stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולה נידהל
התפקיד במחלוקת הקרמאפות

כאשר לאמה טיבטי נפטר, חיפשו במסורת הבודהיזם הטיבטי את התגלמותו הבאה כדי להמשיך את העבודה. כשנפטר קרמאפה ה-16 ב-1981, היה צריך לחפש את התגלמותו ה-17. נמצאו שני מועמדים, וכך נוצר פילוג בשושלת הקארמה קאג'יו. אולה נידהל ושמארפה ה-14 – אחד מארבעת מחזיקי השושלת, שהתמנו אותה עת לזהות את התגלמות הקרמאפה – תמכו במועמד בשם טְרינלי טָאיֵה דוֹרגֵ'ה. בעקבות עבודתם של האנה ואולה נידהל בחרו רוב מרכזי "דרך היהלום" באירופה לתמוך במועמד זה, וכך 592 מתוך 856, כ-70% בקירוב (נכון לפברואר 2009) מהמרכזים, התומכים בטרינלי טאיה דורג'ה, שייכים לבודהיזם דרך היהלום. המועמד השני – אוֹרְגְיֵין טרינלי דורג'ה שמו – הוכר על ידי הדלאי לאמה ה-14. הדלאי לאמה אישר את אורגיין טרינלי דורג'ה כקרמאפה לאחר שנתבקש לעשות זאת על ידי שני מחזיקי השושלת הנוספים: טָאי סיטוּ רינפוצ'ה וגְיָיאלְצַפּ רינפוצ'ה; אולם תומכיו של טרינלי טאיה דורג'ה אומרים בפירוש, שמבחינה היסטורית אין לדלאי לאמה שום השפעה או סמכות לאשר את התגלמותו של קרמאפה, ומעולם לא עשה זאת. טיעון עיקרי לכך, שאורגיין טרינלי דורג'ה הוא הקרמאפה, מבוסס על מכתב נבואה שהוצג על ידי סיטוּפַּה. תומכיו של אורגיין טרינלי טוענים, שהמכתב נכתב על ידי קרמאפה ה-16 על-מנת לנבא את זהותה של התגלמותו הבאה. עם שָמָארְפַּה וטוֹפּגָלַה, התעקש אולה נידהל לבדיקת מכתב הנבואה במעבדה משפטית כדי לאמת את אמינותו מעל לכל ספק. תומכיו של טרינלי טאיה דורג'ה משוכנעים שהמכתב לא נכתב על ידי קרמאפה ה-16, אלא על ידי סיטופה עצמו. עד כה נדחתה הבקשה לבדיקת המכתב, בטענה שהמכתב "קדוש מדי" מכדי לבדקו. עקב עמדתו במחלוקת הקרמאפות ספג נידהל ביקורת קשה על ידי תומכיו של אורגיין טרינלי דורג'ה. אחדים האשימוהו כגורם העיקרי בפילוג, שקרה בשושלת הקארמה קאג'יו בשנת 1992, וכן בהפרת קשרי הסָמָאיַה (קשר הדוק בין מורה לתלמיד) למוריו – דבר הנחשב לשלילי ביותר בוואג'ריאנה. מנגד מתואר בספרו של טומק לנהרט, נוכלים בגלימות (Rogues in Robes), התפקיד החיובי והדרוש שנקט אולה נידהל באומץ רב בהבהרת נושא מחלוקת הקרמאפות. על-פי המתואר בספר, הייתה מחלוקת זו רוויה בתככים פוליטיים, בשחיתות ובאמביציות אישיות של לאמות רבים.
ביקורת

