stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלדזייצ'נה
היסטוריה

האזכור הראשון של הכפר מלדזייצ'נה ושל הטירה שלו הוא מסוף המאה ה-14, כשהאזור היה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, שהפכה בהמשך להיות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
ב-1708 הכפר נכבש לזמן קצר על ידי שוודיה במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. בהמשך המאה ה-18 הוענק לכפר מעמד של עיירה על ידי אוגוסט השלישי, מלך פולין.
בעקבות חלוקת פולין ב-1793 האזור עבר לשליטת האימפריה הרוסית והיה חלק מפלך וילנה. ב-1812, במהלך מלחמת רוסיה-צרפת, התרחש באזור העיר קרב קטן (רו') במהלך הנסיגה של הגרנד ארמה של נפוליאון מרוסיה. הצרפתים הפסידו בקרב והמשיכו בנסיגה מערבה, ואילו הטירה המקומית חרבה ונגרם נזק כבד לעיירה. העיירה השתקמה לאורך המאה ה-19 ועם הקמת מסילת הרכבת בין ליבאו ורומני ב-1873 היא הפכה לצומת תחבורתי חשוב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה האזור סופח על ידי ברית המועצות והפך לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית והסכם ריגה שנחתם ב-1921 האזור עבר לשליטת הרפובליקה הפולנית השנייה. מולודצ'נו הפכה למרכז אזורי וב-1929 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, האזור נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל מחדש ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. ב-26 ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. בתקופת הכיבוש הנאצי הוקם בעיר מחנה שבויים בשם סטלאג 342, שבמהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו בו למעלה מ-30 אלף בני אדם. ב-5 ביולי 1944 העיר נכבשה מחדש על ידי החזית הבלארוסית השלישית של הצבא האדום בפיקודו של איוואן צ'רניאחובסקי.
העיר השתייכה למחוז וילייקה, אך בעקבות חורבנה של בירתו, העיר וילייקה, במהלך המלחמה המחוז פורק בספטמבר 1944 ובמקומו הוקם מחוז מלדזייצ'נה שמלדזייצ'נה הייתה בירתו. ב-1960 כחלק מרפורמה אדמיניסטרטיבית ברפובליקה הסובייטית הבלארוסית המחוז פורק והעיר נכללה בתחום מחוז מינסק. ב-1991 בלארוס הפכה למדינה עצמאית.
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית במקומות קיימת לפחות מאז אמצע המאה ה-19. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיר כ-800 יהודים, ואליהן נוספו כ-200 פליטים בתקופת הכיבוש הסובייטי.
בקיץ 1941, לאחר הכיבוש הגרמני, הוקם יודנראט מקומי והוטלו על יהודים מגבלות: נאסר עליהם לעזוב את העיר, הוטל עליהם לשאת טלאי צהוב וכן הם נאלצו לבצע עבודות כפייה. בנוסף לכך השוטרים הבלארוסים המקומיים שדדו את היהודים והכו אותם באופן שיטתי.
ב-13 ביולי בוצעה האקציה הראשונה במקום, במהלכה נורו 11 פעילים קומוניסטים וסובייטים, מתוכם 7 יהודים. ב-18 ביולי בוצעה אקציה נוספת, במהלכה הובלו לפחות 100 יהודים אל שדה מחוץ לעיר, חפציהם היקרים נלקחו מהם והם נורו למוות בבור הריגה. ב-25 באוקטובר בוצעה אקציה שלישית, במהלכה נרצחו רוב הגברים שנותרו בעיירה.
לאחר מכן היהודים שנותרו בעיירה, בעיקר נשים, ילדים וזקנים, רוכזו לתוך גטו. בתחילת קיץ 1942 הועברו כמה יהודים כשירים מבחינה פיזית למחנה עבודה שהוקם בקראסנה הקרובה. הגטו חוסל בסוף יוני באותה שונה כאשר הגיעו למקום אנשי אס דה שהיו מוצבים בווילייקה וביחד עם שוטרים בלארוסים מקומיים רצחו כ-700 יהודים על גדות נהר אושה במרחק של כ-2 קילומטרים ממלדזייצ'נה.
לאחר מכן עדיין נותר במלדזייצ'נה מחנה עבודה לבעלי מלאכה יהודים, שאליו הובאו גם יהודים מלידא ומברנוביץ'. בסביבות 7 בספטמבר 1942 המשטרה הבלארוסית המקומית, בהוראת האס דה, רצחו בין 25 ל-30 עובדים יהודים מכיוון שהם "לא התאימו לעבודה". המחנה נסגר ב-17 ביולי 1943, ו-70 עובדיו הועברו לווילייקה - בין 15 ל-20 עברו למחנה עבודה מקביל שם, והיתר נורו למוות על ידי האס דה.
ערים תאומות

