stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויי ליאו דזה
היסטוריה וזיהוי הכותב

על פי המקובל, היצירה נקראת על שם וֵיי לְיָאו, עליו נאמר כי היה תלמידו של האדון שָׁאנְג, יועץ חשוב ממדינת ליאנג בתקופת שושלת צ'ין, או נזיר מתקופתו של המלך חְווֵי מוֵיי (400-319 לפנה"ס), אם כי בקושי יש ראיות לכל אחת מן הטענות. ההתייחסות היחידה לוֵיי לְיָאו מחוץ לוֵיי לְיָאו דְזְה היא ב"רשומות ההיסטוריון", שם הוא מתואר כיועץ לצ'ין שה-חואנג, המלך הצעיר של מדינת צ'ין. מאחר שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מכיל כמעט אסטרטגיה של ממש, משערים כי וֵיי לְיָאו היה תאורטיקן. בעיה נוספת שמעיבה על זהות הכותב היא שבתקופת שושלת האן, כפי שמתעד ספר האן, היו מוכרות שתי יצירות שונות תחת השם "וֵיי לְיָאו", אחת מקטגוריית "שונות" בעלת 29 פרקים, והשנייה מקטגוריית "צבא" ב31 פרקים. היצירה הגיעה לצורתה הנוכחית בסוף המאה הרביעית לספירה. גרסה חדשה של וֵיי לְיָאו דְזְה נתגלתה ב-1972 בקבר בהר יִינְצְ'יָאו משושלת האן בלִין-יִי, והוכיחה כי היצירה הייתה מוכרת כבר בתקופת האן המערבית. הגרסה שנחשפה היא בעלת טון פילוסופי יותר מהטקסט המקובל, אך רק במקומות מעטים היא שונה ממנו באופן מהותי.
בתקופת שושלת סונג הוגדרה היצירה כאחת משבע הקלאסיקות הצבאיות, והפכה לחומר לימוד חובה במסגרת הלימוד הצבאי.
תכנים

הוֵיי לְיָאו דְזְה מטיף בדרך כלל לטיפול בעל אופי שהוא גם אזרחי וגם צבאי בנושאים שונים. על פי היצירה, חקלאות ובני אדם הם שני המשאבים העיקריים של המדינה, ואת שניהם צריך להזין ולטפח. על אף שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מזכיר במפורש קונפוציאניזם, הטקסט מטיף לממשלה המבוססת על ערכים הומניים, בדומה לקונפוציאניזם. כמו כן טוענת היצירה שהשליט צריך להיות מופת של מוסר למדינה, ובמקביל טוענת כי ריבוי תפיסות וערכים אחרים שאינם מסייעים למדינה צריכים לגרור עונשים דרקוניים.
ביצירה 24 פרקים, 12 הראשונים עוסקים בעיקר במלחמה ובפוליטיקה, וה-12 הנותרים עוסקים בפיקוד על הצבא ובשליטה בו. בסיום היצירה קורא הכותב, בהסתמך על דוגמאות עתיקות, לצמצם סדרי כוחות ולהסתמך על חיילי עילית, משום שניתן לפקד עליהם טוב יותר.
הערות שוליים

↑  Sawyer, Ralph D.; Mei Mei-chün Sawyer (1993). The Seven Military Classics of Ancient China. Westview Press. ISBN 0-8133-1228-0.
↑  Van de Ven, Hans J. (2000). Warfare in Chinese History. BRILL. p. 7. ISBN 90-04-11774-1.
↑  התוספת "דזה" הייתה מקובלת בסין לשם מתן כבוד לאדם מכובד, וניתן לתרגמה בתור "החכם" או "מאסטר".
↑  Sawyer (1993) pp. 229–232
↑  Sawyer (1993) pp. 232–238
ויטרופיר

ויטרופיר בהרכב ריוליטי עשיר בגבישים
ויטרופּיר (מלטינית: vitrum – זכוכית, מיוונית: πορφύρα – ארגמן) הוא שם כללי לסלעים געשיים המכילים פנוקריסטים – גבישים גדולים ונראים לעין – במסת אם המורכבת מזכוכית געשית.
המרקם הנוצר בהרכב זה נקרא "מרקם ויטרופירי" והרכב הסלע נקרא "הרכב ויטרופירי".
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
התפרצות געשית
זכוכית געשית
סלע געשי
לקריאה נוספת

Encyclopedia of Volcanoes, ‏ ISBN 0-12-643140-X, Academic Press
הערות שוליים

↑  Vitrophyre definition of Vitrophyre in the Free Online Encyclopedia
↑  הגדרה באתר USGS
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וסילקוב

ערך זה עוסק בעיירה בפולין. אם התכוונתם לעיר באוקראינה, ראו .
וסילקוב (בפולנית: Wasilków) היא עיירה במחוז ביאליסטוק שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

