stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חזרות (סדרת טלוויזיה)
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| נועה קולר | איריס שטיבל | מחזאית צעירה, כתבה את המחזה "אחד + אחת". בת זוגו לשעבר של תומר. |  |
| ארז דריגס | תומר לב | במאי תיאטרון מתחיל. נפרד מאיריס ביום שבו מודיעים להם שהמחזה שכתבו יעלה בתיאטרון ״המשכן״. |  |
| אגם רודברג | מיה גוטמן | שחקנית טלוויזיה ותיאטרון. משחקת בסדרת הטלוויזיה המצליחה "רעל בעיניים" ומגלמת את איריס במחזה. |  |
| איתי תורג'מן | עופר מרציאנו | שחקן טלוויזיה. משחק את רון בסדרת הטלוויזיה המצליחה "רעל בעיניים" ומגלם את תומר במחזה. |  |
| יבגניה דודינה | ורה קורקין | מנהלת תיאטרון "המשכן". | הדמות בהשראת לנה קריינדלין, מנכ"לית תיאטרון גשר. |
| שמיל בן ארי | שלמה דנון | השחקן הראשי והוותיק של תיאטרון "המשכן". | הדמות בהשראת דורון תבורי, שחקן ותיק בתיאטרון גשר. |
| בן יוסיפוביץ' | שראל | מנהל ההצגה "אחד + אחת" בתיאטרון ״המשכן״. |  |
| רבקה נוימן | דליה שטיבל | אמא של איריס. |  |
| אייל רוזלס | איציק | מנהל התפאורה בתיאטרון ״המשכן״. |  |
| מיה לנדסמן | עלמה שפירא | שחקנית בתיאטרון ״המשכן״. מלוהקת לתפקיד הראשי של נינה במחזה ״השחף״. |  |
| יוסי סגל | עזרא כץ | שחקן ותיק בתיאטרון ״המשכן״. |  |
| רבקה גור | רבקה | שחקנית ותיקה בתיאטרון ״המשכן״. |  |
| דניאל שפירא | קארינה | המזכירה של ורה מנהלת תיאטרון ״המשכן״. |  |
| אולי שטרנברג | גילי שטיבל | אח של איריס ורזי. |  |
| גור קורן | רזי שטיבל | אח של גילי ואיריס. |  |
| רוני מנדלסון | פאול גרושובסקי | במאי אוסטרי נודע, מביים את המחזה ״השחף״. | הדמות בהשראת יבגני אריה, הבמאי המקורי של ההצגה "אחד + אחת" |
| יובל לוי | קאשה | עוזרת הבמאי והמתורגמנית של הבמאי גרושובסקי. |  |
| גילה אלמגור | שולמית | שרת התרבות והספורט | הדמות בהשראת מירי רגב, שרת התרבות והספורט בעבר |
| אודי פרסי | רעות | בן-זוגה של מיה. |  |
| טל לוי | אלינור | שחקנית בתיאטרון ״המשכן״. |  |
| אסף פרי | יובי | החבר הטוב ביותר של רעות. |  |
| עמיקם לוי | דבל׳ה יהלום | במאי תיאטרון. מחליף את תומר בבימוי ההצגה ״אחד + אחת״. |  |
| נעם סמל | אברהם בן זקן | מגשר אליו מגיעים איריס ותומר לפגישה. |  |
פרסים > פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2020

״סדרת הדרמה הקומית הטובה ביותר״
״השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרה קומית״ - נועה קולר.
״התסריט הטוב ביותר לסדרה קומית״ - נועה קולר, ארז דריגס ואסף אמיר.
״שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית״ - איתי תורג׳מן.
״שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית״ - אגם רודברג.
״הליהוק הטוב ביותר בסדרה עלילתית״
״הבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית״ - בעז פרנקל.
״עריכת התמונה הטובה ביותר בסדרה עלילתית״ (יחד עם הסדרה ״הטבח״).
ראו גם

