stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי יפן–סין
העת המודרנית > המילטריזציה של סין

המיליטריזציה של סין היא תהליך רחב היקף שבו סין מחזקת, מרחיבה ומתקדמת ביכולות הצבאיות שלה, מאז תחילת המאה ה-20. התהליך מלווה בצמיחה מספרית ואיכותית ובעל השפעה גאו-פוליטית רחבה, ומשקף את שאיפותיה להפוך למעצמת על מובילה. צבא השחרור העממי הוא הצבא הגדול בעולם, עם למעלה מ-2.1 מיליון חיילים בשירות פעיל. התהליך מעורר דאגה בקרב יפן והמדינות השכנות. יפן רואה את המיליטריזציה של סין כאיום ישיר על ביטחונה הלאומי ויציבות האזור. החששות המרכזיים של יפן נוגעים למספר תחומים לרבות חיזוק הצי הסיני והתרחבותו בים סין המזרחי.
בעקבות כוחה העולה של סין, אימצה יפן מדיניות ביטחונית חדשה, אסרטיבית יותר מהגישה הפציפיסטית המסורתית שנקטה מאז כניעתה במלחמת העולם השנייה. שינוי תפיסת הביטחון היפנית הביא לגידול תקציב משרד ההגנה לרמות שיא, המושקע בהגנה קיברנטית, ובפיתוח יכולות תקיפה כמו מערכות נשק מתקדמות, טילים היפרסוניים ארוכי טווח ואף מטוס קרב מהדור השישי. יפן העמיקה את שותפותה עם ארצות הברית ונאט"ו, חיזקה את הברית לדיאלוג ביטחוני רב-צדדי ומשתפת פעולה עם מדינות בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס ההודי במטרה לבלום את סין. בחוגי הימין הלאומני ביפן אף קראו לקדם פיתוח נשק גרעיני. בעיתונות היפנית נטען שצוות מומחים ממספר גופים ממשלתיים בחן את האפשרות לפתח נשק גרעיני, למרות הכחשת הממשלה. על אף שיש לה את המשאבים והטכנולוגיה לפיתוח נשק גרעיני במהירות, הציבור היפני לא מעוניין בכך באופן פעיל ונוטה לסמוך על "המטריה הגרעינית" האמריקנית.
הניסויים הגרעיניים של סין הביאו לחששות משמעותיים ביפן.
בנובמבר 2007 ספינת הקרב הסינית "שנזן" עגנה בנמל טוקיו. לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, שספינת מלחמה סינית עוגנת ביפן, כצעד סמלי להידוק הקשרים בין סין ליפן. האירוע התקבל בחגיגות של אזרחים סינים המתגוררים ביפן, עם "ריקוד האריה" המסורתי ודגלי שתי המדינות. למרות זאת נותרו מתחים עקב החשש היפני מצמיחת צבא סין.
"הספר הלבן" היפני משנת 2012 מציין מספר דאגות בנוגע למתחים ביטחוניים ומחלוקות טריטוריאליות מול סין. צמיחת הצבא הסיני, במיוחד הצי שלה, נמשכת בקצב מהיר, והתקציב הסיני בתחום ההגנה הוכפל פי שלושים ב-24 השנים שלפניו. יפן מודאגת מהשפעת צבא סין על מדיניות החוץ שלה, בעיקר בנוגע לסכסוכים טריטוריאליים בים סין המזרחי והדרומי, ותוקפנות סין בנוגע לאיים במזרח אסיה.
בתגובה להתעצמות הסינים, יפן החלק בחקיקה המכרסמת בעקרון הפציפיסטיות בחוקתה.
סכסוכים טריטוריאליים > סכסוך איי סנקאקו

