stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיודונה נזפאלינגה
ביוגרפיה

נזפאלינגה נולד במבומו(אנ') ב-1967, החמישי מתוך עשרה ילדים שנולדו למשפחת חקלאים ענייה, לאב קתולי ואם פרוטסטנטית. מיסיונר ספיריטני הולנדי שחי בקהילתו לימד אותו שהכהונה הדתית פתוחה אפילו לנערים מחוץ למרכזים העירוניים, וכבר בגיל 10 החליט שהוא רוצה להצטרף למסדר הספיריטני. לאחר שסיים את לימודי התיכון למד בסמינרים בבנגסו, באוטלה בקמרון, ובליברוויל, גבון, והוסמך לכומר ב-9 באוגוסט 1998.
נזפאלינגה סיים תואר בתאולוגיה במרכז הישועי סוורס בפריז, ובשנים 1998–2005 שימש ככומר במרסיי, תקופה שבה, לדבריו, חווה ממקור ראשון את חיי העוני ובעקבותיה לקח על עצמו מחויבות לדאוג לעניים. בשנים 2005–2009 היה הכומר הראשי של הספיריטנים במרכז אפריקה בזמן שששימש ככומר קהילה בבנגי. ב-2008/2009 היה נשיא ועידת הכמרים הראשיים במרכז אפריקה.
נזפאלינגה הפך לארכיבישוף של בנגווי בשנת 2009 בעקבות התפטרותו של קודמו בתפקיד, הארכיבישוף פאולין פומודימו, וקיבל מינוי רשמי לתפקיד מידי האפיפיור בנדיקטוס ה-16 ב-14 במאי 2012. את טקס ההסמכה שלו ניהל הקרדינל פרננדו פילוני ב-22 ביולי 2012. במסגרת תפקידו קרא להתערבות בין-לאומית בלחימה בין הפלגים המוסלמים והנוצרים ברפובליקה המרכז אפריקאית, וטען כי לא מדובר באלימות עדתית אלא ביריבות פוליטית וכלכלית. לצד מנהיגים דתיים אחרים, מגזין טיים בחר בו לאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם לשנת 2014. ב-2015 זכה בפרס סרג'יו ויירה דה מלו לשלום של האו"ם, ולאורך הקריירה שלו הוענקו לו פרסים נוספים על קידום השלום במדינה. באותה שנה יזם את ביקורו של האפיפיור פרנציסקוס ברפובליקה המרכז-אפריקנית במהלך מסעו באפריקה. בין היתר, ביקר האפיפיור גם במסגד בבירה בנגי כדי לקדם את מאמצי השלום בין הפלגים הלוחמים.
נזפאלינגה קודם לתפקיד חשמן במהלך קונסיסטוריה שנערכה ב-19 בנובמבר 2016. בעת מינויו היה החשמן הצעיר ביותר בחבר החשמנים, האדם הראשון מהרפובליקה המרכז-אפריקנית שזכה בתואר, והחשמן הראשון שנולד לאחר ועידת הוותיקן השנייה. בספטמבר 2018 נבחר לעמוד בראש אחת מקבוצות הדיון בשפה הצרפתית בסינוד בישופים, וביולי 2020 מונה לחבר במועצה האפיפיורית לדיאלוג בין-דתי. ב-23 באוקטובר 2024 בחר בו סינוד הבישופים כחבר במזכירות הכללית של הסינוד.
הערות שוליים

1 2 3 4  RINUNCE E NOMINE, 14.05.2012, press.vatican.va
↑  Agnès Chareton, Centrafrique : Dieudonné Nzapalainga, le courage d'un cardinal, Le Pèlerin, ‏2021-06-08 (בצרפתית)
↑  Di Claudia, La storia di Dieudonné Nzapalainga, il cardinale della pace | Rivista Africa, ‏2022-05-15 (ב־)
↑  CSSp Communication, Tragedies and 'miracles' in the Central African Republic (CAR), Spiritans Roma, ‏2021-06-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  “My fight for peace”: the story of Cardinal Nzapalainga and his love for the poor - Rome Reports, ‏2022-10-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  EWTN, First African Catholic Archbishop of CAR’s Bangui Archdiocese Dies in France at 88, ACI Africa (באנגלית)
↑  Two Spiritans Named Cardinals, The Congregation of the Holy Spirit Province of the United States (באנגלית)
↑  Thomas Reese, Three wise men from Africa promote reconciliation through interreligious dialogue, www.ncronline.org (באנגלית)
↑  Dangote, Okonjo-Iweala, Other Africans Make Time Magazine’s 100 Most Influential People List, Sojourners, ‏2014-04-25 (באנגלית)
↑  Now a cardinal, this African prelate was already a “saint”, Crux, ‏2016-10-19 (באנגלית)
↑  Bishop Nzapalainga, CSSp. Acknowledged with Peace Prize, The Congregation of the Holy Spirit Province of the United States (באנגלית)
↑  Pope Francis' Safe Trip to Central African Republic Boosts Peace Hopes, www.ndtv.com (באנגלית)
↑  Cardinal-designate Nzapalainga will be youngest Cardinal, Herald Malaysia Online
↑  Matthew Shadle, Synod on Synodality World Tour: Africa, Part II, Window Light, ‏2023-09-03
↑  Synod18 – 5ª Congregazione generale: Relazioni dei Circoli minori sulla prima parte dell’“Instrumentum laboris”, press.vatican.va
↑  Rinunce e nomine, 08.07.2020, press.vatican.va
↑  Synod elects new members to Ordinary Council - Vatican News, www.vaticannews.va, ‏2024-10-23 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb178245577 (data)  GND: 1203310757  ISNI: 0000 0004 7689 6317  LCCN: n2019054984  VIAF: 1418151898608324190009   WorldCat (עם VIAF): 1418151898608324190009 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיודונה נזפאלינגה".
טיסנית

| טיסנית |
| --- | --- |
 טיסנית רחבת-גוף זכר, בריטניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: שפיראים
תת־סדרה:: Epiprocta
משפחה:: טיסניתיים
סוג:: טיסנית
שם מדעי
 Libellula ‏לינאוס, 1758

טִיסָנִית (שם מדעי: Libellula) היא סוג של שפיריות במשפחת הטיסניתיים. תפוצתן משתרעת על על האזור הממוזג של חצי הכדור הצפוני. רבות מהשפיריות בסוג מתאפיינות בכנפיים בעלי דוגמה בולטת (במיוחד אצל המינים האמריקאיים).
בישראל מצויים שני נציגים: טיסנית רחבת-גוף וטיסנית נאה.
טקסונומיה

היחס לטקסונים Ladona ו-Plathemis השתנה במרוצת השנים בין רשויות שונות, כשהם נחשבו לעיתים לתת-סוגים או סוגים עצמאיים. לאחרונה, מחקר פילוגנטי אישש יחס זה.
מינים

המינים הקיימים בסוג:
מינים > מינים קיימים

| זכר | נקבה | מין | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | Libellula angelina Selys, 1883 | צפון סין, יפן |
|  |  | Libellula auripennis Burmeister, 1839 | צפון ומרכז אמריקה |
|  |  | Libellula axilena Westwood, 1837 | צפון אמריקה |
|  |  | Libellula comanche Calvert, 1907 | מר |
|  |  | Libellula composita (Hagen, 1873) | צפון ומרכז אמריקה |
|  |  | Libellula croceipennis Selys, 1869 | צפון ומרכז אמריקה |
|  |  | Libellula cyanea Fabricius, 1775 | ארצות הברית |
|  |  | Libellula depressa Linnaeus, 1758 – טיסנית רחבת-גוף | אירופה, מערב אסיה. לפעמים מסווג בסוג Ladona. |
|  |  | Libellula flavida Rambur, 1842 | צפון אמריקה |
|  |  | Libellula foliata (Kirby, 1889) | מקסיקו (צ'יאפס) |
|  |  | Libellula forensis Hagen, 1861 | מערב ארצות הברית וקנדה |
|  |  | Libellula fulva Müller, 1764 | אירופה |
|  |  | Libellula gaigei Gloyd, 1938 | מקסיקו, ארצות הברית (טקסס) |
|  |  | Libellula herculea Karsch, 1889 | ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, בליז, קולומביה, קוסטה ריקה, אקוודור, גיאנה הצרפתית, גואטמלה, גיאנה, הונדורס, מקסיקו, ניקרגואה, פנמה, פרו, פרגוואי, אל סלבדור וונצואלה |
|  |  | Libellula incesta Hagen, 1861 | מזרח ארצות הברית ודרום אונטריו, קוויבק וניו ברונסוויק. |
|  |  | Libellula jesseana Williamson, 1922 | ארצות הברית (פלורידה) |
|  |  | Libellula luctuosa Burmeister, 1839 | ארצות הברית, קנדה (דרום אונטריו וקוויבק). |
|  |  | Libellula mariae Garrison, 1992 | קוסטה ריקה |
|  |  | Libellula melli Schmidt, 1948 | סין |
|  |  | Libellula needhami Westfall, 1943 | הקריביים, מרכז אמריקה וצפון אמריקה. |
|  |  | Libellula nodisticta Hagen, 1861 | מרכז אמריקה, צפון אמריקה ודרום אמריקה. |
|  |  | Libellula pontica Selys, 1887 – טיסנית נאה | ארמניה, איראן, עיראק, ישראל, ירדן, קירגיזסטן, סוריה, טורקיה |
|  |  | Libellula pulchella Drury, 1773 | דרום קנדה וצפון ארצות הברית. |
|  |  | Libellula quadrimaculata Linnaeus, 1758 | אירופה וצפון אמריקה |
|  |  | Libellula saturata Uhler, 1857 | דרום-מערב ארצות הברית |
|  |  | Libellula semifasciata Burmeister, 1839 | ניו ברונסוויק, קנדה עד דרומה עד טקסס ופלורידה. |
|  |  | Libellula vibrans Fabricius, 1793 | מזרח ארצות הברית |
מינים > מינים שנהוג לשייך לסוג נפרד > Ladona

