stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דפנה ברק-ארז
מחקריה > יחסי גומלין בין המשפט הציבורי והפרטי

מחקריה של ברק-ארז על פעילותן העסקית של הרשויות תרמו לפיתוח הדיון בהשפעות הגומלין בין המשפט הציבורי והמשפט הפרטי. בהמשך לכך, החלה ברק-ארז לעסוק בהשפעת ההפרטה על המשפט הציבורי. נקודת המוצא לכתיבתה בנושא היא שההפרטה אינה רק כלי לקידום מדיניות כלכלית, באמצעות שיטות ניהול יעילות יותר, אלא תהליך המעצב מחדש את המדינה ואת מערכת היחסים שלה עם האזרחים. במקרים רבים, יש לה גם השלכות משמעותיות על היבטים של זכויות אדם, למשל בהקשר של הקמת בית סוהר בניהול פרטי.
מחקריה > ביקורת שיפוטית

ברק-ארז דנה בכמה מאמרים בשאלת האפקטיביות של הביקורת השיפוטית. היא כתבה בכמה הזדמנויות על האפקטיביות המוגבלת של הביקורת שבית המשפט מפעיל, דווקא מתוך נקודת מבט אוהדת לביקורת שיפוטית. היא כתבה גם על המאבק בשחיתות השלטונית באמצעות המשפט המנהלי, ובהקשר זה טענה כי כדי לשפר נורמות בשלטון וצמצום היקף השחיתות, לא מספיק לנהל משפטים גדולים בעקבות פרשות שחיתות.
היבטים אחרים של האפקטיביות המוגבלת של הביקורת השיפוטית נוגעים לסעדים שבית המשפט נותן במקרים שבהם הוא קובע כי ההחלטה השלטונית היא פגומה. ברק-ארז עסקה באופן נרחב בשאלות הנוגעות לסעדים - הן מן ההיבט של פיתוח סעדים כספיים במקרים שבהם הרשות פוגעת בזכויות, והן מן ההיבט של ביקורת על הלכת הבטלות היחסית שמכוחה בית המשפט נותן בדיעבד תוקף להחלטות פגומות מטעמים של יעילות והתחשבות במכלול נסיבות העניין. כתיבתה של ברק-ארז התריעה מפני שימוש נרחב בגישת הבטלות היחסית שפוגעת בתוקפן של זכויות בעיקר זכויות פרוצדורליות, ובהרתעה מפני פעילות מינהלית בלתי-תקינה. בכתיבתה המאוחרת יותר היא הציעה לאמץ בהקשר זה גישה של חזקת בטלות.
מחקריה > פסקי דין כמעצבי היסטוריה

בכמה מאמרים עסקה בתפקידם של פסקי דין כמסמכים היסטוריים, כלומר כטקסטים שמספרים את ההיסטוריה של המדינה או מעצבים אותה. בהזדמנויות שונות כאשר דן בית המשפט בנושא שלפניו הוא מקבל החלטות שיש להן משמעות היסטורית, או שתורמות לעיצוב התפיסה ההיסטורית של הציבור. במאמר אחד הראתה ברק-ארז כיצד מקפיד בית המשפט לתאר את ההיסטוריה של המדינה כהיסטוריה של מדינה קטנה הנאבקת על חייה ומנהלת מאבק הישרדות צודק. במאמר אחר, שבו עסקה בפסק הדין בעניין ג'נין ג'נין, ניתחה את הדילמה של בית המשפט שנקרע בין חוסר האהדה שלו לסרט, לבין המחויבות שלו לעקרון חופש הביטוי.
כתביה > משפט מינהלי

ספר יסוד מקיף, המונה מספר כרכים, שעוסק בכל הרבדים של קבלת החלטות במוסדות השלטון – ברשויות השונות (משרדי ממשלה, שלטון מקומי ותאגידים הפועלים על-פי חוק) ובתחומים השונים שבהם הרשויות פועלות (איכות סביבה, תכנון ובנייה, חינוך בריאות ועוד). הספר בוחן את מכלול ההיבטים של תפקוד מערכות השלטון בישראל – בהתייחס למטרות כדוגמת יעילות, שקיפות ומניעת שחיתות, וכן להתמודדות עם האתגרים החדשים של ניהול המדינה: מדיניות ההפרטה, מנגנוני רגולציה חדשים והשפעות הגלובליזציה על קבלת ההחלטות במדינה פנימה. הספר כולל דיון הן בשאלות שעניינן הסמכות המינהלית, הן בהליך המינהלי (למשל, זכות טיעון, איסור על ניגוד עניינים, חובות פרסום והנמקה) והן בהיבטים של שיקול הדעת המינהלי (האיסור על שיקולים זרים, האיסור על הפליה והחובות לפעול בסבירות ובמידתיות). שני הכרכים הראשונים של הספר יצאו לאור בשנת 2010. הכרך השלישי של הספר יצא לאור בשנת 2013 כספר עצמאי בשם "משפט מנהלי כלכלי". הכרך הרביעי של הספר יצא לאור בשנת 2016 כספר עצמאי בשם "משפט מנהלי דיוני".
כתביה > Outlawed Pigs (חזירים אסורים)

ספר זה מתאר את ההיסטוריה של האיסורים המשפטיים על גידול חזירים ומכירת בשרם בשבעים השנים האחרונות, מאז תקופת המנדט. הספר משתמש בדוגמה של המאבקים בנושא זה כמיקרוקוסמוס של בדיקת השינויים החברתיים והתרבותיים בציבור הישראלי לגבי מקומה של המסורת, המידה שבה היא צריכה לבוא לידי ביטוי במשפט והגורמים שמעצבים את המציאות הישראלית. דיון מוקדם וקצר יותר בנושא זה נמצא במאמרה גלגולו של חזיר: מסמל לאומי לאינטרס דתי?
הספר מתמקד באיסור החזיר כנושא בשל מקומו המיוחד כטאבו בתרבות העממית ולא רק הדתית, עניין שזוכה לסקירה רחבה. הספר מצביע על תהליך שבו איסורי החזיר, גם בתקופה הסמוכה להקמת המדינה, נתפשו כסממן של זהות לאומית ותרבותית. לעומת זאת, כיום, האיסורים הללו נחשבים במידה רבה כאינטרס של הציבור הדתי. הספר מראה שכיום גם שיטת המשפט מוכנה פחות להגן עליהם על בסיס התפישה שמדובר בעניין דתי, להבדיל מעניין לאומי או חברתי. הדבר בא לידי ביטוי בכך שבשנות ה-50 וה-60 הייתה נכונות להנהיג נורמות כופות בנושא. לעומת זאת, בשנות ה-80 וה-90, כתוצאה מהגידול בקיטוב בין חילוניים לדתיים, השפעות מתרבות המערב וכן שינויים פוליטיים וחברתיים (כולל העלייה מברית המועצות לשעבר) הציבור החילוני היה פחות מוכן לסבול השפעות כאלו. לדוגמה, בפסק הדין האחרון של בית המשפט העליון בנושא חוקיות חוקי עזר שמטילים איסורים על מכירת בשר חזיר (פסק דין סולודקין), קבע בית המשפט שעקרונות חוקתיים של מידתיות מחייבים שהאיסור יופעל רק באזורים שבהם מתגוררת אוכלוסייה דתית. פסיקה זו, אם כי לא במפורש, נותנת ביטוי לתהליך של זיהוי איסורים כמו איסור חזיר עם זהות דתית, להבדיל מזהות לאומית-יהודית, לאו דווקא דתית.
כתביה > עוולות חוקתיות

ספרה השני של ברק-ארז, שאותו פרסמה בשנת 1993, עוסק בהגנה על זכויות אדם תוך שימוש בכלים מן המשפט הפרטי (תביעות פיצויים). זהו הספר הראשון שיצא במדינת ישראל בנושא והוא נחשב עד היום היצירה המשפטית המרכזית בתחום. הספר קרא להרחיב את ההגנה על זכויות אדם ואזרח באמצעות תביעות כספיות. הכוונה לכך שבמקרים של פגיעה בזכויות אדם ניתן יהיה לבקש מבית המשפט גם פיצוי כספי על הפגיעה. הקריאה להכיר בסעדים כספיים לצורך הגנה על זכויות אדם נובעת מכך שהמשפט הציבורי המסורתי הגן על זכויות בעיקר על ידי עתירות לבג"ץ. תיקון העוול על ידי בג"ץ הוא אומנם הסעד העדיף, אבל לא תמיד הוא אפשרי, כאשר נוצר כבר נזק. והתרומה של הספר הייתה בקריאה להכיר בהשלמה הנדרשת לעתירות המסורתיות לבג"ץ באמצעות תביעות פיצויים. ספר זה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה באותו נושא.
היום, בעקבות חקיקת חוקי היסוד על זכויות האדם (חוק יסוד: חופש העיסוק וחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו), התפיסה שלפיה אפשר לתבוע כסף בגין הפרת זכויות אדם נחשבת למקובלת יותר. הדבר בא לידי ביטוי באמירות אוהדות בפסיקה. זאת, על אף שטרם ניתן פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון שעוסק בכך ומבהיר זאת בצורה מפורטת.
ברק-ארז כתבה מאמר שעוסק בהתפתחויות שחלו מאז כתיבת הספר, בשם זכויות חוקתיות בעידן חוק היסוד, שפורסם בשנת 2005.
כתביה > האחריות החוזית של רשויות המנהל

