stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוחנן השישי קנטקוזנוס, קיסר האימפריה הביזנטית
לקריאה נוספת

Nicol, Donald M. (1996). The Reluctant Emperor: A Biography of John Cantacuzene, Byzantine Emperor and Monk, c. 1295–1383. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 9780521522014.
Sherrard, Philip (1966). Byzantium. Time Life Education. pp. 74–75
Sugar, Peter F. (1996). Southeastern Europe Under Ottoman Rule, 1354–1804. University of Washington Press.
Teteriatnikov, Natalia (2013). "The Mosaics of the Eastern Arch of Hagia Sophia in Constantinople: Program and Liturgy". Gesta. 52: 61–84. doi:10.1086/669685 – via The University of Chicago Press Journals.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Johannes Cantacuzenus, Encyclopædia Britannica, Ninth EditionEncyclopædia Britannica, Ninth Edition
1 2  John VI or V, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford: Oxford University Press, 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275160505171  PLWABN: 9810624473405606  BNC: 000186461  BNE: XX1326898  BnF: cb12078250x (data)  CiNii: DA03090826  GND: 118712470  ICCU: CFIV083885  ISNI: 0000 0005 1423 2985  LCCN: n83032365  NLG: 19288  NTA: 071615229  RERO: 02-A000095151  SELIBR: 64828  SUDOC: 069653607  VcBA: 495/23375  VIAF: 121572768   WorldCat (עם VIAF): 121572768 
יוחנן קנטקוזנוס כקיסר וכנזיר
ממלכת ולנסיה

| --- | --- |


 
 ממשל
 ראש הרשות המבצעת:  King of Valencia 
 עיר בירה:  ולנסיה
 רשות מחוקקת:  Valencian Courts 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1238 
 תאריכי פירוק:  29 ביוני 1707 
 ישות קודמת:  טאיפה ולנסיה   טאיפה דניה
 ישות יורשת:  ספרד (1701–1760) ספרד הבורבונית
 
ממלכת ולנסיה
שלבי ההתהוות של ממלכת ולנסיה דרך כיבוש השטחים בשליטה מוסלמית
ממלכת ולנסיה (בקטלאנית-ולנסיאנית: Regne de València, בספרדית: Reino de Valencia, בלטינית: Regnum Valentiae) הייתה ממלכה בחוף המזרחי של חצי האי האיברי, אחד ממרכיבי כתר אראגון. כשהתמזג כתר אראגון עם כתר קסטיליה באמצעות איחוד שושלות על מנת ליצור את ממלכת ספרד, הפכה ממלכת ולנסיה לחלק אוטונומי של המונרכיה הספרדית.
ממלכת ולנסיה קמה בשנת 1238 כשהטאיפה המורית המוסלמית של ולנסיה נכבשה במהלך הרקונקיסטה בידי חיימה הראשון "הכובש", מלך אראגון ורוזן ברצלונה. אחרי שהשתלט על הטאיפה הרחיב חיימה הראשון את שטחה של הממלכה מדרום לקו ביאר-בוסוט. כשראה שיהיה קשה ליישב מחדש את כל השטחים הכבושים, החליט המלך לשמר כמה זכויות של האוכלוסייה, לרבות חופש הדתות והמנהגים באמצעות הצ'רטרים של ולנסיה (Els Furs או הפורס של ולנסיה. יצירת ממלכה אוטונומית זו במסגרת אראגון עוררה זעם בקרב האצולה האראגונית שלא יכלה כרצונה להתפשט עם אחוזותיה אל תוך שטחי ולנסיה
הממלכה פוזרה סופית בשנת 1707, על ידי המלך הספרדי פיליפה החמישי בתום מלחמת הירושה הספרדית, באמצעות צווי נואבה פלאנטה. בשנים 1707–1833 שמר האזור את השם "ממלכת ולנסיה" עד שגם הוא בוטל במסגרת הרפורמה המנהלית של חבייר דה בורגוס בשנת 1833. עם זאת, עד ימינו נושא מלך ספרד גם את התואר "מלך ולנסיה". ישנן גם חגיגות עממיות כמו הקוולקדה של הממלכה" (Cavalcada del Regne) המשמרות את שם הממלכה של פעם.
במשך קיומה, נשלטה ממלכת ולנסיה בעזרת חוקים ומוסדות שנקבעו בפורז של ולנסיה שערבו לאוטונומיה שלה במסגרת כתר אראגון ומאוחר יותר במסגרת ממלכת ספרד. גבולותיה וזהותה של הקהילה האוטונומית של ולנסיה הנוכחית במסגרת ספרד הם במידה רבה אלו של ממלכת ולנסיה לשעבר.
חישול הממלכה

ההיסטוריוגרפיה המודרנית רואה את כיבוש ולנסיה לאור מאמצי רקונקיסטה דומים על ידי כתר קסטיליה, כלומר כקרב בראשות המלך על מנת להשיג שטחים חדשים חופשיים ככל האפשר מצמית הכפופה לאצולה. השטחים החדשים יהיו אז אחראים רק למלך, ובכך יגדילו ויגבשו את כוחו מול זה של האצולה. התפתחות זו הייתה חלק ממגמה הולכת וגוברת שניכרה בימי הביניים (נאמר כי הסתיימה בשנת 1492 עם המעשים האחרונים של הרקונקיסטה בכניעת ממלכת גרנדה וגירוש היהודים וכן עם גילוי יבשת אמריקה עבור ספרד בידי כריסטופר קולומבוס) והרבה לתוך עידן ספרד ההבסבורגית. על פי גישה היסטוריוגרפית זו מוערכת היום האכלוס מחדש של הממלכה. הממלכה הייתה מאוכלסת בתחילה ברובה המכריע במוסלמים ולעיתים קרובות נתונה למרידות עממיות ולאיום החמור של הכניעה על ידי כל צבא מוסלמי שהתאסף למטרה זו במגרב.
התהליך שבאמצעותו חתרה המלוכה להשתחרר מכל אפוטרופסות אצילה לא היה קל, שכן האצולה עדיין החזיקה בנתח גדול בכוח והייתה נחושה לשמור על כמה שיותר ממנו. עובדה זו סימנה את הקולוניזציה הנוצרית של השטחים החדשים שנרכשו, שנשלטו תחת ה-Lleis de Repartiments. לבסוף העניקו האצילים האראגונים מספר תחומים, אך הם הצליחו להשיג רק את אדמות הפנים, בעיקר חלקים הרריים ודלים באוכלוסייה בממלכת ולנסיה. המלך שמר את האדמות הפוריות והצפופות יותר במישורי החוף לאזרחים חופשיים ולבורגנות, שלעריה ניתנו אמנות מלכותיות, המסדירות את החוק האזרחי ואת המינהל המקומי, אך מעמידה אותן תמיד באחריות למלך.
חישול הממלכה > השלכה לשונית

לעובדות אלו היו השלכות לשוניות, אשר משורטטות באופן מסורתי כך:
אזורי הפנים היו מאוכלסים מחדש בעיקר על ידי אנשים שהגיעו מממלכת אראגון, דוברי איזשהו מגוון של השפה האראגונית הישנה, שפה רומנית מערבית. שפתם הייתה קרובת משפחה של השפה המוזרבית ושל השפה הקסטיליאנית העתיקה, ממנה נובעת השפה הספרדית המודרנית.
אדמות החוף אוכלסו מחדש בעיקר על ידי דוברי השפה הקטלאנית מנסיכות קטלוניה. זו הייתה אחת מהשפות האוקסיטנו-רומאניות. בהשקפה מסורתית זו, שפת המתיישבים הללו החליפה לחלוטין את השפות הקודמות והפכה לוולנסית מודרנית, הנחשבת בדרך כלל לגרסה של קטלאנית.
כמה מחברים קידמו השקפה חלופית, שבה שפות הכובשים התערבו עם שפה רומנית מקומית (מוזרבית) שכבר הייתה דומה לקטלאנית. לא נמצאו ראיות מוצקות לדעה זו.
שיא כוחה של הממלכה

