stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזנה מ. סולטר
ראש העיר הראשונה

סולטר נבחר לראשות העיר של ארגוניה ב-4 באפריל 1887. תוצאות הבחירות באה לה כהפתעה, משום ששמה הוצב בקלפי בתור מתיחה על ידי קבוצה של גברים שביקשו להשפיל נשים פעילות פוליטית, ובכך להרתיע אותן מהשתתפות בממשל. משום שעל פי החוקים המקומיים לא היה על המועמדים להכריז על עצמם באופן פומבי לפני יום הבחירות, סולטר בעצמה לא ידעה שהיא מועמדת לפני שהקלפיות נפתחו. כאשר, ביום הבחירות עצמו, היא הסכימה לקבל על עצמה את התפקיד אם תיבחר, ארגון הנשים הנוצריות נטשו את המועמד בו תמכו עד לאותו היום, והצביעו עבור סולטר בהמוניהן. בנוסף, יו"ר המפלגה הרפובליקנית המקומית שלח משלחת אליה הביתה כדי לוודא שבכוונתה לכהן, וכשקיבלו תשובה חיובית, גם הרפובליקנים הצביעו עבורה, וכך היא זכתה בבחירות עם רוב של שני שלישים.
על אף שהקדנציה שלה הייתה נטולת אירועים מיוחדים, הבחירות עוררו עניין בעיתונות הלאומית, וכן ויכוח ציבורי לגבי הכדאיות של ערים אחרות ללכת בדרכה של ארגוניה ולבחור בנשים לתפקידים ציבוריים. התגובות של הציבור נעו בין התנגדויות ל"ממשל התחתוניות" לבין גישה של "נחכה ונראה".
באחת מאספות מועצת העיר הראשונות בניהולה של סולטר נכח כתב מעיתון New York Sun, אשר שיבח את הענייניות שלה והמקצועיות שלה, ואת היכולות הפרלמנטריות שלה. עם זאת, הוא גם טרח לציין את צבע שמלתה וסגנון הכובע לראשה. סקירות אחרות של בחירתה לראשות העיר הגיעו למקומות רחוקים כמו עיתונים בשוודיה ודרום אפריקה. כפיצוי על שנה של שירות בתפקיד, סולטר קיבלה דולר אחד. לאחר שנה בתפקיד (קדנציה מלאה), היא החליטה לא לעמוד שוב בבחירות.
המשך חייה

בעקבות שירותה כראש העיר, סולטר ומשפחתה המשיכו לחיות בארגוניה, עד שנת 1893, כאשר בעלה רכש קרקע באוקלהומה, ב"רצועת הצ'רוקי" - שטח שנגזל מאומת הצ'רוקי על ידי ממשלת ארצות הברית כדי למכרו למתיישבים לבנים, באירוע "קדחת האדמה" הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. עשר שנים לאחר מכן, הם עברו לאוגוסטה, אוקלהומה, שם לואיס פתח משרד עריכת דין והקים את העיתון Headlight.
הם בסופו של דבר הצטרפו למתיישבים בכרמן, אוקלהומה. בעקבות מותו של לואיס בשנת 1916, סולטר עברה לנורמן, אוקלהומה, שם בתה הצעירה למדה, באוניברסיטת אוקלהומה. היא חייה שם עד סוף ימיה, ועל אף שנותרה פעילה בנושאים פוליטיים וחברתיים, לא עמדה שוב לבחירות לתפקיד ציבורי.
מותה

סולטר נפטרה בנורמן, אוקלהומה, שבועיים לאחר יום הולדתה ה-101, ונקברה בבית העלמין בארגוניה, לצד בעלה.
הנצחה

בשנת 1933, הוצב לוח ארד לכבודה בכיכר ציבורית בארגוניה, המכבד אותה בתור ראש העיר הראשונה בארצות הברית.
הבית בו היא התגוררה בתקופת כהונתה כראשת העיר נוסף להרשמה הלאומי של מקומות היסטוריים בחודש ספטמבר 1971.
הערות שוליים

