stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגאדת'
היסטוריה > שנות התשעים

חייו של ההרכב שהקליט את "So Far, So Good... So What" היו קצרים, היות שיאנג ובהלר פוטרו ב-1989, והוחלפו בהתאמה על ידי ניק מנזה ומרטי פרידמן. הרכב זה (מאסטיין, אלפסון, מנזה ופרידמן) היה היציב ביותר בקריירה של הלהקה, הקליט ארבעה אלבומים מוצלחים, ויצר למגאדת' תדמית של להקה שביכולתה לנגן לא רק מטאל איכותי, אלא גם ליצור יצירות קבילות יותר מבחינה מסחרית. כיוון הלהקה כולה השתנה בתכיפות רבה לאורך העשור, היות שמגאדת' עשתה מאמצים להביס את מטאליקה, יריבתה, על ידי "ריכוך" למען רכישת שם מרכזי של להקת מטאל מלודית, דבר שהביא לתלונות מצד המעריצים שעמדו לצדה לאורך השנים וראו בה כאחת הלהקות המובילות בת'ראש מטאל.
למרות זאת, ב-1990, מגאדת' לא הראתה סימני חולשה. אלבומה הרביעי של הלהקה, Rust in Peace, עדיין נחשב בעיני רבים כאחד מאלבומי הת'ראש מטאל המלהיבים והמתוחכמים ביותר מבחינה טכנית. הליריקה הקליטה והעוקצנית האופיינית למאסטיין, והריפים המחוספסים והמהירים הונצחו בהפקה ברורה ודייקנית, דבר שאפשר לשמוע את כל הניואנסים של לחני הגיטרה של מאסטיין. האלבום כולל את השיר "Holy Wars" ("מלחמות קדושות") - שיר ת'ראש טכני וכבד, העוסק במלחמות הדת במזרח התיכון, ואף כולל סולו קצרצר של גיטרה חשמלית בסגנון מוזיקה ים תיכונית. בדומה ל-‎...And Justice for All של מטאליקה שנתיים קודם, Rust In Peace המחיש היטב רמה של מורכבות טכנית, שהזכיר מטאל פרוגרסיבי.
ביולי 1992, מגאדת' הוציאו את האלבום Countdown to Extinction, שהפך להצלחה מיידית, הגיע למקום השני במצעד הבילבורד והיה למולטי-פלטינום: מאסטיין עצמו אמר, שהצלחותיה הבאות של מגאדת' ימדדו בהשוואה להצלחה של Countdown To Extinction. באלבום זה מבנה השירים היה פשוט יותר, מוזיקה "קליטה" יותר, והושם דגש חזק יותר על קולו של הסולן: אלו הם הצעדים שגם מטאליקה נקטה בהאלבום השחור שלה במטרה להעצים את הצלחתו הרווחית של האלבום. מאסטיין ושאר חברי הלהקה חשו מתוסכלים, כאשר בילי ריי סיירוס מנע מהם את המקום הראשון במצעד הבילבורד כאשר זכה עם שירו Achy Breaky Heart.
האלבום הבא, Youthanasia, יצא בשנת 1994 וגם הוא נחל הצלחה. באמצעות דבקותם בכיוונם החדש, שנקבע על ידי האלבום הקודם, האלבום הכיל בתוכו סאונד יותר רגוע, שקט ואטי. במהלך מסע ההופעות הופיעה מגאדת' גם בישראל.
האלבום הבא, שנקרא Cryptic Writings, שוחרר ב-1997 ונטה יותר לכיוון ההארד רוק, אם כי עדיין הכיל את הצליל המיוחד המזוהה עם מגאדת'. ניק מנזה עזב את הלהקה בשנת 1998 והוחלף על ידי ג'ימי דגראסו.
סגנון ההארד רוק ניכר עוד יותר באלבום הבא, Risk, משנת 1999. היקף מכירותיו היה נמוך יחסית. זמן קצר לאחר שחרורו, פרש מרטי פרידמן מהלהקה והוחלף על ידי אל פיטרלי. הלהקה חיפשה דרך לסיים את החוזה עם חברת ההקלטות קפיטול רקורדס, לכן הוציאה לאור אלבום אוסף בשם Capitol Punishment: The Megadeth Years. האוסף כלל בתוכו שני שירים חדשים, שעליהם מגאדת' התחייבו לפי החוזה עם קפיטול.
היסטוריה > העשור השני של המאה ה-21