ממלכת ולנסיה הגיעה לשיאה בתחילת המאה ה-15. הכלכלה הייתה משגשגת והתרכזה סביב מסחר דרך הים התיכון, שנשלט יותר ויותר על ידי כתר אראגון, בעיקר מנמלי ולנסיה וברצלונה.
בעיר ולנסיה נוצרה Taula de canvi, שתפקדה בחלקה כבנק ובחלקה כשוק בורסה; בסך הכל זה הקפיץ את המסחר. התעשייה המקומית, בעיקר תעשיית הטקסטיל, זכתה להתפתחות רבה והעיר ולנסיה הפכה לאמפוריום מסחר ים תיכוני שבו עבדו סוחרים מכל אירופה. אולי התכונה המסמלת בצורה הטובה ביותר את התקופה הראוותנית הזו היא בורסת המשי, אחת הדוגמאות האירופיות הטובות ביותר של אדריכלות גותית אזרחית ושוק סחר מרכזי בים התיכון עד סוף המאה ה-15 ולאורך המאה ה-16.
ולנסיה הייתה אחת הערים הראשונות באירופה שהתקינו מכונת דפוס ניידת לפי העיצובים של יוהאן גוטנברג. סופרים ולנסיה כמו ג'ואנו מרטורל או אוסיאס מארס התאימו את הקאנון של הספרות הוולנסית הקלאסית לוולנסיאנית.
לוחמה בשטח בנוי

חיילים אמריקאים באימון לוחמה בשטח בנוי
חיילי חי"ר אמריקאים מנסים לפגוע בצלפים במנהיים שבגרמניה, במלחמת העולם השנייה
לוחמה בשטח בנוי (בראשי תיבות: לש"ב) היא שיטת לוחמה לתמרון קרבי המתנהל בשטח בנוי כגון עיר או כפר.
בעברית יש למונח זה משמעויות אחדות:
תרגום ל-MOUT – Military Operations in Urban Terrain ("פעילות צבאית בשטח עירוני") – המונח באנגלית לשיטת לוחמה המיועדת לניהול כוחות צבא (טנקים, מסוקים, כלי רכב וחי"ר) בתוך עיר אויב.
תרגום ל-CQB – Close Quarters Battle ("קרב במתחמים סגורים") – המונח באנגלית לשיטת לוחמה המיועדת לצוות חי"ר הנלחם בתוך שטח עירוני עוין (כיצד לטהר בית, לחפות, להסתתר מצלפים וכו').
לש"ב הוא שם ספציפי של שיטת לוחמה ישראלית ליעדים הנ"ל.
המונח לוחמה בשטח בנוי הוא מודרני ומתייחס לקרבות שהתרחשו החל מהמאה ה-20 ואילך. ערך זה מתמקד בעיקר בלוחמה בשטח בנוי בעת החדשה. ללוחמה בשטח בנוי בעת העתיקה ראו: לוחמת מצור.
סקירה כללית

לוחמה בשטח בנוי שונה מאוד מלחימה בשדה פתוח. ישנם כמה גורמים מרכזיים לשוני זה:
חזית רב-ממדית כולל תת הקרקע, סבוכה ומורכבת כאשר מגעים בין הצדדים עלולים להיות קרובים מאוד ולהיווצר בפתאומיות.
שדה הראייה מוגבל.
מקומות מסתור רבים.
אפשרויות רחבות להטמנת מלכודות, מטעני נפץ וצלפים.
במלחמת העולם השנייה ובתורת הלחימה הנאצית, אשר הגיעה לשיאה בחזית המזרחית כנגד הסובייטים במבצע ברברוסה, השיטה לכבוש עיר הייתה בפשטות הפגזה והפצצה שלה בכמויות עצומות של תחמושות מן האוויר ומן היבשה עד שהעיר הייתה מרוסקת והמגינים נכנעים. גם בעלות הברית השתמשו בשיטה דומה, כאשר חילות האוויר של ארצות הברית ובריטניה גרמו למאות אלפי אזרחים הרוגים בהפצצות שיטתיות של דרזדן, המבורג וטוקיו. על הירושימה ונגסאקי הטילה ארצות הברית פצצות אטום, בעקבותיהן נכנעה האימפריה היפנית.
כיום, שיטות כאלה נחשבות לבעייתיות ביותר ואף לפשע מלחמה מאחר שיש בהן פגיעה חסרת הבחנה באזרחים חפים מפשע, והן מפרות את עקרון המידתיות. לכן, הצבאות המערביים המודרניים (לרבות צה"ל) נמנעים משימוש בארטילריה כבדה בשטח עירוני בנוי. יוצא דופן בכך הוא צבא רוסיה, שבמלחמת צ'צ'ניה השנייה הפגיז את גרוזני באלפי פגזים, טילים, פצצות ואף פצצות תרמובריות. ההפצצה הרסה חצי מהעיר וגרמה לעשרות אלפי הרוגים.
סקירה כללית > לוחמה בשטח בנוי נגד ארגוני טרור וגרילה

