stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-28 באוגוסט 1312, לאוטו השלישי, דוכס בוואריה ולאגנס מגלוגאו, בתם של הנריק השלישי, דוכס גלוגאו ומתילדה מבראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1310 מת אביו אוטו השלישי, דוכס בוואריה, והיינריך ואחיו אוטו הרביעי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו, ומכיוון שהיה קטין שימש דודנו לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעוצר עד לבגרותו. בבגרותו הסתכסך היינריך עם דודניו אוטו הרביעי, דוכס בוואריה והיינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה על חלוקת הנחלות, ובשנת 1327 הציע את מועמדותו לכתר הונגריה, אך נכשל בבחירות.
בין השנים 1326–1328 התחתן היינריך עם אנה מאוסטריה, בתם של פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה ואיזבלה מאראגון, מלכת גרמניה, אך לא היו להם ילדים.
ב-18 ביוני 1333 מת היינריך בנאטרנברג, ודודניו אוטו הרביעי, דוכס בוואריה והיינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו.
המפלגה הלאומית (מלטה)

| --- | --- |
 מדינה:  מלטה 
 מנהיגים:  Bernard Grech 
 תקופת הפעילות:  1880–הווה (כ־144 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות, דמוקרטיה נוצרית
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית, האינטרנציונל המרכז-דמוקרטי, האיחוד הדמוקרטי הבינלאומי 
 צבעים רשמיים:  כחול
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט של מלטה:  35 / 79
 הפרלמנט האירופי:  2 / 6
 הרשויות המקומיות:  190 / 462
 www.pn.org.mt
 
המפלגה הלאומית (במלטית: Partit Nazzjonalista) היא אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות במלטה, במקביל למפלגת העבודה. המפלגה הוקמה ב-1926, ונכון לספטמבר 2022 המפלגה פועלת באופוזיציה לממשלת העבודה.
המפלגה הלאומית מתוייגת כמרכז-ימין, עם רעיונות נוצריים-דמוקרטיים ושמרניים. המפלגה תומכת בחברותה של מלטה באיחוד האירופי. מאז העצמאות ב-1964, ניצחה המפלגה הלאומית בשש מתוך שלוש עשרה הבחירות הכלליות, בשנים: 1966, 1987, 1992, 1998 ו-2003. בשנת 2008 היא ניצחה ברוב דק של כ-1,500 קולות.
אידאולוגיה

המפלגה הלאומית של מלטה היא היורשת של המפלגה האנטי-רפורמית שנוסדה בשנת 1883.
עם הקמתה ב-1926, המפלגה תמכה במפלגה הפשיסטית הלאומנית של בניטו מוסוליני. בזמן מלחמת האזרחים בספרד המפלגה תמכה בצבאו הפשיסטי של הגנרל פרנסיסקו פרנקו. ברבות השנים נשארו בשירי ובסמלי המפלגה מספר אלמנטים פשיסטיים.
המפלגה תמכה בזכויות אדם בהלימה עם הקתוליות. המפלגה הלאומית התנגדה להתרת הגירושין במלטה בשנת 2011. אולם מאז מפלגה הפכה את עמדותיה והפכה לליברלית יותר. הגם שמספר גורמים במפלגה אינם תומכים בזכויות להט"ב, מרבית חברי המפלגה תמכו בנישואים חד מיניים ב-2017. בשנים האחרונות אף יש חברי מפלגה להט"בים.
סעיף בתקנון המפלגה משנת 1991 אוסר על חברי "הבונים חופשיים" לקחת חלק בפעילות המפלגה.
הערות שוליים

↑  Nordsieck, Wolfram (2017). "Malta". Parties and Elections in Europe. נבדק ב-7 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hans Slomp (30 בספטמבר 2011). Europe, A Political Profile: An American Companion to European Politics. ABC-CLIO. pp. 683–. ISBN 978-0-313-39182-8. נבדק ב-22 באוגוסט 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Balmer, Crispian (2017-10-20). "Death of a blogger casts shadow over murky Malta". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-03-05.
↑  Khan, Mehreen (2022-01-18). "Malta's Roberta Metsola elected president of European parliament". Financial Times. נבדק ב-2022-03-05.
↑  Fuller, Thomas; Tribune, International Herald (2004-04-19). "A pivotal role envisaged on EU's southern flank". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-03-05.
↑  "Malta to hold parliamentary election on March 26". Reuters (באנגלית). 2022-02-20. נבדק ב-2022-03-05.
↑  "Centre-left wins Maltese election". POLITICO (באנגלית אמריקאית). 2013-03-10. נבדק ב-2022-03-05.
↑  Jon P. Mitchell (2002). Ambivalent Europeans: Ritual, Memory and the Public Sphere in Malta. Taylor & Francis. p. 156. ISBN 9780415271530. נבדק ב-18 באוגוסט 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2008-08-07. נבדק ב-2008-09-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cassar, George (2003). "Politics, Religion and Education in Nineteenth Century Malta 1800-1919" (PDF). Journal of Maltese Education Research. Faculty of Education, University of Malta. 1 (1): 96–118. ISSN 1726-9725.
↑  "Requiem for a party's Fascist roots". MaltaToday.com.mt. נבדק ב-2020-07-20.
↑  "Malta passes historic divorce law". BBC News. 25 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nationalist Party MPs to vote in favour of gay marriage". Independent.com.mt.
↑  "PN stops membership of lawyer, outed as former freemason". Timesofmalta.com. נבדק ב-14 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008115690  Trove: 1141918  VIAF: 144768409   WorldCat (עם VIAF): 144768409
המנהל האזרחי הסובייטי

