stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי אמבולנס
הערות שוליים

↑  משה גורלי, פינוי בלי פיצוי: חברת האמבולנס הפרטית דורשת השוואת תנאים עם מד"א, באתר כלכליסט, 24 באוגוסט 2014
↑  מאגרי מידע - ארגונים המחזיקים אמבולנסים, באתר משרד הבריאות
↑  חברת אמבולנסים פרטית מציעה בדיקת קורונה בתוך 15 דקות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 באפריל 2021
בדיקות אנטיגן מהירות מפוקחות בתשלום עד הבית בפריסה ארצית, NWS
משרד הבריאות, חברת יוסי אמבולנס וקופת החולים כללית בעיצומו של מבצע חיסונים למרותקי הבית, NWS
↑  פינוי מאושפזים ממרכז רפואי בחדרה בעקבות איום הטילים, רשויות, 13/05/2021
↑  אלי אשכנזי‏, "מציאות שקשה לדמיין": החובש שנרצח כשטיפל בפצועי המסיבה ברעים, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2023
↑  אמבולנס - פסטיבל נובה, באתר מנהלת תקופה
↑  אשר גולדברג‏, בנו של נחום סטלמך תרם 10,000 ש"ח לרכישת אמבולנס שייקרא על שם מאי נעים, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2023
↑  חברת שפר בר, לדיגום אמבולנסים בשיתוף פעולה עם ארגונים ביטחוניים, באתר NWS חדשות חיפה והסביבה, ‏27 באפריל 2024
↑   אתר האינטרנט הרשמי של בריאות מסביב לשעון
↑  אבטחה רפואית באירועים, באתר החברה
↑  אמבולנס פרטי לאירועים רבי משתתפים, באתר החברה
↑  סוכנות הביטוח, באתר החברה
| בריאות בישראל |
| --- | --- | --- |
| משרד הבריאות | שר: אוריאל בוסו • מנכ"ל: משה בר סימן טוב • רשות בתי החולים הממשלתיים • המרכז הלאומי להשתלות • אפליקציית המגן • מעבדה לבריאות הציבור • מרכז ידע תנודע |  |
| קופות חולים | מאוחדת • מכבי • לאומית • כללית • בעבר: הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה • פועלי הגליל • פועלי השומרון • עממית • אסף • הציונים הכלליים |  |
| ארגונים, עמותות ואיגודי בריאות בישראל | מגן דוד אדום • איחוד הצלה • יד שרה • האיגוד הישראלי לרפואת הפה • עזר מציון • טרם • האגודה למלחמה בסרטן • ההסתדרות הרפואית בישראל • רופאים לזכויות אדם • עמותת אדי • רחשי לב • יוסי אמבולנס |  |
| מכוני מחקר העוסקים בבריאות בישראל | מכון גרטנר • המכון לרפואה ימית  • המרכז הלאומי לרפואה משפטית • המרכז הלאומי לבקרת מחלות • הלכתיים: מכון פוע"ה • מכון שלזינגר |  |
| חקיקת בריאות בישראל | פקודת בריאות העם • חוק ביטוח בריאות ממלכתי • ועדת השירותים הציבוריים • חוק זכויות החולה • חוק החולה הנוטה למות • חוק טיפול בחולי נפש • חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות • תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה • תקנות סימון מוצרי המזון • ועדת גרין • ועדת מור יוסף • ועדת הקורונה • קבינט הקורונה |  |
| רפואה בתקופת היישוב | רופא נודד • אגודת רופאים מדברי עברית • בית הבראה החלמה • בית החולים הירקון • תחנת הבריאות העברית • מכון פסטר |  |
| אירועים בתחום הבריאות בישראל | פרשת חולי הנפש היהודים בבית לחם • השתלת הלב הראשונה בישראל • פרשת הדם • פרשת רמדיה • שביתת הרופאים • התפרצות החצבת  בישראל • התפרצות נגיף הקורונה בישראל |  |
| לימודי רפואה בישראל | בחינת רישוי ברפואה • הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי • לימודי ניהול מערכות בריאות בישראל |  |
| בצה"ל | חיל הרפואה • מסלול צמרת • מסלול בינה • פרופיל רפואי • מש"ק תברואה • בריאות הנפש בצה"ל |  |
| שונות | היריון ולידה בישראל • תרומת דם בישראל • טופס 17 • סל הבריאות • גורמי התמותה השכיחים בישראל • חוסה • פנקס הפסיכולוגים • פנקס הרופאים |  |
רכב קרבי משוריין, טיגר־בולנס, המשמש כאמבולנס לפינוי פצועים ונפגעים
מדהובלה

