stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אובימבונדו
סכסוכים

בתקופות קדומות, נלחמו צבאות מממלכות שונות בינם לבין עצמם ונגד שבטים שכנים למען שלל מלחמה ועבדים. מלחמות היו אירועים שנתיים שבהם צבאות ביצעו פשיטות, כולל התקפות על חיל המצב הפורטוגלי. ככל שסחר הסחורות נעשה מתוח יותר, הלחימה שככה, והאזור נהנה מאומבנדוקה (שלום יחסי). בתקופה הקולוניאלית, סבלו בני האובימבונדו מכוח "המשימה התרבותית" הפורטוגזית, שבה הם אולצו לעבוד למען האירופאים תחת מערכת עבודה נוקשת. ההגבלות על עבודה, רכוש ושווקים מובילות להתרוששות כללית. עצמאותה של גאנה בשנת 1957 הייתה זרז לתנועות אנטי-קולוניאליות ברחבי אפריקה. עצמאותה של קונגו בשנת 1960 וזמביה בשנת 1964 סיפקו תמיכה ובסיסים לתנועות אנטי-קולוניאליות באנגולה. צעדי המניעה של הממשלה הקולוניאלית על פרוטסטנטים, בני האובימבונדו ועובדי הרכבת, שנחשבו לקנוניה עם תועמלנים זרים, רק הגבירו את התנגדותם. אנשי אובימבונדו, שהיו חברים בחזית הלאומית לשחרור אנגולה (MPLA), עזבו את התנועה שלהם (UNITA) כאשר הם לא הצליחו לשכנע את הנהגת MPLA לפתוח חזית דרומית. לפילוג היו השלכות חמורות בתקופה הפוסט-קולוניאלית, מה שמעורר עוד יותר את חוסר האמון בין קבוצות אתניות ואזוריות שהניעו את מלחמת האזרחים.
טקסים

בתקופות קדומות, המלך הקריב קורבנות לאלים לאומיים בקבר הקדוש. בנוסף, מנהיגי כפרים ביצעו טקסים שונים לגשם ולמגפות.
אמנויות

הריקוד טמון בלב החיים החברתיים, המשפטיים והתרבותיים של הכפר. במרכזו של כל כפר יש רקדנית. כלי נגינה כוללים תופים וחלילים.
רפואה

המחלות השכיחות הן תולעי מעיים, מלריה, צרעת, שעלת וחצבת. אנשי רפואה משתמשים בתרופות וטיפולים שונים.
מוות

הגופה מונחת בארון עץ המשמש לנבואות ומוחזק על ידי שני אנשים. אנשים שואלים שאלות, כולל את הסיבה למוות. תזוזה של ארון הקבורה קדימה פירושה תשובה חיובית, ותזוזה לאחור היא שלילית. הגופה נקברת בבית הקברות של משפחת אחותו של האב. בנוסף, האמונה היא שהנשמה משתהה כרוח רפאים ובסופו של דבר הופכת לאב קדמון באמצעות טקסים.
מוות וחיים שלאחר המוות

הגופה מונחת בארון עץ המשמש לנבואות ומוחזק על ידי שני אנשים. אנשים שואלים שאלות, כולל את הסיבה למוות. תזוזה של ארון הקבורה קדימה פירושה תשובה חיובית, ותזוזה לאחור היא שלילית. הגופה נקברת בבית הקברות של משפחת אחותו של האב. בנוסף, האמונה היא שהנשמה משתהה כרוח רפאים ובסופו של דבר הופכת לאב קדמון באמצעות טקסים.
הערות שוליים

↑  McKenna, A. (Ed.). (2010)., The history of southern Africa., Britannica Educational Publishing.
↑  Debiel, T. (2002)., UN-Friedenssicherung in Subsahara-Afrika: Möglichkeiten und Grenzen multilateraler Konfliktbearbeitung in regionalisierten Bürgerkriegen; eine Untersuchung im Rahmen des Global Governance-Ansatzes (Doctoral dissertation, Universität Duisburg-Essen, Fakultät für Gesellschaftswissenschaften» Institut für Politikwissenschaft).
↑  Childs, Gladwyn Murray (1949)., Umbundu Kinship and Character. New York: International, African Institute and the Witwatersrand University Press.
↑  Edwards, Adrian C. (1962)., The Ovimbundu under Two Sovereignties: A Study of Social Control and Social Change among a People of Angola. London: Oxford University Press.
↑  Ennis, Merlin (1962)., Umbundu Folk Tales from Angola. Boston: Beacon Press.
↑  Hambly, Wilfred D. (1934)., The Ovimbundu of Angola, Anthropological Series, Vol. 21, No. 2: 87-262. Chicago: Field Museum of Natural History
↑  Heywood, Linda (2000)., Contested Power in Angola, 1840s to the Present. Rochester: University of Rochester Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565996105171  LCCN: sh94009694  NKC: ph1131647
איטליה באירוויזיון 1956

