stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר שושני
פעילות ב"הגנה" ובפלמ"ח > השבת השחורה

ביום השבת, 29 ביוני 1946, המכונה "השבת השחורה", ערך השלטון הבריטי סדרה של פעולות דיכוי נגד היישוב העברי בארץ-ישראל, בתגובה על מאבק היישוב בגזרות "הספר הלבן". באותו בוקר יצאו לפעולה עשרות אלפי חיילים בריטיים, שוטרים ובלשים. עוצר חמור הוכרז בכל הארץ. אלפי אנשים ונשים הוכנסו למכלאות זיהוי ורבים נעצרו ונשלחו למחנות-מעצר בלטרון וברפיח. משקים רבים, וביניהם קיבוץ גבת, הוקפו ונערכו בהם חיפושים אחרי נשק. שושני היה בין העצורים ונלקח למחנה עתלית. אנשי ההגנה החליטו להבריח אותו משם. הם מצאו כפיל הדומה לו, והכניסו אותו למחנה כסניטר נלווה לנהג אמבולנס יהודי. הכפיל נשאר במחנה ושושני יצא עם נהג האמבולנס והגיע איתו לחיפה. שם חיכו לו אשתו דבורה ומפקד הפלמ"ח יגאל אלון. שושני נלקח לתל אביב והסתתר שם.
שושני נותר בתפקידו עד לפירוק מטה הפלמ"ח בסתיו 1948.
לאחר קום מדינת ישראל

בראשית שנת 1949 חזר שושני לגבת, אך כעבור כמה חודשים נשלח לאיטליה כגזבר הרכש. הוא עסק במשימה זו במשך שנה, אך לבסוף הכריעו אותו געגועיו למשפחתו. הציעו לו להחליף את פנחס ספיר (קוזלובסקי – לימים שר האוצר) כאחראי על הרכש באירופה כולה, אך הוא סירב. שושני דחה גם את הצעתו של שאול אביגור לנסוע למוסקבה ולפעול שם מעבר למסך הברזל, ואת הצעתה של גולדה מאיר למנות אותו לשגריר ברומניה. אליעזר התעקש וחזר ארצה אל אשתו וילדיו בגבת.
לאחר קום מדינת ישראל > הפילוג בקיבוץ המאוחד

בשנים 1951-1950 החלו מחלוקות בתנועת הקיבוץ המאוחד, שאליה השתייך קיבוץ גבת. שושני היה ציוני סוציאליסט, ונרתע מנטייתה של מפ"ם אל הקומוניזם. כאשר הוחלט במועצת הקיבוץ המאוחד בנען להוציא מהתנועה את אנשי מפא"י, חברי אשדות יעקב, התקומם שושני והחליט  להיות ראשון החותמים בגבת על פרישה מן הקיבוץ המאוחד. כתוצאה מהפילוג הוקמה תנועת "איחוד הקבוצות והקיבוצים", שהייתה מורכבת מתנועת "חבר הקבוצות" ומהפלג של מפא"י  שפרש מן ה"קיבוץ המאוחד".
לפי הסכם החלוקה של ועדת הבוררות שהוקמה לתנועת הקיבוץ המאוחד, היה על המיעוט בגבת להקים נקודת ישוב חדשה. האדמות והרכוש של גבת התחלקו, כמעט שווה בשווה, בין שני הפלגים, מפ"ם ומפא"י, משום שההפרש במספר החברים בשניהם היה זעום. דוד חורן, חבר קבוצת השרון שברמת דוד, שהייתה שייכת ל"חבר הקבוצות" לשעבר, פנה אל שושני ואל חיים גבתי בהצעה לאחד את קבוצת השרון ואת הפלג של מפא"י בגבת ולהקים ביחד קיבוץ חדש. הצעתו התקבלה וכך הוקם קיבוץ יפעת, לא הרחק מגבת, אך כיחידה יישובית נפרדת. בשנת 1954 הסתיימה בניית הקיבוץ החדש והחברים עברו לגור בו. שושני התמנה לגזבר יפעת, וכעבור כמה שנים נבחר כמזכיר המשק.
בקיבוץ עין חרוד סירב המיעוט המפ"מי לעזוב את המשק, והתפתח שם מאבק פנימי מר, שהיה מלווה באלימות. שושני הציע את עזרתו כבורר מטעם הפלג של מפא"י, ושלום זק נקבע כבורר מטעם הפלג של מפ"ם. בין שני הבוררים שררו יחסי ידידות ואמון, וכל אחד לחץ על הצד שלו להתפשר. שושני שכנע את הצד שלו שכדאי לו לעבור לנקודת ההתיישבות החדשה, ובשנת 1953 נחתם בבנק הפועלים בתל אביב ההסכם בין הבוררים. חלקו של שושני בהסכם זה היה מכריע.
בשנת 1956 פנו לשושני שלושה חברים, בני דור ההמשך של תנועת "איחוד הקבוצות והקיבוצים" ("האיחוד"), וביקשו ממנו לקבל עליו את תפקיד מזכיר "האיחוד". אליעזר ניאות לבקשה וייצג את תנועתו בגופים רבים. הוא היה רגיש מאוד בנוגע לכוח המרוכז בידיו כמזכיר התנועה, והקפיד מאוד על טוהר המידות. בשנת 1958 סיים את תפקידו כמזכיר התנועה ושב אל עבודת הכפיים שאהב.
לאחר קום מדינת ישראל > ספינת המעפילים אגוז

