stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחמוד מוח'תאר

| --- | --- |
"תחיית מצרים", פסלו הידוע ביותר
"תחיית מצרים", פסלו הידוע ביותר
 לידה:  10 במאי 1891 Tanbarah, מצרים 
 פטירה:  28 במרץ 1934 (בגיל 42) קהיר, מצרים 
 לאום:  מצרי
 תחום יצירה:  פיסול
 יצירות ידועות:  תחיית מצרים
 
מחמוד מוח'תאר (בערבית מצרית: محمود مختار; 10 במאי 1891 – 28 במרץ 1934) היה פסל מצרי, חלוץ הפיסול המצרי המודרני. מוח'תאר ביטא ביצירתו את רעיונות התנועה הלאומית המצרית, בהם החיבור בין ההווה והעתיד לבין העבר הקדם-אסלאמי של מצרים העתיקה והחיבור בין ההוד ההיסטורי לגורם העממי המחובר לקרקע המהווה את עמוד השדרה של העם (השעביה – העממיות). יוצר הפסל "תחיית מצרים".
תולדות חייו

נולד בכפר בדלתא של הנילוס, בילדותו עבר לקהיר עם אמו. ב-1908 נפתח בקהיר בית הספר לאמנויות יפות (בדגם של אקול דה בוזאר בפריז ועם מורים מצרפת) ומוח'תאר התקבל למחזור הראשון. הוא סיים את בית הספר ב-1911 ועבר לפריז להמשך לימודים באקול דה בוזאר. הוא היה התלמיד הערבי הראשון במוסד. ב-1914 סיים את חוק לימודיו ונשאר בפריז כאמן עצמאי. בפריז התיידד עם המדינאי והמהפכן סעד זע'לול, מראשי מפלגת הופד והלאומיות המצרית (בהמשך יצר מספר פסלים של זע'לול). בשיחותיהם עלתה היוזמה ליצור פסל שיסמל את הלאומיות המצרית בהקשריה למצרים העתיקה. ב-1920 הציג מוח'תאר בתערוכה בפריז דגם מוקטן של הפסל שיהיה לימים "תחיית מצרים" וזכה במדליית זהב. ב-1921 הזמינה ממשלת מצרים ממוח'תאר את הפסל באופן רשמי ובגודל מונומנטלי של שמונה מטרים. מוחת'אר התעקש על שימוש באבני גרניט ורודות מייכרו במכרה הפרעוני באסואן, צעד שייקר מאוד את ההקמה. כך, בעת שליטת ממשלת אחמד זיוור פאשה (1924-1926) נעצרה העבודה על הפסל כליל, כתוצאה מהצטמצמות כלכלית כמו גם משמרנות אסלאמית. ב-1926 שבה מפלגת הוופד לשלטון וקידמה במהירות ובנחישות את השלמת הפסל. הפסל הוצב בכיכר תחנת הרכבת רעמסס (כיכר רעמסס) בקהיר ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי ליהודי מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא (בכירי הדת) של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת מקומית וזרה. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית.
מעמדו של מוח'תאר ירד לאחר מהפכת הקצינים החופשיים, עלייתו של גמאל עבד אל נאצר לשלטון והקמת קע"מ שדגלה בפאן-ערביות אסלאמית על פני הלאומיות המצרית. אולם, במהלך שנות השישים שבה ועלתה קרנו. הוא הוגדר על ידי שר התרבות תרוואת עוכאשה כפָּסָל הלאומי ויצירתו הוגדרה כמבטאת אותנטית של העממיות המצרית. ב-1962 חנך משרד התרבות המצרי את מוזיאון מוח'תאר להצגת כל יצירותיו באי ג'זירה במרכז קהיר, ליד בית האופרה של קהיר. היה זה המוזיאון הראשון בעולם הערבי שהוקדש לאמן בודד. כן הוציא השלטון באותו מעמד בול דואר מיוחד לכבודו.
לקריאה נוספת

ישראל גרשוני, פירמידה לאומה: הנצחה, זיכרון ולאומיות במצרים במאה העשרים; תל אביב: עם עובד, תשס"ו 2006
מדיסטרפלסה

| --- | --- |

חתיכות מדיסטרפולסה מטוגן, של כ-5 ס"מ כל אחד
 
 מאכלים
 סוג:  תבשיל חזיר, נקניקיה טריה 
 מוצא:  דנמרק 
 
מדיסטרפלסה (בדנית ובנורווגית: Medisterpølse או Medisterkorv או פשוט Medister) הוא מאכל מיוחד סקנדינבי המורכב מנקניקייה עבה ומתובלת העשויה מבשר חזיר טחון ושומן חזיר, ממולאים לתוך מעטפת.
מאפיינים

