stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איירטו מוריירה

| --- | --- |

מוריירה בקונצרט 2007
 לידה:  5 באוגוסט 1941 (בן 83) איטאיופוליס ברזיל
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 סוגה:  ג'אז, פיוז'ן, פופ
 שפה מועדפת:  פורטוגזית, פורטוגזית ברזילאית, אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  Skye Records, בודהה רקורדס, CTI רקורדס, וורנר רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  Return to Forever, מיילס דייוויס
 בן או בת זוג:  פלורה פורים 
 פרסים והוקרה:  מסדר ריו ברנקו (2002) 
 www.airto.com
 פרופיל ב-IMDb
 
איירטו מוריירה- Airto Guimorvan Moreira (נולד ב-5 באוגוסט 1941) הוא מתופף ג'אז ונגן כלי הקשה ברזילאי. הוא נשוי לזמרת הג'אז פלורה פורים, וגם בתם דיאנה מוריירה זמרת.
עם פרסומו בסוף שנות ה-60 כחבר ההרכב הברזילאי Quarteto Novo, עבר לארצות הברית וניגן ג'אז פיוז'ן עם נגן החצוצרן מיילס דייוויס בלהקת Return to Forever.
ביוגרפיה

איירטו מוריירה נולד באיטאיופוליס שבברזיל למשפחה של מרפאים וגדל בקוריטיבה ובסאו פאולו.
הוא גילה כישרון יוצא דופן במוזיקה בגיל צעיר, והפך למוזיקאי מקצועי בגיל 13, התבלט תחילה כחבר בשלישיית Sambalanço שהיו חלוצי ה"סמבה ג'אז" וגם בהקלטתו, המהווה ציון דרך, עם המלחין והמעבד הרמטו פסקואל בהרכב Quarteto Novo בשנת 1967.
זמן קצר לאחר מכן הוא עבר בעקבות אשתו, פלורה פורים, לארצות הברית. לאחר שעבר לארצות הברית החל מוריירה לנגן באופן קבוע עם מוזיקאי ג'אז בניו יורק, כולל הבסיסט וולטר בוקר. באמצעות בוקר החל מוריירה לנגן עם הפסנתרן האוסטרי ג'ו זאווינול, אשר הציג בפניו את מיילס דייוויס.
באותה תקופה התנסה דייוויס בנגינה בכלי נגינה אלקטרוניים ובמקצבי רוק ופאנק, סגנון אשר תוך זמן קצר קיבל את הכינוי "ג'אז פיוז'ן".
מוריירה השתתף בכמה מהפרויקטים החשובים ביותר של סגנון מוזיקלי מתפתח זה. הוא עבד עם דייוויס כשנתיים, סייר והשתתף ביצירת הקלטת אלבום הפיוז'ן רב ההשפעה "Bitches Brew".
זמן קצר לאחר שעזב את דייוויס, הצטרף מוריירה ל"בוגרי" דייוויס אחרים: ג'ו זאווינול, הסקסופוניסט וויין שורטר, נגן הבס מירוסלב ויטוס בהרכב Weather Report, וניגן על כלי הקשה באלבום הראשון שלהם ב-1971.
הוא עזב את Weather Report (הוחלף על ידי המתופפים דום אום רומאו ומורוגה בוקר שניגנו בהקלטת האלבום Sweetnighter), כדי להצטרף ללהקה החדשה של מיילס דייוויס וצ'יק קוריאה Return to Forever
הוא ניגן בתופים בשני האלבומים הראשונים של Return to Forever" האלבום: Return to Forever" והאלבום השני "Light as a Feather"" בשנת 1972.
מוריירה תרם רבות לאלבומיו של נגן כלי הקשה בלהקת גרייטפול דד מיקי הארט, באוסף "The World" של Rykodisc, כולל The Session of the Apocalypse Now, Dafos, Supralingua ו-Planet Drum, שזכה בפרס הגראמי בשנת 1991.
ניתן לשמוע אותו מנגן על תופי קונגה בלהיט ה-"space-funk" של הפסנתרן הברזילאי Eumir Deodato משנות ה-70 "Also sprach Zarathustra" באלבום Prelude.
מוריירה ניגן עם רבים מהשמות הגדולים ביותר בג'אז, וביניהם: הסקסופוניסט קנונבול אדרלי, נגן החצוצרה לי מורגן, נגן סקסופון האלט פול דזמונד, נגן הבס דייב הולנד, המתופף ג'ק דז'ונט, הגיטריסט ג'ון מקלפלין, הפסנתרן קית' ג'ארט, נגן הגיטרה אל דימיולה, המלחין ההודי ונגן הטאבלה זקיר חוסיין, הקלידן והזמר ג'ורג' דיוק והקלידן והמוזיקולוג מיקי הארט.
בנוסף לקונצרטים והקלטות ג'אז, הוא הלחין וכתב מוזיקה לקולנוע ולטלוויזיה (כולל פרטיטורה לסרט אפוקליפסה עכשיו ולסרט הטנגו האחרון בפריז), הוא ניגן בפתיחה המחודשת של ספריית אלכסנדריה, במצרים (יחד עם פרופסור לאתנומוזיקולוגיה, ונגן מוזיקה אלקטרונית, חלים אל-דאב), ולימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וגם ב-California Brazil Camp.
בשנת 1996, מוריירה ורעייתו פלורה פורים שיתפו פעולה עם זמר ההיפ-הופ P.M. Dawn בשיר "Non-Fiction Burning" לאלבום המחווה למלחמה באיידס "Red Hot + Rio", בהפקת ארגון Red Hot.
כלי נגינה

