stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנועה לחופש ממכוניות
התארגנויות ואירועים

לצד הפרקטיקה המקצועית מקדמים גופים אזרחיים שונים את הרעיון, בהתארגנויות ובאירועי מחאה. מטרת הימים החופשיים ממכוניות היא סילוק המכוניות מהרחוב או השכונה למשך יום שלם או חלק מהיום, כדי לאפשר לדיירי המקום ולעובדים בו לחוות את האזור המוכר להם כשהוא פחות עמוס בתנועת כלי רכב.
בישראל: בכל יום כיפור מתרחש במרבית היישובים היהודים יום חופשי ממכוניות בפועל, אותו מנצלים תושבים רבים להליכה ברגל ורכיבה על אופניים. החוויה אינה משיגה את המטרה הנ"ל כיוון שגם בתי העסק סגורים ביום זה. ביוני 2011 נערך בעיר ראשון לציון "שישי חופשי ממכוניות בראשון לציון", בו לקחו חלק 25 בתי ספר ו-12,000 תלמידים.
שבוע תעבורה אירופאי (European Mobility Week) הוא אירוע שנתי של מאבק למען תנועה עירונית בת-קיימא, המאורגן על ידי הנציבות האירופית ומטרתו עידוד הרשויות המוניציפליות במדינות אירופה לבחור בחלופות למכוניות. האירוע מתקיים בכל שנה בין 16 בספטמבר ל-22 בספטמבר ושיאו - תחרות בשם בעיר בלי המכונית שלי! In Town Without My Car. בשנת 2010 נרשמו לאירוע 2,268 ערים ובהן כ-227 מיליון אזרחים. 7,506 אמצעים ננקטו, בעיקר כדי לאפשר רכיבה באופניים והליכה, הרגעת תנועת הרכבים, הגברת הנגישות התחבורתית והעלאת המודעות להתנהגות תחבורתית בת-קיימא.
המאבק מעניק לערים המשתתפות הזדמנות להדגיש את חשיבות התנועה העירונית בת-הקיימא ואפשרות ייחודית לבחון את המדיניות התחבורתית שלהן ולהציגה לתושבים.
בשנים האחרונות האירועים מתקיימים גם מחוץ לאירופה, ביפן, בברזיל, בטייואן, בקולומביה ובאקוודור.
הנציבות האירופית מדגישה את חשיבות האירוע ואת העובדה שיש לו "תפקיד ביצירת תרבות חדשה של ניידות עירונית".
יתרונות וחסרונות

היתרונות העיקריים של החופש ממכוניות:
רמות נמוכות של שימוש במכוניות, פחות תנועה על הכבישים[דרושה הבהרה]
הרבה הליכה ושימוש באופניים[דרושה הבהרה]
יותר תנועה עצמאית של הילדים, משחקים במרחב הפתוח
פחות מגרשי חנייה, יותר שטחים ירוקים ומקומות לשימוש אזרחי
החסרון העיקרי:
קושי בהגעה ליעדים שמרחקם עולה על מרחק הליכה
תלות באחרים על מנת להתנייד
צמצום הזמינות של תחבורה.
צמצום באפשרויות נגישות
תלונות של הדיירים על מחסור במגרשי חנייה
ראו גם

Reclaim the Streets
הערות שוליים

↑  https://www.accessmagazine.org/spring-2007/horse-power-horsepower/
↑  משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, אגף תכנון תחבורתי משרד הבינוי והשיכון, אגף האדריכל הראשי הנחיות לתכנון רחובות בערים - מרחב הרחוב, סעיף 1.1
↑  שישי חופשי ממכוניות בראשון לציון, הבלוג של מיקי אלון, ‏9 יוני 2011
מדרחוב בעיר מינכן בגרמניה
אופניים להשכרה בעיר מינאפוליס במדינת מינסוטה בארצות הברית
ספסל בשדרות רוטשילד בעיר תל אביב
פסטיבל "מדרחוב רוגוזין" הנערך מדי שנה ברחוב רוגוזין באשדוד, ובמהלכו הרחוב נסגר למכוניות
מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  sports museum, מוזיאון 
 כתובת:  קאמפ נואו 
 מיקום:  ברצלונה 
 מדינה:  ספרד 
 בעלים:  ברצלונה 
 מבקרים בשנה:  1,506,022 (נכון ל־2013)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1984
 תאריך פתיחה רשמי:  24 בספטמבר 1984 
 מידות
 שטח:  3,500 מ"ר 
 קואורדינטות:  41°22′49″N 2°07′14″E﻿ / ﻿41.38039°N 2.1206365°E﻿ / 41.38039; 2.1206365
 www.fcbarcelona.com/tour
 he
 
מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה (בקטלאנית: FC Barcelona Museu) הוא מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה, הממוקם באצטדיון הקאמפ נואו.
היסטוריה

