stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוטה ג'אז
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סקוטי רוברטסון | 1974 | 15 | 1 | 14 | 0.067 | — | — | — | — | — |
| אלג'ין ביילור | 1974 | 1 | 0 | 1 | 0.000 | — | — | — | — | — |
| בוץ' ואן ברדה קוף | 1974–1976 | 174 | 74 | 100 | 0.425 | — | — | — | — | — |
| אלג'ין ביילור (2) | 1976–1979 | 220 | 86 | 134 | 0.391 | — | — | — | — | — |
| טום ניסאלקי | 1979–1981 | 184 | 60 | 124 | 0.326 | — | — | — | — | — |
| פרנק ליידן | 1981–1988 | 571 | 277 | 294 | 0.485 | 41 | 18 | 23 | 0.439 | זכייה בפרס מאמן העונה (1984) |
| ג'רי סלואן | 1988–2011 | 1,809 | 1,127 | 682 | 0.623 | 196 | 96 | 100 | 0.490 | — |
| טיירון קורבין | 2011–2014 | 258 | 112 | 146 | 0.434 | 4 | 0 | 4 | 0.000 | — |
| קווין סניידר | 2014–2022 | 636 | 372 | 264 | 0.585 | 51 | 21 | 30 | 0.412 | — |
| ויל הארדי | 2022–הווה | 164 | 68 | 96 | 0.415 | — | — | — | — | — |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| ביל ברטקה | 1974–1976 | – |
| בארי מנדלסון | 1976–1977 | – |
| לואיס שאפל | 1977–1978 | – |
| טום וילינגהם | 1978–1979 | – |
| פרנק ליידן | 1979–1987 | זכייה בפרס מנהל העונה (1984) |
| דייב צ'קטס | 1987–1989 | – |
| סקוט ליידן | 1989–1999 | – |
| קווין אוקונור | 1999–2012 | – |
| דניס לינדסי | 2012–2021 | – |
| ג'סטין זאניק | 2021 | – |
| דני איינג' | 2021–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