איטליה באירוויזיון 1956 השתתפה עם השירים, "Aprite le finestre" ו-"Amami se vuoi", שבוצעו על ידי הזמרות האיטלקיות, פרנקה ריימונדי וטונינה טוריאלי בהתאמה.
לפני האירוויזיון

גמר הקדם האיטלקי לאירוויזיון 1956, פסטיבל סן רמו, נערך ב-10 במרץ 1956, ואילו שני חצאי הגמר נערכו ב-8 וב-9 במרץ. בכל חצי גמר בוצעו עשרה שירים, ומתוכם העפילו לגמר חמישה שירים בלבד. הגמר הכיל עשרה שירים שזכו בחמשת המקומות הראשונים בכל חצי גמר.
על פי תקנון אירוויזיון 1956, כל מדינה חויבה לשלוח שני נציגים, ולכן שני המקומות הראשונים שזכו בפסטיבל הסן רמו, זכו לטוס ללוגאנו, שווייץ, שם נערכה התחרות.
השיר "Amami se vuoi", שבוצע על ידי פרנקה ריימונדי, זכה במקום הראשון, ואילו השיר "Amami se vuoi", שבוצע על ידי טונינה טוריאלי, זכה במקום השני.
באירוויזיון

השיר "Aprite le finestre" הושר שביעי בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי לוקסמבורג, ואילו השיר "Amami se vuoi" הושר אחרון בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג. מיקומם הסופי של השירים אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
הערות שוליים

↑  www.festival.vivasanremo - in Italian
↑  ESC History - Italy 1956 Sanremo Music Festival
↑  Eurovision Song Contest 1956
| איטליה איטליה באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
פסטיבל סן רמו • Canzonissima
| השתתפויות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1983 • 1984 • 1985 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1997 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | פרנקה ריימונדי & טונינה טוריאלי • נונציו גאלו • דומניקו מודוניו • דומניקו מודוניו • רנאטו רשל • בטי קרטיס • קלאודיו וילה • אמיליו פריקולי • ג'יליולה צ'ינקווטי • בובי סולו • דומניקו מודוניו • קלאודיו וילה • סרג'ו אנדריגו • איווה זניצ'י • ג'אני מורנדי • מאסימו ראניירי • ניקולה די בארי • מאסימו ראניירי • ג'יליולה צ'ינקווטי • ווס ודורי גצי • אל באנו ורומינה פאוור • מיה מרטיני • ריקי אה פוברי • מתיה בזאר • אלון סורנטי • ריקרדו פולי • אליס ופרנקו בטיאטו • אל באנו ורומינה פאוור • אומברטו טוצי וראף • לוקה ברברוסה • אנה אוקסה ופאוסטו ליאלי • טוטו קוטוניו • פפינו די קאפרי • מיה מרטיני • אנריקו רוג'רי • ג'ליסה רפאל גואלאצי • נינה זילי • מרקו מנגוני • אמה מרונה • איל וולו • פרנצ'סקה מיקיילין • פרנצ'סקו גבאני • ארמאל מטה ופבריציו מורו • מחמוד • דיודאטו • מונסקין • מחמוד ובלאנקו • מרקו מנגוני • אנג'לינה מנגו |  |
| שירי המדינה | "Aprite le finestre" & "Amami se vuoi" • "Corde della mia chitarra" • "Nel blu dipinto di blu" • "Piove (Ciao, ciao, bambina)‎‎" • "Romantica" • "Al di là" • "Addio, addio" • "Uno per tutte" • "Non ho l'età" • "Se piangi, se ridi" • "Dio, come ti amo" • "Non andare più lontano" • "Marianne" • "Due grosse lacrime bianche" • "Occhi di ragazza" • "L'amore è un attimo" • "I giorni dell'arcobaleno" • "Chi sarà" • "Sì" • "Era" • "We'll Live It All Again" • "Libera" • "Questo amore" • "Raggio di luna" • "Non so che darei" • "Per Lucia" • "I treni di Tozeur" • "Magic Oh Magic" • "Gente di marel" • "Vivo (Ti scrivo)" • "Avrei voluto" • "Insieme: 1992" • "Comme è ddoce 'o mare" • "Rapsodia" • "Sole d'Europa" • "Fiumi di parole" • "Madness of love" • "L'amore è femmina (Out of Love)" • "L’essenziale" • "La mia città" • "Grande amore" • "No Degree of Separation" • "Occidentali's Karma" • "Non mi avete fatto niente" • "Soldi" • "Fai rumore" • "Zitti e buoni" • "Brividi" • "Due vite" • "La noia" |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1965 • אירוויזיון 1991 • אירוויזיון 2022 • RAI |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה איטליה מהתחרות.
איגוד תעשיית ההקלטות הטורקי