המוזיאון נחנך ב-24 בספטמבר 1984 בעת נשיאותו של ז'וזפ ליואיס נונייס. בשנת 2000, שונה שמו של המוזיאון ל-"מוזיאון הנשיא נונייס" תחת נשיאותו של יורשו, ג'ואן גספרט. ב-15 ביוני 2010 נפתח המוזיאון מחדש לאחר ארגון מחדש.
המבנה מפוצל לשלושה אגפים נפרדים עם קולנוע, מסך מגע אורקולי, ומידע על ההיסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה. ניתן לבקר במוזיאון רק על ידי הזמנת החבילה "Camp Nou Experience", הכוללת כניסה למוזיאון וסיור באצטדיון. האגף הראשון כולל אוסף תמונות, מסמכים וגביעים, המפרטים את ההיסטוריה של המועדון על קיר זכוכית אינטראקטיבי, המאפשר למבקרים לגעת במסכים ולקרוא את המידע. קיר הזכוכית, המצויד בטכנולוגיית לייזר, מאפשר צפייה בווידאו, תמונות ומוזיקה באמצעות משוב של המשתמש. האגף השני הוא אוסף תצוגת אמנות פרטית המוצגת דרך קבע במוזיאון, ומציגה יצירות של אמנים מקומיים ידועים ובהם, סלבדור דאלי, ז'ואן מירו ואנטוני טאפייס. באגף השלישי, "אוסף Futbolart" מציג מזכרות כדורגל מהמועדון, כולל חדר גביעים עם כל גביע, או העתק שלו, שהמועדון זכה בו.
אחד הפריטים המוצגים בקולקציית "Futbolart" הוא הנעליים איתן כבש רונאלד קומאן את שער הניצחון גמר גביע אירופה לאלופות 1992, אותו כבש בדקה ה-111 מול סמפדוריה, 21 דקות בתוך תוספת הזמן שניתנה, והבטיח את הגביע האירופי הראשון של ברצלונה.
המוזיאון משתרע על פני 3,500 מ"ר ומושך אליו כ־1.2 מיליון מבקרים בשנה, ומדרג אותו במקום השני לאחר מוזיאון פיקאסו, שמושך אליו 1.3 מיליון מבקרים, כמוזיאון המתויר ביותר בעיר ברצלונה.
הערות שוליים

↑  "FC Barcelona Museum". FC Barcelona. אורכב מ-המקור ב-1 באוגוסט 2012. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FC Barcelona "El Cant del Barça" im Camp Nou (Pressemitteilung 372809)" (בגרמנית). Presseanzeiger.de. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ross, James M. (17 בינואר 2008). "European Competitions 1991–92". Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. נבדק ב-17 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stone, Peter (2009). Frommer's Barcelona (3 ed.). Frommer's. p. 201. ISBN 978-0-470-38747-4.
↑  "Visites per ordre de nom del museu" (PDF) (בקטלאנית). Generalitat de Catalunya. אורכב מ-המקור (PDF) ב-25 ביולי 2011. נבדק ב-14 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4659567  VIAF: 169767124   WorldCat (עם VIAF): 169767124 
חולצתו של דייגו מראדונה המוצגת במוזיאון
וילמוש נאג' נאג'בצוני

| --- | --- |

נאגיבצון רוכב לטרגו מורש ב-10 בספטמבר 1940
 לידה:  30 במאי 1884 פאראיד, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  21 ביוני 1976 (בגיל 92) פילישצ'אבה, הונגריה הונגריה כולל סמל (לא רשמי, 1957–1989)
 מקום קבורה:  מחוז פשט 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית לודוויקה 
 השתייכות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית הצבא האוסטרו-הונגרי    הצבא האדום ההונגרי   הונגריה (1940–1945) צבא ממלכת הונגריה
 תקופת הפעילות:  1909–1944 (כ־35 שנים)
 דרגה:  קולונל גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת הרגלים הרכובה ה-1  מפקד הקורפוס ה-1  מפקד הארמייה הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 חסיד אומות העולם (14 בדצמבר 1965) 
 
וילמוש נאג' נאג'בצוני (בהונגרית: Nagy Vilmos;‏ 30 במאי 1884, פאראיד (אנ') (הונגריה וכיום "פראיד" ברומניה) – 21 ביוני 1976, פילישצ'אבה (אנ'), הונגריה), היה גנרל בצבא ההונגרי המלכותי (1945-1920), שר ההגנה ההונגרי, תאורטיקן והיסטוריון צבאי וחסיד אומות העולם.
שיאי הקריירה הצבאית והפוליטית

