stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל באלינט
תרומותיו לתאוריה הפסיכואנליטית > תרומה לתאוריה של יחסי אובייקט

כבר משנת 1935 התרשם באלינט מהפיצול שהיה קיים בין השיטה הטיפולית בפסיכואנליזה המבוססת על תקשורת, על היחס בין שני אנשים ובין ההמשגה, המתייחסת יותר לפסיכולוגיה של
הפרט היחיד. לדעתו כל המושגים והמונחים הפסיכואנליטיים עד אז, מלבד ה"אובייקט" ו"יחסי האובייקט" התייחסו רק לפרט, ליחיד.
כממשיך דרכו של פרנצי בנסיונותיו לשינויים בטכניקת הטיפול הגיע באלינט למסקנה שמטופלים, במיוחד בעלי ההפרעות קשות יותר, מחפשים בתוך הסיטואציה האנליטית לא את סיפוק המשאלות האינפנטיליות המיניות והתוקפניות אלא אהבה בלתי מותנית, "אובייקט אהבה ראשוני" שנחסך מהם בילדות. באלינט חשב כי החיפוש אחרי אובייקט האהבה הראשוני מהווה תשתית למעשה לכל התופעות הפסיכולוגיות.
התינוק שואף לקבלת אהבה טוטלית ובלתי מותנית מאמו. אם היא אינה מצליחה לספק שאיפה זו על ידי הענקה הולמת הילד נסחף כל חייו בחיפוש אחרי האהבה שנחסרה לו בילדות.
לפי באלינט (בדומה לפרברן) יחסי האובייקט אינם נגזרות של הדחפים כי אם הם נוכחים בחיי התינוק מלכתחילה.
"אהבת האובייקט הראשונית (primary object love) אינה קשורה לאף אחד מהאזורים הארוגנים: איננה אהבה אורלית, אנאלית, גניטלית וכו' אלא היא דבר בפני עצמו".
הליבידו לפי השקפתו של באלינט הוא בעת ובעונה אחת חיפוש הנאה וחיפוש אובייקט.
בעיני באלינט היחסים הראשוניים של התינוק עם אמו הם מצב פאסיבי שממנו מתפתחות צורות אקטיביות יותר של חיפוש אובייקט וחיפוש הנאה.
הרגשת ה"חסך" של מטופלים רבים - כי חסר להם משהו - נקראה על ידי באלינט "שבר בסיסי".
כמו ויניקוט ופיירברן, באלינט נתן מקום ראשון לכשלים הסביבתיים - הכשלים של האם -
לעומת הדחפים של התינוק - בהיווצרות חסכים במבנה הנפשי הפנימי, פרגמנטציה ופיצול בגרעין של העצמי. באלינט, להבדיל מהתאוריה האדיפלית הקלאסית ולהבדיל ממלאני קליין מדגיש את מרכזיותו של השבר הבסיסי ושל החסכים בכלל לעומת הקונפליקט התוך-נפשי.
על ידי דיונו מחדש במושג הנרקיסיזם באלינט פתח דרכים חדשות שבישרו את התאוריות של היינץ קוהוט מחד ואלו של ז'אק לאקאן על שלב הראי (stade du miroir), מאידך.
תרומותיו לתאוריה הפסיכואנליטית > גישות חדשניות בטיפול הפסכואנליטי

בעקבות פרנצי, באלינט הנהיג חידושים בטכניקה הפסיכואנליטית - ביצירת רפריימינג reframing - הגדרות מחדש של מצבים קליניים מסובכים על מנת להתמקד במאמץ שעושה המטופל, שהוא לעיתים קרובות קשה להבנה; ניסיונות להשיג מחדש הזדמנויות התפתחותיות שהוחמצו, על ידי מה שנקרא "תסוגה (רגרסיה) שפירה" (benign regression) ועל ידי אימוץ דרך חדשה שלא הייתה קודמת שכונתה על ידו (התחלה חדשה).
תרומותיו לתאוריה הפסיכואנליטית > גישות חדשניות בטיפול הפסכואנליטי > גורמים טיפוליים - רמות בתפקוד הנפשי בפסיכואנליזה

