stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמותת בלבבי
ייסוד העמותה

העמותה נוסדה בשנת 2011 על ידי משפחת הירשברג לזכרה של בלהה הירשברג. בלהה, אשת חינוך ממעלה מכמש ואם לעשרה ילדים לקתה בפיברוזיס ריאתי. היא חיכתה כשנתיים להשתלת ריאה, אך נפטרה זמן קצר לאחר ההשתלה עקב קריסת מערכות בגוף. משפחתה הקימה לזכרה את העמותה, ולצידה הוקם גוף רבני-רפואי ששמו "ערבים" – מנגנון לפיקוח הלכתי על קביעת המוות המוחי. העמותה השיקה "כרטיס תורם" והחלה להחתים רבנים ואישי ציבור דתיים על "אגרת קודש" הקוראת לציבור לחתום על "כרטיס בלבבי". בניגוד לעמותת אדי, עמותה זו פועלת באופן עצמאי ואינה חלק מהמרכז הלאומי להשתלות איברים של משרד הבריאות הישראלי.
כרטיס התורם ונוהל ההתרמה

בתחום תרומת האיברים, נהוג בישראל המודל של "הסכמה מדעת". לפי מודל זה, על התורם להסכים במהלך חייו לתרום מאיבריו במקרה שימות, וזאת על בסיס מידע רלוונטי שקיבל על ההליך והשלכותיו. מודל זה מוביל לצורך ביצירת "כרטיס תורם" שיבטא את הסכמת התורם לתרומת איבריו. כמו כרטיס אדי, גם כרטיס בלבבי הוא כרטיס אשר מי שחותם עליו מביע את רצונו לתרום חלק מאיבריו, לאחר מותו, לשם השתלת איברים. התרומה מותנית בהסכמת משפחת הנפטר.
נוהל ההתרמה למחזיק בכרטיס של עמותת "בלבבי" דומה לנוהל ההתרמה של המחזיק בכרטיס של עמותת אדי, אך בהליך מעורב נציג של "ערבים" – גוף רפואי-רבני המפקח על התהליך ומוודא שהוא מתבצע על פי ההלכה היהודית.
כרטיס התורם ונוהל ההתרמה > ההבדלים בין "כרטיס אדי" ל"כרטיס בלבבי"

ב"כרטיס אדי" הנוסח היה:
אני מצווה בזה ותורם לאחר מותי כל איבר מגופי שהזולת יכול להיעזר בו להצלת חייו
כמו כן ניתנת אופציה להתניית התרומה באישור "איש דת".
ב"כרטיס בלבבי" נכתב:
תרומת אברים – צו מוסרי עליון. "כל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא"... יש לראות בנשיאת כרטיס זה הסכמה לתרומת איברים לצורך השתלה.
כמו כן מודגש שהתרומה מותנית באישור "ערבים"– גוף רפואי-רבני המפקח על התהליך ומוודא שהוא מתבצע על פי ההלכה היהודית.
ניסוחים אלה משקפים את ההבדלים העיקריים שהיו בין שני הכרטיסים:
"כרטיס בלבבי" נושא אופי דתי יותר: מודגש ש"תרומת איברים" היא מצווה ומובא ציטוט ממקורות היהדות.
זהות איש הדת: ב"כרטיס אד"י" לא ברורה זהותו של "איש הדת" שבאישורו מותנית התרומה. ב"כרטיס בלבבי" לעומת זאת, מדובר בגוף ברור וידוע: "ערבים" – גוף רפואי-רבני.
בעלות האדם על גופו: מ"כרטיס אד"י" ניתן להבין שהבעלות על גופו של אדם שייכת לו בימי חייו, ולבני משפחתו לאחר מותו. גישה זו מנוגדת לתפיסת היהדות לפיה גופו של האדם שייך לבורא עולם. "כרטיס בלבבי" לעומת זאת, שם דגש על כך שהתרומה היא קיום מצוות הבורא.
לטענת ראשי העמותה, הבדלים אלו מצביעים על כך ש"כרטיס בלבבי" מתאים יותר לציבור המסורתי-דתי, דבר העשוי להגביר את החתימה על "כרטיס תורם" בקרב ציבור זה.
הפולמוס על "כרטיס בלבבי"

