stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זובנאשמאלי
תכונות

זובנאשמאלי הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B8 V הנמצא במרחק של כ-185 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-3.5 מסות שמש, רדיוסו קרוב ל-5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-12,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 250 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה חלק משמעותי מקרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא בערך פי 400 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לכוכבים אחרים מסוגו, זובנאשמאלי מסתובב על צירו במהירות גבוהה יחסית של לפחות 250 קילומטרים בשנייה. למרות שעל פי הספקטרום של קרינתו הוא אמור להראות כחול, דווח במקרים רבים שצבעו דווקא ירוק. כמו כן, תלמי תיאר אותו כבהיר יותר מאנטארס. לא ידוע למה צבעו של הכוכב נראה לפעמים ירקרק או האם בהירותו השתנתה בעבר במידה משמעותית. כיום הכוכב מסווג כחשוד כמשתנה מכיוון שבהירותו נמדדה בין דרגות 2.6 ו-2.63.
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD: Zubeneschamali
↑  J. Zorec, L. Cidale, M. L. Arias, Y. Fremat, M. F. Muratore, A. F. Torres & C. Martayan: Fundamental parameters of B supergiants from the BCD system. I. Calibration of the (λ_1, D) parameters into Teff, Astronomy & Astrophysics, Vol. 501, Iss. 1, p. 306 (2009) מעבר מקוטר זוויתי באלפיות שניות קשת על ידי העברה לרדיאנים, הכפלה במרחק וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש
1 2  M. Janson, M. Bonavita, H. Klahr, D. Lafrenière, R. Jayawardhana & H. Zinnecker: High-contrast Imaging Search for Planets and Brown Dwarfs around the Most Massive Stars in the Solar Neighborhood, The Astrophysical Journal, Vol. 736, Iss. 2, article id. 89, p. 5 (2011)
↑  J. Zorec, L. Cidale, M. L. Arias, Y. Fremat, M. F. Muratore, A. F. Torres & C. Martayan: Fundamental parameters of B supergiants from the BCD system. I. Calibration of the (λ_1, D) parameters into Teff, Astronomy & Astrophysics, Vol. 501, Iss. 1, p. 306 (2009)
↑  H. A. Abt, H. Levato & M. Grosso: Rotational Velocities of B Stars, The Astrophysical Journal, Vol. 573, Iss. 1, p. 359 (2002)
↑  Robert Burnham: Burnham's Celestial Handbook: An Observer's Guide to the Universe Beyond the Solar System, Courier Corporation, vol. 2 (Chamaeleon-Orion) p. 1105 (1978)
↑  General Catalogue of Variable Stars: β Librae
זיזף חוטמני סוסיר

| זיזף חוטמני סוסיר |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף חוטמני סוסיר
שם מדעי
 Leptonycteris ‏ליידקר, 1891

זיזף חוטמני סוסיר (שם מדעי: Leptonycteris) הוא סוג של עטלפים החיים במדבריות ויערות דלילים באמריקה ומאביקים פרחי קקטוסים כמו קקטוס סגווארו (Carnegiea gigantea) והקקטוס Stenocereus thurberi, אותם הם מאביקים בלילות בנדידותיהם הליליות במדבר. ביום הם נוהגים לנוח במערות.
מינים

