stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולגה אוליאנובסק

סמל הקבוצה עד שנת 2020
וולגה אוליאנובסק (ברוסית: ФК «Во́лга» Улья́новск) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מאוליאנובסק. הוא נוסד ב-17 במאי 1947 וברוב שנותיו התמודד בליגה הסובייטית השנייה.
לאחר פירוק ברית המועצות, "וולגה" התמודדה בליגה השלישית (בשנים 1995, 1996-1997, 2006) ומתמודדת בליגה השנייה (בשנים 1998–2004, 2007 ומאז 2009). עונה אחת בלבד התמודדה בליגה הראשונה (2008).
שמות הקבוצה

1947–1957: טורפדו
1958: דינמו
1959–1961: ספרטק
1962–1976: וולגה
1986–1991: סטארט
1995–2004: וולגה
2005–2006: וולגה-אנרגיה
מאז 2006: וולגה
היסטוריה

הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1947 בשם טורפדו אוליאנובסק.
קבוצה בשם "וולגה" החלה להופיע בליגה "B" של אליפות ברית המועצות מאז 1962. משחק הבכורה נערך באצטדיון טרוד בשנת 1963, כשוולגה ניצחה את אנרגיה וורונז' בתוצאה 1–3. עד להתפרקות ברית המועצות הקבוצה שיחק בליגה הסובייטית השנייה.
בשנת 1992, הקבוצה הפכה למועדון "סטארט" והייתה אמורה לשחק בליגה הראשונה, אך מפעל המטוסים המקומי, שהעניק חסות לקבוצה, סירב לממן אותו. המועדון עבר לעיר דימיטרובגרד, שם נתמך על ידי המפעל המקומי המהווה חלק מחברת AvtoVAZ.
תחיית הכדורגל באוליאנובסק התרחשה בשנת 1995, כאשר הוקמה קבוצת וולגה שהחלה להתמודד בליגה השלישית.
בפברואר 2005 וולגה חדלה להתקיים כמועדון מקצועי. הוחלט למזג את המועדון עם קבוצת לאדה דמיטרובגרד. שנה לאחר מכן הוקם מועדון וולגה-אנרגיה בליגת הכדורגל החובבנית (הליגה השלישית בכדורגל הרוסי), אזור וולגה.
לאחר הזכייה באליפות הוולגה של הליגה השלישית בשנת 2006, קיבלה קבוצת וולגה-אנרגיה את הזכות לשחק בליגה השנייה באזור אורל-עבר הוולגה תחת השם המקורי וולגה. בסוף עונת 2007, וולגה זכתה באליפות אורל-עבר הוולגה והעפילה לליגה הראשונה. "וולגה" לא הצליחה להשיג שם דריסת רגל ובתום עונה אחת ירדה חזרה לליגה השנייה.
בעונה הבאה וולגה סבלה מקשיים כלכליים ומשנת 2009 התמודדה בליגה המקצוענית. בתום עונת 2021/2022 העפילה לליגה הלאומית.
בעונת 2022/2023 העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב 16 האחרונות בגביע הרוסי. ברם, באותה עונה ירדה לליגה השנייה.
ציוד

| שנים | יצרנית תלבושות |
| --- | --- |
2002—2011: גרמניה אולספורט
2011—2015: גרמניה אדידס
2015—ואילך: ספרד ג'ומה
תארים

אליפות אורל-עבר הוולגה: 2007
אליפות וולגה: 2006
ראו גם

וולגה אוליאנובסק (הוקי שדה)
הר דיאבלוטינס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש מורכב
 גובה:  1,447 מטר
 מדינה:  דומיניקה דומיניקה
 מיקום:  צפון האי
 קואורדינטות:  15°30′12″N 61°23′50″W﻿ / ﻿15.503333333333°N 61.397222222222°W﻿ / 15.503333333333; -61.397222222222
  (למפת דומיניקה מוגדלת) רוזו פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי הר דיאבלוטינס(למפת דומיניקה רגילה) רוזו פורטסמות' מריגוט וסלי רוזלי סנט ג'וזף פוינט מישל סופרייר גראנד ביי פונט קסה קוליהו האוקיינוס האטלנטי  הים הקריבי הר דיאבלוטינס
 
