stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוראבר
דמויות > משפחת גילמן

דוד (דודו) גילמן/גל גדות (לי בירן): אב המשפחה, נשוי לבתיה ואביהם של אדם יולי ורומי. הסוכן של דפי וספייס-בר. בן 44, מוזיקאי צעיר ברוחו, הופך לנער בן 17 כשקורית תאונה עם הניסוי של בתיה, ומתחיל ללמוד בבית הספר התיכון שבו לומדים ילדיו תחת השם הבדוי "גל גדות". בתיה נפרדת ממנו במהלך עונה 1 כי הוא רצה להישאר בן 17. הוא ובתיה חזרו והתמודדו בגמר של "הכוכב אירופה" וזכו בו. בפרק האחרון של עונה 1 שב לגילו המקורי, עד שנאלץ לשוב להיות צעיר. בעונה 2 הוא נחטף על ידי ניקולא ואחרי שניצל, חזר לגילו וויתר על ההשתתפות באירוויזיון.
ד"ר בתיה גילמן (לשעבר תדהר)/בת-אל גדות (אליאנה תדהר): אם המשפחה, נשואה לדודו ואמם של אדם, יולי ורומי. עובדת כמדענית ב-Biotex והמציאה מכונה שיכולה להצעיר את התאים ביצורים חיים. בת 44; כשקורית תאונה עם המכונה היא ודודו הופכים חזרה לבני 17. מתחזה לתלמידת תיכון בבית הספר שבו לומדים ילדיה תחת השם הבדוי "בת-אל גדות". נחטפת בעונה 1 על ידי הקטור רמון שרוצה זכויות על המכונה. זוכה יחד עם דודו, בגמר של "הכוכב אירופה". בפרק האחרון של עונה 1 היא שבה לגילה המקורי, עד שנאלצה לשוב להיות צעירה. גילתה שבעלה נחטף כשהיא שתתה מהשיקוי של ניקולא. ויתרה על ההשתתפות באירוויזיון ובסוף הסדרה המציאה מכשיר טלפורטציה.
רומי גילמן/רוני גיל (רומי הקטנה - עמית מרקוס; רומי הגדולה - נלי תגר): בתם של דודו ובתיה ואחותם הצעירה של אדם ויולי, ילדה חכמה ובוגרת הנהפכת בטעות לבת 32 בפרק השני של עונה 1, כאשר הוריה מנסים לחזור לגיל שלהם אך זה מסתבך. הוריה קוראים לה שוקי. מאוהבת בחבר הכי טוב שלה, איתי. עבדה בתוכנית ערב טוב עם גיא פינס ומתחזה לד"ר קלאודיה גרסיה לופז בשביל להיכנס לביוטקס ולגנוב דלק. בפרק האחרון של עונה 1 שבה לגילה המקורי. בעונה 2 שבה להיות בת 32 והתחזתה למורה הפרטית של בת אל וגל, ובהמשך התאהבה בדוד. השתתפה באירוויזון בתור זמרת ליווי.
יולי יוכבד גילמן (ליאנה עיון): בתם של דודו ובתיה ואחותו התאומה של אדם, גדולה מאדם ב-20 שניות. נערה מרדנית שלא מצייתת לחוקים ומאוהבת בעומר גיגי, מלך השכבה, ובסוף עונה 1 הופכת להיות זוגתו. עובדת בפיצרייה. בעונה 2 הופכת להיות זמרת ליווי של גל ובת אל, ובהמשך של דפי וספייס.
אדם רחמים גילמן (אדם שנל): בנם של דודו ובתיה ואחיה התאום של יולי, קטן מיולי ב-20 שניות. גיטריסט וסולן בלהקה שבה הוא חבר. מתאהב בספייס-בר אשר מיוצגת על ידי דודו אביו, אך בסוף עונה 1 מבין שדני היא אהבתו האמיתית, והופך להיות בן זוגה. בעונה 2 הופך להיות זמר ליווי של גל ובת אל, ובהמשך של דפי וספייס.
הנדריקס: הכלב של המשפחה. בתיה הצעירה אותו מגיל 13 לגור. כאשר היה עם בתיה ודודו בחדר המעבדה, לחץ בטעות על כפתור המכונה וגרם לזה שבתיה ודודו יצעירו. גר אצל אמא של דודו.
דמויות > דמויות אורחות

