stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ גרבי נגד שרת החינוך
הדיון > טענות ג'רבי ואחרים

העותרים טוענים, שמקור סמכותה של הוועדה לתכנון ולתקצוב לפי סעיפי החוק השונים מהם מבקשת המדינה ללמוד על היקף סמכויותיה של הות"ת – אינם מצביעים על כך שניתנה לות"ת הסמכות להורות על חלוקת התקציב. סעיף 17 לחוק המל"ג שכותרתו "תקציב המוסדות", קובע: "המועצה רשאית להציע הצעות בדבר השתתפות המדינה בתקציבי המוסדות המוכרים." הסמכות המוענקת למל"ג בענייני תקציב בחוק המל"ג היא סמכות ייעוץ גרידא, כך שלמעשה לא היה ביכולתה להאציל לוועדה שהוקמה מטעמה סמכות שמלכתחילה לא הוענקה לה בחוק. המל"ג לא הותירה בידה כל סמכות פיקוח על חלוקת התקציב כאשר ככלל על הגוף המאציל להחזיק בידיו שליטה מסוימת בסמכות גם לאחר האצילה.
טענתם הנוספת היא כי חלוקת תקציב ההשכלה הגבוהה קובעת למעשה הסדרים ראשוניים ועל כן מן הראוי שתעשה על ידי הרשות המחוקקת.
העותרים טוענים לחוסר בייצוג הולם של המכללות הלא מתוקצבות ובכך נוצר מצב של ניגוד עניינים. הות"ת מורכבת מ-4 חברי אוניברסיטאות ותיקות, איש סגל מהמכללות המתוקצבות ושני אנשי כלכלה.
החוק בנושא זה תוקן במהלך השנים, באשר להרכב המל"ג נקבע בתיקון לסעיף 4א, אך לא נעשה תיקון דומה לגבי הרכב הות"ת, וכך קופחו זכויותיהם של המוסדות הלא מתוקצבים. אין גם בות"ת ייצוג לסטודנטים (בניגוד להרכב המועצה שבו נכלל גם נציג מטעם הסטודנטים).
לטענתם, הנציגים הנוכחיים נגועים בניגוד עניינים. הנציגים הם מחלקי התקציב וגם מקבליו כך שהאינטרס הצר של המוסד המקבל את התקציב, יכול שלא לעלות בקנה אחד עם האינטרסים הכלכליים של ההשכלה הגבוהה בישראל. הפתרון הוא על ידי ייצוג הולם בוועדה לכל המגזרים, למוסדות הלא מתוקצבים ולסטודנטים.
בקשתם של העותרים היא למעשה ששכר הלימוד המשולם מטעמם למוסדות החוץ תקציביים יושווה אל זה המשולם על ידי סטודנטים הלומדים במוסדות המתוקצבים.
העותרים מבקשים למעשה כי תקציב ההשכלה הגבוהה יוותר על כנו, כאשר השינוי יהיה במתן חלק מסכום התקציב לצורך "תשלום מאזן" שיועבר ישירות אל חשבונות הבנק הפרטיים של הסטודנטים במוסדות החוץ תקציביים, באופן שהחלק היוצא מכיסו הפרטי של התלמיד לצורך שכר לימוד, יהא זהה בין כל הלומדים לתואר ראשון ללא תלות במוסד בו הם לומדים. המצב כרגע, כך לטענת העותרים, הוא שהמדינה מסבסדת דווקא את החתך הגבוה באוכלוסייה, ובכך היא נוקטת במדיניות מפלה.
טענות נוספות בעניין מדיניות, טענת העותרים להפלייתם של מגזרים שלמים, הנמנים עם שכבות המצוקה, וגורמת לכך שהסבסוד מגיע דווקא לשכבות המבוססות והחזקות שאינן זקוקות לו. נתוני פתיחה טובים (ציוני בגרות ופסיכומטרי גבוהים) מאפיינים את בעלי החתך הסוציו-אקונומי הגבוהה ומותירים את בני שכבות המצוקה בחוץ. הפועל היוצא הוא כי אלה האחרונים נאלצים לשלם את שכר הלימוד במכללות הגבוה פי שלושה מזה הנדרש באוניברסיטאות. הדגש הוא על כך שקבלת העתירה אינה מחייבת הגדלת התקציב אלא חלוקתו בדרך אחרת.
הדיון > טענות המדינה

