stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה אריה ממודנה
כתביו

סוד ישרים (ונציה 1594) - מאה חידות וכמה סגולות, נדפס עם שמו בראשי תיבות.
תפילות ישרים (ונציה 1596) - בקשות אסטרולוגיות.
סור מרע (ונציה שנ"ו - 1596) - מאמר על האיסור לשחק משחקי קלפים. מאמר זה הוא כתב בגיל 13 שנה בלבד.
צמח צדיק (ונציה 1600) - על מוסר ועבודת נפש.
מדבר יהודה (ונציה 1602) - ספר דרשות.
מאמר לב האריה (ונציה 1612) - "ילמד ... לעזור הזיכרון בכל החכמות ועסקי בני אדם".
גלות יהודה (ונציה 1612) - להוראת המקרא, התפילה ודברי חז"ל.
צרי לנפש ומרפא לעצם (ונציה 1619) - תפילות לחולים ולמתים.
בליל חמיץ (ונציה 1624) - לכבוד רבי יוסף חמיץ.
בית לחם יהודה (ונציה 1625) - מפתח למאמרי חז"ל בעין יעקב.
בית יהודה (ונציה 1635) - פירוש ל"עין יעקב (ספר)". מכונה גם הבונה.
תולדות מנהגי היהודים (פריז 1637 בצרפתית; ונציה 1638 באיטלקית; וינה תרכ"ז בעברית. תרגם שלמה ראבין). הספר נכתב באיטלקית עבור קוראים לא יהודים. בעברית נקרא שולחן ערוך על חוקי היהודים למנהגי חייהם.
פי האריה (ונציה 1640) - מילון איטלקי - עברי למילים הקשות בתנ"ך.
ספר אור טוב, לחנוך לנערים על פי דרכם בלשון לעז (אמסטרדם 1675) - מלון עברי - ספרדי באותיות עבריות.
ארי נוהם (לייפציג 1840) - מחקר היסטורי על הקבלה, מהדורת י. פירסט.
שאגת אריה (גוריציה, 1852) נגד טענות של קראי, מהדורת י. ש. ריגייו
ספר בן דוד, והוא מאמר נגד אמונת גלגול הנפשות, בתוך ספר: אליקים כרמולי, אליעזר אשכנזי מתוניס (אנ') (ע), טעם זקנים, פרנקפורט אם מיין, תרט"ו/ 1854, עמ' סא.
מאמר מגן וצנה (ברעסלוי תרט"ז) - תשובה לאוריאל אקוסטה, מהדורת אברהם גייגר.
כתובות למצבות - לוחות אבנים (פרנקפורט 1881), מהדורת א. ברלינר
כתבי הרב יהודה אריה ממודינא (בודפשט, תרס"ו - 1904) מהדורת ד"ר יהודה בלוי.
חיי יהודה (קיוב תרע"ב - 1911) אוטוביוגרפיה, מהדורת א. כהנא.
דיואן (פילדלפיה תרצ"ב - 1932) מהדורת ש. ברנשטיין.
שאלות ותשובות זקני יהודה, יוצאות לאור על פי כתב יד יחיד בעולם בתוספת מבוא והערות מאת שלמה סימונסון, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תשט"ז.
מגן וחרב - חבור נגד הנצרות (1960) יוצא לאור בפעם הראשונה על ידי שלמה סימונסון, ירושלים: הוצאת "מקיצי נרדמים", תש"ך.
יהודה אריה ממודינא - לקט כתבים, ההדירה וצירפה מבוא והערות פנינה נוה, ירושלים: מוסד ביאליק, ספריית דורות, תשכ"ח - 1968.
אגרות רבי יהודה אריה ממודינא, ההדיר על פי כתבי יד יעקב בוקסנבוים, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשמ"ד - 1984.
פרשת הכסף - קובץ בפרשנות המקרא, נותר בכתב יד. כרטיס הספר באתר הספרייה הלאומית.
כף-נחת - פירוש למסכת אבות, אותו כתב כהשלמה לספר "כף נחת" על המשנה מרבי יצחק גבאי, שנדפס בהגהתו בוונציה, ה'שע"ד (1613/1614).
כמו כן חיבר פיוט יום זה יהי משקל ליום כיפור קטן.
לקריאה נוספת

