stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאגר משפטי

מאגר משפטי הוא מאגר מידע המכיל מידע משפטי - הטקסט המלא של פסקי דין וחוקים, ובנוסף להם כתבי טענות, הצעות חוק, מאמרים משפטיים וכדומה. המשתמשים העיקריים במאגרים אלה הם משפטנים: עורכי דין, שופטים, מורים, חוקרים וסטודנטים.
פסיקה

פסקי דין חשובים של הערכאות השונות מתפרסמים בקבצים מודפסים המיוחדים לכך. על מנת שכל החפץ בכך יוכל למצוא את התקדים המחייב הרלוונטי. בישראל פסקי הדין של בית המשפט העליון מכונים "פ"ד" או "פד"י", ושל בתי המשפט המחוזיים "פ"מ" (פסקים מחוזיים). כן ישנם קבצים נוספים של בתי הדין לעבודה, בתי דין אחרים, וכן פסקי דין בנושאים שונים. קבצים מודפסים אלה היו דרך בלעדית להפצתם של פסקי דין עד להתפתחות המחשוב. חיסרון עיקרי של קבצים אלה הוא הקושי לאתר מידע רלוונטי לסוגיה מסוימת באלפי פסקי הדין הנכללים בהם. חיסרון נוסף הוא הפרסום המוגבל יחסית, עקב הנפח הפיזי של הקבצים.
חשיבותם של ספרים אלו כמקור למציאת התקדים פחתה, בזכות המחשוב. עם התפתחות המחשוב עברו המאגרים המשפטיים לאחסון המידע בתקליטורים, שאפשרו הכללה של פסקי דין רבים יותר. מנויים קיבלו מדי תקופה תקליטור חדש, המכיל את פסקי הדין שפורסמו מאז העדכון הקודם. בנוסף ליתרון הנפח המצומצם של התקליטור, המחשוב איפשר חיפוש נוח במאגר, לפי קשת רחבה של מאפייני חיפוש.
צעד נוסף נעשה עם התפתחות האינטרנט. מאגרי המידע המשפטיים אוחסנו באתרי אינטרנט, והם מתעדכנים באופן שוטף, ביום מתן פסק הדין. מאגרי מידע עיקריים בתחום זה פתוחים למנויים בלבד. מאגרים בולטים בארצות הברית הם LexisNexis ו-Westlaw. בישראל פעילים בתחום זה המאגרים "נבו", "תקדין", "דין רגע" ואחרים. אתר בתי המשפט פתוח לציבור כולו, ומפרסם אף הוא פסקי דין שוטפים (החל משנת 2000), אך אין בו פסקי דין ישנים. אם בעבר היה צורך לחכות שבועות מספר עד לפרסומו של פסק דין תקדימי בשאלה מסוימת, כיום תוך שעות ניתן לקבל את נוסחו המלא באמצעות המחשב.
חקיקה

החקיקה על כל מרכיביה (חוקים, תקנות, צווים ועוד) היא גוף דינמי - חוקים חדשים נחקקים, חוקים ישנים עוברים תיקונים או שפג תוקפם. על מנת להחזיק גרסה עדכנית של ספר החוקים נדרש עדכון מתמיד שלו. יתרה מכך, לא די בגרסה עדכנית של ספר החוקים, משום שמעשה נדון לפי החוק שהיה בתוקף במועד עשייתו, כך שנחוצה גם היסטוריה של ספר החוקים. יועץ מס, למשל, נדרש להתייחס לכל שנת מס לפי דיני המיסים כנתינתם באותה שנה.
בעבר הדרך היחידה להתמודד עם סוגיות אלה הייתה הפצה של קבצים מודפסים של החקיקה, ועדכונם באופן שוטף באמצעות הפצה של דפי עדכון או מהדורות חדשות. התפתחות המחשוב בתחום זה דומה לזו שבתחום פסקי הדין. תחילה הופצו מאגרי החקיקה על גבי תקליטורים, וכעת המאגרים נמצאים באתרי אינטרנט ומתעדכנים בהתמדה.
רגולציה

בתוספת לשני המרכיבים העיקריים שנמנו לעיל, כוללים לעיתים מאגרים משפטיים גם הנחיות של הרגולטור, כגון הנחיות של רשות המיסים, הנחיות של משרדי ממשלה וכדומה.
שאנדור אדוריאן

| --- | --- |
 לידה:  5 בינואר 1858 דברצן, הונגריה 
 שם לידה:  Weiss Sándor 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (העשור של 1880) 
 
שאנדור אדוריאן (במקור וייס, בהונגרית: Adorján Sándor; דברצן, 5 בינואר 1858 – אחרי מרץ 1944) היה סופר, עיתונאי ומתרגם יהודי-הונגרי.
קורות חיים

