stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לטיסיה איידו
הערות שוליים

1 2 3 4 5  לסמה, אנתוני (3 בינואר 2018). "Laëtitia Eïdo, actrice à la lisière de plusieurs mondes et bâtisseuse de paix" (בצרפתית). TV5Monde. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ברין, דניאל (15 בנובמבר 2017). "Q&A with Laëtitia Eïdo: Actress Wants Her Work to Be a 'Link Between People'" (באנגלית). Jewish Journal. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  אבנר שביט, פריז‏, לט איט לטיסיה: ריאיון עם לטיסיה איידו על "פאודה", "ערבים רוקדים" והשלום, באתר וואלה, 19 במרץ 2015
↑  ""Fauda", une série TV entre deux mondes" (בצרפתית). Arte. 19 בספטמבר 2017. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גלית עדות, ‏למה היססה לטיסיה איידו לגלם ב"פאודה" ערבייה המנהלת רומן עם יהודי?, באתר מעריב אונליין, 29 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16550931n (data)  GND: 1102220957  ISNI: 0000 0003 5940 9233  LCCN: no2016006475  SUDOC: 157230252  VIAF: 219166133   WorldCat (עם VIAF): 219166133
חיים בוזגלו

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1952 (בן 72) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מלמד בקמרה אובסקורה, בית הספר סם שפיגל, אוניברסיטת תל אביב והמכללה האקדמית ספיר ומנהל בית הספר לתסריטאות ומשחק "חיים בוזגלו WORK SHOP"
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
חיים בוזגלו מביים את אורנה בנאי
חיים בוזגלו (נולד ב-16 ביוני 1952 בירושלים) הוא במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

בוזגלו נולד בירושלים וגדל בשכונת בקעה, להורים יוצאי מרוקו. בנעוריו, למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה שאותו סיים בשנת 1970. בהמשך למד לתואר ראשון ספרות ותיאטרון באוניברסיטה עברית. אחר כך למד קולנוע במגמת תסריטאות בפריז ועבד כמאבטח בשגרירות ישראל. לאחר שובו לישראל החל לעבוד כתסריטאי של תשדירי שירות, סרטי הדרכה וסרטי תדמית. בוזגלו לחם במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה > קריירה

בסוף שנת 1986 החל לעבוד על סרט הקולנוע הראשון שלו, שכתב את התסריט לסרט "הקיץ של אביה" בשיתוף עם גילה אלמגור, והחל לכתוב גרסה ראשונה לתסריט של הסרט "עונת הדובדבנים" עם הירש גודמן. בתחילת 1987 החל לעבוד עם הצלם "יוסי ויין" על התסריט לסרט "צלקת", ובמרץ קיבל מענק מהקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים לכתיבת התסריט לסרט "עונת הדובדבנים". אולם הפקת שני סרטים אלו התעכבה במשך מספר שנים, ובסוף השנה החלו צילומי הסרט "נישואים פיקטיביים" שכתב וביים.
בתחילת 1990 אישרה הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים מענק של 250 אלף דולר להפקת הסרט "עונת הדובדבנים", ושלמה ארצי לוהק לתפקיד הראשי. ביולי 1990, הודיע שלמה ארצי שאינו מעוניין בתפקיד במוקמו לוהק גיל פרנק. צילומי הסרט החלו באוקטובר 1990. הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ביולי 1991. בשנת 1994 יצר, יחד עם רונית אלקבץ, את הסרט "צלקת" בו השתתפו ששון גבאי, מוחמד בכרי ודליה שימקו. הסרט זכה בארבעה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר). אחר כך כתב וביים שורה של סדרות טלוויזיה מצליחות, בין השאר: "מרחב ירקון" (1997), "זינזאנה" (1999), "שלווה" (2003), "כתב פלילי" (2005), "הכבוד של מרציאנו" (2011) ו"בית המשאלות" (2013).
בוזגלו עסק (בנוסף לבימוי ולכתיבת תסריטים) בהוראה בקמרה אובסקורה, בית הספר סם שפיגל, אוניברסיטת תל אביב והמכללה האקדמית ספיר. ב-2003 פתח בית ספר לתסריטאות ולמשחק בקולנוע ובטלוויזיה בשם "חיים בוזגלו WORK SHOP" וחברת הפקות. בשנת 2008 מכר לאיש העסקים האמריקאי רבע ממניותיה של חברת "חיים בוזגלו הפקות" תמורת 1.2 מיליון דולר.
לבוזגלו שלושה ילדים, שני בנים מאשתו הראשונה ובן נוסף מאשתו השנייה.
פילמוגרפיה > סרטי קולנוע שיצר

