stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלום הגאורגי
תוצאות בחירות > בחירות לפרלמנט

| בחירות | מנהיג | קולות | % | מושבים | +/– | מקום | ממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | בידזינה איוואנישווילי | 1,184,612 | 54.97 | 85 / 150 | מפלגה חדשה | 1 | ממשלה |
| 2016 | גיורגי קוויריקשווילי | 857,394 | 48.65 | 115 / 150 |  30 |  1 | ממשלה |
| 2020 | גיאורגי גאחאריה | 928,004 | 48.22 | 90 / 150 |  25 |  1 | ממשלה |
| 2024 | איראקלי קובאחידזה | 1,117,480 | 54.09 | 89 / 150 |  1 |  1 |  |
תוצאות בחירות > בחירות לנשיאות

| שנת בחירות | מועמד | סיבוב ראשון> מספר מכלל הקולות | סיבוב ראשון> אחוז מכלל הקולות | סיבוב שני> מספר מכלל הקולות | סיבוב שני> אחוז מכלל הקולות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | גיורגי מרגוולשווילי | 1,012,569 | 62.12 (1) |  |  |
| 2018 | סלומה זוראבישווילי | 615,572 | 38.64 (1) | 1,147,687 | 59.52 (1) |
תוצאות בחירות > נשיאים מטעם המפלגה

| שם | תחילת כהונה | סוף כהונה |
| --- | --- | --- |
| גיורגי מרגוולשווילי | 17 בנובמבר 2013 | 16 בדצמבר 2018 |
| סלומה זוראבישווילי | 16 בדצמבר 2018 | מכהנת |
תוצאות בחירות > ראשי ממשלה מטעם המפלגה

| שם | תחילת כהונה | סוף כהונה |
| --- | --- | --- |
| בידזינה איוואנישווילי | 25 באוקטובר 2012 | 20 בנובמבר 2013 |
| איראקלי ר'אריבאשווילי | 20 בנובמבר 2013 | 30 בדצמבר 2015 |
| גיורגי קוויריקשווילי | 30 בדצמבר 2015 | 13 ביוני 2018 |
| ממוקה בחטדזה | 20 ביוני 2018 | 2 בספטמבר 2019 |
| גיאורגי גאחאריה | 8 בספטמבר 2019 | 18 בפברואר 2021 |
| איראקלי ר'אריבאשווילי | 18 בפברואר 2021 | 29 בינואר 2024 |
| איראקלי קובאחידזה | 29 בינואר 2024 | מכהן |
ראשי המפלגה

בידזינה איוואנישווילי (2012–2013, 2018–2021)
איראקלי ר'אריבאשווילי (2013–2015)
גיורגי קוויריקשווילי (2015–2018)
איראקלי קובאחידזה (2021–הווה)
הערות שוליים

↑  Georgia: political parties and the EU, מרכז המחקר של הפרלמנט האירופי
↑  גאורגיה: הנשיא הפרו-מערבי הודה בהפסד בבחירות, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1221922351 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמה ויגואר

| --- | --- |
 בימוי:  מקס פרברבוק 
 הופק בידי:  לו רייווין 
 תסריט:  מקס פרברבוק, רונה מונרו 
 עריכה:  ברברה הנינגס 
 שחקנים ראשיים:  מריה שראדר (פליס שרגנהיים) יוהנה ווקלק יוליאנה קוהלר (לילי ווסט) יוכן סטרן פיר ייגר דסיירי ניק אליזבת דגן ברברה פוק קריסטוף יקובי שרה קמפ בסטיאן טרוסט אנט פלבר קלאוס שניידר מרגיט בנדוקט היינץ טריקסנר מרק ביסכוף הנס קריסטוף בלומנברג קירה מלאדק דורקס קייפר הייקי מקטש דטלב בק דני לוי (שחקן גרמני) קרל היינץ שויינסקי פיטר וק אולריך מאתס רודיגר הקר רוסל זק קלאוס מנכן אינגה קלר דורותי מוריץ 
 מוזיקה:  יאן קצ'מארק 
 צילום:  טוני אימי 
 מדינה:  גרמניה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 1999 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט רומנטי, סרט להט"בי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   aimeeandjaguar
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמה ויגואר (בגרמנית: Aimée & Jaguar) הוא סרט גרמני משנת 1999 אשר עוסק בברלין במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט נכתב ובוים על ידי מקס פרברבוק ומבוסס על ספרה של אריקה פישר שמתאר את חייהן של לילי ווסט ופליס שרגנהיים באותן השנים. הספר מכיל תמונות של חלק מהמכתבים שנשלחו בין פישר לבין ווסט והתכתבויות רשמיות אחרי מלחמת העולם השנייה שמתייחסות למיקומה של שרגנהיים.
עלילה

