stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבלב
אנטומיה > אספקת דם

אספקת הדם ללבלב היא ברובה מענפי הלבלב המסתעפים מעורק הטחול ומספקים דם לגוף הלבלב ולזנב הלבלב. עורקי הלבלב והתריסריון העליון הקדמי והאחורי, שהם סעיפים של עורק הקיבה והתריסריון, והענפים הקדמי והאחורי של עורק הלבלב והתריסריון התחתון, שהוא סעיף של עורק מתלה המעי העליון, מספקים דם לראש הלבלב.
אנטומיה > ניקוז ורידי

עיקר הניקוז הוורידי של הלבלב הוא דרך ורידי הלבלב אל וריד הטחול, אולם חלק מהוורידים מוליכים דם אל וריד מתלה המעי העליון. וריד הטחול ווריד מצע המעי העליון נפגשים ליצירת וריד שער הכבד.
אנטומיה > ניקוז לימפטי

הניקוז הלימפטי של הלבלב עוקב אחר כלי הדם של הלבלב ומתנקז אל קשרי הלימפה של הטחול המצויים לאורך עורק הטחול. מספר כלי לימפה מתנקזים אל קשרי הלימפה של שוער הקיבה, והלאה משם אל קשרי הלימפה העליונים של מצע המעי או לקשרי הלימפה של הקרביים דרך קשרי הלימפה של הכבד.
אנטומיה > עצבוב

הלבלב מקבל עצבוב סימפתטי מעצבי הקרביים דרך מקלעת הבטן ועצבוב פאראסימפתטית מהעצב התועה דרך מקלעת מתלה המעי העליונה. סיבי עצבים סימפתטיים מעצבבים את כלי הדם אל הלבלב, ואילו סיבי סימפתטיים ופאראסימפתטיים מעצבבים את רקמת הלבלב. הסיבים הפאראסימפתטיים המגיעים לרקמת הלבלב אחראים על ויסות ההפרשה בלבלב, אלם תפקיד זה הוא משני לבקרה ההורמונלית על ההפרשה.
התפתחות עוברית

הלבלב נוצר כשני ניצני לבלב, גבי וגחוני, מהאנדודרם בשבוע החמישי להיריון. מהניצן הגבי מתפתחים חלקו העליון של הראש, הצוואר, הגוף והזנב, בעוד שמהניצן הגחוני מתפתחים חלקו התחתון של הראש והזיז האונקלי. בכל אחד מהניצנים יש צינור, והם מתאחים ליצירת צינור הלבלב הראשי. חלקו המקורב של הצינור הגבי יוצר את צינור הלוואי. ב-10% מהאנשים לא מתקיים האיחוי בין הצינורות, וכל הפרשות הלבלב האקסוקריניות מתנקזות אל צינור הלוואי.
מבנה רקמתי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תפקוד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

לבלב מלאכותי
דלקת לבלב
סרטן הלבלב
איי לנגרהנס
הערות שוליים

↑  Lal G, Clark OH. Chapter 26. Endocrine Surgery. In: Gardner DG, Shoback D. eds. Greenspan’s Basic & Clinical Endocrinology, 9e. New York, NY: McGraw-Hill; 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560648605171  BNE: XX525186  BnF: cb11941706x (data)  GND: 4004722-2  LCCN: sh85097370  NDL: 00571648  NKC: ph115663  TA98: A05.9.01.001 
איור של מבנה הלבלב
מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה

השייח' מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה (בערבית: محمد بن مبارك بن حمد آل خليفة; נולד ב-1935) הוא פוליטיקאי בחרייני וחבר משפחת המלוכה של בחריין. הוא כיהן בין השנים 1970 ל-2005 כשר החוץ של בחריין, ומאז 2005 הוא משמש כסגן ראש ממשלת בחריין.
ביוגרפיה

ח'ליפה רכש את השכלתו התיכונית בבית הספר הבינלאומי של האוניברסיטה האמריקאית בביירות. הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ומשפטים מאוניברסיטת לונדון.
הוא החל את דרכו כשופט ובהמשך היה למנהל יחסי ציבור ותקשורת וראש שירות החוץ הבחרייני במהלך הקמתה של בחריין בשנת 1969. הוא כיהן כשר חוץ במשך כמעט 35 שנה, עוד בטרם עצמאותה של בחריין בשנת 1971 עד להחלפת הממשלה ב-29 בספטמבר 2005, אז החליפו בתפקידו, ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה. מוחמד מונה במקום זאת כאחד משלושה סגניו של ראש הממשלה. באותה תקופה כיהן גם כשר המידע. תוארו הרשמי הוא סגן ראש הממשלה בוועדות השרים.
הערות שוליים

