stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אבוהב (מנורת המאור)
ספריו

"מנורת המאור", אוסף של מאמרי אגדה מהתלמודים והמדרשים העוסקים בענייני מוסר ודרך ארץ, הכולל דברים שמקורם בספרות הגאונים, הראשונים וכן בחכמי אומות העולם.
"ארון העדות", על הדינים הנהוגים בזמן הזה (ידוע על הספר מההקדמה ל"מנורת המאור").
"שלחן הפנים", על הברכות והתפילות (ידוע על הספר מההקדמה ל"מנורת המאור").
ישראל כהן (כדורגלן)

ישראל כהן (נולד ב-16 בדצמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק במספר קבוצות בולטות בכדורגל בישראל בעמדת הבלם. כהן נודע בפרשה על שמו "פרשת ישראל כהן", בה נחשד כי מכר את המשחק, וגרם בכוונת תחילה להכשלות חוזרות, על מנת לגרום לשריקת פנדל שהגיעה לבסוף, ובו ניצחה מכבי חיפה את הדרבי. הפרשה שהדיה והפרסומים סביבה גרמו לירידה במעמד של כהן, הסתיימה לבסוף בסגירת התיק עקב חוסר בראיות.
קריירה

ישראל כהן נולד וגדל בלוד, וגדל במחלקת הנוער של מועדון איילת לוד, ממנה עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב. בקיץ 1993 הצטרף כהן למכבי הרצליה שם שיחק 4 עונות, לפני שהפועל תל אביב רכשה אותו. בעונתו השנייה בקבוצה, 1999/2000, היה אחד השחקנים הבולטים בהרכב הקבוצה שזכתה בדאבל היסטורי למועדון הפועל תל אביב. לאחר מכן עקב הצעת חוזה גבוהה הגיע לבית"ר ירושלים שם נשאר עונה אחת בלבד, ומשם להפועל חיפה שחיפשה בלם בכיר להתחזק בו.
בעונה זו התמודדה הפועל חיפה נגד הירידה במשך כל העונה, ובמחזור ה-22 של העונה, ב-18 בפברואר 2002, אירחה את יריבתה העירונית מכבי חיפה לדרבי חשוב מבחינתה. במהלך המשחק עלתה מכבי חיפה ליתרון ולאחר מכן הפועל חיפה השוותה, ולאורך כל המחצית השנייה ביצע כהן הכשלות חוזרות ונשנות ברחבה על שחקן מכבי חיפה, ג'ובאני רוסו. שזכו עד הדקה ה-92 להתעלמות של שופט המשחק. בדקה זו שרק השופט לפנדל רק לאחר הכשלות ברורות ובעקבות הבקעת הפנדל הפסידה הפועל חיפה במשחק. בסיום העונה ירדה הקבוצה ליגה. לאחר תום המשחק הושעה כהן מהקבוצה ושלושה ימים לאחר המשחק החלה החקירה בעניינו שזכתה לכינוי "פרשת ישראל כהן".
בתום העונה עזב כהן את הפועל חיפה וירד לשחק בקבוצת מכבי כפר כנא בליגת המשנה. ב-22 בפברואר 2003, שנה לאחר הפרשה, שיחק כהן במדי כפר כנא נגד הפועל חיפה באצטדיון קריית אליעזר. המשחק הסתיים בניצחון 2–0 להפועל חיפה. ב-10 באפריל 2004 הגיע כהן פעם נוספת למשחק נגד הפועל באצטדיון קריית אליעזר, במדי קבוצתו החדשה, הפועל ראשון לציון. בסיום המשחק התעמת כהן עם אוהדי הפועל חיפה (המשחק עצמו הסתיים בניצחון 4–1 להפועל חיפה). בינתיים הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק בפרשת "ישראל כהן" מפאת חוסר ראיות. כהן הודיע כי הוא פורש מכדורגל מקצועני בשנת 2009, אך המשיך לשחק בליגות הנמוכות עד שנת 2011, וקבוצתו האחרונה ככדורגלן פעיל הייתה הפועל מ.ס. חבל מודיעין מליגה ג'.
לאחר פרישתו מכדורגל פעיל עבד ישראל כהן כקצין מטען בחברת אל על, ובמקביל המשיך לשחק ולאמן באופן חובבני בליגות הנמוכות במכבי קריית עקרון החל מ-2018. בקיץ 2020 מונה כהן למאמן קבוצת מועדון ספורט רמלה החדשה, שהוקמה בליגה ג'.
תארים

