אברהם והצלמים
הסיפור בנוסחיו המקוריים ובתרגום לעברית

כאמור, לסיפור זה יש שני מקורות: מדרש מספר "בראשית רבה", שנכתב בארמית גלילית בין המאה ה-4 ל-6, והקוראן, שנכתב במאה ה-7 בערבית.
להלן מובאת טבלה השוואתית המציגה את שתי הגרסאות, בנוסחיהן המקוריים ובתרגום לעברית. כפי שניתן לראות, שני הסיפורים בהחלט אינם זהים, אבל יש ביניהם הרבה נקודות דמיון.
| בראשית רבה, פרשה ל"ח, פסקה י"ג | תרגום המדרש לעברית | הקוראן, סורה 21 (סורת אל-אנביאא'), פסוקים 51–70 | מתרגום הקוראן לעברית |
| --- | --- | --- | --- |
| רַבִּי חִיָּא בַּר בְּרֵיהּ דְּרַב אַדָא דְּיָפוֹ | [רב בשם] רבי חייא, בן בנו של רב אדא מיפו [סיפר כי:] | وَلَقَدْ آتَيْنَا إِبْرَاهِيمَ رُشْدَهُ مِنْ قَبْلُ وَكُنَّا بِهِ عَالِمِينَ | וּכְבָר נָתַנּוּ מִלְּפָנִים לְאַבְרָהָם (אֹרַח) נְכֹחוֹ, וַנֵּדָעֶנוּ: |
| תֶּרַח עוֹבֵד צְלָמִים הָיָה חַד זְמַן נְפֵיק לַאֲתַר הוֹשִׁיב לְאַבְרָהָם מוֹכֵר תַּחְתָּיו | תרח היה סוגד לצלמים [ואף סחר בהם]. פעם אחת הלך למקום [כלשהו], והושיב את אברהם [בנו] כמוכר במקומו. |  |  |
| הֲוָה אָתֵי בַּר אֵינַשׁ בָּעֵי דְּיִזְבַּן וַהֲוָה אֲמַר לֵהּ בַּר כַּמָּה שְׁנִין אַתְּ | היה בא בן אדם שרצה לקנות [פסל], והיה [אברהם] אומר לו: "בן כמה שנים אתה?" | إِذْ قَالَ لِأَبِيهِ وَقَوْمِهِ مَا هَذِهِ التَّمَاثِيلُ الَّتِي أَنْتُمْ لَهَا عَاكِفُونَ | בְּאָמְרוֹ אֶל אָבִיו וּבְנֵי עַמּוֹ: “מָה אֵלֶּה הַצְּלָמִים אֲשֶׁר אַתֶּם נֶעֱצָרִים לִפְנֵיהֶם?” |
| וַהֲוָה אֲמַר לֵיהּ בַּר חַמְשִׁין אוֹ שִׁתִּין | והוא אמר לו: "בין חמישים או שישים." | قَالُوا وَجَدْنَا آبَاءَنَا لَهَا عَابِدِينَ | וַיֹּאמְרוּ: “מָצָאנוּ אֶת אֲבוֹתֵינוּ עוֹבְדִים לָהֶם.” |
| וַהֲוָה אֲמַר לֵיהּ וַי לֵיהּ לְהַהוּא גַבְרָא דַּהֲוָה בַּר שִׁתִּין וּבָעֵי לְמִסְגַּד לְבַר יוֹמֵי | והוא [אברהם] אמר לו: "אוי לו לאיש כזה, שהוא בן שישים, ורוצה לסגוד [לפסל] בן יומו!" | قَالَ لَقَدْ كُنْتُمْ أَنْتُمْ وَآبَاؤُكُمْ فِي ضَلَالٍ مُبِينٍ | וַיֹּאמֶר: “אָכֵן הֱיִיתֶם אַתֶּם וַאֲבוֹתֵיכֶם בְּתוֹעָה בְרוּרָה.” |
