stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטיאק גונגשאן

מונטיאק גונגשאן (שם מדעי: Muntiacus gongshanensis), הוא מין של אייל נדיר בסוג מונטיאק ובתת-משפחת איילי העולם הישן החי בדרום-מזרח אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1990 על ידי חוקר הטבע הסיני שילאי מאי ועמיתיו. למין זה יש דמיון רב למונטיאק שחור, עד כדי כך שטווח התפוצה של השניים אינו מוסכם בשל אי ודאות לגבי המינים שדווחו כמונטיאק שחור או גונגשאן. מחקרים אחרונים מראים שהשניים עשויים להיות קרובים ממה שנחשב, ואולי אף אינם זכאים להיחשב כשני מינים; עם זאת, עמדה זאת נתונה במחלוקת שכן התכונות המורפולוגיות שלהם שונות וכן הקריוטיפ, ונכון להיום הם עדיין מוכרים כמינים נפרדים. מספר הכרומוזומים של מונטיאק גונגשאן נמוך מאוד: 9 לזכר ו-8 לנקבה; למונטיאק סיני למשל, יש לא פחות מ-46 כרומוזומים. כל הפוחלצים הידועים של מין זה נמצאים במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, ובמוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו.
מראה

למונטיאק גונגשאן יש פרווה בצבע חום כהה עד שחרחר עם גוון ערמון, בעלת דמיון יוצא מן הכלל למונטיאק שחור. ההבדל היחידי בין השניים שגם הוא לא תמיד קיים, מתבטא בכך שהמונטיאק השחור עשוי להיות כהה לגמרי, בעוד שמונטיאק גונגשאן תמיד יהיה צבע אדמדם-כתמתם באזור הראש והצוואר. למונטיאק גונגשאן אזור הכתף ופלג הגוף הקדמי נוטה להיות בהיר יותר או בעל נטייה לכתמתם, ולעיתים, מרבית הגוף יהיה בצבע חום-צהבהב עם גוון חולי להוציא את הרגליים והגחון השחורים. צידו התחתון של הזנב, פנים הרגליים, המפשעה והחזה בצבע לבן. הלחיים כתמתמות, המצח אדמדם, ושאר הפנים כהות. לזכרים יש זוג קרניים קצרות וחדות דמויות פגיון אשר מוסתרות בציצת שיער עבה בצבע אדמדם. מסיבה זאת, שני מיני מונטיאק אלו מזכירים את הצביון השחור החי באפריקה. ציצת השיער של מונטיאק גונגשאן קטנה יחסית למונטיאק שחור, הוא קטן מעט במידות הגוף וזנב קצר יותר. כן יש לו טבעת לבנה סביב הפרסות.
בניגוד למינים רבים בסוג מונטיאק, למונטיאק גונגשאן ולמונטיאק השחור הקרניים ארוכות למדי וניכרות היטב על הראש, ובנוסף, הגבעולים שלהם (עצמות ארוכות שצומחות על המצח) קצרים יחסית. מבנה גופו של מין זה דק ורזה, יש לו רגליים קצרות יחסית, והאחוריות שבהם ארוכות יותר מהקדמיות. צווארו דק וארוך למדי, ראשו משולש ובעל בלוטות ריח ועצמות לסת בולטות. אורך הראש והגוף של המין 95–105 ס"מ, ואורך הזנב 5–9 ס"מ. הדו-צורתיות הזוויגית נוכחת אצל מין זה אף באופן הפוך: הנקבות גדולות באופן ניכר מהזכרים כאשר גובהם בכתפיים הוא 57–61 ס"מ לעומת 47–52 ס"מ אצל הזכרים. שני הזוויגים שוקלים בין 18 ל-20 ק"ג. עם זאת, חוקרים תיעדו ב-1996 זכר במשקל 24 ק"ג.
תפוצה ובית גידול

מונטיאק גונגשאן נפוץ בדרום-מזרח אסיה על גבול האזור המכונה הודו-סין. התפוצה הוודאית שלו היא בצפון מיאנמר (מחוז קאצ'ין), דרום סין העממית (מחוז יונאן וקצה המחוז האוטונומי הטיבטי), אך ייתכן שהוא נפוץ בהרחבה בצפון תאילנד, טיבט, ולאורך הטווח המזרחי של הרי ההימלאיה הנופל בתחומי הודו (מדינת ארונאצ'ל פרדש וסיקים) ואולי גם בבהוטן (הספיקות נובעים מבלבול בינו לבין המונטיאק השחור). ישנה סבירות נמוכה שהוא נפוץ אפילו בלאוס ווייטנאם, ואם אכן תאוריות אלו נכונות, טווח התפוצה שלו רחב בהרבה מהידוע למדע. מקור שמו, הוא בנפת גונגשאן שבמחוז יונאן בסין – בה כנראה התגלה לראשונה.
מונטיאק גונגשאן מצוי בגבהים של 2,750-1,250 מטר מעל פני הים בצפון מיאנמר, ומעל גובה 3,000 מטר בצפון מערב יונאן; בטיבט הוא נמצא בגובה של 2,600-1,800 מטר. על פי נתוני הגובה, ניתן לקבוע שבית הגידול שלו מורכב מיערות גשם אלפיניים, יערות מחטניים ויערות מעורבים. נתונים העולים ממצלמות נסתרות במיאנמר, מראות שהוא נפוץ ביערות סובטרופים דרך יערות הרריים ממוזגים ועד לכרי דשא תת-אלפיניים בהימלאיה. אף על פי שאין הפרדה ברורה בין בית הגידול של מונטיאק גונגשאן למינים אחרים, הוא מאכלס בדרך כלל בתי גידול גבוהים יותר מרובם. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 10–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 5,000-1,000 מילימטר לשנה.
ביולוגיה

