stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבת העמק
התוכנית להקמה מחדש של קו רכבת העמק

בשנת 2010 החליטה ממשלת ישראל על הקמתה של מסילת העמק, מחיפה לבית שאן, כחלק ממיזם "נתיבי ישראל", שנועד לקצר זמני נסיעה בין מרכז הארץ לשוליים (פריפריה). החלטת ממשלה קבעה שמימוש המיזם, בנוסף לסלילתו של קו רכבת מעכו לכרמיאל, יתחיל במהלך שנת 2011 ויבוצע על ידי החברה הלאומית לדרכים, שעד אז עסקה בהקמת רשת הכבישים הבינעירונית בלבד. נסיעות המבחן הראשונות בקו זה נערכו באוגוסט 2016 והוא נפתח לציבור הרחב בערב חג סוכות, ב-16 באוקטובר 2016. במהלך השבועיים הראשונים הנסיעה בקו הייתה בחינם לכל אורכו, ובשלושת החדשים הבאים (עד תחילת פברואר 2017) הנסיעה בחינם בחלק מהקו.
על פי התוכנית, 60 ק"מ של מסילות ברזל יחברו בין חיפה לבית שאן במהירות של 160 קמ"ש ויאפשרו להגיע מעמק בית שאן לחיפה תוך כ-51 דקות (עם עצירה בכל התחנות). הפרויקט תוקצב בסכום של כ-4 מיליארד ש"ח וחולק לכמה מכרזים. במהלך שנת 2012 החלו העבודות בקטע הראשון של המסילה, המחבר בין תחנת לב המפרץ לבין התחנה העתידית בכפר יהושע. הקו החדש עובר סמוך מאוד לתוואי המקורי של המסילה, למעט מעקף מדרום לבסיס רמת דוד, ומעקף מצפון לעפולה. בקו החדש חמש תחנות: חיפה מרכז-השמונה (במקום חיפה מזרח שכבר אינה פעילה), יקנעם-כפר יהושע (כקילומטר ממערב לתחנת כפר יהושע המקורית), מגדל העמק-כפר ברוך (ממזרח לתחנת כפר ברוך המקורית), עפולה (מצפון לעיר ולא במרכזה), בית שאן.
עבודות החידוש של קו רכבת העמק הגבירו את מודעות ציבור לנושא והאיצו את ההחלטות ותהליכי השימור של תחנות בית שאן וצמח המקוריות.
ראו גם

מסילת העמק
מסילת הרכבת דרעא–צמח
היסטוריה של רכבת ישראל
ברוך קטינקא
גשר הרכבת הטורקי על נחל הקישון
גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר
גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור
גשר הרכבת אל חמה
רכבת העמק (סרט, 1989)
לקריאה נוספת

דוד תירוש, רכבת העמק, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1988
אילן פלקוב, רכבות בארץ ישראל, הוצאת רכבת ישראל, 1982
פול קוטרל, "ישרו בערבה מסילה", הוצאת רכבת ישראל 2008
מרדכי נאור, בחזרה לרכבת העמק, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2009
אהרל'ה ברינדט, שביל רכבת העמק – מדריך טיול בעקבות רכבת העמק, דורון ספרים, 2012
מאיר שפירא, רכבת-העמק תחנות וסיפורים, הוצאה פרטית
יהודה לבנוני, מ"חמורו של הסולטן" ל"רכבת העמק", הוצאת ארז הלבנון, 2015
לוין קיפניס, תלמה, 1988
דוד קושניר, "מסילת הברזל חיפה–דמשק: השלב הבריטי (1890–1902)", קתדרה, חוברת 55, מארס 1990, עמ' 89–109.
בני הספל, "רכבת העמק", בתוך: סדרת עידן 17: עמק יזרעאל, 1900–1967, מרדכי נאור (עורך), יד יצחק בן צבי, ירושלים תשנ"ג, עמ' 191–203.
יאיר ספרן, "100 שנה לרכבת החיג'אזית ולתחנת חיפה מזרח", חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 3, נובמבר 2005, עמ' 2.
גיורא גודמן, "תחנת הרכבת בצמח – 'תחנת קצה' היסטורית", אתרים המגאזין, גיליון 2, ספטמבר 2012, עמ' 37–42.
יהודה לבנוני, "המהנדס לואיס ויילר – הסולל העלום של 'רכבת העמק'", חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 14, נובמבר 2016, עמ' 25–33.
יהודה לבנוני, "שקטה יום אחד הרכבת: סופה של רכבת העמק", עת-מול 258 (תשעח), 2018, עמ' 30–33.
משה סולניק, אורן זינגבוים, "רכבת העמק בחלק הנסתר והפחות מוכר שלה באפיק נהר הירמוך", ארץ הכנרת, 31 (ניסן תשפ"א, מרץ 2021), עמ' 34–37.
עמיחי קובלינר, "שימור מבנה תחנת רכבת העמק בית שאן – על מה ולמה שם", הגלילה – עלון מחוז צפון של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, גיליון מספר 47, יולי 2020, עמ' 18–20.
Paul Corttell, The Railways of Palestine and Israel, Tourret Publishing 1983
William Ochsenwald, Hijaz Railroad, Univesity Press of Virginia, 1980
R. Tourret, Hejaz Railway, Tourret Publishing, 1989
James Nicholson, The Hejaz Railway, Stacy International Publishing, 2005
העברה (חברה)

