stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייק יוז
ביוגרפיה

יוז התגורר בקליפורניה, שבארצות הברית. בשנת 2002 קבע שיא גינס, כשקפץ לגובה 31 מטרים בלימוזינה מדגם Lincoln Town Car (אנ').
את הרפתקאות שיגוריו ברקטות מתוצרת בית החל לפי סוכנות הידיעות Associated Press ב-30 בינואר 2014, אז שוגר לגובה 419 מטר באריזונה. לאחר הנחיתה דווח ב-CBC (אנ') שיוז התמוטט ונדרשו לו שלושה ימים להתאושש, הוא סבל מפציעות אך המשיך בנסיונותיו.
ב-22 בפברואר 2020 התרסק יוז אל הארץ עם הרקטה שעליה המריא, ונהרג סמוך לברסטו, שבקליפורניה.
הערות שוליים

↑  'Mad Mike' Hughes, daredevil who built a homemade steam rocket, dies in launch attempt, באתר SPACE.COM. 23 בפברואר 2020 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחוז טאורגה

מחוז טאורגה (בליטאית: Tauragės apskritis; בפי יהודי האזור: טאווריג) הוא אחד מעשרת מחוזות ליטא. בירת המחוז היא העיר טאורגה (טאווריג).
המחוז ממוקם במערב ליטא, הוא משתרע על פני 4,411 קמ"ר המכסים 6.7% משטח ליטא כולה. ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז טאורגה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי מחוז טאורגה כ-107,200 בני אדם, 3.7% מכלל תושבי ליטא.
מחוזות משנה

מחוז טאורגה מחולק ל-4 מחוזות משנה:
יורבורג (מחוז משנה)
פאגיגי (מחוז משנה)
שיללה (מחוז משנה)
טאורגה (מחוז משנה) (טבריג)
מייק טרזור

מייק טרזור נדאישימייה (בצרפתית: Mike Trésor Ndayishimiye; נולד ב-28 במאי 1999 באנטוורפן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ברנלי.
קריירת מועדונים

טרזור גדל במחלקות הנוער של טוביזה ואנדרלכט. ב-11 בספטמבר 2018 חתם טרזור בניימכן מליגת המשנה ההולנדית. בסך הכל ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל טרזור למשך עונה אחת לווילם II מליגת העל ההולנדית. ב-1 ביולי 2020 חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 64 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-7 ביולי 2021 חתם טרזור בראסינג גנק מליגת העל ההולנדית.
הערות שוליים

↑  WILLEM II HUURT MIKE TRÉSOR NDAYISHIMIYE באתר הרשמי של וילם II, ‏ 2 בספטמבר 2019 (בהולנדית)
↑  Trésor leaves Willem II for Genk באתר Football Oranje, ‏ 7 ביולי 2021 (בהולנדית)
מייק לארגי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1960 (בן 64) רד בנק, ארצות הברית 
 עמדה:  פורוורד
 קבוצות כשחקן
 :  הפועל תל אביב (1983–1987)
 
מייק לארגי (באנגלית: Mike Largey; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בישראל בהפועל תל אביב, והיה לזר הראשון אי-פעם שמונה לקפטן של קבוצת כדורסל ישראלית.
גובהו של לארגי 2.04 מטרים. הוא שיחק בשני תפקידי הפורוורד. לאחר שסיים את לימודיו במכללת אפסלה שבניו ג'רזי (1979–1982), נבחר על ידי הוושינגטון בולטס בסיבוב השלישי של הדראפט ה-NBA, כבחירה ה-58 הכוללת.
שנותיו בהפועל תל אביב

