stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דפנה ארמוני
קריירה > שנות השמונים

ב-1981 הופיעה ארמוני יחד עם חנוך ועם שלמה גרוניך. עוד באותה שנה שיחקה בסרט "לא לשידור" לצד גדליה בסר, וארנון צדוק, הופיעה לצידו של גרוניך בקדם אירוויזיון עם השיר "קליידוסקופ", ושרה קולות רקע באלבומו של שם טוב לוי "התעוררות".
ב-1982 השתתפה באלבום ובמופע הטלוויזיה "עמק הנהר האדום" לצד מתי כספי, ריקי גל, דורי בן זאב, ובני אמדורסקי. היא ביצעה סולו באלבום את השיר "אני שמורת טבע" (במקור "You're Lookin' at Country" של לורטה לין, תרגום: אהוד מנור).
באביב 1984 הוציאה את השיר "אלה" (מילים ולחן: שלום חנוך, עיבוד: משה לוי ושלום חנוך), שזכה להצלחה רבה, והגיע למקום ה-12 במצעד השנתי תשמ"ד של גלי צה"ל. עוד באותה שנה הופיעה ארמוני עם קורין אלאל, דויד ברוזה וגידי גוב, ושיחקה ב"בית ספר לריקודים" ובמחזמר "המלך ואני".
ב-1986 הוציאה ארמוני את אלבום הבכורה שלה, "דפנה ארמוני". רוב השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך, שהיה גם בן זוגה, וכולם עובדו על ידיו ועל ידי משה לוי. כמה מתוכם הפכו ללהיטים מוכרים, ובהם "אוהבת אותך, עוזבת אותך", "היא תיקח אותך", "למה דווקא איתך" ו"יום פראי". כמו כן נכלל השיר "אלה" כשגרסת האלבום שונה מגרסת הסינגל שהוציאה ארמוני שנתיים קודם לכן. בהקלטות האלבום השתתפו ז'אן פול זימבריס, ואלון הילל בתופים וכלי הקשה, מיקי שביב בבס, חיים רומנו בגיטרות, ירוסלב יעקובוביץ' בסקסופונים, משה לוי בקלידים, סינטיסייזרים, ופסנתר, וכן חברי האלקטריק בנד של צ'יק קוריאה שהופיעו באותה תקופה בארץ.
ב-1987 שימשה כזמרת ליווי באלבומיהם של יוסי בנאי, שלמה גרוניך וחוה אלברשטיין. בדצמבר אותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "מנגו" (מילים: נירית ירון גרוניך, לחן ועיבוד: שלמה גרוניך).
ב-1988 הקליטה יחד עם גרוניך אלבום שירי ילדים: ספר/קלטת בשם "בגלל המנגו", שכלל לחנים שלו לטקסטים של אשתו, נירית ירון, שכתבה את הספר. ארמוני וגרוניך אף העלו הצגת ילדים עם חומר זה. האלבום לא יצא על גבי דיסק עד היום. שיתוף הפעולה עם גרוניך המשיך במופע משותף ב"צוותא" ובמחזמר "אמריקה".
בשנת 1989 הוציאה אלברשטיין את אלבומה "לונדון", בו ארמוני שרה איתה בדואט את השיר "יש סיפור חדש בעיר". בקיץ אותה הוציאה את השיר "סיפור בג'ינס" (מילים: מאיר גולדברג, לחן ועיבוד: הנרי ברטר), שזכה להצלחה והגיע למקום החמישי במצעד השבועי, ולמקום ה-37 במצעד הפזמונים השנתי תש"ן (1990) של רשת ג'. השיר, למרות הצלחתו, לא נכלל באף אלבום של ארמוני. בקליפ של השיר במסגרת התוכנית "זהו זה!" נראית ארמוני לצד בובות בדמות ה"גבר" שבשיר.
קריירה > שנות התשעים ואילך

