stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה

לוגו ההסכם
ראש ממשלת קנדה בריאן מלרוני, נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ונשיא מקסיקו קרלוס סלינס צופים בטקס החתימה הראשוני על הסכם הסחר החופשי
הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (באנגלית: North American Free Trade Agreement או בראשי תיבות NAFTA, בספרדית: Tratado de Libre Comercio de América del Norte, או בראשי תיבות TLCAN, בצרפתית: Accord de libre-échange nord-américain או בראשי תיבות: ALENA), הוא הסכם ליצירת אזור סחר חופשי בין ארצות הברית, קנדה ומקסיקו.
ההסכם נועד להסדיר גם את מעבר כוח האדם והסחורות בין ארצות הברית ומקסיקו. על פי ההסכם, אמורות להתהוות הקלות הדרגתיות במעבר כוח האדם בין המדינות, וכן במדיניות המכסים על סחורות המיוצרות בשלוש המדינות. הנמכת חומות המכס אמורה ליצור, בהדרגה, איחוד כלכלי שידמה במהותו, גם אם לא בצורתו הפורמלית, לאיחוד האירופי.
במונחי שווי כוח הקנייה של התוצר המקומי הגולמי של חברות ההסכם, הוא גוש הסחר החופשי הגדול ביותר בעולם ובמונחי תמ"ג נומינלי, שני רק לאיגוד הסחר החופשי האירופי.
ההסכם נכנס לתוקף בינואר 1994, יחד עם שני הסכמים משלימים, NAAEC שדן בנושאי איכות סביבה ו-NAALC שדן בסוגיות הקשורות לתעסוקה.
במסגרת מערכת הבחירות של 2016, כינה המועמד דונלד טראמפ את הסכם NAFTA כהסכם הסחר הגרוע ביותר בכל הזמנים  .
ב-27 באפריל 2017 חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על צו נשיאותי המורה על משא ומתן מחדש של ההסכם ונסיגה ממנו עד סיום המשא ומתן. ב-1 באוקטובר 2018 פורסם כי ארצות הברית, מקסיקו, וקנדה הגיעו להסכם חדש אשר יכונה USMCA.
בראשון ליולי 2020, ארצות הברית, מקסיקו וקנדה חתמו על ההסכם החדש (הסכם USMCA) שהחליף את הסכם NAFTA. לטענת נציב הסחר האמריקאי, ההסכם החדש מהווה ניצחון לכלכלה האמריקאית, מבטיח יחס מאוזן יותר והדדיות ביצירת מקומות עבודה בשכר גבוה בארצות הברית, לצד צמיחה לכלכלה האמריקאית.
הנשיא טראמפ כינה את הסכם USMCA כהסכם הסחר הגדול ביותר בהיסטוריה. פרשנים מצאו כי נחתמו בעבר הסכמים גדולים יותר. רוב הפרשנים מציינים כי הסכם USMCA לא שונה מהותית מהסכם NAFTA .
היסטוריה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-4 באוקטובר 1988 חתמו ארצות הברית וקנדה על הסכם סחר חופשי ביניהן, שהביא להורדת מכסים בין המדינות, יצירת מנגנוני מסחר הוגן, הגנה על זכויות קניין רוחני ומנגנונים ליישוב סכסוכים. המגעים לצירופה של מקסיקו להסכם ויצירת גוש סחר חופשי משותף העלו מצד אחד חששות לגורל מקומות עבודה בארצות הברית, אך מצד שני נתמכו באינטרסים של בעלי עסקים ובמחקרים כלכלים, שחזו כי גידול בכלכלה המקסיקנית יביא לגידול בביקושים לסחורה אמריקאית ויכסו על מעבר כח האדם. עקרונות ההסכם סוכמו באוגוסט 1992 והסכם ראשוני נחתם על ידי נציגי המדינות השותפות באוקטובר 1992 ועל ידי מנהיגי המדינות בדצמבר 1992. ביל קלינטון, שנבחר לנשיא ארצות הברית במקום ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1992, אימץ את ההסכם בכפוף להוספת הסכמים משלימים הנוגעים לאיכות הסביבה ותעסוקה, ולבסוף יישמו.
באפריל 2017, בהמשך להבטחותיו בקמפיין לנשיאות, חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על צו נשיאותי המורה לממשל לסגת מההסכם ולפתוח במשא ומתן מחודש. את ההסכם כינה טראמפ "הגרוע ביותר שנחתם אי פעם".
