stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיר של יום
בתפילה בימינו > לפי המנהג המקובל > שיר של יום בפורים

לפי רוב עדות ישראל (למעט חלק מהאשכנזים) אומרים שיר של יום מיוחד לרגל הפורים (יש האומרים במקום השיר הרגיל ויש שבנוסף). הספרדים וגם האשכנזים ההולכים בשיטת הגר"א אומרים את מזמור כ"ב בתהילים. לפי סדר עבודת ישראל אומרים ז', ובשושן פורים ס'. האיטלקים אומרים את מזמור ז', והתימנים אומרים את מזמור פ"ג. רוב עדות האשכנזים (חוץ מהנוהגים לפי מנהג הגר"א וסדר עבודת ישראל, כאמור לעיל) לא אומרים מזמור מיוחד לפורים.
בתפילה בימינו > מנהגי עדות וקהילות > לפי מנהג הגר"א

אין אומרים שני מזמורים ביום אחד.  שיר של ראש חודש דוחה שיר של שבת ושל חנוכה.  שיר של שבת דוחה שיר של חנוכה ושל יו"ט ושל חול המועד.  אם חלה שבת באחד מששת הימים הראשונים של פסח או באחד מימי חוה"מ של סוכות, נדחה שיר של אותו יום מפני שיר של שבת ולמחר מתחילים משיר שפסק, ואומרים בכל יום כסדר (ושיר יום אחרון של חוה"מ נדחה).
בראש השנה אומרים את מזמור פ"א בתהילים – "למנצח על הגיתית לאסף"
ביום הכיפורים אומרים את מזמור ל"ב בתהילים – "אשרי נשוי פשע כסוי חטאה".
בחג הפסח אומרים את המזמורים הללו:
מזמור קי"ד – "בצאת ישראל ממצרים".
מזמור ע"ח – "משכיל לאסף האזינה" (וגם אומרים זה ביו"ט שני בחו"ל).
מזמור פ' – "למנצח אל שושנים".
מזמור ק"ה – "הודו לה' קראו בשמו".
מזמור קל"ה – "הללויה, הללו את שם ה'".
מזמור ס"ו – "למנצח שיר מזמור".
מזמור י"ח – "למנצח לעבד ה'".
ביו"ט אחרון בחו"ל אומרים את מזמור קל"ו "הודו לה' כי טוב".
בשבועות אומרים את מזמור י"ט בתהילים - "למנצח השמים מספרים". וביו"ט שני בחו"ל אומרים את מזמור ס"ח "למנצח לדוד מזמור שיר".
בחג הסוכות אומרים את המזמורים הללו:
מזמור ע"ו - "למנצח בנגינות מזמור לאסף".
ביו"ט שני בחו"ל אומרים את מזמור מ"ב "למנצח משכיל לבני קרח", ואומרים שם מזמור צ"ד ביום אחד.
מזמור כ"ט - "מזמור לדוד הבו לה'".
מזמור נ' – "מזמור לאסף אל אלוהים ה'".
מזמור צ"ד, ט"ז–כ"ג – "מי יקום לי" עד סוף הפרק.
מזמור צ"ד, א'–ט"ו – "אל נקמות ה'" עד "כל ישרי לב".
מזמור פ"א – "למנצח על הגיתית".
מזמור פ"ב – "מזמור לאסף אלוהים ניצב".
בשמיני עצרת אומרים את מזמור י"ב – "למנצח על השמינית", ובשמחת תורה בחו"ל אומרים את מזמור ח' - "למנצח על הגיתית"
בחנוכה אומרים את מזמור ל' בתהלים – "מזמור שיר חנוכת הבית לדוד".
בפורים אומרים את מזמור כ"ב בתהילים – "למנצח על אילת השחר".
בתפילה בימינו > מנהגי עדות וקהילות > לפי מנהג תימן

בראש חודש אומרים את מזמורים צ"ח – "מזמור שירו לה' שיר חדש", וצ"ט - "ה' מלך ירגזו עמים".
בחנוכה אומרים את מזמור ל' בתהלים – "מזמור שיר חנוכת הבית לדוד".
בפורים אומרים את מזמור כ"ב בתהילים – "למנצח על אילת השחר". מנהג התימנים הבלאדים לומר את מזמור פ"ג - "שיר מזמור לאסף". מזמור פ"ג נאמר גם בצום גדליה, עשרה בטבת ושבעה עשר בתמוז.
בשבועות אומרים את מזמור י"ט בתהילים – "למנצח השמים מספרים".
ביום הכיפורים אומרים את מזמור צ"ב – "מזמור שיר ליום השבת".
ביום הראשון של חג הפסח אומרים את מזמור קי"ד – "בצאת ישראל ממצרים".
בבית האבל נוהגים לומר את מזמור מ"ט בתהלים, בדומה לעדות המזרח.
בבית חתנים נוהגים לומר את מזמור מ"ה - "למנצח על ששנים".
בתפילה בימינו > מנהגי עדות וקהילות > לפי מנהג עדות המזרח