בסוג שלושה מינים:
זיזף חוטמני דרומי (Leptonycteris curasoae) - מצוי באמריקה הדרומית בקולומביה, בוונצואלה ובכמה איים.
זיזף חוטמני גדול (Leptonycteris nivalis) - מצוי במדבריות מקסיקו ובפארק הלאומי ביג בנד בדרום ארצות הברית. מצוי בסכנת הכחדה.
זיזף חוטמני קטן (Leptonycteris yerbabuenae) - מצוי במדבריות מקסיקו ובדרום ארצות הברית.
ולריוס מקסימוס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־1 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
מהדורה מימי הביניים של ספרו
ולריוס מקסימוס (בלטינית: Valerius Maximus; ‏המאה ה-1 לספירה) היה נואם והיסטוריון רומאי שחי בתקופת טיבריוס.
על חייו ידוע מעט מאוד, הוא היה בן למשפחה ענייה, ואת מעמדו חב לסקסטוס פומפיוס (אנ') שהיה קונסול בשנת 14. יצירתו היחידה ששרדה נקראת "ספרי מעשים ופתגמים בלתי נשכחים" ("ממוראביליה", כלומר: דברים הראויים לזיכרון) (אנ'). זהו אוסף בתשעה ספרים של מעשיות, אמרות ואירועים הבאים להדגים מידות טובות ורעות שמומלץ להימנע מהן. היצירה מלווה, כפי ששמה מעיד עליה, באנקדוטות מההיסטוריה הרומאית והיוונית, הממחישות את שמתאר המחבר.
בתקצירים ששרדו של כתבי מקסימוס מאת יוליוס פאריס (המאה ה-4) וינואריוס נפוטיאנוס (צר') (המאות ה-5-4), תחת הכותרת "De Superstitionibus" ישנו אזכור לגירוש מיסיונרים יהודים מרומא בשנת 139 לפנה"ס. זהו האירוע הראשון בהיסטוריה של יהודי איטליה שידוע לנו. הטקסט המלא של מקסימוס לא שרד. ייתכן שמקסימוס שאב את המידע הזה מליוויוס.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LIII. Valerius Maximus, pp. 357-360
הערות שוליים

↑  יהודה ורומא, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 8 (כתבה: איה ברסקי-אלישב), עמ' 57: "מעשים ואמירות ראויים לזכירה".
↑  Facta et Dicta Memorabilia, I, 3:3
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, LIII. Valerius Maximus, p. 357
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269337205171  PLWABN: 9810660509405606  BIBSYS: 90782462  BNE: XX1142330  BnF: cb12043057z (data)  CANTIC: a20064573  CiNii: DA08222913  GND: 118625969  ICCU: CFIV039073  ISNI: 0000 0001 1562 7488  LCCN: n82097560  LNB: 000009682  NDL: 001262640  NKC: ola2002161393  NLA: 36580585  NLG: 217153  NSK: 000085153  NTA: 069823685  RERO: 02-A000169721  RSL: 000008655  SELIBR: 208828  SNAC: w6wm2jbz  SUDOC: 028635140  Trove: 1304221  ULAN: 500355327  VcBA: 495/36106  VIAF: 100905547   WorldCat (עם VIAF): 100905547 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זאוואתא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,275 (2016)
 קואורדינטות:  32°14′45″N 35°13′34″E﻿ / ﻿32.245753°N 35.226008°E﻿ / 32.245753; 35.226008
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) זאוואתא(למפת צפון השומרון רגילה) זאוואתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זאוואתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זאוואתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זאוואתא (בערבית: زواتا) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם. זאוואתא שוכנת 4.4 קילומטר צפונית-מערבית למרכז שכם, למרגלותיו הדרום-מערביים של הר עיבל. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, העיירה מנתה 2,275 תושבים באמצע שנת 2016. בתחומי הכפר נמצאים שרידי אמת מים העתיקה משכם לסבסטיה ושרידי המסילה העות'מאנית לשכם. מצפון לכפר ישנו מעיין שופע, 'עין זאוואתא'.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל. הארכאולוג שארל קלרמון-גנו ערך סקר ארכאולוגי ומצא אריחי טסרה (Tessera) מתקופת בית תלמי.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1870 וכתב: "כפר על גבעה ובה מדרונות מאבן גיר, שחלקם משמשים לחציבה. בכפר 300 תושבים. מתחת לגבעה יש מעיין שופע, 'עין זאוואתא', שמספק מים לכפר ומשקה עמק קטן. כשביקרתי בכפר, עדרים גדולים של כבשים התקבצו סביב המעיין.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 214 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-247 מוסלמים אשר שכנו ב-73 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 330 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,558 דונם, מתוכם 1,842 שימשו לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה זאוואתא משליטה בריטית לירדנית.
היסטוריה > לאחר 1967