זהו ספרה הראשון של ברק-ארז. הוא עוסק בפעילות עסקית של רשויות בהתייחס לאחריות החוזית שלהן. הספר עוסק בתפקידם הכפול של חוזים של רשויות מנהליות כאמצעי שמצד אחד מיועד לקדם תועלת ניהולית ועסקית ומצד שני מחויב לעקרונות ציבוריים של שוויון, קידום האינטרס הציבורי, הימנעות מחריגה מתקציב ועוד. הספר דן בדילמות כגון המתח בין החובה של הרשות לכבד חוזה, לבין המחויבות לעדכן מדיניות ולקבל החלטות חדשות הנחוצות לשם קידום האינטרס הציבורי, אולם עשויות להיות מנוגדות לחוזה. ברק-ארז עסקה בנושא זה גם במאמרים מאוחרים יותר לרבות השתחררות מחוזה של רשות מינהלית: מקרה מבחן לדואליות הנורמטיבית.
כתביה > משפטי מפתח

ספר זה של ברק-ארז מבוסס על סדרת הרצאות שנשאה על פסקי דין חשובים בבית המשפט העליון שתרמו לעיצוב המשפט הציבורי והדיון הציבורי במדינת ישראל. הרצאות אלה ניתנו במסגרת של הרצאות הרקטור באוניברסיטת תל אביב ואחר כך במסגרת האוניברסיטה המשודרת. זהו ספר המיועד לקהל הרחב.
כתביה > ספרים בנושא פמיניזם

ברק-ארז ערכה שני ספרים שעוסקים בפמיניזם משפטי. האחד הוא פמיניזם משפטי - בתאוריה ובפרקטיקה. מבחר מאמרים מתורגמים של פרופסור קתרין מקינון, מן הכותבות החשובות ביותר בתחום הפמיניזם המשפטי. לקובץ זה כתבה ברק-ארז הקדמה המיועדת להסביר את הרלוונטיות של המאמרים למציאות הישראלית.
ספר נוסף שערכה הוא קובץ מאמרים שיצא באוגוסט 2007 ונקרא עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם, עם שלומית יניסקי-רביד, יפעת ביטון ודנה פוגץ'. הספר מביא 24 מאמרים העוסקים בפמיניזם משפטי ובזכויות נשים בישראל מהיבטים שונים, לרבות מחקרים המתייחסים לתרבות הישראלית החוץ-משפטית.
כתביה > ספרים שכתבה

האחריות החוזית של רשויות המינהל (הוצאת בורסי, תשנ"א 1990)
עוולות חוקתיות: ההגנה הכספית על הזכות החוקתית (הוצאת בורסי, תשנ"ד 1993)
משפטי מפתח: ציוני דרך בבית המשפט העליון (הוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשס"ג 2003)
Outlawed Pigs: Law, Religion and Culture in Israel (University of Wisconsin Press, 2007)
משפט מינהלי (2 כרכים) (ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, 2010)
אזרח-נתין-צרכן: משפט ושלטון במדינה משתנה (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן והוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2012)
משפט מנהלי כלכלי (ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, 2013).
חוקים וחיות אחרות: דת מדינה ותרבות בראי חוקי החזיר, (הוצאת כתר והוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2015)
משפט מנהלי דיוני (ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין 2016).
המשפט המנהלי של ישראל (האוניברסיטה הפתוחה, 2017)(שלושה כרכים).
לקרוא משפטים בתנ"ך – על צדק תנ"כי ומשפט ישראלי (משכל, 2019).
מחשבות על שפיטה (כרמל, 2022)
תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024.
כתביה > ספרים שערכה

מדינה יהודית ודמוקרטית: קובץ מאמרים/ פתח דבר: אריאל רוזן צבי. העורכת: דפנה ברק-ארז (הוצאת אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן: רמות, תשנ"ו 1996)
משפטים ראשונים (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999)
Human Rights in Private Law/ edited by Daniel Friedman and Daphne Barak-Erez. Oxford: Hart, 2001.
צבא, חברה ומשפט (רמות - אוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002)
פמיניזם משפטי בתאוריה ובפרקטיקה/ קתרין מקינון; (תרגום מאנגלית: עירית שורר. רסלינג, 2005)
עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם (עורכת ראשית: דפנה ברק-ארז; עורכות: שלומית יניסקי-רביד, יפעת ביטון, דנה פוגץ' הוצאת נבו, 2007 תשס"ז)
Exploring Social Rights (Daphne Barak-Erez & Aeyal M. Gross, eds., Hart Publishing, 2007)
ניגוד עניינים במרחב הציבורי: משפט, תרבות, אתיקה, פוליטיקה (עורכים דפנה ברק ארז, דורון נבות ומרדכי קרמניצר, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2009)
ספר יצחק אנגלרד (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010 עם גדעון ספיר).
(Feminist Constitutionalism:Global Perspectives (Cambridge University Press, 2012)) (with Beverley Baines and Tsvi Kahana
(Israeli Constitutional Law in the Making (Hart Publishing, 2013 (with Gideon Sapir and Aharon Barak
75 שנות עצמאות במשפט: שופטים מספרים על פסקי דין מ–75 שנות שפיטה. העורכת: דפנה ברק-ארז (הרשות השופטת ונבו הוצאה לאור, 2023)
כתביה > מאמרים נבחרים

"חופש הגישה לאמצעי-התקשורת - איזון אינטרסים בתחומי הזכות לחופש-ביטוי", עיוני משפט יב, 1987.
"אחריות אזרחית של גופים ציבוריים: דואליות נורמטיבית", משפט וממשל א, 1994.
"תאגידים ציבוריים", עיוני משפט יט, 1995.
"על סימטריה ונייטרליות: בעקבות פרשת נחמני", עיוני משפט כ, 1996.
"הגנת ההסתמכות במשפט המינהלי", משפטים כז 17, 1996.
"האשה הסבירה", פלילים ו, 1997.
"דונם פה ודונם שם: מינהל מקרקעי ישראל בצבת האינטרסים", עיוני משפט כא, 1997.
"האתגר הדמוקרטי של המשפט המינהלי", עיוני משפט כד, 2000.
"The Delusion of Symmetric Rights" 19 Oxford Journal of Legal Studies, 1998.
"משפט ציבורי ומשפט פרטי: תחומי גבול והשפעות-גומלין", משפט וממשל ה, 1999.
"השפיטות של הפוליטיקה", פלילים ח, 1999.
"מינהל מקרקעי ישראל בין ניהול ציבורי להפרטה: צדק חלוקתי בהליך המנהלי", צדק חלוקתי בישראל (מנחם מאוטנר עורך, 2000).
"זכויות אדם בעידן של הפרטה", עבודה, חברה ומשפט ח, 2001.
"Collective Memory and Judicial Legitimacy: The Historical Narrative of the Israeli Supreme Court", 16 Canadian Journal of Law and Society, 2001.
"הוראת המשפט המינהלי: בין חוקתיות להפרטה", עיוני משפט כה, 2001.
"מדינת הרווחה בישראל - בין החקיקה לבירוקרטיה", עבודה, חברה ומשפט ט, 2002.
"והגדת לבנך: היסטוריה וזיכרון בבית-המשפט", עיוני משפט כו, 2002.
"גלגולו של חזיר: מסמל לאומי לאינטרס דתי?", משפטים לג, 2003.
"הגנת הציפייה במשפט המינהלי", עיוני משפט כז, 2003.
"צדק חלוקתי במקרקעי ישראל: בעקבות בג"ץ הקרקעות החקלאיות", המשפט י, 2005.
"תכנון במקרקעי ישראל: לקראת פיתוח בר-קיימא" (עם אורן פרז), משפט וממשל ז, 2004.
"פמיניזם חברתי וזכויות חברתיות של נשים", זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות בישראל (עורכים יורם רבין ויובל שני), 2004.
הבטלות היחסית במשפט המינהלי: על מחירן של זכויות", ספר יצחק זמיר: על משפט וממשל בחברה (עורכים אריאל בנדור ויואב דותן), 2005.
"השתחררות מחוזה של רשות מינהלית: מקרה מבחן לדואליות הנורמטיבית", המשפט יא, 2007.
"עוולות חוקתיות בעידן חוקי היסוד", משפט וממשל ט, 2005.
"על שקרים קולנועיים ואמיתות היסטוריות: בין 'קול העם' לקול העם", שקט, מדברים! התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל, (עורך מיכאל בירנהק, 2006).
"על טייסות וסרבניות מצפון: מאבק אחד או מאבקים שונים?", עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם (דפנה ברק-ארז עורכת ראשית), 2007.
"המשפט המינהלי והמאבק בשחיתות השלטונית", משפטים לז.
"המשפט הציבורי של ההפרטה: מודלים, נורמות ואתגרים", עיוני משפט ל-461.
"המאבק המשפטי בטרור: ההיבט המוסדי", עיוני משפט לב, 47.
"לקראת דיני דמוקרטיה בישראל", עיוני משפט לג 527 (2011)
"המשפט המנהלי והאתגר הגלובלי" (עם אורן פרז), עיוני משפט לד 93 (2011)
פרשנות פמיניסטית, המשפט, כרך טז (2-1), מאי 2011
סופיה, נסיכת ספרד

סופיה, נסיכת ספרד (בספרדית: Sofía de Todos los Santos de Borbón y Ortiz; נולדה ב-29 באפריל 2007), היא בתם השנייה של פליפה השישי, מלך ספרד ולטיסיה, מלכת ספרד.
ביוגרפיה

