stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוי סילבה
הערות שוליים

↑  Rui Silva ficha por el Granada באתר מארקה, 27 בינואר 2017 (בספרדית)
↑  Rui Silva, new Real Betis player באתר הרשמי של ריאל בטיס, 11 ביוני 2021 (באנגלית)
| נבחרת פורטוגל – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 פרננדש •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 רפא • 16 סאנצ'ס • 17 גדש • 18 נבש • 19 גונסלבש • 20 דאלו • 21 ז'וטה • 22 ר. סילבה • 23 פליקס • 24 אוליביירה • 25 מנדש • 26 פלהיניה • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 סמדו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 פרננדש •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 רפא • 16 סאנצ'ס • 17 גדש • 18 נבש • 19 גונסלבש • 20 דאלו • 21 ז'וטה • 22 ר. סילבה • 23 פליקס • 24 אוליביירה • 25 מנדש • 26 פלהיניה • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
הדרך הליקית

| --- | --- |

קטע הדרך הליקית ממזרח למפרץ פטהייה
 מידע כללי
 אורך:  509 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1999
 
 קואורדינטות:  36°34′00″N 29°08′22″E﻿ / ﻿36.56677°N 29.13942°E﻿ / 36.56677; 29.13942
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת    (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהדרך הליקית(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהדרך הליקית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שילוט לאורך הדרך
סימון דרך
הדרך הליקית (טורקית: Likya yolu) היא נתיב הליכה ארוך המשתרע לאורך 509 ק"מ בליקיה שבמרכז הריביירה הטורקית, והמוביל לאורך חופי הים התיכון, מפטהייה לאנטליה. הדרך הליקית שנחנכה ב-1999 היא נתיב ההליכה הארוך והמסומן הראשון במדינה. היא תוצר של עבודת מחקר, הכנה ושכנוע של קייט קלואו (Cate Clow), אזרחית בריטית המתגוררת באנטליה אשר נתפסה לרעיון. קלואו ממשיכה ומתחזקת את הנתיב ומדריכה קבוצות מטיילים לאורכו.
הדרך הליקית משולטת בשלטים בצבעי ירוק-צהוב ומסומנת בפסים בצבעי אדום-לבן. נתיב ההליכה מקביל לחוף וסמוך אליו למעט במספר מקומות בהם הוא עובר במרחק של למעלה מעשרה ק"מ ממנו. הדרך עוברת בדרך כלל בגובה של עד מספר מאות מטרים מעל פני הים, למעט בשלושה מקומות בהם היא מטפסת לגובה של 1,000 ויותר - סמוך לקאש, בין מירה לפיניקה ובעלייה להר אולימפוס הטורקי (Tahtalı Dağı) המתנשא מעל לעיירה קֶמֶר לגובה של 2,366 מטר. הדרך הליקית נחשבת לנתיב בינוני עד קשה וחלקה המערבי הסמוך לאנטליה נחשב לקשה יותר. ניתן ללכת לכל אורכה של הדרך הליקית ב-25 עד 30 ימי הליכה, אך ניתן גם לשלב מספר קטעי הליכה בני יום או מספר ימים.
החל משנת 2010 במסלול נערך אולטרה מרתון שאורכו 220–240 ק"מ והוא נמשך שישה ימים. תחילת המסלול בכפר אולודניז וסיומו באנטליה.
אקלים

הדרך הליקית מתאפיינת באקלים ים תיכוני עם קיץ חם ויבש, וחורף מתון עם כמות משקעים שנתית נמוכה. עונת הטיולים ארוכה; עם זאת, הזמן הטוב ביותר הוא עונת האביב, כאשר הגבעות עדיין מכוסות שלג והנוף מכוסה בפרחים. גם החודשים אוקטובר ונובמבר, כאשר החום והלחות יורדים בהדרגה מתאימים מאוד להליכה במסלול. בגבהים גבוהים יותר ובפסגות ההרים מזג האוויר אינו יציב וניתן לחוות ביום אחד מזג אוויר המשלב את כל ארבע העונות. החורף מועד לגשמים, וכן שלגים בגבהים מעל 1,500 מ' (4,900 רגל).
ראו גם

ליקיה
שביל פאולוס הקדוש
לקריאה נוספת

מדריך The Lycian way, Kate Clow
הערות שוליים

↑  [https://www.momondo.com.tr/discover/likya-yolu-yuruyusu Likya Yolu yürüyüşü – Dünyanın en güzel yürüyüş rotası
הדרך הליקית - מסלול ההליכה היפה בעולם], באתר momomdo, ‏2019-01-04 (בטורקית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 233909783   WorldCat (עם VIAF): 233909783
הקרן הממלכתית לתוכניות רדיו וטלוויזיה