לפי מנהג עדות המזרח נוסף שיר של יום הן בחגים והן בתעניות. ביום טוב שיר של יום נאמר לפני תפילת ערבית (בדומה ל"ברכי נפשי" שאומרים בראש חודש) ובין המזמורים שמוסיפים בתפילת שחרית בין "ה' מלך" ל"ברוך שאמר" – בין "יושב בסתר עליון" ל"מזמור שירו לה' שיר חדש". בראש חודש וחול המועד נחלקו המנהגים, המנהג הקדום היה שלא לומר שיר של יום, והבן איש חי הנהיג שיר של יום מפוצל: השיר של יום החול (ראשון, שני וכו') נאמר אחרי תפילת שחרית והשיר הנוסף של המועד נאמר לאחר תפילת מוסף וכך נוהגים היום בירושלים.
בשבת אומרים את שיר של יום (מזמור צ"ב בתהילים - מזמור שיר ליום השבת) לאחר עלינו לשבח בלי המשפט "השיר שהיו הלוויים אומרים".
בראש השנה אומרים את מזמור פ"א בתהילים – "למנצח על הגיתית לאסף".
בצום גדליה ובעשרה בטבת אומרים את מזמור פ"ג בתהילים – "שיר מזמור לאסף".
ביום הכיפורים מוסיפים עשרה מזמורים העוסקים בכפרה ותשובה בין ה' מלך לברוך שאמר: מזמור י"ז – "תפילה לדוד שמעה ה' צדק"; מזמור כ"ה – "לדוד אליך ה' נפשי אשא"; מזמור ל"ב – "לדוד משכיל אשרי נשוי פשע כסוי חטאה"; מזמור נ"א – "בבוא אליו נתן הנביא"; מזמור ס"ה – "לך דומיה תהילה אלקים"; מזמור פ"ה – "רצית ה' ארצך"; מזמור פ"ו – "תפילה לדוד הטה ה' אזנך"; מזמור ק"ב – "תפילה לעני"; מזמור ק"ג – "לדוד ברכי נפשי את ה' וכל קרביי את שם קדשו"; מזמור ק"ד – "ברכי נפשי את ה' ה' אלוהי גדלת מאוד".
בנוסף נאמר שיר של יום מיוחד בי"א בתשרי (יום לאחר יום הכיפורים) שהוא מזמור פ"ה בתהילים – "רצית ה' ארצך".
בחג הסוכות (וחול המועד) אומרים את מזמורים מ"ב ומ"ג בתהילים – "כאייל תערוג על אפיקי מים" ו"שפטני אלוהים וריבה ריבי".
בשמיני עצרת ושמחת תורה אומרים את מזמור י"ב בתהילים – "למנצח על השמינית מזמור לדוד".
בחג החנוכה אומרים את מזמור ל' בתהילים – "מזמור שיר חנוכת הבית לדוד".
בתענית אסתר ובחג הפורים אומרים את מזמור כ"ב בתהילים – "למנצח על איילת השחר".
בחג הפסח (וחול המועד) אומרים את מזמור ק"ז בתהילים – "הודו לה' כי טוב".
בחג השבועות אומרים את מזמור ס"ח בתהילים – "יקום אלוהים יפוצו אויביו".
בשבעה עשר בתמוז אומרים את מזמור ע"ט בתהילים – "אלוהים באו גויים בנחלתך".
בבית האבל אומרים את מזמור מ"ט בתהילים – "שמעו זאת כל העמים".
בתפילה בימינו > מנהגי עדות וקהילות > לפי סדר עבודת ישראל

בסדר עבודת ישראל מופיע רשימת פרקי התהלים לשיר של יום הנאמרים בימים מיוחדים. מזמורים אלו נאמרים לפי סדר זה בקצת קהילות אשכנז המערבי, בדרך כלל בנוסף לשיר של יום הרגיל.
ביאורים

↑  שם הכותרת מופיעה גם במקור
הערות שוליים

↑  ראש השנה לא.
↑  ראו ביאורי הגר"א למשנה תמיד ז,ד
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, סדר תפלות כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ד, עמ' סב.
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, סדר תפלות כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ד, עמ' פד.
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, סדר תפלות כמנהג בני רומה, ירושלים תשע"ד, עמ' שפב.
↑  כשהפרושים הנהיגו לומר פיטום הקטרת בכל יום, הכניסו אותו אחרי שיר של יום.  לפי דברי קהלת פפד"מ תרכ"ב, עמ' 9, בפפד"מ נהגו לאומרו לפני התפילה.  בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור פג (שיר מזמור לאסף) לאחר שיר של יום בכל יום, עיין סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 152, ויש שאומרים אותו רק בימים שאומרים בהם תחנון.
↑  בהרבה קהילות גרמניה, העבירוהו בשלב מאוחר להיאמר קודם קריאת התורה, עי' לדוגמה מנהגי ביהכ"נ דקהל עדת ישראל, פה בערלין, בערלין תרצ"ח, עמ' ט.
↑  במנהג פפד"מ לא נוהגים לאומרו.
↑  בנוסף למזמורי התהלים לימים מיוחדים, יש רשימה של פרקי תהלים לכל פרשה, עיין עמוד האחרון בסידור.
↑  מזמור זה אינו מוזכר ברשימה של עבודת ישראל עם שאר המזמורים הנ"ל, אבל נתקבל בקהילות אשכנז, ואפילו בקהילות שלא קבלו את כל הרשימה הנ"ל.
↑  סדר עבודת ישראל באתר היברובוקס, בעמוד האחרון של הספר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446837305171 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ישעיהו לנדאו