↑  Koerth-Baker, Maggie. "Why We Don't Know How Much Sexism Is Hurting Clinton's Campaign". fivethirtyeight.com.
1 2 3 4 5 6  Billington, Monroe (Autumn 1954). "Susanna Madora Salter – First Woman Mayor". kancoll.org.
1 2  "Susanna Madora Salter". Emily Taylor Center for Women & Gender Equity website.
1 2  Weatherford, Doris. Women in American Politics: History and Milestones. SAGE Publications, 2012, p. 240.
1 2  "Susanna Madora Salter profile". emilytaylorcenter.ku.edu.
↑  "Salter House". National Register of Historic Places.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6hf8mpd 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סוזנה מ. סולטר".
ביתה של סוזנה סולטר בארגוניה, קנזס.
גביע דייוויס 1951

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  1951 
 מספר תחרות:  40 
 מדינות משתתפות:  26
 עיר מארחת:  סידני (משחק על התואר)
 זוכה:  אוסטרליה (9)
 
 → גביע דייוויס 1950 גביע דייוויס 1952 ← 
 
גביע דייוויס 1951 הייתה התחרות ה-40 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 26 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה ארצות הברית ניצחה את שוודיה.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 בדצמבר 1951 בסידני, אוסטרליה. נבחרת אוסטרליה ניצחה את נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 2:3. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-9 בסך הכל.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

בית הזה כלל 5 נבחרות כולל יפן שחזרה להשתתף בתחרות. היא הפסידה לארצות הברית במשחק המוקדם.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | ריי, ארצות הברית, דשא | ריי, ארצות הברית, דשא |  |  |  |  |
|  |  ארצות הברית ארצות הברית | 5 |   |  |  |  |
|  |  מקסיקו מקסיקו | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |
|  |  |  |   |  |   ארצות הברית ארצות הברית | 5 |
|  |  |  |   |   |   קנדה (1921-1957) קנדה | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |   |   |  |  |
|  |   קובה קובה | 0 |   |   |  |  |
|  |    קנדה (1921-1957) קנדה | 5 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 21 קבוצות, כולל ברזיל, הפיליפינים, מצרים ודרום אפריקה. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 14-19 ביוני | רבע הגמר 14-19 ביוני | רבע הגמר 14-19 ביוני |  |  | חצי הגמר 13-19 ביולי | חצי הגמר 13-19 ביולי | חצי הגמר 13-19 ביולי |  |  | משחק הגמר 27-29 ביולי | משחק הגמר 27-29 ביולי | משחק הגמר 27-29 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא | סקרבורו, בריטניה, דשא |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 0 |   |   | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
| נורדווייק, הולנד, חימר | נורדווייק, הולנד, חימר | נורדווייק, הולנד, חימר | נורדווייק, הולנד, חימר |   |   |  |  הפיליפינים הפיליפינים | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הפיליפינים הפיליפינים | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הולנד הולנד | 1 |   |   |   |   |   |   |   | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 5 |  |  |
|   | קלן, גרמניה המערבית | קלן, גרמניה המערבית | קלן, גרמניה המערבית | קלן, גרמניה המערבית | קלן, גרמניה המערבית |   |   |   |   |   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 0 |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 3 |   |   | מינכן, גרמניה המערבית | מינכן, גרמניה המערבית | מינכן, גרמניה המערבית | מינכן, גרמניה המערבית | מינכן, גרמניה המערבית |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
| מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |   |   |  |  איטליה איטליה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  פולין פולין | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק בין מנצחי הבתים

המשחק בין מנצחי הבתים התקיים במלבורן, אוסטרליה, במהלך 15-13 בדצמבר 1951. נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת שוודיה עם התוצאה 0:5.
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| אוסטרליה   אוסטרליה   3 | אוסטרליה   אוסטרליה   3 | סידני, אוסטרליה   28-26 בדצמבר 1951  דשא | סידני, אוסטרליה   28-26 בדצמבר 1951  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | אוסטרליה | מרווין רוז |  | 3 | 4 | 7 |  |  |
| 1 | ארצות הברית | ויק סיישס |  | 6 | 6 | 9 |  |  |
| 2 | אוסטרליה | פרנק סג'מן |  | 6 | 6 | 4 | 6 |  |
| 2 | ארצות הברית | טד שרודר |  | 4 | 3 | 6 | 4 |  |
| 3 | אוסטרליה | קן מקגרגור/פרנק סג'מן |  | 6 | 9 | 6 |  |  |
| 3 | ארצות הברית | טד שרודר/טוני טרברט |  | 2 | 7 | 3 |  |  |
| 4 | אוסטרליה | מרווין רוז |  | 4 | 11 | 5 |  |  |
| 4 | ארצות הברית | טד שרודר |  | 6 | 13 | 7 |  |  |
| 5 | אוסטרליה | פרנק סג'מן |  | 6 | 6 | 6 |  |  |
| 5 | ארצות הברית | ויק סיישס |  | 4 | 2 | 2 |  |  |
עייתרון

