stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטיזם
לקריאה נוספת

אסתר דרומי, אוטיזם – מסע להבנת הרצף, ספרי ניב, 2018
מימי סמוכה, "שילוב תלמידים עם אוטיזם בחינוך הרגיל". סוגיות בחינוך מיוחד ובשיקום, 1 (2003): 83-86
טלי ויטני ושונית רייטר, "שילוב תלמידים עם אוטיזם: השפעת תוכנית התערבות על רמת השחיקה, עמדות ואיכות התקשורת אתם בקרב התלמידים עם התפתחות תקינה בכתה". סוגיות בחינוך מיוחד ובשיקום, 1 (2006): 55-68
שחר גינדי, רועי ליס, וזיוה ברכה, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לניהול. "השמת תלמידים על רצף האוטיזם למסגרות החינוך השונות: מחקר רטרוספקטיבי". סחיש – סוגיות בחינוך מיוחד ובשילוב, תשע"ח, 2018 (2018): 125
שגית בלומרוזן-סלע, הדור האבוד של האספרגר, הוצאת רסלינג, 2021.
אריק לוראן, הקרב על האוטיזם: מהקליניקה לפוליטיקה, הוצאת רסלינג, 2022.
Donna Williams, Autism: an inside-out approach. ISBN 1853023876
Devon Price, Unmasking Autism, מסת"ב 0593235231, April 2022
Sarah Hendrickx, Women and Girls with Autism Spectrum Disorder, מסת"ב 0857009826, May 2015
ביאורים

1 2  המינוח המועדף על מרבית האוטיסטים הוא שימוש במילה "אוטיסט" ולא "עם אוטיזם".  לכן, הוא המינוח שננקט.
↑  כאן דוקו
↑  המספר הוא המספר הכולל של האנשים החיים בישראל שאובחנו.
מריו פונזו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1882 מילאנו, ממלכת איטליה 
 פטירה:  9 בינואר 1960 (בגיל 77) טורינו, איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו 
 מוסדות:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 
מריו פונזו (באיטלקית: Mario Ponzo;‏ 23 ביוני 1882 - 9 בינואר 1960) היה פסיכולוג איטלקי.
הוא נולד ברומא ולמד תחת פדריקו Kiesow בטורינו.
בשנת 1911, הוא פרסם מאמר בכתב העת Archives Italiennes de Biologie, אשר הציג את האשליה האופטית הידועה הידועה בשם "אשליית פונזו".
באותה שנה כתב פונזו עבור Atti della Regia Accademia delle Scienze di Torino את הכתבה הראשונה באיטלקית על פסיכולוגיה בקולנוע.
בשנת 1931 הוא הוביל את תחום הפסיכולוגיה באוניברסיטת ספיאנצה.
ג'ורג' באנקרופט

ג'ורג' באנקרופט (באנגלית: George Bancroft;‏ 3 באוקטובר 1800 – 17 בינואר 1891) היה היסטוריון ומדינאי אמריקאי, שבלט בקידום החינוך העל-יסודי, הן במדינתו מסצ'וסטס והן ברמה הארצית והבינלאומית. במהלך כהונתו כמזכיר הצי של ארצות הברית הוא הקים ב-1845 את האקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס. הוא היה דיפלומט בכיר ששרת באירופה. בין כתביו הידועים ביותר ניתן למנות את סדרת הספרים בת-הסמכא "היסטוריה של ארצות הברית מגילוי יבשת אמריקה".
ראשית חייו

