גבי בן זנו
ביוגרפיה

גבי בן זנו נולד במקנס שמרוקו ב-1943. אביו אברהם היה חייט, ועסק בתפירת חליפות לקציני הלגיון הצרפתי. אמו רחל הייתה תופרת עילית. להוריו נולדו 5 ילדים. בן זנו עלה לישראל יחד עם משפחתו בשנת 1955 והוא נער בן עשר וחצי. המשפחה שוכנה במעברת חרובית לקראת הכנה להתיישבות בחבל לכיש. לאחר מכן עברה המשפחה למעברת עקיר שליד רחובות, כיום קריית עקרון. ב-1958 עברה המשפחה לפתח תקווה. החשיפה הראשונה של בן זנו לציור הייתה כנער בן 13, כאשר פגש באקראי את הצייר צבי שור אשר ניסה לתפוס נקודת מבט לציור הצריפים ועצי האקליפטוס שליד בית הוריו של בן זנו. לימים הסתבר שזה היה מפגש גורלי שקבע את המשך דרכו כצייר. צבי שור הזמין אותו להצטרף לחוג הציור שלימד בפתח תקווה.
צילום על ידי בן משפחה, שמראה את בן זנו כנער הצעיר יושב ומצייר ורד על שיח שפרח בגינת הוריו, מתעד את משיכתו לציור עוד בנעוריו, ומבשר כבר על כיוון הזהות האישית והמקצועית שלו בעתיד כאמן. כבר בנעוריו ביקר בן זנו במוזיאונים ובגלריות, ונחשף לתערוכות בינלאומיות חשובות שהוצגו במוזיאון תל אביב, כגון על האימפרסיוניסטים ועל אמנים כווינסנט ואן גוך ואז'ן דלקרואה. את לימודי התיכון שלו החל בן זנו בבית הספר המקצועי אורט סינגלובסקי בתל אביב. לאחר שנתיים עבר לבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה לשנת הכשרה לחיל האוויר.
בשנים 1964–1966 שירת בן זנו בצבא בתפקיד חשמלאי ומכשירן מטוסים בבסיס חצור של חיל האוויר. במקביל לשירותו הצבאי למד שנה ציור בבית הספר לציור של אריה מרגושילסקי בתל אביב, שלימים הפך לבית ספר קלישר לאמנות. שם התוודע למורה לתולדות האמנות, פרופ' גילה בלס.
לאחר שירותו בצה"ל החל בן זנו בלימודי אמנות במכון אבני לאמנות בתל אביב, אותם סיים ב-1969. הוא פגש שם את אמנים ישראליים חשובים כמו אבשלום עוקשי, יחזקאל שטרייכמן, משה פרופס, יעקב וקסלר וטוביה בארי - שהיו מוריו. במכון אבני הוא גם פגש את הציירת חניתה בירנפלד, שאביה אהרון בירנפלד היה מראשוני הצלמים של תל אביב. בשנת 1966 הם נישאו. המורה שלהם, הצייר יחזקאל שטרייכמן, שימש כשושבין בחתונתם.
חניתה בן ז'נו, שנולדה ברחוב אלנבי בתל אביב להורים יוצאי פולין, בוגרת סמינר בית הכרם ומכון אבני לאמנות תל אביב, שימשה גם כמורה בכירה ומרכזת מגמת אמנות בבית הספר מקיף ו' בבאר שבע, ולימים הייתה שותפה בהקמת "הסטודיו" ברעננה. לזוג נולדו שתי בנות, עינב והדס, אשר ממשיכות בדרכן את המורשת האמנותית של הוריהן.
בשנים 76–1975 - בתקופת התמחותו בניו-יורק עם מלגת לימודים שקיבל מקרן התרבות אמריקה ישראל והמועצה לאמנות - הוא השתלם בהדפס אמנותי, בקולנוע ניסיוני, ולמד אמנות אצל אגנס דניס ולואיז בורז'ואה, בסקול אוף ויזואל ארטס S.V.A – School of Visual Arts, NY, וכן עבר התמחויות בצילום ובתהליכי יציקה מתקדמים בפיסול, במכון פראט Pratt Institute.
בניו יורק הוא נחשף לאמנים האמריקאיים שפעלו אז בסצנת האמנות הניו יורקית, בהם רוברט ראושנברג, רוברט מוריס, נאם ג'ון פייק, ג'ניפר ברטלט, בוב ויטמן, ויטו אקונצ'י, לס לוין ואחרים. הוא נשאב לפעילות האמנותית בסצנת הסוהו והמוזאונים, והתוודע לגלריות הסוהו, גלריית הקיטשן, ולחלל 1PS - סצנה תרבותית תוססת אשר הצמיחה את אמנות הווידאו, את אמנות ההפנינג, ואת האמנות המינימליסטית.
בגיל 34 החליט בן זנו להקדיש את חייו לעיסוק באמנות.
בשנות השבעים, עם חזרתו לארץ, היה בן זנו אמן מינימליסטי שהציג עבודות מופשטות, מתמטיות, מוגדרות. הוא הציג אז בין היתר כמה תערוכות יחיד, בהן: עבודות בכתום, במוזיאון חיפה. אישה / גוף ברזל / שמן בגלריה הורס ריכטר, ועבודות רישום ברזל בגלריה העירונית בית יד לבנים ברעננה. ביצירתו הבשלה והמאוחרת יותר הושפע בן זנו מצד אחד מן האקספרסיביות העזה של ואן גוך, סוטין ופולוק, ומצד שני מן המינימליזם הקונספטואלי והגאומטרי (אשר שטף את התקופה באותה עת[דרושה הבהרה]), וכן מן המדיטטיביות של אמנים מופשטים של שדות צבע כמו מארק רותקו.