משנות התשעים עסקה ארמוני בציור, והשתתפה בלמעלה מעשרים תערוכות שבהן הציגה את עבודותיה.
בתקופה זו השתתפה כזמרת וכשחקנית בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "מוצ"ש" בהנחיית אבי אתגר לצידם של השחקנים ספי ריבלין, יעל עמית, אלי יצפאן, דב רייזר ועדי טופול.
ב-1992 הוציאה ארמוני את אלבומה השני "אשה אחת פחות", בהפקה משותפת עם יוסי פיין. ארמוני כתבה והלחינה את רוב השירים. באלבום תוכנן להופיע שירו של אביב גפן "אתה פה חסר לי", אך לבסוף הועבר השיר לזמרת נורית גלרון ונכלל באלבומה מאותה שנה "בתוך הסערות". ב-1994 השתתפה בקלטת "שירי משחק לילדים של דתיה בן דור בשם "שירי משחק" ושרה את השיר "מי שטוב לו ושמח". שיר הנושא בביצוע ארמוני הפך ללהיט ילדים גדול עד היום, כמו גם "אני נקי" (במקור בביצוע נירה רבינוביץ', מתוך התוכנית "מה פתאום"). ב-1995 השתתפה בקלטת ילדים נוספת "סודות מתוקים" משיריה של היוצרת אורית וגנפלד.
בין השנים 1998–2000 שיחקה ארמוני במיני סדרה "הסודות של כנרת". בהמשך, הצטרפה ארמוני ללהקת שחקני תיאטרון "הבימה", שם שיחקה במחזות "מניין נשים", "נאסר א-דין", "שרים נגד אלימות" ובמחזמר "בוסתן ספרדי", בו היא ממשיכה להופיע עד היום ׁ(2016). בתקופה זו הופיעה בפסטיבלים, בערבי משוררים ובמופעים שונים. באותה השנה הופיעה ארמוני פעם נוספת בקדם-אירוויזיון. מאז שנת 2000 מלמדת ארמוני פיתוח קול הן באופן פרטי והן במסגרת בתי ספר למוזיקה, משחק וקריינות. בשנת 2000 שיחקה ארמוני בהצגת הילדים "פוקהונטס" לצידם של אלינור אהרון, אייל בוחבוט, טוביה צפיר, משה פרסטר, ופיני קידרון, בהפקה פרטית בבית החייל בתל אביב. בשנת 2001 החלה להופיע ב"ערב שירי אלה פיצג'רלד".
בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם".
בשנת 2011 השתתפה בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה". בתוכנית ביצעה ארמוני לראשונה את השיר "אתה פה חסר לי". בהמשך אותה שנה, הציגה ארמוני תערוכת יחיד לכבוד יום הולדתו של אביה שחלה מאוד. באותה שנה ארמוני הקליטה את שיר הלילה טוב של ערוץ לולי.
בקיץ 2016 השתתפה בפרסומת ל"בנק מזרחי טפחות" עם השיר "אלה", לצידו של פרזנטור הבנק דביר בנדק.
במאי 2019 השתתפה ארמוני ב"פסטיבל השיר הבא", בניהולו האומנותי של אלי ניסמן, וזכתה במקום הראשון עם השיר "שפחה את ומלכה", אותו ביצעה בדואט עם גבי ברלין.
בשנת 2023 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "הזמר במסכה" של ערוץ 12 בתור האפרוח, והודחה שישית מהתוכנית (מקום 13).
חיים פרטיים

בשנים 1972–1974 הייתה ארמוני בת זוגו של דורון ערן. בשנים 1976–1980 הייתה במערכת יחסים עם שפי ישי.
בשנות ה-80 הייתה בת זוגו של שלום חנוך במשך שש שנים.
ב-14 בפברואר 1993 נולדו שני ילדיה התאומים, עדן ואלה.
דיסקוגרפיה

"דפנה ארמוני" - 1986 - אלבום פלטינה
"אשה אחת פחות" - 1992
הערות שוליים

↑  מרדכי חיימוביץ, ‏בניו של איש הרדיו המיתולוגי משה חובב, במסע בין תחנות חייו, באתר מעריב אונליין, 6 באוקטובר 2017
↑  אורלי מירקין, ‏דפנה ארמוני: "בסופו של דבר אני לבד", באתר ‏מאקו‏, 28 בינואר 2016
1 2 3  הדר אוריאל, ‏רוצה לרקוד, רוצה לשיר: דפנה ארמוני "לביאה בשביל עצמי", באתר מעריב אונליין, 11 בנובמבר 2014
1 2  אורלי מירקין, ‏דפנה ארמוני: ״בסופו של דבר אני לבד", באתר ‏מאקו‏, 28 בינואר 2016
↑  מיכל מרגלית, יפצ'ו תקבל סולו: אוטובוס להקות צה"ל חוזר, באתר ynet, 7 באפריל 2014
↑  בוסתן ספרדי, באתר תיאטרון הבימה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271186  NLI: 987007313528505171  BnF: cb141507078 (data)  ISNI: 0000 0000 9103 9971  LCCN: no2004099667  MusicBrainz: a68277f7-565e-4f3c-a7bb-7e5ddcdbc90e  VIAF: 133066013   WorldCat (עם VIAF): 133066013
אליעזר הלוי

ערך זה עוסק במזכירו של מונטיפיורי. אם התכוונתם לחוקר היהדות, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1809 צילץ, רפובליקת פולין 
 פטירה:  5 בנובמבר 1888 (בגיל 79) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 
ד"ר אליעזר הלוי (לואי לֶווה) (באנגלית: Louis Loewe; י' בתמוז תקס"ט, 24 ביוני 1809 – א' בכסלו תרמ"ט, 5 בנובמבר 1888) היה מלומד יהודי בריטי ממוצא גרמני אשר שימש כעוזרו ומזכירו של משה מונטיפיורי במשך כחמישים שנה.
תולדותיו