לוחמה בתוך עיר נגד ארגוני טרור וגרילה שונה מאוד מלחימה בשדה פתוח כנגד צבא סדיר. הגורם המסבך העיקרי שמצוי בלוחמה בשטח בנוי הוא נוכחותם של אזרחים, הן כחמושים מסוגים שונים (מחבלים, ראשי טרור, מיליציות חמושות פוליטיות, מיליציות חמושות מקומיות המגנות על בתיהן) והן כעוברי אורח (אזרחים שלא נלחמים ופשוט מנסים לא להיפגע בחילופי האש). לפי הדין הבין-לאומי חל איסור לפגוע באזרחים, ולכן על הצבא התוקף להשתמש בירי סלקטיבי ובאופן מידתי, דבר שמגביל מאוד את השימוש בנשק כבד כגון ארטילריה. הפגיעה באזרחים והנזק הרב שנגרם לתשתיות אזרחיות יכול לשמש לתעמולה נגד הצד התוקף ולדמורליזציה של חייליו או אזרחי המדינה שמפעילה אותו.
יתרונות המגינים

בדרך כלל, הצד החלש במלחמה מנסה להכריח את הצד התוקף להילחם נגדו בשטח עירוני שאוהד למגן ועוין לתוקף. הדבר נכון במיוחד לגבי מיליציות לא סדירות, כגון ארגוני גרילה וארגוני טרור. הסיבות לכך:
הרבה יותר קשה לכבוש עיר מאוכלסת מאשר שטח פתוח. זאת עקב העובדה שהכוח הכובש חייב להשתמש בהרבה מאוד חיילים בשביל לטהר מבנים בשטח עירוני ואחר כך בשביל לאבטח אותם.
הרבה יותר קל להגן על שטח בנוי בגלל היותו תווך רב-ממדי, מעל לפני הקרקע – ריבוי המבנים הגבוהים, הסמטאות הצרות, מסיחי הדעת (פחי אשפה, ערמות זבל וכו) ומתחתיה – חללים תת קרקעיים המחוברים ביניהם במנהרות ויוצרים עיר תחתית ובה מתחמי פיקוד, שליטה ובקרה, עמדות שיגור אמצעי לחימה, מגורים, תחזוקה ולוגיסטיקה המחוברת אל פני השטח בפירים המאפשרים למתגונן להגיח אל פני הקרקע בהפתעה לתקוף ולשוב ולהיעלם במעבה האדמה. הבניינים מספקים עמדות למארבי צלפים וחוליות נ"ט ואילו הסמטאות הן מקומות אידיאליים להטמנת מלכודות נפץ, מטעני חבלה ופצצות.
לעיתים קרובות, האוכלוסייה האזרחית המקומית תומכת במגינים החמושים ומאפשרת להם להיטמע בקרבה תוך שמירה על חתימה נמוכה. התמיכה מתבטאת במתן מקומות מסתור, לוגיסטיקה (אוכל וציוד) ואף התנדבות לשמש כמגן אנושי לחמושים (תוך ניצול לא-חוקי של החסינות המוקנית לאזרחים).
החוק הבין-לאומי אוסר על שימוש בכוח אש מופרז ולא מידתי באזורים מאוכלסים באזרחים. דבר זה מונע מהתוקף להשתמש בארטילריה כבדה, פצצות מצרר, מטוסי קרב והתקפת טנקים מסיבית. דבר זה מבטיח, בהנחה שהצד התוקף שומר על החוק הבין-לאומי, שהמגן יצטרך להתמודד רק כנגד כוחות חי"ר והנדסה, כלי רכב קלים, נגמ"שים, נגמ"שי לחימה ומסוקים.[דרוש מקור]
מלחמת התעמולה: מלחמה בשטח עירוני ומאוכלס גורמת בהכרח לנפגעים אזרחים ולנזק רב לתשתית האזרחית (בתים הרוסים, כבישים הרוסים, שלוליות ביוב ומכוניות מחוצות). צילומים של אזרחים מתים ורחובות הרוסים המשודרים בטלוויזיה ומופצים באמצעי התקשורת משפיעים מאוד על דעת הקהל, לרעת הכוח התוקף שמוצג כאכזרי וברוטלי. כמו כן, נפגעים חפים מפשע והביקורת בדעת הקהל גורמים לפגיעה מורלית בחיילי הכוח התוקף.
טקטיקות של הכוח התוקף

