stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון בראון (שחקנית)
ביוגרפיה > קריירה

לבראון קריירה רבת שנים בטלוויזיה. ב-1970 ו-1971 הופיעה בתפקיד קטן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט". ב-1971 שיחקה בתפקיד קלרה בדרמה "Edna, the Inebriate Woman". ב-1973 השתתפה במיני-סדרה "The Time Warrior" בדמות ליידי אלינור בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד שיחקה באופרת הסבון הרפואית "מלאכים", בדרמה ההיסטורית "Churchill's People", בדרמה הקומית "Minder", בסדרה המשטרתית "The Bill", ובסדרת הפולחן "ניצולים". ב-1976 גילמה את גברת לייטון בדרמה התקופתית "הדוכסית מרחוב דיוק", והופיעה בתפקיד גברת מאן במיני-סדרה "אוליבר טוויסט".
ב-1997 כיכבה בראון בקומדיה "Ain't Misbehavin", ובשנת 2000 שיחקה בתפקיד נני סלאג בהפקה עתירת התקציב "גורמנגאסט". בראון הופיעה בתפקידים קטנים בסרטי קולנוע בהם בדמות אם מתאבלת בסרט "Psychomania" (מ-1971), ב"יום ראשון הארור" (1971), "המטרה הקלה" (1972), "The 14" (מ-1973), "רצח לפי פקודה" (1979), " ניז'ינסקי" (1980), "The Mambo Kings" (מ-1992), ובסרט "בין" הספין אוף של הסדרה "מיסטר בין" (1997). בנוסף הופיעה בראון בסרט "כלבי הקש" בתפקיד אשתו של טום הדן, אבל הסצנות בהשתתפותה נמחקו מהסרט. ב-1984 השתתפה בראון במיני-סדרה "תחרה" בכיכובה של פיבי קייטס.
הופעת הבכורה של בראון בקולנוע הייתה ב-1952 בסרט "It Started In Paradise". ב-1968 כיכבה בסרט טלוויזיה בשם "Gentle To Nora". ב-2006 השתתפה בראון במופע "Children's Party At The Palace" לכבוד חגיגות יום ההולדת השמונים של המלכה אליזבת. ב-2010 השתתפה בראון בספיישל חג המולד של תוכנית המציאות "Strictly Come Dancing".
ביולי 2012 הנחתה בראון תוכנית דוקומנטרית של ה-BBC בשם "Respect Your Elders" אשר בחנה את יחס החברה לקשישים. בראון מופיעה בראיונות ובתוכניות אירוח שונות בהן "המופע של גרהם נורטון" מ-2013.
אחד מהשחקנים בסדרה "איסטאנדרס" לסלי גרנתהאם, שגילם את אחד הנבלים בסדרה דן ווטס, המליץ על בראון בפני המפיקים לתפקיד דוט קוטון. היא גילמה את התפקיד החל ב-1985 עד 1993 ואחר כך מ-1997 והלאה.
ב-31 בינואר 2008 הופיעה בראון לבדה בפרק שלם, שבו היא מקליטה לתוך רשמקול מונולוג על חייה עבור בעלה שמאושפז בבית חולים בעקבות שבץ מוחי. נכון ל-2017 היא השחקנית היחידה ששיחקה לבדה בפרק שלם. השחקן ג'ון ברדון שגילם את בעלה בסדרה, החלים משבץ בעצמו באותה עת, מה שהוסיף פאתוס לפרק. ב-2009 הייתה בראון מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. היא השחקנית הראשונה שמופיעה באופרת המועמדת לפרס זה מאז 1988, אז הייתה מועמדת לפרס ג'ין אלכסנדר על תפקידה בדמות הילדה אוגדן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
ב-30 באפריל 2012 פורסם שבראון תצא להפסקה של שישה חודשים מ"איסטאנדרס" כדי לכתוב אוטוביוגרפיה. באוקטובר 2012 פורסם שהיא חזרה לסדרה והיא הופיעה שוב על המסך בינואר 2013.
במאי 2015 גילתה בראון שמצב הראייה שלה מדרדר בשל ניוון מקולרי, אבל טענה שהיא אינה יכולה להרשות לעצמה לפרוש מעבודה, והיא מתפללת שראייתה תשתפר. ב-2016 נוסף קו עלילה של ההידרדרות בראייתה של דוט. ב-30 בינואר 2016 פורסם שבראון חתמה על חוזה בסך 300,000£ כדי שתישאר ב"איסטאנדרס" עד גיל 90.
ביוגרפיה > תפקידים בתיאטרון

