שליחי הג'אז
היסטוריה > המחצית הראשונה של שנות השישים

שנת 1961 הייתה שנה משמעותית בהיסטוריה של ההרכב. בשנה זו עזבו מורגן וטימונס, ואת מקומם תפסו סידר ולטון (פסנתר) ופרדי האברד (חצוצרה). מלבד זאת, הצטרף נגן הטרומבון, קרטיס פולר. צירופו של פולר שינה את פני ההרכב עד מאוד – לא רק בשל יכולתו האינדיבידואלית היוצאת מן הכלל, אלא גם מאחר שהצטרפותו הפכה את שליחי הג'אז בפעם הראשונה מחמישייה לשישייה.
אירוע נוסף שהתרחש מוקדם בשנה זו היה נסיעתו המשמעותית והמוצלחת של ההרכב ליפן. אלבומיהם של שליחי הג'אז הושמעו ברמקולים של שדה התעופה כבר מן הרגע הראשון, והמוני מעריצים המתינו להם בהתרגשות. בלייקי מספר עד כמה הם רצו שיישא נאום, אבל הוא לא יכול – שכן הוא פשוט בכה. השפעת המוזיקה שלהם בקרב הג'אז היפני הייתה ברורה: עשרות מוזיקאים ניגנו בסגנון שלהם או יצירות שלהם. הם קיבלו הופעת טלוויזיה חיה באורך של שעה – תופעה חסרת תקדים עבור ההארד בופ בארצות הברית. לאחת מהופעותיהם בטוקיו הגיעו 17 שגרירים, ובעקבות כך סיפר בלייקי כי קבלת הפנים היפנית, הקהל האוהד, וההצלחה של סיור ההופעות ביפן, גרמו לחזרה לארצות הברית להיראות כמו ריקנות עצובה שלאחר המתח. "ניגנו בהרבה מדינות," הוא אמר, "אך מעולם לא בכתה כל הלהקה כשעזבנו." סיור ההופעות ביפן מסמל את ההצלחה הבינלאומית האדירה של ההרכב באותה התקופה.
בשנים אלו כבר היה ברור שההרכב של בלייקי הפך לשושלת משל עצמה – מותיר אחריו רשימה של נגנים ואלבומים מוצלחים, ומוציא מתוכו נגנים ואלבומים חדשים. העובדה ששורטר נהיה עתה לאחד מן הוותיקים בהרכב חוללה גם היא שינוי – כעת היה לו יותר מקום להתבטא בצורה חופשית יותר. לראיה, קרוב למחצית מן הקטעים שנוגנו בידי שליחי הג'אז באותה תקופה נכתבו על ידו. נגינתו של ולטון הייתה כבדה יותר מזו של טימונס לפניו, הוא השתמש בהרמוניות מורכבות יותר, והקטעים שהלחין היו יותר "בופיים" והושפעו פחות מסגנונות המוזיקת נשמה ודומיהם. כל המרכיבים הללו הצטרפו לביטחון העצמי ההולך וגובר של בלייקי – שהרשה לעצמו להתנסות בקצבים מורכבים יותר – ויצרו את אחד ההרכבים הכי מעניינים של שליחי הג'אז.