הר דיאבלוטינס (באנגלית: Morne Diablotins) הוא ההר הגבוה ביותר במדינת האי דומיניקה הנמצאת באנטילים הקטנים בים הקריבי.
הר זה, שגובהו 1,447 מטרים, הוא השני בגובהו מבין ההרים באנטילים הקטנים, אחרי ההר לה סופרייר בגוואדלופ, הגבוה ב־20 מטרים.
ההר ממוקם כ־10 קיולמטרים מהעיר פורטסמות' וכ־24 קילומטרים צפונית לבירת המדינה, רוזו.
ההר הוא הר געש מורכב, וישנן השערות כי התפרץ לפני כ־30,000 שנה.
הערות שוליים

↑  The roseau ash: Deep-sea tephra deposits from a major eruption on Dominica, lesser antilles arc, adsabs, ‏פברואר 1980
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקהילה הבהאית בהודו

הקהילה הבהאית בהודו היא חלק מהדת הבהאית, שהיא תנועה בינלאומית דתית עכשווית שהתפתחה מהדת הבאבית (באביזם; פרסית: بابیه, آئین بیانی או آیین بابی). דת זו התפשטה תחילה בפרס באמצע המאה התשע עשרה ומאז יש לה שלוחות בכל רחבי העולם ואף בישראל. מפלג אחד של האמונה הבאבית צמחה ההדת הבהאית, ומן הפלג השני צמחה תנועה המתכנה בפי חבריה באבים-אזלים. כבר בתקופת הדת הבאבית בלטו כמה מאמינים הודים משמעותיים אך תרומתם הגדולה באמת של המאמינים ההודים התרחשה בשלב ההתפתחות הקהילתית הבאבית בהודו. בשלב זה ג'מאל אפנדי הפיץ את הדת באזור הודו כולה. אף על פי שכיום הבהאים מהווים אחוזים קטנים מכלל האוכלוסייה ההודית (שמונה מעל מיליארד נפשות), יש מבחינה מספרית קהילה גדולה בהודו. לקהילה היסטוריה ארוכה שהגיעה לשיאה בתקופה האחרונה עם בניית מקדש הלוטוס. בנוסף הוקמו בתי ספר בהאים שתוכנית הלימודים בהם שונה ומבוססת על ערכי הדת והקהילה הבהאית. על פי נתוני מאגר הדת העולמי לשנת 2016, היו בהודו למעלה מ-2 מיליון בהאים בשנת 2015.
מקדש הלוטוס בניו דלהי, נבנה ב-1985
היסטוריה

הדת הבהאית הגיעה להודו כבר בראשית דרכה, עוד בימי הבאב, כשהדת נקראה הדת הבאבית. הקשרים הראשונים של הדת הבאבית והודו החלו מוקדם במקביל ולאחר הפצת הדת בפרס. למרות זאת, השינוי המשמעותי והגדול ביותר של הקהילה הבאבית בהודו התרחש רק מאוחר יותר, בשנות השבעים והשמונים של המאה התשע עשרה. שינוי משמעותי זה התרחש בידי ג'מאל אפנדי, ושליחים נוספים של הבאב, שבמסעותיהם הביאו את האמונה הבאבית למדינות רבות באסיה והחלו את תהליך ההתהוות של הקהילה במדינות אלו. מבין המאמינים ההודים הראשונים, הבולט מהם מופיע ב"אותיות הח"י". שיח' סעיד הינדי, שהיה שליח של הבאב והוטלה עליו המשימה להביא את הדת הבאבית לאזורים שונים בעולם וגם להודו היה אחד מפורצי הדרך. נוסף על השיח' סעיד היו עוד כמה מאמינים הודיים דומיננטיים נוספים בתקופת הבאב, כולם הביאו את הדת מפרס חזרה אל מולדתם – הודו. אחד מהם היה, סייד באסר שמכונה גם סעיד העיוור, תלמידו של השיח. סעיד שמע אודות הבאב במומביי ולאחר שפגש אותו באופן אישי במכה הוא הפך למאמין קנאי. אמונתו הביאה להוצאתו להורג. אף על פי שישנן עדויות על ממירי הדת ומפיציה בהודו אין תיעוד של קהילה בהאית שהוקמה בהודו באותה תקופה, וחוקרים מניחים כי מדובר במומרים ספורים שלא היו מרוכזים בקהילות.
התחלה והתבססות

