stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכרולוטידיים

| פסיכרולוטידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: עקרבנונאים
תת־סדרה:: Cottoidei
משפחה:: פסיכרולוטידיים
שם מדעי
 Psychrolutidae ‏גינטר, 1861

פסיכרולוטידיים (שם מדעי: Psychrolutidae) היא משפחת דגי ים מסדרת העקרבנונאים.
דגים אלה מכונים באנגלית "tadpole sculpins" - עקרבנונים ראשניים עקב מראם המזכיר ראשן. הם בעלי ראש גדול וזנבות קטנים. גופם שטוח וורדרד ופיהם מגודל.
הם מצויים באוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי בעומק של עד 2,800 מ'.
דגים אלה אינם שוחים הרבה והם מחכים לטרף שיופיע בקרבתם ואז מזנקים ובולעים אותו. הם מאריכי ימים וחלקם יכולים לחיות 130 שנה.
סוגים

Ambophthalmos
Cottunculus
סוג ומין יחיד Dasycottus setiger
Ebinania
Eurymen
Gilbertidia
Malacocottus
Neophrynichthys
Psychrolutes - בו דג בועה
עונת 1988/1989 ב-NBA

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  4 בנובמבר 1988
 תאריך סיום:  13 ביוני 1989
 מספר קבוצות:  25
 מספר משחקים לקבוצה:  82
 דראפט 1988
 בחירה ראשונה:  דני מאנינג
 על ידי:  לוס אנג'לס קליפרס
 העונה הסדירה
 המאזן הטוב ביותר:  דטרויט פיסטונס
 MVP של העונה הסדירה:  מג'יק ג'ונסון (לוס אנג'לס לייקרס)
 מלך הסלים:  מייקל ג'ורדן (שיקגו בולס)
 הפלייאוף
 אלופת המזרח:  דטרויט פיסטונס
 אלופת המערב:  לוס אנג'לס לייקרס
 סדרת הגמר
 אלופה:  דטרויט פיסטונס
 MVP של סדרת הגמר:  ג'ו דיומרס
 → 1987/19881989/1990 ←
 
עונת 1988/1989 היא העונה ה-43 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הראשונה של דטרויט פיסטונס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4–0, וג'ו דיומרס זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. בשנת 1996 נבחרו הפיסטונס של עונה זו לאחת מ-10 הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NBA. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה מג'יק ג'ונסון מלוס אנג'לס לייקרס בפעם השנייה בקריירה.
בתחילת העונה צורפו הקבוצות מיאמי היט ושארלוט הורנטס ל-NBA והפכו לקבוצות ה-24 ו-25 בליגה.
דראפט 1988

