לואיג'י גלאני
פעולות אלימות

גלאני הלך והקצין בדעותיו שמשכו אחריו קבוצה גדולה של חסידים ממוצא איטלקי שקיבלו את הכינוי "גלאניסטים" (Galleanists), שהידועים בהם היו ניקולה סאקו וברתולומאו ונצטי. גלאני וקבוצתו קידמו אנרכיזם רדיקלי באמצעות נאומים, עלונים, הסתה לשביתות, מחאות פוליטיות, פגישות חשאיות ומעל לכל, פעולה ישירה. בחלוף הזמן עברו חסידיו של גלאני לפצצות ואמצעים אלימים אחרים על מנת להעביר את המסר שלהם, דרך פעולה שגלאני תמך בה במופגן, אך כנראה שלא שהשתתף בה בעצמו מעולם, למעט כתיבת המדריך ליצירת פצצות !La Salute è in voi.
ההיסטוריונים מאמינים שחסידיו של גלאני החלו בשימוש בפצצות ב-1914, באותה שנה בה הדפיס גלאני את ספרו Faccia a Faccia col Nemico ("פנים אל פנים מול האויב"), שבו שיבח רוצחים אנרכיסטים כקדושים מעונים וכגיבורי המהפכה. גלאניסטים היו מעורבים בלפחות שני פיצוצים בניו יורק לאחר שהמשטרה פיזרה בכוח הפגנה מול ביתו של ג'ון ד. רוקפלר. במהלך החודשים הבאים התרחשו פיצוצים במוסדות שונים בניו יורק: תחנות משטרה, כנסיות ובתי משפט. בינואר 1915 חשפה המשטרה מזימה לפוצץ את קתדרלת פטריק הקדוש, והיא נקשרה לגלאניסטים לאחר שעותק של המדריך לייצור פצצות !La Salute è in voi נתגלה בביתו של אחד החשודים.
עד הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה יזמו גלאניסטים מספר אירועים אלימים שכללו, הנחת פצצות, דקירת שוטר, והחמור מכולם - ניסיון הרעלה באמצעות הוספת ארסן למרק שהוכן לאורחים בסעודה חגיגית ב-1916 שבה השתתפו תעשיינים, אנשי עסקים, אנשי כספים ועורכי דין. איש לא מת, אך רבים סבלו ייסורים. המרעיל, נסטור דונדוליו (Nestor Dondoglio) הצליח להתחמק וחי עד מותו ב-1932 במסתור בבתיהם של גלאניסטים אחרים. עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה והנהגת גיוס החובה, עודד גלאני את חסידיו לעקור למקסיקו. במקסיקו, כך טען, יוכלו לחכות למהפכה הקרבה, וגם להימלט מהגיוס. תנאי החיים במקסיקו היו קשים ולכן בסוף 1917 חזרו מרביתם לארצות הברית וחידשו את הפעולות האלימות. פצצות התפוצצו בניו יורק, בסן פרנסיסקו ובוושינגטון די. סי.. האירוע החמור ביותר היה בנובמבר 1917 במילווקי שם נהרגו תשעה שוטרים ואזרחית. בפברואר 1918 פשטו הרשויות על משרדי ה"כרוניקה החתרנית", סגרו אותם ואסרו את העורכים.
כתוצאה מהאלימות ואי השקט החברתי העביר הקונגרס של ארצות הברית באוקטובר 1918 תוספת לחוק ההגירה שקיבלה את הכינוי "חוק הרחקת האנרכיסטים". התוספת לחוק אפשרה לפקח על תושבים זרים הפעילים בארגונים פוליטיים אנרכיסטיים או מהפכניים. בתגובה הכריזו גלאני ותומכיו מלחמה על ממשלת ארצות הברית והדפיסו את האיום: "גירוש לא יעצור את הסופה מלהגיע לחופים אלו. הסערה היא פנימית ובקרוב תקפוץ עליכם, ותכריע ותחסל אתכם בדם ואש.. אנו נפוצץ אתכם בדינמיט". הם מימשו את האיום בסדרה של פיצוצים במהלך 1919, שבשיאה, ביוני 1919, הצליחו הגלאניסטים לפוצץ שמונה פצצות באותו יום בסמוך לבתיהם של פוליטיקאים שתמכו בהצעת החוק, תובעים שפעלו כנגד אנרכיסטים ושופטים שדנו אנרכיסטים למאסר. איש מבין הקורבנות המיועדים לא נפגע, אבל שני עוברי אורח נהרגו, ובאחד המקרים התפוצצה הפצצה שנשא הגלאניסט קרלו ולדינוצ'י, עורך לשעבר של "כרוניקה חתרנית", בטרם זמנה והוא נהרג. אל הפצצות צורף עלון שאיים במלחמת מעמדות ובכוונת האנרכיסטים להרוס את כל המוסדות השלטוניים. המשטרה הצליחה לאתר את בית הדפוס שהדפיס את העלון ואסרה שני גלאניסטים שעבדו בו. אחד מהם קפץ (או נדחף) אל מותו מהקומה הארבעה העשר, והשני הודה באחריותו להדפסת העלון, אך סירב לדבר ומכיוון שלמשטרה לא היו הוכחות נוספות הוא גורש לאיטליה.
בתמיכת דעת הקהל והעיתונות בארצות הברית, שדרשו פעולה כנגד האחראים לפיגועים, הורה אלכסנדר מיטשל פאלמר, התובע הכללי של ארצות הברית, לפקידי ממשל להתחיל בחקירות נמרצות. הם השתמשו במגוון דרכים שכללו בין השאר האזנות סתר בלא היתר וסקירה של רשימות התפוצה של כתבי עת רדיקליים על מנת לחקור אלפי אנרכיסטים, קומוניסטים ורדיקלים אחרים. לאחר שהצליחו להשיג הוכחות הם אסרו ואחר כך גירשו מארצות הברית את המספר הרב ביותר של רדיקלים שאפשר להם חוק ההגירה, פעולות שכונו פשיטות פאלמר.