stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סם הרדמה (שיר)
תוכן השיר

בסרט, השיר מתחיל לאחר שטיפל בהאבי רופא שיניים (מאיר סויסה), אותו התקשה להבין בעקבות היותו מסומם. לאחר שיצא משם, החל לשיר ראפ, ופגש אותו שכנו אבנר (ישי סוויסה), שהתלהב מיכולות הראפ שלו והציע לו עזרה. השניים שרו יחד את הפזמון, שמילותיו "אני לא מרגיש ת'פה שלי", כאזכור לביקורו אצל רופא השיניים. לאחר מכן, פוגש האבי מפיק מוזיקלי (רביד פלוטניק), המציע לו לחתום על חוזה הקלטות ולהפיק אלבום. השיר מהווה כמעין פרודיה לשירי מוזיקת טראפ עכשוויים, כמוטיב חוזר בסרט עצמו, שכולל בתוכו ביקורות רבות על נושאים שונים בתרבות.
הצלחה

בסמוך להשקת שירי הסרט ברשתות הסטרימינג, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי, וצבר כ-99,846 השמעות באותו שבוע. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד על כ-800 אלף השמעות בפלטפורמה. השיר אף הועמד לתואר "שיר השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של כאן גימל ומאקו, תוך שבמצעד של מאקו הגיע למקום השישי, ובמצעד של כאן גימל הגיע למקום ה-12.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 12 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 6 |  |
הערות שוליים

↑  גדי סולומון, מסרים וגרוב: "שם טוב האבי" מצחיקה בטירוף, באתר ישראל היום, 5 ביולי 2020
↑  דנית צמית, "זה שערורייתי מדי": הסיפור מאחורי היצירה שמסעירה את הרשת, באתר ynet, 7 ביולי 2020
↑   "לא באתי בשביל ג'ימבו או רביד — באתי לשמח ילד בבידוד", באתר הארץ, 13 ביולי 2020
↑   ניב הדס, שם טוב האבי: הייפ מוגזם או קאלט בהתהוות?, באתר הארץ, 29 ביולי 2020
↑  המצעד השבועי, באתר ספוטיפיי
↑  סם הרדמה, באתר ספוטיפיי
| רביד פלוטניק |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | "תחיית המתים" (2010) • "צדיק אחד בסדום" (2011) • "בור ועם הארץ" (2013) • "ברוכים הבאים לפתח תקוה" (2015) • "שפל וגאות" (2017) • "ועכשיו לחלק האומנותי" (2019) • "תוך כדי תנועה" (2021) |  |
| סינגלים | "קפה וסיגריה" • "איידישע ראסטה מאן" • "חסידה צחורה" • "יום חדש" • "כל הזמן הזה" • "כפרה שלי" • "בדיוק כמו שאני" • "נתראה בגלגול הבא" |  |
| השתתפות בסינגלים | "יהיה בסדר" • "עולם משוגע" • "אל תיקח ללב" • "כנען (12 מרגלים)" |  |
| שירים אחרים | "שיר ארץ" • "סם הרדמה" • "שלווה בארמונותייך" |  |
| ערכים קשורים | פרודוקס • התו השמיני • היי פייבר הפקות |  |
סלע האריס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  62°57′S 56°21′W﻿ / ﻿62.95°S 56.35°W﻿ / -62.95; -56.35
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלע האריס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיסלע האריס
 
סלע האריס (באנגלית: Harris Rock) הוא הגדול והדרומי ביותר מבין קבוצה של שלושה איונים (סלעים הבולטים מעל פני הים) בארכיפלג קבוצת איי ז'ואנוויל שבאנטארקטיקה.
שלושת הסלעים מצוין מצפון לסלע מונטרו, ולאי ד'אורוויל.
האיון ממוקם 7 ק"מ צפונית-מזרחית לכף חונקל; ובמרחק 6.3 ק"מ צפונית-מערבית לאי לימוזה.
היסטוריה > מיפוי האיון

האיון צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957.
שם האיון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1960.
האיון נסקר על הקרקע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1958–1961.
היסטוריה > מקור השם

הסלע נקרא על שמו של קפיטן סאנטאיגו האריס (Santiago Harris), מצי ארגנטינה.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 291
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4  מידע היסטורי
תור (עוף)

| תור |
| --- | --- |
 Streptopelia capicola
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יוניים
סוג:: תור
שם מדעי
 Streptopelia ‏בונפרטה, 1855

