stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' מקגיניס

| --- | --- |

מקגיניס בעונת 1972/1973
 לידה:  12 באוגוסט 1950 הארפרסוויל, אלבמה, ארצות הברית
 פטירה:  14 בדצמבר 2023 (בגיל 73) אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  30 
 מכללה:  אוניברסיטת אינדיאנה
 דראפט:  בחירה מספר 22, 1973 פילדלפיה 76'
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 2017
 קבוצות כשחקן
 1971–1975   1975–1978   1978–1980   1980–1982:  אינדיאנה פייסרס (ABA)   פילדלפיה 76'   דנוור נאגטס   אינדיאנה פייסרס
 הישגים כשחקן
 ליגת ה-ABA:  2 אליפויות (1972, 1973)   MVP של העונה הסדירה (1975)   MVP של הפלייאוף (1973)   2 בחירות לחמישיית העונה הראשונה (1974, 1975)   חמישיית העונה השנייה (1973)   שלוש בחירות למשחק האולסטאר (1973–1975)   חמישיית הרוקיז של העונה (1972)  חבר קבוצת כל הזמנים של ה-ABA ליגת ה-NBA:  חמישיית העונה הראשונה (1976)   חמישיית העונה השנייה (1977)   שלוש בחירות למשחק האולסטאר (1976, 1977, 1979)
 
ג'ורג' מקגיניס (באנגלית: George McGinnis;‏ 12 באוגוסט 1950 – 14 בדצמבר 2023) היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1971–1982. ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות היו 20.2 נקודות, 11.0 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
בשנת 1997 נבחר כאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, ובספטמבר 2017 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
תיכון ומכללות

מקגיניס נולד בהארפרסוויל שבאלבמה (אנ') וגדל בעיר אינדיאנפוליס שבאינדיאנה. כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון ג'ורג' וושינגטון" המקומי בו למד, זכה באליפות התיכונים של אינדיאנה ונבחר לשחקן התיכונים המצטיין של אינדיאנה ("Indiana Mr. Basketball"). בשנת 1969 החל ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה, ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של המכללה (1970–1971) קלע 30.0 נקודות והוריד 14.7 ריבאונדים בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה, בה נבחר לחמישיית העונה השלישית של ליגת המכללות ("Third-team All-American"), עזב מקגיניס את האוניברסיטה והחל לשחק כדורסל מקצועי.
קריירה מקצועית > אינדיאנה פייסרס (ABA)

בשנת 1971 חתם מקגיניס בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA, וכבר בעונתו הראשונה הפגין יכולת גבוהה כשרשם ממוצעים של 16.9 נקודות ו-9.7 ריבאונדים למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה לאחר שהוביל את קבוצתו, לצד מל דניאלס ורוג'ר בראון, לזכייה באליפות ה-ABA. בעונה הבאה הפך לאחד השחקנים המצטיינים בליגה עם ממוצעים עונתיים של 27.6 נקודות (מקום שני ב-ABA) ו-12.5 ריבאונדים למשחק (רביעי ב-ABA), ונבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר. בפלייאוף 1973 הוביל את הפייסרס לזכייה באליפות שנייה ברציפות, לאחר שגברה בסדרת הגמר על קנטקי קולונלס, שבה שיחקו דן איסל, ארטיס גילמור ולואי דמפיר. בסיום העונה זכה מקגיניס בתואר ה-MVP של פלייאוף ה-ABA, וכן נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונת 1973/1974 העפיל עם אינדיאנה לשלב גמר המערב, ובעונת 1974/1975 רשם את עונתו הטובה ביותר כשהוביל את קלעי הליגה עם 29.8 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בפלייאוף של אותה עונה העמיד מקגיניס שורה סטטיסטית מרשימה במיוחד של 32.3 נקודות, 15.9 ריבאונדים ו-8.2 אסיסטים למשחק, אך בגמר ה-ABA הפסידו הפייסרס לקנטקי בתוצאה 1–4.
קריירה מקצועית > פילדלפיה 76'

לקראת עונת 1975/1976 עבר מקגיניס לשחק עבור פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA, אשר בחרה אותו שנתיים קודם לכן בדראפט ה-NBA‏ 1973 (בחירה 22). בעונתו הראשונה ב-NBA נבחר לחמישיית העונה הראשונה וסיים במקום החמישי בהצבעה לתואר ה-MVP של העונה לאחר שרשם ממוצעים של 23.0 נקודות, 12.6 ריבאונדים, 4.7 אסיסטים ו-2.7 חטיפות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה בקבוצה הצטרף לפילדלפיה כוכב ה-ABA ג'וליוס ארווינג, ששיתוף הפעולה שלו עם מקגיניס, דאג קולינס ולויד פרי הוביל את הקבוצה בעונת 1976/1977 לגמר ה-NBA, בו הפסידה לפורטלנד טרייל בלייזרס בתוצאה 2–4.
קריירה מקצועית > סוף הקריירה