ש. ברנפלד, "יהודה אריה מודינא", בני עליה, ספר שני, תל אביב: תרצ"א, עמ' 1 - 51 (נדפס לראשונה בכתב העת "שלח", כרך כ"ח).
בנימין קלאר, "שאגת אריה על קול סכל", מחקרים ועיונים, תשי"ד, עמ' 357 - 378.
כתבי יהודה אריה מודינה ויוסף שלמה דלמדיגו - פרקים נבחרים, חומר קריאה לתרגיל של ד"ר שמואל ורסס, ירושלים: הפקולטה למדעי הרוח - החוג לספרות עברית, תשי"ח - 1957.
אפרים שמואלי, בין אמונה לכפירה : ר’ יהודה אריה מודינא ואוריאל אקוסטה - פרשה בתולדות האפיקורסות בישראל, תל אביב : מסדה, תשכ"ב.
ישראל רוזנצווייג, הוגה יהודי מקץ הרנסאנס, יהודה אריה מודינא וספרו 'מדבר יהודה', מרחביה ותל אביב: ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תשל"ב - 1972.
דוד מלכיאל (עורך), אריה ישאג, ר’ יהודה אריה מודינה ועולמו, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ומכון בן צבי, תשס"ג-2003.
שרגא בר און, "שאלה של מזל"(הקישור אינו פעיל), דרשוני 2, תש"ע (2010)
ורד טוהר, "'צמח צדיק' ליהודה אריה מודינה: תוכן, מבנה, משמעות, התקבלות", בתוך: אבידב ליפסקר (עורך), מעשה סיפור: מחקרים בסיפורת היהודית, כרך ד', הוצ' אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 121 – 140.
The Autobiography of a Seventeenth-Century Venetian Rabbi: Leon Modena's Life of Judah. Trans. and ed. Mark R. Cohen. Princeton, 1988 ("Introductory essays", pp. 3 - 70; "The life of Judah", pp. 73 - 180; "Historical notes", pp. 181 - 293).
Tohar Vered. "The Hebrew moral book 'Zemach Zadick': Between two worlds", in: Religious Stories in Transformation: Conflict, Revision and Reception, Houtman Alberdina, Kadari Tamar, Poorthius Marcel and Tohar Vered (eds.). Leiden: Brill 2016, pp. 353-375.
Vered Tohar. "Women protagonists in the Hebrew morality compilation Tzemach Tzadiq by Leon Modena", Scripta Judaica Cracoviensia 15 (2017), pp. 47-71.
הערות שוליים

↑  מעניין לציין, שמורטרה ארגן את הקהילה באמשטרדם לפי המודל היהודי-ונציאני וגם קיבלו עליהם את סמכותם של רבני ונציה.
↑  יש לציין שיש הסוברים שלמעשה ריא"ם עצמו הוא המחבר של "קול סכל" (ריא"ם טען שזהו כתב יד שמצא), שבו כתב את דעותיו התאולוגיות האמתיות, ואת "שאגת אריה", בו כתב תשובות חלשות לטענות "קול סכל", חיבר רק כדי שיוכל להדפיס ספר עם טענות רדיקליות בלי שיוחרם. יש שטוענים שבטקטיקה דומה נקט ריא"ם עוד בספרו הראשון "סור מרע".
↑  ארי נוהם, פרק 17, ירושלים: הוצאת "דרום", 1929, עמ' 56.
↑  רמח"ל בספרו חוקר ומקובל אינו מזכיר את ארי נוהם. ראו: כרם חמד, ח"ג, עמ' 116: "בהיות רמח"ל בויניציא בא לידו ספר ארי נוהם ובקריאתו נעשה בשרו חידודין וכו' ולכן רמח"ל קצף עד מאד, ואז כגבר חלציו וכו' וחיבר ויכוח אחד בין החוקר והמקובל אשר בו חשב להרוס ולנתץ כל בנין הארי נוהם" (תשובת דוד כהנא ור"י אלמנצי), וכן, בכרם חמד, ח"ב, עמ' 54–66: "והמקובל אביעד שר-שלום באזילה (ולא ישעיהו באסאן) כתב: קריתי תשובותיו [של רמח"ל] על הארי נוהם ומצאתי תשובותיו באמת יקרות, ולא ראיתי שתעלה קינאה כזאת כנגד החיבור הרה והמר וכו' ארי נוהם שאומר על הזוהר שהוא ספר שהוא מלא שקרים ושחכמת האמת כולה שוא ודבר כזב" (בשם המקובל באומן, הדפיס ר"מ גירונדי)
↑  כרם חמד, ג', עמ' 195.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265574105171  PLWABN: 9810639417905606  BIBSYS: 90176788  BNE: XX1380043  BnF: cb12040866d (data)  BPN: 75274820  CANTIC: a11595838  CiNii: DA04778908  GND: 118876511  ICCU: BVEV000194  ISNI: 0000 0001 2118 5612  LCCN: n81102979  NKC: zmp2013744046  NLA: 35888442  NTA: 070797188  RERO: 02-A022819021  SELIBR: 77478  SNAC: w66h5p8m  SUDOC: 139511385  Trove: 1132532  VcBA: 495/31890  VIAF: 4948231   WorldCat (עם VIAF): 4948231 
תמונה מעובדת של מודינה
ספר לזכרו של רבי יהודה אריה ממודנה
יוסף מספר על חלומותיו

