stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תא עצב
התפתחות תאי עצב

התפתחות של תאי העצב מושפעת משני גורמים עיקריים: התורשה והסביבה.
בניגוד לתאים אחרים בגוף, תאי עצב בוגרים אינם מתחלקים. בעבר מקובל היה לחשוב כי כל תאי העצב בגוף נוצרים במהלך ההתפתחות העוברית, וכי לא מתווספים תאים חדשים במהלך החיים. אולם, בהמשך התגלה כי במוח האדם, העכבר והחולדה הבוגרים ישנם אזורים ספציפיים בהם נוצרים תאי עצב חדשים מתאי גזע, בתהליך שנקרא נוירוגנזה.
תאי עצב בבעלי חיים שונים

התפקיד של תא העצב בהעברת מידע מושתת על אותם תהליכים אלקטרו-כימיים בכל מערכות החיים. ההבדל בין בעלי החיים הוא במספר תאי העצב, במספר הקשרים האפשריים ביניהם ובארגון התפקודי שלהם.
בהתאם לכך, במערכות העצבים בממלכת החי קיימת הטרוגניות גדולה בגודלם, בצורתם ובתפקידם של תאי העצב.
אצל יצורים רב-תאיים חסרי חוליות כמו המדוזה, תאי העצב מפוזרים כך שכל חלק בגופם יכול לקלוט גירויים ולהגיב עליהם באופן עצמאי.
לעומת זאת, אצל תולעים שטוחות תאי העצב אינם מפוזרים לאורך כל הגוף, אלא מרוכזים בצבירים המכונים גנגליונים.
ככל שעולה המורכבות של בעל החיים, כך מתגלה דחיקה של תאי העצב שלו לאזור הראש.
בבעלי החוליות, תאי עצב הם רכיבי המפתח של המוח, חוט השדרה ומערכת העצבים ההיקפית.
היסטוריה של חקר תא העצב

בסוף המאה התשע-עשרה לא נודעו עדיין מהן יחידות העיבוד הבסיסיות במוח, ושתי תאוריות התחרו על הסברת המבנה של יחידות העיבוד. סנטיאגו רמון אי קחאל טען כי יחידות העיבוד הן תאים בעלי גרעין בודד המתקשרות דרך צמתים מיוחדים, או מרווחים בין תאים. הצעה זו נודעה כדוקטרינת התאים, המהווה אחד מעקרונות היסוד של מדעי המוח המודרניים. לצורך צביעת תאים לבחינת השערתו, השתמש קחאל בשיטת צביעה המבוססת על כסף חנקתי אשר פותחה בידי יריבו קמילו גולג'י. להבדיל מקחאל, גולג'י גרס כי יחידות העיבוד הן סינקיטיון, מספר גרעיני תא המצויים בתוך אותה הממברנה. בשנת 1906 קיבלו שני החוקרים פרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה בעבור תרומתם לחקר מבנה מערכת העצבים. השם "נוירון" הוצע על ידי הרופא הגרמני היינריך וילהלם ולדייר.
היסטוריה של חקר תא העצב > המודל של פיטס ומק'קאלוק

המודל של וולטר פיטס (Walter Pitts) וורן סטרג'י מק'קאלוק (Sturgis McCulloch) היה המודל המתמטי הראשון לפעילות תא עצב, ופורסם ב-1943, זהו מודל פשטני מאד, לפיו תא העצב מקבל מידע מתאים אחרים בצורת מטען חשמלי חיובי או שלילי וסוכם בצורה משוקללת את המטענים שהתקבלו. אם סך המטען עולה על סף מתח המנוחה של תא המטרה הוא ישלח מטען חשמלי משלו. בעת שליחה הלאה של המטען החשמלי, מתבצע שינוי שיכול להתבטא בהרכב הכימי, במספר הקולטנים, בסוג הקולטנים וברגישותם, בקשרים של תא העצב עם תאי עצב שכנים ועוד.
ראו גם

