stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משמר העמק (אוניית מעפילים)
תולדותיה > "משמר העמק" – אוניית מעפילים > עימות עם הבריטים

במרחק 100 מיל מקפריסין הופיע מטוס ארבעה מנועי מחיל האוויר המלכותי הבריטי, שהמשיך ללוות את האונייה. כשעתיים אחר כך הופיעה משחתת שליוותה בדרך לחיפה. בדרך נוספו משחתות, וחלקן התחלפו ביניהן.
נתקבלו הוראות חד-משמעיות לא להגיע לעימות פעיל עם הכוחות הבריטים, אלא רק להתנגד פסיבית.
הסיבה לכך נעוצה בהרכב אוכלוסיית המעפילים: כ־100 נשים הרות וילדים רבים.
בהמשך הגיעו משחתות בריטיות והחלו ללוות אותה. בשלב זה נמסר לה שמה המבצעי "משמר העמק" והוחלט לשנות את נתיבה לחיפה. בקרבת חיפה הוקטנה המהירות לשנים – שלושה קשרים. במרחק שלושה מיל מחיפה נצמדו המשחתות משני הצדדים, ומלחים וחיילים בריטים עלו על הסיפון ותפסו את הגשר. המכונאים עזבו את חדר המכונות וכיבו את המנוע, לפי ההוראות שקיבלו.
כשהחל העימות עם הבריטים נפסק הקשר, הסוללות נזרקו לים ומכשירי הקשר הוחבאו.
לא הוכן סליק למלווים, המלווים עצמם עלו לאונייה רק ערב ההפלגה. בדרך ניסו לאלתר מקום מסתור, אך לא היה נמצא פתרון.
בסופו של דבר התערבבו המלווים עם המעפילים והצליחו לעלות עימם לספינות הגירוש. שם הצליחו להיחלץ ממחנה ההסגר. כמו כן, חילצו את הצוות האיטלקי שהיה עימם, והוברחו לאחת מספינות ה"פאן" שעגנו בפמגוסטה.
המשחתות גררו את האונייה לתוך נמל חיפה. והמעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין.
תולדותיה > בחיל הים הישראלי

לאחר הקמת המדינה, "משמר העמק" הושמשה לשירות וערכה שתי הפלגות עם עולים מצרפת. בדצמבר 1948 הביאה ארצה מטוסי "מוסקיטו" מעודפי הצבא הבריטי בקפריסין.
סופה היה, ככל הנראה בטביעה בחוף המזרחי של אוסטרליה ב-1954.
סונוסוכוס

| סונוסוכוס |
| --- | --- |

תקופה
יורה תיכון-יורה עליון 164.7–155.7 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
משפחה:: גוניופולודיים
סוג:: סונוסוכוס
מינים
 Sunosuchus miaoi  Sunosuchus shartegensis  Sunosuchus junggarensis  Sunosuchus shunanensis  Sunosuchus phuwiangensis
שם מדעי
 Sunosuchus

סונוסוכוס (שם מדעי: Sunosuchus) הוא סוג של דמוי-תנין נכחד אשר חי בתור היורה לפני 164.7-155.7 מיליון שנה (וייתכן שאף שרד עד לתחילת הקרטיקון). בסוג זה התגלו 5 מינים, הראשון שבהם ב-1948. הם נמצאו בסין, תאילנד וקירגיזסטן. בעבר חלק מהמינים היו שייכים לסוג גוניאופוליס.
מתנינאי קדום זה נמצאו מאובני לסתות רחבות, חוליות ועצמות גפיים, מהם נראה שהתנין כוסה באוסטאודרם. הוא היה בעל לסתות גדולות וארוכות שהיו נמוכות יותר משאר הגולגולת והעיניים. בצורתו הוא הזכיר סרקוסוכוס קטן.
ייתכן שדמוי-תנינאי זה חי באזורים ימיים ולא במי ביצות ואגמים, כפי שמאובנים שנמצאו בקירגיזסטן בקרבתו הכילו מאובנים של כרישים, דגי ריאות וצבי ים ללא סימנים למים מתוקים.
נכס דיגיטלי

נכס דיגיטלי (נקרא גם: נכס וירטואלי) הוא כל סוג של פורמט בינארי המכיל מידע, שנמצא ברשת האינטרנטית או במרחב הדיגיטלי ויש עליו זכות בעלות לאדם מסוים, לעשות בו כל שימוש חוקי רצוי (מסחרי או פרטי). סוג מידע שכזה ללא זכות בעלים, אינו יכול להיחשב נכס. נכסים דיגיטליים הם בין היתר, מסמך דיגיטלי, קובצי אודיו, תמונות או כל סוג מידע דיגיטלי רלוונטי אחר שנמצא ברשת או יאוחסן בהתקנים דיגיטליים כמו מחשבים, נגני מוזיקה, סמארטפונים, כוננים קשיחים, אמצעי תקשורת או כל מכשיר אחר שיכול לאחסן מידע דיגיטלי.
סוגים