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ארכיון טלוויזיה ורדיו
 מיקום:  רחוב האקדמאי קורוליוב 19, מוסקבה
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  VGTRK
 מייסדים:  ממשלת ברית המועצות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 12 באפריל 1974
 
 קואורדינטות:  55°49′13″N 37°36′16″E﻿ / ﻿55.820277777778°N 37.604444444444°E﻿ / 55.820277777778; 37.604444444444
 http://gtrf.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) הקרן הממלכתית לתוכניות רדיו וטלוויזיה(למפת מוסקבה רגילה) הקרן הממלכתית לתוכניות רדיו וטלוויזיה
 
הקרן הממלכתית לתוכניות רדיו וטלוויזיה (הידועה כ"גוסטלרדיופונד", Gosteleradiofond, ברוסית: Государственный фонд телевизионных и радиопрограмм‏, "Гостелерадиофонд") היא סניף של החברה הפדרלית הממלכתית המאוחדת החברה הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה, שמאגרת תוכניות שידור של טלוויזיה ורדיו (ומהווה אחד מהארכיונים הגדולים בעולם להקלטות קולנוע, וידאו, סאונד וחומרי צילום שהוקלטו לפני 1999). חומרי הקרן מציגים את ההיסטוריה, התרבות והאמנות של ברית המועצות במאה העשרים. באוסף הקרן יש יותר ממיליון יחידות אחסון והוא ארכיון המדיה הגדול מבין ארכיוני הטלוויזיה והרדיו הרוסיים.
היסטוריה

בשנים 1974–1995, כמוסד ממלכתי, הייתה הקרן כפופה לוועדה הממלכתית הסובייטית לשידור טלוויזיה ורדיו. הוא ביצע ארכוב פונוגרפיות, וידאו וסרטי טלוויזיה שהופקו על ידי אולפני "Ekran" ו-"Soyuztelefilm". זמן קצר לאחר הקמת חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתית VGTRK, הקרן הוכפפה אליה.
תחילה, בשל ביטול חברת הטלוויזיה והרדיו הסובייטית ב-27 בדצמבר 1991 ב-7 במאי 1992, הקרן הועברה לאחריות חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתית הרוסית "אוסטנקינו". במהלך תקופה זו נמשך ארכוב התוכניות לצורך שידור מחודש הן על ידי מנהל תוכניות הטלוויזיה של חברת אוסטנקינו ואולפני רדיו 1, והן על ידי ארגוני שידור ממלכתיים ומסחריים אחרים כמו AK Accept (שהפיקה תוכניות משלה) וערוץ הטלוויזיה "2x2".
בדצמבר 1993 הועברה הקרן לאחריותו הישירה של השירות הפדרלי לשידורי רדיו וטלוויזיה, אך עד 7 במאי 1994, תקנת השירות לא אומצה במשך זמן רב והקרן המשיכה להיות ממומנת במשותף עם חברת הטלוויזיה והרדיו הממשלתית וב-13 בדצמבר 1995 אמנת השירות אושרה והקרן נתמכה ישירות על ידי השירות הממשלתי. בתקופה שבין 15 בינואר 1998 עד 8 בדצמבר 2013 נכללה הקרן בקוד הממלכתי של חפצי המורשת התרבותית החשובים ביותר של עמי הפדרציה הרוסית (במסגרתו נאסר על ביטול הקרן ופגיעה בחומרים שאספה). במקביל, ארכוב התוכניות של הטלוויזיה המרכזית נמשך גם לאחר מכן בערוצי טלוויזיה ממלכתיים שהופרטו (כמו רשת ORT וערוץ 31).
ב-9 בדצמבר 2013 פורסם צו נשיאותי מספר 894 "אודות אמצעים מסוימים לשיפור יעילות פעילות השידור הציבורי", הקובע את ביטול "הקרן הממלכתית לטלוויזיה ורדיו" תוך העברת תפקידיה ונכסיה לידי "החברה הרוסית הממלכתית לשידורי רדיו טלוויזיה" (VGTRK). תהליך ההעברה הושלם ב-1 ביולי 2014 ובמקביל הפכה הקרן לחלק מ-VGTRK.
ב-15 בנובמבר 2017 נפתחו ערוצי יוטיוב והחל מ-18 בדצמבר החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה החלה להעלות חומרים של הקרן, בעיקר שידורי רדיו וטלוויזיה מתקופת ברית המועצות. ב-26 בספטמבר 2019 הוענק לערוץ היוטיוב פרס כפתור הכסף.
הערות שוליים