הסרט עוסק בחייהן של פליס שרגנהיים (מריה שראדר), אישה יהודייה שחייה תחת זהות בדויה ומשתייכת לתנועת התנגדות, ולילי ווסט (ג'וליאן קוחלר), נשואה ואם לארבעה אשר לא מרוצה מנישואיה לבעלה המתעלל, שמתפרנס כשוטר נאצי.
הסרט מתחיל ב-1997, כשלילי בת ה-83 (אינגבורג קלר) עוברת לגור בבניין מיושן שבעבר שימש כמחבוא לאנשי המחתרת.
לאחר מכן, הסרט עובר לשנת 1943, אז פליס נוטלת שם משפחה פיקטיבי ומתחילה לעבוד כעיתונאית בכתב עת נאצי, עבודה בה היא פוגשת את לילי לאחר שאילזה, עובדת הבית של לילי, מכירה ביניהן. פליס מתאהבת בלילי ומתחילה לשלוח לה מכתבי אהבה, כשהיא חותמת את שמה כיגואר, למורת רוחה של אילזה.
בהמשך השנה, פליס, אילזה וחברותיהן קלרה ולוטה נתפסות על ידי חיילים גרמנים. כל החברות מלבד לוטה מצליחות לברוח. לאחר שלוטה נרצחת, החיילים לא מוצאים אף אמצעי זיהוי על גופתה מלבד תמונה שלה ושל פליס. באותו הזמן, בשל הבדידות שמרגישה לאחר עזיבת בעלה לחזית, לילי פוצחת בסדרת רומנים עם גברים אחרים, אך מפסיקה לאחר שמתחילה לספוג יחס פוגעני מאחד המאהבים, שגם הוא עובד כשוטר נאצי. היא מתקרבת לפליס, שמנשקת אותה במהלך חגיגות ערב השנה החדשה בדירתה אחרי שלילי מוצאת את בעלה עם אילזה. לילי מתרגזת על פליס, אבל כשבעלה מנסה להשלים איתה היא מבינה שמעולם לא אהבה אותו ומשלימה עם פליס.
כשבעלה לא נמצא בבית בגלל המלחמה, לילי ופליס פוצחות ברומן. במהלך יום ההולדת של לילי, פליס וחברותיה מארגנות לה מסיבה שמסתיימת באורגיה לסבית. לילי מזדעזעת כשהיא רואה את אילזה ופליס מתנשקות בשכרות, ומתעצבת כשפליס דוחה אותה בהמשך הערב. למחרת, בעלה של לילי מגיעה בהפתעה לכבוד יום הולדתה ומופתע לראות את שהתחולל בדירה. אף על פי שהוא מתעצבן, הוא מבטיח שלא להעניש את לילי כל עוד נישואיהם יימשכו כרגיל, אך היא מבקשת להתגרש. מהחשש שבעלה של לילי ילשין עליהן למשטר, פליס וחברותיה מפסיקות לפגוש את לילי. מעשה זה שובר את ליבה של לילי, שפורצת בזעם כשפליס מבקרת אותה לאחר מספר שבועות. פליס מספרת ללילי שהיא יהודייה ופחדה על חייה, והשתיים משלימות.
לאחר אירועי קשר העשרים ביולי, פליס וחברותיה בורחות מגרמניה, אך ברגע האחרון פליס בוחרת להישאר עם לילי. לאחר יום נדידה באזורי הכפר של המדינה, הן חוזרות לדירתה של לילי, שם פליס נתפסת על ידי הגסטפו שזיהו אותה על ידי תמונה שלה עם לוטה. היא נשלחת למחנה ריכוז, אך היא עדיין מצליחה לתקשר עם לילי, עד שקשר זה נפסק בסוף 1944.
הסרט עובר ללילי ואילזה שנפגשות במקרה כששתיהן קשישות והן משוחחות על שקרה. לילי, אשר מאוכזבת מהטרגדיה שגרמה לחברותיה ואהבותיה, מספרת שהיא לא מצליחה לדמיין מסלול חיים אחר בו הייתה בוחרת.
צוות השחקנים