טרם נעשו מחקרים על ההתנהגות של מונטיאק גונגשאן. עם זאת, הוא כנראה דומה לקרוב משפחתו המונטיאק השחור, בכך שהוא טריטוריאלי מאוד ופעיל בבדידות. כאשר זכר אחר נכנס לטריטוריה של זכר אחר, הלה תוקף אותו באמצעות הניבים הגדולים שלו וכן באמצעות הקרניין. מונטיאק שחור ומונטיאק גונגשאן הם ככל הנראה פעילי דמדומים. אין מידע רב על התזונה של מין זה; ככל הנראה הוא אוכל עשב בדומה למונטיאק השחור ופחות מבסס את תזונתו על דברים אחרים. מחקרים על תוכן הקיבה שלו, הראו שהתזונה כוללת גם פירות, זרדים ועלים. מעט מאוד ידוע על מערכת הרבייה של מין זה. הוא כנראה מתרבה באופן רציף לאורך השנה. תקופת ההריון היא בין 209 ל-220 ימים, ולאחריהם נולד עופר יחיד בעוד שתאומים נדירים.
המונטיאק הגונגשאני משתמש בהפרשות מבלוטות הריח בפניו כדי לסמן את הגבולות הטריטוריאליים של שטחו. הריח משמש גם כאמצעי לקביעת מצב הפוריות של הנקבה והאם היא ראויה לרבייה. המונטיאקים נוהגים להשתמש באותות חזותיים: הפרווה הלבנה בצד התחתון של הזנב משמשת כסימן אזהרה בעת היותו מונף לגובה במהלך הריצה. כאשר המונטיאק מניף אותו לאחר שחש בסכנה, הצבע הלבן אמור לאותת לטורף שהוא זוהה ומוטב לו לוותר על המרדף. ציצת השיער האדומה שבמצח גם היא בעלת הפקט חזיתי כנראה; כאשר מבטו של הטורף מצטלב עם המונטיאק, הצבעים הבולטים של הציצה והפסים השחורים בקדמת הפנים אמורים להוכיח לטורף שהוא זוהה. המונטיאק משתמש גם בתקשורת המבוססת על שמיעה: בעת הבחנה בסכנה, הוא עשוי לנבוח בדומה למינים אחרים. הזכר משמיע רעשים נמוכים וזמזומים בתקופת החיזור. הטורפים העיקריים של המין הם ככל הנראה נמרים, דולים, ונמרים ערפילים. על מנת לברוח מטורפיו, המונטיאק משתמש בשבילים קבועים הידועים רק לו בתוך הצמחייה הסבוכה, כלאחר מספר דקות ריצה הוא מנסה להסתתר בסבך ללא תזוזה.
תוחלת החיים שלו היא ככל הנראה כ-11 שנים.
מצב

הרשימה האדומה של IUCN לא הצליחה להגיע למסקנה בקשר למצב השימור של המין, ועל כן הוא מסווג כמין חסר נתונים (DD). הסיבה לכך, היא חוסר כללי במידע לגבי זהותם של אוכלוסיות ידועות של מונטיאקים המשתייכים לכאורה למין זה או למין שחור, התפוצה החופפת למונטיאק השחור שמחריפה את הבלבול ביניהם, וכן המעמד הטקסונומי הלא ברור שלו. ייתכן בהחלט שהמין מאוים בדומה למין השחור – במיוחד עם תפוצתו קטנה בפועל – אך יותר סביר להניח שהתפוצה שלו גדולה למדי. טרם ברור עד כמה המין פגיע לציד. הוא עשוי להיות זהה למונטיאק המצוי המסתגל היטב ללחצי הציד הכבדים, אך מאידך, אין סיבה מיוחדת להניח שהוא מפגין גמישות ללחץ הציד. הרס בית הגידול שלו מהווה איום הולך וגדל ברחבי הטווח הידוע שלו, אך כאמור, אין מידע על ההשפעה עליו. מאז ההערכה ב-2008 ועד ההערכה המחודשת ב-2015, לא התקבל מידע משמעותי העשוי לשנות את מעמדו ברשימה האדומה.
מצב > איומים

