stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנט ג'ורג' (יוטה)
תרבות ואמנות > אתרים, אולמות ומוזיאונים

בסנט ג'ורג' שוכנים מספר מוזיאונים ונקודות עניין, רבים מהם ברובע ההיסטורי של מרכז העיר.
"מוזיאון האומנות של סנט ג'ורג'" (St. George Art Museum) מציג תערוכות אומנות של אומנים מקומיים ובני האזור.
"סנט ג'ורג' ההיסטורית קמה לחיים!" (!Historic St. George Live) – סיורים בתקופת הקיץ של מרכז העיר ההיסטורי.
"מוזיאון הילדים של סנט ג'ורג'"
ב"אמפיתיאטרון טואקאהן" (Tuacahn Amphitheater) מוצגים מחזות זמר, מרביתם על נושאים של דיסני.
"דיקסי סנבול" (Dixie Sunbowl) היא זירה שבה מארחים את הרודיאו השנתי של סנט ג'ורג', פוטבול בחסות רוטארי ותחרויות כדורגל.
"מרכז הכנסים דיקסי" (Dixie Convention Center) הוא מתקן מודרני הגדול מסוגו בדרום יוטה ומארח אירועים גדולים, קונצרטים ותערוכות אזוריות.
"מוזיאון חיות הבר רוזנברוך" (Rosenbruch Wildlife Museum) – מציג פוחלצים של חיות בסביבתם הטבעית ומציג מידע על בעלי חיים ברחבי העולם.
ב"כיכר האבות הקדמונים ההיסטורית" (Historic Ancestor Square) בלב הרובע ההיסטורי מתנהל שוק האיכרים, וכן יש בו מסעדות גלריות לאומנות ומופעים חיים.
אתר גילוי הדינוזאור של סנט ג'ורג'
בביתו של ג'ייקוב המבלין ובבית החורף של בריגהם יאנג מתבצעים סיורים.
מרכז המבקרים במקדש של המורמונים (Saint George Latter Day Saints Temple) מציע סיורים ומידע.
"חבורת התיאטרון החלל שבין" (The Space Between Theatre Company) פועלת במרכז רואן ב. דיפיורה לאומנות וחינוך (Roene B. Difiore Center For Arts and Education) ומציגה מחזות וקטעי תיאטרון.
"פארק החלוצים" הוא פארק נוף טבעי של תצורות אבן חול אדומה ומשכנו של סלע "דיקסי" האייקוני. זהו אזור טיולים ותצפיות פופולרי השוכן על צוק המשקיף על מרכז העיר.
"גן מדבר הגבעות האדומות" (Red Hills Desert Garden) מתוכנן להציג ולקדם עיצוב נוף שובה עין החסכוני במים, כמו כן יש בו אקווריום המציג מינים מבית הגידול של הנהר וירג'ין.
"מרכז הטבע טונקווינט" (Tonaquint Nature Center) – מציע תוכניות חינוכיות לילדים, גן קהילתי וארבורטום המציג צמחייה מקומית וזרה המתאימים לאקלים של האזור.
"פארק כל היכולות מפגש הרעם" (Thunder Junction All Abilities Park) הוא פארק נושאי מיניאטורי הפונה במיוחד לילדים עם מוגבלויות, אבל הוא גם פארק לכולם.
תרבות ואמנות > מופעים ובידור

מצעד הבתים של סנט ג'ורג' שנערך במשך שבוע בכל פברואר מציג בתים מהודרים ומאפיינים ארכיטקטוניים.
סנט ג'ורג' מארחת את המופע האווירי הדו-שנתי "רעם מעל יוטה" (Thunder Over Utah) של טייסת הראווה בלו איינג'לס של הצי האמריקאי.
מדי שנה נערך מופע רודיאו "דיקסי ראונדאפ רודיאו" (Dixie Roundup Rodeo) בדיקסי סנבול. *במרכז הכינוסים דיקסי נערכים קונצרטים, כנסים, ואירועים גדולים דוגמת הלחימה בכלובים של ה-UFC, תערוכת האביב של בית וגן, תערוכת "מה נשים רוצות" ותערוכת התחבורה האזורית דיקסי ועוד.
"שקיעה בכיכר" (Sunset on the Square) הוא אירוע לכל המשפחה שבו מוצגים בדמדומים סרטים פופולריים על מסך ענק ומופעי בידור בפארק כיכר העיר במרכז העיר.
"פסטיבל רחוב ג'ורג'" (George Street Fest) המתרחש בכל יום שישי הראשון בכל חודש מציע מופעי אומנות ומוזיקה בגן הג'אז, ופועלים בו דוכני אוכל, בירה ויין. מטרת הפסטיבל להציע אפשרויות לבילוי לילי במטרה להחיות את אזור מרכז העיר
באוניברסיטת המדינה דיקסי יש סדרת קונצרטי ידוענים שנתית וקונצרטים באביב.
במסגרת "פסטיבל הדלק הסתווי" (Fall Fuel Fest) מופיע קרקס הפעלולים קרקס נייטרו (Nitro Circus).
פסטיבל רטרו רוק (Retro Rock Fest) – מופעי רוק במשך יומיים על כמה בימות רחוב שבו מופיעים להקות אמריקניות וזרות כולל דוכני אוכל וגן בירה.
סנטה קלרה השכנה מארחת מדי שנה בקיץ את "ימי שווייץ" (Swiss Days), שבהם היא חוגגת את מורשתה
פרוור וושינגטון סיטי מציע אירועים שנתיים הקשורים למורשתו כדוגמת "ימי הכותנה" (Cotton Days) ו"ימי האפרסק" (Peach Days).
פארקים ואתרי נופש

