stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכפיל רווח
חישוב מכפיל הרווח

מובן ששוויה הפנימי של החברה לא יכול להיקבע על ידי גורמים תנודתיים כגון המכפיל הממוצע בענף או הרווח בשנה האחרונה. כדי לקבל תוצאה נכונה, יש לגלם במכפיל וברווח את עיקר התובנות שלנו בנוגע לפעילות החברה. המתודולוגיה לחישוב שווי החברה תהיה אפוא:
1. קבע את המכפיל המייצג של החברה – משקיעים שאינם מתוחכמים נוהגים לקבוע את המכפיל הממוצע בענף כמכפיל המתאים לתמחור החברה אותם הם מעריכים. זו הנחה נכונה כל עוד החברה דומה במאפיינה לחברות שקיימות בענף, אך במידה ולא, השימוש במכפיל הענפי כמכפיל המייצג יוביל לשווי פנימי מוטה. חלק מההבדלים, דוגמת גובה המינוף, ניתנים לזיהוי בקלות, וחלקם, כמו סיכון הפעילות, הם איכותיים יותר במהותם ודורשים הבנה טובה של עסקי החברה. לכן, צריך להבין את ההבדלים שבין החברה לשאר הענף ובמקרה הצורך לבצע התאמות (כלפי מעלה או מטה) למכפיל המייצג שלה.
2. כפול ברווח המייצג של החברה – מכיוון שאנו רוצים לאמוד את שוויה הכלכלי האמיתי של החברה, ייתכן ושימוש ברווח מהשנה הנוכחית יניב תוצאה מוטעית, בהתאם למומנטום בו החברה נמצאת ברגע זה. באופן כללי, אנו נשאף להשתמש ברווח הממוצע בשנים האחרונות, כזה שכולל שנים טובות ורעות גם יחד. בנג'מין גראהם, מחלוצי תורת השקעות הערך בעולם, המליץ לעשות שימוש ברווח הממוצע על פני 3, 5 ולעיתים 10 השנים האחרונות, בהתאם לאורך מחזור החיים העסקי של החברה. השימוש ברווח הממוצע הוא הסיבה המרכזית לכך ששיטת המכפילים איננה מתאימה לחברות שנמצאות בשלב הצמיחה הראשוני שלהן, או חברות שתוצאותיהן ההיסטוריות אינן מעידות על העתיד שצפוי להן.
3. הכפלת המכפיל המייצג ברווח המייצג אמורה להניב לנו את שוויה הפנימי של החברה. מומלץ להשוות את התוצאה שקיבלנו לשווי השוק של החברה ולרדת לעומקו של השוני, אם קיים כזה.
שימושים

השימוש הנפוץ במכפיל הרווח הוא להשוואה בין מחירי מניות של חברות מאותו ענף, וכאינדיקטור לתמחור חברות פרטיות.
בשוק ההון, כבסיס להחלטות השקעה, משתמשים במכפיל כבסיס לאינדיקטורים מתוחכמים יותר כגון מכפיל PEG – היחס בין המכפיל לצמיחה הצפויה ברווחי החברה, ומודלים שונים להשקעת ערך כגון המודל של בנג'מין גראהם. החלטת השקעה המבוססת על המכפיל כמספר בלבד נחשבת פשטנית מדי, ואולם מחקרים ארוכי טווח על שוק המניות האמריקאי העלו כי השקעה במניות בעלות מכפילים נמוכים הניבה תשואה גבוהה יותר מאשר השקעה במניות בעלות מכפילים גבוהים.
למכפיל הרווח יתרונות וחסרונות. היתרונות מתבטאים בעיקר בפשטות שלו – השימוש בו לא מצריך הרבה ידע בניתוח חברות, ודורש מעט נתונים כקלט בנוסחה. החסרונות נובעים מהיתרונות – בדיקת התמחור על פי מכפיל רווח בלבד היא פשטנית מדי; היות שאינה בודקת את ביצועי החברה, היא מתעלמת ממידע רב שמשפיע על שווי החברה. כמו כן, הרווח אינו בהכרח מייצג את ההחזר לבעלי החברה, כיוון שאינו לוקח בחשבון את ההשקעות של החברה בפעילותה; הרווח לא יכול לבוא כתחליף לתזרים המזומנים החופשי (Free Cash Flow). כמו כן, לא ניתן להשתמש במכפיל רווח כאשר החברה מפסידה, כיוון שבמקרה זה מתקבל מספר שלילי שהוא חסר משמעות.
גורמים משפיעים על מכפיל הרווח

