stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזיאון הטבע התנ"כי
תכנים ותצוגות

מוזיאון להיסטוריה של הטבע בתנ"ך מתמקד ברובו בהצגת מגוון של בעלי החיים המוזכרים במקרא ובתלמוד, וגם כאלו שלא (למשל: גולגולת של אליגטור אמריקני או חט של חדשן).
במוזיאון ישנו מגוון רחב של בעלי חיים גדולים המוצגים בתור פוחלצים לעומת בעלי החיים הקטנים הנמצאים בתצוגות חיות לילדים.
המוזיאון כולל מספר אולמות תצוגה, בהם:
אודיטוריום ובו מוקרנים סרטים וניתנות הרצאות. בנוסף יש בו שלד של דוב מערות, אקווריום ובו צב נשכן, אקווריום עם צבגון אדום-אוזן, פוחלץ של טווס הודי ורפליקות של חטי שנהב ענקיים.
בעלי חיים במקרא ובו אוסף פוחלצים, בעיקר של יונקים המוזכרים בתנ"ך (כגון אריה, ברדלס, זאב ושועל מצוי) וכן מספר פוחלצי עופות כגון נשר מקראי. בנוסף יש באולם דגמים של תנין היאור והיפופוטם.
אוסף השופרות העוסק בפריים בעלי קרניים והתאמתם להכנת שופר, ומראה גם דוגמאות ל"קרניים" שאינן באמת קרניים למרות דמיון שיטחי במורפולוגיה.
הגדרת סימני כשרות ובו מוצגים בעלי חיים כשרים וטמאים, ומגוון פוחלצי עופות שליד כל אחד מצוין השם המודרני והשם שהוא נקרא בו בתנ"ך (למשל: הכחל נקרא במקרא "רחם").
פינת חי בה יש בעלי חיים קטנים כגון ארנבונים, מכרסמים, זוחלים וחרקים.
סרפנטריום בו יש נחשים חיים, בהם פיתון בורמזי גדול שאפשר להצטלם איתו.
אולם נפלאות הבריאה ובו אוסף כללי של בעלי חיים, חיות ים (כולל חט של חדשן, מזיפה של לווייתן ו"מסור" של דג מסור), תצוגת קונכיות, דגם בגודל כמעט מלא של פיל אפריקני ואוסף תיבות נח.
הביקור במוזיאון נעשה בקבוצות מודרכות עם מדריך מטעם המוזיאון. ד״ר סליפקין מרצה במסגרת המוזיאון ומכונה "רב גן החיות".
תכנים ותצוגות > אוסף תיבות נח

ביולי 2023 נפתחה תערוכת קבע של כ-100 מיניאטורות המציגות את תיבת נח, אותן אסף סליפקין מכל רחבי העולם.
סוגיית האבולוציה

על אף שבעבר עורר סליפקין מחלוקת בקהילה החרדית על רקע העיסוק הזהיר שלו בתאוריית האבולוציה ובגיל היקום, הבהיר כי הוא מעוניין שהמוזיאון לא יהיה מעורר מחלוקת. לפיכך, המוזיאון איננו כולל אזכורים לדינוזאורים, ואיננו כולל אזכור של תורת האבולוציה. כשנשאל לגבי הנושא הבהיר סליפקין כי המוזיאון מבקש להציג בעלי חיים המופיעים בתורה, ודינוזאורים אינם מופיעים בתורה.
מימון והדרכה

מוזיאון הטבע התנ"כי ממומן על ידי הקרן לתורה ולטבע ופועלים בו תלמידים ובני נוער העוסקים בהתנדבות והדרכה.
ראו גם

נתן סליפקין
מוזיאון טבע
ידיעת הטבע
תורה ומדע
הערות שוליים

↑  מוזיאון הטבע התנכ"י עבר למטה יהודה | שמשנט מטה יהודה, באתר shemeshnet.co.il
↑  יניב פוהורילס, 100 תיבות נח: אוסף מיוחד יוצג בישראל, באתר ynet, 18 ביולי 2023
↑  By SAM SOKOL, ‘Zoo rabbi’ opens museum of biblical animals in Beit Shemesh, The Jerusalem Post, ‏14 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414550705171  VIAF: 4881155105824176320008   WorldCat (עם VIAF): 4881155105824176320008 
אולם "בעלי חיים במקרא"
פוחלץ של כחל מצוי באולם סימני כשרות.
קרני קודו גמלוני ושופר קודו, באולם אוסף השופרות.
צב יבשה מצוי בפינת החי.
דגם של דג-חרב ולצידו שלט הסבר עם דיון הלכתי על כשרות הדג.
בניין המוזיאון
ג'ואן אי ביירן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1944 (בת 80) ארצות הברית וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 תחום יצירה:  צילום, קולנוע 
 
