stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס קראפט
ביוגרפיה

קראפט גדל בבולטימור שבמרילנד. ב-1986 סיים תואר ראשון באוניברסיטת טאוסן במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית, מפקד מחלקת סיור וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון רגימנט החי"ר ה-27 בהוואי. עם יחידתו הוצב באוסטרליה, יפן, קוריאה הדרומית, תאילנד והפיליפינים. ב-1991 השלים הכשרתו בכוחות המיוחדים ומונה למפקד פלגה בקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית, בהמשך מילא תפקידי פיקוד נוספים בקבוצה, בהם מפקד פלוגות כוחות מיוחדים, מפקד פלוגה מסייעת, מפקד הגדוד השלישי ומפקד הקבוצה ממאי 2009 עד יולי 2011. במהלך שירותו השתתף במשימות מבצעים מיוחדים וסיוע לכוחות הצבאיים של מדינות במרכז ובדרום אמריקה, ופעמיים כמפקד כוח משימה למבצעים מיוחדים במלחמת אפגניסטן.
תפקידים נוספים אותו מילא הם עוזר לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית, קצין אג"ם וראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא, עוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית ועוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד הכוחות המיוחדים הראשון, הפיקוד הגדול ביותר במסגרת פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית שאורגן במאי 2014 והפך למבצעי במהלך כהונתו של קראפט.
ביולי 2017 מונה למפקד כוח המשימה של המבצעים המיוחדים במבצע נחישות טבועה, בספטמבר אותה שנה מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא. באוקטובר 2018 מונה לקצין המבצעים של פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. בנובמבר 2019 מונה לסגן מפקד הקורפוס המוטס ה-18.
קראפט בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני בתכנון ואסטרטגיה צבאית מהמכללה לפיקוד ומטה של הכוחות המשולבים. נשוי לקלי והם הורים לארבע בנות.
הערות שוליים

↑  1st Special Forces Command gets new leader, ‏ fayobserver.com, ‏28 ביולי 2017
↑  הודעה על מינויו, אתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית, 20 במרץ 2017
לחמניית זעפרן

| --- | --- |

לחמניות הזעפרן שנהוג לאכול במדינות סקנדינביה במהלך חג יום סנטה לוסיה
 
 מאכלים
 סוג:  לחמניה מתוקה, saffron bread, קינוח חג מולד 
 על שם:  לוצ'יה הקדושה מסירקוזה 
 מוצא:  שוודיה 
 תאריך יצירה:  המאה ה־17? 
 מרכיבים עיקריים:  זעפרן 
 
לחמניית זעפרן (באנגלית: Saffron bun, בשוודית: Lussekatt) היא לחמנייה מתוקה בטעם זעפרן המכילה גם מעט פירות יבשים, כגון דומדמניות או צימוקים. המרכיבים העיקריים של לחמניות הזעפרן הם קמח רגיל, חמאה, שמרים, סוכר, ודומדמניות או צימוקים. גרסאות גדולות יותר של המאכל, אשר נאפות בתבנית כיכר, מכונות "עוגות זעפרן".
במדינות סקנדינביה, בהן לחמניות הזעפרן פופולריות במיוחד מדי שנה ב-13 בדצמבר, במהלך חגיגות יום סנטה לוסיה, מכונות לחמניות הזעפרן "לוסה בולה" (Lussebulle) או "לוסה קט" (Lussekatt) בשוודית, ו"לוסקט" בנורווגית (Lussekatt). במדינות אלה נהוג במיוחד להשתמש בצימוקים במאפה במקום דומדמניות. הלחמניות נאפות בצורות רבות באופן מסורתי כאשר הצורה הנפוצה ביותר וגם הפשוטה ביותר היא צורת האות S הפוכה.
הערות שוליים

↑  Babington, Moyra (1971) The West Country Cookery Book. London: New English Library; pp. 111-12
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כפר ברעם (יישוב עתיק)

מצפה
רמון
מצפה
רמון
שרידי בית הכנסת העתיק בכפר ברעם, צולמה במאה ה-19
בית הכנסת בכפר ברעם. 1956, בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
ברעם היה יישוב יהודי בגליל העליון בתקופת המשנה והתלמוד. תושביו נטשו אותו כנראה בתקופה הממלוכית.
קיבוץ ברעם נקרא על שמו של כפר ברעם.
היסטוריה > התיישבות יהודית

