stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסטאר הלוך ושוב
קבלת הסרט

הסרט הוקרן לראשונה בפרמיירה עולמית במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים 2011. בסקירה המקדימה לקראת הפסטיבל, בתוכנית הרדיו של איריס לביא, המליץ מבקר הקולנוע יהודה סתיו לצפות בסרט ונימק כשכתב בעיתונו ידיעות אחרונות : "ייחודו של הסרט, שפישר מתבונן לא רק בבן המתבגר ולא רק בקשרים ההולכים ומתהדקים ביניהם, אלא גם באופן שבו הסרט התיעודי הולך ונרקם, נבנה ומתגבש, עד שהוא לובש את צורתו הסופית עם שובו של יובל ארצה כדי להתגייס לצבא. אל תחמיצו.". מתן שירם כתב בגלובס: "סרט תיעודי אישי ומרתק".
לקראת צאת הסרט לסבב הקרנות בסינמטקים ברחבי הארץ כתב מבקר הקולנוע מאיר שניצר במעריב: "בניגוד לסרטו הקודם "רשימת אהבה", שבו פרש פישר אל מול המצלמה את כל החוליות הגלויות והנסתרות המרכיבות את משפחתו, הפעם הוא עושה סרט אישי על אודות עצמו. נכון הוא שהמצלמה נחה דרך קבע על פניו של הבן יובל, אך מי שחשוב באמת ב"מוסטאר הלוך ושוב" הוא זה שניצב מאחורי המצלמה ולא לפניה. ברגעים ארוכים בסרט, שלא במודע, מתחלפים התפקידים המשפחתיים: הבן הוא המלווה את אביו בדרך ל"התבגרות" מפוכחת, ליציאה מהמחפורת של דמות האב אל האזור החופשי שבו הוא שווה כוחות, ונטול כל יתרון, לעומת בנו המתבגר. שיעור ראוי בהורות אקטיבית״.. יאיר רווה בפנאי פלוס חלק על דעתו: "ייתכן ודווקא התבוננות ממוקדת יותר בפנימיה הבינלאומית, תוך השארת נוכחות הבמאי מאחורי הקלעים, הייתה הופכת את הסרט לחזק יותר, וגם מטעין אותו בשלל משמעויות שכרגע רק נרמזות. למשל, כל הרעיון של מלחמת אזרחים. בין הבוסנים, בין הישראלים, בין בנים ובנות, ובין הורים וילדיהם." אבל לסיכום כתב: "פישר יודע היטב למצוא את הדרמה. וכשהיא נוכחת ומצטללת בסרטו, "מוסטאר" מצליח לחשוף אנשים ועולמות שמרגש להיתקל בהם.".
הסרט יצא לסבב פסטיבלים בעולם שהתחיל בבכורה בינלאומית בפסטיבל הקולנוע Filmfest מונטריאול, קנדה 2011. דן פיינרו כתב בScreen Internationl: "סרטו של פישר לוכד בצורה אפקטיבית את קסמו של הרומן בין יובל לחברתו מספרד ניאוס והפרידה העצובה שלהם בשדה התעופה או את מבעה של לילי, אשתו של הבמאי, בטקס הסיום. באותו הזמן, הסרט נוגע בכמה מהשאלות הרלוונטיות והמטרידות ביותר של זמננו, משום שמעבר לפער הדורי שבו הסרט מתמקד יש גם רקע מרומז לעיר מוסטאר, עיר בוסנית שעדיין נושאת את צלקות המלחמה בבלקן וחושפת משמעות חבויה לשיחות של סלאם עם חבריו הישראלים.". בהמשך הוצג בפסטיבל הקולנוע לילדים ונוער אובורן, אוסטרליה 2011, בפסטיבל Exground בוויסבאדן, גרמניה 2011, בפסטיבל Crossing Europe בלינץ, אוסטריה 2012, בפסטיבל הקולנוע הדוקומנטארי בבלגרד, סרביה 2012 ובפסטיבל Doxa וונקובר, קנדה 2012.
לקריאה נוספת