זוהי נקניקיה מעט מתוקה והבשר הטחון לדק מתובל בבצל קצוץ, פלפל אנגלי, ציפורן, מלח ופלפל שחור.   זוהי נקניקיית ארוחת ערב מסורתית במטבח הדני והנורווגי, דומה במקצת לנקניקיית קאמברלנד הבריטית.
מקור השם

המילה medister נגזרת משילוב של med ו-ister, בהתאמה, כלומר 'בשר' ו'סואט' שהוא שומן רווי המשמש במתכונים מסורתיים רבים. הוא שימש לראשונה בדפוס בספר משק בית שוודי מתחילת המאה ה-16. מתכון הנקניקיות השתנה מאז כיוון שמלית הבשר הייתה קצוצה ידנית בסכין, ואילו היום קוצצים אותה דק מאוד במכונה, מה שמקנה לנקניקיה מרקם שונה. הוא עשוי בחתיכה אחת ארוכה מאוד ואז נחתך לאחר הבישול, לפני ההגשה. בניגוד להרבה סוגי נקניקים אחרים, מדיסטר נשמר טרי (כלומר לא מבושל מראש תעשייתית) ורק מבושל או מטוגן במהלך ההכנה הסופית. מסיבה זו יש לשמור את המדיסטר קריר (או מוקפא) עד להכנה.
ראו גם

Klobasa
רשימה של מנות חזיר
רשימת נקניקיות
הערות שוליים

↑  "Danish Christmas Recipe: Medisterpølse". Museum of Danish America. נבדק ב-1 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Medisterkorv". spisa.nu. נבדק ב-1 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Medister". Den Store Danske. נבדק ב-1 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
מאיר צובירי

| --- | --- |

 לידה:  1917 צנעא, תימן
 פטירה:  17 בינואר 1995  (בגיל 78 בערך) גדרה, ישראל 
 כינוי:  מארי מאיר
 מקום קבורה:  גדרה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  צנעא, גדרה
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בינואר 1995 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תורה, עם ישראל, ארץ ישראל, כשרות, הלכה
 תפקידים נוספים:  רב העיר גדרה
 רבותיו:  הרב אלעזר קורח, הרב סעיד אלעזירי
 בת זוג:  נעמי בת הרב יחיא יצחק הלוי
 פרסים והוקרה:  יקיר גדרה
 
הרב מאיר צובירי (תרע"ו, 1916 - ט"ז שבט תשנ"ה, 17 בינואר 1995), המכונה גם מארי מאיר, היה מחשובי רבני צנעא, כיהן כרבה הספרדי הראשון של גדרה במשך 33 שנים.
ביוגרפיה

מאיר צובירי נולד בצנעא שבתימן בשנת תרע"ו, 1916 לישראל ונעמה (Nameh).
בילדותו למד אצל הרב אלעזר קורח ובבחרותו היה אחד מבכירי תלמידיו של הרב סעיד אלעזירי, בישיבת בית אלאוסטא. יחד איתו למדו הרב יחיא אלשיך הלוי, הרב יוסף צובירי והרב חיים חובארה.
הארבעה היוו חבורת תלמידי חכמים דומיננטיים שפעלו יחד לחזק את שמירת התורה בצנעא ולימים גם בקהילותיהם בארץ ישראל.
בהיותו כבן 14 הוסמך כשוחט ובהמשך החל לעבוד לפרנסתו כסופר סת"ם, והיה בקיא גם בעיבוד העור ובהכנת הדיו כמקובל בקהילתו מדורי דורות.
הרב מאיר צובירי התחתן עם נעמי, ביתו של רבה הראשי של תימן, הרב יחיא יצחק הלוי ואחותו של הרב חיים יצחק הלוי.
ביוגרפיה > בתימן

בגיל 21 הוריו כיבדו אותו להיות מוהל לאחיו הצעיר שנולד. לאחריו, מל הרב מאיר צובירי למעלה מאלף מילדי ישראל הן בתימן והן בארץ ישראל, כמנהגם של רבני תימן עשה זאת בחינם, גם כשהדבר היה כרוך בנסיעות ועבודה בתנאי מזג אוויר קשים.
שניים מאחיו, שלום ועזרא, עלו לארץ ישראל כבר בהיותם בני 17 בלא שנטלו רשות מאביהם, בשנים 1936 ו-1939 בהתאמה. מן הארץ שלחו השניים כסף למשפחה ולימים גם סרטיפיקטים שאפשרו לאב ולעוד בני משפחה לעלות לארץ בשלהי שנת 1943. את העלייה לארץ ביצעו רגלית, דרך ד'מאר, קעטבה עד עדן. לאחר שלושה חודשים הגיעה המשפחה למחנה העולים עתלית.
ביוגרפיה > ראש בית הכנסת אלחג'אג'י

