stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המיילדת מוונציה
דמויות

חנה לוי - מיילדת יהודייה בת 25 הגרה בגטו בוונציה. שמה נודע בכל העיר בזכות כישרונה והצלחותיה הרבות בלידת תינוקות והצלת האימהות גם במצבים קשים המתעוררים בזמן לידות. חנה אמיצה וטובת לב.
איזק לוי - בעלה של חנה. אוהב ומעריך מאוד את אשתו. איזק מוכן היה לסכן את עצמו ולנסוע באונייה לצורך מסחר כדי שהוא ואשתו יוכלו לחיות חיים טובים ועשירים יותר.
הרוזן פאולו די פדובאני - רוזן עשיר מוונציה.
אשת הרוזן לוציה - אשתו של הרוזן פדובאני המתקשה בלידה, מתוארת כחלשה ונעה בין חיים ומוות. במהלך חייה חוותה מספר לידות ובכל הפעמים ילדיה מתו.
ג'וזף - מתואר כאיש שמן ואלים. הוא סוחר בעבדים וגם קונה את איזק, בעלה של חנה. אין לו כבוד לאנשים אחרים או לרכוש. הדבר בא לידי ביטוי באופן התנהגותו לעבדים שהוא קונה.
מתאו - בנו של הרוזן. מתואר כתינוק שמנמן בעל עיניים כחולות.
העשור השני של המאה ה-2

העשור השני של המאה ה-2 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 110 והסתיים ב-31 בדצמבר 119.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

113 - טראיאנוס פותח במהלכים צבאיים נגד האימפריה הפרתית ופולש לארמניה
114 - אוסרונה הופכת לחלק מן האימפריה הרומית
114 - פורצות המלחמות הפרתיות: טראיאנוס תוקף, ומצליח להביס את האימפריה הפרתית, וכובש את ארמניה ומסופוטמיה
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

מרד התפוצות (115 - 117) - מרד שבו התקוממו היהודים בקירנאיקה, בקפריסין ובאלכסנדריה נגד הקיסר הרומי טראיאנוס, בעת שזה היה עסוק במסע מלחמה נגד הפרתים.
119 - אדריאנוס שולח את הלגיון התשיעי ויקטריקס לבריטניה כדי לסייע בדיכוי מרידה מקומית
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

111 - טראיאנוס שולח את פליניוס הצעיר לביתיניה שבאסיה הקטנה
114 - דיוגנס מחליף את סדקיון, פטריארך קונסטנטינופול בתור פטריארך קונסטנטינופול
115 - סיקסטוס הראשון יורש את אלכסנדר הראשון בכס האפיפיור
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
13 בדצמבר 115 - רעידת האדמה באנטיוכיה (115):  רעידת אדמה שהתרחשה באזור העיר אנטיוכיה והייתה בעוצמה של יותר מ-7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט. אנטיוכיה והיישובים שבסביבתה נהרסו ברעידת האדמה כאשר היו אבדות רבות של חיים ורכוש. רעידת האדמה גרמה להיווצרות צונאמי מקומי שפגע קשות בנמל קיסריה. הקיסר הרומי טראיאנוס נכח במוקד רעידת האדמה.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית > אדריכלות

112 - פורום טראיאנוס, שעוצב על ידי האדריכל אפולודורוס מדמשק, נחנך ברומא, במצוות הקיסר טראיאנוס.
113 - מוקם ברומא עמוד טראיאנוס, אנדרטה עצומת ממדים לציון ניצחונותיו על דאקיה
114 - קשת טראיאנוס מוקמת כשער ניצחון בבנוונטו (כיום באיטליה)
117 - תחילת בניית הפנתאון ברומא
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים > מנהיגי עולם בולטים

הושלמה בניית פורום טראיאנוס
הממלכה האנגלו-קורסיקאית

הממלכה האנגלו-קורסיקאית (באנגלית: Anglo-Corsican Kingdom, באיטלקית: Regno Anglo-Corso, בקורסיקאית: Riame anglo-corsu) הייתה מדינה קליינטית של ממלכת בריטניה הגדולה, שהתקיימה באי קורסיקה בין השנים 1794–1796 במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית.
רקע והיסטוריה של הממלכה