הדעות חלוקות בשאלה איזה מהאלבומים בתקופה זו הוא המשמעותי ביותר, שכן היו רבים וחשובים. אחד מהאלבומים הראשונים מתקופה זו, Jazz Messengers, הוקלט ביוני 1961, והציג לראשונה את ההרכב עם שלושה כלי נשיפה, מה שאפשר משחק רב יותר עם ריבוי קולות. כמו כן, לתפקיד המלודי, שיש למחלקת הקרנות באופן מסורתי, הצטרף גם תפקיד הרמוני שמשקלו הלך וגבר. הפסנתרן החדש, ולטון, הציג את יכולותיו כמלחין עם הרמוניות מורכבות ועם תזמור מעניין באלבום Mosaic. כל הקטעים באלבום זה – שהוקלט במהלך יום אחד – הם לחנים מקוריים של חברי ההרכב, לרבות שני לחנים של האברד, לחן אחד של שורטר ואחד של פולר. הקטע הראשון, שנכתב כאמור בידי ולטון, אינו קטע אופייני לשליחי הג'אז, שכן הוא מושפע ממוזיקה מזרחית. לעומת זאת, הקטעים של האברד ושורטר הם הארד בופ, אשר מתאים מאוד לשליחי הג'אז. הם כתובים בסגנון דומה לזה שבאלבומים הבאים. בעיני רבים, הקטע של שורטר, Children of the Night ("ילדי הלילה"), הוא הלחן הטוב ביותר שלו עד אז, והסולו שלו הוא מקטעי הסולו המפורסמים ביותר של שורטר עם שליחי הג'אז. אחד הדברים המעניינים ביצירה הזו הוא שינויי הקצב בזמן קטעי סולו שונים.
בתקופה זו, עד סוף 1962, הוציאו שליחי הג'אז אלבומי הופעות רבים – ראיה לכך שהופיעו הרבה ומשכו קהל רב. בין אלבומי ההופעות של התקופה ההיא ישנו סט של שני אלבומים הנקרא Three Blind Mice, ואשר נחשב מאוד בעיני חובבי השליחים.
לקראת סוף שנת 1962 התחלף הבסיסט מריט ברג'י וורקמן, בסיסט נוסף המזוהה מאוד עם שליחי הג'אז. באותה שנה הם הקליטו את האלבום Caravan, שזכה אף הוא לתגובות טובות, ויש הרואים בו את מיטב יצירתם של שליחי הג'אז בהרכב הזה. האלבום קרוי על שם שיר הנושא שלו, שהוא השיר הראשון – סטנדרט מאת דיוק אלינגטון, ומופיעים בו עוד שני סטנדרטים ושלושה קטעים מקוריים. קטעי הסטנדרט באלבום עברו עיבודים, כך שהתאימו הרבה יותר לסגנון ההארד בופ; למשל, שיר הנושא מתחיל בסולו תופים ארוך ופוליריתמי, וממשיך בצורה דומה – בלייקי מככב בשיר, בקטעי סולו ארוכים וליווי מורכב מאוד. התפקיד של מחלקת הקרנות שונה מאוד מביצירה המקורית: הוא כולל יצירת הרמוניות, וכן עבודה בכמה קולות. חרף כל האמור לעיל, מבקרים אחדים סבורים עדיין כי המשקל הלא אופייני של סטנדרטים באלבום מוריד מאיכותו.
בפברואר 1964 הקליטו שליחי הג'אז את האלבום Free For All, החותם למעשה תקופה זו בחיי ההרכב. האלבום, הנחשב לאחת מנקודות השיא בקריירה של בלייקי, מורכב מלחנים מקוריים – ארבעה סך הכל, שניים מהם של שורטר – המציגים את מיטב היצירה שלו. זהו אחד האלבומים האהודים ביותר של שליחי הג'אז בכלל, ומתקופה זו בפרט. מאפיין חשוב נוסף של האלבום הוא הנגינה העוצמתית במיוחד של המוביל, ארט בלייקי, שבה הוא ממשיך ומפתח את התפיסות הקצביות המורכבות שלו לרמות חדשות.
במקביל לכל זה, הקליט ארט בלייקי מספר אלבומים, שאין ברור לחלוטין אם יש להחשיבם כאלבומים של שליחי הג'אז או כהקלטות שלו. הגבולי שבהם הוא אלבום שהקליט בלייקי ביום אחד עם סאני סטיט (סקסופון טנור), מק'קוי טיינר (פסנתר) וארט דייוויס (בס). הסיבה שהקלטה זו, בניגוד למשל לאלבום The African Beat, נחשבת לאחת מהיצירות של שליחי הג'אז, למרות הנגנים שאינם משתייכים להרכב, היא שהאלבום שיצא נקרא A Jazz Message.