נכסים דיגיטליים מתחלקים למגוון תצורות ומתקיימים בפורמטים ותצורות שונים, נוכח ההתקדמות הטכנולוגית בעולם ואמצעי המדיה המתקדמים.
ישנם מספר סוגי נכסים דיגיטליים:
נכסים דיגיטליים בשליטה מלאה - אתר אינטרנט, אפליקציה, ספר דיגיטלי, קורס דיגיטלי, פודקאסט, מוזיקה וקובצי אודיו, אנימציות, מצגות, תמונות וכיוצ'. אלו נכסים דיגיטליים שנוצרו על ידי אדם מסוים ובשליטתו המלאה.
נכסים דיגיטליים ברשת החברתית - עמוד פייסבוק, קבוצת פייסבוק, ערוץ יוטיוב, פרופיל אינסטגרם. אלו נכסים שנבנו בתוך רשת חברתית ונהנים מחשיפה בפני משתמשי הרשת, אך זכות הבעלות בהם מתחלקת עם הבעלים של הרשת החברתית.
נכסים בבעלות משותפת - חנות מקוונת באתרי מסחר גדולים כגון איביי או אמזון. אלו נכסים שנבנו בתוך אתר מסחר גדול ונהנים מחשיפה בסיסית של גולשי האתר, אך זכות הבעלות בהם על כל מרכיביה, מתחלקת עם בעלי אתר המסחר.
הגנות על נכסים דיגיטליים

מפאת העובדה שנכסים דיגיטליים קיימים וזמינים ברשת האינטרנטית לכל אחד, ישנה תופעה נפוצה של העתקות, שכפולים, שימוש בלתי מורשה ועוד על ידי מעוולים למטרות רווח אישי. כך לדוגמה העתקת תוכן של אתר אינטרנט והפצתו על ידי המעוול למטרות רווח. רוב הנכסים דיגיטליים הם קניין רוחני לפי חוקי זכויות יוצרים (בישראל: לפי חוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007), מאחר שמהווים יצירה הנותנת ביטוי לא מוחשי ומקורי לרעיון שהוא פרי יצירתו של האדם. לכן, שכפול והעתקה של נכס דיגיטלי, מהווה הפרה של זכות היוצר בנכס, ומזכה את הבעלים בפיצויים מן המעוול, על פי חוק.
שיטה נוספת להגנה על נכסים דיגיטליים, היא הטבעת סימן היכר או סימן מים, כל עוד תצורת הנכס מאפשרת זאת. כך, על תמונה דיגיטלית ניתן להטביע סימן מים עם פרטי התמונה והצלם, כך בעל הזכויות יישאר מקושר אליו.
קנייה ומכירה של נכסים דיגיטליים

עם התפתחות הנכסים הדיגיטליים, צמחה תעשייה של מסחר קנייה ומכירה של נכסים דיגיטליים. ניתן לרכוש נכסים דיגיטליים בקבוצות ייעודיות בפייסבוק ובאתרים ייעודיים. האתר הגדול בעולם למסחר בנכסים דיגיטליים הוא Flippa[דרוש מקור]. נכסים דיגיטליים עד כמה עשרות אלפי שקלים נמכרים לרוב בצורה עצמאיית בשוק הפרטי, בסכומים יותר גבוהים מומלץ להיעזר בשירותי ברוקר מקצועי, עמלת מכירה בתחום נעה בין 7%–15% תלוי שווי של הנכס[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  משרד המשפטים - אודות קניין רוחני
↑  סעיף 56א לחוק זכות יוצרים, התשס"ח-2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4675352-7
ניימן לוין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1906 
 פטירה:  25 בינואר 1965 (בגיל 58) 
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג'  Central Foundation Boys' School 
 
דוקטור ניימן לוין (באנגלית: Nyman Levin;‏ 17 בפברואר 1906 – 25 בינואר 1965) היה פיזיקאי יהודי-בריטי, ממציא בעל פטנטים בתחומי הטלוויזיה, הרדיו והמכ"ם שעמד בראש תוכנית הגרעין הבריטית.
קורות חיים

