stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כימוטקסיס
כימוטקסיס בחיידקים

חיידקים כדוגמת E. coli מצוידים במספר שוטונים (בדרך כלל 4-10) המסוגלים להסתובב בשתי דרכים:
סיבוב נגד כיוון השעון שבו הפלג'לות מסתובבות כגוף אחד והחיידק מתקדם בקו ישר.
סיבוב בכיוון השעון שבו הפלג'לות מסתובבות כל אחת בנפרד ולכיוון שונה, והחיידק מתקדם ללא כיוון מוגדר (tumble).
כיוון התנועה הכללי של החיידק נקבע משילוב של החלפות בין תנועת התקדמות בקו ישר לתנועה סביב. בסביבה אחידה נראית תנועתו של החיידק כהליכת אקראי ובה תנועות בקו ישר המופרעות על ידי סיבובים אקראיים המשנים את כיוון התנועה של החיידק. חיידקים כדוגמת E. coli אינם מסוגלים לבחור את כיוון תנועתם, ואינם מסוגלים לנוע בקו ישר ליותר מכמה שניות (בגלל פעפוע). חיידקים מתגברים על כך ויכולים לנוע לעבר גירוי, באמצעות הערכה שוב ושוב של תנועתם, וכוונונה במקרה של תנועה בכיוון שגוי.
בנוכחות גרדיאנט כימי תנועתם הכללית של החיידקים תהא על פי הגרדיאנט. כאשר חיידקים חשים שהם בכיוון תנועה נכון (מתקרבים לאטרטקנט, או מתרחקים מרפלנט) הם ינועו זמן רב יותר בקו ישר לפי תנועה סיבובית, ואילו בתנועה בכיוון לא נכון הם יעשו תנועה סיבובית בשלב מוקדם יותר ויבחרו כיוון חדש באקראי. חישת הגרדיאנט הכימי נעשית על ידי קולטנים החוצים את הממברנה, הנקראים MCPs (חלבוני כמוטקסיס מקבלי מתיל; methyl-accepting chemotaxis proteins). חלבוני ה-MCP נבדלים זה מזה בסוג החומר שאותו הם מזהים. קולטנים אלו מעבירים סיגנל דרך קרום התא אל הציטוזול ומפעילים סדרת חלבונים הנקראים חלבוני Che. חלבונים אלו משפיעים על תדירות התנועה הסיבובית של החיידק וכן על הקולטנים עצמם.
הערות שוליים

↑  נהירה כימית במילון מיקרוביולוגיה (תשנ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אורי אלון, An Introduction to Systems Biology: Design Principles of Biological Circuits, 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph124474 
פעילות חלבוני Che
לאודיקה השלישית

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 מדינה:  הממלכה הסלאוקית 
 בן או בת זוג:  אנטיוכוס השלישי 
 
לאודיקה השלישית (ביוונית: Λαοδικη, מתה בשנת 191 לפנה"ס לערך) הייתה נסיכה מממלכת פונטוס, ממלכה הלניסיטית באנטוליה ואשתו של אנטיוכוס השלישי שליט הממלכה הסלאוקית.
לאודיקה הייתה בתו של מיתריטדס השני, מלך פונטוס ושל אשתו לאודיקה. אחיה היה מיתריטדס השלישי, והייתה לה אחות נוספת ששמה היה לאודיקה. בשנת 221 לפנה"ס נישאה לבן דודה מצד אמהּ, אנטיוכוס השלישי, מיד לאחר המלכתו למלך בשנת 222 לפנה"ס. טקס הנישואים התקיים בעיר זאוגמה ("סלאוקיה שעל הפרת"), שנוסדה על ידי סלאוקוס הראשון. זאוגמה הייתה עיר מבצר הלניסטית ששכנה על הגדה המערבית של הפרת בטורקיה של היום.
לאודיקה הוכרזה כמלכה באנטיוכיה על ידי אנטיוכוס לפני יציאתו ב-221 לפנה"ס למסע מלחמה במזרח הממלכה כנגד מולון (אנ'), האחשדרפן שמרד בו.
ללאודיקה ולאנטיוכוס נולדו שמונה ילדים. בנם הבכור היה אנטיוכוס שנולד בעת המסע כנגד מולון, עם ילדיהם הנוספים נמנו סלאוקוס הרביעי, ארדיס (Ardys), לאודיקה הרביעית שהייתה אשתו של סלאוקוס הרביעי, קלאופטרה הראשונה שהייתה אשתו של תלמי השישי ואנטיוכוס הרביעי שנולד בשם מיתרידטס.
כתובת לאודיקה