ע"פ מודל הצמיחה של גורדון שווי השוק של מניה צריך להיות הערך הנוכחי של סך הדיבידנדים שהמחזיק בה עתיד לקבל במהלך אינסוף התקופות הבאות. נוכל לחשב את מחיר המניה כיום (תקופה 0) תוך שימוש בדיבידנד הצפוי בתקופה הבאה (תקופה 1), מחיר ההון העצמי שלה ושיעור הצמיחה החזוי עד אינסוף:
P={\frac {Div_{1}}{R_{e}-g}}
הדיבידנד בתקופה הבאה הוא למעשה הדיבידנד מהתקופה הנוכחית כפול שיעור הצמיחה הקבוע. נחלק את שני צדי המשוואה ברווח החברה למניה בתקופה הנוכחית (תקופה 0):
{\frac {P_{0}}{EPS_{0}}}={\frac {Div_{0}*(1+g)}{EPS_{0}*(R_{e}-g)}}
היחס  {\frac {Div_{0}}{EPS_{0}}} הוא היחס בין הרווח הנקי של החברה לבין מה שהיא מחלקת מתוכו בסופו של דבר. אנו מכנים יחס זה בשם "יחס החלוקה של הדיבידנדים", או Payout Ratio (בקיצור: PR). התוצאה היא:
PEMultiple={\frac {PR*(1+g)}{R_{e}-g}}
ע"פ המשוואה האחרונה, ניתן לראות כי הגורמים המשפיעים על מכפיל הרווח הם:
מחיר ההון העצמי – ככל שבעלי המניות דורשים שיעור תשואה גבוה יותר כך יקטן מכפיל הרווח הנקי של החברה. מכיוון שמחיר ההון העצמי מתואם בצורה חיובית עם רמת המינוף של החברה, מכפיל הרווח הנקי יהיה נמוך יותר ככל שהחברה ממונפת יותר.
שיעור הצמיחה ויחס החלוקה - לכאורה, עלייה ביחס החלוקה תביא לעלייה במכפיל הרווח אך התמונה מורכבת יותר, מכיוון שעלייה ביחס החלוקה משמעותה שיעור השקעה נמוך יותר. מכיוון ששיעור הצמיחה ברווח הנקי הוא פונקציה של התשואה על ההון העצמי ושיעור ההשקעה בהון העצמי ( g=ROE*(1-PR)) מקסום מכפיל הרווח הנקי טמון במציאת נקודת האופטימום של הדילמה הזו.
מכפיל הרווח מראה את ציפיות המשקיעים מרווחי החברות, והתמונה ההיסטורית שלו נעה בין אופטימיות לפסימיות. אם התקופה ההיסטורית הממוצעת שבה המשקיעים מצפים להחזר ההשקעה היא 14.5 שנים, הרי שמכפיל רווח נמוך מכך מצביע על פסימיות (רווחי החברות צפויים לרדת), ולהפך- מכפיל רווח גבוה מכך מצביע על אופטימיות (רווחי החברות צפויים לעלות).
מובן שהשאיפה של כל משקיע היא שהמניות שהוא קונה יחזירו את ההשקעה לפחות בתקופה שבה אג"ח יחזיר את עצמו. השיקולים שמלווים את המשקיע הם גם הגידול ברווחיות של החברה. כשחברה נסחרת במכפיל רווח גבוה המשקיעים מצפים שרווחי החברה יגדלו, ובהתאם לכך המכפיל יקטן וכך גם מספר השנים שבהם היא תחזיר את ההשקעה. למשל, אם מכפיל הרווח גבוה פי 2 ממכפיל הרווח של האג"ח הרי שכדי שההשקעה תוחזר באותו הזמן הרווח של החברה צריך לגדול לפחות פי 2 (כיוון שקשה מאוד להגדיל את הרווח פי 2 תוך שנה אז בסופו של דבר הרווח אמור להיות יותר גבוה). אם החברה נסחרת במכפיל רווח קטן ממכפיל הרווח של האג"ח כנראה המשקיעים מצפים לירידה ברווחי החברה. אם בניתוח שערכנו לרווחיות החברה נגיע למסקנה שהרווח עתיד לעלות והחברה נסחרת במכפיל נמוך, הרי שאנו בעצם קונים חברה "בהנחה" – מתחת לשווי הפנימי שלה. בטווח ארוך מחיר המניות שואף להתקרב לשווי הפנימי שלהן לכן יש יסוד סביר להניח שמחיר המניה בטווח הארוך יעלה. כמו כן קניית חברה ב"זול" מורידה את הסיכון שאנו לוקחים כיוון שקיימת "רשת ביטחון" – גם אם הרווחים ירדו המחיר שבו קנינו כבר היה נמוך וסביר להניח שמחיר המניה לא ירד.
הסטטיסטיקה בישראל