הסוכן
הערות שוליים

↑  אחרי שנת זוגיות הם נפרדו. זה היה הדבר הטוב ביותר לקריירה שלהם, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2020
↑  צוץ, הנה בשורות טובות: הסדרה "חזרות" חודשה לעונה שנייה, באתר וואלה, 11 בינואר 2021
↑  "חזרות" לא תחודש לעונה שנייה, באתר ‏מאקו‏, 31 במרץ 2022
↑  לפי IMDb. אין תאריך
| תוכניות תאגיד השידור הישראלי  |
| --- | --- | --- |
| חדשות ואקטואליה | חדשות הערב • חדשות הלילה • חדשות שישי • חדשות השבת • ערב ערב • העולם היום • שרון ואורי • מהצד השני עם גיא זהר • משחקי הכיס • עצם העניין • הכול פוליטי • שבע עם איילה חסון • הזמן הירוק |  |
| תוכניות תחקירים | זמן אמת • שטח הפקר • האזרח גואטה • דו"ח רולניק |  |
| דוקו ותעודה | וואי וואי וואי • יוצאים מהכלל • המהפכה הגאה • לבנון • אויבים • שרון • שופטים בשר ודם • לוחמים • הבלתי חשובים • המנדט • בשם האב • מדורות השבטים • חילוניות • 3 שירים |  |
| מציאות תיעודית | טיול אחרי צבא • בואו לאכול איתי • רילוקיישן • סליחה על השאלה • 80 וארבע • מתחילים מאפס • עוד ניפגש • סיפורים מהכורסה • יומני היקר • פרויקט משפחות • היהודי החדש • עולם קטן |  |
| שעשועונים | המרדף • האחוזון העליון |  |
| תרבות וראיונות | סוכן תרבות • פגישה עם רוני קובן • חדר 101 • קארפול קריוקי • פשוט בבית • ארון השירים היהודי • שאלה תשובה • מה שתגידו |  |
| סאטירה, בידור ואירוח | עד כאן! • הלילה עם לוסי וגורי • זהו זה! • ערב עם שי שטרן • ערוץ אפס |  |
| עלילתיות | קופה ראשית • היהודים באים • שב"ס • שטוקהולם • אבא משתדל • מתיר עגונות • טהרן • מנאייכ • שעת נעילה • חזרות • אחד על אחד • מותק בול באמצע • המפקדת • החנות שיש בה הכל • עלומים • שישו ושמחו • קרתגו • שישה אפסים • סובייצקה • הצבי • תיק נעדר • האיש שרצה לדעת הכל • האמת |  |
| סדרות רשת (כאן דיגיטל) | סוף הדרך • הטרמפיסטים • עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי • פגום • משפחת פנסטה |  |
| רדיו והסכתים | חיות כיס • שיר אחד • אגן הים התיכון • המעבדה • לך תזכור |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: נחמה | פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת דרמה קומית  2020: חזרות | הבא: 2021: המפקדת |
יחסי מקסיקו–צ'כיה

| יחסי מקסיקו–צ'כיה |
| --- | --- |
מקסיקו: צ'כיה


מקסיקו: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,964,375: 78,867
אוכלוסייה
131,133,866: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,788,887: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,642: 30,910
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי מקסיקו–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין צ'כיה למקסיקו. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה

מקסיקו כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'כוסלובקיה ב-1922; ארבע שנים לאחר שהמדינה הכריזה על עצמאותה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. באותה שנה, שתי המדינות פתחו קונסוליות בבירות זו של זו, בהתאמה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נותקו באפריל 1939 לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית, אולם ממשלת צ'כוסלובקיה הגולה בלונדון שמרה על היחסים עם מקסיקו. בשנת 1942 הוחזרו היחסים הדיפלומטיים במלואם בין שתי המדינות ובשנת 1959 הוקמו שגרירויות אחת בבירות זו, בהתאמה.
באוגוסט 1990 ערך נשיא צ'כוסלובקיה ואצלב האוול ביקור רשמי במקסיקו. בשנת 1991 ערך נשיא מקסיקו, קרלוס סלינס, ביקור רשמי בצ'כוסלובקיה. בדצמבר 1992 חולקה צ'כוסלובקיה לצ'כיה ולסלובקיה. מקסיקו ביססה את היחסים הדיפלומטיים עם צ'כיה ב-1 בינואר 1993. בשנת 2017 חגגו צ'כיה ומקסיקו 95 שנים להקמת יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מצ'כוסלובקיה / צ'כיה במקסיקו
הנשיא ואצלב האוול (אוגוסט 1990)
הנשיא ואצלב האוול (אוקטובר 1993)
ראש הממשלה מילוש זמאן (אפריל 2002)
סגן שר החוץ דוד גלדיס (יוני 2007)
סגנית שרת החוץ הלנה במבסובה (אוקטובר 2008)
סגן שר החוץ איוון ינצ'ארק (יוני 2015)
שר החוץ טומאש פטריצ'ק (אוקטובר 2019)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בצ'כוסלובקיה / צ'כיה
הנשיא קרלוס סלינס (יולי 1991)
הנשיא ויסנטה פוקס (אוקטובר 2001)
תת-מזכירת החוץ לורדס ארנדה בסאורי (נובמבר 2005)
מזכירת החוץ פטריסיה אספינוסה קנטיאנו (מאי 2009)
הסכמים דו צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו הסכם תחבורה אווירית (1990); הסכם על שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (1970); הסכם סחר (1974); הסכם לשיתוף פעולה בריאותי (1993); הסכם לשיתוף פעולה מדעי, טכני וטכנולוגי (1995); הסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון רגילים, דיפלומטיים ורשמיים (2000); הסכם למניעת מיסוי כפול והעלמת פיסקלים (2002) והסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (2004).
יחסי מסחר

בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את צ'כיה מאז 2004). בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות בכ-1.7 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של צ'כיה למקסיקו כולל: כלי רכב; רמזורים; מוליכים חשמליים ומעגלים מודולריים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לצ'כיה כולל: אוזניות עם מיקרופון; מבחר משחקים ובנייה; יחידות זיכרון; כלי רכב; קרמים של פרי הדר, מלונים ואבטיחים. צ'כיה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר במקסיקו מבין מדינות האיחוד האירופי. בצ'כיה פועלות כמה חברות רב-לאומיות מקסיקניות מרכזיות כמו Cemex, Grupo Bimbo ו-Nemak.
נציגויות דיפלומטיות

צ'כיה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-3 קונסוליות כבוד במונטריי, גוודלחרה וטיחואנה.
מקסיקו מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג בלבד.
שגרירות צ'כיה במקסיקו סיטי
שגרירות מקסיקו בפראג
חנן המצרי

חנן המצרי היה שמם של שני תנאים.
חנן המצרי הראשון

חנן המצרי הראשון כיהן בתפקיד דיין בבית הדין בירושלים בתקופת בית המקדש, הוא התמחה בעיקר בדיני גזירות על הגזלות (תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"ה, עמוד א') יחד עם אדמון בן גדאי וחנן בן אבישלום, כשחשיבותו נתונה בין שניהם.
חנן המצרי השני

תנא נוסף הנושא שם זה היה מהמאה ה-2 בן הדור השלישי לתנאים שהתגורר תחילה באלכסנדריה ומאוחר יותר עבר ליהודה והיה פעיל בקרב חכמי יבנה. היה תלמידו של רבי עקיבא ומצוטט כ'דנין לפני חכמים', לצד בן עזאי, בן זומא וחנניה בן חכינאי (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ז, עמוד ב'). רק הלכה אחת מוזכרת בשמו, המובאת מספר פעמים בתלמוד בבלי ונוגעת לעבודת המקדש ביום כיפור, היא אומרת כי ”אפילו דם בכוס מביא חבירו שלא בהגרלה ומזווג לו” (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ס"ג, עמוד ב') כלומר אין דין דחייה בשעירי יום כיפור, וגם כשמת השעיר המשתלח קונים אחר בשוק, ועדין אפשר להשתמש בדם השעיר השני. הוא היה פעיל כמה דורות לאחר חנן המצרי הראשון.
זרניאנין

זְרֶנְיַאנִין (סרבית קירילית: Зрењанин; סרבית לטינית: Zrenjanin) היא עיר בצפון סרביה, במרחק 70 ק"מ צפונית לבירה בלגרד. בירת המחוז באנאט המרכזי בפרובינציה וויבודינה, ומרכז מסחרי, תעשייתי ותרבותי. זרניאנין היא העיר הגדולה ביותר בחלק הסרבי של חבל באנאט.
שם העיר