המנהל האזרחי הסובייטי (SCA) (ברוסית: Советская гражданская администрация, בקוריאנית: 소비에트 민정청) היה הגוף ששלט בחלקו הצפוני של חצי האי הקוריאני מ-24 באוגוסט 1945 עד ל-9 בספטמבר 1948, אם כי נשלט על ידי כמה גופים אחרים במקביל. הוא הוקם למעשה על ידי ברית המועצות לאחר סיום מלחמת העולם השנייה וחלוקת קוריאה ומשל בעיקר באזור שנודע כיום כקוריאה הצפונית. הגנרל טרנטי סטיקוב היה התומך הראשי בהקמת גוף מרכזי בקוריאה. המדינה הוחלפה ברפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה ב-9 בספטמבר 1948.
היסטוריה

לאחר כניעת האימפריה היפנית באוגוסט 1945, קוריאה חולקה בין שתי מעצמות העל: ארצות הברית וברית המועצות. חצי האי חולק לפי קו רוחב 38 צפון, ויוסד שלטון סובייטי בצפון.
ב-9 בספטמבר 1948, בתוך פחות מחודש לאחר קוריאה הדרומית, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, או קוריאה הצפונית, הוקמה והחל לשלוט בה קים איל-סונג (שנחשב לראש משפחת קים). הכוחות הסובייטים האחרונים עזבו עד סוף אותה השנה.
ראו גם

היסטוריה של קוריאה הצפונית
היסטוריה של קוריאה
הכיבוש היפני בקוריאה
כניעת האימפריה היפנית
המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה
קוריאה הצפונית
הערות שוליים

1 2 3  ההיסטוריה של קוריאה הצפונית במהלך השלטון הסובייטי, באתר DAILY NK
↑  Seth, Michael J. (2010). A History of Korea: From Antiquity to the Present. Rowman & Littlefield Publishers. p. 86. ISBN 9780742567177.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הצפונית ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המפלגה הירוקה (אירלנד)

| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד 
 מייסד:  קבוצת אנשים 
 מנהיגים:  Roderic O'Gorman 
 תקופת הפעילות:  3 בדצמבר 1981 – הווה (42 שנים) 
 אידאולוגיות:  פוליטיקה ירוקה 
 מטה:  דבלין 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הירוקים האירופית 
 www.greenparty.ie
 
המפלגה הירוקה (באירית: Comhaontas Glas, "הברית הירוקה") היא מפלגה פוליטית ירוקה הפועלת באירלנד וצפון אירלנד. המפלגה הוקמה כמפלגת האקולוגיה של אירלנד בשנת 1981 בעיר דבלין על ידי המורה כריסטופר פטס. המפלגה הפכה לברית הירוקה בשנת 1983 ואימצה את שמה האנגלי הנוכחי בשנת 1987 בעוד ששמה האירי נשמר ללא שינוי. נכון ליוני 2020 נשיא המפלגה הוא אימון ריאן, סגניתו הוא קתרין מרטין ויושב הראש שלה הוא האזל צ'ו. למפלגה יש כ-12 נציגים בדאל אירן, כ-4 נציגים בסנאט האירי, כשני נציגים בפרלמנט האירופי (מטעם אירלנד), כ-56 נציגים ברשויות המקומיות (48 באירלנד ו-8 בצפונה).
המפלגה הירוקה נכנסה לראשונה לפרלמנט האירי בשנת 1989. היא השתתפה בממשלת אירלנד פעמיים, בשנים 2007–2011 כשותפה זוטרה בקואליציה עם פיאנה פייל, ומאז יוני 2020 כשותפה בקואליציה עם פיאנה פייל ופינה גייל.
בעקבות התקופה הראשונה בממשלה המפלגה הפסידה את מרבית כוחה הפוליטי בבחירות בפברואר 2011, ואיבדה את כל ששת שהמושבים שלה בפרלמנט. בבחירות בפברואר 2016 היא חזרה לדאיל עם שני מנדטים. בעקבות זאת, גרייס או'סאליבן נבחרה להסנאט האירי ב-26 באפריל באותה שנה 2016 וג'ו אובראיין נבחר לדאל אירן בבחירות המשנה של פינגל בדבלין 2019. בבחירות הכלליות בשנת 2020, המפלגה השיגה את התוצאה הטובה ביותר שלה אי פעם, והפכה למפלגה הרביעית בגודלה באירלנד.
היסטוריה

