stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי צ'ורקין
ביוגרפיה

צ'ורקין נולד 1 בפברואר 1949. ב-1972 הוא סיים את לימודיו בבית הספר לשריון צ'ליאבינסק. לאחר מכן המשיך ללמוד בבית הספר לשריון על שם מלינובסקי אותו סיים ב-1980. בין השנים 1986–1988 הוא השתתף בלחימה באפגניסטן. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי, אותה סיים ב-1990. לאחר פירוק ברית המועצות הוא עבר לבלארוס ומונה בידי נשיא המדינה מייצ'סלב הריב לראש המטה הכללי ולסגן שר ההגנה הראשון בלארוס. ביולי 1994, הובס הריב בבחירות, ומחליפו אלכסנדר לוקשנקו, פיטר צ'ורקין משני התפקידים. ב-1995, עזב צ'ורקין את בלארוס וחזר לרוסיה.
צ'ורקין הקים ברוסיה את חברת "אגרוימיפקס" הסוחרת בלתת מבלארוס. הוא שימש כמנהל החברה עד 2001, וכיום הוא מחזיק ב-50% ממניות החברה. בדצמבר 1995 סגן יו"ר הדומה בוריס גרומוב מינה את צ'ורקין לעוזרו. בינואר 2000 הפך גרומוב למושל מחוז מוסקבה, ומינה את צ'ורקין לעוזרו.
ב-21 בינואר 2001 נבחר צ'ורקין לחבר מועצת הצירים של העיר אודינצובו. ב-1 בינואר 2002 הוא נבחר לנציג מושל מחוז מוסקבה במועצת הפדרציה של רוסיה. הוא שימש כסגן יו"ר הוועדה הפדרלית למדיניות חקלאית ומזון וניהול טבע. הוא סיים את תפקידו ב-1 במאי 2012.
סטנלי לוין

אין תמונה חופשית
סטנלי לוין (1921–1991) היה רופא ילדים ישראלי, פרופסור לרפואת ילדים, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים על שם שוויצר, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים פוריה, מנהל מחלקת ילדים בבית החולים קפלן (1958–1985).
קורות חיים

לוין נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. לוין בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת וויט ווטר סטרנד (White Water Strand) ביוהנסבורג בשנת 1945. בתום לימודיו, לוין התחיל להתמחות בכירורגיית ילדים.
בתחילת שנת 1948 גויס לוין בחשאי לארגון ההגנה בארץ על ידי השליח יואל פלגי. ב-5 במאי 1948 קיבל לוין הודעה שתוך שבוע יוטסו לארץ ישראל הוא, ד"ר ג'ק מדלי רופא פנימי, ומהנדס הרדאר ראובן יופה, במטוס מדגם ססנה השייך לבלגיה. ב-15 במאי 1948, ביום שלאחר הכרזת העצמאות, בתום המנדט הבריטי בשעה שאחרון החיילים האנגלים עזב את חופי חיפה, נחתו השלושה בשדה התעופה של חיפה שם המתין להם ד"ר חיים שיבא.
במלחמת העצמאות לוין נשלח מיד כרופא צבאי לחזית הדרום לחטיבת גבעתי שלחמה נגד המצרים. הוטל על לוין לפתוח בית חולים חטיבתי של 10 מיטות במושבה גדרה. לרשותו העמידו אחות ו-10 סניטרים שלא היו כשרים להילחם וללא ידע בסיעוד. בסיפרו של יהושע בר יוסף, "בכל מאודם", מתואר אירוע בו הגיעו ביום אחד עשרות פצועים מהקרבות, ד"ר לוין ביצע באופן רצוף 28 ניתוחים, במשך 36 שעות, מבלי לעזוב את חדר הניתוח. כעבור כחודש, בעזרת תושבי גדרה הפך בית החולים של 10 מיטות לבית חולים שדה של 100 מיטות. ב-23 בנובמבר 1948 התחתן לוין עם האחות יוכי (יוכבד) אשכנזי מיסוד המעלה.
בסיום מלחמת העצמאות התחיל לוין לעבוד במחלקת הילדים בחיפה. בתחילת 1951 פתח לוין את מחלקת הילדים בבית החולים על שם שוויצר בטבריה. באותה תקופה פרצה מגפת שיתוק ילדים בארץ ולוין נשלח על ידי משרד הבריאות לדנור, קולורדו, בארצות הברית להתמחות בנושא. בתחילת 1953 חזר לוין ארצה, והתמנה למנהל מחלקת הילדים בבית החולים ע"ש שוויצר. כשבית החולים שוויצר נסגר, המשיך לוין בתפקידו כמנהל מחלקת הילדים בבית החולים פוריה.
בשנת 1956 נשלח לוין שנית להשתלמות במחלות ילדים ומחקר אימונולוגי לבית החולים האוניברסיטאי ג'ונס הופקינס בבולטימור, מרילנד, בארצות הברית. בסוף שהותו של לוין בבולטימור הוצע לו מהנהלת קופת חולים כללית לחזור לארץ, להקים ולנהל מחלקה שנייה לילדים בבית החולים קפלן ברחובות. את המחלקה הראשונה ניהל ד"ר יונס.
משנת 1958 ועד צאתו לגמלאות ב-1985 ניהל מחלקת ילדים, בנוסף הקים בבית החולים מכון מחקר למחלות ילדים. לוין עסק באבחון המחלה התורשתית אטקסיה טלנגיאקטזיה
לוין כיהן כראש אגודת רופאי הילדים בארץ ונבחר כיושב ראש "המכון למחקר הפידאטרי האירופאי". לאחר צאתו לגמלאות בשנת 1985, יצא לוין ללונג איילנד, ניו יורק, וכיהן כסגן מנהל "בית החולים לילדים ע"ש שניידר" בלונג איילנד שם גם הקים וניהל את מחלקת "האתיקה הרפואית לילדים".
לוין נפטר ב-1991.
לקריאה נוספת