הקיץ של אביה (1988) – כתיבת תסריט בשיתוף עם גילה אלמגור. זוכה פרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין, הסרט זכה בשני פרסי "מנורת הכסף" שחולק לראשונה ב-1988 (המקביל לפרס אופיר של אותם ימים).
נישואים פיקטיביים (1988) – תסריט ובימוי. זוכה פרסי מנורת הכסף לשנת 1988 לבמאי, לסרט, לעריכה ולצילום. שלמה בראבא - זכה על סרט זה בפרס שחקן השנה ובפרס הביקורת. עידית טפרסון זכתה בפרס שחקנית המשנה.
עונת הדובדבנים (1991) – תסריט ובימוי. זכה בארבעה פרסי אופיר 1991.
צלקת (1994) – תסריט ובימוי.
פגישה עיוורת (2003) - תסריט ובימוי.
דיסטורשן (2004) - תסריט ובימוי. זוכה פרס מגן פלטינום בפסטיבל "WorldFest" ביוסטון, פרס עריכה בפסטיבל סירקיוז ניו יורק ופרס הבמאי הטוב ביותר ופרס הוקרה מטעם צוות השופטים בפסטיבל בורדו 2005.
ג'נאם ג'נאם (2005) - תסריט ובימוי. השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2005 ובפסטיבל המבורג 2005. זכה ב-4 פרסים בפסטיבל סירקיוז היוקרתי בארצות הברית לשנת 2006: פרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי, התסריט והמוזיקה.
כבוד (2010) - תסריט ובימוי. בהשתתפות זאב רווח, חיים זנאתי, לירון לבו, מורן אטיאס, שמיל בן ארי, נטלי עטיה ועמוס לביא.
סשן (2011) - סרט דובר אנגלית בכיכובם של: בר רפאלי, שירלי ברנר, לירון לבו וסטיבן באואר.
סרק סרק (2012) - תסריט ובימוי.
שער הפרחים (2022) - תסריט ובימוי.
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה שיצר

מרחב ירקון (1997) – תסריט ובימוי. זוכת פרס אופיר 1999.
זינזאנה (1999) – תסריט ובימוי. זוכת פסטיבל הקולנוע ירושלים וזוכת מסך הזהב 2001.
שלווה (2003) לטלעד ערוץ 2 - תסריט ובימוי. סדרה על החיים בבית חולים פסיכיאטרי ועל שחקן שמאבד את שפיותו.
אשליות (2004) לרשת ערוץ 2 – תסריט ובימוי.
כתב פלילי (2005) לערוץ 1 – תסריט ובימוי.
לחיות מחדש (2008) - בימוי. הסדרה מספרת על "יהודה הלוי", אוניית המעפילים הראשונה שהגיע לארץ מחופי מרוקו, עליה היה גם אביו של בוזגלו, אשריאל בוזגלו. הפקת הסדרה עלתה כ-5 מיליון אירו, במימון ערוץ ארטה האירופי. הסדרה זכתה בפרס חביב הקהל ובפרס הצילום בפסטיבל לושון ליצירה טלוויזיונית, המתקיים בצרפת.
הכבוד של מרציאנו (2011) - בימוי, הפקה ותסריט.
בית המשאלות (2013), הערוץ הראשון - בימוי. סדרת דרמה בת 25 פרקים, צולמה ביולי-אוגוסט 2012, שודרה החל מ-13 במרץ 2013. פורמט הסדרה נמכר להפקה באולפני CBS, עבור ערוץ HBO.
מבחן בוזגלו (2015), סרט תיעודי על השסע העדתי בישראל.
מול הקיר (2021) - סדרת נוער.
פרסים הוקרה

בשנת 1993 זכה בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע.
הערות שוליים