באוגוסט 1978 נשלח מקגיניס בטרייד לדנוור נאגטס, בתמורה לבובי ג'ונס ולראלף סימפסון. בתקופתו כשחקן הנאגטס המשיך להציג יכולת טובה עם ממוצע של 20 נקודות למשחק, ועזר להרכיב קו קדמי דומיננטי לצד דייוויד תומפסון ודן איסל, אך הקבוצה הודחה כבר בשלב הראשון של פלייאוף 1979. באמצע עונת 1979/1980 שלחו הנאגטס את מקגיניס בחזרה לאינדיאנה פייסרס, שעברה בינתיים לליגת ה-NBA, בתמורה לכוכב הצעיר אלכס אינגליש. בדיעבד, נחשבת עסקה זו כאחת הגרועות בתולדות הפייסרס, מאחר שאינגליש הפך בשנים הבאות לאחד הקלעים הגדולים בתולדות ה-NBA, בעוד מקגיניס עצמו היה בשלהי הקריירה ותרומתו לפייסרס הייתה שולית. בשתיים וחצי העונות הבאות קלע 9.4 נקודות למשחק עבור הפייסרס, ובסיום עונת 1981/1982 פרש מקגיניס ממשחק, בגיל 31. בעת פרישתו דורג במקום השני בטבלת קלעי הפייסרס בכל הזמנים (אחרי רוג'ר בראון), וכן במקום השני בריבאונדים (אחרי מל דניאלס) ובחטיפות (אחרי דון ביוס), ובמקום השישי באסיסטים.
בשנת 1985 הועלתה גופייתו של מקגיניס עם המספר '30' לתקרת אולמה הביתי של אינדיאנה פייסרס, כהוקרה על תרומתו לקבוצה. בשנת 1997 נבחר כאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, שהורכבה לרגל חגיגות 30 שנה להקמת ה-ABA. בשנת 2017 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, במחזור שכלל בין היתר גם את טרייסי מקגריידי, ניקוס גאליס וביל סלף.
נפטר ב-14 בדצמבר 2023.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של מקגיניס ב-ABA וב-NBA, באתר Basketball-Reference
1 2  טרייסי מקגריידי וביל סלף נבחרו להיכל התהילה של הכדורסל, באתר וואלה, 1 באפריל 2017
1 2 3  ההכרזה על נבחרי מחזור היכל התהילה 2017, באתר הרשמי של היכל התהילה, 1 באפריל 2017
↑  ערן סורוקה, ‏מגריידי, גאליס וקראוס נכנסו להיכל התהילה, באתר ערוץ הספורט, 8 בספטמבר 2017
↑  רשימת הזוכים בתואר Indiana Mr. Basketball, באתר realgm.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של מקגיניס, באתר Sports-Reference
↑  סטטיסטיקות סדרת גמר ה-ABA‏ 1973, באתר Basketball-Reference
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1973, באתר Basketball-Reference
↑  תוצאות ההצבעות לפרסי עונת 1975/1976, באתר Basketball-Reference
↑  Pacers at the trade deadline: A historical mixed bag, באתר indystar.com,‏ 15 בפברואר 2015
↑  מספרי הגופיות שהוצאו לגמלאות על ידי הפייסרס, באתר הרשמי של ה-NBA
↑  חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, באתר Remember the ABA
ברנדון יורי

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1987 (בן 37) סנט ג'ורג', יוטה, ארצות הברית
 שם לידה:  ברנדון בויד יורי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  Palo Verde High School 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, פופ רוק, פופ פאנק
 סוג קול:  טנור לירי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, אקורדיון, פסנתר, צ'לו, תוף, אבוב 
 חברת תקליטים:  Decaydance, Fueled by Ramen
 בן או בת זוג:  Sarah Urie (27 באפריל 2013–?) 
 פרסים והוקרה:  Alternative Press Music Award for Best Vocalist 
 www.panicatthedisco.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנדון בויד יורי (באנגלית: Brendon Boyd Urie; נולד ב-12 באפריל 1987) הוא זמר, מתופף, בסיסט, כותב שירים, גיטריסט ופסנתרן אמריקאי. יורי הוא הסולן של הלהקה "פאניק! אט דה דיסקו", והיחיד שנשאר מהלהקה המקורית עד שהתפרקה בתחילת 2023.
ביוגרפיה וחייו האישיים