שאנדור אדוריאן נולד במשפחה יהודית לוויקטור וייס ואנה בלייר. הוא סיים את לימודיו באוראדיה ובבודפשט, בבודפשט למד תחילה רפואה ולאחר מכן למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה. הוא טייל רבות, סייר בגרמניה, צרפת, מצרים, ארץ ישראל, יוון וטורקיה. עבד עבור העיתונים של אוראדיה, ארד ועיתוני בודפשט, בין השנים 1881–1882 עבד עבור העיתון ארץ-עולם (Ország-Világ), מ-1890 היה העורך הראשי של ה"אומה" (Nemzet) ומאוחר יותר של האומה ההונגרית (Magyar Nemzet). הוא תרגם להונגרית כמה מהיצירות המשמעותיות ביותר של בלזק, אמיל זולה וטורגנייב. תרגם גם הצגות לתיאטרון הלאומי של בודפשט.
במרץ 1944 התראיין למגזין "עיתון" (Ujság) במלאת 50 שנה למותו של השחקן, במאי, דרמטורג אדה פאולאי שהיה גם גיסו באמצעות אחותו, ברתה אדוריאן (1864–1941).
נסיבות מותו והמקום אינן ברורות. ייתכן ונשלח למחנה ריכוז ומת בדרך או שם בגיל 86. שאנדור אדוריאן הופיע ברשימת הסופרים האסורים בהונגריה בזמן השואה. יצירותיו נאסרו להדפסה לפרסום ולקריאה וספריו היו צריכים להיגרס.
עבודותיו העצמאיות

תמונות מזרחיות (1888)
בין הדמדומים (1893)
קן החסידות (1893)
תרגומיו היותר מוכרים

לאחר המוות (סיפורו של טורגנייב, בודפשט, 1883
ז'רמינל (רומן של אמיל זולא, 1885) (התרגום לעברית הוא של ט. עולש, תל אביב, טברסקי, 1949)
כינויים וחתימות

וריטי (דפים הונגריים),
קמיל ד'אפרנאי (ארץ-עולם),
-n., a. s. (מבקר, אומה, עיתון יום ראשון, החרות באוראדיה ועיתוני הבירה)
אלקיביאדס.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I. (Aachs–Bzenszki). Budapest: Hornyánszky. 1891 (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
Magyar irodalmi lexikon I. (A–K). Főszerk. Benedek Marcell. Budapest: Akadémiai. 1963. (לקסיקון ספרותי הונגרי)
קורות חייו באתר Arcanum
מבחר מתרגומיו
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára I–X. (elkészült rész: A–Felméri), Budapest, Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931–1932.
Irodalmi lexikon. Szerk. Benedek Marcell. Budapest: Győző Andor kiadása. 1927.
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. I–IV. kötet. Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. 1929–1931.
Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar Zsidó Lexikon. 1929.
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Budapest, 1938–1939. Budai-Bernwaliner József ny.
Tolnai világlexikona I–VIII. Budapest: Magyar Kereskedelmi Közlöny Hírlap- és Könyvkiadó-vállalat. 1912–1919.
Tolnai új világlexikona I–XVIII. + I–II. (pótkötetek). Budapest: Tolnai Nyomdai Műintézet és Kiadóvállalat Rt. 1926–1933.
Uj Idők lexikona I–XXIV. Budapest: Singer és Wolfner Irodalmi Intézet Rt. 1936–1942.
Új magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6804-7
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1881. évi 39858. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1881. év 24. oldal 32. sor.
↑  Rónay Mária (1944-03-05). "A Nemzeti Szinház aranykora". Ujság. 42 (53): 17–18.
↑  "Paulay Edéné Adorján Berta halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 69/1941. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1133 6317  VIAF: 161806715   WorldCat (עם VIAF): 161806715
שמואל יבנאלי

| --- | --- |

שמואל יבנאלי (מימין) עם נח נפתולסקי
 לידה:  24 באוגוסט 1884 חרסון, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 באפריל 1961 (בגיל 76) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות כנרת 
 ידועה בשל:  עליית יבנאלי
 
שמואל יבנאלי (ורשבסקי; 24 באוגוסט 1884 - 14 באפריל 1961) היה איש העלייה השנייה, ממנהיגי תנועת הפועלים בארץ ישראל, ממייסדי מפלגות אחדות העבודה ומפא"י.
ביוגרפיה