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1933 ניו דלהי, הראג' הבריטי 
 פטירה:  23 בפברואר 1969 (בגיל 36) מומבאי, הודו 
 מדינה:  הראג' הבריטי, הודו 
 תקופת הפעילות:  1942–1960 (כ־18 שנים) 
 בן או בת זוג:  Kishore Kumar (1960–1969) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מומטאז ג'האן בגום דהלאווי (14 בפברואר 1933 – 23 בפברואר 1969) הידועה בשם הבמה שלה מדהובלה (Madhubala) הייתה שחקנית ומפיקה הודית שעבדה כחלק מתעשיית הקולנוע ההינדית. היא דורגה כאחת השחקניות עם השכר הגבוה ביותר בהודו בעידן שלאחר העצמאות, שחפף עם עלייתו של הקולנוע ההודי והצלחתו הבינלאומית. בקריירה שנמשכה יותר מ-20 שנה, מדהובלה הופיעה בלמעלה מ-60 סרטים עד מותה ב-1969.
היא נולדה וגדלה בדלהי, עברה למומבאי עם משפחתה כשהייתה בת 8 וזמן קצר לאחר מכן החלה להופיע בתפקידים משניים במספר סרטים. עד מהרה היא התקדמה לתפקידים ראשיים בסוף שנות ה-40, וזכתה להצלחה רבה. לאחר נסיגה קצרה, מדהובלה עלתה לגדולה בינלאומית עם תפקידיה בקומדיות רבות.
תפקידה של מדהובלה כאנרקלי בדרמה האפית ההיסטורית מוגול-א-עזאם (1960) שהיה הסרט הרווחי ביותר בהודו באותה תקופה ולמשך 15 שנה אחר כך, זיכה אותה בשבחי המבקרים ובמועמדות היחידה שלה לפרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר. ההופעה שלה תוארה מאז על ידי המבקרים כאחת הטובות בהיסטוריה הקולנועית ההודית. היא המשיכה לעבוד בקולנוע בשנות ה-60. בנוסף, היא הפיקה שלושה סרטים תחת בית ההפקה שלה Madhubala Private Ltd, שהוקם על ידה ב-1953.
למרות שמירת הפרטיות שלה, מדהובלה זכתה לסיקור תקשורתי משמעותי על פעילותה בתחום הצדקה, ועל מערכת היחסים הארוכה שלה עם השחקן דיליפ קומאר, שנמשכה שבע שנים, ועם השחקן-זמר קישור קומאר, לו נישאה בסופו של דבר ב-1960. מתחילת שנות השלושים לחייה, היא סבלה מהתקפים חוזרים ונשנים של קוצר נשימה והמופטיזיס שנגרמו על ידי פגם במחיצה חדרית, שהובילו בסופו של דבר למותה ב-1969 בגיל 36.
ילדות ותחילת קריירה

מדהובלה נולדה בשם מומטאז ג'האן בגום דהלאווי בדלהי, הודו הבריטית, ב-14 בפברואר 1933. היא הייתה החמישית מבין אחד עשר ילדיהם של אתוללאה ח'אן ועיישה בגום. לפחות ארבעה מאחיה של מדהובלה מתו כתינוקות; אחיותיה ששרדו עד לבגרות היו קניז פטימה (ילידת 1925), אלטף (נ' 1930), צ'נצ'ל (נ' 1934) וזאהידה (נ' 1949). אביה ח'אן, היה שייך ליוסופזאי, שבט של פשטונים מעמק פשוואר, ועבד בחברת הטבק האימפריאלית. מדהובלה נולדה עם פגם במחיצה חדרית, הפרעת לב מולדת שלא היה לה טיפול באותה תקופה.
מדהובלה בילתה את רוב ילדותה בדלהי וגדלה ללא כל בעיות בריאותיות. בשל הרעיונות האורתודוקסיים של אביהם המוסלמי, לא מדהובלה ולא אף אחת מאחיותיה מלבד זהידה למדו בבית הספר. מדהובלה למדה בכל זאת אורדו, הינדי וכן את שפת האם שלה, פשטו, בהדרכת אביה. היא הייתה צופה מושבעת של סרטים מאז ילדותה ונהגה לבצע את הסצנות האהובות עליה מול אמה ולבלות את זמנה בריקודים ובחיקוי דמויות קולנוע כדי לבדר את עצמה. למרות החינוך השמרני שלה, היא שאפה להיות שחקנית קולנוע – דבר שאביה הסתייג ממנו קשות.
החלטתו של ח'אן השתנתה ב-1940 לאחר שפוטר מחברת העובדים בגלל התנהגות לא נאותה מול עובד בכיר. אמה של מדהובלה חששה מנידוי אם יאפשרו לבתם הצעירה לעבוד בתעשיית הבידור, אך ח'אן נשאר נחרץ. עד מהרה הועסקה מדהובלה בתחנת הרדיו "כל הודו " שם שרה יצירות של חורשיד אנואר. הילדה בת השבע המשיכה לעבוד שם במשך חודשים, שם היא התוודעה לראי בהדור צ'ונילאל, המנהל הכללי של הסטודיו בומביי טוקיס, הממוקם בבומביי. צ'ונילאל אהב מיד את מדהובלה, ובסופו של דבר הציע לח'אן לעבור לבומביי כדי לקבל הזדמנויות תעסוקה טובות יותר.
קריירת משחק > עבודה מוקדמת ומעבר לתפקידי מבוגרים (1942–1947)

בקיץ 1941, ח'אן, מדהובלה ובני משפחה נוספים עברו לבומביי והתיישבו ברפת שנמצאת בפרברי מלאד של בומביי. לאחר אישור מנהלי האולפנים, צ'ונילאל החתים את מדהובלה לתפקיד בהפקת בומביי טוקיס בסרט "באסאנט" (1942), בשכר של 150 רופי. הסרט שוחרר ביולי 1942 והפך להצלחה גדולה מבחינה מסחרית. אך למרות שעבודתה של מדהובלה זכתה להערכה, האולפן הפסיק את החוזה שלה מכיוון שלא היה צורך נוסף בשחקנית ילדה באותה תקופה. ח'אן המאוכזב נאלץ להחזיר את משפחתו לדלהי. לאחר מכן הוא מצא בעיר משרות זמניות בשכר נמוך אך המשיך להיאבק כלכלית.
בשנת 1944, המנהלת של בומביי טוקיס, השחקנית לשעבר דוויקה ראני שלחה את ח'אן לזמן את מדהובלה להיבחן לתפקיד בסרט "ג'וואר בהטאה" (1944). היא לא קיבלה את התפקיד אבל אביה החליט כעת להתיישב באופן קבוע בבומביי ולחפש עבורה תפקידים בסרטים. המשפחה שבה שוב למגורים הזמניים במלאד וח'אן ומדהובלה החלו לבקר לעיתים תכופות באולפני קולנוע ברחבי העיר בחיפוש אחר עבודה. עד מהרה נחתם עם מדהובלה חוזה לשלוש שנים עם האולפן ראנג'יט מוביטון של צ'נדלאל שאה, בתשלום חודשי של 300 רופי הכנסתה הובילה לכך שח'אן העביר את המשפחה לבית שכור במלאד.
באפריל 1944 נהרס הבית השכור בפיצוץ. מדהובלה ומשפחתה שרדו רק בגלל שהם שהו באותה עת בתיאטרון מקומי. לאחר שעברה לבית חברים, מדהובלה המשיכה בקריירת הקולנוע שלה, היא שיחקה בתפקידים משניים בחמישה סרטים: "מומטאז מהאל" (1944), "דנה בהגאט" (1945), "רג'פוטאני" (1946), "פוולווארי "(1946) ו"פוג'ארי" (1946); היא זכתה לקרדיטים תחת שם הבמה "בייבי מומטאז". בשנים הללו היא החלה להתמודד עם בעיות בריאותיות. במהלך צילומי הסרט פוולווארי ב-1945, מדהובלה הקיאה דם, מה שרמז על כך שמחלתה החמירה. בשנת 1946, היא נאלצה ללוות כסף ממפיק סרטים לטיפול באמה ההרה. להוטה לבסס דריסת רגל בתעשייה, בנובמבר 1946, בגיל 13, החלה מדהובלה לשחק בשני סרטים של הבמאי מוהאן סינהה שהיו אמורים להיות ההכנה שלה להופיע בתפקידי מבוגרים.
הפרויקט הראשון של מדהובלה בתפקיד ראשי היה "הדאולת" של סוהראב מודי אך הסרט נגנז לשנה הופעת הבכורה שלה כשחקנית מובילה הגיעה בדרמה של קידר שארמה, "ניל כמאל", בה כיכבה לצד ראג' קאפור וביגום פארה. התפקיד הוצע לה לאחר שהבחירה הראשונה של שארמה, השחקנית קמלה צ'אטרג'י, מתה במפתיע. הסרט יצא לאקרנים במרץ 1947,הפך פופולרי בקרב הקהל ופרסם את מדהובלה. לאחר מכן היא התחברה מחדש עם ראג' קאפור בעוד שני סרטים: "צ'יטור ויג'אי" ו"דיל קי ראני", שניהם שוחררו ב-1947, וב"עמאר פרם", שיצא בשנה שלאחר מכן. סרטים אלו היו מיזמים לא מוצלחים שלא הצליחו להניע את הקריירה שלה קדימה. במהלך תקופה זו, היא נאלצה לגבות סכום נמוך יחסית מהשכר הרגיל שלה כדי למשוך יותר הצעות. כדי להבטיח את משפחתה כלכלית, מדהובלה חתמה במהירות על 24 סרטים. באותה תקופה דוויקה ראני הציעה לה לאמץ את "מדהובלה" כשמה המקצועי.
קריירת משחק > חזרה, שבחים ועבודות אחרונות (1958–1964)

מדהובלה התחילה את שנת 1958 עם "קאלה פאני" של ראג' חוסלה, בה שיחקה יחד עם דב אנאנד ונאליני ג'אייוונט, וגילמה עיתונאית חסרת פחד החוקרת רצח בן 15. לאחר מכן לוהקה לתפקיד עדנה מול אשוק קומאר ב"גשר הורה" (1958), שיתוף הפעולה הראשון שלה עם הבמאי שאקטי סמנטה. מדהובלה ויתרה על שכר הטרחה שלה כדי לגלם את התפקיד של רקדנית קברט אנגלו-הודית, מה שסימן סטייה מהתפקידים הקודמים שלה של דמויות מתוחכמות. שני הסרטים זכו לביקורות חיוביות עבורה והפכו לשניים מהסרטים הרווחיים ביותר של השנה. היא המשיכה את ההצלחה זו עם שובר הקופות "פאגום" (1958).
בשנים 1959 ו-1960 היא הופיעה בעוד ארבעה סרטים.
ב-1960 הופיעה כאנרקלי בסרט "מוגול-א-עזאם" של הבמאי ק. אסיף תפקיד שנחשב עד היום לשיא הקריירה שלה הסרט בכיכובם של דיליפ קומאר ופריתוויראג ' קאפור, עוסק ברקדנית חצר מהמאה ה-16, אנרקלי (מדהובלה), והרומן שלה עם הנסיך המוגולי ג'האניר (קומאר). מאז אמצע שנות ה-40, אסיף דחה מספר רב של שחקניות עבור תפקידה של אנרקלי. מדהובלה הצטרפה לצוות ב-1952 וקיבלה תשלום מקדמה הגבוה ביותר עבור כל שחקן או שחקנית עד אז. תקופת הצילומים התבררה כמכבידה. מערכת היחסים שלה עם קומאר הסתיימה תוך כדי הצילומים והיו דיווחים על איבה בין השחקנים. מדהובלה הייתה מוטרדת גם מלוחות הזמנים הליליים ומרצפי הריקוד המסובכים, מהם התבקשה רפואית להימנע. היא נפלה תחת משקלן של שרשראות ברזל, כיבתה נרות בכף ידה, הרעיבה את עצמה במשך ימים כדי לתאר ייסורים בסצנות מסוימות, מים רבים השפריצו על פניה וכל גופה נצבע. צילומי הסרט הסתיימו במאי 1959 והותירו אותה מותשת, פיזית ונפשית, עד כדי כך שהיא החלה לשקול פרישה.
"מוגול-א-עזאם" היה הראשון מבין שני סרטיה של מודהבלה שצולמו בצבע והוא כלל ארבעה סלילים שצולמו בטכניקולור. הסרט זכה להפצה הנרחבת ביותר מכל סרט הודי עד אז, ולעיתים קרובות הקהל עמד בתור כל היום לקבלת כרטיסים. הוא יצא לאקרנים ב-5 באוגוסט 1960, שבר את כל שיאי קופות בהודו והפך לסרט ההודי המרוויח ביותר בכל הזמנים, מעמד בו החזיק עוד 15 שנה אחר כך. בטקס פרסי הסרטים הלאומיים לשנת 1961, הוא זכה בפרס הקולנוע הלאומי לסרט העלילתי הטוב ביותר בהינדית והוביל את טקס פרסי הפילמפייר ה-8 עם 11 מועמדויות, כולל השחקנית הטובה ביותר עבור מודהבלה.
הצלחתו של "מוגול-א-עזאם" הביאה לשורה של הצעות לתפקידים מרכזיים, אך מדהובלה נאלצה לסרב להן בגלל מצב הלב שלה. היא הופיעה בסרט נוסף ב-1960 "ברסאת קי ראת" שזכה אף הוא להצלחה בקופות.
ההצלחות שוברות הקופות של "מוגאל-א-עזאם" ו"ברסאת קי ראת" ביססו את מדהובלה כשחקנית המובילה המצליחה ביותר של 1960. לאחר מכן היא הפסיקה את הקריירה שלה והעדיפה רק לשחק בתפקידי משנה בכמה סרטים כל שלושת הסרטים שלה מ-1961 היו בין ההפקות הרווחיות ביותר של השנה. Half Ticket, שיתוף הפעולה האחרון שלה עם בעלה קישור קומאר היה גם הצלחה קריטית ומסחרית. כמו כן, יצא בשנת 1962 הסרט "פתאן" שהתברר ככישלון מסחרי. לאחר הפסקה של שנתיים, הופיעה בסרט "שרעבי" ב-1964; הסרט הפך לסרט האחרון בחייה.
חיים אישיים

מדהובלה נולדה במשפחה מוסלמית שמרנית והייתה דתיה בעצמה. לאחר שאבטחה את משפחתה כלכלית בסוף שנות ה-40, היא שכרה בונגלו ברחוב פדר בבומבי וקראה לו "וילה ערבית". זה הפך למגוריה הקבוע עד מותה. היא למדה נהיגה בגיל 12 ובבגרותה הייתה בעלת חמש מכוניות: ביואיק, שברולט, סטיישן, הילמן וטאון אנד קאנטרי (שהייתה בבעלותם של שני אנשים בלבד בהודו באותה תקופה, מהראג'ה של גווליאור ומדהובלה). היא גם החזיקה שמונה עשר כלבים אלזסים כחיות מחמד בווילה הערבית.
באמצע שנת 1950 אובחנה מדהובלה עם מום במחיצת חדרים, מחלה חשוכת מרפא בליבה במהלך בדיקה רפואית; האבחנה לא פורסמה לציבור מכיוון שהייתה עלולה לסכן את הקריירה שלה.
חיים אישיים > פילנתרופיה

היא עסקה באופן פעיל בצדקה, מה שהוביל את העורך באבוראו פאטל לכנות אותה "מלכת הצדקה". בשנת 1950, היא תרמה 5,000 ₹ לכל אחד לילדים הסובלים מפוליו מיאליטיס ולקרן הסיוע של ג'אמו וקשמיר, ו-50,000 ₹ לפליטים ממזרח בנגל. תרומתה של מדהובלה עוררה מחלוקת גדולה בשל אמונתה הדתית וזכתה לסיקור נרחב בתקשורת באותה תקופה. לאחר מכן, היא המשיכה בעבודת הצדקה שלה בעילום שם. בשנת 1954, נחשף כי מדהובלה נתנה באופן קבוע בונוסים חודשיים לצוות הזוטר של האולפנים שלה. היא גם העניקה במתנה מנוף מצלמה למכון הקולנוע והטלוויזיה של הודו בשנת 1962, שפועל גם כיום.
חיים אישיים > זוגיות ונישואים

מערכת היחסים הראשונה של מדהובלה הייתה עם כוכב הסרט "בדאל" פראם נאט בתחילת 1951. הם נפרדו אחרי פחות מחצי שנה בגלל הבדלי דת. נאת בכל זאת נשאר קרוב למדהובלה ולאביה אטאוללה ח'אן למשך שארית חייהם. בשנת 1951, התחילה מדהובלה רומן עם השחקן דיליפ קומאר, אותו פגשה קודם לכן בעבודה על "ג'וואר בהטה" (1944). הרומן ביניהם נמשך וזכה לתשומת לב תקשורתית רחבה לאורך העשור. הייתה לזה השפעה חיובית על מדהובלה וחבריה נזכרו בשנים הללו כשנים המאושרות בחייה.
ככל שהקשר ביניהם התקדם, מדהובלה ודיליפ התארסו אך לא יכלו להתחתן כי לח'אן היו כמה התנגדויות. חאן רצה שדיליפ ישחק בסרטי בית ההפקה שלו, מה שהשחקן סירב. כמו כן, דיליפ ציין בפני מדהובלה שאם הם יתחתנו, היא תצטרך לנתק כל קשר עם משפחתה. היא נפרדה ממנו ב-1957 תוך כדי הצילומים של הסרט "נאיה דאור" (1957). דיליפ העיד נגדה ונגד ח'אן בבית המשפט, מה שהותיר את מדהובלה הרוסה. בינתיים, למדהובלה הוצעו נישואין על ידי שלושה מחבריה: בהרט בהושאן, אלמן, פראדיפ קומאר וקישור קומאר, שניהם כבר היו נשואים.
על הצילומים של "צ'אלטי קה נאם גאדי" (1958), מדהובלה הציתה מחדש את הידידות עם קישור קומאר, חברה למשחק מילדות ובעלה לשעבר של חברתה רומה גוהא ת'קורטה . לאחר חיזור בן שנתיים, התחתנה מדהובלה עם קישור בבית המשפט ב-16 באוקטובר 1960.האיחוד הוסתר מהתעשייה ולא פורסם עד שהזוג הטרי ערכו קבלת פנים כמה ימים יותר מאוחר. יתרה מכך, בני הזוג נחשבו לחסרי התאמה בשל אישיותם המנוגדת.
חיים אישיים > הידרדרות בריאותית ושנים אחרונות

זמן קצר לאחר נישואיהם ב-1960 נסעו מדהובלה וקישור קומאר ללונדון יחד עם הרופא שלה רוסטום ג'ל וקיל, ושילבו את ירח הדבש שלהם עם טיפול מיוחד במחלת הלב של מדהובלה, שהחמירה במהירות. בלונדון, הרופאים סירבו לנתח אותה, מחשש מסיבוכים, ובמקום זאת יעצו למדהובלה להימנע מכל סוג של מתח וחרדה. היא נמנעה מלהוליד ילדים וניתנה לה תוחלת חיים של שנתיים.
מדהובלה וקישור חזרו לאחר מכן לבומביי והיא עברה לביתו של קישור בבנדרה. מצבה הבריאותי המשיך להידרדר, וכעת היא רבה לעיתים קרובות עם בעלה. אשוק קומאר (אחיו הבכור של קישור) נזכר שמחלתה הפכה אותה לאדם "רע מזג" והיא בילתה את רוב זמנה בבית אביה. כדי להימלט מהמרירות של חמותיה בגלל הבדלי דת, עברה מדהובלה מאוחר יותר לדירה שזה עתה רכש קישור בבבנדרה. עם זאת, קישור נשאר בדירה רק לתקופה קצרה ולאחר מכן השאיר אותה לבד עם אחות ונהג. למרות שהוא נשא בכל ההוצאות הרפואיות שלה, מדהובלה הרגישה נטושה וחזרה לביתה תוך פחות מחודשיים מנישואיה. במשך שארית חייה, הוא ביקר אותה מדי פעם, מה שאחותה של מדהובלה מדהור בהושאן חשבה שאולי "ניתק את עצמו ממנה כדי שהפרידה הסופית לא תזיק".
בסוף יוני 1966, נראה היה שמדהובלה התאוששה בחלקה והחליטה לחזור לצלם שוב סרט שלא הושלם מאז שעזבה את התעשייה מול ראג' קאפור. הקאמבק שלה התקבל בברכה על ידי התקשורת, אך מדהובלה התעלפה מיד עם תחילת הצילומים; לכן הסרט מעולם לא הושלם. לאחר מכן היא אושפזה בבית החולים Breach Candy, שם פגשה את החבר לשעבר שלה דיליפ קומאר וחזרה הביתה לאחר ששוחררה. כדי להקל על נדודי השינה שלה, מדהובלה השתמשה בהיפנוזה לפי הצעתו של אשוק, אבל זה החמיר עוד יותר את בעיותיה.
מוות

בתחילת 1969, מצבה הבריאותי של מדהובלה היה בהידרדרות רצינית וחמורה: זה עתה חלתה בצהבת ובבדיקת שתן אובחנה כבעלת המטוריה. מדהובלה לקתה בהתקף לב בחצות ה-22 בפברואר. לאחר שנאבקה במשך כמה שעות כשבני משפחתה וקישור מלווים אותה, היא מתה בשעה 9:30 בתאריך 23 בפברואר 1969 תשעה ימים בלבד לאחר שמלאו לה 36. מדהובלה נקברה בבית הקברות המוסלמי ג'והו בסנטהקרוז, בומביי יחד עם יומנה האישי. קברה נבנה עם גולות והכתובות כוללות אייטס מהקוראן והקדשות פסוקים.
בשנת 2010, קברה של מדהובלה יחד עם אלה של אנשי תעשייה אחרים נהרסו כדי לפנות מקום לקברים חדשים יותר. שרידיה הונחו במקום לא ידוע.
תמונה ציבורית

מדהובלה הייתה אחת מכוכבי הקולנוע המפורסמים ביותר בהודו מסוף שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-60. ב-1951 צילם אותה ג'יימס בורק לפיצ'ר במגזין האמריקני לייף, שתיאר אותה ככוכבת הגדולה ביותר בתעשיית הקולנוע ההודית באותה תקופה. תהילתה הגיעה גם מעבר להודו: הבמאי פרנק קאפרה הציע לה הפקה בהוליווד (שאביה דחה) ובאוגוסט 1952, דייוויד קורט ממגזין Theatre Arts כתב עליה כ"הכוכבת הגדולה ביותר בעולם – והיא לא בבוורלי הילס" . קורט העריכה את בסיס המעריצים ההודי והפקיסטני של מדהובלה כשווה לאוכלוסייה המשולבת של ארצות הברית ומערב אירופה יחד, וכן דיווח על הפופולריות שלה במדינות כמו מיאנמר, אינדונזיה, מלזיה ומזרח אפריקה. יחד עם נרגיס, היו לה גם מעריצים גדולים ביוון.
יופייה והאטרקטיביות הפיזית של מדהובלה זכו להכרה רחבה, והובילו את התקשורת להתייחס אליה כאל "הוונוס של הקולנוע ההודי" ו"היופי עם הטרגדיה". בשנת 1951, קלייר מנדונקה מ"השבועון המאייר של הודו" כינתה אותה "היופי מספר אחת על המסך ההודי". כמה מחבריה לעבודה ציינו אותה כאישה היפה ביותר שראו אי פעם. נירופה רוי אמרה ש"אף פעם לא היה ולעולם לא יהיה מישהו עם המראה שלה" בעוד נימי הודתה שעברה לילה ללא שינה לאחר פגישתה הראשונה עם מדהובלה. ב-2011, שממי קאפור התוודה על כך שהתאהב בה במהלך צילומי הסרט "ראיל קה דיבה" משנת 1953: "אפילו היום. . . אני יכול להישבע שמעולם לא ראיתי אישה יפה יותר. תוסיפו לזה את האינטלקט החריף, הבגרות, הגמישות והרגישות שלה. . . כשאני חושב עליה אפילו עכשיו, אחרי שישה עשורים, הלב שלי מחסיר פעימה. אלוהים אדירים, איזה יופי, איזו נוכחות." בשל מראה החיצוני, מדהובלה הפכה לאחת משגרירות המותג של מוצרי היופי של Lux ו-Godrej. עם זאת, היא הצהירה שהאושר חשוב לה יותר מאשר היופי הפיזי.
תמונה ציבורית > מחווה והוקרה

Mandoubala, שיר יווני המוקדש למדהובאלה, בוצע בטקס הסיום של אולימפיאדת אתונה 2004
במרץ 2008, ה-Indian Post הנפיק בול דואר להנצחתה שהושק על ידי בני משפחתה ששרדו ושותפיה הכוכבים; השחקנית ההודית היחידה שזכתה לכבוד בצורה זו הייתה נרגיס, באותה נקודת זמן.
בשנת 2010, פילמפייר כלל את הופעתה בתור אנרקלי ברשימת "80 ההופעות האיקוניות" של בוליווד.
סצנת ההיכרות שלה ב"מוגול-א-עזאם" נכללה על ידי סוקניה ורמה ברשימת "20 סצנות שעצרו לנו את הנשימה" של Rediff.com. הסרט עצמו נחשב לאחד הסרטים הגדולים ביותר שנעשו אי פעם בסקרים של מכון הקולנוע הבריטי ו-News18.
באוגוסט 2017, מרכז ניו דלהי של מאדאם טוסו חשף פסל של מדהובלה בהשראת המראה שלה בסרט כמחווה לה.
בשנת 2018, ה"ניו יורק טיימס" פרסם הספד מאוחר על מדהובלה, שהשווה את חייה לחייה של מרילין מונרו .
ב-14 בפברואר 2019, יום הולדתה ה-86, מנוע החיפוש גוגל הנציח אותה עם דודל. גוגל ציינה: "בעוד שהמראה עוצר הנשימה שלה זכה להשוואות לנוגה, מדהובלה הייתה שחקנית מוכשרת עם סגנון מאופק המתאים היטב לקומדיות, דרמות ותפקידים רומנטיים כאחד, בהופעה בלמעלה מ-70 סרטים במהלך קריירה קצרה באופן טראגי, מדהובלה – שהייתה מגיעה לגיל 86 היום – כונתה "הכוכבת הגדולה בעולם" ב-1952 על ידי מגזין Theatre Arts".
ביולי 2018, אחותה של מדהובלה, מאדור בושאן, הודיעה שהיא מתכננת ליצור סרט ביוגרפי על אחותה. היא ציינה שברצונה שקארינה קאפור תגלם את מדהובלה, אך הפרויקט נותר בשלבים הראשונים שלו. במרץ 2024, סרטי סוני הכריזה על שיתוף פעולה אחותה של מדהובלה להפקת סרט ביוגרפי על מדהובלה בבימוי ג'סמיט רין.
מערת תיאופטרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  יוון יוון
 מיקום:  Meteora Municipality, יוון
 קואורדינטות:  39°40′57″N 21°40′55″E﻿ / ﻿39.682491°N 21.68191°E﻿ / 39.682491; 21.68191
 גובה מעל פני הים:  280 מטר
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמערת תיאופטרה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמערת תיאופטרה
 
מערת תיאופטרה (באנגלית: Theopetra Cave, ביוונית: Σπήλαιο της Θεόπετρας) היא מערה פרהיסטורית הממוקמת בהר שולחן, בחבל תסליה, במרכז יוון, כ-6 ק"מ דרומית מזרחית למטאורה. שוכנת בגובה של כ-330 מ' מעל פני הים, 100 מ' מעל העמק. פתח המערה פונה צפונה ומשקיף על נחל ליתאוס שזורם למרגלותיה.
המערה, כמעט מרובעת בצורתה עם גומחות קטנות (חללים קרסטים) בשולייה, משתרעת על שטח של כ-500 מ"ר, ולה כניסה מקושתת, עם פתח ברוחב של 17 מ' וגובה של 3 מ', המאפשרת כניסת שפע אור טבעי פנימה.
המערה נוצרה לפני 65 עד 135 מיליון שנים, ונודעה בגלל חשיבותה הארכאולוגית הייחודית, שכן, היא אוכלסה על ידי בני אדם במשך כ-130,000 שנים, החל מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ועד התקופה הנאוליתית. הממצאים מהמערה מספקים צוהר ייחודי להיסטוריה של מגורים אנושיים ביוון, וכן הניבה שפע של מידע על תרבויות אנושיות מוקדמות, כולל הכלים, התזונה והמנהגים החברתיים שלהם, מה שהופך אותה לאחד האתרים הארכאולוגיים החשובים ביותר ביוון.
המערה ננטשה מיושביה בסביבות 4,000 לפני הספירה, בסוף התקופה הנאוליתית, מפאת שיטפונות עזים שחדרו דרך פתח המערה והסדקים הקרסטיים, בעתיים חלקים גדולים מהתקרה התנתקו והתמוטטו, דחקו את הדיירים החוצה, בחיפוש אחר מקום אחר למגורים, ולהסתגלות לאורח חיים שהם כבר הכירו מהיישובים שהיו באזור. בשנים האחרונות שימשה המערה מקלט לאוכלוסייה המקומית בעתות מלחמה, ובתקופות אחרות גם כמכלאות לבעלי חיים.
מפאת חשיבותה לפרהיסטוריה של דרום מזרח אירופה, המערה הפכה לאתר ארכאולוגי הפתוח למבקרים, ואילו ממצאיה מוצגים במוזיאון התיעוד וההדרכה בעיירה תיאופטרה הסמוכה. האתר נפתח רשמית לציבור בשנת 2009, אך נסגר זמנית כעבור שנה. הוא נפתח מחדש שנה לאחר מכן, אך נסגר שוב ב-2016 מחשש למפולות.
החפירות והממצאים

החפירות במערה החלו בשנת 1987 על ידי ד"ר יקטריני קיפאריסי-אפוסטוליקה, ראש המחלקה לפלאואנתרופולוגיה וספלאולוגיה של משרד התרבות והספורט של יוון, ומאז היא נחקרת על ידי צוותים בינתחומיים ובינלאומיים.
הסטרטיגרפיה של המערה הופרעה מאוד לאורך העיתים, בעיקר על ידי שיטפונות מים עצומים דרך חללי הקרסט והכניסה הרחבה וכן משום ששכבה ענקית מתקרת המערה התנתקה ונפלה. כך גם מפאת התערבויות אנושיות, כמו יישור המערה לביטחון החיות שאוכלסו שם ועקב השימוש במערה כמקלט על ידי האוכלוסייה המקומית בתקופות מלחמה. גורם נוסף שהפריע את הסטרטיגרפיה הוא פעילות בעלי חיים שחפרו מחילות וגררו חומר ארכאולוגי משכבה לשכה.
החפירות במערה חשפו עדויות לכך שהיא שימשה כמחנה ציד ולמגורים של בני אדם עוד מהתקופה הפלאוליתית התיכונה (לפני כ-130,000-35,000 שנים), שהשאירו אחריהם מגוון כלי אבן, מהתקופות הפלאוליתית, המזוליתית והנאוליתית, וכן כלי חרס, עצם וקונכייה נאוליתיים. המחקר במערה אפשר לארכאולוגים להבין טוב יותר את המעבר מאורח החיים הפלאוליתי לנאוליתי ביוון היבשתית.
לפי מחקר משנת 2024, ניתוח מיקרוסקופי וכימי של המאפיינים הקשורים לשריפות שנמצאו במערה מראה שימוש בדלקים לא קונבנציונליים כמו גללי בעלי חיים וכבול. הממצאים מצביעים על כך שחומרים אלה שימשו באופן דיאכרוני בתקופות שונות, ומספקים תובנות חדשות על הסתגלות טכנולוגית וסביבתית של אוכלוסיות קדומות שחיו במערה, בתקופות הפלאוליתית והנאוליתית, לשינויים אקלימיים ואקולוגיים. מחקר זה תורם להבנת הדינמיקה החברתית והכלכלית של אוכלוסיות פרהיסטוריות באזור זה.
החפירות והממצאים > החומה

בשנת 2010 בפתח המערה נמצאה ערימת אבנים שכסתה את כל רוחב הכניסה. נראה שהאבנים היו שם בכוונה ופעם יצרו חומת אבן שסגרה חלקית את הכניסה למערה, כמחסום בטיחותי שהגן על יושביה מפני בעלי חיים ומפני תנאי מזג אוויר קיצוניים של קור.
באמצעות שיטת תיארוך המכונה 'לוּמִינֶסֶנְצְיָה אופטית מומרצת (אנ' - OSL - Optically Stimulated Luminescence), הצליחו המדענים לתארך את הקיר הזה ל-22,000 עד 24,000 שנים לפני זמננו, ולמקם את בנייתו בעידן הקרח האחרון. על כן נטען, כי זהו המבנה העתיק ביותר מעשה ידי אדם הידוע ביוון, ואולי אף בעולם כולו.
החפירות והממצאים > השינויים באקלים

באמצעות ניתוח מיקרו-מורפולוגי על דגימות משקעים שנאספו מכל שכבה ארכאולוגית, מדענים גילו שבמשך השנים בהם המערה הייתה בשימוש של בני אדם, האקלים השתנה לסירוגין עם שלושה עידני קרח ושתי תקופות חמות, שבמהלכן אוכלוסיית המערה גדלה או קטנה בהתאם. הראשונה מתוארכת לפני כ-60,000 שנה.