stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשמה סאוג'ני
קריירה משפטית ועסקית

סאוג'ני עבדה במשרד עורכי הדין דייוויד פולק וורדוול, בו שימשה כעורכת דין מטעם ההגנה בתיקים של הונאה בניירות ערך בנוסף שירתה על בסיס פרו בונו בתיקים ציבוריים. בשנת 2005 היא הצטרפה לחברת ההשקעות קארט אסאט (Carret Asset Management). לאחר שעזבה, בעלי החברה הואשם בעבירות הונאה בנקאיות, והתברר שפעילות זו התרחשה, בין היתר, בזמן כהונתה של סאוג'מי בחברה. מאוחר יותר, סאוג'מה סיפרה לעיתונות שלא ידעה דבר על התנהגות לא חוקית שהתנהלה בחברת קארט. בהמשך הקריירה שלה, היא הצטרפה לחברת בלו וויב (Blue Wave Partners Management), חברת בת של קארלייל גרופ (The Carlyle Group), חברת הנכסים הבינלאומית המתמחה בקרנות השקעות פרטיות. ב"בלו וויב", קרן השקעות מרובת אסטרטגיות, היא שימשה כשותפה במועצה ושימש כיועצת המשפטית הראשית. לאחר המשבר הכלכלי העולמי של 2008 הקרן נסגרה. זמן קצר לפני שרצה לבחירות לקונגרס היא שימשה כיועצת המשפטית המחוזית של בית ההשקעות האמריקני המוביל פורטרס (Fortress Investment Group, LLC). ב-2012 היא הקימה את העמותה Girls Who Code, ארגון ללא מטרות רווח הפועל על מנת לצמצם את הפערים המגדריים בסביבה טכנולוגית.
סאוג'ני מופיע תרמה בעבר לאתרים הפינגטון פוסט (The Huffington Post) ו-"WNYC", ומופיעה במגוון תוכניות אקטואליה ובערוצי חדשות, כגון NY1,‏ MSNBC,‏ FOX ו-CNBC.
בשנת 2015 נכללה ברשימת 40 Under 40 של מגזין פורצ'ן.
פוליטיקה

סאוג'ני הקימה את קבוצת "דרום-אסייתים למען קארי" במהלך הבחירות לנשיאות של 2004. סאוג'ני הייתה חברת דירקטוריון הלאומי הפיננסי עבור הילרי קילנטון במהלך קמפיין הבחירות שלה ב-2008. לאחר הבחירות המקדימות היא קיבלה את תפקיד סגנית ליו"ר המשלחת בניו יורק של הבחירות הלאומיות של המפלגה הדמוקרטית בדנוור. בספטמבר 2011, חברת המדיה האמריקנית סיטי הול (City Hall), הכניסה אותה לרשימת ה"40 מתחת ל-40" שדירגה את 40 הנשים הצעירות בעלות ההשפעה הגדולה ביותר בניו יורק.
פוליטיקה > הבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית של 2010

סאוג'ני התמודדה לתפקיד הנציגות של המפלגה הדמוקרטית מול קארוליין מאלוני (Carolyn B. Maloney) בבחירות לבית הנבחרים של 2010. עבודתה המוקדמת הקשורה לחברות המתמחות ב-וול סטריט היוותה מכשול לאמינותה מצד הבוחרים והתקבלה בפקפוק. סאוג'ני זכתה לתמיכתו של ג'ק דורסי, יו"ר החברה טוויטר וממקימיה, רנדי צוקרברג, אחותו של מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג, אלקסיס מיינבנק, ממייסדי גילט גרופ (Gilt Groupe), חברת ה-e-commerce שמתמחה בקניות ברשת וכריס הוגס, מייסד שותף של פייסבוק. סאוג'ני הובילה את גיוס הכספים למסע הבחירות בשלהי 2009 ביחס של כמעט 2 ל-1 לטובתה, וקאלוני חדלה לגייס כספים בעקבות מוות בלתי צפוי של בעלה, קליפטון מאלוני בתאונה במהלך טיפוס הרים בהימלאיה. סאוג'ני המשיכה לקבל תמיכה ממגייסים פוליטיים ועסקיים.
סקר שנערך באביב 2010 בידי מנהלי מסע הבחירות של מאלוני הראה כי היא מובילה משמעותית במספר הקולות. בתגובה, שלחו אנשי סאוג'ני עלונים לבוחרים עם הידיעה על כך שמאלוני היא אחת משמונה חברי בית הנבחרים הנערכים עליהם חקירה בנוגע למעורבותם בקבלת תרומות מיוחדות מגורמים בעלי עניין, מאוחר יותר, ידיעה זו הוכחה ככוזבת. מאלוני ניצחה בבחירות וקיבלה 81 אחוזי תמיכה מכלל הקולות, וניצחה באופן מובהק במנהאטן, קווינס ורוזוולט. סאוג'ני קיבלה 6,231 קולות בלבד, למרות גיוס של 1.3 מיליון דולר (ממוצע של 213 דולרים עבור קול של בוחר יחיד). מסע הבחירות של סאוג'ני היה הראשון שהשתמש בפלטפורמות טכנולוגיות.
פוליטיקה > הבחירות לנציבות תלונות הציבור

ב-2013 התמודדה סאוג'ני לתפקיד נציבת תלונות הציבור בניו יורק (New York Public Advocate), והגיעה למקום שלישי. היא שירתה בעבר כסגנית נציב תלונות הציבור.
Girls Who Code

את הרעיון לארגון Girls Who Code הגתה סאוג'ני בזמן שרצה לבחירות לקונגרס ב-2010. כאשר ביקרה בבתי ספר במהלך מסע הבחירות, היא ראתה שהכיתות למדעי המחשב מלאות בבנים. היא החליטה שמחובתה לסייע לסגור את הפערים המגדריים בתחום הטכנולוגיה, וב-2012 יסדה את תוכנית לימודית בה תלמידות יכולות ללמוד עיצוב אתרים, רובוטיקה, ותכנות. בקורס הראשון השתתפו כ-20 תלמידות, ועד סוף 2014 המספר צמח ל-3,000, וממשיך לגדול. ישנם כבר יותר מ-150 סניפי Girls Who Code ברחבי ארצות הברית, והתוכנית שמה למטרה ללמד מיליון ילדות לתכנת עד שנת 2020. כ-95% מבוגרות הקורסים של העמותה ממשיכות ללימודי מדעי המחשב באוניברסיטה.
ספרים

סאוג'ני כתבה ספר בשם "נשים שלא מחכות בתור: שברו את תקרת הזכוכית, הנהיגו את הדרך" (Women who don't wait in line) שפורסם בשנת 2013.
את הספר כתבה לאחר שהפסידה בבחירות לקונגרס, כדי לשפר את הרגשתה.
חיים אישיים

סאוג'ני נשואה ליזם ניהאל מאטה (Nihal Mehta), שותף בחברת הסטארט אפ השיווקית LocalResponse. כמו כן, סאוג'ני מאמינה בהינדואיזם.
הערות שוליים

↑  Fortune
↑  Letitia James, Charting a New Path for Public Advocate, Holds Her Fire at City Hall, Observer, ‏7 October 2014
↑  Seeking Role Unknown to Many, Public Advocate Candidates Spar in Debate, New York Times, ‏AUG. 25, 2013
↑  RESHMA SAUJANI ON GETTING GIRLS TO CODE AND WHY ITS GOOD FOR BUSINESS, Fast Company, ‏August 11, 2014
↑  Cracking the Girl Code: How to End the Tech Gender Gap, TIME, ‏July 31, 2014
↑  Garcia, Alfredo. "Is Converting a Part of Politics?" Albany Times-Union, July 3, 2010.
↑  RESHMA: How A Daughter Of Refugees Taught Girls To Code, Won Over Tech Millionaires, And Pushed Her Way Into Politics, Business Insider, Aug. 23, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011096336705171  PLWABN: 9810569417805606  GND: 1179385810  LCCN: n2013044953  NLK: KAC2018I7257  VIAF: 305020776   WorldCat (עם VIAF): 305020776
רזולוציה חופשית

באלגברה, רזולוציה חופשית היא רזולוציה באמצעות מודולים חופשיים. בדרך כלל מופיעות רזולוציות כאלה בהקשר הרחב יותר של רזולוציות פרויקטיביות, אבל לצורך חישוב מעשי יש לרזולוציות חופשיות יתרונות לא מבוטלים; אכן, עד שהובן תפקידם הכללי של המודולים הפרויקטיביים באלגברה הומולוגית (באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20), נלמדו בעיקר רזולוציות חופשיות. רזולוציות חופשיות מילאו תפקיד מרכזי בעבודות של הילברט על שמורות פולינומיות.
הגדרה

יהי  M מודול מעל חוג  R. רזולוציה חופשית היא סדרה מדויקת מהצורה 
 \dots F_{n}\rightarrow \dots \rightarrow F_{1}\rightarrow F_{0}\rightarrow M\rightarrow 0, שבה המודולים  F_{i} חופשיים. אם יש למודול רזולוציה סופית, האורך של הרזולוציה הקצרה ביותר (היינו, האינדקס האחרון  n שעבורו  F_{n}\neq 0) הוא הממד ההומולוגי של  M. למשל, אם  M חופשי, הממד ההומולוגי שלו הוא אפס. משפט ה-Syzygy של הילברט (שאותו הוא הוכיח בהקשר של שמורות פולינומיות) קובע שלכל חוג מנה מדורג של חוג פולינומים  A יש ממד הומולוגי סופי. למעשה, הממד ההומולוגי של מנה  B מקיים  \dim(A)-\dim(B)\leq hd_{A}(B)\leq \dim(A), עם שוויון באגף שמאל בדיוק כאשר  B הוא חוג כהן-מקולי.
רזולוציה שבה הדרגה של כל  F_{i} היא הנמוכה ביותר האפשרית (תחת האילוץ שכך התקיים עבור המרכיבים הקודמים), נקראת רזולוציה מינימלית. רזולוציה כזו היא יחידה, והדרגות של המודולים המשתתפים בה הם מספרי בטי (אנ') של המודול. תכונות נוספות של הרזולוציה מוליכות להגדרות של חוג גורנשטיין, חיתוך מלא ועל-משטח.
תחום שלמות נתרי בעל התכונה שלכל מודול נוצר סופית יש רזולוציה חופשית סופית, הוא תחום פריקות יחידה.
ראו גם

שמורה פולינומית
הערות שוליים

↑  I. Kaplansky, Commutative Rings, Allyn and Bacon, Inc., Boston, 1970; Theorem 184.
רוק רוסי

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  שיר בארד, מוזיקה עממית רוסית, מוזיקת רוק זרה ורוקנרול
 מקורות תרבותיים:  ברית המועצות, המחצית הראשונה של שנות השישים
 מוצא:  רוסיה 
 פופולריות מיינסטרים:  סוף שנות ה-80, תחילת שנות ה-2000
 
רוק רוסי היא מוזיקת רוק עם מילים בשפה הרוסית. מקורו של הרוק הרוסי בברית המועצות בשנות ה-60 בהשפעה עולמית, בעיקר מוזיקת רוק מערב אירופית ואמריקאית, וגם משיר הבארד. הרוק הרוסי הגיע לשיאו ופופולריות ההמונית בשנות ה-80, עקב היחלשות הצנזורה בברית המועצות; במהלך תקופה זו הופיעו להקות כמו קינו, אריה, אליסה, DDT, בראבו, נאוטילוס פומפיליוס ואחרות, להקות שכבר היו ידועות (כמו למשל משינה ורמני ואקווריום), החלו להוציא אלבומים רשמית.
הרוק הרוסי של המאה העשרים נחשב לעיתים קרובות כתנועה תרבותית אחת שיש לה כמה מאפיינים מוזיקליים, אסתטיים ואידאולוגיים משותפים. במאה ה-20 ברוסיה ישנם כמעט כל הז'אנרים של מוזיקת רוק הנפוצה במדינות אחרות, וזו הסיבה ש "רוק רוסי" הפך למושג מעורפל יותר.
הערות שוליים

↑  https://theculturetrip.com/europe/russia/articles/from-then-until-now-the-best-of-russian-rock/
↑  http://russia-ic.com/culture_art/music/380/#.XwSiGtSLTVQ
רוקאי (שפה)

| --- | --- |
 מדינות:  טאיוואן
 אזורים:  גאושיונג, מחוז פינגטונג, מחוז טייטונג 
 דוברים:  10,500 (2002)
 כתב:  אלפבית לטיני (אלפבית רוקאי)
 משפחה:  אוסטרונזית
 קוד שפה:  dru 
 קוד ISO 639-3:  dru 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
רוקאי היא שפה פורמוזנית המדוברת על ידי אנשי הרוקאי בטאיוואן. השפה היא בת למשפחת השפות האוסטרונזיות. שפת הרוקאי כוללת שישה ניבים: בודאי, לבואן, מאגה, מנטאוראן, תנאן וטונה. מספר הדוברים של ששת הניבים הרוקאיים מוערך בכ-10,000, חלקם חד-לשוניים.
ניבים

שפת הרוקאי היא ייחודית בהיותה השפה הפורמוזנית היחידה ללא מערכת מיקוד אוסטרונזית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548656305171
רמתיים

ערך זה עוסק בשכונה בהוד השרון. אם התכוונתם לרמתיים בבשורה על פי לוקאס, ראו .
| --- | --- |
סמל הדר-רמתיים

הכביש המרכזי של הוד השרון, דרך רמתיים (דרך השרון), ברמתיים
 מידע
 עיר:  הוד השרון 
 תאריך ייסוד:  1926 
 קואורדינטות:  32°09′29″N 34°53′09″E﻿ / ﻿32.158109392253°N 34.885868310961°E﻿ / 32.158109392253; 34.885868310961
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) רמתיים(למפת גוש דן רגילה) רמתיים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמתיים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמתיים  he רמתייםhe רמתייםמפת  __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון:  מצפון: __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) מצפון ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva) ממערב: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית יד לבנים ברמתיים, לזכר חללי הוד השרון במלחמות ישראל
שדרות האוטהקר
שדרות האוטהקר
רמתיים הייתה אחת מארבע המושבות שמהן נוסדה הוד השרון (מגדיאל, רמתיים, כפר הדר ורמת הדר), וכיום שכונה בעיר זו. היא מהווה את מרכזה של העיר, ובה שוכן בית העירייה.
רחובה הראשי של העיר הוד השרון, 'דרך רמתיים', נקרא על שם המושבה. הרחוב הוא גם כביש חשוב (402), ומחבר בין פתח תקווה וצומת רעננה.
ההחלטה להקים את רמתיים התקבלה ביולי 1924. מקור שמה בשתי גבעות או רמות באזור. אדמות המקום נרכשו בראשית שנות העשרים, הצריף הראשון נבנה בינואר 1926 ובית הספר הראשון, ממלכתי א', נבנה בפברואר 1941.
היסטוריה > רכישת קרקעות רמתיים