התרשים הבא מציג את התפלגות מכפיל הרווח הנקי בישראל נכון לשנת 2010, כאשר הרווח הנקי הוא הרווח הממוצע בשנים 2008-2010:
|  | כל המדגם | ללא תצפיות שליליות | ללא תצפיות שליליות וללא מכפילים גבוהים מ-50 |
| --- | --- | --- | --- |
| גודל המדגם | 570 | 323 | 295 |
| ממוצע | 25.1 | 66.9 | 14.5 |
| חציון | 6.5 | 12.5 | 11.4 |
| מקסימום | 8591.0 | 8591.0 | 49.6 |
| מינימום | -927.5 | 1.6 | 1.6 |
המשבר הפיננסי שפרץ בשלהי שנת 2008 גרם ל-43% מהחברות שנכללו במדגם להציג ממוצע שלילי של רווח נקי על פני השנים 2008-2010, כאשר שני הגורמים המרכזיים לכך הם ההאטה בפעילות ושערוכים שהתבצעו בהתאם לדרישות התקינה החשבונאית הבינלאומית.
ככלל, כאשר ניתן גם לבנות קבוצת השוואה טובה בעלת שונות נמוכה, המכפיל הממוצע לעולם יהיה עדיף על זה החציוני, אך במקרים בהם לא ניתן – נשתמש במכפיל החציוני. השוני הגדול בין המכפילים הממוצעים בשלוש הקבוצות מדגיש את הצורך שבשימוש במכפיל החציוני כאשר קיימת שונות גבוהה בקבוצת ההשוואה מאחר שהוא פחות רגיש לתצפיות קיצוניות.
ראו גם

מכפיל הון
מכפיל PEG
הערות שוליים

1 2  האתר הערכת שווי חברות
↑  מקור: שימוש במכפילים, באתר "הערכת שווי חברות"
יחסי אלבניה–פולין

| יחסי אלבניה–פולין |
| --- | --- |
אלבניה: פולין


אלבניה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
28,748: 312,685
אוכלוסייה
2,779,814: 38,304,090
תמ"ג (במיליוני דולרים)
22,978: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,266: 21,179
משטר
רפובליקה

יחסי אלבניה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אלבניה לרפובליקה של פולין. פולין הייתה האומה הסלאבית הראשונה שהכירה בקוסובו כישות עצמאית, היחסים בין שתי האומות נמוכים מהצפוי. אף על פי כן, שתי המדינות פועלות קרוב יותר מאז נפילת הקומוניזם ב-1989 והיה חידוש חזק של היחסים בין שתי מדינות.
סטניסלב זובר, גאולוג פולני מאמצע המאה ה-20, היה המחבר של המפה הגאולוגית הנרחבת הראשונה של אלבניה, שנמצאת עד היום בשימוש ברחבי אלבניה. קו הטלגרף הראשון מצפון אלבניה לאיסטנבול וכן הקו הראשון לביטולה, נבנה גם הוא על ידי פולנים.
לאחר פיצול אלבניה מהגוש הסובייטי, נבלמו יחסי אלבניה–פולין; עם זאת, לאחר נפילת הקומוניזם, הם חודשו בתרומה ניכרת על ידי קרן אגודת הידידות האלבנית–פולנית, שנוצרה על ידי אלבנים שלמדו בעבר בפולין. כיום, החוויה המשותפת של השלטון הקומוניסטי מהווה מקור ל"הבנה" משותפת.
בשנת 2016 התקיים הפורום הכלכלי הראשון בין פולין לאלבניה.
ב-26 בנובמבר 2019, פקדה רעידת אדמה את אלבניה. לבקשת ממשלת אלבניה, פולין שלחה בסוף דצמבר 4 צוותי כבאים למדינה ו-500 מיטות שדה בסיוע רעידת אדמה.
קוסובו

כאשר קוסובו, שרוב תושביה היו אלבנים, הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, הכירה בה פולין ב-26 בפברואר 2008 והייתה המדינה הסלאבית הראשונה שעשתה זאת. עם זאת, בספטמבר 2008, נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, הצהיר כי הסיבה המקורית למלחמת דרום אוסטיה ב-2008 אינה המבצע הגיאורגי, אלא ההכרה בעצמאות קוסובו וכי הוא יחסום ניסיונות לכינון יחסים דיפלומטיים של פולין עם קוסובו ברמת שגרירות; עם זאת, הממשלה לא הציעה לשלוח שגריר לפרישטינה.
אף על פי כן, שלחה פולין (נכון ליולי 2009) 274 חיילים לקוסובו ששירתו כשומרי שלום בכוח קוסובו בראשות נאט"ו. במקור היו 800 חיילים פולנים ב-KFOR.
שיתוף פעולה באזור הבלטי

באירועים בעקבות המתח המוגבר כתוצאה מהמצב באוקראינה, אלבניה ופולין פרסו שתיהן את חייליהן כחלק מ"קבוצת קרב" בלטביה.
הצטרפות לאיחוד האירופי