בפברואר 2010 חזר ללהקה הבאסיסט לשעבר של מגאדת', דייוויד אלפסון, וזאת ביוזמתו של המתופף שון דרובר.
ב-16 באפריל 2011 הלהקה הופיעה בישראל בפעם רביעית בתולדותיה. בהופעה שנערכה בגני התערוכה צפו כ-6,000 איש. בסוף ההופעה מאסטיין אמר שהם רוצים לחזור פעם נוספת לישראל.
אלבום האולפן ה-13 של הלהקה, TH1RT3EN, שוחרר ב-1 בנובמבר 2011. זה האלבום הראשון מאז איחוד הלהקה ב-2004, שבו משתתף הבסיסט דייוויד אלפסון.
השירים Sudden Death ו-Public Enemy No.1 מהאלבום TH1RT3EN בנוסף לשיר Head Crusher מהאלבום Endgame היו מועמדים לפרס גראמי בתואר ביצוע המטאל הטוב ביותר.
ב-2011 הלהקה הוציאה גרסה מחודשת לאלבום Peace Sells... But Who's Buying?, לכבוד חגיגות ה-25 שנים לצאתו לראשונה.
מגאדת' הודיעה על חידוש סיבוב ההופעות GiGantour בשנת 2012. סיבוב ההופעות יכלול את מגאדת', להקת ההבי מטאל הבריטית מוטורהד, להקת המטאל גותי האיטלקית לקונה קויל ולהקת ההבי מטאל הדנית VolBeat. בקיץ 2012 הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם הבדרן רוב זומבי.
לאחר כעשור בו ניגן דרובר בלהקה, הוא הודיע על עזיבתו בשל רצונו לנסות אפיקים חדשים. עד מהרה עזב גם ברודריק, בשל חילוקי דעות אומנותיים (ושניהם אגב הצטרפו ללהקת Act of Defiance). ב-29 במרץ 2015 נודע כי המתופף כריס אדלר מלהקת Lamb of God יעבוד עם מגאדת' על אלבומה החדש של הלהקה, ה-15 במספר. ב-2 באפריל נודע כי הגיטריסט הברזילאי קיקו לוריילו, לשעבר מלהקת אנגרה, הצטרף באופן רשמי ללהקה.
בשנת 2021 בעיצומי העבודה על אלבום החדש, פוטר דייוויד אלפסון מהלהקה עקב שערורייה מינית. את מקומו של אלפסון החליף באסיסט הלהקה לשעבר ג'יימס לומנזו שהצטרף לסיבוב הופעות, ולאחר כשנה במאי 2022, הודיעה הלהקה באופן רשמי כי ג'יימס לומנזו יצטרף באופן קבוע.
סגנון מוזיקלי

מגאדת' היא להקת הבי מטאל. אף על פי שהלהקה מוכרת על פי רוב כלהקת ת'ראש מטאל, חלק מאלבומיה אינם שייכים לסגנון זה.
סגנון מוזיקלי > ת'ראש מטאל

מגאדת' החלה כלהקת ת'ראש מטאל, ועד וכולל האלבום Rust in Peace מ-1990 היא ניגנה ודבקה בסגנון זה. שני האלבומים הבאים של מגאדת', Countdown to Extinction מ-1992 ו-Youthanasia מ-1994, שמרו על מספר אלמנטים של ת'ראש, אך היו יותר בסגנון של הבי מטאל מסורתי. כמו כן, הלהקה נחשבת לאחת מ"ארבע הגדולות" - הלהקות המרכזיות בסגנון הת'ראש מטאל, לצד מטאליקה, סלייר ואנתרקס.
סגנון מוזיקלי > התרחקות מסגנון הת'ראש

שני האלבומים הבאים של מגאדת', Cryptic Writings מ-1997 ו-Risk מ-1999, התרחקו מסגנון הת'ראש, ועל פי רוב מתוארים כהבי מטאל, כאשר לעיתים Risk מתואר כהארד רוק יותר מאשר כהבי מטאל.
סגנון מוזיקלי > חזרה לשורשי הת'ראש/הבי מטאל

אלבום האולפן התשיעי של הלהקה, The World Needs a Hero מ-2001, מציג חזרה מסוימת לשורשי הת'ראש מטאל של הלהקה, אף על פי שהוא הושפע יותר מהבי מטאל רגיל. באופן דומה, גם האלבומים הבאים של הלהקה תוארו כסגנון שבין ת'ראש מטאל לבין הבי מטאל מסורתי.
נושאי שירים

ישנם מספר נושאי שירים החוזרים שוב ושוב באלבומים. נושאי מלחמה וצבא - במיוחד מלחמה גרעינית - הוא נושא משותף להרבה משירי הלהקה. למעשה שם הלהקה הוא עיוות של המילה Megadeath, מונח שהומצא בצבא ארצות הברית ומשמעותו - "מוות של מיליון אנשים". לבד ממלחמה גרעינית ישנם נושאים לשירים כמו קונספירציות ממשלתיות, שחיתות וצביעות השלטון והחברה, מלחמות קדושות (השיר "Holy Wars") ואפילו הסכסוך הישראלי-פלסטיני. שירים בולטים הם Architecture of Aggression, Rust In Peace... Polaris, Peace Sells, Blackmail The Universe, Symphony of Destruction וUnited Abominations.
בנוסף שירים רבים עוסקים בנושאים חברתיים ופוליטיים כגון התמכרות להימורים, הכחדת חיות בר, ורודנות. שירים כדוגמת Countdown To Extinction, Foreclosure of a Dream, Family Tree, Sweating Bullets, FFF.
כמו כן, למגאדת' ישנם שירים רבים בנושאים הקשורים למערכות יחסים, כולם מדברים על פרידה/בגידה או בעלי "טוויסט" אפל. שירים כדוגמת Trust, A Tout Le Monde.
"ארבע גדולות הת'ראש" - סיבוב ההופעות