לוין נולד בלונדון, בריטניה, בן למשפחת מהגרים יהודים, שהגיעו מהאימפריה הרוסית ופתחו עסק לייצור שקיות נייר. הוא למד בבית הספר לנערים סנטרל פאונדיישן, אך עזב את הלימודים בגיל 16 כדי לעזור בעסק המשפחתי. כדי להמשיך את לימודיו לקח שיעורי ערב בפיזיקה והשיג מלגה לאימפריאל קולג' בלונדון.
לאחר קבלת תואר דוקטור הוא התחיל לעבוד בחברת מרקוני ופיתח שם את הטכנולוגיה שאפשרה את השימוש בטלוויזיה. הוא רשם פטנטים רבים בבריטניה ובארצות הברית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עזר המחקר שלו לפיתוח מכ"ם באורך גל של סנטימטר, שהיה חיוני ללחימת הלילה בקרב נגד הלופטוואפה. לוין פיתח את רשת הרדיו בתדר גבוה מאוד (VHF), שאפשרה למפקדים לתקשר עם חייליהם ביום הפלישה לנורמנדי ועל כן זכה לכבוד להיות בין האזרחים הבריטים הראשונים שהגיעו לנורמנדי.
לאחר המלחמה היה לוין לחבר קבוע בצוות המומחים של האדמירליות הבריטית ומנהל אגף המכשירים במחלקת המחקר של הצי הבריטי. במסגרת זו פיתח שיטה לגילוי צוללת אבודה על קרקעית הים. ב-1951 התמנה לראש אגף התותחנות של הצי הבריטי. בשנים 1955 - 1958 היה מנהל אגף המחקר והפיתוח של רנק פרסיז'ן אינדסטריז, חברה לייצור מכשירים מדויקים. הוא זיהה את העתיד של מכונות הצילום והקים את המפעל הראשון באירופה לייצור מכונות צילום.
בסוף שנות החמישים של המאה העשרים פנו שלטונות בריטניה לחברה שהעסיקה אותו וביקשו מהם, שישחררו את לוין מהחוזה איתם, כדי שיוכלו לגייס אותו לתוכנית הגרעין הבריטית והחברה הסכימה - לוין התמנה לסגן מנהל תוכנית הגרעין הבריטית ושנה מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית הגרעין הבריטית.
ניימן, שהיה חולה לב, זומן, בינואר 1965, לשיחה סודית אצל ראש ממשלת בריטניה ובכניסה למשרדי הקבינט סבל מאירוע לבבי. הוא נלקח לבית חולים ומת כעבור שלושה ימים. התפרסמו ידיעות על כך שהתנהלה נגד לוין חקירה, בחשד שהוא מספק ידיעות סודיות מתחום הגרעין לישראל, וההזמנה לישיבה אצל ראש הממשלה הייתה כיסוי לצורכי חקירה נוספת. מעולם לא הובהר אם הייתה חקירה או לא ומה היו תוצאותיה, ובנו של לוין טוען שאביו לא ריגל.
חיים אישיים

הוריו של לוין הלכו לעולמם בצעירותו והוא גודל על ידי אחותו. לוין נשא לאישה את דורה הירש ולשניים נולדו שלושה ילדים. בני הזוג היו דוברי יידיש ופעילים במסגרת הקהילה היהודית המקומית.
הערות שוליים

↑  י. פינקלסטון, "ראש האטום" דובר יידיש, מעריב, 3 במרץ 1959
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניימן לוין".
נומקס

כבאי בטורונטו חובש כיפת נומקס בשנת 2007
כפפות עשויות נומקס ועור המשמשות את חיל השריון הישראלי
נומקס (אנגלית: Nomex) הוא שם מסחרי של פולימר מסוג מטה-ארמיד אשר פותח בתחילת שנות השישים של המאה ה-20 על ידי חברת דופונט. המוצר שווק לראשונה בשנת 1967.
מאפיינים

פולימר זה קשור לניילון אבל בעל מאפיינים ארומטים ולכן חומר זה מאופיין בעמידות בטמפרטורות גבוהות. פולימר זה הוא האיזומר מטא, לעומת קבלר שהוא הפארא-ארמיד. מאמץ המתיחה המרבי הוא 340MPa. לחומר עמידות מצוינת לחום, חומרים כימיים שונים וקרינה. החומר מסוגל לעמוד בטמפרטורות של עד 370 מעלות צלזיוס.
ייצור

נומקס מיוצר בתגובת דחיסה מהמונומרים חומצה איזופתלית וm-Phenylenediamine (אנ'). החומר משווק בצורת חוט המאפשר תפירה חופשית וכיריעות מהן ניתן לחתוך חלקים.
וילפרד סוויני (2011-1926), כימאי DuPont שתגליותיו הובילו לפיתוח הנומקס, זכה במדליית אנטואן לבואזיה מטעם החברה בשנת 2002, בעיקר בגין עבודתו.
שימושים

חילות שריון רבים בעולם משתמשים בסרבלים וכפפות העשויים נומקס. בחיל השריון הישראלי נעשה בעבר שימוש במכנסי וחולצות נומקס, וכיום משתמשים בסרבלים העשויים נומקס. גם לוחמי צוות אוויר בחיל האוויר הישראלי לובשים סרבלי טיסה עשויים נומקס וכפפות נומקס. בנוסף, הנומקס משמש לייצור ביגוד ממוגן למכבי אש.
נהגי מרוץ מכוניות לובשים חליפת מרוץ (אנ') עשויה נומקס וחומרים אחרים דוחי שריפה כולל כפפות, גרביים, בלקלאווה וקסדה עמידים לאש.
חליפת חלל מכילה נומקס כאחת משכבותיה הרבות בשל עמידותו לאש ולתנאי החלל הקיצוניים בהם ריק ושינוי טמפרטורה גבוהים. בהתאם לכך, הבד משמש גם לכיסוי חלקים מהותיים בחלליות, גשושיות ורוברים.
ראו גם