↑  עירית שמגר, חיים בוזגלו: כרטיס ביקור, מעריב, 29 ביולי 1988
↑  עידית שחורי, גילה אלמגור תפיק סרט, חדשות, 8 בדצמבר 1986
↑  ניניו הולך על קולנוע, חדשות, 26 באוגוסט 1986
↑  יוסי ויין יביים ויצלם, חדשות, 10 בפברואר 1987
↑  הקרן נתנה מענק לבוזגלו, חדשות, 4 במרץ 1987
↑  עירית שמגר, הנישואים של חיים בוזגלו, מעריב, 29 בספטמבר 1987
↑  ג. עיטור, שלמה ארצי יככב בסרט חדש, חדשות, 7 במרץ 1990
↑  ג. עיטור, שלמה ארצי פרש, חדשות, 5 ביולי 1990
↑  נאמנות לתוצרת מקומית, מעריב, 26 באוקטובר 1990
↑  חגי לוי, פסטיבל ירושלים-  הדלתות, ספייק לי ואיסמעיל מרצ׳נט, חדשות, 6 ביוני 1991
↑  נירית אנדרמן, משקיע זר רוכש רבע מחברת ההפקות של חיים בוזגלו, באתר הארץ, 23 בפברואר 2008
↑  עדנה פיינרו (ברלין), רונן טל, פרס "דב הכסף" ל"קיץ של אביה", חדשות, 22 בפברואר 1989
↑  "מנורת הכסף"-השם העברי שיחליף את "האוסקר ישראלי", מעריב, 9 באוגוסט 1988
↑  אמיר פלג, "מנורת הכסף" למצטייני הקולנוע הישראלי, חדשות, 19 בספטמבר 1988
↑  חגי לוי, האוסקר הישראלי - ״מעבר לים״ – אל מעבר לים, חדשות, 18 בנובמבר 1991
↑  אורי קליין, לא רואים, באתר הארץ, 6 במאי 2003
↑  ציפי שוחט, שני פרסים ל"דיסטורשן" בפסטיבל בורדו, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2005
גואל פינטו, "דיסטורשן" של חיים בוזגלו התקבל לפסטיבל הקולנוע של פאריס, באתר הארץ, 16 במרץ 2005
↑  רותי זוארץ, ‏ייבשו אותי, באתר גלובס, 12 בנובמבר 2003
↑  ענת באלינט, סדרת דרמה של חיים בוזגלו בערוץ 2, באתר הארץ, 18 בפברואר 2004
↑  רותה קופפר, שקט מחריש אוזניים, באתר הארץ, 25 בפברואר 2004
↑  רותה קופפר, החסרים משוגעים אנחנו?, באתר הארץ, 10 ביוני 2004
↑  ביקורות:
אהוד אשרי, פלילי? אמנותי!, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2005
דוד שליט, ‏ומה עם סדרה על מבקר טלוויזיה?, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2005
↑  מתן שירם, ‏סדרת טלוויזיה של חיים בוזגלו היא היקרה שנעשתה בארץ, באתר גלובס, 19 בינואר 2009
↑  מרב יודילוביץ', חיים בוזגלו חי מחדש, באתר ynet, 31 בינואר 2008
↑  nrg מעריב, שני פרסים לחיים בוזגלו בפסטיבל לושון, באתר nrg‏, 11 בפברואר 2009
↑  גילי איזיקוביץ, בתפקיד אלוהים: חיים בוזגלו, באתר הארץ, 12 במרץ 2013
↑  גילי איזיקוביץ, "בית המשאלות" תשודר ב–HBO, באתר הארץ, 8 במרץ 2015
↑  ביקורות:
 רוגל אלפר, "מבחן בוזגלו": אין כסף לתחקיר, בואו נדבר עלי, באתר הארץ, 10 במרץ 2015
הגר בוחבוט, עכבר העיר, "מבחן בוזגלו": מי מתחמק מהשד העדתי?, באתר הארץ, 9 במרץ 2015
↑  יואב בירנברג, ארבעה במאים זכו בפרסי שרת החינוך והתרבות, חדשות, 3 ביוני 1993
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309739105171  ISNI: 0000 0000 6916 9243  LCCN: no2002039631  MusicBrainz: 6264d020-3954-48ff-8de3-3a5b7f541425  NKC: xx0169204  VIAF: 97596181   WorldCat (עם VIAF): 97596181
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  Team U.S.A., Ice Yanks
 התאחדות:  USA Hockey
 השתייכות:  IIHF
 מאמן:  ג'ף בלאשיל
 המבקיע המצטיין (נקודות):  מארק ג'ונסון (146)
 קפטן:  פטריק קיין
 שיאן ההופעות:  מארק ג'ונסון (151)
 