נקודות: 68, פיט מרוויץ' מול ניו יורק ניקס, 25 בפברואר 1977.
ריבאונדים: 28, רודי גובר מול גולדן סטייט ווריורס, 14 במרץ 2021.
אסיסטים: 28, ג'ון סטוקטון מול סן אנטוניו ספרס, 15 בינואר 1991.
חטיפות: 9, ריקי גרין פעמיים (1982) וג'ון סטוקטון (1991).
חסימות: 14, מארק איטון מול פורטלנד טרייל בלייזרס (1985) ומול סן אנטוניו ספרס (1989).
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024, ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. קארל מלון - 36,374  2. ג'ון סטוקטון - 19,711  3. אדריאן דאנטלי - 13,635  4. דארל גריפית' - 12,391  5. ת'רל ביילי - 9,897 |  ריבאונדים: 1. קארל מלון - 14,601  2. רודי גובר - 7,119  3. מארק איטון - 6,939  4. דריק פייבורס - 4,626  5. ג'ון סטוקטון - 4,051 |  אסיסטים: 1. ג'ון סטוקטון - 15,806  2. קארל מלון - 5,085  3. ריקי גרין - 4,159  4. דרן ויליאמס - 4,003  5. ג'ו אינגלס - 2,213 |  חטיפות: 1. ג'ון סטוקטון - 3,265  2. קארל מלון - 2,035  3. ריקי גרין - 1,100  4. אנדריי קירילנקו - 960  5. דארל גריפית' - 931 |  חסימות: 1. מארק איטון - 3,064  2. אנדריי קירילנקו - 1,380  3. רודי גובר - 1,357  4. גרג אוסטרטאג - 1,253  5. קארל מלון - 1,125 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה קארל מלון: 1997, 1999 רוקי השנה דארל גריפית': 1981 שחקן ההגנה של העונה מארק איטון: 1985, 1989  רודי גובר: 2018, 2019, 2021 השחקן השישי של העונה ג'ורדן קלארקסון: 2021 השחקן המשתפר של העונה לאורי מארקנן: 2023 מאמן השנה פרנק ליידן: 1984 מנהל השנה פרנק ליידן: 1984 MVP של משחק האולסטאר קארל מלון: 1989, 1993  ג'ון סטוקטון: 1993 |  חמישיית העונה הראשונה פיט מרוויץ': 1976, 1977  קארל מלון: 1989–1999  ג'ון סטוקטון: 1994, 1995 חמישיית העונה השנייה פיט מרוויץ': 1978  אדריאן דאנטלי: 1981, 1984  קארל מלון: 1988, 2000  ג'ון סטוקטון: 1988–1990, 1992, 1993, 1996  דרן ויליאמס: 2008, 2010  רודי גובר: 2017 חמישיית העונה השלישית ג'ון סטוקטון: 1991, 1997, 1999  קארל מלון: 2000  קרלוס בוזר: 2008  רודי גובר: 2019–2021 |  חמישיית ההגנה הראשונה אי. סי. קולמן: 1977  מארק איטון: 1985, 1986, 1989  ג'ון סטוקטון: 1989, 1991, 1992, 1995, 1997  אנדריי קירילנקו: 2006  רודי גובר: 2017–2022 חמישיית ההגנה השנייה מארק איטון: 1987, 1988  קארל מלון: 1988  ג'ון סטוקטון: 1989, 1991, 1992, 1995, 1997  אנדריי קירילנקו: 2004, 2005 חמישית הרוקיז הראשונה דארל גריפית': 1981  ת'רל ביילי: 1984  קארל מלון: 1986  אנדריי קירילנקו: 2002  דרן ויליאמס: 2008  טריי ברק: 2014  דונובן מיטשל: 2018  ווקר קסלר: 2023 חמישית הרוקיז השנייה בלו אדוארדס: 1990  פול מילסאפ: 2007  דריק פייבורס: 2011 |  בחירות למשחק האולסטאר פיט מרוויץ': 1977–1979  טראק רובינסון: 1978  אדריאן דאנטלי: 1980–1982, 1984–1986  ריקי גרין: 1984  קארל מלון: 1988–1998, 2000–2002  ג'ון סטוקטון: 1989–1997, 2000  מארק איטון: 1989  אנדריי קירילנקו: 2004  קרלוס בוזר: 2007, 2008  מהמט אוקור: 2007  דרן ויליאמס: 2010, 2011  גורדון הייוורד: 2017  רודי גובר: 2020–2022  דונובן מיטשל: 2020–2022  מייק קונלי: 2021  לאורי מארקנן: 2023 |  |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | תפקיד | שנים בקבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פרנק ליידן | מאמן | 1981–1988 |
| 4 | אדריאן דאנטלי | סמול פורוורד | 1979–1986 |
| 7 | פיט מרוויץ' | קלע | 1974–1979 |
| 9 | לארי מילר | בעלים | 1985–2009 |
| 12 | ג'ון סטוקטון | רכז | 1984–2003 |
| 14 | ג'ף הורנסק | קלע | 1994–2000 |
| 32 | קארל מלון | פאוור פורוורד | 1985–2003 |
| 35 | דארל גריפית' | קלע | 1980–1991 |
| 53 | מארק איטון | סנטר | 1982–1993 |
| 1223 | ג'רי סלואן | מאמן | 1988–2011 |
| מיקרופון | רוד האנדלי | שדרן | 1974–2009 |
↑  המספר מייצג את מספר הניצחונות של סלואן כמאמן הקבוצה.
הערות שוליים