ביצוע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על מנת לדון במחלוקות הנובעות מהסכם הסחר החופשי, הוקם בית דין הפועל, באופן חסר תקדים, במקביל לבית המשפט הפדרלי האמריקני. בבית דין חדש זה חברים עורכי דין המומחים במשפט ובסחר בינלאומי. תאגידים ממדינה אחת, הנמצאים במחלוקת עם מדינה שנייה, יכולים להימנע מפנייה לבית המשפט האמריקני לסחר בינלאומי, ולפנות לבית דין זה. לדוגמה, כאשר אישרה ממשלת מקסיקו הטמנת פסולת רעילה מארצות הברית, בשטח אחת העיריות במקסיקו, סירבה העירייה להקצות שטח לשם כך. בית הדין של הסכם הסחר החופשי מצא את מקסיקו אשמה בהפרה וחייב אותה בתשלום פיצויים של 15 מיליון דולר לתאגיד האמריקני. בית הדין קבע כי דאגות "לכאורה" לאיכות הסביבה אינן מהוות שיקול כאשר מדובר ביישומו של הסכם הסחר החופשי.
שמירה על האינטרסים הכלכליים של ארצות הברית מקשה על יישום ההסכם. כאשר הטילה ארצות הברית מס על יבוא עץ מקנדה, מחתה קנדה על כך ודרשה כי בית הדין המשותף שהוקם מכוח ההסכם יורה להשיב לקנדה את הסכומים שנגבו עקב הטלת המס. בית הדין קבע שהצדק עם קנדה, אך ארצות הברית הגיבה בצורה שעיקרה מתוכן את ההסכם. נציגיהם של ארגוני הסחר של ארצות הברית שהיו מעורבים בנושא הביעו אכזבה מהחלטת בית הדין, אך ציינו שלא תהיה לכך השפעה על תקנות המס בארצות הברית. כך נשמרו מכסים המאפשרים לארצות הברית להתחרות עם תוצרת זולה המיובאת מקנדה, והמסייעים לשמור על מקומות עבודה בארצות הברית.
נוכח אירועים אלה ודומיהם טוענים ארגונים המתנגדים להסרת מחסומי הסחר ולגלובליזציה, כי ההסכם מייצג תאגידים בלבד, ומגדיל פערים כלכליים. המתנגדים טוענים כי אין תקדים לאיחוד בין כלכלות כה שונות זו מזו, כלכלות שהפערים ביניהן כה גדולים.
השפעות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפי סקר שערך מכון הריטג' בקרב כלכלנים, 98% הסכימו עם הטענה ש"בממוצע, מצבם הכלכלי של אזרחי ארצות הברית השתפר בעקבות הסכם NAFTA".
הסכם הסחר החופשי הסיר מגבלות מסחר ומכסים בין המדינות, בעיקר בענף החקלאות אך גם בתעשיית הטקסטיל והרכב. סחר החוץ בין שלוש המדינות החברות בהסכם התרחב משמעותית, וכלכלות שלושתן צמחו במהלך התקופה, בקנדה בקצב הגבוה ביותר ובמקסיקו בשיעור הנמוך יותר. אם כי כלכלנים חלוקים לגבי מידת ההשפעה של ההסכם עצמו על הצמיחה לעומת גורמים נוספים.
ב-2003 בדקה ועדת הקונגרס האמריקאי לתקציב את השפעות ההסכם והגיעה לשלוש מסקנות עיקריות:
הסחר בין ארצות הברית למקסיקו צמח עוד לפני החתימה על ההסכם וצפוי היה להמשיך ולגדול גם ללא החתימה עליו.
ההשפעות הישירות של ההסכם על סחר החוץ של ארצות הברית עם מקסיקו נמוכות ולכן גם ההשפעות הישירות על התעסוקה במדינה נמוכות.
להסכם הייתה השפעה חיובית אך קטנה מאוד על התוצר המקומי הגולמי של ארצות הברית, וכך גם על כלכלות מקסיקו וקנדה.
על פי משרד המסחר האמריקאי היקף המסחר בין שלוש המדינות יותר משולש ב-14 השנים מכניסת ההסכם לתוקף, המסחר של ארצות הברית עם שתי המדינות האחרות השותפות בהסכם מהווה יותר משליש מהיקף הסחר של המדינה, ובקנדה ובמקסיקו מהווה כ-80%. כמו כן הציג משרד המסחר נתונים לפיהם רמת האבטלה במשק האמריקאי ירדה, תוך גידול מתמיד בשכר הריאלי לשעה, גידול גם בשכר העובדים במקסיקו וגידול בייצוא החקלאי של ארצות הברית לקנדה ומקסיקו.
הערות שוליים

