stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנה ואן דה פורט
שנות המלחמה > צרפתים ואמריקאים

לא רק ילדים יהודים יכלו לסמוך על ואן דה פורט ודומן; גם מבוגרים הסתייעו בהם. משפחות פרס ורצקר, שבע נפשות בסך הכל, התייצבו ללא הודעה מוקדמת. גם שבויי מלחמה צרפתים שנמלטו התדפקו על דלתם והועברו לבלגיה דרך סבנום (Sevenum). טייסים אמריקאים שהתרסקו ליד מלדרסלו, תומאס וילקוקס מאוהיו ומק ניל מניו יורק הגיעו לבית ואן דה פורט באותו ערב. הם צנחו לאורך קו הרכבת, ארבעה קילומטרים מזרחית למלדרסלו. דומן לקח אותם למשפחה במירלו, ולאחר מכן הם הגיעו למנזר בטיינריי דרך מקום קישור בסוולגן. השניים שהו שם עד יום לפני השחרור.
שנות המלחמה > מעצר

לוסיאן נהון (Nahon) מגולפן (Gulpen) שהה ב"הפנס הירוק" (Groene Lantaarn), בית קפה בטיינריי, מאז 1942. הוא היה פקח של רישום המקרקעין ההולנדי וגילה היכן שוכנו הילדים היהודים. לאחר שהעביר את המידע למפקד המשטרה א' קופרוס (O. Couperus), התבצעה פשיטה ב-1 באוגוסט 1944. כמה ראשי משפחות שאצלן שוכנו ילדים יהודים נעצרו. הסיפור שלהם כנראה נראה אמין. גברים אלה ציינו שהילדים אכן הגיעו מרוטרדם. ולמרות זאת, מספר ילדים נעצרו. ארבעה מהם מתו בשנת 1944 במחנה הריכוז אושוויץ:
פלורטיה דה פאו (Floortje de Pau) שנולדה ב-15-12-1933, וים דה פאו (Wim de Paauw) שנולד ב־17-12-1934, לואי ואן וצל (Louis van Wezel) שנולד ב-16-5-1936) ודיק ואן וצל, שנולד ב-6-3-1934). רבקה (בפי) אלדוורלד (Aldewereld), בת 18 שחיה תחת השם הבדוי טרוסקה סמיטס (Truuske Smits), נעצרה אף היא, אך שרדה את המלחמה. גם האנה ואן דה פורט נעצרה על ידי הגרמנים ונלקחה למעצר בפוכט.
שנות המלחמה > עינוי

ואן דה פורט עונתה כדי לספק מידע על ההתנגדות, אך לא חשפה דבר. לאחר תשעה ימים שוחררה. ואן דה פורט סבלה מנזק קבוע לבריאותה.
אחרי המלחמה > אלבום טיינריי

לאחר המלחמה, מיין ואן דה פורט, אחותה של האנה, אספה תמונות של כ-50 ילדים וביקשה מהילדים או מהורי האומנה את סיפוריהם. את הסיפורים האלה היא אספה באלבום שנתנה לאחותה. "אלבום טיינריי" הוא חלק מהאוסף של מוזיאון המחתרת ההולנדית באמסטרדם מאז 1998. מ-5 ביוני ועד 28 בספטמבר 2003 הקדיש המוזיאון לכך תערוכה מיוחדת.
אחרי המלחמה > איחוד הילדים

ביוזמתו של פרד רונדנבורג, שהסתתר בטיינריי, התכנסו כתשעים ילדים ומצילים לראשונה מזה 60 שנה ב-4 ביוני 2003.
אנדרטה

בתחילת שנות ה-70 הוצבה אנדרטת התנגדות בכיכר האנה ואן דה פורט בטיינריי. היא הוחלפה במאי 1989 בפסלי ברונזה של שלושה ילדים שחוסים מפני הגשם. הפסל מוצב על כן בטון. ליד הפסל יש קערת ברונזה שבה ניתן להדליק את אש השלום. בכתובת על הדום הפסל נכתב: "ילדים יהודים רבים מצאו כאן הגנה מפני רדיפות במהלך מלחמת העולם השנייה". הפסל מסמל את 123 הילדים היהודים שהאנה ואן דה פורט לקחה תחת השגחתה במהלך מלחמת העולם השנייה. גובהו 2 מטרים, רוחבו 2 מטרים ועומקו 2 מטרים והוא עוצב על ידי אלי ואן דן ברוק (Elly van den Broek). בשנת 1994 הוצב לוח על הכן, שריד יחיד מהאנדרטה הישנה. מדי שנה ב-4 במאי, טקס ליד האנדרטה הזו מנציח את קורבנות המלחמה.
5 במאי 2014
5 במאי 2014
5 במאי 2014
לוח האנדרטה הישנה
הוקרה