 
 מדי הנבחרת באליפות העולם בהוקי קרח (2014)
 משחקים היסטוריים
 משחק בינלאומי ראשון ארצות הברית ארצות הברית 29 - 0 שווייץ שווייץ  (אנטוורפן, בלגיה; 23 באפריל 1920)
 הניצחון הכי גדול ארצות הברית ארצות הברית 31 - 1 איטליה איטליה  (סנט מוריץ, שווייץ; 1 בפברואר 1948)
 ההפסד הכי גדול שוודיה שוודיה 17 - 2 ארצות הברית ארצות הברית  (סטוקהולם, שוודיה; 12 במרץ 1963) ברית המועצות ברית המועצות 17 - 2 ארצות הברית ארצות הברית  (סטוקהולם, שוודיה; 15 במרץ 1969)
 הישג שיא באולימפיאדה:  2 זכיות (1960, 1980)
 הישג שיא בגביע קנדה:  מקום שני (1991)
 אליפות העולם
 הופעות:  70 (הראשונה ב-1920)
 ההישג הטוב ביותר:  2 זכיות (1933, 1960)
 גביע העולם
 הופעות:  3 (הראשונה ב-1996)
 ההישג הטוב ביותר:  זכייה (1996)
| מאזן מדליות> המשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| כסף | אנטוורפן 1920 |  |
| כסף | שאמוני 1924 |  |
| כסף | לייק פלאסיד 1932 |  |
| ארד | גרמיש פרטנקירכן 1936 |  |
| כסף | אוסלו 1952 |  |
| כסף | קורטינה ד'אמפצו 1956 |  |
| זהב | סקוו ואלי 1960 |  |
| כסף | סאפורו 1972 |  |
| זהב | לייק פלאסיד 1980 |  |
| כסף | סולט לייק סיטי 2002 |  |
| כסף | ונקובר 2010 |  |
אליפות העולם
| זהב | בלגיה 1920 |  |
| זהב | צרפת 1924 |  |
| כסף | פולין 1931 |  |
| כסף | ארצות הברית 1932 |  |
| זהב | צ'כוסלובקיה 1933 |  |
| כסף | איטליה 1934 |  |
| ארד | גרמניה 1936 |  |
| ארד | צ'כוסלובקיה 1938 |  |
| כסף | שווייץ 1939 |  |
| ארד | שוודיה 1949 |  |
| כסף | בריטניה 1950 |  |
| כסף | נורווגיה 1952 |  |
| כסף | איטליה 1956 |  |
| זהב | ארצות הברית 1932 |  |
| ארד | ארצות הברית 1962 |  |
| ארד | אוסטריה 1996 |  |
| ארד | צ'כיה 2004 |  |
| ארד | שוודיה/פינלנד 2013 |  |
| ארד | צ'כיה 2015 |  |
גביע קנדה
| כסף | 1991 |  |
גביע העולם
| זהב | 1996 |  |
נבחרת ארצות הברית בהוקי קרח לגברים מייצגת את ארצות הברית ומנוהלת על ידי התאחדות ההוקי קרח של ארצות הברית (USA Hockey), הגוף העליון של ענף ההוקי קרח בארצות הברית.
בסיסה נחשב באופן רשמי כקולורדו ספרינגס (מקום מושבה של USA Hockey) והיא מדורגת במקום החמישי בעולם בדירוג העולמי של IIHF‏. המאמן הראשי הנוכחי הוא טוני גרנאטו.
ארצות הברית זכתה במדליית זהב בטורניר ההוקי קרח באולימפיאדת החורף פעמיים - אולימפיאדת סקוו ואלי (1960) ואולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) בנוסף ל-8 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. היא זכתה בגביע העולם ב-1996 ובאליפות העולם פעמיים - ב-1933 וב-1960.
בעבר, נטתה ארצות הברית לא להשתמש בשחקני ליגת ה-NHL גם כאשר היו זמינים ורשאים להשתתף, ובמקום זאת השתמשה בטורנירים הבינלאומיים כבמה לשחקנים צעירים ושחקנים מליגת המכללות. מגמה זו השתנתה בעשורים האחרונים, ובאליפויות העולם כמו גם באולימפיאדות בהן השתתפו שחקני ה-NHL ייצגו את הנבחרת בעיקר שחקני NHL.
ארצות הברית חברה בקבוצה הבלתי רשמית המכונה "שש הגדולות", המדינות הנחשבות למעצמות העולמיות בהוקי קרח גברים, יחד עם קנדה, צ'כיה, פינלנד, רוסיה ושוודיה.
הדירוג של נבחרת ארצות הברית ברשימת הדירוג של IIHF לנבחרות הוקי קרח של גברים, הוא המקום ה-6 בעולם, נכון לשנת 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.
היסטוריה > שנים ראשונות: שנייה לקנדה וזכייה אחת היסטורית

נבחרת ארצות הברית הופיעה לראשונה על הבמה העולמית בטורנירי ההוקי קרח האולימפיים הראשונים, שנחשבו רשמית גם לאליפויות עולם. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) ואולימפיאדת שאמוני (1924) הראתה הנבחרת עליונות ברורה על הנבחרות האירופיות, אך נוצחה בשתי הפעמים על ידי קנדה והסתפקה במדליית הכסף.
לאחר הפסקה מפעילות בינלאומית חזרה ארצות הברית להתחרות במסגרת רשמית ב-1931 באליפות העולם שנערכה בפעם השנייה כאירוע עצמאי, ושוב הסתפקה במדליית כסף אחרי קנדה. כך היה גם באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932), שבה הראתה ארצות הברית את כוחה כשבשני המשחקים מול קנדה סיימה פעם אחת בתיקו ובשני נוצחה 2:1 לאחר הארכה, ולמרות המאבק הקרוב הסתפקה שוב במדליית הכסף.
באליפות העולם ב-1933, תחת המאמן וולטר בראון – מחלוצי ההוקי קרח והכדורסל המקצועני בארצות הברית – הצליחה ארצות הברית לנצח את קנדה 2:1 במשחק המכריע, ולזכות בפעם הראשונה בתואר בינלאומי. זה היה ההפסד הראשון של קנדה במשחק בינלאומי והתואר הבינלאומי הראשון שקנדה לא הצליחה לזכות בו.
עד מלחמת העולם השנייה, שהשביתה את פעילות הספורט הבינלאומי, לא הצליחה ארצות הברית לזכות בתואר בינלאומי נוסף. היא השתתפה באליפות העולם באופן מקוטע, אך השתתפה בטורנירים האולימפיים ונשארה בין הנבחרות החזקות בעולם כשזכתה במדליה בכל טורניר בו השתתפה למעט אליפות העולם ב-1938, בה הידרדרה עד המקום השביעי.
היסטוריה > שנות ה-40 וה-50: שחיקה במעמד ופסילה באולימפיאדה