האיום העיקרי על המין הוא ככל הנראה הציד המתרחש בכל רחבי הטווח הידוע שלו. המונטיאקים במיאנמר ניצודים בהרחבה לבשר – אם כי באופן כללי הציד לא ממוקד דווקא בהם – וכן לצורך העורות שלהם התופסים מקום נרחב כחומר גלם ליצירת בגדים. על מנת להדגים את הבעיה הנוכחית בציד היונקים בדרום אסיה, ניתן לקחת כדוגמה את הפארק הלאומי הקאקאבוראזי במיאנמר: במקור, הציד שהתחרש בפארק היה נעשה בהיקף קטן על ידי התושבים שחיים בקביעות בתחומי הפארק, והוא נעשה רק כאמצעי קיום וסחר חליפין לקניית מזון חיוני. בשנות ה-90, קבוצות חמושות ומאורגנות של ציידים מקצועיים אשר אינם תושבי האזור, החלו לבקר במרחב המוגן של הפארק אחת לכמה חודשים, כשבמהלך זמן שהותם הם ביצעו ציד אינטנסיבי אשר נועד לספק את הסחר בחיות הבר. קבוצות כגון אלו הופכות לשכיחות בפארק יותר מדי שנה, ומספרם גם גובר בקצב מדאיג. דפוסי הציד באזורים אחרים שבהם המין מצוי אינם ידועים, אך סביר להניח שבכל מקום הבעיה קיימת במידה זו או אחרת, ומובילה בהדרגה לשכיחות פרסתנים וטורפים. במחוז יונאן שבסין, ידוע על לחץ ציד כבד מצד השבטים המקומיים המאכלסים את הגבעות בקרבת היערות. אף על פי שאין נתונים שוטפים מסין, האוכלוסייה של המונטיאק שם ככל הנראה נדירה וקטנה למדי. במיאנמר, אזורים גדולים של גושי יער מראים יציבות יחסית לאיומים מצד ציד ואובדן בית גידול בשל הגישה הקשה אליהם, אך מצב זה עשוי להשתנות בעתיד הקרוב לדברי חוקרי טבע שביקרו באזור בשנת 2007. אף על פי שלא ידוע דבר לגבי ההשפעות של פלישה אנושית לבית גידולו של המונטיאק, אין זה סביר שהוא מסוגל לסבול חדירה אנושית ממושכת ליערות; אף אם הוא לא מושפע כל כך משינויים הנוגעים לבית הגידול, החדירה האנושית מובילה בהכרח לשכיחות הציד על כל ההשפעות השליליות הנגזרות מכך. בתי הגידול הבטוחים ביותר בסין הם אלו הנמצאים באזורים הגבוהים שהטיפוס אליהם מפרך.
מצב > שימור

מונטיאקים אשר מזוהים כמונטיאק גונגשאן, נמצאים בתוך שני אזורים מוגנים גדולים בפארק הלאומי האקאקאבוראזי ושמורת הטבע הפונקאנראזי במיאנמר. אזורים אחרים של בית גידול אשר בהם אפשרית נוכחות המונטיאק, נמצאים מחוץ למערכת המוגנת של רשויות השימור במיאנמר. ישנם אזורי יער הררי בעלי פוטנציאל מתאים לקבלת מעמד של אזור מוגן. מעבר לכך האזורים המוגנים במיאנמר זקוקים לניהול נכון יותר ולמערכת מתפקדת היטב על מנת לוודא שחיות הבר שהפארקים הללו מוגנים מפני ציידים ומסיגי גבול אחרים. המין ידוע גם משני שמורות טבע בסין העממית, אף על פי שהוא טרם קיבל מעמד מוגן בחוק הסיני.
הצורך המיידי הוא פיזור הבלבול השורר סביב המעמד הטקסונומי של המין אשר אמור להיעשות באמצעות בדיקות DNA עדכניות, ודיונים רציניים יותר בקרב טקסונומים אודות ייחודיותו המורפולוגית. לאחר שיאופיין כמין ודאי, ניתן יהיה לדרוש מרשויות השימור בסין להתייחס אליו כמין מוגן. כן נדרש מחקר אודות רגישותו של המין לציד.
הערות שוליים