ראשיתה של וסילקוב במאות ה-13 וה-14, ובמאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1567 נבנתה בעיירה כנסייה ראשונה.
בעקבות חלוקת פולין העיירה נכללה בשטחי פרוסיה ולאחר שנת 1815 באימפריה הרוסית.
יהודי וסילקוב

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-950 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד.
ב-13 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי ביזה והתעללות פומביים ביהודי היישוב. לאחר מספר ימים הועברה העיירה לשליטה סובייטית, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ובתקופה זו הגיעו למקום פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספר יהודי היישוב הגיע לכ-1,200 איש.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ב-27 ביוני 1941, שבו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בינואר 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו וסילקוב (פו') שהוקם בה, אשר מעת לעת אירעו בו מעשי שוד ורצח של יהודים בידי שוטרים מקומיים. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה קשות.
ב-2 בנובמבר 1942 רוכזו יהודי הגטו בקסרקטין, וב-19 בנובמבר שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
בית הקברות היהודי בווסילקוב.
הפארק הלאומי קטמיי

| --- | --- |
אגם הלוע בפסגת הר קטמיי
אגם הלוע בפסגת הר קטמיי
 מידע כללי
 על שם:  הר קטמיי 
 תאריך הקמה:  2 בדצמבר 1980
 מבקרים בשנה:  37,818 (נכון ל־2016)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  16,564 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  אלסקה בארצות הברית
 מיקום:  אלסקה 
 קואורדינטות:  58°30′N 155°00′W﻿ / ﻿58.5°N 155°W﻿ / 58.5; -155
 Katmai National Park and Preserve
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהפארק הלאומי קטמיי  (למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהפארק הלאומי קטמיי  
 
מפת הפארק הלאומי קטמיי. ראו גם מפה מותאמת לרזולוציה
הפארק והשמורה הלאומיים קטמיי (באנגלית: Katmai National Park and Preserve) הם פארק לאומי ושמורת טבע צמודים בדרום-מערב מדינת אלסקה בארצות הברית, המנוהלים כיחידה אחת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. הפארק נודע בשל עמק עשרת אלפי תימרות העשן (Valley of Ten Thousand Smokes) והדובים החומים הרבים בשטחו. הפארק משתרע על שטח בן 16,564 קילומטרים רבועים (מעל לשלושה רבעים משטח ישראל בתחומי הקו הירוק), כשמרבית השטח, 15,870 קילומטרים רבועים, מוגדרים אזור טבע בראשיתי שבהם אסור לצוד. הפארק קרוי על שם הר קטמיי (Mount Katmai), הר געש שכבתי במרכז הפארק. הפארק שוכן בחצי האי אלסקה, מול האי קודיאק, כשמטה הפארק שוכן ביישוב הקטן קינג סמון (King Salmon), כ-470 קילומטרים דרומית-מערבית לאנקורג'.
האזור הוכרז ב-1918 כמונומנט לאומי במטרה להגן על האזור סביב ההתפרצות הגעשית של הר הגעש נובארופטה (Novarupta) שאירעה ב-1912. התפרצות זו יצרה את עמק עשרת אלפי תימרות העשן, שטח בן 100 קילומטרים רבועים של זרם פירוקלסטי בעובי שבין 30 ל-200 מטרים. הפארק כולל 18 הרי געש, שבעה מהם היו פעילים מאז 1900. המונומנט לא עבר פיתוח לאחר הכרזתו, וכמעט שלא היו בו מבקרים עד שנות ה-50. בתחילה הוכרז המקום כאתר לשימור בשל עברו הגעשי הסוער, אבל בהמשך החלו להעריך את המונומנט וסביבתו מסיבות אחרות: שפע דגי אלתית אדומה, דובי הגריזלי הניזונים מהם, ומגוון נרחב של בעלי חיים ביבשה ובים.
הפארק והשמורה הלאומיים קטמיי הוקמו כאחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA שעבר בקונגרס של ארצות הברית בשנת 1980, ונחתם על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-2 דצמבר 1980.
גאוגרפיה