הכפר ברעם אינו מוזכר במקורות היהודיים הקדומים המשנה והתלמוד, אלא רק במקורות יהודיים החל מימי הביניים המאוחרים ואילך.
נמצאו בו שרידי מבנה שסגנונם האדריכלי מתוארך למאה ה-2 עד למאה ה-3. וכן, שרידי בית כנסת, שתקופת בנייתו מתוארכת לסוף מאה ה-4 או תחילת מאה ה-5. גודלו ותפארתו של מבנה בית הכנסת העתיק, מצביע על קיומה של קהילה יהודית באתר בעת העתיקה. מבית הכנסת הנוסף שרד משקוף בלבד והוא מוצג כיום בפריז.
 קיימות עדויות של נוסעים יהודיים מימי הביניים על שני בתי כנסת. בית הכנסת האחד, נזכר בפעם הראשונה בספר "מסע דפלסטינא" של שמואל ב"ר שמשון משנת 1210, שמצא שם קבר יהודי ומעליו בית כנסת יפה, שקירותיו עדיין עומדים. ושוב נזכר המקום בכתבי נוסע בארץ ישראל, הקובע שבניין מפואר כזה לא ראה עוד.
 מקורות יהודיים מעידים על מגורי יהודים באתר במאה ה-15, וביקורים של עולי רגל במאה ה-16.
משנת 1523 קיימת עדותו של רבי משה באסולה, שראה את שרידי בית הכנסת העתיק, שרק שני שערים נותרו ממנו, "ועל משקוף השער הקטן כתובת חקוקה בכתב מרובע, וזו לשונה:
”יי במקום הזה יתן שלום ובכל מקומות ישראל”.
היסטוריה > כפר ערבי

לפני קום המדינה התקיים במקום כפר ערבי מרוני בשם כפר בירעם. המשכיל הצרפתי ויקטור גרן אשר ערך מסעות מחקר וכתב ספרים שהיו סיכומי מסעותו החקר הגאוגרפיים וארכאולוגיים  שלו, כתב על בירעם המרונית:
היסטוריה > גן לאומי

בשטח היישוב הנטוש גן לאומי ובמרכזו בית הכנסת העתיק. החוקרים הגרמניים היינריך קוהל וקרל וטצינגר שבשנת 1905 ביצעו סקירה מקפת של בתי הכנסת בגליל, ואף חפרו אחדים מהם, קבעו על פי המוטיבים האומנותיים והעיטורים האדריכליים את תקופת בנייתם.
הארכאולוג והמזרחן הצרפתי ארנסט רנן שחקר באופן מיוחד את הכתובת על משקוף בית הכנסת הצפוני, קבע כי בית הכנסת, או לכל הפחות המשקוף, נבנו במאה השנייה.
מדרום לבית הכנסת עומדת עדיין כנסייה מרונית הפעילה בימי חג ובאירועים מיוחדים.
קברות צדיקים

על פי המסורת, בשטח הכפר העתיק ברעם מצויים קבריהם של כמה דמויות מההיסטוריה היהודית.
מר זוטרא - אחד מצאצאי ראש הגולה בבבל שעלה לארץ ישראל.
עובדיה הנביא - אחד מתרי עשר הנביאים.
נחמן קטופא - ילד שביום הולדתו ה-12, פתח את פיו לראשונה, ניבא את כל העתיד לקרות עד לביאת המשיח, ומת.
קבר אסתר - גיבורת מגילת אסתר.
ראו גם

כפר בירעם
גן לאומי ברעם
לקריאה נוספת

צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
מרדכי אביעם, החפירה והמחקר של בתי הכנסת העתיקים בבירעם, מכמנים, 20, תשס"ז, עמ' 33-42.
מרדכי אביעם, בתי הכנסת העתיקים של ברעם, קדמוניות, ל"ה, 2, תשס"ג, עמ' 118-125.
רות עמירן, שבר תבליט מקושט מבית-הכנסת בכפר-ברעם, ארץ ישראל, ג', תשי"ד, עמ' 178-181.
הערות שוליים

↑  יצחק בן-צבי, שאר ישוב, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשכ"ו, עמ' 109
↑  יצחק בן-צבי, ארץ ישראל ויישובה בימי השלטון העות'מאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשט"ו-1955, עמ' 155, 189.
↑  יצחק בן-צבי, שאר יישוב, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשכ"ו-1966, עמ' 108.
↑  לפי מקורות אחרים מדובר ב-300 איש. אין נתונים מדויקים על מספר תושבי הכפר באותה התקופה, אך הדעה הרווחת היא שהיה מדובר במספר מאות.
↑  חנה ודוד עמית, מראי מקום, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ד-2004.
↑  ויקטור גרן, תיאור ארץ ישראל - הגליל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשמ"ז-1987
סאקורה קינומוטו

| --- | --- |

קוספליי של סאקורה קינומוטו ביפן
 סוג:  גיבורה
 הוצאה לאור:  Kodansha
 שם ספר:  סאקורה לוכדת הקלפים (מאנגה) סאקורה לוכדת הקלפים: קלף נקי
 שם סרט:  סאקורה לוכדת הקלפים הסרט הקלף הנסתר
 תוכנית טלוויזיה:  סאקורה לוכדת הקלפים (אנימה)
 הופעה ראשונה:  Chapter 1
 יוצרים:  קלאמפ
 דיבוב:  סאקורה טאנגה
 דיבוב בשפה העברית:  דנה רישפי
 מידע
 סטטוס:  פעילה
 גזע:  בן-אדם
 מין:  נקבה
 מקצוע:  תלמידת בית ספר
 נטייה:  טוב
 מומחיות:  קסמים
 כוחות:  שליטה על קלפי הקלאו, בעלי כוחות קסם מסתוריים
 מקום מגורים:  טומודה 
 דמויות קשורות
 משפחה:  פוג'יטאקה קינומוטו (אבא), טויה קינומוטו (אח גדול), טומויו דאידוג'י (אח גדול)
 חברים:  טומויו דאידוג'י, יוקיטו טסוקישירו, סאורן לי, מיילין לי
 
