חיסון נגד חצבת
שימושים רפואיים

מנה אחת יעילה בכ-93% בעוד שתי מנות של החיסון יעילות בכ-97% במניעת חצבת. לפני השימוש הנרחב בחיסון, חצבת הייתה שכיחה עד כדי כך שהזיהום נחשב ל"בלתי נמנע כמו מוות ומיסים".  בארצות הברית, מקרים מדווחים של חצבת ירדו מ-3 ל-4 מיליון עם 400 עד 500 מקרי מוות לעשרות אלפי מקרים בשנה בעקבות כניסתם של שני חיסוני חצבת ב-1963 (הן חיסון מומת וחי מוחלש (זן אדמונסטון B) קיבלו רישיון לשימוש, ראה תרשים מימין).  הגברת שיעורי ההתחסנות בעקבות התפרצויות בשנים 1971 ו-1977 הביאה לירידה נוספת לאלפי מקרים בשנה בשנות ה-80. התפרצות של כמעט 30,000 מקרים ב-1990 הובילה לדחיפה מחודשת לחיסון ולהוספת חיסון שני ללוח הזמנים המומלץ. לא יותר מ-220 מקרים דווחו בכל שנה מ-1997 עד 2013, וההערכה הייתה שהמחלה כבר לא אנדמית בארצות הברית.   בשנת 2014 דווח על 667 מקרים.
היתרון של חיסון חצבת במניעת מחלות, נכות ומוות תועד היטב. במהלך 20 השנים הראשונות לאחר קבלת הרישיון בארצות הברית, חיסון נגד חצבת מנע כ-52 מיליון מקרים של המחלה, 17,400 מקרים של מוגבלות שכלית ו-5,200 מקרי מוות.  מ-1999 עד 2004, אסטרטגיה שהובילה ארגון הבריאות העולמי ו־UNICEF הובילה לשיפורים בכיסוי החיסונים נגד חצבת, שמנעו על פי הערכות 1.4 מיליון מקרי מוות מחצבת ברחבי העולם.  החיסון נגד חצבת הוביל לחיסול כמעט מוחלט של המחלה בארצות הברית ובמדינות מפותחות אחרות. בעוד שהחיסון נעשה עם וירוס חי שעלול לגרום לתופעות לוואי, אלו הן הרבה פחות ופחות חמורות מהמחלה והמוות הנגרמים על ידי החצבת עצמה; תופעות לוואי החל מפריחה ועד, לעיתים נדירות, פרכוסים, מתרחשות באחוז קטן מהמקבלים.
חצבת נפוצה ברחבי העולם. אף על פי שהחצבת הוכרזה "מחוסלת" מארצות הברית בשנת 2000, יש צורך בשיעורים גבוהים של חיסון ותקשורת מצוינת עם המסרבים לחיסון כדי למנוע התפרצויות ולקיים את חיסול החצבת. מתוך 66 מקרי החצבת שדווחו בארצות הברית בשנת 2005, מעט יותר ממחציתם היו מיוחסים לנער אחד לא מחוסן שנדבק במהלך ביקור ברומניה.  אדם זה חזר לקהילה עם הרבה ילדים לא מחוסנים. ההתפרצות שהתקבלה הדביקה 34 אנשים, רובם ילדים ולמעשה כולם היו לא מחוסנים; שלושה מהם אושפזו בבית החולים. המענה לבריאות הציבור הצריך לבצע כמעט 5,000 שיחות טלפון כחלק מאיתור קשר, סידור וביצוע בדיקות לפי הצורך, וארגון חיסון חירום לאנשים בסיכון שהיו במגע עם אדם זה. משלמי מיסים וארגוני בריאות מקומיים שילמו ככל הנראה יותר מ-167,000 דולר ארצות הברית בעלויות ישירות כדי למנוע את ההתפרצות היחידה הזו. מגפה גדולה נמנעה עקב שיעורי החיסון הגבוהים ביישובי הסביבה.
לחיסון יש השפעות לא ספציפיות כמו מניעת זיהומים בדרכי הנשימה, שעשויות להיות גדולות ושימושיות מאלו של מניעת חצבת בלבד. יתרונות אלו גדולים יותר כאשר החיסון ניתן לפני גיל שנה. חיסון בטיטר גבוה הביא לתוצאות גרועות יותר אצל בנות, ולפיכך אינו מומלץ על ידי ארגון הבריאות העולמי.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) ממליץ על שתי מנות חיסון לכל הילדים. במדינות עם סיכון גבוה למחלה יש לתת את המנה הראשונה בסביבות גיל תשעה חודשים. אחרת ניתן לתת אותו בגיל שנים עשר חודשים. המנה השנייה צריכה להינתן לפחות חודש לאחר המנה הראשונה. זה נעשה לרוב בגיל 15 עד 18 חודשים. לאחר מנה אחת בגיל תשעה חודשים 85% חסינים, בעוד מנה לאחר שנים עשר חודשים מעלה את החסינות ל 95%.
בבריטניה, המלצת שירות הבריאות הלאומי (NHS) היא למנה ראשונה של החיסון בסביבות גיל 13 חודשים והשנייה בגיל שלוש שנים וארבעה חודשים.
בקנדה, Health Canada ממליצה לילדים הנוסעים מחוץ לצפון אמריקה לקבל חיסון MMR אם הם בני שישה עד 12 חודשים. עם זאת, לאחר שהילד בן 12 חודשים הם צריכים לקבל שתי מנות נוספות כדי להבטיח הגנה לאורך זמן.
ההשפעות השליליות הקשורות לחיסון MMR כוללות חום, פריחה, כאבים באתר ההזרקה ובמקרים נדירים, שינויי צבע אדומים או סגולים בעור הידועים כ־thrombocytopenic purpura, או התקפים הקשורים לחום ( התקף חום ).
מחקרים רבים לא מצאו קשר בין חיסון MMR לאוטיזם .