הפארק הלאומי קטמיי משתרע על שטח בן 16,564 קילומטרים רבועים בדרום-מערב מדינת אלסקה. הפארק משתרע בצד האוקיינוס השקט של חצי האי אלסקה, מול האי קודיאק (Kodiak Island) במצר שליקוף (Shelikof Strait). המאפיינים העיקריים של הפארק הם חופיו, הרכס האלאוטי (Aleutian Range), שבו שרשרת של חמישה עשר הרי געש לאורך החוף הדרום-מזרחי של הפארק, וסדרה של אגמים גדולים באזור המערבי השטוח יותר של הפארק. היישוב המשמעותי הקרוב ביותר לפארק הוא קינג סמון, שבו גם שוכן מטה הפארק, כ-8 קילומטרים במעלה הנהר נאנק (Naknek River) מהכניסה לפארק. כביש חצי האי אלסקה מחבר בין אגם נאנק סמוך לכניסה לפארק, וממשיך עד השפך של הנהר נאנק לאוקיינוס סמוך ליישוב נאנק. הכביש אינו מחובר למערכת הכבישים של אלסקה. הגישה לתוככי הפארק היא בשיט על אגם נאנק. כביש נוסף בפארק מתחיל במחנה ברוקס (Brooks Camp) אל תרי פורקס (Three Forks) המשקיף על עמק עשרת אלפי תימרות העשן. קו החוף המפורץ מאוד משתרע לאורך של 800 קילומטרים מהכניסה למפרצון קוק (Cook Inlet) במפרץ קמישק (Kamishak Bay) דרומה עד כף קובוגלי (Cape Kubugakli). כיוונו של רכס ההרים הוא מדרום-מערב לצפון-מזרח, כ-25 קילומטרים מהחוף.
הפארק כולל את המפלט והמקלט המדינתי הנהר מקניל (McNeil River State Game Sanctuary and Refuge) שעל מפרץ קמישק. מקורו של הנהר אלאגנק (Alagnak River), המוגדר נהר פראי ונופי לאומי, בשמורה באגם קוקאקלק (Kukaklek Lake). הנהר נאנק, הנשפך למפרץ בריסטול (Bristol Bay), מתחיל בתחומי הפארק. הפארק גובל במפלט חיות הבר בצ'רוף (Becharof National Wildlife Refuge). מתוך סך כל שטח הפארק והשמורה, שטח בן 15,874 קילומטרים רבועים הוא בתחומי הפארק הלאומי ואסור בציד הן למטרות ספורט או לקיום. הציד מותר בתחומי השמורה והוא כפוף לתקנות ולקבלת רישיון ציד. הציד הנפוץ ביותר הוא של אייל קורא ושל דובי גריזלי, ציד שגרם למחאות ב-2007 שנענו בהסבר של מנהלת אזור אלסקה של הפארקים הלאומיים שהציד אינו פוגע באוכלוסיית הדובים.
גאוגרפיה > הידרוגרפיה

בפארק והשמורה הלאומיים קטמיי יש אגני ניקוז נרחבים הכוללים אגמים גדולים ונהרות שאורכם הכללי כמה מאות קילומטרים המחברים בין מערכות המים המתוקים לאוקיינוס. מערכות מים אלו מהווים בתי גידול לדגים וחיות אחרות.
אגן הניקוז הגדול ביותר הוא של הנהר נאנק (Naknek). נהר זה מנקז את מי אגם נאנק, וזורם מערבה לתוך מפרץ בריסטול וים ברינג. את השמורה הלאומית קטמיי מנקזים הנהרות אלאגנק (Alagnak) ונונוויאנוק (Nonvianuk) הנשפכים לנהר קביצ'ק (Kvichak), שגם הוא זורם למפרץ בריסטול. הנהרות הגדולים ביותר בצד המזרחי, צד האוקיינוס השקט, של הפארק הם קטמיי והנהר ביג (Big) הנשפכים למצר שליקוף. הנהרות דאגלס (Douglas) וקמישק (Douglas) נשפכים למפרץ קמישק ולמפרצון קוק. הנהרות סבונוסקי (Savonoski) ויוקאק (Ukak) נשפכים לזרוע איליוק (Iliuk) של אגם נאנק כשהם נושאים עמם כמויות גדולות של סחופת קרחונית.
כמעט כל האגמים הראשיים בפארק שוכנים באגנים שנחצבו על ידי פעילות של קרחונים ונחסמו על ידי מורנות. האגם הגדול ביותר פארק, אגם נאנק המשתרע על 607 קילומטרים רבועים, הוא דוגמה לאגם קרחוני כזה. דוגמה לאגמים שמקורם אינו קרחוני הם אגמי לוע השוכנים בקלדרות של הר קטמיי והר קגויאק. גובה פני המים באגמים מושפע תקופתית מכמות המשקעים ומהפשרת השלגים והם מגיעים לשיא גובהם בשלהי הקיץ ותחילת הסתיו, כשאז הם גבוהים בממוצע בשני מטרים מגובהם בשלהי החורף.
איכות המים בכל הנהרות והאגמים אינה מושפעת מפעילות אנושית, אבל כיוון שהקרחונים ממשיכים לשייף את הפסגות ברכס האלאוטי ולהסיע משקעים לתוך חלק מהאגמים והנהרות, אזי חלק מהנהרות נושאים סחופת רבה של משקעי קרחון ואפר געשי.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בפארק הלאומי קטמיי הוא אקלים תת-ארקטי (קוד Dfc על פי שיטת קפן). הפארק שוכן בגבול שבין שני אזורי אקלים המשפיעים מאוד על אקלים הפארק. מזרחה ודרומה לרכס האלאוטי בצפון חצי האי אלסקה משתרע קו החוף הגשום והסובל מסערות רבות. זהו אזור ימי המושפע מהאוקיינוס השקט הגורם לאקלים גשום, אבל חמים יותר מפנים היבשת. האזור צפונית ומערבית לרכס האלאוטי, כולל מפרץ בריסטול, הוא אזור אקלים ימי-יבשתי. באזור זה בקיץ הטמפרטורות מתמתנות בשל המים הפתוחים של ים ברינג, אבל הטמפרטורות בחורף הן יבשתיות יותר ובדרך כלל קרות יותר בשל ים ברינג הקפוא. מכאן שבמעבר בין דרום-מזרח הפארק לצפון-מערב הטמפרטורות וכמות המשקעים יורדות משמעותית, אבל תנאי סערה נפוצים ברחבי הפארק בכל עונות השנה.
גשם יורד במהלך כל השנה, כשהאביב, הקיץ והסתיו גשומים יותר מהחורף היבש יחסית והקר. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בקינג סמון שבו שוכן מטה הפארק הייתה מעל ל-510 מילימטרים, והטמפרטורה השנתית הממוצעת הייתה 2°C. הטמפרטורות בקיץ נעות בין 1°C- ל-27°C, והטמפרטורות בחורף יכולות לנוע בין 10°C ל-37°C-.
ככלל התנאים בצד המזרחי של הפארק סוערים וגשומים יותר מאשר הצד המערבי. הרוחות נושבות בדרך כלל מצפון, אבל הרוחות העזות ביותר נושבות ממזרח. הרכס האלאוטי חוסם את הלחות מהאוקיינוס השקט בדרכה צפונה ומערבה ויוצר אפקט של צל גשם על מרבית החלק המערבי של הפארק.
גאולוגיה

