stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי-רוז טסייר
ביוגרפיה

טסייר נולדה ב-21 במאי 1910 בבורפייר (אנ'), שבצרפת.
טסייר הייתה הצעירה מבין ארבעת ילדיהם של בני הזוג והילדה היחידה. היא לא הכירה את סבה וסבתה שלה, בגלל שמתו לפני לידתה, בסביבות גיל 40-50.
אביה, אלכסיס אוגוסט בוסו (שנולד בשנת 1868 ונפטר בשנת 1935) היה חקלאי ואימה, מארי ארנסטין רוז דוראנד (שנולדה בשנת 1876 ונפטרה בשנת 1962), הייתה עקרת בית.
הוריה נישאו בשנת 1898.
ב-14 בנובמבר 1927 נישאה לאוגוסט צ'ארלס טסייר (שנולד בשנת 1904 ונהרג בשנת 1944).
מנישואיו נולדו להם שתי בנות, דניס מארי רוז אוגוסטין (שנולד בשנת 1928 ונפטר בשנת 2020) ואיווט לואיז אוג'ני (שנולדה בשנת 1929 ונפטרה בשנת 2010).
ב-18 באפריל 1944, כשהייתה בגיל 33, התאלמנה מבעלה שמת מפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה באן (פיקרדי) שבצרפת.
טסייר התגוררה ב-(איל ווילן), ולאחר מכן עבר ללה סאבל ד'אולון (אנ').
לאף אחד מבני משפחתה לא היה אריכות ימים מיוחדת. אביה נפטר בגיל 66. ואמא שלה הייתה מעל גיל 80, כמו גם שניים משלושת אחיו, שמתו בגיל 86 ו-93.
בשנת 2010 עברה לבית אבות.
בעקבות מותה של לוסיל רנדון ב-17 בינואר 2023 הפכה לאדם הצרפתי המבוגר ביותר בצרפת.
הערות שוליים

1 2  "Mort de la doyenne de l'humanité, la Française sœur André, à 118 ans". TF1 INFO (בצרפתית). 2023-01-17. נבדק ב-2023-03-21..
↑  "VIDÉO - Rencontre avec Marie-Rose Tessier, la probable nouvelle doyenne des Français". TF1 INFO (בצרפתית). 2023-01-18. נבדק ב-2023-03-16..
1 2 3 4 5  Généalogie, La Revue française de. "Les racines vendéennes de Marie-Rose Tessier, nouvelle doyenne des Français". La Revue française de Généalogie (בצרפתית). נבדק ב-2023-03-21..
1 2  "Fichier des décès". INSEE. 2020. נבדק ב-30 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה).
1 2  "Marie-Rose Tessier, Vendéenne de 112 ans, est la nouvelle doyenne des Français". ici, par France Bleu et France 3 (בצרפתית). 2023-01-19. נבדק ב-2023-03-16..
↑  "Seniors : rencontre avec Marie-Rose Tessier, la nouvelle doyenne des Français". Franceinfo (בצרפתית). 2023-01-23. נבדק ב-2023-03-16..
תעודת לידתה של טסייר
חבריאל מטסו

| --- | --- |

תמונת האמן עם אשתו, איזבלה דה וולף, במסבאה, 1661 – אלטה מייסטר גלרי, דרזדן
 לידה:  ינואר 1629 ליידן, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  24 באוקטובר 1667 (בגיל 38) אמסטרדם, הרפובליקה ההולנדית 
 מקום קבורה:  הכנסייה החדשה (אמסטרדם) 
 זרם באמנות:  בארוק 
 הושפע על ידי:  חריט דאו 
 יצירות ידועות:  The Huntsman, Man Writing a Letter, Woman Reading a Letter, The Vegetable Market in Amsterdam 
 בן או בת זוג:  Isabella de Wolff (27 באפריל 1658–?) 
 
סימטת פרינסנחראכט
חבריאל מטסו (בהולנדית: Gabriël Metsu, באנציקלופדיה העברית נכתב גבריאל מטסו; ינואר 1629, ליידן – 24 באוקטובר 1667, אמסטרדם) היה צייר הולנדי מתור הזהב של הולנד.
יצירתו של מטסו כוללת בתוכה מספר תמונות על נושאים מכתבי הקודש וציורי "ז'אנר" רבים, חלקם תמונות דיוקן.
ילדות וצעירות

