stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל
תקופת הברזל > תקופת הברזל 2 ("תקופת המלוכה")

ראשיתה של התקופה בערך בשנת 1000 לפסה"נ, וסיומה עם חורבן ממלכת יהודה ובית המקדש הראשון, בשנת 586 לפסה"נ.
מבחינה ארכאולוגית התקופה ניכרת במבנה יישובי המאפיין יחידות מדיניות ומנהליות: ערים גדולות ומבוצרות המשמשות מרכזים ליישובים כפריים ועירוניים קטנים יותר, ולרוב גם עיר בירה גדולה במיוחד.
"תקופת המלוכה": תקופת הברזל 2 חופפת בעיקרה את זמן קיומן של ממלכות ישראל ויהודה, ולפיכך זהו שמה ההיסטורי המקובל.
כיוון שהכרונולוגיה של מלכי ישראל הראשונים הנזכרים במקרא, ואולי עצם קיומם של חלק מהם, שנויים במחלוקת במחקר, לא ניתן להצביע על תאריך היסטורי ספציפי לראשית תקופת המלוכה בישראל וביהודה, כמו גם בממלכות השכנות בארץ ישראל וסביבתה.
תקופת הברזל > תקופת הברזל 2 ("תקופת המלוכה") > ראשית התיעוד הכרונולוגי בתקופת הברזל 2

בשנת 926 לפנה"ס, מסע המלחמה של פרעה שישק הראשון הוא המאורע הראשון המתוארך בוודאות עבור תקופת המלוכה. יש הבדלים מהותיים בין תיאור המסע בכתובתו של פרעה שישק שנתגלתה בכַּרנַך שבמצרים, לבין תיאורו במקרא. מהמקור המצרי הראשוני (בן הזמן) עולה שעיקר המסע כוון נגד ממלכת ישראל הצפונית ונגד הנגב, ואף התגלה שבר מצבת ניצחון שהקים בעיר מגידו, בעוד שהמקרא מתאר מסע מלחמה נגד ממלכת יהודה ועריה הבצורות, בשנה החמישית למלך ירבעם. מכל מקום אין עוררין על עצם קיום המסע ועל תאריכו.
מהעוגן הכרונולוגי של מסע שישק לא ניתן להסיק בוודאות לגבי התקופות שקדמו לו. זאת משום שהכרונולוגיה המקראית עד ימי שלמה ועד בכלל שנויה במחלוקת חריפה במחקר. עם זאת, חוקרים אשר מקבלים את הכרונולוגיה המקראית לגבי תקופה זו ומאמינים בכל פרטיה, שחזרו לפיה לאחור תאריכים מוחלטים של מלכות דוד ושלמה ושל בניית בית המקדש הראשון בירושלים, ואף מוקדם יותר את שנות מלכות שאול. בספרות הפופולרית ובחלק מהספרות המדעית מתוארכים באופן זה ראשית מלכות דוד בחברון בערך בשנת 1010/1011 לפנה"ס, כיבוש ירושלים וראשית מלכותו בערך לשנת 1004 לפנה"ס, מלכות שלמה לשנים 970 עד 930 לפנה"ס, ועליית ירבעם למלוכה בשנת 930 לפנה"ס, כך שבשנתו החמישית התרחש מסע שישק.
תקופת הברזל > תקופת הברזל 2 ("תקופת המלוכה") > התקופה האשורית

בפרק הזמן שבין מסע שישק לבין התקופה הבבלית בארץ ישראל וסביבתה, המקורות הבלעדיים לתאריכים היסטוריים מוחלטים באזור זה הם דיווחים ותיאורים מהממלכה האשורית, אשר פעולותיה כאן מתועדות בין השנים 853 לפנה"ס ועד 609 לפנה"ס. הכרונולוגיה המוחלטת של מלכי אשור הושגה על ידי שחזור הרצף המלא של שנות המלוכה בין השנים 1179 עד 609 לפנה"ס, ועוגן כרונולוגי: תצפית אסטרונומית של ליקוי חמה מלא תועדה על ידי האשורים בשנה העשירית למלך אשור-דן השלישי; עוגן כרונולוגי זה אפשר תיארוך מוחלט לשנותיהם של כל מלכי אשור וסנכרון בין שנות מלכותם לאלה של מלכי ישראל ויהודה.
תקופת הברזל > תקופת הברזל 2 ("תקופת המלוכה") > התקופה האשורית > הכרונולוגיה מימי שלמנאסר השלישי ועד אדד-ניררי השלישי (853 עד 796 לפנה"ס)