המפלגה הירוקה החלה את פעילותה כ"מפלגת האקולוגיה" בשנת 1981, כאשר כריסטופר פט שימש כיושב הראש הראשון של המפלגה. בבחירות שהתקיימו בשנה שלאחר מכן המפלגה קיבלה כ-0.2% מהקולות.
לאחר שינוי שם המפלגה ל"ברית הירוקה", היא התמודדה עם המפלגה קיבלה כ-0.6% מהקולות בבחירות הארציות.
ב-1 בנובמבר 2019 נבחרה פיפה האקט לסנאט. היא מילאה את המושב שנותר ריק על ידי גרייס או'סאליבן לאחר הבחירות לפרלמנט האירופי 2019. ג'ו אובראיין נבחר לדייל איירין ב-29 בנובמבר 2019 בבחירות המשנה של פינגל בדבלין 2019. הוא הפך לט"ד הראשון של המפלגה שזכה בבחירות לערב ובט"ד השלישי של המפלגה בדייל ה-32.
בבחירות הכלליות בשנת 2020 המפלגה קיבלה את התוצאה הטובה ביותר שלה אי פעם, וזכתה ב-7.1% מהקולות והפכה למפלגה הרביעית בגודלה באירלנד. היא נכנסה לממשלה בקואליציה עם פיאנה פול ופינה גייל. כשלושה מחברי המפלגה מונו לשרים בקבינט. באותה השנה נבחרו מטעם המפלגה כשני סנאטורים.
אידאולוגיה ומדיניות

למפלגה הירוקה שבעה "עקרונות מכוננים". באופן כללי, עקרונות יסוד אלה משקפים את "ארבעת העמודים" של הפוליטיקה הירוקה שנצפתה על ידי רוב המפלגות הירוקות בעולם: אקולוגיה, צדק חברתי, דמוקרטיה שורשית ואי-אלימות.
אף שהמפלגה קשורה א עמוקות לאידאולוגיה סביבתית, מצעה כולל התייחסויות לנו, איך אחרים במדינה, ובין השאר: הגנה על השפה האירית, הורדת גיל ההצבעה באירלנד ל-16, בחירה ישירה לסנאט, תמיכה בביטוח בריאות אוניברסלי, והבטחה חוקתית כנגד הפרטת מימיה של אירלנד.
הערות שוליים

↑  "Green Party back as Eamon Ryan joins his deputy in Dáil". thejournal.ie. 28 בפברואר 2016. נבדק ב-29 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About us". greenparty.ie. נבדק ב-27 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Green Party Irish Language Policy. Accessed via Green Party (Ireland) (official website). Retrieved 19 June 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10194371-4  ISNI: 0000 0004 4665 9185  LCCN: nr2006026485  VIAF: 134725936   WorldCat (עם VIAF): 134725936
היתר אכילת פועל

| --- | --- |

 מקרא:  ספר דברים, פרק כ"ג, פסוקים כ"ה–כ"ו
 משנה:  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ז', מסכת מעשרות, פרק ב'
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ז, עמוד ב'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"ב
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן של"ז
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ר"א ספר החינוך, מצווה תקע"ו
מיון אגסים ומשמשים לאריזה, קיבוץ לביא, שנות ה-60
היתר אכילת פועל היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות המחייבת כל חקלאי שמעסיק פועלים לתת להם לאכול מהדבר שבו הם עוסקים בשעת העבודה.
מקור

נאמר בתורה:
כִּי תָבֹא בְּכֶרֶם רֵעֶךָ וְאָכַלְתָּ עֲנָבִים כְּנַפְשְׁךָ שָׂבְעֶךָ וְאֶל כֶּלְיְךָ לֹא תִתֵּן. כִּי תָבֹא בְּקָמַת רֵעֶךָ וְקָטַפְתָּ מְלִילֹת בְּיָדֶךָ וְחֶרְמֵשׁ לֹא תָנִיף עַל קָמַת רֵעֶךָ
.
בתלמוד הבבלי מבואר כי פסוקים אלו עוסקים בפועל שעובד בחקלאות, שמותר באכילת הפירות המחוברים לקרקע בזמן עבודתו.
טעם המצווה

