stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנה פלוון
לאחר המלחמה > הקמת מפלגת הרזיסטאנס

ב-1945 נמנה פלוון על מקימי "האיחוד הדמוקרטי והסוציאליסטי של הרזיסטאנס" (Union démocratique et socialiste de la Résistance), הידועה בראשי התיבות UDSR. מקימיה של המפלגה היו אנשי הפלגים הלא קומוניסטים של הרזיסטאנס, ורצו להקים מפלגת פועלים מתונה ברוח אנשי הרזיסטאנס. למפלגה הצטרפו אישי מרכז ושמאל ידועים, וביניהם פרנסואה מיטראן. יוזמה זו נכשלה בשל הקמתם וארגונם מחדש של גופים מתחרים כגון המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית והמפלגות הגוליסטיות, שמשכו רבים מאנשי הרזיסטאנס לשעבר. לאחר הקמתה זוהתה המפלגה עם המפלגה הרדיקלית מהרפובליקה הצרפתית השלישית, שעל אף שמה נתפסה כמפלגת מרכז ובמשך שנים רבות החזיקה בשלטון. בשנת 1947 נמנתה ה-UDSR על מייסדי האינטרנציונל הליברלי. פלוון שימש כיושב ראש המפלגה בין 1946 ל-1953.
בשנת 1947 התחולל משבר ממשלתי, בו מוריס תורז, סגן ראש הממשלה מטעם הקומוניסטים, עזב ביחד עם חברי מפלגתו את הקואליציה של פול רמדיה. ה-USDR השתתפה בקואליציה חדשה של מפלגות מרכז. במסגרת זו שימש פלוון כשר ההגנה בממשלתו של ז'ורז' בידו החל מאוקטובר 1949.
ביוני 1950 נפגש פלוון עם הנספח הצבאי של צה"ל בפריז, האלוף דוד שאלתיאל. בפגישה, בה נכח גם שר הפנים ז'יל מוק הציגו הצדדים את עמדותיהם. פלוון הכריז כי הוא רואה בצה"ל מכשול כלפי חדירה סובייטית למזרח התיכון, ושאלתיאל פרש בפניו אפשרויות לסיוע ביטחוני צרפתי לישראל. הפגישה גיבשה מדיניות צרפתית של שיתוף פעולה וסיוע לישראל, שנותרה בעינה עד למשבר האמברגו הצרפתי על ישראל בסוף שנות ה-60.
כהונותיו כראש ממשלה

לאחר פרישת הקומוניסטים מן הממשלה עלה רעיון "הכוח השלישי", של ממשלות המתבססות על גורמים פוליטיים בספקטרום שאינו כולל את הקומוניסטים משמאל ואת הגוליסטים מימין. רעיון זה הביא למעשה לשלטון סיעות הקתולים בתמיכת המפלגות הרדיקליות הקטנות, כאשר הסוציאליסטים משחקים תפקיד משני, ממשלות שאף הן נטו להתפרק כעבור זמן קצר. במסגרת זו זכה גם פלוון, שעמד בראש מפלגת מרכז שמאל קטנה, לשתי כהונות קצרות בראשות הממשלה.
פלוון נבחר בראשונה כראש ממשלת צרפת ביום 12 ביולי 1950. הוא נבחר ברוב של 373 קולות נגד 185, הרוב הגדול ביותר של קולות בו זכתה ממשלה מאז ממשלת רמדייה ב-1947. בתקופת כהונתו דחף פלוון למימוש תוכניתו של רובר שומאן ליצירת קהילת הפחם והפלדה האירופית ולקידומה. במדיניות החוץ נקט במדיניות פרו אמריקאית, וניסה לתאם את פעולותיה של צרפת, המעורבת במלחמת הודו סין הראשונה עם פעולותיה של ארצות הברית המעורבת במלחמת קוריאה. במסגרת זו נסע לארצות הברית בינואר 1951 ונפגש שם עם הנשיא אייזנהאואר. באותה התקופה העלה רעיון ליצירת צבא אירופי משותף, בו ישתתפו גם גרמניה המערבית ואיטליה. ב-28 בפברואר 1951 התפטר בשל כך שלא הצליח לקדם יוזמה לשינוי שיטת הבחירות. באוגוסט 1951 קיבל פלוון הזדמנות נוספת לעמוד בראשות הממשלה. על הפרק עמד מימונם של בתי הספר הקתוליים בצרפת, שנתפס כנושא בעייתי בשל מחויבותה של צרפת למדיניות חילונית. פלוון, קתולי בעצמו, נתפס כאדם שביכולתו למצוא פתרון גמיש למשבר. ב-11 באוגוסט 1951 נבחר פלוון שוב לראש הממשלה, שנתפסה כממשלה ימנית ושמרנית. גם ממשלה זו לא החזיקה מעמד זמן רב, וב-20 בינואר 1952 פרש פלוון מתפקידו.
שר בממשלות צרפת

