stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהרה

תמונת מסך של BIOS במחשב שעבר Overclocking. על פי הצהרת היצרן, הערכים המרביים הם 133Mhz ולא 148MHz, וגורם הכפלה פי 13.5 ולא פי 16.5 כפי שמופיע בתמונה
הַמְהָרָה או אוֹבֶרְקְלוֹקִינְג (באנגלית: Overclocking, לעיתים בקיצור OC) היא הפעלתו של רכיב אלקטרוני (בדרך כלל חלקי מחשב) בתדר שעון גבוה מהתדר שנקבע על ידי היצרן, על מנת לשפר את ביצועי המחשב. המהרה מתבצעת בעיקר למעבד וללוח האם, אם כי גם לזיכרון, כרטיס מסך ורכיבים אחרים.
ההמהרה לא מבוצעת במעבד עצמו אלא בלוח האם, והמעבד מתאים את עצמו למהירות החדשה שנקבעה בלוח האם.
התהליך מבוצע לרוב על ידי משתמשי קצה של מחשבים על מנת לשפר את ביצועי המחשבים. ישנן מספר בעיות בהמהרת מחשב ביתי או כל רכיב אלקטרוני, למשל פליטת חום מוגברת, שגיאות, בעיות תאימות וכדומה. סיבה נוספת לביצוע ההמהרה היא לשם תחרויות; קיימות בעולם מספר בלתי מבוטל של תחרויות אוברקלוקינג למעבדים (ורכיבי חומרה נוספים, בעיקר לכרטיסי מסך וזיכרון) המתרחשות מעת לעת, בהן המטרה העיקרית היא להגיע לתוצאה הגבוהה ביותר בבוחן הביצועים (benchmark) תוך שמירה על הגבלות התחרות. ההגבלות משתנות בין תחרות לתחרות, אך לרוב יכללו הגבלה על דגמי החומרה הספציפיים לתחרות וטמפרטורת הרכיבים. מטרת ההגבלות היא ליצור תחרות מעניינת יותר, ולאפשר תחרות הוגנת; שימוש בחומרה פשוטה או זולה יותר, ובכך למנוע מצב של Pay to win, מצב בו המתחרה שקנה את החומרה החזקה (והיקרה) יקבל יתרון משמעותי ולא הוגן.
בחלק מן התחרויות אין הגבלות כלל (חוץ מחוקים בסיסיים על מנת למנוע רמאויות) ובהן המטרה היא לתת לשחקנים הטובים ביותר להגיע לתוצאות הכי טובות, ואף לשבור שיאי עולם.
בעיית החום היא הבעיה החמורה ביותר, והיא מהווה מכשול מרכזי בהמהרת מחשבים. על מנת להתמודד עם בעיה זו התפתחה תעשיית רכיבי הקירור לסוגיהם. קירור סטנדרטי במחשב שולחני מורכב מיחידת גוף קירור עשויה מתכת מוליכת חום בעלת שטח פנים גדול ומאוורר שנועד לקרר אותה (או פולט את החום הנפלט ממנה). כיום קיים גם "קירור נוזלי", קירור המבוסס על נוזל (ברוב המוחלט של המקרים מים), אשר מוליך חום טוב יותר מאוויר, על מנת לקבל ביצועים טובים יותר מקירורי אוויר סטנדרטיים.
במקרים של תחרויות, קיימים קירורים מתקדמים יותר המבוססים על גז (דחיסה), עיקרון פלטייה, קרח יבש, חנקן נוזלי והליום נוזלי.
פרס פטל הזהב

| --- | --- |

 תיאור:  פרס קולנועי לכשלונות
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפרס:  1981–הווה (כ־44 שנים) 
 www.razzies.com
 
פרס פטל הזהב (באנגלית: Golden Raspberry Awards), הידוע גם בשם פרס ראזי (Razzie Awards), נוסד על ידי ג'ון וילסון בשנת 1980 (והוענק לראשונה בשנת 1981), במטרה להוות משקל נגדי לפרס אוסקר ולהעניק פרסים בקטגוריות השונות על הביצועים הגרועים ביותר בתעשיית הקולנוע האמריקאית בשנה החולפת.
הפרסים מוענקים על ידי חברי קרן הפרס (GRAF), כשהחברות בקרן, בניגוד לחברות באקדמיה האמריקאית לקולנוע, פתוחה לציבור הרחב. באופן מסורתי, המועמדויות לפרס מוכרזות יום לפני ההכרזה של האקדמיה האמריקאית לקולנוע על המועמדים לפרסי אוסקר, והטקס מתקיים יום לפני טקס האוסקר.
קטגוריות מיוחדות