רשת עצבית
מתח מנוחה
הערות שוליים

↑  גריג ר. ג. וזימברדו פ.ג. (2010). מבוא לפסיכולוגיה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3 4 5  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
1 2 3 4 5  רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד.
↑  Wiesenfeld, K., & Moss, F. (1995). Stochastic resonance and the benefits of noise: from ice ages to crayfish and SQUIDs. Nature, 373(6509), 33-36.
1 2  Mark F. Bear, Barry W. Connors, Michael A. Paradiso, 2, Neuroscience: exploring the brain, 4. ed, Philadelphia: Wolters Kluwer, 2016, ISBN 978-0-7817-7817-6
↑  Mark F. Bear, Barry W. Connors, Michael A. Paradiso, Neuroscience: exploring the brain, 4. ed, Philadelphia: Wolters Kluwer, 2016, עמ' 46-49, ISBN 978-1-4511-0954-2
↑  Akshay L. Chandra, McCulloch-Pitts Neuron — Mankind’s First Mathematical Model Of A Biological Neuron, Medium, ‏2022-09-27 (באנגלית)
| תפקוד מערכת העצבים והמוח |
| --- | --- | --- |
| תקשורת במערכת העצבים | תא עצב • דחף עצבי • סינפסה • מוליך עצבי • העברה סינפטית • רשת עצבית • הפלסטיות של מערכת העצבים • אפנון עצבי |  |
| מערכות תפקודיות | מערכות חישה • המערכת המוטורית • המערכת הלימבית • מערכת החיזוק • המערכת הנוירואנדוקרינית |  |
| תפקודים קוגניטיביים | תפיסה • זיכרון • קשב • תפקודים ניהוליים |  |
| בדיקות למדידת תפקודים עצביים | EEG - אלקטרואנצפלוגרם • NCT - בדיקת מוליכות עצבית • fMRI - דימות תהודה מגנטית תפקודי • MEG - מגנטואנצפלוגרפיה • PET - טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565530905171  BnF: cb119402723 (data)  GND: 4041649-5  LCCN: sh85091153  NDL: 00568659  NKC: ph134939  TA98: A14.0.00.002  TH: H2.00.06.1.00002 
המבנה של תאי העצב מותאם להעברה ועיבוד של מידע עצבי. מידע זה מועבר מתא העצב המשדר אל תא המטרה דרך סינפסה משותפת.
מקטע דנדריט עם זיזים מרובים.
חלוקה תפקודית של תאי עצב: תא עצב חושי ותא עצב מוטורי.
תא פירמידלי בקליפת המוח, מוגדר לפני העץ הדנדריטי שלו הנצבע בצביעת גולג'י.
מערכת העצבים שולטת על תנועת הגוף באמצעות תקשורת בין תאי עצב למערכת השרירים. שליחת האותות הגורמים לעכבה או שפעול של השרירים מתבצעת בתהליך של העברה סינפטית. מקראה: 
1 - אקסון. 
2 - צומת עצב-שריר. 
3 - סיב שריר. 
4 - סיבוני שריר (Myofibrils).
יחיאל בוהדנה

| --- | --- |
יחיאל בוהדנה
יחיאל בוהדנה
 לידה:  28 בספטמבר 1971 (בן 53)
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 לוחם  סגן מפקד תחנת אשקלון  מפקד תחנת נתיבות  מפקד תחנת שדרות  קצין אגף מבצעים מרחב מוריה  מפקד הכשרות קצונה במכללה הלאומית לשוטרים  מ"מ מפקד מרחב דן  סגן מפקד מרחב ירקון  קצין אגף מבצעים מחוז תל אביב  מפקד מרחב ירקון  מפקד מחוז חוף
יחיאל בוהדנה (נולד ב-28 בספטמבר 1971) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב המכהן כמפקד מחוז חוף.
ביוגרפיה

נולד באשקלון, בנם של אברהם ועליזה בוהדנה.
בשנת 1989 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת גבעתי.
לאחר גיוסו למשטרה שירת כסגן מפקד תחנת אשקלון. ב-2009 מונה למפקד תחנת נתיבות. ב-2010 מונה למפקד תחנת שדרות.
ב-2016 קודם לדרגת ניצב משנה ומונה לתפקיד מפקד הכשרות קצונה במכללה הלאומית לשוטרים. ב-2021 מונה לממלא מקום מפקד מרחב דן עד ליוני 2021. ב-2022 מונה לסגן מפקד מרחב ירקון. ב-2023 מונה לקצין אגף מבצעים מחוז תל אביב. במאי 2024 מונה למפקד מרחב ירקון.
בספטמבר 2024 מונה למפקד מחוז חוף והועלה לדרגת ניצב.
בוגר תואר ראשון במזרחנות ותואר שני במדעי החברה.
הוא נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  משה פריאל, סבב מינויים נרחב במחוז הדרומי, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2009
↑  השר ארדן אישר את סבב הנצ"מים במשטרה, באתר פוסטה
↑  אבי גדלוביץ', בעיצומו של המשבר: המפקדים של בני ברק עוזבים; מי המחליפים?, באתר בחדרי חרדים, 27 בינואר 2021
↑  מפקד חדש למרחב דן של משטרת ישראל, באתר אונו News, ‏1 ביוני 2021
↑  צפו: טקס החלפת מפקד מרחב ירקון במשטרה, באתר פוסטה, ‏20 במאי 2024
↑  סבב מינויים לקצינים בכירים במשטרת ישראל, באתר משטרת ישראל, ‏12 בספטמבר 2024
↑  רשימת מקבלי הדרגות והמינויים במשטרת ישראל, באתר פורטל הכרמל
ולדימיר לובוב