פולין תומכת נלהבת בהצטרפות אלבניה לאיחוד האירופי. בפגישה דו-צדדית הצהיר יאצ'ק צ'פוטוביץ ' כי "פולין תומכת מאוד בחברותה של אלבניה באיחוד האירופי... אנו מאמינים שתושבי אלבניה צריכים לקבל מסר ברור שהאיחוד האירופי פתוח ומצפה לאלבניה, ושחברות זו תהפוך את האיחוד האירופי לעשיר יותר מבחינה תרבותית... אנו מעריכים את מאמצי הרפורמה של ממשלת אלבניה; אנו שמחים שהנציבות האירופית הבחינה בהם, שדו"ח שלה באפריל האחרון המליץ ללא תנאי למועצת האיחוד האירופי לפתוח במשא ומתן להצטרפות".
ב-7 במאי 2018 הדגיש צ'פוטוביץ' את חשיבות ה"סולידריות" בין מדינות מזרח אירופה, וציין כי "מערב הבלקן עובר נתיב התפתחותי דומה לזה של פולין" ולכן "יש להם אינטרסים דומים".
ב-5 ביולי 2019, ראש המדינה הפולני, אנדז'יי דודה, "נזף" באיחוד האירופי בפסגה בפוזנן על עיכוב שיחות החברות לאלבניה ומקדוניה הצפונית, והצהיר: "האיחוד האירופי לא צריך להתייחס כך למדינות כשהן מתמודדות עם קשיים. רפורמות שמטרתן אינטגרציה עתידית".
קשרים כלכליים

אלבניה התגלתה כיעד תיירותי מרכזי עבור הפולנים, כאשר מספר התיירים הפולנים הוכפל ב-2016 והגיע ל-116,000; פולין נמצאת ב-10 המקורות המובילים של תיירים זרים באלבניה. באחד עשר החודשים הראשונים של 2018, המספר הזה צמח ל-152,000.
נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה.
גארי (אינדיאנה)

גארי (באנגלית: Gary) היא עיר במחוז לייק אשר במדינת אינדיאנה שבארצות הברית. זוהי עיר תעשייתית אשר משמשת בין היתר כמרכז הפעילות של מפעל הפלדה הגדול ביותר באמריקה הצפונית. העיר ממוקמת לאורך החוף הדרומי של ימת מישיגן, כ-40 קילומטרים דרומית מזרחית למרכז העיר שיקגו. העיר ממוקמת גם בסמוך לפארק הלאומי אינדיאנה דונס, והיא נמצאת בתוך אזור המטרופולין של שיקגו.
העיר נקראת על שמו של עורך הדין אלברט הנרי גארי, שהיה היו"ר המייסד של תאגיד הפלדה האמריקאי US Steel אשר הקים את העיר בשנת 1906 במטרה שתשמש את מפעלי הפלדה של התאגיד.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020 מנתה אוכלוסיית העיר 69,093 תושבים, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה במדינת אינדיאנה. בדומה לערים אחרות בחגורת החלודה, גם תעשיית הפלדה המשגשגת של גארי הושפעה באופן ניכר מתהליכי אי-תיעוש והדעיכה שהחלו במערב התיכון בשנות ה-70 של המאה ה-20. כתוצאה מהשינויים הללו אוכלוסיית העיר דעכה באופן דרסטי לאחר שהעיר איבדה עם השנים קרוב ל-61% מהאוכלוסייה שהייתה לעיר בשנת 1960. בשל כמות התושבים הגדולה שעזבה את גארי ובשל הקשיים הכלכליים אליה נקלעה העיר גארי מוזכרת לעיתים רבות כדוגמה לעיר אמריקאית שהושפעה במיוחד מהדעיכה של התעשייה ומבליה עירונית. למרות שבתחילה העיר הכיל אוכלוסייה מגוונת, כיום גארי היא מהערים האמריקאיות עם השיעור הגבוה ביותר של אוכלוסייה אפרו-אמריקאית.
העיר ידועה בשל היותה העיר בה נולדו חברי משפחת ג'קסון (אנ') הנודעת, ובמיוחד בשל היותה מקום הולדתו של הזמר מייקל ג'קסון.
גלריית תמונות

המפעלים של US Steel בגארי, צילום משנת 1973
רחוב ברודוויי בגארי
בית ילדותו של מייקל ג'קסון בגארי, אינדיאנה, זמן קצר לאחר מותו של הזמר ב-2009
דיאא א-דין אל-מקדסי

| --- | --- |

שמו של דיאא א-דין בקליגרפיה ערבית
 לידה:  11 בינואר 1174 דמשק, האימפריה הסלג'וקית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1245 (בגיל 71) דמשק, האימפריה הסלג'וקית 
 השקפה דתית:  אסלאם
 