| --- | --- |

 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מטה הארגון:  טורקיה
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 tr.mu-yap.org
 
איגוד תעשיית ההקלטות הטורקי (בטורקית: Bağlantılı Hak Sahibi Fonogram Yapımcıları Meslek Birliği ובקיצור Mü-Yap) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של טורקיה. האיגוד הוא גם חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
נכון למאי 2019, האיגוד כולל בתוכו כ-194 חברים, המהווים חלק של 80% מתעשיית המוזיקה הטורקית.
היסטוריה

Mü-Yap הוקם בשנת 2000 עם כניסתי של חוק 5846 בחוקה הטורקית לתוקף. בשנת 2010, Mü-Yap לקח חלק בסגירתו של Fizy, שירות סטרימינג מקוון פופולרי, בטענה שהוא מפר זכויות יוצרים. בסוף 2012, לאחר שנפתחה חנות המוזיקה הדיגיטלית אייטונס, הופעל לחץ על האיגוד שיפעל בנושא זכויות היוצרים שם.
אותו המהלך, נחשב לסוף המונופול של Mü-Yap בעולם המוזיקה הדיגיטלי. בישיבה כללית שערך בשנת 2013, הודיע האיגוד על נסיגתו מהשוק הדיגיטלי.
תעודות על מכירות

| שנים> מקומי | זהב> מקומי | פלטינה> מקומי | יהלום> מקומי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003–2005 | — | — | 300,000 |
| 2006–הווה | 100,000 | 200,000 | 300,000 |
בינלאומי
| 2003–2005 | — | — | 20,000 |
| 2006–הווה | 5,000 | 10,000 | 20,000 |
ראו גם

איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי
הערות שוליים

↑  "What is Mü-Yap?". Retrieved 17 November 2013. (ארכיון)
↑  "Fizy kapatıldı!". Retrieved 17 November 2013.
↑  Newsroom, Apple Newsroom (באנגלית)
↑  iTunes niye Türkiye’ye geldi, MÜYAP’ın devri niçin kapandı?, Milliyet (בטורקית)
↑  BEDAVA MÜZİK DEVRİ BİTİYOR, Milliyet (בטורקית)
1 2  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2017-11-16. נבדק ב-2013-11-17. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: dd63eccb-06a0-4e93-a775-35795d093930
אולימפיאדת אמסטרדם (1928)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  אמסטרדם, הולנד
 מדינות משתתפות:  46
 ספורטאים משתתפים:  2,883 (2,606 גברים, 277 נשים)
 תחרויות:  109 תחרויות ב-14 ענפים
 טקס הפתיחה:  28 ביולי 1928
 טקס הנעילה:  12 באוגוסט 1928
 נפתח רשמית על ידי:  הנסיך הנדריק, נסיך הולנד
 השביע את המשתתפים:  הארי דניס
 האצטדיון הראשי:  האצטדיון האולימפי
 הערים שהתמודדו על האירוח:  לוס אנג'לס
 → אולימפיאדת פריז אולימפיאדת לוס אנג'לס ← 
נבחרת הולנד בהתעמלות נשים לאולימפיאדת אמסטרדם, 1928
אולימפיאדת אמסטרדם (1928) היא האולימפיאדה התשיעית בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים מ-28 ביולי ועד 12 באוגוסט 1928. השתתפו בתחרויות 2,883 ספורטאים מ-46 מדינות.
טבלת מדליות > המדינות שגרפו את מרב המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 22 | 18 | 16 | 56 |
| 2 | הקונפדרציה הגרמנית (1848) גרמניה | 10 | 7 | 14 | 31 |
| 3 | פינלנד פינלנד | 8 | 8 | 9 | 25 |
| 4 | שוודיה שוודיה | 7 | 6 | 12 | 25 |
| 5 | ממלכת איטליה איטליה | 7 | 5 | 7 | 19 |
| 6 | שווייץ שווייץ | 7 | 4 | 4 | 15 |
| 7 | צרפת צרפת | 6 | 10 | 5 | 21 |
| 8 | הולנד הולנד | 6 | 9 | 4 | 19 |
| 9 | הונגריה (1920–1945) הונגריה | 4 | 5 | 0 | 9 |
| 10 | קנדה (1921-1957) קנדה | 4 | 4 | 7 | 15 |
אירועים בולטים