באלינט טיפל בחולים עם הפרעות אישיות קשות. בדומה לוויניקוט, באלינט סבר שהיבטים אחדים של הטיפול הפסיכואנליטי מתרחשים ברמות טרום-אדיפליות רמות בהן הפירושים (interpretation) המילוליים ההסברתיים של האנליטיקאי אינם מתאימים. אף שחומר מסוים (ממה שמביא לטיפול המטופל) הקשור לשלבים הגניטליים של ההתפתחות יכול להתפרש במושגים של קונפליקט תוך נפשי, לפי באלינט באנליזה המטופל חווה מחדש תופעות טרום- מילוליות מסוימות ואז גורם הקשר מטפל-מטופל הוא המכריע כשנוגעים לתחום זה של חוויות מוקדמות. כלומר, באלינט הבחין כמה רמות של תפקוד נפשי באנליזה:
הרמה הגניטלית - המתמקדת ביחסים משולשים (טריאדיים, אדיפליים) ובקונפליקטים תוך - נפשיים
בהם נמצא ה"חומר" הרגיל של האנליזה והוא נדון בשפה בוגרת.
רמת החוויה הטרום-מילולית - רמת השבר הבסיסי - בה היחסים השולטים הם יחסים דיאדיים (אובייקט וסובייקט), רמה בה הפירושים בשפה בוגרת אינם עובדים.
רמת החוויה האידיוסינקרטית, עמוקה עוד יותר, לא ניתנת לתקשורת וחסרת אובייקט - זהו תחום היצירתיות - והוא מעבר להישג-ידם של כלי הפסיכואנליזה.
מטרת רגרסיה אדיפלית היא סיפוק המשאלות האינסטינקטואליות הילדותיות.
מטרת רגרסיה ברמת השבר הבסיסי היא חיפוש הכרה בסיסית מהמטפל, חיפוש תמיכה והסכמה לביטוי הגרעין הפנימי של היצירתיות שעומד בלב ליבו של נפש המטופל והוא אחראי לנטייתו להיות חולה או בריא נפשית.
באלינט מתאר ברמה זו שני סוגים של רגרסיה היכולים להתרחש בעת התהליך הפסיכואנליטי:
רגרסיה שפירה - חזרה אל קשר פרימיטיבי עם אובייקטים ראשוניים בצורה הדרגתית, ממותנת ומותאמת ליכולת של המטופל לסבול ולעכל ולשלב באופן פרודוקטיבי את החרדה שנוצרת.
כאן הכלים בטיפול הם הקבלה וההכרה הבסיסית האמפתיות. הם מאפשרים למטופל לעמוד בחוויות בלתי מובנות ובחרדה ולשלוט בגבולותיהן.
ברמת זו של יחסי אובייקט מסוג קדמון, של השבר הבסיסי, ניתן אז להתאבל על האובייקטים הילדותיים האבודים ולעבד מחדש את היחסים איתם וכתוצאה מכך לשנות את ההנחות הבסיסיות עליהן מושתתת האינטראקציה עם עולם האובייקטים.
רגרסיה ממאירה - קיצונית ומציפה - יוצרת חרדה שקשה לסבול, המונעת עיבוד יעיל של ההפרעות היסודיות ביחסי-אובייקט ויוצרת מחדש ומחזקת את השבר הבסיסי במקום לרפאו.
תרומותיו לתאוריה הפסיכואנליטית > גישות חדשניות בטיפול הפסכואנליטי > טיפול נפשי קצר מועד

בשנות ה-1950 בקליניקת טביסטוק בלונדון הצוות של באלינט פיתח סוג של פסיכותרפיה קצרת מועד הקרוי גם פסיכותרפיה קצרה ממוקדת.
למטרה זו ניהל סדנה של פסיכואנליטיקאים מנוסים שהתמקדה התחלה בהערכה קלינית וניסתה לקבוע אילו פציינטים מתאימים להיות מטופלים על ידי טכניקות הסוטות מהפסיכתרפיה הסטנדרטית מאותם הזמנים לכיוון טיפול נפשי קצר יותר. דניאל מלן, חבר בצוות זה, גיבש את כלליו ופרסם את תוצאותיו.
תרומותיו לתאוריה הפסיכואנליטית > ממשיך דרכו של פרנצי