ישעיהו (שייקה) לנדאו (1927 – 25 בנובמבר 2018) היה איש עסקים ישראלי, שייסד את "קבוצת רציו", המחזיקה כיום יחד עם שותפים נוספים בשדה הגז לוויתן.
ביוגרפיה

ישעיהו נולד באוקראינה בשנת 1927. בזמן מלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו לאוזבקסיטן.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל ללא בני משפחתו בספינת המעפילים "הגנה" שנתפסה על ידי הבריטים.
עם תפיסתה נכלא במחנה המעצר עתלית.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקים את חברת חירם לנדאו שעסקה בייזום פרויקטים של בניה ותשתיות.
בשנת 1981 הקים יחד עם שותפים נוספים את חברת ההחזקות גרנית הכרמל.
בשנת 1992 רכש את השליטה בבנק איגוד יחד עם משפחת רוטלי. בהמשך השנה שתי המשפחות ייסדו גם את קבוצת רציו חיפושי נפט.
בנובמבר 2018 הלך לעולמו. הוא התגורר בסביון והותיר אחריו אישה וארבעה ילדים, שממשיכים את דרכו בעולם העסקים. בנו יגאל מכהן כמנכ"ל "חירם לנדאו" ו"רציו חיפושי נפט".
ארזינג'אן

| --- | --- |

מראה כללי של מרכז העיר
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  מזרח אנטוליה
 נפה:  ארזינג'אן
 ראש העיר:  בקיר אקסון (מפלגת התנועה הלאומית)
 שטח:  1,525 קמ"ר
 גובה:  1,185 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  165,860 (2023)
  ‑ צפיפות:  108.8 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  39°45′N 39°30′E﻿ / ﻿39.750°N 39.500°E﻿ / 39.750; 39.500
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.erzincan-bld.gov.tr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורארזינג'אן(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורארזינג'אן(למפת מזרח אנטוליה רגילה) ארזורום ואן טונג'לי קארס מלטיה בינגל ארדהאן מוש הים השחור מרכז אנטוליה  י. ת. דרום-מזרח אנטוליה סוריה עיראק איראן ארמניה גאורגיה הים השחור י. ואןארזינג'אן(למפת מזרח אנטוליה מוגדלת) ארזורום ואן טונג'לי קארס מלטיה בינגל ארדהאן מוש הים השחור מרכז אנטוליה  י. ת. דרום-מזרח אנטוליה סוריה עיראק איראן ארמניה גאורגיה הים השחור י. ואןארזינג'אן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
המסגד הגדול הישן "אולו ג'אמי" בשנות ה-1920–1930, לפני שנהרס ברעידת האדמה בשנת 1939
ארזינג'אן (בטורקית: Erzincan; בטורקית עות'מאנית: ارزنجان; בכורדית: Ezirgan/ئەزرگان - אזרגאן או Erzingan/ئەرزنگان - ארזנגאן; בארמנית: Երզնկա - יֶרזְנְקָה) היא עיר במזרח טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מזרח אנטוליה. לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 165,860 בני אדם.
בהיסטוריה הביזנטית נודעה העיר, יחד עם האזור סביב, כ"קלטזנה" (בארמנית - "אֶקֶליאץ") ושמה היווני הקדום יותר היה אקיליסנה. (ביוונית: Ακιλισηνή; השם המקביל בלטינית: Acilisene) העיר נודעה בעבר במלאכת עיבוד נחושת וייצור סכו"ם, ובגבינות הקרויות "טולום פיינירי" (Tulum Peyniri).
בעקבות רעידת האדמה הקטלנית שהתרחשה בדצמבר 1939 העיר נהרסה, ובהמשך נבנתה מחדש באתר סמוך, צפוני יותר. בימינו קיימות בה תעשיות סוכר וטקסטיל. העיר הייתה בעבר נקודה חשובה בדרך השיירות מארזורום לסיוואס. בנוסף, היא צומת חשוב במסילות הברזל שפונות מזרחה אל חבל קארס ועבר הקווקז.
בעיר שוכנת מפקדת הארמייה השלישית של הצבא הטורקי.
עמדה גאוגרפית

העיר ארזינג'אן שוכנת במזרח אנטוליה, על הגדה הימנית (צפונית) של הנהר קאראסו, יובל של הפרת, במישור פורה הנמצא בגובה 1,185 מטר ובמרחק 567 ק"מ ממזרח לבירה אנקרה. סביב לעיר ישנם הרים גבוהים ומושלגים: "קסיס דאג" - בגובה 3,537 מטר בצפון-מזרח, "סיפיקור דאגי" - בגובה 3,010 מטר בצפון, "מרג'אן דאגי" - בגובה 3,449 מטר בדרום, והרי מונזור. בעיני הכורדים העיר נמצאת ב"כורדיסטן הטורקית" ובעיני הארמנים היא חלק ממה שהייתה פעם "מערב ארמניה הגדולה".
היסטוריה > ימי קדם

