stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי מרכוס כהן
הערות שוליים

↑  ד"ר מרכוס כהן, אם יבוא המשיח - היום..., מעריב, 30 ביולי 1948
↑  מרדכי מרכוס כהן באתר Geni.
↑  מהבחירות לקונגרס ולמועצת הסוכנות, הארץ, 24 ביולי 1929.
↑  פנחס בן יאיר, במזרחי הוותיק, דואר היום, 18 בספטמבר 1935.
↑  ברכות, דבר, 8 ביולי 1931
↑  מבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, דואר היום, 8 בספטמבר 1931.
↑  מן הברכות לקונגרס – נאום הברכה של ד"ר מרקוס כהן, דואר היום, 26 באוגוסט 1935 בקונגרס הציוני העולמי ה-19 בלוצרן 1935.
↑  אזכרה למרכוס כהן, הארץ, 11 בנובמבר 1954.
↑  עורך-דין מבזל ישתתף בניסוח חוקת ישראל, הבוקר, 23 בינואר 1950.
↑  ההתענינות בעליה גדלה בשווייץ, הארץ, 25 ביוני 1950.
↑  חוק ירושה כולל, הארץ, 7 בינואר 1951, עמ' 4.
↑  נפטר ד"ר מרדכי מרקוס כהן, חרות, 19 בנובמבר 1953.
↑  יעקב אדלשטיין, דרכו של מפיק סרטים, הצופה, 24 בדצמבר 1965; תמר אבידר, מפיק סרטים דואג לתלמידי ישיבה, מעריב, 22 בספטמבר 1965.
↑  מודעת נישואי אסתר כהן ויהושע צנגן, הארץ, 27 ביוני 1949; יומנו של יהושע צנגן באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות
↑  ראש הרבנות הארצי-ישראלית יבקר את שויציה, דואר היום, 9 בדצמבר 1924
↑  אגרות הראיה, כרך ב, אגרת תשו.
↑  ראו הילה וולברשטין, איש כי יפליא: הרב הנזיר, שמחה רז (עורך), בית אל תשע"ז, עמ' 48; יהודה ביטי, הפילוסוף המקובל: עיונים בספר "קול הנבואה", הקיבוץ המאוחד תשע"ז, עמ' 124 הע' 26.
↑  יצוין כי משפחת כהן מימנה לאורך שנים את החזקת הרב הנזיר בתקופת לימודיו בישיבת מרכז הרב (אגרות הראיה, כרך ד, מהדורת תשמ"ד, אגרת א'רפה).
↑  ראו: דודי לצבי, ירושלים תשס"ה, נו; צמח צבי, ירושלים תשנ"א; סח, שם, פ.
היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי

היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי ממוקם במוזיאון הכדורגל בפירנצה, איטליה, בסמוך למשרדי התאחדות הכדורגל האיטלקית. מטרת ההיכל, שהוקם בהובלתה של התאחדות הכדורגל, היא לקדם את המסורת, ההיסטוריה, התרבות והערכים של הכדורגל האיטלקי. החל משנת 2011 ובכל שנה, נכנסים להיכל התהילה כדורגלן (לפחות שנתיים אחרי הפרישה), מאמן, כדורגלן ותיק (לפחות 25 שנים אחרי הפרישה), שופט ומנהל, וחברי כבוד לאחר מותם. החל משנת 2014, נכנסת גם כדורגלנית אל ההיכל.
חברי היכל התהילה

