stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנדריק לורנץ

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1853 ארנהם, הולנד 
 פטירה:  4 בפברואר 1928 (בגיל 74) הארלם, הולנד 
 שם לידה:  Hendrik Antoon Lorentz 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  הולנד
 מקום קבורה:  Algemene Begraafplaats Kleverlaan 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן 
 מנחה לדוקטורט:  Pieter Rijke 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (17 בנובמבר 1877)  אוניברסיטת ליידן (25 בספטמבר 1912–17 בספטמבר 1923)  אוניברסיטת ליידן 
 תלמידי דוקטורט:  Adriaan Daniel Fokker, Geertruida de Haas-Lorentz, ליאונרד אורנשטיין, Hendrika Johanna van Leeuwen, Johannes Droste, Pieter Gerlof Tiddens, Johan Adriaan Vollgraff, D. P. A. Verrijp, August Winter, J. Reudler, Daniël Raymond Thierry, H. A. B. Bockwinkel, Hendrika Johanna van Leeuwen, Eva Dina Bruins, H. C. Los, H. van der Kamp, Johannes van Slingelandt, Abraham Cornelis van Rijn van Alkemade, Edward August Otto Was, Hendrik Bremekamp, Evert Jan Evers, M. J. H. Houba, Pieter Coenraad Frederik Frowein, Willem van Loghem, J. E. Couvée, W. van den Berg 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1902)  מדליית אצ'גרי (1925)  מדליית פרנקלין (1917)  חבר זר של החברה המלכותית (11 במאי 1905)  מדליית קופלי (1918)  מדליית רמפורד (1908)  אביר בלגיון הכבוד  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  מפקד במסדר אורנז'-נסאו  אביר במסדר האריה ההולנדי 
 בן או בת זוג:  Aletta Lorentz-Kaiser 
 צאצאים:  Geertruida de Haas-Lorentz, Hannie Leemhorst-Lorentz, Rudolf Lorentz 
 תרומות עיקריות
 מחקר על השפעת המגנטיות ועל תופעת הקרינה. פיתח את תורת היחסות הפרטית. הישגים נוספים: כוח לורנץ, התפלגות קושי-לורנץ וטרנספורמציות לורנץ.
 
הנדריק אנטון לורנץ (בהולנדית: Hendrik Antoon Lorentz) ‏(18 ביולי 1853 – 4 בפברואר 1928) היה פיזיקאי הולנדי וזוכה פרס נובל לפיזיקה (ביחד עם פיטר זימן) בשנת 1902 בזכות תרומתו למחקר על השפעת המגנטיות על תופעת הקרינה. כמו כן תרם לפיתוח תורת היחסות הפרטית, עליה קיבל את הקרדיט אלברט איינשטיין. הישגים חשובים נוספים שנרשמו לזכותו הם כוח לורנץ, התפלגות קושי-לורנץ וטרנספורמציות לורנץ.
קורות חייו