מריה שראדר
ג'וליאן קוחלר
יוהנה ווקלק
הייקי מקטש
אליזבת' דגן
דטלב באק
אינגבורג קלר
קירה מלאדק
שרה קאמפ
קלאוס מנחן
מרגיט בנדוקאט
יוכן שטרן
פיטר וק
ליה דוליצקיה
דני לוי
רודריגר האקר
הערות שוליים

1 2  Prizes & Honours 1999, web.archive.org, ‏2017-08-08
↑  Aimée & Jaguar, 1999-02-11, נבדק ב-2024-09-29
יוסף יהודאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1946
 פטירה:  23 ביוני 1989 (בגיל 43)
 מקום קבורה:  הר הרצל 
 תאריך עלייה:  1962
 מדינה:  ישראל 
 דרגה:  ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד משטרת מרחב ירושלים (1986–1989)
 
ניצב יוסף יהודאי (1 בינואר 1946 – 23 ביוני 1989) היה קצין משטרה ישראלי אשר פיקד על משטרת מרחב ירושלים.
ביוגרפיה

נולד בשם יוסף יודוביץ ברומניה הקומוניסטית. בשנת 1962, כשהיה כבן 17, עלה לישראל. כעבור שנה התגייס לצה"ל.
בשנים 1979–1981 פיקד יהודאי על יחידות משמר הגבול במרחב יהודה ושומרון. ב-1984 מונה לסגן מפקד מרחב ירושלים במחוז הדרומי של המשטרה, וב-1986 למפקד המרחב. בתפקיד זה הוביל את משטרת העיר בהתמודדות עם כמה מהאירועים האלימים שהתחוללו בה במהלך האינתיפאדה הראשונה.
יהודאי נחשב לשוטר מבריק והיה נערץ על פקודיו.
הוא נפטר באופן פתאומי מהתקף לב במהלך כהונתו כמפקד מרחב ירושלים, בגיל 43. הותיר אישה - אילנה, קצינת משטרה אף היא, ושלוש בנות - אפרת, חן ויעל.
נקבר בחלקת המשטרה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. לאחר מותו הועלה לדרגת ניצב.
על שמו של יהודאי נקראו בסיס משמר הגבול בשכונת שיח' ג'ראח בירושלים ותצפית נוף בהר הצופים.
הערות שוליים

↑  נדב שרגאי, הר המריבה: המאבק על הר הבית - יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה מאז 1976, ירושלים: כתר, 1995, עמ' 349, בגוגל ספרים.
↑  יוסי לוי, במשטרת י-ם נחנך מועדון לזכר "איש עם לב שלקח ללב", מעריב, 23 במאי 1990.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירים לאוהבים

