stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרום-מזרח אסיה
טבע ואקלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דרום-מזרח אסיה מאופיינת באקלים טרופי ויערות גשם סבוכים, המהווים בית גידול לבעלי חיים רבים. טורפי-העל באזור הם תנין הים, הטיגריס, הנמר, דובים, כוח ענק (דרקון קומודו) ונחשי פיתון בורמזי ופיתון מרושת וקוברה מלכותית גדולים. מלבד תנין הים - הזוחל הגדול ביותר כיום - ישנם באיים עוד מספר מיני תנינים, אך רובם נתונים בסכנת הכחדה. גם כמה עופות דורסים גדולים מאוד באזור כמו עיט קופים פיליפיני, עיטם לבן חזה או אוח יערות.
בים המקיף את היבשת והאיים נמצאות שוניות אלמוגים רחבות, המהוות בית גידול למינים רבים, בהם דגים, כרישים, חלזונות ימיים (עם מגוון קונכיות מרשים) וחסרי חוליות אחרים.
לקריאה נוספת

משה יגר, מרידות המוסלמים בפיליפינים, בתאילנד ובבורמה-מיאנמר, הוצאת פוזנר ובניו בע"מ, 2000
משה יגר, ween integration and secession : the Muslim communities of the southern Philippines, Southern Thailand, and western Burma/Myanmar, Lanham, Md : Lexington Books, 2002
משה יגר, תולדות דרום-מזרח אסיה בזמן החדש – קווי יסוד, הוצאת מאגנס, 2008
ראו גם

איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
המשבר הפיננסי באסיה (1997)
הערות שוליים

↑  World Population Prospects - Population Division - United Nations, population.un.org
| אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה | אזורים גאוגרפיים באסיה |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צפון אסיה |  מרכז אסיה |  דרום-מערב אסיה |  דרום אסיה |  מזרח אסיה |  דרום-מזרח אסיה | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק | אזור גאוגרפי, או לחלופין, היסטורי:  המזרח הרחוק |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4058448-3  NARA: 10046262  NDL: 00573262  NKC: ge128682  VIAF: 316430153   WorldCat (עם VIAF): 316430153 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כוחים ענקיים מסתובבים באי קומודו.
דייוויד דל טרדיצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במרץ 1937 קלוברדייל, קליפורניה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בנובמבר 2023 (בגיל 86) מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (1968)  פרס פוליצר למוזיקה (1980)  פרס רומא  מלגת גוגנהיים 
 www.daviddeltredici.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד דל טרדיצ'י (באנגלית: David Del Tredici;‏ 16 במרץ 1937 – 18 בנובמבר 2023) היה מלחין אמריקאי.
ביוגרפיה

דל טרדיצ'י, יליד קלוברדייל, קליפורניה, הופיע לראשונה כפסנתרן עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בגיל 17. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ותואר שני בשנת 1964 מאוניברסיטת פרינסטון, שם למד אצל המלחינים ארל קים, סיימור שיפרין ורוג'ר סשנס.
את ההשראה ליצירותיו המוקדמות שאב מספרו של לואיס קרול, אליס בארץ הפלאות. הוא כתב במגוון סגנונות וצורות מוזיקליים. בשנת 1980 זכה בפרס פוליצר על "לזכר יום קיץ", החלק הראשון של "אליס הילדה" נושאי יצירותיו המאוחרות כוללים ספרות – יצירות ויקטוריאניות, משוררים בני ימינו ויצירות של ג'יימס ג'ויס, אלן גינסברג, רומי, פדריקו גארסיה לורקה, תום גאן, פול מונה, קולט אינז ובראם סטוקר – סיפורים אישיים משלו וחייו כהומוסקסואל.
אף כי הכשרתו כללה את טכניקה סריאלית, מבוססות יצירותיו על טונאליות; הוא אחד התומכים הנלהבים ביותר בנאו-רומנטיות, בשאיפה להשיב לחיות את הטונאליות במוזיקה בת זמננו.
דל טרידיצ'י קיבל, נוסף לפרס פוליצר, גם את מלגות גוגנהיים ווודרו וילסון, פרס ברנדייס לאמנויות יוצרות, פרס פרידהיים ומענקים מקרן לאומית לאמנויות. כמו כן, נבחר לאקדמיה האמריקאית ולמכון לאמנויות ולספרות. תזמורות חשובות בארצות הברית ובארצות אחרות הזמינו אצלו יצירות כדבר של קבע. יצירתו "על כנפי השיר" נוגנה בביצוע בכורה בניו יורק בשנת 2004 במסגרת קונצרט חגיגות העשרים של אנסמבל האופרה של ריברסייד.
יצירותיו החשובות

