מוזיקה אלקטרונית
מוזיקה אלקטרונית בישראל

המעבדה הישראלית הראשונה למוזיקה אלקטרונית הוקמה בשנת 1961 על ידי המלחין יוסף טל בסיועו של המדען הישראלי שלהבת פריאר. מספר מהנדסים פיתחו את המיכשור האלקטרוני הייחודי ובהם עוזי שרון והמהנדס הקנדי היו לה-קיין (Hugh Le Caine) אשר התקין את ה-Creative Tape Recorder, שהוענק כמתנה מממשלת קנדה (National Research Council). בשנת 1968 שולבה המעבדה כחלק מהחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ושרתה גם את תלמידי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בשלב זה נרכש למעבדה גם Moog Synthesizer. טל הרבה לשלב מוזיקה אלקטרונית ביצירות המבוצעות בכלים "קונוונציונליים" והיה אחד החלוצים בתחום זה. יצירות למוזיקה אלקטרונית ונבל, פסנתר או צ'מבלו, והאופרות "מצדה" ו-"אשמדאי" הן דוגמאות אופייניות לשילוב כזה.
... למרות העניין והזמן הרב שהשקיע טל במוזיקה האלקטרונית, מספר היצירות האלקטרוניות הטהורות שחיבר קטן מאוד, הן מושמעות לעתים רחוקות מאוד ונראה שהוא עצמו לא עודד במיוחד את השמעתן... נראה שטל עצמו לא היה מסוגל להסתגל לסיטואציה... של ישיבה באולם לנוכח צמדי רמקולים, מבלי לראות מבצע אנושי... עיקר עיסוקו במוזיקה אלקטרונית כמלחין התבטא, לפיכך, בשילוב של מבצע חי בצליל האלקטרוני.
בשנות התשעים עסק טל בפיתוח של שיטה חדשנית (Talmark) לתיווי מוזיקלי יחד עם ד"ר שלמה מרקל, בשיתוף קרן פולקסווגן והטכניון. תווי זה נועד לאפשר את תכנונה המוקדם של היצירה האלקטרונית ולתעד את המידע הרלוונטי לשחזור עתידי. את המוזיקה האלקטרונית ראה טל בתוך המכלול של השפה המוזיקלית החדשה, אותה תיאר כשפה לא יציבה שעדיין אין לה הגדרה מגובשת. טל התייחס למחשב ככלי המחייב את המלחין למחשבה ממושמעת ובתמורה לכך הוא מאחסן בנאמנות מוחלטת את המידע שהוזן לתוכו. אם המחשב אינו מנוצל כהלכה, תתגלה גם טיפשותו של המלחין, אשר לא השכיל לאחד את עולם המחשב עם עולם המוזיקה. אך להלחנה זו היבט נוסף, אליבא דטל: ברגע שהמלחין בוחר את התיווי למחשב ככלי היצירה שלו, הוא הופך לאחראי המוחלט והבלעדי ליצירה, שכן באותו רגע הוא מבטל את תפקידו של המבצע הפרשן. מעתה קובעת רק יכולתו המנטלית של המלחין, ואין הביצוע תלוי ומושפע מיכולתו הגופנית המכנית, הווירטואוזית, של המבצע.
לאחר צאתו של טל לגמלאות בשנת 1980, המשיך מנחם צור לנהל את המרכז עד שנסגר על ידי האוניברסיטה בשנות ה-90. תלמידו של טל, המלחין והמורה יצחק סדאי, ייסד באקדמיה למוזיקה בתל אביב את הסטודיו למוזיקה אלקטרונית ב-1974. המלחין צבי אבני למד מוזיקה אלקטרונית בארצות הברית, אצל ולדימיר אוסצ'בסקי באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1971 הקים את האולפן למוזיקה אלקטרונית באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין בירושלים. כמעט מדי שנה בין 1969 ל-1978 חיבר אבני יצירה אלקטרונית, אם בשלמות ואם באופן חלקי. איתן אביצור הקים מרכז למוזיקת מחשב באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1995. אריה שפירא הקים את הסטודיו למוזיקה אלקטרונית באוניברסיטת חיפה בשנת 2000. בין המלחינים שיצרו מוזיקה אלקטרונית בישראל גם אמנון וולמן, יהודה ינאי, עמי מעיני, יוסף דורפמן, יוסי מר-חיים, ציפי פליישר, דן יוהס, ארי בן שבתאי ורביב גזית. המנצח והמלחין נעם שריף שילב טכניקה אלקטרונית במוזיקה שכתב למחזה "הגולם 13" של המחזאי היהודי בריטי ג'ורג' וייט.
בתחילת שנות השמונים הושפע צביקה פיק בתקופה מסוימת מגארי ניומן. בתחום מוזיקת השוליים נעשה שימוש בכלי נגינה אלקטרוניים על ידי להקת הקליק, כרומוזום, היחידה לטיפול נמרץ ואחרים. בהמשך פעל הצמד ג'ינג'יות שכלל את תמיר אלברט ואמיר צורף, שניהם יוצאי להקות רוק קודמות, ואלו השתמשו במוזיקה האלקטרונית בכלל ובמוזיקת דאנס בפרט. הם החלו לפעול ב-1994, הוציאו את האלבום "ג'ינג'יות" שהניב את הלהיטים "ביפ", "L.A." ו"ג'ינג'יות", אך הצמד התפרק במהרה עקב חזרתו בתשובה של תמיר אלברט. הרכבים נוספים החלו לפעול באמצע שנות התשעים כמו ביקיני, אך מוזיקה אלקטרונית נשארה בשוליים.
כיום ישנם הרכבים שמתמקדים בסגנון זה בלבד כמו אינפקטד משרום שפועלים ומצליחים בישראל ומחוצה לה משנת 1996, אך למרות הפופולריות הגדלה בשנים האחרונות הם אינם במרכז הבמה והחשיפה לקהל הרחב היא בדרך כלל בעקבות שיתוף פעולה עם אמן מוכר (כמו בשיר "יומולדת" של ברי סחרוף עם אינפקטד משרום). מאידך, ישנם לא מעט זמרים ולהקות ישראלים מוכרים שהוציאו אלבומי מוזיקה אלקטרונית, כמו עברי לידר, אביתר בנאי וברי סחרוף, וכך נכנסת המוזיקה האלקטרונית בדלת האחורית ליצירה הישראלית.
התפתחות מעניינת נוספת היא שמלבד הרכבים ואמנים המתמקדים בסגנון זה בלבד, המוזיקה האלקטרונית חדרה והשפיעה גם על ז'אנרים נוספים, דוגמה בולטת בנוף הישראלי היא להקת אלטר אקו של המוזיקאית הילית רוזנטל והפרסומאי איתי הרמן, המנגנת רוק-אלקטרוני או אלקטרו רוק. במקביל, נוסדו מספר לייבלים עצמאיים בישראל העוסקים בעיקר במוזיקה אלקטרונית על גווניה ומעודדים יצירה מקורית וחדשנית של מוזיקה אלקטרונית בישראל. בנוסף, מספר תקליטנים ישראלים זכו להצלחה מחוץ לישראל, כגון האחים פלאש, מושיק שלומי, יהל שרמן, אשר סוויסה, גיא גרבר, עופר ניסים, Borgore, אינפקטד מאשרום, ג'אזסטפה, שלומי לוי, בנציון עדי אולמנסקי.
כיום ניתן לראות זרמים חדשניים יותר של מוזיקה אלקטרונית כגון: טכנו, האוס וטראנס. בישראל מתקיימת תרבות מפותחת של מוזיקת הטראנס, עיקרה בא לידי ביטוי בפסטיבלים ובמסיבות טראנס, ובהם פסטיבל דוף, מוקשה וגרובעטק. תרבות הטראנס בישראל היא מהמובילות בעולם מבחינת יצוא אומנים, כמות המסיבות ושיעור המשתתפים.