הרב מאיר צובירי נותר בצנעא ובקיץ התש"ז, 1947 מינו אותו רבני צנעא לראש בית הכנסת אלחג'אג'י בצנעא. תחת ניהולו שוקם מצבו הכספי, נוצרה יתרת זכות ובהנהגתו נכנס בית הכנסת לתהליך שיפוץ
והרחבה.
ביוגרפיה > עלייתו לארץ ישראל

בשנת התש"ט (1949) הגיע לארץ ישראל בין עולי מבצע על כנפי נשרים ושוכן עם משפחתו במעברת שבות עם (מעברת בית ליד). כבר עם הגעתו לארץ ישראל עמד על משמרת קיום הדת גם במחנה העולים, וכאשר הבחין בחיילת מלמדת יהדות לילדי העולים נכנס לאוהל והחליף אותה, ועמד על שלו גם כאשר מנהל המחנה מחה על כך. עקב מנהיגותו הבולטת התבקש הרב צובירי להכין את ילדי המעברה לטקס קבלת פנים לנשיא חיים ויצמן שהגיע לביקור במעברה.
מן המעברה עלה עם משפחתו לירושלים והחל ללמוד בבית מדרשו של הראשון לציון הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל בעיר. לאחר סיור שערך הרב עוזיאל במקומות יישוב של עולים חדשים אמר לרב צובירי שעולי תימן בגדרה ביקשו למנות להם רב מרבני תימן ובהכירו את סגולותיו והנהגותיו הפציר בו לקחת על עצמו את התפקיד.
ביוגרפיה > התמנותו לרב בגדרה

אף על פי שחלומו ללמוד תורה בירושלים כבר התגשם החליט לקבל את הצעת הראשון לציון עוזיאל לאחר התלבטות וחלופת מכתבים עם רבנים ופקידים בכירים שהבטיחו את תנאי העסקתו.
בסיוון התשי"א (יוני 1951) החל לשמש כרבו של כפר אוריאל הידוע גם ככפר העיוורים הצמוד לעיירה גדרה. בסמוך לכך פנה אליו הרב כתריאל פישל טכורש מרבני המזרחי, שהיה ממייסדי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי לפרוס חסות תורנית גם על ישובי הסביבה בהם נמצאות קהילות של עולים בני עדות המזרח במסגרת יוזמה שנקראה אימוץ יישובים.
הרב צובירי ביקר במסגרת זו ביישובים רבים ברדיוס של 30 קילומטר מגדרה. ובהם המושבים בית עריף, נווה מבטח, חדיד, תלמי מנשה, קידרון, משגב דב, ביצרון, חצב, רווחה וכן בשלוש המעברות שנפרסו ליד הכפר הערבי הנטוש מסמיה.
בתחילת דרכו וכן במשך שנים לא מעטות לא הוסדר מצבו הכלכלי.
ביוגרפיה > פעילותו כרבה של גדרה

לאחר מספר שנים מונה באופן רשמי לרב הספרדי של גדרה ובמסגרת זו הקים מערך פיקוח כשרות, מל מאות ילדים, ערך חופות בגדרה, במושבי וקיבוצי הסביבה, פעל כסופר סת"ם, שימש כשליח ציבור, בעל תוקע, שוחט ובודק, הקים חברא קדישא לבני עדות המזרח בסביבה, בנה את העירוב בעיר ופיקח על מצבו, בנה מקווה טהרה לנשים, ארגן עצרות תפילה המוניות בכל עת שהיה צורך בדבר, ייעץ בנושאי שלום בית, קידם בני נוער להשתלבות במערכות חינוך איכותיות ונשא דברים באירועים ציבוריים בעיירה, בבתי ספר, בשמחות ובלוויות.
במקביל לעבודתו בתחומי רבנות דאג גם לרווחתם החומרית של תושבי המקום ובין השאר קידם חיבור שכונה לרשת החשמל, סלילת כבישים, ניהל תכתובת עם שר המשפטים פנחס רוזן בנושא עינוי דין בתהליכים משפטיים, קביעת תחנות אוטובוסים בשכונות מרוחקות ועוד.
ביוגרפיה > הקמת חברא קדישא לעדות המזרח בגדרה

לאחר שמשפחה מבני עדתו נתקלה בדרישה לתשלום על מנת לקבור תינוק שנפטר החליט הרב צובירי לקברו מעבר לתחום שליטת החברא קדישא הקיימת, ובכך פרץ דרך לקבורה בחלקה נוספת. הוא גייס כספים מבני קהילתו, הרחיק קברים זה מזה וכך הרחיב את גבולות החלקה החדשה. את השטח החדש מיפה במדויק בעזרת שלמה בנו, מספר שורות וקברים, בנה בית טהרה וסככת הלוויות. הכלל שתבע היה שכל השירותים הללו יסופקו לתושבים ללא כל קבלת תשלום או טובת הנאה. כל זאת במקביל לניחומי אבלים וסעד למשפחות שיקירם נפטר, כולל התלוות לצוות המבשרים למשפחות על חללי צה"ל.
במהלך שנות רבנותו ענה עשרות תשובות הלכתיות לשואליו, וכתב דרשות ומאמרים תורניים רבים.
ביוגרפיה > הקמת המועצה הדתית וישיבת אור ציון בגדרה