1 2  "About his Highness". Deputy Prime Minister's Office. נבדק ב-20 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New Bahraini cabinet sworn in". 30 בספטמבר 2005. נבדק ב-21 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
לורד ג'ים

| --- | --- |
כרזת הסרט לורד ג'ים
כרזת הסרט לורד ג'ים
 מבוסס על:  לורד ג'ים 
 בימוי:  ריצ'רד ברוקס
 הופק בידי:  ריצ'רד ברוקס
 תסריט:  ספר: ג'וזף קונרד תסריט: ריצ'רד ברוקס
 עריכה:  אלן אוסביטסון
 שחקנים ראשיים:  פיטר או'טול אלי וולך  דליה לביא קורט יורגנס ג'יימס מייסון אקים טמירוף פול לוקאס 
 מוזיקה:  ברוניסלב קאפר
 צילום:  פרדי יאנג
 מדינה:  בריטניה, ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בפברואר 1965
 משך הקרנה:  154 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה 
 הכנסות:  5,000,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
לורד ג'ים (באנגלית: Lord Jim ) הוא סרט הרפתקאות משנת 1965 בבימויו והפקתו של ריצ'רד ברוקס עם פיטר או'טול, אלי וולך, ג'יימס מייסון, קורט יורגנס וכן השחקנית הישראלית דליה לביא.
התסריט מבוסס על הספר "לורד ג'ים" של ג'וזף קונרד משנת 1900. הספר עובד לראשונה לקולנוע בשנת 1925 כסרט אילם בבימויו של ויקטור פלמינג.
הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע על הצילום והעיצוב האמנותי. הצילומים נערכו באולפני שפרטון באנגליה ואתרי צילום באנגקור ואט, קמבודיה, הונג קונג ומלזיה.
תקציר העלילה

ג'ים (פיטר או'טול) משמש כקצין ראשון בספינתו של רב החובל מארלו (ג'ק הוקינס). הוא נפגע בעת עבודתו על הספינה ומורד לשם טיפול באחד הנמלים באי יאווה.
לאחר החלמה הוא מחפש ספינה לעבוד בה ומוצא ספינת משא רעועה בשם פאטנה (S.S. Patna) שמפקד עליה רב חובל שתיין (וולטר גוטל) ועליה 800 עולי רגל מוסלמים שיעדם הוא מכה.
האנייה נקלעת לסערה קשה ועומדת לשקוע. הקפטן וצוותו מורידים סירה אחת כדי לברוח. הם מאיצים בג'ים להצטרף אליהם. הוא נלחם במצפונו אך ברגע האחרון קופץ לסירה ונוטש את הספינה עם עולי הרגל המוסלמים.
כשהם מגיעים לנצל הם רואים שם להפתעתם את הספינה פאטנה. מסתבר שספינה צבאית צרפתית הגיעה לפאטנה במקרה וגררה אותה לנמל.
שאר הצוות מסתלק ורק ג'ים מועמד למשפט פומבי ומסולק בבושת פנים ובחרפה מהצי קבל עם ועדה. ג'ים, אכול רגשות אשמה וצורך לכפר על חטאו, מתחיל לעבוד בעבודות קשות עם דלת העם שקודם הסתכל עליהם בעליונות גזענית.
באחת הפעמים הוא מציל סירה עמוסת חומר נפץ משריפה ופיצוץ לאחר הצתה מכוונת. צופה סטיין (פול לוקאס), בעל מכרה בדיל במקום מרוחק המספר לו כי על המכרה הנמצא במחוז פצואן (שם פיקטיבי) השתלט גנגסטר המכתיר עצמו כ"גנרל" (אלי וולך) ובעזרת עוזרו קורנליוס (קורט יורגנס) משעבד את אנשי השבט המקומי להיות עבדים שלו. סטיין מבקש מג'ים להעביר בסירה חומר נפץ ורובים לאנשי השבט כדי שינצחו את הגנרל ומרעיו.
בעל הספינות בנמל (אקים טמירוף) מסרב לתת לג'ים סירת מנוע והוא מחליט להגיע למקום בסירת מפרש. כשהוא מגיע לפצואן עוזב אותו אחד מאנשי הצוות כדי להודיע לגנרל כי הגיע למקום זר עם חומר נפץ ונשק.
ג'ים מסליק במהירות את אמצעי הלחימה אבל נתפס על ידי אנשי הגנרל. הגנרל מתחיל לענות אותו כדי שיגלה את מקום הנשק אבל ג'ים עומד בסרובו. הגנרל נותן לו מנוחה כדי שיחשוב בהגיון ובאותו זמן מספק לו בחורה מהשבט (דליה לביא) כדי שתספק את צרכיו.
הבחורה משחררת את ג'ים והם נמלטים מהמקום ומגייסים את כל בני השבט למלחמה עם צבא הגנרל. בקרב בו הם מפעילים אמצעים מאולתרים כמו לפידים, חיצים בוערים ותותח ישן הם מצליחים לכבוש את הבסיס של הגנרל שנהרג בהתקפה.
ג'ים מתקבל בשבט וגיבור ומוצמד לו הכינוי "טואן" (לורד). הוא מתאהב בבחורה וחושב להישאר במקום.
קורנליוס שניצל מההתקפה מגיע לנמל ומשכנע פושע מבוקש בשם בראון (ג'יימס מייסון) לחזור לפצואן כי במקום נשאר אוצר יקר של הגנרל. הם מגיעים לפצואן אך נתפסים.
ראש השבט מבקש להרגם אבל ג'ים מתחייב בנפשו לשחררם. הם בוגדים בג'ים, הורגים את וואריס, בנו של ראש השבט אבל לבסוף ג'ים מחסל אותם.
ראש השבט מודיע לג'ים כי עליו לעזוב את המקום אחרת ייהרג. בסוף מתרחש טקס שריפת גופתו של וואריס. ג'ים מגיע למקום, ראש השבט יורה בו וגופתו נשרפת לצד גופת וואריס.
הערות שוליים