במלחמת ששת הימים, בחצות ליל ה-7 ביוני 1967, החלה מתקפת חטיבה 37 על אזור שכם. החטיבה נכנסה אל העיר בשעה 10:45 בבוקר והלחימה נמשכה עד הערב, ובסיומה נפל כל האזור בידי כוחות צה"ל והכפר עבר משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר הסכמי אוסלו ב-1995, 31% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח A‏, 32% הם שטח B ו-37% הם שטח C.
חינוך

בשנת 2007 הוקם בכפר בית ספר לתלמידים מצטיינים מאזור שכם המכין את התלמידים לבחינות ה–SAT האמריקאיות.
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  Clermont-Ganneau, 1896, pp. 330-331
↑  תיאור ארץ ישראל: גיאוגראפי, היסטורי וארכאולוגי -  ויקטור גרן  תרגום: חיים בן עמרם -עמוד 124
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 24
↑  Mills, 1932, p.60
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi,  1970, p. 59
↑  כיבוש שכם במלחמת ששת הימים, מערכות שריון גיליון 20 (יוני 1970), אתר יד לשריון
↑
יהודה גלר (מ"פ סיור, חטיבה 37) – ראיון, נעמוש, אתר העוסק בנושא קרבות רמת הגולן וצפון השומרון במלחמת ששת הימים
↑   עמירה הס, כך הפכה מנהלת בית הספר הנערצת לשוהה בלתי חוקית, באתר הארץ, 24 במאי 2018
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584319905171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולאסניצה

| --- | --- |
סמל ולאסניצהסמל ולאסניצה
מראה העיירה ולאסניצה
מראה העיירה ולאסניצה
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 יישות מדינית:   רפובליקה סרפסקה
 ראש העיר:  דרגוסלאב טודורוביץ'
 תאריך ייסוד:  המאה ה-13
 שטח:  13.5 קמ"ר
 גובה:  500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  7,228 (2013)
  ‑ במטרופולין:  12,349 (2013)
  ‑ צפיפות:  54.81 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  44°10′53″N 18°56′23″E﻿ / ﻿44.18139°N 18.93972°E﻿ / 44.18139; 18.93972
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.opstina-vlasenica.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.ולאסניצה(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.ולאסניצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וְלָאסֶנִיצָה (בבוסנית:  Vlasenica, בסרבית קירילית:  Власеница) היא עיירה ורשות מקומית במזרח רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה

במהלך המאה ה-13 הוקם במקום כפר. ב-1463 נכבש האזור על ידי צבאו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית והעות'מאנים שלטו באזור עד 1878, עת סופחה בוסניה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ולאסניצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. בהמשך, נכלל אזור ולאסניצה בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. שלטון האוסטאשה ביצע מעשי טבח באוכלוסיות ממוצא סרבי ויהודי. לאחר המלחמה נכללה ולאסניצה בשטחי יוגוסלביה.
ב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה עזבו או גורשו רבים מתושבי ולאסניצה, בעיקר ממוצא בוסניאקי, זאת גם כחלק מהטיהור האתני שבוצע באזור.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום במהלך המאה ה-19. ב-1875 הוקם בית עלמין לקהילה. ב-1931 מנתה הקהילה 51 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בוולאסניצה 61 יהודים.
לאחר כיבוש העיר על ידי הגרמנים, והחלת שלטון האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ואיש לא ניצל. לאחר המלחמה ועד לשלהי המאה ה-20, הפך אזור בית העלמין למזבלה. ב-2000 נוקה שטח בית העלמין, אך הוא אינו מגודר ואינו מתוחזק. במקום קיימות כ-25 מצבות ועליהן כיתוב בעברית ולאדינו.
הערות שוליים

↑  בית העלמין בוולאסניצה, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
1 2  הקהילה היהודית בוולאסניצה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 123.
↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמוד 41 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487080405171  LCCN: n99007181  NKC: ge782609  VIAF: 147932375   WorldCat (עם VIAF): 147932375
זיזף חוטמני קטן

| זיזף חוטמני קטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף חוטמני סוסיר
מין:: זיזף חוטמני קטן
שם מדעי
 Leptonycteris yerbabuenae
תחום תפוצה