חלק גדול מהקרקעות בשרון הדרומי היו שייכות לשבט הבדואי ערב אבו כישכ. בתחילת המאה ה-20 משפחת אבו כישכ הייתה החזקה ביותר באזור כולו. עושר וכוח המשפחה היו תלויים באדמות שהיו לה בצפון ובדרום של הירקון. בסופו של דבר המשפחה נאלצה לנטוש את השטח אחרי פרשיית רצח שאירעה במקום, עקב דרישת הבריטים לתשלום פיצויים. בסוף המאה ה-19 קם הרעיון של רכישת קרקעות באזור זה בידי מספר יזמים שראו באדמות השרון יעד חקלאי. בשנת 1924 נרכשו 17 חלקות אדמה כמתנה ליישוב על ידי צבי איזקסון ומנשה בכור. מ-1925 עלו למקום 14 אנשים. באותה התקופה פנה אריך מוזס למספר אמידים בעל הון כדי שיסייעו לו לרכוש גוש גדול של קרקעות ליישוב שביקש להקים. באופן הזה נקנו 200 דונם משני איכרים מפתח תקווה, בנוסף לשתי החלקות שכבר נקנו. כך היה שטחו של היישוב 260 דונם בסך הכל. כעבור מספר שנים הרחיבו תושבי רמתיים את המקום ב-650 דונם כאשר קנו מיהושע חנקין חלק מהקרקעות של אבו כישכ בתוספת עזרה של תרומה מהולנד. האדמות הללו נקראו על שם הנדבן האוטהקר, עד היום בהוד השרון מצויה שדרה על שמו.
היסטוריה > הקמת רמתיים

רמתיים הוקמה על ידי שיתוף פעולה בין היזם אריך מוזס שביקש להקים "כפר טקסטיל" שיציע את תוצרתו לכל הארץ וקבוצת חברי "החלוץ" עולי העלייה השלישית מהולנד שביקשו להקים כפר אזרחי הבנוי ממשקים זעירים, שיתרכז סביב לתעשיית חלב ופרדסים וחיפשו אדם אמיד שילווה להם כסף לרכישת הקרקע שעליה יוקם היישוב, כיוון שלא רצו להיות תלויים במוסדות היישוב. ב-1924 התגבשה קבוצת החלוצים מהולנד לרכישת שטח האדמה בשטחי אבו כישכ וייסדו את הכפר רמתיים, בתמיכת הנדבן ההולנדי האוטהקר. 13 חברי הקבוצה עלו על הקרקע ב-1926. כבר בשנת 1923 התיישבו במקום ברוך ובילה גליניק ובנם על 20 דונם שרכשו מדרום לגבעת הכיבוש, ובשנת 1924 השתקעו אברהם ופסיה קאופמן ושבעת ילדיהם, שהגיעו מליטא, באזור גבעת הכיבוש. הם רכשו שטח בן חמישים דונם שלימים נבנו עליו מוסדותיה של רמתיים, כמו בית המועצה.
הקבוצה ההולנדית כללה ארבע משפחות: סחפ (מאיר ובוקס), קריגר (מלכה ויוסף), טמפלינסקי (סבינה ויהודה) ואמסטרדמר (אסתר ושמואל). קבוצת המייסדים כללה שבע משפחת גפני (ז'ניה ואברהם), בינדר (דינה ויוסף), מוזס (אלזה ואריך), קנטרוביץ (ודוב), בראון (פרידה ויחיאל), יעקובה (סופי ויעקב), לרנר (ליזל ושלום), שפר (ברינדל ו) ובן-מנחם (גיתה ויחזקאל). אלה 13 המשפחות שייסדו את היישוב.
ב-1932 הסתיימה סלילת כביש השרון שלפי בקשת "ועד מושבות השרון" עבר קרוב לרמתיים. לאחר סלילת הכביש הקימה חברת החשמל רשת חשמל לאזור. הפיתוח היה עירוני: חנויות רבות, בעלי מלאכה וסוחרים שהתיישבו על שטחים קטנים ולאחר זמן קצר "חוברו" רמתיים וכפר הדר ליישוב אחד.
ראשי מועצה

