stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ונצואלה–צרפת
השקעה צרפתית

בשנת 2000, חברת הצרפתית לפצ'יני חתמה על הסכם עם ממשלת ונצואלה להשקיע 260 מיליון דולר על פני שלוש שנים כדי להרחיב את מכרות הבוקסיט והאלומינה בבעלות המדינה.
החל משנת 2005 הייתה חברת הנפט הצרפתית טוטאל המשקיעה הזרה הגדולה ביותר בוונצואלה. בשנת 2005 החלה טוטאל במשא ומתן עם ממשלת ונצואלה על פרויקט אפשרי של 5 מיליארד דולר לפיתוח נפט כבד במזרח ונצואלה. באפריל 2006, ממשלת ונצואלה הלאימה את השליטה בשדות נפט בבעלות זרה כולל אלה המופעלים על ידי טוטאל.
השקעה צרפתית > מערכת יחסים עם קרלוס התן

ידוע כי הנשיא הוגו צ'אווס ניהל התכתבויות ספורדיות עם המחבל המורשע קרלוס התן מתא הכלא של האחרון בצרפת. צ'אווס ענה, במכתב בו הוא פונה לקרלוס כ"בן ארצו המכובד". ב-1 ביוני 2006 התייחס אליו צ'אווס כאל "חברו הטוב" במהלך ישיבה של מדינות OPEC שהתקיימה בקראקס.
ב-20 בנובמבר 2009, צ'אווס הגן באופן פומבי על קרלוס באומרו כי "הוא נחשב בטעות כבחור רע ויש לשבח אותו כלוחם מהפכני ואיש מפתח, במקום זאת."
צרפת זימנה את שגריר ונצואלה ודרשה הסבר. עם זאת, צ'אווס סירב לחזור בו מהערותיו.
התגובה הצרפתית למשבר ונצואלה בשנת 2019

נשיא צרפת עמנואל מקרון שלח ציוץ בו נאמר כי אם לא תתקיים בחירות תוך 8 ימים, צרפת תהיה מוכנה להכיר בחואן גואידו כ"נשיא האחראי". מקרון כינה גם את הבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018 "לא לגיטימיות". הוא הצטרף לאיחוד האירופי בקריאה לדמוקרטיה של ונצואלה, ואמר כי לא ניתן להתעלם מקולות העם. מקרון הטיל גם סנקציות על ונצואלה והחרים את ההשבעה של ניקולאס מדורו כנשיא ונצואלה, כמו שאר מדינות האיחוד.
חברת הנפט הצרפתית טוטאל פינתה את כל עובדיה בוונצואלה לאחר שהטילה ארצות הברית סנקציות, זמן קצר לאחר שמדינות האיחוד האירופי הטילו סנקציות והכירו בגואידו כנשיא ביניים.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס ו-8 קונסוליות בברקיסימטו, סיודד גואיאנה, מרקאיבו, מרידה, פורלאמר, פוארטו קאבלו, פוארטו לה קרוס וולנסיה.
ונצואלה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
לואיס קאררו בלאנקו

לואיס קאררו בלאנקו (ספרדית: Luis Carrero Blanco‏; 4 במרץ 1904 - 20 בדצמבר 1973), היה ראש ממשלת ספרד שנרצח.
חייו

בלאנקו נולד בשנת 1904 בעיירה סנטוניה שבקהילה האוטונומית קנטבריה. בפרוץ מלחמת האזרחים הספרדית בשנת 1936 הצטרף לצי של הכוחות הלאומניים של גנרל פרנסיסקו פרנקו. בתום מלחמת האזרחים בשנת 1939 נתמנה לראש המבצעים הימיים. נחשב לנאמנו המקורב של פרנקו. בימי מלחמת העולם השנייה היה מבין המתנגדים לכניסת ספרד למלחמה לצד מדינות הציר.
בשנת 1951 נתמנה לתת-שר האחראי על תיאום פעולות הממשלה. בשנת 1957 נתמנה לשר. בשנת 1963 הוענקה לו דרגת תת-אדמירל בצי הספרדי ובשנת 1966 הועלה לדרגת אדמירל.
בשנים 1967–1973 כיהן כסגן הנשיא. בלט בדעותיו הימניות הקיצוניות והפרו-מלוכניות. בשנת 1973 תפקיד ראש הממשלה הופרד מתפקידו של פרנקו כנשיא, ותפקיד סגן הנשיא בוטל. עקב זאת, בלאנקו נתמנה לראש ממשלת ספרד. מאחר שנודע בקשריו עם תומכי המלוכה בספרד, נחשב מינויו כראש הממשלה כצעד של פרנקו לקראת השבת המלוכה בספרד.
ב-20 בדצמבר 1973, בצאתו מתפילה בכנסייה במדריד, נרצח ראש הממשלה על ידי קבוצה של לאומנים בסקים, חברי ארגון אט"א, שהטמינו פצצה במנהרה שנחפרה מתחת לכביש בו נסעה מכוניתו והפעילו אותה באמצעות שלט רחוק. ראש הממשלה, נהגו ושומר ראשו נהרגו מיד וארבעה אנשים אחרים נפצעו. הדבר אירע בשלהי שלטונו של פרנקו, שנפטר שנתיים לאחר מכן, ב-20 בנובמבר 1975. מיד עם מותו של פרנקו עלה המלך חואן קרלוס הראשון לכס המלוכה ובהדרגה החזיר את הדמוקרטיה לספרד.
כריסטופר בראונינג

