stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה סימון
פרסומיו

אריה סימון (ליקט וערך), בעיות חינוך בבתי ספר לילדי עולים: פרקי קריאה לתלמידי כיתות של מורים וגננות, תל אביב: אוצר המורה ('מקראות פדגוגיות', ילקוט ב), תש"ך.
"חינוך לשלום בבית הספר העברי", תל אביב: המרכז הבינלאומי לשלום במזרח התיכון; המועצה היהודית-ערבית לחינוך לשלום, 1984. (ספרון)
, אפלטון והחינוך בימינו, מדור השכלה וחינוך, ספרית פועלים, תשמ"ה/ 1985;
אדם בצלם: חינוך הומניסטי ולימוד המקרא, תל אביב: עם עובד, תשנ"א 1991.
דרכים ותהיות, ירושלים: כרמל, תשס"ד 2004. ("אוטוביוגרפיה אישית והגותית שנאספה מעיזבונו הספרותי של אריה סימון")
ממאמריו:
'מבוא', בתוך: זיגפריד להמן, רעיון והגשמה: מדבריו ושיחותיו; ליקט והכין לבית-דפוס: אברהם יקל; תרגמה מכתב-היד: חנה הוכברג, תל אביב: תרבות וחינוך ('אורים'), תשכב 1962.
לקריאה נוספת

צפורה שחורי-רובין, 'פסיעות ראשונות בהכשרת מורים בנגב', דור לדור כד (תשס"ד), 125–148.
צפורה שחורי-רובין, אריה סימון: איש החזון והמעש – מייסד מערכת החינוך בנגב, דור לדור לא, תשס"ז, עמ' 187–225 (מידע בקטלוג רמב"י)
קלרה, נדיר (תשע"ה, 2014). אריה סימון בכפר הנוער בן-שמן: משנתו החינוכית של אריה סימון ויישומה בהיותו מנהל כפר הנוער בן-שמן בין השנים 1978-1964. יובל דרור (עורך). תל אביב: אוניברסיטת תל אביב. פרסום דיגיטלי בספרייה הלאומית
מרדכי גיחון, 'אריה סימון – אבי המודיעין הקרבי הממוסד', מבט מל"מ 33 (סיוון תשס"ג, יוני 2003), 31–32. (המאמר באתר כותר)
רשימה ביבליוגרפית של פרסומיו:
דרכים ותהיות, ירושלים: כרמל, תשס"ד 2004. ("אוטוביוגרפיה אישית והגותית שנאספה מעיזבונו הספרותי של אריה סימון")
הערה ביב':
'פרסומים של אריה סימון – רשימה ביבליוגרפית', בתוך: דרכים ותהיות (ירושלים תשס"ד 2004), עמ' 274–280.
הערות שוליים

↑  כיכר על שם אריה סימון, באתר עיריית באר שבע – מנהל החינוך, תרבות, נוער וספורט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304250305171  BnF: cb155437722 (data)  GND: 1076683819  ISNI: 0000 0001 1918 6712  LCCN: nr91041998  SUDOC: 250182564  VIAF: 88091133   WorldCat (עם VIAF): 88091133
למוריה

מפת למוריה מצוירת מעל למיקום הנוכחי של היבשות מספרו של סקוט-אליסון מ-1896 "סיפורן של אטלנטיס ולמוריה האבודות"
למוריה הוא שמה של יבשת תאורטית בין הודו ומדגסקר ששקעה בים. התיאוריה בדבר קיומה של למוריה נועדה להסביר את הדמיון בין שני המקומות המרוחקים שבא לידי ביטוי בגאולוגיה, בצומח ובחי. לאחר התקבלות תאוריית נדידת היבשות, השערת קיומה של למוריה ננטשה על ידי העולם המדעי. אנשי תנועת העידן החדש אימצו את למוריה כיבשת שתושביה הקדומים היו בעלי יכולות רוחניות מפותחות, אצלם החלו כל התורות השאמאניות.
מקור השם

