אסטס קיפאובר
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בית הנבחרים של ארצות הברית

קיפאובר נבחר לחמש קדנציות בבית הנבחרים כדמוקרטי. כחבר בית הנבחרים בתקופת הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט, קיפאובר בידל את עצמו מחברי המשלחת הדמוקרטית האחרים של טנסי, שרובם היו שמרנים, בכך שהפך לתומך נלהב של חקיקת הניו דיל של הנשיא. בפרט, הוא תמך ברשות עמק טנסי השנויה במחלוקת ונודע בעיקר בזכות הצעתו המוצלחת להדוף את מאמציו של הסנאטור מטנסי קנת' מקלר להשיג שליטה פוליטית על הסוכנות.
כחבר בית הנבחרים, "קיפאובר החל להפגין את דאגתו מהריכוז הגובר של הכוח הכלכלי בארצות הברית", תוך ריכוז חלק ניכר ממאמצי החקיקה שלו ברפורמה בקונגרס ובצעדים נגד מונופולים. בין הוועדות שעמד קיפאובר בראשן הייתה ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים של ארצות הברית, שחקרה את הריכוזיות הכלכלית בעולם העסקים האמריקאי ב-1946. באותה שנה, קיפאובר גם הציג חקיקה לסתום פרצות בחוק ההגבלים העסקיים של קלייטון.
במאמר ממאי 1948, שהופיע ב-American Economic Review, קפאובר גם הציע להקצות יותר צוות וכסף למחלקת ההגבלים העסקיים של משרד המשפטים ולוועדת הסחר הפדרלית; שתחוקק חקיקה חדשה שתקל על העמדה לדין של תאגידים גדולים; והמליץ שיש לפרסם יותר את סכנת המונופולים.
חקירת קיפאובר בנושא הטלוויזיה ועבריינות נוער באמצע שנות החמישים הובילה לחקירה אינטנסיבית אף יותר בתחילת שנות השישים. החקירה החדשה התרחשה לאחר שאנשים הפכו יותר ויותר מודאגים מאלימות של בני נוער, והאפשרות שהתנהגות זו קשורה לתוכניות טלוויזיה אלימות.
עמדותיו המתקדמות בנושא העמידו את קיפאובר בתחרות ישירה עם א. ה. קראמפ, חבר הקונגרס האמריקני לשעבר, ראש עיריית ממפיס והבוס של המפלגה הדמוקרטית בטנסי, כאשר בחר להשיג את המועמדות הדמוקרטית לסנאט האמריקאי ב-1948. במהלך הפריימריז, קראמפ ובני בריתו האשימו את קיפאובר בכך שהוא "צקלונאי" ובעבודה עבור "הפינקוס והקומוניסטים" בהתגנבות של דביבון. בנאום טלוויזיוני שנשא בממפיס, בו הגיב להאשמות כאלה, קיפאובר לבש כובע של עור רקון והכריז בגאווה, "אולי אני רקון מחמד, אבל אני לא רקון מחמד של הבוס קראמפ".
כדי לזכות בבחירות לסנאט, קיפאובר ניצח את טום סטיוארט המכהן בפריימריז הדמוקרטי ב-1948. קיפאובר נתמך על ידי העורך רב ההשפעה אדוארד ג'. מימן מ-Memphis Press-Scimitar, שנלחם זמן רב בכוח הפוליטי של קראמפ בשל השחיתות ווההשפעה הרעה שלו על הפוליטיקה של ממפיס.  לאחר שהמשיך וזכה הן בפריימריז והן בבחירות, הוא אימץ את הכובע כסימן ההיכר שלו וחבש אותו בכל קמפיין ברציפות. הוא קיבל את הכובע מהעיתונאי דראו סמית'.
קיפאובר היה ייחודי בפוליטיקה של טנסי בדעותיו הליברליות הבוטות, עמדה שיצרה גוש קבוע של התנגדות אליו במדינה. הצלחתו של קיפאובר - למרות דעותיו הליברליות - התבססה בעיקר על התמיכה בו בידי העיתון Nashville Tennessean, עיתון ליברלי באופן עקבי ששימש מוקד לסנטימנט נגד קראמפ במדינה. מחוז הבחירה שלו כלל אזרחים בולטים רבים, שדעותיהם היו הרבה פחות ליברליות משלו, אך העריצו אותו בשל יושרו.
למרות התנגדות המערכת הפוליטית של הקראמפ, קיפאובר זכה במועמדות הדמוקרטית, שבאותם ימים הייתה בגדר ניצחון בבחירות בטנסי. ניצחונו נתפס באופן נרחב כתחילת הסוף של השפעתה של המערכת של קראמפ בפוליטיקה הכלל-מדינתית.
בסנאט, קיפאובר התחיל לעשות לעצמו שם כצלבן של חוקי הגנת הצרכן וחקיקת הגבלים עסקיים. בעניין זכויות האזרח, הוא היה אמביוולנטי: הוא הודה מאוחר יותר כי הוא מתקשה להסתגל לרעיון השילוב הגזעי, ובשנת 1960 הוא החזיק מעמד עד הסוף בעד התרת חקירה נגדית של מתלוננים שחורים בתיקי זכויות הצבעה. למרות עובדה זו, קיפאובר תמך בתוכנית זכויות האזרח באופן כללי, ותמך בעקביות בעבודה מאורגנת ובתנועות אחרות שנחשבו ליברליות בדרום באותה תקופה.