stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יגאל ביבי
הערות שוליים

↑  חניכי בני עקיבא יצאו במפקד לפידים, מעריב, 4 בדצמבר 1963
שבת הארגון של בני עקיבא בטבריה, הצופה, 26 במאי 1965
שבת הארגון בטבריה, הצופה, 28 בדצמבר 1966
↑  חודשה פעילות המשמרת הצעירה של המפד"ל בטבריה, הצופה, 31 במרץ 1965
↑  הנציגות לעירית טבריה, הצופה, 20 בספטמבר 1965
↑  חזית דתית הוקמה בטבריה, הצופה, 1 באוקטובר 1965
↑  ש. גרינבוים, משחה הכנרת מטעם אליצור, הצופה, 3 בספטמבר 1968
כפר חרוב(ליגה ג') הורחקה מפעילוח לעשרה משחקים, מעריב, 25 באפריל 1976
↑  יעקב ארז, הדתיים דורשים ראש עיר בטבריה, מעריב, 3 בנובמבר 1969
↑  צחר (המערך) ראש עירית טבריה, מעריב, 5 בנובמבר 1969
↑  נציג מגח"ל פרש מהקואליציה הרחבה בטבריה, מעריב, 26 באוגוסט 1974
↑  המשמר האזרחי בטבריה יערוך מיפקד אוכלוסין, דבר, 31 בדצמבר 1974
↑  בג"צ הוציא צו ביניים נגד מינוי רב אשכנזי בטבריה, מעריב, 6 במרץ 1975
↑  ההתמודדות ברשויות בגליל - להילוך גבוה, דבר, 17 בספטמבר 1978
↑  יצחק בן חורין, אם לא תסיר את מועמדותך ישיג אותך כדור, מעריב, 19 בנובמבר 1978
↑  אברהם רותם, במספר רשויות כבר קבעו העסקנים את המנצחים, מעריב, 20 בנובמבר 1978
↑  ילקוט הפרסומים 2494, עמודים 500, 507
↑  נצחון למפד"ל: יגאל ביבי ראש העיריה, מעריב, 22 בנובמבר 1978
↑  יצחק בן חורין, בטבריה יישמר הסטטוס קוו בענייני דת - מבטיח יגאל ביבי, מעריב, 23 בנובמבר 1978
↑  נחתם הסכם קואליציוני בעירית טבריה, מעריב, 28 בינואר 1979
↑  יצחק בן חורין, ראש עיריית טבריה חוייב לנמק מדוע לא יפטר אחד מ-3 סגניו, מעריב, 6 ביולי 1979
↑  יצחק בן חורין, בטבריה יהיו 2 סגנים לראש העיריה במקום 3, מעריב, 15 בנובמבר 1979
↑  יצחק בן חורין, טבריה חויבה לגבות שכר ששולם שלא כדין, מעריב, 30 בדצמבר 1979
↑  שמעון וייס, ביבי (מפד"ל) - לקואליציה מקיר אל קיר בטבריה, דבר, 27 באוקטובר 1983
↑  2 'רבי סיכויים' לא נכללו בצמרת סיעת "למפנה", מעריב, 15 במרץ 1977
↑  13 מועמדים לכל כיסא, מעריב, 13 באפריל 1977
↑  א. כנרתי, מהומה הדשה במפד"ל: עדות המזרח דורשות המקום השני, דבר, 20 במאי 1981
↑  מצב הרוח, גיליון 548, 28 באוגוסט 2019
↑  יגאל ביבי: ״בצלאל החזיר את הכבוד למפד״ל״, באתר ערוץ 7, 17 במרץ 2021
↑  חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 27), התשס"ב-2002, באתר הכנסת
| סגני שרי הדתות בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| סגני שרי הדתות (1948–2003) | זרח ורהפטיג • בנימין שחור • חיים דרוקמן • משה גפני • רפאל פנחסי • אריה גמליאל • יגאל ביבי • אריה גמליאל • יגאל ביבי |  |
| סגני השרים לשירותי דת  (2008 ואילך): | אלי בן-דהן • מתן כהנא |  |
הנרי לסקאו

הלמוט "הנרי" לסקאו (באנגלית: Helmut "Henry" Laskau;‏ 12 בספטמבר 1916 - 7 במאי 2000) היה הלך יהודי-אמריקאי. אלוף ארצות הברית, אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים ו-4 פעמים אלוף המכביה בהליכה תחרותית.
לסקאו נחשב לאחד מגדולי ההלכים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