↑  השורשים של הקבוצה מיוטה נטועים בניו אורלינס
1 2  המעבר ליוטה
↑  לזכור את ה-ABA, יוטה סטארס
↑  סיפורה של הניו אורלינס ג'אז
↑  ההיסטוריה של יוטה ג'אז
↑  שקט, אפקטיבי, וקשוח כמסמר, סטוקטון מבהיר את הנקודה
↑  קבוצת לארי מילר
↑  לארי מילר קונה את חלקו של באטיסטון ומשאיר את הקבוצה ביוטה
↑  הביוגרפיה על קארל מלון
↑  הג'אז רוכשים מלון שני
↑  אולסטאר 1993
↑  היסטוריה של יוטה ג'אז
↑  סטטיסטיקה של דייוויד רובינסון
↑  סטטיסטיקה של קארל מלון, באתר ה-NBA
↑  הג'אז מאבדים את סטוקטון ל-6–8 שבועות
↑  היסטוריית הפלייאוף של הלוס אנג'לס לייקרס
↑  הטריפל דאבל של הבולס
↑  שוב כישלון במשחקי הפלייאוף
↑  סקירת טרום עונה: יוטה ג'אז
↑  סקירת הטריידים בפגרה, באתר ESPN
↑  קירילנקו מרגיש נשכח
↑  קירילנקו מוכן לעזוב את ה-NBA
↑  דרון ויליאמס נפגע מהטרייד של ברואר
↑  קרלוס בוזר מעוניין להישאר ביוטה
↑  קייל קורבר קובע שיא NBA חדש באחוז קליעה מ-3
↑  הג'אז משיגים הסכם "החתם והעבר" עם שיקגו בולס בנוגע לקרלוס בוזר
↑  הבולס מחתימים את קייל קורבר
↑  ג'פרסון עובר מהוולבס לג'אז
↑  הג'אז חושפים סמל וצבעים חדשים
↑  ויליאמס יקבל חולצה חדשה בניו ג'רזי
↑  בעלי יוטה ג'אז: לא נותרו רגשות רעים עם ויליאמס
↑  לאחר 8 עונות: קווין סניידר החליט לעזוב את יוטה, באתר ערוץ הספורט, 6 ביוני 2022
↑  המאמן הכי צעיר ב-NBA: וויל הארדי יחתום לחמש שנים ביוטה, באתר וואלה, 28 ביוני 2022
↑  Utah Jazz roll out their long-awaited rebrand with new jerseys, court designs, logo, The Salt Lake Tribune (באנגלית אמריקאית)
↑  מערכת ספורט היום, NBA: רודי גובר עבר למינסוטה טימברוולבס, באתר ישראל היום, 2 ביולי 2022
↑  Lakers Acquire Patrick Beverley, www.nba.com (באנגלית)
↑  Cavs acquire Jazz star Mitchell in blockbuster, ESPN.com, ‏2022-09-01 (באנגלית)
↑  המובילים הסטטיסטיים של הקבוצה, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82242612  VIAF: 130217223   WorldCat (עם VIAF): 130217223 
ג'ון סטוקטון הגיע אל יוטה ג'אז בדראפט 1984.
קארל מלון הגיע אל יוטה ג'אז בדראפט 1985, כבחירה ה-13.
עודד הרוש

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1987 (בן 37) י"ב באב ה'תשמ"ז דימונה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 תחקירים בולטים:  "לאבד את הדרום"
 בת זוג:  עידית הרוש
 מספר צאצאים:  4
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  oded.harush
עודד הרוש (נולד בי"ב באב ה'תשמ"ז, 7 באוגוסט 1987) הוא פעיל חברתי, איש תקשורת, יוצר, כותב ומגיש בכאן 11 ובערוץ הידברות. חבר מועצת העיר דימונה לשעבר, וסמנכ"ל בעמותת "דרך עמ"י" – מרכזי זהות יהודית על שם עמנואל מורנו.
ביוגרפיה

נולד וגדל בדימונה. אביו – שנולד בדימונה להורים שעלו ממרוקו – היה סגן מנהל בנק דיסקונט בדימונה, ואימו זהבה, ילידת מרוקו, שימשה כגננת. יש לו שלושה אחים, ביניהם יגל הרוש ואוריה הרוש העוסקים במוזיקה.
שימש כיושב ראש מועצת הנוער בעיר. בצה"ל שירת כמפקד טנק בחטיבה 401 בחיל השריון והשתתף במלחמת לבנון השנייה, במבצע צוק איתן ובמלחמת חרבות ברזל. ב-2009 שימש שליח של הסוכנות היהודית בניו ג'רזי. ב-2010 למד במכון מאיר וב-2011 התחתן.
הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית.
ביוגרפיה > תרבות ותקשורת

במקביל ללימודי התואר הראשון ניהל את סינמטק דימונה. במקביל ללימודי התואר השני ניהל גם את המחלקה לתרבות יהודית במתנ"ס דימונה.
ב-2014 החל לכתוב בעלוני שבת. ינון מגל קרא את אחד הטורים, העביר לאלדד קובלנץ (שימש כמנכ"ל תאגיד השידור הישראלי באותה העת) והאחרון הזמין אותו להצטרף לתאגיד השידור הישראלי.
ב-2015 פרסם טורי דעה ב-ynet ובוואלה!.
בנובמבר 2016, עם הקמת תאגיד השידור כאן, החל לשמש ככותב ומגיש בתאגיד. טורי הדעה המצולמים שלו עוסקים בעיקר בנושאים חברתיים לצד תכנים המשלבים מסורת עם אקטואליה. הסרטון "התחלתי לשלם פרוטקשן" צבר למעלה מ-1.3 מיליון צפיות, גרר תגובות רבות, ובעקבותיו יצר את הסדרה "לאבד את הדרום" בה הוא נפגש עם תושבים מהמגזר הבדואי, חקלאים ואקטיביסטים מהמגזר היהודי שהחליטו להילחם בתופעה. הסדרה זכתה לכ-4.5 מיליון צפיות בפלטפורמות השונות של כאן 11.
בינואר 2017 נבחר על ידי מגזין מוצש כאחד מ-35 הצעירים המבטיחים בישראל מתחת לגיל 35.
ב-2021 החל לכתוב ולהגיש (לצד מגישים נוספים) את הסדרה "קול התור" – זוויות אקטואליות בפרשת השבוע שיצר וערך אורי גרודר וביים ערן בן יעקב. יצר והגיש את הסדרה "כאן פיוט" - סדרה העוסקת בסיפורים שמאחורי פיוטים מוכרים (עת שערי רצון להפתח, אחות קטנה, ונתנה תוקף, מעוז צור ושירת הבקשות). את הפסקול לסדרה ביצע לצד אחיו יגל הרוש. יצר והגיש את הסדרה "סליחות" – מפגשים עם ידוענים (אמילי עמרוסי, דורון מדלי ותם אהרון) המשתפים בבקשת הסליחה האישית שלהם. היה גם בין הכותבים והמגישים של הסדרה "כאן תש"ח" בה סופר על האירועים והאנשים יוצאי הדופן שהותירו את חותמם בימיה הראשונים של המדינה. הסדרה הופקה בשיתוף מרכז זלמן שזר.
בערוץ הידברות: ב-2020 הגיש את התכנית "שבוע מעודד". ב-2021 החל להגיש את הסדרה "עודד בדרכים" בה הוא נפגש עם אנשים שונים מעוררי השראה. ב-2022 הגיש את הסדרה "העיתונאים" העוסקת במהפכות והשינויים במפת התקשורת בישראל באותה שנה. בסדרה התארחו ישראל כהן, ידידיה מאיר, בועז ביסמוט, אריה ארליך, בועז גולן, אבי מימרן ויעקב ברדוגו. באותה שנה הגיש את הסדרה "עבודה עברית" - מאחורי הקלעים של היצירה היהודית, סדרה העוסקת בבעלי מלאכה יהודים כמו יצרן שופרות, איש חברא קדישא, יצרן תפילין וטלית, מסיר כתובת קעקע ועוד.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

ב-2010 הקים (יחד עם הרב אורן בן דוד) את עמותת "רוח במדבר" אותה הוא מנהל עד היום. העמותה מפעילה בית מדרש לצעירים המשלב לימוד בהגות יהודית לצד בית לתרבות ויצירה יהודית.
ב-2018 הקים את מפלגת "רוח חדשה" שחיברה דתיים וחילוניים ובבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018) נבחר למועצת העיר דימונה, והוא היה יושב ראש ועדת החינוך וחבר הנהלת המתנ"ס.
בין אוקטובר 2019 – אוגוסט 2020 היה חבר במחזור ב' של תוכנית מנדל למנהיגות תרבות בנגב במרכז מנדל למנהיגות תרבות בנגב. פרויקט הגמר שלו היה הקמת חצר לתרבות, יצירה ואמנות יהודית בדימונה בצמוד לבית המדרש של "רוח במדבר"" על מנת לעודד תרבות ויצירה יהודית חדשה לגווניה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי לעידית, עובדת סוציאלית ומטפלת באמנויות, הם מתגוררים בדימונה ולהם ארבעה ילדים.
במלחמת חרבות ברזל גויס למילואים ונפצע במהלך הלחימה ברצועת עזה.
הערות שוליים

