stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההגליות האשוריות
הערות שוליים

↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'דברי הימים א','"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'ה','"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'ו'; וראו גם ספר'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'שופטים,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'י"ח,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'ל'
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'דברי הימים א','"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'ה','"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פסוק'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'כ"ו
↑  המקור הראשוני במשנה,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'מסכת ידים,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'פרק ד', משנה ד'; אך יסוד זה מופיע במקומות רבים
↑  קתדרה, נדב נאמן, שינויי אוכלוסין בארץ-ישראל בעקבות ההגליות האשוריות, עמודים 43–62, גיליון 54, דצמבר 1989
ההגליות של שבטי ישראל
ירושלים במצור בשנת 701 לפנה"ס
דיאנה, נסיכת ויילס

דיאנה, נסיכת ויילס; ליידי דיאנה פרנסס ספנסר (באנגלית: Diana, Princess of Wales; Lady Diana Frances Spencer‏; 1 ביולי 1961 – 31 באוגוסט 1997) בת לאצולת בית ספנסר, הייתה אשתו הראשונה של צ'ארלס, נסיך ויילס (לימים המלך צ'ארלס השלישי) מ-1981 עד לגירושיהם ב-1996, ואמם של היורש הראשון בסדר הירושה לכתר הבריטי, הנסיך ויליאם ושל הנסיך הארי.
בין נישואיה לנסיך צ'ארלס ב-1981 ועד מותה בתאונת דרכים בפריז ב-1997 הייתה דיאנה אחת הדמויות הציבוריות המוכרות, המצולמות והאהובות ביותר בממלכה המאוחדת ובעולם. התקשורת העולמית כינתה אותה פעמים רבות בכינויי החיבה "ליידי די", "הנסיכה די", או "מלכת הלבבות".
ביוגרפיה

דיאנה נולדה לבית ספנסר בסאנדרינגהאם שבנורפוק, אנגליה. היא הייתה הצעירה בבנותיהם של אדוארד ג'ון ספנסר ואשתו פרנסס, מצאצאי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. בשנת 1975, עם מותו של סבה מצד אביה, אלברט אדוארד ג'ון ספנסר, ירש אביה את תוארו בתור הרוזן ספנסר השמיני והפך ללורד. דיאנה קיבלה את תואר-הכבוד "ליידי".
דיאנה סבלה רבות כתוצאה מהמתח בין הוריה שהוביל לגירושיהם, ולאחר שהועברה למשמורת אביה שהתחתן בשנית, גם מערכת היחסים שלה עם אימה החורגת הייתה קשה. את ילדותה תיארה כלא מאושרת ולא יציבה. היא התחנכה בנורפוק ובפנימייה בקנט, שם נחשבה לתלמידה מתחת לממוצע מבחינה אקדמית, אך התבלטה במוזיקה וספורט. בגיל 16 השלימה את השכלתה בבית-ספר יוקרתי ברוז'מון (Rougemont) שבשווייץ.
ביוגרפיה > שנות נישואיה