יוסף מספר את חלומותיו לאביו ואחיו הוא רישום מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט. היצירה מוצגת במוזיאון רייקסמוזיאום.
רקע וייעוד היצירה

היצירה היא סקיצה בגווני אפור בצבעי שמן, אשר שייכת לקבוצת עבודות בעלות מידות דומות. מדובר במודל שיצר הצייר ההולנדי רמברנדט כחלק מסדרת הדפסים גדולה המתארת את *הפסיון של ישו*. רמברנדט תכנן כי הדפסים אלו יבוצעו על ידי חרט מקצועי, אך מרביתם לא יצאו אל הפועל.
תיאור היצירה

הציור מציג את יוסף הצעיר, המופיע במרכז הבמה בתנופה נלהבת, שיערו עדיין פרוע משינה. הוא שקוע כל-כולו בסיפור חלומו, המנבא כי אביו ואחיו ישתחוו לפניו (ספר בראשית, פרק ל"ז, פסוקים ה'–י"א), ואינו מבחין בתגובותיהם. אביו נראה ספקן, ואילו אחיו מפגינים הבעות פנים מגוונות, החל בזלזול ועד לעוינות. מבטים אלו מרמזים על התקרבותם לרגע שבו יחליטו להרחיקו מהמשפחה.
הטכניקה והשתמרות היצירה

רמברנדט השתמש במשיכות מכחול חופשיות כדי לתאר את הסצנה, תוך שימת דגש על הבעות הפנים ושפת הגוף של הדמויות, שממחישות את חוסר האמון של מאזיניו של יוסף. הסקיצה נועדה לשמש כהכנה להדפס גדול, אשר לא מומש בסופו של דבר. חרף העובדה שיצירות עבודה רבות אבדו עם השנים, ציור הכנה זה שרד ומהווה עדות לתהליך היצירה של האמן.
הערות שוליים

1 2  Joseph Telling his Dreams, Rijksmuseum.nl (באנגלית)
1 2  Joseph Telling his Dreams, 1638 by Rembrandt, Rembrandt Paintings (באנגלית)
| רמברנדט |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אברהם מארח את שלושת המלאכים • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • דוד ואוריה • חטיפת אירופה • יוסף מספר את חלומותיו • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • סערה בים כנרת • חלום יוסף • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שאול ודוד • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |  |
שיכון עליה

| --- | --- |

השלט בכניסה לשיכון עליה
 מידע
 עיר:  כפר סבא
 תאריך ייסוד:  ראשית שנות החמישים
 שטח:  כ-523 דונם
 אוכלוסייה:  כ- 3,000 תושבים
 קואורדינטות:  32°11′25″N 34°54′02″E﻿ / ﻿32.190308°N 34.900578°E﻿ / 32.190308; 34.900578
 שכונות נוספות בכפר סבא
  (למפת נתניה מוגדלת) שיכון עליה(למפת נתניה רגילה) שיכון עליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיכון עליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שיכון עליה
 
שכונת עליה היא שכונה הנמצאת בצפון מערב כפר סבא, ישראל. השכונה הוקמה בראשית שנות החמישים על ידי משרד העבודה במטרה לקלוט עולים מאירופה אחרי מלחמת העולם השנייה.
היסטוריית השכונה

לאחר הקמת מדינת ישראל, הוקם בכפר סבא שיכון שמטרתו הייתה לקלוט עולים מאירופה. השיכון הוקם על ידי משרד העבודה.
בינואר 1950 סוכם להקים 500 יחידות דיור למען עולים חדשים בלבד. תחילה גרו בו רק יוצאי אירופה, אך במרוצת השנים השתנה אופי האוכלוסייה וכיום רוב התושבים הם עולי תימן. שמות הרחובות נקראו על שמות אנשי רוח, סופרים, משוררים ומנהיגים יהודיים מאירופה.
בשנות השישים עלה מספר מקרי הפשע בקרב בני נוער וילדים. לאור כך, הוקם בשנת 1963 בית לזרוס. תחילה הוקמו פעילויות ספורט ולאחר מכן נוספה ספרייה, פעילויות חברתיות ועוד. בית לזרוס פועל גם היום.
מספר שנים לאחר קום השכונה הוקם בה בית ספר שמנה כ-800 תלמידים מכל העיר. הוא שימש בנוסף למוסד חינוכי גם מוסד חברתי ומרכז נוער. בית הספר נסגר והתלמידים פוזרו בבתי ספר שונים בעיר.
סגנון הבנייה