מוריירה מנגן על מגוון רחב של כלי הקשה:
פאנדיירו, The cuíca, קונגס, תופי בונגו, shekere,, תוף מדבר, טמבורין (תוף מרים), מאראקס, שייקר, משולש, קאמפאנה, caxixi, תופים, Afoxé, צ'יימס, תוף סנר, בירימבאו, פעמוני מזחלת, מצילה, קבאסה, תוף בס, טימבלס, גונג, טמבורים, מכונת תופים, ויברפון, דג'מבה, קונכיות, טום-טום, פעמונים, טאבלה, פעמוני אגוגו, גואירו, מרימבה, קסטנייטות, ביטבוקסועוד.
פרסים

מוריירה נבחר כנגן כלי ההקשה מספר 1 בסקר המבקרים של מגזין דאון ביט (Down Beat) לשנים 1975 עד 1982 וכן בשנת 1993.
בספטמבר 2002 נתן נשיא ברזיל, פרננדו אנריקה קרדוזו, למורירה ולרעיתו פלורה פורים את אות "מסדר ריו ברנקו ", (Order of Rio Branco ),אחד מאותות ההצטיינות הגבוהים ביותר בברזיל.
דיסקוגרפיה חלקית

Natural Feelings (Buddah, 1970)
Seeds On the Ground (Buddah, 1971)
Free (CTI, 1972)
Fingers (CTI, 1973)
Virgin Land (Salvation, 1974)
In Concert with Eumir Deodato (CTI, 1974)
Identity (Arista, 1975)
Promises of the Sun (Arista, 1976)
I'm Fine. How Are You? (Warner Bros., 1977)
Touching You...Touching Me (Warner Bros., 1979)
Dafos with Mickey Hart (Reference, 1983)
Misa Espiritual (Harmonia Mundi, 1983)
Latino/Aqui Se Puede (Sobocode, 1984)
Three-Way Mirror (Reference, 1985)
Humble People with Flora Purim (Concord Jazz, 1985)
The Magicians with Flora Purim (Crossover, 1986)
The Colours of Life with Flora Purim (In+Out, 1988)
Samba de Flora (Montuno, 1989)
The Sun Is Out with Flora Purim (Crossover, 1987)
Struck by Lightning (Venture, 1989)
The Other Side of This (Rykodisc, 1992)
Killer Bees (B&W Music, 1993)
Homeless (M.E.L.T., 2000)
Revenge of the Killer Bees (M.E.L.T., 2000)
Life After That (Narada, 2003)
The Boston Three Party with Chick Corea, Eddie Gomez (Stretch, 2007)
Alue (Selo 2017)
פילמוגרפיה

2006: Airto & Flora Purim: The Latin Jazz All-Stars
'הערות שוליים'

↑  Airto Moreira | Biography & History, AllMusic (באנגלית)
↑  Welcome to Melt2000, web.archive.org, ‏2011-07-20
↑  E.J.N. - AIRTO MOREIRA, web.archive.org, ‏2011-09-27
↑  Airto Moreira | Credits, AllMusic (באנגלית)
↑  Airto Moreira - DRUMMERWORLD, www.drummerworld.com
↑  DownBeat Magazine, web.archive.org, ‏2011-09-27
בהופעה משנת 1981
הנרי פרסל

