stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחזקאל יוסף הלוי אשלג
הערות שוליים

↑  ע"פ ספר "ממעונות אריות".
↑  הסתדרות פועלי אגודת ישראל, ברכת מזל טוב, שערים, 16 במרץ 1959
↑  במקור נרשם בטעות "האדמו"ר רבי שמחה אשלג" ולא כשמו - האדמו"ר רבי יחזקאל יוסף הלוי אשלג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296130205171  ISNI: 0000 0000 6694 3301  LCCN: nr94030988  VIAF: 31880679   WorldCat (עם VIAF): 31880679
The Circus Starring Britney Spears

The Circus Starring: Britney Spears (בתרגום חופשי: הקרקס בכיכובה של בריטני ספירס) הוא סיבוב ההופעות השביעי של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס, שקידם את אלבומה השישי Circus.
רקע והכנות מוקדמות

עם צאתו של אלבומה החמישי של ספירס, Blackout, באוקטובר 2007, חוותה ספירס שורה של משברים אישיים אשר מנעו ממנה לקדמו בסיבוב הופעות.
עם שיקומה של ספירס בשנת 2008 וצאתו של הסינגל Womanizer, התאחרה ספירס בתחנת הרדיו Z100 וסיפרה שהיא עובדת על מופע בינלאומי חדש על מנת לתמוך בשחרור אלבומה השישי Circus. יעדי המופע כללו אזורים רבים בצפון אמריקה ואף מספר ערים מרכזיות באירופה. את המופע ביים הכריאוגרף וויד רובסון.
הבמה עוצבה בצורה של שלוש טבעות במרכז האולם, עם זווית ראייה של 360 מעלות ולא בצורה פרונטלית קלאסית. הבמה המרכזית, ומשני צידיה שתי במות עגולות קטנות יותר הממוקמות מעט נמוך יותר. הבמות, שנצבעו באדום- לבן, תוכננו כך על מנת לדמות מבנה ישיבה בקרקס ולאפשר זווית ראייה שווה על ספירס מכל מקום באולם.
מעצבי האופנה דין ודן קאטיין, עיצבו לספירס ולרקדניה בהזמנה אישית את הבגדים איתם יופיעו. מסך שצורתו עגולה הותקן מעל לבמה באזור הטבעת המרכזית, עם האפשרות להעלותו ולהורידו בכל עת בהתאם למופע. בסרט Britney: For the Record מתואר תהליך האודישנים של הרקדנים של ספירס למופע וכך גם שאר ההכנות למופע.
מכירת הכרטיסים החלה ב-2 בדצמבר 2008, יום הולדתה של ספירס ויום יציאת האלבום Circus. לסיבוב ההופעות לא יצאה גרסה מצולמת ב-DVD לעומת שאר מופעיה של ספירס.
הצלחת המופע

בזכות המופע, דורגה ספירס כאמנית ה-21 בסך ההכנסות לסיבוב הופעות עולמי, והאמנית האישה הרביעית המכניסה ביותר של העשור בסיבוב הופעות: אחרי סלין דיון, מדונה ושר. כמו כן, הייתה האמנית הצעירה ביותר שנכנסה לרשימה.
הופעתה של ספירס באמריקן איירליינס ארנה שברה את השיא של סלין דיון עם קהל של 18,664. במופע הצפון אמריקאי אזלו הכרטיסים בשני הלגים, והוא הסתכם כהצלחה עם כמות של 20 אלף איש בהופעה בממוצע. באוסטרליה, שלושת המופעים במלבורן הגיעו לכדי מכירה מלאה של כמות הכרטיסים. ארבעת המופעים בסידני הפכו את ספירס לאמנית המכניסה ביותר שהופיעה ביעד אי פעם. הופעתה של ספירס באצטדיון פארקן בדנמרק הפכה להיות הגדולה ביותר בקריירה שלה עם 40 אלף צופים, שיא שיישבר עם הופעתה בישראל בשנת 2017 עם למעלה מ-55 אלף צופים.
המופע היה לחמישי המכניס ביותר לשנת 2009 עם רווחים של 131.8 מיליון דולר.
יעדי המופע

לאחר שסיימה להופיע בארצות הברית, עברה ספירס להופיע באירופה, בערים המרכזיות; לונדון, פריז, ברלין, מוסקבה, סנקט פטרבורג, ורשה. בשל ביקוש גבוה, נוספו בבריטניה שש הופעות יותר מהמתוכנן במקור. אחר כך, חזרה ספירס בשנית לארצות הברית ליעדים שלא הופיעה בהם בפעם הקודמת והופיעה גם בקנדה. לאחר ביקוש באתר המעריצים הוחלט כי ספירס תגיע למספר הופעות באוסטרליה. זו הייתה הפעם הראשונה בה ספירס הופיעה מחוץ לאמריקה ואירופה.
יעדי המופע > מחלוקות בנוגע למופע באוסטרליה