חבריאל מטסו נולד לצייר הפלמי ז'אק מטסו (1587/1588–1629), יליד באייל, אז ברוזנות פלנדריה שבילה את רוב חייו בליידן והתחתן שלוש פעמים. בשנת 1625 הוא נשא את אשתו השלישית, יאקומנטייה לבית גארנירס, מיילדת במקצועה ואלמנה של הצייר גיליאם פרמו, המכונה "סטראציו ולוטו" שהייתה כבר אם לשלושה ילדים. בתקופה בה נולד חבריאל המשפחה התגוררה ברחוב לאנגה מארה בליידן, שנקרא על שם נחל המארה שזרם פעם במקום. אביו של חבריאל נפטר באותה שנה ואמו התחתנה שוב כעבור שבע שנים, בשנת 1636, עם בעל סירה.
לפי ארנולד האובראקן, התחנך חבריאל מטסו אצל הצייר חריט דאו, המפורסם בתמונות הז'אנר שלו. יש המטילים בכך ספק מפני שקיימות יצירות שבהן בולטת השפעתו של דאו (למשל ציורים כמו "הכימאי", במוזיאון לובר שבו רואים דמות דרך חלון), אך בציורים של מטסו השפעה זו פחות מודגשת.
כישרונו של מטסו ניכר כבר בילדותו. בגיל 15, בשנת 1644, ביקש להתקבל לגילדת אמנים בעיר. כאשר ב-1648 קמה בליידן הגילדה של לוקס הקדוש של המקצועות האמנותיים, מטסו נמנה עם מייסדיה.
בין עמיתיו בלטו יאן סטן, שבינו למטסו הייתה קיימת השפעת גומלין, יוריס ואן סחוטן, דוויד באי, ופיטר דה רינג. אולם החל משנת 1650 הפסיק מטסו את חברותו בגילדה. באותן שנים התחיל להיות מושפע מסגנונו של יאן ליבנס.
למשך כמה חדשים התגורר מטסו באוטרכט ולמד אצל ניקולאוס קניפפר (Knüpfer) ואצל יאן בפטיסט וניקס. מאחר שבשנות מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה (1652–1654) כלכלת הארץ נכנסה למשבר, חיפש הצייר את מזלו באמסטרדם.
באמסטרדם

בתחילה התגורר מטסו בסמטה בפרינסנחראכט, על יד תעלת לאוריירחראכט, וגידל עופות ובעלי חיים אותם נהג לצייר מדי פעם. באחד מן הימים מחתה אחת השכנות נגד הרעש שבקע מביתו והוא עבר לבית על יד התעלה, בסמיכות לשוק ירקות. סביבה תוססת זו היוותה בשבילו מקור השראה לא מבוטל (למשל בציור "בשוק העשבים של אמסטרדם").
בשנת 1658 התחתן האמן עם איזבלה דה וולף. תמונה אחת של הזוג נמצאת ב"גלריית האמנים הישנים" בדרזדן, ותמונה אחרת שלהם נמצאת ב-Speed Art Museum בלואיוויל, קנטקי. איזבלה דה וולף הייתה בת לאב קדר ולאם ציירת מאנקהייזן. אחי אמה, פיטר דה חרבר, היה גם הוא צייר ונודע בציוריו בנושאי דת שיצר בהארלם.
באמסטרדם הושפעה יצירתו של מטסו על ידי גררד טר בורך (או חריט טר בורך) ופיטר קודה.
מטסו הפך לצייר של החברה המבוססת והתיישב לבסוף בלידסהסטראט, לא רחוק ממזמיני תמונותיו ומקוניהן.
אחד מלקוחותיו החשובים היה סוחר הבדים יאן י. הינלופן, בסביבות שנת 1661. מטסו צייר בשבילו כמה תמונות משפחה, כשברקע הנציח את העיצוב המפואר של הבית. מטסו צייר גם את דיוקנה של האלמנה של הינלופן, לוסיה וייבראנטס.
באוקטובר 1667 מת מטסו בהייתו בן 38 בלבד, ייתכן שנפטר בעקבות ניתוח בשלפוחית השתן. הוא נקבר ב-24 לחודש בכנסיית "ניווה קרק". לאחר מותו חזרה אלמנתו אל אמה באנקהייזן.
ציורים

"שוק הירקות של אמסטרדם"
"גברת מנגנת בפסנתר", 1660–1667, רוטרדם (מוזיאון בוימאנס ואן בוינינגן)
"אשה עם פירות"
"חגיגת מלך השעועית" 1650–1655, גלריית הציורים בברלין
גירוש הגר וישמעאל, מוזיאון דה לייקנהאל
"טבחית במזווה," אלטה פינאקותק, מינכן
"מוכר התרנגולים", 1662, גלריית אלט מייסטר בדרזדן
"חובבי המוזיקה"
"משפחת הסוחר הינלופן" 1662, גלריית הציורים בברלין
"וקן של אשה זקנה"
"האשה החולה והרופא"
"טבחית"
"דיוקן של גברת", במכון לאמנויות במינאפוליס
גלריה