דָיָאא א-דִין אל-מָקדָסִי (בערבית: ضياء الدين المقدسي, תעתיק מדויק: ד'יאא אל-דין אל מקדסי; 11 בינואר 1174 – 8 בנובמבר 1245) היה איש דת, מלומד מוסלמי חנבלי; שמו המלא היה: מוחמד בן עבד אל-וואחד בן אחמד בן עבד אל-רחמן בן איסמעיל בן מנצור אלסעדי, אל-מקדסי (בערבית: محمد بن عبد الواحد بن أحمد بن عبد الرحمن بن إسماعيل بن منصور السعدي، المقدسي). על פי הידוע, אל-מקדסי נפגש ולמד אצל מעל 500 מלומדים מאסכולות שונות והכינויים: "דיאא אלדין" (בערבית: ضياء الدين) פירוש: "אור הדת") ו"אל-חאפז א-דיאא" (الحافظ الضياء) שפירוש: "שומר האור", דבקו בו, בשל עושר ידיעותיו וחוכמתו, בפי בני דורו וכך הוא נודע בפי כל.
מוצאו ומשפחתו

דיאא אלדין נולד בהר קסיון שליד דמשק בשנת 1173. זמן קצר לפני לידתו, היגרו הוריו משכם (שהייתה בממלכת ירושלים הצלבנית) יחד עם עוד מוסלמים חנבליים תושבי האזור, בשל איומים על חייהם מהמושל הצלבני בולדווין מאעבלין (אנ').
קרוב משפחתו מצד אביו היה עבד אל-ע'אני אל-מקדסי (אנ'), איש דת ומלומד סוני שנולד אף הוא בשומרון, בכפר ג'מאעין. קרוב משפחתו מצד אמו היה אבן קודמה (אנ') שהיה איש דת, מלומד וחוקר חנבלי.
פעילותו

דיאא א-דין גדל בבית דתי ומגיל צעיר התעניין ולמד קוראן וחדית'. בגיל צעיר הוא החל ללמוד אצל גדולי המלומדים מהאסכולה החנבלית בדמשק, רכש ידע בתחומי מדע שונים וכבר בגיל צעיר קיבל אל-איג'אזה (ער') הסמכה ללמד, מאת אחד השייח'ים שלימדו אותו.
פעילותו > עם צבאו של סלאח א-דין

כנער בן 14 הוא הצטרף, עם כמה מבני משפחתו בדמשק, לצבאו של סלאח א-דין ונכנס עמו לירושלים עם הצבא המוסלמי. במסגרת המסע הוא נפגש עם קרובי משפחתו בשומרון. מאז הוא הטיף להתנגדות וג'יהאד נגד הפרנקים.
בשנת 1197 בגיל 24, הוא נישא לאסיה, מוסלמית אדוקה בדתה (שייח'ה), בתו של אימאם מלומד חנבלי מדמשק, והם היו נשואים כ-40 ארבעים שנה.
בעצת השייח'ים בדמשק הוא עזב את ביתו ויצא למספר מסעות ארוכים, לבקש ידע וללמוד במקומות אחרים:
פעילותו > המסע הראשון

המסע הראשון היה למצרים למשך 3 שנים (1198-1200) במהלכן הוא למד באל אזהר מפי מלומדים סונים  ובמקומות אחרים במצרים, מפי מלומדים מאסכולות אחרות.  הוא חזר לדמשק לאחר כ-3 שנים.
פעילותו > המסע השני

שמעם של חכמי בגדאד הגיע לכל העולם המוסלמי ורבים נסעו לשם כדי ללמוד בהדרכת המלומדים שם. המסע השני של דיאא א-דין היה לבגדאד ולאחר כשנתיים עזב ויצא ללמוד מפי אנשי דת בהמדאן. משם הוא המשיך לעיר ג'רבאד'קאן (جَرباذقان) ולאחר מכן עבר ללמוד באספהאן. לאחר כשנתיים הוא חזר ללמוד בבגדאד במשך שנה נוספת.
המסע השני נמשך כ-5 שנים (1201-1205) והוא חזר לביתו בדמשק למשך כשנתיים (1205-1207).
פעילותו > המסע השלישי

המסע השלישי נמשך כ-7 שנים (1207-1214) והחל אף הוא בעיראק, הוא למד אצל אנשי דת בערים מוסול ודאקאוקא (دَاقُوقاء) ולאחר כשנה חזר להמדאן ולאספהאן והמשיך לנישאפור, מרב והראת (באפגניסטן). בדרכו חזרה לביתו הוא עבר גם דרך חרן וחלב. במסעו זה הוא כבר נודע כתלמיד חכם בעצמו ולצד לימודיו הוא גם לימד במקומות שבהם שהה.
פעילותו > המסע למכה

המסע החמישי היה למכה, בשנת 1223 ללמוד מפי המלומדים שישבו שם ולקיים את מצוות החג'.
בית הספר בדמשק

דיאא א-דין חזר לדמשק עמוס בהרבה ספרים יקרי ערך שהביא עמו ובחוכמה שרכש. הוא הפך לאימאם של חוקרי החדית' בתקופתו ותלמידים נהרו לשמוע אותו מכל רחבי האזור. תחילה הוא לימד בהמסגד החנבלי (ער') ומשצר המקום הקים בית הספר שנודע בשם א-דָיָאאיָה (الضيائية) שפירושו: מקור האור, לומינסנציה.
מותו