אליפות המדינה:
1999/2000
גביע המדינה:
1999/2000
הערות שוליים

↑  ניצן חורש, ישראל כהן כאן, באותה ליגה עם הפועל חיפה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2002
↑  דורון ברגרפרוינד, שנה וארבעה ימים אחרי, ישראל כהן שוב הפסיד בקרית אליעזר, באתר הארץ, 22 בפברואר 2002
↑  משה גוזגל, ישראל כהן חבט במספר אוהדי הפועל חיפה, באתר ynet, 10 באפריל 2004
↑  מערכת האתר, ‏הפרקליטות סגרה את התיק נגד ישראל כהן מחוסר ראיות, באתר גלובס, 13 בינואר 2004
↑  מוטי חביב, "הייתי רוצה שיזכרו את הדאבל שלי בהפועל ת"א", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 26 בנובמבר 2009
↑  מיכאל וייסרמן, ‏‏עדיין מתמודד עם ההאשמות: לאן נעלם ישראל כהן?, באתר ספורט1, 27 במרץ 2021
↑  הקאמבק המרגש: ישראל כהן מוביל את מ.ס. רמלה לליגה ב', מערכת דאבל פס, 31 בדצמבר 2020
יחסי אינדונזיה–צ'ילה

| יחסי אינדונזיה–צ'ילה |
| --- | --- |
אינדונזיה: צ'ילה


אינדונזיה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 756,102
אוכלוסייה
284,049,195: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 16,956
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי אינדונזיה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין צ'ילה לאינדונזיה. שתי המדינות חברות בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות, WTO, מועצה לשיתוף פעולה כלכלי פסיפיק, APEC, מועצה בין-ממשלתית של מדינות המייצאות נחושת וקבוצת קיירנס.
היסטוריה

היחסים הדו-צדדיים בין צ'ילה לאינדונזיה כוננו בשנת 1964. יחסים אלה התחזקו עם הקמת השגרירות האינדונזית בסנטיאגו במרץ 1991.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו.
צ'ילה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–פורטוגל

| יחסי אינדונזיה–פורטוגל |
| --- | --- |
אינדונזיה: פורטוגל


אינדונזיה: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 92,090
אוכלוסייה
284,049,195: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 27,546
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–פורטוגל הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין אינדונזיה לפורטוגל. החוקר והסוחר הפורטוגלי הגיעו לראשונה לארכיפלג האינדונזי בעידן התגליות במאה ה-16 במטרה לחפש תבלינים בהודו המזרחית.
בשנת 1999, אינדונזיה ופורטוגל חידשו את היחסים הדיפלומטיים, אשר נותקו בעקבות הפלישה האינדונזית למזרח טימור בשנת 1975. אינדונזיה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון, ואילו פורטוגל מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
היסטוריה

מאז הצליחו להשיג דריסת רגל באזור דרום מזרח אסיה על ידי רכישת נמל מלאקה בשנת 1511, הפורטוגזים שלחו משלחות גישוש לארכיפלג האינדונזי, וביקשו לשלוט במקורות התבלינים החשובים ולהרחיב את מאמצי המיסיון הקתולי שלהם. Suma Oriental של Tomé Pires, שנכתב בין השנים 1512–1515, מספק מידע חשוב על אינדונזיה של המאה ה-16 באמצעות נקודת מבט פורטוגזית.
הניסיונות הפורטוגזים הראשונים לכונן חוזה שלום בשנת 1522 עם ממלכת מערב ג'אווה סונדה, נכשלו בגלל פעולות האיבה בקרב הממלכות הילידות בג'אווה. הפורטוגזים פנו מזרחה לאיי מאלוקו. באמצעות כיבוש צבאי וברית עם שליטים מקומיים הם הקימו עמדות מסחר, מבצרים ומשימות במזרח אינדונזיה כולל האיים טרנאט, אמבון וסולור.
לאחר התבוסה בשנת 1575 בטרנאט בידי הילידים, איבדה האימפריה הפורטוגזית חלק ניכר מעמדות המסחר שלה ומשטחי הודו המזרחיים להולנדים, ונוכחותה באינדונזיה צומצמה לסולור, פלורס וטימור (מזרח טימור) בימינו. נוסה טנגארה.
לאחר העצמאות של אינדונזיה, שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בשנת 1950. הנשיא הראשון של אינדונזיה, סוקרנו, ביקר בפורטוגל בשנת 1960. היחסים הדיפלומטיים נותקו מאז 1964, ושוחזרו במאי 1975 לצורך דה-קולוניזציה של טימור הפורטוגזית השוכנת בצד האינדונזי השכן באי טימור. עם זאת, ב-7 בדצמבר 1975 ניתקה פורטוגל את היחסים הדיפלומטיים בעקבות הפלישה האינדונזית למזרח טימור. ואז 24 שנים מאוחר יותר, ב-28 בדצמבר 1999, אינדונזיה ופורטוגל חידשו את קשריהם הדיפלומטיים, ארבעה חודשים לאחר שמזרח טימור הצביעה בעד עצמאות מאינדונזיה. במאי 2012 ביקר הנשיא אניבל קבאקו סילבה באינדונזיה, זה היה הביקור הראשון של נשיא פורטוגל מאז פתיחו שתי המדינות ביחסים דיפלומטיים בשנת 1950.
יחסי סחר