הלוי נולד ב-1809 בצילץ שבשלזיה. למד בישיבתו של רבי משה סופר ("החתם סופר") בפרשבורג. אחר כך למד באוניברסיטאות ברלין, וינה, לונדון ופריז מקצועות שונים בתחום מדעי הרוח, ובכלל זה השתלם בלשונות הקדומות של אזור הסהר הפורה-המזרח התיכון ואפריקה. לאחר לימודיו, היה תחום עיסוקו נומיסמטיקה, וכן עבד כחוקר באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת קיימברידג' ובפריז. בתקופה זו פעל בחסותם של דוכס סאסקס והאדמירל סידני סמית.
 בשנת 1836 בקשר למחקריו, יצא למסע גדול בארצות יוון, האימפריה העות'מאנית: טורקיה, סוריה, ארץ ישראל, וצפון אפריקה: מצרים ולוב. חיבוריו ממסעותיו מלמדים רבות על מצבה התרבותי והחברתי של אוכלוסיית הארץ. במצרים נפגש עם שליטה אז מוחמד עלי, ובזכות פענוח של הירוגליף קדום, קיבל ממנו מכתב המלצה, שעזר לו בהמשך מסעו.
בדרכו בחזרה לאירופה ב-1838, נפגש עם משה מונטיפיורי, אשר הציע לו להיות עוזרו. הלוי טיפל במשאים ומתנים של מונטיפיורי, ניהל מספר מפקדי אוכלוסין שנערכו בארץ ישראל ביוזמתו של הנדיב, תרגם והתכתב עם אישים שונים שפנו אליו. לאחר פטירתו, סידר את מאות מכתבי הבקשות אשר נשלחו אליו, אשר ראו אור בדפוס, אם כי בשל עריכה מופרזת, נגרעה חשיבותן כמקור למחקר היסטורי.
הלוי נפטר בלונדון.
אוסף מכתביו שמור בספרייה הלאומית, ועל שמו נקרא רחוב בשכונת קריית משה בירושלים.
נכדו הרברט לווה (אנ')‏ (1882–1940) היה חוקר יהדות ושפות שמיות, מרצה באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. בנו רפאל לווה (1919–2011) (נינו של אליעזר הלוי) היה גם הוא חוקר מדעי היהדות, פרופסור ללימודיים עבריים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
L. Loewe (ed.), Diaries of Sir Moses and Lady Montefiore: Comprising their life and work as recorded in their diaries from 1812 to 1883, London: Griffith, Farran, Okeden & Welsh, 1890.
ספריו > בתרגום

אליעזר הלוי (עורך), ספרי הזכרונות לסיר משה מונטיפיורי ורעייתו יהודית; תרגם עברית (בקִצורים והשמטות): י. ח. טביוב, 2 כרכים, ורשה: תושיה ('ביבליותיקה עברית לכל בית בישראל') (דפוס מ. י. האלטער ושותפו), תרנ"ט 1898–1899.
לקריאה נוספת

ישראל ברטל, 'תוכנית ההתיישבות מימי מסעו השני של מונטיפיורי לארץ-ישראל (1839)', שלם, ב, תשל"ו-1976, עמ' 231–296.
ארבעה אגרות של ד"ר אליעזר הלוי, בתוך אברהם יערי (עורך), אגרות ארץ ישראל, רמת גן: הוצאת מסדה, 1971, עמ' 379–408, באתר היברובוקס
הערך 'אליעזר הלוי', לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983.
אלתר מאיר, ד"ר ר' אליעזר הלוי מזכירו של ר' משה מונטיפיורי ז"ל, דואר היום, 14 בפברואר 1936
'מכתבי ר' משה מונטיפיורי ור' אליעזר הלוי לר' אברהם משה לונץ', בתוך: אלחנן ריינר, חגי בן שמאי (עורכים); מרדכי זלקין, ישראל פריידין (סייעו), מנגד תראה: אסופה ממאמרי א"ר מלאכי בענייני ארץ ישראל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"א 2001, עמ' 275–288 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
Raphael Loewe, "Louis Loewe: Aid and Confident," in: Sonia and V.D. Lipman (eds.), The Century of Moses Montefiore, Oxford: Oxford University Press, 1985, pp. 104-117. (הכותב הוא נינו)
הערות שוליים