איי סנקאקו, או איי דיאוּ-יוּ בשמם הסיני, הם ארכיפלג קטן בים סין המזרחי, במרחק של כ-190 קילומטרים מצפון לטאיוואן וכ-170 קילומטרים מצפון-מערב לאי אוֹקינאווה היפני. האיים לא מיושבים מאז מלחמת העולם השנייה. למרות גודלם הזעיר, הם מוקד למחלוקת עזה בין סין ויפן, שתי המעצמות הגדולות באסיה, בשל העובדה שהם נמצאים באזור עשיר במשאבי טבע, כולל נפט וגז טבעי, וממוקמים באזור אסטרטגי, על נתיבי ספנות חשובים. יפן תבעה ריבונות על האיים בשנת 1895, עם ניצחונה במלחמה מול סין, ושלטה בהם במשך 50 שנה, עד כניעת האימפריה היפנית בסוף מלחמת העולם השנייה. סין לעומת זאת, טוענת כי האיים היו חלק משטחה עוד מתקופת שושלת מינג. ארצות הברית כבשה את יפן ושלטה באיים עד שנת 1972, אז חתמה על הסכם להחזרתם ליפן.
ב-2010 התנגשות מכמורת סינית בשתי ספינות משמר החופים של יפן, סמוך לאיי סנקאקו, הובילה למשבר דיפלומטי בין המדינות. היפנים עצרו את אנשי הצוות, והשאירו במעצר את רב־החובל הסיני, גם לאחר שחרור הצוות וכלי השיט. בעקבות זאת סין הודיעה על ניתוק קשריה עם יפן. לאחר איומים נוספים מצד ראש ממשלת סין, הודיעה התביעה ביפן על שחרור רב החובל. המשבר נרגע עד שבשנת 2012 מושל טוקיו, שינטרו אישיהארה, החליט שעירו תרכוש את האיים ממשפחת קוריהרה היפנית, בטיעון שהממשלה היפנית לא עושה דיה להגן עליהם מפני פלישה סינית אפשרית. בתגובה ממשלת יפן, הזדרזה לרכוש את האיים, כדי למנוע פרובוקציות מול סין. רכישת האיים הביאה לזעם בסין, ששלחה אליהם ספינות סיור. המשבר דיפלומטי הביא לגל הפגנות אנטי-יפניות בסין, להחזרת השגרירים, ולסגירתם הזמנית של חברות יפניות בסין כמו טויוטה, הונדה ופנסוניק. באפריל 2014, בתגובה להתגרויות הצבאיות הגוברות באוויר ובים, יפן שלחה 100 חיילים להקמת בסיס צבאי ותחנת מכ"ם באי יונאגוני, הקרוב לאיי המחלוקת. זהו היה מהלך ראשון מזה 40 שנה להרחבת פריסת כוחותיה מערבה. באותו חודש נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, הביע לראשונה תמיכה בעמדת יפן, והצהיר כי איי המחלוקת כלולים בהסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין המדינות.
סכסוכים טריטוריאליים > האזורים הכלכליים הבלעדיים בים סין המזרחי

בין סין ויפן קיימים סכסוכים הנוגעים להיקף האזורים הכלכליים הבלעדיים שלהן בים סין המזרחי. הסכסוך מתמקד בפרשנות שונה של אמנת האו"ם למשפט הים משנת 1982, אשר אותה אישרו שתי המדינות. סין טוענת שהאזור הכלכלי הבלעדי שלה משתרע עד לתעלת אוקינאווה, בהתבסס על הארכת המדף היבשתי שלה, ומשרד החוץ הסיני הצהיר שהמדף משתרע מעבר ל-200 מיילים ימיים מקווי הבסיס שלה. מנגד, יפן טוענת שהמים הכלכליים שלה נמדד כ-200 מיילים ימיים מחופה, ומציעה את קו האמצע כגבול בין האזורים הכלכליים של שתי המדינות. כתוצאה מכך, כ-40,000 קמ"ר של מים כלכליים נמצאים במחלוקת.
בשנת 1995 גילתה סין את שדה הגז התת-ימי "חונזיאו" (אנ'), הממוקם בתוך המים הכלכליים הסיניים, אך יפן סבורה שהוא קשור למאגרים נוספים החוצים את קו האמצע. יפן הביעה התנגדות לפיתוח השדה, אף שהוא נמצא בצד הסיני של קו האמצע, מתוך חשש כי שדות הגז עשויים להשתרע גם לתוך שטחה. בשנת 2008, סין ויפן הסכימו על פיתוח משותף של שדה חונזיאו, אולם המחלוקות נמשכות, עם תקריות חוזרות ונשנות. במאי וספטמבר 2010 דרשה סין מיפן להפסיק סקרים ימיים באזור. תקרית נוספת התרחשה בפברואר 2012, כשספינת משמר חופים יפנית התבקשה להפסיק פעילות סקר בשדה הגז חונזיאו (שירקאבה בפי היפנים). באזור קיימת חפיפה חלקית בין אזורי המים הטריטוריאליים הכלכליים של שתי המדינות, אשר טוענות לזכויות קידוח בלעדיות בשדה הגז.
יחסים כלכליים