בספטמבר 2009 הודיע לארס אולריך מלהקת מטאליקה כי הוא מתכוון לאגד את ארבע להקות הת'ראש הגדולות - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס - ולצאת לסיבוב הופעות. סדרת הופעות אלו, שבעה במספר, החלה ב-16 ביוני 2010 בוורשה, פולין והסתיימה ב-27 ביוני 2010 באיסטנבול, טורקיה. ההופעה שהתקיימה בסופיה, בולגריה ב-22 ביוני הועברה בשידור חי דרך לוויין לכ-450 תיאטראות ברחבי ארצות הברית ולמעל 350 ברחבי אירופה, קנדה ואמריקה הצפונית.
הופעות בישראל

ב-1995 הופיעה הלהקה בארץ כחלק ממסע הופעות בינלאומי לקידום האלבום Youthanasia שיצא באותה שנה. שתי הופעות של הלהקה התקיימו באולם הסינרמה שבתל אביב.
ב-22 ביוני 2005 שוב הופיעה מגאדת' בישראל במסגרת פסטיבל מטאליסט בחוף פלמחים בראשון לציון, לצידה של להקת הת'ראש הגרמנית דסטרקשן ולהקות נוספות; אך לצערם של המעריצים המשטרה נאלצה להפסיק את ההופעה לאחר ארבעה שירים בלבד עקב קריסת גדר הלחץ בתקרית נפצעו מאבטח ואדם מהקהל.
במרץ 2007 הודיע דייב מאסטיין כי הלהקה תשוב לישראל "להשלים את מה שהתחילו" ולהופיע מול הקהל הישראלי. ההופעה התקיימה ב-2 ביולי 2007 בהאנגר 11 בנמל ת"א, הפעם ללא פסטיבל ולהקות חימום רבות אלא אחת בלבד - Betzefer. במהלך ההופעה דייב דיבר רבות עם הקהל, ציין את אהדתו הרבה לקהל המעריצים בארץ. בסיום ההופעה הודיע דייב, שהוא תמיד מקיים הבטחות ושההופעה היא קיום ההבטחה, לחזור ולנגן בתל אביב, לאחר הפסקת ההופעה הקודמת בפסטיבל מטאליסט 2005.
ב-16 באפריל 2011 הופיעה מגאדת' בפעם הרביעית בישראל והפעם בביתן 1 שבגני התערוכה בתל אביב. ההופעה הייתה המופע האחרון במסגרת ה-"Endgame Tour" שהחל ב-2009. בהופעה צפו כ-6,000 אנשים.
בסיום ההופעה הודיע מאסטיין כי ייתכן שהלהקה תחזור להופעה נוספת עוד כמה שנים.
הופעתה המתוכננת של הלהקה בתל אביב ב-6 באוגוסט 2014 בוטלה עקב המצב הביטחוני לאחר מבצע צוק איתן.
ב-2 ביולי 2016 הופיעה הלהקה בפעם החמישית בישראל, במתחם הלייב פארק בראשון לציון, במסגרת סיבוב ההופעות לקידום האלבום Dystopia שיצא באותה השנה.
חברי ההרכב

