stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
איטליה

ב-1907 פתח ארגון איטלקי נוצרי (Ansmi Associazione Nazionale per Soccorrere i Missionari Italiani – מאיטלקית: "אגודה לאומית לעזרה למיסיונרים איטלקים") מרפאה (ברחוב שיבת ציון של היום) שהתפתחה לבית חולים. בשנות ה-30 נבנה מבנה גדול יותר (נפתח ב-11 באוקטובר 1933) שקיים עד היום בשדרות המגינים.
ב-1907 הגיעה לחיפה גם הנזירה תרזה על מנת להקים את מסדר האחים של הבתולה הברוכה מריה מהר הכרמל. נזירה זאת הקימה כמה שנים מאוחר יותר את בית ספר נזירות כרמלית.
ספרד

לספרד, כמדינה קתולית, היו שאיפות בחיפה. בשל היותה מדינה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה לקחה תחת חסותה את המנזר הכרמליטי וכך עזרה למנוע נקמנות מצד הטורקים. שנים אחר כך עמדה למשפחת כיאט הערבית העובדה שנשאו את תואר קונסול ספרד בחיפה והם ממשיכים לגור בה עד היום.
יחסי הנתינים הזרים עם השלטונות

באורח טבעי נתיני מעצמות "ידידותיות" זכו ליחס מועדף מידי השלטונות, בעיקר השלטונות המרכזיים ופחות המקומיים. רבים מהנתינים הזרים שירתו את ארצות מוצאם במלחמת העולם הראשונה. כאלו היו ד"ר אליהו אורבך ואלכסנדר ברוולד היהודים, ובאופן טבעי צעירי הטמפלרים ששירתו בצבא הגרמני. שירות זה גרם להם צרות בעת רצונם לחזור לארץ שנכבשה בידי הבריטים. התושבים המוסלמים בחיפה ראו בנתינים נטע זר הבא לפגוע במעמדם. הם חשו שהנתינים הזרים גסים ומתנשאים עליהם בחסות השלטון המרכזי.
יחסי הנתינים הזרים עם השלטונות > היחסים עם השלטון הטורקי

הגרמנים, בעלי בריתם של הטורקים, זכו ליחס מועדף על ידי השלטון המרכזי ושלוחו ואלי (מושל) סוריה, אשר חיפה הייתה חלק מווילאייט זו. יחס זה בא לידי ביטוי במספר אירועים:
רצח המתיישב אונגר – למתיישב הטמפלרי אונגר היו אדמות בשכונת הבת נויהרדטהוף (ששכנה היכן שלימים נבנה מפעל חישולי כרמל). עקב גנבות רבות מאדמתו, ארב אונגר באחד הלילות ומסיבה שאינה ברורה נרצח אחד הגנבים. בבוקר למחרת הגיעה משלחת שכללה אנשי ממשל מקומי ונכבדים טמפלרים לחקור את המוות, ובעקבות קטטה שהחלה במקום נרצח אונגר. רצח זה זיעזע את תושבי המושבה ואלו לחצו על השלטון המרכזי בטורקיה לפעול בנחישות למיצוי הדין עם הרוצח, וכך היה.
"מתנת הכרמל" – קלר, אחד מראשי המושבה הגרמנית וסגן הקונסול הפרוסי בחיפה, שאף לקבל שטח בכרמל על מנת לבנות בו שכונת נופש. הוא קיבל את מתנת הכרמל מידי ואלי סוריה אך מתנה זאת לא התממשה בשל התנגדות השלטונות המקומיים. (ראו גם מרכז הכרמל וכרמלהיים).
משפט המריבה – משפט שבו, על ידי פרובוקציה, הצליחו הטמפלרים לקבל חלק מאדמות הכרמיליטים (ראו בהמשך).
עזרה כספית בבניית "מזח הקיסר" לטובת ירידת קיסר גרמניה וילהלם השני בביקורו בארץ.
עקב חילוקי הדעות הגדולים עם השלטונות, עזבו רוב הנזירים הכרמליתים את מנזרם וחזרו אליו רק אחרי תום מלחמת העולם הראשונה.
יחסי הנתינים הזרים עם השלטונות > היחסים עם השלטון הבריטי

כשהחלה מלחמת העולם הראשונה חששו הטמפלרים מגורלם, והם החלו למכור אדמות ורכוש בחיפה (ראו כאן). הם אמנם חזרו אליה עם תום המלחמה, אך מעמדם הורד.
כשרצו השלטונות הבריטיים לבנות בית חולים חדש (בית חולים רמב"ם) הם פינו את המנזר של הנזירות הכרמליתיות מזעורה, ובמקומו נבנה להן מנזר חדש (מנזר גבירתנו של הכרמל) על הכרמל ב-1935.
בבית הספר "הנזירות נצרת" שונתה שפת הלימוד מצרפתית לאנגלית ב-1920.
במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו הטמפלרים מחיפה (תחילה לעכו ולוילהלמה ואחר כך לאוסטרליה).
יחסי הנתינים הזרים עם השלטונות > קבלת נתינות זרה