השחקן הגרוע ביותר של המאה (ניתן בשנת 2000 לסילבסטר סטאלון)
השחקנית הגרועה ביותר של המאה (ניתן בשנת 2000 למדונה)
הסרט הגרוע ביותר של העשור (ניתן פעם בעשר שנים)
השחקן הגרוע ביותר של העשור (ניתן פעם בעשר שנים)
השחקנית הגרועה ביותר של העשור (ניתן פעם בעשר שנים)
ה"מיוזיקל" הגרוע ביותר ב-25 השנים הראשונות שלנו (ניתן בשנת 2005 לסרט "מג'סטין לקלי")
ה"קומדיה" הגרועה ביותר ב-25 השנים הראשונות שלנו (ניתן בשנת 2005 לסרט "גיגלי")
ה"דרמה" הגרועה ביותר ב-25 השנים הראשונות שלנו (ניתן בשנת 2005 לסרט "הקרב על כדור הארץ")
מפסיד הראזי הגרוע ביותר ב-25 השנים הראשונות שלנו (ניתן בשנת 2005 לארנולד שוורצנגר על כך שהיה מועמד לפרס פטל הזהב הכי הרבה פעמים בלי לזכות)
התירוץ הגרוע ביותר לסרט לייב אקשן (רק קונספט/שום תוכן!) (ניתן בשנת 2004 לסרט "חתול תעלול")
התירוץ הגרוע ביותר לסרט אימה (ניתן בשנת 2008 לסרט "אני יודעת מי הרג אותי")
ההתעלמות הפזיזה הגרועה ביותר מחיי אדם ורכוש אישי (ניתן בשנת 1998 לסרט "קון אייר")
היסטוריה

הסרט "ג'ק וג'יל" משנת 2011 הוא הסרט היחיד שזכה בכל פרסי פטל הזהב שניתנו בשנה בה היה מועמד. הסרט זכה ב-10 פרסי פטל הזהב, ששניים מהם (השחקן הגרוע ביותר - אדם סנדלר והבמאי הגרוע ביותר - דניס דוגן) חלק עם הסרט "לזרום עם זה". בנוסף, השחקנים ניק סווארדסון וקייטי הולמס היו מועמדים לפרס שחקן המשנה הגרוע ביותר ושחקנית המשנה הגרועה ביותר בהתאמה על משחקם בסרט זה, אך הפסידו לאל פצ'ינו ודייוויד ספייד (ששיחק אישה) בהתאמה, שזכו על משחקם בסרט זה.
השחקן סילבסטר סטאלון מחזיק בשיא הזכיות והמועמדויות, עם שלושים מועמדויות ועשר זכיות בפרס עד כה.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' ווקר בוש, שר ההגנה האמריקאי, דונלד רמספלד ושרת החוץ האמריקאית, קונדוליזה רייס הם המועמדים היחידים לפרס שהם אינם שחקנים במקצועם.
השחקנית האלי ברי היא הראשונה אשר הגיעה לטקס בשביל לקבל את הפרס על משחקה בסרט אישה חתול. היא עלתה לנאום ה"זכייה" שלה כאשר היא אוחזת בפסלון האוסקר בו זכתה שנה קודם לכן על משחקה בסרט מונסטר בול.
השחקן אדם סנדלר מחזיק בשיא של מספר מועמדויות ומספר זכיות בפרס בשנה אחת - 11 מועמדויות ו-10 זכיות (ב-2011).
הסרט "Theodore Rex" משנת 1996 הוא הסרט היחיד שיצא ישירות לווידאו והיה מועמד לפרס פטל הזהב. הסרט היה מועמד בקטגוריית השחקנית הגרועה ביותר (וופי גולדברג).
הסרט "אמוג'י: הסרט" משנת 2017 זכה בפרס פטל הזהב בארבע קטגוריות שונות: בקטגוריות הסרט הגרוע של השנה, התסריט הגרוע, המסך הגרוע והבימוי הגרוע ביותר. לפיכך היה לסרט האנימציה הראשון שזכה במועמדויות ובפרסים אלו.
בשנת 1991 זכה דונלד טראמפ, לימים נשיא ארצות הברית ה־45 בפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר, על הופעתו בסרט "תשוקה אחרת".
ב-2021 נוסף פרס מיוחד: "פרס פטל הזהב לביצועים הגרועים ביותר של ברוס ויליס". עם זאת לאחר שוויליס פרש ממשחק עקב מחלתו באפאזיה הוחלט לבטל את הפרס.
ב-2023 הסירו מארגני הטקס את מועמדותה של השחקנית בת ה-12 ראיין קירה ארמסטרונג מרשימת המועמדים, לאחר שהייתה מועמדת בקטגוריית "השחקנית הגרועה ביותר" על תפקיד ב"משחקת באש". לאחר ביקורות, מייסד הטקס ג'ון ב. וילסון התנצל על חוסר הרגישות והודיע כי מעתה והלאה המועמדים לפרס יהיו בני 18 ומעלה.
ראו גם

ערכים על זוכי פרס פטל הזהב
הערות שוליים

↑  Bruce Willis to retire from acting due to aphasia diagnosis, the Guardian, ‏2022-03-30 (באנגלית)
↑  Razzies remove child star Ryan Kiera Armstrong from worst actress nominees, CNN, ‏25 בינואר 2023
בג"ץ טבקה נגד שרת החינוך