| --- | --- |

ולדימיר לובוב
 לידה:  22 ביולי 1935 (בן 89) בוראבו, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  צבא הפדרציה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1958–1994 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המשמר ה-63 מפקד הקורפוס ה-26 מפקד הארמייה המשולבת ה-28 סגן ראש המטה הכללי ראש המטה הכללי המאוחד של ברית ורשה מפקד האקדמיה הצבאית פרונזה ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה 
 עיטורים
   
 
ולדימיר ניקולאייביץ' לובוב (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Ло́бов;‏ נולד ב-22 ביולי 1935) הוא גנרל רוסי בדימוס, אשר כיהן כראש המטה הכללי האחרון של הצבא האדום.
ביוגרפיה

לובוב נולד ב-22 ביולי 1935 בכפר בוראבו שבבשקורטוסטן. מגיל 10, תוך כדי לימודיו, הוא החל לעבוד בחברת הטרקטורים MTS. ב-1945 הוא גויס לצבא האדום. ב-1956 החל ללמוד בבית ספר לתותחנים בריאזאן. ב-1959 הוא סיים את לימודיו ונותר בבית הספר כמפקד כיתת צוערים. ב-1967 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה ומונה למפקד גדוד שהוצב בגרמניה המזרחית. באוגוסט 1968 הוא השתתף בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. הגדוד שבפיקודו כבש את נמל התעופה רוזינה ליד פראג. במאי 1969 מונה לראש מטה הרגימנט הממונע ה-74. ב-1970 מונה למפקד הרגימנט.
באוקטובר 1973 הוא מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-63. באפריל 1974 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור ובדצמבר 1975 מונה למפקד הקורפוס ה-26. ב-1979 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי ומונה למפקד הארמייה המשולבת ה-28. ב-1980 הוא הועלה לדרגת גנרל-לייטננט, ובאוקטובר 1981 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי לנינגרד. ביוני 1984 מונה למפקד המחוז הצבאי מרכז אסיה. הוא היה סגן יו"ר הוועדה לטיפול באסון צ'רנוביל. בינואר 1987 מונה לסגן ראש המטה הכללי. בתפקידו זה, הוא קידם יוזמה לצמצום שירות החובה בצבא האדום משנתיים ל-18 חודשים. יוזמה זו נתקלה בהתנגדות מצד הצמרת הפוליטית והצבאית בברית המועצות, וכתוצאה מכך, בנובמבר 1988 הוא הודח מהתפקיד. ב-24 בינואר 1989 הוא חזר לתפקיד, ומונה במקביל לראש המטה הכללי המאוחד של ברית ורשה. הוא האחרון שהחזיק בתפקיד, כיוון שבמרץ 1991 פורקה ברית ורשה. ביוני של אותה שנה הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה.
ב-25 באוגוסט 1991, בעקבות הפיכת ינאייב, הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-7 בדצמבר פיטר אותו מיכאיל גורבצ'וב מהתפקיד. לאחר פירוק ברית המועצות הוא המשיך לשרת בצבא הפדרציה הרוסית. הוא הכין תוכניות לבנייה מחדש של הצבא הרוסי, שנדחו בידי המטה הכללי. בעקבות כך, במרץ 1994, הוא עזב את הצבא. ב-2008 הוא מונה למפקח הכללי של הצבא הרוסי - תפקיד מיוחד במשרד ההגנה הרוסי אשר שמור לגנרלים בדימוס.
טד סטיבנס