לטענתה, לא קיים פגם לעניין האצלת הסמכויות. סעיף 17 קובע כי "המועצה רשאית להציע הצעות בדבר השתתפות המדינה בתקציבי המוסדות המוכרים." אין בכך כדי לומר כי היא אינה רשאית ליטול חלק פעיל בחלוקת התקציב. לא נוסח הסעיף, ולעניין זה אף לא מיקומו, אינו מצביע על כך שכוונת המחוקק הייתה לאסור על המל"ג להרחיב את פעילותה גם מעבר לייעוץ. לכל היותר ניתן לומר כי סעיף 17 אינו יכול להוות מקור נורמטיבי עצמאי לקניית הסמכות, בהבדל מקביעה כי הוא שולל את אפשרותה של הוועדה לעסוק בפועל בחלוקה. כיוון שכך, לא ניתן לקבל גם את הטענה כי ההחלטה עומדת בניגוד לסעיף 17. ההחלטה היא החלטת ממשלה (בהבדל מהחלטת המל"ג) שתוחמת את סמכויותיה של הות"ת כוועדת משנה של המל"ג, כאשר בין סמכויותיה: "לחלק בלעדית בין המוסדות להשכלה גבוהה את התקציב הרגיל והפיתוח הכוללים והמאושרים."
הות"ת הוקמה כגוף א-פוליטי, כדי למנוע התנגשות בין הדרג הפוליטי לבין מוסדות ההשכלה הגבוהה. כיוון שכך, "אין מקום לפיקוח של הממשלה כגוף פוליטי על האופן המקצועי בו בוחרת הות"ת לחלק את התקציבים בין המוסדות השונים".
באשר לפעילותה של הות"ת הטענה היא כי בפועל פועלת הות"ת על-פי קריטריונים שוויוניים ומוסדרים וכי קריטריונים אלה הועברו למשרד המשפטים לאישורם.
דינה של הטענה בדבר הרכבה של הות"ת כפוסל את החלטותיה – להידחות. אין קשר בין עתירתם של העותרים להרכב הות"ת, הסעד אותו מבקשים העותרים הוא להורות על חלוקת "החלק בתקציב המדינה המיועד לסבסוד שכר הלימוד במוסדות ההשכלה הגבוהה באופן שווה בין כל הסטודנטים הלומדים במוסדות השונים להשכלה גבוהה בישראל". קבלת החלטה מעין זו – יש בה משום שינוי מדיניות יסודי שאינו בתחום סמכויותיה האופרטיביות של הות"ת, יהא הרכבה אשר יהא. המל"ג יכולה לקבל החלטה מעין זו ולהוציאה אל הפועל אם יעמוד לרשותה התקציב המתאים, אלא שלא הרכב המל"ג עומד כרגע על הפרק, אלא הרכב הות"ת. המל"ג היא שהחליטה על הקמת המוסדות הלא מתוקצבים תוך הקפאת גידול האוניברסיטאות, מהלך שאינו משרת בהכרח את האינטרס הצר של אוניברסיטה זו או אחרת והוכיחה בכך בפועל כי היא אכן מתפקדת כגוף ממלכתי.
טענת המדינה בשם המל"ג בעניין דחיית העתירה על הסף בשל אי צירוף האוניברסיטאות כמו גם המוסדות הלא מתוקצבים כצדדים לעתירה. לאלה כמו לאלה יש נגיעה ישירה לעתירה ולתוצאותיה ומן הראוי היה לצרפם.
פסק הדין > דעת השופטים > השופטת ברלינר ובהסכמת השופטים פרוקצ'יה ולוי