לורנץ נולד בעיר ארנהם שבמזרח הולנד. את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטת ליידן, שם למד מתמטיקה ופיזיקה. הוא הושפע רבות ממורהו, האסטרופיזיקאי פרדריק קייזר. לאחר שסיים את התואר הראשון שב לעיר הולדתו כדי לעסוק בהוראת מתמטיקה בבית ספר תיכון, ובמקביל המשיך ללמוד באוניברסיטת ליידן, עד קבלת התואר השלישי ב-1875. כותרת התיזה שלו הייתה "על התאוריה של שבירה והחזרה של אור (בהולנדית: Over de theorie der terugkaatsing en breking van het licht), ובה שיפר את התאוריה האלקטרומגנטית של ג'יימס קלרק מקסוול. ב-1878, והוא בן 24 בלבד, מונה לתפקיד שאך נוצר, פרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת ליידן, משרה בה החזיק במשך 34 שנים, עד פרישתו ב-1912. לאחר הפרישה ניהל את מוזיאון טיילרס (Teylers) בעיר הארלם, אך המשיך לשמש כיועץ חיצוני לאוניברסיטת ליידן וכן המשיך להרצות. ממשיכו בתפקיד היה פאול ארנפסט ותחת ניהולו הוקם המכון לפיזיקה תאורטית הנקרא גם מכון לורנץ. בנוסף לעבודתו כפיזיקאי ותאורטיקן, בשנים 1918–1926 היה לורנץ יושב ראש הוועדה שהוקמה כדי לתכנן את הסכר אפסלוטדייק.
ב-1881 נישא לאלטה קתרינה קייזר, אחייניתו של פרדריק קייזר, מורהו לשעבר, ובתו של יוהאן וילהלם קייזר, מנהל בית הספר לחרטים של אמסטרדם והמעצב של בולי הדואר הראשונים של הולנד. בתם גרטרוידה הייתה לימים לפיזיקאית בעצמה. בנוסף לפרס נובל זכה לורנץ במדליות ופרסים נוספים, ביניהם מדליית רמפורד היוקרתית (1908).
עבודתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעבודתו בליידן עיקר עיניינו היה התאוריה האלקטרומגנטית בכל הנוגע לקשר בין חשמל, מגנטיות ואור. ממאמרים שפרסם, ניתן לראות כי בנוסף לעיסוקו הראשי בנושא זה עסק ותרם גם לתאוריות במכניקה, תרמודינמיקה, הידרודינמיקה ופיזיקת מצב מוצק. תרומותיו העיקריות היו בתחום האלקטרומגנטיות, האלקטרון ותורת היחסות.
בתאוריות שלו הציע לורנץ כי אטומים עשויים להכיל חלקיקים טעונים וכי התנודות של חלקיקים אלו הן שמייצרות את האור. כאשר קולגה שלו ותלמידו לשעבר, פיטר זימן, גילה את אפקט זימן ב-1896, סיפק לורנץ את ההסבר התאורטי לאפקט. השניים זכו על הישג זה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1902.
ב-1892 הציע הסבר לתוצאות ניסוי מייקלסון-מורלי והוא כי הגופים הנעים מתכווצים בכיוון התנועה.
הנדריק לורנץ (מימין) ואלברט איינשטיין
הנס צנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1936 ויסבאדן 
 פטירה:  22 באוקטובר 2019 (בגיל 82) מאיירסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Johannes Wolfgang Zender 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג, האוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של פרנקפורט 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה סימפונית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס גתה (1997)  פרס המוזיקה של פרנקפורט (1997)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס צנדר (בגרמנית: Hans Zender;‏ 22 בנובמבר 1936 – 22 באוקטובר 2019) היה מלחין ומנצח גרמני.
ביוגרפיה

צנדר נולד בויסבאדן. משנת 1956 עד 1959 למד נגינה בפסנתר, ניצוח והלחנה (זו האחרונה אצל וולפגנג פורטנר) באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה של פרנקפורט ובאוניברסיטת פרייבורג למוזיקה.
בשנים 1959 עד 1963 היה מנצח התזמורת בתיאטרון העירוני בפרייבורג, ואחר היה למנצח ראשי בתיאטרון הממלכתי בבון. בעונת 1964–1965 השתתף בסמינר השני למוזיקה חדישה בקלן בבית הספר הגבוה למוזיקה על הריין, שמנהלו האמנותי היה קרלהיינץ שטוקהאוזן. ב-1968 נקרא לקיל, שם כיהן כמנהל מוזיקלי כללי עד 1972. אותה שנה החל בפעילותו כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו זארבריקן. ב-1984 התמנה לראש האופרה הממלכתית של המבורג ולמנהל מוזיקלי כללי של התזמורת הסימפונית של המבורג. בשנת 1987 היה מנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של רדיו הולנד בהילברסום, שם עבד עד 1990.
מ-1988 עד 2000 לימד צנדר הלחנה בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט. ב-1997 קיבל את פרס גתה של עיריית פרנקפורט. מ-1999 ועד למותו הוא כיהן כמנצח אורח קבוע של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן ופרייבורג.
צנדר נפטר ב-22 באוקטובר 2019 בביתו בעיירה מאיירסבורג (אנ') שבגרמניה.
יצירותיו

שירים 1 עד 6 להרכבים שונים
מודל להרכבים משתנים (1971-73)
Zeitströme ("זרמי-הזמן") לתזמורת (1974)
Elemente ("יסודות"), מונטאז' מוקלט לשתי קבוצות רמקולים (1976)
"קריאה ראשונה בהלדרלין" לרביעיית מיתרים עם קריינות (1979)
קריאה שנייה בהלדרלין לקריין, ויולה וכלים אלקטרוניים (1987)
denn wiederkommen ("חזור") (קריאה שלישית בהלדרלין) לרביעיית מיתרים וקריין (1991)
"מנמוזינה" (קריאה רביעית בהלדרלין) לקולות נשים, רביעיית מיתרים וסרט הקלטה (2000)
חמישה שירי הייקו (לו-שו 4) לחליל וכלי מיתר (1982)
"דיאלוג עם היידן" לשני פסנתרים ושלוש קבוצות תזמורתיות (1982)
"Stephen Climax", אופרה (1979-84, הצגת בכורה ב-1986)
"דון קיחוטה דה לה מנשה", אופרה (1989-91, הצגת בכורה ב-1993; גרסה חדשה 1994, בכורה ב-1999)
"מסע חורף" של שוברט - פרשנות מתוזמרת לטנור ותזמורת קטנה (1993)
"שיר השירים" (פרק ח'), אורטוריה לסולנים, מקהלה, תזמורת וכלים אלקטרוניים (1992/96, בכורה מלאה ב-1998)
שומאן - פנטזיה לתזמורת גדולה (1997)
"צ'יף ג'וזף", תיאטרון מוזיקלי בשלוש מערכות (בכורה ב-1005)
כתביו

Zender, Hans. 2004. Die Sinne denken. Texte zur Musik 1975-2003. Edited by Jörn Peter Hiekel. Wiesbaden: Breitkopf & Härtel. ISBN 3-7651-0364-0 (a nearly complete edition of Zender’s writings)
———.1999. "A Road Map for Orpheus?" In Theory into Practice: Composition, Performance, and the Listening Experience. Collected writings of the Orpheus Institute 2. Edited by Peter Dejans. Leuven:Katholieke Universiteit Leuven. ISBN 9-061-86994-3
———. 1991. Happy New Ears. Das Abenteuer, Musik zu hören. Freiburg im Breisgau: Herder. ISBN 3-451-04049-2
———. 1998. Wir steigen niemals in denselben Fluß. Wie Musikhören sich wandelt. Second edition. Freiburg im Breisgau: Herder. ISBN 3-451-04511-7
הערות שוליים

↑  SWR2, SWR2, Zum Tod des Komponisten und SWR Gastdirigenten Hans Zender, swr.online (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462562405171  PLWABN: 9810590023205606  BIBSYS: 42186  BNE: XX1164941  BnF: cb13901412g (data)  CiNii: DA10027885  GND: 119377225  ISNI: 0000 0001 1006 5877  LCCN: n80086160  LNB: 000045721  MusicBrainz: 3c914766-3524-48bd-8585-22de6ba9e9d3  NKC: ola2005284232  NLA: 35640696  NTA: 070756074  RERO: 02-A012313732  SUDOC: 078619351  Trove: 1024315  VIAF: 115053878   WorldCat (עם VIAF): 115053878
הרון מאלכסנדריה

| --- | --- |

 לידה:  10 אלכסנדריה, האימפריה הרומית 
 פטירה:  70 (בגיל 60 בערך) אלכסנדריה, האימפריה הרומית 
 שם לידה:  Ἥρων 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, הנדסה
 מקום מגורים:  אלכסנדריה שבמצרים
 תרומות עיקריות
 תכנן ובנה צעצועים ודגמים שונים שהיו קשורים לפנאומטיקה ונהוג לייחס לו את בניית כדור איאולוס, המהווה למעשה את מנוע הקיטור הראשון, ואת המצאת מזרקת הרון. על שמו נקראים נוסחת הרון ומשולש הרון.
 
הרון מאלכסנדריה (ביוונית: Ἥρων ὁ Ἀλεξανδρεύς;‏ חי לערך בשנים 10–70 לספירה), היה ממציא, מהנדס, מתמטיקאי ופיזיקאי יווני מהתקופה הרומית אשר חי באלכסנדריה שבמצרים, תחת שלטון הקיסרות הרומית. הוא נחשב לנסיין הגדול ביותר של העת העתיקה, ועבודתו מקושרת למסורת המדעית ההלניסטית.
הרון פרסם תיאור מפורסם של מנגנון המונע בכוח קיטור, שנקרא כדור איאולוס (שלפעמים מכונה גם "מנוע הרון"). בין המצאותיו המפורסמות ביותר נכללת טחנת הרוח, שמייצגת את הדוגמה המוקדמת ביותר לטכנולוגיה שרותמת את אנרגיית הרוח. הרון היה משויך לאסכולה האטומיסטית. כמה מרעיונותיו נגזרו מעבודותיו של קטסיביוס.
חלק גדול מחיבוריו המקוריים של הרון אבד, אך כמה מעבודותיו נשמרו - בעיקר בצורת חיבורים מהאימפריה הרומית המזרחית, וחלק קטן יותר בתרגומים ללטינית וערבית.
קורות חייו

הרון שימש ככל הנראה כמרצה וחוקר בספרייה הגדולה של אלכסנדריה ומרבית כתביו נשתמרו כסיכומים של קורסים שלימד, שעסקו בעיקר במתמטיקה, מכניקה, פיזיקה ופנאומטיקה. הרון ידוע בעיקר בזכות מחקריו שעסקו בתכונות האוויר והמים ועבודתו הייתה חיונית לחקר יסודות ההידרוסטטיקה והפנאומטיקה. אף על פי שתחום הקיברנטיקה לא הוגדר במדויק עד המאה ה-20, ניתן לפרש כיום את עבודתו של הרון, במיוחד בתחום המנגנונים האוטומטיים, כמייצגת את המחקר הפורמלי הראשון בתחום זה.
המצאותיו

