stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיני שומרים
שבועת השומרים

שומר שפטור מלשלם על הנזק שקרה לחפץ הנשמר (שומר חינם בגנבה ואבדה ושומר שכר באונס) חייב להישבע שלוש שבועות א. שאכן החפץ אינו ברשותו ב. "שלא פשעתי בה" כלומר, שאכן שמר כראוי. ג. נשבע שלא "שלח יד" בחפץ, כלומר, שלא נשתמש בחפץ שימוש כל שהוא לפני מקרה הגנבה או האונס.
אם נשבע השומר ונפטר מתשלום ולאחר מכן נודע על ידי עדים ששיקר בשבועתו חייב לשלם לבעלים "קרן וחומש" כלומר את מחיר החפץ ותוספת חמישית (מלבר, כלומר רבע מהמחיר של החפץ) שומר חינם שטען שנגנב החפץ ונמצא משקר דינו "טוען טענת גנב" וחייב לשלם כפל כגנב עצמו. האמוראים נחלקו האם בטבח ומכר יתחייב בתשלומי ארבעה וחמישה.
בנוסף, שומר שהודה שפשע בחפץ ומוכן לשלם לבעלים את שוויו, חייב להשבע שבועה שאין החפץ ברשותו, וזו, כדי למנוע מהשומר לתת עינו בחפץ ולכפות על הבעלים בעקיפין למכור לו את החפץ.
שומר שמסר לשומר

נחלקו בגמרא האם לשומר מותר למסור לשומר אחר את החפץ. דעה אחרת סוברת שהדבר מותר, שכן הוא מוסר את החפץ לאדם בן דעת ואחראי, ולכן גם במקרה שהוא עצמו היה שומר שכר ואילו השומר השני היה שומר חינם ששמירתו פחותה, הוא פטור מהתשלום אם נגרם לחפץ נזק. דעה שנייה סוברת כי אסור למסור את החפץ לאדם אחר, מכיוון שכאשר אדם מפקיד בהמה אצל שומר, הוא מפקיד זאת אצלו בהנחה שאם יארע נזק לחפץ, הוא יחייב את השומר שבועה, אך אדם אחר לא נאמן לו בשבועה, ולכן אין רשות ביד השומר למסור את הבהמה ביד שומר אחד. עוד טעם לדעה זו הוא שאדם בדרך כלל אינו מסכים שימסרו את חפציו לאדם אחר בלי הסכמתו.
להלכה נפסק שאסור לשומר למסור את הפקדון לשומר אחר, אם השומר בכל אופן מסר את הפקדון לשומר אחר על השומר הראשון להוכיח שלא הייתה פשיעה בשמירת החפץ.
חקיקה ישראלית

דיני השומרים במשפט העברי הועתקו לדיני השומרים במשפט הישראלי בחוק השומרים תשכ"ז-1967. הבדלי ניסוח וכללי פרשנות שונים[דרושה הבהרה], הביאו לתוצאות משפטיות שונות בין פסיקת בתי המשפט בישראל למשפט העברי.
ראו גם

תחילתו בפשיעה וסופו באונס
לקריאה נוספת

דוד הנשקה, משנה ראשונה בתלמודם של תנאים אחרונים - עיונים בדיני שומרים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1997
הרב גדעון בנימין, הפקדתי שומרים: הלכות שמירה ופקדון, לפי סדר השולחן ערוך, תשס"ו
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ז', משנה ח'.
1 2  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רצ"ב.
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רצ"א, סעיף ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ק"ז, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ק"ו, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן רצ"א.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הדיוויזיה השמינית (יפן)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  יפן יפן
 שיוך:   צבא יפן
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  קוממוטו 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בינואר 1962 – הווה (62 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  ארמיית המערב
 