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1944 (בן 80) דרהאם, ארצות הברית 
 שם לידה:  Christopher Robert Browning 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  אוברלין קולג' 
 מוסדות:  האוניברסיטה הפציפו-לותרנית  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
כריסטופר רוברט בראונינג (באנגלית: Christopher Robert Browning; נולד ב-22 במאי 1944) הוא היסטוריון אמריקני, מחשובי ההיסטוריונים של השואה.
לימודים וקריירה

בראונינג קיבל את התואר הראשון שלו ממכללת אוברלין בשנת 1966 ואת הדוקטורט מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ב-1975. הוא הורה באוניברסיטה הפציפו-לותרנית מ-1974 עד 1999, ונעשה לפרופסור בעל שם בעולם. ב-1999 הוא עבר לאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם מונה לפרופסור להיסטוריה ומחזיק הקתדרה על שם פרנק פורטר גרהאם.
מפעלו האקדמי

ספרו הנודע ביותר של בראונינג הוא "אנשים רגילים", שיצא לאור בשנת 1992. הספר הוא מחקר על גדוד המילואים 101 של משטרת הסדר (אורפ"ו), שטבח או גירש למחנות ההשמדה אלפי יהודים בפולין החל משנת 1942. המסקנה המובעת בספר, שהושפעה במידה רבה מניסוייו של הפסיכולוג סטנלי מילגרם, הייתה שחיילי גדוד 101 לא היו נאצים אידאולוגים, כי אם אנשים רגילים בני המעמד הבינוני ומרקע של מעמד הפועלים מהמבורג. הם גויסו לגדוד מילואים של האורפ"ו כי נמצאו בלתי-כשירים להישלח לחזית, בשל גילם שלרוב סבב סביב שנות הארבעים.
גברים אלו צוו לכנס יהודים ברכבות, ואף לירות באלפי אנשים מטווח אפס. הם היו מעורבים בטבח של 38,000 יהודים לפחות ובגירוש 45,000 יהודים נוספים. מפקד היחידה נתן לאנשיו את האפשרות לבחור שלא להשתתף, אם הדבר יציק להם יתר על המידה; הרוב בחר להשתתף. בראונינג טען כי חיילי גדוד 101 הרגו מתוך צייתנות בסיסית לסמכות ומתוך השפעת הלחץ החברתי של עמיתיהם, ולא מתוך תאוות דם או שנאה מובהקת. מסקנת הספר היא שרוב האנשים שישוייכו לקבוצה כלשהי, ושתעמוד בפניהם הברירה בין להרוג ולהשתייך לקבוצה או לא להרוג ולא להשתייך, יבחרו באפשרות הראשונה. בנוסף לכך מדגים הספר כי אנשים רגילים יבצעו קרוב לוודאי פקודות, אפילו אלו שהם עשויים להטיל בהן ספק, זאת אם הם תופשים את הפקודות כנובעות ממרות.
הספר "אנשים רגילים" קצר שבחים רבים בעולם המחקר, אולם ספג ביקורת מצדו של חוקר אחר, דניאל יונה גולדהגן, שטען כי בראונינג התעלם ממרכזיותה של האנטישמיות הגרמנית בגרימת השואה. בביקורת ספר בניו רפובליק, כינה גולדהגן את "אנשים רגילים" כחסר ערך מחקרי והאשים את בראונינג בזיוף ראיותיו. ספרו רב המכר של גולדהגן משנת 1996, "תליינים מרצון בשירות היטלר", נכתב במידה רבה על מנת להפריך את התיזה של בראונינג.
בשנת 2000, בזמן שדייוויד אירווינג תבע את דבורה ליפשטדט על הוצאת דיבה, היה בראונינג אחד מעדי ההגנה המובילים. הוא הפריך כליל את טענותיו של אירווינג שמספרי ההרוגים בלתי-אפשריים מבחינת הראיות הסטטיסטיות, או שדיווחים על חיילים ושוטרים שמדיהם נספגו בדם לאחר ירי ממושך מטווח אפס הם בדויים בהכרח.
פרשנות השואה של בראונינג

