stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום בחירה

יום חופשה לבחירה (מוכר כ"יום בחירה") הוא יום שבו רשאי עובד בישראל להיעדר מעבודתו אך לקבל שכר כאילו עבד, לפי בחירה אישית מתוך רשימה של ימים מיוחדים שנקבעו. הזכות ליום בחירה נקבעה בתחילה בהסכמים קיבוציים, ולאחר מכן עוגנה גם בחוק חופשה שנתית תשי"א-1951, במשמעות שונה במקצת.
יום בחירה בהסכמים קיבוציים

על פי הסכמים קיבוציים שונים, רשאי עובד במדינת ישראל להצהיר על יום או יומיים בשנה (על-פי ההסכם שאליו הוא כפוף) כעל ימים בהם הוא מעוניין להיעדר בתשלום מעבודתו, וזאת מתוך רשימה של ימים מיוחדים.
הרשימה כוללת בדרך-כלל את פורים, שושן פורים, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום ירושלים ותשעה באב. בחלק מההסכמים הרשימה רחבה יותר וכוללת גם את הושענא רבא, ערב פסח, ערב שביעי של פסח, אחד במאי וימים נוספים.
מקובל כי ימי הבחירה אינם באים על חשבון החופשה השנתית, אלא בנוסף להם. החוק אינו מחייב את המעביד לתת ימי בחירה, ולכן רק מי שמכוח הסכם קיבוצי מגיעים לו ימי בחירה, יוכל לדרוש אותם. כך לדוגמה, בענפי היצוא, יבוא, מסחר בסיטונות ושירותים ישנו הסכם קיבוצי כללי על פיו זכאים העובדים ליום בחירה בתשלום.
אם העובד אינו כפוף להסכם קיבוצי, או אם כבר ניצל את ימי הבחירה שהוקצו לו, תיגרע ההיעדרות מימי החופשה השנתית שלו.
יום בחירה בחקיקה

בחקיקה ניתנה למושג "יום בחירה" משמעות שונה מזו שבהסכמים הקיבוציים: זהו יום אחד בשנה שבו עובד רשאי להיעדר מעבודתו, על חשבון חופשתו השנתית, בלי להזדקק להסכמת המעסיק (אך נדרשת הודעה של 30 יום מראש על הכוונה להיעדר ביום הבחירה). תחילה נקבע יום ירושלים כיום כזה, בחוק יום ירושלים לאחריו נקבע חג הסיגד כיום כזה, בחוק חג הסיגד. בתיקון לחוק חופשה שנתית משנת 2010 נקבעה רשימה של עשרות ימי בחירה. בשנת 2012 נוספו לימי הבחירה עוד מועדים, בעלי משמעות לדתות והעדות השונות בישראל (שומרונים, מוסלמים, דרוזים, צ'רקסים, אתיופים ומועדים בינלאומיים), שהעובד רשאי לבחור מתוכם ללא קשר לדתו.
הערות שוליים

↑  חוק חופשה שנתית, באתר כל זכות
↑  רן רימון, הודעתם בזמן? אתם זכאים לחופש ב-1 במאי, באתר ynet, 30 באפריל 2012
↑  חוק יום ירושלים
↑  חוק חופשה שנתית, סעיף 6(ב) והתוספת
↑  לילך ויסמן, ‏השתוללתם בסילבסטר? מגיע לכם יום חופש למחרת - כחוק, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2011;
 צבי לביא, אושר בכנסת: עוד יום בחירה במסגרת ימי החופש, באתר ynet, 18 במאי 2010;
 יהונתן ליס, הלכתם עם האנגאובר לעבודה? יכולתם להישאר בבית, באתר הארץ, 1 בינואר 2012
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
טיסנג'פלו

| --- | --- |
סמל טיסנג'פלוסמל טיסנג'פלו
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת נירג'האזה
 שטח:  27.05 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,763 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  48°05′31″N 21°28′19″E﻿ / ﻿48.092°N 21.472°E﻿ / 48.092; 21.472 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://tiszanagyfalu.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טיסנג'פלו(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טיסנג'פלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טיסנג'פלו (בהונגרית: Tiszanagyfalu) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטיסנג'פלו מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,942 ובשנת 2020 רק 1,763 תושבים.
בטיסנג'פלו כנסייה רפורמית שנבנתה בשנת 1789.
יהודי טיסנג'פלו

