stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קודי מרטין
הערות שוליים

↑  Alex Kirshner, How the Martin twins have fueled Nevada’s Sweet 16 run, SBNation.com, ‏2018-03-20 (באנגלית)
↑  Nevada's Caleb Martin top player, newcomer in Mountain West, FOX Sports (באנגלית אמריקאית)
↑  Mountain West Announces 2017-18 Men's Basketball All-Conference Team, themw.com (באנגלית)
↑  Mountain West Announces 2018-2019 Men’s Basketball All-Conference Team, themw.com (באנגלית)
↑  Hornets Select PJ Washington With The 12th Pick In The 2019 NBA Draft, www.nba.com (באנגלית)
↑  Hornets Sign Second-Round Draft Pick Cody Martin and Free Agent Caleb Martin, www.nba.com (באנגלית)
↑  Timberwolves vs. Hornets - Game Recap - October 25, 2019, ESPN (באנגלית)
↑  Hornets Assign Cody Martin To Greensboro Swarm, www.nba.com (באנגלית)
פרנסיס דייוויס מילט

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1848 Mattapoisett, ארצות הברית 
 פטירה:  15 באפריל 1912 (בגיל 63) צפון האוקיינוס האטלנטי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן 
 תחום יצירה:  ציור 
 יצירות ידועות:  A Tender Chord 
 בן או בת זוג:  אליזבת גרילי מריל 
 צאצאים:  John Alfred Parsons Millet 
 חתימה:   
 
פרנסיס דייוויס מילט (באנגלית: Francis Davis Millet‏;  3 בנובמבר 1848 - 15 באפריל 1912) היה צייר, פסל וסופר קלאסי אמריקאי, שנפטר בטביעת האוניה טיטאניק ב־15 באפריל 1912.
ראשית חייו

פרנסיס דייוויס מילט נולד במטאפואיסט, מסצ'וסטס. בגיל חמש עשרה נכנס מילט לגדוד של מסצ'וסטס, תחילה כילד מתופף ואז כעוזר כירורג (שעזר לאביו, המנתח) במלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא ציין מספר פעמים את ניסיונו בעבודה עבור אביו כסיבה להעדפת הצבע אדום - הדם החי, בו הוא השתמש לעיתים קרובות בציוריו המוקדמים. הוא סיים את לימודיו בהרווארד עם תואר שני באמנויות. הוא עבד ככתב ועורך בחברת בוסטון קורייר ולאחר מכן ככתב בתערוכת המאה בפילדלפיה.
קריירה

בשנת 1876 חזר מילט לבוסטון כדי לצייר ציורי קיר בכנסיית טריניטי בבוסטון יחד עם ג'ון לה פרג'. הוא נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות באנטוורפן, בלגיה. הוא היה התלמיד הראשון שזכה במדליית כסף בשנתו הראשונה. בשנה שלאחר מכן הוא זכה במדליית זהב. במלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 1877–1878 הוא עבד ככתב צבאי של מספר עיתונים - ניו יורק הראלד, לונדון דיילי ניוז וה- London Graphic. הוא עוטר באותות על ידי רוסיה ורומניה בזכות האומץ שבאש ושירותיו לפצועים.
מילט הפך לחבר באגודת האמנים האמריקאים בשנת 1880, ובשנת 1885 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק וכסגן יו"ר הוועדה לאמנות יפה. הוא מונה לנאמן של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, וישב בוועדה המייעצת של הגלריה הלאומית לאמנות. הוא היה מנהל העיצוב בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893. הקריירה שלו כללה עבודה במספר ירידי עולמיים, כולל וינה, שיקגו, פריז וטוקיו, שם תרם כשופט, מנהל, צייר / מעצב ציורי קיר ויועץ.
מילט היה בין מייסדי בית הספר למוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, והיה בעל השפעה בראשית ימיה של הפדרציה האמריקאית לאמנויות. מילט היה מעורב באקדמיה האמריקאית ברומא מראשיתה וכיהן כמזכיר שלה בשנים 1904 עד 1911. הוא היה חבר מייסד וסגן יו"ר הוועדה האמריקאית לאמנויות יפות, וכיהן משנת 1910 עד מותו בשנת 1912.
הוא מת על סיפונה של הטיטאניק בעת שנסע לעסקי אקדמיה לניו יורק.
מילט היה גם סופר ועיתונאי. הוא תרגם את טולסטוי וגם כתב מאמרים וסיפורים קצרים. בין פרסומיו ספרי סיפורים (1892), הדנובה מהיער השחור לים השחור (1892) ומשלחת לפיליפינים (1899).
כפסל ומעצב ידוע, מילט תכנן את מדליית מלחמת האזרחים בשנת 1907 לבקשת צבא ארצות הברית ומחלקת המלחמה של ארצות הברית ומדליית המבצע הספרדי ב -1908. הוא עיצב את תקרת חדר הישיבות של בית המושל בבולטימור, מרילנד.
חיים אישיים