שישה שירים לקול ופסנתר (לטקסט של ג'יימס ג'ויס) (1959)
סימפוניית אליס (1969)
"הילדה אליס" ("לזכר יום קיץ", "קולות מאושרים", "בשעות המנחה הזהובות", "אירועים מוזרים") לסופרן ותזמורת (1980–1981)
חיי גאים (1996–2000)
"העכביש והזבוב" לסופרן גבוה, בריטון גבוה, ותזמורת (1998)
גבריאל גיפורדס

גבריאל די "גבי" גיפורדס (באנגלית: Gabrielle Dee "Gabby" Giffords‏; נולדה ב-8 ביוני 1970) היא פוליטיקאית אמריקנית ממוצא יהודי, שכיהנה משנת 2007 ועד 25 בינואר 2012 כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית במחוז ה-8 של אריזונה.
בין השנים 2003–2005 כיהנה בסנאט של אריזונה. היא נכנסה לבית הנבחרים עם המהפך של הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006. היא האישה השלישית בהיסטוריה מאריזונה שנבחרה לקונגרס של ארצות הברית, והאישה היחידה מאריזונה במושב הקונגרס ה-110.
היא חברה במועצת ההנהגה של הדמוקרטים וב"קואליציית הכלבים הכחולים", תת-קבוצה בסיעה הדמוקרטית הנוקטת עמדות ימניות יותר יחסית ליתר חברי הסיעה.
ב-8 בינואר 2011 נורתה בראשה ונפצעה אנושות באירוע ירי בטוסון שבאריזונה, במהלך מפגש עם ציבור בוחריה.
בעלת עיטור מדליית החירות הנשיאותית (2022).
ראשית חייה

גיפורדס נולדה לספנסר, יהודי ממוצא ליטאי ולגלוריה, מאמינה ב-Christian Science. למדה בתיכון יוניברסיטי בטוסון שבאריזונה. קיבלה תואר ראשון בסוציולוגיה והיסטוריה של אמריקה הלטינית מסקריפסקולג' בקלארמונט, קליפורניה ב-1993 ותואר שני בתכנון עירוני מאוניברסיטת קורנל שבניו יורק ב-1996. במהלך לימודיה שהתה זמן מה במקסיקו, במהלך שנות ה-90, במסגרת התוכנית היוקרתית לחילופי סטודנטים, "תוכנית פולברייט".
היא כיהנה כנשיאה וכמנכ"ל של "אל קאמפו מחסני צמיגים", רשת חנויות למכוניות שייסד סבה. בשנת 2000 היא הובילה את מכירת החברה לחברת "צמיגי גודייר". בזמן המכירה היא ציינה את הקשיים שהעסקים המקומיים ניצבים בפניהם, כאשר הם מתחרים נגד חברות ארציות.
היא מנהלת-שותפה ב"גיפורדס ניהול הון", חברה לניהול נכסים בטוסון.
הרשות המחוקקת של אריזונה

בסתיו 2002 נבחרה לסנאט של אריזונה, והייתה לאישה הצעירה ביותר שנבחרה אי פעם לגוף זה. היא נכנסה לתפקידה בינואר 2003 ונבחרה מחדש ב-2004. היא התפטרה מהסנאט של אריזונה ב-1 בדצמבר 2005, כמתחייב מהחוק וכהכנה לקמפיין למשרה ברמה ארצית, בבית הנבחרים של ארצות הברית.
במהלך כהונתה היא פעלה למען הרחבת ביטוח בריאות ממשלתי לעניים, ובמיוחד לנשים בעלות הכנסה נמוכה ולילדים, במספר יוזמות חוק. כן יזמה תוכנית בקרה לסרטן באריזונה והובילה בחקירה של נושא סרטן צוואר הרחם. היא דחפה לתמיכה של אריזונה בביטוח רפואי לאזורים כפריים. דחפה גם בכיוון של הצעות חוק הנוגעות לבריאות הנפש.
גיפורדס הייתה חברה בשדולה הדו-מפלגתית לילדים, שחתרה לשיפור החינוך וביטוח הבריאות לילדי אריזונה. מבקרים של תוכנית זו טענו כי זה הגיע לידי כך שמשלם המיסים הפריש מכיסו למעונות היום. היא עבדה ביחד עם המושלת של אריזונה, ג'נט נפוליטנו, במטרה לקדם את מעונות היום בכל גני הילדים. גיפורדס תמכה בגיוס כספים לבתי הספר הציבוריים "דרך תוספת סיוע המדינה [של אריזונה] דרך איגרות חוב והקלות מס".
בעת שכיהנה בסנאט של אריזונה קיבלה את פרס הפעיל הערכי ביותר מידי הארגון הסביבתי הנודע, מועדון סיירה. היא גם קיבלה את פרס המחוקק המצטיין לשנת 2003 מארגון ההשכלה למשפחה של אריזונה.
מסע הבחירות לקונגרס