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 גובה:  630 מטרים
 קואורדינטות:  33°07′00″N 35°28′00″E﻿ / ﻿33.116666666667°N 35.466666666667°E﻿ / 33.116666666667; 35.466666666667 
 he
 
עייתרון (בערבית: عيترون, בתעתיק מדויק: עיתרון) הוא כפר לבנוני בנפת בינת ג'בייל, במרחק כ-125 ק"מ מביירות. הכפר ממוקם קרוב לגבול ישראל-לבנון, ומשקיף על היישובים אביבים ומלכיה. הגידולים החקלאיים באזור כוללים: גפן, עצי רימון, תאנים, תפוחים, סומאק, וגרגרי בר שונים.
מקור שמו של הכפר הוא איטרומה, שפירושו "הריח היפה".
היסטוריה

בשנת 1596, המקום הופיע ברישומי המס העות'מאניים ככפר בשם עייתרון, ששייך לתת-המחוז (נאחייה) תִּבְּנִין במחוז (ליוואא) צפת, עם אוכלוסייה של 91 משפחות ו-15 רווקים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מיסים על מוצרים חקלאיים, כגון חיטה, שעורה, עיזים וכוורות, בנוסף ל"הכנסות מזדמנות" וסכום קבוע; סך של 14,570 אקצ'ה.
ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1875 ותיאר אותו ככפר עם 200 מתואלים.
בשנת 1881 תיארה מפת הקרן לחקר ארץ ישראל "כפר גדול, בנוי מאבן, המכיל 400 מוסלמים, הממוקם ליד ואדי, עם זיתים, גנים ואדמות עיבוד. מים מבריכה גדולה ומבורות מים".
היסטוריה > המערכה ברצועת הביטחון

במהלך המערכה ברצועת הביטחון בשנים 1985–2000 היה הכפר חלק מרצועת הביטחון בדרום לבנון. כ-20 חיילי צבא דרום לבנון נחטפו על ידי חזבאללה בשנה האחרונה של המלחמה.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

במהלך מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, ב-16 ביולי, נהרגו 12 אזרחים ממשפחת אַ֫חְ'רַס, בהם 7 אזרחים קנדים, כאשר ביתם נהרס בתקיפות אוויריות ישראליות. ב-18 ביולי נהרגו 9 אזרחים ממשפחת עוואדה לאחר תקיפות אוויריות של ישראל על בתיהם. ב-19 ביולי נהרגו 6 אזרחים ו-8 נפצעו מפגיעות ישראליות, בזמן שניסו להימלט מעייתרון. בסך הכול איבד הכפר 41 תושבים במלחמה.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

בשנת 2024 התחוללו קרבות בכפר במסגרת התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל. לפי ניתוח תצלומי לוויין שנערך בדצמבר 2024, במהלך המלחמה נהרסו לחלוטין כ-11% מהמבנים בכפר (145 מבנים מתוך 1,312), וכ-5% נהרסו חלקית (71 מבנים).
אוכלוסייה

אוכלוסיית הכפר הוערכה ב-20,000 בשנת 2002. עם זאת, מספר התושבים בפועל נחשב כיום גבוה משמעותית. כ-45% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 30 וגודל המשפחה הממוצע הוא 6–7 נפשות.
כלכלה

רוב המשפחות תלויות בחקלאות כמקור ההכנסה העיקרי שלהן. במהלך השנים 1978 עד 2000, הכפר קיבל תזרים מזומנים משמעותי מגיוס כספים לצבא דרום לבנון.
דיור ותשתיות