בסנט ג'ורג' יש פארקים רבים, כמה מסלולי גולף עטורי פרסים ואזורי נופש, כמו גם מעל ל-100 קילומטרים של מערכת שבילים עירונית. פארקים ואתרים ראויים לציון: "מתחם הסופטבול קניונס" (Canyons Softball Complex), "מתחם הסופטבול ליטל ואלי" (Little Valley Softball Complex), "פארק החלוצים" (Pioneer Park), "מרכז הטבע טונקווינט" (Tonaquint Nature Center), "פארק מוטוקרוס של סנט ג'ורג'" (מכונה בקיצור SGMX). "הפארק האזורי ומרכז הירידים מחוז וושינגטון" (Washington County Regional Park and fairgrounds) שוכן מזרחית לעיר בהוריקן. "פארק כל היכולות מפגש הרע"ם (Thunder Junction All Abilities Park) הוא הראשון מסוגו במערב ארצות הברית המיועד לילדים בעלי צרכים מיוחדים, ובנוסף גם לכל הילדים האחרים.
באזור סנט ג'ורג' יש כמה מרכזי נופש: "מרכז הנופש של סנט ג'ורג'" (St. George Recreation Center), "המרכז הקהילתי של וושינגטון סיטי" בפרוור הסמוך (Washington City Community Center), ו"מרכז ספורט המים סנד הולו" (Sand Hollow Aquatics Center). כמו כן יש בעיר כמה גינות כלבים, מזרקות שכשוך, בריכות דיג עירוניות ושני סקייטפארק.
ביאורים

↑  רצועת הערים למרגלות המערביים של רכס ואסאץ', הכוללת את מרבית הערים הגדולות, כולל סולט לייק סיטי
↑  דיקסי הוא כינוי למדינות הדרום של ארצות הברית
↑  במקור business loop - קטע דרך היוצא מכביש ראשי, עובר דרך אזור העסקים של העיר, וחוזר אל הכביש הראשי
ברנדון גיל

ברנדון ג'ין גיל (באנגלית: Brandon Gene Gill; נולד ב-26 בפברואר 1994) הוא פוליטיקאי ובנקאי השקעות אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של מדינת טקסס.
ביוגרפיה

גיל נולד בבסיס חיל האוויר של ארצות הברית לאב ששירת כקצין בחיל האוויר האמריקאי. הוא גדל בחווה חקלאית השוכנת בפאתי אבילין שבטקסס. גיל למד בדארטמות' קולג', שם עמד בראש עיתון הסטודנטים השמרני "The Dartmouth Review" והשלים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ובכלכלה. בתום לימודיו הגבוהים עבד גיל בתחום הפיננסים כבנקאי השקעות.
בשנת 2018 ייסד גיל את אתר החדשות "D.C. Enquirer", שבו לדבריו הוא "עומד לצדו של הנשיא טראמפ בזירה הציבורית". הוא שיווק את סרטו של חמו דינש ד'סוזה, "2000 Mules" משנת 2022, סרט פוליטי שטוען באופן חסר שחר כי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 נגנבו בידי המפלגה הדמוקרטית.
בבחירות 2024 הכריז גיל על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-26 של טקסס במטרה להחליף את חבר הקונגרס הפורש מייקל ברג'ס. גיל עבר להתגורר במחוז מניו יורק כשנה לפני שברג'ס הודיע על פרישתו. הוא אמר כי יסיים את תפקידו כעורך ב-"D.C. Enquirer" כדי להתמודד על המשרה. הוא זכה לתמיכתם של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ והסנאטור טד קרוז. גיל ניצח בבחירות התקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם למעלה מ-50% מהקולות, מה שאפשר לו להימנע מסיבוב שני. הוא זכה בבחירות הכלליות בקלות לאור היותו של המחוז מעוז רפובליקני מובהק.
עם השבעתו לתפקידו בראשית ינואר 2025, נהפך גיל לרפובליקני הצעיר ביותר בבית הנבחרים. גיל ציין כי "חיזוק הגבול" יהיה היעד המרכזי במדיניותו.
הערות שוליים