תור אדום עין בדרום אפריקה
תור מנוקד
תור (שם מדעי: Streptopelia) הוא סוג של עוף בגודל בינוני-קטן ממשפחת היוניים. למרבית המינים בסוג קווי דמיון משותפים: החלק העליון חום בהיר והחלק התחתון בגווני וורוד-אדום. לחלקם עיטור על הצוואר (צווארון) בצבעי שחור ולבן.
מוצאם של מרבית המינים באפריקה, חלקם נפוצים אף באזורים הטרופיים של דרום אסיה. התורים הם עופות סתגלתניים, המצליחים לשרוד ולהתרבות במגוון אזורי מחיה.
מספר מינים מוגדרים כמינים פולשים במדינות שונות, כך תור הצווארון הנפוץ בכל אירופה ופלש בעזרת האדם לארצות הברית (בשנות ה-60) ומרחיב שם את תפוצתו, התור המנוקד (אנ') שפלש לארצות הברית, לאינדונזיה, לאוסטרליה ולניו זילנד. או הצוצלת שפלשה למרבית המדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית, לרבות לישראל.
אזכורים בתנ"ך

וַיֹּאמֶר אֵלָיו, קְחָה לִי עֶגְלָה מְשֻׁלֶּשֶׁת, וְעֵז מְשֻׁלֶּשֶׁת, וְאַיִל מְשֻׁלָּשׁ; וְתֹר, וְגוֹזָל: (בראשית פרק טו פסוק ט)
וּבִמְלֹאת יְמֵי טָהֳרָהּ לְבֵן אוֹ לְבַת תָּבִיא כֶּבֶשׂ בֶּן שְׁנָתוֹ לְעֹלָה וּבֶן יוֹנָה אוֹ תֹר לְחַטָּאת אֶל פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד אֶל הַכֹּהֵן: (ויקרא פרק יב פסוק ו)
גַּם חֲסִידָה בַשָּׁמַיִם יָדְעָה מוֹעֲדֶיהָ, וְתֹר וְסִיס וְעָגוּר שָׁמְרוּ אֶת עֵת בֹּאָנָה (ירמיהו פרק ח פסוק ז).
הַנִּצָּנִים נִרְאוּ בָאָרֶץ, עֵת הַזָּמִיר הִגִּיעַ; וְקוֹל הַתּוֹר, נִשְׁמַע בְּאַרְצֵנוּ: (שיר השירים פרק ב פסוק יב)
במקרא ובהלכה קיימת הבחנה חדה בין תורים ובין יונים. לא נאמר במקורות מה הם המאפיינים לכל סוג. החוקרים נותנים כמה השערות 1. ברק בנוצות (הצוואר)-רק ליונים. 2. היונים בלבד שותות מים בשאיבה רציפה שלא כשאר העופות 3. התור צר יותר ומעודן 4. קולו של התור כשמו ("תור תור", ולא "הום הום" כקולן של היונים) 5. התור אינו יציב בארץ. כמשתמע מהפסוקים הנ"ל.
התור מוזכר במקרא ובחז"ל יחד עם בן יונה כקרבן עוף והוא מזוהה עם התור המצוי ותור הצווארון.
מינים

בישראל נפוצים שלושה מינים בסוג זה:
תור צווארון Streptopelia decaocto
תור מצוי Streptopelia turtur
צוצלת (תור העיר) Streptopelia senegalensis
ועוד שני מינים נדירים:
תור מזרחי Streptopelia orientalis
תור צווארון אפריקני/תור צוחק Streptopelia roseogrisea
שאר המינים ברחבי העולם:
תור ג'אווה Streptopelia bitorquata (אנ')
תור הכף Streptopelia capicola (אנ')
תור מנוקד Streptopelia chinensis (אנ')
תור אפריקני Streptopelia decipiens (אנ')
תור אדאמווה Streptopelia hypopyrrha (אנ')
תור בין-ערביים Streptopelia lugens (אנ')
תור מדגסקר Streptopelia picturata (אנ')
תור לבן-זנב Streptopelia reichenowi (אנ')
תור אדום עין Streptopelia semitorquata (אנ')
תור אדום Streptopelia tranquebarica  (אנ')
תור הארגמן Streptopelia vinacea (אנ')
הערות שוליים

↑  זהר עמר בספרו "מסורת העוף"
↑  זאת ע"פ המשנה, מסכת פרה, פרק ט', משנה ג' "כל העופות פוסלין חוץ מן היונה מפני שהיא מוצצת"
↑  https://daf-yomi.com/DYItemDetails.aspx?itemId=15885
↑  זהר עמר, קרבן העוף- ביאור בשולי גופי ההלכות, מעלין בקודש ד, תשס"ב, עמ' 147-117.
↑  דרור נואה, תור צווארון אפריקני, באתר הצפרות הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538832305171  BnF: cb13514091r (data)  LCCN: sh85128697  NKC: ph526576
סו ברקר