↑  מונטיאק גונגשאן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| אייל זהוב | אייל אנאמייט • אייל חזירוני • אייל קוהל • אייל קאלאמיאן |   |
| אייל אלדי | אייל אלדי |   |
| אייל ת'ורולד | אייל ת'ורולד |   |
| אייל | אייל אדמוני • אייל קנדי • אייל מרכז-אסייתי • אייל סיקה |   |
| אייל רוסה | אייל אלפרד • אייל פיליפיני • אייל טימור • אייל סמבר |   |
| אייל רוסרבוס | אייל ברסינגה |   |
| אייל נקוד | אייל נקוד |   |
| יחמור | יחמור אירופי • יחמור פרסי |   |
| אייל דוד | אייל דוד |   |
| מונטיאק הציצית | מונטיאק הציצית |  |
| מונטיאק | מונטיאק שחור • מונטיאק פי • מונטיאק מצוי • מונטיאק סיני • מונטיאק צהוב • מונטיאק גונגשאן • מונטיאק פוהאט • מונטיאק ענק • מונטיאק רוזוולט • מונטיאק אנאמייט • מונטיאק העלה • מונטיאק סומטרי |  |
מונטיאק שחור – זהה כמעט לחלוטין למונטיאק גונגשאן אך כהה יותר.
מיריאן השלישי, מלך איבריה

| --- | --- |

 לידה:  המאה השלישית האימפריה הסאסאנית 
 פטירה:  361 מצחתה, גאורגיה 
 מדינה:  איבריה הקווקזית 
 מקום קבורה:  Samtavro Monastery 
 בן או בת זוג:  Nana of Iberia 
 
מיריאן השלישי, מלך איבריה (בגאורגית: მირიან III) נקרא גם מיריאן המלך הקדוש היה מלך ממלכת איבריה, בשנים 284–361, אשר הפך את ממלכתו בשנת 337 לממלכה הגאורגית הראשונה שהתנצרה, והפך את הנצרות לדת הרשמית של הממלכה. הוא מייסד שושלת המלוכה הגאורגית שושלת צ'וסרויד (אנ'). הוא הוכרז כקדוש בהליך קאנוניזציה, שערכה הכנסייה הגאורגית, והוכרז כשווה ערך אפוסטול.
מיריאן התנצר בהשפעתה של המיסיונרית נינו הקדושה, ובנה בעצתה של נינו, כנסייה במצחתה במקום המפגש של הנהרות, הקורה וארגווי. הכנסייה נקרא כיום קתדרלת סווטיצחובלי, והיא למעשה הכנסייה הגאורגית הראשונה. תקופת שלטונו חפפה לתקופת שלטונו של קונסטנטינוס, מלך האימפריה הביזנטית (306–337), ותרדטי מלך ארמניה (287–330). בתחילת מלכותו נלחם יחד עם האימפריה הסאסאנית נגד הרומאים, וכן נלחם בשכנים הארמנים. מבין הרשומות הגאורגיות החיבור של לאונטי מרובלי "מוֹכּצֶבאי כּרתליסאי" (אנ') מספר על התנצרותה של גאורגיה שהתרחשה בתקופת שלטונו של מיריאן.
על פי המסורת הגאורגית, מיריאן השלישי עלה לרגל לירושלים הביזנטית בערוב ימיו, שנשלטה באותה עת בידי האימפריה הביזנטית.
הערות שוליים

↑  שווה-ערך-אפוסטול (Iσαπόστολος) (אנ') - תואר דתי (אנ') שניתן לקדושים בנצרות האורתודוקסית המזרחית, והיה שווה במעמדו לשליחים. הקדוש עבר לפני כן תהליך של קאנוניזציה - הכרזה על בני אדם כקדושים אחרי מותם, בנצרות הקתולית.
| מלכי איבריה |
| --- | --- | --- |
| שושלת פרנוואז (אנ') | פרנוואז הראשון • סאורמג הראשון • מיריאן הראשון • פרנג'ום |  |
| שושלת ארשקיד | ארשק הראשון • ארטג • פרנוואז השני |  |
| נמרודים או שושלת פרנוואז השנייה | מיריאן השני • ארשק השני • אדרק • מיתרידטס הראשון • פארסמן הראשון • קארטם • קאוס • אזורק • אמאזספ הראשון • פארסמן השני • רדמיסט • פארסמן השלישי • אמאזספ השני • רוו הראשון • וצ'ה • באקור הראשון • מיתרידטס השני • אמאזספ השלישי • אספגור הראשון |  |
| צ'וסרודים | מיריאן השלישי • רוו השני • סאורמג השני • אספגור השני • מיתרידטס השלישי • אספגור השלישי • טירידאט • פארסמן הרביעי • מיתרידטס הרביעי • ארצ'יל • מיתרידטס החמישי • וחטנג גורגסלי • דאצ'י • באקור השני • פארסמן החמישי • פארסמן השישי • באקור השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810620052405606  VIAF: 507148207847100341459   WorldCat (עם VIAF): 507148207847100341459 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלי אלבז אלמנדין

| --- | --- |

מלי אלבז אלמנדין בעבודה עם אחת מיצירותיה
 לידה:  5 ביולי 1955 (בת 69) עפולה, ישראל 
 