↑  Meet Brandon Gill, באתר הרשמי של ברנדון גיל (באנגלית)
↑  מאט סטרינג'ר, Brandon Gill Wins Republican Primary Race to Succeed Congressman Michael Burgess, באתר The Texan‏, 6 במרץ 2024 (באנגלית)
↑  דייוויד גילברט, He Promoted an Election Conspiracy Film. Now He’s Headed for Congress, באתר WIRED‏, 6 מרץ 2024 (באנגלית)
↑  כריסטיאן מקפייז, Trump-backed candidate Brandon Gill will succeed U.S. Rep. Burgess in District 26 seat, באתר KERA News‏, 5 בנובמבר 2024 (באנגלית)
↑  מת'יו צ'וי, Southlake mayor and Dinesh D’Souza’s son-in-law lead pack in open North Texas congressional primary, באתר טקסס טריביון, 14 בפברואר 2024 (באנגלית)
אלינור מרי דרווין

| --- | --- |

 לידה:  1871 לימריק, אירלנד 
 פטירה:  2 במאי 1954 (בגיל 83 בערך) 
 שם לידה:  Elinor Mary Monsell 
 מקום קבורה:  St Mary's Church, Downe 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 בן או בת זוג:  Bernard Darwin (31 ביולי 1906–?) 
 צאצאים:  Ursula Mommens, Robin Darwin 
 
אלינור מרי דרווין (באנגלית: Elinor Mary Darwin‏; 1871 – 2 במאי 1954) הייתה מאיירת וציירת פורטרטים ילידת אירלנד. איוריה נכללו בכמה מספרי הילדים של בעלה ברנרד דרווין, נכדו של צ׳ארלס דרווין.
חיים אישיים

אלינור מרי מונסל נולדה בלימריק, אירלנד, בתם הבכורה של ויליאם תומאס מונסל (1843–1887), שופט ושל אלינור ור, בתו של רוברט אובריאן, מהכנסייה של לימריק (בנו של סר אדוארד אובריאן, הברון הרביעי). אביו של ויליאם תומאס מונסל, הכומר ג'ון סמואל בוולי מונסל (1811–1875). ויליאם תומאס שימש כמזכירו הפרטי של לורד אמלי כשר הדואר והטלגרף בממשלת בריטניה.
בגיל 17 אלינור עזבה את אירלנד ללונדון. אחיה ג'ון רוברט מונסל היה סופר ומאייר לילדים, ששיתף פעולה עם הרברט יוז בגרסה מוזיקלית משנת 1935 ל-The Rivals של ריצ'רד ברינסלי שרידן.
היא למדה בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון, וזכתה במלגה ב-1896.
היא נישאה לברנרד דרווין ב־31 ביולי 1906 בכנסיית סנט לוק, צ'לסי בלונדון, אנגליה. הוא היה כתב גולף ונכדו של חוקר הטבע הבריטי צ'ארלס דרווין. ילדיהם היו אורסולה דרווין (1908–2011) וסר רוברט ורה דרווין (1910–1974).
לפני מלחמת העולם השנייה רבים מבני משפחת דרווין הפכו לחברים באגודת האאוגניקה. אלינור הפכה לאחת מעמיתי האגודה, וכך גם אשתו של לאונרד דרווין מילדרד ונשות דרווין אחרות.
היא קבורה בחצר הכנסייה הקדושה מרי הבתולה, דאון, קנט; בקרבת מקום נמצא ביתה של משפחת דרווין.
חיים אישיים > יצירה

אלינור הייתה פעילה מ-1899 לערך עד 1929. לפני שנישאה, אלינור מונסל הייתה אחת המאיירות שעבדו עם ייטס, אותו פגשה ב-1899 והוא העריך את חיתוכי העץ שלה, וביקש ממנה ליצור לוגו לתיאטרון. היא יצרה חריטת עץ של תמונה רומנטית של המלכה מייב עם אחד מכלבי הזאב שלה שהופיעו בתוכניות התיאטרון החל משנת 1904. היא יצרה את השער ל"הגבעות היפות של אירלנד" של סטיבן גווין, שיצא לאור ב-1906.
היא איירה כמה מספרי בעלה, כמו סיפורו של מר טוטלו,  וחלום סרק, וכן איירה ספרים נוספים.
עבודותיה הוצגו בתערוכה בוייטצ'אפל ב-1913.
הערות שוליים