בשלב הראשון לא הייתה מוכרת התורה של הבאב בהודו כלל.
בשלב השני התמקדו שליחי הקהילה הבאבית בעיקר בהוראת והפצת תורות הדת בקרב אנשים חזקים במעמדם ומלומדים. השליחים של הבאב קיבצו את המומרים בהודו לקהילות קטנות ובנו מהן קהילות מתפקדות במומביי, כלכותה, עליגר ולאהור. מתוך כל אלו הקהילה במומביי הובילה את ההוראה, תרגום הידע והפרסומים הבאביים. שלב זה החל בשנות השישים והשבעים של המאה התשע עשרה, במומביי, בחסות משפחת אפנאן שהיו קרובי משפחה של הבאב, הקימו מרכז מסחרי בעיר בומביי. בשל ייחוסה של משפחה זו בדת הבאבית, המרכז המסחרי הפך לימים למרכז שקידם את הפצת הדת ובנה לה בסיס מוצק כלכלית. בשנת 1872 הוקמה חברת דפוס שהדפיסה ספרים בהאיים בשם דפוס נאסירי במומביי. כדי שיוכלו להרחיב את נושא הפרסום של הדת הם ביקשו שיגיע מורה בהאי למומביי. למשימה נשלח בהאלאח בסולימאן חאן לימים ג'מאל אפנדי. כאשר ג'מאל הגיע להודו הוא הציג את תורתו של בהאא אללה על אחדות ואחווה לכל מי שפגש. תאריך הגעתו למומביי לא ידוע אך ישנה עדות שפעילותיו בקרב ראשי הקהילות השונות עוררו אנטגוניזם רב והוא נאלץ לעזוב את מומביי לאחר כמה חודשים בלבד. ג'מאל המשיך במסעותיו בהודו כדי ליצור קשרים נהג להיפגש עם ראשי הקהילות והשליטים האזוריים לאורך כל נסיעותיו. ב-1 בינואר 1877 נערך טקס בבריטניה ובו הוכרזה המלכה של הממלכה המאוחדת ויקטוריה כקיסרית הודו. ג'אמל ניצל את ההזדמנות הזו להדק את קשריו בקרב אנשי המפתח בהודו שהגיעו לאירוע זה. לאורך מסעותיו הוא ניצב מול התנגדויות רבות ממנהיגים בודהיסטים ומוסלמים רבים אך ישנן עדויות רבות גם של מנהיגים שלאחר המפגש עימו המירו את דתם.
בשלב זה גם התפתחה התודעה שאף על פי שהדת הבהאית מדברת על אחדות הדת, המסע לעבר אחדות לאומית או מנהלית תהיה ארוכה אך נחוצה. הבעיה הייתה שהיה ניתוק בין האוכלוסיות וגם ניכור בין המנהיגים המשכילים לבין ההמון. עם הגעת הטלגרף ומסילות הרכבת התחילה תנועה חיובית לכיוון קישור בין הקהילות הבהאיות ברחבי הודו. בסוף המאה היו קהילות בהאיות קטנות בבומביי, דלהי, פונה והיידראבאד.
התרחבות והכרה