השופטת פסלה את טענותיהם של העותרים לעניין האצלת הסמכויות לות"ת, חוק המל"ג ומאוחר יותר כאשר תוקן החוק בהוספת סעיף 17א קבע אמות מידה לתקצוב. לטענתה, לא נראה שנפל פגם בעצם האצלת הסמכויות, היקפן, חריגתן מסמכויות הגוף המאציל או גלישתן לתחום ההסדרים הראשוניים שצריכים להיות מוסדרים על ידי המחוקק.
השופטת אכן הסכימה כי יש לבחון טענה בדבר חלוקת כספים פסולה של הות"ת בשל העדר קריטריונים ברורים לחלוקת התקציב, ואי שקיפות דיוני הות"ת. ראוי שהקריטריונים לפיהם מחלקת הות"ת את התקציבים למוסדות השונים יובאו לידיעת הציבור ויפורסמו.
השופטת אינה סבורה שיש לקבל את הטענה בדבר לאי פרסומם כדי לפסול רטרואקטיבית את פעולותיה והחלטותיה של הות"ת. טענה זו לוקה בשיהוי כבד, שהרי ההחלטה שהסדירה את פעולת הות"ת התקבלה ב-6 ביוני 1977 והות"ת פועלת לאורך כל הדרך על פיה.
השופטת סבורה כי יש לכלול בהרכב נציג של המוסדות הלא מתוקצבים, זאת בהתחשב בתפקיד הייעוץ שיש לות"ת באשר לתוכניות פיתוח של ההשכלה הגבוהה והקמתם של מוסדות חדשים.
השופטת דחתה את טענת העותרים בנושא חוסר השוויון המתבטא בתשלום שכר לימוד העולה פי שלשה על זה של עמיתיהם באוניברסיטאות. מדינת ישראל אינה יכולה לממן חינוך גבוה חינם לכל סטודנט, הרי ההיבטים שבהם נבדלות האוניברסיטאות מהמוסדות הלא מתוקצבים כמו השכר המשולם למרצים וכמות הסטודנטים המתקבלים לתארים גבוהים – מצדיקים את אי השתתפות המדינה בשכר הלימוד של העותרים וחבריהם.
השופט לוי הוסיף כי בכל הקצאה תקציבית ממשלתית באשר היא, קשור במוגבלותם של משאבי המדינה, המחייבת קביעתו של סדר עדיפויות. מעיקרו, משמיע הדבר פגיעה בשוויון. תנאי לכך שפגיעה זו תוכשר הוא הצבעה על שוני רלוונטי בין המצויים במדרגות השונות של סדר הקדימויות שנקבע. שוני זה משית את הבסיס לקידומו של השוויון מבחינה מהותית, ושולל חשש לשרירות לב ולפעולה נטולת טעם ראוי. מושכלות יסוד הן אלו במשפט המנהלי.
פסק הדין > החלטה

בית המשפט העליון פסק כי דין העתירות להידחות וכי אין פסול בכך שתלמידי מוסדות לא-מתוקצבים אינם זכאים ל"מענק מאזן".
הממשלה מכוח סמכותה קיבלה את ההחלטה ללא פגם באופן בו בחרה להקצות את משאביה לתמיכה במוסדות ההשכלה הגבוהה, ומכאן ואילך זהו הבסיס לפעילותה של הות"ת.
השלכות פסק הדין

החלטת בג"ץ השפיעה על הסטודנטים המבקשים סיוע בשכר הלימוד במוסדות הלא מתוקצבים, אולם ראינו כי נימוקי ההחלטה נובעים משיקולים מדיניים המצריכים העדפה של אינטרס אחד על פני האחר במקום בו לא קיימים למדינה משאבים כלכליים רבים. המדינה אינה חייבת לדאוג להשכלתם הגבוהה של אזרחיה. אין מקור חוקי (בדומה לחוק לימוד חובה, תש"ט–1949) המטיל עליה חובה שכזו. קידום ההשכלה הגבוהה הוא אכן אינטרס מובהק של המדינה. המשאב האנושי חשוב למדינה, ככל שהמשאב האנושי משתבח באמצעות ההשכלה שרכש, כך גדלים סיכוייה ואפשרויותיה של המדינה להגיע להישגים בכל תחום שהוא: כלכלה, בריאות, ביטחון, רווחה חברתית, צמצום פערים וכיוצא בזה. אולם – כיוון שאין מדובר בחובת המדינה לספק לימודים גבוהים לאזרחיה, מידת התערבותם של בתי המשפט תהא פחותה.
ראו גם

חוק לימוד חובה
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
חוק יסוד: חופש העיסוק
ועדת וינוגרד
השכלה גבוהה בישראל
לקריאה נוספת

יורם רבין, "הזכות לחינוך" (תשס"ב), הזכויות לחינוך כזכויות חוקתיות על־חוקיות, פרק 19, 353 (2002).(הקישור אינו פעיל)
שמעון שטרית, "המנהג במשפט הציבורי", ספר קלינגהופר על המשפט הציבורי, (1993) 375
הערות שוליים

↑  יורם רבין, הזכות לחינוך, נבו, 2002
↑  כתבי אמנה -1037 כרך 31- אמנה בינלאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, 1991.
↑  מודל התקצוב של מערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, הוועדה לתכנון ולתקצוב, ירושלים 2012
↑  חוק המועצה להשכלה גבוהה, תשי"ח–1958
ג'ון דאולנד

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1563 לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  פברואר 1626 (יוליאני) (בגיל 63) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1592 
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ' 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  לאוטה 
 צאצאים:  רוברט דאונלנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון דאולנד (באנגלית: John Dowland‏; 1563 - 20 בפברואר 1626) היה משורר, מלחין, זמר ונגן לאוטה אנגלי. שמו נודע היום כמחברם של שירים מלנכוליים כמו "Come, heavy sleep", "Come again"‏, "Flow my tears",‏ "I saw my Lady weepe" ו-"In darkness let me dwell". המוזיקה הכלית שחיבר זכתה לתחייה ורכשה לה מקום ברפרטואר של נגני הלאוטה, הויולה דה גמבה, והגיטרה במאה העשרים.
חייו