1 2  Raphael Loewe Archives: Four Generations of Anglo-Jewish Scholarship, באתר ספריית לאופולד מולר, המרכז ללימודים עבריים ויהודיים, אוניברסיטת אוקספורד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299102805171  PLWABN: 9810595516205606  BNE: XX1678626  CiNii: DA17489029  GND: 1055435425  ISNI: 0000 0001 2020 2214  LCCN: n90670778  NLA: 46932843  NTA: 074885987  Trove: 1477932  VcBA: 495/215428  VIAF: 5276008   WorldCat (עם VIAF): 5276008
שולי נתן

| --- | --- |

שולי נתן, 2007
 לידה:  16 במרץ 1947 (בת 77) בריטניה לונדון, הממלכה המאוחדת
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1967
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פולק זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 האתר של שולי נתן
 
שולי נתן (נולדה ב-16 במרץ 1947, כ"ד באדר ה'תש"ז) היא זמרת, גיטריסטית ומלחינה. היא קנתה את תהילתה בשעה אחת בפסטיבל הזמר בשנת 1967, כששרה מחוץ למסגרת הפסטיבל את שירה של נעמי שמר "ירושלים של זהב", שיר שקיבל משמעות מחוזקת בעקבות מלחמת ששת הימים והפך למעין המנון שני ולא רשמי.
ביוגרפיה

שולי נולדה בלונדון בשם מרים שולמית בורנפרוינד לציירים חוה נתן (בתו של אברהם נתן, הטנור הראשי באופרה של המבורג בין שתי המלחמות) ויהושע בורנפרוינד. היא עלתה ארצה בגיל צעיר מאוד, והתגוררה בווילהלמה (בני עטרות של ימינו) ולאחר מכן בשכונת רמת חן ברמת גן. בוגרת תיכון בליך.
התגייסה לצה"ל ב-1965 ושירתה כמורה חיילת בחבל לכיש והתגוררה עם שמונה בנות ביישוב הקהילתי נהורה ליד קריית גת ובד בבד למדה גיטרה. כשפתחה בקריירה מוזיקלית אימצה את השם נתן, שם נעוריה של אמה, וקיצרה את שמה הפרטי לשולי.
ושירתה כמורה חיילת
הופעתה הפומבית הראשונה הייתה בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" בשנת 1967, אז שמעה אותה בתה הבכורה של נעמי שמר, ללי, וסיפרה לאמה ששמעה זמרת בעלת קול גבוה (שמר אהבה זמרות עם קול גבוה). שמר חיברה בדיוק אז את השיר "ירושלים של זהב" שהיה אמור להתבצע בפסטיבל הזמר מחוץ לתחרות הפזמונים. השיר נוצר בעקבות הזמנתו של טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, שביקש שיר חדש על ירושלים. שמר מאוד התרשמה מנתן והחליטה שהיא תשיר את "ירושלים של זהב" בפסטיבל, אף על פי שמפיקי הפסטיבל חפצו דווקא בזמרת ידועה שתבצע אותו והתנגדו לביצוע על ידי זמרת לא מוכרת. נתן ביצעה את השיר בליווי גיטרה בלבד בעת ספירת קולות ההצבעה לזמרים המשתתפים וסחפה את הקהל שהצטרף אליה בהתלהבות. לאחר זמן הוסיפה שמר בתים נוספים בעצת רבקה מיכאלי, שאמרה שחסרה התייחסות לעיר העתיקה, והגרסאות החדשות הוקלטו.
אחד הרגעים המרגשים במלחמת ששת הימים, היה כשהצנחנים שהגיעו לכותל המערבי שרו את השיר כשדמעות בעיניהם. באותה תקופה יצא תקליט בשם השיר שהורכב משירי המלחמה, ביניהם שירה של נתן (במהדורה האנגלית של התקליט, בה אמנים ישראלים אחרים מבצעים את השירים באנגלית, השיר בוצע על ידי זמרת העם שולי הרולד. שירי המהדורה לא עלו על גבי דיסק).
השיר נחשב לאחד הפזמונים הישראלים הכי ידועים ומוכרים ואף זכה בתואר "שיר היובל". זהו השיר שנתן מזוהה ביותר עמו עד היום.
ההצלחה הגדולה של השיר נתנה לנתן דחיפה כזמרת ששרה רפרטואר רחב, החל משירי משוררים ועד שירי מסורת יהודיים, וכל אלה הופיעו באלבומים ותקליטונים שלה מסוף שנות השישים והלאה, עד שלב מסוים שבו פרשה מהשירה לטובת גידול חמשת ילדיה, אך חזרה לבמה בשנת 1990 אחרי היעדרות ממושכת, והוציאה עם ידידתה הקרובה אביבה רוזנפלד קלטת בשם "ים של אור". מאז הוציאה אלבומי שירים יהודיים ולהיטים ישראלים, שאחד מהם, "שירי תהילה", שיצא בשנת 1995, כולל שיר שהקליטה בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1978 בגיחה חד פעמית.
שולי הלחינה ושרה אחדים משיריה של המשוררת זלדה, ביניהם "שושנה שחורה", "כל הלילה בכיתי" ו"אל תשליכני מלפניך". קשר מיוחד נוצר בינה לבין הזמרת נחמה הנדל עמה היה לה הרבה מן המשותף, החל ממסגרות רוחניות ועד תחומי זמרה משותפים ונגינה בגיטרה, ואף השתיים הקליטו מספר אלבומים. שתיהן העלו הופעות משותפות עד פטירתה של הנדל.
בשנת 2004 הייתה מעורבת, שלא בטובתה, בשערורייה זוטא לקראת מופע הצדעה לשמר. מפיק המופע דודו אלהרר החליט שלא להזמינה להשתתף והעדיף שריטה תשיר במקומה את "ירושלים של זהב". החלטה זו גררה תגובות רבות נגד אלהרר, הן מצד המשתתפים והן מצד קהלה האוהד של נתן, אך לבסוף הוא התחרט והזמינה לבצע את השיר, ונתן לריטה שיר אחר.
בשנת 2007 שיחקה נתן בסרט הסטודנטים "הרת עולם" בבימוי איילה זמיר.
בשנת 2010 החלה לעבוד עם חבורת הזמר "בנות מסילות" וחידשה איתן את השירים "אנא בכח" ו"הליכה לקיסריה".
נתן הייתה נשואה למתתיהו (מתיו) וייס, אותו הכירה במהלך הופעה באנגליה, ולהם חמישה ילדים. בן זוגה הנוכחי הוא אייבי לוי והם מתגוררים בקיבוץ בית השיטה.
אלבומים (רשימה חלקית)

