stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל
פורמט

שש עשרה קבוצות משתתפות מדי שנה באליפות ריו דה ז'ניירו. לאליפות שלושה שלבים: סיבוב ראשון הקרוי "גביע גואנברה", סיבוב שני הקרוי "גביע ריו", ושני משחקי הגמר, אשר מפגישים את זוכות שני הסיבובים, כל משחק במגרש הביתי של אחת המשתתפות. אם אותה הקבוצה זוכה בשני הסיבובים, אזי היא נקבעת כאלופת המדינה ללא קיום שלב משחקי הגמר.
הפורמט הנ"ל תקף מאז שנת 2008. בין 2004 ו-2007 הפורמט היה זהה למעט מספר המתחרות, שהיה 12 במקום 16. עד לשנת 2003, היו מספר פורמטים שונים, כולל מספר ניסיונות שבוטלו כעבור שנה או שנתיים. אך המשותף לרוב השנים, מאז 1965, הוא הענקת גביע גואנברה ומאז 1982 (למעת בשנים 1994 ו-1995), הענקת גביע ריו.
פורמט > גביע גואנברה

גביע גואנברה (בפורטוגזית: Taça Guanabara) היא תחרות שמהווה את הסיבוב הראשון של אליפות ריו דה ז'ניירו מאז 1972. התחרות נוסדה בשנת 1965 במטרה לקבוע את נציגתה של מדינת גואנברה דאז בטאסה ברזיל ושוחקה בנפרד מאליפות ריו דה ז'ניירו עד לשנת 1971.
הקבוצות המשתתפות מחולקות לשני בתים של שמונה קבוצות כל אחד. הבתים מוגרלים כך שכל אחד מכיל בדיוק שתיים מבין ארבע הקבוצות הגדולות (פלמנגו, ואסקו דה גאמה, פלומיננסה ובוטפוגו). לתחרות שני שלבים:
שלב הליגה, בו כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד כל קבוצה אחרת באותו בית,
שלב שני, המונה ארבע מתחרות (שתי המובילות מכל בית), בו שני משחקי חצי-גמר (מקום ראשון של בית אחד נגד המקום השני בבית האחר) ומשחק גמר אחד.
בנוסף, הקבוצות המסיימות במקומות 3 ו-4 בכל בית מתחרות בתת-תחרות נפרדת, על גביע אחר, פחות יוקרתי.
פורמט > זוכות גביע גואנברה

פלמנגו - 22 זכיות - 1970, 1972, 1973, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1984, 1988, 1989, 1991, 1992, 1999, 2001, 2004, 2007, 2008, 2011, 2014, 2018, 2020.
ואסקו דה גאמה - 13 זכיות - 1965, 1976, 1977, 1986, 1987, 1990, 1992, 1994, 1998, 2000, 2003, 2016, 2019.
פלומיננסה - 10 זכיות - 1966, 1969, 1971, 1975, 1983, 1985, 1991, 1993, 2012, 2017.
בוטפוגו - 8 זכיות - 1967, 1968, 1997, 2006, 2009, 2010, 2013, 2015.
אמריקה (ריו דה ז'ניירו) - זכייה אחת - 1974.
אמריקנו - זכייה אחת - 2002.
וולטה רדונדה - זכייה אחת - 2005.
פורמט > גביע ריו

גביע ריו (בפורטוגזית: Taça Rio) היא תחרות שנוסדה בשנת 1978 ומאז 1982 היא הסיבוב השני של אליפות ריו דה ז'ניירו.
הקבוצות המשתתפות מחולקות לאותם שני הבתים של גביע גואנברה של אותה השנה. כמו לגביע גואנברה, לתחרות שני שלבים - שלב ליגה ושלב נוקאאוט, עם שני חצי-גמר ומשחק גמר אחד. אולם, להבדיל מגביע גואנברה, בשלב הבתים כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד כל קבוצה בבית האחר, ולא באותו הבית.
בנוסף, הקבוצות המסיימות במקומות 3 ו-4 בכל בית מתחרות בתת-תחרות נפרדת, על גביע אחר, פחות יוקרתי.
גביע ריו לא שוחק בשנים 1979, 1980, 1981, 1994 ו-1995.
פורמט > זוכות גביע ריו

ואסקו דה גאמה - 10 זכיות - 1984, 1988, 1992, 1993, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2017.
פלמנגו - 9 זכיות - 1983, 1985, 1986, 1991, 1996, 2000, 2009, 2011, 2019.
בוטפוגו - 7 זכיות - 1989, 1997, 2007, 2008, 2010, 2012, 2013.
פלומיננסה - 4 זכיות - 1990, 2005, 2018, 2020.
מדוריירה - 2 זכיות - 2006, 2015.
אמריקה (ריו דה ז'ניירו) - זכייה אחת - 1982.
אמריקנו - זכייה אחת - 2002.
בנגו - זכייה אחת - 1987.
בואבישטה - זכייה אחת - 2014.
וולטה רדונדה - זכייה אחת - 2016.
טבלת אליפויות לפי קבוצה

להלן רשימת אלופות ריו דה ז'ניירו מאז תחילת המפעל ועד היום.
| קבוצה | אליפויות | שנים |
| --- | --- | --- |
| פלמנגו | 38 | 1914, 1915, 1920, 1921, 1925, 1927, 1939, 1942, 1943, 1944, 1953, 1954, 1955, 1963, 1965, 1972, 1974, 1978, 1979, 1979 (מיוחד), 1981, 1986, 1991, 1996, 1999, 2000, 2001, 2004, 2007, 2008, 2009, 2011, 2014, 2017, 2019, 2020, 2021, 2024 |
| פלומיננסה | 33 | 1906, 1907, 1908, 1909, 1911, 1917, 1918, 1919, 1924, 1936, 1937, 1938, 1940, 1941, 1946, 1951, 1959, 1964, 1969, 1971, 1973, 1975, 1976, 1980, 1983, 1984, 1985, 1995, 2002, 2005, 2012, 2022, 2023 |
| ואסקו דה גאמה | 24 | 1923, 1924, 1929, 1934, 1936, 1945, 1947, 1949, 1950, 1952, 1956, 1958, 1970, 1977, 1982, 1987, 1988, 1992, 1993, 1994, 1998, 2003, 2015, 2016 |
| בוטפוגו | 21 | 1907, 1910, 1912, 1930, 1932, 1933, 1934, 1935, 1948, 1957, 1961, 1962, 1967, 1968, 1989, 1990, 1997, 2006, 2010, 2013, 2018 |
| אמריקה (ריו דה ז'ניירו) | 7 | 1913, 1916, 1922, 1928, 1931, 1935, 1960 |
| בנגו | 2 | 1933, 1966 |
| סאו קריסטובאו | 1 | 1926 |
| פאיסנדו | 1 | 1912 |
עונת 2013

עונת 2013 של הליגה הראשונה של אליפות ריו דה ז'ניירו החלה ב-19 בינואר והסתיימה ב-19 במאי. להלן רשימת המשתתפות בתחרות לפי בתים.
בית א
| קבוצה | עיר | מקום ב-2012 | אליפויות | האחרונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולריה | ריו דה ז'ניירו | 14 | 0 | - |
| בוטפוגו | ריו דה ז'ניירו | 2 | 20 | 2013 |
| ואסקו דה גאמה | ריו דה ז'ניירו | 4 | 22 | 2003 |
| וולטה רדונדה | וולטה רדונדה | 6 | 0 | - |
| מדוריירה | ריו דה ז'ניירו | 12 | 0 | - |
| נובה איגואסו | נובה איגואסו | 9 | 0 | - |
| פריבורגנסה | נובה פריבורגו | 8 | 0 | - |
| קיסימא | קיסימא | 1 (ליגה ב') | 0 | - |
בית ב
| קבוצה | עיר | מקום ב-2012 | אליפויות | האחרונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אאודאקס ריו | סאו ז'ואאו דה מריטי | 2 (ליגה ב') | 0 | - |
| בואוויסטה | סקוארמה | 10 | 0 | - |
| בנגו | ריו דה ז'ניירו | 13 | 2 | 1966 |
| דוקה דה קשיאס | דוקה דה קשיאס | 11 | 0 | - |
| מקאא | מקאא | 7 | 0 | - |
| פלומיננסה | ריו דה ז'ניירו | 1 | 31 | 2012 |
| פלמנגו | ריו דה ז'ניירו | 3 | 32 | 2011 |
| רזנדה | רזנדה | 5 | 0 | - |
עונת 2013 > סיבוב ראשון: גביע גואנברה 2013

שלב הבתים
דירוג הקבוצות לפי מספר נקודות בתום שלב הבתים של גביע גואנברה 2012 היה:
בית א: ואסקו דה גאמה (16), בוטפוגו (15), מדוריירה (12), פריבורגנסה (9), וולטה רדונדה (6), קיסימא (6), נובה איגואסו (5), אולריה (3).
בית ב: פלמנגו (22), פלומיננסה (16), בנגו (14),  בואביסטה (14), אאודאקס ריו (12), מקאאה (8), רזנדה (8), דוקה דה קשיאס (5).
שלב הגמר
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |  ואסקו דה גאמה | 3 |   |  |  |  |
|  |  פלומיננסה | 2 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | 10 במרץ | 10 במרץ |
|  |  |  |   |  |  ואסקו דה גאמה | 0 |
|  |  |  |   |   |  בוטפוגו | 1 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  פלמנגו | 0 |   |   |  |  |
|  |  בוטפוגו | 2 |   |   |  |  |
עונת 2013 > סיבוב שני: גביע ריו 2013

שלב הבתים
דירוג הקבוצות לפי מספר נקודות בתום שלב הבתים של גביע ריו 2012 היה:
בית א: בוטפוגו (21), וולטה רדונדה (13), פריבורגנסה (10), אולריה (9), מדוריירה (8), נובה איגואסו (8), ואסקו דה גאמה (7), קיסימא (2).
בית ב: פלומיננסה (16), רזנדה (15), פלמנגו (11), אאודאקס ריו (10), דוקה דה קשיאס (9), בואביסטה (8), מקאאה (6), בנגו (3).
שלב הגמר
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |  בוטפוגו | 5 |   |  |  |  |
|  |  רזנדה | 0 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | 5 במאי | 5 במאי |
|  |  |  |   |  |  בוטפוגו | 1 |
|  |  |  |   |   |  פלומיננסה | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  פלומיננסה | 4 |   |   |  |  |
|  |  וולטה רדונדה | 1 |   |   |  |  |
עונת 2013 > גמר אליפות ריו דה ז'ניירו 2013

מאחר שבוטפוגו נצחה את שני סיבובי התחרות, היא הוכרזה אלופת ריו דה ז'ניירו ל-2013 ללא צורך במשחקי גמר.
ראו גם

ליגת העל הברזילאית
אליפות סאו פאולו בכדורגל
הערות שוליים

↑  משמעות המילה "קריוקה" (carioca) היא יליד העיר ריו דה ז'ניירו.
↑  פרטים על תחרויות כדורגל במדינת ריו דה ז'ניירו. (באנגלית)
1 2  הן פלומיננסה הן בוטפוגו הוכרזו אלופות שנת 1907
↑  קבוצת עבר אשר התפרקה בשנת 1914.
| כדורגל בברזיל ברזיל |
| --- | --- | --- |
| נבחרות | נבחרת ברזיל בכדורגל • נבחרת ברזיל בכדורגל נשים • נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 20 |  |
| ניהול | קונפדרציית הכדורגל הברזילאית • מועדון ה-13 • קבוצות • כדורגלנים • מאמנים • אצטדיונים |  |
| תחרויות ברמה לאומית | ליגת העל הברזילאית • הגביע הברזילאי |  |
| תחרויות ברמה אזורית | אליפות סאו פאולו • אליפות ריו דה ז'ניירו • האליפויות של המדינות • גביע צפון-מזרח |  |
| תחרויות עבר | טורניר ריו-סאו פאולו • טורניר רוברטו גומס פדרוזה • טאסה ברזיל • קופה אוניאו • גביע ז'ואאו אבלנז'ה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2010047133   WorldCat (עם LCCN): no2010-047133
ארס נובה

שיר חילוני מאת גיום דה מאשו, כתב-יד על קלף.
ארס נובה היה תקופה סגנונית במוזיקה של ימי הביניים המאוחרים. סגנון הארס נובה היה מבריק ויצירתי ונבע מתנועה, שראשיתה באיטליה וששמה לה למטרה לשחרר את המוזיקה מכבליה הנוקשים. מאיטליה התפשטה התנועה במהירות לצרפת. היא הקיפה את השנים שבין פרסום ה-Roman de Fauvel (שנת 1310 ו-1314) ומות גיום דה מאשו (1377). לעיתים נוקטים שימוש חופשי יותר במונח, כמתייחס לכל המוזיקה האירופית במאה ה-14, ואז הוא כולל דמויות כמו פרנצ'סקו לאנדיני, שעבד באיטליה. מדי פעם משמש המונח "ארס נובה איטלקית" לציון המוזיקה של לאנדיני ובני ארצו (ראו מוזיקה של הטרצ'נטו לתנועה המוזיקלית המקבילה באיטליה). פירוש המונח ארס נובה הוא "אמנות חדשה" או "טכניקה חדשה", והוא הופיע לראשונה בחיבור מאת פיליפ דה ויטרי, הנושא אותו שם (בסביבות 1322).
המונח ארס נובה משמש בדרך כלל יחד עם מונח אחר, ארס אנטיקווה, המתייחס למוזיקה של תקופת השנים הקודמת, ונמשך בדרך כלל אחורה לכלול את תקופת הפוליפוניה של אסכולת נוטרדאם (ומכסה אם כן את התקופה שבין 1170 עד 1320, פחות או יותר). באומדן גס אפשר אפוא להגיד, שארס אנטיקווה היא המוזיקה של המאה ה-13 וארס נובה היא המוזיקה של המאה ה-14; בתולדות המוזיקה נוטים להשתמש בהגדרה זו, הכללית יותר.
המוזיקה, שהייתה שנויה במחלוקת בכנסייה הקתולית-רומית, נתקלה בדחיה ברורה ונחרצת מצד האפיפיור יוהאן ה-XXII, אך האפיפיור קלמנט השישי אימץ אותה בשמחה. המזמור המונופוני, המהורמן כבר באורגנום פשוט, עבר שינויים, נקטע ופורק והוסתר מתחת לנעימות חילוניות. מילים של שירי אהבה הושרו מעל טקסטים דתיים, או שהטקסט הדתי היה מושר במלודיה חילונית מוכרת. לא רק הפוליפוניה היא שפגעה באוזניים של ימי הביניים, אלא גם רעיון המוזיקה החילונית, המתמזגת עם הקדושה ומחלחלת אל תוך המוזיקה הליטורגית.
סגנונית, נבדלה המוזיקה של הארס נובה מקודמתה בכמה מובנים. השימוש במקצב היה חופשי פי כמה, לאחר שהשתחרר מכתונת הכפיה של התבניות הרתמיות, שהיו שכיחות במאה ה-13; המוזיקה החילונית אימצה לה הרבה מן התחכום הפוליפוני, שנמצא עד אז רק במוזיקת קודש; וטכניקות וצורות חדשות, כמו האזוריתמוס והמוטט האזוריתמי, נכנסו לשימוש תדיר. התוצאה האסתטית של תמורות אלה הייתה יצירת מוזיקה עתירת ביטוי ומגוונת, בהשוואה לזו של המאה ה-13. למעשה, אפשר להשוות את התמורה ההיסטורית הפתאומית, שחוללה העלייה המרשימה בעומק ההבעה המוזיקלית, להופעת הפרספקטיבה בציור, וכדאי לזכור, שהתמורות באמנות המוזיקה בתקופת הארס נובה חלו במקביל למהפכות הגדולות של ראשית הרנסאנס בציור ובספרות.
ארס נובה
מייצגו העיקרי והגדול ביותר של הסגנון המוזיקלי החדש היה, ללא ספק, גיום דה מאשו, שניהל גם קריירה מכובדת לא פחות ככומר וכמשורר. סגנון הארס נובה מוצג בשלמות שאין דומה לה במערך רב הממדים של מוטטים, לאי, ויראליי, רונדו ובאלאדות של מאשו. בתקופת כהונתו של האפיפיור אורבן החמישי מאביניון חיבר מאשו את המיסה הפוליפונית הראשונה, שנקראה "מיסה דה נוטר דאם".
אסכולת מלחינים, שמרכזה באביניון שבדרום צרפת, התפתחה; המוזיקה המסוגננת לעילא ולעילא של תקופה זו נקראת לעיתים קרובות ארס סובטיליור, אם כי יש מלומדים הבוחרים לראות בה פיתוח מאוחר של הארס נובה, במקום לפצל אותה כאסכולה נפרדת. הרפרטואר המוזר אך המעניין הזה של מוזיקה, המוגבל בתפוצתו הגאוגרפית (דרום צרפת, אראגון ובהמשך, קפריסין), שנועד בבירור לביצוע של מומחים לאוזני קהל של מביני דבר אניני טעם, כמוהו כהערת סיכום לימי הביניים בשלמותם.
מראי מקום וקריאה נוספת

Article "ars nova", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
Richard H. Hoppin, Medieval Music. New York, W.W. Norton & Co., 1978. ISBN 0-393-09090-6
ראו גם

פיליפ דה ויטרי
הערות שוליים

↑  ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה בכל הזמנים, עמ' 32
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4838065  BnF: cb15877687x (data)  GND: 4143073-6  SUDOC: 111148367
אנטוני קופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1906 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 ביוני 1990 (בגיל 83) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 מדינה:  פולין 
 מקצוע:  עיתונאי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (16 ביולי 1990) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אנטוני קופר
 
אנטוני סטפן קופר (בפולנית: Antoni Stefan Koper ‏ 6 בספטמבר 1906 - 13 ביוני 1990) היה פעיל בתנועת בתנועת ההתנגדות הפולנית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא עסק בהצלת יהודים מגטו ורשה ולחם במרד ורשה. הוא נעצר והוכנס למחנה ריכוז ממנו ברח. לאחר שנמלט מהמחנה הוא ברח תחילה ללונדון, ולאחר מכן היגר לארצות הברית. שם, הוא עבד עבור סוכנות ההסברה של ארצות הברית וקול אמריקה. הוא נפטר מסרטן ב-1990.
ראשית חייו והפלישה לפולין

אנטוני קופר נולד בוורשה, פולין בשנת 1906, וסיים את לימודיו באוניברסיטת ורשה . הוא בחר בקריירה עיתונאית, אבל פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 מצאה אותו בחזית, נלחם עם הצבא הפולני. לאחר שגרמניה כבשה את פולין שבועות לאחר מכן, חזר קופר הביתה לוורשה הכבושה. מכיוון שלא הורשה לעבוד כעיתונאי תחת ממשלת הכיבוש, שכר אותו חבר בלשכת הארנונה, שם הוטל עליו לגבות מיסי עירייה מיהודים שגורשו לגטו. לשכת המיסים סיפקה לקופר, תעודת זהות המאפשרת לו לנוע בחופשיות בוורשה, כולל גטו ורשה, ללא חשש שיילכד ויימסר לידי השלטונות הנאציים ואף יגורש למחנה עבודה.
פעילות הצלה

בתקופת כיבוש ורשה בילו קופר וחבר את לילותיהם בהדפסת עיתונים מחתרתיים וזיוף תעודות נסיעות וזיהוי בבית דפוס סודי. במהלך היום, במקום לגבות מיסים, היה קופר משתמש באישור המעבר שלו כדי לבקר חברים יהודים בגטו, אליהם הבריח סבון ומזון, וכן את הניירות המזויפים הדרושים כדי להימלט לצד הארי של העיר.
בין החברים שביקר בגטו הייתה סופי פאני מרגוליס, אותה פגש לראשונה ב-1935 בזמן שלמדה גם עיתונאות באוניברסיטת ורשה. היא הועברה לגטו באוקטובר 1940, אבל היא גם החזיקה תעודת מעבר, שסופק לה מחברה במועצה היהודית, וכך נמנעה מהובלה למחנות. לשאר בני משפחתה היה פחות מזל, והם גורשו אל אל מחנה ההשמדה טרבלינקה במהלך האקצייה הגדולה.
מרגוליס נזכר כיצד ביקר אותה קופר באוקטובר 1942, כדי להודיע לה שתוקף תעודת המעבר שלה עומד לפוג; אם היא רצתה לברוח, הם חייבים להתחיל לתכנן זאת. מרגוליס הייתה מוכנה, לאחר שפעמיים כמעט נתפסה למרות הניירות שלה. בליל מושלג בתחילת פברואר 1943 מילאה מרגוליס אחר הוראותיו של קופר, ומצאה את דרכה בזמן שנקבע למקום מוגדר לאורך חומת הגטו, שם נחשף בפניה פתח סודי, המאפשר לה לעבור דרך החומה שם המתינה לה כרכרה רתומה שלקחה אותה לדירתו של קופר.
קופר ואמו מרתה ניהלו בניין דירות הממוקם ברחוב Ratuszowa 6, בפרבר הגדה הימנית של פראגה, והתגוררו בדירה 13. בנוסף לסופי מרגוליס, קופר החביא גם את ברוניסלבה והנריק פינקלשטיין, ד"ר מקסימיליאן סיסיילסקי, מייצ'יסלב גולדשטיין ומרק סטוק. הם היו בין שלושה עשר פליטי הגטו שהסתתרו בדירתו של קופר לפרקי זמן שונים בין 1942 ל-1944, כולל ילדים ללא ליווי שהועברו לבסוף לבתי יתומים קתוליים . מרגוליס תחת שם בדוי, סייעה בחודשים שקדמו למרד ורשה לקופר להעביר את העיתון המחתרתי שהוציא לאור.
קופר גם היה חלק ממבצע המודיעין שהזהיר את בעלות הברית מפני הפלישה הגרמנית לברית המועצות .
קופר התמיד בהתנגדותו לנאצים ובמאמציו ההומניטריים, ללא חשש מסיכון אישי יוצא דופן, ולאחר מכן, כחבר בהתנגדות הפולנית, נלחם בגרמנים במרד ורשה באוגוסט 1944. שם העט שלו במהלך המלחמה היה "נינאסקי".  עם נפילת ורשה, לקחו הגרמנים את קופר בשבי. כמה חודשים לאחר מכן, הוא נמלט מהמחנה והצטרף לצבא הפולני. הוא פרסם עיתונים עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה

לאחר המלחמה, התחתן קופר עם סופי מרגוליס, שלחמה גם במרד ורשה כאחות, שטיפלה בנפגעי צבא הבית הפולני במהלך הקרב. הם עברו לקווקנברוק, גרמניה, שנכבשה אז על ידי הדיוויזיה הפולנית המשוריינת הראשונה, שם כתב קופר מאמרי חדשות ל- Polish Soldiers Daily. שם, בשנת 1947, סופי ילדה את בנם, פיטר.
לפני ההגירה לארצות הברית בילתה משפחת קופר תקופה קצרה בלונדון, שם קיבל קופר דוקטורט בעיתונאות מהאוניברסיטה הפולנית של לונדון.
בשנת 1952, קופר העביר את משפחתו לארצות הברית ושימש כפרופסור במונטריי, קליפורניה . ב-1958 הם עברו לוושינגטון הבירה, שם עבד קופר בסוכנות המידע של ארצות הברית (USIA) עד שפרש לגמלאות ב-1979.
ב-1989, חמישים שנה לאחר הפלישה לפולין, חזרו קופר ואשתו לפולין במה שהוא כינה "מסע סנטימנטלי", כדי לראות כיצד פולין והאנשים השתנו, ולבקר עם הניצולים המעטים. הוא נזכר ביופייה של ורשה לפני הפלישה, ואת ההרס הבלתי ייאמן שחוללו הגרמנים. הוא אמר ל-USA Today, "אתה לא באמת יכול לחזור הביתה שוב, אבל לביקור אתה יכול לנסות".  מביקורם בפולין, אמרה מאוחר יותר סופי קופר, "לא מצאתי את ורשה שלי".
ביוני 1990 העניקה ממשלת ישראל לקופר את אות חסיד אומות העולם מטעם יד ושם כהוקרה על גבורתו. שבוע לאחר מכן, ב-13 ביוני 1990, נפטר קופר מסרטן בארלינגטון וירג'יניה. הוא הותיר אחריו אשתו ובנו.
חודש לאחר מכן, המשלחת הדיפלומטית הישראלית לארצות הברית כיבדה את קופר לאחר מותו בטקס בהשתתפות משפחתו בוושינגטון הבירה שמו מופיע על חומות הכבוד בגן חסידי אומות העולם של יד ושם.
ההיסטוריה של קופר בעיתון המחתרת הפולנית בגרמניה פורסמה לאחר מותו ב-1993.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  "Air Force Brigadier General Eugene A. Stalzer Dies at 70". The Washington Post. 15 ביוני 1990. נבדק ב-31 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8  "Antoni Atefan Koper, 83, hero in Polish resistance". The Washington Times. 15 ביוני 1990. p. B4. אורכב מ-המקור ב-27 בפברואר 2024. נבדק ב-27 בפברואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Koper, Sophie. "Oral History Interview". United States Holocaust Memorial Museum. נבדק ב-18 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "The Righteous Among the Nations Database at Yad Vashem Remembrance Authority, The Righteous: Koper Antoni"". yadvashem.org. Yad Vashem. נבדק ב-22 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Paulsson, Gunnar S. (2002). Secret City: The Hidden Jews of Warsaw, 1940–1945. Yale University Press. p. 44. ISBN 9780300095463.
↑  Grynberg, Michael, ed. (1 בנובמבר 2003). Words to Outlive Us: Eyewitness Accounts from the Warsaw Ghetto. Macmilllian. p. 470. ISBN 9780805058338. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Powstańcze Biogramy - Barbara Otwinowska". www.1944.pl (בפולנית). נבדק ב-2024-02-27.
↑  Walte, Juan J.; Johnson, Kevin (1 בספטמבר 1989). "50 years, 50M lives ago; Poles in US recall WWII on anniversary". USA Today. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Koper, Antoni Stefan (1993). "Prasa polska w Niemczech" [Polish Press in Germany]. Historical Papers (Paris) (בפולנית). Literary Institute (Paris). 105 (481): 3–37. ISSN 0044-4391.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810556864005606  ISNI: 0000 0000 4990 1177  LCCN: nr92001826  VIAF: 68790229   WorldCat (עם VIAF): 68790229 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנטוני קופר".
באוד

באוד (באנגלית: Baud) היה מדד נפוץ לקצב העברת מידע, עד שהוחלף במושגים יותר נוחים להשוואה, כמו ביטים לשנייה. המונח באוד מייצג את כמות הסמלים בשנייה אחת. מאחר שסמל הוא יחידת נתונים מורכבת היכולה לייצג יותר מביט אחד, הבאוד הוחלף במדד של ביטים לשנייה, כהצגה של קצב שידור הנתונים ללא הצורך לבצע שקלול נוסף של כמות הביטים שכל סמל מייצג.
המדד נקרא על-שם המהנדס הצרפתי ז'אן מאוריס אמיל בודו. נעשה בו שימוש לראשונה כדי למדוד קצב שידור של טלגרף.
ארבעת הפרשים (בית המשפט העליון)
הערות שוליים

↑  William E. Leuchtenburg, When Franklin Roosevelt Clashed With the Supreme Court—and Lost, SMITHSONIAN MAGAZINE, MAY 2005.
↑  Ball, Howard (2006). Hugo L. Black: Cold Steel Warrior. New York: Oxford University Press, p. 89.
1 2 3 4  Ball, Howard (2006). Hugo L. Black: Cold Steel Warrior. New York: Oxford University Press, p. 90.
↑  Melvin Urofsky, The Supreme Court Justices: A Biographical Dictionary, Routledge, 1994, p. 242.
↑  William M. Wiecek, Owen M. Fiss, The History of the Supreme Court of the United States, Cambridge University Press, 2006, p. 55.
↑  Lawrence W Reed, Real Heroes, Open Road Media, 2016.
אסטוניה באירוויזיון 2002

אסטוניה באירוויזיון 2002 השתתפה עם השיר "Runaway" בביצוע של סהלין.
לפני האירוויזיון

תחרות ה"אירולאול" לבחירת נציג אסטוניה באירוויזיון נערכה ב-2002 באולם לינאהול שבטאלין והונחתה על ידי מרקו רייקוף וקרמל אייקנר. הזוכה נבחר על ידי צוות של שמונה שופטים ממדינות שונות המורכב ברובו ממשתתפי אירוויזיון לשעבר.
| סדר | מבצע | שיר | מספר קולות | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'אניקה ויליפו | "I'm Falling" | 49 | 5 |
| 2 | ייווטה קאדאקאס & איבו לינה | "Computer Love" | 14 | 10 |
| 3 | מאריה קיוי | "A Dream" | 38 | 7 |
| 4 | ליאה ליטמה & ג'אקוף קרים | "What If I Fell" | 31 | 9 |
| 5 | גרלי פדאר | "Need A Little Nothing" | 60 | 3 |
| 6 | האטונה & רינה ריסטופ | "This Is (What Luv Can Do)" | 32 | 8 |
| 7 | מאריה טוק | "I'll Never Forget" | 51 | 4 |
| 8 | צמד לייטנייט & קאובוייז | "Another Country Song" | 65 | 2 |
| 9 | סהלין | "Runaway" | 85 | 1 |
| 10 | ג'וליה הילנס | "U Can't" | 39 | 6 |
לפני האירוויזיון > השופטים

בריטניה בריטניה-ניקי פרנץ'
ישראל ישראל-משה דץ
סלובניה סלובניה-נושה דרנדה
באירוויזיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה ובנושא אסטוניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנה פנטנל

| --- | --- |

 מיקום:  קויאבה, מאטו גרוסו מאטו גרוסו, ברזיל
 קואורדינטות:  15°36′11″S 56°07′14″W﻿ / ﻿15.60306°S 56.12056°W﻿ / -15.60306; -56.12056
 תקופת הפעילות:  2 באפריל 2014 – הווה (10 שנים)
 עלות הבנייה:  518,9 מיליון דולר
 בעלים:  ממשלת מאטו גרוסו
 משטח:  דשא
 קבוצות:  קויאבה
 מושבים:  38,859
 ממדי משטח:  105x68 מטרים
 אתר רשמי
 he
 
ארנה פנטנל (בפורטוגזית: Arena Pantanal) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר קויאבה, בירת מאטו גרוסו שבברזיל. ארנה פנטנל הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שבברזיל. האצטדיון מכיל 38,859 מקומות ישיבה. שם האצטדיון מתייחס לפנטנל, אזור הביצות, אשר מכסה חלק נכבד ממדינת מאטו גרוסו.
האצטדיון נבנה באתר בו עמד אצטדיון ז'וזה פרז'לי (Estádio José Fragelli), שכונה "ורדאו" (Verdão), אשר נסגר ונהרס בשנת 2010 לטובת בניית האצטדיון החדש. האצטדיון הישן היה במה מרכזית לאליפות מאטו גרוסו ושימש כמגרש ביתי של מספר קבוצות במדינה. ארנה פנטנל נחנך ב-2 באפריל 2014 במשחק בין קבוצת מיסטו לבין סנטוס שהסתיים בתוצאה 0-0.
ארכיטקט תוכנה

ארכיטקט תוכנה (באנגלית: software architect) הוא מתכנת בכיר העוסק בארכיטקטורת תוכנה. הארכיטקט המקבל החלטות הנוגעות לעיצוב תוכנה ברמה הגבוהה (high-level), ותפקידו להכתיב סטנדרטים טכניים לגבי טכניקות תכנות, כלים, תשתיות תוכנה ופלטפורמות מחשוב.
התפקיד של ארכיטקט התוכנה החל להתגבש עם התרחבות השימוש בתכנות מונחה-עצמים, בשנות התשעים המאוחרות של המאה ה-20, ובתחילת שנות האלפיים. תכנות מונחה-עצמים איפשר ליצור יישומים גדולים ומורכבים מאי פעם, מה שבתורו הצריך יותר תכנון ופיקוח ברמה הגבוהה. כמו כן, עם צמיחת הפופולריות של שימוש בארכיטקטורה רב-שכבתית בפיתוח תוכנה, גדל מספר האפשרויות השונות שבהן ניתן לממש יישומים. בעקבות התרחבות זאת, גדל במידה ניכרת גם הסיכון שפרויקט לפיתוח תוכנה ייצור בטעות מוצר "חדש", אשר למעשה כבר היה קיים קודם. גורמים אלה הביאו לצורך בתפקיד החדש, של "ארכיטקט תוכנה" בפרויקטים גדולים של פיתוח תוכנה.
תחומי אחריות

תחומי האחריות של ארכיטקט תוכנה כוללים:
צמצום מספר האפשרויות השונות שניתן לבחור ביניהן במהלך הפיתוח, על ידי:
בחירה של דרך סטנדרטית להשגת המטרות בזמן פיתוח התוכנה.
יצירה, הגדרה או בחירה של תשתיות תוכנה המשמשות לפיתוח היישום.
זיהוי אפשרויות לשימוש חוזר (reuse) בתשתיות קיימות במסגרת הארגון או בתוך היישום, על ידי:
תצפית והבנה של המערכת והסביבה במובן הרחב.
גיבוש עיצוב הרכיבים והמודולים שירכיבו את המערכת.
הכרת המערכות והיישומים האחרים שקיימים בארגון.
חלוקה של יישום מורכב לחלקים קטנים ונוחים יותר לניהול בשלב התכנון.
הבנת הפונקציות של כל רכיבי המערכת.
הבנת האינטראקציות והתלויות בין רכיבים.
העברת רעיונות אלו למפתחים.
כדי לבצע משימות אלה בצורה יעילה, ארכיטקט תוכנה נעזר לעיתים קרובות בכלים או במודלים ומערכות סמלים סטנדרטיות כדוגמת ה-(Unified Modeling Language (UML ובמושגים של תכנות מונחה-עצמים על מנת לייצג את מבנה המערכות. UML הפכה לכלי חשוב עבור ארכיטקטי תוכנה לצורך הסבר התכנון הכללי של המערכת למפתחים ולחברי צוות אחרים, בדומה לשרטוטים שבהם משתמשים אדריכלים (ארכיטקטים של בניין).
ראו גם

מנהל טכנולוגיות ראשי
מנהל מערכות מידע
מדען ראשי
ארכיטקטורת תוכנה
מתודולוגיית פיתוח תוכנה
אסטוניה באירוויזיון 2003

אסטוניה באירוויזיון 2003 השתתפה עם השיר "Eighties Coming Back" בביצוע של רופוס.
לפני האירוויזיון

תחרות האירולאול (Eurolaul) לבחירת נציג אסטוניה באירוויזיון 2003 הונחתה על ידי מרקו רייקוף ורומי ארלאך, ניקוד משתתפי התחרות נקבע על ידי חבר שופטים מתחום המוזיקה ממדינות שונות, התחרות לוותה במחאה ציבורית על ידי כך שנראה שהציבור האסטוני מעוניין לקחת חלק בהצבעות התחרות והיו קולות רבים שראו לנכון לשנות את פורמט התחרות להצבעה טלפונית על ידי הקהל.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מיקום | מבצע | שיר | נקודות |
| 1st | רופוס | "Eighties Coming Back" | 65 |
| 2nd | קויט טומה | "Know What I Feel" | 64 |
| 3rd | קאדי טום | "We Are Not Done" | 58 |
| 4th | נייטלייט דו | "I Can B the 1" | 52 |
| 5th | קאדי טום | "Have a Little Faith" | 48 |
| 6th | מייקן | "No Matter What It Takes" | 47 |
| 7th= | פמילי | "Don't Ever Change" | 33 |
| 7th= | סלובודן ריבר | "What a Day" | 33 |
| 9th= | ונילה נינג'ה | "Club Kung Fu" | 32 |
| 9th= | ויאס אלמנט | "Have It Your Way" | 32 |
שופטים

הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת:מייקל בול
ישראל ישראל:משה דץ
לטביה לטביה:רנארס קאופרס
באירוויזיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.