סלעי התשתית בחצי האי אלסקה נחצים על ידי העתק מפרץ ברואין (Bruin Bay Fault), בין סלעי המשקע המכילים מאובנים מתור היורה ותור הקרטיקון ממזרח, לבין הסלעים המותמרים וסלעי היסוד ממערב. המחדר הפלוטוני של הבתולית הגרניטי של הרכס האלאוטי חדר דרך סלעים אלו. מרבית ההרים הגבוהים בפארק הם ממקור געשי. הפארק עבר שינויים נרחבים כתוצאה מהתקרחנות, הן באזורים הגבוהים שבהם ההרים עוצבו על ידי הקרחונים, ובאזורים הנמוכים שבהם הקרחונים חצבו שקעים שהפכו לאגמים קרחוניים. סחופת קרחונית יצרה מִישׁוֹרי נַהֲרֵי קַרְחוֹן ומורנות קצה שגם אותם ניתן לראות בפארק. סוגי הקרקע נעים בין סלע או אפר געשי של עומק משתנה לקרקעות לחות המכוסות בכבול. אף שבגובה קיימת תופעת קפאת עד, היא אינה קיימת באזורים הנמוכים.
שתי פרובינציות פיזיוגרפיות מכסות את הפארק: פרובינציית הרכס האלאוטי (Aleutian Range province), הכוללת את החוף של מצר שליקוף, הרכס האלאוטי, ואזור האגמים או האזור ההדסוני (Hudsonian zone). הרחק במערב שוכנת פרובינציית השפלות של נושגק-מפרץ בריסטול (Nushagak-Bristol Bay Lowlands province) המשתרעת על שטח קטן של הפארק. בין שתי הפרובינציות מבדיל העתק מפרץ ברואין.
אקולוגיה

הנוף של הפארק והשמורה הלאומיים קטמיי מתאפיין בשפלות טונדרה ביצתיות, חלקות יער של אשוחית וערבה, הרים טרשיים מכוסי שלג וקרח, נהרות ואגמים. באזור השמורה זוהו כ-650 מיני צמחים, ובהם אשוחית לבנה (Picea glauca), טחבי עלים מהסוג כבולית (Sphagnum) מין האוכמנית Vaccinium uliginosum (באנגלית bog blueberry) ורודודנדרון קמצ'טקה (Rhododendron camtschaticum). בשטחי השמורה ובים חיים 36 מינים של דגים, מעל ל-200 מיני עופות ו-42 מינים של יונקים.
היסטוריה > ארכאולוגיה והתקופה עד המפגש עם האירופאים