זיזף חוטמני קטן (שם מדעי: Leptonycteris yerbabuenae) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים, החי בדרום אמריקה הצפונית מאריזונה, קליפורניה וניו מקסיקו בצפון עד למקסיקו ולאמריקה המרכזית. העטלפים נודדים מעל 1,600 קילומטרים בכל שנה בסביבתם. במשך שנים נחשב לתת-מין של זיזף חוטמני דרומי (Leptonycteris curasoae), אך הופרד עקב מספר הבדלים.
תיאור

זיזף זה בעל מבנה עלה אפי בעל קצה המופנה קדימה כמו קרן, ממנו קיבל את שמו. הוא מגיע לאורך 8 סנטימטרים ולמשקל 15 עד 25 גרם. העטלף בעל פרווה אפורה עם בטן צהובה בהירה. הכנפיים בעלות קרום סגול כהה והם ארוכות יחסית. לעטלף אין זנב אף על פי שיש בליטה של החוליות האחוריות.
מבנה הלסת של העטלף ולשונו הארוכה עוזרים לו לרחף מעל פרחי קקטוסיים כמו אגבה, Stenocereus thurberi והסגווארו, אותו הוא מאביק מהאוויר ומצליח להגיע את הצינורות העמוקים של הפרח.
העטלף מצוי בטבע באזורי מדבריות ואזורים צחיחים נוספים, בהם ישנם הרבה קקטוסים ולעיתים יימצא ביערות פתוחים באזורים הדרומיים של סביבתו. הוא ניזון בעיקר מהצוף של קקטוסים אלה ולעיתים ניזון גם מפירות. במשך היום העטלפים ישנים בקבוצות גדולות בחללים טבעיים או במערות ויצאו בחשכת הלילה.
הערות שוליים

↑  זיזף חוטמני קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
הרקע לשפל הגדול

השפל הגדול היה משבר כלכלי חריף, שראשיתו הרשמית, ב"יום חמישי השחור", ב-24 באוקטובר 1929, כאשר נפלה הבורסה הניו יורקית בארצות הברית, והמשכו בשפל עמוק שנמשך עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, ולפי טענותיהם של כמה חוקרים גם עד סיומה. המשבר נחשב אחד האירועים החשובים במאה ה-20, ודיון ער וסוער ניטש סביב הסיבות לו ולהתמשכותו.
עובדות יסוד

נפילת הבורסה באוקטובר 1929 באה אחרי כשמונה שנים של גאות כמעט רצופה, החל מאמצע שנת 1921. גאות זו באה אחרי שפל כלכלי קצר בארצות הברית, שהתרחש בעקבות מלחמת העולם הראשונה, ונמשכה, בהפסקות קצרות, עד יולי 1929.
בשמונה השנים של הגאות הכלכלית הייתה בארצות הברית אינפלציה. היצע הכסף הכולל התרחב מ-45.3 מיליארד דולר בתחילת התקופה, עד 73.23 מיליארד דולר בסיומה. עלייה זו, בשיעור של 62 אחוז, הייתה העלייה המשמעותית ביותר בהיצע הכסף בארצות הברית עד למאה העשרים ואחת. סך הכסף שבמחזור כמעט לא השתנה לאורך התקופה (3.68 לעומת 3.64 מיליארד דולר) והשינוי בכמות הזהב שבידי ארצות הברית היה מזערי. משמעות הדבר הייתה כי כמות האשראי הכוללת בשוק, שלא היה לה כיסוי בזהב, גדלה במידה ניכרת, תהליך הנחשב אינפלציוני במהותו.
הסיבות למשבר