תעודת נאמנות
העברה הייתה חברה להעברת הון יהודי מגרמניה הנאצית לארץ ישראל. החברה פעלה במסגרת "הסכמי ההעברה" להעברת רכוש יהודי גרמניה לארץ ישראל.
הסכמי ההעברה נוצרו כתוצאה ממפגש אינטרסים בין השלטון הנאצי שהיה מעוניין להיפטר מהיהודים, המוסדות הציוניים שרצו גידול בכמות היהודים בארץ, יהודי גרמניה שרצו להציל חלק מרכושם, ושלטונות המנדט הבריטי שרצו השקעות הון בארץ ישראל.

הסכם ההעברה הראשון נחתם בין חברת הנוטע (חברה-בת של בני בנימין) לבין הגרמנים. ההסכם השני שיתף את חברת אנגלו-פלשתינה. בהסכם השלישי סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית יקימו חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה.
חברת "העברה", אשר הוקמה בשנת 1933 על סמך ההסכם, קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על היבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים.
משנת 1935 פעלה ההעברה בפיקוח הסוכנות היהודית, אם כי הון המניות שלה היה רשום על שם קרן היסוד כפי שהיה מקובל לגבי נכסי הסוכנות היהודית.
אלו מיהודי גרמניה שרצו לעלות לארץ ישראל היו צריכים להפקיד בגרמניה את כספם (במרקים גרמניים) בחברת "העברה" או אחת המקבילות לה.

גוף התיווך היה רוכש במרקים אלו מכונות, ציוד וסחורות על פי הזמנות שקיבל מחברות ומתווכים בארץ ישראל, הטובין היו נשלחים לישראל (חלק מהם נמכר הלאה על ידי מתווכים).

היהודים הגרמנים היו מקבלים אישור הפקדה, כך שיכלו להוכיח שהם בעלי הון, וכשהגיעו לארץ היו מקבלים כשני שלישים מהסכום המקורי שהפקידו.
פעילות ההעברה עוררה מחלוקת ביישוב, בשל הצורך במגע עם שלטונות גרמניה הנאצית שהיו מוקצים בעיני אנשי היישוב באותה תקופה.
פעולתה של חברת העברה נסתיימה ב-1939, מספר חודשים אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגלל סגר כלכלי מוחלט שהוטל על גרמניה, לאחר שכ-50,000 נפש ניצלו בזכותה ועלו לארץ בעלייה החמישית, ולאחר שהצליחה להעביר רכוש בשווי כ-12 מיליון מרק גרמני מגרמניה לארץ ישראל.
חשבונות רדומים

חלק מהיהודים שהעבירו את רכושם דרך חברת "העברה" לא הצליחו להציל את גופם, ונספו בשואה.
הכספים שהעבירו קורבנות אלו לא חולקו ליורשיהם. בשנת 1939 נחקקה "פקודת המסחר עם האויב" ועל פי פקודה זו הועברו בתחילת שנות ה-40 חשבונות חברת "העברה" לניהולו של הממונה הבריטי על נכסי אויב, בשל שייכותם לאזרחי גרמניה, אויבת בריטניה. בשלב ראשון הוא הורה להקפיא את החשבונות (איסור ביצוע כל פעולה ללא אישורו). בשלב מאוחר יותר דרש להעביר אליו את הכספים. עם הקמת המדינה עברו רוב הנכסים לניהול "הממונה על רכוש האויב", וב-18 ביולי 1968 לידי האפוטרופוס הכללי.
רק בשנת 1985 החליט האפוטרופוס לפרק סופית את חברת "העברה", וניהול החשבונות אוחד עם 376 החשבונות שנוהלו בבנק לאומי כממשיך "חברת אנגלו-פלשתינה". לעיתים נמצא שחסר היה מידע על בעלי החשבון מאחר שרק ליד חלק מהחשבונות מופיע מספר השובר של חברת "העברה".
כאשר הוקמה בשנת 2000 ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה,  היא בדקה גם את גורלם של חשבונות אלו.
ראו גם

הסכם העברה
הערות שוליים

↑  נוסח הפקודה באתר משרד המשפטים
מכתב של הסניף התל אביבי של חברת "העברה" מחודש פברואר 1938
סילזפריל

| --- | --- |

 שם IUPAC
 Cilazapril
 שמות מסחריים בישראל
 סילריל, סילריל פלוס, סילאזפריל טבע, סילאזפריל פלוס טבע
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C22H31N3O5 
 מסה מולרית:  418g/mol
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  57%
 מטבוליזם:  כליות
 זמן מחצית חיים:  9 שעות
 הפרשה:  דרך הכליות בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, מצוי בסל הבריאות
 דרכי מתן:  דרך הפה (PO)
 מזהים
 קוד ATC:  C09AA08 
 מספר CAS:  88768-40-5
 PubChem:  56330
 ChemSpider:  50831
 
סילזפריל (באנגלית: Cilazapril), היא תרופה ממשפחת מעכבי ACE אשר משמשת לטיפול ביתר לחץ דם ובאי-ספיקת לב.
סילזפריל נמכר מתחת השם המסחרי סילאזפריל. סילאזפריל שייך לקבוצת מעכבי האנזים ACE (Angiotensin Converting Enzyme), שמסייעים להרחיב את כלי הדם ולהוריד לחץ דם רק כשהוא גבוה.
סילזפריל נמכר גם בשילוב עם מינון נמוך של הידרוכלורותיאזיד (חומר פעיל בעל השפעה משתנת שתורם גם להורדת לחץ הדם הגבוה), תחת השם המסחרי סילריל.
מנגנון פעולה

סילזפריל מוריד לחץ דם על ידי עיכוב תחרותי של האנזים ACE (Angiotensin Converting Enzyme).
סילזפריל מתחרה עם אנגיוטנסין I על הקישור לאנזים הממיר אנגיוטנסין, וחוסם את ההמרה של אנגיוטנסין I לאנגיוטנסין II. מכיוון שאנגיוטנסין II הוא מכווץ כלי דם ומתווך משוב שלילי לפעילות רנין, רמות נמוכות יותר של אנגיוטנסין II גורמות לירידה בלחץ הדם, לעלייה בפעילות הרנין ולגירוי מנגנוני רפלקס הברורצפטורים.
שימוש רפואי

סילזפריל (סילריל) משמש לטיפול ביתר לחץ דם ובאי ספיקת לב (ירידה בתפקוד הלב).
לחץ דם גבוה יכול לגרום לסיבוכים הכוללים: שבץ מוחי, אוטם בשריר הלב (התקף לב), אי ספיקת לב, אי ספיקת כליות ועיוורון.
לעיתים, הרופא יכול להמליץ על טיפול בתרופות המשולבות כדי להגביר את ההשפעה של סילאזפריל על לחץ דם גבוה שאינו מאוזן.
תופעות לוואי

תופעת הלוואי של סילזפריל כוללות לרוב: כאבי בטן, עצירות, שיעול (יבש, מתמשך), תיאבון מופחת, אלרגיה, שלשול, סחרחורות.
התוויות נגד

לתרופה סילזפריל יש התווית נגד במקרים הבאים:
רגישות לחומר הפעיל או למרכיבים הנוספים בתרופה.
תגובה אלרגית לתרופות אחרות מקבוצת מעכבי האנזים ACE.
אנגיואדמה - נפיחות (בצקת) הצוואר, הפנים, השפתיים, הפה, הלשון או הגרון שגרמה לקשיי בליעה או נשימה - בעבר.
הריון או הנקה.
מיימת (מים בחלל הבטן).
סוכרת.
אי ספיקה של הכליות.
הערות שוליים

↑  Thomas Szucs, Cilazapril, Drugs 41, 1991-04-01, עמ' 18–24 doi: 10.2165/00003495-199100411-00005
↑  Cilazapril (International database), Drugs.com (באנגלית)
↑  Jörg Hermann Peter, Werner Gassel, Jürgen Mayer, Bettina Herrer-Mayer, Thomas Penzel, Hartmut Schneider, Ulrike Weichler, Katja Weber, Peter von Wichert, Effects of cilazapril on hypertension, sleep, and apnea, The American Journal of Medicine 87, 1989-12, עמ' 72S–78S doi: 10.1016/s0002-9343(89)80935-0
↑  R. Rachmani, I. Slavachevsky, M. Amit, Z. Levi, Y. Kedar, M. Berla, M. Ravid, The effect of spironolactone, cilazapril and their combination on albuminuria in patients with hypertension and diabetic nephropathy is independent of blood pressure reduction: a randomized controlled study, Diabetic Medicine 21, 2004-05, עמ' 471–475 doi: 10.1111/j.1464-5491.2004.01194.x
היריבות בין מכבי תל אביב לבין הפועל ירושלים