יבנאלי נולד בכפר קאזנקה שבפלך חרסון שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), לברוך ורחל ורשבסקי, עלה לארץ ישראל בשלהי 1905 ועבד בבית החרושת חדיד לייצור סבון מגפת. החל בפעילותו הציבורית כאשר התמנה להיות מזכיר אגודת אחוזת בית, אחרי זמן קצר הצפין לגליל, ועבד כחקלאי. במקביל לפעילותו כעסקן פועלים.
בשנת 1909 היה ממייסדי קבוצת החורש ("קבוצת הכיבוש") שקיבלה על עצמה לעבד את אדמות אום ג'וני על גדות הירדן, שהיו חלק מאדמות חוות כנרת, (שם הכיר את ידידו ופטרונו הפוליטי דוד בן-גוריון).
בשנת 1916 יבנאלי היה מהמייסדים של קופת חולים של פועלי השומרון, ביחד עם דוד רמז, ונחום סנה..
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התנדב יבנאלי לגדוד העברי.
אחרי תום המלחמה חזר לפעילות פוליטית מלאה, היה בין מייסדי ההסתדרות, קיבל תפקידי תרבות וחינוך בארגון, ולאחר קום המדינה התקבל לעבודה במשרד החינוך.
יבנאלי כתב וערך מספר ספרים. נפטר בכ"ח בניסן תשכ"א ונקבר בבית הקברות כנרת. על שמו רחובות בקריית חיים, בקריית אתא, בחולון, בפתח תקווה, בהרצליה ובגבעתיים. לאחר מותו זכה בפרס אוסישקין לספרות על חיבורו "חבת ציון".
עליית יבנאלי

רעיון "כיבוש העבודה" של ראשית ההתיישבות התבסס על ההנחה כי אין די ברכישת קרקעות, אלא גם בעבודת ידיים עבריות תוך דחיקת הפועלים הערבים מאזורים אלו. החלוצים אשר הגיעו לרוב ממזרח אירופה, התקשו ביישום האידיאלים שכן לא היו מיומנים בעבודה גופנית וחקלאית ולא מורגלים לאקלים החם. למרות תפיסתם של אנשי המשרד הארצישראלי ובראשם ארתור רופין, להעלות לישראל בשלב הראשוני רק בעלי הון ובעלי מקצוע, הוחלט להעלות קבוצה גדולה של יהודים מתימן, מתוך נקודת מוצא שיהודי תימן יצליחו לעמוד בתנאים הפיזיים הקשים ובשכר הדל ובשל קהילה תימנית קיימת אשר התבססה ביישוב מאז עליית אעלה בתמר בשנת 1881.
בשנת 1911 נשלח יבנאלי על ידי רופין לתימן. מכיוון שהיה חשש כי השלטונות הטורקיים יחבלו במשימה, הוצג תחת זהות בדויה כרב אליעזר בן יוסף. לשם כך הצטייד בתעודת הלידה העות'מאנית של אליעזר פנחסוביץ' (יליד פתח-תקווה). ”מטעמי זהירות, מפני הממשלה הטורקית, באשר איסור הכניסה לא"י מצדה היה קיים אז באופן חוקי... נקבע שיש לשוות לנסיעה הזאת גוון דתי, וכי עלי לנסוע, כמראית עין, בשליחות מאת הרב אברהם יצחק קוק ביפו להוליך לרבני הקהילות בתימן שורת שאלות בענייני נישואים, גירושין, חיי משפחה, תפלה, בתי-כנסיות, ולקבל מהם תשובות בכתב”[11]. אך בנוסף לצורך בהסוואה, לאגרות היה תפקיד ממשי שכן הרב קוק ביקש ללמוד את הלכותיהם ומנהגי תורה ומצוות של יהודי תימן: "נדע על פי תשובות נכונות אשר בידי וגושפנקייהו דרבנן קדישי [אישור רשמי מהרבנים הקדושים] את יסודן של המנהגים העיקריים המוחזקים ובאים ביד מעלת כבוד תורתכם למען נוכל להרשות גם כן לקהילות התימנים המתקבצים אצלנו להיות מתנהגים על פיהם ונהרא נהרא ופשטיה. ומעשה אבות ירשו בנים"[12].
את חוויותיו ממהלך מסעו ליהדות תימן כינס לספרו "המסע לתימן", שפתו המשיחית המוצגת בטקסט קרובה ברעיונותיה לאלו של הרב קוק, וכך גם חלחלה אל כמיהתם המשיחית העזה של יהודי תימן. גם השם הבדוי "בן יוסף" מתקשר לאמונה במשיח בן יוסף שיופיע לפני משיח בן דוד. "והנה עתה הגיע סוף גלות, סוף כלות נפש של דורות רבים, צופים לקץ, מחשבים ומנחשים את בואו. הנה כלתה הגלות השנואה, הנה שב הבן שעליו הייתה בת-קול מנהמת כיונה [...] הנה הנם פה אתנו כל יתר-הפליטה מדורות קדומים, כולם נקבצו ועלו מכל קצוי תימן: מצעדה וצנעה ועד דלעה ועדן, ומטעז, חוביש ושרעב עד רדה, בידא וחצרמות (חבן) שבירכתי מזרח תימן! [...] והנה עתה הגיעה השעה לקטול את יצר-הגלות.. שבכל העם היושב בגולה, הן בצער והן בנחת. ותהא עלית תימן אות לגלויות אחרות"
תיאוריו ממסעו לתימן, מהווים גם תיאור אתנוגרפי נדיר על חיי קהילות היהודים בתימן בתקופה של ראשית המאה העשרים.
יבנאלי ראה את השליחות לתימן כסמל לאחדות כוחות ציוניים מהפועל הצעיר, עסקנים בורגנים והעולם הרבני. ישנו ויכוח האם פעילותו של יבנאלי הייתה רק כדי למלא כח עבודה יהודי אשר יחליף את הפועלים הערבים, ובין השקפתו הסוציאליסטית אשר רואה בעבודה בארץ ישראל חלק מתנועת התחייה ואת העדה התימנית כ"עמוד התיכון שעליו נשען בית ישראל במדינת ישראל".
חלק מהעולים הגיעו להתיישבות סמוך למושבת כנרת ונקראו "תימני כנרת", יחד עם קבוצה מעולי תימן ששהתה בחדרה.
יבנאלי וחינוך ילדי העובדים