במאה ה-19 הייתה בעיה למאמינים ברעיונות של צ'ארלס דרווין על האבולוציה, כיצד מצויים מינים דומים מאוד של בעלי חיים במקומות שונים ונפרדים. הלמורים היוו קושי מיוחד לזואולוגים. הלמור הוא קוף למחצה המצוי רק במדגסקר ובמספר איים סמוכים, אך שרידים של למורים נמצאו גם בהודו ובמלזיה. כמה זואולוגים העלו השערה בדבר קיומה של יבשת באוקיינוס ההודי שחיברה בין מדגסקר להודו, יבשת שהתקיימה לפני מיליוני שנים ושקעה בים. הזואולוג האנגלי פיליפ שלאטר (Phillip L. Schlater) הציע את השם "למוריה" (LEMURia), עבור ארץ הלמורים האבודה שבאוקיינוס ההודי. למעשה קדם לשלאטר הזואולוג הצרפתי ז'ופרואה סנט-אילר, שעשרות שנים קודם לכן הציע אף הוא הצעה דומה, אך לא קרא בשם לאותה ארץ אבודה.
ארנסט היינריך הקל, חוקר טבע גרמני ו"דרוויניסט" מושבע, השתמש בתאוריה על למוריה על מנת להסביר מדוע לא נמצאו מאובנים של האדם הקדמון. אם מקורו של האדם הוא מיבשת ששקעה באוקיינוס ההודי, אזי כל המאובנים של השלב החסר בהתפתחות האדם מצויים מתחת למים. ובלשונו של הקל "שלאטר כינה יבשת זו למוריה, על שם הקופים למחצה שאפיינו יבשת זו".
כיום ידוע שהשערות אלו היו רחוקות מן האמת, שכן מנגנון נדידת היבשות מלמד אותנו שאכן היה קשר יבשתי בין חלקים אלו - ואף על פי שלא הייתה יבשה ששקעה בין מדגסקר להודו, שתי הארצות עצמן היו במגע יבשתי.
כמו כן, האנתרופולוגים גילו שרידים רבים של האדם הקדמון באפריקה. אך במאה ה-19 היה הד רב לתאוריות של הקל. רבים קראו והעריכו אותן. כתוצאה מכך, השם למוריה היה ידוע היטב בין המשכילים באירופה ובאמריקה.
למוריה משנה כיוון

הלנה בלבצקי (Elena Petrovna Blavatsky) (נולדה כהלנה האהן 1831–1891) מנביאות העידן החדש ומייסדת תנועת התיאוסופיה, פרסמה ספר בשם: "הדוקטרינה הסודית". בספר זה נכתב כי היא שמעה על למוריה ב"ספר של דזיין" (Book of Dzyan) אשר לטענתה חובר באטלנטיס והוצג לה על ידי ה"מהטמות". עם זאת, בכתביה היא מכבדת את פיליפ שלאטר כאדם שהמציא את השם "למוריה".
בלאבצקי מיקמה את למוריה באוקיינוס ההודי, לפני 150 מיליון שנה. ייתכן גם כי המקור לרעיונותיה בדבר היבשת ששקעה באוקיינוס ההודי הן אגדות בשפת סנסקריט על יבשה בשם רוטס (Rutas) ששקעה מתחת לים. היא תארה את יושבי למוריה כגזע השורשי השלישי להתיישב בכדור הארץ. לדבריה הם היו יצורים דו-מיניים שהטילו ביצים, וניחנו בכישורים על חושיים הודות לקיומה של "עין שלישית". לדבריה, הגזע נכחד משגילה את המיניות. עד אז החיים בלמוריה היו אוטופיה.
רעיונותיה של בלאבצקי הם שהפכו את המושג "למוריה" מגשר יבשתי שנועד להסביר בעיה בתורת האבולוציה, למושג מיסטי. השם למוריה כמושג מיסטי נשמר הודות לספרים רבים שנכתבו אחרי תקופתה ועד היום.
דוגמאות לספרים שהשפיעו על תחילת תנועת העידן החדש:
פרדריק ספנסר אוליבר (Frederick Spencer Oliver) דייר בשתי פלנטות (1894). ספר זה טוען כי הניצולים מלמוריה חיים על הר שסטה (Mount Shasta) שבצפון קליפורניה, או בתוכו. על טענה זו חזרו גם אחרים, ביניהם גאי באלארד (Guy Ballard) מייסד הארגון הדתי “I AM”.
וו. סקוט-אליוט (W. Scott-Elliot) הסיפור של אטלנטיס ולמוריה האבודה (1896). סקוט-אליוט היה תיאוסוף שטען כי שאב ידע ממורים תיאוסופים באמצעות "ניבוי עתיד אסטרלי". בספרו המשיך את התאוריות של בלאבצקי בדבר מיניותם של התושבים הקדומים של למוריה. סקוט-אליוט הרחיב את גודלה של למוריה מהחוף המזרחי של אפריקה עד האוקיינוס השקט.
אגדת מו