ארמיד
קוולאר
גורטקס
הערות שוליים

↑  Mera, Hiroshi; Takata, Tadahiko (2000). "High-Performance Fibers". Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry. doi:10.1002/14356007.a13_001. ISBN 978-3-527-30673-2.
↑  "DuPont™ Nomex® N301 Nomex® Aramid Staple Fiber".
↑  Sabir, Tasneem (2018). "Fibers used for high-performance apparel". High-Performance Apparel. pp. 7–32. doi:10.1016/B978-0-08-100904-8.00002-X. ISBN 978-0-08-100904-8.
↑  "Nomex Scientist Earns Lavoisier Medal". FiberSource. 20 ביוני 2002. אורכב מ-המקור ב-23 בינואר 2013. נבדק ב-2008-08-08. {{cite news}}:  (עזרה)
מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שמשון ביכלר, יהונתן ניצן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת כרמל מהדורה שנייה - הוצאת פרדס
 תאריך הוצאה:  מהדורה ראשונה - 2001 מהדורה שנייה - 2007
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 504 מהדורה שנייה - 595
 עורך:  חגי פורשנר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002645843, 002169774
מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום הוא ספר מאת שמשון ביכלר ויהונתן ניצן. הספר טוען כי אירועים מדיניים, פוליטיים וכלכלים מרכזיים בישראל ובעולם, כמו מלחמות ישראל, הסכמי השלום או האינפלציה, נובעים ממזימה שרקמו אליטות הכוח השליטות, בישראל ובעולם. הספר, שהופץ כמעט עם צאתו גם בעותק מקוון, עורר הדים אצל קוראים רבים, וזכה לביקורת חריפה מצד כלכלנים.
תאוריית ההצבר הדיפרנציאלי

לטענת ביכלר וניצן, מורכבת כל חברה, ובכלל זה החברה הישראלית, משלוש יחידות או שכבות מונוליתיות: אליטת כוח קטנה, שמטרתה לשלוט בחברה; קבוצה של "סייענים," המגוננת ומסייעת לאליטת הכוח, ושכבת המוני העם. לתפישת ביכלר וניצן, הון מהווה כוח חברתי וככזה, אליטת הכוח שואפת תמיד להרחיבו ולהעצימו, כדי לחזק ולשמר את כוחה. העצמה זו מתרחשת לא באופן מוחלט (כלומר, לא בהכרח באמצעות הגדלת הרווחים כאחוז מהכנסות), אלא באופן יחסי - באמצעות הגדלת נתחה של אליטת הכוח, על חשבון הונם ועצמתם של בעלי הון אחרים ("הצבר דיפרנציאלי"). מטרתו של כל חבר באליטת הכוח השלטת, גורסים ביכלר וניצן, היא "להכות את הממוצע" ולהרוויח יותר מאחרים.
לפי התאוריה של ביכלר וניצן, בכל החברות מתקיימים תהליכים של "הרחבת הצבר" ו"העמקת הצבר." התהליכים מתקיימים לרוב לסירוגין, אף כי במקרים מסוימים הם עשויים להתקיים גם בו-זמנית. בתקופות של "הרחבת הצבר" גדל מספר המועסקים אצל קפיטליסטים מצליחים בקצב מהיר יותר מקצב גידולו אצל אחרים; בתקופות של "העמקת הצבר", הרווח המופק מעובד גדל אצל הקפיטליסטים המצליחים בקצב מהיר יותר מהממוצע. בישראל, טוענים ביכלר וניצן, התרחש עד תחילת שנות השבעים תהליך של "הרחבת הצבר", בו הייתה אליטת הכוח הדומיננטית ממשלתית בעיקרה; בנקודה זו, כאשר הושלמה "הפרולטריזציה של המהגרים היהודים", קנתה לה אחיזה במושכות השלטון אליטה צבאית-עסקית והחל תהליך של "העמקת הצבר", שנמשך לאורך שנות השבעים והשמונים.
החל בשנות התשעים, טוענים ביכלר וניצן, השתנה "אופי ההצבר העולמי" והתפתחה תחרות כלל עולמית על רווח דיפרנציאלי. אליטת ההון הישראלית, שלתפישתם של המחברים חוללה את מלחמות ישראל כדי להגדיל את רווחיה, פנתה כעת לעידוד השלום, כדי להגדיל את "הביקוש האפקטיבי" למוצריה.
חלק חשוב בהצלחת מזימתה של אליטת ההון, גורסים ביכלר וניצן, יש לשלוחיה של אותה אליטה - אותם "סייענים" העוזרים לה בהפצת תעמולה כוזבת. הכותבים תוקפים בלשון חריפה תאוריות מקובלות שונות בתחום הכלכלה, ובייחוד את התאוריה הכלכלית המוניטריסטית. זו האחרונה מוצגת על־ידם כפולחן דתי, שטיפת מוח, גנבת דעת ומרמה וראשי דבָּריה מכונים "דון" (של מאפיה) ו"מיסיונר" (דן פטינקין), "משרת בעלי ההון" (מיכאל ברונו), "מגרש שדים" (ברונו וסטנלי פישר) או "הכהן הגדול של הכנסייה הכלכלית״ (מילטון פרידמן).
מקורות רעיוניים לתאוריה

"מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום" מבוסס בעיקרו, לפי עדות המחברים, על שילוב בין הרעיונות הבסיסיים של התאוריה המרקסיסטית כפי שניסח אותם מרקס, ועל פיתוחים מאוחרים יותר של תאוריה זו, כמו "אימפריאליזם" של ולדימיר איליץ' לנין או ה"כלכלה המוסדית" של תורסטן ובלן וממפורד לואיס.
ניצן וביכלר מאמצים את ליבת התאוריה של מרקס, תאוריית הערך של העבודה, בקבעם: "אין ספק שמרקס צדק כשקבע, שהערך הוא ביטוי של אותו חלק מכלל זמן-העבודה החברתי אשר נדרש לייצר אותו". באופן דומה, מאמצים המחברים את עיקרו של הטיעון הלניניסטי בדבר היווצרותו של מנגנון של "קפיטליזם מונופולי", והרעיון כי ה"אימפריאליזם הפך לתופעה בלתי נמנעת של הקפיטליזם המונופולי" מוובלן, מלואיס ממפורד ומאחרים - כולם הוגים המשויכים בדרך כלל לזרם ההגות בהשראה מרקסיסטית - הם נוטלים את הקביעה כי "ייצור הוא תהליך חברתי מקיף, שאינו ניתן להפרדה ולפירוק לגורמי-ייצור בעלי סגולות פריון" וכי "רעיון הפריון של גורם ייצור אינדיבידואלי הוא שטות, שבאה לשרת אינטרסים פרטיקולריים".
ביקורת

ספרם של ביכלר וניצן, בגרסתו העברית, בגרסתו האנגלית ובמגוון מאמרים שכתבו השניים בשנים שלאחר מכן, עורר הדים נרחבים וזכה לתגובות נלהבות אצל קהל מתעניינים, במיוחד בקרב השמאל הפוסט-ציוני. ברוך קימרלינג, פרופסור לסוציולוגיה מאוניברסיטת חיפה, לדוגמה, סבר כי הספר הוא "תרומה חשובה למחקר הביקורתי הצומח על היבטים שונים בחברה הישראלית" ואחד המעניינים אותם קרא בעשור האחרון, אך ציין כי ההתעלמות מהיבטים הקשורים בתרבות הפוליטית והחברתית ומחשיבות הסוגיות הטריטוריאלית, גורמים לכך ש"המסגרת התאורטית של הספר סובלת מכוח הסברי חלקי מאוד, וכוח חיזוי פחוּת אף יותר". ארז צפדיה, מהמחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, סבר כי מדובר ב"אחד הספרים החשובים ביותר על כלכלה פוליטית," והסתייג בעיקר מראיית הכוח כ"משאב מונופוליסטי בידי המעמד השליט" של הכותבים. חנה שטרמן, מנהלת המחלקה ללימודים עבריים ויהודיים בלובליאנה, סבורה כי "אף שהתזה [של הכותבים] עשויה במבט ראשון לעורר תמונות עכורות בנוסח אלו המופצות על ידי תאוריות קשר למיניהן, ניצן וביכלר מספקים תיאור רציני ומתועד טוב מכדי שנחשוש מכך." ברוח דומה, ג'ורדן ברנן, סבור כי חלק מטענותיהם של ביכלר וניצן עשוי להשמע "מופרך ואף נגוע בתפישות של תאוריות קשר... ותפישת הכוח האמורפית שלהם תעורר פקפוקים אצל קוראים שמרנים וליברלים כאחד... אך אין ספק במידת רצינותם, היקף מאמציהם או שאיפותיהם."
גישת ביניים ביטא לודוויג וצאל בסקירה של הספר, בה הגיע למסקנה כי הניתוח של הכותבים את העימות נראה במבט ראשון כמו יישום של ניתוח מרקסיסטי אנכרוניסטי, ויש מוגבלות באופן הניתוח המתבסס באופן בלעדי על היבטים כלכליים, אך בספר יש מן התועלת לקורא כהסבר לשורשי העימות במזרח התיכון, גם מעבר לעניין הכלכלי.
גישה אחרת ביטאו כלכלנים שעסקו בספר. סטיבן פלאוט, פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת חיפה, ביקר בחריפות את הספר, אותו כינה "רטוריקה מרקסיסטית בסגנון זרם התודעה" וסבר כי "הסתמכות על מרקסיזם לצורך ניתוח דומה לשימוש [לצורך ניתוח מדעי] בפרנולוגיה או באלכימיה". הספר, גורס פלאוט, גדוש "הכללות גורפות ונטולות בסיס, שאינן נתמכות בממצאים מדעיים כלשהם... זהו ספר הנאמן לזרם ה'חקר' הרדיקלי, הסבור שאין ניתוח רב עצמה יותר מהמצאת מונחים מרובי-הברות. נפיחות זו, המשולבת במשוואות מבניות מתחום המקרו-כלכלה, עם אותיות יווניות שברור שלמחברים אין מושג מה הן, אמור לטעת אצל הקוראים את הרושם [הכוזב] של עמקות ושל למדנות."
כלכלן אחר, יקיר פלסנר, גורס כי הספר "בעל הגוון המרקסיסטי" מנסה להמיר את הפרשנות המקובלת להיסטוריה של ישראל בתיאור "חובק כל, המעוגן בהתפתחות ישראל כחברה קפיטליסטית." לטענתו, המחברים כושלים בניסיונם זה וחוטאים בכמה אי-דיוקים עובדתיים מהותיים. הוא סבור כי "הספר לא ראוי לטרחה הכרוכה בקריאתו."
ראו גם

