stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוביט
סגנון חיים

בכתביו, מתאר טולקין את ההוביטים כסולדים מהרפתקאות, ומחבבים חיים כפריים ופשוטים של חקלאות, אכילה ופעילות חברתית. הם נוהגים לאכול שש ארוחות ביום, ואוכלים מאכלים פשוטים כמו עוגות, בשר, תפוחי אדמה ותה. לטענת של ההוביטים, הם ייצרו לראשונה את עשב המקטרת, הנפוץ ברחבי הארץ התיכונה.
ההוביטים של הפלך פיתחו מנהג לתת מתנות ביום ההולדת, במקום המנהג המקובל לקבל מתנות. עם זאת, המנהג לא פשה בקהילות אחרות.
ההוביטים חיים בבתים תת-קרקעיים בתוככי גבעות, לרוב עם דלתות וחלונות עגולים.
להוביטים לוח שנה משלהם, עם שנה הכוללת אחד עשר חודשים של שלושים יום. ישנם כמה ימים בשנה שאינם משתייכים לאף חודש: יום אמצע שנה וימי הליית'. מדי ארבע שנים מעברים את השנה, ככל הנראה כדי לשמור על סנכרון עם עונות השנה.
היסטוריה בדיונית

לפי סיפורי העם המוקדמים של ההוביטים, נראה כי במקור הם יישבו את עמק אנדואין, בין יער-אופל והרי הערפל. ההוביטים חיו ליד אבותיהם של הרוהירים, ועל כן מילים ושמות שונים של ההוביטים הם נגזרות של מילים רוהיריות.
באותו זמן, ההוביטים התחלקו לשלושה "גזעים": ההרפוטים, היסטוריים והפלוהידים. ההרפוטים היו דומים להוביטים מספרי ההוביט ושר הטבעות. הם חיו במחילות על המדרונות של הרי הערפל. היסטוריים היו נמוכים וחסונים ובעלי זיקה לסירות ושחייה. סמיאגול הוא צאצא של היסטוריים. הפלוהידים היו הרפתקנים וגבוהים, וחיו ביערות ליד הרי הערפל. דמם של בני הפלוהידים זורם בבני משפחת טוק וברנדיבאק, לרבות בילבו, פרודו ועוד.
בסביבות שנת 1050 לעידן השלישי ההוביטים חצו את הרי הערפל מסיבות לא ידועות, שייתכן וקשורות להתעצמות כוחו של סאורון ביער-אופל. ההוביטים התיישבו באזור ברי, וההבדל בין גזעי ההוביטים החל להיטשטש. ההוביטים נשבעו אמונים למלכים האחרונים של ארנור, ולאחר התמוטטות הממלכה הם החלו למשול בעצמם.
הוביטים בתרבות הפופולרית > סרטים

ההוביטים מופיעים בעיבודים השונים לספריו של טולקין, כגון שר הטבעות וההוביט של פיטר ג'קסון, ההוביט ושר הטבעות של ראלף בקשי.
הוביטים בתרבות הפופולרית > מדע

ההומו פלורסיינסיס (שם מדעי: Homo floresiensis; "הומו" מלטינית אדם, "פלורסיינסיס": מהאי פלורס) הוא מין נכחד מן הסוג אדם המיוחד בקומתו הנמוכה, כמטר אחד, שבגללה התפרסם בתקשורת בכינוי "הוביט".
עצמות של מספר פרטים ממין זה התגלו החל משנת 2003 באי פלורס שבאינדונזיה, כולל גולגולת ושלד כמעט מושלמים של נקבה אחת, וכן כלי אבן שבהם השתמשו ועצמות חיות נכחדות שאותן כנראה צדו. עצמות פלורסיינסיס תוארכו במספר שיטות שונות של תיארוך רדיומטרי לתקופה של 74 אלף עד 13 אלף שנים בלבד לפני זמננו. תיארוך זה הופך אותם לאדם הקדמון האחרון שחי בעולם לצד האדם המודרני הומו ספיינס, מאוחר אפילו מן האדם הניאנדרטלי שנכחד לפני כ-28 אלף שנה.
מחלוקות מדעיות קשות קיימות סביב פלורסיינסיס, ובפרט ישנם חוקרים הסבורים כי אין מדובר במין נפרד באבולוציה של האדם, אלא באוכלוסיית ספיינס שהייתה חולה בפגם גנטי או התפתחותי כלשהו, אולי צורה של מיקרוצפליה.
הוביטים בתרבות הפופולרית > משחקים

