stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפרירה קשקשנית
הערות שוליים

↑  Artedia squamata L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Artedia L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 493-494
1 2 3 4 5 6  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 318, 336
1 2 3  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 167, 530, 562
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 319
↑  שפרירה קשקשנית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  ילקוט צמחים, פ. אוירבך ומ. אזרחי, תר"ץ 1930
↑  צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1946
תריסנית כחולה

| תריסנית כחולה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: בטאים
סדרה:: תריסנאים
משפחה:: תריסניתיים
סוג:: Dipturus 
מין:: תריסנית כחולה
שם מדעי
 Dipturus batis ‏לינאוס, 1758
תריסנית כחולה (שם מדעי: Dipturus batis) הוא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים שבסדרת התריסנאים החי במי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון במים ממוזגים.
מאפיינים

התריסנית הכחולה היא הגדולה בבני משפחתה וסדרתה והיא מגיעה ל"מוטת כנפיים" של 2.85 מטר, אורך של 2 מטר ולמשקל של 113 ק"ג. היא בעלת סנפירי חזה גדולים וצבעם אפור-זית עד חום כהה. החוטם של התריסנית גדול ומחודד וצורתה דמוית-עפיפון. החלק התחתון בהיר ואפור-כחול. הזנב דק ומחודד ועליו שורת קוצים המשמשים להגנה.
התריסנית שוחה סמוך לקרקעית הים בעומק 100–200 מטר אך לעיתים תעמיק עד 1 ק"מ או תגיע למים רדודים ואף לחופים. היא מחפשת על חולות הקרקעית טרף, הכולל סרטנים, דגים קטנים, רכיכות שונות ותולעים רב זיפיות. ככל שהפרט גדול יותר הוא ניזון מטרף גדול יותר והוא גם אוכל יותר ופעיל יותר.
בנוסף לטרף קרקעית חלק מהתריסניות צדות דגים מתקהלים כמו סרדינים הנמלטים מטורפים כמו דגים או עופות ים ובורחים לעבר הקרקעית.
תריסנית זו מצויה בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
הערות שוליים

↑  תריסנית כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
תריסנית קוצנית

| תריסנית קוצנית |
| --- | --- |
 תריסנית קוצנית
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: תריסנאים
משפחה:: תריסניתיים
סוג:: תריסנית
מין:: תריסנית קוצנית
שם מדעי
 Raja clavata ‏לינאוס, 1758

תְּרִיסָנִית קוֹצָנִית (שם מדעי: Raja clavata) הוא מין של בטאי ממשפחת התריסניתיים. היא מצויה לחופי האוקיינוס האטלנטי המזרחי, בקרבת חופי מערב אפריקה וצפונה לחופי אירופה וכן מצויה לחופי הים התיכון והים השחור. לעיתים היא נמצאת גם בשפכי נהרות בקרבת הים. לרוב היא תימצא על קרקעית הים העשויה חול, בוץ או חצץ בעומק 10 עד 60 מטרים.
מאפיינים

התריסנית היא דג שטוח באורך של 105 סנטימטרים בזכרים ו-135 סנטימטרים בנקבות הגדולות יותר, אך רובם יותר נפוצים באורך 85 סנטימטרים. משקלם המרבי מגיע ל-18 קילוגרם. צבעה אפור בהיר עם כתמים כהים המתמזגים על הקרקעית והחלק התחתון הוא בהיר-שמנת ברובו. לתריסנית זנב ארוך ועליו שורת זיזים בולטים ולנקבות ישנם זיזים נוספים בתחתית גופם. הם נעים באמצעות נפנוף חזק של סנפירי החזה דמויי-הכנפיים שלהם.
התריסניות חיות על הקרקעית ומחפשות חסילונים, סרטנים, דגים ותולעים שהם מוחצות בשיניהם החזקות. הן מתרבות לאורך חופים רדודים ובתוכם מטילים ביצים צמודות לקרקעית חולית או בוצית. כל נקבה יכולה להטיל 48–74 ביצים בממוצע והם בוקעות כעבור 4 עד 7 חודשים, תוך ניצול החלמון הרב שבהם.
ואולם מצבה של התריסנית נפגע עקב דיג יתר לאורך חופי אירופה, בהם היא מקננת. רבים מהתריסניות שנתפסו בשנים האחרונות היו קטנות מהרגיל ולא בשלים לבגרות מינית.
הערות שוליים

↑  תריסנית קוצנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4529858-0
תנינן מצרי

| תנינן מצרי |
| --- | --- |
 תנינן מצרי בגמביה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תנינניים
סוג:: Pluvianus 
מין:: תנינן מצרי
שם מדעי
 Pluvianus aegyptius ‏לינאוס, 1758