תפיסתו הסוציאליסטית של יבנאלי באה לידי ביטוי כאחד מראשי ועדת התרבות של ההסתדרות, בדיון בסוף שנות העשרים על בעלות החינוך והעצמאות לה זכו הן החינוך הדתי של המזרחי והן חינוך ילדי העובדים. למרות מצוקה כלכלית של בתי הספר לילדי העובדים, גרס יבנאלי כי רק עצמאות זו מאפשרת את עיצוב אופיים החיובי של ילדי העובדים, תלות כלכלית היא צורה של מרות שכן המורה לו אחריות החינוך תלוי בהנהלה. עם זאת, לאחר קום המדינה בשנת 1953 לקראת אישור חוק חינוך ממלכתי, תמך בחינוך הממלכתי מתוך אמונה כי ערכיו של זרם העובדים יהפכו לנחלת העם כולו. חוקר החינוך העברי שמעון רשף מעלה בספק אם יוכח כי ערכיה של תנועת העבודה אכן "כבשו" את בית-הספר הממלכתי.
לקריאה נוספת

שמואל יבנאלי, כתובים. מספר כרכים.
שמואל יבנאלי, המסע לתימן. מפא"י תשי"ב
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, ההסתדרות הציונית, תש"ו, חלק שני, פרקים פו–פז: שליחותו של שמואל יבנאלי לתימן, מזכרונות ר' בנימין; שליח ארץ־ישראל בתימן, מזכרונות שמואל יבנאלי; עמ' 883–903.
ישראל כהן, שמואל יבנאלי, בתוך: 'סגל-חבורה - אנשי חזון ומעש בתנועת העבודה', כתבים, כרך ד' הוצאת עקד, תשל"ו 1976, עמ' 143 - 147. לראשונה: תשכ"א 1961.
בת-ציון עראקי קלורמן, ביטויים משיחיים בעליות מתימן, תרמ"א-תרע"ד. פעמים: פרקי עיון במורשת ישראל במזרח, 10, 1981: 21-35.
מרגלית שילה, טובת העם או טובת הארץ? יחסה של התנועה הציונית לעלייה בתקופת העלייה השנייה. קתדרה: לתולדות ארץ-ישראל וישובה, 46, 1987: 109-122.
יוסף טובי, יחס ההנהגה המסורתית לפעילות הציונית בעדן, פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח, 73, 1997: 84-100.
ניצה דרויאן, שליחות ציונית לתימן - בראי מעוות, פעמים: פרקי עיון במורשת ישראל במזרח, 18, 1984: 137-140.
הערות שוליים

↑  שפרה שוורץ, קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, בנגב, 1997, עמוד 45
↑  שמואל יבנאלי איננו, דבר, 16 באפריל 1961
↑  שלמה שבא, אליעזר בן יוסף יוצא לתימן, דבר, 23 באפריל 1971)
1 2  שמואל יבנאלי, מסע לתימן: בשליחות המשרד הארץ-ישראלי של ההסתדרות הציונית בשנות תרע"א-תרע"ב, 1911-1912, מפלגת פועלי ארץ-ישראל, תשי"ב
↑  שמעון רשף, בן-גוריון והחינוך העברי והממלכתי, קתדרה 43, מרץ 1987, עמ' 114-91.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502667505171  BnF: cb16230509f (data)  GND: 1089822170  ISNI: 0000 0001 0885 9934  LCCN: n84023984  NTA: 306227312  SUDOC: 234331887  VIAF: 33389944   WorldCat (עם VIAF): 33389944 
שמואל יבנאלי, 1911, לבוש כדתי בעת מסעו לתימן
קבר שמואל יבנאלי ואשתו בבית הקברות כנרת
הזכות לשוויון