עם תום מלחמת העולם השנייה התחדשה הפעילות הבינלאומית בהוקי קרח, וארצות הברית גילתה שמעמדה נשחק והנבחרות האירופיות סגרו עליה. בשתי אליפויות העולם הראשונות אחרי המלחמה לא הצליחה ארצות הברית לזכות במדליה כלל.
בנוסף לכך, עמדה נבחרת ארצות הברית במרכזה של שערורייה באולימפיאדת סנט מוריץ (1948). סכסוך בין שני איגודי הוקי חובבניים שטענו לתואר הגוף העליון של הענף בארצות הברית גרם לכך שארצות הברית שלחה לאולימפיאדה שתי נבחרות – האחת נתמכה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי והשנייה על ידי "הליגה הבינלאומית להוקי קרח" (LIHG) – לימים פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF). שתי הנבחרות הגיעו לשווייץ במטרה לשחק בטורניר, וה-LIHG איימה לבטל את הטורניר כולו. לבסוף שיחקה באולימפיאדה הנבחרת שנתמכה על ידי ה-LIHG, אך באופן בלתי רשמי. באופן מעשי הנבחרת נפסלה ולא מופיעה בדירוג הרשמי של האולימפיאדה.
מעמדה של ארצות הברית נפגע עוד יותר בשנות ה-50 עם כניסתה לזירה הבינלאומית של נבחרת ברית המועצות, שהפכה באופן מיידי לאחת הנבחרות החזקות בעולם, ועם התחזקותן של נבחרות אירופיות אחרות. למרות זכייה במדליית הכסף באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), היו תוצאותיה של ארצות הברית באותו עשור דלות יחסית.
היסטוריה > אולימפיאדת סקוו ואלי (1960): "הנס הנשכח"

ב-1960 אירחה ארצות הברית את אולימפיאדת החורף בסקוו ואלי שבקליפורניה. נבחרות ברית המועצות וקנדה, שנאבקו על הבכורה העולמית לאורך שנות ה-50, נחשבו למועמדות המרכזיות למדליית הזהב. נבחרות צמרת אירופיות אחרות כגון שוודיה וצ'כוסלובקיה היו מועמדות למדליה אף הן.
ארצות הברית הגיעה לטורניר כשהיא נחשבת לחסרת סיכוי, אך הראתה את כוחה כבר בבית המוקדם עם ניצחון מפתיע 7:5 על נבחרת צ'כוסלובקיה לאחר שהפכה מצב של פיגור בשליש השלישי. יחד עם ניצחון רב שערים על אוסטרליה, עלתה ארצות הברית לבית הגמר מהמקום הראשון בבית.
בבית הגמר המשיכה ארצות הברית להפתיע. אחרי ניצחונות על שוודיה וגרמניה הדהימה ארצות הברית בניצחונות על שתי המועמדות הראשיות לזכייה – 2:1 על קנדה ו-3:2 על ברית המועצות. בכך מצאה עצמה ארצות הברית כשהיא מובילה את בית הגמר ויכולה לזכות במדליית הזהב עם ניצחון במשחקה האחרון – מפגש נוסף עם צ'כוסלובקיה.
למרות פיגור 4:3 בכניסה לשליש השלישי, שוב הפכה ארצות הברית פיגור לניצחון – שישה שערים בשליש השלישי הביאו לה ניצחון מרשים 9:4 ומדליית זהב אולימפית היסטורית.
סרט דוקומנטרי שנוצר על ההישג המפתיע ב-2010, במלאת לו יובל, טבע לו את הכינוי המקובל שלו – "הנס הנשכח" (The Forgotten Miracle), בהתייחסו להד הגדול בהרבה שעוררו משחק ה"נס על הקרח" ומדליית הזהב האולימפית השנייה של ארצות הברית ב-1980.
היסטוריה > המשך שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70