רוסיה בור, רוסיה
רוסיה צ'רפובץ, רוסיה
רוסיה קלוגה, רוסיה
רוסיה קולומנה, רוסיה
אוקראינה אירפין, אוקראינה
ליטא פוניבז', ליטא
פולין פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין
גרמניה אסלינגן אם נקר, גרמניה
הערות שוליים

1 2 3 4  אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מולודצ'נו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1243–1244), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4449135-9  MusicBrainz: 8edeaad4-ba91-4955-ae52-1f1b8b314998 
תחריט של בית הכנסת המקומי מ-1887
מעברים בזמן

מעברים בזמן הוא אלבום מוזיקה שנעשה בפרויקט משותף של באלדי אולייר ובנו ברק אולייר.
מעברים בזמן הוא אלבומו ה-9 של באלדי אולייר - גיטריסט, מלחין ומעבד, הנוהג לשלב פלמנקו ומוזיקה צוענית עם מוטיבים ים תיכוניים. בעקבות עבודה משותפת על האלבום עם בנו ברק, הפך "מעברים בזמן" לפרויקט המחבר בין הגיטרה הספרדית והפלמנקו למוזיקה הישראלית העכשווית, בין קטעי נגינה מסורתיים לסאונד עדכני. לראשונה באלבומיו מחוברים למנגינות של אולייר, גם טקסטים המבוצעים על ידי מגוון של זמרים צעירים.
האלבום מכיל 9 שירים בהם מתנהל דיאלוג בין השירה לגיטרה כפי שמקובל בפלמנקו, בעיבודים אלקטרוניים ואקוסטיים, כשלכל שיר באלבום סגנון ייחודי משלו.
לחנים ועיבודים: באלדי אולייר, ברק אולייר
הפקה מוזיקלית: ברק אולייר
רצועות השירים

"את שלי" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: ברק אולייר)
"מחכה" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אילנית גרשון)
"שוב" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אודי פריג')
"לא משחק יותר" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אברי ארבל)
"מעברים בזמן" (לחן: באלדי אולייר וברק אולייר)
"אל תעני" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: ברק אולייר)
"עומד ומחכה" (מילים: ברק אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: עדי דולב)
"לחיות אחרת" (מילים: רותי אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: ברק אולייר ואביטל כובש)
"לאהוב ולמחוק" (מילים: רותי אולייר, לחן: באלדי אולייר וברק אולייר, שירה: אביטל כובש)
"מחכה"  גרסת  רדיו
מכון מאיר

| --- | --- |

 מוסד חינוך פרטי
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה) 
 מייסדים:  דב ביגון 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′07″N 35°11′41″E﻿ / ﻿31.7854°N 35.1947°E﻿ / 31.7854; 35.1947
 www.meirtv.co.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) מכון מאיר(למפת ירושלים רגילה) מכון מאיר(למפת הרי ירושלים רגילה) מכון מאיר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מכון מאיר
 
הרב דב ביגון, מייסד המכון והעומד בראשו
מכון מאיר הוא בית מדרש ומרכז תורני בירושלים ללימודי יהדות בדרכו של הרב קוק, המיועד בעיקר לחוזרים בתשובה ומתחזקים. ממוקם בשכונת קריית משה. משתייך לזרם הדתי לאומי.
המכון קרוי על שם אליעזר מאיר ליפשיץ שנפל במלחמת יום הכיפורים (נכדו של הרב אליעזר מאיר ליפשיץ). הוא הוקם בשנת תשל"ד (1974) על ידי הרב דב ביגון הממשיך לעמוד בראשו. במכון קיימות מחלקות לדוברי עברית, רוסית, אנגלית, ספרדית וצרפתית. לומדים בו כארבע מאות תלמידים. כמו כן ישנו במכון אולפן גיור, מסגרת נפרדת לבנות הנקראת מכון אורה שבה לומדות כשישים בנות, ואולפן לעולים חדשים בשיתוף עם משרד החינוך.
צוות המכון

הר"מים במכון הם: הרב יניב כהן, הרב אלי גולדברג, הרב גיא מונטנר, הרב גולן הכהן גבאי, הרב יורם אליהו, הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב שמעון בן ציון, הרב יהודה בן ישי, הרב בן נתן הרב ראובן פיירמן, הרב ליאור אנגלמן, הרב יואב מלכא, הרב ערן ישועה, הרב שמעון מן, הרב זיו רווה, הרב אריה מרזר, והרב גלעד אריאלי. בשנת תשמ"ז עמד בראשו הרב יוסף כרמל.
החל משנת תש"פ הצטרף לצוות המכון הרב מאיר טויבר כראש המחלקה הישראלית במכון (במקומו של הרב אורי שרקי) וכסגן ראש המכון לצידו של הרב ביגון.
פעילות ודרך חינוכית

המוטו של המכון מבוסס על משנתו של אהרון הכהן: "אוהב את הבריות ומקרבן לתורה", וגם "יהדות בנחת רוח".
במכון שני מסלולי לימוד עיקריים: אמונה וגמרא. לצד לימודי גמרא במתכונת ישיבתית רגילה, מתקיימים במכון גם לימוד האמונה, כלומר, לימוד מחשבת ישראל. הדגש העקרי בלימודי האמונה במכון הוא על לימוד משנתו של הרב קוק.
בנוסף ללימודים בעלי אופי כללי, כל תלמיד יושב עם רבו לפחות פעם בשבוע להוראה ולמידה אישית.
במכון מתבצעת פעילות חברתית ענפה הכוללת טיולים, מסיבות ראש חודש, ימי עיון ושבתות. אופיו של המכון מושפע במיוחד על ידי המחלקה הישראלית המונה כמאתיים תלמידים. רוב רבני מכון מאיר הם בוגרי המכון עצמו או ישיבת מרכז הרב. המכון פועל להחזרה בתשובה בדרך הציונות הדתית. בוגריו משתלבים בכל קהילות הציונות הדתית ברחבי הארץ וחלקם אף משמשים כרבנים במכון עצמו.
החל משנות ה-70 ועד היום ממוקם המכון בשדרות המאירי בשכונת קריית משה ירושלים. בשלהי שנות ה-80 למדו במכון כ-300 תלמידים. רוב התלמידים שהו במכון כשנה-שנתיים.
פרסומיו של מכון מאיר > ערוץ מאיר

|  פרטי הערוץ |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל
 קטגוריה:  יהדות
 תאריך השקה:  חנוכה תשס"ה
 בעלות:  מכון מאיר
 שפה:  עברית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית וגרמנית.
 משרד ראשי:  קריית משה 
 https://meirtv.com/
 
למכון אתר אינטרנט שבו ניתן לקרוא ולצפות בשיעורים הניתנים במכון בשידור ישיר.
הערוץ נוסד בחודש טבת ה'תשס"ה כדי לאפשר לציבור המעוניין בכך להעמיק שורשיו ביהדות ולחזק את יסודות האמונה. הערוץ משדר לאורך היום שיעורי תורה מכיתות מכון מאיר במבחר נושאים: אמונה, הלכה, מוסר, תנ"ך, פרשת השבוע ונושאים אקטואליים. בערוץ מועברים שיעורים מפי עשרות רבנים. חלק משיעורי הערוץ מופצים על גבי תקליטורים.
הערוץ מאפשר לצופיו לשאול שאלות בשידור חי, לצפות בארכיון השיעורים, לקרוא את "באהבה ובאמונה" (עלון פרשת השבוע שמופץ ב־80,000 עותקים בבתי כנסת) או לקבלו בדואר אלקטרוני, לקבל עדכונים שוטפים באמצעות RSS ועוד.
בערוץ מאיר ניתן לצפות בשיעורים גם לאחר ששודרו; בארכיון מעל 10,000 שעורי תורה בווידאו בעברית וכן שעורי תורה בחמש שפות: אנגלית, צרפתית, ספרדית, רוסית וגרמנית.
בערוץ מועברים שיעורים בנושאים הבאים:
מתוך ספרי הרב אברהם יצחק הכהן קוק: עין אי"ה, אורות, אורות התורה, אורות הקודש, עקבי הצאן, אורות התשובה
מתוך ספרי הרמב"ם: שמונה פרקים, ספר המדע, איגרת תימן, מורה הנבוכים
מתוך ספרי המהר"ל מפראג: תפארת ישראל, נצח ישראל, נתיבות עולם
ספרי מוסר: אורחות צדיקים, מסילת ישרים, פלא יועץ, פרקי אבות
שיעורים על התנ"ך: בראשית, שמות, שופטים, שמואל, פרשת שבוע, שם משמואל (על הפרשה), הרב חרל"פ (על הפרשה).
שעורים נוספים: דעת תבונות, פרק חלק, יסודות האמונה, הכוזרי, כנסים וימי עיון, הלכה יומית, מבוא לתורה שבעל פה, פרק חזקת הבתים.
בשנת תש"ע החל ערוץ מאיר בשידור תוכנית ראיונות, שבה מראיין הרב חגי לונדין דמויות, בהן אפי איתם, הרב חנן פורת וד"ר גבי אביטל.
ב-2010 זכה הערוץ בפרס אגרסט "על פעילות בהכנת תוכניות במגוון נושאים ביהדות, על התמסרות להנחלת מורשת תורת ישראל וארץ ישראל בקרב הציבור, על הרחבת אופקים והעמקה באוצרות הרוח של ישראל ועל בניית אלטרנטיבה תרבותית ערכית והפיכת הרגלי הפנאי של אוכלוסייה מגוונת".
פרסומיו של מכון מאיר > ערוץ מאיר בטלוויזיה

בפברואר 2013 החלו (במקביל לערוץ מאיר באינטרנט) שידורי הערוץ גם בטלוויזיה בכבלים - בערוץ 96 של חברת HOT. לאחר מכן התחיל הערוץ לשדר גם בחברת yes. בשנת ה'תשע"ה עבר הערוץ לאפיק 181 ב-HOT אך סיים את שידוריו ב-HOT בפברואר 2018. הערוץ הפסיק לשדר גם ב-yes.
הערוץ כולל שיעורים של רבני המכון, חלקם מיוחדים לערוץ; שיעורים ברוסית, צרפתית, אנגלית, וספרדית; תוכניות ערוץ מאיר לילדים וכן תוכניות מקור.
פרסומיו של מכון מאיר > ערוץ מאיר בטלוויזיה > תוכניות המקור

בשביל ישראל - תוכנית טיולים ומפגש עם אנשים בארץ ישראל
בגלל הרוח - תוכנית ראיונות
בא בזמן - תוכנית סביב מעגל השנה עם הזמר יצחק מאיר
ניגון של הלב - תוכנית מוזיקה ומפגש עם אומנים בהנחיית הרב דוד מנחם
רוח נשית - תוכנית ראיונות עם נשים
מתחיל בחינוך - הרב יונה גודמן על חינוך ילדים
דרכי חיים - סדרת תוכניות בנושאי רפואה, משפחה, חינוך, משפט וכלכלה
פרסומיו של מכון מאיר > ערוץ מאיר לילדים

ערוץ מאיר משדר משנת תשס"ז תוכניות ילדים באתר תחת השם ערוץ מאיר לילדים.
פרסומיו של מכון מאיר > באהבה ובאמונה

מכון מאיר מוציא לאור מדי שבוע עלון שבועי בשם באהבה ובאמונה המופץ ברוב בתי הכנסת בארץ המשתייכים לזרם הדתי לאומי.
ראו גם

בוגרי מכון מאיר
הערות שוליים

↑  קישור לדף הזיכרון לאליעזר מאיר ליפשיץ, באתר מכון מאיר
↑  לבקשת רבים, דבר, 28 במרץ 1976, עמ' 1
↑  שיבה ליהדות - במכון מאיר, מעריב, 28 באוגוסט 1987, עמ' 137
↑  אפי אברהם, ‏פרס אגרסט לתרבות יהודית לשנת תשע"א הוענק ל"ערוץ מאיר", באתר "סרוגים", 5 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311637305171  GND: 16183288-X  LCCN: n98033233  VIAF: 137383917   WorldCat (עם VIAF): 137383917
מיכאל ריז'יק

אין תמונה חופשית
מיכאל ריז'יק (נולד בט' בטבת תש"ך, 9 בינואר 1960, במוסקבה) הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת בר־אילן, ועובד במדור לספרות העת החדשה במפעל המילון ההיסטורי.
ביוגרפיה

מיכאל ריז'יק למד לתארים ראשון ושני בפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה בשנים 1976–1981. לאחר מכן עבד כחוקר בתחום הגנטיקה המולקולרית: במכון לפיזיולוגיה של הצמחים שליד האקדמיה למדעים של ברית המועצות (1981–1983), ובמכון לגנטיקה כללית שליד האקדמיה למדעים של ברית המועצות (1983–1989).
בשנים 1989–1990 למד בישיבת הרב שטיינזלץ במוסקבה. בשנת 1990 עלה לארץ, וקבע את מגוריו ביישוב אלון שבות, שבו הוא מתגורר עד היום. לאחר עלייתו ארצה, בשנים 1990–1997 למד בישיבת הר עציון. במקביל החל ללמוד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1995 סיים את התואר השני שלו בנושא "מערכת המשקלים של השמות הלא־דגושים בעיצור השני של השורש בלשון המשנה לפי כ"י פריז 329-328", בהנחיית פרופ' משה בר־אשר.
בשנים 1995–2001 לימד בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית. בשנים אלה כתב את עבודת הדוקטור שלו בנושא "מסורות לשון חכמים באיטליה בכתבי יד של מחזורים מן המאות הארבע־עשרה עד החמש־עשרה ובתיעוד אחר", בהנחיית פרופ' משה בר־אשר. העבודה אושרה בשנת 2002.
משנת 2001 עובד באקדמיה ללשון העברית במדור לספרות העת החדשה במפעל המילון ההיסטורי, בתחום הספרות העברית שנכתבה באיטליה.
בשנים 2004–2009 לימד באוניברסיטה העברית בירושלים, והחל משנת 2010 הוא מלמד באוניברסיטת בר־אילן.
בשנת 2018 (תשע"ט) מונה לראש המחלקה ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן.
משפחתו

ריז'יק מתגורר באלון שבות, נשוי ואב לארבעה ילדים.
פרסים ומלגות

מלגות מהמכון למדעי היהדות (1990–1995)
פרס קוטשר (1994)
פרס על שם נחמיה אלוני (2000)
מלגת וויג'וואני (2002)
מפרסומיו

בית יעקב בבית עם לועז: תולדות העברית באיטליה (אסופות ומבואות בלשון לא), ירושלים: האקדמיה ללשון העברית תשפ"ב (עורך הלשון דוד הרבנד)
מסורות לשון חכמים באיטליה על פי מחזורים מימי הביניים, ירושלים: מוסד ביאליק ומרכז בן־יהודה,  2008
"עֵד שהוזנח (המהדורה הראשונה של "אוצר לשון המשנה" לרח"י קוסובסקי)", לשוננו סא (תשנ"ה), עמ' 73–86
"הערות למערכת המשקלים של לשון המשנה על פי כתב יד פאריס 328–329", מסורות ט–יא (ספר היובל לגדעון גולדנברג), תשנ"ז, עמ' 165–190
"מחזור בני רומא ומסורת הלשון העברית", ספר ישרון במלאת שבעים וחמש שנים להסתדרות ישרון, בעריכת מיכאל ששר, ירושלים תשנ"ט, עמ' 117–133
"מסורת לשון חכמים באיטליה בימי הביניים ומילים עבריות בלשון הדיבור", לשוננו סה (תשס"ג), עמ' 7–20
"מאנים שהם מינים או מינים שהם מאנים", מחקרים בלשון ט, ירושלים תשס"ד, עמ' 217–250
"המילים העבריות בפירוש לפרקי אבות לאנשל לוי", לשוננו סו (תשס"ה), עמ' 315–354
"המרכיב העברי בדרשות האיטלקיות של הרב מרדכי דאטו", איטליה טז (תשס"ה), עמ' ז–מח
"לשאלת רהיטות הדיבור בלשון המשנה", שערי לשון (ספר בר־אשר), ירושלים תשס"ח, כרך ג', עמ' 323–337
מוריס קרנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוקטובר 1924 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בנובמבר 2022 (בגיל 98) הברונקס, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל 
 מוסדות:  IBM  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  עמית IEEE 
 תרומות עיקריות
 מפת קרנו
 
מוריס קרנו (באנגלית, Maurice Karnaugh;‏ 4 באוקטובר 1924 – 8 בנובמבר 2022) היה פיזיקאי וממציא אמריקאי שהתפרסם בזכות מפת קרנו הנמצאות בשימוש באלגברה בוליאנית.
חייו

קרנו נולד בניו-יורק. למד מתמטיקה ופיזיקה בסיטי קולג' (1944–1948) ועבר לאוניברסיטת ייל לשם השלמת לימודיו אשר כללו תואר ראשון (1949), תואר שני (1950) ודוקטורט (1952). קרנו עבד במעבדות בל (1952–1966), ובמהלך עבודתו פיתח את מפת קרנו (1954) ופטנטים לקידוד PCM. מאוחר יותר הוא עבר לעבוד בחברת IBM.
קרנו הלך לעולמו ב-8 בנובמבר 2022.
פרסומים

The Map Method for Synthesis of Combinational Logic Circuits, Trans. AIEE. pt I, 72(9):593-599, November 1953
A New Class of Algorithms for Multipoint Network Optimization, IEEE Trans. Comm., May 1976, pp. 505–505
Issues in Computer Communications, IEEE Trans. Comm., pp. 495–498, 1972
Generalized quicksearch for expert systems, in Proc. Artificial Intelligence for Applications, pp. 30–34. 1992
מכתב גלוי

"אני מאשים...!" (J'accuse) - מכתב גלוי מאת אמיל זולא לנשיא צרפת, בעיתון ל'אורור מ-13 בינואר 1898
מכתב גלוי או מכתב פתוח הוא מכתב שמיועד להקרא על ידי קהל רחב, או מכתב שמיועד לאדם פרטי, אך מופץ בתפוצה רחבה בצורה מכוונת.
מכתב גלוי נכתב, בדרך כלל, כאילו הוא מופנה לאדם מסוים, אך מפורסם בציבור באמצעות אמצעי התקשורת, כגון העיתונות או האינטרנט. לעיתים קרובות מכתב גלוי עוסק בפנייה ביקורתית אל מנהיג פוליטי.
קיימות מספר סיבות לכך שאדם יבחר לכתוב מכתב כמכתב גלוי, ובהן:
לפרסם את עמדת הכותב בנושא מסוים
ניסיון להתחיל או לסיים דיון ציבורי סביב נושא מסוים
רצון למתוח ביקורת על פעולותיה של דמות ציבורית כלשהי
ניסיון למקד את תשומת הלב הציבורית באדם אליו המכתב מיועד, וכך לאלץ אותו להגיב למכתב
מטעמים הומוריסטיים
מכתבים גלויים נודעים

רבות מהאיגרות בברית החדשה נכתבו כמכתבים גלויים, כמו למשל איגרות פאולוס.
המאמר "אני מאשים...!" של אמיל זולא נכתב כמכתב גלוי הממוען אל נשיא צרפת פליקס פור.
אלברט איינשטיין כתב מכתב גלוי שנקרא "מכתב לערבי" בשנת 1930.‏
פיליפ רות כתב מכתב גלוי לוויקיפדיה כדי שישמש כמקור משני מכיוון שעדותו לגבי ספרו לא התקבלה בתואנה של מחקר ראשוני.
אנטואן דה סנט-אכזופרי כתב את ספרו (1943) Lettre à un Otage - מכתב לבן ערובה, כמכתב גלוי לידידו לאון ורת שהסתתר בצרפת מאימת הכובש הגרמני. במכתב-מסה זה העלה סנט-אכזופרי על הכתב את רשמיו ממלחמת העולם השנייה ואת מחשבותיו על אודותיה. בין השאר כתב סנט-אכזופרי לידידו היהודי ורת: "אם אלחם עוד, אלחם מעט למענך [...] אני חש צורך לעזור לך לחיות. אני רואה אותך כה חלש, כה מאוים, מושך את חמישים שנותיך, במשך שעות, כדי להתקיים עוד יום אחד [...] בהיותך צרפתי, אני חש שאתה בסכנה כפולה: גם כצרפתי וגם כיהודי". ספר-מכתב זה הגיע לידי ורת רק בתום המלחמה.
הערות שוליים

↑  אמיל זולא, "J'Accuse, ‏13 בינואר 1898, נוסח מלא של המכתב (באנגלית)
↑  הנוסח המלא של המכתב (באנגלית)
↑  הנוסח המלא של המכתב (באנגלית)
↑  אנטואן דה סנט-אכזופרי, תרגום: גדעון טיקוצקי, מכתב לבן ערובה, תל אביב: ספרית פועלים, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535073105171  GND: 4578650-1  LCCN: sh2003000784 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממלכת סטרת'קלייד

| --- | --- |

  ממלכת סטרת'קלייד במהלך המאה ה-10.
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  קמבריה
 עיר בירה:  דמברטון, מערב דנברטונשייר (עד 871) גובאן, גלאזגו
 היסטוריה
 הקמה:  סיום השלטון הרומי בבריטניה
 תאריך:  המאה ה-5
 פירוק:  צירוף לממלכת סקוטלנד
 תאריך:  1030
 ישות קודמת:  הקיסרות הרומית בריטניה הרומית
 ישות יורשת:  ממלכת סקוטלנד ממלכת סקוטלנד
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות קלטית
 
ממלכת סטרת'קלייד (Strathclyde, בברטונית: Ystrad Clud; באנגלו סקסונית: Strath-Clota: "עמק הקלייד") או בשמה הקודם אלט קלוד (Alt Clud: "סלע הקלייד") ודמרטון (Dumbarton: "סלע הבריטונים") או בכינוי המאוחר יותר ממלכת קאמבריה (Cumbria), הייתה ממלכה בריטונית-קלטית בימי הביניים אשר שכנה בדרום-מערב סקוטלנד וצפון-מערב אנגליה בין המאה ה-5 עד לתחילת המאה ה-11 כאשר אוחדה עם ממלכת סקוטלנד.
סטרת'קלייד הייתה מהממלכות הבריטנויות החשובות והגדולות בצפון הקדום (בוולשית: Hen Ogledd), ומהאזורים הבריטונים המשמעותיים מחוץ לויילס. הממלכה עמדה אל מול הפלישות של הוויקינגים והגאלים מהמזרח, הפיקטים מהצפון והאנגלו-סקסונים מהדרום והתקיימה למשך כ-600 שנים עד שלבסוף אוחדה עם ממלכת סקוטלנד הגאלית. היא נוסדה סביב גבעה סלעית לצד שפך הקלייד ומכאן שמה הקדום "אלט קלוד" (סלע הקלייד), לאחר שבירתה נכבשה ונהרסה בפלישה ויקינגית מאירלנד, מרכז הממלכה עבר דרומה במורד נהר הקלייד לגובאן (כיום חלק מגלאזגו) ושמה שונה לסטרת'קלייד, סטרת' משמעו עמק נרחב, כלומר עמק הקלייד.
למרות שמרכז הכוח של הממלכה היה סביב נהר הקלייד ובעיקר בחלקו הצפוני סמוך לשפכו, הממלכה התרחבה לכיוון דרום ובשיאה הגיעה לחלקים בצפון אנגליה של ימינו. מצפון, גבולה נותר יציב יותר סביב רכסי ההרים של דרום ההיילנדס אל מול ממלכות הפיקטים מצפון והפלישות הוויקינגיות והגאליות לאורך האיים המזרחיים.
היסטוריה > הקלטים הבריטונים של הצפון

