stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאורה
ביוגרפיה

ליאורה נולדה בעיר אשקלון וב־1975, כשהייתה בת חמש, עברה עם משפחתה לאשדוד. ב־1989 בגיל 19 עברה לגבעתיים במטרה לפתח קריירה מוזיקלית. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקת חיל הים. היא הופיעה עם דודו פישר במופע שנקרא "מדרגות", ובמשך שלוש שנים עבדה על אלבומה הראשון. השתתפו בו האמנים מאיר גולדברג, אהוד מנור, רון רוזנפלד, רן בגנו ואחרים. באלבום, שנשא את שמה, בלט במיוחד השיר "בנו של השטן".
בשנת 1995 זכתה בתחרות הקדם־אירוויזיון ונבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון עם השיר "אמן", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ.
באירוויזיון הגיע השיר למקום השמיני. "אמן" אף נבחר לאחד מעשרת הראשונים במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה. באותה שנה השתתפה ליאורה גם בתוכנית "הופה היי".
בשנת 1996 הוציאה את אלבומה השני "עצב ושמחה", שבו ביצעה לראשונה חומרים מקוריים משלה. באלבום השתתפו יוני רועה, חיים קינן, אהוד מנור ואחרים. אחד השירים המפורסמים מהאלבום היה "איתך", שהיה שיר הנושא לאופרת הסבון הישראלית "רמת אביב גימל". את השיר כתב חיים קינן והלחין דובי זלצר, והוא נחל הצלחה רבה במצעדי הרדיו.
בשנת 1999 הוציאה ליאורה את אלבומה השלישי "האהבה היא אלוהית", שאופיין בסגנון אתני ועסק ברוחניות ובמהות החיים.
ב־2001 הוציאה את אלבומה הרביעי "ארצי מולדתי", שבו היא שרה חידושים לשירים ישראליים שאהבה בילדותה, בעיקר של אסתר עופרים.
ליאורה התפרסמה בדרום אמריקה בכלל ובארגנטינה בפרט. משנת 1999 ועד היום היא מופיעה שם לסירוגין ואף התגוררה שם בשנים 2004–2006. היא התיידדה עם הזמרת מרסדס סוסה, שאיתה הופיעה כמה פעמים בישראל ובבואנוס איירס. נוסף על כך הופיעה ליאורה עם הזמר לאון חייקו, השתתפה בטלנובלה "רה רפוחיוס" ושיתפה פעולה עם זמרים ובהם כוכב הטלנובלות חואן דרטז, שאיתו גם צילמה וידאו קליפ, ויקטור ארדיה וסזר איסלה.
בעשור השני של המאה ה־21, מלבד העיסוק במוזיקה היא עוסקת בהדרכת יוגה ומחול מזרחי.
ליאורה נשואה בשנית ואם לשני ילדים ומתגוררת בעומר.
דיסקוגרפיה

ליאורה (1994)
עצב ושמחה (1996)
האהבה היא אלוהית (1999)
ארצי מולדתי (2001)
Donne Ta Lumiere ‏(2004)
הכל משתנה – משירי מרסדס סוסה (2008)
ויגדיס פינבוגדוטיר

ויגדיס פינבוגדוטיר (באיסלנדית: ‏Vigdís Finnbogadóttirקובץ:Is-Vigdis finnbogadottir.oga‏Ⓘ‏); נולדה ב־15 באפריל 1930) היא פוליטיקאית איסלנדית, נשיאת איסלנד הרביעית, שכיהנה בתפקיד זה מ־1980 עד 1996. היא האישה הראשונה לכהן כנשיאת באיסלנד. כמו כן היא האישה הראשונה באירופה כולה שכיהנה בתפקיד נשיאה, והאישה הראשונה בעולם שנבחרה בבחירות דמוקרטיות לתפקיד נשיאה. תקופת נשיאותה שארכה 16 שנים בדיוק, היא גם תקופת הכהונה הארוכה השנייה בעולם של אישה בתפקיד ראש מדינה שנבחרה בבחירות, אחרי קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
החל משנת 1998 משמשת ויגדיס כשגרירה של רצון טוב מטעם ארגון אונסק"ו והיא חברה במועדון מדריד (Club of Madrid).
ראשית חייה