העיר נקראה בעבר בשם נאג'בצ'קרק (בהונגרית: Nagybecskerek, בסרבית: Veliki Bečkerek, כלומר בצ'קרק הגדול). בין השנים 1935–1941 היה שם העיר פטרובגרד. שמה הנוכחי של העיר הוא משנת 1946, לכבוד ז'ארקו זרניאנין (1902-1942), שהיה פרטיזן וגיבור לאומי יוגוסלבי.
זרניאנין היה מנהיג של הקומוניסטים בוויבודינה, שסבלו עינויים וחודשים של מאסר על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נרצח על ידי הגסטפו ב-4 בנובמבר 1942.
היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה ב-1326 ככפר הבנוי על שלושת האיים של נהר בגה. העיר הייתה אז בחסות משפחת האצולה ההונגרית "בצ'ה".
לפני הפלישה הטורקי הייתה העיר רכושו של  דספוט הסרבי. מאוחר יותר הוקם מבצר, והמקום היה מיושב על ידי סרבים, גרמנים, רומנים, איטלקים, צרפתים, ואפילו קטלונים.
תחת שמה הישן, נאג'בצ'קרק, הפכה העיר למרכז סחר ב-1769.
בין השנים 1941–1944 הייתה העיר תחת כיבוש נאצי, חלק ממחוז בנאט האוטונומי בתוך סרביה הכבושה בידי הגרמנים.
החל מ-1945 הייתה זרניאנין חלק במחוז האוטונומי של וויבודינה בתוך יוגוסלביה הסוציאליסטית החדשה. בין השנים 1992–2003 הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, שהפכה לאחר מכן לאיחוד של מדינת סרביה ומונטנגרו.
מאז 2006, כשמונטנגרו עזבה את האיחוד, נותרה זרניאנין חלק מסרביה.
הקהילה היהודית

סוחרים יהודים התיישבו בעיר בסוף המאה ה-17 והקהילה נוסדה במהלך המאה ה-18. באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-500 נפשות ולאחר הקרע ביהדות הונגריה הייתה הקהילה נאולוגית ברובה. ב-1847 הוקם בית הכנסת הראשון לקהילה וביום 17 באוגוסט שנת 1896 לכבוד יום הולדתו ה-66 של הקיסר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה נחנך בית הכנסת המרכזי "החדש". אחד מבניה המפורסמים של העיר, יליד 1860 הוא פרנץ קמני (קוהן) יהודי-הונגרי חבר מייסד של הוועד האולימפי הבינלאומי, שיזם והשיק את המשחקים האולימפיים המודרניים, ומזכיר ומייסד של הוועד האולימפי ההונגרי. קמני נרצח בשואה בבודפשט כנראה על ידי אנשי צלב החץ.
ב-1900 התגוררו בזרניאנין 1,335 יהודים. עוד הוקם במקום בית ספר יסודי יהודי וכן פעל בעיר סניף של אגודת כל ישראל חברים. בקרב הקהילה נרשמה גם פעילות ציונית ענפה. ב-1931 מנתה הקהילה 1,127 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בזרניאנין 1,260 יהודים.
רבה האחרון של הקהילה היה הרב ד"ר צבי עזריה.
לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית חולקה הממלכה לאזורי שליטה וזרניאנין נותרה בלחץ המיעוט הגרמני בחזקת הגרמנים. יהודי זרניאנין גורשו על ידי שכניהם ממוצא גרמני לאחר שרוכזו במחנה מעבר ברחוב המלכה מריה בעיר. מפקד המחנה היה גרמני מקומי בשם הנס גוסמן. באוגוסט 1941, ארגנו התושבים הגרמנים מצעד של היהודים ברחובות העיר וגירושם למחנות הריכוז סיימישטה וטופובסקה שופה בפאתי בלגרד ושם מצאו רובם את מותם בחנק במשאיות גז. בסתיו 1941 הוחרב בית הכנסת המרכזי של העיר על ידי העירייה חומרי הבניין של בית הכנסת שימשו להקמת בניני מגורים בעיר. עוגב בית הכנסת הניאלוגי הועבר לכנסית הנצרות פרוטסטנטית בעיר.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר אֶצְ'קָה(אנ'). קהילה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1870 הוקם בית כנסת דו מפלסי לקהילה. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה והיא לא זכתה למעמד עצמאי בממלכת יוגוסלביה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו באצ'קה 53 יהודים. הקהילה חרבה בשואה. ב-1941 נהרס מבנה בית הכנסת עד היסוד.
שרידי הקהילה שבו לזרניאנין לאחר המלחמה. ב-1947 מנתה הקהילה 92 נפשות וב-1961 התגוררו בזרניאנין 28 יהודים.
ילידי המקום

