stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרודס אטיקוס
הערות שוליים

↑  סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים - אספסיאנוס האלוהי, 13
↑  David S. Potter, The Roman Empire at Bay - AD 180-395.
↑  יובנליס, סאטירה 3.
↑  מבנה בצורת חצי עיגול שנבנה כגומחה (אקסדרה).
↑  Giovanni Dall'Orto, ERODE ATTICO (איטלקית).
↑  לוקיאנוס מסאמוסאטה, דיאלוגים ומכתמים (Dialogs and Epigrams).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301714805171  PLWABN: 9810658073905606  BIBSYS: 95003081  BNE: XX1465959  BnF: cb12868670t (data)  CANTIC: a11985276  CiNii: DA12564502  GND: 118549839  ICCU: BVEV034096  ISNI: 0000 0001 2136 6093  LCCN: n83164991  NKC: ola2004231430  NLA: 61539925  NLG: 58871  NTA: 069739668  RERO: 02-A000079942  SELIBR: 265216  SUDOC: 030593050  Trove: 1842498  ULAN: 500237374  VcBA: 495/19143  VIAF: 64133411   WorldCat (עם VIAF): 64133411
הרולד מור

| --- | --- |

גנרל הרולד מור, 2010
 לידה:  13 בפברואר 1922 בארדסטון, קנטקי
 פטירה:  10 בפברואר 2017 (בגיל 94) אובורן, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Fort Moore Main Post Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת המלחמה של הצי  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  אוניברסיטת הרווארד 
 בן או בת זוג:  ג'וליה קומפטון מור (1949–2004) 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1945–1977 (כ־32 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר ה-7 של דיוויזיית הפרשים הראשונה מפקד החטיבה ה-3 בדיוויזיית הפרשים הראשונה מפקד דיוויזיית החי"ר ה-7 מפקד בסיס פורט אורד
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם:  קרב יה דראנג
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   כוכב הכסף   כוכב הארד (4)   מדליית השירות המצוין  לגיון ההצטיינות (3)   לב הארגמן
 
הרולד גרגורי "האל" מור ג'וניור (באנגלית: Harold Gregory "Hal" Moore, Jr; ‏13 בפברואר 1922 – 10 בפברואר 2017) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית.
מור היה אחד ממקבלי עיטור צלב השירות המצוין, שהוא העיטור השני בחשיבותו בצבא האמריקאי. מור התפרסם בזכות פיקודו על הכוחות האמריקאיים בקרב יה דראנג, ב-14 בנובמבר 1965.
ביוגרפיה

מור נולד בבארדסטון שבקנטקי. בנעוריו עבר מור להתגורר בוושינגטון, שם סיים את לימודיו בתיכון. לאחר מכן, המשיך לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. אחרי שנתיים באוניברסיטה נסע לג'ורג'יה שם עבד עבור חבר בית הנבחרים.
ב-1945 סיים מור את לימודיו באקדמיה הצבאית בווסט פוינט כקצין חיל רגלים ואחר כך סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת הרווארד. בשנים 1945 עד 1948 הוצב ביפן כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר המוצנח ה-187. ב-1948 הוצב בדיוויזיה המוטסת ה-82 שבסיסה בפורט בראג, ושירת ביחידת ניסויים של מצנחים. במלחמת קוריאה פיקד על פלוגת חיל רגלים ומרגמות כבדות. ב-1954 חזר לווסט פוינט ושירת כמדריך ללוחמה טקטית במשך שלוש שנים. לאחר מכן שירת כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר ה-7 בדיוויזיית הפרשים הראשונה, אשר לחם בקרב יה דראנג, במלחמת וייטנאם. מור פיקד על הגדוד בלחימה כנגד כוחות אויב עדיפים ובתנאים קשים. על האופן בו פיקד על הגדוד עוטר בצלב השירות המצוין.
לאחר הקרב קודם מור ומונה למפקד חטיבת החי"ר המוטסת ה-3 בדיוויזיית הפרשים הראשונה ופיקד עליה במבצעים מוטסים בגזרת בונג סון. בתפקידו הבא שימש מור כמפקד דיוויזיית החי"ר ה-7 ולאחריו מונה לפקד על בסיס פורט אורד שבקליפורניה. מור תיאר את חוויותיו מן הלחימה בקרב יה דראנג בספרו "חיילים היינו וצעירים!" (1992). הספר, שהפך לסרט בשנת 2002 ("חיילים היינו"), מוגדר כקריאת חובה לקציני החי"ר בצבא ארצות הברית.
מור היה נשוי לג'ולי (ממנה התאלמן) ואב לחמישה ילדים. שניים מילדיו משרתים כקציני קבע בצבא ארצות הברית, ועוד בן שפרש מהצבא בדרגת לוטננט קולונל.
במאי 2023 שונה באופן רשמי שמו של מחנה פורט בנינג ל-"פורט מור" על שמם של האל ואשתו ג'ולי כהוקרה על פועלם במלחמת וייטנאם (האל בשדה הקרב וג'ולי בתמיכה במשפחות השכולות). שינוי זה הוא חלק משינוי נרחב שבו צבא ארצות הברית מתנער מדמויות שהיו מזוהות עם הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית ובראשם הנרי בנינג שעל שמו המחנה היה קרוי עד עתה.
עיטורים עיקריים

צלב השירות המצוין
אות לגיון ההצטיינות
כוכב הארד (3 פעמים, פעמיים בשל הפגנת גבורה בשדה הקרב)
תג הצנחן המומחה (Master Parachutist Badge)
לב הארגמן
ספריו

הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו וצעירים!", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006 (עובד לסרט "חיילים היינו" בשנת 2002)
"חיילים אנחנו עדיין", 2008
הערות שוליים

↑  הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו צעירים!", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006, עמוד 37.
↑  הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו וצעירים!", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006, עמוד 38.
↑  הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו וצעירים!", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006, עמוד 134.
↑  גל פרל פינקל, רמה נוספת של ניידות במלחמה, מערכות, 19 במאי 2021.
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 336-349.
↑  שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 287.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434316305171  BnF: cb13327175c (data)  CiNii: DA15239053  ISNI: 0000 0000 8376 2086  LCCN: n92027649  NKC: xx0050493  SNAC: w6c85p8r  SUDOC: 035654279  VIAF: 41986253   WorldCat (עם VIAF): 41986253
התרבות האולדובאית

מקצץ מסותת מאבן בזלת מערוץ אולדובאי, מוצג במוזאון הבריטי.
התרבות האולדובאית (אנגלית: Oldowan, לעיתים מאוית גם Olduwan או Oldawan) היא מסורת סיתות כלי אבן פרהיסטורית, אתרים ארכאולוגים שבהן התגלתה מתוארכים לתקופה הפלאוליתית התחתונה (השלב הקדום של תקופת האבן הקדומה), מתקופה של לפחות 2.6 מיליון שנה ועד כמיליון שנה לפני זמננו. נחשבה כתרבות סיתות כלי האבן הקדומה ביותר עד לגילוי כלי אבן בני 3.3 מיליון שנה בקניה באתר לומקווי. כלי אבן אולדובאים כוללים בעיקר מקצצים ומקרצפים, שבהם שפה חדה נוצרה על ידי הקשה באבן אחרת.
בתרבות האולדובאית עשו שימוש המינים הראשונים של סוג האדם - הומו הביליס, הומו רודולפנסיס והומו גאורגיקוס, וייתכן שעוד לפניהם אף מיני אוסטרלופיתקוס. היא קרויה על שם ערוץ אולדובאי, שם הוגדרה לראשונה.
מחקר והגדרה

התרבות האולדובאית הוגדרה לראשונה על ידי  הפלאואנתרופולוג לואיס ליקי בשנת 1931, בעבודות החפירה והמחקר שלו בערוץ אולדובאי. לאחר מכן חקרה אותה בעיקר אשתו השנייה, הפלאואנתרופולוגית והארכאולוגית מרי ליקי. על בסיס כלי האבן העתיקים שהתגלו באולדובאי, התמידו לואיס ומרי ליקי בארגון המשלחות שלהם לערוץ במשך שנים רבות, עד שבתחילת שנות ה-60 גילו לבסוף את מאובני האדם שסיתתו, ככל הנראה, את הכלים. לואיס ליקי הגדיר אותם בשם הומו הביליס, שפירושו "האדם המיומן" ומתייחס ליכולתם לסתת כלי אבן.
אתרים אולדובאים עיקריים