יורי נולד בסנט ג'ורג', יוטה, ועבר ללאס וגאס שבנבדה בגיל שנתיים. ברנדון הוא הילד החמישי והצעיר ביותר להוריו גרייס ובויד יורי במשפחה מורמונית (אך עזב את האמונה בגיל 17). אימו של ברנדון היא ממוצא הוואי, ואף מוזכרת בחלק משיריו של ברנדון. הוא למד בתיכון "פאלו ורדה" שבלאס וגאס, ופגש שם את ברנט וילסון, שהיה הבאסיסט של פאניק! אט דה דיסקו.
בראיון בשנת 2011 סיפר יורי כי היה נחשב "ספאז בתיכון", ואף כי אחד התלמידים נהג להתעלל בו באופן קבוע. כדי לשלם את שכר המקום בו התאמנה הלהקה עבד יורי בבית קפה (Tropical Smoothie Cafe), שם שר מדי פעם ללקוחות. הוא הסביר, "הייתי שר את כל השירים שהייתי שומע באותה תקופה, אך אני זוכר שלאנשים היו בקשות מסוימות לשירים, זה היה פשוט מגוון עצום של שירים. הרבה אנשים אהבו את זה והיו כמה אנשים שביקשו ממני לשיר בשביל טיפ, ותמיד נהנתי מזה. אך מצד שני היו כמה אנשים שלא אהבו את זה במיוחד, והייתי צריך לכבד את רצונם."
ברנדון אובחן כהיפראקטיבי בגיל צעיר וקיבל תרופות להרגעה, אך הפסיק לקחת אותן לאחר שלא אהב את השפעותיהן עליו. ברנדון אמר שהוא אוהב להיות פתוח עם המעריצים שלו בנושא הזה.
בספטמבר 2011 אושר שברנדון התארס לשרה אורזחובסקי, וב-27 באפריל 2013 הם נישאו.
בפברואר 2017, עזבו ברנדון ושרה יורי את ביתם בלוס אנג'לס, קליפורניה, למקום לא ידוע. יורי אמר כי הרגיש לא בטוח באותו הבית כתוצאה מתשומת לב המופרזת מן המעריצים שלו.
ביולי 2018 יורי הגדיר עצמו כפאנסקסואל, ובנוסף תומך ידוע ואהוד של הקהילה הגאה ברחבי העולם.
בראיון אישי, ברנדון סיפר כי "התנסה" באופן רומנטי עם גברים, אך לא ראה אף פעם טעם להגדיר את עצמו. "אני אוהב את שרה מאוד. אך אם יקרה משהו נורא, (ואני מקווה שלא יקרה) יש לגברים סיכוי אצלי כמו לנשים. בכללי, אני אוהב אדם כאדם, לא משנה מה יש לו בין הרגליים".
קריירה > פאניק! אט דה דיסקו

בתקופת התיכון הציע וילסון ליורי להצטרף ללהקתו, שהייתה צריכה גיטריסט חלופי. ברנדון נענה להצעה, והתחיל עם שאר חברי הלהקה בחזרות. במקור היה ריאן רוס סולן הלהקה, אך כששמעו חברי הלהקה את יורי שר במהלך חזרות שביצעו, הם התרשמו מיכולותיו הקוליות ובחרו בו כסולן הלהקה.
מאז הקמתה הוציאה הלהקה שבעה אלבומי אולפן בהם שימש יורי כסולן. אלבום הבכורה של הלהקה, "A Fever You Can't Sweat Out", יצא לאור בשנת 2005. אלבומה השני של הלהקה, "Pretty. Odd.", יצא לאור בשנת 2008. באלבום זה, לעומת האלבום הקודם, השתתף יורי בכתיבת השירים. בשנת 2011, לאחר עזיבתם של שניים מחברי הלהקה, ריאן רוס וג'ון ווקר, יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, "Vices & Virtues". אלבומה הרביעי של הלהקה, "Too Weird to Live, Too Rare to Die!", יצא לאור באוקטובר 2013 (עם הלהיט הידוע "This is gospel") לאחר עזיבתו של המתופף ספנסר סמית'. האלבום החמישי - "Death of a Bachelor" יצא בשנת 2016. האלבום השישי הוא "Pray for the Wicked" שיצא ב-22 ביולי 2018 ונחשב כ-״ייחודי ומתאר אותי בצורה אישית״ על פי ברנדון. ובתאריך ה-19 באוגוסט 2022 הוציאה הלהקה את אלבומה האחרון "Viva Las Vengeance" ובתאריך ה-24 לינואר 2023 הודיע יורי על פירוק הלהקה לאור הפיכתו לאבא.
למעשה, בין האלבום "Pretty. Odd." לאלבום "Vices & Virtues", ברנדון וספנסר הוציאו סינגל בשם הלהקה ששמו "New Perspective". כמו כן, ברנדון ידוע בחדשירים (סינגלים) הרבים שהוציא ובשירי ה-"בונוס" שקיימים לכל אלבום (אם כי רק באלבום "Vices & Virtues" השירים אינם נגנזו לחלוטין). חלק מהסינגלים הוצאו בהקשר לחג, כמו "It's Almost Halloween" ו-"Feels Like Christmas".
במהלך הוצאת האלבומים, ברנדון התארח לשיר בכמה מתוכניות האירוח והזמר המוכרות ביותר בארצות הברית, בניהן - "Ellen", "The Tonight Show", "The voice" ורבים אחרים.
קריירה > פאניק! אט דה דיסקו > פרסים