בשנת 1977 יצא צ'ארלס, נסיך ויילס לתקופה קצרה עם ליידי שרה ספנסר, אחותה הגדולה של דיאנה. חיי האהבה של צ'ארלס עוררו מאז ומתמיד את סקרנותה של העיתונות, ושמו נקשר עם כמה נשים, ביניהן מאהבתו קמילה פרקר בולס, שהייתה נשואה לאחר. היות שעבר את גיל ה-30, הופעל עליו לחץ הולך וגובר להינשא. ואולם, היות שהיה הנסיך מוויילס והמלך-לעתיד, כלתו של צ'ארלס הייתה צריכה להיות בעלת אילן יוחסין ללא דופי, ופרוטסטנטית (אם כי החוק דורש רק שלא תהיה קתולית). ארמון בקינגהאם הודיע על דבר אירוסיהם ב-24 בפברואר 1981.
החתונה התקיימה בקתדרלת סנט פול בלונדון ב-29 ביולי 1981, לעיני 3,500 אורחים (ביניהם קמילה) וכ-750 מיליון צופי טלוויזיה בעולם כולו, מה שהופך אותה לחתונה הנצפית ביותר בכל הזמנים. דיאנה הייתה לאנגלייה הראשונה הנישאת ליורש העצר מאז 1659, אז התחתנה הליידי אן הייד עם הדוכס מיורק, לימים המלך ג'יימס השני. לאחר הנישואין זכתה בתואר "הנסיכה מוויילס".
ב-21 ביוני 1982 נולד לצ'ארלס ודיאנה בנם הבכור הנסיך ויליאם. באחד מהראיונות שנתנה, שפורסם לאחר מותה, סיפרה כי בזמן הריונו של ויליאם השליכה עצמה במורד גרם מדרגות, והמלכה המזועזעת גילתה אותה שם. לאחר לידת ויליאם, סבלה דיאנה מדיכאון לאחר לידה. מאוחר יותר התפתחה אצלה הפרעת אכילה בולימיה, והיא אף ניסתה להתאבד. ב-15 בספטמבר 1984 נולד לצ'ארלס ודיאנה בנם השני הנסיך הארי.
למרות ניסיונות להסתיר את העובדה שנישואי הזוג עלו על שרטון, החל מ-1987 החלה התקשורת העולמית לדון בכך באינטנסיביות, ובעיקר הצהובונים הבריטיים, שניסו לדלות פרטים ותמונות מחייהם האישיים של בני הזוג. צ'ארלס חידש את יחסיו עם פרקר בולס, ודיאנה פיתחה רומן עם ג'יימס יואיט. אף על פי שהרומן בין דיאנה ויואיט החל רק לאחר לידתו של הארי, נפוצו שמועות שיואיט, ולא צ'ארלס, הוא אביו של הארי, משום שהארי דומה ליואיט יותר מאשר לצ'ארלס. בני הזוג הרבו לשוחח עם העיתונות דרך ידידים, כשהם מאשימים זה את זה בניאוף.
בשנת 1992 הצטלמה דיאנה לבדה על ספסל בטאג' מהאל, בתמונה שהמחישה את הקרע שהתרחש בנישואיה לנסיך צ'ארלס. 24 שנים מאוחר יותר הצטלם בנם ויליאם עם רעייתו קתרין על אותו הספסל בדיוק. צ'ארלס ודיאנה נפרדו ב-1992, אך הגירושין קיבלו תוקף סופי רק באוגוסט 1996.
לדיאנה הייתה מערכת יחסים של שנתיים עם חסנאת ח'אן קרדיולוג בריטי ממוצא פקיסטני, שאומרים שתיארה אותו כ"מר נפלא".  במאי 1996, דיאנה ביקרה את משפחת ח'אן בלאהור.  המשרת של דיאנה פול בורל אמר בעדות בחקירתו ב-2008 שדיאנה תיארה את ח'אן כחבר הנפש שלה. דיאנה סיימה את הקשר עם ח'אן ביולי 1997.
על פי הדיווחים, חבריה של דיאנה תיארו את חסנאת כ"אהבת חייה" ודיברו על מצוקתה כשסיימה את מערכת היחסים ביניהם. עם זאת, אומרים שהוא מסויג מלדבר על כמה הוא אולי היה חשוב לה או אפילו כמה היא הייתה חשובה לו. ח'אן השתתף בטקס ההלוויה של דיאנה במנזר וסטמינסטר בספטמבר 1997.
מערכת היחסים בין ח'אן לנסיכה מוויילס, מתוארת בסרט דיאנה (2013), בבימויו של אוליבר הירשביגל. הסרט מבוסס על ספרה של קייט סנל "דיאנה: אהבתה האחרונה" משנת 2001. את ח'אן מגלם נאבין אנדרוז, בעוד את דיאנה מגלמת נעמי ווטס.
ביוגרפיה > מפעלי צדקה

דיאנה התפרסמה בזכות תמיכתה במפעלי צדקה. בלטה פעילותה הנמרצת נגד השימוש במוקשים נגד אדם, והפחתת הסטיגמה השלילית שדבקה בחולי איידס.
בשנת 1983 הייתה דיאנה הנשיאה של אגודת החירשים הבריטית (אנ') ולמדה את שפת הסימנים הבריטית.
באפריל 1987 הייתה דיאנה לאישיות הציבורית המפורסמת הראשונה אשר צולמה כשהיא נוטלת את ידו של חולה איידס מאושפז. בדצמבר 2001 ביטא ביל קלינטון את תרומתה לשינוי דעת הקהל אודות חולי איידס, במסגרת "הרצאות ע"ש דיאנה, הנסיכה מוויילס, על איידס", באמרו:
ביקורה המתוקשר ביותר, ככל הנראה, למטרות צדקה, התקיים בינואר 1997, כאשר ביקרה באנגולה את קרן HALO, ארגון לפירוק מוקשים. העולם כולו ראה את דיאנה מסיירת בשדה מוקשים, בקסדה ובשכפ"ץ. באוגוסט של אותה שנה ביקרה בבוסניה עם ג'רי וייט וקן רוטרפורד מארגון נפגעי המוקשים Landmine Survivors Network. בפעילותה נגד מוקשים הדגישה את הפגיעות שהם גורמים, לרוב לילדים, זמן רב אחרי שהסכסוך שבעטיו הונחו כבר הסתיים.
השפעתה על ממשלת הממלכה המאוחדת ומדינות אחרות זכתה להכרה כאשר חתמו על הסכם אוטווה בדצמבר 1997 (לאחר מותה), הסכם בו הוטל איסור בינלאומי על השימוש במוקשים נגד אדם.
ביוגרפיה > מותה