בטעם המצווה כתב ספר החינוך:
"ללמד את בני ישראל להיות להם נפש יפה ורצון טוב, ומתוך כך תחול ברכת השם עליהם. ובאמת שהדקדוק עם הפועל שלא יאכל באשר הוא עמל בעודו הוא עמל בדבר, וכל שכן כשהן עושין בגידולי הקרקע, שהאדם שמח בו בברכת השם אשר נתן לו, שיש הוראה בזה על הנבלה ועל המזג רע מאוד."
דיני המצווה

מעיקר הדין פועל יכול לאכול רק בשעת העבודה, אך לא בזמנים אחרים ואפילו לא בהפסקות, אמנם על מנת שלא יבטל ממלאכתו בשעה שאוכל, תיקנו חז"ל שמותר לפועל לאכול בזמן המנוחה בין פעולה לפעולה.
בתלמוד נאמרו כמה הגבלות על היתר אכילת הפועל:
מותר לפועל לאכול רק מאותו המין בו הוא מתעסק ולא מדברים אחרים. גם לגבי עץ אחר מאותו המין, הרמב"ם פוסק שהפועל העושה בגפן אחת אינו רשאי לאכול מפירות גפן אחרת. השולחן ערוך מוסיף, שאם הפועל כבר אכל מהגפן האחרת אין מוציאים ממנו.
היתר האכילה הוא רק לדברים שהם גידולי קרקע ורק כאשר עוסק בקטיפת הפירות.
הפעול יכול לאכול רק במקום העבודה, אך נאסר עליו לקחת את האוכל לביתו, וכמשמעות הפסוק: ”וְאָכַלְתָּ עֲנָבִים כְּנַפְשְׁךָ שָׂבְעֶךָ וְאֶל כֶּלְיְךָ לֹא תִתֵּן”
לשיטת רבי אלעזר בן חסמא האכילה מוגבלת עד לשווי המשכורת של הפועל. אולם לדעת חכמים אין הגבלה על כמות האכילה והפועל יכול לאכול כמה שירצה, אך חכמים ממליצים לפועל לא לאכול יותר מידי כדי שיהיה משתלם להעסיק אותו.
אדם שמעסיק פועלים בפירות של נטע רבעי שאסורים באכילה, חייב לפדות אותם בכדי לאפשר לפעולים לאכול מהם בשעת העבודה, אלא אם כן הוא הודיע להם מראש שהם הולכים לעסוק בנטע רבעי, שאז הוא לא חייב לפדותו.
במשנה במסכת בבא מציעא מובא שהמנהג הוא ששומרי פירות תלושים, אוכלים מהפירות, אך אין זו חובה מן התורה. בניגוד לשומרי פרדסים שאינם אוכלים אפילו מכח המנהג.
דיני המצווה > ההשלכה לגבי חיוב מעשרות

במסכת מעשרות מובא הכלל:
”זה הכלל: האוכל מן התורה, פטור. ושאינו אוכל מן התורה, חייב.”
אחד מתנאי החיוב של תרומות ומעשרות הוא שפירות שנגמרה מלאכתם אינם חייבים במעשרות אלא רק אחרי שיחול עליהם אחד הדברים הקובעים למעשר. אחת האפשרויות היא שהפירות נמכרו. המשנה במעשרות קובעת שכל עוד הפועל אוכל ממה שזיכתה לו התורה ולא מכוח עסק שערך עם המעביד, הפירות נחשבים כפירות שלא נמכרו, ומותר לו לאכול מהם מבלי לעשר.
הממשלה הזמנית

| --- | --- |
 
 ישיבת הממשלה הזמנית ב-10 בינואר 1949. משמאל לימין: אליעזר קפלן, יצחק גרינבוים, בכור שטרית, דוד בן-גוריון, מזכיר הממשלה זאב שרף, פנחס רוזן, משה חיים שפירא, הרב יצחק מאיר לוין, הרב יהודה לייב מימון, פרץ (פריץ) ברנשטיין.
 מידע כללי
 14 במאי 1948 – 10 במרץ 1949 (301 ימים) 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 ראש ממשלה:  דוד בן-גוריון
 מפלגה שולטת:  מפא"י
 סיעות הקבינט:  מפא"י תנועת המזרחי הפועל המזרחי אגודת ישראל המפלגה הפרוגרסיבית מפ"ם הציונים הכלליים ספרדים ועדות מזרח 
 מספר שרים:  13
 הקבינט הקודם:  מנהלת העם
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל הראשונה
 