בשנת 853 לפנה"ס מתרחש האירוע המתוארך הבא בתקופת הברזל 2 בארץ ישראל, הוא קרב קרקר בין אשור בראשות שלמנאסר השלישי לבין קואליציה של מספר מלכים, כאשר אחאב הישראלי מופיע כאחד המובילים ביניהם, לצד הדדעזר (בן הדד) מלך ארם דמשק. הקרב התרחש בצפון מערב סוריה של היום וכלל אינו נזכר במקרא, חרף היותו האירוע הגאופוליטי החשוב ביותר שאחאב השתתף בו, ואף במקום מרכזי; אולם ניתן לתארכו כשנתיים לפני מות אחאב, בפרק הזמן בו המקרא מציין כי לא הייתה מלחמה בין ארם ובין ישראל, מצב הנובע בבירור מכך ששתי הממלכות התאחדו לשעה לקואליציה נגד האויב המשותף והאימתני מצפון. החל מקרב קרקר יש בידינו רצף ניכר של אירועים מתוארכים היטב בכרונולוגיה של מלכי אשור, בבל ופרס, אשר ניתן לקשרם לאירועים היסטוריים בארץ ישראל וסביבתה, ואף לשכבות ולממצאים ארכאולוגיים ספציפיים. שלמנאסר ערך שלושה מסעות נוספים לסוריה בשנים 849 עד 845 אך לא הצליח להתגבר על הקואליציה בראשות הדדעזר, בה ממלכת ישראל כבר לא הייתה חברה.
בשנת 841 לפנה"ס הצליח לבסוף שלמנאסר השלישי להכות את הקואליציה של מלכי סוריה, לשים מצור על דמשק, וייתכן כי הגיע עד הר הכרמל והציב בו מצבה. הוא גבה מס מצור וכן מממלכת ישראל, מ"יהוא בן עמרי": האשורים נהגו לכנות את הממלכות סביבם על שם שושלת המלוכה שבהן, וכיוון שהכירו לראשונה את ישראל בימי אחאב בן עמרי המשיכו לקרוא לממלכה "בית עמרי" גם בימיו של יהוא, אשר השמיד כידוע כליל את בית עמרי שקדם לו. גביית המס מתוארת באובליסק השחור של שלמנאסר השלישי, ושם אף חקוקה דמותו של יהוא, משתחווה על פניו בפני המלך האשורי; זוהי התמונה הראשונה, ואולי היחידה, של אחד ממלכי ישראל או יהודה אשר הגיעה לידינו. אירועים אלו לא נזכרו כלל במקרא.
בשנים 841 עד 798 לפנה"ס לערך חדלה אשור זמנית ממעורבותה באזור ארץ ישראל וסוריה, ובתקופה זו התחזקה שוב ממלכת ארם דמשק, ותחת המלך חזאל חזרה ופשטה על ממלכת ישראל. מאירועים אלו נותרו לנו רק תיאורים מקראיים. בשלהי התקופה, מלך אשור אדד-ניררי השלישי חידש את התפשטות אשור דרומה, ופשט על הממלכות הארמיות שמצפון לדמשק בשנים 805 עד 802 לפנה"ס.
בשנת 796 לפנה"ס ערך אדד-ניררי מסע נוסף והפעם הצליח להטיל מצור על ארם דמשק, ומלכה העלה לו מס כבד; בכתובת האשורית שם המלך אינו נזכר אך הוא חייב להיות בן הדד (השלישי) הנזכר בספר מלכים. העלו לו מס גם שליטי אדום ופלשת, וכן המלך יהואש מ"שומרון"; בכתובת אחרת שם ממלכתו הוא שוב "ארץ (בית) עמרי". בשלהי ימי שלטונו של אדד ניררי ובימי יורשו שלמנאסר הרביעי, התמקדה אשור במלחמות כנגד שכנתה הקרובה מצפון, ממלכת אוררטו (אררט). ארם דמשק נחלשה עקב המסע האחרון אליה, וממלכת ישראל גברה עליה בימי יואש וירבעם השני; בשל הנסיגה האשורית, אין ביחס לימיהם מקורות כרונולוגיים חיצוניים.
תקופת הברזל > תקופת הברזל 2 ("תקופת המלוכה") > התקופה האשורית > הכרונולוגיה מימי תגלת-פלאסר השלישי עד חורבן ממלכת ישראל והגלייתה (743 עד 720 לפנה"ס)

בשנת 743 לפנה"ס חזרה אשור לאזור תחת תגלת-פלאסר השלישי, ונפתחה תקופה ארוכה של שלטון אשורי על ארץ ישראל וסביבתה. במסעו בשנה זו ניסתה להתייצב בפניו ברית ממלכות בראשות עוזיהו מלך יהודה, אולם לא הצליחו לעוצרו, ומנחם מלך ישראל שילם לו מס כבד.
בשנים 734 עד 732 לפנה"ס ערך תגלת-פלאסר השלישי שורת מסעות מלחמה נוספים על ישראל ועל ארם דמשק. הוא כבש וסיפח לאשור את כל ממלכת ארם דמשק, וחלק ניכר מממלכת ישראל, שהפך לפחוות האשוריות גלעד ומגידו; ממלכת ישראל הצטמצמה לאזור השומרון בלבד. הכיבושים היו כרוכים לראשונה בהגליות של אליטות ושל בעלי מקצועות נדרשים מהאזורים שנכבשו, לרבות הגלעד וכל צפון הארץ. תגלת-פלאסר השלישי החל בנוהג זה, שאומץ על ידי מלכי אשור הבאים אחריו.
בשנת 727 לפנה"ס יצא שלמנאסר החמישי, יורשו של תגלת-פלאסר השלישי, מסע כיבוש למערב.
בשנים 724/725 לפנה"ס ערך שלמנאסר החמישי מסע נוסף, כנגד שומרון.
בשנים 722/723 לפנה"ס נכנעה שומרון, וייתכן שהחלה ההגליה ממנה לאשור.
בשנת 722 לפנה"ס מת במפתיע שלמנאסר החמישי, ובמקומו עלה למלוכה בנסיבות לא ברורות המלך סרגון השני.
בשנת 720 לפנה"ס ערך סרגון השני מסע מלחמה לארץ-ישראל, ולטענת סופריו הוא שכבש את שומרון וביצע את ההגליה ממנה. במחקר נהוג להניח כי שומרון נכבשה בידי קודמו של סרגון, כמתואר למעלה, אבל הוא לא הספיק לבצע את ההגליה ממנה וזאת עשה אכן סרגון; יש הסוברים כי גם ההגליה בוצעה כבר בידי שלמנאסר החמישי. כך או כך, במהלך השנים 734 עד 720 לפנה"ס בוצעה עיקר ההגליה משומרון. הגליות אלה הן הבסיס למיתוס עשרת השבטים שגורלם כביכול לא נודע, למרות שבפועל לא הוגלתה כל האוכלוסייה ואולי אפילו לא רובה, ויש תיעוד רב לאן בוצעו ההגליות. האוכלוסייה שהוגלתה הוחלפה, כמנהג האשורים, באוכלוסייה שהוגלתה אל ארץ ישראל מחלקים אחרים של ממלכת אשור.
תקופת הברזל > תקופת הברזל 2 ("תקופת המלוכה") > התקופה האשורית > הכרונולוגיה האשורית, המצרית והבבלית מחורבן ממלכת ישראל עד חורבן ממלכת יהודה (720 עד 586/7 לפנה"ס)

בשנת 609 לפנה"ס ערך פרעה נכו מסע מלחמה העובר בארץ ישראל, שכנראה הייתה בשליטתו. מלך יהודה יאשיהו יצא לקראתו למגידו ופרעה המית אותו בנסיבות לא ברורות. מהסיפור הלקוני בספר מלכים, האמין יותר, משתמע כי יאשיהו יצא לפגוש את פרעה או להתייצב לפניו, והלה המית אותו מסיבה לא ברורה, אולי כי חשש מפני התחזקותו. בספר דברי הימים מסופר כי יאשיהו יצא עם צבאו במטרה לעצור את צבא מצרים, אולם ספק רב בדבר שכן קשה להאמין כי העלה בדעתו שיוכל לעצור את הצבא המצרי.
605 לפנה"ס – אזור ארץ ישראל חזר לשליטת ממלכת בבל לאחר קרב כרכמיש אשר במהלכו יורש העצר הבבלי נבוכדנצר הביס את צבאו של פרעה נכו השני, מלך מצרים.
597 לפנה"ס – הבבלים כובשים את ירושלים לאחר מצור ומגלים יהודים רבים לבבל ובעקבות כך מתחילה גלות בבל הראשונה.
התקופה הפרסית

התקופה התרחשה בין שנת 586 לפנה"ס עד שנת 332 לפנה"ס.
586 לפנה"ס – ממלכת יהודה נכבשה בידי נבוכדנאצר השני מלך בבל, בית המקדש הראשון נחרב ומתחילה גלות בבל השנייה.
539 לפנה"ס – כורש מלך פרס כבש את האימפריה הנאו-בבלית ומעניק ליהודים הגולים בבבל את הזכות לשוב לאוטונומיית יהוד מדינתא בארץ ישראל.
538 לפנה"ס – שיבת ציון.
516 לפנה"ס לערך – חנוכת בית המקדש השני.
445 לפנה"ס – נחמיה קיבל רשות ממלך פרס ארתחששתא הראשון לחזור ירושלים כמושל יהודה על מנת לשקם חלקים ממנה.
התקופה ההלניסטית

332 לפנה"ס – אלכסנדר מוקדון כבש את אזור ארץ ישראל מידי האימפריה הפרסית.
301 לפנה"ס – תלמי הראשון כבש את אזור ארץ ישראל מידי יורשי אלכסנדר מוקדון.
260 לפנה"ס לערך – בית שאן נוסדה על ידי מלך מצרים תלמי השני.
22 ביוני 217 לפנה"ס – קרב רפיח: קרב מכריע במלחמה הסורית הרביעית אשר נערך ליד העיר רפיח בין כוחותיו של תלמי הרביעי ממצרים וכוחותיו של אנטיוכוס השלישי מהאימפריה הסלאוקית.
200 לפנה"ס – מלך הממלכה הסלאוקית אנטיוכוס השלישי כובש את אזור ארץ ישראל מידי בית תלמי.
198 לפנה"ס – המלחמה הקואלה-סורית החמישית מסתיימת בכיבוש קואלה-סוריה על ידי הממלכה הסלאוקית.
175 לפנה"ס – אנטיוכוס אפִּיפָנֶס הופך למלך האימפריה הסלאוקית.
174 לפנה"ס – אנטיוכוס ממנה את יאסון לתפקיד הכהן הגדול של ישראל.
172 לפנה"ס – אנטיוכוס ממנה את מנלאוס לתפקיד הכהן הגדול של ישראל במקום יאסון משום שמנלאוס הציע לו סכום גדול יותר עבור הכהונה.
סתיו 169 לפנה"ס – אנטיוכוס פשט על בית המקדש בירושלים והחריב את כל אוצרות בית המקדש.
התקופה החשמונאית

167–160 לפנה"ס – מרד החשמונאים בהנהגתו של מתתיהו הכהן ובניו.
164 לפנה"ס – טיהור, חנוכת המזבח ושחרור ירושלים על ידי החשמונאים מידי הכוחות הסלאוקים ביום העשרים וחמישי לחודש כסלו. נקבע לדורות כחג חנוכה.
160-63 לפנה"ס – שלטון עצמאי של בית חשמונאי.
התקופה הרומית

63 לפנה"ס – אזור ארץ ישראל נכבש על ידי האימפריה הרומית תחת הנהגתו של פומפיוס. במהלך הקרב על ירושלים הכוחות הרומאים רוצחים כ-12,000 תושבים יהודים[דרוש מקור] כולל כוהנים רבים במתחם בית המקדש.
57–54 לפנה"ס – סקיתופוליס הוקמה מחדש על ידי הרומאים.
47 לפנה"ס – הורדוס מונה למושל הגליל.
40 לפנה"ס – הורדוס מבקר ברונדיסיום במטרה לשכנע את הרומאים שהמלכתו למלך תשרת את האינטרסים של רומא ביהודה. בעקבות כך הסנאט הרומי מחליט להם להכתיר את הורדוס כמלך יהודה.
37 לפנה"ס – הורדוס כובש את ממלכת יהודה[דרושה הבהרה] בעזרתם של הרומאים.
31 לפנה"ס – רעידת האדמה ביהודה: רעידת אדמה מתרחשת בממלכת יהודה שמוקדה היה לפי ההערכות באזור יריחו. רעידת האדמה התרחשה בעיצומו של קרב אקטיום. לפי יוסף בן מתתיהו נהרגו ביהודה כ-30,000 איש.
23 לפנה"ס – תחילת הבנייה של ההרודיון על ידי הורדוס.
22 לפנה"ס – תחילת הבנייה של עיר הנמל קיסריה מריטימה על ידי הורדוס.
19 לפנה"ס – הורדוס הרחיב את הרמה של הר הבית ובנה מחדש את בית המקדש אשר הפך למבנה מפואר במיוחד.
10 לפנה"ס – נחנך בנין בית המקדש המחודש.
10 לפנה"ס לערך – הושלמה בניית העיר קיסריה מריטימה.
6 לספירה – הקיסר הרומי אוגוסטוס מחליט להדיח בנו של הורדוס, ארכלאוס, ולספח אזורים שהיו לפני כן תחת שליטת ממלכת החשמונאים והממלכה ההרודיאנית כמחוז רומאי שנשלט ישירות על ידי מושל רומי.
20 – הורדוס אנטיפס מייסד את טבריה אשר נקראת על שם הקיסר הרומי טיבריוס.
44 – אגריפס הראשון נפטר ממחלה. לאחר מותו עצמאותה הסמלית של יהודה בוטלה והיא סופחה מחדש ושבה להיות פרובינקיה רומאית.
בסביבות 62–64 – הסתיימה הבנייה של בית המקדש השני.
66–73 – המרד הגדול: נערך המרד המשמעותי הגדול הראשון של יהודי ארץ ישראל נגד שלטון האימפריה הרומית.
67 – לגיונות של הצבא הרומאי פולשים לארץ ישראל והאימפריה הרומית כבשה את גמלא ויודפת.
70 – האימפריה הרומית כבשה את ירושלים והחריבה את בית המקדש השני. לפי יוסף בן מתתיהו מספר ההרוגים הכולל במהלך המצור על ירושלים נע סביב 1.1 מיליון איש, ומספר השבויים היה כ-97,000 איש. החוקרים המודרניים שוללים את המספרים בהם נקב יוסף בן מתתיהו, ומעריכים שהם מוגזמים מאוד.
73 – כיבוש מצדה על ידי האימפריה הרומית וסיומו של המרד הגדול.
130 – הקיסר הרומי אדריאנוס הקים על חורבות ירושלים מושבה רומית, אותה כינה "קולוניה איליה קפיטולינה" (Colonia Aelia Capitolina). על היהודים נאסר להיכנס לתחומי העיר ונבנו בה מקדשים פגאניים, כולל מקדש חדש המוקדש לאל יופיטר על חורבות הר הבית.
132–136 – מרד בר כוכבא: תחת הנהגתו של בר כוכבא פורץ המרד הגדול האחרון של יהודי ארץ ישראל נגד שלטון האימפריה הרומית. המרד נחל הצלחה בתחילתו, אך לאחר מכן דוכא ביד ברזל. מאות אלפי יהודים נהרגו ורובו המכריע של העם היהודי בישראל הוגלה ב"גלות הגדולה", והיישוב היהודי בפרובינקיה יודיאה כמעט וחרב. לאחר המרד הקיסר הרומי אדריאנוס שינה את שם הפרובינקיה ל"סוריה פלשתינה" (Syria Palestinae) במטרה לנתק את הזהות בין הפרובינקיה ובין העם היהודי.
200 – חתימת המשנה, על ידי רבי יהודה הנשיא.
270 – צבאות האימפריה התדמורית, תחת הנהגתה של זנוביה, כבשה שטחים נרחבים בחלקה מזרחי של האימפריה הרומית, כולל את אזור ארץ ישראל.
272 – האימפריה הרומית כבשה מחדש את ארץ ישראל.
התקופה הביזנטית

325 – נחנכה כנסיית המולד בבית לחם במיקום בו על פי המסורת הנוצרית ישו נולד. הכנסייה נבנתה בהנחיית הלנה, אמו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס.
335 – נחנכה כנסיית הקבר בירושלים במיקום של גבעת הגולגולתא אשר מציינת את המקום שבו על פי המסורת הנוצרית ישו נצלב. הכנסייה נבנתה בהנחיית הלנה, אמו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס. המבנה יהפוך לאחד מהאתרים הקדושים ביותר לנצרות ויחזק את חשיבותה של ירושלים כמקום מרכזי לפולחן נוצרי.
351–352 – מרד גאלוס: מרד של יהודי ארץ ישראל נגד שלטון האימפריה הרומית בתקופת שלטונו של קונסטנטיוס גאלוס. המרד הסתיים בניצחון רומי.
359 – רבי הלל נשיאה (המכונה "הלל השני") קבע את חשבונות לוח השנה העברי כפי שהוא מקובל עד לימינו.
363:
הקיסר הרומי יוליאנוס הכופר הורה לבנות מחדש את בית המקדש ובעקבות כך יהודי ירושלים החלו לבנות את יסודות בית המקדש השלישי.
רעידות האדמה בגליל: שתי רעידות אדמה אשר התרחשו באזור הגליל ובאזורים סמוכים. רעידות האדמה הסבו נזקים בכל הארץ והחריבו את סוסיתא. כמו כן, רעידת אדמה זו הפסיקה את עבודות בניין בית המקדש השלישי. בסופו של דבר תוכנית בניית בית המקדש השלישי נגנזה בשל רעידת האדמה ומשום שהקיסר הרומי נרצח ביוני 363 ואישורו בוטל.
400 לערך – הקיסר תיאודוסיוס השני פרסם צו אשר חילק את הפרובינקיה סוריה פלשתינה לשתיים: "פלשתינה פרימה", שהשתרעה על שטחי יהודה ושומרון ומישור החוף, ו"פלשתינה סקונדה" ("פלשתינה השנייה"), שהשתרעה על שטחי הגליל והגולן וחלקים מצפון עבר הירדן.
425 – האימפריה הרומית מבטלת סופית את נשיאות הסנהדרין.
438 – ליקיניה אודוקסיה, אשת קיסר ביזנטיון, מאפשרת ליהודים להתפלל בהר הבית.
484–572 – מרידות השומרונים
613 – האימפריה הסאסאנית (האימפריה הפרסית) כובשת מספר ערים בארץ ישראל לאורך רצועת החוף.
מאי 614 – האימפריה הסאסאנית כובשת את ירושלים. כנסיית הקבר הקדוש נהרסה כמעט כליל. הצלב האמיתי יחד עם פטריארך ירושלים זכריה נפלו בשבי הפרסים ונלקחו לפרס.
629 – לאחר שהצליח להביס את האימפריה הסאסאנית בקרב נינווה שנתיים קודם לכן, הקיסר הביזנטי הרקליוס כבש מחדש את ירושלים והחזיר את הצלב האמיתי לירושלים. בעקבות הכיבוש של ירושלים הרקליוס החליט לאסור על יהודים לגור בירושלים.
קיץ 634 – נערך קרב אג'נדיין באזור שפלת יהודה בין צבא האימפריה הביזנטית לצבא האימפריה המוסלמית. הקרב הסתיים בניצחון מוסלמי ובהשמדת רוב הצבא הביזנטי בארץ ישראל.
התקופה הערבית המוקדמת

638 – כיבוש ירושלים בידי צבאות ח'ליפות ראשידון (האימפריה המוסלמית) תחת הנהגתו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב. יהודים מורשים לחזור לירושלים לאחר שלא הורשו לעשות זאת במשך 568 שנות השלטון הרומי והביזנטי בעיר.
640 – ח'ליפות ראשידון כובשת את קיסריה.
641 – ח'ליפות ראשידון כובשת את אשקלון ומשלימה בכך את הכיבוש של ארץ ישראל.
658 – רעידת אדמה מתרחשת בסוריה ובאזור ארץ ישראל. ירושלים ניזוקה באופן מהותי ברעידת האדמה לפי כתביו של ההיסטוריון הביזנטי תאופנס המודה.
692 – הושלמה בניית כיפת הסלע בהר הבית שבירושלים במקום בו היו קיימים בתי המקדש הראשון והשני, אשר בו לפי המסורת המוסלמית עלה הנביא מוחמד לשמיים. המבנה יהפוך לאחד מהאתרים הקדושים ביותר לאסלאם ויחזק את חשיבותה של ירושלים בעולם המוסלמי.
717 – הושלמה בניית מסגד אל-אקצא בקצהו הדרומי של הר הבית שבירושלים. המבנה יהפוך למבנה השלישי בחשיבותו באסלאם.
18 בינואר 749 – רעש שביעית: רעידת אדמה הרסנית שהמוקד שלה היה באזור הגליל מחריבה את טבריה, סקיתופוליס (בית שאן), היפוס ופחל. נגרם נזק כבד גם לערים רבות אחרות ברחבי בקעת הירדן. עשרות אלפי אנשים נהרגו ברעידת האדמה.
750 – הח'ליפים לבית עבאס הביסו את שושלת הח'ליפים הקודמת של בית אומיה.
808 – רעידת אדמה פוגעת בירושלים. כיפת הסלע ניזוקה באופן מהותי ברעידת האדמה.
878 – הצבא הטולוני משתלט על שטחים נרחבים באזור הלבנט.
905 – ח'ליפות בית עבאס כבשו מחדש את אזור ארץ ישראל.
26 במרץ 937 – פורעים מוסלמים שורפים את כנסיית הקבר ובוזזים את הקפלה של גולגולתא.
966 – המון מוסלמי-יהודי מצית את כנסיית התחייה, שודד אותה והורג את הפטריארך של ירושלים יוחנן השביעי .
970 – הח'ליפים הפאטימים בקהיר כבשו את אזור ארץ ישראל במסגרת ההתפשטות של הח'ליפות ברחבי אזור הלבנט.
12 במרץ 977 – רמלה נכבשת על ידי הקרמטים.
15 באוגוסט 978 – כוחות הצבא של הח'ליפות הפאטימית מביסים את כוחות הקרמטים בחלקה הדרומי של ארץ ישראל.
18 באוקטובר 1009 – הח'ליפה של הח'ליפות הפאטימית אל-חאכם באמר אללה הורה להרוס את כנסיית הקבר (אנ') בירושלים, אחד האתרים הקדושים ביותר לנצרות. מעשה זה זעזע את העולם הנוצרי. הכנסייה נבנתה מחדש בעשורים הבאים במימון הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס.
4 בספטמבר 1015 – כיפת כיפת הסלע קורסת ברעידת אדמה.
13 בפברואר 1021 – הח'ליף אל-חאכם נרצח.
1027 – נחתם הסכם בין הקיסר הביזנטי לח'ליף הפאטימי אשר התיר לבנות מחדש את כנסיית הקבר.
5 בדצמבר 1033 – רעידת האדמה בבקעת הירדן: רעידת אדמה באזור הלבנט גורמת לכ-70,000 הרוגים ולהרס קיצוני באזור. הרעידה לוותה בצונאמי לאורך חופי ארץ ישראל ונגרם נזק כבד ברמלה, שכם, ירושלים, חברון, יריחו ועזה. חומות ירושלים נחרבו ברעידת האדמה.
1063 – הח'ליפות הפאטימית הקימה מחדש את חומות ירושלים.
1068 – רעידת האדמה במזרח הקרוב: העיר רמלה נהרסת כליל ברעידת האדמה.
1071 – הטורקים הסלג'וקים כבשו אזורים נרחבים במערב אסיה, בהם אסיה הקטנה ואזור ארץ ישראל.
27 בנובמבר 1095 – האפיפיור אורבנוס השני נשא דרשה בה קרא לכל המאמינים, אבירים וצמיתים כאחד, לשחרר את ארץ הקודש ואת הקבר הקדוש בירושלים מידי השלטון הסלג'וקי המוסלמי.
26 באוגוסט 1098 – הח'ליפות הפאטמית ניצלה את חולשת הסלג'וקים והאיום הברור מצד הצלבנים של מסע הצלב הראשון ולאחר מצור שנמשך כארבעים יום כבשו את ירושלים מידי הסלג'וקים.
התקופה הממלוכית

תקופת הממלוכית נמשכה משנת 1291 כאשר הממלוכים כבשו את עכו, ועד 1517 כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את אזור ארץ ישראל.
1299 – המונגולים פושטים על סוריה וארץ ישראל.
1347–1351 – מגפת המוות השחור הכתה בכל העולם, וכמו גם באזור ארץ ישראל, וגרמה לכמות עצומה של מקרי מוות.
1428 – גזירת הים – האפיפיור מרטינוס החמישי גוזר איסור על רבי חובלים להוביל בספינותיהם יהודים לארץ ישראל
1474 – המון ערבי הורס את בית הכנסת היחיד בירושלים שהיה ממוקם ברובע היהודי.
1479 – שבטים בדואים פלשו לירושלים, חדרו לתחומי הר הבית, פגעו בתושבי העיר ובעולי הרגל, ואף הניסו את הנציב.
1492 – פרדיננד השני מלך אראגון ואשתו, המלכה איזבלה הראשונה מקסטיליה חתמו על צו אלהמברה (אנ'), המגרש את כל היהודים מספרד. פרסום הצו מוביל לכך שכמות גדולה של יהודים נהרה לשטחי האימפריה העות'מאנית ולאזור ארץ ישראל, ובמיוחד לערים צפת וירושלים.
1516 – ירושלים נכבשה על ידי כוחות האימפריה העות'מאנית.
התקופה העות'מאנית > המאה ה-16

1517 – הכיבוש העות'מאני של ארץ ישראל: במסגרת המלחמה הממלוכית-עות'מאנית אזור ארץ ישראל נכבש על ידי כוחות הצבא העות'מאני תחת הנהגתו של הסולטאן העות'מאני סלים הראשון. לקראת סוף המלחמה, אירע הטבח בחברון (1517), במהלכו נהרגים ונאנסים רבים מהתושבים היהודיים בעיר, ובתי התושבים היהודים נבזזים. התושבים היהודים שנותרו בחיים נמלטים מהעיר.
1538–1535 – הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון בונה מחדש את כיפת הסלע בירושלים ואת חומות ירושלים במטרה להגן על העיר מפני פלישות פוטנציאליות.
1541 – כדי למנוע את ביאת משיח היהודים, הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון חוסם את שער הרחמים, והקים בית קברות מוסלמי גדול מולו (משום שעל כוהנים נאסר לעבור בבית קברות). מעשה זה היה בוצע במסגרת האסטרטגיה של הסולטאן לבסס את השליטה המוסלמית בירושלים ובאתרים הקדושים בעיר.
14 בינואר 1546 – רעידת אדמה גדולה מתרחשת באזור בקעת הירדן וגרמה להרס נרחב ברחבי האזור. הערים ירושלים, חברון ושכם נפגעו קשה במיוחד ברעידת האדמה.
התקופה העות'מאנית > המאה ה-17

1610 – כוחותיו של המנהיג הדרוזי פח'ר א-דין השני הצליחו להשתלט על אזור הגליל התחתון. בהמשך כבש גם את אזור עמק יזרעאל וצבאו הגיע עד בית שאן וג'נין בדרום.
1660 – הערים טבריה וצפת נחרבו במסגרת מאבק כוחות בין קבוצות אוכלוסייה דרוזיות בגליל. הרס העיר טבריה על ידי הדרוזים הביא לנטישת העיר על ידי הקהילה היהודית שחיה בה.
1663–1665 – שבתי צבי, ייסד תנועת השבתאות, והטיף בירושלים. בהמשך חזר למולדתו שבאיזמיר שם הכריז על עצמו בתור המשיח.
התקופה העות'מאנית > המאה ה-18

