stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמר לזר
הערות שוליים

↑  ארט-האוס: בית לכותבות ולכותבים במדבר
↑  מעבר לרוח: ריאיון עם מחברת הספר "מצילות" , מאת ד"ר שלומית ליר לאתר פועלות ברשת
↑  המלצה של שהרה בלאו על "זיכרונות של עץ" בתוכנית הבוקר, באתר יוטיוב
↑  לבד מול שמים ריקים, מאת גילי זיוון באתר קולך
↑  השאלון העצמאי עם תמר לזר, לזר עונה על השאלה למה בחרה בהוצאה עצמית בבלוג של נועה לקס
↑  הוכרזו הזוכים בפרס רמת גן למצוינות ספרותית , ישראל היום 11/06/2018
↑  עמוד הספר "מצילות", באתר עברית
↑  גיליון "פטל" מספר 6
↑  זוכי פרס לספרות רמת-גן 2018, מאתר הארץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293344105171  LCCN: no2012062878  VIAF: 264454534   WorldCat (עם VIAF): 264454534 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גראצר א.ק.

גראצר א.ק. (בגרמנית: Grazer AK, מוכר גם בשמות GAK ואתלטיקר) הוא מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר גראץ, הנמנה עם מועדוני הכדורגל הוותיקים והמובילים באוסטריה ומשחק בליגה האוסטרית הראשונה.
המועדון הוקם ב-18 באוגוסט 1902 בשם "מועדון האתלטיקה של גראץ (גראצר)". המועדון, שנחשב לאחד מהמועדונים המכובדים והחשובים באוסטריה, זכה למירב התהילה רק בשנים 1995–2005. באותה תקופה הקבוצה התמודדה על כל התארים האפשריים, ובשנים אלה זכתה באליפות אחת, מספר גביעים, ומספר גביעי סופר-קאפ אוסטריים. במקביל לפעילות הכדורגל במועדון קיימות גם מחלקות כדורסל, צלילה וטניס.
בסוף עונת 2006/2007 קבוצת הכדורגל נידונה בפני ועדת הליגה האוסטרית, שהורידה לה 28 נקודות ליגה בשל עברות, ועקב כך נשרה הקבוצה לליגה האוסטרית השנייה בחשיבותה, הרג'יונליגה האוסטרית בעונת 2007/2008.
בשנת 2012 ולאחר 110 שנים, הקבוצה פורקה והוקמה מחדש בליגות הנמוכות של אוסטריה.
תארים

אליפות הבונדסליגה האוסטרית (1): 2004
סגנית האלופה (2): 2003, 2005
הגביע האוסטרי (4): 1981, 2000, 2002, 2004
סגנות מחזיקת הגביע (2): 1962, 1968
הסופר קאפ האוסטרי (2): 2000, 2002
סגנות מחזיקת הסופר קאפ (1): 2004
הופעות באירופה