בראון הופיעה גם בתיאטרון הבריטי. ב-1959 שיחקה בתפקיד צ'יקה במחזה "The Rough and Ready Lot" מאת אלן אוון בהפקה של להקת תיאטרון 59 שהוצג בליריק אופרה האוס בהמרסמית'. היא שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני למחזה ששודר בספטמבר אותה שנה.
בראון ביימה את המחזה "Pin Money" מאת מלקום נידס בלונדון, ואת המחזה "Double D" בלונדון ובאדינבורו. היא גילמה את גברת דנברס בהפקה של הרומן "רבקה". מחזות נוספים בהם השתתפה היו "An Inspector Calls", "אריה בחורף", "מראה מעל הגשר", ומופעי פנטומיים (pantomimes) רבים. בשנים הראשונות של הקריירה שלה היא גילמה את הדה גבלר ואת ליידי מקבת'. ב-2009 שיחקה בתפקיד ג'סי בהפקה של הווסט אנד של "נערות לוח השנה" בתיאטרון נואל קווארד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בגיל 23 התחתנה בראון עם השחקן ג'ון גרלי. הוא סבל מדיכאון קליני והתאבד ב-1957. ב-1958 התחתנה עם רוברט ארנולד שהופיע בסדרת הטלוויזיה "Dixon of Dock Green" של ה-BBC. לבראון וארנולד נולדו שישה ילדים, ואחד מהם נפטר בילדותו. בני הזוג חיו יחד במשך 45 שנים עד למותו ב-2003. מאז התגוררה לבד בביתם שבסארי. היא תומכת במפלגה השמרנית כפי שאמרה למראיין בעיתון הגרדיאן בשנת 2009, ״גם אם תשלם לי להצביע ללייבור, אני לא אצביע. אני אצביע לשמרנים״.
בראון נפטרה ב-3 באפריל 2022 בגיל 95.
פרסים ומועמדויות

| שנה | תוצאה | פרס | קטגוריה | סרט או סדרה | דמות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | מועמדות | פרסי הטלוויזיה הלאומית | השחקנית הפופולרית ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2000 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | השחקנית הפופולרית ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2000 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2000 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | הפרק הטוב ביותר "Ethell's Emotional Death" | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2000 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | הזוג הטוב ביותר על המסך יחד עם גרטשן פרנקלין | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2000 | זכייה | פרסי TV Quick and Choice | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | מועמדות | פרסי הטלוויזיה הלאומית | השחקנית הפופולרית ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | הופעת הדרמה הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | גיבור השנה | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | קו העלילה הטוב ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | זכייה | פרסי Inside Soap | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | זכייה | פרסי Inside Soap | קו העלילה הטוב ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2001 | מועמדות | פרסי TV Quick and Choice | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2002 | מועמדות | פרסי הטלוויזיה הלאומית | השחקנית הפופולרית ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2002 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2002 | זכייה | פרסי הסבון הבריטי | הזוג הטוב ביותר על המסך יחד עם ג'ון ברדון | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2004 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | מועמדות | פרסי הטלוויזיה הלאומית | השחקנית הפופולרית ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | מועמדות | פרסי הסבון הבריטי | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | זכייה | פרסי הסבון הבריטי | הזוג הטוב ביותר על המסך יחד עם ג'ון ברדון | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | זכייה | פרסי הסבון הבריטי | פרס מפעל חיים | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | זכייה | פרסי Inside Soap | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | זכייה | פרסי Inside Soap | הזוג הטוב ביותר יחד עם ג'ון ברדון | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | מועמדות | פרסי TV Quick and Choice | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2005 | מועמדות | פרסי TV Quick and Choice | קו עלילה הטוב ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2007 | מועמדות | פרסי הטלוויזיה הלאומית | השחקנית הפופולרית ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2008 | מועמדות | פרסי TRIC | אישיות טלוויזיונית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2009 | מועמדות | פרסי הטלוויזיה הלאומית | הופעה בסדרת דרמה | איסטאנדרס | דוט קוטן |
| 2009 | מועמדות | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | איסטאנדרס | דוט קוטן |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971 | יום ראשון הארור | Sunday Bloody Sunday | אשה |  |
| 1971 | כלבי הקש | Straw Dogs |  | סצנות שנמחקו |
| 1972 | המטרה הקלה | Sitting Target | שכנה של לומארט |  |
| 1972 |  | Psychomania |  |  |
| 1973 |  | The 14 |  |  |
| 1979 | רצח לפי פקודה | Murder by Decree | אנה צ'פמן |  |
| 1980 | ניז'ינסקי | Nijinsky | מרלה סטפנובה |  |
| 1984 | צימאון לאהבה | Misunderstood | גברת פאלי |  |
| 1992 |  | The Mambo Kings | אשה |  |
| 1997 | בין | Bean: The Movie | דלילה |  |
| 2003 | מרג'רי וגלדיס | Margery and Gladys | גלדיס גלדוול | סרט טלוויזיה |
| 2012 |  | Second Wind |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970–1971 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | גברת פרסונס |  |
| 1971 |  | Edna, the Inebriate Woman |  |  |
| 1973–1974 | דוקטור הו | Doctor Who | ליידי אלינור מאסקס | במיני-סדרה "The Time Warrior" |
| 1974 |  | South Riding | לילי סוודון |  |
| 1974 |  | Angels | גברת פליץ' | בפרק "Round the Clock" |
| 1975 | אנשי צ'רצ'יל | Churchill's People | אגנס פסטון |  |
| 1975 | ניצולים | Survivors | סוזן |  |
| 1975 | היחידה | The Sweeney | גברת מרטין | בפרק "Ringer" |
| 1976 | בן המלך והעני | The Prince and the Pauper | אמא קנטי |  |
| 1976–1977 | הדוכסית מרחוב דיוק | The Duchess of Duke Street | גברת ויולט לייטון |  |
| 1980 |  | Sorry | ג'ון | מחזה של ה-BBC |
| 1984 | תחרה | Lace | גברת טרילוני | מיני-סדרה |
| 1984 |  | Minder | ג'ואני | בפרק "Hypnotising Rita" |
| 1984 |  | The Bill | גברת דולמן | בפרק "Clutching at Straws" |
| 1985 | אוליבר טוויסט | Oliver Twist | גברת מאן |  |
| 1985–1993, 1997–2020 | איסטאנדרס | EastEnders | דוט קוטון |  |
| 2000 | גורמנגאסט | Gormenghast | נני סלאג |  |
| 2013 |  | Heading Out | סוזי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2017 |  | June Brown at 90: A Walford Legend |  | תוכנית ספיישל |
תיאטרון

An Inspector Calls
Nightshade
אריה בחורף
הדה גאבלר
A Day Forever
רבקה
לורה
Absolute Hell
מקבת'
נערות לוח השנה (מחזה)
הערות שוליים

