stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסהיקאווה

אָסָהִיקָאוָה (ביפנית: 旭川市) היא העיר השנייה בגודלה (אחרי סאפורו) בחבל הוקאידו שבצפון יפן. העיר שוכנת על גדות נהר אישיקארי. ב-1 באפריל 2000 הוכרזה אסהיקאווה כעיר ליבה (אנ'), דבר שזיכה אותה באוטונומיה יחסית.[דרושה הבהרה] העיר ידועה בזכות גן החיות שלה, ובגרסה המקומית למנת האטריות ראמן.
נכון ליולי 2011, האוכלוסייה בעיר עמדה על 352,105 תושבים, ב-173,961 משקי בית. שטח העיר הוא 747.6 קמ"ר, וצפיפות האוכלוסין בה עמדה על 470.96 איש לקמ"ר. ברחבי העיר זורמים כ-130 נהרות ונחלים, והוקמו בה כ-740 גשרים.[דרוש מקור]
בעבר, אנשי האיינו (הילידים באי הוקאידו) כינו את אחד הנהרות הזורם בעיר בשם "צ'יו פט" (Chiu Pet, כלומר "נהר הגלים"), אך השם השתבש ל"צ'ופ פט" (Chup Pet, "נהר השמש"). לפיכך עם הזמן נקרא נהר זה בשם "נהר אסהי" ביפנית (משמעותו של "אסהי" היא "שמש הבוקר"). על שם הנהר נקראת העיר אסהיקאווה.
ערים תאומות

לאסהיקאווה שלוש ערים תאומות:
ארצות הברית בלומינגטון, אילינוי, ארצות הברית
ארצות הברית נורמל, אילינוי, ארצות הברית
קוריאה הדרומית סוואן, קוריאה הדרומית
גשר אסהיבאשי על נהר אישיקארי, המהווה אחד מסמלי העיר
אסוד

ערך זה עוסק ביחידה צבאית. אם התכוונתם ליישוב בהונגריה, ראו .
אסוד היה חיל משמר ויחידה צבאית של חיילים ממוצא אלאני. שם השבט המונגולי הוא צורת הרבים של אָס, שמם של האלאנים בערבית.
לאחר הפלישה המונגולית לרוס (רוס של קייב) נכנעו רבים מהאלאנים לאימפריה המונגולית. חלק מהם המשיך להתנגד לאורדת הזהב. לוחמים רבים הועברו מצפון הקווקז למונגוליה. הועלתה גם השערה כי הם עזרו לאדוניהם החדשים במלחמתם כנגד הצ'רקסים וכי הם השתתפו בפלישה המונגולית לאירופה. תחת שלטונו של מונגקה חאן הם נלחמו כנגד שושלת סונג הסינית וממלכת ננז'או ביונאן (1258-1259). המשמר הקיסרי האלאני היה מחולק לשני יחידות שהמפקדה שלהם הייתה בחרחורין.
לאחר הכתרתו של קובלאי חאן, השתתפו האלאנים במערכה כנגד אריק בוקה, אחיהם של מונגקה חאן וקובלאי חאן והטוען לכתר המונגולי, ומאוחר יותר השתתפו במערכה כנגד קאידו תחת שושלת יואן. הם סבלו אבדות כבדות מההתנגדות של סונג כאשר שרתו תחת הנהגתם של באיאן מבארין ואג'ו.
בסביבות 1271 ארגן אותם קובלאי חאן כ"משמר ג'אסין" ("משמר אלאני") יחד עם חלק מהקיפצ'קים. המשמר האלאני הגיע לשיאו בתקופת שלטונו של הקיסר הסיני ג'יאטו חאן. הם נותרו בעלי השפעה במונגוליה עד למאה ה-15, כאשר האוירטים כבשו את מונגוליה.
כיום חיה קבוצה קטנה של שבט האסוד במונגוליה הפנימית.
ראו גם

חרצ'ין
שושלת יונאן
אלאניה
הערות שוליים

↑  ידוע בכתביו של מרקו פולו כ"באיאן מאה העיניים"
בואינג 2707

בואינג 2707 תוכנן להיות מטוס נוסעים על קולי. הוא פותח בארצות הברית כתגובה למטוס הקונקורד האירופי.

