stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קאסר

הקומה השנייה, חזית הבית
בית קאסר או בית אופק הוא בית באר ברחוב מרדכי בנטוב בשכונת נווה עופר בתל אביב-יפו, אשר שימש עד 2009 את מרחב המרכז של מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער.
הבית נבנה במאה ה-19 בידי סלים קאסר, סוחר ערבי-נוצרי עשיר שמוצא משפחתו במלטה, וששימש גם כקונסול של לא פחות מ-12 מדינות שונות. לקאסר היו אדמות רבות באזור הירקון, ובין היתר הייתה בבעלותו חווה בסמוך לכפר אל-מיר שבמקורות הירקון, שאותה מכר בנו, אנטואן, לראשוני פתח תקווה. ביתו של קאסר היה ביפו, ואת הבית באבו כביר, דרומית לדרך יפו-ירושלים הקים כארמון קיץ המשמש לאירוח ונופש. הבית נחשב לאחד הבתים המפוארים באזור יפו, והוא גם המפואר ביותר מבין בתי הבאר ששרדו.
הבאר שבחצר הבית פעלה בתחילה באמצעות אנטיליה, אך מאוחר יותר הופעלה באמצעות מנוע דיזל (משאבת המים המקורית עומדת במקומה עד היום). המים זרמו לבריכת אגירה, ומאוחר יותר, באמצעות תעלות, השקו את הפרדסים ואת הגן הפורח שסביב הבית. הקומה הראשונה, ששימשה לאחסון ושיכון פועלים וחיות משק, הייתה פשוטה יחסית, והיא קורתה בקמרונות צולבים. בקומה זו השתמרה השוקת המקורית ששימשה להשקיית הסוסים והגמלים.
הקומה השנייה מפוארת בהרבה מהתחתונה. היא נבנתה כליוואן (חלל מרכזי המשמש לאירוח, שסביבו חדרי המגורים), אליה מוביל גרם מדרגות רחב. המרצפות בקומה השנייה מעוטרות, וגם הקירות והתקרות עוטרו באיורים. בנוסף, תקרות העץ מעוטרות בפיתוחי עץ מורכבים. את החלל המרכזי שובר דִירֶכְּלִיכּ, האופייני דווקא לבנייה הטורקית - שני עמודי שיש המופרדים ביניהם ובין הקירות באמצעות קשתות. ממרכז החלל המרכזי של הליוואן השתלשלה נברשת אשר אבדה עם השנים, אם כי פיתוחי העץ שמהם הייתה תלויה השתמרו בחלקם. גם חלונות הבית מסוגננים, וכללו פיתוחי אבן ועץ מרהיבים. בחלק העליון של הקירות החיצוניים נבנו פתחי אוורור עגולים. מעליהם הותקן מרזב מקושט, אשר שרד אם כי האיור נמחק עם השנים.
המבנה נבנה בראשיתו כמלבן סימטרי, אולם עם הבאת הצנרת המודרנית לארץ ישראל בידי המתיישבים האירופאים הראשונים (הטמפלרים), נוספה למבנה תוספת בנויה משמאל לחזית, המכילה שירותים ומקלחת ואשר שוברת את הסימטריה של המבנה ומעניקה לו את צורתו הייחודית.
בחצר המבנה עומד מבנה עשוי בוץ, טיט ואבני כורכר, ששימש לאחסון. מבנה זה היה ככל הנראה המבנה הראשון במקום, ולפי ההערכות הוא בן כמה מאות שנים.
לאחר מלחמת העצמאות תפס צה"ל את המבנה, והוא שימש מאז ועד שנת 2009 את חיל החינוך. לאורך השנים ישבו במבנה יחידות שונות, ומאז אמצע שנות השמונים ישבה במבנה מפקדת מרחב מרכז של מערך מג"ן (בעבר - אגף הנוער והנח"ל). הצבא ביצע במבנה שינויים מינוריים יחסית (הבולטים שבהם סגירת חלונות והקמת קירות, וכן הסבת בריכת האגירה לרחבת מסדרים), ובמקרים רבים אף שיפץ ושימר את הבית (בין היתר, הותקן גג חדש, תוקנה הצנרת והוכנסו רשתות חשמל וטלפון). רבים מחשיבים את המבנה כבית הבאר השמור והשלם ביותר בארץ ישראל, רבות תודות לשימוש הממושך של צה"ל במבנה. הבית שמור טוב יותר מהמבנים הדומים הנמצאים בסביבתו. הודות לעובדה זו ולרמת הפאר וההדר המרשימה של המבנה - הוא נחשב בית הבאר החשוב ביותר שהשתמר מתקופת הפרדסנות של יפו בשלהי המאה ה-19.
לאחר יותר משישים שנה שבהם ישב צה"ל במבנה, פינה אותו לבסוף בחודש אוגוסט 2009. כיום מיועד המבנה לשחזור ולשימור. בשנת 2011 הציע אותו מינהל מקרקעי ישראל למכירה, באמצעות עמידר, עבור סכום של כ-10 מיליון שקלים חדשים. הבניין נמכר לבסוף לארגון נכי תאונות עבודה ואלמנות נפגעי תאונות עבודה.
ב-2014 נערכו בו צילומי הסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
הערות שוליים