חוגים אקדמיים בתחום מחקר הבודהיזם והתפתחותו ציינו, שנידהל הוא נושא מתמיד לביקורת מצד גורמים אחדים. בביקורות אלה הועלו שאלות לגבי כישוריו של נידהל כמורה בודהיסטי – במיוחד בתחילת מחלוקת הקרמאפות. במיוחד התבססו הביקורות על כך שמעולם לא היה נידהל בריטריט (התייחדות) שלוש שנים, שמתייחס לחלק מהסמכתו של לאמה. למעשה רצה נידהל להיכנס לריטריט כזה, אולם קרמאפה ה-16, מורהו, מנע זאת ממנו, ובמקום זאת שלח אותו למערב בחזרה כדי לייסד שם מרכזים בודהיסטיים. אף-על-פי שלא היה בריטריט שלוש שנים, הוכרה מיומנותו כלאמה בודהיסטי של זרם הוואג'ריאנה על ידי לאמות גבוהים רבים של שושלת הקארמה קאג'יו וכיום הם תומכים בפעילותו. טרינלי טאיה דורג'ה מצהיר: "לאמה אולה נידהל הוא מתלמידיו הקרובים של התגלמותי הקודמת (קרמאפה ה-16) ומורה מוסמך, והוא מעביר את קו הלימודים הרציף של שושלת הקארמה קאג'יו. בפעילותו בשלושת העשורים האחרונים הועיל לרבים על ידי הצגת השיטות המעמיקות של הבודהה. 'דרך היהלום' היא אחת מהאמצעים הרבים הרלוונטיים לאנשים במערב". המסמך הראשון, שמתייחס להיותו של אולה נידהל לאמה, הוא מכתב רשמי, שנכתב על ידי קהנפו צ'ודראק טהנפל רינפוצ'ה ב-1995. אוליבר פרייברג, עובד מחקר באוניברסיטת אוסטין שבטקסס, מסביר: מבקריו של אולה נידהל טוענים, שפעילותו פוגעת באלה החושבים שהתנהגותו אינה ראויה למורה בודהיסטי. "מאשימים את נידהל לא רק בהתבטאויות מיליטריסטיות, אלא גם בדעות ימניות, גזענות, סקסיזם ועוינות למהגרים. התנהגותו הפרועה, כך טוענים אחדים – כמו קפיצות בנג'י, צניחה חופשית ונסיעה מהירה באופנועי מרוץ – מרגיזה גם בודהיסטים שאינם נמנים עם תלמידיו". בבודהיזם לא מקובל להרוג כל יצור חי באשר הוא, אך למרות זאת מתיר אולה נידהל הפלות במקרים מסוימים – למשל, כאשר קובעים רופאים שתישקף סכנת חיים לאם בזמן הלידה, או כאשר נתגלו פגמים חמורים בהתפתחות העובר. על השאלה: מדוע אין הוא מצדיק הפלות באופן כללי – עונה נידהל: "קיימות משפחות רבות המשוועות לילדים – אך לא יכולות להוליד אותם. אם העוּבּר פגום, שאלו לדעתו של רופא; אולם אם העובר בריא, אנא, אל תהרגוהו, אלא מסרו אותו למי שבאמת זקוק לילד".
ביקורת > עמדתו של לאמה אולה נידהל כלפי האסלאם

ככל הידוע אין אולה נידהל מרצה, מנחה קורסים או פותח מרכזי מדיטציה של "דרך היהלום" במדינות שבהם שולטת דת האסלאם. לפי דעתו, לא יוכל להגן ביעילות על תלמידיו, אם יתרחשו במדינות אלה דיכוי או פגיעה. זו גישתו גם כלפי המדינות במזרח התיכון וצפון אפריקה, בהן לא נצפה שום דיכוי, ואף קיימים בהן מרכזי בודהיזם לצד האסלאם. עם זאת יש מקרים חריגים: המדינות המוסלמיות, שהיו חלק משטחה של ברית-המועצות לשעבר: בשקיריה, קזחסטן וקירגיזיה. ולכן, קיימות קבוצות "דרך היהלום", והן מתנהלות תחת הנחייתו של אולה נידהל. עמדתו של לאמה אולה נידהל ביחס לאסלאם ולמוסלמים מעוררת ביקורת ותמיהה בדעת קהלים מסוימים. התבטאויותיו הישירות ונטולות גישת ה"פוליטיקלי קורקט" מוגדרות על ידי הביקורות כגזעניות וקסנופוביות. הצהרותיו – שאללה  הוא "אל נוראי" – נחשבות בחוגים מסוימים לא ראויות עבור לאמה בודהיסטי. באחד מראיונותיו עמו הצהיר: "יש להישמר משתי סכנות הנשקפות לעולם: פיצוץ אוכלוסין ואסלאם. שני הדברים הללו יכולים להשמיד את העולם, ובלעדיהם יכול היה להיות מקום נפלא". נידהל מסביר: "גברים המדכאים נשים – סביר להניח שיהפכו לנשים מדוכאות בחייהם הבאים".
ביקורת > תגובות לביקורת