באולימפיאדה זו היו כמה אירועים בולטים שקרו בפעם הראשונה בעת החדשה:
מסורת הדלקת הלפיד האולימפי חודשה במשחקים אלו.
המשלחת מיוון פתחה לראשונה את מצעד המשלחות והמשלחת של המדינה המארחת סגרה את המצעד.
לראשונה נערכו המשחקים האולימפיים במשך 16 ימים.
נבחרת גרמניה חזרה להשתתף במשחקים האולימפיים לאחר שסולקה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
אירועים בולטים > השתתפות נשים

אולימפיאדה זו הייתה הפעם הראשונה שבה התקיימו תחרויות אתלטיקה והתעמלות מכשירים גם לנשים. הלחץ של פדרציית הספורט הנשי הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale בראשות אליס מיליאט, תחרויות נפרדות לנשים ומוצלחות (שני אירועים של המשחקים העולמיים לנשים וארבע אולימפיאדות לנשים), התחזקות ספורט הנשים בעולם ופרישתו של פייר דה קוברטן, מייסד המשחקים האולימפיים המודרניים, שחשב שנשים לא אמורות להשתתף בספורט, כל אלה הובילו לשינוי הזה. מספר הנשים שהשתתפו באולימפיאדה זו היה כפול מזו שלפניה פריז 1924. באולימפיאדה זו (אמסטרדם) תחרות התעמלות המכשירים עדיין הייתה שונה מזו של הגברים.
אירועים בולטים > אתלטיקה

פני רוזנפלד היהודיה (קנדה (1921-1957) קנדה) זכתה בשתי מדליות, מהן אחת זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש.
פאבו נורמי (פינלנד פינלנד) זכה ב-3 מדליות מהן 1 זהב התשיעית שלו.
פרסי ויליאמס (קנדה (1921-1957) קנדה) זכה בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
קלרנס האוזר (ארצות הברית ארצות הברית) הגן על תוארו בזריקת דיסקוס.
אירועים בולטים > התעמלות

נבחרת הנשים של הולנד (הולנד) בהתעמלות מכשירים זכתה במדליית הזהב, המדליה היחידה בתחרות לנשים. הנבחרת כללה חמש נשים יהודיות (הלנה קלוט-נורדהיים, סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס ואלקה דה לוי), אף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. ארבע מהן והמאמן נספו בשואה (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס והמאמן קלירקופר נספו בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ). רק אחת, דה לוי שרדה את השואה.
ג'ורג' מייז (שווייץ שווייץ) זכה ב-4 מדליות מהן 3 זהב כולל בתחרות הקרב רב.
אירועים בולטים > כדורגל

נבחרת אורוגוואי אורוגוואי זכתה במדליית זהב בכדורגל, בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון בהארכה על ארגנטינה ארגנטינה 1-2. בתום הזמן החוקי של המשחק הייתה התוצאה 1-1. במדליית הארד זכתה איטליה ממלכת איטליה שניצחה את מצרים מצרים 1922 3-11.
אירועים בולטים > כדורמים

נבחרת גרמניה הקונפדרציה הגרמנית (1848) זכתה במדליית זהב בכדורמים, לאחר שניצחה במשחק הגמר את הונגריה הונגריה (1920–1945) 2-5. במדליית הארד זכתה צרפת צרפת שניצחה את בריטניה בריטניה 1-8.
אירועים בולטים > סיף

יאנוש גאראי ואטילה פטשאואר (הונגריה (1920–1945) הונגריה) שזכו במדליית זהב, נרצחו בשואה.
אירועים בולטים > קפיצה למים