הדיוויזיה השמינית (ביפנית: 第8師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בקוממוטו.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 במטרה להגן על המחוזות קגושימה, קוממוטו ומיאזאקי. הדיוויזיה היא חלק מארמיית המערב. פרט לתפקידים מגננתיים, הדיוויזיה מסייעת גם בטיפול באסונות טבע באזור.
בסיס הדיוויזיה נמצא בבעיר קוממוטו.
דייוויד בנואה

| --- | --- |
 לידה:  9 במאי 1968 (בן 56) לפאייט שבלואיזיאנה
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.06 מטרים
 מכללה:  טיילר ג'וניור   אוניברסיטת אלבמה
 קבוצות כשחקן
 1990–1991   1991–1996   1996–1998   1998   1998–1999   1999–2001   2001–2002   2002–2004   2004–2005   2005–2007:  אוניקאחה מאלגה   יוטה ג'אז   ניו ג'רזי נטס   אורלנדו מג'יק   מכבי תל אביב   יוטה ג'אז   שאנגחאי שארקס   סן רוקרס   יוטה סנוברס   סאיטאמה ברונקוס
דייוויד בנואה (באנגלית: David Benoit; נולד ב-9 במאי 1968) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.
קריירה

בנואה, יליד לפאייט שבלואיזיאנה, החל לשחק כדורסל בגיל צעיר. בעונת 1986/1987, החל בקריירת מכללות לאחר שהצטרף למדי אוניברסיטת טיילר ג'וניור ולאחר מכן, בעקבות יכולת מצוינת והתקדמות מקצועית, בנואה עבר בעונת 1988/1989 לליגת ה-NCAA, כשהצטרף לאוניברסיטת אלבמה. לאחר שתי עונות במדיה פתח בקריירה מקצועית, בקבוצה הספרדית, אוניקאחה מאלגה ולאחר עונה אחת, עבר לקבוצת ה-NBA, יוטה ג'אז. עבור הג'אז שיחק במשך חמש עונות וחצי, בהן ערך 366 הופעות וקלע בממוצע 8.7 נקודות. לאחר תקופה זו, שיחק במדי הניו ג'רזי נטס, לאחר שהועבר בעסקה תמורת כסף. לאחר מכן, בנואה הועבר מהנטס לאורלנדו מג'יק תמורת בחירת דראפט עתידית בסיבוב השני וכסף. בסיום העונה עזב בנואה את המג'יק.
בנואה חזר לאירופה, לאחר ששיחק מספר שנים ב-NBA. הוא הצטרף למכבי תל אביב והיה שותף לזכיית הקבוצה בדאבל. האירוע הזכור ביותר מתקופתו בישראל הוא הקטטה האלימה שפרצה בין בנואה לבין מוטי דניאל, שחקנה של מכבי ראשון לציון דאז, במהלך משחק בין הקבוצות. בסיום העונה עזב בנואה את ישראל ושב לשחק במדי יוטה ג'אז.
מעונת 2001/2002, שיחק בנואה במספר קבוצות מסין ומיפן (למעט עונה אחת ביוטה סנוברס) עד לפרישתו בשנת 2007. בנואה זכה באליפות אחת ובשני גביעים במהלך תקופה זו במערב התיכון.
דייוויד בירד

דייוויד בירד (באנגלית: David Lyster Bird‏; נולד ב-29 במרץ 1946) הוא שחקן ברידג' בריטי, המפורסם יותר ככותב ספרי ברידג'. בירד כתב יותר ממאה ספרי ברידג', יותר מכל כותב ספרי ברידג' אחר. במרץ 2010 פרסם את ספרו המאה. שנה אחרי זה עבר את טרנס ריס במספר הספרים שכתב, כאשר הגיע ל-108 ספרים. חלק מספריו נכתבו ביחד עם שחקני ברידג' מפורסמים וכותבי ספרי ברידג' בולטים. בין השאר כתב ספרים ביחד עם טרנס ריס, גאייר הלגמו, רון קלינגר,טוני פורסטר, עומר שריף, מרטין הופמן וברברה סיגרם. 
בנוסף לכתיבת ספרים, כתב על ברידג' בעיתונים כמו: The Mail on Sunday, London Evening Standard. הוא תרם ככותב לעיתוני ברידג'. 
את הרשימה המלאה של הספרים שכתב אפשר למצוא באתר האינטרנט BridgeGuys.
בירד נולד בלונדון ומתגורר באיסטליי (Eastleigh) שליד סאות'המפטון.
ראו גם