↑  Lodge's Peerage, Baronetage, Knightage and Companionage of the British Empire, John Lodge, 1907, p. 707.
↑  Burke's Peerage and Baronetage, 107th ed., 2003, vol. 2, p. 2038.
↑  Joseph Jackson Howard. Visitation of England and Wales. Priv. print.; 1905. p. 9.
↑  Ruth Hill Viguers. Illustrators of Children's Books, 1744–1945: Supplement, 1946–1956. Horn Book; 1958. p. 296.
↑  Virginia Woolf; Anne Olivier Bell. 1920–1924. Hogarth Press; 1977
↑  Tim M. Berra. Darwin and His Children: His Other Legacy. Oxford University Press; 26 September 2013.
↑  Whiting, David (3 February 2010). "Ursula Mommens obituary". The Guardian.
↑  Tom Blaney. The Chief Sea Lion's Inheritance. Troubador Publishing Ltd; 1 May 2011
↑  Sir Charles Tennyson, "Obituary: Mrs. Elinor Mary Darwin." The Times, Friday, May 07, 1954; pg. 11
↑  Bernard Darwin; Elinor Darwin. The Tale of Mr. Tootleoo. Nonesuch Press; 1925.
↑  Bernard Darwin. Every Idle Dream ... With Illustrations by Elinor Darwin. [Essays.].. London; 1948.
↑  Irish Art Loan Exhibitions, 1765–1927. Manton Pub.; 1990.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1028056885  ISNI: 0000 0000 5429 2089  LCCN: no2008080244  Trove: 1199067  ULAN: 500100512  VIAF: 96425475   WorldCat (עם VIAF): 96425475 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלינור מרי דרווין".
אריה לוי (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  1933 הונגריה הונגריה
 פטירה:  10 בדצמבר 2013 (בגיל 80 בערך)
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1950–1978 (כ־28 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד תותחנים פיקודי של פיקוד צפון  מפקד בית הספר לתותחנות (ביסל"ת)  ראש מחלקת תכנון וארגון במטכ"ל  קצין תותחנים ראשי  ראש אגף האפסנאות
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש     מלחמת ששת הימים     מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 ראש משלחת משרד הביטחון בארצות הברית ובקנדה מנכ"ל פז חברת הנפט
 
אריה לוי (1933 – 10 בדצמבר 2013) היה קצין צה"ל, שכיהן כקצין תותחנים ראשי (ספטמבר 1971 – ספטמבר 1973), כעוזר ראש אג"ם במלחמת יום הכיפורים וכמ"מ ראש האגף לאחריה, וכראש אגף האפסנאות בדרגת אלוף (אוקטובר 1974 – אוקטובר 1978).
ביוגרפיה

לוי נולד ב-1933 בהונגריה. עלה לישראל במסגרת עליית הנוער ב-1949. התגייס לצה"ל לחיל התותחנים בשנת 1950. במהלך מבצע קדש (1956) שימש כמפקד סוללה. בשנים 1961-1962 פיקד על גדוד תותחנים מוצנח 332 ולאחר מכן פיקד על גדוד 404, גדוד תומ"תים.
במלחמת ששת הימים (1967), בדרגת אלוף-משנה, היה מפקד תותחנים פיקודי של פיקוד צפון. לאחר המלחמה השתלם בארצות הברית, ועם שובו לישראל מונה למפקד בית הספר לתותחנות (ביסל"ת), ולאחר-מכן לראש מחלקת תכנון וארגון במטכ"ל.
בשנת 1971 מונה לקצין תותחנים ראשי, בדרגת תת-אלוף. בספטמבר 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים מונה לעוזר ראש אגף המטה הכללי. לאחר התפטרותו של הרמטכ"ל דוד אלעזר כיהן לוי כממלא מקום ראש אג"ם. באוקטובר 1974 הועלה לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א, ידוע היום כ-אט"ל), בתקופת כהונתו בוצע ארגון מחדש באגף והוקם חיל התחזוקה. ב-1978 השתחרר משירות הקבע ומונה לראש משלחת משרד הביטחון בארצות הברית ובקנדה, תפקיד בו שירת עד 1982.
באוגוסט 1983 מונה למנכ"ל פז חברת הנפט, לאחר תקופת חפיפה ארוכה עם המנכ"ל היוצא.
ב-29 באפריל 2004 חתם על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.
לוי נפטר ב-10 בדצמבר 2013 בגיל 80 לאחר מאבק במחלת הסרטן. הותיר את אשתו חוה, בן ובת: עודד וגילת, ונכדים.
הערות שוליים