ערך זה עוסק בדמות אנימה ומאנגה. אם התכוונתם לסדרת האנימה, ראו .
סאקורה קינומוטו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סַאקוּרה קִּינוֹמוֹטוֹ (ביפנית: 木之本 桜) היא דמות בדיונית, גיבורת המאנגה וסדרת האנימה של קלאמפ, "סאקורה לוכדת הקלפים". בסדרת האנימה, הסרטים והמשחקים מדובבת ביפנית על ידי 'סאקורה טנגה' ובגרסה העברית על ידי דנה רישפי.
הדמות

בתחילת הסיפור, סאקורה היא ילדה בת תשע אשר גרה בעיר טומודה בפאתי טוקיו, יפן, אשר לומדת בבית הספק העירוני. בעלילות מתקדמות של הסיפור סאקורה מוצגת כילדה בת שתים עשרה ואף תלמידת חטיבה בת ארבע עשרה.
יום אחד לאחר יום הולדתה החל באחד באפריל, זמן לא רב לאחר שהתחילה את כיתה ד' בבית הספר היסודי של טומודה, סאקורה נתקלת במקרה בספר ישן ומסתורי במרתף ביתה שנקרא "The Clow" (הקלָאוֹ) בין ספריה של אביה.
מיד לאחר שנגעה בספר, סאקורה מעירה בטעות את אחד המגנים על קלפי הקלאו, קרברוס, שומר החותם, שישן במקום לשמור על הקלפים. קלפי הקלאו הם חבילה של תשעה עשר קלפים קסומים בעלי כוחות עוצמתיים. קרברוס, אשר יצא מכריכתו של הספר, הודה שנתן לקלפים לברוח בכך שישן במקום לשמור על אחדותם, אך על מנת להעיר אותו מתרדמתו ולשבור את החותם הכורך את הספר דרוש אדם בעל כוחות קסם חזקים, כלומר סאקורה נושאת בכאלה. הוא מינה אותה ללוכדת הקלפים אשר תפקידה לאסוף את כל הקלפים החסרים ולהחזירם לספר תחת שליטתה. מה שהוא לא מגלה לה בשלב זה של הסיפור, שבכך שהפכה ללוכדת הקלפים הפכה גם מועמדת הנבחרת והיחידה לקבלת השליטה על הקלפים והמגנה עליהם.
בסדרת האנימה רצף האירועים שונה במקצת מהמאנגה. בצהרי היום לאחר שחזרה מהיום הראשון בכיתה ד', סאקורה שומעת קול מסתורי שבוקע מספריית אביה שבמרתף. סאקורה, חמושה בשרביט המעודדות שלה, יורדת מטה ומגלה את הספר על כל הקלפים בתוכו (האנימה הרחיבה את מספר הקלפים לחמישים ושניים). בגרסה חלופית זו, סאקורה מרימה את הקלף העליון וקוראת את שמו, רוח, מה שמפעיל את הקלף שמזמן רוח חזקה המעיפה את שאר הקלפים מחוץ לבית. קרברוס מפציר בה לצאת לתפוס את הקלפים. קטע זה הוסף, כנראה, על מנת לא רק לתת לקרברוס סיבה מוצדקת יותר לשלוח את סאקורה למשימתה, לתפוס את הקלפים, אלא גם כדי להקל עליה תחילה כיוון שבשליטתה הקלף רוח לעומת המאנגה שבה היא התחילה ללא כל קלף.
אופייה

סאקורה היא ילדה נמרצת, חייכנית, חברתית ובנוסף אתלטית – היא חברה בקבוצת המעודדות של בית ספרה ומצטיינת בתחומי הספורט השונים.
חיוכה הכובש והכריזמה המדבקת שלה מושכים אליה אנשים רבים, כאשר האופטימיות והיושרה שלה מאפשרים לה להתחבר לאנשים רבים.הסדרה עוקבת ברובה אחר החברויות אשר היא יוצרת עם דמויות נוספות, בין אם זרים, מכרים ואפילו יריבים ובמיוחד בקשרה העמוק עם חברתה הטובה ביותר טומויו.
אחד ממעלותיה המובחנות ביותר היא האופטימיות שלה, אשר מובאת במשפט השגור בפיה "הכל יהיה בסדר" ("Zettai daijōbu da yo", 「絶対大丈夫だよ」), אשר דחף אותה להתגבר בהצלחה על מבחנים ומחסומים רבים לאורך הסיפור, כאשר היא מחדדת את יכולות הקסם שלה. אף על פי שתכופות נדמת לנאיבית, מגושמת ו"עפיפונית", מה שמכניס אותה לצרות רבות במהלך הסיפור, כאשר הזמן קורא לכך היא הופכת חדת עין וחדורת מטרה. היא מגלה נבונות ורגישות רבה כלפי רגשותיהם של אחרים ואחריות כלפי אלה הקרובים אליה.
המאכלים האהובים עליה הם חביתה עם אטריות ופירות ים (כנהוג ביפן), וגם חביתיות לפי המתכון האהוב עליה.
משפחה

סאקורה חיה עם אחיה הגדול, טוֹיה קּינוֹמוֹטוֹ, ואביה, פוּגִ'יטַאקה קִּינוֹמוֹטוֹ. השלושה עוזרים בעבודות הבית, אחזקתו ותורנויות מטבח וניקיון. אמה של סאקורה, נָאדַאשִיקוֹ קִּינוֹמוֹטוֹ, או בשמה הקודם נאדאשיקו אָמַאמִיָה, אשר נפטרה ממחלה קשה כשסאקורה הייתה בת 3.
כוחותיה

קלפי הקלאו הם קלפי קסם בדיוניים מן המנגה והאנימה [סאקורה לוכדת הקלפים]. הם משמשים ככלים בעלי יכולות הקסומות ייחודיות המשמשים את סאקורה למטרותיה השונות. במנגה קיימים תשעה עשר קלפים ובאנימה חמישים ושלושה. בעקבות הצלחתה של האנימה הודפסו כקלפי משחק וצעצוע אמיתיים ונמכרו גם בארץ.
בנוסף, לסאקורה יש שרביט קסום המאפשר לה ללכוד קלפים "שברחו" ולזמן את כוחם של אלה שלכדה, ומכאן שם המנגה.
לאורך הסיפור כוחותיה של סאקורה מתעצמים ככל שהיא נלחמת ולוכדת יותר קלפים מה שמאפשר לה לדרוש מעצמה כוחות קסומים גדולים יותר על מנת ללחום קרבות קשים והפיכת קלפים מקלפי קלאו לקלפי סאקורה, מה שתחילה גרם לה להתשה וקריסה אך לבסוף אף הצליחה להפוך כמה קלפים בו זמנית. עם זאת מודעותה גברה לנוכחותו של הקוסם קלאו ריד ומצליחה לזכור יותר פרטים מחלומותיה הנבואיים.
בסוף העלילה אריאול, גלגול הנשמות של קלאו ריד, מעניק מחצית מכוחות הקסם שלו לסאקורה ומחציתם לאביה, מה שהופך אותה לקוסם החזק ביותר עלי אדמות.
יצירת הדמות

עיצוב דמותה של סאקורה עבור המאנגה נעשה במיוחד על ידי מוֹקוֹנה, חברת קבוצת כותבות המנגה קלאמפ. היא אמורה לדמות לאחייניתה של מוקונה, קאוואז'י, שלובשת קּוּקוּ בשיער בדומה לסאקורה בסדרה.
פירוש המילה "סאקורה" (さくら) מיפנית הוא פריחת עץ הדובדבן. פירוש שם משפחתה, קינומוטו (木之本), הוא מקור העץ.
מערכות יחסים > יוּקִיטוֹ טסוּקֶישֶירוֹ