טוביה מטוס - היה אחד מראשי המועצה הבולטים של רמתיים. בנה את בית הספר הראשון בהוד השרון, ממלכתי א'. לפני מספר שנים קמה על שמו כיכר ברמתיים ולידה שלט המסביר קצת על אישיותו. כיהן משנת 1943 עד לשנת 1947.
צבי ציימן - שימש כמחליף למשך שנתיים. כיהן משנת 1947 עד לשנת 1949.
שלום לרנר - ביוזמתו התאחדו כפר הדר ורמתיים. כיהן משנת 1949 עד לשנת 1955.
רמתיים וכפר הדר אוחדו בשנת 1964 עם רמת הדר ומגדיאל ליצירת הוד השרון.
הערות שוליים

↑  מפה משנת 1944 בהוצאת המחלקה להתיישבות חקלאית בסוכנות היהודית, עם סימון ארבעת היישובים, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401614505171
רוזה פונסל

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1897 מרידן, ארצות הברית 
 פטירה:  25 במאי 1981 (בגיל 84) בולטימור, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Druid Ridge Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1912 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרנו דרמטי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות קונטיקט (1998)  היכל התהילה של נשות מרילנד (1997) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פונסל בשנת 1919.
רוזה פונסל (באנגלית: Rosa Ponselle,‏ 22 בינואר 1897 - 25 במאי 1981) הייתה זמרת סופרן אמריקאית.
פונסל נולדה בשם רוז מלבה פונזילו במרידן, קונטיקט, הצעירה מבין שלושה ילדים. הוריה היו מהגרים איטלקים. רוזה ניחנה בקול בוגר להפליא בילדותה ושרה, לפחות בגיל צעיר כמעט ללא הדרכה קולית. היא שרה בבתי קולנוע ובבתי קפה במרידן ובכנסייה ותוך זמן קצר יצא לה שם בעיר מגוריה הודות לקולה הייחודי ביופיו.
וודביל

אחותה הבכורה של רוזה, כרמלה, ניחנה גם היא בקול מצו-סופרן בולט, ועשתה קריירה בוודביל. בשנת 1915 הביאה כרמלה את רוזה למבחן קול אצל הסוכן שלה. על אף כובד משקלה הניכר, הרשימה רוזה את הסוכן בקולה ונשכרה להופיע עם אחותה ב"מופע אחיות". במשך שלוש השנים הבאות התנוסס שמן של האחיות פונזילו (שנודעו גם כ"הבנות האיטלקיות המחוייטות ההן") על שלטי במות הוודביל בסיור ההופעות של קיית'. השתיים הופיעו בכל התיאטראות החשובים במסלול הסיור והשתכרו סכום נכבד. הופעתן סווגה כ"מופע ברמה גבוהה" והן שרו בלדות ואריות אופראיות.
ב-1918 תבעו כרמלה ורוזה העלאת שכר גבוהה ממארגן סיור ההופעות וכתוצאה מכך הורד המופע שלהן מתוכנית הסיור.
אותו זמן למדה כרמלה בניו יורק אצל ויליאם תורנר, מורה לפיתוח קול וסוכן בעל קשרים. תורנר שמע את שירתה של רוזה והסכים ללמד גם אותה. (רוזה הכחישה בשנים הבאות שתורנר נתן לה אי-פעם שיעורי פיתוח קול, אבל הצהרותיה מוטלות בספק). תורנר הזמין את הטנור הגדול, אנריקו קארוזו, כוכב המטרופוליטן אופרה, אל אולפנו לשמוע את שירתן של כרמלה ורוזה. קארוזו התרשם מאוד מקולה של רוזה והסדיר לה מבחן קול במטרופוליטן, ועל סמך מבחן זה הציעה לה המטרופוליטן חוזה לעונת 19–1918.
הופעה ראשונה במטרופוליטן אופרה וראשיתה של קריירה אופראית