דראפט 1988 התקיים ב-28 ביוני 1988 במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק. בהגרלה (לוטרי) זכו הלוס אנג'לס קליפרס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את דני מאנינג מאוניברסיטת קנזס. בסך הכל נבחרו בדראפט 1988 שישה שחקני אולסטאר: דני מאנינג, ריק סמיתס (בחירה שנייה), מיץ' ריצ'מונד שזכה בתואר רוקי העונה (5), הרסי הוקינס (6), דן מארלי (14) ואנתוני מייסון (53). שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט 1988 כוללים את רקס צ'פמן (8), רוני סייקלי (9), רוד סטריקלנד (19), בראיין שו (24), גרנט לונג (33), ורנון מקסוול (47) וסטיב קר (50).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך שלושה סיבובים):
| מקרא |
| --- | --- |
: מסמל שחקן שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל
: מסמל שחקן שנבחר למשחק האולסטאר ולאחת מחמישיות העונה
: מסמל שחקן שנבחר למשחק האולסטאר בלבד
: מסמל שחקן שנבחר לאחת מחמישיות העונה
: מסמל שחקן שלא שיחק מעולם בליגה
| סיבוב ראשון> מספר בחירה | סיבוב ראשון> שם | סיבוב ראשון> מדינה | סיבוב ראשון> מכללה/קבוצה | סיבוב ראשון> קבוצה בוחרת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דני מאנינג | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת קנזס | לוס אנג'לס קליפרס |
| 2 | ריק סמיתס | הולנד הולנד | מכללת מאריסט | אינדיאנה פייסרס |
| 3 | צ'ארלס סמית' | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת פיטסבורג | פילדלפיה 76' (נשלח בטרייד לקליפרס) |
| 4 | כריס מוריס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת אובורן | ניו ג'רזי נטס |
| 5 | מיץ' ריצ'מונד | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של קנזס | גולדן סטייט ווריורס |
| 6 | הרסי הוקינס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת בראדלי | לוס אנג'לס קליפרס (נשלח בטרייד לפילדלפיה) |
| 7 | טים פרי | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת טמפל | פיניקס סאנס |
| 8 | רקס צ'פמן | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת קנטקי | שארלוט הורנטס |
| 9 | רוני סייקלי | לבנון לבנון | אוניברסיטת סירקיוז | מיאמי היט |
| 10 | וילי אנדרסון | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת ג'ורג'יה | סן אנטוניו ספרס |
| 11 | ויל פרדו | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת ואנדרבילט | שיקגו בולס |
| 12 | הארווי גרנט | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת אוקלהומה | וושינגטון בולטס |
| 13 | ג'ף גרייר | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של איווה | מילווקי באקס |
| 14 | דן מארלי | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת מרכז מישיגן | פיניקס סאנס |
| 15 | גארי גרנט | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת מישיגן | סיאטל סופרסוניקס |
| 16 | דריק צ'יאווס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת מיזורי | יוסטון רוקטס |
| 17 | אריק לקנר | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת ויומינג | יוטה ג'אז |
| 18 | ריקי ברי | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת המדינה של סן חוזה | סקרמנטו קינגס |
| 19 | רוד סטריקלנד | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת דה פול | ניו יורק ניקס |
| 20 | קווין אדוארדס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת דה פול | מיאמי היט |
| 21 | מארק בראיינט | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת סיטון הול | פורטלנד טרייל בלייזרס |
| 22 | רנדולף קיז | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת דרום מיסיסיפי | קליבלנד קאבלירס |
| 23 | ג'רום ליין | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת פיטסבורג | דנוור נאגטס |
| 24 | בראיין שו | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה | בוסטון סלטיקס |
| 25 | דייוויד ריברס | ארצות הברית ארצות הברית | אוניברסיטת נוטרדאם | לוס אנג'לס לייקרס |
אולסטאר

משחק האולסטאר נערך באסטרודום שביוסטון, טקסס.
המאמנים במשחק היו פט ריילי מלוס אנג'לס לייקרס ולני וילקינס מקליבלנד קאבלירס. חמישיית המזרח כללה את אייזיאה תומאס, מייקל ג'ורדן, דומיניק וילקינס, צ'ארלס בארקלי ומוזס מלון. חמישיית המערב כללה את ג'ון סטוקטון, דייל אליס, אלכס אינגליש, קארל מלון והאקים אולאג'ואן. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 134–143, ול-MVP של משחק האולסטאר נבחר קארל מלון שקלע 28 נקודות.
טבלת העונה הסדירה

| מזרח> # | מזרח> קבוצה | מזרח> ניצחונות | מזרח> הפסדים | מזרח> אחוז ניצחונות | מזרח> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דטרויט פיסטונס* | 63 | 19 | 0.768 | – |
| 2 | ניו יורק ניקס* | 52 | 30 | 0.634 | 11 |
| 3 | קליבלנד קאבלירס* | 57 | 25 | 0.695 | 6 |
| 4 | אטלנטה הוקס* | 52 | 30 | 0.634 | 11 |
| 5 | מילווקי באקס* | 49 | 33 | 0.598 | 14 |
| 6 | שיקגו בולס* | 47 | 35 | 0.573 | 16 |
| 7 | פילדלפיה 76'* | 46 | 36 | 0.561 | 17 |
| 8 | בוסטון סלטיקס* | 42 | 40 | 0.512 | 21 |

| 9 | וושינגטון בולטס | 40 | 42 | 0.488 | 23 |
| 10 | אינדיאנה פייסרס | 28 | 54 | 0.341 | 35 |
| 11 | ניו ג'רזי נטס | 26 | 56 | 0.317 | 37 |
| 12 | שארלוט הורנטס | 20 | 62 | 0.244 | 43 |
| מערב> # | מערב> קבוצה | מערב> ניצחונות | מערב> הפסדים | מערב> אחוז ניצחונות | מערב> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוס אנג'לס לייקרס* | 57 | 25 | 0.695 | – |
| 2 | יוטה ג'אז* | 51 | 31 | 0.622 | 6 |
| 3 | פיניקס סאנס* | 55 | 27 | 0.671 | 2 |
| 4 | סיאטל סופרסוניקס* | 47 | 35 | 0.573 | 10 |
| 5 | יוסטון רוקטס* | 45 | 37 | 0.549 | 12 |
| 6 | דנוור נאגטס* | 44 | 38 | 0.537 | 13 |
| 7 | גולדן סטייט ווריורס* | 43 | 39 | 0.524 | 14 |
| 8 | פורטלנד טרייל בלייזרס* | 39 | 43 | 0.476 | 18 |