הנסיכה סופיה נולדה בניתוח קיסרי ב-29 באפריל 2007 במדריד, יומיים לאחר התאריך שתוכנן. בדומה ללידת אחותה, המשפחה המלכותית הודיעה על הלידה לתקשורת באמצעות הודעת SMS. סנדקיה של סופיה היו פולאמה רוקאסולאנו וקונסטנטין-אסן, נסיך וידין (נסיך בולגריה). הוכרז כי תאי גזע מחבל הטבור שלה יישלחו לבנק פרטי אירופאי בבלגיה ולבנק ציבורי בספרד. בני הזוג עשו את אותו הדבר עם תאי הגזע של ליאונור שנלקחו למרכז פרטי באריזונה, דבר שיצר התנגדות ומחלוקת בספרד. היא הוטבלה ב-15 ביולי בגני ארמון סרסואלה. שמה, סופיה, ניתן לה על שם סבתה, סופיה, מלכת ספרד. הנסיכה לומדת בבית הספר "סנטה מריה דה לוס רוסאלס" שבמדריד.
לסופיה תואר אינפנטה שהינו לתואר הניתן לצאצאים מלכותיים שאינם יורשים את המלוכה. את התואר יכולים לקבל רק ילדי המלך ויורש העצר בתוך המשפחה המלכותית. תואר ה"אינפנטה סופיה" מאשר כי היא הראשונה בשורת הירושה ממש אחרי משפחתו הישירה של המלך, כלומר בתו הבכורה של המלך, לאונור, נסיכת אסטוריאס.
הערות שוליים

↑  Gema Tacon, Los datos que definen a la Infanta Sofía, MONCLOA, ‏10-11-2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקס ומוריץ

ערך זה עוסק בספר של וילהלם בוש. אם התכוונתם לסרט ישראלי, ראו .
| --- | --- |

מקס (משמאל) ומוריץ
 מידע כללי
 מאת:  וילהלם בוש
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  ספרות ילדים סאטירה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1865
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אהרן ליבושיצקי (1898) חווה כרמי (1938) אנדה עמיר פינקרפלד (1939) אורי סלע (1965) אוריאל אופק (1983)  דני טל (2018)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002474816, 002208450, 002679821, 003483805, 001839763, 002565555, 001200350, 001839750, 001840929, 002779622, 001840910, 001840923, 001840895
מקס ומוריץ הוא סיפור בחרוזים שנכתב בשפה הגרמנית. הספר נכתב ואויר בידי הסופר והמאייר וילהלם בוש, הוא נמנה עם יצירותיו המוקדמות ויצא לאור לראשונה בשנת 1865. הספר עוסק בתעלוליהם של שני נערי כפר, ומאופיין בהומור שחור לצד צמדי חרוזים וציורים צבעוניים.
עלילה

לספר שבעה פרקים: בכל אחד מהם מתואר תעלול אכזרי ומתוחכם של שני הילדים מקס ומוריץ כנגד אחד מאנשי כפרם.
תעלול ראשון: האלמנה
הילדים קושרים מספר קרומי לחם יחד בחוט, מניחים את המלכודת בחצר התרנגולות של אלמנה זקנה, וכך גורמים לכל תרנגולותיה להיחנק למוות.
תעלול שני: שוב האלמנה
הטבח של האלמנה מבשל את התרנגולות שמקס ומוריץ גרמו למותן, והשובבים מתגנבים לגג. כשהאלמנה עוזבת לרגע את המטבח הם דגים את העופות עם חכה ואוכלים אותם. האלמנה נותרת ללא עופות חיים וצלויים, חושדת בכלב שלה שהוא אשם בכך ומכה אותו.
תעלול שלישי: החייט
הילדים מנסרים גשר שעובר על הנחל שלפני ביתו של החייט. לאחר מכן הם לועגים לו, עד שהוא רץ החוצה לתפוס אותם, אך הגשר מתמוטט כשהחייט עובר עליו והוא כמעט טובע במים הקפואים. שני אווזים מצילים אותו מטביעה. לאחר שהוא חוזר לביתו, רועד כולו מקור, מרפאת אותו רעייתו בעזרת מגהץ.
תעלול רביעי: המורה
כשמורם המסור נמצא בכנסייה, הילדים מתגנבים לביתו וממלאים את מקטרתו באבק שרפה. כשהוא מצית אותה, הפיצוץ גורם לעלפונו, חורך את עורו ושורף את שיערו.
תעלול חמישי: הדוד
מקס ומוריץ אוספים שקים מלאים בחיפושיות וממלאים את המיטה של הדוד בעודו ישן. הוא מתעורר בבעתה כשהוא מרגיש שהחיפושיות מטיילות על כל גופו, ונכנס לאמוק של חיסול החרקים.
תעלול שישי: האופה
הילדים מתגנבים למאפייה כדי לגנוב בייגלה, ונופלים לתוך דוד בצק. האופה נכנס למאפייה, תופס אותם ואופה אותם בתנור. הילדים אינם מתים, ואף מצליחים לברוח תוך כרסום הבצק האפוי סביבם.
תעלול שביעי: האיכר
הילדים מתחבאים במחסן התבואה של איכר וחותכים את שקי התבואה. האיכר נכנס למחסן ומייד מבין מה קרה, תופס את מקס ומוריץ, מכניס אותם לשקים ולוקח אותם לטחנת הקמח, שם הם נטחנים לחתיכות קטנות ומאכילים בהם את האווזים.
בחלק מהתרגומים העבריים מדלגים על עונש המוות האכזרי. בחלקם הסיפור מסתיים כאשר האיכר סוחב את הילדים שבשקים אל טחנת הקמח; באחרים הילדים מקבלים עונש חינוכי וכך לומדים לקח.
הסגנון

בשפת המקור מוצגים הסיפורים הקצרים בצורה מחורזת במשקל טרוכאי, היוצר תחושה של עליצות, גם כאשר מתוארים מעשי קונדס חמורים ביותר. הדבר יוצר הזרה וניתוק של התוכן הקשה ומאפשר לעכל אותו ואף לראותו כמשעשע.
השפעה תרבותית

סיפורו של בוש היווה מוקד של גאווה בקרב תרבויות דוברות גרמנית, אולם נתקל בסלידה ורתיעה בקרב תרבויות דוברות אנגלית[דרוש מקור]. גם כיום בגרמניה ובאוסטריה הסיפור מוכר בקרב רבים. שני פרצופי הנערים הפכו לסמל של שובבות ונעשה בהם שימוש בסמלילים פרסומיים ואף בכתובות גרפיטי. בנוסף, כמה משפטים מתוכו הפכו לאמרות כנף בשפה הגרמנית.
רבים מהעוסקים בהיסטוריית הקומיקס משערים כי ספר זה שימש כהשראה לקומיקס האמריקאי ילדי קאצניאמר (The Katzenjammer Kids) שיצר המאייר רודולף דירקס (Rudolph Dirks).
התרגומים לעברית

שמעון ולוי, אהרן ליבושצקי (ורשה 1898). (הספר המלא באתר הספרייה הלאומית)
מכס ומוריץ זוממי המזימות, חווה כרמי (1938)
גד ודן: שישה תעלולים של שני שובבים, אנדה עמיר-פינקרפלד (1939)
ספר התעלולים של מקס ומוריץ, אורי סלע (1965). התרגום עובד ב-1983 לגרסה מוזיקלית שהולחנה ובוצעה על ידי מיקי גבריאלוב.
מקס ומוריץ: תעלולים מסופרים בחרוזים ובציורים, אוריאל אופק (1991)
מקס ומוריץ: סיפור נערים בשבעה פרקים, דני טל (2018)
דגים את העופות מבית האלמנה
התרנגולות של האלמנה
גונבים את העופות
מנסרים את הגשר
פיצוץ המקטרת
הדוד נלחם בחרקים
עטופים בבצק
סופם של השובבים
הערות שוליים

↑  אריאנה מלמד, "מקם ומוריץ", נוסח עברי: אוריאל אופק. זמורה ביתן, חדשות, 14 ביוני 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4196496-2  MusicBrainz work: c18f8eb3-38fb-4d56-81ae-c031352b0deb  VIAF: 174536342   WorldCat (עם VIAF): 174536342 
הספר במהדורה העברית בתרגומו של אורי סלע
אסציטלופרם

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 (S)-1-[3-(dimethylamino)propyl]-1-(4-fluorophenyl)-1,3-dihydroisobenzofuran-5-carbonitrile
 שמות מסחריים בישראל
 ציפרלקס, אסציטאלופרם טבע, ציפרדקס, אסטו
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C20H21N2FO 
 מסה מולרית:  324.392 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  80%
 מטבוליזם:  בכבד, על ידי האנזימים CYP3A4 וCYP2C19
 זמן מחצית חיים:  27–32 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  נמכר כתרופה המצריכה מרשם רופא
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 דרכי מתן:  דרך הפה
 מזהים
 קוד ATC:  N06AB10 
 מספר CAS:  128196-01-0
 PubChem:  146570
 ChemSpider:  129277
 
אסציטלופרם (בלועזית: Escitalopram; שמות מסחריים: ציפרלקס (Cipralex), אסטו (Esto), אסציטאלופרם טבע (Escitalopram Teva)) היא תרופה אנטי-דיכאונית מקבוצת מעכבי הקליטה החוזרת של סרוטונין (SSRI). התרופה מאושרת על ידי ארגון המזון והתרופות האמריקני, ה-FDA, לצורך טיפול באוכלוסייה בוגרת ומתבגרים החל מגיל 12, הסובלת מדיכאון, הפרעת חרדה מוכללת, חרדה חברתית או התקפי חרדה. התרופה מאושרת בישראל להתוויות הבאות: דיכאון, חרדה חברתית, חרדה מוכללת, הפרעת פאניקה והפרעה טורדנית-כפייתית.
אסציטלופרם מהווה את הסטריאואיזומר (אננטיומר) מסוג S של תרופה אחרת המיוצרת על ידי חברת התרופות לונדבק, בשם ציטאלופרם (Citalopram), ולכן מכונה אסציטלופרם (Escitalopram). לאסציטלופרם הסלקטיביות הגבוהה ביותר לעיכוב הקליטה החוזרת של סרוטונין [SERT] מבין כל התרופות בקבוצה זאת, ואף על פי שהוא בעל תופעות לוואי המאפיינות את קבוצת ה-SSRI, הרי ששכיחותן וחומרתן פחותה, עובדה שתרמה להצבתו במקום הראשון בשקלול יעילות וסבילות במאמר שהתפרסם ב-(LANCET(12.
היסטוריה

אסציטלופרם פותח באמצעות שיתוף פעולה הדוק בין חברת לונדבק לבין מעבדות פורסט. פיתוח התרופה החל באמצע שנת 1997, והבקשה לצורך אישור התרופה הוגשה ל-FDA האמריקני בשנת 2001. באוגוסט 2002, אושר אסציטלופרם על ידי ה-FDA לצורך טיפול בדיכאון. לאחר מכן, בדצמבר 2003, התרופה קיבלה את אישור ה-FDA לצורך טיפול בהפרעות חרדה כלליות.
אסציטלופרם הוא מרכיב אננטיומרי טהור המהווה חלק מהתערובת הרצמית ציטלופרם, המיועד לשימוש עבור אותן ההתוויות של ציטלופרם. בשל כך, הפיתוח, המחקר ומשך הזמן שהושקעו בתרופה היו קצרים יותר מאשר הזמן שהוקדש לפיתוח התרופה ציטלופרם.
טיפול בדיכאון

על אף הדמיון בין אסציטלופרם לבין ציטלופרם, מחקרים פרה-קליניים וקליניים שונים (הכוללים גם מחקרים כפולי-סמיות), הראו כי ישנם הבדלים בין ההשפעות של שתי התרופות. בנוסף, הוכיחו המחקרים כי אסציטלופרם טוב יותר מבחינה קלינית בהשוואה לתרופות אחרות מקבוצת ה-SSRI, כגון פרוקסטין (paroxetine), במיוחד בקרב מטופלים הסובלים מדיכאון קשה. מחקר שהשווה בין השימוש באסציטלופרם לבין השימוש בדולוקסטין (duloxetine) מצא כי אסציטלופרם יעיל יותר ובעל סבילות גבוהה יותר (כלומר, פחות תופעות לוואי) בהשוואה לדולוקסטין. במחקרים אשר השוו בין השימוש באסציטלופרם לבין השימוש בתרופות ונלפקסין (Venlafaxine) וסרטרלין (Sertraline), נמצא כי יעילות תרופות אלו דומה ליעילות של אסציטלופרם.
על פי מחקר בו נערכה מטה-אנליזה של 12 תרופות אנטי-דיכאוניות מהדור החדש, נמצא כי אסציטלופרם, ונלפקסין, מירטזפין (רמרון) וסרטרלין הן התרופות בעלות היעילות הגבוהה ביותר ובעלות שביעות הרצון הרבה ביותר מצד המטופלים; בעת טיפול בקרב מטופלים בוגרים הסובלים מדיכאון קשה בשלב החריף, בשקלול של יעילות קלינית מחד ושיעור נמוך של תופעות לוואי מאידך נמצאה אסציטלופרם כבחירה העדיפה.
פעילות התרופה והשפעתה

אסציטלופרם מעלה את רמות הנוירוטרנסמיטור סרוטונין בסינפסות במוח, על ידי חסימת הקליטה החוזרת של סרוטונין לתוך תא העצב. מבין התרופות השייכות לקבוצת ה-SSRI הנמצאות כיום בשוק התרופות, לאסציטלופרם יש את האפיניות הגבוהה ביותר לנשא הסרוטונין הנמצא באדם (SERT). אננטיומר נוסף של ציטלופרם (R-ציטלופרם), מפריע במידה מסוימת לפעולת האסציטלופרם הגורמת להעלאת רמות הסרוטונין. בשל כך, אסציטלופרם הוא תרופה אנטי דיכאונית עוצמתית יותר בהשוואה לציטלופרם, שמהווה תערובת של אסציטלופרם ו-R-ציטלופרם. הנחת העבודה במחקרים המוקדמים הייתה כי R-אננטיומר מהווה מרכיב אינרטי וחסר פעילות ביולוגית כמעט, ולכן הוצאתו מהתרופה משפרת את יעילותה רק על ידי העלאת הריכוז של החומר הפעיל. בהמשך, עם העמקת המחקר, הועלתה הסברה על ידי חוקרים בחברת לונדבק, כי האסציטלופרם מחזק את הקישור שלו עצמו לנשא הסרוטונין בעזרת יצירת קישור נוסף עם אתר אלוסטרי אחר הנמצא על גבי הנשא לסרוטונין, וכי R-ציטלופרם מקטין את הקישור של אסציטלופרם הסרוטונין לאתר האלוסטרי. כלומר, הנחת העבודה כיום היא ש-R-ציטלופרם אינו משולל פעילות ביולוגית אלא בעל פעילות סותרת לאסציטלופרם.
במחקרי מעבדה שנערכו בהם השתמשו במיקרוזומים מהכבד, נמצא כי CYP3A4 ו-CYP2C19 הם האיזואנזימים העיקריים המעורבים בתהליך הדה-מתילציה על הקצה ה-N טרמינלי של אסציטלופרם. התוצרים של תהליך זה, דסמתיל-אסציטלופרם (desmethylescitalopram) ודי-דסמתיל-אסציטלופרם (didesmethylescitalopram) פעילים באופן משמעותי פחות בהשוואה לאסציטלופרם, והתרומה שלהם לפעילות הכוללת של אסציטלופרם היא זניחה.
תופעות לוואי והשפעות בין-תרופתיות

תופעות הלוואי של אסציטלופרם דומות לתופעות הלוואי של תרופות אחרות מקבוצת ה-SSRI. על פי סקירה של ה-FDA בנוגע לתופעות לוואי נפוצות במחקרים העוסקים בדיכאון, בהם נעשה שימוש במינון הגבוה ביותר של אסציטלופרם המאושר לשימוש, התגלו תופעות לוואי בערך ב-20% מהמשתמשים בתרופה. תופעות לוואי אלה מאפיינות בדרך כלל רק את הימים הראשונים לטיפול, וחולפות לחלוטין או פוחתות בצורה משמעותית לאחר מספר ימים, בדרך כלל עד שבועיים. תופעות הלוואי הנפוצות של אסציטלופרם הן כאב ראש, אי נוחות ברום הבטן, יובש בפה, יציאות רכות או שלשול, הזעת יתר ועייפות. אסציטלופרם צבר פופולריות רבה בקרב משתמשים ורופאים ברחבי העולם בגלל שיעורן הנמוך יחסית של תופעות לוואי. אסציטלפורם, בדומה לתרופות נוספות מקבוצת ה-SSRI, משפיע בחלק מהמקרים גם על התפקוד המיני, וכתוצאה מכך גורם לתופעות לוואי הכוללות בין היתר פגיעה בחשק המיני, שפיכה מאוחרת וחוסר יכולת לחוות אורגזמה. למטופלים הסובלים מתופעת לוואי זו נהוג להוסיף לציפרלקס את הבופרופיון (Wellbutrin) ובכך ליהנות מההטבות של הציפרלקס מחד ומחשק מיני מוגבר מאידך. במידה וצעד זה לא מביא לתוצאה הרצויה, ניתן להחליף את הטיפול בציפרלקס לטיפול בבופרופיון (Wellbutrin).
לא נמצא קשר בין השימוש באסציטלופרם לבין עלייה משמעותית במשקל. במחקר שבוצע בנושא, נמצא כי טיפול בדיכאון באמצעות אסציטלופרם במשך שישה חודשים, גרם לתוספת של 0.6 ק"ג בממוצע למשקל הגוף. הדבר נחשב לעלייה זניחה במשקל, והוא דומה לעלייה במשקל שנצפתה לאחר השימוש בפלצבו (0.2 ק"ג). במחקרים שבדקו מהי ההשפעה של טיפול באסציטלופרם במשך 8 חודשים על עלייה במשקל בעת טיפול בדיכאון ובהפרעת חרדה מוכללת, נצפתה עלייה ממוצעת של 1.4-1.8 ק"ג במשקל הגוף. מחקר שארך 52 שבועות ובדק טיפול בדיכאון לטווח ארוך בקרב אוכלוסייה בוגרת, מצא גם הוא עלייה לא משמעותית במשקל - 0.6 ק"ג בממוצע. אסציטלופרם עשוי לסייע בירידה במשקל בעת טיפול בהתקפי זלילה הקשורים להשמנה קיצונית.
בסקירה שבוצעה על ידי ארגון ה-FDA נמצאה עלייה שאיננה מובהקת מבחינה סטטיסטית (פי 1.5-2.4 בהתאם לשיטה הסטטיסטית שבוצעה) במקרי ההתאבדות בקרב מבוגרים אשר טופלו בתרופה בנסיבות הקשורות להתוויות פסיכיאטריות.
יש להיוועץ ברופא המטפל (רופא משפחה או פסיכיאטר) בכל מקרה שבו מעוניינים לשלב את הטיפול באסציטלופרם עם צמח ההיפריקום (St. John's wort) או כל טיפול טבעי או אלטרנטיבי אחר. חלק לא מבוטל מהתכשירים הצמחיים והטבעיים מכיל ריכוזים גבוהים של חומר פעיל כלשהו העשוי להיות מסוכן בשילוב עם נוגדי דיכאון קונבנציונליים – ואסציטלופרם בכללם. מידת החשיפה הגופנית לאסציטלופרם גדלה במידה בינונית, ב-50% לערך, כאשר נוטלים את התרופה ביחד עם התרופה אומפרזול (omeprazole). החוקרים שערכו מחקר זה, (שמומן על ידי חברת לונדבק), טוענים כי העלייה בחשיפה שנמצאה איננה, ככל הנראה, מסוכנת מבחינה קלינית.