ויגדיס פינבוגדוטיר נולדה ברייקיאוויק לאביה, פינבוגי רוטור בן תורוואלד (תורוואלדסון), מהנדס אזרחי ופרופסור באוניברסיטת איסלנד ולאמה, זיגרור אריקסדוטיר, אחות במקצועה ויושבת הראש של ארגון האחיות של איסלנד. יש לה אח אחד שצעיר ממנה בשנה. לאחר שסיימה ב-1949 את בחינות הבגרות, למדה ויגדיס לימודי שפה וספרות צרפתית באוניברסיטת גרנובל ובסורבון בפריז בין השנים 1949 – 1953  ולאחר מכן למדה היסטוריה של התיאטרון באוניברסיטת קופנהגן. לאחר מכן היא קיבלה תואר ראשון בצרפתית ובאנגלית ותעודת הוראה מטעם אוניברסיטת איסלנד. ב-1954 היא נישאה לרופא, ממנו היא התגרשה ב-1963 ובהיותה בגיל 41 היא אימצה ילדה והייתה לאם חד-הורית הראשונה באיסלנד שהורשתה לאמץ ילד.
בשנות ה-60 וה-70 השתתפה ויגדיס בעצרות מחאה רבות כנגד הנוכחות הצבאית האמריקאית באיסלנד, ובמיוחד בבשדה התעופה קפלאוויק שבו נעשה שימוש על ידי חיל האוויר האמריקאי. מדי שנה צעדו מאות ולעיתים אלפים מרחק של 50 ק"מ לאורך הכביש  לקפלאוויק כשהם שרים: "איסלנד החוצה מנאט"ו, הצבא החוצה" (באיסלנדית: Ísland úr NATO, herinn burt).
קריירה אומנותית ואקדמאית

לאחר סיום לימודיה עסקה ויגדיס בהוראת השפה הצרפתית ודרמה צרפתית באוניברסיטה ועבדה בתיאטרון ניסיוני.  היא עבדה במסגרת החברה לתיאטרון של רייקיאוויק בין השנים 1954–1957 ושוב בין השנים 1967–1972. בחופשות הקיץ היא גם עבדה כמדריכת תיירים. בשנים 1962–1972 היא שימשה כמורה לצרפתית בבתי ספר ברייקיאוויק. לזמן מה היא גם לימדה באוניברסיטת איסלנד ושידרה בקורסים בצרפתית בטלוויזיה האיסלנדית.
בין השנים 1972–1980 היא שימשה כמנהלת האומנותית של חברת התיאטרון של רייקיאוויק (לימים, התיאטרון העירוני). בין השנים 1976–1980 היא הייתה חברה במועצה המייעצת לנושאי תרבות של המדינות הנורדיות.
בשנת 1996 היא הייתה יושבת הראש המייסדת של "מועצת הנשים המנהיגות העולמית" (Council of Women World Leaders) במסגרת בית הספר לממשל על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי שבאוניברסיטת הרווארד. שנתיים לאחר מכן היא מונתה להיות נשיאת הוועדה לאתיקה מדעית וטכנולוגית של ארגון אונסק"ו.
נשיאת איסלנד

לתנועת הנשים באיסלנד היסטוריה ארוכה. במהלך שנת הנשים הבינלאומית ב-1975 משכו נשות איסלנד תשומת לב רבה כאשר הן התארגנו לשביתה כללית כדי להוכיח את חוסר ההערכה לעבודתן. 90% מנשות איסלנד השתתפו בשביתה. בבחירות לנשיאות המדינה ב-1980 התמקדה תנועת הנשים בבחירת אישה לתפקיד. לאחר מאמצי שכנוע רבים קיבלה ויגדיס על עצמה לרוץ לתפקיד מול שלושה גברים. היא הייתה האישה הראשונה בעולם שנבחרה בבחירות דמוקרטיות לתפקיד של ראש מדינה, למרות שהיא הייתה גרושה ואם חד-הורית. תוצאות הבחירות היו צמודות. ויגדיס זכתה ב-33.6% מקולות הבוחרים, כאשר המועמד השני זכה ב-32.1% מהקולות. היא הייתה נשיאה אהודה מאוד וכתוצאה מכך נבחרה מחדש שלוש פעמים. בבחירות של 1984 היא הייתה המועמדת היחידה, בבחירות של 1988 היא זכתה ב-94.6% של הקולות מול אישה אחרת שהתמודדה מולה וב-1992 היא הייתה שוב המועמדת היחידה לתפקיד. ב-1996 החליטה ויגדיס שלא להתמודד שוב על התפקיד.
למרות שתפקיד נשיאת איסלנד הוא טקסי בעיקרו, לקחה ויגדיס חלק פעיל בנושאי סביבה וכן פעלה לקידום השפה והתרבות האיסלנדיים ושימשה כשגרירה תרבותית לקידומה של איסלנד. היא הדגישה את תפקידן של אומות קטנות וב-1986 היא אירחה את פסגת רייקיאוויק בהשתתפותם של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן ושל מנהיג ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב. המוטו שלה היה: "לעולם אל תאכזב את הנשים" והיא פעלה רבות לקידום החינוך לילדות. היא הייתה מודעת גם לדוגמה שהיא משמשת לנשים צעירות.
ב-1993 הוקדשה לכבודה היצירה המוזיקלית Mitt Folk, מאת המלחין הבריטי, אוליבר קנטיש, כמתנה מממשלת בריטניה לכבוד 50 שנות עצמאותה של איסלנד.
לאחר הפרישה