ממצאים פרהיסטוריים המתוארכים מלפני כ-6,000 שנה נמצאו ליד הכפר קטמיי הישן בחוף הדרומי של הפארק. כמה אתרים אחרים נמצאו לאורך החוף, ובמיוחד אתר הכפר קגויאק (Kaguyak Village Site) ואתר הכפר קוקאק (Kukak Village Site), שהיו מיושבים עד לתקופות היסטוריות. חלקם, כולל האתרים "49 AF 3" ליד קנאטק (Kanatak) ו-"49 MK 10", מראים עדויות ברורות למגורים עד להתפרצות הגעשית של 1912, אך לא נחקרו בפירוט. הנפה הארכאולוגית של מפרץ אמאליק (Amalik Bay Archeological District) היא אזור מרכזי המכיל עדויות לחלק מהפעילות האנושית הקדומה ביותר באזור, עם ממצאים המתוארכים לפני למעלה מ-7,000 שנה.
"הנפה הארכאולוגית מחנה ברוקס" (Brooks River Archeological District), פנימה בתוך היבשת, היא אתר המתוארך לפני 4,500 שנה, שנוסף ב-1977 למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places), והוכרז אתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) ב-1993. כפר שננטש לאחר ההתפרצות הגעשית של 1912 בפתח נהר סבונוסקי מכונה "אתר סבונוסקי הישן" (Old Savonoski Site), בעוד שנפה נרחבת יותר של אתרים נמצאת סמוך לשפך נהר גרוסבנור (Grosvenor River). "אתר DIL-161"‏ (DIL-161 Site) שוכן בקו פרשת המים של הנהר אלאגנק (Alagnak River), ובו ממצאים המעידים על מגורים באלף הראשון לספירה.
היסטוריה > הפארק והשמורה הלאומיים

נדרשו עוד שנתיים עד שהקונגרס הצביע סופית על חוק ANILCA. במסגרת הצעת החוק הסופית הוקמו ב-2 בדצמבר 1980 הפארק והשמורה הלאומיים קטמיי, כולל הרחבה בת 4,400 קילומטרים רבועים של הפארק ו-1,250 קילומטרים רבועים של השמורה, כאשר 14,060 קילומטרים מתוך שטח הפארק הלאומי הוגדרו כאזור טבע בראשיתי שבו הציד אסור. שלא כבמרבית הפארקים שהוקמו כתוצאה מחקיקת ANILCA, החקיקה לא אישרה ציד לצורכי קיום בתחומי הפארק, רק בשמורה, שם מותרים ציד לצורכי קיום וציד ספורטיבי ברישיון.
היסטוריה > דליפת הנפט מ"אקסון ואלדז"

ב-24 במרץ 1989 עלתה מכלית הנפט אקסון ואלדז על שרטון במפרץ הנסיך ויליאם (Prince William Sound) שמדרום לפארק, התבקעה וגרמה לזיהום נרחב של קו החוף של הפארק הלאומי קטמיי. בתחילת אפריל הגיע הנפט לפארק הלאומי הפיורדים של קינאי. ב-26 באפריל הגיע הנפט לכף דאגלס (Cape Douglas) בקטמיי ובמקומות דרומיים יותר שבוע אחר-כך. בתחילת מאי עבדו במצר שליקוף מגוון של ספינות דלייה וקיפוי, אבל 90% מקו החוף של קטמיי היה מכוסה בנפט. האזורים שנפגעו בצורה הקשה ביותר היו כף צ'יניאק (Cape Chiniak) ולגונת צ'יניאק (Chiniak Lagoon), חוף מפרץ האלו (Hallo Bay Beach) והלגונה שלו, כף גאל (Cape Gull) ומפרץ קפליה (Kaflia Bay) וכף דאגלס (Cape Douglas). הנפט גרם למותם של כ-8,400 עופות. עבודת הניקוי התחדשה ב-1990, כשב-1991 הושלמו עבודות הניקוי.
תיירות

הפארק נמצא במקום מרוחק, והגישה אליו היא בדרך האוויר או הים, ולכן הוא אחד מהפארקים הלאומיים הפחות מתויירים. בפארק מבקרים בממוצע קרוב ל-40,000 תיירים מדי שנה. הפעילויות המוצעות בפארק כוללות: צפייה בדובים, סיורים רגליים, שהות בחיק הטבע, סקי למרחקים, דיג, שיט בקיאקים וסיורים בספינות.
תיירות > גישה ולינה