הרב צובירי ארגן את בני המקום שתמכו בכך, ולאחר פעולה מול הרשויות המקומיות והארציות יזם והקים גוף בן תשעה חברים שהוא עמד בראשו, שהיווה את המועצה הדתית של גדרה.
בשנת התשכ"ט (1969) יזם את הקמתה של הישיבה הראשונה לפנסיונרים בישראל, ישיבה בשם "אור ציון לזקנים לעמלי תורה" במטרה לתת תעסוקה תורנית אינטלקטואלית לאנשים שסדר יומם שוב אינו עמוס לאחר שרבים יצאו לפנסיה או פוטרו.
הוא השיג תקציבים מגורמים ממשלתיים ומקומיים לשם מתן מלגות ללומדים ולמלמדים כמו גם לארוחות לבני הישיבה המבוגרים, ונוצר תור של ממתינים להצטרף ללומדי בישיבה. לפני החגים חילק למלמדים וללומדים תלושים לקבלת מצרכי מזון.
משפחתו ומורשתו

הרב צובירי היה נשוי לרבנית נעמי צובירי שנפטרה ממחלה בשנת תשכ"ח, 1967, לשניים נולדו שבעה ילדים.
בשנת 1989 הוענק לו על ידי המועצה המקומית בגדרה תואר יקיר העיר. לאחר שנים רבות בהן כיהן כרב העיר חלה, וכאשר ראה שמחלתו מקשה על תפקודו כרב המקום ביקש למנות לו מחליף. לאחר כ-12 שנות מחלה נפטר ונקבר בבית העלמין בגדרה.
לזכר פועלו כרבה הספרדי של גדרה קראה המועצה על שמו רחוב במקום בו החלה כהונתו, היכן שהיה "כפר עיוורים".
לקריאה נוספת

אהרן גימאני, "בית כנסת חג'אג'י שבצנעא והנהגתו של הרב מאיר צובירי", כנישתא - מחקרים על בית הכנסת ועולמו 4, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן (תש"ע)
זיכרון עולם למורנו הרב מאיר בר' ישראל צובירי, במלאת השלושים לפטירתו, דברים לזכרו קווים לדמותו / עריכה ועימוד - אבי קובץ'
הערות שוליים

↑  מאגר הזהויות של הספרייה הלאומית.
↑  מינוי מארי מאיר לראש בית כנסת חג'אג'י באתר מכון קורות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311847105171  ISNI: 0000 0000 7057 6655  VIAF: 97304299   WorldCat (עם VIAF): 97304299 
הרב צובירי ראשון משמאל בבית המדרש של הרב עוזיאל
כתבה שנכתבה על ידי הרב צובירי על ביקור הנשיא ויצמן. עיתון "שלוחות" גיליון כו, כ"ט בחשוון תשי"ג
הרב מאיר צובירי עם הנשיא ויצמן בביקורו במעברה
הרב מאיר צובירי עם הנשיא שזר בביקורו בגדרה
ישיבת אור ציון
תעודת יקיר העיר גדרה למארי מאיר
הרחוב על שם מארי מאיר
מוזיאון המורשת היהודית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להנצחת השואה
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1997
 תאריך פתיחה רשמי:  1997 
 אדריכל:  רוצ'ה-דינקלו 
 קואורדינטות:  40°42′22″N 74°01′08″W﻿ / ﻿40.70621°N 74.01875°W﻿ / 40.70621; -74.01875
 www.mjhnyc.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימוזיאון המורשת היהודית(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימוזיאון המורשת היהודית(למפת מנהטן רגילה) מוזיאון המורשת היהודית(למפת מנהטן מוגדלת) מוזיאון המורשת היהודית
 
אגף המוזיאון ע"ש רוברט אם. מורגנטאו
מוזיאון המורשת היהודית (באנגלית: The Museum of Jewish Heritage) הוא מוזיאון בדרום מנהטן, אשר הוקם כאנדרטה חיה לשואה.[דרושה הבהרה] מנהל המוזיאון הוא דייוויד מארוול.
פעילות