ערוץ אולדובאי, טנזניה: על שמו נקראה התרבות.
גונא (Gona), אתיופיה: אתר באוואש התיכון, בו נמצאו כלי האבן העתיקים בעולם, בגיל של 2.6 עד 2.5 מיליון שנה. הם מקושרים עם מאובנים המסווגים כאוסטרלופיתקוס גרהי.
קאנג'רה דרום (Kanjera South), קניה: אחד האתרים האולדובאים העתיקים והמפורטים ביותר. בנוסף לכלי אבן נמצאו בו עצמות מאובנות רבות של חיות עם סימני חיתוך מכלי אבן ומשיני טורפים ואוכלי נבלות קדומים.
דמניסי, גאורגיה: האתר ההומינידי העתיק ביותר מחוץ לאפריקה, מתוארך לכ-1.8 מיליון שנים לפני זמננו.
קובי פורה (Koobi Fora), קניה: אתר לחופי אגם טורקאנה.
מלקא קונטורה (Melka Kontouré ), אתיופיה: קבוצת אתרים סמוכים בשטח פתוח, כ-50 ק"מ דרומה לאדיס אבבה, מתוארכים לגילים של עד 1.7 מיליון שנים בתיארוך רדיומטרי אשלגן-ארגון, וכן בשיטות פלאומגנטיות ופלאוביולוגיות. כלי האבן מקושרים עם מאובני אדם חלקיים מן המין ארקטוס ואולי גם מינים קדומים יותר, ומאובני חיות קדומות רבות.
אתר ליד תל עובדיה, ישראל: אלפי כלים אולדובאים ואשלים שהצטברו במקום בו נחל יבנאל נשפך בעבר לאגם רדוד בעמק הירדן העתיק, מתוארכים בשיטות פליאוביולוגיות לגיל של 1.5 עד 1.2 מיליון שנה, ומקושרים עם מאובני חיות נכחדות רבות ומספר שיניים ושברי גולגולת של בני-אדם ממין לא מזוהה, קרוב לוודאי הומו ארקטוס.
ביצת רוחמה בצפון הנגב, ישראל, עתיק מ-780 אלף שנה. באתר זה התגלו לאחרונה כלים "דמויי-אולדובאי"
ראו גם

אבולוציה של האדם
מקצץ
הערות שוליים

↑  Richard Potts  (2000) “Oldowan”; in the Encyclopedia of Human Evolution and Prehistory, 2nd Ed (Eds: Delson, E. Tattersal, I. Van Couvering J. A. & Brooks, A. S.). Garland Publishing, NY.
↑  Semaw, Sileshi (בדצמבר 2000). "The World's Oldest Stone Artefacts from Gona, Ethiopia: Their Implications for Understanding Stone Technology and Patterns of Human Evolution Between 2·6–1·5 Million Years Ago". Journal of Archaeological Science. 27 (12): 1197–1214. doi:10.1006/jasc.1999.0592. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Tim White (2000) “Melka Kontouré”; in the Encyclopedia of Human Evolution and Prehistory, 2nd Ed (Eds: Delson, E. Tattersal, I. Van Couvering J. A. & Brooks, A. S.). Garland Publishing, NY.
↑  Zaidner Y., Yeshurun R., Mallol C. 2010. Early Pleistocene hominins outside of Africa: Recent excavations at Bizat Ruhama, Israel. PaleoAnthropology 2010: 162-195.
| תרבויות פלאוליתיות ואפיפלאוליתיות בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התחתונה | התרבות האולדובאית (2,600,000–1,000,000) • התרבות האשלית (1,750,000–400,000) • התרבות האשלו־יברודית (400,000–220,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית התיכונה | התרבות המוסטרית (250,000–49,000) |  |
| תרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה | התרבות האחמרית (45,000–25,000) • התרבות האוריניאקית (37,000–33,000) • התרבות העתליתית (35,000–33,000) • התרבות המשראקית (23,500–19,000) |  |
| תרבויות התקופה האפיפלאוליתית | התרבות הכבארית (24,000–18,000) • התרבות הכבארית הגאומטרית (18,000–15,000) • התרבות הנאטופית (15,000–11,700) • התרבות המושאבית (17,500–15,000) • התרבות הרמונית (17,500–11,700)  • התרבות החריפאית (12,800–11,700) |  |
מקצצים מאתר מלקא קונטרה באתיופיה, המתוארך לגיל של 1.7 מיליון שנה לפני זמננו
כלי אבן בסגנון אולדובאי מאתר דמאניסי (מימין), בהשוואה לאבן יד אשלית (משמאל)
התורה הארגודית