לסקאו נולד בברלין בירת גרמניה, ושם החל את פעילותו הספורטיבית בריצות למרחקים ארוכים. עליית הנאצים לשלטון הביאה להגירתו לארצות הברית בשנת 1938, שם התגייס לצבא ולחם במלחמת העולם השנייה. משפחתו נספתה בשואה. ב-1946, לאחר שהשתחרר מהצבא, שב לפעילות ספורטיבית והתמחה בהליכה תחרותית. בין השנים 1947 - 1957 הוא זכה ב-42 תארים לאומיים והיה בלתי מנוצח בארצות הברית, במשך 9 שנים. בשנת 1950 קבע בהליכת מייל שיא עולם 6:19.2 דקות.
באולימפיאדת לונדון (1948) ובאולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף לסקאו בתחרות ל-10 ק"מ הליכה אך ניפסל. באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא סיים במקום 12 בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:38:46.8 שעות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים הראשונים שנערכו בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1951 זכה לסקאו במדליית זהב בתחרות ל-10 ק"מ הליכה.
לסקאו זכה 4 פעמים במדליות זהב במכביות, החל מהמכביה השלישית. במכביה של 1961 הוא לא השתתף, אולם במכביה של 1965, בגיל 48 שב וזכה במדליית זהב בהליכה של 3000מ'.
לסקאו היה מנהל בחברה לייצור מכשירים אלקטרוניים.
ב-7 במאי 2000 נפטר לסקאו בקוקונט קריק שבפלורידה.
שיאים אישיים

20 ק"מ הליכה: 1:37:04 שעות (1952).
תארים והישגים

לסקאו זכה ב-42 תארים לאומיים בהליכה תחרותית, מ-1 מייל ועד 25 ק"מ וקבע 5 שיאים אמריקאים.
הערות שוליים

↑  הצלחה גדולה למכבי בארה"ב ובבוליביה, המשקיף, 12 באוקטובר 1947
↑  יהודי קבע שיא עולמי, על המשמר, 7 באפריל 1950
הישגים מצויינים באליפות ארה"ב בא"ק, על המשמר, 1 ביולי 1952
↑  שלל שיאים במכבייה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950
שיאים והישגים במכביה, דבר, 2 באוקטובר 1953
הישגים והפתעות בריצות וקפיצות, מעריב, 8 בספטמבר 1957
↑  למדני וגנישביץ' גנבו את ההצגה, חרות, 30 באוגוסט 1965
↑  אלוף שלוש מכביות מתגעג לאוהלים, מעריב, 23 באוגוסט 1965
נמל התעופה אויטאש

נמל התעופה מחצ'קלה אויטאש (ברוסית: Аэропорт Махачкала Уйташ) (קוד יאט"א: MCX; קוד ICAO: הוא URML) הוא נמל תעופה ציבורי, בינלאומי הממוקם ליד הערים מחצ'קלה וקספייסק, שבדאגסטן, רוסיה. נמל התעופה הראשי של דאגסטן. הוא נקרא על שמו של אמט-חאן סולטן (אנ'), טייס קרב במלחמת העולם השנייה, שקיבל פעמיים את האות הסובייטי גיבור ברית המועצות.
נמל התעופה משמש נמל הבית של South East Airlines (לשעבר Dagestan Airlines). משרדי חברת התעופה הראשיים שוכנים בשטח נמל התעופה.
היסטוריה

נמל התעופה נפתח לראשונה ב-3 בפברואר 1937 לשימושים צבאיים וכבסיס טילים מסוג R-2 של ברית המועצות. בשנת 1942 הוקם במקום טרמינל לטיסות אזרחיות. בשנת 1954 נחת לראשונה מטוס הנוסעים מסוג אנטונוב An-2. בשנת 1958 נחנך נמל התעופה הנוכחי במרחק 4.5 קילומטרים מהעיר קספייסק ובמרחק 16.2 מהעיר מחצ'קלה. בשנת 1963 הורחב נמל התעופה לממדיו המודרניים. החל משנת 1971 נתאפשר למטוסים מסוג טופולב Tu-134 לנחות בנמל כך שכמות הנוסעים שעברו בו הוכפלה פי 8. בין השנים 1985–1986 הוארכו מסלולי נמל התעופה לאורכם הנוכחי ובשנה 1993 ממשלה דגסטן רכשה קו טיסות המבוסס על מטוסי טופולב Tu-154. בשנת 1999 בתקופת המרד בצפון הקוקז, נחתו בנמל התעופה מדי יום כ-70 מטוסים מסוג איליושין Il-76 ומטוסי אנטונוב מסוג Antonov An-22.
היסטוריה > שיפוץ וחידוש נמל התעופה