ב-1905 סיים נאגיבצון את לימודיו באקדמיה הצבאית בבודפשט והוסמך בדרגת לוטננט (סגן). ב-1912 סיים את לימודיו בקולג' המלחמה האימפריאלי (Kriegsschule) בווינה שבאוסטריה. בשנת 1914 הועלה לדרגת מייג'ור (רב-סרן) וסופח למטה הכללי הקיסרי הבריטי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת עם יחידות צבא שונות וכן במשרד המלחמה של אוסטרו-הונגריה. כמו כן שירת במטה הכללי של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (אנ') בדרגת מייג'ור. לאחר קריסתה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית באוגוסט 1919 מונה לתפקיד מרכזי בארגונו מחדש של המטה הכללי של הצבא המלכותי ההונגרי. מ-1927 היה קולונל בבריגדת חיל הרגלים הרכובה הראשונה. מ-1931 היה השליש למפקד הצבא ההונגרי. בשנת 1934 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. מ-1935 היה קצין האפסנאות הכללית במשרד ההגנה ההונגרי. בשנת 1937 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. משנת 1938 היה מפקד הקורפוס הראשון ההונגרי. ב-1939 מונה לתפקיד המפקח הכללי של חיל הרגלים. ב-1940 אולץ לפרוש וב-1941 נקרא לשוב לשירות ומונה למפקד הארמייה ההונגרית הראשונה. מ-24 בספטמבר 1942 עד 12 ביוני 1943 היה שר ההגנה בממשלתו של מיקלוש קאלאי. עם מינויו של פרנץ סלשי לתפקיד ראש הממשלה נעצר ונכלא.
תקופת חייו המוקדמת

נאגיבצון נולד למשפחת אצולה סקלרית. אבותיו קיבלו את תואר האצולה ב-1676 ממיהאי הראשון אפאפי (אנ'), נסיך טרנסילבניה.
אביו של נאג' נאג'בצון, נאג' זיגמונד נאג'בצוני, היה מהנדס מכרות ונפטר כשנאג'בצוני היה צעיר. אמו האלמנה של נאג'בצוני לא יכלה להעניק חינוך לילדיה, ועל כן הוא פנה לקריירה צבאית.
בשנת 1902 סיים נאג'בצוני את לימודיו בהצטיינות במכללת קון (Kun Kollégium) בעיר שאשווארוש (כיום אורשטיה Orăștie ברומניה). בזכות הצטיינותו וכישוריו זכה ללימוד בחינם באקדמיה הצבאית היוקרתית לודוביקה Ludovica Military Academy.
קריירה צבאית

בשנת 1905 נבחר נאגיבצון לשרת בצבא ההונגרי המלכותי במקום בצבא האוסטרו-הונגרי. הצבה זו נחשבה פתח לקריירה מוגבלת, עם אפשרויות קידום פחותות.
עקב הצטיינותו נשלח נאגיבצון בשנת 1909 ללימודים במכללה הצבאית הקיסרית בווינה. בשנות השלושים לחייו מונה לתפקיד במטה הכללי האוסטרו-הונגרי הקיסרי עם דרגת מייג'ור.
קריירה צבאית > מלחמת העולם הראשונה

כקצין מטה צעיר במלחמת העולם הראשונה השתתף נאג'בצוני במבצעים נגד סרביה, בקרבות בחזית הקרפטית, בפריצת הדרך בגורליצה ובפעולות בווהלין.
בשנת 1919, לאחר סוף המלחמה וקריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, נוצלו ניסיונו הצבאי הרב ומומחיותו על ידי הצבא האדום של הרפובליקה ההונגרית הסובייטית ונאג'בצון הוצב שוב במטה הכללי עם דרגת מייג'ור.
קריירה צבאית > בין מלחמות העולם

עם קריסתה של הרפובליקת המועצות שב נאג'בצוני והוצב במטה הכללי של הצבא ההונגרי המלכותי שהוקם מחדש בשלטונו של מיקלוש הורטי.
בין 1927 ל-1931 נאג'בצוני שימש מפקד חטיבת הרגלים הרכובה הראשונה. לאחר מכן מונה לתפקיד שליש למפקד העליון של כוחות הצבא. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת קולונל ומונה לתפקיד מפקד חיל האפסנאות. ב-1 במאי 1937 הועלה לדרגת בריגדיר-גנרל. בשנה שלאחר מכן מונה למפקד הקורפוס הראשון.
בעקבות בוררות וינה הראשונה לגבי סלובקיה, בשנת 1938, נאג'בצוני פיקד על הכוחות שכבשו את קושיצה. בתוך זמן קצר ועל בסיס זמני, מונה להיות המפקח הכללי על חיל רגלים. במרץ 1940, מונה לתפקיד מפקד הארמייה ההונגרית הראשונה. חודשיים מאוחר יותר קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
בעקבות תכתיב וינה, בספטמבר 1940, הוביל נאג'בצוני את הארמייה ההונגרית הראשונה לעיר טרגו מורש. אחריותו כללה חיזוק הגבולות של הטריטוריה הכבושה מחדש ופיקוח על חלוקת מזון לאוכלוסייה האזרחית.
ב-31 במרץ 1941, הפיקוד העליון הכריז על פרישתו של נאג'בצוני עם דרגת לוטננט גנרל.
מלחמת העולם השנייה