טרנס ריס
ויקטור מולו
הערות שוליים

↑  English Bridge: The EBU members' magazine, April 2010, p20
↑  Bridge Bulletin, American Contract Bridge League, April 2011, p45.
↑  David Bird, Bridgeguys]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810602941405606  BIBSYS: 90767022  ISNI: 0000 0001 1700 8947  LCCN: n83019058  NTA: 073679542  VIAF: 119369666   WorldCat (עם VIAF): 119369666
הדיוויזיה ה-376 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  21 במרץ 1942 – 9 באוקטובר 1944 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הדיוויזיה ה-376 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-21 במרץ 1942, והועמדה תחת פיקוד אלכסנדר אדלר פון דניאלס. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהולנד, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ואף לחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
מפקדים

אלכסנדר אדלר פון דניאלס (21 במרץ 1942 - 28 בינואר 1943)
ארנולד שצלינסקי (1 באפריל 1943 - 11 בדצמבר 1943)
אוטו שוורץ (11 בדצמבר 1943 - 25 באוגוסט 1944)
הדיוויזיה ה-36 (אלסטר)

ערך זה עוסק בדיוויזיה בריטית-אירית שלחמה במלחמת העולם הראשונה. אם התכוונתם לדיוויזיה בריטית-הודית שלחמה במלחמת העולם השנייה, ראו .
| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1919 (כ־5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   מייג'ור גנרל
הדיוויזיה ה-36 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > האקלים הפוליטי באירלנד

מלחמת העולם הראשונה פרצה לאחר פרוץ משבר פוליטי חריף באירלנד סביב שאלת השלטון העצמי תחת חסות הכתר הבריטי. חוק שלטון הבית השלישי אושר ונחתם בצו מלכותי ב-18 בספטמבר 1914, אולם ישומו בפועל של החוק, אשר כלל שלטון עצמי לאירלנד במסגרת האימפריה הבריטית, נדחה עד לסיומה של המלחמה. אופוזיציה חזקה ליישומו של החוק כללה את ה"יוניוניסטים" אשר ברובם התרכזו באזור אלסטר ויזמו הקמת מיליציה חמושה, מתנדבי אלסטר, בשנת 1913 אשר מטרתה הייתה למנוע את ישומו של החוק או להכליל את אלסטר מחוץ להסדר (ובכך להשאירו תחת חסות הממלכה המאוחדת). בתגובה להקמת המיליציה הקימו הלאומנים מיליציה יריבה, המתנדבים האיריים, אשר תפקידה היה ”הגנה על הזכויות החוקתיות של העם האירי” וקיום לחץ מתמיד על ממשלת בריטניה לקיום ההבטחה לשלטון בית. אירלנד הייתה על סף עימות חמוש בין שני הצדדים הניצים בחודשים הראשונים של שנת 1914, אולם פרוץ המלחמה דחה את פרוץ המשבר.
היסטוריה > תגובות היוניוניסטים

אדוארד קרסון, מנהיגם של היוניוניסטים הבטיח לממלכה המאוחדת כי יינתן גיבוי מלא מצדם למאמצי המלחמה של בריטניה. תגובה זו נבעה משני מניעים:
הוא חש הזדהות עם האימפריה ומטרותיה.
רצונו להפגין את מחויבותו ואת נאמנותו לכתר הבריטי שחזותו נסדקה לאחר הקמתה של מיליציה חמושה בקרב אוכלוסיית אלסטר.
בזמן זה שקד שר המלחמה הבריטי הוריישו קיצ'נר על הקמתו של הצבא החדש במטרה לחזק את הצבא בריטי הסדיר של טרם המלחמה וליוניוניסטים הוקצתה דיוויזיה ייעודית בעבורם - הדיוויזיה ה-36 (אלסטר) אשר לה היה סגל פיקוד אורגני משלה, ולשורותיה קרא קרסון למתנדבי אלסטר להתגייס. קריאתו של קרסון פורסמה ב-3 בספטמבר 1914, כחודש לאחר הכרזת המלחמה הבריטית על הקיסרות הגרמנית.
היסטוריה > פעולות הדיוויזיה במלחמה

הדיוויזיה התפרסמה במהלך הקרב על הסום, לאחר שהייתה הדיוויזיה היחידה שהשיגה את יעדיה ביום הראשון למתקפה, כחלק מהקורפוס ה-10, אם כי היא איבדה תוך יומיים 5,500 נפגעים. בנוסף, מתוך 9 צלבי ויקטוריה שהוענקו על הפעולות בקרב, 4 מתוכם היו לחיילי הדיוויזיה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב מסין, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הערות שוליים

↑  Horgan, John J.: Parnell to Pearse p.256, Brown & Nolan Press Dublin (1946)
↑  Collins, M.E., Sovereignty and partition, 1912-1949, p. 32, Edco Publishing (2004)
1 2  Gillian McIntosh, The force of Culture, Unionist Identities in 20th Century Ireland p10-11
האימפריה היפנית והשואה

למרות שהאימפריה היפנית הייתה אחת ממדינות הציר ובשל כך בעלת בריתה של גרמניה הנאצית, היא לא השתתפה באופן פעיל בשואה. עמדות אנטישמיות לא היו דומיננטיות ביפן במהלך מלחמת העולם השנייה והיה עניין מועט מאוד ב"שאלה היהודית", שנתפסה כסוגיה אירופאית שלא קשורה ליפן. יתר על כן, גרמניה הנאצית כמעט ולא לחצה על יפן בנושא.
רקע

בשנת 1936 נחתם הסכם אנטי-קומינטרן, בין גרמניה הנאצית לאימפריה היפנית ומדינות נוספות.
היפנים קיוו שהסכם אנטי-קומינטרן יהיה למעשה ברית נגד ברית המועצות, וזה בהחלט איך שהסובייטים תפסו זאת. לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, התרחקה יפן מגרמניה לאור ההתקרבות שלה לברית המועצות הקומינסטית.  לאחר הסכם האנטי-קומינטרן בא ההסכם התלת-צדדי מספטמבר 1940, שכוון יותר נגד ארצות הברית כאיום העיקרי של מדינות הציר ולא את ברית המועצות. הסכם האנטי-קומינטרן חודש לאחר מכן בנובמבר 1941 לאחר הבאת כמה חברים חדשים להסכם.
בזמן מלחמת העולם השנייה

ב-6 בדצמבר 1938 קיבלה ממשלת יפן החלטה לאסור את גירוש היהודים ביפן עצמה, מנצ'וקוו ובשטחים שכבשה בסין. הצעד נחשב לצעד שקול שבא להימנע מסכסוך עם ארצות הברית. עם זאת, גם לאחר המתקפה על פרל הארבור והכרזות מלחמה הדדיות בין האמריקאים ליפנים, היפנים המשיכו עם המדיניות הנייטרלית כלפי היהודים.
כלי תקשורת יפניים דיווחו על האנטישמיות הגואה בגרמניה, אך ברגע שהיפנים הצטרפו לברית מדינות הציר, הופעלה צנזורה על כל כתבת חדשות שהציגה את גרמניה באור שלילי. גרמניה הנאצית לא לחצה על היפנים בנושא "השאלה היהודית", וממשלת יפן לא התענינה אף היא בנושא זה.
בשנת 1941 ניסה בכיר האס אס יוזף מיזינגר (אנ'), שהיה איש קשר הגסטאפו בשגרירות גרמניה בטוקיו, להשפיע על היפנים להשמיד כ-18,000-20,000 יהודים שנמלטו מאוסטריה וגרמניה ושגרו בהתיישבות הבין-לאומית בשנגחאי שנכבשה על ידי יפן. הצעותיו כללו יצירת מחנה ריכוז באי שנמצא בדלתא של היאנגצה, הצעה אחרת הייתה הרעבה על ספינות משא מול חופי סין. בסופו של דבר, היפנים בנו את גטו שנגחאי ברובע הונגקוֹאוּ של שאנגחאי, יהודים שגרו בגטו יכלו לעזוב אותו רק באישור מיוחד מהשלטונות היפנים. כ-2,000 יהודים מתו בגטו שנגחאי בתקופת המלחמה; אולם התנאים בגטו תוארו כטובים בדרך כלל, שכן השלטונות היפניים לא הפלו את היהודים יותר מאשר כלפי אירופאים אחרים בעיר הכבושה. חלק מן היהודים בגטו השתתפו בתנועת מחתרת שמטרתה להשיג מידע ולהשתתף בפעולות חבלה במתקנים יפניים, וכן לסייע לטייסים אמריקנים שהופלו להימלט לטריטוריה סינית.
בשנים 1940–1941, הדיפלומט היפני צ'יאונה סוגיהארה, סגן הקונסול של האימפריה היפנית ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, על פי האומדן, עד מועד סגירת הקונסוליה היפנית, הספיק סוגיהארה להנפיק יותר מ־2,150 ויזות ליהודים שנמלטו מאירופה (מספר הניצולים היה גבוה יותר ממספר הוויזות, כיוון שוויזות למבוגרים כללו גם את ילדיהם. מספר הניצולים נאמד על ידי יד ושם ב-1,600 לכל הפחות). לאחר המלחמה הוא הוכר כחסיד אומות העולם, האזרח היפני היחיד שזכה לכבוד זה.
בזמן מלחמת העולם השנייה > יהודי אינדונזיה

מקרה חריג שבו שהושפעה מגרמניה הנאצית הייתה היחס ליהודי אינדונזיה, שהיו תחת כיבוש יפני בזמן מלחמת העולם הועברו למחנות ריכוז ועבודות כפיה בתת-תנאים, לצורכי מכונת המלחמה היפנית בעוד הם מופרדים משאר אוכלוסיית המחנה. במדינה יש היום מוזיאון קטן לזכר השואה, המתוחזק על ידי הקהילה היהודית המקומית.
לאחר פלישתה של יפן לאינדונזיה התחיל בידוד האזרחים האירופאים ובתוכם היהודים מהאוכלוסייה המקומית והכנסתם לגטו. בניגוד לחיילים שנלקחו בשבי מיד עם כניעת כוחות הצבא המקומי, תושבי אינדונזיה החלו להרגיש את השפעות הכיבוש בהדרגה. בשלב הראשון נדרשו כלל האזרחים להרכין ראשם בפני אנשי הצבא שעוברים לידם. בשלב השני נאסרה ההאזנה לרדיו, כל בתי הספר נסגרו וילדים נאלצו להישאר בבית, ובשלב מאוחר יותר נשלחו גברים לחוד, ונשים וילדים לחוד למחנות ריכוז. היפנים אסרו על האזרחים האירופאים (ובהם היהודים) לסחור והיה להם מחסור בביגוד, אוכל, מצעים. הם סבלו מצפיפות רבה ואוכלסו במקומות קטנים הרבה אנשים. בעקבות הרעב, אנשים מתו וחלו במחלות כגון ברי ברי, מלריה ועוד.
נראה כי למרות קיומה של ספרות אנטישמית ביפן, בראשית תקופת הכיבוש היפני לא הייתה אפליה בין יהודים למי שאינם יהודים, ויהודים אף לא נדרשו לציין את דתם בשום צורה הידועה לנו. עם זאת, במחצית השנייה של 1943 חל מפנה ביחס של היפנים ליהודים. באחדים מהמחנות נדרשו אז כל הנשים, גם אלו שהגיעו למחנה כאירופאיות, להצהיר אם הן יהודיות, ובאחדים ממחנות הנשים, בעיקר בטנגרנג ובאדק שבבטביה, הופרדו היהודיות וילדיהן משאר האנשים. מכמה עדויות עולה, כי אספקת המזון ליהודים הייתה דלה אף מאספקת המזון הכללית. רבים מתו מאפיסת כוחות, מתת-תזונה וממחלות.
אחרי מלחמת העולם השנייה

לא היו המודעות לשואה ביפן בתקופה שמיד לאחר המלחמה, שכן לא כוחות הכיבוש של האמריקאים ולא היפנים ראו את הנושא כנושא משמעותי. הדבר השתנה בתחילת שנות ה-50, כאשר התרגום ליפנית של יומנה של אנה פרנק פורסם ביפן ב-1952, הספר נמכר כמה מיליוני עותקים באותה תקופה. ב-1995 הוקם ביפן מוזיאון השואה היחיד באסיה שאינו נמצא בישראל. מצד שני, הכחשת השואה הייתה נפוצה יחסית, במיוחד במהלך שנות ה-80, שזכו לפופולריות בין היתר על ידי יצירותיו של מסמי אונו.
במאה ה-21 גדלה מודעות בישראל ובעולם. כלפי השואה שהתרחשה מעבר לגבולות אירופה וגם במזרח הרחוק האך גם היום ניתן לומר כי המחקר מהמודעות לכך בחברה רק בתחילת דרכה. ולראשונה בשנת 2022 הוקם בתוך קהילת היהודים באינדונזיה מוזיאון צנועה לשואה על אף התהנגודות לכך בתוך המדינה. ולאחר זמן מה אף נערך במדינה תערוכה של יד-ושם.
הומלודותריום

| הומלודותריום |
| --- | --- |

תקופה
תחילה-אמצע המיוקן 15.5–16.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: נוטונגולאטויים
תת־סדרה:: טוקסודונים
משפחה:: Homalodotheriidae
סוג:: הומלודותריום
שם מדעי
 Homalodotherium

הומלודותריום (שם מדעי: Homalodotherium; משמעות שמו: "בהמה ישרת שיניים") הוא סוג של יונק נכחד שחי באמריקה הדרומית והשתייך לסדרה הקדומה נוטונגולאטויים. המאובנים של היונק נחקרו ב-1870 וקיבלו שם מהחוקר האנגלי תומאס הנרי האקסלי. הוא חי באמצע תקופת המיוקן של צ'ילה וארגנטינה הקדומים לצד פאונה ייחודית שנכחדה.
יצור זה אינו קרוב לשום יונק מודרני והוא היה יונק גדול בגובה 2 מטר ומשקל של מעל 300 קילוגרם שאולי דמה להיפופוטם או פרסתן קדום. הוא היה בעל טפרים גדולים בכפות רגליו הקדמיות איתם יכל לתלוש ענפים מעלי עצים אך בעל רגליים אחוריות גבוהות בעלות פרסות. היצור ניזון מעלים אשר תלש מענפי העצים באמצעות טפריו.
היצור מילא את הגומחה האקולוגית של יצורים דומים הניזונים מעלי עצים כמו עצלני קרקע, כליקותריים, תריזינוזאוריים, גורילות ופנדות ענק אשר גופם הותאם לקטיפת עלי עצים. עם זאת הם גרמו לו להיות איטי מאוד אך גודלו הגן עליו ממרבית הטורפים.
האימפריה היפנית במלחמת העולם הראשונה

| --- | --- |
דגל יפן
 צד בעימות:  חלק ממדינות ההסכמה
 תאריך כניסה לעימות:  7 באוגוסט 1914
 העילה למלחמה:  בקשה רשמית מבריטניה
 תאריך סיום העימות:  11 בנובמבר 1918
 אירועי הסיום:  שביתת הנשק
 ראש המדינה:  הקיסר יושיהיטו
 ראש המדינה בפועל:  מסטאקה טראוצ'י
 
כוחות יפניים נוחתים בצ'ינגדאו
האימפריה היפנית השתתפה במלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה מ-1914 ועד 1918, ומילאה תפקיד מרכזי באבטחת נתיבי השיט בדרום האוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי מפני הצי הקיסרי הגרמני. מבחינה פוליטית, ניצלה יפן הזדמנות זו על מנת להרחיב את אזור ההשפעה שלה בסין, ולהשגת הכרה כמעצמה לאחר המלחמה.
אירועי 1914

ב-7 באוגוסט 1914 קיבלה ממשלת יפן בקשה רשמית מממשלת בריטניה לסייע לה בהשמדת פושטי הצי הקיסרי הגרמני באזור רצועת החוף של סין. ב-14 באוגוסט הגישה יפן לגרמניה אולטימטום, אך לא התקבלה כל תגובה. לפיכך, ב-23 באוגוסט 1914 הכריזה יפן באופן רשמי על מלחמה נגד הקיסרות הגרמנית.
היפנים השתלטו במהרה על שטחי הקיסרות במזרח הרחוק. כוחות יפניים נחתו במחוז שאנדונג וכיתרו את המושבה הגרמנית בצ'ינגדאו ב-2 בספטמבר.
בחודש אוקטובר השתלט הצי הקיסרי היפני, שפעל באופן עצמאי וללא התייעצות בממשלה האזרחית, על מספר מושבות גרמניות באוקיינוס השקט: איי מריאנה, איי קרוליין ואיי מרשל, ללא התנגדות. במהלך פעולות אלה שיגר הצי היפני את התקפות האוויר הראשונות מנושאות מטוסים אי פעם, כנגד מטרות גרמניות בשאנדונג, מסיפון נושאת המטוסים הימיים ואקאמייה (Wakamiya).
המצור על צ'ינגדאו הסתיים בכניעת הכוחות הגרמניים באזור ב-7 בנובמבר.
אירועי 1916-1915

בפברואר 1915 סייעו נחתים יפנים מסינגפור בדיכוי התקוממות של חיילים הודים כנגד ממשלת בריטניה.
בעוד שבעלות בריתה האירופאיות היו מרותקות ללחימה באירופה, ביקשה יפן לחזק את אחיזתה בסין על ידי הצגת מסמך עשרים ואחת התביעות לנשיא סין יואן שיקאי בינואר 1915. במסמך זה דרשו היפנים הטבות כלכליות נרחבות, שאילו היו מתקבלות היו הופכות את סין למדינת חסות של יפן, על חשבון ההטבות מהן נהנו מספר מעצמות אירופאיות, כל אחת בשטח ההשפעה שלה בסין. בשל ההתקדמות האיטית של השיחות, בשל הרגשות האנטי-יפניים שנפוצו בסין ובשל גינוי בינלאומי (בעיקר מצד ארצות הברית) מיתנה יפן את המסמך, ולבסוף נחתמה האמנה ב-25 במאי.
ניסיונות גרמניים להשגת שלום נפרד עם יפן במהלך השנים 1915-1916 עלו בתוהו. ב-3 ביולי 1916 חתמו האימפריה הרוסית ויפן על ברית בה התחייבו שלא לחתום על חוזה שלום נפרד עם גרמניה והסכימו להתייעצות ולפעולה משותפת במקרה שטריטוריות שבשליטת אחת מהן תהיינה תחת איום מצד גורם שלישי. ברית זו סייעה לחיזוק ההגמוניה היפנית במנצ'וריה ובמונגוליה הפנימית.
אירועי 1917

ב-18 בדצמבר 1916 ביקשה האדמירליות הבריטית פעם נוספת סיוע ימי מיפן. שתיים מתוך ארבע הסיירות שעגנו באותה עת בסינגפור הפליגו לקייפטאון, דרום אפריקה, וארבע משחתות נשלחו לים התיכון, שם פעלו ממלטה. אדמירל משנה סאטו קוזו הגיע למלטה ב-13 באפריל בראש כוח משחתות נוסף שמנה שמונה משחתות, ובכך הגיע מספר הכלים במלטה ל-17 אוניות מלחמה: סיירת אחת, שתים עשרה משחתות, שתי משחתות בריטיות-לשעבר ושני סלופים.
כוח ימי זה, שנקרא "הפלגה המיוחדת השנייה", סיפק ליווי לספינות שהובילו חיילים וביצע משימות לוחמה נגד צוללות. הפלגה המיוחדת ערכה 348 גיחות ליווי ממלטה, בהן ליוותה 788 ספינות שהובילו כ-700,000 חיילים. 7,075 אנשים נוספים ניצלו מספינות שניזוקו או שקעו על ידי הפלגה. בתמורה לסיוע זה הכירה בריטניה באחזקות הטריטוריאליות של יפן בשאנדונג ובאוקיינוס השקט, מצפון לקו המשווה.
כשנכנסה ארצות הברית למלחמה ב-6 באפריל 1917 מצאו עצמם היפנים והאמריקאים באותו מחנה, זאת על אף חילוקי הדעות שהתגלעו בין המדינות בנושא סין וסביב התחרות על ההשפעה באוקיינוס השקט. שתי המדינות חתמו על הסכם לאנסינג-אישיאי ב-2 בנובמבר, שסייע בהפחתת המתיחות.
אירועי 1918

ב-1918 המשיכה יפן להרחיב את השפעתה בסין על ידי מתן הלוואות למצביאים בתמורה לשטחים. עם פרוץ מהפכת אוקטובר ברוסיה, וכחלק מהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה, שלחו יפן, ארצות הברית ומדינות נוספות כוחות לסיביר על מנת לחזק את הצבא הלבן של אלכסנדר קולצ'ק במלחמתו כנגד הצבא האדום. ראשית תכנן הצבא היפני הקיסרי לשלוח לסיביר מעל 70,000 חיילים שמטרתם השתלטות על סיביר, עד ימת באיקל, אולם התנגדות מצד ארצות הברית מנעה את ביצוע התוכנית.
לקראת סוף המלחמה החלה יפן לספק ציוד לבנות בריתה האירופאיות. השגשוג הכלכלי בזמן המלחמה סייע בפיתוח ובגיוון התעשייה היפנית, הגביר את הייצוא, והפך את יפן לראשונה מבעלת חוב למלווה. היקף הייצוא הכפיל עצמו פי ארבעה בין השנים 1913 עד 1918. זרימת ההון ליפן והשגשוג הכלכלי הובילו לאינפלציה. בעקבות האינפלציה פרצו ברחבי יפן באוגוסט 1918 מהומות האורז.
אירועי 1919

ב-1919 ישב הנציג היפני סיונג'י קינמוצ'י לצדם של "ארבעת הגדולים" (לויד ג'ורג', אורלנדו, וילסון וקלמנסו) במהלך ועידת השלום בפריז. בוועידה זו זכתה יפן במושב קבוע בחבר הלאומים והעברת הזכויות הגרמניות בשאנדונג לידיה הוסדרה. כמו כן, קיבלה יפן מנדט חבר הלאומים על איי האוקיינוס השקט, שהיו בעבר תחת שליטת גרמניה. על אף תפקידה המשני באופן יחסי במלחמה (ודחיית מעצמות המערב את ההצעה היפנית להוספת סעיף שוויון גזעי לחוזה ורסאי), הגיחה ממנה יפן כמעצמה בינלאומית.
השגשוג שהביאה המלחמה למשק היפני לא החזיק מעמד. אף על פי שהתעשייה הקלה היפנית הבטיחה לעצמה נתח מהשוק העולמי, חזרה יפן למעמד של מדינה בעלת חוב זמן קצר לאחר סיום המלחמה. הקלות בה ניצחה במלחמה, השפעות המיתון של שנת 1926, ואי היציבות הפוליטית תרמו לעליית המיליטריזם היפני בסוף שנות ה-20 ובשנות ה-30 של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

בן־עמי שילוני, יפן המודרנית, תל אביב: שוקן, 1997, עמ' 158–169.
ליתוגרפיה יפנית המתארת את כיבוש בלאגובשצ'נסק
ד'תתקס"ב

ד'תתקס"ב (4962)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 בספטמבר 1201 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 18 בספטמבר 1202. שנה מסוג זחג, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תתקס"ז

ד'תתקס"ז (4967)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-5 בספטמבר 1206 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 23 בספטמבר 1207. שנה מסוג גכז, היא מעוברת, ואורכה 384 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל