stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון קורבט
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Flight of the Intruder | ביג אוגי |  |
| 1993 | טומבסטון עיר ללא חוק | ג'וני בארנס |  |
| 1996 | Wedding Bells Blues | קרי מיינארד פילקו |  |
| 1997 | Volcano | נורמן קלדר |  |
| 2000 | Dinner Rush | קן רולוף |  |
| 2000 | נואש אבל לא רציני | ג'ונתן סילבר |  |
| 2001 | פרנסר חוזר | טום סאליבן |  |
| 2001 | סרנדיפיטי | לארס המונד |  |
| 2002 | החתונה היוונית שלי | איאן מילר |  |
| 2003 | ארוחת הערב שלי עם ג'ימי | הנרי דיץ |  |
| 2004 | המהפך של הלן | דן פרקר |  |
| 2004 | Elvis Has Left the Building | מיילס טיילור |  |
| 2004 | Raise Your Voice | מר טורוולד |  |
| 2005 | Bigger Than the Sky | מייקל דגאן |  |
| 2005 | שממה מפוארת: הליכה על הירח תלת מימד | ג'ק שמיט | תיעוד קצר |
| 2006 | Dreamland | הנרי |  |
| 2007 | השליחים | ג'ון ברוול |  |
| 2008 | מלכי הרחוב | הבלש דנטה דמיל |  |
| 2008 | המישור הבוער | ג'ון |  |
| 2009 | תינוק על סיפון | דני צ'יימברס |  |
| 2009 | אני שונא את יום האהבה | גרג גטלין |  |
| 2010 | סקס והעיר הגדולה 2 | איידן שו |  |
| 2010 | רמונה וביזוס | רוברט קווימבי |  |
| 2014 | Kiss Me | צ'אנס |  |
| 2014 | The Lookalike | בובי זאן |  |
| 2015 | השכן ממול | גארט פיטרסון |  |
| 2016 | החתונה היוונית שלי 2 | איאן מילר |  |
| 2016 | My Dead Boyfriend | פרימו שולץ |  |
| 2017 | כל הקדושים | מייקל ספרלוק |  |
| 2018 | God's Not Dead: A Light in Darkness | פירס היל |  |
| 2018 | לכל הנערים שאהבתי | ד"ר דן קובי |  |
| 2019 | השקט | גלן |  |
| 2019 | Gully | מר צ'רלי |  |
| 2019 | 47 מטר 2 | גראנט |  |
| 2020 | לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך | ד"ר דן קובי |  |
| 2021 | לכל הנערים: לעולם ועד | ד"ר דן קובי |  |
| 2023 | החתונה היוונית שלי 3 | איאן מילר |  |
| TBA | On Fire | דניס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם התוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | שנות הקסם | לואי |  |
| 1990–1995 | חשיפה לצפון | כריס סטיבנס | 110 פרקים |
| 1995–1996 | ימי חיינו | מנהל בית חולים | 4 פרקים |
| 1996 | קורבנות תמימים | טים הניס | סרט טלוויזיה |
| 1996 | אל תסתכל אחורה | מורגן רוז | סרט טלוויזיה |
| 1996 | רצח מוריסון | ווקר מוריסון | סרט טלוויזיה |
| 1997–1998 | המבקר | אדם מקארתור | 13 פרקים |
| 1998 | אדון המלחמה: הקרב על הגלקסיה | ג'סטין ת'ורפ | סרט טלוויזיה |
| 1999 | השמיים בוערים | ד"ר אוון ת'ורן | סרט טלוויזיה |
| 2000 | על אדמה עוינת | מאט אנדרוס |  |
| 2000–2003 | סקס והעיר הגדולה | איידן שו | 22 פרקים |
| 2001 | שקרים פרטיים | דוד | סרט טלוויזיה |
| 2003 | לאקי | מייקל לינקלטר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2003 | Gary the Rat | פרנק Spillogotoriettio |  |
| 2005 | לצוד צדק | קפטן ג'ון טאנר | סרט טלוויזיה |
| 2007 | שמי מונטנה | בן מקינון | סרט טלוויזיה |
| 2009–2011 | טרה | מקס גרגסון | 36 פרקים |
| 2010 | נובמבר חג המולד | טום מארקס | סרט טלוויזיה |
| 2011 | Glenn Martin DDS | ג'ים הגדול | גלן ואמנות אחזקת האופנוע |
| 2011–2015 | הורים במשרה מלאה | סת' הולט | 10 פרקים |
| 2011 | ריקושט | דאנקן האצ'ר | סרט טלוויזיה |
| 2011 | Hunt for the I-5 | דייב קומינק | סרט טלוויזיה |
| 2012 | חיוך גדול כמו הירח | מייק קרסג'ס | סרט טלוויזיה |
| 2013 | NCIS: לוס אנג'לס | רוי היינס | 2 פרקים |
| 2015–2016 | סקס וסמים ורוקנרול | ג'וזיה בייקון | 20 פרקים |
| 2016–2017 | עדיין המלך | טריין קרוסטאון | 4 פרקים |
| 2017 | מאטה הרי | רודולף מקלאוד | 4 פרקים |
| 2018 | פורטלנדיה | ג'ון קורבט |  |
| 2018 | Undone | לייטון הולינגסוורת' | 3 פרקים |
| 2021 | Rebel | גראדי ביילו | תפקיד ראשי |
| 2023 | איך פגשתי את אבא | רוברט | 3 פרקים |
| 2023 | באהבה, קיטי | ד"ר דן קובי | 2 פרקים |
| 2023 | פשוט ככה | איידן שו | אורח, עונה 2 |
דיסקוגרפיה > אלבומים