בשנת 2014 בשעה שהתחלפה הבעלות על נמל התעופה חודש בו המסלול. הוא הורחב לרוחב של 45 מטרים והוא צופה מחדש באספלט שעורבב בו פולימר לחיזוק ולשרידות מפגעי הטבע. הפרויקט נוהל על ידי קבוצת Nafta. עלות החידוש התחלקה בין התקציר הכללי של רוסיה בשלב הראשון על סך 2 מיליארד רובל ובשלב השני מתקציב רפובליקת דגסטן בסך 3 מיליארד רובל. בשנת 2016 שלטונות הנמל התחילו בשיפוץ הטרמינל והסבתו לטרמינל בינלאומי. בסוף השיפוצים וחידוש הנמל ניתן היה להנחית בו מטוסי נוסעים גדולים מהסוגים איירבוס A320, בואינג 737, בואינג 757, סוחוי סופרג'ט 100, אנטונוב An-148 ועוד.
חברות תעופה ויעדים

בנמל התעופה נוחתות טיסות מ-17 חברות תעופה הטסות לכ-50 יעדים כולל לנתב"ג. הקו לנתב"ג של חברת התעופה רד ווינגס איירליינס הושהה ב-29 באוקטובר 2023. חברות התעופה הטסות מנמל זה הן: אירופלוט, אייר ערביה, אזרבייג'ן איירליינס, פליי דובאי, רד ווינגס איירליינס, החברה הטיסה לנמל התעופה הזה טיסות גם מנמל התעופה בן-גוריון, רוסיה, S7 איירליינס, SCAT Airlines, אורל איירליינס, יקוטיה איירליינס ואחרות. רוב הטיסות היוצאות מנמל התעופה הן טיסות פנים ארציות בתוך רוסיה. טיסות בינלאומיות היוצאות מהנמל מגיעות לאיסטנבול ואנטליה בטורקיה, לדובאי באיחוד האמירות הערביות.
חברות תעופה ויעדים > תנועת הנוסעים בנמל לפי שנים

| השנה | 2014 | 2016 | 2018 | 2020 | 2021 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תנועת נוסעים מיליון | 0.421 | 0.859 | 1.295 | 1.137 | 2.030 |
מקורות:
תאונות ותקריות

ב-15 בינואר 2009, 4 אנשים נהרגו כאשר שני מטוסי איליושין איל-76 התנגשו ועלו באש.
ב-4 בדצמבר 2010, טיסה 372 של South East Airlines, טופולב Tu-154 הנושאת 160 נוסעים ו-8 אנשי צוות בדרך למחצ'קלה, נחתה בנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו, מוסקבה, עקב כשל בכל המנועים. שניים מתוך 160 הנוסעים נהרגו.
ב-29 באוקטובר 2023, המון אלים הסתער על מסלולי האספלט כאשר טיסה של חברת רד ווינגס איירליינס מתל אביב-יפו, ישראל הגיעה. המפגינים קראו סיסמאות אנטישמיות וניסו לעלות על המטוס אך לא הצליחו. הרשויות נמל התעופה, סגרו את נמל התעופה והפנו טיסות לערים סמוכות. אירוע זה התרחש על רקע תסיסה אנטי-יהודית וכנגד מדינת ישראל, בצפון הקווקז שהתגברה עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל מוקדם יותר באותו החודש. השלטונות הרוסיים בדגסטן האשימו את ערוץ הטלגרם "אוטרו דגסטנה", שהוקם על ידי איליה פונומריוב, בארגון ההמון לערעור היציבות של דאגסטן על ידי ערבוב שנאה בין-אתנית ובין-דתית.
הערות שוליים

1 2  נתונים אודות שדה התעופה נכון ל-2018
↑  "Страницы крымской истории. Памяти Амет-Хана Султана". Крым.Реалии (ברוסית). נבדק ב-2019-12-06.
↑  "Directory: World airlines." Flight International.
↑  "Главная." South East Airlines.
↑  История, Махачкала - Международный аэропорт (ברוסית)
1 2  Кавказский Узел, "Мостоотряд-99" и "Эл Би СкайГлобал" получили право на реконструкцию аэропорта Махачкалы, Кавказский Узел
↑  ntv.ru, Обновленный аэропорт Махачкалы открылся после реконструкции // Новости НТВ, НТВ (ברוסית)
↑  В аэропорту Махачкалы начали строить международный терминал - ТАСС, TACC
↑  Кавказский Узел, Аэропорт Махачкалы возобновит работу с 12 декабря, Кавказский Узел
↑  Red Wings | Купить авиабилеты на официальном сайте, flyredwings.com
↑  תנועת הנוסעים בנמל התעופה אויטאש לתקופה ינואר-דצמבר 2014
↑  תנועת הנוסעים בנמל התעופה אויטאש לתקופה ינואר-דצמבר 2015
↑  תנועת הנוסעים בנמל התעופה אויטאש לתקופה ינואר-דצמבר 2017
↑  "Hundreds storm airport in Russia in antisemitic riot over arrival of plane from Israel". AP News (באנגלית). 2023-10-29. נבדק ב-2023-10-30.
↑  Josh, Pennington; Pierre, Meilhan; Ehlinger, Maija; Gold, Hadas (30 באוקטובר 2023). "Anti-Israel mob storms through Russian airport as flight from Tel Aviv lands". CNN. נבדק ב-30 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dagestan governor blames Ukraine for inciting pogrom at Makhachkala airport". Novaya Gazeta. 30 באוקטובר 2023. נבדק ב-30 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
צבי אביאל