גיפורדס פתחה את המערכה שלה ב-24 בינואר 2006. הקמפיין קיבל תשומת לב לאומית עוד בשלבים מוקדמים של מערכת הבחירות, כאפשרות להצלחה של הדמוקרטים. דמוקרטים בולטים הודיעו על תמיכה בגיפורדס, ובהם טום דאשל, רוברט רייך, ג'נט נפוליטנו וביל קלינטון. "רשימת אמילי", ארגון נחשב של הוועד לפעולה פוליטית למען זכויות ההפלה, הודיעה על תמיכה בגיפורדס עוד בשלבים מוקדמים של סיבוב הבחירות והפכה למקור המימון הגדול ביותר של גיפורדס. מועדון סיירה, הארגון הסביבתי ואיגוד החינוך של אריזונה הודיעו אף הם על תמיכה בגיפורדס. בספטמבר זכתה גיפורדס בפריימריס ובמועמדות מטעם מפלגתה לבחירות הכלליות בנובמבר.
בבחירות הכלליות התמודדה מול המועמד הרפובליקני רנדי גראף, סנאטור לשעבר שמרני בסנאט של מדינת אריזונה, הידוע בעמדותיו לגבי אכיפה נוקשה על הגירה ומהגרים בלתי חוקיים. גיפורדס ניצחה בבחירות הכלליות ב-7 בנובמבר 2006, עם 54% מהקולות. גראף זכה ל-42% מהקולות.
ב-2008 התמודדה מול נשיא הסנאט של אריזונה טים בי וזכתה בניצחון לקראת כהונה שנייה ברוב של 56% מול 41%.
ב-2010 התמודדה מול המועמד הרפובליקני השמרני ג'סי קלי, שנתמך על ידי תנועת מסיבת התה ושרה פיילין, וניצחה אותו ברוב של 48.7% מול 47.2%.
קריירה בקונגרס

המחוז ה-8 של אריזונה, אותו מייצגת גיפורדס, מקיף את החלק הקיצוני של דרום-מזרח אריזונה, וגובל במקסיקו. זה כולל את כל מחוז קושי וחלקים של פימה, פיניאל ומחוזות סנטה קרוז, וכולל בתוכו את העיר טוסון
בחודש הראשון שלה בתפקיד הצביעה בתמיכה להעלאת המימון למחקר בתא גזע, העלאת שכר המינימום, אימוץ ההמלצות של הוועדה לחקר אירועי ה-11 בספטמבר ובתמיכה באימוץ החוקים החדשים של הדמוקרטים לאתיקה בבית הנבחרים. הצביעה גם לביטול הסובסידיה לחברות הנפט הגדולות ולהשקעת חיסכון הזה באנרגיה חלופית. "אנחנו שמים את הביטחון הלאומי שלנו בסכנה בזה שאנחנו נשענים על נפט ממשטרים בלתי יציבים במזרח התיכון ואמריקה הלטינית", אמרה לעמיתיה בנאום במליאת בית הנבחרים במהלך דיון על החוק לאנרגיה נקייה. החוק מבטל 14,000 מיליארד דולר בסובסידיות שניתנות לחברות נפט ומייסד מאגר רזרבות אסטרטגי לאנרגיה חלופית על מנת להגביר את המחקר באנרגיה מתחדשת ונקייה, מפתח יעילות אנרגטית גבוהה יותר ומשפר את שימור האנרגיה.
במהלך מושב 2007 - 2008 של הקונגרס הציגה את חוק בית הנבחרים 1441, שאוסר על מכירה של חלקים ממטוסי F-14 בשוק החופשי. היא גם הצביעה בעד חוק תוספת החירום לתקציב עיראק של מאי 2007, השנוי במחלוקת באומרה, "אני לא יכולה, בדעה צלולה, לאפשר לצבא להתרוקן מכסף בזמן שאנשי ונשות השירות מותקפים מדי יום".
כחברת הקונגרס, גיפורדס רואיינה מעת לעת יחד עם הרפובליקני פיטר רוסקאם ב-NPR בתוכנית האקטואליה "הכול נחשב", על ניסיונם כחברי קונגרס טריים.
קריירה בקונגרס > ועדות

