stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינקוויק
היסטוריה

המועדון הוקם ב-1919 בעיירה זווילאן (כיום בצפון אוטרכט) כקבוצת חובבים אשר שיחקה בליגת החובבים הרבעית, השלישית השנייה והראשונה עד להקמת ליגת העל ההולנדית שהייתה ממיסדה. הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה, מעונת הבכורה (1956/57) ועד עונת 1960/1961 אז ירדה לליגת המשנה בה שיחקה כארבע שנים, אז שבה לליגת העל לשנתיים נוספות ונשרה פעם נוספת לליגת המשנה, בסיום עונת 1969/1970 התאחדה הקבוצה עם פ.צ אוטרכט, פלוקוס וDHSC והקימה את אוטרכט.
מועדון חובבים

לאחר הקמת מועדון הכדורגל המאוחד נרשמה הקבוצה כקבוצת חובבים וכיום (2024) היא משחקת בליגה ההולנדית ה-8.
מנינדרה אגרוול

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1966 (בן 58) אללהאבאד, הודו 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  הודו
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי ההודי בקאנפור 
 מנחה לדוקטורט:  Somenath Biswas 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי ההודי בקאנפור 
 תלמידי דוקטורט:  Neeraj Kayal, Ramprasad Saptharishi, Rohit Gurjar, Chandan Saha, Nitin Saxena, Diptarka Chakraborty 
 פרסים והוקרה:  H K Firodia awards (2011)  TWAS Prize for Mathematics (2010)  G.D. Birla Award for Scientific Research (2009)  פרס אינפוסיס (2008)  פאדמה שרי למדע והנדסה  עמית אלכסנדר פון הומבולדט  פרס פולקרסון (2006)  פרס גדל (2006)  פרס הומבולדט  פרס שאנטי סווארופ בהטנגר למדע וטכנולוגיה (2003) 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מבחן AKS לראשוניות
 
מנינדרה אגרוול (בהינדית: मणीन्द्र अग्रवाल; נולד ב-20 במאי 1966) הוא פרופסור במחלקה למדעי המחשב והנדסה במכון הטכנולוגי ההודי בקאנפור (IIT) וחתן פרס גדל.
קורות חייו

אגרוול למד לתואר ראשון בטכנולוגיה ב-IIT, ושם גם השלים דוקטורט במדעי המחשב. בשיתוף עם נירג' קייל וניטין סקסנה פיתח את אלגוריתם AKS לבדיקת ראשוניות של מספר בזמן פולינומי, על כך הוא זכה בפרס גדל וכן בפרס פולקרסון בשנת 2006.
לאוניד חצ'יאן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  3 במאי 1952 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  29 באפריל 2005 (בגיל 52) ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה שימושית, מתמטיקה בדידה 
 מקום מגורים:  רוסיה 
 מקום לימודים:  MIPT Department of Control and Applied Mathematics 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת קורנל 
 תלמידי דוקטורט:  Khaled M. Elbassioni 
 פרסים והוקרה:  פרס פולקרסון (1982)  פרס לנין קומסומול 
 צאצאים:  Anna Khachiyan 
 
לאוניד גנריקוביץ' חצ'יאן (ארמנית: Լեոնիդ Գենրիխովիչ Խաչիյան; רוסית: Леонид Генрихович Хачиян; אנגלית: Leonid Genrikhovich Khachiyan); 3 במאי 1952 - 29 באפריל 2005) היה מתמטיקאי סובייטי ממוצא ארמני.
חצ'יאן מוכר כמי שפיתח את אלגוריתם האליפסואיד לפתרון בעיות תכנון ליניארי, אשר היה לאלגוריתם הראשון שעושה זאת בזמן ריצה פולינומי. אף על פי שהאלגוריתם איננו מיושם בפועל כיוון שדרגתו הפולינומית גבוהה, הוא נחשב לפריצת דרך משמעותית בתחום התאוריה.
ביוגרפיה

חצ'יאן נולד בסנקט פטרבורג ועבר עם משפחתו למוסקבה בגיל 9. הוא סיים דוקטורט במתמטיקה חישובית ב-1978.
בשנת 1979 פיתח את אלגוריתם האליפסואיד, ובשנת 1982 זכה בפרס פולקרסון על מאמרים בתחום המתמטיקה הבדידה.
ב-1989 עבר להתגורר בארצות הברית. החל מ-1990 שימש חצ'יאן כפרופסור באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי.
ב-2000 התאזרח כאמריקאי.
ב-1985 נישא לאולגה פיסצ'יקובה ריינברגולהם שתי בנות.
כוח המתנדבים מאלסטר