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1928 קלן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  28 בדצמבר 2013 (בגיל 85) 
 שם לידה:  צבי בוצ'קו 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת לוינסקי לחינוך, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 
צבי אביאל (27 במאי 1928 - 28 בדצמבר 2013) היה מחנך ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה

אביאל נולד בשם צבי בוצ'קו בקלן שבגרמניה לזאב וברוריה בוצ'קו. בשנת 1937, בהיותו בן תשע, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בבית ספר "אהל שם" ברמת גן.
היה חבר ב"הגנה" ונטל חלק בפעולות רבות, ובהן "ליל וינגייט", שם לחם לצדה של ברכה פולד וניסה להצילה. השתתף בפעולת התגמול נגד הכנופיה שפרצה לגן הוואי ורצחה את השחקן מאיר תאומי.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ושרת בחטיבת אלכסנדרוני בגדוד 33 ולאחר מכן בגדוד 35. השתתף במבצע מדינה, שבו נהרגו עשרים ותשעה מחבריו, בכיבוש טנטורה ובמצור על כיס פאלוג'ה. בין השאר שירת כמש"ק תרבות.
בשנת 1949 נישא לדליה אבולעפיה, בתם של בוסתנאי וצפורה אבולעפיה, ממייסדי נווה צדק.
שהייתה בת כיתתו מגימנסיה אוהל שם. לאחר נישואיו למד בסמינר לוינסקי ובאוניברסיטה העברית בירושלים. לזוג נולדו בת ובן.
במשך עשרות שנים עסק בחינוך, בהוראה ובניהול מוסדות חינוך. בין השאר לימד בנהלל, בנהריה ובסמינר לוינסקי. בשנות ה-60 ייסד וניהל את בית הספר התיכון להנדסאים שליד אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1969–1971 יצא לשליחות בלימה בירת פרו וניהל שם את בית הספר היהודי "ליאון פינלו", שבו למדו כאלף תלמידים מן הקהילה היהודית המקומית. לאחר שובו ארצה שב לתפקידו בבית הספר להנדסאים, עד צאתו לגמלאות בשנת 1995.
בשנת 1979 זכה בפרס החינוך מטעם עיריית תל אביב.
בין השנים 1967–2009 פרסם שבעה ספרי שירה.
במשך כעשרים שנה השתתף אביאל, בהתנדבות, בתוכניות שונות בגלי צה"ל, ובהן "קפה של חצות" ו"ציפורי לילה".
צבי אביאל נפטר בתל אביב בכ"ה בטבת תשע"ד, 28 בדצמבר 2013.
כשנה לאחר פטירתו פרסמה דליה אנתולוגיה של שיריו תחת הכותרת "שערי אהבה" (הוצאת גוונים 2014). ספר זה כולל שבעה שערים - ששת הראשונים הם ספרי שירה שפורסמו בחייו והשער השביעי כולל 150 שירים שטרם ראו אור.
הספר יצא גם במהדורה דיגיטלית בשנת 2016 (EPublish).
בשנת 2016 פרסמה דליה אביאל את ספרה ״ידעתי שאמצא אותך״ (הוצאת סטימצקי) - רומן המתאר את השנתיים הראשונות של היכרותם ואהבתם של צבי ודליה. סיפור האהבה שזור בקורות המדינה והחברה הישראלית המתהווה טרום מלחמת העצמאות, בשנים תש״ו-תש״ח 1948–1946.
בשנת 2018 פרסמה דליה אביאל את הספר "נפלאו ממני" (הוצאת סטימצקי) המביא אירועים, מפגשים וחוויות מחייה עם צבי, ומשולבים בו שירים שצבי כתב וסיפורים שסיפר בתוכניות ״ציפורי לילה״ בגלי צה״ל. אותו צירוף מקרים מופלא שהפגיש את דליה ואת צבי בנעוריהם, ליווה את חייהם המשותפים והתעצם בעת שהותם בדרום אמריקה, שם אדוות המסתורין שלהם התחברו עם העולם המיסטי שמאפיין את אנשי המקום.
ספריו

כתמים בכחול, תל אביב: אל"ף, 1967.
שירי נהר וילדה, תל אביב: אל"ף, 1968.
נדן וחרב, תל אביב: אל"ף, 1972.
נוכח שפתי עיניך (ציורים: דוד דובסקי), תל אביב: עקד, 1973.
קו הצל, תל אביב: עקד, 1976
אתך ועם הרוח, תל אביב: גוונים, 2000.
בשנים טרם הכרתיך, תל אביב: גוונים, 2009. (אוסף)
שערי אהבה, תל אביב: גוונים, 437 עמודים 2014. (אנתולוגיה)
(נפלאו ממני, תל אביב, סטימצקי, 2018 - לאחר מותו)
רשומות ראשית הלימוד

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  שׂ'וּ גְ'ייֵן 
 שפת המקור:  סינית 
 סוגה:  אנציקלופדיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  728 
 
רשומות ראשית הלימוד (בסינית מסורתית: 初學記; בסינית מפושטת: 初学记; בפין-יין: chū xué jì, צ'וּ שׂוֵּ'ה גִ'י) היא אנציקלופדיה מוסדית מתקופת שושלת טאנג. עורך היצירה היה שׂ'וּ גְ'ייֵן, פקיד מצליח מחצר טאנג.
הרקע ליצירה

במקור שימש "רשומות ראשית הלימוד" כספר יעץ לכלל הנסיכים בעת שכתבו מאמרים, ונועד לאפשר בחינה של הידע ולשמש ללימוד ראשון של ספרות ושירה. הספר הוצג לראשונה בחודש הראשון בשנת 728.
מבנה היצירה

ביצירה 30 מגילות, 23 פרקים ו-313 ערכים, והתכנים עשירים ומגוונים.
מבנה הערכים מחקה את הסגנון של אוסף הספרות, אך אינו זהה לו: הוא פותח בנראטיב, לאחר מכן מביא מובאות, ולבסוף דברי שירה וספרות. הימצאו של הנראטיב הופך את היצירה לבעלת ערך מיוחד ומראה על עריכה קפדנית ופעילה, מכיוון שאנציקלופדיות מקבילות אינן אלא אוסף ציטוטים על נושא נתון, בעוד שב"רשומות ראשית הלימוד" מאורגנים הציטוטים לכדי טקסט בעל רצף סיפורי.
חשיבות

ב"סיכום קטלוג כלל הספרים של ארבעת האוצרות" נאמר על "רשומות ראשית הלימוד": "מבין האנציקלופדיות של אנשי טאנג, רוחב יריעתה אינה מגיעה לרמתו של "אוסף הספרות", אך בחיוניותה היא גוברת עליו, כמו "העתקי הספרים של האולם הצפוני" ו"ששת המסמכים של אדון בָּאי" וכך מתרחקת מתחתיו של ספר זה".
הערות שוליים

↑  徐堅
↑  四庫全書總目提要
↑  白氏六帖
תנחום אבגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1946 קרלובי וארי, צ'כיה 
 פטירה:  26 בספטמבר 2015 (בגיל 69) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 
תנחום אבגר (23 ביוני 1946 – 26 בספטמבר 2015) היה משורר, עורך, מגיה ונקדן ישראלי.
ביוגרפיה ויצירה

אבגר נולד בקרלובי וארי שבצ'כוסלובקיה, עלה לישראל בגיל שלוש וגדל ברמת גן.
החל לכתוב בשנות השישים, פרסם שלושה קובצי שירים בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, ולאחר הפסקה ארוכה, פרסם בשנת 2014 קובץ ובו שירים חדשים לצד שירים מחודשים. כמו כן פרסם לאורך השנים כמה סיפורים קצרים שראו אור בכתבי העת "כרמל" ו"קשת החדשה".
ספרו הראשון, "ירוק מעצלותי" ראה אור בשנת 1979. יצירתו שזורה הומור דק ומודעותו הלשונית מפותחת, מפתיעה ופרובוקטיבית. מאחורי סתמיותו המדומה של הביטוי מסתתרת מעין תוקפנות. שיריו בנויים על תחכום, ולא מסתמכים רק על הבעה רגשית.
שני קווים מקבילים עוברים לסירוגין בשיריו. קו אחד הוא של האני השר - הגבר, והקו השני הוא מצבה של האישה. האופטימיות והעוצמה שייכים לאישה, שהיא האקטיבית והחושנית, ואילו רוחו של הגבר מאוימת וחסרת מנוחה, פסיבית ומסתייגת. שני הקווים כאילו משלימים זה את זה.
אבגר נפטר בכפר סבא בספטמבר 2015 לאחר מאבק במחלה קשה, בגיל 69. הותיר אחריו אישה, בת מנישואים קודמים, ושלושה נכדים. לבקשתו נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
במאי 2022 נערך ערב שירה לכבודו של אבגר ונדונה בו שירתו. מבקרים ואוהבי שירתו התכנסו בערב זה, וביניהם המשוררים מרדכי גלדמן, ישראל בר כוכב, אלי הירש ודוד (ניאו) בוחבוט, שהעלו דברים לזכרו ודנו בפשטות המתוחכמת והמעודנת של שירתו ובדיוק בלשון וברגש. זוהי שירה שכתובה במעין טון דיבורי, אך הדיבור הוא בעצם סוג של שירה צרופה. מנחם בן כתב על אבגר, שהוא "משורר מבריק, בעל הומור נדיר ועברית יפהפייה ונדירה".
ספריו