ב-21 ביולי 2014 זכה יורי בפרס הווקאליסט הטוב ביותר בטקס פרסי ה-Alternative Press.
באוקטובר ובנובמבר זכה בטקס פרסי ה-AMA ובטקס פרסי ה-EMA לשנת 2018 בתואר האמן האלטרנטיבי האהוב ביותר.
קריירה > פאניק! אט דה דיסקו > שימוש תרבותי לשיריו

השיר "New Perspective" לסרט "Jennifer's Body".
השיר "Ready to go" לסרט "הדרדסים".
השיר "Victorious" לסרט "נשיקה בחצות".
השיר "Into the Unknown" לסרט - "לשבור את הקרח 2".
השיר "Victorious" לסדרה "Fandon Fights".
השיר "High Hopes" למיני סדרה "2018 Stanley Cup Finals".
השיר "Death of a Bacholor" לסדרה "יומני הערפד". השירים "Death of a Bacholor" ו-"The ballad of Mona Lisa" לסדרה "קונאן".
השיר "The Greatest Show" לסרט-מחזמר האמן הגדול מכולם.
השיר "I Write Sins Not Tragedies" למשחק "SingStar Pop".
השיר "Nine in the Afterenoon" למשחק הידוע "Just Dance 2".
השיר "Nine in the Afterenoon" למשחק "Rock Band 2".
השיר "Mercenary" למשחק "Batman Arkham City".
השיר "Girls / Girls / Boys" למשחק "Guitar Hero Live".
השיר "High Hopes" למשחק "Just Dance 2020".
קריירה > פרויקטים נוספים

יורי השתתף במספר שירים של הלהקה פול אאוט בוי. בשנת 2008 הוא השתתף בשירים "What A Catch, Donnie" ו-"20 Dollar Nose Bleed" מאלבומה של הלהקה, "Folie à Deux". יורי גם השתתף בשיר "7 Minutes In Heaven" של הלהקה מאלבומה "Under The Cork Tree" כזמר רקע. בשנת 2008 השתתף יורי בקמפיין של חברת קוקה-קולה, "Open Happiness", בו גם השתתפו פטריק סטאמפ מהלהקה פול אאוט בוי, טרווי מקוי מהלהקה ג'ים קלאס הירוז, סי-לו גרין וג'אנל מונה.
בדצמבר 2013 הופיע יורי עם השיר "Big Shot" מול בילי ג'ואל ונשיא ארצות הברית ברק אובמה, כאשר קיבל ג'ואל את אות הכבוד הגבוה ביותר על השפעתו על התרבות האמריקנית באמצעות האמנות.
במרץ 2014 השתתף יורי בשיר "Keep On Keeping On" של הראפר טרווי מקוי. באותה שנה השתתף יורי גם בשיר "Love in the Middle of a Firefight" מאלבום הבכורה של ה-DJ דילון פרנסיס, "Money Sucks, Friends Rule". בנוסף, הוא השתתף בשיר עם ליל דיקי ששמו "Molly".
בשנת 2015, ברנדון כתב שיר למחזמר של בובספוג מכנס מרובע. המחזמר עשה את הופעת הבכורה שלו בשיקגו בקיץ 2016 וחזר לתיאטרון פאלאס בברודוויי בחורף של 2017. עבור המחזמר, ברנדון שר את השיר שכתב, ושמו - "לא ספוג פשוט".
ב-11 באפריל 2017, ברנדון הכריז שיחק במחזמר עטור הפרסים "קינקי בוטס" וישחק בו את אחד התפקידים הראשיים, צ'רלי פרייס. הוא שיחק את התפקיד מ-26 במאי 2017, עד ל-6 באוגוסט 2017.
בשנת 2018, ברנדון הוציא גרסת כיסוי (קאבר) לשיר The Greatest Show מהמחזמר The Greatest Showman. באותה שנה התארח בשיר Roses של בני בלאנקו ו-Juice WRLD. בשנת 2019 התארח בשיר ME! של הזמרת טיילור סוויפט, וכן הקליט גרסה לשיר "Into the Unknown" עבור פסקול הסרט Frozen 2.
אמנים משפיעים