| 9 | דאלאס מאבריקס | 38 | 44 | 0.463 | 19 |
| 10 | סקרמנטו קינגס | 27 | 55 | 0.329 | 30 |
| 11 | סן אנטוניו ספרס | 21 | 61 | 0.256 | 36 |
| 12 | לוס אנג'לס קליפרס | 21 | 61 | 0.256 | 36 |
| 13 | מיאמי היט | 15 | 67 | 0.183 | 41 |
‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף.
מובילי הקטגוריות הסטטיסטיות

| קטגוריה | שחקן | קבוצה | ערך |
| --- | --- | --- | --- |
| נקודות למשחק | מייקל ג'ורדן | שיקגו בולס | 32.5 |
| ריבאונדים למשחק | האקים אולאג'ואן | יוסטון רוקטס | 13.5 |
| אסיסטים למשחק | ג'ון סטוקטון | יוטה ג'אז | 13.6 |
| חטיפות למשחק | ג'ון סטוקטון | יוטה ג'אז | 3.2 |
| חסימות למשחק | מאנוט בול | גולדן סטייט ווריורס | 4.3 |
| אחוזים מהשדה | דניס רודמן | דטרויט פיסטונס | 59.5% |
| אחוזים לשלוש | ג'ון סאנדוולד | מיאמי היט | 52.2% |
| אחוזים מקו העונשין | מג'יק ג'ונסון | לוס אנג'לס לייקרס | 91.1% |
| נקודות מדד | מייקל ג'ורדן | שיקגו בולס | 31.1 |
פרסים

MVP של העונה הסדירה - מג'יק ג'ונסון, לוס אנג'לס לייקרס
שחקן ההגנה של העונה - מארק איטון, יוטה ג'אז
רוקי העונה - מיץ' ריצ'מונד, גולדן סטייט ווריורס
השחקן השישי של העונה - אדי ג'ונסון, פיניקס סאנס
השחקן המשתפר של העונה - קווין ג'ונסון, פיניקס סאנס
מאמן העונה - קוטון פיטסימונס, פיניקס סאנס
מנהל העונה - ג'רי קולנג'לו, פיניקס סאנס
גביע האזרחות - ת'ארל ביילי, יוטה ג'אז
פרסים > חמישיות העונה

| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה | החמישייה השלישית |
| --- | --- | --- |


| מג'יק ג'ונסון (לוס אנג'לס לייקרס) | ג'ון סטוקטון (יוטה ג'אז) | מארק פרייס (קליבלנד קאבלירס) |
| מייקל ג'ורדן (שיקגו בולס) | קווין ג'ונסון (פיניקס סאנס) | דייל אליס (סיאטל סופרסוניקס) |
| צ'ארלס בארקלי (פילדלפיה 76') | כריס מאלין (גולדן סטייט ווריורס) | דומיניק וילקינס (אטלנטה הוקס) |
| קארל מלון (יוטה ג'אז) | טום צ'יימברס (פיניקס סאנס) | טרי קאמינגס (מילווקי באקס) |
| האקים אולאג'ואן (יוסטון רוקטס) | פטריק יואינג (ניו יורק ניקס) | רוברט פאריש (בוסטון סלטיקס) |
פרסים > חמישיות ההגנה

| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


ג'ו דיומרס (דטרויט פיסטונס): ג'ון סטוקטון (יוטה ג'אז)
מייקל ג'ורדן (שיקגו בולס): אלווין רוברטסון (סן אנטוניו ספרס)
דניס רודמן (דטרויט פיסטונס): איי סי גרין (לוס אנג'לס לייקרס)
לארי נאנס (קליבלנד קאבלירס): קווין מקהייל (בוסטון סלטיקס)
מארק איטון (יוטה ג'אז): פטריק יואינג (ניו יורק ניקס)
פרסים > חמישיות הרוקיז

| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


הרסי הוקינס (פילדלפיה 76'): רוד סטריקלנד (ניו יורק ניקס)
מיץ' ריצ'מונד (גולדן סטייט ווריורס): קווין אדוארדס (מיאמי היט)
וילי אנדרסון (סן אנטוניו ספרס): רקס צ'אפמן (שארלוט הורנטס)
צ'ארלס סמית' (לוס אנג'לס קליפרס): בראיין שואו (בוסטון סלטיקס)
ריק סמיתס (אינדיאנה פייסרס): כריס מוריס (ניו ג'רזי נטס)
הערות שוליים

