קדסטר
בארץ ישראל בתקופת המנדט

בתחילת המנדט הבריטי על ארץ ישראל היה בארץ ישראל מיפוי נקודתי שבוצע על-ידי השלטון העות'מאני לצורך רישום זכויות. החלל התמלא בהדרגה על-ידי גופים שבצעו מדידות וניהלו ספרי אחוזה בתחומי השפעתם באופן עצמאי ובלתי רשמי במושבות היהודיות ועל-ידי הטמפלרים . אף שהבריטים שאפו לכונן סקר קדסטרי בארץ ישראל וקבעו בפקודות בשנים 1920–1921 כי כל עסקה חייבת דיווח ומיפוי (מפת מדידה), לא היו בנמצא קריטריונים אחידים למיפוי של תא שטח ופקידי הטאבו, שקיבלו דיווחים על עסקאות עם מפות מדידה, לא הצליחו לאתר את מיקום וגבולות הקרקעות לפי מפות אלה.
חיים ויצמן וההסתדרות הציונית פעלו לקידום סקר קדסטרי בארץ ישראל על-מנת לאתר אדמות מדינה אותן סברו שיוכלו לחכור לצורך התיישבות יהודית ועל-מנת לקבע ברישום רכישות שכבר בוצעו. המדידות שהיוו תשתית לסקר הקדסטרי והמיפוי הקדסטרי של בעלי הזכויות בקרקע עוררו התנגדות בצד הערבי.
הבריטים הניחו תשתית מדידה לסקר קדסטרי באמצעות הכנת מפות טופוקדסטר ועל-ידי פריסת רשת נקודות עם קואורדינטות וגובה מדודים ורשומים שסומנו בשטח, כאשר כל שלוש נקודות היו קשורות אחת לשנייה במדידה ובקרה, כך שנוצרה רשת של משולשים ומכאן שמה רשת טריאנגולציה. בתקופת המנדט נפרסו רשתות טריאנגולציה מפורטות בכל שטח הארץ שמצפון לבאר שבע והושלמה תשתית מיפוי טופוקדסטרית של יותר מ־13 מיליון דונם.
החל מ־1920 ניסיונות לתאם את הסקר הקדסטרי בין מנגנוני הפקידות הבריטית המרכזיים שנדרשו לביצוע המהלך, מחלקת המדידות ומשרדי רישום המקרקעין, לא צלחו, עד לרפורמה שהתבצעה בשנת 1928, אותה תכנן במשך מספר שנים ארנסט דוסון, בהתבסס על שיטת טורנס, אשר יושמה בהצלחה בקולוניות שונות בהן שלטו הבריטים. בהתאם להצעותיו של דוסון הבריטים חוקקו שורת פקודות, המרכזית שבהן פקודת הקרקעות (סידור זכות קנין) 1928, וביצעו שינויים מנהליים, אשר הניחו את התשתית לביצוע הסקר הקדסטרי. הפקודה קבעה כי:
תתבצע הכרזה על אזור בו מתבצע "הסדר".
בתא שטח באזור, שגבולותיו נקבעים ואשר מוגדר כ"גוש" (Block) מכין מודד מוסמך מפה שהיא תוכנית לצורכי רישום (תצ"ר) בה יש חלוקה לחלקות (Parcels) המגדירות את גבולות זכות הבעלות בקרקע והמפה עוברת בקרות כנדרש בחוק. הגוש מקבל מספר חד-ערכי והחלקות בגוש מקבלות מספור רץ בגוש.
בגין כל חלקה נדרש, בתוך זמן קצוב, להגיש ל"פקיד ההסדר" תביעות באשר לזכויות בקרקע הניתנות לרישום, בצירוף מסמכים תומכים. פקיד ההסדר קובע על-פי המסמכים שבידיו מי ירשמו כבעלי הזכויות בקרקע. תביעות נוגדות מועברות להכרעת בית המשפט ונרשמות כקרקעות בסכסוך. קרקעות שלא הוגשה לגביהן תביעה נרשמות בבעלות המדינה.
פקיד ההסדר מפרסם לוח תביעות המפרט את רשימת החלקות, שטחיהן, את רשימת התביעות שאושרו על-ידו לרישום ואת בעלי הזכויות בכל חלקה.
מתקיים הליך בו ניתן להשיג על החלטות פקיד ההסדר ובסופו הוא מפרסם לוח זכויות. לוח הזכויות מוגש לטאבו לרישום.
ממועד ההסדר ואילך כל עסקה במקרקעין, לגבי החלקות שעברו הסקר, טעונה רישום בטאבו.
את המטלה של המדידות ביצעה מחלקת המדידות שפעלה תחת משרד השיכון והצד המשפטי-רישומי בוצע על-ידי משרד המשפטים שסיפק לתהליך את פקידי ההסקר ואת פקידי הטאבו.
בתקופת המנדט עיקר הסקר הקדסטרי בוצע בין השנים 1928–1947 ובמהלכו הושלם ההסדר ביותר מ־9,000 גושי רישום בשטח כ־5.24 מיליון דונם, שהיוו חמישית בלבד משטח ארץ ישראל. שטחים נוספים נמדדו ונרשמו ברמת פירוט משתנה אולם לא הושלם בהם הסדר. מאחר שרצו להשיג פריסה מהירה ככל הניתן של קרקעות מוסדרות הבריטים קידמו את עבודת ההסדר באזורי מישור החוף והשפלה והתרחקו מאזורי ההרים. בערים, אזורים צפופים וקשים יותר לביצוע הסדר הכינו הבריטים מפות גושי שומה (Assessment Blocks) במהירות רבה יותר ובעלות נמוכה יותר, במטרה להגיע במהירות למצב בו ניתן יהיה לגבות מס רכוש בגין המקרקעין ולא בוצע הסדר.