מלבד נתיני המעצמות שנהנו מחסות ארצות המקור שלהם, קיוו גם תושבי חיפה ליהנות מחסינות שכזו. יהודים שזכו לחסינות צרפתית ביקשו מהקונסול הבריטי את חסותו לאחר שהצרפתים ביקשו להסיר חסותם. ערבים נוצרים קיבלו את חסות צרפת בעיקר בגלל לימודי ילדיהם בבתי הספר והחיים בפנימיות הקתוליות שמומנו מצרפת. משפחות אחרות קיבלו את חסינות ספרד (לדוגמה משפחת כיאט לעיל). בגלל ההסכמים השונים בין השלטון הטורקי למעצמות יכלו תושבים "רגילים" לחסוך מעצמם שימוש במערכת המשפט הטורקית-מקומית המסואבת.
המאבקים בין המעצמות בחיפה

המאבקים באירופה השפיעו על היחסים בחיפה ולהפך. בעיקר מדובר במאבק בין צרפת וגרמניה על ההגמוניה במרחב. בחיפה ניתן לראות זאת עם פתיחת רכבת העמק (הגרמנית), המאבק בין אליאנס לחברת עזרה והעזרה שנתן הממשל הגרמני והתושבים הגרמנים לפתיחת הטכניון.
מקרה מכונן היה המאבק על דרך הגישה לשכונת כרמלהיים אשר בנו הטמפלרים על הכרמל. הנזירים הצרפתים טענו שאדמות הכרמל שייכות להם מימים ימימה. הם דרשו מן הטמפלרים דמי מעבר בדרך היחידה שעלתה אל ההר (היא דרך סטלה מאריס של היום). על מנת לחזק את עמדתם בנו הנזירים מעין חומה שתחמה את האזור, שלשיטתם, היה שייך להם. החומה נמתחה מאזור סטלה מאריס בואכה נחל עמיק, מרכז הכרמל (של היום) וחזרה לאזור המנזר. הטמפלרים לא בחלו בשום אמצעי על מנת להביא את העניין לכדי "פיצוץ" ובכך למשוך את הנזירים לבית המשפט על מנת שזה יכריע בעניין. ב-27 בינואר 1885 התרחש מאבק פיזי בין הטמפלרים, מגובים במוסלמים מזוינים, לבין הנזירים. השלטונות נגררו לפתרון הבעיה, ולאחר דיונים ממושכים, הגיע הפתרון המיוחל דווקא מאירופה בדמות הסכם בין ביסמרק והאפיפיור לאו השלושה עשר שבו הוכרע על חלוקת הכרמל. במשפט זה, שכונה לימים משפט קרקעות הכרמל, חולק הכרמל לכרמל הגרמני (סביבות מרכז הכרמל של היום) והכרמל הצרפתי (סביבות סטלה מאריס ועד הצטלבות שדרות הציונות ורחוב טשרניחובסקי של היום).
מקרה נוסף, היה אירוע הריסת האנדרטה בסטלה מאריס על ידי חיילים טורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה (מאי 1915), בתואנה של חיפוש מחבוא נשק תחתיה. בתגובה, שלחה צרפת אניית מלחמה, שאחרי אזהרה מתאימה, ירתה פגז על ביתו של קונסול גרמניה בחיפה, שהסית לדבריהם את החיילים. בתגובה הרסו חיילים טורקים חלק מחומת המריבה שסבבה את שטחי הכרמליתים.
מוסדות שהקימו נתיני המעצמות

כאמור, הקימו נתיני המעצמות מספר מוסדות שהיוו השלמה לחוסר הברור של המוסדות העות׳מאניים.
בתי ספר: רוב בתי הספר היו שייכים לנוצרים, ורק אחר כך ליהודים ולבסוף למוסלמים, שרמת השכלתם הייתה הנמוכה ביותר. בין בתי הספר היו בית הספר נזירות נצרת (שהוקם כאמור ב-1858), בית הספר של אגודת האחים (Frères) שהיה ששייך למסדר הכרמליתי, בית ספר סנט ג'וזף (של הנזירות הכרמליתיות), בית הספר נזירות כרמלית (מיסודן של הנזירות האיטלקיות), בית הספר של האחיות החסודות, בית הספר של הנזירות הבורמאיות, בתי הספר של גברת פרנסיס ניוטון (שבו כבר למדו ילדים מוסלמים), בית הספר של המיסיון הירושלמי והמזרחי, בית ספר רוסי ובית הספר הטמפלרי. כמו כן הוקמו בחיפה בתי ספר יהודים בסמ"ת הגרמני, בית הספר הריאלי העברי הגרמני וכל ישראל חברים הצרפתי.
דואר: עד התיישבות נתיני המעצמות בחיפה פעל בה רק שירות הדואר העות'מאני שנחשב כשירות לא יעיל. עם ההתיישבות מאירופה קמו בחיפה מספר בתי דואר אשר נתנו שירותים לכל הקהל. שירותי דואר אלו היו יעילים לאין שעור מהדואר הטורקי. בין בתי הדואר שהוקמו בשנות ה-60 של המאה ה-19 היו הדואר האוסטרי (על ידי חברת הספנות "לויד") והדואר הרוסי (על ידי חברת הספנות והסחר "רופיט"), וב-1906 נפתח הדואר הצרפתי. בתי הדואר הקונסולריים נסגרו על ידי השלטונות במלחמת העולם הראשונה (ב-30 בספטמבר 1914).
מזחים: בחיפה הוקמו מספר מזחים, מפאת חוסר בתקציב של השלטון המקומי הטורקי. במסגרת זאת הוקם המזח הרוסי, שהיווה למעשה, את הנמל הראשון של חיפה. מזח זה הוארך על ידי גוטליב שומאכר. כמו כן הוקמו מזח לויד, על ידי חברת הספנות האוסטרית, והמזח הגרמני.
בתי מלון: בתקופה זאת הוקמו מספר בתי מלון (או אכסניות) וביניהם המלונות במושבה הגרמנית (פרוס ואחרים), על הכרמל (מיסיון הכרמל, קלר ואחרים), המלון הרוסי על הכרמל (הקיים עד היום ברחוב החורשה) ואכסניות הקשורות למנזר הכרמליתי (שחלקן פועלות גם כיום).
בתי תפילה: הוקמו מספר רב של בתי תפילה (כנסיות ומנזרים), דבר שנתן לחיפה את השם "עיר הנזירים" והביא לתנופה כלכלית בחיפה, שכן נכנס כסף זר, ומנזרים אלו דרשו שירותי תפעול כגון הדפסת ספרים, תחבורה, אוכל וכיוצ"ב.
ספנות: בחיפה פעלו מספר סוכני ספנות זרים. עם הקמת נמל חיפה עלה מספר האוניות הזרות ובעקבות כך גם מספרם של הסוכנים הזרים (וגם היהודים).
בתי חולים: כאמור נפתחו בחיפה מספר בתי חולים ששירתו את כלל האוכלוסייה. השלטון הטורקי ובמידה מסוימת גם השלטון הבריטי לא מילאו את חובתם לספק שירותים רפואיים והללו ניתנו, בתחילה, על ידי המתיישבים הזרים. בית החולים הגרמני ובית החולים האיטלקי זכו להערכה רבה גם מחוץ לחיפה.
מתחם בתי הקברות

מעט מזרחה מצומת דולפין שבבת גלים, לאורך רחוב יפו – ובסמוך לבית הקברות העתיק בחיפה אל עתיקה, נמצא אחד מבתי הקברות המטופחים שבחיפה, בית העלמין של חללי המלחמה הבריטים. לידו נמצאים בית העלמין הטמפלרי, בית הקברות האנגלי (ושאר העמים) ובהמשך בית העלמין היהודי.
בית קברות בריטי נוסף בחיפה נמצא במתחם בתי הקברות שבדרום העיר (בית הקברות הצבאי חוף כיאט). בסמוך לו, בבית הקברות של הקהילות המשיחיות, קבורים חלק מבני הטמפלרים כגון נכדתו של שומאכר, נלי ובעלה, ובתו של הרדג.
בתי הקברות של העדות היוונית-קתולית והיוונית-אורתודוקסית נמצאו מחוץ לעיר של אותה תקופה (ברחוב יפו כיום) ונסגרו בהוראת השלטונות הבריטיים שבנו את מתחם בתי הקברות החדש של העיר על אדמות כיאט בדרום העיר (בתי הקברות חוף הכרמל כיום).
השפעת התהליך על המצב כיום

אוכלוסייה: רבים מתושביה הערבים של העיר הם נוצרים המשויכים ברובם לכנסיות שהתיישבו בחיפה בתקופה הנדונה. העדה היוונית-קתולית היא העדה המרכזית בחיפה וחיפה משמשת כמרכז העדה בארץ ובית משכנו של הארכיבישוף (המוטרנות (Eparchy) של העדה היוונית קתולית שוכן בסמוך לקונסוליה הצרפתית ברחוב הגפן).
מבנים ותשתית: הטמפלרים גורשו מן הארץ על ידי הבריטים (והישראלים) ובחיפה נשארה המושבה הגרמנית. האזור שהיה מוזנח קמעה במשך שנים, שופץ והוא מהווה כיום מרכז בילוי. בסמוך למושבה הגרמנית נבנתה שכונת הפרסים על שדותיה של המושבה. בתהליך דומה נקנתה התשתית הגרמנית על הכרמל ושימשה בסיס לשכונות כרמל מרכזי וכרמל מערבי.
קונסוליות: בחיפה נשארו נציגויות רבות. הקונסוליה (המקצועית) האמריקאית נסגרה משיקולים כספיים, וגם נציגות כבר לא קיימת. לקונסוליות הצרפתית והאיטלקית ישנן בחיפה מרכזי תרבות והוקם מכון גטה לתרבות הגרמנית. לארצות השונות ישנן עשרות נציגים (בעיקר קונסולי כבוד שהם "יורשיהם" של סגני הקונסול מהתקופה הנדונה בערך) בעיר.
בתי חולים: משפעת המוסדות הרפואיים שהוקמו על ידי המתיישבים (להבדיל ממוסדות ציוניים) נשאר לתפארת בית החולים האיטלקי שהוא מוסד האשפוז הוותיק ביותר בעיר ומשרת את כלל התושבים.
ראו גם