↑  קנדה וארה"ב הגיעו להסכם סחר חדש במקום NAFTA, באתר גלובס, 1 באוקטובר 2018
↑  Trump: NAFTA Is Worst Trade Deal Ever Signed. Bloomberg,‏ 27 בספטמבר 2016
↑  Bryan Riley, Politicians Should Listen to Economists on Free Trade, The Heritage Foundation (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5115385-3  ICCU: UFIV091878  LCCN: n92099941  NDL: 00577373  NKC: kn20010711300  VIAF: 131292072   WorldCat (עם VIAF): 131292072
תחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י

תחנת צ'הטרפטי שיוואג'י (מראטהי छत्रपती शिवाजी टर्मिनस; אנגלית Chhatrapati Shivaji Terminus; בעבר Victoria Terminus) היא תחנת רכבת ראשית ומבנה היסטורי במומבאי שבהודו. התחנה, ששמה בראשי-תבות סי.אס.טי (CST) או בראשי תיבות שמה הקודם וי.טי. (VT), משמשת כתחנה סופית למספר קווי רכבת פרבריים בעיר ולמרבית קווי הרכבת הבין-עירוניים, והיא ידועה כתחנת הרכבת העמוסה ביותר בהודו. בתחום התחנה שוכנת הנהלת חברת "סנטראל ריילוויי" (Central Railway), חברת הרכבות האזורית הגדולה במדינה. מבנה התחנה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2004.
היסטוריה

התחנה שוכנת ברובע בורי-באנדר לא רחוק מהמקום בו ניצב מקדשה הראשון של האלה מומבה דווי שהעניקה למומבאי את שמה הנוכחי. ב-16 באפריל 1853 נחנך קו הרכבת הראשון בהודו שקישר את מומבאי אל הפרבר הצפוני טהאנה. דבר זה, יחד עם פתיחתה של תעלת סואץ ב-1869, הביאו להתפתחות המסחר בעיר ולשיגשוגה, ומושל העיר החליט על הקמת מבנים אשר יהלמו את מעמדה של מומבאי.
תחנת הרכבת שנקראה על שמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וקיסרית הודו, נחשבת למבנה המרשים ביותר שהוקם בעיר. בניית התחנה החלה ב-1878 סמוך לנמל, והיא נחנכה באופן רשמי ב-1887, לכבוד יובל חמישים השנה למלכותה של ויקטוריה. עבודות הבנייה הסתיימו שנה לאחר מכן, ובהמשך נוספו במקום מספר מבנים היקפיים אשר תוכננו באופן הרמוני עם המבנה העיקרי. ב-1929 נבנה מבנה חדש שנועד לטפל בתנועת הרכבות הבין-עירונית בצמוד ממזרח למבנה הראשון, ואילו המבנה המקורי מטפל בתנועת הנוסעים הפרברית עד היום. מדי יום חולפים בתחנה שלושה מיליון נוסעים.
התחנה נקראה ויקטוריה טרמינוס עד עליית מפלגת השיב-סאנה המארטהית-לאומנית ששינתה ב-1996 את שם העיר כדי להיפטר מסממנים קולוניאליסטיים ובמקביל הסבה את שם התחנה (כמו גם את שמם של "מוזיאון הנסיך מוולס" ושדה התעופה) לשמו של הגיבור המקומי ומייסד האימפריה המראטהית שיוואג'י.
ב-26 בנובמבר 2008 נמנתה התחנה עם האתרים שהותקפו במתקפת הטרור במומבאי כאשר מחבלים ירו על נוסעים בתחנת הרכבת.
המבנה

המבנה נבנה בסגנון אינדו-סרצני (הגרסה ההודית של אדריכלות התחייה הגותית האירופית) והתבסס על דגמים של מבנים איטלקיים מסוף ימי הביניים. סגנון זה התאים הן לטעם האירופי והן לטעם המקומי, שכן הוא תאם את הצבעים והעיטורים שרווחו באדריכלות המוגולית והמקובלים באדריכלות ההינדו. המגדלונים שלאורך קו המתאר של המבנה והקשתות המחודדות תאמו את אדריכלות הארמונות המסורתית ההודית.
מבנה המשרדים המרכזי נושא כיפה גדולה ומתומתנת עם שמונה צלעות בין שמונת צדדיה. בראש הכיפה ניצב פסל של דמות נשית המסמלת את הקדמה. היא אוחזת בידה הימנית השלוחה אל על בלפיד ובשמאלה בגלגל חוטרים. המבנה סימטרי, צורתו כשל האות העברית "כ", והוא מקיף את הרחבה הקדמית משלושה כיוונים. שני האגפים הצדדיים מסתיימים במגדלים בולטים - שניים בכל אגף וסך הכל ארבעה. לאורך החזית כולה שלוש שורות של חלונות ומפתחים סימטריים. משני צידי הכניסה שני פסלים הניצבים על עמודים - פסל טיגריס מימין מסמל את הודו ופסל אריה משמאל מסמל את הממלכה המאוחדת.
המבנה עשוי משילוב של אבן גיר ואבן חול, ושיש איטלקי משמש לקישוט ולפרטי העיטורים. פנים המבנה עשוי מסדרות של אולמות גבוהי תקרה, אשר עברו שינויים רבים כדי להתאימם לייעודם.
ראו גם