↑  דותן לוי, ארמון יפואי למכירה ב-10 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 22 במרץ 2011
↑  הדר חורש‏, כך נקברו מיליונים מקצבאות נכים בחירבה בדרום תל אביב, באתר וואלה, 19 במרץ 2016
הבית מצדו הדרומי
ציורי קיר בקומה השנייה. ניתן להבחין גם בשרידי ציורים על התקרה
המשאבה המכנית
החלל המרכזי בקומה השנייה
קמרון צולב בקומה הראשונה
בריכת האגירה שהוסבה לרחבת מסדרים
ציורי קיר בקומה השנייה
ביורן אגיין

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-1988
 אתר רשמי
 
עטיפת האלבום Greatest Hits of ABBA: Live at the Royal Albert Hall
ביורן אגיין (באנגלית Björn Again) היא להקת מחווה ללהקה השוודית הידועה אבבא. שמה מבוסס על שמו של אחד מארבעת חברי להקת אבבא (וכותב משותף של מרבית שיריה) - ביורן אולבאוס - ועל שיבוש הביטוי האנגלי born again.
הלהקה הוקמה במלבורן, אוסטרליה, בשנת 1988 על ידי רוד לייסל וג'ון טירל אשר לא רק מפקחים על כל מסעות ההופעות הבינלאומיים של הלהקה אלא גם מנגנים בה - רוד על גיטרה בס וג'ון על תופים. הלהקה החלה להופיע ב-5 במאי 1989 בפאב קטן בשם The Tote במלבורן. היא זכתה לפופולריות כמעט מיידית והחלה במסע הופעות - תחילה ברחבי אוסטרליה, ולאחר מכן בכל העולם. היא פועלת עד עצם היום הזה (דצמבר 2007), כלומר - כמעט 20 שנים רצופות, ובכך עולה משך פעילותה באופן ניכר על זה של להקת אבבא עצמה. לנוכח הביקוש הרב להופעות, מופעלות למעשה כמה קבוצות תחת שם זה. ביורן אגיין נחשבת ללהקת המחווה המצליחה ביותר בכל הזמנים ולאחד מענפי הייצוא המוזיקלי המצליחים ביותר של אוסטרליה.
ביורן אגיין אימצה גישה קלילה יחסית לייצוג של להקת אבבא. למרות שהלהקה נאמנה כמעט לחלוטין לשירים עצמם, המיצג הוויזואלי הוא במידת מה פארודיה על אבבא. חברי הלהקה משוחחים בינם לבין עצמם ועם הקהל במבטא שוודי מזויף, ומשתמשים בשמות במה שהם גרסה הומוריסטית לשמות חברי להקת אבבא: אנייטה פלסטארט (פלסטארט=זינוק פסול במירוץ; במקום אנייטה פלסקו), בני אנדרוור (אנדרוור=לבוש תחתון; במקום בני אנדרסון), פרידה לונגסטוקין (לונגסטוקינג=גרבי ניילון ארוכים; במקום פרידה לינגסטאד) וביורן וולבו-אס (במקום אולבאוס). את הלהקה מלווים הבסיסט ראטגר סונופאגן והמתופף אולה דראמקיט (שוב, שיבוש של שמות הנגנים המלווים של להקת אבבא - ראטגר גאנרסון ואולה ברונקרט).
ככלל, ביורן אגיין מבצעת שירים של להקת אבבא. אולם לאחר שלהקת אירייז'ר הוציאה מיני-אלבום של גרסאות כיסוי לשירי אבבא בשם Abba-esque הגיבה ביורן אגיין במיני-אלבום משלה בשם Erasure-ish שבו גרסאות כיסוי לשירי אירייז'ר בסגנון אבבא. בין היתר נכלל בו השיר A Little Respect, שהגיע למקום ה-25 במצעד הבריטי בשנת 1992.
הלהקה קיימה מעל 4,000 הופעות ב-57 מדינות. היא השתתפה בפסטיבלים ידועים ברחבי העולם, לרבות פסטיבל רדינג ופסטיבל גלאסטונברי. כמו כן הופיעה באולמות קונצרטים כגון רויאל אלברט הול ואצטדיון ומבלי בלונדון, תיאטרון המדינה בסידני, אוסטרליה, ה-SECC בגלאזגו, סקוטלנד, ואירווינג פלאזה בניו יורק. הלהקה שימשה כלהקת חימום בהופעות של אמנים שונים, כגון הספייס גירלז, שאניה טוויין ושר. הופיעה גם באירועים פרטיים, בין היתר באירועים של ביל גייטס מנכ"ל מיקרוסופט, הקומיקאי רואן אטקינסון (מיסטר בין) ואף בחתונתו של ראסל קרואו בשנת 2003.
אלבומים