השקת "כרטיס בלבבי" לוותה בפולמוס חריף:
אנשי רפואה ופעילים ב"עמותת אדי" טענו שלא ייתכן ש"איש דת" יפקח על עבודתם.
נוסף על כך נטען שמדובר כאן במעשה מרמה: מצד אחד, החותמים על כרטיס זה יזכו לקדימות בתור להשתלות, ומצד שני, הגוף הרפואי – רבני "ערבים" – ימליץ למשפחות שלא לתרום את אברי הנפטר.
טענה נוספת שעלתה, היא שרבני "ערבים" יאשרו תרומת איברים ליהודים בלבד. מי שטענו הסתמכו, בין השאר, על הציטטה המופיעה בכרטיס: "כל המציל נפש אחת מישראל".
טענות אלו הוביל לפעולה מעשית: שלילת זכות הקדימה בהשתלות מחותמי כרטיס "בלבבי", עקב התנגדות המרכז הלאומי להשתלות איברים של משרד הבריאות הישראלי, שבמסגרתו פועלת עמותת אד"י.
ב"עמותת בלבבי" דחו את הדברים תוך האשמת מתנגדיהם:
בפן הדתי – ב"רצון להרחיק את הרבנים ואת ההלכה מהעיסוק בשאלות רפואיות".
בפן אישי – ב"רצון למנוע פגיעה ביוקרה האישית והמקצועית של חלק מהעוסקים בתחום זה".
בפן הדמוקרטי – בשלילת זכות קדימה מחולה אך בשל שמירתו על ערכיו הדתיים.
בפן המעשי – בצמצום היכולת להעלות את אחוז המסכימים לביצוע השתלות בישראל (נכון לתחילת שנות האלפיים, ברוב מדינות אירופה היחס הוא של כ-50 תורמים למיליון איש, ואילו בישראל היחס הוא 8 תורמים בלבד למיליון איש). הסיבה המרכזית לסירוב של ישראלים לתרום איברים היא דתית: המחשבה שמדובר במעשה המנוגד להלכה. ככל שהאדם דתי יותר (על פי הגדרתו), כך הוא פחות מסכים לתרום, וחושש לחתום על כרטיס אדי. לטענת ראשי "עמותת בלבבי", "כרטיס אדי" מיצה את הפוטנציאל שלו בקרב כלל האוכלוסייה בישראל. ולכן יש צורך בכרטיס נוסף, שיפנה לציבור המסורתי-דתי.
יוסי גרין דן בפולמוס ומתקשה לקבל את טענות שני הצדדים. לדבריו, "תומכי כרטיס "בלבבי" מטילים דופי, גם אם לא במתכוון, באמינותם, ביושר, במצפונם ובהגינותם של הרופאים...", ומנגד, לא מובנת התעקשותו של הממסד הרפואי: "שהרי לא הרב קובע... את המוות המוחי אלא הרופא. האם הדרישה שרופא זה יהיה אמון גם על הרבנות הראשית פוגמת?... האם בקשתם של תורמים המבקשים להחמיר בהחלטה איננה סבירה ולגיטימית?". לטענתו, נראה שבבסיס הפולמוס סביב כרטיס "בלבבי" עומד עניין יסודי יותר: חוסר האמון העמוק השורר בין הממסד הרפואי לממסד הרבני.
במשך שנים רבות שנעשו ניסיונות לפשר בין הצדדים ללא הצלחה. בשנים האחרונות הושג הסכמה בין רבנים בתחום למרכז להשתלות נוסח תואם לכרטיס, ובמקביל גם הוכשרו רבנים שיפסקו בנוגע לתחום קביעת המוות בשעת הצורך. בהתאם לכך יצאו רבנים מהציונות הדתית בקריאה לחתום על כרטיס אדי וכרטיס הבלבבי של הרבה חותמים הומר לכרטיס אדי[דרוש מקור],
ראו גם

