קטלין קריקו
ביוגרפיה

קריקו נולדה בסולנוק, הונגריה. גדלה בקישאויסאלאש, שם למדה בגימנסיה על שם מוריץ ז'יגמונד (הו'). לאחר קבלת הדוקטורט באוניברסיטת סגד, המשיכה קריקו בלימודי פוסט-דוקטורט במכון לביוכימיה, במרכז המחקר הביולוגי של הונגריה (אנ'), במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת טמפל, ובאוניברסיטת השירותים המאוחדים של מדעי הבריאות (אנ'). כעמיתת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, השתתפה קריקו בניסוי קליני בו טופלו חולי איידס, מחלות המטולוגיות ועייפות כרונית בעזרת RNA כפול גדילי (dsRNA). מחקר זה נחשב פורץ דרך שכן המנגנון המולקולרי של יישום אינטרפרון על ידי dsRNA לא היה ידוע, אך ההשפעות האנטי-נאופלסטיות (כימותרפיות) של אינטרפרון תועדו היטב.
בשנת 1990, בעודה מורה מן החוץ באוניברסיטת פנסילבניה, הגישה קריקו את בקשת המענק הראשונה שלה בה הציעה לבצע טיפול גנטי מבוסס mRNA. מאז הפך טיפול מבוסס mRNA לנושא המחקר העיקרי שלה.
במחצית הראשונה של שנות ה-90, ההתלהבות סביב mRNA החלה לדעוך: בכל פעם שהזריקו את הגנום הזה לבעלי חיים, התגובה החיסונית הייתה כל כך חזקה שה-mRNA הושמד מיד. ההשקעות במחקרים אלו עלו בתוהו, ומדענים רבים התייאשו ועזבו את התחום. קריקו התעקשה להמשיך ולבקש מענקי מחקר, אבל כל בקשותיה נדחו. המחקר על mRNA נחשב בעיני הממונים עליה באוניברסיטה בזבוז זמן, והם הציבו בפניה אולטימטום: לעזוב מרצונה, או שיבוטל מסלול הקידום שלה לפרופסורה מן המניין, היא תורד בדרגה ושכרה יקוצץ. הויזה שלה לארצות הברית הייתה תלויה בהעסקתה, והיא ידעה שלא תוכל לממן את הלימודים האקדמיים של בתה ללא ההנחה לעובדי האוניברסיטה. לכן הסכימה לתנאים. המשכורת שלה הייתה נמוכה מזו של טכנאי המעבדה שעבד איתה.
בקשותיה למענקי מחקר (גרנטים) נדחו שוב ושוב, בעלה שנסע להונגריה להסדיר את ענייני הוויזה שלו נתקע ללא יכולת לחזור לארצות הברית למשך חצי שנה לפחות, היא נותרה לבד עם בתם בת ה-12, במקביל, היא התבשרה שהיא חולה בסרטן ושעליה לעבור ניתוחים.
ב-1997 פגשה קריקו את דרו וייסמן, פרופסור לאימונולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה. במהלך שימוש במכונת צילום בספרייה, נקלעה קריקו לוויכוח עם וייסמן, שביקש להשתמש בה. הוויכוח הפך לשיחת היכרות, ווייסמן הציע לקריקו להשיג את המענקים הדרושים למחקרה. קריקו, בשיתוף פעולה עם וייסמן, החלה לבדוק מה ב-mRNA מעורר תגובה חיסונית כל כך חזקה, ואיך ניתן למנוע זאת. לאחר ניסיונות רבים במעבדה, היא הצליחה לשנות מעט את ההרכב הכימי של האות U (אורציל, אחת מארבע האותיות המרכיבות את שפת ה-mRNA), כך שה-mRNA מצליח לחמוק ממערכת החיסון, אך עדיין מקודד את החלבונים הנדרשים.
גילוי זה נתפס כמאפשר שימוש טיפולי ב-mRNA. יחד עם וייסמן מחזיקה קריקו בפטנטים אמריקניים ליישום RNA לא-אימונוגני, שעבר מודיפיקציה של נוקלאוזיד. BioNTech ו-Moderna קיבלו רישיון לשימוש בטכנולוגיה זו לפיתוח חיסונים נגד COVID-19.
בסדרת מאמרים שפרסומה החל בשנת 2005 תיארו קריקו ווייסמן כיצד שינויים ספציפיים בנוקלאוזידים ב-mRNA הובילו לתגובה חיסונית מופחתת.
קריקו ווייסמן הקימו חברה קטנה ובשנים 2006 ו-2013 קיבלו פטנטים לשימוש בכמה נוקלאוזידים ששונו לשם הפחתת התגובה החיסונית האנטי-ויראלית ל-mRNA. זמן קצר לאחר מכן מכרה האוניברסיטה את רישיון הקניין הרוחני לגארי דאהל, ראש חברה לאספקת חומרי מעבדה שהפכה בסופו של דבר ל-Cellscript.
אוניברסיטת פנסילבניה סירבה להחזיר את קריקו למסלולה המקורי לפרופסורה. בכירי האוניברסיטה לא הבינו את משמעות המחקרים שלה. כאשר הודיעה להם כי קיבלה הצעה להיות סגנית נשיא חברת ביונטק, הם סברו שחברה זו אינה משמעותית כי אין לה אתר אינטרנט. קריקו סברה שלא תקבל הזדמנות ליישם את הניסיון שלה ב-mRNA באוניברסיטת פנסילבניה, ולכן עזבה את האוניברסיטה עבור משרה זו.
תגליותיהם פורצות הדרך של קריקו ווייסמן באו לידי ביטוי בזמן מגפת הקורונה. שניים מהחיסונים המובילים בעולם לנגיף, החיסון של חברת ביונטק (בה עבדה קריקו) יחד עם פייזר והחיסון של מודרנה, התבססו על טכנולוגיית ה-mRNA שפיתחו קריקו ווייסמן. מיליארדי מנות חיסון מחיסונים אלו הופצו בכל רחבי העולם.
בשנת 2023 זכתה קריקו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם שותפה פרופסור דרו וייסמן. הפרס הוענק להם על: "תגליותיהם בנוגע לשינוי בסיסי נוקלאוטידים שאפשרו פיתוח חיסון יעיל לנגיף הקורונה".
קריקו התחתנה עם בלה פרנסיה. בתם, סוזן פרנסיה היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) ואלופת עולם (2006, 2007, 2009 ו-2011) בחתירה.