"שירים לאוהבים" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר הישראלי בני אל. את האלבום הוציאה בשנת 1999 לאור חברת התקליטים האחים ראובני על גבי תקליטור. כולל שירים של היוצרים אהוד מנור, נתן יונתן, נחום היימן, דודו ברק, רחל שפירא, איזי מן, ועידית חכמוביץ. זהו האלבום הראשון שסימן את דעיכת קריירתו של הזמר.
רשימת רצועות

| שירים לאוהבים> מס' | שירים לאוהבים> שם | שירים לאוהבים> משך | שירים לאוהבים>  | שירים לאוהבים>  | שירים לאוהבים>  | שירים לאוהבים>  | שירים לאוהבים>  | שירים לאוהבים>  | שירים לאוהבים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ואז תלכי  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ולא הכל מובן  | 4:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | יחפה יחפה  | 4:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | וזה לא עובר  | 4:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | נשימה ארוכה  | 4:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | עד מחר  | 3:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | התקחי את ידי  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ובלילות  | 5:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | בלדת החורף  | 4:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | רק מבט אחד  | 5:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | לו ידעתי  | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | כמו זעקת הלב  | 4:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | אני שלך  | 4:59 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  שירים לאוהבים, קיוב איי. אל.
| בני אל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: קיץ מסוכן • משהו מהסרטים • ממא-מיה • קריסטל – באווירה ים תיכונית • בחפלה משגעת • אל תלכי רחוק • שירים לאוהבים • מתי תביני
אלבומי אוסף: בני אל בלהיטי זהב 97
אלבומי גרסאות כיסוי: בני אל בלהיטים הגדולים 95
סלמאן אליהו

| --- | --- |

 לידה:  1872 ה'תרל"ב בגדאד האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  4 באוקטובר 1940 (בגיל 68 בערך) ב' בתשרי ה'תש"א העיר העתיקה בירושלים פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 השכלה:  מדרש בית זילכה 
 מקום פעילות:  בגדאד, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 4 באוקטובר 1940 
 השתייכות:  חכמי ירושלים הספרדים
 תחומי עיסוק:  קבלה
 רבותיו:  רבי יוסף חיים מבגדאד, רבי חיים שאול דוויק הכהן
 תלמידיו:  בנו רבי מרדכי אליהו, הרב יהודה צדקה
 בני דורו:  הרב יהודה פתיה, הרב שמעון אגסי, הרב יעקב חיים סופר, הרב עובדיה הדאיה
 בת זוג:  מזל
 צאצאים:  מרדכי אליהו 
 
הרב סלמאן אליהו (ה'תרל"ב, 1872 – ב' בתשרי ה'תש"א, 4 באוקטובר 1940) היה מקובל יהודי עיראקי מתלמידי ה"בן איש חי". עלה לירושלים ולמד קבלה מהרב חיים שאול דוויק הכהן. מחבר הספר "כרם שלמה" על "עץ חיים" של רבי חיים ויטאל. אביו של הרב מרדכי אליהו.
קורות חיים

נולד בבגדאד שבעיראק ליוסף אליהו ותופחה, משפחה יהודית אמידה וקיבל חינוך תורני מצומצם. מסופר כי בשל כשרונותיו ייעדה אותו משפחתו ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, והוא כבר התקבל לשם, אולם עוד קודם שנסע נכנס פעם במקרה לבית המדרש בית זילכה והחליט שהוא מעדיף ללמוד תורה, בניגוד לרצון משפחתו.
לאחר שלחץ משפחתו גבר, יעץ לו רבי יוסף חיים לעלות ארצה. ואכן, כמה שנים לאחר פטירת הבן איש חי, עלה ארצה, בחנוכה של שנת תרע"ח (1919). כאשר עלה ארצה התמנה לזמן קצר למזכירו היהודי של הנציב העליון סר הרברט סמואל, וזאת בשל העובדה ששלט היטב באנגלית.
בירושלים למד בישיבת המקובלים ישיבת רחובות הנהר שבשכונת הבוכרים. הרב סלמאן אליהו נמנה עם בחירי תלמידיו של ראש הישיבה רבי חיים שאול הכהן דוויק, וזה העיד עליו לפני מותו שהסמכות הגבוהה בהוראת תורת הנסתר בישיבה מעתה ואילך, תהיה בידיו. הרב כתב את הספר כרם שלמה המפרש את ספר עץ חיים של הרב חיים ויטאל.
רבי יעקב חיים סופר למד עם רבי סלמאן בישיבת המקובלים רחובות הנהר, תחת הנהגתו של רבי חיים שאול הכהן דוויק, ולאחר פטירתו החליפו בהנהגת הישיבה. בין תלמידיו היה רבי יצחק כדורי.
נישא למזל, אחותו של רבי יהודה צדקה. הוא אביהם של ד״ר אפרים בן אליהו, הראשון לציון והרב הראשי לישראל הרב מרדכי אליהו, הרב שמעון בן אליהו והרב נעים בן אליהו, רב שכונת הבוכרים וראש ישיבה בירושלים.
אילן יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו |   |   | מזל | מזל | מזל | מזל | מזל | מזל |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו | הרב סלמאן אליהו |   |   | מזל | מזל | מזל | מזל | מזל | מזל |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   |   |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |   |   |  |  |
| הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו |  |  | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו |  |  | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו |   |   | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו |  |  |  |  |
| הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו | הרב שמעון בן אליהו |  |  | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו | הרב נעים בן אליהו |  |  | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו | הרב מרדכי אליהו |   |   | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו | הרבנית צביה אליהו |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|  |  | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו |  |  | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו |  |  | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו |  |  | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור |   |   |
|  |  | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו | שלמה בן אליהו |  |  | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו | הרב שמואל אליהו |  |  | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו | הרב יוסף אליהו |  |  | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור | מירב עמור |   |   |
לקריאה נוספת