פרופ' לוין סטנלי (אתר הר"י, ההסתדרות הרפואית בישראל)
על נחישות, על הקרבה וגם על אהבה- סיפורו של בית החולים של חזית הדרום שהוקם בגדרה
הערות שוליים

↑  מרית סלוין., המחלה היתומה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443334105171  VIAF: 50148874667349622548   WorldCat (עם VIAF): 50148874667349622548
ניקולאי פרז'וואלסקי

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1839 מחוז סמולנסק
 פטירה:  1 בנובמבר 1888 (בגיל 49) קרקול, קירגיזיה
 לאום:  רוסי
 תקופת הפעילות:  1867–1888 (כ־21 שנים)
 מספר מסעות:  4
 גילויים בולטים:  חקר מרכז אסיה
 פרסים והוקרה:  מדליית אלכסנדר פון הומבולדט (1878)  מדליית וגה (1884)  מדליית המייסדים (1879)  אביר במסדר הדקל האקדמי  מדליית קונסטנטין  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  אביר במסדר לאופולד  המדליה המלכותית 
 
ניקולאי מיכאילוביץ' פרז'וואלסקי (12 באפריל 1839 - 1 בנובמבר 1888) היה מגלה ארצות וביולוג רוסי, בין החוקרים הבולטים של מרכז אסיה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1839 בכפר קימבורובו במחוז סמולנסק במשפחת קצין בגמלאות בשם מיכאיל קוזימיץ' פרז'וואלסקי (מת בשנת 1846). האם הייתה ילנה אלקסייבנה לבית קרטניקוב. יישוב הולדתו של פרז'וואלסקי שכן כ-4 ק"מ מהכפר מריגינו, שבו הוצב אות הנצחה. עם סיום בית הספר החל את השירות הצבאי.
משפחת פרז'וואלסקי השתייכה לאצילים מהשלאכטה הפולנית, שהחזיקו בסמל ההרלדי "קשת" והצטיינו בכיבוש פולוצק בעת המסע הצבאי של מלך פולין סטפאן באטורי נגד איוואן האיום. אחד מאבותיו של פרז'וואלסקי היה לוחם קוזקי מזפורוז'יה בשם קורניל אניסימוביץ' פארובלסקי ששירת את הכתר הפולני ושינה את שמו ל"פרז'וואלסקי". הוא הצטיין בימי מלחמת ליבוניה. בן משפחה אחר, לאון פרז'וואלסקי התגייס לצבא הפולני בפרובינציית ויטבסק בשנת 1698. במאה ה-19 התיישבה המשפחה בפלכים סמולנסק וויטבסק באימפריה הרוסית. הסב של ניקולאי פרז'וואלסקי התחנך בבית הספר הישועי בפולוצק אולם הפסיק את לימודיו שם, נמלט, המיר את דתו לנצרות האורתודוקסית ואימץ את השם קוזמה פומיץ'.
בשנת 1867 פרז'וואלסקי נשלח למזרח הרחוק הרוסי. במהלך המסע חקר את אזור נהר אוסורי.
בשנת 1871 התחיל את מסעו הראשון למרכז אסיה. הוא יצא מבייג'ינג לכיוון מזרח. במהלך המסע חקר את הרי סומה-הודי ואין-שאן כמו כן חקר את מקורות נהר היאנגצה. בהמשך הלך לכיוון טיבט ודרך מדבר צאידם הגיע למקורות היאנגצה. בשנת 1873 חצה את מדבר גובי וחזר לאחר מסע של כ-12 אלף ק"מ במהלך 3 שנים. במהלך המסע הוא אסף כ-5,000 צמחים, 1,000 ציפורים, 3,000 חרקים וכו'.
בשנת 1876 התחיל מסע נוסף דרך הרי טיין שאן לכיוון אגם לופ נור. באזור זה חקר, בין היתר, את נדידת הציפורים וחקר צפרות ככלל.
בשנת 1879 התחיל מסע חדש לכיוון טיבט. אך אף על פי שהיה רק כ-200 ק"מ מהעיר להסה הוא נאלץ לחזור בגלל המהומות שהיו במקום.
בשנת 1883 החל המסע הרביעי לאזור. הפעם חקר את הרי טיבט ומקורות נהר היאנגצה. המסע הסתיים בשנת 1886 באזור אגם איסיק קול.
פרז'וואלסקי נפטר מטיפוס זמן קצר לפני תחילת המסע החמישי למרכז אסיה.
במהלך המסעות צוירו מפות רבות והוא גילה מספר בעלי חיים (סוס פרז'וואלסקי, אייל ת'ורולד, צבי יעלי פרז'וואלסקי, יאק הבר, גמל דו-דבשתי החי בטבע, פרוש פרז'וואלסקי, הדב הטיבטי) וכן נאספו אוספים עשירים של החי והצומח באזור הנחקר.
לזכר המורשת שלו מחלקת החברה הגאוגרפית הרוסית מדליה על שמו.
בשנת 1951 צולם סרט על חייו בבימויו של סרגיי יוטקביץ'.
עד שנת 1992 נקראה העיר קרקול שבקירגיזסטן פרז'וואלסקי, על שמו של ניקולאי פרז'וואלסקי.
ניסיונות התנקשות בוולודימיר זלנסקי

