עסקת שליט
ביצוע עסקת שליט > שלב ראשון

בבוקר יום העסקה הוצא גלעד שליט מהבית בו הוחזק והועבר אל מעבר הגבול ברפיח. כדי למנוע ניסיון של מתנגדי העסקה לפגוע בו, גייס חמאס עשרות טנדרים בעלי מראה זהה מתוצרת טויוטה היפנית שהתכנסו לשיירה ארוכה שגם היוותה מפגן כוח טלוויזיוני. רגע הגעתו של שליט למעבר רפיח שודר בשידור חי על ידי הטלוויזיה המצרית והיה הראשון בו נראה שליט חי מחוץ למקום שביו. במהלך שהותו במעבר רפיח הוא רואיין לטלוויזיה המצרית על ידי העיתונאית שהירה אמין, ללא ידיעה מוקדמת של שליט או הסכמתו. לאחר מכן הועבר לידי המתווך דוד מידן ונציגי צה"ל בפיקוד אלוף פיקוד דרום טל רוסו והוסע ברכב ממוגן אל מעבר כרם שלום ומשם אל מחנה אמיתי הסמוך. עם הגעתו למקום הוא נבדק על ידי נציגי חיל הרפואה ובריאות הנפש, והחליף את הבגדים האזרחיים במדי צה"ל. ממחנה אמיתי הוטס שליט אל בסיס חיל האוויר תל נוף, במהלך הטיסה איבד את הכרתו לזמן קצר אך לבסוף הוחלט כי אין צורך לפנות אותו לבית החולים. בתל נוף זכה שליט לקבלת פנים על ידי ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל בני גנץ, וקצינים בכירים נוספים. לאחר מכן התאחד עם הוריו, והם קיבלו זמן קצר לפגישה פרטית ללא נוכחות עיתונאים וזרים אחרים. בסיום טקס החזרה לארץ הוטסה כל המשפחה לביתה במושב מצפה הילה, לכל אורך הדרך ממנחת המסוק ועד בית המשפחה התגודדו מאות מתושבי היישוב ואזרחים שהריעו לשליט.
מרבית האסירים הביטחוניים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה הם פלסטינים או ערבים ישראלים, אם כי בקרב האסירים ישנה גם אסירה אוקראינית ואסירה ירדנית. מתוך האסירים ששוחררו בשלב הראשון 110 אסירים שוחררו לבתיהם ביהודה ושומרון ו-131 אסירים שוחררו לבתיהם ברצועת עזה. שישה אסירים תושבי מזרח ירושלים שוחררו גם הם לבתיהם. 203 אסירים תושבי יהודה ושומרון גורשו, 163 לעזה ו-40 לחוץ לארץ. לפי ההסכם, האסירים ששוחררו ליהודה ושומרון היו נתונים תחת מגבלות, ובין היתר לא הורשו לחצות את הקו הירוק או לצאת לחוץ לארץ במשך עשר שנים, ואחת לחודש חויבו להתייצב במנהלת התיאום והקישור של צה"ל. נוסף לכך במשך שלוש השנים שלאחר השחרור, הוגבלו לשהות רק במחוז בו נמצא ביתם. מבין האסירים שגורשו לחוץ לארץ, ישראל הייתה אמורה לבחור לאחר שנה מגירושם 18 מהם שיורשו לשוב ליהודה ושומרון או למזרח ירושלים[דרושה הבהרה]. ל-18 תוכנן לתת אפשרות לחזור לאחר שלוש שנים מגירושם, במקביל לקציבת עונש המאסר שנקבע להם בכלא בישראל[דרושה הבהרה]. לגבי 55 מהאסירים תוכנן שיוכלו לשוב לאחר 5–10 שנים, ולגבי 55 נוספים תוכנן שיוכלו לשוב לאחר 20–25 שנה. 55 מחבלים אחרים גורשו לצמיתות[דרושה הבהרה]
בין האסירים הפלסטינים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה נכללו 280 אסירים שנידונו למאסרי עולם בשל חלקם בתכנון והוצאה לפועל של פיגועי טרור בהם נרצחו מאות אנשים בישראל.
עם המשוחררים נמנו:
יחיא סינוואר (4 מאסרי עולם) – רצח משתפי פעולה פלסטינים עם ישראל. לימים, הפך למנהיג חמאס בעזה, היה מאדריכלי טבח שבעה באוקטובר וחוסל במלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבות הטבח.
נסר יתאימה (29 מאסרי עולם) – השתתף בביצוע הפיגוע במלון פארק, שבו נרצחו 30 ישראלים.
מעאד אבו שרח (19 מאסרי עולם), מג'די עמרו (19 מאסרי עולם) ופאדי ג'ועבה (18 מאסרי עולם) – שלושה ממתכנני הפיגוע בקו 37, שבו נרצחו 17 אנשים.
עבד אל-האדי ע'נאיים (16 מאסרי עולם) – המחבל שביצע את הפיגוע בקו 405, שבו נרצחו 16 אנשים.
מוחמד דאגלס (15 מאסרי עולם) ואחלאם תמימי (16 מאסרי עולם) – השתתפו בביצוע הפיגוע במסעדת סבארו, שבו נרצחו 15 ישראלים.
מאזן פוקהא (9 מאסרי עולם) – אחראי על פיגוע ההתאבדות בקו 361 בצומת מירון ב-2002 שבו נרצחו 9 נוסעים. נהרג בהתנקשות ברצועת עזה במרץ 2017.
⁠נמר חמידה (6 מאסרי עולם) – ממבצעי פיגוע הירי בעין יברוד באוקטובר 2003, שבו נהרגו שלושה לוחמי צה"ל. נהרג במלחמת חרבות ברזל.
עבד עמרו (4 מאסרי עולם) – ממתכנני הפיגוע בקפה הלל, שבו נרצחו שבעה אנשים.
מוחמד ג'ולאני (4 מאסרי עולם) – חבר חוליה שביצעה פיגועי ירי מהם נהרגו ישראלים אחדים.
עמר סרחאן (3 מאסרי עולם) – בשנת 1990 רצח שלושה ישראלים בפיגוע דקירה.
מוחמד שראתחה (3 מאסרי עולם) – היה מעורב ברצח החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון במהלך האינתיפאדה הראשונה.
מאג'ד קטיש (3 מאסרי עולם) ומחמוד עטון (3 מאסרי עולם) – חברי החוליה שחטפה ורצחה את לוחם מג"ב ניסים טולדנו.
מוסטפא מסלמאי (2 מאסרי עולם), אחד מרוצחי בני הזוג בנימין זאב וטליה כהנא.
עבד אל-עזיז צאלחה (מאסר עולם) – ממשתתפי הלינץ' ברמאללה, שבו נרצחו שני חיילי צה"ל. נהרג ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
זייד אל-כילאני (מאסר עולם) – מבצע פיגוע המונית בצומת מי עמי.
אמנה מונא (מאסר עולם) – פיתתה את הנער אופיר רחום והובילה לרציחתו.
זאהר ג'בארין (מאסר עולם) – היה מעורב בפיגועים שבהם נהרגו ישראלים, ובין היתר היה ממתכנני חטיפת נסים טולדנו ורציחתו. לימים הפך לסגנו של סאלח אל-עארורי, ראש הזרוע הצבאית של חמאס ביהודה ושומרון.
ג'יהאד ירמור (מאסר עולם) – האחראי לחטיפת נחשון וקסמן. לימים הפך לראש נציגות חמאס בטורקיה.
פואד עמרין – רצח בדקירות סכין את הלנה ראפ.
חברי חוליית סילוואד: אחמד נג'ר (מפקד החולייה), יאסר חמאד (6 מאסרי עולם) ופרח חמאד (7 מאסרי עולם) – ביצעו סדרת פיגועי ירי בהם נרצחו 3 ישראלים.
עלי מסלמאני ועלאא ביזאן – ממשוחררי עסקת ג'יבריל ב-1985 שהקימו חוליית טרור שרצחה את זהבה בן-עובדיה ופול אפלבי ונידונו למאסר עולם ב-1986.
בין האסירים ששוחררו במסגרת השלב הראשון של העסקה נכללו באופן חריג גם 14 תושבי מזרח ירושלים ו-6 ערבים בעלי אזרחות ישראלית. כמו כן, שוחרר חוסאם בדראן, שהיה מעורב בתכנון פיגועי התאבדות אך לא הורשע ברצח. הוא נחשב לבכיר אסירי החמאס מיהודה והשומרון ששוחררו בעסקה זו, ולאחר השחרור מונה לאחד מבכירי הלשכה המדינית של חמאס.
מפקד הזרוע הצבאית של חמאס, אחמד ג'עברי, אמר שהאסירים ששוחררו במסגרת עסקת שליט היו אחראים באופן קולקטיבי לרציחתם של 569 אזרחים ישראלים. על פי חיים רמון בספרו "נגד הרוח" המחבלים ששוחררו נדונו במצטבר ל-168 מאסרי עולם.
לפני שחרורם התבקשו האסירים לחתום על התחייבות להימנע מחזרה לפעילות טרור, אך רובם סירבו לכך.