1992: Erasure-ish (גרסאות כיסוי לשירי אירייז'ר)
2002: Greatest Hits of ABBA: Live at the Royal Albert Hall (הוקלט בהופעה)
ביורן איטלינג

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1974 (בן 49) אומאו, שוודיה 
 שם לידה:  Björn Daniel Arne Yttling 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  Carlforsska gymnasiet 
 סוגה:  אינדי רוק 
 שפה מועדפת:  שוודית 
 כלי נגינה:  בס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ביורן איטלינג (בשוודית: Björn Daniel Arne Yttling; נולד ב-16 באוקטובר 1974, אומאו) הוא זמר-יוצר גיטריסט ומפיק מוזיקלי שוודי.
ביוגרפיה

ביורן איטלינג נולד באומאו, שוודיה. הוא התחיל להלחין ולנגן בגיל שמונה. בהמשך הוא עבר לעיר וסטרוס בה למד מוזיקה. בהיותו שם ביורן איטלינג הכיר את פטר מורן וביחד עם גון אריקסון בשנת 1997 הם הקימו טריו אינדי רוק בה איטלינג היה מנגן גיטרה והיה כותב שירים. הלהקה הוציא מספר רב של אלבומים שזכו להצלחה במיוחד בשנים 2006–2011. במרץ 2020 הלהקה הוציאה את האלבום התשיעי שלה והיה מתוכנן סבב הופעות בארצות הברית שנדחה.
בנוסף לפעילות בלהקה, ביורן איטלינג עסק בהפקת אלבומים וכתיבת שירים לאמנים אחרים כמו ליקה לי, כריסי היינד, פרנץ פרדיננד, אלכס וינסטון ועוד. בסך הכל הוא הפיק 20 אלבומים.
בשנת 2014 הוא היה בין התורמים העיקריים לאלבום חדש של כריסי היינד.
ברכת שמואל

ערך זה עוסק בסדרת ספרי פלפול מאת רבי ברוך בער לייבוביץ. אם התכוונתם לספר דרושים על התורה מאת רבי שמואל קאיידנובר, ראו .
שער הספר
ברכת שמואל היא סדרה בת ארבעה ספרים העוסקת בפלפולים על התלמוד בבלי בשיטת בריסק שנכתב על ידי רבי ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק הנקראת ישיבת קמניץ.
בשם הספר, "ברכת שמואל", הנציח המחבר את אביו הרב שמואל דוד. הרב ליבוביץ טיפל בעצמו בסידור חידושיו והכנתם לדפוס. בחורף תרצ"ה עסק בכתיבת חידושיו לבבא מציעא, אבל לא הגיע להשלמתם, כי בינתיים פרצה מלחמת העולם השנייה ונפטר ללא שזכה לראות את חידושיו בדפוס.
תוכן הספר

הספר נחשב לקשה יחסית, מכיוון שבניגוד להסברתו של רבי ברוך בער, כתיבתו הייתה בקיצור נמרץ ובביטויים מיוחדים.
רבי ברוך בער היה דייקן בדבריו. כתב על כך חתנו רבי ראובן גרוזובסקי: ”היה אצלו עיקר גדול באיזה אופן ובאיזה מילים להביע את הקושיא והתירוץ או את החקירה, ולזאת בכל פעם שחקר את אותה החקירה עצמה הייתה בעיניו כחקירה חדשה, ואם הביעה במילים אחרות או שנתווספה אצלו איזו הרגשה חדשה נחשב הדבר בעיניו כדבר חדש וחידוש הפלא.”
בישיבות רבות נחשב הספר לאחד מספרי היסוד מבין ספרי האחרונים.
בתשע"ח יצא כרך נוסף מכתב ידו, "כתבי ברכת שמואל - על מסכת שבת", שנערך על ידי נכדו, הרב עוזיאל ליבוביץ.
ספרי עזר

נכדי המחבר הוציאו את "חידושי ושיעורי רבי ברוך בער", שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידי תלמידיו. הספר נועד בעיקר להסביר את שיעוריו של רבי ברוך בער כפי שנרשמו על ידו ב"ברכת שמואל".
הערות שוליים

↑  ר' חיים שלום לייבוביץ, בהקדמה לברכת שמואל על בבא מציעא.
↑  הקדמה לברכת שמואל על מסכת בבא מציעא.
↑  הקדמת הספר חו"ש רבי ברוך בער.
בנזוציקלוהפטן

בנזוציקלוהפטנים הם ציקלוהפטנים המחוברים לטבעות בנזן. לרובם יש שתי טבעות בנזן, והן נקראות דיבנזוציקלוהפטנים.
בנזוציקלוהפטנים אחדים משמשים כטיפול תרופתי, כגון אנטיהיסטמינים, אנטיכולינרגים, נוגדות דיכאון, ונוגדות קולטני סרוטונין.
דוגמאות מכילות:
אנטיהיסטמינים ונוגדות קולטני סרוטונין
אזאטדין
דסלורטדין
לורטדין
רופטדין
ציפרוהפטדין
קטוטיפן
פיזוטיפן
תרופות אנטיכולינרגיות
דפטרופין
נוגדי פרכוסים
אוקסיטריפטילין
תרופות נוגדות דיכאון ואנטיכולינרגיות
אמינפטין
אמיטריפטילין
נורטריפטילין
נוקסיפטילין
אוקריפטילין
פרוטריפטילין
אחרות
ציקלובנזפרין
אינטריפטילין
ברסלב (מחוז משנה)

מחוז משנה ברסלב (בבלארוסית: Браслаўскі раён; ברוסית: Браславский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ברסלב.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ברסלב 29,175 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 25,508 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 64.59% בלארוסים, 18.66% פולנים, 14.26% רוסים ו-2.49% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (49.56%) ורוסית (45.6%).
ביורן אולבאוס

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1945 (בן 79) Lundby church parish, שוודיה 
 שם לידה:  Björn Kristian Ulvaeus 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונד 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  שוודית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Polar 
 בן או בת זוג:  אנייטה פלטסקוג (6 ביולי 1971–יולי 1980) 
 צאצאים:  לינדה אולבאוס, כריסטיאן  אולבאוס 
 פרסים והוקרה:  ליטריס אט ארטיבוס (1999)  Musikexportpriset (2008)  Musikexportpriset (2000)  מפקד דרגה 1 במסדר ואסה (21 במרץ 2024)  הפרס השוודי הבינלאומי השנתי 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ביורן אולבאוס (בשוודית: Björn Kristian Ulvaeus, נהגה "בְּייֶן"; נולד ב-25 באפריל 1945) הוא מוזיקאי שוודי, מחברי להקת הפופ השוודית אבבא.
קורות חייו

אולבאוס נולד בעיר גטבורג, אך את ילדותו עבר בוסטרוויק. עם תום שירותו הצבאי ניגש ללימודים אקדמיים באוניברסיטת לונד, שם למד מנהל עסקים ומשפטים.
את דרכו המוזיקלית החל אולבאוס בשנת 1966, עת הצטרף להרכב הוטנני סינגרס, שם גם הכיר את שותפו המוזיקלי לעתיד בני אנדרסון, ששימש כקלידן ההרכב. בעת צילומי תוכנית טלוויזיה הכיר אולבאוס את אנייטה פלטסקוג, לימים אשתו, שהייתה אז בת 19. זמן קצר לאחר מכן, הכיר אנדרסון את אנני-פריד לינגסטד - הצלע הרביעית באבבא.
בשנת 1969 החלה אבבא לפעול ולהצליח בעולם כולו. אולבאוס ואנדרסון שימשו בלהקה כנגנים, כמלחיני השירים וככותביהם, בעוד שנשותיהם משמשות כזמרות. עם פירוק הלהקה המשיכו השניים לעבוד יחדיו ופנו ליצירת מחזות זמר. השניים כתבו שלושה מחזות: "שח-מט" (1984), "כריסטינה מדובמולה" (1995) ו"מאמה מיה!" (2003). אולבאוס אף הקים את להקת המחווה ביורן אגיין בשנת 1988.
בשנת 1971 נשא אולבאוס את פלטסקוג לאשה, ובהמשך נולדו לשניים שני ילדים. בשנת 1980 הצמד התגרש, על אף שהסכים להמשיך ולשתף פעולה במסגרת הלהקה. בהמשך, בשנת 1981, נשא אולבאוס את מבקרת המוזיקה לנה שלרכה (Källersjö), ולשניים נולדו שתי בנות.
אולבאוס הוא חבר פעיל ובולט בסניף השוודי של האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי, ותיאר את עצמו כ"אגנוסטי נוטה לאתאיזם".
בית צאלח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  מארי צאלח בן יחיא
 מיקום:  צנעא
 מדינה:  תימן
 רב בית הכנסת:  מארי צאלח צאלח  מהרי"ץ  מארי אברהם צאלח
 נוסח תפילה:  נוסח בלדי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ה'ת"ם (1680)
 תאריך פירוק:  ה'תש"ט (1949)
 קואורדינטות:  15°20′56.4″N 44°11′38.5″W﻿ / ﻿15.349000°N 44.194028°W﻿ / 15.349000; -44.194028
  (למפת צנעא מוגדלת) בית צאלח(למפת צנעא רגילה) בית צאלח
 