ב-31 באוגוסט 1997 הייתה דיאנה מעורבת בתאונת דרכים במנהרה ברחוב Pont de l'Alma בפריז. עימה ברכב היו בן-זוגה דודי אל-פאיד, בנו של המיליונר המצרי-בריטי מוחמד אל-פאיד, הבעלים של חנות "הרודס" בלונדון, נהגם הנרי פול, ושומר ראשו של אל-פאיד, טרבור ריז-ג'ונס.
הנהג הגה תוכנית שתמנע היתקלות בצלמי פפראצי. על פי התוכנית, תצא בתחילה מכונית דומה מהמלון, והצלמים ירדפו אחריה. לאחר מכן הם ייצאו, ויסעו בדרך אחרת.
בשעת לילה מאוחרת של שבת, ה-30 בחודש, אכן יצאה מכונית ה"פיתיון" ממלון ריץ שבפלאס ונדום בפריז, ונסעה לכיוון אחר, כשעדר של צלמים בעקבותיה. לאחר מספר דקות יצאו דיאנה ואל-פאיד, ונסעו לאורך גדתו הצפונית של נהר הסן. רק אופנוען ושבעה צלמים, בכמה כלי רכב, יצאו בעקבותיהם.
בשעה 00:25 נכנסה מכונית המרצדס שלהם למנהרה תחת ה-Place de l'Alma. בכניסה למנהרה פגעה המכונית בצידה בקיר הימני. היא סטתה לנתיב השמאלי והתנגשה חזיתית באחד העמודים התומכים בגג, הסתחררה ונעצרה. בעוד הנפגעים שוכבים במכונית ההרוסה, פצועים קשות, התקרבו אליהם כמה מן הצלמים והמשיכו לצלם.
דיאנה חולצה מהרכב בעודה בחיים, ונלקחה באמבולנס לבית חולים סמוך. אף על פי שנעשו מאמצים להצילה, היא סבלה מחבלות פנימיות חמורות, ובשעה 04:00 באותו בוקר הודיעו הרופאים על מותה. לאחר זמן מה נודע כי היחיד ששרד בתאונה היה שומר הראש של דודי אל-פאיד, טרבור ריז-ג'ונס. הלווית הנסיכה נערכה ב-6 בספטמבר, והיא נקברה באחוזת משפחתה במחוז נורת'האמפטונשייר.
ב-1999 הגיעה חקירה צרפתית למסקנה כי רכב נוסף בא במגע עם המרצדס במנהרה, פיאט אונו לבנה; אך הרכב הזה לא נמצא מעולם, ונהגו לא התייצב. במקור דיווחו כלי התקשורת כי מהירותה של המכונית בעת ההתנגשות בעמוד הייתה מעל 190 קמ"ש, ושמחט מד-המהירות נתקעה על מספר זה. אך מאוחר יותר הודיעו חוקרי התאונה כי המהירות בעת ההתנגשות הייתה בסביבות 95–110 קמ"ש, וכי למרצדס לא הייתה כלל מחט במד-המהירות.[דרוש מקור] אך ברור כי המכונית נסעה הרבה מעל המהירות המותרת (50 קמ"ש בלבד), ובכל מקרה יותר מן הסביר במנהרה זו.
מסקנתם של החוקרים הייתה כי התאונה נגרמה עקב שכרותו של הנהג, ללא קשר לצלמי הפפראצי המעטים שעקבו אחריהם.
בנובמבר 2003 זוכו כריסטיאן מרטינז ופאבריס שאסרי, הצלמים אשר צילמו את הנפגעים לאחר התאונה, מאשמת הפרת חוקי הפרטיות הצרפתיים.
ב-6 בינואר 2004 נפתחה חקירה על נסיבות מותה של דיאנה על ידי מייקל בורגס, הפתולוג של משפחת המלוכה. דו"ח שפורסם במסגרת החקירה קבע כי אין בסיס לטענה שדיאנה נרצחה, וכי התאונה שבה נהרגה הייתה "תאונה טראגית".
תוארה