המוזיאון נפתח לקהל ב-15 בספטמבר 1997. בשנת 2003 הצטרף אל המוזיאון הארגון היהודי JewishGen שמטרתו לאסוף ולתעד גנאלוגיה יהודית.
למבנה המוזיאון צורת משושה, וחלקו העליון, הבנוי שש קומות ההולכות וקטנות בשטחן, מצביע באופן סמלי על שש הפינות של המגן דוד וששת מיליוני היהודים שהושמדו בשואה. בנוסף לתצוגה הגדולה והקבועה, הנקראת "המלחמה כנגד היהודים", ישנן גם שתי תצוגות גדולות וקבועות נוספות במוזיאון, בנושא תרבות יהודית: "חיי היהודים במאה הקודמת" בקומה השנייה של המוזיאון ו"התחדשות יהודית" (המתרכז בתרבות יהודית בת זמננו, בעיקר בנושא ישראל) - בקומה השלישית של המוזיאון.
באגף רוברט מ' מורגנטאו נמצאים תצוגות זמניות, מסדרון ספרא ותיאטרון. התצוגות המתחלפות הנוכחיות הן: "ברכה איש לרעהו: האפיפיור ג'ון פול והעם היהודי" ו"מהלב: הפוטו-עיתונות של רות גרובר". ישנו גם גן המשמש כמצבת זיכרון, הקרוי "גן האבנים", שעוצב בידי הפסל אנדי גולדוורת'י באותו אגף. הגן מכיל 18 סלעים, כאשר כל סלע מכיל עץ אלון קטן הצומח מתוך חלל של האבן. הם מסמלים תחיה מחדש. המספר 18 נבחר במיוחד בגלל סמל המילה 'חי'.
ברחבי המוזיאון מותקנים צגי וידאו ועמדות שמע, כמו גם מקרנים המציגים ראיונות עם אישים המתארים את התצוגות. המוזיאון מכיל 800 דברי אומנות (רבים מהם חפצים אישיים) וכ-2,000 תמונות.
ב-2005 המוזיאון נבחר ביחד עם עוד 406 מוסדות-שירות ניו יורקים הנותנים שירות בתחום אמנות וחברה, לקבל במשותף מענק של 20 מיליון דולר מטעם תאגיד קארניג' לניו יורק, זאת במטרה לקדם ידע וחינוך. התרומה למוזיאון התאפשרה על ידי מעורבותו הישירה של ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג.
משנת 2005 מכהן רוברט מ' מורגנטאו, התובע המחוזי בדימוס של מנהטן, כיושב ראש המוזיאון.
המוזיאון מתפקד גם כשלוחה של בית כנסת אושוויץ בפולין.
ראו גם

JewishGen
הערות שוליים

↑  Home, Museum of Jewish Heritage — A Living Memorial to the Holocaust (באנגלית אמריקאית)
↑  Roberts, Sam (2005-07-06). "City Groups Get Bloomberg Gift of $20 Million". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-12-07.
↑  Carnegie Corporation - News, web.archive.org, ‏2008-03-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430619805171  BnF: cb14577430r (data)  GND: 1083336-5  ISNI: 0000 0001 2323 7420  LCCN: no2002025145  NKC: ko2016905165  VIAF: 265235138   WorldCat (עם VIAF): 265235138
מוטוביקן

| --- | --- |


אופנוע של מוטוביקן
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1923–1982 (כ־59 שנים) 
 חברת אם:  ימאהה מוטור 
 מיקום המטה:  סן-קנטן 
 מוצרים עיקריים:  אופניים ממונעים, קטנועים, אופנועים
  
 www.mbk-europe.com
 
מוטוביקן (בצרפתית: Motobècane) הייתה יצרנית צרפתית של אופניים, אופניים ממונעים, קטנועים ואופנועים.
מוטוביקן יצרה את ה-"Mobylette" שהוא היה סוג של טוסטוס, במשך כמעט חצי מאה (1949–1997) יצרה מוטוביקן 14 מיליון יחידות. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמכרו בממוצע כל שנה 750,000 יחידות.
ב-1981, מוטוביקן נקלעה לחובות קשים והיא נקנתה על ידי ימאהה ובשנת 1984 שונה שמה ל-MBK.
כיום היא מייצרת קטנועים לשוק האירופאי בשם MBK.
מוטוביקן אינה קשורה ל-Motobecane USA אשר מייבאת אופניים שמיוצרות בטאיוואן תחת אותו סימן מסחר.
אופנועים

צ'ארלס בנויט ואבּל ברדין חברו ב-1922. ב-1923 הם עיצבו את האופנוע הראשון שלהם, אופנוע בעל מנוע דו-פעימתי בנפח 175 סמ"ק עם צלינדר בודד.
ב-1933 הם ייצרו את האופנוע בעל ארבע פעימות הראשון שלהם בנפח 250 סמ"ק.
מחמוד יזבק

| --- | --- |

מחמוד יזבק
 לידה:  5 בדצמבר 1956 (בן 67) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב (2011) 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה (1 בדצמבר 1999) 
 צאצאים:  היבה יזבק 
 