1 2   לאבד את הדרום, רשימת השמעה, באתר יוטיוב
1 2  לאבד את הדרום באתר כאן 11
↑  מועצת העיר באתר עיריית דימונה
↑   אתר האינטרנט הרשמי של דרך עמ"י
↑  אבנר שאקי, "אני יוצר מתוך געגוע"; ראיון בכורה עם אוריה הרוש, באתר ערוץ 7, 8 ביוני 2021
1 2   "התפוצצו עליי שני כדורי מאג בפנים": עודד הרוש בריאיון מיוחד על הלחימה בעזה, סרטון בערוץ "הידברות", באתר יוטיוב (אורך: 12:23), 18 בינואר 2024
↑  עפרה לקס, דברים שרואים מ'כאן', באתר ערוץ 7, 28 בספטמבר 2017
↑  עודד הרוש, רב הנסתר על הגלוי, באתר ynet, 16 בדצמבר 2015
↑  עודד הרוש, לי כל גל (טרור) נושא מזכרת, באתר ynet, 15 באוקטובר 2015
↑  עודד הרוש‏, על עבדות וחומרנות, באתר וואלה, 2 באפריל 2015
↑   "לא האם לשלם, אלא מי ישלם": לעודד הרוש לא נותרה ברירה אלא לשלם פרוטקשן | כאן דעה, סרטון בערוץ "כאן | דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:30)
↑    גילית קוזבה, עידו שברצטוך, שטח הפקר, באתר "ידיעות אחרונות", 18 בפברואר 2021
↑  קבלו אותם: רשימת הצעירים המבטיחים של המגזר, בעמוד הפייסבוק של מקור ראשון, 13 בינואר 2017
↑   קול התור, רשימת השמעה, באתר יוטיוב
↑  כאן פיוט באתר כאן 11
↑  סליחות באתר כאן 11
↑  צפו: אמילי עמרוסי מבקשת מחילה מהגרוש: ״סליחה שהתחתנתי איתך",  באתר כיפה, 22 בספטמבר 2022
↑  כאן תש"ח באתר כאן 11
↑  שבוע מעודד באתר ערוץ הידברות
↑  עודד בדרכים באתר ערוץ הידברות
↑  רוח במדבר - קירוב לבבות דימונה, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  חצר לתרבות, יצירה ואמנות יהודית בדימונה
↑  רבקי גולדפינגר, הקרב על האולפן, באתר ערוץ 7, 15 באוגוסט 2024
מחוז יהודה ושומרון

ערך זה עוסק במנהל מחוז לא רשמי במשרד הפנים. אם התכוונתם ליחידה הגאוגרפית-פוליטית בארץ ישראל, ראו .
| --- | --- |

נוף מהר גריזים
 מדינה / טריטוריה:  שטחי היישובים היהודיים ביהודה ושומרון
 נפות במחוז:  1
 ערים במחוז:  4
 בירת המחוז:  אריאל 
 העיר הגדולה:  מודיעין עילית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  475,481 (דירוג: 7, 2020)
  ‑ צפיפות:  63.5 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  32°06′19″N 35°11′24″E﻿ / ﻿32.105139°N 35.189928°E﻿ / 32.105139; 35.189928 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת יהודה ושומרון. בסגול - מחוז יהודה ושומרון.  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז יהודה ושומרון הוא מִנהל מחוז לא רשמי במשרד הפנים בנוסף לששת המחוזות הרשמיים של מדינת ישראל. המנהל אחראי רק על שטחי ההתנחלויות בשטחי C ביהודה ושומרון, שאינם נחשבים כחלק ממדינת ישראל אך נמצאים בשליטתה. מנהל המחוז במשרד הפנים מכונה גם "ממונה על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון" ו"מנהל אגף יישובים ישראלים ביו"ש.
תחום התכנון והבנייה במחוז נמצא בסמכות מועצת תכנון עליונה (מת"ע) במנהל האזרחי של צה"ל.
היסטוריה

מחוז זה נוצר לצורכי הסדרת המנהל של ההתנחלויות באזור יהודה ושומרון. הוא שונה מיתר המחוזות בכך שהוא חולש על שטח שאינו כפוף לחוק הישראלי הרגיל, ובכך שהוא אינו כולל את כל היישובים שבשטח, אלא רק את היישובים היהודיים. עיקר הסמכויות בשטחי A וברוב חלקי העיר חברון, כמו גם הסמכויות האזרחיות בשטחי B, נמצאות בידי הרשות הפלסטינית.
המחוז אינו חלק אינטגרלי ממדינת ישראל. חוקי מדינת ישראל אינם חלים על שטחי יהודה ושומרון, למעט חוקים המוחלים באופן מפורש על האזור (למשל סעיף 3א לפקודת מס הכנסה וסעיף 378 לחוק הביטוח הלאומי או חוקים ייעודיים ליהודה ושומרון כגון תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967), או פקודות של מפקד פיקוד המרכז המחילות נורמות מן המשפט הישראלי. ריבוי המקורות המשפטיים החלים באזור יוצר מורכבות משפטית. הסַמכוּת הריבונית מצויה בידי צה"ל, בניגוד לשטחי מדינת ישראל, שבהם מצויה הריבונות בידי הרשויות האזרחיות.
ביהודה ושומרון פועלים בתי משפט צבאיים, שמטרתם לאכוף חוק וסדר, על ידי שיפוט נאשמים בביצוע עבירות ביטחוניות או עבירות פליליות אחרות שנעברו באזור או היו מכוונות לפגוע בו, וכן דיון בעררים על החלטות מנהליות של רשויות ישראליות באזור. על פי סעיף 10 לצו בדבר הוראות ביטחון [נוסח משולב], תש"ע-2009, בית המשפט הצבאי מוסמך לשפוט גם מי שאינו תושב האזור, כלומר גם ישראלים ונתינים זרים. עם זאת, הנחיות פרקליטות המדינה מורות לגבי אזרחים ישראלים – אלה שגרים בתחומי ישראל או בהתנחלויות – ולגבי תושבי מדינת ישראל, שבמקרים שניתן להעמיד נאשם לדין גם בבית משפט צבאי וגם בבית משפט אזרחי בישראל, ברירת המחדל תהיה להעמידו לדין בישראל. עם זאת, כאשר "מֵרב הזיקות" של הנאשם ושל העבירה הן לאזור, ובפרט כאשר מדובר בעבירה ביטחונית שבוצעה באזור, יש להעמיד את הנאשם לדין בבית משפט צבאי. בבחינת "מרב הזיקות", יינתן משקל למידת הזיקה לישראל, מקום מושבו של הנאשם ומרכז חייו בפועל, טיב העבירה וחומרתה, מקום מושבם ומקום העמדתם לדין של שותפיו לביצוע העבירה, אם ישנם כאלה, וקיום עונש מאסר על תנאי שניתן באזור.
במחוז קיימים בתי משפט לעניינים מקומיים במעלה אדומים ובקריית ארבע. בתי משפט אזרחיים אחרים לא קיימים במחוז, ולפיכך מרבית המשפטים האזרחיים והפליליים של תושבי המחוז הישראלים מתנהלים מחוץ למחוז.
חלוקה מוניציפלית

שטח יהודה ושומרון חולק על ידי הממשל הצבאי לשש נפות: נפת חברון, נפת בית לחם, נפת ירדן, נפת ג'נין, נפת שכם, נפת טולכרם ונפת רמאללה. גבולות הנפות התבססו על חלוקת הנפות בממשל הירדני, בשינויים באזורים שונים.
| ערים | מועצות מקומיות | מועצות אזוריות | ועדים מקומיים |
| --- | --- | --- | --- |
|  אריאל  ביתר עילית  מודיעין עילית  מעלה אדומים |  אורנית  אלפי מנשה  אלקנה  אפרת  בית אל  בית אריה  גבעת זאב  הר אדר  מעלה אפרים  עמנואל  קדומים  קריית ארבע  קרני שומרון  שער השומרון |  בקעת הירדן  גוש עציון  הר חברון  מגילות  מטה בנימין  שומרון |  היישוב היהודי בחברון |
נתוני אוכלוסייה ושטח

על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדצמבר 2019, היו במחוז כ־441,600 ישראלים, מהם 900 ערבים, ב־127 יישובים. לעומת זאת, על פי נתוני מועצת יש"ע היו במחוז בסוף 2019 כ־150 יישובים עם 463,901 תושבים ישראלים. נכון לינואר 2024 על פי הצהרת הארגון מספרם עלה ל-517,407 איש. העיר הגדולה במחוז היא מודיעין עילית שבה 81,216 תושבים נכון לסוף שנת 2021, לפי נתוני הלמ"ס, האוכלוסייה במחוז זה צעירה יותר מבמחוזות ישראל, כאשר למעלה מ־58% מתוכה הם צעירים עד גיל 24.
הערה: נתוני האוכלוסייה נכונים לשנת 2022.
נתוני אוכלוסייה ושטח > ערים

| מספר | שם העיר | סמל | מספר תושבים | שטח (בדונמים) | שנת הקמה | שנת הכרזה כעיר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מודיעין עילית |  | 81,317 | 4,830 | 1990 | 2008 |
| 2 | ביתר עילית |  | 63,361 | 4,920 | 1988 | 2001 |
| 3 | מעלה אדומים |  | 37,514 | 46,480 | 1977 | 1991 |
| 4 | אריאל |  | 19,621 | 14,360 | 1978 | 1998 |
נתוני אוכלוסייה ושטח > מועצות מקומיות

| מספר | שם המועצה | סמל | מספר תושבים | שטח (בדונמים) | שנת הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גבעת זאב |  | 20,414 | 4,460 | 1983 |
| 2 | אפרת |  | 11,856 | 6,490 | 1983 |
| 3 | קרני שומרון |  | 9,741 | 7,250 | 1976 |
| 4 | אורנית |  | 9,234 | 2,230 | 1985 |
| 5 | שער השומרון |  | 8,500 | ? | 2022 |
| 6 | אלפי מנשה |  | 7,975 | 4,580 | 1983 |
| 7 | קריית ארבע |  | 7,523 | 4,400 | 1972 |
| 8 | בית אל |  | 5,712 | 1,520 | 1977 |
| 9 | בית אריה-עופרים |  | 5,435 | 2,890 | 1981 |
| 10 | קדומים |  | 4,563 | 2,280 | 1975 |
| 11 | עמנואל |  | 4,474 | 5,040 | 1983 |
| 12 | אלקנה |  | 4,178 | 1,190 | 1977 |
| 13 | הר אדר |  | 4,113 | 990 | 1986 |
| 14 | מעלה אפרים |  | 1,255 | 5,600 | 1978 |
נתוני אוכלוסייה ושטח > מועצות אזוריות

| מספר | שם המועצה | סמל | מספר תושבים | שנת הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מטה בנימין |  | 73,874 | 1980 |
| 2 | שומרון |  | 50,355 | 1979 |
| 3 | גוש עציון |  | 25,852 | 1980 |
| 4 | הר חברון |  | 10,131 | 1982 |
| 5 | בקעת הירדן |  | 6,174 | 1979 |
| 6 | מגילות |  | 2,075 | 1981 |
ראו גם

המנהל האזרחי
מתאם פעולות הממשלה בשטחים
יהודה והשומרון וחבל עזה
אשכול רשויות יהודה ושומרון
הערות שוליים

↑  נתון זה אינו כולל את האוכלוסייה הפלסטינית בשטח, שמונה בין 2.5 ל-3 מיליון בני אדם. לפיכך, הצפיפות בפועל גבוהה הרבה יותר מהמצוין כאן.
↑  תיאור בעלי התפקידים באתר המשרד
↑  תרשים המבנה הארגוני באתר המשרד
↑  משרד האוצר
↑  תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967
↑  ליטל דוברוביצקי, במישור אדומים אפשר לזהם אוויר ולא לשלם, באתר ynet, 7 בינואר 2015.
↑  דוגמה: שירן זליגמן, תאונות דרכים ביהודה ושומרון - אנומליה בחקיקה ובפסיקה, באתר "תקדין", 8 בפברואר 2017
↑  בג"ץ 3634/10 עבד אלנאצר פתחי צאדק אגבאריה נ' היועץ המשפטי לממשלה ואחרים, ניתן ב-9 בדצמבר 2010
↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שני, עמ' 98.
↑  שנתון סטטיסטי לישראל 2020, יישובים ואוכלוסייה לפי מחוז, באתר הלמ"ס
↑  מועצת יש"ע פברואר 2020, נתוני אוכלוסייה - 2020, באתר מועצת יש"ע
↑  האוכלוסיה הישראלית ביו"ש ובקעת הירדן צמחה בכ-2 אחוזים, באתר www.inn.co.il
↑  ילדים 0–17, צעירים 18–24, מאפיינים דמוגרפיים, באתר הלמ"ס
↑  שנתון סטטיסטי לישראל 2020 אוכלוסייה לפי מחוז, גיל ומין באתר הלמ"ס
| מחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת יהודה ושומרון חופפת את שטח המחוז | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| ערים | אריאל • ביתר עילית • מודיעין עילית • מעלה אדומים | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות מקומיות | אורנית • אלפי מנשה • אלקנה • אפרת • בית אל • בית אריה-עופרים • גבעת זאב • היישוב היהודי בחברון • הר אדר • מעלה אפרים • עמנואל • קדומים • קריית ארבע • קרני שומרון • שער השומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מועצות אזוריות | גוש עציון • הר חברון • מגילות • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון | מפת מחוז יהודה ושומרון |
| מחוזות ונפות מדינת ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז חיפה | נפת חיפה • נפת חדרה |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז המרכז | נפת רמלה • נפת השרון • נפת פתח תקווה • נפת רחובות |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז תל אביב | נפת תל אביב |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז ירושלים | נפת ירושלים |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז הדרום | נפת אשקלון • נפת באר שבע |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז יהודה ושומרון | נפת יהודה ושומרון |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 027482928
ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות

פרנסואה-אוגוסט ביאר, ההכרזה על ביטול העבדות במושבות הצרפתיות, 27 באפריל 1848
ביטול העבדות התרחש במדינות שונות בזמנים שונים. הדבר התרחש לעיתים קרובות כתהליך הדרגתי – למשל, כביטול הסחר בעבדים במדינה מסוימת, ולאחר מכן כביטול העבדות בכל במדינות שהושפעה על ידי האימפריה שלה, או הגבלות על סחר בעבדים שהובילו בהמשך להוצאת העבדות עצמה אל מחוץ לחוק. כל צעד היה בדרך כלל תוצאה של חוק או פעולה נפרדים. ציר הזמן הזה מציג חוקי ביטול עבדות או פעולות אחרות שהשפיעו על דבר זה המפורטות באופן כרונולוגי. הדבר מכסה גם את ביטול הצמיתות.
בעת העתיקה