האנה ואן דה פורט קיבלה אות משגריר ישראל ב-1956, לאחר מותה
בשנת 1957 הוצב לוח על בית הוריה בטיינריי
בשנת 1971 נקראה על שמה כיכר בטיינריי: כיכר האנה ואן דה פורט
בשנת 1987 זכתה האנה ואן דה פורט (לאחר מותה), כמו ניקו דומן, באות חסידי אומות העולם מיד ושם על פועלם במלחמה.
באוקטובר 2006 האנה ואן דה פורט סיימה בחמישייה הראשונה של הנבחרים בתור תושבי העיר הגדולים בכל הזמנים.
בירוטה גלדיקאס

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1946 (בת 78) ויסבאדן 
 ענף מדעי:  פרימטולוגיה, אתולוגיה, אנתרופולוגיה, פרימטים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת סיימון פרייזר 
 פרסים והוקרה:  קצינה במסדר קנדה  פרס טיילר להישג סביבתי (1997)  מלגת גוגנהיים 
 
בירוטה גלדיקאס (Birutė Mary Galdikas; נולדה ב-10 במאי 1946), היא אנתרופולוגית, פרימטולוגית, משמרת, אתולוגית וסופרת ליטאית-קנדית. היא פרופסור באוניברסיטת סיימון פרייזר בתחום הפרימטולוגיה, גלדיקאס מוכרת כסמכות מובילה בתחום האורנגאוטן. לפני מחקר השדה שלה על אורנגאוטן, מדענים ידעו מעט על המין.
ראשית חייה

גלדיקאס נולד ב-10 במאי 1946 בוויסבאדן שבגרמניה המערבית. הוריה, אנטנאס ופילומנה גלדיקאס, היו פליטים ליטאים שנמלטו לאחר מלחמת העולם השנייה מהכיבוש הסובייטי של המדינות הבלטיות. כאשר גלדיקאס הייתה בת שנתיים, עברה המשפחה לקנדה ב-1948, לאחר שאביה חתם על חוזה עבודה בכריית נחושת בקוויבק. כילדה צעירה, ראשה של בירוטה היה מלא בחזיונות של יערות רחוקים ויצורים אקזוטיים. הספר הראשון ששאלה מהספרייה הציבורית של טורונטו היה סיפור על ג'ורג' הסקרן. כשהתבגרה, היא קיבלה השראה מהרפתקאות "הנשיונל ג'יאוגרפיק" של ג'יין גודול ודיאן פוסי.
השכלה

בשנת 1962 עברה משפחת גלדיקאס לוונקובר, שם פגשה גלדיקאס את בעלה לעתיד, רוד ברינדמור. שנתיים לאחר מכן, לאחר שגלדיקאס החלה ללמוד באוניברסיטת קולומביה הבריטית, עברה המשפחה לארצות הברית, שם נרשמה גלדיקאס לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ולמדה פסיכולוגיה וזואולוגיה. ב-1966 היא קיבלה את התואר הראשון שלה בפסיכולוגיה ובזואולוגיה, שהוענקו במשותף על ידי אוניברסיטת קליפורניה ואוניברסיטית קולומביה. ב־1969גלדיקאש נישאה לברינדמור וקיימה את התואר השני שלה באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה.
במהלך לימודיה לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה פגשה גלדיקאס את הפליאונתרופולוג לואיס ליקי, והציעה לו תוכנית שמטרתה לחקור אורנגאוטנים בסביבות המחיה הטבעיות שלהם. גלדיקאס שכנעה את ליקי לעזור לקדם את מאמציה לחקור את האורנגאוטנג, וליקי סייע בהשגת מענק מחקר מהנשיונל ג'יאוגרפיק שהסכימה להקים מתקן מחקר בבורנאו. המחקר של גלדיקאס הפך לבסיס ללימודי תואר הדוקטור שלה, והיא קיבלה את התואר באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה ב-1978.
עבודותיה > מחקר בבורנאו