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 1962/1963, בגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת בולדקלאבן 1909 מדנמרק. בעונת 1964/1965 הקבוצה שיחקה בגביע ערי הירידים, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת NK זאגרב מיוגוסלביה. בעונת 1968/1969 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ADO דן האג ההולנדית. בעונת 1973/1974 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצה היוונית פאנאצ'איקי GE.
בעונת 1981/1982 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת דינמו טביליסי מברית המועצות. את העונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, בו הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קורבינול הונדוארה הרומנית. בעונת 1996/1997, 13 שנים מאוחר יותר, הקבוצה שיחקה עוד פעם בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת וויוודינה נובי סאד מסרביה ומונטנגרו והעפילה לסיבוב הראשון, בו גברה על הקבוצה הבלגית גרמינל אקרן אך בסיבוב השני הפסידה לקבוצת אינטר מילאן האיטלקית והודחה מהמפעל.
בעונת 1997 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם נגד קבוצות בסטיה הצרפתית, סילקבורג IF הדנית, אבו ואלה AFC הולשית והרבטסקי דראגווליאק הקרואטית אך הקבוצה סיימה עם מאזן של שני ניצחונות, תוצאת תיקו אחת והפסד אחד וסיימה במקום השני בבית זה ולא העפילה לשלב הבא. בעונת 1998/1999 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על הקבוצה הפינית ואאסן פאלוסאורה וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת ליטקס לובץ' הבולגרית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מונקו מצרפת.
בעונת 1999/2000 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת KI קלאקסוויק מאיי פארו ובסיבוב הראשון גברה על קבוצת ספרטק טרנבה הסלובקית אך בסיבוב השני הקבוצה הפסידה לקבוצה היוונית פאנאתנייקוס. גם בעונה לאחר מכן שיחה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת קושיצה הסלובקית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת אספניול מספרד. גם בעונה שלאחר מכן, עונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת HB טורסהאבן מאיי פארו אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אוטרכט מהולנד. בעונת 2002/2003 הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על קבוצת שריף טיראספול המולדבית אך הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצה הרוסית לוקומוטיב מוסקבה ולכן הועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין.
גם את עונת 2003/2004 הקבוצה פתחה במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בסיבוב השני המוקדם את קבוצת קיי אף טירנה מאלבניה אך הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצת אייאקס מהולנד ולכן נשלחה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ואלררנגה מנורווגיה והודחה מהמפעל. את עונת 2004/2005 פתחה הקבוצה גם כן במוקדמות ליגת האלופות, אך הקבוצה הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצת ליברפול האנגלית ועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז גברה בסיבוב הראשון על הקבוצה הבולגרית ליטקס לובץ' ועברה לשלב הבתים של גביע אופ"א, בו הוגרלה עם קבוצות אוסר מצרפת, AZ אלקמאר מהולנד, אמיקה ורונקי מפולין וגלאזגו ריינג'רס הסקוטית וסיימה לבסוף במקום השלישי בבית זה עם מאזן של שני ניצחונות, תוצאות תיקו אחת והפסד אחד ולכן העפילה לסיבוב 32 הגדולות. בסיבוב 32 הגדולות הוגרלה הקבוצה נגד קבוצת מידלסברו האנגלית אך הפסידה לה.
בעונת 2005/2006 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת ניסטרו אוטאץ' ממולדובה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת שטרסבורג הצרפתית והודחה מהמפעל.
ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  אוסטרליה 
 תחום שיפוט:  הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית 
 תאריך הקמה:  1952 
 
ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה (באנגלית: Australian Antarctic Names and Medals Committee; או בראשי תיבות: AANMC) היא ועדה ממשלתית של ממשלת אוסטרליה אשר הוקמה בשנת 1952, ופורקה בשנת 2015.
מטרות הוועדה

הוועדה הוקמה על מנת לייעץ לממשלת אוסטרליה בשני נושאים:
ועדת שמות - ועדה מייעצת על מתן שמות לאתרים גאוגרפיים בשטח הטריטורייה האנטארקטית האוסטרלית, וכן לאתרים בהאי הרד ואיי מקדונלד.
ועדת פרס - ועדה המייעצת למושל הכללי של אוסטרליה, להענקת המדליה האנטארקטית האוסטרלית.
חברי הוועדה ממונים על ידי השר בממשלת אוסטרליה האחראי על נושאי אנטארקטיקה.
היסטוריה

הוועדה נוסדה בשנת 1952 בשם "ועדת שמות האנטארקטית של אוסטרליה".
בשנת 1982 השתנה שם הוועדה לשמה הנוכחי כדי לשקף את התפקידים הנוספים שהוועדה אחראית עליהם.
הוועדה הוחלפה בשנת 2015 על ידי ועדת השמות של המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה.
ראו גם

המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה
הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה - מפרסמת הגאזט המשווה של אנטארקטיקה
ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים
הפיגועים במוסקבה (2010)

| --- | --- |

 תאריך:  29 במרץ 2010 
 מקום:  מוסקבה 
 מטרה:  הרכבת התחתית של מוסקבה 
 קואורדינטות:  55°45′33″N 37°37′38″E﻿ / ﻿55.7593°N 37.6273°E﻿ / 55.7593; 37.6273
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  40
 פצועים:  102
 מבצע:  אמירות הקווקז אמירות הקווקז
 he
 