"מוכר התרנגולים", vers 1662
"גבר ואשה ליד הווירגינל" (1658–1660)
"אשה מנגנת בוויולה דה גמבה", 1663
"מוכרת זקנה של דגים"
"גירוש הגר וישמעאל" ציור המבוסס על הסיפור התנכ"י "גירוש הגר וישמעאל", 1653–1654
ביקור בחדר הילד, אחרי לידתה של שרה הינלופן
לוצ'יה לאורה סאנגנטינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1910  (בת 114) Sturno, איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 
לוצ'יה לאורה סאנגנטינו (באיטלקית:  Lucia Laura Sangenito
;‏ 22 בנובמבר 1910)  היא איטלקית ואדם שחי מעל גיל 110, האדם המבוגר ביותר באיטליה לאחר מותה של קלאודיה בקאריני ב-24 בדצמבר 2024. ואדם החי השמיני בגילו בעולם.
ביוגרפיה

לוצ'יה לאורה סאנגנטינו נולדה ב-22 בנובמבר 1910 בסטרונו (אנ') שבממלכת איטליה. בשנת 1933 התחתנה ונולדו לה ארבעה ילדים, חלקם נפטרו זמן קצר לאחר הלידה.
בשנת 2010, בגיל 99 נפטר בעלה חודש לפני יום הולדתו ה-100. במאי 2018, בגיל 107 סאנגנטינו   נפלה, שברה את עצם הירך, ולאחר מכן עברה ניתוח.
כשהתראיינה לעיתון המקוון Ottopagine אמרה: "הקרבתי הרבה... אני שמחה בחיי, גם אם הייתי מתה מיד, הייתי שמחה על מה שחוויתי. אנחנו תמיד מודים לאלוהים. מה שהוא רוצה, אני עושה, הוא נתן לי את השנים האלה ואני לוקחת אותן". סאנגנטינו מעדיפה לאכול ארוחות קלות, לא אוהבת ממתקים, מעדיפה ירקות ואוהבת מרק בערב.
לסאנגנטינו יש שני נכדים ושלושה נינים.
סאנגנטינו מתגוררת בסטונו (אנ') מטופלת על ידי בתה מריה. לאחר מותה של קלאודיה בקאריני ב-24 בדצמבר 2024  הפכה לאדם המבוגר ביותר באיטליה.
ראו גם

האנשים המבוגרים ביותר שתועדו
הערות שוליים

↑  "Lucia Laura Sangenito, 112 anni e non sentirli".
↑  "È morta a 114 anni Claudia Baccarini: era la persona più anziana d'Italia (e la nona al mondo)". 27 בדצמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Decani d'Italia".
מצוד (מיני-סדרה)

| --- | --- |

 סוגה:  מותחן קונספירציה
 יוצרים:  מוניקה בלצקי
 כותבים:  Monica Beletsky 
 בימוי:  קרל פרנקלין
 שחקנים:  טוביאס מנזיס אנתוני בויל לובי סימון מאט וולש ברנדון פלין בטי גבריאל ויל הריסון האמיש לינקלייטר דמיאן או'הר פאטון אוסוולט לילי טיילור
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  7
 הפקה
 מפיקים בפועל:  מוניקה בלצקי ליין אסקרידג' ג'יימס ל. סוונסון מייקל רוטנברג ריצ'רד אבטה פרנק סמית' נאיה קוקוקוב קרל פרנקלין
 חברת הפקה:  Apple Studios Lionsgate Television POV Entertainment Walden Media 3 Arts Entertainment
 הפצה:  אפל
 שידור
 רשת שידור:  אפל TV פלוס
 תקופת שידור מקורית:  15 במרץ 2024 – 19 באפריל 2024 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מצוד (באנגלית: Manhunt) היא מיני-סדרת מותחן קונספירציה היסטורי אמריקאית שנוצרה על ידי מוניקה בלצקי, העוקבת אחר חיפושיו של אדווין סטנטון אחר ג'ון וילקס בות' לאחר ההתנקשות באברהם לינקולן ומבוססת את ספרו של ג'יימס ל. סוונסון, "Manhunt: The 12-day Chase for Lincoln's Killer".
המיני-סדרה הופצה בשירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס" החל מ-15 במרץ 2024 עד 19 באפריל של אותה שנה.
תקציר העלילה

לאחר ההתנקשות באברהם לינקולן, מזכיר המלחמה וחברו הקרוב, אדווין סטנטון מתחיל במצוד אחר רוצחו, ג'ון וילקס בות'.
צוות השחקנים

טוביאס מנזיס – אדווין סטנטון
אנתוני בויל – ג'ון ווילקס בות'
לובי סימון – מרי סימס
מאט וולש – סמואל מוד
ברנדון פלין – אדווין סטנטון ג'וניור
בטי גבריאל – אליזבת קקלי
ויל הריסון – דייוויד הרולד
האמיש לינקלייטר – אברהם לינקולן
מקסוול קורן – רוברט טוד לינקולן
דמיאן או'הר – תומאס אקרט
פאטון אוסוולט – לאפייט בייקר
לילי טיילור – מרי טוד לינקולן
טימותי ד. זיגמונד – ג'בידיה דיגלר
אן דודק – אלן סטנטון
הפקה > פיתוח

בינואר 2022, נמסר לראשונה על פיתוחו של עיבוד טלוויזיוני לרומן "Manhunt: The 12-Day Chase for Lincoln's Killer" מאת ג'יימס ל. סוונסון. המיני-סדרה נוצרה ונכתבה על ידי היוצרת מוניקה בלצקי כפרויקט ראשון בחוזה עליו חתמה מול "אפל"; עוד נמסר כי על בימוי הפרקים יופקד הבמאי קרל פרנקלין וכי בתפקיד הראשי יככב טוביאס מנזיס. בפברואר 2022, נמסר על ליהוקם של אנתוני בויל ולובי סימון לצוות השחקנים, ואושר כי בויל יגלם את דמותו של ג'ון וילקס בות'. במרץ 2022, נמסר על ליהוקו של מאט וולש לדמותו של סמואל מוד; ובמאי 2022, נמסר על ליהוקם של צוות השחקנים המלא.
הפקה > צילומים

תהליך הקדם-הפקה החל בסוואנה, ג'ורג'יה, בפברואר 2022, ואילו הצילומים החלו במאי והסתיימו באוקטובר 2022. צילומי סצנת ההתנקשות בתיאטרון פורד התקיימו בתיאטרון היסטורי בפילדלפיה ביוני 2022.
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס ג'ות'הם לטלוויזיה | 4 ביוני 2024 | ההופעה הטובה ביותר במיני-סדרה | טוביאס מנזיס | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 20 בנובמבר 2024 | נעימת כותרת ראשית - תוכנית טלוויזיה/מיני-סדרה | דניאלה פונדר | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2  Otterson, Joe (January 5, 2022). "Apple Orders Limited Series About Hunt for John Wilkes Booth From Monica Beletsky, Tobias Menzies to Star". Variety. Penske Media Corporation. Archived from the original on January 7, 2022. Retrieved January 15, 2023.
↑  Petski, Denise (February 25, 2022). "Anthony Boyle & Lovie Simone Join Tobias Menzies In Apple's Lincoln Assassination Limited Series Manhunt". Deadline Hollywood. Archived from the original on 25 February 2022. Retrieved January 15, 2023.
↑  D'Alessandro, Anthony (March 30, 2022). "Apple's Lincoln Assassination Limited Series Manhunt Finds Its Dr. Mudd In Matt Walsh". Deadline Hollywood. Archived from the original on 31 March 2022. Retrieved January 15, 2023.
↑  Petski, Denise (May 10, 2022). "Apple Limited Series Manhunt Adds Seven To Cast". Deadline Hollywood. Archived from the original on 10 May 2022. Retrieved January 15, 2023.
↑  "Crew Call: Manhunt". Savannah Regional Film Commission. January 13, 2022. Archived from the original on 11 June 2022. Retrieved January 15, 2023.
↑  Vadala, Nick (June 30, 2022). "There's a new TV show filming in Philadelphia". The Philadelphia Inquirer.
↑  Lexi Carson, ‘Baby Reindeer,’ ‘Mr. & Mrs. Smith’ and ‘Colin From Accounts’ Take Top Prizes at 2024 Gotham TV Awards: Full Winners List, Variety, ‏2024-06-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Chris Willman, Hans Zimmer and the Scores and Songs of ‘Emilia Pérez’ and ‘Wild Robot’ Lead Winners’ List at 2024 Hollywood Music in Media Awards, Variety, ‏2024-11-21 (באנגלית אמריקאית)
אצטדיון רחובות