בעייתרון מתגוררים התושבים בכ-1,300 בתים. התשתיות החיוניות של הכפר, כולל רשתות החשמל והתקשורת, החלו להתפתח באופן משמעותי בשנת 1964. השיפורים בתקשורת נמשכו עם הקמת מרכזיית טלפון בשנת 2005, שמספקת קישוריות לרשת הטלפונים הראשית של לבנון. למרות הנזקים שנגרמו לתשתיות אלה במהלך מלחמת לבנון השנייה, הן שוחזרו במלואן.
בתקופת הכיבוש הישראלי בלבנון, התושבים זכו לאספקת מים ראויים לשתייה דרך בארות מים שנקדחו על ידי ישראל. כיום, מקור המים העיקרי בכפר הוא איסוף מי גשמים, הנאגרים במאגרים פרטיים וציבוריים.[דרוש מקור]
שירותים ממשלתיים וחברתיים

בכפר יש חמישה בתי ספר, שניים ציבוריים ושלושה פרטיים. בתי הספר הציבוריים כוללים בית ספר יסודי וחטיבת ביניים, לומדים בהם 250 תלמידים, ויש בהם אחוז גבוה יותר של תלמידות, במיוחד בחטיבת הביניים. בתי הספר הפרטיים בכפר כוללים בית ספר יסודי ושתי חטיבות ביניים, ולומדים בהם 570 תלמידים. בכפר יש מרכז בריאות אחד, המופעל על ידי משרד הרווחה. מועצת העירייה של הכפר הוקמה בשנת 1961.
צמחייה

האזור עשיר בעשבי בר, פרחים ופטריות. נפוצים במיוחד הם פרח הפרג האדום, צלפי בר וגדילן.
הערות שוליים

↑  From personal name, according to Palmer 1881, p. 66
↑  "Source: civilsociety-center.org" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2020-07-28.
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 179
↑  Note that Rhode, 1979, p. 6 (אורכב 20.04.2019 בארכיון Wayback Machine) writes that the register that Hütteroth and Abdulfattah studied was not from 1595/6, but from 1548/9
↑  Guérin, 1880, p. 373
↑  Conder and Kitchener, 1881, SWP I, p. 201
↑  HRW, 2007, pp. 98-100
↑  HRW, 2007, pp. 100-101
↑  HRW, 2007, pp. 153-155
↑   ציוץ של Ben Tzion Macales ברשת החברתית אקס (טוויטר), "עיתרון... אחוז ההרס בכפר: כ-16%", 11 בדצמבר 2024
גנבה מקוונת של אמצעי תשלום

גנבה מקוונת של אמצעי תשלום (נקראת גם בשמות "סקימינג" או "Formjacking") היא סוג של הונאה באינטרנט, בה נגנב למעשה כל המידע הקשור לאמצעי התשלום של הלקוח, בדרך כלל כרטיס אשראי. הגנבה מתבצעת באמצעות הזרקת קוד זדונית לדף התשלום, והפעלת סקריפט שגונב את הפרטים של אמצעי התשלום.
המונח "skimming" תיאר בעבר את העתקת הפס המגנטי מכרטיס מגנטי אחד לכרטיס אחר על ידי עובד בחנות, שהיה משתמש בו לאחר מכן כדי לבצע רכישת מוצרים. המונח "web skimming" מתאר גנבה מקוונת של פרטי אמצעי התשלום, ללא צורך בגישה פיזית לכרטיס עצמו.
בדו"ח של סימנטק משנת 2019 נטען כי כ-4,800 אתרי מסחר אלקטרוני נפגעים מדי חודש בתקיפה כזו.
בשנת 2018 נגנבו בשיטה זו פרטי כרטיס אשראי של 380,000 לקוחות מהאתר של בריטיש איירווייז. הקוד שהוזרק לדפי התשלום ניתב את פרטי כרטיסי האשראי לאתר אינטרנט בשם baways.com, אשר נראה בעיניי הלקוחות כאחד מאתרי החברה. מתקפות דומות התרחשו באתרי סחר אלקטרוני נוספים, בהם "בסט ביי", "סירס", דלתא איירליינס ו"טיקטמאסטר".
תוכנת Magecart

קבוצות תקיפה נוהגות להזריק קוד זדוני לאתרי מסחר אלקטרוני כדי לגנוב את פרטי אמצעי התשלום. התוכנה הנפוצה להזרקת קוד מסוג זה נקראת Magecart.
בשנת 2017 דיווחה חברת האבטחה DefenseCode כי חנויות וירטואליות שמשתמשות במערכת המסחר האלקטרוני של מג'נטו חשופות לגנבה מקוונת של אמצעי תשלום באמצעות Magecart. מספר אתרים שהשתמשו במג'נטו כבר נפגעו מתקיפה כזו, בהם חברת Newegg (אנ') המשווקת מחשבים וחומרה, ואתר האינטרנט InfoWars (אנ').
הגנה