מכלולי האדריכלות הוויקטוריאנית ואדריכלות האר דקו במומבאי
רכבות בהודו
השער להודו
רגימנט נושאי הרומח המלכותי

| --- | --- |

 Death or Glory 'תהילה או מוות'
 פרטים
 כינוי:  'בני התהילה או המוות'
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  סיור משוריין
 בסיס האם:  מחנה קטריק, צפון יורקשייר, אנגליה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 במאי 2015 – הווה (9 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  3 אסקדרונים לוחמים
 פיקוד
 יחידת אם:  חיל השריון המלכותי
 מפקדים:  המלך צ'ארלס השלישי
רגימנט נושאי הרומח המלכותי (באנגלית: Royal Lancers או בראשי תיבות: RL) הוא רגימנט סיור משוריין בצבא הבריטי. הרגימנט נוסד ב-2 במאי 2015 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים; 'רגימנט נושאי הרומח המלכותי של המלכה' ו-'רגימנט נושאי הרומח ה-9/ה-12 (של נסיך ויילס)'.
הרגימנט נוסד כחלק ממהפך שעובר הצבא הבריטי "צבא 2020", לפיו יחידות רבות עוברות איחוד ומספר יחידות מפורקות. בנוסף יחידות הצבא עוברות מהפך בנוגע לדוקטרינת הקרב שלהן והייעוד שלהן וכלי רכב חדשים ומודרניים יותר מוכנסים לשירות. כחלק מהבניה מחדש של יחידות הצבא הבריטי, היעוד של רגימנט נושאי הרומח המלכותי הוא סיור משוריין או בשם המלא 'רגימנט פרשים משוריין', בנוסף הוא קטן יותר מהרגימנטים שקדמו לו וכולל 3 אסקדרונים בלבד כל אחד עם 16 רכבי סיור משוריינים.
היסטוריה > רגימנט נושאי הרומח המלכותי של המלכה

הרגימנט נוסד ב-25 ביוני 1993 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים; 'רגימנט נושאי הרומח ה-5/ה-16 המלכותי של המלכה' ו-'רגימנט נושאי הרומח ה-17/ה-21', שגם הם אוחדו מתוך ארבעה רגימנטים של נושאי רומח (Lancers) בשנת 1922. בשנותיו הראשונות שימש רגימנט שריון עם טנקי הצ'אלנג'ר, אך משנת 2005 שונה יעודו ובשנותיו האחרונות שימש כרגימנט סיור משוריין לסיוע יחידות שריון אחרות בשדה הקרב.
רגימנט נושאי הרומח ה-5/ה-16 המלכותי של המלכה: (באנגלית: 16th/5th The Queen's Royal Lancers) נוצר בשנת 1922 על ידי איחוד שני רגימנטים:
רגימנט נושאי הרומח ה-5 האירי המלכותי: הוקם בשנת 1689 בתור 'רגימנט הדרגונים של ג'יימס וין', החל משנת 1756 הוא נקרא 'רגימנט הדרגונים ה-5 (האירי המלכותי)' ובתקופה זו הוא שירת באירלנד. במהלך המרד האירי של 1798 הואשם הרגימנט בבגידה משום שסירב להילחם בכוחות מורדים, על כך הוא פורק וברשימות הצבא היה אמור להישאר שורה ריקה בין הרגימנט ה-4 וה-6, כדי לזכור את הבושה. בשנת 1858 אולם, הוא הוקם מחדש בתור רגימנט נושאי רומח. הרגימנט שירת במערכות העיקריות של הצבא הבריטי, בהם המלחמה המהדית ומלחמת הבורים, אחד מחללי הרגימנט במלחמת העולם הראשונה (טוראי ג'ורג' אדווין) היה החייל הבריטי האחרון שנהרג במלחמה.
רגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה: הוקם בשנת 1759 בתור רגימנט דרגונים קלים. לאורך ההיסטוריה של הרגימנט הוא שירת בין היתר במלחמות הנפוליאוניות, מלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה.
רגימנט נושאי הרומח ה-17/ה-21: (באנגלית: 17th/21st Lancers) נוצר גם הוא בשנת 1922 על ידי איחוד שני רגימנטים:
רגימנט נושאי הרומח ה-17 (של הדוכס מקיימברידג'): הוקם בשנת 1759 בתור 'רגימנט הדרגונים (הקלים) ה-18' על ידי קולונל ג'ון הייל. בשנים שלאחר הקמת הרגימנט, מספרו שונה ל-17, ל-3 ושוב ל-17, בתקופה זו שירת הרגימנט בגרמניה, אירלנד ובמלחמת העצמאות של ארצות הברית. בתחילת המאה ה-19 שירת הרגימנט בהודו ובשנת 1822 שונה יעודו מדרגונים קלים ונושאי רומח, בעיקר לאור הצלחת האוהלנים הפולנים בשירות נפוליאון. ב-1826 הרוזן השלישי מלוקאן הפך למפקד הרגימנט והשקיע כסף רב במדים וציוד, מה שיצר לרגימנט שם של גנדרנים והם קיבלו את הכינוי 'הגנדרנים של בינגהאם'. בשנת 1854 נשלח הרגימנט להשתתף במלחמת קרים כחלק מהחטיבה הקלה אשר מוכרת במיוחד בשל הסתערות הבריגדה הקלה שבה השתתף גם הרגימנט. לאחר מכן הוא נשלח להודו להשתתף בשלבים האחרונים של המרד ההודי הגדול, בהמשך נלחם הרגימנט בין היתר במלחמת הזולו, מלחמת הבורים השנייה ומלחמת העולם הראשונה.
רגימנט נושאי הרומח ה-21 (של קיסרית הודו): הוקם בשנת 1858 בתור 'רגימנט הפרשים הקלים ה-3 בנגאל' לשירות חברת הודו המזרחית הבריטית במהלך המרד ההודי הגדול. לאחר המרד הועברו היחידות הצבאיות בהודו הבריטית לשירות הצבא הבריטי וכך הועבר הרגימנט לצבא בשנת 1862 בתור 'רגימנט ההוסרים ה-21'. בשנות ה-80 של המאה ה-19 שירתו חלקים מהרגימנט בסודאן במהלך המלחמה המהדית, שם שונה יעוד הרגימנט מהוסרים לנושאי רומח. בשלב האחרון של המלחמה, בקרב אומדורמאן, ביצע הרגימנט הסתערות שזכתה לפופולריות משום שוינסטון צ'רצ'יל היה בין הנלחמים ומספר מפרשי הרגימנט זכו לצלבי ויקטוריה עבור גבורתם בקרב. לאחר מכן שירת הרגימנט גם במלחמת העולם הראשונה, הוא פורק בשנת 1921 כחלק מדילול הכוחות לאחר המלחמה, אך הוחזר בשנת 1922 רק לשם איחודו עם 'נושאי הרומח ה-17'.
היסטוריה > רגימנט נושאי הרומח ה-9/ה-12

הרגימנט נוסד ב-1960 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים; 'רגימנט נושאי הרומח ה-9' ו-'רגימנט נושאי הרומח ה-12'. הרגימנט שימש כרגימנט שריון עם טנקי הצ'אלנג'ר, והוא השתתף בכל מערכות הצבא הבריטי מהקמתו, כולל מספר סבבי שירות באפגניסטן ומלחמת עיראק.
רגימנט נושאי הרומח ה-9 של המלכה: (באנגלית: 9th Queen's Royal Lancers) הוקם בשנת 1715 בתור רגימנט דרגונים, רק בשנת 1816 יעודו שונה לרגימנט נושאי רומח ובשנת 1830 הוא זכה לתואר 'של המלכה'. הוא הוקם כדי להתמודד עם איום מרד היעקוביסטים בסקוטלנד, ולאחר מכן הוא ניתן לממלכת אירלנד שם נותר עד שנת 1800. הרגימנט מוכר במיוחד עבור לחימתו במרד ההודי הגדול (1857) ולחימתו במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, במיוחד קרב אל-עלמיין השני ב-1942.
רגימנט נושאי הרומח ה-12 (של נסיך ויילס): (באנגלית: 12th Lancers) הוקם בשנת 1715 אף הוא בתור רגימנט דרגונים, בדומה לרגימנט נושאי הרומח ה-9, גם הוא הוקם כדי להתמודד עם מרד היעקוביטים וגם הוא ניתן לממלכת אירלנד שם שירת במשך 72 שנים עד לשנת 1800.
חייל מרגימנט נושאי הרומח המלכותי של המלכה ברק"ם סיור, אפגניסטן.
רק"מי סיור שימיטר של רגימנט נושאי הרומח ה-9/ה-12 באפגניסטן.
איי אפארסה

איי אפרסה (בצרפתית: îles Éparses; בתרגום חופשי: האיים הפזורים) הם קבוצה של 4 איים, אטול ושונית אלמוגים בדרום מערב האוקיינוס ההודי בקרבת מדגסקר, שמרכיבים את האזור החמישי של הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת מאז 2007. כל האיים, מלבד האי טרומלין, נמצאים במצר מוזמביק והאי טרומלין נמצא מזרחית למדגסקר.
כל האיים אינם מיושבים באופן קבוע כאשר האי טרומלין מאויש על ידי מטאורולוגים ואת שאר האיים, מאיישים 15 חיילים שמתחלפים כל 45 יום. כל האיים נמצאים במחלוקת. מאוריציוס דורשת בעלות על האי טרומלין, ואת כל שאר האיים דורשת מדגסקר.
טופוגרפיה