לישראל הגיע בשנת 1983 והצטרף לקבוצת הפועל תל אביב בהדרכת המאמן יהושע רוזין. הקבוצה, שסיימה את העונה הקודמת במקום השביעי והגרוע ביותר בתולדותיה עד אז, החתימה בנוסף אליו גם את ההמתאזרח וילי סימס. יחד עם לבן מרסר, פיני חוזז, ג'ון ויליס, דני ברכה ואחרים, זכתה הקבוצה ב-1984 בגביע המדינה, אחרי ניצחון במשחק הגמר על הפועל רמת גן בתוצאה 73–79. רמת גן הייתה זו שהדיחה את מכבי תל אביב בחצי הגמר. במשחק הגמר שנערך ב-2 באפריל 1984, הצטיין לארגי וקלע 25 נקודות. בליגה הודחה הפועל תל אביב על ידי הפועל רמת גן בחצי גמר הפלייאוף, אך לא לפני שניצחה את מכבי תל אביב בדרבי העירוני, לראשונה מזה שש שנים בתוצאה 80–84. גם במשחק זה הוביל לארגי את קלעי הפועל עם 25 נקודות.
בשנת 1985 העמידה הפועל תל אביב את אחת הקבוצות הטובות בתולדותיה. היא נצמדה לאלופה הנצחית, מכבי תל אביב, בפתח העונה, גם אחרי הפסד צמוד בדרבי 87–88. בדרבי השני של אותה עונה הביסה הפועל את מכבי 80–96, בניצוחם של לארגי, שקלע 26 נקודות, ומרסר שהוסיף 25. את העונה הסדירה סיימה הפועל שנייה למכבי, כאשר גורל האליפות הוכרע בסדרה של שלושה משחקים בין שתיהן, בגמר הפלייאוף. בסדרת הגמר של 1985 הצליחה הפועל לגבור על מכבי בהיכל הספורט יד אליהו 84-73, בתום משחק שאותו הובילה בשלב מסוים ב-27 נקודות. כפי שהיה רגיל במשחקים מול מכבי, גם במשחק זה הרבה לארגי לקלוע וסיים עם 28 נקודות.
למרות היתרון המבטיח בסדרה, שוב לא עלה בידי הפועל לזכות בסדרה ובאליפות. המשחק השני נחרת בזיכרון עולם הכדורסל הישראלי בגלל תקרית בלתי ספורטיבית: 14 דקות לסיום המשחק, שהיה פיזי וקשוח, בעת שמכבי הובילה ב-8 נקודות, נאבק לארגי על כדור חוזר מול רכז מכבי מוטי ארואסטי, שהתנגש בו. ארואסטי שלח את ידו אל פניו של לארגי ונענה באגרופיו. המהומה שפרצה בין שחקני הקבוצות הסתיימה בהחלטה שנויה במחלוקת של השופטים, אברהם זגול ודוד דגן, להרחיק את שני השחקנים מן המגרש (החלטה שמשמעותה הייתה הרחקה לא רק מאותו משחק, אלא גם מהמשחק השלישי במקרה שיתקיים). עומק הספסל העדיף של מכבי אפשר לה לשלוח את חן ליפין הצעיר במקום ארואסטי, אך להפועל לא היה מחליף הולם ללארגי. מכבי ניצחה במשחק השני 80–89 ואת השלישי 66–76 והצליחה למנוע מהפועל אליפות ראשונה מאז 1969.
בעונה שלאחר מכן החליט רוזין לעזוב את הקבוצה ובמקומו הובא מאמן מכבי חיפה פיני גרשון. יחד עם גרשון הגיעו לקבוצה ארל ויליאמס וג'ק צימרמן, שהצטרפו לרכז הצעיר עמוס פרישמן למה שנראה היה כהרכב מבטיח. אולם הפועל הובסה בידי מכבי בהפרש של 35 נקודות וסיימה את הליגה הסדירה רק במקום החמישי. אף על פי כן, הצליחה הקבוצה להעפיל לסדרת חצי גמר הפלייאוף בה הפסידה למכבי אחרי שלושה משחקים.
עונת 87/1986 הייתה האחרונה של לארגי בקבוצה. במשך חלק ניכר ממנה הוא היה פצוע בגבו, פציעה שבגינה עבר ניתוח. הרגע הזכור ביותר מעונה זו הוא הניצחון במשחק הראשון של סדרת הגמר נגד מכבי, על חודה של נקודה מסל ניצחון של לארגי שתי שניות לסיום, לאחר שלא שיחק במשך חודשיים. כמו ב-1985 שוב הצליחה מכבי לנצח בשני המשחקים הנותרים ובסדרה כולה.
פרישה מכדורסל

אף שהיה חתום, לדבריו, לעונה חמישית בקבוצה, החליטה הפועל שלא להעסיק אותו עוד, לנוכח פציעתו. לארגי עזב את הארץ, עבר לשחק בהולנד ופרש מכדורסל בתום עונת 1988.
כיום לארגי מנהל חברת היי-טק בשם IT Web Solutions, הממוקמת באושנפורט, פרבר יוקרתי בעיר הולדתו ניו ג'רזי. הוא נשוי לכריס (פיזיותרפיסטית במקצועה), ואב לשני ילדים.
מודלים ליניאריים בתקשורת המונים

מודלים ליניאריים בתקשורת המונים - הם מודלים קוויים בחקר תקשורת ההמונים המתארים את תהליך התקשורת באופן חד כיווני ממוען המסר לנמען. המוען הוא יוזם התהליך והנמען פסיבי, ללא שום יכולת להשפיע על התהליך והוא קולט את המסר כמו שהוא.
רקע

מאז התפתחותם של אמצעי המדיה בכל אחת מצורותיהם היה ניסיון לאמוד את השפעת אמצעי התקשורת על ההתנהלות האנושית. במקביל להתפתחות התקשורת בוצעו מחקרים רבים לבדיקת השפעתה כאשר הרצון המוביל היה לבדוק את ההשפעות החברתיות, המוסריות והפוליטיות של אמצעי המדיה על הצרכנים, והאם יש בכוחם להשפיע על האופן שבו פריטים בחברה חושבים, מרגישים ופועלים.

בנוסף מחקרים אלו בדקו באופן נסתר לרוב את כוחה של המדיה התקשורתית להוות במה למוצרי פרסום, ומידת השפעתם של מוצרי הפרסום במדיה על הפריטים בחברה. ראשיתם של המחקרים הצביעו על התקשורת ככלי רב השפעה וצרכני המסרים מושפעים ממנו באופן חד משמעי ללא יכולת לסנן את התכנים, או לשלוט בהשפעתם של התכנים עליהם. לביסוס טענות אלו התפתחו המודלים הליניאריים. המודלים הליניאריים טענו  כי "שרשרת התקשורת" מתחילה במוען (יוזם הפעולה בתקשורת ההמונים) שמעביר מסר לנמען (הפרט אליו מכוונת פעולת התקשורת) ובאמצעות המדיה (אמצעי התקשורת או המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו) פועל להשפיע על הנמען.
מודל לאסוול

החוקר הרולד דוויט לאסוול הגה בשנת 1948 נוסחה בשם "שרשרת תקשורת" (chain of communication). הוא טען כי כל פעולות התקשורת, הן תקשורת פרונטלית והן באמצעות תיווך, ניתן לחלק לחמישה תהליכים שונים שלכל אחד מהם נדרשות שיטות ניתוח נפרדות.
אומנם במחקרו התייחס לאסוול לכל חמשת התהליכים ולשיטות הניתוח המתאימות להם, אבל רעיונותיו החשובים ביותר נגעו לשאלת ההשפעות של אמצעי המדיה. נוסחת לאסוול מציגה תכונה אופיינית לדגמים מוקדמים בתקשורת והיא מקבלת כמובן מאליו שלמוען יש כוונה מסוימת להשפיע על הנמען, ומכאן שיש להתייחס לתקשורת בראש ובראשונה כתהליך שכנועי. הנחת הבסיס היא שלמסרים תמיד ישנן השפעות. 
המודל מתאר את חמש השאלות: מי אמר מה, למי, באיזה ערוץ ובאיזו השפעה? מוען מעביר מסר דרך אמצעי או ערוץ (אמצעי התקשורת או המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו) לנמען ומהי מידת ההשפעה או השינוי המתחוללים בנמענים כתוצאה מקבלת המסר. מידת ההשפעה שהושגה נבחנת במסגרת המודל באמצעות השוואה בין כוונת המוען, ההשפעה שרצה להשיג, ותגובת הנמען.
 מרבית החומרים אותם חקר לאסוול הם חומרי התעמולה ומוצרי התקשורת בגרמניה הנאצית. מודל זה מייחס לתקשורת סוג של "שטיפת מוח", כך שאין ביכולתו של הנמען להגיב או לבחור שלא לקבל את המסר מהמוען. 
המודל טוען כי בתנאים האידיאלים, כל מסר מועבר מהמוען אל הנמען לאורך שרשרת בלתי קטועה וללא הפרעות או פרשנויות שגויות. לטענתו, העברת המסר מתאפיינת בהולכה מושלמת (total conductance) בין המוען לנמען. עוד טוען לאסוול כי אומנם התקשורת הטכנולוגית נראית במבט ראשון שונה ממבנה התקשורת בין בעלי חיים אחרים, אך התקשורת האנושית כמו התקשורת בין בעלי חיים משרתת פונקציות חיוניות המסייעות לשמור על הסדר והרווחה בין המתקשרים.
ההנחה של מודל זה היא שמוען מעביר מסר לנמען דרך אמצעי המדיה השונים, הנמען מקבל אותו ולמסר השפעה רבה על הנמען.
מודל לאסוול > גרסת ברדוק למודל לאסוול (1958)

ברדוק הוסיף למודל שני גורמים נוספים שמגדרים את אופי התהליך ואופי הבנת המסר המועבר בתהליך התקשורת:
נסיבות: מסר יכול לקבל משמעויות שונות בהקשרים שונים.
תכלית: המטרה לשמה הועבר המסר. אופי המסר יהיה שונה בהתאם למטרה שתכנן מוען המסר. לדוגמה, מידע בשיעור היסטוריה יועבר אחרת לתלמידי תיכון לעומת סטודנטים באוניברסיטה גם אם מדובר באותן עובדות בדיוק.
גם ברודק כמו לאסוול מניח כי המוען הוא מי שקובע כיצד יתקבל המסר אצל הנמען, ואילו הנמען חסר יכולת לברור את התכנים או למנן את השפעתם, אך צורת העברת המסר תהיה זאת אשר תשפיע על המסר אותו רצה להעביר המוען.
מודל שאנון - ויבר