במהלך השלטון הרומי בבריטניה, אזור עמק הקלייד ודרום-מערב סקוטלנד, שכן בין חומת אדריאנוס (122 לספירה) מדרום וחומת אנטונינוס (142 לספירה) מצפון כאשר האזור בין החומות היה נתון לסירוגין לשליטה רומית. על פי תיאור של תלמי בספרו "גאוגרפיה" מהתקופה, באזור שכן השבט הקלטי דמנוניי (Damnonii) שמשמעות שמו "השוכנים בעמק העמוק" (dumno: "העמוק"), ככל הנראה משום ששכנו בעמק הקלייד. לאחר עזיבת הרומאים את סקוטלנד ב-210 לספירה אין עדויות לשבט, אך כתבים מהמאה-5 מעידים על המשכיות בין הדמנוניי לבין ביסוס ממלכת אלט קלוד ובהמשך סטרת'קלייד.
מכתב של סנט פטריק למלך אלט קלוד מונה מספר את אבותיו מספר דורות אחורה כששמותיהם הם הטיות רומאיות של שמות קלטיים, מה שמעיד על כך שההממלכה הושפעה רבות מהשלטון הרומאי ושיתפה איתו פעולה, בדומה לאזורים אחרים בבריטניה הקלטית היכן ששבטים קלטים למעשה המשיכו למשול בדומה לרומאים גם אחרי עזיבת אלו את האי. פטריק נותן שם נוסף לממלכה, שייתכן שהיה קדום יותר, ממלכת דמברטון ("סלע הבריטונים") המתייחס אף הוא לסלע עליו שכנה בירת הממלכה וכיום טירת דמברטון. אחד המלכים הראשונים של הממלכה הוא קרטיק גולטיק (Guletic: "בעל האדמות") או בשמו הרומי קורוטיקוס שמלך עליה ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-5, אחריו מלכו קנויד, דיפינוואל "הזקן", קלינוג, טוטגוואל, ורידארץ' "הנדיב" שמלך עד 614.
היסטוריה > התבססות ממלכת אלט קלוד

בתחילת המאה ה-7 ממלכת דאל ריאטה בצפון-מערב סקוטלנד הייתה בשיאה. על פי דברי ימי ממלכת אירלנד וכתבים נוספים, ישנם מספר אזכורים למערכות בין ממלכת אלט קלוד לדאל ריאטה החל משנת 642 כאשר המלך אאוגיין הביס את אנשי דאל ריאטה והרג את מלכם דומנל ברק. במהלך המאה ה-7 נמשכו מערכות רבות בין הממלכות הפיקטיות מצפון-מזרח, דאל ריאטה מצפון מערב וממלכת נורת'מבריה האנגלית מדרום, בתקופה זו נורת'מבריה כבשה שטחים רבים בקרב ממלכות הצפון הקדום הברטוניות ואין עדויות למערכות משמעותיות גם אם ממלכת אלט קלוד.
בשנת 711 ולאחר מכן ב-717 דברי ימי ממלכת אירלנד מציין שתי מערכות משמעותיות בין אלט קלוד הבריטונית וממלכת דאל ריאטה. סביב אמצע המאה ה-8 המלך הפיקטי אויוס הראשון (Óengus I) ניהל לפחות שלוש מערכות לא מוצלחות כנגד ממלכת אלט קלוד. באחת מהמערכות ב-750, הפיקטים שיתפו פעולה עם אדברת' מלך נורת'מבריה כנגד הכוחות הבריטונים תחת המלך טודבור מאפ בלי בקרב שהתרחש במאגדוק (כיום סמוך לגלאזגו), הכוח התוקף הובס אך נורת'מבריה הצליחה לכבוש אדמות באזור אייר, ייתכן שמידי אלט קלוד.
שנתיים לאחר מכן המלך טודבור מת ובנו דומנאגוול השלישי ירש אותו, בשנת 756 עמד בראש כוח בריטוני אל מול פלישה פיקטית-נורת'מברית נוספת, בה הוטל מצור על בירת אלט קלוד, שככל הנראה ניצלה בזכות הסכם שנחתם עם דומנאגוול. צבאו של אדברת' הושמד בדרכו חזרה לנורת'מבריה, ייתכן שעל ידי הכוחות הבריטונים או הפיקטים. לאחר מכן ב-780 בירת אלט קלוד נכבשה (לא ברור על ידי מי) וב-849 יש עדויות לכיבוש דאנבליין (סמוך לסטירלינג של ימינו) שבשפך נהר הפורת' על ידי אנשי אלט קלוד.
ממשלת קרואטיה

בנסקי דבורי, מטה ממשלת הרפובליקה של קרואטיה
ממשלת קרואטיה (בקרואטית: Vlada Hrvatske) היא הרשות המבצעת בקרואטיה. ראש ממשלה (שמכונה גם "נשיא הממשלה") ממונה על ידי נשיא קרואטיה, לאחר שקיבל את תמיכת הרוב בפרלמנט הקרואטי. בממשלה מכהנים כ-20 חברי ממשלה (ובהם סגני ראש ממשלה ושרים). חברי הממשלה נבחרים על ידי ראש הממשלה ומקבלים את אישור הפרלמנט. הממשלה פועלת מתוקף החוקה הקרואטית והחוקים שנחקקו בפרלמנט הקרואטי. ראש הממשלה הנוכחי הוא אנדריי פלנקוביץ'.
הממשלה הקרואטית הוקמה לראשונה לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית והקמת ממלכת יוגוסלביה בשנת 1918. שום ממשלה לא התקיימה בזמן מלחמת העולם השנייה. בקרואטיה הקומוניסטית (שהייתה חלק מיוגוסלביה) התקיימה ממשלה קרואטית אוטונומית עם סמכויות מוגבלות (למעט יחסי הגנה ויחסי חוץ שהוכפפו לשלטון הארצי). עם יצירת החוקה החדשה בשנת 1990, אומצה השיטה הממשלתית הנוכחית, וסטייפן מסיץ' היה ראש הממשלה הלא-קומוניסטי הראשון. עם עצמאותה של המדינה בשנית, נבחר ג'וסיפ מנוליץ׳ לראש הממשלה הראשון של קרואטיה העצמאית. מאז סתיו העמים היו לקרואטיה ארבע-עשרה ממשלות בראשות שנים-עשר ראשי ממשלה שונים. תשע ממשלות הוקמו על ידי האיחוד הדמוקרטי בקרואטיה, שלוש על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קרואטיה, בראש אחת עמד ראש ממשלה לא מפלגתי ואחת הייתה ממשלת אחדות לאומית (שהוקמה במהלך שיאה של מלחמת העצמאות של קרואטיה).
כיום מכהנים בממשלה ארבעה סגני ראש הממשלה (שנבחרו על ידי הפרלמנט הקרואטי) המשמשים גם כשרים בממשלה, וכ-16 שרים נוספים שמונו על ידי ראש הממשלה באישור הפרלמנט. שרי הממשלה אחראים כל אחד על תחום פעילות מסוים.
הממשלה אחראית גם על הצעת חקיקה ותקציב, ביצוע החוקים והנחיית מדיניות החוץ והפנים של הרפובליקה. המטה המרכזי של הממשלה נמצא בבנסקי דבורי שבזאגרב. אף על פי שהקבינט נפגש בדרך כלל בבנסקי דבורי, מדי פעם ישיבותיו מתקיימות במקומות אחרים בארץ.
הערות שוליים

↑  "Political Structure". Croatian Government. 6 במאי 2007. נבדק ב-14 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tamara Opačak-Klobučar (28 ביולי 2011). "Unatoč nezadovoljstvu SDP-a, Jakovčić će sutra potpisati projekt" [Despite dissatisfaction of the SDP, Jakovčić signs the project tomorrow]. Večernji list (בקרואטית). נבדק ב-14 בנובמבר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0409 6118  VIAF: 305602261   WorldCat (עם VIAF): 305602261
ממשלת צרפת

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  צרפת צרפת
 תחום שיפוט:  צרפת 
 סוכנות בת:  שר הבריאות 
 חוק:  חוקת צרפת
 ראש:  נשיא צרפת
 מנהל:  מישל ברנייה 
 יו"ר:  ראש ממשלת צרפת
 מטה מרכזי:  פריז פריז
 עובדים:  1,945,548 full-time equivalent (נכון ל־2021) 
 www.info.gouv.fr
 
ממשלת צרפת (בצרפתית: Gouvernement français) היא מועצת השרים של צרפת. בראשה עומד ראש הממשלה.
הממשלה היא האחראית על הפרלמנט. ואולם, האספה הלאומית יכולה להעביר הצעת גינוי המאלצת את מועצת השרים, היא הממשלה, להתפטר. השרים נדרשים להשיב בכתב או בעל-פה על שאלות שהופנו אליהם על ידי חברי הפרלמנט.
שרי הממשלה מתמנים בידי נשיא הרפובליקה בהמלצתו של ראש הממשלה.
באופן מסורתי, הממשלה מחולקת לשלוש רמות:
שרים - החברים הבכירים ביותר בממשלה.
סגני-שרים (ministres délégués) - מסייעים לשרים בתחומי ההתמחות שבמשרדיהם.
מזכירי-המדינה (secrétaires d'État) - מסייעים לשרים בתחומים פחות חשובים ומדי פעם בפעם פוקדים את ישיבות הממשלה.
הממשלה מתכנסת בדרך-כלל בבוקר יום ד' בארמון האליזה ובראש הישיבה עומד הנשיא.