ציור קיר של כוח המתנדבים מאלסטר ברחוב שנקיל שבבלפסט.
כוח המתנדבים מאלסטר (Ulster Volunteer Force, ובראשי תיבות UVF) הם קבוצה לויאליסטית מיליטנטית בצפון אירלנד. ההתארגנות הנוכחית של כוח המתנדבים מאלסטר נוסדה בשנת 1966 ונקראה על שם קבוצה בעלת שם זהה, מיליציה יוניוניסטית שנוסדה ב-1912. עם זאת, אין כל קשר בין שני הארגונים החולקים שם זהה. כוח המתנדבים מאלסטר הוכרז כארגון שהוצא מחוץ לחוק וסווג כארגון טרור בבריטניה ובארצות הברית.
כוח המתנדבים מאלסטר הוא קבוצה לויאליסטית. הלויאליסטים הם קבוצה המשתייכת ליוניוניסטים באירלנד, אלה המעוניינים באיחוד פוליטי בין אירלנד לבריטניה ונתמכים על ידי שיעור ניכר מהפרוטסטנטים באזור. עם זאת, הלויאליסטים נחשבים קבוצה קיצונית שאינה בוחלת בפעולות אלימות ובטרור להשגת רצונם, בניגוד ליוניוניסטים.
כוח המתנדבים מאלסטר של 1912

הקבוצה המקורית שנקראה "כוח המתנדבים מאלסטר" הייתה מיליציה יוניוניסטית שנוסדה כדי לבלום שלטון עצמי אירי ב-1912. רבים מחברי כוח המתנדבים מאלסטר המקורי התגייסו, שירתו ונלחמו במלחמת העולם הראשונה בצבא הבריטי בדיוויזיה (אלסטר) ה-36 שנוסדה בספטמבר 1914. במהלך האלימות שליוותה את מלחמת האירים לעצמאות בין 1919–1921 רבים מכוח המתנדבים מאלסטר ביצעו התקפות נגד קתולים לאומנים ונגד הקהילה הרפובליקנית בצפון אירלנד. לאחר מכן, רבים מחברי הכוח נקלטו בשורות ה-B Specials, חיל שוטרים מיוחד באלסטר.
הארגון הנוכחי

כוח המתנדבים מאלסטר הרג יותר אנשים מכל קבוצה לויאליסטית חמושה אחרת: לפי אוניברסיטת אלסטר סך ההרוגים נאמד ב-426 איש במהלך הצרות בין השנים 1969–2001.
350 מהאנשים היו אזרחים.
8 היו פעילים פוליטיים, בעיקר מהשין פיין.
41 היו לויאליסטים, מתוכם 29 היו חברי כוח המתנדבים מאלסטר.
6 היו מהצבא הבריטי, חיל הפרשים המלכותי של אלסטר או קציני בית סוהר
21 היו חמושים אירים רפובליקנים.
הארגון הנוכחי > התחלה

כוח המתנדבים מאלסטר (UVF) בגלגולו המחודש החל באמצע שנות השישים של המאה העשרים, ומטרת היווסדותו היא לחימה בצבא האירי הרפובליקני (IRA). הקבוצה התרכזה במזרח אנטרים (East Antrim) שבמחוז ארמה, ובאזור שנקיל שבבלפסט. בהודעתם מה-21 במאי 1966, ה-UVF הכריז מלחמה על ה-IRA, תוך ציון העובדה כי הם "פרוטסטנטים חמושים היטב המסורים למטרה זו". את הצהרת כוונותיהם זו ליוותה התנקשות במוזג קתולי ביוני 1966. התקפה זו הביאה למעצר מנהיגה הראשון של הקבוצה, אוגוסטוס 'גוסטי' ספנסי (Augustus 'Gusty' Spence), שנדון ל-20 שנה בכלא. הכרזת המלחמה נעשתה למרות העובדה שה-IRA בשלב זה הפך לארגון שמיצה עצמו בעקבות קמפיין הגבול שערך. קמפיין הגבול (Border Campaign) שנערך בין 1956 ל-1962 היה קמפיין של לוחמת גרילה שהובל על ידי ה-IRA נגד מטרות של הצבא הבריטי וחיל השוטרים המלכותי של אלסטר בצפון אירלנד, אך נכשל.
ה-UVF היה אחראי לסדרת התקפות על מתקני תשתית בצפון אירלנד במהלך 1969. תקוותם הייתה כי בהתקפות אלו יואשם ה-IRA וכי היוניוניסטים המתונים יגבירו את התנגדותם לרפורמות הניסיוניות של ממשלת טרנס או'ניל (Terence O'Neill).
הצרות הוא מונח המתאר תקופה בהיסטוריה של צפון אירלנד של מהומות קהילתיות והתנגשויות בין ארגונים פרה-צבאיים, המשטרה והצבא הבריטי מסוף שנות השישים ועד אמצע שנות התשעים. ישנן גישות שונותו הרואות בתקופה זו קונפליקט בעל פנים רבות, לוחמת גרילה ואפילו מלחמת אזרחים. "הצרות" היו פרק נוסף בשנאה ארוכת השנים בין הפלגים הפרוטסטנטים והקתולים בצפון אירלנד.
ככל שהמהומות, אי-הסדר החברתי והאלימות שליוו את תקופת "הצרות" התגברו, ה-UVF החל בקמפיין של התנקשויות כנגד אזרחים קתולים. ה-UVF בהכרזות לתקשורת, טענו כי האלימות שלהם היא תגובה לאלימות של הארגון החדש, הצבא האירי הרפובליקני הזמני (ה-IRA הזמני, Provisional IRA ובראשי תיבות PIRA).
ההתקפות החוזרות ונשנות של ה-IRA הזמני נגד מוסדות בצפון אירלנד, חיל השוטרים המלכותי של אלסטר והצבא הבריטי זכו לתגובה נגדית של ה-UVF שכוונו נגד אנשים שה-UVF ראו כ"מארחים" של ה-IRA הזמני, משמע – אזרחים קתולים. נוצר מעגל של אלימות בלתי פוסקת עם מדיניות של עין תחת עין ושן תחת שן בין ה-IRA הזמני וה-UVF יחד עם ארגונים לויאליסטים נוספים.
הארגון הנוכחי > שנות השבעים