לגבי עמדתו האנטי-אסלאמית אומר לאמה אולה נידהל, שהיא דעה אישית של אדם מנוסה, המבלה את חייו בנסיעות ברחבי העולם. הוא מוסיף, שלעמדתו האנטי-אסלאמית אין שום קשר ישיר ללימודים הבודהיסטיים, ומדגיש שאין הוא מעיר הערות פוליטיות בתוקף תפקידו כלאמה, אלא כ"אדם אנושי אחראי וחושב". הוא טוען שאף אדם לא מעיר הערות מסוג זה בהתבססו על היותו בודהיסט, מאחר שהבודהה שאקיימוני ההיסטורי לא נתן פרשנות לגבי דתות, שנוסדו מאות שנים לאחר מותו שלו. נידהל מציין שעמדתו מכוונת לעבר האסלאם המסורתי, ואינה מכלילה את הסופיזם – המימד הפנימי והמיסטי של האסלאם, ואת אמונת הבהאי – אמונה פוסט-אסלאמית. בביקורתו מדגיש נידהל במיוחד את הנחיצות בהגנה על חופש הדיבור ועל זכויות הנשים המדוכאות בשם הדת האסלאמית. לאמה אולה נידהל מסביר, שהוא משתמש בהערותיו הביקורתיות כלפי האסלאם לבדיקת יכולתם של תלמידיו לחשיבה עצמאית. על השאלה: האם דיון בסוגיות סוציאליות ופוליטיות היא משימתו של מורה בודהיסטי – עונה לאמה אולה נידהל כך: "...אם אנשים, היכולים לצפות את העתיד, אינם מדברים, הם חסרי-אחריות. תמיד אני אומר שאין לי צורך להיות פופולרי, וסביר להניח שאני צודק. "...על מורה לעשות את שהוא אומר. גם אין עליו להימנע מנושאים השנויים במחלוקת, אלא להורות על הגורמים לצרות עתידיות, כמו התפוצצות אוכלוסין בגטאות עירוניים ובמדינות נחלשות ועליית האסלאם. אם כל הזמן אומר המורה דברי מתיקה חסרי משמעות, הוא לא יוכל להגן כראוי על תלמידיו; אלא הוא חייב להיות מוכן לדרוך על בהונות כמה מהם בעת הצורך. בכך טמונה אחריותו להתפתחותם". תומכיו של לאמה אולה נידהל מציינים, שלעיתים קרובות הוא אומר: "הגישה הטובה ביותר לבעיות עולמיות היא לשלם למשפחות עניות – במיוחד לנשים, שלא יילדו יותר מילד או שניים – ולעזור להן לתת השכלה לילדים אלו: "...תארו לעצמכם איזו הקלה נרגיש, כאשר ניסע לאפריקה ונפגוש שם אנשים בריאים, חופשיים ומשכילים כמו בחברה העכשווית שלנו!" כתגובה לביקורת על שהוראתו שטחית, אומר נידהל: "אנשים מלומדים עושים דברים פשוטים למסובכים – ויוגים עושים דברים מסובכים לפשוטים"
ביבליוגרפיה

לאמה אולה נידהל הוא מחברם של כמה ספרים. הם תורגמו לשפות רבות, ובהן עברית. ספריו הפופולריים ביותר הם:
הדברים כפי שהם, ובו סקירה קצרה על מהות הבודהיזם וכיצד ניתן לשלבו בחיי היומיום באופן מעשי.
גילוי "דרך היהלום", ובו סיפורו של הזוג נידהל החל במפגשם הגורלי עם הבודהיזם הטיבטי, ובעקבות זאת - הבאתו למערב המודרני.
רוכב על הטיגריס, ספר ההמשך של גילוי "דרך היהלום", ובו מתוארת התפתחותו רוויית האירועים והתהפוכות של בודהיזם "דרך היהלום" במערב.
החותם הכביר, מרחב ושמחה חסרי גבולות: ספר העוסק בלימודים ישירים על טבע התודעה.
ראו גם

בודהיזם טיבטי
וג'ריאנה
קאג'יו
קארמה קאג'יו
הערות שוליים

↑  מאמר חיצוני מאת ברוק וב על מחלוקת הקרמאפות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308775105171  PLWABN: 9810623693605606  BNE: XX1153848  BnF: cb165569077 (data)  GND: 118589113  ISNI: 0000 0001 0856 8117  LCCN: n84169148  LNB: 000106641  NKC: jn20000604229  NLG: 63552  NTA: 075170604  SUDOC: 081099630  VIAF: 40170746   WorldCat (עם VIAF): 40170746 
אולה נידהל עם אשתו האנה
אטד החוף

| אטד החוף |
| --- | --- |
 פרח אטד החוף
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: אטד
מין:: אטד החוף
שם מדעי
 Lycium schweinfurthii ‏Dammer

אֲטַד הַחוֹף (שם מדעי: Lycium schweinfurthii) הוא מין שיח דרום ים-תיכוני, לא מצוי, סבוך וקוצני עם ענפים קשתיים הגדל בחולות מישור החוף והנגב ממשפחת הסולניים. הוא אחד מחמשת מיני האטד הגדלים בארץ ישראל. האבחנה בין המינים האלה בישראל קשה ואולי אף בלתי אפשרית בשדה. ניתן להסתייע בצבע הפרי ובאזור התפוצה: בנגב גדל אטד ערבי שפריו אדום. במישור החוף גדל אטד החוף, שפריו שחור. בחבל הים-תיכוני גדל אטד אירופי שפריו סגול כהה.
בית גדול