| --- | --- |

 מיקום:   פארק המדע, רחובות, ישראל
 קואורדינטות:  31°54′55″N 34°48′46″E﻿ / ﻿31.915278°N 34.812778°E﻿ / 31.915278; 34.812778
 אבן יסוד:  2019
 תקופת הפעילות:  מרץ 2025 (משוער) – הווה
 עלות הבנייה:  כ-110 מיליוני שקלים.
 בעלים:  עיריית רחובות
 אדריכל:  גולדשמידט ארדיטי בן נעים אדריכלים
 קבוצות:  הפועל מרמורק, מכבי שעריים
 מושבים:  6,000
 ממדי משטח:  40 דונם
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) אצטדיון רחובות(למפת גוש דן רגילה) אצטדיון רחובות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אצטדיון רחובות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אצטדיון רחובות  he אצטדיון רחובותhe אצטדיון רחובותמפת  __ רחובות [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר מדרום: __ קריית עקרון, __ מועצה אזורית ברנר ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה ממערב ומצפון: __ נס ציונה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון רחובות הוא אצטדיון כדורגל בהקמה במתחם פארק המדע ברחובות וישרת את קבוצות הפועל מרמורק ומכבי שעריים.
האצטדיון צפוי לכלול 6,000 מושבים, חדרי הלבשה, חדרי שופטים, חדרי עיתונאים וטרקלין אירוח למכובדים, וכן שטחי מסחר ומתחם חניה. האצטדיון ימוקם בצמוד לחורשת הצופים ובניין גב-ים שמתחם פארק המדע.
האצטדיון מתוכנן כחלק מפארק נופש עירוני שישתרע על שטח 126 דונם, מתוכם כ-40 דונם יוקצו עבור שטחי האצטדיון ומגרש אימונים שיוקם בסמוך אליו.
התוכניות לבניית האצטדיון אושרו במאי 2019 וביולי 2019 החלו העבודות להכשרת השטח לבנייתו. ב-6 בדצמבר 2020 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לבניית האצטדיון. פתיחת האצטדיון צפויה להיות ברבעון הראשון של 2025.
היסטוריה

ב-2009 החליטה עיריית רחובות להקים אצטדיון עירוני חדש, שנועד להכיל 5,000 צופים, לצד הספורטק סמוך לשכונת רחובות ההולנדית. בהמשך שונה מיקומו המיועד לאזור מרכז הספורט בשכונת וייסגל ברחובות.
ב-2012 החלו בעבודות הפיתוח ליישור הקרקע והכשרתה להקמת האצטדיון אך בשל התנגדות התושבים והיעדר כל אישורי הבנייה המתאימים הפרויקט נעצר בצו בית המשפט ובוטל. בהמשך הוחלט להקים במתחם וייסגל 2 מגרשי כדורגל סינתטיים לאימונים בהשקעה של כ-15 מיליון שקלים שנחנכו ב-2016.
ב-2014 אישרה העירייה מיקום חדש לאצטדיון העירוני לצד פארק המדע. האצטדיון נועד תחילה להיבנות בשלבים ולהכיל 5,000 צופים בסה"כ (בשלב א' רק 2,500 צופים) אך תכנונו עודכן כך שיכיל 6,000 מקומות וייבנה בשלמותו ולא בשלבים. על תכנון האצטדיון הופקד משרד האדריכלים גולדשמידט ארדיטי בן נעים.
הערות שוליים

↑  ארז שרווינטר, אצטדיון הכדורגל העירוני ברחובות צפוי להיחנך בנובמבר 2022, באתר SchokenGroup, ‏22 באוגוסט 2019
↑  אריאל נוי, בלי אישורים: החלה הבנייה של האצטדיון החדש ברחובות, באתר כלכליסט, 1 בנובמבר 2012
↑  רן ענפי, ‏כמעט מוכן: צפו בסיור באצטדיון החדש ברחובות, באתר ערוץ הספורט, 14 בפברואר 2025
↑  אורי חודי, ‏לא רק מכבי שעריים: עיריית רחובות תבנה אצטדיון חדש בעיר, באתר גלובס, 18 בפברואר 2018
↑  איילת רוטה-גבאי, אצטדיון רחובות יוצא לדרך, עוד בתכנית: פארק נופש ומסחר, באתר מיינט רחובות, ‏16 במאי 2019
↑  הילה ציאון‏, אחרי ההתנגדויות: אושרה תוכנית לבניית אצטדיון כדורגל ברחובות, באתר וואלה, 19 בפברואר 2018
↑  אסף הדר, סממנים ראשוניים: הכשרת שטח לבניית האצטדיון העירוני ברחובות, באתר חדשות אפס שמונה, ‏1 באוגוסט 2019
↑  עולים על הדשא: אצטדיון הכדורגל הראשון ברחובות ייחנך ב- 2022, באתר רחובות NEWS, ‏22 באוגוסט 2019
↑  יונתן גינזבורג, ‏ייפתח בקיץ? זה מצבו של האצטדיון ברחובות, באתר ONE‏, 11 במרץ 2024
לאוניד דרבניוב

