stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונן ברגמן
הערות שוליים

1 2  חבצלת דמארי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'פרס יוקרתי בינלאומי לצוות "הניו יורק טיימס" ולעיתונאי רונן ברגמן, באתר ynet, 21 בפברואר 2024
1 2  עיתונאי "ידיעות אחרונות" רונן ברגמן זכה בפרס ג'ורג' פולק לעיתונות, בפעם השנייה ברציפות, באתר ynet, 18 בפברואר 2025
↑  גיל משעלי,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'‏רונן ברגמן וצוות "הניו יורק טיימס" זכו בפרס פוליצר על סיקור המלחמה, באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2024
↑  רונן ברגמן, שמואל ברגמן: 1935- 2020, באתר "mailchi".
↑  שושן מנולה, “חייבים לשמור על הקול של העיתונות המקומית”, באתר כלבו – חיפה והצפון, 12 בדצמבר 2017
↑  איתי רום,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏רונן ברגמן, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2009
↑  יוסי מלמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'הבורר: חשש כבד שראש אמ"ן לשעבר זעירא תיאם עדויות לקראת הדיונים בפרשת "הסוכן הכפול", באתר הארץ, 12 ביוני 2007
↑  יואב יצחק,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'השופט פסק: חשש שברגמן תיאם עדויות וחשף מקור מידע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 ביוני 2007
↑  ראש ממשלת פולין עומת עם סיפור משפחתי מהשואה - והתשובה הדהימה, באתר ynet, 17 בפברואר 2018
↑  רונן ברגמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'"ברגמן יהודי חכם, בא למינכן לעשות כסף מהשואה", באתר ynet, 10 ביולי 2018
↑   הטיימס פרסם זה עתה כי הצטרפתי כחבר מערכת לעיתון, ברשת החברתית טוויטר
↑  אבישי גרינצייג,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'העיתונאי שהציע עצמו כמקור למשטרה ולפרקליטות בפרשת הצוללות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 ביוני 2023
↑  אשר אטדגי,
 כנס רוטרי הארצי יתקיים בקניון ערים ויעניק אות הוקרה לד"ר רונן ברגמן, mynet כפר סבא, 26 באוקטובר 2017
↑  רונן ברגמן וצוות ה"ניו יורק טיימס" זכו בפרס פוליצר על סיקור המלחמה, באתר ynet, 6 במאי 2024
↑  יפעת הללי,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'‏החבר החדש של ריטה: העיתונאי רונן ברגמן, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2009
↑  יפעת הללי,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'‏שביל הבריחה: ריטה ורונן ברגמן כבר לא, באתר ‏מאקו‏, 9 במאי 2010
↑   סוכן תרבות - 17 במרץ 2023, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 52:00), הדקה ה-39
↑  הארץ,'"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'ספר חדש: שרון הורה ב-1982 להפיל מטוסי נוסעים כדי להרוג את ערפאת, באתר הארץ, 24 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300597305171  PLWABN: 9810578182205606  BIBSYS: 9063168  BnF: cb14507140s (data)  CiNii: DA19555521  GND: 13973371X  ISNI: 0000 0000 7327 8573  LCCN: no2003024145  NDL: 001120602  NKC: jo2018993957  SELIBR: 411816  SUDOC: 119651297  VIAF: 29764250   WorldCat (עם VIAF): 29764250
בייג'ינג גואואן

בייג'ינג גואואן (במנדרינית: 北京国安) הוא מועדון כדורגל סיני המשחק בליגת העל הסינית מהעיר בייג'ינג.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1951 כמועדון חובבים. בשנת 1992 הפך למועדון מקצועי, מאז הוא משחק בליגת העל והוא אחד ממועדוני הפאר בסין. בשנת 2009 זכה באליפות הראשונה שלו אי פעם. לזכותו של המועדון גם 5 זכיות בגביע בשנים 1985, 1996, 1997,
2003 ו-2018
שחקנים מפורסמים

ארגנטינה פבלו בטאז'ה
מאלי פרדי קאנוטה
מונטנגרו דז'אן דמיאנוביץ'
ניגריה פטר אוטאקה
טורקיה בוראק יילמאז
ספרד ג'ונתן סוריאנו
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו סדריק בקאמבו
תארים

ליגת העל הסינית בכדורגל
זכייה (6): 1957, 1958, 1973, 1982, 1984, 2009
סגנות (3): 2007, 2011, 2014
הגביע הסיני
זכייה (5): 1985, 1996, 1997, 2003, 2018
הסופר קאפ הסיני
זכייה (2): 1997, 2003
שחקני בייג'ינג גואואן לאחר משחק, 2024
רות קנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביולי 1943 (בת 81) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1966)  אוניברסיטת בר-אילן (1992) 
 