מלי אלבז אלמנדין (נולדה ב-5 ביולי 1955) היא אמנית, בובנאית, ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בעפולה למשפחה בת שמונה נפשות, מעולי תימן. בילדותה רעתה עדר כבשים של המשפחה. למדה בבית ספר יסודי "מעלות" בעפולה עילית ובתיכון יהודה בעפולה.
בשנת 1975 השלימה מלי אלבז לימודי מורה-גננת במכללת "אוהלו". בשנים 1977–2007 שימשה גננת בכפר חיטים. בשנים 2000–2009 ניהלה את מרכז מילוא של משרד החינוך – מרכז אמנויות לילדים בטבריה המפגיש ילדים לאמנות מסוגים וסגנונות שונים. לימדה גננות במסגרת השתלמויות של משרד החינוך במכללת עמק הירדן בשנים 2004–2006.
בשנים 1989–2000 הקימה תיאטרון בובות פרטי-מסחרי. אלבז אלמנדין ניהלה, ביימה ושיחקה בו, ויצרה את הבובות והתפאורה. התיאטרון הוכר על ידי אמנות לעם והופיע בכל רחבי הארץ, תוך שילוב קהל הילדים בגילי א–ג, בעיבודים של סיפורים מהספרות העולמית הקלאסית.
בשנים 1998–2007 שימשה כמדריכת פיקוח פדגוגי מטעם משרד החינוך במרחב הצפון עד ליציאתה לגמלאות.
השתתפה בסדנת ציור אצל עליזה שאלתיאל בעין הוד, ובסדנת פיסול אצל הפסל טוביה יוסטר בעין הוד.
לימודים אקדמיים

בשנים 1990–1991 למדה דרמה ותיאטרון בסמינר הקיבוצים בתל אביב. בשנת 1996 השלימה לימודי מורה מוסמכת בכירה במכללת אורנים.
למדה פוליאסתטיקה באמנות- B.e.d בספרות עברית וכללית במכללת אורנים בשנים 1996–1999. בשנת 2003 השלימה תואר אקדמי M.A בחינוך ואמנות (עם תזה) מאוניברסיטת לטביה.
גלריה

כל פחדיי
אודישן
לעוף הרחק מכאן
שקט
TIRO
רשימת תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2012 – "מבע נשי", גלריית בית גבריאל בכנרת.
2012 – "מראה נפש", גלריית המכללה האקדמית לאומנות קיי באר שבע.
2012 – גלריה סלון פריז, פריז.
2012 – "הבית מעצב את האדם ואת ליבו", גלריה גבו, תל אביב.
2013 – "פנים מול פנים", גלריה נירלה, בית לחם הגלילית.
2013 – "מרד הילדים" גלריית תל אביב, איילת השחר.
2014 – "הבית היהודי", גלריה סן דייגו, סן דייגו, קליפורניה.
2016 – "בין מציאות לדמיון", גלריה למון פריים, תל אביב.
2016 – "מוזיקה קאמרית", גלריה דן אילת, אוצר: גיל ורטהימר.
2018 – תערוכה "70 שנה למדינת ישראל", גלריית אשכול פיס, רמת גן.
2019 – "תרבות ופריפריה", גלריית תיאטרון דימונה.
2019 – 70 שנה למדינת ישראל, Museo della Memoria della Accoglienza, Santa Maria al Bango, איטליה.
2019 – 70 שנה למדינת ישראל, Cultural center, Castelo de vide, פורטוגל.
2019 – גלריה MAD מילנו, איטליה.
2021 – תערוכה וירטואלית: "מהי אמנות?"
רשימת תערוכות > תערוכות יחיד

2019 – "רקמת חיים", בית האמנים, תל אביב.
2017 – Art Basel Miami, גלריה למון פריים, מיאמי, ארצות הברית. באפריל 2022 מתוכננת להיפתח בגלריה תערוכת יחיד של אלבז אלמנדין.
פרסומים

2012–2014 – תערוכות במגזין אומנות "בגלל", אוצרת ד"ר נורית צדרבוים – פרסום 7 יצירות.
2013 – מגזין לאמנות 44, פרסום 6 יצירות.
2014 – כתב עת לאמנות וספרות "המראה" אוניברסיטת אריאל.
2014 – מגזין אמנות "רקפות".
2014 – שולחן האמנים - פרסום 4 יצירות.
A collective exhibition – The Cottage of Israel, San Diego California, 2014.
2016 – כריכת כתב עת "צריף" אוניברסיטת באר שבע.
2017 – Art Market Magazine, GOLD LIST- Top contemporary artist of today, February Issue.
2017 – Artists Directory listing, Aesthetica Magazine, April/May issue.
2017 – LandEscape Art Magazine, Anniversary Edition, January issue- כתבת עומק וריאיון.
2018 Spotlight Magazine issue 6 - : פרסום היצירה "לעוף מכאן" על גבי שער המהדורה המודפסת.
2018 – Art Market Magazine dedicated to Contemporary Israeli Art.
2019 – פרסום של 5 יצירות במגזין ISSUU.
2020 – מגזין האמנות WORLD OF ART 70 שנה לגוגינהיים – פרסום בעמוד 162
הערות שוליים