מבוא לספרו כרם שלמה על עץ חיים, ירושלים: חברת אהבת שלום, תשס"ו, באתר אוצר החכמה
משה ש. שבת, ישיבות בגדאד - התהוותן והשפעתן לדורות, כרך א (ירושלים, אלול תשע"ו), עמ' 237–240.
אברהם אליעזר סופר, תולדות חייו עם צילומי כת"י ופרטים חדישים, תולדות חכמי ירושלים - השני בסדרה, ירושלים ה'תש"ע נובמבר 2010.
הערות שוליים

↑  המבוא מועתק גם אצל: שמעון ואנונו, ארזי הלבנון: אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח, ירושלים: הוצאת המחבר, תשס"ו, ג, עמ' 1774–1779.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309675305171  ISNI: 0000 0003 7787 7786  LCCN: n80077405  VIAF: 254987486   WorldCat (עם VIAF): 254987486 
הרב סלמאן אליהו בצעירותו
הרמטו פסקואל

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1936 (בן 88) Lagoa da Canoa[דרוש תעתוק], ברזיל
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1950
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, נגן
 סוגה:  מוזיקה ברזילאית, ג'אז, פוהו, מוזיקת עולם
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 כלי נגינה:  רב-נגן
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2010) 
 http://www.hermetopascoal.com.br/
 פרופיל ב-IMDb
 
הרמטו פסקואל (Hermeto Pascoal; נולד ב-22 ביוני 1936) הוא מלחין, מעבד ורב-נגן (מולטי אינסטרומנטליסט) ברזילאי (מנגן על פסנתר, אקורדיון, חליל, סקסופון, חצוצרה, אופוניום, מלודיקה, גיטרה, תופים ושלל כלים נוספים). נולד ב-Lagoa da Canoa, אלאגואס, ברזיל. פסקואל נמנה עם המוזיקאים המוערכים במוזיקה הברזילאית. הוא נודע כמלחין יצירתי ולא קונבנציונלי, בכישורי התזמור והאלתור שלו, ובתרומתו לאלבומים ברזילאים ובינלאומיים שונים.
ביוגרפיה > ראשית חייו ותחילת הקריירה