ועדת הכוחות המזוינים
ועדת המשנה לחיילות האוויר והקרקע
הוועדה לטכנולוגיה ומדע
ועדת המשנה לאנרגיה וסביבה
ועדת יחסי חוץ
ועדת המשנה לכדור הארץ המערבי
קריירה בקונגרס > עמדה בנושא הגירה

גיפורדס תומכת ברפורמת הגירה שמצד אחד תקשה על הברחת הגבול, באמצעות הגברת אבטחת הגבול, והטלת עונשים כבדים יותר כנגד מעסיקים של מהגרים בלתי חוקיים, ומצד שני תקל על מתן אישורים לעבודה חוקית של זרים. "אנחנו צריכים לנצל את היתרון של הקרבה שלנו למקסיקו ולקדם פיתוח של יוזמות פרטיות, סחר חופשי ולתמוך במקסיקו ביצירת עבודות. לדוגמה, באוגואה פרטה, סונורה, 17 מתוך מפעלי ה'מקילדורה' [מפעלי גבול המתפקדים כדיוטי פרי ופטורים גם ממכס] עברו לאסיה", גיפורד אמרה. במסגרת זאת הציגה חקיקה שתעלה את מכסת ויזות H1-B, אשרת עבודה מיוחדת לעובדים "אורחים" ממדינות זרות, מ-65,000 אשרות לשנה ל-130,000 אשרות לשנה ואף ל-180,000 לשנה. על פי נתוני המרכז לחקר ההגירה, עובדים זרים עם ויזה H1-B מרוויחים הרבה פחות מעמיתיהם האמריקאים. לאשרות העבודה הללו יש התנגדות מצד ארגוני עובדים, כולל איגוד המתכנתים, אשר שם למטרה להילחם בתופעת מיקור החוץ של מתכנתים כגורם שמוריד את השכר למתכנתים המקומיים ומרתיע העסקת עובדים אמריקאים. יריביה טענו, למרות הכחשותיה, שהיא גם תומכת במתן אפשרות התאזרחות חוקית למיליוני המהגרים הבלתי חוקיים הנמצאים בארצות הברית.
קריירה בקונגרס > עמדה בנושא חינוך

גיפורדס מדגישה כי האמריקאים מתחרים ברמה העולמית ושתחרות זו מתחילה בבית ספר. היא מבקרת של התוכנית "שום ילד לא נשאר מאחור", אשר מסמיך תוכניות פדרליות ארציות שמטרתם לשפר את ביצועי התלמידים ביסודי ובתיכון, כשהיא טוענת כי זה "מנדט ללא מימון". גיפורדס עצמה בוגרת של בתי הספר הציבוריים, אך תומכת בהם בהצעות אלטרנטיביות לייעול.
קריירה בקונגרס > עמדתה בנושא החזקת נשק

היא תמכה בזכות האזרח להחזיק נשק, והייתה חברה באיגוד הרובאים הלאומי של ארצות הברית, ארגון המקדם את זכותם של אזרחים לשאת נשק.
קריירה בקונגרס > עמדה בנושא ישראל

גיפורדס ביקרה פעמיים בישראל במהלך תפקידה בקונגרס, כאשר בביקורה הראשון דיווחה כי חשה התקרבות לשורשיה היהודים והדת היהודית. היא מעורבת בחיי הקהילה היהודית באריזונה וארצות הברית, וצוטטה כאומרת כי "ארצות הברית חייבת להישאר מחויבת לישראל בהיותה הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון" וכי "לא יהיה ניתן להשיג שלום לפני שההנהגה הפלסטינית והארגונים העוינים האחרים יסכימו לקבל את זכותה של ישראל להתקיים."
רקע אישי

גיפורדס נישאה לאסטרונאוט מארק קלי, עם ותק של ארבע משימות של מעבורות חלל.
גבריאל גיפורדס היא בת דודה מדרגה שנייה של שחקנית הקולנוע האמריקאית גווינת' פלטרו.
גיפורדס הייתה קוראת אובססיבית ורואיינה על כך במדור סוף השבוע של "נשיונל פאבליק רדיו" (NPR), שידורי הרדיו הציבוריים בענייני פוליטיקה ואקטואליה, ב-9 ביולי 2006.
רקע אישי > התנדבות באסון קתרינה

לאחר מכת הוריקן קתרינה בסוף הקיץ של 2005, גיפורדס בילתה זמן כמתנדבת ביוסטון שבטקסס, כשהיא מסייעת לאלו שאיבדו את בתיהם בסופה. על ניסיונה זה אף כתבה מאמר בעיתון היומי של טוסון, שבאריזונה, "טוסון סיטיזן".
ניסיון ההתנקשות

ב-8 בינואר 2011 נורתה בראשה ונפצעה אנושות בעת מפגש שגרתי עם הציבור מחוץ לסופרמרקט בעיר טוסון, אריזונה. המתנקש ירה בה מטווח קצר ולאחר מכן המשיך לירות בעוברים ושבים עד שנלכד. באירוע נהרגו שישה בני אדם, בהם שופט פדרלי וילדה בת תשע, ולפחות 12 בני אדם נפצעו, מהם חמישה באורח אנוש. החשוד העיקרי בניסיון הרצח של גיפורדס הוא ג'ארד לי לאפנר, סטודנט בן 22, בעל עבר נפשי ופלילי, שנעצר בזירת האירוע לאחר שניסה להימלט. נגד לאפנר הוגש כתב אישום באשמת שישה מעשי רצח וניסיון לרצח של גיפורדס.
בעקבות הפציעה הקשה בראשה הוכנסה גיפורדס לתרדמת מלאכותית על מנת לתת מנוחה למוח שלה. תוך ימים אחדים מתקרית הירי היא החלה לבצע פעולות מוטוריות בסיסיות ולנשום בכוחות עצמה. זמן קצר לאחר מכן שוחררה מבית החולים והועברה למוסד שיקומי.
בפברואר 2011 חלה התקדמות בתהליך השיקום שלה, והיא החלה לדבר עם קרוביה. במאי 2011 השתתפה בטקס שיגור מעבורת החלל אנדוור, משימת חלל עליה פיקד בעלה מרק קלי.
ב-25 במאי, קבע בית המשפט כי המתנקש ג'ארד לאפנר אינו כשיר לעמוד לדין וישלח להסתכלות למשך ארבעה חודשים. באוגוסט 2012 הודה לאפנר בביצוע הירי, ולאור הודאתו, אושר הסדר טיעון, שבמסגרתו יוטל עליו מאסר עולם ולא עונש מוות.
ב-1 באוגוסט חזרה לראשונה לקונגרס, על מנת להצביע בעד העלאת תקרת החוב של ארצות הברית, והתקבלה בתשואות על ידי כל חברי בית הנבחרים. ב-22 בינואר 2012 הודיעה כי תפרוש מכהונתה בבית הנבחרים על מנת שתוכל להתרכז בהליך השיקום שעליה לעבור.
על שמה של גיפורדס נקראת ספינת קרב לאזורי חוף שהושקה על ידי צי ארצות הברית ביוני 2017.
לאחר ניסיון ההתנקשות

בינואר 2013, קלי וגיפורדס הקימו ארגון בשם האמריקאים לפתרונות אחראיים (אנ'). מטרת הארגון היא לקדם דו-שיח לפתרונות מול נבחרי ציבור והציבור הרחב בנוגע למגבלות על נשיאת ומכירת נשק חם. הזוג תומך בתיקון השני לחוקת ארצות הברית תוך שילוב בדיקות רקע לפני מכירת נשק. בשנת 2016 שינה את שמו לגיפורדס.(אנ')
קלי וגיפורדס נואמים ומדברים הרבה בנושא כדי לקדם חקיקה ב-45 מדינות כדי להחמיר את היכולת לקנות נשק חם בארצות הברית.
ספרים שכתבה

ב-2011 גיפורדס ומארק קלי הוציאו ספר משותף עם ג'פרי זסלו גבי: סיפור של אומץ, אהבה וחוסן ספר אוטוביוגרפי אודות ניסיון ההתנקשות וההחלמה הראשונית. רוב הספר כתוב בקולו של קלי, עם אחרית הדבר של גיפורדס.
ב-2014, גיפורדס וקלי כתבו במשותף את מספיק: המאבק שלנו כדי לשמור על אמריקה בטוחה מפני אלימות אקדחים.
הוקרה

2022 מדליית החירות הנשיאותית
הערות שוליים

1 2  סימון ביילס, סטיב ג'ובס והאב השכול שטראמפ תקף: ביידן יחלק 17 מדליות כבוד, באתר ynet, 1 ביולי 2022
1 2 3  יצחק בן-חורין ורועי סמיוני, חברת הקונגרס שנורתה: התקרבה לדת בישראל, באתר ynet, 8 בינואר 2011
↑  טייה ויטו, גיפורדס, לאמבארדי נבחרים למנהיגים הצעירים הנבחרים, עיתון טוסון סיטיזן, העתק כתבה באתר הבחירות של גיפורדס, 12 ביוני 2005
↑  גבריאל גיפורדס, מועדון סיירה מדרג את המחוקקת מאריזונה, אתר הבחירות של גיפורדס, 12 ביוני 2006
↑  "רקורד", אתר הבחירות של גיפורדס, 12 ביוני 2006
↑  רשימת אמילי מכריזה על תמיכה בגבריאל גיפורדס במחוז הקונגרס ה-8 של אריזונה, ארגון רשימת אמילי, 14 ביוני 2006
↑  "המתמודדת הדמוקרטית זוכה לתמיכה במרוץ לבית הנבחרים", פניקס ביזנס ג'ורנל, 12 בנובמבר 2006
↑  ת'ומאס, חוק בית הנבחרים 1441, ספריית הקונגרס
↑  בית הנבחרים מצביע שוב על איסור מכירת חלקי F-14 לאיראן, Aero-News.net, מוסף השבת, 13 ביוני 2007
↑  הדמוקרטים נידונים לכף חובה בהצבעת מלחמת עיראק, עיתון טוסון סיטיזן, 5 ביוני 2007
↑  "גיפורדס נראית כיורשת של קולב", לה ווז, 15 ביוני 2006
↑  ג'ון מיאנו, תחתית סולם השכר, המרכז לחקר ההגירה, 1 בדצמבר 2005
↑  הנציגה האמריקאית גבריאל גיפורדס שמה למטרה את עובדי הטכנולוגיה לדחיקתם מן התפקיד, מדריך המתכנת, 23 במרץ 2008
↑  גבריאל גיפורדס, טור אורח: המפלט הצנוע של יוסטון; אם לא שום דבר אחר, עלינו ללמוד מהטרגדיה, טוסון סיטיזן, העתק כתבה באתר הבחירות של גיפורדס, 19 בספטמבר 2005
↑  נטשה מוזגוביה, חברת הקונגרס הדמוקרטית גבריאל גיפורדס נורתה באריזונה, באתר הארץ, 8 בינואר 2011
ארצות הברית: חברת קונגרס יהודייה נורתה בראשה, באתר ynet, 8 בינואר 2011
↑  סוכנויות הידיעות, אנדוור המריאה לחלל בפעם האחרונה, באתר nrg‏, 16 במאי 2011
↑  סוכנויות הידיעות, ארה"ב: היורה בגיפורדס - לא כשיר לעמוד לדין, באתר nana10‏, 25 במאי 2011
↑  יצחק בן-חורין, גיפורדס פורשת מהקונגרס: צריכה לשקם את עצמי, באתר ynet, 23 בינואר 2012
↑  הניצחונות שלנו אתר Giffords]
↑  Giffords, Gabrielle; Kelly, Mark; Zaslow, Jeffrey (15 בנובמבר 2011). Gabby: A Story of Courage and Hope. Scribner. ISBN 978-1451661064. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Giffords, Gabrielle; Kelly, Mark (30 בספטמבר 2014). Enough: Our Fight to Keep America Safe from Gun Violence. Scribner. ISBN 978-1476750071. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1028894384  ISNI: 0000 0000 4984 6550  LCCN: nr97035829  NKC: mzk2013794091  SNAC: w68m81ng  US Congress: G000554  VIAF: 66376601   WorldCat (עם VIAF): 66376601 
המחוז ה-8 של אריזונה
דורש ציון

| --- | --- |

 תלמוד תורה
 תקופת הפעילות:  1886–1970 (כ־84 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 
בית הספר במשכנו ברחוב ישעיהו, 1951
דורש ציון היה תלמוד תורה, בית מדרש ובית ספר בירושלים.
ראשית המוסד

בית הספר נפתח בשנת 1866 במטרה להיות תלמוד תורה משותף לאשכנזים וספרדים שיילמד בנוסף ללימודי קודש גם לימודים אשר יאפשרו לבוגריו להתפרנס (כלומר בעיקר את "שפת המדינה" כלומר ערבית וחשבון). לא היה זה הניסיון הראשון למוסד כזה, קדם לו בכעשר שנים בית הספר למל, אך הוא נתקל בהתנגדות קשה וכאשר נפתח "דורש ציון" נחשב כמוסד העומד בפני סגירה.
יוזמי התלמוד תורה היו הרב האשכנזי יצחק פראג אופלטקה (שהתחבר לספרדים בכל אורחות חייו, בלבושו, בנוסח התפילה, בשפת הלאדינו שדיבר ועוד) והנדבן רבי יוסף בלומנטל מצרפת, שחיפש ב-1866 אפיק תרומה והשקעה בארץ ישראל לשיקום היישוב במיוחד לאחר מגפת החולרע מראשית שנת תרכ"ו.
בגיליון "הלבנון" מיום י"ג בכסלו תרכ"ו כתב בלומנטל:
וכתבתי להחכם מורנו הרב יצחק פראג נ"י, שישכור בית אחד או שני בתים ויושיב בהם מלמדי תינוקות: באחד ילמדו בני האשכנזים תנ"ך ומשנה וגמרא בלשון אשכנז (גרמנית) זך ונקי, לא בלשון מבולבל בלתי מובן לכל העולם (יידיש), ובשני ילמדו בני הספרדים כנזכר בלשון ערבי או ספניש (ספרדית) ורק זך ונקי (לא לדינו).
ר' יצחק פראג (אופלטקה) צירף אליו את חבריו ר' יונה ליב מנדלסון ור' משה אהרן קרמזיר (בוימגארטן), מישיבת החתם סופר, ואת הרב דוד בן שמעון (הצו"ף דבש) ראש עדת המערביים. הם עזרו לו בארגון המוסד ואחר כך גם הורו בו. נוסף עליהם מינה ר' יצחק את טובי המורים והמחנכים להוראה במוסד, ולתלמידים בני העניים נתנו בו אף ארוחות צהרים וערב והלבשה.
בניין בית הספר (שנקרא בפי האשכנזים "בלומענטהאל שולע" ובפי הספרדים "לה אישקולה די פראג") נרכש בצמוד לכיכר בתי מחסה ברובע היהודי ונפתח ב-1869 במעמד הראשון לציון הרב אברהם אשכנזי, המופתי של ירושלים, והקונסולים הבריטי והפרוסי.
בציבור האשכנזי ראו בפתיחת בית הספר אסון ואף כתבו והחתימו כתב חרם נגד בית המדרש, אך ללא החתימות של ראשי הציבור האשכנזי. הקיצונים, לדברי פנחס גרייבסקי, "העמידו אצל דלתות ביתו (של ר' יצחק פראג) את מיטת המתים (של החברה קדישא)". שיטה זו, של העמדת מיטת מת ליד דלת אדם סימלה חרם על אותו אדם והרמז היה גלוי לציבור.
"הלבנון" מיום ב' בשבט תרכ"ט מספר על חרם האשכנזים על המוסד:
ויהי בלילה הזה יצאו העכברים מחוריהם, ולעטלפים היה אור, ויסובו ויהמו בעיר, ותקעו והריעו בשופרות, והלכו ועמדו תחת חלוני בית הרב אויערבאך (הרב מאיר אויערבאך - רבה האשכנזי של ירושלים), ושם תקעו תקיעה גדולה, ויקללו קללות נמרצות. ויהי בבקר וילכו שני האחים (המסיתים נגד המוסד) לבית הספר הזה, ויחלו להכות בילדים ובמלמדיהם. והרב פראג ציוה להילדים שישיבו אל חיק מכיהם גמולם בראשם, וירימו איש איש אבן ומקל יד, ויבריחו את שני זנבות האודים האלה, והילדים ניצלו מידם.
אך ר' יצחק עצמו נפגע מהפורעים, כעדותו בספר חידושיו פרי יצחק - "רק שבעו"ה זדים קמו עלי והזיקו אותי". כתוצאה מהחרם הפסיקו כמעט אשכנזים לשלוח את ילדיהם למוסד, ופרט למספר יתומים הכיל המוסד בני ספרדים בלבד. כמו כן הופסק לימוד "שפת המדינה". בלומנטל הקציב סכום עבור לבוש ומזון ליתומים. הוא גם הדגיש שאין להכות ולהעניש את הילדים בעונשים משפילים, כפי שהיה נהוג בתלמודי התורה הספרדים והאשכנזים.
בית ספר לספרדים