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1956 (בת 68) פיינטון, אנגליה
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 מקום מגורים:  בריטניה
 גובה:  1.65 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  1973–1984 (כ־11 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  878,701 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  208-365
 דירוג שיא:  3 (1977)
 זכיות בטורנירים:  1 (טורנירי גראנד סלאם)
 זוגות
 מאזן קריירה:  33-38
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 1
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי גמר (1975, 1977)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1976)
 וימבלדון:  חצי גמר (1977)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב רביעי (1976)
 
סו ברקר, קצינה (באנגלית: Sue Barker, OBE;‏ נולדה ב-19 באפריל 1956) היא טניסאית עבר אנגלייה. היא דורגה במקום השלישי בעולם בשנת 1976 ובאותה שנה זכתה באליפות צרפת הפתוחה.
סו ברקר התחילה לשחק טניס בגיל 10. בגיל 17 היא עברה לארצות הברית והתאמנה בקליפורניה. בשנת 1976 היא זכתה לראשונה בטורניר גראנד סלאם, אך לא הצליחה לשחזר הישג זה.
בסך הכל סו ברקר זכתה ב-15 תחרויות יחידים ו-12 תחרויות לזוגות.
לאחר הפרישה היא עסקה בפרשנות טניס.
בשנת 2016 היא זכתה בעיטור, קצינה במסדר האימפריה הבריטית.
סיכום השתתפות בגראנד סלאם יחידים

| תחרות | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1977 | 1978 | 1979 | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | ניצ'-הפס' | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
תחרויות גראנד סלאם
| אליפות אוסטרליה הפתוחה | - | סיבוב שלישי | חצי גמר | סיבוב שני | (ינואר) - | (דצמבר) חצי גמר | רבע גמר | - | סיבוב שלישי | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | - | מוקדמות | 16–8 | 0 / 8 |
| אליפות צרפת הפתוחה | - | - | סיבוב שלישי | זכייה | - | - | - | סיבוב שני | - | סיבוב ראשון | - | - | סיבוב ראשון | 9–4 | 1 / 4 |
| אליפות וימבלדון | סיבוב שני | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי | רבע גמר | חצי גמר | חצי גמר | סיבוב רביעי | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב שני | 16–12 | 0 / 12 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה | - | - | סיבוב שני | סיבוב רביעי* | סיבוב שלישי | סיבוב שלישי | - | סיבוב שני* | - | סיבוב שני | - | - | סיבוב ראשון | 6–6 | 0 / 6 |
אליפות סוף שנה
| אליפות סוף שנה | לא העפילה | לא העפילה | לא העפילה | גמר | גמר | גמר | לא העפילה | חצי גמר | לא העפילה | לא העפילה | לא העפילה | לא העפילה | לא העפילה | 9–5 | 0 / 4 |
| ניצ'-הפס' | 1–1 | 2–2 | 8–4 | 16–5 | 12–4 | 12–4 | 5–2 | 4–5 | 2–2 | 5–4 | 0–2 | 0–1 | 1–3 | 56–35 | 1 / 34 |
| דירוג סוף שנה | N/A | N/A | 19 | 10 | 5 | 5 | 24 | 10 | 16 | 14 | 62 | 57 | 155 |  |  |
הערות שוליים

↑  1975 year-end singles rankings
↑  1976 year-end singles rankings
↑  1977 year-end singles rankings
↑  1978 year-end singles rankings
↑  1979 year-end singles rankings
↑  1980 year-end singles rankings
↑  1981 year-end singles rankings
↑  1982 year-end singles rankings
↑  1983 year-end singles rankings
↑  1984 year-end singles rankings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLA: 35100559  Trove: 826579  VIAF: 91482755   WorldCat (עם VIAF): 91482755
סטיבן גארדנר

סטיבן גארדנר (באנגלית: Steven Gardiner; נולד ב-12 בספטמבר 1995) הוא אתלט מאיי בהאמה, אלוף אולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם (דוחה 2019) וסגן אלוף העולם (לונדון 2017) בריצת 400 מטר ובעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת שליחים 4X400 מטר.
ביוגרפיה