אל מקדסי מת בשנת 1245. נקבר ליד ביתו בשכונת א-סאליחיה (אנ') בדמשק ועל קברו הוקם מסגד.
בצוואתו הוא הקדיש את כל ספריו כ"וקף" בבית הספר שהקים.
מספריו

בין ספריו המפורסמים ניתן למנות את:
"סגולות המעשים" (فضائل الأعمال; פדאיל אל-עמל), על סגולות ומעשים טובים והשכר בעולם הבא עבורם, בכרך אחד.
"המעשים הנכונים והפסיקות" (السُنة والأحكام; א-סונה ואל אחכאם), מעשיו הנכונים והפסיקות של הנביא מוחמד, בשלושה כרכים.
"החדית'ים הנבחרים" (الأحاديث المختارة; אלאאחדית' אל-מוח'תארה), בשישה כרכים.
"ההסכמות" (الموافقات; אל-מוואפקאת), בשישים חלקים.
"סגולותיהם של חוקרי החדית'" (مناقب المحدثين; מנאקִב אל-מֻחדת'ין), סקירת המלומדים שאספו את החדית' והעירו עליהם ועל ההמחיר ששילמו [הקריבו] על כך, בשלושה חלקים.
"סגולות הלבנט" (فضائل الشام; פדאיל א-שאם), על מעלותיו של הלבנט, בשני חלקים.
"סגולות בית המקדש" (فضائل بيت المقدس; פדאיל בית אל-מקדס), על מעלותיה של ירושלים האסלאם (בתגובה ל"ממלכת ירושלים").
"תיאור גן עדן" (صفة الجنة; ספה א-ג'נה), הסבר על הכניסה לגן העדן הבא ותכונותיו, בשלושה חלקים.
"תיאור הגהנום" (صفة النار; ספה א-נאר), הסבר על הגיהנום כעונש לכופרים והחוטאים, בשני חלקים.
"ביוגרפיה של הקדושים" (سيرة المقادسة; סירת אל-מקאדסה), כרך אחד (גדול).
"סגולות הקוראן" (فضائل القرآن; פדאיל אל-קוראן), חלק אחד.
"סגולות הג'יהאד" (فضائل الجِهَاد; פדאיל אל-ג'יהאד), על סגולות הג'יהאד ההגנתי וההתקפי, כרך אחד.
הערות שוליים

1 2 3 4  A HANBALI TRACT ON THE ETERNITY OF THE QUR'AN - ProQuest, www.proquest.com (באנגלית)
1 2  إسلام ويب - سير أعلام النبلاء - الطبقة الرابعة والثلاثون - الضياء المقدسي- الجزء رقم23, www.islamweb.net (בערבית)
↑  Diyā' al-Dīn al-Maqdisī (1173-1245) - The Crusades, erenow.org (באנגלית)
1 2  Biographical note: Diya' al-Din al-Maqdisi, damas-original.nur.nu
1 2 3 4 5 6 7  jurjis, IMAM DIYA’ UD-DIN AL-MAQDISI: EXEMPLARS OF COURAGE, Jurjis's Blog, ‏2020-04-10 (באנגלית)
↑  Hatim Mahamid, Franks' Effect on Islamic Spirit, Religious and Cultural
Characters in Medieval Syria, כרך Nebula4 (1), 2007, עמ' 173
↑  ספר אחר בשם זהה נכתב על ידי שמס א-דין מוחמד אבן טולון (אנ')
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיאא א-דין אל-מקדסי".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276652805171  BIBSYS: 90983071  GND: 104057610  ISNI: 0000 0000 8163 3328  LCCN: n80115484  NTA: 07502232X  RERO: 02-A013703104  SNAC: w63z29nd  SUDOC: 264276507  VIAF: 90055441   WorldCat (עם VIAF): 90055441 
חצר הלימודים באוניברסיטת אל-אזהר
אדית סמואל

| --- | --- |

אדית סמואל
 לידה:  28 בנובמבר 1907 אסן 
 פטירה:  1 ביוני 1964 (בגיל 56) ישראל 
 מקום קבורה:  בית עלמין גני אסתר 
 תחום יצירה:  בובנאות
 
אדית סמואל (22 בנובמבר 1907 – 1 ביוני 1964) הייתה אמנית ישראלית, ילידת גרמניה, מחלוצות הבובנאות בישראל.
ביוגרפיה

אדית סמואל נולדה בשנת 1907 באסן שבגרמניה.
אביה, ד"ר סולומון סמואל שימש כחזן וכרב הקהילה הליברלית בעיר. סבה היה חזן. אמה, אנה לבית פרידלנדר, הייתה ציירת.
כבת במשפחה בעלת נטיות אמנותיות (אחותה חוה סמואל הייתה אמנית קרמיקה ידועה ואחיה, הנס-יוחנן, היה נגן עוגב), היא בחרה ללמוד את אמנות הפיסול והבובנאות באקדמיה לאומנויות בדיסלדורף, והחלה ליצור בובות דיוקן ששימשו למשחק, בגודל של כ־50 ס"מ. לימים סיפרה לקרוביה שכבר כילדה אהבה לאסוף בובות ולשחק עמן, וכשהוריה החלו לשאול מדוע צריך לקנות בובות לילדה בגילה, היא החליטה לייצר אותן בעצמה.
בשנת 1939 לפני שפרצה מלחמת העולם השנייה, עלתה לארץ ישראל מגרמניה הנאצית, והצטרפה אל אחיה ואחותה הגדולים. מאז לא ראתה את הוריה. בזיכרונותיה של סמואל, הכתובים בגרמנית, היא משתפת בקושי שיצר המפגש הראשוני עם נופי הארץ הבלתי מוכרת: "כאשר הגעתי לפלשתינה באוגוסט 1939, עולמי חרב עלי. כך הופרדתי מכל מה שהיה משמעותי בחיי". סמואל התיישבה בראשון לציון, בחדר שכור ברחוב נורדאו, ששימש כמקום מגוריה וכחדר המלאכה בו יצרה חלק ניכר מעבודותיה. בהמשך היא התגוררה בדירה משותפת בראשון לציון עם אחיה הנס-יוחנן ואחותה חווה, סמוך לבית המלאכה של חווה. שלושתם הקדישו את חייהם לאמנות ויצירה.
סמואל הייתה חברה טובה של לאה גולדברג. שתיהן מעולם לא נישאו, וחלקו את חווית הניתוק מארץ מולדתן בעקבות העלייה לארץ ישראל. כדי להכיר את הבובות של חברתה לקהל הרחב, כתבה גולדברג את "בנים, בנות, בובות": ספר בו כיכבו בובותיה של סמואל. הבובות נשמרו עד היום הודות ריסוסן בחומרי הדברה, ריסוס שגרם למותה של סמואל מהרעלה ביוני 1964.
הספר "בנים, בנות, בובות" יצא בשנת 1968, 4 שנים אחרי פטירתה של סמואל. זהו הספר האחרון שגולדברג כתבה והוציאה לאור בחייה.
יצירתה

סמואל נחשבה לאמנית משפיעה ביותר בתחום הבובנאות, והוגדרה בעיתונות התקופה כ"אמנית בעלת המספר הגדול ביותר של חקיינים". בספרו "אמנות ישראל" כתב פרופסור ג'ון צ'יני כי העתקים של בובותיה "הפכו לפריט חשוב בתוצרת המזכרות המקומיות, אבל אלה רחוקים מלהשתוות לדגמיה של הגב' סמואל". עבודותיה הוצגו במוזיאונים שונים שבהם מוזיאון ישראל ומוזיאון ארץ ישראל ובמשך שנים, נמצא אוסף מבובותיה במוזיאון בראשון לציון. היא ייצגה את ישראל בתערוכות במילאנו טוקיו ומינכן, וקיבלה פרס בתערוכת בובות בינלאומית באיסטנבול ובירושלים.
המעבר לארץ ישראל השפיע על פועלה של סמואל כבובנאית – היא התמקדה ביצירת בובות קטנות יותר, והייתה יוצרת הבובות הראשונה בארץ שייצרה בובות מחומרים רכים ומתכלים, כגון עיסת נייר, גרביים משומשים, בגדי כותנה וחוטים. היא אף הייתה תופרת לבובות בגדים ומגהצת אותם עם מגהץ פחמים, ומכינה תכשיטים משפורפרות משומשות של משחות שיניים.
כל בובה עוצבה בקפידה בהשראת דמות שהרשימה אותה. הדמויות היו עשירות מבע ובעלות אופי ייחודי, שקיבל ביטוי לא רק בתווי הפנים שפוסלו אלא גם בעמידת הגוף. הבובות שיצרה הושפעו מנוף סביבתה החדשה – מדמויות מהפולקלור החלוצי ועד מיעוטים בחברה הארצישראלית כמו חרדים, בדואים ואחרים: "לילדים הערבים הצטרפו ילדים תימנים ונשים תימניות נושאות ילדים על גבן, בני ישיבה עם כובעים ובגדיהם השחורים, חלוצים לבושים בבגדים כחולים ובחאקי".
בשנותיה בארץ עסקה גם באיור ובפיסול, וליוותה באיורים 3 ספרי ילדים: "הנסיכה בעלת לב הזכוכית", "בלונים על שפת הים" ו"כדרת התכלת".
גלריה

מוכר הגרעינים
אוסף יורם סמואל
ריקוד ההורה
אוסף יורם סמואל
משפחה על עגלה
הארכיון הציוני המרכזי
הילד והעדר
הארכיון הציוני המרכזי
ילדים חרדים
הארכיון הציוני המרכזי
ילדים שרים
הארכיון הציוני המרכזי
התלמיד
אוסף אגף הנוער והחינוך,
מוזיאון ישראל, ירושלים
תלמידי היישוב
אוסף אגף הנוער והחינוך,
מוזיאון ישראל, ירושלים
תערוכות בולטות

