stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שגרירות הפיליפינים בישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 כתובת:  בני דן 18
 עיר:   תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°05′43″N 34°47′10″E﻿ / ﻿32.09525°N 34.78613889°E﻿ / 32.09525; 34.78613889
 תאריך פתיחה:  1962
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי הפיליפינים-ישראל
 שטח האמנה:  ישראל ישראל
 מדינה מיוצגת:  הפיליפינים הפיליפינים
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) שגרירות הפיליפינים בישראל(למפת תל אביב רגילה) שגרירות הפיליפינים בישראל(למפת גוש דן רגילה) שגרירות הפיליפינים בישראל(למפת גוש דן מוגדלת) שגרירות הפיליפינים בישראל  he שגרירות הפיליפינים בישראלhe שגרירות הפיליפינים בישראלמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שגרירות הפיליפינים בישראל היא השגרירות, הנציגות הדיפלומטית ומקום משכן שגריר הפיליפינים בישראל.
היסטוריה

הפיליפינים פתחה את השגרירות בישראל ב-1962, 5 שנים אחרי כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. במקביל נפתחה שגרירות ישראל בפיליפינים במנילה, בירת הפיליפינים.
ב-2000 עתרה השגרירות לבג"ץ בשל מעצרים וצווי גירוש ללא חקירה נגד אזרחים פיליפינים.
ב-23 בנובמבר 2010 חתמו ישראל והפיליפינים על הסכם מכס במשרדי השגרירות.
בדצמבר 2017 נטען על ידי משרד החוץ הישראלי כי הפיליפינים היא אחת מעשר מדינות לפחות שביקשו להעביר את שגרירותן לירושלים, בעקבות העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים. משרד החוץ הפיליפיני הוציא הודעת הכחשה וכי הוא תומך בפתרון שתי המדינות. ב-2018 הכחיש שוב דובר נשיא הפיליפינים כי הממשלה שוקלת להעביר את השגרירות, וציין כי הנושא לא עלה על הפרק בביקור נשיא הפיליפינים רודריגו דוטרטה בישראל.
בדצמבר 2019 בשל דיכוי מנהיגי העובדים בפיליפינים התקיימה הפגנה מול השגרירות, ויו"ר ההסתדרות ארנון בר-דוד קרא להפסקת המעצרים וההתנכלויות לפעילי איגודים במדינה.
ב-30 במאי 2021 זומן השגריר מכירוג אלברטו לשיחת בירור במשרד החוץ בעקבות תמיכת הפיליפינים במועצה לזכויות אדם בהקמת ועדת בדיקה וחקירה נגד ישראל על אירועי מבצע שומר החומות.
צוות ופעילות

בראש צוות השגרירות עומד השגריר פדרו ליילו ג׳וניור.
פעילות השגרירות מתמקדת בטיפול באזרחי הפיליפינים השוהים בישראל כעובדים זרים. ב-2013 אורגן על ידי השגרירות יריד תיירות ותרבות בחיפה, בשיתוף עם עיריית חיפה.[דרוש מקור]
השגרירות מקיימת אירועים כגון אירוע לזכרו של הנשיא מנואל קזון שהציל יהודים בשואה, וקידום קשרים של לשכות מסחר.
ראו גם

יחסי הפיליפינים–ישראל
שגרירות ישראל במנילה
הערות שוליים

↑  מאת שמואל דקלו, ‏שגרירות הפיליפינים לבג"ץ: המדינה מגרשת עובדים זרים ללא חקירה, באתר גלובס, 17 ביולי 2000
↑  חתימת הסכם מכס ראשון מסוגו בין ישראל לפיליפינים, באתר mfa.gov.il
↑  אסף צבי, ‏ההסתדרות לנשיא הפיליפינים: עצור את הפגיעה המתמשכת במנהיגי העובדים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 בדצמבר 2019
↑  שגריר הפיליפינים בישראל זומן לשיחת בירור במשרד החוץ
↑  דן לביא, אירוע לזכרו של הנשיא הפיליפיני שהציל אלפי יהודים בשואה, באתר www.israelhayom.co.il
↑  version 7.10.4, משלחת עסקית לפיליפינים ופגישות עם סגן הנשיא - 18-22.2.13, באתר www.chamber.org.il
↑  - לשכת המסחר והתעשייה חיפה והצפון, באתר www.haifachamber.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266392405171
אור ירח (ספר)