| שם האלבום | מיקומי שיא> מדינה בארצות הברית | מיקומי שיא> ארצות הברית חום | מיקומי שיא> אינדי אמריקאי |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ון קורבט | 45 | 19 | 21 |
משאיר שום דבר מאחור: -
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שנה | שם הסינגל | מקום> מדינה בארצות הברית | אלבום |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Good to Go | 43 | "ג'ון קורבט" |
דיסקוגרפיה > קליפים

| שנה | שם הווידאו קליפ | אמן | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | אישה | סקורפיונז | ג'ף ריכטר |
| 2005 | בקבוק וויסקי | עצמו | קווין קרסלייק |
| 2006 | מוכן ללכת | עצמו | קווין קרסלייק |
| 2008 | זה אני שאתה מדבר איתו | טרישה ירווד | טריי פאנג'וי |
PGM Précision

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  ז'יל פאייה, אלן גונה ופרנסואה מורייה
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים) 
 מיקום המטה:  צרפת פואסי, צרפת
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  רובי צלפים
  
 www.pgmprecision.com/en
 
PGM Précision היא חברה צרפתית המתמחה בייצור רובי צלפים. היא נוסדה ב-1991 בצרפת על ידי ז'יל פאייה (Giles Payen), אלן גונה (Alain Gonnet) ופרנסואה מורייה (François Morier), ושמה מורכב מראשי התיבות של שמות משפחתם.
רובי הצלפים של החברה נחשבים לנוחים מאוד ליורה ומדויקים מאוד, רובם מקבצים בדיוק של 0.5 דקת קשת. כיום החברה מייצרת ומשווקת 3 דגמים:
PGM Ultima Ratio – רובה צלפים קל בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו אך ניתן לבקשו גם בקליבר קל אחר
PGM-338 – רובה צלפים ארוך טווח בקליבר 0.338 לפואה מגנום
PGM Hécate II – רובה צלפים כבד נגד ציוד בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 BMG)
רובי ה-PGM היו בעבר בשירות הימ"מ ויחידות מיוחדות בצה"ל, אך הם יצאו משירות בעקבות אמברגו אירופאי על נשקי תקיפה לישראל, דבר שהקשה על השגת חלקי חילוף וקנים חדשים במקום קנים שנשחקו, וכן השגת תחמושת צליפה תואמת. הם הוחלפו בידי הבארט MRAD האמריקאי.
רדיו בלה בלה

רדיו בלה בלה הוא אלבום האולפן השלישי והאחרון של להקת הרוק החברים של נטאשה, שיצא לאור ב-26 בספטמבר 1994. האלבום בנוי כאלבום קונספט והודות לכך זכה במהרה להצלחה גדולה, ותוך ימים אחדים הגיע למכירת 20,000 עותקים ועד סוף 1994 הגיע למעמד של אלבום פלטינה (40 אלף עותקים). בסך הכל נמכר האלבום הכפול בכ-85 אלף עותקים, נכנס מהר מאוד למיינסטרים הישראלי וזכה למעמד קאלט בתרבות הרוק הישראלי.
האלבום בנוי כתוכנית בתחנת רדיו פיראטית בשם ״רדיו בלה בלה״. האלבום מחולק לארבעה חלקים המבטאים את פיצול האישיות של מגיש התכנית. הייחודיות שבקונספט זה תרמה למעמד הפולחני שהאלבום זכה לו בתודעה של תרבות הרוק הישראלי.
כל שירי האלבום נכתבו על ידי מיכה שטרית והולחנו על ידי ארקדי דוכין, למעט השיר "אני לא רוקד כשעצוב" שנכתב על ידי אלון אולארצ'יק ומיכה שטרית, והשיר "שם" שהולחן על ידי שטרית ודוכין יחד.
תיאור כללי