משנת 1975, כאשר ירש אביה את התואר הרוזן ספנסר, עד נישואיה ב-1981 נודעה דיאנה בתור ליידי דיאנה ספנסר.
בשנים בהן הייתה נשואה לנסיך מוויילס, 1981-1996, נודעה דיאנה בתור הוד מעלתה המלכותית הנסיכה מוויילס. תארה הרשמי והמלא, היה: "הוד מעלתה המלכותית, הנסיכה דיאנה, נסיכת ווילס ורוזנת צ'סטר, דוכסית קורנוול, דוכסית רות'סי, רוזנת קריק, ברונית רנפריו, גבירת האיים ונסיכת סקוטלנד".
לאחר גירושיה ב-1996 נודעה דיאנה בתור דיאנה, הנסיכה מוויילס, היות שעדיין הייתה חלק ממשפחת המלוכה (כאמם של יורשי-העצר השני והשלישי בתור לכס).
התואר "הנסיכה דיאנה", אף על פי שהיה בשימוש נרחב על ידי הציבור והתקשורת, הוא שגוי, כיוון שעלול להשתמע מכך שדיאנה נולדה כבת למשפחת המלוכה (כמו הנסיכה מרגרט). דיאנה עצמה הקפידה לתקן את מי שכינה אותה בתואר זה. קידומת הכבוד 'הוד מעלתה המלכותית' נשללה ממנה לאחר גירושיה, כשם שנשללה מאוחר יותר משרה, דוכסית יורק, עם גירושיה מהנסיך אנדרו.
הנצחה

מספר אתרי הנצחה הוקמו לזכרה של הנסיכה דיאנה - העיקרי שבהם הוא המזרקה לזכר הנסיכה דיאנה שהוקמה בהייד פארק שבמרכז לונדון, דרומית לאגם הסרפנטין. מיזמי הנצחה נוספים הם גן המשחקים על שם הנסיכה דיאנה ומסלול ההליכה על שם הנסיכה דיאנה. לדוגמה, האמנית אליסון ג'קסון פרסמה בשנת 1999 סדרת תמונות בשחור-לבן בהן מוצגות דמויות הדומות לנסיכה דיאנה במצבים שונים - חובקת תינוק, מציגה אצבע משולשת ועוד.
פסל "להבת החירות" (בצרפתית: Flamme de la Liberté) שהוקם בפריז בשנת 1989 כהעתק של הלהבה בקצה הלפיד שבפסל החירות, נמצא מעל המנהרה שבה מצאה הנסיכה דיאנה את מותה. מאז מותה הפך הפסל בפועל כאתר זיכרון לנסיכה דיאנה.
ב-1 ביולי 2021, יום הולדתה ה-60, נחנך פסל בדמותה של דיאנה בגן האהוב עליה בארמון קנזינגטון. לכבוד הטקס עוצב הגן מחדש ונשתלו בו כ-4000 פרחים חדשים.
את דמותה של דיאנה גילמו בין היתר השחקנית נעמי ווטס בסרט "דיאנה", וג'נבייב או'ריילי, איימי סקומבה ואמה קורין בסדרה "הכתר".
צאצאים

| שם | נולד | התחתנו> תאריך | התחתנו> בת זוג | ילדים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ויליאם, נסיך ויילס | 21 ביוני 1982 | 29 באפריל 2011 | קתרין, נסיכת ויילס | הנסיך ג'ורג' מוויילס הנסיכה שארלוט מוויילס הנסיך לואי מוויילס |
| הנסיך הארי, דוכס סאסקס | 15 בספטמבר 1984 | 19 במאי 2018 | מייגן, דוכסית סאסקס | הנסיך ארצ'י מסאסקס הנסיכה ליליבת מסאסקס |
הערות שוליים