ערך זה עוסק בספר עלילתי מאת מייקל שייבון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מייקל שייבון
 איורים:  דורית שרפשטיין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  ספר זיכרונות 
 הוצאה
 הוצאה:  הארפר 
 תאריך הוצאה:  2016
 מספר עמודים:  449
 עורך:  משה רון
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  2019
 תרגום:  מיכל אלפון
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  1
 סדרה
 סדרת ספרים:  "ספריה לעם"
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789651327520
 הספרייה הלאומית:  005040872
 
אור ירח הוא ספר עלילתי על רקע היסטורי מאת מייקל שייבון.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2016, ותורגם לעברית בשנת 2019 בידי מיכל אלפון בהוצאת עם עובד.
הספר הוגדר על ידי הניו יורק טיימס "רב מכר" והוכתר על ידי וול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט וניו יורק מגזין כ"רומן הטוב ביותר של השנה".
הספר

העלילה מתוארת דרך עיניו של סופר ששמע מסבו, כאשר זה שכב על ערש דוי, תיאורים היסטוריים מטלטלים. הנכד, הסופר, קרוי בשמו האמיתי של המחבר, שמספר כי קורות חייו והסיפורים ששמע מסבו היוו את ההשראה לכתיבת הספר.
העלילה משתרעת משנת 1945 ועד 1983, מגרמניה ועד ארצות הברית. במרכז העלילה עומדת תוכנית החלל האמריקאית והחיפוש אחר פושע המלחמה הנאצי ורנר פון בראון שלבסוף גויס אליה, לצד קורותיו של הסב (סבו של המספר) ואהבתו לאשתו ניצולה השואה. ברקע האירועים עומדת הקהילה היהודית האמריקאית, הכוללת ניצולי שואה רבים, בשנים שלאחר המלחמה.
למרות השימוש ברקע היסטורי ובדמותו ההיסטורית של ורנר פון בראון, הספר אינו צמוד לקורותיו האמתיות של בראון.
דמויות מרכזיות:
ורנר פון בראון - דמות אמיתית שקורותיה שמשו בסיס אך שוכתבו בצורה משמעותית
סבו של המספר - קצין אמריקאי במלחמת העולם השנייה, וגאון הסובל מבעיות אישיות
סבתו של המחבר - ניצולת שואה
מייקל שייבון - הנכד, המספר
הערות שוליים

↑  "סטימצקי"
ISO/IEC/IEEE 29119

ISO/IEC/IEEE 29119 "הנדסת תוכנה ומערכות - בדיקת תוכנה" היא סדרה של חמישה תקנים בינלאומיים לבדיקות תוכנה. התקן פותח לראשונה בשנת 2007 ויצא בשנת 2013, והתקן "מגדיר אוצר מילים, תהליכים, תיעוד, טכניקות ומודל הערכת תהליכים לבדיקה שניתן להשתמש בהם בכל מחזור החיים של פיתוח תוכנה."
היסטוריה וגרסאות

פיתוח מערך תקני בדיקות תוכנה ISO/IEC/IEEE 29119 החל במאי 2007, בהתבסס על תקנים קיימים כגון IEEE 829 (תיעוד בדיקות) ו-IEEE 1008 (בדיקות יחידה); והתקנים BS-7925-1 ו-2 של קבוצת BSI.
בתחילה לא הייתה לארגון התקינה הבינלאומי (ISO) קבוצת עבודה עם ניסיון משמעותי בבדיקות תוכנה, ולכן ה-ISO יצר את WG26, אשר עד שנת 2011 ייצגה למעלה מ-20 מדינות שונות. בתחילה פותחו ארבעה חלקים לתקן: מושגים והגדרות (1), תהליכי בדיקה (2), תיעוד בדיקות (3) טכניקות בדיקה (4). חלק חמישי הנוגע להערכת תהליכים נחשב לתוספת, ובסופו של דבר הפך ל-ISO/IEC 33063: 2015, שקשור לתהליכי הבדיקה של 29119-2. החלק החמישי בפועל של 29119 פורסם בנובמבר 2016 ונוגע למושג בדיקה מונחית מילות מפתח.
חמשת הרכיבים של סדרת התקנים הם:
ISO / IEC / IEEE 29119-5: 2016, חלק 5: בדיקות מונחות מילות מפתח, פורסם בנובמבר 2016
ISO / IEC / IEEE 29119-4: 2015, חלק 4: טכניקות בדיקה, פורסם בדצמבר 2015
ISO / IEC / IEEE 29119-3: 2013, חלק 3: תיעוד בדיקות, פורסם בספטמבר 2013
ISO / IEC / IEEE 29119-2: 2013, חלק 2: תהליכי בדיקה, פורסם בספטמבר 2013
ISO / IEC / IEEE 29119-1: 2013, חלק 1: מושגים והגדרות, פורסם בספטמבר 2013
הערות שוליים