↑  "Гостелерадиофонд". Федеральное государственное учреждение «Государственный фонд телевизионных и радиопрограмм». אורכב מ-המקור ב-2013-12-16. נבדק ב-2014-01-06.
↑  "Постановление Совмина СССР от 15 октября 1988 г. № 1207 «О генеральной схеме управления телевидением и радиовещанием»". КонсультантПлюс. 1988-10-15.
↑  Основания возникновения и перехода прав на телефильмы
1 2  ОБ ОБЕСПЕЧЕНИИ ДЕЯТЕЛЬНОСТИ РОССИЙСКОЙ ГОСУДАРСТВЕННОЙ ТЕЛЕРАДИОКОМПАНИИ «ОСТАНКИНО» (ארכיון)
↑  Программа передач на 6 июля 1992 года
↑  Программа передач на 10-11 июля 1992 года
↑  Постановление Правительства РФ от 7 мая 1994 г. N 458 «О Федеральной службе России по телевидению и радиовещанию»
↑  Игра в классики
↑  "Постановление Правительства Российской Федерации от 13 декабря 1995 г. № 1232 «О Государственном фонде телевизионных и радиопрограмм»". Гарант.
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 15 января 1998 г. № 30 «О включении отдельных объектов в Государственный свод особо ценных объектов культурного наследия народов Российской Федерации»". Официальный интернет-портал правовой информации. 1998-01-15. נבדק ב-2014-01-06.
1 2  "Владимир Путин подписал Указ «О некоторых мерах по повышению эффективности деятельности государственных средств массовой информации»". Президент Российской Федерации, официальный сайт. 2013-12-09. נבדק ב-2013-12-09.
↑  700 лучших советских телефильмов проданы «Медиа-Мосту»
↑  "Обязательный экземпляр". Федеральное государственное учреждение «Государственный фонд телевизионных и радиопрограмм».
↑  "Постановление Правительства Российской Федерации от 5 августа 2014 года № 767 «О внесении изменений в устав федерального государственного унитарного предприятия „Всероссийская государственная телевизионная и радиовещательная компания"»". Официальный интернет-портал правовой информации. 2014-08-07. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-12-14. נבדק ב-2014-08-10.
↑  Гостелерадиофонд представляет: два YouTube-канала погружения в историю исчезнувшей страны‏, Vesti.ru
↑  "Гостелерадиофонд представляет: два YouTube-канала погружения в историю исчезнувшей страны". Вести.ру. 2017-12-27.
↑  "Гостелерадиофонд получил серебряную кнопку Youtube". Вести.ру. 2019-09-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327879805171  LCCN: n94054037  MusicBrainz: 69de915d-e7b5-4739-bd21-2de1099a0610  VIAF: 150251229   WorldCat (עם VIAF): 150251229
שירות התעסוקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תאריך הקמה:  1959 
 חוק:  חוק שירות התעסוקה
 מנכ"ל:  ענבל משש
 www.taasuka.gov.il
 
שירות התעסוקה הישראלי הוא גוף סטטוטורי שהוקם מכוח חוק שירות התעסוקה, תשי"ט-1959, ובהתאם לאמנה בינלאומית של שירותי התעסוקה הציבוריים בעולם.
בתפקידיו, איסוף המידע הרלוונטי על נושא התעסוקה בעולם, מגמות בשוק העבודה העולמי ושימוש במידע, יסייע בהשגת עבודה לדורשים  ויפעל להכשיר מקצועית. כן יעסוק שירות התעסוקה בייעוץ לנערים דורשי עבודה בבחירת מקצוע ובהכוונתם לעבודה מתאימה ויקיים מעקב אחרי השמתם בעבודה והתמדתם בה". שירות התעסוקה משרת את תושבי הארץ בעלי תעודת זהות ישראלית, וכן תושבים ארעיים בעלי אשרת שהייה מסוג א/1.
שירות התעסוקה כיום נתון לפיקוחו הכללי של משרד הכלכלה. בעבר היה כפוף למשרד העבודה והרווחה באפריל 2018 אישר שר הרווחה את מינויו של רמי גראור למנכ”ל שירות התעסוקה. בנובמבר 2024 מונתה ענבל משש למנכ"לית השירות.
היסטוריה