פיט דג'רדין (ארצות הברית ארצות הברית) זכה בשתי מדליות הזהב.
אירועים בולטים > שחייה

אלבינה אוסיפוביץ (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר
מרתה נורליוס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה בשתי מדליות, במשחה ל-400 מטר חופשי היא הגנה על תוארה ובמשחה שליחות 4x100 מטר
ג'וני וייסמילר (ארצות הברית ארצות הברית) זכה בשתי מדליות זהב והגן על תואריו במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר
ראו גם

יהודים באולימפיאדת אמסטרדם
הערות שוליים

↑  Amsterdam 1928, olympic.org
↑  Lauren,Our First Olympics: Women’s Gymnastics at Amsterdam 1928, ‏ December 11, 2015 (באנגלית)
| אמסטרדם אמסטרדם |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | מוזיאון התנ"ך • מוזיאון אלארד פירסון • בית אנה פרנק • ארמיטאז' אמסטרדם • ארון החתולים • מוזיאון בית רמברנדט • הולנדסה סכאובורך • המוזיאון להיסטוריה של אמסטרדם • המוזיאון להיסטוריה יהודית • המוזיאון הימי של הולנד • מוזיאון וילט הולטהאוסן • מוזיאון ואן גוך • חוויית היינקן • המוזיאון הטרופי • מוזיאון אמסטלקרינג • מוזיאון המחתרת ההולנדית • מוזיאון נמו • מוזיאון סטדלק • רייקסמוזיאום |  |
| שכונות | יורדאן • רובע החלונות האדומים • רובע התעלות של אמסטרדם • חרכטנחורדל |  |
| רחובות | דאמראק  • יודנבריסטראט • ליידססטראט • ספאו • קלוורסטראט • רוקין |  |
| כיכרות | דאם • וטרלופליין • ליידספליין • מוזאומפליין • מונטפליין • נורדרמארקט • ניומארקט • רמברנדטפליין |  |
| מבנים נוספים | הארמון המלכותי של אמסטרדם • תחנת הרכבת המרכזית • מונטורן • קונצרטחבאו  • יוהאן קרויף ארנה • בית הכנסת הגדול של אמסטרדם • בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם • האצטדיון האולימפי (אמסטרדם) |  |
| תחבורה | החשמלית של אמסטרדם • הרכבת התחתית של אמסטרדם • כביש 10 • נמל התעופה סכיפהול |  |
| אחר | אנה פרנק • סינגל (אמסטרדם) • אמסטל • קווי ההגנה של אמסטרדם • בורסת אמסטרדם • דגל אמסטרדם • הומומונומנט • העץ של אנה פרנק • אולימפיאדת אמסטרדם (1928) • אוניברסיטת אמסטרדם • בית הספר מונטסורי השישי ע"ש אנה פרנק |  |
פורטל אמסטרדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5323834-5  LCCN: n85165995  NKC: xx0098053  VIAF: 135767553   WorldCat (עם VIAF): 135767553
אידה, נסיכת ולדק ופירמונט

אידה, נסיכת ולדק ופירמונט (בגרמנית: Ida Prinzessin zu Waldeck und Pyrmont; 26 בספטמבר 1796 - 12 באפריל 1869), הייתה בתו של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה.
ביוגרפיה

אידה נולדה ב-26 בספטמבר 1796 ברהודן לגאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של אוגוסט השני, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וכריסטינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג.
ב-23 ביוני 1816 התחתנה אידה עם גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 9 ילדים. בשנת 1860 מת בעלה גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה, ובנה אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה עלה לשלטון במקומו, וב-12 באפריל 1869 מתה אידה בזמן שהותה בצרפת.
משפחתה

ב-23 ביוני 1816 התחתנה אידה עם גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה (1817–1893), התחתן עם הרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט
מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1818–1891), התחתנה עם אויגן, דוכס וירטמברג
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה (1821–1899), התחתנה עם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
ארנסט, נסיך שאומבורג-ליפה (1822–1831)
אידה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1824–1894)
אמה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1827–1828)
וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה (1834–1906), התחתנה עם בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו
הרמן, נסיך שאומבורג-ליפה (1839)
אליזבת, נסיכת שאומבורג-ליפה (1841–1926), התחתנה עם וילהלם, נסיך הנאו והורוביץ
הערות שוליים