"שרה שירים עבריים" (1967)
"שירי נעמי שמר" (1968)
"שולי נתן" (1968)
"מתי היום" (1969)
"טיול" (1969)
"אנעים זמירות ושירים אארוג" (1973)
"ים של אור" (1990) (קלטת)
"שירי תהילה" (1995)
"שירים אהובים" (1999)
"הדרך פתוחה" (1999)
"בעיקר קרליבך" (2003)
"מזרח מקרוב ומרחוק" (2008)
"לקט" (2011)
הערות שוליים

↑  על פי אתר הבית שלה
↑  אייל לוי, "זה היה ונשאר שיר תמים שמביע געגוע": שולי נתן חוזרת ל"ירושלים של זהב", באתר ישראל היום, 18 במאי 2023
↑  דודי פטימר, ‏שולי נתן חושפת את כל מה שלא ידעתם על "ירושלים של זהב", באתר מעריב אונליין, 20 במאי 2017
↑  לפי נתוני אקו"ם, ישנן מעל 300 גרסאות שונות לשיר. ביצועים אחרים מוכרים לשיר הם של עפרה חזה, רן אלירן, אריק איינשטיין ואף נעמי שמר עצמה.
↑  באנגלית: "Songs of Praise".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296796605171  BnF: cb165482276 (data)  GND: 134626338  ISNI: 0000 0003 7464 7168  LCCN: no2005059131  MusicBrainz: e5ab966a-25e8-4d54-80d4-f4f964df5aa1  VIAF: 177755444   WorldCat (עם VIAF): 177755444
תומאס ונדל

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1960 רוד איילנד, ארצות הברית 
 פטירה:  7 באוקטובר 2018 (בגיל 58) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–2018 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית החי"ר השנייה  מפקד הארמייה השמינית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין (3)  לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד
 
תומאס ס. ונדל (באנגלית: Thomas S. Vandal) (26 בינואר 1960 - 7 באוקטובר 2018) היה קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל. בתפקידו האחרון שירת כמפקד הארמייה השמינית של צבא ארצות הברית וראש מטה הפיקוד המשולב ארצות הברית-קוריאה הדרומית.
ביוגרפיה

ונדל נולד ברוד איילנד. ב-1982 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא ארצות הברית.
עבר קורס קציני ארטילריה בסיסי ושירת כקצין תותחנים במרכז אש סוללתי, סגן מפקד סוללה וקצין במרכז אש גדודי של הגדוד הראשון ברגימנט הארטילריה 17 בפורט סיל שבאוקלהומה. לאחר קורס קציני ארטילריה מתקדם הוצב בגרמניה המערבית ושירת כקצין תכנון ומפקד סוללה בגדוד הרביעי של רגימנט הארטילריה ה-29 בדיוויזיית החי"ר השמינית. סיים לימודים במכללה לפיקוד ומטה של הצבא והוצב בדיוויזיית הפרשים הראשונה. שירת כקצין אג"ם במטה בגדוד השני של רגימנט הארטילריה ה-81, וכסגן מפקד וקצין אג"ם במפקדת הארטילריה של הדיוויזיה.
פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט הארטילריה ה-37 של דיוויזיית החי"ר השנייה בפורט לואיס שבוושינגטון. בשנים 2004–2005 פיקד על בריגדת הארטילריה 75 ולחם עמה במלחמת עיראק בתמיכה לכוחות דיוויזיית הפרשים הראשונה. לאחר מכן שירת במשך שלוש שנים במרכז האימונים הרב-לאומי בהוהנפלס שבגרמניה. בשנים 2008–2010 שירת כסגן מפקד דיוויזיית החי"ר השלישית ובמסגרת זו השתתף במבצע שחר חדש בעיראק. באוקטובר 2011 מונה לראש ענף מבצעים, גיוס וכוננות במחלקת הצבא של ארצות הברית.
ביוני 2013 מונה למפקד דיוויזיית הח"יר השנייה המוצבת בקוריאה הדרומית. בפברואר 2015 מונה לעוזר ראש מטה וקצין אג"ם פיקוד כוחות האו"ם וארצות הברית בקוריאה הדרומית. בפברואר 2016 מונה למפקד הארמייה השמינית בפיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, המרכזת את כוחות צבא ארצות הברית בקוריאה הדרומית. מילא תפקיד זה עד ינואר 2018, השתחרר בספטמבר אותה שנה וזמן קצר לאחר מכן נפטר מסרטן הלבלב.
ונדל בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת ובסטר ובעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה הלאומית. היה נשוי לדורין ואב לשלושה בנים, כולם קצינים בצבא.
לוקה וקס

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1912 צ'חאנוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  24 באוקטובר 2013  (בגיל 101) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  לוקה כהנא 
 תחום יצירה:  פיסול 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו 
 
לוקה (לאה) וקס (כ"ט באדר תרע"ב, 18 במרץ 1912 – כ' בחשוון תשע"ד, 24 באוקטובר 2013) הייתה אשת התנועה הרוויזיוניסטית ולוחמת האצ"ל, ציירת ופסלת ישראלית. יקירת העיר תל אביב.
תולדותיה > בפולין: נעורים ולימודים

לוקה (לאה) וקס נולדה בעיירה צ'חאנוב שבפולין לרבקה ויוסף כהנא. למדה פסיכולוגיה בוורשה, ושם פגשה את בעלה ישראל וקס (נולד בכ"ז בתמוז תרס"ד, 1904 – נפטר בכ"א באייר תשנ"א, 1991). וקס היה מקורב למנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי ושימש כמזכירו במשך שלוש שנים, בעת שהתגורר בפריז שבצרפת. מילא תפקידים בכירים בתנועה הרוויזיוניסטית והצה"ר, היה מזכיר התנועה בפולין, תרגם מרוסית ליידיש את היצירה הספרותית שמשון ורומנים נוספים מאת ז'בוטינסקי. לאחר היכרותם נעשתה לוקה לתומכת נלהבת של ז'בוטינסקי ושל תנועתו.
תולדותיה > בארץ ישראל: בתנועה הרוויזיוניסטית והאצ"ל

בשנת 1934, נישאו בני הזוג ועלו לארץ ישראל. ב-1937 נולד בנם היחיד עוזי (פרופ' לרפואה, חי בארצות הברית). סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, ביקרה לוקה וקס אצל הוריה בלודז', להציג בפניהם את בנה, נכדם, בן השנתיים. ב-1 בספטמבר פלשו כוחות גרמניה הנאצית לפולין, ולאחר סדרת ביקורים יומיומית במשרדי הגסטאפו, בהיותה תושבת ארץ ישראל המנדטורית ובעלת דרכון בריטי שהיה ברשותה, הצליחה להגיע בדרך לא דרך לברסלאו (ורוצלאב) ומשם לווינה והפליגה עם בנה באוניה מעיר הנמל האיטלקית טריאסטה, לארץ ישראל.
בשנת 1944, כאשר הכריז מנחם בגין, מפקד האצ"ל, את הכרזת "המרד", דהיינו חזרה למאבק חמוש בשלטונות המנדט הבריטי עד להקמת מדינה יהודית, הפכה דירת משפחת וקס ברחוב שינקין 74 בתל אביב למקום התכנסות ומקלט לחברי האצ"ל. הדירה הייתה גם הכתובת לקבלת מכתבים מסווגים ותפקדה כתא דואר מחתרתי של מטה האצ"ל. בני הזוג וקס הכירו את בגין מוורשה. הם לא נרתעו מלקחת סיכונים, וזאת על אף העובדה שגידלו בביתם את בנם היחיד עוזי, והעניקו תמיכה וגיבוי להנהגת האצ"ל וללוחמיו. לוקה הסבירה, כי לאחר שאיבדה את כל משפחתה בשואה אין לה עוד ממה לפחד.
בדירה של משפחת וקס קיים בגין מפגשים רבים עם חבריו למפקדת האצ"ל, בין השאר עם יעקב מרידור, אריה בן-אליעזר, חיים לנדאו, שמואל כץ, עם חבר המטה ד"ר מאיר ("אלכס") קהאן ואחרים; עם מנהיגי תנועת העבודה, ד"ר משה סנה, שכיהן כרמ"א (ראש מפקדה ארצית של ה"ההגנה") בימי "הסזון" ו"תנועת המרי העברי" המשותפת ל"ההגנה", אצ"ל ולח"י, אשר ניסה להשפיע על בגין מפקד האצ"ל להפסקת פעולות ארגונו נגד יעדים בריטיים; עם ד"ר יצחק גרינבוים, חבר הנהלת הסוכנות היהודית, עם נתן פרידמן ילין-מור, מראשי לח"י; עם נציגי ארצות אמריקה הלטינית: פרופ' חוזה גרסיה גרנדוס מגואטמלה, אוסוואלדו ארניה מברזיל ואנריקה רודריגס פברגט מאורוגווי שגילו אהדה באו"ם להקמת מדינת ישראל. למעשה, נפגש עמהם בגין כדי לבקש עזרה להצלת חייהם של חברי האצ"ל אשר נידונו למוות בעקבות פריצת כלא עכו. כן נערכו בדירת וקס פגישות בין מנחם בגין לבין עיתונאים ואנשי תקשורת.
תולדותיה > במדינת ישראל: ציירת ופסלת

בשנות השבעים לחייה, פנתה לוקה וקס אל לימודים ויצירה אמנותית בציור ובפיסול. עבודות הפיסול שלה מתארות זיכרונות ילדות ונעורים במזרח אירופה בטרם השואה. לדברי וקס, היא רצתה לשמר את דמותם של היהודים "את אורח חייהם, את עיסוקיהם, את תלמידי החכמים, יהודים מתפללים, נשים מדליקות נרות, בעלי מקצועות שונים ודמויות יהודיות". במסיבת יום הולדתה המאה, מוקפת בחברים וידידים, אמרה וקס: "אני יהודייה בת אלפיים!".
יצירותיה של לוקה וקס הוצגו בתערוכות בגלריות ובמוזאונים ברחבי הארץ. הן מוצגות בתערוכות קבע במוזאון השואה בניר גלים, ביד יצחק בן-צבי בירושלים, במוזאון למורשת עדות ישראל בלוד ובתערוכה לזכר בעלה ישראל, בחדר העיון ע"ש ד"ר אלי תבין במכון ז'בוטינסקי בתל אביב, שם נפתחה בחנוכה תשס"ט 2008.
האמן יואב דגון כתב בפתח אלבום יצירותיה היהודים שלי, כי העבודות מבטאות: "עולם אילם מלא הבעה אקספרסיבית, עדות זועקת שהיוצרת יוצקת אל ברואיה שוב ושוב כדי להאחז בחיים". פרופ' שבח וייס כתב כי "הדמויות מן העיירה הן הסבתא והסבא שלנו, הורינו, הדודות והדודים, הרחוב היהודי, השכונה והעיירה והמחוז". לדבריו, "את כל אלה הנציחה לוקה וקס, מעשה של חסד ואמנות צרופה". בדברי ברכתו לתערוכת הקבע שלה במכון ז'בוטינסקי אמר מנכ"ל המכון יוסי אחימאיר, כי האמנית והתורמת אמנם ספונה בביתה, אך בתוך עמה היא יושבת, שם היא מציירת ומפסלת: "מציירת – פרחים, מפסלת – אך ורק יהודים. היא יצרה אותם, היא אוהבת אותם, קשה לה להיפרד מהם – כי הם 'כל כך נחמדים', כדבריה. יהודים – לא פסלים!"; אחימאיר ציין, כי "מבחינתה, אין זו רק אמנות, אין זו יצירה פיסולית לשמה, זוהי בריאה, שיחזור העולם שהיה ואיננו עוד, עמך בני עמנו, שואבי מים, חוטבי עצים, קוראי ספר, מתפללים עטופים בטליתות, כליזמרים וכליהם בידיהם, רקדנים, לומדי תורה, נשים בלבושן המסורתי, גברים בדלותם – ומי לא?".
לוקה וקס הייתה ל"יקירת העיר תל אביב-יפו" בשנת תשנ"ח 1998. ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי כתב בתעודה שהוענקה לה: "ליווית את תל אביב – יפו מראשיתה, ועיצבת את דמותה. הנחת את היסודות להתפתחותה של העיר: תרבות, חברה, תשתית ומסחר. יצקת תכנים והענקת אופי לעיר שהיום מכנים: 'הבירה של מדינת ישראל' ".
לקריאה נוספת

לוקה וקס, היהודים שלי, (עורך: דן זריצקי), תל אביב: הוצאת "אמנות", 1999.
יהודה לפידות, היום שרה הקטנה – סיפורן של לוחמות האצ"ל, תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי ואגודת מוסיאון האצ"ל, תשס"ג 2003.
דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, חלק חמישי: המרד 1946 – 1947, תל אביב: מוסד קלוזנר, הוצאת "הדר", 1976.
תקוה וינשטוק, אורגינלים של בגין, מעריב, י"ד בניסן תשנ"ב, 17 באפריל 1992, עמ' 34 – 35.
יואב עפרי, היהודים של לוקה וקס הגיעו לחדר העיון, חדשות המכון, ידיעון מכון ז'בוטינסקי, (עורך: יוסי אחימאיר), 42, כסלו תשס"ט – דצמבר 2008, עמ' 8.
הערות שוליים

↑  ראו: וו' זשאבאטינסקי, שמשון דער נזיר : ראמאן, (איבערזעצט פון רוסיש: ישראל וואקס), ווארשע : דפוס וויסיקייוויץ [WOJCIKIEWICZ]‏, 1934.
↑  ראו: יהודה לפידות, ישראל וקס, לוקה וקס, באתר דעת.
↑  ראו: יהודה לפידות, היום שרה הקטנה – סיפורן של לוחמות האצ"ל, תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי ואגודת מוסיאון האצ"ל, תשס"ג 2003, עמ' 78 – 80.
↑  ראו: דוד ניב, מערכות האצ"ל, חלק חמישי, עמ' 380.
↑  תקוה וינשטוק, אוריגינלים של בגין, מעריב תל אביב, י"ד בניסן תשנ"ב (17 באפריל 1992), עמ' 34 – 35.
↑  יואב דגון, בתוך: לוקה וקס, היהודים שלי, עמ' 9.
↑  שבח וייס, בתוך: לוקה וקס, היהודים שלי, עמ' 7.
↑  יוסי אחימאיר, דברים בפתיחת תערוכתה של לוקה וקס, חנוכה תשס"ט (23 בדצמבר 2008), תיק פ 358 – 1, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  ראו: יקירי תל אביב-יפו תשנ"ח – 1998, עיריית תל אביב-יפו הוצאת עמיקם, תשנ"ח 1998.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287680105171  ISNI: 0000 0000 4975 3741  LCCN: nr94020401  SUDOC: 232755248  ULAN: 500478541  VIAF: 308265847   WorldCat (עם VIAF): 308265847 
יצירה של לוקה וקס בתערוכה שהוצגה במכון ז'בוטינסקי
פירוש הרמב"ן לתורה

| --- | --- |

פירוש הרמב"ן לתורה מהדורת הרב ח"ד שעוועל על ידי מוסד הרב קוק
 מידע כללי
 מאת:  רמב"ן
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  פרשנות המקרא
 הוצאה
 מקום הוצאה:  רומא
 תאריך הוצאה:  ר"ל-רל"ז
 
פירוש הרמב"ן לתורה דפוס ונציה
הוספת רמב"ן לפירושו שנכתבה בישראל
פירוש הרמב"ן לתורה הוא אחד מספרי היסוד לפרשנות המקרא והאמונה היהודית.
הפירוש

רמב"ן חיבר ביאור מקיף לכל התורה והוא מפורסם בשם "פירוש הרמב"ן לתורה", הפירוש מתאפיין באריכות ביחס לחכמי תקופתו. לשם השוואה, במקום בו רשב"ם הידוע בסגנונו הקצרן כותב חצי שורה של פירוש על פסוק, הרמב"ן מסוגל להאריך עד כדי שניים ושלושה עמודים.
פירושו המונומנטלי לתורה התפרסם מאוד כפירוש יסודי לתורה וכן כמקור לאמונה היהודית, וכלשון רבי חיים מוולוז'ין:
הלומד רש"י בחומש ללא רמב"ן כלומד גמרא עם רש"י בלי תוספות
החתם סופר כתב אף הוא לשון דומה: ”הספר הזה הוא יסוד האמונה ושורש הדת”, החתם סופר קיים את דבריו למעשה ופרסם מאוד את לימוד פירוש הרמב"ן.
פירוש הרמב"ן היה מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו, בדפוס העברי הקדום ברומא, בין השנים ה'רכ"ט–ה'רל"ג, על ידי המדפיסים עובדיה, מנשה ובנימין מרומא (חלק א חלק ב באתר היברובוקס).
הפירוש תורגם לאנגלית על ידי הוצאת ארטסקרול שעל ידי הוצאת מסורה.