פלוון המשיך למלא תפקידים מרכזיים בממשלות צרפת, ושימש בתפקיד שר ההגנה. הוא ניסה לקדם את תוכניתו ליצירת צבא אירופי, אך זו לא הייתה מקובלת על הגוליסטים, הקומוניסטים והסוציאליסטים. כן הטיף לנקיטת יד קשה במלחמה בהודו-סין. בתקופת כהונתו כשר ההגנה נחלה צרפת את התבוסה הקשה בקרב דיין ביין פו ב-1953 הודח מתפקיד יושב ראש ה-UDSR, והוחלף בפרנסואה מיטראן שתמך בשיחות שלום בהודו-סין. ב-1957 התבקש על ידי הנשיא רנה קוטי להרכיב ממשלה. הוא כשל ולא מונה בשלישית לראש הממשלה. ב-1958 מונה לשר החוץ האחרון של הרפובליקה הרביעית.
בשנת 1969 שב ומונה לכהונת שר המשפטים בממשלתו של ז'אק שבאן-דלמאס. הוא שימש בתפקיד זה עד שנת 1973. כאשר כשל בבחירות לפרלמנט בשנה זו, פרש מהפוליטיקה הלאומית, ופעל כנשיא למועצה לפיתוח מקומי בחבל מולדתו ברטאן. בשנת 1993 מת מהתקף לב. הוא היה אלמן, והותיר אחריו שתי בנות.
הערות שוליים

↑  רנה פלוון באתר מסדר השחרור (צרפתית)
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך ראשון, "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 96
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך ראשון, "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תשי"ח, עמ' 106
↑  Free French 'Big 10', פלסטיין פוסט, 28 בספטמבר 1941
↑  שארל דה גול, המאבק לחרות, כרך שני - "אחדות במערכה", הוצאת עם הספר תשי"ח, עמ' 191
↑  יצחק בר-און, מטריה ביום סגריר, אפי מלצר הוצאה לאור, 2010, 19
↑  רנה פלוון באתר מסדר השחרור (צרפתית)
↑  יצחק בר און, מטריה ביום סגריר, אפי מלצר הוצאה לאור, 2010, 57
↑  ד"ר ש.י. בלוך, ארצות אירופה המערבית אחרי מלחמת העולם השנייה, תולדות המאה ה-20, הוצאת יזרעאל, 1963, כרך ב', עמ' 104
↑  פלבן זכה בהצבעת אמון, דבר, 12 ביולי 1950
↑  פלבן יבקשה עזרה אמריקנית בהודו סין, על המשמר, 29 בינואר 1951
↑  צרפת ואיטליה בעד שיתוף גרמניה ב'הגנה', על המשמר, 15 בפברואר 1951
↑  ממשלת פלבן התפטרה, על המשמר, 1 במרץ 1951
↑  ממשלת פלבן לא תאריך ימים, על המשמר, 12 באוגוסט 1951
↑  רנה פלוון מנסה להקים קואליציה רחבה ביותר, דבר, 8 באוקטובר 1957
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810588186105606  BnF: cb11920047x (data)  GND: 118792547  ISNI: 0000 0000 2999 9074  LCCN: n88636254  NARA: 10570559  NKC: jcu2017945719  NTA: 068051336  SNAC: w63k9gs4  SUDOC: 02707644X  VIAF: 16021   WorldCat (עם VIAF): 16021 
פלוון (לבוש שחורים וחובש כובע שחור) מלווה את דה גול בביקור בדקר 1943
ריפוד אופטימלי להצפנה אסימטרית

בקריפטוגרפיה, ריפוד אופטימלי להצפנה אסימטרית (Optimal Asymmetric Encryption Padding) הוצע לראשונה על ידי מיהיר בלייר מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ופיליפ רוגווי מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס בשנת 1995. סכימת OAEP היא אלגוריתם שמכין את הקלט להצפנה באופן כזה שאפשר יהיה לנצל פונקציית הצפנה אסימטרית דטרמיניסטית כמו RSA ולקבל ביטחון סמנטי נגד התקפת מוצפן-נבחר תחת מודל אורקל אקראי.
היסטוריה ורקע