בשנת 1961 טבעה בנסיבות מסתוריות ספינת המעפילים "אגוז". הייתה זו ספינה רעועה ומיושנת שכבר עשתה 12 פעמים את דרכה ממרוקו לגיברלטר, כשעל סיפונה עולים ממרוקו. בפעם ה-13 טבעה הספינה. 22 גופות בלבד מתוך 44 נמשו מן הים והובאו לקבורה בבית העלמין היהודי באל חוסיימה. 22 הגופות האחרות ירדו למצולות הים לעולמים.
האסון גרם לזעזוע עמוק במדינת ישראל ובעולם היהודי והחופשי. איסר הראל, ראש "המוסד" באותו זמן, פנה לשושני והודיע לו שדוד בן-גוריון ממנה אותו לוועדת חקירה בפרשת טביעתה של הספינה "אגוז". זו הייתה ועדה של איש אחד. במשך שלושה שבועות עסק שושני בחקירה חשאית. בתום החקירה הגיש את מסקנותיו לבן-גוריון. כתוצאה מעבודת מחקר זו נקשרה נפשו של אליעזר בקהילה המרוקאית. במשך שנתיים טרח על איסוף מסמכים הקשורים לסיפורה של יהדות מרוקו, וקיבץ אותם בספר עב כרס בשם: "תשע שנים מתוך אלפיים". הספר נדפס במאה עותקים בלבד, ולא הופץ בציבור. איסר הראל עודד את כתיבת הספר ואף דאג לממן את הדפסתו.
לאחר קום מדינת ישראל > פעילות ציבורית נוספת

בשנת 1967 נוסדה ברית התנועה הקיבוצית. אליעזר קיווה שברית זו היא הניצן הראשון לאיחוד בין כל התנועות הקיבוציות. לכן, משנתבקש לקבל עליו את תפקיד מזכיר "הברית" הסכים מיד. אולם תקוותו נתבדתה, ושנה לאחר שקיבל את התפקיד ביקש לשחררו ממנו ושב לביתו.
בשנת 1976 צמצמה ארצות הברית את הסיוע לפרויקטים של התעשייה הצבאית. אליעזר, שכבר עבר את שנת ה-70 לחייו, יזם את התרמתם של אזרחי ישראל לקרן לביטחון ישראל. ההתרמה, שהחלה בצניעות בתוך קיבוץ יפעת, קיבלה תנופה גדולה לאחר מבצע אנטבה, שהתרחש שבועות אחדים לאחר הקמת הקרן. הקרן הייתה עממית ובלתי מפלגתית ונאמניה היו מכל קצות הקשת הפוליטית. כאחראית לקרן מונתה סנטה יוספטל.
אליעזר נפטר ביום הולדתו ה-82, בי"ז בכסלו ה'תשמ"ח.
לקריאה נוספת

דב בן מאיר (עורך), יצחק רבין – 1922–1995, אביבים, תל אביב 1996, עמ' 48–49.
רזיה ירחי, בכלים שלובים: סיפור חייהם של דבורה ואליעזר שושני, קורות, תל אביב 1993.
אליעזר שושני, בדרך המלך, הוצאה עצמית, יפעת 1982.
אליעזר שושני, "טביעתה של אניית המעפילים 'אגוז'", מבפנים, מ"ה (1–2) (1983), עמ' 163–165.
אליעזר שושני, הקבוצה והקיבוץ בישראל, דבר, תל אביב 1973.
הערות שוליים