הממשלה הזמנית של ישראל היא ממשלת ישראל שכיהנה החל מהקמת המדינה ב-14 במאי 1948 (ה' באייר ה'תש"ח), ועד ל-10 במרץ 1949 (ט' באדר ה'תש"ט), עת הוקמה הממשלה הראשונה, לאחר הבחירות לכנסת הראשונה. חבריה היו אנשי מנהלת העם, גוף אשר הוקם על פי החלטה של הוועד הפועל הציוני מ־12 באפריל, ובראשו עמד יושב ראש מנהלת העם, דוד בן-גוריון.
הקמת הממשלה

הממשלה הזמנית הוקמה לאחר הכרזת העצמאות, ב-14 במאי 1948, מתוקף מגילת העצמאות. הרכב הממשלה היה זהה להרכבה של מנהלת העם, הגוף ששימש כהנהגת היישוב בימיו האחרונים של המנדט הבריטי.
בן-גוריון רצה שגולדה מאיר תהיה חברה בממשלה, וראה חשיבות בכך שתהיה אשה בממשלה הראשונה: ”שיתוף אשה בממשלה יש בו משום דגל – דגל חרות האדם ושוויונו”. אולם דעתו לא התקבלה.
ציוני דרך ומדיניות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סיעות הקואליציה

| מפלגה | מפלגה | מושבים במועצה | שרים בממשלה | משרדי השרים | כניסה לממשלה | יציאה מן הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מפא"י | 10 | 4 | משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, משרד הביטחון, משרד החוץ, משרד התחבורה | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | מפ"ם | 5 | 2 | משרד החקלאות, משרד העבודה והבינוי | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | הציונים הכלליים | 4 | 2 | משרד המסחר והתעשייה, משרד הפנים | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | המפלגה הפרוגרסיבית | 3 | 1 | משרד המשפטים | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | המזרחי | 3 | 1 | משרד הדתות, המשרד לנפגעי מלחמה | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | הפועל המזרחי | 2 | 1 | משרד הבריאות, משרד העלייה | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | אגודת ישראל | 2 | 1 | משרד הסעד | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
|  | ספרדים ועדות מזרח | 1 | 1 | משרד המשטרה | 14 במאי 1948 | 10 במרץ 1949 |
30 חברים במשך כל תקופת הממשלה הזמנית (14 במאי 1948 – 10 במרץ 1949).
הרכב הממשלה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מפא"י |  | מפ"ם |  | הציונים הכלליים |  | המפלגה הפרוגרסיבית |  | המזרחי |  | הפועל המזרחי |  | אגודת ישראל |  | ספרדים ועדות מזרח |
פער בין כהונותיהם של שרים שונים באותו המשרד, משמעו מילוי מקום על ידי ראש הממשלה
| משרד> שרי הממשלה | שר> שרי הממשלה | שר> שרי הממשלה | מפלגה> שרי הממשלה | מפלגה> שרי הממשלה | כהונה> שרי הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משרד ראש הממשלה |  | ראש הממשלה דוד בן-גוריון |  | מפא"י | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד הביטחון |  | ראש הממשלה דוד בן-גוריון |  | מפא"י | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד האוצר |  | אליעזר קפלן |  | מפא"י | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד הבריאות |  | משה שפירא |  | הפועל המזרחי | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד העלייה |  | משה שפירא |  | הפועל המזרחי | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד הדתות |  | יהודה לייב מימון |  | המזרחי | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| המשרד לנפגעי מלחמה |  | יהודה לייב מימון |  | המזרחי | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד החוץ |  | משה שרת |  | מפא"י | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד החקלאות |  | אהרן ציזלינג |  | מפ"ם | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד המסחר והתעשייה |  | פרץ ברנשטיין |  | הציונים הכלליים | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד המשטרה |  | בכור-שלום שטרית |  | ספרדים ועדות מזרח | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד המשפטים |  | פנחס רוזן |  | המפלגה הפרוגרסיבית | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד הסעד |  | יצחק מאיר לוין |  | אגודת ישראל | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד העבודה והבינוי |  | מרדכי בנטוב |  | מפ"ם | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד הפנים |  | יצחק גרינבוים |  | הציונים הכלליים | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
| משרד התחבורה |  | דוד רמז |  | מפא"י | 14 במאי 1948 - 10 במרץ 1949 |
פרסומי הממשלה