בכל הצפנה דטרמיניסטית, בהצפנה חוזרת של מסר נתון עם מפתח הצפנה זהה תמיד יתקבל טקסט מוצפן זהה. בשל עובדה זו היא אינה יכולה להחשב "בטוחה סמנטית", כי בעצם העובדה שכאשר מופיעים בלוקים מוצפנים זהים אפשר להסיק שהטקסטים המקוריים המתאימים להם היו זהים, מועבר ליריב פוטנציאלי מידע על סכימת ההצפנה שלא היה מושג בדרך אחרת, מה שמאפשר התקפת מוצפן-נבחר בתנאים מסוימים. מסיבה זו פונקציית הצפנה דטרמיניסטית כזו אינה ראויה לשימוש באופן ישיר אלא רק לאחר הכנת המסר על ידי סכימת ריפוד מתאימה הכוללת ערך אקראי כלשהו. הריפוד מבטיח שללא תלות במסר תמיד יתקבל בלוק שונה ועל כן תמיד יופק טקסט מוצפן שונה. תקן PKCS #1 גרסה v1.5 (הקודם) פירט שיטת ריפוד פשוטה כדלקמן: עבור מודולוס בגודל  2^{8k} סיביות, להצפנת המסר  m, בונים בלוק באורך  k בתים ( k נקרא כאן פרמטר ביטחון ונקבע על ידי פונקציית ההצפנה, למשל ב-RSA-1024 הוא  128). הבלוק המורכב על ידי שרשור הערכים לפי הסדר הבא:  M=00\ \|\ 02\ \|\ r\ \|\ 00\ \|\ m, כאשר  m הוא המסר המקורי המיועד להצפנה. מתחילים בבית אפס לאחריו בית שמכיל את הערך '02', לאחריו מחרוזת אקראית של שמונה בתים לפחות שאינם '00' שצריכה להיות שונה עבור כל מסר אך לא חייבת להיות סודית, אחריה בית אפס נוסף ולבסוף מצמידים את המסר  m. את הבלוק שנוצר מצפינים לאחר מכן עם RSA כרגיל:  C=M^{e}{\text{ mod }}n. לאחר פענוח, המפענח מוודא תחילה שהבלוק בנוי בפורמט הנכון, כלומר הערכים מופיעים לפי הסדר האמור, אם לא הוא דוחה את המסר המוצפן ומחזיר הודעת שגיאה, אם כן, מפרק את הבלוק למחרוזות המקוריות ומחלץ את המסר המקורי  m.
בשיטה זו בידי המפענח יכולת בסיסית לאתר תקלות או שינויים זדוניים בטקסט המוצפן. היות שהתוצאה חייבת לעמוד בדרישות התקן, לא סביר שטקסט מוצפן שעבר "שיפוץ" בדרכו אל המקבל על ידי צד שלישי כלשהו (שהטקסט המקורי לא ידוע לו) יתקבל במבנה הנכון לאחר פענוח. על פניו נראה כאילו סכימת הריפוד הזו מספקת אימות עקיף והיא בטוחה סמנטית בשל תוספת האקראיות של  r, דהיינו בכל הצפנה יתקבל טקסט מוצפן אחר וכן לפי זה היא אמורה להיות חסינה מפני התקפת מוצפן-נבחר. אולם ב-1998 הראה דניאל בלייכנבכר ממעבדות בל ששיטת ריפוד זו אינה בטוחה כלל ואפשר לפרוץ אותה על ידי שליחה של כ־ 2^{20} טקסטים מוצפנים לכאורה בהתקפת מוצפן-נבחר אדפטיבית, בהסתמך על יכולת המתקיף לקבל משוב מהמערכת. כלומר כדי שההתקפה תצליח צריך שלמתקיף תהיה גישה לשרת הפענוח והוא יכול לבקש פענוח של כל טקסט כרצונו. אם הטקסט אינו תואם PKCS מהסיבה שאינו בנוי בפורמט המתואר הוא אמור לקבל הודעת שגיאה. הודעת השגיאה במקרה זה משרתת את המתקיף כ"אורקל פענוח" איתו הוא יכול לנחש את הטקסט המוצפן בשיטה האדפטיבית, כלומר כל בקשת פענוח מסתמכת על תוצאות קודמות כדי לצמצם את טווח החיפוש עדי כדי אפשרות יחידה. ההתקפה הייתה הרסנית במיוחד כיוון ש-SSL הסתמך על סכמת הריפוד הזו וכתוצאה מכך הפך ללא בטוח כלל.
בלום ומיקאלי הציעו שיטת "רדוקציה" להוכחת ביטחון, כלומר הצגת אלגוריתם אפקטיבי שיכול לקרוא תיגר על ההשערה הבסיסית כמו קושי בהיפוך RSA או קושי בפירוק לגורמים, שמכיל את הפרוטוקול עצמו כתת-שגרה. כלומר מראים שאם קיים אלגוריתם שיכול לפרוץ את הפרוטוקול, אזי בהכרח אפשר להמיר אותו לאלגוריתם שיכול לפתור את הבעיה המתמטית עליה הוא מבוסס. היות שההנחה היא שקשה לפתור את הבעיה המתמטית עליה הפרוטוקול מסתמך, זוהי הוכחת ביטחון טובה לחוזקו של הפרוטוקול מהיבט תאורטי. אך אינה פרקטית, מסתבר שקשה להגיע לביטחון פרקטי מוכח שהוא גם יעיל.
מודל אורקל אקראי