↑  בנו מנישואים מורגנטיים של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0266953  VIAF: 3937164120386110470006   WorldCat (עם VIAF): 3937164120386110470006
אווז לבן

| אווז לבן |
| --- | --- |
 אווז רוס
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: אווז לבן
שם מדעי
 Chen ‏בויה, 1822

אֲוַז לבן (שם מדעי: Chen) הוא סוג של עופות ממשפחת הברווזיים הכולל שלושה מינים. בעבר שויך סוג זה לסוג הכללי - אווז וההחלטה לשייכו לסוג נפרד עדין אינה מקובלת על כל העוסקים בתחום זה.
האווזים בסוג זה מאופיינים בצבע לבן כמעט בכל גופם. מלבד מינים אלו ישנם מינים לבנים של אווז הבית, מדובר בהכלאה של מיני אווז מסוג זה ומסוג האווז האפור ורוב החוקרים מסווגים אותם כתת-מין של סוג האווז האפור.
מינים

אווז הצפון (Chen caerulescens) מכונה לעיתים אווז השלג.
אווז קיסרי (Chen canagica)
אווז רוס (Chen rossii)
אידה-וירו

מחוז אידה-וירו הוא אחד מתוך 15 מחוזות אסטוניה. המחוז גובל בים הבלטי וברוסיה. שטח המחוז כולל את הערים נרבה וקוכטלה-יארבה, הערים השלישית והרביעית בגודלן במדינה. רוב האוכלוסייה במחוז הוא דובר רוסית.
היסטוריה

עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 18 נפות, מתוכן 6 עירוניות והשאר כפריות. כמו כן, עברה הנפה הכפרית אסרי (Aseri) למחוז הסמוך לאנה-וירו.
אוכלוסייה

בסוף 2011 מנתה אוכלוסיית המחוז 149,172 נפש, בחלוקה ללאומים הבאים:
רוסים: 71.28%
אסטונים: 19.65%
אחרים: 10.07%
ממשלת המחוז

בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (באסטונית: maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים.
נפות

בעקבות הרפורמה המנהלית באוקטובר 2017. כולל המחוז 8 נפות.
נפות עירוניות (linn) :
נרבה (Narva)
נארבה-ייאסו (Усть-Нарoва ,Narva-Jõesuu)
סילמאה (Sillamäe, Силламяэ)
קוכטלה-יארבה (Kohtla-Järve, Кохтла-Ярве)
נפות כפריות (vallad):
אלוטאגוסה (Alutaguse): נפה חדשה שהוקמה בעקבות הרפורמה ב-2017.
טוילה (Toila)
ייהבי (Jõhvi, ברוסית: Йыхви). לייהבי עצמה מעמד של עיר.
ליגאנוסה (Lüganuse)
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה לפי מין, השתייכות לאומית אתנית ומחוז ב-1 בינואר, סטטיסטיקות אסטוניה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535465805171  GND: 4576410-4  LCCN: n93018860   WorldCat (עם LCCN): n93-018860 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסטוניה ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התפתחות האוכלוסייה במחוז משנת 1990
אי הקוקוס

אי הקוקוס (בספרדית: Isla del Coco) הוא אי באוקיינוס השקט, כ-535 ק"מ דרומית-מערבית לחופי קוסטה ריקה, לה הוא שייך, וכ-665 ק"מ צפונית-מזרחית לאיי גלאפגוס השייכים לאקוודור. האי מוגדר כנפה במחוז פונטרנס ומוכרז כפארק לאומי מאז ה-22 ביוני 1978. שטחו של האי הוא 23.85 קמ"ר, וצורתו כשל מלבן. האי והפארק הלאומי שבו מוכרזים מאז שנת 1997 כאתר מורשת עולמית, ובשנת 2002 הורחבה ההכרזה, במקביל להרחבתו של הפארק הלאומי, כך שהיא כוללת אזור ימי מוגן סביב האי ששטחו 1,997.9 קמ"ר, הידוע כאתר צלילה פופולרי. היחידים שמורשים להתגורר באי הם אנשי הרשות הלאומית לאזורי שימור שהקימו שני מחנות לשם כך. כל יתר המבקרים חייבים לעוזבו לעת ערב.
האי שימש השראה לסדרת ספרי וסרטי פארק היורה, וכן לספר אי המטמון.
גאולוגיה, גאוגרפיה ואקלים