אל הפארק אפשר להגיע בטיסה פרטית מאנקורג', קינג סמון, קודיאק ויישובים אחרים באלסקה. קינג סמון הוא היישוב הקרוב ביותר ואליו יש טיסות סדירות מאנקורג'. אפשרות נוספת היא להגיע בשיט אל החופים של הפארק או בשיט בסירת מנוע במעלה הנהר נאנק.
בפארק פועלים שני מרכזי מבקרים. מרכז המבקרים בקינג סמון (King Salmon Visitor Center) פועל כל השנה וכולל מוצגים והדרכות של שומרי הפארק על כל אזור קטמיי. מרכז המבקרים במחנה ברוקס (Brooks Camp Visitor Center) פועל מתחילת יוני ועד אמצע ספטמבר ומציע הדרכות בנושא טבע והיסטוריה כמו גם ליווי והסברים על עמק עשרת אלפי תימרות העשן. בנוסף פועל מרכז מידע (Three Forks Visitor Contact Station) בסמוך לעמק עשרת אלפי תימרות העשן.
יש כמה אכסניות בפארק. החברה הפרטית Katmailand קיבלה זיכיון ומפעילה אכסניות במחנה ברוקס (Brooks Lodge) ועל הנהר גרוסוונור (Grosvenor Lodge). במקום מוצעות גם ארוחות. החברה מציעה שירותים נוספים כמו השכרת ציוד, הסעות לאתרים וכו'. בנוסף יש על אדמות פרטיות בפארק אכסניות נוספות, ולינה אפשרית גם ביישובים הסמוכים דגמת קינג סמון.
פעילויות > צפייה בדובים

הפארק הלאומי קטמיי ידוע בעיקר בשל אוכלוסיית הדובים החומים של חצי האי אלסקה ושפע דגי האלתית המשוכים אליהם דובים ובני אדם. קטמיי מכילה את האוכלוסייה המוגנת הגדולה היותר בעולם של דוב חום, המוערכת בכ-2,200. הדובים מתקהלים במיוחד במפלי ברוקס בתקופת הרבייה של האלתית. במקום יש מרפסת תצפית שממנה צולמו תמונות רבות של הדוב החום. האלתית מגיעה למפלי ברוקס מוקדם יחסית בהשוואה לנהרות אחרים, וביולי תועדו במקום בין 43 ל-70 דובים ומספר דומה של דובים נצפו בחלק התחתון של הנהר בספטמבר. ריכוזים גדולים של דובים קיימים גם כל השנה באזורי החוף כמו מפרץ האלו, מפרץ קוקאק, מפרץ קפליה, ג'יאוגרפיק הרבור ומפרץ צ'יניאק, בשל הזמינות של צדפות וצמחים אכילים הגדלים בחוף כמו גם אלתית ודגים אחרים. ריכוזים נוספים כוללים את לגונת סוויקשק (Swikshak Lagoon) נחל אמריקן (American Creek) ובשמורה נחל מורין (Moraine Creek) ונחל פאנל (Funnel Creek).
מרבית המבקרים בפארק מגיעים למחנה ברוקס, אחד המקומות היחידים בפארק שעברו פיתוח, ומעטים מטיילים רחוק יותר מאשר מרפסות התצפית על הדובים ואתר המחנאות הסמוך. שומרי הפארק מקפידים מאוד שלא לאפשר לדובים לקבל מזון מבני אדם או להימנע מעימותים בינם לבין המבקרים. כתוצאה מכך הדובים בפארק אינם חוששים מבני אדם ואינם מתעניינים בהם ומאפשרים להם להתקרב (ולצלם) הרבה יותר קרוב מאשר דובים במקומות אחרים. שירות הפארקים הלאומיים התקין מצלמות רשת המאפשרות תצפית על הדובים ובעלי חיים אחרים בפארק מרחוק.
פעילויות > פעילויות אחרות

סיורים – רוב שטח הפארק מוגדר כאזור טבע בראשיתי, ולכן יש בו בסך הכול 8 קילומטרים של שבילים מוסדרים. הגישה אל שאר הפארק דורשת כישורי מחנאות, הכנה ולימוד השטח. בשטח אפשר לטייל ברגל או לשוט בקיאק או בסירה.
שיט – בפארק יש מאות קילומטרים של נהרות ואגמים רבים. לרובם אפשר להגיע במטוס ימי. אגם נאנק הוא האגם הגדול ביותר שנמצא כולו בתחומי פארק לאומי בארצות הברית ואליו אפשר להגיע בכביש המוביל מהעיירה קינג סמון.
צפייה מהאוויר – כמה חברות מציעות צפייה מהאוויר בחלקים שונים מהפארק, כולל הרי הגעש. מן האוויר ניתן גם לצפות בלהקות דגי האלתית, ביונקים הימיים, ובאתרי הקינון של העופות הימיים.
דיג – בנהרות של הפארק יש שפע של דגים. הדיג כפוף לרישיונות, כללים וחוקים והוא מהסוג של "לכוד ושחרר", כלומר יש לשחרר מייד את הדגים שלא אוכלים על מנת למזער את הפגיעה באוכלוסיית הדגים. הדייגים חייבים להיזהר מדובים המתחרים איתם על הדגים.
ציד – הציד מותר אך ורק בשטח השמורה וכפוף לרישיונות וכללים. המינים הפופולריים הם דוב חום ואייל קורא.
ביאורים