בתחילת שנות השבעים האלימות בצפון אירלנד המשיכה להסלים כאשר רף האלימות עולה בהתמדה. ההתקפות של ה-UVF הפכו אקראיות וגבו קורבנות רבים בנפש. אחת הדוגמאות לכך היא בפיצוץ בר מק'גורק (McGurk) שבניו לודג' (New Lodge) בבלפסט ב-4 בדצמבר 1971 בו נהרגו 15 אזרחים קתולים. אירוע זה נחשב לאחד מהאירועים המרכזיים במה שנהוג לכנות "הצרות". לאחר הפיצוץ בבר הרשויות והתקשורת הפנו אצבע מאשימה כלפי כוחות רפובליקניים, אך לאחר מכן ה-UVF נטל אחריות למעשה. תת-קבוצה של ה־UVF היו הקצבים משנקיל, מי שביצעו התקפות ורציחות מהאכזריות שנודעו באירלנד. הקצבים משנקיל חטפו קתולים, לרוב בעת חזרתם לביתם בלילות, עינו ורצחו אותם, בדרך כלל על ידי שיסוף גרונם. קבוצה נוספת של ה-UVF הייתה אחראית, ויש הטוענים כי קיבלה עזרה מוותיקי גדוד ההגנה של אלסטר ואלו יחד עם חברים ששירתו בגדוד ומה-MI5, בביצוע התקפות טרור בדבלין ומונאגהן (Monaghan) ב-17 במאי 1974. שלוש מכוניות תופת באירלנד, זרעו הרס רב, הרגו 33 איש ופצעו כ-300 איש. זהו היום עם מספר האבדות הגבוה ביותר לנפש במהלך "הצרות".
ה-UVF הואשם אף ברציחתם של 12 אזרחים בהתקפה ב-2 באוקטובר 1974. הארגון המשיך לבצע התקפות טרור נוספות במהלך שנות השבעים, ביניהם טבח מיאמי שואובאנד ב-31 ביולי 1975, בו שלושה חברים בלהקת הפופ האירית נעצרו במחסום מזויף של הצבא הבריטי בגבול שבין אירלנד וצפון אירלנד. שני חברים אחרים בלהקה שרדו את ההתקפה ואף העידו כנגד מבצעיה.
קיים חשד רב כי חברים בגדוד ההגנה של אלסטר (UDR) היו מעורבים בחשאי במבצעים רבים של ה-UVF. גדוד ההגנה של אלסטר היה גדוד חיל רגלים בצבא הבריטי שמיקומו בצפון אירלנד. המעורבות של חברי הגדוד בהרג יחד עם הלויאליסטים, הפכה את הגדוד למוקצה בקרב רבים בקהילה הרפובליקנית.
ביולי 1966, הוצא ה-UVF מחוץ לחוק, אך האיסור על הארגון בוטל באפריל 1974 במאמץ להוביל את ה-UVF לתוך כניסה לתהליך הדמוקרטי. במהלך יוני 1974 נוסדה סיעה פוליטית "Volunteer Political Party" שהתמודדה לבחירות במחוז מערב בלפסט בבחירות הכלליות של בריטניה שנערכו באוקטובר 1974. המפלגה קיבלה 6 אחוזים מן הקולות (2690 מצביעים). למרות ניסיונות הממשל לשלב את ה-UVF בתהליך הדמוקרטי, הקבוצה לא שיתפה פעולה ולא הפסיקה את התקפות הטרור שהוציאה לפועל. ה-UVF הוצאו מחוץ לחוק שוב ב-3 באוקטובר 1975 ויומיים לאחר מכן נעצרו 26 איש בסדרת פשיטות בחשד כי הם חברים ב-UVF. כל הגברים שנתפסו נשפטו וקיבלו בממוצע 25 שנות מאסר.
הארגון הנוכחי > שנות השמונים והתשעים

במהלך שנות השמונים חלה ירידה בכוח של ה-UVF עקב סדרה של מודיעים שהביאו למעצר של דמויות מרכזיות בארגון. אך כוח המתנדבים מאלסטר המשיך בפעולותיו. ב-1984, הם ניסו לרצוח את העורך הצפוני של הסאנדיי וורלד. ב-10 בנובמבר 1986, ארגונים לויאליסטים חמושים ייסדו את "התנגדות אלסטר" (Ulster Resistance) על ידי איאן פייסלי (Ian Paisley) מי שהיה אז המנהיג של המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (Democratic Unionist Party, בראשי תיבות, DUP), פיטר רובינסון מה-DUP ואיוון פוסטר. המטרה המקורית של "התנגדות אלסטר" הייתה להביא לסיום של ההסכם האנגלו-אירי, הסכם בין בריטניה והרפובליקה האירית שנועד להביא לסיום "הצרות" בצפון אירלנד. ההסכם נתן לממשל האירי תפקיד מייעץ בממשלה של צפון אירלנד, תוך אישור של צפון אירלנד כחלק מבריטניה אלא אם רוב האזרחים יסכימו להצטרף לרפובליקה.
התנגדות אלסטר רשמה הצלחה בייבוא נשק לתוך צפון אירלנד. הנשק היה שייך לאש"ף שנתפס על ידי הכוחות הישראלים, נמכרו לארמסקור (Armscor) חברה דרום אפריקנית בבעלות ממשלתית שעקפה את האמברגו שהטיל האו"ם על דרום אפריקה. הנשק חולק בין התנגדות אלסטר, כוח המתנגדים מאלסטר והתאחדות ההגנה מאלסטר (UDA).
כוח המתנדבים מאלסטר השתמש בנשק כדי להחריף את העימות ולהסלים את ההתנקשויות שביצעו, שברובן פגעו באזרחים קתולים שלא היו מעורבים בפעילות בארגונים מיליטנטיים.
הארגון הנוכחי > הפסקת האש ומאבקים נוספים

ב-1990 הצטרף כוח המתנדבים מאלסטר לפיקוד הלויאליסטי הצבאי המשולב (Combined Loyalist Military Command), מעין ארגון-על שאיחד את הקבוצות הלויאליסטיות המיליטנטיות. ההצטרפות של ה-UVF לפיקוד הצביעה על נכונותו להשתתף בתהליך שיביא לשלום המיוחל. למרות זאת, השנים שלפני הפסקת האש שהייתה צמודה להחלטת הפסקת האש של ה-IRA הזמני, היו רצופות בהתנקשויות מהאכזריות שהיו בזמן "הצרות".
חלק מהחברים המיליטנטים בתוך כוח המתנדבים מאלסטר, סירבו לקבל את הפסקת האש. בהנהגתו של בילי רייט, חלק מחברי כוח המתנדבים מאלסטר פרש והקים את כוח המתנדבים הלויאליסטים (LVF). ה-UVF נאבקו עם ה-LVF עד אמצע שנת 2000. ריימונד מק'קורד, פרוטסטנטי, מי שהיה פעיל נגד ה-UVF שאביו הוכה למוות על ידם ב-1997, העריך כי ה-UVF הרג מ-1994 כ-30 איש אשר ברובם היו פרוטסטנטים. האיבה בין ה-UVF וה-LVF שבה ופרצה בקיץ 2005 עם רציחתם של ארבעה אנשים בידי ה-UVF, והסתיימה באוקטובר אותה שנה כאשר ה־LVF הכריזו כי יתפרקו.
ב-14 בספטמבר 2005, לאחר סדרת מהומות של לויאליסטים במהלכן נורו עשרות יריות על המשטרה, הודיע השר לצפון אירלנד, פיטר היין (Peter Hain), כי הממשלה הבריטית מפסיקה להכיר בהפסקת האש של ה-UVF וכי האלימות אינה משתלמת.
ב-12 בפברואר 2006 דיווח השבועון הבריטי האובזרבר, כי כוח ה-UVF מתפרק מנשקו. האובזרבר ציטט אחת ממנהיגי ה-UVF שאמר כי על אף שאינו מתפרק מנשקו, אלא שם אותו בהקפאה למען אלו החוששים מהתפתחויות העתיד, הארגון כשלעצמו יתפרק. זאת, מאחר שאין בו צורך יותר כי המלחמה עם ה-IRA הסתיימה.
ב-2 בספטמבר 2006, דווח ב-BBC כי ה-UVF שוקל להיכנס לדיאלוג על ההתפרקות מנשקו, זאת במהלך שיחות שנערכו בין מנהיגיו לגבי המשך עתידו.
ב-3 במאי 2007, בעקבות מגעים בין ה-PUP (המפלגה היוניוניסטית הפרוגרסיבית, הזרוע הפוליטית של ה-UVF) לבין ראש הממשלה האירי, ברטי אהרן ולבין מפקד השירות המשטרתי של צפון אירלנד, יו אורד, הצהיר הארגון כי הוא יהפוך לארגון "לא-צבאי, מאוזרח", החל מחצות אותו היום. הארגון הצהיר בנוסף כי הוא ישאיר בידיו את כלי הנשק שלו אך ימנע אליהם גישה ממתנדבים רגילים.
תמיכה