בשנת 1971, בגיל 25, גלדיקאס ובעלה הצלם רוד ברינדמור, הגיעו לשמורת טנג'ונג פוטינג, בבורנאו האינדונזית. גלדיקאס הייתה השלישית מתוך שלישיית נשים " The Trimates "  שמונתה על ידי ליקי לחקור קופי אדם בסביבת הגידול הטבעית שלהן. השלישייה כללה גם את ג'יין גודול, שחקרה שימפנזים, ודיאן פוסי, שחקרה גורילות. ליקי ונשיונל ג'יאוגרפיק עזרו לגלדיקאס להקים את מחנה המחקר שלה ליד חוף ים ג'אווה, המכונה "מחנה ליקי", כדי לבצע מחקר שדה על אורנגאוטנים בבורנאו . לפני מחקריה של גלדיקאס, האורנגאוטן היה פחות מוכרן מבין הקופים הגדולים. גלדיקאס המשיכה והרחיבה מאוד את הידע המדעי על התנהגות אורנגאוטן, בית הגידול שלו ותזונתו.
עבודותיה > קרן אורנגאוטן הבינלאומית

בשנת 1986, גלדיקאס ועמיתיה הקימו את Orangutan Foundation International (OFI), שבסיסו בלוס אנג'לס, ארצות הברית, כדי לסייע בתמיכה באורנגאוטן ברחבי העולם.
עבודותיה > עבודת הסברה ושיקום

גלדיקאס נשארה בבורנאו במשך יותר מ-40 שנה, תוך שהיא הפכה לתומכת בולטת למען האורנגאוטנים ושמירה על בית הגידול של יערות הגשם שלהם, אשר נהרס במהירות על ידי כורתי עצים בין השאר על ידי שריפות לא טבעיות לטובת מטעי שמן דקלים וכורי זהב. בעודה מנהלת קמפיין פעיל למען שימור יערות הגשם של הפרימטים, גלדיקאס ממשיכה במחקר השטח שלה, בין המחקרים הרציפים הארוכים ביותר על יונק שבוצעו אי פעם.[דרוש מקור]
מאמצי השימור של גלדיקאס מתרחבים מעבר להסברה, ומתמקדים בעיקר בשיקום האורנגאוטנים היתומים שהועברו לידיה לטיפול. רבים מהיתומים הללו היו פעם חיות מחמד בלתי חוקיות, לפני שהפכו חכמים וקשים מדי לטיפול בעליהם.
גלדיקאס כתבה מספר ספרים, כולל ספר זיכרונות שכותרתו "הרהורי עדן", בו מתארת גלדיקאס את חוויותיה במחנה ליקי ואת המאמצים לשקם אורנגאוטנים בשבי ולשחרר אותם ליער הגשם של בורנאו.
גלדיקאס הוא פרופסור באוניברסיטת סיימון פרייזר בברנבי, קולומביה הבריטית, ופרופסור שלא מן המניין ב־אוניברסיטת אינדונזיה בג'קרטה, אינדונזיה.
ב-2021 גלדיקאס הפכה לפטרון של הארגון ללא מטרות רווח לשימור הטבע Sengirės fondas (אי') במטרה להגן על היערות העתיקים שנותרו בליטא עם כל המגוון הביולוגי שם.
הכרה

גלדיקאס הוצגה ב-"לייף", "הניו יורק טיימס", "וושינגטון פוסט", "לוס אנג'לס טיימס", סרטי טלוויזיה רבים, ופעמיים על השער של "נשיונל ג'יאוגרפיק". עבודתיה של גלדיקאס זכו להכרה בתוכניות טלוויזיה בהנחיית סטיב ארווין וכן ג'ף קורווין ב-Animal Planet.[דרוש מקור]
בשנת 1995, גלדיקאס מונתה לקצינה במסדר קנדה.
יחד עם עמיתיה ג'יין גודול וביולוגית השדה הבולטת ג'ורג' שאלר, גלדיקאס קיבלה את פרס טיילר להישגים סביבתיים בשנת 1997 על מחקר השטח פורץ הדרך שלה ותרומתה לכל החיים לקידום מדעי הסביבה. כבודים נוספים כוללים את פרס הגיבור על כדור הארץ של אינדונזיה (Kalpataru), קצין פרס המכון למדעי המקור האנושי, פרס 500 העולמי של האומות המאוחדות (1993), מדליית הנצחה של אליזבת השנייה, גיבור כדור הארץ אדי באואר (1991), פרס PETA הומניטרי (1990) ופרס סיירה קלאב צ'יקו מנדס (1992). היא זכתה במפתח לעיר לאס וגאס, נבדה, בשנת 2009 כאשר היא נתנה מצגת עבור המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטה של נבדה.
כלי תקשורת > ספרים