הפיגועים במוסקבה 2010 הם פיגועי טרור, שבוצעו על ידי שתי נשים, בשעות השיא של הפעילות, בבוקרו של יום ה-29 במרץ 2010 בשתי תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה (תחנת לוביאנקה ופארק קולטורי), בהפרש של כ-40 דקות ביניהם. בפיגועים נהרגו לפחות 40 אנשים ומעל 100 נפצעו.
פקידים רוסיים כינו את האירועים "הפיגועים הקטלניים והמתוחכמים ביותר בבירה הרוסית בשש השנים האחרונות" (ההתייחסות היא לפיגועים במוסקבה ב-2004). הוערך כי כ-500,000 נוסעים עברו ברכבת התחתית של מוסקבה באותו זמן.
חקירה ראשונית העלתה כי מבצעות הפיגועים היו שייכות לארגון הצ'צ'ני האיסלמי אמירות הקווקז. ב-31 במרץ לקח המנהיג הצ'צ'ני דוקה אומרוב אחריות על הפיגוע בווידאו שפרסם באינטרנט. הוא אף ציין כי הפיגועים ימשיכו עד שרוסיה תתן עצמאות למדינה איסלאמית באזור צפון הקווקז, זאת במסגרת הסכסוך בצפון הקווקז.
האיש שהסיע את המחבלות למוסקבה נעצר ביולי 2010. הוועדה למניעת טרור של רוסיה אישרה באוגוסט 2010 שמגומדלי ווגבוב, יחד עם ארבעה מיליטנטים, נהרגו במבצע בדגסטן. הוא נחשב למיליטנט שמאחורי הפיגועים, מקושר לאומרוב ובעלה של מרים שריפובה, אחת משתי המחבלות.
רקע

הפיגועים היו בזמנו האחרונים בסדרת פיגועים ברוסיה החל משנת 1994, אשר רבים מהם ייוחסו לטרוריסטים צ'צ'נים או ל"אמירות הקווקז". מאז 1999, בדלנים צ'צ'נים התרחקו מגישת הטרור הפרו-מערבי של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה (Chechen Republic of Ichkeria), המושפעת מההגות הוהאבית, אשר עימתו אותם לא רק עם רוסיה והנשיא הצ'צ'ני רמזן קדירוב, אלא גם עם אוכלוסייה סופית דגסטנית. קבוצת מוג'הידין, טענה למלחמת קודש, והביעה את רצונה לכונן אמירות בקווקז. מעל 5,000 אנשים נהרגו ונפצעו בעימותים בקווקז מאז 2002.
רקע > פיגועי המשך

כ-48 שעות לאחר הפיגועים ברכבת התחתית, אירע פיגוע התאבדות כפול ברפובליקת הקווקז של דגסטן, בהם נהרג בין השאר בכיר במשטרה. רוסיה ערכה השוואה מיידית בטענה כי ישנו קשר בין הפיגועים. בראשון לאפריל אירע פיגוע נוסף בדגסטן בו נהרגו שני אנשים נוספים. ב-5 באפריל, בדיוק שבוע לאחר הפיגועים ברכבת התחתית עוד פיצוץ באינגושטיה במבנה משטרתי בעל דמיון לפיגוע בדגסטן. פיגועים אלו נתפסו כמובילים להסלמה כוללת של האלימות.
תגובות לאירוע

לאחר האירועים, נשיא רוסיה, דימיטרי מדבדב, וראש הממשלה ולדימיר פוטין, כמו גם רמזן קדירוב, נשיא הרפובליקה הצ'צ'נית היו מהירים להגיב ביחס לפיגועים. ראשי שלשת הארגונים הדתיים הגדולים ברוסיה, גינו אף הם את האירוע וקראו לעשיית צדק. ועדת המופתים הרוסית הודיעה כי: "קיצוניות וטרור אינם מבוססים על הקוראן", וכן כי: "מוסלמי אינו יכול להיות טרוריסט, וטרוריסט אינו יכול להיות מוסלמי". הרב הראשי של רוסיה, ברל לזר, אמר כי הוא בטוח כי המח שמאחורי הפיגועים יקבל את העונש המגיע לו. הפיגוע גרר הודעות גינוי מממשלות רבות וכן מגופים בינלאומיים כמו נאט"ו, מועצת אירופה, והאיחוד האירופי, אשר גינו אף הם והביעו תנחומים למשפחות הנרצחים.
ארצות הברית תגברה את הגדרות הביטחון ונוכחות כוחות משטרתיים בתחבורה הציבורית בניו יורק, וושינגטון, שיקגו ואטלנטה בעקבות האירועים.
ראו גם

הפיגועים במוסקבה (1977)
הפיגועים במוסקבה (2004)
(February 2004 Moscow Metro bombing)
(August 2004 Moscow metro bombing)
הפיגוע בוולגוגרד בדצמבר 2013 (December 2013 Volgograd bombings)
הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג
הערות שוליים

↑  מאמר בוושינגטון פוסט, פיליפ פאן, 29 במרץ 2010
↑  דווח ב CNN (באנגלית)
↑  פרסום בפיינשיאל טיימס (Financial Times)(באנגלית)
↑  פרסום באתר החדשות רי"א נובוסטי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810638165905606 
ביקור מדבדב לאחר האירוע
לוביאנקה (Lubyanka)
בית הכנסת צמח צדק (צפת)

