stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת בספליט
כיום

בית הכנסת שוחזר לאחר מלחמת העולם השנייה, ושופץ בשנים 1996 ושוב בשנת 2014. המבנה שמקורו בימי הביניים המוקדמים ללא מאפיינים חיצוניים המאפיינים בית כנסת, היות שהנוצרים במאות ה-17 וה-19 שבהם נבנה ושופץ הבניין, אסרו על היהודים להשתמש במאפיינים חיצוניים לבתי הכנסת. המבנה משולב בבניינים הסובבים אותו, ומלבד שלט המזהה את בית הכנסת שבמקום, לא נראה מבחוץ סממן כלשהו. ארון הקודש בנוי משיש קלאסי, בצבעי שחור ולבן.
בשל נזקים חיצוניים שנגרמו למבנה, וחלחול מים לתוכו, נגרם נזק רב למבנה בית הכנסת. בשנת 2014 נערך פרויקט שימור במקום, תיקון נזקים וניקוי של אבני הבניין, החלפת תיקון וצביעת התריסים והתקנת מרזבים לניקוז מי גשמים. במהלך העבודות במקום נמצא שבר של מצבה מהתקופה הרומית עם כיתוב חלקי, ושברי משקופים משיש עם עיטורים, של חלון במבנה, מתקופת ימי הביניים. השיפוץ הסתיים ב-2015.
בשנת 2012 נערכה במקום חתונה יהודית ראשונה, לאחר כ-70 שנה. בבניין בית הכנסת נמצאים גם משרדי הקהילה היהודית בספליט.
בית קברות

בית הקברות היהודי העתיק ממוקם על גבעת מרג'אן, גבעה המשקיפה על העיירה ספליט. הוא הוקם בשנת 1573, ומכיל 700 מצבות, כשהעתיקה ביותר היא משנת 1717. המצבות הן כבמסורת הספרדית, חלקן בצורת גג סרקופג משולש, ואחרות הן לוחות מלבניים שטוחים ומשופעים מעט. הכתובות בעברית, אם כי חלק מהמצבות החדשים יותר מכילים איטלקית או קרואטית. שער הכניסה לבית הקברות נמצא ליד בית קפה, ששימש בעבר כמקווה, ועדיין חקוקה עליו תפילת "צידוק הדין"
בית הקברות היהודי החדש שהוקם בשנת 1878, נמצא בתוך שטח בית הקברות העירוני בעיר, והוקמה בו גם אנדרטה לזכר הנספים בשואה, על ידי הפסל הקרואטי אנטון אוגוסטינצ'יץ' (אנ').
הערות שוליים

1 2 3 4  בית הכנסת ההיסטורי של ספליט בעיתון סלובודנה דלמצ'יה, (אנ') 28 באוגוסט 2013
1 2 3 4 5  אתרי מורשת באתר מורשת יהדות אירופה, 15 במרץ 2012.
↑  יהודים בסלונה, תמונות של הממצאים הארכולוגיים
↑  בית הכנסת ספליט באתר שימור מורשת עולמי, שעל ידי קרן ויקימדיה
↑  שיקום בית הכנסת ספליט באתר הקהילה היהודית בספליט
שרידים של העיר העתיקה סלונה
בית הכנסת האורתודוקסי ברייקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  איוואן פיליפוביץ' 9, רייקה
 מיקום:  רייקה
 מדינה:  קרואטיה קרואטיה
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1931
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־30 של המאה ה־20 
 סגנון אדריכלי:  רציונליזם 
 מידות
 שטח:  250
 קומות:  2
 
 קואורדינטות:  43°30′33″N 16°26′22″E﻿ / ﻿43.50917°N 16.43944°E﻿ / 43.50917; 16.43944
  (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי בית הכנסת בספליט(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי בית הכנסת בספליט
 
בית הכנסת האורתודוקסי רייקה (בקרואטית: Rijeka Orthodox Synagogue) הוא בית כנסת אורתודוקסי, הממוקם ברחוב איוואן פיליפוביץ' 9, ברייקה שבקרואטיה. בית הכנסת נבנה בסגנון רציונליסטי (אנ') בשנת 1928 (בתקופה שרייקה הייתה חלק מאיטליה). זהו אחד מבתי הכנסת הבודדים בשטח קרואטיה ששרדו את החורבן בתקופה הנאצית.
היסטוריה

