הפארק הלאומי ג'ספר
אתרים היסטוריים לאומיים

מנהל הפארק ב-1913, לוטננט קולונל מיינרד רוג'רס, ניהל את העבודות הראשונות שבוצעו לקראת הקמתה של העיירה ג'ספר, ועל פי רצונו נעשה שימוש בחומרי בנייה מקומיים. על פי בקשתו של רוג'רס גם תכנן האדריכל הקנדי א.מ. קלדרון את מרכז המידע ג'ספר (The Jasper Information Centre) כמבנה כפרי מחומרים מקומיים. בניית המרכז הסתיימה ב-1914. במרתף הבניין נבנתה בריכת דגים, קומת הקרקע שימשה כמקום מגוריו של מנהל הפארק וכמשרדי הנהלת הפארק, ובקומה השנייה נבנו ספרייה, מוזיאון וחדר עבודה. מרכז המידע של הפארק היה הראשון מבין מבנים רבים בפארקים הלאומיים של קנדה שנבנו מחומרי בנייה שנלקחו מהפארקים. ב-1936 נבנה בית חדש עבור מנהל הפארק במרחק קצר ממרכז המידע, וכעבור חמש שנים הוצאה ממנו בריכת הדגים. ב-1949 החל מרכז המידע של הפארק לפעול במבנה סמוך למבנה ההיסטורי, וב-1972 עבר למבנה ההיסטורי. ב-1992 הוכרז המבנה הישן כאתר היסטורי לאומי. שמו המקורי של הפארק היה פיציו (Fitzhugh), ולימים הפארק, העיירה ומרכז המידע נקראו על שמו של ג'ספר הווס (Jasper Hawes), שכיהן כסגן נשיא ומנכ"ל של Grand Trunk Pacific Railway.
בתקופה הפרהיסטורית של הפארק שימש מעבר אתבסקה (Athabasca Pass) את האינדיאנים המקומיים באופן בלתי קבוע. ב-10 בינואר 1811 היה דייוויד תומפסון לאדם הלבן הראשון שחצה את הרי הרוקי הקנדיים, והוא עשה זאת בעזרתו של תומאס האירוקוי והגיע ביולי שלאחר מכן לנקודת המוצא של הנהר קולומביה. הרקע למסעו של תומפסון היה הרצון של חברת צפון מערב (אנ') להקדים את ג'ון ג'ייקוב אסטור, אחד מיריביה העסקיים שרצה להגיע למוצא הנהר באמצעות שיט. תומפסון כשל בניסיונו, והגיע שבועיים לאחר המשלחת של אסטור. במשך חמישים השנים הבאות היה המעבר נקודה חשובה בנתיב סחר הפרוות שהתנהל בין קנדה ובין אורגון. ג'ורג' סימפסון, מנהל חברת מפרץ הדסון, החליט ב-1824 לקרוא לאגם שבמעבר "קערת הפונץ' של הוועדה" כהתייחסות לוועדת לונדון של החברה שבראשה הוא עמד. ב-1827 ביקר במקום הבוטנאי הסקוטי דייוויד דגלאס, ובטעות הוא ציין כי גובהם של הר בראון והר הוקר שליד מעבר אתבסקה הוא 5,000 מטרים. משמעות הדבר הייתה כי לכאורה מדובר בפסגות הגבוהות ביותר בהרי הרוקי הקנדיים. במשך שנים רבות חיפשו אנשים רבים ללא הועיל את הפסגות הללו, עד שב-1892 חצה את המעבר הגאולוג א.פ. קולמן שגילה את טעותו של דגלאס ופתר את החידה. ב-1846 חצה הצייר פול קיין את המעבר עם קבוצת סוחרי פרווה, ובעקבות כך היה לראשון שהציג בפני העולם ציור אותנטי של הרי הרוקי הקנדיים.
בתקופה הפרהיסטורית הרבו אינדיאנים מקומיים להשתמש במעבר ילוהד (Yellowhead Pass), תוך ניצול גובהו הנמוך יחסית. במהלך שנות העשרים של המאה ה-19 התרחב סחר הפרוות גם לחלקים של קנדה ששכנו מערבית להרי הרוקי, והדרישה הכללית לפרוות עלתה במידה רבה. ג'ורג' סימפסון הורה לג'יימס מקמילן לבדוק את השמועות על קיומו של מעבר הרים נמוך החוצה את קו פרשת המים של אמריקה. מקמילן ואירוקוי בשם פייר בוסטונאיס אכן מצאו את המעבר ב-1825, ולאחר מכן הפך המעבר לנתיב חשוב לצורך אספקת מוצרי עור מססקצ'ואן לניו קלדוניה (כיום מרכז קולומביה הבריטית). שמו הראשון של המעבר היה "נתיב העור" או "מעבר העור", והוא זכה לשמו הנוכחי כהנצחה לצבע שערו הצהוב של בוסטונאיס. ב-1853 נפסק השימוש במעבר לאור ההעדפה להעברת סחורות פרווה מפורט ויקטוריה, ובין 1859 ל-1863 חצו אותו מחפשי זהב רבים בדרכם לקולומביה הבריטית. בין 1911 ל-1913 נבנו שני קווי רכבת שחצו את המעבר, וב-1970 נבנה במעבר חלק מהכביש המהיר הבין-פרובינציאלי ילוהד שלימים ייקרא הכביש המהיר מספר 16 טרנס-קנדה ילוהד. ב-1971 הוכרז המעבר כאתר היסטורי לאומי בשל חשיבותו התחבורתית.
ב-1813 בנתה חברת צפון מערב באגם ברולה תחנת אספקה לסוחרים שחצו את מעבר אתבסקה. התחנה נקראה בית הרי הרוקי, וב-1817 שונה שמה לבית ג'ספר (Jasper House) על שם ג'ספר הווס, כיוון ששם התחנה היה זהה לתחנה דומה בססקצ'ואן. ב-1829 הועברה תחנת האספקה למיקומה הנוכחי, בקצה הצפוני של אגם ג'ספר. בית ג'ספר היה תחנת העצירה הראשית לסוחרי הפרוות שחצו את מעברי אתבסקה, בס וילוהד. עם זאת, בעשרים השנים שלאחר העברתו למיקומו החדש פחת היקף סחר הפרוות המקומי וכפועל יוצא גם השימוש בבית ג'ספר, וזאת כתוצאה מהחלטה שלפיה כל סחר הפרוות מערבית להרי הרוקי חייב בדיווח ישירות ללונדון. ב-1857 הורה ג'ורג' סימפסון לסגור את בית ג'ספר. בין 1858 ל-1861 הופעל בית ג'ספר על ידי היזם הפרטי הנרי ג'ון מוברלי. ב-1884 החליטה חברת מפרץ הדסון לסגור את בית ג'ספר, והפעם באופן סופי. המבנים השונים התדרדרו במשך השנים, וב-1924 הוכרזו השרידים כאתר היסטורי לאומי על ידי הוועדה לאתרים היסטוריים ומונומנטים.
כבשים גדולי-קרניים באגם מדיסין
מרכז המידע ג'ספר
שלט המכווין לעבר מעבר אתבסקה
ציור של בית ג'ספר מאת פול קיין