בעשורים הראשונים של המאה העשרים, כאשר הקהילה הבהאית בהודו גדלה בגודלה ובעצמתה, החלו המנהיגים והוגי הדעות של אותן שנים לשים לב לאמונה הבהאית ותורתו של בהא אללה וערכיה. לדוגמה: גנדי לאחר מספר מפגשים עם מספר מנהיגים בהאים, הכריז: "האמונה הבהאית היא נחמה למין האנושי", וגם רבינדרנת טאגור שפגש בהאים רבים, התייחס לבהאא אללה כ"הנביא האחרון שיצא מאסיה", ואמר שהמסר שלו הוא בעל חשיבות רבה להתקדמות הציוויליזציה. ברוח אמירות אלו וככל שנחשפו אנשים רבים יותר לאמונה הבהאית היו שהאמינו שזו יכולה לאפשר להם הרמוניה בין המודרניזציה וערכים חשובים ורוחניים. אלפים החלו לשאוף ליישם אותם כדי להתמודד עם האתגרים שעומדים בפניהם כחלק מחברה משתנה. מאות גופים מנהליים מקומיים שנבחרו באופן דמוקרטי נבחרו על ידי קהילות ברחבי הודו והם החלו לשרת את צורכי היישובים שלהם. חינוך מוסרי של ילדים קיבל דחיפות חדשה ומספר מאמצים חינוכיים הופיעו בכפרים ברחבי הודו. עד שנות השמונים הוקמו מאות בתי ספר ללימוד כפרי, כמו גם בתי ספר אקדמיים רבים וגדולים יותר בהשראת תורת הבהאים, כמו גם פרויקטים בתחומי החקלאות, הכשרה מקצועית ומורים, דיילת סביבתית, העצמת נשים ובריאות. בנוסף לאחר מספר שנים לבהאים של תת-היבשת היה גוף לאומי ראשון שנבחר לניהול ענייני הקהילות הבהאיות ההולכות וגדלות בשנת 1923.
ככל שהקהילה הבהאית בהודו גדלה בכמותה ויכולתה, היא החלה למלא תפקיד בולט יותר ויותר בחיי החברה. במספר הולך וגדל של מרחבים לאומיים, התרומות הבהאיות לעיצוב וקידום החשיבה בתחומים כמו הרמוניה קהילתית, שוויון מגדרי, חינוך, שוויון נשים וגברים, ממשל ופיתוח, זכו להערכה רבה.
מקדש הלוטוס

בדרומה של ניו דלהי, בירת הודו, בנו הבאהים בית תפילה הנקרא מקדש הלוטוס מפני שעוצב בהשפעת פרח הלוטוס שהוא הפרח הלאומי של הודו. אחד מהאדריכלים של מקדש זה הוא פריבורז צהבא, שלקח חלק בתכנון המרכז הבאהיי בחיפה. למבנה תשע צלעות ותשעה פתחים כפי שבנויים כל המקדשים הבהאיים, ועליהם בנויים כעין עלי כותרת של הפרח. בנייתו של בית הסגידה הבהאי בניו דלהי סיפקה את מה שהיה ככל הנראה הסמל המוכר ביותר לסוג המהפך שבהאא אללה צפה עבור לב האדם והחברה. העיצוב בצורת הלוטוס משקף את האמונה שעולם חדש וטוב יותר יכול לפרוח גם מהתנאים הקשים ביותר. זה משמש גם כסמל לאחדות. מאז חנוכתו בשנת 1985, עשרת אלפים איש בממוצע ביום מכל רקע דתי, גזעי או לאומי נפגשים תחת כיפתו בפולחן שקט לבורא משותף. מקדש הלוטוס בהודו נחנך ב-1986 והוא משמש כבית ההארחה הבהאי בניו דלהי. מקדש זה הוא בית הפולחן של הבהאים התת-יבשת ההודית והוא חלק מששת מקדשי הבהאים בעולם. המקדש בנוי כלוטוס ומסביבו גנים יפיפים, מבנה המסמל את הערכים של הבהאים וגם כבוד למדינה משום שפרח הלוטוס הוא סמל מקומי ידוע. במקדש ישנו אולם תפילה גדול, שהוא האולם המרכזי משום שזהו הרי מקדש רוחני ופולחני של בני הדת הבהאית. במקדש יש ספרייה מרכזית עם יותר מ-500 פרסומים בהאים לגבי תהליך בנייה ותכנון המבנה.
כיום

כיום הבהאים של הודו מונים יותר משני מיליון. הם מוקדשים לשרת את מדינתם על ידי הצטרפותם לבני ארצם בבניית קהילות המגלמות אחדות וצדק, החפים מכל צורות של דעות קדומות. בהן נשים וגברים משרתים את החברה יחד כתף אל כתף כשווים, שבהם ילדים ונוער מקבלים את הטוב ביותר של חינוך רוחני ומדעי כאחד, ושם חיי המסירות של הקהילה מגנים עליהם מפני כוחות חברתיים מזיקים. כיום מתוך 5 מיליון בהאים בעולם כ2 מיליון חיים בהודו. משמע שבהודו קיימת קהילת הבהאים הגדולה ביותר בעולם. אך מלבד זה מקומה של הודו חשוב גם לעתיד הדת בשל ריכוז המבנים ובתי הספר הבהאים בה.
ביבליוגרפיה