האלבום "רדיו בלה בלה" בנוי כאלבום קונספט מהשאפתנים שאי פעם נוצרו בישראל סביב תחנת רדיו פיראטית המנוהלת ומשודרת על ידי חולה נפש בשם "א. וקסמן" (לאחר צאת האלבום נחשף שמו המלא של הדמות: אבינועם) הסובל מפיצול אישיות ומחולק לארבעה אנשים שונים, כל אחד משדר במשך שש שעות ביום, והאלבום מחולק לארבעה חלקים, חלק לכל אחת מהדמויות. הקונספט והשם הושפעו מאלבומי רוק קלאסיים אמריקאיים ובריטיים משנות ה-60 וה-70 של פינק פלויד, The Who, והביטלס, (ובפרט מהאלבומים "Quadrophenia", "The Wall", והאלבום הלבן) בנוסף, הסגנון המוזיקלי משתנה בין החלקים בהתאם לאישיותיו של "א. וקסמן".
כל המילים באלבום נכתבו על ידי מיכה שטרית למעט השיר "אני לא רוקד כשעצוב", שנכתב בשיתוף עם אלון אולארצ'יק, והולחנו על ידי ארקדי דוכין, למעט "שם", שהולחן על ידי דוכין ושטרית במשותף.
האלבום מתואר כביקורת חברתית או סאטירה על המציאות באותה זמן: "הוא ניסיון להמחיש מציאות מוכרת, בה חי א. וקסמן (גיבור הסיפור). וקסמן נחשף לשטף החדשות בתקשורת, המעבירות בו תחושה של פחד, אלימות ו-"אין עם מי לדבר". כל זה על רקע של תהייה אודות מושג האהבה, שהולך ונחלש עם הזמן, ומאבד מערכו."
האלבום כולל 42 רצועות הנמשכות שעה ו־41 דקות ומחולקות לשני תקליטורים.
באוקטובר 1994, פחות מחודש לאחר שהאלבום ראה אור, הוא הגיע למעמד של אלבום זהב, לציון מכירת 20,000 עותקים, ולאחר זמן לא רב לאחר מכן גם למעמד של אלבום פלטינה. עד 2014 נמכרו למעלה מ-80 אלף עותקים פיזיים מהאלבום (הכפול).
באוקטובר ובנובמבר 2019, במלאת 25 שנה להוצאת האלבום, אוחדה הלהקה לסיבוב קצר של שלוש הופעות בו ביצעו את כל האלבום כאופרת רוק עדכנית. ההצלחה האדירה של ההופעות הביאה את המארגנים להוסיף מופעים נוספים.
חלק ראשון: פרדי

"פרדי - דיכאוני, ספקן. משדר מהבוקר עד הצהריים".
צד ראשון. עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה. האלבום מתחיל עם הקטע הפותח, "שבע דקות לשש", או 5:53, שבה ניתן לשמוע מעבר מהיר בין תחנות רדיו על הסקאלה ורעש סטטי רב. לאחר כ-30 שניות מודיע הקריין, אלי ישראלי, על בואו של פרדי ותחילת היום והשידורים ב-"רדיו בלה בלה" ממש עוד מעט. ארבעת השירים הבאים מציגים את הלך הרוח של פרדי: דיכאון, ספקנות, תהייה בלתי פוסקת על החיים, משמעותם ועל המציאות, בשירים "עכשיו", "קנה מה שאין", "פרדי על הבוקר" עם הסולו המוערך של מיקי הררי והפזמון המוכר "מה יהיה?" והשיר "ספורט?". מתוך 14 הקטעים בחלק זה, כמעט חצי מהם הם קטעים קצרים הנכללים בין לבין:
"בקצה הסקאלה" - קטע בן ארבע שניות שבו אומר דוכין "בקצה הסקאלה, רדיו בלה בלה".
"אופרת סבון" - שיחה בין המאזין לפרדי (מיכה שטרית) שבו מתאר שטרית סצנה ביזארית שמשמשת בפרודיה על פרסומות לשמפו. ברקע ניתן לשמוע את סולו הגיטרה של "פרדי על הבוקר".
"פרדי" הוקלט באולפני "זזה" ו-"טריטון" בנובמבר 1992, בהפקת כל חברי הלהקה.
חלק שני: הפי

"הפי - ציני, בעל לשון חדה (כתוצאה משימוש בסמים), משדר בצהריים עד הערב".
צד 2. הפקה מוזיקלית: יזהר אשדות. חלק זה של האלבום מכיל את רוב הלהיטים שיצאו מהאלבום ביניהם "חדשות?", "נרקומנים", "מעליות" ו-"אני לא רוקד כשעצוב". האלבום הופק על ידי יזהר אשדות באולפנו הראשון ברחוב טרומפלדור בתל אביב במאי 1993, והסאונד ברובו פאנקי, דאנסי, אלקטרוני ומבוסס על סינתיסייזרים, סימפולים ומכונות תופים ופחות על כלים אקוסטיים. החלק נפתח בקטע הקצר "צפוי שינוי" שבו שר ומנגן בגיטרה מאיר בנאי על לכתו של פרדי ועל בואו של הפי ומציג אותו באור חיובי ואופטימי. השיר "עכשיו אני" שלו הופק קליפ מציג את הדמות של "הפי", שמספר על האהבה שלו בשידורים ועל תחושת הסיפוק העצמי שהוא מקבל מזה.
השיר "קוק בצהריים" מספר על הצורך הבלתי פוסק בסמים על מנת לשדר ולגרום לדיבור לזרום. השיר "חדשות?" הפך לאחד מהשירים הידועים מהאלבום בין היתר בשל הגימיק של הבאת שמונה שדרני רדיו פופולריים, ביניהם: רפי רשף, אורלי יניב, רבקה מיכאלי, יואב קוטנר, דידי הררי, אברי גלעד ואהוד מנור שהקריאו טקסטים האמורים לייצג מבזק חדשות רגיל ושגרתי המבשר על אסונות ופרסומות אינטימיות. השיר עוסק בצורה צינית ומרירה באדישות לנוכח הדברים הנוראיים המדווחים בשורות כמו "ירו היום במישהו עם סיבה או בלי. זה עושה לכם משהו?" וכמו כן על חוסר האמונה שהדברים ישתנו: "עוד יום. עוד יום".
השיר "נרקומנים" היווה להיט נוסף, הפעם בסגנון רוק כבד ומהיר, וכולל "רשימת מכולת" של יותר מ-50 מוצרי צריכה יום יומיים ואת ההתמכרויות לאביזרים המודרניים כמו טלוויזיות, מגזינים, הרצון להיות מושלם, יוקרתי וחדשני. בין הפריטים המופיעים: אקדח, מכונית, אשה יפה, בקבוק קוקה קולה, שניים חלב, לחם, קונדום, פלאפון ועוד.
חלק שלישי: שץ

"שץ - אנרכיסט, לא מאמין באהבה, משדר מהערב עד חצות".
החלק השלישי, "שץ" (עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה) כולל שירים כבדים מהרגיל, דיסטורשן בשפע והשפעות של מטאל וגראנג'. הוא הוקלט כמעט ללא זמרים או נגנים אורחים באולפני "המון" בפברואר 1994. הוא מתאר תחושות חזקות מאי פעם של דיכאון, כעס, ציניות "ווטרסית" ואלימות תקיפה כלפי הסביבה והעולם: החמדנות, האהבה, הכעס, הציניות, המסחריות והמודרניות.
שוב חוזר המוטיב של האדישות לנוכח המציאות הכואבת ותחושת הבדידות וחוסר האונים. השיר הראשון למרבה המפתיע הוא בלדת פסנתר נוגה המושרת על ידי שטרית ודוכין שהפכה ללהיט גם היא: "שם". השיר מתאר געגוע למשהו, משהו שהיה פה פעם ואינו עוד. ניתן לחשוב שמדובר באהבה, שנעלמה והאלימות תפסה את מקומה. עוד שורה מפורסמת היא "היטלר מת, סטלין מת ועוד כמה ששכחתי את שמם/ובכל זאת עדיין נשפך כאן דם" המדברת על מעגל האלימות הבלתי פוסק, מוטיב חוזר באלבום. שיר נוסף המדגים את האדישות מול המציאות האיומה הוא "דברי איתי על כסף", בו מופיעה השורה "ילדים, נשים, קשישים עולים באש\לא אכפת לי, הם לא המשפחה שלי". שורה זו מדגימה את האופן בו החברה העשירה והמצליחה יותר מתעלמת מהבעיות של החלשים, אשר לא נוגעות אליה, ובמקום זאת מתייחסת להנאות הרגעיות המוזכרות בשורה הראשונה בשיר: "דברי איתי על כסף, דברי איתי על סקס\אל תדברי איתי על עצב, אל תדברי איתי על כאב".
חלק אחרון: ליזה