1 2  "ISO/IEC/IEEE 29119-1:2013". Standards catalogue. International Organization for Standardization. בספטמבר 2013. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Reid, S. (2012). "The New Software Testing Standard".  In Dale, C.; Anderson, T. (eds.). Achieving Systems Safety: Proceedings of the Twentieth Safety-Critical Systems Symposium, Bristol, UK, 7-9th February 2012. Springer Science & Business Media. pp. 237–56. ISBN 9781447124948.
↑  Shoemaker, D.; Sigler, K. (2014). "Chapter 6: Software Impelementation Process Group". Cybersecurity: Engineering a Secure Information Technology Organization. Cengage Learning. pp. 117–34. ISBN 9781305443471.
↑  Pröll, R.; Bauer, B. (2018). "Toward a Consistent and Strictly Model-Based Interpretation of the ISO/IEC/IEEE 29119 for Early Testing Activities". Proceedings of the 6th International Conference on Model-Driven Engineering and Software Development (MODELSWARD 2018): 699–706. doi:10.5220/0006749606990706free{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  "ISO/IEC 33063:2015". Standards catalogue. International Organization for Standardization. באוגוסט 2015. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "ISO/IEC/IEEE 29119-5:2016". Standards catalogue. International Organization for Standardization. בנובמבר 2016. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ISO/IEC/IEEE 29119-4:2015". Standards catalogue. International Organization for Standardization. בדצמבר 2015. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ISO/IEC/IEEE 29119-3:2013". Standards catalogue. International Organization for Standardization. בספטמבר 2013. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ISO/IEC/IEEE 29119-2:2013". Standards catalogue. International Organization for Standardization. בספטמבר 2013. נבדק ב-24 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
רם אבירם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בדצמבר 1955 (בן 68) תל אביב, ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטה העברית בירושלים
 שגריר ישראל ביוון לשעבר
 
רם אבירם (נולד ב-18 בדצמבר 1955) הוא דיפלומט, לשעבר שגריר ישראל ביוון, מומחה להידרו-דיפלומטיה וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

רם אבירם נולד בשכונת יד אליהו בתל אביב להורים ניצולי שואה שעלו מפולין. בשנת 1974 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כקצין ובתור מ"מ בקורס מפקדי טנקים. לאחר שירותו הצבאי החל בלימודים אקדמיים: סיים לימודי תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב (1981) והשלים לימודי תואר שני בתקשורת המונים באוניברסיטה העברית בירושלים (1992).
בשנת 1983 סיים את קורס הצוערים המדיני של משרד החוץ. במסגרת שנותיו בשירותי החוץ, מילא שורת תפקידים בארץ ובחו"ל בין היתר הוצב ביאנגון, קופנהגן ובלונדון, שם שימש יועץ תקשורת עם המדיה הבריטית והערבית. אבירם מונה (1995–2000) למרכז המשא ומתן הרב-צדדי של חמש קבוצות העבודה עם מדינות ערב, במסגרת הצוות הישראלי של תהליך מדריד ועמד בראש צוות המים הישראלי במסגרת זו. אבירם שימש כנציג של ממשלת ישראל להקמת מרכז המחקר המזרח תיכוני להתפלה (MEDRC) שהוקם בעומאן בשותפות ישראלית-אמריקאית-ערבית. במסגרת תפקידו זה, אבירם היה מעורב בהיבטי המים של שיחות השלום עם הפלסטינים כולל בוועידת קמפ דייוויד, (1999) ניהול יחסי המים עם ירדן וצוותי ההכנות למשא ומתן עם סוריה ולבנון.
בשנת 2000 מונה אבירם לראש המטה לשר החוץ תחת השר שלמה בן עמי. עם מינויו של שמעון פרס לשר החוץ (2001) אבירם מונה לראש המטה המדיני שלו, שימש בתפקיד זה במהלך האינתיפאדה השנייה. בתפקידו זה עסק בין השאר במשא ומתן עם לבנון לגבי שאיבת מים מנהר הווזאני.
בשנת 2003 מונה אבירם לתפקיד שגריר ישראל ביוון. בתקופה זו היה ממונה על תיאום השתתפותה של המשלחת הישראלית לאולימפיאדה באתונה.
במהלך שירותו הדיפלומטי אבירם פעל לקשירת יחסים בין סופרי ישראל לסופרים ברחבי העולם. אבירם עצמו פרסם אסופת סיפורים קצרים בשם "רכבת תחתית" (פרוזה), בהוצאת זמורה ביתן, שנת 1997.
הידרו-דיפלומטיה