חברות אבטחת מידע מספקות כיום מערכות בגנה מפני גנבה מקוונת של אמצעי תשלום. כמו כן, חלק מהשיטות המקובלות באבטחת מידע יכולות לספק הגנה מפני תקיפה כזו, בהן הערכת ספק, הקשחת שרתים, בקרת גישה ובדיקת חדירות חיצונית. בנוסף, פעולות כמו החלת מדיניות אבטחת תוכן ובדיקת תקינות משאבים (אנ') יכולות למנוע שינויי סקריפט זדוניים.
הערות שוליים

↑  Symantec’s 2019 Internet Security Threat Report, באתר חברת סימנטק (באנגלית) (ארכיון).
↑  שירות כלכליסט, בריטיש איירווייז חשופה לקנס של 230 מיליון דולר בשל גנבת מידע, באתר כלכליסט, 8 ביולי 2019.
↑   אמיתי זיו, סורס דיפנס מגייסת 10 מיליון דולר כדי להגן על אתרים מרכיבי צד שלישי, באתר TheMarker‏, 26 בספטמבר 2018.
שבלול (אלבום)

שבלול הוא שם אלבומם המשותף של אריק איינשטיין ושלום חנוך שיצא ב-1970, ומבוסס על סרט הקולנוע "שבלול". האלבום נחשב לאחד מאלבומי הרוק הראשונים שיצאו בישראל.
זהו אחד האלבומים המצליחים ביותר של איינשטיין ואחד האלבומים הישראליים המוערכים והחשובים בכל הרוק הישראלי. הוא דורג במקום החמישי ברשימת "100 האלבומים הישראליים הטובים ביותר" של ידיעות אחרונות. הוא נבחר ל"אלבום הישראלי האהוב ביותר בכל הזמנים" על ידי הקהל בדירוג שערכו עיתון מעריב, רשת ג' ואתר האינטרנט Mako. יואב קוטנר תיאר אותו בתור "יצירת מופת ונקודת ציון חשובה בהיווצרות הרוק הישראלי".
רקע

שלום חנוך הלחין את כל שירי האלבום, וכתב את המילים לרובם. שירים רבים מהאלבום הפכו ללהיטים, בהם "אבשלום" (מילים: יהונתן גפן וחבורת לול), "למה לי לקחת ללב" (מילים: חנוך ואיינשטיין), "מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר" (חנוך) ונעימת "שבלול". האלבום כולל שירים שנכללו בסרט "שבלול", בחלקם בגרסאות שונות. באלבום גם נכלל הקטע האוונגרדי "שונות", שכולל חיקויים ומחוות למחזות ודמויות מוכרות מאותה תקופה.
את איינשטיין ושלום חנוך מלווים חברי להקת "הצ'רצ'ילים": חיים רומנו ורוב הקסלי, מיקי גבריאלוב ועמי טרייבטש, וכן יעקב נגר, אהרל'ה קמינסקי, שמוליק ארוך ונעם שריף.
על פי הנעימה "שבלול" שבאלבום כתב איינשטיין את מילות השיר "ברלה צא", שהקליט עבור אלבומו "שירי ילדים" מ-1971. השיר נכלל גם באלבומו "יסמין". השיר "מה שיותר עמוק יותר כחול" מתוך האלבום נהפך ב-1976 ליצירה באורך תשע דקות שפתחה את האלבום "סוף עונת התפוזים" של להקתו של חנוך, "תמוז".
לשירי האלבום נעשו מספר גרסאות כיסוי מפורסמות. אלבומם של רוקפור "בחזרה לשבלול" הוא אלבום מחווה לאלבום (ב"אף על פי שהוא מכיל גם שירים מתוך האלבומים פוזי ופלסטלינה). להקת זקני צפת פרצה לתודעה הציבורית עם גרסת כיסוי בסגנון פאנק רוק לשיר "מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר".
האלבום יצא לראשונה במהדורת דיסק ב-1988. ב-2004 יצא במהדורה שכללה מאסטרינג חדש ושלושה קטעי בונוס: גרסאות באנגלית לשלושה משירי האלבום. ב-2018 יצאה מהדורה מחודשת של האלבום, כאשר החידוש העיקרי היה ששירי האלבום נלקחו מסרטי ההקלטה המקוריים שלהם, ולא הומרו מתקליט כמו במהדורות הקודמות. המהדורה יצאה במסגרת המארז "אריק איינשטיין: שיר שחלמתי" של חברת פונוקול.
רשימת רצועות

מילות השירים נכתבו על ידי שלום חנוך (למעט היכן שמצוין אחרת), המוזיקה לשירים הולחנה על ידי שלום חנוך (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר  |   | 3:36 |
| 2. | אבשלום  | יהונתן גפן וחבורת לול | 4:07 |
| 3. | לילה של כוכבים  | אריק איינשטיין | 3:34 |
| 4. | קח לך אישה  |   | 3:58 |
| 5. | שבלול (נעימה)  |   | 2:46 |
| 6. | אל תוותרי עליי  |   | 4:08 |
| 7. | אני שר  |   | 3:36 |
| 8. | למה לי לקחת ללב  | אריק איינשטיין ושלום חנוך | 4:55 |
| 9. | מה שיותר עמוק יותר כחול  |   | 2:46 |
| 10. | טוב לי  |   | 2:46 |
| 11. | שונות (מערכונים)  | חבורת לול | 3:52 |
| 12. | הבלדה על יואל משה סלומון  | יורם טהרלב | 3:33 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 43:33 |
רשימת רצועות > קטעי בונוס ממהדורת 2004

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 13. | Time After Time (אל תוותרי עלי)  | 3:36 |
| 14. | Oh Me (טוב לי)  | 2:45 |
| 15. | Shout (אני שר)  | 2:50 |
| משך כולל: | משך כולל: | 52:50 |
משתתפים

אריק איינשטיין - שירה
שלום חנוך - שירה, הפקה מוזיקלית, מלחין, מעבד ראשי, קולות רקע, גיטרה אקוסטית
משתתפים > הצ'רצ'ילים

חיים רומנו - גיטרה חשמלית ואקוסטית
רוב הקסלי - גיטרה חשמלית ואקוסטית
מיקי גבריאלוב - ניהול הקלטה, גיטרה בס
עמי טרייבטש - תופים
משתתפים > משתתפים נוספים

יעקב נגר - פסנתר והאמונד
אהר'לה קמינסקי - תופים וטמבורין ב"אבשלום" וב"למה לי לקחת ללב"
שמוליק ארוך - גיטרה בס ב"אבשלום" וב"למה לי לקחת ללב"
ממלו גאיטנופולוס - חליל
נעם שריף - עיבוד מיתרים ב"אבשלום"
צבי שיסל - מפיק
אלונה איינשטיין - צילומים
דוד טרטקובר - עיצוב עטיפה
שאינם יודעים דבר (תנועה)

| --- | --- |

דמותו האידיאלית של האזרח המשתייך לתנועת שאינם יודעים דבר
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1845–1860 (כ־15 שנים) 
 
שאינם יודעים דבר (באנגלית Know Nothing) הייתה תנועה נייטיביסטית פוליטית אמריקנית אשר פעלה במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19. התנועה ניזונה מהפחדים של קבוצות בקרב האמריקנים שמהגרים איריים קתוליים, שנחשדו כעוינים לערכי היסוד האמריקניים וכנשלטים על ידי האפיפיור ברומא, עומדים להשתלט על המדינה.
עיקר פעילות התנועה הייתה בשנים 1854 עד 1856, והיא פעלה לצמצם את ההגירה ואת האזרוח, אם כי מאמצים אלו זכו להצלחה מועטה. היו לתנועה מעט מנהיגים בולטים, ובין חברי התנועה, שכמעט כולם היו פרוטסטנטיים (למעט ציר בית הנבחרים היהודי מפילדלפיה לואיס צ'ארלס לוין), ובאו בעיקר מהמעמד הבינוני, הייתה מחלוקת רצינית בנושא העבדות. בסופו של דבר, בהגיע מועד הבחירות לנשיאות ארצות הברית של שנת 1860 הצטרפו רובם למפלגה הרפובליקנית.
התנועה נוסדה בניו יורק ב-1843 כמפלגה הרפובליקנית האמריקנית. היא התפשטה למדינות נוספות כמפלגה האמריקנית הנייטיביסטית (באנגלית: Native American Party, כלומר של ילידי המקום) והפכה למפלגה לאומית ב-1845. ב-1855 שנתה המפלגה את שמה למפלגה האמריקנית. מקור הביטוי "אינם יודעים דבר" היה בארגון החשאי למחצה של המפלגה. כשחבר במפלגה נשאל על פעולותיה, הוא היה אמור לענות "אינני יודע דבר".
היסטוריה > הגורמים הנסיבתיים

ההגירה במספרים גדולים של איריים וגרמנים קתולים לארצות הברית בתקופה שבין 1830 ל-1860 הפכה את הבדלי הדת בין קתולים לפרוטסטנטים לנושא פוליטי. המתחים שיקפו עימותים אירופיים בין קתולים לפרוטסטנטים. אלימות התפרצה מדי פעם על רקע בחירות.
אף על פי שהקתולים טענו כי פוליטית הם בלתי תלויים בכמרים, האשימו הפרוטסטנטים שהאפיפיור פיוס התשיעי דיכא את המהפכות הליברליות של 1848 וכי הוא מתנגד לעקרון חירות האדם ולדמוקרטיה. חששות אלו העצימו תאוריות קשר בנוגע לתוכניותיו כביכול של האפיפיור להכפיף את ארצות הברית למרותו באמצעות גל הגירה מתמשך של קתולים הנשלטים על ידי בישופים איריים שנבחרו אישית על ידי האפיפיור ולכן מצייתים להוראותיו. ב-1849 יסד אדם בשם צ'ארלס ב. אלן בניו יורק אגודת סתרים שהמצטרפים אליה היו חייבים להישבע שבועת סתרים וכינוייה "המסדר של הדגל זרוע הכוכבים". היא הפכה לגרעין של קבוצות במפלגה האמריקנית.
פחד מההגירה הקתולית הובילה לאי שביעות רצון מהמפלגה הדמוקרטית, שמנהיגותה כללה באזורים רבים קתולים אירים אמריקניים. פעילים הקימו קבוצות חשאיות, תיאמו את ההצבעות והטילו את כובד משקלם מאחורי מועמדים שהיו אוהדים למטרתם. כשנשאלו לגבי ארגונים חשאיים אלו, היו החברים אמורים לענות "איני יודע דבר", דבר שהוביל לכינויים העממי "שאינם יודעים דבר". תנועה זו זכתה בבחירות בערים ראשיות משיקגו ועד בוסטון ב-1855, כמו גם בתפקיד מושל מדינת מסצ'וסטס ובבחירות לבית הנבחרים של מדינה זו.
היסטוריה > הידרדרות

המפלגה הידרדרה במהירות בצפון ב-1855 ו-1856. בבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1856 היא הייתה מפולגת על נושא העבדות. סיעה אחת תמכה במועמדותם של מילרד פילמור לנשיא ואנדרו ג'קסון דונלסון (Andrew Jackson Donelson) לסגן הנשיא, שזכו בסך הכל בשמונה האלקטורים של מרילנד וב-23% מסך הקולות. פילמור לא זכה במספיק קולות בפנסילבניה על מנת לחסום את כניסתו של ג'יימס ביוקנן לבית הלבן. רוב המתנגדים לעבדות מקרב חברי המפלגה האמריקנית הצטרפו למפלגה הרפובליקנית לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית החליט על פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד מעורר המחלוקת. האגף שתמך בעבדות במפלגה האמריקנית היה עדיין חזק בבחירות ברמה המקומית או ברמת המדינה בכמה ממדינות הדרום, אך בהגיע הבחירות לנשיאות של 1860 הם כבר לא היו תנועה פוליטית לאומית משמעותית.
כמה היסטוריונים טוענים כי החברים בתנועת "שאינם יודעים דבר" בדרום היו שונים לחלוטין מהחברים במדינות הצפון, וכי הונעו בעיקר על ידי תמיכה שמרנית בשמירה על האיחוד עם מדינות הצפון יותר מאשר על ידי נייטיביזם או אנטי-קתוליות. רוב החברים בתנועה בדרום היו ויגים זקנים שחששו הן מהתמיכה הקיצונית בעבדות של המפלגה הדמוקרטית ומהתחזקותה של המפלגה הרפובליקנית המתנגדת לעבדות בצפון. בלואיזיאנה ובמרילנד גייסו שאינם יודעים דבר קתולים לשורותיהם. עם זאת, ההיסטוריון מייקל פ. הולט (Michael F. Holt) טוען כי "תנועת שאינם יודעים דבר צמחה במקור בדרום מאותן הסיבות שהיא התפשטה בצפון; נייטיביזם, אנטי-קתוליות, ועוינות כלפי הפוליטיקאים שלא הגיבו לבקשות מהם; לא בשל תמיכה שמרנית באיחוד". הוא מצטט את ויליאם ב. קמבל (William B. Campbell), המושל לשעבר של טנסי, שכתב בינואר 1855, "נדהמתי מהתמיכה הנרחבת בעקרונותיהם; נייטיביזם ואנטי-קתוליות – היא משתלטת בכל מקום".
מעטים מבין החברים בתנועה היו עשירים: רובם היו פועלים או חוואים זעירים שעבודתם ואורח חייהם היו מאוימים על ידי כוח העבודה הזול והתרבות הבלתי מוכרת של המהגרים החדשים. התנועה זכתה בניצחונות מפתיעים בבחירות במדינות הצפון ב-1854, כשהם משתלטים על בית הנבחרים של מסצ'וסטס וזוכים ל-40% מהקולות בפנסילבניה. אף על פי שמרבית המהגרים החדשים התגוררו בצפון, הכעס והטינה נגדם היו לאומיים, והמפלגה האמריקנית הצליחה היטב גם בבחירות בדרום, כשהיא מושכת לצדה את קולותיהם של ויגים דרומיים לשעבר. אבל בשנות ה-50 של המאה ה-19 לא הייתה אף מפלגה מסוגלת להתעלם מנושא העבדות. ב-1855 התפצלה המפלגה לסיעה צפונית (המתנגדת לעבדות) ולסיעה דרומית (התומכת בעבדות). מיד לאחר פיצול זה העבירו מצביעים רבים את קולותיהם למפלגה חדשה אחרת, כזו ששילבה רבים מהמאפיינים של הוויגים עם מדיניות ההתפשטות מערבה, וחלוקה חופשית של קרקעות. הייתה זו המפלגה הרפובליקנית שנוסדה ב-1854.
השימוש במונח

המונח "שאינם יודעים דבר" זכור כיום יותר מאשר המפלגה עצמה. בסוף המאה ה-19 קראו הדמוקרטים לרפובליקנים "שאינם יודעים דבר" על מנת להבטיח את קולותיהם של הקתולים. מאז תחילת המאה ה-20, המונח הוא הכפשה פרובוקטיבית, המרמזת כאילו היריב הוא נייטיביסט ובור. מאמר המערכת הראשי של הניו יורק טיימס מיום ראשון ה-20 במאי 2007 המתייחס לחוק ההגירה המוצע התייחס ל"דור זה של אלו שאינם יודעים דבר".
מצע

המצע של המפלגה האמריקנית קרא, בין השאר, ל:
הגבלות חמורות על ההגירה, בייחוד ממדינות קתוליות.
הגבלת משרות פוליטיות רק לאמריקנים שנולדו בארצות הברית.
הארכת משך הזמן לקבלת אזרחות למהגר חדש ל-21 שנים.
הגבלת משרות של מורים בבתי הספר הציבוריים לפרוטסטנטים בלבד.
חובת קריאה בביבליה מדי יום בבתי הספר הציבוריים.
הגבלת מכירת משקאות אלכוהוליים.
בתרבות

המפלגה האמריקנית הוצגה בסרט כנופיות ניו יורק משנת 2002, כמי שהונהגה על ידי דניאל דיי-לואיס כוויליאם "ביל הקצב" קטינג (William "Bill the Butcher" Cutting), הגרסה הבדיונית של מנהיג התנועה האמיתי ויליאם פול (William Poole). שאינם יודעים דבר שיחקו תפקיד בולט ברומן ההיסטורי "שמאן" (Shaman) של הסופר היהודי נוח גורדון.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה בריטניקה
↑  Holt The Rise and Fall of the American Whig Party, p. 856.
↑  p. 432 Out of Many A History of the American People
↑  The Immigration Deal," New York Times, May 20, 2007, archive
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585481905171  LCCN: n2004084414  VIAF: 147716935   WorldCat (עם VIAF): 147716935 
פוסטר בחירות של פילמור/דונלסון