stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת בני גד ובני ראובן
רקע

בני ראובן וגד - שהתברכו במקנה רב - ראו בעבר הירדן ערים המתאימות לגידול מקנה, ביקשו ממשה את הערים כנחלה במקום להמתין עד לשלב חלוקת הנחלות לכל השבטים, כפי המתואר בפסוקי התורה:
וּמִקְנֶה רַב הָיָה לִבְנֵי רְאוּבֵן וְלִבְנֵי גָד עָצוּם מְאֹד וַיִּרְאוּ אֶת אֶרֶץ יַעְזֵר וְאֶת אֶרֶץ גִּלְעָד וְהִנֵּה הַמָּקוֹם מְקוֹם מִקְנֶה. וַיָּבֹאוּ בְנֵי גָד וּבְנֵי רְאוּבֵן וַיֹּאמְרוּ אֶל מֹשֶׁה וְאֶל אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן וְאֶל נְשִׂיאֵי הָעֵדָה לֵאמֹר. עֲטָרוֹת וְדִיבֹן וְיַעְזֵר וְנִמְרָה וְחֶשְׁבּוֹן וְאֶלְעָלֵה וּשְׂבָם וּנְבוֹ וּבְעֹן. הָאָרֶץ אֲשֶׁר הִכָּה ה' לִפְנֵי עֲדַת יִשְׂרָאֵל אֶרֶץ מִקְנֶה הִוא וְלַעֲבָדֶיךָ מִקְנֶה. וַיֹּאמְרוּ אִם מָצָאנוּ חֵן בְּעֵינֶיךָ יֻתַּן אֶת הָאָרֶץ הַזֹּאת לַעֲבָדֶיךָ לַאֲחֻזָּה אַל תַּעֲבִרֵנוּ אֶת הַיַּרְדֵּן.
משה רבנו בשומעו את דבריהם, רגז עליהם בטענה שעל ידי מעשיהם הם מרפים את לב העם מלהיכנס לארץ ולכובשה, בדומה למעשה המרגלים, שבעבורם נגזר על עם ישראל לנדוד במדבר במשך ארבעים שנה:
יֹּאמֶר מֹשֶׁה לִבְנֵי גָד וְלִבְנֵי רְאוּבֵן הַאַחֵיכֶם יָבֹאוּ לַמִּלְחָמָה וְאַתֶּם תֵּשְׁבוּ פֹה. וְלָמָּה תְנִיאוּן אֶת לֵב בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מֵעֲבֹר אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נָתַן לָהֶם ה'. כֹּה עָשׂוּ אֲבֹתֵיכֶם בְּשָׁלְחִי אֹתָם מִקָּדֵשׁ בַּרְנֵעַ לִרְאוֹת אֶת הָאָרֶץ. וַיַּעֲלוּ עַד נַחַל אֶשְׁכּוֹל וַיִּרְאוּ אֶת הָאָרֶץ וַיָּנִיאוּ אֶת לֵב בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לְבִלְתִּי בֹא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נָתַן לָהֶם ה'. וַיִּחַר אַף ה' בַּיּוֹם הַהוּא וַיִּשָּׁבַע לֵאמֹר. אִם יִרְאוּ הָאֲנָשִׁים הָעֹלִים מִמִּצְרַיִם מִבֶּן עֶשְׂרִים שָׁנָה וָמַעְלָה אֵת הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי לְאַבְרָהָם לְיִצְחָק וּלְיַעֲקֹב כִּי לֹא מִלְאוּ אַחֲרָי. בִּלְתִּי כָּלֵב בֶּן יְפֻנֶּה הַקְּנִזִּי וִיהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן כִּי מִלְאוּ אַחֲרֵי ה'. וַיִּחַר אַף ה' בְּיִשְׂרָאֵל וַיְנִעֵם בַּמִּדְבָּר אַרְבָּעִים שָׁנָה עַד תֹּם כָּל הַדּוֹר הָעֹשֶׂה הָרַע בְּעֵינֵי ה'. וְהִנֵּה קַמְתֶּם תַּחַת אֲבֹתֵיכֶם תַּרְבּוּת אֲנָשִׁים חַטָּאִים לִסְפּוֹת עוֹד עַל חֲרוֹן אַף ה' אֶל יִשְׂרָאֵל. כִּי תְשׁוּבֻן מֵאַחֲרָיו וְיָסַף עוֹד לְהַנִּיחוֹ בַּמִּדְבָּר וְשִׁחַתֶּם לְכָל הָעָם הַזֶּה.
בתגובה לטענת משה ענו בני גד ובני ראובן, כי בדעתם להצטרף לבני ישראל ללחימה בכיבוש הארץ, ורק לאחר שכל שבט יקבל את נחלתו הם ישבו לנחלתם שבעבר הירדן. משה שמע את דבריהם, ומתרצה לכך, אך מתנה שרק אם אכן יעברו את הירדן וילחמו יחד עם כל ישראל, עד סיום המלחמה, יוכלו לנחול את הערים בעבר הירדן, אך אם לא, אזי הם יקבלו חלק בארץ ישראל כפי הדין המקורי:
"וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם מֹשֶׁה אִם תַּעֲשׂוּן אֶת הַדָּבָר הַזֶּה אִם תֵּחָלְצוּ לִפְנֵי ה' לַמִּלְחָמָה: וְעָבַר לָכֶם כָּל חָלוּץ אֶת הַיַּרְדֵּן לִפְנֵי ה' עַד הוֹרִישׁוֹ אֶת אֹיְבָיו מִפָּנָיו: וְנִכְבְּשָׁה הָאָרֶץ לִפְנֵי ה' וְאַחַר תָּשֻׁבוּ וִהְיִיתֶם נְקִיִּים מֵה' וּמִיִּשְׂרָאֵל וְהָיְתָה הָאָרֶץ הַזֹּאת לָכֶם לַאֲחֻזָּה לִפְנֵי ה': וְאִם לֹא תַעֲשׂוּן כֵּן הִנֵּה חֲטָאתֶם לַה' וּדְעוּ חַטַּאתְכֶם אֲשֶׁר תִּמְצָא אֶתְכֶם: בְּנוּ לָכֶם עָרִים לְטַפְּכֶם וּגְדֵרֹת לְצֹנַאֲכֶם וְהַיֹּצֵא מִפִּיכֶם תַּעֲשׂוּ"
מקום הנחלה

כאמור, בני גד ובני ראובן, וחצי משבט מנשה, קיבלו את נחלתם בעבר הירדן, אך כל שבט התנחל במקום אחר:
נחלת שבט גד הייתה בצפון עבר הירדן, באזור נחל יבוק
נחלת שבט ראובן, הייתה בדרום עבר הירדן, מצפון לנחל ארנון
נחלת שבט מנשה (חציו של השבט) הייתה באזור הגולן ומערב הבשן (ממלכת עוג מלך הבשן), (חציו השני של שבט מנשה נחל ממערב לירדן יחד עם שאר השבטים)
תנאי של בני גד ובני ראובן

בחז"ל למדו את דיני והלכות תנאים מתנאי שהתנה משה עם בני גד ובני ראובן. ולמדו מכך שמקומות שאינם דומים לתנאי זה אינם חלים, ומיעטו כמה סוגי תנאים:
תנאי כפול - מכך שמשה כפל את תנאו, אם יעברו חלוצים ואם לא, למדו חז"ל שרק תנאי כדוגמת זה - חל.
הן קודם ללאו - מכך שמשה הקדים את הצד החיובי 'אם יעברו חלוצים', קודם לצד השלילי 'ואם לא תעברו'.
תנאי קודם למעשה - כדוגמת תנאי בני גד ובני ראובן, שאמר להם משה קודם את התנאי - 'אם תעברו חלוצים', ורק אחר כך את המעשה 'תוכלו לרשת את עבר הירדן'
תנאי ומעשה בדבר אחר - כדוגמת תנאי בני גד ובני ראובן,
תנאי שאפשר לקיימו על ידי שליח -
תנאי שאי אפשר לקיימו
קבוצת ING

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (13 ביוני 1997–ING)  Euronext  בורסת איטליה 
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים) 
 חברות בנות:  ING  ING Türkiye  ING Romania  ING Australia  Interhyp Group  ING Belgium 
 מיקום המטה:  אמסטרדם 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים, מימון, economics of banking, תעשיית הביטוח, שירותים פיננסיים, מלבד ביטוח ופנסיה 
 מוצרים עיקריים:  שירותים פיננסיים 
 רווח תפעולי:  18,324,000,000 אירו (נכון ל־2018) 
 רווח:  4,290,000,000 אירו (נכון ל־2016) 
 עובדים:  59,434 (נכון ל־2023) 
  
 www.ing.com
 
קבוצת ING (בהולנדית: ING Groep) היא חברה הולנדית רב לאומית, המספקת שירותי בנקאות ושירותים פיננסים.
עסקיה העיקריים של החברה הם בנקאות קמעונאית, בנקאות ישירה, בנקאות מסחרית, בנקאות השקעות, בנקאות פרטית, ניהול נכסים ושירותי ביטוח.
לבנק סך נכסים בשווי 1.1 טריליון דולר אמריקני מה שהופך אותו לאחד הבנקים הגדולים בעולם.
הבנק נמצא בעקביות בדירוג שלושים הבנקים הגדולים בעולם. כמו כן, הוא נמצא גם בין העשירייה הראשונה ברשימת החברות הגדולות באירופה לפי הכנסות.
בשנת 2018 היו ל-ING כ-38.4 מיליון לקוחות ביותר מ-40 מדינות.
מניית החברה נסחרת בבורסות Euronext וNYSE, והיא נכללת במדד "Euro Stoxx 50".
ING הם ראשי התיבות של "Internationale Nederlanden Groep" (בתרגום לעברית: קבוצת הולנד הבינלאומית).
האריה הכתום אשר מופיע בלוגו של ING מרמז על מוצאה ההולנדי של הקבוצה.
מטה החברה ממוקם באמסטרדם שבהולנד.
הערות שוליים

↑  "Frankfurt Stock Exchange". אורכב מ-המקור ב-19 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282363505171  GND: 5343995-8  ISNI: 0000 0004 0421 8859  LCCN: n2003019487  NKC: ko2005275916  VIAF: 172150645   WorldCat (עם VIAF): 172150645
קפה גרקו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1760
 תאריך פתיחה רשמי:  1760 
 קואורדינטות:  41°54′20″N 12°28′53″E﻿ / ﻿41.905558°N 12.481436°E﻿ / 41.905558; 12.481436
 www.anticocaffegreco.eu
  (למפת רומא מוגדלת) קפה גרקו(למפת רומא רגילה) קפה גרקו
 
קפה גרקו
קפה גרקו (באיטלקית: Caffè Greco) המכונה גם אנטיקו קפה גרקו (Antico Caffè Greco) הוא בית קפה המהווה אתר היסטורי מוכרז בעיר רומא, בירת איטליה.
היסטוריה

בית הקפה נפתח בשנת 1760 במיקומו הנוכחי - ויה קונדוטי מספר 86. בית הקפה נחשב לידוע בבתי הקפה בעולם, והוא בית הקפה השני בעתיקותו בעולם (לאחר קפה פלוריאן בוונציה שבאיטליה, שנפתח בשנת 1720) הפעיל כיום.
בקפה זה נהגו לסעוד גתה, סטנדל, לורד ביירון, פרנץ ליסט, ג'ון קיטס, הנריק איבסן, הנס כריסטיאן אנדרסן (אשר התגורר בקומה שמעל בית הקפה), צ'ארלס דיקנס, ריכרד וגנר ופליקס מנדלסון (אשר פגש בבית הקפה לראשונה את המלחין ברליוז ובו החלה ידידותם של השניים). המלחין ג'ואקינו רוסיני נהג לשבת בבית הקפה ולהלחין יצירות, והסופר הרוסי ניקולאי גוגול כתב בבית הקפה את "נפשות מתות".
בבית הקפה ארבעה חדרים. בר הקפה נמצא בחדר הראשון, ומקומות ישיבה בשאר החדרים (באחד מהם שמורה הכורסה שעליה נהג לשבת הנס כריסטיאן אנדרסן).
ראו גם

בית התה של בבינגטון
קבוצת אדמונד דה רוטשילד

| --- | --- |

משרדי "קבוצת אדמונד דה רוטשילד" בישראל, ממוקמים במגדל אלרוב
משרדי "קבוצת אדמונד דה רוטשילד" בישראל, ממוקמים במגדל אלרוב
 נתונים כלליים
 מייסדים:  אדמונד אדולף דה רוטשילד 
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־71 שנים) 
 חברת אם:  משפחת רוטשילד 
 מיקום המטה:  ז'נבה 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
  
 אתר רשמי
 
סירת המפרש של קבוצת גיטאנה (Gitana Team) הפועלת בחסות הקבוצה
קבוצת אדמונד דה רוטשילד (בצרפתית: Groupe Edmond de Rothschild) היא מוסד פיננסי המתמחה בבנקאות פרטית וניהול נכסים. הקבוצה הוקמה בשנת 1953 על ידי אדמונד אדולף דה רוטשילד ובסיסה בז'נבה היא בבעלות משפחתית ועצמאית. היא מעסיקה 2,700 עובדים, ב-32 משרדים ב-15 מדינות, ומנהלת נכסים בשווי של 169 מיליארד אירו (נכון לשנת 2018). הקבוצה כוללת גם את קרנות אדמונד דה רוטשילד (זרוע פילנתרופית), מותג סגנון החיים Edmond de Rothschild Heritage (המשווק יין וגבינה יוקרתיים, מלונות יוקרה ומסעדות), ונותן חסות לקבוצת גיטאנה (Gitana Team), קבוצת ספורט שעוסקת בשיט מפרשיות.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1953, בידי אדמונד אדולף דה רוטשילד בשם la Compagnie Financière (LCF) Edmond de Rothschild בפריז. בשנת 1965 הושק סניף לבנקאות פרטית בז'נבה והסניף בלוקסמבורג שלוש שנים מאוחר יותר. בשנת 1969 הציגה הקבוצה מודל השקעות חדש, ניהול השקעות  Fund of funds. בשנת 1970, הקבוצה קיבלה רישיון בנקאות צרפתי. בשנת 1973 רכשה את בנק קליפורניה ומכרה אותו לבנק מיצובישי, בשנת 1985, תמורת פי שלושה ממחיר הרכישה.
בשנת 1973, רכש אדמונד דה רוטשילד את היקב שאטו קלארק, היקב הראשון של מותג Edmond de Rothschild Heritage, בהמשך נרכשו מספר יקבים נוספים.
בשנת 1982, כאשר קרוב המשפחה דייוויד דה רוטשילד השיק את בנק "ג'ריון פריז-אורליאן" (שאחר כך שונה שמו ל"רוטשילד ושות'"), LCF רכשה 10% ממנו. בשנת 1989, ייסד בנז'אמן דה רוטשילד, בנו של אדמונד דה רוטשילד, את קומפני דה טרסורי כדי להציע שירותי ניהול סיכונים פיננסיים מתקדמים. בשנת 1992, ניהלה הקבוצה נכסים בשווי של 2 מיליארד דולר, ופתחה משרד בהונג קונג.
לאחר מות אביו ב-1997 הפך בנז'אמן דה רוטשילד לנשיא לה קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד.
בסוף שנת 2006, הקימה הקבוצה את "קרן הנדל"ן אדמונד דה-רוטשילד (מזרח אירופה)".
בשנת 2009, אריאן דה רוטשילד מונתה לסגן נשיא בקבוצה. בשנת 2010, "קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד" שינתה את שמה ל"קבוצת אדמונד דה רוטשילד". בשנת 2011 הצטרפה ליוזמת המימון של התוכנית הסביבתית של האו"ם.
בשנת 2011, הקבוצה פתחה משרד בדובאי לפיתוח פעילותה במזרח התיכון, והפכה לחברה במיזם Globa Compact של האו"ם, המעודד עסקים ברחבי העולם לנקוט במדיניות בת קיימא ואחראית חברתית ולדווח על יישומם.
בשנת 2013, היא הודיעה על פתיחת בנק השקעות בלונדון. ביוני 2014 גייסה הקבוצה קרן של 530 מיליון דולר המיועדת להשקעות באפריקה. בשנת 2014 אורגנו מחדש כל הנכסים הפיננסיים והלא פיננסיים של החברה במבנה אחד תחת קבוצה אחת, הרשומה בשווייץ.
בשנת 2015, אריאן דה רוטשילד הפכה למנכ"לית של קבוצת אדמונד דה רוטשילד. היא הייתה האישה הראשונה שניהלה עסק פיננסי של משפחת רוטשילד. בשנת 2015 פרסמה הקבוצה לראשונה דוח קיימות.
במרץ 2015, ביקשה הקבוצה מבית משפט בצרפת להוציא צו נגד השימוש בשם רוטשילד על ידי חברת "פריז-אורליאן", החברה האם של ענף משפחת רוטשילד בצרפת (בבעלות בני דודים מדרגה שנייה), בטענה כי זו מציגה את עצמה בתור "החברה האם של קבוצת רוטשילד", ויוצרת בכך רושם מוטעה לפיו ברשותה זכות בלעדית לשימוש בשם שושלת הבנקאים. קבוצת אדמונד דה רוטשילד טענה שהשם של הקבוצה המאוחדת "רוטשילד ושות'" (Rothschild & Co) נוגד את המסורת המשפחתית ששם בנק בבעלות המשפחה צריך לכלול גם שם פרטי. בשנת 2018 הסתיים הסכסוך בפשרה.
בפברואר 2018, גייס אדמונד דה רוטשילד קרן של 345 מיליון אירו שהוקדשה לתעשיית הביוטכנולוגיה והמכשירים הרפואיים.
במרץ 2019, החברה הסירה את אדמונד דה רוטשילד (שווייץ) S.A. מהמסחר בבורסה והיא מאז בבעלות מלאה של הקבוצה. במקביל אריאן דה רוטשילד הפכה ליו"ר הדירקטוריון, וינסנט טאופין מונה למנכ"ל הקבוצה.
פעילות בישראל

בשנת 1965, רכשה הקבוצה את בנק כללי לישראל, בינואר 1997 מכרה את הבנק לקבוצת הבנקאות אינווסטק מדרום אפריקה.
בשנת 1968, הייתה החברה בין מייסדי החברה לישראל והחזיקה כ-10% מהמניות.
בשנת 1999, הקימה קרן הון סיכון בישראל (Edmond De Rothschild Israel Opportunity Fund). הקרן, שהייתה בתחילה בהיקף של 20 מיליון דולר, התמקדה בחברות סטארט-אפ בשלב הגרעין (Seed Investment), ונוהלה בשיתוף עם חברת ג'יי.סי. טכנולוג'יס - הזרוע העסקית של המכללה הטכנולוגית בירושלים. בהמשך פעלה בשיתוף עם חברת פולאר השקעות.
בשנת 2001 הקימה את "חברת אדמונד דה רוטשילד ניהול קרנות נאמנות ותיקי השקעות" בישראל. קרנות הנאמנות גייסו למעלה מ-100 מיליון שקל בשבוע פעילותן הראשון בישראל. בשנת 2019 קבע בית המשפט המחוזי כי החברה חייבת לשלם מס ערך מוסף בישראל, אף שטענה כי היא נותנת שירותים רק מחוץ לישראל, ולכן פטורה ממע"מ בישראל על הכנסות של כ-200 מיליון שקל.
ראו גם

קרן אדמונד דה רוטשילד - הקרן הפילנתרופית של הקבוצה בישראל.
הערות שוליים

↑  הברון רוטשילד שותף לבנק בקליפורניה, דבר, 14 ביוני 1973
↑  מיכאל רוכוורגר, קרן הנדל"ן אדמונד דה-רוטשילד מחקה 36% מההשקעות בביצת הנדל"ן במזרח-אירופה, באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2010
↑  פייננשל טיימס, ‏[https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000894886 קבוצת אדמונד דה רוטשילד רוצה מוקד עסקים רביעי:
פותחת בנק השקעות בלונדון], באתר גלובס, 18 בנובמבר 2013
↑  Kostov, Nick (2018-06-29). "Rothschilds End Family Feud Over Use of Name in Banking". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2019-05-20.
↑  בנק כללי לישראל עבר לקבוצת רוטשילד, קול העם, 5 באוקטובר 1965
↑  אורנה רביב, ‏הושלמה רכישת השליטה בבנק כללי על ידי אינווסטק, באתר גלובס, 1 בינואר 1997
סטלה קורין-ליבר, ‏אינווסטק, בעלת השליטה בבנק כללי, עשויה להשתלב בהתמודדות על דיסקונט, באתר גלובס, 24 במאי 1998
↑  שלושה אוחזים במניות הגרמנים ב"חברה לישראל", מעריב, 10 בדצמבר 1980
↑  הארץ, ‏משפחת רוטשילד מקימה קרן הון סיכון בישראל, באתר גלובס, 29 בספטמבר 1999
↑  ג'ודי מלץ, ‏קבוצת רוטשילד תשקיע 20 מיליון ד' בקרן הון סיכון שתתמקד בחברות סטארט-אפ, באתר גלובס, 29 בנובמבר 1999
↑  אלי דניאל, פולאר השקעות וקרן רוטשילד מרחיבות השותפות: קרן ההשקעות רכשה כ-7.7% מפולאר סחר תמורת 4.6 מיליון יורו, באתר הארץ, 23 במאי 2004
↑  איי אונליין, בנק אדמונד דה רוטשילד הקים חברה חדשה לניהול השקעות, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2000
↑  מיכאל קליגר מונה למנכ"ל משותף בחברת אדמונד דה רוטשילד ניהול קרנות נאמנות וניהול תיקי השקעות, באתר TheMarker‏, 24 באוקטובר 2001
↑  נורית מצלאוי, גיוס של למעלה מ-100 מיליון שקל בשבוע הראשון לפעילותן של קרנות דה רוטשילד, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2000
↑   אפרת נוימן, קבוצת רוטשילד טענה שאינה צריכה לשלם מע"מ בישראל - זה מה שהחליט ביהמ"ש, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16223418n (data)  VIAF: 138933566   WorldCat (עם VIAF): 138933566
קציצות (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אילן הייטנר 
 שפת המקור:  עברית 
 הוצאה
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור 
 תאריך הוצאה:  2008 
 
קציצות הוא ספר שנכתב על ידי הסופר, תסריטאי ובמאי הקולנוע הישראלי אילן הייטנר. הספר יצא לאור בספטמבר 2008, בהוצאת "מודן", וכבר בשבוע הראשון ליציאתו נכנס לטבלת רבי-המכר. הוא זכה בפרס "ספר הזהב", שהוענק לו מטעם התאגדות המו"לים על מכירת למעלה מ-20,000 עותקים. זהו ספרו הרביעי של הייטנר, ובדומה לספריו הקודמים, הוא עוסק בשינויים שעוברים על ישראלים בסביבות גיל השלושים, ועל התהפוכות הרגשיות בחייהם. בספר זה הוא מתאר את השינוי המחשבתי המתחולל אצל אדם שכל חבריו התחתנו, והכמיהה לאהבה מעוררת בו שאלות על מקומו בעולם ועל אופיו. ספריו פונים בעיקר לקהל צעיר, נשים וגברים כאחד.
עלילה

הספר עוסק באריאל, רווק בן 37, תסריטאי שמתקשה במציאת עבודה, הממורמר מכך שחבריו הקימו משפחות, בעוד הוא נותר בבדידותו. יום אחד הוא פוגש את אהבת חייו, הדר, ברחוב יהודה מכבי. הוא מחליט שהגיע הזמן להתחתן, אך תוהה האם הוא בשל לכך. לפני החתונה הם רבים. הוא נבהל ורוצה לברוח. מאחר ששני בני הזוג עברו מזמן את גיל 30, הם מסכמים כי עדיף להיות גרושים מאשר רווקים, ומחליטים להתחתן ולהתגרש כעבור חצי שנה. התכנית להתגרש לאחר החתונה מתוארת בתחילת הספר, ובפרקים שלאחר מכן, מתוארים האירועים והלך הרוח שהובילו להיכרות, ההתאהבות, המריבות וההסכם, עד לחתונה עצמה ולירח הדבש.
פרשת גבריאל תירוש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יצחק שלו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1964
 מספר עמודים:  241
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003254736, 001346356, 001346355, 001346357, 001982725, 002491722, 002616457, 002644669
פרשת גבריאל תירוש הוא רומן מאת הסופר והמשורר יצחק שלו, שיצא לאור בשנת 1964 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד".
עלילת הספר סובבת סביב המורה להיסטוריה גבריאל תירוש וחמישה מתלמידיו, ההופכים לכיתה צבאית מאומנת המבצעת פעולות גרילה בפורעים ערביים, בתקופת מאורעות תרצ"ו בירושלים.
עלילה

הספר נפתח עם הגעת מורה חדש להיסטוריה, גבריאל תירוש, לכיתה השביעית בגימנסיה.
עד מהרה מגלים התלמידים כי דרכו החינוכית של תירוש הצעיר והנמרץ שונה מאוד מדרכם של שאר המורים המבוגרים במוסד, העוסקים במלאכת החינוך בחינת "מצוות אנשים מלומדה".
תירוש מלמד היסטוריה, אך יותר מכך, הוא חי אותה. הוא גוזר גזרה שווה בין גורלם  של הצלבנים, שלא הצליחו להיאחז בארץ וגורשו ממנה בידי המוסלמים, ובין גורל היישוב היהודי בארץ ישראל, אם לא יעמוד על נפשו מפני המתנכלים לו. גבריאל בז למדיניות ההבלגה שבחרו מנהיגי היישוב. הוא רואה בה "אחת מעויתות הנפש היהודית שעוד לא נשתחררה מן הגלות", וסבור כי בגללה סופם של היהודים בארץ ישראל יהיה כסופם של הצלבנים. עם זאת, ציין תירוש, "הנני נגד רצח עיור הפוגע באנשים מקריים, אבל לטירור מכוּון יפה, הפוגע בלב לבם של האשמים, יש ערך פוליטי עצום!"
כדי לממש את תוכניותיו האקטיביסטיות, מייסד תירוש את "החוג המצומצם ביותר", אלו חמישה מבכירי תלמידיו, שנועדו לשבור את חרפת ההבלגה ולהשיב מלחמה שערה לפורעים הערבים. חברי החוג המצומצם הולכים שבי אחרי דמותו הכריזמטית של גבריאל תירוש, ולאחר סדרה של תצפיות וסיורים באזור ירושלים הם מתחילים לעבור אימונים בנשק.
מאוחר יותר נכנסים חברי "החוג המצומצם ביותר" למסגרת "ההגנה", ומגלים כי תירוש הוא מפקד הפלוגה שלהם.
תירוש, המתכנן להכשיר אותם כמפקדי כיתות, מגלה כי מפקדיו ב"הגנה" דוחים את רעיונותיו האקטיביסטיים ופורש מן הארגון. הוא מושך אחריו את חברי החוג המצומצם לפרוש גם הם, והם מתחילים בפעולות תקיפה של שכונות וכפרים ערביים, כאשר הם מכוונים לפגוע באנשי הכנופיות. לקראת סוף הרומן מתברר כי הארגון שהקימו הוא חלק מארגון האצ"ל שהולך ומתגבש באותה התקופה.
באחת הפעולות, ליד הכפר שייח' ג'ראח, נופלת איה, אחת מחברות החוג המצומצם. ימים מספר לאחר מותה, עוזב גבריאל את תפקידו ולא נראה שוב. המספר מעלה אפשרות כי גבריאל חש אשם, וכנקמה, ובניסיון לכפר על מותה של תלמידתו, יצא למבצע צבאי, ממנו לא שב.
פרשנות

בתקופת מאורעות תרצ"ו בירושלים שלו היה תלמיד הגימנסיה העברית, ואחר כך מורה בה. הוא שאב את הדמויות בעלילה מהיכרות אישית עם דמויות מקבילות שהכיר. כך למשל ד"ר רוזנבלום המנהל, הוא בן דמותו של ד"ר יוסף מוהליבר מנהל הגימנסיה בתקופת לימודיו.
ההיסטוריון יהודה סלוצקי מתח ביקורת על הספר, עקב "רקע מוּטעה ומטעה מבחינה היסטורית". סלוצקי הדגיש שאינו חולק על זכותו של הסופר לכלול בספרו פרטים בדיוניים, אלא כי "הרקע ההיסטורי, עליו מתחוללת עלילת הסיפור, תואר שלא כראוי ואינו תואם כלל למציאות ולאווירה של הימים ההם". שלו דחה ביקורת זו וציין: "אף-על-פי שהשתדלתי שלא לסטות מהעובדות עצמן, לא אתיימר שהמסופר עולה בקנה אחד עם ההיסטוריה הרשמית של ה"הגנה", אף לא עם זו של אצ"ל או לח"י; אני די לי שהוא עולה בקנה אחד עם רשמינו, שאיפותינו וחלומותינו באותה תקופה".
ביום העצמאות 2006 פרסם אריאל רובינשטיין ב"הארץ" מאמר בשם "פרשת גבריאל תירוש ב" בו הוא מקביל בין ספרו של יצחק שלו ופרשת חייו ומותו של המורה יעקב מאיר שנהרג במלחמת ששת הימים (שלוש שנים לאחר שהספר יצא לאור) באותו מקום בו נעלם גבריאל תירוש.
לקריאה נוספת

אליהו נור, "אגדה ומציאות ב"פרשת גבריאל תירוש", האומה, ג [12], תשכ"ה, עמ' 700-696.
הערות שוליים

↑  פרשת גבריאל תירוש, עמ' 116
↑  פרשת גבריאל תירוש, עמ' 141
↑  על "פרשת גבריאל תירוש" ליצחק שלו, דבר, 5 בפברואר 1965
↑  יצחק שלו, "טעות בכתובת": סיפור ולא היסטוריה, דבר, 5 במרץ 1965
↑  אריאל רובינשטיין, פרשת גבריאל תירוש ב', באתר הארץ, 30 באפריל 2006
קפה גרג

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1994, ישראל ישראל – הווה
 בעלות:  יאיר מלכה, גלעד אלמוג וניר אדרי
 ענפי תעשייה:  רשת בתי קפה
 הכנסות:  700 מיליון ש״ח
 עובדים:  3000
  
 http://gregcafe.co.il/
 
קפה גרג (בעבר: גרג קפה מאוד) היא קבוצת בתי קפה ישראלית, המפעילה 3 רשתות וכוללת כ-100 סניפים נכון לשנת 2024.
היסטוריה

בשנת 1994 הוקם אספרסו בר במרכז הכרמל שבחיפה על ידי גרג וולף. בשנת 2000 רכשו את הבעלות במקום יאיר מלכה וגלעד אלמוג ובשנת 2008 חבר אליהם השותף ניר אדרי. בהמשך נפתחו סניפים נוספים בישראל, ומרשת חיפאית התפתחה קפה גרג לרשת ארצית.
החל משנת 2010 החלו שלושת השותפים ברשת, להתמקד ברכישת נדל"ן שישמשו כסניפי הרשת.
בשנת 2013 הקימו בעלי קבוצת קפה גרג את קבוצת ביגה, קבוצת בתי קפה ובייקרי המפעילה כיום כ-40 סניפים של קפה ביגה, 3 סניפי ״בי בייקרי״, מפעל פסטה ומפעל רטבים.
בשנת 2016 הושקה רשת הבת "קיטשן ביי גרג", רשת מסעדות ביסטרו כשרות, הסניף הראשון נפתח בחיפה וכיום הרשת מונה 7 סניפים.
בשנת 2021 הושקה רשת בת נוספת ״מאמא גרג״ המתמחה במטבח איטלקי. הסניף הראשון נפתח בקניון איילון וכיום הרשת מונה כ3 סניפים.
על פי הערכות כלכליסט בשנת 2019, מחזור המכירות המוערך של קבוצת גרג קפה ורשת ביגה קרוב למיליארד שקל בשנה עם מחזור בעלות של 100 מיליון שקל בשנה.
תקציב הפרסום של הקבוצה עומד על 5 מיליון שקל ומנוהל על ידי שימעוני פינקלשטיין.
במדד המותגים של העיתון הכלכלי "גלובס" קבוצת קפה גרג נבחרה מבין אלפי חברות ודורגה במקום ה-62 במדינה ובתחום המסעדנות, בתי הקפה ומזון מהיר, נבחרה הקבוצה למקום 3.
הקבוצה מפעילה כיום כ־90 סניפים של רשת גרג, 7 סניפים של רשת ״קיטשן ביי גרג״ ו3 סניפי ״מאמא גרג״.
הערות שוליים

↑  רשת קפה גרג – מ”קפה מאוד” ל”קפה ועוד”, באתר פודיס, 12 באפריל 2010
↑  שני מוזס, ‏קפה גרג פותחת רשת מסעדות ביסטרו כשרות: "קיטשן ביי גרג", באתר גלובס, 13 ביוני 2017
קפה גרג, סניף מרכז קריית אתא.
קפה דה פלור

קפה דה פלור, 2007
קפה דה פלור (בצרפתית: Café de Flore) הוא בית הקפה הוותיק ביותר בפריז. הוא שוכן בפינת הרחובות שדרות סן ז'רמן ורחוב סן בנואה, סן ז'רמן דה פרה והרובע השישי של פריז. הוא נודע בשל הלקוחות הידועים שפקדו אותו.
היסטוריה

הקפה נוסד בשנות השמונים של המאה ה-19, בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. שמו לקוח מפסלה של פלורה (אנ'), אלת הפרחים ועונת האביב במיתולוגיה הרומית, הניצב בצידה השני של השדרה. הסופרים ז'וריס-קרל הויסמנס ורמי דה גורמון היו שניים מהידוענים הראשונים שנמנו על סועדיו הקבועים של המקום. בשלהי המאה ה-19 שארל מוראס כתב את ספרו Au signe de Flore בקומתו הראשונה של קפה דה פלור, בה גם נוסדה Revue d'Action Française בשנת 1899.
קפה דה פלור נודע כמקום מפגש של סופרים ופילוסופים. ז'ורז' בטאיי (אנ'),‏ Robert Desnos, ‏Léon-Paul Fargue, ‏רֵמוֹן קֶנוֹ היו בין באי המקום הקבועים, כמו גם פבלו פיקאסו.

ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'ואו אנלאי היה אף הוא לקוח קפה של קפה דה פלור במהלך שהותו בצרפת בשנות העשרים של המאה העשרים.
קפה דה פלור מעוצב בסגנון אר דקו עם מושבים בצבע אדום, מהגוני ומראות, וחזותו השתנתה רק במעט מאז מלחמת העולם השנייה. מתחרהו העיקרי,
קפה לה דה מאגו היה חביב על האליטה האינטלקטואלית הצרפתית בתום מלחמת העולם השנייה. במאמרו "סיפורם של בני בתי קפה" ובספרו "פריז לירח", הסופר האמריקני אדם גרופניק (אנ') נותן הסברים אפשריים לכך שקפה דה פלור נהפך בשלהי שנות התשעים לפופולרי ואופנתי יותר מאשר קפה לה דה מאגו, חרף העובדה שלה דה מאגו היה הקפה החביב על ז'אן-פול סארטר, סימון דה בובואר, אלבר קאמי והוגים מפורסמים נוספים בשנות הארבעים ושנות החמישים.
פרס דה פלור (אנ') אותו ייסד פרדריק בגבדה בשנת 1994, מחולק מדי שנה בקפה דה פלור.
הערות שוליים

↑  André Balbo, Pauline, Café de Flore, à Saint Germain des   Prés, 26 février 2013
↑  The Flore: A café for poets, and then philosophers. paris-bistro.com/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417215905171  GND: 7516014-6  LCCN: n94052223  SUDOC: 034320598  VIAF: 266968929   WorldCat (עם VIAF): 266968929 
שוקו חם
פרשת בני הערובה בבוגוטה (1980)

| חלק ממלחמת האזרחים בקולומביה |
| --- | --- |
 תאריך:  27 בפברואר 1980 – 27 באפריל 1980 (61 ימים) 
 מקום:  בוגוטה 
 קואורדינטות:  4°38′12″N 74°04′43″W﻿ / ﻿4.6366388888889°N 74.078583333333°W﻿ / 4.6366388888889; -74.078583333333
 סוג:  מצור 
 מספר מפגעים:  17
  (למפת קולומביה מוגדלת) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט פרשת בני הערובה בבוגוטה(למפת קולומביה רגילה) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט פרשת בני הערובה בבוגוטה(למפת בוגוטה רגילה) פרשת בני הערובה בבוגוטה(למפת בוגוטה מוגדלת) פרשת בני הערובה בבוגוטה
 
פרשת בני הערובה בבוגוטה התחוללה ב-1980 כשחברי תנועת 19 באפריל השתלטו על שגרירות הרפובליקה הדומיניקנית ולקחו בשבי כ-60 בני ערובה ובהם 15 שגרירים. כוחות הביטחון של קולומביה הטילו מצור על השגרירות שנמשך 61 יום והסתיים בהסכם שהביא לשחרור בני הערובה והגליית הטרוריסטים לקובה.
רקע

תנועת 19 באפריל הייתה תנועת מחאה סוציאליסטית שפעלה בקולומביה. התנועה החלה לפעול בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כדי לשפר את המערכת הדמוקרטית במדינה וזאת לאחר שעלו טענות לזיופים בבחירות שמנעו ניצחון של מפלגת שמאל. בתקופה בה התקיימה התנועה (עד השתלבותה במערכת הפוליטית בתחילת שנות ה-90) נקטו חבריה בפעולות אלימות שכללו גניבת נשק, חטיפות והוצאות להורג. אחת מאותן פעולות הייתה ההשתלטות על השגרירות בבוגוטה.