הדגמה ויזואלית לתורה ארגודית
התורה הארגודית (אנגלית: Ergodic Theory) היא תאוריה מתמטית בתחום של אנליזה ובפרט בתחום של אנליזה מודרנית ושל סטטיסטיקה ותורת הכאוס אשר מנסה לתת כלים ומדדים עבור "התנהגויות ארוכות טווח" של מערכת ידועה (דטרמיניסטית (אנ')) תחת אילוצים מתמטים שונים. בפרט בתורה הארגודית נחקרים תחומים כמו אנטרופיה, תוחלת, מרחבים משמרי מידה (אנ') וכו'. כיום משתמשים בתורה ארגודית לחקר סטוכוסטי של תהליכים מתמטים ומדעיים.
הגדרה

נאמר כי  {\mathfrak {K}}=(X,{\mathcal {B}},\mu ,T) מרחב משמר מידה היא ארגודית אם לכל  A\in {\mathcal {B}} אינווריאנטית (שמור) תחת T ( T^{-1}A=A) מתקיים  \mu (A)\in \{0,1\}
כלומר באופן מילולי, מרחב משמר מידה היא ארגודית אם כל קבוצה שלא משתנה תחת T היא זניחה (בתרגום חופשי אינה מהותית) או ממידה 1 (בעלת גודל ולעיתים כל המרחב).
אפיונים שקולים לארגודיות

ישנם מכלול של אפיונים לכך שמרחב משמר מידה הוא ארגודית, בפרט נציג כאן חמישה אפיונים חשובים אשר מהם ניתן להסיק את השאר ומסקנות חשובות מהם
טענה יהי  {\mathfrak {K}}=(X,{\mathcal {B}},\mu ,T) מרחב משמר מידה אזי התנאים הבאים שקולים:
{\mathfrak {K}} היא ארגודית
לכל  A,B\in {\mathcal {B}} אם  \mu (B\bigtriangleup T^{-1}B)=0 אזי \mu (B)\in \{0,1\} כאשר הסימון  \bigtriangleup  מסמן הפרש סימטרי בין A ל-B
לכל  B\in {\mathcal {B}} אם  \mu (B)>0 אזי  \mu (\bigcup _{n\geq 0}T^{-n}B)=1 כאשר  T^{k} מסמן את פעולת ההרכבה k פעמים
לכל  A,B\in {\mathcal {B}} אם  \mu (B)>0,  \mu (A)>0 אז לכל  N\in \mathbb {N}  מתקיים  \mu (A\cap T^{-N}B)>0
לכל  f:X\rightarrow \mathbb {C}  שזו מדידה שהיא T-אינבריאנטית (שמורה) μ-כמעט תמיד (כלומר  f\circ T=f μ-כ"ת) היא בהכרח קבועה μ-כ"ת
ישנם אפיונים נוספים למש"מ ולהיותו ארגודית אך אלו דורשים מסקנות וטענות נוספות
הרולד לאסוול

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1902 Donnellson, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בדצמבר 1978 (בגיל 76) מנהטן, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדע המדינה, סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת שיקגו 
 מנחה לדוקטורט:  צ'ארלס מריאם 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  ניו סקול  אוניברסיטת ייל 
 תלמידי דוקטורט:  הרברט סיימון, Ithiel de Sola Pool, גבריאל אלמונד 
 
הרולד דוויט לאסוול (באנגלית: Harold Dwight Lasswell; ‏13 בפברואר 1902 - 18 בדצמבר 1978) היה חוקר תקשורת וסוציולוג אמריקאי, מבין חלוצי חקר התקשורת.
ביוגרפיה

לאסוול נולד באילינוי, ארצות הברית. את לימודי התואר הראשון במשפטים, ולאחר מכן תואר שני בסוציולוגיה ואת לימודי הדוקטורט סיים באוניברסיטת שיקגו, הוא הושפע רבות ממוריו ובמיוחד, מג'ון דיואי ו ג'ורג' הרברט מיד, אותם הרבה לצטט במחקריו לאחר מכן. הוא כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל.
לסאוול היה חוקר מדעי החברה, ונחשב לבעל ידע "רב אקדמי", כיהן כנשיא של האגודה האמריקאית למדעי המדינה (APSA), ושל האגודה העולמית לאומנות ומדע (WAAS).
הוא נחשב לאחד מהחוקרים המובילים בתחום מדעי החברה, ונחשב לאבי חקר תקשורת ההמונים.
הוא עסק רבות בחקר החברה, המבנה החברתי, התרבות והרבה לחקור תופעות פוליטיות. מגוון גישות תאורטיות שפיתח נחשבו בעת המצאתן כ"מקדימות את זמנן" אך כיום התאוריות שפיתח מהוות את הבסיס ללימודי התקשורת בעולם המערבי, והרבה מן המחקרים שלו מלומדים באוניברסיטאות השונות בתחומי הפוליטיקה, מדעי החברה והתעמולה.
הוא נפטר בשנת 1978 בעיר ניו יורק.
מחקריו