↑  "BBC News - Profile: June Brown". BBC Online. נבדק ב-4 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  June Brown - Family History - Genes Reunited Blog - Genes Reunited
↑  "Who Do You Think You Are: June Brown".
↑  "June Brown: 'I'm like a mongrel!'". What's on TV.
↑  Rajan, Amol (11 באוגוסט 2011). "Last Night's TV: Who Do You Think You Are?/BBC1 Village SOS/BBC1". London: The Independent. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  June Brown Interview in The Independent. Retrieved 3 January 2013
↑  June Brown Biography at entertainmentscene 360. Retrieved 11 January 2014
↑  "BBC - Press Office - BBC announces Strictly Come Dancing Christmas Special". BBC Online. BBC Press Office. 18 בנובמבר 2010. נבדק ב-19 בנובמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EastEnders star June Brown signs up for Strictly Come Dancing Christmas special". Mail Online. London: Daily Mail. 18 בנובמבר 2010. נבדק ב-19 בנובמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BBC One - June Brown: Respect Your Elders". Bbc.co.uk. 2012-08-31. נבדק ב-2014-01-10.
↑  Moreton, Cole (27 בינואר 2008). "June Brown: All alone in Dot's kitchen". The Independent. London. נבדק ב-7 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Television Awards Nominations 2009". British Academy of Film and Television Arts. אורכב מ-המקור ב-27 במרץ 2009. נבדק ב-24 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fletcher, Alex (24 במרץ 2009). "Santer hails 'remarkable' June Brown". Digital Spy. נבדק ב-24 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'EastEnders' June Brown taking six-month break". Digital Spy. 2012-04-30. נבדק ב-2014-01-10.
↑  "'EastEnders': Dot Branning makes return in January - EastEnders News - Soaps". Digital Spy. 2012-10-20. נבדק ב-2014-01-10.
↑  White, Stephen (17 במאי 2015). "EastEnders legend June Brown is losing her sight but still has to work due to financial crisis". The Daily Mirror. נבדק ב-19 במאי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Edward Roberts (30 בינואר 2016). "EastEnders legend June Brown 'signs HUGE contract to play Dot Branning until she's 90'". Daily Mirror. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Rough and Ready Lot", Radio Times, London, no. 1871, p. 19, 18 בספטמבר 1959, נבדק ב-6 באפריל 2016 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Robert Arnold". IMDb.
↑  "BBC Radio 4 - Desert Island Discs, June Brown". BBC iPlayer. 17 בפברואר 2017. נבדק ב-14 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cole Moreton (27 בינואר 2008). "June Brown: All alone in Dot's kitchen". The Independent. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aitkenhead, Decca (20 באפריל 2009). "Decca Aitkenhead meets June Brown, EastEnders' Dot Cotton". The Guardian. London. נבדק ב-2009-05-23. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "EastEnders veteran June Brown dies at 95". BBC News. 4 באפריל 2022. נבדק ב-4 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  June Brown at 90 – a Walford Legend
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb179245322 (data)  GND: 1247579719  ISNI: 0000 0003 7207 0617  LCCN: no99087142  MusicBrainz: 485cc435-e9b5-4d04-a354-5d8a001a5063  VIAF: 46404344   WorldCat (עם VIAF): 46404344
מבצר שליסלבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוצב, אזור גאוגרפי מעשה ידי אדם, אטרקציה תיירותית, סימן נוף 
 מיקום:  שליסלבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 מייסדים:  רפובליקת נובגורוד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1323
 תאריך פתיחה רשמי:  1323 
 מידות
 שטח:  7.3 הקטאר 
 
 קואורדינטות:  59°57′14″N 31°02′20″E﻿ / ﻿59.953829°N 31.038866°E﻿ / 59.953829; 31.038866
 אתר רשמי
  (למפת מחוז לנינגרד מוגדלת) סנקט פטרבורג  גטצ'ינה ויבורג טיחווין קירישי וסוולוז'סק קינגיספ וולחוב קרליה וול. טבר נובגורוד פסקוב אסטונ. פינלנד ימת לדוגה  המפרץ הפיני מבצר שליסלבורג(למפת מחוז לנינגרד רגילה) סנקט פטרבורג  גטצ'ינה ויבורג טיחווין קירישי וסוולוז'סק קינגיספ וולחוב קרליה וול. טבר נובגורוד פסקוב אסטונ. פינלנד ימת לדוגה  המפרץ הפיני מבצר שליסלבורג
 
מבצר אורשק.
בתוככי חומות המבצר.
פנים הצינוק
מבצר שליסבורג (ברוסית: Крепость Оре́шек, בגרמנית:Festung Schlüsselburg) היא אחת משורת ביצורים שנבנו על אי באגם לדוגה, בשליסלבורג, סמוך לעיר סנקט פטרבורג, רוסיה.
המצודה הראשונה נבנתה בשנת 1323. זו הייתה זירת סכסוכים רבים בין רוסיה לשוודיה והחליפה ידיים בין שתי האימפריות. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע קשה. כיום זהו חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו המרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים.
היסטוריה

מבצר מעץ בשם אורשק (Орешек) או אורחוב (Орехов) נבנה על ידי הנסיך הגדול יורי ממוסקבה (בתפקידו כנסיך נובגורוד) מטעם הרפובליקה של נובגורוד בשנת 1323. המצודה שמרה על הגישות הצפוניות לנובגורוד והגישה לים הבלטי. המצודה שוכנת על אי אורוחובץ ששמו מתייחס לאגוזים בשוודית כמו גם בפינית (Pähkinäsaari, "אי האגוזים") ובשפה הרוסית.
לאחר סדרה של סכסוכים, נחתם באוגוסט הסכם שלום באורשק, ב-12 באוגוסט 1323 בין שוודיה לנסיך הגדול יורי ורפובליקת נובגורוד. זה היה ההסכם הראשון בגבול בין הנצרות המזרחית והמערבית במערב פינלנד של ימינו. מצבת אבן מודרנית מצפון לכנסיית יוהאן הקדוש במצודה מהווה מונומנט המסמל את ההסכם. בשנת 1333 הזמינו אנשי נובגורוד את הנסיך הליטאי נארימנטאס לשלוט בגבול הצפון-מערבי. נרימאנטאס מינה את בנו, אלכסנדר נרימונטוביץ', לשלוט בנסיכות האוטונומית של אורשק.
בשנת 1348 תקף המלך מגנוס אריקסון וכבש את המבצר בקצרה במהלך מסע הצלב שלו באזור בשנים 1348–1352. המבצר נהרס עד שנובגורוד כבשה מחדש את המצודה בשנת 1351. המצודה נבנתה מחדש באבן בשנת 1352, על ידי הארכיבישוף וסילי קליקה מנובגורוד (1330–1352), שעל פי דברי הכרוניקה הראשונה של נובגורוד, נשלח על ידי בני נובגורוד לאחר שכמה נסיכים רוסים וליטאים התעלמו מתחינות העיר לעזור להם לבנות מחדש להגן על המצודה. שרידי הקירות בשנת 1352 נחפרו בשנת 1969 וניתן לראותם צפונית לכנסייה שבמרכז המצודה.
התרחבות

בשנת 1478 הרפובליקה של נובגורוד נכבשה על ידי נסיכות מוסקבה שהתחילה מיד לחזק את הגבול עם שוודיה. המצודה הקטנה הקיימת נהרסה ובמקומה נבנה מבצר אבן חדש עם שבעה מגדלים שתפס כמעט את שטח האי כולו. המרתף הנובגורודיאני הישן שימש לבניית מצודה חדשה עם שלושה מגדלים בחומות החיצוניים. אורכם הכולל של החומות היה כ-740 מטר. גובהם עד 12 מטר ורוחבם במרתף 4.5 מטר; המגדלים היו בגובה 14-16 מטרים וקוטר 16 מטר בקומת המרתף. נתונים אלה הפכו אותו למבצר הרוסי החזק ביותר באותה תקופה. התושבים נאלצו להתיישב מחדש ביבשה ולעזוב את האי והעדיפו יותר את הגדה הדרומית של נהר הנייבה.
בשנים 1554–1555, במהלך המלחמה הרוסית-שוודית, השוודים הטילו מצור על המצודה, ללא הצלחה. בתגובה, מוסקבה הטילה מצור על וויבורג, גם הוא ללא הצלחה.
במהלך מלחמת ליבוניה, בשנת 1582 הכוחות השוודים בהנהגת פונטוס דה לה גרדי כמעט כבשו את המצודה. לאחר ירי ארטילרי הם הצליחו לפרוץ לאחד המגדלים, אך לאחר מכן נהדפו על ידי המוסקבאים.
המצודה נכבשה על ידי שוודיה בשנת 1611 במהלך מלחמת אינגריה לאחר תשעה חודשי מצור, כשהמגינים איבדו 9 גברים מתוך 10. במסגרת האימפריה השוודית, המבצר היה ידוע בתור Nöteborg ("מפצח המבצר") בשוודית או Pähkinälinna בפינית, והפך למרכז של המחוז הצפוני-נטבורג (slottslän). באותה תקופה נעשה מעט מאוד כדי לשמור על המצודה במצב תקין והמומחים שהגיעו לנטבורג כדי לבצע בדיקות הזהירו את המלוכה מפני התמוטטות המבצר בשל אי אחזקה.
במהלך מלחמת אינגריה בהובלת הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' ביוני 1656, המצודה הייתה תחת מצור שהוטל על ידי הווייווד פוטיומקין שנמשכה עד נובמבר 1656 ללא הצלחה.
מלחמת הצפון הגדולה

בשנת 1702, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, נכבשה המצודה על ידי הרוסים תחת פיוטר הגדול בתקיפה אמפיבית: 440 חיילים שוודים הגנו על המצודה במשך עשרה ימים לפני שנכנעו. לאחר ירי ארטילרי כבד ו-13 שעות של לחימה בתוך המצודה, המפקד השוודי הסכים סוף סוף לכניעה בתנאים מכובדים. השוודים עזבו את המצודה עם דגלים, רובים וארבעה תותחים. הכוחות הרוסיים מנו 12,500 איש וספגו בסך הכל 1,500 נפגעים, בהשוואה ל-360 עבור השוודים במסגרת מצור מנטבורג (1702).
פיטר שינה את שם המבצר לשליסלבורג, תעתיק לאלף-בית קירילי של השם שלסלבורג (Schlüsselburg). השם, שמשמעותו "מבצר מפתח" בגרמנית, התייחס לתפיסתו של פיוטר את המצודה כ"מפתח לאינגריה".
בתקופות הקיסרות המבצר איבד את תפקידו הצבאי והוא שימשה כבית כלא פוליטי ידוע לשמצה. בין האסירים המפורסמים היו:ניקולאי בסטוז'ב,ארנסט יוהאן פון בירון, וילהלם קוכלבקר, מיכאיל באקונין,ניקולאי מורוזוב, ניקולאי נוביקוב, סרגו אורדז'וניקידזה, ורה פיגנר, שייח' מנסור ובמשך שלושים ושמונה שנים ולריאן לוקאסינסקי. איוון השישי נרצח במצודה בשנת 1764. במבצר נערכו הוצאות להורג של איוואן קלאייב ושל אלכסנדר אוליאנוב (אחיו של לנין). המבצר נודע בכינוי "הבסטיליה הרוסית". נאמר שמיד לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917 שוחררו כל האסירים, גם הפוליטיים וגם הפליליים, שהציתו את בית הסוהר, אך על פי תיעודים רשמיים מעמד הכלא בוטל כבר בשנת 1905.
המאה ה-20

בשנת 1928 הפך המבצר לסניף של המוזיאון למהפכת אוקטובר, אולם בשנת 1939, זמן קצר לפני המלחמה, הוא נסגר והמוצגים הועברו ללנינגרד.
זמן קצר לפני ששליסלבורג נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים (8 בספטמבר 1941), נשלח חיל מצב של 350 חיילי הצבא האדום למבצר באי אורחובץ כדי להביא אספקה ותחמושת לקו החזית. חיל המצב החזיק בטירה הנטושה במשך 500 יום ומנע מהגרמנים לנחות שם ולקצץ את מסלול המעבר האחרון מלנינגרד ליבשת. מזון ואספקה הובאו מהגדה הצפונית של הנייבה שנשארה בשליטה סובייטית. ירי ארטילרי כבד של הגרמנים השמיד את כל המבנים בתוך המצודה וחלק מהמגדלים והחומות החיצוניים, אך למרות ניסיונות רבים המצודה לא נכבשה. במהלך מבצע איסקרה (18 בינואר 1943) הוסר המצור על המצודה.
מצב נוכחי

המלחמה הרסה לחלוטין את המצודה. מתוך עשרת המגדלים המקוריים, נותרו רק שישה (חמישה מגדלים רוסים ומגדל שוודי אחת). שרידי הכנסייה שבתוך המצודה הפכו לאנדרטה לזכר מגיני המצודה. במצודה הוקם אתר ארכאולוגי בשנים 1968-1975 כאשר ארכאולוגים חפרו את מה שנשאר ממבצר האבן העתיק של נובגורוד, משנת 1352 וממצאים אחרים.
המצודה שימשה כאתר לקונצרט רוק שנתי מאז 2003. במקום ישנו גם מוזיאון לאסירים פוליטיים של האימפריה הרוסית ואוסף קטן של ארטילריה מתקופת מלחמת העולם השנייה. שיפוץ החומות והמגדלים איטי, אם כי עדיין בעיצומו. בתוך המצודה הוצבה אנדרטת אבן לזכר הסכם השלום הרוסי-שוודי הראשון (1323).
תיירים יכולים להגיע לאי ממאי עד אוקטובר דרך שליסלבורג או מהגדה הצפונית של נהר נייבה, דרך תחנת הרכבת פטרוקרפוסט עם מעבורות רגילות הפועלות כל 10-15 דקות.
הערות שוליים

↑  Michael C. Paul, "Archbishop Vasilii Kalika, the Fortress at Orekhov and the Defense of Orthodoxy," in Alan V. Murray, ed., The Clash of Cultures on the Medieval Baltic Frontier (Farnham, UK: Ashgate, 2009): 266–267.
↑  Arseny Nikolayevich Nasonov, ed. "Новгородская первая летопись: старшего и младшего изводов". Moscow and Leningrad, 1950, p. 100
↑  Michael C. Paul. "Secular Power and the Archbishops of Novgorod Before the Muscovite Conquest". Kritika: Explorations in Russian and Eurasian History 8, No. 2, pp. 237, 249; Paul, "Archbishop Vasilii Kalika," 257-258.
1 2 3 4 5   История крепости Орешек (Шлиссельбург). Наша Молодёжь (ברוסית).
↑  RBTH, Veronika Prokhorova, for (2014-07-04). "A day out in Shlüsselburg, Saint Petersburg's Bastille" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-16.
↑   Шлиссельбургская крепость "Орешек". www.museum.ru (ברוסית). נבדק ב-2018-03-16.
↑  Tucker, Spencer (בנובמבר 2010). Battles that Changed History: An Encyclopedia of World Conflict. ABC-CLIO. ISBN 9781598844290. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Shlisselburg-Oreshek ferry line". אורכב מ-המקור ב-2018-06-18.
↑  "Petrokrepost' ferry line".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 917154380921330290355   WorldCat (עם VIAF): 917154380921330290355 
אנדרטה לזכר הלוחמים שהגנו על המבצר ב-1941 - 1943
פטרה