אטד החוף שכיח בחולות מיוצבים של עמק החוף ובמישור ימין שבקרבת דימונה. מין זה יכול להתמודד עם משטר המים של קרקע חולית במדבר, אבל לא עם תנועת החול. בעמק החוף הוא מופיע לרוב בחורש מפותח ושמור, ובסביבות קיסריה הוא אף מטפס עצי חרוב. לעיתים הוא גדל כשריד לחורש שנכחד.
בעונת הקיץ הוא עומד לרוב בשלכת וקראת סופה - בחודשים אוגוסט וספטמבר מלבלבים הפרחים.
מורפולוגיה

שיח זקוף, סבוך, קוצני וקירח של קרקעות חוליות בגובה 1 עד 5 מ'.
הגזעים והענפים מסועפים, סבוכים וקוצניים. הענפים החיצוניים קשתיים.
אין לוואים.
העלים מסורגים, פשוטים, תמימים, מוארכים, רחבים בקודקודם (נראים קטומים) מצטמצמים לקראת בבסיסם, מעט בשרניים, אורכם אינו עולה כרגיל על ס"מ אחד.
הפרחים ערוכים בתפרחות סיומיות, דו-קרניות. הפרחים סדורים בקבוצות בנות 1 עד 3.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ונכונים ובעלי עוקץ קצר.
הגביע ירוק מאוחה עלים, דמויי ספל כ-2 מ"מ אורכו וכן גם רוחבו, לעיתים קרובות דו-שפתני. הגביע משתייר אבל אין הוא מתפרה (גדל עם הבשלת הפרי) ואינו סוגר את הענבה.
הכותרת מאוחת עלים, דמוית משפך או מסמר, אורכה 15 עד 2 ס"מ, בעלת צינור כותרת צר וארוך, הנפתח ל-5 אונות מעוגלות ומפושקות שאורכן כרבע מאורך הצינור. צבעה סגול חיוור או לבנבן שמשתנה לצבע קש עם התבגרותה.
האבקנים 5, קבועים באמצע צינור הכותרת, ואינם בולטים מתוך הכותרת. הם אינם הדוקים אל עמוד השחלה ואינם יוצרים סביבו קונוס אלא הם מפושקים פחות או יותר. הזירים דקים, דמויי חוט, ואינם קצרים מהמאבקים. הזירים קירחים, לפעמים יש שערות מעוטות פזורות לאורך הזירים, רק לא בבסיסם. באטד אדומי חלקם התחתון של הזירים שעיר ובעלי ציצית שערות צפופה.
השחלה עילית קבועה על דיסקוס, בעל 2 מגורות. השליות זוויתיות, מספר הביציות גדול.
עמוד השחלה דק, הצלקת דמוית גולה או מחולקת ל-2 אונות קצרות.
הפרי ענבה שחורה, עסיסית ודביקה שמכילה מספר זרעים. הפירות נאכלים ומופצים על ידי ציפורים כגון בולבולים וזנבנים.
העלווה מצויה כל השנה. הפריחה נמשכת כל השנה, בהתאם ללחות הקרקע, עיקרה בחורף ודלילה בשאר השנה.
גלריה

פירות אטד החוף
ראו גם

אטד אדומי
אטד אירופי
אטד ערבי
אטד רב פרחים
הערות שוליים

↑  Lycium shawii, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2  אטד החוף, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  אטד, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 11, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1983, עמ' 83-85
1 2  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקדום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 16-18
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 397-9
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 588
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 387
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איי סוואן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הקריבי 
 קואורדינטות:  17°24′38″N 83°55′19″W﻿ / ﻿17.410555555556°N 83.921944444444°W﻿ / 17.410555555556; -83.921944444444
 שטח:  3.1 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הונדורס 
 אזור זמן:  UTC-6
  (למפת הקריביים מוגדלת) איי סוואן(למפת הקריביים רגילה) איי סוואן
 
איי סוואן (מאנגלית: Swan Islands; בספרדית: Islas Santanilla, איסלאס סנטנייה, או Islas del Cisne, איסלאס דל סיסנה) הם ארכיפלג המורכב משלושה איים בשטח של כשלושה קילומטר רבוע, השוכן בצפון מערב הים הקריבי, 153 קילומטר מחופה של הונדורס, ונמצא בריבונותה.
גאוגרפיה

שלושת איי הארכיפלג הם:
אי סוואן הגדול – באורך של שלושה קילומטר ובשטח של שני קילומטר רבוע. באי זה נמצא שדה תעופה (אנ') ובו מסלול עפר באורך של 1,880 מטר.
אי סוואן הקטן – שוכן ממזרח לאחיו הגדול, באורך של 2.4 קילומטר ובשטח של 0.5 קילומטר רבוע
בובי קיי (Booby Cay) – איון באורך של 90 מטר, הממוקם מול החוף הדרום מערבי של האי הגדול.
האיים נמצאים בתחום המים הכלכליים של הונדורס ומשתייכים מבחינה מנהלית למחוז איסלס דה לה באיה (אנ'). הם אינם מיושבים פרט לחיילי חיל מצב של צי הונדורס, המפעילים את שדה התעופה.
היסטוריה