תפנית בהתהוותה של אגדת למוריה החלה עם רעיונותיו של הצרפתי אוגוסטוס לה פלנז'ון (Augustus Le Plongeon). לה פלנז'ון (1826–1908) חקר את עתיקות המאיה בחצי האי יוקטן והכריז כי הצליח לפענח את הכתובים הקדומים של המאיה. על פיהם, לדבריו, תרבותם עתיקה יותר מהתרבויות של אטלנטיס ושל מצרים העתיקה. לדבריו, הכתובים גם סיפרו על יבשת עתיקה אף יותר, הקרויה "מו". היבשת, שמוקמה באוקיינוס השקט, שקעה בים בדומה לאטלנטיס, והניצולים ממנה הם שייסדו את תרבות המאיה.
כיום, לאחר שפוענח כתב המאיה, אנו יודעים כי "התרגומים" של לה פלנז'ון מבוססים על דמיון מפותח.
רעיונותיו של לה פלנז'ון בדבר היבשת האבודה זכו לפופולריות עקב סדרה של חמישה ספרים שכתב ג'יימס צ'רצ'וורד (James Churchward) בנושא, החל בספר היבשת האבודה של מו. הספרים נמכרים עד היום בחנויות הספרים במדפים המוקדשים ל"עידן החדש" או ל"אמונה ורוחניות". על פי הספרים, התרבות הקדומה של מו התקיימה במשך 50,000 שנה עד שהיבשת אבדה לפני 26,000 שנה. סימנים לקיומה של היבשת מצא צ'רצ'וורד בשרידים ארכאולוגיים בהוואי, פולינזיה ובעיקר באי הפסחא.
תור היירדאל מספר בסיפרו "אקו אקו" כי הדרכים העתיקות החוצות את אי הפסחא מגיעות ממש עד קו המים. סופר לו, כי יש הטוענים שדרכים אלו נמשכות מתחת למים והן חלק מיבשת מו העתיקה ששקעה. צולל שהיה בצוותו הפריך את הטענה כי הדרכים נמשכות מתחת למים.
איחוד למוריה ומו

אין יודעים מתי אוחדה האגדה בדבר היבשת האבודה "למוריה" עם האגדה בדבר היבשת האבודה "מו" (אולי משום שהשם "מו" נמצא בתוך השם "למוריה"). כמו כן לא ידוע כיצד הועברה היבשת שהייתה אמורה להיות באוקיינוס ההודי לצידו השני של כדור הארץ. כיום למוריה מוזכרת כשם נרדף למו והמאמינים בקיומה ממקמים אותה באוקיינוס השקט.
חלק מאנשי העידן החדש מאמינים כי למוריה קיימת עד היום בממד אחר, וכי במדיטציה או בתקשור ניתן לעבור אליה. בספרים הרבים המוקדשים לנושא מתוארת למוריה כגן עדן פורח, מקום בו חיים התושבים בהרמוניה עם הטבע וזה עם זה.
ראו גם

אטלנטיס
מו (יבשת דמיונית)
לקריאה נוספת

אומברטו אקו, תולדות האגדות - סיפורם של מקומות אגדיים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2016, הפרק "אטלנטיס, מו ולמוריה", עמ' 180–219.
מלבד ספריו של צ'רצ'וורד שהוזכרו קודם, קיימים ספרים רבים בנושא שנכתבו על ידי אנשים המזוהים עם ה"עידן החדש". בדרך כלל מוזכרת למוריה בנשימה אחת עם אטלנטיס.
דוגמה לספר שנכתב בעברית:
ורדית בר-אילן למורנטיס, אגדה שהייתה לאמת (הוצאת גל 1996).
איילת סגל מהלכה למעשה - מסע בדרך להתעלות מהדורה מחודשת (הוצאת טלוס למוריה ישראל 2016)
איילת סגל טלוס - אהבה בין הממדים (טלוס למוריה 2015)
דוגמה לספרים מתורגמים :
אורליה לואיז ג'ונסלמוריה החדשה (הוצאת אהבה 2003)
אורליה לואיז ג'ונסמסרים מטלוס (הוצאת אהבה 2003)
אורליה לואיז ג'ונסהלכות הממד החמישי  (הוצאת אהבה 2006)
סן חוזה שארקס

סן חוזה שארקס (באנגלית: San Jose Sharks) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1991 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1992.
השארקס לא זכו מעולם בגביע סטנלי.
היסטוריה > הקמת הקבוצה

סיפור הקמתה של סן חוזה שארקס מתחיל בקבוצת ה-NHL הקודמת שפעלה באזור מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה סילס/אוקלנד סילס, ששיחקה באוקלנד בין 1967 ו-1976. הבעלים שלה, האחים גורדון וג'ורג' גאנד, העבירו אותה לקליבלנד תחת השם קליבנלד בארונס לאור כישלונותיה הכספיים והמקצועיים. גם בקליבלנד לא שפר גורלה של הקבוצה, והאחים גאנד קנו קבוצת NHL נוספת, מינסוטה נורת'סטארס, ומיזגו את הבארונס לתוכה.
עם התגברות העניין הציבורי בהוקי קרח בקליפורניה בעקבות עסקת מעברו של וויין גרצקי ללוס אנג'לס קינגס בקיץ 1988 נמלכו האחים גאנד בדעתם, ושאפו לחזור ולפעול באזור סן פרנסיסקו. הניסיון שלהם להעביר את הנורת'סטארס לאזור נתקל בהתנגדות של ה-NHL ששאפה להשאיר את הקבוצה במינסוטה. לבסוף הסתיים העימות בפשרה - האחים גאנד מכרו את חלקם בנורת'סטארס וקיבלו מה-NHL זיכיון לקבוצה חדשה בסן חוזה.
האחים ערכו משאל אוהדים באזור כדי לקבוע שם לקבוצה. השם הפופולרי ביותר היה "בליידס" (Blades - "להבים"). אף על פי שהכוונה הייתה ללהבים של נעלי ההחלקה, חששו האחים גאנד מקישור לכלי נשק, והחליטו לבחור בשם שהגיע שני במשאל האוהדים - ה"שארקס", על שם הכרישים הרבים החיים לחופי צפון קליפורניה.
היסטוריה > 1991 - 1993: ימי "קאו פאלאס"