| --- | --- |
הנרי פרסל
הנרי פרסל
 לידה:  10 בספטמבר 1659 וסטמינסטר, אנגליה
 פטירה:  21 בנובמבר 1695 (בגיל 36) וסטמינסטר, אנגליה
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1679 
 מקום לימודים:  בית הספר וסטמינסטר 
 עיסוק:  מלחין
 זרם:  מוזיקת בארוק
 סוגה:  אופרה, המנון, אודה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב, צ'מבלו 
 בן או בת זוג:  פרנסס פרסל 
 צאצאים:  אדוארד פרסל 
 מספר צאצאים:  6 
 www.henrypurcell.org.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
הנרי פרסל (באנגלית: Henry Purcell;‏ 10 בספטמבר 1659 – 21 בנובמבר 1695) היה מלחין מתקופת הרסטורציה האנגלית (המקבילה כרונולוגית לתקופת הבארוק באירופה). יצירתו של פרסל כרוכה במידה רבה במוסדות המוזיקליים של חצר המלוכה האנגלית. חילופי המונרכים התכופים במהלך חייו של פרסל: צ׳ארלס השני, ג׳יימס השני, ויליאם השלישי ומרי השנייה, הכתיבו צרכים מוזקליים שונים. פרסל הצטיין ביכולתו להתאים את סגנונו ואופן עבודתו לטעמים ולמצבים החברתיים והכלכליים שהשתנו תכופות במהלך חייו. הוא שילב בכתיבתו יסודות סגנוניים איטלקיים וצרפתיים ובמקביל עיצב סגנון אנגלי מיוחד במינו. חדשנותו בתחום התזמור, הצורה המוזיקלית ויוזמה באופן שיווק יצירתו לקהל הרחב, היוו השפעה מתמשכת על המוזיקה האנגלית גם שנים רבות לאחר מותו. במאה ה-19, עם התעוררות הרגשות הלאומיים והחיבה למוזיקה עתיקה, זכתה דמותו של פרסל למיצוב כמלחין האנגלי הגדול בכל הזמנים. בתחילת המאה ה-20 מצא פרסל את מקומו עם המלחינים הלאומיים הגדולים של תקופת הבארוק כגון: מונטוורדי, באך, לולי וטלמן.
השפעה

לאחר מותו, חלקו לו כבוד רבים מבני זמנו, ביניהם ידידו הוותיק ג'ון בלואו, שכתב "אודה על מות הנרי פרסל", למילים מאת שותפו של פרסל ליצירות רבות, ג'ון דריידן. אלמנתו פרנסס פרסל והמוציא לאור שלו, הנרי פלייפורד (אנ'), עסקו במודע או שלא במודע בעיצוב דמותו ההיסטורית של פרסל. עד למותה של פרנסס בשנת 1706, הם עסקו, ביסודיות רבה, בהדפסה מסחרית של כתבי היד הרבים שהותיר אחריו פרסל. עשרות שירים, סונטות, סוויטות, מוזיקת ליווי, ואפילו קטעים מתוך אודות שהולחנו לחצר המלך ראו אור תחת ידם. כרכים אלה, אשר התפרסמו באופן רציף בשנים שלאחר מותו, תרמו לשימור דמותו של פרסל בעין הציבור במשך זמן. בניגוד לאוספים אחרים, אשר כללו מספר רב של מלחינים, הפרסומים הללו התמקדו ביצירתו של פרסל בלבד ותרמו לתפיסתה כאמנות הראויה לשימור והפצה מחדש.
שיאו של מפעל זה היה פרסום האוסף ״אורפיאוס בריטניקוס״(אנ') שפורסם לראשונה ב-1698 וזכה להצלחה מסחרית כזו שבשנת 1702 פורסם כרך נוסף ובשנים לאחר מכן מספר מהדורות מחודשות ובהן יצירות ושירים נוספים. מעבר לכך, הכותרת של האוסף, המקשרת בין המוזיקאי המיתולוגי אורפיאוס ומציגה את פרסל כאורפיאוס הבריטי מעידה גם על כוונתם של העורכים למצב אותו כדמות מיתית, וגם כסמל לאומי.
בשנת 1836 נוסד בלונדון מועדון פרסל לקידום ביצוע המוזיקה שלו, אך מועדון זה התפרק בשנת 1863. בשנת 1876 נוסדה אגודת פרסל (Purcell Society) שעסקה בשימור זכרו והוצאה לאור של יצירותיו. מהיווסדה ועד לשנת 1965, יצאו לאור 32 כרכים. כיום האגודה מוציאה מהדורות חדשות וכרכים בפורמטים נוחים לשימוש על ידי מבצעים. בשנת 1995 ארגנה האגודה את ציון 300 הנה למותו.
יצירותיו של פרסל נאספו לקטלוג על ידי פרנקלין צימרמן, אשר מספר אותם בלוויית האות המקדימה Z.
פרסל נמנה עם מלחיני הבארוק, שהייתה להם השפעה ישירה על הרוק'נרול המודרני, כפי שהדבר בא לביטוי, לדברי פיט טאונסנד מלהקת המי בתיבות הראשונות של Pinball Wizard. השפעתו של פרסל באה לביטוי גם אצל מלחינים בריטיים מראשית המאה העשרים, בעיקר אצל בנג'מין בריטן שהעלה על הבימה את "דידו ואניאס" ושיצירתו "מדריך לתזמורת לבני הנעורים" מבוסס על פרק רונדו מתוך מוזיקה למחזה "אבדלאזאר" (נקמת המורי) של פרסל.
יצירותיו