מוצאו של אי הקוקוס הוא געשי וטקטוני, והוא שוכן בלוח קוקוס הקטן שבין אמריקה הלטינית ומקסיקו לבין קו המשווה. גילם של הסלעים העתיקים ביותר באי נע בין 1.91 ל-2.44 מיליון שנים, והם עשויים בעיקר מבזלת שנוצרה מלבה שהתקררה. סמוך לאי שוכנים מספר איים קטנים, שהחשובים שבהם הם דוס אמיגוס (Dos Amigos), רפאל (Rafael) וחואן באוטיסטה (Juan Bautista).
אורכו של האי הוא כ-7.6 ק"מ ורוחבו כ-4.4 ק"מ. אורך קו החוף של האי מגיע ל-23.3 ק"מ, והוא משופע בצוקים המגיעים עד לגובה של 183 מטר. הנוף הררי והנקודה הגבוהה באי הקוקוס היא ב"סרו איגלסיאס" (Cerro Iglesias - "גבעת הכנסיות") הנישאת לגובה של 636 מטר. עם זאת במרכזו של האי משתרעים שטחים מישוריים שגובהם נע בין 200 ל-260 מטר. באי ארבעה מפרצים - שלושה מהם בחופו הצפוני: ווייפר (Wafer) וצ'טהאם (Chatham) החוליים, וכן מפרץ ווסטון (Weston); ואילו המפרץ הרביעי נמצא בחוף הדרומי. אל מפרצים אלה זורמים מספר נחלים קצרים המנקזים את מי הגשמים הרבים, והגדולים שבהם הם נחל חניו (Genio) ונחל פיטייר (Pittier) הזורמים אל מפרץ ווייפר בצפון. הנוף ההררי ושפע המשקעים יצרו למעלה ממאתיים מפלי מים. אדמת האי עשויה מלטריט, ואילולא הצמחייה הסבוכה, הייתה נסחפת על ידי כמות המשקעים הגבוהה במקום.
האקלים טרופי לח וימי. לחץ האוויר הנמוך באזור קו המשווה מביא לרוחות מערביות, לעננות קבועה ולמשקעים היורדים משך כל השנה והמגיעים לממוצע של 7,000 מ"מ, אם כי בין ינואר למרץ ובספטמבר ובאוקטובר כמות המשקעים מעט קטנה יותר. הטמפרטורה השנתית ממוצעת עומדת על 23.6 °C. טמפרטורת מי האוקיינוס נעה בין 29 °C ל-30 °C.
היסטוריה

האי התגלה בשנת 1526 בידי הפורטוגזי ז'והאן קבסאש (Johan Cabeças) ויש הטוענים כי היה אסטורי בשם חואן קבזאס דה גראדו (Joan Cabezas de Grado). האי הופיע בשמו (Isle de Coques) במפה מ-1542 ושוב במפה צרפתית מ-1556 (Ysle de Coques), כמעלה וחצי מצפון לקו המשווה. אטלס מ-1662 מיקם את האי על קו המשווה, וכך הוא מופיע גם באטלס מ-1680, אך הוא המשיך וסומן במקומות שונים במפות שהתפרסמו מעת לעת.
במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 שימש האי כמקום מקלט לשודדי הים שפעלו לאורך חופיה המערביים של אמריקה. עובדה זו הולידה אגדות לפיהן אוחסנו בו אוצרות גנובים, ובהם הזהב שנגנב מכיפות כנסיותיה של לימה, בירת פרו. שמועות אלה הביאו לאי למעלה מ-500 משלחות שונות שפקדו אותו במשך השנים ובעיקר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
בשנת 1863 הושלכו 426 עבדים פולינזים משוחררים באי, שכן קברניט הספינה "אדלנטה" (Adelante) שנשאה אותם, התעצל להביאם לביתם כמובטח. חודש לאחר מכן חולצו 38 מהם מהאי על ידי ספינה אחרת. כל היתר מתו מאבעבועות שחורות.
קוסטה ריקה השתלטה באופן רשמי על האי בשנת 1869 ובין השנים 1872–1874 פעל במקום בית כלא. שני ניסיונות להקים יישוב במקום כשלו, והאי נותר בלתי נושב. ב-1897 מינתה הממשלה מושל לאי, ושנה לאחר מכן נשקלה האפשרות לחדש את מתקן המאסר שפעל בו. משלחת נשלחה אליו מטעם ממשלת קוסטה ריקה, אך זו התרשמה מסגולותיו הטבעיות והמליצה להופכו לאזור מוגן. האי סופח למדינה באופן רשמי ב-7 בנובמבר 1949 וב-1978 זכה להגנה מכוח חוק.
הטבע באי

יערות הגשם הטרופיים, והפאונה והפלורה באי, ייחודיים רק לו בקרב איי מזרח האוקיינוס השקט. האי מעולם לא היה מחובר ליבשה, ועל כן הוא מצטיין בכמות גדולה של מינים אנדמיים.
הטבע באי > הצומח

235 מיני בעלי פרחים נסקרו באי, ו-75 מהם ייחודיים רק לו. עוד מצויים באי 74 מיני שרכאים וצמחים הקשורים אליהם, 128 מינים של טחב ו-90 מיני פטריות. באי שלוש רצועות עיקריות של צמחייה. חורש החוף המשתרע בין החוף לקו גובה של 50 מטר, ובו עצים דוגמת עץ הקוקוס וצמחייה עשירה של שרכאים, שיחים פואתיים, סולניים וקטניות. היער הפנימי, המשתרע בגבהים שבין 50 ל-500 מטר, עשיר באפיפיט, סחלביים, ברומליים, טחב ושרכאים. הרצועה השלישית היא רצועת יער עננים (Cloud forest), והצמחייה בה אופיינית לסוג זה של יער. בעת ניסיונות ההתיישבות באי ניטעו בו מטעי קפה וקקאו, ואלה התפשטו במידה מה על חשבון הצמחייה הטבעית.
הטבע באי > החי

באי 362 מיני חרקים ש-64 מהם אנדמיים למקום, והמגוון הרחב ביותר הוא בקרב הפרפראים והנמליים. באי הקוקוס 60 מינים נוספים של פרוקי-רגליים ושני מיני לטאות. כ-90 מיני עופות ימיים מקננים בצוקי האי, ולאלה נוספים שבעה מיני עופות יבשה ששוכנים בו דרך קבע, שלושה מהם אנדמיים למקום. היונקים היבשתיים מונים חמישה מינים, ובהם חזירים, איילים, חתולים ועכברושים, שהובאו כולם לאי על ידי בני האדם. יונקים אלה הפרו את האיזון האקולוגי במקום, והחזירים במיוחד פוגעים בשורשי הצמחים וחושפים את הקרקע לסחף.
שוניות האלמוגים העשירות סביב האי, המחילות הגעשיות התת-ימיות, המערות והמים הפתוחים שסביב האי, משמשים כבית ל-32 מיני אלמוגים, 60 מיני סרטנאים, 510 מיני רכיכות וליותר מ-250 מיני דגים. על אלה נימנים טונה צהובת סנפיר, וכרישים, כולל כרישים לווייתניים. היונקים הימיים כוללים את הדולפינן, נתב שחור, לווייתן גדול-סנפיר, אריה ים קליפורני, ומספר מיני צבים, ובהם צב ים ירוק. בשנים האחרונות הובעה דאגה מדייג בלתי חוקי המאיים על האוכלוסייה הימית סביב אי הקוקוס, וממשלת קוסטה ריקה הואשמה בכך שאינה עושה די כדי להילחם בתופעה. בחודש יוני 2011 דווח על גילויו של סרטן יבשה ענק, באורך של עד חצי מטר לזכרים, גם הוא אנדמי לאי. שמו הרשמי של המין החדש הוא Jungertia Coconasis, והוא ניזון מתפריט צמחוני ומתגורר במחילות בחול.
הערות שוליים

↑  אתר אונסק"ו
↑  אסור לפספס‏, האי עם האוצר החבוי שהעניק השראה ל"פארק היורה" - והכניסה אליו אסורה ומסוכנת, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2022
↑  אתר הרשות הלאומית לאזורי שימור
↑  אתר UNEP
↑  PARQUE NACIONAL ISLA DEL COCO
↑  FLORA Y FAUNA
↑  אתר worldwildlife
↑  שלמה פפירבלט, סרטן ענק נחשף ב"אי של פארק היורה", באתר הארץ, 26 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284044305171  GND: 4844673-7  LCCN: sh85027635  VIAF: 241241121   WorldCat (עם VIAF): 241241121 
מפל מים באי
ציור של אוניה שנחרט באבן על ידי שודד ים