ב-21 בספטמבר 1942 הציע העוצר מיקלוש הורטי לנאגיבצון את תיק הביטחון. נאגיבצון ניסה לשמור על הצבא מחוץ לפוליטיקה ונאבק לחידוש ולשימור שרידי הצבא ההונגרי שנותרו בהונגריה כדי למנוע תבוסה נוספת כמו זו שפקדה את הונגריה לאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918.
לפני מינויו של נאגיבצון שלחה הממשלה שתי ארמיות הונגריות לחזית המזרחית, שם הושמדו בוורונז'. נאגיבצון לא יכול היה להחזיר את החיילים מהחזית, אך עשה כל מאמץ להגן על החיילים ולהשיבם להונגריה, וכן לשפר את תנאי העבודה בפלוגות העבודה. הוא הוציא מספר הוראות לשיפור תנאיהם וכך הציל יהודים רבים ממוות. על כך הוענק לו לימים אות חסיד אומות העולם.
פעולות אלה גרמו להתנגדות מצד עמיתיו הקצינים וכן מצד פוליטיקאים מהימין הקיצוני. האפקטיביות הפוליטית של נאגיבצון פחתה כשביקש לרסן את התרבות האנטישמית בצבא ואת היחס הבלתי אנושי כלפי הפועלים היהודים בפלוגות העבודה. הוא התנגד בתוקף לדרישת הגרמנים לשלוח 10,000 יהודים למכרות הנחושת בבור שבסרביה. בפברואר 1943 התנגד לדרישה הגרמנית לשלוח חיילים הונגרים לבלקן.
בשל עמדתו בנושאים אלה הושם נאגיבצון ללעג, הואשם כמשרת העם היהודי (Zsidóbérenc) וכמתנגד למדינות הציר והיה תחת התקפה מתמדת מצד קיצוני הימין. כשראה נאגיבצון שהעוצר מיקלוש הורטי וראש הממשלה מיקלוש קאלאי לא מסוגלים או מוכנים להגן עליו, הגיש את התפטרותו ב-8 ביוני 1943.
העיר טרגו מורש העניקה לו אזרחות כבוד אבל הטקס בוטל בשל כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים 19 במרץ 1944.
מלחמת העולם השנייה > מאסרו עד סוף המלחמה

מאחורי הקלעים המשיך נאגיבצון לתמוך במאמצים להשיג שלום נפרד עם בעלות הברית. בהתבסס על ניסיון העבר, נאגיבצון חזה חורבן עם התקרבות הצבא האדום והלחימה לגבולות הונגריה.
עם השתלטות מפלגת צלב החץ הפאשיסטית על הונגריה ב-16 בנובמבר 1944, עצרה הז'נדרמריה את נאגיבצון בביתו בפילישצ'אבה. הוא נכלא במספר בתי כלא ועם התקרבות הצבא האדום הועבר למספר יעדים בבוואריה. משרד הביטחון ההונגרי גילה את מקומו והביא לשינוי מקום מאסרו ולשיפור בתנאי החזקתו. ב-1 במאי 1945 שוחרר נאגיבצון על ידי כוחות הצבא האמריקאי.
מלחמת העולם השנייה > לאחר מלחמת העולם השנייה

נאגיבצון הצליח לחזור להונגריה ב-1946, בתקופת הקמתה של קואליציה של פלגים פוליטיים שונים. הוא הוכנס לוועדה להערכת הפנסיות הצבאיות.
לאחר ההשתלטות הקומוניסטית ב-1948, נפגע נאגיבצון עם רבים מעמיתיו. דירתו הופקעה והפנסיה שלו בוטלה. הוא מצא עבודה כגנן במשתלה ולאחר מכן כנפח.
ב-1950 קיבל נאגיבצון הזמנה לחגיגות היובל לסיום מחזור התיכון שלו. ההזמנה הגיעה מחברו לכיתה, ד"ר פטרו גרוזה, שבאותה עת היה נשיא רומניה. נאגיבצון השיב כי אינו יכול להשתתף בשל העדר כספים ודרכון. הנשיא השתמש בהשפעתו בממשלה ההונגרית, ומזכיר המפלגה הקומוניסטית ההונגרית, מתיאש ראקושי, התחייב לספק את האמצעים להשתתפותו של נאגיבצון בפגישת המחזור. בהתערבות נוספת של הנשיא גרוזה הושבה לנאגיבצון הפנסיה שלו.
בשנת 1965 היה נאגיבצון ההונגרי הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. עד מותו היה פעיל בכתיבה, עריכה וקריאה. ב-1964 פרסם מהדורה ערוכה ומעודכנת של הביוגרפיה שלו, אשר פורסמה במקור עוד ב-1947.
בנוסף למומחיותו הצבאית היה נאגיבצון גם תאורטיקן צבאי והיסטוריון. בהתבסס על ידע אישי נרחב בקרב ובמטה הכללי, כתב נאגיבצון מספר ספרים ובהם:
הקמפיין נגד רומניה (Románia elleni hadjárat), בודפשט, 1923.
ההתקפה (támadás), בודפשט, 1926.
כיבוש סרביה (Szerbia meghódítása), בודפשט, 1929.
השנים הגורליות, 1938-1945. (Végzetes esztendök 1938-1945), בודפשט, 1947.
זכרונות (emlékirat) בודפשט, 1947.
הנצחה

בחגיגות המילניום של הונגריה ב-9 בספטמבר 2000, העניקה לנאגיבצון עיר הולדתו פילישצ'אבה לאחר מותו תואר אזרח כבוד. כמו כן נקרא רחוב בעיר על שמו.
ב-18 ביוני 2003 נחנך שלט לזכרו של נאגיבצון ביוזמת הפדרציה של הקהילות היהודיות בהונגריה, פדרציית עובדי הכפייה ההונגרים וכן ועדת הזיכרון והפיוס הלאומית בהונגריה.
לציון שנת לידתו ה-120 של נאגיבצון ב-2004, חנך היישוב נאגיבצון (Nagybaczon) בטרנסילבניה אנדרטה ושלט לכבודו.
ב-9 בספטמבר 2006 הוכרז מקום קבורתו כחלק של בית הקברות הלאומי של הונגריה.
הערות שוליים

↑  על נאגיבצון באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396767705171  BnF: cb177540590 (data)  GND: 1050483170  ISNI: 0000 0000 8478 7859  LCCN: nr88009014  SUDOC: 230502032  VIAF: 116710275   WorldCat (עם VIAF): 116710275 
כנסיית הרפורמה בפילישצ'אבה (Piliscsaba Klotildliget), אשר נבנתה בשנת 1939 ביוזמתו של נאגיבצון.
קברו של נאגיבצון בפילישצ'אבה
וינסטון סמית'

| --- | --- |
 יוצרים:  ג'ורג' אורוול 
 גילום הדמות:  אדמונד או'בראיין, אדי אלברט, ג'ון הרט, פיטר קושינג, דיוויד בוק 
 מידע
 גיל:  39
 מקום לידה:  אנגליה 
 מקצוע:  משכתב היסטוריה ב"מיניסטריון האמת"
 אזרחות:  אוקיאניה
 מקום מגורים:  לונדון 
 דמויות קשורות
 אויבים:  האח הגדול 
 
וינסטון סמית' הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי של הרומן הדיסטופי של ג'ורג' אורוול, "1984".
סקירת דמות

וינסטון סמית' הוא גבר כבן 39 שעובד ב"מחלקת המסמכים" שב"מיניסטריון האמת", ותפקידו לשכתב את ההיסטוריה עבור המפלגה כך שיתאימו לקו המפלגה המשתנה ללא הרף (למשל, הוא מקבל קטעי עיתונות "בעייתיים", כגון קטעים המספרים בשבחם של חברי מפלגה שלאחר מכן סרחו, "אוידו" והפכו ל"לא אנשים"). בגלל תפקידו בשכתוב ההיסטוריה, בסמית' מתעוררים ספקות בנוגע לאמיתות המפלגה והמונופול שלה על האמת. בכל פעם שוינסטון מופיע מול מסך הטלסקרין (מכשיר הפיקוח) הוא מכונה "סמית" ו-"6079".
במהלך יום עבודה, פוגש וינסטון ב"מיניסטריון האמת" את ג'וליה, פועלת במחלקת ייצור רומנים זעירים ופורנוגרפיה, אשר חולקת עם וינסטון את טינתה וספקותיה כלפי דרכי המפלגה. השניים מתאהבים במהרה. במהלך הקשר ביניהם, וינסטון יוצר קשר עם חבר ב"מפלגה הפנימית" בשם אובריאן, שוינסטון חושד שהוא חבר בארגון ההתנגדות החשאי "האחווה", שמטרתו היא הפלת הדיקטטורה של המפלגה והאח הגדול.
עם זאת, בהמשך מתגלה כי אובריאן הוא למעשה סוכן של משטרת המחשבות, שעקבה אחרי וינסטון במשך שבע שנים. בסופו של הספר נתפסים וינסטון וג'וליה בידי המפלגה והם מובאים אל "מיניסטריון האהבה" (הכלא של המפלגה). לאחר עינויים פיזיים ומנטליים קשים, מתוודה וינסטון על "פשעיו" כלפי המפלגה, אך עדיין אינו נשבר: גרעין האישיות הפנימי שלו ובפרט העוינות של כלפי האח הגדול, נותר כשהיה. בעקבות עקשנותו, מובא וינסטון על ידי החוקר אובריאן אל "חדר 101". בחדר זה מתעמת כל אסיר עם הדבר המפחיד אותו ביותר, במקרה של וינסטון – להיאכל בחיים על ידי חולדות. בעקבות הפוביה שלו, וינסטון בוגד בג'וליה ולאחר שמקרבים אותו לכלוב העכברושים זועק וינסטון "עשו זאת לג'וליה! לא לי!", זוהי נקודת השבירה הפסיכולוגית שלו. מכאן ואילך הוא בובה שמופעלת על ידי אובריאן, חוקרו והאדם שמחנך אותו מחדש. כל ניסיון של וינסטון לפתח מחשבה עצמאית או להביע התנגדות נכשל לאחר שוינסטון נאלץ לקבוע ש-"2 + 2 = 5", שהוא ביטוי שגוי מבחינה מתמטית שנכנס ללקסיקון כדי לייצג ציות לאידאולוגיית המפלגה בכל מחיר, גם על פני אמת ועובדות רציונליות.
בסופו של דבר, העינויים הפכו את וינסטון לחבר מפלגה צייתן, שאוהב באמת ובתמים את "האח הגדול" ונאמן לו בכל מחיר.
העברית (כתב עת)

| --- | --- |

 תדירות:  כ-4 פעמים בשנה
 מו"ל:  האקדמיה ללשון העברית
 תאריכי הופעה:  ה'תש"ה–הווה
 ISSN:  0024-1091, 2226-4914
 אתר רשמי
 
עטיפת "לשוננו לעם"
העברית הוא כתב עת לענייני השפה העברית בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, המופץ כארבע פעמים בשנה.
כתב העת פונה אל הקורא העברי המשכיל, ובכך הוא משמש מעין מקבילה עממית יותר ל"לשוננו", כתב העת המדעי לחקר הלשון העברית, גם הוא בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
היסטוריה

כתב העת החל לצאת לאור בשנת תש"ה, ועד לשנת תש"ע נקרא לשוננו לעם. קדם לו מדור שבועי בשם זה מטעם ועד הלשון שהתפרסם בשנת תרצ"ג בעיתונים "דאר היום" ו"הארץ", ובשנים תרצ"ה עד תש"ח ב"הארץ" לבדו. הקונטרס הראשון של כתב העת "לשוננו לעם", שיצא לאור בתמוז תש"ה, כלל טקסטים שהודפסו בחודשים שבט עד ניסן תש"ה במדור "לשוננו לעם" ב"הארץ".
עם עורכי כתב העת נמנו יצחק פרץ; עלי איתן ומאיר מדן; שושנה בהט, יוסף עופר, דוד טלשיר; חיים א' כהן; משה פלורנטין; לובה חרל"פ (תשע"ג–תשע"ו); אריאל שוה (תשע"ז–תשפ"ב).
בכל גיליון של "העברית" מתפרסמים מאמרים אחדים בנושאי השפה העברית. לעיתים הגיליון מוקדש לנושא יחיד, כגון חוברת נט/א-ב (תשע"א) שהוקדשה לאליעזר בן־יהודה.
חוברות מיוחדות הוקדשו לכללים שקבעה האקדמיה:
כללי הפיסוק וכללי הכתיב חסר הניקוד, לשוננו לעם, טבת תשס"ב
החלטות האקדמיה בדקדוק, לשוננו לעם, תשרי תשס"ז
כללי נטיית השם, לשוננו לעם, תש"ס-תשס"א
כללי התעתיק, העברית, תשע"ב
הערות שוליים

↑  לשוננו לעם, דואר היום, 15 ביולי 1932
לשוננו לעם, דואר היום, 11 בנובמבר 1932
לשוננו לעם, דואר היום, 30 במאי 1933
לשוננו לעם, דואר היום, 30 ביוני 1933
↑  אסתר גולדנברג, "לשוננו לעם" ב"דאר היום", שפת המדור ושפת העיתון, העברית נח, חוברת א-ב, תשס"ט-תש"ע
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מארק אליהו

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1982 (בן 42) מחצ'קלה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 סוגה:  מוזיקה עממית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  קמנצ'ה, סאז, כינור, בגלמה
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם 
 www.markeliyahu.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 אנסמבל
 
מארק אליהו (נולד ב-13 ביולי 1982) הוא נגן, מוזיקאי, מלחין, ומפיק מוזיקלי ישראלי. מנגן בעיקר בכלי קשת פרסי המכונה קמנצ'ה, ובבגלמה טורקית. יצירותיו שואבות השראה מקשת רחבה של השפעות, בהן מוזיקה יהודית, מוזיקה פרסית קלאסית, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה טורקית. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021. אליהו הישראלי השישי המושמע ביותר בספוטיפיי עם כ-1.6 מיליון מאזינים חודשיים (נכון למאי 2022).
ראשית חייו