תיאודור פולטון "טד" סטיבנס האב (באנגלית: .Theodore Fulton "Ted" Stevens Sr‏; 18 בנובמבר 1923 – 9 באוגוסט 2010) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה, שכהונתו נמשכה מ-24 בדצמבר 1968 עד 3 בינואר 2009, כארבעה עשורים. הוא היה הסנאטור הרפובליקני בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה בעת עזיבת משרתו; שיא זה נשבר בינואר 2017 על ידי אורין האץ' מיוטה. הוא היה הנשיא הזמני של הסנאט בשנים 2003–2007.
סטיבנס שירת במשך שישה עשורים במגזר הציבורי האמריקאי, החל משירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, היה לתובע הכללי של פיירבנקס רבתי. ב-1956 שב לוושינגטון הבירה שם עבד במחלקת הפנים של ארצות הברית תחת ממשל הנשיא דוויט אייזנהאואר, שם מילא תפקיד חשוב בהבאת מעמד מדינה לאלסקה. הוא נבחר לבית הנבחרים של אלסקה בשנת 1964 והפך למנהיג הרוב שם בתקופת כהונתו השנייה. בשנת 1968 התמודד ללא הצלחה למועמדות המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מאלסקה. הוא מונה למושב הסנאט השני של אלסקה כאשר הפך ריק מאוחר יותר באותה שנה. כסנאטור, מילא סטיבנס תפקידים מרכזיים בחקיקה, שעיצבו את ההתפתחות הכלכלית והחברתית של אלסקה. הוא היה ידוע גם על נתינת חסותו לחוק אשר הביא להקמת הוועד האולימפי של ארצות הברית.
בשנת 2008 הסתבך במשפט שחיתות פדרלי כשהתמודד לבחירה מחדש לסנאט. הוא נמצא אשם, וכעבור שמונה ימים הובס קשות בבחירות. סטיבנס הוא הסנאטור הוותיק ביותר בארצות הברית שהפסיד בבחירת לקדנציה נוספת. עם זאת, בטרם נקבע גזר דינו, נדחה כתב האישום, ולמעשה בוטלה הרשעתו, לאחר שחקירה של מחלקת המשפטים של ארצות הברית מצאה ראיות להתנהגות בלתי הולמת מצד התביעה. רבים טענו שהתביעה לא הייתה הוגנת והונעה ממניעים פוליטיים.
סטיבנס מת כאשר מטוס דה הבילנד DHC-3 אוטר התרסק בדרך לבקתת דיג פרטית באלסקה.
קריירה ארצית באלסקה

ב-1952, בעודו עובד עבור נות'קאט איליי, התנדב סטיבנס במטה הבחירות של דווייט אייזנהאואר, שם כתב מסמכי עמדה עבור מטה הבחירות בתחום המשפט הימי. כשזכה אייזנהאואר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952, הכיר סטיבנס מכרים שאמרו לו "אנו רוצים אותך במחלקת הפנים". סטיבנס עזב את עבודתו עם נורת'קאט איליי, אך משרה עבור סטיבנס בממשל אייזנהאואר לא התממשה בעקבות הקפאה זמנית של גיוס עובדים על ידי אייזנהאואר במאמץ לצמצם את ההוצאות.
סטיבנס נשאר קירח מכאן ומכאן - חסר עבודה בממשל אייזנהאואר וחסר עבודה בתחום המשפטי. עם זאת, הוצע לסטיבנס עבודה במשרד עורכי הדין בפיירבנקס שבאלסקה. סטיבנס ואשתו השתכנו לראשונה בפיירבנקס בפברואר 1953. בפיירבנקס טיפח סטיבנס את הממסד הרפובליקני של העיר. הוא התיידד עם מו"ל העיתון "Fairbanks Daily News-Miner" השמרני ב-1950. רעייתו של אותו מוציא לאור נזכרה מאוחר יותר שבעלה וסטיבנס היו "כמו אב ובנו".
הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו של סטיבנס לתובע פדרלי עבור האזור הרביעי של טריטוריית אלסקה ב-30 במרץ 1954. סטיבנס רכש עד מהרה מוניטין של תובע פעיל, שהעמיד לדין עבריינים בתביעות נמרצות בגין הפרות של דיני משקאות חריפים, סמים וזנות. במרץ 1956, ידידו של סטיבנס, אלמר בנט, יועץ מחוזי במחלקת הפנים, הועלה על ידי מזכיר הפנים דאז דאגלס מקיי למשרד המזכיר. בנט שכנע בהצלחה את מקיי למנות את סטיבנס ליורשו במשרתו הקודמת, וסטיבנס חזר לוושינגטון על מנת לקבגל על עצמו את התפקיד. כשהגיע לוושינגטון ביוני 1956, התפטר מקיי כדי להתמודד לסנאט האמריקני מטעם מדינת אורגון, ופרד אנדרו סיטון מונה במקומו. סיטון, מו"ל עיתון מנברסקה, היה ידיד קרוב של מו"ל העיתון "Fairbanks Daily News-Miner", ותמך במתן נתינת מעמד מדינה לאלסקה, בניגוד למקיי, שהיה פושר בתמיכתו. סטיבנס פעל במחלקת הפנים למען השגת מעמד מדינה לאלסקה, ונודע במחלקה כ"מר אלסקה".
בסנאט של ארצות הברית ומותו