↑  סיכום עונת 1988/1989 באתר nba.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1988, basketball-reference.com
↑  סיכום משחק האולסטאר 1989, nba.com
| עונות בליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1940 | 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| שנות ה-1950 | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 |  |
| שנות ה-1960 | 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 |  |
| שנות ה-1970 | 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 |  |
| שנות ה-1980 | 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 |  |
| שנות ה-1990 | 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| שנות ה-2000 | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 |  |
| שנות ה-2010 | 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 |  |
| שנות ה-2020 | 2019/2020 (הבועה) • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
קארל מלון, ה-MVP של משחק האולסטאר
לוס אנג'לס לייקרס נגד בוסטון סלטיקס, דצמבר 1988
מג'יק ג'ונסון, ה-MVP של העונה הסדירה
פירופ

| --- | --- |

פירופ באיכות של אבן חן
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Mg3Al2(SiO4)3
 מערך קריסטלוגרפי:  קובייתי
 צורת הגביש:  צורת גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (מפותחים היטב) היא של דודקהדרון רומבי בגודל שעד 20 ס"מ, אבל גם צורת הטרפזוהדרון (פאון בעל 24 פאות) נפוצה ובכמה דוגמאות נדירות גם נצפתה צורת הקסאוקטהדרון (48 פאות). גם צורות גרגריות וקומפקטיות קיימות.
 צבע:  אדום. צבעם של חלק מסוגי הפירופ כהה מאוד, כמעט שחור, בעוד שלאחרים גוונים של סגול. כמה מסוגי פירופ עשירים בכרום הם תרמוכרומטיים ומשנים את צבעם לירוק בעת חימום.
 ברק:  שמנוני עד זגוגי
 שקיפות:  הגבישים שקופים עד שקופים למחצה
 פצילות:  אין
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  7.5-7 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.6
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  אוליבין, פירוקסן, הורנבלנדה, היפרסתן, פלוגופיט, ביוטיט ויהלום
 סוגים
 רודוליט:  (Mg,Fe)3Al2(SiO4)3
גביש פירופ דודקהדרלי אֵיאוֹהֶדרָלי (מפותח היטב) ממדגסקר
תלכיד של פירופ
פּירוֹפּ הוא מינרל נזוסיליקטי השייך לקבוצת הגארנט. לפירופ יש גוון אדום בולט, ומכאן שמו, מיוונית "פירופוס" (pyropos – עיני אש). למרות שהוא נפוץ פחות מסוגי הגארנט האחרים נעשה בו שימוש נרחב כאבן חן תחת כינויים שונים שחלקם מוטעים. "פירופ כרום" ו"גארנט בוהמי" הם שני שמות חלופיים, כאשר המכון הגמולוגי של אמריקה המליץ שלא לעשות שימוש בהם. שמות מוטעים נוספים כוללים את "אודם קולורדו", "אודם אריזונה", "אודם קליפורניה", אודם הרי הרוקי", "אודם איליי" (Elie Ruby),"נופך בוהמי" ו"אודם הכף".
תכונות