הגיליון הראשון של "עיתון רשמי" הופיע ביום הכרזת העצמאות. כל גיליון היה מלווה במנשר אחד או יותר שתיקפו את הפרסום הממשלתי משפטית. בסך הכול יצאו 50 גיליונות של "עיתון רשמי", בתכיפות של לפחות אחת לשבוע עד לפברואר 1949, עת נבחרה האספה המכוננת שהכריזה על עצמה כנסת ופרסומיה נלקטו בעיתון המתעד של ישראל, רשומות.
הערות שוליים

↑  אניטה שפירא, בן-גוריון: דמותו של מנהיג, עמ' 133.
↑  ישראל הממשלה הזמנית, עיתון רשמי מס' 1, 14.5.1948, באתר נבו
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מנהלת העם   12 באפריל 1948 – 14 במאי 1948 | הממשלה הזמנית  14 במאי 1948 – 10 במרץ 1949 | הבא: ממשלת ישראל הראשונה   1949–1950 |
ההפגנות במרוקו (2011)

אלפי מפגינים בעיר קזבלנקה
ההפגנות במרוקו הן סדרה של הפגנות מחאה שהחלו במרוקו ב-20 בפברואר 2011, נגד המשטר המונרכי במדינה ונגד המלך מוחמד השישי. ההפגנות החלו כחלק מאפקט הדומינו של גל המחאות בארצות ערב (2011-2010).
ב-20 בפברואר צעדו אלפי מפגינים בעיר רבאט ודרשו מהמלך להעביר חלק מסמכויותיו לפרלמנט ולשנות את החוקה. הפגנות דומות התרחשו לאחר מכן בערים קזבלנקה, מרקש, טנג'יר, פאס, תטואן, אל-ג'דידה ועוד.
ב-5 ביוני מספר המפגינים במדינה הגיע לשיא של כל הזמנים כש-60,000 מפגינים הפגינו בעיקר בערים רבאט וקזבלנקה בדרישה לרפורמות בחוקה.
בעקבות ההפגנות המתמשכות נגדו, ב-17 ביוני פנה המלך מוחמד השישי בנאום לעם בטלוויזיה והודיע כי יתבצע משאל עם על רפורמות בחוקה ב-1 ביולי. הרפורמות המיוחסות בחוקה הן:
הפרדת כוחות בין המלך לראש הממשלה, כשהמלך יתחייב לבחור בראש הממשלה מהמפלגה הכי גדולה בפרלמנט.
העברת חלק מהיכולות הפוליטיות מהמונרך אל ראש הממשלה, כולל היכולת לפזר את הפרלמנט.
העברת היכולת של נתינת חנינה מהמלך לידי הפרלמנט.
הפיכת השפות הברבריות (תמאזיגת) לשפה רשמית במרוקו, לצד השפה הערבית.
כמו כן, הודיע המלך כי יתקיימו בחירות מוקדמות לפרלמנט ב-7 באוקטובר 2011. ב-2 ביולי אישרו אזרחי מרוקו במשאל עם ברוב גדול את השינויים בחוקה לפיהם הועברו סמכויות מהמלך לידי הממשלה.
ב-25 בנובמבר החלו הבחירות לפרלמנט במרוקו, כשמפלגות איסלאמיות מתונות מתמודדות נגד מפלגות חילוניות במדינה. חלק מהמפגינים במרוקו קראו להחרמת הבחירות, שלטענתם התוצאות בה מתוכננות מראש על ידי המלך.
מפלגת "הצדק והפיתוח" האסלאמיסטית (בערבית: "חיזב אל-עדאלה ואל-תנמיה" حركة العدالة والتنمية) אשר מזוהה עם ארגון האחים המוסלמים, ניצחה בבחירות הכלליות לפרלמנט שנערכו במדינה וקיבלה 107 מתוך 395 המושבים בפרלמנט. התיקון לחוקה שהתקבל ב-2011 קובע שהממשלה תורכב על ידי יושב ראש המפלגה שזכתה במספר הגדול ביותר של מושבים. לפיכך, ימנה המלך מוחמד השישי את יושב ראש מפלגת הצדק והפיתוח, עבד אל-אילה בן כיראן (בערבית: عبد الإله بن كيران), להרכיב את הממשלה. "הצדק והפיתוח" היא הזרוע הפוליטית של תנועת הייחוד והרפורמה (בערבית: חרכת אל-תווחיד ואל-איסלאח حركة التوحيد والإصلاح), המהווה שלוחה של תנועת האחים המוסלמים במרוקו, אשר השיגה בבחירות אלה ניצחון נוסף, במסגרת שינויי השלטון שחלו כתוצאה מגל המחאות בארצות ערב.
הערות שוליים