בלייר ורוגווי פיתחו את מודל האורקל האקראי כפרדיגמה לבניית פרוטוקולים קריפטוגרפיים בטוחים המסתמך על פונקציה פסאודו-אקראית קריפטוגרפית מעשית כמו SHA-2. הרעיון שלהם לשלב ביטחון מוכח עם יעילות על ידי היוריסטיקה שהושאלה מרעיון של שמיר ופיאט. ההיוריסטיקה פועלת כך שמשערים לגבי אובייקט כמו פונקציית גיבוב שהוא מתנהג כביכול כאורקל אקראי אמיתי ומנסים להוכיח שהפרוטוקול נכון בהתבסס על כך. מובן שהוכחת ביטחון בשיטה זו אינה הוכחה חזקה במובן מתמטי טהור. על כל פנים בדרך זו אפשר לאשש במסגרת מודל אורקל אקראי, אם ההתקפה מספיק גנרית (כלומר בהנחה שהתוקף לא יכול לנצל חולשות ספיציפיות בפונקציית הגיבוב) שהפרוטוקול בטוח. בניסוח אחר, הרעיון מאפשר לקבל אינדיקציה טובה שהפרוטוקול אינו מכיל כשלים מבניים כלשהם ואם מישהו מצליח לפרוץ אותו, בהכרח היה חייב לנצל חולשות בפונקציית הגיבוב או בפונקציה החד-כיוונית מה שמפר את ההנחה הבסיסית שהן קשות לשבירה. גרסה זו מעט יותר מרוככת מביטחון מוכח אך פרקטית ויעילה יותר.
סכימת OAEP

סכימת OAEP היא הסכימה הראשונה שמיישמת את מודל האורקל האקראי. היא יכולה לעבוד עם כל פונקציה חד-כיוונית עם דלת מלכודת (פונקציית הצפנה)  f שמקבלת קלט ומחזירה פלט באורך  k סיביות ופונקציית גיבוב בטוחה כלשהי שמקודדת כל  m הקצר במעט מ- k ומשלבת אותו יחד עם ערך אקראי  r. השיטה מסתמכת בנוסף גם על חוזקה של פונקציית הגיבוב. לצורך יישומה בפועל יש להגדיר פרמטר שלם  k_{0}<k ופרמטר  n=k-k_{0} וכן שתי פונקציות כלליות: הראשונה מחולל אקראי  G:\{0,1\}^{k_{0}}\rightarrow \{0,1\}^{n} שמקבל מחרוזת באורך  k_{0} ומחזיר מחרוזת אקראית באורך  n ופונקציה נוספת  H:\{0,1\}^{n}\rightarrow \{0,1\}^{k_{0}} שמקבלת מחרוזת באורך  n סיביות ומחזירה מחרוזת קצרה יותר באורך  k_{0} (למשל אפשר להשתמש ב- n או  k_{0} הסיביות הפחות משמעותיות של SHA-2 לפי הצורך). כדי לרפד את המסר  m\in \{0,1\}^{n} בוחרים שלם אקראי  r באורך  k_{0} סיביות ומחשבים את:
כאשר הסימן  \| מסמל שרשור מחרוזות והסמל  \oplus  מייצג XOR. ההצפנה היא  c=f({\text{OAEP}}(m)) והפענוח מבוצע בדרך דומה. הסכימה הבסיסית המתוארת הוכחה בטוחה על ידי בלייר ורוגווי בהנחה שפונקציית הגיבוב "אידיאלית". פירושו של דבר הוא שההנחה היא ש- G ו- H הן פונקציות רנדומליות המתנהגות כמו אורקל אקראי. כמובן שמעשית אי אפשר להניח כזו הנחה, אך הפונקציות הקיימות ידועות כמספיק חזקות כדי לבסס עליהן מערכת הצפנה מהיבט פרקטי. החסרון העיקרי בסכימה המתוארת שאינה "מודעת טקסט-מקור" (plaintext-aware). בהקשר של מודל אורקל אקראי "מודעות טקסט מקור" פירושה שכדי שתוקף יצליח לבנות טקסט מוצפן "תקף", דהיינו שהמקבל יצליח לפענחו במבנה הנכון לפי התקן עליו לדעת בהכרח טקסט מקור שמתאים לו. ניסיון לנחש מחרוזת סיביות כלשהי שלאחר פענוחה בפונקציית הפענוח עם מפתח הצפנה כלשהו, יתקבל טקסט מקור במבנה הנכון קשה לביצוע. ההשלכה היא שהסכימה הבסיסית אינה מוכחת כעמידה נגד התקפת מוצפן נבחר אדפטיבית (CCA2) אלא רק כנגד CCA1. בלייר ורוגווי הציעו גרסה נוספת (כמתואר בתרשים) שלטענתם "מודעת טקסט מקור" והיא פועלת כדלהלן:
כאשר  n=k-k_{0}-k_{1} וכן  k_{1} הוא פרמטר נוסף המקיים  k_{0}+k_{1}<k. כאן בנוסף משרשרים מחרוזת של  k_{1} אפסים למסר. ההצפנה והפענוח באותו האופן. וריאציה של הסכימה האחרונה שולבה למעשה בתקן PKCS#2 כסכימת ריפוד מחייבת עבור הצפנה עם RSA.
OAEP נחשבה עמידה כנגד התקפת מוצפן נבחר מסוג 2 אם כי המחברים לא סיפקו הוכחה פורמלית. ויקטור שופ הוכיח על ידי דוגמה נגדית שתחת מודל אורקל אקראי זה לא תמיד נכון. הוא הראה שקיימת פונקציה חד-כיוונית  g שבה קל חשב את  g(x\oplus a) מתוך  g(x) ו- a מזה נובע שמבנה ריפוד OAEP אינו יכול להיות עמיד תמיד כנגד CCA2 עבור סתם פונקציה חד-כיוונית. מאידך הוא גם הוכיח כי עבור פונקציית RSA הסכימה שהוצעה טובה, וזאת רק בשל תכונה ספציפית ל-RSA (בהמשך).
סכימת OAEP+‎