הזכות לשוויון (מכונה גם עקרון השוויון) משמעה שוויון בזכויות ובחובות בחברה, ללא הבחנה לפי קריטריונים לא רלוונטיים, שעשויים לכלול גזע, מין, גיל, שפה, לאום, דת, נטייה מינית, השקפה פוליטית ואידאולוגיה. במדינות רבות בהן קיימת זכות לשוויון ישנן מחלוקות פוליטיות ומשפטיות לגבי רשימת הקריטריונים שיש לכלול בה. כך לדוגמה, רק בחלק מן המדינות הדמוקרטיות קיים איסור אפליה בשל נטייה מינית או בשל היותו של אדם בעל מוגבלות, וגם במדינות שבהן קיים איסור כזה, פרטיו אינם אחידים.
כדי שתתקיים הזכות לשוויון, כפי שהיא מובנת במדינות דמוקרטיות, צריכים להתקיים שני תנאים:
חקיקה – חוקי המדינה צריכים לקבוע יחס זהה ושווה לכל אדם ללא משוא פנים, כך שלא תהיה העדפה או פגיעה של החוק באדם או קבוצה כלשהי, בשל גורמים בלתי רלוונטיים כמו: גזע, מין, דת, השקפה פוליטית או אידאולוגיה.
אכיפה – רשויות השלטון צריכות לאכוף את החוק כך שהשוויון המובע בחוקי המדינה ימומש הלכה למעשה, כלומר בעת מגע בין האדם לרשויות השלטון יעניקו הרשויות לכל אדם יחס זהה, כך שבמקרים זהים, מבחינת הגורמים הרלוונטיים, יינתנו זכויות, חובות ופסקי דין זהים.
הזכות לשוויון משמעה שיש לתת יחס שווה לאנשים בעלי תכונות רלוונטיות זהות. יחס שונה לאנשים בעלי תכונות שוות על רקע שאין לו קשר ענייני (כגון על רקע גזעני) אסור על פי חוק ומכונה אפליה פסולה. על פי פרשנות מורחבת, החובה לכבד את הזכות לשוויון ולהתייחס באופן שוויוני לאנשים חלה לא רק על רשויות השלטון, אלא גם על גופים פרטיים. כך לדוגמה, אי קבלת אדם לעבודה על רקע מין, גזע ודת כאשר נתוניו מתאימים לעבודה – אסורה בישראל על פי חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
מקרים בהם מותרת סטייה מעקרון השוויון

יש הטוענים כי במקרים מסוימים מותר וראוי לסטות מעקרון השוויון, מתוך הכרה כי ישנם פרטים או קבוצות שזקוקים ליחס מיוחד מכיוון שיש להם צרכים מיוחדים או מצב המצדיק מתן יחס שונה[דרוש מקור]. ישנם שני מקרים מוגדרים לסטייה מעקרון השוויון:
הבחנה – קבוצות בעלות צרכים מיוחדים או מצב מיוחד מקבלות יחס שונה מצד החוק, מתוך התייחסות למצבן ולצורכיהן. למשל: נכים, זקנים, נשים לאחר לידה המקבלות חופשת לידה וכדומה. היחס השונה יכול להיות בצורה של העדפה (כמו הטבות מס, קצבאות, זכויות חנייה לרכב), אך לעיתים הוא כולל גם תנאים מפלים (כגון, חיוב פרישה מעבודה).
העדפה מתקנת – ישנן קבוצות או אוכלוסיות שלמות שהופלו בעבר ונמנעו מהן זכויות שוות, ולכן נוצר פער ברמתן הכלכלית-חברתית מול שאר החברה. לדוגמה, האפרו-אמריקאים בארצות הברית הופלו במשך עשרות שנים לרעה על ידי חוקים מפלים ויחס אי שוויוני על רקע גזעני, לכן ניתנת להם עדיפות בקבלה למוסדות להשכלה גבוהה על פני לבנים בעלי נתונים זהים. עוד על נושא זה ניתן לקרוא במאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות. ההעדפה המתקנת היא זמנית ומטרתה היא צמצום הפערים וכאשר אלו יצומצמו תופסק העדפה המתקנת.
בישראל

במגילת העצמאות נכתב: "מדינת ישראל ... תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין". עם זאת, הזכות לשוויון אינה מופיעה בחוקי היסוד, ובפרט הושמטה במכוון מחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, העוסק בזכויות האדם.
בפסקי דין שונים פסק בג"ץ שהזכות לשוויון קיימת מכוח עקרונות כלליים, גם בלי שתיקבע בחוק. דוגמאות:
בשנת 1969 כתב שופט משה לנדוי, בבג"ץ ברגמן, ביחס לעקרון השוויון: "אצלנו אין סעיף מפורש כזה, לא בחוקה כתובה ואף לא בסעיף 'משוריין' של חוק יסוד, ואף על פי כן רעיון זה, שאינו כתוב על ספר, הוא מנשמת אפו של המשטר החוקתי שלנו כולו."
השופט מאיר שמגר כתב: "הכלל שלפיו אין מפלים בין אדם לאדם מטעמי גזע, מין, לאום, עדה, ארץ מוצא, דת, השקפה או מעמד חברתי הוא עקרון יסוד חוקתי, השלוב ושזור בתפיסות היסוד המשפטיות שלנו ומהווה חלק בלתי-נפרד מהן."
השופט אהרן ברק כתב: "עקרון היסוד, המשמש מטרה חקיקתית לכל פעולות הגוף המחוקק, הוא העיקרון של שוויון הכול בפני החוק. ... על-כן יש להניח ולפרש דברי חקיקה, כבאים להגשים מטרה זו ולא לסתור אותה."
בפסקי דין רבים של בית המשפט העליון הוכרו חלקים מהזכות לשוויון (הקשורים בהפליה הפוגעת באוטונומיה של הרצון הפרטי, אף אם אינה משפילה כשלעצמה) כנגזרים מהזכות לכבוד שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, במה שמכונה "מודל הביניים" לפרשנות היקפה של הזכות לכבוד. פסק דין שבו נערך דיון מקיף בנושא הוא פסק הדין הראשון בעניין חוק טל משנת 2006.
בנוסף לכך, חוקים אחדים אוסרים הפליה, כלומר מבססים את הזכות לשוויון, בהקשרים ספציפיים:
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה: אוסר הפליה משלל סיבות ביחסי העבודה. קביעת תנאים שלא ממין העניין, כגון דרישת שליטה מושלמת בעברית מעובד שתפקידו כרוך בדיבור מועט, נחשבת אף היא להפליה. הבחנה המתחייבת מאופיים או מהותם של התפקיד או המשרה, כדוגמת אי קבלת אדם מוסלמי למשרת רב, אינה בגדר הפליה.
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים: אוסר הפליה משלל סיבות במתן שירותים לציבור. אין רואים הפליה כאשר הדבר מתחייב מאופיו או ממהותו של המוצר, השירות הציבורי או המקום הציבורי.
חוק שיווי זכויות האישה: אוסר הפליה בין גברים ונשים, למעט בתחומי הנישואים והגירושים, ומעגן הוראות לייצוג הולם של נשים.
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות: אוסר הפליה של אנשים עם מוגבלות.
חוק זכויות החולה: אוסר הפליה משלל סיבות במתן טיפול רפואי, אך מסייג שאין רואים הפליה מטעמי גיל כאשר ההבחנה נדרשת משיקולים רפואיים.
כפי שעולה מדבריה של שולמית אלוני בעת דיוני הכנסת על הצעת חוק יסוד: מגילת זכויות האדם, ערך השוויון עולה מן המקורות במשפט העברי. האדם נברא אחד, בניגוד לשאר החיות שנבראו בזוגות, ללמד שכל בני האדם הם בניו של אדם הראשון ואין האחד טוב מן האחר.
לקריאה נוספת

יצחק זמיר, בית המשפט העליון, הוצאת שוקן, 2022, הפרק "השוויון בפני החוק", עמ' 52–61.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 98/69 אהרון א' ברגמן נ' שר האוצר, ניתן ב-3 ביולי 1969
↑  בגץ 114/78 מוחמד סעיד בורקאן נ' שר האוצר, ניתן ב-4 ביולי 1978
↑  בג"ץ 507/81 ח"כ אהרן אבו חצירא נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב-20 בנובמבר 1981
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 283–284: הצעת חוק יסוד: מגילת זכויות היסוד של האדם, באתר "דעת".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552901205171  BnF: cb135163703 (data)  GND: 4071878-5  LCCN: sh85044505  NARA: 10637517  SUDOC: 027772101
תיבת פנדורין

| --- | --- |
 עזאזל  כל העולם במה  מחרוזת אבני הירקן  Ying and Yan  העיר השחורה  איני נפרד  כוכב המים (ספר)  פשוט מאסה  מרכבת היהלום  אהובת המוות  לוויתן  גמביט טורקי  אהוב המוות  מות אכילס (ספר)  יועץ ממלכתי (ספר)  משימות מיוחדות  בור (ספר) 
 מידע כללי
 מאת:  בוריס אקונין
 שפת המקור:  רוסית
 תורגם לשפות:  36 שפות
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים ספרי עליית הגג
 הוצאה בשפת המקור:  זכרוב (1998–2024) BaBook (2024—ואילך)
 תאריך הוצאה:  1998–2018, 2024—ואילך
 תאריך הופעה ראשונה:  1998
 עורך:  קונסטנטין פובדין פטר קריקסונוב (כמה מספרי המהדורה העברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים   ספרי עליית הגג
 תאריך:  2004—ואילך
 תרגום:  יגאל ליברנט
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  1998
 מספר כרכים:  16
 סדרה
 מספר ספרים:  16
 
סדרת ספרי הבילוש החדש (ברוסית: Новый Детектив, או Новый детективъ), שתורגמה לעברית תחת השם '"תיבת פנדורין", היא סדרת ספרים בלשיים והיסטוריים מאת גריגורי צ'חרטישווילי, הכותב תחת שם העט בוריס אקונין. סדרת המותחנים ההיסטוריים מגוללת את קורותיו של אֶראסְט פּטרוביץ' פַנדורין, חוקר במשטרת מוסקבה, אציל בן המאה ה-19, הנאמן לעקרונותיו ובעל כישרון יוצא דופן במשחקי הימורים.
המוטו של הסדרה כולה הוא: "לזכר המאה התשע-עשרה, שהספרות בה הייתה גדולה, האמונה בקדמה — חסרת גבולות, והפשעים בוצעו ופוענחו בחן ובטוב-טעם". הסדרה הושקה עם פרסום הספר הראשון בסדרה, "עזאזל", בשנת 1998.
הסדרה מכרה 18 מיליון עותקים והיא סדרת הספרים הרוסית הנמכרת ביותר.
הסדרה יצאה לאור ברוסיה עד הפלישה לאוקראינה. לאחר שאקונין התבטא בפומבי נגד משטר פוטין והמלחמה באוקראינה נאסר על הדפסת הספרים. מאז 2024 הסדרה יצאה לאור מחדש מחוץ לרוסיה על ידי ההוצאה לאור שהקים אקונין, BaBook.
רקע

גיבור הסדרה הוא אראסט פנדורין (Эраст Петрович Фандорин), החי ברוסיה הצארית, בשלהי המאה ה-19, תקופה מיוחדת של דמדומים וחוסר שקט, לקראת סופו של השלטון הצארי ותחילת המהפכה הקומוניסטית, כשרוחות חדשות של שינוי ואופטימיות נשבו באוויר לצד טרור, חרדה קיומית ואי בהירות לגבי העתיד.
אראסט פנדורין, צעיר משכיל ממשפחה טובה, מצטרף כפקיד זוטר למשטרת הבילוש של מוסקבה, לאחר שמשפחתו ירדה מנכסיה והוא נאלץ לפרוש מלימודיו. הוא מטפס חיש מהר בסולם הדרגות, לאחר שפענח באופן מזהיר את המזימה הבינלאומית שהוא חוקר בספר הראשון, "עזאזל".
מסוף הספר הראשון, פנדורין ממוצב, כקודמיו בז'אנר, הרקול פוארו, שרלוק הולמס ודומיהם, כבלש כל-יכול שאין תעלומה שפתרונה נבצר ממנו. אך בניגוד להם, הוא צנוע, ביישן משהו, וזהותו וכישוריו נסתרים בדרך כלל מסביבתו הקרובה, להוציא מפקדיו. הספרים מתרחשים כולם בשלהי המאה ה-19, המשוחזרת באופן משכנע ביותר, אך לכל אחד מהם מיקום ורקע אחרים.
הספרים ניחנים בשינויים מתמידים ולעולם אינם חוזרים על עצמם: "עזאזל" מתרחש במוסקבה, ממנה נוסע פנדורין לאנגליה, בעקבות פושעים בינלאומיים; "גמביט טורקי" הוא רומן ריגול היסטורי שמתרחש בזירת הקרבות במלחמת רוסיה-טורקיה ומסופר מזווית ראייתה של אישה; עלילת "לוויתן" מתרחשת כולה על סיפון ספינה במהלך שיט להודו (אזכור לספרי אגאתה כריסטי), ועוד.
התעלומות הבלשיות, שהן שנונות ובנויות כהלכה, הן רובד אחד בלבד של הסיפורים. הספרים שזורים גם ברמזים ספרותיים ואזכורים לכתבי דוסטויבסקי, טורגנייב, צ'כוב, בולגקוב, אגאתה כריסטי ואחרים. "גמביט טורקי", למשל, יכול להיקרא כרומן מפתח היסטורי, מכיוון שכמעט מאחורי כל דמות בספר ניצבת דמות אמיתית בהיסטוריה הרוסית.
הספרים הפכו לרבי-מכר ברוסיה, שם נמכרו בלמעלה מ-10 מיליון עותקים והוסרטו לקולנוע ולטלוויזיה. על "גמביט טורקי" נמתחה ביקורת שלילית. נטען שהעלילות בספריו דומות, המניעים לא תמיד ברורים, והדמות הראשית חד-ממדית. אף על פי שהספרים יועדו לקהל הרוסי, הם הצליחו מאוד גם מחוץ לרוסיה ותורגמו ל-36 שפות.
בשנת 2000 הופיע באינטרנט אתר שמציע גישה חופשית מקוונת לרוב ספרי "תיבת פנדורין" (akunin.ru), בהרשאת הסופר. זהו מעשה יוצא דופן בעולם שבו גישה חופשית לכתבי סופרים באינטרנט היא בדרך כלל לכתביהם של סופרים שהלכו לעולמם, ואשר הזכויות על יצירותיהם כבר פקעו.
הספרים