פסקואל גדל ב-Lagoa da Canoa[דרוש תעתוק], כפר מרוחק בצפון מזרח ברזיל, ללא גישה לחשמל בעת הולדתו. כבר מילדות צלילי הטבע ריתקו אותו, הוא נהג לייצר כלים מפריטים יום יומיים ומצא מוזיקה בכל מה שסבב אותו.
הוא למד לנגן באקורדיון מאביו בגיל 7. עקב היותו לבקן לא יכול היה לעבוד בשדות עם משפחתו ונהג להתאמן שעות בביתו' כך החל לנגן עם אחיו הגדול José Neto באירועים וחתונות.
בין השנים 1950–1961 פעל פסקואל כאקורדיוניסט, פסנתרן, חלילן וסקסופוניסט במסגרות שונות ב-Recife וריו דה ז'ניירו. ב-1961 עבר לסאו פאולו בה הקים את ההרכב Som Quatro, בתקופה זו החל להתמקד בכלי נשיפה מעץ ובראשם החליל.
ב-1964 לקח חלק במספר הקלטות לצד מוזיקאים לא מוכרים יחסית באותה עת (Edu Lobo, Elis Regina, Cesar Camargo Mariano), שלימים היו בעלי השפעה נרחבת על התפתחות הג'אז הברזילאי שלאחר עידן הבוסה נובה (פוסט-בוסה).
ב-1965 פסקואל חבר לטריו הסמבה-ג'אז "סמברסה טריו" יחד עם Airto Moreira וHumberto Clayber. הקבוצה הקליטה אלבום אחד בלבד, Em Som Maior, בו ניגן הרמטו על חליל ופסנתר והלחין את אחד הקטעים.
לאחר מכן הצטרף פסקואל לטריו נובו כפסנתרן וחלילן, שכלל את (Airto Moreira, Heraldo do Monte, Theo de Barros). ב-1967 הקליטה הקבוצה את אלבומה היחיד תחת השם קווארטטו נובו, בו שימש הרמטו כמעבד, חלילן, פסנתרן והלחין שניים מקטעיו. האלבום היווה נקודת זינוק בקריירה של פסקואל ונחשב לפורץ דרך בהבאת סגנון ה-baião, שנפוץ בעיקר בצפון מזרח ברזיל, לתודעה המוזיקלית הבינלאומית.
ביוגרפיה > פרסום בינלאומי וקריירה מתקדמת

ב-1969 נסע פסקואל לארצות הברית בעקבות הזמנה של
Flora Purim
ו-
Airto Moreira
להלחין ולהפיק את אלבומיהם. בתקופה זו פגש את
מיילס דייוויס
והקליט לאלבום
Live-Evil
שלושה קטעים שכתב (Little Church, Nem Um Talvez, Selim). דייוויס תיאר את פסקואל כאחד המוזיקאים החשובים בעולם. כמו כן בשהותו בארצות הברית הוזמן לנגן באלבומו של
אנטוניו קרלוס ז'ובים
-
Tide
.
החל משנת 1970, משחזר לברזיל, עסק פסקואל בעיקר בקריירת סולו ובהובלת הרכבו Hermeto Pascoal e Grupo. ב-1973 הקליט עם הקבוצה את האלבום A Música Livre de Hermeto Pascoal (מוזיקה חופשית של הרמטו פסקואל). ב-1976 חזר לארצות הברית, שם הקליט את האלבום (Slaves Mass (1977 באולפני Warner Brothers. האלבום הווה נקודת מפנה נוספת בקריירה הבינלאומית של פסקואל והעניק לפסקואל את הכינוי "המכשף" (o Bruxo) בעקבות החיפוש אחר מצלולים ניסיוניים ולא קונבנציונליים (כדוגמת הקלטת חזיר חי באחד מקטעי האלבום).
ב-1977 התגבש הרכב הנגנים הקבוע של הקבוצה וכלל את (Nenê (Realcino Lima Filho – תופים, Pernambuco – כלי הקשה, Itiberê Zwarg – בס, Rose Marie Pidner - כלי הקשה ושירה, Jovino Santos Neto – קלידים, Cacau de Queiroz - סקסופונים וחלילים, Nivaldo Ornelas - סקסופונים וחלילים). ההרכב הקליט את האלבומים: (Trinity (1977), Zamube-bum-a (1978), Montreux live (1979 (מתוך הופעה בפסטיבל הג'אז Montreux בשווייץ), Hermeto Pascoal & grupo (1982), Lagoa da Canoa, Município de Arapiraca (1984), Brasil Universo (1985), Só Não Toca Quem Não Quer (1987), Festa dos Deuses (1992)
ב-1988 הקליט פסקואל את אלבום הסולו הראשון שלו Por Diferentes Caminhos.
בין 23 ביוני 1996 ל-22 ביוני 1997 עבד פסקואל על קובץ בן 366 יצירות הקרוי Calendário do Som (קול לוח השנה) המכיל שיר עבור כל יום בשנה (כולל ה-29 בפברואר) על מנת שלכל אדם יהיה שיר ליום הולדתו.
יצירתו של פסקואל כוללת גם מספר יצירות תזמורתיות, ביניהן Symphony in comics, Pixitotinha Suite.
ב-2003 החל להופיע עם הזמרת Alina Morena, לה נישא מאוחר יותר באותה שנה.
בשנים האחרונות פסקואל מופיע בחמש מתכונות שונות: Hermeto Pascoal and Group, Hermeto Pascoal and Aline Morena, Hermeto Pascoal Solo, Hermeto Pascoal and Big Bandand Hermeto Pascoal and Symphonic Orchestra
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1954 נישא הרמטו ל-Ilza da Silva ולה הלחין יצירות רבות עד מותה בשנת 2000, לשניים נולדו 6 ילדים.
בשנת 2003 נישא הרמטו בשנית ל-Aline Morena, עמה התגורר ב-Curitiba, Paraná בברזיל עד 2016. מאז שב הרמטו לריו דה ז'אנרו.
מאפיינים מוזיקליים