זלנסקי שרד כמה ניסיונות התנקשות במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
ניסיונות התנקשות בוולודימיר זלנסקי הם על פי גורמים בממשל האוקראיני סידרה של ניסיונות של סוכנים רוסים להתנקש בנשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי.
רקע

נטען שעל מנת לסיים במהירות את הפלישה הרוסית לאוקראינה רוסיה תכננה להחדיר סוכנים לקייב, בירת אוקראינה, ולחסל את הנהגת אוקראינה. היועץ הנשיאותי מיכאילו פודוליאק הצהיר כי "הכוונה המרכזית של רוסיה היא להסיר את ההנהגה הבכירה במדינה, ליצור פאניקה מרבית ולנסות להקים ממשלת בובות משלה".
ניסיונות

לטענת ממשלת אוקראינה, בתחילת פברואר 2022, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הורה למנהיג צ'צ'ניה רמזן קדירוב לחסל את מנהיגי אוקראינה. בתחילת מרץ טען המודיעין של אוקראינה שבסיוע סוכני FSB האוהדים את אוקראינה חיסל לוחמי קומנדו צ'צ'נים שנשלחו להתנקש בחייו של זלנסקי.
יותר מ-400 שכירי חרב רוסים מקבוצת וגנר דווחו שהיו בקייב עד סוף פברואר 2022, עם פקודות להתנקש בחיי זלנסקי ולערער את יציבות הממשלה כדי שרוסיה תוכל להשתלט על אוקראינה בקלות.
מספר הניסיונות

במהלך המלחמה היו דיווחים סותרים על מספר ניסיונות ההתנקשות שנעשו נגד זלנסקי. היועץ הנשיאותי פודוליאק התייחס לנושא כשדיבר עם כלי התקשורת האוקראיני "פרבדה", ואמר: "השותפים הזרים שלנו מדברים על שניים או שלושה ניסיונות. אני מאמין שהיו יותר מתריסר ניסיונות".
בנוסף, בשבת, 26 בפברואר 2022, סוכל ניסיון התנקשות על ידי קבוצת שכירי חרב צ'צ'נים בפאתי קייב כאשר המתנקשים נהרגו
בתחילת מרץ 2022, ראש המועצה לביטחון לאומי של אוקראינה, אולקסי דנילוב, אמר שזלנסקי שרד שלושה ניסיונות התנקשות בשבוע אחד. דנילוב זיכה את הסיוע של קציני מודיעין אנטי-מלחמתיים בשירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (FSB) ששיתפו מידע עם הכוחות האוקראינים על התקיפות המתוכננות של שתי קבוצות מתנקשים מצ'צ'ניה.
תגובה

