stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדורגל באפריקה
מפעלים יבשתיים > גביע אפריקה לאומות

טורניר הכדורגל המרכזי של המדינות החברות בהתאחדות האפריקאית (מקביל ליורו האירופאי ולקופה אמריקה הדרום אמריקאי), נערך אחת לשנתיים באחת ממדינות ביבשת. הטורניר הראשון נערך בשנת 1957 ובו תוכננו להשתתף ארבע נבחרות: אתיופיה, סודאן, מצרים ודרום אפריקה.
טרם קיום הטורניר התגלתה מחלוקת בין המדינות לגבי מיקום מטה ההתאחדות האפריקאית לכדורגל; בין אתיופיה למצרים שררה יריבות פוליטית ולכן כל אחת חששה מחיזוק מעמדה של היריבה בשל הקמת מטה ההתאחדות בה, לבסוף בשל תמיכתה של סודאן במצרים הוחלט כי משרדי המטה יוקמו בקהיר.
לאחר יישוב סכסוך זה, איחדו מצרים, סודאן ואתיופיה כוחות כדי להיאבק בשלטון האפרטהייד הגזעני שהונהג בדרום אפריקה; נציגי שלוש המדינות דרשו מהנציג הדרום אפריקאי בהתאחדות הכדורגל האפריקאית, לשלוח לתחרות נבחרת מעורבת מבחינה גזעית, בניגוד לחוקי משטר האפרטהייד. דרום אפריקה סירבה ולכן החליטו שלוש המדינות פה אחד על סילוקה מהטורניר.
סילוקה של דרום אפריקה הביא את יריבתה העתידית (נקבע לפי הגרלה), אתיופיה, לגמר, שם היא פגשה את מצרים שניצחה את סודאן, מצרים ניצחה במשחק הגמר והפכה למחזיקת גביע האומות האפריקאי הראשונה. שנתיים לאחר מכן, בגביע אפריקה לאומות 1959, שהתנהל הפעם כטורניר משולש ובצורת ליגה, דרום אפריקה עדיין הייתה מורחקת מהמגרש ומצרים חגגה זכייה שנייה ברציפות.
בשנים האחרונות, הזוכה בגביע אפריקה לאומות בטורניר הנערך בסמוך לגביע הקונפדרציות של פיפ"א, מעפילה אליו אוטומטית. בטורניר זה מתמודדות שש הזוכות במפעלים היבשתיים בנוסף למדינה המארחת ולמנצחת בגביע העולם.
מפעלים יבשתיים > ליגת האלופות האפריקאית

ליגת האלופות האפריקאית, בדומה למודל ליגת האלופות האירופית בכדורגל, היא טורניר בין המועדונים הטובים ביבשת והמפעל היוקרתי ביותר עבורם. הטורניר נוסד בשנת 1964 בשם "גביע האלופות האפריקאי" ובו ניצח מועדון הכדורגל אוריקס דואלה (Oryx Douala) מקמרון.
מאז ועד היום טורניר זה השתנה לעיתים תכופות, ובשנת 1997 התווסף לו לראשונה שלב בתים, בו המועדונים הטובים ביבשת מתחרים על מקום בשלבי ההכרעה. שמונת המועדונים המובילים בתום שלב הבתים מחולקים לאחריו לשתי קבוצות של ארבע כאשר כל מועדון משחק נגד השלושה שאיתו בבית. שני המועדונים המובילים בכל בית בתום המשחקים עולים לחצאי הגמר הנערכים בשיטת נוק אאוט, והמנצחים נפגשים בגמר.
המועדון הזוכה בטורניר מקבל פרס כספי וכרטיס לטורניר אליפות העולם לקבוצות כדורגל של פיפ"א, בו מתחרים המועדונים שזכו באליפויות של כל יבשת, בנוסף לאלופת המדינה המארחת. הקבוצה שמחזיקה בשיא זכיות במפעל היא אל אהלי המצרית, לה 8 גביעים. מצרים היא גם המדינה המובילה במספר הזכיות עם 14 גביעים למדינה.
מפעלים יבשתיים > אליפות אפריקה בכדורגל נשים

אליפות אפריקה בכדורגל נשים היא מפעל יבשתי המתקיים אחת לשנתיים החל משנת 1991. הטורניר משמש כטורניר מוקדמות לטורניר גביע העולם לנשים, כאשר בעבר היה מזכה בכרטיס אחד לאלופה, אך נכון לאליפות האחרונה ב-2015, זיכה את שלושת המקומות הראשונים בכרטיס.
נבחרת הנשים של ניגריה היא אלופת הזכיות במפעל ונחשבת לאחת מנבחרות הנשים המובילות בעולם, כאשר בשבעת הטורנירים הראשונים זכתה ברציפות ובסה"כ מחזיקה בעשר זכיות מתוך שנים עשר טורנירים.
הקשר בין כדורגל אפריקאי לאירופאי