דייב מאסטיין - שירה, גיטרה מובילה (1983–2002, 2004 ואילך)
קיקו לוריירו - גיטרה מלווה (2014 ואילך)
דירק ורביורן - תופים (2016 ואילך)
ג'יימס לומנזו - גיטרה באס (2006–2008, 2022 ואילך)
חברי ההרכב > חברי הרכב לשעבר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  גיטרה מלווה גרג הנדוויט (1983)  קארי קינג (1984)  כריס פולאנד (1984–1987, 2004)  ג'ף יאנג (1987–1989)  מרטי פרידמן (1990–2000)  אל פיטרלי (2000–2002)  גלן דרובר (2004–2008)  כריס ברודריק (2008–2014) |  גיטרה בס דייוויד אלפסון - (1983–2002, 2010–2021)  ג'ימי לי סלואס (2004)  ג'יימס מקדונו (2004–2006) |  תופים דיז'ון קרות'רס (1983)  לי ראוש (1984)  גר סמואלסון (1984–1987)  צ'אק באלר (1987–1988)  ניק מנזה (1989–1998)  ג'ימי דגראסו (1998–2002)  ויני קוליוטה (2004)  שון דרובר (2004–2014)  כריס אדלר (2015–2016) |
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס מס>  | אלבום/שיר | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | 33 | Rust in Peace | מקום 23 בבילבורד 200 האמריקני, אלבום פלטינה |
| 1992 | 34 | Hangar 18 | מתוך האלבום Rust in Peace |
| 1993 | 35 | Countdown to Extinction | מקום 2 בבילבורד 200 האמריקני |
| 1994 | 36 | Angry Again | מתוך פסקול הסרט אחרון גיבורי הפעולה |
| 1995 | 37 | 99 Ways to Die‏ | מתוך הפסקול "החוויה של ביוויס ובאטהד" |
| 1996 | 38 | Paranoid | גרסת כיסוי לבלאק סבאת', מתוך אלבום האוסף Hidden Treasures |
| 1998 | 40 | Trust | מתוך האלבום Cryptic Writings, מקום 1 בבילבורד מיינסטרים רוק |
| 2010 | 52 | Headcrusher | מתוך האלבום Endgame |
| 2011 | 53 | Sudden Death | מתוך האלבום TH1RT3EN |
| 2012 | 54 | Public Enemy No.1 | מתוך האלבום TH1RT3EN |
| שנה | פרס | קטגוריה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | ג'נסיס | ההרכב | זכייה, פרס המוזיקה ע"ש דוריס דיי |
| 2007 | פרס אלי הזהב, מגזין מטאל האמר | לורד הריפים | מועמדות, דייב מאסטיין |
| 2008 | פרס אלי הזהב, מגזין מטאל האמר | לורד הריפים | זכייה, דייב מאסטיין |
| 2008 | פרס אלי הזהב, מגזין מטאל האמר | הלהקה החיה הטובה ביותר | מועמדות |
| 2009 | פרס אלי הזהב, מגזין ריבולבר | אל הזהב | זכייה, דייב מאסטיין |
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1985 Killing Is My Business... And Business Is Good!
1986 Peace Sells... But Who's Buying?‎
1988 So Far, So Good... So What!
1990 Rust in Peace
1992 Countdown to Extinction
1994 Youthanasia
1997 Cryptic Writings
1999 Risk
2001 The World Needs a Hero
2004 The System Has Failed
2007 United Abominations
2009 Endgame
2011 TH1RT3EN
2013 Super Collider
2016 Dystopia
2022 The Sick, the Dying... and the Dead!
דיסקוגרפיה > אלבומי EP

1995 Hidden Treasures
1998 Cryptic Sounds: No Voices in Your Head
1997 Live Trax
1998 Live Trax II
דיסקוגרפיה > אלבומי אוספים

2000 Capitol Punishment: The Megadeth Years
2005 Back to the Start
2007 Warchest
דיסקוגרפיה > הופעות חיות

1997 Live Trax
1998 Live Trax II
2002 Rude Awakening
2002 Still Alive... And Well?
2006 Unplugged In Boston
2007 That One Night: Live in Buenos Aires
2013 Countdown To Extintion: Live
דיסקוגרפיה > וידאוגרפיה

1991 Rusted Pieces
1993 Exposure of a Dream
1995 Evolver: The Making of Youthanasia
2001 Behind the Music
2002 Rude Awakening
2004 Video Hits
2006 Arsenal of Megadeth
2007 That One Night: Live in Buenos Aires
2010 The Big 4 Live from Sofia, Bulgaria
דיסקוגרפיה > השתתפות בפסקולים

כל הסינגלים המופיעים בפסקולים אוגדו יחדיו באלבום Hidden Treasures:
1989 "סיוט חשמלי" - הסינגל No More Mr. Nice Guy
1991 "מסע הכזבים של ביל וטד" - הסינגל Go To Hell
1993 "אחרון גיבורי הפעולה" - הסינגל Angry Again
1993 "החוויה של ביוויס ובאטהד" - הסינגל 99 Ways to Die
1993 "האחים סופר מריו" - הסינגל Breakpoint
1995 "סיפורים מהצד האפל" - הסינגל Diadems
1999 "חייל אוניברסלי 2" - הסינגל Crush 'em
רחוב הטמפל

| --- | --- |
החלק המרכזי של רחוב הטמפל, עם פורטיקו של האוטל מונמור
החלק המרכזי של רחוב הטמפל, עם פורטיקו של האוטל מונמור
 מידע כללי
 על שם:  מבצר הטמפל - מטה האבירים הטמפלרים בפריז
 אורך:  1.335 ק"מ
 רוחב:  20 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? הוקם על יסוד איחודם של רחוב סנט אבואה ועוד רחובות מימי הביניים – 1851
 מיקום
 מדינה:  צרפת
 עיר:  פריז
 רובע:  שלישי ורביעי
 שכונה:  אזור המארה   השכונות הקטנות יותר:  אנפאן-רוז' (3)   ארשיב (3)   סנט-אבואה (3)   ארז-א-מטייה (אמנויות ומלאכות) (3)   סן-מרי (4)   טאמפל
 רחובות מסתעפים:    ברובע 4: בקצה הדרומי: בית העירייה של פריז, החנות BHV, רחוב ריבולי   רחוב דה לה וררי   רחוב בן - מרי   רחוב די פלאטר   רחוב סנט-קרואה-דה-לה-ברטונרי   רחוב בלאן-מאנטו   רחוב רמביטו   ברובע 3:  רחוב פראן-בורז'ואה   רחוב פסטורל   רחוב ברטאן מימין ורחוב ראומיר משמאל; צומת - רחוב טרוביגו   הקצה הצפוני: כיכר הרפובליקה
 אתרים:  המוזיאון להיסטוריה ואמנות יהודית   קאפה דה לה גאר
 אירועים:  מעצרו של ז'אק דה מולה   פולמוס מחזור הדם.  הקמת "אקדמיית הפיזיקאים".   במחצית השנייה של המאה ה-18 - הסלון הספרותי של הרוזנת בופלר   בריקדות במהפכת 1848   טבח בימי הקומנה הפריזאית.  מגורים של פייר גסנדי, מאדאם דה סבינייה, ג'ון לו, אונורה דה בלזק.
 