גישת האליטות
ההון ושברו
הערות שוליים

↑  ר' גם Kimmerling, Baruch. (2004). Journal of Palestine Studies. Vol. 33. No. 2. pp. 119-122.
↑  סטיבן פלאוט, פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת חיפה הגדיר את הספר "רטוריקה מרקסואידית" (Plaut, Steven. (2003). The Middle East Quarterly. Vol. X. No. 2.); יקיר פלסנר, פרופסור במחלקה לכלכלה וניהול חקלאי באוניברסיטה העברית בירושלים, הגדיר אותו "ספר מרקסיסטי" (Plessner, Yakir. (2003). The Middle East Journal. Vol. 57. No. 2. pp. 331-332); לודוויג ואצל הגדיר את הספר "הסכסוך הישראלי-פלסטיני מבעד למשקפים מרקסיסטיות" (Watzal, Ludwig. (2003). Neue Sürcher Zeitung. 8 February.)
↑  מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום, עמ' 95
↑  מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום, עמ' 310
↑  מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום, עמ' 106
↑  שתי דוגמאות לדיון ער ניתן למצוא במאמריהם של ביכלר וניצן כאן וכאן, שגררו אחריהם שובל של כארבעת אלפים תגובות ממאות קוראים.
↑  Kimmerling, Baruch. (2004). Journal of Palestine Studies. Vol. 33. No. 2. pp. 119-122. גרסה מקוונת כאן. ביכלר וניצן הגיבו במכתב לעורך, אותו ניתן לקרוא כאן
↑  Tzfadia, Erez. (2004). Antipode. Vol. 36. No. 1. January. pp. 170-173. גרסה מקוונת כאן, עמ' 171-173
↑  Starman, Hannah. (2004). Millennium. Vol. 32. No. 3. May. pp. 707-709. ר' גרסה מקוונת כאן. שטרמן כותבת על הספר בגרסתו האנגלית, משנת 2002.
↑  Brennan, Jordan. (2009). Canadian Journal of Political Science. Vol. 42. No. 4. December. pp. 1057-1058, גרסה מקוונת כאן
↑  את הסקירה ניתן לקרוא כאן
↑  Plaut, Steven. (2003). The Middle East Quarterly. Vol. X. No. 2. גרסה מקוונת נמצאת
↑  Plessner, Yakir. (2003). The Middle East Journal. Vol. 57. No. 2. pp. 331-332. ר' גרסה מקוונת כאן. פלסנר, כאחרים, מתייחס לגרסה האנגלית משנת 2002
ניינרס קמניץ