נולד ב-1982 בדאגסטן אשר בהרי הקווקז ועלה לישראל עם הוריו בשנת 1989. אביו הוא פרץ אליהו, מעדת יהודי ההרים, נגן טאר, מוזיקולוג ומלחין בולט בתחום המוזיקה מן המזרח, זוכה פרס ראש הממשלה בשנת 2008.
מארק למד נגינה בכינור מגיל 4 אך בגיל 15 החליט לעזוב את לימודיו בבית הספר באריאל וללמוד לנגן בבגלמה ובפרט מוזיקה טורקית. לשם כך חי בביתו של המוזיקאי האירי רוס דאלי (Ross Daly) כחצי שנה ביוון, שלימדו לנגן על סאז. לאחר ששמע תקליטור של הנגן אביל אלייב החליט להקדיש את זמנו ללימוד הקמנצ'ה ותורת המוזיקה הפרסית-אזרית, ונסע לבאקו, בירת אזרבייג'ן, שם התגורר כשנתיים והיה תלמידו של אדלט וזירוב (אזרית: Ədalət Vəzirov).
בשנת 1999 חזר למשפחתו בישראל, שעברה לגור בערד. בשנה זו השתתף במופע ובאלבום ברוח המזרח בניצוח אביו ועל-פי לחניו, לצד הזמר אלים גסימוב ובתו פרגנה (Alim və Fərqanə Qasımov).
שיתופי פעולה

בשנת 2009 העלה עם אביו את הקונצרט "בין הרי קווקז להרי יהודה" בפסטיבל ישראל, בשיתוף הזמרת ביימקנום מירזויבה מאזרבייג'ן. בשנת 2010 החל להשתתף כאמן אורח בתזמורת ירושלים החדשה. בשנת 2011 שיתף פעולה עם הלהקה הברזילאית ז'וורו (Javaro) במסע הופעות בברזיל, וכן השתתף כסולן ומלחין בסדרת הקונצרטים "קזבלנקה" של התזמורת האנדלוסית הים-תיכונית.
בנוסף שיתף פעולה עם הזמרת ריטה ועיבד שירים פרסיים לאלבומה השמחות שלי (2011) והופיע איתה כסולן באו"ם וברחבי ארצות הברית. באותה שנה העלה עם אביו את המופעים "שירת היהודים ההרריים" במסגרת פסטיבל הפיוט בירושלים, "מעגלים" בפסטיבל העוד הבינלאומי, "המקאם היהודי" עם הפייטן הרב דוד מנחם בבית אבי-חי בירושלים, ואת מעגל החיים בפונטיקה הלאומית.
בשנת 2013 הלחין יצירות עבור להקת המחול "פורטל" והתזמורת האנדלוסית ירושלים ויצא עמן לסדרת הופעות. כמו כן, הופיע עם האנסמבל שלו (אנסמבל מארק אליהו), בין היתר ב"פסטיבל גיברלטר למוזיקה עולמית" (Gibraltar World Music Festival, 2013) וב"עיר המוזיקה" (Cité de la Musique) במרסיי. לצד הופעותיו, מלמד תאוריה על כלי נגינה בסגנון פרסי וכן להרכבים שלהם בבית הספר למוזיקה שורשית של מרכז דהאן, אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2014 זכה בפרס מטעם אקו"ם לתמיכה בהפקת אלבומו מן השנה החולפת - חולות (ראו להלן). נימוקי השופטים: ”יצירותיו של מארק אליהו שואבות השראה מקשת רחבה של השפעות, בהן מוזיקה יהודית מוזיקה פרסית קלאסית ומוזיקה טורקית. השימוש בכלי נגינה מיוחדים - קמנצ'ה ועוד מביאים את המאזין למסע לעבר עולם צלילי במחוזות רחוקים. החום והרגש, הגעגוע והשורשיות באים לידי ביטוי במוזיקה של אליהו, כמו גם הקשר בינו לבין אביו, המוזיקאי פרץ אליהו, החיבור בין שני הדורות של המוזיקאים מצליח לברוא מוזיקה אותנטית, מקורית לתפארת. על כל אלה החליטה ועדת הפרס להעניק למארק אליהו, את הפרס”.
חיים אישיים

נשוי לעליה ואב לשלושה, והם מתגוררים במושב אלוני אבא הסמוך לקריית טבעון.
דיסקוגרפיה > אלבומים שהוציא

2005 - קולות יהודה
בשנת 2013 הוציא לאור את האלבום חולות, בו נטל חלק גם אביו. האלבום כלל יצירות חדשות לצד קטעים נבחרים מהסרט "בלדה לאביב הבוכה", עם הזמרות אישתאר ורינת בר.
2016 - דרכים
2022 - About Love
דיסקוגרפיה > פסקול