מאז 1998 משמשת ויגדיס כשגרירה של רצון טוב מטעם ארגון אונסק"ו בנושאי שפות.
היא גם משמשת כחברה בחברה בוועדת הכיבודים של "מוסד ז'אק שיראק" מאז 2008 כאשר הוקם מוסד זה לקידום השלום העולמי.
לקריאה נוספת

ראון פליגנרינג, ויגדיס: הספר על הנשיאה הראשונה בעולם, עפולה: לסה ספרים, 2020
ביאורים

↑  כלומר: ויגדיס בת פינבוגי. אין באיסלנד שמות משפחה. באיסלנד, השיטה הנהוגה למתן שמות היא פטרונימית או מטרונימית, כלומר השם השני של האדם הוא שם אביו או אמו עם הסיומת המתאימה במקום שם משפחה קבוע. השם הפטרונימי נוצר על ידי הוספת "son" (בן) לשם האב במקרה של בנים, ו-"dóttir" (בת) במקרה של בנות.
הערות שוליים

↑  "Club of Madrid: Vigdís Finnbogadóttir". Club of Madrid. 2003. Retrieved 19 July 2010.
↑  "Club of Madrid: Full Members". Club of Madrid. 2003. Archived from the original on 10 October 2007. Retrieved 30 March 2008.
1 2  "First female head of state, Vigdís Finnbogadóttir, elected 35 years ago today". Iceland Magazine. 2015-06-29. Retrieved 2016-06-26.
↑  Torild Skard (2014) 'Vigdís Finnbogadóttir' 'Women of power - half a century of female presidents and prime ministers worldwide. Bristol: Policy Press
↑  "Cadenza Musicians Directory". Retrieved 2 December 2008.
↑  Fondation Chirac's honour committee
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90325905  BnF: cb12364175b (data)  GND: 136228704  ISNI: 0000 0001 1059 5675  LCCN: n81137459  NKC: xx0211906  NTA: 180420151  SUDOC: 032653182  VIAF: 43170438   WorldCat (עם VIAF): 43170438
אסף בן דב

בן דב (2016)
אסף בן דב (נולד ב-14 ביולי 1968) הוא מנכ"ל יקב רמת הגולן. שימש בעבר כמנכ"ל המשביר לצרכן ומועדון הכדורגל מכבי חיפה.
ביוגרפיה

בן דב נולד בשנת 1968 בארצות הברית. אביו למד באוניברסיטת קולומביה ואמו עבדה בשגרירות. כשהיה בן שנתיים חזרו הוריו לישראל. תחילה התגוררו בירושלים אך עד מהרה שבו לגור בקריות ואת לימודי התיכון סיים בן דב באורט קריית ביאליק. את עיקר שירותו הצבאי עשה כקצין במנהל האזרחי בנפת ג'נין. לאחר שחרורו עבר לשב"כ שם עבד כרכז.
את דרכו במגזר העסקי החל ב-1996 כסגן מנהל סניף חדרה במשביר לצרכן, לאחר מכן מונה למנהל הסניף והתקדם עד לעמדת סמנכ"ל סחר ושיווק של הרשת. לאחר שסייע במכירת רשת המשביר לרמי שביט, עבר בן דב לנהל את חטיבת מוצרי היוקרה של חברת לוריאל בישראל. לאחר ארבע שנים בתפקיד, בשנת 2007, שב בן דב למשביר לצרכן כשמונה על ידי שביט למנכ"ל הרשת.
בסוף שנת 2015 סיים בן דב את תפקידו במשביר לצרכן וסוכם כי ימשיך לשמש יועץ חיצוני לרשת.
במאי 2016 החליף את איתמר צ'יזיק בתפקיד מנכ"ל מועדון הכדורגל מכבי חיפה. בחודשים הראשונים לכהונתו בוצעו שינויים מקצועיים משמעותיים במועדון: לראשונה מונה מנהל ספורטיבי, טור-כריסטיאן קרלסן; בסמוך לפתיחת העונה פוטר מאמן הקבוצה רוני לוי ובמקומו מונה צוות מקצועי זר הכולל מאמן ראשי, עוזר מאמן ומאמן כושר. עם זאת, חוסר ההצלחה הוביל לפיטוריו של קרלסן ומאוחר יותר גם לפיטוריו של מחליפו, המנהל הספורטיבי ההולנדי מו אלאך. בדצמבר 2021 הודיע על כוונתו לסיים את תפקידו בקבוצה בסיום העונה.
במרץ 2022 מונה למנכ"ל יקב רמת הגולן.
בן דב נשוי לעידית והשניים מתגוררים עם שלושת ילדיהם בבנימינה.
הערות שוליים

↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו / אסף בן־דב, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2007
↑   לאחר 9 שנים: מנכ"ל רשת המשביר לצרכן סיים את תפקידו, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 2015
↑  שמעון אלבז, מכבי חיפה: אסף בן דב יחליף את איתמר צ'יזיק, באתר ynet, 5 בינואר 2016
↑  ליאב נחמני, אסף בן דב יסיים את תפקידו כמנכ"ל מכבי חיפה בסיום העונה, באתר ישראל היום, 7 בדצמבר 2021
↑  ממכבי חיפה לקצרין: אסף בן דב מונה למנכ"ל יקב רמת הגולן, באתר וואלה, 31 במרץ 2022
סילברדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בן 55 בערך) אשדוד
 שם לידה:  גילי בנימין
 שם במה:  סילברדון
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 עיסוק:  תקליטן, ראפר, זמר-יוצר
 סוגה:  רגאיי, היפ-הופ
 חברת תקליטים:  NMC, פונוקול, Cutting Edge
 
גילי בנימין (נולד ב-1969), ידוע בשם הבמה סילברדון, הוא תקליטן, ראפר וזמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה

גילי בנימין נולד באשדוד לאב ממוצא יהודי תימני, ואם ממוצא יהודי פולני. בנימין הפסיק את לימודיו בגיל 17 ונסע למסעות גלישת ים בספרד ופורטוגל.
בגיל 14, הושפע בנימין מאמני רגאיי כגון בוב מארלי. לאחר שירות צבאי של שלוש שנים בחיל השריון, נסע לקנדה, ולאחר מכן גם לארצות הברית, שם פקד, בין השאר, מועדוני מוזיקה ג'מייקנית.
ב-1990 החל סילברדון את קריירתו המוזיקלית. באותה תקופה, הוזמן על ידי המפיק "סטילי" לשתף פעולה עם בית הדיסקים שלו "Steelie &Cleavy". בנימין השתתף בפסטיבלים ואירועי Sting, Sumset, Sunsplash ושר, בין היתר, לצידם של בוג'ו בנטון, ריטה מארלי, זיגי מארלי, ביני מן ואחרים.
ב-1994 הוציא את אלבומו הראשון באנגלית, "Silverdon 1", האלבום זכה להצלחה רבה בג'מייקה, אך מכירותיו כשלו בישראל. בהמשך הוציא אלבום נוסף באנגלית בהוצאת חברת Cutting Edge, ושני אלבומים בעברית בהוצאת החברות NMC ופונוקול, שזכו להצלחה רבה אף הם.
בישראל, פעל בנימין במועדון מוזיקת הרגאיי "סווטו" בתל אביב. כמו כן, בנימין שיתף פעולה עם אמני היפ-הופ ישראליים וביניהם שאנן סטריט, דורי בן זאב, סאבלימינל, פילוני, אדיר כוכבי ואחרים. בשובו לישראל השלים בנימין לימודים אקדמיים בתחום ההיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב ועבד בנמל אשדוד.
חיים אישיים

גילי בנימין גרוש ואב לשני בנים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1994: Silverdon 1
1997: Silverdon 2
2001: דברו!
2006: האיש והחיה
אמירה הס

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1943 בגדאד, ממלכת עיראק 
 פטירה:  1 בדצמבר 2023 (בגיל 80) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שפות היצירה:  עברית, ערבית 
 תקופת הפעילות:  1980–2023 (כ־43 שנים)
 בן או בת זוג:  עזרא הס 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2005) 
 
אמירה הֶס (13 במרץ 1943 – 1 בדצמבר 2023) הייתה משוררת, ציירת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם אמירה עינצי-ברזאני לסלימה וחיים יצחק יהודה בבגדאד שבעיראק במשפחה אמידה בת שבעה ילדים.
מצד אימה הייתה בת למשפחת בית-אדוני, שושלת של מקובלים ומשוררים, בהם אסנת התנאית (1590–1670).
היא נמנית עם צאצאיו של המשורר חכם הרון ברזאני.
בשנת 1951 עלתה לישראל עם הוריה ואחיה, ובתחילה גרה משפחתה במעברת יקנעם. משפחתה עברתה את שמה לבר-חיים. בגיל 12 עברה עם משפחתה לירושלים.
היא סיימה את בית הספר התיכון ע"ש סליגסברג כלבורנטית, שירתה בצה"ל בחיל הרפואה, אולם שוחררה מן השירות בשל נישואיה ביולי 1972 למדבב עזרא הס, יליד גרמניה.
למדה קורסים בערבית באוניברסיטה.
הופיעה בכמה הצגות בתיאטרון הקהילתי בקראוון ובתיאטרון החאן.
הס נחשבה לאחת המשוררות המייצגות ביותר של המזרחיות ושל פמיניזם מזרחי.
בשנת 1984 הופיע ספרה הראשון, "וירח נוטף שגעון", שזיכה אותה בפרס לוריא.
שיריה מופיעים בכתבי עת ספרותיים: עיתון 77, מאזנים, הכיוון מזרח, אפיריון, ביטאון שירה, המוסך ועוד. הם גם הופיעו בעיתונים שונים ואחדים אף תורגמו לשפות זרות, ביניהן אנגלית, גרמנית, יוונית, ספרדית ורוסית.
בנוסף, הס הציגה את ציוריה בשתי תערוכות ציור, האחת בגלריה עמליה ארבל והאחרת בגלריה אנתיאה שבירושלים.
בעלה נפטר ב-2010.
אמירה הס נפטרה ב-1 בדצמבר 2023 בירושלים, בגיל 80, לאחר מאבק במחלת הסרטן, והובאה לקבורה בהר המנוחות. הותירה אחריה שתי בנות ושלושה נכדים.
פרסים

