stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאוטוקיינו (כפר)

| --- | --- |

נוף בקאוטוקיינו
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 מחוז:  טרומס ופינמרק
 נפה:  מערב פינמרק
 מטרופולין:  קאוטוקיינו
 שטח:  2.45 קמ"ר
 גובה:  319 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,462 (4 בנובמבר 2019)
  ‑ צפיפות:  590 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  69°00′44″N 23°02′27″E﻿ / ﻿69.01222°N 23.04083°E﻿ / 69.01222; 23.04083
 אזור זמן:  UTC +01:00
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נורווגיה מוגדלת) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוסיהקאוטוקיינו(למפת נורווגיה רגילה) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוס.קאוטוקיינו(למפת פינמרק רגילה) ואדסהקאוטוקיינו(למפת פינמרק מוגדלת) ואדסהקאוטוקיינו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הכפר קאוטוקיינו (בנורווגית: Kautokeino, בסאמית צפונית: Guovdageainnu (מילולית "דרך מרכז") או Guovdageaidnu (מילולית: "הדרך של המרכז")), הוא המרכז המנהלי של מטרופולין קאוטוקיינו במחוז טרומס ופינמרק בנורווגיה. הכפר נמצא לאורך נהר קאוטוקיינו (אנ'), בערך 60 ק"מ דרומית לכפר מאסי ובערך 40 קילומטרים צפונית לגבול פינלנד-נורווגיה.
הכפר משתרע על שטח של 2.45 קמ"ר, ונכון ל-2022 היו בו 1,510 תושבים, וצפיפות אוכלוסין של 616 תושבים לקמ"ר.
בכפר נמצאים כנסיית קאוטוקיינו, האוניברסיטה הסאמית, בית הספר התיכון, בית הספר לרעיית איילים והאולם האזורי, וכן מוקדים מסחריים כמו תחנת הדלק, ומשרדים של העיתון הסאמי "אוויר (אנ')". במרכז נמצא מרכז קניות Márkan Senteret, סניף מנהל העבודה והרווחה (אנ'), סניף צפון של בנק ספארבנק 1 (אנ') ומשרדי השידור הציבורי NRK. מסעדת "בודו" ("הפסקה" בסאמית) שהייתה גם היא במרכז נסגרה. בכפר ישנו גם סניף של מונופול היין הנורווגי (אנ'), ופאב מקומי בשם "Mara's pub" שמארח הופעות חיות. לאורך כביש E45 דרומית לכפר, נמצא האזור המסחרי עם סניפים של רשת המרקט קופ מרקד (אנ') ושל רשת הדיסקאונט REMA 1000 (אנ').
הכביש האירופי E45 (לשעבר כביש לאומי 93) עובר בכפר בדרכו דרומה אל אלטה. שדה התעופה הקטן של קאוטוקיינו ממוקם צפונית לכפר.
היסטוריה

ב-1852 התחולל בכפר מרד קאוטוקיינו.
בשנים 1882–1883 הקים סופוס טרומהולט (אנ') בכפר מצפה לזוהר הקוטב. הוא לא הצליח לתעד בצילומים את זוהר הקוטב, אך השתמש במצלמה כדי לתעד נופים, מבנים ואנשים. הוא היה הראשון שתיעד את הסאמים בקאוטוקיינו בפורטרטים עם שמותיהם המלאים, שלא על תקן תייר או כדגימות לגזע. האוסף של טרומהולט הפך ב-2012 לחלק ממסמכי המורשת של נורווגיה לפי אונסק"ו, כך לפי תצוגה בחזית בניין סטיין רוקאן (אנ') באוניברסיטת ברגן.
קאוטוקיינו שימשה בתור אתר הצילומים של סדרת הדרמה Outlier (TV series) בשנת 2020.
גלריה

ציור של הכפר קאוטוקיינו ב-1799, מאת אנדרס פרדריק חולדברנד (שו')
נוף בקאוטוקיינו 2007. כנסיית קאוטוקיינו מימין.
מרכז הכפר קאוטוקיינו ב-2009, במרכז תחנת הדלק Esso.
תחנת הדלק Esso בקוטוקיינו בשנת 2012, וברקע בניין קמפוס דייהטוסידה, מקום מושבה של האוניברסיטה הסאמית.
הערות שוליים

↑  Store norske leksikon. "Kautokeino" (בנורווגית). נבדק ב-2013-04-01.
↑  Statistisk sentralbyrå (2017-01-01). "Urban settlements. Population and area, by municipality".
↑  Kruse, Elise (2014-03-01). "Arven etter samene". Bergens Tidende (בנורווגית). נבדק ב-2018-07-03.
↑  Keslassy, Elsa (2020-06-15). "Reinvent Kicks Off Pre-Sales on Hot New Scandi Drama Outlier". Variety. נבדק ב-2021-10-26.
↑  Gunleik (2020-11-26). "Shuuto Arctic: Outlier - 'Here's to the crazy ones...'". Quine. נבדק ב-2021-10-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560003905171  LCCN: n86082742  SUDOC: 028125460  VIAF: 140804244   WorldCat (עם VIAF): 140804244
קריסטינה מ. ג'ונסון