1941 – תערוכת מלאכת-האמנות הארץ-ישראלית החדשה הראשונה, בית הנכות בצלאל, ירושלים
1943 – תערוכת האישה היוצרת בארץ-ישראל, בית הנכות בצלאל, ירושלים
1946 – אמנות שימושית 1946, בית הנכות בצלאל, ירושלים
1947 – אמנות שימושית ומרשם תעשייתי בארץ-ישראל 1947, בית הנכות בצלאל, ירושלים
1954 – התערוכה הכללית של אמני ארץ ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1966 – תערוכת זיכרון, מרכז תרבות העמים לנוער, ירושלים
1974 – בארץ הבובות, מוזיאון ישראל, ירושלים
1987 – הבובות של אידית סמואל – בית הכנסת החדש, אסן, גרמניה
1994 – איזה גיבור? על גיבורים בעבר ובהווה, מוזיאון ישראל, ירושלים
1997 – איזהו גיבור? על גיבורים בעבר ובהווה, בית יד לבנים, פתח-תקוה
1998 – קדימה - המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 – 1948, אמנות עברית ארצישראלית המוליכה אל המחר, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, קיבוץ עין חרוד
2009 – ילדים ילדים בואו הביתה - מחווה לאמנית אדית סמואל, בית קנר, גלריה עירונית לאמנות, ראשון לציון
2011 – בובה של מולדת, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2016 – הסיפור שלה, בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב
פרסים

1946 פרס מטעם ויצו, תערוכת אמנות שימושית, בית הנכות בצלאל, ירושלים.
הערות שוליים

1 2  הבובות של אדית סמואל, הארכיון הציוני המרכזי
1 2 3  שרה בן-ראובן, אינני רוצה להפסיד ידיד, שהוא לי הרבה מאוד, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2010
↑  ספר: "בנים, בנות, בובות" עם תמונות בובותיה של אדית סמואל, bidspirit
↑  הסיפור שלה, עמ' 14, רות מרקוס
↑  דבורה מורג, אדית סמואל – אמנית הבובות האבודות, ארגון יוצאי מרכז אירופה
↑  בובה של מולדת - תערוכה במוזיאון ארץ ישראל, הארץ
↑  אדית סמואל, מוזיאון ישראל, ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275516  NLI: 987007281089405171  GND: 116779489  ISNI: 0000 0000 4023 9180  LCCN: n89657087  ULAN: 500477907  VIAF: 17844719   WorldCat (עם VIAF): 17844719
סרט בורקס

זאב רווח, צילום מסט הסרט חגיגה בסנוקר
סרט בורקס הוא סוגה קולנועית שהייתה נפוצה בקולנוע הישראלי משנות השישים והשבעים עד אמצע שנות השמונים של המאה ה-20.
בסוגה זו הסרטים בנויים ממקטעים מתחלפים של מלודרמה וקומדיה, אשר במרכזה עומדות דמויות סטראוטיפיות של יהודים ישראלים מעדות שונות. דמות מזרחית מובילה את הסרט. העלילה עוסקת במשפחה, קהילה או שכונה מזרחית כסביבה יהודית פרה-מודרנית, ותיאור של הקונפליקט בינה לבין הישראליות העברית-אשכנזית, המוצגת כמודרנית. לסרטי בורקס יש סוף טוב, שלרוב מתקיימת בו חתונה בין בני העדות השונות.
מקור השם

המונח "סרט בורקס" נטבע על–ידי במאי הקולנוע בועז דוידזון, שביים מספר סרטי בורקס.
על משמעות הצירוף "סרט בורקס" סיפר דוידזון:
"בשנת 1971 עשיתי עם אסי דיין סרט בשם "חצי חצי", ומשום מה הייתה לי פנטזיה שזה יהיה סרט צ'כי, אירופי ופיוטי כזה. ואז תפסתי את עצמי ושאלתי מה פתאום סרט צ'כי? אני הרי גדלתי וחייתי בתל אביב. וכמו שהיו אז מערבוני הספגטי האיטלקיים, חשבתי שאני צריך לעשות סרטי בורקס. הביטוי הזה היה כנראה מוצלח מאוד, כי הוא תפס ונשאר עד היום".
בהזדמנות אחרת אמר דוידזון ש"בורקס" מסמן עבורו דווקא משהו נעים, חם וטעים ממש כמו הסרטים שלו – בשונה מהמשמעות השלילית שניתנה לצירוף "סרטי-בורקס" בביקורת הקולנוע הישראלית.
באותה שנה בדיוק יצר דוידזון את סרטו "שבלול" שהיה בסגנון אוונגארדי, "אומנותי" יחסית לשני סרטים אלו שהיו עממיים.