כשהשארקס החלו את עונת ה-NHL הראשונה שלהם, עונת 1991/92, היה אולם הקבע שלהם בסן חוזה רק בתחילת בנייתו. השארקס נאלצו לשחק את משחקיהם הביתיים ב"קאו פאלאס", בעיר דיילי סיטי הצמודה לסן פרנסיסקו. האולם היה כה מיושן שכבר ב-1967 סירבה קבוצת ה-NHL הקודמת של האזור, קליפורניה סילס, לשחק בו.
כוכב הקבוצה באותן שנים היה דאג וילסון, מגן ותיק שנרכש משיקגו בלאקהוקס. בשער עמד שוער חדש ב-NHL, הלטבי ארתורס אירבה. אולם שניהם לבדם לא יכלו להציל את הקבוצה בשנותיה הראשונות ממאזנים רעים מאוד, כאשר ב-1991/92 סיימה עם 17 ניצחונות מול 58 הפסדים ו-5 תיקו, ובעונת 1992/93 הידרדרה עוד למאזן של 11 ניצחונות, 71 הפסדים ו-2 תיקו. 71 ההפסדים קבעו שיא NHL שלילי.
היסטוריה > 1994 - 1995: בית קבע והצלחות ראשונות

לפני עונת 1993/94 יכלו השארקס לעבור לבית הקבע שלהם, "סן חוזה ארנה" (כיום סאפ סנטר), שזכה לכינוי "מֵכל הכרישים". הם הצטיידו במאמן חדש, קווין קונסטנטין, וגם ברכש של כוכבים וותיקים ומנוסים - החלוצים הרוסים סרגיי מקארוב ואיגור לריונוב והמגן הלטבי סנדיס אוזולינש, כשמאחור הפגין ארתורס אירבה יכולת טובה בשער. השארקס סיימו עם מאזן של 33 ניצחונות מול 35 הפסדים ו-16 תיקו, ובכך קבעו שיא NHL חדש עם שיפור של 58 נקודות בטבלה לעומת העונה הקודמת. המאזן הספיק לעלייה ראשונה לפלייאוף מהמקום השמיני בחטיבה המערבית, מקום שהבטיח סדרה קשה מול המדורגת ראשונה, דטרויט רד וינגס. הסדרה נגררה לשבעה משחקים, כשלקראת סיום המשחק השביעי בדטרויט כבש חלוץ השארקס ג'יימי בייקר שער ניצחון שהשלים את ההפתעה והעלה את השארקס לסיבוב השני.
בסיבוב השני, מול טורונטו מייפל ליפס, שמטו השארקס יתרון של 3:2 בסדרה ונוצחו בה בשבעה משחקים.
עונת 1994/95, שקוצרה בשל סכסוך עבודה שהשבית את הליגה במשך ארבעה חודשים, הסתיימה בתוצאה כמעט זהה. השארקס עלו לפלייאוף מהמקום השביעי במערב, והפתיעו את המדורגת שנייה קלגרי פליימס משער ניצחון של ריי ויטני בהארכה השנייה של המשחק השביעי. בסיבוב השני הובסו השארקס על ידי דטרויט רד וינגס.
היסטוריה > 1996 - 1997: כישלונות ובניה מחודשת

עונת 1995/96 הייתה שנה של שינוי בקבוצה, כאשר לריונוב ואוזולינש עזבו במהלכה, וארתורס אירבה, ששבת בעקבות סכסוך חוזי בתחילת העונה ולאחר מכן נפצע במהלכה, עזב בסיומה. למרות רכש של החלוץ אוון נולן מקולורדו אוולאנש נכשלה הקבוצה ולא עלתה לפלייאוף.
עונת 1996/97, עם אל סימס כמאמן, לא הייתה שונה בהרבה. הקבוצה התנחמה בהמשך הבנייה לעתיד כשההימור על טוני גרנאטו, חלוץ ששב מפציעת ראש קשה בעונה הקודמת, השתלם, וגרנאטו הצטיין בהתקפה לצידו של נולן.
היסטוריה > 1998 - 2002: עידן דריל סאטר ועלייה לכוון הצמרת

השארקס התייצבו לעונת 1997/98 עם רכש משמעותי - השוער מייק ורנון שזכה בגביע סטנלי עם דטרויט רד וינגס והיה ה-MVP של הפלייאוף עונה קודם לכן. אל עמדת המאמן נכנס דריל סאטר, שחקן עבר וחלק ממשפחה של שישה אחים ששיחקו כולם ב-NHL. עם הרכש החדש חזרו השארקס לפלייאוף למרות מאזן שלילי, אולם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי דאלאס סטארס. עונת 1998/99 הייתה העתק כמעט מדויק, כאשר הפעם הדיחה את השארקס בפלייאוף קולורדו אוולאנש.
גם בעונת 1999/2000 עלו השארקס לפלייאוף לאחר שבפעם הראשונה סיימו את העונה הרגילה במאזן חיובי, אולם המאזן הספיק רק לדירוג במקום השמיני במערב והביא למפגש פלייאוף עם סנט לואיס בלוז, שסיימה את העונה עם המאזן הטוב ב-NHL. כמו ב-1994, הפתיעו השארקס בסדרה מכוננת מבחינתם והדיחו את הבלוז בשבעה משחקים, ובכך השיגו ניצחון ראשון בסדרת פלייאוף מזה חמש עונות. בסיבוב השני, ללא הקפטן אוון נולן הפצוע, הודחו השארקס על ידי דאלאס סטארס. במהלך העונה הציגו השארקס לראשונה למספר משחקים את השוער הרוסי יבגני נבוקוב.
בעונת 2000/01 כבר היה נבוקוב השוער הראשון של הקבוצה, וזכה בתואר רוקי השנה ב-NHL שהביא לו את גביע קאלדר. גם ההתקפה התחזקה עם הרכש של הכוכב הפיני טמו סלאנה ממייטי דאקס אוף אנהיים. למרות עונה רגילה של 95 נקודות בטבלה - העונה הטובה בתולדותיהם - נוצחו השארקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי סנט לואיס בלוז.
נבוקוב המשיך להצטיין גם בעונת 2001/02 בעוד ההתקפה התחזקה עוד עם החלוץ הוותיק אדם גרייבס. השארקס שיפרו את מאזנם מהעונה לשעברה עם 99 נקודות בטבלה וזכו לראשונה בתולדותיהם באליפות הבית הפסיפי. בפלייאוף המשיכה הקבוצה לשחק טוב והדיחה בקלות את פיניקס קויטיס בדרך למפגש בסיבוב השני עם האלופה היוצאת קולורדו אוולאנש. השארקס שמטו יתרון 3:2 בסדרה והודחו בצורה דרמטית לאחר שנוצחו בביתם בהארכה במשחק השישי, ולאחר מכן בדנוור במשחק השביעי והמכריע.
היסטוריה > 2003: שינוי בעלות ועונה של תוהו ובוהו

את המירוץ היציב של הקבוצה לצמרת קטעה עונת 2002/03, כאשר לפניה מכרו האחים גאנד את הקבוצה לקבוצת משקיעים מקומית. בהנחיית המשקיעים החדשים עברה הקבוצה מהפך מן היסוד. יבגני נבוקוב שבת מפעילות בשל סכסוך חוזי, ושחקנים רבים אחרים עזבו את הקבוצה בסדרת עסקאות תמוהה, כאשר השיא היה מכירתו של הקפטן הוותיק אוון נולן לטורונטו מייפל ליפס. הבעלים החדשים ניסו להיפטר גם מטמו סלאנה, אולם לסלאנה היה סעיף בחוזהו שמנע את מעברו. השארקס סיימו אחרונים בבית הפסיפי והחמיצו את הפלייאוף לראשונה מאז 1997. המאמן סאטר פוטר במהלך העונה והוחלף על ידי רון וילסון. סלאנה עזב לבסוף בסיום העונה כשחקן חופשי.
היסטוריה > 2014 - 2016: גמר היסטורי ראשון

בעונת 2014/15 כשלה הקבוצה במאבק הפלייאוף, לראשונה מאז עונת 2002/03. בעקבות הכישלון הוחלף המאמן טוד מקללן, שאימן את הקבוצה מאז 2008, ולקבוצה הובא פיטר דה בור שהיה לפני כן מאמנה של ניו ג'רזי דווילס. בעסקה שנראתה תמוהה באותו קיץ ויתרה הקבוצה על השוער הפיני המצטיין אנטי ניימי תמורת בחירת דראפט נמוכה בסיבוב השביעי.
למרות זאת, לאחר סדרת עסקאות שחיזקה את הסגל בשחקנים חדשים, הפיקו השארקס עונה טובה שהביאה אותם לפלייאוף מהמקום השלישי בבית הפסיפי.
בסיבוב הראשון בפלייאוף, שני ניצחונות חוץ מול לוס אנג'לס קינגס הביאו לשארקס ניצחון בסדרה בחמישה משחקים בסך הכל. לאחר סדרה קשה בהרבה מול נאשוויל פרדטורס בסיבוב השני, בו ניצחה כל קבוצה את משחקיה הביתיים, ניצלו השארקס את יתרון הביתיות שלהם ועלו לגמר החטיבה המערבית. למרות חסרון ביתיות, ניצחו השארקס את סנט לואיס בלוז בשישה משחקים, זכו לראשונה בתולדותיהם באליפות החטיבה המערבית, ועלו לראשונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר לא עמד להם כוחם מול אלופת החטיבה המזרחית, פיטסבורג פינגווינס, והשארקס נוצחו בסדרה בשישה משחקים.
היסטוריה > 2016 - 2018: קבוצת צמרת ואכזבות בפלייאוף