↑  האם הרפורמות במרוקו יצילו את המלך מזעם ההמון?, באתר וואלה, 2 ביולי 2011
↑  אמיר שילה‏, האביב המרוקני: בחירות בדרך ל"מהפכה עדינה"? - וואלה חדשות, באתר וואלה, 25 בנובמבר 2011
היסטוריה של שנג'ן

ערך זה מתעד את ההיסטוריה של העיר שנג'ן.
פרהיסטוריה

ארכאולוגים שערכו חקירה באזור שנג'ן, קבעו כי הוא היה מיושב כבר בתקופת האבן החדשה, אולם שנג'ן נודעה כיישוב רק משנת 331. ממצאים ארכאולוגיים הביאו להשערה כי בשנג'ן התפתחה ציוויליזציית דרום סין.
בתקופת שושלת שְׂיַה ושושלת שָׁאנְג הייתה העיר מקום מושבו של שבט יורדי הים בָּאיְוֵ'ה (Baiyue). תושבי האזור נודעו בשם שבט הנָאניְוֵ'ה (Nanyue) - ענף דרומי של שבט הבאיו'ה. הם התפרנסו בעיקר מדיג ומעיבוד אדמותיהם.
שושלת צ'ין

בשנת 214 לפנה"ס, בעת הקמת האימפריה הסינית המאוחדת הראשונה של צ'ינשְׁהחוָאנְג (Qinshihuang), העמיד הקיסר שלוש נציבויות, נָאנהָאי (Nanhai), גְווֵילִין (Guilin) ושְׂיָאנְגג'וּ'ן (Xiangjun), באזורים סביב גואנגדונג וגוַאנגשִׂי (Guangxi). הוא העביר 500,000 איש מאזוריה המרכזיים של המדינה אל האזור הדרומי כדי לתרום לפיתוחו. שנג'ן הוכפפה לנציבות נאנהאי וסופחה אז באופן רשמי לסין. באופן טבעי הושפעה התרבות באזור מתרבות מרכז סין.
הקמת הפלך

בשנת 331, בתקופת שלטונה של שושלת ג'ין המזרחית, הוקמה נציבות דוֹנְגגְווָאן (Dongguan) כמינהלת ששת שטחי המדינות שמכסים כיום את דונגואנג, שנג'ן והונג קונג. בירת הנציבות הייתה בנָאנְטוֹאוּ (Nantou) שבמדינת בָּאו'אָן (Bao'an).
בשנת 590, בתקופת שלטונה של שושלת סוי, בוטלה נציבות דונגגוא ומדינת באו'אן נכנסה תחת שלטון נציבות נאנחאי, כשעיר המחוז היא נאנטאו שבשנג'ן.
בשנת 757 הוחלף שמה של דונגגוואן בבאו'אן על ידי שושלת טאנג, ועיר המחוז שבה להיות דונגגואנג. אולם הבסיס הצבאי של טוּנמֶן (Tunmen) הוקם בנאנטואו.
בתקופת שלטון שושלת סונג הפכה נאנטאו למוקד חשוב ביותר במסחר הימי שבדרום סין. ונודעה גם בזכות המלח והתבלינים שייצרו בה, ובתקופת שושלת יואן - גם בזכות הפנינים שהיו מפיקים שם.
הקמת שושלת מינג פתחה דף חדש בתולדות שנג'ן. ב-1394 קמו בסיסי הצבא של דונגגואנג ושל דָאפֶּנְג (Dapeng) באזור נאנטוו, וב-1594 הוקם בה בסיס חיל הים, על חצי האי נָאנשָׁאן (Nanshan). בהערכה כ"מצפה אנושי ומסך הגנה על בירת המחוז", התארגן חיל הים מונוליטית. חיל הים ניהל שטח ימי ויבשתי נרחב מצָ'אוג'וֹאוּ שבמזרח לשְׂיָהצְ'ווָאן שבמערב ודָאיָאנְג בדרום. בתחילת ימיה של שושלת מינג, כאשר אוניות סיניות היו משייטות בדרום מזרח אסיה, נהגו המלחים לעצור ולהתפלל במקדש טיאנחואה שעל האי, לפני שהיו מפליגים.
העיר הקדומה שינ'אן

בשנת 1573 הוקם פלך חדש בשם שִׂין-אָן (Xin'an) באזורים המוכרים כיום כשנג'ן וכהונג קונג, תוך הרחבת הבסיס הצבאי של דונגגואנג ועיר המחוז נאנטאו. מקורות המחיה העיקריים של הפלך היו מלח, תה, תבלינים ואורז.
בתחילת ימי שושלת צ'ינג שונו גבולות הפלך, כהגנה מפני כוחותיו של גֶ'נְג צֶ'נְגגוֹנג, ושאר תומכי הקיסר האחרון של שושלת מינג. שני שלישים משטחי פלך שינ-אן הפכו באופן זמני לחלק מדונגגוון. רק ב-1669 הוקמה שינ'אן מחדש וב-1684 חזרו למקומם הגבולות הקדומים.
הוויתור