בשנת 193 לפנה"ס הוציא אנטיוכוס השלישי צו מלכותי שבו ציווה על הקמת כת הסוגדת לאשתו לאודיקה כאלה. את הצו הוציא באמצעות פרסום כתובת רשמית ביוונית. כתובת זאת נקראת היום כתובת לאודיקה. הכתובת שרדה בשלושה עותקים שונים, שניים באזור ממלכת מדי, ליד הערים לאודיקיאה-ניהבנד וקרמנשה, הנמצאות שתיהן בדרך המסחר המרכזית מסלאוקיה שעל החידקל אל אחמתא, ואחד סמוך לעיר אריזה שבחבל הארץ פריגיה.
לאודיקה לא זכתה ליהנות זמן רב ממעמדה האלהי, שכן הלכה לעולמה בתוך שנה או שנתיים לאחר פרסום הכתובת.
כריסטיאן אנדראס דופלר

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1803 זלצבורג, נסיכות הבוחר מזלצבורג, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  17 במרץ 1853 (בגיל 49) ונציה, ממלכת לומברדיה-ונציה, האימפריה האוסטרית 
 ענף מדעי:  פיזיקה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  אוסטריה
 מקום קבורה:  בית הקברות סן מיקלה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של וינה  האוניברסיטה הטכנית הצ'כית בפראג  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה  האוניברסיטה הטכנית של וינה  אוניברסיטת קארל בפראג  האוניברסיטה הטכנית הצ'כית בפראג 
 בן או בת זוג:  Mathilde Sturm 
 www.christian-doppler.net
 תרומות עיקריות
 גילוי אפקט דופלר
 
בית הולדתו של דופלר בזלצבורג
כריסטיאן אנדראס דופלר (בגרמנית: Christian Andreas Doppler;‏ 29 בנובמבר 1803 – 17 במרץ 1853) היה פיזיקאי ומתמטיקאי אוסטרי, מגלה אפקט דופלר. הוא כיהן כפרופסור במכון הפוליטכני של פראג ואחר כך מנהל המכון לפיזיקה בווינה.
ביוגרפיה

דופלר נולד בעיר זלצבורג באוסטריה, ומשפחתו ייעדה לו להמשיך את המסורת המשפחתית ולהיות כמו אביו איש עסקים בתחום הבנייה, אך בריאותו הלקויה לא איפשרה לו לעסוק בתחום זה.
דופלר למד בבית ספר יסודי בזלצבורג ובבית ספר תיכון בעיר לינץ, ולאחר התייעצות של הוריו עם פרופסור למתמטיקה מתיכון זלצבורג (Salzburg Lyceum) הם שלחו אותו בשנת 1822 ללמוד מתמטיקה במכון הפוליטכני החדש בווינה שנוסד ב-1815.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה בשנת 1825 עבר לזמן קצר לאוניברסיטת זלצבורג שימש כאסיסטנט ולקח קורסים בפילוסופיה. בהמשך חזר ללמוד במכון הפוליטכני בווינה לימודי המשך במתמטיקה, מכניקה ואסטרונומיה. עם סיום לימודיו שימש כאסיסטנט לפרופסור בורג במכון הפוליטכני בווינה.
דופלר התקשה מאוד לקבל תואר פרופסור ואף שקל להגר לארצות הברית על מנת לשפר את סיכוייו. הוא פרסם עשרות מאמרים חשובים במתמטיקה, בפיזיקה ובאסטרונומיה, וב-1841 מונה לפרופסור למתמטיקה ופיזיקה במכון הפוליטכני של פראג.
בשנת 1842 גילה דופלר את תגליתו החשובה: אפקט דופלר, שמשמעותו: כאשר יש תנועה יחסית בין מקור גל (משדר) לקולט הגל (מקלט) הגל נקלט בתדירות שונה מזו שבה הוא שודר (באופן יחסי לאורך הגל ולמהירות היחסית בין המשדר למקלט).
ב-11 בדצמבר 1847 הוא עבר עם אשתו וחמשת ילדיו לשצ'מניץ בה הוא זכה במשרת פרופסור למתמטיקה, פיזיקה ומכניקה באקדמיה שלה לכרייה. בנוסף הוא נשא בתואר יועץ כרייה, ככל הפרופסורים באקדמיה לכרייה. משכורתו עם ההטבות הנלוות גדלה בכ-25% יחסית לזו שקיבל בפראג.
בשנת 1850 הגיע דופלר לשיא הקריירה שלו כשנבחר לשמש כמנהל הראשון של המכון החדש לפיזיקה באוניברסיטת וינה.
בנובמבר 1852 חלה הרעה במצב בריאותו, ודופלר עבר להתגורר בוונציה בתקווה שמזג האוויר החמים יותר ישפר את מצב בריאותו והוא יחזור במהרה לווינה לעבודתו ולמשפחתו (אשתו אותה נשא לאשה ב-1836 וחמשת ילדיהם).
ב-17 במרץ 1853 נפטר כריסטיאן דופלר בוונציה ממחלת ריאות ונקבר בבית הקברות סן מיקלה.
תרומתו החשובה למדע ניכרת כיום בתחומים רבים בעיקר בתחומי המכ"ם והאסטרונומיה.
הערות שוליים