בניית בית הכנסת האורתודוקסי ברייקה הושלמה בשנת 1931, כדי לשמש לתפילה עבור את הקהילה האורתודוקסית, שהיו מיעוט ברייקה, לעומת הקהילה הניאולוגית, שהתפללו בבית הכנסת הגדול ברייקה.
את האדריכלות לפרויקט עשו האדריכלים ג'וזו אנגיאל ופייטרו פברו. והוא מבתי כנסת היחידים בסגנון מודרני שנבנה באיטליה בתקופה הפשיסטית.
לבית הכנסת חזית פינתית הבנויה בחלקה מלבנים אדומות, וחלקה מאבן לבנה, ובה שתי דלתות שאחת מהן מובילה למדרגות לעזרת הנשים. ושני חלונות קטנים עם משקוף שאמצעו מחודד המדמה את קצהו של סמל המגן דוד. בכניסה קיים אולם מבואה קטן, וממנו נכנסים אל היכל בית הכנסת. במרפסת שמעליו, נמצאת עזרת הנשים. ארון הקודש בנוי משיש קרארה איטלקי, שנתרם בשנת 1934 מיהודי טריאסטה. מעל חלונות בית הכנסת נמצאים סמלי מגן דוד יצוקים מבטון.
בית הכנסת האורתודוקסי ברייקה הוא אחד מבתי הכנסת הבודדים בשטח קרואטיה ששרדו את חורבן השואה, יחד עם בית הכנסת בספליט ובית הכנסת בדוברובניק, ועדיין משמשים כבתי כנסת. הבניין שימש בתקופת מלחמת העולם השנייה כמחסן תחמושת של הכובשים הנאצים, ולכן לא נהרס. לעומת בית הכנסת הגדול ברייקה, שנהרס ב-25 בינואר 1944.
כיום

לאחר המלחמה הספיק בית הכנסת הקטן שנותר בעיר, לשמש את שורדי המלחמה המעטים שנותרו מתוך כ-2,000 מתפללים שחיו במקום לפני השואה.
ב-5 בדצמבר 1956 מבנה בית הכנסת הולאם על ידי הממשל הקומוניסטי. בשנת 1996 המבנה הוכרז כמבנה לשימור, כמומנט היסטורי ותרבותי של העיר. ובשנים 2005–2008 המבנה שופץ במימון של עיריית רייקה ונערכו בו עבודות שיקום נרחבות, ונוספה בו מחיצת זכוכית עבה בשולי עזרת הנשים, כדי שהמקום יוכל לשמש לאירועים חברתיים ותרבותיים שונים בלי להפריע לתפילה באולם בית הכנסת. בשנת 2008 נפתח מחדש לאחר השיפוץ. בטקס הפתיחה השתתפו גם יהודים מהקהילה בטריאסטה. יו"ר הקהילה היהודית של רייקה, ולאדו קון, אמר בפתיחת בית הכנסת ”לא רק הסיוע העירוני אפשר את השיקום, הייתה גם התלהבות רבה מאנשים שתרמו יותר ממה שיכלו. בית הכנסת הזה הוא לא רק מקום לתפילה, כאן הוא מרכז חיי הקהילה היהודית ברייקה”.
קהילת רייקה (שמונה בשנת 2008 פחות מ-100 חברים, לעומת יותר מ-2,000 לפני השואה) מקיימת תפילות בבית הכנסת בראש השנה, יום כיפור ובחגים. סמוך לפתח לבית הכנסת, תחת אכסדרת הכניסה, הוצב לוח זיכרון ליהודי העיר שנרצחו בשואה.
ראו גם

בית הכנסת הגדול ברייקה
בית הכנסת בספליט
בית הכנסת בדוברובניק
הערות שוליים

1 2  בית הכנסת של רייקה באתר מועצת התיירות של אזור קוורנר (באיטלקית)
↑  בית הכנסת ברייקה (באנגלית)
↑  ארכיון אוסף תעודות לתולדות יהודי פיומה, בספרייה הלאומית
↑  התכנית לשיפוץ בית הכנסת (באנגלית)
1 2  בית הכנסת רייקה נחנך לאחר שיקום באתר הקהילה היהודית בטריאסטה, 12 ביוני 2008 (באיטלקית)
היכל בית הכנסת וארון הקודש משיש
לוח זיכרון לקדושי העיר בכניסה לבית הכנסת
מבנה בית הכנסת שצולם ב-2020
חומות חימר (שיר)

"חומות חימר" הוא סינגל שהקליטה הזמרת מרגלית צנעני. את השיר הוציאה לאור בינואר 1991 חברת התקליטים האחים ראובני, כסינגל מתוך אלבום האולפן החמישי של צנעני הנושא את אותו שם.
על השיר

"חומות חימר" נכתב על ידי רחל שפירא ללחן שחיברה צנעני. על הפקתו המוזיקלית היה ירוסלב יעקובוביץ' אחראי. יעקובוביץ' עלה לישראל ב-1968 מצ'כיה. לאחר תקופות לימודיו בבוסטון, חזר בשנות ה-80 של המאה ה-20 לישראל, והחל לעבוד כמפיק מוזיקלי. באותה תקופה האזין לשיריה של צנעני, והחל לעבוד עמה בכמה מאלבומיה. באחת הפגישות שלהם באולפן ניגנה צנעני לחן שחיברה בפסנתר. יעקובוביץ' חיבב מאוד את הלחן, ונסע איתה לקיבוץ שפיים על מנת לבקש משפירא לחבר מילים לשיר. "חומות חימר" נכתב על ידי שפירא כהתרסה כנגד החיים בקיבוץ כשהייתה צעירה. היא הראתה להם את פרי יצירתה, והשניים התחברו מאוד למסר הפמיניסטי שבו.
השיר מתאר את חווייתה של אישה הנאבקת במוסכמות חברתיות מגבילות, המיוצגות על ידי "חומות חימר". הדמות המרכזית, המכונה "אחות קטנה", מתוארת כחריגה ודחויה על ידי החברה הפטריארכלית, שמנסה לדכא את חירותה ושאיפותיה באמצעות ביקורת ושיפוטיות. הנשים שמקוננות על ה"מרדנות" שלה מסמלות את השבט החברתי שמצפה לצייתנות ולמילוי תפקידים מסורתיים. המסר הפמיניסטי של השיר מתבטא במאבקה של הדמות לפרוץ את החומות הללו ולשמור על זהותה ונפשה, על-אף הקשיים והלחץ החברתי.
גרסאות כיסוי

בשנת 2007 ביצע בועז מעודה גרסת כיסוי של השיר בעונה החמישית של "כוכב נולד". השיר בוצע גם על ידי מתן לוי ב"כוכב הבא 2021". בשנה החולפת שרה לינט את השיר ב"אקס פקטור לאירוויזיון 2022". ב"כוכב הבא לאירוויזיון 2024" שרה אור כהן את השיר, וזכתה בכרטיס לגמר התחרות. ואלרי חמאתי שרה את "חומות חימר" בשלב חצי הגמר של "הכוכב הבא לאירוויזיון 2025".
איתי לוי הקליט בשיתוף עם גלגלצ גרסת כיסוי לשיר. ב-24 באוגוסט 2019 עלתה צנעני לבצע את השיר כדואט עם מירי מסיקה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 15 |  |
הערות שוליים

↑  על שיר שנולד משני עולמות מקבילים של שתי נשים והפך לסמל פמיניסטי, רוני טוביה
↑  חומות חימר | מרגלית צנעני, כאן 11, שיר אחד ביום
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑   בועז מעודה - חומות חימר (כוכב נולד 5), סרטון  באתר יוטיוב
↑   הכוכב הבא 2021 ⭐מתן לוי - חומות חימר, סרטון  באתר יוטיוב
↑   לינט – חומות חימר, סרטון  באתר יוטיוב
↑   אור כהן – חומות חימר, סרטון  באתר יוטיוב
↑   איתי לוי - חומות חימר (מתוך גלגלייב עם דלית רצ'שטר), סרטון  באתר יוטיוב
↑   מירי מסיקה ומרגלית צנעני – חומות חימר, סרטון  באתר יוטיוב
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
תמונת לוחמות החלוץ שנתפסו בגטו ורשה

| --- | --- |
לוחמות החלוץ שנתפסו בגטו ורשה   מימין: מלכה זדרוייביץ', בלומה ורחלה ויסזוגרודצ'קה
 מידע כללי
 צלם:  קצין האס אס פרנץ קונרד (אנ') (במסגרת דו"ח שטרופ)
 תאריך יצירה:  1943
 טכניקה וחומרים:  תצלום
 ממדים בס"מ
 רוחב:  22 ס״מ 
 גובה:  30 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  238-NT-281 (National Archives at College Park) 
 מיקום:  גטו ורשה שבפולין הכבושה
 
תמונת לוחמות החלוץ שנתפסו בגטו ורשה הוא צילום מפורסם, המתעד שלוש נשים יהודיות שלחמו במרד גטו ורשה, הסתתרו בבונקר עם מצבור נשק, ואולצו לצאת על ידי חיילי האס אס. אחת הנשים, בלומה וישוגרודצקה (במרכז), נורתה למוות. השתיים האחרות, מלכה זדרויביץ' (מימין) ורחלה וישוגרודצקה (משמאל) הובלו לאומשלגפלץ וגורשו למחנה הריכוז מיידנק, שם נרצחה וישוגרודצקה.
יורגן שטרופ, קצין האס אס שפיקד על דיכוי המרד, העריץ את אומץ הלב של הלוחמות והכליל את התצלום באחד העותקים של הדו"ח הרשמי שלו. התצלום הפך לסמל של ההתנגדות היהודית לשואה.
רקע

במהלך קיץ 1942, רוב יהודי גטו ורשה גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בינואר 1943, כשהגרמנים חידשו את הגירושים, הארגון היהודי הלוחם הציג התנגדות מזוינת. לוחמי הגטו החלו לחפור בונקרים ולהבריח נשק לגטו. ב-19 באפריל 1943, כ-2,000 חיילים תחת פיקודו של מפקד האס אס והמשטרה, יורגן שטרופ, נכנסו לגטו עם טנקים במטרה לחסל את הגטו. הם ציפו להביס במהירות את המורדים היהודים החמושים בדלות, אך מרד גטו ורשה, המעשה הגדול ביותר של התנגדות יהודית בשואה, נמשך ארבעה שבועות. הגרמנים נאלצו להצית את הגטו, להזרים גז רעיל לבונקרים, ולפוצץ את היהודים מעמדותיהם כדי להובילם לאומשלגפלץ ולגרשם למיידנק וטרבלינקה. מעשה המרי חסר התקווה הפך ל"אחד האירועים המשמעותיים ביותר בתולדות העם היהודי", לפי המוזיאון האמריקאי לזכר השואה.
במהלך דיכוי המרד, שלח שטרופ תקציר יומי לראש האס אס ולמפקד המשטרה בקרקוב, קרוגר. דיווחים ותצלומים נבחרים קובצו, יחד עם סיכום פעולות הגרמנים, כד"וח שטרופ, כמזכרת אישית להיינריך הימלר. הדו"ח נועד לקדם את יעילותו של שטרופ כמפקד ולתרץ את אי פינוי הגטו במהירות. הדו"ח הנציח את גבורתם כביכול של אנשי האס אס שהשתתפו בדיכוי המרד, ובמיוחד את ששה-עשר הנאצים שנהרגו על ידי לוחמים יהודים. לשם השוואה, יותר מ-7,000 יהודים נורו במהלך המרד, רובם המכריע לא לוחמים.
הכותרת המקורית של הדו"ח הייתה "הרובע היהודי של ורשה אינו עוד!" הדו"ח שיקף את התעמולה הנאצית, עשה דה-הומניזציה של היהודים, תיאר אותם כ"שודדים", "כינים" או "עכברושים" ואת גירושם ורציחתם כ"פעולת טיהור". נעשו שלושה עותקים של הדו"ח, עבור הימלר, קרוגר ושטרופ. עותק אחד של דו"ח שטרופ נמצא בידי המכון לזיכרון לאומי (IPN) בוורשה. עותק נוסף של הדו"ח, שלא כלל את התצלום הזה, נכלל כראיה במשפטי נירנברג, והוא מוחזק על ידי מינהל הארכיונים והרשומות הלאומי של ארצות הברית (NARA).
הנשים בתצלום

האישה היחידה בתצלום ששרדה הייתה מלכה זדרויביץ' (בתמונה מימין). יחד עם נשים צעירות אחרות שנכלאו בגטו ורשה, היא נאלצה לעבוד במפעל מברשות. עם התקרבות החיסול הסופי של הגטו, זדרויביץ' וחברותיה נטשו את עבודתן וירדו לביבים, כדי לאגור נשק על מנת להילחם בנאצים. מאוחר יותר העידה כי הבריחה נשק לגטו במגפיה ושמרה מחבוא מתחת למיטתה. במהלך המרד, נשים השתמשו בבקבוקי תבערה ונשק מאולתר אחר.
עם דיכוי המרד, מצאה זדרויביץ' מקלט בבונקר תת-קרקעי, יחד עם חבריה למחתרת. אך מסתורם התגלה על ידי כוחות האס אס. בעקבות גילוי הבונקר, העמידו הגרמנים את היהודים לאורך הקיר וירו ברבים מחברי המחתרת, ביניהם בבלומה וישוגרודצקה, המופיעה בתצלום. זדרויביץ' ואחותה של בלומה, רחלה, שנראית אף היא בתצלום, הובלו לאומשלגפלץ וגורשו למחנה הריכוז מיידנק. רחלה נרצחה במחנה הריכוז, בעוד שזדרויביץ' הצליחה לשרוד את השואה והיגרה לישראל בשנת 1946, שם נישאה ואימצה את שם המשפחה הורנשטיין. בשל הפציעות שספגה בשואה, הוכרה זדרויביץ' כנכה על ידי המוסד לביטוח לאומי. עדותה של הורנשטיין התפרסמה על ידי יד ושם.
מורשת

התצלום של שלוש הלוחמות היהודיות הפך לאחד הסמלים הבולטים של מרד גטו ורשה ושל ההתנגדות היהודית בשואה.
התצלום שימש לעיצוב בול פולני לציון יום השנה ה-70 למרד גטו ורשה. העטיפה המקורית עוררה מחלוקת, מכיוון שהמעצב הגרפי הוסיף טלאי צהוב לדש השמאלי של הנשים. למעשה, יהודי גטו ורשה נאלצו לענוד סרטי זרוע לבנים עם מגן דוד כחול, והלוחמים השליכו את סרטי הזרוע שלהם מכיוון שראו בהם סמלים משפילים של הדיכוי הנאצי. בשל חוסר הדיוק ההיסטורי, חלק מהאנשים התנגדו לעטיפה. העטיפה הונפקה מחדש ללא סמלי מגן דוד.
הערות שוליים

↑  Freilich, Miri; Dean, Martin (2012). "Warsaw". In Geoffrey P., Megargee; Dean, Martin; Hecker, Mel (eds.). Ghettos in German-Occupied Eastern Europe. Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945. Vol. 2. Translated by Fishman, Samuel. Bloomington: United States Holocaust Memorial Museum. p. 459. ISBN 978-0-253-00202-0.
↑  Tomasz Stempowski (17 במרץ 2013). "Zdjęcia z powstania w getcie". fototekst.pl. נבדק ב-8 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Stroop Report (full high resolution copy)". Tiergartenstrasse 4 Association. אורכב מ-המקור ב-30 במרץ 2015. נבדק ב-23 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Stroop's Report in the new version" (באנגלית). Jewish Historical Institute. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2018. נבדק ב-23 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adam Kirsch, Caught on Film, Tablet Magazine, ‏2010-11-23
↑  Kirsch, Adam (23 בנובמבר 2010). "Caught on Film". Tablet Magazine (באנגלית). נבדק ב-23 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Struk, Janina (2004). Photographing the Holocaust: Interpretations of the Evidence (באנגלית). I.B.Tauris. pp. 208–209. ISBN 9781860645464.
1 2  Stadtler, Bea (1994). The Holocaust: A History of Courage and Resistance (באנגלית). Behrman House, Inc. p. 99. ISBN 9780874415780.
1 2  Friedman, Saul S. (1993). Holocaust Literature: A Handbook of Critical, Historical, and Literary Writings (באנגלית). Greenwood Press. p. 87. ISBN 9780313262210.
1 2  Schilde, Kurt (2007). Jugendopposition 1933-1945: ausgewählte Beiträge (בגרמנית). Lukas Verlag. p. 98. ISBN 9783867320092.
↑  Yad Vashem Bulletin (באנגלית). The Authority. 1968.
↑  Livezeanu, Irina; Worobec, Christine D. (2007). Women & Gender in Central and Eastern Europe, Russia, and Eurasia: A Comprehensive Bibliography (באנגלית). M.E. Sharpe. p. 113. ISBN 9780765624444.
↑  Erec Israel (6 באפריל 2013). "Zafałszowane obchody 70. rocznicy wybuchu Powstania". אורכב מ-המקור ב-23 באפריל 2016. נבדק ב-10 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Polskie znaczki pocztowe" (בפולנית). Poczta Polska. נבדק ב-11 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Specjalne znaczki na rocznicę Powstania w Getcie – zdjęcie nr 3" (בפולנית). Gazeta Wyborcza. נבדק ב-11 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 540123 
תצלום 26 של גרסת ורשה
התצלום שהופיע על כריכת ספר משנת 1948 על דו"ח שטרופ
רכבת מורשת

רכבת MR סדרה 5435 בתחנת אוקסנהופ המשוחזרת, המופעלת על ידי רכבת קיילי ועמק וורת', מערב יורקשייר.
רכבת מורשת (באנגלית: heritage railway או heritage railroad) היא רכבת היסטורית שמורה המופעלת כאטרקציה תיירותית או מיזם של היסטוריה חיה.
רכבות מורשת מוקמות ומופעלות לרוב על ידי עמותות פרטיות ולרוב על בסיס מתנדבים מקומיים. הפעלת רכבות כאלו דורשת שיחזור ושימור של ציוד היסטורי כגון קטרים, קרונות, תשתיות רכבת, תחנות, סדנאות תחזוקה; בנוסף להפעלת המיזם עצמו הכולל תחזוקה שותפת, אירועים מיוחדים, הפעלת תחנות רכבת וכדומה. הרצון לשמר דיוק היסטורי כמה שניתן לצד השימוש בטכנולוגיות היסטוריות, מצריך הכשרה מיוחדת לעובדים ותחזוקה יקרה; מה שמביא מיזמים אלו לעלויות תפעול גבוהות יחסית והן נשענים על תיירות ותרומות כדי להמשיך להתקיים, גם כאשר לרוב העובדים עושים זאת כאמור בהתנדבות.
בארץ רכבת המורשת היחידה המופעלת כיום היא רכבת האלונים שהוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשלוחה של המסילה המזרחית לכיוון חדרה וכפר קניר.
רכבות מורשת נבחרות > בריטניה

רכבת המורשת הראשונה שהוקמה כיוזמה פרטית על ידי קבוצת מתנדבים במטרת שימור היסטורי הייתה רכבת טאליל'ין בוויילס ב-1950, מאז נפתחו עשרות מיזמי מורשת דומים ברחבי בריטניה והיא כיום מוקד משמעותי לתחום רכבות המורשת. בביטניה היא ייחודית בתחום מורשת התחבורה המסילתית שכן היא הובילה את התפתחות הרכבות הראשונות בתחילת המאה ה-19 ובמהלך התיעוש המאסיבי סביב הממלכה המאוחדת התפתחה רשת מסילות רכבת נרחבת, בשנות ה-60 צומצמו משמעותית קווי הרכבת הפעילים ברחבי בריטניה מה שהותיר מסילות רבות שוממות ואיפשר הקמת רכבות מורשת רבות. כיום יש בבריטניה למעלה מ-200 רכבות מורשת, "משרד המסילות והכבישים" (ORR) אמון על תקני בטיחות וניתור פעילות רכבות המורשת המופעלות באופן עצמאי ופרטי לרוב, גוף "איגוד רכבות המורשת" (HRA) מאגן רבות מרכבות המורשת.
אנגליה:
רכבת אפינג אונגר, אסקס
רכבת עמק ננה, קיימברידג'שייר
רכבת קיילי ועמק וורת', מערב יורקשייר
רכבת מזרח לנקשייר, צפון-מערב אנגליה
רכבת מידלנטון, לידס - הוקמה כרכבת תעשייתית ב-1758 ורכבת מורשת מאז 1960, כיום הרכבת הוותיקה ביותר בשימוש רציף.
רכבת הקיטור דרטמות', דבון
רכבת הקיטור האי וייט, האי וייט
רכבת בלובל, מערב סאסקס
רכבת מערב סאמרסט, סאמרסט - באורך 36.6 ק"מ היא רכבת המורשת הארוכה בבריטניה.
רכבת ונסלידייר, צפון יורקשייר
רכבת עמק סוורן, ווסטרשייר ושרופשייר
ויילס:
רכבת טאליל'ין, גוויניד'
רכבת הרמה הוולשית, גוויניד'
רכבת פסטיניוג, גוויניד'
רכבת הר סנודון, גוויניד'
רכבת ל'אנגול'ן, דנבישייר
רכבת עמק רידול, קרדיגיון
סקוטלנד:
קו מערב ההיילנדס, רכבות קיטור היסטוריות מופעלות בקו בחודשי הקיץ כאטרקציה תיירותית
רכבת קית' ודאפטון, מוריי
רכבות מורשת נבחרות > אירופה