גיא פינס (בתפקיד עצמו): מנחה התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" בה עובדת רוני (רומי).
אורנה דץ (בתפקיד עצמה): בעונה 1 היא מנחת התוכנית "כוכב אירופה", ובעונה 2 היא המנחה של האירוויזיון.
דניאל סלומון (בתפקיד עצמו): זמר מקצועי שהיה עם דודו גילמן בכיתה.
הפסיכולוג (טל מוסרי): הפסיכולוג של משפחת גילמן. היה בין האנשים היחידים שיודעים על הסוד של משפחת גילמן.
עמוס בן דוד (בתפקיד עצמו)
קלאודיה גרסיה לופז (נלי תגר): מפקחת ספרדית מטעם הוועדה לאנרגיה אטומית. דודו הרדים אותה ורומי התחזתה אליה כדי להשיג דלק שיחזיר את דודו ובתיה לבני 44 ואת רומי לבת 12. בהמשך, רומי התחזתה אליה שוב בתור פעולת הסחה לפעולת החילוץ של בתיה וסטיבן, עד שהקטור מגלה את המעשה.
נטע ברזילי (בתפקיד עצמה) (אורחת בעונה 2): הופיעה בתחילת עונה 2 כשבירכה את גל ובת-אל על ייצוגם מטעם המדינה באירוויזיון.
דנה אינטרנשיונל (בתפקיד עצמה) (עונה 2): מופיעה במסיבה של המתמודדים לאירוויזיון. מושא ההערצה של דפי, ספייס, דוד ורוני. בתיה ניסתה שווא לגרום לה לשכנע את דפי וספייס לרדת מעניין התביעה. אחרי שבתיה גנבה שערה מראשה, היא התחזתה לה.
מונחים ומקומות

בית ספר אלמוזלינו: בית הספר בו למדו בתיה, סטיבן וגידי ולומדים בו כיום אדם, יולי, עומר, דני, ספייס בר, דפי, רומי, איתי ולינוי.
כוכב אירופה: תוכנית קדם אירוויזיון, המקבילה ל"כוכב הבא לאירוויזיון". גל גדות (דודו), אדם, דני והלהקה, בת-אל (בתיה) ועומר גיגי מתמודדים בתוכנית. גל ובת-אל בסופו של דבר נהפכים לצמד, זוכים ופורשים מהתחרות.
Biotex (ביוטקס): חברת המצאות אותה מנהלים סטיבן והקטור. המדענית הראשית של החברה היא בתיה.
מאוריסיו בלטר

הרב מאוריסיו בלטר
הרב מאוריסיו בלטר (ספרדית: Mauricio Balter; נולד ב-1957) הוא מראשי התנועה המסורתית (קונסרבטיבית) בישראל. הוא מכהן כיום כמנכ"ל "מסורתי עולמי", ארגון-הגג הבינלאומי של הזרם, ו"מרכז עולמי", הזרוע הקונסרבטיבית בהסתדרות הציונית העולמית.
חייו

בלטר נולד במונטווידאו בירת אורוגוואי. מנעוריו היה קרוב לחיי הקהילה. הוא השלים תואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך, והשיג עוד אחד בלימודי יהדות. בהמשך שימש מנהל כללי של הקהילה הספרדית בבוגוטה, קולומביה ומנהל לענייני דת של קהילות סלטה וטוקומאן בארגנטינה. בשנת 1991 הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (בית המדרש ע"ש מרשל מאייר) בבואנוס איירס, ואז כיהן בקהילת "אור חדש" בבירה. לאחר מכן מונה כמנהל הכללי של שלוחת "מסורתי עולמי", ארגון-הגג הקונסרבטיבי העולמי, במדינה. בתקופה זו היה אחראי על התמיכה במשפחות ההרוגים הרבים בפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה. בסך הכל עסק בפעילות ציבורית בדרום אמריקה במשך ארבע-עשרה שנה.
בקיץ 1995 עלה עם אשתו בלהה ושתי בנותיו לישראל, שם השתכן בקריית ביאליק והתמנה לרבה של הקהילה המסורתית הקריות. הוא מילא את התפקיד במשך חמש-עשרה שנים. מ-1997 ריכז יחד עם הסוכנות היהודית את מיזם ""ע.מ. – עליה מסורתית", שהביא לעיר כחמש מאות משפחות מארגנטינה בין 1997 ל-2007, סביב שנות המשבר הכלכלי הקשה של 1998–2002. בעיקר עקב כך גדל מספר בתי-האב החברים בקהילה מ-20 ל-300 בתקופת כהונתו. ב-1999 היה אחד מששת הנציגים הלא-אורתודוקסיים הראשונים להצטרף למועצה דתית בישראל, וקיבל מושב בקריית ביאליק. בתחילת 2003 נבחר לנשיא כנסת הרבנים בישראל, תפקיד אליו מונה לסירוגין במשך ארבע קדנציות ואותו הוא ממלא עד היום. באותה שנה השלים תואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה. בנוסף שימש כסגן יו"ר התנועה וכמנהל הלשכה לשירותי דת שלה. כמו כן הוא חבר הוועד הפועל של כנסת הרבנים העולמית. הוא נבחר לוועד הפועל הציוני ב-2006 והוחלף ב-2012.
מתוקף תפקידו כיו"ר ועדת הליטורגיה של התנועה המסורתית בישראל, עמד בראש הצוות שהכין וערך את ואני תפילתי: סידור ישראלי שיצא ב-2009. ב-2010 עזב את קריית ביאליק ועבר להתגורר בבאר שבע, שם התמנה לרבה של ק"ק אשל אברהם, הקהילה הקונסרבטיבית הגדולה בדרום ישראל. הרב בלטר תמך בעקביות בהסמכת להט"ב מוצהרים לרבנות, סוגיה שפילגה את התנועה לאורך שנות ה-90 וראשית ה-2000: ב-2006, כשהתאפשר המהלך בארצות הברית, לא התקבלה ההחלטה בישראל ומכון שכטר הוסיף לדחות מועמדים כאלה. ב-2012 נערכה הצבעה חוזרת והנושא אושרר.
בהשקפתו הוא משתייך לאגף הליברלי ביהדות הקונסרבטיבית, הדוגל בתאולוגיה אקזיסטנציאליסטית של יחסים תמידיים בין הבורא למחברי כתבי הקודש.
כיום, הוא מייצג את התנועה כחבר דירקטוריון בקק"ל שמרכז את ועדת איכות הסביבה והוא חבר הנהלה בהסתדרות הציונית העולמית.
הערות שוליים

↑  איך נהפכה קריית ביאליק לחלום הארגנטינאי, הארץ, 26 בדצמבר 2001.‏ In Israel, Conservative Judaism speaks Spanish, הארץ, 11 בדצמבר 2013.
↑  Bill Won't Keep Non-Orthodox Off Councils, ג'ואיש וויק, 29 בינואר 1999.
↑  MERCAZ USA Newsletter — Winter 2002-2003.
↑  Resolutions of the XXXVth Zionist Congress, 2‏ 19-22 יוני 2006.
↑  Resolutions of the Zionist General Council Session XXXVi/3‏, 19-22 ביוני 2012.
↑  צופיה הירשפלד,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'סידרו את הסידור, באתר ynet, 4 בינואר 2010
↑  Israeli Conservative Movement approves ordination of gay rabbis, הארץ, 20 באפריל 2012.
↑   האני מאמין של הרב מאוריסיו בלטר, סרטון  באתר יוטיוב
פיטר טרני

פיטר טרני (באנגלית: Peter Turney‏; 22 בספטמבר 1827 – 19 באוקטובר 1903) היה פוליטיקאי, חייל ומשפטן אמריקאי, ששימש כמושל טנסי ה-26 בין השנים 1893–1897. הוא גם היה שופט של בית המשפט העליון של טנסי בין השנים 1870–1893, וכיהן כשופט בית המשפט העליון בין השנים 1886–1893. במהלך מלחמת האזרחים, טרני היה קולונל של רגימנט טנסי הראשון, אחת מיחידות טנסי הראשונות שהצטרפו לצבא הקונפדרציה.
כמושל, טרני סיים את שיטת השכירות השנויה במחלוקת של המדינה וחוקק צעדים נוספים לרפורמה בכלא. הקדנציה השנייה שלו נפגעה בבחירות למושל ב-1894, שבהן זכה רק לאחר שבית המחוקקים בשליטה הדמוקרטית של המדינה פסל אלפי קולות ליריבו, הנרי קליי אוונס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

טרני נולד בג'ספר, טנסי, והיה בנם של הופקינס ל. טרני ותרזה פרנסיס. אביו היה פוליטיקאי בולט שנבחר לסנאט של ארצות הברית ב-1845 בעזרת אנדרו ג'ונסון בראשות "השלוש עשרה האלמותיים". זמן קצר לאחר לידתו של פיטר, בני הזוג טרני עברו לווינצ'סטר, טנסי. הוא למד בבתי ספר ציבוריים במחוז פרנקלין ובבית ספר פרטי בנאשוויל, ולאחר מכן למד משפטים, בתחילה עם אביו, ולאחר מכן (לאחר שאביו נבחר לסנאט) עם השופט וו. א. ונייבל. לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין בשנת 1848, הוא החל לעסוק בכך בווינצ'סטר.
טרני, דמוקרט דרומי חזק, פעל למען ג'ון ברקינרידג' בבחירות לנשיאות של 1860, וקרא להיפרדות מיידית לאחר ניצחונו של אברהם לינקולן. בפברואר 1861, הוא היה המועמד בעד ההיפרדות של מחוזו לוועידת מדינה מוצעת שבה טנסי שקלה את סוגיית ההיפרדות (יריבו התומך באיחוד היה המושל לעתיד אלברט ס. מרקס). כאשר מצביעי טנסי דחו את האמנה הזו ושמרו על קשרי המדינה עם האיחוד, טרני עמד בראש תנועה שקראה למחוז פרנקלין להתנתק מטנסי ולהצטרף לאלבמה.
בשבועיים שלאחר הקרב על פורט סאמטר באפריל 1861, כשהתחושות בטנסי השתנו לטובת היפרדות, הקים טרני את רגימנט הרגלים הראשון של טנסי (הנקרא לפעמים "הראשון של טרני" כדי להבדיל בינו לבין רגימנט דומה). מכיוון שטנסי טרם התנתקה רשמית, טרני פעל בעיקר בסתר עד תחילת מאי, אז יישרה המדינה קו צבאי עם הקונפדרציה.
יחידתו של טרני הגיעה לווירג'יניה ב-8 במאי, ובסופו של דבר צורפה לארמיית צפון וירג'יניה. היחידה השתתפה בקרב הראשון של בול ראן ביולי 1861, ובילתה את החודשים הבאים בפטרול באזור נהר הפוטומק. בשנת 1862, היחידה השתתפה במערכת שננדואה, בקרבות שבעת הימים ובמערכת חצי האי. בקרב פרדיקסבורג בדצמבר 1862 נורה טרני בפיו, ולא חזר ללחימה פעילה. בזמן שהוא התאושש, יחידתו נלחמה בקרב גטיסברג, וצעדה עם האגף השמאלי של מתקפת פיקט. טרני קיבל פיקוד אדמיניסטרטיבי בפלורידה ב-1864, ונשאר שם עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > בית המשפט העליון של טנסי

בעקבות יישום החוקה של טנסי משנת 1870, נבחר טרני לבית המשפט העליון של טנסי. הוא נבחר מחדש ב-1878 וב-1886, והועלה לתפקיד שופט ראשי לאחר מסע הבחירות האחרון. למרות שבילה 23 שנים בבית המשפט, טרני הוציא מעט חוות דעת, ואלו שכתב תוארו על ידי חוקרי משפט כקצרים ומבלבלים.
באוקטובר 1891, בית המשפט בראשות טרני הכריע בשני מקרים הקשורים להתקוממות הקשורה לעבודה במחוז אנדרסון, טנסי, הידועה בשם מלחמת הפחם. חברת כריית הפחם של טנסי (TCMC) ניסתה להחליף את הכורים השובתים באסירים שהושכרו מהמדינה, והכורים הגיבו בחסימת מלאי של החברה והרחקת המורשעים. המושל ג'ון פ. ביוקנן שלח את משמר המדינה לאזור, וניהל משא ומתן על הפסקת אש לא קלה עם הכורים בזמן שהמדינה שקלה לסיים את מערכת החכירה של המורשעים.
במקרה הראשון, State v. Jenkins, המדינה תבעה את נשיא TCMC ב. א. ג'נקינס על איומים לסגור את אחד מהמכרות של החברה אם הכורים לא יפטרו את שוקל המחאה שלהם (ששקל את הפחם שעליו קיבלו הכורים תשלום). המדינה טענה שהדבר מפר חוק מדינה שהעניק לכורים את הזכות לשקול בדיקה עצמאי. טרני פסק נגד המדינה, בטענה כי בעוד שהחוק מנע מבעלי מכרות לירות ישירות בשוקלי בדיקה, הוא לא מנע מבעלי מכרות לסגור מכרות אם הכורים יסרבו לדרישותיהם לפטר שוקלים.
במקרה השני, המדינה נגד ג'ק, מורשע, ויליאם וורן (בעזרת הכורים השובתים), הגיש כתב תביעה שקורא תיגר על סמכותה של TCMC להחזיק אותו בשבי, בטענה שהשוכר הראשי של המורשעים במדינה, Tennessee Coal, Iron and Railway Company (TCI), הפרה את החוזה שלה עם המדינה על ידי שכירת משנה ל-TCMC. בית משפט קמא פסק לטובת וורן, והורה להחזירו למשמורת ישירה של המדינה. עם זאת, טרני פסל את בית המשפט הזוטר, בטענה שהמחסן של TCMC הוא בעצם "כלא מסונף" של המדינה, וכי מורשע בכלא במדינה אינו יכול להגיש בקשה להביאס קורפוס.
ביוגרפיה > מושל טנסי

ב-1892 ביקש טרני את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד המושל, בתקווה להחליף את המושל המכהן ביוקנן. הוא זכה במהירות לתמיכת סיעות הדמוקרטים הבורבונים והפרו-עסקים של המפלגה, שתוסכלו מהטיפול של ביוקנן במלחמת הפחם. ביוקנן, חסר תמיכה לזכות במינוי, פרש מהמפלגה כדי להתמודד כעצמאי, וטרני המשיך במינוי המפלגה. בבחירות הכלליות, טרני נבחר למושל עם 127,247 קולות מול 100,629 קולות עבור המועמד הרפובליקני, ג'ורג' וינסטד, 31,515 עבור ביוקנן, ו-5,427 עבור מועמד חוק היובש אדוארד ה. איסט.
למרות שטרני הוציא פסיקות טובות לשיטת החכירה של מורשעים כשופט ראשי, עם הפיכתו למושל, הוא חתם במהירות על חקיקה (אפריל 1893) שסיימה למעשה את הפרקטיקה השנויה במחלוקת. החקיקה קראה לבניית בית כלא ממלכתי ולרכישת פחם ואדמות חקלאיות בהן יעבדו אסירים. זה איפשר למדינה לעמוד בעלויות אחזקת בתי הסוהר תוך מניעת תחרות של עובדים מורשעים עם כוח אדם בשוק החופשי.
בעוד טרני פתר את סוגיית חוזה החכירה, המפלגה הדמוקרטית הותקפה על תגובתה הבלתי יעילה לפאניקה של 1893. במרוץ לתפקיד המושל ב-1894, הרפובליקנים מינו את הנרי קליי אוונס, חבר קונגרס לשעבר שהודח מתפקידו בגלל תמיכה בחוק הלודג'. על אף שטרני צייר את אוונס כאופורטוניסט צפוני המנצל את הדרומיים, אוונס ניהל קמפיין אפקטיבי, והתוצאה הראשונית ביום הבחירות הצביעה על כך שאוונס זכה עם 105,104 קולות מול 104,356 עבור טורני, ו-23,088 עבור המועמד הפופוליסט א. ג'. מימס. עם זאת, בית המחוקקים הנשלט על ידי הדמוקרטים הכריז על הונאת בחירות, ושלל למעלה מ-23,000 קולות, מה שאיפשר לטרני לנצח בבחירות ב-2,000 קולות.
טרני מעולם לא התאושש מהנפילה מהבחירות ה"גנובות" של 1894. במהלך כהונתו השנייה החל לארגן את חגיגות המאה למדינה, אך מאמציו לא היו מספקים, והחגיגות נדחו עד לקיץ 1897, לאחר שעזב את תפקידו.
ביוגרפיה > אחרית חייו ומורשת

טרני לא ביקש להיבחר מחדש ב-1896, ולא ביקש שוב תפקיד ציבורי לאחר מכן. הוא מת בווינצ'סטר, טנסי, ב-1903, ונקבר בבית הקברות של העיר וינצ'סטר.
בית הכלא הממלכתי שאושר במהלך ניהולו של טרני, Brushy Mountain State Penitentiary, פעל בין השנים 1896 ל-2009. הפחם והאדמות החקלאיות שנרכשו כחלק ממתחם הכלא הם כעת חלק מהפארק הלאומי פרוזן הד. כמחווה למאמצי הרפורמה בכלא של טרני, נקרא לכבודו מרכז טורני לעבריינים צעירים (כיום המתחם התעשייתי של מרכז טרני), שנפתח ב-1971 במחוז היקמן.
אחיו של טרני, ג'ו, השתמש בקשרים הפוליטיים שלו כדי לנהל כנופיית שרשרת לרווח כספי, והיווה השראה לשיר בלוז מפורסם, "ג'ו טרנר", שבתורו שימש השראה למחזה של אוגוסט וילסון, Come and Gone של ג'ו טרנר.
משפחתו

טרני התחתן עם אשתו הראשונה, קסנדרה גארנר, בשנת 1851. נולדו להם שלושה ילדים. לאחר שאשתו הראשונה מתה ב-1857, הוא התחתן עם אשתו השנייה, האנה גרהאם, ב-1858. נולדו להם תשעה ילדים.
הערות שוליים

↑  "Death List Of The Day - Peter Turney". New York Times. 20 באוקטובר 1903. נבדק ב-2011-12-02. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sandy Keathley, 1st Tennessee Volunteer Infantry Descendants Association (אורכב 01.01.2013 בארכיון Wayback Machine), 7 August 2012. Retrieved: 17 November 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200907450  ISNI: 0000 0000 7724 1030  LCCN: no2010027992  SNAC: w6989s5j  VIAF: 107443439   WorldCat (עם VIAF): 107443439
מושל טקסס

מושל טקסס (באנגלית: Governor of Texas) הוא ראש הרשות המבצעת (הממשלה) והמושל של מדינת טקסס שבארצות הברית והמפקד העליון של כוחות הצבא הטקסנים. בסמכות המושל לבטל, לאשר או להטיל וטו על חוקים שמועברים בבית המחוקקים של טקסס, וכן לכנס את בית המחוקקים. המושל רשאי להעניק חנינה לפושעים (רק לאחר התייעצות עם מועצת החנינות של טקסס), אך במקרה של בגידה המושל חייב את אישור הסנאט של טקסס. המושל רשאי להדיח ולפטר שרים.
המושל הנוכחי הוא הרפובליקני גרג אבוט, שהושבע לתפקידו ב-20 בינואר 2015.
היסטוריה