 קואורדינטות:  48°51′42″N 2°21′24″E﻿ / ﻿48.8616°N 2.35657°E﻿ / 48.8616; 2.35657
 he
 
רחוב הטמפל (בצרפתית: Rue du Temple) הוא רחוב באזור המארה בפריז, צרפת ברובע השלישי וברובע הרביעי.
הרחוב מחבר את כיכר הרפובליקה בצפון עם רחוב ריבולי ו"הבאזאר של אוטל דה ויל" בדרום ואורכו 1,335 מ'.
בו מספר רב של בניינים היסטוריים, לרבות כאלה ששרדו לפחות מן המאה ה-14.
מקור השם

רחוב הטמפל נקרא כך מימי הביניים לפי מסדר אבירי היכל שלמה או הטמפלרים שקבעו את מושב המטה שלהם - "מבצר הטמפל" - בשכונה המכונה עדיין "שכונת הטמפל" (Quartier du Temple).
במספרים 69 ו-71 של ברחוב נשמרו שרידי ביצורים מימי המלך פיליפ אוגוסט. בסביבה נמצאים עוד רחובות וככרות הנקראים לפי ה"טמפל". השם "טמפל" נשמר גם אחרי שבשנת 1313 עבר מתחם הטמפל לשליטת האבירים ההוספיטלרים.
בעבר נקרא חלק מהרחוב "הרחוב הגדול של הטמפל" (Grande rue du Temple) כנראה על מנת להבדילו מ"הרחוב הישן של הטמפל" (La Rue vieille du Temple).
החלק הצפוני של הרחוב נקרא עד 1851 רחוב סנט אבואה (Rue Sainte Avoye). הוא נקרא כך לפי מנזר סנט אבואה, שם צרפתי של אורה או אוויה הקדושה מסיציליה, שנרצחה על ידי ההונים.
צביון, מיקום וגישה

רחוב הטמפל הוא אחד הרחובות העתיקים של פריז. הוא מתחיל בקצו הדרומי בבית מספר 64 של רחוב ריבולי ומסתיים במספר 13 של כיכר הרפובליקה. תחנות המטרו הקרובות אליו הם התחנות "רפובליק-טמפל" ו"אוטל דה ויל" (בית העירייה של פריז).
בחלק הצפוני שברובע השלישי הרחוב מונה הרבה בתי עסק סיניים.
הרחוב מלא בחנויות סיטוניות וקמעוניות לתכשיטים ושל מוצרי עור (maroquinerie).
היסטוריה