מעמדה של נבחרת ארצות הברית בזירה הבינלאומית המשיך להיחלש לאחר ההישג באולימפיאדת סקוו ואלי. רק באליפות העולם ב-1962, אותה גם אירחה, הצליחה ארצות הברית לזכות במדליית ארד - המדליה הבינלאומית היחידה שלה בשנות ה-60. בתחילת שנות ה-70 הורע מצבה של הנבחרת באליפויות העולם עוד יותר, והיא התנדנדה בין הדרג הראשון לדרג השני של אליפות העולם.
היסטוריה > אולימפיאדת סאפורו (1972) עד מחצית שנות ה-70

לאולימפיאדת סאפורו הגיעה ארצות הברית כנבחרת נחותה, ולמעשה באותו זמן היא מוקמה בדרג השני של ההוקי קרח העולמי. קנדה החרימה באותה תקופה את המפעלים הבינלאומיים, והשליטה בהוקי קרח הבינלאומי נותרה בידי הנבחרות האירופיות, בעיקר ברית המועצות וצ'כוסלובקיה.
בנבחרת האולימפית שיחקו בעיקר שחקנים צעירים וסטודנטים במכללות, כפי שנהגה לאורך מרבית שנותיה. עם זאת כמה משחקני הסגל ששלחה לאולימפיאדת סאפורו הפכו לימים לשחקני NHL ואף לכוכבי NHL, כגון מרק האו, בנו של אחד מגדלי השחקנים בכל הזמנים גורדי האו, שהפך לכוכב NHL בזכות עצמו והתקבל כמו אביו להיכל התהילה של ההוקי קרח.
ניצחון מפתיע על צ'כוסלובקיה, סגנית אלופת העולם, ולאחריו ניצחון מפתיע נוסף על פינלנד, סייע לארצות הברית לסיים את האולימפיאדה במקום השני, אחרי נבחרת ברית המועצות, ולזכות במדליית כסף מפתיעה.
למרות ההישג הזה לא השתפר מצבה של ארצות הברית שהמשיכה להתנדנד בין הדרג הראשון והשני של אליפות העולם לאורך כל המחצית הראשונה של שנות ה-70.
היסטוריה > גביע קנדה 1976 והמחצית השנייה של שנות ה-70

ב-1976 נפל דבר בהוקי קרח הבינלאומי - אליפות העולם נפתחה לראשונה בהיסטוריה לשחקני NHL. במקביל, התארגן מפעל חדש בשיתוף פעולה בין ה-NHL וה-IIHF - גביע קנדה, מפעל לנבחרות לאומיות ששוחק בקיץ ואיפשר לכל שחקני ה-NHL לשחק בו במדי נבחרותיהם. באותה תקופה עדיין היה משקלם של השחקנים האמריקאים בליגת ה-NHL זעום למדי, ומול קנדה על כוכבי ה-NHL וה-WHA שלה כמו גם מול הנבחרות האירופיות נחשבה נחותה.
הפעם לא יכלה הנבחרת לחולל הפתעה וסיימה כצפוי עם מאזן חלש של ניצחון אחד, על פינלנד, ותיקו מול צ'כוסלובקיה. בשאר שלושת משחקיה נוצחה ארצות הברית וסיימה חמישית מתוך שש משתתפות.
באליפויות העולם בשארית שנות ה-70, האליפויות הראשונות של העידן הפתוח, שוב שלחה ארצות הברית נבחרות שלא היו תחרותיות וסיימו במקומות 6 ו-7.
היסטוריה > אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) ומשחק ה"נס על הקרח"