לפי אנדרה היינאל, באלינט היה יותר מאשר תלמידו של פרנצי. הוא היה ממשיך דרכו. הוא נרתע מהיומרה לייסד אסכולה כלשהי, סגנונו היה מאופק, מדעי, זהיר וצנוע. נתן קדימות לניסיון הקליני והחוויתי מול השריון התאורטי.
באלינט היה מודע לכך שהוא חלק מזרם חשיבה הנמצא יותר בשוליים בתוך הפסיכואנליזה. נאמן ליסודות החשיבה הפרוידיאנית, בדומה לפרנצי, לא היסס להפר טאבואים.
גם בעניין שגילה ביחסי מטפל-מטופל המשיך את עבודתו של פרנצי. בדומה לו ולאסכולה מבודפשט הרשה לעצמו שינויים מסוימים ב-setting של הטיפול, בלי לחשוש מפני העצמת העברת הנגד. אצל נציגים של אסכולה זו אותו האנליטיקאי אחד היה עושה גם את האנליזה של המטפל המתחיל וגם ההדרכה על המקרים הראשונים שהוא טיפל. בעקבות פרנצי, באלינט נתן חשיבות רבה לפיתוח המודעות להעברה והעברת נגד בקשר בין רופא לחוליו. ראה במודעות זו עוד כלי באבחנה ובהבנת החולה.
בנושא יחסי רופא חולה בחר באלינט לבסוף בשיטת הדיון הקבוצתי. הוא הדגיש את ההבדלים בין המצב הפסיכואנליטי ובין הקשר אם-תינוק. האם נותנת יותר סיפוק למשאלות התינוק, בעוד האנליטיקאי הוא יותר מתסכל, ואז המצב האנליטי אינו ממש חזרה על הקשר שלה לתינוק כי אם יצירה חדשה.
היה לו חשוב שגישת האנליטיקאי תהיה מספיק חמה, כך שהמטופל ירגיש שהמטפל אינו שופטו, נמצא לצידו ושיוכל אז בלי מורא לשתפו בחוויותיו הרגשיות.
באלינט התנגד לחלוקה נוקשה מדי של הדחפים לפי קרל אברהם, לא הסכים עם המשוואה פסיבי = נשי ואקטיבי = גברי, בדנו על  פרברסיות. התנגד למושג דחף חלקי שבו ראה משהו שיפוטי, בעוד ששלמות האהבה הגניטלית במציאות היא נדירה למדי.
הוא ביקר את ארנסט ג'ונס על ניתוחיו הפסיכולוגיים את מחלתו ומותו של פרנצי. היה נוהג להתבדח על כך שהוא עצמו לא הצליח לפתור פתרון שלם את אהבתו לפרנצי.
יחד עם אחרים תרגם ופרסם לאחר מותו של פרנצי את שאר עבודותיו, כולל יומניו הקליניים.
ספריו

ציטוטים 'השבר הבסיסי'
· על החסכנות השרירית – [באלינט, עמ' 109] 'ניתן לראות את תהליך ההתבגרות ותהליך הציוויליזציה כמוליכים בהדרגה להנעת פחות ופחות מסה פיזית, כלומר – לשימוש בפחות ופחות אנרגיית שרירים להבעת אותו רעיון, אותה כוונה או אותו מסר... ככל שמצטמצם מספר השרירים המעורבים בתנועה – היא מתעדנת ומשתכללת'.
· '[בשם ארנסט קריס -] בצורה האחת "האני מוצף על ידי הרגרסיה"; בצורה השנייה "הרגרסיה נמצאת בשירות האני" ' [עמ' 175].
· 'השתיקה עשויה להיות מרחב ידידותי מרגש, המזמין את המטופל לצאת למסעות הרפתקניים במחוזות הלא-נודעים של חיי הפנטזיה שלו' [עמ' 195].
· 'בתקופות האלה [=של הרגרסיה] המילים מאבדות ממילא את אמינותן כאמצעי תקשורת. מילותיו של המטופל חדלות להיות כלי ביטוי לאסוציאציות חפשיות; הן נטולות חיים, סטראוטיפיות וחוזרות על עצמן, והנאמר אינו משקף בהכרח את כוונת האומר ' [עמ' 196]
· 'יש להציע פירושים רק כאשר האנליטיקאי בטוח שהמטופל אכן זקוק להם, שכן בנסיבות כאלה דווקא מניעתם עלולה להיתפס אצל המטופל כדרישה או כגירוי לא מוצדקים' [עמ' 199]
· 'אמנם השבר עשוי להתאחות, אך הצלקת שיצר תישאר לעד; כלומר, תמיד ניתן יהיה להבחין בהשפעותיו' [עמ' 201]
Individual differences of behaviour in early infancy. Dissertation for Master of Science in Psychology. London, 1945.
Primary Love and Psycho-Analytic Technique. 1956.
Der Arzt, sein Patient und die Krankheit. Stuttgart, Klett, 1957.
Thrills and Regressions. 1959.
German translation: Angslust und Regression. Stuttgart, Klett-Cotta, 1991.
The doctor, his patient and the illness. London: Churchill Livingstone, 1964.
German translation: Der Arzt, sein Patient und die Krankheit. Stuttgart, Klett-Cotta, 1996.
Basic Fault. 1967. (בעברית : "השבר הבסיסי", עם עובד)
The Clinical Diary of Sándor Ferenczi. Edited by Judith Dupont. Translated by Michael Balint and Nicola Zarday Jackson. First cloth edition, 1988.
לקריאה נוספת

Mitchell and Margaret J Black " Freud and beyond - a history of modern psychoanalytic thought " Basic Books,a Division ofHarperCollins Publishers 1995
Edin Lakasing  Michael Balint - an outstanding medical life - 724-725 (Brit.J.Med.pract v.55(518) september 2005
William W. Meissner - ch 8 Theories of Personality and psychopathology : classical psychoanalysis - in the Comprehensive Textbook of Psychiatry /IVth ed ,vol 1, edited by H. Kaplan and B. Sadock, Williams & Wilkins, Baltimore 1985
J. Laplanche and J.B.Pontalis London 1973 "Hogarth press, The Language of the Psychoanalysis
Harold Stewart et al:Michael Balint - Object Relations Pure and Replied. Routledge, London, 1996.
Franz Sedlak, Gisela Berber: Beziehung als Therapie. Therapie als Erziehung. Michael Balints Beitrag zur heilenden Begegnung.
E. Reinhardt, München, ISBN 3-497-01257-2 A survey of a quarter-century of Balint work.
הערות שוליים

↑  מתוך מאמרו "מצבים התפתחותיים מוקדמים של האגו", "Early developmental states of the ego" 1937
↑  "The Basic Fault", 1968
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280404205171  PLWABN: 9810643758605606  BIBSYS: 90060012  BNE: XX1096915  BnF: cb11889989k (data)  CiNii: DA00542218  GND: 118506226  ICCU: RAVV001512  ISNI: 0000 0001 0876 0854  LCCN: n79064931  NDL: 00432170  NKC: jo2002101367  NLA: 35012743  NLK: KAC201210481  NSK: 000027849  NTA: 074588176  RERO: 02-A002963555  SELIBR: 267073  SNAC: w65724zr  SUDOC: 028716868  Trove: 789619  VIAF: 19673627   WorldCat (עם VIAF): 19673627
סירה

ערך זה עוסק בכלי שיט. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סירה היא כלי שיט קטן וללא סיפון.
סירת מנוע בגני יהושע
סירה באגם פארק רעננה
תקנות משרד התחבורה בישראל (רשות הספנות והנמלים) מגדירות סירה ככלי שיט שאורכו אינו עולה על 7 מטרים, אשר מונע בכוח מנוע, מפרשים או משוטים. לעיתים משתמשים במונח "סירה" לציון כלי שיט קטן בעל סיפון, כגון "סירת נתב" בנמל.

סירות נועדו לשיט במימי החופים, בנהרות, באגמים, בנמלים ובנתיבי מים פנימיים, אך לא בים הפתוח. הן משמשות בעיקר לספורט, לפנאי ולדיג, אך לעיתים גם להובלת מטענים ואנשים למרחקים קצרים מאוד.
היסטוריה

סירות היו קיימות ושימשו את האדם כאמצעי תחבורה מאז שחר ההיסטוריה. ישנן ראיות נסיבתיות הקושרות שימוש בסירות על ידי האדם על-מנת להגיע לאוסטרליה, כרתים ולאי פלורס שבאינדונזיה, לפני 40,000 שנה, 130,000 שנה ו-900,000 שנה, בהתאמה. הסירות הקדומות ביותר הן כפי הנראה סירות קאנו, שגולפו מגזע עץ יחיד, והתאימו לאדם יחיד או למספר קטן של אנשים (אנ'). הסירות העתיקות ביותר שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות, מתוארכות לתקופה של כ-10,000 שנים לפני זמננו. רפסודות נמצאות בשימוש בידי האדם מזה 8,000 שנה לכל הפחות. סירה קטנה עשויה עשבים (אנ') בת כ-7,000 שנה נמצאה בכויית. בשומר, מצרים העתיקה ובאוקיינוס ההודי קיים שימוש בסירות מזה 5,000 או 6,000 שנה.
המילה "סירה" נזכרת בתנ"ך (ספר עמוס, פרק ד', פסוק ב'): ”... כִּי הִנֵּה יָמִים בָּאִים עֲלֵיכֶם; וְנִשָּׂא אֶתְכֶם בְּצִנּוֹת, וְאַחֲרִיתְכֶן בְּסִירוֹת דּוּגָה.”
רש"י במקום מפרש: ”היא ספינה קטנה של ציידי דגים ולפי שקטנה היא קורא לה סיר וקורא לה בלשון משנה דוגית בבבא בתרא”.
הרודוטוס, פליניוס הזקן, וסטראבון תיעדו שימוש בסירות למטרות מסחר, מסעות ולשימושים צבאיים.
סוגי סירות

סירה מהירה
סירת גומי
סירת דיג
סירת הצלה
סירת מפרש
סירת פדלים
סירת משוטים
סירת נצרים
סירת נתב
קאנו
קיאק
סירת מנוע
מפרשית
סירת פדלים בגני יהושע
התנועה הלאומית הלבנונית

התנועה הלאומית הלבנונית (בערבית לבנונית: الحركة الوطنية اللبنانية, בתעתיק לעברית: אלחרכה אל-וטנייה אל-לובנאניה) הייתה חזית של מפלגות וארגונים לאומיים קומוניסטים, פאן-ערביים וסוריים שפעלו בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים בלבנון, אשר תמכה באש"ף. בראשה עמד כמאל ג'ונבלאט, מנהיג דרוזי בולט של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית.
התנועה הייתה אחת משתי קואליציות עיקריות במהלך סבבי הלחימה הראשונים במלחמת האזרחים בלבנון, השנייה הייתה המיליציות של החזית הלבנונית הנוצרית בעיקרה, שכללה את הפלנגות הנוצריות הלאומניות, המפלגה הליברלית הלאומית ואחרות, כמו גם חלקים מהשלטון המרכזי שנשלט על ידי המרונים.
הרכב

התנועה הלאומית הלבנונית היא תנועה שקמה על בסיס התנועה החזית של המפלגות והכוחות הלאומיים והמתקדמים, הידועה גם בשם החזית הרוויזיוניסטית, ברית של מפלגות פוליטיות אנטי-סטטוס קוו שהוקמה במקור ב-1969, שהתמודדה מאוחר יותר בבחירות הכלליות של 1972 במצע חילוני רפורמי. התנועה הלאומית הלבנונית, הייתה ברובה שמאלנית, הן בהרכבה והן באוריינטציה שלה והתיימרה להיות ארגון רחב " דמוקרטי, פרוגרסיבי ולא עדתי " שאסף מפלגות וארגונים המתנגדים לסדר העדתי הנשלט על ידי המרונים בלבנון. היא אורגנה מחדש כתנועה הלאומית הלבנונית (LNM) בשנות ה-70, והובלה על ידי כמאל ג'ומבלט ככוח העיקרי בצד האנטי-ממשלתי בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים בלבנון.
בין החברים בתנועה היו המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (PSP), המפלגה הסוציאלית הלאומית הסורית (SSNP), המפלגה הקומוניסטית הלבנונית (LCP) וכמה קבוצות נאסריסטיות. אליו הצטרפו גם פלגים פלסטינים היושבים במחנות הפליטים בלבנון, בעיקר מחזית הסירוב.
הרכב > חברות וארגון פוליטי

החברות בתנועה היו מהצד השמאלני-סוצאלסטי ברובה והתיימרה להיות חילונית, אם כי המשיכה העדתית הברורה למדי של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית של ג'ומבלט וחלק מהארגונים הלאומיים הערבים הסונים בחלק מהמקרים הפכה טענה זו לוויכוח. עמדותיה האידאולוגיות העיקריות היו: ביטול העדתיות, רפורמות פוליטיות וחברתיות, ההכרזה הברורה של הזהות הערבית של לבנון והגברת התמיכה בפלסטינים. על מנת לתאם את הפעולות הצבאיות והפוליטיות של ה-התנועה, הוקם גוף ביצועי "המועצה המדינית המרכזית". מן קצר לאחר פרוץ פיגועים בעיר עאליי, אתר נופש תיירותי הררי בנפת שוף, שהפך למפקדה הצבאית של החזית. בראש המועצה עמד כמאל ג'ומבלט מהמפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית. לאחר מותו של ג'ומבלט ב-1977, הוא הוחלף על ידי בנו וליד ג'ונבלאט, שהנהיג את התנועה עד 1982.
הרכב > כוח וארגון צבאי

בתחילת המלחמה ב-1975, המיליציות השונות של התנועה הלאומית הלבנונית (LNM) הוקבצו לזרוע צבאית, שקיבלה את הכינוי "הכוחות המשותפים" (בערבית: القوات المشتركة, אל-קוואת אל-מושתרקה), אך הידועה ביותר כ"הכוחות המאוחדים" (LNM-JF), שמנתה כ-18,900 לוחמים (לא כולל פקציות פלסטיניות בעלות ברית).מיליציית ה-PSP (צבא השחרור העממי) ומיליציית ה-LCP (המשמר העממי) כל אחת מנתה 5,000 איש; מיליציית ה-SSNP הייתה עם 4,000 איש; הבעת'יסטים התומכים בסוריה והבעת'יסטים התומכים בעיראק עם 2,000 ו-1,500 איש בהתאמה. המיליציות האחרות חילקו ביניהן את היתר.
מספר זה אמור היה לגדול בחודשים הבאים עם שילובם של 21,900 לוחמי גרילה פלסטינים הן מהחזית הדחייה (RF) והן מהזרם המרכזי של אש"ף, אליהם הצטרפו מאוחר יותר 4,400 חיילים סדירים לבנונים מהצבא הערבי הלבנוני (LAA) בראשות סגן אחמד אל. - חטיב שעבר לצד LNM-PLO בינואר 1976. בסופו של דבר, הכוחות הצבאיים המשולבים LNM-PLO-LAA הגיעו לסכום מרשים של 45,200 חיילים עד מרץ באותה שנה, מיושרים מול 12,000-16,000 חיילי הימין שיריביהם החזית הלבנונית הצליחו לגייס.
| קְבוּצָה | כּוֹחַ אָדָם |
| --- | --- |
LCP (משמר פופולרי): 5,000
PSP (PLA): 5,000
SSNP-L: 4,000
באת פרו-סורי: 2,000
הבעת' הפרו-עיראקית: 1,500
המיליציות שנותרו: 1,400
סה"כ: 18,900
הצבא הערבי הלבנוני: 4,400
אש"ף וחזית הדחייה: 21,900
סה"כ: 45,200
הרכב > נותנים חסות למדינות וארגונים

ה-LNM-JF קיבל סיוע כספי ונשק ממדינות רבות כמו סוריה, לוב, עיראק ודרום תימן, בנוסף לתמיכה הפלסטינית; מלבד מתן גיבוי פוליטי ותרומה בכישורים הארגוניים שלהם, צוותים פלסטינים מנוסים מקבוצות RF ואש"ף סיפקו נשק, ציוד, ובמקרים רבים, מנהיגות צבאית למיליציות השמאל הלבנוניות. בנוסף, הם גם העבירו הכשרה, שנערכה במחנות הפליטים בערים הגדולות או בבסיסי אש"ף בדרום לבנון, בעיקר בעמק הבקאע (המכונה "פתחלנד").
השתתפות במלחמת האזרחים בלבנון 1975–1982

ככל שהלחימה העצימה, התנועה הלאומית הלבנונית נכנסה לברית עם אש"ף ועד תחילת 1976 התנועה שלטה ב-80% משטח לבנון. אך ככל שהיחסים עם דמשק הדרדרו, הזרוע הבעת'יסטית התומכת בסוריה, איחוד כוחות העם העובד ופלג חשוב ב-SSNP עזבו את התנועה, ויחד עם תנועת אמל הקימו את החזית של המפלגות הפטריוטיות והלאומיות.
ביוני 1976 קיבל צבא סוריה, מחשש שניצחון פלסטיני יחליש את עמדתו האסטרטגית, בקשה מהחזית הלבנונית להתערב בשמם. לאחר התנגדות ראשונית חזקה, החלו כוחות LNM/אש"ף לאבד קרקע, וברגע שמדינות ערב אישרו בסופו של דבר את ההתערבות הסורית לאחר ועידות קהיר וריאד, הכוחות המשותפים קיבלו הפסקת אש. צבא סוריה לקח אז את תפקיד שומרי השלום, כחלק מכוח ההרתעה הערבי של הליגה הערבית. בשנת 1977, וליד ג'ומבלט הפך לראש התנועה לאחר רצח אביו כמאל, במארב שלל חמושים פלסטינים פרו-סורים או סוכני SSNP לבנוניים העובדים עבור שירותי הביון הסוריים.
למרות זאת, וליד יישר קו עם סוריה, ושמר על יחסי עבודה טובים עם נשיא סוריה חאפז אל-אסד (שחלק עם אביו חוסר אמון הדדי).
ראו גם

היסטוריה של לבנון
מלחמת האזרחים בלבנון
החזית הלבנונית
הערות שוליים

↑  Organization for Communist Action, Michele Salkind, Fawwaz Trabulsi, MERIP Reports, No. 61 (Oct., 1977), pp. 5-8+21
↑  El-Khazen, Farid (2000). The Breakdown of the State in Lebanon, 1967–1976. Harvard University Press. ISBN 978-0674081055.
↑  Fawwaz Traboulsi, "La réforme par les armes"
↑  Investigating Bashir Gemayel Part I: Bashir and the Israelis
↑  Tim Llewellyn (1 ביוני 2010). Spirit of the Phoenix: Beirut and the Story of Lebanon. I.B.Tauris. pp. xiii. ISBN 978-1-84511-735-1. נבדק ב-15 במרץ 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Knudsen, Are (2010). "Acquiescence to Assassinations in Post-Civil War Lebanon?". Mediterranean Politics. 15 (1): 1–23. doi:10.1080/13629391003644611.
↑  Collelo, Lebanon: A Country Study (1989), p. 241.
↑  Rabinovich, The War for Lebanon (1989), p. 77.
↑  Menargues, Les Secrets de la guerre du Liban (2004), p. 50.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394508005171
המלחת קרקע

המלחת קרקעות היא תופעה גאולוגית-אקלימית בה מצטבר בהדרגה מלח על פני הקרקע או בשכבות קרקע אליהן מגיעים שורשי צמחים, עד שריכוזו מגיע לכזה שבו צמחים כבר לא יכולים לגדול בקרקע והיא כבר לא מתאימה לחקלאות. במצבים קיצוניים הקרקע יכולה להגיע לרמת מליחות שאינה מאפשרת אפילו את גדילתם של צמחים המותאמים למליחות.
הסיבות להמלחה

השקיה במים מליחים - באזורים שבהם אין מים מתוקים משקים במים מליחים[דרוש מקור].
השקיה במים מתוקים יחסית במשך אלפי שנים. למשל השקיה בתעלות ממימי נהר פרת, החידקל והנילוס.
תצורת ניקוז - מי הגשמים, מי נחלים או מים שמגיעים באופן מלאכותי להשקיה, מצטברים ומתאדים, והמלח שבהם נותר בקרקע.
מחסור בגשמים - הגשם שוטף את האדמה. כשהוא לא קיים נוצרת המלחה.
הגעת מי תהום קרוב לפני הקרקע והתאדותם תוך השארת המלח בקרקע.
הזרמת שפכים ביתיים או תעשייתיים.
המלחת מקור המים בשל ניקוז מי גשמים מקרקעות שהומלחו כבר קודם מאיץ המלחה של קרקעות נוספות.
אזורים בהם ישנה המלחה

ישראל - בעמק יזרעאל, אגם כפר ברוך גורם להמלחה, ולכן החליטו לרוקן אותו כדי להכשיר את הקרקעות בעמק לגדילת צמחייה.
אגן הנילוס במצרים - קרקעות רבות נעזבות באזור זה בעקבות המלחה. חלק נכבד מהעזרה של ארצות הברית למצרים מופנית לחפירת תעלות ניקוז כדי לפנות מלחים מהקרקע.
הפרת והחידקל - מי הפרת מלוחים יחסית, ובשל כך בעיראק רבע מהקרקעות בהן היו גידולים חקלאיים נעזבו עקב ההמלחה.
ראו גם

מדבור
הערות שוליים

↑  משרד החקלאות > יחידות המשרד > שימור קרקע וניקוז > התחנה לחקר הסחף > פרסומים > 2011 > המלחת קרקעות בעקבות פעילות חקלאית
זאב וולף גינצלר

זאב וולף גינצלר (ה'תרנ"ג-ה'תש"ד) היה רב ואב בית דין וריש מתיבתא של קהילות פהרגיארמט בהונגריה, ומחבר הספרים "תולדות ישראל". נספה בשואה.
ביוגרפיה

נולד באוהלי בשנת ה'תרנ"ג לרבי ישראל בן רבי אברהם צבי גינצלר, ולחיה בת רבי זאב וולף דיורר (מחסידי אשוואר).
בי"ח בסיון ה'תרס"ח התייתם מאביו.
למד בישיבה באוהלי תחת רבי דוד דוב מייזליש, אב"ד אוהלי ומחבר ספר בנין דוד. נסמך להוראה על ידי רבי שמואל אנגל.
נשא לאישה את הרבנית לאה בת רבי אשר לעמל שוורץ, ראש קהילת (ייד') אוהלי ותלמידו של רבי משה שיק. בשנת ה'תרפ"ה בערך התמנה לכהן כדיין ומורה צדק בשלגוטריאן הסמוכה לבודפשט, שם פתח גם ישיבה. בשנת ה'תרצ"ג התמנה לכהן כאב בית דין וראש מתיבתא בפהרגיארמט. נרצח עם אשתו וכל צאצאיו בט"ו בסיון ה'תש"ד (1944).
רבותיו

רבי דוד דוב מייזלס, אב"ד אוהלי ומחבר ספר בנין דוד.
רבי חיים אלעזר שפירא ממונקץ'.
צאצאיו

בתו, יוטל (אשת הרב יעקב צבי יונגרייז, בנו של רבי אשר אנשל יונגרייז, דומ"ץ בפהרגיארמט ואב"ד פאביאנהאזה)
בתו, שיינדל
בתו, חיה
בתו, חוה
בנו, בן ציון
בנו, חיים צבי
(כולם נרצחו בט"ו בסיון ה'תש"ד).
ספריו

