היסטוריוגרפיה של המדע
ה"היסטוריה החדשה" > מאפייני ההיסטוריה החדשה

דגש על המאפיינים החברתיים והקהילתיים של המדע להבדיל מ"אישים דגולים" - בצורתה הגולמית ביותר ה"היסטוריה הישנה" נכתבת בתבניות שגובשו במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה, קרי תיאור של מאורעות כבירים ושיפוט של אנשים דגולים (או היפוכם, נבלים). אמנם ייראה זה אווילי להכחיש כי היו ועדיין יש גברים ונשים שאפשר לכנותם "דגולים", אך היסטוריונים חדשים סבורים שברור פחות ופחות באילו נסיבות יש להעניק תואר זה, והאם יש בו כדי ללמדנו על אותו אדם דגול או דווקא על הטעמים של ההיסטוריון שהטביע את התווית. על כן, בכתיבת ההיסטוריה החדשה נמצא יותר דגש על הכלל, על החברה ועל הקהילה שממנה היה המדען חלק בלתי נפרד. בספרה של ג'נט בראון (Browne) - מוצא המינים של דרווין (Darwin's Origin of Spiecis) היא מציינת לא פעם את ההקשר החברתי, למשל "העולם שאליו חזר עתה דרווין רעש וגעש מרוב שינוי ורעיונות של שינוי" או "דרווין חי גם הוא באותו עולם. הוא הסתובב פחות או יותר בחוגים שבהם הסתובב מלתוס והכיר כמה מהאנשים שהכירו את מלתוס", עוד כמו
דרווין, בשבתו בחדר העבודה, שוקד על מלאכתו ומתמקד רק בה, הרשה לעצמו לחשוב שאיש לא יקדים אותו [...] מי שעיניו בראשו יכול היה לראות עוד קודם לכן את הסימנים המבשרים על בואן של תבניות מחשבה מתקדמות [...] זרמי שינוי גדולים הלכו והסתמנו בבריטניה של אותם ימים [...] עוד זמן רב לפני שהופיע דרווין בזירה כבר ניכרו אפוא אצל אינטלקטואלים רבים ספקות רציניים, נטיות חילוניות ואי נחת מן הדוקטרינות המקובלות
קונטקסטואליזם - המונח מתייחס לראיית דברים בהקשרם ההיסטורי בעיקר מבחינת חשיבותם - תיאור העבר בראי העבר. במקום לחפש את תרומותיו הקבועות והעומדות של מדע ישן יותר לעמדתנו העכשווית, מנסים ההיסטוריונים החדשים להבליט את השלמות ההיסטורית של אותו מדע בזמנו הוא. הם שואלים למשל, לא על הקשר שבין דעותיו של גלילאו ובין אלה של המדע המודרני, אלא על הקשר שבין דעותיו ובין אלה של קבוצתו וזמנו. סטיבן שייפין (Shapin) טוען בספרו המהפכה המדעית כי "העובדה שאנו מספרים סיפורים על גלילאו, בויל, דקראט וניוטן משקפת דבר מה על אודות אמונותינו המדעיות בנות סוף המאה ה-20 ומשהו שאותו חשוב לנו לשמר באותן אמונות. רוב בני המאה ה-17 לצורך העניין לא שמעו מעולם על אבותיהם המדעיים ואמונותיהם בנוגע לעולם הטבע ודאי היו שונות מאוד מאלה של אותם אבות. רוב בני המאה ה-17 לא ידעו שהם חיים ב"מאה ה-17" ולא היו ערים לקיומה של מהפכה מדעית. ההיסטוריה החדשה נוקטת קו ביקורתי ולא חגיגי, ודנה בהקשר ולא רק ברעיונות המדעיים עצמם.
מקריות - ההיסטוריה החדשה מדגישה נקודות מפנה שבהן האירועים היו יכולים להתפתח באופן אחר, והיה יכול להיווצר מדע אחר. בסוף המאה ה-19 נטו לראות בהיסטוריה ככלל ובמדע בפרט נרטיב של "קדמה" והאמינו שהחברה נמצאת בשיא ההתקדמות האנושית האפשרית או קרובה אליו. עם סוף המאה העשרים ולאחר השבר של שתי מלחמות העולם החלו לפקפק באותה צעידה חד משמעית אל הטוב יותר והנכון יותר (או הרע יותר). היסטוריונים חדשים מניחים שיש במדע של היום מרכיב מקרי, ואין בהכרח התפתחות לקראת כיוון ידוע מראש כגון גילוי האמת על אודות הטבע.
מקורות ראשוניים - ההיסטוריה החדשה שמה דגש על שימוש במקורות ראשוניים ובפרט על תכתובות לא פורמליות כגון תכתובת אישית של מדענים, שנחשבות לעיתים לאמינות יותר מפרסומים רשמיים.
עיסוק בהשפעות חברתיות ותרבותיות - השפעתו של קרל מרקס על ההיסטוריוגרפיה במאה העשרים הייתה רבה. מרכיבי המפתח במחשבתו הושרשו עמוק ברעיונותיהם של היסטוריונים, בין היתר של ההיסטוריונים של המדע. התובנה היא שנסיבות חברתיות וכלכליות משפיעות על הדרכים בהן אנשים חושבים על עצמם, על חייהם ועל העולם הסובב אותם. על פי ההיסטוריה החדשה, המדע הוא תופעה חברתית ותרבותית ולכן לא ניתן לדון בו בנפרד מתופעות חברתיות, כלכליות, דתיות, אידאולוגיות, וכו'. סטיבן שייפין כותב בספרו כי
בשנים האחרונות היסטוריונים אינם מסכנים עוד עם ההתייחסות המסורתית לרעיונות כאילו הם מרחפים בחופשיות במרחב המושגי. תיאורים קודמים של המהפכה המדעית מסגרו אותה במונחים של רעיונות אוטונומיים ומנטליות נטולת גוף, אך הנוסחים החדשים יותר מתעקשים על החשיבות שבמיקום הרעיונות בהקשר תרבותי וחברתי רחב יותר. היום אנו שומעים יותר מבעבר על היחס שבין השינויים המדעיים של המאה ה-17 לבין שינויים בדפוסים דתיים, פוליטיים וכלכליים
לכן, הוא מניח כמובן מאליו שהמדע הוא פעילות הממוקמת בהקשר היסטורי וחברתי ושיש להבינו ביחס להקשרים שבתוכם הוא מתרחש.
התמקצעות - את ההיסטוריה החדשה כותבים לרוב היסטוריונים מקצועיים של המדע, שקיבלו את השכלתם בתוכניות אקדמיות להכשרת היסטוריונים של המדע. על פי ההיסטוריונים החדשים יש לבחון את ההיסטוריה של המדע על ידי שיטות מחקר ומתודה היסטורית.
דגש על פרקטיקה וניסוי - ההיסטוריה החדשה של המדע עוסקת בהרחבה בתהליך ודרך ההגעה למסקנה או להתגבשות התאוריה, כגון אמצעים, ניסויים, בחינה של התהליך ותיאורו, ומתייחסת לטכנולוגיה ולתרבות החומרית של המדע כחלק בלתי נפרד ממנו, להבדיל מחלק בעל חשיבות משנית ביחס לתאוריות ולרעיונות.