האיים נתגלו בשנת 1502 על ידי כריסטופר קולומבוס, שנתן להם את השם איסלס דה לאס פוסאס (Islas de las Pozas). במאה ה-18 ניתן להם שמם הנוכחי, על שמו של צ'ארלס סוואן (אנ'), ימאי שאולץ להפוך לפיראט; משמעות השם "סוואן" באנגלית היא ברבור, והשם הספרדי "איסלאס דל סיסנה" הוא למעשה תרגום מילולי של השם האנגלי, "איי הברבור".
ב-1840 החלו יזמים אמריקאים לאסוף באי גואנו, וב-1857 תבעה ארצות הברית חזקה על האיים מכוח חוק איי הגואנו. בעשורים הבאים החליפה השליטה באיים ידיים בין גופים מסחריים שונים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוצבו באי אנשי צי ארצות הברית וסגל של שירות מזג האוויר של ארצות הברית. בשלהי שנות ה-40 שימש האי כתחנת הסגר לבקר של מחלקת החקלאות של ארצות הברית. החל מ-1960 פעלה מהאי תחנת רדיו (אנ') שהפעילה סוכנות הביון המרכזית, אשר פעלה לקראת הפלישה למפרץ החזירים בקובה. התחנה נסגרה בשנת 1968.
הונדורס תבעה את הריבונות באיים לראשונה בשנת 1923. טענתה הייתה כי קולומבוס גילה את האיים בעת מסעו לספרד, וכי על כן ראוי שהם יהיו בריבונות המדינה דוברת הספרדית הקרובה ביותר אליהם. לימים זנחה ארצות הברית את טענתה להחזקה באיים לפי חוק איי הגואנו, והסכם שנחתם בינה לבין הונדורס בשנת 1971 העביר את הריבונות בהם לאחרונה בשנה של אחר מכן.
ב-1987 טען העיתון לוס אנג'לס טיימס כי ארצות הברית מקיימת באיים אימונים חשאיים של אנשי מחתרות הקונטראס.
ב-1989 הוכרזו האיים כשמורת חיי בר.
בשנת 2023 הכריזה סיומרה קסטרו כי היא מתכננת לבנות באי כלא מבודד, מעין מושבת עונשין ל-2,000 מנהיגי כנופיות מהונדורס.
הערות שוליים

↑   אי-פי, במרחק 250 ק"מ מהיבשה, הונדורס מתכננת להקים מושבת עונשין באי עבור מנהיגי כנופיות, באתר הארץ, 19 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534714605171  LCCN: sh97005334  NARA: 10036858  VIAF: 315528255   WorldCat (עם VIAF): 315528255
אלבנוסמילוס

| אלבנוסמילוס |
| --- | --- |
 גולגולת של אלבנוסמילוס
תקופה
סוף מיוקן 12–9.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: ברבורופליים
סוג:: אלבנוסמילוס
מין:: Albanosmilus jordani
שם מדעי
 Albanosmilus

אלבנוסמילוס (שם מדעי: Albanosmilus) הוא סוג נכחד של טורף דמויי חתול ממשפחת הברבורופליים, שבמקור השתייך למשפחת הנימרוידיים. הוא חי בסוף המיוקן שלפני 12 עד 9.5 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו באירופה, באסיה ובאמריקה הצפונית. הסוג הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי (אנ'), אשר בתחילה סיווג אותו כחלק מהסוג הקרוב סנסנוסמילוס. ידוע רק מין אחד מהסוג - Albanosmilus jordani. משמעות שמו היא: "החתול של אלבן (אנ')", חבל במחוז טארן שבצרפת בו התגלה.
האלבנוסמילוס היה טורף גדול באורך 1.6 מטר ומשקל של 120 עד 200 קילוגרם בממוצע. מבנה הלסתות שלו היה מעט מוארך יותר משל החתוליים, אך הוא הכיל ניבים גדולים כמו של הברבורופליס ושל השנחרבים. הוא היה דומה לאריה או לדוב בצורתו, והוא היה כבד מכדי לרדוף במהירות אחרי טרף, כך שהוא ניזון ממארב לטרף במחבוא או שניזון ממינים גדולים כמו פרסתנים גדולים, אותם דקר באמצעות ניביו החדים.
אורוסטוני

| --- | --- |
סמל אורוסטוניסמל אורוסטוני
המרתף הישן
המרתף הישן
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  זאלה זאלה
 נפה:  נפת נג'קניז'ה
 שטח:  18.45 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  360 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°37′31″N 17°03′42″E﻿ / ﻿46.625288888889°N 17.061769444444°E﻿ / 46.625288888889; 17.061769444444 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.orosztony.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אורוסטוני(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.אורוסטוני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אורוסטוני (בהונגרית: Orosztony) הוא כפר במחוז זאלה, בנפת נג'קניז'ה, בהרי זאלה, באזור רכס זאלאפאט.
מיקום

זהו יישוב קטן של כ-400 תושבים במחוז זאלה, מערבית לזלסבאר ונג'ראדה, בסמוך לקרצ'ני. הוא ממוקם לאורך כביש 7525, המחבר את אזור הבלטון-הקטן  עם עמק תעלת הפרינציפאלי, המחבר בין כבישים 7522 ו- 7527; הכביש עובר דרך פלשהאורוסטוני.
היסטוריה

הממצאים המוקדמים ביותר מתוארכים לתקופת ארפאד, כאשר חלק מאורוסטוני היה בבעלות משפחת בוּזַאד-הַהוּת. האזכור הראשון בכתבים הוא משנת 1251, כאשר הוא כתוב בצורה של וְרוּצטְוּן. זה ממצא לא ברור, והוא כנראה שם התיישבות סלאבית. בימי הביניים, היישוב היה צמיתות של המנזר זאלהוואר והיה מורכב משלושה יישובים נפרדים.
פרנסת אוכלוסיית הכפר הובטחה תמיד על ידי הייצור החקלאי. תרבות גידול בעלי החיים המתקדמת שלה הייתה ידועה מעבר למחוז, והשכבה התעשייתית נוצרה רק כדי לשרת את הייצור החקלאי.
לפני 1945 ובשנים שלאחר מכן, אורוסטוני היה מקום מושבו של משרד הנוטריון המחוזי. בגבולותיה, לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמו שני קואופרטיבים חקלאיים, אשר לאחר מכן התמזגו. תקופת הזוהר של היישוב היה בשנות החמישים והשישים. אוכלוסייתה עברה אז את 1,200 התושבים. בשנת 1970 סופח הכפר לגלשה.
שתי עמותות ממלאות תפקיד בחיים האזרחיים של אורוסטוני:
ארגון הכבאים המתנדבים, הפועל מאז 1889
איגוד הספורט, שנוסד בשנת 1991
לא ידוע על יישוב יהודי במקום וכנראה התיישבו בכפר משפחות בודדות בלבד.
אתרים בעלי חשיבות

מצפון לכפר נמצא אזור גידול היין המפורסם פוגאניוואר.
פארק הזיכרון מציין את שנת האלפיים לנצרות ואלף שנה להקמת המדינה ההונגרית.
את הכפר חוצה מסלול ההליכה הכחול הלאומי.
המבנה המונומנטלי של הכפר הוא פסל השילוש הקדוש.
ילידי המקום

מנו קרטס (בהונגרית: Kertész Manó, נולד בשם קוהן (כהן) בכפר, 1881 – בודפשט, 1942) היה בלשן ולשונאי יהודי-הונגרי לשפות פינו-אוגריות, דוקטור לפילוסופיה ובעל תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים.
איליה מורומץ

ערך זה עוסק בגיבור היסטורי רוסי. אם התכוונתם למפציץ אסטרטגי רוסי, ראו .
איליה מורומץ (במרכז) בציור של ויקטור וסנצוב
איליה מוּרוֹמֵץ (ברוסית: Илья́ Му́ромец) הוא גיבור היסטורי של רוס של קייב, אחד משלושת הגיבורים האפיים (בוגאטירים) בסיפורי העם הרוסיים, יחד עם דובריניה ניקיטיץ' ואליושה פופוביץ'.
למרות שרוב עלילותיו הן כנראה בגדר אגדות עממיות, הוא עצמו כנראה היה דמות אמיתית של לוחם אביר במאה ה-12. הוא הוכרז כקדוש של הכנסייה האורתודוקסית ב-1643.
דמותו באגדות העם

על פי האגדה, נולד איליה למשפחת איכרים בכפר קרצ'רובו, ליד מורום. הוא היה חולה מאוד בצעירותו ולא היה מסוגל לצעוד בכוחות עצמו עד גיל 33. בגיל זה הוא נרפא באורח נִסי על ידי שני עולי רגל והוענק לו כוח על אנושי, כדי לשחרר את קייב מעובדי האלילים.  מאוחר יותר הוגבר כוחו עוד יותר על ידי האביר סביטאוגור הנוטה למות. בדרכו לקייב הוא הגן לבדו על העיר צ'רניגוב בפני נוודים והביס ביערות בריאנסק את מפלצת "הזמיר השודד" (Солове́й-Разбо́йник).
בקייב הוכתר איליה מורומץ לאביר על ידי הנסיך ולדימיר והגן על רוס מפני פלישות נוודים. מזגו היה נדיב ופשוט, אך גם קצר רוח, וסופר עליו שהרס את כל צריחי הכנסיות בקייב משום שהנסיך ולדימיר שכח להזמינו לחגיגה.
דמותו של מורומץ משמשת באגדות העם הרוסיות כמודל של כוח גופני רב יחד עם דבקות דתית ויושר אישי המוקדשים להגנת המולדת.
אורסק

אורסק (ברוסית: Орск) היא עיר ברוסיה, במחוז אורנבורג. אורסק היא אחת מעשר הערים הגדולות מבחינת שטח השיפוט שלהן ברוסיה. העיר היא השנייה מחשיבותה מבחינת גודל האוכלוסייה ותעשייה במחוז אורנבורג.
היסטוריה

ראשיתה של אורסק במבצר אורנבורג שהוקם במקום ותפקידו היה להגן על גבולה של האימפריה הרוסית מפני שבטי נוודים.
ב-1865 אורסק קיבלה מעמד של עיר. במפקד האוכלוסין של 1866 היו בעיר 435 בתי אב עם 3,088 תושבים. היו בה כנסייה פרבוסלאבית אחת, מסגד אחד, בית ספר, שתי תחנות דואר ושבעה מפעלים. בשנות השבעים של המאה ה-19 העיר עברה התפתחות מואצת, האוכלוסייה גדלה ומספר בתי חרושת הגיע לעשרים. ב-1888 נפתח בית ספר לבנות.
בשנות השלושים של המאה העשרים במקום נוסדו מספר מפעלים אשר עסקו בעיבוד מתכות ונפט. לפי מפקד של 1939 התגוררו בעיר 66,300 תושבים. במהלך מלחמת העולם השנייה לאורסק הועברו 28 מפעלים מערי החזית. בתקופה זו גדלה אוכלוסיית העיר והגיעה ל-131,000 תושבים.
אוכלוסייה

אוכלוסיית אורסק לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1896 | 12,880 (מתוכם 24 יהודים). |
| 2 | 1897 | 14,000 |
| 3 | 1939 | 66,000 |
| 4 | 1959 | 176,214 |
| 5 | 1989 | 270,771 |
| 6 | 2000 | 273,900 |
| 7 | 2010 | 239,800 |
| 8 | 2017 | 230,414 |
ערים תאומות

קזחסטן אקטובה, קזחסטן
איליה מורומץ (מטוס)

מטוס איליה מורומץ רוסי, 1919.
תרשים
איליה מורומץ (ברוסית: С-22 «Илья Муромец») היה שמו של מטוס רוסי, ששימש הן כמטוס נוסעים אזרחי והן כמפציץ אסטרטגי בחיל האוויר הרוסי. המטוס פותח על ידי איגור סיקורסקי, שהיה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, והיה גם טייס הניסוי בטיסת הבכורה שלו. המטוסים יוצרו בחטיבת התעופה של מפעל הקרונות הרוסי-בלטי בסנקט פטרבורג ונקראו על שם אחד משלושת הגיבורים האפיים בסיפורי העם הרוסיים.
היסטוריה

המטוס ביצע את טיסת הבכורה שלו ב־13 במאי 1913. מאז, הוא היה בשימוש חיל האוויר הרוסי. בספטמבר 1914, הועברו 4 מטוסי איליה מורומץ לחיל האוויר הרוסי. בדצמבר אותה שנה, הודיע הצאר ניקולאי השני על הקמת סיירת ספינות האוויר, "טייסת איליה מורומץ". במסגרת מלחמת העולם הראשונה, ביצעה הטייסת למעלה מ-400 טיסות, הטילה 65 טונות של פצצות, השמידה 12 מטוסי אויב ואיבדה מטוס אחד בלבד, במהלך קרב אווירי. בסך הכול, יוצרו 73 מטוסי "איליה מורומץ". ייצור המטוס הופסק ב-1918, עקב פרוץ המהפכה הרוסית. "איליה מורומץ" היה מטוס הנוסעים הראשון בעולם, והמטוס הראשון שהכיל חדרי שינה, שירותים וסלון. טיסתו המסחרית האחרונה נערכה ב-1922.המטוס המשיך לשמש כמטוס אימון בבית הספר לטיסה עד לשנת 1923, הופסק השימוש בו לחלוטין, עקב הזדקנותו והעדר יכולת לתחזק אותו.
מדינות/ארגונים שעשו שימוש במטוסי איליה מורומץ (1914-1920)