כבר בתקופת העלייה השנייה הפעילו מפלגות הפועלים לשכות עבודה (כמו גם לשכת עלייה, קופת חולים וכו'), שדאגה לעבודה לחברי המפלגה. בשנת 1920 הקימו מפלגות הפועלים את ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל כמסגרת גג משותפת והעבירו לטיפולה את לשכות העבודה שלהן. בפסח 1922 (תרפ"ב) הוקמה הסתדרות הפועל המזרחי, במטרה להקים מסגרת דתית בדומה להסתדרות הכללית, ובין פעולותיה הייתה הקמת לשכת עבודה. בשנת 1935 פרשו אנשי ברית הציונים הרוויזיוניסטים מההסתדרות הכללית והקימו הסתדרות משל עצמם, ולשכת עבודה לאנשיהם.
לאחר קום המדינה, במסגרת הממלכתיות והעברת שירותים לידי המדינה הציגה הממשלה בסוף שנת 1956 את חוק שירות התעסוקה שנועד להעביר את לשכות התעסוקה למסגרת ממלכתית ולאסור קיום לשכות עבודה פרטיות. לחוק התנגדו משמאל אחדות העבודה ומפ"ם, אשר חששו לפגיעה בתנועות הפועלים, ומימין הציונים הכלליים. כבר בשנת 1957 הקציבה המדינה רזרווה תקציבית לצורך מימוש החוק, אך "חוק שירות התעסוקה תשי"ט 1959" נתקבל לבסוף בינואר 1959 לאחר נפתולי חקיקה רבים. בעת החקיקה זכה החוק לתמיכתם של מפ"ם ואחדות העבודה שהתנגדו לה קודם לכן. בהצעת החוק המקורית נקבעה אפשרות ללשכות תעסוקה נפרדות לעובדים ערבים, אולם אפשרות זו בוטלה כאשר הסתייגות של חבר הכנסת אליעזר שוסטק נתקבלה, בהימנעות של חברי הכנסת הערביים שתמכו בהסתייגות אך לא רצו להרגיז את מפא"י. החוק נכנס לתוקף ב-1 באפריל 1959 ולשכות העבודה הועברו לידי המדינה שהמשיכה לתת שרותי השמה. יחד עם העברת הבעלות שונה השם מ"לשכת עבודה" ל"שירות התעסוקה" ו"לשכת שירות התעסוקה" או "לשכת התעסוקה".
על פי סעיפים 32–35 לחוק, ניתנה בלעדיות ללשכת התעסוקה בהשמת עובדים בבנייה, תעשייה, חשמל, מים, כרייה, תחבורה, חקלאות, שמירה, ניקיון, מסעדנות, מלונאות, פקידות, הנהלת חשבונות, מכירות וכל עבודת כפיים, למעט בתפקידי ניהול, משרות אמון ותפקידים הדורשים השכלה גבוהה. החוק גם לא חל על העסקה של קרובי משפחה. פקחים של שירות התעסוקה ביצעו סיורי פיקוח במקומות עבודה כדי לוודא שלא מעסיקים בהם עובדים שלא נשלחו דרך לשכות התעסוקה. מעסיקים שנתפסו מעסיקים עובדים שלא דרך שירות התעסוקה נקנסו והעובדים פוטרו. כתבי אישום הוגשו גם כאשר דובר על העסקה למילוי מקום לימים ספורים. תושבי מושבים וקיבוצים נחשבו לבעלי עבודה ועל כן היה אסור להם לקבל עבודה משירות התעסוקה. בעקבות המשבר בחקלאות בסוף שנות ה-50, נרשמו רבים בכתובות פיקטיביות בעיר כדי לקבל עבודה.
בשנת 1962 קבע בית המשפט המחוזי שיש לפרש את המונח "אמון אישי" באופן רחב, כך שגם משרה של מוכר בחנות הנדרש לנהל קופה יכולה להחשב כמשרה הפטורה מהשמה דרך הלשכה.
בשנת 1991, במסגרת חוק ההסדרים, נקבע שסעיפי החוק המחייבים העסקה רק דרך לשכת עבודה יחולו רק על מי שאינם אזרחי או תושבי ישראל. בחוק ההסדרים שחוקק בסוף שנת 2002, הוסדר עניין העסקת עובדים זרים בחוק נפרד וסעיפי הבלעדיות של שירות התעסוקה בוטלו לגמרי. בעקבות כך קמו אתרי אינטרנט שעוסקים במציאת עבודות (AllJobs, JobMaster, סי וי פול C.V.POOL ועוד).
בשנת 1962 הוחל במהלך של הקמת לשכות תעסוקה ביישובים ערביים ברחבי המדינה שעד אז לא טופלו על ידי שרות התעסוקה. בלשכות הועסקו פקידות לצורך טיפול בפועלות ערביות.
שירות התעסוקה נתון לביקורת על היותו בלתי יעיל. דו"ח של מבקר המדינה טען ש"התוצר העיקרי של שירות התעסוקה הוא מתן אישורים לצורך קבלת דמי אבטלה". לעומת זאת, שירות התעסוקה טוען שהוא עבר תהליך התייעלות והוא יעיל יותר מחברות השמת כוח אדם פרטיות. בשנת 2008 התאים שירות התעסוקה עבודה לכ-120,000 איש.
עיקרי החוק