סטיבנס התמודד לראשונה לסנאט של ארצות הברית ב-1962 וזכה במועמדות הרפובליקנית, אך הפסיד בבחירות הכלליות לסנאטור הדמוקרטי ארנסט גרינינג. ב-1968, סטיבנס התמודד שנית לסנאט, אך הפסיד בבחירות המקדימות לראש עיריית אנקורג' אל ראסמוסון שהפסיד בבחירות הכלליות למייק גראוול. בדצמבר 1968, לאחר מותו של הסנאטור השני של אלסקה, הדמוקרט בוב בארטלט, מינה המושל וואלי היקל את סטיבנס לסנאט. גראוול לתפקידו עשרה ימים אחרי מינויו של סטיבנס, ובכך היה סטיבנס לסנאטור הבכיר מטעם אלסקה לכל כהונתו בת ארבעים השנים.
סטיבנס כיהן כמצליף הסיעה הרפובליקנית בסנאט מ-1977 ועד 1985. סטיבנס שימש כמנהיג המיעוט בפועל במהלך התמודדותו של הווארד בייקר לנשיאות בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית ב-1980. ב-1994, לאחר שהרפובליקנים השתלטו על הסנאט, מונה סטיבנס ליו"ר ועדת הכללים של הסנאט. סטיבנס הפך לנשיא הזמני של הסנאט, כאשר הרפובליקנים חזרו להוות הרוב בסנאט עם בחירות האמצע ב-2002, בהן פרש הסנטור הרפובליקני הבכיר ביותר, סטרום ת'ורמונד. אחרי שהווארד בייקר פרש ב-1984, התמודד סטיבנס למנהיג המפלגה הרפובליקנית בסאט, אך הפסיד לסנאטור בוב דול מקנזס.
סטיבנס עמד בראש ועדת ההקצבות של הסנאט בשנים 1997–2005 (למעט 18 החודשים בהן היו הדמוקרטים הרוב בסנאט), הממלאת תפקיד מרכזי בקביעת האופן שבו מושקע התקציב הפדרלי. בשל כהונתו הארוכה של סטיבנס וכהונתו הארוכה של חבר בית הנבחרים היחיד מטעם המדינה, דון יאנג, נחשבה אלסקה כבעלת השפעה בפוליטיקה הלאומית ביחס לאוכלוסייה הקטנה שלה.
בשלהי יולי 2008 הואשם סטיבנס בשבעה סעיפים של מתן הצהרות כוזבות. ההצהרות נוגעות לדיווח כוזב בכל הנוגע לקבלת שירותים והטבות בשווי מאות אלפי דולרים מתאגיד פרטי העוסק בתחום הנפט. באותם הימים ניצב סטיבנס במוקד חקירה פדרלית בחשד שקידם חקיקת דיג שהטיבה עם בנו, הפועל כשדלן באלסקה. באוקטובר אותה שנה הורשע בעבירות שחיתות, בהן ניסיון להסתיר למעלה מ-250 אלף דולר שקיבל מקבלן נפט מושחת ששיפץ את ביתו שבאלסקה ולא דחה טובות הנאה נוספות. במקביל למשפטו, התמודד סטיבנס מחדש על מקומו בסנאט מול ראש עיריית אנקורג', מארק בגיץ'. סטיבנס, שהתמודד כמורשע בעבירות שחיתות, הפסיד באופן צורם לבגיץ', שהפך לדמוקרטי הראשון המייצג את אלסקה בסנאט זה 30 שנה. לאחר הפסדו, כשנאם נאם פרידה בסנאט, חברי הסנאט נפרדו ממנו בתשואות ודיברו בשבחו, מה שהיה תמוה לנוכח העובדה שהורשע בעבירות.
ב-9 באוגוסט 2010 נהרג סטיבנס בהתרסקות מטוס סמוך לעיירה דילינגהם, כ-500 קילומטרים מדרום לעיר אנקורג'. שון או'קיף, מנהל נאס"א לשעבר, נכח על המטוס בשעת התרסקותו וניצל. סטיבנס היה בן 86 במותו, ומותו הכה גלים בארצות הברית כולה. מוזיאון התעופה של האוקיינוס השקט בפרל הארבור כיבד את סטיבנס עם שלט ותצוגה של תצלומים משירותו בזמן מלחמת הודו–סין. הסנאטור מארק בגיץ' הצהיר כי "במשך ארבעה עשורים של שירות ציבורי בסנאט האמריקאי, הסנאטור סטיבנס היה פרקליט נלהב של אלסקה שעזר לשנות את המדינה שלנו בשנים המאתגרות אחרי ייסודה". הנשיא לשעבר ג'ורג' ווקר בוש, פרסם הצהרה: "טד סטיבנס אהב את הסנאט, אהב את אלסקה, ואהב את משפחתו - הוא יחסר מאוד". הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. באפריל 2011, הכריז מושל אלסקה דאז, שון פרנל, הכריז כי יום השבת האחרון בכל חודש יולי ייקרא על שמו של סטיבנס ויוקדש לציון פועלו.
הערות שוליים