תרומת איברים
השתלת איברים
מתנת חיים
מח עצם
לקריאה נוספת

אפי בנאי (8 בפברואר 2012) "איברים על פי הדת", "מבט שני"
יוסי גרין, (2015), "השתלת איברים – חקיקה, פסיקה ומעשה", חולון: רסלינג
רינה רחמני, (דצמבר 1988), "תרומת איברים לקראת שנות ה-2000 – סקר עמדות של מדגם מייצג של האוכלוסייה היהודית בישראל", הרפואה, כרך 135, חוברת יא
הערות שוליים

↑  פרופ' אברהם שטיינברג, פרופ' יגאל שפרן, ד"ר מרדכי הלפרין ועוד.
↑  "ויהי רצון ומשמים יבורכו כל החותמים באריכות ימים, מילוי כל משאלות הלב לטובה, בריות גופא ונהורא מעליא, אמן" (מתוך "אגרת קודש מטעם רבני ישראל")
↑  אמילי ערוסי, תנו לבכם ללבבי, באתר ישראל היום, ‏14 באוקטובר 2011
↑  ערבים – מנגנון לפיקוח הלכתי על קביעת המוות המוחי
↑  משפחת הירשברג, בלהה, באתר עמותת "בלבבי"
↑  אתר עמותת בלבבי
↑  יוסי גרין, (2015), השתלת איברים – חקיקה, פסיקה ומעשה, עמ' 156–157 (ראו שם מודל נוסף – "הנחת הסכמה")
↑  אברהם שטיינברג, תרומת איברים מצווה צו מוסרי, באתר עמותת בלבבי
↑  יעקב גניזי, חופש הפרט ובעלות האדם על גופו, באתר בית המדרש הווירטואלי ע"ש ישראל קושיצקי
↑  יעקב לביא, אד"י לדתיים הוא טריק לקבלת קדימות בהשתלות, באתר ynet, 23 ביולי 2011
↑  דניאל להמן, ‏הפספוס של כרטיס תרומת האברים המגזרי 'בלבבי', באתר "סרוגים", 17 ביולי 2011
↑  צבי שיימן, ‏"יש רצון להרחיק את הרבנים מהעיסוק בשאלות רפואיות", באתר "סרוגים", 28 ביולי 2011
↑  יוסי גרין, (2015), "השתלת איברים – חקיקה, פסיקה ומעשה", חולון: רסלינג, עמ' 177
↑  ר' רחמני, "תרומת איברים לקראת שנות ה-2000 – סקר עמדות של מדגם מייצג של האוכלוסייה היהודית בישראל", הרפואה, (דצמבר 1988)
↑  אריה יואלי, ‏'בלבבי': כרטיס תרומות האברים של הציבור הדתי, באתר "סרוגים", 14 ביולי 2011
↑  יוסי גרין, עמ' 165–168
↑  ורד קלנר, ‏למות כהלכה: מה תוקע את החוק לעידוד תרומת איברים?, באתר גלובס, 27 בינואר 2012
↑  איתי גל, לראשונה: רבני ישראל קוראים לחתום על כרטיס אדי, באתר ynet, 21 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282011605171 
כרטיס תורם בעמותת "בלבבי"
כרטיס תורם בעמותת אד"י
סניריא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  קלקיליה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,461 (2016)
 קואורדינטות:  32°07′42″N 35°02′49″E﻿ / ﻿32.128333333333°N 35.046944444444°E﻿ / 32.128333333333; 35.046944444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) סניריא(למפת צפון השומרון רגילה) סניריא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סניריא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סניריא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סניריא בצד שמאל וההתנחלות עץ אפרים מימין
סניריא (בערבית: صنّيريّه) הוא כפר פלסטיני במערב השומרון, מדרום לקלקיליה ועל יד שערי תקווה, המשתייך לנפת קלקיליה של הרשות הפלסטינית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה בכפר כ-3,461 תושבים.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר היה מיושב כבר מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. סמוך לכפר נמצאו ממצאים (בעיקר חרסים) במספר חורבות, "חירבת א-סמרא" "חירבת אל מוטיין", "חירבת חמד", "קאסר אל ג'ונדי" ו-"חירבת טנורה", בה שרידים רבים של מבנים וביצורים שמהם נשתמרו קירות שלמים בעלי אבני גזית, שרידי חדרים, בורות מים וגתות.
גרעין הכפר הנוכחי הוקם מסביב לקבר שייח ומסגד מהתקופה הממלוכית בארץ ישראל, שהוקם על שרידי מצודה צלבנית ובו מערה שבתוכה שלדים. לפי המסורת המקומית אלה שלדיהם של ארבעים לוחמים מוסלמים שנהרגו בקרבות עם הצלבנים.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב שגרו בו כ-700 תושבים, מסגד הכפר שוכן בנקודה הגבוהה ביותר בכפר ושיש בו בורות מים רבים.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה, מוקף במטעי זיתים. אספקת המים לכפר מגיעה מבורות מים. 
בתקופה זו פעלו בכפר כוורת דבש לגידול דבורים בכדי חרס.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 529 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-722 מוסלמים (כולל ח'ירבת עזון) אשר שכנו ב-165 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 990 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 12,685 דונם. מתוכם היו 2,895 דונם של מטעים ואדמות השקיה, 4,432 של גידולי דגנים, ואילו 45 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר מלחמת העצמאות החלו החמולות אחמד ועומר לעבד שדות ממערב לכפר, שם הייתה קרקע מתאימה לחקלאות עוד משנות השלושים. אדמות הכפר השתרעו במערב עד כפר קאסם, בדרום עד הוואדי המפריד בינה לבין מסחה. בשנות החמישים, כדי למנוע נסיעה מתמשכת למרחקים ארוכים, הקימו החמולות אחמד ועומר את הכפרים עזון עתמה ובית אמין, בהתאמה. בשל הגירתן של שתי החמולות, הפכו ״יונס״ ו״שיח״ לחמולות הדומיננטיות בסניריא.
בתחילת השלטון הירדני בשנות החמישים, התקבלו מים לשימוש מקומי מאזור ואדי קנא הסמוך. לאחר קבלת תמיכה כספית מתושבים המתגוררים במדינות המפרץ הפרסי, השתפרה כלכלת הכפר משמעותית, וכללה את הגברת התפוקה החקלאית, שהביאה לייצוא תפוזים ומוצרים אחרים למדינות המפרץ. הגדלת ההכנסה בכפר אפשרה לתושבים לחפור את הבאר הציבורית הראשונה בסניריא.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1983 הוקמה ההתנחלות שערי תקווה ועץ אפרים מדרום לכפר ב-1985, הוקמה ההתנחלות אורנית ממערב לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלויות, כבישי גישה ודרכי ביטחון.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים. באזור סניריא, מאחר שההתנחלויות והיישובים הפלסטינים קרובים ואין רצף טריטוריאלי לשום צד. בותר על ידי הגדר, תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלו. 60% מאדמות הכפר נמצאות מעבר לגדר ההפרדה. חלק מהאדמות הן קרקע שטוחה שעליה גדלים עצי פרי שונים וירקות, חממות לגידולים שונים. תושבי הכפר מגיעים אליהם דרך מחסום עזון עתמה.
חינוך

בסניריא 3 בתי ספר, בית ספר יסודי לבנים, בית ספר יסודי לבנות ותיכון מעורב בו בנים ובנות לומדים יחד.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  שמעון דר, התפרוסת היישובית של מערב השומרון בימי הבית השני, כרך 1, החברה להגנת הטבע, 1982
↑  Finkelstein, Israel; Lederman, Zvi, eds. (1997). Highlands of many cultures. Tel Aviv: Institute of Archaeology of Tel Aviv University Publications Section. ISBN 965-440-007-3.
↑  Guérin, 1875, p. 175
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 287
↑  ישראל־־עם וארץ, כרך 4, עמוד 211, מוזיאון הארץ, 1986
↑  סניריא
| Flag of Senegalיישובי נפת קלקיליה |
| --- | --- | --- |
| ערים | קלקיליה |  |
| מועצות מקומיות | חבלה • כפר ת'ולת' • עזון |  |
| כפרים | אבו סלמאן • אימאתין • אל-פונדוק • באקת אל-חטב • בית אמין • ג'יוס • ג'ינסאפוט • ג'ית • עזון • חג'ה • כפר לאקף • כפר קדום • נבי אליאס • סניריא • עזון עתמה • עיזבת א-טביב • ערב א-רמאדין • פלאמה • פרעתא • ראס א-טירה • ראס עטייה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584234205171
עובידייה