במהלך ראיון ל-CBS הודיע שר החוץ האמריקני, אנטוני בלינקן, כי ממשלת אוקראינה התכוננה לאפשרות שזלנסקי ימות בפלישה, אך לא חשף פרטים נוספים.
הערות שוליים

↑  Cheryl Teh, Volodymyr Zelenskyy has survived 'more than a dozen' assassination attempts by Russian agents, says presidential aide, ‏10/03/2022 (באנגלית)
↑  Jessie Yeung, Adam Renton, Sana Noor Haq, Adrienne Vogt, Melissa Macaya, Ed Upright, George Ramsay, Aditi Sangal and Meg Wagner,, March 25, 2022 Russia-Ukraine news, CNN, ‏26/03/2022 (באנגלית)
↑  Подоляк: єдина мета Росії – зайти до Києва та знищити керівництво України, ‏25/02/2022 (באוקראינית)
↑  Подоляк: Одна з цілей Росії – прибрати вище керівництво України, ‏24/02/2022 (באוקראינית)
1 2  Ukrainian Armed Forces neutralise Kadyrov's fighters who planned to kill Zelenskyy, ‏01/03/2022 (באנגלית)
↑  Spies accused of betraying Putin’s Chechen units
↑  The Kremlin ordered 400 Russian mercenaries in Kyiv to hunt and kill Ukraine's president, report says, ‏28/02/2022 (באנגלית)
↑  Lee Brown, Zelensky has survived ‘more than a dozen’ assassination attempts, aide says, New York Post, ‏09/03/2022 (באנגלית)
↑  GERRARD KAONGA, Volodymyr Zelensky Survives Three Assassination Attempts in One Week, Newsweek, ‏03/04/2022 (באנגלית)
↑  If Zelensky is assassinated': US says Ukraine has alternative plans, Hindustan Times, ‏07/03/2022 (באנגלית)
סטרטופאוזה

סטרטופאוזה היא שכבת אוויר באטמוספירה המפרידה בין הסטרטוספירה לבין המזוספירה.
הטמפרטורה של אטמוספירת כדור הארץ משתנה בהתאם לגובה, כאשר הטמפרטורה הממוצעת של האטמוספירה בגובה פני הים היא 14 מעלות צלזיוס. היחס בין הגובה לטמפרטורה משתנה בהתאם לשכבות האטמוספיריות השונות. הגבולות בין השכבות נקראים טרופופאוזה, סטרטופאוזה ומזופאוזה, ובהם הטמפרטורה לא משתנה עם הגובה.
גובה השכבה הוא בין 50 ל-55 ק"מ מעל קרקע כדור הארץ. הלחץ האטמוספירי הוא 1 חלקי 1000 מהלחץ בגובה פני הים.
ניקולאי קרילנקו

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1885 (יוליאני) יחטייבו, רוסיה 
 הוצאה להורג:  29 ביולי 1938 (בגיל 53) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  גיא ההריגה בקומונרקה 
 השכלה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית 
 פרסים והוקרה
 עיטור לנין  עיטור הדגל האדום 
 
ניקולאי ואסילייביץ' קרילנקו (ברוסית: Никола́й Васи́льевич Крыле́нко‏; 2 במאי 1885 – 29 ביולי 1938) היה מהפכן רוסי בולשביקי שמילא תפקידים בכירים בברית המועצות, בעיקר בתחום הצבאי ובמערכת המשפט. היה גם עסקן שחמט בכיר.
חייו לפני מהפכת פברואר

קרילנקו נולד בכפר ביחטייבו ליד סמולנסק. אביו היה עורך של עיתון ליברלי. ב-1904, בעת שלמד ספרות והיסטוריה באוניברסיטת סנקט פטרבורג, הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. בעת מהפכת 1905 היה חבר הסובייט הראשון, הסובייט של פטרבורג. לאחר דיכוי המהפכה נמלט מרוסיה ביוני 1906, אך שב כעבור שנה ונעצר על ידי המשטרה החשאית ב-1907. בהיעדר ראיות מספיקות, הוא שוחרר מהמעצר והוגלה ללובלין. ב-1909 שב לסנקט פטרבורג, עזב את המפלגה ב-1911, אך במהרה שב אליה. בשנת 1912 התנדב לשירות של שנה אחת בצבא האימפריה הרוסית. בסיום השירות הצבאי עבר מבחני הסמכה לקצונה וקיבל דרגת סגן-משנה במילואים. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יצא אל שווייץ, אך לנין שלח אותו חזרה לרוסיה בקיץ 1915, כדי שיסייע בארגון המחתרת הבולשביקית. בנובמבר 1915 נעצר במוסקבה על הימנעות מגיוס ולאחר כמה חודשי מאסר, באפריל 1916, נשלח לחזית הדרום-מערבית. קרילנקו שירת כקצין קשר במפקדת רגימנט חיל הרגלים מס' 11.
תקופת המהפכה ומלחמת האזרחים ברוסיה

לאחר מהפכת פברואר, עם הופעת הוועדים הנבחרים בצבא הרוסי, נבחר קרילנקו ליושב ראש ועד הרגימנט ולאחר מכן ליושב ראש ועד הדיוויזיה. ב-15 באפריל נבחר ליושב ראש ועד הארמייה ה-11, ועם חזרתו של לנין לרוסיה, באפריל 1917, התגייס לסיעתו.
ביוני 1917 היה קרילנקו חבר בארגון הצבאי הבולשביקי ונבחר לקונגרס הסובייטי הכל-רוסי. בקונגרס הוא נבחר לוועד הפועל הכל-רוסי הקבוע מטעם הסיעה הבולשביקית. הוא יצא אל מוגילב בתחילת יולי, ונעצר שם מטעם הממשלה הזמנית לאחר ניסיון הפיכה כושל של הבולשביקים ב-4 ביולי. הוא נכלא בסנקט פטרבורג, אך שוחרר באמצע ספטמבר לאחר פרשת קורנילוב. הוא לקח חלק בהכנת מהפכת אוקטובר והיה בין מנהיגי ההתקוממות. ב-25 באוקטובר, בקונגרס הסובייטי הכל-רוסי השני, הוא התמנה לשר והיה חלק מהשלישייה שניהלה את ענייני הצבא. לאחר שהמפקד העליון וראש המטה הכללי, ניקולאי דוחונין, סירב לנהל משא ומתן לשלום עם הגרמנים, מונה במקומו קרילנקו, שהחל לנהל מגעים עם הצבא הגרמני באמצע נובמבר.
קרילנקו הדיח את הנהגת רומצ'רוד בטענה שאינה משקפת את רוח הציבור. בבחירות חדשות נבחר לרומצ'רוד ועד בן 180 חברים, כשהסיעה הגדולה ביותר הייתה הסיעה הבולשביקית, שהיו בה 70 חברים.
קרילנקו דגל בדמוקרטיזציה מלאה של הצבא האדום, אך הצבא, שעבר דמוקרטיזציה והצליח די טוב מול הקבוצות האנטי-סובייטיות, נכשל מול הצבא הגרמני המאורגן היטב. טרוצקי ולנין הובילו להקמת פיקוד חדש של הצבא האדום, מועצה צבאית עליונה המורכבת מאנשי צבא מקצועיים, וזאת בניגוד לדעתם של קרילנקו ובולשביקים נוספים. תפקיד המפקד העליון וראש המטה הכללי, שקרילנקו החזיק בו, בוטל, והוא מונה לשר המשפטים.
ב-1936 הוא מונה לקומיסר המשפטים העממי ועמד בראש בית המשפט העליון של ברית המועצות. שנתיים לאחר מכן, ב-1938, במסגרת הטיהורים הגדולים, הוא נחקר בעינויים, הודה בסבוטז' ובתעמולה אנטי-סובייטית, והוצא להורג על ידי כיתת יורים. ב-1955 טוהר שמו לאחר מותו.
נתן נטע לייטר

אין תמונה חופשית
הרב נתן נטע לייטר (א' בחשוון ה'תרכ"ט – ה'תש"ב; 1868–1942) היה רב גליציאני ופוסק הלכה, ששימש ברבנות בזאלוז'צה (זלוזיץ), ווינה והיה רבה האחרון בפועל של לבוב. מחבר שו"ת "מאורות נתן" ו"ציון לנפש חיה".
ביוגרפיה

נולד בזבלוב בגליציה המזרחית, לרב דוד דב לייטר רבה של העיירה, ולחיה. למד בשקידה ובילדותו החל לחבר ספר בשם "נטע שעשועים". נסמך לרבנות בידי המהרש"ם. היה חסיד צ'ורטקוב.
בשנת ה'תר"ס החל הרב לייטר לכהן כרבה של זאלוז'צה (זלוזיץ), בגליציה המזרחית בין ברודי לטרנופול, בה התגוררו באותה עת 300 משפחות יהודיות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הייתה עירו לשדה קרב והוא נדד ממנה, התגורר כשנה בבודפשט, ואחר כך בווינה, בה התקבצה סביבו חבורת תלמידים. בתקופה זו אבדו כתבי שו"ת וחידושי תורה רבים שכתב.
ביוגרפיה > דיין וראב"ד לבוב