טיסת המבחן תוכננה לשנת 1970, ומסירת המטוסים הראשונים לשנת 1974. העלייה בעלויות הפרויקט והתנגדות של קבוצות לאיכות הסביבה הביאו לביטול הפרויקט כבר בשנת 1971, עוד בטרם נבנה אב הטיפוס הראשון.
פיתוח

ראשיתו של הפרויקט ביוזמה משותפת של בריטניה, צרפת, ארצות הברית, וברית המועצות, בשנות ה-50 המאוחרות, לבנות מטוס נוסעים על קולי לטיסות מסחריות. בהמשך עזבו את הפרויקט ארצות הברית וברית המועצות; צרפת ובריטניה פיתחו את מטוס הקונקורד לבדן.
בשנות ה-60, כשטס הקונקורד לראשונה, חשש הממשל האמריקאי שהמטוס יביא לעידן חדש בתחום התעופה. ביוני 1963 הודיע הנשיא ג'ון קנדי כי תוכנית לבניית מטוס דומה אושרה; הממשלה מימנה 75% מעלויות הפיתוח. רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הוציאה מכרז לפיתוח המטוס. החברות לוקהיד, נורת' אמריקן אוויאיישן, בואינג, פראט אנד ויטני, ג'נרל אלקטריק, וקרטיס רייט התמודדו במכרז, בו זכתה בשנת 1966 חברת בואינג.
הדגם אותו הציגה בואינג היה מטוס רחב גוף שיטוס במהירות שבין 2.7 ל-3 מאך, כנפיים בעלות משיכה משתנה, בין 277 ל-300 מושבים (פי שלושה מכמות המושבים בקונקורד), סידור מושבים 2-3-2, מערכת בידור מרכזית, וחלונות 12 אינץ'.
במהלך הפיתוח נזנח העיצוב המקורי של המטוס, הכנפיים בעלות משיכה משתנה בוטלו משום שהצירים הענקיים הפריעו למהלך הטיסה, המנועים מוקמו באחורי הכנפיים, קיבולת הנוסעים ירדה ל-220, והמטוס איבד את צורתו הייחודית.
עם התקדמות הפרויקט, גברה ההתנגדות מצד ארגוני איכות הסביבה ובשנת 1965 יצא לאור ספר שמנה את הבעיות שיגרום המטוס, ביניהן פגיעה בשכבת האוזון בעקבות טיסות בגובה רב, וכן "בומים" על-קוליים בקרבת שדות תעופה שילחיצו ויסכנו אנשים עם בעיות לב ונשים בהריון.
בטיסות מבחן של מטוס על קולי אחר, XB-70, ליד אוקלהומה סיטי, תבעו תושבים באזור את חברת נורת' אמריקן אוויאיישן על סך של 1,284,532 דולר על נזקים ישירים למבנים וחלונות זכוכית.
מספר פוליטיקאים הובילו קמפיין נגד הממשל שמסבסד פיתוח של מטוס מסחרי במפעל פרטי.
במרץ 1971, למרות תמיכתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון בפרויקט, דחה הסנאט האמריקאי את המימון הממשלתי. התומכים בפרויקט חששו שביטול הפרויקט יחד עם מלחמת וייטנאם יובילו לאבטלה המונית.
באותה תקופה היו לבואינג 115 הזמנות למטוס, בעוד שלקונקורד היו 74 הזמנות. הפרויקט בוטל עוד לפני שהושלמו שני אבות הטיפוס שלו. בעקבות ביטול הפרויקט, בואינג פיטרה יותר מ-60,000 עובדים, ובשלט חוצות בסיאטל (העיר בה היו ממוקמים משרדיה הראשיים של בואינג) נכתב: "האחרון שיעזוב את סיאטל - שיכבה את האור".
ראו גם

טופולב Tu-144
קונקורד
לוקהיד L-2000 (אנ')
בום אוברטור (אנ')
אליפות אירופה בכדוריד 2008

| --- | --- |

 מארחת:  נורווגיה נורווגיה
 תקופת התחרות:  17 בינואר 2008 – 27 בינואר 2008 (11 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:   דנמרק
 מספר משחקים:  47
 מספר שערים:  2633 (56.02 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  44- איוואנקו בליץ' קרואטיה ניקולה קראבטיץ' צרפת   לארס קריסטיאנסן דנמרק
 השחקן המצטיין:  ניקולה קראבטיץ' צרפת
 → שווייץ 2006אוסטריה 2010 ←
אליפות אירופה בכדוריד 2008 היא אליפות אירופה השמינית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בשווייץ בין ה-17 בינואר ל-27 בינואר 2008. המשחקי הגמר נערכו בלילהאמר באולם הוקנס שמכיל כ-11,500 מקומות.
דנמרק זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות

המדינה המערכת (נורווגיה) העפילה ישירות, בנוסף לכך, בהתאם לתוצאות משחקי העפלה לאליפות אירופה בכדוריד 2006 העפילו ישירות נבחרות צרפת, ספרד, דנמרק, קרואטיה, גרמניה ורוסיה. יתר 9 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף.
מהלך התחרות > בית א'