אתר הקולג' הבינלאומי UWC במוסטאר
הערות שוליים

↑   מוסטאר הלוך ושוב בפסטיבל הקולנוע ירושלים
↑   יהודה סתיו, רשת ב', 10/7/2011
↑  יהודה סתיו, מוסטאר הלוך ושוב, ידיעות אחרונות, 11/7/2011
↑   מתן שירם, מחוברים הגרסה הבוסנית, גלובס, 21/8/2011
↑  מאיר שניצר, אבא בחזית, מעריב, 25/7/2011
↑   יאיר רווה, סינמסקופ, 31/7/2011
↑   פסטיבל הקולנוע Filmfest במונטריאול
↑   דן פיינרו, מוסטאר הלוך ושוב, סקרין אינטרנשיונל, 27/7/2011
↑   פסטיבל הקולנוע לילדים ונוער אובורן
↑   מוסטאר הלוך ושוב בפסטיבל הקולנוע Exground במסגרת פוקוס על קולנוע ישראלי בוויסבאדן
↑   בפסטיבל הקולנוע Crossing Europe בלינץ
↑   מוסטאר הלוך ושוב פסטיבל הקולנוע בבלגרד
↑   מוסטאר הלוך ושוב בפסטיבל הקולנוע Doxa בוונקובר
ארמונו של טיטו במוסטאר. הסרט מציג מבנים שונים שניזוקו בזמן מלחמת האזרחים, כולל הגשר הישן, אחד מסמלי העיר, שנהרס כמעט כליל בזמן המלחמה
דוד פישר, נאוס רודטה ויובל פישר
משמאל לימין: יובל פישר וסלאם סעדי
ישראל במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972)

משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) כללה 44 ספורטאים שהתחרו ב-10 ענפי ספורט.
חברי המשלחת

משלחת ישראל למשחקים כללה 44 ספורטאים, מהם 14 נכי צה"ל. במשלחת הכללית, לרבות מאמנים, השתתפו 58 איש והיא הייתה המשלחת החמישית בגודלה בין כלל המדינות המשתתפות, מנהל המשלחת היה יוסף לוטנברג
חברי המשלחת > אתלטיקה

אריה ביזם
צבי בן-צבי
אורה גולדשטיין
יצחק גליצקי
ברוך חגאי
עוזי טסה
רחל טסה
אריאלה כהן
חיים כהן
משה לוי
אברהם מושרקי
איילה מלחן
מלכה פוטשניק
שלמה פינקלשטיין
משה פלד
חיים פליטר
צפורה רוזנבאום
בתיה שוויקי
שושנה שרעבי
חברי המשלחת > הרמת משקולות

יוסף ונגר
שמואל חיימוביץ'
חברי המשלחת > חץ וקשת

מיכל אסקפה
משה פלד
חברי המשלחת > טניס שולחן

מתי אנג'ל
מיכל אסקפה
ברוך חגאי
עקיבא פרבר
חברי המשלחת > כדורסל

| --- | --- |
 נבחרת גברים: אריה ביזם  יעקב בן-אריה  שמואל בן-זכאי  ישראל גלובוס  אריה גנץ  שאול וג'ימה  ברוך חגאי  רפי כהן  משה לוי  אברהם מושרקי  דוד פרח  דוד קראוס  דני שחר:  נבחרת נשים: רחל טסה  אסתר טרי  נורית יעקב  איילה מלחן  אריאלה מיזן  כוכבה פליטר  מרגלית פרץ  צפורה רוזנבאום  בתיה שוויקי
חברי המשלחת > סיף

עוזי טסה
רחל טסה
איילה מלחן
מרגלית פרץ
שושנה שרעבי
נבחרת הנשים: רחל טסה, איילה מלחן, מרגלית פרץ, שושנה שרעבי
חברי המשלחת > שחייה

אסף אגמון
מתי אנג'ל
אורה גולדשטיין
יוסף ונגר
עוזי טסה
רחל טסה
אריאלה כהן
משה לוי
יצחק מולודוי
משה מוסאי
איילה מלחן
שלמה פינקלשטיין
עקיבא פרבר
דוד קראוס
אריה רובין
חברי משלחת נוספים כנציגים בהרכבי הנבחרות השונות: מיקי אבלס, חיים אשכנזי, דני בן-משה, גבריאל גובי, יוסף זינגר, מרדכי חודרלנד, יוסף מוגלניצקי, אביגדור צדוק, אברהם תשובה.
מדליות

| ענף | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אתלטיקה |  הדיפת כדור ברזל: אורה גולדשטיין • מלכה פוטשניק  הטלת כידון: צפורה רוזנבאום |  הדיפת כדור ברזל: צפורה רוזנבאום  הטלת כידון: חיים פליטר • מלכה פוטשניק  זריקת דיסקוס: אורה גולדשטיין  קרב חמש: אורה גולדשטיין |  זריקת דיסקוס: חיים פליטר • מלכה פוטשניק | 10 |
| שחייה | שלמה פינקלשטיין (שתי מדליות זהב)   אריה רובין   משחה שליחים (יוסף ונגר, משה לוי, משה מוסאי) | אורה גולדשטיין   אריה רובין (שתי מדליות כסף) | רחל טסה   משה לוי | 9 |
| סייף | נבחרת הנשים  (רחל טסה, איילה מלחן, מרגלית פרץ, שושנה שרעבי) | שושנה שרעבי | רחל טסה | 3 |
| טניס שולחן | ברוך חגאי | - | מתי אנג'ל  מיכל אסקפה | 3 |
| כדורסל כיסאות גלגלים | - | נבחרת גברים  (אריה ביזם, יעקב בן-אריה, שמואל בן-זכאי, ישראל גלובוס, אריה גנץ,  שאול וג'ימה, ברוך חגאי, רפי כהן, משה לוי, אברהם מושרקי,  דוד פרח, דוד קראוס, דני שחר) | נבחרת נשים  (רחל טסה, אסתר טרי, נורית יעקב, איילה מלחן,  אריאלה מיזן, כוכבה פליטר, מרגלית פרץ,  צפורה רוזנבאום, בתיה שוויקי) | 2 |
| הרמת משקולות | - | - | שמואל חיימוביץ' | 1 |
| סה"כ | 9 | 10 | 9 | 28 |
| ישראל במשחקים הפאראלימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | רומא (1960) • טוקיו (1964) • תל אביב (1968) • היידלברג (1972) • טורונטו (1976) • ארנהם (1980) • ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) • סיאול (1988) • ברצלונה (1992) • אטלנטה (1996) • סידני (2000) • אתונה (2004) • בייג'ינג (2008) • לונדון (2012) • ריו דה ז'ניירו (2016) • טוקיו (2020) • פריז (2024) |  |
| משחקי החורף | בייג'ינג (2022) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | אריה ביזם • צבי בן-צבי •  אורה גולדשטיין • יצחק גליצקי • ברוך חגאי • עוזי טסה • רחל טסה • אריאלה כהן • חיים כהן • משה לוי • אברהם מושרקי • איילה מלחן •  מלכה פוטשניק • שלמה פינקלשטיין • משה פלד •  חיים פליטר •  צפורה רוזנבאום • בתיה שוויקי • שושנה שרעבי |  |
|    הרמת משקולות | יוסף ונגר •  שמואל חיימוביץ' |  |
|    חץ וקשת | מיכל אסקפה • משה פלד |  |
|    טניס שולחן |  מיכל אסקפה •  מתי אנג'ל •  ברוך חגאי • עקיבא פרבר |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (אריה ביזם, יעקב בן-אריה, שמואל בן-זכאי, ישראל גלובוס, אריה גנץ, שאול וג'ימה, ברוך חגאי, רפי כהן, משה לוי, אברהם מושרקי, דוד פרח, דוד קראוס, דני שחר) •  נבחרת ישראל בכדורסל (נשים) (רחל טסה, אסתר טרי, נורית יעקב, איילה כץ, אריאלה כהן, כוכבה פליטר, מרגלית פרץ, צפורה רוזנבאום, בתיה שוויקי) |  |
|    סיף |  נבחרת ישראל בסיף (נשים) (רחל טסה, איילה מלחן, מרגלית פרץ, שושנה שרעבי) • עוזי טסה •  רחל טסה • איילה מלחן • מרגלית פרץ •  שושנה שרעבי |  |
|    שחייה | אסף אגמון • מתי אנג'ל •  אורה גולדשטיין • יוסף ונגר • עוזי טסה •  רחל טסה • אריאלה כהן •  משה לוי • יצחק מולודוי • משה מוסאי • איילה מלחן •  שלמה פינקלשטיין • עקיבא פרבר • דוד קראוס •  אריה רובין •  משחה שליחים (יוסף ונגר, משה לוי, משה מוסאי) |  |
התחרדות

גרפיטי נגד התחרדות בירושלים
בהיבט חברתי, התחרדות היא גידול במספר היחסי של חרדים באוכלוסייה מסוימת (בשכונה, בעיר, במדינה וכדומה). בהיבט אישי, התחרדות משמשת לתיאור אימוץ אורח חיים חרדי על ידי מי שלא היה חרדי.
בישראל > דמוגרפיה

שיעורם של החרדים באוכלוסייה נמצא במגמת עלייה מתמשכת, וזו מוסברת בשיעורי פריון גבוהים בקרב חרדים (גבוהים יותר משל קבוצות הלא חרדים בישראל, בפילוח לפי דת ומידת דתיות), וכן על ידי הצטרפות חוזרים בתשובה לציבור החרדי. בשנת 2009, נאמד מספר החרדים בישראל בכ-750,000 – כ-10 אחוזים מהאוכלוסייה. לפי הסקר החברתי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2009, 22% מהחרדים מגדירים עצמם חוזרים בתשובה ו-33% מהחרדים דיווחו שגדלו בבתים שאינם חרדים.
ירושלים היא אחת הערים המרכזיות שבהן מגמת ההתחרדות מתמשכת. על פי דו"ח שפרסם מכון ירושלים למחקרי מדיניות, בשנת הלימודים תשע"ח היוו התלמידים החרדיים 62% מכלל התלמידים היהודיים בעיר.
בתחילת שנות השמונים, היה שיעור הפריון בקרב נשים חרדיות סביב 5.6, אך מאז טיפס ועלה עד כדי 7.5–7.6 בשנת 2002. מאז נמצא הפריון בירידה, אך הוא נותר עדיין גבוה ובשנת 2017 עמד על 7.1 לעומת כ-3 בכלל האוכלוסייה. שיעורי הפריון ההשוואתיים באוכלוסייה היהודית שאינה חרדית הם 2.4 ובאוכלוסייה הערבית 3.5.
לפי אומדן האוכלוסייה החרדית לשנת 2009, כ-59 אחוזים (441 אלף) הם צעירים עד גיל 19 (בהשוואה לכ-35 אחוז באוכלוסייה כולה).
על פי התחזית של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ולפי הנחת אפס הגירה והנחות נוספות בטווח הביניים, שיעור החרדים יעמוד ב-2034 על כ-17 אחוזים, ובשנת 2054 על יותר מ-24 אחוזים.
נכון לשנת 2023, קיימת מגמת התחרדות משמעותית בעיירות הפיתוח ובפריפריה. חרדים רבים, צעירים בעיקר, יוצאים מהערים הגרעיניות המיועדות לחברה החרדית כמו בני ברק, מודיעין עילית וביתר עילית, ומחפשים פתרונות דיור בערי הפריפריה, שם מחירי הדירות נמוכים יותר. ד"ר איתן רגב, החוקר את כלכלת המגזר החרדי, זיהה מגמה זו בקריית גת, קריית מלאכי, צפת, אופקים וטבריה. לדבריו, מדובר בתופעה הולכת וגדלה שעוד תתעצם. חלק מהחרדים קונים דירות להשקעה, ורק בשלב מאוחר יותר, כשמשפחתם גדלה, עוברים לגור בהן.
בישראל > תגובות למגמת ההתחרדות

בקרב ציבורים לא-חרדים, בעיקר חילונים, אך גם מסורתיים ודתיים לאומיים, ניתן למצוא חשש מהתחרדות של אזורי המגורים שלהם, עקב פערים גדולים בסגנון החיים והחשש שרוב חרדי באזור מסוים יביא לשינוי אופיו ולכפייה דתית. לעיתים קרובות, באזורים שבהם קיימת התחרדות או שיש בהם חשש מפניה, ישנם תושבים המנסים למנוע הקמת מוסדות חינוך חרדיים או שכונות מגורים חרדיות.
מפלגות פוליטיות חילוניות אף הובילו קמפייני בחירות בסיסמת "לעצור את ההתחרדות", למשל מרצ בבחירות המוניציפליות בירושלים ב-2008 וב-2013. חרדים האשימו מובילי קמפיינים נגד התחרדות של ערים ושכונות בהסתה ובגזענות כנגד חרדים תוך ציטוט של השימוש שעושים מתנגדי ההתחרדות בטרמינולוגיה של מלחמה, כיבוש וכדומה. הקמפיין של מרצ בירושלים ב-2013 עורר ביקורת גם מצד מפלגות שחברו לריצה, כמו מפלגת העבודה והתנועה הירוקה.
מחוץ לישראל

גידול מואץ של אוכלוסייה חרדית מתרחש גם בארצות הברית. היישוב קריית יואל, מובלעת המנוהלת על ידי חסידות סאטמר בתוך העיירה מונרו שבמדינת ניו יורק, היה מוקד למספר חיכוכים: ב-1994, בתיק שהגיע עד בית-המשפט העליון, נפסק כי יצירת מחוז חינוכי עבור הקריה היוותה תמיכה שלא כדין בדת מסוימת, ומאז שלהי 2014 מתנהל מאבק סביב רצון חסידי סאטמר להרחיב את השטחים בבעלותם, עקב הגידול המהיר במספריהם. תושבים במונרו טענו כי העירייה אינה מייצגת אותם ונבחרה על ידי גוש הקולות בקרית יואל. ב-2019, לאחר משאל עם, התפצלו מונרו וקריית יואל. קריית יואל הפכה לעיירה עצמאית בשם פאלם טרי הכוללת את העיירה עצמה וכמה דונמים סביבה, עליהם היא עתידה להתרחב ולבנות שכונות נוספות.
בברוקלין, הביאה התפוצצות האוכלוסין בשכונות החרדיות לגלישה לאזורים שמחוץ להם ולחיכוכים משפטיים בנושאים כמו קווי תחבורה ציבורית עם הפרדה בין נשים לגברים ודרישה בבריכות עירוניות לשעות לנשים בלבד עם מצילה. במחוז הבית-ספרי מזרח רמאפו מתנהל מאבק משפטי בטענה שהחסידים המקומיים, השולטים בוועדות העירוניות, מוכרים נכסים של רשת החינוך הציבורית כדי לממן ישיבות פרטיות.
הצמיחה המואצת של המובלעות החרדיות בבריטניה הביאה לחיכוכים בסטמפורד היל, הגדולה שבהן. מחאה דומה קמה מצד תושבים באוטרמון, אחד מפרברי מונטריאול שבקנדה, שבו קיימת אותה תופעה.
ראו גם

דמוגרפיה של ישראל
ביאורים

↑  אצל דתיים שאינם חרדים סביב 4.3, בנשים מסורתיות-דתיות 2.6, במסורתיות שאינן דתיות 2.2–2.3 ובנשים חילוניות הוא הנמוך ביותר – 2.1.
↑  הנחות שנמצאות במרכז הסקאלה של התחזית.
הערות שוליים

↑  הסקר החברתי לשנת 2009, עמ' 24
↑  על נתונייך ירושלים 2019, עמ' 79
1 2  דן בן-דוד, מגמות דמוגרפיות מנוגדות וליבת לימודים, באתר מוסד שורש, נובמבר 2019
1 2  תחזיות אוכלוסייה לישראל לטווח ארוך: 2059-2009, באתר הלמ"ס, 21 במרץ 2012
↑   ענת ג'ורג'י, ואז הצעיר החרדי הטיח בנו, "אתם מכפישים אותנו סתם, אני משלם מסים אפילו יותר מכם", באתר הארץ, 24 במרץ 2023.
↑  חילונים ודתיים משלבים ידיים להלחם בהתחרדות, באתר הארץ, 29 בפברואר 2012
↑  אלפי שאולי, חריש: חילונים מתאחדים נגד התחרדות, באתר ynet, 1 בנובמבר 2012
↑  אליהו קאופמן, בכל מדינה מתוקנת בעולם היו מזמן פוסלים את תעמולת הבחירות של מפלגות העבודה ומר"צ - לבחירות המוניציפליות, בי-ם. הסיסמא שלהן - "לעצור את ההתחרדות", באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 בספטמבר 2013
↑   ניר חסון, תמיר כהן, ההזדמנות האחרונה של בית שמש למנוע את התחרדות העיר, גם הצעירים מבינים, יום הבחירות הוא צו 8, באתר הארץ, 21 ביולי 2013
↑  תני גולדשטיין, התחרדות שכונות: כוח השוק או כוח ההתארגנות?, באתר ynet, 9 ביוני 2011
↑  עדו בן-פורת, מזכ"ל 'העבודה' מצר על הקמפיין נגד החרדים, באתר ערוץ 7, 19 באוגוסט 2013
 משבר במר"צ: חילוקי דעות לגבי קמפיין השטנה 'יחד נעצור את ההתחרדות', באתר אקטואליק, 19 באוגוסט 2013
↑  Board of Ed. of Kiryas Joel Village School Dist. v. Grumet 512 U.S. 687 (1994);‏ Annexation foes, Kiryas Joel officials meet at forum‏ 23 בספטמבר 2014.
↑  ג'וזף ברגר, Out of Enclaves, a Pressure to Accommodate Traditions, הניו יורק טיימס, 21 באוגוסט 2013.
↑  קייט טיילור, East Ramapo School Board Is Criticized by New York State Monitor, ניו יורק טיימס, 17 בנובמבר 2014; ארי הארט, An Immoral Use of Jewish Power in Upstate New York, ג'ואיש דיילי פורוורד, 2 ביוני 2015.
↑  רוברט בות, Hackney planning row exposes faultlines in orthodox Jewish area, הגרדיאן, 8 במרץ 2013.‏ הת'ר סול, Stamford Hill council removes 'unacceptable' posters telling women which side of the road to walk down, האינדפנדנט, 20 בספטמבר 2014.
↑  Dylan C. Robertson, Worlds Collide for Outremont’s Hassidic Population, The Star,‏ 26 באפריל 2013.
קמפיין נגד התחרדות, מטעם רשימה משותפת של מרצ ומפלגת העבודה בבחירות למועצת העיר ירושלים ב-2013
ירושלהם. גרפיטי נגד התחרדות בירושלים
דריוש ח'ונג'י

| --- | --- |
ח'ונג'י, 2017
ח'ונג'י, 2017
 לידה:  21 באוקטובר 1955 (בן 69) טהראן, איראן 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
דריוש ח'ונג'י (בפרסית: داریوش خنجی; נולד ב-21 באוקטובר 1955) הוא צלם קולנוע איראני-צרפתי. עבד עם מספר במאים בין-לאומיים, כולל דייוויד פינצ'ר, וודי אלן, ז'אן-פייר ז'נה, גאס ואן סנט, רומן פולנסקי, וונג קאר-וואי (אנ'), מיכאל הנקה, דני בויל, סטיבן פרירס, פיליפ פארנו (אנ'), בונג ג'ון-הו, ניקולס וינדינג רפן, פול תומאס אנדרסון, וס אנדרסון, ג'ונתן גלייזר, פבלו לארין (אנ'), האחים ספדי, אלחנדרו גונסלס איניאריטו וג'יימס גריי (אנ'). היה מועמד לשני פרסי אוסקר, פרס באפט"א ושלושה פרסי סזאר.
ביוגרפיה וקריירה

ח'ונג'י נולד בטהראן, איראן, לאב איראני ולאם צרפתייה. בגיל צעיר עברה משפחתו לצרפת. הוא החל להתעניין בקולנוע בשלב מוקדם. מאוחר יותר בחייו, הוא עבר לארצות הברית כדי ללמוד ב-UCLA ולאחר מכן התמחה בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק ומהמרכז הבין-לאומי לצילום. במהלך תקופה זו, שני מורים השפיעו על החלטתו להיות צלם קולנוע: ג'ונאס מקאס והאייג מנוגיאן (המורה לקולנוע של מרטין סקורסזה). הוא הסביר: "כל מה שרציתי לעשות זה לצלם את הסרטים של התלמידים האחרים. התעסקתי בכוחה של התמונה והרבה פחות בעלילה".
בשנת 1998 את הקליפ של "Frozen" עבור הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. הוא הועמד לפרס MVPA בקטגוריית "הצילום הטוב ביותר".
ח'ונג'י עבד על ארבעה סרטים של וודי אלן: "כל דבר אחד" (2003), "חצות בפריס" (2011), "לרומא באהבה" (2012), ו"קסם לאור ירח" (2014). בשנת 2012 צילם את הסרט "אהבה" זוכה פרס דקל הזהב, שגם זכה בפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הבין-לאומי הטוב ביותר" והועמד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר".
חיים אישיים

ח'ונג'י נשוי למריאן שמטוב, בתו של האדריכל הצרפתי פול שמטוב, ויש לו שלושה ילדים: מארי לואיז, ז'וזפין ואלכסנדר.
פילמוגרפיה נבחרת

להלן לקט מעבודותיו של ח'ונג'י שפורסמו במרוצת השנים:
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1995: "שבעה חטאים"  1996: "אוויטה"  1997: "הנוסע השמיני 4: התחייה"  1999: "השער התשיעי"  2000: "החוף"  2002: "החדר"  2003: "כל דבר אחר"  2004: "וימבלדון - אהבה בלבן"  2005: "מזימות זרות"  2007: "משחקי שעשוע"  2011: "חצות בפריס"  2012: "אהבה"  2012: "לרומא באהבה"  2014: "קסם לאור ירח"  2015: "איש ללא היגיון"  2016: "העיר האבודה Z"  2019: "יהלום לא מלוטש"  2021: "סיפורה של ליסי" (סדרת טלוויזיה)  2022: "ימים של תום"  2024: "מיקי 17" | {{{2}}} | {{{3}}} |
פילמוגרפיה נבחרת > וידאו קליפים

| --- | --- |
 1993: מדונה – "Fever"  1996: מדונה – "You Must Love Me"  1996: מדונה – "Don't Cry for Me Argentina"  1998: מדונה – "Frozen":  2008: מדונה – "Miles Away"  2010: מדונה – "Sticky & Sweet Tour"  2011: ליידי גאגא – "Marry the Night"  2017: טיילור סוויפט – "Look What You Made Me Do"
הערות שוליים

1 2 3  Darius Khondji | Cinematographer, Camera and Electrical Department, Actor, IMDb (באנגלית אמריקאית)
1 2  Sciolino, Elaine (2012-07-13). "Camera in Hand, Italian at Heart". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-11-05.
↑  Darke, Chris (April 1996). "Inside the Light". Sight and Sound.
↑  Madonna: Frozen, 2009-10-26, נבדק ב-2023-11-05
↑  Music Video Production Association (MVPA) Awards (1999), IMDb
↑  Contender – Director of Photography Darius Khondji, Midnight in Paris | Below the Line, ‏2011-12-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cinematographer Darius Khondji on Woody Allen's To Rome with Love, Studio Daily, ‏2012-06-22 (באנגלית)
↑  Afcinema, Cinematographer Darius Khondji, AFC, ASC, discusses his work on "Magic in the Moonlight", a film by Woody Allen, Afcinema, ‏2023-11-05 (בצרפתית)
↑  British Cinematographer, Darius Khondji AFC / Amour, British Cinematographer, ‏2015-05-22 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442638605171  PLWABN: 9810625647505606  BNE: XX1266589  BnF: cb14110558s (data)  CANTIC: a11092002  GND: 136481914  ISNI: 0000 0001 0919 7020  LCCN: no2002011403  NKC: utb2010591284  SUDOC: 060327545  VIAF: 80818041   WorldCat (עם VIAF): 80818041
לאה קוק (פעילת ציבור)

לאה קוק, מקור: האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו
לאה קוק (23 בנובמבר 1880, כ' בכסלו תרמ"א, קריצ'ב, פלך מוהילוב, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 22 בפברואר 1965, ט' באדר א' תשכ"ה, ישראל) הייתה עסקנית ציבור ואשת חינוך ישראלית, ראש הסתדרות נשי המזרחי בתל אביב וממייסדותיה, נציגה באספת הנבחרים השנייה, ממייסדות חברת גמילות חסדים של נשות תל אביב ומזכירת הכבוד שלה, מייסדת "הסתדרות נשים עממית".
אשתו של איש העסקים ופעיל הציבור שאול חנא קוק (אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק) ואחותו של הנדבן אלעזר משה סלוצקין.
ביוגרפיה

לאה סְלוּצְקִין נולדה ב-23 בנובמבר 1880 בעיר קריצ'ב (אנ') שבפלך מוהילוב של רוסיה (רוסיה הלבנה; כיום בבלארוס) בבית תורני. אביה, רבי אריה ליב סלוצקין, היה תלמיד חכם, למד בישיבת נובהרדוק ומיזג את תורת המוסר של הישיבה עם חסידות חב"ד. את רוב זמנו העביר בלימוד תורה, בעסקנות ציבורית ובמתן צדקה. אמה, פרומה גישה לבית באייבסקי, ניהלה מסחר סיטוני של תעשייה זעירה ופרנסה את המשפחה. אחיה, אלעזר משה סלוצקין, היה לימים נדבן, מאנשי העלייה השנייה. אביה עודד את השכלתה הרחבה ולימד אותה תורה יחד עם אחיה. היא למדה בגימנסיה הרוסית ולמדה עברית, אנגלית וצרפתית
בשנת 1898 עלתה לארץ ישראל עם הוריה. המשפחה התיישבה בעיר יפו והתכוננה לעלות על הקרקע במושבה חדרה. האב לימד תורה ברבים, ייסד מכספו קופת גמילות חסדים ומוסדות צדקה ביפו ובירושלים, אמה הייתה ממייסדות עזרת נשים ומנהלותיה ובזמן מגפת החולירע ביפו סייעה לנזקקים ולנגועים. לאחר גירוש היהודים מיפו במלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לרחובות. בשנת 1905 נישאה לשאול חנא קוק, פעיל ציבור, איש עסקים, תלמיד חכם וחוקר יהדות, חבר במרכז הארצי של המזרחי ועסקן בהפועל המזרחי. נולדו להם בת ושני בנים.
פעילות ציבורית

כיהנה כמזכירת-כבוד של "עזרת נשים" ביפו שנוסדה ביוזמת פרידה רבינוביץ, צינה דיזנגוף ופרלה שלוש. במלחמת העולם הראשונה נמנתה עם מייסדות החוג התרבותי לנשי תל אביב במסגרתו הועברו שיעורי ערב לעברית. נשי החוג לימדו תנ"ך ונתנו הרצאות בתולדות ישראל. מדי שבת כל חברה העבירה בביתה שיעור. אחרי מלחמת העולם הראשונה השתתפה בהקמת חברת גמילות חסדים של נשי תל אביב והייתה מזכירת הכבוד הראשונה של החברה. 

השתתפה בייסוד הסתדרות נשים עממית, שהקימה מטבח ובית לימוד מלאכה לבנות, וייצגה אותה באספת הנבחרים השנייה. יחד עם פעילות ציבור נוספות, ביניהן שרה עזריהו, השתתפה בהקמת החברה "חלוקת לחם בסתר", שסיפקה מזון ומצרכים למשפחות של נצרכים לומדי תורה ובייסוד שותפות "הירקן" לכיבוש מקום בשוקי תל אביב ליבול המשקים העבריים.
הקמת הסתדרות נשי המזרחי והנהגתה

בשנת 1929 נמנתה עם מקימות הסתדרות נשי המזרחי בתל אביב ועמדה בראשה. מטרת הארגון הייתה לפעול ולייסד בארץ ישראל חברה ציונית עם דגש ערכי תורני, ולעסוק בגמילות חסדים ועזרה הדדית:
שאיפת הסתדרותנו היא אותה השאיפה של המזרחי העולמי: לכונן את קיומנו בארצנו על יסוד תורתנו הכתובה והמסורה [...] תעודתנו היא לעבוד בעד קיום קודשי ישראל וחיזוק רוח היהדות בין אמהות העם ובנותיו, חובתנו היא: לעורר גם בליבן את אהבת העם, התורה והארץ, כדי שתעזורנה גם הן להתגשמותה של המגמה 'המזרחית': תחיית עם ישראל בארץ-ישראל על פי תורת ישראל.
הקמת ההסתדרות של נשי המזרחי ענתה על הצורך לגשר על הפער בו הייתה שרויה הפועלת הדתית בארץ, שהייתה למעשה בעלת נחיתות כפולה: החברה הדתית דחתה אותה כי הייתה חריגה במעשיה, והחברה הכללית דחתה בשל אורח חייה התורני. בתחילה נסובה הפעילות סביב שיפור מצבן של הפועלות הדתיות גם בצורה חומרית וגם בצורה רוחנית. בשנת 1940 נמנו עם שורותיה מאות חברות. בהמשך הוקם מרכז ארצי שפעל בתחומים התנדבותיים שונים, בעיקר בפעילויות חסד, תמיכה בקליטת עולות חדשות, מרכזי חינוך והכשרה מקצועית.
משנתה החינוכית ותפקידי האישה