הסברה המקובלת היא שדאולנד נולד בלונדון. ידוע שבשנת 1580 נסע לפריז, שם הועסק בשירותו של השגריר בחצר המלוכה הצרפתית. באותה תקופה הפך לקתולי, וטען מאוחר יותר שבשל כך לא הוצעה לו משרה בחצר הפרוטסטנטית של המלכה אליזבת (למרות שדבר החלפת הכנסייה שלו לא נודע בציבור, ומוזיקאים קתוליים אחרים זכו לקבל משרות בחצר המלכה).
הוא הועסק במשך שנים רבות בחצרו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. בשנת 1606 שב לאנגליה, ובשנת 1612 זכה למשרה בחצרו של ג'יימס הראשון כנגן לאוטה. לא ידוע על יצירות שחיבר מאז ועד מותו בלונדון בשנת 1626.
רוב יצירותיו נכתבו ללאוטה, ורובן הועברו בכתב-יד בלבד. בנוסף פרסם בדפוס ארבעה ספרים של שירי לאוטה (לזמר/ת ולאוטה) (ב-1597, 1600, 1603, ו-1612), וספר אחד של יצירות לקונסורט (1604). יצירתו הידועה ביותר היא "פאוואן הדמעות" (Lachrimae Pavan), שנכתב ככל הנראה סביב 1590 ונודע בכל אירופה. היצירה זכתה לעיבודים שונים וכן לסדרות של ואריציות מאת מלחינים כמו: תומאס מורלי, ויליאם בירד, היינריך שיידמן, יאקוב ואן-אייק ורבים אחרים. מוטיב הפתיחה של היצירה לבדו שימש לפתיחתם של פאוואנים רבים.
ב-1600 פרסם את הפאוואן בגרסה קולית, כשיר הלאוטה "Flow My Tears", להלן הבית הראשון שלו:
Flow, my teares, fall from youre springs,

Exiled for ever, let mee mourn

Where night's black bird hir sad infamy sings,

There let mee live forlorn.
את ספר היצירות לקונסורט (1604) פתח בסדרה של שבעה פאוואנים, תחת הכותרת  Lachrimae או Seaven Teares Figured in Seaven Passionate Pavans לחמש ויולות דה גמבה ולאוטה. הפאוואן הפותח את הסדרה מבוסס גם הוא על "פאוואן הדמעות", וששת הפאוואנים העוקבים מתבססים על רעיונות אשר מופיעים בפאוואן הראשון.
המוזיקה של דאולנד, וחלק ניכר מהטקסטים לשיריו, הם מלנכוליים באופיים, לפי האופנה המקובלת בתרבות החצר האליזבתית. הוא כתב יצירה תחת משחק המילים בכותרת Semper Dowland, semper dolens (תמיד דאולנד, תמיד מדוכא), ולעיתים היה חותם את שמו "ג'ון דאולנד של הדמעות" (John Dolandi de Lachrimae).
למרות שמעולם לא נשכח באנגליה (וספר שיריו הראשון אף הודפס מחדש ב-1844), העניין ביצירתו התעצם בראשית המאה ה-20, בעיקר בזכות פועלם של המלחינים פיטר וורלוק ובנג'מין בריטן. שירו של דאולנד Come Heavy Sleepe, the Image of True Death, נתן את ההשראה ליצירתו של בריטן Nocturnal after John Dowland for guitar, אשר נכתבה בשנת 1964 עבור הגיטריסט ג'וליאן ברים. ביצירה זו שמונה וריאציות המבוססות על נושאים מתוך השיר או הליווי שלו בלאוטה, אשר נפתרות לנגינת גיטרה של השיר עצמו. ב-1972 פורסמה המונוגרפיה המקיפה הראשונה אודותיו. הרכב הקונסורט אוף מיוזיק (Consort of Musicke) ערך בשנים 1976-1981 את ההקלטה החלוצית של מכלול יצירות דאולנד.
מורשתו במוזיקה העכשווית