↑  Artsteps, www.artsteps.com
↑  בית האמנים תל אביב תערוכות חדשות - אמנות רקמה, באתר www.galleriot.co.il
↑  artists, רקמת החיים, באתר House of Artists
↑  Mally Elbaz Almandine | Buy Original Contemporary Art Worldwide | Lemon Frame gallery, Lemon Frame Art gallery (באנגלית)
↑  LandEscape Art Review // Special Issue, view.joomag.com (באנגלית)
↑  The-Guggenheim-Issue-of-World-of-Art-Magazine, www.worldofartmagazine.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518721105171  VIAF: 311794105   WorldCat (עם VIAF): 311794105 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מלי אלבז אלמנדין".
מיריי הדס-לבל

מיריי הדס-לבל
מיריי הדס-לבל (Mireille Hadas-Lebel; נולדה ב-26 בספטמבר 1940) היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת פריז IV, היסטוריונית יהודיה-צרפתיה החוקרת את תחומי העת העתיקה בכלל, וביהדות בפרט.
קורות חיים

נולדה ב-26 בספטמבר 1940 בתוניסיה למשפחה שמוצאה מיהדות ליבורנו. שם משפחתה המקורי הוא בונן (Bonan). היא למדה באקול נורמל סופרייר לנערות, (École normale supérieure de jeunes filles) ואחר כך לימדה במכון לשפות מזרחיות בפריז (Institut national des langues et civilisations orientales), שם כיהנה במשך מספר שנים כראש המחלקה לעברית. בנוסף הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת פריז 4 (סורבון) בתחום ההיסטוריה של הדתות. היא חיברה מספר ספרים, בהם שתי ביוגרפיות חשובות: יוספוס פלביוס (1989) ופילון האלכסנדרוני (2003).
היא משמשת כסגן הנשיא של האגודה לידידות נוצרית יהודית בצרפת (Amitié judéo-chrétienne de France) וכן היא חברה בלגיון הכבוד הצרפתי.
מנואל השני, מלך פורטוגל

דום מנואל השני, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Manuel II, המכונה גם מנואל הפטריוט; o Patriota ו"המלך החסר"; o Rei Saudade;‏ 19 במרץ 1889, ליסבון, ממלכת פורטוגל – 2 ביולי 1932, לונדון, הממלכה המאוחדת), היה מלכה האחרון של ממלכת פורטוגל טרם זו הפכה לרפובליקה, בין השנים 1908–1910.
מנואל, בנו השני של קרלוש, מלך פורטוגל, הוכתר לאחר ההתנקשות בחיי אביו ואחיו הבכור, לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל ללא כל ניסיון מקדים או לימודים בממשל. בשנותיו בשלטון פעל להביא לרפורמות אשר נועדו לחזק את מעמדה הבינלאומי של ממלכתו ולהביא לסיום התסיסה האזרחית אך ללא הצלחה ניכרת. למרות מאמצי הרפורמה, התנועה הרפובליקנית בפורטוגל המשיכה להתחזק בעוד המפלגות המלוכניות היו מרוכזות בעיקר במאבקים פנימיים. הדבר הביא בסופו של דבר להדחתו של מנואל השני ולסיום המונרכיה שנתיים בלבד לאחר הכתרתו.
מנואל אז יצא לגלות בממלכה המאוחדת. הוא נותר פטריוט נלהב של האומה הפורטוגזית ולמרות מספר ניסיונות להביא להפיכות שמטרתן להשיב את המלוכה, מנואל נותר בגלות עד לפטירתו והתנגד למלחמת אחים בפורטוגל לקביעת סגנון המשטר, בין אם היה מלוכני או רפובליקני. עם נפילת המלוכה, הרפובליקה הפורטוגזית החדשה נפלה לתקופה של משברים פוליטיים רחבי היקף ובתוך מספר שנים הוקמה הדיקטטורה הלאומית.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