בראונינג משתייך לאסכולת השואה הפונקציונליסטית המתונה. שיטה זו מסיטה את מרכז הכובד מהיטלר והיא מתמקדת במבנה הרייך השלישי ובמוסדותיו. הפונקציונליסטים רואים את השמדת היהודים כתוצאת הקצנה הדרגתית. הפונקציונליסטים אינם מנקים את היטלר מאשמה, אולם הם סוברים כי גורמים רבים אחרים היו מעורבים ב"פתרון הסופי".
בראונינג טען כי "הפתרון הסופי" היה תוצאה של ה"רדיקליזציה מצטברת" (אם להשתמש במילותיו של הנס מומזן) של המדינה הגרמנית, במיוחד ברגע שהוטלה לפתחם בעיית שלושת מיליוני היהודים שצופפו בכפייה בגטאות בפולין בין 1939 ל-1941. הכוונה הבסיסית הייתה לגרש את המיליונים הללו מזרחה, למעמקי ברית המועצות, אך בהיעדר אפשרות זו הם היוו בעיה כלכלית, תברואתית וחברתית. בראונינג סובר כי המונח "פתרון סופי לשאלה היהודית", בו השתמשו לראשונה ב-1939, כוונתו הייתה עד לשנת 1941 פתרון טריטוריאלי כלשהו. בסוף 1941 ותחילת 1942, עקב כישלון התוכניות לכיבוש מהיר והתחוורות העובדה שהמלחמה נגד הסובייטים תהיה ארוכה וקשה, נגוזה האפשרות לגירוש והבירוקרטיה הגרמנית ניצבה בפני רצח-עם כולל כפתרון הקביל היחיד מבחינתה.
בראונינג מחלק את פקידי הממשל של הגנרלגוברנמן בפולין לשתי סיעות: האחת, תומכי הפרודוקטיביות, העדיפה להשתמש ביהודי הגטאות כמקור לעבודת עובדי-כפייה, על מנת לתמוך במאמצי המלחמה. הסיעה האחרת ביכרה לתת להם לגווע ברעב ולמות ממחלות. על רקע זה התחוללו מאבקים בין מנגנון האס אס של הימלר למושל הכללי הנס פרנק. האס אס העדיפו את תוכנית לובלין, שכיוונה להקים "שמורה יהודית" באזור לובלין, שאליה נועדו להיות מגורשים כל יהודי הרייך רבתי והפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. פרנק התנגד לכך והתלונן שהאס אס מטילים את כל עומס היהודים לפתחו ויוצרים קשיים מנהליים גדולים בגנרלגוברנמן.
ספרים שכתב

זיכרון של הישרדות במחנה כפייה בוויז'בניק-סטרכוביצה/ כריסטופר ס' בראונינג. תרגמה מאנגלית: מיכל אלפון. הוצאת יד ושם, 2012.
אנשים רגילים: גדוד מילואים 101 של משטרת הסדר ו'הפתרון הסופי' בפולין/ כריסטופר בראונינג. מאנגלית: לי שיר. תל אביב: ספרי עליית הגג ידיעות אחרונות, 2004
הדרך אל הפתרון הסופי: התפתחות המדיניות הנאצית כלפי היהודים, ספטמבר 1939-מרס 1942/ כריסטופר ר' בראונינג, בהשתתפות יורגן מתאוס; תרגום: איה ברויר. ירושלים: יד ושם, תשס"ה, 2004.
The origins of the final Solution: the evolution of Nazi Jewish Policy, September 1939-March 1942/ Christopher Browning; with contributions by Jurgen Matthaus. Lincoln: University of Nebraska Press; Jerusalem: Yad Vashem, 2004
Collected memories: Holocaust history and postwar testimony/ Christopher R. Browning. Madison, Wisconsin: The
University of Wisconsin Press, 2003
Nazi policy, Jewish workers, German killers/ Christopher R. Browning. Cambridge University Press, 2000
Ordinary men: Reserve Police Battalion 101 and the final solution in Poland/ Christopher Browning. 1st HarperPerennial edition, Reissued with a new afterword. New York: HarperPerennial, 1998
The path to genocide: essays on launching the final solution/ Christopher R. Browning. New York: Cambridge University Press, 1992
Ordinary men: Reserve Police Battalion 101 and the final solution in Poland/ Christopher R. Browning. New York: Harper Collins, 1992
Fateful months: essays on the emergence of the final solution/ Christopher R. Browning Revised edition. New York: Holmes & Meier, 1991
The final solution and the German Foreign Office: a study of Referat D III of Abteilung Deutschland, 1940-43/ Christopher R. Browning. New York: Holmes & Meier, 1978
Unterstaatssekretar Martin Luther and the Ribbentrop Foreign Office/ Christopher R. Browning. London: Sage, 1977
כלל היסק