המשחקים נערכו בסטוונגר באולם Stavanger Idrettshall שמכיל 7,000 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קרואטיה | 3 | 3 | 0 | 0 | 91 | 77 | 14 | 6 |
|  פולין | 3 | 2 | 0 | 1 | 93 | 89 | 4 | 4 |
|  סלובניה | 3 | 1 | 0 | 2 | 85 | 94 | 9- | 2 |
|  צ'כיה | 3 | 0 | 0 | 3 | 88 | 97 | 9- | 0 |
מהלך התחרות > בית ב'

המשחקים נערכו בדראמן באולם Drammenshallen שמכיל 4,200 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נורווגיה | 3 | 3 | 0 | 0 | 86 | 69 | 17 | 6 |
|  דנמרק | 3 | 2 | 0 | 1 | 89 | 79 | 10 | 4 |
|  מונטנגרו | 3 | 0 | 1 | 2 | 71 | 84 | 13- | 1 |
|  רוסיה | 3 | 0 | 1 | 2 | 74 | 88 | 14- | 1 |
מהלך התחרות > בית ג'

המשחקים נערכו בברגן באולם Haukelandshallen שמכיל 4,000 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  הונגריה | 3 | 2 | 0 | 1 | 90 | 82 | 8 | 4 |
|  ספרד | 3 | 2 | 0 | 1 | 94 | 88 | 6 | 4 |
|  גרמניה | 3 | 2 | 0 | 1 | 84 | 80 | 4 | 4 |
|  בלארוס | 3 | 0 | 0 | 3 | 83 | 101 | 18- | 0 |
מהלך התחרות > בית ד'

המשחקים נערכו בטרונדהיים באולם Trondheim Spektrum שמכיל 4,200 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 3 | 3 | 0 | 0 | 90 | 76 | 14 | 6 |
|  שוודיה | 3 | 2 | 0 | 1 | 89 | 72 | 17 | 4 |
|  איסלנד | 3 | 1 | 0 | 2 | 68 | 76 | 8- | 2 |
|  סלובקיה | 3 | 0 | 0 | 3 | 78 | 101 | 23- | 0 |
שלבי הגמר > בית העפלה I

המשחקים נערכו בסטוונגר באולם Stavanger Idrettshall שמכיל 7,000 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  דנמרק | 5 | 4 | 0 | 1 | 152 | 120 | 32 | 8 |
|  קרואטיה | 5 | 3 | 1 | 1 | 138 | 130 | 8 | 7 |
|  נורווגיה | 5 | 2 | 2 | 1 | 130 | 128 | 2 | 6 |
|  פולין | 5 | 2 | 1 | 2 | 149 | 142 | 7 | 5 |
|  סלובניה | 5 | 2 | 0 | 3 | 138 | 148 | 10- | 4 |
|  מונטנגרו | 5 | 0 | 0 | 5 | 124 | 163 | 39- | 0 |
שלבי הגמר > בית העפלה II

המשחקים נערכו בטרונדהיים באולם Trondheim Spektrum שמכיל 4,200 מקומות.
| מדינה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 5 | 4 | 0 | 1 | 140 | 126 | 14 | 8 |
|  גרמניה | 5 | 3 | 0 | 2 | 139 | 136 | 3 | 6 |
|  שוודיה | 5 | 2 | 1 | 2 | 131 | 131 | 0 | 5 |
|  הונגריה | 5 | 2 | 1 | 2 | 145 | 147 | 2- | 5 |
|  ספרד | 5 | 2 | 0 | 3 | 144 | 138 | 6 | 4 |
|  איסלנד | 5 | 1 | 0 | 4 | 129 | 150 | 21- | 2 |
שלבי הגמר > שלב הפלייאוף

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 26 בינואר, לילהאמר | 26 בינואר, לילהאמר |  |  |  |  |  |
|  |   קרואטיה |  24 |   |  |  |  |  |
|  |   צרפת |  23 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 27 בינואר, לילהאמר | 27 בינואר, לילהאמר |  |
|  |   |   |   |   |   דנמרק |  24 |  |
|  |   |   |   |   |   קרואטיה |  20 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 26 בינואר, לילהאמר | 26 בינואר, לילהאמר |   |  | 27 בינואר, לילהאמר | 27 בינואר, לילהאמר |  |
|  |   דנמרק |  26 |   |  |   צרפת |  36  |  |
|  |   גרמניה |  25 |   |  |   גרמניה |  26 |  |
ישראל באליפות

נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה בבית ג' של המוקדמות. היא סיימה את הבית במקום השלישי ולא העפילה להמשך התחרות.
הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |
1:  דנמרק
2:  קרואטיה
3:  צרפת
4:  גרמניה
5:  שוודיה
6:  נורווגיה
7:  פולין
8:  הונגריה
9:  ספרד
10:  סלובניה
11:  איסלנד
12:  מונטנגרו
13:  צ'כיה
14:  רוסיה
15:  בלארוס
16:  סלובקיה
ארתור לינק