↑  ראו מרדכי נאור, השבת השחורה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב תשמ"א, עמ' 133.
↑  מאמצים רבים ברחבי העולם, בקרב ראשי מדינות וארגונים בינלאומיים, ראשי קהילות יהודיות ואישי רוח, הביאו לבסוף ליעד הנכסף: עצמותיהם של 22 המעפילים – טבועי "אגוז", הועלו ממקום קבורתם באל חוסיימה שבמרוקו למנוחת עולמים בירושלים – העיר שעליה חלמו ובדרך אליה קיפחו את חייהם.
↑  בעקבות טביעת המעפילים ובעקבות לחץ בינלאומי על ממשלת מרוקו, הותרה עלייתם של יהודי מרוקו לא"י.
↑  אליעזר שושני, תשע שנים מתוך אלפיים (שליחות ישראלית בגולת מרוקו 1955-1964), מחלקת העלייה היהודית והמוסד לתפקידים מיוחדים של מדינת ישראל, תל אביב 1964.
↑  קרן זו קדמה בכמה שנים לקרן לב"י הידועה כיום, ואינה זהה לה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298410905171  ISNI: 0000 0000 6795 2920  VIAF: 97393208   WorldCat (עם VIAF): 97393208
אמאדו אוננה

אמאדו זאונד ז'ורז' בה אמבום אוננה (בצרפתית: Amadou Zeund Georges Ba Mvom Onana; נולד ב-16 באוגוסט 2001 בדקר שבסנגל) הוא כדורגלן בלגי יליד סנגל המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אסטון וילה מהפרמייר ליג ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים

אוננה גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט, RWS בריסל, זולטה ורכם והופנהיים. הוא ערך הופעה אחת במדי הופנהיים II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-31 בינואר 2020 הצטרף אוננה להמבורג מהבונדסליגה השנייה. הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-5 באוגוסט 2021 חתם אוננה על חוזה לחמש עונות בליל מליגת העל הצרפתית. ב-14 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 לניס במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2021/2022. ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 0-0 נגד וולפסבורג במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022. ב-19 במרץ 2022 כבש שער בכורה בניצחון 0–1 על נאנט.
ב-9 באוגוסט 2022 חתם אוננה באברטון לחמש שנים. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, בהפסד 1-2 לאסטון וילה. ב-14 בינואר 2023 כבש שער בכורה בקבוצה בהפסד הביתי 1–2 לסאות'המפטון.
ב-22 ביולי 2024 נמכר אוננה אל אסטון וילה תמורת 50 מיליון פאונד.
נבחרת בינלאומית

ב-3 ביוני 2022 ערך אוננה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, בהפסד 1–4 לנבחרת הולנד במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר יורו 2024.
הערות שוליים

↑  HSV VERPFLICHTET AMADOU ONANA באתר הרשמי של המבורג, 31 בינואר 2020 (בגרמנית)
↑  LE CAPITAINE DES ESPOIRS BELGES AMADOU ONANA EST LILLOIS ! באתר הרשמי של ליל, 5 באוגוסט 2021 (בצרפתית)
↑  Townley, John (2024-07-22). "Aston Villa complete £50m transfer as Unai Emery makes big statement". Birmingham Live (באנגלית). נבדק ב-2024-07-22.
↑  Roberto Martinez selects 26 devils for the World Cup באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  25 Devils go to EURO 2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית, 28 במאי 2024 (באנגלית)
| נבחרת בלגיה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 תיאט •  4 פאאס •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 לוקאקו •  10 א. אזאר •   11 קרסקו •  12 מיניולה • 13 קסטילס •  14 מרטנס • 15 מנייה • 16 ת. אזאר • 17 טרוסארד • 18 אוננה • 19 דנדונקר • 20 פנאקן • 21 קסטאן • 22 דה קטלארה • 23 בטשואיי • 24 אופנדה • 25 דוקו • 26 דבאסט • מאמן: מרטינס |  1 קורטואה •  2 אלדרווירלד •  3 תיאט •  4 פאאס •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 לוקאקו •  10 א. אזאר •   11 קרסקו •  12 מיניולה • 13 קסטילס •  14 מרטנס • 15 מנייה • 16 ת. אזאר • 17 טרוסארד • 18 אוננה • 19 דנדונקר • 20 פנאקן • 21 קסטאן • 22 דה קטלארה • 23 בטשואיי • 24 אופנדה • 25 דוקו • 26 דבאסט • מאמן: מרטינס | בלגיה |
| נבחרת בלגיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 קסטילס •  2 דבאסט •  3 תיאט •  4 פאאס •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 טרוסארד •  10 לוקאקו •   11 קרסקו •  12 קמינסקי • 13 סלס •  14 לוקבאקיו • 15 מנייה • 16 ורנקס • 17 דה קטלארה • 18 מנגאלה • 19 בקאיוקו • 20 אופנדה • 21 קסטאן • 22 דוקו • 23 פרמירן • 24 אוננה • 25 דה קויפר • מאמן: טדסקו |  1 קסטילס •  2 דבאסט •  3 תיאט •  4 פאאס •  5 ורטונגן •  6 ויטסל •  7 דה בראונה •  8 טילמנס •  9 טרוסארד •  10 לוקאקו •   11 קרסקו •  12 קמינסקי • 13 סלס •  14 לוקבאקיו • 15 מנייה • 16 ורנקס • 17 דה קטלארה • 18 מנגאלה • 19 בקאיוקו • 20 אופנדה • 21 קסטאן • 22 דוקו • 23 פרמירן • 24 אוננה • 25 דה קויפר • מאמן: טדסקו | בלגיה |
אלעזר חזן