מלחמה בשטח עירוני דורשת הרבה יותר כוחות (בייחוד חי"ר והנדסה קרבית) מאשר קרבות רגילים. מלחמה בשטח בנוי מתבטאת באבדות גדולות לכוח התוקף וכן באבדות גדולות לאזרחים בעיר. חיל הרגלים וחיל ההנדסה פועלים בטקטיקה זהה וצמודה בלוחמה בשטח בנוי. אך עם זאת, לוחמי ההנדסה בעיקר פותחים דרך
טקטיקות של הכוח התוקף > שריון בלוחמה בשטח בנוי

לוחמת שריון בשטח בנוי היא שיטת לוחמה לתמרון קרבי המשלבת כלי רק"ם כבדים, בעיקר טנקים וציוד הנדסי כבד (לרוב דחפורים משוריינים). המתנהלת בשטח בנוי כגון עיר או כפר.
ההתפתחות הטכנולוגית של טנק המערכה (Main Battle Tank) על כלל מערכותיו ויכולותיו מאפשרות לו יתרונות גם בלוחמה בשטח בנוי. לטנקים אמצעי תצפית ואופטיקה מתקדמים, עבירות גדולה במהירות גבוהה וכוח אש משמעותי. זאת בנוסף לשיפור הגדול במרוצת השנים בשריון לכלי רכב, שהפך מלוחות פלדה למיגון רב-שכבתי מתקדם הכולל שריון פאסיבי מרוכב, שריון ריאקטיבי ומיגון אקטיבי ייעודי. כל אלו מאפשרים לטנק שרידות גבוהה מאוד ויתרונות רבים בלוחמה בשטחים צפופים, דבר ההופך את הנוכחות של כוחות השריון בלוחמה בשטח בנוי לחיונית עבור כוח סדיר בלוחמה אי-סימטרית.
עם זאת, הפעלת טנקים לבדם בשטח בנוי הופכת אותם לפגיעים, בייחוד לרקטות נ"ט (דוגמת RPG-7 ו-RPG-29 שלמרות היותן פשוטות וישנות יכולות לחדור גם שריון מודרני) וטילי נ"ט מתקדמים יותר. איום נוסף הוא מטעני חבלה אותם קל מאוד להטמין ולהסתיר בתוואי השטח העירוני. מטעני גחון כבדים שמכילים למעלה מ-100 ק"ג חומר נפץ יכולים להשבית ואף להשמיד טנק מערכה מודרני. הטנק מוגבל בראות לטווח רחוק בשטח בנוי וגם מרחב התמרון שלו מוגבל (לרחוב), ושדה האיומים עליו הוא מכל כיוון אפשרי (בניגוד ללוחמה נגד שריון בשטח פתוח שם האיום המרכזי הוא חזיתי). הפתרון למגבלות אלו היא לחימה במסגרת צוות קרב משולב והסתייעות צמודה בכוחות חיל רגלים והנדסה קרבית.
טקטיקות של הכוח התוקף > הפצצות שטיח

צבאות לא-מערביים, שלא מוגבלים על ידי הדין הבין-לאומי, דיני המלחמה, אמנות בין-לאומיות כגון אמנת ז'נבה וערכי זכויות אדם, משתמשים גם בהפגזה ארטילרית והפצצת שטיח (Carpet Bombing) חסרות הבחנה על מנת להשמיד את כוחות האויב ולהכניע את העיר, ללא עכבות מוסריות של פגיעה באזרחים.
קרבות נודעים בשטח בנוי