בחצי הראשון של הסדרה, לפני שהיה כל רמז לקשר בין סאקורה לשאורן, המוקד הרומנטי העיקרי של סאקורה היה יוקיטו טסוקישירו המבוגר ממנה. בטיול כיתתי בכרך השלישי סאקורה מגלה לשאורן שהיא התאהבה ביוקיטו כשאחיה, טויה, הביא אותו לביתם ביום שהוא עבר לבית ספרו של טויה. נוכחותו של יוקיטו תמיד גרמה לשינוי משמעותי על רגשותיה של סאקורה, מה שגרם לה להגיד "האניאן~" (はにゃあん～) "בהתמוססות". לא כמו שאורן, שנקשר ליוקיטו בגלל כוחו, סאקורה באמת מאוהבת ביוקיטו.
סאקורה תמיד עושה מיטבה על מנת להרשים את יוקיטו, במקרים נדירים אפילו מתחרה עם שאורן במי יביא לו את המתנה או המחמאה היפה יותר. בדרך כלל היא מצפה ללכת עם יוקיטו לבית הספר בבוקר, והיא דואגת כשהוא לא שם. ברוב הפעמים שאחיה נוכח הוא מעצבן אותה וגורם לה להתנהג בצורה לא נשית שמיד גורמת לה להתבייש כשהיא מבינה שיוקיטו גם כן שם, צופה בה.
מאוחר יותר בסדרה, סאקורה מחליטה, סופית, להגיד ליוקיטו את רגשותיה כלפיו מאשר להתעלם מזה לעד. למרות זאת, יוקיטו לא מחזיר לה אהבה. הוא מודה שהוא אוהב אותה גם אבל רק בצורה אפלטונית. הוא מבקש ממנה להעריך מחדש את רגשותיה כלפיו ומעלה את ההשערה שהיא אוהבת אותו כמו שהיא אוהבת את אביה בגלל הדמיון בין שניהם. סאקורה מסכימה עם יוקיטו לאחר שחשבה על הדבר, והוא ממשיך להרגיע אותה בכך שהוא אומר ש"האחד" שמתאים לה נמצא אי שם, ושאסור לה לוותר על החיפושים אחריו.
לאחר אחר צהריים מלא רגשות בפארק, סאקורה מצליחה להתגבר על יוקיטו למרות שהוא עדיין נשאר חבר קרוב שלה עד סוף הסדרה. היא גם כן מבינה שריגשתיו של יוקיטו תמיד היו אל אחיה, טויה. היא מקבלת את העובדה הזו ומאחלת להם בהצלחה.
למרבה העניין, בכרך האחרון של המאנגה ובפרק 70 של האנימה, אריאול מגלה ליוּאֶה שכשקלָאוֹ בחר בסאקורה כשליטת הקלפים החדשה לעתיד ובתור השליטה של יואה וקרברוס, הוא ציפה שבעתיד יוקיטו יאהב את סאקורה יותר מכל אדם אחר. ריגשתיו של יוקיטו לטויה ושל שאורן לסאקורה לא היו צפויים לקלאו והם סטייה קטנה מתוכניותיו. אריאול אמר זאת ברמיזה במסיבה בביתו של קלאו בסיום הסדרה.
מערכות יחסים > טוֹמוֹיוֹ דּאידוֹגִ'י

על אף שהקשר אינו רומנטי, החברות הקרובה בין סאקורה לטומויו היא כנראה השנייה בחשיבותה בסדרה. סאקורה וטומויו הן החברות הטובות ביותר (ובנות דודות מדרגה שנייה), נפגשות לראשונה באקראי בכיתה ג' כשסאקורה מציעה לטומויו את אחד המחקים שלה. מאז, טומויו מודעת לכל דבר שסאקורה עושה, כולל צילומה בפעילויות היום יום שלה.
סאקורה סומכת מאוד על טומויו, ולפעמים נותנת לה למדוד את מידותיה על מנת שתתפור לה בגדי קרב. טומויו היא גם אחת משומרי הסוד המועטים של סאקורה בתור לוכדת הקלפים. היא בדרך כלל מתלווה את סאקורה בפעילותיה הקשורות לקלפים, מצלמת אותה ומביאה לה תלבושות קרב ייחודיות. בחצי השני של הסדרה, כשסאקורה קיבלה שרביט חדש, טומויו ממציאה לה משפט וכוריאוגרפיה חדשה כדי שתתפוס איתם את הקלפים.
רגשותיה המיוחדים של טומויו אל סאקורה ניתנים לוויכוח ואליהם סאקורה לא מודעת. גם באנימה וגם במאנגה, טומויו מודה שהיא אוהבת את סאקורה, אבל סאקורה מחזירה התמימות שהיא אוהבת אותה גם, בצורה אפלטונית. דבר זה מודגש בכך שבמאנגה טומויו מחריזה על אהבתה על רקע פרחוני וסאקורה על רקע לבן. במאנגה ניתן ליראות זאת עוד יותר בכך שטומויו מעירה שאהבתה חזקה יותר ממה שסאקורה חושבת. סאקורה עושה מבט מבולבל, וטומויו עוזבת את הנושא, ומוסיפה, "אני אגלה כשתהיי מבוגרת יותר". לאורך הסדרה, סאקורה לא מבינה את הקשר העמוק של טומויו אליה, ונשארת בפשטות החברה הטובה ביותר של טומויו. טומויו, למרות זאת, ללא אנוכיות, לא מזכירה זאת כלל, ואפילו עוזרת לסאקורה ברוב הפעמים בסידור סיטואציות עם יוקיטו ושאורן, משום שהבינה שהם אלה שיהפכו את סאקורה למאושרת.
משום שלטומויו אין כוחות קסם, סאקורה לוקחת את האחריות להגן עליה כשהיא תופסת או משנה קלף. אם טומויו בסכנה או שהיא נעלמת, סאקורה היא זאת שדואגת לה הכי הרבה, ומשנה את מוקד ההתעניינות מהקלפים לביטחונה של טומויו. סאקורה תמיד מצליחה להגן עליה ומחבקת את טומויו בחום ברגע שהן "מתאחדות" שוב.
הופעה בסדרות אחרות