ערך זה עוסק ברב מרוקאי. אם התכוונתם לרב מאיזמיר-ירושלים, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1790 מרקש, מרוקו 
 פטירה:  1865 (בגיל 75 בערך) י"ג בחשוון ה'תרכ"ו
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי ביפו 
 מדינה:  מרוקו 
 מקום מגורים:  מרוקו מרקש האימפריה העות'מאנית יפו
 תקופת הפעילות:  ?–1865 
 תפקידים נוספים:  רב, ראש ישיבה 
 חיבוריו:  ביאורי מהרא"ח על שולחן ערוך חושן משפט
 
הרב אלעזר חזן (סביב ה'תק"ן 1790 - י"ג בחשוון ה'תרכ"ו 1865) היה רבה של מרקש וראש הישיבה בעיר.
תולדות חייו

נולד במרקש לרבי יעקב אל-חזן, בסביבות שנת ה'תק"ן (1790). למד כנראה בישיבות העיר. נשא את זהרה בת הרב שלמה אסבאג, רבה של מרקש. בשנת ה'תק"ף (1820 לערך) כבר חתם על פסקי דין. חבריו לדיינות היו: הרב אברהם פינטו הקטן (אב בית הדין), הרב דוד חיים צבאח, הרב אברהם אסולין, הרב מימון פינטו, הרב משה רוזיליו, הרב רפאל מסעוד אבן מוחא. לבית דינם הופנו שאלות מערים אחרות במרוקו. הרב חזן התכתב בין השאר עם רבי יצחק בן וואליד ורבי אברהם אנקווא. בשנת ה'תרי"ח (1857) נפטר הרב דוד חיים צבאח שהיה עד לאותה העת רבה הראשי של מרקש, והרב חזן המשיך אותו בתפקיד. בשנת ה'תרכ"ג פרש מתפקידו כדי לעלות לארץ ישראל. בדרכו לארץ ישראל עבר בגיברלטאר והעתיק שם כמה ספרים. הוא התיישב ביפו וחי בה את שארית חייו.
הוא נפטר בי"ג בחשוון ה'תרכ"ו והספידו אותו כמה רבנים. נקבר בבית הקברות היהודי ביפו.
בנו הרב הרב שלמה חזן - רב ביפו ובצפת, מחבר הספרים "שלחן הטהור", "שלחן הזהב", "שלחן מלכים" ועוד.
חיבוריו

ביאור מהרא"ח - ביאור רחב על שולחן ערוך חושן משפט, ממקורות ההלכה עד לפסיקת חכמי מרוקו ומרקש. הספר יצא לאור לראשונה מכתבי ידו של המחבר בשנת ה'תשע"ט (2019) בשלושה כרכים על ידי מכון "פי ישרים", פנמה.
חיבורים שלא נדפסו:
ביאור על שולחן ערוך יורה דעה ואבן העזר
חידושים על התורה
פסקי דינים - הרבה מפסקי דינו הובאו בשו"ת רבי דוד צבאח ובית דינו
לקריאה נוספת

תולדות רבי אלעזר חזן בספר ביאור מהרא"ח חלק א' עמודים 2–16
הערות שוליים

↑  לעיתים נכתב שם המשפחה "לחזאן", "חזאן" או "בן לחזאן".
↑  ראו למשל בשו"ת רבי דוד צבאח אורח חיים סימן א.
↑  ראו למשל שו"ת רבי דוד צבאח יורה דעה סימן ה'.
↑  דוד תדהר כותב שעלה בשנת ה'תרט"ו, אך בספרו הוא כתב שעלה בשנת ה'תרכ"ג, וכך עולה גם ממפקדי מונטיפיורי
↑  ביאור מהרא"ח עמודים 9-10.
↑  רבי דוד מחכמי יפו (ראו ביאור מהרא"ח עמו' 12–13), ובנו רבי שלמה חזן (עיינו בספרו שלחן הטהור דרוש כ"א).
↑  ראה הערות על ספר זה בבלוג גליונות.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב דוד חיים צבאח | רבנים ראשיים של מרקש | הבא: הרב רפאל מסעוד אבן מוחא |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413101105171  VIAF: 53156130866058310447   WorldCat (עם VIAF): 53156130866058310447
אח"י יפו (סער 4)