משנת 2010 עד 2011 חלה עלייה של 58 אחוז מהיקף הסחר כך שהערך הכולל של הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-171 מיליון דולר.
ישראל צנג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במרץ 1946 ישראל 
 פטירה:  13 בפברואר 2023 (בגיל 76) 
 ענף מדעי:  חקר ביצועים 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מנחה לדוקטורט:  Mordecai Avriel 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
ישראל צנג (2 במרץ 1946 – 13 בפברואר 2023) היה פרופסור באוניברסיטת תל אביב, התמחה בעיקר בחקר ביצועים. כיהן כדקאן הפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב וכנשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
ביוגרפיה

ישראל צנג נולד בארץ ישראל בשנת 1946. לאחר סיום שירותו בצה"ל התחיל את הלימודים בטכניון וסיים אותו בשנת 1970. בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה Generalized Convex Programming.
לאחר קבלת התואר התקבל לסגל הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1988 מונה לפרופסור. בשנים 1994–1999 היה דיקאן הפקולטה. בשנת 2006 הפך לפרופסור אמריטוס.
בשנת 2006 התמנה לסגן נשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו ובשנים 2008–2011 כיהן כנשיא המכללה.
היה חבר בארגונים מדעיים ונשיא ארגון ישראלי לחקר ביצועים בשנים 1990–1992.
במהלך עבודתו פרסם מאמרים רבים בתחום חקר ביצועים, בחלקם עם עמיתיו מאוניברסיטה תל אביב גבריאל הנדלר, אברהם בז'ה ומרדכי אבריאל.
נפטר בפברואר 2023.
הערות שוליים

↑  פרופ' ישראל צנג ז"ל, באתר אבלים, ‏14 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390879805171  dblp: 25/11377  GND: 170313425  MGP: 94816  NLA: 35341160  NTA: 079120083  VIAF: 17152199201014280371   WorldCat (עם VIAF): 17152199201014280371
יחסי אנגולה – הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

| יחסי אנגולה – הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו |
| --- | --- |
אנגולה: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו


אנגולה: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,246,700: 2,344,858
אוכלוסייה
38,173,511: 110,161,917
תמ"ג (במיליוני דולרים)
84,723: 66,383
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,219: 603
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: ממשלת מעבר

יחסי אנגולה–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הם יחסי החוץ דו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לאנגולה. שתי המדינות חולקות גבול של 2,646 ק"מ.
אנגולה הייתה מעורבת מקרוב בפוליטיקה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ולקחה חלק במלחמת קונגו הראשונה ב-1997 שבמהלכה הודח שליט קונגו מובוטו ססה סקו. השלטון החדש בקונגו קיבל תמיכה משמעותית מצד ממשלת אנגולה.
מאז ששליט קונגו ז'וזף קבילה דחה את הבחירות בדצמבר 2016 וניסה להיאחז בשלטון היחסים בין המדינות נחלשו מעט. מן הצד השני, בשל המצב הפוליטי האנגולה, ברחו ממנה עשרות אלפי פליטים לקונגו.
לאונרד פון בלומנטל

| --- | --- |

לאונרד פון בלומנטל
 לידה:  30 ביולי 1810 שוודט על האודר, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  21 בדצמבר 1900 (בגיל 90) קוולנדורף, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  cadet corps  האקדמיה הצבאית הפרוסית 
 בן או בת זוג:  Delicia Anne Vyner (8 באוגוסט 1839–?) 
 מספר צאצאים:  6 
 השתייכות:  פרוסיה הצבא הפרוסי   הקיסרות הגרמנית צבא האימפריה הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1827–1896 (כ־69 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-14   מפקד הקורפוס ה-4
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שלזוויג הראשונה   מלחמת שלזוויג השנייה   מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה
 עיטורים
 צלב הברזל   פור לה מריט עם עלי אלון
 