בטיסנג'פלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים מטיסנג'פלו נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 23 |  |
| 1880 | 37 | 1,269 |
| 1910 | 23 |  |
| 1920 | 21 |  |
| 1930 | 15 |  |
| 1941 | 12 | 2,213 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי טיסנג'פלו שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירג'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירג'האזה • אפג' • קאלמאנהאזה • קוטאי • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • נירטלק • נירטורה • רקמז • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • אויפהרטו |  |
טיססנטמארטון

טיססנטמארטון (בהונגרית: Tiszaszentmárton) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיססנטמארטון קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,240 תושבים ובשנת 2020 רק 1,074 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13.
יהודי טיססנטמארטון

יהודים חיו בטיססנטמארטון במאה ה-18 ובמאה ה-19. החל משנת 1867 הייתה הקהילה כפופה לקהילת מאנדוק, בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 27 |  |
| 1880 | 66 | 773 |
| 1910 | 74 |  |
| 1920 | 62 |  |
| 1930 | 56 |  |
| 1941 | 45 | 1,167 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי טיססנטמארטון שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת זאהון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | זאהון • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • מאנדוק • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק |  |
טירת דבלין
הערות שוליים

↑  גנבת תכשיטי הכתר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294393105171  LCCN: n2017022835  MusicBrainz: 51d38d74-3312-4955-91fb-c76b9f23186c  VIAF: 231946238   WorldCat (עם VIAF): 231946238
טודור בורמוב

טודור סטויאנוב בורמוב (בבולגרית: Тодор Стоянов Бурмов;‏ 2 בינואר 1834, גברובו, האימפריה העות'מאנית – 25 באוקטובר 1906, סופיה, נסיכות בולגריה), היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלתה הראשון של בולגריה לאחר תום השלטון העות'מאני במדינה.
ביוגרפיה

בורמוב סיים את האקדמיה הטכנולוגית בקייב ועבד כמורה ועורך עיתון בעיר הולדתו. הוא היה פעיל במאבק למען עצמאותה של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) התנדב למטה צבא הדנובה הרוסי ורקם קשרים עם בכירי צבא האימפריה. לאחר תום המלחמה מונה על ידי הרוסים לתפקיד מושל פלובדיב.
בורמוב היה מיודד עם אלכסנדר בטנברג ולאחר הקמת נסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, מינה אותו בטנברג לתפקיד ראש ממשלתה הראשון של הנסיכות. ממשלו של בורמוב עסק בייצוב מצב ביטחון הפנים והקמת מוסדות השלטון והמשפט בנסיכות החדשה ובכלל זה החלת ממשל צבאי באזורים שהיו בעלי אחוז גבוה של תושבים מוסלמים. המפלגה השמרנית לא זכתה לתמיכה גדולה בציבוריות הבולגרית, עניין שהוביל לתמיכה מועטה יחסית לה זכתה ממשלתו של בורמוב בפרלמנט הבולגרי ולקשיים בתפקודה. בדצמבר 1879 נפלה ממשלתו של בורמוב וקלמנט טרנובסקי נקרא לעמוד בראשות הממשלה עד למציאת מחליף ראוי.
בורמוב נותר דמות משמעותית במערכת הפוליטית הבולגרית וכיהן בהמשך בתפקיד שר האוצר בממשלתו של לאוניד סובולב וכן בממשלתו השנייה של קלמנט טרנובסקי. בהמשך עזב בורמוב את המפלגה השמרנית והצטרף למפלגה הליבראלית הפרוגרסיבית בהנהגת דראגן צאנקוב. בורמוב הלך לעולמו בסופיה ב-1906 והוא בן 72 שנים.
חמאת אגוזים

| --- | --- |

כפית נוטפת חמאת אגוזים
 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 מוצא:  צרפת 
 