המשרה נוצרה לראשונה עם קבלת חוקת טקסס בשנת 1845. תחילה, על משרת המושל הוטלה תקופת כהונה קצובה שאורכה עד שש שנים, כאשר הבחירות למשרת המושל נערכו כל שנתיים. חוקת 1866, שאומצה בתום מלחמת האזרחים האמריקאית האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים, והגבילה את סך כל תקופת הכהונה ל-8 שנים, משמע שתי תקופות כהונה לכל היותר. בתקופת השיקום, החוקה של 1869 הסירה את הגבלות הכהונה, אך חוקת 1876 קיצרה חזרה את תקופת הכהונה לשנתיים. התיקון שנערך לחוקה ב-1972 האריך שוב את תקופת הכהונה לארבע שנים.
בחירות

הבחירות לתפקיד מושל מדינת טקסס מתקיימות מדי ארבע שנים ביום הבחירות בארצות הברית. המושל מושבע ביום שלישי השלישי של חודש ינואר בכל ארבע שנים יחד עם סגן המושל. המושל אבוט וסגן המושל הנוכחי, דן פטריק הושבעו שניהם לתפקידם ב-20 בינואר 2015.
ביאורים

↑  סגן המושל הוא ממפלגתו של המושל, אלא אם כן מצוין אחרת.
↑  התפטר כדי לאייש מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית.
↑  התפטר בשל סירובו להישבע שבועת אמונים לקונפדרציה.
↑  נמלט למקסיקו עם כיבוש טקסס על ידי צבא האיחוד.
↑  התפטר עקב חילוקי דעות עם המפקד הצבאי של מחוז טקסס.
↑  התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית.
↑  התפטר עקב הליך הדחה.
↑  בחירות ראשונות לתקופת כהונה של ארבע שנים.
↑  התפטר כדי לכהן כנשיא ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  1845 Const.
↑  1869 Const.
↑  TX Const.
↑  Texas Politics - The Executive Branch
| מושלי מדינות ארצות הברית ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מושלי מדינות ארצות הברית | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • וושינגטון • ויומינג •  ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| ראו גם | נשיא ארצות הברית • זכויות המדינות בארצות הברית |  |
עיר מקלט (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

מימין לשמאל: איתי, מיכל, ענת וגבריאל.
 מבוסס על:  הספר עיר מקלט של ליעד שהם
 סוגה:  דרמה, מתח, פשע
 יוצרים:  ליעד שהם, עוזי וייל 
 כותבים:  עוזי וייל 
 בימוי:  איתן צור 
 שחקנים:  חני פירסטנברג  דביר בנדק  דורון בן דוד  מלי לוי גרשון  אורי יניב  אמיתי יעיש בן אוזיליו  שון מונגוזה  אלון פדות  מייקל אפוורקי  נתי רביץ 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית, תיגרינית, אנגלית
 מקום התרחשות:  ישראל 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  12 
 הפקה
 מפיק:  אופיר רבינוביץ'
 מפיקים בפועל:  ישי אליעז
 חברת הפקה:  יולי-אוגוסט הפקות
 עורכים:  בועז ליאון  עידו מוכריק  יואב רז
 צלמים:  משה משעלי  איציק פורטל  מתן אקרמן
 מוזיקה:  אבי בללי
 אורך פרק:  40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes הטלוויזיה בלוויין 
 רשת שידור בישראל:  STINGTV
 תקופת שידור בישראל:  12 בדצמבר 2018 – 20 בפברואר 2019
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עיר מקלט היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה-פשע שעלתה לשידור ב-12 בדצמבר 2018 ב-YesVOD yesEDGE ומסוף פברואר 2019 זמינה ב-STINGTV והיא מכילה 12 פרקים. הסדרה היא פרי יצירתם של איתן צור ועוזי וייל, והיא מבוססת על ספר בשם זהה שכתב עורך הדין והסופר ליעד שהם.
הסדרה עוקבת אחר המתרחש בשכונת נווה שאנן שבדרום תל אביב, ומתמקדת, בין ביתר, בעולמם המורכב של מבקשי המקלט האפריקאיים בישראל והאינטראקציה שלהם עם הציבור הישראלי. במרכז הסדרה עומדת חקירת רצח אכזרי ומתוחכם של פעילה למען מבקשי מקלט בדרום תל אביב.
נמכרה לשידור ברשת השידור האוסטרלית SBS
דמויות ושחקנים > דמויות ראשיות

ענת סיטון-גור - (חני פירסטנברג): קצינת משטרה בדרגת פקד המקבלת לידיה את הפיקוד על תיק חקירת הרצח של מיכל פולג. אביה יושב בכלא. בפרק 5, פוטרה מתפקיד ראש הצח"מ, ובהמשך הוחזרה אליו. גילתה שגבריאל הוא לא הרוצח.
שמעון פארו - (דביר בנדק): ראש ארגון הפשע ה"בנק", מכונה "הבנקאי".
איתי נבון - (דורון בן-דוד): פעיל המסייע לפליטים. מנסה לסייע להם, גם במחיר של שיבוש חקירת הרצח. מפתח מערכת יחסים עם ענת, ובסוף נרצח על ידי בריוני הבנק, עקב התקלות עמם בדירתה.
מיכל "מיכי" פולג - (מלי לוי): פעילה המסייעת למבקשי המקלט, עובדת תחת איתי. קיימה בעבר מערכת יחסים עם יריב, והיא נמצאת עמו בעימות. נרצחת על ידי ארמי ליגס לאחר שנודע לו כי היא חושדת שהוא פושע מלחמה.
יריב ניניו - (אורי יניב): עורך דין העובד עבור גורמים הפועלים נגד האינטרסים של מבקשי המקלט. מסתיר מבית המשפט מסמך של משרד החוץ, המכיל פרט שמתיר למבקש המקלט להישאר בארץ. בפרק 6 הופך לאחד החשודים המרכזים ברצח, אך בהמשך משתחרר.
גבריאל קידנה - (שון מונגוזה): מבקש מקלט אפריקאי. אחותו מוחזקת בידי ארגון הפשע "הבנק" הדורש ממנו דמי כופר. חשוד בביצוע הרצח, והמשטרה מחפשת אחריו, ובסוף פרק 3 הוא מודה ברצח, על אף שלא ביצע אותו.
בועז יבין - (אלון פדות): אחד מהעבריינים, החברים בארגון הפשע ה"בנק". מצולם על ידי מיכל בעת ביצוע פשע. איתי עוקב אחריו.
ארמי ליגס/אימאן קבאי - (מייקל אפוורקי): מבקש מקלט אפריקאי, דובר עברית טובה ומשמש כמתורגמן של המשטרה. בהמשך מתברר כי הוא בעצם אדם בשם אִימַאן קַבַּאי, גנרל שביצע פשעי מלחמה במלחמה בנרונדי, ומבוקש בשל כך להעמדה לדין בבית הדין הבינלאומי בהאג.
אהוד רגב - (נתן רביץ): המעסיק של יריב ניניו, פועל לגירוש מבקשי המקלט.
דמויות ושחקנים > דמויות משניות

אנדרה - (אולג לוין): חבר בארגון הפשע "הבנק", אחראי על בירור מידע ומשימות אלימות. ממוצא רוסי.
עמיר - (לביא זיטנר): עובד עם גבריאל. מבקש מקלט. מדווח למשטרה על הימצאותו של גבריאל בזירת הרצח.
שמואל גונן - (נח אומנסקי): שכן המתגורר בבניין שבו התגוררה מיכל פולג, כלבו רץ אל גופתה של מיכל. מדווח למשטרה על הימצאותו של גבריאל בזירת הרצח ומסייע להרכבת קלסתרונו.
קובי - (ארז דריגס): חברו ועורך דינו של יריב.
אייל בן טובים - (מרטין אומנסקי): קצין משטרה בימ"ר בדרגת רב פקד, מבין אלו החוקרים את הרצח.
אמנון - (אליעזר שמעון)
ירון - (דן קסטוריאנו): עוזרה של ענת סיטון. מקנא בה מאוד מכיוון שאף על פי שהוא מנוסה ממנה, היא ברמה מתקדמת ממנו. ממונה לראש צח"מ בפרק 5.
דוד דהרי - (אמיתי יעיש בן אוזיליו): קצין משטרה בדרגת ניצב משנה, מפקדה של ענת.
לידי קידנה - (אביבה נגוסה): אחותו של גבריאל. מוחזקת על ידי חוטפים דורשי כופר, ובפרק הרביעי שוחררה על ידי ארמי.
נטלי - (לירז חממי): חברתה של ענת. שוטרת לשעבר. פעילה חברתית. עובדת עם רגב. אשתו של דורון ומנהלת חנות יחד איתו. בהמשך היא מוסרת עליו פרטים מפלילים לענת, ולאחר שהוא משוחרר ממעצר, הוא נפרד ממנה.
יהושע בורוכוב - (אורי הוכמן): חבר בארגון הפשע ה"בנק". חברו של פארו.
שירי יבין - (רונית אפל): אשתו של בועז.
גלית - (אסי לוי): הבוסית של יריב.
ביריון בנק - (מייקל קביה): חבר בארגון הפשע "הבנק". נתן מכות לאיתי כיוון שניסה להיכנס למתחם של "הבנק".
דמויות ושחקנים > דמויות נוספות