בג"ץ 7426/08 טבקה משפט וצדק לעולי אתיופיה נ' שרת החינוך ועיריית פתח-תקווה. ביהמ"ש העליון בשיבתו כבית דין גבוה לצדק. על רקע קשיים שהתעוררו בקליטתם של ילדים עולים מאתיופיה, כאשר מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים, לא קיבלו תלמידים בני העדה האתיופית ללמוד במסגרות חינוך דתיות בעיר פתח-תקווה. זו לא הפעם הראשונה שמתעוררת בעיה זו. ביהמ"ש קבע שהזכות לחינוך והזכות לשוויון בחינוך מהוות זכויות חוקתיות, אשר משתלבות בזכות לכבוד האדם וכבוד הילד. בית המשפט קבע איסור על הפליה בקבלת תלמידים למוסדות החינוך על רקע מוצא אתני או עדתי. זכות ההורים להקנות לילדיהם חינוך ייחודי ומוסדות חינוך ייחודיים, תוך כדי כיבוד עקרונות היסוד של השיטה, ובכלל זה, חובת השוויון ואיסור אפליה בחינוך. כאשר במצבים קיצוניים החלת השוויון עשויה לפגוע אנושות בחינוך הייחודי, עשויים לדרוש איזון ופישור. משרד החינוך מוסמך לבטל רישיונו של מוסד שנוקט במדיניות מפלה, וכן מוסמך להוציא צו סגירה, כנגד מוסד מפלה. כמו כן הרשות המקומית ומשרד החינוך מוסמכים להפחית עד לשלילה מוחלטת, את התקציבים המועברים למוסדות הנוקטים הפליה. במקרה שלפנינו משרד החינוך פעל ואף ממש את סמכויותיו, אבל בינתיים תוך כדי כך באה הבעיה על פתרונה, והילדים שובצו במערכת החינוך. כך שלפסק הדין היה אפקט מידי על החברה בכך שהנוגעים דבר, קרי משרד החינוך והעירייה פעלו ברוח פסק הדין עוד לפני הוצאתו.
רקע

בעיר פתח תקווה, ובמקומות אחרים בישראל, התעוררה בעיה של סירוב קבלה לתלמידים בני העדה האתיופית, למוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים בעיר על רקע מוצאם. בישראל מתקיימות שלוש מערכות חינוך, חינוך ממלכתי, מוסדות מוכרים שאינם רשמיים, מוסדות פטור. המוסדות הממלכתיים ממומנים על ידי המדינה באופן מלא, המוסדות המוכרים הלא רשמיים, תקבע תנאי ההכרה ואת שיעור ההשתתפות תקנות אשר נקבעו מכוח חוק, אשר קובעות שיעור של 65% עד 75% מהתמיכה במוסדות הממלכתיים. מוסדות הפטור מקבלות 60% מהתמיכה שמקבל מוסד ממלכתי. רשות מקומית משתתפת בתקציבי מוסדות חינוך, הפועלים בתחומה בשיעור דומה לשיעור השתתפותה בתקצוב מוסדות ממלכתיים. משרד החינוך הקים ועדה שנקראה ועדת הס אשר תבדוק את הסוגיה ותיתן המלצות.
על פי חוק, שר החינוך יכול להתקין תקנות, אשר אוסרות על העברת כספים למוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים, שלא מקיימים אינטגרציה. כמו כן המדינה יכולה לשלול הזרמת הכספים למוסד פטור, המפלה בין תלמידים. מסגרות חינוכיות לא רשמיים או פטורים, אשר מתוקצבים הן ממשרד החינוך והן מהרשות המקומית, שנוקטים בהפליה אסורה כלפי תלמידים, ופוגעים פגיעה קשה בזכותם לחינוך, וזכותם לשוויון בחינוך כזכות בפני עצמה. אף על פי שבינתיים הילדים נקלטו במוסדות החינוך, ואין ברגע זה תלמידים שלא משובצים למסגרת חינוכית, אבל בשל חשיבותו של העניין ומרכזיותו המהותית, ועקב כך שהעניין חזר על עצמו בשנים עברו, רואה ביהמ"ש לנכון להכריע בעניין אף על פי שביהמ"ש לא עוסק בעניינים תאורטיים או אקדמיים, ובמבט לעתיד זה עלול לעלות מחדש בנסיבות כאלה או אחרות, על כן היה חשוב לתת פה הכרעה.
עובדות פסק הדין