רות קנאי (נולדה ב-2 ביולי 1943) היא פרופסור חבר למשפטים העוסקת בדיני עונשין וענישה במרכז האקדמי כרמל, ובעבר באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1943 למשפחה חרדית בירושלים. אמה חנה ואביה ד"ר אברהם יהושע פאלק שלזינגר, מנהל המרכז הרפואי שערי צדק. אחותה אסתר הייתה נשואה (עד לפטירתה) לפרופסור ישראל אומן, ואחותה בתיה נישאה לפרופסור אומן לאחר פטירתה של אסתר. אחיה הוא הרב מאיר שלזינגר.
בשנת 1966 סיימה קנאי לימודים לתואר ראשון בהצטיינות במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1983 השלימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובשנת 1992 - תואר דוקטור (בציון מעולה), גם הוא מאוניברסיטת בר-אילן.
הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2003–2008 הייתה גם נציבת קבילות להטרדות מיניות באוניברסיטה.
לצד מחקר והוראה באקדמיה, קנאי פעילה בענייני ציבור, ובין היתר:
1997 כיהנה בוועדה לבחינת דרכי ההבנייה של שיקול הדעת השיפוטי בגזירת הדין בראשות שופט בית המשפט העליון אליעזר גולדברג.
בשנת 1998 הייתה חברה בוועדה לבחינת ההסדרים בעניין פרסומים מחקירות בראשות השופט (בדימוס) אליהו וינוגרד.
בין השנים 2008 ל-2010 כיהנה כיו"ר הוועדה לבחינת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, שבעקבות המלצותיה הוחלף חוק זה בחוק המידע הפלילי ותקנת השבים.
חיים אישיים

נשואה למתמטיקאי פרופ' יקר קנאי ממכון ויצמן למדע, לשעבר נשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה.
פרסומים ומאמרים

רשימה חלקית:
הספר אהרון אנקר מאסר על תנאי (בהשתתפות רות קנאי, 1981).
"רשלנות כבסיס לאחריות פלילית: האם חל שינוי בעקבות תיקון 39?" מגמות בפלילים – לאחר עשור לתיקון 39 לחוק העונשין, 245. (אלי לדרמן, קרן שפירא-אטינגר ושי לביא עורכים, תשע"א).
"הערכת העבר הפלילי" מגמות בקרימינולוגיה - תאוריה מדיניות ויישום 287 (לסלי סבה, מנחם אמיר, מאיר חובב עורכים, תשס"ג).
"עונשים בחומרה בינונית" ספר שמגר חלק ב' מאמרים 213 (תשס"ג).
"ענישה בריבוי עבירות" עבריינות וסטייה חברתית: תאוריה ויישום 153 (משה אדד ויובל וולף עורכים, תשס"ב).
"העדר מודעות ליסודות העבירה או טעות במצב משפטי - העבירה של הפרת אמונים כדוגמה", מגמות בפלילים: עיונים בתורת האחריות הפלילית 203 (אלי לדרמן עורך, תשס"א).
"בין אמנות למדע – גזירת הדין כאומנות", "עלי משפט" כרך ח' 217, (תש"ע).
"ראיות בשלב גזירת הדין - בעקבות הצעת החוק להבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה" הפרקליט (ספר וינר) (צפוי להתפרסם, 2008).
"שמירה על מידתיות בענישה - סוגיה חוקתית או פלילית?" משפטים לה 147 (תשס"ה).
"צו מבחן- מחלופה לעונש לעונש חילופי" מחקרי משפט טז 353 (תשס"א).
"דיני עונשין- התפתחות ומגמות" עיוני משפט כג 717 (תש"ס).
"הבניית שיקול הדעת של השופט בקביעת העונש - בעקבות דו"ח ועדת גולדברג" מחקרי משפט יד 147 (תשנ"ט).
"הסכמת הנפגע במשפט הפלילי" משפטים כט 389 (תשנ"ח).
"קביעת גזר הדין - הצעה לחקיקה" מחקרי משפט יג 227 (תשנ"ו).
"האמנם תמיד דין אחד לחושד וליודע? (סעיף 20 לחוק העונשין כפי שתוקן בתיקון מספר 39, וסעיף 90א לחוק העונשין, כפי שתוקן בתיקון מספר 43)" מחקרי משפט יב 433 (תשנ"ו).
"המחשבה הפלילית הנדרשת לנסיבות העבירה" מחקרי משפט יא 147 (תשנ"ד).
"הנחיות לקביעת גזר הדין בפסיקת בית המשפט העליון" משפטים כד 97 (תשנ"ד).
רות קנאי ואהרון אנקר "הגנה עצמית וצורך לאחר תיקון מספר 37 לחוק העונשין" פלילים ג 5 (תשנ"ג).
"היחס בין מטרות הענישה ושיקולי הענישה לשיקול הדעת של השופט בקביעת העונש" מחקרי משפט י 39 (תשנ"ג).
"הנחיות לשופט בהפעלת שיקול דעתו בקביעת העונש" מחקרי משפט ה 234 (תשמ"ז).
"הערה בשולי חוק העונשין (תיקון מס' 14) תשמ"ב - 1982" הפרקליט לו 329 (תשמ"ד).
"ריבוי עבירות ועונשין באירוע פלילי אחד" מחקרי משפט ג 247 (תשמ"ד).
Ruth Kannai & Lea Visel, "Euthanasia in Israel", Euthanasia in International and Comparative Perspective, (M. Groenhuijsen & F. Van Laanen, Eds. 147 (2006).
Ruth Kannai, Sentencing in Israel, 22 Federal Sentencing Reporter 223 (2010).
Oren Gazal-Ayal & Ruth Kannai, Determination of Starting Sentences in Israel – System and Application", 22 Federal Sentencing Reporter 232 (2010).
Ruth Kannai, Uri Schild, John Zeleznikow, Modeling the evolution of legal discretion - an Artificial Intelligence Approach, 20 Ratio Juris 530 (2007).
Ruth Kannai& Uri Schild, Intelligent Computer Evaluation of Offender's Previous Record, 1 Artificial Intelligence and Law 1 (2006).
Ruth Kannai, Proportionality in Sentencing: Constitutional or Criminal Issue, 9 Canad. Crim. L. Rev. 315 (2005).
The Judge's Discretion in Sentencing: Israel's Basic Lawsand Supreme Court Decisions,30 Isr. L. Rev. 276 (1996).
הסכם פריז (1973)