חמאת אגוזים (בצרפתית Beurre Noisette על שם צבעה ולא מרכיבה) או חמאה חומה היא חמאה לא-מומלחת מומסת בחום נמוך ומופרדת לשומן-חמאה ומוצקי-חלב. באופן טבעי, מוצקי-החלב שוקעים לתחתית המחבת ואז, אם הם מחוממים בעדינות, עוברים תגובת מייאר ומתחילים להשחים ולשנות את טעמם. כשמתקרב גון מוצקי-החלב לצבעם של אגוזים קלויים, מורחקת המחבת ממקור החימום. חמאת אגוזים קלה לשימוש הן בצורתה הנוזלית והן בצורתה המוצקה, המקוררת. תהליך הפקתה מקנה לה טעם חמים[דרושה הבהרה] ואגוזי, והיא נודעת במיוחד כחלק מבלילות של עוגיות מדלן ופיננסייר. נמצאת בשימוש רב במטבח הצרפתי.
ראו גם

רוטב חמאה לבנה
רוטב חמאה שחורה
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרינידד (קובה)

טרינידד (בספרדית: Trinidad) היא עיר במחוז סנקטי ספיריטוס, במרכז קובה. מאז שנת 1988 נכללת, יחד עם ואיה דה לוס אינחניוס הסמוך לה, ברשימת  אתרי המורשת העולמיים. נכון לשנת 2004 אוכלוסיית העיר מונה כ-73 אלף תושבים.
היסטוריה

דייגו ולאסקס דה קואיאר הקים את העיר בשנת 1514 בשם Villa De la Santísima Trinidad ("עיר השילוש הקדוש"). העיר קמה על מישור בצילם של הרי סיירה דל אסקמבראי (Sierra del Escambray), כחמישה ק"מ מחוף הים הקריבי בדרומה של קובה, בערך במרכזו של האי. טרינידד הייתה העיר השלישית שהקימו הספרדים באי. בתחילה התגוררו בה ארבעים משפחות, והיא הייתה לנקודת מוצא למסעות הכיבושים שערכו הספרדים ביבשת. בין היתר יצאו ממנה פרנסיסקו הרנאנדס דה קורדובה לחצי האי יוקטן ב-1517, והרנאן קורטס הפליג ממנה ב-1518 כשיצא למסעו לכיבוש מקסיקו. בתחילה עסקו תושבי טרינידד בגידול בקר וטבק, אך כלכלתה לא שגשגה. מארבעים המשפחות המקוריות שהקימו את טרינידד נותרו בשנת 1544 שתים עשרה בלבד.
שודדי ים אנגלים בזזו את טרינידד בשנים 1652 ו-1654, אך היא התאוששה ותושביה החלו לעסוק בהברחת סחורה בין קובה וג'מייקה. האנגלים שבו והתקיפו את העיר בעת מלחמת הירושה הספרדית בתחילת המאה ה-18, ושוב במלחמת אוזנו של ג'נקינס בין השנים 1748-1739.
מזלה של טרינידד החל להאיר לה פנים לקראת סוף המאה ה-18. בעיר התפתחה תעשיית גידול וייצור סוכר שהתבססה על עבדים שהובאו מג'מייקה. שדות הסוכר השתרעו בוואיה דה לוס אינחניוס בסביבותיה של העיר, וככל שתעשייה זו התפתחה, התעשרה העיר. הדבר ניכר עד היום בכמה ממבניה המפוארים של טרינידד. ב-1779 מנתה אוכלוסיית העיר 6,486 תושבים, וב-1827 כבר התגוררו בה 28,706 איש, מהם קרוב ל-12 אלף עבדים, שהועסקו ב-56 טחנות הסוכר בסביבה. העיר הגיעה לשיאה באמצע המאה ה-19, וב-1863 התגוררו בה 37,509 תושבים.
מרד עבדים שהתחולל באמצע המאה ה-19 והירידה בביקוש לסוכר, הביאו לחיסולה של התעשייה. בעיר ובסביבתה המשיכו לגדל סוכר בהיקפים מצומצמים יותר, לצד טבק ובקר, אך העיר איבדה מזוהרה. רק בשנות ה-50 של המאה ה-20 חזרה העיר להתפתח עם חיבורה בכביש לסיינפואגוס ולעיר סנקטי ספיריטוס. בשנות ה-60 קמו לאורך החוף הסמוך לעיר מספר אתרי נופש, והעיר עלתה על מפת התיירות.
אתרי העיר