↑  Peter Schuster, pages 81-84
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260526405171  BNE: XX1752668  BnF: cb124881705 (data)  GND: 118854372  ISNI: 0000 0001 0900 839X  LCCN: n87818168  NKC: jn20000700421  NLG: 239747  NTA: 070738440  SNAC: w6086qw6  SUDOC: 034090169  VIAF: 51792076   WorldCat (עם VIAF): 51792076
כפרה (מחילה)

כפרה הוא מושג של אדם הנוקט בפעולה לתיקון עוולה קודמת מצידו, בין באמצעות פעולה ישירה לביטול ההשלכות של אותו מעשה, פעולה שוות ערך לטובת הזולת, או ביטוי אחר של חרטה. כפרה קשורה באופן הדוק לסליחה, פיוס, צער, חרטה ואשמה. יש הרואים בה צעד הכרחי בדרך לגאולה דתית.
במשפט ובחברה

במערכות משפט שונות, מושג הכפרה ממלא תפקיד חשוב ביחס למשפט הפלילי, כאשר הוא נחשב לאחת המטרות העיקריות של שיקום פלילי.
בדת ובהתנהגות

בדת, כפרה היא "מושג רוחני שנלמד מאז ומעולם בטקסטים תנ"כיים וקבליים", בעוד ש"סיפורי כפרה נמצאים בכל מקום בשיח הדתי ושפת הכפרה חושפת ביסודה תפנית גאולה".
מושגים בדת כוללים:
כפרה ביהדות – תהליך של מחיקת העבירה באמצעות מחילה או חנינה. ביהדות הרבנית, אנשים משיגים כפרה באמצעות חזרה בתשובה, שלעיתים אחריה ישנו שילוב כלשהו של וידוי, פיצויים, קשיים (חוויות חיים לא נעימות), חווית המוות או גורמים אחרים. היבט נוסף של הכפרה הוא ציונו של יום הכיפורים (היום עצמו, להבדיל מעבודת המקדש שנעשתה בו), שבמהלכו מקיימים חיובים ומצוות שונות לצורך השגת כפרה.
כפרה בנצרות (לפי התאולוגיה הנוצרית המערבית), מתארת אמונות לפיהן בני אדם יכולים להתפייס עם אלוהים באמצעות סבלו ומותו של ישו. כפרה מתייחסת לסליחה או מחילה של חטא בכלל והחטא הקדמון בפרט באמצעות סבלו, מותו ותחייתו של ישו. לאורך מאות השנים, נוצרים השתמשו במטאפורות שונות ונתנו הסברים שונים לכפרה כדי לבטא כיצד היא עשויה לעבוד. הכנסיות והעדות השונות עשויות להשתמש במטאפורות או הסברים שונים כאשר הם רואים המתאים ביותר לפרספקטיבה התאולוגית שלהם; אולם כל הנוצרים מדגישים שישו הוא מושיע העולם ובאמצעות מותו נסלחו חטאי האנושות, מה שמאפשר את הפיוס בין אלוהים לבריאתו. בתוך הנצרות יש, היסטורית, שלוש או ארבע תיאוריות עיקריות כיצד כפרה כזו עשויה לפעול:
תורת הכופר/כריסטוס ויקטור (אנ') – שתי תיאוריות שונות, אך בדרך כלל נחשבות יחד כדומות או "קלאסיות".
תורת שביעות הרצון שפותחה על ידי אנסלם מקנטרברי (שמכונה לעיתים ההשקפה "אסכולתית")
תאוריית ההשפעה המוסרית, מושג שכבר היה מפותח כבר בתקופת ההשכלה, שכונתה את "התפיסה הסובייקטיבית" או ה"הומניסטית".
אמונות נוספות כוללות את ההשקפה השלטונית, השקפת החלפת עונשין וכפרה מחליפה
אומת האסלאם חוגגת יום כפרה שהיא קבעה במהלך צעדת מיליון איש בוושינגטון הבירה ב-16 באוקטובר 1995.
מושגי כפרה קיימים גם בהשקפות דתיות אחרות. לדוגמה, בתרבויות האינדיאנים והמסטיסים של אמריקה, "מאחר שחטא ואשמה הם בין הגורמים העיקריים למחלה ולחוסר הסתגלות... וידוי, כפרה ומחילה הם טקסים תכופים המשמשים בטיפול. במקרים מסוימים, כפרה מתבצעת באמצעות תפילה או תשובה; באחרים היא עשויה להיות כרוכה בניקוי הגוף, על ידי צחצוח הגוף בענפי רוזמרין או על ידי התזת מים קדושים".
מושגי כפרה אוניברסלית יכולים להתעלות מעל כל דת, כמתואר בכפרה בלתי מוגבלת בנצרות הפרוטסטנטית – הדוקטרינה שהכפרה היא בלתי מוגבלת בהיקפה, ופיוס אוניברסלי, הדוקטרינה שבסופו של דבר כולם יגיעו לישועה.
ישנן מספר תוכניות 12 צעדים אשר כוללות שלב כפרה או "תיקון" (שלבים 8 ו-9).
כימולומיס

| כימולומיס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מולטיטוברקולטה
משפחה:: Cimolomyidae
סוג:: כימולומיס
שם מדעי
 Cimolomys ‏מארש, 1889