ניתן לחלק את יצירותיו של פרסל למספר סוגות עיקריות (רשימה מלאה וממוספרת מופיעה באתר הוויקיפדיה האנגלית):
אנת׳ם (Z 1-65] (Anthem]:
יצירה פוליפונית, שהולחנה למקהלה (בניגוד למזמורים עממיים), ובוצעה במהלך טקס דתי אך לא הייתה חלק מהפולחן עצמו. בקאפלה המלכותית הן נועדו לאוזני המלך ובדרך כלל הגיבו לאירועי השעה. ה-verse anthem משלב קטעי סולו ומקהלה ואילו ה-full anthem מושר על ידי מקהלה שלמה. פרסל הלחין כ-65 יצירות מסוג זה.
מזמורים ושירי דת (Z 101-200] (Hymns and Sacred Music]:
פרסל הלחין כ-188 יצירות דתיות שחוברו לביצוע כחלק מהפולחן הנוצרי, רובן מזמורים.
שירות כנסייה (Z 230–232] (Services]:
פרסל הלחין כ-12 יצירות מסוג זה.
קאטצ׳ (Z 240-292] (Catch]:
יצירה שבה שני קולות או יותר חוזרים על אותה המלודיה אך מתחילים אותה בזמן שונה (דומה לקאנון). בדרך כלל היצירה עסקה בנושא חילוני.
אודה (Z320-344] (ode]:
האודה היא יצירת שהולחנה לציון מאורע חשוב. ה-court ode מתארת אירוע חשוב שאירע בחצר המלוכה כגון: יום הולדת, שיבה הביתה, נישואין ועוד. סוג נוסף הוא ה-St. Cecilia's ode, אודות שנכתבו לציון יום ססיליה הקדושה, ה-22 בנובמבר. פרסל הלחין כ-24 אודות משני הסוגים.
שירים (Z 351–547] (songs]
מוזיקה לתיאטרון [Z 570–613]:
פרסל הלחין מוזיקה רבה לתיאטרון הכוללת מוזיקת ליווי ושירים.
אופרות [Z 626–632]:
פרסל הלחין 6 אופרות רובן (למעט דידו ואנאיס) הן אופרות למחצה
״דידו ואנאיס״, אופרה, Z 626
״דיוקלזיאן״,״הנביאה״ או ״חייו של דיוקלזיאן״, אופרה למחצה, (Z 627,(1690
״המלך ארתור״, אופרה למחצה, (Z 628,(1691
״מלכת הפיות״, אופרה למחצה, (1692), Z 629
״המלכה האינדיאנית״ אופרה למחצה, (Z 630,(1695
״טימון איש אתונה״, אופרה למחצה, (Z 632,(1695
מוזיקה כלית [Instrumentals) [Z 641–860)
מוזיקה ללווייתה של המלכה מארי [Z 860]
מוזיקה נוספת בעלת תיווי לא סטנדרטי [ZD-ZT]
הנצחה

שדה השלג פרסל באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של הנרי פרסל.
הערות שוליים

↑  Alon Schab, ‘Henry Purcell’, in A-R Online Music Anthology, www.armusicanthology.com
↑  Purcell, Henry, Grove Music Online (באנגלית)
↑  "דידו ואניאס" נחשבת לאופרה המושרת הראשונה שנכתבה באנגלית. בניגוד לאופרות למחצה ומחזות קצרים שקדמו לה, אין בה דיאלוג מדובר, והעלילה מתקדמת ברצ'יטטבים. אך מכיוון ש"דידו ואניאס" לא מצאה מעולם את דרכה אל התיאטרון (אם כי נראה שהייתה פופולרית מאוד בקרב חוגים פרטיים), "ונוס ואדוניס" של בלואו, נחשבת לאופרה המושרת האנגלית הראשונה שהועלת לבמה. סבורים, שהיצירה הועתקה פעמים רבות, אבל רק שיר אחד הודפס על ידי אלמנתו של פרסל ב"אורפיאוס בריטניקוס", והיצירה בשלמותה נשארה בכתב יד עד 1840, כשהודפסה על ידי "אגודת חוקרי מוזיקה עתיקה", בעריכת סר ג'ורג' מקפארן.
↑  A. Pinnock, Deus ex machina: a royal witness to the court * origin of Purcell's Dido and Aeneas, Early Music 40, 2012-05-01, עמ' 265–278 doi: 10.1093/em/cas047
↑  Rebecca Herissone, Playford, Purcell, and the Functions of Music Publishing in Restoration England, Journal of the American Musicological Society 63, 2010-08, עמ' 243–290 doi: 10.1525/jams.2010.63.2.243
↑  PixelToCode pixeltocode.uk, The Quire, Westminster Abbey (באנגלית)
↑  Purcell Society, Grove Music Online (באנגלית)
↑  שדה השלג פרסל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266731505171  PLWABN: 9810541680705606  BIBSYS: 90056496  BNC: 000087455  BNE: XX839855  BnF: cb13898724p (data)  CANTIC: a10141698  CiNii: DA01760167  GND: 118742973  ISNI: 0000 0001 2118 8274  LCCN: n79095298  LNB: 000030377  MusicBrainz: ddea5540-2c7d-4266-8507-b367c2635d35  NDL: 00453450  NKC: jn20000720236  NLA: 36175583  NLK: KAC199622253  NSK: 000095135  NTA: 070193258  RERO: 02-A000133985  SELIBR: 246265  SNAC: w6qf8td5  SUDOC: 032411200  Trove: 1224296  VcBA: 495/152094  VIAF: 5118737   WorldCat (עם VIAF): 5118737 
כריכת הספר ״אורפיאוס בריטנקוס״
Hail to this happy place from "Welcome to all the pleasures - Ode for St Cecilia's Day 1683"
Air Here the deities approve from "Welcome to all the pleasures - Ode for St Cecilia's Day 1683"
While joys celestial from "Welcome to all the pleasures - Ode for St Cecilia's Day 1683"
Henry Purcell - choir Then lift up your voices from "Welcome to all the pleasures - Ode for St Cecilia's Day 1683"
Air Beauty, thou scene of love from "Welcome to all the pleasures - Ode for St Cecilia's Day 1683"
יחסי הודו–ספרד