| וַהֲוָה מִתְבַּיֵּשׁ וְהוֹלֵךְ לוֹ | והוא התבייש והלך לו. | قَالُوا أَجِئْتَنَا بِالْحَقِّ أَمْ أَنْتَ مِنَ اللَّاعِبِينَ | וַיֹּאמְרוּ: “הֲבָאתָ אֵלֵינוּ בָּאֱמֶת, אִם מִן הַמְשַׁחֲקִים אָתָּה?” |
|  |  | قَالَ بَلْ رَبُّكُمْ رَبُّ السَّمَاوَاتِ وَالْأَرْضِ الَّذِي فَطَرَهُنَّ وَأَنَا عَلَى ذَلِكُمْ مِنَ الشَّاهِدِينَ | וַיֹּאמֶר: “לֹא כִי אֱלֹהֵיכֶם אֱלֹהֵי הַשָּׁמַיִם וְהָאָרֶץ אֲשֶׁר בְּרָאָם, וּמִן הָעֵדִים עַל זֶה הִנֵּנִי; |
| חַד זְמַן אֲתָא חַד אִתְּתָא טְעִינָא בִּידָהּ חָדָא פִּינָךְ דְּסֹלֶת אֲמָרָהּ לֵיהּ הֵא לָךְ קָרֵב קֳדָמֵיהוֹן | פעם אחת באה אישה אחת, המביאה בידה קערת סולת אחת, ואמרה לו: "זה לך, הקרב לפניהם." |  |  |
| קָם נְסֵיב בּוּקְלָסָא בִּידֵיהּ | קם [אברהם], לקח פטיש בידו, | وَتَاللَّهِ لَأَكِيدَنَّ أَصْنَامَكُمْ بَعْدَ أَنْ تُوَلُّوا مُدْبِرِينَ | וּבֵאלֹהִים נִשְׁבַּעְתִּי, כִּי אֶזֹּם מְזִמָּה לִפְסִילֵיכֶם, אַחֲרֵי אֲשֶׁר תִּפְנוּ וְתַהַפְכוּ עֹרֶף.” |
| וְתַבְרִינוּן לְכָלְהוֹן פְּסִילַיָא וִיהַב בּוּקְלָסָא בִּידָא דְּרַבָּה דַּהֲוָה בֵּינֵיהוֹן | שבר את כל הפסלים [חוץ מהגדול מביניהם], ונתן את הפטיש בידו של הגדול מביניהם. | فَجَعَلَهُمْ جُذَاذًا إِلَّا كَبِيرًا لَهُمْ لَعَلَّهُمْ إِلَيْهِ يَرْجِعُونَ | וַיִּכֹּת אוֹתָם כָּתוֹת, לְבַד (מֵאֶחָד) גָּדוֹל לָהֶם, לְמַעַן יָשׁוּבוּ אֵלָיו. |
|  |  | قَالُوا مَنْ فَعَلَ هَذَا بِآلِهَتِنَا إِنَّهُ لَمِنَ الظَّالِمِينَ | וַיֹּאמְרוּ: “מִי עָשָׂה זֹאת בֵּאלֹהֵינוּ? אָכֵן מִן הַפּוֹשְׁעִים הוּא.” |
|  |  | قَالُوا سَمِعْنَا فَتًى يَذْكُرُهُمْ يُقَالُ لَهُ إِبْرَاهِيمُ | וַיֹּאמְרוּ (אֲחֵרִים): “שָׁמַעְנוּ נַעַר מְדַבֵּר בָּהֶם, אַבְרָהָם שְׁמוֹ.” |
|  |  | قَالُوا فَأْتُوا بِهِ عَلَى أَعْيُنِ النَّاسِ لَعَلَّهُمْ يَشْهَدُونَ | וַיֹּאמְרוּ: “הֲבִיאוּהוּ אֵפוֹא לְעֵינֵי הָאֲנָשִׁים לְמַעַן יָעִידוּ.” |
| כֵּיוָן דַּאֲתָא אֲבוּהָ אֲמַר לֵיהּ מַאן עָבֵיד לְהוֹן כְּדֵין | כאשר בא אביו, אמר לו: "מי עשה להם כך?" | قَالُوا أَأَنْتَ فَعَلْتَ هَذَا بِآلِهَتِنَا يَا إِبْرَاهِيمُ | וַיֹּאמְרוּ: “הַאַתָּה עָשִׂיתָ זֹאת בֵּאלֹהֵינוּ, אַבְרָהָם?” |