הרחוב במתכונתו הנוכחית נקרא כך מאז הצו הממשלתי משנת 1851 שאיחד בשם הזה את:
רחוב הטמפל שנמצא בין הרחובות מישל לה קונט (Rue Michel-le-Comte) ווייאי אודריאט (Rue des Vieilles-Haudriettes), לשדרות סן מרטן ושדרות הטמפל.
רחוב סנט אבואה (Rue Sainte-Avoie) שנמצא בעבר בין רחוב נב-סן מרי (Rue Neuve-Saint-Merri) וסנט קרואה דה לה ברטונרי (Sainte-Croix-de-la-Bretonnerie) ולבין הרחובות מישל לה קונט ווייאי אודריאט.
רחוב בר-די-בק (Rue Barre-du-Bec) שנמצא בעבר בין הרחוב דה לה וררי (Rue de la Verrerie) לבין הרחובות נב-סן-מרי וסנט-קרואה-דה-לה-ברטונרי.
רחוב דה קוקי (Rue des Coquilles "רחוב הקונכיות") שנמצא בעבר בין רחוב טיקסראנדרי (Rue de la Tixéranderie - "רחוב בית האריגה") לרחוב דה לה וררי.
החלק של רחוב הטמפל הנמצא בין רחוב ריבולי לרחוב דה לה וררי כונה תחילה "רחוב דה קוקי" ("הקונכיות") אך שמו שונה במאה ה-16 לסימטת ז'אן-ז'אנסיין (לפי שמו של שר אוצר של המלך) ובהמשך "רחוב ז'אק-ז'אנסיין" (Rue Jacques-Gentien).
החלק שבין רחוב לה וררי לרחוב סן-מרי נקרא תחילה "רחוב באר-די-בק" והחל מתחילת המאה ה-14 "רחוב ל'אבה-די-בק-אלואן" (rue de l'Abbaye-du-Bec-Hellouin) - לפי מנזר בשם זה.
חלק הרחוב שבין רחוב סן מרי לרחוב דז אודריאט נקרא בין 1515–1851 רחוב סנט אבואה. כאן התגוררה מאדאם דה סבינייה לפני שעברה לרחוב טוריני. בפינת הרחובות האלה ניצב בעבר "סולם הטמפל", עמוד הקלון בגובה 16 מ' שהיה בשימוש מערכת המשפט של הטמפלרים.
הוא מופיע על מפתם של טרישה ואואיו (Truschet ו-Hoyau) משנת 1550.
הפאסאז' סנט-אובואה שחיבר את רחוב סנט-קרואה-דה-לה-ברטונרי עם הרחוב מישל-לה-קונט, היווה קטע מ"רחוב הטמפל הגדול", אחר כך מרחוב הטמפל.
הקטע הנמצא בעבר בין רחוב מישל-לה-קונט לשדרות הטמפל (boulevard du Temple) והמחבר כיום את רחוב מישל-לה-קונט עם כיכר הרפובליקה נקרא במאה ה-13 "רחוב דה לה מיליס די טמאפל" - כלומר "רחוב משטרת הטמפל" ואחר כך שינה את שמו ל"רחוב דה לה שוואלרי די טאמפל", כלומר רחוב פרשי הטמפל.
רחוב סנט אבואה, שם קודם של חלק מרחוב הטמפל בשנת 1739 על מפת טורגו - על גלויה.
כיכר הרפובליקה ורחוב הטמפל. החשמלית לכיוון האופרה עוברת ברחוב הטמפל, בתחילת המאה ה-20
בתים חשובים ואתרי זיכרון > רובע 4

בין בית העירייה, "בזאר בית העירייה" BHV (נפתח ה-1913) ורחוב ריבולי ולבין רחוב רמביטו.
הבתים 1–63 ו-2–58.
בתים חשובים ואתרי זיכרון > רובע 4 > רובע סן-מרי-רובע בובור

14-16 אוטל די בק - השתייך בעבר למנזר הנורמנדי בק-אלואן
15 - שרידי בית מן המאות 11-12 מימי המלך לואי השביעי "הצעיר" - נתגלו בשנת 1995
17 - ביתו של הקונטאבל ברטראן די גסקלן (1380-1320) מימי המלך שארל החמישי "החכם" 1380-1372;
כאן גרו רודולף ושוער הבית פיפלה (Pipelet), גיבורי הרומן של אז'ן סי "מסתרי פריז"
הבית מספר 17 עם לוחית זיכרון.
20 - משרד גובי הגאבלה - 1601; בית קולנוע "לטינה" בחסות "האיחוד הלטיני" (המוקדש לתרבויות העמים דוברי שפות רומאניות)
22 - בית (אוטל) של המרקיז מזונפור (1718) אחר כך של גי קאנה. - המאה ה-18.
הבית מספר 22.מראה כללי
הבית מספר 22 - שער מקושט בלוחיות ממוסמרות
24 - מגדלון פינתי בין רחוב הטמפל ולרחוב סנט-קרואה-דה-לה-ברטונרי - משנת 1610
הבית 24, מראה כללי
בסיס המגדלון.
פרט.
25 - בית עם תבליט המלאכים (Angelots) בפינה עם רחוב סן-מרי
פינת הבית 25
פרט מן התבליט.
36 - בעבר בית ההוצאה לאור והדפוס פולה (Pollet) - ב-1822 נחתם אחד החוזים הראשונים עם אונורה דה בלזק. כאן גרו לאופולד בורסייה, סוחר יינות, ופיליפ בורנייה, שניהם מראשי המשמר הלאומי בימי הקומונה הפריזאית (1871)
41 - האכסניה הישנה "נשר הזהב" (Aigle d'Or) - הייתה במאה ה-19 תחנה סופית של קו דיליז'נסים. נראה בפסאז' בית מדרגות בסגנון לואי השלושה עשר. בתוך חצר יפה נמצא קפה-תיאטרון "קאפה דה לה גאר" (Café de la Gare - "קפה התחנה"). באותו מקום פועל בית ספר שכונתי לריקוד.
באכסניה זו עבד בצעירותו הממציא הבלגי אטיין לנואר, אחד הממציאים של המנוע. כאן התארח גם המשורר גיום אפולינר בשנת 1910.
43 - לצד אכסניית "נשר הזהב" עומד בית שהוקם עוד במאה ה-16 עם חזיתות שנועדו לשימור, עם בית מדרגות מפואר מקושט במתכות בסגנון אנרי הרביעי ורצפה עם מרצפות לבנות ושחורות. בבית שוכן בית ספר לשפות ואיגוד הנוער הסיני בצרפת.
תמונה מחגיגות ראש השנה הסינית ברחוב הטמפל
44 - בבית זה התגורר הקומיקאי קוליש (1986-1944) אחרי שעזב את ביתו ברחוב גאזאן.
57 - ביתו (אוטל) של ספק הנשק של לואי הארבעה עשר, מקסימיליאן טיטון (1711-1632), נמצא בחלק האחורי של החצר. כאן התגורר ב-1830 פרנסואה פורטונה גיו דה פר (Guyot de Fère),(1866-1791) ממייסדי "האגודה החופשית לאמנויות של פריז".
בתים חשובים ואתרי זיכרון > רובע 4 > רובע סנט אבואה - טמפל