↑  Stevens says, 'I am innocent' after corruption conviction, באתר CNN‏, 27 באוקטובר 2008
↑  Sen. Ted Stevens' conviction set aside, באתר CNN‏, 7 באפריל 2009
↑  Theodore Fulton "Ted" Stevens genealogy
↑  Formative years: Stevens's life wasn't easy growing up in the depression with a divided family
↑  ‏AP, ארצות הברית: סנאטור רפובליקני ותיק הואשם בשחיתות, באתר ynet, 29 ביולי 2008
↑  סוכנויות הידיעות, הרשעת סטיבנס עשויה לסייע לרוב דמוקרטי, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2008
↑  יצחק בן חורין, סנאטור רפובליקני מאלסקה הורשע בשחיתות, באתר ynet, 28 באוקטובר 2008
↑  יצחק בן חורין, חיזוק לדמוקרטים: הסנאטור המושחת הובס, באתר ynet, 19 בנובמבר 2008
↑  נטשה מוזגוביה‏, הסנאט האמריקאי נפרד בדמעות מהסנאטור טד סטיבנס שהורשע בשחיתות, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2008
↑  יצחק בן חורין, מנהל נאס"א באסון הקולומביה ניצל בהתרסקות, באתר ynet, 10 באוגוסט 2010
↑  יצחק בן חורין, טד סטיבנס: הרפובליקני הוותיק ביותר בסנאט, באתר ynet, 11 באוגוסט 2010
↑  פטיק יאק, Begich: Stevens One of Alaska's "Greatest Statesmen", באתר APRN‏, 10 באוגוסט 2010
↑  פטריק יאק, President Bush: Stevens Loved Alaska, באתר APRN‏, 10 באוגוסט 2010
↑  אלסקה: יום לזכרו של הסנטור טד סטיבנס, באתר ערוץ 7, 24 באפריל 2011
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה אלסקה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | בוב ברטלט • טד סטיבנס • מארק בגיץ' • דן סאליבן |  |
| קבוצה 3 | ארנסט גרינינג • מייק גראוול • פרנק מרקאוסקי • ליסה מרקאוסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271177805171  GND: 143870076  ISNI: 0000 0000 2228 5482  LCCN: n82107663  NARA: 10568076  SNAC: w6st7nth  US Congress: S000888  VIAF: 11195348   WorldCat (עם VIAF): 11195348
בית הכנסת הישן (אוקלנד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, מבנה היסטורי 
 כתובת:  19A Princes Street, Auckland 
 מיקום:  אוקלנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1885
 תאריך פתיחה רשמי:  1885 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 
 קואורדינטות:  36°50′55″S 174°46′10″E﻿ / ﻿36.848625°S 174.769464°E﻿ / -36.848625; 174.769464
 he
 