"Reflections of Eden: My Years with the Orangutans of Borneo" (1995)
"Orangutan Odyssey" (1999)
"Great Ape Odyssey" (2005). Abrams: New York.
כלי תקשורת > קולנוע וטלוויזיה

גלדיקאס מככבת בסרט התיעודי "Born to Be Wild 3D", שיצא באפריל 2011. היא הופיעה גם בסרטים התיעודיים "Nature" (סרט תיעודי של סדרת טלוויזיה, 2005), "Life and Times" (סרט תיעודי של סדרת טלוויזיה, 1996), "30 שנים של ספיישל נשיונל ג'יאוגרפיק" (סרט תיעודי בטלוויזיה, 1995), "אורנגאוטנים: תופסים את הענף האחרון" (סרט תיעודי, 1989), "היפה והחיות" (סרט תיעודי, 1996), "The Last Trimate", (סרט תיעודי, 2008), ו-"She Walks With Apes" (סרט תיעודי של CBC TV, 2019). "The Jungle Quest" של טרי פראצ'ט (סרט תיעודי, C4, בריטניה 1995).
ביקורת

גלדיקאס ספגה ביקורת בסוף שנות ה-90 בנוגע לשיטות השיקום שלה. פרימטולוגים דנו בנושא ברשימת התפוצה האינטרנטית Primate-Talk; הנושא קבל פרסום על ידי פרסום מאמרים במגזין Outside (מאי 1998) ובניוזוויק (יוני 1998). כפי שדווח בשני המאמרים ומסוכם בספר "מקום אפל בג'ונגל" משנת 1999 מאת הסופרת הקנדית לינדה ספאלדינג, משרד היערנות האינדונזי – איתו התעמתה גלדיקאס על רקע מדיניות כריתת עצים - טען שגלדיקאס החזיקה ב"מספר גדול מאוד של אורנגאוטנים לא חוקיים... בתנאים גרועים מאוד" על מנת לבקש מממשלתה האינדונזית להאשים את ביתה. גלדיקאס הכחיש את כל הטענות הללו בתגובה לניוזוויק ביוני 1999, והעיר שההאשמות על התעללות היו "פשוט, שגויות" וכי הטענות "המוזרות" היוו בסיס ל"קמפיין חד-צדדי".
הערות שוליים

↑  "Dr. Biruté Mary Galdikas – Dr. Galdikas Biography" (באנגלית אמריקאית). Orangutan Foundation International. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Galdikas-Brindamour, Birutė (באוקטובר 1975). "Orangutans, Indonesia's "People of the Forest"". National Geographic Magazine. Vol. 148, no. 4. pp. 444–473. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  de Waal, Frans (בינואר 1995). "The Loneliest of Apes". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Spradley, Joseph L., ed. (2013). Scientists and Science. Great Lives From History. Vol. 2. Ipswich, Massachusetts: Salem Press. pp. 339–342. ISBN 978-1-58765-970-6 – via Internet Archive.
↑  Pfeiff, Margo (1993). "Mother to the Apes". Reader's Digest. 143 (855): 127–132.
↑  Gallardo, Evelyn (1993). Among the Orangutans: The Birute Galdikas Story. Chronicle Books. pp. 9–10. ISBN 0811804089. נבדק ב-14 באוגוסט 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Galdikas, Birute Mary (6 בינואר 2007). "The Vanishing Man of the Forest". The New York Times. נבדק ב-14 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McDowell, Robin (18 בינואר 2009). "Palm oil frenzy threatens to wipe out orangutans". Associated Press. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2009. נבדק ב-18 בינואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sex and the Scientists: Beauty and the Beasts". 12 באוגוסט 1996 – via www.imdb.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "She Walks with Apes | Nature of Things".
↑  Outside Online Archives | OutsideOnline.com, outsideonline.com (באנגלית) (אורכב 26.09.2010 בארכיון Wayback Machine)
↑  Hammer, Joshua (1 ביוני 1998). "A typhoon in a rain-forest Eden". Newsweek. Vol. 131, no. 22. p. 58. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Spalding, Linda (1998). A Dark Place in the Jungle: Science, Orangutans, and Human Nature. Algonquin Books of Chapel Hill. ISBN 978-1-56512-226-0.
↑  Galdikas, Birute (29 ביוני 1998). "Galdikas responds". Newsweek. Vol. 131, no. 26. p. 17. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592506805171  PLWABN: 9810634282405606  BIBSYS: 5035895  BNE: XX5311557  BnF: cb13168408s (data)  CANTIC: a10089226  CiNii: DA09002763  GND: 119004445  ISNI: 0000 0000 8090 3971  LCCN: n86839369  NDL: 00739687  NKC: mzk20201069332  NTA: 091397537  RERO: 02-A003275212  SNAC: w6vf9d5p  SUDOC: 07545226X  VIAF: 10646341   WorldCat (עם VIAF): 10646341
ארז'בטווארוש (רובע 7)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובע בבודפשט 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 17 בנובמבר 1873
 תאריך פתיחה רשמי:  17 בנובמבר 1873 
 מידות
 שטח:  209 הקטאר 
 
 קואורדינטות:  47°30′00″N 19°04′00″E﻿ / ﻿47.5°N 19.066666666667°E﻿ / 47.5; 19.066666666667
 erzsebetvaros.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) ארז'בטווארוש(למפת בודפשט רגילה) ארז'בטווארוש
 
ארז'בטווארוש הוא רובע 7 של בודפשט (בהונגרית: Budapest VII. kerülete). זהו הרובע עם השטח הקטן ביותר (מתוך 22 הרבעים של העיר) וצפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר. שמו המסורתי: Erzsébetváros. בשנת 2010 זכה הרובע בתואר יישוב עשיר בערכים.
מיקום

אחד ממחוזות מרכז העיר של צד פשט. הוא תחום ברחוב קיראי ובשורת העצים של הפארק העירוני של בודפשט מצפון-מערב, Dózsa György út מצפון-מזרח, דרך ראקוצי, Thököly út ו-Verseny utca מדרום-מזרח, ו- השדרה הקטנה מדרום-מערב.
השדרה הגדולה עובר באמצע הרובע. הדרך הקלה ביותר להגיע אליו בתחבורה ציבורית היא קווי החשמלית 4 ו -6 בשדרה הגדולה, כמו גם המטרו M2 הפועל בקצה הרובע. תחנת הרכבת קלטי ממוקמת על גבול הרובע, ששטחו כבר נמצא ביוז'פווארוש. חלק מרובע 8.
היסטוריה

בתקופות שלאחר ההכנעה הטורקית, חומות העיר נמתחו לאורך השדרה הקטנה של היום, וחוות וכרמים פזורים הוקמו באתר של טרזווארוש וארז'בטווארוש המאוחרים יותר. מבנה הרובע נקבע לפי הרחובות הראשונים (קיראי ורחוב דובּ). בשנות ה-70, בניית כביש הטבעת הגדול נתנה תנופה לפיתוח האזור.
הרובע נוצר בשנת 1873, כאשר העיר אוחדה (בודה עם פשט) כיוון שטרזווארוש (במשך מאה שנים באותה תקופה) היה גדול מדי ומאוכלס מדי, הוא חולק לשניים. מצפון לרחוב קיראי, לרובע 6, מדרום לרובע 7.
בדצמבר 1881 ביקש החוג האזרחי הרובע לקרוא לו ארז'בטווארוש (Erzsébetváros), כלומר העיר של אליזבת על שם אשתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, מלכת הונגריה אליזבת, נסיכת בוואריה. המלך חתם על ההיתר ב -17 בינואר 1882. השם החדש הותקן ב--7 בפברואר.
שכונות

(שמות הרבעים מבוססים על מסורת בעל פה, שמות אלו מעולם לא שימשו רשמית על ידי איש)
שכונות > הרובע היהודי (שם לא רשמי)

בשנות ה-2000, החלק הפנימי של ארז'בטווארוש, קרוב למרכז העיר, החל להיות מכונה "הרובע היהודי". זה מבוסס בחלקו על העובדה שמאז המאה ה-19 נמצאים שם מוקדי החיים העיקריים של יהודי בודפשט ולא רק האורתודוקסים. עם זאת, הם היו ברובע רק חלק קטן מיהודי בודפשט. למעשה בתחילת המאה ה-20 גרו בכל רובע יהודים, שהיוו חמישית עד רבע מאוכלוסיית בודפשט, כפי שמעידים בתי הכנסת ובתי הקברות היהודים שנמצאים בכל חלקי העיר. בנוסף, באזור זה (בחלק מהרובע) הוגדר בשנת 1944 מה שמכונה הגטו הגדול של פשט, שבו עשרות אלפי יהודים הצטופפו יחד בתנאים בלתי אנושיים, בו זמנית פונתה מהאזור אוכלוסייה של כ-12 אלף לא יהודים. באותה תקופה חיו באזור מצומצם וקטן זה של הרובע באמת רק יהודים. מספר האנשים הגדול ביותר בגטו היה 70,000 איש.
שכונות > רובע שיקגו (שם לא רשמי)

בארז'בטווארוש החיצונית, כלומר באזור התחום על ידי Damjanich utca – Aréna út (היום: Dózsa György út) – Csömöri út (היום: Thököly út) – Rottenbiller utca, היו בתחילה גינות בתים ושדות כרוב. בית יתומים ליותר ממאה בנות של האגודה הלאומית של עקרות בית הונגריות נבנה ב-1866, אולי בפעם הראשונה, בחלקה מס' 29 שם שהורחבה כעבור 10 שנים. כמו כן, בסוף שנות ה-60, נבנה מתחם המחסן של רכבת קרונית הסוסים (משרדים, אורוות, בית כרכרה, בית מלאכה) במרחק של כמה רחובות משם, שני המבנים המוקדמים הללו נעלמו כעת מהרחוב. המבנה הראשון בקנה מידה גדול שקיים עד היום הוקם שם בין השנים 1876–1877. זה היה הבניין לשעבר בן שתי הקומות, מחופה לבנים, של המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים של הקהילה היהודית של פשט בכיכר בתלן של היום.
על מקור השם שיקגו: לרוב קוראים שמקור השם העממי מתייחס לחוסר כמעט מוחלט של ביטחון לציבור באזור זה של העיר, לפיו שיקגו הפך מיד עם בנייתו לשם נרדף לעוני עירוני ופשע.
שכונות > עיר גנים-Ligetváros (שם לא רשמי)

חלק מרובע 7 (ארז'בטווארוש) בתוך אזור ההשפעה של הפארק העירוני של בודפשט. השם Ligetváros שימש לחלק זה מאז תחילת שנות ה-2000. השם הזה מגיע בעיקר מסוכנויות תיווך ומשקיעים בשכונות דיור חדשות. המטרה שלהם הייתה לציין את האיכויות השונות מאוד של אזור זה בהשוואה לרחובות עם מוניטין גרוע יותר. השם הופך יותר ויותר לזהות האנשים שחיים שם.
אוכלוסייה

| שינוי מספר התושבים> שנה | שינוי מספר התושבים> אוכלוסייה | שינוי מספר התושבים> שינוי ממוצע(%) |
| --- | --- | --- |
| 1870 | 44,860 | — |
| 1880 | 60,200 | 3,12% |
| 1890 | 78,400 | 2,64% |
| 1900 | 141,700 | 5,92% |
| 1910 | 152,454 | 0,73% |
| 1920 | 140,146 | −0,83% |
| 1930 | 135,565 | −0,34% |
| 1941 | 134,604 | 0,65% |
| 1949 | 115,495 | −2,90% |
| 1960 | 120,052 | 0,35% |
| 1970 | 116,078 | −0,34% |
| 1980 | 92,350 | −2,29% |
| 1990 | 62,864 | −1,08% |
| 2001 | 64 137 | −2,33% |
| 2011 | 56,093 | −1,34% |
| 2022 | 49,652 | −1,11 |
אתרים בעלי עניין

בתי כנסת: בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני (ניאולוג), בית הכנסת רומבך (סטטוס קוו), בית הכנסת ברחוב קזינצי (אורתודוקסי)
אולם שוק בכיכר קלאוזל
תיאטרון מדאץ'
התיאטרון ההונגרי של פשט (חברה בת של התיאטרון הלאומי לשעבר, ולפני כן התיאטרון ההונגרי)
ארמון ניו יורק
בית הזיכרון מיקשה רוט
גלריה

השדרה הקטנה ממעוף הציפור
כיכר בלאהה לואיזה
בית הכנסת הגדול של בודפשט
כיכר הוורדים בתצלום אויר
ראו גם

אזרחי כבוד של ארז'בטווארוש
לוחות זיכרון ברובע 7 של בודפשט
לקריאה נוספת

Budapest lexikon I. (A–K). Főszerk. Berza László. 2., bőv. kiad. Budapest: Akadémiai. 1993. 393–396. o. ISBN 963-05-6410-6
Budapest teljes utcanévlexikona Szerk. Ráday Mihály, Sprinter Kiadó, 2003
הערות שוליים

↑  Budapest VII. kerület - Erzsébetváros
↑  A Rumbach Sebestyén utcai (és a másik két) zsinagóga(הקישור אינו פעיל, 2020-06) (Moksha)
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני • מרחצאות הוויז |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504369605171 
כיכר קלאוזל, אולם שוק - צילום אוויר
הכנסייה הלותרנית בפאשור
רחוב דוב
דעיכה אמריקאית

דעיכה אמריקאית היא תאוריה הסבורה שכוחה של ארצות הברית של אמריקה הולך ופוחת מבחינה גאופוליטית, צבאית, פיננסית, כלכלית, חברתית ותרבותית. בקרב תומכיה ישנו ויכוח על היקף הירידה, והאם היא יחסית או מוחלטת. המאמינים בכך שאמריקה נמצאת בדעיכה מכונים "דיקלייניסטים" (מהמילה האנגלית decline, דעיכה).
סין, המאתגרת את ארצות הברית על דומיננטיות עולמית, מהווה נושא מרכזי בוויכוח על הדעיכה האמריקאית. ארצות הברית כבר איננה מעצמת העל היחידה הבלתי מעורערת ששולטת בכל תחום בכל אזור בעולם (כמו שהייתה החל מהתפרקות ברית המועצות). על פי מדד Asia Power 2020, גם בתוך אסיה, ארצות הברית עדיין מובילה על סין ביכולת הצבאית, בהשפעה התרבותית, בחוסן ובהגנה, אך נופלת מאחורי סין בארבעה פרמטרים: משאבים כלכליים, משאבים עתידיים, יחסים כלכליים ודיפלומטיים, והשפעה.
את הדעיכה האמריקאית מאפיינים יתרונות צבאיים מתכווצים, הוצאות גירעונות, צניחה בהשפעה הגאופוליטית ושינוי בתנאים המוסריים, החברתיים וההתנהגותיים. יש חוקרים שאומרים שתפיסת הירידה, או הדיקלייניזם, היא זה מכבר חלק מהתרבות האמריקאית. בסקר שנערך ב-2021 בקרב 1,019 אמריקאים, 79% מהנסקרים אמרו שאמריקה "מתפרקת". יחד עם זאת, שיעור דומה מהנשאלים בסקר ציינו כי הם "גאים להיות אמריקאים".
הערכה