על אף ההצלחה של ספירס באוסטרליה, המופע היה אפוף מחלוקות; שרת המסחר ההוגן של ניו סאות' ויילס, ווירג׳ינה ג׳דג׳, טענה שיש לשים תניית פטור על החומר הפרסומי של המופע לרבות פוסטרים, פרסומות וכרטיסים בדבר שירת הלייב של ספירס. היא טענה שעל הציבור לדעת שספירס לא שרה לייב ברוב חלקי המופע. אחרי ההופעה הפותחת בלג הואסטרלי בעיר פרת', כתבה העיתנואית רבקה דבלין, שמאות מעריצים יצאו מאוכזבים באמצע המופע מפני שספירס לא שרה לייב.
מנהל המופע האוסטרלי הגיב שזהו ״השקר הכי גדול ששמע בחיים״, והאולם שאירח את ספירס למופע הפותח כתב כי המופע היה ״שובר שיאים״ וכי לא ניתן לאשר את העובדה שמאות מעריצים יצאו באמצע. ספירס עצמה הגיבה להאשמות בראיון עם הBBC Online ואמרה ״יש מחלוקת סביב המופע שלי בתקשורת, חלק מהמבקרים אהבו אותו וחלק לא. אבל אני מגיעה לאוסטרליה בשביל המעריצים שלי״.
תוכן המופע

במופע נכללו מספר שירים מהאלבום החדש וכך גם להיטיה הגדולים של ספירס מאלבומיה הקודמים. בנוסף, נכללו במופע כמה שירים מהאלבום הקודם Blackout אותו ספירס לא קידמה בסיבוב הופעות משלו. מרבית השירים איתם הופיעה ספירס נערכו לגרסה קצבית יותר ונוספו בחלקם קטעי Brake (קטע לקראת סוף הפזמון השני, בו השיר מתארך ומוסף לו קטע דאנס קיצבי). מרבית השירים, למעט הבלדות, לוו במופעי ריקודים של ספירס ורקדניה. הריקודים תוכננו כך שבריטני תעבור ברחבי הבמה העגולה ותפנה בכל פעם לאגף אחר באולם, כך שכל הצופים יוכלו לראות אותה חזותית. במופע נכללו אביזרי במה ואביזרי לבוש ססגוניים; תלת-אופן, פטיש ורוד ענק, עמוד חשפנות, מעמדים של קרקס, שוט אילוף, כלוב זהב, חישוקיי ענק ועוד. ספירס הופיעה עם פלייבק ברוב חלקי המופע.
תוכן המופע > מהלך המופע

את המופע בארצות הברית חיממו הפוסיקט דולז וסיארה לסירוגין.
המופע נפתח עם שיר הנושא של האלבום, "Circus". ספירס ירדה מתקרת האולם אל מרכז הבמה בלבוש של מנהלת קרקס. בשיר הבא, "Piece of Me", ההופעה כללה כלוב זהב בגובה של שלושה מטרים אשר ניתן להסיעו. ספירס פשטה את חליפת מנהלת הקרקס ונכנסה לכלוב הזהב בלבוש מינימלי. במהלך השיר הכלוב הוסע על ידי רקדניה של ספירס לאורך הבמה תוך כדי שספירס מבצעת פעלולים בתוכו ומעליו. בשיר Radar, הופיעו ספירס ורקדניה על מעמדי קרקס דמויי חרוט. עם פתיחת החלק השני של המופע, הופיעה ספירס עם שילוב השירים "Ooh Ooh Baby"/"Hot as Ice" מאלבומה החמישי, "Blackout", כעוזרת של הקוסם אד אלונזו, שבמהלך השיר ביצע פעלולי קוסמים על הזמרת שכללו חציית גופה לשלושה חלקים, העלמתה והופתעה במקום אחר. ספירס הופיעה אחר כך עם "Boys" והסינגל השלישי מהאלבומה הטרי, "If U Seek Amy". ספירס הופיעה עם השיר שלה ושל מדונה "Me Against the Music" בגרסת רמיקס בוליוודי, כשהבמה מוארת באור ארגמן, והיא ורקדניה לבושים בלבוש הודי מסורתי. את החלק הזה במופע חתם Everytime, הבלדה היחידה במופע.
במהלך החלק הרביעי של המופע, במהלך ביצוע השיר "I'm a Slave 4 U", הועלתה ספירס לגג האולם בזמן שהבמה תחתיה הובערה. בשיר שחתם את המופע, "Womanizer", הופיעה ספירס בלבוש של שוטרת כשהיא כביכול רודפת אחרי אחד מרקדניה בלבוש עברייני. המופע נסגר במיצג פירוטכני.
רשימת השירים