במחצית השנייה של האלף השני לפנה"ס האזור נשלט על ידי ממלכת החתים. עם זאת, עד לימינו לא נמצאו בעיר שרידים של יישוב חתי כלשהו.
אחרי התמוטטות הממלכה החתית החל מה-900 לפניה"ס שלטו כאן האוררטים. בשנת 1953 נמצאו בקרבת העיר ממצאים מתקופתם. בסביבות ה-600 לפנה"ס הגיעה ממלכת מדי. הקרב בין המלך המדי קיאקסארס השני ובין הלידים התנהל לא רחוק מארזינג'אן של ימינו. בסביבות 550 לפניה"ס הפרסים כבשו את ממלכת מדי.
היסטוריה > ממלכות ואימפריות מוסלמיות בימי הביניים > הערבים

בעת מסעות הכיבוש של הערבים המוסלמים במאה ה-7, כבש המפקד הערבי חביב בן מסלמה את ארז בשנת 655. אחרי נפילת האימפריה הססנית פרצו במזרח אנטוליה קרבות בין הערבים ולביזנטים.
עדיין בשנת 859 המושל של מלטיה מטעם החאליפה העבסי, עומר בן עבדאללה כבש מחדש את ארז מידי הביזנטים.
היסטוריה > ממלכות ואימפריות מוסלמיות בימי הביניים > הטורקים הסלג'וקים

אחרי קרב מנזיקרט בשנת 1071 שבו הביסו הטורקים הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלן את הקיסר הביזנטי רומנוס הרביעי, נכללה ארזינג'ן באימפריה המוסלמית שהקימו הראשונים. העיר הפכה לחלק מנסיכות הבייליקית מנגיצ'ק (מנגוצ'ק) (מנגיצ'ילי) אותה הקים מנגיצ'ק אהמט גאזי, אחד הגנרלים של ארפ ארסלן. בירת הבייליק הייתה העיר קמח.
הבייליק מנגיצ'ק התקיים עד שנת 1228. תחת שלטונם של בני מנגיצ'ק ובמיוחד בימי פהרטין בהרם שאה (1225-1165), החתן של הסולטן קיליץ' ארסלן השני, ידעה ארזינג'אן פריחה כלכלית ותרבותית. עם כיבושן של ארזינג'אן וקמח בשנת 1228 בידי ראש הסולטנות הסלג'וקית של רום, עלא-א-דין קאי קובאד הראשון, הביליק מנגיצ'ק הגיע לקיצו. בשנת 1230 ביישוב יאסי צ'מן על יד ארזינג'אן הביסו לוחמיו של קאי קובאד את אחד מצאצאיהם האחרונים של השאהים של ח'ווארזם, ג'לאל א-דין. שנמלט עם כוחותיו מפני המונגולים עד לאנטוליה. קאי קובאד בנה את חומות ארזינג'אן מחדש.
היסטוריה > ממלכות ואימפריות מוסלמיות בימי הביניים > המונגולים

בשנת 1240 פלשו המונגולים לארמניה ואנטוליה. אחרי שהשתלטו על ארזורום, ב-26 ביוני 1243 בפיקודו של באיג'ו ניצחו בקרב קסדה (קסה דא) את הסלג'וקים בראשות קא חיסרב השני (בנו של קאי קובאד) והחריבו את ארזינג'אן. כעבור עשור, בשנת 1254, מבקר מן המערב, ויליאם מרוברוק, ציין כי 10,000 מתושבי העיר נהרגו ברעידת אדמה. העיר הפכה בהמשך לחלק מאימפריית האילחאנים, עד שנת 1335 כשסופחה לבייליקות החדשה ארטנה שהוקמה על ידי אויגורים מצבא האילחאנים. בסביבות 1395 עברה העיר לידי קאזי בורחן א-דין מקייסרי. בימי השלטון המונגולי והאויגורי במאות-13–14 שוקמה העיר. באותם ימים נהנתה הקהילה הארמנית בראשות הארכיבישוף סרגיס ויורשיו, לאוטונומיה משמעותית וכלכלת העיר שגשגה. התפתחו, בין השאר יחסי מסחר עם ונציה. הסחורות מן הים התיכון הועברו דרך ערי הנמל מלטיה ואראפגיר. בעיר התיישבו לצד הרוב הארמני ותושבים מוסלמים גם מספר רב של אירופאים.
בשנת 1331 ביקר בעיר הנוסע הערבי אבן בטוטה שציין כי רוב אוכלוסיית העיר הייתה ארמנית, אם כי "מוסלמית". הוא ציין קיומן בעיר של ארגוני צעירים קרויות "אחים" או "אחוות".
במחצית השנייה של המאה ה-13 ביקר בעיר הנוסע הוונציאני מרקו פולו, שרשם:
"ארמניה הגדולה" (Armenia Major) היא ארץ רחבת ידיים שהכניסה אליה היא עיר הנקראת ארזינגאן, ארזנג'אן בפרסית. מייצרים בה בדי בוקרם המשובחים בעולם וכן וכל מיני בדים מיוחדים אחרים, שלא אטריח את הקורא במנייתם. יש בה בתי המרחץ הטובים והיפים ביותר עם מעיינות חמים הפורצים מן האדמה, מכל מקום.
תושבי העיר הם רובם ארמנים, אך הם נתונים תחת שלטון הטטרים. ישנם בארץ זו ערים וכפרים רבים, אך האצילה מכל עריה היא ארזינגה, שהיא מושב של ארכיבישוף, ואחר כך ארזירון וארזיז
בתחילת המאה ה-15 הדיפלומט הספרדי רוי גונסאלס דה קלאוויחו, שביקר בארזינג'אן בדרכו לסמרקנד, ציין ביומנו:
את העיר הזאת בנו הארמנים: במקומות רבים ניתן לראות על הקירות את סימן הצלב עשוי מאבן. כל הבתים בעיר מצויידים בטראסות ובטראסות מתהלכים האנשים כמו ברחובות. העיר מאוכלסת מאוד. יש בה הרבה רחובות וסמטאות יפים, עם חנויות. היא עשירה מאוד ומתנהל בה מסחר ענף
היסטוריה > ממלכות ואימפריות מוסלמיות בימי הביניים > הטימורים, הטורקים קארה קויונלו ואק-קויונלו

במהלך המאה ה-14 כמה אמירויות נאבקו באופן מתמיד על השליטה בעיר, חלקן בתמיכת מעצמות אחרות. מאוחר יותר התחרו עליה האימפריה העות'מאנית וטימור לנג.
ב-1401 הטיל הסולטן העות'מאני באיזיט הראשון מצור על ארזינג'אן וכבשה. אך בשנת 1402 הוא נוצח על ידי טימור לנג בקרב אנקרה. צבאו של טימור הצליח להשתלט על חלק גדול מאנטוליה. גם ירזנקה-ארזינג'אן נשלטה על ידי אנשי טימור בשנים 1410-1402. בשנת 1419 היא נכבשה על ידי שושלת קארה קויונלו, ב-1455 על ידי אוזון חסן ושבטי אק קויונלו. בעקבות ניצחון העות'מאנים של מהמט השני בקרב אוטלוקבלי, על יד טרג'אן, ב-1473 סולקה שליטת פרס על ארזינג'אן. השלטון עבר למשך כמה עשורים לידי כמה מנהיגים מקומיים.
היסטוריה > הפרסים הספווים והאימפריה העות'מאנית

בשנת 1502 קבע השליט הראשון של פרס הספווית, השאה אסמאעיל הראשון את המטה הכללי שלו בארזינג'אן. אולם אחרי הקרב צ'לדיראן שבו הובסו על ידי הסולטן סלים הראשון, נאלצו הספווים לעזוב בשנת 1514 את מזרח אנטוליה. ארזינג'אן הפכה לבירת מחוז - איילט - של האימפריה העות'מאנית. הסולטן סולימאן הראשון ביקר בעיר פעמיים, לראשונה ב-1534 כשפנה נגד טבריז, בירת הספווים, ושוב ב-1540 במסע צבאי נוסף נגד פרס.
במאה ה-17 הייתה ארזינג'אן אחד ממרכזי המרד של הג'לאלים. בשלהי המאה ה-17 הועתקה הדרך המסחרית שחיברה את אסיה הקטנה עם פרס יותר צפונה. לכן איבדה ארזינג'אן את חשיבותה וחלק גדול מתושביה עזבו.
במאה ה-19 התפשטה בעיר הרפורמה הסופית נאחסבנדיה. בשנת 1784 החריבה רעידת אדמה קשה את כל המונומנטים של העיר ומתו בה כאלפיים תושבים.
בשנת 1828 פלשו כוחות רוסיה הצארית לחלק מארמניה. בהתאם לחוזה טורקמנצ'אי הח'אנויות יירבן ונחיצ'באן סופחו לרוסיה. הצבא הרוסי התקבל בשמחה על ידי הארמנים שדוכאו על ידי הטורקים והכורדים. בסופו של דבר הכוחות הרוסים לא הגיעו לארזינג'אן.
ב-1864–1865 הייתה העיר שוב לבירת סנג'ק שכללה חמש "קאזה".
בסוף המאה ה-19 ידעה העיר תנופה מחודשת, בעקבות העברתו לארזורום השכנה של פיקוד אחד הקורפוסים הצבאיים החשובים של האימפריה.
לפי ויטל קינה, בשלהי המאה ה-19 הייתה אוכלוסיית העיר 23,000 תושבים, מתוכם 15,000 מוסלמים. קצת יותר מאוחר באותה תקופה, לינץ' העריך שבכל הסנג'ק ארזינג'אן חיו כ-156,000 בני אדם, מתוכם 31,000 נוצרים, כמעט כולם ארמנים. באזור הכפרי המקיף את ארזינג'אן חיו גם הרבה כורדים מוסלמים.
בימי שלטון הסולטן עבדול חמיד השני בשנת 1891 הוצבה בארזינג'אן מפקדת 30 גדודי פרשים "חמידיה", רוב רובם כורדים, שנועדו לבצע מעשי טבח ביישובים הארמנים. מעשי הטבח התרחשו בעיקר בשנים הבאות ב-1896-1894.
בארזינג'אן בוצע טבח בספטמבר 1895.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה. רצח העם הארמני

בתחילת המאה ה-20 היה האזור עדיין מאוכלס גם בארמנים. האנציקלופדיה ברוקהאוס-אפרון ציינה שבארזינג'אן חיו כ-30,000 תושבים, בעיקר "טורקים". לפיה היו בעיר כ-20 מסגדים ו-4 כנסיות ארמניות.
בשנת 1914 חיו בארזינ'אן בין 50-70,000 תושבים, מתוכם אולי כ-20,000 ארמנים. מסביב לעיר היו 197 כפרים, מתוכם 60 כפרים ארמנים. הכפרים הארמנים כללו את אחורג'וג, ברגוסר, דנגניג, גארמרי, גאריגין, גיוליצ'ה, חאראבדי, חרומוץ, מלמוציג, מגוציג, מרטגי, מטני, ורי צ'יפלטיג ואחרים. גרו בהם כ-45,000 ארמנים. - בממוצע כ-700 תושבים בכל כפר. בכל הכפרים פעלו כ-30 כנסיות. על ההרים מסביבם היו בתחילת המאה ה-20 מספר מנזרים ארמנים:בוגוס-סדרוס הקדוש, גיראגוס הקדוש, חגופ הקדוש, חיאבור גאראבד הקדוש, נרסס הקדוש, ניקוגוס הקדוש ושוגאגאר הקדוש.
בעיר פעלו עד למלחמת העולם הראשונה קונסולים של בריטניה, צרפת, גרמניה ופרס, סגן קונסול של ארצות הברית וכן נספח צבאי רוסי. כמו כן פעל בית חולים של מיסיון נוצרי אמריקאי. העות'מאנים החזיקו בה חיל מצב גדול.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה. רצח העם הארמני > הגירוש והטבח ההמוני בארמנים

בסביבות שנת 1915 נרצחו וגורשו רוב רובם של הארמנים בארזינ'אן והסביבה בימי רצח העם הארמני.
לפי ספרו של רימונד קבורקיאן "רצח העם הארמני" (2009) (המצטט, בין השאר, עדותו של הגנרל והיב פאשה בפני ועדת מזהר) בראש מבצע הטיהור האתני בסנג'ק ארזינג'אן עמד המושל - ה"מותסריף" ממדוח ביי וד"ר באחאטין שקיר ביי, איש "הטורקים הצעירים", שהיה, ככל הנראה, מראשי "הארגון המיוחד" (טשקילת-אי-מחסוסה) שהתמחה ברציחות המגורשים הארמנים בעת צעידות המוות. כמו כן נמנה עם מארגני הטבח חבר הפרלמנט מטעם העיר קמח, האלט ביי. הגירושים התחילו ב-18 במאי 1915. שבוע לפני הגירוש נעצרו ונרצחו בקמח ובסאנסר דרה מספר נכבדים ארמנים. התושבים הארמנים קיבלו מספר ימים כדי לחסל את נכסיהם. קודם כל גורשו 16 המשפחות האמידות בעיר -דר סריאן, פפזיאן, בויטיאן, סוסיגיאן ואחרות. שלוש מתוך 4 הכנסיות הארמניות הופקעו על ידי השלטונות. נותרה בהתחלה בידי הארמנים קתדרלת סורפ פרגיץ'. בתי הספר והכנסיות נשדדו. בערב 22 במאי 1915 12,000 אנשים מזוינים - ז'נדרמים, צ'טה (קבוצות מזוינות של אזרחים, שכללו, יש אומרים, עבריינים פליליים) ואיכרים טורקים ובראשם ממדוח ביי, הקיפו את הכפרים והמנזרים הארמנים מסביב לעיר. הנשים והילדים הארמנים נשלחו לבית הקברות הארמני של ארזינג'אן. גברים הוצאו להורג בקבוצות קטנות באמצעות יריות או על ידי שחיטת גרונותיהם והושלכו לבורות.
ב-25 -27 במאי הארמנים של ארזינג'אן רוכזו בבית הקברות קויובאשי, הנמצא במרחק שעת הליכה מן העיר. מאוחר יותר הם הוצעדו משם אל הגאי קמח ("קמח בוגאז" או "קמח בואז"), בין נהר הפרת ולבין סלעי הרי סבוח, שם רוב המגורשים מצאו מהר את מותם. בדרך עוד הותקפו ונשדדו על ידי קבוצות בריונים (צ'טה) וכפריים כורדים. מספר נשים נחטפו לכפרים טורקים ושרדו. מעריכים כי בתוך יום אחד נטבחו בגאי 25,000 ארמנים מארזינג'אן והסביבה. יחידות "הארגון המיוחד" שביצעו כאן את הטבח היו תחת פיקודו של גא'פר מוסטפא אפנדי. מאות נשים וילדים השליכו את עצמם למוות לתוך התהום. מאות ילדים נחטפו אל הכפרים הטורקיים. תינוקות הושלכו לנהר. בשבוע אחרי הטבח עוד צדו הז'ינדרמים והשוטרים את האנשים שהסתתרו בפרדסים או בשדות הטירס בסביבה. ב-8 ביוני נותרו בארזינג'אן 800 מגויסים ארמנים שהועסקו בבית מלאכה של הצבא, ועוד 150 שעבדו בניקיון ברחובות העיר ו-3 אחים וכוחות עזר שעבדו בבית חולים. הם לא ידעו מה היה גורל משפחותיהם. נאמר להם שהן הגיעו בשלום למוסול.
בפקודת מחמוד כמיל הם נשלחו ב-18 ביוני לקסרקטינים והועמדו תחת שמירת ה"צ'טה". במשך מספר ימים הם הובלו אזוקים קבוצות-קבוצות והוצאו להורג ביריות על יד גשר ג'רבלג. כ-5,000 מגויסים ארמנים ששירתו בגדודי עבודה ("אמלה טבוריס") נטבחו בשדה ממזרח לארזינג'אן ונקברו בקברות המוניים. קבוצה אחרת של כ-5000 מגויסים ארמנים נטבחו בגאי סאנסאר, ממזרח לארזורום. ייתכן כי עוד 15,000 קשישים נרצחו באותו גאי. אחרי נובמבר 1915 קבוצה של כ-50 בנאים ארמנים הובאו לארזינג'אן אחרי שבנו מועדון טורקי באמצעות מצבות מבית קברות ארמני והוצאו להורג. גם הבישוף הארמני מארזורום הוצא להורג על יד ארזינג'אן אחרי 28 ביולי 1915.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה. רצח העם הארמני > קרב ארזינג'אן (1916). מהכיבוש הרוסי לכיבוש מחדש על ידי הטורקים

בשנת 1916 הוקם בארזינג'אן המטה הכללי של הארמייה השלישית העות'מאנית בפיקודו של כרים פאשה. ב-12 ביולי 1916 ארמיית הקווקז של הצבא הרוסי בראשות הגנרל ניקולאי יודניץ' כבש את מאמה הטון. בהמשך לוחמיה השתלטו על רמת נגליקה וכבשו עמדה טורקית על גדות הנהר דורום דוראסי, כשהפרשים הרוסים פרצו את הקו בוז-טאפא-מרטקלי. לאחר מכן התקדמו אל עבר ארזינ'אן. ב-25 ביוני הגיעו לעיר וכבשו אותה תוך יומיים. העיר לא נפגעה הרבה בקרבות. הרוסים מצאו בעיר כ-300 בעלי מלאכה ארמנים שהושארו בחיים. כמה עשרות נשים הוחזקו כ"בנות זוג" נוספות בבתים של אחדים מהמנהיגים הטורקים המקומיים, האחראים לטבח. הגנרל יודניץ' לכד בעיר שלל רב. למרות היתרונות האסטרטגיים של ניצחונו, הוא לא ביצע כל מהלכי התקדמות נוספים וכוחותיו הצטמצמו מספרית עקב תבוסות רוסיות צפונה משם.
ב-18 בדצמבר 1917, בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה, נחתם בארזינג'אן הסכם שביתת נשק. בהמשך נסוגו רוב הכוחות הרוסים מן האזור.
במקום הצבא הרוסי על 500,000 חייליו הושארו להגנת הקו ואן-ארזינג'אן 30,000 חיילים ארמנים ארמנים בלבד. בארזינג'אן נמצאה אוגדת רגלים רוסית בפיקוד הקולונל הרוסי ניקולאי מורל (1920-1869, בעבר עוזר הנספח הצבאי של רוסיה בטוקיו) ו-3 גדודי מתנדבים ארמנים (הרגימנט ארזינג'אן), יחידת פרשים, 6 תותחים, כ-2000 לוחמים לא סדירים. כל אלו נמצאו מבודדים וקווי התקשורת היו פרוצים על ידי המוסלמים. עם המפקדים הארמנים נמנה מוראד סבסטאצי, שהיה בן האזור.
בינואר מקורות טורקיים דיווחו על טבח באיכרים הטורקים באזורים שבשליטת הרפובליקה הארמנית החדשה על ידי הכוחות הלאומיים הארמנים
ב-2 בפברואר 1918 שלח והיב פאשה לגנרל פרז'בלסקי מכתב מחאה על פשעים שבוצעו על ידי לוחמים ארמנים נגד האוכלוסייה הטורקית בארזינג'אן והסביבה. בדו"ח טורקי מ-8 בפברואר 1918 צוין, בין היתר, ושב-31 בינואר 1918 נאספו נכבדים ומוכתרים טורקים ונורו למוות במקום. אחר כך מאות תושבים מוסלמים הוצאו מבתיהם והוצתו למוות בבניין הטלגרף ובבית והיט ביי. כמו כן נהרסו כאלף בתים טורקיים.
הגנרל והיב פאשה שיגר איגרת מחאה לגנרל הרוסי לבדינסקי שבה מסר כי יחידות מזוינות ארמניות טבחו 15,000 אזרחים טורקים. הטורקים הכריזו את שביתת הנשק כלא תקפה בראש הגיס הקווקזי הראשון של הצבא העות'מאני התמנה הקולונל מוסה קזם קראבקיר. ב-13 בפברואר 1918 כשהטורקים נמצאו קילומטרים ספורים מן העיר, הורה מורל על נסיגת על הכוחות הארמנים מן העיר. במהלך הנסיגה לארזורום בתנאי חורף קשים ספגו כוחות אלה אבדות קשות. ב-26 בפברואר 1918 בטורקים (חטיבת 36 ובחטיבה 5 הקווקזית של הארמייה השלישית) כבשו בחזרה את ארזינג'אן.
. הם לקחו כשלל כמויות גדולות של מזון, 4,016 רובים, 3 תותחים,25 מרגמות, מקלע אחד,321 ארגזי תחמושת, וציוד נוסף.
היסטוריה > הרפובליקה הטורקית, רעידת האדמה ב-1939

ב-26 בדצמבר 1939 נהרסה העיר כמעט כליל ברעידת אדמה קשה, בה מתו כ-30,000 בני אדם. הרעש מ-1939 כלל שבע רעידות קשות מאוד, החזקה ביניהן בדרגת 8.2 בסולם ריכטר. הוא היה החזק ביותר בתולדות טורקיה המודרנית. בשלב הראשון נהרגו כ-8,000 בני אדם. למחרת, עלה מספר ההרוגים ל-20,000. עד סוף שנת 1939 רעידות אדמה נוספות ושיטפונות בהן נהרגו 32,962 בני אדם. לא נותרו בעיר בניינים היסטוריים. נחרבו, בין היתר, המסגדים אולו ג'אמי וחורשונו ג'אמי, מן התקופה הסלג'וקית וה"טאש חאן" מזמנן של הסולטן סולימאן הראשון. רעידת אדמה משמעותית אחרונה אירעה ב-13 במרץ 1992.
האתר הישן של העיר ננטש והוקמה עיר חדשה 4 קילומטר יותר צפונה.
אחרי מלחמת העולם השנייה עברה לכאן חיל מצב. לא הוקמו בעיר תעשיות בעלות חשיבות. אחרי 1960 גברה הגירת תושבים רבים אל מרכז אירופה. בשנת 1985 חיו בעיר 85,000 תושבים ובמחוז - 139,000. האוכלוסייה של המחוז הייתה ב-40% עירונית ו-60% כפרית. במפקד משנת 2010 חלה עלייה בחלק של האוכלוסייה העירונית. בארזינג'אן חיו 102,173 תושבים, ובכל המחוז - 149,422 בני אדם.
בימינו רבים מהתושבים של העיר הם ממוצא כורדי - קורמאנג' וזאזא וחלקם - טורקים. מבחינה דתית התושבים הם רוב רובם מוסלמים -כחצי-חצי - סונים ועלווים.
אזור רעידות אדמה

ארזינג'אן נמנית עם האזורים בעלי הסיכון הגבוה ביותר לרעידות אדמה (אזורי סיכון 1) בטורקיה. בשנת 1047 נהרסה העיר כליל. בין המאות 15–19 התרחשו כמה רעידות אדמה שגבו מספר קרבנות בסדר גודל עשרות האלפים. רעידת האדמה הגדולה ביותר שהכתה את העיר במאה ה-20 אירעה ב-26 בדצמבר 1939 בעוצמה של 8-8,2 מעלות לפי סולם ריכטר. נהרגו בה 32,962 או 32,958 בני אדם, כ-100,000 נפצעו ו-116,720 בניינים נהרסו. כאמור, העיר נבנתה מחדש במרחק 4 קילומטר צפונית-מערבית והמקום הישן - "אסקי-ארזינג'אן" ננטש. רעידות האדמה בעשורים הבאים עשו נזקים מצומצמים. אולם בשנת 1983 רעש נוסף בדרגת 5,8 גרמה ל-1,331 הרוגים, ורעידת האדמה ב-13 במרץ 1992 בדרגת 6,8 גרמה למותם של 653 בני אדם. אלפים נותרו ללא גג. בסף הכל בשנים 1939–1992 נרשמו 19 רעידות אדמה. בשנת 1975 אומץ מפרט בנייה שהתיר באזור הסיכון 1 בניה מרבית של שתי קומות בלבד. אך מחקר שנעשה בעקבות רעידת האדמה משנת 1992 מצא שבבתים רבים, לרבות בניינים ציבוריים, נבנו קומות נוספות בניגוד לחוק.
אקלים

האקלים בארזינג'אן הוא יבשתי עם חורפים של שלגים וכפור וקיצים חמים ויבשים. האביב הוא העונה הלחה ביותר בעוד שהקיץ הוא העונה היבשה ביותר. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 11°C. החודש הקר ביותר הוא ינואר עם -3,3°C והחודש החם ביותר הוא אוגוסט ים + 22°C.
כלכלה

בתחילת המאה ה-20 נודעה ארזינג'אן במטעי התותים שלה ששימשו בגידול תולעי המשי.