Government of India, "Population Enumeration Data (Final Population)", Office of the Registrar General & Census Commissioner India, 2016. http://www.censusindia.gov.in/2011census/population_enumeration.html
Moojan Momen, " Jamál Effendi and the early history of the Bahá'í Faith in South Asia", Bahai Library Online, 1999. http://bahai-library.com/momen_jamal_effendi
The Bahai Faith, "The Bahai Faith in India",2018. http://www.bahai.in/bahai-faith-in-india/
The Bahai Faith, " The House of Worship", 2018. http://www.bahai.in/house-of-worship/
William Garlington, "The Baha'i Faith in India: A Developmental Stage Approach"' H-BAHAI, June, 1997. https://www.h-net.org/~bahai/bhpapers/india1.htm</
ראו גם

באביזם
ספרות בהאית
מעמד האישה בדת הבהאית
לקריאה נוספת

משה שרון, הדת הבהאית וכתב הקודש שלה - הספר הקדוש ביותר, הוצאת כרמל, 2005; מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת, תשס"ח 2008.
אריאל (כתב עת), חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, 1985.
שי רוזן, מעמק עכור לפתח תקווה - המרחב הבהאי בארץ ישראל, 1921-1868, חיפה, 2011.
יצחק יהודה גולדציהר, הרצאות על האסלאם, הוצאת מוסד ביאליק ירושלים, 1951, מהדורה שביעית 2014 (עמ' 195–202)
הערות שוליים

↑  William Garlington, The Baha'i Faith in India, www.h-net.org
↑  Government of India, Census of India Website : Office of the Registrar General & Census Commissioner, India, www.censusindia.gov.in
↑  Moojan Momen, Jamál Effendi and the early history of the Bahá'í Faith in South Asia, bahai-library.com
↑  William Garlington, The Baha'i Faith in India, www.h-net.org
↑  Moojan Momen, Jamál Effendi and the early history of the Bahá'í Faith in South Asia, bahai-library.com
↑  William Garlington, The Baha'i Faith in India, www.h-net.org
1 2  Bahá’í Faith in India – Bahá'í's Of India (באנגלית)
↑  House of Worship – Bahá'í's Of India (באנגלית)
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
המסך המפוצל

ערך זה עוסק בשידור של פיגוע במקביל לשידור משחק כדורגל. אם התכוונתם לאתר אינטרנט, ראו .
| --- | --- |

המסך המפוצל
 מבוסס על:  משחק בליגת העל בכדורגל: מכבי חיפה-מכבי קריית גת; פיגוע בירושלים
 סוגה:  אירוע טלוויזיוני
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 חברת הפקה:  משחק הכדורגל: טלעד   סיקור הפיגוע: חברת החדשות
 הפצה:  טלעד
 אורך פרק:  10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (טלעד)
 פורמט (תמונה):  שליש למשחק הכדורגל; שני שלישים לסיקור הפיגוע
 פורמט (קול):  שידורי חדשות
 תקופת שידור מקורית:  2 במרץ 2002
המסך המפוצל (או "השידור המפוצל") הוא כינויה של החלטת טלעד לשדר את הפיגוע בשכונת בית ישראל בירושלים ולהמשיך בשידור משחק כדורגל זה לצד זה. שידור זה היווה נקודת ציון בהתנגשות בין רייטינג ואחריות לאומית, וכן בשאלת ההתמודדות עם הטרור.
תיאור האירוע

ב-2 במרץ 2002 שודר משחק הכדורגל בין מכבי חיפה, שזכתה באליפות הליגה שנה קודם והייתה אז במקום הראשון, ומכבי קריית גת, שעלתה בעונה זו לליגת העל, ודורגה באותה עת במקום האחרון בטבלה. לאחר שלושים דקות של משחק הובילה קריית גת בתוצאה 0–3, במה שהסתמן כאחד ממשחקי הכדורגל יוצאי הדופן של אותה תקופה. באותו זמן החלו להגיע ידיעות על פיגוע. במקום לעבור לשידור הפיגוע, או לחלופין להמשיך בשידור המשחק, בחרה טלעד בחלוקת המסך. בשליש הימני נמשך שידור המשחק, ובשני השלישים הנותרים שודר הדיווח על הפיגוע. הפסקול כלל רק דיווחים על הפיגוע. לאחר כעשר דקות הופסק השידור המפוצל, והמסך יוחד כולו לדיווח על הפיגוע. שידור המשך המשחק הועבר לערוץ הספורט.
ביקורות ותגובות