קשה לאמוד את מידת התמיכה בכוח המתנדבים מאלסטר, נראה כי בשיאה בתחילת שנות השבעים, הגיעה ליותר מ-1,000 חברים.
ועדת הניטור העצמאית (Independent Monitoring Commission), הוא ארגון שנוסד ב-2004 על ידי חוזה בין הממשלה האירית והבריטית שנועד בין השאר לעקוב אחר פעילות של קבוצות חמושות. הדו"ח הראשון של הוועדה העריך את כוח המתנדבים מאלסטר ואת ה-RHC (תת ארגון של הכוח) ב"כמה מאות" חברים פעילים הנמצאים בעיקר בבלפסט וסביבתה. גם הנשק שבידי הכוח הפך מצומצם ביחס לעבר וכולל בעיקר נשק קל וחומרי נפץ.
לקריאה נוספת

Steve Bruce, The Red Hand, 1992.
Jim Cusack & Henry McDonald, UVF, 2000.
Martin Dillon, The Dirty War.
Brendan O'Brien, The Long War - the IRA and Sinn Féin.
Peter Taylor, Loyalists.
הערות שוליים

↑  Organisation Responsible for the death
↑  Hain says UVF ceasefire is over
↑  Empey heralds possible UVF move
↑  Independent Monitoring Commission, FIRST REPORT OF THE INDEPENDENT MONITORING COMMISSION 1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296737505171  GND: 4376524-5  LCCN: n97115542  SUDOC: 144756269  VIAF: 144424291   WorldCat (עם VIAF): 144424291
מריה צ'ודנובסקי

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1977 (בת 47) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  תורת הגרפים 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל (1999)  אוניברסיטת פרינסטון (2003)  Saint Petersburg Lyceum 30 
 מנחה לדוקטורט:  פול סימור 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה (2006) 
 תלמידי דוקטורט:  Yori Zwols, Matthieu Plumettaz, Peter Maceli, Mingxian Zhong, Krzysztof Choromanski, Alexandra Ovetsky Fradkin, Irena Penev, Sophie Spirkl 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (2012)  פרס פולקרסון (2009) 
 אתר רשמי
 
מריה צ'ודנובסקי (Chudnovsky‏; נולדה ב-6 בינואר 1977) היא מתמטיקאית ישראלית-אמריקאית המתמחה בתורת הגרפים.
ביוגרפיה

צ'ודנובסקי נולדה ברוסיה הסובייטית ועלתה לישראל בילדותה. היא סיימה לימודי תואר ראשון בטכניון בשנת 1996 ותואר שני בשנת 1999, בהנחיית רון אהרוני. בשנת 2003 קיבלה דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פול סימור. לאחר מכן המשיכה לחקור במכון קליי למתמטיקה. כיום היא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון. לפני כן הייתה פרופסור לחקר ביצועים באוניברסיטת קולומביה. בשנת 2009 הוענק לה פרס פולקרסון למתמטיקה דיסקרטית. בשנת 2012 נבחרה לקבל את מלגת עמיתי מקארתור.
צ'ודנובסקי הוכיחה ביחד עם עמיתיה את השערת הגרף המושלם אשר קבעה כי G הוא גרף מושלם אם ורק אם G והמשלים של G לא מכילים תת-גרף מושרה שהוא מעגל באורך אי זוגי מגודל 5 לפחות ונודעת כיום כמשפט החזק של הגרף המושלם.
תפיסת המוות בגיל הרך

כמו מבוגרים, ילדים בכל הגילאים צריכים זמן והבנה כדי לעבד את הרעיון המורכב של מוות וגסיסה. ככל שילדים צעירים יותר, קיים פער רחב יותר בין יכולותיהם הקוגניטיביות והרגשיות לבין יכולותיהם להכיל ולהתמודד עם רעיונות מורכבים אלה.
תופעת המוות מעוררת סקרנות רבה אצל הילד אשר מלווה אותו לאורך כל חייו, כאשר ניתן להבחין בין שלוש רמות עיקריות של מעורבות:
התעסקות כללית בנושא המוות, כמו שאילת שאלות, תהיות ומחשבות, היכולות לנבוע בין היתר מחשיפתו של הילד למוות באופן עקיף (כמו למשל היתקלות בחיה שמתה, יום זיכרון, וכדומה).
מפגש עם המוות ברמה האישית אך לא הקרובה ביותר (כמו למשל מכר רחוק שנפטר), כאשר מעבר לשאלות ולמחשבות עשויות להתעורר אצל הילד רגשות חזקים, אם בגלל היכרות מרוחקת עם הנפטר או אם בגלל הכרות אישית עם המתאבל.
רמת מעורבות ישירה, בו הילד נפגע באופן ישיר ממותו של אדם משמעותי בחייו.
בספרות על ילדים ומוות מוצגות שתי תפיסות עולם מרכזיות העוסקות בהתעסקותו של הילד במוות, האחת היא תפיסת העולם הקוגניטיבית התפתחותית המתמקדת בהמשגת ותפיסת המוות של ילדים בהקשר לשלב ההתפתחותי בו נמצא הילד, והשנייה היא תפיסת העולם הרגשית המתמקדת ברגשות העולים בילדים בתגובותיהם למותו של אדם אהוב.
שלבי תפיסת המוות מתוך תפיסת העולם הקוגניטיבית התפתחותית

לפי הנמקתו של פיאג'ה, יכולת התפיסה וההנמקה של ילד לגבי מוות משתנה באופן איכותי עם הגיל, כאשר הבנת הילדים את המוות מתחילה להופיע בין הגילאים 6–7, ואינה מתגבשת סופית עד רכישת והפנמת מושג הסיבתיות המתרחש לטענתו בסביבות גיל 10. אולם, ישנם מחקרים ממסורת זאת, המציעים כי כבר לילדים בגילאי 3.5 ישנה הבנה חלקית של רעיונות ומושגי יסוד משניים על מוות, אשר רוכשים הבנה מתוחכמת למדי כבר בגיל 5.
בספרות המחקרית העוסקת בהתפתחות הקוגניטיבית, ישנה הסכמה כללית על ארבעה שלבים התפתחותיים הקשורים להבנת מושג המוות. ארבעה שלבים אלו מאופיינים על פי ארבעה מושגים בסיסיים של תפיסת המוות אצל ילדים: קביעות המוות, סופיות המוות, סיבתיות המוות, והכרחיות המוות. ארבעת מרכיבים אלה מתייחסים לשלב ההתפתחותי של הילד בזמן בו המוות התרחש, כאשר ההבנה על איך בנויה תפיסת המוות אצל ילד עוזרת לאדם הבוגר (ההורה או המטפל) לדעת כיצד לגשת אל הילד ולהגיב ברגישות למה שהוא עשוי להרגיש ולחוות.
שלבי תפיסת המוות מתוך תפיסת העולם הקוגניטיבית התפתחותית > שלב ראשון

השלב הראשון מתרחש עד גיל 3–4 לערך, ומתאפיין בחוויות שונות המתרחשות בחייו של התינוק, אשר מניעות אותו להבנת טרום מושג המוות. כמו כן, בשלב זה אין לפעוט תפיסה ראשונית מעוצבת של מוות. חוקרים לאורך השנים הציגו מספר גישות שונות לגורמים שמניעים את הילד להבנת טרום מושג המוות, וביניהן:
ההתבוננות החוצה בטבע החי (באורגניזם) אשר נמצא בשינוי מתמיד, לא צפוי ושהמוות הוא חלק בלתי נפרד ממנו.
הבנת המוות נובעת מתוך הכרת הילד את עצמו במצבי ההוויה השונים שבין ערות לשינה, אזי, הילד תופס את הוויית השינה כ"לא להיות" אל מול הערנות שהיא "להיות". ניתן לראות ביטוי לתפיסה חלקית של מצבי ההוויה השונים אצל תינוקות באמצעות משחק "קוקו" המתאפיינים בהיעלמות זמנית.
עוד נאמר כי חוויית ההיפרדות שהילד חווה מקרובים לו בחיי היום יום, למשל הפרידה מההורים בלכתו אל הגן, מהווה בסיס להמשגה מאוחרת יותר של המוות.
שלבי תפיסת המוות מתוך תפיסת העולם הקוגניטיבית התפתחותית > שלב שני

בשלב זה המתרחש בגילאים 4–5 לערך, מתגבשת אצל הילד הבנה חלקית למדי של שני תתי המושגים המרכזיים הראשונים הקשורים למוות:
קביעות המוות - ההבנה שהמוות הוא קבוע, שהמת לא יכול לחזור, כלומר שגופו נרקב בקבר, ושאין קשר בין זה לבין רצונותיו או צרכיו של הילד.
סופיות המוות - ההבנה כי המוות הוא ההפך מהחיים, חוסר פונקציונליות של חיים, למשל הפסקת נשימה, תנועה, תחושה וכדומה, כלומר המת איננו עוד מוגדר בשום צורה במובן של חיים.
ילדים בגילאים אלה, נוהגים להעניק למתים תכונות חיות, גם כשהם מבינים כי מוות וחיים הם הפכים. בנוסף, לעיתים הילדים רואים את המוות כמצב אחר של חיים, זמני וחולף, המזכיר את השינה. הפנמה מלאה יותר של שני מושגים אלה מתרחשים בגילאים 5-9.
שלבי תפיסת המוות מתוך תפיסת העולם הקוגניטיבית התפתחותית > שלב שלישי