| יחסי הודו–ספרד |
| --- | --- |
הודו: ספרד


הודו: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 505,370
אוכלוסייה
1,455,280,125: 47,903,594
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,439: 32,997
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי הודו–ספרד הם יחסי החוץ בין הודו לספרד.
היסטוריה

היחסים בין הודו לספרד חמים מאז כינון הדמוקרטיה בספרד בשנת 1978. היחסים הדיפלומטיים בין הודו לספרד כוננו בשנת 1956 עם פתיחת השגרירות הספרדית בניו דלהי. מהראג'ה סוואי מן סינג השני, המהראג'ה מג'איפור, מונה בשנת 1965 לשגריר הודו הראשון בספרד.
היחסים בין שתי המדינות

בשנת 1992 ביקר בספרד ראש הממשלה פ"ו נרסימהה ראו ובשנת 2017 ראש הממשלה נרנדרה מודי.
יחסי סחר

היחסים בין הודו לספרד היו לבביים מאז כינון היחסים הדיפלומטיים ב-1956. משלחת הודית נפתחה במדריד בשנת 1958. השגריר הראשון של הודו מונה בשנת 1965.
ספרד היא שותפת הסחר השביעית בגודלה בהודו מבין מדינות האיחוד האירופי. הסחר הבילטרלי בשנים 18–2017 עמד על 5.66 מיליארד דולר (מחלקת המסחר), ורשם צמיחה של 4.91% לעומת התקופה המקבילה לפני שנה. היצוא מהודו צמח ב-16.65% ועמד על 3.99 מיליארד דולר ואילו היבוא התכווץ ב-15.51% ועמד על 1.66 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של הודו לספרד הוא טקסטיל, כימיקלים אורגניים, ברזל ופלדה, פירות ים, מכוניות ועור. היבוא העיקרי של הודו הוא מכשירים מכניים, מכונות חשמל, כימיקלים, דלקים מפלסטיק ומינרלים.
ספרד היא המשקיעה ה-15 בגודלה בהודו עם מניות FDI מצטברות של 2.76 מיליארד דולר (אפריל 2000 - יוני 2018). בהודו יש כמעט 200 חברות ספרדיות בעיקר בענפי התעשיות המתכות, אנרגיה מתחדשת, רכב, קרמיקה ותשתיות בעיקר בכבישים מהירים, קווי הולכה, מנהרות ותחנות מטרו. מהראשטרה, טמיל נאדו, גוג'אראט, אנדרה פרדש וקרנטקה הם היעדים העיקריים להשקעות ספרדיות בהודו. ההשקעה ההודית בספרד עמדה על כ-900 מיליון דולר. בספרד יש כמעט 40 חברות הודיות בעיקר בתחום שירותי תוכנה ו-IT, תרופות, כימיקלים ולוגיסטיקה. הודו היא בין שלושת המשקיעים המובילים בספרד ברחבי העולם ובין 5 המובילים מבין מדינות אסיה.
הודו וספרד מקיימות תוכנית משותפת משותפת לשיתוף פעולה ב-S&T, שנחתמה בשנת 2009. ישיבת ועדת היגוי למדע, טכנולוגיה וחדשנות נערכה בספטמבר 2017 במדריד, כפי שהודגשה בהצהרה המשותפת במהלך ביקורו של ראש הממשלה בספרד. ישנם פרויקטים מו"פ משותפים המונעים על ידי חדשנות במגזרים כמו ביו-חיישנים, חומרי הדברה ביולוגית, ביו כלכלה, בזבוז לאנרגיה, בריאות אלקטרונית ואלקטרוניקה גמישה. במהלך ביקורו של ראש הממשלה נחתם גם משרד החוץ לשיתוף פעולה בהשתלות איברים.
הודו משתתפת באופן קבוע בירידים וסחר בינלאומיים מרכזיים בספרד. FITUR (תיירות), הקונגרס העולמי הנייד (טלקום), CPhI ברחבי העולם (פרמצבטיקה) והקונגרס העולמי של Smart City Expo (ערים חכמות). כפי שהוסכם בהצהרה המשותפת שפורסמה במהלך ביקור ראש הממשלה, פורום ספרד הודו השני אורגן במשותף על ידי CII וקרן מועצת הודו בספרד במדריד בנובמבר 2017, בה השתתפו למעלה מ -200 חברות. במהלך 2017 ארגנה השגרירות, בשיתוף עם לשכותיהן של אגודות המסחר והתעשייה המקומיות, כ-40 אירועים מסחריים לקידום סחר וקידום השקעות ולהצגת יוזמות הדגל של הממשלה. אירועים אלה התמקדו במגזרים מרכזיים כמו תשתיות, אנרגיות חידוש, עיבוד מזון, מכוניות, הגנה, IT, ערים חכמות, תיירות, מגזר מזון חקלאי, חדשנות וגסטרונומיה.
ורה וונג