כימולומיס (שם מדעי:   Cimolomys) הוא סוג פרהיסטורי של יונק מהסדרה הנכחדת מולטיטוברקולטה, שחי בסוף הקרטיקון שבעידן המזוזואיקון באמריקה הצפונית, והיה קרובם של המניסקסוס והכימולודון. בדומה לקרוביו הוא חי במחילות על מנת להגן על עצמו מדינוזאורים טורפים.
מאפיינים

הכימולומיס היה דומה לחולדה במאפייניו ובמשקלו שהיה 300 עד 475 גרמים. הכימולומיס היה אוכל כול שניזון בעיקר מחרקים, חסרי חוליות אחרים, פירות, ביצים ובשר.
הכימולומיס התגלה בכמה מדינות בארצות הברית וקנדה: טקסס, ויומינג, ניו ג'רזי, מונטנה, יוטה, דקוטה הדרומית, ססקצ'ואן ואלברטה. המאובנים של הכימולומיס תוארו לראשונה בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש בשנת 1889. הכימולומיס נכחד בסוף הקרטיקון והוחלף ביונקים גדולים יותר.
מינים

Cimolomys clarki
Cimolomys gracilis
Cimolomys milliensis
Cimolomys trochuus
לקריאה נוספת

Marsh (1889), "Discovery of Cretaceous Mammalia". Am. J. Sci 3, 18 & 38: p. 177-180
Kielan-Jaworowska Z & Hurum JH (2001), "Phylogeny and Systematics of multituberculate mammals". Paleontology 44, p. 389-429
Much of this information has been derived from [1] Archived 2003-06-25 at the Wayback Machine MESOZOIC MAMMALS; "basal" Cimolodonta, Cimolomyidae, Boffiidae and Kogaionidae, an Internet directory
כביש 441

| --- | --- |

קצהו המזרחי של כביש 441, בנקודת המפגש עם כביש 412. המקום ידוע גם ככיכר התותח או המצבה
קצהו המזרחי של כביש 441, בנקודת המפגש עם כביש 412. המקום ידוע גם ככיכר התותח או המצבה
 מידע כללי
 כינוי:  שד' רחבעם זאבי, שד' משה דיין, רח' ז'בוטינסקי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  8.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ראשון לציון
 נקודת התחלה:  חוף ראשון לציון, תל יונה
 נקודת סיום:  כביש 412
 
כביש 441 הוא כביש רוחב אזורי בישראל באורך של כתשעה קילומטר העובר כולו בתחומי העיר ראשון לציון, ובחלק ניכר בשטח בנוי. הכביש משמש כאחת היציאות ממרכז העיר אל רשת הכבישים הבינעירונית. הוא גם מקשר בין שכונות מערב העיר לתל אביב-יפו דרך מחלף משה דיין המקשר בינו לנתיבי איילון.
מהלך הכביש

הכביש מתחיל בחוף הים התיכון, וממשיך מזרחה לכיוון מחלף משה דיין. מערבית למחלף הוא נקרא על שם רחבעם זאבי ומזרחית לו על שם משה דיין. באזור המחלף חוצה הכביש מעל לתחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין במסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום. מזרחה מהמחלף חוצה הכביש את כביש 4 במחלף ראשון לציון, ומהצומת עם שדרות היובל ועד סופו הוא נקרא על שם זאב ז'בוטינסקי. סמוך למחלף ראשון לציון נמצאת תחנת המשטרה החדשה של ראשון לציון וכן תחנת מגן דוד אדום. משם ממשיך הכביש בכיוון דרום, ולאורכו ישנן בעיקר בתי עסק וחנויות, ולעיתים מעליהם בנייני מגורים. הרחוב חוצה את רחוב רוטשילד ומדרום לו נמצא היכל התרבות על שם מאיר ניצן ולצידו מרכז מסחרי. הכביש מסתיים בצומת עם כביש 412 (שדרות הרצל) במקום נמצא "גן הבנים" המוכר גם כ"כיכר התותח" או "המצבה".
היסטוריה