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בת 68 בערך) סנט לואיס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אופטיקה 
 מקום מגורים:  אולבני 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד (1984)  Thomas Jefferson High School 
 מנחה לדוקטורט:  Lambertus Hesselink 
 מוסדות:  אוניברסיטת דיוק (1999–2007)  אוניברסיטת קולורדו בולדר (1985–1999) 
 תלמידי דוקטורט:  Shelly Dawn Dalton Goggin 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות (2025)  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2015)  היכל התהילה של נשות קולורדו (2014)  פרס מכון אניטה בורג לנשות חזון (2010)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2010)  מדליית ג'ון פריץ (2008)  פרס ההישגיות (2004)  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (2003)  הפרס הבינלאומי ע״ש דניס גאבור (1993) 
 
קריסטינה מ. ג'ונסון (באנגלית: Kristina Mary Johnson; נולדה ב-7 במאי 1957) היא מהנדסת, יזמית, מחנכת, ומומחית בינלאומית באלקטרו-אופטיקה, טכנולוגית תצוגת גבישים נוזליים ואנרגיה. בשנת 1962 היא עברה לקולורדו שם בילתה את רוב חייה. קריסטינה פיתחה 118 פטנטים בינלאומיים, וזכתה בפרסים רבים בעקבות המחקר שלה בתחום האלקטרו-אופטיקה. בין הפרסים שבהם זכתה נמנים: מקום בהיכל התהילה של הממציאים הלאומיים (אנ'), היכל התהילה של האקדמיה הלאומית להנדסה (אנ') ומדליית ג'ון פריץ (אנ')היוקרתית. בעקבות המחקר המרכזי שלה היא פיתחה טכנולוגיה חדשה של סרטים תלת-ממדיים ויישום רפואי מציל חיים.
ביוגרפיה

קריסטינה נולדה ב-1957 בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. בגיל 5 עברה עם משפחתה לדנוור, קולורדו. בבית הספר היא זכתה בפרסי ירידי המדע העירוניים, של מדינת קולורדו ושל חיל האוויר האמריקאי. בחטיבה ובתיכון, קריסטינה התחרתה עם נבחרת הבנים בלאקרוס מכיוון שלא הייתה נבחרת בנות. ההורים של קריסטינה היו הדמויות הכי משפיעות עבורה; אמה של קריסטינה הייתה מאוד פעילה בחברה, הייתה המייסדת של קבוצה תומכת בחולי סרטן, ובשנת 1979 היא זכתה בפרס "אם השנה" בקולורדו. אביה וסבה עבדו כמהנדסים עם חלוץ תעשיית החשמל ג'ורג' וסטינגהאוס וסיפקו חשמל לכל הקהילה שלהם.
קריסטינה הלכה בדרכם של אביה וסבה והפכה למהנדסת, אבל זכרה את מסירותה של אמא שלה לקהילה והפכה למורה כמו אמה. סבה של קריסטינה למד באוניברסיטת סטנפורד, ולמרות שאף פעם לא פגשה אותו, היא הלכה בעקבותיו ועזבה את קולורדו כדי להמשיך לתואר ראשון, שני ודוקטורט בהנדסת חשמל באוניברסיטת סטנפורד. באוניברסיטה קריסטינה הקימה נבחרת נשים ללאקרוס, ולאחר כמה זמן הנבחרת הפכה לנבחרת המייצגת את האוניברסיטה. בשנת 1979 קריסטינה אובחנה עם סרטן מסוג לימפומת הודג'קינס, סרטן של מערכת הלימפה. לקח לה שישה חודשים להתגבר על המחלה.
היא עברה לאירלנד ב-1983 לפוסט דוקטורט בטריניטי קולג'. כשהתקבלה לעבודה כעוזרת מרצה להנדסת חשמל ומחשבים באוניברסיטת Colorado Boulder, חזרה לקולורדו. בשנת 1999, היא הפכה לדיקנית של בית הספר להנדסה פראט באוניברסיטת דיוק. בהנהגתה חלה עלייה באחוזי הנרשמים לתואר ראשון של פראט של-20%. בשנת 2009, היא נבחרה על ידי הנשיא ברק אובמה לכהן כתת-מזכירת האנרגיה במשרד האנרגיה האמריקאי. בממשל אובמה, קריסטינה עזרה לבית הלבן לאתר את גודל דליפת Deepwater Horizon - דליפת הנפט הימית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית וזאת בהסתמך על עבודתה בפרויקט שעשתה בתיכון.
ב-2017 היא מונתה לתפקיד נשיאת אוניברסיטת ניו יורק. בשנת 2020 הייתה לנשיאה ה-16 של אוניברסיטת אוהיו.
ג'ונסון נשואה לוורוניקה מיינהרד, מומחית לפילנתרופיה והשכלה גבוהה.
הישגים > מחקר