במסגרת עבודתו במשרד החוץ, ניהל אבירם משאים ומתנים דיפלומטיים בנושאים הקשורים למים, וכך צבר ידע וניסיון בהידרו-דיפלומטיה. לאחר סיום שירותו במשרד החוץ אבירם הקים סוכנות לייעוץ בנושאי הידרו-דיפלומטי. כמו כן, אבירם מרצה בנושאים אלה במוסדות אקדמיים שונים, ביניהם: האוניברסיטה הטכנולוגית צפון יוון, והמכון ליחסים בין לאומיים אתונה. אבירם משתתף בצוות המטפל בפרויקט הממשלתי לשיקום נהר הירדן הדרומי.
פרסומים עיקריים

Desalination as a Game-Changer in Transboundary Hydro-Politics Ram Aviram, David Katz and Deborah Shmueli, Water Policy 16 (2014) 609–624
The International Hydro-Political Policies of Israel Deborah F. Shmueli and Ram Aviram In N. Becker (ed.), Water Policy in Israel: Context, Issues and Options, Global Issues in Water Policy 4, DOI 10.1007/978-94-007-5911-4 16, © Springer ScienceCBusiness Media Dordrecht 2013
הערות שוליים

↑  Middle East Multilateral Working Group on Water Resources, Second World Water Forum, March 2000, https://www.gov.il/, ‏17.04.2000
↑  Tahal in Sweet Water Project for Israel, Jordan and PA - Globes, en.globes.co.il, ‏1996-07-22 (באנגלית)
↑  From Contention to Cooperation: A Case Study of the Middle East Multilateral Working Group on Water Resources, https://www.gov.il/, ‏17.04.2000
↑  ישראל והרומן שלה עם עומאן, באתר Mitvim
↑   אלי פודה, הסיבה האמיתית לביקור בעומאן תתגלה בקרוב, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2018
↑  MEDRC | About Us (באנגלית אמריקאית)
↑  Open Knesset, oknesset.org
↑  לבנון הסכימה לקבוע מראש את כמות המים שתשאב מהווזאני, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2002
↑  אלוף בן, הווזאני: השליח האמריקאי ידווח על פגישותיו בביירות, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2002
↑  החלטה מספר 2877 של הממשלה, מינויים לשרות החוץ, באתר www.gov.il, ‏12.01.2003
↑  הדס מנור, ‏היקף עיסקאות החברות הישראליות באולימפיאדת אתונה - 220 מיליון דולר, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2004
↑  רון קופמן ורמי היפש, זאבי:"זה היה היום הכי קשה בחיים שלי", באתר הארץ, 20 באוגוסט 2004
↑  רם אבירם, רכבת תחתית, זמורה ביתן, 1997
↑  Ram Aviram lead consultant, bit-consultancy-com (באנגלית)
↑  Ram Aviram – Man and Water (באנגלית אמריקאית)
↑  Fighting for our water: Trans-boundary Water Resources, the Cause for War in the 21st century? (Lecture 1), PSIR - Department of Political Science and International Relations, ‏2017-11-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  משקמים את נהר הירדן הדרומי ומחזירים אותו לידי הטבע והציבור: הממשלה אישרה תוכנית היסטורית לשיקום ולפיתוח מורדות נהר הירדן הדרומי, באתר https://www.gov.il, ‏24.07.2022
↑  תכנית אב לשיקום וטיפוח נהר הירדן הדרומי וסביבתו, באתר www.yardend.org.il
↑  פיתוח מרחב הירדן הדרומי יצא לדרך - קרן קימת לישראל - קק"ל, באתר https
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 22048399   WorldCat (עם VIAF): 22048399
גיאורג דוד הרדג