כאמור, על אף הפופולריות הרבה של הענף ביבשת נדמה כי היא אינה מצליחה להגיע לרמות הגבוהות בו. כאשר בוחנים את הסיבות לכך נתקלים בראש ובראשונה בתנאים הפיזיים, שכן מדובר ביבשת שמרבית המדינות בה נחשבות למדינות עולם שלישי; עוני, רעב, מחסור במשאבים ובטכנולוגיה לעומת יבשות מפותחות יותר, חוסר מודעות ומעקב באימונים גופניים ותזונה. כשמעמיקים עוד יותר מגלים כי סיבה נוספת לחוסר ההתפתחות המקצועית של הענף היא התערבותם של המועדונים האירופאים בו.
ממחקר שנערך לקראת מונדיאל 2010 התגלה כי כ-80 אחוז משחקני הנבחרות האפריקאיות במונדיאל משחקים באופן סדיר באירופה, מכאן ניתן לשער כי העובדה שמרב השחקנים הטובים ביבשת משחקים באופן סדיר מחוצה לה מקשה על העלאת הרמה בליגות האפריקאיות. בנוסף, למועדונים אירופאים רבים יש נציגויות במדינות אפריקאיות שתפקידן לזהות כישרונות מקומיים ולהחתימם במועדונים מחוץ ליבשת, כך שלרוב השחקנים המקומיים הטובים נלקחים לליגות חיצוניות ולכן, בהתאם רמת הליגות המקומיות אינה עולה.
גם הפופולריות של הכדורגל האירופאי ביבשת אפריקה היא גבוהה ביותר, לעיתים אף יותר מאשר פופולריות הכדורגל המקומי. פרופ' פיטר אלגי, חוקר אפריקה, מספר בספרו "African Soccerscapes: How a Continent Changed the World’s Game" מקרה שמתאר זאת; לפיו בעת משחק גביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה, ניתן היה להבחין כי האצטדיון היה ריק למדי ולאחר בדיקה התברר כי המקומיים העדיפו לצפות בכדורגל אנגלי בפאבים.
ישנם מספר מקרים בהם שחקנים אפריקאים שמשחקים באירופה חוזרים ליבשת שלהם כדי לפתח את מדינותיהם אך מדובר באחוז קטן, כך שבדומה לתקופת האימפריאליסטית אירופה "מרוויחה" על חשבון אפריקה. עם זאת ישנם כדורגלנים אפריקאים הפועלים כשגרירים של היבשת בתחומי הכדורגל ובכלל. אחד מהשחקנים האפריקאים המפורסמים ביותר לעשות כן הוא דידייה דרוגבה, יליד חוף השנהב, שכיכב במדי צ'לסי האנגלית. דרוגבה הוא אחד מכוכבי העבר האפריקאים הפעילים ביותר למען חוף השנהב ויבשת אפריקה בכלל; בפן החומרי עוסק דרוגבה בגיוס תרומות עבור בתי חולים ואוכלוסיות ילדים נזקקים בחוף השנהב (ואף תרם בעצמו כשלושה מיליון דולר), וכן מארגן ערבי צדקה. בפן הפסיכולוגי, הצלחתו בבמות הגדולות ביותר בכדורגל האירופאי הפכה את דרוגבה לסמל עבור תושבי חוף השנהב בפרט ויבשת אפריקה בכלל. הוא, בניגוד לספורטאים אפריקאים מצליחים אחרים שבחרו להתאזרח בעולם המערבי, בחר להיות מעורב בחיים במדינתו ועל כן הערכת התושבים אליו אף גברה וכמוה גם הערכת השלטון במדינה שקרא לכפר בפאתי אביג'אן, עיר הולדתו של דרוגבה, כפר על שמו: דרוגבקרו.
הקשר בין כדורגל אפריקאי לסין

החל מ-1970 חברות סיניות בונות, לעיתים קרובות בתנאי מימון נוחים וגמישים, אצטדיוני כדורגל בהיקף נרחב באפריקה. קשרים אלו מבטאים את דיפלומטיית האצטדיונים סינית אשר נועדה לחזק את יחסי סין עם מדינות היבשת וכך להבטיח את גישתה למשאבי טבע אשר הכרחיים לתעשייה הסינית. מדינות אפריקה, מצידן, ששות לקבל מענקים והלוואות סיניות עבור בניית האצטדיונים כאלטרנטיבה להגבלות והתניות שמציבים גופים כספיים מערביים. בנוסף, האצטדיונים מאפשרים למדינות אפריקה לארח תחרויות ספורט בינלאומיות בהיקפים גדולים יותר. לצד היתרונות הללו, חוקרים מתריעים מפני תנאי העסקה ירודים באצטדיונים רבים וכן שימוש מועט באצטדיונים רבים והפיכתם לפילים לבנים, מגבלת אשר אשר מעלות סימני שאלה בדבר הצורך הציבורי בהם.
ראו גם

כדורגל נשים באפריקה
הערות שוליים

1 2  Kennedy, Mike and Mark, Stewart. 2011. Soccer in Africa. Norwood House Press: Chicago.
↑  איתמר דובינסקי, ארבע החלטות ששינו את אפריקה: הכנה לקראת אליפות היבשת, באתר אפריכאן, ‏23 בנובמבר 2012 (ארכיון)
↑  CAF. 2017."Confederation of African Football", http://www.cafonline.com, [ accessed: January 24, 2017].
↑  Nauright, John. 1997. Sport, Cultures and Identities in South Africa. Leicester University Press: London.
↑  TUFA. 2017. "Football in Ghana - History". Tamale Utrecht Football Academy, http://www.tufaghanafc.com/en/football_in_ghana/history, [ accessed: January 24, 2017].
↑  Itamar Dubinsky, Lynn Schler, Goal dreams: conflicting development imaginaries in Ghanaian football academies, The Journal of Modern African Studies 57, 2019/06, עמ' 247–272 doi: 10.1017/S0022278X19000041
↑  Itamar Dubinsky, Lynn Schler, The Mandela Soccer Academy: Historical and Contemporary Intersections between Ghana, Lebanon, and the West, The International Journal of the History of Sport 33, 2016-10-12, עמ' 1730–1747 doi: 10.1080/09523367.2017.1317633
↑  איתמר דובינסקי, ספורט ופיתוח: אקדמיית הכדורגל של מנדלה מנקודות מבט מקומיות, פיתוח בינלאומי באפריקה: בין הלכה ומעשה, פרדס, 2019, עמ' 165-143
↑  Zhon, Ethan and David, Rosenberg. 2010. Soccer World South Africa: Explore the World Trough Soccer. Nomad Press: Louisville.
↑  יואב בורוביץ, האזרח מספר אחת, באתר הארץ, 27 במאי 2012
↑  איתמר דובינסקי, אין מתנות חינם: דיפלומטיית האצטדיונים הסינית באפריקה, מפגש הענקים: מגמות ביחסי סין-אפריקה, פרדס, 2021, עמ' 255-231
אוהדי נבחרת דרום אפריקה צופים במשחק הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורגל 2010, שנערך בדרום אפריקה
משחק בין נבחרות גאנה וניגריה במסגרת גביע אפריקה לאומות, 2008
האצטדיון הלאומי של ניגריה באבוג'ה
יוסיפ קטלינסקי מיוגוסלביה חוגג לאחר שער שכבש מול זאיר בגביע העולם 1974, במשחק שבו הובסה זאיר 9:0
אוהד נבחרת מצרים במשחק הנבחרת מול רוסיה במסגרת גביע העולם 2018
סיטרואן אי-מיארי

| --- | --- |

Citroën E-Méhari
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן באמצעות PSA Rennes Plant (אנ') בשיתוף Bolloré (אנ')
 שנות ייצור:  2016 - הווה
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  C3 Pluriel
 חברת אם:   קבוצת PSA
 סיווג:  מכונית חשמלית בתצורה SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), קומפקטי קבריולה
 אורך:  3,809 מ"מ
 רוחב:  1,870 מ"מ
 גובה:  1,653 מ"מ
 משקל:  1,480 ק"ג (ריק), כושר טעינה מקסימלי - 265 ק"ג, 1,745 ק"ג (ברוטו)
 בסיס גלגלים:  2,430 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המפיק 68 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת קבועה - 1 מהירות
 מהירות מרבית:  109 קמ"ש
 מעצב:  Pierre Authier
סיטרואן אי-מיארי (בצרפתית : Citroën E-Méhari) הוא מכונית חשמלית בתצורה SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) קומפקטי קבריולה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, חברת בת של קבוצת PSA אשר מיוצרת משנת 2016 בצרפת
דגם ה-"סיטרואן אי-מיארי" נבנה בשיתוף חברת התובלה הצרפתית Bolloré (אנ'), תאגיד נייר אנרגיה - מטעים - לוגיסטיקה המעסיק 28,000 עובדים.
"סיטרואן אי-מיארי"

