stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קניין על פרשת דרכים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חנוך דגן 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות משפטית 
 נושא:  דיני קניין 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת רמות – אוניברסיטת תל אביב
 מקום הוצאה:  תל אביב-יפו 
 תאריך הוצאה:  2005 
 מספר עמודים:  607 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  965-274-405-0
 הספרייה הלאומית:  002502976
 
קניין על פרשת דרכים הוא ספר מאת חנוך דגן, המקיף את הסוגיות המשפטיות והפילוסופיות בדיני קניין.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2005, בהוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב.
הספר זכה לאזכור רב בספרות המקצועית ובמאות פסקי דין, בהם פסקי דין רבים של בית המשפט העליון.
הספר

הספר מחולק לשבעה חלקים:
החלק הראשון מהווה מעין מבוא המציג את הדילמות המרכזיות הקיימות בדיני הקניין.
החלק השני עוסק בתיאוריות השונות בבסיס מושג ה'קניין'.
החלק השלישי עוסק ההפקעה; הלגיטימיות של ההפקעה וסוגיית הפיצוי הראוי.
החלק הרביעי עוסק ב'תחרות זכויות' על הזכות הקניינית.
החלק החמישי עוסק בנכסים משותפים.
החלק השישי עוסק בבתים משותפים
החלק השביעי עוסק בבעלות הקניינית של בני זוג בנכסיהם, במהלך חיי הנישואין ולאחריהם.
סוף הספר מכיל מעין 'אחרית דבר'.
הספר אינו כולל אף התייחסות לבעלי חיים, אף על פי שהחוק הישראלי מגדיר אותם כ"קניין" של בעליהם. דגן נימק זאת בכך ש"אפשר גם לקבוע שבעלי חיים לא ייחשבו לקניין... בשאלה מה צריך להיות נשוא לזכויות קניין, צריכים להנחות אותנו שיקולים נורמטיביים וערכיים...'שרירות הבעלים' אינה מוחלטת כשמדובר בחיות..."
ביקורת

יהושע ויסמן תיאר בביקורת על הספר:
 ”אמרתי ספר זה הוא 'לא רגיל', וזאת מכיוון שלהבדיל מספרי משפט
אחרים היוצאים לאור בארץ, אשר מחבריהם בוחנים ומנתחים את הוראות החוק
והפסיקה מבעד לעדשת המיקרוסקופ, דגן משקיף בספרו הנוכחי על הוראות החוק
והפסיקה, בנושאים שבהם הוא דן, ממעוף הציפור. עניינו של דגן אינו בניתוח
דקדקני של הוראה זו או אחרת מתחום דיני הקניין. מבטו מכוון אל מגמות היסוד
הבאות לידי ביטוי בהוראות הדין, אל התאוריות שבבסיס הוראות החוק ואל
העקרונות שהנחו את המחוקק או את השופט, בבואם להכריע בנושאים קנייניים.”
ד"ר אמנון להבי תיאר בביקורת על הספר:
”בספרו 'קניין על פרשת דרכים' מבקש חנוך דגן להבנות את המושג ״ קניין" על בסיס תפיסת משפט 'ריאליסטית, פלורליסטית וליברלית', ולגזור באמצעותה חשיבה־מחדש על הדוקטרינות המסדירות את ההיבטים השונים של דיני הקניין בישראל”
הבלשן רוביק רוזנטל מציין ביטויים שחודשו בספר דוגמת 'יעילות לכתחילית' ו'יעילות בדיעבדית', אשר יוצרים מעין "שפה דגנית".
הערות שוליים

↑  לדוגמה
1. יהושע ויסמן, דיני קניין: זכויות קדימה ופרקי משכון (2014)
2. דניאל פרידמן, אלרן שפירא בר-אור, דיני עשיית עושר ולא במשפט (כרך א, מהד' 3, 2015)
3. אמל ג'אברין, דיני מסחר אלקטרוני צרכני (2015)
4. שיתוף נכסים (חוק לישראל בעריכת נחום רקובר, 2009)
5. דפנה ברק-ארז, משפט מינהלי (כרך ב, 2010)
↑  לדוגמה
1. עתמ 2775/01 שרגא ויטנר נ' הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה "שרונים", ס(2) 230
2.עא 3015/06 מדינת ישראל נ' פנינה פינקלשטיין
3. עעמ 4955/07 הוועדה המקומית לתכנון ולבניה רעננה נ' קרן תורה ועבודה, סד(2) 353
4. עא 10064/02 "מגדל" חברה לביטוח בע"מ נ' רים אבו חנא, ס(3) 13
5. עא 5964/03 עיזבון המנוח אדוארד ארידור ז"ל נ' עיריית פתח-תקוה, ס(4) 437
6. עא 5958/15 פרחי ביקל בע"מ נ' הוועדה המקומית לתכנון ולבניה - ראשון לציון
7. עא 8622/07 אהוד רוטמן נ' מע"צ החברה הלאומית לדרכים בישראל בע"מ
↑  מה ההבדל בין תנור לכלב?, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2005
↑
יהושע ויסמן "על ספרו של פרופ' חנוך דגן 'קניין על פרשת דרכים'" המשפט י"ג (2019)
↑  אמנון להבי "על המרחב הציבורי של הקניין הפרטי - בעקבות ספרו של חנוך דגן 'קניין על פרשת דרכים'" משפט וממשל ט' (תשס"ו)
↑  רוביק רוזנטל "הזירה הלשונית" 25 בדצמבר 2015
קפה נח'לה אדום