| אי | שטח יבשתי | לגונה | מים כלכליים | קואורדינטות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| באסאס דה אינדיה | <1 קמ"ר | 79.8 קמ"ר | 123,700 קמ"ר | 21°28′38″S 39°40′54″E﻿ / ﻿21.47735138264276°S 39.68158721923828°E﻿ / -21.47735138264276; 39.68158721923828 |
| האי אירופה | 30 קמ"ר | 9 קמ"ר | 127,300 קמ"ר | 22°21′52″S 40°21′40″E﻿ / ﻿22.364522743385525°S 40.3611946105957°E﻿ / -22.364522743385525; 40.3611946105957 |
| איי גלורייז | 7 קמ"ר | 29.6 קמ"ר | 48,350 קמ"ר | 11°34′39″S 47°17′46″E﻿ / ﻿11.57741130635834°S 47.296142578125°E﻿ / -11.57741130635834; 47.296142578125 |
| ז'ואן דה נובה | 5 קמ"ר |  | 61,050 קמ"ר | 17°03′17″S 42°43′26″E﻿ / ﻿17.054733214057993°S 42.723941802978516°E﻿ / -17.054733214057993; 42.723941802978516 |
| טרומלין | 1 קמ"ר |  | 280,000 קמ"ר | 15°53′29″S 54°31′22″E﻿ / ﻿15.891255921102431°S 54.52265739440918°E﻿ / -15.891255921102431; 54.52265739440918 |
| איי אפארסה | 44 קמ"ר | 118.4 קמ"ר | 640,400 קמ"ר |  |
כל האיים הם איי אלמוגים ולכן הגובה המרבי בכל האיים אינו עולה על מספר מטרים בודדים. האי הגדול ביותר הוא אירופה, עם שטח יבשתי בגודל כ-30 קמ"ר. האי הקטן ביותר הוא באסאס דה אינדיה שרובו נמצא מתחת במים ושטחו פחות מ-1 קמ"ר.
פאונה ופלורה

מבחינת צמחייה האיים שונים מאוד אחד מהשני, כאשר בבאסאס דה אינדיה אין כלל צמחייה, באי אירופה וגלורייז קיימים יערות חלבלוב ומנגרובים, בז'ואן דה נובה עצי קזוארינה וקוקוס ועשבים ושיחים בטרומלין. העוני היחסי בצומח ביחס לאזורים טרופיים נובע מקרקע גירית שמונעת כניסת מי גשם לקרקע.
בניגוד לצומח העני יחסית, הפאונה עשירה מאוד. החי בימי כולל אלמוגים מסביב לאיים שיוצרות שוניות אלמוגים עשירות. צבי ים מטילים ביצים באי אירופה ובאי טרומלין. האזור עשיר בעופות ימיים שמקננות באיים. בין השאר קיימת אוכלוסייה הגדולה ביותר באוקיינוס ההודי של שחפית כהה בז'ואן דה נובה. באיים כמעט ואין בעלי חיים יבשתיים מלבד באי אירופה בו קיימת אוכלוסייה גדולה של כבש בר.
היסטוריה

האיים כולם התגלו על ידי יורדי ים אירופים בתקופה שהאירופים שטו לערך הודו דרך כף התקווה הטובה (המאות ה-15 וה-16). האיים לא היו מיושבים לפני כן ובמהלך הזמן היה מיושב רק לפרקי זמן קצרים למטרות מחקר או חקלאות על ידי משפחות שהגיעו באיים שכנים כמו מדגסקר, סיישל וראוניון. בגלל הקרבה של האיים למדגסקר ולאיים שהיו תחת שלטון צרפתי, הפכו גם איים אלו לחלק מהקולוניה הצרפתית.
בשנות ה-50, בעקבות דרישה של הארגון המטאורולוגי העולמי, החליטה צרפת להציב על האיים תחנות מטאורולוגיות בעקבות המיקום של האיים בנתיב הציקלוניים. התחנות עברו תהליך של אוטומציה מלבד התחנה שנמצאת בטרומלין.
במהלך נתינת העצמאות למדגסקר, החליטה צרפת להפריד את האיים האלו ממדגסקר ולשמור עליהם בעיקר בגלל המיקום בין אסיה, אפריקה והמזרח התיכון וכן משום שהמרחבים הימיים שמסביב לאיים יכול לשמש כמקום לביצוע ניסויים גרעיניים. הנוכחות הצרפתית מתגברת ב-1973 כאשר המקום נמצאת נוכחות תמידית של כוחות צבא של אזור דרום האוקיינוס ההודי (forces armées de la zone sud de l'océan Indien בראשי תיבות FAZSOI) של צרפת. הכוח באיים מונה 15 חיילים (בהם קצין אחד) שמטרתם לשמור על המים הכלכליים של האיים.
בשנת 1960 האיים נותקו מקולוניית מדגסקר ועברו לאחריות המשרד של צרפת מעבר לים (Ministère des Outre-mer), כאשר בפועל האיים מנוהלים על ידי המושל של ראוניון ואינם מחולקים כלל לפי החלוקה המנהלית של צרפת (אין חלוקה למחוזות, חבלים וכדומה). מ-2005 האיים מנוהלים תחת המנהל של הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת. ומשנת 2007 הם מרכיבים את האזור החמישי של הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת. בעקבות השיוך הזה, האיים אינם נמצאים באיחוד האירופי.
לי-מטפורד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רובה מחורק, רובה שירות
 תכנון:  ג'יימס פריס לי 
 מדינה מייצרת:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 יצרן:  מפעל הנשק הקל המלכותי 
 מעצב:  ג'יימס פריס לי 
 תקופת השימוש:  1888–1926 (כ־38 שנים) 
 מלחמות:  Boer Wars 
 מידע טכני
 קליבר:  7.7 מ"מ, 0.303 בריטי
 פעולה:  רובה בריחי
 הזנה:  מחסנית 8/10 כדורים
 אורך כולל:  1.25 מטר
 אורך קנה:  767 מילימטרים (30.2 אינץ')
 קצב אש:  בודדות
 מהירות לוע:  621.8 מטר לשנייה
 טווח אפקטיבי:  730 מטר
 טווח מקסימלי:  1,645 מטר
 