↑  תא"ל אריה לוי מונה לקצין תותחנים ראשי, דבר, 15 בספטמבר 1971
↑  תא"ל נתן שרוני - קצין תותחנים ראשי, דבר, 24 באוגוסט 1973
תא"ל יונה אפרת - אלוף המרכז, דבר, 6 בספטמבר 1973
↑  תת אלוף אריה לוי ממלא מקום ראש אג"ם, מעריב, 8 באפריל 1974
↑  אלוף לוי: קלטנו ציוד מסוגים שבעבר לא היו לנו, דבר, 8 בנובמבר 1974
↑  אלוף אריה לוי - ראש משלחת משרד הבטחון בארה"ב, דבר, 9 ביוני 1978
↑  מינויים במשק, דבר, 2 באוגוסט 1983
↑  המנכ"ל המיועד לומד את התפקיד, מעריב, 12 באוקטובר 1982
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
↑  אלוף (במיל') אריה לוי באתר "אבלים".
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורוש ניקוליץ'

אורוש ניקוליץ' (בסרבית: Урош Никoлић; נולד ב-14 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בוויבודינה נובי סאד.
קריירה

לאחר שלא הצליח להשתלב במחלקת הבוגרים של פרטיזן בלגרד, ניקוליץ' החל את הקריירה בווידאוטון ההונגרית בשנת 2012. הוא הושאל למועדוני הבת של הקבוצה, וידאוטון II ובהמשך לפושקש אקדמיה. ב-2015 חזר לסרביה וחתם במדי יגודינה. בתום העונה, עזב ניקוליץ' את סרביה בשנית לטובת דינמו מינסק הבלארוסית.
בדצמבר 2018 שוחרר ניקוליץ' מדינמו וחתם במכבי תל אביב. ב-28 בספטמבר 2019 נגד בית"ר ירושלים ערך ניקוליץ' את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי תל אביב עקב פציעות שהשביתו אותו לזמן רב. ב-13 באוקטובר 2021 התירה הקבוצה את חוזהו לאחר שבכל התקופה במועדון הוא שיחק כ-17 דקות.
ב-15 ביוני 2022 חזר ניקוליץ' לסרביה וחתם בוויבודינה נובי סאד.
קריירה בינלאומית

ניקוליץ' שיחק בנבחרות הצעירות של סרביה. הוא רשם 11 הופעות במדי נבחרת סרביה עד גיל 19 בשנת 2011 והופעה אחת במדי הנבחרת הסרבית עד גיל 21 בשנת 2015.
תארים

אליפות: 2018/2019, 2019/2020
גביע המדינה: 2020/2021
גביע הטוטו: 2018/2019, 2020/2021
אלוף האלופים: 2019/2020, 2020/2021
הערות שוליים

↑  חוזר לשחק: הקבוצה הבאה של אורוש ניקוליץ', באתר ערוץ הספורט, 15 ביוני 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אורוש ניקוליץ'".
מוזיקה (מאטיס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אנרי מאטיס
 תאריך יצירה:  1910
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  389 ס״מ 
 גובה:  260 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  ГЭ-9674 (ארמיטאז') 
 מיקום:  ארמיטאז', סנקט פטרבורג
 
"מוזיקה" (בצרפתית: Musica) הוא ציור פוביסטי מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס. הוא צויר כהמשך לציור "הריקוד" (1909), בהזמנת אספן האמנות הרוסי סרגיי שצ'וקין.
הציור מתאר חמש דמויות העוסקות בפעילות מוזיקלית. שלוש מן הדמויות שרות, ואילו השתיים נוספות מנגנות בחליל ובכינור. הדמויות מעוצבות בצורה סכימטית. הן דומות אחת לשנייה וחסרות מאפיינים ייחודיים. גופן משורטט בשטיחות והן מוקפות בקו קונטור עבה. בשונה מן הציור "הריקוד", הקומפוזיציה של ציור זה היא סטטית, והחלק המוקדש לתיאור האדמה הוא גדול הרבה יותר. בנוסף, בעוד שלשתי הדמויות המנגנות מתואר איבר מין נשי, הרי הדמויות האחרות חסרות אפיון מגדרי כלשהו. מאטיס עבד על הציור ללא הכנה מוקדמת, והקומפוזיציה שלו שונתה תוך כדי העבודה.
לודז'יה

| --- | --- |

בית לודז'יה
 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 תקופת הפעילות:  1924–הווה (כ־101 שנים)
 ענפי תעשייה:  נדל"ן
 שווי שוק:  104 מיליון ש"ח (7 בינואר 2025)
 הכנסות:  24.5 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  25.6 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  10.1 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  255 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  487 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  זוריק רוטלוי
 מנכ"ל:  רפי דנן
 