הרון תיאר את הבנייה של כדור איאולוס, שהוא התקן תגובה מכני דמוי רקטה, ומנוע הקיטור המתועד המוקדם ביותר (אף על פי שויטרוביוס תיאר התקן דומה כמאה שנה מוקדם יותר). בין המצאותיו הידועות ביותר ניתן למנות את:
אוטומט המכירות הראשון; כאשר מטבע הוכנס דרך חריץ למכונה, כמות קצובה של מים קדושים זרמה החוצה. מכונה זו תוארה בספרו Mechanics and Optics. כאשר המטבע הופקד, הוא נפל על מעין זרוע מנוף, אשר תנועתה גרמה לפתיחת שסתום, שאפשר לכמות מסוימת של מים לזרום החוצה. הזרוע המשיכה לנטות עם משקל המטבע עד אשר הוא נפל, ובנקודה זאת משקולת נגדית השיבה את זרוע המנוף בחזרה למעלה, מה שסגר את השסתום והפסיק את זרימת המים.
מזרקת הרון - מזרקה שפועלת בכוח עצמה בעזרת אנרגיה הידרוסטטית אצורה.
עוגב המונע בכוח הרוח.
במשאבת הבוכנה נעשה שימוש נרחב בתקופה הרומית. יישום נוסף שהרון מצא לה היה לבניית צינור כיבוי אש.
אחת מהמצאותיו המדהימות ביותר הייתה תיאטרון יווני אוטומטי - כולל מחזה מכני שהיה כמעט עשר דקות באורכו - שכדי לבנות אותו הרון שילב באופן מופלא בין מכונות פשוטות שונות, שפעולותיהן השונות תוזמנו במדויק לכדי תוכנית אב מכנית גדולה. המנגנון עבד בעזרת מערכת של חבלים, גלגלות, קשרים, אשר הופעלו באמצעות סיבובו של גליל שיניים. קול הרעם הופק באמצעות נפילה מתוזמנת של כדורים מתכתיים על תוף מאחורי הקלעים.
מרכבה מתוכנתת שהונעה בעזרת משקולת נופלת. מנגנון זה שולב בתיאטרון האוטומטי שלו.
בסביבות שנת 100 לפנה"ס, הרון תיאר צורה דיגיטלית של מד דרך.
באופטיקה, הרון ניסח את עקרון הדרך הקצרה ביותר: אם קרן אור מתקדמת מנקודה A לנקודה B בתווך אחיד, אורך הנתיב בו עוברת הקרן הוא קצר יותר מכל נתיב אפשרי אחר. הרון ניסח עיקרון זה במטרה להסביר את חוקי ההחזרה של האור ממראות. תובנתו זו הופיעה כ-1000 שנים לפני שאבן אל-היית'ם הראה כי העיקרון תקף במידה מסוימת הן להחזרה והן לשבירה של אור. רק במאה ה-17 ניסח פייר דה פרמה את העיקרון בצורתו המודרנית: קרני אור אינן בהכרח נעות בנתיב הקצר ביותר, אלא בנתיב בו משך זמן תנועתן יהיה מינימלי (עקרון הזמן המינימלי).
מתמטיקה

הרון עסק גם במתמטיקה ובגאומטריה. הוא תיאר שיטה איטרטיבית להוצאת שורש ריבועי של מספר. כיום שמו מקושר לנוסחת הרון לחישוב שטח משולש מאורכי צלעותיו, כמו גם למשולש הרון. הוא פיתח גם נוסחה להוצאת שורש מעוקב ממספר.
עבודותיו

Pneumatica - אוסף תיאורים של מכונות שפועלות בעזרת כוח אוויר, אדים או לחץ מים, כולל ההידראולוס, או "עוגב המים".
Automata - אוסף תיאורים של מכונות שמאפשרות לחולל "פלאים" בבתי מקדש באמצעים מכניים או פנאומטיים (סגירה או פתיחה של דלתות המקדש, פסלים שמוזגים יין וכו').
Mechanica - נשמר רק בערבית, ונכתב לאדריכלים. עוסק במכונות הרמה.
Metrica - תיאור כיצד לחשב שטחים ונפחים של מגוון גופים.
On the Dioptra - אוסף של שיטות למדוד אורך. בעבודה זאת מופיעים מד הדרך והדיופטרה, מכשיר שמזכיר את התאודוליט המודרני.
Belopoeica - תיאור של מכונות מלחמה.
Catoptrica - על התקדמות האור, החזרתו והשימוש במראות.
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: הרון הוֹ אלכסנדראוּס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262502005171  PLWABN: 9810620982105606  BIBSYS: 95003077  BNC: 000399114  BNE: XX1304497  BnF: cb121144764 (data)  CANTIC: a10100313  CiNii: DA02993193  GND: 119107430  ICCU: SBLV001325  ISNI: 0000 0001 0797 9256  LCCN: n81055336  NDL: 00543381  NKC: ola2006340202  NLG: 40419  NSK: 000452855  NTA: 06973979X  RERO: 02-A000079939  SELIBR: 288241  SUDOC: 029539722  VcBA: 495/9306  VIAF: 50151776733818010028   WorldCat (עם VIAF): 50151776733818010028 
כדור איאולוס.
עוגב הרוח של הרון.
הספר "על אוטומציות" (מהדורה מ-1589).
המרד הסלובקי

המרד הסלובקי (בסלובקית: Slovenské národné povstanie; בראשי תיבות: SNP) היה מרד בשנת 1944 בסלובקיה שאורגן על ידי המחתרת הסלובקית. המרד החל ב-29 באוגוסט 1944 בבאנסקה ביסטריצה בניסיון לסלק את משטרו של יוזף טיסו אשר היה נתון למרות גרמניה הנאצית. אף שהמרד דוכא על ידי צבא גרמניה הנאצית, פעולות המחתרת המשיכו עד שהצבא האדום שחרר את סלובקיה בשנת 1945.
לאחר המלחמה ניסו ארגונים פוליטיים שונים ליטול קרדיט על המרד. השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה הציג את המרד הסלובקי כפעולה שהייתה יוזמת הכוחות הקומוניסטים במדינה. מנגד, לאומנים סלובקים טוענים כי המרד היה למעשה קשר נגד האומה הסלובקית, כיוון שאחת ממטרותיו הייתה להפיל את ממשלת הבובות הסלובקית ולייסד מחדש את צ'כוסלובקיה, אשר בה העם הסלובקי נשלט על ידי העם הצ'כי. במציאות, הלוחמים במרד הסלובקי היו ממגוון רחב של תנועות ופלגים, כולל חיילים רבים שערקו מן הצבא הסלובקי, לאומנים, פרטיזנים קומוניסטים ולוחמים זרים. המרד לא זכה לתמיכה ציבורית גורפת בסלובקיה, אולם לוחמיו היו מכל הדתות, המעמדות, המינים, גילים וזרמים אנטי-נאציים בחברה הסלובקית של אותה עת.
הכנות למרד

אדווארד בנש אשר עמד בראש הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה בלונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה יזם את תחילת ההכנות למרד אפשרי בשנת 1943, כאשר יצר קשר עם יחידות של מתנגדים למשטר בקרב הצבא הסלובקי. בדצמבר 1943 החלו קבוצות שונות - בהן הממשלה הגולה, דמוקרטים צ'כוסלובקים, קומוניסטים ויחידות בצבא הסלובקי - לגבש את המחתרת הסלובקית וחתמו על הסכם המכונה "הסכם חג המולד", בו הכריזו על הכרה בסמכותו של בנש ועל כוונה לייסד מחדש את צ'כוסלובקיה לאחר תום המלחמה. מועצה שהורכבה מנציגי הגורמים השונים הייתה אחראית להכנות למרד.
בחודש מרץ 1944 הופקד ניהול ההכנות בידי לויטננט קולונל יאן גוליאן מן הצבא הסלובקי. כחלק מן ההכנות נאגרו כסף, תחמושת ואספקה במחנות צבאיים במרכז ובמזרח סלובקיה. הכוחות המורדים כינו עצמם בשמות "הכוחות הצ'כוסלובקים של פנים המדינה" ו"הצבא הצ'כוסלובקי הראשון". כ-3,200 חיילים סלובקים ערקו לשורות הכוחות המורדים, או לשורות הצבא האדום. בחודש אפריל 1944 נמלטו היהודים הסלובקים רודולף ורבה ואלפרד וצלר מאושוויץ וסיפרו על הנעשה במחנה ההשמדה.
בקיץ 1944 הגבירו הפרטיזנים הסלובקים את פעולותיהם נגד הצבא הגרמני, במיוחד בהרים שבצפון-מרכז המדינה. ביולי החלה התקדמות של כוחות הצבא האדום בברית המועצות ובפולין לעבר סלובקיה. באוגוסט הגיעו כוחות הצבא האדום לעיר קרוסנו בפולין, הנמצאת במרחק של 40 ק"מ מן הגבול הסלובקי.
בקיץ 1944 הועברו שתי דיוויזיות משוריינות של הצבא הסלובקי וכן כל חיל האוויר הסלובקי לאזור פרשוב, בפינה הצפון-מזרחית של המדינה, זאת במטרה לאפשר את ביצוע אחת משתי התוכניות האפשריות למרד:
שתי הדיוויזיות יפתחו במרד לאחר שיתפסו את מעבר דוקלה, מעבר הרים אסטרטגי המחבר בין סלובקיה לפולין דרך הרי הקרפטים, זאת במקביל להגעת הצבא הסובייטי, כוחות החזית האוקראינית בפיקוד מרשל איבן קונייב.
פתיחה מיידית במרד בפיקוד יאן גוליאן מול כוחות הפלישה של הצבא הנאצי ואחיזה במעבר ההרים עד להגעת הצבא הסובייטי.
מפקדן של שתי הדיוויזיות, קולונל וילם טלסקי, קיבל עליו את סמכות מנהיגות המרד והסכים לביצוע אחת משתי התוכניות, בהתאם לנסיבות שיתפתחו. ב-23 באוגוסט 1944 התבצעה ברומניה הפיכה בראשות המלך מיכאי הראשון בה הודח יון אנטונסקו ורומניה התייצבה לצד בנות הברית. ב-27 באוגוסט 1944 הרגה קבוצת פרטיזנים קומוניסטים, אשר פעלו על פי פקודות ממפקדה בקייב, 30 חיילים גרמנים אשר עשו דרכם מרומניה, סמוך לעיר מרטין. למחרת פלשו כוחות גרמנים לסלובקיה במטרה לדכא את אותות המרי. הכנות לפלישה הזו נעשו במשך שבועות קודם לאירוע.
ב-29 באוגוסט 1944, בשעה 19:00 הכריז שר ההגנה הסלובקי, פרדיננד צ'טלוש, בשידור רדיו כי גרמניה פלשה לסלובקיה ונטלה שליטה במדינה. בשעה 20:00 שלח גוליאן שדרי רדיו מוצפנים לכל היחידות במחתרת לפתוח במרד. במקום לדבוק בתוכנית שהוסכמה מראש, ב-30 באוגוסט אסף קולונל טלסקי את כל חיל האוויר הסלובקי, נטש את שתי הדיוויזיות ללא פיקוד, וטס לאזור נחיתה בפולין והצטרף לצבא האדום. שתי הדיוויזיות שנותרו ללא מפקד, פורקו מנשקן על ידי הצבא הגרמני עוד ביום ה-30 באוגוסט, מבלי שנורתה ירייה אחת. משכך, המרד נפתח באובדן אחד מן הכוחות העיקריים בו ובניגוד לתוכניות שהוסכמו מראש.
סדר הכוחות

קיימים נתונים סותרים באשר למספר הלוחמים במרד הסלובקי. בתחילת המרד כוחות הפרטיזנים הסלובקים היו מורכבים מכ-18,000 לוחמים. לאחר גיוס שנערך ב-9 בספטמבר 1944 גדל הכוח לכ-47,000 לוחמים, ומאוחר יותר הגיע עד ל-60,000 לוחמים ובתוספת של כ-18,000 לוחמי מחתרת מכ-30 מדינות אחרות שהצטרפו ללחימה. לחיל האוויר של כוחות המרד היה מספר קטן של מטוסים מיושנים.
בנוסף לכוחות הסלובקים, בשורות המורדים לחמו אף שבויי מלחמה צרפתים שנמלטו ממחנות שבויים, פרטיזנים סובייטים, לוחמי מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית ומשרד השירותים האסטרטגיים האמריקאי. הכוחות המורדים קיבלו סיוע צבאי מן הצבא הסובייטי וב-7 באוקטובר 1944 נחתו בשדה תעופה בסילאץ', סמוך לבאנסקה ביסטריצה, מטוסי B-17 אמריקאים שהביאו אספקה ויועצים צבאיים. בטרם עזיבתם אספו המטוסים 25 טייסים מבנות הברית ו-5 פרטיזנים צרפתים.
מהלך המרד > פתיחת המרד

ב-29 באוגוסט 1944, בשעה 20:00, פרץ המרד הסלובקי תחת פיקודו של יאן גוליאן. ב-30 באוגוסט נכנסו כוחות הפרטיזנים לבאנסקה ביסטריצה וקבעו שם את מפקדתם. באותה עת פירקו הגרמנים את שתי הדיוויזיות הסלובקיות המשוריינות, במזרח המדינה, מנשקן. חלק מן החיילים נאסרו ונשלחו למחנות בגרמניה, אחרים נמלטו, הצטרפו לכוחות הפרטיזנים הקומוניסטים, או שבו לביתם. ב-5 בספטמבר הפך יאן גוליאן למפקד כל כוחות המרד בסלובקיה והועלה לדרגת גנרל. בגיוס כוחות שהוכרז במרכז סלובקיה הצטרפו לכוחות המרד 47,000 לוחמים. בניתוח ראשון של מאזן הכוחות סבר גוליאן כי כוחותיו יוכלו להחזיק מעמד מול הצבא הגרמני במשך כשבועיים.
עד ה-10 בספטמבר השתלטו כוחות המרד על שטחים גדולים במרכז ובמזרח סלובקיה, כולל שני שדות תעופה, שבהם נעשה שימוש כדי להטיס לכוחות אספקה וציוד על ידי חיל האוויר הסובייטי.
מהלך המרד > אובדן התנופה

למרות המרד, ממשלת הבובות של טיסו נותרה בשלטון בעיר הבירה ברטיסלאבה. גרמניה העבירה 40,000 חיילי אס אס לסלובקיה, בפיקודו של אובר-גרופנפיהרר גוטלוב ברגר, כדי לדכא את המרד. בשלב ראשון פורקו שתי דוויזיות סלובקיות, בהן כ-20,000 חיילים, מנשקן. בחודש דצמבר 1943 נפגש בנש עם סטלין במוסקבה כדי לגייס את תמיכתו למרד המתוכנן, אולם סטלין והסטאבקה לא ספקו את התמיכה הנדרשת לכוחות המרד ואפילו מנעו הצעות סיוע של כוחות הברית ממערב, באופן דומה לגישתם בעת מרד ורשה, רק שבועות ספורים קודם לכן. מרשל קונייב ומפקדת הפרטיזנים בקייב, המשיכו לחבל בפעולות כוחות המרד בכך שציוו על כוחות פרטיזנים סובייטים שלחמו בחזית לבצע פעולות באופן עצמאי, וללא תאום עם מפקדת המרד. הפרטיזנים הסובייטים אף דרשו וקיבלו נשק ותחמושת שנדרשה לכוחות המרד הסלובקי. באופן דומה, הרוב המוחלט של הציוד והאספקה שהוצנחה על ידי חיל האוויר הסובייטי מעל אזורי השליטה של המורדים הוחרמה על ידי הפרטיזנים הסובייטים וכמעט שלא הגיעה לידי החיילים המיומנים של הצבא הסלובקי שלחמו בשורות המורדים באמצעים דלים.
ב-8 בספטמבר החל הצבא האדום במתקפה על מעבר דוקלה, בגבול פולין-סלובקיה, וניסה לפרוץ דרכו דרך הקרפטים כדי לחדור לתחום סלובקיה. המתקפה תוכננה ברשלנות, הניבה מספר עצום של נפגעים לשני הצדדים, ועד מהרה עצרה והפכה לקרב נייח כמעט למשך חודשיים. במתקפה זו היו לסובייטים 85,000 נפגעים, מהם 21,000 הרוגים.
בין בנש, הפרטיזנים הסובייטים ופלגים אחרים בין כוחות המרד, פרץ ויכוח שבו כל אחד מן הכוחות ביקש שליטה ופיקוד. גנרל גוליאן לא הצליח, למרות מאמציו, לשכנע מי מהצדדים לתאם את פעולותיהם עם מפקדת המרד. ב-7 באוקטובר הוטס אל הכוחות גנרל רודולף ויסט, קצין סלובקי מנוסה שהיה בשטח ברית המועצות, והוא נטל את הפיקוד על המרד כאשר גנרל גוליאן היה לשני בשרשרת הפיקוד. אף ויסט לא הועיל בקידום התאום בין הכוחות.
ב-17 בספטמבר נחתו שני מטוסי B-17 בשדה תעופה בשליטת כוחות המרד והביאו עימם יועצים צבאיים אמריקאים. דיווח היועצים אישר את החששות כי כוחות המרד נקלעו למצוקה.
מהלך המרד > מתקפת הנגד

ב-19 בספטמבר הועבר אובר-גרופנפיהרר גוטלוב ברגר מתפקידו ובמקומו מונה גנרל הרמן הפלה. באותו שלב כבר הוצבו בסלובקיה שמונה דיוויזיות גרמניות ובהן כ-48,000 חיילים, כולל ארבע דיוויזיות ואפן אס אס ויחידה אחת סלובקית פרו-נאצית.
ב-1 באוקטובר שונה שמם של הכוחות המורדים והם נקראו מאותה עת "הצבא הצ'כוסלובקי הראשון בסלובקיה", זאת כדי לסמל את תחילת האיחוד המחודש בין צ'כיה לסלובקיה שבו הכירו כוחות הברית.
ב-17–18 באוקטובר החלה מתקפה גדולה של כוח גרמני ובו 35,000 חיילים שנכנס לסלובקיה מהונגריה. בה בעת החליט סטלין להעביר את כובד משקלה של ההתקפה הסובייטית ממזרח סלובקיה לעבר הונגריה, אוסטריה ופולין, והתקדמות הכוחות הסובייטים לעבר סלובקיה נעצרה באחת. בסוף אוקטובר שש דוויזיות גרמניות ויחידה סלובקית פרו-נאצית השתלטו מחדש על רוב השטח שבו שלטו המורדים בשיא המרד, והטילו מצור על כוחות המרד הנותרים. בקרבות נפגעו לפחות 10,000 איש משני הצדדים.
ב-27 באוקטובר פינו כוחות המרד את באנסקה ביסטריצה זמן קצר בטרם הגיעו למקום הכוחות הגרמנים. היועצים הבריטים והאמריקאים נסוגו אל ההרים לצד אלפים שנמלטו מפני הגרמנים המתקדמים. בדעת כוחות המרד היה לשנות בשלב זה את טקטיקת הלחימה ולעבור למלחמת גרילה. ב-28 באוקטובר שלח ויסט מסר ללונדון ובו הודיע כי המרד המאורגן תם. ב-30 באוקטובר חגגו גנרל הופלה והנשיא יוזף טיסו בבאנסקה ביסטריצה והעניקו מדליות לחיילים הגרמנים על חלקם בדיכוי המרד.
מהלך המרד > לאחר המרד

אף על פי שארגון המרד התפורר, הפרטיזנים ושרידי כוחות המרד המשיכו את פעולותיהם בהרים. בתגובה, כוחות איינזצגרופן הוציאו להורג סלובקים רבים ובהם יהודים רבים אשר לא נשלחו עד לאותה עת למחנות הריכוז וההשמדה. 93 כפרים סלובקים נהרסו לאחר שנחשדו בשיתוף פעולה עם המורדים. לאחר תום המלחמה התגלו 211 קברים המוניים בסלובקיה של הרוגי פעולות הנקם. הוצאות להורג המוניות בולטות היו בקרמניצקה, שם נרצחו 747 איש, רובם יהודים וצוענים, וכן בנמצקה שם נרצחו כ-900 איש. ב-3 בנובמבר נתפסו הגנרלים ויסט וגוליאן בכפר סמוך לבאנסקה ביסטריצה, הם נחקרו והוצאו להורג.
הכוחות האמריקאים והבריטים שנמלטו להרים התאחדו והעבירו שדר לכוחות הברית בו בקשו סיוע מיידי. כוחות גרמנים איתרו את מקומם ותפסו אותם ב-25 בדצמבר. חלקם נורו במקום ושאר האנשים נשלחו למחנה הריכוז מאוטהאוזן, שם עונו ונרצחו.
הניצחון הגרמני על המורדים רק דחה את קץ השלטון הפרו-נאצי בסלובקיה. שישה חודשים לאחר מכן נכבשה צ'כוסלובקיה. בדצמבר 1944 הדפו כוחות רומנים וסובייטים את הכוחות הגרמנים מדרום סלובקיה בעת הקרב על בודפשט. ב-19 בינואר 1945 השתלט הצבא האדום על מזרח סלובקיה. ב-3–5 במרץ השתלט הצבא האדום על צפון-מערב סלובקיה. ב-25 במרץ נכנס הצבא האדום לבאנסקה ביסטריצה וב-4 באפריל צעד בחוצות ברטיסלאבה.
לקריאה נוספת

בשערי תופת: על רצח המוני של יהודים בסלובקיה בעת דיכוי המרד הלאומי הסלובקי (1944–1945) בידי הנאצים ועוזריהם הסלובקים. תל אביב: קרן מורשת של התאחדות יוצאי צ'כוסלובקיה בישראל, 2003
Vlčko, Ryan P, Vlčko, Peter B. The Soviet Union's Role in the Slovak National Uprising: The Talský Affair: Incompetent, Traitor or Pawn?(הקישור אינו פעיל)
תמונת מצב בימים הראשונים למרד
האנדרטה למרד הסלובקי במוזיאון המרד בבאנסקה ביסטריצה
השיבה לי

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אילנה אביטל
 מתוך האלבום לאהוב אותך
 יצא לאור:  1977
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:21
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  שייקה פייקוב
 לחן:  שייקה פייקוב
 הפקה:  אלדד שרים
 
"השיבה לי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1977 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השמינית באלבום הבכורה של הזמרת לאהוב אותך. ב-13 ביוני 1977 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן נכנס למצעד במקום ה-21. ב-15 באוגוסט עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. לבסוף, ב-3 באוקטובר יצא מהדירוג לאחר ארבעה-עשר שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |