רוברט מנזיס
כהונה שנייה כראש ממשלה

למרות שהיה לו רוב בבית התחתון, מנזיס היה מתוסכל מהרוב של הלייבור בסנאט. ב-1951 הוא הגיש הצעת חוק לאיסור קיומה של המפלגה הקומוניסטית, בתקווה שהסנאט ידחה את ההצעה ובכך תינתן לו עילה לפיזור של שני בתי הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות. אך בניגוד לציפיותיו של מנזיס, תמך הלייבור בהצעת החוק, אך בסופו של דבר קבע בית המשפט העליון כי החוק נוגד את החוקה. אך כאשר דחה הסנאט את חוק הבנקים, ביקש מנזיס מהמושל הכללי, סר ויליאם מקל, להכריז על פיזור שני בתי הפרלמנט ונערכו בחירות חדשות. בבחירות אלה שהתקיימו ב-1951, איבדה הקואליציה חמישה מושבים, אך הגדילה את מספר חברי הסנאט מטעמה בשישה, ובכך נתנה למנזיס שליטה על שני בתי הפרלמנט. מאוחר יותר באותה שנה החליט מנזיס לקיים משאל עם בנוגע לחוק האיסור על קיומה של המפלגה הקומוניסטית מתוך שיקולי ביטחון. צ'יפלי מת חודשים ספורים לאחר הבחירות ויורשו בהנהגת הלייבור, דר' ה.ו. אבט, הוביל מערכה נגד משאל העם על בסיס אמונתו בזכויות האזרח ומשאל העם נפל ברוב קטן. באותה תקופה שלח מנזיס כוחות צבא להשתתף במלחמת קוריאה.
במקביל, החל מצב הכלכלה להתערער ומפלגת הלייבור הייתה משוכנעת בניצחונה בבחירות שעמדו להתקיים ב-1954. זמן קצר לפני הבחירות, הכריז מנזיס שדיפלומט סובייטי ששירת באוסטרליה, ולדימיר פטרוב, ערק למערב ועל פי מידע שהתקבל ממנו הייתה קיימת רשת ריגול סובייטית באוסטרליה, כולל בקרב אנשיו של אבט. אבט חש שהוא מוכרח לצטט מעל בימת הפרלמנט חליפת מכתבים שלו עם שר החוץ של ברית המועצות, ויאצ'סלב מולוטוב, שהבטיח לו שלא קיימת כל רשת ריגול באוסטרליה. לרגע קט השתררה באולם דממה ואז פרצו כל חברי הבית בצחוק רועם על תמימותו של אבט.
הפחד הזה מפני המלחמה הקרה אפשר לדעת רבים לממשלתו של מנזיס לנצח בבחירות. הממשלה זכתה ב-64 מתוך 121 מושבי הפרלמנט. אבט האשים את מנזיס בכך שהסדיר את עריקתו של פטרוב. לאחר הבחירות חל פילוג בשורות הלייבור, כאשר כמה חברים מוויקטוריה פרשו כדי להקים את מפלגת הלייבור האנטי-קומוניסטית. המפלגה החדשה הייתה מקורבת למפלגה הליברלית ובבחירות של 1955 הגדילה ממשלתו של מנזיס את הרוב שלה. מנזיס נבחר מחדש באותו אופן בבחירות של 1958 ושוב בתמיכתם של פורשי הלייבור שכעת שונה שם מפלגתם למפלגת הלייבור הדמוקרטית. באותה תקופה תהליך השיקום של הכלכלה שהחל לאחר המלחמה כבר היה במלוא התנופה, זאת בנוסף לתנועת הגירה מסיבת לאוסטרליה, תנופת בנייה, גידול בייצור ועלייה במחירי התוצרת החקלאית.
ב-1956 עמד מנזיס בראש משלחת שיצאה למצרים כדי לשכנע את נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, להתפשר עם המערב על רקע הלאמת תעלת סואץ. באותה עת נתפס מנזיס כמדינאי עולמי, אך פעילותו במשבר הייתה על רקע החשיבות שייחסה אוסטרליה לתעלת סואץ כנתיב סחר בינה לבין בריטניה. עם כישלון המגעים, תמך מנזיס בבריטניה ובצרפת בפלישתן למצרים במסגרת משבר סואץ.
מנהיג הלייבור החדש, ארתור קלוול, תקף את מנזיס רקע טיפולו הלקוי בנושא האשראי, בניסיון לרסן את האינפלציה, צעד שגרם לעליה באבטלה. בבחירות של 1961 נשארה ממשלתו של מנזיס בשלטון לאחר שעברה אותם עם רוב דחוק של 62 מתוך 122 מושבי הפרלמנט. הממשלה הצליחה לנצל את הפילוגים בלייבור בשנות המלחמה הקרה ואת הברית עם ארצות הברית ולהגדיל את הרוב שלה בפרלמנט בבחירות של 1963, שהיו האחרונות שמנזיס הוביל אותם. בחירות אלה היו הראשונות שזכו לסיקור טלוויזיוני ומנזיס, למרות שכבר היה בן 70, הפגין שליטה באמצעי התקשורת החדש. ב-12 בנובמבר 1963 נשא מנזיס נאום ראשון בטלוויזיה.
באותה שנה הוענק למנזיס תואר אביר מסדר הדרדר, כאות הוקרה למורשתו הסקוטית. מנזיס הוא האוסטרלי היחיד שזכה לתואר זה, והשני מבין שני ראשי ממשלת אוסטרליה שזכו לתואר אבירות במהלך תקופת כהונתם.
ב-1965 שיגר מנזיס כוחות אוסטרליים להשתתף במלחמת וייטנאם ובמקביל חידש את הדיון על גיוס החובה. צעדים אלו זכו בתחילה לאהדה ציבורית, אך מאוחר יותר היו בעייתיים מבחינתם של יורשיו של מנזיס. למרות גישתו הפרגמטית שעל פיה הוא הבין את מאזן הכוחות החדש באוקיינוס השקט לאחר מלחמת העולם השנייה ותמיכתו הנלהבת בברית עם ארצות הברית, הצהיר מנזיס בפומבי על תמיכתו בקשרים עם בריטניה. גישתו זו הודגמה בהערצתו למלכה אליזבט השנייה. במהלך העשור דעכה במקצת ההערצה לבריטניה באוסטרליה, אך מנזיס לא היה שותף לתהליך זה. בטקס לכבודה של המלכה בבניין הפרלמנט בקנברה שהתקיים ב-1963, ציטט מנזיס את המשורר מהתקופה האליזבתנית, תומאס פורד: "לא ראיתיה חולפת על פני, אך עדיין אני אוהב אותה עד מוות". למרות גאוותו במורשתו הסקוטית-פרסביטריאנית, הטיף מנזיס לפלורליזם דתי ולסובלנות כנורמה בחיים הציבוריים של אוסטרליה.