Circus"
"Piece of Me"
"Radar"
"Ooh Ooh Baby"
"Hot as Ice"
"Boys"
"If U Seek Amy"
"Me Against the Music"
"Everytime"
"Freakshow"
"(Get Naked (I Got a Plan"
"Breath on Me"
"Touch of My Hand"
"Do Somethin"
"I'm a Slave 4 U"
"Toxic"
"Baby One More Time..."
"(Womanizer (Extended Remix"
סנטרליה

| --- | --- |
סנטרליה, יולי 2010
סנטרליה, יולי 2010
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פנסילבניה פנסילבניה
 ראש העיר:  קרל וומר
 תאריך ייסוד:  1841
 שטח:  0.60 קמ"ר
 גובה:  447 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  0.6 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  40°48′12″N 76°20′30″W﻿ / ﻿40.80333°N 76.34167°W﻿ / 40.80333; -76.34167
 אזור זמן:  UTC -5
 http://centraliapa.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנטרליה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סנטרליה(למפת פנסילבניה רגילה) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריסנטרליה(למפת פנסילבניה מוגדלת) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריסנטרליה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סנטרליה (באנגלית: Centralia) היא עיירת רפאים במחוז קולומביה, מדינת פנסילבניה, בצפון-מזרח ארצות הברית. העיירה קיבלה את שמה בשנת 1865 אף על פי שבפועל החלה להתפתח כ-20 שנה לפני כן סביב פונדק שהוקם באתר מכרות פחם.
השריפה התת-קרקעית

בשנת 1962, ביום הזיכרון הלאומי, לאחר ששריפה יזומה של זבל לא כבתה לאחר ימים רבים, התברר שמצבור ענק של פחם טבעי הוצת. הפחם לא חדל מלבעור ולחמם את האדמה. לאחר תלונות התושבים על כאבי ראש והתעלפויות, התברר שבעירת הפחם מתחת לאדמה משחררת כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני, שהוא גז רעיל, שקוף וחסר ריח. הגז הצטבר במיוחד במקומות סגורים ולא מאווררים, ומקור הכמות הגדולה שלו הוא בבעירה עם כמות דלה מדי של חמצן, מאחר שהפחם נמצא מתחת לאדמה.
מאמצים גדולים שהושקעו בכיבוי הבעירה, כולל חפירת תעלות עמוקות, לא צלחו, והפחם המשיך לבעור במשך עשרות שנים. האדמה החלה להתבקע, כולל כבישים, ולפלוט עשן. בשנת 1981 ילד כבן 12 ניצל בקושי מנפילה לתוך בולען לוהט, שהוא אחד התוצרים של שריפת פחם תת-קרקעית (הפחם הופך לאפר ואינו יכול לתמוך בסלע שמעליו). לאחר מקרה זה, השריפה עלתה לכותרות וקומץ מהתושבים החל לתמוך במכירת השטח ובמעבר. בהצבעה שנערכה בעירייה בשנת 1983, 200 תושבים הביעו את רצונם להישאר בעוד ש-345 תושבים ביקשו למכור את השטח וכך הוחלטה מכירת הקרקע ומעבר כולל של התושבים.
במשך אחת עשרה השנים שלאחר מכן ניסו הרשויות המקומיות לפנות את העיירה ולפצות את המפונים. בשנת 1992 מדינת פנסילבניה הודיעה שהיא מחרימה את העיירה, הורסת את הבתים וחוסמת את הגישה למקום. מתוך 3000 התושבים שהתגוררו בעיירה, רק כ-11 תושבים עקשים נותרו במקום, וכיום (נכון לשנת 2021) אף אחד לא חי שם.
מצב העיירה הוא שהאדמה חרוכה ומתבקעת, עם חורים המעלים עשן, הכבישים סדוקים, העצים מתים או גוססים. בעומק כ-3 מטרים טמפרטורת הקרקע שנמדדה עולה על 85 מעלות צלזיוס.
אין הערכה מתי הפחם יפסיק לבעור. ידוע על מרבצי פחם דומים הבוערים מאות ואף אלפי שנים. להערכת המומחים נדרשים לפחות כחצי מיליארד דולר בחפירות תעלות בנות מאות קילומטרים ובעומק עשרות מטרים כדי להתמודד עם הבעירה.
ראו גם

דרווזה
כביש סדוק ועשן העולה ממנו
עמותת ע.ט.ל.ף

| --- | --- |

 פעילות:  עזרה וטיפול בעטלפים
 התאגדות:  עמותה רשומה
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב (מטה ומשרדים) עמק האלה (בית מחסה)
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 מייסדים:  נורה ליפשיץ ואנסטסיה גוחברג
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים)
 