דמות המעוצבת על פי סאקורה קינומוטו מופיעה בסדרה אחרת של קלאמפ, צובאסה כרוניקל, בעולמות אלטרנטיביים שבהם מופיעות הרבה דמויות מסדרות אחרות של קלאמפ. הדמות של סאקורה צובאסה נקראת הנסיכה סאקורה. למרות הדמיון לדמות מסאקורה לוכדת הקלפים, הנסיכה סאקורה מבוגרת יותר מן המקורית, יש לה עבר, אישיות, יכולות וניסיון חיים משלה. אף על פי שהיא לא נראית בשני הכרכים הראשונים של xxxHOLIC, מזכירה הדמות יוּקוֹ הִיצִ'יהארַה את סאקורה ואומרת שהיא חיה גם במימד שלה עם החבר שלה, ושיש לחנות שלה העתק של השרביט הראשון של סאקורה. ליוקו יש גם שרביט קסמים שמזכיר את שרביט הכוכב של סאקורה. לא ברור אם סאקורה שיוקו מדברת עליה היא סאקורה מסאקורה לוכדת הקלפים או אלטרנטיבה שלה שחיה במימד של יוקו.
סאקורה ושאורן עם הדובונים שלהם
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סאקורה ויוקיטו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סאקורה וטומויו
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קניאז

קניאז או קנז (בסלבונית: кънѢзь, ברוסית: Князь, בסרבית-קרואטית ובבולגרית княз, בסלובנית knez, בפולנית księć,
בצ'כית kněz, בסלובקית kňaz, בשפות לא סלאביות: - למשל בליטאית kunigaikštis, ברומנית -cneaz, בהונגרית - kenéz) הוא מילה המציינת בכמה שפות סלביות תפקיד של שליט או דרגת אצולה גבוהה, קשורה למשפחת מלוכה. בדרך כלל מתרגמים מילה זאת על ידי התארים "דוכס" או "נסיך", אם כי משמעותה לא תמיד הייתה זהה לכך.
במין נקבה בשפות רוסית ובולגרית משתמשים במילה "קניאגיניה", באוקראינית - "קניאהיניה" ובשפה הסרבית-קרואטית ובסלובנית - "קנגיניה" (kneginja).
ברוסית - בתו של קניאז נקראה "קניאז'נה" (княжна), באוקראינית "קניאזיבנה" (князівна). ובנו בעבר נקרא ברוסית "קניאז'יץ'" (княжич).
משמעות

בכמה שפות סלביות המילה "קניאז" או "קנז" משמשת לתרגום התואר "נסיך" או "דוכס" שהיו ועודם בשימוש במערב אירופה.
בשפות הסלביות המערביות, כמו פולנית וסורבית, משמעות המילה התגלגלה לזו של "אדון", בעוד בצ'כית, סלובקית וגם בפולנית הופיעה לפעמים גם במשמעות של כומר - (kněz, ksiądz, kňaz)
וגם זו של דוכס (knez, kníže, książę, knieža).
בימי הביניים בהיסטוריה של העמים הסלאבים של מזרח אירופה "קנזים" היו "שליטים", ראשי מדינות מלוכניות עצמאיות, למשל בשטחי "שלוש הרוסיות" של היום: רוסיה, אוקראינה ובלארוס.
גם בהיסטוריה המוקדמת של רומניה, שבה שפת העם אינה סלבית אבל שאלה מילים ומושגים רבים משפות סלביות שכנות, התקיימו ישויות מדיניות בראשות קנזים וווייבודים - הנקראות "קנזאטים" (או "קנזויות") "ו"וייבודאטים" (או וויבודויות)
מדינה בראשות קניאז ברוסית נקראה "קניאז'סטבו" (מתורגמת באנגלית ולשפות אירופיות אחרות על ידי knezate "קנזאט" - "נסיכות" או "דוכסות").
בבולגריה החל משנת 864 התחלף התואר הבולגרי-טורקי של השליט - חאן, בזה הבולגרי-סלאבי של קניאז,
שליטי מוסקבה ושליטי ליטא קראו לעצמם בשלב מסוים "קנזים גדולים", בתרגום - דוכסים גדולים או נסיכים גדולים.
בתקופת האימפריה הרוסית קנזים התואר התייחס או לנסיכים בני משפחת המלוכה ואו לבעלי תואר אצולה הגבוה ביותר -"נסיך" - שהוענק להם על ידי הצאר.
נסיכים בני משפחת המלוכה בסרביה ובמונטנגרו נקראו גם כן "קנזים".
בהשפעת שמו של קרל הגדול נפוצו גם בקרב הסלאבים המילים "קראל", "קורול", "קראי", במובן של "מלך", גם בהונגרית - "קיראי".
משמעות > התרגום לשפות לא סלאביות

במקורות יווניים-ביזנטים הקנז הסלאבי נקרא "ארכון" (ἄρχων) ויותר נדיר - "אקסארכוס" (ἔξαρχος) .
בלטינית גינו אותו "קומס" (comes) כלומר "רוזן", או "דוכס" (dux) ולעיתים רחוקות "פרינקפס" (princeps), כלומר "נסיך".
התואר "דוכס" שימש ככינוי לשליטים שהיו "וסאלים" (בני חסות) של ממלכת הפרנקים ומאוחר יותר של האימפריה הרומית הקדושה.
אטימולוגיה

אטימולוגיה של המילה נקשרת ישירות למילים הגרמאניות king (באנגלית), König (בגרמנית) ו-konung (בשפות סקנדינביות)
הצורה הפרוטו-סלבית הייתה "קונינגו", kъnędzь ומשם הפכה בשפות הסלביות המזרחיות ל"קניאז", בפולנית ל
ksiądz (קשונדז), בסרבית-קרואטית - ל"קנז", בצ'כית -ל"קנייז" (kněz).
כנראה הייתה השאלה מאוחרת מהשפה הפרוטו-גרמאנית בצורה הנמצאת גם בשפות הבלטיות - kunigaikštis, וגם בפינית ואסטית (הלא סלביות):קונינגס (kuningas).
התפתחות היסטורית > ראשי כפרים ועדות

בימי הביניים המוקדמים קניאז או קנז נקרא ראש שבט או ראש איחוד של שבטים או של עדה צבאית.
התפתחות היסטורית > שליטים > בולגריה

עם המעבר לפאודליזם תואר הקניאז הפך לתואר של שליט העובר בירושה. בבולגריה החאן או "קאנאסוביגי" בוריס הראשון אימץ את התואר קניאז ואת השם הנוצרי הנוסף מיכאיל בשנת 864 (МИХАИЛЪ ВЕЛИКІИ КНЗЗЪ БОЛГАРСКІИ). מאוחר יותר, בשנת 913 ויתר סימאון הראשון עליו לטובת התואר הנעלה יותר של צאר.
התפתחות היסטורית > שליטים > רוס של קייב

ברוס של קייב, עם התרכזות מוקד הכוח בידיים של שליט אחד, במהלך המאה ה-9, המנהיג של המדינה קרא לעצמו קניאז גדול. בלטינית היו מתרגמים את התאר במילה "rex" (מלך) או במילה "dux" (דוכס).
הקניאז הגדול, כדוגמת איגור או יארוסלב החכם, עמד בראשות הדוכסות הגדולה - וֶלִיקוֹיֶיה קניאז'סטבו (Великое Княжество), בעוד השליטים הוואסאלים, עמדו בראשות נסיכות בת חסות שנקראה "אוּדֶל" או "אוּדֵלנוֹיֶיה קניאז'סטבו" (Удельное княжество) ותוארם נקרא "אוּדֵלְני קניאז" או פשוט "קניאז". כשרוס של קייב התפרקה במאה ה-13, כל אחת מהישויות המדיניות שנוצרו נקראו קניאז'סטבו והונהגו על ידי קנזים: קייב, צ'רניהיב, נובגורוד, פריאסלאב, ולדימיר-סוזדל, מוסקבה, טוור, הליץ'-ווהלין.
התפתחות היסטורית > שליטים > ליטא

פרט לכך קמה הדוכסות הגדולה של ליטא ובראשה קניאז גדול.
התפתחות היסטורית > נסיכים או דוכסים - בראש סולם האצילות > פולין

בקרב אריסטוקרטיה הפולנית הפך התואר "קנז" לדרגת האצולה הגבוהה בשלאכטה.
התפתחות היסטורית > נסיכים או דוכסים - בראש סולם האצילות > האימפריה הרוסית

אחרי שמוסקבה ("קניאז'סטבו מוסקוסקויה") השתלטה על חלק גדול מרוס של קייב של פעם, הקניאז הגדול איוואן הרביעי וסילייביץ', הידוע כאיוואן האיום הכריז עצמו כצאר והוכתר בתואר זה בשנת 1547.
החל מאמצע המאה ה-18 חודש התואר "קניאז גדול" - (וָליקי קניאז) עבור בני הצאר ונכדיו.
בנוסף, התואר קניאז, במובן של "נסיך" עבר מדור לדור בירושה אצל בני משפחות אצולה צאצאי שושלת הרוריקית - כמו בלוזרסקי, סלוסלסקי-סלוזרסקי, גורצ'אקוב, או שושלת הגדימינידים - גאליצין, טרובצקוי וכו'.
החל מהמאה ה-18, התואר של קניאז, במובן "נסיך", שציין את המעמד הגבוה ביותר בקרב האצולה, התחיל להיות מוענק על ידי הצאר לאצילים שהצטיינו במעשיהם. כך התמנה לקניאז אלכסנדר מנשיקוב, חברו של הצאר פטר הגדול וגם המאהב ויד ימינה של קתרינה הגדולה, גריגורי פוטיומקין.
אחרי שנת 1801 אחרי סיפוח גאורגיה לאימפריה הרוסית, חלק מבני האצולה המקומית, חלקה בקשרי יחוס עם בית המלוכה הגאורגי, כונו ברוסית "קנזים" או "נסיכים". גם כמה אצילים ממוצא טטרי אימצו את התואר הזה, על בסיס יחוס משפחתי.
במאה ה-19 ועד 1917 גם פינלנד, שסופחה לרוסיה, נקראה "הדוכסות הגדולה של פינלנד", ברוסית "וליקוייה קניאז'סטבו פינלנדסקויה".
התפתחות היסטורית > בבלקן בתקופה המודרנית

עד המאה ה-19 נהגו בחלקים של סרביה ובמערב בולגריה לקרוא למוכתר הכפר או לראש של ה"זאדרוגה" בתואר הלא פורמלי "קנז". שמם הרשמי היה גראדו נצ'לניק בסרביה, ו"גראדונצ'אלניק" (градоначалник) או קְמט (кмет) בבולגריה.
התפתחות היסטורית > בבלקן בתקופה המודרנית > בולגריה

נוסף לשימוש על ידי שליטים בימי הביניים (באימפריה הבולגרית הראשונה הקנזים בוריס הראשון וסימאון הראשון), גם בתקופת התחייה הלאומית של העמים הסלביים בבלקן, התואר "קנז" שימש את שליטי הישויות המדיניות האוטונומיות ואחר כך עצמאיות, שקמו מחדש אצל הסלאבים של הבלקן. "קניאז" נקרא למשל הנסיך השליט של בולגריה, אלכסנדר בטנברג,
בשנת 1908 הקניאז פרדיננד לבית סאקסה קובורג הכריז על עצמו "צאר". ילדי הצאר או המלך של בולגריה נקראו מכאן הלאה "קניאז" או קניאגינה".
יורש הכתר קיבל את התואר "קניאז גדול של טרנובו" (קניאז טרנובסקי).
התפתחות היסטורית > בבלקן בתקופה המודרנית > סרביה

וגם שליטי סרביה, הנסיכים מילוש אוברנוביץ' ואלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' נקראו בסרבית "קנזים".
לקריאה נוספת

Isabel de Madariaga: Tsar into emperor: the title of Peter the Great. In: Ragnhild Marie Hatton et al: Royal and Republican Sovereignty in Early Modern Europe. Cambridge University Press, 1997, S. 354.
הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' של רוסיה, כאן מוזכר בתואר "קניאז גדול" או "דוכס גדול" של מוסקבה, תמונה מ-1664
מרק קציצות בשר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק, מזון 
 מרכיבים עיקריים:  מרק קציצות אטריות
 
מרק קציצות הוא מרק שמוסיפים אליו קציצות ומתובלל עם מרכיבים שונים אחרים. מרק קציצות קלאסי עשוי ממרק כבסיס שאליו מוסף לעיתים קרובות חתיכות של או קציצות שלמות עם ירקות; תוספות נפוצות הן פסטה (למשל אטריות, אם כי ניתן להשתמש כמעט בכל צורה שהיא), כופתאות או דגנים כמו אורז ושעורה. נעשה שימוש בסוגי בשר שונים, כגון בשר בקר, טלה, בשר חזיר ועוף.
סוגים

מרק אטריות באקסו אינדונזי
שקדים פיליפינים
מרק קציצות פיליפני עם איטריות מיסואה
הערות שוליים

↑  Hoffman, S.; Wise, V. (2013). Bold: A Cookbook of Big Flavors. Workman Publishing Company. p. 59. ISBN 978-0-7611-7863-7. נבדק ב-9 בינואר 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפסואיד פואנסו

במכניקה קלאסית, אליפסואיד פואנסו (נקרא על שם המתמטיקאי הצרפתי לואי פואנסו) הוא שיטה גאומטרית להדמיה של התנועה של גוף קשיח מסתובב בהיעדר מומנט חיצוני. לתנועה זאת יש ארבעה קבועי תנועה: האנרגיה הקינטית הסיבובית של הגוף ושלושת הרכיבים של התנע הזוויתי שלו במערכת המעבדה. וקטור המהירות הזוויתית  {\boldsymbol {\omega }} של הגוף איננו קבוע, אלא שהוא מקיים את משוואות הדינמיקה של אוילר. מבלי לפתור את המשוואות הללו באופן מפורש, לואי פואנסו היה מסוגל לדמיין את התנועה של נקודת הקצה של וקטור המהירות הזוויתית. למטרה זאת הוא נעזר בשימור האנרגיה הקינטית והתנע הזוויתי כאילוצים על התנועה של וקטור המהירות הזוויתית  {\boldsymbol {\omega }}. אם הגוף המסתובב הוא סימטרי (בעל שני מומנטי התמד ראשיים שווים), אז הווקטור  {\boldsymbol {\omega }} יתאר חרוט (ונקודת הקצה שלו תתאר מעגל). זוהי התופעה הידועה כנקיפה בהיעדר מומנט חיצוני של ציר הסיבוב של הגוף.