שלב זה מתרחש בגילאים 5–9 לערך, בו הילד מגיע להפנמה של שני תתי המושגים הראשונים: הקביעות והסופיות אשר בשלב הראשון היו מובנים חלקית. בשלב זה מתחילה גם הבנה של שני תתי המושגים הנוספים:
סיבתיות המוות - המתייחס לסיבה הפיזית/ביולוגית שגרמה למותו של הנפטר.
הכרחיות המוות - ההבנה כי המוות הוא תופעה אוניברסלית טבעית בלתי נמנעת, המתרחשת אצל כל היצורים החיים.
בשלב זה של תהליך הפנמת שני תתי המושגים הללו, מתקשה הילד לקבל ולהבין מוות אישי, כלומר מותו של אדם הקרוב וקשור אליו. מחקרים מראים כי ההכחשה למוות אישי כמו למשל מות הורים, המתרחשת אצל ילדים בגילאי 6–7, נובעת מפגיעות רגשית גבוהה של הילד להכיל רעיון מופשט זה, אשר מתפתחת ומגיע להכרה מלאה בשלב מאוחר יותר בחיים, מגיל 9 ואילך. עוד נאמר כי ילדים בגילאי 5–9 מעניקים למתים תכונות חיות, אף על פי שהם מבינים כי מוות וחיים הם הפכים.
שלבי תפיסת המוות מתוך תפיסת העולם הקוגניטיבית התפתחותית > שלב רביעי ואחרון

מגיל 9 ואילך, הילד מגיע להבנה מלאה של שני תתי המושגים האחרונים: סיבתיות והכרחיות המוות, כאשר הוא כבר מסוגל לתפוס את החוקיות שבדבר ואת רעיון האוניברסליות, המתייחס לכך שהמוות חל על כולם. ישנם חוקרים, פיאג'ה ביניהם, הטוענים כי השלב הרביעי והאחרון מתרחש אפילו בגילאים מאוחרים יותר של 10–11 לערך, בהם הילד מצויד בכישורים האינטלקטואליים להבנה הלוגית של חיים ומוות, הכוללים הבשלה של מושגי כמות, סיבתיות, זמן, ומרחק.
תפיסת המוות מתוך התפתחותם הרגשית של ילדים

תפיסת עולם זו מתמקדת ברגשות העולים בילדים בתגובותיהם למותו של אדם אהוב. רוב המחקרים הקליניים המתייחסים לתפיסת מוות אצל הילדים מהפרספקטיבה הרגשית, מתמקדים על חוויית הצער של הילדים שחוו אובדן. אולם ישנו גוף קטן של מחקר המתמקד בפחד ממוות בקרב ילדים שלא חוו אובדן.
מחקרים מראים כי ילדים שחוו אובדן אישי, מבטאים צער בדרכים רבות. ניתן לחלק סממנים נורמלים של צער אצל ילדים לשלוש קטגוריות: גופני-סומאטי, תוך נפשי, והתנהגותי.
סממנים סומאטיים מתבטאים בסימפטומים גופניים כמו קשיים בשינה, סירוב לאכול, הרטבה, כאבי ראש וכאבי בטן.
סממנים תוך נפשיים כוללים טווח רחב של רגשות וסימפטומים פסיכולוגיים כגון, מצוקה רגשית, חרדת נטישה, פחד שאחרים המוכרים לילד ימותו גם הם, פנטזיות על מוות, אשמה וקשיי למידה (כמו למשל בעיות ריכוז ובעיות התנהגות).
סממנים התנהגותיים הכוללים רגרסיה (מבחינה התנהגותית וגופנית), רגשות עוצמתיים, ביטוי לרגש באמצעות פעולה (כלומר ביטוי לא מילולי של קונפליקטים רגשיים דרך פעולה, כמו התפרצויות זעם), תוקפנות, ביישנות קיצונית, חוסר עניין ואף אדישות במשחק, תלות יתר, ודרישה לתשומת לב. לעיתים ביטויים אלה עשויים להיות מעודנים יותר מאשר ביטויים סומאטיים ורגשיים, דבר שיכול להקשות על המבוגר לפרשם כביטויי של צער אצל הילד.
בנוסף לביטויים הנורמטיביים הללו לצער, ילדים צעירים שחוו אובדן של אדם קרוב ואהוב להם, עשויים לשאול במהלך השבועות או החודשים הראשונים שלאחר המוות שאלות המתמקדות במקום בו נמצא כרגע האדם האהוב. במחקרים על שיקום מאובדן בקרב ילדים נמצא שילדים בין הגילאים 3–5 שואלים בצורה רפיטטיבית שאלות לגבי חזרתו של הנפטר. שאלות אלו עשויות לנבוע מחוסר בידע ממשי המסופק לילד בנוגע למוות.
אבל ושכול בגיל הרך