↑  יוסף לפיד, ה-13 של דליה, מעריב, 19 בפברואר 1965
ליאוני סנדרקוק

ליאוני סנדרקוק (באנגלית Leonie Sandercock; נולדה ב-1949, באדלייד, אוסטרליה) היא תאורטיקנית העוסקת בנושא תכנון עירוני בן זמננו. במסגרת המחקרים שלה היא מרבה לעסוק בסוגיות של תכנון ערים רב-תרבותיות, התמודדות ערים עם קליטת מהגרים, תאוריות של תכנון בעזרת דיאלוג בין קבוצות אתניות שונות, ובדרכים חדשות של חשיבה על תכנון אורבני לאור אופיין המשתנה של ערים בעידן הגלובלי.
במחקריה היא נותנת דגש מיוחד על עיצוב מדיניות של תכנון אורבני מתוך נקודת מבט חברתית.
קריירה

סנדרקוק היא בעלת BA תואר ראשון בהיסטוריה (בהצטיינות) מאוניברסיטת אדלייד, אוסטרליה (1970); דוקטור במחקר אורבני מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה (1974); ותואר שני בתסריטאות מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1989).
בין השנים 1981 ל-1986 כיהנה סנדרקוק כמרצה ולאחר מכן כראש החוג ללימודים אורבניים באוניברסיטת מקוארי (Macquarie University) שבסידני, אוסטרליה. משם עברה לארצות הברית לתקופה של כ-11 שנים, שם חילקה את זמנה בין כתיבת תסריטים בהוליווד לעבודתה כחוקרת ומרצה בחוג לתכנון עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). שני תפקידים אלו השפיעו השפעה מכרעת על המשך דרכה, הן כחוקרת והן כיוצרת סרטים דוקומנטריים על מושאי מחקרה.
בשנת 1996 חזרה סנדרקוק לאוסטרליה וכיהנה כמרצה בכירה בפקולטה לאדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטת מלבורן (University of Melbourne), ובמכון הטכנולוגי של רויאל מלבורן (RMIT University).
בשנת 2001 עברה להתגורר בוונקובר שבקנדה, יחד עם בעלה, ד"ר ג'ון פרידמן, והחלה לכהן כמרצה בחוג לתכנון אזורי וקהילתי באוניברסיטת קולומביה הבריטית (UBC). מיולי 2006 ועד נובמבר 2007 כיהנה כראש החוג.
בשנת 2007 החלה במחקר המבוסס על עבודה משותפת עם התושבים הילידיים של קולומביה הבריטית במערב קנדה. המחקר עסק ביצירת סרטים דוקומנטריים כמדיום שמעודד דיאלוג בנוגע להחלמה, השלמה ושותפות עם החברה השלטת בקנדה. בשנת 2010 השלימה בעבודה משותפת עם ג'יאובני אטילי את הסרט הדוקומנטרי 'למצוא את דרכנו' (Finding Our Way), שעוסק בקהילות אלה.
לאורך כל שנות עבודתה כתבה סנדרקוק 12 ספרים (ביניהם ספר על פוטבול אוסטרלי, וספר על תנועת העבודה באוסטרליה), ביימה מספר סרטים דוקומנטריים, וכתבה עשרה תסריטים עלילתיים, מתוכם אחד הופק לסרט טלוויזיה (ברשת ABC).
ספרים וסרטים דוקומנטריים