| --- | --- |

 חותמים:  צפון וייטנאם צפון וייטנאם  דרום וייטנאם דרום וייטנאם  ארצות הברית ארצות הברית  וייטקונג PRG
 מתווכים:  צפון וייטנאם לה דק טהו  ארצות הברית הנרי קיסינג'ר
 מקום חתימה:  פריז, צרפת
 תאריך יצירה:  27 בינואר 1973 
 
הסכם פריז הוא הסכם שביתת נשק שנחתם ב-27 בינואר 1973 בין ארצות הברית, ודרום וייטנאם לבין צפון וייטנאם במטרה לסיים את מלחמת וייטנאם.
במסגרת ההסכם התחייבה ארצות הברית לסייע לדרום וייטנאם במקרה של הפרת החוזה על ידי צבא צפון וייטנאם. כעבור זמן לא רב הפרה צפון וייטנאם את ההסכם וכבשה את דרום וייטנאם, דבר שגרר מחאה חריפה מצד נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד.
הסכם על סיום המלחמה והחזרת השלום בווייטנאם
במרץ 1968 עצר נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון את ההפצצות על צפון וייטנאם (מבצע רעם מתגלגל), במטרה לעודד את המדינה להתחיל במשא ומתן. זמן קצר לאחר מכן נקבע מועד לפגישת נציגי שני הצדדים בפריז. שני הצדדים נפגשו לראשונה במאי 1968 לאחר עיכובים ממושכים רבים. אחד מהמכשולים המרכזיים היו שממשלת צפון וייטנאם והוייטקונג סירבו להכיר בממשלת דרום וייטנאם, ולהפך. קושי נוסף היה הדרישה הצפון וייטנאמית על הפסקת ההפצצות של האמריקאים. שני נציגי המשא ומתן העיקריים היו היועץ לביטחון לאומי האמריקאי הנרי קיסינג'ר וחבר הלשכה המדינית הווייטנאמית לה דק טהו. השניים זכו בפרס נובל לשלום בשנת 1973 על מאמציהם, אם כי לה דק טהו סירב לקבלו.
למרות השתלטות צפון וייטנאם על דרומה, הקונגרס האמריקאי סירב להעניק סיוע לדרום.
ההסכם מעולם לא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית.
עיקרי ההסכם

הפסקת אש שתחל ב-27 בינואר בחצות (שעון גריניץ' - 8 בשעת הו צ'י מין סיטי).
נסיגה אמריקאית והחלפת שבויים וגופות.
בחירות כלליות וחופשיות לגבי עתיד וייטנאם ואיחודה בצעדים של שלום.
ראו גם

מלחמת וייטנאם
הנרי קיסינג'ר
לה דק טהו
הערות שוליים

↑  Geoffrey C. Ward, Ken Burns, The Vietnam War: An Intimate History, Knopf Doubleday Publishing Group, 2017-09-05, ISBN 978-1-5247-3310-0. (באנגלית)
↑  The Paris Agreement on Vietnam: Twenty-five Years Later (אורכב 01.09.2019 בארכיון Wayback Machine) Conference Transcript, The Nixon Center, Washington, DC, April 1998. Reproduced on mtholyoke.edu. Accessed 5 September 2012.
↑  The Constitution - Executive agreements Accessed 29 July 2014.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים ובנושא וייטנאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמינר דרכי רחל

| --- | --- |
לוגו סמינר דרכי רחללוגו סמינר דרכי רחל
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 השתייכות:  חרדי
 תקופת הפעילות:  ה'תשנ"ד 1994 – הווה
 מייסדים:  הרב יחיאל מיכל מנדלזון
 התמחות:  הוראה, הכשרה מקצועית טכנולוגית, מסלול לתלמידות עם צרכים מיוחדים
 מגמות:  הוראה, גננות, חשבונאות ומיסים, הנדסת תכנה, עיצוב פנים, תדמיתנות, גרפיקה, לימודי חינוך מיוחד ועוד
 תלמידים
 :  כ-2000
 מיקום
 מיקום:  שדרות גולדה מאיר 1 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′57″N 35°12′39″E﻿ / ﻿31.799259593993°N 35.210822033214°E﻿ / 31.799259593993; 35.210822033214
  (למפת ירושלים מוגדלת) סמינר דרכי רחל(למפת ירושלים רגילה) סמינר דרכי רחל(למפת הרי ירושלים רגילה) סמינר דרכי רחל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) סמינר דרכי רחל
 
סמינר דרכי רחל ("הסניף") הוא סמינר בית יעקב לבנות בהר חוצבים בירושלים. במוסד לומדות כ-2000 תלמידות, כ-7 כיתות בכל מחזור. הוא שוכן בקרית חינוך רמת תמיר בירושלים.
היסטוריה

הסמינר נוסד בשנת תשנ"ד על ידי הרב יחיאל מיכל מנדלזון. הוא נקרא על שם רעייתו של הרב שמואל אוירבך, הרבנית רחל.
הרב מנדלזון הוא מנהל הסמינר מאז היווסדו. הרבנית לאה פרידמן היא המנהלת החינוכית. בראשית דרכו היה הסמינר שלוחה של מכון בית יעקב למורות ("הסמינר הישן"), ודבק בו הכינוי "הסניף".
הרבנית לאה פרידמן עזבה מעשית את ניהולו של הסמינר בשנת 2017, ומאז מנהלת אותו גב' ארנד בתו של הרב מנדלזון.
הסמינר כולל כיתות תיכון: ט-יב, כיתות על תיכוניות: יג, יד, ולימודי המשך לבוגרות הסמינר.
בכיתות העל תיכוניות נלמדים לימודי התמחות במגמות ההוראה והגננות ובמקצועות השונים כגון: חשבונאות ומיסים, הנדסת תכנה, עיצוב פנים, תדמיתנות, גרפיקה, לימודי חינוך מיוחד ועוד.
הסמינר שהה במבנה זמני בשכונת גבעת שאול קרוב ל-20 שנה. לפני מספר שנים הונחה אבן הפינה למבנה קבע באזור הר חוצבים בירושלים, אך בשל סכסוכים התעכבה הבנייה. בסוף שנת 2019 נכנס הסמינר למבנה הקבע ברמת תמיר.
למוסד סניפים בערים ביתר עילית ובית שמש, הפועלים תחת הנהלת סמינר האם.
בינואר 2025 הוגשה תובענה ייצוגית נגד עיריית ירושלים בגין אפליה עדתית, הכוללת תביעה לפיצוי כספי למשפחות של נערות ממוצא ספרדי שלא התקבלו לסמינר.
הערות שוליים

↑  אליעזר היון,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'התביעה שרוצה לחסל את האפליה והגזענות במערכת החינוך החרדית, באתר ynet, 16 בינואר 2025
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נצר אחרון

אנדרטת נצר אחרון בהר הרצל
אנדרטה לזכר 15 חללי נצר אחרון שנפלו בקרבות של מלחמת העצמאות בגוש עציון
קיר נצר אחרון באנדרטה לשואה בבית העלמין של גוש עציון
המושג "נצר אחרון" מכוון לאדם האחרון שנשאר ממשפחה או מקהילה שהושמדה, בדרך כלל בשואה.
בחברה הישראלית נקשר מושג זה לניצולי השואה שהיו נצר אחרון למשפחתם שנספתה, עלו לישראל, בדרך כלל כמעפילים, התגייסו לצה"ל במסגרת גיוס חוץ לארץ, השתתפו בקרבות מלחמת העצמאות ונפלו. מבין חללי המלחמה, בין 129 ל-152 היו נצר אחרון למשפחותיהם (שלהם הוקמה אנדרטה בהר הרצל). בנפילתם נכרתה ההמשכיות היחידה למשפחה.
הנצחת חללי נצר אחרון

בשנת 1998 יזם יהודה שטרנפלד את הנצחת חללי נצר אחרון:
יהודה ביקש ממשרד הבטחון את רשימתם של אותם ניצולים שנפלו ללא קרוב. בזכות יוזמתו של יהודה החל פרויקט מחקר לאיסוף מידע על ניצולי השואה, שריד אחרון למשפחותיהם, שנפלו במערכות ישראל. עשרות בתי ספר בכל רחבי הארץ התנדבו לפרויקט. במחקר התגלו קרובי משפחה לרבים מאלו שנחשבו כנופלים שלא נותר להם קרוב.
מחקרו של שטרנפלד הבשיל לספר שראה אור בשנת 2008 ובו תועדו 144 חללי נצר אחרון. גם אחר הוצאת הספר המשיך המחקר, שמונה את מספר חללי נצר אחרון על 152. עם זאת, מקור אחר טוען ל-129 חיילי נצר אחרון.
ביוזמתו של שטרנפלד הוקמה גם "אנדרטת משֶבֶר לתקווה" ביער המגינים סמוך ללטרון.
משה אורן, שהיה ראש תחום מפעלי ההנצחה במשרד הביטחון בשנת 2002 המשיך בדרכו של שטרנפלד, יזם את כבישת השביל המחבר בין מוזיאון יד ושם לבין בית הקברות הצבאי בהר הרצל, את הקמת אנדרטת נצר אחרון בשביל, וערך את ספר "נצר אחרון" שיצא לאור בשנת 2008.
צביקה שוורצמן, איש קבוצת הטלוויזיה הקהילתית של כפר סבא, שימש עד פרישתו לגמלאות אחראי על מיזמי האינטרנט במכללת "אפקה" בתל אביב. כמידען, הוא עסק בסיוע לניצולי שואה במציאת קרובי משפחה באמצעות האינטרנט. לדבריו הוא קרא בשם המיזם "נצר אחרון" והחל לבדוק את רשימת חללי צה"ל נעדרי קרובי משפחה שסיפק לו משרד הביטחון. הראשון ברשימה לפי א"ב היה אברמוביץ אברהם (בומי) ומהר מאוד מצא שוורצמן בעזרת האינטרנט קרובי משפחה שלו, אם כי לא בני במשפחה הגרעינית (הורים, אחים ואחיות או בנים ובנות). בעקבות פעילותו של שוורצמן, ובשיתוף פעולה עם גופים נוספים, צומצמה רשימת חללי "נצר אחרון" לכדי 160 שמות, במקום 275.
ב-14 במרץ 2019 נחנכה אנדרטה לזכר השואה ו'נצר אחרון' שנפלו במלחמת העצמאות בגוש עציון. לפי המחקר של ארכיון כפר עציון נפלו 15 שורדי שואה-נצר אחרון בגוש עציון המהווים כ-10% מכלל נופלי 'נצר אחרון'. אחד מהם הוא יוסף באומינגר, ניצול שואה כבן 20, שעלה לארץ ב-1945 ונפל ב-14 במאי 1948, ד' באייר תש"ח, בקרב האחרון בכפר עציון. באנדרטה לוח שבו כתוב חלק ממגילת הנטיעה הקושרת בין השואה לבין הקמת כפר עציון. האנדרטה נבנתה לאחר פנייה של זוג שורדי שואה תושבי אפרת, טוביה ואסתר שלזינגר ונבנה על ידי המועצות הדתיות גוש עציון ואפרת. מעצב האנדרטה: האדריכל יהודה לוי, מעצבת הזכוכיות: דברת אוסטרוף ביטון.
לקריאה נוספת

נצר אחרון: ספר יזכור להנצחת חללי מערכות ישראל ניצולי שואה שנותרו שריד אחרון למשפחתם שעלו לארץ התגייסו לשורות הצבא ונפלו במלחמה, עורך: משה אורן, בהוצאת משרד הביטחון, אגף משפחות והנצחה, היחידה להנצחת החיל ויד ושם, 2008
הערות שוליים

1 2  יואב קרן, מוסף לחג של ידיעות אחרונות, 4 באוקטובר 2022
↑  יהודה שטרנפלד, באתר "יד ושם"
↑  בחרנו בחיים - ניצולי השואה ומדינת ישראל באתר "יד ושם"
↑  על השביל המחבר, באתר של משה אורן
↑  על אנדרטת נצר אחרון, באתר של משה אורן
↑   ושיננתם לבניך - צביקה שוורצמן, סרטון בערוץ "TVkfarsaba", באתר יוטיוב
↑  מכללת אפקה מסייעת באיתור קרובי ניצולי שואה, באתר ynet, 29 בנובמבר 2005
↑  חדשות לימודים אינפו / מיזם אינטרנט ייחודי של מכללת אפקה, באתר www.limudim-info.co.il
↑  הזמנה לטקס חנוכת האנדרטה באתר אלון שבות
זוראן טושיץ'

זוראן טושיץ' (סרבית קירילית: Зоран Тошић) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק כקשר התקפי או קיצוני.
קריירת מועדונים > סרביה

טושיץ' נולד בזרניאנין, סרביה, שהייתה אז חלק מיוגוסלביה. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון המקומי פרולטר זרניאנין, לפני שעבר לקבוצת בודוצ'נט בנצקי דבור באמצע עונת 2005-2006. שני המועדונים הללו התאחדו יותר מאוחר למועדון באנאט זרניאנין, המשחק עד היום בליגת העל הסרבית. במהלך 25 המשחקים ששיחק טושיץ' בבאנאט הוא כבש שער פעמיים ועזר לקבוצתו להימנע מירידת ליגה.
הופעותיו של טושיץ' גם בזירה המקומית במדי באנאט וגם בזירה הבינלאומית במדי נבחרת סרביה גרמו למועדונים גדולים מרחבי יבשת אירופה לעקוב אחר השחקן. ב-6 באוגוסט 2007, טושיץ' חתם על חוזה לארבע שנים באחד המועדונים הגדולים בסרביה, בקבוצת פרטיזן בלגרד.
קריירת מועדונים > מנצ’סטר יונייטד

ב-22 בנובמבר 2008, פרסם העיתון האנגלי הדיילי מייל  שנחתמה עסקה על צירופו של טושיץ' למנצ'סטר יונייטד במהלך חלון ההעברות של ינואר 2009. לביצוע העסקה הפריע חוסר זכאותו של טושיץ' לאשרת עבודה באנגליה בגלל שלא שיחק ב-75% ממשחקי נבחרתו במהלך אותה השנה, עובדה הנחוצה לקבלת אישור. ב-28 בנובמבר דווח בתקשורת באנגליה ובסרביה שטושיץ' השיג את אשרת העבודה, ושמעברו למנצ'סטר יתרחש בתחילת חלון ההעברות. למרות פרסומים שטושיץ' מתמהמה לחתום על חוזה בקבוצה, הושלם מעברו לבסוף ב-2 בינואר 2009, לאחר שהצטרף עם חברו מפרטיזן בלגרד אדם לייאיץ' למועדון האנגלי. טושיץ' קיבל את החולצה מספר 14.
טושיץ' זומן לראשונה לסגל הקבוצה ב-20 בינואר 2009, כאשר עלה כשחקן מחליף למשחק הגומלין של חצי גמר גביע הפוטבול ליג נגד קבוצת דרבי קאונטי. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה במהלך משחק הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA נגד קבוצת טוטנהאם הוטספר ב-24 בינואר 2009, לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-72 במקומו של כריסטיאנו רונאלדו. הופעת הבכורה שלו בליגה הגיע שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 בינואר 2009, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של דימיטאר ברבאטוב, במשחק הניצחון הביתי 5-0 נגד קבוצת וסט ברומיץ' אלביון.
קריירת מועדונים > צסק"א מוסקבה ופרטיזן

לאחר שהושאל לפ.צ. קלן חתם טושיץ' בצסק"א מוסקבה ל-5 שנים. ב-28 באוגוסט 2017 חתם לחמש שנים בפרטיזן בלגרד.
קריירה בינלאומית

טושיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סרביה עד גיל 21 ב-23 במרץ 2007, נגד בלגיה. 4 ימים לאחר מכן, שיחק גם במשחק נגד פורטוגל, בו גם כבש את שערו הבינלאומי הראשון. הוא שיחק במדי הנבחרת הסרבית הצעירה גם במהלך טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007, שבו הגיעה סרביה לגמר שם הפסידה להולנד.
ב-31 באוגוסט 2007, קיבל טושיץ' את זימונו הראשון לסגל נבחרת סרביה הבכירה, לקראת משחקי המוקדמות של יורו 2008 נגד פורטוגל ופינלנד, על ידי מאמן הנבחרת חבייר קלמנטה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד פינלנד.
ג'ון קורנין

ג'ון קורנין השלישי (באנגלית: John Cornyn III; נולד ב-2 בפברואר 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור מטעם מדינת טקסס משנת 2002 ושימש בין השנים 2013 ועד 2019 כמצליף סיעת הרפובליקנים בסנאט.
ביוגרפיה

קורנין נולד ביוסטון שבטקסס ילדם השני מתוך שלושה של ג'ון ואטוליין. אביו שירת כטייס B-17 במלחמת העולם השנייה וישב בשבי הגרמני, לאחר המלחמה נהיה לרופא שיניים צבאי והתקדם לדרגת קולונל. בשל שירותו הצבאי של האב נדדה משפחתו של קורנין ברחבי ארצות הברית וכן בטאצ'יקאווה שביפן, פרבר של טוקיו. קורנין למד בתיכון האמריקאי ביפן. הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת טריניטי בסן אנטוניו, אך עד מהרה עבר ללימודי תואר ראשון בביולוגיה ובעיתונאות. בסיום התואר עבד שנה כמתווך נדל"ן. ב-1977 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת סיינט מארי וב-1995 סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטת וירג'יניה.
בתום לימודי התואר הראשון במשפטים עבד בפירמת עורכי דין פרטית, לאחר מכן כיהן במשך שש שנים כשופט בבית משפט מחוזי ובשנים 1991 עד 1997 כיהן כשופט בבית המשפט העליון של טקסס. ב-1997 התפטר מתפקידו והודיע על כוונתו להתמודד למשרת התובע הכללי של טקסס. הוא נבחר לתפקיד ונכנס לתפקידו בינואר 1999.
ב-2002 התמודד וניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 55.3% את רון קירק, מועמד המפלגה הדמוקרטית. הוא זכה גם במערכת הבחירות ב-2008, ברוב של 54.8% וב-2014 ברוב של 61.6%. קורנין מכהן בסנאט כחבר ועדת הכספים וכיו"ר תת-הוועדה לענייני מסחר בינלאומי, מכסים, ותחרות בינלאומית, הוא חבר ועדת המשפט ויו"ר תת-הוועדה לענייני חוקת ארצות הברית. ב-2013 נבחר לשמש כמצליף הסיעה הרפובליקנית בסנאט וכאשר הרפובלקנים השיגו רוב בסנאט, אחרי בחירות 2015, הפך למצליף סיעת הרוב הרפובליקני בסנאט ושימש בתפקיד עד שנת 2019, אז הוחלף בתפקידו כמצליף הסיעה על ידי ג'ון ת'ון.
בבחירות לסנאט 2020 ניצח את הארי הגר ב-53.7% ונבחר לסנאט מטעם טקסס.
בשנת 2024, קורנין ביצע הונאת "משיכת שטיח" למטבע קריפטו שהוא קידם ויצר, בחסות ממשלת ארצות הברית.
קורנין נשוי ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  kaitsuww, Us senator john cornyn rugpulled a memecoin, r/CryptoCurrency, ‏2025-01-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5258 9639  LCCN: no2002111733  SNAC: w6710w5b  US Congress: C001056  VIAF: 19357119   WorldCat (עם VIAF): 19357119
האיחוד הנוצרי-דמוקרטי (גרמניה המזרחית)

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה המזרחית
 תקופת הפעילות:  26 ביוני 1945 – 1 באוקטובר 1990 (45 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאליזם נוצרי, דמוקרטיה נוצרית
 שיא כוחה:  163 מושבים בפולקסקאמר (1990)
 שפל כוחה:  45 מושבים בפולקסקאמר (1976-1954)
 רשימה פוליטית:  "החזית העממית"
 התמזגה לתוך:  המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית
 מטה:  ברלין המזרחית
האיחוד הנוצרי-דמוקרטי של גרמניה (בגרמנית: Christlich-Demokratische Union Deutschlands‏; בראשי תיבות: CDU) הייתה מפלגה מזרח-גרמנית שנוסדה ב-1945. היא היוותה חלק מ"החזית העממית" עם מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה והייתה מפלגת לווין עד 1989.
היא התמודדה בבחירות החופשיות הראשונות לפולקסקאמר ב-1990 כסניף המזרח-גרמני של המפלגה הנוצרית הדמוקרטית של גרמניה המערבית, אליה היא גם התמזגה לאחר איחוד גרמניה מחדש מאוחר יותר באותה שנה.
דגל האיחוד הנוצרי-דמוקרטי.
עיתון

ה עיתון הרשמי של האיחוד הנוצרי-דמוקרטי היה ה"נויה צייט", שיצא לאור על ידי "יונין: ורלאג".
יחסים בין-לאומיים

האיחוד הנוצרי-דמוקרטי שימר יחסים קרובים עם מפלגות נוצריות-דמוקרטיות אחרות בגוש המזרחי. למשל עם "איגוד פאקס" הקתולי בפולין, ומפלגת העם הצ'כוסלובקית.
אף על פי שהאיחוד הנוצרי-דמוקרטי המזרח-גרמני ומקבילו המערב-גרמני, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, לא הגיעו להסכמות כל הזמן, הם ניהלו יחסים רשמיים.
יושבי ראש

| --- | --- |
אנדראס הרמס: 1945
יעקב קייזר: 1945–1947
אוטו נושקה: 1948–1957
אוגוסט באך: 1957–1966
גרלד גוטינג: 1966–1989
וולפגנג הייל: 1989
לות'אר דה מיזייר: 1989–1990
מזכירים כלליים

| --- | --- |
גיאורג דרטינגר: 1946–1949
גרלד גוטינג: 1949–1966
מרטין קירשנר: 1989–1990
ראו גם

פוליטיקה של גרמניה המזרחית
הערות שוליים

↑  Christlich-Demokratische Union Deutschlands (CDU) [Ost] by Ralf G. Jahn http://www.adel-genealogie.de/CDU-Ost.html#Kapitel6
↑  Neue Zeit OCLC WorldCat
↑  Peter Joachim Lapp Die "befreundeten Parteien" der SED, 1988, p. 102
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604925905171  GND: 1010501-3  LCCN: n80119879  NKC: ko2003163576  VIAF: 153335910   WorldCat (עם VIAF): 153335910 
חוץ בניין ה"נויה צייט", מבט אחורי. חומת ברלין ברקע, 1984.
הרברט נורקוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1916 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 נרצח:  24 בינואר 1932 (בגיל 15) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  ברלין 
 
נערי ההיטלריוגנד בהלווייתו של נורקוס
הרברט נורקוס (בגרמנית: Herbert Norkus; ‏26 ביולי 1916, ברלין - 24 בינואר 1932, ברלין) היה נער גרמני חבר ההיטלריוגנד שנרצח בידי פעילים קומוניסטים והפך למיתוס בקרב המפלגה הנאצית.
חייו

הרברט נורקוס נולד ב-1916 בברלין. אימו הייתה אשה חולנית בעלת עצבים רופפים ומתה שנה לפניו. בניגוד לטענה המקובלת, אביו ככל הנראה היה נאצי בעצמו ואף היה חבר באס אה. בבית הספר נודע כילד רגיל ולא בולט. נורקוס הצטרף להיטלריוגנד, בבוקרו של ה-24 בינואר 1932 הסתובב יחד עם כמה חברים בברלין ותלה כרזות פרסומת לאירוע תעמולה של המפלגה הנאצית. כמה נערים מהתנועה הקומוניסטית ראו אותם ורדפו אחריהם, נורקוס הוכה ונדקר. הוא ניסה ככל הנראה להגיע אל בית החולים אולם מת מפצעיו בדרך. גופתו נמצאה מאוחר יותר באותו היום והרצח זכה לכיסוי תקשורתי נרחב. הלווייתו התקיימה ב-28 בינואר והשתתפו בה 5,000 אנשים. הוא נקבר בבית הקברות סנט יוהאן בברלין. הרוצחים נידונו לשלוש שנות מאסר.
המיתוס

הנאצים הבינו את הזדמנות הפז שנפלה לידיהם, רצח של נער תמים בידי קבוצת בריונים קומוניסטים. נורקוס הפך לקדוש מעונה ויום מותו הוכרז כיום אבל בקרב הנוער ההיטלראי. הסופר קרל אלויס שקנזינגר כתב רומן על חייו עוד באותה השנה. בספר נורקוס מתואר כבנו של קומוניסט נלהב שרוצה לחנך את בנו כמוהו, אולם הבן לא מתלהב מהקומוניסטים הגסים ומרגל לטובת ההיטלריוגנד עד שבסופו של דבר אימו מתאבדת והוא נרצח בידי קומוניסט ממורמר. שנה לאחר מכן עובד הספר לסרט בשם "נער היטלר קווקס" שהופק בידי הנס שטיינהוף. הסרט הוקרן בבתי ספר ובבתי קולנוע. מה שהביא לכך שלהיטלריוגנד הצטרפו עשרות מתגייסים ומתגייסות חדשים.
במשך שלטונה של המפלגה הנאצית בגרמניה יצאו עוד מספר ספרים אודותיו והוא גם כיכב במספר שירי תעמולה של ההיטלריוגנד. כמה רחובות נקראו על שמו, בקריגסמרינה אף תכננו לבנות ספינת מלחמה בשם "הרברט נורקוס". (גר') הספינה מעולם לא נכנסה לשימוש פעיל והוטבעה בידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. ליד ביתו בברלין הוצב שלט לזכרו שהוסר במסגרת הדה-נאציפיקציה. אגודת נאו-נאצים הפועלת בסקסוניה קרויה "אחוות נורקוס" על שמו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124731198  ISNI: 0000 0000 5173 1699  LCCN: no2008031441  VIAF: 52630608   WorldCat (עם VIAF): 52630608
קישורים חיצונים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף