stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוגדיאנה
שפה ותרבות

המאה ה-6 נחשבת לשיא התרבות הסוגדיאנית, אם לשפוט לפי המסורת האמנותית המפותחת שלה. בשלב זה, הסוגדיאנים התבססו בתפקידם כסוחרים הנוסעים של מרכז אסיה, המעבירים סחורות, תרבות ודת. במהלך ימי הביניים, שמר עמק הזראפשאן (אנ') סביב סמרקנד שמר על שמו הסוגדיאני, סמרקנד. על פי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, ראו בו גאוגרפים מוסלמים (אנ') מימי הביניים אחד מארבעת האזורים היפים ביותר בעולם. למקומות שאליהם עברו הסוגדיאנים במספרים ניכרים, הייתה לשפתם השפעה ניכרת. לדוגמה, בתקופת שושלת האן בסין, שמה המקומי של עיר המדינה לאולאן (אנ') באגן טארים היה "קרוראינה", אולי מיוונית בשל ההשפעה ההלניסטית הסמוכה (אנ'). עם זאת, מאות שנים מאוחר יותר בשנת 664 לספירה, תייג אותה שוואנדזונג, הנזיר הבודהיסטי הסיני מתקופת שושלת טאנג, כ"נָאפֿוּפּוֹ" (納縛溥), שלפי היסאו מצודה הוא תעתיק של המילה הסוגדיאנית "נוואפה" שפירושה "מים חדשים".
שפה ותרבות > אמנות

ציורי הקיר של אפרסיאב (אנ') מהמאות ה-6 עד ה-7 בסמרקנד, אוזבקיסטן, הם דוגמה נדירה של אמנות סוגדיאנית. הציורים, המציגים סצנות מחיי היומיום ואירועים כמו הגעת שגרירים זרים, ממוקמים בתוך חורבות של בתי אצולה. לא ברור אם אחד מבתי המגורים המפוארים הללו שימש כארמון הרשמי של שליטי סמרקנד. ציורי הקיר הסוגדיאנים המונומנטליים העתיקים ביותר ששרדו מתוארכים למאה ה-5 וממוקמים בפנג'אקנט, טג'יקיסטן. בנוסף לחשיפת היבטים של חייהם החברתיים והפוליטיים, האמנות הסוגדיאנית סייעה להיסטוריונים גם בהבנת אמונתם הדתית. למשל, ברור שהסוגדיאנים הבודהיסטים שילבו כמה מהאלים האיראנים שלהם בגרסה שלהם לפנתאון הבודהיסטי. בז'טיסו התגלו לוחות ברונזה מוזהבים מסוג סוגדיאני על מקדש בודהיסטי מציגים זיווג של אל ואלה עם ידיים מושטות אוחזות בגמל מיניאטורי, דימוי נפוץ לא בודהיסטי שנמצא באופן דומה בציורים של סמרקנד ופנג'אקנט.
שפה ותרבות > שפה

הסוגדיאנים דיברו בשפה מזרחית איראנית בשם סוגדיאנית, הקשורה קשר הדוק לשפות הבאקטרית (אנ'), ח'ווארזמית (אנ') ושפת סאקה (אנ') החוטנית (אנ'), שפות איראניות מזרחיות שדיברו בהן בתקופות קדומות. סוגדיאנית הייתה בולטת גם בעיר המדינה של נווה המדבר של טורפאן (אנ') באזור אגן טארים בצפון-מערב סין (בשינג'יאנג המודרנית). אם לשפוט לפי כתובת בוגוט (אנ') ממונגוליה שנכתבה בסוגדיאנית סביב שנת 581, השפה הסוגדיאנית הייתה גם שפה רשמית של החאנות הטורקית הראשונה (אנ') שהוקמה על ידי הגקטורקים.
סוגדיאנית נכתבה בעיקר בשלוש שיטות כתב: האלפבית הסוגדיאני (אנ'), האלפבית הסורי והאלפבית המניכאי (אנ'), כל אחד מהם נגזר מהאלפבית הארמי, שהיה בשימוש נרחב הן באימפריה האחמנית והן באימפריה הפרתית של איראן העתיקה. האלפבית הסוגדיאני היווה את הבסיס לאלפבית האויגורי העתיק (אנ') של המאה ה-8, שבתורו שימש ליצירת הכתב המונגולי של האימפריה המונגולית המוקדמת במהלך המאה ה-13. מאוחר יותר בשנת 1599, החליט מנהיג היורצ'ן נורהאצ'י להמיר את האלפבית המונגולי כדי שיתאים למאנצ'ו (אנ').
היע'נובים (אנ') החיים במחוז סוגד של טג'יקיסטן עדיין מדברים שפה שנגזרה מהשפה הסוגדיאנית יע'נובי היא במידה רבה המשך של ניב סוגדיאני מימי הביניים מאזור אוסרושאנה (אנ') שבמערב עמק פרגנה. הרוב הגדול של העם הסוגדיאני התבולל בקבוצות מקומיות אחרות כמו הבאקטרים, הח'וואריזמים והפרסים, ועברו לדבר פרסית. בשנת 819, האוכלוסייה דוברת הפרסית ייסדה את האימפריה הסאמאנית באזור. הם בין אבותיהם של הטג'יקים המודרניים. ניתן למצוא קוגנטים סוגדיאנים רבים בשפה הטג'יקית המודרנית, אם כי האחרונה היא שפה איראנית מערבית (אנ').
שפה ותרבות > ביגוד

ניתן לחלק את התלבושות הסוגדיאניות מימי הביניים המוקדמות לשתי תקופות: הפתאליטית (אנ') (המאות ה-5 וה-6) וטורקיות (המאות השביעית ותחילת המאה ה-8). האחרונות לא הפכו נפוצות מיד לאחר הדומיננטיות הפוליטית של הגקטורקים אלא רק סביב בשנת 620, כאשר, במיוחד בעקבות הרפורמות של כגן טונג-יבגהו (אנ') מהחאנות הטורקית המערבית (אנ'), עברה סוגד טורקיזציה והאצולה המקומית נכללה רשמית בממשל של החאנות.
עבור שני המגדרים הבגדים היו צמודים, ומותניים ופרקי כף היד הצרים זכו להערכה. הצלליות לגברים מבוגרים ולנערות צעירות הדגישו כתפיים רחבות והצטמצמות עד המותניים; הצלליות של נשים אריסטוקרטיות היו מסובכות יותר. הבגדים הסוגדיאנים עברו תהליך יסודי של אסלאמיזציה במאות שלאחר מכן, עם מעט מהאלמנטים המקוריים שנותרו. במקומם, טורבנים, קפטנים ומעילים עם שרוולים הפכו נפוצים יותר.
סחר עבדים

עבדות הייתה קיימת בסין מאז ימי קדם, אם כי בתקופת שושלת האן שיעור העבדים לכלל האוכלוסייה היה בערך 1%, נמוך בהרבה מההערכה בעולם היווני-רומי (אנ') של אותה תקופה (נאמד ב-15% מכלל האוכלוסייה). בתקופת שושלת טאנג, עבדים לא הורשו להתחתן עם בת של פשוטי העם, לא הורשו לקיים יחסי מין עם אף אישה ממשפחת אדונם, ואף על פי שניאוף עם שפחות היה אסור בקודקס החוקים של טאנג (אנ'), הוא היה נהוג באופן נרחב. שחרור עבדים (אנ') הותר גם כאשר שפחה ילדה את בנו של אדוניה, מה שאיפשר את העלאתה למעמד חוקי של פשוטי העם, אך היא יכלה לחיות רק כפילגש ולא כאשתו של אדונה לשעבר.
סוחרים סוגדיאנים וסינים סחרו בקביעות בעבדים בטורפאן ובסביבתה במהלך שושלת טאנג. טורפאן תחת שלטון שושלת טאנג הייתה מרכז פעילות מסחרית מרכזית בין סוחרים סינים וסוגדיאנים. בטורפאן היו פונדקים רבים. חלקם סיפקו לעובדות מין סוגדיאנות הזדמנות לשרת את סוחרי דרך המשי, שכן ההיסטוריה הרשמית מדווחת שהיו שווקים לנשים בקוצ'ה (אנ') ובחוטן. החוזה בשפה הסוגדיאנית שנקבר בבית קברות אסטנה (אנ') מדגים שלפחות גבר סיני אחד קנה ילדה סוגדיאנית בשנת 639 לספירה. אחד הארכאולוגים שחפרו את אתר אסטנה, וו ג'ן, טוען שאף על פי שמשקי בית רבים לאורך דרך המשי קנו עבדים בודדים, כפי שהוכח במסמכים הקודמים מ"נייה", מסמכי טורפאן מצביעים על גידול מסיבי בנפח סחר העבדים. בשנת 639 נמכרה שפחה סוגדיאנית לגבר סיני, כפי שנרשם במסמך משפטי של בית הקברות באסטנה שנכתב בסוגדיאנית. חוטן וקוצ'ה היו מקומות שבהם נמכרו נשים בדרך כלל, עם עדויות רבות לסחר בעבדים בטורפאן הודות למקורות טקסטואליים מהתקופה ששרדו. בשירה מתקופת טאנג מופיעות בנות סוגדיאניות לעיתים קרובות גם כמשרתות בטברנות ובפונדקים של הבירה צ'אנגן.
השפחות הסוגדיאניות והבעלים הגברים הסינים שלהן היוו את רוב הזוגות גברים סינים ונשים סוגדיאניות, בעוד שהנשים הסוגדיאניות החופשיות היו בנות הזוג השכיחות ביותר של גברים סוגדיאנים. מספר קטן יותר של נשים סיניות נישאו לגברים סוגדיאנים במעמד גבוה. נישואים בין גבר ואישה סוגדיאנים היוו שמונה עשר מתוך עשרים ואחד נישואים לפי מסמכים ששרדו.
מסמך משנת 731 לספירה מגלה שדווקא ארבעים חבילות משי שולמו לאחד, מִי לוּשָׁאן, סוגדיאני הסוחר בעבדים, על ידי אדם סיני בשם טָאנְג ז'ונְג (唐榮) מצ'אנג'אן, עבור רכישת ילדה בת אחת עשרה שנים. ילדה זקנה. אדם משִׂיג'וֹאוּ, טוכריסטני (כלומר באקטריאני), ושלושה סוגדיאנים אימתו את מכירת הילדה.
תושבי מרכז אסיה כמו הסוגדיאנים כונו "חוּ" (胡) על ידי הסינים בתקופת שושלת טאנג. לנשים של ה"חוּ" ממרכז אסיה היה מקובל הסטריאוטיפיות של ברמניות או רקדניות על ידי סינים בסין. גברים סינים היו קשורים איתן בעיקר בקשרים מיניים מחוץ לנישואים שכן נשות ה"חוּ" בסין תפסו בעיקר עמדות בהן נמכרו שירותי מין לפטרונים כמו זמרות, משרתות, שפחות וזונות. בשירים הוצגו נשים מהדרום (שתושביו היו מכונים באייוה (אנ')) כאקזוטיות. הסינים לא רצו להתחתן איתן באופן חוקי, אלא אם כן לא הייתה להם ברירה, למשל אם הם נמצאו על הגבול או בגלות, מכיוון שהסינים יהיו מקופחים חברתית ויצטרכו להתחתן עם מישהי שאינה סינית. המשימה לטפל בחיות המשק כמו צאן ובקר ניתנה לעבדים ממוצא "חוּ" בסין.
היסטוריוגרפיה מודרנית

בשנת 1916 השתמש הסינולוג וההיסטוריון הצרפתי פול פליו (אנ') בכתבי יד סיניים של טאנג (אנ') שנחפרו מדונחוואנג, גאנסו כדי לזהות מושבה סוגדיאנית עתיקה דרומית ללופ נור בשינג'יאנג (צפון-מערב סין), שלטענתו היא הבסיס להפצת הבודהיזם והנצרות הנסטוריאנית בסין. בשנת 1926 ריכז החוקר היפני קוואבארה עדויות לסוגדיאנים ממקורות היסטוריים סיניים, ועד 1933 פרסם ההיסטוריון הסיני שְׂיָאנְג דָה את "צ'אנגאן של תקופת טאנג ותרבות מרכז אסיה", תוך פירוט ההשפעה הסוגדיאנית על חיי הדת והחברה הסינית בבירת סין של תקופת טאנג. הסינולוג הקנדי אדווין ג'. פוליבלנק (אנ') פרסם מאמר בשנת 1952, המוכיח את קיומה של מושבה סוגדיאנית שנוסדה בלולאת אורדוס בתקופת שושלת טאנג הסינית, שכללה סוגדיאנים ועמים טורקים שהיגרו מהערבה המונגולית. ההיסטוריון היפני איקדה כתב מאמר ב-1965, המתאר את ההיסטוריה של הסוגדיאנים שהתגוררו בדונחוואנג מתחילת המאה ה-7, וניתח רשימות של שמותיהם שעברם סיניזציה ותפקידם של הזורואסטריות והבודהיזם בחייהם הדתיים. יושידה יוטאקה וקגייאמה אצוקו, אתנוגרפים ובלשנים יפניים של השפה הסוגדיאנית, הצליחו לשחזר שמות סוגדיאניים מארבעים וחמישה תעתיקים סיניים שונים, תוך שהם מציינים כי אלה היו נפוצים בטורפאן בעוד שהסוגדיאנים שחיו קרוב יותר למרכז הציוויליזציה הסינית במשך דורות אימצו את השמות הסיניים (אנ') המסורתיים.
לקריאה נוספת

Guitty Azarpay: Sogdian painting. The pictorial epic in Oriental art. University of California Press, Berkeley (CA) 1981, ISBN 0-520-03765-0.
Frantz Grenet, Zhang Guangda: The Last refuge of the Sogdian Religion. Dunhuang in the Ninth and Tenth Century. In: Bulletin of the Asia Institute 1996, ISSN 0890-4464, Pages. 175–186.
Valerie Hansen: The Silk Road. A History with Documents. Oxford University Press, Oxford 2016,
Khodadad Rezakhani: ReOrienting the Sasanians. East Iran in Late Antiquity. Edinburgh University Press, Edinburgh 2017.
Étienne de La Vaissière: Sogdian Traders. A History Brill, Leiden/ Boston 2005, ISBN 90-04-14252-5.
Étienne de La Vaissière: Sogdiana III. History and Archaeology. In: Encyclopædia Iranica Online Edition. 2011.
ביאורים

↑  התקופה בהיסטוריה של האיראנים שבה יוצרה האווסטה (1500 עד 500 לפנה"ס).
↑  הר או רכס הרים מיתולוגיים במסורת הזורואסטרית. במשך הזמן, הוא נקשר למספר הרים בעולם האמיתי באיראן ובאזורים שכנים. באווסטה, הר הארה הוא ביתו של מיתרה.
↑  היכל קבלת הפנים של מלכי פרס
↑  חותם או מותג מופשטים ששימשו נוודים אירו-אסייתים בתחילה כסימון לבעלי חיים, ועל ידי תרבויות המושפעות מהם.
↑  תואר נסיך של השליטים האיראנים של סוגדיאנה ועמק פרגנה בטרנסאוקסאניה בתקופות הפרה-אסלאמיות והאסלאמיות המוקדמות.
↑  ממלכה שמרכזה בעיר טורפאן
↑  במקור "בֵּיי שְׁה", אחת היצירות ההיסטוריות הסיניות הרשמיות בקאנון של עשרים וארבע ההיסטוריות. הטקסט מכיל 100 כרכים ומכסה את התקופה שבין 386 ל-618
↑  שליט אוניברסלי אידיאלי בהיסטוריה ובדת של הודו.
↑  ההצעה של האקדמיה למילה entrepôt, נמל, עיר או עמדת מסחר שבה ניתן לייבא, לאחסן או לסחור בסחורה, בדרך כלל כדי לייצא אותה שוב.
↑  מתועתק דומה, אבל נהגה מעט אחרת
מיק הארווי

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1958 (בן 66) רושסטר, ויקטוריה, אוסטרליה 
 מוקד פעילות:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 מקום לימודים:  Caulfield Grammar School 
 סוגה:  פוסט-פאנק (Punk), פולק רוק 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, בס, קלידים מוזיקליים, גיטרה, מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  מיוט רקורדס 
 www.mickharvey.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מיק הארווי
מיק הארווי (באנגלית: Michael John "Mick" Harvey) הוא סופר אינסטרומנטליסט, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי. מיק הארווי ידוע בעיקר כאיש "הזרעים הרעים", להקתו של הזמר ניק קייב.
ביוגרפיה

הארווי נולד ב-29 בספטמבר 1958, בעיירה רושסטר, במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה, וגר סמוך לכנסייה האנגלית שבה שימש אביו ככומר. בגיל צעיר, עבר עם משפחתו להתגורר בפרבר בעיר מלבורן. מגיל צעיר שר במקהלת הכנסייה. כמו אחיו הגדול פיליפ ואחיו הקטן סבסטיאן, נשלח גם הוא ללמוד בבית הספר הפרטי קאופילד, במלבורן, שבשעתו היה לבנים בלבד. שם, בתחילת שנות השבעים, פגש את ניק קייב, טרייסי פו ופיל קלברט. ביחד עם ניק קייב (שירה), פיל קלברט (תופים) וסטודנטים נוספים שניגנו בגיטרת בס וחצוצרה, הוא הקים להקה שניגנה קאוורים לשירים של לו ריד, דייוויד בואי, רוקסי מיוזיק, אליס קופר, אלכס הארווי ועוד. הוא ניגן גיטרה ובמקביל למד אצל גיטריסט הג'אז, ברוס קלארק והמשיך לשמש כנער מקהלה בכנסייה.
בתום לימודיהם בשנת 1975 צירפה הלהקה את טרייסי פו (גיטרה באס) והחליטה להמשיך תחת השם "The Boys Next Door". שנת 1976 הייתה שנה חשובה בסצנת הפאנק באוסטרליה והשפעתה ניכרה על הלהקה שהתחילה לנגן חומר מקורי בסגנון פאנק וניו וייב. נגינת הגיטרה של הארווי הייתה בסגנון חופשי, מלוכלך, מושפע מג'יימס ויליאמסון, גיטריסט ה"סטוג'ס", ופול וולר, איש "הג'אם". בשנים 1977–1978 הלהקה הרבתה להופיע בפאבים מקומיים. ב-1978 הצטרף אל הלהקה הגיטריסט, כותב וזמר רולנד ס. הווארד שהוסיף סאונד גיטרה ייחודי, כאוטי ומלוכלך, וכתב כמה מהשירים. היפה, השונה והמוצלח בהם אף הפך לשיר המזוהה ביותר עם ניק קייב מתקופה רחוקה זו בקריירה שלו, "Shivers".
הלהקה הקליטה והוציאה אלבום אחד בשם "Door Door", ולאחר הצלחה פושרת בלבד באוסטרליה, החליטה ב-1980 לעבור ללונדון. שם שינתה הלהקה את שמה ל-"The Birthday Party", ועתה המוזיקה שיצרה הייתה אגרסיבית מאוד ונחשבה חדשנית באותם הימים, דבר שתרם להצלחתה. הפאנק שלה אופיין בשירתו ובקולו המיוחד והמיוסר של ניק קייב (שצרח לא מעט), בבס חזק ובגיטרות אנרגטיות במיוחד. ב-1981 יצא אלבומם הראשון בשם "תפילות תחת אש", (Prayers On Fire). מיק הארווי הלחין לא מעט שירים ללהקה, אך הכתיבה וההלחנה העיקרית היו של ניק קייב ורולנד ס. הווארד. סמוך ליציאת אלבומם השני, "Junkyard", ב-1982 עברה הלהקה למערב ברלין ללא המתופף, פיל קלברט. הארווי תפס את עמדת המתופף, אך בהקלטות המשיך לנגן גם על גיטרות, קלידים, גיטרה באס, סקסופון וכלי הקשה נוספים.
ב-1983, לאחר הקלטת האלבום השני E.P.s (מיני-אלבום), החליטה הלהקה להתפרק. הארווי בחר להישאר בברלין. הוא יצר קשר עם חברו סיימון בוני, ויחד איתו הקים מחדש את להקתו האוסטרלית של בוני Crime and The City Solution, בה שימש הארווי, לסירוגין, כמתופף וגיטריסט. רולנד ס. הווארד הקים את להקתו These Immortal Souls, בה ניגן הארווי על גיטרה ופסנתר, בימיה המוקדמים של הלהקה. במקביל הקימו ניק קייב ומיק הארווי, את "ניק קייב והזרעים הרעים", ההרכב שעתיד להיות המשפיע, המגוון והוותיק ביותר מבין אותם הרכבים שצמחו מפירוקה של ה-Birthday Party. אחרי קריירה ארוכה, פורה ומצליחה, ואחרי שמרגע היווסדו ניקז אליו מוזיקאים ייחודיים מכל העולם, ואף הצמיח במסגרתו אומנים חדשים ופרויקטים רבים, פעיל ההרכב עד היום. מיק הארווי (להוציא את ניק קייב) הוא הוותיק ביותר בהרכב זה.
הפקה ושיתופי פעולה

מיק הארווי הרבה להשתתף בפרויקטים רבים, כתיבת פסי-קול, השתתפות באלבומים של להקות וזמרים שונים, כמוזיקאי אורח או כחבר קבוע, לעיתים הן כמוזיקאי והן מפיק מוזיקלי. הבולטים מבין הפסקולים: ב-1990 כתב יחד עם ניק קייב ובליקסה ברגלד את פסקול הסרט "Ghosts... Of The Civil Dead".
בשנת 2000 כתב יחד עם אדם קלייטון-ג'ונס וניק קייב פסקול למחזה על-פי ספרו של ניק קייב: "ותרא האתון את המלאך". בשנת 2003 כתב פסקול לסרט "Australian Rule", עליו זכה שנה מאוחר יותר בפרס הפסקול המקורי הטוב ביותר במסגרת פרסיי תעשיית המוזיקה האוסטרלית.
בשנים-1995 ו-1997 הוציא הארווי שני אלבומי מחווה למשורר והזמר הצרפתי סרז' גינסבורג. את שני האלבומים הפיק הארווי יחד עם המפיק הוותיק של הזרעים הרעים, טוני כהן. מיק הארווי ניגן על כל כלי הנגינה, להוציא אנסמבל כלי-מיתר שליווה חלק מהשירים. כמו כן, הוא שר את רוב השירים להוציא שירים ששרה אניטה ליין. בנוסף, תרגם את מרבית השירים מצרפתית לאנגלית.
מיק הארווי הפיק מוזיקלית אלבומים רבים. בין הבולטים: הפקה ושיתוף פעולה עם הזמרת, כותבת האנגלית פי. ג'יי הארווי (אין קשר משפחתי). הפקה ונגינה באלבום של הזמר האוסטרלי רוברט פורסטר. הפקה ונגינה באלבומו הראשון של הזמר, כותב, המלחין והקלידן האוסטרלי קונווי סוואג', שהוא אף חבר ב"זרעים הרעים" משנת 1994, הפקת אלבום אוסף, המאגד עשור של יצירה עם כל חברי הזרעים הרעים ולהקותיהם, ואלבום נוסף שיצא בשנת 2001, לזמרת כותבת האוסטרלית אניטה ליין.
הארווי הפיק וניגן באלבומם השלישי של ההרכב הגרמני "דיי האוט", להקתו של מתופף הזרעים הרעים תומאס ווידלר. ניגן על מגוון כלים באלבומו הרביעי של הזמר, גיטריסט, כותב והמלחין האוסטרלי הוגו רייס. הפיק וניגן באלבומו הראשון של הבאסיסט, זמר, מלחין והסופר אינסטרומנטליסט האנגלי ברי אדמסון.
דיסקוגרפיה > להקות

1977-1980 - The Boys Next Door
1978-79 - Door Door
1981-1983 - The Birthday Party
1979-1980 - Hee - Haw
1981 - Prayers On Fire
1982 - Junkyard
1983 - Mutiny/Bad Seed
1992 - Hits
1999 - Live
2001 - The John Peel Sessions
1983-2006 - Nick Cave and The Bad seeds
1983-84 - From Her to Eternity
1985 - The Firstborn Is Dead
1986 - Kicking Against the Pricks
1986 - Your Funeral... My Trial
1988 - Tender Prey
1990 - The Good Son
1992 - Henry's Dream
1993 - Live Seeds
1994 - Let Love In
1996 - Murder Ballads
1997 - The Boatman's Call
1998 - The Best of Nick Cave & The Bad Seeds
2001 - No More Shall We Part
2003 - Nocturama
2004 - Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus
1986-1993 - Crime and The City Solution
1985 - The Dangling Man - EP
1985 - Just South of Heaven - EP
1986 - The Kentucky Click/Adventure - EP
1986 - Room of Lights
1988 - Shine
1989 - The Bride Ship
1990 - Paradise Discotheque
1993 - The Adversary - Live
דיסקוגרפיה > פסקולים

1990 - Ghosts... Of The Civil Dead
1993 - Alta Mera & Vaterland
1996 - To Have and To Hold
2000 - And The Ass Saw the Angel
2000 - Chopper
2003 - Australian Rule
דיסקוגרפיה > סולו

1995 - Intoxicated Man (שיכור)
1997 - Pink Elephants (פילים ורודים)
2005 - One Man's Treasure (אוצר פרטי)
מיק הארווי
ברוקלין נטס

ברוקלין נטס (באנגלית: Brooklyn Nets) היא קבוצת כדורסל מרוֹבע ברוקלין שבניו יורק, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ברקליס סנטר.
ראשית דרכה של הנטס כאחת ממייסדות ליגת ה-ABA בשנת 1967 בה שיחקה הקבוצה בשם ניו ג'רזי אמריקנס. בתום עונה אחת עברה הקבוצה מעבר לנהר ההדסון, לשחק בניו יורק, ושינתה את שמה לניו יורק נטס. בליגת ה-ABA זכתה הקבוצה בשתי אליפויות, והמשיכה לשחק בניו יורק עד לאיחוד ה-ABA עם ליגת ה-NBA בשנת 1976 אז שבה הקבוצה לניו ג'רזי ונקראה ניו ג'רזי נטס. לקראת עונת 2012/2013 שבה הקבוצה לניו יורק ושינתה את שמה לברוקלין נטס.
היסטוריה > 1967–1976: בליגת ה-ABA

הקבוצה הוקמה ב-1967 תחת השם ניו יורק אמריקנס, כאחת מ-11 הקבוצות המייסדות של ליגת ה-ABA. הבעלים של הקבוצה היה ארתור בראון, שפיתח כמה קבוצות מליגת ה-AAU שבסביבת ניו יורק. בראון רצה שקבוצתו תשחק בבניין הנשקייה של גדוד 69 אשר במנהטן, אך בעקבות לחץ מצידה של ניו יורק ניקס ירדה הקבוצה מהרעיון כשלושה חודשים לפני ערב הפתיחה. בראון התקשה למצוא אולם בניו יורק שישמש כאולם הביתי של האמריקנס, ולבסוף מצאו נשקייה בטינק שבניו ג'רזי אשר שימשה כאולמם הביתי. בעקבות כך שינה בראון את שם הקבוצה לניו ג'רזי אמריקנס.
האמריקנס סיימו את עונתם הראשונה במאזן שלילי 36–42, והגיעו למקום האחרון בבית המזרחי ביחד עם קנטקי קולונלס. מכיוון שהאולם שלהם היה תפוס לקראת משחק הפלייאוף נגד הקולונלס, שיכריע מי תעלה לפלייאוף, ביקשו האמריקנס לארח את המשחק באולם "לונג איילנד ארנה" שבקומאק, ניו יורק. הקולונלס סירבו לשחק באולם זה מכיוון שבפרקט של האולם שנמצא היו חסרים מספר קרשים, הרצפה לא הייתה יציבה והסלים לא היו שווים בגובהם. ראש הליגה ג'ורג' מייקן החליט שהאמריקנס נכשלו בהעמדת תנאים מינימליים שיאפשרו לערוך משחק כדורסל, והמשחק הוכרע לטובת הקולונלס.
בעונתם השנייה בליגה נשארו האמריקנס באולם לונג איילנד ארנה, למרות התקריות מהשנה שעברה, ושמה של הקבוצה שונה לניו יורק נטס. כינוי הקבוצה נקבע כ"נטס" כדי שיתחרז עם שמות שתי הקבוצות האחרות שמשחקות בניו יורק: ניו יורק מטס מליגת הבייסבול, וניו יורק ג'טס מליגת הפוטבול. בנוסף, פירוש המילה "נטס" באנגלית הוא רשתות, כחלק מהסל.
בעונה זו הנטס סיימו במקום האחרון בליגה עם מאזן 17–61, לאחר שבמהלך העונה החליפו 23 שחקנים. לאחר עונה זו, מכר בראון את הקבוצה ליצרן הבגדים רוי בו. לאחר שכשלה בניסיון להחתים את כוכב אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) לו אלסינדור (שלימים שינה את שמו לכרים עבדול-ג'באר), שנבחר בדראפט ה-NBA על ידי מילווקי באקס, החתימה הקבוצה את ריק בארי מווירג'יניה סקוויירס. בעונת 1969/1970 סיימו הנטס במקום השלישי באזור המזרחי והעפילו לפלייאוף, ובעונת 1971/1972 הם עברו לאולם "נסאו וטרנס ממוריאל קולוסיאום" אשר ביוניונדייל, ניו יורק.
בעונת 1971/1972, שנתיים לאחר שרכשו את כוכב הקבוצה ריק בארי, העפילו הנטס לסדרת הגמר של ליגת ה-ABA נגד אינדיאנה פייסרס, בה הפסידו לפייסרס בתוצאה 2–4. בסיום העונה עזב בארי את הקבוצה, שהחלה בבנייה מחדש וניצחה ב-30 משחקים בלבד בעונה העוקבת.
במהלך קיץ 1973 רכשו הנטס את שחקן המפתח שלהם, ג'וליוס ארווינג, מווירג'יניה סקוויירס. עם ארווינג, סיימו הנטס את העונה עם שיא של 55 ניצחונות, וזכו באליפות ה-ABA לאחר שניצחו את יוטה סטארס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–1. באותה עונה הוביל ארווינג את קלעי הליגה עם 27.4 נקודות בממוצע למשחק, וזכה בפרסי ה-MVP של העונה הסדירה וה-MVP של הפלייאוף.
ההצלחה נמשכה גם בעונת 1974/1975, כשהנטס שברו את שיא הניצחונות שלהם והעמידו אותו על 58 ניצחונות. למרות ההצלחה בעונה הסדירה הנטס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי ספיריטס אוף סנט לואיס, בתוצאה 1–4. הנטס המשיכו את מגמת ההצלחה בעונה הסדירה גם בעונת 1975/1976, העונה האחרונה שבה התקיימה ליגת ה-ABA. בעונה זו הם ניצחו ב-55 משחקים, וארווינג זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בסיום העונה זכו הנטס באליפות ה-ABA השנייה של המועדון בתוך שלוש שנים, כשניצחו את דנוור נאגטס בתוצאה 4–2.
היסטוריה > 1976–1980: המעבר ל-NBA והחזרה לניו ג'רזי

בקיץ 1976 התפרקה ליגת ה-ABA, והנטס עברו לשחק בליגת ה-NBA לצד קבוצות ה-ABA דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וסן אנטוניו ספרס. לפני העונה ביצעו הנטס טרייד עם "קנזס סיטי קינגס" (לימים סקרמנטו קינגס) כשהעבירו להם שתי בחירות דראפט בתמורה לרכז נייט ארצ'יבלד.
הנטס היו צריכים לשלם לניו יורק ניקס 4.8 מיליון דולר על כך שהעבירו את משחקיהם הביתיים לאולמם, הניו יורק ארנה, ובנוסף היה עליהם לשלם 3.2 מיליון דולר נוספים כדמי הצטרפות ל-NBA. חוסר בכסף של בעלי הנטס גרם להם להתחרט על שהעלו את שכרו של ג'וליוס ארווינג, אשר סירב לשחק בנטס במשכורת מופחתת וביקש לעזוב את הקבוצה. בסופו של דבר נמכר ארווינג לפילדלפיה 76' בתמורה ל-3 מיליון דולר בלבד.
במהלך עונתה הראשונה ב-NBA נפצע כוכב הקבוצה נייט ארצ'יבלד ברגלו והחמיץ 48 משחקים, והקבוצה סיימה את העונה במאזן 22–60, המאזן הגרוע בליגה. בעונת 1977/1978 חזרה הקבוצה לשחק בניו ג'רזי, ושינתה את שמה לניו ג'רזי נטס.
היסטוריה > שנות ה-80: התחלה מבטיחה, והמשך חסר מזל

ב-1980 הקבוצה עברה לאולם "ברנדון בירן ארנה", שמאוחר יותר נקרא אייזוד סנטר. בעונת 1982/1983, תחת המאמן לארי בראון, חוו הנטס את העונה הטובה ביותר שלהם מאז כניסתם ל-NBA כשניצחו 49 משחקים, אך לקראת סוף העונה חתם בראון על חוזה אימון לא חוקי באוניברסיטת קנזס והושעה מאימון. הנטס לא הצליחו להתאושש מהחלפת המאמן והם הודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי ניו יורק ניקס.
בעונת 1983/1984 רשמה הקבוצה את הישגה הטוב ביותר ב-NBA, כשהעפילה לסיבוב הפלייאוף השני בהובלת שחקניה דריל דוקינס, באק ויליאמס, אוטיס בירדסונג ומייקל ריי ריצ'רדסון. הנטס ניצחו בסיבוב הפלייאוף הראשון את פילדלפיה 76' שזכו באליפות בעונה שעברה, אך בחצי גמר המזרח הפסידו למילווקי באקס בתוצאה 2–4 והודחו מהפלייאוף.
בעונת 1984/1985 פציעות מרובות פגעו בקבוצה, והיא לא הצליחה לשחזר את ההישג מהעונה שעברה. למרות הפציעות הצליחו הנטס לנצח 42 משחקים בעונה זו, אך הודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון נגד דטרויט פיסטונס בסדרה של 3 משחקים. לאחר אותה עונה לא הצליחו הנטס לסיים אף עונה במאזן חיובי במשך שמונה עונות ברציפות, עד עונת 1992/1993.
בתחילת עונת 1985/1986 מונה מאמן חדש לנטס, דייב ווהל, ששיחק בקבוצה בעונת 1967/1977. בתחילת העונה הוא עזר לקבוצה להשיג מאזן מוצלח של 23–14, אך ההתחלה המבטיחה נקטעה כששני הקלעים המובילים של הקבוצה לא יכלו לשחק; הראשון, מייקל ריי ריצ'רדסון נכשל בבדיקת סמים בפעם השלישית והושעה מליגת ה-NBA לכל חייו. השני, דריל דוקינס שיחק 39 משחקים בלבד בעקבות פציעה בגבו. באק ויליאמס ומייק ג'מינסקי שמרו על הקבוצה בתמונה, והיא סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי במזרח. הנטס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי מילווקי באקס בתוצאה 0–3. הייתה זו הופעתה האחרונה של ניו ג'רזי בפלייאוף עד עונת 1991/1992.
לקראת העונה הבאה רכשו הנטס את הסמול פורוורד אורלנדו וולרידג' במטרה לחזק את הקבוצה המגמגמת ביכולתה. במהלך העונה החליק דריל דוקינס באמבטיה וסבל מפציעה בגבו, שגרמה מאוחר יותר לפרישתו ממשחק פעיל, ואוטיס בירדסונג שיחק 7 משחקים בלבד בעקבות שבר מאמץ ברגלו. הקבוצה סיימה את העונה במאזן 24–58, המאזן הגרוע ביותר שלה מאז 1981.
בתחילת עונת 1987/1988 העבירו הנטס את דוקינס הפצוע ליוטה ג'אז, ובחרו בבחירה השלישית בדראפט את דניס הופסון הבינוני, אשר הועדף על פני שחקנים כמו סקוטי פיפן (בחירה חמישית), קווין ג'ונסון (בחירה שביעית) ורג'י מילר (בחירה 11). הנטס פיטרו את המאמן ווהל אחרי 15 משחקים בתוך העונה, ולאחר 39 משחקים נוספים החליפו גם את המאמן המחליף בוב מקינון בשחקן העבר ויליס ריד. את העונה הם סיימו עם מאזן שלילי 19–63. בעונות הבאות התקשה הופסון לעמוד בציפיות ממנו, וגם בחירות הדראפט הבאות כריס מוריס (ב-1988) ומוקי בליילוק (ב-1989) לא הושיעו את הנטס אשר רשמו בעונת 1989/1990 את המאזן הגרוע ביותר בתולדות המועדון, 17–65.