מילט היה חבר קרוב של אוגוסטוס סנט-גאודנס ומארק טוויין, שניהם השתתפו בחתונתו בשנת 1879 עם אליזבת ("לילי") גרילי מריל בפריז, צרפת; טוויין היה השושבין של מילט. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: קייט, אדווין, לורנס וג'ון.
מילט הכיר את צייר הפורטרטים האמריקאי המפורסם ג'ון סינגר סרג'נט, שלעיתים קרובות השתמש בבת של מילט קייט כדוגמנית. הוא היה גם מקורב למשפחת האקסלי המפורסמת.
מילט התגורר עם ארצ'יבלד בוט, קצין צבא ועיתונאי, שכינה אותו "חברי האמן שחי איתי". ישנן השערות כי באט ומילט היו ביחסי זוגיות. ההיסטוריון ריצ'רד דבנפורט-הינס כתב בשנת 2012: השותפות המתמשכת בין באט ומילט הייתה מקרה מוקדם של "אל תשאל, אל תספר." התקשורת לא התמקדה יותר מדי ביחסי גברים, אך הם זיהו את חיבתם ההדדית. והם היו יחד במוות כמו בחיים.
מוות

ב־10 באפריל 1912 עלו מילט ובאט לטיטניק בשרבורג, צרפת, בדרך לניו יורק. מילט נראה עוזר לנשים וילדים להיכנס לסירות הצלה. גופתו נמצאה לאחר הטביעה והוחזרה למסצ'וסטס, שם נקבר.
גלריה

באכסניה
סתו
הכניסה לויקסבורג
בין שתי נשים
נגן בניו אורלינס
חייל טורקי
לילי בערסל
הערות שוליים

↑  Millet, Francis Davis (November 3, 1864), Civil war diary, includes partial transcripts (diary entry), Smithsonian Institution, archived from the original on September 1, 2016, retrieved January 28, 2013.
↑  American Council of Learned Societies, Dictionary of American biography, New York, C. Scribner's Sons, 1943
↑  Archibald Forbes, Memories and Studies of War and Peace, London, Paris [etc.] Cassell and company, limited, 1895
↑  "Whet Moser, The Contentious Historical Origins of Spray Paint, chicagomag.com, Nov. 7, 2011"
↑  Gaines, Catherine S. A Finding Aid to the Francis Davis Millet and Millet Family Papers, 1858–1984 (bulk 1858–1955) in the Archives of American Art. The Francis Davis Millet And Millet Family Papers Online
↑  Millet, F. D. (1892). A Capillary Crime and Other Stories. New York: Harper & Brothers.
↑  Millet, F. D. (1892). The Danube: From the Black Forest to the Black Sea. New York: Harper & Brothers.
↑  Millet, F. D. (1899). Expedition to the Philippines. New York: Harper & Brothers.
↑  New York Post, New York Post (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117043923  ISNI: 0000 0000 6634 4659  LCCN: n96107058  RKD: 56189  SNAC: w65m67q5  ULAN: 500028658  VIAF: 30303068   WorldCat (עם VIAF): 30303068 
מילט מצייר ציור קיר עם דוגמנית
פרס ארסמוס

| --- | --- |

 מדינה:  הולנד 
 הגוף המעניק:  Praemium Erasmianum Foundation 
 תקופת הפרס:  1958–הווה (כ־66 שנים) 
 נקרא על שם:  ארסמוס מרוטרדם 
 www.erasmusprijs.org
 
פרס ארסמוס הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי הקרן ההולנדית פראמיום ארסמיום (מילולית, בלטינית: "הפרס הארסמי"), אשר הוקמה בשנת 1958 על ידי הנסיך ברנרד. הוא מוענק לאישים ומוסדות שתרמו תרומה משמעותית לתרבות או לחברה באירופה. הפרס מלווה במענק כספי על סך 150,000 יורו. הפרס קרוי על שמו של המלומד ההולנדי בן הרנסאנס, ארסמוס מרוטרדם.
זוכי הפרס

1958: אזרחי אוסטריה
1959: רובר שומאן וקרל יאספרס
1960: מארק שאגאל ואוסקר קוקושקה
1961: לא הוענק
1962: רומנו גוואדריני
1963: מרטין בובר
1964: איגוד האקדמיות הבין-לאומי Union Académique Internationale
1965: צ'ארלי צ'פלין ואינגמר ברגמן
1966: רנה וויג והרברט ריד
1967: יאן טינברגן
1968: הנרי מור
1969: קרל פרידריך פון וייצזקר וגבריאל מרסל
1970: הנס שארון
1971: אוליבייה מסייאן
1972: ז'אן פיאז'ה
1973: קלוד לוי-שטראוס
1974: נינט דה ולואה ומוריס בז'אר
1975: ארנסט גומבריך ווילם סנדברג
1976: אמנסטי אינטרנשיונל ורנה דוד
1977: ז'אן מונה ווורנר קייגי
1978: 3 תיאטראות בובות כולל תיאטרון לחם ובובות
1979: די צייט ונויה זוריכר צייט
1980: גוסטב ליאונהארדט וניקולאוס הרנונקור
1981: ז'אן פרובה
1982: אדוארד שילביקס
1983: מרגריט יורסנאר, לשק קולקובסקי, ישעיה ברלין ורמון ארון
1984: מאסימו פלטינו
1985: פול דהלווי
1986: ואצלב האוול
1987: אלכסנדר קינג
1988: ז'אק לדו
1989: הוועד הבינלאומי של המשפטנים (International Commission of Jurists)
1990: גרהם קלארק
1991: ברנרד הייטינק
1992: ארכיון איי הודו ושמעון ויזנטל
1993: סיגמר פולקה
1994: פיטר שטיין
1995: רנצו פיאנו
1996: ויליאם מקניל
1997: ז'אק דלור
1998: פיטר סלרס ומאוריציו קאגל
1999: מרי רובינסון
2000: האנס ואן מאנן
2001: קלאודיו מגריס ואדם מיצ'ניק
2002: ברנד והילה בכר
2003: אלן דייווידסון
2004: עבד אל-כרים סורוש, סאדק אל-עזם ופאטמה מרניסי
2005: סיימון שייפר וסטיבן שייפין
2006: פייר ברנרד
2007: פטר פורגאטש
2008: איאן בורומה
2009: אנטוניו קססה ובנג'מין פרנץ
2010: חוסה אנטוניו אבראו
2011: חואן בוסקץ
2012: דניאל דנט
2013: יורגן הברמאס
2014: פרי לייסן
2015: קהילת ויקיפדיה
2016: א. ס. בייאט
2017: מישל למונט
2018: ברברה ארנרייך
2019: ג'ון אדמס
2021: גרייסון פרי
2022: דויד גרוסמן
2023: טרוור נואה
2024: אמיטאב גוש
פרנץ יוסף קלמן

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1897 Środa Śląska, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 במאי 1965 (בגיל 67) ניו יורק, ארצות הברית 
 
פרנץ יוזף קלמן (24 ביולי 1897 – 12 במאי 1965) היה פסיכיאטר יהודי אמריקאי יליד גרמניה, מחלוצי המחקר אודות הבסיס הגנטי של הפרעות נפש. קלמן פיתח את השימוש במחקרי תאומים להערכת התפקיד היחסי של התורשה והסביבה בפתוגנזה של הפרעות נפש.
קורות חיים

נולד בנוימארקט, שלזיה, למארי וברונו קלמן, מנתח ורופא כללי. בשנת 1936 נמלט מגרמניה לארצות הברית בשל יהדותו. באופן פרדוקסאלי, הוא היה תלמידו של ארנסט רודין, מאדריכלי מדיניות האאוגניקה בגרמניה הנאצית. בנאום שנשא בגרמניה בשנת 1935, קלמן טען כי יש לבדוק קרובי משפחה של חולים בסכיזופרניה במטרה למצוא ולעקר "נשאים לא מושפעים" של הגן הרצסיבי האחראי לכאורה.
בשנת 1944, קלמן תיאר חסר מצב של היפוגונדיזם היפוגונדוטרופי מולד יחד עם תתרנות שנקרא לימים על שמו, תסמונת קלמן.
בשנת 1948, היה ממייסדי החברה האמריקאית לגנטיקה אנושית.
ביבליוגרפיה חלקית