| --- | --- |
סמל אח"י יפו
אח"י יפו נכנסת לנמל ניו יורק, ברקע נראה פסל החירות, 3 ביולי 1976
אח"י יפו נכנסת לנמל ניו יורק, ברקע נראה פסל החירות, 3 ביולי 1976
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  שייטת ספינות הטילים
 סדרה:  סער 4, 'תכלית'
 סדרה קודמת:  סער 3
 סדרה עוקבת:  סער 4, 'נדרן'
 אוניות בסדרה:  אח"י רשף, אח"י קשת, אח"י רומח, אח"י כידון, אח"י תרשיש ואח"י יפו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות ישראל, ישראל
 הוזמנה:  1967 במספנות ישראל ספינה ששית מתוך 6 ספינות במסגרת פרויקט "תכלית"- סער 4.
 הושקה:  1975, על ידי גב' מיוריאל ארנס.
 תקופת הפעילות:  1975–1998 (כ־23 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה במטווח טילים
 מידות
 הֶדְחֶק:  415 טון; מקסימלי 450 טון
 אורך:  58 מטר
 רוחב:  7.8 מטר
 שוקע:  2.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית 35 קשר
 גודל הצוות:  50-45 לוחמים, חוגרים וחובלים
 טווח שיוט:  4,800 מיל ימי ב 19 קשר, 2,200 מיל ימי ב 30 קשר.
 גובה התרנים:  10 מטר
 הנעה:  4 מנועי דיזל מאייבך MTU 538 16v
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 כמות הדלק:  60,000 ליטר
 מתקני התפלה:  שני מעבים
 אמצעי לחימה
 חימוש:   6 × משגרים לטילי גבריאל נגד ספינות. 2 × תותחי אוטו מלרה 76 מ"מ 2 × תותחי אורליקון 20 מ"מ 2 × מקלעים מא"ג 7.62 מ"מ פצצות עומק
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם דגון תוצרת אלתא מכ"ם בקרת אש אוריון תוצרת חברת סילניה באיטליה.
בשם אח"י יפו נקראו שלוש ספינות מלחמה בחיל הים הישראלי. הראשונה הייתה המשחתת אח"י יפו, אשר נרכשה באנגליה ב-1955 יחד עם אחותה אח"י אילת. השנייה, ספינת טילים מסדרת סער 4 ונשוא הערך הנוכחי, נבנתה במספנות ישראל, הושקה לאחר מלחמת יום הכיפורים ושירתה רוב ימיה בבסיס חיל הים בחיפה. השלישית היא ספינת טילים מדגם סער 4.5 'נירית', המשרתת בימינו בשייטת ספינות הטילים.
הספינות מסדרת סער 4 נועדו לשרת בזירת ים סוף. תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט ספינות, והעברתן לים סוף תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה. מועד היציאה נקבע ל-15 באוקטובר 1973, אך הפלגתן נדחתה בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים. שתי הספינות הראשונות מתוך הסדרה השתתפו באופן פעיל במלחמה והיוו תוספת כוח משמעותית בזירת הים התיכון.
אח"י יפו הייתה השישית והאחרונה בסדרת סער 4 'תכלית' שהוזמנה לפני מלחמת יום הכיפורים. הספינות שקדמו לה היו: אח"י רשף, אח"י קשת, אח"י רומח, אח"י כידון ואח"י תרשיש.
שירות מבצעי > מבצע פעמון החירות

לרגל חגיגות 200 שנה לעצמאות ארצות הברית, הפליגו זוג ספינות סער 4 לניו יורק וייצגו את ישראל בחגיגות. אח"י יפו, בפיקוד בני אריאלי, שימשה כספינת הפיקוד. על המבצע פיקד אל"ם אלי רהב, לאחר שסיים את תפקידו כמפקד שייטת הסטי"לים, ולהפלגה הצטרף מפקד חיל הים האלוף בנימין תלם. הספינה השנייה בהפלגה הייתה אח"י תרשיש בפיקוד שאול חורב.
בתום הביקור המוצלח בארצות הברית וביזמת התעשייה הביטחונית המשיכו הספינות לביקור בנמל קרטחנה שבקולומביה, בו נעשתה הצגת יכולות לחיל הים המקומי. הביקור שודר בטלוויזיה על ידי צוות שהגיע במיוחד מעיר הבירה בוגוטה. הספינות עשו רושם מצוין והאדמירל הקטור סלאזר, מפקד הצי האטלנטי הקולומביאני היה מלא התפעלות, אך לא היה די בכך כדי לשנות את תוכניות חיל הים הקולומביאני, אשר רכש כלי שיט באיטליה.
מידע על ספינות הטילים הישראליות שעשו היסטוריה הגיע גם לידיעת מפקדי חיל הים של צ'ילה. נספח צה"ל בדרום אמריקה, אל"ם פנחס שחר, אשר מקום מושבו הקבוע בריו דה ז'ניירו, העביר הזמנה דרך הנספחים האחרים לבוא ולבקר בספינות. לקרטחנה הגיע מהנדס ימי בדרגת סגן-אלוף שנשלח מחיל הים של צ'ילה כדי לבדוק את הספינות. הקצין דיבר אנגלית שוטפת, הראה בקיאות ומקצוענות, חזר לצ'ילה ומסר דו"ח חיובי ביותר. כתוצאה מכך נחתמה עסקה בה נמכרו שלוש ספינות סער 4 לחיל הים של צ'ילה.
שירות מבצעי > חימוש

אח"י יפו הייתה הספינה הראשונה בחיל הים הישראלי שחומשה בטילי הרפון שהתקבלו מארצות הברית.
שירות מבצעי > מבצע ליטני

בעקבות פיגוע אוטובוס הדמים בכביש החוף ב-11 במרץ 1978, ואירועים דומים נוספים, יצא צה"ל למבצע ליטני שנערך בין ה-14 ל-21 במרץ 1978. ספינות הטילים נטלו חלק בסיוע וחיפוי לכוחות שפעלו בחוף. הוטל סגר ימי על נמל צור והופגזו דרכים לשיבוש תנועת אויב.
אח"י יפו, בפיקוד סא"ל חנינא עמישב, נטלה חלק פעיל בהפגזות בסיסי המחבלים מהים. הספינה ירתה בסיכום כללי כ-1,000 פגזי 76 מ"מ. במאמץ לאתר ולפגוע בתותח נייד של המחבלים התקרבה הספינה באור יום לטווח קצר מאוד מהחוף. המחבלים שהגיחו, ירו והסתתרו חליפות, הצליחו לפגוע בבסיס תותח אוטו מלרה 76 מ"מ הממוקם בירכתיי הספינה. פגז חדר לתוכה ונתקע בקרוסלת הפגזים אך לא התפוצץ. טען התותח שנמצא במקום אף לא נפצע. הספינה נאלצה להפסיק את הירי וחזרה לנמל לתיקון התותח.
שירות מבצעי > שירות במלחמת לבנון הראשונה

במהלך מלחמת לבנון הראשונה סייעו ספינות הטילים, ואח"י יפו ביניהם, בתצפית ובירי לעבר יעדים בחוף בעת תנועת כוחות היבשה צפונה לעבר ביירות. עיקר ההפגזות היו באזור שבין צידון לביירות וכללו מסלולי נחיתה, דרכים, ריכוזי אויב, אמצעים ומחסני תחמושת. החל מה-9 ביוני הוטל סגר ימי על מרחב ביירות ונמנעה כניסה ויציאה של ספינות. סגר זה בוצע על ידי ספינות טילים (סטי"לים) ודבורים. לכל אורך המבצע הוצבו סטי"לים ככוח התערבות מיידי למניעת תקיפה סורית מכיוון הים.
שירות מבצעי > מעצר אניית המחבלים "אדי"

ב-12 ביוני 1982 השתתפה "אח"י יפו" במעצר האנייה "אדי" ועליה 150 נוסעים, בהם מחבלים, שיצאה מביירות. בפעולה השתתפו שלוש ספינות טילים, אח"י רשף, אח"י חנית ואח"י יפו, ה"אדי" הובלה לנמל חיפה.
שירות מבצעי > לכידת אניית המחבלים "אנג'ל"

בליל ה-4 באוגוסט 1988 נודע, כי היאכטה "אנג'ל", בבעלות מחבלים פלסטינים, מפליגה מיוגוסלביה ללוב כשהיא נושאית עליה קבוצת קציני פת"ח. ארבע ספינות סער – אח"י יפו, אח"י קשת (סער 4.5 נושב), אח"י מולדת (סער 4) ואח"י גאולה, בפיקוד המש"ט אל"ם יוסי לוי, נשלחו ליירטה. היאכטה נתפסה כ-25 מיל מדרום למפרץ טאראנטו באיטליה. ארבעה קצינים מהכוח הימי של הפתח נעצרו והיאכטה נגררה לחיפה.
שירות מבצעי > לכידת אניית המחבלים "חנאן"

בליל ה-23 באוגוסט 1983 לכד כוח של ארבע ספינות סער – אח"י רשף, אח"י יפו, אח"י מזנק ואח"י געש, עם צוות השתלטות משייטת 13, את האנייה "חנאן" בדרכה לטריפולי שבלבנון כשהיא נושאת תריסר מחבלים ו-400 ארגזי נשק. המחבלים נעצרו והאנייה הושטה לחיפה.
שירות מבצעי > לכידת אניית המחבלים "נדיג'ה"