ישנן כמה סוגיות עיקריות סביבן ניטש הוויכוח התאורטי בנוגע לסיבות למשבר, כשכל התאוריות הבולטות מייחסות תפקיד מרכזי לפעולותיו ולתפקודו של הבנק הפדרלי לפני פרוץ המשבר, בתחילתו ובהמשכו.
על פי התפיסה המוניטריסטית, כפי שהיא מבוטאת במיוחד על ידי מילטון פרידמן, היה הבנק הפדרלי גורם מרכזי בהתרחשות המשבר, בעיקר בגלל ניהול מדיניות כושל מצידו ו"הדפסת כסף" באמצעות מתן אשראי זול לבנקים. תפישה זו מקובלת היום על רבים, בין השאר משום שהסבריו של פרידמן תאמו היטב התפתחות משברים אחרים בתקופות שלאחר מכן.
גישה אחרת, שהייתה מקובלת מאוד בתקופת המשבר ובשנים שאחריו, היא זו בה החזיקו אנשי הניו דיל והקיינסיאנים, ובמידה מסוימת גם תומכי התאוריה המרקסיסטית. לפי גישה זו, תפקיד הבנק הפדרלי היה חשוב פחות, משום שהתהליכים שהתרחשו וגרמו למשבר היו מבניים וקשורים לאי-התאוששות הייצור העולמי אחרי מלחמת העולם הראשונה, בעיות מבניות בקפיטליזם, והיווצרות "ייצור יתר" שהביקוש המצרפי לא צמח במידה מספקת כדי להדביקו. גישה זו נתפסת היום כשגויה מיסודה מבחינה לוגית, מכיוון שבמערכת סגורה לא ייתכן ביקוש מצרפי קטן מהתל"ג\תמ"ג (ע' פרק ט"ו בספרו של פרופ' תומאס סאול "יסודות הכלכלה" הדן בנושא).
גישה בולטת שלישית היא זו של לודוויג פון מיזס ובעקבותיו אנשי האסכולה האוסטרית. לגרסתם, הענקת אשראי זול גורמת תמיד לגאות, שסופה חייב להיות שפל. לפעולות הבנק הפדרלי, ובייחוד לאשראי הזול שהעניק, גורסים האוסטרים, היה תפקיד מרכזי בהיווצרות המשבר. עם זאת, כפי שמציינים מוריי רותברד (Murray Rothbard) ואחרים, הבעיה לא נבעה מניהול כושל של הבנק הפדרלי אלא דווקא מפעולה בהתאם ליעדיו המוגדרים: תפקידו האמיתי היה להרחיב את האשראי העסקי, משום שפעולה זו נחשבה נכונה ומועילה בעיני קובעי המדיניות.
יעדי הבנק הפדרלי

בנק הרזרבות הפדרלי של ארצות הברית היה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 מוסד צעיר. הוא נולד בעקבות חוק אוון-גלאס, שהועבר בקונגרס האמריקני ונחתם על ידי הנשיא וודרו וילסון ב-23 בדצמבר 1913. עם תום מלחמת העולם הראשונה ניצב הבנק בפני משימתו החשובה הראשונה.
במהלך שנות העשרים נקט הבנק הפדרלי מספר צעדי מדיניות מרחיבים, שהיו הסיבה העיקרית להזרמת אשראי ניכר לשוק האמריקאי ולשווקים אחרים. מדיניות זו הייתה מבוססת על היעדים המוגדרים של הבנק. כאשר הוקם הבנק, ניסח שר האוצר מקאדו את יעדי החוק שהביא להקמתו כך:
המטרה העיקרית של חוק הבנק הפדרלי היא... לחזק את מערכת הבנקאות שלנו כך שמשאבי האשראי הדרושים לעסקים ויוזמות חקלאות יינתנו באופן כמעט אוטומטי ובשיעורי ריבית נמוכים
ברוח זו, נכתב בדו"ח השנתי של הבנק הפדרלי לשנת 1923:
הרזרבות של הבנק הן... משאב שאליו יכולים בנקים חברים לפנות כאשר הדרישות של הקהילה העסקית חורגות ממשאביהם שלהם. הבנק הפדרלי מספק את התוספות הנדרשות לאשראי בתקופות של התרחבות עסקית ומאיץ את התהליכים בתקופה של שפל עסקי
הבנק הפדרלי נתפש בעיני קובעי המדיניות וראשי הבנק כאחד, ככלי למתן סיוע כספי לעסקים באמצעות מדיניות אינפלציונית, במטרה לאושש את הכלכלה בתקופת שפל, ולהמריץ אותה עוד יותר בתקופות של גאות. תפקידו של הבנק באותה תקופה לא היה לווסת באמצעות רגולציה את הפעילות הכלכלית ולהגן על הבנקים במקרי חירום אלא לשמש כלי מדיניות. במקרה זה, כלי להרחבת האשראי העסקי.
המערכת הפוליטית והכלכלית