האימפריה הרוסית חיל האוויר הרוסי
רוסיה חיל האוויר של הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה
פולין חיל האוויר הפולני
ברית המועצות חיל האוויר הסובייטי
אוקראינה חיל האוויר של הרפובליקה העממית של אוקראינה
איליה מויסייב

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1929 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  11 באוקטובר 2020 (בגיל 91) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  קינטיקה כימית, זירוז 
 מקום לימודים:  Moscow State University of Fine Chemical Technologies 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב סירקין 
 מוסדות:  N.S. Kurnakova Institute of General and Inorganic Chemistry 
 פרסים והוקרה:  Chugaev Prize (2012)  מדליית יובל המאה (2006)  פרס הפדרציה הרוסית (2002)  פרס דמידוב (2012)  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2011)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  Honoured Worker of Higher Professional Education of the Russian Federation  עיטור הידידות (רוסיה)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית ותיק העמל  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית 
 
איליה מויסייב  (ברוסית: Илья Иосифович Моисеев‏; 15 במרץ 1929, מוסקבה - 10 באוקטובר 2020, מוסקבה) היה כימאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בכימיה אורגנית.
קורות חיים

איליה מויסייב נולד בשנת 1929 במוסקבה למשפחה יהודית. הוריו היו בעלי השכלה גבוהה. אביו היה מהנדס ואמו היית המורה.
בשנת 1952 מויסייב סיים לימודי כימיה במכון לכימיה וטכנולודיה במוסקבה. הוא עבד כמהנדס במספר מקומות. בשנת 1958 הוא השלים עבודת תואר שלישי.
בשנת 1963 מויסייב החל לעבוד במכון לכימית כללית ואי-אורגנית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. תוך כדי עבודה במכון הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט בשנת 1967.
בשנת 1990 מויסייב התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המעוצות ובשנת 1992 קיבל מעמד של חבר בפעול של אקדמיה למדעים הרוסית. בשנת 1994 הוא התקבל לאקדמיה אירופיאה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 מויסייב היה מוזמן ללמד אוניברסיטאות בהולנד, איטליה וגרמניה.
במקביל לעבודה מחקרית במכון מויסייב היה מלמד ובשנת 2003 מונה לפרופסור באוניברסיטה רוסית ממלכתית לנפט וגז ע"ש גובקין.
מויסייב היה מומחה לקינטיקה כימית ותהליכים ליצירת חומרים מורכבים. הוא פרסם כ-600 מאמרים והיה בעל של כ-100 פטנטים.
על הישכים בפעילותו הוא קיבל מספר פרסים ועיטורים. בשנת 2013 הוא קיבל מדליית זהב על שם מנדלייב של האקדמיה הרוסית.
מויסייב נפטר בשנת 2020 ונטמן בבית העלמין ווסטריאקובסקויה במוסקבה.
אופרת פוגי

אופרת פּוּגִי היא אופרת רוק ישראלית שכתב דני סנדרסון בתחילת שנות השבעים. האופרה נגנזה, אולם כמה שירים וקטעים שנכללו בה יצאו לאור והתפרסמו.
ב"אופרת פוגי" מסופר על פוגי, דמות ששבה מביקור ביפן. חבריו של פוגי מתעניינים רק במתנות שהביא, חוקרים כמה עלה כל דבר ומעצבנים אותו.
הפקה

האופרה הוקלטה ברשמקול ביתי בביתו של סנדרסון בסביון. אברהם דשא (פשנל) צפה בחומרים והמליץ לסנדרסון לפרק את האופרה לשירים נפרדים. רבים מאותם שירים שולבו במופע ובאלבומים של להקת כוורת וזכו להצלחה גדולה: "לא ידענו מה לעשות", "נחמד", "פה קבור הכלב" ו"שיר המחירון".
במהלך שירותו הצבאי בלהקת הנח"ל, בשנים 1971–1972, חיבר סנדרסון אופרת רוק נוספת ("הסיפור המחריד על הילד מברזיל") ומחזמר תנ"כי ("המלך ממבו") שאותם ניסה להעלות לבמה. חלק מהמשתתפים באותם ניסיונות אמנותיים השתלבו לאחר מכן בלהקת כוורת.
אופרת הרוק "סיפורי פוגי" לא יצאה לאור בהקלטה מסודרת עד שנת 2013. יואב קוטנר השמיע אותה עם יתר האופרות בתוכניתו "למרות הכול". בשנת 2013, לרגל הופעות איחוד נוספות, יצאה לאור ההקלטה של אופרת פוגי במארז "כוורת בקופסה".
באפריל 2024, לרגל חגיגות 50 השנים ללהקה, יצאה הקלטת האופרה לראשונה על גבי תקליט, וכן עלתה לשירותי הסטרימינג.