| --- | --- |

ורה וונג
 לידה:  27 ביוני 1949 (בת 75) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Chapin School (1967)  סורבון  סמינר פרינדס  קולג' שרה לורנס 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 יצירות ידועות:  dark plum Vera Wang dress of Keira Knightley 
 פרסים והוקרה:  פרס CFDA למפעל חיים (2013)  100 נשים (BBC) (2021) 
 בן או בת זוג:  Arthur Becker (1989–2012) 
 מספר צאצאים:  2 
 www.verawang.com
 
ורה וונג (באנגלית: Vera Wang, בסינית: 王薇薇, נולדה ב-27 ביוני 1949) היא מעצבת אופנה אמריקאית.
חיים אישיים

ורה אלן וונג נולדה וגדלה בניו יורק להורים ממוצא סיני. הוריה נולדו בשאנגחאי ועברו לארצות הברית באמצע שנות הארבעים. אמה עבדה כמתרגמת עבור האו"ם. לוונג אח אחד בשם קנט הצעיר ממנה. וונג סיימה את לימודיה ב-1967 והחלה ללמוד בסורבון שם עשתה תואר בהיסטוריה של האמנות. בגיל 6 החלה וונג ללמוד החלקה אמנותית והשתתפה בתחרויות שונות אך לאחר שלא הצליחה להיכנס לנבחרת במשחקים האולימפיים החלה להתעניין לתעשיית האופנה.
ב-1989 נישאה לארתור בקר. השניים התגוררו במנהטן יחד עם שתי בנותיהן המאומצות: ססיליה (נולדה ב-1990) שלומדת באוניברסיטת פנסילבניה וג'וזפין (נולדה ב-1993) שלומדת באוניברסיטת הרווארד. ביולי 2012 השניים נפרדו.
קריירה

בתחילת שנות השבעים הייתה וונג עורכת בכירה במגזין האופנה ווג. היא עזבה את העיתון לאחר שלא קודמה לתפקיד העורכת הראשית ואת התפקיד קיבלה אנה וינטור. וונג הצטרפה למעצב ראלף לורן ועבדה איתו במשך שנתיים.
בשנת 1990 פתחה את חנותה הראשונה בניו יורק, מאז פתחה וונג חנויות נוספות ברחבי ניו יורק, בלונדון, טוקיו, וסידני. בנוסף הרחיבה וונג את עיצוביה משמלות כלה למשקפי שמש, תכשיטים ונעליים. ב-23 באוקטובר 2001 יצא ספרה של וונג שנקרא Vera Wang on Weddings.
וונג עיצבה שמלות כלה למפורסמות רבות כדוגמת: אלישה קיז, איבנקה טראמפ, צ'לסי קלינטון, ויקטוריה בקהאם, מריה קארי, אבריל לאבין, ג'ניפר לופז, ג'ניפר גארנר, שרון סטון, שרה מישל גלר, הילרי דאף, אומה תורמן, קים קרדשיאן, ויולה דייוויס, קייט הדסון והולי האנטר. שמלותיה של וונג נלבשו גם על ידי מישל אובמה.
וונג עיצה תלבושות לאומני החלקה רבים ואף עיצבה את המדים שנלבשים כיום על ידי המעודדות של קבוצת פילדלפיה איגלס. בשנת 2002 נכנסה וונג לשוק עיצוב הבית והשיקה קולקציית כלי חרסינה בעיצוב ורה וונג.
בשנת 2005 זכתה בפרס ה-CFDA בתור מעצבת בגדי הנשים של השנה. ב-27 במאי 2006 זכתה וונג בפרס מפעל חיים מטעם הקרן של אנדרה ליאון טאלי. בשנת 2010, עשרים שנה לאחר פתיחת חנותה הראשונה זכתה וונג בפרס "Leadership in the Arts" מטעם העמותה "Harvard-Radcliffe Asian American Association". ביוני 2012 נפתחה החנות הראשונה של וונג בסיאול.
ורה וונג היא כנראה השם המזוהה ביותר עם תעשיית שמלות הכלה והערב היוקרתיות והנחשקות בעולם, וככזאת היא נחשבת גם לחברה של כבוד במיטב החוגים ההוליוודיים. בהתאם, מתחזקת המעצבת האמריקאית פיד מעורר קנאה, סטייל מעודכן וגזרה לוהטת במיוחד. בשנים האחרונות היא משתפת לא פעם את הלוקים האופנתיים שלה ברשת, לוקים שהופכים כמעט באופן מיידי לוויראליים ומעוררים שלא במפתיע דיון ער בסוד הנעורים. "עבודה, שינה, וקוקטייל של וודקה", סיכמה וונג כשנשאלה כיצד היא מצליחה לשמור על לוק צעיר.
ורה וונג, שבנתה את שמה כמעצבת-על בינלאומית בזכות שמלות הכלה שלה, השיקה לאחרונה אתר אינטרנט ראשוני וגאוני, המוקדש לדבר אחד: רשימת מתנות לזוגות שמתחתנים, כמקובל באמריקה, הכוללת את מוצריה בלבד. הרעיון הזה לא היה נחשב למהפכני בעולם השיווק בכלל, ובעולם האופנה בפרט, אלמלא הכינה וונג שיעורי בית כראוי.
בנוסף לקולקציית הבגדים, קו התכשיטים וקו ההלבשה התחתונה, היא השיקה בשמים, מצעים, מגבות, מזרנים, כלי חרסינה וניירות מכתבים - כולם יחד בונים מותג סגנון חיים רומנטי ושיקי. אמנם מעצבי אופנה רבים כמו קנת קול, ג'ורג'יו ארמאני וטומי הילפיגר כבר הציגו קווי עיצוב לבית, אבל איש מהם לא לקח את האסטרטגיה השיווקית רחוק כל כך. "העמדה הרשמית שלנו בענייני הכלות הרשתה לנו ליצור אמון בין הצרכן לקו מוצרי הבית והלייף סטייל", הסבירה וונג בראיון. "הצעד ההגיוני הבא הוא להעמיק את היחסים עם הלקוח לאורך כל חייו, והמטרה היא להמשיך להתפתח בהתאם לקצב התפתחות הצרכים של הלקוח".
פילמוגרפיה

וונג הופיעה במספר סדרות טלוויזיה בתור עצמה:
2007: בטי
2011: משפחת קרדשיאן
2012: אחת שיודעת
הערות שוליים

↑  יובל פגי, מסתבר שוורה וונג בת 70, והרשת לא מתאוששת, באתר מאקו, ‏10 מאי 2020
↑  ענבל חייט, מה סוד ההצלחה? מעצבת העל שומטת לסתות בגיל 73, באתר ישראל היום, ‏9.11.22
↑  יעל בן ישראל, ‏מותחת את הוונג, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384847505171  ISNI: 0000 0000 5017 0463  LCCN: nr2001017021  RKD: 341648  SNAC: w68k8g00  ULAN: 500288138  VIAF: 76243207   WorldCat (עם VIAF): 76243207
ג'יימס קונולי (אתלט)

ערך זה עוסק באתלט האמריקאי. אם התכוונתם לפוליטיקאי האירי, ראו .
ג'יימס ברנדן בנט קונולי (באנגלית: James Brendan Bennet Connolly;‏ 28 באוקטובר 1868 – 20 בינואר 1957) היה אתלט אמריקאי, שהיה לאלוף האולימפי הראשון בתקופה המודרנית כשזכה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה בשנת 1896.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

קונולי נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס, בנם של ג'ון קונולי ואן אודונל, אמריקאים עניים ממוצא אירי. מלבדו היו לזוג עוד אחד עשר ילדים.
את חינוכו קיבל קונולי באקדמיית נוטרדאם ולאחר מכן למד בבית הספר ללשון "מאת'ר ולורנס", אך לא המשיך לבית ספר תיכון. במקום זאת, עבד קונולי כפקיד בחברת ביטוח בוסטונאית. מאוחר יותר התגייס לחיל המהנדסים בצבא ארצות הברית והוצב בסוואנה שבג'ורג'יה.
באותן שנים החלה משיכתו לספורט, וב-1891 כינס פגישה מיוחדת של אגודת הספרייה הקתולית (CLA) של סוואנה, בה הוביל הקמת קבוצת פוטבול. זמן קצר לאחר מכן, נבחר קונולי לשמש כקפטן מועדון רכיבת האופניים של ה-CLA, ועבד רבות לקידום הספורט, בעיקר בקרב נצרכי כיסאות הגלגלים של העיר.
על אף כל זאת, קונולי לא היה שבע רצון מהדרך אליה פנו חייו, וביקש לפצות על שנות התיכון האבודות שלו על ידי לימוד עצמי. באוקטובר 1895 עבר את בחינות בית הספר המדעי לורנס והתקבל ללימודים באוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > המשחקים האולימפיים