בלומנטל נפטר ב-1870 כאשר הוא מותיר קרן והוראות לרוטשילד ולארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם לתמוך בבית הספר שלו. ב-1878 הקציב משה מונטיפיורי סכום ייעודי עבור שכירת מורה ללימוד ערבית.
בשנת 1878 מנה בית הספר 58 תלמידים, ובשנת 1889 היו בו 87 תלמידים בשש כיתות, בחמש למדו בלאדינו, ובאחת למדו בערבית, עבור התלמידים מעדת המערביים (מוגרבים, יוצאי צפון אפריקה) בתמיכת ועד העדה המערבית בירושלים. תוכנית הלימודים הורכבה מלימודי קודש: תלמוד, תנ"ך, דינים ושולחן ערוך ולימודים כלליים, עברית, כתיבה תמה, חשבון, ערבית ("שפת הארץ") וטורקית ("שפת הממשלה"). הלימודים נמשכו 12 שעות ביום ובחורף יצאו הילדים מבית הספר ונרות בידיהם. גם בחגים ובשבתות לא בטלו מלימוד לימודי קודש ותפילה בבית הכנסת המרכזי של העדה, בית הכנסת יוחנן בן זכאי. הביקוש היה רב והמוסד התרחב ושכר עוד מבנה בסמוך לכיכר בתי מחסה, בסימטה המחברת לבית הכנסת יוחנן בן זכאי.
"ראש המורים" היה ר' יוסף חיים אופלטקא, שאף ניהל את ביהמ"ד מאז מות אביו. אחריו, מאז 1907, הטביע חותם על הלימודים במוסד, ובפרט על לימודי העברית, יצחק ישראל שיריזלי, בן-דודו של המדפיס שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש), שהוציא לאור, בין היתר, את כתבי אליעזר בן-יהודה. בתקופתו נוספו לתוכנית הלימודים למודי טבע, תולדות עם ישראל וכן מקצועות מעשיים כגון שחיטה וחזנות.
ב-1912 יצא המוסד אל מחוץ לחומות העיר העתיקה ועבר לשכון ברחוב יפו. אחרי מלחמת העולם הראשונה היו בבית הספר עשר כיתות ונוספו אז מקצועות כגון אלגברה, הנדסה, אנגלית, ציור, התעמלות ושירה (ביוזמת ר' יהודה קאסטיל, אביו של הצייר משה קסטל). בשנת 1921 עמד בראש בית הספר יעקב ישראל דה האן. לאחר הרצחו של דה האן, בשנת 1924, נטל את ניהול בית הספר ד"ר משה וולך, מנהלו של בית החולים שערי צדק.
בשנת 1929 עבר בית הספר למבנה ששימש את בית המדרש למורים בשכונת זיכרון משה ליד מבנה בית הספר "למל" (ברחוב ישעיהו). בשנת 1940 למדו בבית הספר 350 תלמידים והוא כלל גם שתי כיתות תיכון, הוקם גם בית ספר לבנות בשם "מרגליות".
ב-1951 הפך בית הספר לבית ספר ממלכתי-דתי רגיל, כעבור כעשרים שנה נסגר מחוסר ביקוש. המבנה משמש כיום ישיבה חרדית.
לקריאה נוספת

יעקב יהושע, ילדות בירושלים הישנה, הוצאת ראובן מס, 1968 כרך ג', עמודים 108- 112
יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה: העיר העתיקה, הוצאת יד יצחק בן-צבי תשל"ז, עמ' 387-389
דני אלקלעי, "כתב החרם על בית המדרש דורש ציון בירושלים", בתוך- מים מדליו, 18, תשס"ז, עמודים 335-356
גולדשטיין, אהרון. שבעים וחמש שנה לדורש ציון, ירושלים, תש"א
הערות שוליים

↑  גרייבסקי, "זיכרון לחובבים ראשונים" חוברת ט'
↑  אזיע, מגדל הלבנון צופה פני ירושלים, הלבנון, 14 בינואר 1869
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302242405171
דרום-מערב אפריקה הגרמנית

דרום-מערב אפריקה הגרמנית (בגרמנית: Deutsch-Südwestafrika) הייתה במשך כשלושים שנה מושבה של הקיסרות הגרמנית, שתחומיה חפפו בקירוב את אלה של נמיביה. הגרמנים השתלטו על שטחה בסוף המאה ה-19 ובשנים 1904–1907, דיכאו מרד של הילידים תוך שפיכות דמים מרובה, שהגיעה עד לכדי רצח העם של ההררו והנאמה. המושבה הפכה למנדט של הרפובליקה של דרום אפריקה לאחר מלחמת העולם הראשונה. העברה זו, נתנה גושפנקה רשמית לכיבושיה של דרום אפריקה בשטחי המושבה במהלך המלחמה.