נוסחת המבנה הכימי של פירופ טהור היא Mg3Al2(SiO4)3, אם כי בדרך כלל נוכחים במינרל יסודות נוספים בכמויות קטנות. יסודות אלו כוללים סידן, כרום, ברזל ומנגן. פירופ משתתף בשורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכולים להיות מוחלפים על ידי אטומים אחרים מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל) עם המינרלים אלמנדין (Fe3Al2(SiO4)3), וספסרטין (Mn3Al2(SiO4)3) הידועים באופן קיבוצי כקבוצת הפיראלספיט (פירופ, אלמנדין, ספסרטין), כשברזל ומנגן מחליפים את המגנזיום במבנה הפירופ. אבני הגארנט שהרכבם מעורב שנוצרו עקב החלפות אלו מוגדרים על פי היחס שבין הפירופ לאלמנדין. הפירופ יוצר שורה איזומורפית נוספת עם המינרל קנורינגיט (Mg3Cr2(SiO4)3).
אופטית המינרל הוא איזוטרופי, אך למרות זאת יש דגימות בהם מופיעה שבירה כפולה. מקדם השבירה הממוצע של הפירופ הוא 1.74 (אך הוא נע בין 1.714 ל-1.742). צבעו הנפוץ של הפירופ הוא אדום. צבעם של חלק מסוגי הפירופ כהה מאוד, כמעט שחור, בעוד שלאחרים גוונים של סגול. כמה מסוגי פירופ עשירים בכרום הם תרמוכרומטיים ומשנים את צבעם לירוק בעת חימום. לאחד מסוגי הפירופ שמקורו בערוץ קאווי במחוז מקון (Cowee Creek, Macon Co) שבצפון קרולינה יש גוון סגול-אדום והוא קרוי "רודוליט". מקור השם מיוונית ופירושו "ורד". הרכבו הכימי הוא תערובות איזומורפית של פירופ ואלמנדין ביחס של חלק אחד אלמדין לשני חלקים פירופ. ממצא מעניין הם הגארנטים הכחולים מחליפי הצבע ממדגסקר, תערובת פירופ וספסרטין. צבע הגארנטים הכחולים הללו איננו כצבע הכחול של הספיר אלא הוא מזכיר יותר את צבעי הכחול-אפור וכחול-ירוק שלעיתים ניתן לראות בספינל. לעומת זאת, באור LED לבן הצבע מקביל לצבעי הכחול של הספיר או הטנזניט בשל תכונתם של הגארנטים הכחולים לספוג את התחום הצהוב מהאור הנפלט מהדיודה.
זיהוי המינרל

לא קל להבדיל בדוגמיות טבעיות בין פירופ לאלמנדין, אם כי יש בו בדרך כלל פחות פגמים ותכלילים. הקריטריונים המופיעים בטבלה משמאל יכולים לעזור, אבל יש להיזהר משום שרוב התכונות נקבעו על בסיס פירופ טהור שנוצר במעבדה. במשקל הסגולי הנמוך יותר של הפירופ קשה להשתמש כאמצעי לאבחנה כאשר בוחנים גבישים קטנים המוטמעים במסת אם של מינרלים סיליקטיים. במקרים אלו המינרלים המאפיים והאולטרה-מאפיים הנלווים יכולים להיות הסימן הטוב ביותר לכך שהגארנט הנבדק הוא פירופ.
בפֶּטרוֹגרַפיָה של שקף, התכונות המאפיינות ביותר את הפירופ הן אלו המשותפות לגארנטים נפוצים אחרים: תבליט גבוה ואיזוטרופיות. בבדיקת שקף נוטים הגארנטים להיות צבעוניים פחות ממינרלים סיליקטיים אחרים, למרות שפירופ יכול להציג גוון סגלגל-ורדרד חיוור באור מקוטב. היעדר הפצילות, גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים וגבישים נלווים עשוים גם הם בזיהוי הפירופ תחת המיקרוסקופ.
המינרל נתגלה לראשונה בצ'כיה ב-1803 ומקור שמו, מיוונית "פירופוס" (עיני אש).
שימושים

השימוש המסחרי הנפוץ ביותר הוא כאבן חן. הקשיות הגבוהה יחסית והגוונים האדומים שלו הפכו אותו לאבן החן הפופולרית ביותר בין הגארנטים. שימוש מסחרי נוסף הוא עבור סוג מיוחד של נייר זכוכית הקרוי נייר גארנט. טוחנים את הפירופ ומדביקים את גרגריו לנייר. המוצר המתקבל מעולה לליטוש ושיוף. בנוסף יש לפירופ ערך כמינרל סמן לקיומם של צינורות קימברליט ומינרל סמן לסלעים שעברו התמרה בלחץ גבוה.
מקור ותפוצה

