stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איציק לרנר
ביוגרפיה

איציק לרנר נולד וגדל בעיר התחתית של חיפה, ולמד מכונאות רכב בתיכון מקצועי שפרינצק חיפה. בשנת 1971 יצא עם גרעין נח"ל לקיבוץ רביבים בנגב ועבד בחקלאות. במסגרת שירותו הצבאי כטנקיסט בחטיבה 7 השתתף ונפצע בקרבות הבלימה של מלחמת יום כיפור. בשנת 1978 יצא לשליחות חקלאית באיראן כעובד חברת סולכור, עבד בחווה חקלאית וגידל סלק סוכר. לרנר חזר לארץ בסוף אותה השנה בעקבות נפילתו של השאה, ערב פרוץ המהפכה האיראנית. לאחר חזרתו לארץ המשיך להתגורר ולעבוד בקיבוץ רביבים. בשנת 1987 שימש כרכז חברתי בבית הספר התיכון מעלה הבשור בנגב המערבי.
בעקבות אהבתו לעולם הקולנוע החליט בשנת 1989 לבצע הסבה מקצועית, ונרשם ללימודים בבית הספר לקולנוע קמרה אובסקורה. החלטתו הושפעה בין היתר מכך שבגיל 5, היה נוכח על סט הצילומים של סרט הקולנוע אקסודוס אשר צולם בנמל חיפה. אחד הניצבים בסרט היה אביו, שגילם שוטר בריטי שהוריד את ניצולי שואה מאניית המעפילים. 8 שנים קודם לכן, אביו היה אחד הניצולים באנייה.
במהלך השנה השנייה ללימודי הקולנוע הפיק וביים מגזין וידאו דוקומנטרי שעסק בחיי תושבי מועצה אזורית רמת הנגב. המגזין שודר בערוץ 2 הניסיוני וסלל את דרכו של לרנר ליצירת סרטים העוסקים באנשים ובתופעות מהפריפריה, וכן בדילמות חברתיות ופוליטיות. בשנת 1996 הקים את חברת ההפקה סרטי פקדה. החברה יצרה 15 סרטי תעודה באורך 24 דקות עבור תוכניות הטלוויזיה "תיבת תעודה" ו"שבת סאלאם" ששודרו בערוץ 2. בין הסרטים הקצרים שיצר במסגרות אלה ביים את "אין לו ארץ אחרת" – שעוסקת ברופא ערבי המנהל את חדר מיון בקרית שמונה ועל צווארו צו להריסת ביתו, "צדיק וטוב לו" - על הנהירה של אלפי מאמינים לקברו של הצדיק יהונתן בן עוזיאל בעמוקה, "ביסקוויטים מעזה" – סרט המתאר את חיו של מנהל מפעל הביסקווטים בעזה, "היעלמות מסתורית" – סיפור היעלמותו המסתורי של ירון דניאל מהנדס בכור בדימונה, "פרקליטה ללא גבולות" – סיפורה של עורכת הדין לאה צמל המגנה על מחבלים ו"סיבוב שני לפטרה" – סרט מסע עם כושי רימון ורחל סבוראי מיד לאחר חתימת הסכם השלום עם ירדן.
בשנת 2000 יצר את סרטו הארוך הראשון "שקרן מי שמאושר". הסרט מגולל את סיפורה הטרגי של עינת גבע, בת 17 שצולמה במונולוג חושפני 4 ימים לפני שהחליטה לשים קץ לחייה. הסרט שודר בתוכנית עובדה, בפסטיבל חיפה ובסינמטק. בהמשך יצר סרטים נוספים, שהוקרנו בישראל ובפסטיבלים מחוץ לישראל. בשנת 2009 החל להפיק וליצור סדרות, שהראשונה שבהן היא הסדרה הדוקומנטרית "כן המפקדת" שתיארה את הטירונות בחוות השומר, זכתה לשבחים רבים ולציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
לרנר משמש כמרצה לבימוי דוקומנטרי במספר מוסדות אקדמיים:
משנת 1995 ואילך – משמש כמרצה במכללה האקדמית ספיר, במגמת קולנוע וטלוויזיה.
בין השנים 2007–2010 שימש כמרצה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל בשומרון.
משנת 2014 ואילך – מרצה במכללה האקדמית הדסה ירושלים, במסלול התיעודי של החוג לתקשורת צילומית.
לרנר מתגורר כיום בגן יבנה, נשוי לאיריס ולהם 3 ילדים.
פילמוגרפיה