עזאזל — ספר בילוש שערורייתי (האירועים מתרחשים בשנת 1876 במוסקבה, לונדון ובסנקט פטרבורג)
גמביט טורקי — ספר ריגול (האירועים מתרחשים בשנים 1877—1878 בבולגריה, רומניה וטורקיה)
לוויתן — ספר בילוש בהשראת אגתה כריסטי (האירועים מתרחשים בשנת 1878 על סיפון אונייה השטה מסאות'המפטון לכלכותה)
מות אכילס — סיפור על רוצח נתעב (האירועים מתרחשים במוסקבה של שנת 1882)
משימות מיוחדות :
נסיך העלה — סיפור על נוכלים במוסקבה של שנת 1886
המעצב — סיפור על רוצח סדרתי במוסקבה של שנת 1889
יועץ ממלכתי — ספר בילוש פוליטי (מתרחש בשנת 1891 במוסקבה)
הכתרה, או האחרון מבני רומנוב — ספר בילוש אופטימי (אירועי הספר מתרחשים בשנת 1896 במוסקבה)
אהובת המוות — מתרחש בשנת 1900 במוסקבה
אהוב המוות — מתרחש במקביל לאירועי הספר "אהובת המוות"
מרכבת היהלום — ספר בילוש אתנוגרפי:
לוכד השפיריות, חלק ראשון (מתרחש בשנת 1905 בסנקט פטרבורג ובמוסקבה)
בין השורות, חלק שני (מתרחש בשנת 1878 בהרי יפן, בטוקיו וביוקוהמה)
ין ויאנג — סיפור קצר שמתרחש בשנת 1882 באחוזתו של זיגיסמונד בורצקי, בפרברי מוסקבה
מחרוזת הירקן — קובץ סיפורים קצרים:
סיגומו — מתרחש בשנת 1881 ביוקוהמה
Table-talk — מתרחש בשנת 1882 במוסקבה
מחיי השבבים — מתרחש בשנת 1883 במוסקבה
מחרוזת ירקן — מתרחש בשנת 1884 במוסקבה
העכנאי של בני בסקאקוב — מתרחש בשנת 1888 בפרברי מוסקבה; עלילת כלבם של בני בסקרוויל מאת ארתור קונאן דויל, שהועתקה לערבות מוסקבה
עשירית האחוז — מתרחש בשנת 1890 במוסקבה ובסנקט פטרבורג; העלילה חוזרת על מוטיבים מספרה של פטרישה הייסמית', "זרים ברכבת".
שעת התה בבריסטול — מתרחש בשנת 1891 בבריסטול
עמק החלומות — מתרחש בשנת 1894 במדינת ויומינג שבארצות הברית
לפני סוף העולם — מתרחש בשנת 1897 בוולגודצ'ינה
אסירת המגדל, או דרכם הקצרה, אך היפהפייה של שלושת החכמים — מתרחש בשנת 1899 בנורמנדי.
כל העולם במה — ספר בילוש תיאטרלי (מתרחש במוסקבה בשנת 1911)
העיר השחורה — מתרחש בשנת 1914 בעיר באקו
כוכב המים — מורכב משלושה סיפורים:
כוכב המים — ספר בילוש טכנוקרטי שמתרחש בשנת 1903 באזור האי טנריפה
שיט בודד — ספר בילוש נוסטלגי. מתרחש בשנת 1906 במחוז עבר הבאיקל
לאן זה נפליג?  — מתרחש בשנת 1912 בפולין
איני נפרד — מתרחש בשנת 1918
פשוט מאסה – מתרחש ביפן שאחרי 1918. מתמקד בדמות מאסה המשרת.
בור.
עיבודים לקולנוע, לטלוויזיה ולתיאטרון > קולנוע וטלוויזיה

עזאזל — עיבוד טלוויזיוני של "עזאזל" משנת 2002
גמביט טורקי — עיבוד קולנועי ל"גמביט טורקי" משנת 2005
יועץ ממלכתי — עיבוד קולנועי של "יועץ ממלכתי" משנת 2005
עזאזל — עיבוד טלוויזיוני מחודש של "עזאזל" משנת 2022