58 - מזרקה
61 - (משמאל) בית בעל גמלון שבו שכן המנזר לשעבר של הנזירות ממסדרה של סנט אבואה (אבואה הקדושה) (אבואה הקדושה, בפינה עם הרחוב ז'ופרואה-ל'אנז'וון שפעל בשנים 1293–1790. החל משנת 1622 הפך למנזר אורסולינות. בשנים 1805–1818 פעל במקום בית כנסת.
70: אוטל דה טסטאר, הנמצא בפינה עם רחוב דה בראק, במקום שבו פעלו בעבר בתי המטבחיים של הטמפלרים.
אוטל דה טסטאר, רחוב דה בראק, בשנת 1739 - רחוב הטמפל 70
הכניסה לפסאז' סנט אבואה - הבית 62
69-71 ו-60–62 - אתר "שער הטמפל" של החומות של פיליפ אוגוסט שנבנו בסביבות 1190–1210. השער עצמו נבנה ב-1280 מימי פיליפ הרביעי "היפה" והוביל אל מתחם הטמפל שהיה מחוץ לחומות. השער נקרא גם "סנט אבואה" לפי מנזר
סנט אובואה. הוא נהרס ב-1536.
62 - "פסאז' סנט אבואה" - נפתח בשנת 1828 במקום שבו היה בעבר "אוטל נף דה מומורנסי".
אחרי סלילת הרחוב רמביטו (Rambuteau) הוסרו כל שרידי ה"אוטל". זה היה בית משפחת מונמרנסי. בו גר בסוף חייו הקונטאבל אן דה מומרנסי (1567-1492). הוא נפטר כאן אחרי הקרב סן דני נגד ההוגנוטים. בהמשך הבית נכנס לבעלותו של מם (Mesmes) ונודע כ"אוטל דה מם" (Hôtel de Mesmes). הדוכס פרנסואה דה מונמורנסי, מושל פריז, התפטר מתפקידו בשנת 1572 כדי שלא ייקח אחריות על טבח ליל ברתולומאוס הקדוש שהתקיים 15 יום לאחר מכן. במאי 1716 נחנך בו הבנק הראשון של ג'ון לו. הפסאז' נמצא במסלול החומות של פיליפ אוגוסט שמהן לא נותרו כאן שום שרידים.
עם זאת רואים שהבתים 62 ו-60 אינם נמצאים בקו ישר.
63 - מסעדה בפינה עם הרחוב רמבוטו - אותה פקדו אחרי שנת 1903 מהפכנים וניהיליסטים רוסים. בהם ולדימיר לנין ולב טרוצקי.
בתים חשובים ואתרי זיכרון > רובע 3