לאולימפיאדת לייק פלאסיד שוב הגיעה ארצות הברית כנבחרת שנחשבה נחותה. היא הורכבה משחקנים צעירים שמלבד שחקן אחד היו חסרי ניסיון אולימפי, ולמעשה בבית שכלל נבחרות חזקות כצ'כוסלובקיה ושוודיה נחשבה מועמדת להדחה. המאמן היה הרב ברוקס, מאמן NHL עם מאזן מעורב של הצלחות וכשלונות.
במשחקי הבית המוקדם חוללה ארצות הברית הפתעה כאשר הביסה את צ'כוסלובקיה 7:3, תוצאה שגרמה להדחה מפתיעה של הצ'כוסלובקים בעוד ארצות הברית עלתה לבית הגמר יחד עם שוודיה, תוך שהן גוררות את תוצאת המשחק ביניהן - 2:2. מהבית השני עלו לבית הגמר נבחרות ברית המועצות ופינלנד.
המשחק הראשון של ארצות הברית בבית הגמר היה מול נבחרת ברית המועצות, הנבחרת החזקה בעולם, אלופת שלוש האולימפיאדות הקודמות שנחשבה למועמדת ראשית לזכות במדליית הזהב בפעם הרביעית ברציפות. בניגוד לנבחרת ארצות הברית, הייתה ברית המועצות משופעת בשחקנים מנוסים שהוכיחו את עצמם בהישגים גדולים באולימפיאדות קודמות ובאליפויות העולם, והוכיחו את כוחם במקרים שונים גם מול שחקני NHL.
למרות זאת, הצליחה ארצות הברית לחזור שלוש פעמים מפיגור ולהשוות את תוצאת המשחק ל-3:3 בתחילת השליש השלישי שלו. את השערים השני והשלישי כבש מרק ג'ונסון, שלימים הפך לשיאן ההופעות בנבחרת ארצות הברית ולמבקיע הגדול בתולדותיה.
10 דקות לסיום המשחק כבש קפטן הנבחרת, מייק ארוזיונה, שער שהעלה את ארצות הברית ליתרון ראשון במשחק, 4:3. ב-10 הדקות שנותרו תקפו הסובייטים, אך האמריקאים עמדו בלחץ והצליחו להשאיר את התוצאה על כנה ולהשיג את הניצחון שנחשב למפתיע בתולדות נבחרת ארצות הברית. שדר הטלוויזיה אל מייקלס, שהעביר את שידור הטלוויזיה של המשחק, שאל בשניות האחרונות שלו: "האם אתם מאמינים בנסים? כן!" ובכך טבע למשחק את כינויו - "נס על הקרח" (Miracle On Ice).
למרות התוצאה המפתיעה, נזקקה ארצות הברית לניצחון במשחק האחרון מול פינלנד כדי להבטיח את מדליית הזהב. היא השיגה את הניצחון בתוצאה 4:2, והשלימה בכך את ההישג.
הזכייה במדליית הזהב ובעיקר משחק ה"נס על הקרח" הפך לאירוע המכונן של ההוקי קרח בארצות הברית, ולאחד האירועים המכוננים בתולדות הענף בכלל. ב-2002, בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סולט לייק סיטי, הדליקו חברי הנבחרת מ-1980 את הלפיד האולימפי תוך שהם לבושים בחולצות המשחק. ב-2008 בחרה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית את האירוע לסיפור הגדול ביותר בתולדות ההוקי קרח הבינלאומי. אירועי אולימפיאדת לייק פלאסיד קידמה באחת גם את מעמדם של השחקנים האמריקאים ב-NHL, ומרבית שחקני הנבחרת הגיעו ל-NHL כשחלקם ניהלו בה קריירות ארוכות ועשירות בהישגים.
היסטוריה > שנות ה-80

למרות ההד הציבורי הגדול של מדליית הזהב האולימפית מלייק פלאסיד ומשחק ה"נס על הקרח", והנוכחות האמריקאית המוגברת בליגת ה-NHL, הייתה שארית העשור ענייה בהצלחות נוספות. באליפויות העולם ובשתי האולימפיאדות הנוספות באותו עשור לא זכתה ארצות הברית ולו במדליה אחת.
היסטוריה > שנות ה-80 > גביע קנדה 1981

למהדורה השנייה של גביע קנדה הגיעה ארצות הברית עם נבחרת שכללה כמה מגיבורי הזכייה במדליית הזהב באולימפיאדת לייק פלאסיד – בין היתר החלוצים מרק ג'ונסון וניל ברוטן והמגן קן מורו, שהפכו בינתיים לשחקני NHL. גם מרק האו חזר לנבחרת, ובשער עמד טוני אספוזיטו, שוער NHL וותיק ומוערך ששיחק במדי נבחרת קנדה בסדרת הפסגה והתאזרח בארצות הברית. המאמן היה בוב ג'ונסון שהוביל את נבחרת אוניברסיטת ויסקונסין ל-3 אליפויות בליגת המכללות.
הנבחרת השיגה בטורניר שני ניצחונות על צ'כוסלובקיה ושוודיה ותיקו מול פינלנד, אך נוצחה על ידי ברית המועצות וקנדה העדיפות ופעם נוספת בחצי הגמר על ידי קנדה.
היסטוריה > שנות ה-80 > גביע קנדה 1984

הנבחרת שנשלחה למהדורה השלישית של גביע קנדה כללה, בנוסף למרק ג'וסון וניל ברוטן, גם כוכב על אחד – בראיין טרוטייה, החלוץ המצטיין של ניו יורק איילנדרס שזכה איתה 4 פעמים ברציפות בגביע סטנלי, כמו גם דור חדש של כוכבים צעירים ובראשם כריס צ'ליוס, מגן שניהל מאוחר יותר קריירה מפוארת ונחשב כיום לאחד השחקנים האמריקאים הגדולים בתולדות ה-NHL, ופיל האוזלי, חלוץ כשרוני שכיכב שנים רבות בליגה למרות ממדיו הקטנים. השוער המוביל היה טום בראסו, שוערה בן ה-19 של באפלו סייברס, שהגיע ל-NHL היישר מבית הספר התיכון וסיים זה עתה עונה ראשונה מצוינת בליגה עם זכייה בגביע קאלדר – גביע רוקי השנה ב-NHL. בוב ג'ונסון, שבינתיים עבר לאמן ב-NHL, חזר לעמדת המאמן.
עם ההרכב המבטיח הצטיינה ארצות הברית בשלב הראשון, שלב הליגה, וסיימה אותו עם שלושה ניצחונות, תיקו, והפסד בודד – מול ברית המועצות, מאזן שהבטיח לה את המקום השני; אולם בחצי הגמר נחלה ארצות הברית אכזבה קשה כשהובסה 9:2 על ידי שוודיה, אותה הביסה 7:1 בשלב המוקדם, ולא הצליחה להגיע לסדרת הגמר.
היסטוריה > שנות ה-80 > גביע קנדה 1987