יוצרים עכשוויים הקליטו ביצועים של יצירותיו של דאולנד. בשנת 1999 הוקלט בחברת ECM New Series האלבום "In Darkness Let Me Dwell" ובו ביצועים חדשים לשיריו של דאולנד, בביצועם של הטנור ג'ון פוטר, נגן הלאוטה סטפן סטבס, והכנרת מאיה הומבורגר, יחד עם מוזיקאי הג'אז האנגלים ג'ון סורמן וברי גאי.
אלביס קוסטלו כלל הקלטה של יצירתו של דאולנד "Can she excuse my wrongs" (יחד עם Fretwork ו-The Composers ensemble) כרצועת בונוס בהוצאה המחודשת של אלבומו The Juliet Letters.
באוקטובר 2006 הושק לחנויות אלבומו של סטינג Songs from the Labyrinth בחברת ההקלטות דויטשה גרמופון. סטינג, אשר תואר כמעריץ של דאולנד, הפיק את האלבום יחד עם נגן הלאוטה אדין קרמזוב.
הערות שוליים

↑  Diana Poulton, John Dowland, John Dowland, New and rev. ed, Berkeley, Calif: University of California Press, 1982, ISBN 978-0-520-04649-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279042305171  PLWABN: 9810541947205606  BIBSYS: 90177294  BNE: XX1051316  BnF: cb13893402b (data)  CANTIC: a16326428  CiNii: DA05546872  GND: 11867238X  ICCU: DDSV019693  ISNI: 0000 0001 0871 6781  LCCN: n80008102  LNB: 000036935  MusicBrainz: 7c6ef060-fe44-4c66-ae6d-a86791abaf09  NDL: 00820003  NKC: jn20000601371  NLA: 35043550  NTA: 070444986  SELIBR: 212103  SNAC: w63f4mzr  SUDOC: 087884593  Trove: 810200  VIAF: 14744124   WorldCat (עם VIAF): 14744124
ג'ימי ברונו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1953 (בן 71) פילדלפיה, פנסילבניה
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 מקום לימודים:  St. Joseph's Preparatory School 
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  קונקורד
 http://www.jimmybruno.com/
 
ג'ימי ברונו (באנגלית Jimmy Bruno נולד ב-22 ביולי 1953) הוא גיטריסט ג'אז אמריקאי.
ג'ימי ברונו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה והחל לנגן בגיל 7, בגיל 19 החל את הקריירה המקצועית שלו.
ב-1973 החל לנגן בתזמורתו של באדי ריץ' וערך איתה סיבוב הופעות עולמי. ומאוחר יותר היה לגיטריסט הראשון והיחידי שהוביל את הרכבו של פרנק סינטרה.
בשנת 1995 הקליט יחד עם הוארד אלדן ופרנק ויניולה אלבום משותף.
דיסקוגרפיה

Hollywood Gypsy - 1986
Sleight of Hand- 1992
Burnin'-1994
Concord Jazz Guitar Collective-1995
Like That-1996
Live at Birdland One - 1997
Full Circle -1998
Live at Birdland Two - 1999
Polarity - 2000
Two for the Road -2000
Midnight Blue -2001
Heading North - 2001
Solo - 2004
ג'אנין יאנסן

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1978 (בת 46) סוסט, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  Utrechts Conservatorium, בית ספר לאמנויות של אוטרכט 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Daniel Blendulf 
 פרסים והוקרה:  פרס יאן ורמיר (2018) 
 www.janinejansen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'אנין יאנסן (בהולנדית: Janine Jansen; נולדה ב-7 בינואר 1978) היא כנרת וויולנית הולנדית.
ראשית חייה

יאנסן נולדה למשפחה מוזיקלית. אביה יאן יאנסן מנגן על עוגב, צ'מבלו ופסנתר; משנת 1987 עד אמצע 2011 הוא היה נגן האורגן של קתדרלת אוטרכט, והוכתר כאביר מסדר אורנגו-נסאו. אמה הייתה זמרת קלאסית; אחיה דייוויד הוא נגן צ'מבלו ועוגבן; אחיה מרטן הוא צ'לן; דודה הוא זמר הבס פיטר קוי. היא החלה ללמוד כינור בגיל 6, ולמדה אצל קוז'ה וויזנביק, פיליפ הירשהורן ובוריס בלקין.
היא נשואה למנצח השוודי דניאל בלנדולף ומתגוררת באוטרכט שבהולנד.
קריירה