64 - הכניסה לככר הטמפל-אלי ויזל.
71 - אוטל ד'אבו (Hotel d'Avaux), מאוחר יותר אוטל סנט אניאן (Hôtel de St Aignan). אחד הבתים היפים ביותר ברחוב. נבנה בשנים 1650-1645 על ידי האדריכל פייר לה מיה עבור קלוד דה מם, רוזן ד'אבו (1650-1595), דיפלומט וסופר-אינטנדנט האוצר של לואי הארבעה עשר בשנת 1650.
בשנת 1680 נקנה על ידי הדוכס סנט - אניאן, פול דה בובייה, שהיה יחד עם פנלון מחנכם של דוכסי בורגונדיה, של הדוכס אנז'ו ושל הדוכס ברי. ב-1691 שופץ על ידי ז'אק לפא די בוויסון.
הבניין המולאם שימש בשנים 1795–1823 כבית עיריית הרובע השביעי של אז. בבית זה התגוררו בשנת 1830 הפוליטיקאים האחים אטיין ולואי-אנטואן גרנייה-פאז'ס. המקום (אז רחוב סנט אובואה 57) הפך למטה "הקומונה הרפובליקנית המרכזית" בעת "שלושת ימי התהילה" של מהפכת יולי 1830: 27, 28 ו-29 ביולי 1830. שופץ ב-1962 ובימינו מאכסן הבניין את המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות. השער והחזיתות שלו לכיוון החצר נועדים לשימור.
אוטל דה סנט אניאן. המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות. החזיתות שמסביב לחצר
72 - המקום של אכסניית סנט-אבואה (hostellerie de Sainte-Avoye). השלט נשאר מעל השער.
73 ו-75 - בתים עתיקים.
77 - "אוטל דה ויק" - בית מן המאה ה-17, עם חלון, פרונטון חצי-מעגלי, קישוטים סמליים בקומה השנייה. כאן התגורר ב-1791 ז'אן-בטיסט בושוט, שר המלחמה של צרפת המהפכנית ב--1793–1794
אוטל דה ויק, 77 - החזית לרחוב
79 - אוטל מונמור (1623) על חצרותיו הפנימיות, היה בבעלות אבר דה מונמור, המכונה "מונמור העשיר". בנו, אנרי לואי אבר דה מונמור, ידיד של מאדאם דה סבינייה הקים כאן את "אקדמיית הפיזיקאים", שקדמה לאקדמיית המדעים של צרפת. את המקום פקדו רנה דקארט, מולייר, כריסטיאן הויגנס, ז'יל דה רוברוואל, ז'אן שאפלן ואחרים. כמו כן שכנה כאן ספרייה מפוארת שנקנתה על ידי קולבר שהיווה יסוד לספרייה הלאומית של צרפת. ב-1628 התקיים כאן פולמוס מחזור הדם בין חסידי ויליאם הארווי ובראשם קלוד טארדי וחסידי התורה הקדומה של גלנוס. בבית הזה התגורר ונפטר ב-24 באוקטובר 1655 פייר גאסנדי. ב-1751 הבית הפך לנכס של לוראן שארון (1769-1706), הפרמייה ז'נרל (האחראי על המיסים) בשנים 1757–1768. הוא שיפץ אותו. בימי הקומונה הפריזאית בבית הקפה "לה גראן קפה דה לה נאסיון" שבבניין התכנסו פמיניסטיות ומהפכניות והקימו את "איגוד הנשים" בראשות אליזבת דימיטרייף ונטלי למל.
אוטל מונמור.
שער כניסה לבית.
81 - בית עתיק ומשאבת מים
82 - בפינה עם רחוב דז אודרייֶט נמצא עד שנת 1780 עמוד קלון (échelle de justice, échelle patibulaire)
84 - הבית המקושט במסיכות (מסכרוני).
86 - בית עם גמלונים. בימי לואי הארבעה עשר פעל בו בית מרזח עם השלט "הצלב הלבן"
88 ו-90 - בתים עתיקים
106 - בית של רוייה, מהנהגת הרובע 3 בספטמבר 1870
כאן נמצא בעבר המרכזיה הטלפונית ארשיב שנהרסה על ידי הנאצים. כאן נמצאו גם קני התנגדות של החיילים הגרמנים ב-25 באוגוסט 1944
108 - האולם לז'ה - איכסן כנסים פוליטיים בימי האימפריה הצרפתית השנייה. בימינו שכנה כאן מרכזייה טלפונית. האולם מולא בכיסאות קש וספסלים מעץ אשוח. הגישה לאולם הייתה דרך בית מדרגות קלאסי ספירלי.
115 - בית שבו חשבו בטעות שהתגורר הפיראט ז'אן באר
120 - ביתו של שארל גרוייה, חבר במפקדת המשמר הלאומי בימי הקומונה הפריזאית - שגלה מן הארץ
122 (בעבר מספר 40) - הצעיר אונורה דה בלזק ומשפחתו חיו בבית זה בשנים 1814–1819
תחבורה

הרחוב נעזר בשתי תחנות רכבת תחתית: Hôtel de Ville (בית העירייה) ו-République-Temple.
ראו גם

המארה
לקריאה נוספת

Jacques Hillairet, Dictionnaire historique des rues de Paris, Editions du Minuit, Paris 1997
J. de La Tynna Dictionnaire des rues de Paris accompagné d'un plan de Paris, J. de La Tynna Paris 1812
1888,Henri de Curzon - La Maison du Temple de Paris
הערות שוליים

↑  paristoric
↑  cityzeum
↑  קדושה סיציליאנית (ממסינה) שמותה מידי ברברים באזור בולון נחגג בפריז ב-6 במאי. היא נודעה בכך ששרדה את פלישת ההונים שהרגו את אורסולה הקדושה
↑  Histoire du marais Danielle Chadych
↑  - couvent-des-ursulines-de-saint-avoye paristoric
↑  cosmovisions
שער הטמפל בחומות של שארל החמישי, במפת פריז מסביבות שנת 1550
כנסיית אליזבת הקדושה מהונגריה
חברה (שיר של ריטה)

חברה הוא הסינגל השמיני מתוך האלבום "ימי התום" של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור במרץ 1989. השיר נכתב על ידי ריטה, הולחן על ידי רמי קלינשטיין ועובד על ידי קלינשטיין, אלון הלל, נאור דיין ובן ציון גפני.
במקור השיר נכתב על ידי ריטה עוד בנעוריה, כמכתב לחברתה פנינה עסיס, שעזבה את ישראל ועברה לגור בצרפת.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 34 |  |
Heaven Sent

בשנת 2015 יצא לאור אלבום בין-לאומי בלועזית לריטה בשם "Heaven Sent" ונכלל בו השיר "Come to Me" שהוא הגרסה האנגלית לשיר "חברה".