לאוניד דרבניוב
לאוניד פטרוביץ' דרבניוב (ברוסית: Леонид Петрович Дербенёв; ‏12 באפריל 1931, מוסקבה - 22 ביוני 1995, מוסקבה) היה משורר סובייטי רוסי.
חייו

לאוניד דרבניוב נולד במוסקבה. בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטה משפחתו לכפר במחוז ולדימיר ולאחר המלחמה חזרה למוסקבה. בשנת 1954 דרבניוב סיים לימודי משפטים ועבד כמשפטן בארגונים שונים.
שירו הראשון התפרסם בעיתון של הפיונירים בעודו בן 14. במקביל לעבודה כמשפטן כתב דרבניוב שירים שהתפרסמו בעיתונות הסובייטית. ב-1959 עזב את עיסוקו כמשפטן ועבר להתפרנס מכתיבת שירים בלבד. בתחילת דרכו תרגם שירים של משוררי ברית המועצות שלא כתבו ברוסית. בשנות ה-60 תרגם דרבניוב מספר שירים מערביים של דומניקו מודוניו וסלבטורה אדמו. דרבניוב שיתף פעולה עם מספר מלחינים סובייטים: אלכסנדר זצפין, ויאצ'סלב דוברינין, יורי אנטונוב, מקסים דונייבסקי ועוד. הוא כתב מילים לשירים של מוסלים מגמאייב, לב לשצ'נקו, אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב, מיכאיל בויארסקי, פיליפ קירקורוב ולהקות פופולריות בהן סמוצבטי, ווסיוליה רביאטה.
שירים שכתב דרבניוב שולבו בכ-120 סרטים סובייטים. ביחד עם אלכסנדר זצפין הוא היה מחבר שירים בסרטים של לאוניד גאידאי. מלחין נוסף שדרבניוב כתב איתו מספר רב של שירים היה ויאצ'סלב דוברינין, שהחל משנות ה-80 החל גם לשיר אותם בעצמו.
שירי דרבניוב זכו מספר פעמים בתחרות "שיר השנה". מכיוון שדרבניוב לא פרסם ספרים עם שיריו הוא לא יכל להתקבל לאיגוד הסופרים. במקום זה מכיוון שרבים משיריו בוצעו בסרטים הוא התקבל לאיגוד עובדי הקולנוע.
דרדניוב נפטר במוסקבה בשנת 1995 מסרטן הקיבה.
בשנת 2004 נערכה תחרות שירה לזכרו. בשנת 2011 לכבוד יובל 80 נערכה הופעה חגיגית של שיריו שצולמה לטלוויזיה.
צוטומו מיאזאקי

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1962 איצוקאיצ'י (אנ'), טוקיו, יפן
 הוצאה להורג:  17 ביוני 2008 (בגיל 45) בית המעצר של טוקיו (אנ'), טוקיו, יפן
 מדינה:  יפן
 השכלה:  Tokyo Polytechnic University, Junior College Department 
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 1988 – יוני 1989 (כ־305 ימים)
 
צוטומו מיאזאקי (ביפנית: 宮﨑 勤; באנגלית: Tsutomu Miyazaki;‏ 21 באוגוסט 1962 – 17 ביוני 2008) היה רוצח סדרתי, נקרופיל וקניבל יפני אשר רצח ארבע ילדות צעירות בטוקיו ובסאיטאמה בשנים 1988–1989. זכה לכינוי רוצח האוטאקו לאחר שבביתו נמצאו אלפי סרטי אימה ופורנוגרפיה, אשר התקשורת תיארה באופן שגוי כאוספי אנימה ומאנגה. נידון למוות והוצא להורג בתלייה בבית המעצר של טוקיו (אנ').
אופיו האלים של המודוס אופרנדי של מיאזאקי עורר בהלה ציבורית רחבה עם פרסומו. לאחר שחטף את קורבנותיו, כולן ילדות בגילאי ארבע עד שבע, רצח וביתר את גופותיהן ברכבו, בטרם אנס ואכל אותן. לעיתים נהג לשמור חלקים מהן בתור פרסים, וליצור קשר עם משפחותיהן בכדי להתגרות בהן.
ביוגרפיה