שתי המדינות הן ענקיות כלכליות באסיה, והאינטראקציה ביניהן משפיעה באופן משמעותי על הכלכלה העולמית. סין ויפן הן שותפות סחר מרכזיות זו לזו. סין היא שוק יעד גדול ליצוא היפני, בעיקר בתחומי הרכב, האלקטרוניקה והציוד התעשייתי. מצד שני, יפן היא מקור חשוב לחומרי גלם ומוצרים תעשייתיים עבור סין. שתי המדינות משקיעות זו בזו בהיקפים גדולים. חברות יפניות השקיעו רבות במפעלים ובפרויקטים בסין, בעוד שחברות סיניות מרחיבות את פעילותן ביפן. בראשית העשור השני של המאה העשרים ואחת, סין החליפה את יפן כמעצמה הכלכלית הגדולה ביותר באסיה. הכלכלות של סין ושל יפן הן בהתאמה הכלכלות השנייה והשלישית בעולם לפי תוצר מקומי גולמי נומינלי. כמו כן, הכלכלות של סין ושל יפן הן בהתאמה הכלכלות הראשונה והרביעית בגודלן בעולם בהתבסס על שוי כוח הקנייה. הסחר בין סין ליפן גדל ל-266.4 מיליארד דולר, עלייה של 12.5% ב-2007, מה שהפך אותן לשותפות סחר מובילות. סין הייתה גם היעד הגדול ביותר ליצוא היפני בשנת 2009.
שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה עם עשר מדינות איגוד דרום-מזרח אסיה, וכן קוריאה הדרומית, אוסטרליה וניו זילנד. בסוף מרץ 2023 הודיע משרד המסחר והתעשייה היפני על מגבלות ייצוא של ציוד לייצור שבבים לסין. בשנת 2022 ייצאה סין 3.11 מיליון כלי רכב חדשים, זינוק של 211% בתעשיית הרכב הסינית תוך שנתיים בלבד. בשנת 2024 עקפה את המתחרה היפנית והפכה ליצואנית הרכב המובילה בעולם.
מאז הפתיחה הכלכלית לעולם ב-1979, כלכלת סין צמחה ביותר מ-10% בשנה. באותה שנה החל להינתן לה סיוע ממשלתי מצד יפן. הסיוע היפני מילא תפקיד חשוב ביחסי יפן-סין ותרם לפיתוח תשתיות, שיפור איכות הסביבה, בריאות ופיתוח משאבי אנוש. יפן סייעה בפרויקטים גדולים כמו מסילת הברזל של רכבת בייג'ינג-צ'ינהואנגדאו, קווי מטרו בבייג'ינג, ושדה התעופה פודונג בשנגחאי, אשר ייעלו את תשתיות התחבורה בסין. שינויים במדיניות הסיוע של יפן מאוחר בשנות ה-90 לכיוון גישה יותר אסטרטגית ותוכנית ההלוואות הופסקה עם אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008. רמת התלות הכלכלית הגבוהה בין שתי המדינות היא, עבור רבים, גם גורם להיעדר קונפליקטים צבאיים בניהן, על אף שהיא גם מקור למתחים.
בראשית שנות האלפיים, סין הייתה הכלכלה השביעית בגודלה בעולם, מה שהווה אתגר ליפן, שהייתה אז "מעצמת על כלכלית" בעלת נתח של 65% מהתמ"ג של האזור. אולם, הכלכלה היפנית נכנסה למיתון, בעוד שהכלכלה הסינית המשיכה להתפתח בקצב מואץ.
יחסים כלכליים > מדיניות הדלת הפתוחה

דנג שיאופינג, שעלה לשלטון לאחר מותו של מאו דזה-דונג, הוביל את סין לשורת רפורמות כלכליות שפתחו את המדינה לכלכלה שוק חלקית, תוך שמירה על שליטה פוליטית ריכוזית. בתקופה זו חלה התפתחות כלכלית משמעותית בשוק הסיני, עם שיפור במעמדה הבין-לאומי, בזכות הרפורמה בכלכלת סין שהנהיג, שכונתה "מדיניות הדלת הפתוחה". מדיניות כלכלית שיזם ב-1978 כדי לפתוח את סין לעסקים זרים שרצו להשקיע בה, ובדרך זו הניעה את ההתפתחות הכלכלית של סין. זאת בדומה למדיניות שהנהיגו האמריקאים כלפי סין בראשית המאה ה-20. החל משנות ה-90 סין התפשטה יותר ויותר בשוק העולמי. בשנת 2001 הצטרפה לארגון הסחר העולמי, צעד שסייע להרחיב את קשרי הסחר וההשפעה שלה ברחבי העולם. עלייתה של סין הפכה ניכרת יותר בעקבות הצמיחה הכלכלית המרשימה שלה, והפיכתה לכלכלה השנייה בגודלה בעולם אחרי ארצות הברית. בנוסף, סין החלה לשחק תפקיד פוליטי מרכזי בזירה הבין-לאומית, כולל בתחום הצבא, הדיפלומטיה והשפעתה הגלובלית.
ההתעצמות הסינית הביאה למתיחות עם חלק משכנותיה. לאור זאת יזם שר הביטחון שיגרו אישיבה, לימים ראש ממשלת יפן, ארגון "נאט"ו אסייתי", ארגון על-מדינתי המבוסס על מבנה האמנה הצפון-אטלנטית, מתוך מטרה מוצהרת של בלימת התפשטותה של סין והגנה-משותפת מפניה. לאור זאת אישיבה ממשיך במדיניות החימוש וההתחזקות של קודמיו למול עליית סין, למרות האיומים הסיניים.
השפעה תרבותית