| שנת הכניסה | כדורגלן | מאמן | ותיק | שופט | כדורגלן זר | מנהל | כדורגלנית | חברי כבוד לאחר מותם |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | רוברטו באג'ו | מרצ'לו ליפי אריגו סאקי | לואיג'י ריבה | פיירלואיג'י קולינה | צרפת מישל פלאטיני | אדריאנו גליאני |  |  אנצו ביארזוט אוטורינו בראסי פולביו ברנרדיני פרוצ'ו ולקארג'י ג'ובאני מאורו ג'וזפה מאצה ויטוריו פוצו סילביו פיולה ג'ובאני פרארי ארטמיו פרנקי גאטאנו שיראה  |
| 2012 | פאולו מלדיני | ג'ובאני טרפטוני | דינו זוף | לואיג'י אניולין פאולו קסארין | הולנד מרקו ואן באסטן | ג'מפיירו בוניפרטי |  | קונצ'טו לו בלו ולנטינו מאצולה אנג'לו סקיאביו נראו רוקו |
| 2013 | פרנקו בארזי | פאביו קאפלו | ג'אני ריברה | סרג'יו גונלה צ'זרה גוסוני | ארגנטינה גבריאל בטיסטוטה | מאסימו מוראטי |  | ארדלו מונצליו |
| 2014 | פאביו קנבארו | קרלו אנצ'לוטי | סנדרו מאצולה | סטפאנו בראשי | ארגנטינה דייגו מראדונה | ג'וזפה מארוטה | קרולינה מוראצ'ה | ג'אקומו בולגארלי פרוצ'ו נובו קרלו קרקאנו |
| 2015 | ג'אנלוקה ויאלי | רוברטו מאנצ'יני | מרקו טארדלי | רוברטו רוזטי | ברזיל רונאלדו | קורדו פרליאנו | פטריציה פאניקו | אומברטו אניילי ארגנטינהספרד הלניו הררה ג'אצ'ינטו פאקטי |
| 2016 | ג'וזפה ברגומי | קלאודיו ראניירי | פאולו רוסי | גרציאנו ססארי | ברזיל פלקאו | סילביו ברלוסקוני | מלניה גביאדיני | שוודיה נילס לידהולם   צ'זארה מלדיני   ג'וליו קמפנאטי |
| 2017 | אלסנדרו דל פיירו | אוסבלדו בגוני | ברונו קונטי |  | הולנד רוד חוליט | סרחיו קמפאנה | אליזבטה ויניוטו | איטלו אלודי   רנאטו דאל'ארה   הונגריה ארפד וייס   סטפנו פרינה |
| 2018 | פרנצ'סקו טוטי | מסימיליאנו אלגרי | ג'אנקרלו אנטוניוני | ניקולה ריצולי | ארגנטינה חבייר זאנטי | אנטוניו מטארזה | מילנה ברטוליני | אמדאו אמדאי   ג'יאני בררה   ג'וזפה ויאני |
| 2019 | אנדראה פירלו | קרלו מאצונה | גבריאלה אוריאלי | אלברטו מיצ'לוטי | פולין זביגנייב בונייק | אנטוניו מטארזה | שרה גאמה | פייטרו אנסטסי   לואיג'י רדיסה |
| 2021 | אלסנדרו נסטה | אנטוניו קונטה | אנטוניו קבריני | ג'אנלוקה רוקי | גרמניה קרל היינץ רומניגה | ג'ובאני סרטורי | ברברה בונאנסיאה | סרביה וויאדין בושקוב   לואיג'י סימוני   רומאנו פולי   פינו פיני   ארמנדו פיקי |
| 2022 | ג'אנפרנקו זולה | פורטוגל ז'וזה מוריניו | אלסנדרו אלטובלי |  | צרפת זינדין זידאן | ארנסטו פלגריני | כריסטיאנה ג'ירלי | הונגריה ארנו אגרי ארבשטיין   סרביה סינישה מיכאילוביץ' |
| 2023 | דניאלה דה רוסי | לוצ'אנו ספאלטי | רוברטו בונינסניה |  | אוקראינה אנדריי שבצ'נקו | אריידו ברדה | ולנטינה ג'אנצ'ינטי | אגוסטינו די ברטולומאי   וינצ'סטו ד'אמיקו |
כולם הלכו לג'מבו

| --- | --- |
 סינגל בביצוע ציפי שביט
 יצא לאור:  1971 
 סוגה:  שיר ילדים 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  יורם טהרלב 
 
"כולם הלכו לג'מבו" הוא פזמון שביצעה ציפי שביט ונכתב למופע ג'אמבו מיוזיקל שעלה בשנת 1971.
רקע

בשנת 1971 העלה המפיק אברהם דשא (פשנל) בתיאטרון העממי את המופע המוזיקלי רב־המשתתפים "ג'אמבו מיוזיקל", בכיכובם של מירי אלוני, מוטי פליישר, ניצה שאול וציפי שביט. כמה ימים לפני העלאת המופע שברה שביט את רגלה. יורם טהרלב, שכתב את מרבית השירים למופע, חיבר ללחנו של שיר איטלקי מילים בעברית, שכותרתו "כולם הלכו לג'מבו". שביט עלתה לבמה עם רגלה השבורה מחופשת לילדה וביצעה את השיר, אשר זכה להצלחה שתרמה להפיכת המופע ללהיט.
השיר האיטלקי המקורי הוא Volevo un gatto nero ("רציתי חתול שחור"), שיצא לאור בשנת 1969. השיר תורגם גם ליפנית.
הערות שוליים

↑  &־ בידור, מעריב, 15 באפריל 1971
↑  פינת השירים המתורגמים - "כולם הלכו לג'מבו", באתר רדיו ללא הפסקה, 25 במרץ 2012
↑   Volevo un gatto nero, Zecchino d'Oro 1969 Vincenza Pastorelli, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:19)
↑  Dalle canzoni dello Zecchino d'oro
https://www.raiplay.it/video/2013/10/Volevo-un-gatto-nero---1969-f1ee92a9-2dd9-4c2b-9093-290dc24611e9.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 82baae6d-cb22-4943-a285-69f7a704b927
תקן נאט"ו לסימון כוחות

APP-6A הוא התקן של נאט"ו לסימון כוחות צבא על-גבי מפות. התקן המקורי אומץ בשנת 1986, וגרסתו האחרונה עודכנה בשנת 2001. למרות שאיננו כוללני, הסימונים העיקריים (ובעיקר אלו המסמנים יחידות חי"ר ושריון) הם סימונים המקובלים בכל העולם, ומופיעים לעיתים קרובות על מפות מבצעים המצורפות לספרי צבא והיסטוריה צבאית.
התקן הנ"ל מאפשר אחידות בסימול המבצעי, בפירוט רב ככל האפשר לגבי הכוחות הפועלים בשטח, כדי לאפשר שיתוף-פעולה הדוק בין כוחות נאט"ו השונים, בפיתוח, מבצעים ואימונים. כאמור, התקן הושאל גם לסימונים בתחקירים היסטוריים-צבאיים.
גרפיקה טקטית