עם תום המלחמה, לאחר שנוכח שעירו זאלוז'צה נחרבה, נקרא לשמש כדיין בבית הדין בלבוב (בפי היהודים: למברג). בקיץ ה'תרפ"ח (1928), לאחר פטירת הרב אריה ליב ברודא ("מצפה אריה") רב העיר, מילא הרב לייטר את מקומו כאב בית הדין וכרב הרשמי של העיר בפועל. לצד גדלותו בתורה ובדיינות, נודע כבקי בהוויות העולם ובנוהג המסחרי המקובל.
בשנת ה'תרצ"ו הוציא לאור את ספר השו"ת שלו "מאורות נתן", הכולל קכ"ו סימנים. בהקדמתו ציין כי שלא כמקובל, העלים את שמות השואלים "כי כמה פעמים נתייעצו אתי בדבר הלכה גדולים ממני, אשר אולי לא ניחא להו [=לא נוח להם], ולא כבוד והדר עבורם להופיע בתור שואלים אצלי".
הרב נתן נטע לייטר נרצח בידי הנאצים, כשהוא עטוף בטלית ועטור בתפילין, לאחר עינויים קשים, בשלהי שנת ה'תש"ב (1942).
חיים אישיים

נישא לחיה עטיא (נפ' בי"ב בטבת ה'תרצ"ט, 1939), בתו של הרב דוד מאיר ברייר, מו"ץ בעיר בעלז. לבני הזוג ארבעה ילדים.
בנו הרב זאב וולף לייטר (ה'תרנ"ב – ה'תשל"ד), פרסם מאמרים וספרים תורניים רבים, עסק בפעילות ציבורית ענפה, מחבר שו"ת "בית דוד". שימש כרבה של פיטסבורג כ-50 שנה. בספרו "ציון לנפש חיה" הוציא לאור כ"ט תשובות של אביו, בסיועו של הרב מנחם מנדל כשר. בן נוסף הוא שלום, שהתגורר בארצות הברית. שתי בנותיו נספו בשואה עם כל בני משפחותיהן – פנה, אשתו של הרב זאב וולף הבר, רבה של פודהייצה, ורחל, אשתו של הרב מרדכי צוקרמן.
אחיו הרב אליעזר לייטר (ה'תרמ"ב – ה'תש"ד), היה תלמידו, רבה של טרבובליה (טרמבולה) החל משנת ה'תר"ע, ונודע כדרשן מחונן. מראשי אגודת ישראל. נרצח בשואה עם כל בני משפחתו.
חיבוריו

דרשות און אזהרות – איבער די וויכטיגסטע עקרי היהדות – נדפס בעילום שמו (מאת "אחד הרבנים הדואגים"), דברי חיזוק בשמירת התורה והמצוות, ביידיש. לחיבור הסכמות מאת הרב ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים") והרב חיים עוזר גרודזינסקי ("האחיעזר"). למברג ה'תרצ"ג. נדפס בשנית בשם "דברי חיים ואמת", ניו יורק תשנ"ט, בידי נכדו יעקב מרדכי לייטר
מאורות נתן – קכ"ו סימנים של שאלות ותשובות, וכן חלק האגדה, פיוטרקוב ה'תרצ"ו
ציון לנפש חיה – שו"ת מאת בנו הרב זאב וולף לייטר, הכולל כ"ט סימנים של שאלות ותשובות מהרב נתן נטע, ירושלים תשכ"ד, וקי"א סימנים מהרב זאב וולף. מהדורה חדשה ומתוקנת נדפסה במוסד הרב קוק, תשע"ד
לקריאה נוספת

'הרב ר' נתן נטע לייטר – לבוב', בתוך: אלה אזכרה, ניו יורק תשכ"ה, עמ' 102–105
הלל זיידמן, אישים שהכרתי, ירושלים תש"ל, עמ' 437–440
מאיר ונדר, 'ר' נתן נטע ב"ר דוד דב ליטר', בתוך: אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ג, ירושלים תשנ"ז, עמ' 494–498
'תולדות הגאון רבי נתן נטע לייטער ראב"ד לבוב', בתוך: ציון לנפש חיה, מוסד הרב קוק תשע"ד, עמ' 1–17
הערות שוליים

↑  אליעזר צבי אמראנט, זאזאליץ, מחזיקי הדת, 28 באוגוסט 1908
↑  התואר הרשמי של הרב הראשי לעיר היה "רב דחוץ לעיר". ראו: הקהילה היהודית בלבוב. לאחר פטירת הרב ברוידא לא הועמד מועמד מוסכם, והרב לייטר נחשב לדמות הרבנית הבכירה והוותיקה בעיר. ראו גם עמוד השער של ספרו "מאורות נתן", פיוטרקוב תרצ"ו: "ממלא המקום הרב בלבוב"
↑  עליו: הרב משה לייטר, 'שארי הגאון זאב לייטר', הדרום מ, תשרי תשל"ה, עמ' 192–204; משה לייטר (נכדו), 'לתולדות הגאון רבי זאב וולף לייטר', בתוך: מתורתן של ראשונים, מכון ירושלים תש"ס, עמ' 11–15
↑  עוד עליו: אלה אזכרה, ניו יורק תשכ"ה, עמ' 105–106
סטרטפורד (מנצ'סטר רבתי)

| --- | --- |
בית עיריית טראפורד
בית עיריית טראפורד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  צפון-מערב אנגליה
 מחוז:  מנצ'סטר רבתי
 שטח:  10.9 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  46,910 (2011)
 קואורדינטות:  53°26′48″N 2°18′31″W﻿ / ﻿53.446666666667°N 2.3086111111111°W﻿ / 53.446666666667; -2.3086111111111 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים סטרטפורד(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים סטרטפורד(למפת מנצ'סטר רבתי רגילה) סטרטפורד(למפת מנצ'סטר רבתי מוגדלת) סטרטפורד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סטרֶטפורד (אנגלית: Stretford) היא עיירה השוכנת ברובע המטרופוליטני טראפורד, הנמצא במחוז מנצ'סטר רבתי שבאנגליה, הממלכה המאוחדת. אוכלוסייתה מאופיינת בדרך כלל בפועלים ובאוכלוסייה קשת יום.
סטרֶטפורד היא עיירה קטנה יחסית, ואין בתחומה אתרי תיירות מוכרים. היא מוכרת בעיקר כמקום לידתו של מוריסי, זמר הפופ הבריטי, בזכות העובדה שבאצטדיון של מנצ'סטר יונייטד ששוכן בסמוך, קרוי השער המערבי "שער סטרטפורד", וכמקום שממנו באה להקת ג'וי דיוויז'ן (Joy Division).
נבחרת ירדן בכדורגל

נבחרת ירדן בכדורגל (בערבית: منتخب الأردن لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ירדן.
הדירוג הנוכחי של נבחרת ירדן ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-68 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,377.52 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 37 נמדד לראשונה באוגוסט 2004, והדירוג הנמוך ביותר 152 נמדד לראשונה ביולי 1996. הנבחרת מעולם לא העפילה לגביע העולמי. בשנת 2004, העפילה הנבחרת בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע אסיה, בזכות הדרכתו של המאמן המצרי, מחמוד אל ג'ווארי. דירוג השיא של הנבחרת הוא 37, שאליו הגיעה בחודש ספטמבר 2004.
במוקדמות מונדיאל 2014 רשמה נבחרת ירדן את הישג השיא שלה במוקדמות המונדיאל כאשר העפילה לשלב הפלייאוף על העלייה למונדיאל מול נבחרת אורוגוואי אך ירדן הובסה במשחק הראשון בביתה 0–5 וסיימה ב 0-0 בגומלין ולא עלתה למונדיאל בברזיל. האצטדיון הבינלאומי בעמאן משמש כמגרשה הביתי של הנבחרת.
הישג השיא של ירדן בגביע אסיה בכדורגל הוא המקום השני ב2023, כאשר הפסידה למארחת נבחרת קטר במשחק הגמר 3-1.
כל גביעי העולם

1930 עד 1982 - לא נכנסה
1986 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1956 עד 1968: לא הייתה חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה
תאילנד 1972: לא העפילה
איראן (1964–1979) 1976: לא נרשמה
כווית 1980: לא נרשמה
סינגפור 1984: לא העפילה
קטר (מדינה) 1988: לא העפילה
יפן 1992: לא נרשמה
איחוד האמירויות הערביות 1996: לא העפילה
לבנון 2000: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2004 | רבע גמר | 4 | 1 | 3 | 0 | 3 | 1 |
אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007: לא העפילה
| קטר (מדינה) 2011 | רבע גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 5 | 4 |
| אוסטרליה 2015 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 4 |
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | שמינית גמר | 4 | 2 | 2 | 0 | 4 | 1 |
| קטר (מדינה) 2023 | מקום שני | 7 | 4 | 1 | 2 | 13 | 8 |
| ערב הסעודית 2027 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 5/18 | 22 | 10 | 7 | 5 | 30 | 18 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
אליפות פדרציית הכדורגל של מערב אסיה

2000 - מקום רביעי
2002 - מקום שני
2004 - מקום שלישי
2007 - חצי גמר
2008 - מקום שני
2010 - סיבוב ראשון
2012 - סיבוב ראשון
2014 - מקום שני
2019 - סיבוב ראשון
שיאי שחקנים