עטלף פירות מצוי Rousettus aegyptiacus
עמותת ע.ט.ל.ף - עזרה וטיפול לעטלפי פירות היא עמותה ישראלית שמטרתה לטפל בעטלפי פירות פצועים, חולים, יתומים או תשושים, לשקמם ובמידת האפשר להשיבם אל הטבע, ואם לא, לטפל בהם בבית המחסה שהקימה העמותה. מטרותיה המוצהרות של העמותה הן ”טיפול בעטלפי פירות במצוקה לשם שיקומם והשבתם לטבע. הקמת בית מחסה לעטלפי פירות במצוקה. יצירת מרחב מחיה מוגן לעטלפי פירות במצוקה שאינם יכולים לשרוד בטבע. הסברה והעלאת מודעות לחשיבות אוכלוסיית עטלפי הפירות בישראל”.
העמותה מפעילה בית מחסה בעמק האלה שכולל מרפאה וטרינרית, מרכז שיקומי וכן דיור קבע לעטלפים שפציעתם בלתי הפיכה ולא ניתן להשיבם לטבע. מתחם דיירי הקבע מותאם לנכויות השונות של העטלפים ומצויד בצעצועי העשרה, אביזרי פיזיותרפיה ומשטח נחיתה רך. בנוסף, מפעילה העמותה מוקד טלפוני שבו אפשר לדווח על עטלפים במצוקה וליצור קשר עם חברי ומתנדבי העמותה על מנת שאלה יאספו את העטלף ויעניקו לו טיפול.
פעילות העמותה מתבססת על תרומות, מערך מתנדבים קבוע וכן מתנדבים אד הוק (כגון הבאת עטלפים לבית המחסה מכל חלקי הארץ). בעמותה אין מקבלי שכר.
היסטוריה

העמותה הוקמה ב-2015 על ידי פעילת זכויות בעלי החיים נורה ליפשיץ, אחרי שב-2014 הצילה עטלפה שזכתה לשם "אמילי". ליפשיץ הגיעה למסקנה כי יש צורך בהקמת עמותה שתטפל בעטלפי פירות פצועים ותשושים, שכן עטלף הפירות איננו חיה מוגנת ולעיתים קרובות אף נחשב כמזיק, וזוכה למוניטין שלילי בקרב הציבור.
בתחילת דרכה פעלה העמותה  בתל אביב, ודירה בשכונת פלורנטין שימשה בית מחסה מאולתר לכ-70 עטלפים פצועים. בעקבות הגידול בפעילות ובמספר העטלפים שנזקקו לטיפול החליטה העמותה על הקמת בית מחסה ייעודי לעטלפים, גדול יותר, שיוכל להכיל מאות עטלפים. באמצעות מימון המונים בהדסטארט הקימה העמותה בתחילת 2016 בית מחסה לעטלפים שבו מטפלים מתנדבי העמותה בעטלפים פצועים או תשושים, בשאיפה לשקמם ולהשיבם לטבע, ואם לא - לשכנם בבית המחסה בדיור המתאים למצבם. העמותה נעזרת בתרומות ובמתנדבים האוספים את העטלפים ומסיעים אותם לבית המחסה.
אסון העטלפים בחדרה

"אסון העטלפים" הוא כינוי לאירוע שהתרחש ב-16 ביוני 2016, כאשר נהרס בניין נטוש שכונה "בניין השוק", ברחוב תרנ"א 20 בחדרה. באותה עת שהו במבנה אלפי עטלפי פירות ועטלפים מסוגים אחרים, שהבניין שימש להם בית במשך למעלה 20 שנה. בשטח הבניין שנהרס מתוכנן לקום מרכז המגורים והמסחר "פרויקט ויוה". הבניין נהרס בניגוד להבנות שהיו עם עיריית חדרה ועם יזם הבנייה, על פינוי העטלפים לפני ההריסה כדי להצילם. אלפי עטלפים מצאו את מותם בעת הריסה או מפציעות בימים שאחריה. מאות עטלפים חולצו על ידי פעילים למען בעלי חיים, עמותת ע.ט.ל.ף ניהלה את פעולת ההצלה וקלטה את העטלפים הפצועים.
הערות שוליים

↑  עמותת ע.ט.ל.ף, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑   עמותת ע.ט.ל.ף - אמילי . Street Justice - Emily ביוטיוב
| החי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| קבוצות טקסנומיות | יונקים • זוחלים • עופות • דו-חיים • פרפרים • רכיכות לא ימיות • דבורים |  |
| קבוצות לא טקסנומיות | החי בים התיכון • החי במפרץ אילת • החי בכנרת • חולייתנים בעלי דם קר של מים מתוקים • בעלי חיים שנכחדו • בעלי חיים אנדמיים • בעלי חיים פולשים • בעלי חיים בתנ"ך |  |
| אירועים ותופעות | חזירי הבר בחיפה • היעלים במצפה רמון • הכרישים בחדרה • אסון העטלפים בחדרה • רותי (צבועה) • חומיבבה (נמרה) |  |
| מוסדות ומפגש עם האדם | חקר החי • צפרות • רשות הטבע והגנים • חי-בר • החברה להגנת הטבע • אגודת חובבי הפרפרים בישראל • בית החולים לחיות בר • למען חיות הבר • המרכז הארצי להצלת צבי ים • חוות בולוטין • עמותת ע.ט.ל.ף |  |
יהודה מוזס

| --- | --- |

 לידה:  1886 קאליש, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 באוקטובר 1956 (בגיל 70 בערך) ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
יהודה מוזס (27 ביולי 1886 – 14 באוקטובר 1956) היה איש עסקים ישראלי והבעלים והמו"ל הראשון של עיתון ידיעות אחרונות מקרב משפחת מוזס.
ביוגרפיה