מחמוד יזבק (בערבית: محمود يزبك, תעתיק מדויק: מחמוד יַזְבַּכּ) (נולד ב-5 בדצמבר 1956) הוא היסטוריון ערבי-ישראלי המכהן כפרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. שימש בעבר כראש החוג, כיושב-ראש ארגון עדאלה וכנשיא האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם.
ביוגרפיה

יזבק סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1978, תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1992 מאוניברסיטת חיפה ותואר דוקטור בלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1998. אחר כך הוא השלים מחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בשנת 1999. כיום הוא מלמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה; בעבר שימש כראש החוג. מתמחה בהיסטוריה הפוליטית והחברתית של הפלסטינים במאות התשע עשרה והעשרים; בתולדות השלטון העות'מאני על ארץ-ישראל במאות התשע-עשרה והעשרים; בהיסטוריה מקומית של חיפה; בדרך פעולתם של בתי הדין השרעיים ובהיסטוריוגרפיה ישראלית ופלסטינית.
יזבק שימש כדובר ועד המשפחות השכולות של הרוגי אירועי אוקטובר 2000 (אחיינו, ויסאם יזבק, נהרג בהם). הוא חבר הנהלת עדאלה משנת 2004 ובעבר שימש כיושב ראש הארגון.
מתגורר בנצרת. בתו, היבה יזבק, היא סוציולוגית והייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת בל"ד.
מספריו

ההגירה הערבית לחיפה בתקופת המנדט, (נצרת: אל-קבס, 1988. 165 עמודים (ערבית).
סדרי מנהל ומבני חברה בחיפה בשלהי השלטון העות'מאני, (נצרת: אל-נהדה, 1994). 404 עמודים (ערבית).
חיפה, תולדות העיר והחברה במאה התשע-עשרה, (אוניברסיטת חיפה: המרכז היהודי-ערבי, 1998).
Haifa in the Late Ottoman Period, 1864-1914: A Muslim Town in Transition, (Leiden: Brill, 1998). 262 pages.
מבצע רובינזון וששת

מבצע רובינזון וששת הוא פשיטה שביצעה סיירת מטכ"ל בעומק מצרים במהלך מלחמת ההתשה שמטרתה העברת חלקים של מערכת הטילים הסובייטית החדישה מדגם SA-3 לישראל והשגת פרטי מידע נוספים עליה. לאחר נחיתת הכוח במצרים בוטל חלקו העיקרי של המבצע והכוח פונה חזרה במסוקים מבלי שהשיג את המודיעין.
רקע

בפברואר 1970, במסגרת מבצע סיוע סובייטי נרחב, הגיעה בדרך הים וברכבת אווירית מערכת טילי קרקע אוויר חדישה מדגם SA-3 למצרים ונפרסה סביב קהיר. לאחר זמן קצר החלו המצרים בהקמת מחפורות לסוללות בסמוך ממערב לתעלת סואץ שצורתן שונה מהמחפורות של סוללות טילי ה-SA-2 שהיו מוכרות עד אז. חיל האוויר ראה בפריסת הסוללות סיכון ממשי לחופש הפעולה של מטוסי חיל האוויר, שבתקופה זו נהגו לתקוף באופן תדיר הן בחזית התעלה והן בעומק מצרים.
מפקד חיל האוויר, מוטי הוד, ביקש בישיבת מטכ"ל לתקוף את הסוללות ולהשמידן מהאוויר, אך בקשתו נדחתה מחשש לפגיעה בצוותי ההדרכה הסובייטיים שהפעילו אותן. במקום זאת התקבלה החלטה למנוע מהמצרים מלקדם את הסוללות למרחק קטן מ-30 ק"מ מהתעלה, כך שלא ייפגע חופש הטיסה של חיל האוויר מעל לתעלה. ב-1 במרץ 1970 החל חיל האוויר בסדרה אינטנסיבית של תקיפת המחפורות והמערכות שבהן. בהתקפות אלה נהרגו כ-4,000 מצרים.
לאחר שהוקמו אתרים שבהם טילי SA-3 החלו אלה לפגוע במטוסי חיל האוויר ואף הפילו אחדים מהם כאשר הם מדלגים ומבצעים מארבי טק"א. עם פריסת המערכת פנתה ישראל לארצות הברית בבקשה לקבלת מודיעין טכנולוגי אודותיה, אולם גם האמריקאים לא הכירו את המערכת, שלא השתתפה במלחמת וייטנאם. לנוכח הקושי באיסוף מודיעין אודות הטילים החדשים ממקורות אחרים, ובעיקר היעדר נתונים אלקטרוניים, ביקש חיל האוויר לבצע פשיטה שבה יובאו לישראל חלקים מהמערכת, מסמכים ולשבות מפעילים שלה (בדומה למבצע תרנגול 53). ביצוע הפשיטה הוטל על סיירת מטכ"ל ונבחרה סוללה מבודדת באזור ספאגה דרומית לע'רדקה במצרים.
למרות שהיה ברור שהלוחמים הישראלים יסתערו גם על מפעילים וטכנאים סובייטים (שהפעילו בשלב זה את כל מערכות SA-3 שהוצבו במצרים והדריכו את עמיתיהם המצרים) ואף יפגעו בהם או ישבו אותם, הסכים פיקוד צה"ל לאשר את המבצע וכך גם הממשלה.
התכנון

