stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן 10: כוח החייזרים

| --- | --- |
סמליל התוכנית
סמליל התוכנית
 סוגה:  פעולה, מדע בדיוני,  אנימציה, דרמה
 יוצרים:  דונקאן רולאו, ג'ו קייסי, ג'ו קלי,  סטיבן טי. סיגאל
 מדבבים:  אשלי ג'ונסון בת' ליטלפורד ברברה ביין האקים קאה קאזים דיאנה דלאנו יורי לוונטאל טרה סטרונג דון מקמנוס גרג אליס קווין קונרוי ג'ון דימאג'יו גרג קייפס די בראדלי בייקר ג'יימס ארנולד טיילור ג'ף בנט ויל ויטון ג'ולייט לנדאו קווין מייקל ריצ'רדסון 
 מדבבים בעברית:  איטן גרינברג שירה נאור צביקה שוורצברג יהונתן מגון
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  46
 הפקה
 חברת הפקה:  Image Production House, אולפני ההנפשה של קרטון נטוורק 
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 מוזיקה:  פרי גריפ 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Cartoon Network
 תקופת שידור מקורית:  18 באפריל 2008 – 26 במרץ 2010
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בן 10: כוח החייזרים (באנגלית: Ben 10: Alien Force) היא סדרת הנפשה אמריקאית לילדים ששודרה בערוץ Cartoon Network. בישראל הסדרה החלה להיות משודרת ב-7 באפריל 2010 בערוץ הילדים בדיבוב לעברית. הסדרה מתרחשת חמש שנים לאחר הסדרה "בן 10" ולוקחת טון אפל יותר מהסדרה המקורית.
תקציר העלילה

חמש שנים לאחר הסדרה מקורית, בן טניסון, כיום כבר נער, שוב פעם עוטה את האומניטריקס על מנת להגן על כדור הארץ וכל חלקי הגלקסיה ממתקפת חייזרים מרושעים. האומנטריקס עצמו, כלי דמוי שעון יד, מאפשר לבן להשתנות לצורות של חייזרים רבים.
דמויות > דמויות ראשיות

בן טניסון (איטן גרינברג) - הדמות הראשית בסדרה, כיום בן 15, הוא המנהיג לאחר שסבו מקס נעלם באופן מסתורי. בעל שעון שנקרא "האומניטריקס". האומניטריקס התחדש ונותן לו להשתנות ל-10 סוגים חדשים של חייזרים גיבורים אשר חזקים יותר ועוצמתיים יותר מהחייזרים בסדרה המקורית. במשך 5 השנים בן נעשה דרמטי וקיבל כוח, מנהיגות ותבונה.
גוון טניסון (שירה נאור) - בת דודתו של בן. כיום בת 15, בעלת כוחות קסם מיוחדים. היא יכולה לשלוט, ליצור ואפילו לעצב צורות לחבלים וגשרים, טילים מוצקים ושריונות ואבני דרך בעת חציית מקומות מסוכנים.
קווין איתן לווין (יהונתן מגון) - יריב לשעבר של בן, עובד כיום כסוחר טכנולוגיה חייזרית. הוא לא בכוונה היה מעורב בקנוניה והצטרף לבן מתוך רצון כדי להתנצל על פעולותיו. יש לו יכולת לספוג דברים שהוא נוגע אם זה אבן או מתכת ומקבל מהם כוח והגנה במהלך הקרב.
מקס טניסון (צביקה שוורצברג) - סבא של בן וגוון.
ג'ולי יממוטו (מורן שכניק) - מושא אהבתו של בן וחברתו. היא אוהבת לשחק טניס, לאכול צ'יפס חריף, ומטפלת בחיית המחמד שלה, ניט (חייזר שהיא ובן מצאו).
ראו גם

ג'נרטור רקס - לשני הסדרות יש פרק איחוד משוטף תחת הסדרה הזאת.
הערות שוליים

↑  הודעות כלליות,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'אפריל 2010 בערוץ הילדים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 במרץ 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010106853  VIAF: 176902940   WorldCat (עם VIAF): 176902940
פרנצ'סקה איסטווד

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1993 (בת 31) רדינג, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Francesca Ruth Fisher-Eastwood 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  Stevenson School 
 בן או בת זוג:  Jordan Feldstein (17 בנובמבר 2013–ערך בלתי־ידוע) 
 http://francescaeastwood.wordpress.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנצ'סקה רות פישר-איסטווד (באנגלית: Francesca Ruth Fisher-Eastwood; נולדה ב-7 באוגוסט 1993) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה

איסטווד נולד ברדינג, קליפורניה, לשחקנית פרנסיס פישר ולשחקן והבמאי קלינט איסטווד. מצד אביה, יש לה שבעה אחים למחצה: האחיות קימבר תוניס, אליסון איסטווד, קתרין ריבס, לורי מארי ומורגן; והאחים קייל איסטווד וסקוט איסטווד. אמה היא ממוצא יהודי אשכנזי ונורווגי.
איסטווד למדה בבית הספר סטיבנסון בפבל ביץ', קליפורניה. היא סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה

איסטווד הופיע לראשונה בסדרת הריאליטי בבית של איסטווד, שהוקרנה בבכורה ב-20 במאי 2012. הסדרה מסוגת הריאליטי התמקדה בחייה, ושל אמה החורגת דינה איסטווד, ואחותה למחצה מורגן איסטווד. באחד הפרקים המוקדמים, היא והצלם טיילר שילדס, החבר שלה באותה תקופה, צולמו שורפים והורסים תיק של הרמס בשווי 100,000 דולר במהלך צילום. לאחר המעשה בני הזוג היו חשופים לאיומים ותשומת לב שלילית אחרת.
איסטווד הייתה מיס גלובוס הזהב לשנת 2013.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "פושעים ומלאכים". בשנת 2017, היא ואמה פרנסיס פישר כיכבו שתיהן בפרק בסדרת הטלוויזיה "פארגו" בתור הגרסה הצעירה והישנה של אותה דמות.
בשנת 2019 שיחקה לצד ברנטון ת'ווייטס בסרט הקולנוע "הפרדה אלימה".
בשנת 2021 השתתפה בסרט הקולנוע "זמן".
חיים אישיים

בשנת 2013, התגוררה בלוס אנג'לס ולמדה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-17 בנובמבר 2013, איסטווד נישאה לג'ורדן פלדסטין בן ה-35, אחיו של השחקן ג'ונה היל ומנהלה של להקת מארון 5, בטקס קטן בלאס וגאס. שמונה ימים לאחר מכן, ב-25 בנובמבר, הגישה איסטווד בקשה לביטול הנישואין. פלדסטין מת בדצמבר 2017, כאשר קריש דם מרגלו הגיע לריאותיו.
איסטווד הייתה בעבר במערכת יחסים עם אלכסנדר ריית', מאמן ושחקן. לשניים יש בן משותף, טיטאן רייט איסטווד.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | הכוכבים נפלו על הנרייטה | מרי דיי |  |
| 1999 | פשע אמיתי | קייט אוורט |  |
| 2012 | בבית של איסטווד | עצמה | סדרת טלוויזיה (7 פרקים) |
| 2014 | ג'רזי בויז | מלצרית |  |
| 2014 | Perception | דוגמנית | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2015 | Wuthering High School | אלן | סרט טלוויזיה |
| 2015 | Girl Missing | גוון |  |
| 2015 | Mother of All Lies | שרה קאסקי | סרט טלוויזיה |
| 2015 | Girl Missing | ג'יין סמית | סרט טלוויזיה |
| 2015 | Kids vs Monsters | קנדי |  |
| 2015 | Heroes Reborn | מולי ווקר | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2016 | פושעים ומלאכים | פלורנס טילדון |  |
| 2017 | MDMA | ז'נין |  |
| 2017 | M.F.A | נואל |  |
| 2017 | המשימה | לאה דילון |  |
| 2017 | פארגו | ויויאן לורד | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2017 | טווין פיקס | המלצרית מטקסס קריסטי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2019 | הפרדה אלימה | אל קמינו |  |
| 2019 | Wake Up | דיאנה |  |
| 2021 | זמן | מדריד |  |
| 2021 | Attention Attention | מיקה |  |
| 2023 | Clawfoot | ג'נט |  |
| 2024 | מושבע מס' 2 | קנדל קרטר |  |
| 2024 | Running on Empty | ניקול |  |
| 2025 | Queen of the Ring | מיי יאנג (אנ') |  |
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"Francesca Eastwood". AllMovie. 24 בספטמבר 2019. נבדק ב-24 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Larson, Amy (16 בדצמבר 2011). "Clint Eastwood's Family Shoots Reality Show". KSBW. אורכב מ-המקור ב-2 בדצמבר 2013. נבדק ב-24 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Krupnick, Ellie (29 במאי 2012). "Francesca Eastwood's Birkin Burning By Tyler Shields Is Highly Unpopular Move". Huffington Post. נבדק ב-24 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Francesca Eastwood named Miss Golden Globe 2013, USATODAY, ‏5 באוקטובר 2012
↑  "5 Things You Might Have Missed In 'Fargo' Season 3: 'The Law Of Non-Contradiction'". Moviepilot. 5 במאי 2017. אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2017. נבדק ב-6 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anita Busch,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'Deadline, Deadline, ‏5 בספטמבר 2017
↑  Richard Brody,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'“Old,” Reviewed: M. Night Shyamalan’s New Old-School Sci-Fi Movie, The New Yorker, ‏5 ביוני 2021
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000E-QINU`"'Taglieri, Joe (30 בנובמבר 2012). "Francesca Eastwood Named Miss Golden Globe 2013". Patch Media. נבדק ב-23 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Staff writers (17 במרץ 2018). "Jordan Feldstein's cause of death revealed". Variety. נבדק ב-23 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000010-QINU`"'Sieczkowski, Cavan (25 בנובמבר 2013). "Francesca Eastwood Getting Annulment After Marriage To Jonah Hill's Brother". Huffington Post. נבדק ב-23 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000012-QINU`"'Bacardi, Francesca (23 במאי 2018). "Francesca Eastwood pregnant with her first child". Page Six. נבדק ב-23 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Mizoguchi, Karen (22 במאי 2018). "Francesca Eastwood Is Pregnant! Daughter of Clint Eastwood Announces She's Expecting Her First Child". People. נבדק ב-23 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000016-QINU`"'Juneau, Jen (15 בנובמבר 2018). "Scott Eastwood Introduces Nephew Titan in New Photo: 'Can't Believe My Little Sister Has a Baby'". People. נבדק ב-23 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gilbey, Ryan (2024-10-30). "Juror #2 review – Clint Eastwood puts Nicholas Hoult in court … and an unusual pickle". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-12-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5773228  GND: 1073339777  ISNI: 0000 0004 5096 5687  LCCN: no2016116621  NTA: 41616269X  VIAF: 316740232   WorldCat (עם VIAF): 316740232
מחזור הדם