חזית בית הכנסת צמח צדק
בית הכנסת צמח צדק הוא בית כנסת של חסידות חב"ד בעיר העתיקה של צפת. בית הכנסת נבנה בסביבות ה'תרכ"ד והוא מבתי הכנסת הקדומים הקיימים ברובע היהודי העתיק בצפת.
היסטוריה

בשנת תרכ"ד נפטר ר' ישעיה הורביץ, שהיה נשוי לבילא, בתה של דבורה, אחות הצמח צדק (רק מצד אביו, רבי שלום שכנא, שנישא בשנית לרבקה בת רבי אהרן הגדול מקרלין, ואחיינית זו הייתה בתם). לבני הזוג נולדו חמישה ילדים. לאחר פטירת בעלה עברה לגור בבית דודה הצמח צדק. זמן קצר אחרי זה שלח אותה הצמח צדק לצפת, ורבי אהרן מקרלין ורבי אהרן טברסקי קיבלו על עצמם לממן אותה בצפת.
לאחר בואה לצפת היו מגיעים גדולי רבני צפת, ובהם הרב שמואל הלר, לבקרה ולשמוע ממנה.
פעם אחת שמעה שיש בצפת מחלוקת בין חסידי חב"ד ובין חסידי פולין בגלל המנהגים השונים, ושלחה דיווח לצמח צדק. בתגובה שלח הצמח צדק סכום כסף, כדי להקים בית כנסת חב"ד. הוקם בניין בן שתי קומות. בקומה השנייה הייתה עזרת נשים ומרתף ששימש למקווה. הקמת בית הכנסת והמקווה החלו לבסס את יישוב קהילת חסידי חב"ד בצפת.
בשנת תרל"ו ואילך עמד בראש עדת חסידי חב"ד בצפת בנה הרביעי של מרת בילא, ר' אשר יחזקאל, בשנת תרס"ח החל בנו הרב ישעיה הורביץ למלא תפקידו, הוא כיהן בתפקידו עד שנת תרפ"ב אז נאלץ לעזוב לצורך פרנסת משפחתו, מאז משפחות רבות עזבו, אך נשארו בקהילת חב"ד מספר משפחות מחסידי חב"ד שדאגו בין השאר גם להחזקת בית הכנסת וגם לתחזוקתו.
בשנת תשכ"ג, כתב הרב ישעיהו הורוויץ לעורכי 'בטאון חב"ד' כי בית הכנסת עתיד להסגר, וכי יש לטכס עצה בנדון על מנת שהמקום יישאר. בשנת תשכ"ח, התחילה פעילות של מספר בחורים חב"דיים בעיר צפת בראשות הרב אברהם אייזנבך, כשבין פעולותיהם קיימו גם התוועדויות בבית הכנסת צמח צדק.
בשנת תש"ל פקדה את צפת סופת שלגים כתוצאה ממנה נגרם נזק כבד לבית הכנסת ועיריית צפת שלחה לאגודת חסידי חב"ד באה"ק הודעה כי בית הכנסת מיועד להריסה. בהוראת הרבי פעלו עסקני חב"ד בהם הרב אפרים וולף נגד ההריסה של המבנה.
באב תשל"ג נשלח על ידי הרבי מלובביץ' לישראל הרב אריה ליב קפלן. בין המשימות הראשונות שהטיל עליו הרבי היה לשקם את חורבות בית הכנסת "צמח צדק" בעיר, באופן שיהיה מוכן לתפילה לפני ראש השנה תשל"ד, הרב קפלן פנה לעירייה להשיג אישורים מתאימים, ולאחר התרוצצויות רבות כתב לרבי שעל פי החוק זה בלתי אפשרי שיהיה מוכן לראש השנה, והרב קפלן הציע שאולי יקימו במקום מאהל לתפילות, והרבי ענה: "דווקא בנין של קבע", הרב קפלן פנה לקבלן משה שלייפשטיין בבקשה לסיוע, האחרון אמר "שאם הרבי ביקש חייב להיות כך!", ובדרך לא דרך כשרבים מתושבי העיר נרתמו לעזור לשיקום, הצליחו לבנות את בית הכנסת באופן שכבר במוצאי שבת סליחות אמרו שם את הסליחות.
בנוסף לזה הקים באותו זמן הרב קפלן את כולל האברכים "צמח צדק" שהתחילו ללמוד בבית הכנסת האר"י האשכנזי בעיר ועם שיקום בית הכנסת, עברו ללמוד בבית הכנסת צמח צדק.
כיום מנהל את המקום שליח חב"ד הרב גבריאל מרזל, הפועל לחיזוק וביסוס המקום.
הערות שוליים