התוכנית הייתה להנחית שלושה כוחות באזור ספג'ה בעומק מצרים, באמצעות מסוקי סער בטיסה בגובה נמוך מעל מפרץ סואץ:
צוות ראשון ימקש את הכביש שמצפון לסוללת הטילים ובכך יביא לעיכוב בהגעת תגבורת אל הסוללה המותקפת.
צוות שני יפוצץ חמישה עמודי טלפון ובכך ינתק את הקשר לבסיס וישמש גם פעולת הסחה.
הצוות השלישי, שיישלח אחרון, יפשוט על הסוללה, יצלם אותה, יאסוף בה מסמכים, יתפוס שבויים שהם מפעילי המערכת וייקח עמו מכלולים אלקטרוניים מהמערכת שמהם ניתן ללמוד עליה. ככל הנראה צוות זה גם ישמיד את הסוללה טרם חזרתו.
הביצוע

ביצוע המבצע נקבע ללילה שבין 21 ל-22 במאי 1970. בשעה 20:30 יצאו בטיסה נמוכה משדה אופיר שני מסוקי סופר פרלון שבהם שני הצוותים שנועדו למקש את הכביש ולפוצץ את עמודי הטלפון. מפקד הצוות הראשון היה סגן רפי בר לב ומפקד הצוות השני סג"ם עוזי דיין (חלק זה נקרא "מבצע רובינזון"). מזג האוויר היה אביך והקשה על הניווט. הטמפרטורה באותו לילה הייתה גבוהה ופגעה בביצועי המסוקים.
בשעה 20:44, כרבע שעה לאחר יציאת שני הצוותים הראשונים, יצא הצוות השלישי במסוק יסעור ובו 38 לוחמים בפיקוד סרן גיורא זורע. כוח זה נועד לפשוט ולהשתלט על הסוללה בספג'ה (חלק זה נקרא "מבצע ששת"). במהלך הטיסה הנמוכה גילו מכ"מים מצרים ועמדות תצפית את המסוק והאירו עליו בזרקורים. המסוק המשיך כמתוכנן לעומק מצרים, ביצע איגוף של עשרות קילומטרים, ונחת לאחר טיסה ממערב למזרח כשזרקורי המצרים מחפשים אותו. מיד לאחר הנחיתה פרצו הלוחמים מהמסוק והוא המריא לקראת טיסה חזרה לישראל. לוחמי הסיירת נערכו לתנועה אל היעד אך נתגלה שהם מרוחקים כארבעה קילומטרים מאתר הנחיתה המתוכנן. למרות זאת החליט זורע להמשיך במבצע ולנוע רגלית אל היעד.
בשלב זה גילה גם קברניט המסוק את הטעות בניווט והחליט, ללא תיאום, לחזור למקום שבו הוריד את הלוחמים ולקחת אותם ליעד המתוכנן. הלוחמים שכבר התחילו בתנועה אל הסוללה חזרו אל המסוק והמריאו שוב. במהלך הטיסה עלה חשש בחפ"ק שהיה בבסיס אופיר לנוכח אור שעלה מאזור החוף וביקשו מטייס המסוק לבצע הקפה נוספת ולהמתין לפני הנחתת הכוח, אך קברניט היסעור הודיע כי אין לו מספיק דלק להמתנה. בשלב זה בוטל "מבצע ששת" והכוח הוטס בחזרה לבסיסו.
למרות שגם זוג מסוקי הסופר פרלון התגלו על ידי המצרים, הוחלט להמשיך את "מבצע רובינזון". הלוחמים פרצו מהמסוקים ונעו ליעדים. המסוקים חזרו בינתיים לנחיתה בישראל. הכוחות מיקשו את הכביש המוביל לספג'ה ופוצצו כמתוכנן חמישה עמודי טלפון. בשעה 01:19 הודיע הכוח כי השלים את חלקו במבצע וזוג מסוקים נשלח לאסוף אותו כמתוכנן.
לאחר המבצע