רוזה פונסל הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה ב-15 בנובמבר 1918, בתפקיד לאונורה ב"כוחו של גורל" של ורדי, מול קארוזו. הייתה זו הופעתה הראשונה מכל וכל על בימת אופרה. על אף אימת במה משתקת כמעט (שממנה המשיכה לסבול לכל אורך הקריירה האופראית שלה), קצרה הצלחה עצומה, הן בקרב הקהל והן מצד המבקרים. מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס כתב:
"איזו בכורה מבטיחה! נוסף לקסם האישי שלה, היא מחוננת גם בקול בעל יופי טבעי, העשוי להתגלות כמכרה זהב. בכל מקרה, במתיקות השופעת של צליליו הנמוכים והבינוניים, אפלים, עשירים וגמישים, ובברק הזוהר של צלילי המשלב העליון שלו, קולה הוא זהב טהור כבר עכשיו."
נוסף ללאונורה, כללו תפקידיה של פונסל בעונת 19–1918 את סנטוצה באבירות כפרית של מסקאני, רזיה ב"אוברון" של ובר וכרמליטה בהצגת הבכורה העולמית (הכושלת) של "האגדה" מאת יוזף קרל ברייל (תפקיד ואופרה שפונסל תיעבה כל כך, שבהמשך שרפה את הפרטיטורה ופסקה, שהאופרה "הייתה מעלה צחנה בארגז חול של חתול").
בעונות המטרופוליטן הבאות כללו תפקידיה של פונסל את תפקידי הסופרן הראשיים ב"היהודיה" של הלוי (מול אלעזר של קארוזו, תפקידו החדש האחרון לפני מותו), "וילהלם טל" של רוסיני, "ארנאני", "איל טרובאטורה" ו"דון קרלוס" של ורדי, "לה ג'וקונדה" של פונקיילי, "האפריקאית" של מאיירבר, "אהבת שלושת המלכים" של מונטמצי, "אנדראה שנייה" של ג'ורדאנו "הווסטלית" של ספונטיני וכן, בשנת 1927, התפקיד שרבים רואים בו את הישגה האופראי הגדול מכולם, התפקיד הראשי ב"נורמה" של בליני. לצד פעילויותיה האופראיות, שהתרכזו במטרופוליטן, ניהלה פונסל גם קריירת קונצרטים פעילה.
הופעות בעולם וקריירה אופראית מאוחרת

מחוץ לארצות הברית שרה פונסל רק בבית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בלונדון (במשך שלוש עונות) ובאיטליה (זאת כדי לעמוד בהבטחה, יש אומרים, שנתנה לאמה, כי ביום מן הימים תשיר באיטליה). ב-1929 הופיעה פונסל לראשונה מחוץ לאמריקה, שם התרכזה הקריירה שלה עד אז. הופעתה הראשונה הייתה בקובנט גארדן ב"נורמה" ו"ג'וקונדה". היא נחלה הצלחה רבה וקהל המאזינים הלונדוני, הידוע כקר רוח ושקול, הריע לה בהתלהבות קולנית. היא חיזרה ללונדון ב-1930 ב"נורמה", "אהבת שלושת המלכים" ו"לה טרוויאטה" (הופעתה הראשונה כויולטה). בעונתה האחרונה בלונדון, 1931, שרה ב"כוחו של גורל", "פדרה" (אופרה שכתב מאמנה וידידה הוותיק, רומנו רומני, ובהפקה חוזרת של "לה טרוויאטה".
בשנת 1933 שרה פונסל בהופעותיה היחידות באיטליה, בתפקיד ג'וליה באופרה "הווסטלית", עם ה"מאג'ו מוזיקלה" בפירנצה. כמו בלונדון, הגיב הקהל בהתלהבות עולה על גדותיה. בהצגה השנייה נדרשה פונסל לחזור כהדרן על האריה שלה, O nume tutelar. כה גדולה הייתה הצלחתה, עד ששקלה הצטרפות ללה סקאלה במילאנו, אבל אחרי שהייתה עדה ליחסו האכזרי של הקהל בפירנצה לטנור מפורסם, ג'אקומו לאורי-וולפי, שקולו נסדק בצליל גבוה, החליטה לא לנסות יותר מדי את מזלה עם קהל האופרה האיטלקי, הידוע לשמצה בתובענותו הקשה לריצוי.
מלבד הופעותיה בלונדון ובפירנצה, לא שרה מעולם מחוץ לארצות הברית.
במשך שנות ה-30' המשיכה פונסל להוסיף תפקידים לרפרטואר שלה במטרופוליטן אופרה. ב-1930 שרה את דונה אנה בדון ג'ובאני של מוצרט וקצרה שבחים רבים, אבל הופעותיה הראשונות בניו יורק בשנת 1931 כוויולטה, תפקיד ששרה בהצלחה כה גדולה בלונדון, התקבלו בתגובות מעורבות מצד מבקרי ניו יורק, שחלקם גרסו, כי פרשנותה תקיפה ודרמטית מדי. (ו. ג'. הנדרסון קבל על "הסתערויותיה" על הקו הווקאלי.) בשנת 1931 שרה בעוד הצגת בכורה עולמית כושלת, La notte di Zoraima של מונטמצי, ששקעה בנבכי השכחה ללא עקבות. כמו זמרי אופרה רבים בזמנה, ערכה גם פונסל ביקור קצר בהוליווד למבחן בד, אבל לא היה לו המשך. בשנת 1935 שרה פונסל את "כרמן" הראשונה שלה במטרופוליטן. על אף קבלת פנים נלהבת מצד הקהל לתפקיד, שפונסל התכוננה לו בקפדנות רבה, רוב מבקרי המוזיקה הניו-יורקיים הצליפו בה קשות, בייחוד אולין דאונס בניו יורק טיימס, בביקורת פראית בארסיותה, שפגעה עמוקות בפונסל. התפקידים היחידים שפונסל שרה בשתי העונות האחרונות שלה במטרופוליטן היו סנטוצה וכרמן, שניהם תפקידים שלא אימצו יותר מדי את הרגיסטר העליון שלה. חילוקי דעות עם הנהלת המטרופוליטן בנוגע לרפרטואר הניאו אותה מחידוש החוזה שלה עם הלהקה לעונת 38–1937.
הופעתה האופראית האחרונה הייתה בתפקיד כרמן ב-22 באפריל 1937, בהצגה בסיור של המטרופוליטן בקליבלנד. היא הייתה אז בת 40, בשיא הפופולריות שלה, ופרט לנסיגה ברגיסטר העליון, עדיין שולטת בקול.
פרישה

פונסל לא פרשה במודע או בכוונה אחרי שירת "כרמן" בקליבלנד בשנת 1937; היא פשוט הניחה לקריירה שלה להישמט מידיה. גורמים שונים תרמו לכך: הנסיגה ברגיסטר העליון שלה, שבעטיה הייתה שירת אותם תפקידים שהוציאו לה מוניטין למורטת עצבים יותר ויותר; המרירות שחשה כלפי סירובה של הנהלת המטרופוליטן להיעתר לבקשות הרפרטואר שהציגה (היא רצתה לשיר את אדריאנה לקוברר של פרנצ'סקו צ'ילאה, תפקיד שהיקף צליליו הנמוך התאים לביצועה, והמנהל הכללי אדוארד ג'ונסון דחה את בקשתה); תשישות נפשית וגופנית, אחרי 21 שנים של קריירה רצופה ואינטנסיבית, רצופה התקפים של אימת במה; נישואיה בשנת 1936 לאיש החברה הגבוהה מבולטימור, קרל ג'קסון;
והנאתה מחיי הרוגע שידעה עכשיו, משוחררת מתובענות השירה. בשנים הבאות אמרה פונסל, שמעולם לא התגעגעה לשירה על במה אחרי פרישתה. יחד עם ג'קסון בנתה בית מפואר ליד בולטימור, "וילה פאצ'ה" שמו, שם חיה את שארית חייה.
נישואיה לג'קסון היו רצופי מהמורות והם התגרשו ב-1949. הניתוק היה טראומטי לפונסל והמיט עליה התמוטטות עצבים. אף כי לא חזרה להופיע על בימת קונצרטים או אופרה, המשיכה לשיר בבית לפני ידידים, שסיפרו כי קולה "נפלא" כשהיה. עובדה זו אומתה ב-1954, כש-RCA ויקטור באה ל"וילה פאצ'ה" והקליטה את פונסל במבחר גדול של שירים. בסוף שנות ה-40' הייתה פונסל לרוח החיה בלהקת האופרה העירונית של בולטימור בשנותיה הראשונות. היא אימנה והדריכה בפיתוח קול את הזמרים הצעירים, שהופיעו עם הלהקה. בין אלה שנהנו מהדרכתה והיו בהמשך לזמרים ידועי שם בוורלי סילס, שריל מילנס, פלאסידו דומינגו וג'יימס מוריס.
פונסל מתה בווילה פאצ'ה סמוך לבולטימור ב-25 במאי 1981. היא קבורה בבית הקברות דרואיד רידג' בבולטימור.
תקליטים

קריירת ההקלטות של רוזה פונסל החלה באפרכסת האקוסטית, נמשכה בהקלטה החשמלית והסתיימה בסרט המגנטי. לאורך שנות הקריירה שלה, היו לה 166 הקלטות מסחריות (בלי לקחת בחשבון הקלטות חלופיות), אם באולפן ואם בווילה פאצ'ה. את אלה משלימות הקלטות חיות משנות ה-30', הכוללות שלוש אופרות שלמות ואין ספור שירים ואריות מהופעותיה ברדיו. נוסף לכך, יש מספר רב של הקלטות פרטיות, שנעשו ביוזמתם של פונסל עצמה ושל אחרים בווילה פאצ'ה, משנת 1949 עד 1957.
תקליטי קולומביה. זמן קצר לפני שהחלה בקריירה שלה במטרופוליטן ב-1918, חתמה פונסל על חוזה של 5 שנים עם "אמריקן קולומביה". אף כי בזמן ההוא נחשבה "ויקטור" לחברה היוקרתית יותר, זו שהקליטה את אנריקו קארוזו, יעצו לפונסל לחתום עם קולומביה, משום ששם תהיה הסופרן הראשון במעלה של החברה ולא סתם עוד זמרת בחבורה של זמרות גדולות. פונסל הקליטה 44 תקליטים לקולומביה, ביניהם אריות מאופרות רבות שבהן לא שרה מעולם, כמו לוהנגרין, "טוסקה", "לה בוהם", מאדאם באטרפליי ו"ערביות סיציליאניות". כל תקליטי קולומביה שלה היו אקוסטיים. הקלטת קולומביה שלה ל-Selva opaca מתוך "וילהלם טל" הייתה החביבה עליה ביותר מכל הקלטותיה, משום שראתה בה את המייצגת הנאמנה ביותר לקולה ולסגנונה. בין תקליטי קולומביה שלה מעניינים במיוחד שלושה דואטים, שהקליטה עם כרמלה מלהיטי הוודביל שלהן, ביניהם גרסה של Comin' Thro' the Rye, הכוללת קדנצת קולורטורה משוכללת, שהייתה מתאימה ל"נורמה" של בליני
אבל נשמעת מוזרה משהו ברמות סקוטלנד. אחת הסיבות לחרטה מצד פונסל על החתימה עם חברת קולומביה הייתה, שבכך שללה מעצמה את ההזדמנות להקליט עם קארוזו, שהיה אמן בלעדי של חברת ויקטור.
תקליטי ויקטור. כשהחוזה שלה עם קולומביה פקע בשנת 1923, חתמה פונסל ללא דיחוי עם ויקטור. תקליטיה מן השנים 25–1923 אקוסטיים כולם; מ-1925 ואילך, כולם חשמליים. ההקלטות הגדולות ביותר של פונסל עם ויקטור כוללות את Pace, pace mio Dio, Suicidio!, Casta Diva, ושתי האריות מתוך La vestale. כן הקליטה גם כמה הרכבים, ביניהם כל תמונת הקבר מתוך אאידה עם ג'ובאני מרטינלי ו-Mira, o Norma עם מריון טלווה, האדאלגיזה של ה"נורמות" הראשונות שלה ב-1927. פונסל לא הקליטה עוד באולפן אחרי 1939. בשנת 1954 הביאה RCA ויקטור, לאחר שנכשלה במאמציה לשכנע את פונסל לחזור לאולפן ההקלטות, את הציוד לשלה לווילה פאצ'ה והציבה מיקרופון באולם הכניסה. פונסל הקליטה בליווי פסנתר 53 שירים, שרבים מהם יצאו על שני תקליטים אריכי-נגן, "רוזה פונסל שרה היום" ו"רוזה פונסל בווילה פאצ'ה". תקליטים אלה מעידים, שקולה של פונסל היה במצב מעולה גם כשהייתה בת 57, מצטיין בעושר ובעומק שאינם מצויים (כולל רה נמוך ב"המוות והעלמה"), גם אם הצלילים הגבוהים קלושים במידת מה.
הקלטות חיות. פונסל הרבתה לשיר ברדיו בראשית שנות ה-30', ובדרך כלל הוקלטו שידוריה על תקליטי 78. רבים מהם הועברו עם הזמן לתקליטים אריכי-נגן ולתקליטורים. יש ארבע הצגות אופרה שלמות משידורי ההצגה המוקדמת של שבת במטרופוליטן אופרה: דון ג'ובאני (1934), לה טרוויאטה (1935) ושתי הצגות של כרמן (1936 ו-1937). "כרמן" של 1937 היא ההצגה מן הסיור בקליבלנד, שהייתה הופעת הפרידה של פונסל מבימת האופרה. טרוויאטה וכרמן נשמעות טוב מאוד (לגבי העברה משידור רדיו מאמצע שנות ה-30'); "דון ג'ובאני" נשמעת רע מאוד. ההקלטות החיות של פונסל כוללות גם הרבה שירים ואריות מן הקונצרטים שהגישה ברדיו. לבסוף, יש הקלטות פרטיות בווילה פאצ'ה, שבהן פונסל שרה שירים ואריות ומלווה את עצמה בפסנתר. חלק מן היצירות הללו לא הקליטה מעולם בשום מקום אחר. בין אלה ביצוע מרגש במיוחד, בפרשנות חופשית מאוד, של
האריה Senza Mamma מתוך "האחות אנז'ליק".
תקליטורים

Rosa Ponselle RCA Victor Vocal Series.
Rosa Ponselle: The Columbia Acoustic Recordings; Pearl.
Rosa Ponselle: The Victor Recordings 1923-25; Romophone.
Rosa Ponselle: The Victor Recordings 1925-29; Romophone.
Rosa Ponselle: The 1939 Victor and 1954 "Villa Pace" Recordings; Romophone.
Rosa Ponselle in Opera and Song; Nimbus Prima Voce (available separately on 3 *CDs - Rosa Ponselle vv. 1, 2 & 3; Nimbus).
Rosa Ponselle On the Air Volume 1 1934-36; Marston.
Rosa Ponselle On the Air Volume 2; Marston.
Rosa Ponselle: When I Have Sung My Songs 1922-1057; Biographies in Music, Cantabile.