צוטומו מיאזאקי נולד ב-21 באוגוסט 1962 באיצוקאיצ'י (אנ'), טוקיו, הבן הבכור של משפחה אמידה. לידתו הייתה מוקדמת והוא סבל ממום מולד נדיר שחיבר בין מפרקי ידיו, כך שלא הצליח לכופף אותם כלפי מעלה.
משפחתו ניהלה עיתון מקומי והייתה ידועה היטב בעיר מגוריה, בה שירתו סבו ואביו לפניו במועצת העיר. מאחר שהוריו היו שקועים בעבודתם ועסוקים מרבית הזמן, חונך מיאזאקי בידי סבו, ובידי אדם שסבל ממוגבלות שכלית אשר נשכר לשמש כאומן עבורו.
בבית הספר סבל מיאזאקי מבריונות וחרמות ממושכים בעקבות המום הבולט בידיו, ובחלוף הזמן הפך לילד שקט ומופנם. הוא המשיך לבית הספר התיכוני מיידאי נקאנו בנקאנו (אנ'), מוסד לימודי יוקרתי בעל קשרים קרובים לאוניברסיטת מייג'י (אנ'), ונחשב לתלמיד מופתי עד שהחלו ציוניו ליפול בפתאומיות. הוא דורג במקום הארבעים מתוך חמישים ושש התלמידים בכיתתו, ולא זכה להזמנה לאוניברסיטה כנהוג בבית הספר. במקום להמשיך ללימודי אנגלית והוראה כפי שתכנן, נרשם למכללה מקומית ורכש השכלה מקצועית במטרה להפוך לטכנאי צילום.
במהלך שנות ה-80 שב להתגורר בבית הוריו, וחלק חדר משותף יחד עם אחותו הגדולה. על אף תדמיתה של משפחתו באיצוקאיצ'י, לא הפגין כל רצון לרשת את עסקיהם. לאחר מעצרו אמר כי הדבר היחיד שרצה באותה העת היה כי ”יקשיבו לבעיותיו”, אולם האמין שהוריו היו מודאגים יותר ”מהמטריאליסטי מאשר מהסנטימנטלי”, ו”לא היו מוכנים להקשיב, אלא רק להתעלם”. באותה הודאה סיפר כי עד לתקופה זו כבר החל לחשוב על התאבדות. כמו כן אמר כי קיבל תמיכה רק מסבו, אליו היה קרוב מאוד, על אף הניכור הרב שחש מצד שתי אחיותיו הצעירות.
סבו של מיאזאקי נפטר ב-1988, מה שהחמיר את דיכאונו והפך אותו לבודד עוד יותר. בניסיון ”לשמור חלק ממנו”, אכל מיאזאקי כמות מסוימת מהאפר שלו. כעבור מספר שבועות תפסה אותו אחת מאחיותיו בזמן שצפה בה מתקלחת, וכאשר הורתה לו לעזוב תקף אותה. לאחר שאמו למדה על התקרית ודרשה ממנו כי ישקיע יותר זמן בעבודתו מאשר בצפייה בקלטות וידאו, תקף גם אותה.
הרציחות

מסע הקטל של מיאזאקי נפתח באוגוסט 1988 והסתיים ביוני 1989. מיאזאקי ביתר ורצח ארבע ילדות בגילאי ארבע עד שבע, אנס את גופותיהן, שתה את דמה של אחת מהן, ואכל חלקים מידה של אחרת. לפני מעצרו כונו הפשעים הללו בשם רציחות הילדות הקטנות, ולאחר מכן בשם הרציחות והחטיפות הסדרתיות של טוקיו וסאיטאמה.
מעט לאחר יום הולדתו העשרים ושש, ב-22 באוגוסט 1988, עקבותיה של מרי קונו בת הארבע נעלמו בזמן ששיחקה בבית חברתה. מיאזאקי הוביל אותה לתוך רכב הניסאן פולסר (אנ') שלו ונסע לכיוון מערב טוקיו. לאחר שחנה מתחת לגשר באזור מיוער, התיישב לצידה של קונו במשך חצי שעה בטרם רצח אותה ואנס את גופתה. הוא השליך את הגווייה בשדות הסמוכים לביתו, נפטר מבגדיה, וחיכה שתירקב בטרם שב על מנת לכרות את ידיה ואת רגליה, אותם שמר בארונו. לאחר מכן שרף את שאריותיה בתנור ביתו, טחן אותן לאבקה, אותה שלח למשפחתה בתוך קופסה יחד עם שיניה, תמונות של בגדיה, וגלויה בה נכתב ”מרי. עצמות. נשרפה. לחקור. להוכיח”. הגפיים של קונו נמצאו בארונו של מיאזאקי כאשר נעצר לאחר שנה.
כעבור חודשיים חטף מיאזאקי את מסאמי יושיזאווה בת השבע לאחר שראה אותה הולכת לאורך דרך כפרית. הוא פנה אליה בהצעה לעלות לרכבו, ומשנענתה בחיוב, נסע לאותו מקום בו רצח את קונו. לאחר מכן רצח אותה, אנס את גופתה, ולקח את בגדיה עמו, בטרם עזב.
מיאזאקי המתין חודשיים נוספים לפני שחטף את אריקה נמבה בת הארבע, כאשר שבה לביתה לאחר שביקרה את חברתה. הוא כפה עליה להיכנס לרכבו ונסע למגרש חנייה בנגורי, כיום האנו (אנ'), שם הכריח אותה להסיר את בגדיה במושב האחורי של הרכב, והחל לצלם אותה. לאחר שרצח אותה, קשר את ידיה ורגליה מאחורי גבה, עטף אותה בסדין מיטה, והניח את גופתה בתא המטען. הוא השליך את בגדיה באזור מיוער, ונפטר מגופתה במגרש חנייה סמוך, בו התגלתה כעבור שלושה ימים. ב-20 בדצמבר קיבלה משפחתה גלויה ששלח ובה נכתבה הודעה אשר הורכבה ממילים שנחתכו ממגזינים, ”אריקה. קר. שיעול. גרון. לנוח. מוות”.
כמעט שישה חודשים חלפו בטרם מצא מיאזאקי את אייאקו נמוטו בת החמש. לאחר ששכנע אותה להרשות לו לצלם אותה, הוביל אותה לרכבו בו רצח אותה, כיסה את גופתה בסדין מיטה, והשליך אותה לתא המטען. לאחר מכן לקח את גופתה לדירתו, והעביר את היומיים הבאים באונס וצילום הגווייה. כאשר החלה להירקב, ביתר אותה מיאזאקי והשליך את מרביתה בבית הקברות הסמוך. הוא שמר את ידיה, מהן שתה דם ואף אכל חלקים מסוימים. מאחר שחשש כי המשטרה תמצא את חלקי הגופה שהשליך, שב לבית הקברות כעבור שבועיים ולקח אותם חזרה לדירתו, שם החביא אותם בארונו.
מעצר