2 דלתות
4 נוסעים
מנוע קדמי
סוג הנעה : הנעה קדמית
סוללה חשמלית מסוג "Lithium polymer battery" (אנ') בהספק 30 קילוואט-שעה
זמן טעינה : 13 שעות (טעינה ביתית 10 אמפר, 8 שעות (טעינה 8 אמפר)
טווח נסיעה : 200 ק"מ (נסיעה עירונית), 100 ק"מ (נסיעה בינעירונית)
צמיגים : 185/65 R15
בלמים : דיסק
נפח תא מטען אחורי - 201 ליטר
מרווח קרקע (Ground Clearance) - 15 ס"מ
תאוצה בין 0–50 קמ"ש היא 6.4 שניות
מחיר היחידה - החל מ־25,000 אירו ללא חכירה של הסוללות (שנת 2016, צרפת)
בשנת 2018 הוצג דגם "סיטרואן אי-מיארי" נוסף עם גג קשיח שניתן להסירו. מחיר הדגם הוזל. מחירו של דגם "סיטרואן אי-מיארי" עם גג רך עמד על 19,500 אירו, ועם גג-קשיח שניתן להסירו על 31,800 אירו. שני המחירים הללו כוללים בונוס אקולוגי של 6000 אירו.
תמונות

"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי" - מבט לתא הנהג
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי"
"סיטרואן אי-מיארי", שנת 2017
ראו גם

סיטרואן
הערות שוליים

↑  "סיטרואן אי-מיארי" web.archive.org/web/20160224081853
↑  "סיטרואן אי-מיארי" carmagazine.co.uk/car-news/first-official-pictures/citroen/citroen-e-mehari-the-electric-beach-buggy-you-can-buy-in-2016
↑  "סיטרואן אי-מיארי" autoexpress.co.uk/citroen/e-mehari/96609/citroen-e-mehari-review
↑  "סיטרואן אי-מיארי" (צרפתית) voitures.com/citroen-e-mehaser-les-plages
↑  "סיטרואן אי-מיארי" autoevolution.com/cars/citroen-e-mehari-2018
↑  "סיטרואן אי-מיארי" גג-קשיח שנת 2018 caradvice.com.au/612701/2018-citroen-e-mehari
ג'מימה בלקבורן

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1823 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  9 באוגוסט 1909 (בגיל 86) Roshven, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jemima Wedderburn 
 תחום יצירה:  ציור 
 בן או בת זוג:  יו בלקבורן (12 ביוני 1849–?) 
 
ג'מימה בלקבורן (באנגלית: Jemima Blackburn;‏ 1 במאי 1823 – 9 באוגוסט 1909) הייתה ציירת סקוטית שיצירתה המחישה את החיים הכפריים בסקוטלנד של המאה ה-19. אחת המאיירות הפופולריות ביותר בבריטניה הוויקטוריאנית, היא איירה 27 ספרים. ההישג הגדול ביותר שלה היה המהדורה השנייה של "הציפורים מהטבע" (1868). רוב האיורים היו צבעי מים, כאשר ציורים מוקדמים כללו כמה עבודות דיו. כמה מהם היו קולאז'ים, שבהם היא חתכה קווי מתאר של ציפור והעבירה אותה לרקע אחר, באופן דומה לג'ון ג'יימס אודובון. היא ציירה גם סצנות מאגדות ילדים. היא זכתה להכרה נרחבת תחת ראשי התיבות JB או שמה לאחר הנישואים גברת יו בלקבורן.
ביוגרפיה

היא נולדה באדינבורו ב-1 במאי 1823. ביתם הצעירה של ג'יימס ודרבורן (1782–1822), היועץ המשפטי של סקוטלנד, שמת כמה חודשים לפני לידתה, ושל איזבלה קלרק. קרובי משפחתה מצד אביה, נסעו לג'מייקה, שם הם התעשרו כבעלי מטעי סוכר.
מצד אמה, ג'מימה הייתה בת דודתו הראשונה של המטימטיקאי הסקוטי ג'יימס קלרק מקסוול, שגר עם משפחתה באדינבורו כשהיה תלמיד בית ספר והיא אישה צעירה, היא עודדה אותו ללמוד לצייר.
ג'מימה הייתה חברה ותלמידתם של ג'ון ראסקין וסר אדווין לנדסייר, שניהם שיבחו מאוד את עבודתה.
היא נישאה למתמטיקאי יו בלקבורן והם קנו את אחוזה ברושבן ( Roshven) במערב סקולטלנד, בשנת 1854. בית זה הפך למוקד ביקורים של כמה מהדמויות המפורסמות ביותר של המאה, כולל הדוכס מארגיל, לורד קלווין, לורד ליסטר, הרמן פון הלמהולץ, סר ג'ון אוורט מיליי, אנתוני טרולופ ובנג'מין דיזראלי.
יצירה