כְּלָלֵי הֶסֵּק (באנגלית: Inference rules, או Rules of inference) הם הכללים הבסיסיים ביותר בלוגיקה ובמתמטיקה, הקובעים מתי מותר לעבור מטענה אחת לטענה אחרת, כלומר להסיק או להוכיח אותה.
כללי ההיסק הנפוצים ביותר

בלוגיקה של אריסטו, כל אחת מצורות הסילוגיזם היא כלל היסק, למשל זו המתירה לנו לבצע את ההיסק (הטיעון) הבא:
כל הברווזים הם עופות.
כל העופות הם בעלי כנף.
כלל ההיסק הנפוץ ביותר בלוגיקה המודרנית הוא מודוס פוננס, המאפשר לבצע את ההיסק הבא:
אם הברווזים עפים אז האגם קפוא.
הברווזים עפים,
ובהצרנה באמצעות תחשיב הפסוקים:
לעיתים מצוין היסק כזה באמצעות הסימן  \vdash , כך:
כלל היסק נפוץ נוסף הוא מודוס טולנס:
וכן מקובל לקבל את הקונטרה פוזיטיב ככלל היסק:
תחביר וסמנטיקה

כללי היסק מהווים חלק הכרחי ויסודי מכל מערכת מתמטית המאפשרת הוכחות (מערכת דדוקטיבית), לדוגמה תחשיב הפסוקים או תחשיב הפרדיקטים. הפעולה של כלל ההיסק היא תחבירית (סינטקטית) במובהק, ומאפשרת הכרעה אוטומטית (ממוחשבת) לגבי כל טענה, האם כלל ההיסק מאפשר אותה או לא. אמנם, לכללי ההיסק ישנם גם הבטים סמנטיים. דהיינו, במערכות לוגיות מסורתיות, כלל ההיסק משמר אמת: אם ההנחות אמיתיות, גם המסקנה שהוא מאפשר לגזור היא אמיתית.
כללי היסק מול אקסיומות

יש להבחין הבחנה חדה בין כללי ההיסק ובין האקסיומות. אקסיומות הן טענות אמיתיות, המשמשות כבסיס לכל היסק במערכת. ואולם כללי ההיסק אינם חלק מן המערכת: הם כללים אודות המערכת, המאפשרים לנו לייצר היסק תקף או להבחין בין היסק תקף ושאינו תקף. משום כך, אין לראות בסימן  \vdash  קשר לוגי, ואת הייצוג של הטיעון,  \{P\to Q,P\}\vdash Q אין לראות כמשפט מתוך השפה שאנו מתארים, אלא כתיאור של קשר בין שלושה משפטים מתוך השפה. אילו היינו מנסים לתפוס את כלל ההיסק כאקסיומה, היינו נגררים לרגרסיה האינסופית אותה מתאר לואיס קרול במאמרו הידוע, מה שהצב אמר לאכילס.
כללי ההיסק במערכת דדוקציה טבעית

ניתן לבנות לתחשיב הפסוקים ולתחשיב הפרדיקטים מערכות הוכחה, שבהן ניתן להוכיח מכל קבוצת טענות נתונה טענות נוספות שנובעות ממנה. מערכות היסק אלה בנויות מכללים סינטקטיים (תחביריים) טכניים בלבד. המערכת הפשוטה ביותר עבור תחשיב הפסוקים היא "מערכת דדוקציה טבעית", המכילה עשרה כללי היסק. עבור כל אחד מחמשת הקשרים היא מכילה כלל הכנסה (Introduction) וכלל הוצאה (Elimination).
דוגמה לכלל הכנסה (אינטרודוקציה) להקשר של פסוק התנאי:
דוגמה לכלל הוצאה (אלימינציה) להקשר של פסוק ההלחם (הקוניונקציה):
מערכת זו היא נאותה (כלומר, כל נוסחה שניתנת להוכחה, היא אמיתית) ושלמה (כלומר, כל נוסחה אמיתית גם ניתנת להוכחה מקבוצה זו במערכת). גם לתחשיב הפרדיקטים ניתן לנסח מערכת דדוקציה טבעית, ובה נוסיף כללי הכנסה והוצאה עבור שני הכמתים.
ראו גם

מה שהצב אמר לאכילס
מודוס פוננס
מודוס טולנס
ליגת הזהב

| --- | --- |
 ענף:  אתלטיקה
 תאריך ייסוד:  1998
 ארגון מפעיל:  התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
 הכי הרבה זכיות:  הישאם אל גרוז' (4)
 
ליגת הזהב (באנגלית : Golden League) הייתה סדרה של שש תחרויות גדולות שמארגנת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) כל שנה בחודשי הקיץ.
הליגה החלה בשנת 1998 ובעונה הראשונה התחרויות התקיימו בשש ערים: אוסלו, רומא, מונקו, ציריך, בריסל וברלין. ב-1999 פריז הצטרפה לתחרויות וב-2003 מונקו הפסיקה לארח את תחרות ליגת הזהב (במקומה נערכת במונקו תחרות הגמר העולמי בסיום עונת התחרויות). האתלטים צריכים להופיע בכל ששת המפגשים ולנצח בהם כדי לזכות בפרס הגדול - מטילי זהב בשווי מיליון דולר. הפרס מתחלק בין כל המנצחים לכן ככל שיש פחות מנצחים הפרס של כל אחד גדל.
החל משנת 2006, החליטו המארגנים להעניק חצי מיליון דולר לאתלט שזוכה בחמש מתוך שש התחרויות, ולאתלט שזוכה בכל שש התחרויות להעניק מיליון דולר.
בשנת 2010 מותגה מחדש הליגה בשם "ליגת היהלום" תחת חסות של סמסונג תוך פיזור תחרויות הגראנד פריקס במדינות נוספות בעולם, בעיקר מחוץ לאירופה.
רשימת הזוכים

| שנה | זוכים | מקצוע/ות |
| --- | --- | --- |
| 1998 | מרוקו הישאם אל גרוז' | 1,500 מטר/מייל |
| 1998 | אתיופיה היילה גבריסלאסי | 5,000 מטר/10,000 מטר |
| 1998 | ארצות הברית מריון ג'ונס | 100 מטר |
| 1999 | דנמרק וילסון קיפקטר | 800 מטר |
| 1999 | רומניה גבריאלה סאבו | 3,000 מטר/5,000 מטר |
| 2000 | מרוקו הישאם אל גרוז' | 1,500 מטר/מייל |
| 2000 | ארצות הברית מוריס גרין | 100 מטר |
| 2000 | נורווגיה טרינה האטסטאד | הטלת כידון |
| 2000 | רוסיה טטיאנה קוטובה | קפיצה לרוחק |
| 2001 | שווייץ אנדרה בוכר | 800 מטר |
| 2001 | מרוקו הישאם אל גרוז' | 1,500 מטר/2,000 מטר/מייל |
| 2001 | ארצות הברית אלן ג'ונסון | 110 מטר משוכות |
| 2001 | ארצות הברית מריון ג'ונס | 100 מטר |
| 2001 | רומניה ויולטה סקלי | 1,500 מטר |
| 2001 | רוסיה אולגה יגורובה | 3,000 מטר/5,000 מטר |
| 2002 | מרוקו הישאם אל גרוז' | 1,500 מטר |
| 2002 | מקסיקו אנה גווארה | 400 מטר |
| 2002 | ארצות הברית מריון ג'ונס | 100 מטר |
| 2002 | הרפובליקה הדומיניקנית פליקס סאנצ'ז | 400 מטר משוכות |
| 2003 | מוזמביק מריה מוטולה | 800 מטר |
| 2004 | שוודיה כריסטיאן אולסון | קפיצה משולשת |
| 2004 | בהאמה טוניק וויליאמס-דרלינג | 400 מטר |
| 2005 | רוסיה טטיאנה לבדייבה | קפיצה משולשת |
| 2006 | ארצות הברית ג'רמי וורינר | 400 מטר |
| 2006 | ג'מייקה אסאפה פאוול | 100 מטר |
| 2006 | ארצות הברית סנייה ריצ'רדס | 400 מטר |
| 2007 | רוסיה ילנה איסינבייבה | קפיצה במוט |
| 2007 | ארצות הברית סנייה ריצ'רדס | 400 מטר |
| 2008 | קניה פמלה ג'לימו | 800 מטר |
| 2009 | רוסיה ילנה איסינבייבה | קפיצה במוט |
| 2009 | ארצות הברית סנייה ריצ'רדס | 400 מטר |
| 2009 | אתיופיה קנניסה בקלה | 3000/5000 מטר |
כריסטיאן שולץ

כריסטיאן שולץ (בגרמנית: Christian Schulz; נולד ב-1 באפריל 1983) הוא כדורגלן גרמני המשחק כבלם בקבוצת המילואים של הנובר 96.
קריירת מועדונים

שולץ הצטרף בגיל 12 לאקדמיית הכדורגל של ורדר ברמן, והתקדם בה עד שהשתלב בקבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, ב-15 בפברואר 2003, כאשר נכנס כמחליף במקומו של אומיט דבאלה הפצוע, במשחק מול נירנברג. למרות הצהרות קודמות שלא יעזוב את ברמן עימה הצליח לזכות בדאבל היסטורי, ב-30 באוגוסט 2007, חתם שולץ ביריבה הנובר 96.
בקיץ 2016, לאחר שירד ליגה עם הנובר 96, חתם שולץ בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית. בעונת 2017/2018 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע האוסטרי. בתום העונה עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת המילואים של הנובר 96.
קריירה בינלאומית

שולץ ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הגרמנית ב-16 בדצמבר 2004, במשחק ידידות מול יפן, בו ניצחה גרמניה 3-0. סך הכל, שולץ ייצג את מולדתו 4 פעמים.
תארים

אליפות הבונדסליגה (1): 2003/2004
סגנות הבונדסליגה (1): 2005/2006
הגביע הגרמני (1): 2003/2004
גביע הליגה הגרמנית (1): 2006
סגנות גביע הליגה הגרמנית (1): 2004
הגביע האוסטרי (1): 2017/2018
לואיס גומפרץ

| --- | --- |

 לידה:  1783 או 1784 סארי, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  2 בדצמבר 1861 קנינגטון (אנ'), לונדון
 מדינה:  אנגליה אנגליה
 מקום מגורים:  קנינגטון, לונדון
 פעילות בולטת:  ממייסדי האגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים' (אנ')  מייסד 'אגודת חברי החיות'
 ידוע בשל:  פעיל לקידום זכויות בעלי חיים
 מקצוע:  ממציא, איש עסקים
 השקפה דתית:  יהודים 
 בת זוג:  אן גומפרץ
 
לואיס גומפרץ (באנגלית: Lewis Gompertz‏; 1783 או 1784‏ – 2 בדצמבר 1861) היה ממציא יהודי-אנגלי, פעיל טבעוני לקידום זכויות בעלי חיים, סופר וממייסדי האגודה הראשונה בעולם להגנת בעלי חיים 'האגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים' (אנ').
קורות חיים

לואיס גומפרץ הוא בן למשפחת גומפרץ האשכנזית מאמריך (אנ'). משפחתו הייתה משפחה גדולה ומשגשגת. הוא נולד בשנת 1783 או בשנת 1784 כבן הזקונים, מבין 15 ילדים, לסולומון ברנט גומפרץ (1729–1807/8)‏ (Solomon Barent Gompertz), סוחר יהלומים מצליח, וכבן החמישי ללאה (לידיה) גומפרץ (1747–1809), אשתו השנייה של סולומון, ילידת הולנד ובתו של בנימין כהן (Benjamin Cohen). אחיו הגדול היה המתמטיקאי והאקטואר בנימין גומפרץ (אנ') שב-10 באוקטובר 1810 התחתן עם אביגיל מונטיפיורי, אחותו של הברון משה מונטיפיורי.
גומפרץ התגורר בקנינגטון (אנ') שבלונדון. כיהודי, נאסר עליו ללמוד באוניברסיטה, אולם הוא רכש השכלה נאותה בביתו. הוא היה איש עסקים עד גיל 40, אז החל להקדיש את כל מרצו בפעילות למען בעלי חיים. היה נשוי לאן גומפרץ ולזוג לא היו ילדים. אשתו נפטרה בשנת 1847. הוא מת בשנת 1861, בגיל 77 מברונכיטיס ונקבר לצד אשתו בבית הקברות של כנסיית קנינגטון.
השקפה ופעילות