1984, פרס לוריא לספרי ביכורים על וירח נוטף שגעון
2005, פרס ראש הממשלה ליצירה
2015, פרס יהודה עמיחי על ספרה כמו בכי שאין לו עיניים להיבכות
ספרים

וירח נוטף שגעון: שירים (עם עובד, תשמ"ה 1984)
שני סוסים על קו האור: שירים (עם עובד, תשמ"ז 1987)
רק במקום של הגן: דיאלוג שירי ואלתורים על התנ"ך / המשוררים – מרים איתן, אמירה הס, שמעון שלוש (ירון גולן, 1992)
בולע האינפורמציה, שירים, (ביתן, תשנ"ג 1993)
יובל, שירים, (כרמל, תשנ"ט 1998)
אין אישה ממש בישראל: שירים (הוצאת כתר, 2003)
הבולימיה של הנשמה: שירים (הליקון, תשס"ז, 2007)
כמו בכי שאין לו עיניים להיבכות: שירים (הוצאת עם עובד, תשע״ד, 2014)
לוציפר אהובי: פואמה (הוצאת גמא, 2013)
גלעד בלבי: שירים (הוצאת גמא, 2016)
ספר המזלות של אמירה (הוצאת עם עובד, 2018)
צער האהבות הכלואות (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021)
אם יבוא החסד: מקטעי זיכרונותי בפרוזה ובשירה (הוצאת גמא, 2021)
הפנים שלי אוקיינוס, לקט שירים (ביטאון שירה – הוצאה לאור, תשפ״ג 2022)
הערות שוליים

↑  איה חיות, המשוררת אמירה הס הלכה לעולמה בגיל 80, באתר ynet, 1 בדצמבר 2023
↑  אמירה הס באתר GRAVEZ
↑  דורי מנור ואמירה הס זוכי פרס עמיחי לשירה, באתר ynet, 3 ביוני 2015
↑   רן יגיל, מדוע לא כדאי לקרוא את אמירה הס רק מבעד למושגי הפוליטיקה של הזהויות, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273730  NLI: 987007262588405171  BnF: cb155120054 (data)  CANTIC: a12055074  GND: 1159237425  ISNI: 0000 0000 6660 0843  LCCN: nr90011908  SUDOC: 18787476X  VIAF: 5235626   WorldCat (עם VIAF): 5235626
מארי-פייר קניג

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1898 קן, צרפת 
 פטירה:  2 בספטמבר 1970 (בגיל 71) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  Lycée Malherbe 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1917 
 דרגה:  מרשל צרפת
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מדליית הרזיסטנס (11 במרץ 1947)  חבר מסדר השחרור (25 ביוני 1942)  המדליה הצבאית הצרפתית (26 בספטמבר 1918)  הצלב הגדול של אות הכתר הבלגי  צלב גדול של לגיון הכבוד  הצלב הגדול של המסדר המלכותי עלווי  הצלב הגדול של מסדר כתר האלון  מפקד בלגיון ההצטיינות  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש  מפקד במסדר ההצטיינות החקלאית  מסדר סובורוב, דרגה 1  הצלב הגדול של מסדר דנבורג  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  וירטוטי מיליטארי  מסדר כוכב אנג'ואן  הצלב הגדול של מסדר אורנז'-נסאו  צווארון מסדר התהילה התוניסאי  מדליית הכרת הטובה הצרפתית  Médaille commémorative de la guerre 1939–1945  מפקד הצלב בווירטוטי מיליטארי  מדליה קולוניאלית  צלב הלוחם  צלב המלחמה לפעולות בזירות זרות  צלב המלחמה 1914–1918  צלב המלחמה 1939-1945  מדליית הנצחה לשירות התנדבותי בצרפת החופשית  אות השירות המצוין  אביר הצלב הגדול של מסדר גאורגיוס הראשון  Escapees' Medal  חבר במסדר האמבט  מדליית האווירונאוטיקה  מדליית הניצחון  מדליה להנצחת מלחמת 1914-1918  מסדר דנבורג 
 
מרשל צרפת מארי-פייר ז'וזף פרנסואה קניג (בצרפתית: Marie-Pierre Kœnig‏; 10 באוקטובר 1898 – 2 בספטמבר 1970) איש צבא צרפתי. הצטיין כמפקד בשורות צרפת החופשית במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן שימש כשר ההגנה הצרפתי.
קריירה מוקדמת

קניג נולד בעיר קאן בצרפת. הוא שירת בהצטיינות בשורות צבא צרפת במלחמת העולם הראשונה, ולאחר סיום המלחמה המשיך בשירותו במרוקו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת קניג כקפיטן (סרן) בגדוד האלפיני, חלק מן הגדוד השלושה עשר של לגיון הזרים אשר נשלח לנורווגיה, תחת פיקודו של הגנרל בותאר, על מנת לעצור את הפלישה הגרמנית לארץ זו.
המאמץ הצרפתי בנורווגיה היה חייב להיזנח, עם פלישת הוורמאכט בכוח גדול אל צרפת וארצות השפלה ב-10 במאי 1940. בחודש יוני 1940, קיבלו כוחות בעלות הברית בנורווגיה פקודת נסיגה, והועלו על אוניות בדרכם אל החזית הצרפתית. קניג ואנשיו הונחתו בברטאן אשר במערב צרפת, אך לא הספיקו להילחם. הם הגיעו מאוחר מדי, כאשר התבוסה הצרפתית הייתה כבר עובדה מוגמרת. קניג ומספר מאנשיו הצליחו להימלט מברטאן באמצע חודש יוני 1940, ביחד עם אחרוני החיילים מחיל המשלוח הבריטי, והגיעו ללונדון.
צרפת החופשית > הצטרפות לצרפת החופשית ומבצע בגבון

ב-18 ביוני 1940 נשא דה גול את נאומו ההיסטורי בתחנת ה-BBC בו הכריז על הקמת צבא צרפת החופשית, שימשיך להילחם כנגד הגרמנים מחוץ לגבולות צרפת. בעת שנתנה ההכרזה היה אך מספר מועט ביותר של אנשים שיכולים היו להצטרף לקריאה - כמה מאות מאנשי הגדוד האלפיני, כמה אלפי מלחים באוניות שעגנו באנגליה בעת הכניעה, וכמה אלפי פצועים שפונו לאנגליה בעת הלחימה. הייתה זו התחלה צנועה למדי.
קניג ואנשיו היו בין הראשונים שהצטרפו אל דה גול, שכן הם שהו באותה העת בלונדון, בטרנטהם פארק. ב-29 ביוני 1940 נפגש עמם דה גול. מפקדם, בותאר, ביקש לחזור לצרפת על מנת ללחום במחתרת. קניג, ומפקדו לויטננט קולונל ראלף מונקלאר, וכמאתיים מאנשיהם, הצטרפו אל דה גול. לאחר עזיבת דה גול את המקום, "יעצו" לאנשי הגדוד הקצינים הבריטים שהיו עמם, כי אם ימשיכו במעשיהם יוגדרו כמורדים בממשלתם החוקית. בריטניה ניתקה את קשריה עם ממשלתו של המרשאל אנרי פיליפ פטן המכונה "צרפת של וישי" רק כמה ימים מאוחר יותר.
כוח האדם הצנוע שהצליח דה גול ללקט משברי יחידות שהגיעו לאנגליה לא היה בסיס לכל פעולה של ממש. עתידה של צרפת החופשית עתיד להיות במושבות, ובמיוחד במושבות באפריקה. צרפת שלטה בגוש יבשתי ענק, מאלג'יריה בצפון, ועד גבון בדרום. למעשה כל חלקה הצפון מערבי של היבשת היה תחת שליטה צרפתית. כאן היה בסיס טריטוריאלי ואנושי להמשך הלחימה.
בצפון היבשת לא היה כל סיכוי לאנשי "צרפת החופשית". מרוקו, תוניסיה ואלג'יריה היו תחת שליטה הדוקה של אנשי וישי. נראה כי הסיכוי הטוב ביותר הוא במושבות אפריקה המשוונית קמרון, צ'אד וקונגו. נקודה אסטרטגית בעלת חשיבות עליונה הייתה גבון. ב-29 באוגוסט 1940 הודיע מושל גבון, מאסון, לדה גול על הצטרפותו ל"צרפת החופשית". לאחר מכן שינה מאסון את טעמו, והודיע כי מדובר בטעות, וכי הוא נותר נאמן לצרפת של וישי. הדבר יצר מובלעת של וישי, בתוך גוש של מדינות (צ'אד, קמרון, אפריקה המרכזית וקונגו) הנאמנות לצרפת החופשית. למובלעת זו הייתה גישה אל הים, עובדה אשר הקשתה על הכנעתה. לאחר קרבות שנמשכו מספר ימים, פלש צבא "צרפת החופשית" ב-8 בנובמבר לעיר ליברוויל, בירת גבון, במבצע המכונה "הקרב על גבון". קניג, שמונה לקולונל (אלוף-משנה), הצטיין בקרבות אלו, ולאחר יומיים של קרבות כבש את העיר במחיר של עשרים הרוגים.
ביוני 1941 השתתף קניג במערכה שניהל צבא צרפת החופשית כנגד כוחות וישי בסוריה ובלבנון, מערכה שאחריה מונה לגנרל, ולמפקד החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית.
צרפת החופשית > ביר חכים

באמצע שנת 1942 היה מצבם של הכוחות הבריטים בצפון אפריקה בכי רע. בינואר 1942 החזיקה הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בעמדות בקו גזאלה בסמוך לטוברוק. במשך כארבעה חודשים צברו הצדדים כוחות, לקראת מתקפה עתידית. המפקד הבריטי, קלוד אוקינלק היסס מלפתוח במתקפה, ובחר לבצר את הקו, שנמשך לאורך כ-72 קילומטרים, מגזאלה בצפון לביר חכים בדרום. החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית, בפיקודו של קניג, המונה כ-5,500 לוחמים, נשלחה להחזיק בעמדה הדרומית.
ב-26 במאי 1942 תקף הפלדמרשל ארווין רומל את הבריטים, והצליח להגיע להישגים שהביאו לכך שהארמייה השמינית הבריטית ניהלה קרב נסיגה באזור קירנאיקה כאשר קורפוס אפריקה בפיקודו של רומל מזנב בעקבותיה, ומנסה לכתר אותה ולהשמידה. אנשי קניג החזיקו במצודת ביר חכים באזור אגפה הדרומי של הארמייה השמינית, ונקודה אסטרטגית חשובה ביותר להבטחת הנסיגה הסדורה של הארמייה, ולמניעת כיתורה.
ב-27 במאי 1942 התקיפה חטיבת "אריאטה" האיטלקית את כוחותיו של קניג, ונכשלה. ארבעים טנקים הושמדו בהתקפה, ועוד חמישה עשר בהתקפת נגד של קניג ביומיים שלאחר מכן.
ב-30 במאי נכנסו כוחותיו של רומל לפעולה. היה זה המגע הקרבי המשמעותי הראשון בין גרמנים וצרפתים מאז כניעתה של צרפת, ויוחסה לו חשיבות סמלית רבה על ידי שני הצדדים. מתקפתו של רומל הצליחה לגרום לכיתורה של החטיבה הראשונה, אשר הושלם ב-7 ביוני. שליחים מטעמו של רומל הגיעו אל הגנרל קניג ודרשו ממנו להיכנע, על פי העיתון "דבר" קניג השיב "תשובה נמרצת שאינה ראויה לדפוס". המשורר נתן אלתרמן, אשר כתב באותם ימים בעיתון "הארץ" טור בשם "רגעים" על ענייני השעה, העלה על נס את האירוע בשירו "תשובתו של הגנרל קניג". האולטימטום תואר בעטו של אלתרמן:
הִכְרַזְתִּי לָהֶם: עֶמְדָּתְכֶם הִיא נוֹאֶשֶׁת,

לָכֵן מֵאֵת רוֹמֶל לְקֶנִיג מֻגֶּשֶׁת

דְּרִישָׁה אַבִּירִית לִכְנִיעָה שֶׁל כָּבוֹד,

כִּי לָמָּה תַּשְׁלוּ עַצְמְכֶם בְּתִקְווֹת?
והתשובה בלשון המשורר:
- וּמַה תְּשׁוּבַת קֶנִיג?

- זָכִיתִי לִשְׁמוֹעַ

אוֹתָהּ מִשְׂפָתָיו בִּבְהִירוּת אֵין-כּמוֹהָ.

וְזוֹ הַתְּשׁוּבָה דִּבְרֵי קֶנִיג הִבִּיעוּ:

יִשָּׁקֵנִי רוֹמֶל

מִנְּשִׁיקוֹת פִּיהוּ.
אלתרמן מסיים את שירו במוסר השכל, כי לו נתן העולם כולו את תשובתו של הגנרל קניג להיטלר בשנות השלושים, היה העולם נראה אחרת.
מאוחר יותר אמר קניג כי לא נהג לגדף קציני אויב, לא כל שכן את שליחיו של רומל שאותו כיבד. הוא סיפר כי כאשר הודיעו לו קציני המטה שלו כי שני קצינים איטלקים הגיעו בשליחות רומל, שאל באירוניה: "אולי רומל רוצה להיכנע?". כשראש מטהו ענה לו כי רומל דווקא רוצה שהם ייכנעו, נפלטה מפי קניג קללה עסיסית. הסיפור הגיע לעיתונים ושם, שינה הסיפור צורה וקיבל חיים משלו.
במשך ימים ארוכים עמדה החטיבה במצור, תחת מתקפה ארטילרית ואווירית עזה, ללא מים, בחום ובשרב של המדבר הלובי. עמידת החטיבה שיבשה את תוכניותיו של רומל, ואת קווי האספקה והתקשורת שלו במצוד אחר הארמייה השמינית. בלילה שבין 10 ביוני ו-11 ביוני הצליחו כוחותיו של קניג לפרוץ את המצור בכוח, תוך שהם נושאים עמם את כל ציודם ואת הפצועים שנפצעו בקרב. החטיבה הצליחה ליצור קשר עם כוחות בריטים באזור אל גובי, ולפרוס שם מחדש את כוחותיה. כעשרים אחוז מאנשי החטיבה נפגעו בקרב.
צרפת החופשית > שחרור צרפת

בחודש מרץ 1944 מונה קניג למפקד "כוחות הפנים הצרפתיים". היה זה כינוי לכוחות המאוחדים של מחתרות תנועת ההתנגדות הצרפתית, אשר על פי הוראת דה גול אורגנו כיחידות צבאיות לכל דבר, וצורפו באופן רשמי ל"צבא צרפת החופשית" על מנת לקדם את פני פלישת בעלות הברית הממשמשת ובאה.
קניג נשלח למטהו של הגנרל אייזנהאואר בלונדון, ומשם הפעיל את הכוחות. קניג עמד לצד הגנרל בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, וכוחותיו התקדמו עמו לכיוון פריז. ב-25 באוגוסט 1944 נכנס דה גול, וקניג עמו, לפריז ששוחררה על ידי יחידות של צבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל לקלרק, לאחר שב-21 באוגוסט 1944, התמנה קניג כמושלה הצבאי של העיר.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פיקד קניג אזור הכיבוש הצרפתי בגרמניה, עד שנת 1949. ב-1949 מונה קניג למושל צפון אפריקה, וב-1950 לסגן נשיא המועצה לביטחון לאומי. ב-1951 לאחר פרישתו, נבחר כנציג המפלגה הגוליסטית(אנ') לאספה הלאומית, ולאחר מכן שירת תקופות קצרות כשר ההגנה תחת ראשי הממשלה פייר מנדס פראנס ואדגר פור. הוא פרש סופית בשנת 1955.
בראשית מאי 1955 שיגר דוד בן-גוריון את שמעון פרס ששימש כמנכ"ל משרד הביטחון אל פייר קניג, שר ההגנה באותה תקופה. ופייר קניג שקיבל אותו בלבביות, הורה לפתוח את מחסני החירום של צרפת ולספק לישראל את מבוקשה: טנקים, מטוסים, תותחים וציוד מכ"ם.
פייר קניג היה ידיד ישראל וכיהן כראש אגודת הידידות צרפת-ישראל.
באפריל 1969, לאחר פרישת דה גול מנשיאות צרפת, הציע אלן פוהר, נשיא הסנאט והנשיא הזמני של צרפת, לקניג, לרוץ כמועמד לנשיאות בבחירות והבטיח לו את תמיכתו. קניג דחה את הבקשה תוך ציון בריאותו הרופפת והצהיר כי אין זה ראוי שגנרל אחד יחליף גנרל אחר בראשות המדינה.
קניג נפטר בשנת 1970, ובשנת 1984 הכריז עליו נשיא צרפת פרנסואה מיטראן כ"מרשל צרפת".
מקומות על שמו בישראל

לאות הוקרה על פעילותו הצבאית והידידות שהפגין כלפי מדינת ישראל נקראו על שמו רחובות בערים בישראל (בכלל זה בשכונת תלפיות בירושלים, בשכונת נת-600 בנתניה, בשכונת נאות רחל בחולון ובדרום-מערב העיר בת ים). בין שאר המקומות ניתן לציין את בית החייל במושבה הגרמנית בחיפה.
הערות שוליים

↑  א ג ב, תְּשׁוּבַת גֶּנֶרָל קֶנִיג, הארץ, 12 ביוני 1942
↑  יוסף לפיד, אנשים חשובים מאוד עמ' 52, הוצאת מסדה, 1963
↑  יוסף עבו עברון, ביום סגריר, הוצאת אור פז, עמ' 15-33, אתר עמלנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280281005171  PLWABN: 9810669768605606  BIBSYS: 99020943  BnF: cb12183128n (data)  GND: 124440002  ISNI: 0000 0000 2765 4355  LCCN: n87147672  NARA: 10571701  RERO: 02-A012319483  SUDOC: 030412749  VIAF: 71433975   WorldCat (עם VIAF): 71433975 
קניג במהלך ביקור בישראל, 1969
גולדה מאיר מקבלת את פניו של הגנרל פייר קניג במשרדה בקריה, תל אביב, יולי 1969
מארי פייר קניג ומנחם בגין עם הגעתו של קניג לביקור בישראל, 1969
דודי בר דוד

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1983 (בן 41) לוד, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 www.dudibardavid.com
 
דודי בר דוד (נולד ב-18 בספטמבר 1983), הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
חיים אישיים

בר דוד נשוי למאפרת הסטייליסטית דניאל (דניאלה) בר דוד (בית-און) ואב לבן ובת..מתגורר בתל אביב