בעונת 2016/17 שוב עלו השארקס לפלייאוף מהמקום השלישי בבית הפסיפי, אך מול אדמונטון אוילרס נוצחו בסיבוב הראשון.
מיקום זהה בעונת 2017/18 הוביל אותם לסדרה מול אנהיים דאקס, אותה ניצחו השארקס בצורה משכנעת בארבעה משחקים בלבד - אך בסיבוב השני נוצחו על ידי קבוצת ההתרחבות המפתיעה וגאס גולדן נייטס והודחו.
היסטוריה > ריצת הפלייאוף של 2019

עונה רגילה מצוינת של הקבוצה, עם מאזן של 46 ניצחונות ו-101 נקודות בטבלה, הביאה את השארקס למקום השני בבית הפסיפי ולמפגש פלייאוף נוסף מול וגאס גולדן נייטס - קבוצת ההתרחבות שהדיחה אותם בעונה הקודמת והגיעה כסגנית האלופה היוצאת. למרות שנקלעו לפיגור 3:1 בסדרה חזרו השארקס והדיחו את הגולדן נייטס בשבעה משחקים, כאשר המשחק השישי נמשך לשתי הארכות וגם המשחק השביעי הגיע להארכה.
סדרת הסיבוב השני מול קולורדו אוולאנש הגיעה גם היא למשחק שביעי ומכריע, בו ניצלו השארקס את יתרון הביתיות, ניצחו, ועלו לגמר החטיבה המערבית.
בסדרת הגמר, למרות יתרון הביתיות, שמטו הפעם השארקס יתרון של 2:1 בסדרה מול סנט לואיס בלוז, נוצחו בשלושת המשחקים הבאים והחמיצו את ההזדמנות לעלות בפעם השנייה לגמר גביע סטנלי.
היסטוריה > 2019 - ההווה: הידרדרות מהירה

בעונה שלאחר העלייה לסדרת הגמר הפגינה הקבוצה יכולת חלשה, ובעת שהעונה הופסקה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה הייתה בעלת המאזן הגרוע ביותר בחטיבה המערבית. כפועל יוצא מכך, למרות הרחבת הפלייאוף באותה עונה, החמיצו השארקס את הפלייאוף. בחמש העונות הבאות לא השתפר מצבה של הקבוצה בהרבה, והיא הייתה רחוקה ממקום בפלייאוף.
סגל שחקנים

נכון ל-15 במרץ 2024
יבגני נבוקוב
טקס הצגת השחקנים המסורתי ב-HP פביליון - שחקני השארקס יוצאים אל הקרח דרך פה פעור של כריש
לוגן קוטור, קפטן השארקס
ויקטור שונפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך)
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטור שונפלד (באנגלית: Victor Schonfeld; נולד ב-1954) הוא עיתונאי חוקר, במאי ומפיק של סרטים תיעודיים יהודי-בריטי.
הערות שוליים

1 2 3 4  חיים ברעם, הוא ידע שזה יכאב - ויקטור שיינפלד שוב עושה לנו את זה, כל העיר, 15 ביולי 1988
1 2  Victor Schonfeld, Shock and awe, The Guardian, ‏5 Jul 2007
↑  The New York Times, Jenifer Millstone Wed To Victor S. Schonfeld, The New York Times, ‏21 Mar 1988
↑  Julie Christie, They are what you eat, The Guardian, ‏26 Sep 2008
↑  "Fancy a Roast this Sunday? First Watch The Animals Film" by Ken Russell – The Times, 30 September 2008
↑  יעל הדיה, צדו האפל שר הכיבוש הנאור - "אומץ בקו העימות", סרטו של ויקטור שונפלד על שלטון הכיבוש הישראלי, מרגיז את אנשי הליכוד במועצת עיריית תל־אביב, כל העיר, 2 בינואר 1987
↑  כתב אישום נגד הנוטעים ש"קינטרו נגד המדינה", "העולם הזה", גיליון 2586 מ-25 במרץ 1987, עמוד 10
↑  אהוד שפיגל / רמת־גן, להקרין את "אומץ בקו החזית", חדשות, 18 בנובמבר 1986
↑  פאר-לי שחר, מנחם שיזף, ס"יצ, משלחת השמאל לרומניה נחקרה בביטחון שדה, חדשות, 3 בנובמבר 1986
↑  יעל לוטן, יומן רומניה, כותרת ראשית, 12 בנובמבר 1986
↑  אנטון שמאס, הנעליים של מובארכ, כל העיר, 20 במרץ 1987
↑  אומץ בסינמטקים, "העולם הזה", גיליון 2566 מ-5 בנובמבר 1986, עמוד 5
↑  עירית שמגר, כן ל"אומץ בקו העימות", מעריב, 20 בינואר 1987
עירית שמגר, "אומץ בקו העימות" יוקרן בצוותא, מעריב, 1 בינואר 1987
↑  חיים ברעם, יומן־כרמל משופץ ומעוות - "אומץ בקו העימות" / במאי: ויקטור שיינפלד, בכורה ארצית; 4.1.87, כל העיר, 9 בינואר 1987
↑  "אומץ בקו העימות" צנזורה, חדשות, 10 באפריל 1987
↑  שרון מולדבי, רודיך: "עברתי את הגיל להיות אליל", חדשות, 16 באפריל 1987
↑  הגר רם, מחפש את המשיח - היום יוקרן סרטו של הבמאי ויקטור שיינפלד "חלומות מנופצים, איסוף השברים", שנעשה על הקונפליקט הישראלי־ פלסטיני, חדשות, 25 ביולי 1988
↑  גידי אביבי, תרבות / שנה טובה לזכויות האדם - כשתיאלם תרועת הפסטיבלים - בניו־יורק מתקיים עכשיו הפסטיבל הראשון לסרטים על זכויות האדם, כותרת ראשית, 7 בדצמבר 1988
↑  ויקטור לוי (לונדון), שלוש שעות של מזוכיזם, חדשות, 23 בדצמבר 1987
↑  Jim White, Television review, The Independent, ‏22 בספטמבר 1995
↑  Jenny Goodman, We're made in God's image, so why change perfection?, The Independent, ‏21 September 1995
טריומף TR2

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  טריומף 
 מודל קודם:  Triumph TR1 / 20TS 
 מודל אחריו:  טריומף TR3 
 אורך:  3,835 מ"מ 
 רוחב:  1,397 מ"מ 
 גובה:  1,270 מ"מ 
 משקל:  839 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,235 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
טריומף TR2 היא מכונית ספורט - רודסטר שיוצרה על ידי חברת טריומף האנגלית בין  1953 ל-1955. יוצרו 8,636 יחידות. מחיר הטריומף TR2 בהשקה היה 900 לירות שטרלינג, תוספת לתיבת הילוכים הכוללת הילוך אוברדרייב היה 56 לירות שטרלינג.
חברת טריומף

חברת טריומף למכוניות (אנגלית: Triumph Motor Company) היא חברה בריטית לייצור כלי תחבורה.
החברה נוסדה ב-1885 כאשר זיגפריד בטמן ומוריס שולט הקימו את חברת "בטמן ושות'" ומכרו אופניים בשם "טריומף" ממפעלם בלונדון, שעבר מאוחר יותר לקובנטרי.
טריומף TR2 מפרט טכני ומידות

רודסטר 2 מושבים
מנוע קדמי, 4 צילינדרים, 1,991 סמ"ק, המפיק 67 כ"ס
תאוצה 0-97 קמ"ש -  12 שניות
תמסורת ידנית  4 מהירויות + אוברדרייב כאופציה
בלמי תוף
אורך הרכב - 3,835 מ"מ
רוחב - 1,397 מ"מ
גובה - 1,270 מ"מ
בסיס גלגלים - 2,235 מ"מ
משקל - 953 ק"ג
ראו גם

טריומף (כלי רכב)
טריומף רודסטר
טריומף 1300
טריומף הראלד
טריומף TR3
טריומף TR5
טריומף איטליה
טריומף Stag
לקריאה נוספת

טריומף TR2   (1:03 דקות), יוטיוב
טריומף TR2   (2:35 דקות), יוטיוב
היסטוריה של הטריומף TR2  (8:53 דקות), יוטיוב
טריומף  TR3, שנת 1953
טריומף  TR3
טריומף  TR3, שנת 1954
טריומף  TR3, מבט לתא הנהג
ג'. לינדזי אלמונד

ג'יימס לינדזי אלמונד הבן (באנגלית: .James Lindsay Almond Jr;‏ 15 ביוני 1898 –  15 באפריל 1986) היה עורך דין, שופט מדינתי ופדרלי, ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1946–1948, לאחר מכן ועד 1957 כתובע הכללי ה-26 של מדינתו, כמושל וירג'יניה ה-58 בשנים 1958–1962, ולאחר מכן ועד 1973, כשופט בבית המשפט הפדרלי לעתירות בנושאי מכס ופטנטים, בו הוא המשיך לכהן כשופט בסטטוס בכיר (פרישה למחצה) עד סיום קיומו של בית משפט זה, והמשיך לכהן בסטטוס זה עד מותו בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב הפדרלי (אנ').
ראשית חייו

ג'. לינדזי אלמונד נולד בשארלוטסוויל, וירג'יניה וגדל במחוז אורנג' הסמוך. הוא למד בוירג'יניה טק ושירת כטוראי בגיס האימונים הצבאיים של הסטודנטים, בעת שלמד משפטים וקיבל תואר ב-1923 מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה.
קריירה משפטית בווירג'יניה

בשנים 1930–1933 היה אלמונד עוזר התובע הפלילי ברואנוק, וירג'יניה.
במהלך השפל הגדול, נבחר אלמונד על ידי בית המחוקקים של וירג'יניה כשופט בבית המשפט המדינתי, ובשנים 1933–1945 הוא כיהן כשופט בבית המשפט לענייני משפחה ולעבירות קלות של רואנוק. בתיק המשפטי שככל הנראה היה המפורסם ביותר שלו, שתואר באריכות בספר "טרוויין" (Truevine), מינה אלמונד סוג של אפוטרופוס לשני גברים אפרו-אמריקאים לבקנים שנחטפו כילדים מהחווה של משפחתם ליד רואנוק, ושהשתתפו במסעות כאטרקציה עם קרקס האחים רינגלינג במשך כמה שנים כאשר רק אנשים לבנים שלא היו קרוביהם קיבלו תשלום עבורם. אימם זיהתה אותם בתצלום שצולים בלינקולן נברסקה ב-1936, ובסיוע עורך דין מקומי מווירג'יניה, הסדירה את שחרורם מהקרקס וקבלת פיצויי נזיקין, שלרוע המזל בוזבזו על ידי בעלה השני של אימם, שנורה למוות במהלך פרשיית ניאוף. מאוחר יותר, הם ביקשו לשוב לקרקס כדי להימנע ממצב של אבטלה בעת שהותם בביתם, כך שלבקשתם ולבקשת עורך הדין שלהם, פסק אלמונד כשופט שחלק משכרם יחסך כדי שישמש עבור פרישתם (ארבע שנים לפני קבלת חוק הביטוח הלאומי), וכן עבור תמיכה עבור אימם שהתאלמנה בשנית, וכפה הסדר דומה על המנהל שלהם כאשר הם יצאו למסעי הופעות עם קרקסים אחרים.
ראשית הקריירה הפוליטית

עם תום מלחמת העולם השנייה, התמודד אלמונד על מושב המחוז השישי של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר, וכיהן בתפקיד בשנים 1946–1948.
ב-1948 הוא התפטר ממושב ובקונגרס עקב בחירתו לתפקיד התובע הכללי של וירג'יניה. הוא ייצג את המדינה בתיק בנוגע להפרדה הגזעית בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין דייוויס נגד מועצת החינוך של מחוז הנסיך אדוארד (אנ'), ששולב בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך. וירג'יניה הפסידה בשני פסקי הדין ב-1954 וב-1955.
שופט פדרלי

לאחר שלקח חלק במסע הבחירות של ג'ון פיצג'רלד קנדי בבחירות לנשיאות של 1960, מונה אלמונד ב-16 באפריל 1962 על ידי הנשיא כשופט בבית המשפט הפדרלי לעתירות בנושאי מכס ופטנטים (אנ'). אף על פי כן, בירד חסם הצבעה במליאת הסנאט ותוקף המינוי פג. ב-23 באוקטובר אותה שנה מינה קנדי שוב את אלמונד לתפקיד במינוי פגרה כדי לאייש את מושבו של השופט אמברוז אוקונול שנפטר. ב-15 בינואר 1963 הגיש הנשיא קנדי את מינויו של אלמונד לתפקיד כמינוי קבע. ב-28 ביוני 164 ימים לאחר הגשתו ויותר משנה לאחר הגשתו המקורית, אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי, כאשר הסנאטור בירד, שעדיין חסם את המינוי, החמיץ את ישיבת המליאה. נקמנותו של בירד כלפי אלמונד סוכלה בסופו של דבר על ידי אנשי המנגנון שלו. ב-3 ביולי קיבל אלמונד את המינוי באופן רשמי. ב-1 במרץ 1973 הוא עבר למעמד של שופט בסטטוס בכיר (Senior status), מעין פרישה למחצה. החל מ-1 באוקטובר 1982, כאשר חדל בית המשפט למכס ולפטנטים להתקיים וסמכויותיו הועברו לבית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב הפדרלי (אנ'), עבר אלמונד לכהן בסטטוס בכיר בבית משפט זה עד למותו.
חיים אישיים

ב-1925 נשא אלמונד לאישה את ג'וזפין קתרין מינטר. לשניים לא נולדו ילדים, אך הם גידלו כבן את אחד מאחייניה של ג'וזפין. הוא היה לותרני באמונתו, ולימד שיעור בתנ"ך לגברים. הוא היה חבר הבונים החופשיים וחבר באחוות אלפא-קאפא-פסי ואומיקרון-דלתא-קאפא.
ג'. לינדזי אלמונד נפטר בריצ'מונד ב-14 באפריל 1986. הוא ורעייתו קבורים בחלקת הקבורה המשפחתית בבית הקברות אברגרין שברואנוק.
לקריאה נוספת

Beagle, Ben, and Ozzie Osbourne. J. Lindsay Almond: Virginia's Reluctant Rebel (Full Court Press, 1984).
Muse, Benjamin. Virginia's Massive Resistance (1961), pp. 39-47, 80-85, 98-101, 160-171.
Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1666-1667