•	Cities for sale: property, politics and urban planning in Australia Carlton, Vic. : Melbourne University Press  Melbourne University Press, 1975
•	The Land Racket  Silverfish, 1979
•	Urban Political Economy: the Australian Case with Mike  Berry, Allen and Unwin, 1983
•	Making the Invisible Visible: A Multicultural History of Planning University of California Press, 1998
•	Towards Cosmopolis, Planning for Multicultural Cities, London: John Wiley, 1998
•	Cosmopolis II: Mongrel Cities in the 21st Century, London: Continuum, 2003
•	Where Strangers Become Neighbours: the story of the Collingwood Neighbourhood House and the the integration of immigrants in Vancouver, Canada, with Giovanni Attili (Univesity of Rome), 50 minute documentary film, 2006
http://www.youtube.com/watch?v=YWzcGXUWsI8&feature=related
•	Multimedia Explorations in Urban Policy and Planning: Beyond the Flatlands, Springer, 2010
•	Finding Our Way, with Giovanni Attili, 90 minute documentary film, 2010 
http://www.youtube.com/watch?v=AdWvNWT0FjA&feature=related
•	 Interview with Leonie Sandercock:   http://www.youtube.com/watch?v=qYJUfSwgfPo
•         Planning Theory & Practice, Volume 1, Routledge, Pages 13 – 30, 2000 
The article: When Strangers Become Neighbours: Managing Cities of Difference https://web.archive.org/web/20100821185945/http://www.eslarp.uiuc.edu/courses/FAA%20391_Spring10/Sandercock_Strangers.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267574905171  BnF: cb13540097g (data)  ISNI: 0000 0001 0919 8648  LCCN: n84168260  NTA: 073981141  SUDOC: 05070771X  Trove: 523334  ULAN: 500263789  VIAF: 81645567   WorldCat (עם VIAF): 81645567
לואי לאנגרה

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1961 (בן 63) מילוז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון העירוני של שטרסבורג 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  מפקד מסדר האמנויות והספרות  פרס איגוד המבקרים 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
לואי לאנגרה (בצרפתית: Louis Langrée, נולד ב-11 בינואר 1961 במילוז), הוא מנצח צרפתי. הוא בנו של נגן העוגב ותאורטיקאי המוזיקה אלאן לאנגרה. אחת מאחיותיו היא צ'לנית חובבת.
קורות חייו > ילדות ונעורים

לאנגרה למד בקונסרבטוריון של שטרסבורג, אבל לא קיבל הדרכה אקדמית רשמית בניצוח. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו כמדריך לשירה ופיתוח קול ועוזר באופרה הלאומית של ליון, בשנים 1983 עד 1986. בשנים הבאות עבד כעוזר למנצח בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס, ובמשרה מקבילה בפסטיבל ביירוית. משנת 1989 עד 1992 היה עוזר מנצח בתזמורת פריז.
קורות חייו > ילדות ונעורים > הממלכה המאוחדת ואירופה

באירופה ובבריטניה כיהן לאנגרה כמנהל מוזיקלי של תזמורת פיקארדי (1998-1993), האופרה הלאומית של ליון (2000-1998), האופרה הנודדת של גליינדבורן (2003-1998), והתזמורת הפילהרמונית של ליאז' (2006-2001). ביוני 2011 התמנה לאנגרה למנצח הראשי של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג, החל בספטמבר 2011, בחוזה התחלתי לחמש עונות.
קורות חייו > ילדות ונעורים > ארצות הברית

לאנגרה ניצח לראשונה בארצות הברית ב-1991 בפסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה. בדצמבר 2002 התמנה למנהל מוזיקלי של "פסטיבל בעיקר מוצרט" בלינקולן סנטר, ניו יורק., משרה בה החל לכהן באופן רשמי בקיץ 2003. במרץ 2005 הוארך החוזה ההתחלתי שלו עם "בעיקר מוצרט" עד 2008. באפריל 2017 הוארך החוזה שלו עד 2020. ביולי 2019 הודיע הפסטיבל על הארכת החוזה של לאנגרה עד 2023.
לאנגרה ניצח לראשונה כאורח על התזמורת הסימפונית של סינסינטי במרץ 2011. על יסוד הופעה זו, מנתה תזמורת סינסינטי את לאנגרה באפריל 2012 למנהל המוזיקלי ה-13 שלה, החל בעונת 2014-2013, בחוזה התחלתי לארבע שנים. הוא נכנס לתפקידו כמנהל מוזיקלי בפועל מיד עם מינויו. במרץ 2015 הודיעה תזמורת סינסינטי על הארכת החוזה של לאנגרה כמנהל מוזיקלי עד עונת 2020-2019. החוזה הוארך שוב בפברואר 2017 עד עונת 2022-2021. ביוני 2021, תזמורת סינסינטי הודיעה שלאנגרה יסיים את כהונתו כמנהל המוזיקלי שלה בתום עונת 2023-2024
הקלטות