עולמו הסגנוני של פסקואל מחבר בין העולם ההרמוני והצורני של הג'אז לבין מלודיות וקצב ברזילאים. ייתכן שבהשפעת הסביבה הכפרית בה גדל, פסקואל משתמש בטבע כבסיס לרבות מיצירותיו, דוגמה בולטת לכך היא היצירה Musica da Lagoa המנוגנת באגם ובמהלכה מוטבעים הכלים במים.
המוזיקה של פסקואל מתאפיינת ביצירתיות וחדשנות יוצאות דופן ולא פעם אף בחריגה ממוסכמות - שימוש במצלולים לא שגרתיים (כגון קלסטרים ודיסוננסים חריפים), שימוש בכלים לא קונבנציונליים (כדוגמת קומקומים, כוסות מים, צעצועים ואף חיות). יצירתו ניחנת במורכבות הרמונית הנעה בין טונאליות, מודאליות, פולי-טונאליות וא-טונאליות, וכן במורכבות ריתמית - אם בהטלת מקצבים ברזילאים על גבי משקלים א-סימטריים, שימוש בפוליריתמיקה ובשינויי מפעם קיצוניים (שהפכו לסימן היכר שלו).
עיקר יצירתו של פסקואל הוא אינסטרומנטלי, כמו כן פעמים רבות פסקואל משלב בקטעיו שירה ללא מילים.
הרמטו פסקואל בישראל

בשנת 2010 הופיע הרמטו פסקואל בפסטיבל הג'אז בים האדום
בשנת 2011 הצמד שוגר זאזא העלה סרטון פארודי המבוסס על הקטע rancho das sogras של הרמטו פסקואל - Or Paz ft. Reno Pascoal - Rancho Das Gangos
בשנת 2016 פרסם ההרכב פנחס ובניו את השיר כן זה חסר סיכוי אני יודעת אך ביני לבין עצמי הכל מותר - מחווה להרמטו פסקואל (מילים ולחן: עופר פנחס)
דיסקוגרפיה