↑  guinnessworldrecords.com, Largest TV audience for a wedding
↑  קייט וויליאם ישבו על "ספסל דיאנה" בטאג' מאהל, באתר ynet, 16 באפריל 2016
↑  Multiple sources:
↑    Alice Philipson, ‏Princess Diana was 'madly in love' with heart surgeon Hasnat Khan, The Telegraph, 31 July 2013
↑  "Imran and Jemima Khan Welcomed Princess Diana in Pakistan". Huffington Post. 25 במאי 2011. ארכיון מ-13 ביוני 2017. נבדק ב-31 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hasnat Khan Tells Diana Inquest They Enjoyed "Normal" Sex Life, Says She Ended Affair". Huffington Post. 25 במאי 2011. ארכיון מ-13 בפברואר 2012. נבדק ב-28 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rayner, Gordon (16 בינואר 2008). "Diana 'planned secret wedding to Hasnat Khan'". The Daily Telegraph . London. אורכב מ-המקור ב-17 בינואר 2008. נבדק ב-24 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Diana's lover divorces wife" (אורכב 23.07.2008 בארכיון Wayback Machine), Times of India, 20 July 2008, Retrieved 25 August 2008.
↑    Liz Hunt, ‏Was Hasnat Khan a victim of Diana after all?, The Telegraph, 15 January 2008
1 2  Peter Bradshaw (1 בספטמבר 2013). "Film highlights of autumn 2013: from Diana to The Selfish Giant". The Guardian. ארכיון מ-6 בספטמבר 2013. נבדק ב-7 בספטמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Times Wire Services,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'Princess Di Uses Sign Language, Los Angeles Times, ‏10 באוגוסט 1990'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000011-QINU`"'
↑  פיטר אפס,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'נותרה רק בורמה, באתר הארץ, 30 ביולי 2007
↑  "Article clipped from Honolulu Star-Bulletin". Honolulu Star-Bulletin. 1997-09-01. p. 10. נבדק ב-2025-03-03.
↑  דו"ח רשמי בבריטניה: הנסיכה דיאנה לא נרצחה - אלא נהרגה ב"תאונה טרגית", באתר הארץ, 15 בדצמבר 2006
↑  קשת ברגסון,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'‏המחווה המרגשת של ויליאם והארי לנסיכה דיאנה, באתר "סרוגים", 1 ביולי 2021
↑  הכירו את דיאנה: טריילר לעונה הרביעית של "הכתר" נחשף, באתר ynet, 13 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260471505171  PLWABN: 9810594463005606  BNE: XX1157768  BnF: cb12404450r (data)  CANTIC: a11356996  CiNii: DA10823814  GND: 118525123  ICCU: DDSV209956  ISNI: 0000 0001 2146 5032  LCCN: n81073496  LNB: 000097641  MusicBrainz: 5c216e1a-cfda-445a-b6cd-c30b90b12bb8  NDL: 00620582  NKC: jn20000700397  NLA: 35793589  NLG: 67798  NLK: KAC201619673  NTA: 097063002  RSL: 000082502  SELIBR: 205002  SNAC: w6vj6fpq  SUDOC: 027437043  TePapa: 36723  Trove: 1090403  ULAN: 500257633  VIAF: 107032638   WorldCat (עם VIAF): 107032638 
הנסיכה דיאנה בריקוד עם ג'ון טרבולטה ברחבת הבית הלבן, 1985
משמאל לימין: הנסיך צ'ארלס, הנסיכה דיאנה, ננסי רייגן, רונלד רייגן, נשיא ארצות הברית; נובמבר 1985
שלט האצולה של דיאנה כשהייתה הנסיכה מוויילס
אברהם נודלמן

ערך זה עוסק בכדורגלן ישראלי. אם התכוונתם לכימאי ישראלי, ראו .
אברהם (נוצ'ה) נודלמן (5 באוקטובר 1910 – 1 בפברואר 1985) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי ששיחק בהפועל תל אביב ובנבחרת ארץ ישראל.
ביוגרפיה

נודלמן נולד בשכונת מנשייה שביפו והחל לשחק כדורגל בקבוצות אלנבי, שהתאחדה ב-1927 עם הפועל תל אביב. בשנת 1928 זכה עם הפועל תל אביב בגביע ארץ ישראל הראשון לאחר שכבש שער בניצחון 2–0 על מכבי חשמונאי ירושלים במשחק הגמר. בינואר 1929 היה שותף למסעה של הקבוצה ללבנון וסוריה, ואף כבש את שער הניצחון במשחק מול קבוצת ברדה בדמשק. נודלמן שיחק בהפועל תל אביב מהקמתה ועד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1938, ובמדי הקבוצה זכה בשלוש אליפויות וארבעה גביעים.
בנוסף היה נודלמן חלק מנבחרת ארץ ישראל ושיחק שלושה משחקים במדיה, שניים מול נבחרת מצרים בשנת 1934, וכבש באחד מהם שער ניחומים בתבוסה 1–7. משחקו האחרון במדי הנבחרת היה מול נבחרת יוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 1938.
לאחר פרישתו הפך נודלמן לפועל בנמל תל אביב, ובמקביל אימן בהפועל קריית שלום, מכבי בת ים והפועל רמת גן.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויס נודלמן לצבא הבריטי ושירת בתפקיד נהג. בהמשך שימש נודלמן כנהג אישי במשרד הביטחון, ואף שיחק בנבחרת המשרד.
אחותו מרים נודלמן נישאה לכדורגלן שלמה פוליאקוב ששיחק עמו בהפועל תל אביב.
נודלמן הוא סבא רבא של הקולנוען דרור נודלמן.
תארים