הנבחרת כללה את שלד השחקנים שהצליח בגביע קנדה הקודם – מרק ג'ונסון, האוזלי, צ'ליוס, השוער בראסו, ואיתם הכוכב הוותיק פאט לפונטיין מניו יורק איילנדרס שלא שיחק ב-1984 בשל פציעה. בהגנה הציגה ארצות הברית את קווין האצ'ר, מגינה המצטיין של וושינגטון קפיטלס, ואת גארי סוטר, מגינה של קלגרי פליימס.
אולם הפעם נכשלה הנבחרת כבר בשלב הליגה, ועם שני ניצחונות בלבד מול שלושה הפסדים תפסה רק את המקום החמישי וסיימה את דרכה.
היסטוריה > שנות ה-90

בשנות ה-90 הלך ועלה מספרם של השחקנים האמריקאים בליגת ה-NHL, וכמה מהם הפכו אף לכוכבי על. עם זאת, באולימפיאדות ובאליפויות העולם היו תוצאותיה של הנבחרת דלות. רק פעם אחת זכתה הנבחרת במדליה באליפות העולם בעשור זה - מדליית ארד ב-1996. הנבחרת הפגינה את העומק והכישרון ההולך וגדל שלה בטורנירים בהם השתתפו שחקני ה-NHL בהרכבים מלאים - גביע קנדה וגביע העולם.
היסטוריה > שנות ה-90 > גביע קנדה 1991

למהדורה האחרונה של גביע קנדה שלחה ארצות הברית נבחרת עשירה בכישרון, בראשון ברט האל שהפך לאחד ממבקיעי השערים הגדולים בתולדות ה-NHL, מייק מודנו שהפך לכוכב על במדי מינסוטה נורת'סטארס, וג'רמי רוניק כוכבה של שיקגו בלאקהוקס. כריס צ'ליוס וקווין האטצ'ר המשיכו להוביל את ההגנה יחד עם בראיין ליץ', אחד המגינים הטובים בליגה במדי ניו יורק ריינג'רס. טוני גרנאטו, לימים מאמנה של הנבחרת, היה גם הוא בסגל כשחקן לוס אנג'לס קינגס. את עמדת המאמן תפס שוב בוב ג'ונסון, אז מאמנה של פיטסבורג פינגווינס.
ארצות הברית הראתה את יכולתה בשלב בתים מצוין שהסתתים במאזן של ארבעה ניצחונות והפסד בודד מול קנדה, ומקום שני בשלב הליגה. בשלב חצי הגמר הביסה את פינלנד 7:3 ועלתה בפעם הראשונה לסדרת הגמר על הגביע - אך שם נתקלה שוב בקנדה העדיפה. קנדה ניצחה את הסדרה בשני משחקים וזכתה בגביע. צ'ליוס ורוניק נבחרו לשישיית הטורניר.
היסטוריה > שנות ה-90 > אולימפיאדת אלברוויל (1992)

בסגל האמריקאי לאולימפיאדת אלברוויל בלט קית' טקצ'אק, חלוץ בן 19 שכיכב בליגת המכללות בנבחרת אוניברסיטת בוסטון ולימים הפך לכוכב על ב-NHL. האמריקאים החלו את האולימפיאדה בצורה מצוינת כאשר סיימו את שלב הבתים עם ארבעה ניצחונות ותיקו אחד ועלו לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית שלהם. ברבע הגמר הביסו את הנבחרת המארחת, צרפת - אך הובסו בחצי הגמר על ידי נבחרת חבר המדינות, ולאחר מכן גם במשחק על מדליית הארד על ידי צ'כוסלובקיה, וסיימו את האולימפיאדה ללא מדליה.
היסטוריה > שנות ה-90 > אולימפיאדת לילהאמר (1994)

עם נבחרת ללא כוכבים משמעותיים הגיעה ארצות הברית לאולימפיאדת לילהאמר, וכבר בשלב הבתים עמדה בסכנת הדחה לפני משחקה האחרון מול איטליה. ניצחון 7:1 העלה את האמריקאים לרבע הגמר, שם הובסו על ידי נבחרת פינלנד.