יורי ציין את פרנק סינטרה, להקת קווין, בילי ג'ואל ודייוויד בואי כמשפיעים הגדולים ביותר עליו מבחינה מוזיקלית. הוא הוסיף שטעמו המוזיקלי הושפע רבות מחינוך הוריו.
קול

ליורי יש טווח קול טנור לירי המשתרע על פני חמש אוקטבות. הטווח שלו משתרע בין D2 ל-C7. קולו ידוע כ"נרחב "ו"מגוון", במיוחד לאחר שחרורו של השיר "This Is Gospel" בשנת 2013.
דיסקוגרפיה

מתוך הערך פאניק! אט דה דיסקו
(A Fever You Can't Sweat Out (2005
(Pretty. Odd. (2008
(Vices & Virtues (2011
(Too Weird to Live, Too Rare to Die! (2013
(Death of a Bachelor (2016
(Pray for the Wicked (2018
(2022) Viva Las Vengeance
הערות שוליים

↑  Las Vegas' Panic! at the Disco playing House of Blues after weathering lineup changes, פורסם ב-17 ביוני 2011
↑  "ברנדון יורי מפאניק! אט דה דיסקו יצא מהארון כפאנסקסואל". ראש אחד – Rosh1. 2018-08-07. נבדק ב-2018-08-09.(הקישור אינו פעיל)
↑  בריאן קראוס, Brendon Urie wins the APMA for Best Vocalist, presented by Craig Owens and Tyler Carter, פורסם באתר Alternative Press ב-21 ביולי 2014
↑  הדיסקוגרפיה של ברנדון יורי באתר discogs
↑  "Open Happiness" באתר מיי ספייס
↑  קתרין בויל, Kennedy Center Honors gala had rapport, repartee and an unusual mix of collaborators, פורסם באתר וושינגטון פוסט ב-9 בדצמבר 2013
| פאניק! אט דה דיסקו |
| --- | --- | --- |
| ברנדון יורי ברנט וילסון • ריאן רוס • ג'ון ווקר • ספנסר סמית' • דלון ויקס | ברנדון יורי ברנט וילסון • ריאן רוס • ג'ון ווקר • ספנסר סמית' • דלון ויקס |  |
| אלבומים | A Fever You Can't Sweat Out • Pretty. Odd. • Vices & Virtues • Too Weird to Live, Too Rare to Die! • Death of a Bachelor • Pray for the Wicked • Viva Las Vengeance |  |
| אלבומי הופעה | ...Live in Chicago • All My Friends We're Glorious |  |
| אלבומי אוסף | Introducing... Panic at the Disco • Panic! at the Disco Video Catalog |  |
| סיבובי הופעות | Vices & Virtues Tour • Summer Tour 2016 • Death of a Bachelor Tour • Pray for the Wicked Tour |  |
דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות
| פאניק! אט דה דיסקו - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| A Fever You Can't Sweat Out | "The Only Difference..." • "I Write Sins Not Tragedies" • "But It's Better If You Do" • "Lying Is the Most Fun..." • "Build God, Then We'll Talk" |  |
| Pretty. Odd.‎ | "Nine in the Afternoon" • "Mad as Rabbits" • "That Green Gentleman" • "Northern Downpour" |  |
| Vices & Virtues | "The Ballad of Mona Lisa" • "Ready to Go (Get Me Out of My Mind)" • "Let's Kill Tonight" |  |
| Too Weird to Live, Too Rare to Die!‎ | "Miss Jackson" • "This Is Gospel" • "Girls / Girls / Boys" • "Nicotine" |  |
| Death of a Bachelor | "Hallelujah"‏ • "Victorious"‏ • "Emperor's New Clothes"‏ • "Death of a Bachelor"‏ • "House of Memories" |  |
| Pray for the Wicked | "Say Amen (Saturday Night)‎"‏ • "High Hopes"‏ • "Hey Look Ma, I Made It" |  |
| Viva Las Vengeance | "Viva Las Vengeance" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17880798n (data)  GND: 1082144762  ISNI: 0000 0000 7125 6979  LCCN: n2009059456  MusicBrainz: fa9b664a-cfd0-4088-8ed4-a4d7045d351f  NLA: 40580431  Trove: 1448234  VIAF: 100680573   WorldCat (עם VIAF): 100680573 
ברנדון יורי במהלך הופעה (2014)
ברנדון בהופעה
ברנדון יורי מופיע עם הלהקה פול אאוט בוי באוגוסט 2009
ברנדון במהלך ההופעה לנשיא ארצות הברית ברק אובמה ולזמר בילי ג'ואל, 2013
ג'יי ברנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במאי 1947 (בן 77)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו 
 מוסדות:  ניו סקול  אוניברסיטת אסקס  אוניברסיטת ואנדרבילט 
 מונחה לדוקטורט:  נוה פרומר
 זרם:  פילוסופיה קונטיננטלית   נאו-מרקסיזם
 תחומי עניין:  אידיאליזם גרמני, תיאוריה ביקורתית
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  הגל, קרל מרקס, אדורנו, חנה ארנדט
 השפיע על:  סיימון קריצ'לי, קארן אנג, סיימון לאמסדן
 פרסים והוקרה:  פרס ברלין (2013) 
 
ג'יי ברנשטיין (באנגלית: Jay M. Bernstein; נולד ב-27 במאי 1947) הוא פילוסוף יהודי-אמריקאי ופרופסור בניו סקול. ברנשטיין הוא מומחה לפילוסופיה קונטיננטלית ופרשן מוביל של תאודור אדורנו.
ביוגרפיה

פילוסופיה, עבורי, פירושה לחקור את יסודות חיינו המשותפים, כיצד אנו מבינים את העולם וכיצד אנו נכשלים. הפילוסופיה מציגה את האדם כנעלה [upright] וככושל [failing], כיודע וכמסומא, כבורא עולם וכסובל, כפורח וכקומל; וכיצד הדימויים המתחרים הללו קשורים יחדיו במוסר, בפוליטיקה, באמנות ובחיי היומיום שלנו.
המקור באנגלית
Philosophy, for me, means interrogating the foundations of our life together, how we make sense of the world, and how we fail.  Philosophy profiles the human as upright and as failing, as knowing and as blinded, as world-making and as suffering, as flourishing and as dying; and how those competing images are bound together in our morals, politics, art, and ordinary life.
ברנשנטיין קיבל תואר ראשון מ-Trinity College ב-1970 ודוקטור מאוניברסיטת אדינבורו ב-1975.
ברנשטיין ממקם את אדורנו במרכז הוויכוח הפילוסופי העכשווי אודות אתיקה, בטענה שיש לחפש תגובה אתית אמיתית בשוליים המודחקים של החברה.
ברנשטיין פרסם שני ספרים על אמנות: The Fate of Art (גורל האמנות) ו-Against Voluptuous Bodies: Late Modernism and the Meaning of Painting (נגד גופים חושניים: מודרניזם מאוחר ומשמעות הציור). בראיון ל- Brooklyn Rail בעקבות הפרסומים הללו, קבע ברנשטיין כי "הרציונליות המודרנית שיוצרת את המדע המודרני, שיוצרת את הכלכלה הקפיטליסטית, שיוצרת רציונליות בירוקרטית, צריכה להיפטר מהחומריות החושנית, הקונקרטיות ומהחוויה של הדברים האלה."
ברנשטיין היה עמית פרס ברלין לשנת 2013 באקדמיה האמריקאית בברלין. הוא עורך שותף של כתב העת Critical Horizons.
ברנשטיין ידוע בהרצאותיו על קאנט ועל הגל, שחלקן הוקלטו במסגרת הפרויקט The Bernstein Tapes.
ספרים

The Philosophy of the Novel: Lukács, Marxism and the Dialectics of Form. The Harvester Press, 1984.
Recovering Ethical Life: Jurgen Habermas and the future of Critical Theory. Routledge, 1995.
The Fate of Art: Aesthetic Alienation from Kant to Derrida and Adorno. Pennsylvania State University Press, 1992.
Adorno: Disenchantment and Ethics. Cambridge University Press, 2001.
Against Voluptuous Bodies: Late Modernism and the Meaning of Painting. Stanford University Press, 2006.
Torture and Dignity: An Essay on Moral Injury. University of Chicago Press, 2015.
הערות שוליים

↑  https://www.whatisitliketobeaphilosopher.com/simon-critchley/
↑  Jay Bernstein – University Distinguished Professor
↑  Jewish Philosopher To Deliver Gillian Rose Lecture Jan. 19, Media and Public Relations | Baylor University, ‏2001-01-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jay Bernstein | The New School for Social Research, www.newschool.edu
↑  Hammer, Espen (2002-02-02). "Review of Adorno: Disenchantment and Ethics". Notre Dame Philosophical Reviews. ISSN 1538-1617.
↑  Waltemath, Joan (2007-09-04). "Jay Bernstein with Joan Waltemath". The Brooklyn Rail (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-09-18.
↑  "The Bernstein Tapes". www.bernsteintapes.com. נבדק ב-2020-09-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424300305171  PLWABN: 9810661307505606  BnF: cb12034635b (data)  GND: 113424515  ISNI: 0000 0003 8191 4260  LCCN: n84001814  LNB: 000083693  NKC: uk2005277852  NTA: 069902569  SUDOC: 028528182  VIAF: 262687070   WorldCat (עם VIAF): 262687070
ג'ון ניוטון

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1725 (יוליאני) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  21 בדצמבר 1807 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  קבר ג'ון ומרי ניוטון 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של המוזיקה של גוספל (1982) 
 
ג'ון הנרי ניוטון
ג'ון הנרי ניוטון (באנגלית: John Henry Newton; ‏24 ביולי 1725 – 21 בדצמבר 1807) היה כומר בכנסייה האנגליקנית וקפטן ספינת עבדים. בערוב ימיו הפך ללוחם נגד סחר העבדים. כמו כן, הוא כתב מזמורי תפילה רבים, שהבולט בהם הוא "Amazing Grace".
ילדות ונעורים

ניוטון נולד בוופינג, לונדון ב-1725, בנו של ג'ון ניוטון האב, סקיפר ששרת בים התיכון, ואליזבת ניוטון, שמתה משחפת ב-1732, כאשר ניוטון היה כמעט בן שבע. ניוטון בילה שנתיים בפנימייה ובגיל 11 יצא לים עם אביו. הפליג בשישה מסעות לפני שאביו יצא לגמלאות ב-1742.
אביו של ניוטון תכנן לשלוח את בנו לעבוד במטע סוכר בג'מייקה. אך במקום זאת ניוטון חתם על חוזה עם ספינת סוחר אשר הפליגה לים התיכון. ב-1743, כשהיה בדרכו לבקר חברים, נתפש בידי הצי המלכותי וגויס אליו בכוח. הוא נהיה צוער על הספינה ההורוביץ. בשלב מסוים, ניסה ניטון לערוק אך נתפש ונענש מול צוות של 350 איש, הופשטה חולצתו, הוא נקשר לתורן והוצלף תריסר פעמים. בנוסף לכך הורדה דרגתו לימאי פשוט.
לאחר שסיים את שירותו והבריא נפשית ופיזית עבר ניוטון מההורוביץ, שהייתה בדרכה להודו, לפגסוס, ספינת עבדים שהפליגה למערב אפריקה. הפגסוס נשאה סחורה לאפריקה, החליפה אותה בעבדים ואת העבדים לקחה לאנגליה ומדינות נוספות.
ניוטון היה מטרד ויצר בעיות לצוות הפגסוס. לכן, כאשר הגיעו למערב אפריקה השאירו אותו עם סוחר עבדים בשם עמוס קלאו. קלאו העביר את ניוטון לאשתו, הנסיכה פיא, דוכסית אפריקאית. ניוטון סבל מיחס משפיל ומהתעללות יחד עם עבדיה האחרים. ב-1748 הציל את ניוטון קפטן שנתבקש לחפש אחריו בידי אביו.
המרה לאוונגליזם

ניוטון הפליג בחזרה לאנגליה בשנת 1748 על סיפון ספינת הסוחר "גריי האונד", אשר נשאה שעוות דבורים ועץ. במהלך המסע הזה, חווה המרה רוחנית. הספינה נתקלה בסערה קשה מול חופי אירלנד וכמעט טבעה. ניוטון התעורר באמצע הלילה כאשר הספינה החלה להתמלא מים וקרא לאל שיצילו. ניוטון מסמן מאורע זה בתור ההתחלה של המרת דתו לאוונגליזם. בהמשך המסע החל ניוטון לקרוא ספרות דתית ועד שהגיע לבריטניה, קיבל את הדוקטרינה האוונגליטית. מנקודה זו ואילך, נמנע מהימורים, שתייה ותועבה ורחש אהדה רבה לעבדים. למרות זאת המשיך לעסוק בסחר העבדים. ניוטון הודה מאוחר יותר שהשלמתו המלאה עם האל עדיין לא קרתה בשלב זה ושעדיין לא היה מסוגל לראות בעצמו מאמין במלא מובן המילה.
ניוטון חזר לליברפול, אנגליה כדי לשרת כקצין ראשון על הספינה "Brownlow" אשר יצאה למערב אפריקה דרך חוף גינאה. את המשרה השיג בעזרת חברו של אביו, ג'וסף מאנסטי. במהלך המסע חלה ניוטון בקדחת, בעודו חולה הכריז ניוטון על אמונתו המלאה באל וקרא לו לקחת שליטה על גורלו ומהלך חייו. ניוטון ראה במאורע זה את התפנית האמיתית בחייו הרוחניים וטען שזו הייתה הפעם הראשונה בה הרגיש שלם עם אמונתו ואלוהיו.
גם לאחר השלמתו עם האל לא פסק ניוטון לעסוק בסחר בעבדים ועשה עוד שלושה מסעות כקפטן של ספינת עבדים. ב-1750 לקה ניוטון בשבץ מוחי ורק אז הפסיק לעסוק בסחר באנשים, אך המשיך להשקיע את הונו במסעות סחר בעבדים.
הפיכה ופועלו ככומר אנגליקני

בשנת 1755 ניוטון הפך למודד הגאות (גובה המס) של הנמל של ליברפול, גם משרה זו קיבל בעזרת ג'וסף מאנסטי. המשרה החדשה אפשרה לו ללמוד בשעות הפנאי שלו  יוונית, עברית וסורית. בשנת 1757, הוא הגיש בקשה להיות מוסמך ככומר בכנסייה האנגליקנית, אך לקח יותר משבע שנים עד שאישרו את קבלתו.
בסופו של דבר, בשנת 1764, הוא הוצג על ידי תומאס הוויס ללורד דרטמות, אשר היה בעל השפעה רבה והמליץ לבישוף של צ'סטר על ניוטון. ב-29 באפריל 1764 ניוטון קיבל אישור להפוך לכומר, ולבסוף הפך לכומר ב-17 ביוני.
ניוטון היה לכומר של העיר אולניי, ונודע במהרה בטיפול המסור שלו בקהילה, באמונות שלו ובידידות שלו עם אנגלים פרושים ואוונגליסטים. כל אלו גרמו לו להיות מכובד על ידי האנגליקנים המסורתיים והנונקונפורמיסטים כאחד. הוא כיהן שש עשרה שנים ככומר באלוניי, במהלכן נהיה כל כך פופולרי עד שההיכל בכנסייה היה קטן מלהכיל את כל האנשים שנהרו לשמוע אותו.
בשנת 1779 הוזמן ניוטון על ידי ג'ון ת'ורנטון, סוחר אוונגליסט שמימן ותמך בניוטון במהלך שירותו באלוניי, להיות הרקטור של כנסיית סנט מרי (St. Mary Woolnoth) ברחוב לומברד, לונדון, שם הוא כיהן עד מותו. ניוטון הפך לאחד משני המטיפים האוונגליסטים היחידים בעיר הבירה, ועד מהרה הוא מצא את עצמו צובר פופולריות בקרב הקהילה האוונגליסטית הגדלה.
המאבק נגד העבדות

בשנת 1788, 34 שנים אחרי שהוא פרש מסחר העבדים, שבר ניוטון שתיקה ארוכה בנושא עם פרסום החוברת מחשבות על סחר העבדים, הוא תיאר את התנאים המחרידים של ספינות העבדים במהלך המסעות ממערב אפריקה לאמריקה. בנוסף לכך התנצל על חלקו בסחר העבדים. עותק של החוברת נשלח לכל מוציא לאור. החוברת הייתה הצלחה כה גדולה שהם נאלצו להדפיס מהדורות נוספות מייד.
ניוטון נהיה בעל ברית של ויליאם וילברפורס, מנהיג המסע הפרלמנטרי לביטול סחר העבדים. הוא הספיק בחייו לראות את העברת החוק "החוק נגד סחר העבדים 1807". (Slave Trade Act 1807 ) שהועבר בפרלמנט של בריטניה ב-25 במרץ 1807.
כותב מזמורים

בשנת 1767 ויליאם קופר, המשורר, עבר לאולניי. הוא היה מאמין מסור ופעיל בכנסייה, ושיתף פעולה עם ניוטון בכתיבת מזמורים, אשר יצאו לאור בשנת 1779 כמזמורי אולניי. לפרסום זה הייתה השפעה גדולה על התפתחות המזמורים באנגלית. ניוטון כתב מזמורים רבים שנחשבים לנכסי צאן ברזל בתרבות הפרוטסטנטית האנגלו-סקסונית, כאשר החשוב והמוכר ביניהם הוא "Amazing Grace".