מפעל רוטקס - 1969
מפעל רוטקס - 1969
עובדי לודג'יה בטקס שנה להיכנסו של המנהל א. שנקר
לודז'יה נדל"ן בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית, חלוצת תעשיית הטקסטיל בארץ ישראל. מאז 2013 היא עוסקת בניהול ופיתוח נדל"ן מניב שבבעלותה. בעלי השליטה בחברה הם משפחת רוטלוי.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1924, בבניין ברחוב נחמני 43 בתל אביב, בשם "לודז'יה חברה לטקסטיל בע"מ" על ידי קבוצת יזמים שמקורם בעיר לודז' שבפולין (ומכאן שמה לודז'יה): משה ברלינסקי, בנימין גוטר, יצחק שינפרבר, אליעזר בראון, מאיר דנציגר ויהודה מוזס.
בשנת 1925 עבר המפעל לידיו של אריה שנקר שהפך אותו למפעל מצליח. בשנת 1936 הועתק המפעל לשכונת "אגרובנק" (לימים אחת משכונות חולון) והיה לאחד מהמפעלים הבולטים בארץ ישראל של תקופת המנדט. תוצרתו נשלחה לאסיה ולאירופה. בשנת 1963 הועתק המפעל שוב משכונת "אגרובנק" לאזור התעשייה חולון. במקום המפעל הישן הוקמה שכונת מגורים.
בשנת 1959 נפטר אריה שנקר והמפעל נמכר לקבוצת משקיעים בראשות טיבור רוזנבאום. התמורה מהמכירה הועברה כתרומה לאוניברסיטה העברית ולאוניברסיטת תל אביב, על פי צוואתו של שנקר.
בשנת 1977 רכש איש העסקים שאול אייזנברג את החברה ומיד אחר כך היא נרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ומאז היא חברה ציבורית.
בשנת 1985 דיווחה על הפסד של 3 מיליארד שקל ישן, בעיקר בעקבות השקעה כושלת ברשת חנויות "תטא" שנרכשה מחברת "אתא"
היסטוריה > מיזוג עם חברת רוטקס

בשנת 1986, מוזגה לודז'יה עם חברת רוטקס שנוסדה גם כן בשנת 1924, על ידי משה אהרון רוטלוי ובניו זליג ואברהם, בשכונת פלורנטין בתל אביב. לאחר המיזוג הקבוצה המאוחדת הייתה בעלת מפעלים בחולון, בני-ברק, קרית־ מלאכי, חצור הגלילית, אום-אל פחם, טובא-זנגרייה, טייבה ובדיר־חנה ועסקה בייצור טקסטיל לסוגיו, כולל: חולצות, גופיות, תחתונים, בגדי תינוקות, גרביים, ביגוד אופנתי וחליפות
במשך הזמן מפעל רוטקס גדל והפעילות הועתקה למפעל גדול יותר בבני ברק. בעקבות מיזוג עם חברת רוטקס שונה שם החברה ל"לודז'יה רוטקס חברה לטקסטיל בע"מ". כל הפעילות של מפעל רוטקס בבני ברק הועברה למפעל לודז'יה בחולון, והמפעל בבני ברק נסגר.
בשנת 1990, רכשה לודז'יה את השליטה בחברת ארגמן תעשיות, חברה שנוסדה בשנת 1934, בשם ארגמן מפעלים לצביעת טקסטיל, על ידי אברהם קליר ושמואל זקס, ועסקה במתן שירותי צביעה ואשפרה לתעשיית הטקסטיל, באמצעות מפעל שהיה ממוקם בתחילה ברמת גן, לאחר מכן בבני ברק והחל משנת 1966 באזור התעשייה ביבנה.
בשנת 1996, נעשתה עסקה בין לודז'יה לבין ארגמן תעשיות, לפיה העבירה לודז'יה לארגמן את פעילותה היצרנית והשיווקית בתחום ייצור ושיווק מוצרי ההלבשה, בתמורה למניות של החברה. כך שהפרדו הנכסים הנדלניים של לודז'יה (שעיקרם מגרשים בחולון ובבני ברק שבהם שכנו מפעלים של החברה), מפעילות הטקסטיל שהתרכזה בחברה הבת ארגמן. באותה שנה גם שונה שם החברה לשמה הנוכחי - "לודז'יה רוטקס השקעות בע"מ".
בשנת 1998 נסגר מפעל לודז'יה-רוטקס בטובא-זנגרייה.
בשנת 2000, רכשה חברת ארגמן תעשיות, החברה הבת של לודז'יה רוטקס, את חברת הטקסטיל גיבור סברינה, שעסקה בייצור הלבשה תחתונה וגרבונים בשיטת "אל תפר", תמורת כ-10.4 מיליון דולר, לאחר שבמשך שנים סבלה מקשיים כלכליים והייתה על סף הליך פירוק. קבוצת לודז'יה רוטקס הצליחה להבריא את החברה, שינתה את שם החברה לרוטקס בע"מ. בשנת 2007, הנפיקה לציבור מניות ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב כחברה בת של ארגמן תעשיות.
בשנת 2004, ארגמן תעשיות סגרה את אתר הייצור ביבנה עקב הפסדים והעבירה את הפעילות למפעל כיתן בדימונה. המפעל ביבנה היה אחד מהסמלים החשובים ביותר של תעשיית הטקסטיל הישראלית, מתחם ענק בהיקף של 110 דונם שתכנן האדריכל רם כרמי, שהעסיק בשיאו למעלה מ-1,000 עובדים.
היסטוריה > כחברת נדל"ן