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 גובה:  532 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במועצה המקומית:  13,533 (2016)
 קואורדינטות:  31°43′24″N 35°17′26″E﻿ / ﻿31.723277777778°N 35.290572222222°E﻿ / 31.723277777778; 35.290572222222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) עובידייה(למפת הרי ירושלים רגילה) עובידייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עובידייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עובידייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
עובידייה (בערבית: العبيدية) היא עיירה פלסטינית המשתייכת לנפת בית לחם ונמצאת כ-6 ק"מ מזרח לבית לחם. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיירה מנתה מעל 13,533 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה

העיירה נקראת על שם "תיאודוסיוס ראש המנזר" (בערבית "אבן עוביד") שהקים בסוף המאה ה-5 את מנזר תיאודוסיוס (דיר אבן עוביד) שהיה מרכז הנזירות בתקופה הביזנטית בארץ ישראל.  המנזר ניטש בתחילת המאה ה-17, ונבנה מחדש בצורתו הנוכחית בשנים 1914-1952. מדרום למנזר ממוקם קבר "שיח' ח'ליפה" וסביבו בית קברות המשמש במשך מאות שנים את הבדווים משבט עבידיה. על "שיח' ח'ליפה" יש מסורות רבות, מוסלמיות ונוצריות גם יחד, הרווחות בעובידייה, בבית סחור ובבית לחם. יש מספרים כי שיח' ח'ליפה היה מצביא מוסלמי, שנפל בשבי הכופרים ועונה למוות. כל המסורות והסיפורים על שיח' ח'ליפה מתייחסות אליו כאל קדוש ובעל נס, שעיקר פרסומו ביכולתו האגדית להפיק אש מאבנים. לטענה זו יש שורשים לא בדוויים והיא מושפעת מקרבתו של מנזר תיאודוסיוס. לפי אחת המסורות הקשורות אליו, היה בעל יכולת להוציא אש מאבנים שבסביבה.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, עובידייה הופיע במרשמי המס העות'מאניים כ'נאחיה' (נפה) אל-קודס. בכפר נרשמו 46 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על הכנסות מזדמנות, עזים או כוורות בנוסף לסכום קבוע.
בשנת 1740 ביקר בעובידייה הכומר וחוקר המזרח האנגלי ריצ'רד פוקוק ותיעד את המנזר.
בשלהיי התקופה העותמאנית, בשנת 1863, החוקר הצרפתי ויקטור גרן הגיע לעובידייה, ותעיד את הביקור בספרו.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בכיפל חארת' הייתה אוכלוסייה של 2,000 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו 1,120 תושבים מוסלמים.
בשנת 1945 האוכלוסייה באזור הייתה  7,070, כולה מוסלמית, ושטח הקרקע הכולל היה 92,026 דונם, כשמתוכו הוקצו 3,732 לגידולי דגנים, ואילו שאר השטח לא היה ראוי לחקלאות.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עברה עובידייה משליטה ירדנית לישראלית.
בשנת 1983, נעשה ניסיון להקים בשטח העיירה התנחלות בשם רמת קדרון, ביוזמה פרטית של אנשי עסקים שטענו שרכשו קרקעות במקום. לאחר ש-300 בתים ומגרשים ביישוב נמכרו עוד לפני שהחלה הבנייה, התברר כי הקרקעות לא היו שייכות ליזמים, היוזמה הייתה הונאה והפרויקט בוטל. ביולי 1987, אירע תקרית ירי בעת סיור שנערך במקום בו הייתה מתוכננת לקום ההתנחלות. הסיור נועד לבדוק את טענת התושבים על הבעלות על הקרקע שכביכול נמכרה לאיש העסקים שמואל עינב. עינב הגיע למקום חמוש יחד עם 5 מאבטחים. במהלך ויכוח החלו לירות לעבר תושבי העיירה שנכחו במקום והרגו אחד מהם.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח A. בשנות ה-2000 התפתח השטח הבנוי של העיירה לכיוון בית לחם ויצר רצף בנוי אחד.
ראו גם