נכון ל-26 במרץ 2024.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | עאמר שאפי | 173 | 1 | 2002–2021 |
| 2 | בהאא' עבדל-רחמאן | 144 | 7 | 2007–2022 |
| 3 | עאמר דיב | 130 | 21 | 2002–2014 |
| 4 | עודאי אלסייפי | 118 | 15 | 2007–2023 |
| 4 | חמזה אל-דרדור | 118 | 34 | 2011–הווה |
| 6 | עבדאללה דיב | 115 | 20 | 2007–2016 |
| 7 | חאתם עקל | 111 | 10 | 1998–2014 |
| 8 | אנס בני יאסין | 106 | 5 | 2008–הווה |
| 9 | חסון אלשייח | 101 | 10 | 1997–2010 |
| 9 | בשאר באני יאסין | 101 | 2 | 1999–2012 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים | הופעות | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | חמזה אל-דרדור | 34 | 118 | 0.29 | 2011–הווה |
| 2 | חסן עבדל-פתח | 30 | 88 | 0.34 | 2004–2015 |
| 3 | בדראן א-שקראן | 28 | 61 | 0.46 | 1997–2006 |
| 4 | מחמוד שלבאיה | 21 | 82 | 0.26 | 2000–2011 |
| 4 | עאמר דיב | 21 | 130 | 0.16 | 2002–2014 |
| 4 | מוסא א-תעמרי | 21 | 69 | 0.3 | 2016–הווה |
| 7 | עבדאללה דיב | 20 | 115 | 0.17 | 2007–2016 |
| 8 | אחמד האיל | 18 | 70 | 0.26 | 2005–2015 |
| 9 | מועיאד סלים | 17 | 64 | 0.27 | 1999–2006 |
| 9 | בהאא פייסל | 17 | 56 | 0.3 | 2021-2016 |
| 9 | יזן אלנעימאת | 17 | 46 | 0.37 | 2021-הווה |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
ניסיונות ספרדים לכבוש מחדש את מקסיקו

הניסיונות הספרדיים לכבוש מחדש את מקסיקו היו מאמץ של ממשלת ספרד להחזיר לעצמה את החזקה על המושבה הקודמת שלה, ספרד החדשה, וכתוצאה מכך פרקי מלחמה שכללו עימותים בין האומה המקסיקנית שזה עתה נולדה לבין ספרד. המאמץ מכסה בעיקר שתי תקופות: הניסיונות הראשונים התרחשו מ-1821 עד 1825 וכללו הגנה על המים הטריטוריאליים של מקסיקו, בעוד שלתקופה השנייה היו שני שלבים, כולל תוכנית ההתרחבות המקסיקנית להשתלט על האי קובה שבידי ספרד בין השנים 1826–1828 ומשלחת 1829 של הגנרל הספרדי איסידרו בראדאס, שנחתה על אדמת מקסיקו במטרה לכבוש מחדש את הטריטוריה המקסיקנית. למרות שהספרדים מעולם לא השיבו את השליטה במדינה, הם פגעו בכלכלה המקסיקנית הטרייה.
האומה העצמאית החדשה של מקסיקו הייתה במצוקה קשה לאחר אחת עשרה שנים של לחימה במלחמת העצמאות שלה. לא היו תוכניות ברורות או קווים מנחים שנקבעו על ידי המהפכנים, והתפתחו מאבקים פנימיים של פלגים שונים על השליטה בממשלה. מקסיקו סבלה מחוסר מוחלט של כספים לנהל מדינה של למעלה מ-4.5 מיליון קמ"ר והתמודדה עם איומי המרידות הפנימיות המתעוררות ופלישה של כוחות ספרדים מבסיסם בקובה הסמוכה.
רקע

העצמאות המקסיקנית הושגה רשמית ב-27 בספטמבר 1821, במסגרת הסכם קורדובה. ספרד לא הכירה באמנות, בטענה שלמשנה למלך חואן או'דונוחו אין סמכות להכיר בעצמאות של כל מחוז מעבר לים. מצב זה היה מסוכן למעמד העצמאי החדש של האומה, שעדיין לא הוכרה על ידי אף אחת מהמעצמות האירופיות שיכלו לתמוך בה, והאיום בכיבוש הספרדי מחדש היה דאגה מתמדת למנהיגי המשטר המתהווה. ב-13 במאי 1822 הוצאו גזירות על ידי הממשלה לכלוא כל מי שקשר קשר נגד עצמאותה של מקסיקו.
בנוסף לבעיות האחרות שלה, נמל הכניסה הראשי למדינה, סן חואן דה אולואה, נותר תחת שליטה ספרדית.