תנינן מצרי (שם מדעי: Pluvianus aegyptius) הוא עוף מסדרת החופמאים. זהו המין היחיד בסוג Pluvianus. בעבר הוא מוין במשפחת השדמתיים אך עתה הוא נמצא במשפחה עצמאית, תנינניים (Pluvianidae).
תפוצתו בגבולות הסהרה, שם הוא נפוץ על גדות נהר חוליות וניזון מחרקים שהוא מוצא בחול. התנינן הוא רב-גווני: פניו שחורות עם פס לבן שמתחיל מעט מעל עיניו ויורד עד צווארו. חזהו לבן, כנפיו תכולות וגחונו צהוב.
סימביוזה

שמו העברי ניתן לו מכיוון שלתנינן משויכת סימביוזה עם תנין היאור. לפי הסיפור, שמתוארך לתקופת הרודוטוס, כאשר התנין פותח את הפה התנינן נכנס לו לפה ומנקה את שיניו משיירי מזון (בעיקר חתיכות בשר).
לא קיימות הוכחות לסימביוזה כזו בין תנינן מצרי לתנין היאור, כך שסיפור זה נחשב לאגדת עם.
רבייה

התטולה היא 2-3 ביצים אשר נטמנות בחול. בגלל האקלים החם ההורים שומרים על בקרת טמפרטורה באמצעות הרטבת נוצות הבטן וישיבה על מקום הביצים. כך הם מצננים אותן. האפרוחים מסוגלים ללכת מיד עם בקיעתם ומתחילים לנקר מזון זמן קצר לאחר מכן. הבוגרים מצננים את האפרוחים באותה דרך שבה ציננו את הביצים. האפרוחים גם שותים מים מנוצות הבטן של ההורים. כאשר יש איום על האפרוחים ההורים קוברים אותם בחול עד חלוף הסכנה.
הערות שוליים

↑  תנינן מצרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
איור של תנינן מצרי המנקה את שיניו של תנין יאור
צלופח חשמלי

| צלופח חשמלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי גולגולת
קבוצה:: בעלי חוליות
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דגי-חשמל טרופיים
תת־סדרה:: Gymnotoidei
משפחה:: דגי סכין עירומים
סוג:: אלקטרופוס
מין:: צלופח חשמלי
שם מדעי
 Electrophorus electricus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


צלופח חשמלי (שם מדעי: Electrophorus electricus) הוא דג חשמל המסוגל לייצר מתח חשמלי המגיע לעוצמה של עד 860 וולט למשך כשתי מילישניות, בו הוא משתמש הן להגנה והן לציד. הוא טורף-על באזורי המחיה שלו בדרום אמריקה.
במהלך מסע באמזונאס בספטמבר 2019 התגלו שני מינים חדשים של צלופחי חשמל: Electrophorus voltai ו-Electrophorus varii.
למרות שמו, הוא איננו צלופח אלא בן לסדרה דגי חשמל טרופיים (Gymnotiformes).
מאפיינים

אורך גופו של צלופח חשמלי ממוצע מגיע לשני מטרים, ומשקלו לכ-20 ק"ג. צבע גבו בגוני חום-אפור ובטנו בצבע כתום או צהוב. גוון בטנן של נקבות בוגרות בהיר יותר. לצלופח החשמלי אין קשקשים, פיו בעל צורה מרובעת והוא ממוקם בקצה החוטם שלו. כמו לדגים אחרים, יש לו שלפוחית אוויר שמחולקת לשני חלקים: התא הקדמי מחובר לאוזנו הפנימית וכתוצאה מכך מגביר את יכולת השמיעה שלו. התא האחורי עובר לאורך כל חלל גופו ועוזר לו בציפה. הצלופח צריך לצוף מעל פני המים מדי עשר דקות כדי לקחת אוויר. כ-80% מהחמצן שהוא קולט לגופו מושגים על ידי עלייתו מהמים.
לצלופח החשמלי יש שלושה איברים מיוחדים שתופסים כארבע חמישיות מאורך גופו ובהם הוא נעזר כדי לייצר שדה חשמלי בשתי עוצמות: במתח נמוך או במתח גבוה. כאשר הוא מאתר את הטרף שלו, מוחו שולח אות למערכת העצבים שלו שמגיע לאיברים אלו. מכת חשמל מצלופח זה לא יכולה להרוג אדם בוגר, שכן הפריקה החשמלית של הזרם הנוצר בגופו נמשכת פחות משתי אלפיות השנייה. עם זאת, ההלם ממכת החשמל יכול לגרום למצב של טביעה, הפרעה בקצב הלב או הפסקת נשימה
אזורי המחיה של הצלופח החשמלי הם אגנים של נהר האמזונאס ושל נהר האורינוקו, ביצות ונהרות קטנים. הוא ניזון מחסרי חוליות, ופרטים בוגרים לעיתים ניזונים מדגים ומיונקים קטנים. אצל הצלופח החשמלי, הזכרים קטנים יותר מהנקבות.
הערות שוליים