פרנץ קמני, מחנך וממייסדי התנועה האולמפית המודרנית
לאיוש בורשודי עד 1909 קליין (בהונגרית: Borsodi Lajos; זרניאנין, 8 במאי 1883 – יאבוקה, 1941) היה עורך דין משורר, עורך, סופר יהודי-הונגרי.
ארפאד פישר, משנת 1945 באנאטי (1896–1980) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי, סופר, משורר.
ספורט

לעיר יש מספר רב של מועדוני ספורט בכל הענפים. והבולטים שבהם: באנאט זרניאנין בכדורגל (בעבר, גם פרולטר זרניאנין), ופרולטר זרניאנין בכדורסל.
תמונות מהעיר
בית המשפט
נהר בגה מושלג
פסלו של המלך פיטר ה-1 בכיכר החירות ברקע בניין העירייה, שתכנן אדן לכנר
גשר מעל נהר בגה הזורם בעיר
הכנסייה הסרבית האורתודוקסית אוספנסקה
בית החולים פוליקליניקה
ערים תאומות

הונגריה בקשצ'בה, הונגריה
רומניה טימישוארה, רומניה
רומניה ארד, רומניה
בולגריה ביאלה סלאטינה, בולגריה
הערות שוליים

↑  "Einweihung des Tempels". Gross-Becskereker Wochenblatt. 1896-08-22.
↑  להיות עד ומבשר, באתר יד ושם
↑  Dragoljub D. Čolić, Sinagoga u Zrenjaninu, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, 1979, עמ' 209
↑  צילום בית הכנסת באצ'קה, באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).
↑  Martin Gilbert, ‏The Routledge Atlas of the Holocaust, הוצאת Routledg, לונדון, 2002, עמוד 59.
↑  "הקהילה היהודית בזרניאנין", בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, ירושלים: הוצאת יד ושם, 1988, עמ' 158–160
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559781805171  BnF: cb161395292 (data)  GND: 4355036-8  LCCN: n80125396  MusicBrainz: d92575f4-3e7c-4399-968c-6914cb82ae39  NKC: ge1029728  VIAF: 131350888   WorldCat (עם VIAF): 131350888
ירגזי ירוק-גב

| ירגזי ירוק־גב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: ירגזי
מין:: ירגזי ירוק־גב
שם מדעי
 Parus monticolus ‏ויגורס, 1831
תחום תפוצה


ירגזי ירוק־גב (שם מדעי: Parus monticolus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. הירגזי ירוק־הגב חי ממערב הרי ההימלאיה לדרום וייטנאם ובטאיוואן.
מאפיינים חיצוניים

הירגזי ירוק־הגב הוא ציפור שיר קטנה; אורכו 11–13 ס"מ. הוא דומה מאוד לקרובו ירגזי מצוי, אם כי הבטן והגב שלו בצבע ירוק. ראשו שחור עם כתם לבן על העורף ולחיים לבנות. הבטן בצבע צהוב־ירקרק, החזה שחור, והגב ירוק. הצווארון שחור. על הגחון עובר פס שחור מהחזה ועד לתת־השת הלבן. הכנפיים שחורות־כחולות, כאשר יש שתי שורות של סוככות ששוליהן לבנים. הזנב שחור במרכזו וכחול בשוליו, ולבן מלמטה. הנקבה דומה לזכר, אם כי הפס השחור על בטנה צר יותר. הצעירים דומים לבוגרים, אבל דהויים יותר עם לחיים צהבהבות, פס גחון צר, וצווארון צר. המקור קצר ושחור, וכף־הרגל כחלחלה. לאוכלוסיות בדרום וייטנאם פס גחון רחב.
הקריואת מאוד דומות לקריאות הירגזי המצוי, אבל צלולות ורמות יותר, ונשמעות כ–"סי–סי–סי" ו–"טי–טי–וי".
התנהגות