יחד עם אלפים וגמדים, ההוביטים מופיעים משחקי פנטזיה רבים, בין משחקי תפקידים שולחניים ובין משחקי מחשב. מאחר שעל המילה "הוביט" יש זכויות יוצרים, בחלק מהמשחקים הם מופיעים במונחים אחרים, כגון זוטונים או בני מחצית (למשל במבוכים ודרקונים). ההוביטים מופיעים גם במשחקי לוח וקלפים המבוססים על הספרים שר הטבעות וההוביט.
הוביטים בתרבות הפופולרית > טלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה, טבעות הכוח, של אולפני אמזון, מופיעים דמויות של הרפוטים, אחד הגזעים של ההוביטים.
הערות שוליים

↑  טולקין: "אכן, גלוי כי על אף הניכור שחל בינינו לאחרונה, קרובים לנו ההוביטים קרבת משפחה... מאז ומתמיד דיברו בלשונות האדם, בדרך מיוחדת להם... אולם שוב אי אפשר לחשוף את שורשי היחס המשפחתי בינינו לבינם."
↑  Tolkien, John Ronald Reuel (1988). Douglas Anderson, ed. The Annotated Hobbit: The Hobbit, or, There and Back Again. Houghton Mifflin Co. ISBN 0-395-47690-9.
↑  Carpenter: J. R. R. Tolkien: A Biography, p. 165.
↑  Carpenter: J. R. R. Tolkien: A Biography, p. 172
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540061205171  LCCN: sh2005020550  NKC: ph242435 
פתח מחילה של הוביט
תיכון עירוני ד'

ערך זה עוסק בבית ספר תיכון בתל אביב. אם התכוונתם לתיכון עירוני ד' בירושלים, ראו .
| --- | --- |
שער תיכון עירוני ד' ברחוב ויצמן
שער תיכון עירוני ד' ברחוב ויצמן
 בית ספר תיכון
 על שם:  אהרן קציר 
 תקופת הפעילות:  1944–הווה (כ־80 שנה) 
 תלמידים
 :  1,500 
 מיקום
 מיקום:  ויצמן 74 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′35″N 34°47′28″E﻿ / ﻿32.0929901°N 34.7910409°E﻿ / 32.0929901; 34.7910409
 dalet.school
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) תיכון עירוני ד'(למפת תל אביב רגילה) תיכון עירוני ד'(למפת גוש דן רגילה) תיכון עירוני ד'(למפת גוש דן מוגדלת) תיכון עירוני ד'  he תיכון עירוני ד'he תיכון עירוני ד'מפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עירוני ד' על שם אהרן קציר הוא בית ספר תיכון עיוני בצפון תל אביב.
היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1944 בשם "בית חינוך תיכון", והיה מזוהה עם זרם העובדים. מרבית התלמידים היו חניכי תנועות הנוער השומר הצעיר והנוער העובד. בשנים הראשונות בית הספר פעל בצריפים של משק הפועלות לשעבר, ברחוב אדם הכהן בתל אביב. המחזור הראשון, ובו עשרים וארבעה תלמידים, סיים את לימודיו ביוני 1947.  בשנת 1950 עבר בית הספר לידי עיריית תל אביב-יפו, ושמו שונה לתיכון עירוני ד'. אז עבר בית הספר למבנה הסמוך לנחל הירקון, ברחוב ועידת קטוביץ פינת רחוב בני דן.  בשנות השישים עבר בית הספר למבנה העיקרי שלו כיום, בפינת הרחובות יהודה המכבי, ויצמן ורב צעיר. בשנת 1971 נוספה חטיבת ביניים שכללה בשנה הראשונה כיתות ז' בלבד. בסוף שנות השמונים צורף המבנה ברחוב ועידת קטוביץ מחדש לבית הספר. בתחילה למדו במבנה זה תלמידי כיתות ז' בלבד, ולאחר שיפוצו והרחבתו עברו לשם גם כיתות ח'. לאחר שיפוץ נוסף שהסתיים ב-2018 לומדות בו גם כיתות ט'. זהו המבנה העיקרי של החטיבה הצעירה, והוא מופרד מהמבנה של החטיבה העליונה, אך תלמידי החטיבה הצעירה לומדים גם במבנה המרכזי מעת לעת.
החל משנות התשעים נקרא בית הספר על שם פרופ' אהרן קציר.
כיום לומדים בבית הספר כ-1,500 תלמידים בכיתות ז' עד יב', וצוות בית הספר מונה כ-160 מורים.
לבית הספר קשר ארוך-שנים עם בית ספר לא יהודי בעיר בון שבגרמניה במסגרת פרויקט "רעות". קשר נוסף שנוצר הוא עם בית הספר היהודי "ליכטיגפלד" שבפרנקפורט במסגרת "רשת בתי הספר התאומים".
מנהלי בית הספר