↑  השם שהאקדמיה נתנה ל-outwash plains, יש ללחוץ על "אחזור תיבה אנגלי" ולהקליד את המונח האנגלי
↑  באנגלית Mission 66, תוכנית בת עשר שנים של שירות הפארקים הלאומיים שמטרתה להרחיב בצורה משמעותית את השירותים למבקרים עד 1966, בזמן לציון יובל להקמת השירות
וקשנה

| --- | --- |
סמל וקשנהסמל וקשנה

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  טלז
 מחוז משנה:  מז'ייקי
 גובה:  62 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,180 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  56°14′N 22°31′E﻿ / ﻿56.233°N 22.517°E﻿ / 56.233; 22.517
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד וקשנה(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד וקשנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וֶקְשְׁנֶה (ביידיש: וועקשענע; בליטאית: Viekšniai ‏האזנהקובץ:Vieksniai.ogg‏Ⓘ‏, וייקשניאי; בפולנית: Wieksznie) היא עיירה במחוז טלז שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
וקשנה נזכרת לראשונה במאה ה-9, ובשנת 1725 הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי וקשנה

יהודים ישבו בווקשנה מהמאה ה-17. בשנת 1847 נמנו בעיירה 1,120 יהודים, ובשנת 1897 היוו 56% מתושביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי העיירה ממנה, ולאחריה, שבו אליה מאות בודדות מהם.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-600 יהודים, ופעלו בה בתי ספר עבריים וחוגים ציוניים. עם הכיבוש הסובייטי בשנת 1940 נאסרה פעילות זו.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, החלו הליטאים לבצע מעשי התעללות והשפלה פומביים ביהודי העיירה, וכעבור מספר ימים כלאו את יהודי היישוב במחסני תבואה ובבניין בית המדרש המקומי, שם הוחזקו כארבעה שבועות בתנאי רעב, תוך לקיחת הגברים לעבודות כפייה והתעללות בנשים.
ב-4 באוגוסט 1941 נלקחו יהודי העיירה למז'ייק הסמוכה, ושם נרצחו בבית העלמין היהודי המקומי, יחד עם יתר יהודי הסביבה.
שרידי בית העלמין היהודי בוקשנה
הקבוצה המקומית

הקבוצה המקומית היא קבוצת גלקסיות המונה למעלה מ-70 גלקסיות, רובן הגדול גלקסיות ננסיות, אשר מושפעות מכוח כבידה הדדי הפועל ביניהן. שתי הגלקסיות הגדולות והמסיביות בקבוצה המקומית הן שביל החלב וגלקסיית אנדרומדה (M31) ולכל אחת מהן קשורות גלקסיות לוויין קטנות יותר שמקיפות אותן. הקבוצה המקומית היא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה ומכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים.
מבנה ותכולה

קוטרה של הקבוצה המקומית כ-10 מיליון שנות אור ומרכז הכובד של הקבוצה המקומית נמצא בין שביל החלב לגלקסיית אנדרומדה. בקבוצה המקומית קיימות גלקסיות מסוגים שונים, כאשר חמש מהן נחשבות לגלקסיות שאינן ננסיות, אחת היא בגודל גבולי כך שהיא מסווגת לעיתים כגלקסיה ננסית ולעיתים לא, וכל השאר, למעלה מ-60 גלקסיות הן גלקסיות ננסיות. גלקסיות הקבוצה משתייכות ברובן לתת-קבוצות, אך חלקן הן גלקסיות בודדות שאינן שייכות לאף תת-קבוצה.
מבנה ותכולה > תת-קבוצת אנדרומדה

גלקסיית אנדרומדה היא הגלקסיה הגדולה והמסיבית ביותר בקבוצה המקומית ואחת הבודדות מביניהן שניתן לראות ללא ציוד עזר. זוהי גלקסיה ספירלית עם כ-‎1012‎ כוכבים ומסה של כ-‎1.2×1012‎ מסות שמש, והיא נמצאת במרכזה של תת-קבוצת אנדרומדה. את גלקסיית אנדרומדה מקיפות בין 30 ל-35 גלקסיות לוויין, הגדולה והבהירה שבהן היא גלקסיית המשולש (M33) שמסווגת גם כן כגלקסיה ספירלית, אך מסתה ומספר הכוכבים שבה הוא רק כ-4% משל גלקסיית אנדרומדה והיא מקיפה את גלקסיית אנדרומדה במרחק שנע בין 500,000 שנות אור ובין 850,000 שנות אור. שתי גלקסיות לוויין בולטות נוספות הן גלקסיית לה-ז'נטיל (M32, NGC 221) שמסווגת לפעמים כגלקסיה אליפטית ולפעמים כגלקסיה אליפטית ננסית ו-M110‏ (NGC 205) שהיא גם כן גלקסיה אליפטית ננסית. אלו גם גלקסיות הלוויין הקרובות ביותר לגלקסיית אנדרומדה והן מקיפות אותה במרחק שנע בין 140,000 ל-280,000 שנות אור. כמעט כל שאר גלקסיות הלוויין של גלקסיית אנדרומדה הן גלקסיות אליפסואידיות ננסיות ובודדות מתוכן מסווגות כגלקסיות לא-סדורות ננסיות או כאליפטיות ננסיות. 8 או 9 מבין גלקסיות הלוויין מקיפות את גלקסיית אנדרומדה באותו מישור הקפה, אך שאר הגלקסיות מקיפות אותה במסלולים שאינם קשורים זה לזה, כאשר הגלקסיה הרחוקה ביותר ממנה, שעדיין נחשבת לגלקסיית לוויין, היא אנדרומדה XVI, שמסלולה סביב גלקסיית אנדרומדה מגיע למרחק של 1.2 מיליון שנות אור.
מבנה ותכולה > תת-קבוצת שביל החלב

שביל החלב היא הגלקסיה השנייה בגודלה בקבוצה המקומית ובה נמצאת מערכת השמש. זוהי גלקסיית מוט ספירלית עם מסה של כחצי מזו של גלקסיית אנדרומדה וכשליש ממספר הכוכבים, והיא נמצאת במרכזה של תת-קבוצת שביל החלב. את שביל החלב מקיפות כ-27 גלקסיות לוויין, הגדולה והבהירה מתוכן היא הענן המגלני הגדול שמוגדרת כגלקסיה לא סדורה או כגלקסיית מוט ספירלית קטנה עם מסה של כ-‎1010‎ מסות שמש ושנמצאת במרחק של כ-157,000 שנות אור משביל החלב. שאר גלקסיות הלוויין של שביל החלב הן גלקסיות ננסיות שהגדולה מביניהן היא הענן המגלני הקטן שמוגדרת כגלקסיה לא-סדורה ננסית עם מסה של כ-‎7×109‎ מסות שמש במרחק של קרוב ל-200,000 שנות אור משביל החלב. ענני מגלן הן שתי הגלקסיות היחידות חוץ מגלקסיית אנדרומדה ושביל החלב שניתנות לצפייה ללא ציוד עזר. כל שאר גלקסיות הלוויין של שביל החלב הן גלקסיות אליפסואידיות ננסיות כאשר הקרובה ביותר מביניהן היא הגלקסיה האליפסואידית הננסית קשת שנמצאת במרחק של כ-55,000 שנות אור ממרכז שביל החלב והרחוקה ביותר היא ככל הנראה הגלקסיה הננסית אריה I שמרחקה ממרכז שביל החלב הוא כ-840,000 שנות אור. כמעט כל גלקסיות הלוויין של שביל החלב מקיפות אותה במישור יחיד בעובי של כ-65,000 שנות אור שנטוי ב-12 מעלות למישור דיסקת הגלקסיה ושמכיל גם את מרכז שביל החלב. בעבר זוהה אזור צפוף בשביל החלב בכיוון קבוצת כלב גדול כגלקסיית לוויין ננסית שנקראה "הגלקסיה הננסית כלב גדול" ונחשבה לגלקסיית הלוויין הקרובה ביותר, אך כיום מקובל בקרב החוקרים שמדובר בחלק של שביל החלב ולא בגלקסיית לוויין.
מבנה ותכולה > תת-קבוצת NGC 3109

NGC 3109 היא הגלקסיה הגדולה החמישית של הקבוצה המקומית והיא מוגדרת כגלקסיית מוט ספירלית קטנה עם מסה של כ-‎8.6×109‎ מסות שמש בלבד, קרוב לגבול שמתחתיו הייתה נחשבת לגלקסיה ננסית. בסמוך אליה נמצאות שלוש גלקסיות ננסיות: הגלקסיה הננסית משאבה, גלקסיית סקסטנט A וגלקסיית סקסטנט B, אך לא ברור אם הן מהוות גלקסיות לוויין שלה. מרחקה של תת-קבוצת NGC 3109 ממרכז הקבוצה המקומית הוא למעלה מ-5 מיליון שנות אור ולא ברור אם היא קשורה כבידתית לקבוצה המקומית או נמצאת מחוץ לה.