ארתור אלברט לינק (באנגלית: Arthur Albert Link;‏ 24 במאי 1914 –  1 ביוני 2010) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1947–1970, מתוכם כיושב ראש הבית בשנים 1965–1967, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1971–1973, ולאחר מכן ועד 1981 כמושל דקוטה הצפונית ה-27.
ראשית חייו

ארתור לינק נולד בעיר אלכסנדר שבדקוטה הצפונית. הוא למד בבתי הספר של מחוז מקנזי ובקולג' החקלאי של דקוטה הצפונית (כיום אוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית). זמן קצר לאחר נישואיו ב-1939 הוא החל את עיסוקו בחקלאות, והיה פעיל בפוליטיקה כחבר הסניפים המקומיים של איגוד החוואים המקומיים והליגה הבלתי מפלגתית.
ראשית הקריירה הפוליטית

לינק נבחר לבית הנבחרים של דקוטה הצפונית ב-1946, כיהן בו עד 1970, מתוכם שימש 14 שנים כמנהיג סיעת המיעוט בבית, ובשנים 1965–1967 כיושב הראש שלו. במקביל, הוא שימש כחבר במועצת העיר רנדולף בשנים 1942–1972, כחבר מועצת הרווחה של מחוז מקנזי בשנים 1948–1969, כחבר מועצת החינוך של רנדולף בשנים 1945–1963, כחבר ועדת ניהול הביטחונות לחקלאים המחוזית והמדינתית בשנים 1941–1946, וכנציג לוועידות המדינתיות בשנים 1946–1968.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1970 שוכנע לינק להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המפלגה הרפובליקנית מטעם מחוז הבחירה השני של דקוטה הצפונית במקומו של חבר בית הנבחרים המכהן תומאס קלפ, שהתמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית. היה זה תפקיד קצר טווח, שכן הסתמן אז שיופחת מספר נציגיה של דקוטה הצפונית בבית הנבחרים לנציג בודד בעקבות מפקד האוכלוסין. הוא נבחר בהפתעה בהפרש קולות קל מטעם הליגה הבלתי-מפלגתית של הדמוקרטים וכיהן בקונגרס ה-93 בשנים 1971–1973. לינק בחר שלא להתמודד בבחירות של 1972 מול חבר בית הנבחרים המכהן, הרפובליקני ותיק המלחמה מארק אנדרוז במחוז הבחירה האחד שנותר לדקוטה הצפונית בבית הנבחרים, ותחת זאת החליט להתמודד על משרת מושל דקוטה הצפונית.
מושל דקוטה הצפונית

לאחר שנבחר בהפרש קולות קל ב-1972, ונבחר לתקופת כהונה שנייה ב-1976, כיהן לינק כמושל דקוטה הצפונית מ-2 בינואר 1973 ועד 6 בינואר 1981.
כמושל, העדיף לינק לנהל בזהירות את משאבי הטבע של המדינה, במיוחד כאשר משבר האנרגיה העולמי הוביל למחלוקת בין אלו שביקשו לנצל את מרבצי הפחם והנפט של דקוטה הצפונית ובין אלו שביקשו להגן על הסביבה במדינה. המגזר החקלאי שגשג במהלך תקופת ממשלו של לינק. במס ההכנסה ובמס הרכוש בוצעו רפורמות על ידי בית המחוקקים, אך על החוק לחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה במדינה הטיל לינק וטו. הוא קידם את הסחר המקומי והחיצוני.
לינק היה מושל אהוד ומכובד, ובעלי השקפות פוליטיות שונות מצאו שפה משותפת עמו. היו שהחשיבו אותו כשמרן חברתי שהתנגד להפלות מלאכותיות בתוקף, היה בעל השקפות דתיות עמוקות, עמד על עקרונותיו גם כאשר היו מנוגדות לתבונה הפוליטית, הטיל וטו על חוק להורדת גיל המינימום לצריכת אלכוהול ל-19, והוביל מהלכים למניעת חוקיות ההימורים במדינה. אחרים ראו בו מנהיג מתון, שכן הוא היה פיקח בסוגיות פיננסיות, ופעל למניעת העלאת מיסים במדינה שהייתה אחת העניות בארצות הברית. ועדיין, אחרים ראו בו כפרוגרסיבי שהצליח להרחיב ולקדם מערכת חינוך מצוינת, עם אוניברסיטאות שהיו בנות השגה לסטודנטים, ושבהתמדה הגיעו לראש רשימת ההישגים הארצית.
בבחירות של 1980 ניסה לינק להתמודד על תקופת כהונה שלישית, אך נוצח על ידי הרפובליקני אלן אולסון בהפרש של 54 אחוזים מול 46 אחוזים מקולות המצביעים.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, נותר לינק פעיל בחיים הציבוריים. ב-1984 הוא הוביל מאבק נגד לוטו מדינתי. הוא גם נותר כוח מוביל לטובת שימור אתרים היסטוריים, ועסק בכתיבה בתחום זה. הוא ורעייתו גרייס חיו בביסמרק, בירת המדינה.
ב-2008 הופק סרט על חייו בשם "כאשר הנוף שקט שוב".
ארתור לינק נפטר בבית החולים סנט אלקסיוס שבביסמרק ב-1 ביוני 2010, שמונה ימים לפני יום הולדתו ה-96. הוא נטמן בבית הקברות של אלכסנדר. הוא הניח אחריו את רעייתו במשך 71 שנים, גרייס לינק, שאיתה הוא הביא לעולם שישה ילדים. גרייס לינק נפטרה במרץ 2024, בגיל 105.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1187.
הערות שוליים