ביחד עם גארי שארפ ב-CU הם עבדו על חומרי דו-שבירה, חומרים שמקדם השבירה שלהם תלוי בקיטוב ובכיוון התפשטות האור. בעקבות ההמצאה, יחד הם הקימו את ColorLink, Inc כדי למסחר את טכנולוגיית מקטבי הצבע שלהם, ובשנת 2007, החברה נמכרה ל-RealD, המובילה בתחום ההדמיה התלת-ממדית. ColorLink הייתה חלוצה בטכנולוגיה חדשה שהשיקה מחדש את תעשיית הסרטים התלת-ממדיים; בנוסף היה לטכנולוגיה גם יישום רפואי מציל חיים, שאפשר שיפור של תהליכים של בדיקות סרטן צוואר הרחם וממוגרפיה.
הישגים > פרסים

במהלך הקריירה המקצועית שלה, קיבלה מספר פרסים והכרות. בין הפרסים שבהם זכתה נמנים:
פרס מפעל חיים של חברת מהנדסות נשים, 2004.
פרס אשת החזון למנהיגות על ידי מכון אניטה בורג לנשים וטכנולוגיה, 2010.
מדליית הפתיחה של IEEE Mildred Dresselhaus, 2021.
בנוסף, זכתה במקום בהיכל התהילה של הממציאים הלאומיים, באקדמיה הלאומית להנדסה ובמדליית ג'ון פריץ, מדליה שנחשבת באופן נרחב ככבוד הגבוה ביותר של אגודות ההנדסה. היא הייתה מועמדת לפרס אמי אזורי על הפקת "הפיזיקה של האור", סדרת טלוויזיה חינוכית בת 10 חלקים ותוכנית לימודים לתלמידי כיתות ה' עד ח' באזור הרי הרוקי.
הערות שוליים

1 2  Kristina M. Johnson, PhD, Colorado Women's hall of fame (באנגלית)
↑  Kristina M. Johnson, COVID-19 Message from Chancellor Kristina Johnson
1 2  Kristina M. Johnson, PhD, THE OHIO STATE UNIVERSITY
↑  Dr. Kristina M. Johnson BrandVoice - Build A Stronger Talent Pipeline, Forbes (באנגלית)
↑  cleveland com Nathan Baird, SUNY Chancellor Kristina M. Johnson to be next Ohio State University President: Reports, cleveland, ‏2020-06-03 (באנגלית)
1 2  Kristina Johnson’s Commitment to Innovation | National Inventors Hall of Fame®, www.invent.org (באנגלית)
↑  John Fritz Medal Award - Society for Mining, Metallurgy & Exploration, www.smenet.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ACM DL: 81339507728  BIBSYS: 90952762  ISNI: 0000 0000 4251 3112  LCCN: n96051405  MGP: 57791  VIAF: 4196883   WorldCat (עם VIAF): 4196883
אווה ניר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  2001 (בגיל 64 בערך) 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד 
 פרסים והוקרה:  פרס FASEB להצטיינות במדע (1998) 
 
אווה ניר (באנגלית: Eva Neer;‏ 1937 – 20 בפברואר 2000) הייתה רופאה ביוכימאית אמריקאית שמחקרה עסק בתפקיד ומבנה של חלבוני G וגילוי של יחידה חדשה של חלבון זה עבורו זכתה בפרס FASEB בשנת 1998.
חיים אישיים

אווה אוגנבליק, מאוחר יותר שינתה את שמה לניר, נולדה ב-1937 בוורשה. היא ברחה מפולין עם הוריה בשנת 1939 ואחרי שהות קצרה בברזיל התיישבה בניו יורק בגיל שמונה. בארצות הברית, שני הוריה לא יכלו להמשיך בעבודתם האקדמיות, אך שניהם תמיד דחפו את ניר לעבר הישגים אקדמיים גבוהים. היא למדה במכללה רדקליף ולאחר מכן סיימה את לימודיה בברנרד (אנ') בשנת 1957. באותה תקופה, היא הכירה והתחתנה עם רוברט ניר (פרופסור לרפואה, בית החולים הכללי של מסצ'וסטס). בשנת 1963 סיימה ניר את לימודיה הרפואה באוניברסיטת קולומביה ובשנת 1966 הצטרפה לצוות הרווארד כחוקרת בביולוגיה ושם עבדה במשך שלושה עשורים. במהלך שהותה בהרווארד, לניר ובעלה הוי שני ילדים, רוברט וריצ'רד. לאורך הקריירה שלה, היא שירתה בוועדה המייעצת הבכירה בנושא שירותי בריאות נשים של שותפים והדרכה אינספור סטודנטים. ב-20 בפברואר 2000, מתה ניר מסיבוכים כתוצאה מסרטן השד והשאירה מאחור את בעלה ושני בניה.
קריירה אקדמית