ירוק מעצלותי: שירים, תל אביב: אורלית תשל"ט 1979
רחב: שירים, תל אביב: ספרית פועלים תשמ"ד 1983
החום המיוחס, רמת גן: סדרת חלומות 1985
הימים היו יפים מאיתנו, רעננה: אבן חושן 2014
הערות שוליים

↑  תנחום אבגר באתר billiongraves
↑  לאורה ריינגולד, תנחום אבגר, לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית
↑  ישראל בר כוכב, נערת הדובדבנים המרירה, מעריב, 30 באוקטובר 1987
↑  גילי איזיקוביץ, מת המשורר והנקדן תנחום אבגר, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277191105171  BnF: cb16991459d (data)  ISNI: 0000 0000 6693 7008  LCCN: n84072710  VIAF: 6331731   WorldCat (עם VIAF): 6331731
בית מלון לחרקים

בית מלון המותאם לחיפושית מושית השבע
מלון דבורים ומלון חרקים בחוות לה קאסרג'ה, אסטוריאס, ספרד
בית מלון לחרקים (באנגלית: Insect hotel) הוא מתקן המספק לחרקים מקום מגורים.
שטחי הערים ושטחי החקלאות צמצמו את שטח המחיה של חרקים רבים, כולל מאביקים כגון דבורי בר וחרקים המשמשים להדברה ביולוגית כגון מושית השבע. מתקנים אלו מכילים קנים ועץ עם מחילות וחללים המותאמים לחרקים שונים. המתקנים מוצבים בסוף עונת החורף, כאשר חרקים מחפשים מקומות מחסה, ומאפשרים לחרקים לשגשג.
עליונות לבנה

קו קלוקס קלאן הוא דוגמה לארגון עליונות לבנה בארצות הברית.
עליונות לבנה (באנגלית: White Supremacy או Aryanism על שם הגזע הארי) היא צורה של גזענות שבמרכזה האמונה וקידום האמונה לפיה האדם הלבן נעלה מכל הבחינות מכל הקבוצות האתניות האחרות, ולכן גם על צרכיו ורצונותיו להיות בראש סדר העדיפויות החברתי. בנוסף על לבנים לשלוט מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית על אלו שאינם לבנים. בדרך כלל מדובר גם במונח שנועד לתאר אידאולוגיה המנציחה ושומרת על דומיננטיות חברתית, פוליטית, היסטורית או תעשייתית של הלבנים (כפי שמבנים חברתיים-פוליטיים היסטוריים ועכשוויים מעידים עליהם, כמו סחר העבדים האטלנטי, הקולוניזציה של הדרום, חוקי ג'ים קרואו בארצות הברית, וחוקי איסור הנישואים המעורבים בקולוניות למתיישבים וההתיישבויות לשעבר (כמו ארצות הברית, דרום אפריקה, אוסטרליה, ומדגסקר). ישנן מספר תפיסות הדוגלות בעליונות לבנה, וחלקן מגדירות את הגזע הלבן בצורה שונה מהמקובל. לרוב מגדירות תפישות שונות קבוצות גזעיות ותרבותיות שונות כאויב העיקרי שלהם.
ראו גם

תורת הגזע
עליונות שחורה
נאציזם
לאומיות לבנה
כוח לבן
גאווה לבנה
משא האדם הלבן
המסדר (סרט, 2024)
הערות שוליים