בית הכנסת הישן (באנגלית: Old Synagogue) הוא בניין מהמאה ה-19 במרכז אוקלנד, ניו זילנד, אשר בעבר שימש כבית כנסת. כיום הבניין הוא חלק מהקמפוס של אוניברסיטת אוקלנד.
קהילה יהודית התקיימה באוקלנד מרגע ייסודה ב-1840. בניין בית הכנסת, המשלב אלמנטים מהסגנון המורי והקלאסי, תוכנן ונבנה על ידי האדריכל אדוארד בארטלי (אנ') בין השנים 1884–1885. בית הכנסת נחנך ב-9 בנובמבר 1885, ושכן במבנה עד שנת 1967, בה הועבר בית הכנסת לבניין אחר הצופה למאיירס פארק בעיר, והבניין המקורי הוזנח ועמד ריק מספר עשורים. בשנת 1989 שופץ והפך לסניף של הבנק הלאומי של ניו זילנד (אנ'). 

אוניברסיטת אוקלנד חכרה את הבניין בשנת 2003 ומאז הוא מהווה חלק מהקמפוס ומאכלס את המשרדים לקשרי חוץ. 

הבניין הוכרז לשימור על ידי הקרן לאתרים היסטוריים של ניו זילנד.
פרנק מרקאוסקי

פרנק יוז מרקאוסקי (באנגלית: Frank Hughes Murkowski; נולד ב-28 במרץ 1933) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה בשנים 1981–2002 ולאחר מכן כמושל אלסקה השמיני מתום כהונתו בסנאט ועד לשלהי 2006. כאשר ניסה להיבחר מחדש באותה השנה, סיים את הבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית במקום השלישי אחרי שרה פיילין וג'ון בינקלי. הוא נודע בשל החלטתו למנות את בתו, ליסה מרקאוסקי, למושב הסנאט ממנו פרש עם היבחרו למושל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מרקאוסקי נולד בסיאטל, הגדולה שבערי מדינת וושינגטון, בנם של הלן (לבית יוז) ופרנק מ. מרקאוסקי. סבו מצד אביו היה ממוצא פולני. מרקאוסקי למד בבית הספר התיכון של קטצ'יקן שבאלסקה, שם סיים את לימודיו ב-1951. הוא למד באוניברסיטת סנטה קלרה בשנים 1951–1953, וב-1955 קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת סיאטל. לאחר מכן שירת במשמר החופים של ארצות הברית עד 1957 — אותה השנה בה בתו ליסה נולדה. לאחר שעבד בבנק הלאומי הפסיפי ובבית הספר לבנקאות בחוף הפסיפי, מרקאוסקי היה לנציב הצעיר ביותר ברשות המבצעת של אלסקה עת מונה לנציב הפיקוח הכלכלי של המדינה בגיל 33.
ב-1970 התמודד למושב היחידי של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד לניק בגיץ', מועמד המפלגה הדמוקרטית. ב-1971 התמנה לנשיא הבנק הלאומי של אלסקה. כמו כן, מרקאוסקי עמד בראשות איגוד הבנקאים של אלסקה וב-1977 היה יושב ראש לשכת המסחר של מדינת אלסקה.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקאי

ב-1980 נבחר מרקאוסקי לראשונה לסנאט של ארצות הברית כאשר הצליח לגבור על המועמד הדמוקרטי קלארק גרונינג, בסיוע הפופולריות של מושל קליפורניה רונלד רייגן, שנבחר באותה שנה לנשיאות ארצות הברית. הוא נבחר עם 54% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש אחת לשש שנים עד ל-1998. במהלך תקופתו בסנאט בלט בתפקידו כיושב ראש ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע בשנים 1995–2001. כיו"ר, הוא פעל ללא הצלחה לפתוח שמורת הטבע הארקטית הלאומית (Arctic National Wildlife Refuge) לקידוחי נפט.
למרקאוסקי היה דפוס הצבעות שמרני. הוא התנגד להפלות, לבקרה על כלי נשק ולמיסוד העדפה מתקנת. במהלך נאום שנשא במליאת הסנאט בדבר איסור על הומוסקסואלים לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית, הצהיר מרקאוסקי כי מבחינתו יש להומוסקסואלים הזכות לבחור את אורח חייהם אך לא לשרת בכוחות המזוינים. תוך התנגדותו להותיר את האיסור, נאומו התמקד בהשלכות הכלכליות שיעיבו על המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית אם יתעורר צורך לטפל ביוצאי צבא שנדבקו בנגיף ה-HIV. לעומתו, בתו ליסה אשר מונתה למושב בסנאט של אביו על ידיו הצביעה בעד ביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר ובהמשך נהייתה לסנאטורית השלישית מהמפלגה הרפובליקנית שתצביע בעד אישור נישואים חד מיניים בעת כהונתה.
ביוגרפיה > מושל אלסקה

ב-5 בנובמבר 2002 נבחר מרקאוסקי למושל אלסקה וקיבל כמעט 56% מקולות הבוחרים, אחו התמיכה הגבוה ביותר עבור מועמד רפובליקני כלשהו למשרה ציבורית בהיסטוריה של אלסקה עד לאותה נקודה. הוא החליף טוני נולס הדמוקרטי והושבע לתפקידו ב-2 בדצמבר 2002. עם השבעתו התפטר ממושבו בסנאט ומינה את בתו, ליסה מרקאוסקי, אז חברת בית המחוקקים של אלסקה. מתנגדיו של מרקאוסקי תפשו את המינוי כביטוי לנפוטיזם.
לקראת סיום תקופת כהונתו כמושל תיווך עסקה להקמת צינור גז שמעולם לא נבחנה בית הרשות המחוקקת של אלסקה. מרקאוסקי איים לחתום על העסקה ללא אישור חקיקתי, אם כי בית המחוקקים הוביל בהצלחה תובענה ייצוגית שהניאה אותו ממעשה שכזה.
המושל מרקאוסקי התמודד לתקופת כהונה שנייה בבחירות 2006, אך הגיע בבחירות המקדימות הרפובליקניות הגיע למקום השלישי אחרי ראש עיריית ואסילה לשעבר ואיש העסקים מפיירבנקס ג'ון בינקלי ואחרי שרה פיילין, לימים המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. הפרש ההפסד של מרקאוסקי היה הגדול ביותר בכל פריימריז רפובליקני כלשהו של מושל מכהן בהיסטוריה של ארצות הברית. מרקאוסקי עזב את תפקידו עם אחד משיעורי התמיכה הנמוכים ביותר בתולדות אלסקה בשיעור של 19% בלבד.
ביוגרפיה > אחרי הפוליטיקה

ב-4 במרץ 2008, ראש הסגל לשעבר של מרקאוסקי, ג'ים קלארק הודה כי היה מודע לכך שהחברה "וקו קורפ" השתכרה ב-10,000 דולר אמריקני עבור משאל פוליטי כדי לאמוד את הפופולריות של המושל המכהן דאז מרקאוסקי. קלארק הואשם ב"הונאת שירותים כנים". לקראת הבחירות בארצות הברית ב-2018 שקל מרקאוסקי להתמודד לתפקידו הישן כמושל אך לבסוף החליט שלא לעשות כן.
הערות שוליים

↑  קת'רין סילי, New Alaska Governor Gives Daughter His Seat in Senate, באתר הניו יורק טיימס, 21 בדצמבר 2002 (באנגלית)
↑  ג'פרי סקילי, A Failure to Launch? Kansas’ Republican Gubernatorial Contest and the History of Incumbent Governor Primary Performance, באתר enterforpolitics.org‏, 9 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  ניית'נאל הרץ, Frank Murkowski seriously considered running for Alaska governor again, באתר KTOO‏, 12 ביוני 2018 (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה אלסקה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | בוב ברטלט • טד סטיבנס • מארק בגיץ' • דן סאליבן |  |
| קבוצה 3 | ארנסט גרינינג • מייק גראוול • פרנק מרקאוסקי • ליסה מרקאוסקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 170096092  ISNI: 0000 0000 2610 1804  LCCN: n84184296  US Congress: M001085  VIAF: 8796379   WorldCat (עם VIAF): 8796379 
הסנאטור מרקאוסקי בחברת הנשיא רונלד רייגן בחדר הסגלגל, 1986
פול פאנין

פול ג'ונס פאנין (באנגלית: Paul Jones Fannin‏; 24 בינואר 1907 – 13 בינואר 2002) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה בשנים 1965–1977, וקודם לכן כמושל אריזונה בשנים 1959–1965.