stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זן נדיר (אלבום)
רשימת רצועות

| זן נדיר> מס' | זן נדיר> שם | זן נדיר> משך | זן נדיר>  | זן נדיר>  | זן נדיר>  | זן נדיר>  | זן נדיר>  | זן נדיר>  | זן נדיר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוצאת אל החיים  | 4:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | זן נדיר  | 4:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | תאונה  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | כמה זה שוקל  | 4:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | הוא כאן  | 2:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | ימי הפרח והאהבה  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | ייפוי כוח  | 4:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | מעיין  | 4:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | ים העשב  | 5:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 39:33 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

קורין אלאל – שירה, לחן
יהודית רביץ – עיבוד והפקה מוזיקלית
נוגה טל – הפקה מוזיקלית
זאב אולמן – עוזר הפקה מוזיקלית
יעקב מורנו – תכנות, מיקסינג
מרק רוטוול – תכנות
הערות שוליים

↑  Corinne Allal – Zan Nadir=זן נדיר, דיסקוגס
↑  קורין אלאל – זן נדיר, דיסקוגס
↑  Corinne Allal – Zan Nadir=זן נדיר, דיסקוגס
↑  יובל ניב, "המוזיקה הצילה אותי" | הריאיון הגנוז של קורין אלאל, באתר ynet, 13 בדצמבר 2024
↑  אמיר שוורץ, בין זעם לחיוך: קורין אלאל מצאה את הקול שלה כשהחליטה להפסיק להיות מנומסת, באתר ynet, 12 בדצמבר 2024
↑  מעריב אונליין, ‏הזמרת והמוזיקאית קורין אלאל הלכה לעולמה בגיל 69 לאחר מאבק במחלת הסרטן, באתר מעריב אונליין, 12 בדצמבר 2024
↑  תאונה באתר סטריאו ומונו
↑  הוא כאן באתר סטריאו ומונו
↑  ימי הפרח והאהבה באתר סטריאו ומונו
↑  זן נדיר (שיר) באתר סטריאו ומונו
↑  מעיין באתר סטריאו ומונו
↑  יוצאת אל החיים באתר סטריאו ומונו
| קורין אלאל |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | "קורין אלאל" • "פירות אסורים" • "אנטארקטיקה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" • "הכחול של השמיים" • "פשוט כל כך" • "ארנבות משוקולד" • "קהלת" • "כאחד האדם" |  |
| אלבומי אוסף | "האוסף" • "המיטב" |  |
| אלבומי הופעה | "לתמונה נוספו המון צבעים" • "אקווריום: הופעות במפעל הפיס" |  |
| אלבומי משותפים | "ארץ טרופית יפה" • "לו באת – נשים שרות שם טוב לוי" |  |
| אלבומי מחווה | "חברים שרים קורין" |  |
| מארזי תקליטורים | "קורין אלאל / פירות אסורים" • "האלבומים המקוריים" |  |
| סינגלים | "סמבה אבן גבירול" • "תן לי קצת ממך" • "שיר בכיף" • "כבשים" • "פירות אסורים" • "שישי בלילה" • "ארץ קטנה עם שפם" • "אנטארקטיקה" • "שיר לשירה" • "שפת אימי" • "זן נדיר" • "תאונה" • "יוצאת אל החיים" • "ימי הפרח והאהבה" • "מעיין" • "הוא כאן" • "לחיות" • "פירמידות" • "כשזה עמוק" • "תנינענק" |  |
| שירים אחרים | "רוצים שלום" • "אמסטרדם" • "אין לי ארץ אחרת" • "התעשייה האבירית" • "שלושת הפעמונים" • "המנון לאהבה" • "ספק גדול" • "החיים בוורוד" |  |
נחמה ריבלין

נחמה ריבלין עם הגברת הראשונה של ארצות הברית מלאניה טראמפ, 22 במאי 2017
קברה של נחמה ריבלין ארבעה ימים לאחר הלווייתה, 9 ביוני 2019
נחמה ריבלין (5 ביוני 1945, כ"א בסיוון ה'תש"ה – 4 ביוני 2019, א' בסיוון ה'תשע"ט) הייתה רעייתו של נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין.
ביוגרפיה

נחמה ריבלין נולדה במושב חרות, בתם של מנחם מנדי ודרורה קיילה שולמן, ממייסדי המושב. אמה, שעלתה לארץ ישראל מאוקראינה, התאלמנה כאשר נחמה הייתה כבת חמש שנים. נחמה למדה בבית הספר התיכון האזורי רופין שבעמק חפר. מסיבות רפואיות, לא התגייסה לצבא הגנה לישראל.
בשנת 1964 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום הלימודים קיבלה תואר ראשון בביולוגיה ובזואולוגיה, יחד עם תעודת הוראה במדעי הטבע. במשך שנים ארוכות עבדה באוניברסיטה העברית כמזכירה מדעית במכון למדעי החיים. תחילה עבדה כמזכירה במחלקה לזואולוגיה, ואחר כך במחלקת אקולוגיה.
לאחר יציאתה לגמלאות בשנת 2007, התמסרה ריבלין לתחום האמנות, נרשמה ללימודי תולדות האמנות (ללא תואר אקדמי), והקדישה את זמנה גם לאהבתה למחול.
ביוגרפיה > כרעיית נשיא מדינת ישראל

ריבלין נחשפה לציבור הרחב לאחר בחירות 2014 לנשיאות ישראל, במסגרתן נבחר בעלה. לאחר בחירתו, אמרה כי קשה לה להתרגל למעמד החדש. במהלך כהונתה כרעיית הנשיא פעלה למען אימהות שכולות וקידום נושאים שונים כמו איכות הסביבה וילדים פגועים.
ריבלין הייתה תומכת נלהבת של נשים וילדים. בימיה הראשונים כרעיית הנשיא, היא אירחה במשכן הנשיא כ-200 פעילי אקים במטרה לקדם את התמיכה בילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. כמסר של שלום וסובלנות, היא אירחה יחד עם בעלה תלמידים ומורים מהמרכז "יד ביד: המרכז לחינוך יהודי ערבי בישראל" בבית הנשיא לאחר שבית הספר שלהם הוצת.
באפריל 2015 אירחה במשכן הנשיא את השקת הספר "טעם לחיים" (בהוצאת עמותת "משפחה אחת") אשר מאגד 124 מתכונים שנאספו במשך שש שנים ממטבחיהן של אימהות שכולות, אשר בחרו את המתכון למאכל האהוב ביותר על הבן שאיבדו.
בחודש מרץ 2016 נפגשה ריבלין עם 16 נשים שהותקפו מינית ושהסכימו לחשוף את סיפורן בפומבי בבית הנשיא.
בשנת 2018 ייסדה ריבלין את פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית והשתתפה בדיבוב הסרט "הדוב פדינגטון 2".
ביוגרפיה > פטירתה

ריבלין סבלה במשך שנים מפיברוזיס ריאתי, וב-11 במרץ 2019 עברה השתלת ריאה במרכז הרפואי רבין, שלא צלחה. מאז הייתה מאושפזת, וב-4 ביוני 2019 (א' בסיוון תשע"ט) נפטרה.
למחרת פטירתה, הוצב ארונה בתיאטרון ירושלים והציבור עבר על פניו. היא הובאה למנוחות באותו יום, בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים. לבקשת הנשיא ריבלין נפתח טקס ההלוויה לקהל הרחב.
הייתה נשואה לראובן ריבלין משנת 1971 ולהם שלושה ילדים משותפים (לראובן ריבלין יש בן נוסף, יואל, מאשתו הראשונה). היא ליוותה אותו, הרחק מעין התקשורת והציבור, מאז בחירתו הראשונה לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. היא התלוותה אליו לאירועים ממלכתיים וטקסים רשמיים.
הנצחה והוקרה

גינה על שם נחמה ריבלין הוקמה בבית הנשיא. הגינה מיועדת לצמחים ולפרחים בסכנת הכחדה.
רחוב נקרא על שמה בגדרה.
בית ספר יסודי הקרוי על שמה נבנה ב-2021 בקריית מוצקין.
בחודש יולי 2021, נפתחה תערוכה "מטבח משלה", שהוקדשה לה ולאהבתה למטבח ולאוכל מקומי, וכללה עשרות מתכונים מקוריים בכתב ידה.
באוגוסט 2021 הוקם בנתיבות מרכז הנוער 'בית נחמה' על שמה, שמטרתו לתת לבני הנוער ללכת בדרכה ולהאיר את העולם בתקווה אור ונחמה.
אחת הגלריות בסדנת ההדפס ירושלים, נקראת על שמה.
גן בכפר הירוק בו מגדלים זנים נדירים של צמחיית בר ארץ-ישראלית נקרא בפברואר 2022 על שמה - "גן נחמה".
מיזם הצלת פרחי הבר של הגן הבוטני הלאומי ע"ש נחמה ריבלין
יוני 2022 תצוגת אופנה ומכירה מבגדיה של רבלין, לטובת מפעלים חברתיים בגולן העוסקים בנושאים שהיו קרובים לליבה
הערות שוליים

↑   נחמה ריבלין, "גם אחרי שהתאלמנה היא המשיכה להחזיק את המשק". נחמה ריבלין נזכרת באמה החלוצה, באתר הארץ, 2 במרץ 2016
↑  בקשת מינוי אפוטרופסות, על המשמר, 18 בינואר 1951, עמ' 3
↑  היום חלוקת תעודות למורי תיכון שסיימו בית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בי-ם, דבר, 30 במרץ 1960, עמ' 7
↑  טל שניידר, מי את, נחמה ריבלין?, באתר סלונה, ‏2 ביוני 2014
↑  שי גל, ‏נחמה ריבלין מתקשה להתרגל למעמדה - וחושפת את מחלתה, באתר ‏מאקו‏, 24 באפריל 2015
1 2  עדי חשמונאי‏, המתכונים של האימהות השכולות בבית הנשיא: "הזיכרון מקבל טעם", באתר וואלה, 14 באפריל 2015
↑  רעיית נשיא המדינה נשאה דברי ברכה במפגש עמותת "אור למשפחות" בהשתתפות אימהות שכולות, אלמנות ובנות זוג שאיבדו את יקיריהן במהלך שירותם הצבאי, באתר בית הנשיא
↑  Nechama Rivlin Hosts Visiting New York UJA Women Leaders, באתר ג'רוזלם פוסט
↑  רעיית נשיא המדינה אירחה היום אירוע של עמותת אקי"ם, באתר לשכת העיתונות הממשלתית, 9 נובמבר 2014
↑  Nechama Rivlin: Integrate People With Disabilities Into Your Workforces, באתר הג'רוזלם פוסט
↑  הנשיא נפגש עם תלמידי בית הספר הדו-לשוני: "אסור לחוויות לפגוע באמונה ביכולת לחיות יחד", באתר nana10‏, 3 בדצמבר 2015
↑  בית הנשיא, באתר GOV.IL
↑  שושי חתוקה, ‏יום האישה 2016: "גיבורות ואמיצות למרות הפצע המדמם", באתר ‏מאקו‏, 7 במרץ 2016
↑  איתמר אייכנר, רעיית הנשיא העניקה פרס למשורר עמיחי חסון, באתר ynet, 19 בדצמבר 2018
↑  לירון זייד, ‏התפקיד החדש של נחמה ריבלין, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2018
↑  איתמר אייכנר, שיחת הטלפון הלילית, הנסיעה לביה"ח וההתרגשות: השתלת הריאה של נחמה ריבלין, באתר ynet, 11 במרץ 2019
↑   דגלים בחצי התורן ונר לזכר נחמה: אבל בבית הנשיא, באתר חדשות 13, 4 ביוני 2019
↑  אוריה אלקיים, הלוויית נחמה ריבלין: ארונה יוצב בצוהריים בתיאטרון ירושלים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 ביוני 2019
↑  יעל פרידסון, הנשיא ספד בדמעות: "נחמה שלי, חזרת הביתה", באתר ynet, 5 ביוני 2019
↑  ניר חסון, העץ הנדיר, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2019
↑  יוזמה בגדרה, באתר מועצה מקומית גדרה, ‏10 ביולי 2019
↑  המתכונים המקוריים של נחמה ריבלין בכתב ידה נחשפים בתערוכה חדשה, באתר ynet, 24 ביוני 2021
↑  אילנה קוריאל, גן שבו גדלים זני פרחים נדירים נקרא על-שם נחמה ריבלין ז"ל, באתר ynet, 7 במרץ 2022
↑  https://www.botanic.co.il/16698-2/, הגן הבוטני האוניברסיטאי ירושלים
↑  איתמר אייכנר, בגדים של נחמה, ידיעות אחרונות גיליון 25426, 14.06.2022, עמ' 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012093072205171  VIAF: 2531167265487972610004   WorldCat (עם VIAF): 2531167265487972610004
מעשה שמעון ולוי

מעשה שמעון ולוי הוא סיפור מקראי המתואר בספר בראשית, פרק ל"ד. מסופר בו כי בעקבות מעשה שכם ודינה, בו חטף שכם בן חמור החוי נשיא מחוז העיר שכם את דינה בת יעקב ולאה, ואנס אותה. כאשר שמעו של המעשה הגיע אל אחי דינה, מיהרו לשוב לביתם מהמרעה במקביל להגעת שכם עם חמור אביו לבקש את ידה של דינה מאת אביה, יעקב. אחי דינה הציעו לשכם במרמה שבתמורה למתן אחותם לו לאשה, יתחייב למול את ערלתו, הוא וכל אנשי עירו. שכם הסכים בהתלהבות להסכם, ומיהר לשוב עם אביו אל אנשי עירו בהציעם להם לכרות ברית עם משפחת יעקב בתמורה למילת ערלתם.
במרכז התמונה (מצד שמאל) עתיקות שכם הקדומה - במקום זה אירע מעשה שמעון ולוי ע"פ המסופר בתורה. מצד ימין (מעט מעל מרכז התמונה) נראית כיפתו הלבנה של קבר יוסף.
ביום השלישי למילה, עת שכבו אנשי העיר כואבים בבתיהם, פשטו שמעון ולוי על העיר וחרבותיהם בידיהם, והכו כל זכר בעיר. את הנשים והטף לקחו עימם בשבי, ואת רכוש העיר לקחו כשלל. יעקב נזף בבניו על המעשה בהביעו חשש שמא הערים שבסביבה יתאגדו יחד כדי להכות את בני יעקב פן יעשו כן גם להם, ובכך תיכחד משפחת יעקב. שמעון ולוי השיבו שהמעשה שלהם היה הכרחי לנוכח התנהגות שכם כלפי דינה כאילו הייתה זונה.
על פי המסופר, כאשר עברו יעקב ובניו משכם אל בית אל בצו אלוהי, הטיל ה' פחד על הערים שסביבות שכם, ולא רדפו אחרי בני יעקב אלא יראו מהם.
לקראת מותו, עת ברך יעקב את בניו בברכת יעקב, הוא נמנע מלברך את שמעון ולוי, ואף קבע כי הם יתפזרו בקרב שאר שבטי ישראל כדי שעוצמתם וקנָאותם תווּסת על ידי השבטים האחרים. הדבר התקיים בכך ששבט שמעון נחל נחלה מובלעת בתוך שבט יהודה, ושבט לוי התפזר בתוך שאר השבטים כדי למלא את תפקידו החינוכי: "יורו משפטיך ליעקב".
רקע

בעת ששב יעקב ארצה לאחר שהות ממושכת של עשרים שנה בבית לבן הארמי, חנה עם משפחתו סמוך לעיר שכם (שלדעת מספר פרשנים נקראה בשלב זה שלם). באחד הימים יצאה דינה ביתו שנולדה לו מלאה 'לראות בבנות הארץ'. שכם בן חמור החוי, נשיא המחוז, ראה אותה לבדה, תפסה ואנס אותה. לאחר שחשקה נפשו בדינה, החליט ללכת עם אביו לבקש את ידה של דינה מאת יעקב אביה. במקביל נודע מעשהו של שכם לאחי דינה, ששהו באותה העת עם צאן אביהם במרעה. הם מיהרו לשוב לביתם בכעסם על ששכם טימא את אחותם בכך שנבעלה באונס לערל. שכם הביע בפני יעקב ואחי דינה את רצונו לשאת את דינה לאשה תמורת הון רב שיתן לו כמוהר הבתולות, וצרף לכך הצעה כללית לכריתת ברית בין שני השבטים שתניב רווחים כלכליים לשני הצדדים ממסחר משותף, ותכלול אפשרות לנישואי תערובת ביניהם.
בשלב זה נטלו אחי דינה את המשך המשא ומתן עם שכם לידיהם, ואמרו לו, בערמה, שיסכימו לתת לו את דינה בתנאי שימול את בשר ערלתו, הוא וכל אנשי עירו, כי חרפה היא לזרע יעקב שבניו נצטוו על המילה, לדבוק בעם שאינו מל עצמו. מחשבתם הייתה לעשות מעשה שיוקיע ויעניש את שכם ואנשי עירו על מעשה הפשע שביצע בדינה, תוך ניצול חולשת אנשי העיר לאחר המילה.
שכם הסכים מיד לתנאי, ומיהר לכנס את אנשי עירו אל שער העיר כדי לשכנעם למול עצמם בתמורה לכריתת ברית עם משפחת יעקב על כל ההטבות הכלולות בה.
תיאור המעשה

אנשי העיר הסכימו להצעת חמור ושכם בנו, מושלי העיר, והלכו ומלו עצמם: ”וַיִּשְׁמְעוּ אֶל חֲמוֹר וְאֶל שְׁכֶם בְּנוֹ כָּל יֹצְאֵי שַׁעַר עִירוֹ וַיִּמֹּלוּ כָּל זָכָר כָּל יֹצְאֵי שַׁעַר עִירוֹ ” (ספר בראשית, פרק ל"ד, פסוק כ"ד).
אחי דינה, שמעון ולוי, המתינו ליום השלישי למילה, עת הגיעה החולשה מן המילה לשיאה, ובעת שכבו אנשי העיר במיטותיהם מבלי להישמר מנקמה, פשטו על העיר וחרבותיהם בידיהם והחלו להרוג כל זכר בעיר. גם את שכם ואת חמור אביו הרגו, ולקחו אתם את דינה מבית שכם.
לאחר מכן באו גם שאר האחים ולקחו בשבי את נשי וילדי העיר. וכן לקחו עימם את הרכוש, כולל בגדי החללים, וכולל הצאן, הבקר והחמורים, וכל מה שנמצא בעיר ובשדותיה:
וַיְהִי בַיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי בִּהְיוֹתָם כֹּאֲבִים וַיִּקְחוּ שְׁנֵי בְנֵי יַעֲקֹב שִׁמְעוֹן וְלֵוִי אֲחֵי דִינָה אִישׁ חַרְבּוֹ וַיָּבֹאוּ עַל הָעִיר בֶּטַח וַיַּהַרְגוּ כָּל זָכָר: וְאֶת חֲמוֹר וְאֶת שְׁכֶם בְּנוֹ הָרְגוּ לְפִי חָרֶב וַיִּקְחוּ אֶת דִּינָה מִבֵּית שְׁכֶם וַיֵּצֵאוּ: בְּנֵי יַעֲקֹב בָּאוּ עַל הַחֲלָלִים וַיָּבֹזּוּ הָעִיר אֲשֶׁר טִמְּאוּ אֲחוֹתָם: אֶת צֹאנָם וְאֶת בְּקָרָם וְאֶת חֲמֹרֵיהֶם וְאֵת אֲשֶׁר בָּעִיר וְאֶת אֲשֶׁר בַּשָּׂדֶה לָקָחוּ: וְאֶת כָּל חֵילָם וְאֶת כָּל טַפָּם וְאֶת נְשֵׁיהֶם שָׁבוּ וַיָּבֹזּוּ וְאֵת כָּל אֲשֶׁר בַּבָּיִת
חז"ל פירשו את הפסוק: וַיָּבֹאוּ עַל הָעִיר בֶּטַח במובן של ביטחון, כלומר שמעון ולוי בטחו בכוחו של אביהם להגן עליהם באם ינסו עמי האזור לפגוע בהם כפי שחשש יעקב. וכך פירשו את הפסוק ”וַאֲנִי נָתַתִּי לְךָ שְׁכֶם אַחַד עַל אַחֶיךָ אֲשֶׁר לָקַחְתִּי מִיַּד הָאֱמֹרִי בְּחַרְבִּי וּבְקַשְׁתִּי ” (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק כ"ב), שיעקב, מתוך אילוץ, סייע לשמעון ולוי בהריגת אנשי שכם, או ששמר מפני מתקפת נקמה או ענישה של עמי האזור.
הדים לשותפות יעקב במלחמה על שכם, בצורה זו או אחרת, ניתן למצוא בתיעודים חיצוניים כמו ספר היובלים, צוואות השבטים ועוד.
בעקבות המעשה > תגובת יעקב למעשה

לאחר המעשה, נזף יעקב בבניו בטענה שבגלל מעשיהם נתונה כל המשפחה תחת איום מצד עמי האזור, שכאשר ישמעו על הכרתת בני יעקב את אנשי העיר שלם, יפרשו זאת כניסיון לכבוש את האזור מן העמים הכנעניים שבו, וכדי למנוע מבני יעקב להמשיך בכיבוש האזור, יתאגדו יחד כדי להכרית את משפחת יעקב שסיכוייה להצליח לגבור עליהם אפסיים: ”וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב אֶל שִׁמְעוֹן וְאֶל לֵוִי עֲכַרְתֶּם אֹתִי לְהַבְאִישֵׁנִי בְּיֹשֵׁב הָאָרֶץ בַּכְּנַעֲנִי וּבַפְּרִזִּי וַאֲנִי מְתֵי מִסְפָּר וְנֶאֶסְפוּ עָלַי וְהִכּוּנִי וְנִשְׁמַדְתִּי אֲנִי וּבֵיתִי” (ספר בראשית, פרק ל"ד, פסוק ל').
מנגד, טענו שמעון ולוי שהימנעות מתגובה חריפה על האונס תתפרש כהסכמה שבשתיקה להנהגת שכם בדינה כבזונה: ”וַיֹּאמְרוּ הַכְזוֹנָה יַעֲשֶׂה אֶת אֲחוֹתֵנוּ” (ספר בראשית, פרק ל"ד, פסוק ל"א).
בעקבות המעשה > השמירה האלוהית על משפחת יעקב

הכתוב מעיד שבצל חששו של יעקב ממלחמת נקמה או הרתעה מצד עמי האזור, הטיל ה' דווקא פחד ומורא בקרב הערים שסביבות העיר שלם, והם נמנעו מלפתוח בעימות עם בניו של יעקב: ”וַיִּסָּעוּ וַיְהִי חִתַּת אֱלֹהִים עַל הֶעָרִים אֲשֶׁר סְבִיבוֹתֵיהֶם וְלֹא רָדְפוּ אַחֲרֵי בְּנֵי יַעֲקֹב” (ספר בראשית, פרק ל"ה, פסוק ה').
המלבי"ם פירש שעמי הסביבה ראו במעשיהם של בני יעקב שהמיתו עיר שלימה, מעשה הזוכה לסיוע אלוהי שמעל למנהגו של עולם כעונש לאנשי העיר על שותפותם במעשה שכם, ולכן נמנעו מלפתוח במלחמה נגדם:
שנפל על יושבי הערים פחד אלוהים, שהאמינו שזה היה ענין אלוהי ששני אנשים יהרגו עיר ומלואה, וכי זה היה להם עונש מה' על החמס אשר עשו וייראו מה' מרדוף אחרי בני יעקב
פרשנות למעשה

פרשנים רבים נתנו דעתם על שאלת ההצדקה להריגת שכם ואביו, וכן לענישה קולקטיבית בה נקטו שמעון ולוי. שאלת ההצדקה מתחלקת לשני חלקים:
הצדקה להפר את ההסכם בין הצדדים, על אף שאנשי שכם קיימו את חלקם בהסכם.
גם אם אינם מחויבים להסכם מסיבה זו או אחרת, נוספת שאלת הצדקת הרג אנשי העיר בעקבות המעשה.
פרשנות למעשה > 1. הצדקת אי המחויבות לעמוד בהסכם

מספר פרשנים בארו את אי מחויבותם של שמעון ולוי להסכם עם אנשי העיר, בכך שאלו חזרו בהם מכוונתם לשמור על המילה כתנאי לקשר בין העמים, והתחרטו על שנכנסו לברית זו בכך שמלו עצמם. כך באר, למשל, פירוש דעת זקנים מבעלי התוספות: ”תימה, מה ראו לרמות בני העיר לאמר להם להמול ואח"כ הרגום! יש לומר, שלא עשו רמאות, כי ביום השלישי היו מצטערין והיו מתחרטין על המילה, ולכך הרגום” (דעת זקנים על בראשית פרשת וישלח פרק ל"ד פסוק כ"ה).
הם למדו זאת מהמילים ”בִּהְיוֹתָם כֹּאֲבִים” הרומזות לכך שאנשי העיר לא היו שלמים עם המעשה שעשו, ולכן הם חשו בכאב ובצער על הפציעה המיותרת שביצעו בגופם. כפי שבאר פירוש הדר זקנים על התורה, : ”יש לומר שלא עשו רמאות. אכן לפי שהיו מתחרטין על המילה, כדכתיב: 'בהיותם כואבים', כלומר היו מצטערין על שמלו עצמן, בני שכם, ולפיכך הרגום בני יעקב ” (הדר זקנים על התורה בראשית פרשת וישלח פרק ל"ד פסוק כ"ה ). והוסיף, שהברית כללה איסור לעבוד עבודה זרה, ומשראו ששבו לעובדה, הבינו שחזרו בהם מההסכם: ”והיינו דכתיב 'ויבאו על העיר בטח', שעשו עמהם תנאי: לבלתי לעבוד עבודה זרה, ולהיות נמולים, וביום השני חזרו לסורם”.
החזקוני מבאר שכאשר הציעו שכם ואביו לאנשי עירם את התנאים שהציבו בני יעקב לברית-העמים, הם הציגו את הברית כאמצעי להשגת עליונותם על משפחת יעקב, עד כדי שליטה מסוימת ברכוש משפחת יעקב, ובכך ראו עצמם פטורים ממחויבות להסכם:
ובני יעקב שמעו וידעו שחמור ושכם שינו את התנאי ולשונם לאנשי עירם, ותלו הכבוד באנשי העיר ולא ביעקב ובני ביתו. ועוד, שאמרו חמור ושכם: 'מקניהם וקנינם וכל בהמתם הלא לנו הם', לכך ויבאו אל העיר וגו'.
כיוצא בזה באר הספורנו: ”שלא מלו אלא על תקוה להשיג מקניהם וקנינם כדברי חמור ושכם” (ספורנו בראשית פרק ל"ד פסוק כ"ה).
פרשנות למעשה > 2. הצדקת הריגת אנשי העיר > 1. ענישה על גזל והימנעות ממשפט צדק

הרמב"ם מבאר שההצדקה להריגת כל אנשי העיר היא שבן נח שעבר על אחת משבע המצוות אותן הוא מחויב לשמור - חייב מיתה בסייף. והואיל ואחת משבע מצוות בני נח היא העמדת דיינים שיעשו משפט וצדק בעירם, ובני העיר נמנעו מלשפוט את שכם על חטיפת דינה ממשפחתה, שנחשבת לגזל האסור לבני נח, בכך נעשו שותפים לפשע והתחייבו מיתה:
וכיצד מצווין הן על הדינין: חייבין להושיב דיינין ושופטים בכל פלך ופלך לדון בשש מצות אלו, ולהזהיר את העם. ובן נח שעבר על אחת משבע מצות אלו - יהרג בסייף. ומפני זה נתחייבו כל בעלי שכם הריגה, שהרי שכם גזל והם ראו וידעו ולא דנוהו
גם החזקוני מבאר שההצדקה להריגת אנשי העיר הייתה הימנעותם מלשפוט את שכם: ”לפי שבני נח מצווים להושיב בית דין בכל פלך ופלך, והם ראו שגזל את דינה ולא עשו בו דין” (חזקוני על בראשית פרק ל"ד פסוק כ"ה).
גם אור החיים מביא את פירושו של הרמב"ם באחת האפשרויות להסבר הצדקת מעשה שמעון ולוי: ”ויהי ביום השלישי. על פי זה נתחייבו הריגה כדין... מצד שלא עשו משפט בשכם, שגזל בפרהסיא ולא מיחו בידו, ובני נח נצטוו על הגזל, כמו שכתב הרמב"ם בהלכות מלכים” (מלבי"ם בראשית פרק ל"ד פסוק כ"ה)
גם המשיבת נפש פירש כך, אלא שבאר שהאיסור שעבר שכם היה גזל הכסף שחייב האונס לאבי האנוסה, שסירב שכם לתתו:
אכן משום שהמאנס חייב חמישים כסף, ושכם בן חמור לא נתן להם, וחשיב גזלן. ובן נח נהרג על הגזל. ואנשי העיר נהרגין על הדינים, שהיה להם להושיב ב"ד ולדון על שכם. וכן מצאתי במיימוני הלכות מלכים פרק ט'
לנימוק זה קיימים תימוכין בפסוקים, שכן בעת תיאור תרמיתם של אחי דינה תוך כדי המשא ומתן עם שכם וחמור, הכתוב מבאר שהמניע שלהם לכך הוא ששכם טימא את אחותם: ”וַיַּעֲנוּ בְנֵי יַעֲקֹב אֶת שְׁכֶם וְאֶת חֲמוֹר אָבִיו בְּמִרְמָה וַיְדַבֵּרוּ אֲשֶׁר טִמֵּא אֵת דִּינָה אֲחֹתָם” (בראשית פרק ל"ד, פסוק י"ג).
יש המפרשים כי גם בעת תיאור מעשה שמעון ולוי, הכתוב מבאר שהמניע של אחי דינה למעשה הוא בכך שאנשי העיר היו שותפים לטומאת אחותם על ידי שכם: ”בְּנֵי יַעֲקֹב בָּאוּ עַל הַחֲלָלִים וַיָּבֹזּוּ הָעִיר אֲשֶׁר טִמְּאוּ אֲחוֹתָם” (בראשית פרק ל"ד, פסוק כ"ז).
פרשנות למעשה > 2. הצדקת הריגת אנשי העיר > 2. נקמה

הרמב"ן מסביר ששמעון ולוי הרגו את אנשי שכם כנקמה, ולא חששו להורגם משום שאנשי שכם, עוד קודם מעשה דינה, לא שמרו שבע מצוות בני נח. ומשום כך כבר היו חייבים מיתה ממילא:
אבל ענין שכם, כי בני יעקב, בעבור שהיו אנשי שכם רשעים, ודמם חשוב להם כמים, רצו להנקם מהם בחרב נוקמת, והרגו המלך וכל אנשי עירו, כי עבדיו הם וסרים אל משמעתו, ואין הברית אשר נמולו נחשב בעיניהם למאומה, כי היה להחניף לאדוניהם.
פרשנות למעשה > 2. הצדקת הריגת אנשי העיר > 3. אילוץ שנועד כהגנה עצמית

המלבי"ם, באחד מפירושיו למעשה, באר שהריגת אנשי העיר הייתה אילוץ שנבע מכך שאנשי העיר נכונו למלחמה מול אחי דינה כדי למנוע מהם מלקחת את דינה מבית שכם, ולכן היה עליהם להקדים ולהרוג אותם על מנת שיוכלו לקחת את דינה מבלי לסכן עצמם:
כי שכם לא רצה לשלח את דינה בטוב ועצרה בביתו, ואם לא היו נותנים לו בטוב היה נלחם בם, והותר ליעקב להוציאה מרשותו ע"י הריגת אנשי שכם שהיו הורגים אותם כי היו נכונים למלחמה
מעין זה כתב האור החיים:
אכן הנה בני יעקב לא היה בדעתם להרוג אלא בעל עבירה, אלא שכל בני העיר רצו לעמוד בפרץ כנגדם לבל יהרגו מלכם, אשר על כן הרגום מדין 'רודף'. והוא אומרו 'ויהרגו כל זכר'. ובזה השיגו להרוג את חמור ואת שכם, וזולת זה לא היו יכולין לנקום נקם מהמחוייב להם מיתה
והמלבי"ם פירש באחד מפירושיו למעשה, שהואיל ואנשי העיר מלו עצמם רק מתוך רצון להשיג שליטה על ממונם של משפחת יעקב, כאשר סבלו מכאבי המילה התחרטו על ההסכם והתכוונו לנקום מבני יעקב על שגרמו להם לכאב המילה, ושמעון ולוי עשו זאת כהתגוננות מפניהם: ”שנתבאר שנתנו עיניהם בעושר של יעקב, ומלו את עצמם רק כדי שיוכלו לגזלו בכל עת כנ"ל, לכן ביום השלישי בהיותם כאבים ומתחרטים על המילה, והיה בדעתם לנקום מבני יעקב על שגרמו להם הכאב הזה, לקחו שמעון ולוי...”.
יחס יעקב למעשה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא לאחד עם תגובת יעקב למעשה לעיל.
כאמור, גער יעקב בבניו על התגובה הפזיזה שנקטו בה כדי להעניש את אנשי העיר, ועל אף טענת בניו "הכזונה יעשה את אחותנו", הקפיד יעקב על בניו על כך עד סוף ימיו, ובשוכבו על ערש דווי, בברכו את כל בניו, נמנע מלברך את שמעון ולוי, ואמר:
שִׁמְעוֹן וְלֵוִי אַחִים כְּלֵי חָמָס מְכֵרֹתֵיהֶם: בְּסֹדָם אַל תָּבֹא נַפְשִׁי בִּקְהָלָם אַל תֵּחַד כְּבֹדִי כִּי בְאַפָּם הָרְגוּ אִישׁ וּבִרְצֹנָם עִקְּרוּ שׁוֹר: אָרוּר אַפָּם כִּי עָז וְעֶבְרָתָם כִּי קָשָׁתָה אֲחַלְּקֵם בְּיַעֲקֹב וַאֲפִיצֵם בְּיִשְׂרָאֵל
מדרשים ופרשנים רבים בארו שבדבריו אלו קובע יעקב כי יש לווסת את קנאותם של שמעון ולוי, על ידי פיזור נחלת שבטי שמעון ולוי בתוך נחלות אחיהם. כך ששבט לוי לא נחל נחלה משל עצמו בארץ, אלא גר בערים שונות בנחלות שאר שנים עשר השבטים, על מנת להורות משפטי ה' וחוקיו לכלל שבטי ישראל, ושמעון קיבל נחלה המובלעת בתוך נחלת שבט יהודה.
המדרש מתאר שמידת קנאותו של שמעון שהתגלתה במקור כנגד פריצת הצניעות התהפכה בחטא בעל פעור דרך צאצאו זמרי:
הכתוב מתמה עליו (קהלת י ח): "ופורץ גדר ישכנו נחש" אביו קנא על הזנות תחלה (בראשית לד, כה): "ויקחו שני בני יעקב שמעון ולוי" וזה פרץ גדר שגדר אביו
ראו גם

מלחמות בני יעקב
רנה שני

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באוגוסט 1937 חדרה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 בנובמבר 1983 (בגיל 46) בודגאיה, הודו 
 מדינה:  ישראל 
 
תמונה מן הסט של "חבורה שכזאת", 1962. משמאל לימין: אמנון סלומון, רינה שני, ניסים לאון, רוני יעקב
אולם על שם רנה שני בחדרה
רִנה שני (16 באוגוסט 1937, ט' באלול תרצ"ז – 17 בנובמבר 1983) הייתה משוררת עברית, סופרת ילדים, מתרגמת ומנהיגת כת בישראל.
ביוגרפיה

נולדה בשם "רינה שומרוני" בחדרה כבכורה מבין שני ילדים. אמה, רעיה, הייתה יוצאת ליטא. להוריה הייתה מסעדה קטנה בצומת כיכר המשטרה. מגיל צעיר גילתה כישרון כתיבה יוצא דופן, והשירים הראשונים שלה התפרסמו ב"משא", המוסף הספרותי של למרחב ב-1958. מאוחר יותר קיצרה את שם משפחתה ל"שני". היא סיימה את לימודיה התיכוניים בחדרה, שירתה כקצינת חינוך בצה"ל והמשיכה לשרת כמה שנים בשירות הקבע. עברה לירושלים ושם השלימה תואר ראשון בלשונות רומאניות. במהלך לימודיה הכירה את משה לזר ודרכו את לאה גולדברג, אשר התרשמה מכתיבתה וסייעה לה לפרסם מיצירותיה. לאה גולדברג היא שהציעה לה לקצר את שם משפחתה לשני.
לאחר סיום לימודיה עברה לתל אביב עם המחזאי בן-ציון תומר. תומר הפגיש אותה עם אנשי הבוהמה התל אביבית שישבו אז בבתי הקפה ברחוב דיזנגוף: קליפורניה בבעלות אייבי נתן, וכסית. עם פרסומה החלה להיות דמות מוכרת בשנות השישים. באותה תקופה הייתה בקשרי חברות עם הסופרת והמחזאית אידה צורית.
ב-1964 הכירה את האדריכל דן איתן, אשר עזב למענה את אשתו הראשונה הסופרת והמשוררת רחל איתן. לבני הזוג נולדה בת, תמר, ב-1966. הם התגוררו ביפו העתיקה ושם, מתוך קשרי חברות עם דן בן אמוץ, אשתו בתיה אפולו והבוהמה של שנות השישים, נטלה לראשונה חשיש (וגם אל אס די באופן חד-פעמי) שגרמו לה לדבריה "לראות את האור" ולשנות כיוון בחיים. שני עזבה את איתן ועברה להתגורר בכפר שמריהו עם בתה, לאחר כתשע שנות זוגיות.
בשנים 1975–1977 חיה שני בארצות הברית עם המשורר יעקב רוטבליט, שהיה צעיר ממנה בשמונה שנים. היא החליפה את שמה לריין שיין (Rain Shine). ב-1976 נפרדה מרוטבליט, נישאה לאמריקאי וזכתה כך בתושבות אמריקאית.
בשנת 1977 שבה שני לישראל בעקבות בתה תמר ועברה להתגורר בבית שכור ברחוב האהבה במושבה מגדיאל.
בשנת 1979 החלה שני לרכז סביבה חבורת אנשים שהוגדרה בעיתונות ובמוסדות הכנסת ככת (ראו הרחבה בהמשך). ב-1983 עקבות התאבדות אחד מיוצאי הכת, עזבה שני את הארץ להודו.
רנה שני נפטרה במקדש בעיר בודגאיה שבהודו מסיבוכי מחלות הצהבת והמלאריה. מלוויה, שלא טיפלו בה כראוי ולא הביאו אותה בזמן לבית החולים, פיזרו את אפרה, כמקובל בהודו.
בשנת 2003 נחנך אולם תרבות על שמה ליד בית הספר "תיכון חדרה", בעיר הולדתה חדרה.