בתגובה, החליטה מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו "לגנות בכל לשון של גינוי את התנהגותה הנואלת של 'טלעד' ומנהלה עוזי פלד, ברגעים הקריטיים של פיגוע הדמים ההמוני בירושלים". בנוסף המליצה לנקוט צעדי ענישה חמורים כנגד הזכיינית (דבר שלא יצא לפועל). עוד ציינה הרשות כי החלטה זו באה בהמשך להחלטות קודמות של טלעד להימנע מקטיעת משחקי כדורגל, לטובת דיווח על פיגועים.
עוזי פלד, מנכ"ל "טלעד", השיב: "טלעד העבירה את השידור לחברת החדשות עם התקבל הידיעה, ובשעה 20:00 לערך, כשלא היו ידועים עדיין פרטי האסון, החלטנו לשדר במשך כעשר דקות מסך מפוצל, ללא פרסומות וללא קול ממגרש הכדורגל. השיקולים הכלכליים אמש היו מאתנו והלאה, הפסדנו למעלה ממיליון ש"ח... מקץ עשר דקות, כשהוברר לנו שיש הרוגים בפיגוע הפסקנו לחלוטין את שידור המשחק. בדיעבד, לו היינו יודעים מראש את ממדי האירוע, לבטח לא היינו משדרים במסך מפוצל."
החלטה זו היוותה נקודת שפל בתדמית של ערוץ 2, ושל טלעד בפרט. היא גררה תגובות חריפות הן מצד עיתונאים, והן מצד ציבור הצופים. יש אף המקשרים בינה ובין אובדן הזכיינות, שלוש שנים מאוחר יותר.
בתרבות

האירוע זכה כשבוע אחרי לאזכור בתוכנית הסאטירה "רק בישראל", שבו לימור החליטה לפצל את השידור שלהם עם תוכניות אחרות, כולל סרט בכיכובו של הזמר אבי ביטר.
בפרק 10 של הסדרה המונפשת מ.ק. 22, "אחת משלנו", ישנה התייחסות סאטירית למסך המפוצל.
הערות שוליים

1 2  נועם שגב, גינוי חריף לטלעד על השידור המפוצל, באתר ynet, 3 במרץ 2002
1 2  בועז גריילסמר ו"הארץ"‏, לילה טוב מירושלים, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2005
↑  רון מיברג, חלודים, באתר nrg‏, 8 במרץ 2002
השדכנית