עמותת טבקה, עמותה הפועלת למען יהודי אתיופיה. בסמוך לפתיחת שנת הלימודים 2009/10, נמצאו כ-24 תלמידים יוצאי אתיופיה, אשר לא נקלטו במסגרת חינוכית כלשהי בפתח-תקווה. כאשר מוסדות חינוך פטורים, ומוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים, סירבו לקלוט תלמידים אלה, בשל הפליה על רקע מוצאם העדתי. בשנת 2005 הגישה עמותת טבקה פנייה בשל הפליה של ילדים עולי אתיופיה בפתח-תקווה. תלמידים ממוצא אתיופי שובצו במערכת החינוך הממלכתי דתי, ומוסדות הפטור בגלל תלותם בתהליך הגיור שיעברו. ב-10 בספטמבר 2008 מתוך 24 תלמידים נותרו 11 תלמידים מעולי אתיופיה שלא שובצו עדיין למסגרת חינוכית כלשהי חרף העובדה ששנת הלימודית החלה. ב-28 בספטמבר 2008 כל התלמידים שלמענם הוגשה הפניה לבית המשפט שובצו במסגרות חינוך, והעניין בא על פתרונו.
הילדים שלמענם הוגשה הפניה שובצו והפניה לבית המשפט נדחתה, כך שהתופעה הזאת חוזרת על עצמה, על כן הוסכם בשל חשיבות העקרונית ראוי לתן הכרעה בסוגיה זו, על מנת שתהיי לה השפעה מציאותית על השטח ערב פתיחת שנת הלימודים כל שנה. גם בשנת הלימודים 2009/2010 חזרה התופעה על עצמה, ישנם ילדים לא משובצים במוסד כלשהו, אף על פי ששנת הלימודים כבר נפתחה. מנכ"ל משרד החינוך זימן אליו את מנהלי שלושת המוסדות המוכרים לשימוע, וכיוון שלא התחייבו לקלוט את התלמידים, הורה המנכ"ל ושר החינוך להפסיק את הזרמת כספים למוסדות אלה, ב-8 בספטמבר 2009 הודיעו עיריית פתח-תקווה והמדינה, שכל התלמידים נקלטו במוסדות החינוך, ובכללם 41 תלמידים בשלושת המוסדות שהוזמנו לשימוע.
טענות עמותת טבקה

עמותת טבקה טענה שהתלמידים לא התקבלו למערכת החינוך במוסדות העיר פתח-תקווה בשל מוצאם האתיופי. חובת השוויון בחינוך חלה, לא רק על מוסדות החינוך הממלכתי אלא גם על כל מוסדות החינוך ובכללם מוסדות חינוך הפטורים והלא רשמיים. מוסדות חינוך לא רשמיים ופטורים, אשר נהנים מאוטונומיה אינם פטורים מכיבוד זכויות היסוד של האדם, או בכללם הזכות לחינוך, הזכות לשוויון והזכות לשוויון בחינוך. כמו כן יש לתת עדיפות לערכי היסוד, כאשר מאזנים בינם לבין האוטונומיה הנתונה למוסדות. מוסדות חינוך אשר נהנים מתקצוב מדינה מלא, או חלקי, ונוקטים בהפליה אסורה כלפי תלמידים עולי אתיופיה, וזה לא רק בעיר פתח-תקווה אלא בקנה מידה ארצי. עמותת טבקה טוענת שההפליה האסורה על רקע השתייכות אתנית, גורמת לשיעורי נשירה גבוהים, הישגי בגרות נמוכים ושיעור נמוך של בוגרי אוניברסיטה, כך נפגעת יכולתם לממש את זכותם לשוויון, לחינוך ולשוויון בחינוך. דבר הפוגע בכבוד האדם ומנתק אותם מהחברה. המצב החקיקתי כיום, באשר למוסדות שנוקטים במדיניות של ההפליה, מאפשר רק הפחתה של שיעור הכספים המועברים וזאת בכפוף לשיקול דעתו של שר החינוך, דבר שאינו מספיק וצריך למנוע לחלוטין את העברת התקצוב.
טענות עיריית פתח תקווה ומשרד החינוך

עיריית פתח-תקווה טוענת, שרוב רובם של ילדים יוצאי אתיופיה, שובצו בחינוך הממלכתי-דתי והיתר שובצו במוסדות ציוניים וחרדים. מוסדות פטורים סירבו לקלוט ילדים עולי אתיופיה במוסדות הממלכתיים החילוניים, ישנה בעיה של הלכי הגיור אשר עוברים הילדים עולי אתיופיה. העירייה טוענת שעיכוב בקליטה נובע מקשיים של אי-התאמה, של הילדים למסגרות הלא רשמיים בגלל העדר רקע דתי מתאים, ולא ממניעים גזעיים. עקב כך שחלק מעולי אתיופיה התגורר בעיר רק מחודש אוגוסט, לא היה זמן מספיק לעירייה לערך. העירייה טוענת שכל התלמידים כבר שובצו, במערכת והיא משתתפת בעלות שכר הלימוד, וממנת עבורם שעות תגבור.
משרד החינוך שולל באופן מוחלט כל תופעת ההפליה בקבלת תלמידים, ויפעל באופן נמרץ בהפסקתה בכל דרך הדרגתית ושלילה מלאה, ואף ישקול הוצאת צו-סגירה למוסד מפלה. משרד החינוך מינה ועדה (ועדת בס) אשר תבדוק את נושא ההפליה בקליטת ילדי עולי אתיופיה, ובמקרה הספציפי לבית ספר נתיבות משה, תישקלנה סנקציות הדרגתיות ואף מלאות נגדו, המדינה הצהירה שקליטת ילדי עולי אתיופיה היא משימה לאומית, שעל כל מוסדות החינוך ליטול חלק, אף שלפעמים אין התאמה מוחלטת בין אורח חייו של הילד, לבין המקובל במוסד חינוכי הדתי, אין להתנות קבלת תלמיד בהתאמה שכזאת. כל מוסדות החינוך בישראל כפופים לעקרון השוויון ואיסור ההפליה, גוף דו-מהותי שמספק שירות חינוך חיוני לציבור ומקבל מימון ממשלתי כפוף לעקרון השוויון.
הכרעה

בית המשפט הגבוה לצדק אומנם לא עוסק בעניינים אקאדמיים או תאורטיים, וחרף העובדה שהסוגיה באה על פתרונה ראה ביה"מש לנכון לדון בסוגיה ולומר את דברו. ביה"מש דחה את הפנייה של עמותת טבקה כי אין צורך בסעד קונקריטי. וזה על דעת כל הרכב ביה"מש.
בעקבות פסק הדין

מאז פסק הדין התופעה הזאת של סירוב רישום וקבלת תלמידים אתיופים נעלמה, ואין יותר בעיה זו בפתח-תקוה בפרט ובמדינה בכלל.
מעתה ואילך תופעל סנקציות מידיות, כלפי מוסדות המסרבים לקבל תלמידים יוצאי אתיופיה, הן בצורת שלילה מלאה של התקציבים, והן בצורת צו-סגירה למוסד שמסרב לקלוט ילדים אלה, הצעדים האלה ינקטו על המוסדות הרלוונטיים בצורה מידית לאור הסמיכות של התפתחות אירועים כאלה בסמוך לפתיחת שנת הלימודים על מנת שיהיה להם אפקט מידי.
קליטת ילדי אתיופיה היא משימה לאומית וכל מוסדות החינוך הרלוונטיים חייבים להשתתף בצורה שווה.
אין לייחודיות של המוסד החינוכי או לאורח חייו חשיבות בהקשר של הבחנה בין בני-אדם וכל צורה או תירוץ מסווה לא יתקבל בשום אופן או פנים.
הזכות לשוויון היא זכות עילאית ומעמדה גובר על זכות לחינוך ייחודי.
השימוש בפסק הדין

בג"ץ 5373/08 אסמעיל אברהים אבו לבדה נ' שרת החינוך
בג"ץ 8425/13 איתן מדיניות הגירה ישראלית ואח' נ' ממשלת ישראל
בג"ץ 282/14 עמותת חיואר לחינוך אלטרנטיבי נ' שר החינוך
ראו גם

עמותת טבקה
לקריאה נוספת

החירות והשוויון בראי החוק לאיסור הפליה במוצרים ובשירותים, משה כהן אליה, עלי משפט, כתב עת, המכללה למשפטים רמת גן, 3(1) עמודים 15–35
האיסור המשפטי לאפליה בעבודה/ עו"ד פנחס בן צבי. נטו פלוס: כתב העת לכבודה וניהול משאבי אנוש 183: 96-63, 2001
שמירה על ביטחון הציבור : האפליה היא אסורה גם אם היא יעילה/ ברק מדינה, האוניברסיטה העברית הפקולטה למשפטים: זכויות אדם, פסקה 16 : 14-20, 213
הערות שוליים

1 2  בג"ץ טבקה נגד משרד החינוך 837/05
1 2  חוק חינוך ממלכתי תש"יג 1953
↑  חוק זכויות התלמיד, תשס"א 2000
↑  בג"ץ 7374/01 פולנים נגד מנכ"ל משרד החינוך, פ"ד 519 (6) 529 545 (2003)
↑  בג"ץ 2671/98 שדולת הנשים בישראל נגד שר העבודה, כ"ד נב31 630, 650. 1998
↑  חוק לימוד חובה תש"ט 1949
↑  סעיף 26 לאמנה בדבר זכויות אזרחיות ומדניות 1966.
יוסף שנקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1933 (בן 91) קרקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 שם לידה:  Jerzy 
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תפקידים:  גינקולוג, חוקר, רופא מיילד 
 