↑  Flint, Colin (2004). Spaces of Hate: Geographies of Discrimination and Intolerance in the U.S.A. Routledge. p. 53. ISBN 0-415-93586-5. Although white racist activists must adopt a political identity of whiteness, the flimsy definition of whiteness in modern culture poses special challenges for them. In both mainstream and white supremacist discourse, to be white is to be distinct from those marked as non-white, yet the placement of the distinguishing line has varied significantly in different times and places.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546427605171  BnF: cb125426515 (data)  LCCN: sh88004109  NKC: ph1084573 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דן וולמן

| --- | --- |

דן וולמן, 2008
 לידה:  28 באוקטובר 1941 (בן 83) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דן וולמן (נולד ב-28 באוקטובר 1941) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מחזאי ומפיק ישראלי, זוכה "פרס אופיר על מפעל חיים" לשנת 2016.
קשת הסרטים שיצר וולמן נעה בין קומדיית הנעורים "רומן זעיר" בסדרת סרטי אסקימו לימון לסרטים אישיים דוגמת "המרחק" ו"אחות זרה" שזיכו אותו ב"פרס וולגין לסרט הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. סרטיו הוקרנו, בין השאר, בפסטיבלים של: קאן, ונציה, ברלין, שנחאי, גואה ומוסקבה וזכו בפרסים רבים.
ביוגרפיה

וולמן נולד ב-28 באוקטובר 1941 בירושלים. ילדותו עברה עליו באתיופיה, שם שהו הוריו, עת אביו פרופ' משה וולמן שימש כרופאו של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה. לאחר סיום תיכון ושרות צבאי בנח"ל הוא למד קולנוע בסיטי קולג' של ניו יורק (בשנים 1962–1965) ובמחלקה לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק (בשנים 1965–1968). בנוסף, הוא בעל תואר ראשון בחינוך.
בשנים 1974, 1978 לימד בבית הספר לאמנות חזותית בניו יורק (אנ') ובשנת 1981 לימד תסריטאות והפקה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך לימד במקומות נוספים, ובהם בית ספר מעלה, קמרה אובסקורה ובית צבי.
סרטו 'מחבואים' משנת 1980, היה הסרט הראשון באורך מלא הנוגע בסוגיה ההומוסקסואלית. בסרט זה לא עסק רק באיסור החברתי על הומוסקסואליות אלא גם טיפל בנושאים כמו היישוב, ה"אויב הערבי" ובגידה מנקודת מבט אישית וחדשנית.
ביום העצמאות 1987 השיא וולמן משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, בשם הקולנוע הישראלי.
ב-1989 היה בין צוות מייסדי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ושימש בו כמורה לבימוי.
הוא כיהן כשופט בפסטיבלי סרטים בישראל וברחבי העולם.
הוא נשוי לעורכת הקולנוע שוש וולמן.
פרסים והוקרה

ב-1988 זכה באות הוקרה של המכון הישראלי לקולנוע.
ב-1992 זכה בפרס "הוגו הכסף" בפסטיבל שיקגו על "יצירתיות קולנועית ואמירה הומניסטית".
ב-1999 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם פסטיבל הסרטים הבינלאומי בירושלים
ב-2015 זכה ב"פרס ע"ש אריק איינשטיין" על הישגיו ותרומתו לקולנוע ולתרבות בישראל.
ב-2016 קיבל את פרס מפעל חיים בטקס פרסי אופיר לשנת 2016.
פילמוגרפיה > סרטי עלילה שביים

1970 - "התמהוני" - השתתף בפסטיבל קאן והשחקנית ברטה ליטבינוב הייתה מועמדת לפרס, והשתתף גם בפסטיבל ברלין.
1972 - "פלוך" (התסריט נכתב עם חנוך לוין) - השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים של ונציה.
1974 - "מיכאל שלי" (על פי עמוס עוז, תסריט עם א. מור) - זכה בשלושה פרסי "כינור דוד".
1980 - "מחבואים" - זכה בשלושה פרסי "ורד הכסף" על התסריט, הבימוי והסרט.
1983 – "רומן זעיר".
1984 - "חייל הלילה" - סיפורו של גבר צעיר המנהל חיים כפולים: ביום הוא זבן בחנות צעצועים ובלילה הוא רוצח בדם קר - הסרט הוזמן להשתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים הראשון.
1986 - "חוזה אהבה"
1992 - "איתמר מטייל על הקירות" - קלטת ילדים על פי ספריו של דויד גרוסמן, ובכיכובו של ירון לונדון.
1994 - "המרחק" - זוכה פרס וולג'ין פסטיבל ירושלים עבור הסרט הטוב ביותר.
2000 - "אחות זרה" - פרס וולג'ין לסרט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים, ופרס "הוקרה מיוחדת" לסרטים על הגלות האפריקאית בפסטיבל ברלין 2002)
2002 – "אוצרות הים האדום" (נכתב בשיתוף עם יובל אור) - סרט ילדים הופק עבור גלובוס גרופ.
2003 – "הביוגרפיה של בן" - השתתף בפסטיבל הסרטים ירושלים, בתחרות רשמית פסטיבל מוסקבה (2004), בפסטיבל ים תיכוני בפארו, פורטוגל (2006) זכה בפרס בחירת הקהל כסרט הטוב ביותר, ובפרס לגל זייד "השחקן הטוב ביותר". זגה בפרס הפלטינום מורי בפסטיבל "וורלד פסט" יוסטון, טקסס 2007.
2006 - "ידיים קשורות" - השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בירושלים וזכה בפרס מיוחד לשחקנית גילה אלמגור. זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ופרס השחקנית הטובה ביותר (גילה אלמגור) בפסטיבל הסרטים פאלם ביץ' 2007.
2011 - " גיא אוני" - זכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" הפסטיבל הסרטים ניו דלהי, בפרס הסרט הזר הטוב ביותר (בחירת קהל) באוסקר הסיני - פסטיבל הסרטים "תרנגול הזהב -מאה הפרחים" ב"היי פיי", בפרס המבקרים "פסטיבל ארצות מרכז אירופה" במדייאש רומניה.
2015 - "חרדת הבמאי".
2017 - "סיפור אהבה ארץ ישראלי". זכה בפרס השחקנית הזרה הטובה ביותר (בחירת קהל) באוסקר הסיני - פסטיבל הסרטים "תרנגול הזהב - מאה הפרחים" לעדי בילסקי.
2022 - "הבשורה על-פי יהודה", (על פי עמוס עוז), השתתף בתחרות בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה
פילמוגרפיה > דרמות לטלוויזיה שביים וכתב

"סיפורה של באשה", 1977 (פרס רשות השידור – הדרמה הטובה של השנה).
"גימפל תם" - 1977 (על פי יצחק בשביס-זינגר).
"המשורר הלאומי" 1978 (דרמה על פי תסכית רדיו מאת חנוך לוין).
"סטמפניו", 1989 (על פי שלום עליכם), רשות השידור.
"מבחן מגן", 1992 (על פי תסריט מאת עליזה אולמרט, רשות השידור).
"תרנגול כפרות", 1991 (על פי אלי עמיר), רשות השידור.
"סקס, שקרים וארוחת ערב", 1987 (על פי י. עמיר. מ. בן-גוריון). ICP
"חיה מוגנת" 2001, שידורי קשת.
פילמוגרפיה > סרטים תיעודיים

"צפת", 1968
"אנשי ההר הקדוש", 1970
"לגעת בעיר", 1978
"ימים גדולים סיפורים קטנים", 1984
"יצחק דנציגר", 1986
"יוסי שטרן", 1992
"מגיא צלמוות לחיבת ציון", 1992
"מיכאל גרוס", 1995
"פסיפס", 1987
"ראובן שילוח", 1998
"יולנדה", 1999 (על יולנדה הארמר)
"המודיעין במלחמת העצמאות", 2000
"יצחק שדה - דיוקן", 2002
"מדובר באהבה", 2007 פסטיבל "דוקאביב"
"יולנד גיבורה אלמונית", 2010
"עיניים אוהבות" ענת וורנר בראון, 2016
"הילדים של סאלי ביין", 2023
פילמוגרפיה > מחזות לתיאטרון שכתב

"פעמונים בירושלים", הצגה שכתב וביים על רצח יעקב ישראל דה האן בתיאטרון החאן, 1985
"הביוגרפיה של בן", פסטיבל תיאטרונטו הראשון 1990
"הניתוח", פסטיבל עכו
"מסך אחרון בדמשק", מחזה ליחיד עם דורון אברהמי, תיאטרון הנפש, 1998
"היא לא הייתה כאן", מחזה שכתב יחד עם ניצולת השואה בלנקה מצנר. הוא נכתב בהשראת חייה של מצנר והוצג בתיאטרון הסמטה ב-1986. הועלה בחודש מרץ 2004 בתיאטרון "המדוכאים" בפריס ונבחר להצגה בפסטיבל אביניון, יולי 2004
"החושך המואר" הועלה ב"צוותא", סתיו 2005
"היא לא הייתה כאן" תיאטרון תמונע (עם ענת עצמון), 2007
"המדידן"' פסטיבל תיאטרונטו עכו 2019, תיאטרון תמונע 2020.
בימוי אופרה - רודלינדה, אופרה שכתב גאורג פרידריך הנדל. האופרה בבימוי וולמן הועלתה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק בשנת 1965
לקריאה נוספת

Zertal, Edith: Dan Wolman - Film-Maker, in: ariel 44 (1977) pp 88-102