הירגזי ירוק־הגב חי לרוב לבד או בזוגות, ובחורף בלהקות, ולעיתים מחפש מזון בלהקות מעורבות מינים, בהם קרובו, ירגזי יפני. הירגזי ניזון מפרוקי רגליים קטנים, פגיות, ניצנים, פירות וזרעים.
הירגזי משתמש בתיבות קינון. הקן בנוי בעיקר מטחב, ומרופד בפרווה. בממוצע, עומק בקן הוא 46.8 מ"מ, וקוטר הקן 52.9 מ"מ. הטלת הביצים מתחילה באפריל. הנקבה מטילה 4–9 ביצים. הביצים עגלגלות ולבנות עם נקודות אדמדמות. נפח הביצה הממוצע הוא 1.33 סמ"ק. גודל התטולה קטן ככל שהביצים מוטלות מאוחר יותר. הנקבה דוגרת על הביצים 10–15 ימים, ומפסיקה לדגור כאשר הגוזלים בני 7–10 ימים. לעיתים הנקבה אוכלת את קליפות הביצים לאחר הבקיעה. שני ההורים מאכילים את הגוזלים. הגוזלים פרחים בגיל 17–21 ימים. אחוז ההצלחה של הקינון גבוה במעט מחצי, ואחוז הגוזלים השורדים מרגע הבקיעה ועד שלב הפרחון קרוב ל–70%–80%. רוב מקרי המוות בקן נגרמים עקב טריפה, השתלטות מינים אחרים על הקן, או נטישה על ידי ההורים.
בית גידול ותפוצה

הירגזי ירוק־הגב חי ממערב הרי ההימלאיה לדרום וייטנאם ובטאיוואן. הירגזי חי בגבהים של 200–4,000 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה (כ–7,470,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי ירוק־גב מסווג כמין ללא חשש. הירגזי ירוק־הגב הוכרז כמין בסכנת הכחדה במיאנמר ב-4 במרץ 2020.
בית גידול ותפוצה > תפוצת תת־מינים

תוארו ארבעה תת־מינים של ירגזי ירוק־גב:
P. m. monticolus – ויגורס, 1831, מצוי מצפון פקיסטן לנפאל ודרום טיבט
P. m. yunnanensis – לה טושה, 1922, מצוי ממזרח ההימלאיה וצפון מזרח הודו למרכז סין, לאוס ומיאנמר
P. m. legendrei – ‏Delacour, ‏1927, מצוי בדרום וייטנאם
P. m. insperatus – סווינו, 1866, אנדמי לטאיוואן
הערות שוליים

↑  ירגזי ירוק־גב באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  Ping Ye, Xiaogang Yao, Jianli Bi, Guangrong Li, Breeding biology of the Green-backed Tit (Parus monticolus) in southwest China, Avian Research 12, 2021-11-09, עמ' 60 doi: 10.1186/s40657-021-00296-z
1 2 3  Green-backed Tit ID & Photos, Shanghai Birding 上海观鸟, ‏2020-08-22 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Simon Harrap, Tits, Nuthatches and Treecreepers, Bloomsbury Publishing, 2010-09-30, ISBN 978-1-4081-3518-1. (באנגלית)
↑  Andrew Gosler, Peter Clement, Green-backed Tit (Parus monticolus), version 1.0, Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.grbtit1.01
↑  Green-backed Tit (Parus monticolus) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2021-02-18
↑  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
חטיבת החקירות הפליליות של חיל הנחתים של ארצות הברית

חטיבת החקירות הפליליות של חיל הנחתים של ארצות הברית (באנגלית: The United States Marine Corps Criminal Investigation Division) היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית החוקרת פשעים נגד אנשי וציוד חיל הנחתים של ארצות הברית.
כוננות מיידית

| --- | --- |

 בימוי:  טוני סקוט 
 הופק בידי:  דון סימפסון, ג'רי ברוקהיימר 
 תסריט:  מייקל שיפר
 עריכה:  כריס לבנזון 
 שחקנים ראשיים:  דנזל וושינגטון ג'ין הקמן מאט קרוון ג'יימס גנדולפיני ויגו מורטנסן
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דון סימפסון, סרטי ג'רי ברוקהיימר, Hollywood Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 במאי 1995 
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט מתח, סרט צוללות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   crimsontide
 פרסים:  פרס NAACP לשחקן יוצא מן הכלל בקולנוע (דנזל וושינגטון) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוננות מיידית (באנגלית: Crimson Tide - "גאות ארגמן") הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1995 בבימויו של טוני סקוט ובכיכובם של ג'ין הקמן ודנזל וושינגטון. עלילת הסרט מתרחשת בצוללת גרעינית אמריקאית בעת משבר גרעיני עם רוסיה שלאחר המלחמה הקרה.
עלילה