השפעתו על המדיניות הכלכלית חשפה את הבנק ללחצים מכיוונים שונים. בלטו ביניהם פוליטיקאים, קובעי מדיניות, ואנשי עסקים בכירים, אך לא נפקד גם חלקם של אנשים מתוך הבנק עצמו, שלחלקם היו עניינים וסדרי־יום אישיים אותם ביקשו לקדם. לחצים אלו שיקפו גם את רוח התקופה והתפישות שרווחו בה, כמו גם את המערך הפוליטי והחברתי של שנות העשרים, ואת התנאים הכלכליים הכלליים שבמסגרתם פעל הבנק הפדרלי.
במהלך שנות העשרים כיהנו בארצות הברית שלושה נשיאים רפובליקניים: וורן הרדינג, קלווין קולידג' והרברט הובר. תחת שלושתם כיהן כשר האוצר אנדרו מלון, כאשר הנשיא לעתיד הובר כיהן כשר המסחר תחת שני הראשונים. יציבות זו בעמדות הכלכליות הבכירות הביאה לכך שבמובנים רבים ניכרה רציפות בין הממשלים מבחינת הגישה והמדיניות בנושאי כלכלה.
הממשלים כוננו מדיניות שהייתה אופיינית לממשלים הרפובליקאיים לפניהם, וכללה תקציב מאוזן (כאן, במיוחד בזכות השפעתו של מלון), הטבות מס שכוונו להקל על בעלי ההכנסות הגבוהות (שהיו מממניה הבולטים של המפלגה), ונטייה להחיל הגנות ומכסי מגן, במיוחד כאלו שסייעו ליצרנים גדולים ולחקלאים בארצות הברית.
בין אנשי המפלגה הרפובליקנית לאנשי המפלגה הדמוקרטית היו כמה נקודות של דמיון ויעדים משותפים. אחת הנקודות המשותפות והמאחדות הייתה הרצון ליצור שפע כלכלי באמצעות הרחבת האשראי, שתרצה את השדולות רבות העוצמה של החקלאות, התעשייה והמסחר, שהיו מעוזן של שתי המפלגות כאחת. אותן שנים היה למפלגה הדמוקרטית כוח רב בדרום החקלאי, ואילו מעוזה של המפלגה הרפובליקנית היה בצפון.
ביטוי חשוב לנקודה חשובה נוספת ניתן בנאום כניסתו לתפקיד של הרברט הובר אחרי בחירות 1928:
הבחירות שיקפו פעם נוספת את נחישותו של העם האמריקני שרגולציה של יוזמה פרטית ולא בעלות ממשלתית היא הנתיב הנכון ביחס לעסקים. [ביחס ליצרני סחורות] ... חוקינו עומדים על תחרות יעילה; [ביחס לשירותים ציבוריים]... כיוון שאנחנו מעניקים למעשה מונופול באמצעות הגבלת התחרות, עלינו לבצע רגולציה בשירותים ובתעריפים.
מטרת העל של מחשבותינו בתחום הכלכלי צריכה להיות כינון יציבות וביטחון בעסקים ובתעסוקה, כדי לסלק את העוני מגבולותינו. עמנו פיתח בשנים האחרונות יכולות חדשות לשיתוף פעולה למטרת רווחת הציבור... הממשל צריך לסייע ולעודד תנועות אלו של עזרה-עצמית קולקטיבית תוך שיתוף פעולה. העסקים הצליחו באמצעות שיתוף פעולה להתקדם רבות בשירות, ביציבות, בסדירות התעסוקה ובתיקון פגיעותיהם שלהם... 
יש שדה שיתוף פעולה חשוב לא פחות מצד הממשל הפדרלי עם מגוון רשויות מדינה, רשויות מוניציפליות ופרטיות, בפיתוח שיטתי של הליכים אלו.
על פי תפישתו של הובר, לה היו שותפים כמעט כל אנשי הממשל הרפובליקני והממשלים הדמוקרטיים של רוזוולט אחריו, תחרות חופשית הייתה תהליך בזבזני (wasteful) ומיותר, שגרם למספר רב של יצרנים לעסוק בייצור מוצרים, שגורם אחד או כמה גורמים גדולים יוכלו לייצר ביתר יעילות ומתוך "שיתוף פעולה". בשירותים מרכזיים, גרסו אז, אין לתחרות מקום ויש ליצור מונופולים או קרטלים גדולים בחסות ובפיקוח המדינה. לפי התפישה הרווחת אז, לממשל יש אפשרות לנהל באופן "מדעי" ונבון את כלכלת המדינה, למנוע מצוקה, לחסל את העוני, ולהבטיח "עידן של שגשוג" (כלשון נאומו של קולידג' בעת כניסתו לתפקיד) שיימשך לנצח.
מדיניות הבנק הפדרלי