בשנת 2013, רכשה חברת דלתא גליל תעשיות את פעילות ההלבשה של לודז'יה רוטקס שכללה באותה העת רשת חנויות הלבשה. בנובמבר 2015, חילקה החברה דיבידנד בעין של כל מניות ארגמן תעשיות בע"מ, המוחזקות על ידי החברה, ובכך חיסלה את כל פעילותה בתחום הטקסטיל.
בשנת 2016, מכרה לודז'יה את שטח המפעל לשעבר בחולון לקבוצת עזריאלי ואת המגרש בבני ברק לחברת הביטוח "הפניקס". המגרש נמכר לחברת "הפניקס" בעסקת קומבינציה, כך שחברת לודז'יה ממשיכה להחזיק בחלק מהזכויות במתחם. במקום נבנה מגדל משרדים בן 26 קומות בשם "מגדל הפניקס ART", ומתוכננת הקמת מגדל נוסף.
החל משנת 2018, החלה החברה להשקיע בנכסי  נדל"ן מחוץ לישראל, בעיר ניו הייבן שבקונטיקט, ארצות הברית ואחר כך גם בלונדון.
בשנת 2023, שינתה החברה את שמה ל"לודז'יה נדל"ן בע"מ", בנוסף רכשה 60% מחברת "בוסטר", המפעילה רשת של מתחמי עבודה לעסקים קטנים-בינוניים.
ראו גם

בית לודז'יה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  לודז'יה רוטקס השקעות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  לודז'יה מגבירה יצואה, הארץ, 9 באוקטובר 1957
↑  לודז'יה בונה את בנייניה החדשים, על המשמר, 28 ביוני 1962
מפעל לודז'יה, יעבור לבנינו בראשית 1963, למרחב, 24 בספטמבר 1962
↑  אזור מגורים חדש בחולון, קול העם, 11 ביוני 1963
↑  לודז'יה תימכר למשקיעים מחו"ל, התמורה לאוניברסיטה, על המשמר, 4 ביולי 1961
↑  אייזנברג ירחיב פעילותו בתעשייה - שילם 40 מיליון ל"י תמורת "לודז'יה", דבר, 12 באוקטובר 1977
↑  3 מיליארד שקל ישן=3 מיליון שקל חדש
לודז'יה דיווחה על הפסד של 3 מיליארד שקל בינואר - יוני 1985, מעריב, 7 בנובמבר 1985
↑  אורי גינוסר, לודז'יה ורוטקס יתמזגו, מעריב, 14 בינואר 1986
 אבי קרטין, שלמה פרנקל, אייזנברג מוכר את לודזיה לרוטלוי, חדשות, 18 אפריל 1985
↑  תדמנית וגזרנים ל"לודז'יה", מעריב, 5 ביוני 1987
צחי נגה, לודז׳יה־ רוטקס: האיחוד משתלם, חדשות, 25 יוני1987
1 2  "יאיר רוטלוי, תעשיין, הרפתקן פיננסי או איש חזון, ממשיך לחלום להשכין כאן שלום " - עיתון איגוד החברות הציבוריות
↑  ראו עוד: ה. ברוך, יוזמים במשק הישראלי | סוד הארגמן, דבר, טור 2, 11 באוקטובר 1957.
↑  סיבוב במה שנותר ממפעל ארגמן (בעקבות הספר) / אדריכל רם כרמי
↑  מאת דוד חיון, ‏מפעל לודז'יה-רוטקס בטובא הבדואית נסגר; יתכן שיעביר הייצור לירדן, באתר גלובס, 24 בפברואר 1998
↑  אודי בן ש"ך, ארגמן רוכשת את פעילותה של גיבור סברינה ב-10.4 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2000
↑  שי שלו, ‏שבע שנים אחרי: חברת ההלבשה התחתונה גיבור-סברינה בדרך חזרה לבורסה, באתר גלובס, 27 בפברואר 2005
↑  הדס מנור, ‏ארגמן תעשיות סוגרת את אתר הייצור ביבנה עקב הפסדים ומעבירה את הפעילות למפעל כיתן בדימונה, באתר גלובס, 5 בינואר 2004
↑  נועם דביר, מפעל הטקסטיל ארגמן נידון להריסה, באתר הארץ, 9 ביוני 2010
↑  אילנית חיות, ‏דלתא ישראל רוכשת את לודז'יה רוטקס תמורת 7.5 מיליון שקל, באתר גלובס, 4 בפברואר 2013
↑  ערן אזרן, לודז'יה מזנקת ב-42%: תמכור לעזריאלי מגרשים בחולון תמורת כ-290 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2016
↑  קובי ישעיהו, ‏הפניקס תבנה על חורבות מפעל לודז'יה בבני ברק מגדל בן 26 קומות, באתר גלובס, 27 בפברואר 2016
↑  אסא ששון, הפניקס תשקיע יותר מ-250 מיליון שקל במתחם BBC בבני ברק, באתר TheMarker‏, 19 בדצמבר 2016
1 2  לודז'יה נדל"ן בע"מ - דו"ח תקופתי לשנת 2023
אלפרד שאפר