בתקופת המהפכה הצרפתית הייתה קורסיקה חלק מצרפת במשך שני עשורים בלבד. מנהיג קורסיקה פסקוואלה פאולי, שהוגלה מהממלכה הצרפתית, הפך לדמות נערצת של לוחם למען החירות והדמוקרטיה, וב-1789 הוזמן לפריז על ידי האספה המכוננת הלאומית, שם התקבל כגיבור. לאחר מכן נשלח חזרה לקורסיקה בדרגת לוטננט קולונל.
אולם בסופו של דבר פאולי עזב את התנועה המהפכנית בשל התנגדותו להוצאתו להורג של המלך לואי ה-16 והצטרף למפלגה השמרנית המלוכנית. כאשר פאולי הואשם בבגידה על ידי צרפת, הוא כינס מועצה בקורסיקה ב-1793, מינה עצמו לנשיא, והכריז על פרישתה של קורסיקה מהרפובליקה הצרפתית. הוא ביקש את הגנת הממשלה הבריטית, שלחמה אז בצרפת. הבריטים ראו זאת כהזדמנות לבסס נוכחות צבאית בים התיכון.
ב-1794 שלחה בריטניה צי ספינות לקורסיקה, ולמשך כשנתיים התווספה קורסיקה לרשימת המדינות שנמצאו תחת הגנתו של המלך ג'ורג' השלישי. חוקתה של האוטונומיה החדשה הייתה דמוקרטית, כאשר בראש המדינה עמדו נציג המלוכה הבריטית, פרלמנט עם נבחרי ציבור ומועצה ששימשה כרשות המבצעת.
היחסים בין ממשלתו של פאולי לבריטניה היו מורכבים וסבלו ממחלוקות רבות, במיוחד בנושא האוטונומיה של קורסיקה: נציג המלוכה היה נאמן לבריטניה, בעוד שפאולי רצה לשמור על אוטונומיה. מחלוקת נוספת הייתה בנוגע לעיר הבירה של המדינה: פאולי בחר בבסטיה, בעוד שנציג המלוכה בחר בקורטי כעיר הבירה. כאשר הצטרפה ספרד לצרפת בלחימתה בבריטניה החליטו הבריטים לסגת מקורסיקה. בית המלוכה הבריטי הציע לפאולי להתפטר מתפקידו ולהגלות את עצמו לבריטניה, שם יזכה לגמלת זקנה. פאולי הסכים בלית ברירה.
ב-19 באוקטובר 1796 כבשו הצרפתים מחדש את בסטיה וקורסיקה הפכה למחוז צרפתי.
הערות שוליים

↑  Thrasher, Peter Adam (1970). Pasquale Paoli: An Enlightened Hero 1725-1807. Hamden, CT: Archon Books. pp. 291–326. ISBN 0-208-01031-9.
↑  Gregory, Desmond (1985). The Ungovernable Rock: A History of the Anglo-Corsican Kingdom and Its Role in Britain's Mediterranean Strategy During the Revolutionary War, 1793-1797. London: Fairleigh Dickinson University Press. p. 171. ISBN 0-8386-3225-4.
הפקעת העוקצית

| --- | --- |
 שיוך:  homogeneous organ 
 אספקה עורקית:  עורק העצה האמצעי 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1281) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  glomus coccygeum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.2.12.011 
 TA2 (2019):  3890 
 FMA:  15649 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0229573 
 
חתך היסטולוגי של הפקעת העוקצית
הַפְּקַעַת הָעָקְצִית (TA: glomus coccygeum), הנקראת גם בַּלּוּטַת לוּשְׁקָה, היא מבנה שרידי בגוף האדם הנמצא בקדמת קצה עצם העוקץ או ממש מתחתיו.
קוטרה של הפקעת העוקצית 2.5 מ"מ, וצורתה סגלגלה באופן לא סדיר. היא מכילה גושים בלתי סדירים של תאים פאוניים המקובצים סביב כלי דם נימי סינוסואידי (דמוי גת) מורחב. כל תא מכיל גרעין גדול, עגול או סגלגל, וציטופלזמה צלולה שאינה נצבעת היסטולוגית במלחי כרום.
השם "בלוטת לושקה" ניתן לה על שם האנטום הגרמני הוברט פון לושקה.
ראו גם

עורק העצה האמצעי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.2.12.011 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המועצה הישראלית לתרבות ואמנות

המועצה הישראלית לתרבות ואמנות היא גוף ממשלתי, שהוקם ב-2004, מכוח חוק התרבות והאמנות, התשס"ג-2002. תפקידה לייעץ לממשלת ישראל ולמשרד התרבות והספורט בתחומי התרבות והאמנות והשפעתה רבה, משום שבין השאר היא היועצת לשר בנושא התמיכה במוסדות התרבות והאמנות ובאמנים אישית.
הקמת המועצה

המועצה הישראלית לתרבות ואמנות הוקמה כתחליף ל"מועצה הציבורית לתרבות ואמנות" שקדמה לה. אותו גוף קודם, הוקם ב-1982 על פי החלטה ממשלתית בלבד ולא על פי חוק, וסמכויותיו והרכבו לא היו ברורים דיים והיוו מקור למינהל בלתי תקין. הגוף החדש הוקם במתכונתם ולצידם של כמה גופים ממשלתיים דומים, כמו "המועצה לקולנוע" לפי חוק הקולנוע, התשנ"ט-1999, "מועצת המוזיאונים" לפי חוק המוזיאונים, התשמ"ג-1983, ו"המועצה לספריות ציבוריות" לפי חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975. נקבע בחוק במפורש, כי בעניינים הנוגעים לסמכות המועצות הקיימות, המועצה החדשה תפעל בתיאום עמן ולא מעליהן או במקומן.
ממשלת ישראל ממנה את המועצה לפי הצעתו של שר התרבות והספורט.
תפקידי המועצה

דברי ההסבר להצעת חוק התרבות והאמנות מתארים את תפקידי המועצה:
תפקידי המועצה מפורטים בסעיף 3 לחוק:
(1) להציע לשר –
(2) לגבש המלצות בנושאים בתחומי התרבות והאמנות או בנושאים שהשר ביקש שתדון בהם; ההמלצות יובאו לעיונו של השר;

(3) ליזום מחקרים בענייני תרבות ואמנות וקיום כנסים, ימי עיון ודיונים ציבוריים;

(4) לייעץ לשר לעניין קביעת אמות מידה לתמיכה במוסדות תרבות ואמנות לפי סעיף 3א לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985, ובכלל זה לעניין גיבוש כללים ועקרונות להכרה או לביטול הכרה לצורך תמיכה במוסדות תרבות ואמנות וכן לצורך מתן מעמד לעניין חיקוקים אחרים;

(5) לייעץ לממשלה ולשר בכל נושא הנוגע למדיניות בתחום התרבות והאמנות ובכל עניין הנוגע לביצוע חוק זה.
חברי המועצה ופעיליה

לפי סעיף 4 לחוק, מספר החברים במועצה יכול להיות בין תשעה עשר לשלושים ואחד, כאשר לפחות חצי מהם "בעלי מעמד בשדה היצירה, העשיה, הביצוע והמחקר בתחומי תרבות ואמנות", שאינם עובדי המדינה. גם שאר החברים, אסור שיהיו עובדי מדינה, והם צריכים להיות לפחות "מעורים בתחומי תרבות ואמנות". מי שממנה את החברים וגם בוחר מביניהם את יושב הראש, היא הממשלה, בהמלצת השר. המינוי הוא לארבע שנים, כאשר תקופה זו ניתנת להארכה בשנתיים נוספות.
ממרץ 2023 ועד לרגע זה מכהן כיו"ר המועצה ד"ר חיים פרלוק שכיהן בעבר כיו"ר המועצה וחזר לתפקידו בעקבות קריאת שר התרבות.
באוגוסט 2021 מונתה מיכל כהן לתפקיד יו"ר המועצה לתרבות ואמנות, מיכל כהן היא האישה הראשונה הנושאת בתפקיד זה. יו"ר המועצה שקדם לה - יגאל עמדי, כיהן מדצמבר 2015  ועד יולי 2021. קדם לו ד"ר חיים פרלוק, יושב הראש הראשון, בשנים 2004–2007 ובקדנציה נוספת בשנים 2009–2015.. בין שתי הקדנציות שלו, בשנים 2007–2009, כיהן כיו"ר המועצה יחיאל לקט.
במועצה מדורים לנושאי תרבות שונים, שבראש כל אחד מהם עומד חבר המועצה. מדורים אלה הם: מוזיקה, פרינג', מחול, אמנות פלסטית, פסטיבלים, בתי ספר לאמנות (המדור הבינתחומי), ספרות ושירה, מחקר ומורשת, תרבות ערבית, תרבות דרוזית וצ'רקסית, תרבות בקהילה, תיאטרון, ריקוד עם ישראלי ותרבות חרדית.
חברים מועצה מכהנים כיום: ליאור אלפנט, עידו גרינגרד, יון פדר, אלקס ריף, יהודית גואטה, ענת מסנר, אילנית תדמור, דביר בנדק, פרופ' יהודה סקורניק, אלדד מנהיים, רמי טריף, פרופ' יואב אריאל, איריס שלגי, רנה פאהום, אבי כאכון, חלי טביב-ברקת, שלמה ממן, ד"ר שוקי פרידמן, רבקה רביץ, ד"ר חוסני שחאדה.
בין מי שכיהנו בעבר כחברים במועצה נמנים: ניצה שאול, יוסי אלפי, יהורם גאון, ספי ריבלין, קובי אריאלי, נסים גרמה, מיכל סנונית, אליעזר יערי, מירון איזקסון, ישראל אייכלר, אמילי עמרוסי, ששי קשת, קובי אושרת, משה איבגי, אבנר בר חמא, אורי לוי, אבי גיל, יעקב יעקב, יוסי גיספן, יגאל חיו מולד, חאולה דיבסי, ועוד.
בנוסף לחברי המועצה, ישנם או היו גם אנשי רוח פעילים נוספים, במדורים השונים של המועצה, בלי להיות חברים בה. בהם:
במדור המוזיקה - ליאור בוקר, שרון רוסטורף-זמיר, הרב דוד דרעי, עו"ד יוחאי חי
במדור בי"ס לאמנות (הבינתחומי) - ד"ר אבי בר איתן, בועז בן משה, יונתן רזאל
במדור מחול - שני תמרי, דניאלה שפירא
במדור ספרות - בני ציפר, דן אלבו
במדור תיאטרון - מיכאל וייגל, ד"ר שרית קופמן שמחון, גלעד אלפסי עו"ד חיים יוספי
במדור מחקר ומורשת - רחל מיכאלי, איתן וצלר
במדור פרינג' - אורי אוריין, אהרון גולדפינגר
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה, דו"ח מבקר המדינה ה-40, לשנת 1989
↑  הצעת חוק התרבות והאמנות, התשס"ב­-2002, ה"ח 3178 מ-16 ביולי 2002
↑  ד"ר חיים פרלוק מונה ליו"ר מועצת התרבות והאמנות, באתר וואלה, 20 בדצמבר 2009
↑  הנתונים הם נתונים רשמיים של המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
הליך הדחה ברוסיה

הליך הדחה של הנשיא הוא הליך משפטי שבסמכות הפרלמנט הרוסי ליזום כדי לשלול סמכויותיו של ראש המדינה הרוסית, במקרים שבהם הנשיא ביצע פשעים או התנהגות פסולה (לרוב במהלך כהונתו). ההליך מכונה אימפיצ'מנט (ברוסית: Импичмент). בהיסטוריה הרוסית ההליך נערך שלוש פעמים, פעמיים בשנת 1993 ואז בשנת 1999, בכל המקרים נגד הנשיא הראשון, בוריס ילצין.
בשונה מהנהוג בהליך הדחה בארצות הברית, אין ברוסיה הליך מוסדר נגד פקידים פדרליים ולרוב אלה מודחים מתפקידם בהצבעה פרלמנטרית או באמצעות צו של הנשיא.
הליך משפטי

בהתאם לחקיקה הרוסית המודרנית, סילוקו מתפקידו של הנשיא כפוף לסעיף 93 לחוקה, הקובע כי אם הדומה הממלכתית מאשימה את הנשיא בגידה או ביצוע פשע חמור אחר, ההחלטה חייבת להיות מלווה במסקנה של בית המשפט העליון של הפדרציה הרוסית בנוגע להימצאות סימני פשע במעשי הנשיא ומסקנה של בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית על קיום הליך שנקבע להגשת אישומים. ההחלטה להדיח את ראש המדינה מתפקידו מתקבלת על ידי מועצת הפדרציה .
החלטת הדומה להגיש כתב אישום והחלטת מועצת הפדרציה להדיח את הנשיא מתפקידו חייבות להיות מאומצות ברוב של שני שלישים מהקולות בכל אחד מהבתים ביוזמת לפחות שליש מצירי הדומה ובכפוף לוועדה מיוחדת של הדומה. החלטת מועצת הפדרציה לפטר את נשיא הפדרציה הרוסית מתפקידו חייבת להתקבל לא יאוחר משלושה חודשים לאחר שהדומה מכריזה על ההאשמות נגד הנשיא. אם החלטת מועצת הפדרציה לא תתקבל בתוך תקופה זו, ההאשמה נגד הנשיא נחשבת לדחויה.
ניסיונות הדחה בשנת 1993

שני הניסיונות הראשונים להדחת הנשיא נעשו בהתאם לחוקת 1978 בגרסה שהייתה בתוקף באותה תקופה. בהתאם לחוקה זו, ניתן היה לסלק את נשיא הפדרציה הרוסית מתפקידו אם יפר את חוקת הפדרציה הרוסית, את חוקי הפדרציה הרוסית, כמו גם את השבועה שנתן בטקס ההשבעה. החלטה כזו יכולה להתקבל רק על ידי קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית על בסיס חוות הדעת של בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית ברוב של שני שלישים מכלל צירי העם של הפדרציה הרוסית. היוזמה להדיח הייתה של הקונגרס עצמו, הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית או אחד מבתי הפרלמנט.
ניסיונות הדחה בשנת 1993 > מרץ 1993

במרץ 1993 ניסה קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית להדיח את ילצין מתפקידו בשל נאומו בטלוויזיה ב-20 במרץ נגד הפרלמנט. 618 צירים הצביעו להדיח את ילצין, אך זה לא הספיק כדי להתחיל בהליך ההדחה מאחר שנדרש רוב של 699 קולות. כתוצאה ממשאל עם שנערך שמר הנשיא על סמכויותיו.
ניסיונות הדחה בשנת 1993 > ספטמבר 1993

בספטמבר 1993, לאחר שצו של ילצין הוכר על ידי בית המשפט החוקתי כבלתי חוקתי, לאחר שהורה על השעיית פעילות הפרלמנט. בשל כך הפרלמנט יזם הליך הדחה. עם זאת, במהלך אירועי ספטמבר-אוקטובר 1993 הצליח ילצין לשמור על השלטון בפועל על המדינה עד לבחירות לנשיאות ב-1996, בהן נבחר לקדנציה שנייה.
ניסיון ההדחה בשנת 1999

הליך ההדחה נגד ילצין נפתח בשנת 1999 על בסיס חמישה אישומים:
קריסת ברית המועצות
פיזור קונגרס צירי העם והסובייט העליון בשנת 1993
פתיחת מלחמת צ'צ'ניה
קריסת הצבא
ואחריות למשבר הדמוגרפי.
הוקמה ועדה של הדומה בהנהגתו של ואדים פילימונוב.
300 הקולות הדרושים לדומה לקבלת החלטה לא נצברו על אף אחד מהאישומים (כדי להפסיק את סמכויותיו של ילצין, נדרשה גם החלטה של מועצת הפדרציה). 239 צירים הצביעו בעד אשמתו בהתפרקות ברית המועצות, 263 על אשמת ילצין באירועי המשבר החוקתי, 241 האשימוהו בקריסת הצבא, 283 האשימוהו במלחמה בצ'צ'ניה, ו-238 על אשמתו במשבר הדמוגרפי. בסופו של דבר הליך ההדחה נכשל. עם זאת, ילצין עצמו התפטר מתפקידו בתוך שמונה חודשים.
ראו גם

הליך הדחה בארצות הברית
עצרת הנציונל-בולשביקים לתמיכה בהדחה, 15 במאי 1999.
עצרת מתנגדי ההדחה, 15 במאי 1999.
חברי סיעת המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הליברל-דמוקרטית במהלך הישיבה הדנה בהדחה בישיבת המליאה, 15 במאי 1999.
המייסד

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון לי הנקוק 
 תסריט:  רוברט סיגל 
 עריכה:  רוברט פרזן 
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  ג'ון שוורצמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  חברת ויינסטין, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באפריל 2017 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 תקציב:  7–25 מיליון דולרים
 הכנסות:  24.1 מיליון דולרים
 הכנסות באתר מוג'ו:   founder
 thefounderfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
המייסד (באנגלית: The Founder) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2016, בבימויו של ג'ון לי הנקוק ובכיכובו של מייקל קיטון.
הסרט עוסק בסיפור שמאחורי הקמת ענקית המזון המהיר מקדונלד'ס והאיש השנוי במחלוקת שהפך אותה לאימפריה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-7 בדצמבר 2016, והוא יצא באופן רשמי לאקרנים בארצות הברית ב-20 בינואר 2017. הסרט גרף בסך הכל מעל ל-24 מיליון דולרים ברחבי העולם.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת בריי קרוק הכריזמטי המחפש דרכים להתעשר ולהטביע את חותמו על העולם. לאחר כישלונות רבים לבסוף קרוק נאלץ להיות איש מכירות נודד של מכונות מילקשייק.
ביום אחד במהלך 1954 הוא מקבל הזמנה ממסעדה לא מוכרת בסן ברנרדינו שבקליפורניה. שם הוא נפגש עם האחים ריצ'רד (מגולם על ידי ניק אופרמן) ומוריס (מגולם על ידי ג'ון קרול לינץ') מקדונלד אשר פיתחו עבור מסעדת "מקדונלד'ס" הקטנה שלהם מערכת יעילה וגישה חדשנית למזון מהיר המאפשרת להגיש ללקוחות אוכל כ-30 שניות בלבד לאחר ביצוע ההזמנה. קרוק מיד רואה את הפוטנציאל של העסק להתרחבות בקנה מידה עצום. בעקבות כך קרוק החל לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם האחים מקדונלד. קרוק מעודד את האחים בתחילה להקים רשת הכוללת סניפים רבים ברחבי ארצות הברית. בהמשך קרוק מבוצע בערמומיות עסקית וללא כל מעצורים או ייסורי מצפון את רכישת מקדונלד'ס תוך הפקעת השם המקורי והמסעדה המקורית מהאחים מקדונלד (וכמו גם הריסת המסעדה המקורית), והפיכתה לרשת מזון מהיר כלל עולמית תוך כדי התעשרות מסחררת.
צוות השחקנים הראשי

מייקל קיטון בתפקיד ריי קרוק
ניק אופרמן בתפקיד ריצ'רד "דיק" מקדונלד
ג'ון קרול לינץ' בתפקיד מוריס "מק" מקדונלד
לינדה קרדליני בתפקיד ג'ואן סמית'
בי ג'יי נובאק בתפקיד הארי זונבורן
לורה דרן בתפקיד את'ל קרוק
ג'סטין רנדל ברוק בתפקיד פרד טרנר
קייט קנילנד בתפקיד ג'ון מרטינו
פטריק וילסון בתפקיד רולי סמית'
גריף פורסט בתפקיד ג'ים זיין
ווילבור פיצג'רלד בתפקיד ג'רי קאלן
אפמו אומילאמי בתפקיד מר מרימן
הערות שוליים

↑  Tom Brueggemann (22 בינואר 2019). "Top Ten Box Office Takeaways: M. Night Shyamalan Returns with 'Split'". IndieWire. ארכיון מ-23 בדצמבר 2019. נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Busch, Anita; D'Alessandro, Anthony (8 בפברואר 2017). "The Weinstein Co. Sued Over Distribution Of 'The Founder' By FilmNation And Its Subsidiary". Deadline Hollywood. ארכיון מ-22 בפברואר 2017. נבדק ב-20 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ng, David (8 בפברואר 2017). "Weinstein Co. sued over release dates for 'The Founder' and 'Gold'". Los Angeles Times. ארכיון מ-20 בפברואר 2017. נבדק ב-20 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Founder (2016)". Box Office Mojo. ארכיון מ-7 בפברואר 2022. נבדק ב-12 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a8c771ca-5196-4d59-86d6-866af5ebc81f
המייג'ור (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  יורי ביקוב 
 הופק בידי:  אלכסיי אוצ'יטל 
 תסריט:  יורי ביקוב 
 עריכה:  יורי ביקוב 
 שחקנים ראשיים:  יורי ביקוב דניס שבדוב 
 צילום:  קיריל קלפאלוב 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  Bazelevs, Tvorchesko-proizvodstvennoe obʺedinenie "Rok" 
 הקרנת בכורה:  מאי 2013 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט בלשי, סרט פעולה, סרט דרמה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המייג'ור (ברוסית: Майор, בתעתיק: מאיור) הוא סרט דרמת פשע רוסי משנת 2013 שכתב וביים יורי ביקוב, שגם מככב בסרט. הוא הוקרן לראשונה במסגרת שבוע המבקרים הבינלאומי בפסטיבל קאן 2013 והוקרן בקטע של הקולנוע העולמי העכשווי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2013 וזכה לפרסים ושבחים רבים.
הסרט מספר על צוות המשטרה הרוסית שנקלע למצבי חיים קשים ומשתמשים בתפקידם ובנהלים רשמיים כדי לצאת מהם.
עלילה

אשת מייג'ור המשטרה סרגיי סובולב עומדת ללדת. האב לעתיד ממהר לבית החולים, אך מכוניתו פוגעת, במלוא המהירות, בילד שחוצה את הכביש במעבר חצייה והורג אותו. העדה היחידה היא אמו של הילד, אירינה גוטורובה.
המייג'ור מחליט להימנע מאחריות לפשע ומזעיק את עמיתיו לזירת האירוע. עמיתו פאבל קורשונוב מבטל במהירות את הראיות המוכיחות את אשמתו של סובולב. למרות העובדה כי אמו של הילד המנוח בן ה-7 יודעת מי האשם האמיתי בתאונה, מפקד משטרת המחוז מאלץ אותה למסור עדות כוזבת לטובת מייג'ור סובולב.
בהמשך, סובולוב מחליט להתוודות על הכל ולהיענש, אך השוטרים האחרים לא אוהבים את הרעיון מכיוון שבניסיונם לחפות עליו הם חושפים עקבות לניצול לא חוקי של כוח המשטרה, שאך זה עבר רפורמה ועדיין נותר מושחת.
שחקנים ודמויות

דניס שבדוב בתפקיד מייג'ור סרגיי סובולב
יורי ביקוב בתפקיד פאבל קורשונוב, שותפו של סובולב
איליה איסייב בתפקיד טוליה מרקולוב
דמיטרי קוליצ'קוב בתפקיד גוטורוב
בוריס נבזורוב בתפקיד אלכסיי פנקראטוב, מפקד המשטרה
אירינה ניזינה כמו אירינה גוטורובה
קיריל פולוחין בתפקיד קוליה בורלאקוב
הערות שוליים

↑  "Cannes Reveals International Critics' Week Lineup; 'Ain't Them Bodies Saints' Makes the Cut". Indiewire. נבדק ב-23 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Major". TIFF. אורכב מ-המקור ב-2014-02-10. נבדק ב-25 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Toronto Adds 75+ Titles To 2013 Edition". Indiewire. נבדק ב-25 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קולנוע רוסי // The Major. המייג'ור
| יורי ביקוב |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | לחיות (2010) • הברינקס (2012) • המייג'ור (2013) • השוטה (2014) • עצי אשוח 1914 (2014, נובלת "הדוב") • השיטה (2015) • מעבר לכוכבים (2017, חלקית) • רדומים (2017) • המפעל (2018) • השומר (2019) • אפס (2021) •  בעלים (2021) |  |
הפקעה

הפקעה היא פעולה בה המדינה משתלטת על רכושו הפרטי של האזרח, או תופסת את הזכויות של האזרח ברכוש, תוך מתן פיצוי כספי, אך ללא הסכמת הבעלים. הנכס נלקח או לשימוש הממשלה או על ידי משלחת לצדדים שלישיים אשר יקדישו אותו לשימוש ציבורי, אזרחי או, במקרים מסוימים, פיתוח כלכלי. העיקרון המקובל כיום שהרשות מפצה את האזרח הוא הלכה פסוקה במשפט העברי.
השימושים הנפוצים ביותר של הנכס הנלקח הן עבור שירותים ציבוריים, כבישים ציבוריים ומסילות ברזל; עם זאת, ניתן גם לקחת מטעמים של ביטחון הציבור. קיימים מקרים בהם נדרש הגוף הממשלתי להגיש הצעה לרכישת הנכס לפני שהוא נזקק להשתמש בסמכותו להפקיע.
ראו גם

הפקעה של מקרקעין בישראל
הערות שוליים

↑  נחום רקובר "המשפט העברי בפסיקת בתי המשפט בישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 204: חובת הפיצוי בהפקעת מקרקעין לצורכי הציבור. אתר דעת

ובנוסף, רמב"ם משנה תורה, הלכות מלכים, פרק ד הלכה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543358405171  BNE: XX525830  BnF: cb11950188d (data)  GND: 4014843-9  LCCN: sh85042794  NARA: 10637795  NDL: 00573437 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
העי

מצפה
רמון
מצפה
רמון
הָעָי היא עיר ששכנה על הדרך בין יריחו לבית אל. על פי פרקים ז'-ח' בספר יהושע הייתה העי העיר השנייה שיהושע כבש במסעותיו לכיבוש ארץ ישראל. במערכה הראשונה לכיבוש העי נכשלו עם ישראל בכיבושה ואף ספגו אבדות, לבסוף נכבשה העי על ידי תוכנית מארב, כפי שציווה אלוהים על יהושע בן נון.
הזיהוי הנפוץ ביותר במחקר המודרני לעי, הוא עם אֶ-תֵל ("התל") הסמוך לבית אל, או בסמוך לה, תחת הגרעין העתיק של הכפר דיר דיבוואן.
העי במקרא

העי נזכרת בספר בראשית בסיפור מסעותיו של אברהם אבינו, ולאחר מכן במסגרת כיבושיו של יהושע בן נון, בתקופת המלכים, במסעו של סנחריב לירושלים וברשימת הערים אליהם שבו עולי בבל בתקופת שיבת ציון.
העי במקרא > כיבוש העי על ידי יהושע

לפי המסופר בספר יהושע, פרק ז', יהושע בן נון שלח מרגלים אל העי, כפי שנהג לפני כיבוש יריחו, כדי ללמוד על מצב העיר לפני ההתקפה. בחזרתם טענו המרגלים כי די ב-2,000 עד 3,000 חיילים לכיבוש העיר. יהושע אכן שלח 3,000 לוחמים אך הם נגפו מפני אנשי העי בקרב, ו-36 מהם נהרגו.
לאחר המפלה נפלה הרוח במחנה ישראל. יהושע התפלל לה' אשר השיב לו כי סיבת הכישלון היא שאחד מישראל מעל בחרם שנלקח שלל ביריחו. יהושע ציווה על העם להתקדש, ולמחרת הטיל גורלות, כדי למצוא מי מעל בחרם. בתום התהליך עלה בגורל עכן בן כרמי אשר הודה, נסקל למוות ונשרף עם רכושו.
לאחר פרשת עכן, בספר יהושע, פרק ח', ה' הבטיח ליהושע כי בקרב השני ינצחו לוחמיו. ה' ציווה להרוג את כל יושבי העי ואת מלכה, ואת הרכוש לקחת כשלל לבני ישראל. יהושע בחר 30,000 אנשי צבא ושלח אותם בלילה למארב. תוכנית הקרב הייתה כי הצבא יתקדם לכיבוש העי וייסוג, כבפעם הראשונה, כך שיושבי העי ייצאו מעירם וירדפו אחרי הצבא הנסוג. אז ייצאו הלוחמים מהמארב ויכבשו את העיר.
תוכניתו של יהושע עלתה יפה והלוחמים מן המארב כבשו את העיר ושרפו אותה. משראו לוחמי העי את עירם נשרפת איבדו את רוח הלחימה וניגפו לפני ישראל. בסיום הקרב נמנו כ-12,000 הרוגים מלוחמי העי, ואת המלך תלה יהושע על עץ.