בית צַאלָח היה אחד מבתי הכנסת העתיקים והחשובים ברובע היהודי בצנעא שבתימן, ובו התקיימה הישיבה הכללית.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה בשנת ה'ת"ם (1680), והיה בין בתי הכנסת הראשונים שנבנו אחרי חזרת יהודי צנעא מגלות מוזע וההתיישבות בקאע אל-יהוד. את בית הכנסת בנה מארי צאלח בן יחיא, אבי משפחת צאלח (מארי צאלח צאלח, מהרי"ץ, מארי אברהם צאלח ועוד רבים), כבית כנסת משפחתי.
בשנת ה'תקכ"ב (1762) נהרס בית הכנסת יחד עם שאר בתי הכנסת בעיר עקב גזירת חורבן בתי הכנסת של האימאם אלמהדי. לאחר ביטול הגזירה כעבור כ-30 שנה, שופץ בית הכנסת על ידי מהרי"ץ. בית הכנסת נחנך מחדש בשנת ה'תקנ"ז (1797).
הרב עמרם קורח סבור שלפני גזירת החורבן נמכר בית הכנסת לרב שלום עראקי, ולאחר הגזירה נקנה על ידי מהרי"ץ ונבנה מחדש. פרופ' יהודה רצהבי סבור שבית הכנסת לא נמכר לרב שלום עראקי, אלא שהיו קיימים שני בתי כנסת, אחד בית צאלח, ובית כנסת נוסף בבית מהרי"ץ, שלאחר שמהרי"ץ קנה את בית צאלח איחד בין בתי הכנסת.
בסביבות שנת ה'תרצ"ו (1936) פרצה מחלוקת על בעלות בית הכנסת, בין פלג הדרדעים לפלג העיקשים. לאחר התערבות האימאם יחיא והשופט מוחמד אבו טאלב, נגזרה גזירה להרוס את כל בתי הכנסת עליהם יש מחלוקת, וביניהם בית צאלח. מתפללי בית הכנסת ותושבי השכונה יצאו להפגנה מול בית האימאם יחיא ובנו אחמד, שהורה להפסיק מיידית את ההרס.
בית הכנסת המשיך לתפקד עד עליית יהודי תימן לארץ ישראל בשנת ה'תש"ט (1949) במבצע על כנפי נשרים.
מעמד ומבנה

מבנה בית הכנסת היה מרובע, והיה מפואר ביותר. לבית הכנסת הייתה חצר גדולה מצדו הצפוני. בבית הכנסת היו 4 ארונות קודש מלאים בעשרות ספרי תורה, וביניהם ספר תורה עתיק ומקודש המכונה "אלזָקֵן".
בית הכנסת היה חשוב ביותר, ומהרי"ץ הזכירו בקינתו על חורבן בית הכנסת: ”אללי לי עת אזכור לבית כנסת צאלח מכוּנָה, אשר הייתה מעון ומכון לדר מעוֹנָה, הן עתה שכנה עליה עננה, אנה פנה הודה אנה”.
בבית הכנסת התקיים מוסד הישיבה הכללית, שפעלה בו החל משנת ה'ת"ם (1680) עד ה'תרס"ה (1905), בו בוטלה הישיבה עקב מאורעות חוזת אלנפר ופטירת רוב חכמיה.
בית הכנסת שימש לעצרות תפילה המוניות, מפאת גודלו, יופיו וחשיבותו.
לבית הכנסת היו מנהגים ייחודיים שנהגו רק בו ולא בשאר בתי הכנסת בעיר.
מנהיגים מפורסמים בבית הכנסת

מארי צאלח צאלח
מהרי"ץ
מארי אברהם צאלח
בירושלים

לאחר עליית יהודי תימן לארץ ישראל, הוקם בשכונת בית ישראל בירושלים בית כנסת שנקרא "חברת אחים – בית צאלח", על שמו של בית הכנסת בצנעא. בבית כנסת זה התפללו מרבני ירושלים, כגון מארי רצ'א צארום, מארי יוסף צאלח הזהב, ועוד רבים.
ראו גם

בית אלשיך
בית אלאוסטא
לקריאה נוספת

יחיאל נחשון, בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח–י"ט), הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 115–119
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  יחיאל נחשון, בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח-י"ט), הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 115–119
↑  יחיאל חבשוש, שני המאורות, בהוצאת משפחת חבשוש, תל אביב ה'תשמ"ז (1987), עמודים 339–340
↑  ד"ר אדם בן נון, מנהגי כניס בית צאלח, באתר נוסח תימן
ברוניסלב גרמק

גרמק ב-2004
ברוניסלב גרמק (בפולנית: Bronisław Geremek‏ 6 במרץ 1932 – 13 ביולי 2008) היה היסטוריון פולני, מראשי ארגון סולידריות ושר החוץ של פולין. נולד כיהודי, חי בנעוריו כנוצרי קתולי, אך הצהיר על עצמו בבגרותו כאתאיסט.
תולדות חייו > שנים ראשונות

אביו היה סוחר פרוות יהודי, משפחתו גורשה מביתה בוורשה לגטו ורשה ואביו נרצח באושוויץ. אמו והוא הוברחו ב-1943 מחוץ לגדרות הגטו על ידי פולני נוצרי בשם סטפן גרמק, ששיכן אותם בביתו. לאחר מכן נשא גרמק את אמו של ברוניסלב לאשה והמשפחה חיה בהתאם לאמונה הקתולית של האב החורג.
תולדות חייו > פעילות אקדמית

בשנת 1954 בגר לימודי היסטוריה צרפתית באוניברסיטת ורשה ובין השנים 1956–1958 השלים את לימודי התואר השני באקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז. ב-1960 קיבל תואר דוקטור. תחומי עיסוקו היו חקר החברה והתרבות של ימי הביניים ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בשוק העבודה בפריז בימי הביניים. גרמק כתב עשרה ספרים בתחום עיסוקו האקדמי ומאמרים רבים בכתבי עת מדעיים. בין 1972 ל-1985 כיהן כפרופסור במכון להיסטוריה פולנית באקדמיה הפולנית למדעים.  בין 1960 ל-1965 לימד גם בסורבון בפריז.
תולדות חייו > פעילות פוליטית

בשנת 1950 הצטרף למפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. בשנת 1968 פרש ממנה כמחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. מאז היה לאחת הדמויות הבולטות באופוזיציה הדמוקרטית לשלטון ב"עידן גיירק (1970 - 1980)". ב-1980 היה ליועצו של מנהיג פועלי גדנסק, לך ואלנסה ולאחד מראשי ארגון סולידריות. גרמק הטיף למעבר לא-מהפכני לדמוקרטיה. בין דצמבר 1981 לדצמבר 1982 הושם במעצר בגין הפרת חוקי המשטר הצבאי שהושת על המדינה. ב-1983 שב ונאסר.
גרמק היה אחד המשתתפים בשיחות השולחן העגול שסללו את הדרך לתום השלטון הקומוניסטי והובילו לבחירות החופשיות הראשונות במדינה ב-1989.
מאז 1989 היה חבר הסיים. בשנת 1991 היה בין מייסדי תנועת "האיחוד הדמוקרטי", תנועה של איגודי פועלים דמוקרטיים, לאחר הבחירות הכלליות החופשיות באותה שנה הטיל עליו הנשיא הנבחר, לך ואלנסה, להרכיב ממשלה, משנכשל במשימה קיבל אותה יאן אולז'בסקי והיה לראש הממשלה. גרמק כיהן כיו"ר ועדת החוץ של הסיים (1989-1997), יו"ר ועדת החוקה (1989-1991) ויו"ר ועדת החוק האירופי (2000-2001). בין השנים 1997 ל-2000 כיהן כשר החוץ ושנת 1999 חתם על ההסכם שצירף את ארצו לברית נאט"ו.
בשנת 2004 נבחר גרמק, שהאמין ברעיון האיחוד האירופי והטיף ליצירת זהות אירופית מאוחדת, לפרלמנט האירופי כנציג ברית הדמוקרטים והליברלים.
ב-2008 נהרג בתאונת דרכים. הוא נקבר בהלוויה ממלכתית במעמד הנשיא לך קצ'ינסקי, ראש הממשלה דונלד טוסק והנשיאים לשעבר ריזרד קצ'ורובסקי, אלכסנדר קוושנייבסקי ולך ואלנסה. עם מותו הוכרז יום אבל לאומי.
עיטורים והוקרה

גרמק זכה בהוקרה אירופית, בין היתר נבחר כחבר מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, בעל אות לגיון הכבוד הצרפתי, ובעל אות מסדר העיט הלבן, העיטור הפולני הגבוה ביותר.
לאחר מותו נקראה על שמו הקתדרה לתרבויות אירופה בקולג' אירופה. ב-2009 נקראה על שמו החצר הפנימית המרכזית של בניין הפרלמנט האירופי בשטרסבורג.
ביורן ארילד גראם

ביורן ארילד גראם (בנורווגית: Bjørn Arild Gram; נולד ב-25 בספטמבר 1954) הוא פוליטיקאי נורווגי ממפלגת המרכז אשר משמש כשר ההגנה החל מ-12 באפריל 2022.
ביוגרפיה

גראם נולד בסטיינקייר ב-25 בספטמבר 1954. הוא שרת במשמר הגבול הנורווגי ולאחר מכן במשמר המולדת הנורווגי. לאחר מכן למד במכללה האוניברסיטאית צפון טרנדלג ובאוניברסיטת בודו. ב-1991 הוא נבחר לחבר במועצת עיר הולדתו, והחזיק במושב זה עד שנת 2000. ב-1993 הוא נבחר כסגנו של נציג מחוז צפון טרנדלג לסטורטינג והחזיק בתפקיד עד 1997. ב-1995 הוא נבחר במקביל למועצת מחוז צפון טרנדלג, והחזיק בתפקיד עד 2019. בין השנים 1996–1998 עמד בראש תנועת הנוער של מפלגת המרכז. ב-2005 הוא מונה למזכיר המדינה במשרד האוצר. ב-2007 הוא נבחר לראש עיריית סטיינקייר וכיהן בתפקיד עד 2020. באותה שנה הוא נבחר ליו"ר מועצת הרשויות המקומיות והאזוריות בנורווגיה.
ב-14 באוקטובר 2021 מונה גראם לשר הרשויות המקומיות. בתפקידו זה הוא בלט במדיניותו למנוע איחודים של מחוזות שונים. ב-12 באפריל 2022 הוא נקרא להחליף את אוד רוגר אנוקסן בתפקיד שר ההגנה, לאחר שזה האחרון נאלץ לפרוש בעקבות האשמה בהטרדות מיניות. זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, הוא הודיע שנורווגיה תתרום טילים ישנים שאינם עוד בשימוש בצבא הנורווגי, עבור צבא אוקראינה הנלחם ברוסים. ב-8 ביוני הוא הודיע כי נורווגיה תתרום לאוקראינה 22 תותחים מדגם M-109. ב-16 ביוני, בפסגת שרי ההגנה האירופיים בבריסל, הצהיר גראם כי הוא אינו שולל אפשרות שחיילים אוקראינים יתאמנו על אדמת נורווגיה.
הערות שוליים

↑  "Norge har donert luftvernsystem til Ukraina"
↑  "Forsvarsdepartementet bekrefter at Norge har donert artilleri til Ukraina"
↑  "Gram åpner for opplæring av ukrainske soldater i Norge"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 37254  GND: 130037683X  ISNI: 0000 0003 6496 6552  VIAF: 228779899   WorldCat (עם VIAF): 228779899
ברל ברודר

| --- | --- |
 לידה:  1815 ברודי, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1868 (בגיל 53 בערך) פלוישט, הנסיכויות הרומניות המאוחדות 
 שם לידה:  בער מרגליות 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
ברל ברודר (ביידיש: בערל בראָדער, שמו האמיתי: בער מרגליות; 1815?, פודקאמין - 1868, פלוישט או קרלסבד) היה אחד מהמשוררים העממיים והזמרים הנודדים (בדחן) הראשונים בשפת היידיש. שיריו נחשבים כמבשרי תיאטרון יידיש.
חייו

אביו של ברל היה יצרן רעפים והרוויח יפה, וכבר בשנותיו המוקדמות בלט בשנינותו. בילדותו למד בביתו לימודי קודש עד למותו של אביו, בהיותו בן 16. הוא לימד את עצמו נגינה בכינור. אחרי מות אביו עבד כיוצר מברשות לפרנסתו וכדי לעזור לאמו. אחרי כמה שנים נעשה קניין של בעל בית החרושת והיה נוסע הרבה בשליחות החברה לרוסיה. הקהל הראשון שברודר הופיע בפניו היו שותפיו לעבודה, אשר קראו לו ברל "דער ווערטלזאגער" – דהיינו אדם שיש לו תמיד חרוז או פתגם מן המוכן. לאחר נישואיו בגיל 25 החל לעסוק בכתיבה ושירה.
משנות העשרה המאוחרות עד תחילת שנות העשרים שלו הוא נדד בדרכים כשחקן נודד יחד עם עוד שני זמרים שהיו בתחילה בדחנים. אחד מהם היה חייט שהכין תלבושות ללהקה. סבורים שרבים משיריו אולתרו במקום. בעניין זה יש אנקדוטה עליו: אחד ממכריו ביקש ממנו שיר אותו ישיר באותו ערב שבו יופיעו דמויות של אופה, מלמד או טיפוס אחר. הוא עלה לדירתו ואחרי כמה שעות היה השיר מוכן ובערב הוא שר אותו באכסניה למוזיקה אותה הלחין. ב- 1857 כאשר היה משבר כלכלי בברודי הוא הקים את להקת בראדער זינגער ועזב לרוסיה. לשירים אותם ביצע עם חבריו הוסיף גם העמדה תיאטרלית. אחרי זמן קצר הוא נעשה פופולרי ושיריו הושמעו בכל מקום. הוא החל להיות מוזמן לשמחות. מבחינה זאת הוא שימש בתפקיד הבדחן כמו בימים עברו.
הוא זכה לשבחים רבים בהופעה באכסניה ידועה בברודי שבה התקבצו המשכילים המקומיים. הם היו אלה שעודדו אותו להוציא את שיריו בדפוס.
ספר השירה הראשון שלו פורסם ב- 1860 בפרסבורג, השני בלמברג והשלישי 1882 בוורשה. הוא כתב מוזיקה למספר גדול מאוד של שירים וקופלטים שלא פורסמו מעולם. הוא נהג להזמין את שותפיו ואת המתחרים לקרבות חריזה ובדרך כלל היה מנצח בהם.
ברודר הוא המפורסם בין הבראדער זינגער, זמרים בני המאה ה-19 שהושוו לטרובדורים או Minnesänger והיו ידועים הן כזמרים והן כשחקנים. בשיריו שולטים בעיקר מוטיבים חברתיים. ברל נותר חף לחלוטין מהמאבקים שהתחוללו סביבו בין המשכילים לשמרנים, שום דבר מזה לא חדר לתוך שיריו. זאת בניגוד לתלמידו ולוול זבארז'ר, שייצג את הרעיונות הקלאסיים של ההשכלה וכיוון את חיציו נגד הבורות והיהדות הרבנית והחסידית.
שיריו הועלו על הכתב רק לעיתים נדירות, כך שרובם נאבדו. אוסף קטן של שלושים משיריו שרדו, מתוכם 24 בצורת דיאלוג - בדרך כלל בין בעלי מלאכה כמו חייטים או סנדלרים. כינויו של ברל הוא המקור לשם "בראדער זינגער".
לאחר שעזב את ברודי, הוא לא התיישב בדרך קבע, וכן היה ידוע כשתיין כבד. את שנותיו האחרונות חי בעוני. זילברצווייג מצטט תיאורים סותרים על שנותיו האחרונות: בנו טוען שהוא נפטר ב-1868 בקרלסבד, בעוד שאדם אחר טען שהוא נפטר ב- 1888 בפלוישט, רומניה, עיירה קטנה ליד בוקרשט. בניגוד לברל ברודר היה וולוול זבארז'ר מתומכי ההשכלה וייצג את היעדים הקלאסיים של קידום עברית, מלחמה על החינוך, נגד בורות ובערות, במיוחד נגד מופתי הרבנים החסידיים.
לקריאה נוספת

נתן מיכאל גלבר Aus zwei Jahrhunderten: Beiträge zur neueren Geschichte der Juden, Wien u. a.: Löwit, 1924
Bercovici, Israil, O sută de ani de teatru evreiesc în România ("One hundred years of Yiddish/Jewish theater in Romania"), 2nd Romanian-language edition, revised and augmented by Constantin Măciucă. Editura Integral (an imprint of Editurile Universala), Bucharest (1998), pages 31–36. ISBN 973-98272-2-5.
Roskies, David G., The Jewish Search for a Usable Past, Indiana University Press (1999), ISBN 0253335051. p. 94–95.
הערות שוליים

1 2  דריי דורות
1 2 3  לעקסיקאן פון יידישן טעאטער, באנד 1, עמ' 222–223.
1 2  Bercovici 1998.
↑  גלבר, עמ' 70
↑  גלבר, עמ' 71
↑  גלבר, עמ' 72.
↑  גלבר, עמ' 73
↑  גלבר, עמ' 73.
↑  Roskies 1999, p. 94.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312693705171  GND: 137341768  ISNI: 0000 0004 0241 7563  VIAF: 297769892   WorldCat (עם VIAF): 297769892 
משיריו של ברל ברודר (בערל בראדער) בספר השירים היידי אמנטאלאגיע פינף הונדערט יאהר אידישע פאעזיע, 1917 ניו יורק. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 154
בנזה הקדוש

| --- | --- |

 לידה:  בערך 1163 Burzet, צרפת 
 פטירה:  1184 אביניון, צרפת 
 חג:  14 באפריל 
 
פון סן בנזה באביניון
בֶּנֶזֶה הקדוש (St. Bénézet), הקרוי לעיתים גם בּנואה או בנזה בונה הגשרים (1163 לערך - 1184) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית והוא נחשב למייסד אחוות בוני הגשרים. על פי המסורת הנוצרית, הוא היה נער רועים. בזמן ליקוי חמה שאירע בשנת 1177, פקד את בנזה חזון, אשר ציווה עליו לבנות גשר מעל נהר הרון באביניון.
הרשויות סירבו לסייע לו, אך המלאכים שבחזון הורו לו לבצע את המשימה לבדו, בזמן שהם ישגיחו על העדר. בנזה הרים אבן כבדה וקבע אבן פינה למה שהפך אחר כך לגשר סן בנזה, גשר בנזה הקדוש. הרמת האבן גרמה על פי המסורת לשרשרת ניסים: עיוורים החלו לראות, חירשים יכלו לשמוע, גבם של גיבנים התיישר. לפיכך, זכה בנזה בתמיכת עשירי העיר, שהקימו את אחוות בוני הגשרים.
ראו גם

פון סן בנזה