אליהו הלחין את המוזיקה לפסקול הסרט בלדה לאביב הבוכה של הבמאי בני תורתי, וכן שיחק בו בתפקיד ראשי. עבור הפסקול זכה אליהו בפרס אופיר ובפסטיבל ירושלים לקולנוע 2012
כמו כן הלחין עבור הסרט התיעודי בגוף שלישי משנת 2010
הצגת התיאטרון תפילות פשוטות מאת עליזה עליון ישראלי.
אליהו הלחין את המוזיקה לפסקול הסדרה טהרן בשנת 2020.
ליואיס דומנק אי מונטנר

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1850 ברצלונה, ממלכת ספרד
 פטירה:  27 בדצמבר 1923  (בגיל 73) ברצלונה, ספרד
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנט גרוואסי, ברצלונה
 השכלה:  אוניברסיטת ברצלונה 
 מקצוע:  אדריכל, פוליטיקאי
 מעסיק:  אוניברסיטת ברצלונה 
 תפקיד:  member of the Congress of Deputies (5 ביוני 1901–17 באוגוסט 1905)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מפלגה:  Regionalist League
 
ליואיס דומנק אי מונטנר  (בקטלאנית: Lluís Domènech i Montaner; 21 בדצמבר 1850 – 27 בדצמבר 1923) היה אדריכל קטלאני שהשפיע רבות על סגנון המודרניסטה - תנועת האר נובו האדריכלית המקומית של ברצלונה וקטלוניה. הוא גם היה פוליטיקאי ופעל בתנועות קטלאניות לאומיות.
השכלה וקריירת הוראה

דומנש אי מונטנר נולד ברחוב אביניו (Carrer Avinyó) בברצלונה, בנם השני של פרה דומנש אי סאלו, מו"ל וכורך ספרים אמיד, ומריה מונטנר אי וילה, בת למשפחה מצליחה מקאנה דה מאר, שם למעשה חי דומנש אי מונטנר לסירוגין במהלך חייו. ברבות השנים, הפך ביתו בקאנה דה מאר למוזיאון שמתעד את חייו ועבודתיו.
לאחר שלמד פיזיקה ומתמטיקה, החל דומנש אי מונטנר ללמוד אדריכלות בברצלונה ובבית הספר לאדריכלות של הריאל אקדמיה דה בלאס ארטס דה סן פרננדו שבמדריד. הוא סיים את לימודיו בריאל אקדמיה ב-13 בדצמבר 1873.
לאחר שהשלים את לימודיו, הוא טייל ברחבי צרפת, שווייץ, איטליה, גרמניה ואוסטריה במטרה להיחשף לסגנונות אדריכליים שונים ולצבור ניסיון.
בשנת 1875, ממש עם פתיחתה של מכללת ברצלונה לאדריכלים, הצטרף אליה ליואיס דומנק אי מונטנר  כמרצה לטופוגרפיה ומינרולוגיה. יחד איתו עבד גם חברו, האדריכל ג'וזף וילאסקה. בשנת 1877 הוא היה לפרופסור ל"הכרת חומרים ויישום המדע הפיזי-כימי באדריכלות". בשנת 1899 הוא היה לפרופסור ל"קומפוזיציה אדריכלית" ומורה פרויקט.
בשנת 1900 הוא מונה למנהל המכללה לאדריכלות, ובשנים 1901–1905 הוחלף על ידי חואן טוראס אי גוארדיולה, כאשר התגורר במדריד וכיהן כסגן בקונגרס. הוא שב לתפקידו בניהול המכללה וכיהן ברציפות בין השנים 1905 ל-1920. קריירת ההוראה של דומנש אי מונטנר נמשכה 45 שנים. תחתיו עברו סטונדטים רבים שהפכו לאמני המודרניסטה הגדולים ביותר, והוא היה בעל השפעה נרחבת על סגנון האדריכלות שעיצב את פניה של קטלוניה.
עבודות אדריכליות

הבניינים בעיצובו של דומנש אי מונטנר משלבים יחדיו רציונליות מבנית וקישוטים יוצאי דופן, בהשפעות של התרבות האדריכלית ההיספנו-ערבית ושל הקימורים האופייניים לסגנון המודרניסטה. יצירותיו נחשבו אוונגרדיות בזמנן, עם השימוש בפלדה מבנית ובלבנים חשופות, והשילוב ההרמוני בין מוזאיקה, ויטראז' וקרמיקה.
כמנהל המכללה לאדריכלות הוא קידם סגנון שאומץ על ידי רבים מתלמידיו. ג'וזף פו אי קדפאל תיאר אותו בתור "אדם של תקופה מסוימת ובית ספר מסוים לאמנות, שטייל במדינות אחרות במטרה להתפתח, ואימץ אותן אל דמותו בדרך חדשנית".
בניגוד לאדריכלי מודרניסטה רבים, עיצוביו של דומנש אי מונטנר נהיו "קלים" יותר לאורך השנים; הוא הפחית את כמות החומר הבנוי, תוך ששמר על האלמנטים הקישוטיים במרכז.