בחלק ניכר מעבודותיה היא תיארה את הסביבה, החיות והציפורים. היא הפכה לאחת מציירי הציפורים המובילים של תקופתה. "...בהצגת חיות, אין לי מה ללמד אותה..." - אמר סר אדווין לנדסייר, 1843
ג'מימה בלקברן הייתה מתבוננת נלהבת בהתנהגות ציפורים, כפי שעולה מכתביה. 1871. צ'ארלס דרווין מתייחס לתצפיותיה של בלקבורן במהדורה השישית של על מוצא המינים.
בלקברן איירה 27 ספרים. ציור שמן "סוס נבהל ממנוע רכבת", הוצג באקדמיה המלכותית ב-1849 ובתערוכה הראשונה של אגודת האמניות בלונדון ב-1857. באותה שנה היא התבקשה לתרום לתערוכה הראשונה של אמנות בריטית באמריקה. עבודותיה הוצגו באדינבורו, גלאזגו ולונדון ודוגמאות נרכשו על ידי המוזיאון הבריטי, הספרייה הבריטית, המוזיאון להיסטוריה של הטבע, האוסף המלכותי, הגלריה הלאומית לפורטרטים, גלריית הדיוקנאות הלאומית הסקוטית וקרן ג'יימס קלרק מקסוול .
ב-1868 פרסמה בלקבורן את "ציפורים מהטבע", שזכה להערכה ציבורית מיידית. עותק, שנצבע ביד תחת פיקוחה של בלקבורן עצמה, הוצג בפני האגודה הזואולוגית של לונדון."
הסופרת והמאיירת ביאטריקס פוטר, המפורסמת בזכות האיורים שלה של חיות בר וחיות בית, הייתה מעריצה של בלקבורן מילדות. פוטר נזכרת בתחושה שלה כשניתן לה עותק של הספר "הציפורים מהטבע" של בלקבורן ביום הולדתה העשירי. בהיותה בוגרת, פוטר העריכה אותה כ"צופה אינטליגנטית רחבה עם עין חדה ליפה שבטבע", שתי הנשים נפגשו ב-1894, כאשר בלקבורן ביקרה בפוטני פארק, ליד לונדון, ביתו של בן דודה של פוטר. פוטר מצאה אותה אישה מעניינת בצורה יוצאת דופן."
סביר מאוד שעבודתה של בלקבורן השפיעה על האיורים של פוטר מ-1894 ל"כיפה אדומה", ואולי על "סיפור החתול" שנים קודם לכן (1870).
במהלך חייה ברושבן, בלקבורן יצרה מורשת שלא תסולא בפז של ציורים המכסים כל היבט של החיים והמנהגים של זמנה. כמעט ולא עבר יום מבלי שהיא תיעדה היבט כלשהו בחייה המגוונים. היא ציירה את משפחתה וחבריה, מבקרים חשובים ואנשים מקומיים שעושים את עבודתם היומיומית: כריית כבול, איסוף בשר, הכנת חציר ועוד פעילויות כפריות רבות. הציורים הללו מספקים לנו תובנה יקרת ערך על האנשים והעיסוקים של זמנה ושל האזור הזה. העניין המתמשך שלה היה באזור הכפרי ובעושר חיות הבר שהיו בו.
מיטב יצירתה נמצא בין ציוריה את רושבן ובעלי החיים והציפורים שבו. בזכות אלה היא זכתה להכרה כאחת מציירי הציפורים המובילים.
הערות שוליים

↑  Blackburn, Jemima (April 1998). Jemima: The Paintings and Memoirs of a Victorian Lady
↑  Heriot Row History, www.heriotrow.org
↑  Roshven.com, web.archive.org, ‏2012-02-10
↑  Rostek, Charlotte (2022), Scottish Women Artists, The Fleming Collection, p. 11
↑  Linda Lear, Beatrix Potter. A Life in Nature.(2007):p.459,note 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 1058  GND: 1026015162  ISNI: 0000 0001 1047 7310  LCCN: n88243934  NTA: 074358278  RKD: 8770  SELIBR: 321388  SNAC: w6ms81mv  ULAN: 500019735  VIAF: 285462140   WorldCat (עם VIAF): 285462140
יונדאי לוויטה