פרט לסימון כוחות, תקן APP-6A מאפשר גם גרפיקה טקטית המאפשרת לייצג מידע מבצעי שלא ניתן לייצגו על ידי סמלים בלבד, כמו למשל גזרות פעילות, סימוני תחומים מיוחדים (אזורי נחיתה/הצנחה) וסימונים ייחודיים אחרים שמתייחסים לגאומטריה של שדה-הקרב ושחיוניים לצורך תכנון וניהול הקרבות.
סימון כוחות > שייכות

השייכות מתייחסת ליחס בין הכוח שהמפה שייכת לו לבין הכוחות המתוארים בה. סיווג השייכות הבסיסי הוא לא-ידוע, ידיד ("כוחותינו"), נייטרלי ו-עוין (כוחות אויב).
השייכות ניתנת לסימון על ידי צורת המסגרת שבה משתמשים כדי לתאר את הכוח, ועל ידי מילוי המסגרת בצבע ניתן להוסיף תת-סיווגים נוספים, כמו למשל במצב בו משתתפות בלחימה קואליציות רב-לאומיות וכו'. צורות המסגרות והתיוג שלהן מוצג בתרשים המצורף.
| כוח לא-ידוע | "כוחותינו" | כוח נייטרלי | כוחות אויב |
| --- | --- | --- | --- |
סימון כוחות > סמלי כוחות

הצלמית היא החלק הפנימי של הסימון, ותפקידה לתת ייצוג גרפי לתפקידו של הכוח המבצעי המתואר על ידי הסימון. בדרך-כלל, תפקידה של הצלמית לייצג את סוג הכוח (חי"ר, שריון, הנדסה וכו'), אולם לעיתים היא תסמל ציוד, מתקנים או מזג-אוויר מקומי.
| צלמית | סוג הכוח |
| --- | --- |
: שריון
: חי"ר (מסמן שרשראות כדורים מימי המלחמות הנפוליאוניות)
: יחידות סיור (פלס"ר וגדס"ר) או מודיעין קרבי (בעבר סימן פרשים)
: ארטילריה ותותחנים
: הגנה אווירית (נ"מ)
: כוחות נגד טנקים (נ"ט)
: כוחות אוויר (כנף סובבת)
: כוחות אוויר (כנף קבועה)
: הנדסה קרבית
: לוגיסטיקה ותחזוקה
: כוחות רפואיים
: קשר ושו"ב
: גשר (סמל גשר במפה טופוגרפית)
: לוחמה אלקטרונית
: דלק
: בית חולים שדה
: מפקדה
: מטאורולוגיה
: טיל
: מרגמה
: משטרה צבאית
: חיל ים
: הגנת אב"כ
: מכ"ם
: לוחמה פסיכולוגית
: כלי טיס בלתי מאויש
: חימוש
: סילוק פצצות
: כוחות מיוחדים
: אספקה
ניתן לשלב מספר צלמיות כאלה יחדיו בסימון אחד, כדי לייצג למשל יחידת חי"ר משוריינת. בנוסף ישנן צלמיות שניתן להוסיף לנ"ל כדי לייצג תפקיד מבצעי מיוחד:
| צלמית | תפקיד |
| --- | --- |
: תקיפה אווירית
: כוחות מוצנחים
: צנחנים
: תקיפה אמפיבית
: כוחות ממונעים (שנוסעים בכלים שאינם משוריינים)
: לחימה הררית
: כלי רכב גלגלי
: רקטה
סימון כוחות > שילובים נפוצים

חלק מהשילובים הנפוצים ביותר הם:
| צלמית | תפקיד |
| --- | --- |
: חי"ר הררי, לדוגמה: יחידת האלפיניסטים של צה"ל, גבירגסייגר בגרמניה
: חי"ר ממוכן
: הגנה מפני טילים, ציוד לדוגמה: כיפת ברזל
: מסוק קרב
: תדלוק אווירי, ציוד לדוגמה: KC-135
: מערכת שיגור רקטות רב-קנית, ציוד לדוגמה: M-270 MLRS
: חי"ר ממוכן אמפיבי המצויד בכלי רכב אמפיביים
: משחית טנקים
סימון כוחות > סדר-גודל הכוחות (סד"כ)