האגוס טקלה - (שי פרדו): בחור אריתראי אשר מיכל ניסתה לעזור לו במשפט אך לבסוף גורש לנרונדי, שם נרצח. מתברר שמי שדאג לגירושו, הוא ארמי.
עו"ד לנקרי - (שמעון מימרן): מייצג את מיכל במשפט.
ענבר - (שיר קליפר): ארוסתו של יריב.
ד"ר אליגריי - (זהר סידן): מדען אשר עוזר לענת להשיג מידע על הרוצח. בפרק 6 אומר לענת שצבע עורו של הרוצח הוא לבן, מה שאומר שגבריאל לא רוצח (צבע עורו שחור).
אח של מיכל - (ניתאי גבירץ'): אחיה של מיכל. מעוניין לגלות מי רצח אותה.
רוביק פולג - (עופר זוהר): אבא של מיכל.
אמא של מיכל - (פנינה צדקה)
דבורה גונן - (סוניה סונן): אשתו של שמואל.
זהר - (סיון מלכא): עובדת עם יריב. שוכחים את שמה.
גידי - (גל תורן): סוכן מוסד. עובד עם פארו, אך מאיים עליו שהוא יאסור אותו אם לא ישתף איתו פעולה.
אמא של ענת - (עירית שלג): אמא החמה והאוהבת של ענת. דואגת לה. בעלה יושב בכלא.
דורון - (חי מאור): בעלה של נטלי המנהל עמה חנות. אינו מחבב את רגב. הוא מחזיק בחנות כספת נסתרת המשמשת את ארמי ואת ה"בנק. בהמשך נעצר בעקבות דיווח של אשתו, ולאחר שחרורו נפרד ממנה.
נציג תעשיית הנשק - (אודי רצין)
נציג השב"כ - (אושר מימון)
נצגי האופוזיציה - (אלון לשם)
נציג המוסד - (אריק יפה)
יו"ר הוועדה - (יוסי אריאלי)
אריה גור - (מרק רוזנבאום): אביה של ענת אשר מרצה מאסר של 15 שנים על רצח. אף על פי שהוא אסיר, יש לו השפעה רבה על אנשים רבים בעולם התחתון.
תומר כהן - (יואב היימן): חבר ילדות של מיכל.
שוטר סמוי - (רן לוי): נציג יחידת העיקוב של משטרת ישראל.
הערות שוליים

↑  מתן שרון,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏מתח ותיעוב בדרום תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2018
1 2  סמדר שילוני,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'"עיר מקלט": שילוב מוצלח בין גאווה ישראלית למותחן אמריקני, באתר ynet, 13 בדצמבר 2018
מר למה וגברת ככה

| --- | --- |
 סוגה:  חינוכי
 כותבים:  נועה ברנר
 בימוי:  אהרון קפלן
 שחקנים:  ינון ספיר, יעל יקל, אלי חביב, הדר שחף-מעיין, שאול עזר, מאי סלע, דניאל בנאי
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  עירית זוטא, אורלי אטלס כץ, נטלי קצאל, גלית בורק
 עורכים:  ענת סנה, ירון רודה, ענת מנסור, שירלי אורן
 צלמים:  אייל וענונו, מיקי קריכלי, אופיר שבתאי, ירון שושן, רועי ארמה, אבי אורן, נוויל האריס, יובל דקל
 מוזיקה:  אופיר גל
 אורך פרק:  12 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ניק ג'וניור   yes
 תקופת שידור מקורית:  2014–2015
 
מר למה וגברת ככה היא סדרת טלוויזיה ישראלית חינוכית לילדים, המשודרת בערוץ ניק ג'וניור למנוי yes.
עלילה

בכל פרק, מתגלה תעלומה ומר למה וגברת ככה יוצאים לחיפוש אחר פתרון בעזרת שכניהם החביבים.
דמויות

ינון ספיר - מר למה
יעל יקל - גברת ככה
אלי חביב - אדון עפרון
הדר שחף-מעיין - אדונית ספוגית
שאול עזר - פרופסור לב-ארי
מאי סלע - אדונית כלנית
דניאל בנאי - מספר
נתניאל פארקר

| --- | --- |

נתניאל פארקר, 2015
 לידה:  18 במאי 1962 (בן 62) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  בית הספר לייטון פארק  Fox Primary School 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה (2015) 
 http://www.nathanielparker.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נתניאל פארקר (באנגלית: Nathaniel Parker; נולד ב-18 במאי 1962) הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מתפקידו כהמפקח תומאס "טומי" לינלי בסדרת המשטרה של ה-BBC "חקירות המפקח לינלי".