוף היום - יהיה מותר לו גם לאכול תרומה. לגבי רוב הטמאים, סוף היום משלים לגמרי את טהרתם, והם רשאים גם לאכול קודש. ברם, לגבי כמה מן הטמאים (זב, זבה, יולדת ומצורע) קבעה התורה שעליהם להביא קרבן להשלמת טהרתם. עד הבאת קרבנם הם מוגדרים כמחוסר כיפורים, ואסורים לאכול קרבן או להיכנס לבית המקדש.
שומר

דין "שומר", הוא שכל דבר הנספח לאוכל כשומר, ומהווה שמירה על האוכל מאיזה סיבה שהוא, נחשב לחלק מהאוכל, לשני דינים: האחד, שאם נגע בשומר דבר טמא נטמא גם האוכל, והשני בכך שהוא מצטרף לשיעור האוכל; כלומר, שיעור האוכל כדי שיהיה טמא, הוא כזית. אם האוכל עצמו אינו בגודל של זית, רק בצירוף קליפתו, הוא ראוי לקבל טומאה.
יד

דין "יד", הוא שכל דבר שמשמש כידית לאחוז את האוכל, ואוחזים בו את האוכל בכל צורה שהיא, נחשב על ידי תשמישו זה כטפל לאוכל וכחלק ממנו. היד משמש לשתי פעולות בהלכות טומאה: להוציא טומאה - כלומר, אם נגע אדם בעור של אוכל טמא הוא נטמא, ולהביא טומאה - אם העור נגע בדבר טמא, נטמאה כל חתיכת המאכל.
מקור דין זה הוא מהמילים בפסוק לח, "טמא הוא לכם". הגמרא במסכת חולין דורשת את המילים "לכם" - לכל צרכיכם, כלומר לא רק האוכל עצמו טמא, אלא כל חלק הנטפל אליו ומשמש לצורך המאכל, והוא העור המשמש כיד.
דינים מדרבנן

האוכל ושותה מאכלים טמאים - מכיוון שאוכל ומשקה אינם נעשים "אב הטומאה", מן התורה אין הם מטמאים אדם. חכמים החמירו, שהאוכל או שותה דברים טמאים (דבר מותר כשלעצמו, כפי שהתבאר) נעשה בכך טמא טומאה קלה, במדרגת "שני לטומאה", והוא אסור לאכול תרומה או לנגוע בה עד שיטבול במקווה. הסיבה לכך: החשש שאדם שאוכל תרומה יאכלנה תוך כדי אכילת חולין טמאים, ואפשר שחלקי המזון יגעו זה בזה בתוך פיו והתרומה תיטמא.
הערות שוליים

↑  ספר המצוות להרמב"ם, עשה צח', והרמב"ן השמיט ולא מנה זה כמצות עשה.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות שאר אבות הטומאות, פרק י', הלכה ט'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות שאר אבות הטומאות, פרק ז', הלכה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"א, עמוד א'.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף י"ד, עמוד א'.
↑  ראו הסבר בכותרת "שומר".
↑  ויקרא פרק יא פסוקים לד, לח. תלמוד בבלי מסכת בבא מציעא דף כב עמוד ב.
↑  ראו למשל משנה מסכת עוקצין פרק ג משנה א.
↑  משנה מסכת מכשירין פרק ו משנה ג
↑  להבדלים נוספים בין קודש לתרומה ראו משנה מסכת חגיגה פרק ג משניות א-ג.
↑  תלמוד בבלי מסכת גיטין דף נד עמוד א: "מידי דחזי ליה בימי טומאתו".
↑  משנה מסכת טהרות פרק ג משניות ג-ה
↑  משנה מסכת נגעים פרק יד משנה ג: "טבול יום - אוכל במעשר, העריב שמשו - אוכל בתרומה, הביא כפרתו - אוכל בקדשים". מסכת ברכות פרק א משנה א: "מאימתי קורין את שמע בערבית? משעה שהכהנים נכנסין לאכול בתרומתן".
↑  משנה מסכת זבים פרק ה משנה יב
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
פרי שהורטב והבעלים שמחו בכך, הוכשר לקבל טומאה (כמובן רק לאחר שנקטף מהעץ)
עור בעל החיים, משמש כשומר
טירת ניאסוויז'

מראה הטירה
מראה הכנסייה
טירת ניאסוויז (בלארוסית Нясьві́скі за́мак; רוסית Несвижский замок; ליטאית Nesvyžius pilis) הוא מתחם אדריכלי ותרבותי ששימש כמקום מגוריה של משפחת רדזיוויל בעיר ניאסוויז' שבמרכז בלארוס. שושלת רדזיוויל שבנתה והחזיקה במתחם מהמאה ה-16 ועד לשנת 1939 הייתה אחת המשפחות החשובות בתולדות אירופה ובתרבותה. המתחם והכנסייה הסמוכה השפיעו עם השנים על הסביבה האמנותית והאדריכלית של מרכז אירופה.
היסטוריה

לאורך השנים הייתה בלארוס צומת חשוב בהיסטוריה של אירופה. השטח היה חלק מרוס של קייב, נסיכויות רוסיות של ימי הביניים, הדוכסות הגדולה של ליטא, פולין, האימפריה הרוסית, ברית המועצות ומאז 1991 היא שוכנת ברפובליקה העצמאית של בלארוס. כתוצאה מכך, המקום שכן במרכז הדרכים בין מזרח לבין מערב מההיבט ההיסטורי, התרבותי, הפוליטי, הצבאי והדתי.
משנת 1523 ועד לשנת 1939 שלטה במתחם משפחת רדזיוויל שהייתה אחת ממשפחות האצילים של אירופה החל מהמאה ה-15. הם שלטו בשטחים שונים בליטא ופולין ומשנת 1518 היו נסיכי האימפריה הרומית הקדושה. המקום היה למעונה הרשמי של המשפחה החל משנת 1513. לפני הטירה, היה במקום בית-אחוזה שבו התגורר הנסיך מיקולאי רדזיוויל שהיה קנצלר ליטא ווויווד וילנה. הנסיך היה פרוטסטנטטי ולכן המתחם נחשב למרכז פרוטסטנטי חשוב בתקופת הרפורמציה. בניית הטירה החלה בשנים 1582–1604 ביוזמת מיקולאי קשישטוף רדזיוויל, ובציור משנת 1604 ניתן לראות את הטירה והביצורים סביבה. הטירה שרדה עד היום בצורתה המקורית, ומבנים נוספים נוספו סביבה, כאשר בשנת 1650 התווספו הגלריות. בשנת 1706 נכבדה הטירה בידי השוודים שהרסו את הביצורים. בשנים 1732-1758 שוקם האזור על ידי אדריכלים מקומיים ומאירופה המערבית. במאה ה-19 לא הייתה הטירה מאוכלסת עד שהבעלות בה עברה לאנטוני רדזיוויל ואשתו. הם חידשו את החלקים הפנימיים של הטירה במהלך 1881-1886 והוסיפו מרפסת בסגנון נאו-גותי. הם גם תכננו ובנו פארק סביב הטירה. ב-1939 השתלטה הממשלה הסובייטית על הטירה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה הקימו הנאצים בית חולים צבאי במתחם. החל משנת 1945 ועד לשנת 2001 פעל במקום בית-הבראה.
תיאור המתחם