| --- | --- |

גיאורג דוד הרדג
 לידה:  2 באפריל 1812 לודוויגסבורג, גרמניה
 פטירה:  11 ביולי 1879  (בגיל 67) חיפה
 מקום קבורה:  בית הקברות הטמפלרי
 תאריך עלייה:  1868
 מקום מגורים:  לודוויגסבורג, גרמניה חיפה, ארץ ישראל
 פעילות בולטת:  מנהיג התנועה הטמפלרית
 תקופת הפעילות:  1848–1879 (כ־31 שנים)
 מקצוע:  סוחר
 השקפה דתית:  פרוטסטנט
 בת זוג:  סבין דורותי הרטמן
 מספר צאצאים:  3
גיאורג דוד הרדג (בגרמנית: Georg David Hardegg;‏ 2 באפריל 1812 - 11 ביולי 1879) היה סוחר גרמני ואחד משני מייסדי התנועה הטמפלרית בארץ ישראל (יחד עם כריסטוף הופמן).
ביוגרפיה > נעורים

גיאורג דוד הרדג נולד בעיר לודוויגסבורג, מחוז אגולסהיים (גר') (גרמניה) כבנם השני של יוהאן פרידריך הרדג (שהיה בעל פונדק) ואשתו סבין לבית אייזלן (Eiselen). הרדג נולד למשפחה פרוטסטנטית, למד בבית ספר יסודי ותיכון בעיר הולדתו וב-1830 נסע ללמוד מסחר באמסטרדם ואנטוורפן. ב-1832 נסע לפריז שם קיבל החלטה לשנות כוון מקצועי וללמוד רפואה.
ביוגרפיה > המרד נגד וילהלם הראשון

בתקופות ששהה מחוץ לגרמניה נפגש עם גרמנים המתנגדים לשלטון הקונפדרציה הגרמנית והפך לתומך באופוזיציה לשלטון זה. בשלהי 1831 חזר הרדג לגרמניה מתוך כוונה להתחיל ללמוד בבית הספר לרפואה בטיבינגן. במקביל ללימודיו הצטרף הרדג לאנשי האופוזיציה שנהרו לעיר החופשית פרנקפורט שם לא היו כפופים לשלטון וטוו תוכנית להפיכה נגד יורש העצר מווירטמברג וילהלם הראשון. הרדג עסק בחלוקת עלונים מטעם האופוזיציה ולאחר שנכנס לרשימה השחורה של השלטונות נאלץ להסגיר עצמו בתחילת 1933 ונדון ב-1839 ל-14 שנות מאסר באשמת בגידה. הרדג ערער על העונש שקוצר לתשע שנים ובפועל שוחרר ב-1940 בתנאי שייגלה ממדינת וירטמברג והוא עבר לשפהאוזן. ב-1846 הסכים וילהלם לחון את הרדג וזה חזר ללודוויגסבורג שם פתח חנות למוצרי עור.
ביוגרפיה > תנועת המקדש

במהלך מאסרו נטה הרדג לדת וב-1848, לאחר צאתו לחופשי, פגש את כריסטוף הופמן והתוודע לתנועת המקדש שלו. הרדג הזדהה עם רעיונותיו של הופמן אבל הבין שלא ניתן לממש את הרעיונות בגרמניה והחל לטוות תוכנית הגירה מגרמניה. ב-1854 החל להכין רשימת מועמדים להצטרף להגירה וב-24 באוגוסט אותה שנה קיים כנס מצטרפים בלודוויגסבורג בה הכריז הופמן על ייסוד "החברה לכינוס עם האלוהים בירושלים" (Gesellschaft für Sammlung des Volkes Gottes in Jerusalem). בכנס הכינו הופמן והרדג עתירה לבונדסטאג בפרנקפורט לאשר את בקשת ההגירה של הקבוצה וכן לקבל סיוע אצל הסולטאן הטורקי אבדילמג'יט הראשון.
ביוגרפיה > ההתיישבות בארץ ישראל