The genetics of schizophrenia; a study of heredity and reproduction of the families of 1,087 schizophrenics. New York: JJ Augustin, 1938. 291 ss.
Kallmann FJ, Reisner FJ. Twin studies on the significance of genetic factors in tuberculosis. The American Review of Tuberculosis 47, s. 549 (1943)
The genetic aspects of primary eunocchoidism (1944)
The genetic theory of schizophrenia. The American Journal of Psychiatry 103: 309 (1946)
Modern concepts of genetics in relation to mental health and abnormal personality development. Psychiatric Quarterly 21, 4, 535-553 (1947) DOI:10.1007/BF01654317
The genetics of psychoses; an analysis of 1,232 twin index families. American Journal of Human Genetics 4, ss. 385–390 (1950)
Heredity in Health and Mental Disorder (1953)
Zur Symptomatologie der Gehirnzystizerkose. Mschr. Psychiat. Neur. (1929)
Marcuse H, Kallmann F. Zur Sulfosinbehandlung der Paralyse und Schizophrenie. Nervenarzt 2: 149-53 (1929)
ראו גם

תסמונת קלמן
הערות שוליים

↑  "Who was who in America". Marquis-Who's Who. 17 בפברואר 1968. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RootsWeb.com Home Page". freepages.genealogy.rootsweb.ancestry.com.
↑  Obituary Franz Joseph Kallman, 1897-1965, The American Journal of Psychiatry, July 1966, Issue 123 pages 105-106
1 2  Torrey EF, Yolken RH (בספטמבר 2009). "Psychiatric Genocide: Nazi Attempts to Eradicate Schizophrenia". Schizophr Bull. 36 (1): 26–32. doi:10.1093/schbul/sbp097. PMC 2800142. PMID 19759092. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Muller-Hill B. Murderous Science: Elimination by Scientific Selection of Jews, Gypsies, and Others in Germany, 1933–1945.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124952216  ISNI: 0000 0000 8191 0663  LCCN: no97019472  NKC: xx0148170  NTA: 079904912  SNAC: w6z75vr1  SUDOC: 190691301  Trove: 885433  VIAF: 960008   WorldCat (עם VIAF): 960008
קואוטיניו

אנטוניו וילסון ויירה אונוריו (בפורטוגזית: Antônio Wilson Vieira Honório;‏ 11 ביוני 1943 - 11 במרץ 2019), שנודע בכינוי קואוטיניו, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ, ונודע במיוחד בשל תקופתו בקבוצת סנטוס. קואוטיניו נחשב לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
ביוגרפיה

קואוטיניו נולד בפירסיקבה שבסאו פאולו. בגיל 13 התגלה על ידי מאמן סנטוס, לואיס אלונסו (לולה), ונשלח למבחנים בקבוצה. כעבור שנה הוא החל לשחק במחלקת הנוער של המועדון. ב-1958 הוא קודם לקבוצה הבוגרת של סנטוס ושיחק במדיה עשר שנים, במהלכן היה שותף לזכייה בשמונה אליפויות סאו פאולו, חמש פעמים בטאסה ברזיל, פעמיים בגביע ליברטדורס ופעמיים בגביע הביניבשתי. קואוטיניו שיתף פעולה בחוליית ההתקפה של הקבוצה יחד עם פלה, והשילוב ביניהם היה פורה במיוחד - השניים כבשו יחדיו בסביבות 1,500 שערים בסך הכל, כאשר 370 מהם כבש קואוטיניו.
ב-1968 עבר קואוטיניו לשחק בויטוריה, וכעבור שנה שיחק בפורטוגזה. ב-1970 הוא שב לסנטוס ושיחק בה עונה אחת, בטרם עזב לאטלס המקסיקנית. בהמשך שיחק גם בקבוצות בנגו וסאד, בטרם פרש מכדורגל ב-1973.
במדי הנבחרת הלאומית של ברזיל לא קיבל קואוטיניו את התפקיד הבכיר שהיה לו בסנטוס. הוא שיחק ב-16 משחקים בלבד, וכבש חמישה שערים במהלך הקריירה שלו בנבחרת. הוא נכלל בסגל הנבחרת שזכתה במונדיאל 1962, אך לא שותף באף משחק במסגרת הטורניר.
קואוטיניו מת ב-11 במרץ 2019.
קואוטמוק

| --- | --- |

 לידה:  1495 טנוצ'טיטלאן 
 פטירה:  1525 (בגיל 30 בערך) 
 מדינה:  האימפריה האצטקית 
 בן או בת זוג:  איסבל מוקטזומה (?–1525) 
 
 
ליאנדרו איזגירה (Izaguirre), 'עינויי קואוטמוק' (המאה ה-19)
קואוטמוק (Cuauhtémoc; ‏האזנהקובץ:Cuahutemoc.ogg‏Ⓘ‏) היה השליט האצטקי האחד-עשר והאחרון. בתקופתו הובסה ממלכת אנאהואק על ידי צבאו של הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס.
ביוגרפיה

קואוטמוק נולד בשנת 1496 (לפי מקורות אחרים ב-1495 או ב-1502) למלך האצטקי אהויסוטל ולנסיכה מהמדינה הקטנה טלאטלולקו, ששכנה על אי סמוך לבירה טנוצ'טיטלאן והייתה קשורה עימה ביחסי שכנות. פירוש שמו הוא "נשר השמש השוקעת". הוא למד בבית הספר לבני האצולה האצטקית בקאלמקאק, שם הוכשר לחיי צבא ולמד אצטגנינות ואת עקרונות הדת. לאחר מכן התגייס לצבא האצטקי ובו התגלה עד מהרה כלוחם מצטיין וכמפקד מקורי ונועז. בשנות העשרים לחייו כבר היה מפקד צבאות האימפריה האצטקית וזמן קצר לאחר מכן נבחר כמלך החדש של טלאטלולקו.
כשפלש קורטס בראש צבא של כמה מאות ספרדים לאנאהואק, נמנה קואוטמוק עם אלה שביכרו להתייחס אליו בחשדנות ואף להילחם בצבאו קודם שזה יתקדם אל פנים הארץ. לאחר מות מוקטסומה השני, כשניסו הספרדים להימלט בחסות החשיכה מטנוצ'טיטלאן, היה קואוטמוק ממנהיגי האצטקים שנלחמו בהם במה שנודע לאחר מכן כ"נוצ'ה טריסטה" ("הלילה העצוב"). לאחר מות קואיטלאואק (אחיו של מוקטסומה השני, שירש אותו עם מותו ונספה במגפת האבעבועות השחורות), נבחר כיורשו. הוא החל להתכונן לפלישה מחודשת של קורטס ושל בעלי בריתו מממלכת טלאסקאלה, שהייתה שרויה ביריבות עם האצטקים וסיפקה לספרדים רבבות לוחמים כסיוע. קואוטמוק שיקם את צבאו שנפגע במגפת האבעבועות והכין את הביצורים. מהמלחמה בזמן קואיטלאואק הוא הכיר את כוחם של התותחים וכלי הנשק החם האחרים, ולא ראה אותם ככוח אלוהי אלא כנשק שניתן אפילו לעמוד מולו. לפיכך חיזק את החומות, תיקן את הגשרים הניידים והעמיד מחסומי קרקע מול התקפה מהאגם, משום שחשש מהסירות המצוידות בתותחים שהביאו עימם הספרדים.
קואוטמוק הוביל את הלחימה האצטקית במהלך המצור האחרון על טנוצ'טיטלאן. לאחר שלא עלה בידו למנוע את נחיתת הספרדים על איי הבירה, הורה ללוחמיו לאפשר להם להיכנס לסמטאות הצרות של העיר ולתקוף אותם בחצים מגגות הבתים. ספרדים ובני טלאסקאלה שנפלו בשבי האצטקים הוקרבו לאלים. בתגובה החלו הספרדים בשריפה ובהחרבה שיטתית של בתי העיר ולאחר מכן הטילו מצור ומנעו אספקת מזון ומצרכים נוספים לתושבים. הרעב הביא למותם של עשרות אלפי תושבים. לאחר שהספרדים כבשו את מתחם המקדשים שבו התבצרו אחרוני הלוחמים, ניסה קואוטמוק להימלט בסירה כשהוא מחופש לאדם פשוט, אך נלכד על ידי הספרדים והובא בפני קורטס.
קואוטמוק ביקש מקורטס להורגו כדי לחסוך ממנו את חרפת הכניעה והשיעבוד. קורטס לא עשה כן, משום שרצה להוציא מהמלך האצטקי את סוד המקום בו הוחבאו אוצרות הממלכה. קואוטמוק עונה קשות בניסיון להוציא ממנו את הסוד: הספרדים הניחו את ידיו ואת רגליו בשמן רותח. למרות הייסורים הקשים, סירב קואוטמוק לגלות את הסוד.
למעלה משנתיים היה קואוטמוק אסירו של קורטס. ב-1524 נלקח למסע כיבוש באזור הונדורס, כדי לא להשאירו במקום שבו יוכל לארגן מרד. משם הוחזר למקסיקו. ב-26 בפברואר 1525 האשים אחד מאנשי טלאטלוקו אותו ואת מלך מדינת טאקובה בניסיון לארגן מרד חדש. קורטס שפט את הנאשמים ודן אותם למוות בתלייה. לפני מותו אולץ להתנצר וקיבל את השם "פרננדו". הוא הוצא להורג בתלייה ב-28 בפברואר 1536.
דמותו של קואוטמוק הפכה למיתוס במקסיקו המודרנית. שרידי גופתו טמונים בעיר אישאטאופאן (Ixcateopan). אתרים רבים במקסיקו נקראו על שמו, כדוגמת העיר סיודאד קואוטמוק (Ciudad Cuauhtémoc) שבמדינת צ'יוואווה. במקסיקו סיטי קרויה תחנה ברכבת התחתית על שמו. קואוטמוק הוא גם אחד השמות הלא-ספרדים הבודדים שיש להם פופולריות רבה במדינה זו. הסופר הנרי ריידר הגרד תיאר את דמותו של קואוטמוק באהדה רבה בספרו "בת מונטזומה".
פרס באפט"א לטלוויזיה

| --- | --- |
 תיאור:  מצוינות בטלוויזיה הבריטית
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 הגוף המעניק:  האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה
 תקופת הפרס:  1955–הווה (כ־69 שנים)
 http://www.bafta.org
 
פרס באפט"א לטלוויזיה (באנגלית: BAFTA Television Awards) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה לתוכניות טלוויזיה והעוסקים בהם. הפרס נחשב למקבילה הבריטית לפרס אמי.
היסטוריה

פרסי הטלוויזיה מוענקים מאז 1955. באותה שנה הוא הוענק בשש קטגוריות: ההפקה, התסריטאי, המעצב, האישיות הטלוויזיונית, השחקן והשחקנית. מאז, נוספו פרסים נוספים, וכיום יש הבחנה בין סוגות, בדומה לפרס אמי. בניגוד לפרסי הקולנוע, רק הפקות טלוויזיה בריטיות רשאיות להגיש את מועמדותן לפרס, אך מאז 2006 מוענקים פרסים גם בקטגוריה הבינלאומית.
הסדרה "כן, אדוני השר" זכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר 3 פעמים ברציפות, בין 1980 ל-1982. שלוש סדרות נוספות זכו בפרס זה פעמיים: "על שוטים ואנשים", "הפתן השחור" ו"הממלכה הקטנה". ארבע סדרות זכו כל אחת פעמיים בפרס לסדרת הדרמה הטובה ביותר: "המפקח מורס", "המפצח", "The Cops" ו-"The Street".
ארבעה שחקנים זכו בפרס שלוש שנים ברציפות: הלן מירן זכתה בפרס בין 1991 ל-1993, על משחקה בסדרת המשטרה "החשוד העיקרי". רובי קולטריין זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בין 1993 ל-1995, על תפקידו בסדרה "המפצח".
ג'ניפר אילי זכתה בפרס על הופעתה בתפקיד אליזבת בנט ב-1995 בעיבוד לטלוויזיה של הבי בי סי לרומן הקלאסי גאווה ודעה קדומה מאת ג'יין אוסטן. מייקל גמבון זכה בפרס בין 1999 ל-2001, בכל שנה עבור השתתפותו בסדרה אחרת, וכמוהו גם ג'ולי וולטרס, בין 2001 ל-2003. ג'ודי דנץ' זכתה אף היא בפרס שלוש פעמים, בשלושה עשורים שונים: ב-1967 זכתה בפרס עבור תפקידה ב-"Talking to a Stranger", ב-1981 עבור תפקידה ב-"A Fine Romance" וב-2000 על תפקידה ב-"The Last of the Blonde Bombshells". דנץ' זכתה גם פעמיים בפרס השחקנית הטובה ביותר בקולנוע (בשנים 1997 ו-2001). ריקי ג'רווייס זכה ארבע פעמים בפרס ההופעה הקומית הטובה ביותר, שלוש מהן בין 2001 ל-2003, על תפקידו ב"המשרד".
ראו גם

פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר
פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר
פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר
פרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר
קודי לינלי

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1989 (בן 34) לבסביל טקסס ארצות הברית
 שם לידה:  Cody Martin Linley 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקום לימודים:  תיכון לואיסוויל 
 פרופיל ב-IMDb
 
קודי מרטין לינלי (באנגלית: Cody Martin Linley; נולד ב 20 בנובמבר 1989) הוא שחקן וזמר אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו בסדרה הטלוויזיה "האנה מונטנה" בתפקיד ג'ייק ריאן ובשל השתתפותו בעונה השביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים".
ביוגרפיה

לינדי נולד בלואיסוויל, טקסס, בנם של לי לינלי וקתרין סאליבן, מאמנת שחקנים. אחיו הגדול של קודי, צ'אד, נפטר ב-4 באוגוסט 2011 שהיה בן 29.
לינלי גר כיום עם שלושה כלבים, והוא מנהל אורח חיים צמחוני.
קריירה

לינלי ביצע את הבכורה שלו ב-1998 בסרט הטלוויזיה של CBS, ‏"Still Holding On: The Legend of Cadillac Jack". 
כמו כן, הופיע במספר תפקידי משנה בשנת 2000 בסרטים: "איזה מין שוטרת", "מפתח הלב" ובסדרה "ווקר".
ב-2004 ביצע הופעת אורח בסדרה "כל כך רייבן". ב-2006 החל לשחק בתפקיד חוזר של ג'ק ריאן בסדרה "האנה מונטנה" ששודרה בדיסני וכיכבה בה מיילי סיירוס. בשנת 2008 השתתף בעונה השביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", שם רקד לצד ג'וליאן האף והם יצאו במקום הרביעי.
בשנת 2016 שיחק בסרט הטלוויזיה "שארקנדו 4: ההתעוררות הרביעית", הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "שארקנדו" המיועדת לטלוויזיה. בשנת 2017 שיחק בסרט ההמשך, החמישי בסדרה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | מפתח הלב | בראוני |  |
| 2000 | איזה מין שוטרת | ילד קשוח |  |
| 2000 | הכלב סקיפ | ספיט מקגי |  |
| 2003 | הילד השמן בעולם | קאל |  |
| 2003 | 12 במחיר 1 | קווין |  |
| 2005 | Echoes of Innocence | כריסוטפר |  |
| 2005 | ריבאונד | לארי בורג'ס ג'וניור |  |
| 2006 | שריקת הינשוף | מולט פינגרס |  |
| 2007 | שעה מכושפת: אל תחשבו על זה | שון רדפורד |  |
| 2009 | Forget Me Not | אלי צ'נינג |  |
| 2012 | The Playroom | ריאן |  |
| 2013 | My Dog the Champion | אלי |  |
| 2015 | Hoovey | הובי |  |
| TBA | Peace Brother | צ'אד | סרט קצר; גם במאי, תסריטאי ומפיק |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Wishbone | אנדרו | פרק: "Halloween Hound: The Legend of Creepy Collars: Part 1" |
| 1998 | Still Holding On: The Legend of Cadillac Jack | טומי הצעיר | סרט טלוויזיה של CBS |
| 1999–2001 | ווקר | טימי / גריפין פופ | 2 פרקים |
| 2002 | Beyond the Prairie, Part 2: The True Story of Laura Ingalls Wilder | צ'רלי מגנוסון | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2004 | כל כך רייבן | דריל | פרק: "Five Finger Discount" |
| 2006–2010 | האנה מונטנה | ג'ייק ריאן | 10 פרקים |
| 2008 | רוקדים עם כוכבים | מתמודד | עונה 7; מקום רביעי |
| 2012 | מליסה וג'ואי | איידן | 2 פרקים |
| 2016 | Sharknado: The 4th Awakens | מת'יו שפרד | סרט טלוויזיה של Syfy |
| 2017 | Sharknado 5: Global Swarming | מת'יו שפרד | סרט טלוויזיה של Syfy |
| 2020 | Happy Epidemic | פיטר | סדרת רשת; פרק: "My Name Is" |
קואופווגיר

| --- | --- |
סמל קואופווגירסמל קואופווגיר

 מדינה:  איסלנד איסלנד
 מחוז:  הפידבורגארסוויידיד (מחוז עיר הבירה)
 ראש העיר:  Ásdís Kristjánsdóttir
 שטח:  83.72 קמ"ר
 גובה:  8.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  39,810 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  415.1 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  64°6′41″N 21°54′17″W﻿ / ﻿64.11139°N 21.90472°W﻿ / 64.11139; -21.90472
 אזור זמן:  UTC
 http://www.kopavogur.is
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איסלנד מוגדלת) אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסקואופווגיר(למפת איסלנד רגילה) אקוריירי קפלאוויק אקרנס איסאפיירד'ור סאוד'אורקרוקור איילססטאד'יר סלפוסקואופווגיר    מטרופולין רייקיאוויק tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קואופווגיר (באיסלנדית: Kópavogur) היא העיר השנייה בגודלה באיסלנד ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2018 כ-36,990 תושבים. העיר שוכנת מדרום לבירה רייקיאוויק ונכללת בשטח המטרופולין שלה, אליו היא מקושרת באמצעות כביש הטבעת של המטרופולין.
שטחה של העיר עומד על 83.72 קמ"ר, רובו המכריע של השטח כולל רבעי מגורים, אך קיימת בקואופווגיר גם אזורים מסחריים ותעשייתיים. פירוש שמה של העיר הוא "מפרץ גורי כלבי ים". בעיר מרכז תרבותי ובו מוזיאון טבע, ספרייה ואולם קונצרטים העשוי על טהרת חומרי בנייה איסלנדים, וכן בריכת שחיה תרמית.
בשנת 1662 התקיימה בעיר ועידת קואופווגיר, בה אישרו נציגי איסלנד כי ריבונותה של המונרכיה האבסולוטית של ממלכת דנמרק-נורווגיה תחול גם עליה.
בעיר נבנה מגדל סמארטורג, הבניין הגבוה במדינה.
ערים תאומות

נורווגיה טרונדהיים, נורווגיה
גרינלנד טאסיאילק, גרינלנד
איי פארו קלאקסוויק, איי פארו
אולנד מרייהאמן, אולנד
פינלנד טמפרה, פינלנד
שוודיה נורשפין, שוודיה
דנמרק אודנסה, דנמרק
צ'בוקסרי

צ'בוקסרי (ברוסית: Чебоксары, בצ'ובשית: Шупашкар) היא עיר ברוסיה, בירת רפובליקת צ'ובשיה, השוכנת לגדתו המזרחית של נהר הוולגה, בין ניז'ני נובגורוד וקאזאן. אוכלוסייתה מונה 497,618 תושבים (נכון לשנת 2020).
היסטוריה

צ'בוקסרי נזכרת לראשונה בשנת 1469, כתחנה בדרך שעשו החיילים הרוסים ממוסקבה לקאזאן. על פי ממצאים ארכאולוגיים התקיים במקום ישוב לפני תאריך זה אשר השתייך לחאנות קאזאן. בעיר התגוררו צ'ובשים וטטרים, והשם המקובל ברוסית לעיר בא משמה בטטרית מאותה תקופה.
ב-1551 הפכה צ'ובשיה לחלק מרוסיה. ב-1555 בנו הרוסים במקום מבצר והושיבו בו אוכלוסייה ממוצא רוסי. במאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 נבנו בעיר קתדרלת ודנסקי וכנסיות חשובות נוספות. בסוף המאה ה-17 נחשבה העיר כמרכז מסחר חשוב על הוולגה. ב-1781 קיבלה מעמד של עיר בגוברניה של קאזאן.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיר 5,100 תושבים. ב-24 ביוני 1920 הפכה לבירת המחוז הצ'ובשי האוטונומי, וב-21 באפריל 1925 הוכרזה כבירת הרפובליקה הצ'ובשית האוטונומית. מ-1929 עד 1936 הייתה חלק ממחוז ניז'גורודסקי. ב-1990 הפכה לבירת רפובליקת צ'ובשיה, כחלק מרוסיה העצמאית, ובעיר התקבלה החוקה החדשה של הרפובליקה.
המפרץ המלאכותי של צ'בוקסרי
פסיק רישא

פסיק רישא או פסיק רישיה (מילולית: יחתך ראשו), הוא עיקרון הלכתי בדיני כל התורה, ובעיקר בדיני שבת, האומר כי פעולת היתר אשר בודאי תגרום לפעולת איסור - אסור לעשותה, אף על פי שהאדם אינו מתכוון לאיסור. מקור המושג פסיק רישא הוא בארמית - "כריתת ראש".
פסיק רישא

היתר "דבר שאינו מתכוון", המתיר פעולה אסורה, לא נאמר כאשר מדובר בתוצאה בלתי נמנעת, דבר המכונה בהלכה – "פסיק רישא" (או "פסיק רישיה") (=יחתך ראשו). מצבים המוגדרים "פסיק רישא" הם כאלה שבהם האדם שעושה את המעשה מוכרח לדעת מראש שיש למעשהו תוצאות אסורות, מכיוון שהן בלתי נמנעות, ואין העושה זאת יכול לטעון שאינו מתכוון לכך.
משמעות המונח "פסיק רישא" היא כפי שמנסח זאת הרמב"ם: ”הרי שצריך לראש עוף לצחק בו לקטן וחתך ראשו בשבת, אף על פי שאין סוף מגמתו להריגת העוף בלבד – חייב, שהדבר ידוע שאי אפשר שיחתוך ראש החי ויחיה, אלא המוֵת בא בשבילו” (משנה תורה, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק א', ו'). במקרים מסוג זה אמרו אביי ורבא בתלמוד מספר פעמים שאף רבי שמעון, שמתיר בדרך כלל "דבר שאינו מתכוון", אוסר "פסיק רישא".
החילוק בין פסיק רישא לאינו פסיק רישא הוא רק בדבר שאינו מתכוין, אך כאשר קיימת כוונה מכוונת הפעולה אסורה גם אם אינה פסיק רישא.