תהליך ההתאבלות משתנה בהתאם לנסיבות, לתנאים ורמת התפתחותו של הילד. מחקרים מהאקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים מתארים כיצד תהליך ההתאבלות מתפתח במהלך הזמן, ומציעים כי תגובתו הראשונית של הילד מתבטאת בשוק והכחשה, אשר מתפתחים לרגשות עצב וכעס (שנמשך למעלה ממספר חודשים), עד שהילד מגיע לבסוף לקבלה, הסתגלות והיערכות מחדש, אותם הוא משלים בהדרגה לאורך זמן. אולם, ישנם מצבים שתהליך השכול ארוך ואינטנסיבי במיוחד, דבר שיכול להוות סממן להתהוותה של פתולוגיה, אשר איבחונה לעיתים קשה.
תהליך שיקום נורמטיבי מאובדן מתקיים למשך זמן קצר ותקופתי, עם זאת, ניתן לראות את תהליך ההתאבלות כתהליך מחזורי, כאשר בכל שלב התפתחותי חדש הילד יכול לבקר מחדש ברגשות והתנהגויות הקשורים למוות.
במהלך תהליך ההתאבלות הנורמטיבי חלים שינויים בעולמו הפנימי של הילד, המתרחשים במספר שלבים:
שלב קבלת עובדת המוות
שלב עיבוד האבל
שלב ההסתגלות למציאות החדשה
ישנם מחקרים המראים כי ילדים מתאבלים בכוחות עצמם, כבר מגיל צעיר מאוד. עם זאת, יש צורך בהתערבותו ועזרתו של אדם מבוגר שיעזור לילד לעבור את תהליך ההתאבלות בצורה תקינה ומלאה, אשר תוביל אותו לשיקום אופטימלי.
אבל ושכול בגיל הרך > שלב ראשון: קבלת עובדת המוות

שלב קבלת עובדת המוות: כולל בתוכו הן קבלה קוגניטיבית והן קבלה רגשית של המוות, המורכב מהבנת תתי מושגים של סופיות וקביעות המוות, אשר מהווים בסיס להתחלת ההתאבלות, כמו גם הבסיס להתחלת שיקום הילד. הפנמתם של תתי מושגים אלה הכרחיים על מנת לעבור לשלב הבא של תהליך ההתאבלות, שמשמעותו קבלה ועיבוד הרגשות העולים מהפרידה הנצחית מהמת, ולאחר מכן השיקום עצמו הכולל ארגון מחדש של מערכות אישיות וקשרים חברתיים, וכן גם הרגלי חיים חדשים. ללא הפנמת תת-המושג סופיות המוות, לא יוכל הילד לארגן מחדש את חייו ולהשתקם.
אבל ושכול בגיל הרך > שלב שני: עיבוד האבל

שלב עיבוד האבל מגיע כאשר הילד מבין שהמת לא ישוב, דרך חוויה מתמשכת של חוסר נוכחותו של המת בחייו, וחוסר שובו לאורך זמן. בשלב זה באים לידי ביטוי אצל הילד התבטאויות והתנהגויות של רגשות עזים הנובעים מהאבדון הקשה הכוללות צער עמוק, כאב, כעס ואשמה שיכולה להיות מופנית כלפי הסביבה, כלפי המת וכלפי הילד עצמו. ישנה חשיבות רבה לתת מקום לילד לבטא את רגשותיו ולעבדם יחד עם מבוגר, מאחר שרגשות עזים אלה עשויים להיות קשים מנשוא בשביל הילד. לכן, התערבותו של אדם מבוגר העוזר לו לארגנם חשובה כל כך. הבנתם של תתי המושגים: סופיות וקביעות משמעותיים בשלב זה לשחרור הילד מעיסוק ודאגה המופנים כלפי המת. באותה מידה, שאלות קונקרטיות לגבי המוות (למשל: האם המת סובל מכאב פיזי או רגשי), יאפשרו לילד להתפנות קצת יותר לכאב ולצער של עצמו כחלק מתהליך התאבלותו. תהליך ההתנתקות הרגשית של הילד מהמת מאפשר לו לבנות את עולמו מחדש ללא נוכחות המת, וליצור קשרים חדשים עם אנשים חדשים. שני תתי מושגים נוספים חשובים בשלב שני זה של עיבוד האבל הם סיבתיות והכרחיות המוות: הבנת מושג הסיבתיות תעזור לילד להבין את הגורמים הביולוגיים האובייקטיביים למוות, בתקווה למזער עד כמה שניתן את רגשות האשמה שעשויים להופיע, ומושג הכרחיות המוות חשוב במיוחד לקראת סיום השלב הנוכחי, שעוזר לילד להגיע להשלמה עם המצב הבלתי נמנע.
אבל ושכול בגיל הרך > שלב שלישי: הסתגלות למציאות החדשה

זהו השלב בו הילד מקבל את המציאות החדשה, ומנסה למצוא את מקומו בה ללא נוכחותו של המת בחייו. באופן הדרגתי נוצר לילד דימוי עצמי חדש, בו הוא מתמודד עם מצבים חדשים בחייו בכוחות עצמו ובעזרת מבוגר, ללא נוכחותו של הנפטר, דבר המהווה שינוי משמעותי שעלול לעורר חששות רבים. כמו כן, בשלב זה מתרחשת בנייה מחודשת ומציאותית של חיי הילד, יחד עם התחושה שיש אנשים בעולם שאפשר להיעזר בהם.