רמת קדרון
הערות שוליים

↑  "Localities in Bethlehem Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016". Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). נבדק ב-11 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ספי בן-יוסף, קברי קדושים ביהודה, בתוך: "דת ופולחן וקברי קדושים מוסלמים בארץ-ישראל" עורך: אלי שילר, ירושלים, הוצאת ספרים אריאל, 1996, עמוד: 117
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 131
↑  Pococke, 1745, vol 2, p. 34, cited in Robinson and Smith, 1841, vol 2, p. 159
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 25
↑  Mills, 1932, p. 61.
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi,  1970, p. 157</
↑  עופר פטרסבורג, היהלומן דוד מור מעורב בעסקת אזורים, באתר ynet, 5 במרץ 2002
↑  אבינועם בר-יוסף, 25 אלף דונמים שנמכרו ביו"ש נשארו במודעות הפרסומת, מעריב, 10 בדצמבר 1985
↑  יהושע ביצור, "העסקות ברמת-קדרון הם הונאה אחת גדולה, מעריב, 5 בספטמבר 1985
↑  ענת סרגוסטי, ענבי באושים, "העולם הזה", גיליון 2600 מ-1 ביולי 1987, עמוד 9
| Flag of Senegalיישובי נפת  בית לחם |
| --- | --- | --- |
| ערים |  בית לחם • בית ג'אלא • בית סאחור |  |
| מועצות מקומיות | בתיר • בית פג'אר • חוסאן • אל-ח'דר • נחאלין • תוקוע • עובידייה • זעתרה |  |
| כפרים | א-שוואוורה • אום סלמונה • אל-ולג'ה • אל-פורדיס • ארטאס • בית תעמר • ג'נאתא • ג'ובת א-דיב • ג'ודום • ג'ורת א-שמעה • דאר סלאח • הנדאזה • ואדי אל-עראיס • ואדי א-ניס • ואדי פוכין • חרבת בית זכריה • ח'רבת אל-דיר • מעסרה • מראח רבאח • ערב א-ראשידיה • אל-עסאכרה • אל-מניה • ג'בעה |  |
| מחנות פליטים | עאידה • דהיישה • אל-עזה (בית ג'יברין) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582149305171
כפר קדום

| --- | --- |
כפר קדום
כפר קדום
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  קלקיליה
 שטח:  18.9 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,621 (2016)
 קואורדינטות:  32°10′35″N 35°03′34″E﻿ / ﻿32.176483°N 35.059564°E﻿ / 32.176483; 35.059564
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) כפר קדום(למפת צפון השומרון רגילה) כפר קדום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר קדום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר קדום  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כפר קַדּ֫וּם (בערבית: كفر قدّوم) היא עיירה פלסטינית בשומרון, במרחק 13 ק"מ משכם ו-17 ק"מ מקלקיליה השייכת לנפת קלקיליה. נכון לשנת 2016 חיו בעיירה כ-3,621 תושבים, כולם מוסלמים. שטחה של העיירה הוא 19 קמ"ר, מתוכם 8 קמ"ר בשטח הרשות הפלסטינית, והיתר תחת שליטה ישראלית. העיירה עצמה בנויה על שטח של כחצי קמ"ר, ויתר האדמה משמשת לחקלאות – 80% ממנה בשימוש לגידול עצי זית.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה. בגבעה שמדרום לכפר ממוקם האתר הארכאולוגי חורבת עספה (עצפה) שהיה חלק מיישוב אחד שהתפרש על מספר גבעות באזור. בשנת 1979, נערכה באתר חפירה ארכאולוגית והתגלו שרידים מתקופת הברונזה, תקופת הברזל בארץ ישראל והתקופה הפרסית, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל. שרידים מהתקופה הרומית בארץ ישראל כללו, בין השאר, מבנים וקבר-כוכים. במאה השנייה נבנה במקום יישוב שומרוני גדול שהתקיים מאות שנים. עיקרו היה בתי-מגורים בנויים אבן-גזית, על-פי מסורת הבנייה הרומית. בני היישוב עסקו בחקלאות, בעיקר בגידול זיתים לשמן. באזור הכפר נתגלו שלושה בתי-בד עתיקים. במספר מבנים מסוף המאה החמישית נמצאה שכבת חורבן, הקשורה, ככל הנראה, למרידות השומרונים. היישוב במקום הוסיף לשגשג עד לתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, ונראה שתושביו השומרונים אולצו להתאסלם, ובחלקו שרד היישוב ברציפות מאז.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

הכפר הופיע בשנת 1596 ברישומי גביית מיסים של האימפריה העות'מאנית. לפי רישומים אלה גרו בכפר 19 משפחות ושני רווקים. בשנת 1858 צוין הכפר על ידי חוקר המקרא אדוארד רובינסון במסעו באזור. בסקר משנת 1882 תואר הכפר: ”כפר גדול בעמק, עם בארות וזיתים, יש לו מגדל שעון במעלה גבעת גיר המתנשאת ממזרח לו. מקבל מים מבארות; הבתים בנויים מאבן”.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת שכם.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בכפר קדום אוכלוסייה של 874 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 234 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 963 תושבים, כולם מוסלמים. בתקופת המרד הערבי הגדול נשדד הכפר על ידי כנופיה שפעלה באזור, וביולי 1938 נערך בכפר קרב קצר בין כנופיה לצבא הבריטי.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,240 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 18,931 דונם, שמתוכם הוקצו 2,945 לחקלאות שלחין, ו-7,184 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. בתקופת שלטון ירדן הוקם מחנה צבאי קטן ליד הכפר בשם "מחנה קדום".
היסטוריה > לאחר 1967

לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר כפר קדום משליטת ממלכת ירדן לישראל.
לאחר שפעילי גוש אמונים יזמו ניסיונות רבים להתנחל בשומרון, הגיעה בסופו של דבר הממשלה לפשרה איתם, באוגוסט 1975. על פי הפשרה הותר לקבוצה של 30 מתנחלים לעבור באופן זמני ל"מחנה קדום", שאותו החזיק צה"ל. בינואר 1976 החלו בהכשרת 200 דונם להקמת מחנה למתנחלים. במרץ 1976 הציבו המתנחלים 20 קרוונים כ-300 מטר מדרום למחנה, במאי 1976 החליטה הממשלה שאין להקים במקום יישוב קבוע. המתנחלים סירבו להתפנות. שנה אחר כך, ב-19 במאי 1977, יומיים לאחר שהליכוד ניצח בבחירות לכנסת, הכריז מנהיגו, מנחם בגין, בעת שביקר את "גרעין אלון מורה" במחנה קדום, ש'בקרוב יהיו הרבה אלוני מורה'. בהמשך אישרה ממשלת בגין להקים בסמוך את ההתנחלות קדומים.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B.
עד לאינתיפאדה השנייה עבדו 50% מתושבי העיירה בישראל. בעקבות האינתיפאדה וכתוצאה מהפקעת 4,000 דונם אדמה והגבלת הכניסה ל-11,000 דונם נוספים, הורעו תנאי המחיה של התושבים ורבים מהם מובטלים: בשנת 2007 היו 280 משפחות מתוך 640 בכפר תלויות בסיוע חוץ למחייתן. המצב הכלכלי הקשה הביא להגירה מהכפר ובין השנים 2005 ל-2007 עזבה 10%–15% מאוכלוסייתו. בשנת 2009 חובר הכפר לרשת החשמל.
ראש המועצה המקומית הוא סמיר שתיווי.
מאבק על פתיחת הציר לשכם