שיכון עליה מאופיין בבנייה נמוכה: בתים צמודי קרקע (קומה אחת או שתיים) או בבניינים בעלי שתי קומות.
גלריית תמונות

אבן עלייה
בתים בשכונת עלייה
מכולת עלייה
מגדל בבל הקטן

מגדל בבל הקטן הוא ציור שמן על עץ מאת פיטר ברויגל האב, המתוארך לסביבות שנת 1563 ונמצא כיום במוזיאון בוימנס ואן בונינגן ברוטרדם. הציור מתאר את סיפור מגדל בבל, המופיע בספר בראשית וכן בכתבי ההיסטוריון היווני הרודוטוס. יצירה זו היא הגרסה השנייה משתי גרסאות שצייר ברויגל בנושא זה. הגרסה הראשונה, המתוארכת לשנת 1563, היא "המגדל הגדול של בבל", השוכן כיום במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. מחקרים חדשים מציעים כי "המגדל הקטן של בבל" נוצר בין השנים 1564–1567, לאחר נישואי ברויגל ועזיבתו את אנטוורפן לטובת בריסל בשנת 1563.
היצירה > מבנה ותוכן

הצופה מתבונן בציור מנקודת מבט גבוהה על אתר בנייה עצום של מגדל, השוכן בנוף של שטחי פולדרים. למגדל נמל משלו, השוכן בשפך נהר או במפרץ ימי, ובקרבתו אי קטן. חלקו העליון של המגדל כבר חודר אל תוך שכבת העננים הנמוכה, המטילה אווירה אפלה וקודרת על הסצנה כולה. בגרסה הרוטרדאמית של הציור, קו האופק נמוך יותר מאשר בגרסה הווינאית, ונמצא קרוב לאמצע היצירה. המגדל מתואר מזווית מעט שונה ונראה קרוב יותר לצופה. בהשוואה לגרסה הווינאית, המבנה נראה דחוס, צר ומאורגן יותר. שני פסים צבעוניים, המשתרעים לכל גובהו בצד השמאלי, מחזקים את תחושת האנכיות של המבנה. לפי החוקרת אולריקה וגאנר, פסי צבע אלה מייצגים שובל אבק הנובע מהובלת לבנים אדומות וסיד לבן באתר הבנייה. כבבסיס המגדל נראית רמפה המוגנת על ידי שער, וממנה מתפתלת דרך ספירלית מעלה. לאורך הרמפה פזורים צריפי עבודה, ובאזור ניתן להבחין במנופים מסוג "עגורן גלגלי", אשר שימשו בבנייה בתקופת הרנסאנס. הדמויות האנושיות זעירות ומופיעות רק בהתבוננות קפדנית. המגדל נראה בשלב מתקדם יותר של בנייה בהשוואה לגרסה הווינאית של הציור. כמו שם, גם כאן המבנה נוטה מעט שמאלה, תוצאה של בניית הקומות האנכיות בזווית ישרה לרמפה הלוליינית.
הסביבה המקיפה את המגדל מצטיירת כדלילה באוכלוסייה. מבט מעמיק מגלה כי בהשוואה לדמויות האנושיות, המגדל בגרסה זו גדול בכ-250% מזה שבגרסה הווינאית. בניגוד ל"מגדל הגדול של בבל", כאן לא מופיעות סצנות יום-יומיות כגון חיי מגורים. גם סביבת המגדל עצמה כמעט ריקה, ורק מספר בתי מגורים מבודדים מחליפים את העיר הצפופה שהופיעה בגרסה הקודמת. נראה כי רוב צריפי הבנייה הוסרו או הועברו לקומות הגבוהות. עם זאת, הנמל נראה פעיל יותר, ובו מספר רב של אוניות.
אלמנט בולט נוסף בציור הוא תהלוכה דתית המטפסת במעלה הרמפה, במרכז המגדל, כשהיא נושאת חופה אדומה. ייתכן שתהלוכה זו מסמלת את עמדת הכנסייה ביחס ליוהרה ולשחצנות האנושית, נושא שהיה רלוונטי במיוחד לתקופתו של ברויגל.
היצירה > פירוש ומשמעות

הנושא הוא מגדל בבל המתואר בספר בראשית:
א וַיְהִי כָל-הָאָרֶץ, שָׂפָה אֶחָת, וּדְבָרִים, אֲחָדִים. ב וַיְהִי, בְּנָסְעָם מִקֶּדֶם; וַיִּמְצְאוּ בִקְעָה בְּאֶרֶץ שִׁנְעָר, וַיֵּשְׁבוּ שָׁם. ג וַיֹּאמְרוּ אִישׁ אֶל-רֵעֵהוּ, הָבָה נִלְבְּנָה לְבֵנִים, וְנִשְׂרְפָה, לִשְׂרֵפָה; וַתְּהִי לָהֶם הַלְּבֵנָה, לְאָבֶן, וְהַחֵמָר, הָיָה לָהֶם לַחֹמֶר. ד וַיֹּאמְרוּ הָבָה נִבְנֶה-לָּנוּ עִיר, וּמִגְדָּל וְרֹאשׁוֹ בַשָּׁמַיִם, וְנַעֲשֶׂה-לָּנוּ, שֵׁם: פֶּן-נָפוּץ, עַל-פְּנֵי כָל-הָאָרֶץ. ה וַיֵּרֶד יְהוָה, לִרְאֹת אֶת-הָעִיר וְאֶת-הַמִּגְדָּל, אֲשֶׁר בָּנוּ, בְּנֵי הָאָדָם. ו וַיֹּאמֶר יְהוָה, הֵן עַם אֶחָד וְשָׂפָה אַחַת לְכֻלָּם, וְזֶה, הַחִלָּם לַעֲשׂוֹת; וְעַתָּה לֹא-יִבָּצֵר מֵהֶם, כֹּל אֲשֶׁר יָזְמוּ לַעֲשׂוֹת. ז הָבָה, נֵרְדָה, וְנָבְלָה שָׁם, שְׂפָתָם--אֲשֶׁר לֹא יִשְׁמְעוּ, אִישׁ שְׂפַת רֵעֵהוּ. ח וַיָּפֶץ יְהוָה אֹתָם מִשָּׁם, עַל-פְּנֵי כָל-הָאָרֶץ; וַיַּחְדְּלוּ, לִבְנֹת הָעִיר. ט עַל-כֵּן קָרָא שְׁמָהּ, בָּבֶל, כִּי-שָׁם בָּלַל יְהוָה, שְׂפַת כָּל-הָאָרֶץ; וּמִשָּׁם הֱפִיצָם יְהוָה, עַל-פְּנֵי כָּל-הָאָרֶץ.
ברויגל העניק לסיפור המקראי פרשנות עכשווית לתקופתו. המגדל ממוקם בנוף הולנדי של שטחי פולדרים, והפועלים משתמשים בטכניקות בנייה מן המאה ה-16. בתחתית התמונה, מעט מתחת לקו האופק, ניתן לראות תהלוכה דתית המטפסת במעלה הרמפה עם חופה אדומה. אלמנט זה עשוי לרמוז כי אפילו הכנסייה אינה חסינה מפני חטא ההיבריס.
לדברי החוקרת אולריקה וגאנר, עד אמצע המאה ה-17 תועדו למעלה מ-180 ציורים בנושא מגדל בבל, בנוסף לאינספור הדפסים. מרביתם צוירו באזור אנטוורפן. ההסבר הרווח לריכוז זה הוא נסיבות פוליטיות ודתיות: נושא המגדל הפך פופולרי בתקופה שבה הולנד חוותה מתחים פוליטיים ודתיים חריפים, במיוחד בעקבות המאבק בין הפרוטסטנטים לקתולים.
היצירה > היסטוריית הבעלות על הציור

בציור אין רמזים לזהות המזמין או האמן. עם זאת, על פי מחקרי האמנות, היצירה מיוחסת באופן חד-משמעי לפיטר ברויגל האב.
הערות שוליים

↑  Steven Mansbach: Pieter Bruegel’s Towers of Babel. In: Zeitschrift für Kunstgeschichte, Jg. 45 (1982), S. 43–56, hier S. 49.
↑  Siehe auch die Ausführungen von Klaus Demus zur Wiener Version: Der Turmbau zu Babel in Pieter Bruegel d. Ä. im Kunsthistorischen Museum Wien. Hg. Wilfried Seipel. skira editore, Milano 2008, ISBN 978-3-85497-133-7, S. 56f.
↑  Christian Vöhringer: Pieter Bruegel. 1525/30–1569. Tandem Verlag, 2007 (h.f.ullmann imprint), ISBN 978-3-8331-3852-2, S. 73 (Baufortschritt).
טודיה

טוּדִיַה (באכדית: 𒂅𒁲𒅀, תעתיק: Ṭu-di-ia) הוא המלך האשורי הקדום ביותר ששמו מופיע ברשימות המלכים האשורים, והראשון מבין "המלכים שגרו באוהלים". אין ממצאים ארכאולוגיים המאשרים את קיומו. לדברי האשורולוג ז'ורז' רו (אנ'), טודיה חי במחצית האחרונה של המאה ה-25 לפנה"ס (כלומר בערך בין 2450 לפנה"ס ל־2400 לפנה"ס). טודיה הוחלף על ידי אַדַמוּ.
הקשר גאופוליטי

עדיין אין מידע קונקרטי אודות 13 המלכים הראשונים ברשימת מלכי אשור, אם כי בלוח בבלי, מתקופה הרבה יותר מאוחרת, בו מציגים את שושלת אבותיו של חמורבי מבבל, כנראה שמצוינים שמות המלכים מטודיה ועד נוּאַבּוּ, אם כי בצורה מעוותת: שמו של טודיה נראה שמצורף לזה של אדמו ונראה כ"תובתיאמותו".
בדיווחים ארכאולוגיים ראשוניים מאבלה, נראה כי קיומו של טודיה אושר עם גילוי לוח בו נאמר כי הוא סיים חוזה להפעלת כָּרוּם בשטח אבלה, עם "המלך" איבריום (אנ') (כעת ידוע כי איבריום היה היועץ של המלך אישר-דאמו (אנ') מאבלה). קריאה זו מוטלת בספק כעת, מכיוון שכמה חוקרים טענו לאחרונה כי ההסכם המדובר כלל לא היה עם המלך טודיה מאשור, אלא עם מלך ללא שם של מיקום לא ברור בשם "אברסל". נראה כי לאשור כבר היו קשרי מסחר עם אנטוליה בתקופה זו; ההתייחסויות המוקדמות ביותר לכָּרוּם האנטולי ב"חתי" נמצאו על גבי לוחות מאוחרים יותר, המתארים את התקופה הקדומה של האימפריה האכדית. על אותם לוחות, סוחרים אשוריים בפורושנדה (אנ') ביקשו את עזרתו של שליטם, סרגון מאכד, ומילה זו המשיכה להתקיים ברחבי אשור במשך כ-1,700 שנה. השם "חתי" מופיע בדיווחים מאוחרים יותר של נרם-סין, נכדו של סרגון במסע מלחמה באנטוליה. הסוחרים האשורים והאכדים הפיצו את השימוש בכתב יתדות המסופוטמי גם לאנטוליה וללבנט.
המלכים האשורים הקדומים ביותר שנרשמו כ"מלכים שחיו באוהלים" (כמו טודיה) היו תחילה שליטים עצמאיים חצי-נוודים; כנראה שאשור התחיל כאוליגרכיה ולא כמונרכיה. מלכים אלה הפכו בשלב מסוים ל"עירוניים" והקימו את מדינת העיר אשור.
אזור אשור, צפונית למושב האימפריה במרכז מסופוטמיה, היה ידוע בכינוי אזוחינום (Azuhinum) ברשומות האכדיות. לקראת סוף שלטונו של סרגון מאכד מרדו בו האשורים; "שבטי אשור במדינה העליונה תקפו בתורם, אך הם נכנעו לכוחותיו, וסרגון התיישב באוכלוסיותיהם, והוא הכה אותם באכזריות."
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים - מסופוטמיה בראשית האלף השני לפנה"ס, כרמל, ירושלים, 2019.
הערות שוליים

↑  The Assyrian King List - Livius, www.livius.org
↑  Glassner, Jean-Jacques (2004). Mesopotamian Chronicles. Society of Biblical Literature. p. 137. ISBN 1589830903.
↑  Roux, Georges (27 אוג' 1992). Ancient Iraq. Penguin Books Limited. ISBN 978-0140125238. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Malati J. Shendge (1 January 1997). The language of the Harappans: from Akkadian to Sanskrit. Abhinav Publications. p. 46. ISBN 978-81-7017-325-0. Retrieved 22 April 2011.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אין | המלך ממלכי אשור | הבא: אַדַמוּ |
בילד

| --- | --- |


 תדירות:  יומון 
 סוגה:  tabloid journalism 
 פורמט:  Nordic format 
 מו"ל:  אקסל שפרינגר 
 מייסד:  אקסל שפרינגר 
 עורך ראשי:  יוהאנס בויה 
 תאריכי הופעה:  24 ביוני 1952 – הווה (72 שנים)
 שפה:  גרמנית 
 מערכת:  ברלין 
 תפוצה:  1,150,181 (נכון ל־2021) 
 מדינה:  גרמניה 
 עמוד ראשון:  עמוד ראשון מהיום
 bild.de
 