ערך זה עוסק בעיר בירדן. אם התכוונתם לעיר ביוון, ראו .
פטרה (ביוונית: Πέτρα, "פטרוס" - אבן, בערבית: اَلْبَتْرَاء או اَلْبَتْرَا) היא עיר נבטית קדומה המפורסמת בארמונות הקבורה שלה החצובים באבן החול של הרי אדום, ומכאן שמה בעברית הסלע האדום. לפני כן הייתה במקום עיר אדומית. העיר הייתה בירת הנבטים ונבחרה ביוזמה פרטית כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.
פטרה שוכנת בדרום ירדן, כמאה ק"מ צפונית לעקבה. היא מכונה גם "העיר הוורודה" בפי התושבים המקומיים בשל גוון המסלע.
האתר

פטרה נמצאת בדרום ירדן בגובה של 885 מטר מעל פני הים. הדרך המקובלת להגיע לפטרה היא מהכפר הסמוך ואדי מוסא דרך קניון ה"סיק". הקניון עצמו צר למדי, ורוחבו אינו עולה על מטרים ספורים, בעוד שקירותיו מגיעים לגובה של כמאה מטרים. צלעות הקניון עשויות אבן חול נובית בצבע אדמדם, ועל קירותיו ניתן למצוא תבליטים של אלים נבטים, כתבים ופסלים. לאורך צלעות הקניון ניתן למצוא שרידים של אקוודוקטים שנועדו להעביר מים לעיר.
פטרה מפורסמת כיום בזכות המבנים החצובים במורדות ההר שנשתמרו היטב עד ימינו. הידוע מכולם הוא קבר מלכותי מפואר בשם "אוצר פרעה" (אלחזנה), שלצורך פיסולו הוזמנו אומנים מאלכסנדריה. גובהו 33.77 מטר ורוחבו 24.90 מטר, והוא נחצב מלמעלה כלפי מטה. את הרווח שבין העמודים הצדדיים מפארים פסלי ענק של רוכבי סוסים.
האתר > מוזיאון הנבטים

בשנת 1994 נפתח במקום "מוזיאון הנבטים" המתאר את חייהם ואת נדודיהם.
בשנת 2019 נפתח מוזיאון חדיש במרכז המבקרים באתר בתרומת ממשלת יפן, המציג ממצאים שונים שנמצאו באתר, כמו כן הסבר היסטורי על העיר פטרה והתרבות הנבטית.
מוטיבים אדריכליים