מודל שאנון - ויבר התפתח על ידי קלוד שאנון וויבר בשנת 1949, המודל מתבסס על תורת האינפורמציה. שני החוקרים הגיעו מתחום הטכנולוגיה וההיכרות עם עולם הטכנולוגיה, כמו כן ההיכרות עם המגבלות הטכניות של אמצעי התקשורת (טעות דפוס, מיסוך בקליטת גל הרדיו, תקלה בקו הטלפון וכו'), הביאו אותם למסקנה כי  מגבלות הטכנולוגיה עלולות להשפיע על אופן קליטת המסר אצל הנמען.
כמו לאסוול, גם שאנון וויבר סבורים כי בהנחה שכל "שרשרת התקשורת" תקינה הנמען לא יקלוט את המסר באופן אחר משהעביר אותו המוען, אך הם סבורים כי כל הפרעה ("רעש") ולו קטנה עלולה לגרום למסר להיקלט אצל המוען באופן שונה כך שכל מוען יוכל להבין דבר שונה מאותו המסר.
הוא מבחין בין מצבי צבירה שונים של המסר: בהתחלה המסר נמצא במחשבה/ ברעיון שנולד בראשו של המוען, לאחר מכן המסר מתורגם לסימנים ואותות אותם ניתן לשדרם באמצעות משדר (לדוגמה מילים הנהגות בקול או מילים המועלות על הכתב). ולבסוף, הנמען צריך לבצע פעולה סימטרית – לקלוט את האותות בעזרת מקלט, ולפענחם – לתרגמם בחזרה למסר.
מרכיב ה"רעש" – הפער בין מה ששיגר המוען לבין מה שקלט הנמען הוא מה שעלול להשפיע על אופן קליטת המסר. קליטת המסר נחשבת למרכיב פסיבי והפער בין המשודר לנקלט הוא הליקוי בתקשורת.
הביקורת על מודל שאנון -ויבר נסובה סביב בעיית החד כיווניות של המסר התקשורתי והעדר ההדדיות בין מוען לנמען. עם זאת, מודל שאנון וויבר הוא מודל תקשורתי חשוב והוא היווה בסיס להתפתחויות רבות בחקר התקשורת שבאו לאחריו.
תיאורית פיתוי התמימים

אפשר לראות במודל לאסוול תמיכה ברעיון שאמצעי התקשורת פועלים כערוצים שבהם גירוי כלשהו (מסר), זוכה לתגובה (השפעה) ישירה. בשנת 1955 הפסיכיאטר פרדריק ורתהם העביר ביקורת נוקבת על אמצעי התקשורת הידועה בשם "פיתוי התמימים" (seduction of the innocent) אשר הופצה בספרו "פיתוי התמימים" שראה אור בשנת 1956 ושלימים התקבעה כתאוריה נוספת בחקר תקשורת ההמונים, ואף הוצגה גם כן כחלק מהמודלים הליניאריים שהיו קיימים עד אותה העת בחקר התקשורת.
הביקורת עוסקת בשתי סוגות עיקריות: יצירות קומיקס ותכנים בטלוויזיה העוסקים בפשיעה. ורתהם טוען שההשפעה של אמצעי תקשורת ההמונים רבה והוא טוען כי יש להביע דאגה בנוגע להשפעה "על תודעותיהם והתנהגותם של הילדים הבאים עמם במגע".
במחקרו מצביע ורתהם על חמש בעיות פסיכולוגיות שהוא מזהה בנוגע להשפעת המדיה:
פסיביות - טלוויזיה וקומיקס מעודדים פסיביות אצל ילדים בשל סדר הגודל הנמוך של האוריינות הכרוך בהם  ("בשניהם זורם הבידור מעל הילד"). הנקודה היחידה העומדת לטובת הטלוויזיה היא היכולת שלה להציע מרחב מסוים לצפייה פעילה אם צופים בה חבורת מבוגרים אינטליגנטים.
תפיסות מוטעות - טלוויזיה וקומיקס מעבירים לילדים ערכים שאינם בריאים שהם מייחסים לעולם האמִתי ("רצח ככלי התמודדות על מנת לפתור בעיה" ).
חיקוי - ילדים מעתיקים באופן מודע את מה שהם לומדים מהמדיה.
הזדהות - המדיה יוצרת תהליך של הזדהות בלתי מודעת כאשר ילדים באים במגע עם אמצעי התקשורת, ולרוב ההזדהות עם "הרשע - החזק" ולא עם "הגיבור - הקורבן"
הקהייה - נפח הדימויים האלימים והפורנוגרפיים המוצגים באמצעי התקשורת המיועדים לילדים הוא כה גדול עד שנראה שמדובר בדבר שבשגרה ומתקבלים כמובנים מאליהם. הקהיית הרגשות טוענת שמעשי אלימות במציאות הופכים להיות מקובלים יותר ויותר ביחס ישר לעליה ברמת האלימות בתקשורת.
התאוריה טוענת כי הילדים הם מחוסרי יכולת להבחין בין פנטזיה למציאות, ולכן תאוריה זאת היוותה בסיס לקמפיינים רבים למניעת אלימות שהופצו עד לשנות ה-80  ואף גרמה לאנשי מחקר לקרוא להטיל צנזורה על התקשורת.
לקריאה נוספת