| --- | --- |

 שיוך:  מערכות גוף האדם, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  אנציקלופדיה של אוטו 
 מזהים
 FMA:  7161 
 קוד MeSH:  A07 
 מזהה MeSH:  D002319 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0007226 
 
מחזור הדם בצורה סכימטית, דרך האיברים הגדולים והעורקים הראשיים. באדום דם מחומצן, בכחול דם דל בחמצן, ובסגול, נימי הדם. בראש התמונה, הריאות, האחראיות לחמצון הדם
מחזור הדם (נקרא גם מערכת הדם; מערכת ההובלה; המערכת הקרדיווסקולרית; קרדיו – לב, וסקולרי – בנוי מצינורות) היא מערכת שתפקידה לספק לכל התאים החיים בגוף את כל צורכי הקיום שלהם, באמצעות הדם. היא משמשת כמערכת הובלה אל ומן התאים, ומתווכת בין מערכות הגוף השונות. אורכם הכולל של כלי הדם בגופו של אדם בוגר הוא כ-100,000 ק"מ.
המודינמיקה (אנ') (מיוונית: haemo – דם, dúnamis – כוח) היא ענף ברפואה העוסק בפעילות ובכוחות הפועלים במחזור הדם, ביניהם לחץ הדם, דופק, ושאר מדדים חיוניים.
מרכיבי מערכת ההובלה