קאי דיקמן, העורך הראשי בשנים 2001–2015
מכונת מכירה של ה"בילד" בגרמניה
בִּילְד (בגרמנית: Bild; תמונה) הוא העיתון הנפוץ, הנמכר והנקרא ביותר בגרמניה ובאירופה (למעשה, הגדול ביותר מחוץ להודו וליפן) והרביעי בעולם כולו. נוסד ב-1952 על ידי אקסל שפרינגר ושייך להוצאה לאור על שמו.
מספר הקוראים של ה"בילד" נאמד ב-2020, בכ-8.63 מיליון איש, הוא מוכר מדי יום כ-1.368 מיליון גליונות, ו-416,567 מנויים לאתר האינטרנט שלו (אוקטובר 2018). זהו המספר הגבוה באירופה, והחמישי בגודלו בעולם.
היסטוריה

העיתון בילד נוסד בהמבורג, ב-1952 על ידי אקסל שפרינגר, כעיתון המיועד לקהל הרחב. הגיליון הראשון הופיע ב-24 ביוני אותה שנה. הוא כלל בתוכו כמות רבה מאוד של תמונות ומכאן גם שמו. באופן קבוע, החל מ-1984 אחת התמונות בעמוד הראשון הייתה כמעט תמיד תמונת נערה חשופת חזה.
תוך זמן קצר מאז החל לצאת לאור הפך העיתון החדש לעיתון הנפוץ, הנמכר והנקרא ביותר בגרמניה המערבית של אותם ימים ומקור הרווח העיקרי של הוצאת אקסל שפרינגר. העיתון שומר על מעמדו זה עד היום.
הקו הפוליטי של ה"בילד" היה מאז ומתמיד קו ימני - מרכזי, כמו הקו הפוליטי של ההוצאה לאור כולה. כשהעיתון יצא לאור לראשונה הוא התאפיין בהתקפותיו כנגד השלטון הקומוניסטי של גרמניה המזרחית, שאותה נהג לכנות "אזור הכיבוש הסובייטי". הוא קרא ללא הרף, מיום היווסדו ועד הגשמת המטרה הזו ב-1990, לאיחוד גרמניה. בסוף שנות השישים הוא ניהל מאבק מתוקשר כנגד מרד הסטודנטים, והואשם על ידי המפגינים, כי ההסתה שלו הייתה אחד הגורמים לניסיון ההתנקשות בחיי מנהיג התנועה, רודי דוצ'קה, אף כי בהמשך הובהר כי המתנקש היה נאו נאצי. בשנות השבעים התנגד ה"בילד" נחרצות לארגון הטרור באדר-מיינהוף ("סיעת הצבא האדום"), והפך כתוצאה מכך למטרה להתקפות טרור, שכוונו ספציפית נגדו וגרמו לנפגעים רבים. בין השאר, ב-1972 הטמין הארגון שש פצצות במשרדי העיתון בהמבורג. שלוש מהן התפוצצו ו-17 איש נפצעו. ב-1975 הוטמנה פצצה במשרדי אקסל שפרינגר בפריז ואגף צרפתי של ארגון הטרור לקח על עצמו את האחריות לכך.
ב-2008 עברו משרדיו הראשיים של ה"בילד" לברלין.
אהדה מובהקת לישראל