מלמד אורלי - מודלים תהליכיים בתקשורת המונים
הערות שוליים

1 2 3  דן לאפי, "סוגיות מפתח בתאוריית המדיה", בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2011, עמ' 15.
↑  מודלים של תקשורת, באתר lalimudim.blogspot.co.il (ארכיון)
1 2 3  תקשורת המונים, באתר www.eshelnet.com
↑  דן לאפי, "סוגיות מפתח בתאוריית המדיה", בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2011, עמ' 47.
↑  wertham, seduction of the innocent, university of pannsylvania press, 1956
↑  דן לאפי, "סוגיות מפתח בתאוריית המדיה", בית ההוצאה לאור של האוניברסיטה הפתוחה, 2011, עמ' 24.
מישל מולדר

מישל מולדר (בהולנדית: Michel Mulder;‏ נולד ב-27 בפברואר 1986 בזוולה הולנד) הוא ספורטאי הולנדי, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, האלוף האולימפי, בעל שתי מדליות זהב וארד, למרחק של 500 מטר ולמרחק של 1000 מטר, בהתאמה (סוצ'י 2014) ופעמיים ברציפות אלוף העולם בספרינט.
אחיו התאום, רונלד, בעל מדליית ארד אולימפית באותו מרוץ למרחק של 500 מטר.
מימי בלקנסקה

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1902 רוסה, נסיכות בולגריה 
 פטירה:  22 במאי 1984 (בגיל 81) סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 מוקד פעילות:  בולגריה 
 סוגה:  אופרטה 
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל הסוציאליסטי של בולגריה  עיטור הדגל האדום של העמל  מסדר קירילוס ומתודיוס 
 פרופיל ב-IMDb
 
מימי מיכאילובה בָּלְקָנסְקָה (בבולגרית: Мими Михайлова Балканска;‏ 22 ביולי 1902 – 22 במאי 1984) הייתה פסנתרנית, שחקנית, וזמרת אופרה ואופרטה בולגרייה. במחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה חברת מקהלת צדיקוב תחת משה צדיקוב.
ביוגרפיה

בלקנסקה נולדה ברוסה. בגיל צעיר התייתמה מאביה ומשפחתה היגרה לסופיה. היא למדה נגינת פסנתר ושירת אופרה בסופיה, והמשך המשיכה את לימודיה בווינה ובברלין. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 התפרנסה מנגינת פסנתר בעת הקרנת סרטים אילמים בבתי קולנוע. בהמשך, נמנתה עם סגל הזמרות של "תיאטרון האופרה החופשי של סופיה" (בול'), ומאוחר יותר נמנתה עם מייסדי "התיאטרון המוזיקלי של סופיה" ובו הייתה סולנית ראשית בשורה ארוכה של מחזות זמר ואופרטות.
מראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ולמשך מספר שנים, נמנתה עם סולניות מקהלת צדיקוב תחת משה צדיקוב והשתתפה עמה בשורה ארוכה של קונצרטים ברחבי בולגריה וביוגוסלביה. בעשור זה צברה מעמד של דיווה בעולם התרבות הבולגרי. בשנים 1942–1946 נמנתה עם מייסדי וניהלה את "בית האופרטה" בסופיה, בשנים 1948–1963 עבדה בתיאטרון המוזיקלי של סופיה וכן השתתפה במספר סרטי קולנוע.
הלכה לעולמה בסופיה לאחר ניתוח והיא בת 81 שנים, והובאה למנוחות בבית הקברות המרכזי בסופיה. רחוב בסופיה נושא את שמה. בית מגוריה בסופיה הוכרז אתר מורשת לאומית בולגרית, ומשמש כמוזיאון.
לקריאה נוספת

Елиана Митова, Мими Балканска, царицата на оперетата ("מימי בלקנסקה מלכת האופרטה"), הוצאת וולקן 4, סופיה, 2002, ISBN 9789544880712 (בבולגרית)
הערות שוליים

1 2  מוני שלום, יובל למקהלת מ.צדיקוב, בתוך:  א.חן ציון, מוני שלום (עורכים), ליובלה של מקהלת הפועלים על שם משה צדיקוב, המחלקה לתרבות של ההסתדרות הכללית, הוצאת אחדות, 1959, עמודים 18, 36–38.
1 2  מימי בלקנסקה, באתר jenatadnes.com (בבולגרית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281055305171  PLWABN: 9810667574305606  ISNI: 0000 0000 2969 0560  LCCN: n90680412  VIAF: 68093284   WorldCat (עם VIAF): 68093284
מחמד עלי ג'מאלזאדה

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1892 אספהאן, איראן 
 פטירה:  8 בנובמבר 1997  (בגיל 105) ז'נבה, שווייץ 
 מדינה:  איראן 
 מקום קבורה:  Petit-Saconnex Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת לוזאן  אוניברסיטת בורגון  Collège Saint Joseph – Antoura 
 חתימה:   
 
מחמד עלי ג'מאלזאדה (בפרסית: محمد علی جمالزاده; 13 בינואר 1892 – 8 בנובמבר 1997) היה אחד הסופרים האיראנים החשובים של המאה העשרים. ידוע כאבי ז'אנר הסיפור הקצר בפרסית. יצירותיו ביטאו את השקפת עולמו והביקורת החברתית-פוליטית שלו. ג'מאלזאדה ראה חשיבות בשמירה על השפה הפרסית ובכתיבתו השתמש בשפה פשוטה, מובנת ונגישה לכול.
ג'מאלזאחדה היה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות בשנים 1965, 1967 ו-1969.
ביוגרפיה > חייו באיראן

ג'מאלזאדה נולד ב-1892 באספהאן שבאיראן, הבכור מבין חמישה ילדים. אביו, סייד ג'מאל א-דין ואעז אספהאני, היה איש דת רדיקלי בולט של תנועת המהפכה החוקתית (1911-1905), ואמו, מרים ח'אנום, בתו של אחד האנשים המכובדים באספהאן. ג'מאלזאדה למד באספהאן בבתי ספר מסורתיים כולל בית ספר להכשרת אנשי דת. בשנת 1902 עבר עם משפחתו לטהראן, שם למד בבתי ספר מודרניים ובבית הספר הגבוה דאר אל-פנון. כבן בכור להוריו, הצטרף לאביו בפגישותיו ודרשותיו בעד החוקה והכיר רבים ממנהיגי התנועה החוקתית. ג'מאלזאדה נחשף לרעיונות של חופש, צדק ושלטון החוק, ולעיתונים וכותבים כמו עלי אכבר דהח'דא. לאחר עליית מחמד עלי שאה קאג'אר לשלטון, נרדפו תומכי המהפכה החוקתית ואביו של ג'מאלזאדה, שניסה לברוח לעיראק, נתפס והוצא להורג בשנת 1908. ג'מאלזאדה, שהיה בן 16, נשלח ללימודים בביירות. מאז שעזב לביירות, ג'מאלזאדה כמעט ולא שב לאיראן.
ביוגרפיה > חייו מחוץ לאיראן

בביירות למד ג'מאלזאדה בבית ספר מיסיונרי צרפתי ושם החל לכתוב בעיתון בית הספר שירה ומאמרים. ב-1910, אחרי שהייה קצרה בקהיר, נסע לפריז ולאחר מכן ללוזאן שבשווייץ, שם למד משפטים. ב-1911, עבר לדיז'ון שבצרפת, שם סיים את לימודי המשפטים בשנת 1914.
בשנת 1915 חזר ג'מאלזאדה לתקופה קצרה לאיראן ונלחם במלחמת העולם הראשונה נגד בעלות הברית. באותה שנה חזר לאירופה השתקע בברלין והצטרף לקבוצת איראנים לאומנים שהתנגדו להתערבות מדינות זרות באיראן ("ועידת האיראנים הלאומיים").
בברלין התחיל לכתוב לכתב העת הפרסי ״כאוה״. בכתב עת זה פרסם את הסיפור הקצר המודרני הראשון שלו "פרסית היא סוכר", שהיה כתוב בשפה מובנת וברורה לכל אחד, ויחד עם חמישה סיפורים נוספים פורסמו באוסף "יכי בוד יכי נבוד" (הָיֹה הָיָה) בשנת 1921, שנה שבה נסגר כתב העת. בלית ברירה עם סגירתו של כתב העת הוא התחיל לעבוד בשגרירות איראן בברלין עד שנת 1931, בתחילה כמתרגם ולאחר מכן כמנהל לענייני סטודנטים. הוא המשיך לכתוב מאמרים אקדמיים ושיתף פעולה עם כתב עת של סטודנטים איראנים.
ג'מאלזאדה הקדיש כמעט את כל המחצית השנייה של חייו לפעילויות אקדמיות, תרבותיות ועיתונאיות. בין השנים 1931–1956 עבד בארגון העבודה הבינלאומי בז'נבה ולימד פרסית באוניברסיטת ז'נבה.
בשנת 1914 נישא לג'וזפין, שווייצרית שלמדה איתו בדיז'ון, ולאחר פטירתה נישא בשנית בשנת 1931 למרגרט אגרט הגרמנייה.
ג'מאלזאדה המשיך לכתוב עד סוף שנות ה-70 של המאה העשרים. ב-20 השנים האחרונות לחייו תרם את כתביו לספריית אוניברסיטת טהראן ולארכיונים, כמו כן הוא תרם חלק מהתמלוגים על ספריו למלגות, מוסדות חינוך וצדקה בעיר הולדתו, אספהאן. ג'מאלזאדה התגורר בז'נבה שבשוויץ, עד יום מותו, ב-8 בנובמבר 1997, בגיל 105.
יצירותיו כביטוי להשקפת עולמו

הנושאים ביצירותיו של ג'מאלזאדה ביטאו את השקפות עולמו לגבי החברה האיראנית וברבות מיצירותיו ביקר באופן סאטירי פגמים חברתיים ופוליטיים באיראן. בנוסף, הביע דעתו על כך, כי הוא רואה ערך חשוב ביצירות ספרות שתהיינה נגישות לכולם ובהגנה על הזהות הפרסית באמצעות שמירה על השפה הפרסית.
נושאים נוספים שעלו ביצירותיו הם ביקורת על עריצות, שחיתות וקנאות דתית, תמיכתו בחינוך והשכלה מודרניים והחשיבות שראה בשילוב העולם המערבי המודרני, בו חי תקופה ארוכה, לתרבות הפרסית – לא בדרך של חיקוי המערב, אלא על ידי התאמה למסורת ולתנאים של איראן.
דוגמאות ליצירות בהן באים לידי ביטוי נושאים אלה:
באוסף הסיפורים הראשון שלו "היה היה", מבקר ג'מאלזאדה את החברה האיראנית. ההקדמה לאוסף מבטאת את השקפת עולמו לגבי חשיבות הספרות והכתיבה בשפה מדוברת ופשוטה, שתאפשר לכל אדם להעריך ספרות ולהנות ממנה. הוא קושר את המצב הפוליטי באיראן למצב של הספרות בה ויוצא נגד המשטרים הפוליטיים העריצים במדינה האיראנית והחינוך והתרבות שבה, אשר גרמו לכך שהספרות תהיה מכוונת רק לחלק קטן מהאוכלוסייה, ולא אפשרו לה להתפתח באופן כזה שההמונים יוכלו לצרוך אותה. העריצות הפוליטית מביאה לכך שאין "דמוקרטיה ספרותית".
הסיפור "פרסית היא (מתוקה כמו) סוכר" מדגים את אהבתו של ג'מאלזאדה לשפה הפרסית. הוא משתמש ומשלב בסיפור פתגמים רבים בהתאם למעמדן החברתי של הדמויות. על פי תפיסתו, יש להתאמץ לשמור על השפה הפרסית כולל הפתגמים והביטויים שבה, הואיל ואם לא יישמרו תהפוך השפה לשפה דלה, והספרות היא הדרך הטובה ביותר לעשות זאת. בסיפור הוא מבקר את אנשי הדת והמתמערבים כאנשים מנותקים. הוא עושה זאת דרך צורת הדיבור שלהם. אנשי הדת מדברים בפרסית מלאה במילים בערבית, והמתמערבים מערבבים ומכניסים לשפת הדיבור שלהם מילים צרפתיות שהאיראני הפשוט לא יכול להבין. בסיפור אף באה לידי ביטוי תפיסתו של ג'מאלזאדה שאין לוותר על התרבות הפרסית, אף על פי שיש לשלב את העולם המערבי עם התרבות הפרסית. יש לשמר את המסורת האיראנית ולא לוותר עליה לטובת זהות מודרנית.
הביקורת על אנשי דת ומוסדות דת שבאה לידי ביטוי בעבודתו של ג'מאלזאדה לא חלה כתוצאה משנאת הממסד הדתי - שהוא התחנך בו בנוסף לחינוך מודרני. ג'מאלזאדה הכיר בכך שחלק מהתומכים במהפכה החוקתית היו אנשי דת ליברלים, בדומה לאביו. הביקורת שלו הייתה כלפי השמרנות והשחיתות בקרב אנשי הדת.
הביקורת על ג'מאלזאדה ועל יצירותיו

למרות תרומתו הרבה של ג'מאלזאדה לספרות הפרסית, הופנתה כלפיו ביקורת שנגעה הן לסגנון ולאופי כתיבתו והן לגבי הנושאים בהם עסק. עבודותיו עוררו ביקורת מפאת הסגנון החדשני שלהן והשימוש בפרסית מדוברת, וכן בשל הביקורת החריפה שלו על החברה האיראנית שעוררה את כעסם של איראנים שמרנים. חלק מהמבקרים של ג'מאלזאדה טענו שהוא הגזים בביקורת החברתית-פוליטית שלו. למשל, לא אפשר לדמויות הטובות בסיפוריו להנות מהצלחה וחופש והן תמיד דוכאו.
ביקורת נוספת נגעה לכך שתרומתו המשמעותית הייתה בכתיבת "יכי בוד יכי נבוד" ולאחר מכן הכתיבה שלו לא התפתחה והוא לא חידש, אלא חזר על עצמו מבחינת נושאים וסגנון. בנוסף, לטענת אחמד כרימי-חכאכ, אדם שנמצא למעלה ממחצית המאה רחוק מארצו ומולדתו, לא יכול לכתוב לקוראיו על חשיבות השמירה על מסורת ומנהגים לאומיים. ג'מאלזאדה כתב על מציאות חברתית ופוליטית באיראן, כאשר היה מנותק ממנה ומהמציאות שבה ולכן לטענת מבקריו אינו יכול להבין את החוויות של האיראנים. בנוסף, הוא הואשם בשיתוף פעולה עם סופרים שתמכו בשלטון הפהלוי.
רשימה חלקית של יצירותיו > סיפורים

1921 - היה היה (یکی بود یکی نبود) אוסף שכלל כלל שישה סיפורים
פרסית היא (מתוקה כמו) סוכר (فارسی شکر است)
עם חברים כאלה (دوستی خاله خرسه)
התלונה של מולא קורבאן-עלי (درد دل ملا قربانعلی)
הלך זרזיר אצל עורב (بیله دیگ بیله چغندر)
הפוליטיקאי (رجل سیاسی)
וילאן אלדולה (ویلان الدوله)
1942 - בית המשוגעים (دارالمجانین)
1942 - סיפורו של דוד חוסיין עלי (عمو حسینعلی)
1946 - הממונה על הדיוואן (قلتشن دیوان)
1947 - מישור תחיית המתים (صحرای محشر)
1948 - מחלוקת הניקוז (راه آب نامه)
1956 - גזור מאותו בד (سر و ته یه کرباس)
1956 - מר ומתוק (تلخ و شیرین)
1959 - ישן וחדש (کهنه و نو)
1960 - חופש וכבוד האדם (آزادی و حیثیت انسانی)
1961 - בארץ רחוקה רחוקה (غیر از خدا هیچ کس نبود)
1962 - אדמה ואדם (خاک و آدم)
1963 - אדמה, בעל אדמה, איכר (زمین ارباب دهقان)
1964 - מכאן ומשם (آسمان و ریسمان)
1974 - סיפורים קצרים לילדים מזוקנים (قصه های کوتاه برای بچه های ریش دار)
1978 - סוף הסיפור (قصهٔ ما به سر رسید)
בנוסף ליצירות הרבות שכתב, תרגם ג'מאלזאדה לפרסית יצירות משפות אחרות כמו מאנגלית, גרמנית וצרפתית.
רשימה חלקית של יצירותיו > חלק מתרגומיו

1955 – "תולדות האנושות" (הנדריק וילם ואן לון). בפרסית - استان بشر
1956 – "דון קרלוס" (פרידריך שילר). בפרסית - دون کارلوس
1957 – "הקמצן" (מולייר). בפרסית – خسیس
1961 – "אויב העם" (הנריק איבסן). בפרסית - دشمن ملت
1961 – "בית הקפה בסוראט" (ברנרדין דה סן פייר). בפרסית - قهوه خانه سورات یا جنگ هفتاد و دو ملت
1955 – מהדורה שנייה
1969 – "וילהלם טל" (פרידריך שילר). בפרסית - ویلهلم تل