אין תמונה חופשית
קפה נח'לה או קפה נח'לה אדום (להבדיל מקפה אל נח'לה "הירוק") הוא מותג קפה ערבי ישראלי, שנוסד בשנות ה-70 בידי סובחי נח'לה, והוא חלק משינויי הרגלי שתיית הקפה בקרב ערביי ישראל והמעבר מקפה שקולים וטוחנים אותו בבית, ובהמשך - קפה לא ממותג שנטחן עבור הלקוח, לקפה מסחרי ממותג וארוז.
הקפה נמכר גם בשוק היהודי, בתור קפה שחור עם הל או בלי הל, וכן קפה לאספרסו.
מפעל החברה נמצא בשפרעם. אך בשל התרחבותו של המפעל ומצוקת אזורי התעשייה במגזר הערבי עבר המפעל לאזור התעשייה בר לב.
היסטוריה

ראשיתה של החברה בתחילת שנות ה-70 בעסק משפחתי מצליח של סובחי נח'לה לקליית וטחינת קפה, שכעבור 20 שנה הפך למפעל בהשקעה של למעלה משני מיליון דולר.
בסמוך להקמת המפעל, רפיק נח'לה - אחיו של סובחי - הקים עסק מתחרה בשם קפה אל נח'לה, דבר שגלש לעימות משפטי ולקרע משפחתי.
חרף התחרות הפנים משפחתית, קפה נח'לה אדום נחשב[דרוש מקור] למותג הקפה המוביל במגזר הערבי, בעיקר בצפון הארץ.
בתחילת שנות ה-2000 דחה סובחי נח'לה הצעה מעלית לרכוש את הבעלות על החברה, על רקע ניסיונה לחדור לשוק הקפה הערבי. במקביל התקשתה חברת קפה נח'לה לחדור לשוק היהודי ולרשתות השיווק הגדולות (בטרם הצליחה בסוף שנות ה-2010).
בשנת 2020 החליטה הנהלת החברה להעביר את המפעל לפארק תעשיות בר-לב שבמשגב.
הערות שוליים

↑  ורד לוי-ברזילי, מלחמה גרעינית, באתר הארץ, 3 במאי 2001
↑   גילי מלניצקי, "במקום להילחם באמזון – אני נלחם שיפתחו לי את השער למפעל וינקו זבל", באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2020
קרלו טרסקה

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1879 סלמונה, איטליה 
 פטירה:  11 בינואר 1943 (בגיל 63) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ממלכת איטליה 
 מקום מגורים:  סלמונה, ארצות הברית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  אליזבת גורלי פלין 
 
קרלו טרסקה (באנגלית: Carlo Tresca; ‏ 9 במרץ 1879 - 11 בינואר 1943) היה עורך עיתון, נואם, אנרכיסט ומנהיג פועלים אמריקני ממוצא איטלקי, שהנהיג את פועלי התעשייה של העולם (IWW) במהלך העשור השני של המאה ה-20. זכור כמי שהוביל מחאה פומבית נגד הפאשיזם, הסטאליניזם ונגד גורמי המאפיה שחדרו לשורות האיגודים המקצועיים. נרצח על ידי המאפיה בשנת 1943.
קורות חיים

קרלו טרסקה נולד ב-9 במרץ 1879 לבעל אדמות איטלקי בסלמונה שבאיטליה. בין השנים 1898–1902 שימש כמזכיר התאחדות פועלי הרכבת באיטליה. בנוסף שימש כעורך השבועון הסוציאליסטי Il Germe שיצא באברוצו. בשל פעילויותיו הפוליטיות הרדיקליות רצו השלטונות באיטליה לאסור אותו, ובעקבות זאת היגר ב-1904 לארצות הברית והתיישב בפילדלפיה. טרסקה היה במערכת יחסים משותפת עם אליזבת גורלי פלין, גם היא מנהיגת פועלים.
קורות חיים > המעבר לארצות הברית

בארצות הברית נבחר טרסקה ב-1904 למזכיר התאחדות הסוציאליסטים האיטלקים בצפון אמריקה, וכיהן במשרה זו במשך 3 שנים. במהלך תקופה זו גם ערך את Il Proletario ("הפרוֹלטָר"), העיתון הרשמי של התאחדות הסוציאליסטים האיטלקים.
השקפותיו הפוליטיות של טרסקה הפכו בתקופה זו לרדיקליות הרבה יותר, והוא הגדיר את עצמו כאנרכיסט. ב-1907 התפטר מעריכת העיתון Il Proletario והחל בהוצאת עיתון משלו, La Plebe ("הפלֵבֵּאי"). בהמשך העביר את העיתון לפיטסבורג, ויחד איתו גם רעיונות מהפכניים אותם ניסה להחדיר בעובדים האיטלקיים במכרות ובבתי החרושת שבמערב פנסילבניה. בשנת 1909 מונה טרסקה לעורך העיתון L'Avvenire ("העתיד"), ובמשרה זו החזיק עד למלחמת העולם הראשונה, אז נאסרה הדפסתו של העיתון מתוקף חוק הריגול.
בשנת 1912 הצטרף לתנועת פועלי התעשייה של העולם (IWW) הסינדיקליסטית, כאשר הוזמן על ידי האיגוד ללורנס שבמסצ'וסטס לסייע בגיוס הפועלים האיטלקים למאבק לשחרורם של מארגני השביתות ג'וזף אטור וארתורו ג'ובניטי, שנעצרו באשמת שווא של רצח. לאחר ניצחון המאבק בלורנס, היה טרסקה פעיל בעוד מספר שביתות ברחבי ארצות הברית: שביתת עובדי הטקסטיל בליטל פולס (ניו יורק) ב-1912; שביתת המשי של פטרסון ב-1913 ושביתת עובדי המכרות ברכס מאסבי (מינסוטה) ב-1916. הוא נעצר מספר פעמים ואף נכלא למשך 9 חודשים באשמת רצח לאחר הפעולה במינסוטה, אך שוחרר לבסוף בלא משפט.
באוגוסט 1923 נעצר טרסקה והואשם בהדפסת פרסומת לפמפלט המעודד פיקוח על הילודה בעיתון החדש שלו, Il Martello ("הפטיש"). באוקטובר 1923 הוא נמצא אשם במשפט ונשלח לתקופת מאסר של שנה ויום בבית הכלא הפדרלי באטלנטה. פסק הדין אושר ב-10 בנובמבר 1924, וטרסקה החל לרצות את עונשו ב-5 בינואר 1925.
טרסקה הפך לדמות מרכזית בקרב אמריקנים ממוצא איטלקי במאמציו לשבש את נסיונותיו של בניטו מוסוליני לארגן את המהגרים האיטלקים בתוך קבוצות תמיכה פשיסטיות. בעיתון האנטי-פשיסטי אותו ערך באותה העת, Il Martello, תקף טרסקה את מוסוליני וכינה אותו "אויב המעמדות" ו"בוגד" (האשמה האחרונה מתייחסת לעובדה שמוסוליני היה סוציאליסט בראשית דרכו). הממשל הפשיסטי ברומא עקב אחרי פעילותו של טרסקה, ובה בעת הוא היה נתון גם לפיקוח הדוק של שלטונות ארצות הברית. בשנת 1926 ניסו פשיסטים לרצוח את טרסקה באמצעות פצצה במהלך כנס.
טרסקה היה חבר בוועדת ההגנה לסאקו וונצטי, שני אנרכיסטים איטלקים שנאשמו באשמת רצח, וקרא לשחרורם בכנסים ובמאמרים רבים. שניהם הוצאו להורג בכיסא חשמלי במסצ'וסטס באוגוסט 1927.
בתחילה תמך טרסקה בבולשביזם, מתוך הכרה כי מדינה קומוניסטית עדיפה על פני מדינה קפיטליסטית, והחשיב את הקומוניסטים כבעלי ברית במלחמה נגד הפשיזם. אך במהלך שנות ה-30 הפך למתנגד בולט לקומוניזם ולסטליניזם הסובייטי, ובייחוד לאחר שברית המועצות תכננה וסייעה בהשמדת התנועה האנרכיסטית בקטלוניה ובאראגון במהלך המהפכה הספרדית.
טרסקה היה חבר בוועדת דיואי, ועדת חקירה שהתארגנה בארצות הברית שחקרה את טרוצקי, שהוגלה למקסיקו, במהלך משפטי מוסקבה. הוועדה זיכתה אותו מכל האישומים.
בראשית 1938 האשים טרסקה פומבית את הסובייטים בחטיפתה של ג'ולייט סטיוארט פוינץ, פעילה קומוניסטית ותיקה, במטרה למנוע את עריקתה מהמפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. טרסקה טען כי בטרם נעלמה, דיברה איתו פוינץ על הזעזוע שאחז בה לנוכח הטיהורים הגדולים שערך סטלין.
בניו יורק החל טרסקה בנוסף במערכה של ביקורת פומבית על המאפיה, בעיתונו השבועי Il Martello. נראה שטרסקה היה מודע לסיכון העצום שהוא לקח על עצמו בעצם הביקורת החריפה שלו על המאפיה.
קורות חיים > ההתנקשות בחייו

בשנת 1943 הושם טרסקה, ששוחרר על תנאי באותו הזמן, תחת מעקב משטרתי. ב-9 באוגוסט היו הבלשים שעקבו אחריו עדים לניסיון רצח של טרסקה, כאשר מכונית ניסתה לדרוס אותו במכוון. יומיים לאחר מכן, ב-11 באוגוסט 1943, הצליח טרסקה להתחמק מהמעקב בניו יורק, ושעתיים מאוחר יותר כשחצה את השדרה החמישית, נורה על ידי מתנקש בגבו ובראשו ונהרג מייד.
הרכב ממנו יצא המתנקש נמצא נטוש מאוחר יותר. המשטרה האשימה את המאפיונר קרמין גאלאנט ברצח טרסקה, וטענה כי המאפיונר ויטו ג'נובזה, שהיה בגלות באיטליה, הציע להרוג את טרסקה כטובה למוסוליני והטיל את המשימה על גאלאנט. ב-11 בינואר, כך על פי החשד, ירה והרג גאלאנט את טרסקה כשיצא אל מחוץ למשרד העיתון שלו במנהטן. על אף שגאלאנט נעצר ונחשד, מעולם לא הוגש נגדו כתב אישום על המעשה והוא שוחרר בדצמבר 1944. מחקר שהתפרסם ב-1994 טען שהתרחיש הסביר ביותר הוא שטרסקה נרצח על ידי קרמין גאלאנט בהוראתו של פרנק גארופאלו (Frank Garofalo), סגן בוס של ג'וזף בונאנו, ראש משפחת הפשע בונאנו (אחת מחמש המשפחות השולטות על הפשע המאורגן בארצות הברית מאז 1931) וחברו הקרוב של איש העסקים ג'נרוסו פופ. מלבד שטרסקה היה מבקר חריף של פופ, הוא אף איים לחשוף את מעלליו של גארופאלו בעיתונו Il Martello.
ראו גם

פועלי התעשייה של העולם (IWW)
לקריאה נוספת

Dorothy Gallagher (1988). All the Right Enemies: The Life and Murder of Carlo Tresca. Rutgers University Press.
Solon DeLeon with Irma C. Hayssen and Grace Poole (eds.), The American Labor Who's Who. New York: Hanford Press, 1925; pp. 231-232.
הערות שוליים

↑  "The case of Leon Trotsky. Introduction by George Novack" (באנגלית), באתר ארכיון הכתבים המרקסיסטיים.
↑  Alan A. Block, (1994). Space, Time, and Organized Crime, Transaction Publishers, p. 152. ISBN 1560001046
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb155682055 (data)  GND: 12438689X  ICCU: LO1V152925  ISNI: 0000 0000 3146 6859  LCCN: n87942659  NTA: 074412248  SNAC: w6nc63qf  SUDOC: 106925997  VIAF: 52621366   WorldCat (עם VIAF): 52621366
קפה ליבריקה

| קפה ליבריקה |
| --- | --- |
 עץ קפה ליבריקה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: פואתיים
סוג:: קפה
מין:: קפה ליבריקה
שם מדעי
 Coffea Liberica ‏Hiern, 1875
תחום תפוצה

קפה ליבריקה (שם מדעי: Coffea liberica) הוא מין של קפה שמקורו בליבריה שבמערב אפריקה. מין זה ידוע גם בשם קפה אקסלסה, קפה דווברי וקפה דיבווסקי.
מאפיינים

העץ גדל עד לגובה של 9 מטרים, ופירותיו גדולים יותר מאשר פירות הקפה של זן קפה ערביקה. עץ הקפה הובא לאינדונזיה כדי להחליף את עצי הערביקה שנפגעו ממחלות בסוף המאה ה-19.
לקפה ליבריקה יש הרבה במשותף עם קפה רובוסטה. הוא מגודל במזרח האי ג'אווה. זן של קפה ליבריקה הידוע בשם בראקו הוא יבול עיקרי בפיליפינים. העיר ליפה (מאנגלית: Lipa) הפכה להיות יצרנית הליבריקה הטובה ביותר בשנות ה-80 של המאה ה-19, אבל אז פרצה מחלה שמקורה בפטריית Hemileia vastatrix שכמעט השמידה את כל מטעי הקפה. בימים אלו מחוזות בטנגאס וקאוויט הן יצרניות הקפה העיקריות.
קפה אקסלסה, קפה דווברי וקפה דיבווסקי היו נחשבים בעבר למינים נפרדים, אבל בשנת 2006 הם הפכו לשמות נרדפים לקפה ליבריקה.
הערות שוליים

↑  קפה ליבריקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רודני ביופורד

| --- | --- |
 לידה:  2 בנובמבר 1977 (בן 46) מילווקי שבארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת קרייטון
 דראפט:  בחירה 53, 1999 מיאמי היט
 קבוצות כשחקן
 1999-2000   2000-2001   2000-2001   2001-2002   2002-2003   2003   2003-2004   2004   2004   2004-2005   2005-2006   2006     2007-2008   2009   2009-2010:  מיאמי היט  באסקט רימני   פילדלפיה 76'   ממפיס גריזליס   פנאתינייקוס   סקרמנטו קינגס   וירטוס רומא   דקוטה וויזארדס   סקרמנטו קינגס   ניו ג'רזי נטס   סו פולס סקייפורס   אזובמאש מאריופול  מכבי תל אביב   אזובמאש מאריופול   אל ריאדי ביירות   איזברן בוורמן
 הישגים כשחקן
 אליפות יוון 2003
רודני אלן ביופורד (אנגלית: Rodney Alan Buford; נולד ב-2 בנובמבר 1977 במילווקי שבויסקונסין) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד.
קריירה

ביופורד שיחק באוניברסיטת קרייטון, ונבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA על ידי מיאמי היט. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בעונת הרוקי שלו הוא עבר לאיטליה והצטרף לבאסקט רימיני. בינואר 2000 הוא חזר לארצות הברית והצטרף לפילדלפיה 76'. לאחר מכן הוא שיחק בממפיס גריזליס, בפנאתינאיקוס, בסקרמנטו קינגס, בוירטוס רומא, בדקוטה וויזארדס מה-CBA, שב לסקרמנטו קינגס (לאחריה עבר ל-CBA למדי סו פולס סקייפורס), וניו ג'רזי נטס. בקריירה שלו בליגת ה-NBA הוא הגיע לממוצע של 6.4 נקודות למשחק. הוא שיחק במשך עונה אחת (2002/2003) בפנאתינייקוס מיוון, עמה זכה באליפות ליגת העל היוונית.
ביופורד החל את עונת 2006/2007 במכבי תל אביב, אך שוחרר כבר בדצמבר בעקבות בעיות משמעת ויכולת לא טובה. חודשים אחדים לאחר מכן התברר כי הוא נכשל בבדיקת סמים במהלך משחק במכבי, והייתה זו הפעם השלישית בקריירה שלו. לאחר מכן הוא הצטרף לאזובמאש מאריופול מאוקראינה, שבה שיחק בעונת 2005/2006. אולם, הוא עזב את הקבוצה בפברואר 2007 לאחר משחק אחד בלבד בטרם חזר אליה בהמשך 2007 ושיחק בקבוצה גם בעונת 2007/2008.
רגין (נוזקה)

הגמד "רגין", מאת Arthur Rackham
רגין הוא שמה של נוזקה מתוחכמת, שהתגלתה על ידי מעבדות קספרסקי וחברת סימנטק. הנוזקה תוקפת מחשבים המריצים תוכנת הפעלה "ווינדוס" והיא פועלת בעולם ככל הנראה לפחות מאז 2003.
הנוזקה נועדה לאיסוף מודיעין מול רשתות מוגדרות ובעיקר מול מדינות, רשתות סלולריות, ארגונים ואנשים ספציפיים שתחום התמחותם בהצפנה. לפי קספרסקי וסימנטק, מדובר בנוזקה מתוחכמת שכתיבתה הצריכה עשרות אנשים שעבדו במשך כמה שנים ובהתאם, היא ככל הנראה נכתבה ומתופעלת על ידי מדינה.
על פי פרסומים, ל"רגין" יש מרכיבי קוד משותפים עם הנוזקה "סטקסנט". השם "רגין", ככל הנראה, ניתן לנוזקה על ידי מדעני "מיקרוסופט" במהלך 2011, על שמו של גמד ערמומי מהמיתולוגיה הנורדית.
מכיוון ש"רגין" ככל הנראה, נבנתה ומתופעלת על ידי מדינות ומכיוון שהיעדים שלה הן מדינות או רשתות סלולר לאומיות, היא בהחלט מהווה "אבן דרך" בחשיפתן של שיטות "לוחמת סייבר" מתקדמות.
נכון לנובמבר 2014, 28% מהמחשבים הנתקפים נמצאו ברוסיה, 24% בסעודיה, 9% במקסיקו ואירלנד, ו5% בהודו, אפגניסטן, בלגיה, פקיסטן, אוסטריה ואיראן.
שיטת הפעולה של הנוזקה

"רגין" פועלת מול מחשבים המריצים תוכנת הפעלה "ווינדוס", היא מתפשטת ברשתות היעד ואז "מתיישבת" על אותם מחשבים שמהם היא מעוניינת לגנוב מידע. בהקשר לרשתות סלולריות, מחשבי היעד של הנוזקה הם הבקרים של תחנות הבסיס.
מדינות, גופים ואנשים שנתקפו על ידי הנוזקה

במהלך 2014, במסגרת הניתוח של תקיפות סייבר שבוצעו על מחשבי חברת "סוני", חלק מהחוקרים טענו שמרכיבי קוד מסוימים משותפים גם ל"רגין". התקיפה על "סוני" אבל, לפי חלק מהמקורות, מיוחסת בכלל לקוריאה הצפונית.
ניסיונות לאתר את מי שכתב את הנוזקה

על סמך ניתוח מדינות היעד שנתקפו, שכולן אינן מדינות דוברות אנגלית כשפת מקור, על סמך ניתוח תגי הזמן של כתיבת הקוד, חלק מהחוקרים מייחסים את כתיבת הקוד לארצות הברית או בריטניה.
ראו גם

נוזקה
סטוקסנט
גאוס (נוזקה)
להבה (נוזקה)
דוקו (נוזקה)
הערות שוליים

↑  פרופסור ז'אן-ז'אק קויסקוטר מאוניברסיטת "לובן" מבלגיה, מי שקיבל את פרס RSA להצטיינות במתמטיקה ותיאור ההתקפה על המחשב הביתי שלו
↑  ,תיאור הגמד "רגין" באתר המוקדש לגמדים במיתולוגיה הנורדית
מבנה רשתות GSM. בקרי תחנות הבסיס היו, ככל הנראה, מטרותיו של "רגין" ואיפשרו ליירט תכנים ברשתות היעד
קניין הילוך

שביל המיועד להליכה בלבד, נקנה בהילוך
קניין הילוך הוא מעשה קניין באמצעות הליכה במשפט העברי, ומשמש לעיתים לקניין קרקע.
קניין על ידי הילוך בקרקע רגילה

הכלל במשפט העברי אומר, כי שימוש בדבר, דרך הנאתו, הוא מעשה קניין, כלומר על ידי השימוש יש תוקף להעברת בעלות. מסיבה זו, כדי לקנות קרקע, אין די בהילוך בקרקע, שכן ההנאה בהילוך בקרקע נחשבת להנאה מזערית ביחס לשימוש הרגיל בקרקע לחקלאות, ועל כן יש לקנות את הקרקע בשאר הקנינים שקרקע נקנית בהם, בכסף בשטר, או בחזקה שפירושה להחזיק בקרקע דרך בעלות, לדוגמה לנעול את השער של מקום הקרקע שחפץ לקנות, או לפרוץ פריצה בגדר המקפת את השדה, שדברים אלו דרך הבעלים בלבד לעשות בשדה, ובאופן זה היא נקנית לקונה לאלתר.
החולק על כלל זה הוא רבי אליעזר במסכת בבא בתרא שסבור כי ניתן לקנות קרקע על ידי הילוך. כראיה לדבר מביא רבי אליעזר את הפסוק בו אמר אלוהים לאברהם אבינו ”קום התהלך בארץ לאורכה ולרוחבה כי לך אתננה”, ומכאן שאברהם אבינו קנה את ארץ ישראל שניתנה לו כמתנה מבורא העולם, על ידי ההילוך. שאר החכמים חלוקים על רבי אליעזר, וסבורים שסיבת ההליכה לא הייתה כדי לקנות את ארץ ישראל, אלא כצעד סמלי וסגולי, ”כדי שתהא נוחה ליכבש לבניו”.
קניין על ידי הילוך בקרקע רגילה > קניין בשביל של כרמים

למרות המחלוקת בקרקע רגילה, מודים חכמים לרבי אליעזר, כי ניתן לקנות קרקע בהילוך, בקרקע שכל תשמישה הוא בהילוך, כמו למשל שביל של כרמים, כלומר אדם הקונה מחברו שביל כדי שיוכל להיכנס לכרמו, יכול הוא לקנות את הקרקע על ידי הילוך בשביל.
דרך הרבים

לפי שיטת רבי אליעזר, אם אנשים רבים נהגו ללכת בתוך שדה של אדם מסוים, נעשית הקרקע לקניינם ורכושם של הרבים - ”רבי יהודה אומר משום רבי אליעזר, רבים שבררו דרך לעצמם, מה שבררו בררו”.
לפי שיטת רבה בר רב הונא יש לרבים כוח מיוחד הנקרא "הפקר רבים הפקר" בדומה להפקר בית דין הפקר, שיכולים להפקיר ממון של יחיד לפי החלטתם, ובדומה ל"מלך שפורץ גדר אין מוחין בידו". הסברא לכלל זה הוא מכיוון שתועלת ותיקון העולם הוא לתת את ההחלטה לרבים, למלך ולבית דין לפעול כפי שיקול דעתם בדיני ממונות, גם במקום שאין הדבר לפי הכללים המקובלים. עם זאת, בניגוד להפקר בית דין הפקר, אין לרבים לכתחילה לקחת דרך של יחיד, אבל בדיעבד - מה שעשו עשו.
השיטה מקובצת מסביר, כי כוח הרבים להפקיר דבר מסוים, עדיין אינו מקנה אותה להם, ולכן נצרך רבי אליעזר לקניין ההילוך, שבך נקנית הדרך - לשיטתו - לרבים.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ק', עמוד א'.
↑  לא כולם מסכימים להסבר של רבה בר רב הונא בשיטתו של רבי אליעזר. לפי שיטת רב אשי, ההסבר בכך הוא שמדובר בקרקע מסוימת, שהיה בתוכה דרך לרבים, ובנסיבות מסוימות היא אבדה ולא ידוע מקומה איה היא. במקרה כזה, יכולים הרבים להחליט איזו דרך הם רוצים לבחור לעצמם, וזאת בניגוד ליחיד שאבדה לו דרך בתוך שדהו של אחר, שאין הוא יכול להחליט בעצמו איזה דרך לקחת.
↑  על פי הסבר השיטה מקובצת.
↑  לפי שיטתו, גם בהפקר בית דין הפקר, אין הדבר נקנה למי שבית דין מקנים לו את החפץ, אלא בית הדין רק מפקיר את החפץ מבעליו הכראשונים, ונותן רשות לשני לקנות את החפץ.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
רגינה ספירשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1915 בנדין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  6 בינואר 1945 (בגיל 30 בערך) מחנה ההשמדה בירקנאו, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  פולין 
 
רגינה ספירשטיין (בפולנית: Regina Safirsztajn;‏ 1915 – 1945) הייתה חברת ההתארגנות המחתרתית במחנה ההשמדה אושוויץ שהוצאה להורג בשל חלקה במרד הזונדרקומנדו שפרץ ב-7 באוקטובר 1944.
קורות חיים > משפחתה

רגינה נולדה בשנת 1915 בבנדין, פולין, ליוסף ורוז'ה ספירשטיין. אביה ניהל מסעדה ובר בחזית ביתם.
רגינה הייתה השביעית מבין שמונה ילדים. אחיה היו חנה גיטלה, מרדכי, יצחק, אזל, טוניה, צסיה ודוד. הילדים למדו בבתי ספר פולניים ודיברו יידיש בבית.
קורות חיים > גטו בנדין

רגינה ומשפחתה, למעט מרדכי שהיגר לארצות הברית, נאלצו להיכנס לגטו בנדין שם מת אביה של רגינה מהתקף לב. אמה נפטרה לפני הגירוש לגטו.
בהיותה בגטו נישאה רגינה ליוסף שיינטל, שמת זמן קצר לאחר שנישאו.
קורות חיים > מרד אושוויץ

באוגוסט 1943 גורשו רגינה, אחותה, גיסותיה וילדיהם לאושוויץ, שם הופרדו בני המשפחה. רובם נרצחו מיד עם הגיעם ומעטים נבחרו לעבודה בכפייה. רגינה נידונה לעבוד ב-Weichsel-Union-Metalwerke או Union Munitions Plant, מפעל לחימוש באזור תעשייה בין אושוויץ I לאושוויץ II, שם הועסקה בחדר אבק השריפה.
שניים מחברי המחתרת, ישראל גוטמן ויהודה לאופר, קיבלו הוראה להביא מהמקום בו עבדו חומר נפץ לקראת ההתקוממות במחנה. הם התקשו לעשות זאת, מפני שהתנועה בתוך בית חרושת זה הייתה אסורה, ובמקום בו עסקו בחומרי הנפץ עבדו אסירות יהודיות. באמצעות אחת החברות במחתרת יצרו האסירים קשר עם הנשים שעבדו שם. אחד החברים נשלח לבירקנאו כדי לגייס למשימה את רוז'ה רובוטה, אסירה שעבדה במיון פרטי הלבוש בבירקנאו, כדי שהיא תשכנע את הנשים לתת את הסכמתן להוציא חומר נפץ מבית החרושת ולמסור אותו לידי המחתרת.
רגינה, יחד עם מספר אסירות שעבדו במפעל התחמושת, כולל אסטוסיה (אסתר) ווייסבלום, אנה היילמן, רוז מת', ואלה גרטנר, הדסה זלוטניצקה, מרתה בינדיגר, גניה פישר, אינגה פרנק ואילזה ואנטיצ'קה פעלו יחדיו כדי להגניב אבק השריפה החוצה במטפחות לכיסיהן או לחיקן. כשהיה נערך חיפוש הן היו זורקות את אבק השריפה על האדמה ומשפשפות את אדמה ברגליהן. את אבק השריפה אספה רובוטה, והעבירה אותו לידי הזונדרקומנדו, יחידות לטיפול בקורבנות ההשמדה בתאי הגזים, שעמן נמנו אסירים יהודים, שפעלו במחנות השמדה ועסקו בהוצאת הגופות מתוך תאי הגזים ושריפתן במשרפות. לאחר חודשי פעילות אחדים הוצאו להורג גם אנשי הזונדרקומנדו, וגופותיהם פונו על ידי היחידה הבאה בתור.
ב-7 באוקטובר 1944 השתמשו אסירי הזונדרקומנדו באבק השריפה כדי לפוצץ את הקרמטוריום הרביעי בבירקנאו. אלה, רוזה, אסתר ורגינה נעצרו ועונו על תפקידן במרד. הנשים נתלו בפומבי בבירקנאו ב-5 בינואר 1945.
אחיה של רגינה, מרדכי, שהיגר לארצות הברית, ואחייניתה, רוז רכניץ' (רוזה איקוביץ'), היו בני משפחתה היחידים של רגינה ששרדו את השואה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "Portrait of Regina Szafirsztajn, one of the four women who was hanged for her participation in the Auschwitz uprising. - Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum". collections.ushmm.org. נבדק ב-2021-04-20.
↑  Rittner & Roth. Different Voices (Paragon House: 1993) p. 132ff. ISBN 1-55778-503-1
↑  Rittner & Roth. Different Voices (Paragon House: 1993) p. 136ff. ISBN 1-55778-503-1
1 2  "Prisoner Revolt at Auschwitz-Birkenau". www.ushmm.org (באנגלית). נבדק ב-2021-04-20.
↑  Kirschner, Ann (2006). Sala's Gift: My Mother's Holocaust Story. New York: Simon and Schuster.
↑  עדות ישראל גוטמן במשפט אייכמן, רשומות משפט אייכמן, 1961.
↑  Guttman. Smoke and Ashes: The Story of Auschwitz-Birkenau, (Sifriyat Poalim: 1957) p. 133.
↑  "Prisoner Revolt at Auschwitz-Birkenau". www.ushmm.org (באנגלית). נבדק ב-22 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Teaching about Women and Resistance". teaching-about-women-and-resistance.html (באנגלית). נבדק ב-22 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
פסל לזכר רוז'ה רובוטה, אלה גרטנר, אסתר וייסבלום ורגינה ספירשטיין, ארבע נשים יהודיות שסייעו למרד הזונדרקומנדו באושוויץ, מרד שהתקיים ב–7 באוקטובר 1944. הפסל מוצב בגן הפסלים ביד ושם. הפסל: יוסף סלומון. גרניט, 1989.
קרושבאץ

קרושבאץ (בסרבית קירילית: Крушевац) היא עיר במרכז סרביה. העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז ראסינה, וב-2011 עמדה אוכלוסייתה כולל בפרוורים על 127,429 נפש. העיר מרוחקת 190 קילומטרים דרומית מהבירה בלגרד. במאה ה-14 הייתה העיר בירת סרביה. מייסדה, המלך לזאר, השאיר אחריו בניינים בסגנון ימי הביניים, כנסייה ואת יקבי רובין.
ספורט

בעיר קיימת קבוצת כדורגל, נפרדק קרושבאץ, המתמודדת בליגת העל הסרבית. ובנוסף קבוצת כדורסל, נפרדק קרושבאץ המתמודדת בליגה הבכירה.
ערים תאומות

איטליה פיסטויה, איטליה
קרואטיה טרוגיר, קרואטיה
בוסניה והרצגובינה טראווניק, בוסניה והרצגובינה
יוון קורפו, יוון
הונגריה סנטאנדרה, הונגריה
ישראל קריית גת, ישראל
רומניה רמניקו ולצ'אה, רומניה
רוסיה וולגוגרד, רוסיה
רוסיה ריאזן, רוסיה
בולגריה סטארה זאגורה, בולגריה
סלובניה ז'אלץ, סלובניה
בוסניה והרצגובינה ביילינה, בוסניה והרצגובינה
הערות שוליים

↑  tonkosti.ru, Крушевац
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550563005171  BnF: cb120098197 (data)  NKC: ge259808
קרחון מטנוסקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אלסקה 
 קואורדינטות:  61°39′21″N 147°34′52″W﻿ / ﻿61.6558°N 147.581°W﻿ / 61.6558; -147.581
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורקרחון מטנוסקה(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורקרחון מטנוסקה
 
קרחון מטנוסקה (באנגלית: Matanuska Glacier) הוא קרחון יבשתי הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית.
אורכו של הקרחון 43 ק"מ ורוחבו 6.4 ק"מ. שפכו של הקרחון מהווה את מקורו של נהר מטנוסקה.
הקרחון מתקדם בקצב של 30 ס"מ מדי יום.
שפך הקרחון - מקורו של נהר מטנוסקה.
קרחון מטנוסקה