לאונרד פון בלומנטל (בגרמנית: Leonhard von Blumenthal;‏ 30 ביולי 1810 – 21 בדצמבר 1900) היה גנרל-פלדמרשל גרמני ששימש כראש מטהו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה.
ביוגרפיה

פון בלומנטל נולד בשוודט על האודר ב-30 ביולי 1810 ללודוויג פון בלומנטל שנהרג בשנת 1813 בקרב דנוויץ. בשנת 1827 התגייס פון בלומנטל לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המילואים של המשמר (לימים רגימנט הרובאים של המשמר), ולאחר מכן מילא תפקידי פיקוד ומטה.
בשנת 1839 התחתן פון בלומנטל עם דליציה אנה לבית אטורפה, ממנה היו לו 6 ילדים.
בשנת 1849 הועלה פון בלומנטל לדרגת מיור, ומונה לראש מטהו של הגנרל אדוארד פון בונין, ובמלחמת שלזוויג הראשונה שימש כראש מטה הצבא בשלזוויג-הולשטיין. בשנת 1859 הועלה פון בלומנטל לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה לשלישו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ובשנת 1860 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-31, ולאחר מכן למפקד רגימנט הרגלים ה-71. במלחמת שלזוויג השנייה היה פון בלומנטל ראש מטה הצבא בדנמרק, ועל פעולותיו קיבל את עיטור הפור לה מריט. ביוני 1864 הועלה פון בלומנטל לדרגת גנרל מיור, בנובמבר אותה שנה מונה למפקד החטיבה ה-7, ובאפריל 1865 מונה למפקד החטיבה ה-30.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה היה פון בלומנטל ראש מטה הארמייה השנייה, בפיקודו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, והצטיין במיוחד בקרב קניגרץ, ועל כך קיבל תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. באוקטובר 1866 הועלה פון בלומנטל לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-14.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 היה פון בלומנטל ראש מטה הארמייה השלישית, בפיקודו של פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, ולחם עימה בקרב קניגרץ. 18 מבני משפחתו השתתפו במלחמה, ובתוכם שני בניו ושלושת אחייניו, ושניים מתוכם נהרגו בקרבות. לאחר המלחמה מונה פון בלומנטל למפקד הקורפוס ה-4, ובשנת 1873 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בשנת 1883 ליווה פון בלומנטל את פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה לביקור בספרד, ובשנת 1888 הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל, ומונה למפקד האזור הצבאי הרביעי. בשנת 1892 מונה למפקד האזור הצבאי השלישי, ובשנת 1896 פרש לביתו.
בשנת 1873 פרש פון בלומנטל לביתו, וב-21 בדצמבר 1900 מת פון בלומנטל בקוולנדורף, ונקבר באחוזה המשפחתית בפלאטנבורג.
פון בלומנטל עומד לצידו של אוטו פון ביסמרק, ולוחץ את ידו של גנרל פון הרטמן בעת ההכרזה על הקמת האימפריה הגרמנית בורסאי בינואר 1871
לאונרד פד'ר

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1914 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 בספטמבר 1994 (בגיל 80) אנסינו, ארצות הברית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 השכלה:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 תקופת הפעילות:  1932–1994 (כ־62 שנים) 
 מעסיק:  לוס אנג'לס טיימס, מגזין מטרונום, דאון ביט 
 
לאונרד ג'פרי פד'ר (באנגלית: Leonard Geoffrey Feather;‏ 13 בספטמבר 1914 - 22 בספטמבר 1994) היה עיתונאי מוזיקה, מפיק מוזיקלי, פסנתרן ומלחין ג'אז יהודי-בריטי.
חייו