| אֲמַר לֵיהּ מַה נִּכְפּוּר מִינָךְ אֲתַת חָדָא אִתְּתָא טְעִינָא לָהּ חָדָא פִּינָךְ דְּסֹוֹלֶת וַאֲמַרַת לִי הֵא לָךְ קָרֵיב קֳדָמֵיהון | אמר לו: "מה אסתיר ממך? באה אישה אחת שהביאה קערת סולת אחת, ואמרה לי: 'זה לך, הקרב לפניהם'. |  |  |
| קָרֵיבְתְּ לָקֳדָמֵיהוֹן הֲוָה דֵּין אֲמַר אֲנָא אֵיכוֹל קַדְמָאי וְדֵין אֲמַר אֲנָא אֵיכוֹל קַדְמָאי | כשהקרבתי לפניהם, [פסל] אחד אמר: 'אני אוכל קודם', [ופסל] אחר אמר: 'אני אוכל קודם'; |  |  |
| קָם הָדֵין רַבָּה דַּהֲוָה בֵּינֵיהוֹן נְסַב בּוּקְלָסָא וְתַבַּרִינוֹן | קם הגדול מביניהם, לקח את הפטיש ושבר אותם [את כל שאר הפסלים]!" | قَالَ بَلْ فَعَلَهُ كَبِيرُهُمْ هَذَا فَاسْأَلُوهُمْ إِنْ كَانُوا يَنْطِقُونَ | וַיֹּאמֶר: “לֹא כִּי גְּדוֹלָם זֶה עָשָׂהוּ. שְׁאָלוּם אֵפוֹא אִם יְדַבֵּרוּ.” |
|  |  | فَرَجَعُوا إِلَى أَنْفُسِهِمْ فَقَالُوا إِنَّكُمْ أَنْتُمُ الظَّالِمُونَ | וַיָּשִׁיבוּ אֶל לִבָּם וַיֹּאמְרוּ: “אָכֵן אַתֶּם הַפּוֹשְׁעִים.” |
| אֲמַר לֵיהּ מָה אַתָּה מַפְלֶה בִּי וְיָדְעִין אִינוּן | אמר לו [תרח]: "מה אתה משטה בי, האם הם יודעים?!" | ثُمَّ نُكِسُوا عَلَى رُءُوسِهِمْ لَقَدْ عَلِمْتَ مَا هَؤُلَاءِ يَنْطِقُونَ | אַחֲרֵי כֵן הָפְכוּ וַיַּקְשׁוּ עָרְפָּם (לֵאמֹר): “הֵן יָדַעְתָּ כִּי לֹא יְדַבֵּרוּ.” |
| אֲמַר לֵיהּ וְלֹא יִשְׁמְעוּ אָזְנֶיךָ מַה שֶּׁפִּיךָ אוֹמֵר | אמר לו: "ולא ישמעו אזניך מה שפיך אומר?!" | قَالَ أَفَتَعْبُدُونَ مِنْ دُونِ اللَّهِ مَا لَا يَنْفَعُكُمْ شَيْئًا وَلَا يَضُرُّكُمْ | וַיֹּאמֶר: “הֲתַעַבְדוּ אֵפוֹא מִבַּלְעֲדֵי אֱלֹהִים, אֶת אֲשֶׁר לֹא יוֹעִיל לָכֶם בִּמְאוּמָה וְלֹא יָרַע לָכֶם? |
| נַסְבֵיהּ וּמְסָרֵיהּ לְנִמְרוֹד אֲמַר לֵיהּ נִסְגוֹד לְנוּרָא | לקח [תרח את אברהם] ומסרו לנמרוד [המלך], שאמר לו: "נסגוד לאש!" |  |  |
| אֲמַר לֵיהּ אַבְרָהָם וְנִסְגּוֹד לְמַיָא דְּמַטְפִין נוּרָא | אמר לו אברהם: "ונסגוד למים, המכבים את האש?" | أُفٍّ لَكُمْ وَلِمَا تَعْبُدُونَ مِنْ دُونِ اللَّهِ أَفَلَا تَعْقِلُونَ | אֻף לָכֶם וְלַאֲשֶׁר תַּעַבְדוּ מִבַּלְעֲדֵי אֱלֹהִים. הַאִם לֹא תַשְׂכִּילוּ?” |
| אֲמַר לֵיהּ נִמְרוֹד נִסְגּוֹד לְמַיָא אֲמַר לֵיהּ אִם כֵּן נִסְגּוֹד לַעֲנָנָא דְּטָעִין מַיָא | אמר לו נמרוד: "נסגוד למים!", אמר לו: "אם כן, נסגוד לענן, הנושא את המים?" |  |  |