בין סין ויפן השפעות תרבותיות עמוקות ושיתוף פעולה עם הבדל ברור בין המדינות. למרות השוני, התרבות היפנית קיבלה השפעות רבות מסין. סין השפיעה על תחומים כמו תרבות האורז, הכתב, המתכת, הציור והאדריכלות ביפן. האמנויות ביפן, כמו ציור, פיסול ואדריכלות, הושפעו רבות מהתרבות הסינית, במיוחד במהלך תקופות מסוימות בהיסטוריה של יפן. ההשפעה הסינית ניכרת בפרטים רבים של האמנות היפנית.
השפעה תרבותית > מערכת הכתב

מערכת הכתב היפנית הושפעה באופן ישיר מהכתב הסיני. הכתב הסיני הובא ליפן במאות הראשונות לספירה באמצעות סוחרים, מלומדים ונזירים בודהיסטים. באותה תקופה, ליפן לא הייתה מערכת כתב עצמאית, ולכן היפנים אימצו את הכתב הסיני ושילבו אותו בתרבותם. בהמשך, הם פיתחו מערכות כתב ייחודיות משלהם.
השפה היפנית נכתבת באמצעות שילוב של שלוש מערכות כתב: הסימנים הסינים המותאמים לשפה היפנית מכונים ביפנית "קאנג'י", ושני כתבים פונטיים שנגזרו מסימניות סיניות מותאמות, המכונים היראגאנה וקאטאקאנה. ההיראגאנה והקטאקאנה היפניים נוצרו בהשפעת הכתב הסיני, אם כי נכתבו בצורה שונה והיו מותאמות לשפה היפנית. למעשה, כל ראשית ההיסטוריה הכתובה של יפן נכתבה בסין. גם הכתיבה הספרותית ראשונית ביפן הייתה בהשראת הידע והמסמכים הסיניים.
השפעה תרבותית > הפילוסופיה והדת

הפילוסופיה והדת הסיניות אכן השפיעו רבות על המחשבה הדתית והפילוסופית ביפן, במיוחד הקונפוציאניזם והבודהיזם. הקונפוציאניזם, שמדגיש ערכים כמו כבוד, סדר חברתי, חינוך ומוסר, מצא מקום חשוב במוסדות ובחינוך ביפן. במיוחד, רעיונותיו של קונפוציוס עזרו לעצב את התפיסות החינוכיות והחברתיות ביפן, כולל דגש על קוד אתי נרחב שהשפיע על תפקוד הממשל והחברה. הבודהיזם, שהגיע ליפן דרך סין (ובמיוחד דרך הדת הסינית מהאיאנה), שימש כגשר להעברת רעיונות דתיים ורוחניים. הבודהיזם שינה את התפיסות הדתיות ביפן והביא רעיונות כמו גלגול נשמות, קארמה והשגת נירוואנה. באופן כללי, הדתות הסיניות הפכו לחלק מהמרקם הדתי והתרבותי של יפן, והשפעתן ניכרת עד היום.
השפעת הבודהיזם לא התמצתה רק בדת אלא גם בעשייה תרבותית ואומנותית, כמו אדריכלות מקדשים, ציור ופסול. למשל, סגנון הארכיטקטורה של המקדשים וההיכלות היפניים נוצר בהשראת המקדשים הסיניים, כולל גגות מקומרים וחללים פתוחים. הסגנון האדריכלי הסיני השפיע רבות על עיצוב הגנים היפניים. גני הזן היפניים היוו המשך ישיר להשפעות סיניות, בהם הושם דגש על השילוב עם הטבע והחיפוש אחרי הרמוניה ושלום פנימי. בין הסגנונות החשובים ביותר של הגן היפני נמצא "גן עם בריכה ומסלול הליכה", המשלב בריכה ומים זורמים באופן טבעי. סגנון זה הובא מסין בתקופת הייאן (794–1185).
השפעה תרבותית > שירה