פד'ר נולד בלונדון למשפחה יהודית שמרנית מהמעמד הבינוני-גבוה. הוא למד באופן חובבני נגינה בפסנתר וקלרינט ובשנות העשרה שלו החל לכתוב על ג'אז ועל סרטים. בין הגילים 21 ל-25 נדד בין בריטניה לארצות הברית, כאשר הוא משמש כעיתונאי ומפיק תקליטים. ב-1939 השתקע סופית בניו יורק. ב-1932 הופיע לואי ארמסטרונג בלונדון והסכים, לאחר שפד'ר תפס אותו בפאב לאחר ההופעה, להעניק ריאיון לכתב הצעיר של ה"מלודי מייקר", כך החלה בין השניים חברות שתמשך כל חייהם ושפתחה בפני פד'ר דלתות רבות בעולם הג'אז.
פד'ר החל לעבוד כמלחין ולחניו הוקלטו על ידי טובי המבצעים, בהם דיוק אלינגטון, לואי ארמסטרונג, דיינה וושינגטון (Evil Gal Blues ו-Blowtop Blues), שרה ווהן ובי בי קינג (?How Blue Can You Get). הוא ביקר במועדונים וכתב רשימות לעיתונים אודות המוזיקאים, שעם רבים מהם יצר קשרים אישיים. רשימותיו התפרסמו בעיקר במגזין דאון ביט, אך גם בעיתונות יומית ואף במגזין פלייבוי. בספרו מ-1949,  Inside Be-Bop, קבע את גדולתם של צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי כיוצרי סגנון הבי בופ.
בשנת 1960 עבר פד'ר ללוס אנג'לס על מנת לקבל עליו את משרת מבקר הג'אז הבכיר של הלוס אנג'לס טיימס, תפקיד בו החזיק עד מותו. הוא כתב ספרים רבים אודות ההיסטוריה של הג'אז, ניתוח סגנונות, הופעות ואלבומים והפך לאחד הכותבים הבולטים והמשפיעים ביותר בתחום. הוא פיתח את המנהג של כתיבת הערות אלבום (liner notes) מעמיקות ומפורטות, כעין מאמרי-זוטא שהודפסו על גבי תקליטי ג'אז (ועם יצירת ה-CD בחוברות שצורפו לעטיפה). הערות פרי עטו של פד'ר מופיעות על גבי מאות אלבומים. בנוסף לפעילות זו, לימד באוניברסיטאות שונות בקליפורניה.
בשל רעידת האדמה שפקדה את לוס אנג'לס ב-1993 נאלץ פד'ר לעזוב את ביתו בשכונת Sherman Oaks, דבר שערער את בריאותו עד למותו פחות משנה לאחר מכן. האנציקלופדיה הביוגרפית של הג'אז הושלמה לאחר מותו על ידי עמיתו, איירה גיטלר. אוספו הפרטי ובו מאות שעות הקלטה, תמונות, התכתבויות, דפי תווים מקוריים וחתומים וחפצים שונים הקשורים להיסטוריה של הג'אז נרכש על ידי אוניברסיטת איידהו.
ספרים נבחרים שכתב

1956: The Encyclopedia Yearbook of Jazz (Horizon)
1993 reprint (Da Capo) ISBN 0306805294
1966: The Encyclopedia of Jazz in the Sixties
1977: Inside Jazz (Da Capo) ISBN 0306800764
1977: Pleasures of Jazz (Delacorte) ISBN 0385287860
1987: From Satchmo to Miles (Da Capo) ISBN 1417618922
1987: Encyclopedic Yearbook of Jazz reprint (Da Capo) ISBN 0306762897
1987: The Jazz Years — Earwitness to an Era (Da Capo)
1988: Book of Jazz (Horizon) ISBN 0818012021
1999: The Biographical Encyclopedia of Jazz co-written with Ira Gitler, second (revised) edition (Oxford University Press) ISBN 0195074181
2000: Oxford Dictionary of National Biography
יחסי אירלנד–קטר

| יחסי אירלנד–קטר |
| --- | --- |
אירלנד: קטר (מדינה)


אירלנד: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 11,586
אוכלוסייה
5,268,332: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,568: 76,916
משטר
רפובליקה: מונרכיה

יחסי אירלנד–קטר הם יחסי החוץ בין אירלנד לקטר.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בספטמבר 1974. ביוני 2017 פרץ המשבר הדיפלומטי הקטרי, ובנקבות כך נתקעו אלפי אזרחים אירים בקטר, וממשלת אירלנד שלחה טיסת חילוץ מיוחדת להחזירם לאירלנד.
נציגויות דיפלומטיות

אירלנד מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות.
קטר מיוצגת באירלנד באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה.
ישראל צינברג

ישראל צינברג
ישראל (סרגיי לזרֶביץ') צינברג (ביידיש: צינבערג; ברוסית: Цинберг; בכתב לטיני: Zinberg;‏ 1873, כפר על יד לנובצי, ווהלין – 1939) היה היסטוריון של הספרות העברית והיידית ופובליציסט יהודי רוסי, מהנדס כימיה במקצועו.
קורות חיים