תולדות ישראל על ספר בראשית, נדפס בחייו בקליינווארדיין ה'תרצ"ז, הוצאה שנייה ה'תשמ"א, הוצאה שלישית ה'תשע"ב.
תולדות ישראל, שו"ת, נדפס על ידי חתנו הרב יעקב צבי יונגרייז בברוקלין, ה'תשכ"ו.
הערות שוליים

↑  בן רבי יצחק אייזיק גינצלר (אחיהם של רבי משה לייב גינצלר (חותנו של רבי אברהם יהודה שוורץ, בעל "קול אריה"), ורבי צבי הירש גינצלר, מחבר ספר ארץ נחלי מים על סוגיות התלמוד), בן רבי אהרן גינצלר, בן רבי אברהם גינצלר מוורשה, חתן רבי ישראל הירשזון מוורשה (חותנו של רבי שלמה איגר).
1 2 3 4  תולדות ישראל על התורה, מהדורת ה'תשע"ב, תולדות המחבר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297929505171  LCCN: nr91044298  VIAF: 26923543   WorldCat (עם VIAF): 26923543
אנטישמיות נוצרית

אנטישמיות נוצרית היא שנאת ישראל, שמקורה בנצרות, וקיימת בקרב נוצרים כלפי היהדות והעם היהודי. ברובן המוחלט, מקורות האנטישמיות בהמצאות שמקורן בעלילות שהועללו נגד היהודים. עלילות שנועדו להסיט את תשומת לב ההמון מבעיתיות הנצרות, בעיותיו הכלכליות, בעיות ההנהגה ולהשאיר את הנוצרי תחת הנהגת הנצרות והכנסייה ולהרחיקו מהיהודים ודת היהדות. זאת תוך ביטול והשלכת הטיעונים היהודים לשלילת הנצרות, אל היהודים עצמם. תוך הצגתם כנבזים וכשליחי השטן עצמו המנסה את המאמין הנוצרי. עוינות זו התפתחה כבר בשנותיה הראשונות של הנצרות והתחזקה לאורך מאות השנים שבאו לאחר מכן, והייתה לה השפעה חזקה גם על האנטישמיות המודרנית ועודנה בעלת השפעה באנטישמיות החדשה.
האנטישמיות הנוצרית, שיוחסה לגורמים רבים, מתייחסת להבדלים התאולוגיים מבחינה דתית ולתחרות שבין הכנסייה לבתי הכנסת. לרוב מקובל לפרש את הסיבות לאנטישמיות הנוצרית כנובעת מאי-הבנת האמונות והמנהגים היהודים ותגובה בלתי רציונליות למחשבה כי קיימת עוינות יהודית כלפי הנוצרים. עמדות אלו התחזקו בקרב הנוצרים דרך הטפה, אמונות והוראות פופולרית נוצריות שנמשכו במשך אלפיים שנה, המכילות בוז כמו גם חוקים שנועדו להשפיל ולהכפיש יהודים. הרעיונות האנטישמים שהנצרות הניחה, כביכול כמקור אמין, היו לאבן פינה לרעיונות אנטישמים מאוחרים יותר שצצו, התבססו, התפתחו והתווספו לאלו שבאו לפניהם, ובעצם הזינו והעצימו אחד את השני בסינרגיה.
האנטישמיות המודרנית לרוב מתוארת כשנאה גזעית נגד יהודים, לאור תאוריות גזעניות שהחלו לצוץ במהלך המאה ה-18, ואילו האנטי-יהדות תוארה כעוינות לדת היהודית. עם זאת במהלך המאה ה-12, האנטישמיות הגזעית מוזגה ביעילות לאנטישמיות הדתית בנצרות המערבית. כשחוקרים רבים טוענים כי לאנטישמיות הנוצרית, בייחוד הפרוטסטנטית, היה תפקיד מרכזי באנטישמיות של תקופת גרמניה הנאצית, מלחמת העולם השנייה והשואה, כשהאחרונים לא היו יכולים להתממש ללא הקודם.
לא ניתן לקבוע כי כל או אפילו רוב, פעולתם של אינדיבידואלים, מנהיגים או אפילו אנשי דת מונעים מהדת כגורם בלעדי. מקובל להניח כי הפעולות מונעות מגורמים שונים כשלחלקם השפעה גדולה יותר ולאחרים השפעה פחותה יותר, כשלרוב לגורם הפוליטי יש את התפקיד המכריע. עם זאת, אין להכחיש כי לאנטישמיות הנוצרית היה חלק מרכזי בפיתוח עלילות נגד יהודים. עלילות שגם אם הוכחו והוכרזו כעלילות, גם אם בפי האפיפיור והוותיקן, עודם תופסים חלק מהותי באנטישמיות החדשה, אנטישמיות המוסלמית ובאנטישמיות במדינות ערב (אנ').