ניינרס קמניץ (בגרמנית: Niners Chemnitz), המכונה גם קמניץ 99 (Chemnitz 99), היא קבוצת כדורסל גרמנית מקמניץ, סקסוניה, המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל ובליגת האלופות בכדורסל.
הקבוצה החלה את דרכה בליגות הנמוכות של גרמניה ועלתה לליגה הגרמנית השנייה בכדורסל (ProA) ב-2002. היא עלתה לבונדסליגה, הליגה הראשונה, בשנת 2020. בעונת 2023/2024 זכתה קבמניץ ביורופקאפ.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1999 בשם "BV Chemnitz 99" על ידי איחוד של המועדונים BG קמניץ ולוק קמניץ. בקיץ 2002 נפתחה גם קבוצת כדורסל נשים למועדון. הכינוי ניינרס לקבוצת הגברים התפתח עוד בשנת ההקמה, וב-2017 אומץ רשמית כשם המועדון החדש.
בעונת 2019/20 הוליכה קמניץ את טבלת ה-ProA כשהעונה הופסקה בעקבות מגפת הקורונה בגרמניה, ועלתה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2021/22 הגיעה הקבוצה למקום השישי בליגה והעפילה לפלייאוף, בו הודחה 0–3 על ידי באיירן מינכן. באותה עונה השתתפה לראשונה בגביע הגרמני בכדורסל והגיעה לחצי הגמר לאחר ניצחונות על רטיופארם אולם ובאיירן. בחצי הגמר הודחה על ידי אלבה ברלין.
בעונת 2022/2023 השתתפה לראשונה בתחרות אירופית כשהופיעה במוקדמות ליגת האלופות בכדורסל. קמניץ הפסידה בגמר המוקדמות לטופאש בורסה ונשרה ליורופקאפ, בו הגיעה עד שלב הבתים השני.
בעונת 2023/2024 זכתה קמניץ בתואר הראשון בתולדותיה לאחר שגברה בגמר היורופקאפ על בחצ'שהיר קולג'י. באותה עונה סיימה הקבוצה במקום השלישי בעונה הסדירה בבונדסליגה והעפילה לחצי גמר הפלייאוף, בו הודחה 2–3 בידי אלבה ברלין.
עונה אחר עונה

| עונה | רמה | ליגה | מיקום | גביע | מפעלים אירופים | מפעלים אירופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010/11 | 2 | ProA | 3 |  |  |  |
| 2011/12 | 2 | ProA | 5 |  |  |  |
| 2012/13 | 2 | ProA | 10 |  |  |  |
| 2013/14 | 2 | ProA | 11 |  |  |  |
| 2014/15 | 2 | ProA | 13 |  |  |  |
| 2015/16 | 2 | ProA | 7 |  |  |  |
| 2016/17 | 2 | ProA | 3 |  |  |  |
| 2017/18 | 2 | ProA | 11 |  |  |  |
| 2018/19 | 2 | ProA | 3 |  |  |  |
| 2019/20 | 2 | ProA | 1 |  |  |  |
| 2020/21 | 1 | בונדסליגה | 14 |  |  |  |
| 2021/22 | 1 | בונדסליגה | 6 | חצי גמר |  |  |
| 2022/23 | 1 | בונדסליגה | 8 | סיבוב ראשון | ליגת האלופות בכדורסל | מוקדמות |
| 2022/23 | 1 | בונדסליגה | 8 | סיבוב ראשון | יורופקאפ | שלב הבתים השני |
| 2023/24 | 1 | בונדסליגה | 3 | רבע גמר | יורופקאפ | זכייה |
תארים והישגים

זכייה (1): 2023/2024
ריכרד הרטמן האלה, האולם הראשון של המועדון בשנים 1999–2019
משה שלי

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1966 (בן 58) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2011 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  קצין הנדסה ראשי    מהנ"פ צפון (קצין הנדסה פיקודי)   מפקד יהל"ם   מפקד בית הספר להנדסה צבאית
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 
משה שלי (נולד ב-31 ביולי 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כקצין הנדסה ראשי בשנים 2007–2011.
ביוגרפיה

שלי נולד להורים שעלו מתוניס. הוא גדל בעיר רחובות.
הוא בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.
שלי התגייס לצה"ל בשנת 1984. בגלל בעיה רפואית שמנעה ממנו לצנוח הוא הוגדר כ"פסול חי"ר" ושובץ לשירות בחיל ההנדסה הקרבית. הוא שובץ לגדוד 601, אך הצליח לעבור לגדוד המועדף עליו, גדוד 605, שהיה אז הגדוד המרכזי בפעילות המבצעית בלבנון. בגדוד 605 הספיק שלי להשתתף בפעילות בלבנון לפני הנסיגה אל רצועת הביטחון, לדבריו: "נגמ"ש המ"פ שהייתי בו, היה האחרון לעבור מלבנון אל רצועת הביטחון".
ב-1986 יצא שלי לקורס קצינים ובסיומו, הוצב כמפקד מחלקה בפלוגה המבצעית של גדוד 605. בתפקיד זה מצא את עצמו בפעם הראשונה כמפקד תחת אש. באותה שנה פיקד על מחלקתו למשך תקופה קשה במוצב של צבא דרום לבנון ברכס עלי טהר. בסופה של התקופה, קיבל צ'ופר ממפקד הפלוגה שלו ועל-אף הבעיה הרפואית, עבר קורס צניחה. הוא התקדם לתפקיד סגן מפקד פלוגה ועד שהגיע בגיל 24 לתפקיד סמג"ד (סגן מפקד גדוד). כשסיים למלא תפקיד זה יצא לחופשה אך כעבור חצי שנה שב לצה"ל לשירות ארוך בתפקידי פיקוד בכירים: מפקד יהל"ם מפקד ההנדסה הפיקודי (מהנ"פ) של פיקוד הצפון ומפקד בה"ד 14 בית הספר להנדסה צבאית.
ביוגרפיה > קצין הנדסה ראשי

בשנת 2007 מונה לקצין הנדסה ראשי במקום תא"ל שמעון דניאל ותחת פיקודו עבר החייל התעצמות מסיבית:
נקלטו בחיל אמצעי לחימה, אמצעים הנדסיים ואמצעים טכנולוגיים רבים וחדשים. רוב דחפורי ה-D9 של החיל קיבלו תוספת מיגון כלוב נגד רקטות נ"ט וכן נרכשו דחפורים חדשים וכלי צמ"ה אחרים. בחיל נקלטו גם כלי צמ"ה רובוטיים, בעיקר נגד מטעני חבלה ושדות מוקשים המאפשרים הפעלה בשלט רחוק. כמו כן נקלטו אמצעי גישור וחבלה חדשים ומתקדמים.
חלק משמעותי מתורת הלחימה והתרגולות של החיל רועננו ונכתבו מחדש. פותחו תרגולות חדשות המתאימות לשדה הקרב המודרני ולאמצעים החדשים שבידי חיל ההנדסה.
החלה הגדלת סדר הכוחות של החיל והוספת תקני לוחמים ליחידות השונות.
שלי פעל להגברת המוטיבציה לגיוס ושירות בחיל. תחת כהונתו החל חיל ההנדסה במאמצי הסברה לחשיפת חיל ההנדסה למלש"בים ועידודם לשרת בו. מאמצים אלה כללו ביקורי בית מצד מפקדים בחיל, הרצאות בתיכונים, אפשרות לשירות עם חברים מהתיכון (שיטת חבר מביא חבר) וכן כתבות בכלי התקשורת. מאמצים אלה נשאו פרי ובתקופת שלי נרשם לראשונה יותר ביקוש לשרת בחיל ממספר המתגייסים הנדרש.
שלי פעל להגדלת המוטיבציה של חיילי ההנדסה להמשיך לקורסי פיקוד וקצונה, ובפרט הגדלת מספרם של יוצאי חיל ההנדסה בקצונה הבכירה.
בתקופת שלי גדלו באופן משמעותי אימוני יחידות החיל, הן של היחידות הסדירות והן של יחידות המילואים.
שלי פיקד על החיל במבצע עופרת יצוקה (דצמבר 2008 – ינואר 2009). על לחימתו זכה חיל ההנדסה הקרבית לשבחים רבים במהלך הלחימה ואחריה.
בשנת 2011 סיים את כהונתו בת 4 השנים והוחלף על ידי תא"ל יוסי מורלי.
ביוגרפיה > לאחר סיום שירותו הצבאי

בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", התומכת בהחלת ריבונות על יהודה ושומרון.
ב-12 בדצמבר 2023 נפל בנו, רס"ן בן שלי, מפקד פלגה ביחידה 669, במהלך הלחימה ברצועת עזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  גילי כהן, "זה היה סוג של תמימות, נכונות להקרבה יוצאת דופן" - ריאיון עם תא"ל שלי בעיתון "במחנה", כפי שהובא בפורום "צבא וביטחון" של אתר פרש
↑  "המעמד של חיל ההנדסה עלה, ובצדק", אתר זרוע היבשה, 12 בספטמבר 2011
↑  תא"ל (מיל') משה שלי - הביטחוניסטים, באתר הביטחוניסטים, ‏במרץ 2022
↑  אפרת פורשר, "קצין מלא אינטליגנציה ושאפתנות": רס"ן בן שלי, מפקד פלגת לוחמים ב-669, נפל בקרב בסג'עייה, באתר ישראל היום, 13 בדצמבר 2023
יואב זיתון, קצין בדרגת אל"מ, מפקד גדוד 13 בגולני ועוד חמישה לוחמי החטיבה ושני לוחמי 669 נפלו בשג'אעיה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2023
משה שלי (משמאל) ומחליפו תא"ל יוסי מורלי, ביניהם גאולה דישון, יו"ר העמותה המאמצת את חיל ההנדסה הקרבית
מערכת משוואות ליניאריות

המחשה גאומטרית של שלוש משוואות, המיוצגות על ידי שלושה מישורים. פתרון המערכת הוא הנקודה המשותפת לכולם
במתמטיקה, מערכת משוואות ליניאריות היא אוסף של משוואות ליניאריות באותם משתנים. פתרון של המערכת הוא ערכים עבור המשתנים, שהצבתם בכל אחת מהמשוואות תיתן פסוק אמת.
במסגרת האלגברה הליניארית פותחה תאוריה מלאה של מערכות מסוג זה, ויש אלגוריתמים מהירים ויעילים לפתרון שלהן.