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של תורנטון ויילדר
 בימוי:  ג'וזף אנתוני
 הופק בידי:  דון הרטמן
 תסריט:  ג'ון מייקל הייס
 עריכה:  הווארד סמית'
 שחקנים ראשיים:  פול פורד שירלי בות' שירלי מקליין אנתוני פרקינס
 מוזיקה:  אדולף דויטש
 צילום:  צ'ארלס לנג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 ביולי 1958
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השדכנית (באנגלית: The Matchmaker) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1958 בבימויו של ג'וזף אנתוני, עם פול פורד, שירלי בות' (בתפקידה האחרון בסרטים), שירלי מקליין ואנתוני פרקינס בתפקידים הראשיים.
השחקנים בסרט פונים לעיתים קרובות לקהל הצופים ומשתפים אותו ברגשותיהם.
התסריט מבוסס על מחזה "השדכנית" של תורנטון ויילדר משנת 1954, שהוא שכתוב של המחזה שלו "הסוחר מיונקרס" משנת 1938. שני המחזות האלה מבוססים על המחזה "Einen Jux will er sich machen," של המחזאי האוסטרי יוהאן נסטרוי משנת 1842.
ב-1964 עובד המחזה למחזמר בשם הלו, דולי! בכיכובה של קרול צ'אנינג וב-1969 הופק הסרט "הלו דולי!" בכיכובם של ברברה סטרייסנד וולטר מתאו.
בישראל הופק המחזמר הלו, דולי! בתיאטרון גיורא גודיק ב-1968 עם חנה מרון ושרגא פרידמן בתפקידים הראשיים.
תקציר עלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1884 ביונקרס (ניו יורק). הוראס ונדרגלדר (פול פורד) הוא בעל חנות מכולת גדולה ומעסיק שם כזבנים את קורנליוס האקל (אנתוני פרקינס) ובארנבי טאקר (רוברט מורס). הוראס הוא אלמן כבן ששים ומחפש אישה למטרת נישואין שבעיקר שתשרת אותו בעבודות הבית. הוא ידוע בקמצנותו בעיקר כלפי עובדיו. היום הוא נוסע לניו יורק על מנת לפגוש אישה צעירה בשם איירין מולוי (שירלי מקליין) שיש לה חנות לכובעים, למטרת נישואין.
דולי גלאגר לוי (שירלי בות') היא אלמנה המתפרנסת משדכנות. היא רוצה את הוראס לעצמה ולכן מציעה לו שידוך עם "ארנסטינה", בחורה צעירה ויפהפייה שיודעת לעשות את כל עבודות הבית. הוראס מתבונן בצילום של הבחורה ומחליט לפגוש גם אותה ואז להחליט את מי לבחור לנישואין.
לקורנליוס ובארנבי נמאס מהוראס שרודה בהם. הם מחליטים לסגור את החנות ולנסוע לבלות בניו יורק. הם מגיעים במקרה לחנות הכובעים של איירין וקורנליוס "נדלק" עליה. הם נכנסים לחנות ומיד נקשרת שיחה בין קורנליוס ואיירין. בארנבי מתאהב בשותפה של איירין מיני פיי (פגי וילסון).
בינתיים מגיעים לחנות הוראס ודולי ושני הזבנים מסתתרים. דולי מבחינה בקורנליוס אך לא מסגירה אלא להפך - היא אומרת לאיירין שהוא ממשפחה עשירה. בינתיים מרגיש הוראס שאיירין מסתירה אדם בחדרה אך היא לא נותנת לו לחפש ולכן הוא מוחק אותה מרשימת המיועדות לו.
כעת לוקחת אותו דולי למסעדה היוקרתית "הרמוניה" בו נקבעה פגישה עם "ארנסטינה". דולי דואגת שמלאכי סטאק (ואלאס פורד) העוזר של הוראס, יביא לו מברק בשם "ארנסטינה" שבו היא מתנצלת שלא תוכל להגיע.
למסעדה מגיעים גם קורנליוס בארנבי איירין ומיני. קורנליוס לא יודע איך ישלם אבל הוראס מאבד את ארנקו ומלאכי מוצא אותו וחושב שהוא של קורנליוס. כעת קורנליוס ובארנבי מנסים להתחמק מהמסעדה כשהם לבושים בכובעים ובמעילי נשים (כמו בחמים וטעים) ונאלצים בדרך לרקוד עם הוראס ודולי.
הוראס פוגש את איירין ומיני ומתחיל לחזר שוב אחרי איירין שמשלמת את חשבון המסעדה לאחר שגילה שארנקו אבד.
בינתיים מגיעים קורנליוס ובארנבי לחנות של איירין והם פוגשים שם את דולי. הם מחליטים לחזור ליונקרס ולפתוח שם למראית עין עסק מתחרה עם חנותו של הוראס. הוראס, איירין ומילי, מגיעים למחרת והוראס כועס אך לבסוף מבין שהובס. הוא מציע נישואין לדולי, קורנליוס מתחבר לאיירין ובארנבי למיני והם עומדים לפתוח ביחד את החנות הגדולה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פול פורד | הוראס ונדרגלדר |  |
| שירלי בות' | דולי לוי |  |
| שירלי מקליין | איירין מולוי | כובענית |
| אנתוני פרקינס | קורנליוס האקל |  |
| רוברט מורס | ברנאבי טאקר |  |
| פרי וילסון | מיני פיי | כובענית |
| וואלאס פורד | מלאכי סטאק | עוזר של הוראס |
וילנב-ד'אסק