| אֲמַר לֵיהּ נִסְגּוֹד לַעֲנָנָא אָמַר לֵיהּ אִם כֵּן נִסְגּוֹד לְרוּחָא דִּמְבַדַּר עֲנָנָא | אמר לו: "נסגוד לענן!", אמר לו: "אם כן, נסגוד לרוח, המפזרת את הענן?" |  |  |
| אֲמַר לֵיהּ נִסְגּוֹד לְרוּחָא אֲמַר לֵיהּ וְנִסְגּוֹד לְבַר אֵינָשָׁא דְּסָבֵיל רוּחָא | אמר לו: "נסגוד לרוח!", אמר לו: "ונסגוד לבן האדם, הסובל את הרוח?" |  |  |
| אֲמַר לֵיהּ מִלִּין אַתְּ מִשְׁתָּעֵי אֲנִי אֵינִי מִשְׁתַּחֲוֶה אֶלָּא לָאוּר | אמר לו: "מילים אתה אומר, אני איני משתחווה אלא לאש! |  |  |
| הֲרֵי אֲנִי מַשְׁלִיכֲךָ בְּתוֹכוֹ וְיָבוֹא אֱלוֹהַּ שֶׁאַתָּה מִשְׁתַּחֲוֶה לוֹ וְיַצִּילְךָ הֵימֶנּוּ | הנה אני משליכך בתוכה, ויבוא האל שאתה משתחווה לו ויצילך ממנה..." | قَالُوا حَرِّقُوهُ وَانْصُرُوا آلِهَتَكُمْ إِنْ كُنْتُمْ فَاعِلِينَ | וַיֹּאמְרוּ: “שִׂרְפוּהוּ, וַעֲזַרְתֶּם לֵאלֹהֵיכֶם, אִם כֹּה תַעֲשׂוּ!” |
| הֲוָה תַּמָן הָרָן קָאֵים פְּלוּג אָמַר מַה נַּפְשָׁךְ | היה שם הרן [אחיו של אברהם], עומד ומתלבט. אמר: "מה נפשך? |  |  |
| אִם נָצַח אַבְרָהָם אֲנָא אָמַר מִן דְּאַבְרָהָם אֲנָא וְאִם נָצַח נִמְרוֹד אֲנָא אֲמַר דְּנִמְרוֹד אֲנָא | אם ינצח אברהם, אומר 'משל אברהם אני'; ואם ינצח נמרוד, אומר 'משל נמרוד אני'." |  |  |
| כֵּיוָן שֶׁיָּרַד אַבְרָהָם לְכִבְשַׁן הָאֵשׁ וְנִצֹּל | לאחר שירד אברהם לכבשן האש וניצל, | قُلْنَا يَا نَارُ كُونِي بَرْدًا وَسَلَامًا عَلَى إِبْرَاهِيمَ | וַנֹּאמֶר: “הָאֵשׁ, הֱיִי קַר, וְשָׁלוֹם עַל אַבְרָהָם.” |
| אָמְרִין לֵיהּ דְּמַאן אַתְּ אֲמַר לְהוֹן מִן אַבְרָהָם אֲנָא | אמרו לו [להרן]: "משל מי אתה?", ואמר להם: "משל אברהם אני!" | وَأَرَادُوا بِهِ كَيْدًا فَجَعَلْنَاهُمُ الْأَخْسَرِينَ | וַיִּתְנַכְּלוּ, וַנָּשֶׂם אוֹתָם הָאוֹבְדִים. |
| נְטָלוּהוּ וְהִשְּׁלִיכוּהוּ לָאוּר וְנֶחְמְרוּ בְּנֵי מֵעָיו וְיָצָא וּמֵת עַל פְּנֵי תֶּרַח אָבִיו | לקחו אותו והשליכוהו לאש, ונשרפו קרביו, ויצא ומת על פני תרח אביו. |  |  |
| הֲדָא הוּא דִכְתִיב וַיָּמָת הָרָן עַל פְּנֵי תֶּרַח וגו' | ולכן נכתב [בתורה]: ”וַיָּמָת הָרָן עַל פְּנֵי תֶּרַח” (בראשית, י"א, כ"ח) |  |  |