היא הופיעה כסולנית עם תזמורת הנוער הלאומית של סקוטלנד בשנת 2001, שם ביצעה את הקונצ'רטו לכינור של ברהמס. היא פתחה את ה-BBC Proms בשנת 2005.
היא התנערה מהמסורת על ידי הקלטה עם חמישיית מיתרים בלבד ולא תזמורת, כולל אחיה כצ'לן ואביה המנגן בקונטינואו. בקונצרטים חיים, היא קיבלה תשואות בעמידה מהקהל הנלהב, למשל בקונצרט התזמורת הפילהרמונית של ברלין ב־2006 ב- Waldbühne בברלין עם נוכחות מלאה של 25,000 איש, ובלוס אנג'לס באולם הקונצרטים על שם וולט דיסני עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בשנת 2008 באולם מלא.
יאנסן הופיעה בכינור סטרדיווארי "בארר" מ -1727, שהיה בהשאלה מטעם אגודת סטרדיווארי משיקגו, וגם בסטראדיווארי "הברון דורברוקץ" משנת 1727, שנמצא בבעלות אגודת הכינורות הבינלאומית של ביאר. החל מספטמבר 2016, יאנסן מחזיקה למשך 10 שנים בסטראדיווארי "ריבז, הברון גוטמן" מ־1707, שנמצא בבעלות חברת הבת של הבנק הלאומי בנורווגיה: דקסטרה מוזיקה. היא החלה פסטיבל מוזיקה קאמרית משלה באוטרכט. היא חברה בקונצרטים של ספקטרום ברלין מאז שנת 1998.
היא קיבלה את פרס המוזיקה ההולנדית בשנת 2003, ואת פרס הנגן היוקרתי של האגודה הפילהרמונית המלכותית בבריטניה בשנת 2009.
יאנסן הייתה אמנית רדיו 3 לדור החדש בין השנים 2002–2004.
היא וחברה לשעבר, הכנר יוליאן רחלין, שיתפו פעולה במופעי מוזיקה קאמרית.
בינואר 2018 ביצעה יאנסן את הקונצ'רטו לכינור של מקס ברוך מספר 1 ואת הסימפוניה הראשונה של גוסטב מאהלר תחת שרביטו של דניאלה גאטי.
בפברואר אותה שנה הופיעה יאנסן עם מישה מייסקי, מרתה ארחריץ' והקונסרבטוריון של מרכז האמנויות ברביקן.
בדצמבר 2018 הופיעה יאנסן עם ואלרי גרגייב ותזמורת הקונצרטחבאו.
על הופעתה עם תזמורת הקונצרטחבאו בין 1997 ל-2018, יאנסן הפכה למקבלת פרס יוהנס ורמיר, שהוענק לה על ידי שר החינוך, התרבות והמדע ההולנדי, אינגריד ואן אנגלסובן.
הקלטות

החל מינואר 2006, היא הקליטה שני דיסקי מיינסטרים (אחד גם SACD היברידי). הראשון הוא אוסף של קטעי הדרן, בניצוחו של בארי וורדסוורת', בשני ביצוע אנסמבל קאמרי של ארבע העונות (ויוואלדי). בפרט, הקלטת ויוואלדי שלה זכתה להצלחה רבה מבחינת מכירות בהורדה.
באוקטובר 2006 היא הוציאה את אלבומה השלישי. בתקליטור זה מופיעים קונצ'רטים לכינור מאת מנדלסון וברוך, יחד עם הרומנטיקה של ברוך לוויולה, עם המנצח ריקרדו שאיי ותזמורת הגוונדהאוס.
בשנת 2007 הוציאה את אלבומה הרביעי, "Bach: Inventions & Partita".
בשנת 2008 היא הקליטה בצוע חי לחנות המוזיקה של אייטונס המורכב מ"סונטת הטריו בסול מז'ור" של באך ו-"סונטה לכינור וצ'מבלו מספר 6 בסול מז'ור".
בשנת 2009 הוציאה יאנסן את הקלטותיה לקונצרטים לכנור של בטהובן ובריטן. בטהובן הוקלט עם Die Deutsche Kammerphilharmonie Bremen, ובריטן עם התזמורת הסימפונית של לונדון, שתי התזמורות בניצוח פאבו ירווי. יאנסן אמרה כי הקלטת הקונצ'רטים הללו יחד הייתה רצון ותיק שלה, מכיוון שהיא רואה בשתי העבודות הללו בין הקונצ'רטים הגדולים ברפרטואר הנוכחי.
ב־29 בדצמבר 2010, יאנסן ניגנה עם מישה מייסקי והנס מינאר בשלישיית הפסנתר של אנטונין דבוז'ק במי מינור, אופוס 90 "Dumky", ב-Internationaal Kamermuziekfestival Utrecht, ורדנבורג.
יאנסן חברה בסדרת המוזיקה הקאמרית "ספקטרום הקונצרטים בברלין" מאז שנת 1998. תקליטים שונים עם הספקטרום שוחררו על גבי תווית NAXOS: ארנסט פון דוהנאני - סרנדה לשלישיית המיתרים והשישייה (מס' 8.557153), רוברט הלפס - רביעיית פסנתר, פוסטלוד ונוקטורן (מס' 8.559199), וג'ון הרביסון - ארבעה שירי בדידות, וריאציות ומוזיקת דמדומים (מס' 8.559173).
בשנת 2010 היא הקליטה את הרסיטל הראשון לכינור ופסנתר עם איתמר גולן, שהונפק על ידי דקה בשנה הבאה. היא בחרה ברפרטואר צרפתי וחשפה את הצליל המתוחכם והנפלא שלה. בנוסף לסונטות לכינור ופסנתר של דביסי וראוול ופיסות אחרות מהרפרטואר הצרפתי של המאה ה-20, היא הקליטה כמה יצירות מאת ריצ'רד דובוגון, אשר הלחין אותן עבור יאנסן.
בשנת 2012 הקליטה יאנסן אלבום שהוקדש לסרגיי פרוקופייב, המשלב מוזיקה קאמרית ומוזיקת קונצרטים. עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בניצוחו של ולדימיר יורובסקי, היא ניגנה בקונצ'רטו של פרוקופייב לכינור ותזמורת מס' 2; יחד עם עמיתה בוריס ברובצ'ין, היא ניגנה את הסונטה לשני כינורות בדו מז'ור; לבסוף, עם איתמר גולן בפסנתר, הקליטה יאנסן את סונטת הכינור בפה מינור.
יאנסן גם הקליטה אלבום של מוזיקה קאמרית עם הכנר בוריס ברובצ'ין, נגני הויולה עמיחי גרוס ומקסים ריזנוב, הצ'לנים טורלייף טדין וינס פיטר מיינץ. האלבום מכיל את ורקלרטה נאכט של ארנולד שנברג בגרסתו המקורית, לשישיית מיתרים, וחמישיית המיתרים בדו מז'ור מאת שוברט. האלבום הונפק על ידי דקה ב־1 באפריל 2013.
ביוני 2013 הקליטה יאנסן את אלבומה השני שהוקדש לחלוטין לבאך. היא הקליטה את הקונצ'רטו של באך לכינור בלה מינור ובמי מז'ור עם הרכב קטן עם נגנים שנבחרו על ידיה (מיתרים: בוריס ברובצ'ין, סינדי אלברכט, פרדריק פולסון, ג'וליה-מריה קרץ, טיימן האינגינג, מוניקה אורבונייט, נמרוד גז, פאולין סאקס, מרטן יאנסן, ריק סטוטין; צ'מבלו: ג'אן יאנסן) והקונצ'רטו לכינור ואבוב עם הסולן רמון אורטגה קוורו. היא הוסיפה שתי סונטות לכינור וצ'מבלו, שהוקלטו עם אביה ג'אן יאנסן, השלישי במי מז'ור והרביעי בדו מינור.
הערות שוליים

↑  Jeff Lunden (4 במרץ 2011). "Janine Jansen: Portrait Of A Rising Violinist". NPR. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Janine Jansen". Last FM. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mark Swed (22 במרץ 2008). "Believe the hype -- Janine Jansen soars". Los Angeles Times. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Stradivari Society — Home". www.stradivarisociety.com. אורכב מ-המקור ב-2017-12-30. נבדק ב-2016-08-08.
↑  "Janine Jansen receives 1707 Stradivarius violin on ten-year loan". The Strad. 22 בספטמבר 2016. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "New Generation Artists A to Z". BBC Radio 3. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  David Patrick Stearns (11 בפברואר 2007). "Two fine violinists set aside competition for couplehood". נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Gatti meets Janine Jansen". Concertgebouw. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Martha Argerich, Janine Jansen & Mischa Maisky, Barbican, London — searching for synthesis". Financial Times. 8 בפברואר 2018. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Royal Concertgebouw Orchestra: Gergiev meets Janine Jansen". נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Violinist Janine Jansen wins Johannes Vermeer Award 2018" (הודעה לעיתונות). נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  Michael Church (4 באפריל 2006). "Janine Jansen: Queen of the download". The Independent. נבדק ב-12 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑
↑   ג'אנין יאנסן, בביצוע Antonin Dvorak's Piano Trio in e minor, op.90 'Dumky', סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352175305171  PLWABN: 9810603209205606  BIBSYS: 10014695  BnF: cb15046465t (data)  CiNii: DA15670200  GND: 135346282  ISNI: 0000 0000 8000 6357  LCCN: no2004005358  LNB: 000314586  MusicBrainz: 6c5f045e-7f1e-42b8-8cbc-d2fad7279513  NKC: osa2011635597  NLK: KAC201714745  NTA: 323101143  RERO: 02-A013854377  SUDOC: 155010336  VIAF: 66751276   WorldCat (עם VIAF): 66751276
ג'י איי ג'יין