גומפרץ היה חלוץ בכתיבתו בנושא שמכונה במאה ה-21 'זכויות בעלי חיים'. הוא לא עשה שימוש במושג 'זכויות' אך מכתביו עולה גישה אבולישניסטית ודרישה למעמד חוקי הדומה לזה של האדם. הוא טען כי אין הבדל משמעותי בין בני האדם לשאר בעלי החיים וכי הרג או ניצול בעל חיים לתועלת האדם הן פעולות לא מוסריות שיש להוקיע. לתפיסתו, שום תועלת לא יכולה להצדיק הריגה של בעל חיים לרבות לצורכי מזון, ביגוד, עבודה, מחקר ובידור. הוא לא התנגד עקרונית לאכילת בשר של בעלי חיים שמתו מוות טבעי או בתאונות (אנ'). גומפרץ דאג באופן מיוחד לסוסים שבאותה תקופה שימשו, בטרם המצאת המכונית, ככלי תעבורה עיקרי בלונדון. הוא השווה את היחס אל סוסי העבודה לעבדות האדם, וקרא לשחרר אותם מכבליהם. הוא אף ניסה לחשוב על שטחי פרא אליהם ניתן להעביר את הסוסים עם שחרורם כדי שיחיו את חייהם באופן חופשי בטבע, אולם הבין כי רעיון כזה לא יכול להתממש בימי חייו ולכן השקיע את מרב מרצו לשיפור רווחתם. לשאלה כיצד יסתדר האדם ללא הסוס, הוא השיב: "זה בעיה שלו לגלות איך". הוא נמנע ממזון מן החי, לרבות ביצים ומוצרי חלב, סירב לעלות על כרכרות ועגלות הרתומות לסוסים ולחמורים והתנגד לניסויים בבעלי חיים. הוא פעל בתקופה בה אכזריות לבעלי חיים זכתה להתעלמות כמעט מוחלטת. ספורט דמים (אנ') כגון קרבות תרנגולים, קרבות כלבים וקרבות שוורים (אנ') היה דבר שבשגרה ברחובותיה של לונדון. במסגרת מאבקו למען בעלי החיים, גומפרץ שלח מכתבים לאנשים בעמדות השפעה, גייס כספים, נשא נאומים, פרסם ספרים, השתתף בדיונים משפטיים ועורר שיח ציבורי בנושא.
בשנת 1824, גומפרץ פרסם את ספרו Moral Enquiries on the situation of Men and Brutes (בעברית: חקירות מוסריות על מצב בני האדם ובעלי החיים) בו שטח את רעיונותיו שהיו רדיקלים וייחודיים מאוד באותה התקופה - רעיונות שכמעט לא הופיעו שוב בספרות עד שנת 1892 בה הנרי סולט פרסם את הספר "זכויות בעלי-חיים כשהן נשקלות ביחס לקדמה חברתית" (אנ'). בספרו, גומפרץ הציג את משנתו באמצעות דיאלוגים והציע לשפר את מצבם של בעלי החיים באמצעות המצאות וחידושים מכניים, וכן הביע עמדות גם בנוגע למצבם של בני האדם. הוא התנגד לדיכוי הנשים, ביקר את הקפיטליזם, ותמך ברפורמות חינוכיות ובעמדותיו הסוציאליסטיות של רוברט אוון. הספר עודד את התנועה להגנת בעלי חיים לפעול באמצעות עצומות ושדלנות להשגת מטרותיה. בשנת 1992, ספר זה יצא לאור בהוצאה מחודשת. בשנת 1835, ערך את הספר The Animals' Friend, or the Progress of Humanity. בשנת 1852, פרסם את הספר Fragments in Defence of Animals.
"עבור האנגלי, שיח על יחס אנושי כלפי בעלי חיים הוא בבחינת חוסר שפיות"
השקפה ופעילות > ארגונים להגנת בעלי חיים

בשנת 1822, עבר בפרלמנט הבריטי חוק מרטין שקבע כי אכזריות כלפי בהמות אינה חוקית, אולם המשטרה ומערכת המשפט התעלמו ממנו כמעט לחלוטין, והעבריינים פעלו בחופשיות. ב-16 ביוני 1824, גומפרץ ו-11 פעילים מהתנועה להגנת בעלי חיים התכנסו בבית הקפה סלוטר הישן (אנ') שבלונדון, ובראשות חבר הפרלמנט האירי, ריצ'רד מרטין, הקימו את האגודה הראשונה בעולם להגנת בעלי חיים 'האגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים' (באנגלית: Society for the Prevention of Cruelty to Animals, בראשי תיבות: SPCA), שלימים קיבלה את חסות הממלכה המאוחדת בזכות האהדה של המלכה ויקטוריה ושמה שונה ל'האגודה המלכותית למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים' (באנגלית: Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals, בראשי תיבות: RSPCA). האגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים, שחבריה פעלו כפקחים ברחובותיה של לונדון, הצליחה במהרה להביא עבריינים אל הדין אולם נכנסה לקשיים כלכליים שפגעו מאוד בתפקודה. בשנת 1826, גומפרץ נבחר לכהן כמזכיר, וכגזבר האגודה הצליח לשקם אותה כלכלית וייעל את פועלה.
גומפרץ פעל במרץ ובנחישות אולם בשנת 1831 נקלע למחלוקת עזה עם רבים מחברי האגודה: בעוד חברי האגודה התנגדו לאכזריות כלפי בעלי החיים אך לא להריגתם לצורכי האדם, גומפרץ היה ככל הנראה חבר האגודה היחיד שקידם גם התנגדות להרג ולניצול בעלי חיים (בכל תנאים שלא יהיו). אחד מחברי האגודה, איש כמורה במקצועו, טען כי גומפרץ מקדם אורח חיים פיתגוראי המנוגד לעקרונות הנצרות (בתקופה ההיא, המושגים 'צמחונות' וטבעונות לא היה קיימים באנגלית, והדובקים בצמחונות ובטבעונות כונו לעיתים 'פיתגוראים' על שם הפילוסוף הצמחוני פיתגורס). חברי האגודה שקיבלו את עמדתו של איש הכמורה, החליטו לשנות את הקריטריונים לחברות באגודה לפיהם רק נוצרים יכולים להיות חברים בה. גומפרץ, שהיה חבר אגודה יהודי, מחה על החלטת האגודה וטען כי אין לעמדותיו שום קשר דתי, אך מחאתו לא עזרה והוא נאלץ לעזוב את האגודה. בתמיכת אשתו אן ופעילים נוספים, לרבות ויליאם וילברפורס (ממובילי התנועה לביטול העבדות בבריטניה), הוא ייסד בשנת 1832 אגודה חדשה בשם 'אגודת חברי החיות' (באנגלית: Animals' Friend Society). אגודה זו פעלה ביעילות רבה יותר מהאגודה למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים ואף הצליחה לגייס יותר פעילים אל שורותיה. בין השנים 1833–1841, גומפרץ ערך את מגזיני האגודה Animals' Friend ו-The Progress of Humanity. בשנת 1846, נאלץ לפרוש מפעילות באגודה עקב הידרדרות במצב הבריאותי שלו או של אשתו. באפריל 1847 אשתו נפטרה. האגודה המשיכה לקיים בלעדיו כינוסים עד שנת 1848, ולאחר מכן, הפסיקה את פעילותה.
"גשר לונדון יכול היה להיות נערץ כתוצר של גאונות אנושית, אולם בנייתו מייצגת הפרה בוטה של עולם הטבע. אם כל העינויים והסבל שבנייתו גרמה לסוסים המסכנים שסחבו את האבנים ופינו את האשפה, ייצאו לאור - הגשר היפה הזה יהפוך סמל לפשע"
השקפה ופעילות > המצאות

גומפרץ עסק גם בהמצאות מכניות בתחום הנדסת מכונות, ופיתח המצאות רבות. הוא הציג את המצאותיו לראווה בביתו, ולאחר מכן, הן הוצגו בגלריה. בשנת 1839, 38 מהמצאותיו הודפסו ב'אינדקס ההמצאות של לואיס גומפרץ' (באנגלית: Index to Inventions of Lewis Gompertz). גומפרץ רשם רק המצאה אחת ברשם הפטנטים בשנת 1814. תרומתו הגדולה ביותר בתחום ההמצאות היא המצאת תפסנית המקדחה אליה מתחברים המקדחים השונים. רבות מהמצאותיו נועדו לצמצם את סבלם של בעלי החיים או להחליף את השימוש בהם. הוא השקיע מאמץ רב בניסיון לשפר את האופניים (כלי תחבורה חדשני בזמנו שנקרא אז ולוסיפד (אנ')), מתוך חזון שאלו יחליפו את השימוש בסוסים. באותה התקופה, לאופניים לא היו פדלים או בלמים, והרוכבים הניעו את האופניים באמצעות דחיפת כפות רגליהם כנגד הקרקע. גומפרץ הוסיף לאופניים את מערכת ההילוכים בגלגל הקדמי. בשנת 1821, היה הראשון להציע בניית שביל אופניים, אולם הצעתו נדחתה. הוא פירט על המצאותיו בספרו משנת 1850 Mechanical Inventions and Suggestions on Land and Water Locomotion.
גלריה

עגלים כפותים ודחוסים מובלים אל מותם. מתוך ספרו של גומפרץ Fragments in Defence of Animals - 1852
ילדים כפותים ודחוסים מובלים אל מותם. נשים רצות אליהם. משמאל: לוכד עכברים מציע את שירותיו. מתוך ספרו של גומפרץ Fragments in Defence of Animals - 1852
חמור כבול לסולם לצורך ביצוע פעלול של איש קרקס. מתוך ספרו של גומפרץ Fragments in Defence of Animals - 1852
בית הקפה סלוטר הישן בו ייסד גומפרץ עם עמיתיו את האגודה הראשונה בעולם להגנת בעלי חיים
גשר לונדון - גומפרץ טען כי גשר זה הוא סמל לפשעי האדם כנגד בעלי החיים
תפסן מקדחה - המצאתו של גומפרץ
ספרים

1824 - Moral Enquiries on the situation of Men and Brutes
1835 - The Animals' Friend, or the Progress of Humanity
1850 - Mechanical Inventions and Suggestions on Land and Water Locomotion
1852 - Fragments in Defence of Animals
ראו גם

ויליאם אלקוט - רופא טבעוני בן המאה ה-19
ויליאם לם - רופא טבעוני בן המאה ה-19
דונלד ווטסון - מייסד האגודה הטבעונית