מטרת המבצע - השגת מודיעין אלקטרוני וטקטי אודות המערכת החדישה והמאיימת - לא הושגה. עד תום מלחמת ההתשה לא יזם צה"ל מבצע נוסף להשגת המערכת והיא נותרה בלתי-מוכרת והמשיכה להפיל מטוסים ישראליים ולפגוע באורח חמור בחופש הפעולה של חיל האוויר. גם במלחמת יום הכיפורים גבתה המערכת מחיר וצמצמה את יכולתו של חיל האוויר לפעול מעל זירות הלחימה.
תוצאות "מבצע רובינזון" למיקוש הכביש לספאגה לא ידועות.
ראו גם

מבצע תרנגול 53
לקריאה נוספת

רוח רפאים מעל קהיר חלק ב' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), דני שלום עמ' 799-800
מחמוד יוסף

מחמוד עלי נאפע יוסף (בערבית: محمود علي نافع يوسف; נולד ב-30 ביולי 1997) הוא כדורגלן פלסטיני-ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במכבי בני ג'דידה.
קריירה

יוסף נולד בעכו, והחל לשחק כדורגל בגיל 9 במחלקת הנוער של קבוצת אחי עכו. בגיל 17 צורף לסגל קבוצה הבוגרת של המועדון, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. את עונת 2014/2015 סיים עם ארבעה שערים ב-15 הופעות בליגה ב', ובנוסף הבקיע 34 שערים בקבוצת הנוער. בעונה שלאחר מכן הבקיע שבעה שערים בליגה ב', ואת עונת 2016/2017 החל באחי עכו אך במהלכה עבר לקבוצת צעירי טמרה מליגה ג'.
בקיץ 2017 חתם יוסף בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית, וב-14 בנובמבר 2017 ערך את הופעות הבכורה שלו במדי נבחרת פלסטין, וכבש צמד בניצחון 8–1 על נבחרת המלדיביים. בעונה שלאחר מכן הצטרף לקבוצת מרכז בלאטה.
ב-4 ביוני 2019 חתם יוסף לשלוש שנים בהפועל כפר סבא, לאחר שעלתה לליגת העל. ב-12 בדצמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון קבוצתו 2–0 על הפועל חיפה.
ב-3 בפברואר 2020, יוסף הושאל להפועל בני לוד מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
בנובמבר 2020, יוסף חתם בהפועל בועיינה מליגה א'.
בקיץ 2021 יוסף חתם באחווה כפר מנדא ובאוקטובר של אותה שנה חתם בהפועל כרמיאל.
במהלך ינואר 2022 חזר לאחי עכו.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏שחקן נבחרת פלסטין חתם בכפ"ס, אזולאי מתרחק, באתר ONE‏, 4 ביוני 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מחמוד יוסף".
מוזיאון המוזיקה הלאומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון מוזיקה
 כתובת:  414 E Clark St, Vermillion, SD 57069 
 מיקום:  ורמיליון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  Andre Larson 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 קואורדינטות:  42°46′58″N 96°55′35″W﻿ / ﻿42.782839°N 96.926354°W﻿ / 42.782839; -96.926354
 nmmusd.org
 he
 
מוזיאון המוזיקה הלאומי (באנגלית: National Music Museum) הוא מוזיאון לכלי נגינה בבורמיליון, עיר בדקוטה הדרומית שבארצות הברית. המוזיאון מוקדש לחקר ותצוגת ההיסטוריה של כלי נגינה ומוזיקה.
המוזיאון נוסד בשנת 1973 בקמפוס של אוניברסיטת דקוטה הדרומית. בימים אלה המוזיאון סגור עקב שיפוצים נרחבים במבנה במהלכם יורחב שטח המוזיאון.
תצוגות המוזיאון

המוזיאון מכיל כ-15,000 כלי נגינה מתרבויות שונות ומתקופות שונות בהיסטוריה וכולל תצוגות כלי מיתר, כלי מקלדת, כלי נשיפה ממתכת ומעץ, כלי הקשה, כלי מפוח, כלי נגינה אלקטרוניים, צעצועים מוזיקליים וכלי נגינה יוצאי דופן אחרים.
פריטים ייחודיים

במוזיאון פריטים נדירים ויחודיים, כגון:
Amati King - הצ'לו העתיק ביותר בעולם - נבנה באיטליה במאה ה-16 בידי אנדראה אמאטי, בן למשפחת אמאטי.
הריסון סטרדיווריוס - כינור שנבנה בשנת 1690 על ידי בני משפחת סטרדיווארי.
סקסופון שנבנה בידי ממציא הכלי, אדולף סאקס.
הצ'מבלו העתיק ביותר בעולם שנבנה בשנת 1530.
הגמלאן הגדול ביותר בעולם מחוץ לאינדונזיה.
גיטרות בהן נגנו בוב דילן ואלביס פרסלי.
גלריה

כלי קלידים עתיק
כלי קלידים עתיק
כלי מיתר עתיק