ראשיתו של הכביש בדרך שקישרה בין מרכז ראשון לציון לשכונת עזרה וביצרון שהקמתה החלה ב-1939. השכונה הממוקמת מצפון לכביש התרחבה וב-1966 הוסב שמה לרמת אליהו על שמו של אלי כהן (ב-1995 אוחדה עם השכונה הסמוכה ושמה הוחלף לנווה אליהו). בשנת 1967 נפתח מחלף ראשון לציון, שהיה מראשוני המחלפים שהוקמו בישראל וכביש 441 עבר בגשר המחלף. הוא קישר בין העיר לחוף הים, דרך אזור חולות נודדים ללא בנייה בצידי הדרך. עם השנים התפתחו רובעיה המערביים של ראשון לציון לאורכו של כביש 441 והתווספו שכונות לנווה אליהו בעיקר החל משנות ה-80 של המאה ה-20. באותן שנים הוקם ממערב לנווה אליהו אזור תעשייה רחב היקף שהתווסף לאזור תעשייה ותיק יותר במזרח העיר. אזור התעשייה משתרע בעיקר ממזרח אך גם ממערב לנתיבי איילון.
מצפון לכביש, בסמוך לחוף הים, הוקמו מספר שכונות מגורים אך צידו הדרומי של הכביש, מחוף הים ועד לנתיבי איילון, עדיין אינו מיושב כיום, למעט פארק הסופרלנד ואגם ראשון. בשל התפתחות האזור המואצת נסלל ציר נוסף כקילומטר דרומה, המקשר את מרכז העיר לשכונות הדרומיות של מערב העיר דרך מחלף גן-רווה, ומסתיים גם הוא בנתיבי איילון.
אתרים ארכאולוגיים לאורך הכביש

האתר הבולט ביותר לאורך הכביש הוא תל יונה השוכן בקצהו המערבי בסמוך לחוף הים. התל הנישא לגובה של כ-20 מטר היה מיושב בתקופה הרומית, הביזנטית ובימי הביניים, וכיום הוא משמש כמוצב של חיל הים הישראלי. מקורו של השם, המכונה בערבית "תל יוניס", הוא באמונה שבמקום זה נפלט לפי המסורת יונה הנביא מבטן הדג אל החוף.
תל חנה הוא תל הממוקם מיד ממזרח למפגש הכביש עם נתיבי איילון ובסביבתו נמצאו חרסים, פסיפס ואבני גוויל. מדרום לכביש נמצאים מספר אתרים נוספים ובהם שרידים מתקופת האבן החדשה ומתקופת הברונזה, וכן מצודה אשורית מהמאה ה-8 לפנה"ס.
מחלפים וצמתים עיקריים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 441 ממערב למזרח
שדרות רחבעם זאבי
| 0 | צומת חוף הים |  | שכונת שער הים | רחוב השייטת |
| 0.2 | צומת תותחונים |  | שכונת נווה חוף | רחוב חיל התותחנים |
| 0.75 | צומת כורש |  | שכונת נווה חוף | רחוב כורש |
| 1.2 | צומת הסופרלנד |  | ראשון לציון | שדרות מינסטר / מרילנד |
| 1.5 | צומת ספיר |  | ראשון לציון | רחוב יוסף ספיר |
שדרות משה דיין
| 2.5 | מחלף משה דיין |  | ראשון לציון |  כביש 20 |
| 3 | צומת לישנסקי |  | ראשון לציון | שדרות יוסף לישנסקי |
| 3.5 | צומת בר לב |  | שכונת נווה דקלים | רחוב חיים בר-לב |
| 3.8 | צומת בר |  | ראשון לציון | רחוב אברהם בר |
| 4 | צומת חושן |  | שכונת נווה ים | רחוב אבני החושן |
| 4.2 | צומת גדולי ישראל |  | שכונת נאות שקמה | רחוב גדולי ישראל |
| 4.6 | צומת נחשול |  | שכונת קריית כרמים | רחוב לוי אשכול, רחוב הנחשול |
| 5.1 | צומת תקומה |  | שכונת נווה אליהו | רחוב יוסף עזרן, רחוב התקומה |
| 5.6 | צומת שאול |  | שכונת נווה אליהו | רחוב שאול המלך |
| 6 | מחלף ראשון לציון |  | ראשון לציון |  כביש 4 |
רחוב ז'בוטינסקי
| 6.2 | צומת יובל |  | נחלת יהודה | שדרות היובל |
| 6.5 | צומת גרשון מן |  | שכונת אברמוביץ' | רחוב גרשון מן |
| 6.8 | צומת גיסין |  | שכונת אברמוביץ' | שדרות מנחם בגין, רחוב גיסין |
| 7 | צומת שמריהו |  | שכונת אברמוביץ' | רחוב שמריהו לוין |
| 7.3 | צומת כצלנסון |  | שכונת אברמוביץ' | רחוב ברל כצנלסון |
| 7.5 | צומת הקורא |  | שכונת כצנלסון | רחוב עין הקורא, רחוב קריית ספר |
| 7.7 | צומת רוטשילד |  | שכונת כצנלסון | רחוב רוטשילד |
| 8 | צומת רמז |  | שכונת רמז | רחוב עולי הגרדום |
| 8.5 | צומת הרצל |  | ראשון לציון | רחוב הרצל ( כביש 412) |
ראו גם

כבישים בישראל
לאובן

ערך זה עוסק בעיר באוסטריה. אם התכוונתם לעיירה בפולין שנקראה בשם זה, ראו .
| --- | --- |
סמל לאובןסמל לאובן