המתחם כולל את טירת מגורים ואת כנסיית הקבורה "קורפוס קריסטי" (Corpus Christy - "גוף המשיח"). הטירה כוללת עשרה בניינים קשורים שביניהם ארמון, גלריות, בית מגורים וארסנל, ואשר נבנו סביב חצר משושה. כל הבניינים קשורים זה לזה על ידי גלריות, והם שוכנים בינות לשרידי הביצורים מהמאה ה-16 שכוללים ארבעה מגדלי שמירה, חומות מגן וחפיר. הטירה מחוברת לכנסיית קורפוס קריסטי השוכנת בשטח העיר ניאסוויז' באמצעות סוללה.
הטירה נבנתה ממערב למזרח. הכניסה אליה היא מכיוון מערב דרך פורטיקו, שחלקו התחתון משולב בביצורים. מגדל הכניסה הוא דו-קומתי בצורת משושה ובסיסו נבנה במאה ה-16. הקומה השנייה והמגדל נוספו במאה ה-18.
הבניין הראשי במתחם הוא הארמון הממוקם במרכז חלקה המזרחי של החצר הפנימית. הוא נבנה במאה ה-16 והורחב באופן משמעותי במאה ה-18. לבניין שצורתו כשל ריבוע שלוש קומות ובפינותיו ארבעה מגדלים מתומנים. החזית מעוטרת בקישוטי סטוקו. בקומת הקרקע שכן חדר האוצר והיא מקורה בקשתות מהמאה ה-16. הכניסה הראשית כוללת עיטורים מהמאה ה-18.
בצידה הדרומי של החצר ניצב בניין מגורים תלת-קומתי מהמאה ה-16, ולו צמוד מגדל.
בצד הצפוני של החצר שוכן בניין הארסנל ושכנה בו בעבר קפלה. החל משנת 1576 פעל במקום מפעל לייצור תותחים. המפעל פעל עד למאה ה-18.
כנסיית קורפוס קריסטי שוכנת בחלקה המזרחי של העיר. המבנה בנוי בצורת צלב לטיני שבצדדיו שתי קפלות רוחביות בנות חמש צלעות כל אחת הנושאות כיפות. בכנסייה שוכן קברו של קשישטוף רדזיוויל (1607) ומתחתיה נבנתה קריפטה ובה ארונותיהם של 72 מבני משפחת רדזיוויל שהוטמנו במקום בין המאה ה-16 למאה ה-20. ראויים לציון מזבח הצלב הקדוש (1583) שנבנה על ידי פסלים מוונציה, והפרסקות בכיפות הכנסייה שצוירו בשנים 1852-1853. חזית המבנה כולל עיטורים שונים. הגלריות הצדדיות מבוססות על עמודים אלכסוניים המשקפים את הקרע הדתי של המשפחה. העמודים נתמכים על ידי מלאכים המסמלים את הישועים שהחזירו את מיקולאי רדזיוויל לדת הקתולית. במרכז הכנסייה הוצב פסל של מיקולאי רדזיוויל, המתואר כאיש פשוט.
יהודים בניאסוויז'

קיימות עדויות לכך שיהודים התגוררו בעיר שבסביבת מתחם הטירה כבר במאה ה-16. ליהודים היו זכויות זהות לאלה של יתר תושבי העיר, אך מבחינה משפטית הם היו כפופים למשפחת רדזיוויל. בשנת 1589 פרסם רדזיוויל הנחיות שביניהן הוראה כי על היהודים להתגורר במתחם מיוחד (גטו) ולסגור את שעריו בלילות. בשנת 1688 בהתאם להחלטת המלך יאן סובסקי נאסר על היהודים לשאת משרות ציבוריות ולגבות מיסים בזמן הירידים. הקהילה הייתה בין העשירות בקהילות ליטא, ובשנת 1897 התגוררו במקום 4,687 יהודים - יותר ממחצית האוכלוסייה שמנתה 8,459 תושבים. ב-30 באוקטובר 1941 נרצחו כ-4,000 יהודי העיר בגן הטירה והנותרים רוכזו בגטו. ב-22 ביולי 1942 התקוממו היהודים ורובם נהרגו. הנותרים ברחו ליערות והמשיכו בפעילות נגד הנאצים.
טירת נוישוונשטיין

| --- | --- |

טירת נוישוונשטיין
 מידע כללי
 סוג:  ארמון, אטרקציה תיירותית, שאטו, טירה, מוזיאון 
 כתובת:  Neuschwansteinstraße 20 
 מיקום:  שואנגאו 
 מדינה:  גרמניה 
 בעלים:  בוואריה 
 מייסדים:  לודוויג השני, מלך בוואריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1869
 תאריך פתיחה רשמי:  1869 
 חומרי בנייה:  לבנה, אבן גיר, אבן חול 
 אדריכל:  כריסטיאן יאנק, Georg von Dollmann, Eduard Riedel, Julius Hofmann 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית, התחייה הגותית 
 מידות
 גובה:  65 מ' 
 גובה מעל פני הים:  940 מ' 
 קואורדינטות:  47°33′27″N 10°44′58″E﻿ / ﻿47.557488542843°N 10.74944180794°E﻿ / 47.557488542843; 10.74944180794
 www.neuschwanstein.com
 he
 
טירת נוישוונשטיין (בגרמנית: Schloss Neuschwanstein, מבוטא: נוֹי-שְוְוָאן-שטַאיין) נמצאת בקרבת טירת הוהנשוונגאו (אנ') ופיסן (אנ'), בדרום מדינת בוואריה שבגרמניה, סמוך לגבול האוסטרי. פירוש שם הטירה הוא "אבן הברבור החדשה".
הדפס צבעוני של הטירה משנת 1890
מבט כללי על הטירה וסביבתה
איור צבעוני של אולם הכניסה לטירה
כיום

כ-1.3 מיליון תיירים מבקרים מדי שנה בטירה והיא מהווה את אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר באירופה. משיקולי ביטחון, ניתן לבקר בטירה רק במסגרת טיול מודרך הנמשך 35 דקות. קיימים גם טיולים מודרכים מיוחדים בטירה המתמקדים בנושאים ספציפיים. בחודשי השיא יוני-אוגוסט, מבקרים בטירה כ-6,000 אנשים ביום ואורחים ללא הזמנה מראש עלולים לחכות שעות בתור. רכישת כרטיסי כניסה מבוצעת רק במרכז הכרטיסים בהוהנשוואנגאו. החל מפתיחתה של הטירה לקהל הרחב, ביקרו בה יותר מ-60 מיליון מבקרים (מעודכן ל-2008). בשנת 2004, הסתכמו הכנסות הטירה מביקורים ב-6.5 מיליון יורו.
הטירה כהשפעה לטירות אחרות

נוישוונשטיין היא מקור ההשראה לעיצוב טירת היפהפייה הנרדמת בפארק דיסנילנד, אותה בנה וולט דיסני לאחר ביקורו בבוואריה, וכן לטירות בדיסנילנד פריז ובדיסנילנד הונג קונג. טירת סינדרלה, המוצבת בדיסניוורלד ובדיסנילנד טוקיו, אינה מבוססת עליה אלא על טירת ד'אוסה בצרפת, וכן ממספר טירות נוספות, כגון: טירת פונטנבלו, ארמון ורסאי, טירת שנונסו, שאטו דה פיירפונדס, טירת שאמבור, טירת שומון (אנ'), האלקסר של סגוביה, טירת מושנה (אנ') וכנסיית טין.[דרושה הבהרה]
בטירה נערכו צילומי הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים". טירת נוישוונשטיין הופיעה בסרט "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" משנת 1968 כ"טירת וולגריה".
הטירה גם הופיעה במגוון ספרים, כמו "ארץ האגדות".
טגו (סוג)

| טגו |
| --- | --- |
 טגו ארגנטינאי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: טגואיים
סוג:: טגו
שם מדעי
 Tupinambis ‏דודין, 1803

טֵגו (שם מדעי: Tupinambis) הוא סוג של לטאות ממשפחת הטגואיים. תפוצת הסוג היא בדרום אמריקה וכל המינים הם טורפים.
קיימים בין 4 ל-7 מיני לטאות בסוג זה.
מינים

Tupinambis duseni
Tupinambis longilineus
טגו ארגנטינאי (Tupinambis merianae)
Tupinambis palustris
Tupinambis quadrilineatus
Tupinambis rufescens
טגו זהוב (Tupinambis teguixin)
טירת האי (טרקאי)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 מיקום:  טרקאי 
 מדינה:  ליטא
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1409
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 קואורדינטות:  54°39′09″N 24°55′59″E﻿ / ﻿54.6525°N 24.933055555556°E﻿ / 54.6525; 24.933055555556
 he
 
טירת האי (בליטאית: Trakų salos pilis) היא טירה הנמצאת על אי באגם גאלבה בעיר טרקאי, ליטא. הטירה מכונה לעיתים "מאלבורק הקטנה". הקמת טירת האבן החלה במאה ה-14 על ידי קסטוטיס, הדוכס ששלט בתקופתו בדוכסות הגדולה של ליטא, ובסביבות שנת 1409, הסתיימו עבודות הבנייה העיקריות על ידי בנו ויטאוטאס הגדול, שמת בטירה בשנת 1430. טרקאי הייתה אחד המרכזים הראשיים של הדוכסות הגדולה של ליטא ונודעה לה חשיבות אסטרטגית גדולה.
בנייה > שלב ראשון