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 2003 חסם צה"ל את הדרך המוליכה מהכפר לעיר שכם, זאת בשל התרחבות היישוב קדומים, וחשש ביטחוני מחיכוך לאורך הציר. עקב החסימה התארכה הדרך מהכפר לשכם בכ-14 ק"מ. החל מיולי 2011 החלו בכפר הפגנות שבועיות בתביעה לפתיחת הדרך. ההפגנות יוצאות ממרכז הכפר לכיוון קדומים וכדי למנוע זאת משתמש הצבא באמצעים לפיזור הפגנות לפזר את המפגינים.
תמונות

הפגנה נגד סגירת הכביש מקדום לשכם, מרץ 2012
מפגינים בכפר קדום
מסגד עומר בן אל-ח'טאב, כפר קדום
כפר קדום
חיילים מול מפגינים במחאה על סגירת כביש בכפר קדום, אוגוסט 2022
תהלוכת מחאה נגד חסימת הכביש לשכם, אוגוסט 2022
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  אפרים שטרן, יצחק מגן, מכלול של כלי-חרס מן התקופה הפרסית מקדום שבשומרון, בתוך "ארץ-ישראל - מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה", 1982, ספר ט"ז, עמודים 182-197
↑  יצחק מגן, קדום - אתר שומרוני מן התקופה הרומית-ביזאנטית, קדמוניות, טז, 62-63, 1984
↑  שמעון דר, עדויות ארכאולוגיות למרידות השומרונים בתקופה הביזנטית
בתוך "ספר השומרונים", עורכים:אפרים שטרן וחנן אשל, יד יצחק בן-צבי, רשות העתיקות, 2002, עמ' 431
↑  Conder, Claude Reignier; Kitchener, H. H, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, p. 163
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 24
↑  Mills, 1932, p. 63
↑  התקפות כנופיות על כפרים ערבים, הארץ, 2 במאי 1938
↑  קרב עם כנופיה בשומרון, הארץ, 6 ביולי 1938
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 18
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 106
↑  יוסף ולטר, במיצעד ססגוני עמדו לעבור מתנחלי סבסטיה למחנה צה"ל, מעריב, 9 בדצמבר 1975
↑  יוסף ולטר, "שלום לך סבטסטיה"..."המטרה הושגה ־ אמרו המתנחלים שעברו למחנה קדום, מעריב, 10 בדצמבר 1975
↑  יוסף ולטר, נכבדי כפר קדום הוזהרו מפני הסתה למהומות, מעריב, 5 בינואר 1976
↑  יוסף ולטר, "מוקד": נצא,מקדום' כשיצא "גוש־אמונים", מעריב, 18 בינואר 1976
↑  מתנתלי קדום - לקרוונים, דבר, 23 במרץ 1976
↑  אברהם תירוש, קו "קדום" חוצה את כל המפלגות, מעריב, 30 באפריל 1976
↑  דניאל בלוך, הממשלה ברוב מכריע: לא יהיה ישוב בקדום, דבר, 10 במאי 1976
↑  דניאל בלוך, שנה לקדום - שטר שלא נפרע, דבר, 15 בדצמבר 1976
↑  Land confiscated for military road in Kafr Qaddum village
↑  PROTECTION OF CIVILIANS WEEKLY REPORT 2 – 15 NOVEMBER 2011
↑  חדשות 2 |, ‏תיעוד: כלב צבאי נושך פלסטיני, באתר ‏מאקו‏, 16 במרץ 2012
| Flag of Senegalיישובי נפת קלקיליה |
| --- | --- | --- |
| ערים | קלקיליה |  |
| מועצות מקומיות | חבלה • כפר ת'ולת' • עזון |  |
| כפרים | אבו סלמאן • אימאתין • אל-פונדוק • באקת אל-חטב • בית אמין • ג'יוס • ג'ינסאפוט • ג'ית • עזון • חג'ה • כפר לאקף • כפר קדום • נבי אליאס • סניריא • עזון עתמה • עיזבת א-טביב • ערב א-רמאדין • פלאמה • פרעתא • ראס א-טירה • ראס עטייה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584244005171