↑  לפי הרב ישעיה הורביץ הבית הכנסת הוקם בסביבות תר"ה
↑  מנחם רהט, סכנת התמוטטות לבית הכנסת העתיק של חסידי חב"ד, עיתון מעריב, 12 באוגוסט 1970
אליהו ציון סופר

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1952 ג' בחשוון ה'תשי"ג ירושלים, ישראל
 פטירה:  1 באפריל 2024 (בגיל 71) כ"ב באדר ב' ה'תשפ"ד ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת קול תורה, ישיבת חברון כנסת ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 1 באפריל 2024 
הרב אליהו ציון סופר (ג' בחשוון ה'תשי"ג, 22 באוקטובר 1952 – כ"ב באדר ב' ה'תשפ"ד, 1 באפריל 2024) היה ראש ישיבת רכסים (קול אליהו), דיין ומקובל.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1952 ליצחק שלום ולשולה שולמית. הוא נינו של הרב יעקב חיים סופר. גדל במרכז העיר ירושלים.
בבחרותו למד בישיבת קול תורה ובישיבת חברון. בשנת ה'תשל"ו נטל חלק בייסוד ישיבת בית בנימין, בסטמפורד שבקונטיקט, ארצות הברית. לאחר נישואיו למד בישיבת תפרח ובישיבת אהבת שלום.
בשנות ה־30 לחייו החל לשמש כדיין חושן משפט ב"בית דין צדק בני ברק" של הרב נסים קרליץ. עמד בראשות מספר כוללים וקהילות בירושלים ומודיעין עילית (קריית ספר) והיה מועמד לכהן כרב העיר מודיעין עלית.
בשנת 1990 (ה'תש"ן) היה מעורב בהקמת תנועת "מרביצי תורה", אך לאחר מספר שנים פרש מהתנועה.
עסק בקבלה עם הרב יואל קלופט, הרב יצחק שלמה זילברמן והרב ישראל אליהו וינטרוב. עסק בהוצאת כתבי הרב שלמה אלישיב יחד עם הרב יוסף שלום אלישיב.
בא' באייר ה'תשנ"ט הקים את ישיבת באר יצחק בקריית יערים (טלזסטון). בשנת התשס"א (2001) עבר עם תלמידי ישיבתו לעיר רכסים והקים את "ישיבת רכסים - קול אליהו" ועמד בראשה.
בחודש אייר ה'תשפ"א אושפז בבית חולים הדסה עין-כרם והיה בסכנת חיים כשהוא מורדם ומונשם. בחודש אדר א' ה'תשפ"ב עבר סדרת ניתוחים מורכבת שממנה התאושש במשך תקופה ארוכה.
נפטר עקב אירוע לבבי בכ"ב באדר ב' ה'תשפ"ד (1 באפריל 2024) במרכז הרפואי מיימונידיס, ניו יורק, ארצות הברית. נקבר בהר הזיתים.
חיים אישיים

נישא לחדווה לבית משפחת עובד ולהם שמונה ילדים. בניו וחתניו משמשים כרמי"ם בעולם הישיבות.
אחיו הוא הרב יעקב חיים סופר ראש ישיבת כף החיים בירושלים. גיסתו היא הרבנית רונית סבתו, רעייתו של הרב שבתי סבתו, ראש ישיבת נתיבות יוסף.
דודו הוא הרב יהודה צדקה ראש ישיבת פורת יוסף.
ספריו

באר ציון - על סדר נשים ונזיקין מהתלמוד בבלי, ירושלים תשס"ה.
מאמר ציון - ד' חלקים. חלק א' מאמרים בענייני אגדה, חלק ב' מאמר סדר זמנים, חלק ג' בענייני ראש השנה, חלק ד' בענייני חנוכה ופורים.
עזר מציון - ב' חלקים. ביאורים, חידושים ובירורי הלכות על חלק אבן העזר וענייני עגונות.
עליות התשובה - העמקות בספר שערי תשובה, ירושלים תשע"ו.
שיח ציון - ב' חלקים. שיחות מוסר ומחשבה וענייני אגדה, ירושלים תשע"ד.
שיעורי ציון - ז' חלקים. שיעורים וחידושים על מסכתות התלמוד לפי סדר הלימוד בישיבה.
שערי ציון - ג' חלקים. ביאורים וחידושים בסוגיות הש"ס ובירורי הלכות.
ציון אליהו - ה' חלקים. על ספרא דצניעותא.
זוהר הרמב"ם - שהרמב"ם ידע מספר הזוהר ותורת הפנים, ירושלים תשע"ג.
זרע ציון - בענייני שביעית ירושלים תשע"ד.
ציון במשפט - סוגיות בחושן משפט, ירושלים תשמ"ט.
מוסר חכמה - יסודות מדברי רבותינו בענייני חכמה ומוסר.
בנין ציון - מערכות בקבלה.
אור ציון - הרחבות והסברים לספר "תורה אור" של מהר"מ פפירש על פירוש הרמב"ן לתורה - שנכלל בתוך הספר, ירושלים תשע"ב.
תורת רפאל - על חומש בראשית.
ברכת נישואין, ירושלים תש"ע.
תחזו בשולמית, ירושלים תשס"ח.
ספרים המבוססים על שיעוריו
דרכי דעת - ב' חלקים. שיחות מוסר ושיעורי מחשבה שנאמרו בישיבת רכסים - קול אליהו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יתד נאמן גיליון 11486 2 באפריל 2024
↑  חנני ברייטקופף, ‏ראש הישיבה מורדם ומונשם, מצבו קשה • התפללו, באתר כיכר השבת, 22 באפריל 2021
↑  משה ויסברג, החמרה: ראש הישיבה אושפז במצב קשה, באתר בחדרי חרדים, 14 במרץ 2022
↑  משה ויסברג, אבל כבד בעולם התורה: הגאון רבי אליהו ציון סופר זצ"ל ראש ישיבת רכסים, באתר בחדרי חרדים, 1 באפריל 2024
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, באר ציון, ‏ירושלים תשסה, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, מאמר ציון - ראש השנה, ‏ירושלים תשסג, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, מאמר ציון - חנוכה ופורים, ‏ירושלים תשסז, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, עליות התשובה, ‏ירושלים 5776, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, שיח ציון, ‏ירושלים תשעד, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, שערי ציון ח"ג, ‏ירושלים תשס, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, ציון אליהו ח"א, ‏ירושלים תשסח, באתר היברובוקס; סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, ציון אליהו ח"ג, ‏ירושלים תשעה, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, זהר הרמב"ם, ‏ירושלים תשעג, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, זרע ציון, ‏ירושלים תשעד, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, ציון במשפט, ‏ירושלים תשמט, באתר היברובוקס
↑  פאפירש, מאיר - סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, תורה אור - אור ציון, ‏ירושלים תשעב, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, ברכת נישואין, ‏ירושלים תשע, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, תחזו בשולמית, ‏ירושלים תשסח, באתר היברובוקס
↑  סופר, אליהו ציון בן יצחק שלום, דרכי דעת - חלק א, ‏רכסים 5775, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313489905171  ISNI: 0000 0000 6697 292X  LCCN: n89111362  VIAF: 11433805   WorldCat (עם VIAF): 11433805
אלכסנדר ליטוויננקו

| --- | --- |

קברו של אלכסנדר ליטוויננקו
 לידה:  30 באוגוסט 1962 וורונז', ברה"מ 
 נרצח:  23 בנובמבר 2006 (בגיל 44) בית החולים יונירסיטי קולג', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  מרינה ליטוויננקו 
 
אלכסנדר ולטרוביץ' ליטוויננקו (רוסית: Александр Вальтерович Литвине́нко, ‏האזנהקובץ:Ru-Litvinenko.ogg‏Ⓘ‏, 30 באוגוסט 1962 - 23 בנובמבר 2006) היה סוכן ביון רוסי שעבד בשורות הק.ג.ב./פ.ס.ב. בין השנים 1988–1999. בשנת 1999 פוטר ועבר להתגורר בממלכה המאוחדת, שם קיבל מקלט מדיני בשנת 2001 ולאחר מכן קיבל אזרחות בשנת 2006. התנגד למשטר של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. נפטר בלונדון כתוצאה מהרעלה בחומר הרדיואקטיבי פולוניום 210. בינואר 2016 קבעה ועדת חקירה ציבורית בבריטניה כי פוטין אישר ככל הנראה לרצוח את ליטוויננקו.. בספטמבר 2021 בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי רוסיה אחראית לרצח ליטוויננקו, באמצעות שני סוכנים שהרעילו אותו.
שירותו הביטחוני

נולד בשנת 1962 בעיר וורונז', בנו של ואלטר ליטוויננקו.
בשנת 1980 סיים בית ספר תיכון בעיר נלצ'יק. גויס לכוחות הפנים (הזרוע הצבאית של משרד הפנים) ולאחר שנה נשלח למכללת קירוב לפיקוד בולדיקווקז, הוסמך למ"מ ופיקד על מחלקת חיילים בחטיבה שעסקה באבטחת העברת כספים וסחורות. בשנת 1986 הוא החל את הכשרתו בתור סוכן ק.ג.ב. והחל משנת 1988 החל לעבוד בתור סוכן מן המניין במינהל השלישי של הק.ג.ב.. בשנת 1989, לאחר שנת לימודים בבית הספר לריגול נגדי בנובוסיבירסק, הפך לסוכן אופרטיבי ושירת בתפקידי ריגול נגדי בצבא עד שנת 1991.
בשנת 1991 החל לעבוד בשורות המינהל המרכזי של הפס"ב. התמחה בלוחמה בטרור ובפשיעה מאורגנת. רכש ניסיון מבצעי רב והשתתף בלחימה בעימותים שונים של ברית המועצות ורוסיה. משנת 1997 עסק באנליזה של פעילויות פשיעה מאורגנת וכיהן בתפקיד סוכן מבצעי בכיר וסגן מפקד המינהל השביעי של המחלקה לדיכוי ארגוני פשע מאורגן בפס"ב. במהלך שירותו בכוחות הביטחון התקדם בסולם הדרגות מדרגת טוראי לסגן-אלוף (לוטננט-קולונל).
דיסידנט ורדיפת השלטונות

המפנה ביחסיו של ליטוויננקו עם השלטונות חל ב-18 בנובמבר 1998, עת התקיימה מסיבת עיתונאים בה חשף פרטים על הוראה שניתנה לו ולחבריו לרצוח את בוריס ברזובסקי.
ב-13 בנובמבר 1998 פרסם בוריס ברזובסקי (באותה תקופה - אחד האוליגרכים הרוסים המשפיעים ביותר ומקורב לנשיא רוסיה דאז בוריס ילצין) מכתב פתוח לראש הפס"ב באותה עת, ולדימיר פוטין. במכתב פירט ברזובסקי את המידע שהגיע לידיו בדבר פקודה לרצוח אותו, שניתנה על ידי אחד ממפקדי הפס"ב. עוד מצוין במכתב כי אחד האנשים שהביאו מידע זה לידיעתו היה אלכסנדר ליטוויננקו.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-18 בנובמבר, ביחד עם מספר קולגות, כינס ליטוויננקו מסיבת עיתונאים בבית סוכנות הידיעות הרוסית "אינטרפקס". במסיבת העיתונאים נטען כי בנובמבר 1997 הם קיבלו פקודה בעל-פה ממפקדיהם במינהל ללוחמה בפשע המאורגן, יבגני חוחולקוב ואלכסנדר קומישניקוב, להרוג את בוריס ברזובסקי, שכיהן באותה העת בתפקיד ממלא מקום המזכיר במועצת הביטחון הרוסית. לדברי ליטוויננקו וחבריו, הם קיבלו איומים על חייהם בשל סירובם לרצוח את "היהודי ששדד מחצית מן המדינה".
כשבועיים לאחר שהתקיימה מסיבת העיתונאים, טען ליטוויננקו כי אלמונים ניסו להתנקש בחייו סמוך לביתו והפנה אצבע מאשימה כלפי מפקדיו לשעבר בפס"ב.
בשנת 1999 נעצר ליטוויננקו באשמת שימוש לרעה בסמכויותיו במהלך פעולה אנטי-טרוריסטית בקסטרומה וישב כחצי שנה בכלא לפורטובו. בנובמבר 1999 נמחק האישום כלפיו והכירו בחפותו, אך מיד בתום הקראת פסק הדין, נעצר על ידי הפס"ב באשמה נוספת והוכנס לכלא בוטירקה. בשנת 2000 גם חקירה זאת נסגרה ללא הרשעה, אך מיד בתום הפרשה הוגש נגדו כתב אישום נוסף והוא אולץ לחתום על צו איסור יציאה מן הארץ.
ליטוויננקו התעלם מן הצו וברח לטורקיה, שם הצטרף לאשתו מרינה ובנם אנטולי, שהגיעו לטורקיה באמצעות ויזת תייר. בעקבות בריחתו הוצא נגדו צו מעצר וכן הוגש כתב אישום רביעי, וקרובי משפחתו נחקרו על ידי הפס"ב וחלקם אף הוכו במהלך חקירתם. אביו החורג נפטר זמן קצר לאחר החקירה מדום לב ואילו אחיו הוכה על ידי אלמונים.
דיסידנט ורדיפת השלטונות > מקלט מדיני

ב-1 בנובמבר 2000 בעזרת אלכסנדר גולדפרב עברו בני משפחה ליטוויננקו לבריטניה ושם ביקשו מקלט מדיני בשל רדיפת השלטונות הרוסיים. במאי 2001 החליטו שלטונות בריטניה להעניק לליטוויננקו מקלט מדיני. לאחר מכן טען ליטוויננקו שהרושם הקיים ברוסיה לגבי ההסכמה להעניק לו מקלט מדיני תמורת סודות מדינה אינו נכון לגביו, וכי לא הייתה כל עסקה בינו לבין שירותי הביון הבריטיים.
במאי 2002, שני גברים בעלי מבטא רוסי צילצלו בביתו באינטרקום בדירתו בלונדון וביקשו לדבר אתו, למרות שכתובתו אמורה להיות חשאית. לאחר חילופי דברים, השיארו מעטפה בתיבת הדואר שלו בה צו משלטונות רוסיה שהורו לו לחזור למוסקבה, לעמוד למשפט. בו הורשע בבגידה.
באוקטובר 2006, שש שנים לאחר הגעתו לבריטניה, הפך אלכסנדר ליטוויננקו לאזרח בריטי מן המניין.
דיסידנט ורדיפת השלטונות > הרצח > המכתב

ב-24 בנובמבר, אלכסנדר גולדפארב, יו"ר "ארגון החירויות האזרחיות" (שהוקם על ידי בוריס ברזובסקי), שהיה חבר קרוב של הנפטר, הקריא מכתב שליטוויננקו הכתיב לו בנוכחות אשתו, בבוקר ה-21 בנובמבר כאשר שכב על ערש דווי.
נוסח המכתב: ”ברצוני להודות בזאת לאנשים רבים. לרופאים, לאחיות ולשאר סגל בית החולים שעושים עבורי כל שביכולתם, למשטרה הבריטית שמפעילה כוחות כה רבים ומקצועיים במטרה לחקור את הפרשה שבה אני מעורב ומגנה עלי ועל משפחתי.
בנוסף אני רוצה להודות לממשלת בריטניה על דאגתה אליי ועל הכבוד שנפל בחלקי להיות אזרח בריטניה. אני רוצה להודות לתושבי הממלכה המאוחדת על תמיכתם הרבה והתעניינותם ודאגתם לייסורי.
אני מודה לאשתי מרינה, שהייתה לצידי בכל עת. אהבתי אליה ולבני אינה יודעת גבולות.
כעת אני שוכב כאן [בבית החולים] ושומע באופן ברור את כנפי מלאך המוות. אולי עוד יעלה בידי לברוח מפניו אך רגליי כבר לא מהירות כפי שהייתי רוצה שתהיינה. לפיכך גמרתי בדעתי שזה הזמן לומר כמה מילים לאדם שאחראי על מצבי הנוכחי.
ייתכן ותצליח להשתיק אותי, אבל ההצלחה הזאת לא תעבור עבורך מבלי תוצאות. הראית לכולם כי אתה אכן אותו פרא חסר רחמים כפי שמתארים אותך המבקרים הכי עוינים שלך. הראית שאין בך שום פיסת כבוד לחיי אדם, לחופש או לכל ערך תרבותי אחר. הראית שאינך ראוי לתפקידך ולא מגיע לך האמון של בני-התרבות.
ייתכן ותצליח בניסיונך לגרום לשתיקתו של אדם אחד. אך קולות המחאה ברחבי העולם, מר פוטין, יעמדו באוזניך עד יום מותך. שירחם האל עליך ועל כל מה שעשית - לא רק לי, אלא גם לארצי האהובה - רוסיה, ולעמה”."
חבר קרוב נוסף של ליטוויננקו, אנדריי נקרסוב אישר בריאיון לרדיו אירופה החופשית כי המכתב נערך בנוכחות עורך דין, ונכתב במקור ברוסית ורק לאחר מכן תורגם לאנגלית.
בתחילת דצמבר 2006 הודיעו שירותי הביון הבריטיים, כי הם משוכנעים ששירותי הביטחון הפדרליים הרוסיים (פ.ס.ב.), הם שהורו על הרעלתו של ליטוויננקו. הממשל הרוסי הכחיש כל מעורבות לעניין ופוטין אף השתתף בצער המשפחה. בסוף דצמבר 2006 התובע הרוסי הביע את החשד כי לאוניד נבזלין, אוליגרך שמנהל את עסקיו הבינלאומיים מישראל, הזמין את רצח הסוכן וביקש את הסגרתו מישראל. דוברו של נבזלין הכחיש את ההאשמה וטען כי כולם מכירים את השיטות של הק.ג.ב.