צינברג נולד בכפר סמוך ללאנוביץ (אז בווהלין, כיום באוקראינה). לאביו אליעזר. כבחור צעיר היגר לגרמניה ולמד את מקצוע הכימיה, משם עבר לבזל והשלים תואר דוקטור לפילוסופיה. ב-1898 חזר לרוסיה ונתמנה למנהל מעבדה כימית בבירה פטרבורג.
בעודו מתפרנס מעבודתו בתחום הכימיה, הקדיש את זמנו הפנוי לכתיבה פובליציסטית וספרותית, יחד עם שמעון דובנוב היה בין מייסדי מפלגת העם היהודית (יידישע פאלקס-פארטיי), והאמין בקיום עצמאי ליהודים כלאום בתוך רוסיה ובאוטונומיה תרבותית יהודית. הוא לא שלל את הציונות, אך לא הסכים לקבל את עיקרון שלילת הגלות והאפשרות של יהדות עולמית בעלת ישות לאומית חינוכית ותרבותית.
צינברג שימש עורך באנציקלופדיה היהודית הרוסית וכתב בעצמו כ-300 ערכים. כתב מאמרים רבים ומקיפים בכתבי העת להיסטוריה יהודית בתחום הספרות העברית והיידית. כן השתתף בעריכת "ספר ההיסטוריה הגדול של יהדות רוסיה" וכתב את הספר "תולדות העיתונות היהודית ברוסיה" (1915).
חיבורו העיקרי הוא "תולדות ספרות ישראל", שנועד להקיף את תולדות ישראל משנת 900 ועד 1900, שמונת הכרכים הראשונים נדפסו בווילנה (1929-37), וכרך נוסף נדפס אחרי פטירתו (ניו יורק 1966). הספר כתוב בנימה אוהדת כלפי היצירה היהודית, ומגלה חיבה לספרות המסתורין והחסידות, ובפרט לספרות היידית.
צינברג עמד בקשר מכתבים עם סופרים מפורסמים כמו שלום עליכם, חיים נחמן ביאליק ואחד העם.
בתקופה הסובייטית ניסה צינברג להמשיך במחקריו. חומר היסטורי עוד פורסם מפרי עטו ב-1930, אך המשטר הצר את צעדיו, וב-1938 נאסר והוגלה למחנה ריכוז במזרח הרחוק, שם מת.
אחרי הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית טוהר שמו בשנת 1956.
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תולדות ספרות ישראל- מן הפייטנים הראשונים ומשוררי ספרד עד תקופת ההשכלה ברוסיה , (שישה כרכים), הוצאת ש. שרברק, 1955.
כרך א': הפייטנים הראשונים ומשוררי ספרד, יהדות אשכנז וצרפת.
כרך ב': המאבק בין הקבלה והמסורת לבין הפילוסופיה  הראציונאליסטית, פילוסופים יהודים בספרד, יהודי איטליה בתקופת הרנסאנס.
כרך ג': המרכז התרבותי בממלכה העות'מאנית.
כרך ד': ספרות יידיש מראשיתה ועד תקופת ההשכלה.
כרך ה': השכלת ברלין / חסידות והשכלה (1780-1820).
כרך ו': תקופת הזריחה של ההשכלה.
לקריאה נוספת

יהודה סלוצקי: ישראל צינברג האיש ויצירתו, בתוך: תולדות ספרות ישראל ז'.
ש. ורסס: ישראל צינברג, ההיסטוריון של ספרותינו, בתוך: העבר, כ', תשלג.
ישראל פרנצוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  15 בנובמבר 2023 (בגיל 96 בערך) ב' בכסלו ה'תשפ"ד
 השכלה:  בית המדרש לרבנים באמריקה  אוניברסיטת קולומביה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 
ישראל פרנצוס (1927 – 15 בנובמבר 2023) היה חוקר ספרות חז"ל, פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה.
ביוגרפיה