לי-מטפורד או בשמו המלא רובה מחסנית לי-מטפורד (באנגלית: Magazine Lee–Metford Rifle בראשי תיבות: MLM) הוא רובה בריחי מחורק בעל מחסנית אשר פותח ב-1870 בבריטניה ושימש את הצבא הבריטי ומספר מדינות נוספות החל מ-1888 ועד שהוחלף בהדרגה ב-1896 על ידי הלי אנפילד. הרובה המשיך לשמש את הצבא הבריטי עד 1926 ומספר כוחות מצומצמים סביב העולם עד מלחמת העולם השנייה, כיום נמצא בשירות טקסי בין היתר ברגימנט האת'ול היילנדרים בסקוטלנד.
רובה הלי-מטפורד החליף את המרטיני-הנרי ונקלט ב-1888 בתור רובה השירות של כוחות הצבא הבריטי והאימפריה הבריטית למספר שנים בודדות, כאשר ב-1896 הוא הוחלף בהדרגה ברובה הלי אנפילד בעל עיצוב ומאפיינים דומים. הלי-מטפורד שירת במערכות השונות ברחבי האימפריה הבריטית, כולל מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה ונותר בשירות מצומצם עד שנות ה-40 של המאה ה-20.
הלי-מטפורד פותח על ידי ג'יימס פריס לי במפעל הנשק הקל המלכותי באנפילד, לונדון. הוא כלל קנה מחורק בעל עיצוב חדשני של שבע חריטות לאורך פנים הקנה בפיתוחו של ויליאם אליס מטפורד. שמו של הרובה ניתן לו על ידי שני האבות המפתחים שלו, לי ומטפורד, בדומה לנהוג בתקופה.
ראו גם

רגימנט האת'ול היילנדרים
לי אנפילד
מרטיני-אנפילד
חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית

האימפריה העות'מאנית 1481–1683
האימפריה העות'מאנית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה
החלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית הייתה מנגנון שבמסגרתו חולקה האימפריה לפרובינציות ובראשן הועמד מושל מטעם הסולטאן. החל מראשית ימי האימפריה התבססה החלוקה על שיטת הטימאר, שלה היו מאפיינים המקבילים לפיאודליזם האירופי, והיא הדגישה שלטון מרכזי ושושלתי חזק, אשר אחז במחוזות העות'מאניים שכונו איילטים.
לאחר תקופתו של סולימאן הראשון החל תהליך נסיגתה ההדרגתי של האימפריה העות'מאנית. משלהי המאה ה-17 פעל השער הנשגב לביצוע רפורמות במנגנון השלטון העות'מאני, ובכלל זה במנגנון חלוקתה המנהלית. ב-1699 ביצע הווזיר הגדול אמג'זדה חוסיין פאשא קפרולו רפורמות שהביאו לתיקונים בשיטה הקיימת והועילו לזמן קצר. בהמשך, ב-1864, במהלך תקופת הטנזימאט, נחקק חוק הווילאייטים שקבע סדרי חלוקה מנהלית חדשים באימפריה תוך ניסיון לחזק מחדש את השלטון המרכזי,אך גם הרפורמות וגם חוק זה לא מנעו את הידרדרותה של האימפריה, שאיבדה את מרבית נכסיה באירופה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
ב-1909, לאחר הדחתו של עבדול חמיד השני, גדל כוחה של מועצת האיחוד והקידמה הלאומנית, והיא הובילה קו ריכוזי נוקשה בניהול הווילאייטים. ב-1913, לאחר ההפיכה שהובלה על ידי מועצת האיחוד והקידמה, הפכה האימפריה העות'מאנית לדיקטטורה של מפלגה אחת, ובוטל חוק הווילאייטים. דווקא לאחר ההפיכה חל שינוי במדיניות הריכוזית של ניהול הווילאייטים, ובוצעו רפורמות ותיקונים במנגנון השלטון המקומי, ובכלל זה ביזורו, וזאת כדי להתמודד עם הלאומיות הערבית הגואה בפרובינציות השונות. לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרקה הישות העות'מאנית והוקמה מדינת הלאום טורקיה, שחלוקתה המנהלית התבססה על התשתית שנוצרה בשנותיה האחרונות של האימפריה.
מבייליק לאימפריה > רקע

העות'מאנים היו שליטיה של בייליק באנטוליה שהייתה נתונה לחסות סולטנות רום שמצויה הייתה בתהליך שקיעה. ב-1299 הכריז עות'מאן הראשון על עצמאותה של הנסיכות העות'מאנית ובהמשך החלו העות'מאנים לכבוש שטחים באנטוליה על חשבון האימפריה הביזנטית ונסיכויות נוספות. בתקופת אורהן הראשון מיצבו העות'מאנים את נסיכותם כמובילה מבין הנסיכויות באנטוליה תוך כיבוש שטח נוסף. בעת הזו החל תכנון ראשוני של חלוקת קרקעות ויצירת מינהל שלטוני בנסיכות. ראשית, הונהגה שיטת הטימאר הפיאודלית ובמסגרתה הוקצו קרקעות לאנשי ממשל ובעיקר לסיפאהים שמקרב הצבא העות'מאני. במסגרת שיטה זו היה מוטב הטימאר וסאל של הסולטאן והוא הופקד על השטח שהוענק לו. תושבי האזור היו צמיתים של הווסאל והעלו לו מיסים, אשר את רובם העביר לממשל המרכזי ומקצתם שמר לעצמו. בעתות מלחמה חויבו הצמיתים להתגייס לצבאו של הווסאל אשר הוכפף לפיקוד הצבאי העליון מטעם הסולטאן. כך נוצרה אצולה חדשה על בסיס עות'מאני אשר החליפה את קודמתה.
בתקופתו של באיזיט הראשון התרחבה האימפריה העות'מאנית וצבאה כבש שטחים נרחבים בבלקן ובאזור הונגריה. באיזיט הרחיב את שיטת הטימאר גם לאזורים הכבושים בבלקן והנהיג שיטת דיווח ורישום מיסים אשר ייעלה את מוטת השליטה הניהולית שלו בממלכה המתרחבת. שיטת הטימאר הפשוטה יחסית החליפה את מנגנון המיסוי הפיאודלי המורכב ורב המוטבים, אשר היה נהוג באזורים אלו והיא הקלה על האיכרים המקומיים, שהיו קודם לכן נטולי זכויות ונתונים לחסדיו של בעל הקרקע. התרחבותה של הממלכה העות'מאנית לכדי אימפריה נבלמה לאחר כיבושה על ידי טימור לנג, נפילתו של באיזיט בשבי ושקיעתה אל תוך תקופת בין המלכים. הפיכתה של הישות העות'מאנית לאימפריה, אירעה במהלך תקופת שלטונו של הסולטאן מהמט השני, "הכובש", אשר הכריע סופית את הביזנטים והשתלט על מרבית שטחי אנטוליה והבלקנים. בתקופה זו נחלקה האימפריה העות'מאנית לשני חלקים עיקריים. האחד כונה אנטוליה וכלל גם את כל המחוזות האסייתים והשני כונה רומליה - "אדמת הביזנטים" וכלל את כל המחוזות באירופה.
מבייליק לאימפריה > התפתחות החלוקה המנהלית

ראשית ההבניה המנהלית העות'מאנית בהתייחס לגודל שטחה הייתה בתקופת באיזיט השני אשר החזיר את בני האליטה העות'מאנית והעולמא למעמדם טרום תקופת שלטונו של אביו מהמט השני ובכך הרגיע את התסיסה שפשטה בקרב בני המעמדות הללו. באיזיט החל במיסוד שיטת הטימאר גם בפרובינציות הבלקניות תוך פיתוחו של מנגנון בירוקרטי. בתקופת שלטונו של סלים הראשון הכריעו העות'מאנים את האימפריה הממלוכית ובתקופת בנו סולימאן הראשון הגיעה האימפריה לשיאי התפשטות חדשים ומעריכים שאוכלוסייתה מנתה בין 20 ל-30 מיליון נפשות. סולימאן הראשון פעל לכתיבה ומיסוד של חוקים ותקנות שהיוו בסיס להתנהלות המנהלית של האימפריה במאות הבאות. העיקרון השלטוני התבסס על נאמנות לשלטון השושלתי העות'מאני והבטחת המשכיותו כערכים עליונים.