שירות התעסוקה עומד תחת פיקוחו הכללי של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ושל מועצה ציבורית המורכבת מנציגי ממשלה, נציגי מעסיקים ונציגי ארגוני העובדים.
תחומי פעולה עיקריים
תפקידו העיקרי של שירות התעסוקה על פי סעיף 2 בחוק הוא הסדרת שוק העבודה.
הסדרת שוק העבודה תיעשה על ידי הפעולות האלה:
ריכוז ידיעות ופרסום מגמות בשוק העבודה
תיווך בין מחפשי עבודה ומעסיקים
הפניה להכשרה והסבה מקצועית
ייעוץ, הכוונה והשמת בני נוער בעבודה
כמו כן לשירות הסמכות להעניק אישורי אבטלה לעניין הזכאות לקבלת דמי אבטלה או הבטחת הכנסה על פי חוק הביטוח הלאומי (נוסח משולב) התשנ"ה 1995 וחוק הבטחת הכנסה תשמ"א 1980.
השירות ניתן ללא תשלום וללא התערבות ביחסי עבודה, באמצעות לשכות אזוריות ו/או סניפים הפרושים ברחבי הארץ.
סעיף 2 לחוק שירות התעסוקה
"שירות התעסוקה ירכז ידיעות על המצב בשוק העבודה ועל מגמות ההתפתחות בו על מנת להסדירו: הוא יעסוק בהשגת עבודה לדורשיה ובהפניית עובדים לדורשיהם באמצעות לשכות שירות התעסוקה שהוקמו לפי חוק זה, וישתף פעולה עם גופים אחרים בענייני הכשרה מקצועית והדרכה בבחירת מקצוע. כן יעסוק שירות התעסוקה בייעוץ לנערים דורשי עבודה בבחירת מקצוע ובהכוונתם לעבודה מתאימה ויקיים מעקב אחרי השמתם בעבודה והתמדתם בה".
שירותי לשכות התעסוקה > שירותים למחפשי עבודה

הלשכות נותנות שרות למחפשי עבודה, הן לכלל הציבור והן טיפול מיוחד לקבוצות הבאות:
חיילים משוחררים או מי שסיים שירות לאומי, השירות פועל למימוש זכויות החיילים המשוחררים בנושאי תעסוקה, נותן עדיפות בהפניה לעבודה ולקורסים מקצועיים.
אקדמאים בעלי תואר מוכר ממוסד להשכלה גבוהה בארץ או בחו"ל, דרך לשכות לאקדמאים והמרכז לתעסוקת אקדמאים בלשכות השונות.
עולים חדשים, מתן עדיפות בהפניה לעבודה ולהכשרה מקצועית.
תושבים חוזרים.
בני נוער (בגילאים 15–18, ובחופשת הקיץ מגיל 14).
מוגבלים בכושר עבודתם.
מפוטרי קיץ.
בנוסף, אישורי הלשכה מקנים זכאות לקבלת קצבת אבטלה מהמוסד לביטוח לאומי.
שירותי לשכות התעסוקה > שירותים למעסיקים