יהודה מוזס נולד ב-1886 בקאליש שבפולין לרבי זאב מוזס, שהיה ראב"ד קאליש. אמו הייתה בת למשפחת פרנקל עתירת הנכסים. בצעירותו נחשב לעילוי, שנשקף לו עתיד גדול בתורה. כשהתחתן בגיל 18 עם דודניתו, מרים שרה לבית פרנקל ונולדו להם 4 בנים, סירב להפוך את תורתו לאומנותו. תחת זאת, הקים בקאליש בית חרושת לתחרה ולרקמה. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, כבש הצבא הגרמני את קאליש והעלה אותה באש. מוזס נאלץ לעזוב את עירו וחצה עם משפחתו את קווי החזית לרוסיה והשתקע במוסקבה. עם תום המלחמה חזר לקאליש וסייע בשיקום הקהילה היהודית בה. הוא הקים מפעל טקסטיל בלודז', אך תכנן לעלות לארץ ישראל.
ב-1923 עלה לארץ ישראל עם קבוצה של אנשי טקסטיל מפולין והשתקע בתל אביב. הקבוצה הקימה בהצטלבות הרחובות יהודה הלוי ונחמני את מפעל לודז'יה בבית לודז'יה הניצב שם עד היום. מוזס פנה גם לעסקים אחרים. הוא הקים את בנק "אוצר יהודי להתנחלות". ב-1929 התמנה סוכן ראשי למטעי הפרדסים של הלורד מלצ'ט בתל מונד. לאחר מכן, יחד עם משה קרסו, היה ממקימי חברת "קרסו, מוזס, כהן", שגאלה את אדמת חולון ונחלת יצחק. הוא בנה את ביתו בפינת הרחובות רוטשילד ומזא"ה ועד מהרה הפך ביתו לאבן שואבת לחובבי שירה וספרות, לאנשי תורה ולבוני הארץ הוותיקים והחדשים.
נפטר בתל אביב ב-1956 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
ידיעות אחרונות

בנובמבר 1939 הקים גרשום קומרוב, פקיד בממשלת המנדט שפרש אז ממשרתו, את העיתון "ידיעות אחרונות". כספו לא הספיק לו וכעבור מספר חודשים הוא פשט את הרגל. כדי לכסות את חובותיו הותיר את רישיון העיתון שלו בידי אלכסנדר מוזס, בנו של יהודה, שהיה בעל בית דפוס. אלכסנדר, שלא היה מעוניין בעסקי מו"לות, העביר את הרישיון לשניים מעובדי בית-הדפוס שלו, המדפיס מנדל שרצקי והסדר מנחם רבי, בתנאי שאחיו, נח מוזס יתמנה למנהל. יהודה מוזס לא היה מעורב בגלוי עסקה, ורק כעבור שנה נטל לידיו את ניהולו של עיתון.
בשנות מלחמת העולם השנייה שגשג העיתון ותוך שנים מעטות הפך לנפוץ ביותר בין עיתוני ארץ ישראל. עם זאת, חיכוכים בין מוזס לעורך העיתון עזריאל קרליבך, על רקע עצמאיות העורך, גרמו לכך שקרליבך תכנן במשך תקופה ארוכה פרישה מהעיתון יחד עם צוות גדול של עובדיו. בפברואר 1948 אירעה הפרישה ותוך 24 שעות הדפיס קרליבך את העיתון החדש ששמו, "ידיעות מעריב", נועד למשוך את הקוראים כאילו היה המשכו הטבעי של העיתון "ידיעות אחרונות". "מעריב" הופיע עם רוב התוכן והמדורים שהיו עד אז ב"ידיעות אחרונות" ומוזס, שנותר כמעט ללא מערכת עיתון, לא נכנע והמשיך להוציא את העיתון בקושי רב.
לאחר המשבר הייתה תפוצת "ידיעות אחרונות" אפסית, וכדי להישאר בתודעת הציבור שילם מוזס לילדים שירוצו ברחובות ויקראו בקול "ידיעות אחרונות". הוא החל למכור מקרקעין כדי לכסות את הפסדי העיתון שהלכו וגדלו במשך שנים. בדיון משפטי שניהל מוזס כנגד "מעריב" התקבלה טענתו שהכותרת של "ידיעות מעריב" (בה המילה "ידיעות" הייתה גדולה במיוחד) היוותה ניסיון הטעיה של הציבור.
מוזס ראה בשחזור הצלחת העיתון את משימתו החשובה ביותר, אך כאשר הלך לעולמו, ב-14 באוקטובר 1956, עדיין פיגר "ידיעות אחרונות" מאחורי "מעריב". מספר שנים לאחר מותו חזר "ידיעות אחרונות" והפך לעיתון היומי הנפוץ ביותר בישראל. החברה שהוציאה את העיתון לאור שגשגה ואף פרסמה את השבועון "לאשה", החזיקה בהוצאת ספרים גדולה, ובחלק מחברת טלוויזיה ועוד.
הערות שוליים