אהרון שכטמן (לימים שמיר)
יעקב בן יוסף
בצלאל זריצקי
שלמה נצר (ממלא מקום)
א. נוימן
דן לוין
אברהם ענבי (ממלא מקום)
זאב דגני
נעמי טיסונה
נתי שטרן
אורי לס (מנהל נוכחי)
תוכנית המחוננים

בבית הספר פועלת תוכנית לימודים למחוננים במתכונת מלאה.
לתוכנית מגיעים תלמידים מתל אביב-יפו והערים הסמוכות. התלמידים זוכים לתוכנית העשרה מעמיקה. רוב התלמידים הם בוגרי בית הספר 'רוקח' ו'גרץ', שם התחילו ללמוד בתוכנית המחוננים עוד בכיתה ג'.
גלריה

סגנית מנהלת בית הספר, יפה גוטווירץ, עם מורים מבית הספר "ליכטיגפלד" בפרנקפורט
תלמידי בית הספר מארחים תלמידים יהודים מגרמניה במסגרת "רשת בתי הספר התאומים"
שלט על אהרן קציר, שעל שמו נקרא בית הספר
בית הספר עירוני ד'
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר
הערות שוליים

↑  תל אביב: מוסד תיכון לזרם העובדים, דבר, 4 ביולי 1943
↑  תל אביב: נמסר דגל לבית חינוך תיכון עם סיום מחזור א', דבר, 22 ביוני 1947
↑  בית החינוך התיכון ישפיע בחידושיו על החינוך התיכון כולו, דבר, 7 במאי 1950
↑  נחנך הבית החדש של תיכון ד' בתל אביב, דבר, 31 במרץ 1960
היינריך הרץ

| --- | --- |
חתימתו של הרץ
 לידה:  22 בפברואר 1857 המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  1 בינואר 1894 (בגיל 36) בון, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת מינכן  האוניברסיטה הטכנית של דרזדן  האוניברסיטה הטכנית של מינכן  יוהאנאום 
 מנחה לדוקטורט:  הרמן פון הלמהולץ, וילהלם פון בצולד 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון (1889)  אוניברסיטת קיל (1883)  המכון הטכנולוגי של קרלסרוהה (1885) 
 תלמידי דוקטורט:  וילהלם ביירקנס, אדני יול, Josef Geitler von Armingen, אדני יול 
 פרסים והוקרה:  מדליית רמפורד (1890)  פרס לה קאז (1889)  מדליית מאטאוצ'י (1888)  פרס ברסה (1887) 
 בן או בת זוג:  Elisabeth Hertz 
 צאצאים:  Mathilde Carmen Hertz, Johanna Hertz 
 מספר צאצאים:  2 
 הערות:  יחידת התדירות, שנמדדת במחזורים לשנייה, קרויה על שמו, הרץ
 תרומות עיקריות
 הדגים, הוכיח, הבהיר והראה את קיומה של הקרינה האלקטרומגנטית, על ידי בניית מכשיר המשדר גלי רדיו ומתקן לקליטת הגלים
 חתימה:   
 
היינריך רודולף הרץ (בגרמנית: Heinrich Rudolf Hertz; ‏22 בפברואר 1857 – 1 בינואר 1894) היה פיזיקאי גרמני ממוצא יהודי (נולד וגדל כנוצרי). היה הראשון שהדגים והראה את קיומה של הקרינה האלקטרומגנטית, על ידי בניית מכשיר המשדר גלי רדיו ומתקן לקליטת הגלים, בשנת 1888.
קורות חיים

הרץ נולד בהמבורג לאביו גוסטב פרדיננד הרץ (במקור דוד גוסטב הרץ) שהיה עורך דין וציר בפרלמנט ולאמו אנה אליזבט פפרקורן. שניהם נולדו כיהודים אך המירו יחדיו את דתם לנצרות.
את לימודיו עשה באוניברסיטת ברלין. בשנים 1885–1889 היה מורה לפיזיקה בבית הספר הטכני שבקארלסרוהה, ולאחר מכן היה מרצה באוניברסיטת בון. היה תלמיד של הרמן פון הלמהולץ, ולאחר שסיים את הדוקטורט בגיל 23 בהצטיינות היה אסיסטנט שלו במשך שלוש שנים. ב-1885 בהיותו בן 28 שנים בלבד קבל הרץ משרה של פרופסור באוניברסיטת קארלסרוהה.
הרץ הבהיר והרחיב את תאוריית האלקטרומגנטיות של האור שפרסם הפיזיקאי הסקוטי ג'יימס קלרק מקסוול בשנת 1873. הרץ הוכיח שחשמל יכול להיות מועבר בגלים אלקטרומגנטיים שנעים במהירות האור ובעלי תכונות רבות של האור. ניסוייו אלו בגלים אלקטרומגנטיים הובילו לפיתוח הטלגרף האלחוטי והרדיו. יחידת התדירות שנמדדת במחזורים לשנייה, קרויה על שמו, הרץ. מ-1885 עד 1889 הפך הרץ לאדם הראשון ששידר וקלט גלי רדיו בניסויים שהולידו את עידן התקשורת האלחוטית, לפני התגליות של  ג’וליאלמו מרקוני האיטלקי ואלכסנדר פופוב הרוסי.
בשנת 1886 נישא לאליזבט דול ונולדו להם שתי בנות – יוהנה ומתילדה.
הוא זכה במדליית רמפורד בשנת 1890.
הרץ נפטר בגיל 37 כתוצאה מהרעלת דם. בן אחיו, גוסטב הרץ (1887–1975), זכה בשנת 1925 בפרס נובל לפיזיקה.
בשל מוצאו היהודי, למרות היותו נוצרי, השלטון הנאצי פעל למחיקת מורשתו ושמו מרחובות ברחבי גרמניה וסילק את דיוקנו שהיה תלוי בבית עיריית המבורג.
רחוב באזור התעשייה חוף שמן בחיפה נושא את שמו.
הערות שוליים

↑  Robertson, Struan. "Buildings Integral to the Former Life and/or Persecution of Jews in Hamburg". uni-hamburg.de. נבדק ב-22 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heinrich Rudolf Hertz. ur5eaw.com
↑  ראו אמיל פוירשטין, מגלים וממציאים יהודים, י. שרברק, תל אביב (1952) עמ' 75; והערך הרץ הינריך באנציקלופדיה העברית, כרך ט"ז, עמ' 344.
↑  New-Tech Magazine, היינריך הרץ - מהנדס הרדיו הראשון בעולם, באתר New-Tech OnLine, ‏2016-02-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262684905171  PLWABN: 9810606541805606  BIBSYS: 90089575  BNE: XX1150427  BnF: cb124810439 (data)  CiNii: DA00814431  GND: 11855008X  ISNI: 0000 0001 2134 2542  LCCN: n83210758  LNB: 000284012  MGP: 67546  NDL: 00443175  NKC: jn20000700701  NLA: 35908879  NSK: 000130865  NTA: 071756469  RERO: 02-A003367677  SELIBR: 237442  SNAC: w6vr3rjk  SUDOC: 03401151X  Trove: 1141412  VIAF: 56711749   WorldCat (עם VIAF): 56711749 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקאים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עידו מזרחי

| --- | --- |

מזרחי, ינואר 2024
 לידה:  12 באוגוסט 1978 (בן 46) אילת, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1996–2024 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת יעל  מפקד גדוד 614   מפקד גדוד 601   מפקד יהל"ם   קצין ההנדסה של פיקוד המרכז   מפקד בית הספר להנדסה צבאית   קצין הנדסה ראשי
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מלחמת חרבות ברזל
עידו מזרחי (נולד ב-12 באוגוסט 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, ששימש קצין הנדסה ראשי, מפקד בית הספר להנדסה צבאית, קצין ההנדסה של פיקוד המרכז, מפקד יהל"ם ומפקד גדוד 601.
ביוגרפיה

מזרחי נולד וגדל באילת. סבו שירת בחיל ההנדסה המלכותי ונלחם במלחמת העולם השנייה. אביו שירת בחיל ההנדסה.
התגייס לצה"ל בשנת 1996, ושובץ בחיל ההנדסה הקרבית. לאחר קורס קציני חי"ר שימש כמפקד מחלקה מבצעית בגדוד 603. לאחר מכן מונה למפקד בקורס קציני חה"ן. בהמשך שימש כמפקד פלוגה מבצעית בגדוד 603. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני חה"ן. בשנת 2006 היה מפקד סיירת יעל, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 614, ושירת בתפקיד עד שנת 2010. בשנת 2010 מונה למפקד גדוד 601, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. באוגוסט 2012 מונה למפקד יהל"ם, ושירת בתפקיד עד יוני 2014.
בשנת 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לקצין ההנדסה של פיקוד המרכז. במהלך התפקיד החל גל הטרור הפלסטיני, הוא הוביל מיזמי מיגון של הכוחות בשטח ושל התשתיות הצבאיות והאזרחיות. בנוסף לזה ביצעה יחידת ההנדסה הפיקודית הריסת בתי מחבלים. בתפקיד זה שירת עד שנת 2017. בשנת 2017 מונה למפקד בית הספר להנדסה צבאית, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2019–2020).
ב-4 באוגוסט 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין הנדסה ראשי. מזרחי פיקד על החיל במלחמת חרבות ברזל, בו כוחות ההנדסה הקרבית לקחו חלק חשוב בתמרון הקרקעי ברצועת עזה ובלחימה בטרור ביהודה ושומרון במהלך המלחמה. ב-17 בינואר 2024 סיים את תפקידו והוחלף על ידי תא"ל יואב טורחנסקי.
חיים אישיים

מזרחי נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא בוגר מחזור ב' במכללה לפיקוד טקטי.
גלריה

תא"ל עידו מזרחי בטקס כניסתו לתפקיד קצין הנדסה ראשי, אוגוסט 2020
הערות שוליים

1 2   מיכאל אוריה, "אנחנו הקיר שמפריד בין המחבלים לאזרחי ישראל", באתר צה"ל, 9 באוקטובר 2017
↑   מירב בראל, מפקדי בהל"ץ, שבטה וביסלמ"ח נפרדים מהבסיסים, באתר צה"ל, 20 באוגוסט 2019
↑   רשימת המפקדים הבכירים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 1 ביולי 2019
↑  קובי פינקלר, "חיל מנצח, חכם וטכנולוגי": מפקד חדש להנדסה קרבית, באתר ערוץ 7, 5 באוגוסט 2020
↑   תא"ל יואב טורחנסקי נכנס לתפקיד קצין ההנדסה הראשי, באתר צה"ל, 17 בינואר 2024.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיק ספקולטיבי

| --- | --- |

עטיפת הספר במהדורתו הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  חגי טיומקין
 סוגה:  מותחן ריגול
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית מעריב
 תאריך הוצאה:  1997
 מספר עמודים:  408
 סדרה
 ספר קודם:  תיק כחול-לבן
 הספר הבא:  תיק IVF
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003823566, 001753299
תיק ספקולטיבי הוא מותחן ריגול מאת חגי טיומקין, המתרחש בישראל בשנות ה-80, ועוסק בסיכול מבצע של שירות הריגול המצרי שנועד להשיג יכולת השפעה ומרגל בעמדת מפתח בחברה ישראלית המפתחת מוצרים עבור חיל המודיעין. הספר יצא לאור בשנת 1997 בהוצאת "ספרית מעריב", ובשנת 2015 יצא לאור מחדש בהוצאת "ידיעות ספרים".
הספר הוא השני בסדרת ספרים, הכוללת גם את "תיק כחול-לבן" ו"תיק IVF", המתארים את עלילות אנשי השב"כ, אורי קרמר ורוני לרנר. עלילת הספר מתרחשת כעשר שנים לאחר עלילת "תיק כחול-לבן", המוזכרת במקומות שונים בספר.
בדומה לספר הראשון בסדרה, הספר מציג את מרכיביה של מערכת הביטחון הישראלית  (השב"כ, "המוסד" ומשטרת ישראל) כשקועים בתככים ובמאבקי שליטה, בתוך כל אחד מהארגונים וביחסים בין הארגונים.
תמצית העלילה

מעקב של השב"כ אחר מוחמד אסמאעיל, נספח התרבות בשגרירות מצרים בתל אביב, מגלה ניסיון של המודיעין המצרי להשתלט על חברת "פיין אלקטרוניקס" הבורסאית, המפתחת מוצרים עתירי טכנולוגיה עבור חיל המודיעין של צה"ל. בחברת "פיין אלקטרוניקס" שני תחומים - אזרחי וצבאי, ובדירקטוריון מתקיים ויכוח איזה משני התחומים לחזק באמצעות מענק שהתקבל מהמדען הראשי במשרד המסחר והתעשייה. המצרים פועלים בשתי דרכים: רכישת מניות של החברה בבורסה, מתוך כוונה להגיע ל-10%, שיקנו להם זכות למנות דירקטור שישפיע על החלטות הדירקטוריון. במקביל הם הורגים את מנהל הפיתוח הצבאי, במה שנראה כדום לב, כך שאת מקומו ימלא מנהל הפיתוח האזרחי, דייוויד שוורץ, שלפי הערכת השב"כ נסחט על ידי המצרים.
כאשר השב"כ מגלה את התוכנית המצרית, הוא מצטרף למרוץ לרכישת מניות שיקנו לו זכות למנות דירקטור בחברה. גורם שלישי האוסף מניות ואג"ח להמרה בחברה הוא איש הכספים והספקולנט רני פרידמן, שמזהה את הרכישות וסבור שזו תהיה השקעה טובה מבחינתו. הוא דוחה הצעת רכישה למניותיו שמציע לו ג'יימס קמפבל, אחד מבעלי המניות בחברה, אשר גם הוא (קמפבל) רוכש את מניות החברה.
השב"כ מגייס את פרידמן כיועץ למשימת רכישת ניירות הערך של "פיין אלקטרוניקס". פרידמן מנהל עבור השב"כ מאבק כפול בעניין "פיין אלקטרוניקס": חתירה השב"כ להחזקה של 10% במניות החברה, ובמקביל בלימת ניסיונו של קמפבל להגיע להחזקה של 20% במניות החברה, כך שיוכל לנווטה להשקעה בתחום האזרחי. להצלחה במשימות אלה משתמש פרידמן גם בדרכים לא כשרות, תוך ניצול כוחו של השב"כ. לאחר פשיטה של המשטרה על ביתו, לשם בדיקת חשד חסר בסיס שהוא עושה את הונו מסחר בסמים, מוכר פרידמן את מניותיו ב"פיין אלקטרוניקס" לקמפבל, ומאפשר לו להגיע לכאורה ל-20% מהבעלות. הדבר נתפס על ידי קרמר ולרנר כבגידה, אך פרידמן שולף תחבולה מפתיעה שמוכיחה שלא כך הדבר.
השב"כ עוקב אחר קמפבל, ומופתע לגלות שהוא נפגש בסתר עם ראש "המוסד". המעקב אחר קמפבל מוביל לפגישה נוספת שלו עם ראש "המוסד", שאותה שומעים העוקבים לאחר שהתקינו אמצעי ציתות במכוניתו של קמפבל. המעקב נפסק כאשר מאבטחיו של ראש "המוסד" זיהו את קיומו. הדבר גורר עימות בין ראש "המוסד" לראש השב"כ, שלהם אינטרסים מנוגדים בכל הנוגע לקמפבל.
המבצע מסתיים בהצלחה מלאה: דירקטוריון "פיין אלקטרוניקס" מחליט להמשיך בפיתוח האגף הצבאי, אסמאעיל נעצר ומספק לשב"כ מידע מודיעיני רב, נעצרים גם מקינלי, עוזרו האמריקאי של אסמאעיל, ודייוויד שוורץ, שנסחט על ידם עקב התמכרותו לקוקאין. הצלחת המבצע מובילה למינוי של קרמר לראש השב"כ, ורוני לרנר מונה לראש אגף המבצעים.
דמויות עיקריות

אורי קרמר: בן 52, ראש אגף המבצעים בשב"כ.
רוני לרנר: סגנו של אורי קרמר.
א"א: ראש השב"כ, הוחזר לתפקיד זה לאחר שפרש לפנסיה.
רני פרידמן: איש כספים וספקולנט המשקיע בחברת "פיין אלקטרוניקס" ומסייע לשב"כ ברכישת מניות החברה.
ג'יימס קמפבל: איש עסקים יהודי-בריטי, משקיע בחברת "פיין אלקטרוניקס".
מקורות השראה לדמויות ולאירועים שבספר

בדומה לספרו הראשון, שבו אחדות מהדמויות הבדיוניות שבספר נבנו על פי דמויות ממשיות, כך גם בספר זה.
אחיו הבכור של המחבר, איש הכספים אבי טיומקין, שימש השראה לעיצוב דמותו של רני פרידמן.
איש העסקים רוברט מקסוול שימש השראה לעיצוב דמותו של ג'יימס קמפבל. בדומה למקסוול, גם קמפבל הוא איש גבוה ורחב גרם. שניהם בריטים ממוצא מזרח אירופי (מקסוול מצ'כוסלובקיה, קמפבל מהונגריה) שעשו הונם בעסקי הוצאה לאור. בדומה למקסוול, גופתו של קמפבל נמצאה צפה בים התיכון.
שמו של ראש "המוסד", רוט, רומז לשמו של ראש המוסד בשנות ה-80, נחום אדמוני, שאביו נולד בשם המשפחה רוטבאום. רוט משמעו "אדום" בגרמנית, ומכאן גם "אדמוני".
דמותה של חברת "פיין אלקטרוניקס" עוצבה על פי דמותה של חברת "נייס מערכות". שתי החברות נוסדו על ידי קבוצה של יוצאי חיל המודיעין, שתיהן עוסקות בניתוח ממוחשב של התעבורה ברשת הטלפונים, הלקוחות של שתיהן הם גופי מודיעין בארץ ובעולם, ובשתיהן פעלו במקביל אגף אזרחי ואגף צבאי.
ראש ממשלת ישראל, יצחק שמיר, אינו מוזכר בשמו, אך נרמז באמירה שאפיינה אותו, "נו, טוף" ואחר כך מתואר כקטן קומה ובעל עבר ב"מוסד".
א"א, ראש השב"כ, נקרא חזרה לתפקיד זה לאחר שפרש לפנסיה, משום שקודמו בתפקיד חטא ב"חיסול מחבלים והפללה של אלוף בצה"ל" בדומה לראש השב"כ יוסף הרמלין, שהוחזר לתפקיד זה בעקבות פרשת קו 300.
אורי קרמר נדרש "לחקור מי הפיץ את השמועות שרב-אלוף משה נווה, הרמטכ"ל החדש, הוא הומוסקסואל", רעיון שנלקח משמועות שקדמו למינויו של דן שומרון לרמטכ"ל.
העובדה שהספר יצא לאור יותר מעשר שנים לאחר מועד התרחשות העלילה אפשרה למחבר לשים בפיו של ירקוני ביקורת נוקבת על תפקודו של אגף האבטחה בשב"כ, באבטחה של שגרירויות ישראל ובאבטחת אישים. ביקורת זו חזתה את הנולד, לכאורה, שהרי לאחריה התרחשו הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (1992) ורצח יצחק רבין (1995).
בדומה לספר הקודם בסדרה, גם בספר זה ניכר המרכיב האוטוביוגרפי. "תיק כחול-לבן" שיקף ידע שרכש המחבר בשירותו הצבאי כמש"ק ביטחון שדה. "תיק ספקולטיבי" משקף ידע שרכש בהמשך חייו, כעובד באגף ניירות ערך בבנק דיסקונט ובהמשך כמנהל השקעות בקבוצת "כלל", ואת לימודיו בפקולטה למשפטים, שאותם סיים סמוך לפרסום הספר. רקע זה גורם לאחדים מדפי הספר להיראות כמבוא לשוק ההון ולדיני חברות.
מרכיבי עלילת הספר

ב-51 פרקיו של הספר (49 פרקים ממוספרים בצירוף הקדמה ואפילוג) שלובות זו בזו ארבע עלילות משנה:
לכידתו של נספח התרבות המצרי, מוחמד אסמאעיל, באופן שיגרום לו לבגוד במדינתו ולגלות את סודותיה. עלילה זו היא מרכיב הכרחי ליצירתו של מותחן ריגול.
חתירתו של אורי קרמר, בעידודו של ראש השב"כ, א"א, למינויו לראש השב"כ הבא. מאבקי כוח בתוך ארגוני מודיעין ובין ארגוני מודיעין שונים באותה מדינה הם מוטיב מקובל במותחני ריגול.
הרומן המתפתח בין אורי קרמר לבין דורית, מדריכת כושר בשב"כ, רומן שבסופו עוזב כל אחד מהם את משפחתו. כידוע, סקס מוֹכר, ולכן עלילותיו המיניות של הגיבור הן תבלין מקובל במותחנים רבים.
פעולתו של השב"כ, בסיועו של איש הכספים רני פרידמן, לרכישת מניות בחברת "פיין אלקטרוניקס", במידה שתאפשר מינוי נציג של השב"כ בדירקטוריון החברה, כך שניתן יהיה להוביל אותה להחלטה שמענק מהמדען הראשי יושקע באגף הצבאי של החברה. עלילה זו, המתוארת בפירוט רב, היא תרומתו הייחודית של ספר זה לז'אנר מותחני הריגול. את הצורך ברכישת המניות הציג אורי קרמר לראש השב"כ: "טוב לקהיליית המודיעין כולה וגם לנו בשב"כ שהמחקר והפיתוח של 'פיין' יהיה בתחום הצבאי. ... הכוונה שלנו שגם אנחנו בשב"כ נתחיל לקנות בבורסה מניות של החברה כדי להגיע לעשרה אחוזים ולמנות דירקטור מטעמנו שיצביע בעד התוכנית הצבאית". זו דרך לא אמינה לשילוב עלילת משנה זו בספר, שהרי בהיות קהיליית המודיעין לקוח גדול של החברה, יש ביכולתה לשכנע את דירקטוריון החברה לפתח את האגף הצבאי, גם בלי למנות נציג בדירקטוריון.
שם הספר

את ההסבר לשם הספר פוגש הקורא באמצע הספר.
לקריאה נוספת

יעקב פרי, "לא כל כך רחוק מהדמיון", "הארץ", 24 בדצמבר 1997
דגנית בורובסקי, "חסמב"ה בשוק ההון", "מעריב", 27 במרץ 1998.
הערות שוליים

↑  שי שלו, ‏אני מאוד בודד, לטוב ולרע, באתר גלובס, 17 בדצמבר 1998
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 109
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 388
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 160
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 252
↑  אמיר אורן, רפול ו"משה וחצי" ניסו להעליל: דן שומרון הומו, באתר הארץ, 28 בפברואר 2008
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 184
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 121–122
↑  תיק ספקולטיבי, עמ' 126
רב הונא בר חייא

| --- | --- |
 מקום פעילות:  בבל, ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  הדור השלישי לאמוראים
 השתייכות:  ישיבת פומבדיתא
 רבותיו:  שמואל, רב כהנא, רב נחמן
 בני דורו:  רב חלקיה בר טובי
 
רב הונא בר חייא היה אמורא בבלי בן הדור השלישי.
רוב מאמריו בתלמוד הם בשם רבותיו, והוא מוזכר גם בתלמוד ירושלמי אשתו הייתה בתו של רב ירמיה בר אבא, וממנה נולד בנו לוי. מסר כמה הלכות שקיבל מחותנו.
לאחר פטירת רב יהודה לא הסכים רבה לקבל את המינוי לראשות ישיבת פומבדיתא, ובשנים אלו שימש רב הונא בר חייא כראש הישיבה. רק לאחר פטירתו של רב הונא בר חייא, קיבל רבה את ראשות הישיבה, כדי למנוע ביטול תורה.
בתקופה מסוימת, שימש רב הונא כמוכס וגובה המס מאת המלך, תפקיד שנחשב כמגונה בעיני החכמים, מסיבות שונות. דעתו של רב הונא הייתה שונה, והוא קיבל על עצמו את התפקיד. באותה תקופה, רצו החכמים לשאול שאלה קשה במיוחד את רב הונא, וארבע מאות מהחכמים בראשות רבה ורב יוסף התכוננו לבוא לביתו, כשהוא מצידו מכין ארבע מאות כיסאות יקרות עשויות משן. בדרך שמעו החכמים, על תפקידו החדש, והם הקפידו מאוד על הדבר, ומשכך, החליטו שלא לבוא לביתו יותר. כאשר שמע רב הונא מכך, הוא אמר מיד: אם כך, אני חוזר בי, ואני מתפטר מתפקידי. בשלב זה, התפצלו החכמים ביניהם. רב יוסף טען שאדם שנעשה למוכס נחשב לפסול ולא נאמן גם אם חזר בו, ורבה פסק שבמקרה כזה ניתן לסמוך עליו כבתחילה, ולכן הוא בא אליו עם תלמידיו, ללא רב יוסף.
רב הונא היה מצעירי תלמידיו של שמואל, למד אצל רב כהנא ואצל רב נחמן, והיה מצעירי תלמידיו של רב יהודה.
בכמה מקומות מובא כי מסר בשם שמואל שהלכה כתנא חנניה בנושאים שונים לחלוטין.
בנו לוי מוזכר בתלמוד כחבר או כתלמיד חבר של רבה בר בר הונא.
מאמרותיו

רב הונא פסק, כי כיבוד אב הוא מממונו של האב, ואין על הבן חיוב להוציא מכספו הפרטי לשם ההוצאות הנלוות לכך.
מרקם (מוזיקה)

במוזיקה, מרקם הוא האיכות הכוללת של הצליל ביצירה ולרוב מצביע על מספר הקולות במוזיקה והיחסים ביניהם. המרקם של היצירה יכול להיות מתואר במושגים חזותיים או מתחום המישוש כמו עבה, מואר, קשה או חלק. המרקם של היצירה מושפע ממספר הקולות ביצירה ברגע נתון ואיכותם, וכן ההרמוניה הנוצרת, המקצב והמפעם.
מרקמים מוזיקליים

מונופוניה - קול מלודי אחד ללא ליווי הרמוני - מנגינה ללא ליווי.
פוליפוניה - מספר קולות מלודיים עצמאיים - יותר ממנגינה אחת בה בעת.
הומופוניה - מספר קולות שאחד מהם, המנגינה, בולט, בעוד האחרים משמשים כרקע הרמוני - מנגינה וליווי.
הומוריתמיקה - מקרה פרטי של הומופוניה בו לכל הקולות אותו קצב, או כמעט אותו קצב.
הטרופוניה -  מקרה מיוחד של מונופוניה: שני קולות או יותר המבצעים אותה מנגינה, אך נבדלים באופיים מבחינת קצב או מהירות, הוספת קישוטים או שינוי חלק מהצלילים. הטרופוניה מופיעה, למשל, בעת תפילה בבית כנסת.
על אף שיש צורות או סגנונות מוזיקליים המתאפיינים במרקם מסוים, כמו מזמורים גרגוריאניים (מונופוניה) או פוגה (פוליפוניה), לרוב משתמשים מלחינים ביותר ממרקם אחד ביצירה מוזיקלית.
לקריאה נוספת

Corozine, Vince. 2002. Arranging Music for the Real World: Classical and Commercial Aspects. ISBN 0-7866-4961-5
עידן מורג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 75  סגן מפקד חטיבה 7  מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי  מפקד חטיבת אגרוף הברזל  ראש מטה אוגדה 146  נספח צה"ל בסין
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 עיטורים
   עיטור המופת
עידן מורג (נולד ב-27 במרץ 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המכהן כנספח צה"ל בסין. בעבר פיקד על חטיבת אגרוף הברזל. בעל עיטור המופת שהוענק לו על לחימה בגזרת מארון א-ראס במהלך מלחמת לבנון השנייה.