לאחר ייסוד הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1894, הוחלט על חידוש המשחקים האולימפיים וקיום האולימפיאדה הראשונה באתונה, מה-6 עד ה-15 באפריל 1896. קונולי החליט להשתתף במשחקים, ושלח ליושב ראש הוועדה להסדרת ספורט אתלטי באוניברסיטת הרווארד בקשה להיתר היעדרות, אך נדחה. על פי עדותו של קונולי, הובא לידיעתו שהדרך היחידה בה יוכל להשתתף במשחקים היא פרישה מהאוניברסיטה והגשת בקשה נוספת ללימודים. קונולי טוען כי תשובתו הייתה:
"אני לא פורש ולא מגיש בקשה מחודשת. אני גומר עם הרווארד כאן ועכשיו. יום טוב!"
לא ברור אם זו אכן הייתה תשובתו. על פי רישומי האוניברסיטה, שלח קונולי בקשה לנסיעה לאירופה, נדחה, ולאחר מכן שלח בקשת פרישה, שאושרה ב-19 במרץ 1896.
קונולי הפליג ליוון באוניית משא גרמנית, ה"ברברוסה", בה נסעו גם מרבית שאר חברי המשלחת האמריקאית, כמייצגו של "מועדון האתלטיקה סאפוק", ששילם על רוב הוצאותיו (מאוחר יותר טען קונולי כי שילם על הכול בעצמו). לאחר שהגיע לנאפולי שבאיטליה נשדד קונולי וכמעט איבד את כרטיסו לאתונה, אך הצליח להשיבו לאחר שרדף אחרי השודד. לבסוף נסע ברכבת ליוון והגיע בדיוק בפתיחת המשחקים.
הגמר הראשון שהתקיים ביום הפתיחה היה הגמר בקפיצה משולשת, אחד הענפים בהם התחרה קונולי. אופן קפיצתו של קונולי, דילוג שני דילוגים עם רגל ימין, אינו חוקי כיום, אך באותם זמנים היה מקובל לחלוטין. באופן הזה ביצע קונולי את הקפיצה בגמר, וזכה במדליית זהב כשקפץ למרחק 13.71 מטר, בכמטר רחוק יותר מהמתמודד שהגיע למקום השני. בתחילה קיבל מדליית הכסף הראשונה בהיסטוריה המודרנית של המשחקים (מדליות זהב עוד לא נכנסו לשימוש), והפך לאלוף האולימפי הראשון מאז שנת 385, אז זכה זופירוס האתונאי בפאנקרטיון.
בנוסף לזכייה בגמר הקפיצה המשולשת, הגיע קונולי למקום השני בקפיצה לגובה, כשתוצאתו, 1.65 מטר, שווה לזו של רוברט גארט, אך נמוכה מזו של אלרי קלארק. כמו כן, הוא סיים שלישי בגמר הקפיצה לרוחק כשקפץ למרחק 5.84 מטרים. בשובו לבוסטון, התקבל קונולי בהתלהבות, ותושבי דרום העיר אף העניקו לו שעון מוזהב כהוקרה.
קונולי השתתף גם באולימפיאדה השנייה, שנערכה בפריז בשנת 1900, וזכה במדליית כסף בקפיצה משולשת, אחרי מאיר פרינסטיין.
ביוגרפיה > המשך הקריירה

קונולי הגיע גם לאולימפיאדת 1904 שנערכה בסנט לואיס, אך לא כמתחרה אלא כעיתונאי. קודם לכן, פרסם בהבוסטון גלוב את השגותיו לגבי מלחמת ארצות הברית–ספרד בשם "מכתבים מהחזית בקובה", שם שירת בתקופת המלחמה. בסך הכל, פרסם קונולי 25 רומנים ויותר מ-200 סיפורים קצרים.
ב-1920 היה קונולי חלק מהצוות "אספרנטו", שזכה באליפות הבינלאומית הראשונה לדיג בעזרת מפרשיות שנערכה בהאליפקס שבנובה סקוטיה. על כך כתב ב"ספרו של הדייג מגלוסטר", שיצא לאור ב-1927.
קונולי אף התמודד פעמיים על מושב בקונגרס של ארצות הברית כנציג המפלגה הפרוגרסיבית, אך לא נבחר.
הוא מעולם לא חזר להרווארד, אך ב-1948 קיבל מהאוניברסיטה סוודר כהוקרה על הישגיו באתלטיקה. שנה לאחר מכן, הציעו לו אנשי הרווארד תואר "דוקטור של כבוד", אך הוא דחה את הצעתם.
ג'יימס קונולי מת בניו יורק בגיל 88. אוסף פריטים הנוגעים אליו, כולל מדליית הזהב האולימפית בקפיצה משולשת, מאוחסנים בספריית קולבי קולג' שבמיין.
הדרבי של חיפה

משחק דרבי בין הפועל חיפה למכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר
משחק הדרבי החיפאי הראשון שהתקיים באצטדיון סמי עופר, 14 בדצמבר 2014
הדרבי של חיפה הוא משחק הכדורגל בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של חיפה, מכבי חיפה והפועל חיפה.