הקרב על סטאלינגרד, רוסיה (1942–1943)
מרד גטו ורשה, פולין (1943)
מרד ורשה, פולין (1944)
קרב בודפשט, הונגריה (1945)
הקרב על ברלין, גרמניה (1945)
קרבות בביירות, לבנון (שנות ה-80, בייחוד 1982)
מבצע איירין, מוגדישו, סומליה (1992–1993)
הקרבות בקוסובו, יוגוסלביה (1994)
הפצצת גרוזני, צ'צ'ניה (1996, 1999)
מבצע חומת מגן, ערי יהודה ושומרון (2002), ובמיוחד הקרב בשכם והקרב בג'נין
הקרבות בפלוג'ה, עיראק (2004)
מבצע עופרת יצוקה (2008–2009)
מבצע צוק איתן (2014)
מלחמת חרבות ברזל (2023), ובעיקר התמרון הקרקעי שכלל קרבות בפרוורי ומרכז העיר עזה (קרב ג'באליה (2023), קרב שג'אעייה (2023)) וקרבות בח'אן יונס, המאופיינים ברשת מנהרות לחימה, מילכוד רב, חוליות נ"ט ושימוש של חמאס באזרחים כמגן אנושי
לקריאה נוספת

משה גבעתי, הישרדות בספטמבר – לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת "רעות", תשע"ג–2013.
דוד דוכן, לוחמה אורבנית בעידן הפוסטמודרני, הוצאת רסלינג, 2016
הערות שוליים

↑  בצה"ל צוות לחימה רב-חילי ברמת החטיבה נקרא צק"ח – צוות קרב משולב חטיבתי.
↑  More Attacks, Mounting Casualties, Washington Post
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10644618  NKC: ph855656 
מתקן אימונים ללוחמה בשטח בנוי של צה"ל משנת 2006, בסמוך לקיבוץ צאלים
לוחמי חטיבת כפיר של צה"ל לפני יציאה לפעילות מבצעית בשטח בנוי. לוחמי חיל הרגלים הכרחיים ללחימה בשטח בנוי, לטיהורו וכיבושו.
דחפור די-9 בשירות צה"ל של חיל ההנדסה הקרבית. הדחפור המשוריין התגלה כחיוני ויעיל ביותר בלוחמה בשטח בנוי.
טנק מרכבה סימן 4מ עם מערכת "מעיל רוח" במבצע צוק איתן.
לוחמי חיל ההנדסה בעזה, במהלך הקרבות של מלחמת חרבות ברזל
טנק מערכה M1 אברהמס אמריקני מפטרל בעיראק, 2008.
מחלקת הנדסה של חיל הנחתים האמריקני, פועלת בעיר פלוג'ה שבעיראק, 2004. ברקע ניתן לראות דחפור די-9 ונגמ"ש אמפיבי AAV.
רכב הנדסה קרבית אמריקאי באפלו אחרי שנפגע ממטען גחון.
כוחות צה"ל בשכם בזמן מבצע חומת מגן. בתמונה ניתן לראות לוחם חי"ר חמוש במקלע נגב – מקלע קומפקטי היעיל בשטח בנוי – וברקע טנק מרכבה סימן 2 המשמש לתמיכה וסיוע לכוחות החי"ר.
דחפורי D9 משוריינים הורסים בית של מחבל ששימש לפעילות טרור ברצועת עזה. הדחפורים הממוגנים בכבדות הוכיחו את עצמם ככלי יעיל וחיוני בלוחמה בשטח בנוי. הם מנקים מטענים, פורצים מכשולים ואף הורסים מבנים תחת אש.
לוחמי חטיבת כפיר מתאמנים בלוחמה בשטח בנוי
דחפור D9 משוריין מפנה הריסות ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל, 2023–2024
אייזק טיצ'נור

אייזק טיצ'נור (באנגלית: Isaac Tichenor;‏ 8 בפברואר 1754 –  11 בדצמבר 1838) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1781–1784, מתוכם בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית, כמושל ורמונט השלישי והחמישי בשנים 1797–1807, ובשנים 1808–1809, בהתאמה, וכסנאטור מטעם ורמונט בשנים 1796–1797 ובשנים 1815–1821.
ראשית חייו

אייזק טיצ'נור נולד בניוארק שבפרובינציית ניו ג'רזי, כבנם של סוזאנה (לבית גורין) ודניאל טיצ'נור. ב-1775 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, ולזמן קצר עבר להתגורר בסקנקטדי שבמדינת ניו יורק, שם הוא למד משפטים.
קריירה

ב-1777 עבר טיצ'נור לבנינגטון שברפובליקת ורמונט, ובמהלך המהפכה האמריקאית שירת שם כעוזר הנציב הכללי. הוא נבחר כקפטן וכמפקד של פלוגת המיליציה של בנינגטון, שהייתה פעילה במשך כמה פעמים בוורמונט ובאפסטייט ניו יורק. הוא גם מונה כשופט שלום.
טיצ'נור היה חבר בית הנבחרים של ורמונט בשנים 1781–1784, והחל מ-1783 כיהן כיושב הראש שלו. הוא היה נציג רפובליקת ורמונט אל הקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1782 -1789, והגיש את בקשתה של ורמונט להתקבל כמדינה בארצות הברית.
לאחר קבלתה של ורמונט כמדינה ב-1791 התמודד טיצ'נור ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מול מתיו ליון ומול ישראל סמית', וקיבל 29 אחוזים מהקולות בסבב הצבעה הראשון. הוא התמודד שלוש פעמים, בשנים 1793, 1794 ו-1794 על משרת מושל ורמונט, ובשלושתן נוצח על ידי תומאס צ'יטנדן. בשנים 1791–1794 כיהן טיצ'נור כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט, ובשנים 1795–1796 כנשיא בית המשפט.
טיצ'נור היה גם פעיל במיליציה של ורמונט, והחזיק בדרגת מייג'ור גנרל כמפקד הדיוויזיה השנייה שלה.
ב-1796 נבחר טיצ'נור למלא את מקומו של מוזס רובינסון בסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו החל מ-18 באוקטובר. באותה שנה הוא נבחר לתקופת כהונה מלאה בזכות עצמו, אך באוקטובר 1797, כאשר נבחר כמושל, התפטר מהסנאט.
טיצ'נור היה חבר המפלגה הפדרליסטית. כאשר מפלגה זו שלטה בממשלה הפדרלית בשנות ה-90 של המאה ה-18, רבים מהפוליטיקאים המובילים בוורמונט הצטרפו לשורות המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית והתנגדו לממשלה פדרלית חזקה ברמה הלאומית. על אף שליטתו בלשכת המושל במשך עשור, ניצחונותיו של טיצ'נור במערכות הבחירות שיקפו את שקיעת המפלגה הפדרליסטית, שכן ניצחונותיו היו בהפרשי קולות קטנים שהלכו וקטנו ממערכת בחירות אחת לשנייה. לאחר ניצחונו הרצוף האחרון ב-1806, הוא נוצח ב-1807, ניצח שוב בהפרש קטן ב-1808, ושוב נוצח ב-1809, 1810 וב-1817 בהפרשי קולות שהלכו וגדלו.
ב-1815 שב טיצ'נור לסנאט של ארצות הברית, שם הוא כיהן עד 1821. עם תום כהונתו בסנאט, חדלה המפלגה הפדרליסטית מלהתקיים.
מותו

לאחר סיום כהונתו בסנאט, חי טיצ'נור חיי פרישה בבנינגטון. אייזק טיצ'נור נפטר בבנינגטון ב-11 בדצמבר 1838, ונטמן בבית הקברות המקומי. הוא היה אחרון מושלי ורמונט שכיהנו במהלך המאה ה-18 שנותרו בחיים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1562-1563
הערות שוליים

↑  Goodrich, John E. (1904). State of Vermont: Rolls of the Soldiers in the Revolutionary War, 1775 to 1783. Rutland, VT: The Tuttle Company. p. 424.
↑  Goodrich, John E. (1904). State of Vermont: Rolls of the Soldiers in the Revolutionary War, 1775 to 1783. Rutland, VT: The Tuttle Company. p. 462.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • האוורד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1185723102  ISNI: 0000 0000 2691 7870  LCCN: n88115511  SNAC: w6mk6nds  US Congress: T000264  VIAF: 43390625   WorldCat (עם VIAF): 43390625
מאגר אשוקאן

| --- | --- |
מאגר אשוקאן
מאגר אשוקאן
 מידע כללי
 מיקום:  הרי הקטסקיל, שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית
 סוג:  מאגר מים
 מידות
 נפח:  מקסימום: 465,000 קילומטר מעוקב קמ"ק
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נחל אזופוס(אנ')
 מקור לנהר:  Esopus Creek 
 מדינות באגן הניקוז:  מדינת ניו יורק
 קואורדינטות:  41°57′N 74°13′W
 he
 
מאגר אשוקאן (באנגלית: Ashokan Reservoir) הוא מאגר מים במחוז אלסטר(אנ'), ניו יורק. הוא נמצא בקצה המזרחי של פארק קטסקיל(אנ'), והוא אחד מכמה מאגרים שנוצרו כדי לספק מים לעיר ניו יורק. זהו המאגר העמוק ביותר של העיר בגובה 58 מ', ליד הסכר באתר לשעבר של בישופ פולס. אתר זה מסמן את המקום שבו נסכר נחל אסופוס(אנ') ב-9 בספטמבר 1913, ושם החלה אגירת מים באגן המערבי של האשוקן.
היסטוריה

נהר קרוטון היה המקור העיקרי לאספקת המים של ניו יורק משנת 1842 ועד אמצע המאה ה-20. מים הובאו לעיר דרך אמת המים של קרוטון, שנקראה לימים אמת המים העתיקה של הקרוטון. אמת המים הזו נשארה בשירות עד שנת 1955
בתחילת המאה ה-20, צורכי העיר במים הוסיפו לעלות. בשנת 1900 היקף האוכלוסייה בעיר עמד כבר על 3.8 מיליון נפש לאחר ש-20 שנה קודם לכן ההיקף עמד על פחות מ-2 מיליון נפש. במקביל לכך, העירייה גילתה שקבוצת ספקולנטים המכנים את עצמם חברת המים Ramapo, קנתה זכויות על מקורות מים רבים במחוזות רוקלנד(אנ'), אורנג'(אנ') ואולסטר.
לאור זאת, בית המחוקקים של המדינה הקים בשנת 1905 את מועצת אספקת המים (NYC Water Board), שלאחר מחקר מדוקדק, זיהתה את אזור קטסקיל כמקור מים נוסף. אזור זה היה רצוי יותר, מכיוון שאדמות שמורת היער בבעלות המדינה באזור לא יכלו להימכר, לפי חוקת המדינה, לשום גורם אחר. תיקון אחרון לסעיף זה בחוקת המדינה, אפשר גם להציף עד 3 אחוזים מכלל השטחים של שמורת היער, לצורך מאגרים. מועצת אספקת המים תכננה ובנתה מתקנים בארבעה אגני ניקוז, במה שייקרא בהמשך מערכת הקטסקיל, או אגני הניקוז המשולבים של קטסקיל ודלאוור. זה כלל בתחילה את מאגר אשוקן ואת אמת המים של קטסקיל, שהושלמו ב-1915, ולאחר מכן את מאגר שהרי ומנהרת שנדקן(אנ') אשר הושלמו ב-1928.
מאגר אשוקן נבנה בין השנים 1907 ו-1915, על ידי מועצת אספקת המים של העיר ניו יורק, על ידי סכירת נחל אזופוס. זאת תוך כדי העברת כ-2,000 תושבים יחד עם כבישים, בתים, חנויות, חוות, כנסיות וטחנות שהועברו או ננטשו. השטח שהפך לאגן המערבי של המאגר הכיל 504 דירות, תשע נפחיות, 35 חנויות, 10 כנסיות, 10 בתי ספר, שבע מנסרות וטחנות קמח.
ראו גם

מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
מאגר שהרי
אמת המים של קטסקיל
ביאורים

↑  לצפייה במפה המציגה את המאגר וכל אגן הניקוז של קטסקיל ודלאוור ראו כאן.
↑  נהר ראמאפו מתחיל באזור מרכז מחוז אורנג' ליד העיירה מונרו(אנ'), ניו יורק. ראו מפה כאן.
↑  כמו ערים גדולות רבות, כל תשתית המים והביוב של ניו יורק ממומנת על ידי הכנסות שהיא גובה באמצעות תעריפי מים וביוב. מועצת המים של העיר ניו יורק אחראית על קביעת התעריפים הללו, ועליה להבטיח שהם מסוגלים לממן את מכלול צורכי התפעול וההון של מערכת המים והביוב והפיתוח שלה. חמשת חברי הדירקטוריון ממונים לכהונה של שנתיים על ידי ראש העיר. סימכוין ראו כאן.