1 2  יהודה מוזס באתר GRAVEZ
↑  הוקם ביולי 1926 כ"בנק יהודי" ובינואר 1940 נעשה "אוצר יהודי להתנחלות".
חוות קרן אור

| --- | --- |

 פעילות:  הצלה ושיקום בעלי חיים
 התאגדות:  עמותה רשומה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  בית ברל
 מייסדים:  קרן אור סולומון
 תקופת הפעילות:  2016–הווה (כ־8 שנים)
 https://www.kerenorfarm.com
 
חוות קרן אור היא חווה שיקומית לבעלי חיים. בחווה מתגוררים ומטופלים כ-450 בעלי חיים שניצלו מהתעללות או ממצוקה אחרת, ובהם עופות, כלבים, חתולים, חזירים, סוסים, עיזים, צבים, חמורים, פרות, כבשים ועוד. שמה המלא של החווה הוא "חוות קרן אור- חוויה הדדית בחווה שיקומית", היא נוסדה מתוך חזון שהקשר המיוחד עם בעלי חיים והטיפול בהם מטפל גם במטפלים עצמם. בחווה כ-65 מתנדבים שביניהם נערים בסיכון, קשישים, בוגרים על הרצף האוטיסטי, הלומי קרב ואחרים, חלקם מגיעים דרך סל שיקום של משרד הבריאות.
ייסוד

החווה הוקמה בשנת 2016 על ידי קרן אור סולומון, לאחר מיזמים שלה להפעלת ילדים עם בעלי חיים, ושיקום בעזרת בעלי חיים. מתוך חשש לצער בעלי חיים שנגרם במסגרות כאלה הם הופסקו, ונפתחה חוות המקלט. החווה שוכנה תחילה בכפר יונה, ולאחר כשנה הועתקה ליישוב עדנים שבשרון למשק בשטח 4 דונם. סולומון מנהלת את החווה ומתגוררת בה. ב-30 ביולי 2017 נרשמה החווה כעמותה. בשל בקשת בעלי המקום לפנות את השטח ביישוב עדנים, במהלך אוקטובר 2021 החווה הועתקה שוב לשטח בבית ברל.
פעילות

התפעול היומיומי של החווה מתבצע באמצעות כ-65 מתנדבים שאחראים על האכלה, מתן טיפול וטרינרי, פיזיותרפיה, שיקום, ניקיון, הזנה מבקבוקים, התקנה על כיסאות גלגלים, ליווי טיפולים אישיים ועוד. חלק מהעובדים מגיעים במסגרת שירות לאומי. רבים מבעלי החיים הם נכים בצורה זו או אחרת. כל זכר שמגיע לחווה עובר סירוס ובמקרה של חתולים וכלבים הנקבות עוברות עיקור.
מלבד מתחמי המחייה של בעלי החיים, החווה כוללת גם: משרדים, שיקומיה, מרפאה, חדר טיפול באנשים, מתחם כלבים נכים וצימר לחתולים עיוורים.
הציבור פונה למתנדבי העמותה באמצעי המדיה השונים על מנת לדווח על בעלי חיים במצוקה.
בכל שנה החווה אחראית על חילוץ והצלה של מאות בעלי חיים ומציאת בתים מאמצים לעשרות בעלי חיים. החילוצים מתבצעים באמצעות כלי רכב מיוחדים לשינוע בעלי חיים: רכב חילוץ והצלה, קרון סוסים וקרון לעגלים וצאן.
מקורות המימון של העמותה הם תרומות, ירידים, סיורים לציבור, טיפולים אישיים, וחוגי ילדים. בשנת 2019 הכנסות העמותה כללו
294,056 ש"ח תרומות ו-123,826 ש"ח בעד שירותים.
הערות שוליים

↑  מיכאלה חזני, לתת "קרן אור" לבעלי חיים ולבני אדם, באתר ynet, 30 בנובמבר 2020
↑  לוקמן, באתר חוות קרן אור
↑  נתונים כספיים באתר גיידסטאר
קרן אור סלומון עם בעלי החיים
לוקמן "לוקי" אחד מדיירי החווה, מתנייד על כיסא גלגלים. הוא קרוי על שם האדם שהציל אותו, לאחר שמצא אותו גורר את עצמו על הכביש על שתי רגליים קדמיות.
תימני כנרת

"תימני כנרת" הוא כינוי שניתן לקבוצה של עולים יהודים מתימן, שעלו לארץ ישראל והתיישבו על שטח אדמה לחופי הכנרת בשנת 1912, במקום בו שכנה חוות כנרת. אחרי כ-20 שנות התיישבות במקום, שלוו במאבקי כוחות וקונפליקטים רבים עם חברי קבוצת כנרת, אולצו התימנים להעתיק את מקום מגוריהם למקום אחר, על-אף יתרונם המספרי ואף על פי שהגיעו למקום שנה לפני אנשי קבוצת כנרת.
הרקע לעלייה

ההתעוררות הלאומית החלה עם הגעת השמועה על עליות לארץ ישראל ועל העלייה מחידאן בשנת 1909, אשר נבעה מהתעוררות פנימית לעלייה לארץ הקודש. בשנת 1910, החליטו מספר משפחות ממחוז שרעב, בראשותו הדיין הרב דוד צאירי, לעלות לארץ ישראל.
השיקולים המרכזיים שהניעו אותם לעלייה היו האמונה בחשיבות של העלייה לארץ האבות ונבעה בעיקר ממניעים דתיים. בנוסף, הימצאותן של תימן ושל ארץ ישראל בגבולותיה של האימפריה העות'מאנית, הקלה על מעבר של תושבים בגבולות האימפריה.
העלייה והנדודים בארץ ישראל

בשנת 1910 החלו המשפחות לעשות את דרכן לעבר ארץ ישראל. הם צעדו במשך שלושה שבועות עד הגעתם לעדן. מעדן הם הפליגו באוניה שלקחה אותם אל נמל יפו, מנמל יפו הועברו לחיפה.
לאחר שהות קצרה בחיפה במהלכה התפללו ולנו בעזרת הנשים של בית הכנסת, קיבלו העולים הצעת עבודה מאיכרים שהגיעו מחדרה. בחדרה חיו העולים בתנאים קשים וישנו בסוכות שבנו. הם עבדו בעבודה קשה, נשים וגברים. כשהגיע החורף והלינה בסוכות כבר לא הייתה אפשרית, עברו התימנים לגור במתבנים, שהגנו אומנם מפני הקור והגשמים, אך המגורים בהם היו קשים בשל הימצאות עכברים.
המעבר לכנרת וקשיי ההסתגלות

ב-1912 הגיע נציג מאגודת השומר לחדרה והציע לעולים לעבור לכנרת, תוך הבטחה שהיחס אליהם יהיה טוב, שעבודה לא תחסר להם, וכי יסופקו להם מגורים שם. בדרכם לשם עברו מספר משפחות ליבנאל. היתר, כ-14 משפחות, התמקמו ליד חוות כנרת בבית המוטור שלשפת הירדן ולידו. בית המוטור נבנה בשנת 1910 על ידי משה ברמן ושימש כמתקן שאיבה של מי הירדן לצורכי השקיה. המקום הכיל חדר אחד גדול ושני חדרי עזר נוספים. העולים הסכימו ללון בשלושת החדרים הללו, עד שייבנו להם בתים נוספים. הצפיפות הקשה בבית המוטור אילצה את המתיישבים למצוא פתרונות דיור אחרים, לכן החלו בבניית מבנה טיט בכוחות עצמם.
את יום העבודה פתחו בתפילת שחרית, שלאחריה פנו לעבודה בייבוש ביצות, עקירת עצי שיזף, נטיעת אקליפטוסים להכשרת הקרקע להתיישבות וגידול של משק חי וצומח.
המתיישבים סבלו מקדחת ומחלות נוספות, שהביאו למותם של כמה מהם.
בשנת 1923 כתב הרב דוד צאירי להנהלה הציונית בארץ ישראל: "זה לי אחת עשרה שנה שעזבתי את ארץ מולדתי תימן ואבוא ארצה-ישראל. ופה אני מתגורר במשאבת המים אשר על ידי המושבה 'כנרת'. ואני סובל פה הרבה מאוד. כל חמורי נגנבו לי על ידי גנבים, שחדרו לתוך הבית וגם עופות אי-אפשר לי לגדל פה, יען שהשועלים אוכלים אותם וגם בלילה לא אנוח כי קול המכונה מנודדת שנתי מעיני. ומחלת הקדחת תוקפת אותי לפרקים – זהו מצבי העגום פה בבית החרב הזה, בבית הזה נפלה בתי מהסולם ומתה כי הלא חרבה היא ואין אדם יכול לדור בחרבה. ובכן, בהיות שההנהלה הציונית נזקקת תמיד לעזרתם של התימנים. לכן הנני מבקש מאת כבודו לחוש לעזרתי ולגאלני מהחרבה הזאת, שהביאתני עד כה. לסייע בידי שאוכל להתיישב ביישוב של יהודים בבית אשר יסכון לדירה".
תושבי קבוצת כנרת לא הרשו ליוצאי תימן לקבור את מתיהם בבית הקברות כנרת. בהמשך הקימו חלקה צדדית עבורם.
העברת יהודי תימן מכנרת לרחובות

בשל התנגדות תושבי כנרת לנוכחות יוצאי תימן בשכנות להם, אולצו בשנת 1929 עולי תימן לעזוב את המקום. אחת הסיבות שגרמו לעולי תימן להסכים למעבר הייתה היעדר מניין בבית הכנסת בכנרת. התימנים ביקשו מהקרן הקיימת לצרף לכנרת עוד משפחות, אך נענו בשלילה.
מתוך שלוש אפשרויות שהועמדו בפניהם, בחרו יוצאי תימן לעבור למושב כפר מרמורק, המושב הראשון בישראל של יהודי תימן, שברבות השנים הסתפח כשכונה לעיר רחובות.
לאחר שהגברים הלכו לעבודה הגיעו משאיות שהעמיסו את הנשים והילדים שהובלו לרחובות. בערב כשהגברים שבו מהעבודה בשדה לא נותר היה להם אלא ללכת בעקבותיהם.
הנצחה

ב-21 ביולי 1994 קבע נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר, עם עמיתיו דליה דורנר ויעקב קדמי, בתשובה לעתירה שהוגשה על ידי בני "תימני כנרת", כי אין הם יכולים לחייב את חברי קבוצת כנרת להשיב למקומו שלט הנצחה לפועלם של התימנים ליד בית המוטור, בנימוק שהעתירה הוגשה "ללא הכנה מספקת". עוד כתבו השופטים: "בשולי הדברים רואים אנו להוסיף כי ניתן לחסוך את ההתדיינות, שהיא לטעמנו מיותרת לחלוטין, אם תיענה בקשתם של העותרים ששלט הזיכרון הנ"ל יותקן על הקיר החיצוני של בית המוטור, כפי שהוזכר לעיל. זוהי בקשה צנועה אשר לא צריך להיות קושי בהיענות לה, אם המשיבה הראשונה תגלה רצון טוב, בהתחשב בשאיפתם העזה של העותרים להנציח פועלם החלוצי של אבותיהם". הקיבוץ לא אישר את שלט ההנצחה בניסוח המוצע, אולם בשלט המוצב היום מחוץ לבית המוטור מוזכרים כי "תימני כנרת" התגוררו בבית זה.
ראו גם

פרשת מקוב
לקריאה נוספת

יהודה ניני, ההיית או חלמתי חלום, תימני כנרת – פרשת התיישבותם ועקירתם – 1912-1930, עם עובד, 1996
שושנה בלובשטין, עֲלִי תימן - מראשית עלית התימנים ארצה, יבנה, תל- אביב תש"ג.
הערות שוליים

↑   אינס אליאס, תימני כנרת מגורשים ברקמה מוזהבת, באתר הארץ, 5 בינואר 2017
↑  http://temaneikineret.org.il/gal_motor/pages/07.htm
↑  ביקורת: יוסי בן-ארצי, ‏'הו כנרת של (מי?)', קתדרה 88, יוני 1998, עמ' 156-150
בית המוטור
צבי ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  1908 פתח תקווה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  19 במרץ 1984 (בגיל 76 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 
צבי ברגמן (1908 – 19 במרץ 1984) היה מקודחי הבארות הראשונים בארץ ישראל, על שמו רחוב בעיר פתח תקווה.
ביוגרפיה

ברגמן נולד בפתח תקווה בשנת 1908 למשפחה מסורתית, הוא הבן השני מתוך שבעת ילדיהם של יצחק שעלה לארץ ישראל מרוסיה הקיסרית ולחיה, בת למשפחת שמרלינג מחברון. אחיו הצעיר זלמן היה לוחם באצ"ל והשתתף בפריצה לכלא עכו. אחותו הצעירה דובה היא יקירת העיר פתח תקווה לשנת 1997. עם התקדמות הבריטים לארץ ישראל, גורש אביו יחד עם עוד מתיישבים, ונכלא בידי הטורקים.
הוא דור שביעי בארץ ישראל, למד בבית הספר נצח ישראל ופרש לעבודה בגיל צעיר כדי לעזור לפרנס את משפחתו, לאחר שאביו יצחק נפצע מקליע אקדח. הוא החל את דרכו כקדח בארות עצמאי לאחר מספר שנים שבהן תכנן ובנה בעצמו מכונת קידוח.
הוא הקים חברה לקידוחי מים ולמשאבות בשם "צבי ברגמן ושו"ת" שנסגרה בשנת 2003. בערים פתח תקווה, כפר סבא, ראשון לציון ובערבה ובמקומות רבים נוספים נמצאות בארות שקדח.
גם לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 המשיך לקדוח בארות עד שפרש לגמלאות.
ברגמן נפטר בצאת פורים ה'תשמ"ד, 1984 בגיל 76, הוא נקבר בבית הקברות סגולה.
ברגמן היה נשוי לרחל לבית גרינברג ונולדו להם שתי בנות ובן.