עיבודים והפקה מוזיקלית: ארקדי דוכין ושם-טוב לוי. תיזמור וניצוח: שם טוב לוי.
החלק הרביעי הוא יחסית אופטימי, חיובי, פחות מלנכולי ומושר באופרה, מוזיקה קלאסית או רוק קל ושקט. חלק זה הופק בעזרת נגנים וזמרים רבים, ביניהם דוד ד'אור, רינת גבאי ועוד. בנוסף הובאה תזמורת מרשימה בניצוחו של שם טוב לוי ובהשתתפות קרני פוסטל בצ'לו וכלים אחרים כגון ויולות, קרנות יער, כינורות וכלי הקשה, שסיכם את הקלטות האלבום במאי 1994. בחלק זה נכלל שיר הסיום של האלבום "שיגרה" המסכם את האלבום ואת כל נושאיו לשיר אחד.
דמיון לאלבומים אחרים

"רדיו בלה בלה" מותאם למציאות הישראלית אבל כולל לכאורה מספר מחוות ליצירות דומות ברוק לועזי:
שמו מופיע בפזמון השיר "Radio Ga Ga" של להקת קווין
ההיקף, השאפתנות ועיצוב העטיפה מזכירים את "The Wall" של פינק פלויד. שם האלבום הוזכר גם בשיר "חדשות?": "פינק פלויד לא תופיע על החומה בירושלים".
השימוש ברדיו פיראטי כרקע לאלבום הופיע באלבומים Radio K.A.O.S של רוג'ר ווטרס ו־The Who Sell Out של The Who.
גיבור ראשי שסובל מפיצול אישיות לארבע דמויות מופיע גם באלבום "Quadrophenia" של The Who.
עיצוב העטיפה, העובדה שמדובר באלבום כפול, וכן הסגנון המוזיקלי המשתנה של האלבום מזכירים את "האלבום הלבן" של הביטלס.
אמנים שהשתתפו בדיסק > החברים של נטאשה

ארקדי דוכין – שירה, קלידים, גיטרות, תופים, בס
מיכה שטרית – שירה, גיטרות
ז'אן פול זימבריס – תופים, קולות
מיקי הררי – גיטרות
שלמה אלמקיס (קוזו) – בס
אמנים שהשתתפו בדיסק > אמנים נוספים > זמרים אורחים

שלומי שבת, אפרים שמיר, אמנון ילון – "אוטוביוגרפיה"
לאה שבת – "אוטוביוגרפיה", "קוק בצהריים"
אביב גפן – "עכשיו"
פבלו רוזנברג – "הלו פרדי"
מאיר בנאי – "צפוי שינוי", "חדשות", "ליזה"
רותי תפוח – "נרקומנים" (קריינות)
אלון אולארצ'יק – "אני לא רוקד כשעצוב"
ערן צור – "סוטה מיץ", "ליזה"
דוד ד'אור, דודו פישר – "ליזה"
רינת גבאי – בתפקיד ליזה ב"הללויה"
שמיניית ווקאל – מקהלה ב"מי נגד מי"
אמנים שהשתתפו בדיסק > אמנים נוספים > נגנים אורחים

משה לוי – קלידים ב"קוק בצהריים" ו"עכשיו אני"
אוהד דקל – קלידים ב"מעליות"
יזהר אשדות – בס סינתי ב"קוק בצהריים", "עכשיו אני", "מעליות", "חדשות"
אמנים שהשתתפו בדיסק > אמנים נוספים > נגנים אורחים > תזמורת ב"ליזה"

שם טוב לוי – תזמור וניצוח
קרני פוסטל – צ'לו
שלומית סיוון – ויולה
קטי דברצני וגלעד הילדסהיים – כינורות
מירב כהן ועמית כהן – קרן יער
אלון בור – כלי הקשה
אמנים שהשתתפו בדיסק > אמנים נוספים > "שדרני רדיו"

אלי ישראלי – קטעי קישור לאורך כל האלבום
אברי גלעד, מנחם גרנית, דידי הררי, אורלי יניב, רבקה מיכאלי, אהוד מנור, יואב קוטנר, רפי רשף – בשיר "חדשות?"
אמנים שהשתתפו בדיסק > אמנים נוספים > הפקה והקלטה