רכבת הולנטל, אוסטריה תחתית
בקוור קלינרבאן, גרמניה
רכבת פיכטלברג, גרמניה
רכבת אלבולה (חלק מהרכבת הרטית) - אתר מורשת עולמית, גראובינדן, שווייץ
רכבת ריגי, שווייץ
רכבת הקיטור פורקה, שווייץ
מוקניצה עמק הוואסר, רומניה
אינלנדסבאנאן, שוודיה - קו רכבת באורך 1,288 ק"מ העובר במרכז שוודיה ומפעיל קו נוסעים על גבי רכבות היסטוריות
איטליה:

באיטליה קיים מוסד רכבות המורשת המוגן על פי חוק (חוק מס' 128, ה-9 באוגוסט 2017) וזוכה לתמיכה ממשלתית.
רכבת ברנינה (חלק מהרכבת הרטית) - אתר מורשת עולמית, בין איטליה לשווייץ
רכבת אסיאנו-מונטה אנטיקו, טוסקנה
רכבת נוברה-וולארו, פיימונטה
רכבות מורשת נבחרות > צפון אמריקה

רכבת רורינג קמפ, קליפורניה
רכבת דורנגו וסילברטן, קולורדו
רכבת גרנד קניון, אריזונה
רכבת מדינת טקסס, טקסס
רכבת מערב מרילנד, מרילנד
רכבת היין עמק נאפה, קליפורניה
רכבת צפון נבדה, נבדה
רכבת ארקייד ואטיקה, ניו יורק
רכבות מורשת נבחרות > דרום אמריקה

לה טרוצ'יטה, ארגנטינה.
רכבת פוגיאן הדרומית "רכבת סוף העולם", ארץ האש, ארגנטינה.
רכבת העננים, ארגנטינה.
רכבות מורשת נבחרות > אסיה ואוקיאניה

רכבת פאפינג בילי, אוסטרליה - רכבת המורשת השנייה להיפתח בעולם (1962).
רכבת זיג זג, אוסטרליה
רכבת יער קפו, אינדונזיה
רכבת האלונים, ישראל
רכבות הרריות בהודו:

אלו לא נחשבות רכבות מורשת במובן הנהוג, שכן אלו קווי נוסעים בשימוש תחבורתי רגיל, אך מתבססים על תשתית וציוד היסטוריים הנמצאים בשימור. משום השימור ההיסטורי הייחודי, חלק מהן זכו (או נמצאות בתהליך) להכרזה כאתר מורשת עולמית.
מסילת דרג'ילינג ההימלאית
מסילת נילג'ירי ההררית
מסילת קאלקה-שימלה
מסילת עמק קנגרה
הערות שוליים

↑  How Heritage Railways Preserve History, Strasburg Railroad, ‏7 בדצמבר 2022
↑  Minor and heritage railways, Office of Rail and Road
↑  Legge 9 agosto 2017, n. 128, Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana
↑  The History of Puffing Billy, Puffing Billy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4129949-8 
רכבת LMS סטניאר סדרה 5 ברכבת צפון יורקשייר מורז
רכבת הרמה הוולשית עוברת בפארק הלאומי סנודוניה
רכבת "הג'קובייט" עוברת  על גשר גלנפינן על קו מערב ההיילנדס
רכבת ריגי, סמוך לפסגת הר ריגי, שווייץ
רכבת הקיטור פורקה, שווייץ
קטר דיזל-חשמלי ג'נרל מוטורס מדגם GP30 ברכבת מערב מרילנד
"לה טרוצ'יטה", ארגנטינה.
הרכבת ההררית קאלקה-שימלה בהודו
יונה ברודקין

יונה ברודקין (20 ביוני 1901 – 26 בפברואר 1985) היה קומוניסט ישראלי ולוחם בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה

ברודקין נולד ביפו בשנת 1901. למד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, והיה בין תלמידי הגימנסיה שגורשו מן העיר בידי השלטונות העות'מאניים במלחמת העולם הראשונה. בבגרותו הצטרף ברודקין למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ), שהוקמה בשנת 1919. בדצמבר 1936 עזבו יונה ברודקין ואשתו רגינה (רבקה) את ארץ ישראל והיגרו לפריז, עקב הקושי במציאת עבודה בארץ, וכן בשל רדיפות הקומוניסטים בידי שלטונות המנדט הבריטי, שהוציאו צו מעצר נגד ברודקין.
ברודקין התנדב להלחם לצד הכוחות הרפובליקניים במלחמת האזרחים בספרד (1936–1939). הוא נלחם בבריגדה ה-13, לצד מתנדבים אחרים מא"י-פלשתינה (מספרם הכולל של המתנדבים הארצישראלים מוערך ב-150–200). הוא נלחם בגדוד "הקומונה הפריזאית" במסגרת הבריגדה הבינלאומית ה-14, הידועה בשם "בריגדת המרסייז", שרוב חבריה היו צרפתים ובלגים. בפברואר 1937 השתתף הגדוד בקרב חרמה. ברודקין נפצע בברכו בקרב והובהל לבית חולים, שם נאלץ הצוות הרפואי לקטוע את רגלו. הוא אושפז בבית החולים במורסיה למשך כארבעה חודשים, ונותח מספר פעמים.
אחרי מלחמת האזרחים הציעה ברית המועצות לקבל לשטחה מתנדבים שנפצעו או חלו במהלך המלחמה, שברודקין היה ביניהם. הוא נשלח לסנטוריום ללוחמי ספרד בפאתי מוסקבה, בו שהה לצד מתנדב ארצישראלי נוסף, פנחס חפץ. ביוני 1941 פלשו מדינות הציר לברית המועצות, שנגררה למלחמת העולם השנייה. בעקבות התקרבות החזית למוסקבה, פונו המתנדבים לשעבר לקירגיזסטן, שם שהו עד לסוף המלחמה.
ב-1953 היגרה רגינה ברודקין, שהייתה ילידת פולין, מישראל לוורשה, בתקווה להתאחד עם יונה. היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית הפולנית, וסייעה לבעלה להגיש בקשה להגר למדינה. הבקשה התקבלה כעבור מספר חודשים, והשניים התאחדו בוורשה במאי 1956. בפולין קיבל ברודקין קצבת נכות כגיבור מלחמת ספרד, וכן חלקת קרקע לעיבוד.
לאחר שנים בהן סירב הזוג לשוב לישראל גמלה בהם ההחלטה לחזור. הסיבה המרכזית להחלטה הייתה גל האנטישמיות שפקד את פולין בעקבות מלחמת ששת הימים. בשנת 1969 יונה ורגינה שבו לישראל והתגוררו בדירת סוכנות בחולון. רגינה עבדה במשרדי ההפצה של העיתון ידיעות אחרונות, ואילו יונה הועסק בבדיקת כרטיסי טוטו. לאחר מות אשתו בשנת 1981 יונה עבר לחיות בדיור מוגן בשכונת רמת אביב. בשנת 1985 נפטר מדלקת ריאות. תרם את גופו למדע. אשתו רבקה (ילידת 1902) נפטרה ב-1981.
בשנת 2020 פורסם בישראל הרומן הביוגרפי "לא המרחק לא הזמן" מאת עדי מרקוזה הס, המבוסס על חייהם של יונה ורגינה ברודקין.
לקריאה נוספת

ניר אריאלי, "התנדבות מכורח הנסיבות? הדילמה של הקומוניסטים היהודים בארץ-ישראל ומלחמת האזרחים בספרד", בתוך מכאן למדריד: המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות בספרד, 1938-1936 (תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2012), עמ' 41–57.
רענן ריין, "כניסה מאוחרת, מתנדבים יהודים במלחמת האזרחים בספרד ומקומם בנרטיב הלאומי הישראלי", בתוך מכאן למדריד: המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות בספרד, 1938-1936 (תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2012), עמ' 65–88.
שמואל דותן, אדומים: המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל (כפר סבא: שבנא הסופר, 1991).
עדי מרקוזה הס, לא המרחק לא הזמן (ישראל: איפאבליש, 2020)
Arno Lustiger, Schalom Libertad! Juden im spanischen Bürgerkrieg (Frankfurt am Main: Athenäum, 1989).
Rein, Raanan, "El precio a pagar por decisiones personales: Pinchas Chefetz, la egohistoria y los voluntarios judíos en la Guerra Civil española”, Historia del Presente, 35, (2020/1), 137-152.