לאנגרה הוציא כמה הקלטות בחברת וירג'ין קלאסיקס, עם תזמורת האופרה הלאומית של ליון, תזמורת עידן הנאורות, הקאמרטה של זלצבורג ולה קונסרט ד'אסטרי. עם התזמורת הפילהרמונית של ליאז' הקליט ליוניברסל/אקורד סימפוניות של פרנק ושוסון, קונצ'רטי לפסנתר של ליסט, ראוול ושולהוף  ולחברת סייפרס (סולנית קלייר-מארי גיי) יצירות לקלרינט ותזמורת מאת מוצרט, רוסיני וובר (סולן ז'אן-לוק ווטאנו). כמה מהקלטותיו קיבלו פרסים, בהן "ויקטואר דה לה מוזיק" (MIDEM), פרס דיאפזון ד'אור, ופרסי גרמופון. לאנגרי היה שותף לפרס ל"הישג מוזיקלי מצטיין" מאגודת הפילהרמונית המלכותית כמי שניצח על הפקת פסטיבל גליינדבורן של פידליו. ב-2007 זכה בפרס  Grand Prix Antoine Livio de la Presse Musicale Internationale.  עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי הקליט לאנגרי מוזיקה שהוזמנה בשביל התזמורת.
הקלטות > חיים אישיים

ללאנגרה ואשתו איימה קלארק לאנגרה, כתבת בטלוויזיה הצרפתית, יש שני ילדים. המשפחה מתגוררת בסינסינטי. ב-2006 עוטר לאנגרה בתואר אביר מסדר האמנויות והספרות.
הערות שוליים

↑  =ג'יימס ר. אוסטרייך, ניו יורק טיימס, "חידושי ספין (ויד) ל,מוצרט' 1 באוגוסט 2003
↑  אוסטרייך
↑  אוסטרייך
↑  לואי לאנגרה, מנצח ראשי חדש לקאמרטה אקדמיקה זלצבורג 11 ביוני 2011
↑  רובין פוגרבין, ניו יורק טיימס, ",בעיקר מוצרט' ממנה מנהל מוזיקלי" 11 בדצמבר 2002
↑  "בעיקר מוצרט" מודיע על התוכניות לעונת 2005 מאריך חוזה למנהל המוזיקלי לואי לאנגרה 17 במרץ 2005
↑  קלמן בוזאלקה, פראנס מוזיק 23 ביולי 2019
↑  לואי לאנגרה התמנה למנהל המוזיקלי הבא של התזמורת הסימפונית של סינסינטי 24 באפריל 2012
↑  ג'אנל גלפאנד, סינסינטי אנקוויירר, "התזמורת הסימפונית של סינסינטי מאריכה את החוזה של לאנגרה עד 2020" 6 במרץ 2015
↑  ג'אנט גלפנד, סינסינטי אנקוויירר, "לאנגרה יישאר מנהל מוזיקלי עד 202226 בפברואר 2017
↑  ג'יימס אוסטריך, ניו יורק טיימס, "בוער באש רומנטית, נשרף לבדו: ברליוז המקורי לעד" 7 בפברואר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413640805171  BIBSYS: 9061393  BnF: cb140627591 (data)  CiNii: DA16024697  GND: 135206472  ISNI: 0000 0000 5516 5743  LCCN: no2001040717  MusicBrainz: f2108534-693a-4105-8817-33cf9e9e1388  NKC: xx0301264  RERO: 02-A006323594  SUDOC: 078974232  VIAF: 22346551   WorldCat (עם VIAF): 22346551
לורד אוף דה לוסט

| --- | --- |


 מקום הקמה:  המבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 סוגה:  dark rock 
 חברת תקליטים:  נאפלם רקורדס, Out of Line Music 
 www.lordofthelost.de
 חברים
 כריס הארמס   קלאס גרינאיידה   גארד דירגה   ניקלאס קאהל
 
לורד אוף דה לוסט (באנגלית: Lord of the Lost; או בקיצור LOTL) היא להקת מטאל גותי גרמנית מהמבורג, שהוקמה על ידי הזמר והסולן כריס הארמס. הלהקה ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת עם השיר "Blood & Glitter".
היסטוריה