מדיניות הבנק הפדרלי הותאמה ליעדים הפוליטיים, המדיניים והכלכליים של ממשלי התקופה, כשהמטרות העיקריות הן ליצור "עידן של שגשוג" שיימשך לנצח, בו תוכל הממשלה לנהל בתבונה ובאופן מדעי את המדינה כולה.
למדיניות הבנק הפדרלי היו מספר מאפיינים: מדיניות רכישת כסף שבאה כמורשת ממשל וילסון; עידוד למעבר לחשבונות משיכה שהגדילו מאוד את כמות הכסף שעמדה לרשות הבנקים להעניקו כאשראי; אפשור "מִחזור" הלוואות בנקים בריבית שמתחת לריבית הרגילה (מצב שאפשר להמשיך ו"לגלגל" הלוואות בעייתיות בחסות הבנק הפדרלי, מבלי לפרוע אותן); עידוד השקעות בורסאיות מתוקף הנמכת ההגבלות על הלוואות לסחר בורסאי; וקנייה בהיקף נרחב של שטרות חוב לטווח קצר בשיעור ריבית נוח עבור קומץ הבנקים שניהלו סחר זה, עם הלוואות קצרות-טווח רבות כאלו אל מעבר לים ובמיוחד לגרמניה ולאוסטריה, שהיו שקועות בחובות ניכרים.
צעדים אלו החלו כניסיון לחלץ את ארצות הברית מן השפל של אחרי מלחמת העולם הראשונה, אך התפתחו במהירות רבה למדיניות של הנמכה משמעותית של ההגבלות על שימוש בכסף והרחבת אשראי משמעותית מאוד, כולל להלוואות קצרות טווח למדינות שמעבר לים. כל אלו הרחיבו במידה ניכרת את כמות הכסף שעמד לרשות בנקים ופרטים, וייצרו חשיפה לכיוון של השקעות ספקולטיביות יותר, עם רמה גבוהה הרבה יותר של 'דליקות' בשוק, בגלל האופי הבעייתי של חלק ניכר מהאשראי המורחב.
מדיניות הבנק הפדרלי > חידוש מאגרי הכסף

חוק פיטמן משנת 1917, שחוקק תחת הממשל הדמוקרטי של וודרו וילסון, הביא להתכת חלק ניכר ממתכת הכסף שבידי ארצות הברית והעברתו כהלוואה לידי בריטניה. החוק קבע כי על ארצות הברית יהיה לחדש את מאגרי הכסף שלה אחרי המלחמה, וכך אכן נעשה. השער שבו נרכש הזהב אחרי המלחמה, עם זאת, היה דולר אחד לאונקיית כסף. שער זה היה אינפלציוני ובפועל היווה סבסוד של כורי הכסף בארצות הברית על ידי הבנק הפדרלי.
מדיניות הבנק הפדרלי > סוגי חשבונות

סעיף חשוב הרבה יותר בפעולות הבנק הפדרלי היה המעבר ההדרגתי של הבנקים מחשבונות חיסכון (חשבון הפקדה בלבד) לחשבונות משיכה (חשבון עובר ושב). לפני כינון הבנק הפדרלי, נדרשו הבנקים לעמוד בדרישת רזרבות זהה בשני סוגי החשבונות, ולא הורשו לשלם ריבית בחשבונות משיכה. כתוצאה מכך, היו חשבונות המשיכה מוגבלים לבנקים המדינתיים ובנקי החיסכון החשובים פחות. חוק הבנק הפדרלי אפשר לבנקים הלאומיים לשלם ריבית על חשבונות משיכה וקיצץ את הרזרבות הנדרשות בחשבונות מסוג זה למחצית מהנדרש בחשבונות חיסכון ובשנת 1917 קיצץ אותן שוב לשיעור של שלושה אחוזים.
מבחינת הבנקים, משמעות הקיצוץ הייתה חופש גדול בהרבה למתן הלוואות והרחבת האשראי על בסיס כספים המושקעים בחשבונות משיכה: על כל דולר שהלווה הבנק ללקוחותיו, על בסיס הכספים שהופקדו בחשבונות אלו, היה עליו לערוב רק ל-3 סנטים. במצב זה, השתלם לרוב הבנקים להעביר את ההפקדות בהם מחשבונות חיסכון לחשבונות משיכה, שהיו גמישים יותר מבחינתם.
לשינוי זה בתקנות הבנק הפדרלי היו תוצאות מרחיקות לכת. כאשר בוחנים את התפתחות ההשקעות בחשבונות חיסכון ובחשבונות המשיכה לאורך שנות העשרים, ניתן לראות כי חשבונות החיסכון עלו בקצב מהיר של 7.2 אחוז בשנה מיוני 1921 עד סוף 1924 (מ-17.11 מיליארד דולר ל-20.90 מיליארד דולר) אך מכאן ואילך התמתנה העלייה מאוד לקצב של 1.6 אחוז לשנה (22.54 מיליארד דולר ביוני 1929).
חשבונות המשיכה, לעומתם, עלו בקצב של 10.4 אחוז לשנה בשלב הראשון (מ-16.58 מיליארד דולר ביוני 1921 ל-22.23 מיליארד דולר בסוף 1924), והמשיכו לעלות בקצב מהיר פי שלושה (5.1 אחוז) בתקופה שעד יוני 1928, עם 28.53 מיליארד דולר. הצמצום החריף בגידול בחשבונות אלו אחרי יוני 1928 היה כנראה סימן לכך שהמשבר הכלכלי הולך ומתקרב.
ביטוי חריף להשפעת השינוי הזה במדיניות האשראי והגישה המרחיבה של הבנק הפדרלי אפשר למצוא כאשר בוחנים את השינוי ברזרבות הבנקאיות לעומת הגידול באספקת הכסף באותה תקופה: הרזרבות גדלו במהלך התקופה ב-760 מיליון דולר, ומכוחם הוגדלה אספקת הכסף בשיעור של 28 מיליארד דולר (כלומר, בשיעור של 3:100 לערך).
מדיניות הבנק הפדרלי > מחזור הלוואות

היבט נוסף של מדיניות הבנק הפדרלי היה ההיתר שהעניק לגלגול שטרות, כלומר המרת הלוואות ישנות בחדשות. תפקידו של הבנק הפדרלי היה, להלכה, לאפשר, המרת הלוואות רק במקרים קיצוניים ודחופים (לדוגמה, מניעת התמוטטות של בנק) וגם זאת, רק אחרי בדיקה קפדנית של הלווים, ועם ריבית-עונשין שתהפוך גלגול שטרות כזה לכדאי רק במקרי חירום.
בפועל, אפשר הבנק גלגול שטרות חוב ללא בדיקה וללא ריבית עונשין, דבר שהפך את השיטה נוחה ורווחית עבור הבנקים, שיכלו לגלגל הלוואות מסוכנות הלאה, בלי שיאלצו להתייצב מול המציאות בה חלק מההלוואות נמצאות בסיכון גבוה או שניתן להניח כי לא יוחזרו. יתר על כן, במהלך שנת 1928 ו-1929, כאשר המשבר כבר הסתמן באופק, ניסה הבנק הפדרלי להימנע מהעלאת גובה הריבית, צעד שהיה מקשה על הבנקים להמשיך בגלגול ההלוואות. במקום זאת, כונן הבנק הפרדה (שהתבררה כלא מעשית) בין אשראי 'לגיטימי' לחקלאות, תעשייה ומסחר, ואשראי 'לא לגיטימי' לבורסה.