טכנאי הקלטות ומיקס – גיל תורן, דדי טל, אוהד דקל, גיא לנדאו
עוזרי טכנאי – אוהד צחר, איתי גלעד, גדי פוגטש, פיני כהן, בועז עצמון, יגאל אייזן, ניר לוי
עיצוב עטיפה – אסנת בוכמן
ניהול אישי בהפקה – ארז אבנת
רשימת רצועות

| דיסק 1> מס' | דיסק 1> שם | דיסק 1> משך | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | : שבע דקות לשש ("פרדי")   | 0:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | אוטוביוגרפיה  | 2:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | עכשיו  | 2:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | בקצה הסקאלה  | 0:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | בדיוק שש  | 0:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | קנה מה שאין  | 2:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | פרדי על הבוקר  | 6:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ספורט?  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אופרת סבון  | 1:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | שברי את הטלוויזיה  | 4:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | מאזין על הקו  | 0:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | הלו פרדי  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | שיר הדעיכה  | 1:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | שתים־עשרה בצהרים  | 0:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | צפוי שינוי ("הפי")   | 0:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | עכשיו אני  | 3:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | קוק בצהריים  | 4:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | אני קיים  | 0:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | חדשות?  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | נרקומנים  | 4:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | בקצה הסקאלה  | 0:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | מעליות  | 3:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | מאזין על הקו  | 1:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 24. | אני לא רוקד כשעצוב  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 25. | שש בערב  | 0:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 26. | בלו בלו  | 0:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| דיסק 2> מס' | דיסק 2> שם | דיסק 2> משך | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  | דיסק 2>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שם ("שץ")   | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | בקצה הסקאלה  | 0:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | בראשית ימי הכוח  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | שץ אומר!  | 5:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | סוטה מיץ  | 1:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | דברי איתי על כסף  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | עד מתי?  | 4:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | רוקנרול  | 2:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | האיש הרע  | 1:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | האהבה מתה  | 2:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | קצת לפני חצות  | 0:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | ליזה ("ליזה")   | 2:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | הללויה  | 4:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | ארבע דקות לפני שש  | 0:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | מי נגד מי  | 1:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | שיגרה (סיום)   | 4:32 |  |  |  |  |  |  |  |
אזכורים בתרבות

הבית השלישי בשיר "שיר חם ויפת" של הקומדי סטור משנת 1995, כשנה לאחר יציאת האלבום לאור, נכתב כולו באותה תבנית ספרותית ובאותו הלחן של הבית השלישי בשיר "אני לא רוקד כשעצוב".
בפרק 18 בעונה השלישית של הסדרה הפיג'מות, "סוף סוף", עודד פז שר ב"שיר הקסדות": "התגעגענו אז באתי, חסר לכם אדיוט?" - אזכור לשורה "התגעגעתי אז באתי, חסר לכם אדיוט?" מתוך השיר "עכשיו אני".
פרק 5 בעונה 4 של הפיג'מות נקרא "פרדי על הבוקר" על שם השיר באותו השם מהאלבום.
מופעי 25 שנה לרדיו בלה בלה

באוקטובר ובנובמבר 2019, במלאת 25 שנה להוצאת האלבום, אוחדה הלהקה לסיבוב קצר של שלוש הופעות בו ביצעו את כל האלבום כאופרת רוק עדכנית. הסיבוב היה אמור במקור להיות הופעה אחת ויחידה, באמפי מצדה, במסגרת פסטיבל התמר; ההופעה זכתה להצלחה גדולה, למרות שגשם שוטף שהחל לרדת באמצעה גרם להפסקתה למשך כשעה ולהשבתת חלק מהציוד האלקטרוני. הצלחת ההופעה הביאה את הלהקה והמארגנים להוסיף שתי הופעות נוספות.
במופע השתתפו כאורחים ליאור אשכנזי בתפקיד הקריין, מנחה ההופעה; וזמרים אורחים כנינט טייב, אמיר דדון, עמיר בניון, קובי מרימי וערן צור, האורח היחיד שהשתתף גם באלבום עצמו 25 שנה קודם לכן. השיר "צפוי שינוי", שבו השתתף באלבום מאיר בנאי, הוקדש לבנאי שהלך לעולמו כשלוש שנים לפני כן; הוא הוצג במופע בביצוע המקורי ובליווי קטע וידאו של בנאי.
הערות שוליים

↑  נדב מנוחין‏, אני כן רוקד כשגשום: הסערה הייתה תפאורה מושלמת לחזרה אל "רדיו בלה בלה", באתר וואלה, 15 באוקטובר 2019
↑  מילות השיר
מכונית קומפקטית