מיאזאקי נתקל בזוג ילדות ב-23 ביולי 1989 בזמן ששיחקו בפארק שעשועים בהאצ'יוגי. הוא הצליח להפריד את הצעירה מביניהן מאחותה, אשר הלכה לדרכה, והחל לצלם אותה בעירום. אביה הגיע למקום במהרה ותקף אותו, אך הוכנע בקלות. מיאזאקי נמלט חזרה לפארק על מנת לשוב לרכבו, אולם נעצר בידי כוחות המשטרה אשר הוזמנו למקום בידי האב. חיפוש שנערך בבונגלו בו התגורר חשף 5,763 קלטות וידאו אשר הכילו סרטי פורנוגרפיה, אימה, סלאשרים ואנימה. בין הקלטות נמצאו תמונות וסרטים קצרים המתעדים את קורבנותיו.
עם מעצרו כינתה התקשורת היפנית את מיאזאקי בשם רוצח האוטאקו, מתוך התייחסות לתרבות האוטאקו המתארת אנשים בעלי דפוסי צריכה, בייחוד בכל הנוגע למוצרי אנימה ומאנגה. הפרשה עוררה פאניקה מוסרית רחבה בשל ההנחה כי תחומי העניין הללו הם שגרמו למיאזאקי לבצע את פשעיו. מספר עיתונים אף טענו כי מיאזאקי נסוג אל תוך עולם פנטזיה של מאנגה כתוצאה מחינוכו המוזנח.
הפסיכואנליסט קייגו אוקונוג'י מהאוניברסיטה הבינלאומית של טוקיו (אנ') אמר לעיתון השוקן פוסט כי ”הסכנה הטמונה בדור שלם של צעירים אשר אינם חווים אפילו את מערכת יחסים הזוגית או המשולשת הבסיסית ביותר ביניהם ובין הוריהם, ואינם מסוגלים לתפוש את ההבדל שבין עולם הפנטזיה של סרטי וידאו ומאנגה ובין המציאות, היא כעת קיצונית”. טענה זו ואחרות מסוגה הופרכו בהמשך. המבקר איז'י אוטסוקה ציין בספרו, העוסק בפשעיו של מיאזאקי, כי אוסף הפורנוגרפיה הגדול שנמצא ברשותו ככל הנראה הומצא יש מאין, או לכל הפחות גודלו הוקצן, בידי עיתונאי או צלם, על מנת להבליט את סטיותיו של הרוצח. מבקר אחר, פומיאה איצ'יהאשי, הציע כי המידע ששוחרר לציבור נועד לעורר סטריאוטיפים ופחדים נפוצים בכל הנוגע לתרבות האוטאקו, מאחר שהמשטרה ידעה כי הדבר יסייע להשגת הרשעה.