חיפה בתקופה העות'מאנית
המעצמות בארץ ישראל
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
קולוניאליזם בארץ ישראל במאה ה-19
לקריאה נוספת

אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, המכון ע"ש גוטליב שומאכר, אוניברסיטת חיפה (הוצאה ראשונה על ידי יד בן צבי) 2002
נלי מרצ'ינקובסקי-שומאכר, גשם משמיים בהירים, הוצאת החברה להגנת הטבע
Frances Emily Newton, Fifty Years in Palestine, London: Coldharbour Press, Ltd. 1948
אליהו אורבך, מארץ האב אל ארץ האבות, יד יצחק בן צבי ומכון ליאו בק 1997
השושלת המאמונית

| --- | --- |

תמונת לווין מ-2009 המציגה את נאת המדבר של ח'ווארזם דרומית לימת ארל
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  ח'ווארזמשאה
 עיר בירה:  גארגן 36°50′48″N 54°25′48″E
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  995
 פירוק:  1017
 כיבוש ח'ווארזם על ידי השושלת הע'זנווית:  1017 
 ישות קודמת:  השושלת האפריגית
 ישות יורשת:  השושלת הע'זנווית
 שליטים בולטים:  מאמון איבן מוחמד הראשון – מייסד השושלת אבו'ל-הרית מוחמד – השליט האחרון
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם סוני
 
השושלת המאמונית (בפרסית: مأمونیان) הייתה שושלת עצמאית של שליטים איראנים בח'ווארזם. שלטונם היה קצר (995–1017), והם הוחלפו בתורם על ידי השושלת הע'זנווית המתפשטת.
היסטוריה

הממלכה האיראנית העתיקה של ח'ווארזם נשלטה עד שנת 995 על ידי השושלת האפריגית מהעיר כאת'. ח'ווארזם, הייתה האזור החקלאי המושקה והעשיר של אוקסוס התחתי. האזור המוקף מכל עבר באדמת ערבות ובמדבר, הוא מבודד גאוגרפית מאזורים אחרים. בידוד זה אפשר לתושביו לשמור על שפה ותרבות איראנית ייחודית נפרדת.
בירתם של המאמונידים, גורגנז', הפכה למרכז למידה תחת שלטונם. היא משכה אליה דמויות בולטות רבות, כגון הפילוסופים הרופאים, אבן סינא ואבו סאהל אל-מאסיחי (אנ'), המתמטיקאי אבו נאסר מנצור, הרופא אבן אל-חמר (אנ') והפילולוג אל-תא'אליבי. המאמונידים בנו בבירתם מינרטים, שאחד מהם בעל כתובת המיוחסת למאמון השני ( מלך 1009–1017 ), שרד עד ימינו. עם זאת, המאמונידים נקלעו עד מהרה לעימות עם הסולטאן הע'זנווי מחמוד ( מלך  999–1030), שביקש ללחוץ על אויביו הקרחאנידים על ידי הרחבת שלטונו אל ח'ווארזם. בשנת 1014, דרש מחמוד כי מאמון השני יוסיף את שמו בח'טבה (דרשת שישי) בח'ווארזם, ובכך להכיר בעצימותו. משלא הצליח לזכות בסיוע צבאי או לפייס את מחמוד באמצעים אחרים, מאמון השני נאלץ לקבל את דרישותיו, למורת רוחם של האצילים והקצינים הצבאיים הח'ווארזמים.
בתגובה הצבא, בהנהגת המפקד העליון אלפטיגין, התמרד ומאמון השני נרצח. המורדים הציבו שליט חדש על הכס, את אחיינו הצעיר, אבו'ל-חרית' מוחמד, בחודש מרץ 1017. העובדה שמאמון השני היה גיסו של מחמוד, שימש עילה לאחרון לפלוש לח'ווארזם. צבא השושלת הע'זנווית הביס את הכוחות הח'ווארזמים המקומיים בעיר האזראספ (אנ'). הוא דיכא באכזריות את אוכלוסיית גורגנז' ולכד ח'וואראזמים רבים שנלקחו לבירת ע'זני כעבדים. אבו'ל-חרית' מוחמד הודח ונכלא, בעוד ח'ווארזם שולבה בממלכה הע'זנווית, ובכך בא הקץ על השושלת המאמונית, השושלת האתנית האיראנית האחרונה של הח'ווארזמשאה.
השאה של השושלת המאמונית