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  רידלי סקוט
 הופק בידי:  רידלי סקוט דמי מור רוג'ר בירנבאום‏סוזן טוד
 תסריט:  דייוויד טוהי דניאל אלכסנדרה
 עריכה:  פייטרו סקאליה 
 שחקנים ראשיים:  דמי מור ויגו מורטנסן אן בנקרופט ג'יימס קאביזל סקוט וילסון
 מוזיקה:  טרוור ג'ונס
 צילום:  יו ג'ונסון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Largo Entertainment, סקוט פרי הפקות, Hollywood Pictures, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 באוגוסט 1997
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פעולה, סרט מלחמה 
 תקציב:  50 מיליון דולר
 הכנסות:  97.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   gijane
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'י איי ג'יין (באנגלית: G.I. Jane) הוא סרט דרמה ופעולה אמריקאי משנת 1997, בבימוי של רידלי סקוט ובכיכובם של דמי מור, ויגו מורטנסן, אן בנקרופט, ג'יימס קאביזל וסקוט וילסון.
עלילה

במהלך שימוע לאישור מועמדותו של תיאודור הייז לתפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית מתחה הסנאטורית ליליאן דהייבן (בנקרופט) ביקורת על שילובן של נשים בצי ארצות הברית. לאור זאת ובמטרה להבטיח את אישור מינויו של הייז מושגת עסקה בין הסנאטורית לפיקוד הצי כי אישה תוכל להתקבל למסלול ההכשרה של יחידת העילית של הצי, אריות הים. מפקדי הצי משוכנעים ששיעור הנשירה הגבוה במסלול ההכשרה המפרך, העומד על 60 אחוזים, יבטיח את כישלון המועמדת. הסנאטורית מציעה את ההזדמנות ללוטננט ג'ורדן אוניל (מור), קצינה במודיעין צי ארצות הברית, שמצידה מתנדבת למשימה. עם הגעתה לבסיס ההכשרה של היחידה בישר מפקד הקורס, קפטן סאלם (וילסון), לאוניל כי רף מיוחד נקבע עבורה במטרה להתאים את המסלול לנשים. עם תחילת ההכשרה מתברר לאוניל שהמדריך הראשי, רב מלחים ג'ון ג'יימס ארגייל (מורטנסן), מתנגד לשילוב נשים ביחידה ובכוונתו להקשות עליה את המסלול ככל יכולתו. אוניל, מצידה, החליטה לדרוש כי תוכשר לצד הגברים בהתאם לרף שנקבע להם. לצד ההתמודדות עם קשיי המסלול וההשתלבות בצוות לוחמים, אוניל נדרשת להיאבק בשוביניזם, אינטריגות פוליטיות ועם הסיכונים שבפעילות המבצעית, שכן צוות הטירונים בפיקוד ארגייל נשלח ללוב לחלץ כוח מרגימנט הריינג'רס ה-75 שמשימתו היא לחלץ שרידי לוויין שהתרסק.
הערות שוליים

↑   אורי קליין, מי אתה, רידלי סקוט?, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2013.
↑  זהו משחק מילים על הכינוי "ג'י. איי. ג'ו" לחיילי צבא ארצות הברית, ומכיוון שכאן מדובר בחיילת ולא בחייל, נבחר השם "ג'יין" במקום "ג'ו".
↑   ניו יורק טיימס, דמי מור: "האלימות האמיתית היתה מה שעשיתי לעצמי", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2024
↑  אורי קליין, סרטי השבוע בטלוויזיה, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2001.
↑  ניר קיפניס, ‏תהיי רעה ותשתקי, באתר גלובס, 3 ביולי 2008
| סרטים בבימויו של רידלי סקוט |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-70 של המאה ה-20 | הדואליסטים (1977) • הנוסע השמיני (1979) |  |
| שנות ה-80 של המאה ה-20 | בלייד ראנר (1982) • אגדה (1985) • זר שומר עלי (1987) • גשם שחור (1989) |  |
| שנות ה-90 של המאה ה-20 | תלמה ולואיז (1991) • 1492: מעבר לאופק (1992) • ים של חברים (1996) • ג'י איי ג'יין (1997) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | גלדיאטור (2000) • חניבעל (2001) • בלאק הוק דאון (2001) • אנשי המזימות (2003) • ממלכת גן עדן (2005) • שנה מופלאה (2006) • אמריקן גנגסטר (2007) • גוף השקרים (2008) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | רובין הוד (2010) • פרומתאוס (2012) • היועץ (2013) • אקסודוס: אלים ומלכים (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • הדו-קרב האחרון (2020) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בית גוצ'י (2021) • נפוליאון (2023) |  |