↑  MacPherson, James (June 1, 2010). "Arthur Link, ex-ND governor and congressman, dies". WDAY. Archived from the original on February 17, 2013.
↑  "Arthur A. Link". North Dakota Governors Online Exhibit. State Historical Society of North Dakota.
↑  When the Landscape is Quiet Again (the 2018 re-mastered version)
↑  "Grace Link, wife of former Gov. Art Link, dies". KFYR. 12 March 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193258154  LCCN: n79052506  NARA: 10580383  SNAC: w6f19h0t  US Congress: L000333  VIAF: 38191607   WorldCat (עם VIAF): 38191607
ארכימדס (אונייה, 1838)

| --- | --- |

"ארכימדס", 1839
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית קיטור ומפרשים
 צי:   צי הסוחר הבריטי
 חברת ספנות:  Ship Propeller Company
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  הנרי וימסהֶרסט, לונדון
 תחילת הבנייה:  1838
 הושקה:  18 באוקטובר 1838
 תקופת הפעילות:  1839 – 1847 כאוניית קיטור, 1847-1857 כאוניית מפרשים
 מידות
 תפוסה:  237 טון
 אורך:  125 רגל (38 מ')
 רוחב:  22 רגל (6.7 מ')
 שוקע:  8-9 רגל (2.4-2.7 מ')
 נתונים טכניים
 מהירות:  כ-9 קשרים (16.5 קמ"ש)
 מספר תרנים:  3 תרנים, מערך מעטה של סקונר
 הנעה:  מנוע קיטור
 צורת הנעה:  מדחף
אוניית הקיטור "ארכימדס" (באנגלית: SS Archimedes) הייתה האונייה הראשונה בעולם שהונעה על ידי מדחף. היא נבנתה ב-1838 בלונדון על ידי חברת The Ship Propeller ביוזמתו של פרנסיס פטיט סמית (אנ'), ממציא המדחף. קדמו לה כלי שיט מדחפיים נסיוניים, לרבות של סמית עצמו, אך אלו היו סירות או ספינות קטנות לשיט במים פנימיים או בקרבת החוף ולא אוניות ים. "ארכימדס" נבנתה במיוחד כדי להוכיח שמדחף מתאים להנעת כלי שיט גם בים הפתוח, וכי יעילות ההנעה המדחפית ויתרונותיה גדולים לאין שיעור יותר מאלו של משוטות (paddlewheels). ואומנם, "ארכימדס" הקיפה בהצלחה את האיים הבריטיים ואף חצתה את תעלת לאמנש לאירופה.
הצלחתה של "ארכימדס" בישרה את הולדתה של אוניית הקיטור המסחרית, הן לנוסעים הן למשא, שתפשה בהדרגה את מקומה של אוניית המפרשים. כי זאת לדעת, שאוניית הקיטור המונעת במשוטות לא צלחה למסחר ימי אלא רק להובלה סדירה של נוסעים. זאת ועוד, "ארכימדס" השפיעה ישירות על צורת ההנעה של אונייה חדשנית ופורצת דרך אחרת, "גרייט בריטיין" של ברונל, אוניית הנוסעים המודרנית הראשונה, שתוכננה מלכתחילה כאוניית משוטות אך הוסבה לאוניית מדחף תוך כדי הבנייה. בעקבות הפלגות המבחן (sea trials) המוצלחות של "ארכימדס" החל גם הצי המלכותי הבריטי לבנות אוניות מדחף לצרכיו, שאחת הראשונות מביניהן – הסלופ "ראטלר" – הושקה ב-1843.
רקע

עיקרון ההנעה על ידי מדחף מבוסס על פעולתו של בורג ארכימדס, אשר המצאתו מיוחסת לאיש המדע היווני ארכימדס מסירקוסאי (המאה ה-3 לפנה"ס). רק במאה ה-18, עם פיתוח מנוע הקיטור, נמצאה הדרך להנעה יעילה של המדחף, אך הניסיונות הראשונים לבנות כלי שיט מדחפי נכשלו.
ספינת הקיטור המסחרית הראשונה, "קלרמונט" של רוברט פולטון, הונעה על ידי גלגלי משוטות וערכה את הפלגתה הראשונה ב-1807, ומאז והלאה היו המשוטות צורת ההנעה הסטנדרטית של ספינות ואוניות קיטור. בין השנים 1750–1830 נרשמו פטנטים רבים להנעה מדחפית על ידי ממציאים שונים, אך רק מעטים מהם נבחנו הלכה למעשה, ואלו שירדו משולחן השרטוט נמצאו בלתי יעילים מסיבה זו אחרת.
רקע > פרנסיס פטיט סמית ויוהאן אריקסון

ב-1836 שקדו בבריטניה שני ממציאים על מציאת פתרון מעשי להנעה מדחפית. פרנסיס פטיט סמית, חקלאי לפי מקצועו, שגילה עניין רב בנושא, רשם פטנט ב-31 במאי 1836 ובו הציע להתקין בורג ארכימדס בן שני לוליינים בקורות המילוּא האחוריות (deadwood) של האונייה, לפני לוח ההגה. יוהאן אריקסון (אנ'), מהנדס שוודי מוכשר, שעבד אז בבריטניה, רשם פטנט זמן מה לאחר מכן, ב-13 ביולי באותה שנה, לבורג ארכימדס שהותקן אחרי לוח ההגה. שניהם נחשבים אפוא לממציאי המדחף.
בעזרת שותפו למיזם, הבנקאי הלונדוני רייט (Wright), בנה סמית דגם סירה עם מדחף מעץ, אותו השיט בבריכה באחוזתו בהֶנדוֹן (אנ'). אחר כך הוצג הדגם בגלריית אדלייד (Adelaide Gallery), מוזיאון למדע ברחוב אדלייד בלונדון, שם צפה בו סר ג'ון בארו (אנ'), המזכיר השני של האדמירליות (אנ'). בעקבות הניסויים המוצלחים עם דגם הסירה, ניגשו סמית ושותפיו לבנות סירה באורך 30 רגל (9.1 מ') ותפוסה של 6 טון, מצוידת במנוע קיטור חד-צילינדרי בן 6 כוחות סוס, שניתן לה השם "פרנסיס סמית". בסירה הותקן מדחף עץ בורגי בעל שני לוליינים שלמים פרי תכנונו של סמית, קוטרו 2 רגל ופסיעתו 2 רגל ו-5 אינץ', ומנובמבר 1836 עד ספטמבר 1837 ערכה הסירה הפלגות ניסוי בתעלת פדינגטון (אנ'). רצה המזל ובאחת ההפלגות, בפברואר 1837, נשבר מדחף העץ ומשני הלוליינים נותר אחד בלבד. להפתעת סמית, מהירות הסירה התגברה דווקא וביצועי המדחף היו טובים משקודם. בעקבות התגלית המקרית רשם סמית פטנט עדכני של המצאתו.
באותו זמן ערך גם אריקסון את נסיונותיו. ב-1837 הוא בנה סירת קיטור מדחפית באורך 45 רגל (14 מ'), "פרנסיס בי. אוגדן" (Francis B. Ogden), שנקראה על שם פטרונו, הקונסול האמריקאי לליברפול. בקיץ 1837 הציג אריקסון את הסירה שלו בנהר תמזה לחברי האדמירליות הבריטית, ובהם הארכיטקט הראשי של הצי, סר ויליאם סיימונדס (Symonds) (אנ'). הפלגות המבחן שערך היו מוצלחות מאוד: הסירה הגיעה למהירות של 10 מייל לשעה (16 קמ"ש), ואף גררה סקונר בן 140 טונות במהירות של 7 מייל בשעה ואוניית דואר (Packet boat) אמריקאית במהירות של 4.5 מייל לשעה, אך סיימונדס ואנשיו לא גילו התלהבות רבה. האדמירליות הוסיפה להחזיק בדעה שהנעה מדחפית לא תהיה יעילה באוניות אוקיאניות, וסיימונדס אף סבר כי המדחף יקשה על היגוי האונייה מאחר שהותקן מאחורי לוח ההגה. בעקבות הביקורת והדחייה יצר אריקסון קשר עם הצי האמריקאי, בנה סירה מדחפית שנייה וגדולה יותר, "רוברט אף. סטוקטון" (Robert F. Stockton), והוביל אותה ב-1839 לארצות הברית; שם קנה לו שם כמתכנן אוניית המלחמה המדחפית הראשונה של הצי האמריקאי, סלופ התותחים "פרינסטון" (אנ').
בספטמבר 1837, אחרי הפלגות המבחן המוצלחות בתעלות ובנהר התמזה, הוציא סמית את סירת הקיטור המדחפית שלו לשיט בים הפתוח, דבר שלא נעשה על ידי איש לפניו. "פרנסיס סמית", שהותקן בה כעת מדחף בורגי חדש עם לוליין אחד, שטה מבלקוול (אנ') בלונדון, אל הית' (אנ') בקנט, עם עצירות ביניים ברמסגייט (אנ'), דובר ופולקסטון (אנ'). בהפלגתה חזרה ללונדון, ב-25 בחודש, ראו אותה מן החוף קציני הצי המלכותי, שהתרשמו מן האופן בו פילסה הספינה הקטנה את דרכה בים הסוער. הרשמים החיוביים הגיעו לאוזני הלורדים של האדמירליות, התענינותם בהנעה המדחפית התעוררה שוב, והם הציעו לסמית לבנות תחת פיקוחם כלי שיט גדול, בן 200 טון לפחות, כדי לבדוק שאומנם הטכנולוגיה החדשה מתאימה גם לאוניות-ים. סמית גייס שוב משקיעים, ויחד הקימו חברה חדשה שנקראה Ship Propeller Company. הם אף בחרו שם לכלי השיט העתידי, Propeller, אבל בסופו של דבר נבחר השם "ארכימדס", על שמו של הממציא היווני בן המאה השלישית לפנה"ס.
תיאור האונייה

"ארכימדס" נבנתה בלונדון ב-1838 על ידי הנרי וימסהרסט (אנ'). לדברי פרנסיס פטיט סמית עצמו, האונייה נבנתה מעץ אלון אנגלי, אך ברשוּמה מאוחרת יותר במרשם לויד'ס נכתב כי לפחות חלקים מן השדרית נבנו מאורן בלטי. אורך האונייה היה 125 רגל (38 מ'), רוחבה 22.5 רגל (6.9 מ'), והתפוסה 237 טון. האונייה תוכננה על ידי מר פסקו (Pasco), שדריתה הונחה באביב 1838, והיא הושקה ב-18 באוקטובר. עלות הבנייה הייתה 10,500 ליש"ט. היא נבנתה על פי תבנית של סקונר, צרה וארוכה ובעלת קווי גוף קלאסיים, ארובתה ותרניה נוטים לאחור, ונחשבה בעיני בני התקופה לכלי שיט יפהפה.
תיאור האונייה > המנועים והמדחף

מאחר שההנעה המדחפית הציבה אתגרים טכניים לא מוכרים, התקשה סמית למצוא מנועים מתאימים לאונייה. בסופו של דבר הסכימה חברת ההנדסה המפורסמת J. and G. Rennie לתכנן ולבנות את המנועים, ואף הצטרפה כשותפה לחברה החדשה.
שני המנועים שסיפקו האחים רֶנִי היו כל אחד בעלי שני צילינדרים בקוטר 37 אינץ' (97 ס"מ) ואורך מהלך 3 רגל (0.91 מ'), שפיתחו יחד הספק נומינלי של כ-80 כוחות סוס והספק אפקטיבי של כ-60 כוחות סוס. מהירות הסיבוב של המנועים הייתה 26 סיבובים לדקה, ותמסורת גלגלי שיניים סובבה את המדחף במהירות 140 סל"ד לערך. לחץ העבודה של הדודים היה 6 ליברות לאינץ' מרובע. המנועים הותקנו באונייה בתחילת 1839, חודשים אחדים אחרי השקתה.
התנועה מהמנוע למדחף הועברה על ידי תמסורת של גלגלים ישרי-שיניים ופיניונים, הגדול שבהם עם שיניים עשויות עץ קשה (hornbeam).
המדחף הבורגי היה עשוי מפח ברזל עבה, קוטרו 5 רגל ו-9 אינץ' (1.75 מ'), פסיעתו 8 רגל (2.4 מ') ולו לוליין אחד שלם של 360 מעלות באורך 5 רגל (1.5 מ'). חידוש נוסף שהגה סמית היה האפשרות לנתק את המדחף ולהרימו מעל פני המים כשהאונייה שטה במפרשים, כדי להקטין את הגרר שהוא יצר עם התקדמות האונייה. המדחף הותקן בתוך מסגרת (banjo) בקורות המילוּא בירכתיים (deadwood). לאחר ניתוק המדחף מגל ההינע שלו הוא הורם על ידי כנן או כננת לתוך פיר אטום בגוף האנייה. ההרמה ארכה כ-15 דקות.
הפלגות האונייה

ב-2 במאי 1839 יצאה "ארכימדס" להפלגת הבכורה שלה מלונדון אל המעגנה הפתוחה Sheerness Approach בשפך התמזה. ב-15 בחודש יצאה לים, ושטה מגרייבסנד (אנ') אל פורטסמות במהירות מפתיעה של 10 קשרים. בפורטסמות התחרתה בהצלחה מול אחד מכלי השיט המהירים ביותר בשירות האדמירליות, ספינת המכס "וולקן" (HMCR Vulcan); קציני צי בכירים שצפו בתחרות התרשמו מאוד מיכולותיה של "ארכימדס".
הפלגות האונייה > תקלת השבר (breakdown) ומדחף מדגם חדש

אחרי הפלגת המבחן הראשונה שבה "ארכימדס" ללונדון, ובעודה בדרך התפוצץ דוד הקיטור שלה, הרג את המכונאי השני ופצע כמה אחרים. האונייה הושבתה לחמישה חודשים לתיקונים במספנת וימסהרסט.
עם שובה לשירות קיבל סמית הזמנה מהממשלה ההולנדית להביא את האונייה להולנד להדגמה. איתרע המזל, ובהפלגה לטקסל (אנ') נשבר גל הארכובה של "ארכימדס" והיא נאלצה לשוב לאנגליה לתיקונים. אלו בוצעו הפעם על ידי הפירמה Miller, Ravenhill & Co, וכללו גם את החלפת המדחף המקורי בעל הכריכה האחת והלוליין השלם במדחף בעל שתי כריכות וחצי לוליין ולו שני להבים מיוחדים. יתרונו של המדחף החדש היה בכך שפחתו במידה ניכרת הרעידות החזקות בירכתי האונייה.
הפלגות האונייה > הפלגות המבחן בדובר

עם השלמת התיקונים תיאמה האדמירליות עם סמית את עריכתה של סדרת הפלגות מבחן חדשה בדובר. האדמירליות מינתה את קפטן אדוארד צ'פל (Chappell) לפקח על הפלגות המבחן ולדווח על תוצאותיהן. מאפריל עד מאי 1840 נבחנו יכולותיה של "ארכימדס" אל מול אוניות הדואר המהירות ביותר בשירות האדמירליות ששטו בקו דובר-קאלה: אוניות המשוטות "אריאל" (Ariel) (אנ'), "ביוור" (Beaver) (אנ'), "סוואלו" (Swallow) (אנ') ו"ויג'ן" (Widgeon) (אנ').
עיקר הדיון נגע לתחרות בין "ארכימדס" ל"ויג'ן", המהירה מבין אוניות הדואר, שגם הייתה דומה ל"ארכימדס" בגודלה ובהספק מנועיה. אומנם בים שקט הייתה "ויג'ן" מהירה מעט יותר מ"ארכימדס", אבל צ'פל הגיע למסקנה כי מאחר שהיחס בין הספק המנוע למשקל האונייה של "ארכימדס" היה נמוך יותר, הרי שהמדחף כאמצעי הנעה "שווה, אם לא עולה על גלגל המשוטות הרגיל". זאת ועוד, חסרונם של גלגלי המשוטות להנעת אוניות מלחמה היה גלוי וידוע; הם היו חשופים לאש אויב ותפסו מקום שיועד לתותחים, ועל כן הפחיתו מעוצמת מטח הדופן של האונייה. הדוח שמסר צ'פל לאדמירליות הוביל בסופו של דבר למעבר כל הצי המלחמתי להנעה מדחפית.
הפלגות האונייה > הקפת האיים הבריטיים והפלגות נוספות

ביולי 1840, אחרי הפלגות המבחן בדובר, ערכה "ארכימדס" הפלגה סביב האיים הבריטיים בהשתתפות קפטן צ'פל. היא נועדה לערוך בדיקות נוספות, אך גם איפשרה לבעלי אוניות, למהנדסים ולאנשי מדע בנמלים בהם עברה לבחון את שיטת ההנעה החדשה. "ארכימדס" השלימה הפלגה של 2,006 מייל (3,228 ק"מ) במהירות ממוצעת מעל 7 קשרים (11 קמ"ש), ובמהירות מקסימלית בתנאים אידיאליים של 10.9 קשרים (17.5 קמ"ש).
אחרי הקפת האיים הבריטיים הפליגה "ארכימדס" מפלימות אל אופורטו בפורטוגל בזמן שיא של 68.5 שעות. האונייה ערכה לאחר מכן הפלגות גם לאנטוורפן, לאמסטרדם דרך תעלת נורד-הולנד (אנ') ולנמלים נוספים ביבשת, ועוררה עניין רב בכל מקום בו ביקרה.