| זכר | נקבה | מין | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | Ladona deplanata (Rambur, 1842) | מזרח ארצות הברית. |
|  |  | Ladona exusta (Say, 1839) | אמצע האוקיינוס האטלנטי וניו אינגלנד |
|  |  | Ladona julia (Uhler, 1857) | צפון ארצות הברית ודרום קנדה. |
מינים > מינים שנהוג לשייך לסוג נפרד > Plathemis

| זכר | נקבה | מין | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | Plathemis lydia (Drury, 1770) | צפון אמריקה |
|  |  | Plathemis subornata (Hagen, 1861) | ארצות הברית (אריזונה, קליפורניה, קולורדו, דלאוור, קנזס, ניו מקסיקו, אורגון, טקסס, איי הבתולה של ארצות הברית וושינגטון), מקסיקו. |
מינים > מינים מאובנים

Libellula brodieri †
Libellula calypso †
Libellula doris †
Libellula eusebioi †
Libellula kieseli †
Libellula martini †
Libellula melobasis †
Libellula pannewitziana †
Libellula perse †
Libellula sieboldiana †
Libellula thetis †
Libellula thoe †
Libellula ukrainensis †
הערות שוליים

↑  Needham, James G.; Minter J. Westfall Jr; Michael L. May (2000). Dragonflies of North America (rev. ed.). Gainesville, FL: Scientific Publishers. pp. 700–702. ISBN 0-945417-94-2.
↑  בלכר, מיכאל, שמות עבריים לחרקים למען חינוך סביבתי ושמירת הטבע: שפיריות ושפריריות כמקרה בוחן, מחקרי הנגב, ים המלח והערבה 7 (3), 2015, עמ' 58–65
↑  Artiss T, Schultz TR, Polhemus DA, Simon C (2001). "Molecular phylogenetic analysis of the dragonfly genera Libellula, Ladona, and Plathemis (Odonata: Libellulidae) based on mitochondrial cytochrome oxidase I and 16S rRNA sequence data". Molecular Phylogenetics and Evolution. 18 (3): 348–61. doi:10.1006/mpev.2000.0867. PMID 11277629.
↑  Kambhampati, Srinivas; Charlton, Ralph E. (1999). "Phylogenetic relationship among Libellula, Ladona and Plathemis (Odonata: Libellulidae) based on DNA sequence of mitochondrial 16S rRNA gene". Systematic Entomology. 24 (1): 37–49. doi:10.1046/j.1365-3113.1999.00066.x.
↑  The Paleobiology Database
מלקטית

| מלקטית |
| --- | --- |
 מלקטית ירקרקה זכר  מלקטית סיני זכר, איחוד האמירויות הערביות
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: שפיראים
תת־סדרה:: שפיריות
משפחה:: מלקחיתיים
סוג:: מלקטית
שם מדעי
 Paragomphus

מַלְקְטִית (שם מדעי: Paragomphus) היא סוג של שפירית במשפחת המלקחיתיים.
עד לאחרונה הייתה בישראל נציגה אחת לסוג, מלקטית ירקרקה; אך בשנת 2024 התגלתה אוכלוסיה של מין נוסף, מלקטית סיני (P. sinaiticus), ליד קיבוץ נאות סמדר.
מינים בסוג

הסוג כולל את המינים הבאים:
Paragomphus abnormis (Karsch, 1890)
Paragomphus alluaudi (Martin, 1915)
Paragomphus aquila Martin, 1921
Paragomphus aureatus Pinhey, 1971
Paragomphus balneorum (Needham & Gyger, 1937)
Paragomphus bredoi (Schouteden, 1934)
Paragomphus capitatus (Martin, 1909)
Paragomphus capricornis (Förster, 1914)
Paragomphus cataractae Pinhey, 1963
Paragomphus cognatus (Rambur, 1842)
Paragomphus crenigomphoides Clausnitzer & Dijkstra, 2005
Paragomphus echinoccipitalis (Fraser, 1922)
Paragomphus elpidius (Ris, 1921) -
Paragomphus flavohamatus (Martin, 1921)
Paragomphus fritillarius (Selys, 1892) -
Paragomphus frontalis (Selys, 1878)
Paragomphus genei (Selys, 1841) – מלקטית ירקרקה
Paragomphus henryi (Laidlaw, 1928)
Paragomphus hoffmanni (Needham, 1931)
Paragomphus kiautai Legrand, 1992
Paragomphus lacustris (Karsch, 1890)
Paragomphus lindgreni (Fraser, 1923)
Paragomphus lineatus (Selys, 1850)
Paragomphus longiventris Fraser, 1955
Paragomphus machadoi Pinhey, 1961
Paragomphus madegassus (Karsch, 1890)
Paragomphus magnus Fraser, 1952
Paragomphus mariannae Legrand, 1992
Paragomphus maynei (Schouteden, 1934)
Paragomphus nigroviridis Cammaerts, 1969
Paragomphus nyasicus Kimmins, 1955
Paragomphus pardalinus Needham, 1942
Paragomphus pumilio (Rambur, 1842)
Paragomphus reinwardtii (Selys, 1854)
Paragomphus sabicus (Pinhey, 1950)
Paragomphus simplex (Lieftinck, 1934)
Paragomphus sinaiticus (Morton, 1929) – מלקטית סיני
Paragomphus tachyerges (Lieftinck, 1934)
Paragomphus tournieri Legrand, 1992
Paragomphus viridior Pinhey, 1961
Paragomphus wuzhishanensis Liu, 1988
Paragomphus xanthus Pinhey, 1966
Paragomphus zambeziensis Pinhey, 1961
Paragomphus z-viridum Fraser, 1955
הערות שוליים

↑  בלכר, מיכאל, שמות עבריים לחרקים למען חינוך סביבתי ושמירת הטבע: שפיריות ושפריריות כמקרה בוחן, מחקרי הנגב, ים המלח והערבה 7 (3), 2015, עמ' 58–65
↑  "מלקטית סיני": מין חדש של שפירית התגלה בישראל - וואלה תיירות, באתר וואלה, ‏2024-05-01
↑  Paulson, D., Schorr, M., Abbott, J., Bota-Sierra, C., Deliry, C., Dijkstra, K.-D. and Lozano, F., World Odonata List, OdonataCentral, University of Alabama
אלזה לסקר-שילר

| --- | --- |

לסקר-שילר בסביבות 1894, לאחר נישואיה לברטולד לסקר
 לידה:  11 בפברואר 1869 אלברפלד, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  22 בינואר 1945 (בגיל 75) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  Elisabeth Schüler 
 מדינה:  גרמניה, חסר אזרחות 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 אירועים משמעותיים:  Emigration from Nazi Germany 1933-1945 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן זוג:  ברטולד לסקר גאורג לוין גוטפריד בן
 פרסים והוקרה:  פרס קלייסט (1932) 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
אלזה במלאת לה חמישים (1919)
הזמנה לדר קראל בכתב ידה של אלזה לסקר-שילר
אֶלְזֶה לַסְקֶר-שִׁילֶר (בגרמנית: Else Lasker-Schüler; ‏11 בפברואר 1869, אלברפלד (וופרטל) – 22 בינואר 1945, ירושלים) הייתה משוררת, סופרת וציירת יהודייה-גרמנייה. לסקר-שילר גדלה בבית מהמעמד הבינוני וניהלה סגנון חיים בוהמייני בברלין. הייתה אחת מהנשים הבודדות השייכות לזרם השירה האקספרסיוניסטי. הגאונות הפואטית שלה אפשרה לה ליצור שירים שבהם צליל, דימוי ומשמעות מאירים זה את זה ביכולת בלתי מוגבלת ליצור שילובי מילים חדשים. לאחר שברחה מהמשטר הנאצי, בילתה את שנותיה האחרונות בעוני ובבדידות בירושלים.
ביוגרפיה

אלזה שילר נולדה כבת הזקונים במשפחה בת שישה ילדים לז'נט לבית קיסינג ולאהרון שילר, בנקאי פרטי יהודי, באלברפלד (Elberfeld; כיום חלק מהעיר וופרטל). לאימה היה בהמשך תפקיד חשוב בשירתה של שילר, בעוד אביה שימש השראה לדמות הראשית במחזה שכתבה "Die Wupper (גר')".
בשנת 1894 נישאה שילר לרופא ברטולד לסקר (אחיו הגדול של אלוף העולם בשחמט עמנואל לסקר), ועברה לגור בברלין. שם פיתחה את כישורי הציור שלה. לאחר כשנה נטשה את בעלה ועברה לסגנון חיים בוהמייני. מאהבה הידוע היה יוהנס הולצמן, ממנו נולד בנה פאול ב-24 באוגוסט 1899. בשנה זו החלו להופיע שיריה הראשונים. ספר שיריה המלא הראשון הופיע שלוש שנים אחר כך, בשנת 1902, בשם "סטיקס" (Styx).
ב-11 באפריל 1903 התגרשו בני הזוג לסקר-שילר באופן רשמי, וב-30 בנובמבר באותה שנה נישאה לסקר-שילר לגאורג לוין, בעל גלריה ומייסד כתב העת "דר שטורם" ('הסער'), לו העניקה לסקר את השם האנגרמי הרווארט ולדן. תחת שם זה התפרסם ולדן כאחת הדמויות הבולטות באקספרסיוניזם הגרמני.
בשנת 1906 הופיע ספר הפרוזה הראשון שלה, "ספר פטר הילֵה", הקרוי על שם אחד מחבריה הקרובים ביותר, שנפטר. בשנת 1907 הופיע אוסף הפרוזה "לילותיו של טינו מבגדד". בשנת 1909 פרסמה את המחזה "Die Wupper" (שם הנהר העובר בעיר הולדתה) שלא זכה להצגה על במה בשלב ראשון. עם פרסום אוסף שיריה "הפלאים שלי" בשנת 1911, הייתה לסקר-שילר לנציגה בולטת של האקספרסיוניזם הגרמני.
בני הזוג ולדן ולסקר-שילר נפרדו בשנת 1910, והתגרשו רשמית בשנת 1912. ללא פרנסה משלה, נתמכה לסקר-שילר בידי חברים, במיוחד בידי העיתונאי והפובליציסט היהודי-אוסטרי קרל קראוס. עוד בשנת 1912 פגשה לסקר-שילר את המשורר והמסאי גוטפריד בן. נקשרה ביניהם חברות אמיצה והם הפכו לנאהבים. את הרגשתה בנוגע ליחסים אלה ביטאה לסקר-שילר במספר רב של שירי אהבה שהקדישה לו, ונענתה בשירי תגובה מצד בן. מותו של בנה בשנת 1927 הביא אותה למשבר עמוק.
בשנת 1932 הוענק לה פרס קלייסט היוקרתי וזכתה לפופולריות רבה. עם עליית הנאצים לשלטון, פרסומה והיותה יהודייה הביאו להתקפות ואיומים על חייה ולכן נאלצה להגר ב-19 באפריל 1933 לציריך. מציריך נסעה פעמיים, ב-1934 וב-1937, לארץ ישראל. בשנת 1938 נשללה אזרחותה הגרמנית, ובשנה שלאחר מכן נסעה בפעם השלישית לארץ ישראל, והתגוררה בירושלים. פריצת מלחמת העולם השנייה מנעה ממנה לשוב לשווייץ.
ימיה בירושלים היו קשים ומלווי סבל ושברון לב, אם כי מעיין יצירתה לא פסק. בשנות הארבעים בירושלים חיתה כקבצנית. הייתה מגיעה כל יום לבית הקפה זיכל שהיה ברחוב המלך ג'ורג' שם הייתה יושבת בפינתה, שותה קפה ומאפה ומבקשת מאחד הלקוחות של בית הקפה שישלם עבורה.
לאחר התקף לב נפטרה, וללווייתה הגיעו כמאה איש, ביניהם ש"י עגנון, אולם לא נכחו נציגים מטעם הממסד הציוני ואגודת הסופרים. לסקר־שילר נקברה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. בתקופת ירושלים המחולקת נהרסה מצבתה. לאחר איחוד ירושלים נאספו עצמותיה לקבר אחים, ועל מקום קברה הונחה מצבה חדשה.
לאחר מותה התפרסמה מאוד בעיקר בגרמניה. חוקרי הספרות הגרמנית הכתירו אותה בתארים כמו "המשוררת הלאומית" "המשוררת הגאונית".
ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים
יצירתה

לסקר-שילר הותירה אחריה יצירה לירית ענפה, שלושה מחזות, פרוזה בדמות של סקיצות וסיפורים קצרים וכן ציורים, מכתבים ומסמכים רבים.
במהלך חייה הופיעו שיריה בכתבי עת שונים, ביניהם כתב העת "דר שטורם" של בעלה השני וכתב העת "Die Fackel", שהוציא לאור קרל קראוס, כמו גם בשורה של ספרי שיריה שערכה ואף איירה בעצמה, בהם:
סטיקס (ספר השירים הראשון שפרסמה, 1902)
היום השביעי (1905)
הפלאים שלי (1911)
אסופת שיריה (1917)
פסנתרי הכחול (1943)
המחזה הראשון והחשוב ביותר שלה, "Die Wupper", העטור בסממני מחאה חברתית עזה, נכתב בשנת 1908, פורסם בשנת 1909 אך הוצג לראשונה בתיאטרון הגרמני בברלין ב-27 באפריל 1919. עם זאת, בראש ובראשונה הייתה לסקר-שילר משוררת, שנהוג לשייכה לזרם האקספרסיוניסטי של השירה הגרמנית. שירתה שיקפה הן את אופייה יוצא הדופן והן את גורלה הטראגי. על כך כתבה גיטה אבינור:
שירתה של אלזה לסקר-שילר משקפת את המשוררת: התפרצות בלתי מרוסנת ועדינות רבה, אנושיות ואמונה. הרס חייה הפרטיים והרס העולם לתוכו נולדה מעטים יגון ההולך וכבד על שירתה.
בירושלים כתבה לסקר-שילר את קובץ שיריה האחרון, "פסנתרי הכחול", שרבים סבורים כי הוא הבשל והטוב מבין קובצי השירים שלה. כמו כן כתבה את יצירתה האחרונה, המחזה הסנסציוני "אניואני" המגיב לאימי השואה תוך שילוב דמויות תנ"כיות כמו: המלך דוד והמלך שלמה, עם דמויות מיתולוגיות, כמו: פאוסט ומפיסטו, חברים יהודים כמו: מקס ריינהרץ וגרשון סוויט, והמנהיגים הנאצים, כמו: היטלר, גרינג, גבלס, הימלר, ועוד.
לשירת האהבה תפקיד חשוב בשירתה, אבל בין שיריה יש גם שירים דתיים מאוד, מעין תפילות. עבודתה המאוחרת עשירה במוטיבים תנ"כיים ומזרחיים. לסקר-שילר הייתה ליברלית מאוד ביחסה לצורה הפואטית, וכן לא נרתעה מחידושים והמצאות לשוניות. תיאוריה המילוליים נחשבים כבעלי כוח חזותי רב וכתיבתה מלווה פעמים רבות בעיטורים וציורים. קריאת שיריה על ידה לוותה תמיד באביזרי רקע, תלבושות ותכשיטים וכן תנועה וצליל.
דר קראל

לסקר-שילר יזמה וניהלה במשך כמה שנים - ראשית שנת 1942 ועד סוף 1944 - סלון ספרותי בירושלים שנקרא "דר קראל". בסלון התקיימו קריאות בספרות והרצאות בנושאי פילוסופיה ודת על ידה ועל ידי אנשי רוח ירושלמים ממוצא גרמני.
הנצחה

בבית ברחוב מוֹץ (Motzstrasse) ברובע שנברג בברלין, שבו התגוררה בשנים 1924–1933, ניצב לוח לזכרה. מאוחר יותר שונה שמו של חלק קטן מן הרחוב לרחוב אלזה לסקר-שילר. בעיר הולדתה וופרטל קרוי על שמה בית ספר תיכון מקיף. ברחוב קטרין 4 בברלין, בבית דירות שבו גרה עם ולדן בין 1910 ל-1912, נקבע לזוג שלט הנצחה, אך בהמשך נהרס הבית.
גם במינכן רחוב על שמה.
ביער ירושלים ליד "יד קנדי", על שפת המדרון הפונה לפרוזדור ירושלים, ניצב במשך עשר שנים הפסל "מלאך לירושלים" לזכרה של לסקר-שילר, צופה לנוף שער פרוזדור ירושלים. את הפסל יצר הפסל הגרמני הורסט מייסטר (גר'), בהשראת השורה "בכל המחוזות חיפשתי כרך שבשער לו עומד מלאך..." הלקוחה משיר שחיברה. את הפסל פיסל מארד, חלקו בטכניקה של יציקה וחלקו בהדבקה. הפסל הוצב ביער ירושלים על ידי קרן קיימת לישראל בשנת 1997, בעזרת תרומתו של אלמוט גריצמן מייסטר מגרמניה. הוא נגנב בחודש יוני 2007, כנראה על ידי גנבי מתכות, ולא שוחזר.
בירושלים נקרא על שמה רחוב "אלזה" בשכונת ניות.
ההרכב הקאמרי "אנסמבל אלזה", בו מנגנים מוזיקאים ישראלים וגרמנים, קרוי על שמה.
ב-7 בפברואר 2020 כובד זכרהּ בשרבוט גוגל.
אזכורים בתרבות הישראלית

שירים בתרגום יהודה עמיחי: הולחנו על ידי אילן וירצברג, השיר "ליד באר מולדתי" בוצע על ידי עופרה חזה. שני שירים נוספים שתורגמו על ידי נתן זך, "הבל" ו"עלייך אחלום חרישית", הולחנו על ידי וירצברג ובוצעו בדואט שלו ושל דלית גלעדי. שפי ישי הלחין שניים משיריה בתרגומו של נתן זך: "אני יודעת שעוד מעט אמות" ו"תמיד תמיד רציתי", אשר בוצעו על ידי יהודית תמיר ורונית אלקבץ במופע שנערך ב"צוותא" לכבוד הוצאתו לאור של הספר "עליך אחלום חרישית". ביו טיוב יש הקלטות של שירי לסקר-שילר בתרגום יהודית שרגל והלחנה של גליה שרגל. יסמין אבן ונתן סלור הלחינו וביצעו משיריה של לסקר-שילר במסגרת מופע שעלה בפסטיבל הפסנתר ושודר גם בערוץ 2.
עמי יצירתו של אריך ולטר שטרנברג. מחזור שירים למילים של לסקר-שילר, לסופרן או טנור עם תזמורת או פסנתר' בביצועים שונים.
פסנתרי הכחול יצירתו של יוסף טל למילים של לסקר-שילר למצו-סופרן ופסנתר
הומאז לאלזה יצירתו של יוסף טל. סצנה קאמרית למצו-סופרן, קריין ואנסמבל. טקסט: ישראל אלירז (הספר בקטלוג ULI)
עמי יצירתה של ציפי פליישר, על פי מילותיה של לסקר-שילר.
נעימות שחורות יצירותיה של רחל גלעין על פי מילותיה של לסקר-שילר.
הדיסק בוא אלי בליל מוזיקה של יעל גרמן לשיריה של לסקר-שילר, בתרגום יהודה עמיחי. (הספר בקטלוג ULI)
אלזה מחזהו של מוטי לרנר. הועלה בהבימה ב-1990 וברחבי העולם.
על משולש הפוך בין כאן לירח ספרו של דני דותן. בהוצאת כתר,1993. (הספר בקטלוג ULI)
לפני המקום ספרו של חיים באר. בהוצאת עם עובד, 2007. (הספר בקטלוג ULI)
ספר האגסים הצהובים ספרו של פנחס שדה, עמ' 111–112. בהוצאת שוקן, 1985.
איילת אהבים: שירמן ספרה של ניצה קן. בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995. (הספר בקטלוג ULI)
ברלין ירושלים סרטו של הבמאי עמוס גיתאי על מפגש דמיוני בין אלזה לסקר-שילר למניה שוחט.
סְפָר, מיצב וידאו מעשה ידי האמנית הישראלית עפרי כנעני המוצג בספרייה הלאומית בירושלים, הוצג בהשראת שיריה של המשוררת אלזה לסקר שילר.
העד שכשל ספרו של שלמה גיורא שהם, עמוד 128, בהוצאת שוקן, 2013. (הספר בקטלוג ULI)
יצירה לפסנתר וסופרנו על בסיס שירים של אלזה לסקר-שילר מאת גילעד מישורי
ספריה בעברית

שירים (הרישומים מעשי ידי המשוררת; עברית: יהודה עמיחי), תל אביב: עקד, 1969
עליך אחלום חרישית  (תרגם: נתן זך), רעננה: אבן חושן, 1996
ועיני טיפות כבדות ואפלות (תרגם מגרמנית: יהודה עמיחי), תל אביב: קשב לשירה, 2008
הדמדומים קרבים (תרגמה מגרמנית: יהודית שרגל), רעננה: אבן חושן, 2009
פסנתרי הכחול אוסף תרגומי שירים ומכתבים ושירים עליה - של נתן זך, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011
אני ואני: רישומים מאת אלזה לסקר-שילר, שלמון, עירית (אוצרת), ירושלים: מוזיאון ישראל, 1997
לילות טינו מבגדד | הנסיך מתבאי - סיפורים (תרגמה: ליאורה בינג היידקר), הוצאת כרמל, 2018
עיר של חלום - מחזות (עורך: מוטי סנדק), אורים הוצאה לאור
לקריאה נוספת

ישראל אלירז, הומאז' לאלזה (לסקר-שילר): ליברית ליצירה אופראית, למוזיקה מאת המלחין יוסף טל, ירושלים, 1974
איטה שדלצקי, "שירה וספרות בארץ: על אלזה לסקר-שילר ואריה לודוויג שטראוס", בין המולדות, תשס"ו-2006
אבידב ליפסקר, "בפרוח המצבות: דימויים מילוליים וחזותיים של ירושלים בשפת השיר והציור של אלזה לסקר שילר", אשה בירושלים, תשס"ב 2002
יעקב הסינג, "אלזה לסקר-שילר, משוררת יהודיה בגרמניה", על המשמר, מרץ 1985
מרדכי המפל, "המשוררת אלזה לסקר-שילר", הפועל הצעיר, 38, 1969
איטה שדלצקי, "כתב ותמונה: הדגשים עבריים אצל אלזה לסקר-שילר", מסכת, ג, 2005
הלמה סנדרס ברהמס,. "אלזה לסקר-שילר וגוטפריד בן". תל אביב: ספרית פועלים, 2001
"אלזה לסקר-שילר, משוררת מציירת". חיפה: מוזיאון הכט, אוניברסיטת חיפה, 2006
נתן וסרמן, "שחור וכוכב: מסע בעקבות אלזה לסקר-שילר", הוצאת כרמל, 2014
אביבה קרינסקי, אלזה לסקר-שילר בברלין, בתוך עיר של חלום, מחזות אלזה לסקר-שילר. עורך מוטי סנדק הוצאת סמטאות 2016 עמודים 39–53
גיטה אבינור, "הפורטת על הפסנתר הכחול", בספרה הפורטת על הפסנתר הכחול, מפעל סופרי חיפה, 1974, עמ' 84–86
Feldman, Dina. Shlesinger, Miriam. Shedletzky, Itta. (2010). Five Hebrew Translations of Else Lasker-Schüler's Poem "An mein Kind". Nashim. Number 19: 176-198
ביאורים

↑  בביקור זה, קיימה ערב משיריה, ואף הזמינה אליו את הרב הראשי, אברהם יצחק הכהן קוק. כך עולה ממכתב ההזמנה שהעלה מכון גנזים לבלוג שלו. לעיון במכתב בכתב ידה בגרמנית, והתרגום לעברית, ראו כאן.
הערות שוליים

↑  Else Lasker-Schüler 1869–1945 / The Shalvi/Hyman Encyclopedia of Jewish Women
1 2 3  סוף העולם, אשר רייך, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2013, עמ' 224
↑  ריאיון קצר לעיתון הארץ:
שיחה עם אלזה לסקר שילר, הארץ, 15 במאי 1934
1 2  גרשון סוואט, אלזה לאסקר-שילר ז"ל, הארץ, 23 בינואר 1945
↑  בירושלים: דרכה האחרונה של אלזה לסקר שילר ז"ל, הארץ, 24 בינואר 1945
↑  ארכיון אלזה לסקר-שילר, בספרייה הלאומית
↑  זהבה מנדלסון, היטלר בגיא בן הינום, מעריב, 16 בנובמבר 1979
↑  שרבוט גוגל לזכרה של אלזה לסקר-שילר
↑  יעל פז-מלמד, אלזה לסקר-שילר ומניה שוחט נפגשות בסרטו של הבימאי עמוס גיתאי, מעריב, 7 בדצמבר 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280857  NLI: 987007264240505171  PLWABN: 9810662981505606  BIBSYS: 90096503  BNC: 000460051  BNE: XX994860  BnF: cb12054598c (data)  CANTIC: a19265852  CiNii: DA0105634X  GND: 118569880  HDS: 012068  ICCU: CFIV056491  ISNI: 0000 0001 2096 2520  LCCN: n80034059  LNB: 000077209  MusicBrainz: 059fde3c-ab18-4224-906b-a104cef3f6f7  NDL: 01127223  NKC: jn19990004876  NLA: 35803813  NLG: 287169  NSK: 000033298  NTA: 06922837X  RERO: 02-A003497870  RKD: 241006  SELIBR: 212126  SIKART: 13097519  SNAC: w6k64k2m  SUDOC: 027396703  Trove: 1094685  ULAN: 500062177  VcBA: 495/68799  VIAF: 61565628   WorldCat (עם VIAF): 61565628 
הקבר של אלזה לסקר-שילר, על הר הזיתים בירושלים, 2009
הקבר של אלזה לסקר-שילר, על הר הזיתים בירושלים, אבן הקבר המקורית עם כתובת עברית, 2009
הקבר של אלזה לסקר-שילר, על הר הזיתים בירושלים, 2009
הפסל שהוצב לזכרה, "מלאך לירושלים", 2007
דיוקן אלזה לסקר-שילר על עמוד זיכרון בעיר הולדתה וופרטל שבגרמניה