התוואי העירוני של העיר נקבע במאתיים השנים הראשונות לקיומה, אולם מבני אבן היו נדירים בתקופה זו, ואלה הוקמו במהלך המאות ה-18 וה-19, עם הפריחה הכלכלית שהביאו מטעי הסוכר. לבתי העיר קומה אחת בדרך כלל, ובחזיתותיהם מרפסות הנתמכות בקורות עץ. קירות הבתים צבועים בצבעים שונים, ועל גגותיהם רעפי טרקוטה אדומים. המבנים הקולוניאליים במרכזה הקטן של העיר משומרים היטב, בין היתר בשל הקיפאון בו שקעה העיר משך מאה שנים, מאמצע המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20, והם מהווים מוקד משיכה לתיירים. ב-1988 הכריז אונסק"ו על טרינידד ועל אזור גידול הסוכר הסמוך, ואיה דה לוס אינחניוס, כעל אתר מורשת עולמית.
אתרי העיר > פלאסה מיור

פלאסה מיור (Plaza Mayor) היא מרכזה ההיסטורי של העיר והיא מוקפת מבנים מהמאות ה-18 וה-19, שרובם משמשים כיום כמוזיאונים. במרכז הכיכר רחבה המחולקת לארבע גינות, ורחובותיה מרוצפים באבנים:
בצידה הצפון-מזרחי של הכיכר שוכנת "כנסיית הרובע של השילוש הקדוש" (Iglesia Parroquial de la Santísima Trinidad) שהקמתה הושלמה ב-1892. היא הוקמה במקום בו שכנה כנסייה קודמת מהמאה ה-17 אשר נהרסה בסופה טרופית. חזית הכנסייה מעוצבת בסגנון נאו-קלאסי וניצב בה פסל עץ של ישו המכונה "האדון של הצלב האמיתי" (El Señor de la Vera Cruz) מהמאה ה-18. לפסל משמעות מיוחדת בקרב תושבי העיר, שכן במקור יועד לכנסייה בעיר וראקרוס במקסיקו. אולם בשל מזג האוויר הסוער נאלצה האונייה לשוב לטרינידד שלוש פעמים ולפרוק ממטענה, והדבר התפרש כאות. עוד ניצב בכנסייה מזבח נאו-גותי המוקדש ל"גבירתנו של הרחמים" (Nuestra Señora de la Piedad).
סמוך לכנסייה ניצב "פלאסיו ברונט" (Palacio Brunet - "ארמון ברונט") שנבנה ב-1812 על ידי מריאנו בוריי (Mariano Borrell), אחד מעשירי העיר. הארמון נקרא על שם חתנו של בוריי, ניקולאס דה לה קרוס אי ברונט (Nicholás de la Cruz y Brunet), וכיום שוכן בו "המוזיאון הרומאנטי" (Museo Romántico), המציג את חפצי המשפחה.
ממערב לכיכר שוכנים "המנזר והכנסייה של פרנסיסקו הקדוש" (Iglesia y Convento de San Francisco) שבהם נמצא גם "מוזיאון המאבק בשודדים" (Museo de la Lucha contra Bandidos). השודדים בהם מדובר הם מתנגדי המהפכה הקובנית אשר הסתתרו בהרים הסמוכים לעיר. המבנה הוקם ב-1813 על ידי נזירים פרנציסקנים, אך היה לקסרקטין ב-1895. רובה של הכנסייה נהרס בתחילת המאה ה-20 ורק מגדל הפעמונים שרד ממנה.
ממזרח לכיכר שוכן "מוזיאון גואמואיה לארכאולוגיה" (Museo de Arqueología Guamuhaya) המציג ממצאים פרה-קולומביאניים כמו גם כאלה מראשית השלטון הספרדי במקום. שמו של המוזיאון הוא שמו של האזור באחת השפות האינדיאניות של קובה. המבנה הוקם במאה ה-18 ובמאה ה-19 נוסף לו פורטיקו הפונה אל הכיכר.
בצידה המערבי של הכיכר נמצא "בית סנצ'ס איסנאגה" (Casa de los Sánchez Iznaga) שמשמש כיום כמשכנו של "המוזיאון לאדריכלות קולוניאלית" (Museo de Arquitectura Colonial). המבנה הוא תוצר של איחוד שני מבנים נפרדים שהיו שייכים למשפחות איסנאגה.
דרומית לכיכר ניצב המבנה הגדול והמרשים של "פלאסיו קנטרו" (Palacio Cantero - "ארמון קנטרו"). הארמון נקרא על שם אחד מברוני תעשיית הסוכר שרכש אותו ב-1851 ועיטר אותו בסגנון נאו-קלאסי עשיר. בארמון חצר פנימית שלאורכה ארקדה ואולם מרכזי מעוטר בפרסקאות. מעל לארמון נישא מגדל תצפית. כיום משמש המבנה כ"מוזיאון להיסטוריה עירונית" (Museo de Historia Municipal).
ערים תאומות