הקריירה האקדמית של אווה ניר נהייתה רצינית כשהצטרפה להרווארד כחוקרת צוות בביולוגיה במעבדתו של ד"ר גוידו גוידוטי ב-1966. היא קודמה לתפקיד עוזרת פרופסור לרפואה ב-1976 ובסופו של דבר הפכה לפרופסורית קבועה ב-1991, מה שהפך אותה לאישה השנייה שמחזיקה בתואר אי פעם. במהלך תקופה זו היא גם הרחיבה את מחקרה בבית החולים בריגהם לנשים כעמית מחקר במחלקה הקרדיולוגית. בנוסף, ניר שירתה במועצות רבות כולל מועצת המורים במדעי ביוכימיה בהרווארד וחברת וולטר ברדפורד קנון. כמרצה וחוקרת היא התעניינה בעיקר כיצד תאים מפרשים את המסרים שהם מקבלים מאור, הורמונים ונוירוטרנסמיטורים והרצתה לבוגרי תואר ראשון במדעי ביוכימיה.
קריירה אקדמית > הפעילות המחקרית

המחקרים המוקדמים של ניר התחילו במעבדותיו של ד"ר גידו גוידוטי. שם היא למדה את הכימיה הביולוגית של חלבוני תקשורת ועל הכימיה של המוגלובין. הניסוי העיקרי שלה באותה תקופה היה טיהור אדניליל וגואניל ציקלאז (אנזימים בתוך התא), כדי להבין יותר טוב איך הם מייצרים את מולקולות ה-cAMP (מולקולה זאת מווסתת תגובות כגון חילוף חומרים של סוכר ושומנים, צמיחת תאים והתמיינות).
מאוחר יותר עברה ניר למחלקת הלב וכלי הדם של בבית החולים בריגהם לנשים, שם החלה לחקור חלבונים (הידועים כחלבוני G בגלל ויסותם על ידי GTP) המווסתים אותות בין קולטני פני התא ואדנילט ציקלאז, אותו אנזים שחקרה בעבר תחת גוידוטי. בהמשך, חלבוני ה-G הפכו למרכז המחקר של ניר והיו במרכז מאמריה.
האסטרטגיה של ניר הייתה לחקור מגוון רקמות על מנת לנתח היבטים שונים של חלבון G והובילה אותה לגלות סוג חדש ועוד משפחה גדולה ומורכבת של חלבונים אלה. מחקרה בתחום הוביל לשיתוף פעולה בין ניר לדייוויד קלפאם( M.D. Ph.D) שגם עסק בקולטנים ואותות, בשנת 1985. יחד, הם חקרו קולטנים בלב שהוביל לעיסוק באותות של חלבון G, המומחיות של ניר. הם הראו שתת-היחידה אלפא של חלבון G אינה מדברת ישירות עם קולטני הלב בניגוד למחקרים קודמים. המחקר (שפורסם ב-1987) הכריע לבסוף את המחלוקת הידועה בעולם האותות של חלבון G לטובת ניר וקלפאם. עבודתה של ניר עזרה להבנת תקשורת בין תאית במוח ואיך הגוף שלנו מגיב להורמונים ותרופות ותרמה ידע רב לעולם תקשורת החלבונים.
פרסים

פועלה זיכה את ניר בפרסים בינלאומיים ולפרסום מאמרים רבים. ניר זכתה בפרס המחקר הבסיסי של איגוד הלב האמריקאי (אנ') ב־1996 יחד עם דייוויד א. קלפאם.
בתוך רשימת הפרסים שבהם אווה ניר זכתה נמצאים:
מלגת דיימון רוניון מהקרן לחקר הסרטן (אנ') ב־1973
זכתה בחברות באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים 1997
פרס FASEB למצוינות במדע 1998
נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים 1998
נבחרה למכון לרפואה של האקדמיה הלאומית למדעים 1998
לקריאה נוספת

The site of alpha-chymotryptic activation of pigeon erythrocyte adenylate cyclase, דר. מרשק ואווה ניר, מאמר הנכתב על ידי אווה ניר, Journal of Biological Chemistry, 25 במאי 1980
The beta gamma subunits of GTP-binding proteins activate the muscarinic K+ channel in heart, אווה ניר ודוויד קפלן, מאמר הנכתב על ידי אווה ניר, Nature, 22-28 בינואר 1987
Maintenance of cellular levels of G-proteins: different efficiencies of alpha s and alpha o synthesis in GH3 cells., כ לוויס ואווה ניר, מאמר הנכתב על ידי אווה ניר, Biochem Journal, 15 בספטמבר 1996
הערות שוליים

1 2  היסטורית המנצחים של פרס ה-FASEB, באתר faseb.org
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  קריסטין סדמן, דוד קלפמם ותומס מיכאל, The Harvard Gazette, ‏מרץ 6, 2003
1 2 3 4 5 6 7 8  Eva Julia Neer, 62, Biochemist, Heart Research, New York Times News, ‏פברואר 28 2000
1 2 3 4 5  סיכום חייה של אווה ניר, באתר barnard.edu
↑  היסטורית המנצחים של מלגת דיימון רוניון מהקרן לחקר הסרטן, באתר damonrunyon.org
הזכות לתרבות

הזכות לתרבות מאגדת בתוכה את האפשרות לחיות חיי תרבות והגנות שונות כמו הגנה על יצירה בתחום הקניין הרוחני, אשר הוכרה לראשונה באופן רשמי באמנה בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות שאומצה בשנת 1966. האמנות היוו צעד קדימה לאמנות זכויות האדם משנת 1948 בתקופות שלאחר מלחמת העולם השנייה. לאורך תהליך כתיבת האמנה, התקיימו חילוקי דעות אילו זכויות יש לכלול באמנה.
ראשית, סעיף 15.1 (א) באמנה בדבר זכויות חברתיות, כלכליות ותרבותיות מחייב מדינות שהן צד לאמנה להכיר בזכות של כל אדם להשתתף בחיי תרבות. במקרים רבים זכויות פרט שונות מהוות אמצעי למימוש תרבותי הן כיחיד והן כקבוצה. סעיף זה מבטא את היסוד האישי של הזכות לחיי תרבות - הזכות של האדם היחיד לחיי תרבות. למשל, האמנה מגינה על חופש הביטוי ועל הזכות להתאגד, כתוצאה מכך ניתן לממש ביטוי תרבותי אישי וקבוצתי. דגש מיוחד בהקשר זה ניתן למיעוטים תרבותיים שלעיתים קרובות נתקלים ביחס עוין מצד קבוצת הרוב ולכן יש להם קושי גדול יותר לנהל חיי תרבות כיחידים או כקבוצה. בנוסף, סעיף 27 באמנה קובע כי לכל אדם יש זכות לחיות חיי תרבות ליהנות מהגנה על הקניין הרוחני שלו.
לעומת זאת, סעיף 27 לאמנה בדבר זכויות אזרחיות ומדינות מבטא את היסוד הקולקטיבי של הזכות לחיי תרבות- הזכות של כל מיעוט כקבוצה ליהנות מהתרבות שלו על כל רבדיה. למשל, לשמר את שפתם המיוחדים של חברי הקבוצה או לקיים טקסים המקובלים בתרבות של הקבוצה.
חשיבותה של הזכות לתרבות

ביסודה, הזכות לחיי תרבות מאפשרת לנהל אורח חיים כולל בהתאם להשקפת העולם, להשתייכות האתנית, ההשתייכות הדתית וכדומה. לעיתים קרובות במיעוטים אתניים אורח החיים התרבותי כקבוצה חשוב בכל תחומי החיים. הקבוצה מספקת תעסוקה, מכווינה אנשים שחברים בה, מגדירה טקסים וסמלים ייחודיים ולכן מדובר במימוש תרבותי משמעותי. הזכות לתרבות מאפשרת לחברי הקבוצה לקיים את תרבותם המיוחדת ללא הפרעות כלשהן כאשר ההגבלה היחידה שקיימת היא לא לפגוע באחר. בנוסף, הזכות לתרבות כוללת את מימד ההכרה בתרבות המיוחדת של הקבוצה על ידי החברה הכללית.
ליברליזם והזכות לחיי תרבות

קיימת דעה שבחברה ליברלית הזכות לחיי תרבות מקבלת מקום מרכזי וחשוב כנגזרת מתוך האופי הליברלי של החברה. כאשר בחברה יש מיעוטים רבים וקבוצת רוב דומיננטית, התעלמות מהייחוד התרבותי של הקבוצות, כמו שלעיתים מתרחש, עלול לגרום למרמור וזעם בקרב המיעוטים. אם בחברה ליברלית רב- תרבותית היחסים בין קבוצת הרוב למיעוטים השונים יהיו עוינים, ייווצר קושי לקבוצות אלו לממן את הפעילות התרבותית שלהן. בחברה ליברלית קידום של חירויות הפרט הכרחי לצורך המימוש התרבותי של הקבוצות השונות במדינה. גרשון גונטובניק סבור שבזכויות שונות כמו חופש ההתאגדות, חופש המצפון, חופש הדת וחופש הביטוי יש מימד לפעילות תרבותית. השימוש בזכויות היסוד הללו על מנת לבצע מימוש תרבותי הן למעשה הבסיס של הזכות לחיי תרבות. החופש להאמין בדת שבוחרים להאמין בה, החופש להתאגד למען מטרות קבוצתיות והיכולת לבטא את העולם הפנימי כולם נכללים במסגרת הזכות לחיי תרבות, כמימוש תרבותי.
יכולים להתעורר גם קשיים במדינה ליברלית בהגנה על הזכות לחיי תרבות של מיעוטים. הקושי העיקרי הוא שלעיתים המדינה צריכה לנקוט דווקא בצעדים שאינם ליברליים כדי להגן על המימוש התרבותי של המיעוטים. למשל, כאשר המדינה לא מאפשרת לקבוצות אחרות להתיישב באזור שבו ישנה הומוגניות של קבוצה תרבותית אחת כדי לשמר את הייחוד התרבותי שלה, נפגע חופש הבחירה של כל מי שאינו משתייך לקבוצה זו בנוגע למקום מושבו. הזכות לתרבות מביאה את המדינה לנטישה של הנייטרליות שלה מכיוון שהיא מתערבת בנושאים שונים לטובת סיוע למיעוטים לשמור על תרבותם גם אם היא מנוגדת לתרבות הרוב.
הצדקות לזכות לתרבות

נראה שההצדקה המרכזית לזכות לתרבות טמונה בבחינת המושג "פרט. הפרט הוא אדם שיש לו גם אישיות מובחנת. האישיות המהווה ביטוי לפרט מקבלת הגנה במסגרת הזכות התרבות כך שהזכות לתרבות לא רק מאפשרת הזדהות עם קבוצה מסוימת אלא גם מאפשרת לבטא את זהות הפרט ואת אישיותו. לתרבות יש תפקיד מרכזי בעיצוב האישיות של האדם שכן מרכיבים כמו שפה, לבוש, מנהגים ומורשת מהווים מרכיב משמעותי בעיצוב האישיות של הפרט.
הזכות לתרבות בישראל

ישראל היא חברה רב תרבותית מובהקת במובנים שונים. ראשית, יש בישראל ארבע דתות שונות מבוססות: יהדות, אסלאם, נצרות והדת הדרוזית. גם בתוך הדתות ישנם זרמים שונים כמו אורתודוקסים, רפורמים וקונסרבטיבים אצל היהודים. בנוסף, בתוך החברה הישראלית יש גם מתחים אתניים כמו למשל המתח שבין ספרדים לאשכנזים, או מתחים שהחלו בעקבות גלי העלייה מברית המועצות ומאתיופיה. גרשון גונטובניק סבור שהחברה הישראלית איננה ליברלית מאחר שמבחינה חוקתית יש לה חובה לקדם את מדינת ישראל בפן היהודי לכן יש יתרון לרוב היהודי על פני מיעוטים. יסוד זה מעוגן גם במגילת העצמאות. למרות זאת, מבחינה חוקתית ישראל מחויבת לעקרונות חשובים ובסיסיים החשובים למימוש הזכות לתרבות כמו חופש הביטוי, הזכות לחופש התאגדות, חופש דת וכדומה.
בישראל בשל היסוד החוקתי המעניק העדפה לתרבות היהודית ישנה מעורבות מדינתית גדולה בתחום התרבותי, וזאת בשונה מליברליזם. כתוצאה מכך, נוצר מצב שאין הפרדה ברורה בין מדינה לתרבות. כתוצאה מכך יש החוששים שלמיעוטים ילך ויהיה יותר קשה לממש את תרבותם בשל החוזק של התרבות הדומיננטית. בעבר, נעשה ניסיון לבנות תרבות ישראלית כוללת, תהליך שנקרא "כור ההיתוך", אך תהליך זה נכשל. גם במדינות אחרות בעלות מבנה רב- תרבותי כמו אוסטרליה, תהליך דומה נכשל.
דוגמאות לסוגיות שבהן יש פגיעה במימוש התרבותי של קבוצות שונות בישראל כוללות: הערמת קשיים על קבוצות המעוניינות לרכוש או לצרוך מזון לא כשר, חיוב על פרסום שלטים המכילים תמיד כיתוב בשפה העברית ולא כיתוב בשפה אחרת, אי קיום תחבורה ציבורית בשבת וכו'.
ראו גם

זכויות האדם
האמנה הבינלאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות
תרבות
רב-תרבותיות
ליברליזם
לקריאה נוספת

טל זילברשטיין, חינוך, זכויות, אדם, מכון כרם להכשרת מורים לחינוך הומניסטי יהודי -- מכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, ירושלים הד החינוך,צ"א 1 52-54 (2016).
אורית פישמן-אפורי, זכויות תרבותיות וזכויות אדם: כלי לפיתוח מאוזן של דיני זכויות יוצרים בישראל, משפטים 37 499-586 (2007).
מיטל פינטו, על ההבדל בין הזכות לתרבות לבין הזכות להתאגדות: בעקבות ספרו של גרשון גונטובניק "הפליה בדיור וקבוצות תרבותיות: בין חומות משפטיות לגדרות חברתיות, דין ודברים, ט'2 (2016).
מיטל פינטו, פגיעה ברגשות או פגיעה בזהות תרבותית, המשפט, 15(2): 647-673,(2010)
הערות שוליים

↑  האמנה הבינלאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, כ"א 31, מס' 1037, ע' 205.
↑  יורם רבין ויובל שני, זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות במשפט הישראלי, הוצאת "רמות", אוניברסיטת תל אביב (2004).
1 2 3 4  גרשון גונטובניק, "הזכות לתרבות בחברה ליברלית ובמדינת ישראל", עיוני משפט, 27 (1): 23-70, 2003) ).
↑  האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, כ"א 31, ע' 269.
↑  אבישי מרגלית ומשה הלברטל, ליברליזם והזכות לתרבות, הוצאת "רמות", אוניברסיטת תל אביב, מנחם מאוטנר, אבי שגיא, רונן שמיר (עורכים), 1998.
1 2  אבישי מרגלית ומשה הלברטל, ליברליזם והזכות לתרבות, הוצאת "רמות", אוניברסיטת תל אביב מנחם מאוטנר, אבי שגיא, רונן שמיר עורכים, 1998.
↑  ת' שגב, הציונים החדשים, תשס"א 24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX557065
מיכאיל קוזמין

| --- | --- |

מיכאיל קוזמין סביב 1911
 לידה:  18 באוקטובר 1872 ירוסלבל באימפריה הרוסית
 פטירה:  1 במרץ 1936 (בגיל 63) לנינגרד בברית המועצות
 מדינה:  רוסיה
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  רוסית
 תחום כתיבה:  ספרות ושירה
 סוגה:  שירה, שירה לירית, סיפור קצר 
 זרם ספרותי:  אקמאיזם
 יצירות בולטות:  הרומן "כנפיים"
 תקופת הפעילות:  מ-1905 
 חתימה:   
 
מִיכָאִיל אַלֶכְּסֵיֶוִיץ' קוּזְמִין (ברוסית: Михаи́л Алексе́евич Кузми́н‏; 18 באוקטובר 1872 – 1 במרץ 1936) היה משורר, מוזיקאי וסופר רוסי, תורם בולט לתור הכסף בשירה הרוסית.
מורשת

המשורר והמבקר בן זמננו אלכסיי פורין (אנ') חושב שהמסורת ה"טראגית" הגלויה, בעלת אוריינטציה חברתית, של הספרות הרוסית מוצתה והיא הייתה צריכה לכוון את עצמה מחדש לאורך המסורת האישית והאמנותית יותר כפי שהדגימו קוזמין וולדימיר נבוקוב. הוא מצטט את אינוקנטי אננסקי (אנ') שאמר שחשוב להימנע מהחיבוק העיקש של ה'כמו כולם'" וכותב: "דווקא שירתם של אננסקי וקוזמין עשתה בראשית המאה העשרים את הצעד הראשון והמכריע. מה"כמו כולם" הזה - לכיוון הפרטים המתפרשים פסיכולוגית והמילה היומיומית, לכיוון האינטונציה החיה - צעד שיש להשוות, אולי, רק למהפכת פושקין. כל השירה הלירית הרוסית שבהמשך היא בלתי נתפסת בלעדיו".
אוסיפ מנדלשטם בסקירה שלו מ-1916 "על שירה בת זמננו" כתב:
הקלאסיציזם של קוזמין שובה לב. כמה מתוק לקרוא משורר קלאסי שחי בתוכנו, לחוות תערובת גתיאנית של "צורה" ו"תוכן", להשתכנע שהנשמה אינה חומר עשוי כותנה מטאפיזית, אלא הפסיכה העדינה חסרת הדאגות.. שיריו של קוזמין לא רק מתאימים את עצמם בקלות לשינון, אלא גם להיזכר, כביכול (רושם ההיזכרות כבר לאחר הקריאה הראשונה), והם צפים אל פני השטח כאילו מתוך שכחה (קלאסיציזם)...
ובחיבורו "מכתב על שירה רוסית" (1922), הוא אמר "קוזמין הביא שירי דיסידנטים מחופי הוולגה, קומדיה איטלקית ממולדתו, רומא, ואת כל ההיסטוריה של התרבות האירופית אם היא הפכה למוזיקה - מ"הקונצרט" של ג'ורג'ונה בארמון פיטי ועד לשירי הטונים העדכניים ביותר של דביסי.
הרומן "כנפיים" תורגם לעברית על ידי פטר קריקסונוב, הוצאת קדימה, 2016.
לקריאה נוספת

