גישות סיוע לאוטיסטים

גישות סיוע לאוטיסטים כוללות מגוון רחב של טיפולים המסייעים לאנשים עם אוטיזם ולבני משפחותיהם. שיטות טיפול אלו נועדו לתמוך באוטיסטים בהתמודדות עם אתגרים, לפתח מיומנויות שונות, ולהגביר את עצמאותם התפקודית והחברתית.
טיפולים רבים המיועדים לאנשים אוטיסטים או להוריהם מציגים טענות לתוצאות שלא נתמכו על ידי רמת מחקר (LOE) ברמה 1 – הרמה הגבוהה ביותר המבוססת על איכות מתודולוגית, תוקף וישימות לטיפול בחולים. מחקר ברמה 1 מתייחס לראיות ממטא-אנליזות או סקירות שיטתיות של כל ה-RCT הרלוונטיים (מחקרים אקראיים מבוקרים), או להנחיות קליניות מבוססות ראיות שמסתמכות על שלושה או יותר RCTs איכותיים עם תוצאות עקביות.
אוטיזם הוא מצב נוירו-התפתחותי המתאפיין בהבדלים בתקשורת ובאינטראקציה חברתית הדדית, לצד תחומי עניין, התנהגויות או פעילויות מצומצמות החוזרות על עצמן.    נכון לשנת 2023, אין טיפול שמסיר את האוטיזם או מעלים אותו אצל אדם, ולא קיימת היתכנות גבוהה לטיפול כזה. במקום זאת, הטיפולים מתמקדים במתן מענה לצרכיו הייחודיים של כל אדם. הטיפולים מתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות: התערבויות חינוכיות וניהול רפואי. בנוסף, ניתנים גם הדרכה ותמיכה למשפחות של אנשים המאובחנים עם הפרעות על הספקטרום האוטיסטי (ASD).
למחקרים על התערבויות באוטיזם קיימות בעיות מתודולוגיות שונות, אשר מקשות על הסקת מסקנות סופיות בנוגע ליעילותן. אף על פי שלהתערבויות פסיכו-סוציאליות רבות קיימות ראיות חיוביות המצביעות על כך שטיפול כלשהו עדיף על חוסר טיפול, סקירות שיטתיות מצביעות לרוב על איכות מחקרים ירודה. תוצאות קליניות רבות נותרות טנטטיביות, ויש מחסור בעדויות ברורות לגבי היעילות היחסית של אפשרויות הטיפול השונות. תוכניות אינטנסיביות ומתמשכות לחינוך מיוחד וטיפול התנהגותי בגיל צעיר עשויות לסייע לילדים עם ASD (אוטיזם) ברכישת מיומנויות טיפול עצמי, כישורים חברתיים ותעסוקתיים. לעיתים קרובות, התוכניות הללו משפרות את תפקודם ומפחיתות את חומרת הסימנים וההתנהגויות הנתפסות כבלתי מסתגלות. הגישות הזמינות כוללות ניתוח התנהגות יישומי (ABA), מודלים התפתחותיים, הוראה מובנית, ריפוי בדיבור ושפה, טיפול במיומנויות חברתיות וריפוי בעיסוק. מרפאים בעיסוק עובדים עם ילדים אוטיסטים באמצעות התערבויות המקדמות אינטראקציה חברתית כמו שיתוף פעולה ושיתוף. הם גם תומכים בילד האוטיסט על ידי סיוע בהתמודדות עם דילמות, בין היתר באמצעות טכניקות כגון חיקוי פעולות הילד והמתנה לתגובתו. להתערבויות חינוכיות יש יעילות מסוימת בקרב ילדים: טיפול ABA אינטנסיבי הוכח כמשפר את התפקוד הגלובלי בילדים בגיל הרך, והוא מבוסס היטב לשיפור הביצועים האינטלקטואליים של ילדים צעירים. דוחות נוירופסיכולוגיים לעיתים מועברים בצורה גרועה למחנכים, וכתוצאה מכך נוצר פער בין מה שהדוח ממליץ לבין החינוך שניתן.  המחקר המצומצם על היעילות של תוכניות מגורים למבוגרים מראה תוצאות מעורבות
מבחינה היסטורית, נעשה שימוש בטיפול תרופתי "קונבנציונלי" להפחתת התנהגויות ורגישות הקשורות ל-ASD. טיפולים רבים נרשמים מחוץ לתווית(אנ') על מנת למקד לתסמינים ספציפיים. כיום, תרופות נרשמות בעיקר למבוגרים עם אוטיזם כדי למנוע כל תופעות לוואי במוח המתפתח של ילדים. טיפולי תרפיה, כמו טיפולים התנהגותיים או סוחפים, צוברים פופולריות בתוכניות הטיפול של ילדים אוטיסטים. בהתאם לסימפטומים, ניתן לרשום תרופה פסיכוטרופית אחת או מרובות, כמו נוגדי דיכאון, נוגדי פרכוסים ואנטי פסיכוטיים.
החל משנת 2008, הטיפולים שנרשמו לילדים עם ASD היו יקרים, וכוללים עלויות עקיפות גבוהות יותר. עבור מישהו שנולד בשנת 2000, מחקר אמריקאי העריך את עלות המוזלת הממוצעת לכל החיים ב-5.23 מיליון דולר (בהתאם לאינפלציה של 2025 דולר, מותאם לאינפלציה מאומדן 2003), עם כ-10% טיפול רפואי, 30% חינוך נוסף וטיפול אחר, ו-60% איבוד פריון כלכלי.  מחקר בבריטניה העריך את עלויות המוזלות לכל החיים ב-2.26 מיליון פאונד ו-1.45 מיליון פאונד לאדם עם אוטיזם עם וללא מוגבלות שכלית, בהתאמה (בהתאם לאינפלציה של 2025 פאונד, מותאם לאינפלציה מאומדן 2005/06). הזכויות המשפטיות לטיפול הן מורכבות, משתנות בהתאם למיקום ולגיל, ודורשות הסברה של מטפלים. תוכניות הנתמכות על-ידי הציבור אינן מתאימות או מתאימות לרוב לילד נתון, והוצאות רפואיות או טיפול שאינן מוחזרות מהכיס קשורות בסבירות לבעיות כלכליות משפחתיות. מחקר אחד בארצות הברית משנת 2008 מצא הפסד ממוצע של 14% בהכנסה שנתית במשפחות של ילדים עם ASD, ומחקר קשור מצא כי ASD קשורה בסבירות גבוהה יותר שבעיות טיפול בילדים ישפיעו מאוד על תעסוקת ההורים.  לאחר הילדות, נושאי טיפול מרכזיים כוללים טיפול במגורים, הכשרה והשמה בעבודה, מיניות, כישורים חברתיים ותכנון עיזבון.