בניגוד לגארנטים אחרים שמקורם בסלעים מותמרים, המקור העיקרי של הפירופ הוא בסלעי יסוד אולטרמאפיים, בעיקר פרידוטיט ממעטפת כדור הארץ. פרידוטיטים אלו שמקורם במעטפת הגיעו אל פני השטח בתהליכים געשיים ולעיתים עברו התמרה. פירופ מופיע גם בסלעים מותמרים מסוג UHP, סלעים שעברו התמרה בלחץ גבוה מאוד (Ultra High Pressure), שמקורם בסלעי יסוד (כדוגמת אקלוגיט), כדוגמת הסלעים במסיב דורה-מאירה (Dora-Maira) שבאיטליה באלפים המערביים. במסיב זה נתגלו גבישי פירופ גדולים שקוטרם עד 12 סנטימטר. בחלק מגבישי הפירופ נתגלו תכלילים של קואסיט, ובחלקם תכלילים של אנסטטיט וספירין. פירופ הוא מינרל סמן לסלעים שעברו התמרה בלחץ גבוה. כמו כן ניתן למצוא אבני פירופ שקצוותיהן מעוגלים בשל שחיקת המים ב"פלאסרים" (שכבת מחצבים הנוצרת משקיעה באפיקי נחלים).
פירופ נפוץ בקסנוליתים של פרידוטיט מצינורות קימברליט, שחלקם מכילים יהלומים. פירופ המצוי יחד עם יהלום מכיל כ-3 עד 8 אחוזים של Cr2O3, הגורם לגוון ייחודי של סגול עד ארגמן כהה (לעיתים קרובות עם נצנוץ של ירוק). בשל עובדה זו הוא משמש לעיתים קרובות כמינרל סמן לקימברליט באזורים בהם פעילות הבליה מקשה על האיתור המדויק של צינור הקימברליט. סוג זה של פירופ ידועים כ"פירופ כרום" או גארנטים מסוג G9/G10.
הפירופ אומנם נפוץ פחות מגארנטים אחרים, אבל תפוצתו בעולם נרחבת. מקומות בהם יש כמות משמעותית של פירופ באיכות של אבן חן כוללים את: מרוניצה (Měrunice) בצ'כיה; גבישים גדולים במיוחד במסיב דורה-מאירה (Dora-Maira) בפיימונטה, ובווטרלה (Vetarella) במחוז לאציו שבאיטליה; בגורונד (Gorund) שבשווייץ; בזבליץ (Zöblitz), אחד המקומות הראשונים בהם נתגלה הפירופ, וגריפנדורף (Greifendorf) שבסקסוניה שבגרמניה; בהר איליי (Elie Ness) בפיפשייר (Fifeshire) שבסקוטלנד ("אודם איליי"); במכרות היהלומים שבאזור קימברלי במושבת הכף שבדרום אפריקה; לאורך הנהר אומבה (Umba River) בטנזניה; בערוץ קאווי במחוז מקון (Cowee Creek, Macon Co) שבצפון קרולינה (רודוליט), ובפארק בואל (Buell Park) במחוז אפאש (Apache) באריזונה שבארצות הברית; סמוך לעיירה ז'ולי (Joli) בקוויבק שבקנדה; בסמוך לבינגארה (Bingara) בניו סאות' ויילס ובאנאקי (Anakie) ובעמק האודם (Ruby Vale) בקווינסלנד שבאוסטרליה, ובגראווטה (Gravata) בפרנמבוקו שבברזיל.
הערות שוליים

↑  גארנט פירופ עשיר בכרום תרמוכרומטי
↑  השיטה הנפוצה לזיהוי סלעים היא בדיקה של פרוסת סלע בעובי של כ־0.03 מ"מ הקרויה שקף. השקף מתקבל מניסור הסלע, ליטושו והדבקת הפרוסה על גבי זכוכית. השקף נבדק תחת מיקרוסקופ מיוחד הקרוי מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו

| --- | --- |
 מיקום הטקס:  סן דייגו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.sdbff.com
 
פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו הוא אחד מהפסטיבלים השחורים הגדולים בארצות הברית. הוא נוסדה בשנת 2003 בשם פסטיבל הסרטים נואר, והוא מתקיים מדי שנה בסן דייגו שבדרום קליפורניה, במטרה להכיר בסרטים ובהפקות אפריקאיות-אמריקאיות. המוטו של הפסטיבל הוא "זרקור על קולנוע אפריקאי-אמריקאי ושל התפוצה האפריקאית".
היסטוריה

פסטיבל הסרטים השחורים בסן דייגו, שהיה ידוע במקור פסטיבל הסרטים נואר, החל בשנת 2003 בחדר בית מלון בGaslamp Quarter. הוקרנו אז שלושה סרטים, והשתתפו כ-20 אנשים. ב-2006 שונה השם של הפסטיבל, כי המארגנים הבינו שנוצר בלבול עם "פילם נואר". עד ל-2011, הפסטיבל גדל לממדים לא צפויים, עם הקרנות של 120 סרטים ובין 15,000 ל-30,000 משתתפים. הפסטיבל הפך לאחד הפסטיבלים השחורים הגדולים ביותר בארצות הברית, ולאחד הפסטיבלים החשובים הנערכים בסן דייגו.
הפסטיבל נמשך ארבעה ימים, בהם מוקרנים סרטים במגוון קטגוריות, כולל: קומדיה, דרמה, סרטי תעודה, אנימציה, להט"ב, אימה, דת, זרים/התפוצה האפריקאית, סרטים קצרים, סרטים נבחרים, וקטעי וידאו ומוזיקה. כל פעם שהפסטיבל גדל, הוא עבר מקולנוע לקולנוע, עד שנערך במולטיפלקס. ב-2017 הפסטיבל נערך בשלושה בתי קולנוע שונים, והחל פיתוח של מרכז לקולנוע שחור, אשר בסופו של דבר יארח את הפסטיבל ויחזיק בארכיון קולנוע שחור.
הפסטיבל, בראשותה של קארן ויליס, כולל פאנלים כחלק ממטרתו לקדם עשייה קולנועית במחוז סן דייגו.
הערות שוליים

↑  Tony Cooper (23 בינואר 2011). "San Diego Black Film Festival: Living Large". אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beth Wood (20 באפריל 2017). "San Diego Black Film Festival has new venues". San Diego Union-Tribune. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Beth Accomando (27 באפריל 2017). "San Diego Black Film Festival Celebrates 15th Year". KPBS. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Monique R. Brown (בנובמבר 1999). "Are you game for bid whist?". Black Enterprise. p. 208. {{cite news}}:  (עזרה)
פני מכשף

| --- | --- |

 בימוי:  אינגמר ברגמן 
 הופק בידי:  אלן אקלונד 
 תסריט:  אינגמר ברגמן 
 עריכה:  Oscar Rosander 
 שחקנים ראשיים:  מקס פון סידוב אוקה פרידל גרטרוד פריד Toivo Pawlo Oscar Ljung Sif Ruud Ulla Sjöblom נאימה וויפסטרנד Lars Ekborg אינגריד טולין אלנד יוספסון גונאר ביורסטראנד ביבי אנדרסון בנגט אקרוט בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  אריק נורדגרן 
 צילום:  גונר פישר 
 מדינה:  שוודיה 
 חברת הפקה:  SF Studios 
 חברה מפיצה:  SF Studios, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בדצמבר 1958 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  שוודית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט דרמה 
 פרסים:  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פני מכשף (בשוודית Ansiktet שפירושו: "הפנים", בארצות הברית: The Magician, בבריטניה: The Face (הפנים)) - סרט של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן משנת 1958. הסרט מגולל את סיפורו של תיאטרון נודד העוסק בהצגת מעשי קסם ותופעות על טבעיות. הסרט בוחן סוגיות של רציונליות וכוחות נסתרים.
הסרט היה אחד מעשרת המועמדים לקבלת פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1958.
עלילה

הסרט מתחיל בנסיעה בכרכרה של "התיאטרון לריפוי מגנטי" של ד"ר ווגלר, עוזרו שאינו אלא אשתו המחופשת לגבר, סבתו ודמויות נוספות. בדרך הם פוגשים את השחקן יוהאן שמת בכרכרה כעבור זמן קצר.
הכרכרה נעצרת בגבולות העיר וחבריה נלקחים לקונסול אגרמן. בבניין נמצאים מלבד הקונסול גם מפקד המשטרה והיועץ הרפואי וורגרוס. היועץ מאמין שווגלר הוא שרלטן ומאחז עיניים. אשת הקונסול דווקא מאמינה בכוחותיו של ווגלר. יחסי קרבה שונים נוצרים בין חברי התיאטרון ליושבי הבית.
למחרת מאלצים את ווגלר לערוך בפניהם הופעה פרטית. במופע מת לכאורה ווגלר מהתקף לב. היועץ הרפואי ומפקד המשטרה עורכים בו ניתוח לאחר המוות בהתאם לחוק. זוהי ההזדמנות של ווגלר שכלל לא מת לנקום במדען.
מפקד המשטרה סטארבק רוצה לגרש את ווגלר מהעיר אבל ברגע זה מגיע מסר דחוף ממלך שוודיה, שמבקש להציג את המופע של "התיאטרון לריפוי מגנטי" בארמונו.
שחקנים

מקס פון סידוב – ד"ר ווגלר
אינגריד טולין – מנדה ווגלר (אמן)
גונאר ביורסטראנד – היועץ הרפואי
נינה וויסטראנד – הסבתא
ביבי אנדרסון – שרה
ביקורת

לסרט נכתבו ביקורות שונות. יש הרואים בו סרט "גרוטסקי" עם מסרים עמומים. יש הרואים בו מהסרטים החשובים של הבמאי וסרט שפותח עדן חדש ביצירות הבמאי.
וודי אלן רואה בסרט זה את אחד מהסרטים החשובים של ברגמן, סרט בעל מסרים דתיים. הוא ממליץ למי שרוצה להכיר את יצירות ברגמן לראות סרט זה לצד ארבעה סרטים נוספים של ברגמן: החותם השביעי, תותי בר, פרסונה וזעקות ולחישות.
הערות שוליים

↑  וודי אלן על אינגמר ברגמן כתבה במגזין טיים, 1 באוגוסט 2007 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4524812-6  LCCN: n96030012   WorldCat (עם LCCN): n96-030012
פרנק רומרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1941 (בן 83 בערך) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 לאום:  Latino 
 זרם באמנות:  Chicano art movement 
 צאצאים:  Sonia Romero 
 
פרנק רומרו (באנגלית: Frank Romero; נולד ב-11 ביולי 1941) הוא אמן אמריקאי הנחשב לחלוץ בתנועת האמנות צ'יקאנו.  הציורים וציורי הקיר של רומרו מתעדים את האיקונוגרפיה של הצ'יקאנו ולוס אנג'לס, לעיתים קרובות כוללים עצי דקל וצבעים בהירים.
ביוגרפיה

פרנק רומרו נולד ב-11 ביולי 1941 בשכונת בויל הייטס בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים במשפחה מהמעמד הבינוני, הוריו היו דליה ג'ורדו ואדוארדו רומרו. רומרו הוא בעל מורשת ספרדית ומקסיקני. כשגדלו הם דיברו אנגלית בבית ורומרו למד לדבר ספרדית מאוחר יותר בחייו.
הוא השתתף בתוכנית הקיץ של אוטיס קולג' לאמנות ועיצוב ובשנות ה-50 נרשם לאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלוס אנג'לס) שם התיידד עם קרלוס אלמארז. רומרו למד אצל ריקו לברון והרברט ג'פסון. בשנות ה-60 הוא עבד בעיצוב גרפי באולפן צ'ארלס וריי אימס ולאחר מכן ב-A&M רקורדס. בשנים 1968–1969 התגורר רומרו בניו יורק עם קרלוס אלמרז.
בשנות ה-70, רומרו, אלמארז, רוברטו דה לה רושה וגילברט לוג'אן הקימו את קולקטיב האמנות לוס פור. בשנת 1974, לוס פור היו האמנים הראשונים של אמנות צ'יקאנו שהוצגה במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס.
הציור הידוע ביותר שלו הוא מותו של רובן סלזאר (1986), שהיה אחד מסדרות הציורים על "האכזריות המשטרתיות" שלו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נישואיו הראשונים של רומרו היו ב-1969 לדיאן מארי האמפרי בעיר ניו יורק.
בשנת 1980, רומרו נישא לננסי וויל בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוריה של ננסי היו האמנית אדית ר. וויל ופרנק ס. וויל, המייסדים המשותפים של מוזיאון היצירה והאמנות העממית בלוס אנג'לס. יחד נולדה להם בת, סוניה רומרו.
פרנק רומרו נשוי כעת לאמנית שרון ליר דבני.
הערות שוליים

↑  Frank Romero (American, b.1941), McNay Art Museum (באנגלית)
1 2 3  Chicano art pioneer Frank Romero is still painting, still loves cars and still defends ugly palm trees, Los Angeles Times, ‏2017-03-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Oral history interview with Frank Romero, 1997 January 17-March 2 | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית)
↑  Eric Avila, East Side Stories: Freeways and Their Portraits in Chicano Los Angeles, Landscape Journal 26, 2007, עמ' 83–97
1 2  Kristin G. Congdon, Kara Kelley Hallmark, Artists from Latin American Cultures: A Biographical Dictionary, Bloomsbury Academic, 2002-10-30, ISBN 978-0-313-31544-2. (באנגלית)
↑  Frank Romero | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית)
↑  "Sonia Romero"