לפי הפעיל הפוליטי האמריקאי נועם חומסקי, דעיכתה של אמריקה החלה זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה,עם " אובדן סין " ואחריו מלחמות הודו. עד 1970, חלקה של ארצות הברית בעושר העולמי ירד לכ-25%, שעדיין היה גדול אך ירד בחדות. חומסקי דוחה את "הרטוריקה המדהימה של מספר שנות הניצחון בשנות ה-90" כ"בעיקר אשליה עצמית". עם זאת, חומסקי טען ב-2011 שהכוח לא יעבור לסין והודו, מכיוון שמדובר במדינות עניות עם בעיות פנימיות קשות, ולא יהיה מתחרה לכוח ההגמוני העולמי בעתיד הנראה לעין.
לפי Jeet Heer, ההגמוניה האמריקאית תמיד נתמכה על ידי שלושה עמודי תווך: "כוח כלכלי, כוח צבאי, והכוח הרך של הדומיננטיות התרבותית". לפי הדיפלומט האמריקני אריק ס. אדלמן, הדקליניסטים, או אלה שמאמינים שאמריקה בדעיכה, טעו בעבר "באופן עקבי". עם זאת, מדען המדינה האמריקאי אהרון פרידברג הזהיר שעצם העובדה שהדקליניסטים טעו בעבר, לא אומר שהם יהיו שגויים בתחזיותיהם העתידיות, ושחלק מהטיעונים של הדקליניסטים ראויים להילקח ברצינות.
מדען המדינה מתיו קרוניג טוען כי וושינגטון "פעלה על פי אותה תוכנית גאופוליטית בסיסית בת שלושה שלבים מאז 1945.ראשית,ארצות הברית בנתה את המערכת הבינלאומית הנוכחית, מבוססת הכללים... שנית, היא קיבלה את פניה למועדון כל מדינה ששיחקה לפי הכללים, אפילו יריבים לשעבר... ושלישית, ארצות הברית עבדה עם בעלות בריתה כדי להגן על המערכת מפני אותן מדינות או קבוצות שיאתגרו אותה."
הערכה > צבאי

על פי דו"ח בן 98 עמודים של הוועדה הלאומית לאסטרטגיית הגנה, "היתרונות הצבאיים ארוכי השנים של אמריקה פחתו", ו"המרווח האסטרטגי של המדינה לטעות הפך קטן להחריד. הספקות לגבי יכולתה של אמריקה להרתיע, ובמידת הצורך, להביס יריבים ולכבד את התחייבויותיה הגלובליות, התרבו". הדו"ח ציין "חוסר תפקוד פוליטי" ו"מכסות תקציב" כגורמים המונעים מהממשלה לעמוד בקצב האיומים במה שהדו"ח תיאר כ"משבר של ביטחון לאומי". הדו"ח כתב שכדי לנטרל את הכוח האמריקאי, סין ורוסיה מנסות להשיג "הגמוניה אזורית" ומפתחות "הצטברות צבאית אגרסיבית". בשנת 2018, גנרל חיל האוויר פרנק גורנץ אמר כי יתרון כוח האוויר של ארצות הברית על רוסיה וסין הולך ומצטמצם..
הערכה > צבאי > הוצאות הגירעון

פול קנדי טוען כי המשך הוצאות הגירעון, במיוחד על הצטברות צבאית, היא הסיבה החשובה ביותר לשקיעתה של כל מעצמה גדולה. העלויות של המלחמות בעיראק ובאפגניסטן הן כעת מוערך בסכום גבוה של 4.4 טריליון דולר, מה שקנדי מחשיב כניצחון גדול לאוסמה בן לאדן, שמטרתו המוצהרת הייתה להשפיל את אמריקה על ידי הצגת סרבנותה של הנפגעים וחוסר הרצון להתמיד בסכסוך ארוך טווח. עד 2011,תקציב צבא ארצות הברית - כמעט תואם לזה של שאר העולם ביחד - היה גבוה יותר במונחים ריאליים מאשר בכל עת מאז מלחמת העולם השנייה.
הערכה > צבאי > התקפה גאופוליטית

לפי ההיסטוריון עמנואל טוד, התרחבות בפעילות צבאית ותוקפנות יכולה להיראות כעלייה בכוח, אך יכולה להסוות ירידה בכוח. הוא מבחין שזה התרחש עם ברית המועצות בשנות ה-70, ועם האימפריה הרומית, וכי ייתכן שארצות הברית עוברת תקופה דומה בזמן, למרות השפעתה על הגלובוס.
בשנת 2005 היו 38 מתקנים אמריקאים גדולים ובינוניים הפזורים ברחבי הגלובוס - בעיקר בסיסי אוויר וימיים - בערך זהה למספר 36 הבסיסים הימיים וחיילות המצב של בריטניה בשיא הקיסרות ב-1898. ההיסטוריון פול קנדי מאוניברסיטת ייל, משווה את המצב בארצות הברית למצב של בריטניה הגדולה לפני מלחמת העולם הראשונה, ואומר שמפת הבסיסים בארצות הברית דומה.