הלב – איבר שרירי שתפקידו להזרים את הדם לכל חלקי הגוף דרך כלי הדם על ידי התכווצויות קצובות.
אבי העורקים (ותין) – הוא העורק הראשי בגוף, שממנו מסתעפים כל עורקי מחזור הדם הסיסטמי. אבי העורקים יוצא מן החדר השמאלי של הלב, עולה בקשת מעל הלב ויורד בקדמת עמוד השדרה, שם הוא מסתעף לענפים גדולים וקטנים, עד שלבסוף מתפצל לעורקי הכסל המשותפים מעט מתחת לגובה הטבור. זהו עורק שרירי אלסטי, וכאשר הוא מתמלא בדם הלחץ בו הוא גבוה יותר מאשר בכל שאר העורקים בגוף. תכונה זו מאפשרת את זרימת הדם דרכו לשאר עורקי הגוף.
עורקים  – כלי דם גדולים בעלי שכבת שריר עבה על-מנת לעמוד בלחץ הדם הגבוה בכל התכווצות של הלב. העורקים מתפצלים לעורקיקים שעוברים לכל אורך הגוף ומובילים את הדם מהלב לכל האיברים והרקמות בגוף.
עורקיקים – כלי דם קטנים יותר המתפצלים לנימים.
נימים – כלי הדם הקטנים ביותר במערכת ההובלה. דופנם הדק עשוי משכבת תאים אחת בלבד ומאפשר חילוף חומרים עם התאים הצמודים אליהם. כמעט כל תא בגוף צמוד לנים אחד או יותר. קבוצת נימים מתאחדת ליצירת ורידון; הנימים חשובים מאוד ופגיעים מאד.
בַּריאות הנימים נמצאים בצמוד לנאדיות הריאה, שם מתבצע ביניהם חילוף חומרים: בעוד שהפחמן דו-חמצני (הרעיל לגוף) מועבר מהדם שבנימים אל הנאדיות, החמצן (הדרוש לגוף) עובר מן הנאדיות אל הדם.
ורידונים – כלי דם קטנים המתאחדים ליצירת וריד אחד.
ורידים  – כלי דם גדולים בהם ישנם שסתומים חד-כיווניים המאפשרים זרימת דם לכיוון הלב בלבד, משאבת השרירים מסייעת בהזרמת הדם ללב. הוורידים מתאחדים מכל חלקי הגוף אל הורידים הנבובים – העליון והתחתון.
וריד נבוב  – זהו כלי הדם הגדול ביותר המוביל דם אל הלב.
מערכת ההובלה ביונקים

ביונקים, ובהם בני האדם, ישנו מחזור דם כפול:
מערכת ההובלה ביונקים > מחזור הדם הגדול

נקרא גם "המערכת הכללית הסיסטמית", "המחזור הסיסטמי" או "מחזור כל כלי הדם בגוף", מספק חמצן לכל הרקמות בגוף.
מחזור זה מעביר דם בין איברי הגוף השונים ללב ובחזרה: דם עשיר בחמצן נכנס לעליה השמאלית וממשיך אל חדר שמאל. מהחדר השמאלי יוצא הדם אל האאורטה – אבי העורקים. האאורטה עוברת לאורך הגוף וממנה מתפצלים עורקים גדולים המעבירים דם לאורך הגוף. מהעורקים מתפצלים עורקיקים ומהם נימים, המהווים חלק מהאיברים והרקמות והאחראים להעברת מזון לכל תא ותא.
בנימים מתרחש חילוף חומרים: חמצן ומזון יוצאים מהדם ונכנסים אל התאים ואילו מהתאים יוצא פחמן דו-חמצני וחומרי פסולת. בשלב זה הנימים מתלכדים לורידונים ומובילים את הדם חזרה אל הלב. מהוורידונים מגיע הדם לשני ורידים גדולים: הוריד הנבוב העליון והוריד הנבוב התחתון, המחזירים את הדם לעליה הימנית של הלב; ממנה ממשיך הדם, שכעת עשיר בפחמן דו-חמצני ועני מאוד בחמצן, אל החדר הימני. מהחדר הימני הוא עובר לעורק הריאה, ודרכו אל הריאות. זהו השלב האחרון במחזור הדם: מתבצע חילוף הפוך של הגזים, כשחמצן נכנס מהריאות לדם ופחמן דו-חמצני נכנס מהדם אל הריאות, משם הוא נפלט החוצה. הדם, שוב עשיר בחמצן, נכנס אל העלייה השמאלית, משם אל החדר השמאלי, ממנו אל הגוף, ובזאת מסתיים מחזור הדם.
מערכת ההובלה ביונקים > מחזור הדם הקטן

נקרא גם המערכת הריאתית, הופך דם דל בחמצן ועשיר בפחמן דו-חמצני לדם עשיר בחמצן ודל בפחמן דו-חמצני.
מחזור זה מעביר דם מהלב אל הריאות ובחזרה: דם דליל בחמצן (ועשיר בפחמן דו-חמצני) נכנס מהווריד הנבוב לעליה הימנית וממשיך אל החדר הימני. משם הוא זורם לריאות דרך עורק הריאה, המתפצל ל-2 (עורק אחד לכל ריאה), ומובל לנאדיות הריאה שם הוא מועשר בחמצן (ומשחרר לנאדיות את הפחמן הדו-חמצני שהיה בו). מנאדיות הריאה הוא עובר לווריד הריאה, דרכו הוא זורם אל העלייה השמאלית. מחזור זה מכונה גם "מחזור הדם הריאתי".
מחלות של מערכת הדם

קיימות מספר מחלות המתקיימות במערכת הדם, כשפתרונות לכך יכולים להיות הגברת פעילות זרימת הדם דרך ספורט ומעבר לאורח חיים בריא.
גילוי מחזור הדם

גילוי מחזור הדם היה תהליך הדרגתי שהתמשך מימי קדם ועד המאה ה-17. בימי קדם לא הבינו את תפקידו של הדם, אם כי ידעו שהוא נחוץ לחיים. מרכזיותו של הלב במערכת הייתה ידועה, והיו מוכרים מסתמי הלב. בעת החדשה החלו להבין את תפקידיו השונים של הדם, אך לא הבינו את פעולת מערכת הדם. העובדה שהדם זורם במחזוריות בגוף התקבלה רק לאחר גילוי מסתמי הוורידים במאה ה-16, והבנת המערכת הושלמה במאה ה-17 עם גילוי הנימים.
הערות שוליים

↑  מילון מונחים בקרדיולוגיה, באתר האיגוד הקרדיולוגי בישראל
↑  אי ספיקת לב: מילון המונחים המלא, באתר "הלב שלי"
| תאי דם |
| --- | --- | --- |
| תאי דם אדומים | אריתרוציטים • רטיקולוציטים | תא דם |
| תאי דם לבנים | נויטרופילים • אאוזינופילים • באזופילים • מקרופאגים • לימפוציטים • מונוציטים • פגוציטים | תא דם |
| ראו גם | טסיות דם • פלזמה • דם • מחזור הדם | תא דם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539765505171  BNE: XX525158  BnF: cb11934858z (data)  LCCN: sh99004797  NDL: 00575112  NKC: ph121472 
מיקום הלב ביחס לצלעות

מחזור הדם: למטה המחזור הקטן (המערכת הריאתית), למעלה המחזור הגדול (המערכת הכללית הסיסטמית).
נתניאל דייאל

נתניאל בארקסדייל דייאל (באנגלית: Nathaniel Barksdale Dial‏; 24 באפריל 1862 – 11 בדצמבר 1940) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית בין השנים 1919 עד 1925.
ביוגרפיה

דייאל נולד ב-24 באפריל 1862 ליד לורנס, קרוליינה הדרומית, ולמד בבתי הספר הציבוריים, ריצ'מונד קולג' (וירג'יניה) ובאוניברסיטת ואנדרבילט. הוא למד משפטים באוניברסיטת וירג'יניה בשארלוטסוויל, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1883, והחל לעסוק במקצוע בלורנס. הוא היה ראש עיריית לורנס מ-1887 עד 1891 ושוב ב-1895; הוא דחה את תפקיד הקונסול לציריך, שווייץ, שהוצע לו על ידי הנשיא גרובר קליבלנד ב-1893. דייאל עסק בבנקאות ובמפעלי ייצור שונים, ונכשל בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1912; עם זאת, הוא נבחר ב-1918 כדמוקרטי לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1919 עד 3 במרץ 1925. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1924 וב-1925 היה חבר בוועדה לדיווח על השימוש במפעלי הניטראט ב־מאסל שולס, אלבמה. הוא חידש את עריכת הדין בקרוליינה הדרומית ובוושינגטון הבירה, וגם את מפעלי הייצור לשעבר שלו בקרוליינה הדרומית. דייאל מת בוושינגטון הבירה ב-11 בדצמבר 1940 ונקבר בבית הקברות בעיר לורנס.
קרל ליבקנכט

קרל ליבקנכט (Karl Liebknecht;‏ 13 באוגוסט 1871 – 15 בינואר 1919) היה סוציאליסט גרמני וממקימי "ליגת הספרטקיסטים" והמפלגה הקומוניסטית של גרמניה.
ביוגרפיה

ליבקנכט נולד בלייפציג לווילהלם ליבקנכט, אחד ממייסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), ויושב ראשה, בצוותא עם אוגוסט בבל עד מותו בשנת 1900. ליבקנכט גילה נטיות רדיקליות יותר מאביו. הוא היה למרקסיסט אדוק, כאשר למד משפטים וכלכלה פוליטית בלייפציג ובברלין, ולאחר שירותו הצבאי בפוטסדם בין 1893 ל-1894 ולימודים נוספים, קיבל את תואר הדוקטור ועבר לברלין ב-1899 שם עבד כעורך דין עם אחיו, תיאודור ליבקנכט.
ליבקנכט נישא ליוליה פרדיס בשנת 1900 ולזוג נולדו שני בנים ובת לפני מותה של יוליה בשנת 1911.
כעורך דין הגן ליבקנכט על הסוציאליסטים ואנשי השמאל שנאשמו בהברחת תעמולה סוציאליסטית לרוסיה, עניין בו היה מעורב אף הוא באופן אישי. הוא הצטרף ל-SPD בשנת 1900, ופעל כנגד המיליטריזם. ליבקנכט היה בדעתו של פרידריך אנגלס כי הצלחתה של המהפכה תלויה בשכנועם של החיילים, ולכן הטיף לכך שהמפלגה תתמקד בבעיית המיליטריזם, ולהקדיש לכך מאמץ מיוחד. אחד מכתביו, "מיליטריזם ואנטי–מיליטריזם" הוביל לכליאתו למשך 18 חודשים בגאלאץ שבשלזיה בשנת 1907. בשנת 1908 נבחר לפרלמנט הפרוסי, על אף שעדיין היה בין כותלי הכלא.
ליבקנכט היה חבר פעיל באינטרנציונל השני ומייסד "הנוער הסוציאליסטי הבין-לאומי", שכן חש כי יש לשבות את לב הנוער בטרם יתגייס לצבא, ויקבל את האינדוקטרינציה המיליטריסטית הפרוסית.
בשנת 1912 נבחר לרייכסטאג מטעם ה-SPD. באוקטובר 1912 נישא לאשתו השנייה, ההיסטוריונית סופי ריס, לאחר שאשתו הראשונה נפטרה בשנת 1911 במהלך ניתוח. לזוג היו שלושה ילדים.
ההתנגדות למלחמת העולם הראשונה

על אף עמדתה הרשמית של מפלגתו התנגד ליבקנכט להשתתפותה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, אך הצביע בעד תקציב המלחמה בהצבעה שנערכה ב-4 באוגוסט 1914 משום שראה עצמו אנוס על פי המשמעת המפלגתית. ליבקנכט סבר כי יהיה בידו לפעול לשינוי עמדת המפלגה על ידי פעולה מתוך המפלגה, והוא החל פועל לכך במרץ ביחד עם רוזה לוקסמבורג, פרנץ מהרינג וקלרה צטקין. בפעולה זו הביא עליו את חמתה של הנהגת המפלגה, ואף זומן אל הוועד הפועל של המפלגה כדי להבהיר את פעולותיו. הוא המשיך להיות מבקר חריף של הנהגת מפלגתו, פרידריך אברט וקרל קאוטסקי, והחלטתם לתמוך במדיניות המלחמה.
ב-3 בדצמבר 1914 היה היחיד מבין חברי הרייכסטאג שהצביע כנגד המלחמה, ובהם 110 חברי מפלגתו, לאחר שהבין כי לא יוכל לשנות את עמדת המפלגה מבפנים, וכי הנהגת המפלגה נחושה להציג אל מול הרייכסטאג חזית אחידה התומכת במלחמה.
בסוף 1914 פרש ליבקנכט מהמפלגה, ביחד עם רוזה לוקסמבורג, ליאו יוגיכס, פאול לוי, ארנסט מאייר, פרנץ מהרינג וקלרה צטקין, והקים את "ליגת הספרטקיסטים" שפרסמה עיתון, שעד מהרה הוכרז כבלתי חוקי.
ב-1915 בנאום פומבי תקף את עמדת הסוציאל-דמוקרטים שקראו לשלום, מיד ברגע שיושג ביטחון, ושאל: "איזה סוג של ביטחון? האם ביטחון המבטיח את עצמאותה של המדינה, או מרחב המרפקים שבעלי ההון רואים כהכרחי להתפתחות האימפריה?... וכיצד ניתן לזכות במרחב זה ללא כיבושים ושיעבודם של עמים אחרים?".
ליבקנכט נאסר ונשלח לחזית המזרח במלחמת העולם הראשונה, שם שירת ביחידת קבורה. בשל בריאותו הלקויה הושב לגרמניה באוקטובר 1915. הוא נאסר שוב בעקבות הפגנה בברלין ב-1 במאי 1916, ונידון לשנתיים וחצי מאסר בגין בגידה, ולאחר מכן הוחמר עונשו לארבע שנות מאסר וחודש אחד. באוקטובר 1918 שוחרר שוב, בעקבות חנינה שהעניק הקאנצלר מקס פון באדן לכל האסירים הפוליטיים.
המהפכה הספרטקיסטית

לאחר צאתו מהכלא, יצא מיד לברלין הסוערת, קיבל את מנהיגות הספרטקיסטים, ביחד עם רוזה לוקסמבורג ופרסם את עיתונם "הדגל האדום" ("Rote Fahne"). באירועים הסוערים שהביאו להתפטרותו ובריחתו של הקייזר, ולהכרזת הרפובליקה בידי פיליפ שיידמן היה ליבקנכט בין הדמויות הפועלות הראשיות. בתקופה זו החלו הספרטקיסטים בניסיון ליצור מהפכה קומוניסטית בגרמניה לפי המודל אותו ראו ברוסיה – מדינה שהובסה בקרב, התמוטטות בית המלוכה, ויצירת מועצות פועלים שיהפכו לגופי שלטון. הרפובליקה הצעירה נאבקה בניסיונות אלו, שכללו הפגנות ענק של פועלים וחיילים משוחררים.
הכרזתו של שיידמן על הרפובליקה, על דעת עצמו כמעט, מבלי שתכונס מועצה מחוקקת שתיתן לכך גושפנקא רשמית, נבעה לא מעט מן החשש כי ליבקנכט יכריז בעצמו על רפובליקה סוציאליסטית בנוסח ברית המועצות. ליבקנכט סירב להכיר בממשלתם של חבריו הסוציאל-דמוקרטים, אשר הצביעו בעד המלחמה באוגוסט 1914. הוא דרש כי הכוח יינתן לפועלים ולמועצות החיילים. בממשלה החדשה, בה היו שותפים הסוציאל-דמוקרטים ופלג "הסוציאל-דמוקרטים העצמאים", לא שותף ליבקנכט.
ב-30 בדצמבר 1918 השתתף, ביחד עם וילהלם פיק ורוזה לוקסמבורג בכנס הייסוד של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה בברלין.
בתחילת ינואר 1919 השתתף ליבקנכט במרידה הספרטקיסטית בברלין. במשך כמה ימים התנגשו פועלים וחיילים השייכים לשני המחנות, מחנה הממשלה הסוציאל-דמוקרטית ומחנה הספרטקיסטים, בתחילה בהפגנות ענק, ולאחר מכן בשפיכות דמים. ליבקנכט היה בין הקוראים לפעילות מהפכנית אלימה (בניגוד ללוקסמבורג שהתנגדה לכך). הוא הכריז על עצמו, ועל חברי מפלגתו פאול שולצה וגיאורג לדבור כראשי "הוועדה המהפכנית" בה היו 53 חברים, ואנשיו תפסו בנייני מפתח בעיר, לרבות בניין העיתון הסוציאליסטי "פורוורטס" (קדימה).
הממשלה דרשה מליבקנכט ואנשיו לפנות את הבניינים שתפסו, אך הם סירבו. ב-11 בינואר, לבקשת הנשיא הסוציאל-דמוקרטי פרידריך אברט ושר ההגנה הסוציאל-דמוקרטי גוסטב נוסקה התערב הצבא, ויחד עמו מיליציות הפרייקור. ב-13 בינואר דוכאה המרידה. לאחר שהסתתרו במשך יומיים נתפסו ליבקנכט ולוקסמבורג על ידי אנשי הפרייקור, עונו ונרצחו. לוקסמבורג נרצחה במהלומות מקת רובה, וליבקנכט נורה בעורפו והושלך כ"אלמוני" בחדר המתים העירוני.
לאחר מותו

ליבקנכט ולוקסמבורג נחשבו בגרמניה המזרחית לקדושים מעונים, ורחובות, כיכרות ומבני ציבור נקראו על שמם. לאחר איחוד גרמניה ב-1990 שונה שמם של חלק מן הרחובות והמבנים, אך חלקם עדיין נושאים את שמם. בשנת 1951 באמתלה של יום הולדתו השמונים של ליבקנכט הודיע ראש עיריית ברלין המזרחית, פרידריך אברט הבן, בנו של נשיאה הראשון של רפובליקת ויימאר, על הקמת מבנה אבן בכיכר פוטסדאם, שנועד לשמש כבסיס לאנדרטה לליבקנכט. נראה כי העיתוי נבחר על מנת לנגח את מערב גרמניה על התחמשותה מחדש, שכן ליבקנכט סימל את ההתנגדות למיליטריזם. במשך העשור שלאחר מכן נותר רק בסיס המבנה, ובשנת 1961, עם הקמת חומת ברלין, הפכה הקמת האנדרטה לבלתי מעשית. לאחר איחוד ברלין, בשנת 1995 הוסר מבנה האבן, ואוחסן במקום נסתר מהעין. בשנת 2002 הוחלט להקים שוב את המבנה, לתיעוד ההיסטוריה האורבנית של העיר, ועל מנת לכבד את המסורת הסוציאליסטית והאנטי מיליטריסטית בגרמניה.
סופי ריס, אשתו השנייה של ליבקנכט, עברה לאחר מותו להתגורר בלונדון, ומאוחר יותר, חזרה לרפובליקת ויימאר. עם עליית הנאצים, עזבו בני משפחת ליבקנכט את גרמניה, כאשר סופי, היהודיה ילידת רוסיה, בחרה לחזור לברית המועצות.
לקריאה נוספת

מכתבים לבנים מאת קרל ליבקנכט תרגם והקדים מבוא ישראל זמורה הוצאת זמורה 1942 36 עמודים.
Carl E. Schorske, German Social Democracy, 1905-1917: The Development of the Great Schism (Harvard University Press, 1955).
S. William Halperin, Germany Tried Democracy - A Political History of the Reich from 1918 - 1933 (Norton Library, 1965)
Geoffrey Barraclough, The Origins of Modern Germany (Capricorn Books, 1963)
ליבקנכט נואם בפני המון בברלין, בדצמבר 1918. לצדו אוטו וולס
בסיס האנדרטה לליבקנכט בכיכר פוטסדם בברלין
מצבותיהם של קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה
משה שובר את לוחות הברית

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט ואן ריין
 תאריך יצירה:  1659
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  136.5 ס״מ 
 גובה:  168.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  811 (גמלדה-גאלרי) 
 מיקום:  גמלדה-גאלרי, ברלין, גרמניה
 
משה שובר את לוחות הברית (בהולנדית: Mozes en de tafelen der wet) הוא ציור שמן על בד משנת 1659, מאת הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין. היצירה מוצגת במוזיאון הלאומי גמלדה-גאלרי שבברלין.
הציור, המבוסס על העלילה מספר שמות, מציג את משה לאחר ירידתו מהר סיני. משה רואה את עגל הזהב שעשו בני ישראל והפולחן סביבו, וכתגובה לכך מחליט לשבור את לוחות הברית שניתנו לו מיד האל. בציור מיטיב הצייר לתאר את אכזבתו הרבה של משה ממעשה העם. בניגוד למקובל, הציור מציג את לוחות הברית מקופלים לשניים כאשר לוח אחד יושב על חברו. מקום חיבור הלוחות נראה דווקא בחלקן התחתון ולא מן הצד. כמו כן שני הלוחות נראים מעוגלים מלמעלה, ולא כפי הבנת חלק ממפרשי התלמוד.
לקריאה נוספת

שלום צבר, כתב עברי ביצירתו של רמבראנדט, הולנד של רמבראנדט, בעריכת מרטין וייל ורבקה ויס-בלוק, ירושלים: מוזיאון ישראל, תשנ"ג, עמ' 169–187
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'מסכת בבא בתרא,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'דף י"ד, עמוד א'
| רמברנדט |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אברהם מארח את שלושת המלאכים • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • דוד ואוריה • חטיפת אירופה • יוסף מספר על חלומותיו • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • סערה בים כנרת • חלום יוסף • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שאול ודוד • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00020129  RKDimages ID: 49535 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.