Sambrasa Trio (1965)
Quarteto Novo (1965)
Hermeto (1970)
A Música Livre de Hermeto Pascoal (1973)
Slaves Mass (1976)
Missa dos Escravos (1976)
Trindade (1977)
Zabumbê-bum-á (1979)
Live Montreux Jazz Festival (1979)
Cérebro Magnético (1980)
Hermeto Pascoal & grupo (1982)
Lagoa da Canoa, Município de Arapiraca (1984)
Brasil Universo (1985)
Só Não Toca Quem Não Quer (1987)
Hermeto Solo - Por Diferentes Caminhos ou Por Diferentes Caminhos: Piano Acústico (1988)
Festa dos Deuses (1992)
Hermeto Pascoal / Pau Brasil - Live Music Series, live (1993)
Hermeto Pascoal / Renato Borghetti - CCBB, live (1993)
Sabotagem é Baom Lembra (1994)
O Melhor da Música de Hermeto Pascoal (1998)
Eu e Eles (1999)
Mundo Verde Esperança (2002)
Chimarrão com Rapadura (2006) עם Aline Morena
Bodas de Latão (2010) עם Aline Morena
הערות שוליים

↑  "Hermeto Pascoal Discography - Slipcue.com Brazilian Music Guide".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319431705171  PLWABN: 9810594437805606  BnF: cb138982756 (data)  CiNii: DA12406068  GND: 134613562  ISNI: 0000 0000 8156 9549  LCCN: n87117616  MusicBrainz: c7a4c4a0-9544-44e3-87f2-5779d18b753f  NTA: 100260934  SUDOC: 110253361  VIAF: 76501110   WorldCat (עם VIAF): 76501110 
פסקואל בבואנוס איירס 1978.
Hermeto Pascoal e Grupo, 2009
הפלישה לאלג'יריה (1830)

הפלישה לאלג'יריה בשנת 1830 הייתה מבצע צבאי רחב היקף שבאמצעותו פלשה ממלכת צרפת, שנשלטה על ידי שארל העשירי, וכבשה את הדייליק של אלג'יר.
אלג'יר סופחה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1529 לאחר לכידת אלג'יר בשנת 1529 והייתה תחת שלטון ישיר עד 1710, כאשר באבא עלי צ'אוץ' השיג עצמאות דה פקטו מהעות'מאנים, למרות ששטח העוצרות עדיין היה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
הדייליק של אלג'יר בחר את שליטיו באמצעות פרלמנט בשם הדיוואן של אלג'יר. השליטים/מלכים הללו היו ידועים בשם דייאים. ניתן לתאר את המדינה בצורה הטובה ביותר כמונרכיה נבחרת.
תקרית דיפלומטית ב-1827, מה שמכונה פרשת האוהדים (תקרית ה-Fly Whisk), שימשה עילה ליזום מצור נגד נמל אלג'יר. לאחר שלוש שנים של קיפאון ותקרית חמורה יותר שבה נורתה ספינה צרפתית שהובילה שגריר לדיי עם הצעה למשא ומתן, קבעו הצרפתים כי נדרשת פעולה כוחנית יותר. שארל העשירי היה זקוק גם להסיט את תשומת הלב מענייני פנים צרפתיים סוערים שהגיעו לשיא עם הדחתו בשלבים המאוחרים של הפלישה במהפכת יולי.
הפלישה לאלג'יר החלה ב-5 ביולי 1830 בהפגזה ימית של צי בפיקודו של אדמירל דופרה ובנחיתה של חיילים בפיקודו של לואי אוגוסט ויקטור דה גסן, הרוזן דה בורמון. הצרפתים הביסו במהירות את חייליו של חוסיין דיי, שליט אלג'יר, אך התנגדות הילידים הייתה נפוצה. זה הביא למערכה צבאית ממושכת, שנמשכה יותר מ-45 שנה, כדי לשרש את ההתנגדות העממית לקולוניזציה. מה שנקרא "השקט" התאפיין בהתנגדות של אישים כמו אחמד ביי, עבד אל-קאדר ולאלה פאטמה נ'סומר.
הפלישה סימנה את סופה של העוצרות של אלג'יר שהתקיימה כמה מאות שנים, ואת תחילתה של אלג'יריה הצרפתית. בשנת 1848, השטחים שנכבשו סביב אלג'יר אורגנו לשלושה מחוזות, שהגדירו את השטחים של אלג'יריה המודרנית.