↑  צלופח חשמלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Kenneth C. Catania, Power Transfer to a Human during an Electric Eel’s Shocking Leap, Current Biology 27, 2017-09, עמ' 2887–2891.e2 doi: 10.1016/j.cub.2017.08.034
↑  How do electric eels work?, www.nhm.ac.uk (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שביחה

שַׁבִּיחָה (בערבית לבנטינית: شبيحة; בתרגום חופשי: "רוחות הרפאים", בשפה המדוברת הכינוי מתייחס לבריונים רחבי כתפיים) הוא שמן העממי של קבוצות מיליציה חמושות, שתמכו בשלטון מפלגת הבעת' של סוריה, בראשות משפחתו של בשאר אל-אסד. לפי טענות האופוזיציה הסורית[דרוש מקור], פעלו בשירותו של המשטר.
הארגון פעל משנות ה-80 של המאה ה-20 עד הפלת משטר אסד והיה מעורב עמוקות במלחמת האזרחים בסוריה.
היסטוריה

לפי ראיון שהעניקו אנשי הארגון לעיתון "The Star" הוקם הארגון בשנות ה-80 בידי נמיר אל-אסד, בן דודו של נשיא סוריה דאז חאפז אל-אסד ובידי רפעת אל-אסד, אחיו של הנשיא. מחנות הארגון התבססו באזור העלווי שלחופיו הסוריים של הים התיכון, באזור הערים לטקיה, בניאס וטרטוס.
השמועות ריננו אחרי אנשי הארגון כמי שעוסקים בהברחת מזון, סיגריות וסחורות נוספות ומכירתן ברווח בתחומי לבנון, ובמקביל ייבוא בדרכים דומות של רכבי יוקרה, נשק וסמים מלבנון לסוריה. חברי הארגון התפרסמו באכזריותם ובמסירותם העיוורת למפקדיהם, שהיו נאמניה של משפחת אל-אסד.
באמצע שנות ה-90 כשנדמה היה שהכנופיות יוצאות מכלל שליטה, שלח הנשיא דאז חאפז אל-אסד את בנו באסל אל-אסד, יורשו המיועד, להטיל עליהם מרות; משימה שהוכתרה בהצלחה. כאשר עלה אחיו בשאר אל-אסד לכהונת נשיא סוריה בשנת 2000, פוזר הארגון ככל הנראה, וחבריו נקראו לדגל בחזרה רק כעבור עשור, בעקבות המרד שפרץ במרץ 2011 והתפתח למלחמת אזרחים.
מגדל כיאן

.
| --- | --- |

מגדל כיאן – מאי 2013
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מעורב
 מיקום:  דובאי
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2006–2013 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  10 ביוני 2013 
 אדריכל:  סקידמור, אווינגס ומריל 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הייטק 
 מידות
 גובה:  306.4 מ' 
 קומות:  73 
 
 קואורדינטות:  25°05′13″N 55°08′43″E﻿ / ﻿25.086889°N 55.145222°E﻿ / 25.086889; 55.145222
 cayan.net/cayantower/
  (למפת דובאי מוגדלת) מגדל כיאן(למפת דובאי רגילה) מגדל כיאן
 
מגדל כָּיָאן (ידוע גם בשם מגדל האינסוף; בערבית: برج كيان) הוא גורד שחקים בעיר דובאי. הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים והמהנדסים Skidmore, Owings & Merrill, שתכנן גם את בורג' ח'ליפה ומגדל טראמפ בשיקגו. בזמן פתיחתו היה מגדל כיאן הבניין הגבוה ביותר, שבו פיתול של 90 מעלות, עד לבניית מגדל שאנגחאי.
גובהו של המבנה הוא 306.4 מטרים, המתחלקים ל-73 קומות (5 מתחת לקרקע).
בניית הבניין החלה ב-2006 והסתיימה ב-2013.
ב-7 בפברואר 2007 נעצרה הבנייה לכשנה וחצי, בגלל מים שפרצו לבור היסודות של הבניין, לאחר שנפרץ הסכר שחסם את מי המרינה בדובאי.
תיאור המבנה

מגדל כיאן הוא בניין דירות יוקרתי, בעל צורה סלילית בולטת, המבצעת פניה של 90 מעלות לאורך גובהו. כל קומה זהה בתוכניתה, אך היא מוסטת 1.2 מעלות עם כיוון השעון מהקומה שמתחתיה. בנייה זו העניקה למגדל צורה ייחודית באמצעות מבנה חדשני, יעיל וחוזר על עצמו. בכך, צורתו של הבניין מתייחסת למסגרת המבנית התומכת בו.
מבחינה אסתטית, הצורה המתפתלת של הבניין, מאפשרת לו להתבלט בין שאר הבניינים שבקו החוף של דובאי, המורכב ברובו ממגדלים ללא ייחודיות. צורתו המתפתלת של המגדל, הממוקם בסמוך לאזור ההייטק של דובאי, מועדון הגולף של אמירייטס ומשכנם של ארגונים רבים, מספקת מספר רב יותר של משרדים עם נוף רצוי למרינה של דובאי ולמפרץ הערבי, תוך הקפדה על כך שאין הסתרה של הנוף לתושבים המתגוררים במבנים שכנים.
המערכת המבנית של המגדל היא מבנה של עמודים מבטון מזוין יצוק במקום. צורתם וגודלם של העמודים נקבעו באמצעות בדיקות מנהרות רוח ומידול מחשב תלת־ממדי לניתוח מתחי בנייה. ליבת הבניין היא צורת בטון גלילית המשמשת כעמוד המרכזי של המגדל. ככל שהבניין עולה, הסיבוב בכל קומה מתקיים סביב העמוד המרכזי הזה.
בתוך המגדל, חולקו הדירות לשישה סוגים ייחודיים, המציעים תצורות שטח מגורים רבות לתושבים. היחידות הסטנדרטיות נעות בין דירות סטודיו של שלושה חדרי שינה, ועד לדירות עם שישה חדרים. מתקני המגורים כוללים בריכה חיצונית הפונה למרינה, ספא בריאות, מתקני כושר ומרכזי כנסים.
במישור הקרקע, המגדל משמש כשער עירוני, המחבר בין המפרץ הערבי, המרינה של דובאי והעיר שמעבר. הוא גם מספק נקודת ייחוס חזותית על קו הרקיע של העיר. נראה שהבניין משתנה מכל זווית, ומעניק לו תחושת תנועה ללא קשר לנקודת התצפית של הצופה. בתוך המרינה, הציבור יכול לחוות פרט עיצובי זה ממקור ראשון, על ידי הליכה לאורך הטיילת שעל שפת המים שמקיפה את אתר המגדל. קניון מסחרי, הממוקם בבסיס המגדל, מספק למבקרים גם אפשרות לקניות, צל ונוף החוצה לעבר המים.
צורתו המתפתלת של המגדל מיועדת לנוחות פנים משופרת. הפיתול שלו מייצר הצללה עצמית למגדל, ומבטיח שרבים מהחללים הפנימיים מוגנים מפני חשיפה לשמש. הטרסות החיצוניות של הבניין ולוחות החיפוי המתכתיים של החזית, הזכוכית בעלת הביצועים הגבוהים ואדני העומק סביב קו הזכוכית השקוע מגנים עוד יותר על הבניין מפני קרינת שמש ישירה, תוך מתן אור יום מפוזר לחללים הפנימיים. תכנון משופר זה לבקרה סולארית מצמצם את דרישת הקירור של הבניין, מספק סביבה נוחה מבחינה תרמית וממזער את הסיכון לסנוור, תוך אופטימיזציה של נופי הדיירים לסביבת המרינה ולמפרץ.
מערכת HVAC של המגדל תוכננה במיוחד כדי להתמודד עם תנאי המדבר. מערכת אוויר חיצונית ייעודית מרכזית המצוידת במסנני חול ובצינורות להולכת חום מפיצה אוויר צח על פני המגדל. יחידות סלילי מאווררים בחלל הכבוש מספקות את עומס הקירור תוך מתן סינון מקומי נוסף להפחתת רמת החלקיקים הדקים הנכנסים דרך החזית.
צורתו הסלילית של המגדל משמשת גם כמגן מפני הרוחות היומיות הצפוניות, שלעיתים קרובות נושאות חול ואבק, ובכך ממזערת את השפעת החלקיקים העדינים שעלולים לזרום בחזית ולהשפיע על איכות האוויר הפנימי. כאשר תנאי החוץ מאפשרים, ניתן לפתוח חלונות כך שאוורור טבעי יוכל לספק אוויר צח וקירור פסיבי בחללים הפנימיים. בלילה, כשנושבות רוחות קרירות ממזרח וממערב, מערכת נפרדת שמקררת באופן פסיבי את לוחות המגדל מסייעת לבניין להיפטר מעודף חום. אוויר חיצוני מובא באופן טבעי לחלל ומשמש ל"טיהור "חום הנספג בלוחות החשופים של המגדל בשעות היום החמות יותר. רוח זו מקררת את הלוחות ומשקם את המאפיינים התרמיים של הלוחות, ומאפשר להם לספוג שוב חום ביום שלאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Cayan Tower - The Skyscraper Center, www.skyscrapercenter.com
שקמה

ערך זה עוסק במין של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| שקמה |
| --- | --- |
 שקמים ברחוב המלך ג'ורג' בתל אביב
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: תותיים
סוג:: פיקוס
מין:: פיקוס שקמה
שם מדעי
 Ficus sycomorus ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

עץ שקמה ברחוב הקישון בעיר נשר שענפיו העליונים נכרתו, ושורשיו כוסו בדשא סינתטי. העץ גדל ביציאה הצפונית של אצטדיון נשר
שקמה (ברבים: שִׁקְמִים; שם מדעי: Ficus sycomorus) הוא מין עץ ממשפחת התותיים הנמנה עם הסוג פיקוס, שבו כלולים כ-1,000 מינים. העץ קרוי גם פיקוס השקמה. עצי השקמה (שקמים) נפוצים בעיקר באזורים החמים של כדור הארץ. השקמה היא עץ בר במזרח אפריקה, אך הופצה בידי האדם לארצות המזרח התיכון וצפון אפריקה.
בישראל גדלים עצי השקמה בעיקר במישור החוף ובשפלה. בעבר היה להם ערך כלכלי, עצם שימש לנגרות ופריים נאכל. במשך השנים התמעטו מאוד עצי השקמה ברחבי הארץ אך עדיין ניתן למצוא עצים בני מאות שנים. ידועה במיוחד השקמה של אום חאלד, כיום בתחום העיר נתניה, וכן שקמים אחדות בתל אביב וסביבתה. כיום נשמרים העצים העתיקים, ועצים חדשים ניטעים למטרת נוי. פיקוס השקמה הוא צמח מוגן בישראל.
השקמה פורחת כמעט כל השנה. פרחיה הם חד מיניים. התפרחת, בצורת פגה האופיינית למיני פיקוס נוספים כגון תאנה, זכתה גם לכינוי ג'ומס. היא טובה למאכל אדם, אך נחותה בטעמה מתאנה וכיום היא חסרת ערך מסחרי. עם זאת, היא מושכת אליה עטלפי פירות, אשר ניזונים ממנה והפכו לחלק מהנוף הטבעי בערים דוגמת תל אביב. בארץ ישראל, בניגוד למקומות אחרים, מבשילות פגות השקמה לפרי, אך אינן יכולות לייצר זרעים מכיוון שלא מצוי כאן מין צרעת הפיקוס המסוים שמאביק אותן. לכן מרבים את השקמה באופן חלופי בעזרת ייחורים - ענפים המפתחים שורשים ואפשר לנטוע אותם.
על פי פרופסור אבינעם דנין, מהמחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים, השקמים בארץ ישראל אינן עצי בר והן ניטעו בידי חקלאים שהביאו אותן למקומות החוליים.
פיקוס השקמה הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית[דרושה הבהרה].
עץ השקמה מופיע בסמלה של העיר חולון.
במצרים העתיקה עץ השקמה הקטן (Little Sycamore) היה האטריבוט של האלה חתחור. בתור אלת העץ היא סיפקה צל, מזון ומשקה ל'בא' (נשמה) של הנפטרים.
השקמה בתנ"ך

בתנ"ך מופיע עץ השקמה מספר פעמים. לדוגמה: ”יַהֲרֹג בַּבָּרָד גַּפְנָם וְשִׁקְמוֹתָם בַּחֲנָמַל.”
השקמה מוזכרת כעץ הגדל בשפלה: ”וַיִּתֵּן הַמֶּלֶךְ אֶת הַכֶּסֶף בִּירוּשָׁלַ͏ִם כָּאֲבָנִים, וְאֵת הָאֲרָזִים נָתַן כַּשִּׁקְמִים אֲשֶׁר בַּשְּׁפֵלָה לָרֹב.”, ”וְעַל הַזֵּיתִים וְהַשִּׁקְמִים אֲשֶׁר בַּשְּׁפֵלָה – בַּעַל חָנָן הַגְּדֵרִי, וְעַל אֹצְרוֹת הַשֶּׁמֶן – יוֹעָשׁ.”
מקצועו של הנביא עמוס היה בליסת שקמים: ”וַיַּעַן עָמוֹס וַיֹּאמֶר אֶל אֲמַצְיָה: לֹא נָבִיא אָנֹכִי וְלֹא בֶן נָבִיא אָנֹכִי, כִּי בוֹקֵר אָנֹכִי וּבוֹלֵס שִׁקְמִים.” בולס היא מילה יחידאית בתנ"ך והדעות בקשר למשמעותה חלוקות. הפירושים המקובלים כוללים: פוצע את הפרי על מנת שיבשיל (על פי תרגום השבעים), קוטף את הפרי או מערבב את הפרי עם חומרים אחרים להאכלת בקר.
השקמה במשנה

בסדר זרעים, במסכת שביעית (פרק ט', משנה ב') משורטטים גבולות הארץ לעניין דיני השמיטה. הגליל התחתון מוגדר האזור מדרום לכפר חנניה, בו גדלה השקמה. הגליל העליון הוא האזור מצפון לכפר חנניה, בו לא גדלה השקמה. כמו כן מופיעה השקמה בתחילת מסכת דמאי (פרק א', משנה א') ומבואר שם שאם היו פוצעים את פירות השקמה, היו על ידי כך ממהרים להבשיל, ולכך היו נחשבים פירות השקמה כפירות חשובים שחזקה עליהם שאינם באים מן ההפקר, והיו חייבים במעשרות.
כמו כן נאמר לגביה דין הרחקה מן העיר 50 אמה (יותר משאר אילנות) כי ענפיה מרובים.
השקמה באמנות

עצי השקמה נטולי פרות עוצבו בתבליט לכיש, המתעד את מסע סנחריב לכיבוש לכיש בשנת 701 לפסה"נ. עצי השקמה על פרותיהם עוטרו בארבעה פסיפסים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. כל האתרים בהם מעוטרות שקמים מצויים בתחומי האקלים בהם עצי שקמה מסוגלים לגדול: בית חג הנילוס בציפורי בגליל התחתון, כנסיות חורבת בית לויה וחורבת מדרס בשפלת יהודה, ובית הכנסת השומרוני של סמארה במורדות המערביים של השומרון.
גלריית תמונות

פגות ועלי השקמה בגמביה
פרי עץ השקמה בתל אביב
שקמת אום-חאלד בנתניה
איור מ-1873 של שקמת אום-חאלד
שדרת שקמים בקיבוץ ניר דוד
סל עגול עם פגות שקמה בפסיפס כנסיית בית לויה
פגת שקמה בסל שמתחת לזרוע דמות מצרים בפסיפס בית חג הנילוס מציפורי
ראו גם

עצי שקמה בתל אביב
סמל העיר חולון
הערות שוליים

↑  שקמה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
↑  ספר תהלים, פרק ע"ח, פסוק מ"ז
↑  ספר מלכים א', פרק י', פסוק כ"ז
↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ז, פסוק כ"ח
↑  ספר עמוס, פרק ז', פסוק י"ד
↑  מסכת בבא בתרא, פרק ב', משנה ז'
↑  זהר עמר, הגידולים החקלאיים על-פי תבליט לכיש, בית מקרא קנח, תשנ"ט, עמ' 356-350
תרנגול בנקיבה

| תרנגול בנקיבה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: תרנגול
מין:: תרנגול בנקיבה
שם מדעי
 Gallus gallus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


תרנגול בנקיבה או תרנגול בר אדום (שם מדעי: Gallus gallus) הוא מין של עוף ממשפחת הפסיוניים החי ביערות מזרח אסיה: בהודו, בסין ובאינדונזיה, וכן בפיליפינים. כמו כן הוא הופץ בידי האדם לאזורים רבים. תרנגול זה נחשב לאבי תרנגול הבית, אשר בוית ממנו לפני כ-5,000 שנים לצורכי הפקת ביצים, בשר ונוצות.
לזכר כרבולת אדומה גדולה על ראשו, צבעי נוצותיו חום-זהוב ארגמן עם כתמים חומים ושחורים.
תחת מקורו גדילי בשר אדומים. הוא משמיע קולות עזים הידועים כ"קריאת התרנגול" ("קוקוריקו"), בעוד הנקבה קטנה יותר, וחסרת כרבולת או גדילי בשר.
התרנגול ניזון מירקות וזרעים כמו גם מחרקים ותולעים.
גלריה

תרנגולת ביער
תרנגול הבית
משפחת תרנגולים
Museum specimen
ראו גם

תרנגול הבית
תרנגול
הערות שוליים

↑  תרנגול בנקיבה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565868805171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלך

| שלך |
| --- | --- |
 שלך, צולם בעמק המעיינות
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: שלכים
סוג:: שלך
מין:: שלך
שם מדעי
 Pandion haliaetus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


שלכים בקינם
שלך בתעופה
שלך טורף דג, עמק בית שאן.
שלך בעמק המעיינות, עמק בית שאן.
Pandion haliaetus
שָׁלָךְ או שלך מערבי (שם מדעי: Pandion haliaetus) הוא מין דורס יום יחיד בסוגו שבתת-משפחת השלכים, שלעיתים נחשבת למשפחה עצמאית, והוא קרובו לסוג של השלך המזרחי.
השם הלטיני בא מן האגדה אודות פנדיאון (Pandion), ששתי בנותיו הפכו לציפורי שיר, והוא עצמו בדמות עוף דורס נשלח לרדוף אחריהן. Haliaetus בא משילוב המילים "ים" (Halos) ו"עיט" (Aetos) יחדיו.
מראה

אורכו של השלך נע בין 56 ל-64 ס"מ. מוטת כנפיו היא 145 - 170 ס"מ. הנקבה גדולה במקצת מהזכר. דורס בגודל בינוני עד גדול, שכנפיו ארוכות וזנבו בינוני עד קצר. הראש קטן למדי, הכנפיים נטויות בזווית ברוב התנוחות. בעת גלישה כפופות הכנפיים בצורה חדה, דבר המקנה לו הופעה המזכירה שחף גדול. השלך מבלבל בזיהויו לעיתים עם החיוויאי, אך השלך קטן באופן ניכר.
צבע הגוף חום כהה למעלה ולבן למטה. הראש לבן עם פסים חומים כהים מהעין לצוואר. לנקבה טבעת של כתמים חומים על צווארה. כתמים שחורים צובעים את פרקי ידיו, גחונו מבהיק בלבן. צבעיו מזכירים שחפים. רגליו מוצקות ועטויות קשקשים רבים.
תפוצה

השלך הוא אחד מדורסי היום השכיחים ביותר בתפוצתם
, אשר חורף או מקנן בכל היבשות למעט אנטארקטיקה.
בישראל הוא חולף וחורף במספרים קטנים.
תת-מינים

P. h. haliaetus - סקנדינביה, יפן, המזרח התיכון. חורף באפריקה, הודו, אינדונזיה והפיליפינים. בישראל תת-המין חורף נדיר, נצפה בעמק החולה, בירדן ובירמוך. דוגר בדרום סיני.
P. h. carolinensis - לברדור שבקנדה, בארצות הברית מאלסקה עד פלורידה ואריזונה. חורף בפלורידה, הקריביים ודרום אמריקה בפרו ובברזיל.
P. h. rdgwayi - יציב לאורך השנה באזור הקריביים כולל איי בהאמה, קובה ובליז.
שלך מזרחי (P. h. cristatus) - יציב לאורך כל השנה באוסטרליה, פפואה ניו גיני וג'אווה. לאחרונה הוחלט להפרידו למין עצמאי.
אזורי מחיה

השלך כמעט ולא נצפה רחוק ממקורות מים, חוץ מבעונת הנדידה. הוא ימצא באיים, אגמים, נהרות וחופי ים. מעדיף עצים גבוהים בסמוך למקורות המים המשמשים לקינון.
התנהגות

השלך צד על פי רוב לבדו, בשעות בוקר מוקדמות ואחר הצהריים. שלכים בודדים זקוקים ל־3-1 דגים ביום, שלך עם צאצאים זקוק ל־8-6 דגים ביום.
לשלך מבנה גוף המייחד אותו לציד דגים: ברגליו ובטופריו מספר קוצים המונעים מהדג הנאבק להשתחרר בקלות. השלך יכול לסובב אצבע אחת אחורנית, וכך מתפקדות 4 אצבעותיו כשתי צבתות. המקור חזק ומותאם לקריעת גוף הדגים ולסילוק הקשקשים. הנוצות צפופות ומשומנות ומונעות הירטבות בעת צלילה למים.
התנהגות > רבייה וגידול הצאצאים

בעונת החיזור, כדי להודיע לנקבה שהוא מוכן לזיווג, מבצע הזכר "ריקוד בשמים" כשמקורו דג או חומר לקינון. השלכים מקננים בקרבת מקום לבני מינם, אם המזון מאפשר זאת. השלך מונוגמי ונשאר עם הנקבה כל חייו, וכן הם חוזרים יחדיו אל הקן מדי שנה. נצפו קבוצות של שלשות: זכר משותף לשתי נקבות המקננות בסמוך.
קני השלך ידועים בגודלם הרב. בכל שנה מוסיף הזוג עוד חומר לקן. ככל שהקן גדול יותר כך קטנים סיכוייו ליפול עקב הרוחות העזות. הקן הגדול והמגושם נבנה על ידי הזכר והנקבה, ונמצא כ-3 עד 18 מטרים מעל הקרקע. הוא מורכב מענפים וזרדים אך גם מחבלים, עצמות, צדפות, חתיכות פלסטיק ושאר מיני פסולת, שלעיתים אף מסוכנים לגוזלים.
השלכים מעדיף לקנן בעצים מתים וחסרי עלים מאחר שאלו מסתבכים בנוצותיהם. כמו כן עץ חשוף מאפשר לשלך להבחין בטורפים המנסים להגיע לקינו. בהיעדר עצים מתים בקרבת מקור מים, יבנה השלך את קינו על גבי עצי מחט, צוקים ועל פלטפורמות קינון מלאכותיות כעמודי טלפון וחשמל.
גודל התטולה הוא בדרך כלל 3 ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך 33 יום, הזכר עוזר לעיתים בדגירה אך בעיקר מביא מזון אל הקן. ביצי השלך כגודל ביצי תרנגולת. צבען קרם-לבן עם כתמים חומים ושחורים. לאחר הבקיעה, נשארת הנקבה צמודה לגוזלים כ-40 יום והזכר מביא מזון ודואג להגנה היקפית.
כעשרה ימים לפני עזיבת הקן מתחילים השלכים הצעירים להתאמן בתעופה. הם מקפצים מעל הקן עד שהרוח לוקחת אותם לטיסתם הראשונה. הוריהם יחוגו בקרבת הקן, יאמנו את גוזליהם בתפיסת דגים, על ידי השלכת דג אל המים. הגוזלים מסוגלים לתפוס את מזונם כבר אחרי גיחתם הראשונה, אך הוריהם ימשיכו לדאוג להם עוד שבועות מספר.
השלכים מגיעים לבגרות מינית לאחר 3 שנים.
התנהגות > תזונה

השלך ניזון בעיקר מדגים. לעיתים יתפוס צפרדעים, נחשים, עופות ויונקים קטנים.
את הדגים תופס ברפרפו מעל המים בטפיחות כנף רפויות וכבדות, ורגליים משתלשלות כלפי מטה. או שהוא גולש ואחר-כך צולל כשהראש מקדים, הרגליים נזרקות קדימה ולמטה, ואז יורד מתחת לפני המים תוך התזת מים אדירה לכל הכיוונים.
השלך והאדם

האדם פגע באזורי המחיה של השלך: הזרמת ביוב למקורות המים, זיהמה אותם ופגעה בדגים, מזונם העיקרי. כריתת עצים בקרבת מקורות מים, וכן כריתת עצי הגשם בהם חורף השלך, פגעו באוכלוסיות רבות. כימיקלים באוויר, במיוחד הדי די טי, פגעו באוכלוסיית השלכים בישראל וכן בארצות הברית. כימיקל זה שהגיע לשלך דרך הדגים, גרם לקליפת הביצה להיות דקה ולהישבר בעת הדגירה. בשנות ה-70, אז הופסק השימוש המאסיבי בדי די טי, ניצלו השלכים מכליה.
כיום מוגן השלך על ידי הרשויות בארצות הברית. מיזמים רבים נעשים בקרבת מקורות מים, כבניית פלטפורמות מלאכותיות לקינון והבאת דגים פוריים ועמידים לבריכות השלכים.
ביהדות

ביהדות, השלך מוזכר כאחד מן העופות הטמאים שאסורים באכילה: "וְאֶת אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן-הָעוֹף לֹא יֵאָכְלוּ שֶׁקֶץ הֵם: ...וְאֶת הַכּוֹס וְאֶת הַשָּׁלָךְ וְאֶת הַיַּנְשׁוּף".
הערות שוליים

↑  שלך באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  תפוצת השלך באתר Avibase
↑  שלך תופס דג (וידאו) באתר ARKive
↑  ויקרא, פרק יא, יג-יז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553480305171  GND: 4275389-2  LCCN: sh85095938  NARA: 10676124