מאמון הראשון בן מוחמד, 995–997
אבו אל-חסן עלי, בנו של מאמון הראשון, 997–1008/9
מאמון השני, בנו של מאמון הראשון, 1008–09
אבו'ל-חרית' מוחמד, בנו של אבו אל-חסן עלי, 1017
הערות שוליים

1 2 3  סי.אי.בוסוורת', ĀL-E MAʾMŪN, Encyclopædia Iranica I/7, 2011, עמ' 762-764
1 2 3  קליפורד אדמונד בוסוורת', השושלות האסלאמיות: מדריך כרונולוגי וגנאלוגי, ניו יורק: Columbia University Press, 1996, מסת"ב 978-0-231-10714-3
1 2  סי. אי.3 בוסוורת', ח'ווארזמשאה, אנציקלופדיה של אסלאם, מהדורה שניה., Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs., 1978, עמ' 1066 (באנגלית)
לקריאה נוספת

Bosworth, Clifford Edmund, Boyle, John Andrew (ע), The Cambridge History of Iran, Volume 5: The Saljuq and Mongol Periods: "The Political and Dynastic History of the Iranian World (A.D. 1000–1217)", Cambridge: Cambridge University Press, 1968, עמ' 1-202, ISBN 0-521-06936-X
| ההיסטוריה של ח'ווארזם |
| --- | --- | --- |
| שושלות |  השושלת האפריגית  (335-995)  •  השושלת המאמונית (995–1017) •  השושלת הע'זנווית (963-1187) • הענף של אלטונטאש (Altuntash) ( 1020-1041) •  השושלת הסלג'וקית  (1055-1152)  • השושלת האנושתכינית (Anushtegin dynasty)  (1077-1260)  •   השושלת הסופית  (1361 – 1379)  •  השושלת הטימורית (1370-1507) •  השושלת הספווית (1505-1511) • השושלת השייבאנית (Shaybanids) (1511-1695) •השושלת הח'ונגירדית (Khongirad)  (1763-1920) |  |
| אימפריות |  האימפריה הפרתית  (247 לפנה"ס-224)• האימפריה הסאסאנית (205-636) •  האימפריה ההפתליטית  (440-565 )  •  גקטורקים  (542-603) •  האימפריה המוסלמית  (622-1258) • הח'ליפות האומיית  (661-750)   •  הח'ליפות העבאסית (750-1258)  • האימפריה הסאמאנית (819-1005) •  האימפריה הסלג'וקית (1055-1155) •  האימפריה הח'ווארזמית (1148-1220) •  האימפריה המונגולית  (1206-1294)  •  האימפריה הטימורית  (1370-1507) •  האימפריה הספווית (1505-1736)  • האימפריה השייבאנית (אנ') (1511-1695)  •  ח'אנות חיווה  (1695-1873)  •  האימפריה הרוסית  (1873-1920)  •  האימפריה הסובייטית  (1920-1991) |  |
| אישים בולטים | הבש אל-הסיב אל-מרוואזי (Habash al-Hasib al-Marwazi) (766-869)  •  מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי  (780-845) •  אבו סאהל אל-מאסיחי  (-1010) • מוחמד אבן אחמד אל-ח'ואריזמי (Muhammad ibn Ahmad al- Khwarizmi) (935-997) •  אבן אל-חמר (942-1017)  •  אל-בירוני  (973-1050) •  אבו נאסר מנצור (960-1036) •   בדיע א-זמאן אל-המד'אני (969-1007) •  אבו עלי אבן סינא (980-1037) • אל-ג'ורג'אני (1040-1136) • אל-זמח'שרי (1075-1144)  • נאג'ם אל דין קוברה (Najm al-Din Kubra) (1145-1221) |  |
| תיאור סכמתי של ההיסטוריה של ח'ווארזם בכל מאה  לאחר העת העתיקה | תיאור סכמתי של ההיסטוריה של ח'ווארזם מסוף העת העתיקה עד המאה ה-20 בחלוקה של מאות. |  |
טורונטו (כדורגל)

אצטדיון הכדורגל של טורונטו. בשנת 2017 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הצפון אמריקנית לראשונה בתולדותיה.
מועדון הכדורגל טורונטו (באנגלית: Toronto FC) היא קבוצת כדורגל מהעיר טורונטו, אונטריו שבקנדה, אשר משחקת בליגה הצפון-אמריקנית הבכירה ה-MLS. בשנת 2017 זכתה הקבוצה באליפות ה-MLS בפעם הראשונה בתולדותיה. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא בימו פילד הנמצא לחופי ימת אונטריו במרכזה של העיר. האצטדיון מכיל 31,000 מקומות.
היסטוריה

מועדון הכדורגל של טורונטו נוסד בשנת 2007 על ידי תאגיד הספורט הענק "מייפל ליף ספורטס אנד אנטרטיינמנט" שהוא גם בעליהן של קבוצת הכדורסל טורונטו ראפטורס וקבוצת ההוקי קרח טורונטו מייפל ליפס. טורונטו היא הקבוצה הקנדית הראשונה שהצטרפה לליגת ה-MLS. הקבוצה זכתה לפופולריות רבה בעיר, ותוך זמן קצר מכרה את כל מנוייה.
טורונטו זכתה בתואר הראשון שלה בשנת 2009 כאשר זכתה באליפות קנדה לאחר שגברה על קבוצות וונקובר ומונטריאול מליגת ה-USL והעפילה לגביע האלופות לקבוצות של אזור מרכז וצפון-אמריקה, אך היא הודחה בשלב הראשון. בעונת 2009 הקבוצה הייתה קרובה גם להעפיל למשחקי הפלייאוף בליגת ה-MLS אך כשלה בשלבי הסיום של העונה וסיימה במקום ה-12. השחקן המצטיין של הקבוצה בעונה זו היה דויאן דה-רוסריו, שחקנה הבינלאומי של נבחרת קנדה ולשעבר שחקן העונה ב-MLS.
מאמן הקבוצה הראשון היה מו ג'ונסטון, לשעבר חלוץ נבחרת סקוטלנד. בשנת 2010 מונה לקבוצה מאמן חדש, פרקי רדוסוליוויץ', לשעבר שחקן נבחרת ארצות הברית. בשנה זו זכתה הקבוצה שוב בתואר אלופת קנדה ועלתה לראשונה לשלב הבתים בליגת האלופות של אזור מרכז וצפון-אמריקה לאחר שגברה בשלב המוקדמות על מונטגאו, אלופת הונדורס.
ב-2011 מונה למאמן הקבוצה שחקן נבחרת הולנד לשעבר, ארון וינטר. הקבוצה הצליחה להעפיל לשלב חצי הגמר בליגת האלופות.
בשנת 2014 רכשה הקבוצה שלושה שחקני חיזוק בולטים: ג'רמיין דפו מטוטנהאם, מייקל בראדלי מרומא וג'ילברטו מהליגה הברזילאית, והצהירה על כוונותיה להפוך לקבוצת צמרת בליגה הצפון-אמריקנית.
בשנת 2015 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הפלייאוף, אך הודחה בסיבוב הראשון. סבסטיאן ג'ובינקו שחקנה המצטיין, חבר נבחרת איטליה, הוכתר כמלך השערים של הליגה.
בשנת 2016 הקבוצה זכתה בתואר אלופת המזרח של ליגת MLS. היא הפסידה בגמר לאלופת המערב סיאטל סאונדרס לאחר הארכה ופנדלים. כמו כן זכתה בשנה זו באליפות קנדה.
שנת 2017 הייתה השנה הטובה ביותר בתולדות המועדון. שנה זו זכתה הקבוצה במגן האוהדים לאחר שסיימה את העונה הרגילה במקום הראשון. 69 הנקודות שצברה במהלכה היוו שיא חדש בתולדות הליגה. טורונטו הגיעה עד גמר הפלייאוף ושם פגשה שוב את סיאטל והפעם ניצחה 0-2 וזכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשנת 2018 הגיעה טורונטו לגמר ליגת האלופות של אזור מרכז וצפון-אמריקה והפסידה לאחר קרב בעיטות 11 מטר לקבוצת גוודלחרה המקסיקנית.
שחקני הווה ועבר בולטים

סבסטיאן ג'ובינקו: חלוץ. שחקן נבחרת איטליה. שיחק ביובנטוס.
רוברט ארנשו: חלוץ. שיחק בנבחרת ווילס, בליגה האנגלית ובמכבי תל אביב.
ג'וליאן דה גוזמן: קשר. יליד קנדה. שיחק בדפורטיבו לה קורוניה בליגה הספרדית. בשנת 2008 זכה בתואר שחקן העונה של המועדון.
טורסטן פרינגס: קשר. שחקנה הבינלאומי של נבחרת גרמניה. שיחק במונדיאל.
דני קוברמנס: חלוץ. שיחק באיינדהובן. שחקנה הבינלאומי לשעבר של נבחרת הולנד.
סטפן פריי: שוער. יליד שווייץ. הצטרף לליגה בשנת 2009 ותוך זמן קצר הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
אדריאו קאן: מגן. יליד קנדה. שיחק בקבוצת אסברג בליגה הדנית ובנבחרת קנדה בכדורגל.
חבייר מרטינה: חלוץ. יליד הולנד. שיחק בנוער אייאקס אמסטרדם ובקבוצת אירדויזי בליגה ההולנדית.
דויאן דה-רוסריו: קשר. יליד קנדה. זכה עם יוסטון דינמו באליפות הליגה של ה-MLS בשנים 2006 ו-2007. בשני משחקי האליפות קיבל את תואר השחקן המצטיין. נבחר במשך חמש שנים רצופות לנבחרת האולסטאר של הליגה.
דני דיקיו: חלוץ. יליד אנגליה. שיחק בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס בליגה האנגלית.
ג'ים בריינין: מגן. יליד קנדה. שיחק בקבוצת סאות'המפטון בליגה האנגלית.
אמאדו דה-גווארה: קשר. יליד הונדורס. שיחק בנבחרת הונדורס בכדורגל.
מיסטה: חלוץ. יליד ספרד. שיחק בדפורטיבו לה קורוניה ובקבוצת ולנסיה בליגה הספרדית.
צ'ד בארט: חלוץ. יליד ארצות הברית. שיחק בשיקגו פייר.
מייקון סנטוס: חלוץ. יליד ברזיל. שיחק בהפועל קריית שמונה ובצ'יבאס ארצות הברית.
ראו גם: רשימת כדורגלני טורונטו שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
משחקי ידידות בינלאומיים

מדי פעם עורכת הקבוצה משחקי ידידות במגרשה הביתי נגד קבוצות מאירופה או אמריקה הלטינית. בין המשחקים שנערכו עד היום:
2015: מנצ'סטר סיטי (אנגליה) - טורונטו 0–1
2014: טוטנהאם הוטספר (אנגליה) - טורונטו 2–3
2012: ליברפול  (אנגליה) - טורונטו 1-1
2010: בולטון (אנגליה) - טורונטו 1-1
2009: ריבר פלייט (ארגנטינה) - טורונטו 0-0
2008: אינדפנדיינטה (ארגנטינה) - טורונטו 0–1
2007: אסטון וילה (אנגליה) - טורונטו 2–4
תארים והישגים

גביע ה-MLS
זכייה: 2017.
מגן האוהדים
זכייה: 2017.
אליפות המחוז המזרחי
זכייה (פלייאוף): 2016, 2017.
אליפות קנדית
סגנות: 2009, 2010, 2011, 2012, 2016, 2017.
הישגים לפי עונה

| עונת משחקים | מיקום כללי ב-MLS | בית המזרח | פלייאוף ה-MLS | אליפות קנדה | ליגת האלופות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 |  |  |  |  | שמינית גמר |
| 2018 | 19 | 9 | לא | 1 | גמר |
| 2017 | 1 | 1 | אלופת הליגה | 1 | לא |
| 2016 | 5 | 3 | אלופת המזרח | 1 | לא |
| 2015 | 12 | 6 | סיבוב ראשון | חצי גמר | לא |
| 2014 | 13 | 7 | לא | 2 | לא |
| 2013 | 17 | 9 | לא | חצי גמר | לא |
| 2012 | 19 | 10 | לא | 1 | שלב הבתים |
| 2011 | 16 | 8 | לא | 1 | חצי גמר |
| 2010 | 11 | 5 | לא | 1 | שלב הבתים |
| 2009 | 12 | 5 | לא | 1 | מוקדמות |
| 2008 | 12 | 7 | לא | 2 | לא |
| 2007 | 13 | 7 | לא | . | לא |
טורונטו במגרשה הביתי בתלבושת האדומה נגד קבוצת סן-חוזה, יולי 2008
טורונטו בתלבושת אדומה במשחק ביתי נגד קבוצת לוס אנג'לס גלאקסי בחודש מאי 2008
ולס פארגו

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (WFC) 
 מייסדים:  הנרי ולס, ויליאם פארגו 
 תקופת הפעילות:  18 במרץ 1852 – הווה (173 שנים)
 חברות בנות:  Wachovia  Wells Fargo Private Bank  Wells Fargo Advisors 
 מיקום המטה:  מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  בנקאות
 מוצרים עיקריים:  בנקאות קימעונאית  בנקאות השקעות  בנקאות מסחרית  משכנתאות  אשראי צרכני  ביטוח
 שווי שוק:  254.89 מיליארד דולר (23 בפברואר 2025)
 הכנסות:  93.249 מיליארד דולר (2010)
 רווח תפעולי:  21,636,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2023) 
 רווח:  12.362 מיליארד דולר (2010)
 נשיא:  ג'ון סטאמפ
 יו"ר:  ג'ון סטאמפ
 מנכ"ל:  ג'ון סטאמפ
 עובדים:  264,900 (2013)
  
 WellsFargo.com
 
ולס פארגו (באנגלית: Wells Fargo & Company; בראשי תיבות: WFC) היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית רב-לאומית עם פעילות ברחבי העולם.
פעילות