1700 – הדרשן היהודי רבי יהודה החסיד עלה ממוראביה לאזור ארץ ישראל יחד עם 1,000 חסידיו והם התיישבו בירושלים, מתוך מטרה לקרב את ביאת המשיח. עלייה המונית זו הכפילה את גודלה של הקהילה היהודית בירושלים.
1720 – בשל חובות שלא שולמו נושים ערביים הרסו את בית הכנסת האשכנזי בירושלים אשר נבנה על ידי חסידי רבי יהודה החסיד וגירשו את האוכלוסייה היהודית האשכנזית מירושלים. הדבר הוביל לדעיכה מהותית באוכלוסייה האשכנזית בעיר אשר תתבסס מחדש באזור רק במהלך המאה ה-19.
30 באוקטובר 1759 – רעידות האדמה במזרח הקרוב: רעידת אדמה הרסנית התרחשה בצפת, טבריה, עכו וצידון. לפי ההערכות נהרגו ברעידת האדמה בין 10,000 ל-40,000 בני אדם, וזו הייתה אחת מרעידות האדמה החזקות ביותר שאירעו באזור לאורך ההיסטוריה.
1798 – נפוליאון בונפרטה מוביל את המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל.
1799:
3–7 במרץ – המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל: התרחש המצור על יפו אשר בסיומו נפוליאון כבש את העיר יפו.
20 במרץ – 21 במאי – המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל: מתרחש המצור על עכו אשר במהלכו ניסה נפוליאון ללא הצלחה לכבוש את העיר עכו.
8 באפריל – המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל: קרב נצרת – כוח צרפתי שכלל 500 חיילים הביס 3,000 חיילים עות'מאנים.
11 באפריל – המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל: קרב כנה – כוח צרפתי ניצח בקרב גדול מול העות'מאנים
16 באפריל – המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל: התרחש קרב תבור אשר במהלכו כוחותיו של נפוליאון הצליחו לגרש את הכוחות העות'מאנים מעבר לנהר הירדן.
התקופה העות'מאנית > המאה ה-19

1831 – כוחות צבא מצרים שמנו 40,000 חיילים בראשות אבראהים פאשא, בנו של שליט מצרים מוחמד עלי, פלשו לאזור ארץ ישראל. המצרים הצליחו לכבוש בהדרגה ערים מרכזיות בהן עזה, רמלה, יפו, חיפה וירושלים מהאימפריה העות'מאנית.
10 במאי 1832 – לאחר מצור אכזרי שנמשך מעל ל-5 חודשים כבשו כוחות הצבא המצרי בראשות אבראהים פאשא את העיר עכו מידי האימפריה העות'מאנית.
1834 – מרד הפלאחים: מרד עממי פרץ באזור ארץ ישראל כנגד שלטונו של שליט מצרים מוחמד עלי. הגורם העיקרי לפרוץ המרד היה התמרמרות על חובת הגיוס לצבא המצרי. המרד דוכא לבסוף על ידי כוחות מצרים. במהלך המרד תקפו המורדים הערבים את הקהילות היהודיות בארץ ישראל וביצעו נגד היהודים מעשי רצח, שוד ואונס.
1 בינואר 1837 – רעידת האדמה בצפת: רעידת אדמה הרסנית החריבה את העיר צפת וסביבותיה, וכן גרמה לנזק נרחב בעיר טבריה. אלפי בני אדם נהרגו ברעידת האדמה.
15 ביולי 1840 – המעצמות האירופיות בריטניה, אוסטריה, פרוסיה, ורוסיה חתמו על הסכם עם האימפריה העות'מאנית בו הובטח למוחמד עלי וליורשיו שלטון קבוע במצרים ובסנג'ק של עכו (אשר השתרע על חלק ניכר מאזור ארץ ישראל), בתנאי שהאזורים הללו יהיו בשליטת האימפריה העות'מאנית. הסכם זה סימן את הסוף של השלטון המצרי בארץ ישראל.
1860 – הושלמה בניית משכנות שאננים ביוזמה ובתמיכה של האציל היהודי-אנגלי משה מונטיפיורי מאנגליה. זו הייתה השכונה היהודית הראשונה שהוקמה בירושלים מחוץ לחומות העיר העתיקה.
1874 – האימפריה העות'מאנית העניקה לירושלים את המעמד "מוּטֶצריפאת" אשר היה מעמד מינהלי עות'מאני מיוחד.
1878 – פתח תקווה, אשר הייתה היישוב החקלאי היהודי המודרני הראשון בארץ ישראל, הוקמה על ידי עולים יהודים מאירופה.
1882–1903 – תקופת העלייה הראשונה אשר במהלכה בסביבות 25,000 עד 35,000 יהודים ממזרח אירופה עלו לאזור ארץ ישראל, בין היתר בשל רדיפות היהודים באירופה. במהלך תקופת העלייה הראשונה הוקמו המושבות החקלאיות ראשון לציון וזכרון יעקב.
1887–1888 – השלטונות העות'מאניים ארגנו מחדש את אזור ארץ ישראל לשלושה מחוזות (סנג'קים) נפרדים – סנג'ק ירושלים, סנג'ק שכם וסנג'ק עכו.
29–31 באוגוסט 1897 – נערך הקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל שבשווייץ אשר במהלכו אושרה הצהרת בזל לפיה המטרה האולטימטיבית של התנועה הציונית היא הקמת בית לאומי עבור העם היהודי באזור ארץ ישראל.
1898 – הקיסר הגרמני וילהלם השני ערך מסע בארץ ישראל. במהלך הביקור הוא נפגש עם תיאודור הרצל מחוץ לחומות העיר ירושלים.