ישראל פרנצוס נולד  בפרובינציית לודז' בפולין להורים שהשתייכו לחסידות גור. ילדותו עברה עליו בעיירה אונייוב. הוא קיבל חינוך מסורתי בחדר, אולם במהרה ידיעותיו השיגו את מה שהיה ניתן ללמד אותו, והוא עבר ללמוד בבית המדרש בעיירה. בגיל עשר תכננו הוריו לשולחו לישיבת חכמי לובלין אולם פרוץ מלחמת העולם השנייה ביטל את כל התוכניות.
עם הכיבוש הגרמני גורשו יהודי העיירה באוקטובר 1941 לגטו ב-Czachul. משם הוא הועבר למחנה עבודה ליד פוזנן ומאז לא ראה יותר את בני משפחתו. באוגוסט 1943 הוא הועבר למחנה אושוויץ. במחנה זה פגש את אלברט כהן – קומוניסט צרפתי, שלקח את פרנצוס תחת חסותו ודאג לו לעבודה קלה, ביגוד ומזון במידת האפשר. בחורף 1945 הוא הוצעד בצעדת המוות לכיוון מחנה דכאו. בסוף המלחמה הוא הוצעד משם עם שארית האסירים, עד לשחרורם בידי האמריקאים.
משם עבר פרנצוס למחנה העקורים פלדפינג ומשם למחנה העקורים לנדסברג. במקום זה הוא הוכשר על ידי ארגון אורט כמכונאי רכב, ובמקצוע זה עבד כשנה. במסגרת מכסת הנוער ששלח הג'וינט לארצות הברית הגיע פרנצוס לניו יורק בחודש דצמבר 1947.
פרנצוס עבד בניו יורק בעבודות דחק שונות. בשנת 1951 בעצת חבר הוא נרשם ללימודי ערב בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא היה בן 24 באותה עת, כאשר הפעם האחרונה שבה למד טקסט עברי הייתה בגיל 11. בשנת 1954 הוא החל בלימודים בתוכנית המשותפת לבית המדרש ולאוניברסיטת קולומביה. כך הוא קיבל שני תארים ראשונים משני המוסדות. ב-1958 הוא סיים תואר שני באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1962 קיבל תואר שלישי מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל הוא סיים את הסמכתו מבית המדרש לרבנים. עבודת הדוקטורט הייתה בדרכי עריכתה של מסכת ביצה בתלמוד הבבלי בהנחיית פרופ' שרגא אברמסון. בשנת 1960 הוא נישא לטובה שולזינגר מחיפה.
את הבתר דוקטורט הוא עשה בבית המדרש לרבנים באמריקה, שם נדרש להיבחן על מסכת מהתלמוד הבבלי כל מספר שבועות. הבחינה נערכה על ידי פרופ' שאול ליברמן. משנת 1963 ועד פרישתו בגיל 80 לימד פרנצוס בבית המדרש לרבנים באמריקה.
ב-1967 הוציא לאור את מסכת ביצה מהתלמוד הירושלמי לראשונה עם פירוש ר' אלעזר אזכרי, על פי כתב יד שנמצא בבית המדרש לרבנים באמריקה וזוהה על ידי שאול ליברמן. מלבד זאת הוא כתב עשרות מאמרים שהתפרסמו בבמות שונות כמו תרביץ, סיני, דיני ישראל, ספרי יובל שונים ועוד.
ספר יובל בשם "תפארת לישראל" יצא לכבודו בשנת 2010 בהגיעו לגיל 80.
נפטר בב' בכסלו תשפ"ג, 15 בנובמבר 2023.
ספריו

מחקרים בהרכבה של מסכת ביצה שבתלמוד הבבלי ובדרכי עריכתה (דיסרטציה), ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשכ"א
תלמוד ירושלמי, מסכת ביצה עם פירוש אחד הקדמונים רבינו אלעזר אזכרי בעל ספר חרדים, ניו יורק וירושלים: בית המדרש לרבנים באמריקה, תשכ"ז (מהדורה שנייה 1995)
הערות שוליים

↑  תואר דוקטור לפילוסופיה, הַבֹּקֶר, 27 ביוני 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312353105171  BnF: cb165355273 (data)  GND: 1161628991  ISNI: 0000 0001 1877 6999  LCCN: nr95029420  NTA: 226848841  VIAF: 71282730   WorldCat (עם VIAF): 71282730
יחסי אינדונזיה–פינלנד

| יחסי אינדונזיה–פינלנד |
| --- | --- |
אינדונזיה: פינלנד


אינדונזיה: פינלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 338,145
אוכלוסייה
284,049,195: 5,618,827
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 300,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 53,425
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין  רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת פינלנד.
היסטוריה