משפחתו של ג'ורג' באנקרופט ישבה במפרץ מסצ'וסטס משנת 1632. אביו, אהרון באנקרופט, היה חייל מצטיין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית וכומר אוניטריאני מוביל שכתב ספר אודות חייו של ג'ורג' וושינגטון. ג'ורג' באנקרופט נולד ב-3 באוקטובר 1800 בווסטר, מסצ'וסטס והחל את חינוכו באקדמיית פיליפ אקסטר. בגיל 13 הוא התקבל להרווארד קולג' ובגיל 17 סיים את לימודיו שם במחזור 1817 והמשיך את לימודיו בגרמניה. בגרמניה הוא למד באוניברסיטת היידלברג, באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת הומבולדט של ברלין. בגטניגן הוא למד את כתביו של אפלטון אצל ארנולד הירן (אנ'), שאצלו ואצל גוטליב יקוב פאלק (אנ') הוא למד היסטוריה. בנוסף הוא למד ערבית, עברית, יוונית קוינה ופירוש כתבי הקודש אצל אלברט אייכהורן (אנ'), מדעי הטבע אצל יוהאן פרידריך בלאומנבאך (אנ'), ספרות גרמנית אצל גאורג פרידריך בנקה (אנ'), ספרות צרפתית ואיטלקית אצל כריסטיאן קארל פון בונסן, (אנ') ולימודים קלאסיים אצל גאורג לודולף דיסן (אנ'). ב-1820 הוא קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן.
באנקרופט שב לרובע שלירבאך שבהיידלברג, שם הוא התגורר בתקופת לימודיו באוניברסיטה המקומית. הוא ייסד קהילת לימוד למדעי הטבע ולדת שנקראה "הקולג' הקהילתי של היידלברג", שב-1825 הפכה ל"אוניברסיטת היידלברג למדעים". אוניברסיטה זו קיבלה תמיכה נרחבת מאוניברסיטת הרווארד וב-1916 התמזגה בחלקה עם אוניברסיטת היילדברג, למעט הפקולטות לרפואה ולמשפטים שעד היום נמצאות תחת החסות של המועצה האקדמית של הרווארד.
את לימודיו באירופה חתם באנקרופט בסיור ביבשת, בו הוא ביקר אצל כמעט כל אנשי הספר, המדעים והאומנויות הנחשבים ביותר באותה תקופה, כולל יוהאן וולפגנג פון גתה, וילהלם פון הומבולדט, פרידריך שליירמאכר, גאורג וילהלם פרידריך הגל, לורד ביירון, ברתולד גאורג ניבור, כריסטיאן קארל פון בונסן, פרידריך קארל פון סביניי, קארל אוגוסט ורנהגן פון אנזה, ויקטור קוזן, בנז'מן קונסטן ואלסנדרו מנצוני.
קריירה חינוכית וספרותית

אביו של באנקרופט ייעד אותו לחיי כמורה. זמן קצר לאחר שובו מאירופה ב-1822 הוא נשא מספר דרשות שעשו רושם חיובי.
משרתו הראשונה הייתה מורה ליוונית עתיקה בהרווארד. כהומניסט מטיבעו, גילה באנקרופט סבלנות מועטה לתוכנית הלימודים של הרווארד ולגישה הקפדנית של הלימודים הקלאסיים שם. יותר מכך, הוא הביא עמו מאירופה גינונים חדשים, חדורים ברומנטיקה נלהבת, וזה היה מנהגו ללא סייג בהתנהלותו בחברה הרשמית, הזחוחה וההדורה של ניו אינגלנד. הרוח האירופאית של האיש הצעיר הייתה מושא ללעג, אך בדעותיו הפוליטיות הוא הזדהה עם הדמוקרטיה הג'קסונאית.
ב-1823 הוא פרסם ספר קצר של דברי שירה, תרגומים ויצירות מקוריות, שלא הביא לו שום פרסום. בחלוף הזמן נראו סגנונו, אישיותו ולמדנותו כסמל חיצוני של החלטיות נחושה לשימור שלווה פילוסופית והוא הפגין אנרגיה בלתי נדלית בהשקיעו עצמו בעבודה. הוא התייחס לתרבות השיחה של קיימברידג' כבלתי הולמת, ויחד עם ג'וזף קוגסוול הוא ייסד את בית הספר רואד היל בנורת'האמפטון, מסצ'וסטס. היה זה הניסיון הרציני הראשון בארצות הברית להעלות את רמת הלימוד בחינוך העל-יסודי.
על אף השיגרה הקפדנית והחמורה של בית הספר ראונד היל, עלה בידו של באנקרופט לכתוב לעיתים קרובות עבור כתבי העת North American Review ו-American Quarterly והוא גם תרגם את חיבורו של מורו ארנולד הירן על "הפוליטיקה של יוון העתיקה". ב-1826 הוא פרסם דרשה בה הוא דחף לזכות בחירה אוניברסלית ולמדינה המסוססת על ריבונות העם. ב-1830 הוא נבחר ללא ידיעתו למועצה המחוקקת של מסצ'וסטס, אך סירב לכהן בתפקיד ובשנה שלאחר מכן הוא דחה הצעה, אף על פי שבחירתו הייתה מובטחת, למושב בסנאט של המדינה.
ב-1834 יצא לאור הכרך הראשון פרי עטו של "ההיסטוריה של ארצות הברית" (History of the United States), הראשון בסדרת כרכים שהופיעו בארבעת העשורים הבאים ובזכותם הוא זכה למוניטין רחב. ב-1835 עבר באנקרופט להתגורר בספרינגפילד, מסצ'וסטס, שם הוא השלים את הכרך השני של סדרת ספריו. באותה שנה הוא גם ניסח פנייה לאזרחי מסצ'וסטס לבקשת "הוועידה הדמוקרטית של הצעירים".
היסטוריון

באנקרופט, שרכש את השכלתו באוניברסיטאות הגרמניות המובילות, היה חוקר מן המעלה הראשונה שסדרת הספרים שלו "ההיסטוריה של ארצות הברית מגילוי יבשת אמריקה" (History of the United States, from the Discovery of the American Continent) כיסתה את ההיסטוריה של האומה הצעירה בצורה מעמיקה החל מ-1789. באנקרופט היה חדור ברוח הרומנטיקה, שהדגישה את עליית הלאומיות והערכים הרפובליקניים. סדרת הכרכים שלו החלה להופיע ב-1834 ויצאה במספר מהדורות מחודשות. יחד עם ג'ון גרהאם פלפרי הוא כתב את החיבור המקיף ביותר על ההיסטוריה של אמריקה הקולוניאלית. לטענתו של ג'ורג' ביליאס ייחס באנקרופט את האופן בו התפתחו ערכיה הייחודיים של אמריקה לארבעה גורמים: השגחה עליונה, קידמה, אהבת המולדת והדמוקרטיה הכוללת. משמעות "ההשגחה העליונה" הייתה שהגורל תלוי יותר בידי האל מאשר בידי רצון האדם. רעיון "הקידמה" התבסס על כך שבאמצעות רפורמות תמידיות ניתן לבנות חברה טובה יותר. "אהבת המולדת" ("פטריה") הייתה מוצדקת בשל העובדה שהשפעתה המתשפטת של אמריקה תביא את בשורת החירות והחופש לאנשים רבים בעולם. משמעות "הדמוקרטיה הכוללת" ("פאן-דמוקרטיה") הייתה שליחסי המדינה-אומה מקום מרכזי בהתרחשות ולא לגיבורים או לרשעים ספציפיים.
אדמונד מורגן ממקד את הדיון בנקודת המבט הוויגית של באנקופט על מלחמת העצמאות של ארצות הברית ובאופן בו הוא התייחס אל האבות המייסדים. מורגן הציג מחדש את הנרטיב של באנקרופט על פיו הפטריוטים האמריקאים הונעו ממחויבות עמוקה לחירות ושמעשיו של המלך ג'ורג' השלישי עמדו בניגוד לאידיאלים שלהם. בין מועד פרסום סדרת ספריו של באנקרופט לבין פרסום חיבורו של מורגן ב-1958 הייתה מקובלת הדעה שמלחמת העצמאות האמריקאית עמדה בבסיס "השקפה מתקדמת" שטענה שהרטוריקה של הפטריוטים הייתה פשוט תחילתה של חשיבה פוליטית לקראת מה שהיה בסופו של דבר נתיב שמרני לגיבוש הכוח. באנקרופט, כמו מורגן, היה חולק על הפירוש הזה. לדברי מורגן, ההתייחסות שלו למהפכה האמריקאית דומה מאוד לזו של היסטוריון ויגי נוסף, המדינאי הבריטי סר ג'ורג' טרווליאן.
ריצ'רד ויצטום טוען שבאנקרופט היה היסטוריון בעל גישה אומנותית ופילוסופית. הוא עשה שימוש באירועי העבר כדי להמחיש את חזונו המוסרי, שהיה מבוסס על האמונה האוניטריאנית ברעיון הקידמה. סדרת ספריו של באנקרופט ממחישה את ההתגלגלות ההדרגתית של המטרה שמייעד האל לאנושות - השגת חירות דתית ופוליטית. הנימה המוסרית הבטוחה הפכה את ספריו של באנקרופט לפופולריים, זאת בשילוב עם הרושם האומנותי הכביר שלהם, העוצמה שהובעה בהם והקוהרנטיות שלהם.
באנקרופט היה חוקר בלתי נלאה ששלט באופן יסודי במקורותיו, אך סגנונו הרומנטי הנמלץ והפטריוטיזם הנלהב שלו עורר לימים את חמתם של דורות של היסטוריונים שלא הפנו את תלמידיהם לקרוא את ספריו. יותר מכך, לאחר 1890 נטו החוקרים לראות בעין יפה יותר את הכוונות הטובות של האימפריה הבריטית בהשוואה לדרך בה ראה אותם באנקרופט.
ב-1838 נבחר באנקרופט כחבר ב"אגודת העתיקות האמריקאית (אנ') ובין השנים 1877–1880 הוא היה המזכיר לענייני תכתובות הפנים שלה.
קריירה פוליטית

באנקרופט נכנס לפוליטיקה ב-1837, כאשר מונה על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן לתפקיד גובה המכס של נמל בוסטון. שניים מבעלי התפקידים שהוא מינה במסגרת תפקידו זה היו איש הרוח והחברה אורסטיס בראונסון והסופר נתניאל הות'ורן. ב-1844 הוא התמודד על משרת מושל מסצ'וסטס אך נחל תבוסה. הוא קרא לסיפוחה של טקסס כצעד להרחבת "אזור החירות", ואף על פי שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא התנגד לעבדות.
קריירה פוליטית > מזכיר הצי

ב-1845, כהוקרה על תמיכתו בווידת המפלגה הדמוקרטית הקודמת, מינה הנשיא ג'יימס פולק את באנקרופט כמזכיר הצי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד ספטמבר 1846. למשך תקופה קצרה של חודש הוא שימש כמזכיר המלחמה בפועל.
במהלך תקופת כהונתו הקצרה בתפקיד זה ייסד באנקרופט את האקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס וכך יצר מורשת של חינוך ומנהיגות. הוא הורה על פעולה ימית שכתוצאה ממנה נכבשה קליפורניה וכמזכיר המלחמה בפועל, הוא שלח את זאכרי טיילור אל השטח שבמחלוקת בין טקסס לבין מקסיקו. צעד זה זירז את פריצתה של מלחמת ארצות הברית–מקסיקו שכתוצאה ממנה הרחיבה ארצות הברית משמעותית את שטחיה בדרום-מערב.
באנקרופט עיצב את דמותה של האקדמיה הימית ופיתח אותה. לשם כך הועמד לרשותו כל המימון שהוא דרש. הקונגרס מעולם לא חפץ בהקמתה של אקדמיה ימית, אך באנקרופט למד את לשון החוק כדי להבין את סמכויותיו כמזכיר הצי. הוא גילה שבסמכותו להורות על "הקמתו של מקום בו פרחי הקצונה ימתינו להוראות". הוא גם היה יכול להעביר הוראות למתן שיעורים עבורם בים, ועל פי החוק, יכלו מדריכיהם להגיע איתם למקום שהייתם על החוף. תקציב הצי של אותה שנה תאם להוצאות ומזכיר המלחמה ויתר על תקן כוח אדם שלא נוצל לטובת הצי.
לפיכך, כאשר הקונגרס התכנס, גילו חבריו שפרחי הקצונה של הצי שוכנו באנאפוליס. כך, הם הורחקו מסכנות חיי הבטלה ומחיי העיר והועסקו כחניכי קורס לכל דבר ועניין. הקונגרס השלים עם קיומה של האקדמיה, שפעלה במלוא הכוח, והקצה את הכספים שנדרשו לצורך שיפוץ הבניינים.
באנקרופט שילב כמה מורים מיומנים בסגל ההדרכה של האקדמיה והנהיג מערכת קידומים שהייתה בעלת זיקה לניסיון, להישגים ולגיל. עד אז, מערכת הקידומים לא התפתחה די צורכה ולא יושמה במלואה. באנקרופט גם דאג לתקצוב נוסף עבור מצפה הכוכבים של הצי.
קריירה פוליטית > שגריר בבריטניה

באופן דומה למד באנקרופט את סכסוך הגבול של אורגון (אנ') בצורה כה מעמיקה עד שב-1846 הוא נשלח כשליח מיוחד ללונדון כדי לדון עם ממשלת בריטניה על הסוגיה. בביקור זה עם לונדון הוא התאכסן יחד עם ההיסטוריון תומאס בבינגטון מקולי ועם המשורר ארתור האלם. עם בחירתו של זאכרי טיילור לנשיאות הסתיימה כהונתו של באנקרופט כמזכיר הצי. בשובו לארצות הברית ב-1849 הוא פרש מהחיים הפוליטיים.
לאחר פרישתו התגורר באנקרופט בניו יורק ועסק בכתיבה. הוא היה בין מייסדי החברה הגאוגרפית האמריקאית (אנ') ושימש כנשיאה הראשון במשך כמעט שלוש שנים (פברואר 1852 - דצמבר 1854).
ב-1863 נבחר באנקרופט כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
באפריל 1864, לבקשתו של באנקרופט, כתב הנשיא אברהם לינקולן את מה שלימים היה ידוע כעותק הרביעי מתוך חמשת העותקים של נאום גטיסברג. באנקרופט תכנן לכלול את העותק הזה בלקט המסמכים החתומים Autograph Leaves of Our Country's Authors, שאותו התכוון למכור ביריד צדקה למען חיילים ומלחים בבולטימור. ב-1866 הוא נבחר על ידי הקונגרס כדי לשאת את ההספד המיוחד לזכרו של לינקולן.
קריירה פוליטית > שגריר בגרמניה

ב-1867 הציע הנשיא אנדרו ג'ונסון לבאנקרופט את משרת שגריר ארצות הברית בפרוסיה, וכך אפשר לו לשוב לגרמניה. באנקרופט נשאר בברלין שבע שנים והנשיא יוליסס ס. גרנט מינה אותו ב-1871 כשגריר באימפריה הגרמנית. בשנות שירותו בברלין ניהל באנקרופט משא ומתן על הסכמים עם פרוסיה ועם שאר המדינות הצפון-גרמניות בנוגע לסוגיית התאזרחות. הסכמים אלו נודעו כ"הסכמי באנקרופט" (אנ'). הסכמים אלו היו ההכרה הבינלאומית הראשונה בזכות לתושבות כפולה, זכות שהוכרה מאז במשפט הבינלאומי הפומבי.
קריירה פוליטית > שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות חי באנקרופט בוושינגטון די. סי. ואת תקופות הקיץ הוא נהג לבלות ברוז קליף שבניופורט, רוד איילנד.
הישגיו האחרונים בתחום הציבורי נחשבים לגדולים ביותר. בבוררות של האי סאן חואן הוא הפגין התחשבות כלפי שני הצדדים ובמיומנות רבה הביא להחלטה לטובתה של ארצות הברית, שהתקבלה על ידי ועדה שמונתה על ידי וילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
ג'ורג' באנקרופט נפטר בוושינגטון די. סי. ב-17 בינואר 1891 ונטמן בבית הקברות הכפרי של ווסטר, מסצ'וסטס. הוא היה אחרון חברי הקבינט של ג'יימס פולק שנותר בחיים.
הנצחתו

צי ארצות הברית קרא על שמו של באנקרופט כמה ספינות: ספינת תותחים שהייתה בשירות בין השנים 1893–1906, משחתת שהייתה בשירות בשנים 1919–1940 ולאחר מכן הועברה לידי הצי המלכותי הקנדי, ומשחתת נוספת שהייתה בשירות בשנים 1942–1946.
בנוסף, נקראו על שמו צוללת טילים בליסטיים שהייתה בשירות בשנים 1966–1993, וסקונר של סקר החופים של ארצות הברית שהיה בשירות בין השנים 1846–1862.
אולם המעונות של האקדמיה הימית של ארצות הברית, אולם באנקרופט, קרוי על שמו. זהו בניין המעונות הגדול בעולם.
שמו של באנקרופט מונצח גם באין ספור יישובים, רחובות, עסקים ובתי ספר במקומות שונים בארצות הברית, חלקם הגדול בעיר הולדתו ובסביבותיה.
משפחתו

בשנת 1827 נשא באנקרופט לאישה את שרה דווייט, בת למשפחה עשירה מספרינגפילד. לשניים נולדו שני בנים. שרה נפטרה בשנת 1837 ובאנקרופט נישא בשנית לאליזבת דייוויס בליס, אלמנה עם שני ילדים ויחד הם הביאו לעולם בת אחת.
הערות שוליים

↑  "George Bancroft". Xroads.virginia.edu. Archived from the original on November 8, 2014.
↑  Bancroft, George (1834), A History of the United States from the Discovery of the American Continent to the Present Time, I, Boston: Charles Bowen
↑  Harvey Wish, The American Historian: A Social-intellectual History of the Writing of the American Past (1960)
↑  George Athan Billias, "George Bancroft: Master Historian," Proceedings of the American Antiquarian Society, Oct 2001, 111#2 pp 507–528
↑  Morgan, Edmund S. (1958). The American Revolution:a review of changing interpretations. Washington.
↑  Richard C. Vitzthum, "Theme and Method in Bancroft's "History of the United States," New England Quarterly, Sept 1968, 41#3 pp 362–380
↑  N. H. Dawes, and F. T. Nichols, "Revaluing George Bancroft," New England Quarterly, 6#2 (1933), pp. 278–293
↑  Michael Kraus, "George Bancroft 1834–1934," New England Quarterly, 7#4 (1934), pp. 662–686
↑  American Antiquarian Society Members Directory
↑  "George Bancroft Secretary of the Navy 1800–1891". Naval History and Heritage Command. Archived from the original on October 2, 2013.
↑  Frank Luther Mott, A History of American Magazines, 1850-1865, Harvard University Press, 2002, p. 413.
↑  Boll, Alfred M. (2007), Multiple Nationality and International Law, Leiden: Martinus Nijhoff Publishers, p. 185.
↑  Naval History and Heritage Command - Bancroft I (Practice Ship) 1893-1905 .
↑  USS BANCROFT (DD-256) - NavSource Naval History
↑  Naval History and Heritage Command - Bancroft III (DD-598)
↑  NavSource Online: Submarine Photo Archive - George Bancroft (SSBN-643)
↑  NOAA History, A Science Odyssey: Tools of the Trade: Ships: Coast and Geodetic Survey Ships: Bancroft
↑  "Annapolis Maryland Area Information". www.azinet.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257991205171  PLWABN: 9810643301405606  BIBSYS: 1025708  BNE: XX1155837  BnF: cb119927186 (data)  CiNii: DA03197455  GND: 118656996  ICCU: NAPV131840  ISNI: 0000 0001 0889 4019  LCCN: n50036519  NARA: 10582409  NKC: xx0319288  NLA: 35013036  NLG: 139756  NTA: 070249288  RERO: 02-A012356328  SNAC: w68b1x43  SUDOC: 028004388  Trove: 789753  VcBA: 495/124326  VIAF: 39386684   WorldCat (עם VIAF): 39386684 
באנקרופט ב-1846
באנקרופט בחדר עבודתו, 1889 לערך
סליפנוט

| --- | --- |

 מקום הקמה:  דה מוין 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 סוגה:  נו-מטאל, מטאל אלטרנטיבי, גרוב מטאל
 חברת תקליטים:  Roadrunner Records
 slipknot1.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 קורי טיילור ג'ים רוט מיק תומסון שון קראהן סיד וילסון אלסנדרו ונטורלה מייקל פאף אלוי קסגראנדה חבר לא ידוע
 חברים לשעבר
 ג'ואי ג'ורדיסון, פול גריי, דוני סטיל, אנדרס קולספני, גרג וולטס, ג'וש בריינארד, ברנדן דרנר, כריס פאהן, קרייג ג'ונס, ג'יי ויינברג
 
סליפנוט (Slipknot) היא להקת נו-מטאל מדה מוין שבמדינת איווה שבארצות הברית. סליפנוט מורכבת מ-9 חברים, חברי הלהקה הנוכחים הם קורי טיילור, ג'ים רוט, שון קראהאן, מיק תומסון, סיד וילסון, ג'יי ויינברג אלסנדרו ונטורלה ומייקל פאף. סליפנוט ידועה בעיקר בזכות המראה הייחודי; כל חברי הלהקה עוטים מסכות, ממוספרים מ-0 עד 8 ולובשים סרבלים שבעבר היו מודפסים עליהם ברקודים. המסיכה של כל חבר עוברת שינוי או מוצגת בצורה שונה לכבוד כל אלבום.
בתחילת הקריירה חברי הלהקה רצו להישאר אלמוניים ולשמור על זהותם סודית, סירבו להצטלם ללא מסיכות, ואף הגיעו לראיונות ולטקסים במסיכות. בהמשך, כל חברי הלהקה חשפו את פניהם ללא מסיכות בסרטים דוקומנטריים על הלהקה.
סליפנוט בהופעה ב-2019
סגנון מוזיקלי והשפעות עיקריות

סליפנוט הושפעו מלהקות רבות, בהן נמנות הלהקות אנתרקס, קיס, בלאק סבאת', איירון מיידן, מיסטר באנגל, קורן, פיית' נו מור, טול, הלמט, סלייר, פיר פקטורי, גאדפלש, סקיני פאפי, נאורוזיס, ג'ודס פריסט, מטאליקה, וייט זומבי, לד זפלין והביסטי בויז. הם נחשבים לחלוצי הגל החדש של ההבי מטאל האמריקני, והשוו ללהקות דוגמת פנטרה, Machine head, לייף אוף אגוני, הייטבריד ופרטנג. הלהקה נחשבת ללהקת נו-מטאל, אך חברי הלהקה מעדיפים להרחיק את עצמם מבחינה מוזיקלית מלהקות נו-מטאל דוגמת קורן ולימפ ביזקיט. האלבום All Hope Is Gone גבל בצלילי הבי מטאל סטנדרטי, ושולבו בו אלמנטים של גרוב מטאל, דת' מטאל, ת'ראש מטאל ומטאל אלטרנטיבי. צליל שירי הלהקה, אותו הם מגדירים כמטאל פשוט, מורכב מגיטרות, מגוון כלי הקשה וכלים אלקטרוניים כסמפלרים וכלי תקליטנות, ושירתם כוללת גראולינג וסקרימינג בנוסף לקולות רקע ולעיתים שירה מלודית. עם זאת, הלהקה התנסו לעיתים קרובות עם הצליל שלהם, והציגו לראשונה גיטרה קלאסית ושירה מלודית החל מאלבומם השלישי. מילות שירי הלהקה כוללות לרוב ניבולי פה ועוסקות בנושאים דוגמת אופל, ניהיליזם, כעס, שנאה, מיזנתרופיה, פסיכוזה ולעיתים גם הן עוסקות גם בתעשיית המוזיקה, פוליטיקה וסכסוכים אישיים. הכותב ריק אנדרסון מאתר Allmusic כתב כי "המילים הללו בדרך כלל אינן מצוטטות באתרי אינטרנט למשפחה". עם זאת, הלהקה החלה להפחית את השימוש בניבולי פה בשיריהם החל מאלבומם השלישי.
סליפנוט ידועים בהופעות הפרועות, אנרגטיות ומלאות החיים שלהם, שתרמו להצלחתם, הכוללות לרוב הד באנגינג מצד חברי הלהקה ולעיתים גם צלילה לקהל. הופעותיהם הראשונות כללו מעשים קיצוניים דוגמת צלילה לקהל ממרפסות גבוהות והצתה עצמית מוגבלת, אך בהמשך הם החלו להימנע ממעשים כאלו. הבסיסט לשעבר פול גריי הסביר כי הם הפסיקו לעשות זאת בעקבות קבלת ליטיגציות וכדי למנוע פגיעה באנשים, והוסיף כי זה "מהלך טוב" להמשך פעילות הלהקה. יחד עם ביצועיהם האנרגטיים והבלתי צפויים, סליפנוט משלבים בהופעותיהם בין היתר אפקטי פירוטכניקה, במת תופים הידראולית ומסכי מחשב ענקיים. הכותב אליסטר לורנס ממגזין Kerrang! אמר כי "הפעילות הכאוטית היא יותר מדי רב-צדדית כדי לתאר אותה באופן מלא", ומערכת מגזין NME תיארה את אחת מהופעותיהם כ"סצנה של כאוס".
חברי הלהקה > חברים מקוריים

ג'ואי "מספר 1" ג'ורדיסון - תופים (1995–2013; נפטר ב-2021)
אנדרס קולספני - זמר וכלי הקשה נוספים (199–1997)
ג'וש בריינארד - קולות רקע וגיטרה (1995–1999)
פול גריי - גיטרה בס וקולות רקע (1995–2010)
שון "מספר 6/ליצן" קראהאן - כלי הקשה וקולות רקע (1995–הווה)
דוני סטיל - גיטרה (1995–1996)
חברי הלהקה > חברים נוכחיים

קורי "מספר 8" טיילור - זמר (1997–הווה)
מיק "מספר 7" תומסון - גיטרה מובילה (1996–הווה)
שון "מספר 6/ליצן" קראהאן - תופים (1995) כלי הקשה וקולות רקע (1995–הווה)
ג'ים "מספר 4" רוט - גיטרה (1999–הווה)
סיד "מספר 0" וילסון - די ג'יי (1998–הווה)
אלסנדרו ונטורלה - גיטרה בס (2014–הווה)
חבר לא ידוע - קלידים (2023-הווה)
אילוי קסגארנדה - תופים (2024-הווה)
חברי הלהקה > חברים לשעבר

ג'ואי "מספר 1" ג'ורדיסון - תופים (1995–2013; נפטר ב-2021)
פול "מספר 2" גריי - גיטרה בס וקולות רקע (2010–1995)
דוני סטיל - גיטרה (1995–1996)
אנדרס קולספני - זמר וכלי הקשה (1995–1997)
גרג וולטס - כלי הקשה (1997–1998)
ג'וש בריינארד - קולות רקע וגיטרה (1995–1998)
ברנדון דרנר - כלי הקשה (1998)
כריס "מספר 3" פאהן - כלי הקשה, קולות רקע (1998–2019)
קרייג "מספר 5/‏133" ג'ונס - סמפלרים וקלידים (1996–2023)
ג'יי ויינברג - תופים (2014–2023)
דיסקוגרפיה > אלבומים

1996 .Mate. Feed. Kill. Repeat
1999 Slipknot
2001 Iowa
2004 (Vol. 3: (The Subliminal Verses(אנ')
2008 All Hope Is Gone
2014 .5: The Gray Chapter
2019 We Are Not Your Kind
2022 The End, So Far
דיסקוגרפיה > אלבומים > אוספים

• 2012 Antennas to Hell
דיסקוגרפיה > אלבומי לייב

2005 - Live: 9.0
2023 - Live at MSG
דיסקוגרפיה > קומפילציות

2012 Antennas to Hell'
דיסקוגרפיה > וידאוגרפיה

1999 Welcome to Our Neighborhood
2002 Disasterpieces
2006 Voliminal: Inside the Nine
2010 sic)nesses)
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | ביצוע המטאל הטוב ביותר | "Hive Mind" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  בסיסט סליפנוט הלך לעולמו, באתר nrg‏, 25 במאי 2010
↑  Mitchell Peters, Slipknot Parts Ways With Drummer Jay Weinberg, Billboard, ‏2023-11-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4090034  BnF: cb14031046w (data)  GND: 10323876-1  ISNI: 0000 0001 1548 1722  LCCN: no00000863  MusicBrainz: a466c2a2-6517-42fb-a160-1087c3bafd9f  NKC: xx0022321  SUDOC: 077446534  VIAF: 157325758   WorldCat (עם VIAF): 157325758
דורון קדוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 2000 (בן 24) מַעֲלוֹת-תַּרְשִׁיחָא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2021 
 מעסיק:  גלי צה"ל 
 סוג כתב:  כתב צבאי
 תחום סיקור:  צבא וביטחון
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  Doron_Kadosh
 טלגרם:  moriahdoron
 
דורון קדוש (נולד ב-1 במרץ 2000) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב הצבאי של גלי צה"ל.
ביוגרפיה

קדוש נולד למירב ושמעון במעלות תרשיחא בגליל המערבי ולו אח ואחות. גדל והתחנך בעיר ולמד בבית הספר אורט מעלות.
⁠ב-2015 זכה בחידון התנ״ך הארצי לנוער, והיה נציג ישראל בחידון התנ״ך העולמי לנוער ובשנים 2016-2018 חיבר שאלות לחידוני התנ״ך לנוער ולמבוגרים, שימש עורך החידונים, שופט ומדריך במחנות חידוני התנ״ך העולמיים.
בשנת 2016 כיהן כראש מועצת התלמידים והנוער העירונית של מעלות.
זכה באות הנשיא לנוער ובפרס שר החינוך לנוער מתנדב.
קריירה

ב-2018 התגייס לגלי צה"ל, ושימש במהלך שירותו הצבאי ככתב לענייני חינוך וכתב לענייני החברה הערבית.
באוגוסט 2020 חשף את הכוונה לסגור את תוכנית היל״ה לנוער בסיכון והוביל את המאבק התקשורתי למניעת המהלך.
חשף את מסיבת הקורונה שהביאה להדבקת 120 מורים ותלמידים, וליווה את מאבק המשפחות השכולות מאסון השיטפון בנחל צפית להקמת ועדת חקירה לאסון.
במאי 2021 מונה לכתב הצבאי של גלי צה"ל, ומאז משמש בתפקיד. במסגרת סיקורו את מלחמת חרבות ברזל סייר ברצועת עזה, בלבנון במבצע חיצי הצפון, בג'נין ובשטח שתפס צבא הגנה לישראל בסוריה במבצע חץ הבשן.
קדוש והכתבת המדינית, מוריה אסרף, מתחזקים יחד ערוץ טלגרם פופולרי בשם "קבינט מדיני ביטחוני - מוריה אסרף & דורון קדוש" ובו הם מעדכנים בנושאים מדיניים וביטחוניים.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  דורון קדוש תלמיד ביה"ס זכה במקום ראשון בחידון התנ"ך המחוזי, בעמוד הפייסבוק של אורט מעלות, 20 בפברואר 2015
1 2  מגישים - דורון קדוש, באתר גלי צה"ל
↑   אות המתנדב 2018 - דורון קדוש, סרטון בערוץ "כאן חינוכית", באתר יוטיוב, 31 בינואר 2018
↑  דורון קדוש, ‏בעקבות משבר התקציב: התכנית לנוער בסיכון תיסגר, כל המורים יפוטרו, באתר גלי צה"ל, 4 באוגוסט 2020
↑  צחי דבוש פורש, דורון קדוש מונה לכתב הצבאי של גל"צ, באתר ערוץ 7, 23 במאי 2021
↑   ציוץ של דורון קדוש ברשת החברתית אקס (טוויטר), 27 בפברואר 2024
↑   ציוץ של דורון קדוש ברשת החברתית אקס (טוויטר), 11 בדצמבר 2024
↑   קבינט מדיני ביטחוני מוריה אסרף & דורון קדוש, ביישום טלגרם
קללה

ערך זה עוסק בבקשה להרעת גורלו של אחר. אם התכוונתם לגידוף, הטחת מילים גסות, ראו .
כתבי מארות - קללות ממצרים העתיקה על גבי שברי חרס.
קללה היא איחול וביטוי שאיפה למאורעות רעים שייקרו למי שמוטלת עליו הקללה (המקולל), או פנייה מפורשת לאלוהים או למלאכיו על-מנת שירעו עם המקולל. בתרבות האנושית שימוש בקללה מעיד על אווירה עכורה והוא בדרך כלל ביטוי ליריבות קשה, ובתחומי מיסטיקה שונים אף מיוחס לה משקל רב.