לאסוול נחשב כאבי חקר התקשורת והוא נחשב לחלוץ בניתוח תוכן תקשורתי. הוא החל לחקור את תחום תקשורת ההמונים בשנות הארבעים, ופיתח תאוריות שונות אשר נבעו ממחקריו. המוכרות ביותר בתחום תקשורת ההמונים היא תאוריית המחט התת-עורית ומודל לאסוול שמהווה הבסיס המחקרי לחקר תקשורת ההמונים, ועל בסיסו התפתחו מודלים רבים לחקר התקשורת.
את מחקריו הראשוניים בחקר התקשורת החל לאסוול לעשות בעקבות מחקר שערך בתחום מדעי החברה, במסגרתו ניתח את השפעות חומרי התעמולה על האזרחים בתקופת גרמניה הנאצית. במחקרו הוא ניתח מגוון יצירות קולנועיות אשר הופקו בזמן המלחמה, את חומרי התעמולה של המפלגה הנאצית אשר הופצו באופן תדיר, את שלטי החוצות ונאומים של אנשי מפתח במפלגה הנאצית. מחקרו זה הוביל אותו לפיתוח מודל לאסוול, בו הגיע למסקנה כי לתקשורת השפעה רבה ואף בלתי אמצעית על הפריטים בחברה. הוא טבע את המשפט המפורסם " מי אמר מה, למי, באיזה ערוץ ובאיזו השפעה?". על פי תאוריה זאת לפריטים בחברה לא קיימת האפשרות לבחור כיצד לקלוט את המסרים אשר מעבירים להם אמצעי התקשורת.
חוקרים רבים ביצעו מחקרים בעקבות תוצאות המחקר של לאסוול, מרבית המחקרים עסקו בהפרכתה של תאוריה זאת, אך חלק מן המחקרים תמכו בה. כיום הגישה הרווחת בחקר תקשורת ההמונים היא שמודל לאסוול מהווה את בסיסם של כלל המודלים הליניאריים בחקר תקשורת ההמונים.
לאסוול היה חסיד "המהפכה ההתנהגותית" והוא היה ממיסדי תחום הפסיכולוגיה של הפוליטיקה, הוא טבע מושגים רבים שמשמשים הן במדעי החברה והן בחקר הפוליטיקה.
הוא ביצע חקירות פסיכואנליטיות לפוליטיקאים ממלחמת העולם הראשונה באמצעות ניתוח החומרים שהפיצו, צפייה בתיעוד שלהם וראיונות אישיים, ועל בסיסן הפיק מידע רב אשר שימש אותו למחקריו בתחומים שונים במדעי החברה.
מחקריו של לאסוול מהווים התפתחות חשובה של הביהביורליזם והם מהווים התפתחות חשובה בהבנת המשמעויות של תעמולה פוליטית. הוא טבע את מושג "התעמולה" כפי שאנו מכירים אותו היום ומחקריו היוו פריצת דרך באתיקה של התעמולה הפוליטית וכמסקנה מהם תעמולה רשמית היא מסר גלוי בעל מטרות מוצהרות, ולכן תעמולה סמויה לא תיחשב כתעמולה רשמית במדינות מתוקנות.
ספרות

Propaganda Technique in the World War (1927); Reprinted with a new introduction, 1971
Psychopathology and Politics, (1930); reprinted, 1986
World Politics and Personal Insecurity (1935); Reprinted with a new introduction, 1965
(Politics: Who Gets What, When, How (1936
"The Garrison State" (1941)
(Power and Personality (1948
(Political Communication: Public Language of Political Elites in India and the US (1969
לקריאה נוספת

National Academy of Sciences - Harold dwight Lasswell
הערות שוליים

↑  American Political Science Association > PROGRAMS > APSA Awards > Harold D. Lasswell Award Recipients, www.apsanet.org
↑  World Academy of Art and Science, www.worldacademy.org (ארכיון)
↑  Rogers, Everett M. (1994). A History of Communication Study: A Biographical Approach. NY: The Free Press.
↑  תקשורת המונים, באתר www.eshelnet.com
↑  "Harold Lasswell | American political scientist". Encyclopedia Britannica. נבדק ב-2016-10-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272470705171  PLWABN: 9810585390905606  BNE: XX837299  BnF: cb12281162h (data)  CiNii: DA00838462  GND: 118986244  ICCU: RAVV009945  ISNI: 0000 0001 1816 4941  LCCN: n79083968  LNB: 000092528  MGP: 122119  NARA: 10582835  NDL: 00523617  NKC: js20020624009  NLA: 35292680  NLK: KAC201769941  NSK: 000037814  NTA: 068398190  RERO: 02-A003498246  SELIBR: 233923  SNAC: w6t43xm1  SUDOC: 028576551  VcBA: 495/273601  VIAF: 108578193   WorldCat (עם VIAF): 108578193
הרפרטואר לארפג'ונה
הערות שוליים

↑  François-Joseph Fétis, Biographie universelle des musiciens et bibliographie générale de la musique (1835), Read online.
↑  Allgemeine Theaterzeitung XVI No 68; Vienna, 7 June 1823.
↑  Nicolas Deletaille's personal Website about arpeggione
הרפר קולינס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'יימס הרפר 
 תקופת הפעילות:  1817–הווה (כ־207 שנים) 
 חברת אם:  ניוז קורפ 
 חברות בנות:  Harper Perennial  Caedmon Audio  HarperCollins Brasil  Harlequin Enterprises  Balzer + Bray  Katherine Tegen Books  William Morrow and Company  Quill Tree Books  HarperCollins Italia  Collins Bartholomew 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 הכנסות:  1,646,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2016) 
  
 www.harpercollins.com
 
הרפר קולינס (באנגלית: HarperCollins) היא אחת מהוצאות הספרים הגדולות בעולם. היא נשלטת בידי ניוז קורפ, קבוצת תקשורת בינלאומית. שם ההוצאה מורכב משילוב שמותיהן של מספר הוצאות לאור, לאחר מיזוגים ורכישות ביניהן.
מדי שנה מפרסמת ההוצאה כ-10,000 ספרים חדשים ב-17 שפות שונות. המטה העולמי של ההוצאה שוכן בניו יורק שבארצות הברית, אך להרפר-קולינס פעילות גם ב-17 מדינות נוספות.
אסטרטגיה עסקית > הגישה לאינטרנט

הרפר קולינס יצרה אפשרות עיון בקטעים נבחרים מתוך ספרים באתר האינטרנט שלה, אפשרות הזמינה גם בטלפון הנייד. האפשרות נוצרה הן במטרה לקדם מכירת ספרים והן במטרה לקדם את "הרפר קולינס" בפלח השוק האינטרנטי. בעקבות פתיחת האפשרות הובעו חששות בדבר ניצול לרעה של האפשרות באמצעות שיתוף קובצי הספרים.
באוקטובר 2013 הכריזה החברה על שיתוף פעולה עם פלטפורמת שיתוף הקבצים Scribd, במסגרתה יקבלו קוראים המנויים ל-Scribd גישה לספרים מתוך המגוון המוצע. נציגת החברה מסרה לתקשורת שבעסקה העניקה החברה לראשונה גישה לכמות ספרים גדולה מאוד.
הערות שוליים

↑  אודות החברה, אתר הרפר-קולינס (באנגלית)
↑  Kristen Nicole,
 HarperCollins (Finally) Offers Free Books Online, Mashable, February 10, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511463605171  CiNii: DA07977999  GND: 4475605-7  ISNI: 0000 0001 1009 2795  LCCN: n90719451  MusicBrainz: ed4cdd25-d414-4423-90ce-74d4dec1e5f1  NKC: ko2002149061  NLA: 35994348  NLP: a0000002074324  SUDOC: 11644908X  VIAF: 129138489   WorldCat (עם VIAF): 129138489
הר גרופית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  כ-555 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  דרום הנגב
 רכס הרים:  הרי אילת
 קואורדינטות:  29°58′43″N 35°01′49″E﻿ / ﻿29.97874°N 35.03027°E﻿ / 29.97874; 35.03027
  (למפת דרום הנגב מוגדלת) הר גרופית(למפת דרום הנגב רגילה) הר גרופית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר גרופית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר גרופית
 
הר גרופית הוא הר בהרי אילת, מצפון לערוץ נחל יתרו, כ-3 ק"מ ממערב לקיבוץ קטורה בצפון בקעת עובדה.
השם הולך בעקבות צליל שמו הערבי של ההר (ג'בל אום ג'ריפינה), שפירושו ההר הגורף או הר הסחף. מן ההר יש תצפית נאה על בקעת עובדה.
ההר מתרומם מערבה מצומת גרופית, כ-555 מ' מעל פני הים. ההר חשוף ומבותר בהרבה ערוצים, המתחברים בחלקם אל נחל גרופית היורד מזרחה, ובחלקם אל הנחלים כסוי ויתרו, היורדים מערבה אל בקעת עובדה. בירכיתי הר גרופית, דרומה, מעלה תלול ובו מתפתל שביל מהערבה לאורך נחל יתרו אל בקעת עובדה.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה מפה, כרך 2, מפה, 2000, עמ' 78
↑  אריאל - אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עם עובד, 1977
השלום של טראמפ

| --- | --- |
עטיפת הספר
עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ברק רביד
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  עיון
 נושא:  פוליטיקה, יחסים בין-לאומיים, המזרח התיכון, הסכמי אברהם
 הוצאה
 הוצאה:  משכל
 תאריך הוצאה:  12 בדצמבר 2021
 מספר עמודים:  367
 עורך:  יפעת גבעון
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789652014634
השלום של טראמפ – הסכמי אברהם והמהפך במזרח התיכון הוא ספר עיון של העיתונאי ברק רביד. הספר, בעריכתה של יפעת גבעון, יצא לאור ב-12 בדצמבר 2021 על ידי הוצאת "משכל". אורכו של הספר 367 עמודים ברוטו ו-333 נטו, והוא מחולק ל-14 פרקים נוסף על פתח דבר ועל סוף דבר. את עטיפת הספר, שבה מוצגת מפת המזרח התיכון כשערו האדמוני של טראמפ, יצר המעצב הגרפי פיני חמו.
תוכן הספר עוסק בכהונתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בין 2017 ל-2021 בכל הנוגע אל המזרח התיכון בכלל ומדינת ישראל בפרט, החל מן המשא ומתן לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות "עסקת המאה" ועד לנורמליזציה והשלום בין מדינת ישראל למדינות המפרץ באמצעות "הסכמי אברהם". המידע בספר מתואר באמצעות ראיונות נרחבים עם בכירי ממשל טראמפ וממשלות ישראל השלושים וארבע והשלושים וחמש בתקופה המתוארת לעיל, והוא כולל בו פרסומים ראשונים ובלעדיים בדבר פעילויות חשאיות של משרד החוץ הישראלי והתרחשויות פרטיות בבית הלבן.
הספר זכה לסיקור נרחב בתקשורת הישראלית, זאת בעיקר לאור תוכן הריאיון של טראמפ עם רביד בו זה הראשון דיבר בגנותו של ראש ממשלת ישראל לשעבר בנימין נתניהו. המבקרים העניקו לספר ביקורות חיוביות, והוא סוקר בהרחבה בעיתונות הישראלית.
המאייר אדל רודריגז, שעובד כפרילנסר עבור מגזין "Time", האשים את רביד וחמו בגנבה ספרותית והפרת זכויות יוצרים של העטיפה.
הערות שוליים

↑  טראמפ: "גנבו בחירות ונתניהו רץ לברך את ביידן. מאז לא דיברתי איתו. Fuck him", באתר ynet, 10 בדצמבר 2021
↑  טראמפ מדבר: "לא שוחחתי עם נתניהו מאז הבחירות בארה"ב, Fuck him", באתר וואלה, 10 בדצמבר 2021
↑  ירון אברהם, ‏ההקלטות המלאות של טראמפ נגד נתניהו נחשפות: "בגידה אישית איומה, FUCK HIM", באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2021
↑   אדם רז, "השלום של טראמפ": ברק רביד משרטט תמונה מרתקת של יחסי ישראל, ארה"ב והעולם הערבי, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021
↑  עמית סגל: "טראמפ מהדורה מודרנית של אחשוורוש, שליט קפריזי", באתר אייס, 24 בדצמבר 2021
↑  גיל משעלי, ‏מאייר מפורסם: כריכת הספר של ברק רביד מועתקת ממני, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2021
הרב ריטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1952 לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בדצמבר 2002 (בגיל 50) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Herbert Ritts Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בארד קולג'  בית הספר התיכון יוניברסיטי 
 פרסים והוקרה:  פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה 
 www.herbritts.com
 
הרברט "הרב" ריטס ג'וניור (באנגלית: .Herbert "Herb" Ritts Jr;‏ 13 באוגוסט 1952 – 26 בדצמבר 2002) היה צלם אופנה ובמאי יהודי-אמריקאי שנודע בצילומי ידוענים, דוגמניות ואנשי תרבות אחרים לאורך שנות ה-80 וה-90. עבודתו התמקדה בצילום שחור-לבן ובפורטרטים, לרוב בסגנון הפיסול היווני הקלאסי, שהדגיש את צורת האדם.
במרוצת השנים, צילם מספר וידאו קליפים כדוגמת "Cherish" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
ביוגרפיה

ריטס נולד בלוס אנג'לס, למשפחה יהודית. הוא החל את הקריירה שלו בעבודה בעסקי הרהיטים המשפחתיים של משפחתו. אביו, הרב ריטס האב, היה איש עסקים, ואילו אמו, שירלי ריטס, הייתה מעצבת פנים. הוא עבר לחוף המזרחי כדי ללמוד בבארד קולג' בניו יורק, שם התמחה בכלכלה ותולדות האמנות, וסיים את לימודיו ב-1975.
קריירה

מאוחר יותר, בעודו מתגורר בלוס אנג'לס, הוא החל להתעניין בצילום כאשר הוא וחברו ריצ'רד גיר, אז שחקן שאפתן, החליטו לצלם כמה תמונות. כתוצאה מכך, החליט שהוא רוצה להתמקד בעיקר בצילום. הוא צילם את ברוק שילדס עבור השער של מהדורת Elle ב-12 באוקטובר 1981 וצילם את אוליביה ניוטון-ג'ון עבור אלבומה Physical ב-1981. חמש שנים לאחר מכן הוא שיחזר את עיצוב העטיפה הזו עם מדונה, באלבומה True Blue שיצא לאור ב-1986. באותה שנה הוא צילם את טינה טרנר לאלבום Break Every Rule.
במהלך שנות ה-80 וה-90, צילם ריטס ידוענים במקומות שונים ברחבי קליפורניה. חלק מפועליו בתקופה זו כללו עבודה משותפת עם אמנים מוזיקליים. הוא גם צילם שערי אופנה וצילומי עירום של הדוגמניות נעמי קמפבל, סטפני סימור, טטיאנה פטיץ, כריסטי טרלינגטון וסינדי קרופורד. בין יצירותיו הידועות, נמנתה Tatjana Veiled Head (Tight View), Joshua Tree 1988 (אנ').
הוא עבד גם עבור אינטרוויו, אסקווייר, מדמואזל, גלמור, GQ, ניוזוויק, הרפרס בזאר, רולינג סטון, טיים, ווג, אלור, ואניטי פייר, דיטיילז ו -"Elle". ריטס עבד על דיוקנאות פרסומיים עבור "באטמן", "באטמן לנצח" ו"באטמן ורובין" שהופיעו על שערי מגזינים וסחורות שונות לאורך שנות ה-90. כמו כן, פרסם ספרים על צילום עבור מעצבי אופנה שונים.
בין השנים 1996 ל-1997 הוצגה עבודתו של ריט במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות בבוסטון, שם נכחו למעלה מ-250,000 אנשים.
חיים אישיים

ריטס היה הומוסקסואל מוצהר. הוא היה במערכת יחסים עם עורך דין והבדרן אריק היימן מ-1996 ועד מותו ב-2002.
מותו

ב-26 בדצמבר 2002, ריטס מת בלוס אנג'לס מסיבוכים מדלקת ריאות בגיל 50. לדברי היחצן של ריטס, "הרב היה חיובי ל-HIV, אך דלקת ריאות מסוימת זו לא הייתה מסוג PCP ‏(pneumocystis pneumonia), זיהום אופורטוניסטי שכיח של איידס. אבל בסופו של יום, מערכת החיסון שלו נפגעה".