הסרט נפתח על רקע של משבר ברוסיה. פוליטיקאי רוסי קיצוני מורד בקרמלין, משתלט על ראשי חץ גרעינים, ומאיים לשגר אותם אל המערב.
רון האנטר (דנזל וושינגטון) הוא קצין צעיר ומבטיח המגיע לשרת כקצין המבצעים (סגן מפקד) של היו.אס.אס אלבמה - צוללת טילים בליסטיים חדישה מסדרת אוהיו. מפקדה של הצוללת הוא קפטן רמזי (ג'ין הקמן) אשר משרת בתפקידו עשרות שנים. הצוללת יוצאת לאוקיינוס על מנת להוות אפשרות למכת מנע מקדימה כנגד המורדים הרוסים. בין רמזי והאנטר מתגלעות מחלקות באשר לניהול הצוללת והצוות, אך הוויכוחים נשמרים על אש נמוכה. לאחר שלוויינים אמריקאים מגלים שהרוסים מתדלקים את הטילים שלהם, האלבמה מקבלת פקודת לשגר טיל בליסטי למטרות. לאחר שמתחילים בהכנות לשיגור, הם מקבלים הודעה נוספת המנותקת באמצע. האנטר מתנגד לשיגור הטילים הגרעינים לפני אישור המסר, בעוד רמזי טוען שהפקודה חוקית. האנטר לא מסכים לאשר את השיגור ורמזי כתגובה פוקד לכלוא אותו באשמת מרד. האנטר בתגובה נגדית פוקד לשחרר את הקפטן מהפיקוד ואכן כך נעשה. יותר מאוחר בעזרת חלק מהקצינים רמזי שב להיות הקפטן וכולא את האנטר, אך זה מצליח להשתחרר מכלאו בעזרת כמה קצינים מצידו וחוזר לגשר הפיקוד. לאחר מספר דקות מגיעה ההודעה שמבקשת לבטל את ירי הטילים הגרעינים לרוסיה. בבירור הצבאי שלאחר מכן, קפטן רמזי מבקש להשתחרר מהצי ולמנות את האנטר למפקד האלבמה.
שחקנים ראשיים

דנזל וושינגטון - לוטננט קומנדר רון האנטר, סגן מפקד הצוללת
ג'ין הקמן - קפטן פרנק רמזי, מפקד הצוללת
ג'ורג' דזונזה - קוב, רס"ר הצוללת
ג'יימס גנדולפיני - לוטננט בובי דוהרטי, קצין הספקה
מאט קרוון - לוטננט רוי זימר, קצין קשר
ויגו מורטנסן - לוטננט פיטר "וופס" אינס, קצין נשק
רוקי קרול - לוטננט דאריק ווסטגארד, קצין מבצעים
דני נוצ'י - סמל דני ריבטי, מפקח הסונר
ריק שרודר - לוטננט פול הלרמן
פרסים ומועמדויות

פרסי אוסקר - 1996 - מועמדות בקטגוריות: עריכה, קול ואפקטים
פרס גראמי - 1996 - הנס צימר זכה ביצירה מקורית הטובה ביותר שנכתבה לסרט או לתוכנית טלוויזיה
פרסי הקולנוע של MTV -‏ 1996 - דנזל וושינגטון היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר
כוננות רותם