יוסף שנקר (נולד ב-20 בנובמבר 1933) הוא פרופסור אמריטוס למיילדות וגינקולוגיה, מנהל לשעבר של מחלקת נשים ויולדות במרכז הרפואי הדסה עין כרם מחלוצי הטיפול בהפריה חוץ גופית בישראל, ומחבר ספרי רפואה.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב בשם יז'ה, גאורג, לד"ר יצחק שנקר שהיה כירורג ידוע בקרקוב ולאנה (ג'וניה) לבית גרשלר (1910–2012), אח קטן למרישיה (מרים). הם חיו ברווחה כלכלית עם אוטו ונהג פרטי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר 1939, הם ברחו לפשמישל. כעבור זמן קצר נאלץ האב שהיה קצין רפואה פולני לעזוב עם יחידתו לכיוון צ'רנוביץ והם נפרדו ממנו לתקופה של שש שנים. הם הגיעו ללבוב וממנו גורשו במאי 1940, כמו פליטים פולנים רבים, לסיביר. בסיביר הם שהו במחנה עבודה וסבלו מקור מקפיא ומרעב ממושך והתקיימו מאכילת תפוחי אדמה שהיה מצליח בתור ילד להבריח לביתם.
האב הצליח במהלך המלחמה להגיע לארץ ישראל כעולה בלתי ליגלי. בארץ נודע לו שאשתו של וינסטון צ'רצ'יל עומדת לבקר בברית המועצות בראש משלחת של הצלב האדום. הוא פנה אליה בבקשה לאתר את משפחתו ולאפשר להם לצאת מברית המועצות, בקשתו נענתה והמשפחה אותרה וקבלה אישור לעזוב את ברית המועצות. לאחר מסע מפרך של אלפי קילומטרים ובסיוע פעילי עלייה ב הגיעו לנמל מרסיי, שם עלו על האוניה שמפוליון והגיעו לנמל חיפה ב-24 באפריל 1946. לאחר שהיה קצרה במחנה המעפילים עתלית התאחדו עם אבי המשפחה.
שנקר למד עברית במהירות והשתלב עם חברת הילדים בבית הספר תל נורדאו. במלחמת העצמאות עבד האב ככירורג צבאי בבית החולים הצבאי בצפת ונפטר ממחלה תוך המלחמה בגיל 60. המשפחה נותרה בחוסר כל ובמצב כלכלי קשה. הוא התקבל לגמנסיה הרצליה ובעזרת עבודות מזדמנות ומלגה שקבל ממנהל הגימנסיה חיים בוגר (בוגרשוב) הצליח לסיים את לימודיו במחזור מ' של הגמנסיה.
במסגרת העתודה האקדמית התקבל ללימודי רפואה ב-1952 והיה מבוגרי המחזור הראשון (המלא) של הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה. לאחר שירות צבאי כרופא, החל בהתמחות במיילדות בבית חולים הדסה שהיה עדיין בתוך העיר ירושלים. ב-1968 קיבל תואר מומחה במיילדות וגינקולוגיה והמשיך לעבוד במחלקת מיילדות של הדסה. ב-1978 מונה למנהל מחלקת מילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין כרם ושימש בתפקיד זה עד 1999.
בשנת 1968 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. ב-1979 קבל תואר פרופסור מן המניין של האוניברסיטה העברית.
בשנות ה-80 נטען כי שימש היועץ הרפואי של אגודת אפרת המתנגדת לביצוע הפלות. בין היתר טען בפני ועדת העבודה והרווחה בדיונים שעסקו בוועדה לאישור הפלות כי הפסקת היריון מסכנת את חיי האישה ואת פוריותה. סרטון שלו הופץ על ידי האגודה בתחילת שנות ה-2000. שנקר הבהיר כי השימוש בסרטון נעשה שלא בידיעתו, אך שהוא עומד מאחורי דבריו מאחורי דבריו לפיהן אין לאפשר הפלות בשל בעיה כספית לגדל את הילד.
פעילות רפואית וציבורית

שנקר פרסם מאות מאמרים בחשובי העיתונים הרפואיים, בעיקר בשטח רביית האדם. הוא הקים את היחידה להפריה חוץ גופית בהדסה.
ב-1971 יילד את החמישייה הראשונה בישראל (חמישיית ברמן).
ב-3 בנובמבר 1983 נולדה תינוקת המבחנה הראשונה בהדסה. ב-1984 פיתח שיטה חדשה לשאיבת ביציות ללא ניתוח.
ב-22 באוקטובר 1985 יילד בהדסה את תינוקת המבחנה הראשונה שנולדה מתרומת ביצית אצל אשה שסבלה מתסמונת טרנר.
היה נשיא החברה הישראלית למיילדות וגינקולוגיה. הוא נשיא האקדמיה הבינלאומית לרביית האדם וחבר כבוד בארגונים בינלאומיים רבים. ב-1989 קיבל אות יקיר העיר מעיריית קרקוב שקבעה לוחית זיכרון על הבית בו גרה משפחתו.
בשנים 1988–2008 היה יו"ר ועדת הבחינות לקראת סטאז' ורישוי רופאים.
ב-2005 הוענק לו אות יקיר ירושלים על פעילותו לשיפור וקידום שירותי הרפואה לנשים וילודים בירושלים.
ב-2007 נבחר להדליק משואה בהר הרצל. בסוף 2007 פרש מהאיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה ומההסתדרות הרפואית בישראל על רקע מחלוקת בנוגע למתן חוות דעת רפואית שכתב בהליכים משפטיים.
ב-2014 פרסם אוטוביוגרפיה על חייו ופועלו בשטח הגינקולוגיה בישראל ומחוצה לה.
חיים אישיים

רעייתו, קיטי, מורה בהכשרתה, פעילה-מתנדבת שנים רבות בקליטת עליה, בהעצמת נשים ובארגוני בריאות בירושלים.
בניו הם: ד"ר ינון שנקר, חוקר בתחום האיידס, וד"ר ערן שנקר, רופא וחוקר בתחום רפואת חלל ותעופה.
מספריו

האישה - קידום בריאותה, עריכה ותקוני לשון : אריאל סמואל ורחל ברוך, מו"ל : י. שנקר, ירושלים, 2010, (618 עמודים).
רופא נשים, עורכת : אמירה מורג, הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2014, (670 עמודים).
מספריו > מעריכותיו