ג'ואן אי. ביירן או ג'אב (באנגלית: Joan E. Biren; נולדה ב-13 ביולי 1944).
ג'ואן היא צלמת יוצרת קולנוע ופמיניסטית אמריקאית, המתעדת את חייהם של להט"בים בהקשרים שונים ומגוונים.
בירן הייתה חברה ב-The Furies Collective, קומונה לסבית שהתקיימה זמן קצר, אך הייתה רבת השפעה.
פילמוגרפיה

הסרטים של ג'אב כוללים את No Secret Anymore: The Times of Del Martin ו-Phyllis Lyon. סרטה, הסרת המחסומים, משמש להכשרת ספקי שירותי בריאות לשיפור השירות ללקוחות לסביות. סרט אחר, "נשים מתארגנות!; סולידריות, לא צדקה" מתעד את מאמצי הסיוע בניו אורלינס בעקבות הוריקן קתרינה. אחד מסרטיה הבולטים, "רופאות לסביות מדברות על טיפול וכוח ולמען האהבה והחיים", עדיין מוקרן בבתי ספר לרפואה ברחבי ארה״ב. סרט אחר שלה, "מצעד 1987 בוושינגטון למען זכויות לסביות והומואים", שודר בטלוויזיה הציבורית האמריקאית.
בירן הפיקה וכתבה את הסרט A Simple Matter of Justice, שתיעד את המצעד בווישינגטון ב-1993 למען שוויון זכויות ושחרור לסביות, הומואים וביסקסואלים. הסרט בן השעה זכה לשבחים רבים ונבחר ל"סרטון הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים Reel Affirmations בוושינגטון. כדי להפיק את היצירה הזו, ג'אב שידרה שידור חי משש מצלמות בו זמנית על גבי מסכי ענק שמוקמו בקניון הלאומי וברחבי העולם.
קריירה מוקדמת: הפיוריז וצילום

ג'אב השלימה תואר ראשון במדעי המדינה בקולג' מאונט הוליוק בדרום האדלי, מסצ'וסטס ב-1966, ותואר שני בתקשורת באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון. לאחר שלוש שנים של לימודי דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד חזרה בירן לארצות הברית ועבדה בחנות מצלמות ובעיתון בעיר קטנה, שם רכשה מיומנות בצילום שהייתה הבסיס לקריירה העתידית שלה.
בשנות ה-20 המוקדמות לחייה, בירן ואחרות, כולל ריטה מיי בראון ושרלוט באנץ', הקימו את קולקטיב פיורי, ניסוי רדיקלי בהתארגנות בדלנית פמיניסטית לסבית. למרות שהקולקטיב החזיק מעמד רק כ-18 חודשים, הייתה לו השפעה עמוקה על המחשבה הלסבית בזכות העיתון שלו, The Furies, ופרסומים אחרים.
בקולקטיב החלה ג'אב לפתח את כישוריה בצילום, לדבריה: "הייתי צריכה לראות תמונות של לסביות." בשנות ה-70 סיירה בירן בארצות הברית וצילמה לסביות באירועי נשים, החל מפסטיבל המוזיקה של מישיגן וומינ'ס, הפגנות נגד קו קלוקס קלאן, סדנאות כתיבה, אירועי ספורט, קהילות לסביות-בדלניות ומצעדי גאווה הומו-לסביים. "בכל מקום שבו התאספו לסביות, איפה שיכולתי לצלם, הייתי שם." החל משנת 1979 סיירה ג'אב בארצות הברית והציגה את מצגת השקופיות שלה "תמונות לסביות בצילום, 1850 עד היום", הידועה גם בשם "מופע הדייק", בפני קהלים שהורכבו מנשים בלבד. הספרים שלה Eye to Eye: Portraits of Lesbians (1979) ו - Maing a Way: Lesbians Out Front (1987) היוו פריצת דרך בכך שחשפו לעולם את חייהן של לסביות.
ספרה הראשון של ג'אב נקרא Eye to Eye: Portraits of Lesbians (1979), והוא נחשב ליצירה מהפכנית לתקופתו. הספר הציג את אוסף התמונות, בהן צילמה לסביות מרקעים וגילאים שונים בארצות הברית, שחיות את חיי היומיום שלהן. הצילומים שנכללו בספר היו של לסביות בבתיהן מחבקות זו את זו, מקימות משפחה יחד ומראות שהן מאוהבות.  לצד התמונות, ג'אב כללה את שמותיהן ואת סיפוריהן האישיים.
החזון של ג'אב היה שהספר ישנה את האופן שבו החברה רואה לסביות ויאפשר ללסביות לראות את עצמן מיוצגות בספר. פרסום ספרה סייע במהפכה של התנועה הלסבית שהתרחשה בשנות ה-70 וה-80 ואיפשר לה לנסוע לחנויות ספרים שמכרו את עבודתה ואף לאוניברסיטאות שביקשו להציג מצגות על ספרה ולתאר את כתיבתה וצילומיה כצלמת פמיניסטית לסבית.
בשנת 1997, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון הציגה תערוכה רטרוספקטיבית של עבודתה JEB, Queerly Visible: 1971–1991. התערוכה הוצגה מאוחר יותר ברחבי המדינה. בשנת 2011, מוזיאון לסלי-לוהמן לאמנות הומוסקסואלית ולסבית ערך תערוכת רטרוספקטיבה, "לסביות רואות לסביות: בונים קהילה בצילום פמיניסטי מוקדם".
המנטורים שלה כללו את אודר לורד וברברה דמינג. היא אמרה, "צפיתי בהם, וקראתי את מה שהם כתבו, ותרגמתי את זה לדימויים אותם רציתי לשתף בצורה רחבה ככל האפשר". בצילום שלה, ג'ואן ניסתה להתנתק ממבני הכוח המסורתיים הקשורים לצילום. היא העדיפה להשתמש במונח "מוזה" ולא ב"מושא". היא גם ניסתה לקיים אינטראקציה שוויונית עם ה"מוזות" שלה. אם, למשל, צילמה אישה עירומה, היא הייתה שואלת אם ברצונה שהיא תהיה עירומה גם כן.
במאמץ להבטיח שדמויות וביטוי עצמי חיוביים יתרחשו מחוץ למה שהיא חשבה למקומות פטריארכליים מסורתיים, בירן כללה את עבודתה ב"On our ", The Washington Blade, Gay Community News, ובעטיפות רבות של אלבומי מוזיקה וספרים.
קריירה

במשך שנים רבות טיילה ג'ב ברחבי ארצות הברית כשהיא מציגה את מצגות השקופיות מרובות המקרנים שלה והעבירה סדנאות צילום. בתחילת שנות ה-90 היא עברה ממצגות ליצירת סרטים. הסרטים עטורי הפרסים של ג'אב נראו בערוץ סאנדנס ובתחנות השידור הציבוריות. היא נשיאת Moonforce Media, חברה ללא מטרות רווח, המפיקה ומפיצה סרטים וסרטונים המאתגרים אנשים לפעול למען צדק חברתי ומעניקה את פרס טי א. קורין, מענק שנתי ליצרני תקשורת לסביות.
המסמכים והחומרים החזותיים של ג'אב מאוחסנים לצמיתות באוסף סופיה סמית', אוסף תולדות הנשים הראשון, בסמית' קולג'.  רבים מתצלומיה ממוקמים בספריית הקונגרס בוושינגטון. בנוסף, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון מכילה אוסף של תצלומים ששימשו ב - Queerly Visible: 1971–1991.
ב-1995 הפכה בירן למקורבת של המכון לנשים לחופש העיתונות (WIFP).  WIFP הוא ארגון הוצאה לאור אמריקאי ללא מטרות רווח שפועל להגברת התקשורת בין נשים וחיבור הציבור עם צורות מדיה מבוססת נשים.
ביבליוגרפיה של יצירות מאת ג'ואן אי. בירן

Biren, Joan E. (1979). Eye to eye : portraits of lesbians : photographs / by JEB ; with a foreword by Joan Nestle, and an introd. by Judith Schwarz. Washington, D.C.: Glad Hag Books ; [Weatherby Lake, MO : distributed by Naiad Press]. pp. 72. ISBN 0960317600.
Biren, Joan E.; Minnie Bruce Pratt (1987). Making a way : lesbians out front / photographs by JEB (Joan E. Biren) ; foreword by Minnie Bruce Pratt. Washington, D.C.: Glad Hag Books ; San Francisco, CA : Distributed by Spinsters/Aunt Lute. p. 112. ISBN 0960317619.
Deming, Barbra; Joan E. Biren (c. 1985). Prisons that could not hold / Barbara Deming ; introduction by Grace Paley ; photo essay edited by Joan E. Biren (paperback). San Francisco: Spinsters Ink. pp. 230. ISBN 0933216157.
Queerly visible, 1971-1991 : the work of JEB (Joan E. Biren) : an exhibition in the GW Gelman Library, September 4 through November 21, 1997. [Washington]: Special Collections Department, the Gelman Library, the George Washington University. c. 1997.
לקריאה נוספת

ג'ואן אי ביירן, ברשת החברתית אינסטגרם
ג'ואן אי ביירן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ג'ואן אי. בירן עוסקת באוסף סופיה סמית', מכללת סמית'
מדריך לאוסף התצלומים של ג'ואן אי. בירן, 1971–1991, מרכז המחקר לאוספים מיוחדים, ספריית אסטל ומלווין גלמן, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
מדריך למאמרים של Tacie Dejanikus, 1967–1992, מרכז המחקר לאוספים מיוחדים, ספריית אסטל ומלווין גלמן, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
הערות שוליים

↑  "Women Organize!". Women Make Movies. נבדק ב-6 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Community Pioneers: Joan E. Biren". Rainbow History Project. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-5 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A Simple Matter of Justice: The 1993 March on Washington for Lesbian, Gay and Bi Equal Rights and Liberation, Frameline (באנגלית)
↑  Pitman, Gayle (2001), "JEB (Joan E. Biren): Lesbian Photographer, Video Producer, activist",  in Gartrell, Nanette; Rothblum, Esther D (eds.), Everyday Mutinies: Funding Lesbian Activism, Haworth Press, pp. 23–32, ISBN 1-56023-259-5
↑  "Collection: Joan E. Biren photograph collection | GW Libraries Archival Collection Guides". searcharchives.library.gwu.edu. נבדק ב-2020-04-17.
1 2  "Anthology Editions". Anthology (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-09.
↑  Rakowski, Kelly (25 ביוני 2017). "Joan E. Biren Opens Up Her Archive of Lesbian History". Vogue (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'We wanted people to see we exist': the photographer who recorded lesbian life in the 70s". the Guardian (באנגלית). 2021-02-15. נבדק ב-2021-04-09.
↑  Goldberg, Ariel (2018). "Seeking Permission: On the Photographic Practices of Joan E. Biren (JEB) and Robert Giard". Afterimage. 45 (6): 6–13. doi:10.1525/aft.2018.45.6.6.
↑  Leslie-Lohman Museum of Gay and Lesbian Art - Lesbians Seeing Lesbians, web.archive.org, ‏2015-06-07
↑  Manders, Kerry (8 באפריל 2019). "Photos of Lesbian Lives Meant to Inspire a Movement". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-9 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Power of Women Voices. Joan Biren (JEB)". Smith College Libraries. Sophia Smith Collection, Smith College. נבדק ב-6 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Summers, Claude (2004). The queer encyclopedia of the visual arts. San Francisco: Cleis Press.
↑  "Associates | The Women's Institute for Freedom of the Press". www.wifp.org. נבדק ב-21 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1634281497485  GND: 1070729388  ISNI: 0000 0000 2035 6486  LCCN: n79145076  PIC: 375902  RKD: 376375  SNAC: w66c2v85  SUDOC: 147811163  VIAF: 11134220   WorldCat (עם VIAF): 11134220
ברנדי מלוויל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  סילביו מרסן
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־54 שנים) 
 ענפי תעשייה:  קמעונאות, אופנה
 מוצרים עיקריים:  ביגוד
 מנכ"ל:  סטפן מרסן
  
 brandymelville.com
 
ברנדי מלוויל (באנגלית: Brandy Melville) הוא מותג בגדים המשווק אופנה מהירה ואביזרים לנערות וצעירות. למרות שהחברה הוקמה באיטליה על ידי סילביו מרסן, ברנדי מלוויל זכתה לפופולריות בין-לאומית על ידי פיבוט לסגנון מבוסס קליפורניה ולצרכנים אמריקאים. הקמעונאית מייצרת בגדים במידה אחת בלבד, והמנהיגות המתבודדת שלו התמודדה עם האשמות רבות של קנאות מתמשכת ואפליה.
חנות ברנדי מלוויל.
מוצרי החברה נמכרים בחנויות פיזיות ברחבי העולם, כולל אירופה, ארצות הברית, אסיה, קנדה ואוסטרליה, וכן באתר ברנדי מלוויל.
היסטוריה