סטודיבייקר לארק - מכונית קומפקטית אמריקאית של שנות השישים, בישראל נחשבה למכונית יוקרה
רישום סוגי המכוניות הפרטיות שנמכרו בגרמניה בשנת 2011 באחוזים ("%") (ראו פלח שוק של "מכוניות קומפקטיות")
מכונית קומפקטית (באנגלית: Compact car) בצפון אמריקה, או מכונית משפחתית קטנה בבריטניה, היא סיווג של דגמי מכוניות גדולות יותר מאשר מכונית סוב קומפקט (אנ') אבל קטנה יותר מאשר מכונית בגודל בינוני (אנ')
הגדרות מידות ל"מכונית קומפקטית"

גודל הרכב הקומפקטי הנוכחי, כפי שהוגדר על ידי הסוכנות האמריקאית להגנת הסביבה (EPA), עבור ארצות הברית ובמודלים בינלאומיים בהתאמה, הוא כ-4,100 מ"מ (161 אינץ') ו-4,450 מ"מ (175 אינץ') עבור hatchbacks, או 4,400 מ"מ (173 אינץ') ו-4,750 מ"מ (187 אינץ') ארוך עבור דגמי קבריולה, מכונית סלון וסטיישן.
לכלי רכב המבוססים על מכוניות משפחתיות קטנות (הנקראות לעיתים קרובות מיניוואנים קומפקטיים ורכבי שטח קטנים), יש גודל דומה, החל מ-4,200 מ"מ (165 אינץ') ועד ל-4,500 מ"מ (177 אינץ') בארצות הברית, ומ - 4,400 מ"מ ( 173 אינץ') ל-4,700 מ"מ (185 אינץ') במודלים בינלאומיים.
ביפן, כל רכב שאורכו שמעל 3,400 מ"מ (133.9 אינץ'), רוחבו 1,480 מ"מ (58.3 אינץ'), גובהו 2,000 מ"מ (78.7 אינץ ') עם מנוע מעל 660 סמ"ק אבל אורכו פחות מ-4,700 מ"מ, רוחבו 1,700 מ"מ (66.9 אינץ'), גובהו 2,000 מ"מ (78.7 אינץ') עם מנוע מתחת 2000 סמ"ק מוגדר כרכב קומפקטי.
תקני המדדים הם מוחלטים, הווה אומר, ששיקול מיוחד לא נעשה עבור: SUV, מיניוואן, רכבי שטח גדולים, סטיישן, והצ'בק.
השוק האמריקאי

,,
מכונית קומפקטית היא מונח צפון אמריקאי ברובו המציין מכונית קטנה יותר מאשר מכונית בגודל בינוני, אבל גדול יותר מאשר מכונית סוב קומפקט.
למכוניות קומפקטיות בדרך כלל יש בסיס גלגלים בין 100 אינץ' (2,540 מ"מ) ו-109 אינץ' (2,769 מ"מ).
הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA) מגדירה מכונית קומפקטית כמדידה בין 2.8 מטר מעוקב (2.8 מ') ל-3.1 מטר מעוקב של קיבולת משולבת של נוסעים ומטען. גודל כלי רכב מוגדר בארצות הברית על ידי חוקי הסביבה בקוד של התקנות הפדרליים (Title 40—Protection of Environment, Section 600.315-82 Classes )
שיעורי רכב נוסעים מוגדרים על סמך אינדקס נפח פנימי או קיבולת ישיבה, למעט כלי רכב המסווגים כרכב מיוחד, כגון אלה עם שתי עמדות ישיבה בלבד.
בארצות הברית, קטע רכב קומפקטי כיום מחזיקה נתח של 16% מהשוק. קטע זה נשלט על ידי מודלים של רכבים מיובאים.
בשנת 1952 פתח מנהל מחלקת פורד, רוברט מקנמארה, את יחידת מחקר השוק, אשר קיבלה את המשימה לגלות מדוע מכוניות קטנות יותר הופכות פופולריות. בשנת 1954, 64,500 יחידות של מכוניות קטנות, מעל 5 מיליון מכוניות שנמכרו בארצות הברית היו יבוא או מכוניות אמריקאיות קטנות.
יצרנית הרכב פורד לבדה מכרה מעל 1.4 מיליון מכוניות גדולות. עם זאת, 5 אחוזים מהאמריקאים שנשאלו אמרו שהם ישקלו מכונית קטנה. השוק הפוטנציאלי הסתכם ב-275 אלף מכוניות קטנות.
המעמד הקומפקטי המודרני הורחב מאוד בין השנים 1958 ו-1960, כאשר סטודיבייקר לארק, שברולט קורווייר, פורד פלקון, פלימות' ואליאנט הובאו לשוק. מודלים אלה גם הולידו טנדרים קומפקטיים אשר היו בגודל דומה של "פולקסווגן סוג 2 מיקרובוס".
בתוך שנים ספורות לאחר מכן, הקומפקטים יצרו מעמד חדש שנקרא "מכונית פוני", שנקראה על שמו של פורד מוסטנג, שנבנה על שלדת הפורד פלקון. באותו זמן, היה הבדל מובהק בגודל בין מודלים קומפקטי בגודל מלא, והגדרה מוקדמת של הקומפקט היה רכב עם אורך כולל של פחות מ-200 אינץ' (5,080 מ"מ), הרבה יותר גדול מאשר עיצובים אירופיים.
השוק האמריקאי > "מדד נפח פנימי" לסוגי מכוניות בארצות הברית (נמדד במטר מעוקב)

מכונית מיניקומפקט - נפח פנימי של הרכב < 2.40 מטר מעוקב
מכונית סובקומפקט - נפח פנימי של הרכב בין 2.41 מטר מעוקב ל-2.83 מטר מעוקב
מכונית קומפקטית - נפח פנימי של הרכב בין 2.83 מטר מעוקב ל-3.11 מטר מעוקב
מכונית בינונית - נפח פנימי של הרכב בין 3.11 מטר מעוקב ל-3.40 מטר מעוקב
מכונית גדולה ("Full-size car" (אנ')) - נפח פנימי של הרכב ≥ 3.40 מטר מעוקב
סטיישן קטן - נפח פנימי של הרכב הרכב < 3.70 מטר מעוקב
סטיישן ביניים - נפח פנימי של הרכב הרכב בין 3.70 מטר מעוקב ל-4.50 מטר מעוקב
סטיישן גדול - נפח פנימי של הרכב - 4.50 מטר מעוקב
השוק האירופי

,
בשנת 2011 היה מספר המכוניות הקומפקטיות השני באירופה לאחר ה-subcompact, עם כ-3 מיליון יחידות שנמכרו בשנה זו.
השוק היפני

בשנת 1955, המשרד היפני של הסחר הבינלאומי והתעשייה קבע יעד לכל היצרנים היפנים באותו זמן כדי ליצור מה שנקרא את ה"מכונית הלאומית".
הקונספט קבע כי הרכב יוכל לשמור על מהירות מקסימלית מעל 100 קמ"ש (62 מייל לשעה), שוקל מתחת ל-400 ק"ג (צריכת דלק כ-30 ק"מ ל-1ליטר במהירות ממוצעת של 60 קמ"ש על כביש אספלט, ולא דורש תחזוקה או שירות משמעותי לפחות 100,000 ק"מ.
כך הקימו ביפו את ה"מכונית קומפקטית" שנודעה בשם "המכונית הקלה" או את ה"מכונית קיי". על פי התקנות היפאניות, קבוצה זו מוגדרת ככלי רכב באורך של פחות מ-4.7 מטר עם מנועים מתחת 2,000 סמ"ק. מידות פנים ומרחב מטען זמין לא נלקחו בחשבון.
זאת קבוצת הדגם הפופולרית ביותר ביפן בשל הטבות המס שנקבעו על ידי תקנות ממשלת יפן (חוק הרכב של ממשלת יפן של 1951)
תמונות מכוניות קומפקטיות אמריקאיות (נכון לשנות השישים של המאה העשרים)

סטודיבייקר לארק שנת 1959, 2 דלתות
סטודיבייקר לארק שנת 1966
פורד פלקון דור ראשון, שנת 1961, בתצורת סדאן, 2 דלתות
פלימות' ואליאנט - דור ראשון
שברולט קורווייר, סדאן 4 דלתות, שנת 1964
תמונות מכוניות קומפקטיות אמריקאיות (נכון לתחילת המאה ה-21)

שברולט נובירה 1.6 סטיישן שנת 2005
שברולט (Daewoo Lacetti) ("Chevrolet Lacetti" (אנ'))
שברולט קרוז שנת 2011
דגם "Dodge Dart (PF)" (אנ') שנת 2014
תמונות מכוניות קומפקטיות אירופאיות

וולוו S40, שנת 2009
רובר 45
פולקסווגן גולף שנת 2017
פיאט "Marea" סטיישן
פורד פוקוס סטיישן, שנת 2000
תמונות מכוניות קומפקטיות יפניות

דגם סוזוקי "Forenza"
הונדה סיוויק שנת 2006
דגם Scion xB (XP30) (אנ') מיוצר על ידי טויוטה לשוק האמריקאי
לקריאה נוספת

המכוניות הקומפקטיות הטובות ביותר לשנת 2018