הטירה נבנתה בכמה שלבים. במהלך השלב הראשון, באמצע המאה ה-14, הטירה נבנתה על הגדול שבשלושת איי האגם בהוראת הדוכס הגדול, קסטוטיס. בניית הטירה קושרה להרחבה ולחיזוק של טירת חצי האי של טרקאי, הנמצאת דרומית לאגם גאלבה. קסטוטיס העביר את מגוריו והאוצר שלו לטירת האי.
הטירה סבלה הרס רב במהלך ההתקפה של אבירי המסדר הטבטוני בשנת 1377. לאחר רצח קסטוטיס, החל מאבק כוח בין יוגאילו לבין ויטאוטאס על תואר הדוכס הגדול של ליטא. הטירה הייתה במצור על ידי שני הצדדים. זמן קצר לאחר חתימת ההסכם בין הצדדים, החל השלב השני של בניית הטירה עד לשנת 1409. השלב הזה נחשב לשלב ההתפתחותי החשוב ביותר בהיסטוריה של הטירה. מסתבר שבזמן שביתת האש עם המסדר הטבטוני, העבודות בוצעו בהשגחת רב הבנאים של המסדר, ארבע שנים לפני פרוץ קרב גרונוולד.
בנייה > שלב שני

במהלך השלב השני, נוספו שני אגפים חדשים, ובצד הדרומי נבנה מגדל ביצור בין 6 קומות. למגדל היו שערים ניתנים להזזה שהפרידו את הארמון משאר חלקי הטירה. המגדל שימש למספר פונקציות; חוץ מהיותו מבנה הגנה, היה בו בית תפילה ומתחם מגורים. הוא קושר לארמון הדוכסי, שהיה לה חצר פנימית.
כל האגף הדרומי של הטירה שימש כאולם הדוכסי. האולם היה בגודל 10 על 21 מטרים, ורק הארמון העליון במתחם הטירה של וילנה העפיל על ממדים אלו.
חומר הבנייה העיקרי שהשתמשו בבנייה נקרא לבנים גותיות אדומות. בלבני אבן השתמשו רק בבנייה של היסודות ובחלק העליון של המבנים, המגדלים והחומה. אפשר לתאר את סגנון הבנייה של הטירה בסיום השלב השני כגותי עם מעט מאפיינים רומנסקיים.
בנייה > שלב שלישי

ההרחבה של החלק החיצוני של הטירה במאה ה-15 סימן את השלב השלישי בהתפתחות של טירת האי. החומות החיצוניות חוזקו לעובי של 2.5 מטרים והוגבהו. 3 מגדלי הגנה גדולים נבנו בפינות החומה. המגדל הדרום-מערבי גם שימש ככלא. הקומה העליונה של המגדל תוכננה עבור חיילים והיו בה מספר רב של תותחים. בניין כניסה ראשי נבנה גם כן, שיחד עם מגדל הביצור, היה בעל שערים ניתנים להזזה. סמוך לחומות הפנימיות נבנו מספר בניינים ביניהם: אורוות, מטבח ומבני תמיכה נוספים. כאשר הטירה עברה את השיפוצים הללו במאה ה-15, גובה פני המים באגם גאלבה היה גבוה מאשר הוא היום. בנאי הטירה ניצלו עובדה זאת על ידי הפרדת הארמון הדוכסי והחלק החיצוני של הטירה בעזרת חפיר, שהיה מספיק רחב רק למעבר סירות קטנות. שני החלקים קושרו בעזרת שערים ניתנים להרמה במקרה של התקפה.
לאחר המלחמה

טירת האי איבדה מחשיבותה הצבאית זמן קצר לאחר קרב גרונוולד. הטירה הפכה להיות מקום מגורים ושרוהטה מחדש בפנים. פרסקאות חדשות צוירו על הקירות, שחלקן שומרו בחלקיות עד היום. אורחים חשובים מחו"ל הוזמנו לארמון הדוכסי. ידוע שיואילו ביקר בטירה 13 פעמים בין השנים 1413 ל-1430.
הדוכס, ויטאוטאס הגדול, מת בתוך הטירה, מבלי שהומלך למלך ליטא, בשנת 1430. במהלך שלטונו של זיגמונט השני אוגוסט, הטירה רוהטה מחדש בסגנון רנסאנסי, והיא שימשה כארמון הקיץ המלכותי לזמן קצר. בשנים מאוחרות יותר הטירה שימשה ככלא. במהלך המלחמות עם נסיכות מוסקבה במאה ה-17, הטירה ניזוקה ולא שופצה מחדש.