ב-24 ביולי 1842 נחתם הסכם בין בריטניה לבין סין - חוזה נאנג'ינג. האי הונג קונג הועבר לשליטה בריטית לצמיתות. ב-11 ביוני 1860 הועבר גם חצי האי קאולון לשליטת בריטניה, בהסכם משפיל שנקרא אמנת פקינג. ב-21 באפריל 1898 הוכרחה ממשלת צ'ינג, בהסכם נוסף, להחכיר אזורים נוספים שכונו הטריטוריות החדשות לבריטניה ל-99 שנים. מאותו יום ואילך הופרדו 1,055.61 קמ"ר מ-3,076 הקילומטרים של מחוז שין-אן.


ב-1913 הוחלף שמה של שין-אן לבאו-אן, כדי למנוע בלבול בין חבל שין-אן שבמחוז חנאן, לחבל שבמחוז גואנגדונג. עיר המחוז נותרה נאנטאו.
חילופי השלטון

במהלך מלחמת ההתנגדות מול יפן נכבשה נאנטאו בידי פלוגות יפניות, והממשל הועבר באופן זמני לדונגגוון ב-1938. ב-1953 הועברה עיר המחוז לעיירה שנג'ן, מרחק עשרה קילומטרים מנאנטאו. כיוון שקו הונג קונג - קנטון (KCR) עובר דרך שנג'ן, בחרו אנשים רבים להתגורר בה, והדבר גרם לפריחה ולשגשוג של התעשייה והמסחר.
ייסוד העיר

במרץ 1979 החליטה ממשלת סין, בצעד אחד עם מנהל מחוז גואנגדונג, להכליל את חבל שנג'ן תחת מנהל מחוז גואנגדונג ונציבות הויאנג. בנובמבר אותה שנה הועלתה העיר בדרגה, והפכה לעיר שממשל המחוז מנהל אותה ישירות, ולא דרך מנהל נפה.
במאי 1980 חל המפנה, אז הכריזו המפלגה הקומוניסטית של סין ומועצת המדינה על שנג'ן כעל "אזור כלכלי מיוחד". באוגוסט אותה שנה אישר הקונגרס הלאומי של העם ((אנ')) את הפיכת שנג'ן לאזור כלכלי מיוחד. הבחירה בשנג'ן הייתה במטרה למשוך משקיעים זרים מהונג קונג, עקב הקרבה התרבותית והלשונית של יושבי שתי הערים.
הרעיון זכה להצלחה והפך את שנג'ן לאחת הערים הגדולות בכל אזור הדלתה של נהר הפנינה. שהפכה לאחת מתחנות הכוח הגדולות של סין, ולאחת מערי הייצור הבסיסי של העולם כולו.
במרץ 1981 קיבלה שנג'ן מעמד תת-פרובינציה כשל גואנגג'ואו, מעמד שפירושו עיר המנוהלת בידי ממשל המחוז, אך יש לה עצמאות מסוימת בקבלת החלטות הנוגעות לכלכלה ולחוק. ראש העיר שווה בדרגתו לסגן מושל המחוז. ב-1989 הוכרזו ארבעה מאזורי המנהל של שנג'ן, יחד עם עוד ארבע ערים אחרות, כאזור כלכלי מיוחד, מעמד המקנה זכויות רבות יותר מערים אחרות, דוגמת היתר להשקעות זרות.
הערות שוליים

1 2  Shenzhen Government Online->General Info - History
↑  Archeological find rewriting Shenzhen´s ancient history
אזורי מינהל בשנג'ן
ההפגנות במונגוליה (2022)

ההפגנות במונגוליה היו הפגנות המוניות והתפרעויות אשר החלו בבירת מונגוליה, אולן בטור, ב-4 בדצמבר 2022. הסיבה למחאה הייתה שערוריית שחיתות שכללה גניבה של פחם בשווי 12.9 מיליארד דולר.
הרשויות במונגוליה נפגשו עם המפגינים והבטיחו לחקור את הפרשה. ועדת חקירה הוכרזה על ידי הפרלמנט ומספר קצינים החשודים בגניבת הפחם נעצרו. שימוע ציבורי צפוי להתקיים ב-21 בדצמבר 2022. הרשויות במונגוליה גם הכריזו על תוכניות לרפורמה בחברת הכרייה ארדנס טאבאלטוגול על מנת להילחם בשחיתות.