כנסיית סנקט קסאפר
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  שטיריה שטיריה
 מחוז:  לאובן
 ראש העיר:  מתיאס קונראד SPÖ
 שטח:  107.74 קמ"ר
 גובה:  541 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,645 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  47°22′54″N 15°05′50″E﻿ / ﻿47.3816666666667°N 15.0972222222222°E﻿ / 47.3816666666667; 15.0972222222222
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.leoben.at
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהלאובן(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.לאובן(למפת שטיריה רגילה) גראץ קפנברג יודנבורג א. עילית א. תחתית ב. ה. סלובניה קרינתיה זלצבורגלאובן(למפת שטיריה מוגדלת) גראץ קפנברג יודנבורג א. עילית א. תחתית ב. ה. סלובניה קרינתיה זלצבורגלאובן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לאובן (בגרמנית: Leoben) היא עיר במדינת שטיריה שבאוסטריה, על גדות נהר מורה. העיר, שהיא ה-15 בגודלה באוסטריה, משתרעת על פני שטח של 107.74 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 25,804 תושבים נכון לשנת 2001. לאובן היא מרכז התעשייה של שטיריה עילית ובה בתי ספר רבים ואוניברסיטת לאובן, המתמחה בכרייה. העיר מורכבת מתשע שכונות.
היסטוריה

| התפתחות- אוכלוסיית העיר> שנה | התפתחות- אוכלוסיית העיר> מספר תושבים |
| --- | --- |
1939: 33.471
1951: 35.653
1961: 36.259
1971: 35.598
1981: 31.989
1991: 28.897
2001: 25.804

שמה הראשון של העיר היה "ליובינה" והוא ניתן לה על ידי המלך-ילד לודוויג, אחרון שושלת הקרולינגים, בשנת 904. בשנת 1260 העיר נפגעה מרעידת אדמה (רעידת אדמה נוספת פגעה בעיר בשנת 1794 וגרמה להרס רב). אסון נוסף פגע בעיר בשנת 1262, כאשר תושבי העיר גורשו על ידי המלך אוטוקאר השני מבוהמיה. בסוף המאה ה-13 העיר קיבלה זכויות של עיר, ובשנת 1396 מונה בה שופט מיוחד ליהודים.
בשנת 1480 נשרפה באש כנסיית מאריה אם ואסן שבפרבר העיר "ואסן". בשנת 1613 התיישבה בעיר קבוצה ישועית ופעלה בעיר רה-קתוליזציה (חידוש הקתוליות), וב-1660 נפתחה בעיר כנסייה ישועית, סנקט קסאפר צו לאובן.
ב-1797 נחתמה בה שביתת הנשק שקדמה להסכם קמפו פורמיו, "שלום לאובן". ב-1805 העיר נכבשה על ידי הצרפתים.
ב-1850 התקיימו בעיר הבחירות החופשיות הראשונות לראשות העיר. ב-1854 פרצה בעיר מגפת כולרה. בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, כבש הצבא האדום את העיר, ולאחר מכן הוחלף בידי הבריטים.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין זיטשו, הרפובליקה העממית של סין
כביש 44

| --- | --- |

מחלף נשרים: מבט דרומה מכביש 431 לעבר כביש 44
מחלף נשרים: מבט דרומה מכביש 431 לעבר כביש 44
 מידע כללי
 כינוי:  "כביש הגבורה" (החצי הראשון) "דרך השבעה" (בין חולון לצריפין) "דרך החשמונאים" (מצומת הקרח עד לכניסה לרחוב החשמל בלוד)
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  39.1 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  חולון, ראשון לציון, אזור, בית דגן, רמלה, לוד
 נקודת התחלה:  מחלף חולון
 נקודת סיום:  מחלף שמשון
 קואורדינטות:  31°53′13″N 34°53′27″E﻿ / ﻿31.88694444°N 34.89083333°E﻿ / 31.88694444; 34.89083333
 he
 
מבנה תחנת האוטובוס במחלף חולון ובצמתים נוספים לאורך הכביש. תוכננה על ידי אדריכל מוטי בודק
כביש 44 הוא כביש אורך בישראל, המחבר בין מחלף שמשון הסמוך לאשתאול ובין מחלף חולון בצפונה של חולון. אורכו הכולל של הכביש 39 קילומטרים. הכביש חוצה את העיר רמלה וחולף בסמוך לבאר יעקב, ראשון לציון, כפר חב"ד ובית דגן. הכביש גם עובר בגבול בין אזור לחולון. מרמלה עד מחלף חולון יש קטעים רבים העוברים בשטח בנוי.
המשך הדרך ממחלף חולון מערבה נקרא דרך בן צבי המסתיימת ביפו. בהמשך מתפצל התוואי: הראשון מוביל ליפו העתיקה דרך רחוב עולי ציון, והשני דרך רחוב יהודה הימית מתחת לגשר ישירות לנמל יפו. קטע הכביש לנמל דרך יהודה הימית היה הכביש הראשי שהוביל לנמל יפו עד לסגירת הנמל בשנת 1965.
כביש 44 הוא כביש אלכסוני שהמרחק שהוא עובר בכיוון צפון-דרום גדול בכ-20% מהמרחק בכיוון מזרח-מערב, ועל כן הוא מסווג ככביש אורך ומספרו זוגי. סיווג זה עלול לבלבל מכיוון שבגלל המרחק שהוא עובר בכיוון מזרח-מערב הוא נפגש עם כבישי אורך רבים (שגם מספרם זוגי) בהם כביש 4 וכביש 412, כביש 40 וכביש 38.
היסטוריה > קטע צפוני מערבי

הקטע הצפון מערבי של הכביש, ממחלף חולון עד מחלף השבעה, היה חלק מהדרך הראשית מיפו לירושלים עוד בימי המנדט הבריטי, ונקרא אז, וגם בראשית ימי מדינת ישראל, "כביש ירושלים". בשנת 1961 הוסב שם הקטע ל"דרך השבעה" על שם שבעת הנוטרים שנפלו בסמוך לעיירה הערבית יאזור שהכביש עבר דרכה.
עם פרוץ מלחמת העצמאות רבו ההתקפות על כלי רכב יהודיים בכביש. שלטונות המנדט הבטיחו לאבטח את הכביש וראשי היישוב דרשו ממנה לעמוד בהתחייבות או לאפשר לארגון ההגנה לאבטח את הכביש.
בראשית ימי מדינת ישראל עבר הכביש דרך העיירה אזור. בתחילת 1963 הוחל בהרחבת הכביש לשני נתיבים בכל כיוון, וסלילת כביש עוקף לאזור, מדרום.
הכביש העוקף הושלם לקראת סוף 1964 ובאוקטובר 1965 חנך שר העבודה יגאל אלון רשת תאורה חדשה שהותקנה לכביש.
היסטוריה > קטע דרומי מזרחי

חלקו המזרחי של הכביש, מצומת שמשון לצומת נחשון, נסלל כחלק מכביש הגבורה בספטמבר-אוקטובר 1948 במטרה שישמש כדרך הראשית לירושלים במקום כביש 424 שנחסם על ידי הלגיון הערבי בלטרון.
החלק המרכזי מצומת נחשון לרמלה נסלל מאוקטובר 1949 ונפתח לתנועה בספטמבר 1950. אורך הקטע היה 12.5 קילומטר ורוחבו 6.5 מטר, מתוכם 5 קילומטר מכוסים באספלט. התנועה לירושלים עברה על כביש 44 עד למלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה חודשה התנועה בכביש 424 ועיקר התנועה לירושלים עברה בכביש זה, עד פתיחת כביש 1.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 44 מדרום לצפון
| 0 | מחלף שמשון |  | אשתאול |   כביש 38 |
| 3.8 | צומת ללא שם |  | תעוז | כניסה לתעוז |
| 3.9 | צומת ללא שם |  | תרום | כניסה לתרום |
| 6 | צומת ללא שם |  | כפר אוריה | כניסה לכפר אוריה |
| 7.1 | צומת ללא שם |  | הראל | כניסה להראל |
| 8.3 | צומת ללא שם |  | צלפון | כניסה לצלפון ולגיזו |
| 10 | צומת נחשון |  | טל שחר |   כביש 3 |
| 13 | צומת ללא שם |  | כרמי יוסף | כניסה לכרמי יוסף |
| 13.4 | צומת פתחיה |  | פדיה |   כביש 4243, כניסה לפדיה ולפתחיה |
| 14.8 | צומת ללא שם |  | בית עוזיאל | כניסה לבית עוזיאל |
| 17.8 | צומת עם כביש 424 |  | מצליח |   כביש 424 |
| 18.8 | מחלף נשרים |  | יד רמב"ם |   כביש 6   כביש 431 |
| 21.2 | צומת גזר (מחלף בתכנון) |  | גזר, רמלה | מפעל נשר רמלה, כביש גישה לרמלה |
| 21.7 | מחלף רמלוד |  | רמלה |   כביש 40 |
| 23.1 | צומת תעבורה-מעשיהו (מחלף בתכנון) |  | רמלה | דרך תל חי, רחוב האצ"ל |
| 24.5 | צומת רמלה צפון (מחלף בהקמה) |  | רמלה |   כביש 200, שדרות הרצל |
| 25.7 | צומת ניר צבי (מחלף בתכנון) |  | ניר צבי |   כביש 4313, כביש גישה לניר צבי |
| 28.1 | צמתי צריפין (מחלף בתכנון) |  | צריפין, ראשון לציון | כניסות לצריפין, מרכז רפואי אסף הרופא ומחנה צריפין |
| 30 | כניסה מזרחית לראשון לציון |  | ראשון לציון | דרך חיים הרצוג |
| 31 | צומת כפר חב"ד (מחלף בתכנון) |  | כפר חב"ד |   כביש 4402 |
| 33.5 | צומת בית דגן (מחלף בתכנון) |  | בית דגן |   כביש 412 |
| 34 | כניסה למשמר השבעה |  | משמר השבעה | כניסה למשמר השבעה |
| 34.5 | מחלף השבעה |  | משמר השבעה |   כביש 4 |
| 35.5 | כניסה לאזור |  | אזור | רחוב קפלן |
| 35.9 | כניסות לחולון ואזור |  | חולון/אזור | רחוב המלאכה/רחוב אחד במאי |
| 36.3 | צומת אזור |  | אזור | רחוב הרצל |
| 37 | אזור התעשייה באזור וחולון |  | חולון/אזור | רחוב המכתש |
| 39.1 | מחלף חולון |  | חולון |   כביש 20/דרך בן צבי/שד' לוי אשכול |
ראו גם

כבישי ישראל
כביש הגבורה
הערות שוליים

↑  א. ומ. תלמי, ישראל דרכים ויישובים, 1960, עמ' 53-55
↑  א. פלג, אזור מעלה זכר השבעה שנפלו בהגנת הדרך לבירה, מעריב, 30 בינואר 1961
↑  הבטחון מסתאב והולך - היכן אמצעי הממשלה, דבר, 29 בדצמבר 1947
↑  יורחב כביש ירושלים - ת"א בין אזור והצטלבות חולון, מעריב, 5 בפברואר 1963
↑  דן מירקין, המלחמה על כביש הנקניק, חרות, 16 באוקטובר 1964
↑  רשת תאורה חדשה נחנכה בכביש תל אביב אזור, דבר, 8 באוקטובר 1965
↑  מערכת כבישים חדשה תקצר את המרחקים, על המשמר, 20 באוקטובר 1949
↑  כביש רמלה - הגבורה ייפתח לתנועה ביום ו', דבר, 30 באוגוסט 1950
לאח'דר בראהימי

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1934 (בן 90) El Azizia, צרפת 
 שם לידה:  الأخضر الإبراهيمي 
 מדינה:  אלג'יריה, צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת אלג'יר 
 מפלגה:  החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה 
 
 פרסים והוקרה
 מדליית ההוכרה ע״ש דאג המרשלד (2004)  פרס השלום של הסה (2003)  פרס בטלר לשלום (2014)  עיטור ארבע החירויות - חירות הדיבור  פרס אזרח העולם של סרז'יו ויירה דה מלו 
 
לאח'דר בראהימי (בערבית: الأخضر الإبراهيمي; 1 בינואר 1934) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אלג'ירי, שכיהן כשר החוץ של אלג'יריה בשנים 1991–1993 וכשליח ויועץ בעל ותק באומות המאוחדות, היה שליח מיוחד של האו"ם באפגניסטן ומאוחר יותר שליח האו"ם והליגה הערבית בסוריה ובלבנון. בראהימי הוא גם חבר בקבוצת "דה-אלדרס", קבוצה של מנהיגי עולם הפועלת למען שלום עולמי . פרש מתפקידו כשליח האו"ם במאי 2014.
בראהימי נולד באל-עזיזה, אלג'יריה. הוא חבר ב"ועדה להעצמה משפטית של העניים", היוזמה הגלובלית הראשונה שהתמקדה במיוחד בקשר בין הדרה, עוני וחוק. כמו כן, הוא חבר ב"קרן למנהיגות עולמית", ארגון הפועל לקידום ממשל תקין ברחבי העולם. בנוסף, הוא מכהן כיום כעמית בכיר במרכז לחקר ממשל גלובלי בבית הספר לכלכלה של לונדון וחבר ועד מנהל במכון הבינלאומי לחקר השלום של סטוקהולם Governing Board | SIPRI, www.sipri.org.
חתנו הוא עלי בן חוסיין, נסיך ירדן.
ככותבת

ככותבת הגסה או ככותבת הוא אחד משיעורי תורה המגדיר את הכמות המינימלית שאסורה באכילה ביום כיפור, והאוכלה במזיד ביום הכיפורים תוך כדי אכילת פרס ענוש כרת, כמאמר הכתוב בספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק כ"ט: "כִּי כָל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר לֹא תְעֻנֶּה בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה וְנִכְרְתָה מֵעַמֶּיהָ". ואמרו חז"ל ששיעור זה הוא בככותבת הגסה האוכל פחות משיעור זה אינו מתחייב כרת אך עובר על איסור תורה, מדין חצי שיעור האסור מהתורה.
תמרים על העץ
פירוש ככותבת הוא תמר, ולא נתבאר איזה מין ממיני התמר. בביאור המילה 'גסה' נאמרו פירושים והשערות שונות, ולפי פשוטו הכוונה לתמר ממין גדול.