המאה ה-3 לפני הספירה – המלך ההודי אשוקה מבטל את העבדות בממלכתו.
9–12 לספירה – ואנג מאנג, קיסר סין מיישם רפורמות נרחבות בממלכתו כולל ביטול העבדות. אולם העבדות מוחזרת במהרה לאחר שהוא נרצח בידי מורדים ב-23 לספירה.
ימי הביניים

590–604 – רומא, האפיפיור גרגוריוס הראשון אוסר על יהודים להחזיק עבדים נוצרים.
741–752 – רומא, האפיפיור זכריה אוסר על מכירת עבדים נוצרים למוסלמים, רוכש את כל העבדים שנרכשו בעיר על ידי סוחרים ונציאנים ומשחרר אותם לחופשי.
1080 – אנגליה, ויליאם הכובש אוסר על מכירת כל אדם כעבד ל"נוכרים" (heathens – לא נוצרים).
1315 – צרפת, לואי העשירי מפרסם צו המבטל את העבדות ומכריז ש"צרפת מסמלת חירות", וכי כל עבד שהולך על אדמת צרפת צריך להשתחרר. עם זאת, כמה מקרים מוגבלים של עבדות נמשכו עד המאה ה-17 בחלק מנמלי הים התיכון של צרפת בפרובאנס, כמו גם עד המאה ה-18 בחלק מהשטחים של צרפת מעבר לים. רוב ההיבטים של הצמיתות בוטלו דה פקטו בין 1315 ל-1318.
1500–1700

1528 – ספרד, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוסר על הובלה של אינדיאנים לאירופה, אפילו מרצונם, במאמץ לצמצם את שעבודם. על האנקומיינדה נאסר לאסוף כספים בזהב בנימוק שהילידים מכרו את ילדיהם כדי לקבל זאת. עבדות מוחלטת של אינדיאנים נאסרת. עם זאת, נמשכות עבודת הכפייה תחת האנקומיינדה.
1537 – יבשות אמריקה, האפיפיור פאולוס השלישי אוסר על עבדות של העמים הילידים של אמריקה ושל כל אוכלוסייה אחרת שתתגלה, ומבסס את זכותם לחירות ולקניין (Sublimis Deus).
1574 – אנגליה, אליזבת הראשונה משחררת את שרידי הצמיתים האחרונים במדינה.
1574 – הפיליפינים, העבדות מבוטלת בצו מלכותי.
1590 – יפן, טויוטומי הידיושי, אוסר על עבדות במדינה, למעט כאמצעי ענישה של פושעים.
1595 – פורטוגל, איסור על סחר בעבדים סינים.
1602 – אנגליה, תיק Clifton Star Chamber (אנ') יצר תקדים, לפיו חטיפה או שעבוד ילדים לשמש כנערי מקהלה אינו חוקי.
1609 – ספרד ההבסבורגית, בני המוריסקוס, שרבים מהם צמיתים, מגורשים מספרד בחצי האי אלא אם כן הם הופכים לעבדים מרצונם (הידוע בשם moros cortados). עם זאת, חלק גדול נמנע מגירוש או מצליחים לחזור.
1624 – פורטוגל, איסור על שעבוד סינים.
1649 – רוסיה, איסור מכירת עבדים רוסים למוסלמים.
1652 – רוד איילנד, רוג'ר וויליאמס (אנ') וסמואל גורטון (אנ') פועלים להעברת חקיקה לביטול העבדות במטעי פרובידנס, הניסיון הראשון מסוגו בצפון אמריקה. התיקון לא נכנס לתוקף.
1677 – האימפריה המראטהית, שיוואג'י, קיסר הודו אסר, שחרר והפסיק את היבוא והיצוא של כל העבדים באימפריה שלו.
1679 – רוסיה, הצאר פיודור השלישי ממיר את כל עבדי השדה הרוסים לצמיתים.
1688 – פנסילבניה, העצומה של הקוויקרים מ-Germantown נגד העבדות (אנ') היא העצומה הדתית הראשונה נגד עבדות אפריקאים במה שתהפוך לימים לארצות הברית.