ולס פארגו הוא הבנק הגדול בארצות הברית על פי שווי השוק והבנק הרביעי בגודלו בארצות הברית לפי שווי נכסים. זהו הבנק השני בגודלו בתחום הפיקדונות, שירותי המשכנתאות למגורים, וכרטיסי האשראי. בשנת 2011, ולס פארגו נחשב לחברה ה-23 בגודלה בארצות הברית.
בשנת 2007 היה הבנק היחיד בארצות הברית שהמשיך להיות מדורג AAA על ידי חברת הדירוג S&P, אם כי הדירוג שלו מאז הורד גם כן ל-AA לאור המשבר הפיננסי של 2007–2011.
הפעילות העיקרית של החברה בארצות הברית היא בנק ולס פארגו אשר קבע את משרדו הראשי בסו פולס, דרום דקוטה.
ולס פארגו במתכונת הנוכחית הוא תוצאה של רכישה בשנת 1998 של "Wells Fargo & Company" מקליפורניה על ידי תאגיד "Norwest", אשר מקורו ממיניאפוליס, וכן של ההשתלטות בשנת 2008 על בנק Wachovia בעיצומו של המשבר הכלכלי שהחל ב-2007.
אף על פי שתאגיד Norwest היה הישות השולטת לאחר המיזוג בשנת 1998, החברה החדשה בחרה לעצמה את השם ולס פארגו, על מנת ליהנות מההיסטוריה בת 150 השנים של הבנק וכן מהמוניטין שלו.
בעקבות הרכישה, החברה העבירה את המטה שלה למטה ולס פארגו בסן פרנסיסקו וכן מיזגה את חברת הבת התפעולית שלה עם חברה בת לתפעול של ולס פארגו שמשרדיה נמצאים בסו פולס.
בשנת 2010 היו לוולס פארגו 6,335 סניפי בנק קמעונאיים וכן 12,000 מכונות כספומט, 280,000 עובדים ולמעלה מ-70 מיליון לקוחות.
ולס פארגו הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים של ארצות הברית עם בנק אוף אמריקה, סיטיגרופ וג'יי פי מורגן צ'ייס.
בדצמבר 2016, ברוקרים אפרו-אמריקאים טענו שהבנק התנהג בגזענות כלפיהם, ולא סיפק להם את אותן הזדמנויות תעסוקתיות שסיפק לעמיתיהם הלבנים. לאחר הסכם פשרה, התחייב הבנק לשלם 35 מיליון דולר ליותר מ-500 יועצים פיננסיים ומתלמדים בתחום.
פרשת החשבונות המזויפים

בשנת 2016, התגלה כי עובדי הבנק פתחו מיליוני חשבונות כוזבים בשם לקוחותיהם ללא ידיעתם, על מנת לעמוד ביעדים עסקיים לא ריאליים. החברה השתמשה במערכות מידע לניהול חשבונות ובקרה על ביצועים, ובכך אפשרה לעובדים להסתיר את הפעולות הלא חוקיות. הדבר עורר שערורייה גדולה, ושפך אור על איך שימוש לרעה במערכות מידע יכול להסתיר בעיות ולפגוע באינטרס הציבורי. החברה נאלצה לשלם קנסות כספיים גדולים, ונחשפה לשורה של תביעות משפטיות.
הערות שוליים

↑  טענות לגזענות מצד וולס פארגו: ישלם 35 מיליון דולר במסגרת פשרה, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2016
↑  שירות כלכליסט, פרשת החשבונות המזויפים: מנכ"ל וולס פארגו לשעבר ישלם 2.5 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459490205171  ISNI: 0000 0001 2229 8176  LCCN: n78012771  VIAF: 132150619   WorldCat (עם VIAF): 132150619
דב בעריש הרציגר

הרב דוב בריש הרציגר (נפטר בכ"ה בשבט תר"ו, 21 בפברואר 1846), היה רבה של בנדין בדרום מערב פולין.
תולדות חייו

אביו היה הרציג.[דרושה הבהרה] למד אצל רבי אברהם צבי הירש פצנובסקי, תלמיד החוזה מלובלין שעמד בראש ישיבה בפיוטרקוב. בספר השאלות ותשובות של הרב פצנובסקי, "ברית אברהם", מובאות כמה תשובות לרב הרציגר, שבהן הוא מכתיר את התלמיד "הרב החריף המופלג המושלם במעלות ומדות". כמו כן למד בישיבתו של רבי ירמיהו רוזנבוים.
מקצועו היה סוחר טבק.
בספר קדש הילולים מסופר כי במקרה מסוים הסתמך היהודי הקדוש על פסיקתו.
היה נשוי לשרה בת אברהם אופנהיים. בתו אסתר נישאה לברוך, בנו של רבי ישכר דב בארון מרדושיץ. ובזיווג שני לרבי שלמה שטענצל הדיין של העיר צ'נסטוחובה.
הרב הרציגר נקבר בבית העלמין ב"גבעת הארמון" בעירו והוקם אוהל על קברו. הנאצים החריבו את בית העלמין בשואה.
הערות שוליים

↑  אריה רוזן, בנדין - עיר ואם בישראל, (בתוך ירחון בית יעקב, גיליון 70, אדר תשכ"ה)
↑  משה ויינשטוק, ספר קדש הלולים, ניו יורק תש"ט עמ' 126: היה נוכח בעת ביקורו של היהודי הקדוש אצל מחותנו רבי דוד מלעלוב. ואז הגיעה שאלה הלכתית לגבי כשרות בשר. "היהודי הקדוש" הושיט את הבשר לרבי בריש, וביקש ממנו לפסוק בשאלה על הבשר. נענה רבי בעריש: "מדוע אין אתה (הצדיק מפשיסחה) פוסק בשאלה זו? ענהו היהודי מפשיסחה: "חושש אני שלא אהיה מורה הלכה בפני רבו אבל אתה אינך מכירו, ואין אתה צריך לחשוש ממנו