סילביו מרסן ובנו סטפן הקימו את ברנדי מלוויל בתחילת שנות ה-80, ופתחו את החנות הראשונה שלהם בארצות הברית ב-2009, באזור ווסטווד בלוס אנג'לס, הגובל בקמפוס UCLA. שם המותג והלוגו נוצרו בהשראת סיפורם הבדיוני של שני אנשים - ברנדי, צעירה אמריקאית, ומלוויל, צעיר שווייצרי, שנפגשו והתאהבו. העסק הפך לפופולרי בקרב נערות צעירות, בין השאר בשל אסתטיקת העשרה שלהן במאליבו. לדף האינסטגרם של ברנדי מלוויל יש למעלה מ-3.1 מיליון עוקבים נכון לאפריל 2024. האסתטיקה של החנות כוללת ערכת נושא של עץ מולבן ופלטת צבעים רגועה.
ג'ון גאלט

ברנדי מלוויל מציגה את תת-המותג שלהם, ג'ון גאלט, או ג'יי גאלט בחנויות שלהם. התווית נובעת מדמות ברומן של איין ראנד "מרד הנפילים", המתייחס לעניין של המנכ"ל סטפן מרסן בליברטריאניזם.
שוק ויעד דמוגרפי

ברנדי מלוויל תוארה כאופנתית מגמתית, רלוונטית, מגניבה ואופנה מהירה, והקונים הבולטים שלה הן נערות צעירות שמחפשות אופנה טרנדית של מותגים פופולריים. בנות מוצאות שמותגים כמו ברנדי מלוויל נכנסים לקטגוריית "קוקט". לברנדי מלוויל יש נוכחות חזקה בפלטפורמות המדיה החברתית, במיוחד באינסטגרם, שם הם מציגים את העיצובים האחרונים שלהם ומתחברים לקהל שלהם. בשנת 2014, לפי הדו"ח הדו-שנתי של פייפר ג'פרי על הוצאות בני נוער, ברנדי מלוויל תפסה את המקום הראשון של מותגים מובילים באותה שנה. צוות מחקר המוצר של ברנדי מלוויל מורכב מעובדים מתבגרים, החל מגיל 14, שמנסים לשמור על סגנונות החברה עכשוויים ובטרנדים. קרסטין סקורג', עובדת ברנדי מלוויל במיקום של החברה בסנטה מוניקה, דנה במעורבות העובדים לגבי סגנונות טרנדיים. סקורג' ממשיכה ואומרת את הדברים הבאים, "יש כל מיני דברים ששואלים אותנו, ואנחנו נותנים את דעתנו הכנה." ברנדי מלוויל מסתמכת על הדעות והעצות של העובדים שלהם מכיוון שהם חלק מקהל היעד שלהם.
החברה אינה משתמשת בטכניקות פרסום מסורתיות ובמקום זאת תלויה במידה רבה בשיווק ובשותפויות ברשתות חברתיות. אריאנה גרנדה, לצד דמויות מפורסמות אחרות, לובשת בגדי ברנדי מלוויל, המסייעת בקידום המותג. חנויות ידועות, כמו PacSun ו-Nordstrom, מוכרות מוצרי ברנדי מלוויל, ומעודדות את הקידום של ברנדי מלוויל. יש מעט מאוד עדויות לנציגי ברנדי מלוויל שדיברו על תיעוד, לעיתים רחוקות כל עיתונות קידום מכירות, והייתה שמועה שאסור לעובדים לדון בהיסטוריה של החברה או בזהות המנכ"ל עם אף אחד.
מחלוקות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: תרגמת.
ברנדי מלוויל נתקלה בתגובה ניכרת על האופן שבו מדיניות ה"מידה האחת" שלה מקדמת באופן צר אסתטיקה רזה וכי היא בעיקר מגבילה את ההעסקה לבנות שבגדיה במידתן. בתגובה, מנהל המדיה החברתית של המותג נרתע וקבע ש"הן לא רק הבנות הלבנות והרזות האלה כמו שהרבה אנשים חושבים שזה", וטען ש"יש משהו לכולם", וטען שזה יותר חסכוני לייצר רק אחת גודל של כל פריט.
לדברי בעל חנות לשעבר, המנכ"ל סטפן מרסן הביע שהוא לא רוצה שאנשים שחורים יעשו קניות או שיעבדו מול הלקוחות בחנויות של ברנדי מלוויל מכיוון שזה יפגע במותג. המנהלים הבכירים של מרסן וברנדי מלוויל חלקו באופן שגרתי בדיחות על אדולף היטלר והשואה בצ'אט קבוצתי שכותרתו "ברנדי מלוויל סתימות". על פי הדיווחים, היטלר הוזכר 24 פעמים ב-150 צילומי מסך של הודעות שנסקרו על ידי Insider, כולל תמונה אחת שהראתה את ראשו של מרסן מצודד בפוטושופ על גופו של היטלר - תמונה שהוא לכאורה יצר בעצמו.
הסרט התיעודי מ-2024 "ברנדי הלוויל וכת האופנה המהירה" ("הל" - "גיהנום") פירט האשמות נרחבות על קנאות וביוש גוף בברנדי מלוויל; אלה כללו טענות שלפיהן עובדים לבנים נוטים יותר מאחרים לקבל תפקידים בחזית החנות, שמרסן אסף תמונות גוף מלא של עובדותיו הצעירות, תקיפה מינית שאירעה בדירה בניו יורק שבשליטת החברה, וכי החלטות גיוס ופיטורין התקבלו במפורש על סמך מראה העובדים, בין היתר. הסרט דן גם במעמד האופנה המהירה של המותג.
תפעול וזכיינות

נכון לינואר 2021, לברנדי מלוויל יש 97 מיקומים במדינות שונות, עם 40 מיקומים בארצות הברית.
מיקומים ברחבי העולם:
| אזור | מספר מיקומים |
| --- | --- |
אוסטריה (וינה): 1
אוסטרליה (סידני, מלבורן): 2
איטליה: 20
אירופה (לא כולל בריטניה): 60
אסיה (יפן, אינדונזיה, סין (שנחאי, בייג'ינג) והונג קונג): 7
ארצות הברית: 40
בלגיה: 1
בריטניה (לונדון): 8
גרמניה (בהליכי סגירה): 5
הולנד: 2
נורווגיה (אוסלו): 1
ספרד: 6
פורטוגל (ליסבון): 2
צרפת (פריז + ליון): 3
קנדה (קולומביה הבריטית, אונטריו, קוויבק): 3
שוודיה (סטוקהולם): 1
שווייץ: 15
הערות שוליים

1 2 3  Schneider, Katy (3 באוקטובר 2019). "The Secret Shame of Wearing Brandy Melville". New York Magazine - The Cut. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Brandy Melville faces allegations of racism and body-shaming by former employees". TODAY.com (באנגלית). 12 ביוני 2020. נבדק ב-2022-03-10. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Taylor, Kate (2021). "Brandy Melville's CEO doesn't want Black people to wear the brand's clothing, according to an ex-store owner". businessinsider.com. ארכיון מ-2023-02-04. נבדק ב-2023-09-30.
1 2  Olding, Jamie Ross (7 בספטמבר 2021). "No One Fat, No One Black, and Worse: The Brandy Melville Exposé's Most Batshit Bits". The Daily Beast (באנגלית). נבדק ב-2023-10-01. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Brandy Melville UK".
↑  Scofield, Caitlin (9 בנובמבר 2009). "New clothing store Brandy Melville brings Italian style straight to Westwood". Daily Bruin. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "brandymelvilleusa". Instagram.
1 2  Rubin, Julia (24 בספטמבר 2014). "Smells Like Teen Spirit: Inside the Secretive World of Brandy Melville". Racked. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Kate. "Brandy Melville's CEO loves libertarianism so much he named one of his brands John Galt and used copies of 'Atlas Shrugged' as store props". Business Insider (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-10-10.
1 2  Petersen, Hayley (7 באוקטובר 2014). "Here's How Teens Really Spend Money, What They Like, And Where They Shop". Business Insider. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Feng, Yiqian (6 ביוני 2022). "Brandy Melville: Love it or Hate it?". Medium. נבדק ב-6 יוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rubin, Julia (2014-09-24). "Smells Like Teen Spirit: Inside the Secretive World of Brandy Melville". Racked (באנגלית). נבדק ב-2022-03-15.
↑  "Brandy Melville - The Secret Shame - Global Brands Magazine" (באנגלית אמריקאית). 2020-09-15. נבדק ב-2022-03-15.
↑  Vanslette, Sarah (2016). "Exclusive and Aspirational: Teen Retailer Brandy Melville Uses the Country Club Approach to Brand Promotion". Case Studies in Strategic Communication. 5.
↑  O'Dell, Anthony (2015). "MEET BRANDY MELVILLE'S SOCIAL MEDIA MANAGER: APRILLE BALSOM". novellamag.com. ארכיון מ-2015-08-04. נבדק ב-2022-03-10.
↑  Moorman, Taijuan (11 באפריל 2024). "'Brandy Hellville & the Cult of Fast Fashion' doc examines controversial retailer Brandy Melville". USA TODAY (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-04-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Issawi, Danya (2024-04-11). "The Most Messed-up Findings in the Brandy Melville Documentary". The Cut (באנגלית). נבדק ב-2024-04-12.
↑  Holtermann, Callie (2024-04-10). "'Brandy Hellville & the Cult of Fast Fashion': 5 Takeaways". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. אורכב מ-המקור ב-10 באפריל 2024. נבדק ב-2024-04-13. {{cite news}}:  (עזרה)
Half-Life 2: Episode Two

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  10 באוקטובר 2007
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Valve
 הוצאה לאור:  Valve
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  Electronic Arts (retail)   סטים (online)
 סדרה:  Half-Life
 דרישות תוכנה
 גרסה:  1.0.0.0
 מנוע משחק:  Source
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 דירוג:  BBFC: 15   ESRB: M   OFLC: MA15+   PEGI: 16+
 פלטפורמות:  Microsoft Windows   Mac OS X   PlayStation 3   Xbox 360
 מדיה:  DVD, הורדה
 המשחק הקודם:  Half-Life 2: Episode One
 המשחק הבא:  Half-Life: Alyx 
 דרישות מערכת
 מעבד:  1.7GHz Intel or AMD Processor
 זיכרון:  512 MB
 כרטיס מסך:  תומך ב-DirectX 8.1
 בקרים:  מקלדת ועכבר
 
 אתר רשמי
 
Half-Life 2: Episode Two הוא משחק ההמשך של Half-Life 2: Episode One בסדרה Half-Life.
עלילה

הפרק השני בסדרה, מתחיל בכך שהשחקנים מגלים כי השניים בסדר. לאחר שיחה קצרה נוצרת סופת פורטל (תופעת לוואי של "הסופר פורטל" שנוצר עקב פיצוץ הכור של המצודה, ומורכב "מאנרגיה אפלה"), אשר לא גורמת נזק לגורדון או לאלכס, אך מקריסה את גשר המסילה.
השניים נכנסים למכרה נטוש, אך כאשר הם מגיעים ליציאה ונכנסים לקבוצה של בקתות נטושות, מותקפים השניים על ידי "האנטר" (צייד) יצור סינת' של הקומביין (יצורי סינת' הם יצורים ששולבו עם אמצעים טכנולוגיים עד למצב שבו לא ניתן לזהות הבדל בין היצור הביולוגי לתוספות הטכנולוגיות).
לאחר מאבק קצר ביותר, ההאנטר מכניע את אלכס, ומעלף אותה. פרימן חוזר להכרה, ופוגש וורטיגונט אשר מסביר כי למרות מצבה הקשה של אלכס, עדיין ניתן להציל אותה. הוא יוצר קשר עם וורטיגונים אחרים, באמצעות הוורטיסנס.
גורדון נאלץ לעבור דרך מכרה נטוש, אשר עכשיו משמש את האנטליונים כמושבה, ובדרך מגיע לבסיס קטן של ההתנגדות, שם הוא נאלץ להגן על אלכס ועל הוורטיגונים אשר מנסים להציל אותו מהאנטליונים, ביחד עם גריג ושקלי, שני חברי התנגדות אשר שמו את ביתם במכרה. כעבור כמה דקות לחימה, מגיע תגבורת של שלושה וורטיגונים, אשר עוזרים לגורדון, גריג ושקלי להביס את האנטליונים.
השניים יוצאים מהמכרה, אך פוגשים שני אנטליונים שומרים, ולאחר שהם מביסים אותם, מספר הוורטיגון על כלי רכב אנושי הנמצא לא רחוק. גורדון נאלץ לעבור דרך בסיס נטוש של ההתנגדות, תוך כדי זומבים תוקפים את המקום. אחרי שהם מוצאים את המכונית, אלכס וגורדון מגיעים לתחנת רדיו, שם הם מנסים להזהיר את הבסיס ביער לבן על מתקפה של הקומביין, אך הם לא מצליחים, והם מותקפים על ידי האנטרים. לאחר כן מגיעים השניים לחווה נטושה, שם הם מותקפים על ידי יצור חייזרי בשם אדוויזור (ניתן לראות שכתוב עליו 314 URB-LOC 0017 - מספר סידורי), יצור דמוי תולעת או גולם בעל יכולות טלפתיות, שכנראה זהו הקומביין האמיתי (חיילי הקומביין הם אנשים שנמחק להם הזיכרון, ובמקום זה הוכנס להם תוכנית אימונים מיוחדת של הקומביין). לפני שהיצור בורח הוא קורא לתגבורת, והמקום מותקף על ידי הקומביין. הם מגיעים לבסיס קטן של המחתרת אך הם מגלים שהמנוע של המכונית נשרף. לאחר לוחמה במסוק המסוק מתפרק. אלכס מבקשת מחבר המחתרת לתקן את מכוניתם כדי שיכלו להתקדם אל White Forest (בסיס המחתרת).חבר המחתרת מסכים אך הוא אומר שיש בחוץ המון זומבים ומתקן מיוחד של הקומביין שיורה טילים קטנים מפריעים להתקדמות. לאחר לוחמה במתקן ובזומבים שנישארו חיים המכונית תוקנה. חבר המחתרת הוסיף בונוס למכונית: רדאר המחפש מין דברים קטנים הדומים למצבר שהם שולחים אות לקומביין. לאחר לוחמה רבה אלכס וגורדון נוסעים בכפר קטן ומגלים שהכפר הקטן הוא בעצם מלכודת. לאחר עוד לוחמה גורדון מבטל את הכור ושניהם נוסעים. הם ממשיכים עד שהם פוגשים בדוג המנצח סטריידר. דוג מוביל אותם לבסיס המחתרת.
במבצר המחתרת הגרעיני, ההכנות לקראת שיגור הטיל לסגירת הפורטל בעיצומן. לאחר לחימה במספר של האנטרים וסטריידרים, הטיל מושגר ומתפוצץ בהצלחה. אלכס, אביה וגורדון מתכוונים לצאת בחיפוש אחר הספינה האבודה - ה"בוראליס". כאשר הם עומדים לעלות אל המסוק, זוג אדבייזורים פורץ אל מנחת המסוקים. אחד מן האדבייזורים משתק את אלכס וגורדון, בעוד שהשני רוצח את איליי על ידי מציצת מוחו. דוג (הכלב הרובטוי הענקי של אלכס) תוקף ומבריח את האדבייזורים, ומציל את השניים. בסוף המשחק גורדון שוכב על הרצפה ורואה את אלכס מבכה על גופתה של אביה.
גורלם של השניים נותר לא ידוע, כיוון שהפרק השלישי מעולם לא הוכרז על ידי Valve.
הבוריאלס

הבוריאלס היא ספינה ששייכת ל-Aperture Science, המתחרה של Black Mesa. מסופר שהספינה נעלמה ואיש לא יודע מה עלה בגורלם של צוות הספינה. הבוריאלס נמצאה בקוטב הצפוני, קרוב למיקום השידור של ג'ודית במשחק הקודם. אייזק קליינר אומר שבבוריאלס יש טכנולוגיה אשר מסוגלת להביא ניצחון לאנושות (ככל הנראה, טכנולוגיית הפורטל הנייד - ה-ASHPD), ושהקומביין עדיין לא הצליחו להגיע אליה. לעומת זאת, אילי וונס, מתנגד לרעיונו של קליינר וטוען שיש להשמיד את הספינה.
דמויות חדשות > דוקטור ארן מגנוסון

עבד עם גורדון בבלאק מסה ואף הוזכר בסצנה קצרה מאוד בתחילת המשחק הראשון, כאשר גורדון "בטעות" הרס את הארוחה שלו במיקרוגל. דוקטור מגנסון מקבל תפקיד משמעותי בפרק השני כיוון שהוא המציא את מכשיר המגנסון - מכשיר אשר נדבק לסטריידרים על ידי זריקתו מהגרביטי גאן והריגתו במכה על ידי ירייה מהאקדח ה 9 מ"מ ישירות למכשיר. המכשיר היווה חלק בלתי נפרד מתקפת הסטריידרים והאנטרים לפני שיגור הטיל, שכן לא ניתן לעבור את השלב ללא המכשיר.
ראו גם

Nightmare House 2 - מוד למשחק
רפואת משפחה

רפואת משפחה היא תחום התמחות, עיסוק ומחקר ברפואה העוסק בבריאות וחולי של אנשים החיים בקהילה, בכל מצבי הבריאות והחולי ולאורך כל שנות חייהם.
רופא המשפחה מטפל בכל מצבי המטופל, פעמים רבות כרופא המאבחן הראשון, לעיתים כרופא היחיד המנהל ומטפל במצבים שונים, ולעיתים כרופא המפנה למומחים מתחומי רפואה אחרים, ואז עוקב אחר המטופלים בהתאם לייעוצם וממשיך את הטיפול בהם.
תחום זה שונה מהותית מתחומי רפואה רבים אחרים, כיוון שרופא המשפחה אחראי לבריאות המטופל באופן עקיב, כולל וקבוע, לעומת מקצועות רבים ברפואה בהם הרופאים מתמקדים במחלה או מערכת מסוימת, לעיתים באופן זמני או חד פעמי.