כמו הוצאת אקסל שפרינגר כולה, וכמו מייסדה אקסל שפרינגר עצמו, גם ה"בילד" מגלה תמיכה בלתי מסויגת בישראל. לדברי קאי דיקמן, עורכו הראשי של ה"בילד" מאז 2001: "היחסים עם ישראל חשובים לנו. יש לנו אחריות כלפי ישראל, בגלל ההיסטוריה שלנו. כל מי שמתייחס לאחריות הזאת ברצינות, צריך להיות היום בצד של ישראל... כשביטחונה של ישראל בסכנה - מחובתנו להיות שם לצדה... לאירופים קל למתוח ביקורת על ישראל ועל אזורים שבהם יש מלחמה, כי מאז מלחמת העולם השנייה שורר באירופה שלום. אבל מבחינתי, ישראל נתונה במלחמה של טרוריסטים נגד אזרחים. מלחמה לא סימטרית, שבגללה הרשויות והצבא בישראל צריכים לפעול... אני יכול להבין את המנהיגים בישראל, שבמשך שנים הבליגו על ירי הטילים מעזה, וטוענים שצריך לתת לכך תשובה. זה מה שאנשים בדמוקרטיה מבקשים... זו לא רק שאלה של היסטוריה. זו שאלה של העתיד. ישראל היא הדמוקרטיה היחידה באזור, כך שבעצם היא מגינה גם על הערכים שבהם אנחנו עצמנו מאמינים. זו מלחמה על הערכים האלה - שיהיו בה מנצחים ויהיו בה מפסידים. זו שאלה של הישרדות, לא רק של ישראל, אלא גם שלנו".
ב-2008 נמצאו בדירה נטושה בברלין 29 שרטוטים מקוריים של מבנים בְּאושוויץ-בירקנאו, שהוכנו ברובם בסתיו 1941. אחד השרטוטים אף נושא הערה בכתב ידו של הימלר וחתימתו. ה"בילד" רכש את השרטוטים, דאג לוודא את נכונותם, והעורך הראשי קאי דיקמן, החליט להעבירם למשמרת עולם בארכיון יד ושם. ב-27 באוגוסט 2009 התקיים בבית תאגיד אקסל שפרינגר בברלין טקס הענקת השרטוטים, בו העניק אותם דיקמן, לראש הממשלה בנימין נתניהו והחל מה-25 באוגוסט 2010 הם מוצגים בתערוכה "ארכיטקטורה של רצח - תוכניות הבנייה של אושוויץ-בירקנאו" ב"יד ושם".
עיתונים אחים

במקביל ל"בילד" היומי יוצא בימי א', החל מ-1956, ה-Bild am Sonntag, אשר לו מערכת משלו וסגנונו הכללי מתון יותר מזה של העיתון הרגיל, היומי. כמו כן, מופיעות גם כ-30 מהדורות מקומיות של העיתון, בכל גרמניה והוא מופץ בכמעט חמישים מדינות ברחבי העולם. 
קבוצת אקסל שפרינגר מוציאה לאור החל מ-1983 גם את שבועון הנשים של בילד - Bild der Frau, שהוא מגזין הנשים הנקרא ביותר באירופה (כ-6 מיליון קוראות) ומ-1986 גם את "אוטו בילד", ירחון המכוניות הנמכר ביותר באירופה - שבעה מיליון עותקים מדי חודש. כמו כן, מ-1988 מוציאה הקבוצה לאור את "ספורט בילד", שהוא כיום מגזין הספורט הנמכר ביותר באירופה ומ-1996 יוצא לאור "קומפיוטר בילד", שהוא מגזין המחשבים הנמכר ביותר באירופה. בנוסף, הקבוצה מוציאה לאור עוד שורה ארוכה נוספת של מגזינים, מהנפוצים והמצליחים ביבשת.
תמונות חשופות

החל מ-1984, ולמשך 28 שנים, פרסם העיתון תמונות של דוגמניות בחזה חשוף על העמוד הראשון שלו. לפי הגרדיאן מדובר ביותר מ-5,000 תמונות. ב־2012, לרגל יום האישה הבינלאומי, החליט העיתון להפסיק לפרסם תמונות אלו בעמוד השער ולהסתפק בפרסומן בעמודים הפנימיים. במרץ 2018, הודיע העיתון תחת הכותרת "גברים, עליכם להיות עכשיו חזקים", שהנוהג יפסק כליל, וכי העיתון לא יפיק תמונות כאלה בעתיד, אך תמונות מסוג זה "שהמדינה מדברת עליהן" יוסיפו להופיע.
העורכים הראשיים

רשימת העורכים הראשיים של ה"בילד" מאז היווסדו:
1952: רולף פון ברגן
1952–1958: רודולף מיכאל
1958–1960: אוסקר בזולד
1960–1962: קרל היינץ האגן
1961–1971: פטר בוניש
1971–1980: גונטר פרינץ
1981–1988: הורסט פוסט
1988–1989: וורנר רודי
1989–1990: פטר ברטלס
1990–1992: הנס הרמן טידיה
1992–1997: קלאוס לאראס
1998–2000: אודו רובל
2001–2015: קאי דיקמן
2015–2018: טניט קוך
2018–עד היום: ג'וליאן רייכלט
ראו גם

די צייט
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, נשים יפות, בלוגים וחולצות למכירה. קאי דיקמן, עורך "בילד" הגרמני, הוא איש מאוד עסוק, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2009
↑  באתר יד ושם
↑  באתר "יד ושם"
↑  איתי משיח, ברלין, הסוף לחשיפות, באתר ynet, 13 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4069456-2  NKC: unn2014808106  VIAF: 175892840   WorldCat (עם VIAF): 175892840