ב-1858 הפליגו הרדג והופמן לארץ ישראל לחפש מקום להתיישבות. בעוד שהופמן סייר באתרים קדושים לנצרות התמקד הרדג באיתור מקום להתיישבות הקהילה. למסעם התלווה גם ג'וזף בובק שהיה יינן מוסמך ובחן אפשרות לפיתוח משק יין בארץ. במהלך הביקור זכו השלושה ליחס עוין מצד האוכלוסייה המקומית והממשל העות'מאני. יחס זה הוביל את הופמן והרדג להמליץ לתומכיהם לדחות לעת עתה את תוכניות ההתיישבות בארץ.
לאחר חזרתם לגרמניה המשיכו השניים להוביל את קהילת הטמפלרים במדינת וירטמברג ועקב פעילותם הדתית הסתכסכו עם הכנסייה הפרוטסטנטית המקומית. באוגוסט 1868 הפליגו הרדג והופמן עם משפחותיהם ובני הקהילה לארץ ישראל. בדרגם עצרו בקונסטנטינופול כדי להשיג פירמאן מהסולטאן הטורקי אך לא עלה בידם. בהגיעם ירדו בנמל חיפה ובאביב 1869 ייסד הרדג את הישוב בחיפה כשבמקביל הנהיג הופמן את הקמת המושבות הטמפלריות ביפו, שרונה וירושלים. בתקופת פעילותו במושבה בחיפה פיתח הרדג קשרים טובים עם הקהילה הבהאית בעיר.
על אף שהופמן והרדג קיבלו אחריות על מושבות שונות הייתה להם האחריות לנהל את כלל הקהילה. לאחר זמן לא הצליחו להגיע להסכמות על אופן ניהול הקהילה ובסופו של דבר נבחר הופמן ב-1874 להנהיג אותה כמנהיג יחיד. בעקבות ההדחה פרש הרדג מהתנועה הטמפלרית, יחד עם כשליש מהקהילה, וחיפש לו בית אמוני אחר אך פניותיו לכנסייה השוודית ולכנסייה האנגליקנית נענו בדחייה. ב-1878 הקימו הרדג ובני הקהילה הפורשים את "אגודת המקדש". ב-1879 נפטר הרדג והאגודה התפרקה ואנשיה חזרו לקהילה.
הרדג הובא למנוחות בבית הקברות הטמפלרי בעיר התחתית בחיפה.
ביוגרפיה > לאחר מות

ב-1885 החל נוצרי בשם קרל שליכט (Carl Schlicht), שהיה מטיף בכנסייה האוונגלית הבינלאומית בירושלים (גר'), לאסוף סביבו את הפורשים עם הרדג מהקהילה הטמפלרית והקים בחיפה קהילה פרוטסטנטית-אוונגליסטית.
משפחתו

הרדג נישא ב-10 במאי 1840 (לאחר שחרורו מהכלא) לסבין דורותי הרטמן (Sabine Dorothee Hartmann ‏1885-1814). לזוג נולדו בן ושתי בנות:
קלרה הרדג נישאה ב-1874 לאדריכל הטמפלרי תיאודור זנדל
סופי הרדג נישאה לדנן פיטר יוליוס לויטבד (Dänen Peter Julius Löytved)
ארנסט הרדג שירת כסגן הקונסול של ארצות הברית ביפו (1909-1871) וכן ניהל את מלון ירושלים במושבה ביפו
הנצחה

ב-1870 הקים הרדג את בית הספר של המושבה בחיפה ששימש כבית ספר חקלאי. המקום משמש כיום את הכנסייה הקתולית בחיפה ונקרא מכון הרדג על שמו.
אחד הרחובות במושבה הגרמנית בחיפה נקרא על שמו של הרדג אך השם הוחלף לרד"ק.
לקריאה נוספת

Joachim Baur: Vom Asperg nach Palästina. Georg David Hardegg: Revolutionär und Mitbegründer der Deutschen Tempelgesellschaft. In: Hohenasperg oder ein früher Traum von Demokratie. Leinfelden-Echterdingen 1998, S. 44–66.
Joachim Baur: Ein Revolutionär mit zwei Anläufen. Georg David Hardegg aus Eglosheim (1812–1879). In: Ludwigsburger Geschichtsblätter. 54/2000, S. 69–94. die-exponauten.com (PDF; 1,9 MB).
Gottlob David Sandel: Georg David Hardegg. In: Max Miller / Robert Uhland (Hrsg.): Lebensbilder aus Schwaben und Franken. Bd. 9. Kohlhammer, Stuttgart 1963, S. 350–373.
הערות שוליים

↑  החנינה לכבוד חגיגות 30 שנה לשלטונו של וילהלם
↑  הרדג והקהילה הבהאית, באתר הקהילה הבהאית
↑  בנם של סופי ודנן היה יוליוס לויטבד-הרדג (גר') שנולד בביירות ושירת כדיפלומט במזרח התיכון
↑  גם בנו של ארנסט, יעקב הרדג, שימש כסגן הקונסול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137081197  VIAF: 81321073   WorldCat (עם VIAF): 81321073
SolarCity