ב-15 בנובמבר 1987 לכדו הספינות אח"י יפו ואח"י עליה, בסיוע מטוס שחף, את הגוררת "נדיג'ה" במרחק של כ-35 מיל מדרום לכף גרקו שבקפריסין. על הגוררת נעצרו חמישה אנשי פת"ח, ביניהם ארבעה קצינים.
שירות מבצעי > מבצע אבק דרכים

בין ה-27 ל-30 במאי 1990 השתתפה אח"י יפו יחד עם אח"י קשת, אח"י קוממיות, אח"י מזנק ואח"י שמרית ו-8 דבורים במבצע בפיקוד סא"ל זאב ינובסקי, בו נמנעה חדירת מחבלים בסירות מהירות לחופי הארץ.
השבתה והטבעה

אח"י יפו הושבתה בשנת 1998 ומסרה את שמה לספינה חדשה מדגם סער 4.5 - אח"י יפו מדגם 'נירית'. הניסיונות למכרה לא צלחו ולאחר שעגנה כשנתיים בנמל חיפה הוטבעה במטווח טילים של ספינות השייטת.
גלריית תמונות

אח"י יפו במהלך התקשרות לרציף בנמל ניו יורק. 5 ביולי 1976. דגל ישראל מונף בראש התורן העליון, ומגן דוד על תורן החרטום.
מפקד אח"י יפו, רס"ן בני אריאלי, מוביל את צוותי הספינות במצעד הצדעה בשדרות ברודוויי, ניו יורק, 4 ביולי 1976.
ירי אימונים ראשון של טיל הרפון המשוגר מאח"י יפו. 1977.
אח"י יפו, בעת מבצע ליטני, מרץ 1978.
מפקדי הספינה

להלן רשימת המפקדים של אח"י יפו:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מפקדי אח"י יפו
| דרגה ושם | תקופת הפיקוד | פעילות מיוחדת | תמונה |  |  |
| רס"ן נתן כתרן | אמצע 1975 – אמצע 1976 | השקה והכנסה לשירות |  |  |  |
| רס"ן בני אריאלי | 1976 - 1977 | מבצע פעמון החירות |  |  |  |
| רס"ן אלכס טל | 1977 |  |  |  |  |
| רס"ן חנינא עמישב | יוני 1977 עד אוגוסט 1978 | מבצע ליטני |  |  |  |
| רס"ן אהוד סביון | נובמבר 1978 – יולי 1980 |  |  |  |  |
| רס"ן דרור אלוני | 1980 - 1981 |  |  |  |  |
| רס"ן עמי שגב | יוני 1981 – אוקטובר 1982 | כולל מלחמת לבנון |  |  |  |
| רס"ן לוי שאפט | אוקטובר 1982 – אוקטובר 1984 |  |  |  |  |
| רס"ן יוסי יוגב (פלדמן) | קיץ 1984 | פלגה 31 באשדוד |  |  |  |
| רס"ן יצחק ויינרב | 1984 - 1986 |  |  |  |  |
| רס"ן עידו שבח | 1986 - 1987 |  |  |  |  |
| רס"ן אילן פז | 1988 -1989 |  |  |  |  |
| רס"ן ליאור נצר | 1990-1991 |  |  |  |  |
| רס"ן זאב אשכנזי | 1993-1991 |  |  |  |  |
| רס"ן תומר מירז | 1993 -1995 |  |  |  |  |

↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
הערות שוליים

↑  המקור - רשימת מפקדי ספינות הטילים שנערכה על ידי סא"ל כוכבי אזרן הנמצאת במוזיאון ההעפלה וחיל הים
↑  בנוסף לשירי להקת חיל הים: בוא אלינו לים, המלח שלי, מופיעים בסרטון השיר "רותי" בביצוע אריק איינשטיין. והשיר של להקת The Doors בשם The Unknown Soldier
| ספינות טילים של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
שייטת ספינות הטילים • כלי שיט של חיל הים
| סער 1 שלכת | אח"י מבטח • אח"י משגב • אח"י מזנק | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 2 שלכת | אח"י חיפה • אח"י אילת • אח"י עכו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 3 שלכת | אח"י סער • אח"י סופה • אח"י געש • אח"י חרב • אח"י חנית • אח"י חץ | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 תכלית | אח"י רשף • אח"י קשת • אח"י רומח • אח"י כידון • אח"י תרשיש • אח"י יפו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 נדרן | אח"י ניצחון • אח"י עצמאות • אח"י מולדת • אח"י קוממיות | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 חוחית | אח"י עליה • אח"י גאולה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נושב | אח"י רומח • אח"י קשת | סמל חיל הים הישראלי  |
| זיוונית | אח"י שמרית • אח"י שלומית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נירית | אח"י חץ • אח"י תרשיש • אח"י כידון • אח"י יפו • אח"י חרב • אח"י סופה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 5 להב | אח"י אילת • אח"י להב • אח"י חנית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 6 | אח"י מגן • אח"י עוז • אח"י עצמאות • אח"י ניצחון |  |
אנדרטת נצר אחרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל 
 על שם:  העולים ניצולי השואה שנפלו בקרבות מלחמת העצמאות
 כתובת:  הר הרצל 
 מיקום:  הר הרצל, ירושלים שבישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 חומרי בנייה:  אבן גיר 
 יוצר:  מיכה אולמן
 מידות
 רוחב:  302 ס״מ 
 גובה:  116 ס״מ 
 קואורדינטות:  31°46′26.87″N 35°10′42.39″E﻿ / ﻿31.7741306°N 35.1784417°E﻿ / 31.7741306; 35.1784417
  (למפת ירושלים מוגדלת) אנדרטת נצר אחרון(למפת ירושלים רגילה) אנדרטת נצר אחרון(למפת הרי ירושלים רגילה) אנדרטת נצר אחרון(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אנדרטת נצר אחרון
 
"אנדרטת נצר אחרון" היא אנדרטה שהוקמה בהר הרצל בירושלים בשנת 2004 לזכר העולים ניצולי השואה, שהגיעו לישראל ממחנות ההשמדה, ולאחר גיוסם לצה"ל ב-1948 נפלו בקרבות מלחמת העצמאות מבלי להותיר אחריהם שאירים (שכן בני משפחתם הושמדו בשואה). האנדרטה בנויה מאבן גיר חברונית, גובהה 116 ס"מ, רוחבה 302 ס"מ ועומקה 300 ס"מ. מספר המונצחים באנדרטה הוא 144.
תיאור

האנדרטה, פרי יצירתו של הפסל הישראלי מיכה אולמן, עוצבה בצורה של בית עשוי אבן גיר, אשר התפרק והתמוטט. חלקו העיקרי נפל לצד אחד, וחזית הבית ובה פתח הדלת נפלה לכיוון האחר, והיא מונחת על הקרקע בהמשך למבנה. על החזית חקוקים שמות הנופלים. מוטיב הבית, השכיח ביצירותיו של אולמן, יוצר סמליות של תלישות וזיכרון, המתבטאים בעקירת הבית ממקומו ובקריעת הדופן. בסמוך לאנדרטה קבוע על לוח אבן הכיתוב:
"יד זיכרון לחללי נצר אחרון
שנפלו במערכות ישראל

הבית שהיה שם - ואיננו.
הבית שיכלו לבנות פה - ולא יקום.
הם היו נצר אחרון לביתם - ואינם."
היסטוריה

האנדרטה הוקמה ביוזמת היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ונחנכה ב-22 באפריל 2004 בסופו של השביל המחבר, העולה מהכניסה הראשית של יד ושם אל הר הרצל.
על הוגה מפעל "נצר אחרון" כתב דברים משה אורן:
"קודם למפעל נצר אחרון הייתה הנצחתם של חללים ניצולי שואה שאין להם שארים מפעלו האישי של יהודה שטרנפלד, אזרח מן השורה שמסירותו ועקשנותו הבלתי-נלאית הביאו בין היתר להקמת אנדרטת 'משֶבֶר לתקווה' ביער המגינים סמוך ללטרון..."
האנדרטה היא חלק מפרויקט של היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ושל יד ושם לאיתור והנצחה של חיילי צה"ל ניצולי שואה שהיו נצר אחרון למשפחתם בגולה, שעלו לארץ ונפלו במלחמות ישראל מבלי שזכו להקים דור המשך לבני משפחתם. יוזם האנדרטה ומפעל הזיכרון לחללי נצר אחרון היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. בשנת 2006 נחנכה "כיכר נצר אחרון" בעיר רעננה.
אנדרטת נצר אחרון מופיעה על בול יום הזיכרון ה'תשס"ה.
גלריה

לוח השמות
אחד מחלקי האנדרטה
אבן ועליה הסבר על האנדרטה
ראו גם

גיוס חוץ לארץ (גח"ל) - השם שניתן במלחמת השחרור לחיילים שגויסו מקרב ניצולי השואה
אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל
הערות שוליים

↑  אתר יד ושם
↑  ראו: צלמונה, יגאל, שעון חול, עבודתו של מיכה אולמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2011.
↑  מפעל זיכרון "נצר אחרון", באתר "יזכור"
↑  על שטרנפלד, באתר יד ושם
↑  רעננה חונכת כיכר זיכרון כחלק ממיזם "נצר אחרון", באתר ynet, 1 במאי 2006.
↑  מידע על בול יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל התשס"ה, באתר התאחדות בולאי ישראל