פעלה בתחום החינוך להנחלת ערכי תורה ועבודה הן לגברים והן לנשים. לתפיסתה, התרבות של היהודים ביישוב היהודי בארץ חייבת להתבסס על המסורת היהודית והתורנית, על בסיס הקשר הערכי בין תורת ישראל, ארץ ישראל ועם ישראל. היא הצביעה על חשיבות הדבר ועסקה במימושו בכל פעילויותיה הציבוריות. בעיניה, השבת מילאה מקום מרכזי בתרבות המתהווה בקרב היישוב העברי בארץ ישראל. בשנת 1935 נאמה באספת נשים למען השבת וקראה לציבור הנשים להתעורר ולשמור על הצביון המסורתי במולדת המתחדשת, תוך דגש על תפקידי הנשים בהתוויית המסגרת המשפחתית:
השבת היא נשמת האומה, ובלעדיה לא תהיה לנו תקומה. חובה מיוחדת מוטלת על האישה העברייה, לדואג למנוחת וקדושת השבת, כי האישה - האם היא המחנכת והמגדלת את הנוער ואת הדור החדש, ונותנת את הטון לחיים המשפחתיים
.
לטענתה, לנשים תפקיד חשוב ומרכזי בשמירת הצביון הדתי ביישוב היהודי בארץ. כשעמדה בראש הסתדרות נשי המזרחי בתל אביב נאמה באספת היסוד של סניף הצפון להסתדרות נשי מזרחי בתל אביב ודיברה על תפקידה של האישה הדתית בארץ. בנאומה פנתה אל האמהות וביקשה מהן להשריש בלב בנותיהן את הרגש הדתי לאומי ולעזור למורים ולמחנכים לפעול כדי לבלום את ההשפעה של הציבור החילוני בתל אביב. לדבריה, "עלינו גם להשתדל לשפר את אווירת הרחוב בעיר העברית שתהיה יותר דתית".
בנאומיה הדגישה את הצורך להרחיב את השפעת התורה על היישוב, בנימוק שאז היישוב ישפיע מרוחו על יהדות הגולה. באספה השנתית של הסתדרות נשי המזרחי ב-1939 העלתה את סוגיית החינוך הדתי לדור הצעיר בכלל ובפרט לבנות, שהיוו מבחינתה קהל יעד שווה.
נפטרה בט' באדר א' תשכ"ה, 11 בפברואר 1965, נטמנה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב, לצד בעלה.
לקריאה נוספת

שביט בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תל אביב: מדיה 10, 2011, עמ' 35.
לילך רוזנברג-פרידמן, "שמרנות פורצת דרך: לדמותן של מנהיגות ציוניות-דתיות בתקופת היישוב", מרגלית שילה, גדעון כ"ץ (עורכים), מגדר בישראל א', מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2011, עמ' 409–438.
פנחס ב' גראייבסקי, בנות ציון וירושלים, ירושלים: תרפ"ט, עמ' 222.
הערות שוליים

1 2 3 4  דוד תדהר (עורך), "לאה קוק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 99.
↑  דוד תדהר (עורך), "שאול חנא הכהן קוק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 345.
↑  לאה קוק (עם פטירתה), מעריב, 11 בפברואר 1965, עמ' 19.
↑  לאה זליגר, במחנה הנשים המזרחיות, המזרחי 3, 4, י"ח בשבט תרפ"א, עמ' 6, בתוך: לילך רוזנברג-פרידמן, "נשי המזרחי", נשים על המפה, אתר האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר, עמ' 5.
↑  לילך רוזנברג-פרידמן, "נשי המזרחי", נשים על המפה, עמ' 7-8.
↑  לילך רוזנברג-פרידמן, "נשי המזרחי", נשים על המפה, עמ' 12.
1 2  סניף של הסתדרות נשים מזרחי בצפון, הצופה, 4 באפריל 1938
↑  אסיפת הנשים למען השבת, דואר היום, 3 במרץ 1935
↑  הקונצרט השנתי לטובת המסעדה שליד "ישיבת מרכז הרב", הצופה, 16 בנובמבר 1938
↑  בהסתדרות נשים מזרחיות, הצופה, 15 במאי 1939