היחסים בין המדינות החלו עוד לפני הכרזת העצמאות של אינדונזיה. ב-3 בספטמבר 1923, פינלנד הקימה את קונסוליית הכבוד שלה בבטאוויה (כיום ג'קרטה). לאחר סיום מלחמת העצמאות באינדונזיה, ב-10 בפברואר 1950, פינלנד הכירה באינדונזיה ושתי המדינות הקימו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים ב-6 בספטמבר 1954.
עד שנת 1974, פינלנד הייתה מיוצגת על ידי השגרירות שהחזיקה בהודו, אך ב-1 במאי 1974, פינלנד פתחה את שגרירותה בג'קרטה. בשנת 1976, אינדונזיה פתחה את שגרירותה בהלסינקי.
באוגוסט 2005, מרטי אהטיסארי, נשיא פינלנד לשעבר, יזם ועזר לתיווך המשברים והסכסוכים בין המורדים האצ'אנים לבין ממשלת אינדונזיה, תמיכה זו גרמה לחתימת הסכם שלום שנחתם בהלסינקי לאחר שבעה חודשים של משא ומתן.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לפינלנד הגיעה לסך 144 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה גומי, מחשבים, דיו, קפה, נעלי עור, מיץ פירות, אוכל לחיות ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מפינלנד לאינדונזיה הגיעה לסך 394 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מכונות לייצור נייר, מעליות, אנזימים, נייר טואלט, טלפונים ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לפינלנד הגיעה לסך 120 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נעלי טקסטיל, גומי, אגוזים, חלקי ברזל, מקרנים, מחשבים, רמקולים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מפינלנד לאינדונזיה הגיעה לסך 370 מיליון דולר והיא כללה מכונות חימום בעיקר.
ייצוג

פינלנד מיוצגת באינדונזיה על ידי קונסוליה כללית בדנפאסר ושגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת בפינלנד על ידי קונסוליה כללית ושגרירות שהיא מחזיקה בהלסינקי, בירת פינלנד.
יחסי אינדונזיה–פרו

| יחסי אינדונזיה–פרו |
| --- | --- |
אינדונזיה: פרו


אינדונזיה: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 1,285,216
אוכלוסייה
284,049,195: 34,307,937
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 7,800
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

שר החוץ הפרואני נסטור פופוליסיו נפגש עם מקבילתו האינדונזית רטנו מרסודי בעת ביקורה בפרו, 2018
יחסי אינדונזיה–פרו הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לפרו. שתי המדינות רואות זו את זו כשוק אטרקטיבי עם סיכויים פוטנציאליים טובים, ומבקשות להגביר את קשרי הסחר. אינדונזיה ופרו חברות בארגונים רב-צדדיים כמו APEC, ארגון הסחר העולמי (WTO), המדינות הבלתי-מזדהות ופורום שיתוף הפעולה בין מזרח אסיה-אמריקה הלטינית.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אינדונזיה לרפובליקה של פרו כוננו רשמית ב-12 באוגוסט 1975. באותה עת הוסמכה הנציגות האינדונזית לפרו באמצעות השגרירות האינדונזית בברזיליה. ממשלת פרו פתחה את שגרירותה בג'קרטה ב-1 בנובמבר 1992. בהתחשב בחוסר היעילות והצורך לחזק את שיתוף הפעולה עם פרו, הממשלה האינדונזית פתחה את השגרירות האינדונזית בלימה ב-20 בפברואר 2002.
סחר והשקעה

משקיעים פרואנים חיפשו הזדמנויות באינדונזיה, כמו חברת המשקאות הקלים ביג קולה, שנכנסה לשוק האינדונזי והצליחה מאוד, מה שמעורר השראה למשקיעים פרואנים נוספים שעשויים לבוא בעתיד. על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האינדונזית (BPS), הסחר בין פרו לאינדונזיה הגיע ל-213.37 מיליון דולר בשנת 2011. מאזן הסחר נוטה מאוד לצד אינדונזיה, המייצאת בעיקר גומי, מוצרי עץ, נעלי ספורט, נייר, בגדים, חלקי חילוף לאופנוע, אלומיניום, זכוכית, קרמיקה, פלסטיק ואלקטרוניקה לפרו. לעומת זאת, אינדונזיה מייבאת מפרו מזון דגים, מזון לבעלי חיים, תרופות, ענבים, חיטה ודשנים. באוקטובר 2013 חתמו אינדונזיה ופרו על מזכר הבנות (MOU) בנושא שיתוף פעולה בחקלאות.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בפרו שגרירות בלימה.
פרו מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.