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (2012–2016–SCTY) 
 מייסדים:  לינדון ופיטר רייב
 תקופת הפעילות:  2006–2016 (כ־10 שנים)
 חברת אם:  טסלה
 מיקום המטה:  סן מטאו 
 משרד ראשי:  קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אנרגיה מתחדשת
 יו"ר:  אילון מאסק 
 מנכ"ל:  לינדון רייב 
 עובדים:  15,000 (נכון ל־נובמבר 2016) 
  
 www.solarcity.com
 
סולאר-סיטי (באנגלית: SolarCity) הייתה חברה אמריקאית שהתמחתה בשירותי אנרגיה סולארית. סולאר-סיטי, שהוקמה ב-2006, שיווקה והתקינה פאנלים סולאריים לבתים פרטיים ולחברות בארצות הברית. בשנת 2016 רכשה חברת טסלה את סולאר-סיטי ומיזגה אותה עם חברת Zep Solar ליצירת חברת טסלה אנרג'י. מאז החלה טסלה אנרג'י להציע שירותי אחסון אנרגיה בנוסף לפאנלים סולאריים.
היסטוריה

סולאר-סיטי נוסדה בשנת 2006 על ידי האחים פיטר ולינדון רייב, בעקבות הצעה של בן דודם אילון מאסק, ששימש כיושב ראש ועזר להקים את החברה. עד שנת 2009 התקינה החברה פאנלים סולאריים שייצרו הספק כולל של כ-440 מגה-ואט, ובשנת 2014 כבר הגיעה לכ-6,200 מגה-ואט.
במרץ 2016, חברת SpaceX שבבעלות אילון מאסק קנתה 90 מיליון דולר מאיגרות חוב של סולאר-סיטי. ביוני 2016 הגישה חברת טסלה הצעה לרכישת סולאר-סיטי, ובאוגוסט 2016 אישרה סולאר-סיטי את הרכישה בסך 2.6 מיליארד דולר והיא הפכה להיות חלק מחברת "טסלה אנרג'י".
ראו גם

אנרגיה סולארית
תא פוטו-וולטאי
אנרגיה מתחדשת
התייעלות אנרגטית
הערות שוליים

↑  Tesla shareholders approve SolarCity merger באתר CNN.
↑  Tesla and SolarCity באתר חברת טסלה.
↑  Tesla integration of home charging station + energy storage + solar will change everything, באתר electrek.
↑  The Powerwall is better than generators, באתר חברת SolarCity.
↑  Solarcity באתר טיים מגזין.
↑  Everything you need to know about SolarCity, באתר Energy Digital.
↑  Elon Musk’s SpaceX will buy another $90 million in solar bonds from Solarcity (SCTY), באתר electrek.
↑  SpaceX invests $90 million in SolarCity solar bonds, באתר חברת סולאר-סיטי.
↑  Tesla Makes Offer to Acquire SolarCity, באתר חברת טסלה
↑  Tesla and SolarCity agree to $ 2.6 billion merger, באתר הוושינגטון פוסט
| אילון מאסק |
| --- | --- | --- |
| חברות | Zip2‏ (1995–1999) • X.com (2000–1999, מאוחר יותר: PayPal)‏ • SpaceX (2002–הווה)‏ • טסלה (2004–הווה)‏ • SolarCity (2006–הווה)‏ • OpenAI (2015–הווה)‏ • ניוראלינק (2016–הווה)‏ • The Boring Company (2016–הווה)‏ • תאגיד אקס (2023–הווה) |  |
| פרויקטים נוספים | הייפרלופ |  |
| משפחה | קימבל מאסק • גריימס (בת זוג) |  |
| חברת טסלה |
| --- | --- | --- |
| דגמים | מודל 3 • מודל Y • מודל X • מודל S • רודסטר • סייברטראק • סמי • סייברקוואד • סייברקאב |  |
| מפעלים | פרימונט • גיגה נבדה • גיגה שאנגחאי • גיגה ברלין • גיגה ניו יורק • גיגה טקסס |  |
| אנרגיה | טסלה אנרג'י (SolarCity) • טסלה מגה-פק • פאוורוול |  |
| טכנולוגיה | Giga Press |  |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז ההסברה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד אחראי:  משרד התרבות והספורט ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים
 תאריך הקמה:  1954
 אתר רשמי
 
המערך לטקסים ולאירועים ממלכתיים הוא הזרוע הביצועית של ועדת השרים לסמלים וטקסים ושל הממשלה בכל הנוגע לתכנון ולביצוע הטקסים והאירועים הממלכתיים. בעבר נקרא 'מרכז ההסברה' והיה תחת משרד התרבות, כיום המשרד הוא משרד ממשלתי רשמי. המערך נוסד על-מנת לקדם את הממלכתיות והמורשת הלאומית בישראל. המערך משמש כגוף האחראי על הפקת כלל הטקסים, הלוויות, האזכרות והאירועים הממלכתיים במדינת ישראל והפקת כל הטקסים הקשורים לחגים הלאומיים בישראל: טקס הדלקת המשואות הנועל את אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה ופותח את חגיגות יום העצמאות, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולחללי פעולות האיבה (טקס נפגעי פעולות איבה, טקס עולי הגרדום וחללי המחתרות, טקס חללי ההעפלה) ויום ירושלים. ציוני תאריכים: אילת, תל חי ועוד. מרכז ההסברה אחראי על למעלה משלושים טקסים ממלכתיים וביניהם אירועי יום הזיכרון ליצחק רבין, אזכרות לראשי ממשלה ולנשיאים, לוויות על-פי נוהל חבצלת ועוד.
בין השנים 2015-2023 עמד בראש המרכז מושיק אביב אשר כיהן גם כיושב-ראש ועדת שרים לסמלים וטקסים וכן כיושב-ראש הוועדה הציבורית לבחירת משיאות ומשיאי משואות.
כיום עומדת בראש המערך גלית והבה שאשו ראשת מינהל תרבות לשעבר במשרד התרבות.
היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 1954 בתוך משרד ראש הממשלה על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון במטרה לקדם את הטמעת עקרונות הממלכתיות בקרב הציבור הישראלי.
המרכז הפך בהדרגה לגוף מטה גדול שפעל בחמישה מחוזות ארציים (ירושלים, תל אביב, חיפה, באר-שבע ונצרת). המרכז הוציא לאור מאות של פרסומים בנושאי מורשת שונים ובין השאר את סדרת הספרונים דע את עמך, שעסקה בהיסטוריה יהודית וישראלית; לצד זאת יצאו לאור מאות כרזות העוסקות בנושאים שונים אותם ביקשה המדינה לקדם ויועדו לתלייה במוסדות ציבור ובבתי-ספר. בנוסף קיים המרכז סיורי ידיעת הארץ לעולים חדשים והיה אחראי על מרכזי המבקרים בכנסת, בבית המשפט העליון ובבתי המשפט המחוזיים.
מבחינת שייכותו הארגונית עבר מרכז ההסברה מספר משרדים. לאחר הקמת המרכז הוא היווה יחידת-סמך של משרד ראש הממשלה באחריותו של זלמן ארן ששימש כשר בלי תיק. גם לאחר שארן היה לשר התחבורה הוא המשיך להיות אחראי למרכז וכשמונה לשר החינוך והתרבות הועבר למשרד החינוך והתרבות.
בשנת 1966 הוכפף המרכז לשר ישראל גלילי ששימש כשר בלי תיק האחראי על תחום ההסברה; בשנת 1974, עם הקמת משרד ההסברה, הועבר לאחריותו; ובשנת 1975 עם פירוקו הועבר אל משרד החינוך והתרבות. ב-2003, כחלק מתהליך ארגון מחדש במשרד החינוך קוצץ כוח האדם של המרכז והוא הועבר למשרד ראש-הממשלה.
בין השנים 2013–2020 שויך המרכז למשרד התרבות והספורט, עם הקמתה של ממשלת ישראל השלושים וחמש הפך המרכז לגוף ממשלתי עצמאי תחת אחריות משרד ראש הממשלה. בשנת 2021 עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש חזר המרכז, לאחריות משרד התרבות והספורט, בסוף 2023 שוב הפך המשרד למערך נפרד בתוך משרדי הממשלה.
מרכז ההסברה מעביר את הטקסים בשידור ישיר באמצעות עמוד הפייסבוק שלו.
ביום 27 באוגוסט 2023 התקבלה החלטת ממשלה על שינוי שם "מרכז ההסברה - המטה לטקסים ולאירועים ממלכתיים" ל"המערך לטקסים ולאירועים ממלכתיים".