| --- | --- |
סמל וילנב-ד'אסקסמל וילנב-ד'אסק

כנסייה בוילנב-ד'אסק
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  או-דה-פראנס או-דה-פראנס
 מחוז:  נור
 ראש העיר:  Gérard Caudron
 תאריך ייסוד:  25 במרץ 1970 
 שטח:  22.66 קמ"ר
 גובה:  29 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  62,067 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  2,754 נפש לקמ"ר (2004)
 קואורדינטות:  50°37′22″N 3°08′39″E﻿ / ﻿50.622777777778°N 3.1441666666667°E﻿ / 50.622777777778; 3.1441666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.villeneuvedascq.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי וילנב ד'אסק (למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי וילנב ד'אסק (למפת או-דה-פראנס רגילה) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תע. למ.  בלגיהוילנב ד'אסק (למפת או-דה-פראנס מוגדלת) ליל אראס קאלה דנקרק ואלנסיין אמיין בווה לאן סן-קנטן גראנד אסט  איל-דה-פראנס נורמנדי תעלת למאנש  בלגיהוילנב ד'אסק   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וילנב-ד'אסק (בצרפתית: Villeneuve-d'Ascq, העיר החדשה של אסק) היא קומונה במחוז נור שבחבל או-דה-פראנס, צרפת. עם אוכלוסייה של מעל ל-60,000 איש, וילנב-ד'אסק היא אחת מהערים הגדולות במטרופולין ליל והגדולה בשטחה במטרופולין, לאחר ליל עצמה. העיר נוסדה כאיחוד של שלוש קומונות שונות. אצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל ליל, אצטדיון פייר מורואה, שוכן בעיר.
ואנג שוג'ין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ואנג שוג'ין (王樹金; ‏1904-1981) היה אמן לחימה סיני שהתפרסם בזכות יכולתו הגבוהה בשלוש אמנויות הלחימה הסיניות הפנימיות: פה קואה, שינג אי צ'ואן וטאי צ'י. הוא נחשב לאחד הלוחמים הגדולים של המאה ה־20. בנוסף היה ואנג מנהיג רוחני בתנועה טאואיסטית בשם איגואן דאו.
ביוגרפיה

ואנג התחיל להתאמן בשנות ה־20 של המאה ה־20 אצל המאסטר צ'אנג צ'או דונג (Chang Chao Tung או Zhang Zhaodong) ונשאר תלמיד של צ'אנג עד למותו של המורה בשנת 1940. בשנת 1934 למד ואנג שוג'ין גם אצל ואנג שיאנג צ'אי (Wang Hsiang Chai או Wang Ziangzhai). מורה נוסף שהיה לואנג הוא שיאו האי פו (Xiao Haibo או Hsiao Hai Po).
בקיץ 1948, כאשר הוא בן 44, נמלט ואנג שוג'ין ממלחמת האזרחים שהתרחשה בסין אל טאיוואן וייסד את בית־הספר לאמנות לחימה צ'נג מינג (Cheng Ming) בעיר טאיג'ונג (Taichung). הוא הפך לאיש עסקים ועם השנים צבר לעצמו הון מכובד. בשנת 1951 נפגש ואנג בטאיוואן עם צ'ן פנלינג (Chen Panling) שהתפרסם בפועלו לקידום פיתוח סגנון טאי צ'י שמאחד את כל הסגנונות המרכזיים. את הטאי צ'י הזה אימץ ואנג והטמיע לתוך השיטה אותה הוא לימד. מסוף שנות החמישים לימד ואנג שוג'ין גם ביפן והיה למורה הראשון שלימד שם את אמנויות הלחימה הסיניות. לא פעם הזמין אמני לחימה יפנים אחרים להתמודד איתו ותמיד הוכיח את עליונותו על פניהם. ואנג שוג'ין היה אדם גדול ועב בשר, יותר ממאה קילוגרם שהתפרסו על פני פחות ממאה ושמונים סנטימטרים, אך זריז וקל תנועה. הוא התפרסם ביכולת שלו לספוג מהלומות ללא פגע.
ואנג העמיד מאות תלמידים ביפן ובטאיוואן. אחד מהתלמידים הבולטים של ואנג שוג'ין הוא ואנג פו לאי, מורהו של ניר מלחי.
ואנג כתב שני ספרים. הראשון התפרסם בשנת 1978 והשני בשנת 1981.
הערות שוליים

1 2 3 4  Wang Shujin, "Bagua Linked Palms"
1 2  "Robert W. Smith, "Chinese Boxing
1 2  "Bruce Frantzis, "The Power of Internal Martial Arts and Chi
↑  Robert W. Smith & Allen Pittman, PA-KUA Eight Trigram Boxing, Rutland, Vermont & Tokyo, Japan, 1990
↑  אתר המרכז הישראלי לטאי צ'י
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.