אלפרד שאפר (בהונגרית: Alfréd Schaffer; נולד ב-13 בפברואר 1893 – 30 באוגוסט 1945) היה כדורגלן ומאמן הונגרי. שאפר אימן את נבחרת הונגריה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה

שאפר במהלך הקריירה שיחק ב-21 קבוצות שונות. בתקופתו במ.ט.ק הונגריה שאפר זכה בליגה שלוש פעמים והיה מלך השערים בעונות 1917/18 ו-1918/19 כשהוא כובש בהן 46 ו-42 שערים בהתאמה. בשנים 1915 ו-1916 הוא נבחר להיות לשחקן ההונגרי של השנה.
לאחר ששיחק שם ובעוד כמה קבוצות מהונגריה עבר לגרמניה שם שיחק תחילה כחלוץ מרכזי בנירנברג בעונת 1919/20. הוא זכה עימה באליפות גרמניה בשנת 1921 אך תרומתו הגדולה ביותר הייתה בקידום יכולתו של השחקן האנס קלב, שלימים הוביל אותה ל-5 אליפויות והיה לקפטן נבחרת גרמניה. לאחר מכן שיחק שאפר בוואקר מינכן עימה זכה באליפות דרום גרמניה בשנת 1922. בהמשך שיחק בספרטה פראג ובאוסטריה וינה שבשניהם זכה גם באליפות והוא סיים את הקריירה בניו יורק ג'יינטס.
במדי נבחרת הונגריה שאפר ערך בסך הכל 15 הופעות וכבש 17 שערים. בהופעת הבכורה שלו שהייתה ב-7 בנובמבר 1915 כבר כבש שלושער בניצחון 2–6 על אוסטריה. כמעט שנה אחר כך שוב פעם נגדם ספג כרטיס אדום בדקה ה-70' כשהתוצאה הייתה 3–3. שאפר עשה את משחקו האחרון במדיה ב-6 באפריל 1919, שוב פעם נגד האוסטרים.
ביוגרפיה > קריירת אימון

כמאמן אימן גם במספר רב של קבוצות עד לפטירתו. במ.ט.ק הונגריה זכה פעמיים באליפות בעונות 1935/36 ו-1936/37 ושנה אחר כך הוביל את נבחרת הונגריה במונדיאל 1938 עד לגמר, בו הפסידה 4–2 לאיטליה. לאחר מכן שאפר זכה בגביע הרומני בשנת 1940 עם ראפיד בוקרשט ובעונת 1941/42 זכה עם רומא באליפות הראשונה בהיסטוריה שלה. עם פרנצווארוש שהייתה לקבוצה האחרונה אותה אימן זכה בגביע ההונגרי בשנת 1944.
שאפר נפטר ב-30 באוגוסט 1945 לאחר שנמצא ללא רוח חיים בתחנת הרכבת פרין אם קימיזה הרחוקה כ-75 ק"מ ממינכן. אוהד כדורגל זיהה את גופתו כמה שעות לאחר מותו ולא היה ניתן לקבוע את סיבת המוות.
תארים > כשחקן

אליפות הונגריה (3): 1916/17, 1917/18, 1918/19
אליפות גרמניה: 1921
אליפות דרום גרמניה (2): 1920, 1921
אליפות צ'כוסלובקיה (2): 1922, 1925/26
אליפות אוסטריה: 1924
הגביע האוסטרי: 1923/24, 1924/25
השחקן ההונגרי הטוב ביותר (2): 1915, 1916
מלך השערים בליגה ההונגרית (2): 1917/18, 1918/19
תארים > כמאמן

סגנית גביע העולם: 1938
אליפות הונגריה (2): 1935/36, 1936/37
הגביע הרומני: 1940
אליפות איטליה: 1941/42
הגביע ההונגרי: 1944