Lord of the Lost הוקמה באמצע 2007 על ידי כריס הארמס כפרויקט סולו. בזמן העבודה על השירים הראשוניים ופרסומם ב-MySpace, הארמס זכה לביקורות חיוביות. הוא גייס מוזיקאים נוספים מחבריו בסצנת המוזיקה של המבורג על מנת להקים את הלהקה ולהתחיל לעבוד על האלבום הראשון. הארמס כינה במקור את הפרויקט "Lord", אך שינה את שם הלהקה ל-Lord of the Lost. לפני הקמתה, היה הארמס הזמר והגיטריסט של להקת הרוק "Philiae" ‏(1999–2004), גיטריסט וזמר שני עם להקת הגלאם מטאל "The Pleasures" ‏(2004–2007) כמו גם מוזיקאי בפרויקטים שונים, כמו "Big Boy" ו-"Unterart".
סינגל הבכורה של הלהקה, "Dry the Rain", יצא לאור ב-2009 ואלבום הבכורה "Fears" יצא לאור ב-2010. במהלך הקלטת האלבום השני, "Antagony Lord of the Lost", יצאה הלהקה לסיבוב הופעות מורחב עד 2010 שכלל מופעים ופסטיבלים בינלאומיים כמו "Wave-Gotik-Treffen", פסטיבל ואקן ופסטיבל מרה לונה.
באביב 2011 הוציאה הלהקה את "Sex on Legs" כסינגל הראשון מאלבומה השני, "Antagony". האלבום, שנחשב לאלבום הקונספט הראשון שלה, יצא לאור זמן קצר לאחר מכן.
בקיץ 2012 יצא אלבומה השלישי של הלהקה, "Die Tomorrow". עוד בטרם יצא, החלה העבודה על אלבום רביעי, "From the Flame into the Fire".
בפברואר 2014 עזב המתופף כריסטיאן שלהורן את הלהקה והוחלף על ידי טוביאס מרטנס. במרץ 2015 יצא לאור האלבום האקוסטי "Swan Songs", שהגיע למקום ה-34 במצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט.
בשנת 2015 יצא "EP Full Metal Whore". הסינגל הראשון "The Love of God" מהאלבום "Empyrean" יצא לאור במאי 2016.
בדצמבר 2016 הודיע הגיטריסט בו סיקס כי יעזוב את הלהקה מסיבות מקצועיות ופרטיות. בתחילת ינואר 2017 הכריזה הלהקה על הגיטריסט החדש שלה π (Pi). ביולי 2017 הודיע טוביאס מרטנס שמסיבות פרטיות ומקצועיות, הוא לוקח פסק זמן. ניקלס קאהל החליפו כמתופף להופעות חיות.
בדצמבר 2022 הפתיעה הלהקה כשהוציאה לאור את אלבום האולפן החדש שלהם "Blood & Glitter" חודשים לפני שהיה אמור לצאת במקור. האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט.
בתחרות הקדם הגרמנית לאירוויזיון 2023, זכתה הלהקה עם השיר "Blood and Glitter" וייצגה עמו את גרמניה בתחרות שהתקיימה בחודש מאי של אותה שנה בליברפול שבממלכה המאוחדת. בגמר האירוויזיון הלהקה הגיעה למקום ה-26 (המקום האחרון) עם 18 נקודות.
הערות שוליים

↑  Lord of the Lost Setlist at Wave Gotik Treffen 2010, setlist.fm (באנגלית)
↑  Lord Of The Lost: Gitarrist Bo Six verlässt die Band endgültig, www.sonic-seducer.de
↑  היכנס/י לפייסבוק, באתר Facebook
↑  Offizielle Deutsche Charts - Offizielle Deutsche Charts, www.offiziellecharts.de
↑  NDR, Infos und Hintergründe zum ESC-Vorentscheid "Unser Lied für Liverpool", www.eurovision.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1038391431  ISNI: 0000 0004 6989 7354  MusicBrainz: 8cf95123-5023-4257-933e-4d7ebbc5d8a2  SUDOC: 258349468  VIAF: 305146197   WorldCat (עם VIAF): 305146197
לורן קבילה

הגייה נכונה של השם לורן קבילה
לורן דזירה קבילה (בצרפתית: Laurent-Désiré Kabila,‏ 27 בנובמבר 1939 – 16 בינואר 2001) היה מהפכן ופוליטיקאי קונגולזי שכיהן בתפקיד נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קבילה היה הנשיא הראשון לאחר שלטון של עשרות שנים של מובוטו ססה סקו, ועלה לשלטון בהפיכה ב-1997.
קבילה נהרג בהתנקשות על ידי אחד משומרי הראש שלו בתאריך 16 בינואר 2001. בנו ג'וזף קבילה החליף אותו בתפקידו שמונה ימים לאחר הרצח.
שנים מוקדמות (1939–1960)

קבילה נולד ב-1939 בשבט לובה שבמחוז קטנגה (Katanga) בקונגו הבלגית, לאביו לובה ואמו לונדה. אביו של לורן, היה פקיד דואר שפרש מעבודתו בשנת 1952, לאחר הפרישה הוא עבר להתגורר באזור הכפר אנקורו (Ankuro). בשנת 1958 מונה לצ'יף האזור של קמלונדו (Kamalundu) על ידי הרשויות הקולוניאליות. לורן קבילה נשאר עם אימו בלובה (עיר הולדתו) כדי ללמוד. לאחר שנה נשר מהלימודים והחל לעבוד בעבודות שונות. כדי לפצות על החוסר בהשכלה פורמלית, קבילה היה קורא ספרים אדוק. בשנת 1960 קבילה החל לעבוד בתור המזכיר של אביו, במהלך תפקיד זה לורן למד איך שולטים על אזור טריטוריאלי, ואיך מתמודדים עם בעיות של אוכלוסייה כפרית. דעותיו הפוליטיות של לורן היו הפוכות לגמרי מאלו של אביו. בעוד אביו האמין באימוץ המנהגים האירופאים וברעיון הקולוניאליזם, ללורן הייתה סימפתיה לבלובאקאט (Balubakat). תנועת נוער שצמחה מצפון קטנגה שערכיה היו אנטי קולוניאליזם, ודחייה של הרעיונות האירופאים והשפעותיהם.
השכלה אקדמית

לורן קבילה למד לתואר ראשון בפילוסופיה פוליטית בפריז. לפי כותבי הביוגרפיה של קבילה, הוא למד גם תואר שלישי בטשקנט, בבלגרד ולבסוף בדאר א-סלאם, אך לא נמצאו הוכחות לכך.
באותה תקופה רצה קבילה לשמור על פרופיל נמוך, מכיוון שחשש ממעקב של ה-CIA. קבילה טען שדיסקרטיות היא חלק מהאסטרטגיה שלו.
פעילותו הפוליטית של קבילה (1960–1997) > משבר קונגו

ב-30 ביוני 1960 קיבלה קונגו את עצמאותה מבלגיה. זמן קצר לאחר קבלת העצמאות החל משבר קונגו, ובמהלכו נהרגו כ-100 אלף איש. המשבר נגרם מסיבות אידאולוגיות וכלכליות, ומגורמים אתניים (לשון, תרבות, דת, מוצא). ב-5 ביולי החל הצבא הקונגולזי למרוד ברחבי הרפובליקה של קונגו. מרידה זו גרמה לאנרכיה כללית ולהתערבות צבאית בלגית למען הצלת עשרות אלפי הבלגים שחייהם היו בסכנה. מרד החיילים היה נגד הקצונה הבלגית שהמשיכה לפקד עליהם לאחר העצמאות. המשבר כלל מלחמות אזרחים והרג אחים, שהובילו לפיטוריו של ראש הממשלה של קונגו, פטריס לומומבה, על ידי נשיא המדינה ג'וזף קסא וובו.
משבר קונגו היה משבר פוליטי שגרם להתערבות בינלאומית נרחבת כשכוחות האו"ם נשלחים לראשונה, לאזור נהר הקונגו. האו"ם שב וקרא לנסיגה מוחלטת של כוחות בלגיים וכוחות חרב מתחומי מחוז קטנגה. אף על פי שאינם אמורים לתפוס צד, האו"ם הוציא הוראה מפורשת לבלום שכירי חרב זרים בכל מקום בו הכוחות נתקלו בהם.
במהלך המשבר שימש קבילה בתפקיד "סגן מפקד" בתנועת הנוער בלובאקאט. לורן הלך לפי אמונותיו הלאומיות ופעל על פיהן. בספטמבר 1962, הפך לורן קבילה לראש הקבינט של שר ההסברה פרדיננד טומבה (Ferdinand Tumba).
פעילותו הפוליטית של קבילה (1960–1997) > מלחמת קונגו הראשונה

בעקבות רצח העם ברואנדה ותפיסת השלטון ברואנדה על ידי הטוטסי, נמלטו בני הוטו רבים מרואנדה לזאיר, והתפתחה לחימה בין ההוטו והשבטים הזאיריים, כאשר הטוטסי סובלים משני הצדדים. (במזרח המדינה התגוררו מהגרים רבים מבני הטוטסי וההוטו מרואנדה שהיוו כמחצית מהאוכלוסייה באזור).
מחנות הפליטים של ההוטו במזרח זאיר שמשו גם כבסיסים להתקפות של ההוטו נגד הטוטסי ברואנדה. בתקופה זו החלה ממשלת רואנדה של הטוטסי בפעולות צבאיות נגד ההוטו בזאיר.
קבילה, שהיה יריב של ממשלת מובוטו (שתמכה בשבט ההוטו - בנובמבר 1996 פורסם צו האוסר הימצאות בני טוטסי בזאיר ומטיל עונש מוות על טוטסי שיימצא בה) זה זמן רב, עמד בראש החזית שנפתחה כנגד מובוטו. המשטר הנוקשה והרודני של מובוטו יצר לו אויבים כמעט בכל זאיר, ולכן קבילה זכה לתמיכה רבה, עקב זאת בשנת 1996 פרצה מלחמת קונגו הראשונה.
במהלך המלחמה, כוחות רואנדה הרסו את מחנות הפליטים בהם השתמשו בני ההוטו בהתקפותיהם אל תוך רואנדה, והתקדמו מערבה לקראת עיר הבירה קינשאסה. חייליו של מובוטו סבלו ממורל נמוך לאור קבלת משכורת נמוכה של כדולר לחודש, שלעיתים כלל לא שולם, וציוד מועט ולקוי. במקרים רבים נמנעו החיילים מלהילחם נגד המורדים ובמקום זאת בזזו את העיירות ונסו מהן לפני הגעת המורדים. קבילה ואנשיו הגיעו לשערי עיר הבירה קינשאסה ללא התנגדות, כאשר מובוטו נמלט לטוגו ומאוחר יותר למרוקו.
נשיאות (1997–2001)

לאחר הבריחה של מובוטו לחו"ל, קבילה הכריז על עצמו כנשיא ב-17 במאי 1997, ושינה את שם המדינה מזאיר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. מלחמת קונגו הראשונה העלתה את קבילה לשלטון, הרבה בעזרת הקשרים שיצר עם מנהיגי המדינות רואנדה ואוגנדה שתמכו בו לאורך כל המלחמה.
מבחינה כלכלית, האמין קבילה במרקסיזם, אך היה פתוח גם לרעיונות אחרים - פעולותיו היו מעורבות גם עם קפיטליזם וקולקטיביזם. מבחינה חברתית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו תחת שלטונו של קבילה דמתה לזאיר תחת שלטונו של מובוטו, אשר ידוע כשלטון שאכזב את התושבים.
נעצרו קבוצות אופוזיציה המתנגדות לשלטונו של קבילה. טענות של פעילי זכויות אדם בנוגע להתעללות הכוחות של קבילה באוכלוסייה נשמעו. קבילה התמודד עם ביקורת בינלאומית על כך שכשל לקיים בחירות דמוקרטיות (ביטל אותן בשנתיים הראשונות בטענה שהוא צריך יותר משנתיים כדי לתקן את החסרונות במדינה), ועל כך שעצר ואיים על קבוצות המתנגדות לו.
קבילה ספג ביקורות גם על כך שסיכל חקירה של האו"ם על היעלמות של יותר מ-100,000 פליטים רואנדים, שככל הנראה נרצחו על ידי החיילים שלו ותחת פיקודו. כתוצאה מכך, הפסידה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיליוני דולרים של כספי סיוע מארצות שונות בעולם (כסף שקבילה קיווה שיעזור לו לבנות מחדש את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). בנוסף, קבילה גם כשל בגיוס הכסף עקב ההתחמקות מהחקירה.
יתר על כן, השיג קבילה שליטה בלעדית על הגישה למקורות מינרלים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המקור העיקרי היה קולטן (חומר טבעי המסוגל להוליך חשמל בעל מטען גבוה). השתמשו במינרל זה על מנת לייצר כבלים ורכיבים בטלפונים סלולריים ובמחשבים ניידים. באותה תקופה חל גידול בשימוש במוצרים אלה, ולכן השווי של מינרל זה עלה. צבא רואנדה השתלט על מכרות קולטן רבים במזרח המדינה, ורואנדה הואשמה על ידי האו"ם בגנבת קולטן (על פי האו"ם, הרוויחה רואנדה באותה שנה לפחות 250 מיליון דולר ממכירת קולטן בתיווך חברות כרייה). זו אחת מהסיבות הכלכליות העיקריות לפרוץ מלחמת קונגו השנייה.