| --- | --- |

Hyundai Lavita דגם "GSi"
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Hyundai Matrix (באירופה, דרום-מזרח אסיה וישראל)  Hyundai Elantra LaVita (באוסטרליה)  Inokom Matrix (במלזיה)
 יצרן:  יונדאי מוטור (בקוריאה הדרומית)  Hyundai Assan Otomotiv (אנ') (בטורקיה)  "Ghabbour Group" (אנ') (במצרים)  Inokom Corporation Sdn. Bhd (אנ') (במלזיה)  Hyundai Hellas AEBE (ביוון)
 שנות ייצור:  2010–2001
 הרכבה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית  טורקיה טורקיה  מלזיה מלזיה  מצרים מצרים  יוון יוון
 מודל קודם:  Hyundai Santamo
 מודל אחריו:  יונדאי ix20
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 אורך:  4,025 מ"מ
 רוחב:  1,740 מ"מ
 גובה:  1,685 מ"מ
 משקל:  1,305-1,248 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים בטור, 1,599 סמ"ק המפיק 103 כ"ס ב-5,800 סל"ד (מנוע "יונדאי" סדרה "Hyundai Beta engine" (אנ'), יוצר בין השנים 2001–2010)  4 צילינדרים בטור, 1,795 סמ"ק המפיק 122 כ"ס ב-6,000 סל"ד (מנוע "יונדאי" סדרה "Hyundai Beta engine" (אנ'), יוצר בין השנים 2001–2010) מנועי דיזל 3 צילינדרים 1,493 סמ"ק המפיק 82 כ"ס ב-4,000 סל"ד, מנוע "VM Motori" (אנ') בבעלות "Fiat Chrysler Automobiles" (אנ'), (יוצר בין השנים 2001–2005)  4 צילינדרים 1,493 סמ"ק המפיק 102 כ"ס ב-4,000 סל"ד (יוצר בין השנים 2005–2008)  4 צילינדרים 1,493 סמ"ק המפיק 110 כ"ס ב-4,000 סל"ד (יוצר בין השנים 2008–2010)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  176 קמ"ש (מנוע בנזין 1.8 ליטר)  170 קמ"ש (מנוע בנזין 1.5 ליטר)  170 קמ"ש (מנוע דיזל 1.5 ליטר, המפיק 110 כ"ס)
 צריכת דלק:  9.6 ליטר ל-100 ק"מ (דגם מנוע בנזין 1,6 ליטר)
 מעצב:  פינינפארינה
יונדאי לוויטה (באנגלית : Hyundai Lavita, קרוי גם : Hyundai Matrix  באירופה ודרום-מזרח אסיה) הוא מיניוואן קטן מתוצרת יצרנית כלי הרכב הדרום-קוריאנית יונדאי מוטור אשר יוצר בין השנים 2010–2001.
ביו השנים 2007–2001 יוצר ה-"יונדאי לוויטה" בדרום קוריאה. בין השנים 2007–2010 יוצר הדגם בטורקיה על ידי "Hyundai Assan Otomotiv" (אנ').
בנוסף "יונדאי לוויטה" יוצר במלזיה על ידי "Inokom Corporation Sdn. Bhd" (אנ'), במצרים על ידי יצרנית הרכב המצרית "Ghabbour Group" (אנ') ויון על ידי "Hyundai Hellas AEBE".
מאפיינים

5 דלתות - הצ'בק
5 נוסעים
מנוע קדמי / הנעה קדמית
סוגי מנוע : מנועי בנזין, מנועי דיזל
קיבולת מכל דלק - 55 ליטר
נפח תא מטען אחורי : 384 / 1,284 (בגלגול המושב האחורי) - ליטר
מתלים : תוצרת "MacPherson"
מאפיינים > תאוצות

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 12.7 שניות (מנוע בנזין 1.6 ליטר)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 11.9 שניות (מנוע בנזין 1.8 ליטר)
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 13.9 שניות (מנוע דיזל 1.5 ליטר המפיק 110 כ"ס)
תמונות

"יונדאי מטריקס" דגם "GSi", שנת 2008
"יונדאי מטריקס" דגם "GSi", שנת 2008
"יונדאי מטריקס" דגם "GSi", שנת 2007
"יונדאי מטריקס", שנת 2008
"יונדאי מטריקס"
"יונדאי מטריקס", שנת 2008
"יונדאי מטריקס", שנת 2007
ראו גם