איטליה סן בנדטו דל טרונטו, איטליה
הערות שוליים

↑  דוח הערכה מטעם Icomos
↑  La Ciudad de Trinidad
↑  Città gemellate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4204918-0  MusicBrainz: 232fe351-79a0-4788-8be5-77a6ff5a44c5  VIAF: 237762754   WorldCat (עם VIAF): 237762754 
מבט ממגדל התצפית של פלאסיו קנטרו לעבר פלאסה מיור וכנסיית השילוש הקדוש (מימין) ומגדל הפעמונים של כנסיית סן פרנסיסקו (משמאל)
החצר הפנימית בארמון קנטרו
יום בשורה

"הרעב בשומרון" (גוסטב דורה, 1866)
"יום בְּשׂוֹרָה" הוא שיר עברי מאת רחל המשוררת, שנכתב ב-1927 ונכלל בספר שיריה הראשון, "ספיח", שראה אור באותה שנה. השיר מתייחס לסיפור בספר מלכים ב', פרק ז' על אודות ארבעה מצורעים שבישרו לעיר שומרון על סיומו המפתיע של המצור של צבא ארם דמשק על העיר, שגרם לרעב כבד.
בשירהּ מצהירה המשוררת כי תסרב לשמוע בשורת גאולה אם זו לא תגיע מאיש טהור; כלומר רק מי שמעשיו טהורים ראוי לגאול את העם, לא "מצורע" – מי שמנודה מהחברה עקב מעשיו.
פירוש השיר

ככל הנראה, רחל התייחסה בשירה למחלוקת ביישוב כנגד התנועה הרוויזיוניסטית של זאב ז'בוטינסקי. הרוויזיוניסטים נחשבו למוקצים ביישוב, שזיהה בהם סממנים פשיסטיים, ולפיכך היו "מצורעים". בדיעבד אומצה פרשנות זו על ידי עיתון "הארץ", שהדפיס את השיר לאחר מותה כמאמר מערכת בגיליון של 23 ביולי 1946, למחרת פיצוץ מלון המלך דוד על ידי תנועות המרי ובתוכם האצ"ל.
אורי הייטנר ואחרים הציעו לקרוא את השיר קריאה שונה, אירונית, ולפיה המצורעת היא רחל בעצמה, שחלתה והודרה עקב כך מקבוצת כנרת. השיר, לפי קריאה זו, מציג באופן ביקורתי את הקוראים הטהרנים אשר אינם מוכנים לקבל את בשורתה של המשוררת בשל היותה "מצורעת" ומבודדת (או את בשורתם של דוברים משולי החברה בכלל).
תשובתו של חיים גורי

המשורר חיים גורי העיד על עצמו כי התמודד עם השיר כל ימיו. הטרידה אותו הגישה הטהרנית שלפיה עדיף לא להיגאל כלל מאשר שאת הגאולה יביאו "טמאים". דן מירון כתב כי גורי "מאשים את המשוררת רחל על שבשירה 'יום בשורה' סירבה לקבל את הבשורה מפי ארבעת מצורעי שומרון, שנותרו מחוץ לעיר בעת המצור הנורא, והיו הראשונים שהבחינו בהיעלמות הניסית של הצבא הצר. המשוררת התייחסה אליהם לא כאל בני אדם נגועים, אך בעלי שמות פרטיים, אלא כאל 'אליגוריה', שבאמצעותה דחתה – כנאמנת בית 'דבר' – את הגאולה הציונית כפי שניסחוה ז'בוטינסקי ותלמידיו, כאילו היום הם מצורעים."
גורי התייחס לשיר בהרחבה במסגרת מאמר מ-1977 וכן במסגרת מחזור השירים "שאריות אריג", שהופיע בספרו "מחברות אלול" (הקיבוץ המאוחד, 1985), שם כתב: "והעיר שומרון סגורה ומסוגרת / ורעב גדול מאין כמוהו / רחל, רצוי היה שגם אותי תוסיפי, חמישי / לאלה שבישרוה. / פחות דפוק, אך לא טהור מהם בְּטַעֲרִיפֶה!" – כלומר גם ידיו של גורי, לוחם הפלמ"ח ולפיכך מבשר הגאולה הציונית ותקומת מדינת ישראל שאיננו מ"מחנה המצורעים" כביכול, אינן נקיות ואינן טהורות בהרבה.
תרגום

השיר תורגם לאנגלית על ידי מרי סירקין (התפרסם בשבועון Jewish Frontier,‏ 1935).
ליידיש תורגם מספר פעמים: על ידי אברהם ליֶסין (בכתב העת "די צוקונפט", 1927);
על ידי ידידה הקרוב של המשוררת, זלמן שזר (רובשוב) (בקובץ שיריה המתורגמים "רחל'ס לידער", 1932);
ועל ידי שמואל זארומב (באנתולוגיית שירי ארץ-ישראל שבעריכת משה בסוק "דאָס בוך פֿון דער ניַי-ארץ-ישראלדיקער פּאָעזיע", 1936).
הערות שוליים

↑  יוסף הלוי, "קול ובנות קול: השפעת הגות ריה"ל ושירתו על יוצרים עבריים מסוף המאה הי"ט ואילך", בקורת ופרשנות, 32 (תשנ"ח), עמ' 183 (המחבר מתבסס על דברים המובאים בתוך: אורי מילשטיין (עורך), שירים, מכתבים רשימות, קורות חייה, תל אביב: זמורה-ביתן - מוציאים לאור, תשמ"ה 1985, עמ' 315 הערה 26).
↑   חיים גורי, המלצת קריאה: חיים גורי על "ים ביני לבינך", באתר הארץ, 9 בפברואר 2016.
↑   דן מירון, בשורת הגאולה של חיים גורי, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2013.
↑  חיים גורי, בשורת המצורעים, מעריב, 2 בספטמבר 1977.
↑  Annunciation; tr. Marie Syrkin, Jewish Frontier, 2,5 (March 1935), p. 16.
↑  די צוקונפט, 32 (ספטמבר 1927).
↑  דער בשורה-טאָג, בתוך: רחל'ס לידער; אידיש פון ז. ר.; ארויסגעגעבן פון דער פּיאָנערן פרויען אָרגאניזאציע אין אמעריקע און קאנאדע, (ויניפג: דפוס דאָס אידישע וואָרט), 1932, עמ' 26, בארכיון האינטרנט.
↑  די בשורה, ; יידיש: ש. זאַראָמב; בתוך: משה באַסאָק (עורך), דאָס בוך פֿון דער ניַי-ארץ-ישראלדיקער פּאָעזיע: אַנטאָלאָגיע, ורשה: החלוץ, 1936, עמ' נ, בארכיון האינטרנט.
| שירת רחל |
| --- | --- | --- |
| ספיח (1927) | זמר נוגה • אל ארצי • רחל • כאן על פני אדמה • אני • כנרת • הן יצאנו בסך • כוחי הולך ודל • מיכל • פגישה, חצי פגישה • יום בשורה |  |
| מנגד (1930) | עקרה • ספר שירי • ואולי לא היו הדברים... • אם צו הגורל... • להקיץ ולדעת • זמר • גן נעול • העברת ידך • לא פעם, בקיץ • פשטתי יד לבקש רחמים • הוי ארצי הורתי • בלילה • שי • אקליפטוס • מנגד • זו הדרך • אני ואתה |  |
| נבו (1932) | אביב • רק על עצמי • הנה אקח את מבט עיניך • בגני נטעתיך • על הגורן • עם שחר • חג • מתי • כה ציפיתי ליום והגיע • ליד החלון |  |
| טיוטות ותרגומים | חופי ירדן • אל נא תשירי • התזכרי ליל אביב? • שיבה • אל גדר דחויה |  |
טירת בראן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 כתובת:  בראן 
 מיקום:  בראן 
 מדינה:  רומניה 
 בעלים:  Archduke Dominic of Austria 
 מייסדים:  המסדר הטווטוני 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1212
 תאריך פתיחה רשמי:  1212 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 קואורדינטות:  45°30′54″N 25°22′02″E﻿ / ﻿45.515°N 25.3671°E﻿ / 45.515; 25.3671
 www.bran-castle.com
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור טירת בראן(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור טירת בראן
 
טירת בראן
טירת בראן (ברומנית: Castelul Bran) היא טירה ברומניה הממוקמת בעיירה בראן על גבול מונטניה וטרנסילבניה.
היסטוריה

ב-1212 הוקמה במקום  טירה עשויה מעץ על ידי המסדר הטבטוני, אך ב-1242 היא נהרסה על ידי המונגולים. האזכור הראשון בכתובים של הטירה הוא במסמך של לאיוש הראשון, מלך הונגריה שבו הוא מרשה לסקסונים מקרונשטדט (בראשוב) להקים טירה עשויה מאבן על חשבונם.
הטירה הוקמה ב-1382, בעקבות הקמתה מקימיה קיבלו פטור מתשלום מיסים למשך מספר מאות. בעקבות הקמת הטירה היישוב בראן החל להתפתח. בין 1438–1442 הטירה שימשה להגנה במלחמה נגד העות'מאנים.
הטירה החליפה בעלים מספר פעמים. היא הייתה בבעלותו של מירצ'ה הזקן, יותר מאוחר היא הועברה לבעלותם של תושבי בראשוב. לאחר מלחמת העולם הראשונה תושבי בראשוב העניקו את הטירה במתנה למלכת רומניה מארי והטירה החלה לשמש בתור מעון קיץ של משפחת המלוכה הרומנית עד 1947 אז נאלצו לוותר על כתרם.
ב-2006 הטירה הוחזרה לדומיניק הבסבורג, נכדה של המלכה מארי, ב-2007 הטירה הוצעה למכירה, אך ב-2009 הוחלט להשאיר את הטירה בתור מוזיאון.
מוזיאון

ב-1957 נפתח מוזיאון בטירה. לטירה, המוצגת לתיירים בתור "טירת דרקולה", יש למעשה קשר דל לולאד המשפד (ולא ידוע אם שהה בה בעצמו). הטירה התפרסמה בעיקר בזכות הרומן של ברם סטוקר, "הרוזן דרקולה".
טרינידד וטובגו במשחקים האולימפיים

אטו בולדון (שמאל), לאחר זכייתו במדליית ארד בריצת 100 מטר באולימפיאדת סידני. מימינו הזוכה במדליית הזהב, מוריס גרין מארצות הברית, והזוכה במדליית הכסף, אובדלה תומפסון מברבדוס
קשורן וולקוט באולימפיאדת לונדון
טרינידד וטובגו משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). בשלוש האולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה, הייתה עדיין מושבה בריטית. לאחר שב-1958 כוננה טרינידד וטובגו, יחד עם ברבדוס וג'מייקה, את הפדרציה של איי הודו המערבית, התחרו הספורטאים הטרינידדים באולימפיאדת רומא (1960) במשלחת של הפדרציה. לאחר פירוק הפדרציה ב-1962, הייתה טרינידד וטובגו למדינה עצמאית, שהשתתפה בכל המשחקים שנערכו מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
במשחקים בהם השתתפה טרינידד וטובגו צברו ספורטאיה 19 מדליות, מהן שלוש מדליות זהב. 15 מהמדליות הושגו באתלטיקה, והיתר בהרמת משקולות ובשחייה.
ספורטאים מטרינידד וטובגו השתתפו גם בשלוש אולימפיאדות החורף שנערכו בין אולימפיאדת לילהאמר (1994) לאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), אך לא רשמו הישגים משמעותיים.