שילה קיצינגר, הריון ולידה : המדריך השלם להריון, לידה והורות, תרגום : עדנה גיל, עריכה מדעית למהדורה העברית : דני וינשטין, יוסף שנקר, הוצאת כתר, ירושלים, 1985, (342 עמודים).
פוריות האשה והגבר, במשותף עם אוריאל אלחלל, הוצאת אקדמון, ירושלים, 1995.
רות וסטהיימר, חיי המין : אנציקלופדיה לכל המשפחה, עריכה מדעית : פרופ' יוסף שנקר, פרופ' דרור מאירוב, הוצאת ספרית מעריב, אור-יהודה, 1995.
ההריון היולדת והלידה, במשותף עם אוריאל אלחלל, הוצאת גרפית, ירושלים, 1998.
רפואת נשים (פרק יסוד בגיניקולוגיה), במשותף עם פרופ' אוריאל אלחלל, הוצאת דיונון, 1999.
מספריו > דברי הקדמה

שילה קיצינגר, להיוולד, צילומים : לנארט נילסון, תרגום מאנגלית : רונית כהן שקד, הקדמה : יוסף שנקר, הוצאת מודן, תל אביב, 1986.
הערות שוליים

↑  שלום לאם ולחמישייה בירושלים, דבר, 24 באוקטובר 1971
↑  הועלו בדרגה באוניברסיטה, מעריב, 13 באוגוסט 1968
↑  גבי ניצן, אליבי, חדשות, 30 בנובמבר 1990
1 2  לינוי בר גפן וסמדר שמואלי, "אפרת" הפיצה בכנסת קלטות נגד הפלות לצעירים, באתר ynet, 27 ביוני 2001
↑  תינוקת מבחנה נולדה בירושלים, דבר, 2 בנובמבר 1983
↑  דידי יזרעאלי, הישג רפואי בהדסה: לידת מבחנה ללא ניתוח, כל העיר, 16 בנובמבר 1984
↑  לידות לנשים חסוות שחלות, חדשות, 28 באוקטובר 1985
↑  פרופ' שנקר באתר עיריית ירושלים
↑  דן אבן, איגוד הרופאים הגינקולוגים ניסה להדיח את הגינקולוג הבכיר פרופ' יוסף שנקר, באתר הארץ, 30 ביולי 2009
↑  קיטי ופרופ' יוסף שנקר: עניין של גיאוגראפיה, כל העיר, 1 במאי 1987
↑  בני הרב ואמם, כל העיר, 31 במרץ 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517210805171  PLWABN: 9810664035605606  GND: 1049791541  ISNI: 0000 0004 0193 8201  LCCN: n84002129  VIAF: 307322527   WorldCat (עם VIAF): 307322527
אנטישמיות באוניברסיטת קולומביה

אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק, 22 באפריל 2024.
האנטישמיות באוניברסיטת קולומביה הייתה נפוצה במחצית הראשונה של המאה ה-20 והחלה להופיע שוב בתחילת המאה ה-21. בשנת 1920 אוניברסיטת קולומביה הייתה האוניברסיטה האמריקאית הראשונה שיזמה מכסות על יהודים, והפחיתה בחצי את אוכלוסיית הסטודנטים היהודים בשנתיים. בתחילת המאה ה-21 ובאופן חריף לאחר טבח שבעה באוקטובר, פרצו הפגנות של סטודנטים וסגל שזכו לביקורת כאנטישמיות ונבדקו על ידי הקונגרס האמריקני, שפתח בחקירה של אוניברסיטת קולומביה.
נשיאת האוניברסיטה, מינוש שפיק, גינתה את המחאות של הסטודנטים והסגל בקמפוס ואמרה כי האוניברסיטה נמצאת ב"משבר מוסרי". נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, ראש עיריית ניו יורק, אריק אדמס ויושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית מייק ג'ונסון, גינו את ההפגנות האנטי-ישראליות ב-2024, הגדירו אותן כאנטישמיות וגינו את הקריאות לאלימות והטרדה נגד יהודים.
במאה ה-20