גיוס כוח אדם, הן קבוע והן זמני.
הכשרת עובדים.
הערות שוליים

↑  ישראל שיוו, הבוקר נגד לשכת העבודה הממלכתית, דבר, 5 בדצמבר 1956
↑  על הערך הנטוש שחזר לערכו, דבר, 16 בינואר 1959
↑  ההסתייגות שנתקבלה, מעריב, 14 בינואר 1959
↑  חוק שירות התעסוקה מבטיח חלוקת עבודה ללא הפליה, דבר, 5 בפברואר 1959
↑  חוק שירות התעסוקה תשי"ט-1959, סעיפים 32–35 והתוספת השנייה
↑  העסיקו בלתי-מאורגנים לדין, דבר, 4 בספטמבר 1959
קיבוץ נקנס על העסקת פועלים בלי הלשכה, מעריב, 6 בפברואר 1963
נקנסו חנוונים שהעסיקו עובדים שלא מן הלשכה, דבר, 9 בדצמבר 1964
דני צדקוני, פינרי נגד ג'ודה, דבר, 8 בנובמבר 1972
↑  שלמה גבעון, שופט נוזף בשירות התעסוקה, מעריב, 27 בינואר 1972
↑  מנחם תלמי, מן העיר אל העוני, מעריב, 26 בפברואר 1961
↑  מאיר נחתומי, פס"ד עקרוני בדבר קבלת עובד שלא ע"י הלשכה, מעריב, 12 במרץ 1962
↑  חוק הסדרים במשק המדינה התשנ"א, הסדרים בענייני עבודה
↑  חוק ההסדרים במשק המדינה התשס"ג-2002, סעיף 31
↑  הלשכות בכפרי המיעוטים יפנו מובטלים ליישובים בהם יש תעסוקה, דבר, 13 בדצמבר 1962
↑  נחמיה שטרסלר, לפטר את שירות התעסוקה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2009
| ישראל מוסדות ממשלתיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | המוסד לביטוח לאומי • שירות התעסוקה • רשות התחרות • בנק ישראל • רשות המסים בישראל • רשות ניירות ערך • הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה • מכון התקנים הישראלי • רשות החברות הממשלתיות • הרשות הלאומית להסמכת מעבדות • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • רשות החדשנות • הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן • רשות ההשקעות |  |
| תחבורה | הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים • רשות שדות התעופה • רשות התעופה האזרחית • רשות הספנות והנמלים • הרשות הארצית לתחבורה ציבורית |  |
| אנרגיה ותשתיות | רשות החשמל • רשות הגז הטבעי • רשות המים |  |
| סביבה | רשות הטבע והגנים • רשות העתיקות • השירות המטאורולוגי הישראלי |  |
| בינוי ושיכון | המרכז למיפוי ישראל • הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית • רשות מקרקעי ישראל • הרשות לאכיפה במקרקעין • מינהל התכנון • הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב |  |
| דת | הרבנות הראשית לישראל • מערך הגיור |  |
| תקשורת וטכנולוגיה | רשות השידור (בעבר) • תאגיד השידור הישראלי • הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו • המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין • דואר ישראל (בעבר) • ארכיון המדינה • לשכת העיתונות הממשלתית • מערך הסייבר הלאומי • רשות התקשוב הממשלתי • מערך הדיגיטל הלאומי |  |
| חברה | רשות השירות הלאומי-אזרחי • הרשות לשיקום האסיר  • הרשות לקידום מעמד האישה  • הרשות לפיתוח כלכלי של מגזר המיעוטים • מבקר המדינה • נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית • הרשות לזכויות ניצולי השואה • יד ושם • הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי |  |
| בריאות | רשות בתי החולים הממשלתיים (בעבר) • התאגיד לפיקוח וטרינרי |  |
| משפטים | רשות התאגידים • רשות האכיפה והגבייה • הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור • היחידה הממשלתית לחופש המידע • הרשות להגנת הפרטיות • רשות הפטנטים • הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין |  |
| חינוך | המועצה להשכלה גבוהה |  |
| ביטחון לאומי | שירות בתי הסוהר • הרשות הארצית לכבאות והצלה • הרשות להגנה על עדים • רשות המאגר הביומטרי הלאומי • הרשות הלאומית לביטחון קהילתי |  |
| פנים | רשות האוכלוסין וההגירה |  |
| ביטחון | רשות מעברים יבשתיים • הרשות לפינוי מוקשים • רשות חירום לאומית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263281205171
בועז ארד

| --- | --- |

בועז ארד
 לידה:  16 במרץ 1956 ישראל
 התאבד:  2 בפברואר 2018 (בגיל 61) תל אביב
 תחום יצירה:  וידאו, פיסול, ציור, רישום, צילום
 יצירות ידועות:  צייד הנאצים
 https://boazarad.net
בועז ארד (16 במרץ 1956 – 2 בפברואר 2018) היה אמן ישראלי ומרצה במחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ובמדרשה לאמנות, בית ברל. עבודתו האמנותית עסקה בווידאו ארט, פיסול, ציור, רישום וצילום.
ביוגרפיה