בפטרה השתנו דגשים אמנותיים ודתיים, אולי בכיוון הסגנוני (כטענת מקנזי) ואולי בתהליך הפוך, בכיוון הנטורליסטי. אולי הזרמים אף התקיימו במקביל זה לזה. למשל, דמות איסיס מופיעה בפטרה במאה הראשונה לפני הספירה, ובגומחה אחרת מופיעה אלה שעיצובה אנתרופומורפי במאה הראשונה לספירה. לא ברור אם כיוון ההתפתחות היה מריאליסטי למסוגנן. ייתכן שמדובר בפעולה מקבילה של זרמים אמנותיים שונים: נון-פיגורטיביזם מול אנתרופומורפיזם, ולצדם הפשטות סגנוניות סימבוליסטיות. קשה לעמוד על התפתחות ליניארית בכיוון של נטישת התיאור המצבתי הגולמי ואימוץ של תיאור אנתרופומורפי. פטריך מציע שחלה תמורה דומה, מפיסול נון-פיגורטיבי לפיסול אנתרופומורפי בתיאור האלים בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית בפטרה. עם זאת, ייתכן שתהליך זה קדם לתקופת היותה של פטרה חלק מפרובינקיה ערביה של האימפריה הרומית, שכן הקשרים הנבטיים עם רומא היו מבוססים דיים כדי לאפשר תהליך כזה של השפעה אמנותית.
היצירה הנבטית המקורית בעבר הירדן עולה בכמותה על זו ההלניסטית. חזיתות הקברים מטיפוס רומי בפטרה מונים כאחוז אחד מחזיתות הקברים בפטרה. זו עדות לדומיננטיות של ההשפעות המזרחיות באדריכלות ובפיסול הנבטיים. בפרטיה האדריכליים, החזנה היא מונומנט הלניסטי מובהק, ונבדלת בכך משאר חזיתות הקברים בפטרה, אך בחלק מהפרטים העיטוריים ניכרת השפעה מקומית. ייתכן שלאמן האלכסנדרוני שפיסל את החזנה סייעו אמנים מקומיים. בעבודתם במקביל, במשך שנים, על משטחים שונים, ייתכן שמיזגו השפעות שונות באותה יצירה, לבטח כשמדובר ביצירת-ענק כחזנה, גם אם היצירה היא תחת שרביטו של אמן אחד. גם שהותו הממושכת בפטרה במשך מעשה היצירה לבטח חשפה את האמן להשפעות הסביבה. "כשהעשירים נטו לתכנון מונומנטים של אמנות הלניסטית, אמנים מקומיים עדיין פסעו בעקבות מסורות המזרח בהחלטתם על ביצוע פרטים דקורטיביים".
זיהויה במחקר המקרא

עד העת האחרונה זוהתה פטרה כקדש המקראית. הזיהוי התבסס על התרגום לארמית בו נקראה קדש בשם רקם וקדש ברנע בשם רקם גיאה או רקם גיעה: "מהלך חד עשר יומין מחורב אורח טורא דשעיר עד רקם גיאה" (תרגום אונקלוס על דברים א' ב: "אַחַד עָשָׂר יוֹם מֵחֹרֵב דֶּרֶךְ הַר שֵׂעִיר עַד קָדֵשׁ בַּרְנֵעַ").
יוסף בן מתתיהו המשיך את גלגול השם רקם לפטרה: "ורקם (מלך מדין), אשר שמו היה כשם העיר, המרכז והבירה של כל ערב, אשר עדיין נקראת על ידי האומה הערבית בשם א-רקם על שם המלך שבנה אותה. אבל היוונים כינוה פטרה". מכאן שקדש היא פטרה, הסלע האדום בירדן. ('סלע' או 'צור' מתורגם ליוונית: πετρα - פטרה). במקום אחר מציין יוסף בן מתתיהו שפטרה נקראה לפני לכן בשם "ארקי" או "ערקא".
בשנת 1840 חשבו החוקרים כי מצאו מיקום חדש לקדש לפי הדמיון בשם לעין גדייס בנגב. אולם כשהתברר שאין קשר בין השמות ו"גדייס" היא "שוקת" בערבית, על שם השוקת שהייתה במקום, "העבירו" את המיקום לעין קודיראת הסמוכה ופטרה נעלמה מן התנ"ך. כיום עין קודיראת מסומנת במפות כקדש ברנע.
היסטוריה

לפי המסורת הבדווית בפטרה, זה המקום בו הכה משה בסלע, כאן נקברה מרים, אחות משה, וכאן גם מת אהרון על הור ההר, ג'בל הרון בערבית. הנחל העובר בפטרה נקרא ואדי מוסא, על שמו של משה רבנו, וכך גם שם העיר הסמוכה.
היסטוריה > אום אל־ביארה

על ההר הגבוה ביותר באתר, הנקרא אום אל־ביארה, נמצא אתר העיר האדומית מתקופת הברזל. בין ממצאי האתר הבולטים ניתן למנות טביעת חותם של המלך האדומי קוס־גבר, הידוע ממקורות אשוריים וכך מאפשר לתארך את ממצאי האתר, וכמה טביעות חותם נוספות, אוסטרקון אדומי קצר, מבנים, כלי חרס (קערות, ספלים, כדים, בקבוקים, פכים, נרות שמן ועוד), וממצאים קטנים אחרים (כגון חרוזים, לוחיות מעוטרות, חלקי כלים חדים, צדפים שמוצאם בים האדום, לוחית אבן המעוצבת כצלמית, ושרידי עצמות בעלי חיים).