היריבות בין מכבי תל אביב לבין הפועל ירושלים (מכונה גם הקלאסיקו הישראלי בכדורסל) הוא הכינוי ליריבות בין שניים ממועדוני הכדורסל הגדולים בליגת העל בכדורסל: מכבי תל אביב והפועל ירושלים. אף שאינו משחק דרבי במובנו הנכון, כל משחק בין שתי הקבוצות מהווה ליריבות ומתיחות שרק הדרבי התל אביבי משתווה לו.
הקבוצות נפגשו ביניהן 136 פעמים, מהן מכבי ניצחה ב-108 משחקים בעוד הפועל ירושלים ניצחה רק ב-28 מהם. עם זאת, היריבות מהווה בעיקרה יריבות על רקע עירוני בין עיר המטרופולין תל אביב לעיר הבירה ירושלים, הוביל להתפתחותה של היריבות בין הקבוצות. במשחקים בין הקבוצות קיימים לעיתים קרובות עימותים מילוליים ולעיתים אף פיזיים.
שיאים

שיא נקודות חיובי: 135
שיא נקודות שלילי: 56
ההפרש הגבוה ביותר: 52
ניצחונות טכניים: 1
שיא נקודות חיובי: 111
שיא נקודות שלילי: 35
ההפרש הגבוה ביותר: 30
הערות שוליים

↑  מכבי תל אביב נגד הפועל ירושלים באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרי את מקודשת לי (שיר)

העתק כתב ידו של אברהם שטרן ממילות השיר באנדרטת לח"י
הרי את מקודשת לי מולדת, הוא שיר שחיבר אברהם שטרן, לימים מנהיג מחתרת לח"י, בשנת תרצ"ד–1934. השיר כולל דברי אהבה לארץ ישראל ומחויבות עמוקה אליה.
השיר התפרסם לראשונה כשמונה שנים לאחר מות מחברו, ב"ספר השירים של אברהם שטרן המכונה יאיר", בהוצאת "סולם", תש"י, תחת הפרק "אֵלַיִך – נַפְשִי!".
ב-2016 זכה ללחן וביצוע באלבום "לפני השינה" של ענת מלמוד.
הרקע לכתיבת השיר

את השיר חיבר שטרן בד' בסיוון תרצ"ד, בעת ששהה באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה במסגרת מלגה שקיבל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. התפנית מן המסלול האקדמי לפעילות מרכזית במחתרת חלה בשנת 1934, כאשר הגיע לאיטליה מפקד האצ"ל אברהם תהומי במטרה לגייס אותו לתפקיד מחתרתי מרכזי – רכישת נשק בפולין והעברתו ארצה. שטרן נענה בחיוב לתפקיד זה, נטש את האקדמיה, ואת שארית חייו הקדיש למלחמה בשלטון הבריטי בארץ ישראל.
בהקדמה ל"ספר השירים של אברהם שטרן המכונה יאיר", כתב ישראל אלדד כי עבור שטרן, איטליה סימלה הרבה יותר מאשר ארץ הקלסיות. איטליה, ארצם של ג'וזפה מציני וגריבלדי, סמלה את הריסורג'ימנטו, "בייחוד בשביל מי שאף התנ"ך אינו בשבילו בית קברות לחטוטים ארכאולוגיים ולא אולימפוס לאידיאות ערטילאיות, כי אם בשר ודם לאומי ואישי".
השיר הוא תולדה של תודעה שנכוותה באש הגנת ירושלים במאורעות תרפ"ט, תודעתו של יאיר שהשתתף בהגנה, וחווה את "חרפת ההתגוננות", ו"חרפת סמטאות העיר העתיקה בידי זרים", תודעה שהתחילה "להשחיז את נשק המחשבה המדינית העברית העצמאית", והקדימה השחזת "נשק מלחמת החרות" מן הכובש הבריטי לקראת חזון המלכות העברית.
תכנים ואמירות

"הרי את מקודשת לי מולדת", עוסק בקשר אדם אדמה ודם.
השיר מדמה אהבת בשר ודם של בעל לאשתו על יחסי הגומלין המורכבים הגלומים בה לאהבת בן העם היהודי למולדתו, ארץ ישראל ואדמתה.
כמוטו לשיר מופיעה שורה משיר של אלכסנדר בלוק: "הוי, רוסיה שלי! רעייתי". בהשראת מוטו זה מדמה השיר של יאיר את אהבת המשורר למולדתו לאהבת בעל לאשתו (דימוי זה, של האומה כאישה או ככלה, מופיע ביצירתם של משוררים וסופרים רבים). דימוי זה מודגש בשורות הפתיחה והסיום של השיר, ”הֲרֵי אַתּ מְקֻּדֶּשֶׁת לִי, מוֹלֶדֶת, כְּדַת מֹשֶה וְיִשׂרָאֵל”, שמקורן בטקס הקידושין היהודי. שורה נוספת בשיר, ”וְרָחֲקוּ מִמֵּך מְבַלְּעַיִך”, מקורה בשירו של רבי שלמה אלקבץ, "לכה דודי", הנכלל בטקס קבלת שבת.[דרושה הבהרה]
המולדת היא שפחה,”שִׁפחָה שַׁחָה, כּוֹרַעַת וְאוֹבֶדֶת, אֲנִי לָך בַּעַל וְגוֹאֵל”, שעם נישואיה למשורר מוחזרת לה מלכותה: ”וְלִקרָאתֵך מַלכָּה, ... תִּפאַרתֵּך פִּי יְמַלֵּל”, קרבה וארוס, ”וּבְמוֹתִי / אֲנִי - רֹאשִׁי אָלִין בְּחֵיק הָרָיִך”. חוקר הספרות גדעון עפרת ציין כי "המעבר מהאומה־השפחה אל האומה־הכלה הוא עתה מעבר טקסי, הלובש אופי פולחני של קורבן מזבח או חתונת דמים".
ברית דמים קושרת בין המשורר למולדתו, ”אתּ-בְּדָמַי לָעַד תִּחיִי”, ולו במחיר חיי המשורר, הנכון להרחיק בגופו מחפשי רעתה, ”וְרָחֲקוּ מִמֵּך מְבַלְּעַיִך בְּחַיַּי. וּבְמוֹתִי”.
חוקר הספרות דן מירון תיאר את השורות ”וּבְמוֹתִי / אֲנִי - רֹאשִׁי אָלִין בְּחֵיק הָרָיִךְ; / אַתְּ-בְּדָמַי לָעַד תִּחְיִי”, יחד עם שורות נוספות משירת יאיר, כ"שורות אותנטיות, מעבירות צמרמורת".
זאב איבינסקי מוצא זיקה בין שיר זה לשיר נוסף שחיבר יאיר בשנת תרצ"ד, "השבועה", ומציין: "גם השיר הזה מצטרף לשירי תרצ"ד, בהם שיר 'השבועה', והוא מבטא מצד אחד את ההזדהות הטוטאלית עם חזון השחרור ומשא הנפש, אשר ממנו נגזרת 'השבועה', ומצד שני, את המחויבות הטוטאלית להגשמתם."
הערות שוליים

1 2  זאב איבינסקי, לח"י - צבת ראשונה : עיונים בנפתולי תקופה ודרך, הוצאת "יאיר" ע"ש אברהם שטרן, 2003, עמ' 319-318
1 2  "ספר השירים של אברהם שטרן המכונה יאיר", בהוצאת "סולם", תש"י, עמ' 7-8
↑  ע.כ., יאיר, חרות, 3 בפברואר 1959
1 2 3  גדעון עפרת,  וושינגטון חוצה את הירדן : מבחר מאמרים, 2008-1984, הספרייה הציונית, 2008, המאמר "דמות האומה - גלגולי המיתוס הלאומי-הנשי בתרבותנו", עמ' 267
↑  דן מירון, נוגע בדבר : מסות על ספרות, תרבות וחברה, זמורה-ביתן, 1991, עמ' 178
| אברהם שטרן (יאיר) |
| --- | --- | --- |
| פעילות | אצ"ל • לח"י |  |
| שיריו | חיילים אלמונים • השבועה • הרי את מקודשת לי • חיים אנחנו במחתרת |  |
| הנצחתו | חוות יאיר • כוכב יאיר צור יגאל • נווה יאיר • מוזיאון הלח"י |  |
| הגותו | עיקרי התחיה |  |
טרמטיניב

| --- | --- |

המבנה הכימי של טרמניטיב
 שם IUPAC
 N-(3-{3-Cyclopropyl-5-[(2-fluoro-4-iodophenyl)amino]-6,8-dimethyl-2,4,7-trioxo-3,4,6,7-tetrahydropyrido[4,3-d]pyrimidin-1(2H)-yl}phenyl)acetamide
 שמות מסחריים בישראל
 מֶקיניסְט
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C26H23N5IFO4 
 מסה מולרית:  615.404 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  3.9 - 4.8 ימים
 הפרשה:  עיקר ההפרשה בצואה (80%) והיתר בשתן (20%)
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  אוראלי
 מזהים
 קוד ATC:  L01XE25 
 מספר CAS:  871700-17-3
 PubChem:  11707110
 ChemSpider:  9881833
 
טְרָמֶטיניבּ (באנגלית: Trametinib) היא תרופה המשמשת לטיפול במחלת הסרטן. בישראל, התרופה נמכרת תחת השם מֶקיניסְט. התרופה משמשת לטיפול בסוגי סרטן שונים, בין השאר במלנומה ובגליומה.
התרופה ניטלת דרך הפה, לבדה או בשילוב עם דבראפניב המשמשת לעיכוב קינאז עם מוטציות ספציפיות מסוג BRAF בחולי סרטן.
מנגנון פעולה

מנגנון הפעולה של טרמטיניב הוא עיכוב האנזים טירוזין קינאז מסוג MEK. עיכוב זה פוגע ביכולת החלוקה של התאים הסרטניים.
במנגנון הפעולה מערב מסלול ביולוגי המשלב את החלבון המיטוגני (MAPK) עם הקינאז החוץ תאי (ERK), אשר ידוע גם כמסלול RAS-RAF-MEK-ERK. במסלול זה, מאוקטבים קסקדה (מפל ריאקציות) של רצפטורים על פני שטח התא ומובילים לסיגנלים תוך תאים. חלבון RAS מופעל ומפעיל בתורו את RAF, שהוא סרין/תראונין קינאז, המפעיל חלבונים מיטוגנים נוספים במורד הזרם כגון MEK1 ו-MEK2. לאחר מכן אותם MEKs מפעילים את ERK, שפועל על מספר חלבוני מטרה וגורמי שעתוק גרעיניים המווסתים התמיינות, הישרדות וגדילת תאים. ARAF, BRAF ו-CRAF הם שלושה איזופורמים של חלבון RAF שזוהו בבני אדם. בפרט, ידוע ש-BRAF הוא הגורם הפעיל הקריטי ביותר במלנומה. סוגי סרטן מסוימים, כגון מלנומה, קשורים למוטציות BRAF.
טרמניטיב הוא מעכב אלוסטרית, הפיך וספציפי של הקינאזות MEK1 ו MEK2. טרמניטיב מונע את פעילותן הקטליטית של הקינטזות הקושרות את חלבונים הנ"ל בצורתם הלא מזורחנת. בנוסף, טרמניטיב מונע מאותם חלבונים לעבור פוספורילציה ובכך את הפעלתם. בכך, טרמניטיב מעכב את הקסקדה ומונע גדילה, התמיינות והישרדות בלתי מבוקרת של תאים.
תופעות לוואי

לתרופה תופעות לוואי שונות הכוללות פריחה, אדמומיות, יובש, גרד, הגברת לחץ דם, שלשולים ועצירות.
הערות שוליים

↑  כל הבריאות - תשובות ומידע עבור זכאות לשרות רפואי אביזר או תרופה, באתר call.gov.il
↑  טְרָמֶטיניבּ – Trametinib (מֶקיניסְט® - ®Mekinist)*, באתר האגודה למלחמה בסרטן
שמואל אבידור הכהן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 באוגוסט 1926 י"ג באלול ה'תרפ"ו ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 ביולי 2005 (בגיל 78) כ"ו בסיוון ה'תשס"ה קבוצת שילר, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין של קבוצת שילר
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1950–2005 (כ־55 שנים)
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית   יהדות קונסרבטיבית   הציונות הדתית
 תחומי עיסוק:  רב, פובליציסט, סופר
 רבותיו:  יצחק אייזיק הלוי הרצוג
 בני דורו:  שלמה גורן   אברהם  יהושע השל   יוסף דב הלוי סולובייצ'יק
 חיבוריו:  "האיש נגד הזרם"   "יחיד בדורו"    "לקראת שבת"
 אב:  מרדכי הכהן
 אם:  רבקה לבית שור
 צאצאים:  הרב אברהם צבי הכהן   הרב יעקב דוד הכהן   רינה הכהן
 
 תפקידים נוספים:  הרב של כפר שמריהו   הרב של עדת שלום -עמנואל ברחובות   עורך ומגיש "פרשת השבוע"  בטלוויזיה הישראלית   עורך השבועון הדתי "פנים אל פנים" (עם פנחס פלאי)
הרב שמואל אבידור הכהן (23 באוגוסט 1926 – 3 ביולי 2005) היה רב, עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי. נודע בפשרנותו ובחתירתו לפיוס בין חלקי העם ובפעילותו להפצת מורשת היהדות בקרב הציבור החילוני.
ביוגרפיה

שמואל יצחק אבידור הכהן נולד בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, לרב מרדכי הכהן, נצר למשפחת רבנים וסופרים, דור רביעי בעיר שהשתייכו לזרם החרדי. סבו, אבי אמו רבקה, היה הרב אברהם צבי שור, שכיהן כאב בית הדין של קהילת החסידים בירושלים. אחיו הם: הרב מנחם הכהן שהיה חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה ורב ההסתדרות (נציג הסיעה "העובד הדתי") ופרופ' פנחס פלאי שהיה מרצה ואיש הגות בתחום היהדות ומחשבת ישראל. אחותו היא העיתונאית טובה וכטפוגל, וגיסו הוא הרב יחזקאל פוגל.
הרב אבידור הכהן למד בישיבת חיי עולם החרדית ואחר כך בישיבת "מרכז הרב" הציונית דתית ובסמינר לרבנים "אלומה" בירושלים. במלחמת העצמאות גויס על ידי הרב הצבאי הראשון הרב שלמה גורן לשמש קצין הווי דתי בצה"ל והיה הראשון ששימש בתפקיד זה. בשנות החמישים הסמיך אותו הרב הראשי, יצחק הרצוג לרבנות.
את דרכו העיתונאית החל בשבועון "נרות שבת" שערך אביו, הרב מרדכי הכהן. בתחילת שנות החמישים התמנה להיות מזכיר "הפועל המזרחי" בירושלים, אולם תוך זמן קצר מאס בפוליטיקה ושב לעיתונות. הוא כתב טור בהצופה בו נהג לתקוף את הממסד הדתי והיה גם כתב ידיעות אחרונות בירושלים. בשנות החמישים יסד והוציא לאור, יחד עם אחיו, פנחס פלאי, את השבועון הדתי "עין בעין" ששינה את שמו אחר כך ל"פנים אל פנים". השבועון, שיצא לאור במשך 18 שנה, נחשב לביקורתי ונשכני כלפי הממסד הדתי. חלק ניכר מתוכנו נכתב על ידי הכהן עצמו, בשמות בדויים, אחד מהם היה השם אבידור (אבי יעקב-דוד ורינה), שהפך לחלק משמו המלא.
חיבר את הספר "האיש נגד הזרם" על חייו של הרב קוק ואת הספר "יחיד בדורו" על הרב הרצוג.
החל משנות השישים שימש כרב היישוב כפר שמריהו. נמנה עם מערכת האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער".
במשך שנים רבות הגיש הרב אבידור הכהן את תוכנית הטלוויזיה בימי שישי. התוכנית עסקה בפרשת השבוע והייתה מסתיימת בברכת "שבת שלום", שהפכה לסמלו של האיש. התוכנית שודרה בליל שבת, עניין בעייתי בפני עצמו שהתעצם כאשר לא דרש שיופיע הכיתוב "צולם ביום חול", כפי שמקובל בטלוויזיה כאשר מקרינים בשבת קטע מצולם של אדם דתי. הרב אבידור הכהן טען מצדו "אם יהודים כבר רואים טלוויזיה בשבת, לפחות שיהיה קצת יידישקייט" והוסיף "מי שמכיר אותי לא יחשוד בי, ומי שיחשוד אינו מעניין אותי". הרב אבידור ערך גם חופות מיוחדות ופשרניות במהלכן אפשר לחתן ולכלה להוסיף טקסטים אישיים ולכלה לענוד טבעת לאצבע החתן. במהלך השנים האחרונות לימד הרב קורסים שונים ברחבי הארץ בנושאי יהדות. במהלך הקורסים הושם דגש על תורת החסידות.
מתוך שיחותיו בטלוויזיה על פרשת השבוע, ערך את הספר "לקראת שבת", הכולל רעיונות פשט, דרש וחסידות על פרשיות השבוע, ומלווה בתצלומים של תעודות היסטוריות וציורים עתיקים רבים. הספר ראה אור ב-1977 בהוצאת "רשפים", מהדורת ידיעות אחרונות.
את ספרייתו הייחודית, שכללה לא פחות מ-11,000 ספרים, תרם הרב אבידור הכהן עוד בחייו למרכז יעקב הרצוג שבקיבוץ עין צורים. ב-3 ביולי 2005, בשעה שעסק במלאכת העברת הספרים, לקה הרב אבידור בליבו, והובהל לבית החולים, שם נקבע מותו. הרב שמואל אבידור הכהן נקבר על פי בקשתו לצד אשתו בבית העלמין בקבוצת שילר.
הרב אבידור השתייך לזרם המתון של הציונות הדתית ונודע בפשרנותו ובחתירתו לפיוס בין חלקי העם. דרכו זיכתה אותו בלא מעט גינויים ובתארים "נון-קונפורמיסט" ו"אינדיבידואליסט" שדבקו בו. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) הביע תמיכה בתנועת ר"צ. בין השנים 1987 ל-1997 שימש רב קהילת עדת שלום - עמנואל ברחובות, קהילה חברה בתנועה הקונסרבטיבית.
משפחתו

אחיו הם  מנחם הכהן  ופנחס פלאי, על שלושתם כתב שלום כהן את הספר 'שיח אחים'.
אשתו הראשונה רות, אם ילדיו, הייתה בתו של הרב פישל כהן, מרבני תל אביב ומחסידי הרבי מאוסטרובצה. לאחר גירושיו נישא בשנת 1979 למשוררת החילונית אריאנה הרן, ועבר להתגורר עמה בקבוצת שילר (גן שלמה). הרן, שנפטרה כשנתיים לפניו, חיברה לכבוד בעלה את השיר "האם אתה מאושר?", שהולחן בידי שלמה ארצי, קרוב משפחה של הרב אבידור, ובוצע על ידי ריטה.
הותיר אחריו שני בנים ובת. שני בניו הם רבנים חרדיים. אחד מהם, הרב אברהם צבי הכהן, הוא דיין ומורה-צדק בבני ברק ומקורב לחסידות ויז'ניץ. השני, הרב יעקב דוד הכהן, שימש גם הוא ארבע שנים רבו של כפר שמריהו. מתגורר כיום אף הוא בבני ברק ועוסק בעריכת וההדרת כתבי הפוסקים.
מספריו

האיש נגד הזרם - על הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אורות, ירושלים, תשכ"ב
יחיד בדורו - על הרב יצחק אייזיק הרצוג
לקראת שבת- חמישים וארבע פרשיות השבוע
ראו גם

משפחת שור
הערות שוליים

↑  דף הנצחה להכהן שמואל אבידור ז"ל, באתר קבוצת שילר
↑  הרב שור הוא בנו של הרב שמואל יצחק שור, בעל "מנחת שי", מגדולי הרבנים בגליציה, שאבידור-הכהן קרוי על שמו.
↑  רבנים מודיעים על הצטרפות לר"צ, דבר, 11 במרץ 1977
↑  זמורה ביתן, 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299278705171  BnF: cb14511859w (data)  CiNii: DA08247197  GND: 123812879  ISNI: 0000 0004 4643 420X  LCCN: n82075658  NTA: 134017277  SUDOC: 097884421  VIAF: 37148795   WorldCat (עם VIAF): 37148795
וספה 400

וספה 400 מודל 1959 שמורה ומשוחזרת
וספה 400 "קבריולה" משנת 1959
סביבת נהג מינימליסטית
וספה 400 היא דגם של מכונית מיקרו מתוצרת חברת פיאג'ו אשר יוצרה בין השנים 1957‏-1964.
היסטוריה

הדגמים הראשונים של אב הטיפוס הוצגו בשנת 1956 והמכונית הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בפריז בשנת 1957. המטרה בתכנון ויצור הרכב הייתה להתחרות בפיאט 500, דגם מכונית המיקרו המצליח של חברת פיאט.
בשנה הראשונה יוצרו 12,000 מכוניות מדגם זה שהוצעו בשתי גרסאות: בסיסית ו"דה לוקס", שהיה בעל תוספות אבזור כגון מגבים. המכונית מן הדגם הבסיסי אובזרה באופן מינימלי. מושבי הנהג והנוסע היו בנויים ממסגרת מתכת אשר עליה נמתח בד ברזנט. ציפוי הפנים של הדפנות עשוי פלסטיק דק המותקן על נקודות החיבור של מסגרת המתכת. לוח המחוונים כלל מד מהירות ונוריות התרעה לאור גבוה, דלק וטעינה בלבד.
בדגמי 1959 הציגה וספה 400 שיפורים נוספים באיבזור כגון חלונות הנפתחים בהחלקה על גבי מסילה, מושבים משופרים, ועיצוב פנימי נעים יותר. וספה 400 כללה גם דגם "קבריולה" בעל גג נפתח העשוי מברזנט, אשר היה ניתן להפשיל אותו בגלגול לאורך מסילות שהותקנו בגג ונקשר מאחור על מכסה המנוע.
בסך הכל יוצרו כ-34,000 מכוניות מדגם זה.
מאפיינים טכניים

מנוע: אחורי, בנזין, בן שני צילינדרים, שתי פעימות בנפח 393 סמ"ק, מקורר אוויר. הספק: 12-14 כוח סוס ב-4,350 סל"ד, מומנט מרבי: 2.7 קג"מ ב-2,200 סל"ד
מתלים: נפרד לכל גלגל, בעלי פעולה כפולה (שמן וקפיץ). מוט נגד גלגול בציר הקדמי.
תיבת הילוכים: שלושה או ארבעה קדמיים, הילוך אחורי.
דלתות: בפתיחה קדמית (דלתות התאבדות).
מאפיינים טכניים > ממדים

אורך: 2,850 מילימטר
רוחב: 1,100 מילימטר
בסיס גלגלים: 1,693 מילימטר
משקל ריק: 375 קילוגרם
משקל מקסימלי:595 קילוגרם
מאפיינים טכניים > ביצועים

מהירות מקסימלית: 80-90 קילומטר לשעה (בתנאי דרך טובים)
תאוצה: מ-0 ועד המהירות המקסימלית: 25 שניות
צריכת דלק: 20 קילומטר לליטר
אורנה פורת

| --- | --- |

פורת בשנת 1957
 לידה:  6 ביוני 1924 ד' בסיוון ה'תרפ"ד קלן, הרייך הגרמני (רפובליקת ויימאר) גרמניה 
 פטירה:  6 באוגוסט 2015 (בגיל 91) כ"א באב ה'תשע"ה רמת גן, ישראל ישראל 
 שם לידה:  Irene Klein 
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1942–2015 (כ־73 שנים)
 עיסוק:  שחקנית תיאטרון
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל לתיאטרון (תשל"ט, 1979) שלושה פרסי כינור דוד (1970, 1974 ו-1980) פרס ברנר  פרס מאיר מרגלית  פרס א.מ.ת (2005)
 פרופיל ב-IMDb
 
אורנה פורת (6 ביוני 1924 – 6 באוגוסט 2015) הייתה שחקנית תיאטרון ובמאית ישראלית. כלת פרס ישראל ופרס א.מ.ת. בין השאר, הקימה את התיאטרון לילדים ולנוער הקרוי על שמה בתל אביב.