בתחילת המאה ה-20 היו עמדות אנטי-יהודיות נפוצות בארצות הברית, והאמונה רווחה כי עמדות אלה מבוססות על המציאות החברתית. בשנת 1904 כתב דיקן קולומביה כי "מה שרוב האנשים רואים כבעיה גזעית הוא באמת בעיה חברתית". חלק מהאוניברסיטאות האמריקאיות החלו להטיל מכסות על קבלת סטודנטים יהודים. חלק מהמכסות היו מפורשות, וחלקן היו עקיפות. בשנת 1920 הייתה אוניברסיטת קולומביה האוניברסיטה האמריקאית הראשונה שיזמה מכסות בקבלת תלמידים יהודים. בשנת זו היה שיעור היהודים בעיר ניו יורק כ-30%, ובהתאם לכך, שיעור הנרשמים היהודים באוניברסיטת קולומביה המריא לכ-40%. האוניברסיטה נקטה במספר שיטות עקיפות על מנת להקטין את שיעור הקבלה של יהודים, ובתוך שנתיים, דהיינו בשנים 1920–1922, היא צמצמה במחצית את מספר הסטודנטים היהודים.
אחת השיטות העקיפות בהטלת המכסות הייתה דרישה של האוניברסיטה מהסטודנטים לגור במעונות בקמפוס, וכן צמצום היקף המלגות והגבלתן לסטודנטים שהגיעו מחוץ לניו יורק. מכיוון שרוב הסטודנטים היהודים באו ממשפחות מהגרים עניות, הם נאלצו לעבוד בעבודות לילה כדי לשלם את שכר הלימוד שלהם והתגוררו בבית כדי לחסוך כסף, ולפיכך התקשו לעמוד בתנאים הללו. כמו כן, באותה תקופה החלו אוניברסיטאות העילית לשנות את שיטת ההרשמה והקבלה אליהן, ובנוסף לדרישות פורמליות של הישגים לימודיים וציונים במבחני קבלה, התווספו גם ראיונות אישיים ודרישות חברתיות הכרוכות בעיסוקי פנאי ומורשת משפחתית, וכן מבחנים בדקדוק לטיני, ביוונית עתיקה ושאר לימודים קלאסיים אשר היו רווחים בבתי הספר הפרטיים ונדירים בבתי הספר הציבוריים. כל אלה - על פי דעת היסטוריונים - נועדו להפחית את שיעור הסטודנטים היהודים בקמפוס.
בבתי הספר לרפואה של קולומביה ושל מרבית אוניברסיטאות העילית של ארצות הברית היו המכסות נוקשות אף יותר.[דרוש מקור] הווירולוג יונה סאלק פנה לפיכך ללמוד רפואה באוניברסיטת ניו יורק (NYU). הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן פנה ללמוד ב-MIT לאחר שקיבל מכתב סירוב מאוניברסיטת קולומביה, שכבר מילאה את מכסת היהודים שלה.
הטלת המכסות באוניברסיטאות העילית הסתיימה בראשית שנות ה-60 של המאה העשרים.
במאה ה-21

לאחר מתקפת הפתע של חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 שכללה מעשי זוועות, אונס, טבח ופשעים נגד האנושות, פרצו הפגנות ומחאות של סטודנטים וסגל שזכו לביקורת כאנטישמיות.
ג'וזף מסעד, פרופסור מאוניברסיטת קולומביה, אמר כי התקיפה על ישראל, שבה נהרגו 1,200 ישראלים כולל אזרחים ומעשי אלימות מינית נגד ישראלים, היה "מתקפה של התנגדות". מוחמד עבדו, חוקר אורח שאמר כי הוא מצדד בחמאס ובג'יהאד האיסלאמי, נשכר לאחר ה-7 באוקטובר 2023 על ידי האוניברסיטה. באפריל 2024 אמרה הנשיאה מינוש שפיק שעבדו היה "בדרכו לצאת מהאוניברסיטה". קתרין פרנק, פרופסור למשפטים בקולומביה, אמרה כי כל הסטודנטים ששירתו בצה"ל מסוכנים ואסור להכניס אותם לקמפוס.
במהלך הפגנות נגד ישראל, כמה סטודנטים קראו לקיום אינתיפאדה נגד היהודים ברחבי העולם ועודדו את חטיבות חמאס להרוג חיילים ישראלים. בנוסף, נשמעו קריאות לשרוף את תל אביב. פעילים אנטי-ישראלים שרו שירי תמיכה בחמאס וקראו קריאות המביעות הזדהות עם הארגון. קבוצת העבודה לסולידריות פלסטינית הגנה על המיליטנטיות ושיבחה את ההתקפות של חמאס נגד ישראל. מפגינים אנטי-ישראלים השמיעו גם הערות גנאי כלפי סטודנטים יהודים, ואמרו להם "לחזור לאירופה" ו"תחזרו לפולין". אחד ממנהיגי המחאה אמר בסרטון שפרסם ש"שיש להודות לו על כך שאינו רוצח ציונים", וקרא להשמיד את ישראל ולרצוח את בנימין נתניהו. בעקבות הסרטון ודברים אלו הוא סולק מהאוניברסיטה.
על שי דוידאי, מרצה בכיר יהודי-ישראלי בולט באוניברסיטת קולומביה, נאסר להיכנס לקמפוס הראשי, לאחר שהצהיר שהוא מתכנן להיכנס לקיים "ישיבה שלווה" באזור שבו נמצאים המפגינים הפרו-פלסטינים. לדברי מנהל התפעול הראשי של אוניברסיטת קולומביה זה נעשה כדי לשמור על בטיחות הקהילה. דוידאי אמר שאוניברסיטת קולומביה לא יכולה לאפשר לו להיכנס מכיוון שהם לא יכלו להגן על שלומו כפרופסור יהודי, השווה את האיסור על כניסתו לקמפוס להרחקת יהודים מהאקדמיה בגרמניה הנאצית והאשים את האוניברסיטה בכך שאינה מסוגלת להתייצב נגד מפגינים אנטי-ישראליים.