פרט לצלמית המייצגת את סוג הכוח, הסימנים המייצגים את גודלו הם החשובים ביותר. את הסימנים הללו מסמנים מעל למסגרת, והאפשרויות השונות מובאות בטבלה הבאה.
| סימן | גודל הכוח |
| --- | --- |
•: צוות או חוליה
••: כיתה
•••: מחלקה
I: פלוגה, סוללת תותחים
II: גדוד, טייסת
III: אגד או רגימנט
X: חטיבה, אגד ארטילרי, כנף אוויר
XX: אוגדה (דיוויזיה)
XXX: גיס (קורפוס)
XXXX: ארמייה
XXXXX: קבוצת ארמיות
XXXXXX: זירה
בצה"ל סימונים של ארמייה ומעלה אינם בשימוש, ובשאר הצבאות הסימונים מקבוצת ארמיות ומעלה מקובלים רק בעיתות מלחמה.
סימון כוחות > מידע נוסף ודוגמאות

מימין ומשמאל למסגרת, בכתב תחתי, ניתן לציין את שם היחידה (משמאל) ומספרה (מימין).
לדוגמה, סימנה של פלוגת החי"ר הממוכן ה-42 מ"כוחותינו" יראה כך:
וסימנה של אוגדת נ"ט ממוכנת (כוח דמיוני) של האויב יראה כך:
מפה לדוגמה של מחלקת היסטוריה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, המתארת את הכוחות בחזית התעלה בשלבים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים ניתנת כאן. במפה ניתן לזהות, בנוסף על הסימונים שהוזכרו לעיל, גם סימונים של מפקדות אוגדתיות ופיקודיות, קווי התקדמות, גבולות גזרה וכו':
לקריאה נוספת

המדריך הזמני לתקן APP-6A של הצבא הבריטי (קובץ ZIP)
לכובע שלי שלוש פינות

כובע טמבל – מהצד נראה משולש. כאשר משטחים כובע טמבל, רואים כי הוא מקבל צורת משולש. ראשית הימצאותו בישראל (סוף המאה ה-19) תואמת לזמן בו השיר נכתב בגרמניה.
"לכובע שלי שלוש פינות" הוא שיר משחק שמקורו גרמני. בנוסף יש לשיר גרסאות בשוודית, דנית, אנגלית, הולנדית, ספרדית, פורטוגזית ועברית.
מילות השיר בגרמנית:
Mein Hut, der hat drei Ecken,

drei Ecken hat mein Hut.

Und hätt er nicht drei Ecken,

so wär’s auch nicht mein Hut.
מילות השיר בעברית:
לַכּוֹבַע שֶׁלִּי שָׁלוֹשׁ פִּנּוֹת

שָׁלוֹשׁ פִּנּוֹת לַכּוֹבַע שֶׁלִּי

לוּלֵא הָיוּ לוֹ שָׁלוֹשׁ פִּנּוֹת

לֹא הָיָה זֶה הַכּוֹבַע שֶׁלִּי.
זהו שיר משחק הכולל תנועת ידיים מותאמת לכל מילה בשיר – הצבעה על הראש במילה "כובע", הצבעה על המרפק במילה "פינות", הצגת שלוש אצבעות במילה "שלוש" וכו'. המשחק כולל חזרה פעמים אחדות על מילות השיר, כאשר בכל חזרה מוחלפת מילה בצליל ריק ("הממ"), כך שהמילה מוצגת רק בתנועת הידיים המתאימה. המשחק מסתיים כאשר השיר בשלמותו מושר באמצעות תנועות ידיים בלבד.
השיר מציג תנאי הכרחי: כדי שזה יהיה "הכובע שלי" חובה עליו להיות כובע שלוש פינות (כובע שנפוץ במאה ה-18 באירופה ובאמריקה, והיה פריט לבוש אזרחי וחלק ממדי צבא וצי גם יחד).
לחן הגרסה העברית שונה מלחנו בשפות האחרות.
הלחן המקובל בעברית הוא לחן גרמני שעבורו נכתב גם השיר "על ראש הגבעה", גם הוא שיר שמקורו בגרמנית. הלחן המקובל בגרמנית הוא לחן איטלקי. אין אלו מקרים נדירים שבהם נלקחו יצירות לילדים בגרמנית ותורגמו לעברית (למשל שניים סינים עם כינור גדול).
הערות שוליים

↑  מילות השיר "לכובע שלי (לחן עממי גרמני)" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑   Kalifornia Krauts - Mien Hut Der Hat Drie Ekken, סרטון בערוץ "California Celts", באתר יוטיוב (אורך: 02:59)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 89498a42-9a81-45a9-a9a2-35761fc4cae2
Super Mario Maker 2

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  28 ביוני 2019 
 סוגה:  משחק פלטפורמה, עורך שלבים
 פיתוח:  נינטנדו EPD 
 הוצאה לאור:  נינטנדו 
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  יפנית, הולנדית, איטלקית, רוסית, סינית, ספרדית, גרמנית, צרפתית, אנגלית, קוריאנית 
 סדרה:  Super Mario Maker 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  נינטנדו סוויץ' 
 אתר רשמי
 
Super Mario Maker 2 (בתרגום לעברית: סופר מריו מייקר 2) הוא משחק וידאו מז'אנר הפלטפורמה שכולל גם מערכת ליצירת משחקים שפותח ופורסם על ידי חברת נינטנדו עבור הקונסולה נינטנדו סוויץ'. ההשקה העולמית של המשחק התרחשה ב-28 ביוני 2019. זהו משחק ההמשך למשחק Super Mario Maker. המשחק דומה במידה רבה לקודמו, כאשר הוא מאפשר לשחקנים ליצור שלבים מותאמים אישית משלהם באמצעות דמויות ואלמנטים שונים מהמשחקים השונים של זיכיון סופר מריו, כאשר לאחר מכן השחקנים מסוגלים לשתף את השלב אותו הם יצרו יחד עם שחקנים אחרים באמצעות האינטרנט. המשחק מכיל גם פיצ'רים חדשים וכמו גם דמויות ואלמנטים מהמשחק "Super Mario 3D World".
נכון לאפריל 2021 נמכרו מעל ל-7.15 מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד המשחקים הנמכרים ביותר לקונסולה נינטנדו סוויץ'.
משחקיות

כמו קודמו, גם משחק זה מאפשר לשחקנים ליצור שלבים של משחקי סופר מריו מותאמים אישית, ולאחר מכן לפרסם את השלבים הללו באינטרנט כך ששחקנים אחרים ברחבי העולם יוכלו לשחק בהם גם כן. השחקנים יכולים לשלב במשחקים שהם יצרו אלמנטים רבים מהמשחקים "האחים סופר מריו" (1985), "האחים סופר מריו 3" (1988), "סופר מריו וורלד" (1990), "האחים סופר מריו החדשים U"‏ (2012), ו-"Super Mario 3D World"‏ (2013). מכניקת משחק וההתנהגויות של האויבים עשויות להשתנות בין הסגנונות של המשחקים השונים, כאשר חלק מהאלמנטים מוגבלים לסגנונות ספציפיים.
משחק ההמשך מכיל גם כלים חדשים רבים, כולל מוסיף נכסים וכלים שונים, כולל דמויות ואלמנטים מהמשחק "Super Mario 3D World". האלמנטים שנלקחו מהמשחק האחרון בזיכיון שונה במיוחד מהאלמנטים שנלקחו מיתר המשחקים בזיכיון שכן הוא מכיל תכונות ייחודיות רבות ומכניקת משחק אשר ייחודית לו. בשל ההבדל בין סגנון זה לאחרים, יש לאפס את השלב על מנת להשתמש בסגנון זה. משחק ההמשך מכיל גם את האפשרות ליצור שלב אנכי אשר מסיר לראשונה את מגבלת הגובה האנכי של השלבים. המשחק מכיל גם מציג את האפשרות של משחק מרובה משתתפים מקומי ומקוון, כולל יצירת שלבים באופן שיתופי, בהם עד 2 שחקנים יכולים ליצור את השלבים בו-זמנית. כמו כן המשחק מאפשר לעד 4 שחקנים לשחק בשלבים מותאמים אישית באופן מקוון - הן בשיתוף פעולה או כאשר מתחרים זה בזה.
המשחק כולל גם מצב המכונה "World Maker" בו השחקנים יוצרים מפות עולם משלהם למשחק.
המשחק כולל גם אפשרות חדשה לשחקן יחיד המכונה בשם "Story Mode" בה העלילה מתמקדת במריו, טואודט ומספר טואודים נוספים שמסייעים להם לבנות מחדש את הטירה של הנסיכה פיץ' אשר נמחקה בטעות על ידי הדמות Undodog. על השחקנים לעבור במעל ל־100 שלבים שונים שנוצרו על ידי נינטנדו על מנת לאסוף מספיק מטבעות כדי לבנות מחדש את הטירה.
יש צורך במנוי לNintendo Switch Online על מנת להיות מסוגלים לגשת לכל האפשרויות המקוונות של המשחק, כולל גישה לשלבים שנוצרו על ידי שחקנים אחרים.
הערות שוליים

↑  Marks, Tom (13 בפברואר 2019). "Super Mario Maker 2 Announced for Nintendo Switch". IGN. ארכיון מ-14 בפברואר 2019. נבדק ב-23 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Craddock, Ryan (13 בפברואר 2019). "Super Mario Maker 2 Confirmed For Switch, Launches This June". Nintendo Life. ארכיון מ-24 בפברואר 2019. נבדק ב-23 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hilliard, Kyle (13 בפברואר 2019). "Mario Maker 2 Is Heading To Switch". Game Informer. ארכיון מ-24 בפברואר 2019. נבדק ב-23 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wong, Alistair (15 במאי 2019). "Super Mario Maker 2's Super Mario 3D World Theme Is Separate From The Others". Siliconera. ארכיון מ-15 במאי 2019. נבדק ב-15 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| מריו (זיכיון) |
| --- | --- | --- |
| המשחקים הנמכרים ביותר בזיכיון | האחים סופר מריו (1985)‏ • האחים סופר מריו 3 (1988)‏ • סופר מריו וורלד‏ (1990)‏ • סופר מריו 64‏ (1996) • האחים סופר מריו החדשים‏ (2006) • האחים סופר מריו החדשים Wii‏ (2009)‏ • האחים סופר מריו החדשים U‏ (2012)‏ • מריו קארט 8‏ (2014)‏ • סופר מריו אודיסי‏ (2017) • רשימה מורחבת של כל משחקי הזיכיון |  |
| סדרות המשחקים המרכזיות | סופר מריו • מריו קארט • מריו פארטי • |  |
| סדרות משחקי ספין-אוף | דונקי קונג(אנ') • לואיג'י(אנ') • ואריו(אנ') • יושי(אנ')  • מריו נגד דונקי קונג |  |
| מדיות נוספות | סרט לייב-אקשן • סרט אנימה(אנ') • סדרת טלוויזיה • סרט הנפשה ממוחשבת |  |
| דמויות מרכזיות | מריו • לואיג'י • הנסיכה פיץ' • טואוד • יושי • באוזר • ואריו • ואלואיג'י • דונקי קונג • באוזר ג'וניור • הנסיכה דייזי • רוזלינה • דידי קונג • בירדו • פאולין(אנ') • קופלינגים(אנ') |  |
| שונות | נעימת הנושא של האחים סופר מריו • נינטנדו • שיגרו מיאמוטו • צ'ארלס מרטינה • סופר נינטנדו וורלד |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד מויאל

| --- | --- |

עו"ד דוד מויאל
 לידה:  1 בפברואר 1880 יפו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  29 בינואר 1953 (בגיל 72) 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד מויאל (1 בפברואר 1880 - 29 בינואר 1953) היה משפטן בן היישוב הספרדי הוותיק ביפו. כיהן כציר באספת הנבחרים הראשונה של יהודי ארץ ישראל וחבר בוועד הלאומי. מראשוני ילידי ארץ ישראל שהוסמכו בעריכת דין.
קורות חיים

דוד בן יוסף מויאל נולד ביפו ב-1 בפברואר 1880 (תרמ"א), כבן למשפחת מויאל היפואית שמוצאה ממרוקו. אביו היה יוסף ביי מויאל, ואמו, שמחה, הייתה בתו של הרב משה פארדו, הרב הראשי באלכסנדריה. אחיו היה ד"ר שמעון מויאל.
בצעירותו קיבל שילוב של חינוך מסורתי ומודרני. התחיל את לימודיו בתלמודי תורה של הקהילה הספרדית ביפו, ולאחר מכן בבית ספר של כל ישראל חברים. בשנת תר"ס נסע לביירות ולמד בבית ספר היהודי "תפארת ישראל" בעיר. הוא המשיך ללימודים בפריז, שם למד משפטים והוסמך כעורך דין בשנת 1904.
הוא עבד הן כעורך דין פרטי והן בשירות מיזמים יהודיים. הצטיין בבקיאותו בחוק העות'מאני, ובעיקר בחוקי הקרקעות. היה בקיא בשפה הערבית מימי לימודיו בביירות והוסיף להשתלם בלימוד השפה וספרותה מפי השייח' חוסיין אל-דג'אני ואחיו ד"ר שמעון מויאל. הוא התעמק בחקר השפה הערבית הקלאסית ואסף ספרות ערבית, ולמד גם ממסורות החדית' ופירושי הקוראן. הודות לבקיאותו במסורות העות'מאניות והערביות ולפעולתו המוצלחת כעורך-דין, זכה לידידות ולהוקרה מצד נכבדי הערבים ואנשי הממשל העות'מאני, והממשלה העות'מאנית העניקה לו את התואר "ביי".
בקשריו הטובים הללו השתמש כדי לסייע ברכישת אדמות עבור היישוב היהודי. הוא היה שותף ברכישות של עשרות אלפי דונמים של אדמה, וסייע להקמת שכונות ויישובים רבים בארץ ישראל, במיוחד באזור שלימים יהיה תל אביב. בין השכונות שסייע בהקמתן כלולות כרם התימנים, אהל משה, מחנה יוסף, מגן דוד, וכן סייע לרכישת אדמות באזור הערים רחובות ונס ציונה של כיום.
בנוסף  השתמש מויאל בקשריו הטובים עם הממשל העות'מאני כדי לנסות להביאו להתערב ולמנוע התקפות כנגד היישוב היהודי, או כדי להעניש פורעים לאחר שהם רצחו אזרח יהודי. במקרים אחרים הוא פעל כדי ליצור יחסי שכנות טובה בין היהודים ובין הערבים ולהשכנת שלום בעתות מתיחות. כך למשל גישר בין המושבה רחובות לכפר זרנוקה לאחר מתיחות שהתעוררה ביניהם. במהלך מלחמת העולם הראשונה פעל כדי לרכך את הגזירות מצד הממשל העות'מאני כנגד היישוב היהודי.
נהג לכתוב מאמרים לעיתונות הארצישראלית, ופרסם מאמרים על ענייני השעה בעיתונים עבריים כגון דאר היום והד המזרח. בנוסף פעל כדי לרכך הסתה אנטי-ציונית או אנטי-יהודית בעיתונות הערבית, ופרסם מאמרים בעיתונים ערביים בניסיון לשכך את ההתנגדות הערבית למפעל הלאומי היהודי בארץ ישראל. בהקשר זה היה פעיל ב"אגודת המגן" שיזם אחיו ד"ר שמעון מויאל.
הוא ניצל את ידיעותיו בערבית כדי לכתוב חיבורי פרשנות המקרא, בהם השתמש בערבית כדי להסביר ולבאר את פסוקי התנ"ך. חיבורו הראשון בנושא זה, "אור ממזרח", עסק בפרשנות לספר בראשית, ובנוסף כתב פרשנויות גם לספרי איוב ותהילים. חלק מפרשנויות אלו פרסם בטור "פנת הלשון" בעיתון הד המזרח.
נפטר ב-29 בינואר 1953 ונקבר בקריית שאול בתל אביב. אחד מבניו הוא המתמטיקאי-פיזיקאי פרופ' יוסף הנרי מויאל.
מחיבוריו

דוד בן יוסף מויאל, אור ממזרח, תל אביב: "אחדות", התש"א.
דוד מויאל, 'פירושים לספר איוב' בתוך: על חוג המקרא, בעריכת ד"ר מ. נאור ונ. רבן, תל אביב: הוצאת חוג לחקר התנ"ך, תשי"ב
ממאמריו בעיתונות

דוד מויאל, פנת הלשון, הד-המזרח, 22 ביולי 1949.
דוד מויאל, פנת הלשון, הד-המזרח, 11 בנובמבר 1949.
דוד מויאל, פנת הלשון, הד-המזרח, 7 באוקטובר 1949.
דוד מויאל, ענייני לשון, הד-המזרח, 7 ביולי 1944.
לקריאה נוספת

ישראל בן זאב, 'דוד מויאל ז"ל', בתוך: על חוג המקרא, בעריכת ד"ר מ. נאור ונ. רבן, תל אביב: הוצאת חוג לחקר התנ"ך, תשי"ב.
הערות שוליים

↑  דוד מויאל באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504536005171  LCCN: nr93023201  SUDOC: 196342554  VIAF: 44171434   WorldCat (עם VIAF): 44171434
זבולון בריט

הרב זבולון ליב בריט (בכתיב יידי: באריט; נפטר ב' בסיוון ה'תרס"ג, 28 במאי 1903) היה רב ופובליציסט ליטאי, רבן של עיירות וערים ליטאיות רבות, האחרונה שבהן פלונגיאן.
ביוגרפיה

נולד לרב יום טוב ליפמן, על שמו הוא מכונה ברי"ט - בן רבי יום טוב, ולעיתים: ר' זבולון ליפמן. צאצאיו דבקו בשם ליפמן כשם משפחתם, בנו יצחק אייזיק מרדכי ליפמן, היה אביו של חוקר תולדות יהודי ליטא והעיר קובנה דוד מתתיהו ליפמן שנספה בשואה.
הרב בריט היה תלמידו של מהרי"ל דיסקין, נודע כבקי גדול בהלכה ובספרות חז"ל. לצד בקיאותו בתורה היה ידען גדול בהוויות העולם וניצל את ידיעותיו לפולמוסיו עם כותבים לא-דתיים בעיתונות היהודית. לפי סקירה שהתפרסמה לאחר פטירתו בירחון החרדי "הפלס" הוא פרסם גם מאמר אנטי-ציוני חריף בעילום שם מחשש שיבולע לו. גם הרב חיים ברודי מצטט אותו בחייו כאנטי-ציוני אולם חוגים דתיים ציוניים ראו בו חובב ציון בשל ידידותו עם הרב צבי הירש קלישר, ואברהם יעקב סלוצקי אף פרסם בשמו דברים בשבח בנין ארץ ישראל.
שימש כרב בעיירות וערים רבות, בהן: דרשונישוק, גודלבה (גודלעווע), פיליפובה (פיליפּאָווע) (אנ'), וקראזש. בעשרים שנותיו האחרונות כיהן כרבה של פלונגיאן ובה נפטר ונקבר.
כתביו הרבים לא נדפסו, הוא מצוטט בספרי בני דורו כמו שו"ת מגן שאול לרב שאול קצנלנבוגן משילעל. מלבד מאמרי הפובליציסטיקה שפרסם בעיתונים כמו "המגיד" והירחון "הפלס", כתב הרב בריט גם בכתבי עת תורניים כמו "יגדיל תורה" האודסאי. חלק מחידושיו התורניים משוקעים בספרו של חתנו, הרב דב משה בן יחיאל מיכל נאמיאט שכיהן אף הוא כרבן של קרוז' ופלונגיאן.
משפחתו

בתו מיכלה נישאה לרב נתנאל יוסף גרז, מתלמידי ישיבת סלובודקה וקלם. בנם היה הרב זבולון גרז אב"ד רחובות, שנולד שבועות ספורים לאחר פטירת סבו ונקרא על שמו.
בת נוספת נישאה לרב דב משה נמיאט, רב באנטוורפן ובגייטסהד, ומחבר הספר "דברי משה." בתו רבקה נישאה לרב יעקב משה פלדמן, לוס אנג'לס, מחבר "משיבת נפש" על התורה תמימה ו"ארשת שפתינו." שבתו, הרבנית גולדי הקימה יחד עם בעלה הרב מאיר פנדל, את הבית ספר hanc בעיירה ווסט המפסטד בלונג איילנד ניו יורק. אחד מנכדיו הוא הרב דוד פנדל, ראש ישיבת שדרות, ונכד נוסף הוא הרב דניאל פלדמן, ר"ם בישיבה אוניברסיטה.
נכדו, בן בנו יצחק-אייזיק מרדכי, הוא דוד מתתיהו ליפמן.
גיסו, בעל אחות אשתו, היה הרב שרגא פייבל פרנק מאלקסוט, תלמידו של רבי ישראל מסלנט. הגיס נפטר בגיל צעיר והרב בריט היה המוציא לפועל של צוואתו, בין היתר ביקש להשיא את כל בנותיו לתלמידי חכמים, הרב בריט דאג להשיאן למי שהיו לימים הרבנים: משה מרדכי אפשטיין, איסר זלמן מלצר, ברוך הורוביץ ושפטל קרמר.
הערות שוליים

↑  ראו על כך עוד: בערל כהן, הרב הגאון ר' זבולון לייב ברי"ט ליפמאן, בתוך: יזכור־בוך סואוואלק, ניו יורק תשכ"א, עמ' 185.
↑  חיים ברודי, שיבת ציון (המשך), המגיד, עמ' 2, 24 ביוני 1892.
שלום פחטר

| --- | --- |

שלום ושושנה פחטר, 1911. שנת עלייתה של שושנה ושנת חתונתם
 לידה:  פברואר 1883 
 פטירה:  9 במרץ 1953 (בגיל 70) 
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  פעיל ציבור
 
שלום פחטר (כ"ה בשבט תרמ"ג, 2 בפברואר 1883 - כ"ב באדר תשי"ג, 9 במרץ 1953) היה פעיל ציבור בתל אביב, חבר אספת הנבחרים הראשונה.
קורות חיים

נולד  בכפר אוסלובו שבפלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה) לפרץ וחנה פחטר במשפחה יהודית ציונית אמידה בת ארבעה ילדים. הוא גדל באוסלובו ואחר כך עבר עם הוריו לסמיאטיץ'. הוא למד בחדר ובמקביל למד לימודי חול אצל מורים פרטיים. לאחר מכן עבד בעסקיו של אביו, שהיה סוחר עצים. הוא היה פעיל ציוני, עמד בראש אגודה של נוער ציוני בסמיאטיץ' שפעלה בצורה מחתרתית והשתתף בוועידת הלסינגפורס. ארגן פלוגה של נוער להגנה עצמית מפני מציקים.
בשנת 1910 עלה פחטר לארץ ישראל. בשנת 1911 הגיעה ארוסתו שושנה לבית קפלן לארץ ישראל, והם נישאו בנס ציונה.
לזוג נולדו שני בנים: משה וחנן.
רעייתו, שושנה, נפטרה ב-1944.
משה פחטר, מראשוני המהנדסים ילידי תל אביב, נשא לאישה את שרה, בתם של אסתר ואלכסנדר מאכט, אלוף ליטא בשחמט והמנהל הראשון של הבנק לתעשייה, ואחותה של רבקה, רעייתו של המשפטן, העיתונאי והפעיל הציוני משה מילר מולאור. 
חנן נשא לאישה את שולמית. לזוג ילדים ונכדים.
פחטר נפטר במרץ 1953. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
בית החרושת

בשנת 1910, לאחר הגעתו לארץ ישראל, יסד, יחד עם קלמן הופמן, מסגריה שצמחה לבית חרושת בשם פחטר והופמן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עשה ניסוי בשיתוף פועליו ברווחי בית החרושת. הפועלים שבשנה הראשונה ראו רווחים שמחו מאוד על הרעיון, אך לאחר שבשנה השנייה היו הפסדים בקשו לקבל משכורת וויתרו על השיתוף ברווחים. החל משנת 1922 היה המפעל לספק של חברת החשמל ובשנת 1928 הקימה מפעל מיוחד בחיפה שהעסיק 130 פועלים, על פי חוזה עם חברת החשמל. בסוף 1929 עבר המפעל לייצר עבור חברת של.
במרץ 1929 הכריזו הפועלים בבית החרושת בחיפה שביתה בדרישה לתוספת שכר לפועלים המקצועיים. השביתה סוקרה בהרחבה בעיתונות בארץ ישראל ונמשכה 28 ימים. היא נסתיימה לאחר שפנחס רוטנברג הבטיח להידרש לנושא בשובו לארץ ישראל. משמאל האשימו את ההסתדרות בסיום מוקדם מדי של השביתה וטענו שהיא נגמרה בהפסד לפועלים. פחטר שהרגיש שתמיד פעל למען פועליו נפגע מהשביתה וראה בפועלים השובתים כפויי טובה. בשנת 1930 הוא עזב את ניהול בית החרושת והעביר אותו לניהול הבלעדי של הופמן.