מהדוגמה שהובאה על ידי שופ נראה שכדי שהתקפה מסוג CCA2 תצליח, התוקף צריך להיות מסוגל לפחות חלקית להפוך את התמורה החד-כיוונית  f. העובדה שפונקציה חד-כיוונית אינה מעידה בהכרח שהיא חד-כיוונית חלקית (partial domain one-way). פוג'יסאקי ואחרים הוכיחו שאם הפונקציה  f היא חד-כיוונית חלקית הרי שסכימת OAEP תהיה בטוחה כנגד CCA2. הגדרה זו של פונקציה חד-כיוונית חלקית חזקה יותר מהגדרה של פונקציה חד-כיוונית רגילה. מסתבר שבשל תכונת ההומומורפיות של RSA היא נחשבת חד-כיוונית חלקית בהנחה שהיא חד-כיוונית. כמו כן שופ הוכיח פורמלית שאם המעריך (מפתח ההצפנה) של RSA שווה 3 סכימת RSA-OAEP בטוחה כנגד התקפת מוצפן נבחר מכל סוג, אולם יש הסבורים שמעריך קטן מהווה חולשה בפני עצמה לכן שופ הציע אלטרנטיבה משלו לסכימת OAEP והוכיח פורמלית שהיא בטוחה סמנטית כנגד התקפת מוצפן נבחר בהנחה שהפונקציה חד-כיוונית. הסכימה משתמשת בפונקציית יתירות משתנה  R(m,r) במקום בקבוע המכיל אפסים ואחד בסוף. סכימת OAEP+‎ מורכבת מרשת פייסטל בשני סבבים עם שלוש פונקציות  G,H,R כמתואר בתרשים:
וההצפנה היא  c=f(s\ \|\ t). הפונקציות המוטמעות בסכימה הן:  G:\{0,1\}^{k_{0}}\rightarrow \{0,1\}^{n} וכן  R:\{0,1\}^{n+k_{0}}\rightarrow \{0,1\}^{k_{1}} וכן  H:\{0,1\}^{n+k_{1}}\rightarrow \{0,1\}^{k_{0}}. הפונקציה  f היא פונקציה חד-כיוונית שהיא תמורה הפועלת על  k סיביות. הפרמטרים הנוספים מקיימים  k_{0}+k_{1}<k וכן הערכים  2^{-k_{0}} ו- 2^{-k_{1}} צריכים להיות זניחים. המסר הוא לכל היותר באורך  n סיביות כאשר  n=k-k_{0}-k_{1}.
סכימת SAEP

דן בונה הציע סכימת ריפוד דומה אך פשוטה יותר מזו של שופ והיא נקראת Simplified Asymmetric Encryption Padding. היא מתאימה להצפנת RSA או רבין. בסכימה זו אין מגבלה על המעריך, היא מורכבת מסבב בודד. אם המסר המיועד להצפנה הוא  m\in \{0,1\}^{n} ו- r\in \{0,1\}^{k_{1}} הוא מחרוזת אקראית. הפונקציה  H:\{0,1\}^{k_{1}}\rightarrow \{0,1\}^{n+k_{0}} והפונקציה  G:\{0,1\}^{n+k_{1}}\rightarrow \{0,1\}^{k_{0}} הסכימה פועלת כדלהלן:
פונקציית הריפוד המתוארת מבוצעת לפני ההצפנה, כדי להצפין מסר  m כלשהו באורך  n סיביות, תחילה בוחרים מחרוזת אקראית  r באורך  k_{1} סיביות ומחשבים את  y={\text{SAEP}}(m,r) ואז  C=y^{e}{\text{ mod }}N. אם הפרמטרים  n,k_{0},k_{1} נבחרו כראוי הסכימה מוכחת כבטוחה נגד התקפת מוצפן נבחר אדפטיבית במסגרת מודל אורקל אקראי.
ראו גם

RSA
מודל אורקל אקראי
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה לקריפטוגרפיה ואבטחה
הערות שוליים

↑  Bellare, M. and P. Rogaway (1995). "Optimal asymmetric encryption—how to encrypt with RSA." Advances in Cryptology—EUROCRYPT'94, Lecture Notes in Computer Science, vol. 950, ed. A. De Santi. Springer-Verlag, Berlin, 92-111
↑  Bleichenbacher, D. (1998). "A chosen ciphertext attack against protocols based on the RSA encryption standard PKCS #1." Advances in Cryptology-CRYPTO'98, Lecture Notes in Computer Science, vol. 1462, ed. H. Krawazy. Springer-Verlag, Berlin, 1–12
↑  Blum, M. and S. Micali (1984). How to generate cryptographically strong sequences of pseudorandom bits. SIAM Journal on Computing, 13, 850-864
↑  Fiat, A. and A. Shamir (1987). "How to prove yourself: Practical solutions of identification and signature problems." Advances in Cryptology-CRYPTO’86, Lecture Notes in Computer Science, vol. 263, ed. A. Odlyzko. Springer-Verlag, Berlin, 186-194
↑  Shoup, V. (2001). "OAEP reconsidered." Advances in Cryptology—CRYPTO 2001, Lecture Notes in Computer Science, vol. 2139, ed. J. Kilian. Springer-Verlag, Berlin, 239–259
↑  Fujisaki, E., T. Okamoto, D. Pointcheval, and J. Stern (2001). "RSA–OAEP is secure under the RSA assumption." Advances in Cryptology-CRYPTO 2001, Lecture Notes in Computer Science, vol. 2139, ed. J. Kilian. Springer-Verlag, Berlin, 260–274
↑  Boneh, D. (2001). "Simplified OAEP for the RSA and rabin functions." Advances in Cryptology-CRYPTO 2001, Lecture Notes in Computer Science, vol. 2139, ed. J. Kilian. Springer-Verlag, Berlin, 275–291.
המחרוזת  0^{k_{1}} היא מחרוזת של  k_{1} אפסים.
תיאור שיטת OAEP+‎
תיאור שיטת SAEP
רוי הרפר (קומיקס)

| --- | --- |

ארסנל, כפי שנראה על עטיפת החוברת Justice League of America Vol.2 #11 מספטמבר 2007, אמנות מאת ג'ין הא.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  כספידי: More Fun Comics #73 (נובמבר 1941) כארסנל: The New Titans #99 (יולי 1993) כחץ האדום: Justice League of America Vol.2 #7 (מאי 2007)
 הופעה אחרונה:  Heroes in Crisis #1 (נובמבר 2018)
 יוצרים:  מורט וייזינגר פול נוריס
 גילום הדמות:  קולטון היינס ("החץ")
 מידע
 שם אמיתי:  רוי ויליאם הרפר הבן
 כינויים:  ספידי, החץ האדום
 סטטוס:  לא פעיל
 מקצוע:  סוכן ממשלתי, אמן לחימה, לוחם צדק, גיבור-על, קשת
 כוחות:  ללא כוחות-על קשת מיומן, שימוש במגוון רחב של חצי תכסיס, אמן לחימה ואתלט אומן, ידע רב ביצירת טכנולוגיה וגאדג'טים
 חבר לשעבר בקבוצה:  ליגת הצדק, אאוטסיידרס, הטיטאנים הצעירים,הטיטאנים, יחידת המתאבדים, פורעי החוק, ארגון שחמט, צוות חץ
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  רוי ויליאם הרפר האב (אב, מת) ריימונד "קשת אמיצה" בגיי (אב מאמץ, מת) אוליבר קווין (אב מאמץ) קונור הוק (אח מאמץ) ג'ים הרפר (דוד, אפוטרופוס) ג'יימי הרפר (בן דוד) ונדל סאבאג' (אב קדמון)
 אויבים:  דת'סטרוק 
 
רוי הרפר (באנגלית: Roy Harper) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס החץ הירוק ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת More Fun Comics #73 מאוקטובר 1992 והיא נוצרה על ידי הכותב מורט וייזינגר והמאייר פול נוריס.
הרפר הוא צעיר שגדל אצל מרפא משבט הנאוואחו והתמחה מגיל צעיר בשימוש בחץ וקשת. אוליבר קווין (החץ הירוק) לקח אותו תחת חסותו, ולמשך חמישים השנים הראשונות של סדרת הכותרים היה לשותפו ללחימה בפשע, תחת הזהות ספידי. הדמות הייתה חברה בקבוצת הטיטנים תחת הזהות ארסנל, וכן בקבוצת ליגת הצדק תחת הזהות החץ האדום. לאחר שכתוב יקום DC הוא נעשה חבר בצוות "פורעי החוק" לצד ג'ייסון טוד/הברדס האדום וסטארפייר בהרצה שנמשכה 40 חוברות.
דמותו של רוי הרפר מופיעה בסדרת הטלוויזיה "החץ" שרבות מדמויותיה מבוססות על דמויות מ"החץ הירוק". בסדרה זו, הרפר מתואר כצעיר הנוטל את החוק לידיו ונלחם בפשע בשכונתו. לאחר שאוליבר קווין מציל אותו, הרפר הופך לשותפו תחת הכינוי "ארסנל". את התפקיד מגלם קולטון היינס.
שובו של הבן האובד

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט
 תאריך יצירה:  1661 - 1669
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  205 ס״מ 
 גובה:  262 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  ГЭ-742 (ארמיטאז') 
 מיקום:  ארמיטאז', סנקט פטרבורג
 קואורדינטות:  59°56′30″N 30°18′57″E﻿ / ﻿59.94167°N 30.31586°E﻿ / 59.94167; 30.31586
 
שובו של הבן האובד הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר רמברנדט ואן ריין שציור בין השנים 1661–1669 לערך. זוהי אחת היצירות האחרונות שצייר רמברנדט - הוא השלים אותה זמן קצר לפני פטירתו. היצירה מוצגת כיום במוזיאון ארמיטאז', בסנקט פטרבורג שברוסיה.
תיאור היצירה

היצירה מתארת את משל הבן האובד מהברית החדשה ומציגה את הרגע בו האב מקבל את הבן האובד. היסטוריון האמנות קנת' קלארק סבור כי יצירה זו נחשבת על ידי רבים כ"תמונה הטובה ביותר שצוירה".
המשל מתאר את האב כשהוא מקבל בברכה את הבן שחזר בתשובה לאחר שיצא לתרבות רעה, והוא מחבק את הבן העטוי סחבות. הבן כורע ברך לפני האב, והאב מתכופף לחבק אותו ושם את ידיו על כתפי הבן. בעוד שפניו של הבן חשוכות, פני האב מוארות. לימינו של האב ניצב האח הבכור (המתנגד לסליחה שניתנת לאח הצעיר), המוצג שידיו שלובות לפני חזהו - מחווה המציגה את אי הסכמתו למתרחש לפניו והתרחקותו מגילוי האהבה שבין האב והבן הסורר.
היסטוריה

רמברנדט צייר איורים ותרשימים רבים ואף מספר ציורים המבוססים על משל הבן האובד. הדמויות המופיעות ביצירה הופיעו ביצירות קודמות של רמברנדט:
הבן האובד, איור מעשה ידי רמברנדט משנת 1636
הבן האובד בפונדק, ציור מעשה ידי רמברנדט משנת 1637 לערך
הבן האובד, ציור מעשה ידי רמברנדט משנת 1642
שיפור יחס המרה

שיפור יחס המרה (באנגלית: Conversion rate optimization; בראשי התיבות: CRO) הוא תהליך של הגדלת אחוז המשתמשים או המבקרים באתר אשר מבצעים פעולה רצויה (כגון רכישת מוצר או השארת פרטי התקשרות).
היסטוריה

שיפור יחס המרה בדיגיטל (או אופטימיזציה של אתרים) נולדה מתוך הצורך של משווקים דיגיטליים לשפר את ביצועי האתר שלהם. כאשר בניית אתרים נהייתה נגישה יותר, נוצרו מיליוני דפים ואתרים עם חווית משתמש ירודה ולא מספקת. ככל שהתחרות גברה באינטרנט בתחילת שנות האלפיים, כלים לניתוח אתרים הפכו לזמינים, והמודעות לשימושיות האתרים גדלה, משווקי האינטרנט התבקשו לייצר מדידות עבור הטקטיקה שלהם ולשפר את חוויית המשתמש באתר שלהם.
בשנת 2004, כלים חדשים אפשרו למשווקי אינטרנט להתנסות בעיצוב אתרים ווריאציות תוכן כדי לקבוע אילו פריסות תוכן, הצעות ותמונות מביאות את הביצועים הטובים ביותר. הבדיקות החלו להיות נגישות וידועות יותר. צורת אופטימיזציה זו התחילה לתפוס תאוצה בשנת 2012 עם עליית הכלי לביצוע אופטימיזציה של גוגל.
נכון ל-2021, אופטימיזציה והמרה הם היבטים מרכזיים בקמפיינים שיווקיים דיגיטליים רבים.
יתרונות התהליך

שיפור יחס המרה נועד במטרה להגדיל את אחוז המבקרים באתר המבצעים פעולה ספציפית המוגדרת על ידי בעל האתר.
דוגמאות לפעולות המרה:
שליחת טופס יצירת קשר.
ביצעו רכישה.
הרשמה לרשימת תפוצה.
שליחת הודעה לבעל העסק.
בעזרת פעולות אלו ואחרות, עסקים מסוגלים לייצר יותר לידים ולעלות את מחזור המכירות מבלי להשקיע תקציבי פרסום נוספים במטרה להכניס גולשים נוספים לדף. מכאן ההחזר על הוצאות הפרסום גדל וכך גם רווחיות העסק.
שיפור יחס ההמרה באתרים מתחיל בתהליך בדיקות שיטתיות בדף או בדפי האתר, הבדיקות יבוצעו על מדגם מתוך כלל הגולשים בדף, לאותם גולשים יוצגו גרסאות שונות של דף הנחיתה. בדיקות אלו נקראות גם בדיקות A/B והן מתבצעות במטרה למצוא מהי הגרסה הטובה ביותר אשר תביא את יחס ההמרה הגבוה ביותר.
קיימות פעולות רבות הניתנות לביצוע במטרה לשפר את יחס ההמרה, רובן המוחלט מתבססות על שני עקרונות מרכזיים:
שינויים טכניים: עיקרון זה מתמקד בעיקר בהגדלת שיעורי ההמרות בתוך אתרים, קמפיינים או דפי נחיתה.
הבנת הקהל: עקרון המתמקד בקהל היעד יותר, חברות משקיעות זמן ניכר בהבנת קהל היעד ולאחר מכן יוצרות מסר ממוקד שפונה לאותו קהל מסוים.
חישוב שיעור ההמרה

שיעור המרות מוגדר כאחוז המבקרים שמשלימים את היעד, כפי שהוגדר על ידי בעל האתר. החישוב הוא כמספר ההמרות הכולל, חלקי המספר הכולל של הגולשים באתר.
לדוגמה: נכנסו לאתר 100 מבקרים ביום ו-15 מבקרים השאירו פרטי קשר (ההמרה שנבחרה למדידה). שיעור ההמרות יהיה 15 חלקי 100, שזה 15% לאותו יום.
קצה הדרום

קצה הדרום (באנגלית: Farthest South) היה קו הרוחב הדרומי ביותר שאליו הגיעו חוקרים לפני כיבוש הקוטב הדרומי בשנת 1911. ציוני דרך חשובים בדרך אל הקוטב היו גילוי הארצות דרומית לכף הורן ב-1619, חציית החוג האנטארקטי של קפטיין ג'יימס קוק ב-1773, והתצפיות המאושרות המוקדמות ביותר של יבשת אנטארקטיקה ב-1820. מראשית המאה ה-19 ואילך, הייתה החתירה אל "קצה הדרום" למעשה למירוץ אל הקוטב, שהגיע לשיאו כשרואלד אמונדסן השיג את היעד בדצמבר 1911.
בשנים שקדמו לתקופה שכיבוש הקוטב היה ליעד מציאותי, היו מניעים אחרים שמשכו הרפתקנים דרומה. בראשית הדברים, הכוח המניע היה גילוי נתיבי סחר חדשים בין אירופה למזרח הרחוק. אחרי שנתיבים כאלה נקבעו ותוואי הקרקע הגאוגרפיים העיקריים מופו ברובם הגדול, היה כוח המשיכה להרפתקאות מסחריות טמון ביבשת הענק הפורייה של "טרה אוסטרליס", שנחבאה, לפי האגדה, הרחק בדרום. האמונה בקיומה של ארץ שפע משוערת כזאת עמדה בעינה עד אמצע המאה ה-18; חוקרים מיאנו להשלים עם האמת שהתגלתה בהדרגה, של סביבה קרה וקשוחה בארצות האוקיינוס הדרומי.
מסעותיו של ג'יימס קוק בשנים 1771–1774 הציגו באופן כולל את טבען העוין לכאורה של אותן ארצות נעלמות, תהיינה אשר תהיינה. גילוי זה הביא להזחת הדגש במחצית הראשונה של המאה ה-19, מנתיבי הסחר אל מחקר וגילוי. לאחר תקופת החורף הראשונה שעשו חוקרים באנטארקטיקה היבשתית בשנת 1899, נשקף סיכוי מציאותי להגיע אל הקוטב הדרומי, והמירוץ אל הקוטב החל. הבריטים היו הראשונים שניסו את כוחם בהרפתקה זו, שהתאפיינה ביריבות בין רוברט פלקון סקוט לארנסט שקלטון בתקופת העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה. שקלטון חזר על עקבותיו מתוך שיקולי זהירות והצליח להחזיר את כל אנשיו בשלום; סקוט הגיע אל הקוטב בינואר 1912 ונוכח לדעת, שמגלה הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן הקדים אותו בחודש.