כוננות רותם הוא הכינוי שניתן לאירועים בשנת 1960 במסגרתם בוצעה העלאת כוננות של צה"ל, תוך תגבור כוחותיו בקרבת הגבול עם מצרים, בתגובה למהלך צבאי מצרי שבו הפתיעה מצרים את ישראל כאשר העבירה לסיני בראשית 1960 דיוויזיית שריון ושלוש חטיבות חי"ר במטרה להפעיל לחץ על גבולה הדרומי של ישראל שעה שהתחוללו תקריות רבות בגבול הסורי.
הדבר אירע אחרי פעולת התגמול שביצע צה"ל בתאופיק. בישראל הצטבר מידע לפיו מפקד צבא מצרים, פילדמרשל עאמר, לוחץ על נשיא קע"ם, גמאל עבד אל נאצר, לבצע פעולה כלשהי במטרה לרופף את הלחץ הצבאי שמפעילה ישראל על סוריה, בעלת-בריתה של מצרים ושותפתה לרפובליקה הערבית המאוחדת.
לפי דעה אחרת, ב-15 בפברואר 1960 העבירה ברית המועצות מידע כוזב לקע"ם, לפיו ישראל מרכזת כוחות גדולים בגליל כדי לפתוח בפעולה מקיפה נגד סוריה ב-22 בפברואר. נשיא מצרים החליט על מהלך צבאי בעל משמעות מדינית, שיחזק את מעמדה של מצרים כמדינה החזקה בעולם הערבי, וידגיש את חיוניותו של האיחוד הסורי-מצרי. בצבא קע"ם הוכרזה כוננות עליונה, וב-18 בפברואר החלו כוחות מצריים גדולים לחצות את תעלת סואץ ולהתרכז בסיני.
למרות קיומן של ידיעות אלה, הופתעה ישראל מהמהלך המצרי. דיוויזיית השריון הרביעית של צבא מצרים יצאה מאזור הקסטאפ (ממזרח לקהיר) וחצתה את תעלת סואץ מבלי שהמודיעין הישראלי הבחין בכך. המצרים העבירו לסיני גם שלוש חטיבות חי"ר - השנייה, החמישית והשביעית (ששייכות לדיוויזיית החי"ר השנייה).
תחילת תזוזתם של הכוחות המצריים הייתה ב-18 בפברואר. רק כעבור ארבעה ימים למדה על כך ישראל משירותי מודיעין זרים. באותה עת כבר הגיע הכוח הקדמי של אוגדת השריון המצרית לאזור ג'בל ליבני. בצה"ל הוכרזה כוננות גבוהה. ראש אג"ם, יצחק רבין, פנה למפקד חיל האוויר, עזר ויצמן: "נתפסנו עם המכנסיים למטה. ל-24 השעות הקרובות, הכל תלוי בחיל האוויר". ב-24 בפברואר נערך גיוס מילואים חלקי. חטיבות השריון 7 ו-37 הועברו מהצפון דרומה, וכך גם חטיבת גולני הרגלית. ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, הורה במפורש לצה"ל שלא להגביר את המתיחות. נשיא מצרים נמנע אף הוא מיצירת עימות גלוי. במשך כשבועיים שהו הכוחות המצריים המתוגברים בסיני, וב-1 במרץ יצאו רובם מסיני ועברו את התעלה מערבה.
התקרית עוררה ויכוחים פנימיים וביקורת פנימית חריפה ביחס ליעילותה ולתפקודה של ההתרעה המודיעינית. היה ברור כי היה על המודיעין לדעת על המהלך המצרי זמן רב בטרם נרשמה תזוזת כוחות בצד המצרי. הרמטכ"ל, חיים לסקוב, דרש להדיח את ראש אמ"ן, חיים הרצוג. באמ"ן טענו כי האחריות להשגת מידע זה הייתה מוטלת על "המוסד". הנושא הסתיים ברפורמה משמעותית בנוהלי ההתרעה שהיו נהוגים במודיעין (בין היתר, החלו להפעיל את סיירת מטכ"ל לצורך זה) ובהגברת התיאום בין הגופים השונים בקהילת המודיעין הישראלית.
לקריאה נוספת

יגאל שפי, התרעה במבחן: פרשת רותם ותפישת הביטחון של ישראל 1957–1960 הוצאת מערכות, משרד הביטחון, 2008
פסח מלובני, סיורי סורים בסיני, מבט מל"מ 63, מאי 2012, עמ' 24–31
הערות שוליים

↑  עמותת חיל חימוש, התעצמות צה"ל והמעבר למש"א 1967-1957
↑  המלחמה שלא פרצה, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  יצחק רבין, פנקס שירות, ספרית מעריב, 1979, עמ' 107
↑  nrg מעריב, חבורת חיילים צעירים שהפכה ליחידת עילית, באתר nrg‏, 7 ביוני 2008
↑  עפר דרורי, מבצע חלוץ ומבצע שרקרק, באתר הגבורה