יונדאי מוטור
יונדאי פורטר
הערות שוליים

↑  יונדאי מטריקס archive.org/web/20100926155924
↑  פרופיל Hyundai Hellas AEBE dnb.com/business-directory/company
↑  טורקיה מיצרת "מטריקס" web.archive.org/web/20140308234952
↑  "יונדאי לוויטה" - קטלוג automobile-catalog.com/model/hyundai/lavita
↑  יונדאי מטריקס rac.co.uk/drive/car-reviews/hyundai/matrix
↑  יונדאי מטריקס car.info/en-se/hyundai/matrix
נישואין נוסח איטליה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של אדוארדו דה פיליפו
 בימוי:  ויטוריו דה סיקה 
 הופק בידי:  קרלו פונטי 
 תסריט:  רנטו קסטלני, טונינו גוארה, ליאו בנוונוטי, פיירו דה ברנרדי
 עריכה:  אדריאנה נובלי
 שחקנים ראשיים:  מרצ'לו מסטרויאני סופיה לורן
 מוזיקה:  קרלו רוסטיצ'לי
 צילום:  רוברטו גררדי 
 מדינה:  איטליה, צרפת 
 חברה מפיצה:  Embassy Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1964 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 הכנסות:  9,100,000 דולר
 פרסים:  פרס דוד די דונטלו לשחקן הטוב ביותר (מרצ'לו מסטרויאני)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (ויטוריו דה סיקה) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נישואין נוסח איטליה (באיטלקית: Matrimonio all'italiana) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1964 בהפקתו של קרלו פונטי ובבימויו של ויטוריו דה סיקה, עם סופיה לורן ומרצ'לו מסטרויאני בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Filumena Marturano" של אדוארדו דה פיליפו משנת 1946 שהוצג בכמה תיאטראות בישראל בשם "פילומנה".
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר וזכה לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
סופיה לורן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וגם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
מרצ'לו מסטרויאני היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה

דומניקו סוריאנו (מרצ'לו מסטרויאני) פגש לראשונה את פילומנה מרטורנו (סופיה לורן) בשנת 1944 כשהגיע לקבל שירות בבית בושת. היא הייתה אז בת 17 והוא חילץ אותה מהבניין לאחר שהחלה הפצצה של בעלות הברית.
לאחר מכן הם התראו מדי פעם וקיימו יחסים עד שדומניקו החליט לקחת אותה לביתו כדי שתטפל באמו הזקנה ותעזור לו גם במאפיה הגדולה שלו.
כך עברו 22 שנים מבלי שינוי במעמדה של פילומנה שעבדה במאפיה, בכל עבודות הבית אך נחשבה כפילגשו של דומניקו. היא לא סיפרה לו שיש לה שלושה בנים משלושה גברים שונים שהיא מגדלת במשפחות אומנות. הם לא מכירים אחד את השני ואינם יודעים שהיא אמם הביולוגית. בסודה הזה שותפים גם המשרתים אלפרדו (אלדו פוליזי) ורוסליה (טקלה סקרנו).
כעת דומניקו בן 50 ומתעתד לשאת את דיאנה (מרילו טולו), קופאית בחנות הצעירה ממנו ב-20 שנה. שמלת הכלה כבר נתפרה.
פילומנה מחליטה לפעול כדי לשמור על מעמדה. היא מתעלפת ברחוב, נלקחת לדירה ועושה את עצמה גוססת. נקרא כומר לתת את התפילות האחרונות לפני המוות. פילומנה מבקשת בקול חנוק מדומניקו לשאת אותה לאישה לפני מותה. דומניקו מרחם ומסכים בהנחה כי היא תמות תוך זמן קצר והכומר מחתן אותם.
כשהכומר עוזב קמה פילומנה לתחייה. דומניקו כועס על שרימתה אותו, הם הולכים לעורך דין שמבטל את הנישואין. אז מגלה לו פילומנה שיש לה שלושה ילדים שאחד מהם הוא שלו.
דומניקו מנסה כל הזמן לבחון את הילדים כדי להחליט מי מהם שלו אך לא מצליח. לבסוף הוא מחליט לשאת את פילומנה וכל השלושה יקבלו את השם סוריאנו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרצ'לו מסטרויאני | דומניקו סוריאנו | בעל מאפיה |
| סופיה לורן | פילומנה מרטורנו | יצאנית |
| אלדו פוגליזי | אלפרדו | משרת |
| טקלה סקרנו | רוסליה | משרתת |
| מרילו טולו | דיאנה | ארוסתו של דומניקו |
ויליאם הרט (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1823 פייזלי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 ביוני 1894 (בגיל 71) מאונט ורנון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 זרם באמנות:  אסכולת נהר הדסון 
 צאצאים:  Jessica Wallace Hart 
 
ויליאם הרט (באנגלית: William Hart;‏ 31 במרץ 1823 – 17 ביוני 1894) היה צייר נוף אמריקאי יליד סקוטלנד, והשתייך לאסכולת נהר הדסון. אחיו הצעיר, ג'יימס מקדוגל הרט, ואחותו הקטנה ג'ולי הרט בירס, היו גם הם אמנים. הוא למד אצל ז'ול-ג'וזף לפבר.
ביוגרפיה ועבודה

ויליאם הרט נולד בפייזלי, שבסקוטלנד ובשנת 1831 היגר לארצות הברית עם משפחתו, והתיישב באולבני, שבניו יורק. הוא הוכשר לציור דקורטיבי באולבני, ניו יורק. הוא התאמן גם כצייר דיוקנאות, ככל הנראה לאחר 1834. הוא סייר במדינות המערב התיכון, בעיקר במישיגן, בשלהי שנות השלושים של המאה ה-19 וחיפש עבודות בציור דיוקנאות, ולא הצליח למצוא.
הוא הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1848, וחזר לאלבני לצמיתות בשנת 1849.
בסוף 1849 שוכנע על ידי ד"ר אורמסבי לנסוע לאירופה ללמוד ציור נוף. הוא צייר בעיקר בסקוטלנד עד 1852, לאחר מכן חזר לאולבני, ניו יורק, ואז בשנת 1853, עבר לעיר ניו יורק.
כשהוא חזר לאמריקה, הרט העביר את האנרגיה שלו לציור נוף. כמו רוב אמני הנוף האמריקניים הגדולים באותה תקופה, הרט התיישב בעיר ניו יורק, שם פתח סטודיו ברחוב העשירי בשנת 1858. בשנת 1865 נבחר לנשיא האקדמיה לעיצוב ברוקלין.
הרט היה חבר מן המניין באקדמיה הלאומית בשנת 1858 והמשיך להציג שם את ציוריו בקביעות באמצע שנות ה-70. הוא גם הציג באיגוד האמנות בברוקלין ובתערוכות מרכזיות ברחבי הארץ. הרט היה חבר באגודה האמריקאית לצבעי מים, והיה נשיאה בשנים 1870 - 1873. הומר דודג' מרטין היה בין תלמידיו.
סגנון הנוף הבוגר שלו התאים לסגנון של אסכולת נהר ההדסון, כשהוא מדגיש אור ואווירה, במיוחד תיאור אור שמש זוויתי וצל בחזית.
עבודות מאוחרות יותר מעידות כי העדיף לשלב בציוריו פרות רועות. הבקר היה מוטיב פופולרי בסגנון אסכולת נהר הדסון, וכמעט כל אמן כלל אותן לפחות בחלק מהנופים שצייר, כסמלים שכיחים של מערכת היחסים ההרמונית של האדם עם הטבע. כמה אמנים, כולל ויליאם וג'יימס הרט יחד עם תומאס ביגלו קרייג, יצרו התמחות בדיוקנאות של פרות.
בציורים אלה, שהיו פופולריים מאוד בקרב אספנים אמריקאים של סוף המאה ה-19, היו בדרך כלל כמה ראשי בקר רועים או מושקים בחזית הציור או במרחק בינוני, והנוף ממלא תפקיד תומך בהן כתפאורה סתמית.
הרט היה ידוע גם בזכות תחריטים יוצאי דופן שלו. בשנת 1883 קיימה מחלקת האמנות במכון היצרנים והמכונאות של ניו אינגלנד בבוסטון תערוכה חשובה של אמנות אמריקאית. קטלוג התערוכה התרכז ברובו ברישומים ותחריטים אמריקאים של 731 יצירות אמנות מקוריות.
תחריטו האייקוני של ויליאם הרט, "נוף נפונוק, מחוז אלסטר, ניו יורק", הוצג לראשונה בתערוכה זו והוא מופיע בקטלוג במספר 362. עבודת שמן על בד משנת 1883, גם היא של אותו נוף נפונוק, נמצאת באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות - תרומה ישירה של בתו של הרט, ג'סי הרט ווייט. בשנת 1885, צייר הרט את ״הנוף השקט״ שנמצא כעת במוזיאון האמנות האמריקני בסמית'סוניאן, וושינגטון די. סי.
הרט נפטר במאונט ורנון, ניו יורק, ב־17 ביוני 1894. הוא נקבר בבית העלמין גרין-ווד בברוקלין, שבניו יורק.
בתו ג'סי הרט ווייט הייתה אמו של סופר הילדים המפורסם, א. ב. ווייט.
הערות שוליים

↑  Catalogue of works by landscape painter William Hart and James M. Hart, web.archive.org, ‏2014-12-24
↑  George William Sheldon, American painters: with eighty-three examples of their work engraved on wood, New York : D. Appleton and company, 1879
↑  New England Manufacturers' and Mechanics' Institute (Boston Mass.), Catalogue of the Art Department of the New England Manufacturers' and Mechanics' Institute ... Boston, Mass., U.S.A., 1883, Cupples, Upham & Company, 1883. (באנגלית)
↑  "William Hart - Scene at Napanoch - The Metropolitan Museum of Art", metmuseum.org
↑  A Quiet Nook | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6705 7790  LCCN: no2002032862  RKD: 36216  SNAC: w6j39c51  ULAN: 500005878  VIAF: 36581995   WorldCat (עם VIAF): 36581995 
וילאם הרט, הר מדיסון
וילאם הרט, פרות במרעה