מיכאיל קוזמין – על הבהירות המופלאה (מרוסית: דינה מרקון), דחק, כרך טו', 2022.
הערות שוליים

1 2  ברוסיה התאריכים לפני 1917 היו לפי הלוח היוליאני, תאריך הלידה לפי הלוח הגרגוריאני היה 6 באוקטובר
↑  Solomon Volkov, St. Petersburg: A Cultural History (Simon & Schuster/Free Press, 1997), pp. 189-90.
↑  Osip Mandelstam, Complete Critical Prose (Ardis, rev. ed. 1997), pp. 306-07, n. 15.)
↑  Karlinsky, S.; Kuzmin, Mikhail; Malmstad, John E.; Markov, Vladimir (1979). "Review: Death and Resurrection of Mikhail Kuzmin". Slavic Review. 38 (1): 72–76. doi:10.2307/2497230. JSTOR 2497230.
↑   אבנר שפירא, רומן החניכה ההומוסקסואלי של "אוסקר ויילד הרוסי" יוצא בעברית, באתר הארץ, 17 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274805105171  PLWABN: 9810623346205606  BIBSYS: 90128712  BNE: XX1143500  BnF: cb125115631 (data)  CiNii: DA00944754  GND: 118778285  ISNI: 0000 0001 1777 2072  LCCN: n80086695  LNB: 000026563  MusicBrainz: 46cdfa30-bc86-4463-8776-ea4eabbebcca  NKC: jn20000703176  NLA: 35286206  NLG: 269516  NLK: KAC201731553  NSK: 000032940  NTA: 06897308X  RERO: 02-A000100688  SELIBR: 209481  SNAC: w6jw95vf  SUDOC: 034351469  Trove: 897957  VIAF: 100237967   WorldCat (עם VIAF): 100237967 
דיוקן מאת קונסטנטין סומוב (1909).
קרל קולר (גנרל)

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1898 גלון (אנ'), בוואריה העליונה (אנ'), הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  22 בדצמבר 1951 (בגיל 53) גלון (אנ'), בוואריה העליונה (אנ'), גרמניה המערבית
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית רפובליקת ויימאר גרמניה הנאצית גרמניה המערבית
 השתייכות:  לופטוואפה
 תקופת הפעילות:  1914 – 7 במאי 1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל טייסי הקרב
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 ראו עיטורים
גנרל קרל קולר (בגרמנית: Karl Koller;‏ 2 בפברואר 1898 – 22 בדצמבר 1951) היה איש צבא וטייס גרמני אשר שימש כגנרל חיל טייסי הקרב בגרמניה הנאצית, ובשלהי מלחמת העולם השנייה מונה לראש המטה הכללי (אנ') האחרון של הלופטוואפה. בתום המלחמה נשבה יחד עם הרמן גרינג בידי הכוחות האמריקאים של בעלות הברית, אשר העבירו אותו לידי הבריטים. הוא נכלא באוקספורד עד לשחרורו ב-1947, ומת כעבור מספר שנים בעיר מולדתו, גלון (אנ').
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

קרל קולר נולד ב-22 בפברואר 1898, בגלון (אנ'), בוואריה העליונה (אנ'), הקיסרות הגרמנית. אביו, יוזף, שימש כנציב בטיחות במשטרה. לאחר שנותיו הראשונות בבית הספר היסודי בעיר מגוריו לא המשיך ללימודים נוספים, וב-1914 נסע לאנגליה יחד עם חבר ילדותו, ג'ורג' לנזנברגר (גר'), אשר התפרסם מאוחר יותר כצייר ידוע.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצליח קולר למצוא את דרכו חזרה לגרמניה, והתגייס לגדוד חי"ר בצבא הקיסרות הגרמנית. בתום אימוניו הבסיסיים עבר הכשרה קצרה ביחידה בווארית לתחזוקת רכבות, והפך לנהג קטר.
על אף כן, תשוקתו האמיתית הייתה להפוך לטייס, והוא הועבר, לפי בקשתו, לפלוגפלץ שלייסהיים (אנ'), בסיס לופטשטרייטקרפטה באוברשלייסהיים (אנ'). ייתכן שחברותה ארוכת השנים של משפחתו עם חלוץ התעופה אלברט הירת' (גר') היא שעוררה בקולר הצעיר את הרצון לעוף.
עם סיום הכשרתו כטייס ב-1916 השתתף קולר במספר קרבות אוויריים וזכה להצלחות מעטות, בטרם הופל מטוסו מאחורי קווי האויב. הוא נפל בשבי הבריטי ב-25 במאי 1918 ושוחרר בדצמבר 1919.