גארדנר זכה שלוש פעמים רצופות באליפות איי באהמה בריצת 400 מטר (2015–2017).
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין הוא סיים במקום 16 ריצת 400 מטר בתוצאה של 44.98 שניות. נוסף לכך, הוא השתתף בריצת שליחים 4x400 מטר שנפסלה בשלב המוקדמות. באותה שנה זכה בתחרות ליגת היהלום באוסלו.
ביוגרפיה > 2016 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 מטר ביחד עם אלונזו ראסל, מייקל מת'יו וכריס בראון בשיא לאומי חדש של 2:58.49 דקות, אחרי ארצות הברית (2:57.30 דקות) וג'מייקה (2:58.16 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.72 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.41 שניות, אחרי וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה (43.98 שניות) ולפני עבדאללה חרון מקטר (44.48 שניות). בתחרויות ליגת היהלום שנערכו בדוחה ובסטוקהולם אותה שנה הוא זכה במדליות זהב בריצת 400 מטר
ביוגרפיה > 2018

בתחרות ליגת היהלום שנערכה בדוחה, קטר ב-4 במאי 2018 הוא זכה בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 43.87 שניות ובשאנגחאי. בתחרות שנערכה בקורל גייבלס, פלורידה ב-8 באפריל 2018 קבע גארדנר בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 19.75 שניות.
ביוגרפיה > 2019 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-4 באוקטובר 2019 הוא זכה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 43.48 שניות, לפני אנתוני זמבראנו מקולומביה (44.15 שניות) ופרד קרלי מארצות הברית (44.17 שניות).
ביוגרפיה > 2021 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו זכה גארדנר במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.85 שניות, לפני אנתוני זמבראנו (44.08 שניות) וקיראני ג'יימס מגרנדה (44.19 שניות).
עומאר קוק

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1982 (בן 42) ברוקלין שבניו יורק
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.86 מטר
 מספר:  10 
 מכללה:  אוניברסיטת סנט ג'ון
 דראפט:  בחירה מספר 31, 2001 אורלנדו מג'יק
 קבוצות כשחקן
 2001–2004   2004   2004–2005   2005   2005–2006   2006–2007   2007   2007–2008   2008–2010   2010–2011   2011–2012   2012–2013   2013–2014   2014–2016   2016–2019   2019–2020   2020–2021   2021–:  פייטוויל פטריוס   פורטלנד טרייל בלייזרס   פייטוויל פטריוס   טורונטו ראפטורס   דקסיה מונס-היינאוט   צסק"א סמרה   שטרסבורג   הכוכב האדום בלגרד   מלאגה   ולנסיה  אולימפיה מילאנו   קאחה לבורל ויטוריה   ריטאס וילנה   בודוצ'נוסט פודגוריצה   אסטודיאנטס   גראן קנריה   סן פבלו בורגוס   סראגוסה באסקט
 הישגים כשחקן
 מלך האסיסטים של ליגת ה-ACB ‏(2010)   מלך האסיסטים של היורוליג (2010, 2012)
 
עומאר קוק (באנגלית: Omar Cook; נולד ב-28 בינואר 1982 בברוקלין, ניו יורק) הוא כדורסלן אמריקאי-מונטנגרי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת סראגוסה באסקט. גובהו 1.86 מטר.
קוק נבחר במקום ה-31 (סיבוב שני) על ידי אורלנדו מג'יק בדראפט 2001 והועבר מיד לדנוור נאגטס ששחררה אותו לפני תחילת העונה. הוא שיחק במשך 3 שנים בפייטוויל פטריוס מה-NBDL ובעונת 2004/2005 שיחק בפורטלנד טרייל בלייזרס ובטורונטו ראפטורס מה-NBA, אך סיים את העונה בפייטוויל פטריוס.
בעונת 2005/2006 שיחק קוק בדקסיה מונס-היינאוט הבלגית. לאחר מכן שיחק בעוד שלוש קבוצות: צסק"א סמרה הרוסית, שטרסבורג הצרפתית והכוכב האדום בלגרד הסרבית.
ב-26 ביוני 2008 חתם באוניקאחה מאלגה מליגת ה-ACB.
במאי 2008 קיבל קוק אזרחות מונטנגרית שאיפשרה לו לשחק בנבחרת מונטנגרו.
ב-2010 חזר לספרד וחתם בקבוצת ולנסיה ששיחקה באותה העונה גם ביורוליג. בקיץ 2011 עבר לשחק בשורותיה של אולימפיה מילאנו.
בדצמבר 2012 חתם בקאחה לבורל עד סוף העונה. ב-6 באוגוסט 2013 חתם בריטאס וילנה הליטאית לעונה אחת. ב-30 בספטמבר 2014 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו.
ב-20 באוגוסט 2016 חתם באסטודיאנטס מליגת ה-ACB. ב-17 ביולי 2019 חתם בגראן קנריה. ב-24 ביולי 2020 חתם בסן פבלו בורגוס. ב-15 ביולי 2021 חתם בסראגוסה באסקט.
תיאטר ליריק

תחריט של תיאטרון ליריק כפי שפורסם בעיתון L'Illustration‏ (1863)
תיאטר ליריק (בצרפתית: Théâtre Lyrique) היה שמו של בית אופרה בפריז במאה ה-19, אחד משלושה בתי האופרה המפורסמים באותה תקופה יחד עם ה"אופרה" וה"אופרה קומיק". בית האופרה היה פעיל בין השנים 1851–1871.
היסטוריה

בעקבות הוראה של נפוליאון מיום ה-29 ביולי 1807, צומצם מספר התיאטראות בפריז מ-35 ל-9, כאשר רק 2 תיאטראות הורשו להשמיע מוזיקה צרפתית - ה"אופרה" וה"אופרה קומיק". לאחר תבוסת נפוליאון, ובפרט לאחר מהפכת יולי 1830, נעשו ניסיונות רבים לעקוף את ההגבלה. אופרה קומית הוצגה ב-Théâtre du Gymnase ב-1820, ב-Théâtre Lyrique du Odéon ‏(1824–1829), ב-Théâtre des Nouveautés ‏(1827–1831), וכן ב-Théâtre de la Renaissance, אך כל אלה היו ניסיונות קצרי מועד, שאחרון שבהם הפסיק באמצע 1840.
בשנת 1842, הוגשה לרשויות עצומה שקראה להקמת בית אופרה שלישי קבוע, בו תינתן ההזדמנות למלחינים צעירים ופחות ידועים להציג את יצירותיהם, כאלה שלא היה להם סיכוי בשני בתי האופרה הגדולים והיוקרתיים. על העצומה היו חתומים מלחינים ודרמטיסטים רבים, ביניהם הקטור ברליוז, אדולף אדם ואמברואז תומא. העצומה נדחתה, וגם זו שהוגשה ב-1844 נדחתה אף היא.
לבסוף דווקא יוזמה פרטית, אם כי זמנית, הגיעה לכדי פסים מעשיים. בשנת 1847 הקים אדולף אדם יחד עם אלכסנדר דיומא האב, את האופרה הלאומית (Opèra National) במבנה משופץ ששימש כקרקס אולימפי (Cirque Olympique) בשדרות דו טמפל. הניסיון הזה נכשל תוך שנה בעקבות מהפכת 1848, והותיר את אדולף אדם מרושש. אך זמן קצר לאחר המהפכה, עלה שוב הרעיון להקים בית אופרה שלישי, ו"האופרה הלאומית" מצאה מקום, לא הרחק מהמיקום הקודם שלה, ב-Théâtre Historique de boulevard du Temple. ב-27 בספטמבר 1851, נפתחה העונה הראשונה, תחת ניהולו של אדמונד סבסט. ב-12 באפריל 1852, שינה בית האופרה את שמו מ"האופרה הלאומית" ל"תיאטר ליריק".
לתיאטרון החדש לקח זמן לבסס רמה אמנותית ראויה, ובתחילה סבל מרמה די נמוכה. אף בהמשך היו עליות ומורדות, כאשר לצד הצלחות היו גם כישלונות, בעיקר באופרות של מלחינים ומחזאים בינוניים.
כל האופרות הזרות שהוצגו בתיאטרון תורגמו לצרפתית, ואיתם גם הכותרות. לה טרוויאטה היה ל"ויולט" (Violetta), ודון ג'ובאני לדון ז'ואן.
בשנת 1862 הועבר התיאטרון לשאטלה, ונקרא תיאטר ליריק אימפריאל (Théâtre-Lyrique Impérial). בשנת 1871 בתום 19 עונות מלאות, נשרף התיאטרון במהלך הכיבוש מחדש של פריז בתום תקופת הקומונה הפריזאית. למרות שהבניין נבנה מחדש ב-1874, לא הוצגו בו אופרות.
הופעות בכורה

בבית האופרה הוצגו מספר בכורות של אופרות חשובות, כמו בכורות לעיבודים מחודשים של אופרות קיימות.
"לו הייתי מלך" (Si j'étais roi) מאת אדולף אדם (1852)
"פאוסט" מאת שארל גונו (1859)
"הפסל" (Le Statue) מאת ארנסט רייר (1861)
"הטרויאנים" (Les Troyens) מאת הקטור ברליוז (1863; רק החלק השני - Les Troyens a Carthage, הטרויאנים בקרתגו)
"דולי הפנינים" מאת ז'וז' ביזה (1863)
"La jolie fille de Perth" מאת ביזה (1867)
"רומיאו ויוליה" (Roméo et Juliette) מאת גונו (1867)
"פעמון הכסף" (Le timbre d’argent) מאת קאמי סן-סנס (1877)
אופרות בשפות אחרות שתורגמו ועובדו לצרפתית:
"אורפיאוס ואאורדיצ'ה" (Orfée) מאת כריסטוף ויליבלד גלוק (1859)
"מקבת'" (Macbeth) מאת ג'וזפה ורדי (1865; גרסה מחודשת ומורחבת)
"רינזי" (Rienzi) מאת ריכרד וגנר (1869)
לקריאה נוספת

Walsh, T. J. (1981). Second Empire Opera: The Théâtre Lyrique Paris. New York, NY: Riverrun Press. ISBN 0714536598.
Kobbe, C. W. (1919). The New Complete Opera Book. New York, NY: G.P.Putnam's Sons.
Lasalle, Albert (1877). Mémorial du Théâtre Lyrique. Paris.
Soubies, Albert (1899). Historie du Théâtre Lyrique, 1851–1870. Paris.
איור עיתונות של פנים תיאטרון ליריק במהלך הבכורה של ""דון קיחוטה" מאת ארנסט בולאנז'ה ב-10 במאי 1869
תאגיד סינגר

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  אייזק סינגר, אדוארד קאבוט קלארק
 תקופת הפעילות:  1851–הווה (כ־173 שנים)
 חברת אם:  SVP Worldwide 
 מיקום המטה:  La Vergne 
 משרד ראשי:  ארצות הברית לה ורן, טנסי, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  ייצור
 מוצרים עיקריים:  מכונות תפירה, ריפוד
  
 www.singer.com/
 
תאגיד סינגר (באנגלית: Singer Corporation) הוא יצרן אמריקאי של מכונות תפירה לצרכן, שהוקם לראשונה בשנת 1851 בשם חברת סינגר (I.M. Singer & Co) על ידי אייזק מריט סינגר (Isaac Merritt Singer) עם עורך הדין הניו יורקי אדוארד קאבוט קלארק. החברה מוכרת בעיקר במכונות התפירה שלה. בשנת 1865 שונה שמה לחברת סינגר לייצור (Singer Manufacturing Company) ובשנת 1963 לחברת סינגר. היא ממוקמת בלה ורן, טנסי, ליד נאשוויל. המפעל הגדול הראשון שלה לייצור המוני נבנה בשנת 1863 באליזבת, ניו ג'רזי.
היסטוריה

העיצוב המקורי של סינגר היה מכונת התפירה המעשית הראשונה לשימוש ביתי כללי. הוא שילב את המחט הבסיסית מחודדת העין ותפר הנעילה, שפותח על ידי אליאס האו, שזכה בתביעת הפרת פטנט נגד סינגר ב-1854.
באוגוסט 1851 רשם סינגר פטנט מס' 8294 עבור מכונת תפירה משופרת, שכללה גלגל הזנה עגול, בקר חוטים וכוח המועבר על ידי גלגלי שיניים.
סינגר ריכז די פטנטים בתחום כדי לאפשר לו לעסוק בייצור המוני, וב-1860 החברה שלו הייתה ליצרנית מכונות התפירה הגדולה בעולם. בשנת 1885 ייצרה סינגר את מכונת התפירה "המחט הרוטטת" הראשונה שלה, שיפור בהשוואה לעיצובי מחט בנות זמנה. חברת סינגר החלה לשווק את מכונותיה בעולם בשנת 1855 וזכתה בפרס הראשון בתערוכה העולמית בפריז באותה שנה. בשנת 1910 הציגה החברה את מכונת התפירה החשמלית הראשונה הניתנת לעבודה. סינגר היה גם חדשן שיווקי וחלוץ בקידום השימוש באפשרויות רכישה בתשלומים.
היסטוריה > נתוני מכירות מוקדמים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 1853 | 1859 | 1867 | 1871 | 1873 | 1876 |
| יחידות | 810 | 10,953 | 43,053 | 181,260 | 232,444 | 262,316 |
מקור:
עד 1876 טען סינגר למכירות מצטברות של שני מיליון מכונות תפירה והציג את המכונה השני מיליון בפילדלפיה.
היסטוריה > שיווק

מכונת התפירה של סינגר הייתה הטכנולוגיה הסטנדרטית המורכבת הראשונה ששווקה בצורה המונית. זו לא הייתה מכונת התפירה הראשונה, ורישום הפטנט שלה ב-1851 הוביל לקרב פטנטים עם אליאס האו, ממציא מכונת התפירה. קרב זה הביא בסופו של דבר להסכם שיתוף פטנטים בין החברות הגדולות. אסטרטגיות שיווק כללו התמקדות בתעשיית הייצור, זהות מגדרית, תוכניות אשראי לרכישה, ו"רכישות שכירות".
השיווק של סינגר הדגיש את תפקידן של נשים ויחסיהן לבית, ועורר אידיאלים של מידות טובות, צניעות וחריצות. למרות שמכונת התפירה ייצגה שחרור מתפירה ידנית מפרכת, היא הועילה בעיקר לתפירה למשפחותיהם ולעצמם. אנשי מקצוע שהסתמכו על תפירה כפרנסה עדיין סבלו משכר נמוך, שירד עוד יותר בתגובה לחסכון בזמן שהושגה בתפירה במכונה. סינגר הציעה רכישות אשראי והסדרי השכרה לבעלות, שאיפשרו לאנשים לשכור מכונה עם תשלומי השכירות שיחולו על הרכישה הסופית של המכונה, ונמכרו ברחבי העולם באמצעות שימוש במכירה ישירה מדלת לדלת הדגמה ומכירת המכונות.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, סינגר נתנה חסות להופעות רוקנרול כדי לסייע בפרסום מגוון מוצרים כולל שורה של נגני תקליטים של סינגר. סדרת הקונצרטים משנת 1971 שודרה על ידי WPLJ ניו יורק מאולפני ההקלטות A&R וכללה את פול באטרפילד בלוז בנד, סיטריין, פרוקול הרום, להקת מיתרים בלתי נשכחת, אמא אדמה ודילייני ובוני וחברים. בשנת 1968, זינגר נתן חסות ל"Singer Presents ... Elvis", המכונה בדרך כלל ספיישל הקאמבק של 68'.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה, השעתה החברה את ייצור מכונות התפירה כדי לחתום על חוזים ממשלתיים לייצור נשק ולעזור במאמץ המלחמתי. מפעלים בארצות הברית סיפקו לכוחות האמריקאים כוונות לפצצות של נורדן (אנ') ומקלטי רובה M1 קרבין, בעוד שמפעלים בגרמניה סיפקו לכוחותיהם המזוינים נשק.
בשנת 1939, החברה זכתה לבצע מחקר ייצור על ידי הממשלה כדי לשרטט תוכניות ולפתח גודלי חומר גלם סטנדרטיים לבניית אקדחי M1911A1. ב-17 באפריל, קיבלה סינגר צו ייצור חינוכי של 500 יחידות עם המספרים הסידוריים S800001 - S800500. הצו החינוכי היה חלק מתוכנית שהוקמה על ידי מועצת החימושים בארצות הברית כדי ללמד חברות ללא ניסיון בייצור נשק לייצר נשק.
סינגר העבירה 500 יחידות לממשלת ארצות הברית. למרות שסינגר לא הצליחה לייצר 100 רובים ביום, מה שדרש החוזה הממשלתי, משרד המלחמה התרשם מאיכות האקדחים שלהם וביקש מהחברה לייצר רכיבי ציוד ניווט והכוונה מכונות העזר והייצור של האקדח הועברו לרמינגטון ראנד (אנ') בעוד שחלקן הלכו לחברת האקדחים אית'קה (אנ'). כ-1.75 מיליון אקדחי 1911A1 יוצרו במהלך מלחמת העולם השנייה, מה שהופך את אקדחי סינגר המקוריים לנדירים יחסית ולמוצרי אספנות. בשנת 2017, נמכר אקדח במכירה פומבית תמורת $414,000.
בדצמבר 1940 זכתה סינגר בחוזה לייצור ה-M5 Anti-aircraft Director, גרסה של Kerrison Predictor (אנ') שתוכנן בבריטניה. צבא ארצות הברית אימץ בעבר את ה-M7 Computing Sight עבור תותחי 37 מ"מ M1 (אנ') נגד מטוסים שלהם, אך התותח התגלה כבעל מזג ותאגיד ספרי (אנ') היה עסוק מדי בייצור מערכות אחרות כדי לבנות את הכמות הנדרשת של M7. לאחר ניסוי בספטמבר 1940, הצבא קיבל את הקריסון כ-M5, ומאוחר יותר, את התותח בופורס 40 מ"מ (אנ') במקום ה-M1.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

החל מ-1946 חידשה סינגר את פועלה בפיתוח מכונות תפירה. החל מ-1936 החל פיתוחן ש מכונות תפירה התופרות בצורת זיג-זג. לאחר המלחמה החלה חברת סינגר בפיתוח מכונת ה-Singer 206k, שהתבררה כלא כל כך מוצלחת. ב-1957 הציגה החברה את אחת המכונות הפופולריות והאיכותיות ביותר שלה, שכללה את אפשרויות המלאות ביותר שלה, ה-401 Slant-o-Matic.‏ שנת 2011 ציינה את יום השנה ה-160 לחברה. נכון לעכשיו, התאגיד מייצר מכונות תפירה ממוחשבות, כבדות, רקמה, תפירה, סרפינג ותפירה מכניות.
בשנת 2017, הושקה "אפליקציית סינגר סייענית התפירה" (Singer Sewing Assistant App) החדשה שלהם.
היסטוריה > אסטרטגיית גיוון עסקי

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החברה החלה בגיוון עסקי ורכשה ב-1965 את חברת המחשבונים פרידן (אנ') וב-1968 את תאגיד General Precision Equipment (אנ'). פרידן הפכה ל-Singer Business Machines שייצרה את Singer System 10 (אנ').‏ GPE כללה את Librascope, The Kearfott Company, Inc, ו-Link Flight Simulation. בשנת 1968, רכשה סינגר גם את מערכות GPS והוסיפה אותה לחטיבת מערכות סימולציות קישור (LSSD). יחידה זו ייצרה סימולטורים של חדרי בקרה של תחנת כוח גרעינית בסילבר ספרינג, מרילנד: Tech Road building for Boiling Water Reactor (BWR), בניין Parkway for Pressurized Water Reactor (PWR) ומאוחר יותר עברה ל-Broken Land Parkway בקולומביה, מרילנד בזמן שסימולטורי טיסה הופקו בבינגהמטון, ניו יורק.
עד 1971 ייצרה סינגר גם ציוד אודיו/ויזואלי נייד/ביתי, כפי שמעידים נגני התקליטים והקלטות ממותג "סינגר" ורצועות סרטים לצפייה שניתן למצוא למשל ב-eBay. על מנת לתמוך במיזם זה, סינגר נתנה חסות לקונצרטים כמו הקונצרטים של A&R Studio משנת 1971 ב-WPLJ-ניו יורק שהוזכרו לעיל.
במשך מספר שנים בשנות ה-70 של המאה ה-20, הקימה סינגר חטיבת מכירות ארצית למכונות צילום CAT (של תהילת Unix troff) מתוצרת חברת מסצ'וסטס אחרת, Graphic Systems Inc. בשנת 1978 חטיבה זו נרכשה על ידי Wang Laboratories (אנ').
בשנת 1987, פושט התאגידים פול בילזריאן (אנ') ביצע רכישת "גרינמייל" (אנ') במניות סינגר, ובסופו של דבר היה בעלי החברה כשאף מציל "אביר לבן" (אנ') לא הופיע. כדי להחזיר את כספו, מכר בילזריאן חלקים מהחברה. Kearfott פוצלה, Kearfott Guidance & Navigation Corporation נמכרה לתאגיד האסטרונאוטיקה של אמריקה בשנת 1988 וחטיבת המערכות האלקטרוניות נרכשה חברת Plessey בשנת 1988 ושמה שונה ל-Plessey Electronic Systems (ולאחר מכן נרכשה על ידי GEC-Marconi בשנת 1990, שמה שונה ל-GEC -Marconi Electronic Systems, ולאחר מכן שולבו בBAE סיסטמס). ארבע חטיבות ה-Link המפתחות ותומכות בהדמיית תעשייה וטיסה נמכרו ל-Canadian Avionics Electronics (CAE) והפכו ל-CAE-Link. חטיבת סימולטור הכוח הגרעיני הפכה ל-S3 Technologies, ולאחר מכן ל-GSE Systems, והועברה לאלדרסבורג, MD. חטיבת מכונות התפירה נמכרה ב-1989 ל-Semi-Tech Microelectronics, חברה בורסאית בטורונטו.