אליפויות (3): 1933/1934, 1934/1935, 1938
גביעי מדינה (4): 1928, 1934, 1937, 1938
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, הגביע שחולק בין אלנבי לחשמונאים, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 18 באפריל 2011
↑  אשר גולדברג, הפועל תל אביב מנצחת את אלופת סוריה בדמשק, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 24 באוגוסט 2011
מעשה כשפים

ציור שמן משנת 1886 של מכשפה העוסקת בביצוע מעשי כשפים
נשים שהואשמו בכך שעסקו לכאורה במעשי כישוף במשפטי המכשפות של סיילם בשנת 1692
מַעֲשֵׂה כְּשָׁפִים (באנגלית: Witchcraft) הוא מונח המתייחס באופן מסורתי לשימוש לכאורה בכשפים או בכוחות על טבעיים על מנת לגרום נזק או חוסר מזל לאנשים אחרים. נשים שעסקו במעשי כשפים, או שהואשמו בכך, כונו מכשפות.
לפי אנציקלופדיה בריטניקה העיסוק במעשי כשפים קיים בפועל יותר בדמיונם של אנשים בני זמננו מאשר במציאות עצמה, אולם לקונספט יש היסטוריה ארוכה והוא היווה עבור תרבויות רבות בעבר הסבר אמיתי למקור הרוע בעולם. לאורך ההיסטוריה חברות רבות ברחבי העולם האמינו ביכולת לבצע מעשי כשפים.
באירופה, האמונה במעשי כשפים הייתה קיימת עוד בימי קדם. בימי הביניים וכמו גם בעת החדשה המוקדמת היו מקרים שונים בהם נשים באירופה הואשמו בכך שהן מכשפות ושהן שהשתמשו בכישוף שחור נגד אנשים שונים ביישובים בהם הן גרו. בדרך כלל היו אלו השכנים שהעלו האשמות מהסוג הזה בשל מתחים חברתיים. לעיתים היה נטען אף שאותן ה"מכשפות" זימנו יצורים מרושעים או את השטן בעצמו, אם כי האנתרופולוג ז'אן לה פונטיין מציין שהאשמות מהסוג הזה הועלו בעיקר נגד אנשים שנחשבו ל"אויבי הכנסייה". בשל מסוים הסברה המקובלת באירופה הייתה שניתן לסכל מעשי כשפים באמצעות כשפים מיוחדים שמרחיקים רוע. את הנשים שנחשדו בעבר שהן מכשפות נהגו במקרים מסוימים לגרש, לתקוף או אף להרוג. במקרים מסוימים אותן הנשים אף הועמדו על כך לדין במשפט רשמי שבו הן קיבלו עונש אם נמצא שהן אשמות. או שהאמונה הרווחת הייתה שהן אשמות. במקרים של ציד המכשפות שבוצעו באירופה וכמו גם במקרים של משפטי המכשפות בתחילת העת המודרנית הוצאו להורג עשרות אלפי נשים שהואשמו בביצעו מעשי כשפים. האמונה הרווחת באירופה בכך שישנם אנשים שעוסקים במעשי כשפים דעכה באופן ניכר לאורך עידן הנאורות.
ישנם תרבויות שונות ברחבי העולם בהן נהוג עדיין לייחס את העיסוק במעשי כשפים לנשים מרושעות. ישנם מספר עמים אפריקאים ומלנזיים שמאמינים שמכשפות מונעות על ידי רוח זדונית השוכנת בתוכם. מקרים של ציד מכשפות ממשיכים להתרחש גם בהווה בעיקר באזורים מסוימים באפריקה ובאסיה.
הערות שוליים

↑  Hutton, Ronald (2017). The Witch: A History of Fear, from Ancient Times to the Present. Yale University Press.
↑  Thomas, Keith (1997). Religion and the Decline of Magic. Oxford, England: Oxford University Press. p. 519. ISBN 978-0297002208.
↑  Russell, Jeffrey Burton; Lewis, Ioan M. (21 ביוני 2023). "Witchcraft". Encyclopedia Britannica. ארכיון מ-2023-06-28. נבדק ב-2023-07-28. Although defined differently in disparate historical and cultural contexts, witchcraft has often been seen, especially in the West, as the work of crones who meet secretly at night, indulge in cannibalism and orgiastic rites with the Devil, or Satan, and perform black magic. Witchcraft thus defined exists more in the imagination of contemporaries than in any objective reality. Yet this stereotype has a long history and has constituted for many cultures a viable explanation of evil in the world. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  La Fontaine, J. (2016). Witches and Demons: A Comparative Perspective on Witchcraft and Satanism. Berghahn Books. pp. 33–34. ISBN 978-1785330865.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558571305171  LCCN: sh85147143  NKC: ph128083
גיא יעקובזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 94  מפקד חטיבת אגרוף הברזל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 
גיא יעקבזון (10 בספטמבר 1939 - 10 בפברואר 1985) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 94 במלחמת יום הכיפורים ועל חטיבת אגרוף הברזל. מעוטר עיטור המופת.
ביוגרפיה

יעקבזון נולד ברחובות בן למשפחת יעקבזון המקומית, שהייתה בעלת פרדסים ומפעלים. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. פיקד על מחלקת טנקי AMX-13 בגדוד 9 עד שחרורו ב-1960. למד כלכלה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ומנהל עסקים בשלוחת תל אביב של האוניברסיטה. במקביל עבד במפעל המשפחתי. הוא עבר לערד, ועבד ככלכלן בערד תעשיות כימיות ובמפעל "אורון".
במלחמת ששת הימים שירת במילואים כמפקד פלוגת טנקי צנטוריון בגדוד 94 של חטיבה 200 ("אגרוף הברזל"). הוא לחם בקרב בצומת ביר לחפן, בקרב במתחם ג'בל ליבני במהלכו השמיד 18 טנקי אויב ובקרב במתחם מעבר המיתלה. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת.
ב-1971 מונה למנהל מפעל הסכו"ם של כור תעשיות בדימונה. במקביל המשיך להתקדם בדרגות ובתפקידים בשירות המילואים ושימש מפקד גדוד 94.
במלחמת יום הכיפורים גויס הגדוד כחלק מכוחות אוגדה 146 ונלחם בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן ובקרב נגד כוחות השריון העיראקים. במהלך הקרבות נפצע מרסיס פגז. בהמשך עבר הגדוד לחזית המצרית. לאחר המלחמה חזר לשירות הקבע ומונה ב-1974 למפקד חטיבת אגרוף הברזל.
בדצמבר 1975 מונה למתאם התעשיות הביטחוניות במשרד הביטחון ושימש גם כחבר במועצת המנהלים של התעשייה האווירית לישראל.
בשנות השמונים שם קץ לחייו ונקבר בבית העלמין הישן ברחובות.
לקריאה נוספת

שבתי טבת, חשופים בצריח, הוצאת שוקן, תשכ"ח 1968
הערות שוליים

↑  עידו דיסנצ'יק,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'‏כך נדחק האלוף ישראל טל, שחזה את מלחמת יום הכיפורים, אל מחוץ לצבא, באתר מעריב אונליין, 5 בספטמבר 2020.
↑  דלית מילשטיין, בדרכו שלו, אפי ארזי: ביוגרפיה, הוצאת דניאלה דינור, 2005, עמ' 170
ארדיה, או בשורת המכשפות

| --- | --- |
עמוד השער של הספר
עמוד השער של הספר
 מידע כללי
 מאת:  צ'ארלס גודפריי ללנד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה, עיון 
 נושא:  פולקלור, מעשה כשפים 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1899
 
ארדיה, או בשורת המכשפות (באנגלית: Aradia, or the Gospel of the Witches) הוא ספר שחובר על ידי צ'ארלס גודפריי ללנד (אנ'), ויצא לאור בשנת 1899. הספר מציג לכאורה טקסטים המתעדים את האמונות והפולחנים של קבוצת מכשפות פגניות מטוסקנה, איטליה.
הדמות המרכזית בספר היא האלה ארדיה, אשר לכאורה מגיעה לכדור הארץ כדי ללמד את בני האדם מאגיה וכישוף. במאה ה-20, הספר השפיע מאוד על התפתחותה של הדת הנאו פגנית ויקה.
על הספר

