stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק
שנים ראשונות

ג'ודרל בנק שימש לראשונה כאתר לפעילות אקדמית ב-1939 כאשר מחלקת הבוטניקה בפקולטה למדעי החיים של אוניברסיטת מנצ'סטר רכשה שלושה שדות באזור. האתר קרוי על שם גבעה נמוכה סמוכה הקרויה ג'ודרל בנק ("גדת ג'ודרל"), הקרויה על שם ויליאם ג'ודרל (William Jauderell), קשת בצבא אנגליה במאה ה-14, שצאצאיו התגוררו באחוזה שכיום היא בית הספר "טרה נובה". האתר הורחב ב-1952 כאשר נרכשה חווה מג'ורג' מסי (George Massey) שבה הוקם טלסקופ לובל.
האתר שימש בפעם הראשונה למחקר באסטרופיזיקה ב-1945, כאשר ברנרד לובל השתמש בחלק מהציוד שנשאר ממלחמת העולם השנייה, כולל מכ"ם טיווח, במטרה לחקור קרניים קוסמיות. הציוד היה מערכת מכ"ם מדגם GL II שבנה הפיזיקאי והאסטרונום ג'יימס סטנלי היי (James Stanley Hey), ושפעלה באורך גל של 4.2 מטרים. במקור התכוון לובל להשתמש בציוד במנצ'סטר, אבל הפרעות חשמליות שנגרמו מהחשמליות שפעלו ברחוב אוקספורד הסמוך מנעו זאת. הוא העתיק את הציוד לג'ודרל בנק, כ-40 קילומטרים דרומית לעיר, ב-10 בדצמבר 1945. המחקר העיקרי של לובל היה בתחום הדי רדיו חולפים, ועד אוקטובר 1946 הוא הוכיח כי נגרמו ממסלולי מטאורים מיוננים. אנשי הצוות הראשונים היו אלף דין ופרנק פודן שצפו במטאורים בעין בלתי מזוינת במקביל ללובל שבחן את האותות האלקטרומגנטיים תוך שימוש בציוד. בפעם הראשונה שלובל הפעיל את המכ"ם, ב-14 בדצמבר 1945, היה מטר המטאורים של הג'מינידים בשיאו.
במהלך השנים אחר-כך צבר לובל ציוד רדיו צבאי לשעבר, כולל בקתה ניידת, המכונה בצבא "פארק רויאל". הבניין הקבוע הראשון היה סמוך לבקתה ונקרא על שמה.
שנים ראשונות > הטלסקופ זרקור

ב-1946 השאיל הצבא לג'ודרל בנק רדיו-טלסקופ המכונה זרקור, הוא כלל סדרה של אנטנות יאגי ושימש לתצפיות אסטרונומיות.
ב-9 וב-10 באוקטובר 1946 הבחין הטלסקופ ביינון באטמוספירה שנגרם ממטאורים במטר המטאורים של הדרקונידים. כאשר סיבבו את האנטנה ב-90 מעלות בשיא המטר, צנח מספר האיתורים לרמת הרקע, מה שהוכיח שהאותות החולפים שזוהו על ידי המכ"ם נגרמו מהמטאורים. הטלסקופ שימש אז לקביעת נקודת ההקרנה של המטאורים. דבר זה היה אפשרי כיוון שקצב ההדים היה במינימום בנקודת ההקרנה, ובמקסימום ב-90 מעלות ממנה. הטלסקופ ומקלטים אחרים באתר, חקרו את זוהר הקוטב שנצפה בתחילת אוגוסט 1947.
שנים ראשונות > הטלסקופ טרנזיט

טלסקופ טרנזיט היה רדיו-טלסקופ מסוג טלסקופ זניט (טלסקופ המצביע לזניט) פרבולואידי בקוטר 66 מטרים שנבנה ב-1947. בזמנו היה זה הרדיו-טלסקופ הגדול בעולם. הוא היה בנוי מרשת של תילים שהייתה תלויה מטבעת של עמודי פיגומים בגובה 7.3 מטרים, שהתמקדה באותות רדיו בנקודת מוקד בגובה 38 מטרים מעל פני הקרקע. הטלסקופ צפה ישירות מעלה, אבל ניתן היה לשנות את כיוון האלומה במידת מה על ידי הטיה של התורן במטרה לשנות את מיקומה של נקודת המוקד. תורן המוקד הוחלף מעץ לפלדה לפני שהבנייה הושלמה.
הטלסקופ הוחלף על ידי טלסקופ לובל בר הכוונון שקוטרו 76 מטרים. ואחר-כך נבנה באותו מקום רדיו-הטלסקופ Mark II.
הטלסקופ היה מסוגל למפות רצועה בת ±15 מעלות סביב הזניט בתדירויות של 72 ו-160 מגה-הרץ, בכושר הפרדה של מעלה אחת ב-160 מגה-הרץ. הוא גילה רעשי רדיו מגלקסיית אנדרומדה בקבוצת הכוכבים אנדרומדה, הזיהוי הוודאי הראשון של מקור רדיו חוץ גלקטי, ואת השרידים של הסופרנובה של טיכו בתדירויות הרדיו. סופר נובה זו טרם זוהתה באותה תקופה באמצעות אסטרונומיה אופטית.
טלסקופ לובל

טלסקופ "Mark I", הידוע כיום כטלסקופ לובל, היה אנטנת רדיו-טלסקופ בת כוונון בקוטר 76.2 מטרים, שהייתה הגדולה ביותר בעולם כאשר נבנתה ב-1957, תואר שבו החזיקה 10 שנים. נכון ל-2020 היא השלישית בגודלה בעולם אחרי טלסקופ גרין בנק בווירג'יניה המערבית וטלסקופ אפלסברג בגרמניה, שניהם בקוטר 100 מטרים. חלקים ממנגנוני צריחי התותחים של אוניות המערכה Revenge ו-Royal Sovereign שולבו במערכת המנועים של הטלסקופ. הטלסקופ הפך מבצעי באמצע 1957, ממש בזמן לפני השיגור של ספוטניק 1, לוויין מלאכותי מתוצרת ברית המועצות שהיה הראשון ששוגר על ידי האדם לחלל. טלסקופ לובל היה היחיד שהיה מסוגל לעקוב אחרי רקטות ההאצה של ספוטניק באמצעות מכ"ם, ואיתרה אותה לראשונה ממש לפני חצות ב-12 באוקטובר 1957, שמונה ימים לאחר ששוגרה.
בשנים לאחר מכן עקב הטלסקופ אחרי גשושיות חלל שונות. בין 11 במרץ ל-12 ביוני 1960, הוא עקב אחר הגשושית פיוניר 5 ששגרה נאס"א מארצות הברית. הטלסקופ שלח פקודות לגשושית, כולל אלו להפרדתה מהרקטה שנשאה אותה, ולהפעיל את המשדר החזק יותר שלה כאשר הגשושית נמצאה במרחק של 12 מיליון קילומטרים מכדור הארץ. הוא קיבל נתונים מהגשושית, הרדיו-טלסקופ היחיד בעולם שהיה מסוגל לעשות זאת. בפברואר 1966, התבקש מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק על ידי ברית המועצות לעקוב אחר נחתת הירח הבלתי-מאוישת לונה 9, ולתעד באמצעות העברת פקס תמונות ששיגרה מפני הירח. התצלומים נשלחו לעיתונות הבריטית ופורסמו לפני שהסובייטים פרסמו אותם ברבים. ב-1969 עקב הטלסקופ אחר הנחתת לונה 15 של ברית המועצות שהתרסקה על הירח במקביל לשהות של אפולו 11 על פניו. הקלטה של הרגעים שבהם צפו המדענים של ג'ודרל בנק במשימה פורסמה ב-3 ביולי 2009.
בתמיכה של סר ברנרד לובל עקב הטלסקופ אחרי לוויינים רוסים. המצפה שיתף מידע על תצפיות על לוויינים וגשושיות עם פעילות המעקב ופיתוח הלוויינים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית במסגרת הפרויקט "Project Space Track".
מעקב אחר גשושיות חלל היה רק שבריר מזמן התצפיות של טלסקופ לובל, והשאר שימש לתצפיות מדעיות, כולל שימוש במכ"ם למדידת המרחק לירח ולנוגה. תצפיות על מייזרים אסטרופיזיקליים סביב אזורים שבהם נוצרים כוכבים וכוכבי ענק, תצפיות על פולסרים (כולל גילוי של פולסרים בתדירות של מילישנייה, והפולסר הראשון בצביר כדורי), תצפיות על קוואזרים ועדשות כבידה (כולל האיתור הראשון של עדשות כבידה ושל טבעת איינשטיין). הטלסקופ שימש לתצפיות במסגרת פרויקט סט"י.
טלסקופים Mark II ו-III

Mark II הוא רדיו-טלסקופ אליפטי, שבו אורך הציר המרכזי הוא 38.1 מטרים ואורך הציר המשני הוא 25.4 מטרים. הוא נבנה ב-1964. בנוסף לפעולתו כטלסקופ בפני עצמו הוא משתתף כיום בפרויקט MERLIN. טלסקופ Mark III זהה בגודלו ל-Mark II. הוא נבנה ב-1966 ותוכנן להיות בר שינוע. בפועל הוא מעולם לא הוזז מהאתר המקורי סמוך לננטוויץ' (Nantwich), שם שימש חלק מפרויקט MERLIN. הוא הוצא מכלל שימוש ב-1996, 20 שנים לאחר הקמתו.
הצעות לדגמי טלסקופים IV‏, V ו-VA

הצעות לדגמי טלסקופים IV‏, V ו-VA הועלו בין שנות ה-60 לשנות ה-80 של המאה ה-20, כשהמטרה היא לבנות רדיו-טלסקופים גדולים אפילו יותר.
דגם Mark IV היה הצעה לטלסקופ עצמאי בקוטר של 300 מטרים, שיבנה כפרויקט לאומי.
דגם Mark V היה הצעה לטלסקופ נייד בקוטר של 120 מטרים. הרעיון מאחורי הצעה זו היה לבנות טלסקופ שינוע על מסילת ברזל באורך של 1.2 קילומטר הצמודה לג'ודרל בנק, אולם חשש מפני רמות הפרעות חשמליות עתידיות הובילו למסקנה שעדיף אתר בוויילס. הצעות עיצוב התקבלו מחברת הזבנד ושות', ופרימן פוקס, שתכננו את הטלסקופ של מצפה הכוכבים פארקס באוסטרליה.
דגם Mark VA היה דומה לדגם Mark V, אבל עם אנטנה קטנה יותר של 114 מטרים ושימוש בבטון דרוך, דומה לדגם Mark II (שני הדגמים הקודמים דמו יותר לטלסקופ לובל).
אף אחד מהטלסקופים המוצעים לא נבנה, אף על פי שבוצעו מחקרי תכנון ונוצרו דגמים בקנה מידה, בין היתר בגלל האקלים הפוליטי שהשתנה, בחלקו בגלל המגבלות התקציב של המחקר האסטרונומי בבריטניה, והיה צורך לשדרג את טלסקופ לובל לדגם IA בעלות שהייתה גבוה מהמחיר הראשוני.
מכשירי מכ"ם אחרים

ב-1964 נבנה מכ"ם בקוטר 15 מטרים למחקר אסטרונומי ולמעקב אחר הגשושיות זונד 1, זונד 2, ריינג'ר 6 וריינג'ר 7, ואפולו 11. הוא פורק ב-1982 לאחר שתאונה גרמה לנזק בלתי הפיך למשטח בן ה-15 מטרים של הטלסקופ, והוחלף בטלסקופ מדויק יותר בקוטר 12.8 מטרים המשמש בעיקר לתצפיות על פולסרים, ומנטר ברציפות את פולסר ערפילית הסרטן.
במקביל להתקנת הטלסקופ בן ה-12.8 מטרים הותקנה אנטנת מכ"ם קטנה יותר בקוטר 6.4 מטרים (שכינויה "טלסקופ 7 מטרים") המשמשת להדרכות לסטודנטים לתואר ראשון. שני מכשירי מכ"ם אלו שימשו במקור במתחם וומרה (Woomera Rocket Testing Range) באוסטרליה הדרומית. טלסקופ 7 המטרים נבנה במקור על ידי חברת מרקוני.
טלסקופ ציר הקוטב (Polar Axis telescope) נבנה ב-1962. לטלסקופ הייתה אנטנה מעגלית בקוטר 15.2 מטרים ומנגנון היגוי מהסוג Polar mount, והוא שימש בעיקר לניסוי במכ"ם על הירח. המכ"ם הוצא מכלל שימוש.
טלסקופ מחזיר אור בקוטר 460 מילימטרים נתרם למצפה ב-1951, אבל כמעט שלא השתמשו בו, והוא נתרם לאגודה האסטרונומית של סלפורד ב-1971.
MERLIN

רשת אינטרפרומטר רב-אלמנטית הקשורה לרדיו (Multi-Element Radio Linked Interferometer Network), הידועה בראשי התיבות של שמה באנגלית כ-MERLIN, היא מערך של רדיו-טלסקופים המפוזרים לרוחב אנגליה וגבולות ויילס. המערך מופעל על ידי מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק מטעם מועצת מתקני המדע והטכנולוגיה (Science and Technology Facilities Council) כמתקן לאומי. המערך כולל שבעה רדיו-טלסקופים וכולל גם את טלסקופ לובל, טלסקופ Mark II ורדיו-טלסקופים בקיימברידג', דפורד (Defford), נוקין (Knockin), דרנהול (Darnhall) ופיקמיר (Pickmere). קו הבסיס הארוך ביותר הוא 217 קילומטרים ו-MERLIN יכולה לפעול בתדירות בין 151 מגה-הרץ ל-24 ג'יגה-הרץ. באורך גל של 6 סנטימטרים (תדירות של 5 ג'יגה-הרץ), יש ל-MERLIN כושר הפרדה של 50 מילישניית קשת, שווה ערך לכושר ההפרדה באורכי גל אופטיים של טלסקופ החלל האבל.
אינטרפרומטריה של קו בסיס ארוך מאוד

מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק היה מעורב באינטרפרומטריה של קו בסיס ארוך מאוד (Very Long Baseline Interferometry, בראשי תיבות VLBI) משלהי שנות ה-60 של המאה ה-20. טלסקופ לובל נטל חלק בניסוי האינטרפרומטר הטרנס-אטלנטי הראשון ב-1968, יחד עם טלסקופים אחרים במצפה הכוכבים אלגונקווין (Algonquin Radio Observatory) באונטריו ובמצפה הכוכבים דומיניון (Dominion Radio Astrophysical Observatory) בקולומביה הבריטית בקנדה. טלסקופ לובל וטלסקופ Mark II משתתפים באופן קבוע במערך VLBI יחד עם רדיו-טלסקופים אחרים ברחבי אירופה (רשת VLBI האירופית), תוך כושר הפרדה של סביב 0.001 שניית קשת.
מערך הקילומטר הרבוע

באפריל 2011 נקבע שמרכז הבקרה של הפרויקט המתוכנן מערך קילומטר רבוע (Square Kilometre Array, בראשי תיבות SKA) יהיה במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק. ה-SKA הוא שיתוף פעולה בין 20 מדינות להקמת רשת של אלפי רדיו-טלסקופים שיבנו באוסטרליה ובדרום אפריקה, שסך שטח האנטנות שלהם יגיע לקילומטר רבוע, שווה ערך לרדיו-טלסקופ הגדול ביותר שנבנה אי פעם. באפריל 2015 הוכרז שג'ודרל בנק היה המשכן הקבוע למטה של SKA למשך תקופת ההפעלה המתוכננת של הטלסקופ (מעל 50 שנים).
מחקר

מרכז האסטרופיזיקה של ג'ודרל בנק (Jodrell Bank Centre for Astrophysics), שהמצפה הוא חלק ממנו, הוא אחד מקבוצות מחקר האסטרופיזיקה הגדולות ביותר בבריטניה. כמחצית מהמחקר של הקבוצה הוא בתחום אסטרונומיית הרדיו, כולל מחקר של פולסרים, קרינת הרקע הקוסמית, עדשות כבידה, גרעינים גלקטיים פעילים ומייזרים אסטרופיזיקליים. הקבוצה עורכת מחקרים גם באורכי גל שונים, כשהיא בוחנת היווצרות כוכבים והאבולוציה שלהם, ערפיליות פלנטריות ואסטרוכימיה.
במאי 2017 הצטרף מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק לשותפות עם יוזמת Breakthrough Listen וישתף מידע עם צוות ג'ודרל בנק, שמעוניין לערוך מחקר לחיפוש אחר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ באמצעות הרדיו-טלסקופ בן ה-76 מטרים ומערך ה-e-MERLIN.
יש תוכנית פיתוח פעילה החוקרת ובונה מקלטים ומכשירים טלסקופיים. המצפה היה מעורב בהכנת כמה ניסויים של קרינת הרקע הקוסמית, כולל "ניסוי טנריף" (Tenerife Experiment), שנמשך משנות השמונים של המאה ה-20 עד 2000, והמגברים והקריוסטטים עבור מערך קטן מאוד (Very Small Array). החוקרים בנו את הרכיבים הקדמיים של המקלטים בתדירויות 30 -44 מגה-הרץ עבור טלסקופ החלל פלאנק. מקלטים תוכננו בג'ודרל בנק עבור מצפה הכוכבים פארקס באוסטרליה.
איום בסגירה

ב-3 במרץ 2008 דווח כי מועצת מתקני המדע והטכנולוגיה של בריטניה (STFC), שהתמודדה עם גירעון של 80 מיליון לירות שטרלינג, שוקלת למשוך את מימונה השנתי המתוכנן של 2.7 מיליון לירות שטרלינג למימון פרויקט e-MERLIN. הפרויקט, שמטרתו להחליף את התקשורת בגלי מיקרו שבין ג'ודרל בנק למספר רדיו-טלסקופים אחרים בכבלים של סיבים אופטיים ברוחב פס גדול, מה שאמור לשפר מאוד את הדיוק של התצפיות, שנתפס כקריטי להישרדות המתקן. ברנרד לובל אמר "זה יהיה אסון ... גורלו של הטלסקופ של ג'ודרל בנק קשור לגורלו של e-MERLIN. אני לא חושב שהממסד יכול לשרוד אם יקוצץ המימון של e-MERLINE".
ב-9 ביולי 2008 דווח כי בעקבות סקירה מחודשת, הפכה המועצה את עמדתה הראשונית, וכעת תבטיח מימון של 2.5 מיליון לירות שטרלינג בשנה למשך שלוש שנים.
התייחסות בתרבות

מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק מוזכר בכמה פרקים בסדרה דוקטור הו. אזכורים נוספים קיימים בספר מדריך הטרמפיסט לגלקסיה וגם בסרט שנעשה על פי הספר, כמו גם סרטי מדע בדיוני נוספים. מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק הוא ברקע הווידאו המוזיקלי של הסינגל "Secret Messages" של להקת הרוק הבריטית Electric Light Orchestra. הדמות המרכזית ברומן "Boneland" של סופר המדע הבדיוני אלן גארנר הוא אסטרופיזיקאי בצוות של המצפה.
הערכה

מאז 13 ביולי 1988 מוגדר טלסקופ לובל כבניין רשום מדרגה ראשונה (Grade I Listed building). ב-10 ביולי 2017 הוגדר גם טלסקופ Mark II כבניין רשום מדרגה ראשונה. באותו תאריך הוגדרו חמישה מבנים אחרים באתר כמבנים רשומים מדרגה שנייה, והם טלסקופ הזרקור, בניין הבקרה, בהיין המכונה "פארק רויאל" סדנת האלקטרוניקה, ובקתת הקשר. דרגה ראשונה (Grade I) היא הגבוהה ביותר מבין שלוש דרגות ומוענקת לבניינים שהם בעלי "עניין יוצא דופן". דרגה שנייה כוללת שתי רמות (*Grade II ו-Grade II), דרגה שנייה רגילה מוענקת למבנים בעלי "עניין מיוחד".
בישיבה ה-43 של ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו בבאקו ב-7 ביולי 2019, אומץ מצפה הכוכבים של ג'ודרל בנק כאתר מורשת עולמית על בסיס 4 קריטריונים:
קריטריון 1: מצפה הכוכבים של ג'ודרל בנק הוא יצירת מופת של גאונות יצירתית אנושית הקשורה להישגיה המדעיים והטכנולוגיים.
קריטריון 2: מצפה הכוכבים של ג'ודרל בנק מייצג החלפה של ערכים אנושיים של התפתחות לאורך פרק זמן ובקנה מידה עולמי.
קריטריון 4: מצפה הכוכבים של ג'ודרל בנק מייצג דוגמה יוצאת דופן לתיזמור טכנולוגי המדגים שלב משמעותי בהיסטוריה האנושית.
קריטריון 6: מצפה הכוכבים של ג'ודרל בנק קשור באופן ישיר ומוחשי לאירועים ורעיונות בעלי משמעות אוניברסלית יוצאת דופן.
לקריאה נוספת

Adams, Douglas (1986). Hitchhiker's Guide to the Galaxy—A Trilogy in Four Parts. Pan Books. ISBN 0-330-31611-7.
Gunn, A. G. (2005). "Jodrell Bank and the Meteor Velocity Controversy". In The New Astronomy: Opening the Electromagnetic Window and Expanding Our View of Planet Earth, Volume 334 of the Astrophysics and Space Science Library. Part 3, pages 107–118. Springer Netherlands. doi:10.1007/1-4020-3724-4_7
Lovell, Bernard (1968). Story of Jodrell Bank. Oxford University Press. ISBN 0-19-217619-6.
Lovell, Bernard (1973). Out of the Zenith: Jodrell Bank, 1957–70. Oxford University Press. ISBN 0-19-217624-2.
Lovell, Bernard (1985). The Jodrell Bank Telescopes. Oxford University Press. ISBN 0-19-858178-5.
Lovell, Bernard (1990). Astronomer by Chance. London: Macmillan. ISBN 0-333-55195-8.
Piper, Roger (1972) [1965]. The Story of Jodrell Bank (Carousel ed.). London: Carousel. ISBN 0-552-54028-5.
Pullan, Brian; Abendstern, Michele (2000). A history of the University of Manchester 1951–1973. Manchester University Press. ISBN 0-7190-5670-5.
Palmer, H. P.; B. Rowson (1968). "The Jodrell Bank Mark III Radio Telescope". Nature. 217 (5123): 21–22. Bibcode:1968Natur.217...21P. doi:10.1038/217021a0.
סוד הגן הנעלם

ערך זה עוסק בספר ילדים שפורסם בתחילת המאה ה-20. אם התכוונתם לסרט שהופק בעקבות הספר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנסס הודג'סון ברנט 
 איורים:  Maria Louise Kirk, Charles Robinson 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  יורקשייר 
 הוצאה
 הוצאה:  פרדריק א' סטוקס, היינמאן 
 תאריך הוצאה:  1912 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002531473, 001327480, 001277583, 002189398, 002568846, 002589675, 003611901, 001281644
 
כריכת הספר בתרגום לעברית 2014
סוד הגן הנעלם הוא ספר ילדים שכתבה הסופרת פרנסס הודג'סון ברנט, על ידידות מיוחדת שנרקמת בין שלושה ילדים – מרי היתומה, קולין - בן דודה החולה של מרי, ודיקון - ילד מיוחד וחובב טבע, על רקע גילויו של גן סודי קסום.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1911 ונחשב לאחד מספריה הידועים ביותר של ברנט. הספר תורגם לעברית על ידי אוריאל אופק בשנת 1968. בשנת 2006 זכה הספר לתרגום חדש על ידי עידית שורר, תחת השם "הגן הנסתר". תרגום זה זכה בעיטור אנדרסן לשנת 2008. בשנת 2014 פורסם תרגום חדש של הספר, במסגרת סדרת 'הרפתקה' של הוצאות מודן ואוקיינוס. הסופרת הגר ינאי העניקה לסיפור הקלאסי תרגום מחודש, והשיבה לו את שמו המקובל יותר בעברית - סוד הגן הנעלם.
"סוד הגן הנעלם" הומחז פעמים רבות, בין השאר למחזמר שהועלה בשנת 1991 בברודוויי שזכה להצלחה רבה, והיה מועמד לשבעה פרסי טוני שמתוכם זכה בשנים. בשנת 1993 יצא למסכים סרט בשם 'סוד הגן הנעלם', שהוא העיבוד הקולנועי השלישי של הספר (הסרט הראשון הופק בשנת 1919 ונחשב לאבוד, השני הופק ב-1949 בידי MGM). בשנת 2020 יצא הסרט 'סוד הגן הנעלם' שהוא העיבוד הקולנועי הרביעי של הספר.
תרגומים לעברית

סוד הגן הנעלם, תרגם אוריאל אופק, יזרעאל, 1968
סוד הגן הנעלם, תרגמה סמדר קוגו, עופרים, 2001
הגן הנסתר, תרגמה עדית שורר, כתר, 2006
סוד הגן הנעלם, תרגמה הגר ינאי, סדרת הרפתקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2014
הערות שוליים

↑  IBBY, IBBY Honour List (2008), May 2008, p.79. .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364300005171  BnF: cb156009200 (data)  MusicBrainz work: c876c92c-b606-494a-8501-4e907fc5e826  VIAF: 175562201   WorldCat (עם VIAF): 175562201
סיפונופורים

| סיפונופורים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: הידרתים
סדרה:: סיפונופורים
שם מדעי
 Siphonophorae ‏אששולץ, 1829
סיפונופורה זוהרת בים
סיפונופורים או סיפונופורות (שם מדעי: Siphonophorae) הם סדרת חסרי חוליות ממחלקת ההידרתים, קרובי משפחה רחוקים של המדוזות. כמותם הם צפים על זרמי הימים והאוקיינוסים והם בעלי זרועות המכילות ארס. כל סיפונופרה מורכבת ממאות יצורים קטנים המקימים מושבות ענק צפות וכולם נעים כגוף אחד.
הסיפונופרה הגדולה ביותר שהייתה ידועה עד מרץ 2020 הייתה סיפונופורה ענקית שיכולה להגיע אף לאורך של 40–50 מטר - יותר ארוכה מלווייתן כחול. הנחילים נעים בין זרמי האוקיינוס ומצויים מפני המים עד לאזור התהומות והם צדים יחדיו, מעכלים יחד ושטים יחד במים.
באפריל 2020 התגלתה באוקיינוס ההודי ליד חופי אוסטרליה סיפונופורה מהסוג Apolemia שאורכה מוערך ב-120 מטר. הסיפונופרה נמצאה מגולגלת כספירלה בקוטר 15 מ' והיקף 50 מ'. זהו בעל החיים הארוך ביותר הידוע למדע.
חלק ממינים אלה כמו השלפוחן יכולים לצוף ולהפליג על פני המים בעזרת תאי אוויר.
מיון

תת-סדרה Calycophorae
משפחה Abylidae
משפחה Clausophyidae
משפחה Diphyidae
משפחה Hippopodiidae
משפחה Prayidae - בה סיפונופורה ענקית
משפחה Sphaeronectidae
תת-סדרה Cystonectae
משפחה Physaliidae - בה המין שלפוחן מצוי
משפחה Rhizophysidae
תת-סדרה Physonectae
משפחה Agalmatidae
משפחה Apolemiidae
משפחה Athorybiidae
משפחה Erennidae
משפחה Forskaliidae
משפחה Physophoridae
משפחה Pyrostephidae
משפחה Rhodaliidae
הערות שוליים

↑   כמו עב"מ ספירלי: היצור הארוך בעולם נמצא בים ליד אוסטרליה, באתר הארץ, 21 באפריל 2020
↑  תיאור הסיפונופורה, עם וידאו
סועאד מאסי

| --- | --- |
מאסי בהופעה בג'ראש, ירדן, 2007
מאסי בהופעה בג'ראש, ירדן, 2007
 לידה:  23 באוגוסט 1972 (בת 52) אלג'יריה אלג'יר, אלג'יריה
 מוקד פעילות:  אלג'יריה, צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 סוגה:  ראי, פולק, פופ, רוק
 שפה מועדפת:  צרפתית, ערבית 
 כלי נגינה:  גיטרה אקוסטית
 חברת תקליטים:  Island Records
 פרסים והוקרה:  Victory of the album of traditional musics or musics of the world (2006)  קצין מסדר האמנויות והספרות (2017) 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
סועאד מאסי (בערבית: سعاد ماسي, תעתיק מדויק: סעאד מאסי; בקבילית: Suɛad Masi, נולדה ב-23 באוגוסט 1972) היא זמרת, משוררת, גיטריסטית ופעילה פמיניסטית אלג'יראית המתגוררת כיום בצרפת.
ביוגרפיה

סועאד מאסי נולדה באלג'יר בשנת 1972 למשפחה מרובת ילדים ממוצא קבילי (אחד משבטי האמזי'עים), בת המעמד הנמוך ולמאסי שישה אחים. מאסי החלה ללמוד מוזיקה ונגינה על גיטרה בגיל צעיר. בילדותה ונעוריה, אהבה להאזין למוזיקה עממית, ובעיקר לשעבי ומוזיקת קאנטרי. בשנת 1989, בהיותה בת 17, הצטרפה מאסי ללהקת פלמנקו אלג'יראית אך כעבור זמן-מה מאסה בסגנון זה ועזבה את הלהקה.
מאסי התקשתה להתקדם בקריירה המוזיקלית שלה היות שסגנונה המוזיקלי, שילוב של רוק, פופ ומוזיקת פולק אלג'ירית, לא היה פופולרי באלג'יריה באותה התקופה ובשנות ה-90 המוקדמות היא העדיפה להתמקד בלימודי הנדסה.
בשנת 1992, בהיותה סטודנטית, הצטרפה מאסי ללהקת רוק-פוליטי מקומית. סגנונה המוזיקלי של הלהקה הושפע מלהקות רוק מערביות כגון לד זפלין ו-U2 ושירי הלהקה היו בעיקרי שירי מחאה פוליטיים. הלהקה זכתה להצלחה רבה באלג'יריה, חברי הלהקה הקליטו אלבום מצליח וצילמו שני וידאו קליפים שזכו להצלחה גם הם. מאסי זכתה לחשיפה תקשורתית בזכות פעילותה בלהקה אך גם משום צורתה החיצונית, שיערה הקצוץ ובגדי הגברים שלבשה דאז, מראה שלא היה מקובל בקרב הנשים באלג'ריה באותה התקופה. בשנת 1999 עזבה מאסי את הלהקה ועברה להתגורר בפריז, בירת צרפת. באותה השנה החלה בקריירת סולו, היא הוזמנה להופיע בפסטיבל "Femmes d'Algerie" (נשות אלג'יריה) שנערך בפריז וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת ההקלטות "Island Records".
מאסי שרה בעיקר בצרפתית ובניב האלג'ירי של השפה הערבית, ולה אף מספר שירים בשפה הקבילית. בתחילת דרכה כזמרת מקצועית, שיריה היו בעיקר שירים בעלי מסרים פוליטיים מרדניים ופמיניסטיים אך באלבומיה האחרונים מרבית השירים דווקא שירים אישיים העוסקים באהבה, בדידות וערכים ושולבו בהם אלמנטים של מוזיקה קבילית מסורתית. מאסי נודעה בזכות קולה העדין והלחנים המלנכוליים של שיריה. לחני שיריה מושפעים ממוזיקת פולק; מוזיקה הודית, פלמנקו, שאנסון צרפתי ומוזיקת קאנטרי.
בשנת 2000, קיימה מופע משותף בפסטיבל שהתקיים בלינקולן סנטר שבניו יורק, ביחד עם הזמרת דיקלה. מאסי הוציאה שלושה אלבומים וכן אלבום הופעה, כולם זכו להצלחה רבה. בתחילה, בצרפת בלבד ומאוחר יותר במדינות נוספות מערב אירופה וגם בישראל. שיריה בשפה הערבית הפכו לפופולריים מאוד במדינות ערביות הנחשבות למתונות (במספר מדינות הוחרמו אלבומיה משום שכללו טקסטים פוליטיים), והיא זכתה לתהילה רבה בצפון אפריקה ובאלג'יריה, מולדתה, בפרט. בשנת 2003, השתמשה במאית הקולנוע הלבנונית, רנדה שהל, בשירה של מאסי, "Raoui", מאלבומה הראשון הנושא את אותו השם, בסרטה "העפיפון", אשר נחשב לסרט המוכר והמצליח ביותר של במאית זו. אלבומיה הבאים של מאסי, "Deb" ו-"Mesk Elil", זכו אף הם להצלחה רבה ומאסי קיבלה את התואר "האמנית הצפון אפריקאית המצליחה ביותר במערב".
סגנונה המיוחד של מאסי משלב מספר רב של סגנונות מוזיקליים והיא זוכה לפופולריות רבה הן במערב והן במזרח. עם זאת מרבית מעריציה נמנים עם סקטור של חובבי ז'אנרים מוזיקליים מסוימים. במערב, היא זוכה לפופולריות בעיקר בקרב חובבי מוזיקת פולק או מוזיקה אוריינטלית ובמזרח שיריה נחשבים דווקא למוזיקה מערבית, היות שסגנונה שונה מהמוזיקה הערבית הקלאסית או הפופולרית. בזכות הצלחתה במדינות רבות, היא מרבה להופיע באירופה ובארצות ערב, בעיקר בצפון אפריקה. כמו כן, היא הופיעה בשנת 2007 ברמאללה שברשות הפלסטינית. מאסי הוזמנה להופיע בישראל במסגרת חגיגות "לילה לבן" שנערכו בעיר הלבנה בתל אביב ונענתה להזמנה, אך בעקבות לחץ מצד גורמים ערביים היא ביטלה את הופעתה בארץ.
דיסקוגרפיה

Raoui (2001)
Deb (2003)
Mesk Elil (2005)
Live acoustique (2007)
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', דיקלה ויאיר דלל יופיעו לראשונה בלינקולן סנטר, באתר ynet, 8 ביולי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010984276305171  BnF: cb140409121 (data)  GND: 1031313591  ISNI: 0000 0001 1449 9541  LCCN: no2003085884  MusicBrainz: 0f7a9866-5644-4a45-9781-b87e60eb3269  NKC: js20030929003  NTA: 325806241  SUDOC: 087886316  VIAF: 84230075   WorldCat (עם VIAF): 84230075
משה בן-דוד (צורף)

| --- | --- |

 לידה:  1927 (בן 97 בערך) עמק ביחאן, תימן
 שם לידה:  מוסא דאוד
 תאריך עלייה:  1949
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צורפות, ייצור תכשיטים
 פרסים והוקרה:  מקום שני ושלישי בתחרות מטעם מכון היצוא
 
משה בן-דוד  (נולד ב-1927) הוא צורף ומעצב תכשיטים ישראלי. בן-דוד היה מנהל מחלקת הצורפות בחברת "משכית" בשנים 1955 - 1977, כאשר היה לו חלק מרכזי בהעברת מסורת הצורפות התימנית הקלאסית לישראל. תכשיטים בייצורו מוצגים כיום במוזאון בהמבורג, וכן הוצגו בשני סרטי קולנוע.
קורות חיים > חיים מוקדמים

משה בן-דוד נולד בעמק ביחאן שבדרום תימן בשנת 1927 תחת השם מוסא דאוד. בגיל ארבע התייתם בן-דוד מאביו, ועבר לגור עם דודו, סאלם סעיד דוד בעיר אלעילייה שבביחאן, ולמד ממנו את מלאכת הצורפות. בשנת 1949 עלו כלל בני קהילת ביחאן לישראל, כאשר בדרכם הם עברו בעיר עדן ובמחנה חאשד; בין עולים אלה נמנה משה בן-דוד, שעלה יחד עם אשתו חנה ובנו צדוק, בן חמישה חודשים.
עם עלייתו ארצה, נרשם מוסא תחת השם "משה דוד", והוסיף לשם משפחתו בשנות השישים את התיבה "בן", על מנת למנוע בלבול בין בני משפחה ששמותיהם הפרטיים חזרו על עצמם. בארץ הגיע בן-דוד למעברה, שם הפך לאחראי על השמירה, על מנת להימנע מעבודות דחק אחרות שהוצעו לו, וכן עסק בציד עזים מסתננות שחצו את גבול המעברה, בניגוד למדיניות הקיצוב של אותה תקופה. במהלך שהותו במעברה, הבחין אחד מקציני הביטחון הממונים על בן-דוד בשטיח אותו הוא הביא מתימן, והעביר את השטיח אל הסוכנות היהודית, שקיימה באותה עת מפעל בשם "אשת חיל" לעידוד מלאכה ועבודות יד בקרב העולים במחנות. השטיח תפס את תשומת לבה של רות דיין, שהייתה אחת מן המדריכות במפעל זה, ובמשך כשנה עבד בן-דוד בטווית שטיחים, עד ליציאת רות דיין מישראל לצורכי שליחות ולימודים.  בראשית שנות החמישים ניסה בן-דוד לעסוק בצורפות באופן עצמאי ורכש חומרים לצורך זה, אך לא צלח בכך, כאשר הצעות המחיר אותן קיבל היו נמוכות מכדי לאפשר רווחיות.