מנואל השני נולד ב-19 במרץ 1889 בארמון בלם, ליסבון, בירת ממלכת פורטוגל, בשם המלא מנואל מריה פיליפה קרלוש אמליו לואיש מיגל רפאל גבריאל גונסגה פרנציסקו דה אסיס אוגניו דה סקסה קובורג גותה א ברגנסה (Manuel Maria Filipe Carlos Amélio Luís Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Francisco de Assis Eugénio de Saxe-Coburgo-Gotha e Bragança), לקרלוש, מלך פורטוגל ואמלי, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ומארי איזבל, נסיכת אורליאן. מנואל השני הוטבל לנצרות הקתולית מספר ימים לאחר הולדתו. בטקס הטבלתו היה נוכח פדרו השני, קיסר ברזיל, שהודח מכיסאו ב-15 בנובמבר אותה השנה, ביום הולדתו של מנואל.
בגיל שש החלה אמו, שהייתה מורה במקצועה, ללמדו קרוא וכתוב במקביל לזמן שהחל בלימודיו הרשמיים בידי מחנכים פרטיים. בצעירותו מנואל הראה התעניינות רבה במוזיקה והיה בהמשך חייו מנגן מיומן באורגן האמונד. מנואל השני קיבל חינוך מלוכני תרבותי ובצעירותו לא הוכן לקראת אחריות שלטונית עתידית שכן היה זה אחיו הבכור, לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל, שהיה היורש המיועד לכתר הפורטוגזי של אביהם. בהמשך החל בקריירה צבאית ובשנת 1904 היה לצוער בשורות הצי המלכותי הפורטוגזי, הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של פורטוגל.
בצעירותו נודע מנואל בחיבה לספרות ולימוד שפות וכבר בגיל שש ידע לדבר ולכתוב בפורטוגזית וצרפתית. ב-1 בפברואר 1908 בעת נסיעתו של מנואל עם אביו קרלוש, מלך פורטוגל ואחיו לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל בכיכר מרכזית בליסבון עם שובם ממסע ציד, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך. אביו המלך מת מיד, ואחיו נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן. עקב מותם מנואל עלה על כס המלוכה בעודו בן 18 בלבד. באותו הזמן הייתה מלכת פורטוגל אמלי בדרכה לנסיעה ברכבת אשר התעכבה. מאוחר יותר התגלה כי על הקרון שבו נועדה המלכה לשבת במהלך הנסיעה הושם מוקש. עם הכתרתו של מנואל השני למלך פורטוגל, תוארו הרשמי המלא היה כך: "בחסד האלוהים, מלך פורטוגל והאלגרבשים על צידו הזה של הימים ומעבר להם באפריקה, אדון גינאה, הכיבוש, הניווט והסחר עם אתיופיה, ערב, פרס והודו."
ביוגרפיה > בגלות

בשנת 1913 התחתן מנואל עם אוגוסטה ויקטוריה, נסיכת הוהנצולרן, בתם של וילהלם, נסיך הוהנצולרן ומריה תרזה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. החתונה התרחשה בטירת זיגמרינגן, הקיסרות הגרמנית, ונכחו בה מספר מנהיגי מדינות כגון וילהלם השני, קיסר גרמניה. בכל שנות נישואיהם לא היו לבני הזוג ילדים. בתקופת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה היו רבים בתוך פורטוגל שעודם תמכו בשיבת המלוכה הפורטוגזית. המנהיג הפוליטי והצבאי, אנריקה מישל דה פייבה קוסיירו, פיקד על מספר ניסיונות להשיב את המלוכה. בשנת 1919 משבר פוליטי חריף אפשר לחונטה צבאית פרו-מלוכנית להכריז על רסטורציה של המלוכה הפורטוגזית. ללא עירובו הישיר, מנואל השני הוכתר בידי מנהיגי החונטה בתור מלך פורטוגל מחדש. מנואל סירב להשתתף באלימות שהייתה למלחמה בין פורטוגזים וצבא הרפובליקה הראשונה הפיל את החונטה.
מתוך קשריו עם המלוכה הבריטית הוענק למנואל תואר אביר מסדר הבירית מידי אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת בשנת 1909. כאשר פורטוגל הצטרפה למלחמת העולם הראשונה עת הוכרזה עליה מלחמה בידי הקיסרות הגרמנית (1916), מנואל הביע את תמיכתו במאמץ המלחמה נגד גרמניה והביע את רצונו בפני מלוכנים בפורטוגל שהאומה תהיה מאוחדת לכל הפחות עד לסופה של המלחמה. ב-2 ביולי 1932 מת מנואל בגלות, בטוויקנהאם שבלונדון. הוא נפטר במיטתו בהפתעה. קודם לכן באותו היום טען כי חולה בדלקן גרון ורופאו הציע לו לנוח. הוא נפטר בשעה 13:40. מנואל חי את שנותיו האחרונות בטוויקנהאם ובחר במקום זה למגוריו עקב היותו מקום הולדת אמו. מכיוון שלא היו לו ילדים, לאחר מותו עברו טענותיו לכתר הפורטוגזי לדוארטה נונו, דוכס ברגנסה, שהיה מהענף המיגליסטי של המשפחה (על שמו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל, אשר הודח מהשלטון והוחלף במריה השנייה, מלכת פורטוגל, שהחלה את הענף השושלתי שמנואל השני היה צאצא שלו). בצוואתו הוריש מנואל השני את כל רכושו אל המדינה הפורטוגזית והסנטימנט הפרו-מלוכני בפורטוגל נחלש. רוב תומכי המלוכה הצטופפו תחת תחת ממשלתו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר.
הערות שוליים

↑  מנואל השני, מלך פורטוגל - ביוגרפיה, באתר האנשים המפורסמים (The Famous People)
↑  מנואל השני, מלך פורטוגל (King Manuel II of Portugal), באתר מקורות מוצא מלוכניים
↑  ראסל ארל בנטון (Russell Earl Benton), נפילתו של מלך: דום מנואל השני מפורטוגל, אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה: עמ' 24 (פרק שני: שנות צעירותו של מנואל, 1889 - 1908), 1975
↑  Tim Harness, המלך האחרון של פורטוגל - בטוויקנהאם, באתר יוטיוב
↑  ראסל ארל בנטון (Russell Earl Benton), נפילתו של מלך: דום מנואל השני מפורטוגל, אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה: עמ' 47 (פרק שלישי: שלטון מנואל השני, 1908 - 1910), 1975
↑  כאשר מצוין חבל אלגברש ברבים - משמע אלגברשים - הכוונה לא רק לחבל בחצי האי האיברי אלא גם לכל מושבותיה של פורטוגל בצפון אפריקה. נכון לעת שלטון מנואל השני לא אחזה פורטוגל במושבות בצפון אפריקה אך היסטורית שלטה האימפריה הפורטוגזית במושבות הבאות: סאוטה, אל קאסר אס-סגיר, אסילה, טנג'יר, אל-ג'דידה, ואדאן, אספי, אגאדיר, מוגדור (אסואירה), סוירה גודימה ואזמור.
↑  History Matters, מה קרה למלוכה הפורטוגזית? (סרטון תיעודי קצר מונפש), באתר יוטיוב
↑  ז'ואאו פרנקו פריירה פינטו קסטלו-ברנקו (1855–1929), באתר קרן מאריו סוארז ומריה בארוסו; ארכיון הביוגרפית (בפורטוגזית)
↑  דאגלס ל. וילר (Douglas L. Wheeler) מאוניברסיטת ניו המפשייר, מדור ההיסטוריה המודרנית - המהפכה הפורטוגזית של 1910 (The Portuguese Revolution of 1910), אוניברסיטת שיקגו: עמ' 173, 1972
↑  ראסל ארל בנטון (Russell Earl Benton), נפילתו של מלך: דום מנואל השני מפורטוגל, אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה: עמ' 50 (פרק שלישי: שלטון מנואל השני, 1908 - 1910), 1975
↑  ארטור אלברטו דה קמפוס אנריקה (1852 - 1922), באתר קרן מאריו סוארז ומריה בארוסו; ארכיון הביוגרפית (בפורטוגזית)
↑  ונססלאו דה סוזה פריירה דה לימה (1858 - 1911), באתר קרן מאריו סוארז ומריה בארוסו; ארכיון הביוגרפית (בפורטוגזית)
↑  פרנסיסקו דה וויגה בייראו (1841 - 1916), באתר קרן מאריו סוארז ומריה בארוסו; ארכיון הביוגרפית (בפורטוגזית)
↑  ראסל ארל בנטון (Russell Earl Benton), נפילתו של מלך: דום מנואל השני מפורטוגל, אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה: עמ' 49 (פרק שלישי: שלטון מנואל השני, 1908 - 1910), 1975
↑  ראסל ארל בנטון (Russell Earl Benton), נפילתו של מלך: דום מנואל השני מפורטוגל, אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה: עמ' 52 (פרק שלישי: שלטון מנואל השני, 1908 - 1910), 1975
↑  The Great War, בעלת הברית הנשכחת - פורטוגל במלחמת העולם הראשונה | פרק מיוחד במלחמת העולם הראשונה, באתר יוטיוב
↑  מריה פרננדה רולו, אנה פאולה פייר ופיליפה ריביירו דה מנסס, פורטוגל, באתר 1914 - 1918; האנציקלופדיה הבינלאומית למלחמת העולם הראשונה
↑  ראסל ארל בנטון (Russell Earl Benton), נפילתו של מלך: דום מנואל השני מפורטוגל, אוניברסיטת מדינת לואיזיאנה: עמ' 197 (פרק חמישי: השנים בגלות, 1910 - 1932), 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272618505171  BnF: cb119419054 (data)  CANTIC: a11231117  GND: 11919080X  ICCU: MILV107888  ISNI: 0000 0003 7391 7701  LCCN: n85092863  MusicBrainz: 6b0a97d5-d5db-4877-8f51-afa21c8cebc3  NKC: jo20231202134  NTA: 074309080  RERO: 02-A023066548  SUDOC: 027360229  VcBA: 495/212009  VIAF: 816370   WorldCat (עם VIAF): 816370 
תמונת המלך מנואל השני באירוע הכתרתו.
המלך מנואל השני בשנת 1909 במדי גנרליסימו.