הספר הזה נחשב לקלאסיקה בתחום הנאו-פאגניזם, והוא אחד הספרים הבודדים כיום שמתיימרים להיות טקסט קדוש ממשי של כישוף מסורתי, ובפרט כישוף מסורתי של אזור טוסקנה באיטליה. ללנד טען כי הוא ביסס את הספר הזה על חומרים שהוא קרא בכתב יד בשם "הבשורה" שהגישה לו אישה מסתורית בשם מגדלנה, אשר לאחר מכן נעלמו עקבותיה ומעולם לא יצרה שוב קשר עם ללנד.
הערות שוליים

↑  Aradia, or the Gospel of the Witches, Amazon
↑  Aradia, Gospel of the Witches Index, www.sacred-texts.com
נווה צוף

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎559 מטר
תאריך ייסוד: 1977
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,439 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,434 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) נווה צוף(למפת גוש דן רגילה) נווה צוף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה צוף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה צוף32°00′21″N 35°07′33″E﻿ / ﻿32.0058270241678°N 35.1257031091538°E﻿ / 32.0058270241678; 35.1257031091538  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - נווה צוף בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10
http://www.nevetzuf.co.il
מראה כללי של היישוב, נובמבר 2008
צומת הכניסה לנווה יאיר
שכונת נוף תמנע בנוה צוף
נווה צוף (בעבר נקרא חַלָּמִישׁ) הוא התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור מערב הרי בנימין, השייך למועצה אזורית מטה בנימין. היישוב נמצא על כביש 465 חוצה בנימין, בסמוך לכפרים נבי סאלח ודיר ניזאם ומצפון-מזרח לעיר מודיעין.
שם

גרעין המייסדים "נווה צוף" נקרא כך על שם הכפר הסמוך, "אום צפא". ועדת השמות הממשלתית התנגדה לשם זה והטילה על היישוב לבחור שם חדש. השם שנבחר באספת חברים היה "חלמיש" והוא שימש את מוסדות המדינה הרשמיים. אנשי המקום והאזור המשיכו לכנותו "נווה צוף". לאחר בקשות חוזרות מטעם היישוב, באוקטובר 2018 הוחלט בוועדת השמות ששם היישוב ישונה באופן רשמי ל"נווה צוף".
אוכלוסייה

ביישוב מתגוררות כ-300 משפחות, וכ-1,278 תושבים. כ-75% מתושבי היישוב ילידי ישראל, והשאר הגיעו ממדינות כמו ארצות הברית, בריטניה וצרפת.
שירותים

ביישוב יש שני בתי ספר: בית ספר יסודי ממלכתי דתי, אולפנת שירת הים למוזיקה ומחול, וכן תלמוד תורה לילדי בית הספר היסודי בשעות אחר הצהריים. כמו כן נמצאים ביישוב גם מכינה קדם צבאית "אלישע", בריכת שחייה, קופת חולים, מרכז להתפתחות הילד, סניף יד שרה, סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וארבעה בתי כנסת.
ביישוב יש קהילה מתנדבת המחזיקה גמ"ח "חסדי שרה", גמ"ח למען אחי ורעי וצוותי מד"א, כבאות וכיתת כוננות.
רב היישוב מייסודו היה הרב יהונתן בלס, שמשמש גם כראש כולל "רצון יהודה" בפתח תקווה.
כיום, רב היישוב הוא שי יעקובוביץ.
אתרים

בקרבת היישוב נמצאות שמורת יער אום צפא ושמורת יער נווה צוף, המשולבת בחורש ים תיכוני עם עצי אורן. שתי שמורות אלו הן מהשמורות הבודדות שנותרו בהרי יהודה.
בתוך תחומי היישוב נמצא אתר ארכאולוגי הקרוי "חובלתא".
אתרים > מבנה המשטרה ההיסטורי

המצודה הבריטית בנווה צוף - בשולי היישוב ניצב בניין מצודת טגארט שהוקם כחלק ממערך הביטחון של השלטון המנדטורי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, על ידי המחלקה לעבודות ציבוריות. בדומה למצודות נוספות, הוקמה מצודה זו על גבי מבנה ביטחון ישן, ובשל כך המשיכה את המאפיינים הארכיטקטוניים של המבנה הישן בזה החדש. מצודה זו מורכבת מאגף ראשי בן שתי קומות, מגדל ביטחון ומספר אגפים התוחמים שתי חצרות פתוחות. ייחודה של מצודה זו הוא בכך שהמבנה מצופה באבן, וכן השימוש בקשתות בחזיתות הפונות לחצרות הפנימיות (ממאפייני המבנה הישן שנבלע במצודה המאוחרת). כיום משמש המבנה את אולפנת "שירת הים" למוזיקה ולמחול, ארכיון היישוב ומשרדי מדרשת גופנה .