השירה היפנית נכתבה גם בשפה הסינית. ההשפעה הסינית על השירה היפנית הייתה ניכרת החל מתקופת אסוקה, כשמשוררים ביפן נחשפו לשירה הסינית של שושלת טאנג. במשך זמן רב, השירה ביפן הייתה קשורה גם לאומניות כמו ציור, והשפעת הסין ניכרה בה. במשך מאות שנים, יפן עיבדה את ההשפעות האלה עד שיצרה סגנונות שירה ייחודיים לה, כמו וקה והייקה. במהלך השנים השירה היפנית התפתחה בתקופות שונות, כמו תקופת נארה והייאן, והפכה לחלק חשוב בתרבות היפנית.
היפנים אימצו צורות שירה סיניות, שכללו צורות פיוטיות מוגדרות. השירה הסינית עסקה בעולמות הטבע והרגשות האנושיים, והשפיעה על המבנה והסגנון של השירה היפנית. בשנים הראשונות של תקופת אסוקה, היפנים אימצו את הכתב הסיני, ובמהרה השתמשו בו לא רק לצורך תיעוד דתי ומדיני, אלא גם להבעת רעיונות ורגשות בשירה. השירה בסינית הייתה סימן להשכלה בבית המלוכה של טמו, קיסר יפן, ואנשי החצר הגבוהה היו כותבים שירה בסינית (קאנשי (אנ')). מאוחר יותר, יצירות אלו נאספו ב"קייפוסו", אחת מאנתולוגיות השירה הראשונות ביפן, שנערכה בתחילת תקופת ההיאן. בזכות ספר זה, שירה המוות של הנסיך אוצו קיימת עד היום.
השירה הסינית, שהתאפיינה בצורות פיוטיות מוגדרות ומילים עשירות במשמעות, השפיעה רבות על השירה היפנית, בעיקר במבנה ובסגנון. היפנים שאבו השראה מהשירה הסינית המסורתית, כמו פואמות הטאנג (אנ') אשר שילבו תיאורים טבעיים עם רגשות אנושיים. השפעתה של השירה הסינית ניכרה גם במילים ובמבני המשפטים, תוך שמירה על הרעיון המרכזי של הרמוניה עם הטבע ועם העולם הרוחני. עם הזמן, השירה היפנית התפתחה לכיוון ייחודי שלה, באמצעות שילוב בין הכתב הסיני לפונטיקה היפנית, ובכך נוצרה שירה יפנית ייחודית בשם "וואקה" (אנ'), ששילבה את הכתב הסיני עם הפונטיקה היפנית. צורת השירה הזו כללה שורות קצובות (5-7-5-7-7) והיוותה את הבסיס לשירה היפנית הקלאסית. לדוגמה, בתקופה זו נכתבו יצירות כמו קוג'יקי ששימרו את ההשפעה הסינית, אך גם היוו ביטוי ייחודי לקול היפני.
השפעה תרבותית > התרבות החומרית

התרבות החומרית בין סין ויפן חוותה השפעות הדדיות לאורך ההיסטוריה, כאשר סין שימשה מקור עיקרי להשראה והעברת טכנולוגיות וידע ליפן. תחומים כמו עיבוד מתכת, חרסינה, והכנת תה הם חלק מהתחומים שבהם ניכרת השפעת סין על התרבות היפנית. עיבוד מתכת: סין הייתה בין החלוצים בטכנולוגיות עיבוד מתכת, כולל יצירת ברזל ופלדה. ידע זה עבר ליפן, שם הפך לחלק מרכזי בתעשיית הנשק היפנית. החרבות היפניות, כמו קטאנה, נעשו בעבודת יד עם ידע טכנולוגי שהגיע מסין ושיפורים שנעשו ביפן, כך שבמהלך הזמן הפכו את החרבות היפניות למפורסמות בעולם.
סין הייתה היצרנית הראשונה של חרסינה, והטכניקות להכנת חרסינה משובחת הגיעו ממנה אל יפן במהלך המאות השביעית והשמינית. ביפן, החרסינה הפכה לאומנות משגשגת, והפופולריות שלה בקרב מעמדות שונים שיחקה תפקיד חשוב בהפצתה. שימוש נפוץ היה עבור הכנת תה. מסורת הכנת התה הגיעה מסין ליפן בתקופת שושלת טאנג (618–907 לספירה), אך ביפן היא פותחה והפכה למסורת תרבותית משלה. הכנת התה ביפן הפכה לפעולה רוחנית ואסתטית, ובמיוחד במסורת טקס התה היפני ה"צ'ה־נוּ־יו", שבו הכלים והציוד, כמו הקנקנים, כוסות התה ומסנני התה, נתפשים כבעלי ערך תרבותי ואומנותי.
ציורי נוף סיניים, שצוירו בסגנון האינטרפרטציה הטבעית והפסטורלית, היוו מקור השראה חשוב עבור האומנים היפנים. הציורים הסיניים התמקדו בנופים טבעיים, בסצנות של הרים, נהרות ועצים, והיו מאופיינים בשימוש בצבעים עדינים ובקומפוזיציות מוקטנות ומאוזנות. אמנים יפנים אימצו את הסגנון הזה ויצרו ציורים דומים, תוך שמירה על אלמנטים מסורתיים של הסגנון היפני. גם בתחום הפיסול, התרבות הסינית השפיעה על הפיסול היפני, במיוחד בהתחלה. פסלים בודהיסטיים, לדוגמה, היו בהשראת סגנון הפיסול הסיני, שהדגיש את הדימויים הדתיים והפולחניים. אומנים יפנים שאבו השראה ממסורות סיניות בודהיסטיות ויצרו פסלים דומים.
אולם המתיחות ניכרת גם ביחסים התרבותיים. כשנבנה המרכז הפיננסי העולמי בשאנגחאי, שאז היה השני בגובהו בעולם והמגדל הגבוה בסין, המאפיין הבולט ביותר בעיצוב חור טרפזיואידי בקודקוד. בתכנון המקורי היה אמור להיות חור עגלגל בקוטר של 46 מטרים, במטרה להפחית את הלחצים שנגרמים מהרוחות, ולסמל את התיאורים המיתולוגיים הסיניים של השמיים כעגלגלים. אולם, ראש עיריית שנחאי, צ'ן ליָאנג'יו, התנגד משום שלדעתו העיגול דומה לעיצוב "השמש העולה" בדגל היפני. בעקבות זאת שונה העיצוב לטרפזיואיד הידוע, ומאז מכונה המבנה באופן לא רשמי "פותחן הבקבוקים".
בעת המודרנית, גם ליפן השפעה על התרבות הסינית. המאנגה והאנימה, תופעות יפניות פופולריות אשר זכו לתפוצה עולמית, לרבות סין, בייחוד מאז ההתפתחות האינטרנט המהיר. בסין קיימת גם תעשיית אנימה ומאנגה מקומית, שנקראת דונגמן (Dongman). תחום זה, שנרקם בשנות ה-2000, השפעה גדולה על תרבות הנוער הסיני ואף זכה לתפוצה עולמית.
חרבות היפניות חושלו עם ידע וטכנולוגיה מסין ושתדרג ביפן
המרכז הפיננסי העולמי בשאנגחאי עוצב מחדש כ"פותחן בקבוקים" בשל התנגדות לעיצוב שהזכיר את דגל השמש העולה היפני
דוכן מאנגה בסין
חרסינה יפנית של גברת חצר לובשת מעיל פרחוני (1700)
שער זנרין בצ'יינטאון של יוקוהמה
דעת הקהל

במרוצת ההיסטוריה הייתה סין הגמונית במזרח הרחוק. בעידן המודרני, עברה השרביט ליפן, אך מאז ראשית האלף החדש, חוזרת סין למעמדה הרם כשליטה עליונה. במקביל, חלה הידרדרות בעוינות בין העמים. סקר BBC משנת 2014 העלה כי 73% מהיפנים רואים את סין באופן שלילי, בעוד שבסין 90% מהאנשים חושבים רעות על יפן. מרכז המחקר פיו מראה כי 85% מהיפנים חוששים כי סכסוכים טריטוריאליים של סין עם מדינות שכנות, עלולים להוביל לעימות צבאי.
דעת הקהל > סנטמינט אנטי סיני ביפן

לאחר סיום המלחמות בניהן, היחסים בין סין ליפן השתפרו בהדרגה. עם זאת, מראשית המילניום, חלה התעוררות הדרגתית של סנטימנט אנטי-סיני ביפן. בימין היפני מבקרים את הגישה הסינית להיסטוריה, המגבירה לדעתכם את עוינותה של סין כלפי יפן על רקע מלחמת העולם השנייה. לפי גישה זו, סין מנצלת את זיכרונות המלחמה הטראומתיים ככלי לשימור עמדות אנטי-יפניות, ולחיזוק הפטריוטיות המקומית. היא עושה שימוש בפשעי מלחמה היפניים (אנ'), ובסוגיית המחלוקות סביב ספרי ההיסטוריה וביקורים במקדש יסוקוני, כקלף דיפלומטי להאשמת יפן, ולמצבה כשעיר לעזאזל.
המהומות האנטי-יפניות באביב 2005 היו מקור נוסף לכעס כלפי סין בקרב הציבור היפני. על פי פרויקט של פיו (2008), 84% מהיפנים החזיקו בדעה שלילית כלפי סין, ו-73% מהם החזיקו בדעה שלילית כלפי הסינים, אחוז גבוה יותר מאשר בכל המדינות האחרות שנסקרו. סקר שנערך בשנת 2017 העלה כי 51% מהנשאלים הסינים חוו אפליה קניינית בדיור. דו"ח נוסף באותה שנה ציין הטיה משמעותית נגד מבקרים סינים מצד התקשורת וחלק מהמקומיים היפנים.
מחלוקות > ספרי הלימוד היפניים

ביוני 1982 עלה כי ספרי לימוד חדשים שאושרו על ידי משרד החינוך היפני שינו באופן משמעותי קטעים שעסקו בתקופת ההתרחבות האימפריאלית היפנית בסין. למשל, המילה "פלישה" הוחלפה במונח מרוכך שתורגם כ"התקדמות". בנוסף, הטקסטים צמצמו את האחריות היפנית לטבח נאנג'ינג ב-1937, ואף רמזו כי האירוע עשוי היה להיות בתגובה להתנגדות סינית כבדה. בסדרת מאמרי מערכת שפרסמה עיתון "יומון העם", סין גינתה את התיקונים ודרשה מיפן לבטלם. במקביל, סין הגישה מחאה רשמית לממשלה היפנית.
באפריל 2005 פרצו בסין הפגנות אנטי-יפניות לאחר אישור ספר היסטוריה יפני המטייח את העוולות שביצע צבא יפן במהלך כיבוש סין בשנות ה-30 וה-40. הסינים טוענים שהספר מציין את הפשעים באופן שולי, ובייג'ינג כינתה אותו "רעל למוחם של הצעירים". יפן זימנה את שגריר סין במחאה, אך הפגנות לא פסקו, ודרשו פעולתה של סין למנוע את השפעת הספר ולהתנגד למועמדות יפן במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
מחלוקות > מקדש יסוקוני

ביקורו במקדש יסוקוני של ראש הממשלה היפני ג'וניצ'ירו קואיזומי באוגוסט 2001 קיבל סיקור תקשורתי נרחב בסין, ועורר זעם בקרב צעירים. חודש לאחר מכן נפגש קואיזומי עם נשיא הרפובליקה העממית של סין ג'יאנג דזה-מין והסכים לערוך ביקור סמלי בגשר מרקו פולו מחוץ לבייג'ינג, על מנת לחלוק כבוד לחיילים הסינים שנהרגו במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. ביקור נוסף של קואיזומי במקדש יסוקוני באביב 2002 הוביל למשבר ביחסי שתי המדינות. באפריל 2005 התנצל קואיזומי על הסבל שגרמה יפן לסין במלחמת העולם השנייה. אולם באוקטובר אותה שנה ביקר שוב במקדש, שמנציח בין היתר 14 פושעי מלחמה, מה שעורר מחאה רשמית מצד סין. על רקע זאת, ביטלה סין את ביקורו המתוכנן של נובוטאקה מצ'ימורה, שר החוץ היפני.
לקריאה נוספת

Ping Bu, Shinichi Kitaoka, The History of China–Japan Relations: From Ancient World to Modern International Order, Springer Nature Singapore, ‏2023 (באנגלית)
Ryosei Kokubun, Yoshihide Soeya, Akio Takahara, Shin Kawashima, Japan–China Relations in the Modern Era, Taylor & Francis, ‏2017 (באנגלית)
Japan–China relations, East Asia Forum, ‏2015 (באנגלית)
Ping Bu, Shinichi Kitaoka, The History of China–Japan Relations: From Ancient World to Modern International Order, Springer Nature Singapore, ‏2024 (ב־)
יחיאל גוזל

| --- | --- |

תא"ל (מיל') יחיאל גוזל
 לידה:  22 בדצמבר 1957 (בן 67) נתניה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2003 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן צנחנים  מפקד גדוד בבה"ד 1  מפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים  מפקד גדוד הנח"ל המוצנח  מפקד חטיבת אפרים  מפקד עוצבת ברעם  מפקד חטיבה 130  מפקד חטיבה 500  ראש מטה פיקוד הדרום  נספח צה"ל בצרפת, ספרד ופורטוגל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית. יו"ר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים.
 
יחיאל גוזל (נולד ב-22 בדצמבר 1957), הוא יושב ראש העמותה להנחלת מורשת הצנחנים, שרת בתפקידי פיקוד שונים בחטיבת הצנחנים וכמפקד חטיבה 500, ראש מטה פיקוד הדרום בדרגת תת-אלוף, נספח הגנה בצרפת ומנכ"ל ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית לשעבר.
בנובמבר 2014, מונה תא"ל מיל' יחיאל גוזל לתפקיד מנכ"ל קרן לב"י. ביולי 2015, מונה למנכ"ל קרן 'יחד למען החייל', והוביל את איחוד האגודה למען החייל עם קרן לב"י. בסוף אפריל 2020 סיים את תפקידו כמנכ"ל הקרן אחרי חמש וחצי שנים.
באוקטובר 2020 חזר תא"ל מיל' יחיאל גוזל לארגון ידידי צה"ל FIDF לנהל את שלוחת הארגון בישראל, תפקיד אותו מילא עד סוף יוני 2024.
ביוגרפיה

גוזל נולד וגדל בנתניה. למד והתחנך בפנימייה הצבאית בתל אביב בשילוב עם הגימנסיה העברית הרצליה. אימו מזל (פורטונה) גוזל, ילידת אלכסנדריה שבמצריים, עלתה ארצה בשנת 1952 דרך צרפת ועסקה במלאכת יד ואביו דוד גוזל, יליד מרוקו הספרדית, התנדב בשנת 1948 (במסגרת מח"ל) במלחמת העצמאות, לאחריה עלה עם משפחתו ארצה ושימש כחשמלאי מוסמך.
שירות צבאי

בשנת 1976 התגייס לצה"ל, ולאחר שנשר מקורס טיס התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. גוזל עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים בהצטיינות, שב גוזל לגדוד 890 כמפקד מחלקה, ולקח חלק במבצע מנורה, שם לחם ביעד מחבלים מבוצר שבו גם בסוללת המרגמות שירתה לישראל. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 והשתתף במבצעים רבים, ובהם מבצע איש דמים ומבצע מוביל. לאחר מכן השתחרר מצה"ל והתגייס לשב"כ. לאחר פציעתו של מפקד פלחה"ן צנחנים, אהרון זיו, במבצע צלצל, נקרא לשוב לצה"ל ולשמש מפקד הפלחה"ן.
עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה ביצעה חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, נחיתת סער אמפיבית בשפך נהר האוואלי והובילה את אוגדות צה"ל עד מבואות ביירות. הפלחה"ן פתח את המלחמה ככח ראש החוף באוולי כאשר נחתו עם 24 סירות גומי בעומק שטח לבנון על מנת לאפשר את נחיתת שאר כוחות החטיבה עם הנחתות, בהמשך הפלחה"ן לחם כחלק מ"כוח עוגן", גדוד הסיור של הצנחנים, שאיגד תחתיו לראשונה את היחידות החטיבתיות, הסיירת, הפלנ"ט והפלחה"ן, וכן פלגה מפלוגת הרפואה החטיבתית, בפיקוד דורון אלמוג. במהלך הלחימה פינה גוזל שדה מוקשים שחסם את נתיב ההתקדמות החטיבתי. על כך הוענק לו מאוחר יותר צל"ש אלוף. בהמשך המלחמה נפצע בקרב נגד לוחמי הקומנדו הסורי בעיירה קברשמון, אולם המשיך בלחימה עד תום הקרב ולאחר מכן פונה לקבלת טיפול בישראל. שבוע לאחר מכן חזר גוזל ליחידה ופיקד עליה בכיבוש מערב ביירות.
בגמר תפקידו יצא ללימודי BA באוניברסיטת בר-אילן 1983–1985.
בהמשך הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד בבה"ד 1. בהמשך מונה למפקד בא"ח צנחנים בשנים 1986–1987. לאחר מכן מונה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50) בשנים 1988–1989. בגמר תפקידו, המשיך ללימודי תואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי. בשנת 1990 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אפרים, ושימש בתפקיד עד שנת 1991. בהמשך מונה למפקד עוצבת ברעם בשנים 1991–1993. לאחר מכן מונה למפקד חטיבה 130 בין השנים 1993–1995. בהמשך שימש סגן מפקד אוגדה 162. לאחר מכן מונה למפקד חטיבה 500 בשנים 1995–1997, ופיקד עליה בפריצה לשכם במהומות מנהרת הכותל. בשנת 1998 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד הדרום. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל בצרפת, ספרד ופורטוגל.
בשנת 2003 השתחרר גוזל משירותו בצה"ל בדרגת תא"ל.
יושב ראש העמותה להנחלת מורשת הצנחנים

בשנת 2011, מונה ליו"ר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים, את תפקידו ממלא גוזל בהתנדבות מלאה. העמותה, מטפלת בהנצחת חללי חטיבת הצנחנים שנפלו בשירות סדיר ובמילואים וכן בהנחלת מורשת הצנחנים למשרתים בסדיר, במילואים, לתלמידי תיכון ולכלל הציבור. המשימה העיקרית העומדת בפני העמותה בהנהגתו של גוזל, הייתה הקמת מרכז מורשת הצנחנים בשטח שהוקצה להם בגבעת התחמושת בירושלים.
מנכ"ל הקרן 'יחד למען החייל'

עם שחרורו מצה"ל, החל להשתלב בפעילויות חברתיות והתנדבותיות. בין השנים 2003–2008 שימש מנכ"ל ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית.
בנובמבר 2014, מונה תא"ל מיל' יחיאל גוזל לתפקיד מנכ"ל קרן לב"י, ביולי 2015, מונה למנכ"ל קרן 'יחד למען החייל', והוביל את איחוד האגודה למען החייל עם קרן לב"י.
במהלך כהונתו, שמה הקרן את "הלוחם במרכז" ויזמה פרויקטים רבים ומגוונים לטובת הלוחמים, ביניהם הקצאת דירות לחיילים בודדים במסגרת פרויקט בית חם ופרויקט "ממדים ללימודים" המעניק מלגות לימודים ללוחמים משוחררים.
הארגון בהנהגתו של גוזל, עושה את מאמציו על מנת להגיע לכל אחד מלוחמי צה"ל בנקודות הקצה ולסייע לרווחתו. בשנת 2020 עזב את התפקיד ובמקומו מונתה שרון הרמון.
חייו הפרטיים

גוזל מתגורר ברעות, נשוי לאיילת, הידרותרפיסטית ומורה. לזוג 4 ילדים.