בועז ארד נולד בעפולה וגדל בחולון. למד אמנות במכון אבני בין השנים 1982-1978 ולימודי ביקורת ותיאוריה בסמינר לתרבות חזותית בקמרה אובסקורה בשנים 1996-1995.
הוא לימד בבית הספר תלמה ילין בשנים 1983–2007, לימד בקמרה אובסקורה בשנים 2004-1993, במדרשה לאמנות בבית ברל בשנים 2001–2018, ובמחלקה לצילום בבצלאל בשנים 2007–2018.
ארד החל להציג בשנת 1985. הוא עבד במדיה שונות, בתחילה בציור, רישום ופיסול, ומאוחר יותר בצילום, ובעיקר בווידאו. היצירות שלו משלבות הומור, חפצים ואירועים מהיומיום, התבוננות אירונית בשאלות של זהות וזיכרון, ועוד. החל משנת 2008 הוא יוצג בגלריה רוזנפלד, תל אביב.
בשנת 2009 החליף ארד את דורון רבינא כאוצר של גלריית המדרשה הירקון 19 בתל אביב, ושימש בתפקיד זה עד למותו בשנת 2018. ארד אצר בגלריה קרוב לשמונים תערוכות וביניהן תערוכות יחיד רבות, תערוכות קבוצתיות, ואף תערוכה לאמן דוד הנדלר, שאת עבודותיו אסף שנים רבות. ארד גם היה אספן של אמנות אפריקאית.
ארד אף פרסם מספר ראיונות, ביקורות ומאמרים.
עבודותיו נרכשו על ידי אספנים פרטיים בארץ ובעולם, והן נמצאות באוספי המוזיאונים המרכזיים בישראל, ובכמה מוזיאונים בחו"ל.
ביוגרפיה > מותו

ב-1 בפברואר 2018, זמן קצר לאחר שפורסמו באתר מאקו טענות על עבירות מין של המנצח מנחם נבנהויז נגד תלמידיו בבית הספר תלמה ילין שבו לימד ארד, פורסמה כתבה ובה עדות של תלמידה לשעבר במוסד ובה סיפרה שארד ניהל עמה קשר רומנטי, ושלאחר סיום הלימודים אף עברה לגור איתו והקשר נמשך בגלוי מספר שנים. בתגובה אמר ארד שקשר זה התקיים אך ורק לאחר שאותה נערה סיימה את לימודיה. הוא איים שיתאבד אם הכתבה תתפרסם. יום לאחר פרסום הכתבה שם קץ לחייו בביתו בתל אביב.
ב-26 ביולי 2018 פורסמה במאקו הודעת התנצלות המבהירה כי: "לא נטען בכתבה ולא הייתה כל כוונה לטעון כי מיוחסים לבועז ארד יחסים אסורים בהווה, או כי מיוחס לו מעשה כלשהו שנעשה בכפייה או שלא בהסכמה על ידיו בכל תקופה שהיא. אם הובן אחרת מכותרת הכתבה או מתוכנה, אנו מצרים על כך."
שנה לאחר מותו אצרו תלמידיו לשעבר, האמנים גיא בן-נר ונוי פורר, תערוכה מעבודותיו לזכרו, "ערבה בוכיה", בגלריה רוזנפלד. במלאת שנתיים הוצגה בגלריה התערוכה הקבוצתית "זיכרון דברים", כשם יצירה שלו. משפחת ארד מעניקה לזכר בועז פרס הצטיינות בפקולטה לאמנות, המדרשה.
פרסים

2004 - פרס עידוד היצירה, משרד המדע, התרבות והספורט
2006 - פרס מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2016 - פרס לאומנות ישראלית על שם מנדל ואווה פודניק, מוזאון תל אביב לאומנות.
תערוכות > תערוכות יחיד

1985 - גלריה שלוש, תל אביב
1986 - גלריה מאפו, תל אביב
2007 - "וּוזוּוז", המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2008 - "אוי ואבוי", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2009 - "הקרנה", טאגאן 2 סטוקהולם, שוודיה
2009 - "היטלר ואני", אתר תיאוריה וביקורת בצלאל, תערוכה וירטואלית
2009 - "מלכי ישראל", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2011 - "עבודות וידאו ותצלומים", גלריה לצילום ע"ש מורל דרפלר, המחלקה לצילום, ויצו חיפה
2011 - "לחן עממי", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2012 - "סוסיתא", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2013 - "החיים", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2015 - "החיים: השקת ספר אמן ותערוכה", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2015 - "האספן", גלריה דנה, קיבוץ יד מרדכי
2016 – "מאחורי כל זה מסתתר אושר גדול", גלריה רוזנפלד
2017 – "2=1+0+1", גלריה רוזנפלד
2019 – "ערבה בוכיה", גלריה רוזנפלד, תל אביב, אוצרים: גיא בן-נר ונוי פורר
אוספים

המוזיאון היהודי, ניו יורק, ארצות הברית
מוזיאון ישראל, ירושלים
מוזיאון תל אביב
מוזיאון חיפה לאומנות
מרכז פומפידו, פריס, צרפת
הקרנות וידאו נבחרות

1999 - זמן מקומי 2, סינמטק תל אביב (The Man)
1999 - מאה פעימות, 1 דק'
1999 - שפם, 30 שנ'
1999 - שפם 2, 13 שנ'
2000 - זמן מקומי 3, סינמטק תל אביב (שלווה פנימית גדולה)
2001 - זמן מקומי 4, סינמטק תל אביב וסינמטק ירושלים (Canal Street)
2001 - פסטיבל הקולנוע, ירושלים (מרסל מרסל, שיעור עברית, מאה פעימות)
2001 - "Novalog",Stadtbank, ברלין (שלווה פנימית גדולה)
2002 - "Zoom In Zoom Out", Art In General, ניו יורק (שלווה פנימית גדולה)*
2002 - "Black Box", Argos, בריסל (שלווה פנימית גדולה)
2002 - פסטיבל וידאו-ארט מישראל, Orensanz Foundation Center, ניו יורק (מרסל מרסל)
2002 - VideoZone1 - הביאנלה הבינלאומית הראשונה לווידאו-ארט, סינמטק תל אביב (21:40); גלריה רוזנפלד, תל אביב (Loop)
2003 - פסטיבל הווידאו הבינלאומי השנתי, דטרויט (מרסל מרסל)
2003 - Art in General, ניו יורק (21:40)
2003 - סינמטק תל אביב (סבכה, עם מיקי קרצמן וציבי גבע)
2003 - וידאו-ארט וקולנוע דוקומנטרי בעריכת פיל קולינס, מרכז ברביקן, לונדון (21:40)
2003 - "אונטולוגיה של קונפליקט", סמינר לקולנוע פוליטי, מעלות (21:40)
2003 - גלריה סלה 1, רומא (שלווה פנימית גדולה)
2003 - Foundation Modern Art Centre, ליסבון (21:40)
2003 - פסטיבל וידאו בינלאומי, מנצ'וריה, סין (21:40)
2003 - ""Homemade: Video Art in Poland, Cytryna Cinema, לודז', פולין (מרסל מרסל, Canal Street)
2003 - ערב פרסי הקרן החדשה לקולנוע ולווידאו-ארט, סינמטק תל אביב (21:40 עם מיקי קרצמן)
2004 - "זמן מקומי 7", סינמטק תל אביב וסינמטק ירושלים (סרט משותף עם אליסף קובנר)
2004 - וידאו-ארט ישראלי בפולין,Ujazdowski Castle, ורשה (מרסל מרסל)
2004 - שבוע קולנוע יהודי, המוזיאון היהודי, וינה (21:40, שלווה פנימית גדולה)
2004 - VideoZone2 – הביאנלה הבינלאומית השנייה לווידאו-ארט, סינמטק תל אביב (עד מתי?)
2005 - "אלפאבית: אמנות ישראלית עכשווית", מוזיאון כריסטנהמס לאמנות, שוודיה (21:40)
2005 - "Homesick Home",Zentrum für Kulturproduktion, ברן (עד מתי?)
2005 - "Homemade", אסופת עבודת וידאו מישראל, מרכז תרבות R.R., בואנוס איירס (מרסל מרסל)
2006 - "קולה של המילה", תיאטרון החאן, ירושלים (הבשורה, 10 פעימות, שפם, שיעור עברית, מרסל מרסל)
2008 - 24th International Short Film Festival, Hamburg, Germany (Gefilte Fish, 2005
2009 - Travelling in Rennes, France, curator: Brent Klinkum
2010 - Home cinema – וידאו ארט ישראלי Jewish Museum London - גפילטע פיש
2010 - 8th International Short Film Festival, Balchik, Bulgaria – Gordon and I, untill when, Kings of Israel
2011 - Baby Baby
2015 - האספן
2017 - "סרט טבע" 15:14 דק'
הערות שוליים

↑  ארכיון בועז ארד | ערב רב, באתר www.erev-rav.com
↑  יאנה פבזנר בשן, ‏כתבת התחקיר על היחסים האסורים בתיכון שבו לימד בועז ארד, באתר ‏מאקו‏, 1 בפברואר 2018;
↑  מכתב ההתאבדות של בועז ארד
↑  איתי בלומנטל, האמן בועז ארד התאבד לאחר שפורסם שניהל מערכות יחסים עם תלמידות, באתר ynet, 2 בפברואר 2018.
↑  הודעת מאקו, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2018
↑  משא החמור - ערב רב Erev Rav, באתר ערב רב Erev Rav, ‏4 בינואר 2019
↑  "ערבה בוכיה" - בועז ארד - תערוכה במלאת שנה למותו, באתר archijob.co.il, ‏30 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271140  NLI: 987007301071205171  GND: 1013249771  ISNI: 0000 0001 0778 3747  LCCN: no91006514  MusicBrainz: 7f50183b-494c-419b-853c-5d5729b24ff6  ULAN: 500482024  VIAF: 21705853   WorldCat (עם VIAF): 21705853