סרטי תעודה
| שנה | תפקיד | שם הסרט | תיאור |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | במאי | אנסאר | אסירים פלסטינים מספרים על מאסרם במחנה העצורים בזמן האינתיפאדה הראשונה. |
| 1998 | מפיק | חלומות צנועים | פסיפסקולנועי העוסק במשבר שפקד את התנועה הקיבוצית. |
| 1999 | במאי ומפיק | שקרן מי שמאושר | 4 ימים לפני שקפצה אל מותה ממצוק הצין, עינת גבע פורשת בפני המצלמה מונולוג מצמרר. |
| 2000 | במאי ומפיק | בין פלסטין לישראל | סיפורה של נבחרת פלסטין בכדורגל בטורניר מוקדמות אליפות אסיה בקטר, כאלגוריה למצבו של העם הפלסטיני. |
| 2002 | במאי ומפיק | בלב המדבר הירוק | סיפורה של הקהילה האנתרופוסופית בכפר רפאל שבנגב, שבתוכה חיים חוסים. |
| 2004 | במאי ומפיק | שיעור בעקשנות | שלושה מובטלים המתקבלים לקורס הפקה טלוויזיונית בדימונה, מספרים על עצמם מול המצלמה. |
| 2004 | במאי ומפיק | אלמנה חיה | סיפורן של עגונות מקהילת יהודי מומביי, הנעזרות ברב גורדון כדי להשיב לעצמן את חירותן. הסרט הוקרן בערוץ 2 ובמסגרת פסטיבל הקולנוע היהודי בסינמטק בירושלים. |
| 2006 | במאי ומפיק | הפועלים הקטנים מדהריה | סיפורם של נערים מתבגרים הנאבקים לפרנסתם בשוק העירוני בבאר שבע. הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום. |
| 2009 | במאי משותף עם אורי בורדה | אקסודוס - הסיפור האמיתי | הסיפור האמיתי של אניית המעפילים אקסודוס, שעליה היו ניצולי שואה שהגיעו לארץ והוחזרו על ידי הבריטים חזרה לאדמת גרמניה. הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה. |

סדרות
| שנה | תפקיד | שם הסדרה | ערוץ | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | במאי ומפיק משותף עם דן סיטון | כן המפקדת | ערוץ 8 | מפגש מטלטל בין נערי שוליים לבנות טובים בטירונות מתקנת בחוות השומר. הסרט הוקרן במגוון פסיבלים ברחבי העולם לרבות פסטיבל הסרטים IDFA, אמסטרדם, הולנד וקיבל ציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי וולג'ין, ירושלים. |
| 2013 | במאי, מפיק משותף עם שמי שיינפלד | דם קדוש | ערוץ 10 | על המקומות הכי קדושים ליהדות ולאסלאם, המצויים בלב הקונפליקט. סרט המבוסס על פרקי הסדרה הוצג בפסטיבל ירושלים. |
| 2014 | במאי, מפיק משותף עם ניר טויב | שליחי האל | ערוץ 1 | סדרה העוסקת במאבקם העיקש של תושבי המאחז הבלתי חוקי חוות גלעד בקרקע. הסרט המבוסס על הסדרה הוקרן בפסטיבל דוקאביב. |
| 2017 | במאי | מגידו | yes דוקו | על אסירים וסוהרים בכלא הביטחוני מגידו. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל Input בניו יורק. |
| 2019 | במאי, מפיק משותף עם איריס לרנר | המעברים | ערוץ 11 | המחסומים קלנדיה ורחל מנקודת מבטם של חיילי המשטרה הצבאית. |
פרסים

2007 – פרס אמנות הקולנוע מטעם משרד החינוך עבור עשייה במשך השנים.
2009 – ציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי - וולג'ין, ירושלים, עבור הסדרה "כן המפקדת".
2014 – פרס היצירה בתחום הציונות עבור הסרט "כן המפקדת".
הערות שוליים

↑  ביסקוויטים מעזה, הרשות השנייה
↑  פרקליטה ללא גבולות, הרשות השנייה
1 2  שקרן מי שמאושר – הדוקו הראשון שלי, סינמטק תל אביב
↑  פסטיבל הסרטים בחיפה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2000
1 2  פסטיבל 2009, פסטיבל הקולנוע ירושלים
↑  מידע על המרצה, המכללה האקדמית ספיר
↑  ידיעון - שנת הלימודים תשע"ב, אוניברסיטת אריאל בשומרון
↑  הקרנת בכורה של סדרת הדוקו "מגידו" של המרצה איציק לרנר, המכללה האקדמית הדסה בירושלים
↑  שיעור בעקשנות, הרשות השנייה
↑  אפרת זמר, האיש שלנו מעבר לים, nrg, 24.12.2006
↑  לילך וולך, רואים להם בעיניים, החדשות 13, 20.6.2006
↑  אקסודוס - הסיפור האמיתי, בית אבי חי
↑  אריאנה מלמד, ישחקו הנערים לפנינו, באתר ynet, 15 בפברואר 2009
↑  כן המפקדת, פרויקט קולנוע
↑  אייל לוי, "דם קדוש": סרט אקשן במרחק מספר קילומטרים, nrg, 1.7.2013
↑  אביעד קדרון‏, יש גאווה יהודית, ברוך השם: "שליחי האל" כואבת כמו אגרוף בבטן הרכה, באתר וואלה, 7 בינואר 2015
↑   נירית אנדרמן, מבט אחר על נוער הגבעות, באתר הארץ, 7 במאי 2015
↑   איתי שטרן, במאי "מגידו", איציק לרנר: "אם יש סרט שמציג רע את מדינת ישראל - אין לו מקום", באתר הארץ, 29 במרץ 2017
↑  איימן סיכסק‏, ה"טוב" מעורבב ב"רע": "מגידו" היא הנבואה של מדינה דו-לאומית, באתר וואלה, 23 במרץ 2017
↑  Megiddo, Ruth Films
↑  אבנר שביט‏, מאיר כהנא, שוטרים במחסומים ושישה סרטים עלילתיים: התחרות הישראלית של פסטיבל חיפה, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2019
↑  אינה טוקר, הרב כהנא, טיפולי פוריות ואנימציה ערבית: הסרטים הישראלים בפסטיבל חיפה, באתר ynet, 27 באוגוסט 2019
↑  מיה יסעור‏, הוכרזו הזוכים בפרס אמנות הקולנוע לשנת 2007, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2007
↑  הזוכים בפרס הקולנוע של משרד התרבות, הבמה
↑   הוכרזו הזוכים בפרסי הציונות לשנת 2014, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494079305171  RERO: 02-A027061716  VIAF: 299244707   WorldCat (עם VIAF): 299244707
אייסין גיורו, קיסרי צ'ינג

שם השושלת בשפת האם שלהם: מאנצ'ורית
איסין גיורו הוא בית מלוכה קיסרי מאנצ'ורי, אשר שלט בסין לאורך תקופת שושלת צ'ינג וגם שלטו כבובה תחת יפן לאימפריית מנצ'וקוו. בית המלוכה נוסד במנצ'וריה בתחילת המאה ה-17 תחת השליט של שושלת ג'ין המאוחרת (אנ') נורהאצ'י. לאורך 300 שנים בין המאה ה-17 ועד המאה ה-19 מלאה הכוח של בית המלוכה תפקיד ראשי בקביעת עתיד ההיסטוריה של העולם כולו.
שליטי השושלת > קיסר שושלת ג'ין

ג'ין טאי-דזו, קיסר ג'ין (1115–1123)
הקיסר טאיזונג (1123–1135)
הקיסר שיזונג (1135–1150)
הקיסר וואניאנג לינג (1150–1161)
הקיסר שיזונג (1161–1189)
הקיסר זאנגזונג (1189–1208)
הקיסר וואניאנג יונגי (1208–1213)
הקיסר שואנזונג (1213–1224)
הקיסר איזונג (1224–1234)
הקיסר מו (1234)
שליטי השושלת > כיבוש האימפריה המונגולית

אוגדיי חאן (1229-1441)
גויוק חאן (1246-1248)
מונגקה חאן (1251-1259)
קובלאי חאן (1260-1294)
שליטי השושלת > שושלת יואן

קובלאי חאן (1271–1294)
טימור חאן (1294–1307)
קולוג חאן (1307–1311)
בויאנטו חאן (1311–1320)
גיגין חאן (1320–1323)
ייסון טימור חאן (1323–1328)
רגיבאג חאן (1328)
טוג טימור חאן (1328–1329)
קוטוקוטו חאן (1329)
טוג טימור חאן (1329–1332)
ריצ'ינבאל חאן (1332)
טגהון טימור (1333–1368)
שליטי השושלת > שושלת יואן הצפונית

טגהון טימור (1368–1370)
בליגטו חאן איושהירידא (1370–1378)
אושקל חאן טוגוס טימור (1378–1388)
ג'וריגטו חאן יסודר (1388–1392)
אנגקה חאן (1392–1393)
אלבג ניגולסוגצ'י (1393–1399)
גון טימור חאן (1399–1402) יורשו יצר מדינה מונגולית חדשה בעת נע מערבה ונטש את הג'ורצ'נים לעצמם
שליטי השושלת > ציף מועצת השבטים המאנצ'ורים

מוקורי יונגסון (1405?-?)
מנגטמו (1405–1433)
צ'ונגאן (1442–1467)
טולו (1467–1506)
סיבאוצ'י פייאנגוו (1481–1522)
פומן (1522–1542)
גיוקאנגה (1542–1583)
טקסי (1560–1583)
נורהאצ'י (1583-1616)
שליטי השושלת > חאנים שושלת ג'ין המאוחרת

נורהאצ'י (1616–1626), מייסד השושלת
הואנג טאיג'י (1626-1636), התקדם רבות בכיבוש סין והכריז על הקמת שושלת קיסרים סינית בשם צ'ינג.
שליטי השושלת > קיסרי שושלת צ'ינג על חלקי סין

הואנג טאיג'י (1636- 1643)
שונזי (1643 -1644), הכריז לראשונה על שלטון השושלת בכלל סין
שליטי השושלת > קיסרי כלל סין

שונזי (1644- 1661)
שונג'ה (1661- 1722), סיים את מלחמת הכיבוש השושלתי ונחשב לקיסר הטוב ביותר בעוד הביא פיתוח כמעט בכל נושא. הביס את הרוסים לצפון וכבש את טיבט לדרום מערב.
יונג-ג'נג (1722- 1735), עבד על מנת ליצור ממשלה אפקטיבית במינימום צריכה כלכלית.
צ'יינלונג (1735- 1796), הכפיל את גודל האימפריה בחצי ונחשב שני רק לסבו, קאנגשי
ג'ינצ'ינג (1796- 1820), שימש את טיב האימפריה
דאוגואנג (1820- 1850), בעתו נחלשה הקיסרות ממלחמות עם האימפריאליסטים המערביים.
שיאנפנג (1850- 1861), האימפריה נחלשה ומרד טאיפינג פרץ
טונגזי (1861- 1875), ניסה ללא הצלחה להביא למודרניזציה
גואנג סו (1875-1908), גם כן נכשל בהבאת מודרניזציה לקיסרות בעוד המשיכה להחלש
שואנטונג (1908- 1912), ויתר על הכס בגיל שש עקב מהפכת שינהאי. ידוע במערב כפויי
שליטי השושלת > עוצרי מנצ'וקוו

פויי (1932–1934), שלט תחת ידה של יפן במדינה הבובה מנצ'וקוו
קאנגדה (1934- 1945), למעשה זה גם כן פויי, שלט תחת יד יפן, לאחר מלחמת העולם השנייה נתפס בידי הסובייטים ולמעשה סיים את הכוח האפקטיבי האמיתי של השושלת עד היום.
מעמד כיום

כיום השושלת אינה מקבלת כל יחוס בעוד ראש הירושה גין יוזאנג הביע כי אין הוא רואה כל משמעות בתוארו לירושת השושלת. הבית ברובו כולל מצליחים מכל קצוות המקצוע ומצב כספי אינו נתון בדאגה כלל וכלל.
איסוזו גאלה מיו

| --- | --- |

Isuzu Gala Mio
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  איסוזו (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社)
 שנות ייצור:  1999 – הווה
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  איסוזו ג'ורני K  איסוזו סופר קרוזר
 סיווג:  אוטובוס בינוני
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 6,400 סמ"ק מנוע דיזל
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות
איסוזו גאלה מיו (ביפנית: いすゞ・ガーラミオ, באנגלית: Isuzu Gala Mio) הוא אוטובוס בינוני מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社), אשר מיוצר משנת 1999.
דורות "איסוזו גאלה מיו" > דור ראשון - יוצר בין השנים 1999–2004

דגם "KK-LR233E1/J1" (יוצר משנת 1999).
דורות "איסוזו גאלה מיו" > דור שני - מיוצר משנת 2004 - הווה

דגמי הדור השני מבוססים על דגמי הינו Melpha, מתוצרת יצרנית האוטובוסים היפנית "J-Bus" (אנ'), בשותפות (Joint venture) יצרניות הרכב איסוזו והינו מוטורס.
דגם "PB-RR7JJAJ" (יוצר משנת 2004).
דגם "BDG-RR7JJBJ" (יוצר משנת 2007).
דגם "SDG-RR7JJCJ" (יוצר משנת 2011).
תצורות

"M-I".
"M-II".
"M-III": סידור מושבים: 41 מושבים ב-9 שורות, 45 מושבים.
ממאפייני "איסוזו גאלה מיו"

מנוע אחורי.
דלתות: 1.
דלת כניסה: באמצעות מדרגה.
מערכת היגוי: מימין.
תמונות

"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו" (צולם בשנת 2009)
"איסוזו גאלה מיו"
"איסוזו גאלה מיו" (צולם בטוקיו, ברקע "Tokyo Prince Hotel")
ראו גם

איסוזו
איסוזו ג'ורני K
איסוזו קיובק
איסוזו סופר קרוזר
הערות שוליים

↑  ראו "איסוזו גאלה מיו" japanesecartrade.com/make-model/isuzu-9-gala+mio
↑  מדגמי חברת איסוזו ranker.com/list/full-list-of-isuzu-models
↑  "איסוזו גאלה מיו" (ביפנית) isuzu.co.jp/product/bus/galamio
↑  היצרנית "J-Bus" אתר היצרנית jbus.co.jp/company/outline
↑  "איסוזו גאלה מיו" בתצורה M-III (ביפנית) isuzu.co.jp/product/bus/galamio/lineup
אלי לוי (אמרגן)

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1945 (בן 79) פתח תקווה, המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 שם לידה:  אליהו לוי
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינויים נוספים:  אלי קפה, אלי קפה לוי
 תקופת הפעילות:  1967–2019 (כ־52 שנים)
 מקצוע:  עיתונאי, שדרן רדיו, כותב, אמרגן
 מספר צאצאים:  2
אלי (קפה) לוי (נולד ב-30 במרץ 1945) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, כותב ואמרגן ישראלי. במרוצת השנים הפיק וכתב עשרות שירים לזמרים מהזמר המזרחי.
ביוגרפיה

לוי נולד בפתח תקווה. בשנת 1967, בגיל 22, הצטרף לעסקו של אביו לקלייה, טחינה ואריזה של קפה, בשם "סביון". בתחילת שנות השמונים נפטר אביו. הוא העביר את העסק לאזור התעשייה של פתח תקווה, תחת שם מיתוגי חדש, "אלי קפה סביון". בשנת 1992 כתב את שירי האלבום של עופר לוי, אהיה לך מלך, ובשנת 1993 כתב את השיר "תותי תותי" של אריאל זילבר, מתוך הפסטיגל. בד בבד ניהל כמה מועדוני לילה דוגמת "דיסקוטק מעוז", "מועדון קולגה" ו"מועדון נאמבר וואן" בנתניה. בנוסף, עבד ככתב ספורט בעיתון "מעריב" וטורים במקומון של פתח תקווה. לוי נמנה בין האישים ששידרו בתחנת הרדיו הפיראטית הגדולה[דרושה הבהרה][דרוש מקור] בישראל, "גלי הים התיכון". הוא שידר שם לצד אליקו ויהודה קיסר. בשנת 2000 פגש את הזמרת הטורקייה–ישראלית לינט בקיוסק מקומי. לוי עבד כאמרגן שלה, עד שנת 2005, והפיק לה כמה משיריה המוכרים ביותר.
בין השנים 2011–2012 כתב לוי לצד צביקה פיק את שירו "יש מקום", ואת השיר "נכנעת לאהבתך" של ג'ולייטה, מתוך אלבום הבכורה שלה, אני לא ברבי. בשנת 2018 השתתף בסרט "פרשת אונקלוס".
הערות שוליים

↑  אלי (קפה) לוי
↑  עופר לוי* – אהיה לך מלך
↑  פרשת אונקלוס (2018)
אלאן קון

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1947 (בן 77) דראגינייה, צרפת 
 ענף מדעי:  אנליזה מתמטית, גאומטריה דיפרנציאלית, operator algebra 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פייר ומארי קירי (1971)  תיכון טייר  אקול נורמל סופרייר  École de Physique des Houches 
 מנחה לדוקטורט:  Jacques Dixmier 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס  אוניברסיטת ואנדרבילט  הקונסרבטואר הלאומי לאומנויות ולמלאכות  אוניברסיטת פייר ומארי קירי  המכון למדעים מתקדמים  המרכז הלאומי למחקר מדעי 
 תלמידי דוקטורט:  Jean-Benoît Bost, Michel Hilsum, Yi-Jun Yao, Pierre Julg, Thierry Fack, Raphael Ponge, Alain J. Valette, Kroum Tzanev, Georges Skandalis, Benjamin Enriquez, Simon Henry 
 פרסים והוקרה:  מדליית פילדס (1982)  הרצאת פקו (1975)  פרס פיאנו (2001)  מדליית כסף של CNRS (1977)  פרס קראפורד במתמטיקה (2001)  מדליית הזהב של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי (2004)  פרס  אמפר לחקר החשמל (1980) 
 www.alainconnes.org
 
אלאן קון (בצרפתית: Alain Connes; נולד ב-1 באפריל 1947) הוא מתמטיקאי ופיזיקאי תאורטי צרפתי. הוא פרופסור אמריטוס בקולז' דה פראנס, IHÉS, אוניברסיטת המדינה של אוהיו ואוניברסיטת ואנדרבילט. ידוע במחקריו באלגברת אופרטורים (אנ') ובגאומטריה לא קומוטטיבית (אנ'). זוכה מדליית פילדס לשנת 1982.
ביוגרפיה

בשנת 1970 קיבל תואר ראשון באקול נורמל סופרייר. בשנת 1973 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פייר ומארי קירי. בשנים 1970–1974 היה עמית מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) בפריז. בשנת 1975 היה עמית מחקר אורח בקווינס יוניברסיטי בקינגסטון (אנ'). בשנים 1976–1980 נמנה עם סגל אוניברסיטת פריז VI. משנת 1979 הוא פרופסור במכון למחקר מדעי מתקדם (IHÉS) (אנ') בביר-סיר-איווט (אנ'). בשנים 1981–1984 היה מנהל המחקר ב-CNRS. בשנים 1984–2017 היה פרופסור בקולז' דה פראנס. בשנים 2003–2011 היה פרופסור באוניברסיטת ואנדרבילט. בשנים 2012–2020 היה פרופסור באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
קון עוסק בחקר אלגברת אופרטורים, לאחר שבשנות ה-70 עסק בחקר אלגברת פון נוימן (אנ') וניסח את בעיית ההטמעה של קון (אנ'). בהמשך תרם לתורת K (אנ') ולתורת האינדקס (אנ'), מחקרים שהובילו להשערת באום-קון (אנ'). בתחילת שנות ה-80 החל בפיתוח קוהומולוגיה ציקלית (אנ'), כצעד ראשון בחקר גאומטריה לא קומוטטיבית. נמנה עם חברי קבוצת ניקולא בורבאקי.
קון יישם את מחקריו בתחומים של מתמטיקה ופיזיקה תאורטית, בהם תורת המספרים, גאומטריה דיפרנציאלית ופיזיקת חלקיקים.
הוקרה

בשנת 1982 הוענקה לו מדליית פילדס.
בשנת 2001 הוענק לו פרס קראפורד.
בשנת 2004 הוענקה לו מדליית הזהב של CNRS.
היה מרצה מוזמן בקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים בשנת 1974 (בוונקובר) ובשנת 1986 (בברקלי) ודובר במליאה בשנת 1978 (בהלסינקי).
הוא חבר האקדמיה הצרפתית למדעים ואקדמיות נוספות, בהן האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והאקדמיה הרוסית למדעים.
ספריו

Alain Connes and Matilde Marcolli, Noncommutative Geometry, Quantum Fields and Motives, Colloquium Publications, American Mathematical Society, 2007, ISBN 978-0-8218-4210-2
Alain Connes, Andre Lichnerowicz and Marcel Paul Schutzenberger, Triangle of Thought, translated by Jennifer Gage, American Mathematical Society, 2001, ISBN 978-0-8218-2614-0
Jean-Pierre Changeux and Alain Connes, Conversations on Mind, Matter, and Mathematics, translated by M. B. DeBevoise, Princeton University Press, 1998, ISBN 978-0-691-00405-1
Alain Connes, Noncommutative Geometry, Academic Press, 1994, ISBN 978-0-12-185860-5
הערות שוליים

↑  Curriculum Vitae, באתר של אלאן קון
↑  Mashaal, Maurice (2006). Bourbaki: a secret society of mathematicians. American Mathematical Society. p. 18. ISBN 978-0-8218-3967-6.
↑  Alexander Hellemans, "The Geometer of Particle Physics" Scientific American, 24 July 2006
↑  Albers, Donald J.; Alexanderson, G. L.; Reid, Constance (1986). "International mathematical congresses. An illustrated history 1893 – 1986". Springer-Verlag.;
IMU Secretariat. "Fields Medal – International Mathematical Union (IMU)". International Mathematical Union.
↑  "Crafoord Prize to one of the world's foremost mathematicians". The Royal Swedish Academy of Sciences. 2001-01-25.;
"Crafoord Prize – Crafoord Prize Laureates". crafoordprize.se. 2000.
↑  Segal, Irving (1996). "Book Review: Noncommutative Geometry, by Alan Connes" (PDF). Bulletin of the American Mathematical Society. New Series. 33 (4): 459–465. doi:10.1090/s0273-0979-96-00687-8. ארכיון (PDF) מ-2022-10-09.
| זוכי מדליית פילדס |
| --- | --- | --- |
| המאה ה־20 | אלפורס, דאגלס (1936) • סלברג, שוורץ (1950) • סר, קודאירה (1954) • רות, תום (1958) •  הרמנדר, מילנור (1962) • גרותנדיק, כהן, סמייל, עטיה (1966) • בייקר, הירונקה, נוביקוב, תומפסון (1970) • בומביירי, ממפורד (1974) • דלין, מרגוליס, פפרמן, קווילן (1978) • יאו, קון, ת'רסטן (1982) • דונלדסון, פאלטינגס, פרידמן (1986) •  ג'ונס, דרינפלד, ויטן, מורי (1990) • בורגיין, זלמנוב, יוקוז, ליון (1994) • בורכרדס, גוורס, מקמולן, קונטסביץ' (1998) |  |
| המאה ה־21 | וויבודסקי, לפורג (2002) • אוקונקוב, ורנר, טאו, פרלמן (2006) • וילאני, לינדנשטראוס, סמירנוב, צ'או (2010) • אבילה, בהרגבה,  היירר, מירזאח'אני (2014) • בירקאר, ונקאטש, פיגאלי, שולצה (2018) • דומיניל-קופן, הא, מיינרד, ויזובסקה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307208205171  PLWABN: 9810688977705606  BIBSYS: 90308071  BnF: cb121076588 (data)  CiNii: DA00554217  dblp: 45/9490  GND: 112614760  ICCU: RAVV066916  ISNI: 0000 0001 1745 2968  LCCN: n80137982  LNB: 000134502  MGP: 34220  NDL: 00464836  NKC: mzk2014801417  NTA: 071773096  SNAC: w6zt5kkb  SUDOC: 029452309  Trove: 803478  VIAF: 14800882   WorldCat (עם VIAF): 14800882
אסון אייברוקס (1971)

| --- | --- |

האנדרטה לזכר הרוגי אסון, עם פסלו של ג'ון גרייג
 תאריך:  2 בינואר 1971 
 מיקום:  אצטדיון אייברוקס 
 קואורדינטות:  55°51′13″N 4°18′25″W﻿ / ﻿55.853611111111°N 4.3069444444444°W﻿ / 55.853611111111; -4.3069444444444
 הרוגים:  66 
 פצועים:  200 
 he
 
החזית הקדמית של אצטדיון אייברוקס
אסון אייברוקס (באנגלית: Ibrox disaster) התרחש ב-2 בינואר 1971. היה זה אסון תדחוקת קהל, שהתחולל בעת שקהל צופים במשחק כדורגל בין ריינג'רס לסלטיק באצטדיון אייברוקס בעיר גלאזגו שבסקוטלנד עשה את דרכו החוצה דרך אחת היציאות מהמבנה. באסון נספו 66 בני אדם ויותר ממאתיים נפצעו. היה זה אסון הכדורגל החמור ביותר בתולדות בריטניה עד לאסון הילסבורו בשנת 1989.
האסון

ביום ראשון, 2 בינואר 1971, נערך באצטדיון משחק של שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של גלאזגו - הקבוצה הביתית גלאזגו ריינג'רס מול יריבתה הגדולה סלטיק, בנוכחות כ-80 אלף צופים. בסיום המשחק עזבו אלפי צופים את האצטדיון דרך שער 13. אז אירע האסון, כאשר מאות אנשים מעדו במדרגות אל השער ונערמו זה על גבי זה לגובה של קרוב לשני מטרים. רוב הנספים מתו מחנק. בין המתים היו 26 ילדים ונערים עד גיל 17. הנספים באו מכל רחבי סקוטלנד אך למעלה משליש מהם היו בני גלאזגו.
לא היה זה האסון הראשון באייברוקס. ב-5 באפריל 1902, במהלך משחק בין נבחרת סקוטלנד לבין נבחרת אנגליה, קרס יציע בנוי עץ באצטדיון. האירוע הביא למותם של 25 אנשים ולפציעתם של למעלה מ-500. ב-16 בספטמבר 1961 נרמסו למוות שני אנשים במדרגות שער מס' 13 באצטדיון ו-70 נפצעו. בשתי תאונות אחרות באותו מקום - ב-1967 וב-1969 - נפצעו עשרות אנשים נוספים.
לאחר האסון

שופט מקומי בגלאזגו קבע כי האסון התרחש בשל רשלנותה ואף אדישותה של בעלת האצטדיון, קבוצת גלאזגו ריינג'רס. בעקבות זאת תבעו קרובי הנספים פיצויי נזיקין מהקבוצה, אשר לא חלקה על קביעת אחריותה בעניין.
האסון הביא את ממשלת בריטניה לערוך בדיקה מעמיקה בנוגע לבטיחותם של מתקני ספורט במדינה. היא מינתה את השופט הסקוטי לורד ויטלי (Wheatley) לחבר דין וחשבון בנושא. דו"ח זה היווה את הבסיס למדריך הירוק - מדריך לבטיחות מתקני ספורט, שפורסם ב-1973. האסון גם הביא לעריכת שיפוץ מקיף באייברוקס, וב-1981 הושלמה הסבתו לתכולה של 44 אלף צופים (עד 1990 הוגדלה תכולתו ל-50 אלף), ואופ"א העניקה לאייברוקס מעמד של אצטדיון בדרגה של חמישה כוכבים.
במשך שנים רבות הונצח האסון על ידי שלט זיכרון שנקבע על קיר האצטדיון. בשנת 2001, ביום השנה השלושים לאסון, נחנכה בו אנדרטה שהנציחה את שמות כל הנספים באסון וכן את שמות אלו שנספו באסונות 1902 ו-1967. ב-2011, ביום השנה הארבעים לאסון, ניצבו הנוכחים בפתיחת משחק בין ריינג'רס לסלטיק דקת דומייה לזכר הנספים.
ראו גם

תדחוקת קהל
אסון אייברוקס (1902)
אסון בת'נל גרין
הערות שוליים

↑  מקור: http://ayeready.com/ibrox/disaster.html
אנסל אלגורט

| --- | --- |

אלגורט בבכורת סרטו "בייבי דרייבר", 2017
 לידה:  14 במרץ 1994 (בן 30) ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  R&B עכשווי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2013 
 מקום לימודים:  תיכון לגארדיה 
 https://soundcloud.com/ansolo
 פרופיל ב-IMDb
 
אנסל אלגורט (באנגלית: Ansel Elgort; נולד ב-14 במרץ 1994) הוא שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי, מוזיקאי ודי ג'יי (תחת השם Ansølo). התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "קארי", "אשמת הכוכבים", "מפוצלים", ואף קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "בייבי דרייבר".
ביוגרפיה

אלגורט נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. אביו הוא צלם האופנה של מגזין "ווג" ארתור אלגורט, לו אח גדול, וורן, המשמש כצלם קולנוע, ואחות גדולה, סופי, העובדת כצלמת אף היא. סבתו מצד אימו הייתה חברה במחתרת הנורווגית במהלך מלחמת העולם השנייה, היא הצילה ילדים נורווגים-יהודים באמצעות העברתם לשוודיה הנייטרלית, ובשל כך היא נכלאה במחנה ריכוז.
אלגורט החל ללמוד משחק מגיל 12 והתחנך בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה (אנ') במנהטן וסיים את לימודיו ב-2012.
קריירה > משחק

אלגורט התנסה לראשונה במשחק בשנת 2012 על בימת התיאטרון אוף ברודוויי ובשנת 2013 שיחק בפעם הראשונה בסרט קולנועי "קארי", העיבוד המודרני לסרט האימה הקלאסי משנות ה-70. בסרט הופיע אלגורט בתפקיד התלמיד המקובל טומי רוס.
בשנת 2014 שיחק אלגורט בעיבוד הקולנועי לרומן "אשמת הכוכבים" בתפקיד הצעיר חולה הסרטן אוגאסטוס ווטרס. תפקיד זה היה תפקיד הפריצה של אלגורט, שבעבורו הוא זכה בפרסי קולנוע רבים.
באותה שנה השתתף גם בסרט הפעולה "מפוצלים" בתפקיד כיילב, אחיה הגדול של גיבורת העלילה, הנערה ביאטריס פריור (שיילין וודלי).
באוקטובר 2014 שיתף פעולה עם קייטלין דוור בסרט "גברים, נשים וילדים".
ב-2017 שיחק בסרט הפעולה "פושעי נובמבר" לצד קלואי גרייס מורץ. בהמשך השנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר" בבימויו של אדגר רייט.
ב-2018 שיחק בסרט "ג'ונתן".
ב-2018 לוהק אלגורט לתפקיד טוני בגרסה המחודשת לסרט "סיפור הפרברים" בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2022 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "טוקיו וייס" של רשת HBO Max; המבוססת על סיפור אמיתי שיצא כספר בשם זהה משנת 2009 מאת ג'ייק אדלשטיין.
קריירה > מוזיקה

אלגורט משמש כדי ג'יי תחת שם הבמה "אנסולו". בשנת 2014 הוציא את שני תקליטיו הראשונים "Unite" ו-"Totem" ושחרר רמיקס מוצלח ל"Strong" של ארנו קוסט ונורמן דוריי בחברת התקליטים Size Records של סטיב אנגלו. בספטמבר 2015 שחרר את "To Life" תחת UMG Recordings. אנסולו הוזמן רבות לנגן באירועי הפסטיבל האמריקאי Ultra Music Festival בכל רחבי העולם וביניהם במיאמי, יפן, קוריאה, באלי ועוד.