stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תה פרחי אפונת-הפרפר
פופולריות ומאפייני צבע

אחד המאפיינים הבולטים ביותר של תה פרחי אפונת-הפרפר ומשקאות אחרים המשתמשים בתמצית פרחי אפונת-הפרפר, הוא שהוא ישנה את צבעו כאשר איזון ה-pH ישתנה. תה כחול עמוק יהפוך לכחול בגוון פסטל בתוספת חלב או רכיב עם חומציות נמוכה, או לורוד וסגול בתוספת מיץ לימון, ויהפוך לגוונים סגולים עמוקים יותר ככל שמוסיפים עוד מיץ לימון..
מלבד חליטה, ניתן לייבש את עלי הכותרת ולטחון אותם לאבקה. בשונה מעלים שלמים או חליטה, האבקה משמשת כצבע למאכלים נוספים כמו לחמים, מרקים, גבינות שמנת, קציפות וכו'.
שימוש פופולרי בתה הוא בקוקטיילים. מופעי הכנת קוקטיילים רבים משלבים את שינוי הצבע המיידי מול הלקוח אשר הזמין את המשקה. שימושים אחרים כוללים קוקטיילים או קערות פונץ' שבהן התה הוקפא לקוביות קרח, מה שגורם למשקה לשנות את צבעו כאשר קוביות הקרח מתמוססות, לגרימת מה שנקרא "קוקטייל טבעת מצב רוח".
נכון ל-2023, הצמח אינו מאושר למאכל או לשימוש במוצרי מזון בישראל או באירופה.
הערות שוליים

↑  Fantz, Paul R. (1991). "Ethnobotany of Clitoria (Leguminosae)". Economic Botany. New York Botanical Garden Press. 45 (4): 511–20. doi:10.1007/BF02930715. JSTOR 4255394.
↑  Bindloss, Joe; Brash, Celeste (1 ביוני 2008). Kuala Lumpur, Melaka & Penang. Melbourne, Australia: Lonely Planet. p. 43. נבדק ב-3 ביולי 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Goldberg, Elyssa (31 בינואר 2016). "The Science Behind This Mesmerizing Color-Changing Tea". Bon Appétit. נבדק ב-2 ביולי 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Reid, Marian (16 באוקטובר 2012). "Be good to yourself in Chiang Mai". BBC Travel. the British Broadcasting Corporation. נבדק ב-3 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kennen sie schon... Blauen Tee?". MyWay (בגרמנית). Bauer Media Group (September, 2014).
↑  Pfau, Bettina. "Der Sommerdrink, der die Farbe wechselt" (בגרמנית). Glamour. נבדק ב-2 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Pantazi, Chloe (26 בפברואר 2016). "Watch this tea dramatically change from deep blue to vibrant red with a squeeze of lemon". Business Insider Deutchsland. נבדק ב-2 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Simonson, Robert (30 ביוני 2016). "A Mood-Ring Ingredient Makes Cocktails Change Color". The New York Times. נבדק ב-2 ביולי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lu-Lien Tan, Cheyl (29 ביוני 2016). "How to Pack the Right Punch". wsj.com. The Wall Street Journal. נבדק ב-2 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
שתי כוסות תה פרחי אפונת-הפרפר. לכוס שבצד שמימין הוסיפו מיץ ליים שהפך את צבע התה לסגול.
עינב שלו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 9 בחטיבה 401  מפקד עוצבת מרכבות האש  מפקד המרכז לאימונים באש במל"י  מפקד חטיבה 401  קצין אג"ם של פיקוד המרכז  ראש חטיבת היבשה במפקדת זרוע היבשה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
עינב שלו הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אלוף בצה"ל. שימש ראש חטיבת היבשה במפקדת זרוע היבשה, קצין אג"ם של פיקוד המרכז ומפקד חטיבה 401.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון. בשריון עבר שלו הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. ביצע מספר תפקידי פיקוד בחיל בהם מפקד פלוגה מבצעית בגדוד 9, סגן מפקד ומפקד גדוד 9, עליו פיקד במהלך מבצע חומת מגן. בהמשך פיקד על עוצבת מרכבות האש, חטיבת שריון מילואים, ועל המרכז לאימונים באש במל"י. בשנים 2010–2012 פיקד על חטיבה 401, בין היתר במהלך מבצע עמוד ענן. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז. באוגוסט 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת היבשה בזרוע היבשה, ושימש בתפקיד עד שנת 2017.
חיים אישיים

נשוי לקרן ולהם שלוש בנות.
הערות שוליים

↑  לילך שובל, "401 היא החטיבה הממוגנת בעולם", באתר ישראל היום, 30 ביולי 2012.
↑  פלורית שויחט, אל"ם צור מונה למח"ט 401: "חותרים לשלום אך מתכוננים למלחמה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 2 באוגוסט 2012
↑  בינואר 2012  עמירה הס, צה"ל מודה: אימונים בשטחי אש בגדה משמשים לסילוק אוכלוסייה פלסטינית, באתר הארץ, 21 במאי 2014.
↑  יוחאי עופר, הרמטכ"ל אישר: סבב מינויים בצמרת צה"ל, באתר nrg‏, 14 באוקטובר 2013.
קרל צייס ינה

פוסבאלקלוב קרל צייס ינה (בגרמנית: Fußballclub Carl Zeiss Jena e.V.) הוא מועדון כדורגל הממוקם בעיר ינה שבמדינת תורינגיה שבגרמניה, ומשחק כיום בליגה הגרמנית הרביעית. ימי הזוהר של המועדון היו בשנות ה-80 של המאה ה-20, אז היה חבר קבע בצמרת ליגת העל המזרח גרמנית, ואף הגיע לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1981.
היסטוריה

מועדון הכדורגל קרל צייס ינה נוסד בשנת 1903 על ידי עובדי מפעל האופטיקה של חברת קרל צייס, הממוקם בעיר ינה, והשתתף בטורנירים של מדינת תורינגיה. בשנת 1933 הצטרף המועדון לגאוליגה מיטה, אחת מ-16 ליגות אזוריות עליונות של גרמניה בתקופת הרייך השלישי. המועדון זכה בארבע אליפויות של ליגה זו, אך לא הצליח כלל במפגשים על התארים הלאומיים מול קבוצות מהליגות האזוריות האחרות.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, כל התאגדות, לרבות קבוצת כדורגל, נאסרה בשטחים שנכבשו על ידי בעלות הברית, וביוני 1946 המועדון הוקם מחדש, תחת השם ארנסט אבה ינה, על שמו של ארנסט אבה, דוקטור לפיזיקה ופעיל סוציאליסטי, ממייסדי חברת קרל צייס, שהנהיג תנאים סוציאליים נרחבים במפעל כגון יום עבודה בן 8 שעות. המועדון שינה את שמו לאחר מכן עוד מספר פעמים עד לשנת 1966.
בשנת 1950, לאחר הקמת גרמניה המזרחית, המועדון היה מהמייסדים של הליגות בגרמניה המזרחית, והתמקם בליגת המשנה המזרח גרמנית. כעבור שתי עונות, המועדון זכה באליפות ליגת המשנה, והעפיל לליגת העל המזרח גרמנית, אך נשר בחזרה לליגת המשנה כעבור עונה אחת. בשנת 1957 המועדון העפיל שוב לליגת העל המזרח גרמנית. בשנת 1960 זכה המועדון בפעם הראשונה בגביע המזרח גרמני תחת השם מוטור ינה, לאחר ניצחון 3-2 על אמפור רוסטוק.
בשנת 1963 זכה המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו. בשנת 1966 המועדון חזר לשמו המקורי קרל צייס ינה, והתקבע עליו. באותה תקופה המועדון הפך לאחד הבכירים בגרמניה המזרחית, ושחקנים רבים מתוכו הגיעו לסגל נבחרת גרמניה המזרחית, כמו לותר קורביווייט, האנס-אולריך גרפנטין, קונראד וייזה, רולאנד דוקה ואחיו פיטר דוקה, והשתתפו בטורנירים בינלאומיים. בשנות ה-70 המועדון התחלק בתארים המקומיים בגרמניה המזרחית בעיקר עם פ.צ. מגדבורג ודינמו דרזדן, וזכה באליפויות נוספות בשנים 1968 ו-1970, ובגביעים בשנים 1972, 1974 ו-1980. בגין הזכייה באחרון, השתתף המועדון בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1981, שם נעצר רק בגמר לאחר הפסד 2-1 לדינמו טביליסי, מה שהיה להישג הגדול ביותר של המועדון עד היום.
בשנות ה-80 מועדון קרל צייס ינה המשיך לשחק בליגת העל המזרח גרמנית, שנשלטה באותה תקופה בבלעדיות מוחלטת על ידי חביבת המשטר, דינמו ברלין. לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990, עבר המועדון לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה. בשנת 1992 סיים המועדון במקום השני, שלא הספיק לעלייה לליגת הבונדסליגה, אך כעבור שנתיים סיים במקום ה-17, ונשר לליגה השלישית. כעבור עונה אחת חזר המועדון לבונדסליגה השנייה. החל משנת 1999 המועדון התנדנד בין הליגה השלישית לרביעית, ובעונת 2006/07 העפיל לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2007/08 סיים המועדון במקום האחרון, אך ניצל מירידה עקב הקמת הליגה השלישית. בשנת 2009 היה המועדון מעורב בשערוריית הימורים כלל אירופית, ונחשד בהטיית משחק. כעבור זמן קצר, המועדון הודיע על חובות של מעל לכמיליון אירו, ושחקניו הסכימו לקצץ בשכרם. בעונת 2011/2012 במדי הקבוצה שיחק שלומי אדרי. בשנת 2012 נשר המועדון מהליגה השלישית לליגה הרביעית. במאי 2017 עלה המועדון בחזרה לליגה הגרמנית השלישית, לאחר ניצחון בפלייאוף על ויקטוריה קלן.
תארים

אליפות ליגת העל המזרח גרמנית (3): 1962/63, 1967/68, 1969/70
הגביע המזרח-גרמני (4): 1959/60, 1971/72, 1973/74, 1979/80
אליפות גאוליגה מיטה (4): 1935, 1936, 1940, 1941
גביע אולימפיה: 1965
אליפות תורינגיה (11): 1910, 1911, 1912, 1913, 1917, 1918, 1924, 1925, 1926, 1927, 1931, 1933
גביע תורינגיה (9): 1993, 1995, 1999, 2004, 2006, 2012, 2014, 2015, 2016
אינטרטוטו: 1986, 1987, 1988
עמנואל פיליפס פוקס

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1865 פיטזרוי, אוסטרליה 
 פטירה:  8 באוקטובר 1915 (בגיל 50) פיטזרוי, אוסטרליה 
 שם לידה:  Emanuel Phillips Fox 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 יצירות ידועות:  Nasturtiums, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  אתל קאריק 
 
עמנואל פיליפס פוקס (באנגלית: Emanuel Phillips Fox‏; 12 במרץ 1865 – 8 באוקטובר 1915) היה צייר אימפרסיוניסטי אוסטרלי.
השכלה

עמנואל פיליפס פוקס נולד ב-12 במרץ 1865 לצלם אלכסנדר פוקס ורוזטה פיליפס בפיצרוי, מלבורן, ממשפחה של עורכי דין שמשרדם בניו זילנד עדיין קיים. הוא למד אמנות בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בוויקטוריה במלבורן בין השנים 1878 עד 1886. חבריו ללמודים כללו את ג'ון לונגסטאף, פרדריק מק'קבין, דייוויד דייוויס ורופרט באני.
בשנת 1886 הוא נסע לפריז ונרשם לאקדמיה ז'וליאן, שם זכה בפרס הראשון בתחום העיצוב, וכן למד באקול דה בו-ארט (1887–1890), שם כללו מוריו את ויליאם אדולף בוגרו וז'אן -ליאון ג'רום, שניהם היו האמנים המפורסמים ביותר באותה תקופה. בהיותו בבית הספר לאמנות, הוענק לו פרס ראשון לציור. הוא הושפע מאוד מהאסכולה האופנתית האימפרסיוניסטית - ציור באוויר החופשי. הוא הציג בסלון פריז בשנת 1890, וחזר למלבורן באותה שנה.
אוסטרליה

באוקטובר 1892 פוקס פתח את בית הספר לאמנות במלבורן עם טיודור סנט ג'ורג' טאקר, שם לימד רעיונות וטכניקות אירופיות. הייתה לו השפעה ניכרת כמורה על האמנות האוסטרלית בתקופה זו. בקריירה הקצרה שלו בבית הספר היידלברג, פוקס צוין בזכות קומפוזיציות הדמויות שלו והנופים המאופקים, שצוירו לעיתים קרובות בלילה, תוך שימוש בפלטת צבעים מוגבלי טווח אבל קשורים זה לזה במקסימום עדינות והמצאה", אם לצטט את האמן וחוקר האמנות האוסטרלי ג'יימס גליסון. ייתכן שהדגש על נופים היה לפחות חלקית מענה לביקוש בשוק. ציור ז'אנרי פיגורטיבי שהוכר כאחד הנושאים הטובים ביותר שלו, נותר ללא מכירה עד 1943.
אירופה

בשנת 1901 הוענקה לו עבודה לצייר תמונה היסטורית של נחיתתו של קפטן קוק לגלריה במלבורן. אחד מהתנאים היו שצריך לצייר את התמונה מעבר לים, ולכן פוקס עזב ללונדון. האקדמיה המלכותית בלונדון וגם הסלון בפריז היו מעוזים של אמנות ממסדית, מרוחקים מהמודרניזם של פיקאסו. הביוגרפית של פוקס, היסטוריונית האמנות רות זובאנס, מתארת את הסלון בפריז כעשיר ב"אלגנטיות ונשיות ... מסונן דרך ניסיון אימפרסיוניסטי והכשרה אקדמית". פוקס זכה להצלחה ניכרת בפריז ובלונדון, והפך בשנת 1894 לאוסטרלי הראשון שזכה במדליית זהב לדיוקן מדרגה שלישית בסלון בפריז.
ב-9 במאי 1905 נישא לאמנית אתל קאריק בכנסיית סנט פיטר, אילינג. הם סיירו באיטליה ובספרד, ואז התמקמו בשנת 1908 בפריז, שם נבחר לעמית בחברה הלאומית לאמנויות יפות. הוא חזר למלבורן לביקור באותה שנה וקיים תערוכת יחיד בגלריית גילדהול. שנתיים לאחר מכן הוא הפך לחבר מלא בחברה הלאומית לאמנויות יפות. האמן האוסטרלי הראשון שזכה לכבוד זה. הוא הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית. בשנת 1912 הוא נבחר לחבר באגודת הציירים הבינלאומית ובאותה שנה בילה זמן בציור בספרד ובאלג'יריה.
חזרה לאוסטרליה

בשנת 1913 חזר לאוסטרליה, וציין את האירוע בתערוכה של כשבעים עבודות. על התערוכה דווח בהתלהבות בעיתונות המקומית.
מבין העבודות הרשמיות שלו, הנחיתה של קפטן קוק במפרץ בוטניקה, החשובה ביותר ביצירות האלה, הושפעה מהמורה שלו ג'רום. למעשה פוקס עשה עותק של דיוקנו של קפטן קוק של נתנאל דאנס, דמות אייקונית שכנראה נמצאת בכל מקום באוסטרליה.
פוקס נפטר מסרטן בבית חולים בפיצרוי ב-8 באוקטובר 1915.
אשתו הציירת חיה אחריו עוד 36 שנים, אך לא היו להם ילדים. אחיינו לאונרד פיליפס פוקס היה סופר פורה למען מטרות קומוניסטיות והומניטריות.
פוקס מתואר כאמן ש"נשאר מחויב לאסתטיקה של סוף המאה התשע עשרה שנתנה כבוד לאימפרסיוניזם תוך שמירה על הערכים הטונליים של הריאליזם האקדמי".
גלריה

סיפור אהבה
אל פרסקו
ונציה
המעבורת
לאחר האמבטיה
על המרפסת
המטריה הירוקה
בוקר משפחתי
הערות שוליים

1 2 3  "Fox, Emanuel Phillips", gutenberg.net.au
↑  "Window to the shared worlds of Emanuel Phillips and Ethel Carrick Fox"
↑  Ethel Carrick & E. Phillips Fox, John McDonald, ‏2011-04-30 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287548105171  ADB: fox-emanuel-phillips-6228  AGSA: 3225  DAAO: e-phillips-fox  GND: 119479176  ISNI: 0000 0000 6677 4464  LCCN: nr87000628  NGV: 7517  NLA: 35248136  RKD: 63195  SNAC: w6tx4q7x  SUDOC: 189419792  Trove: 491664  ULAN: 500029529  VIAF: 50037117   WorldCat (עם VIAF): 50037117 
עמנואל פיליפס פוקס, נחיתתו של קפטן קוק במפרץ בוטני
אמנון מאיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 405  מפקד עוצבת אדירים  ראש זירת צפון בחטיבת המבצעים  מפקד עוצבת גולן  קצין קישור לצבא ארצות הברית
 
אמנון מאיר הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על עוצבת אדירים ועל עוצבת גולן.
עשה את שירותו הצבאי בחיל התותחנים, בשנים 1999 עד 2001 פיקד על גדוד 405 בעוצבת גולן. שימש ראש זירת צפון בחטיבת המבצעים. פיקד על עוצבת אדירים, האגד הארטילרי של אוגדה 91 ובמלחמת לבנון השנייה שימש מפקד מערך האש באוגדה. בשנים 2008 עד 2010 פיקד על עוצבת גולן. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש בשנים 2012 עד 2014 קצין קישור לפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ועוטר במדליית השירות הראוי לשבח על קידום נושאים בין הצבאות.
בעל תואר ראשון בניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  Perkins travels to Israel to discuss shared challenges, interests with IDF, אתר צבא ארצות הברית, 2 ביולי 2014
קורסק

ערך זה עוסק בעיר ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קתדרלה בקורסק
הקתדרלה הסרגייבו-קזנית בקורסק
קורסק בתחילת העשור הראשון של המאה ה-20
רחוב מוסקבה בקורסק של תחילת המאה ה-20
קוּרְסְק (ברוסית: Курск) היא עיר במערב רוסיה, והיא מהווה את המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז קורסק. נכון ל-2019 מתגוררים בה 449,586 אלף תושבים.
מקור השם

ישנן שלוש סברות עיקריות לגבי מקורו של השם:
העיר קורסק שוכנת בקרבת המקום בו הנחל קור נשפך אל הנהר טוסקאר.
משמעות המילה קוריה (רוסית: Курья) ברוסית, היא מפרץ בנהר.
הימצאותם של מינים שונים של תרנגולים בסביבה, אשר ברוסית נקראים קורי (רוסית: Куры).
קורסק כיום

כיום פועלים בקורסק מספר אוניברסיטאות ומוסדות אחרים להשכלה גבוהה, ביניהם: האוניברסיטה הממלכתית של קורסק, האוניברסיטה הרפואית, הטכניון, האקדמיה החקלאית, בית הספר לניהול, כלכלה ועסקים, בית ספר אזורי תקציבי-כלכלי ובית ספר סוציאלי פתוח. בשנות ה-90, הוקמו בקורסק אקדמיה וגימנסיה רוחניות.
נכון לשנת 2006, פועלים בעיר שבעה בתי מלון, שבעה אצטדיונים, שני מועדוני ספורט, בית ספר לספורט, בריכת שחייה והיפודרום. כמו כן ישנו מועדון שחמט.
ערים תאומות

גרמניה ויטן, גרמניה.
סרביה ניש, סרביה.
פולין טצ'ב, פולין.
ראו גם

קרב קורסק
מחוז קורסק
טביעת הצוללת הרוסית קורסק
ארצגבירגה אווה

פוסבאל קלוב ארצגבירגה אווה (בגרמנית: Fußball Club Erzgebirge Aue e.V) הוא מועדון כדורגל גרמני הממוקם בעיר אווה שבמדינת סקסוניה שבגרמניה, ומשחק בליגה השלישית. תקופת הזוהר של המועדון הייתה בשנות ה-50 של המאה ה-20, אז זכה בארבע אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית ובגביע אחד.
לארצבירגה אווה יריבות היסטורית עם המועדונים פ.צ. קמניצר המגיע מהעיר קמניץ הסמוכה לאווה, וצוויקאו מהעיר צוויקאו, ומאידך, יש לקבוצה בסיס אוהדים רחב בשתי ערים אלו.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1945 בשם SG אווה, ושינה את שמו עוד מספר פעמים עד שהתקבע בשמו הנוכחי. בתחילת שנות ה-50, המועדון החל לשחק בליגת העל המזרח גרמנית. בשנת 1954 החליטו השלטונות בגרמניה המזרחית שתושבי העיר קארל מרקס שטאט, שנקראה לפני הקמת גרמניה המזרחית וגם כיום בשם קמניץ, ראויים לקבוצת כדורגל חזקה, ולכן שונה שמה של הקבוצה בעיר אווה לוויסמוט קארל מרקס שטאט, על אף שהקבוצה לא העתיקה את מקומה מהעיר אווה. במחצית השנייה של שנות ה-50 זכתה הקבוצה בארבע אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית. וייצגה את גרמניה המזרחית שלוש פעמים בגביע אירופה לאלופות.
בשנת 1963 הוקמה בקארל מרקס שטאט קבוצה אחרת, פ.צ. קארל מרקס שטאט, ולכן ויסמוט קארל מרקס שטאט הפכה לוויסמוט אווה. המועדון לא זכה באליפויות נוספות, אך נשאר בצמרת ליגת העל המזרח גרמנית. המועדון המשיך לשחק בליגה זו כמעט עד לאיחוד גרמניה תחת השם ויסמוט אווה, ובשנים 1985 ו-1987 הופיע בגביע אופ"א והודח בשלבים המוקדמים. בשנת 1989 ירד המועדון לליגת המשנה המזרח גרמנית, ולאחר איחוד גרמניה שובץ בליגה הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה המאוחדת. בשנת 1993 שינה המועדון את שמו לשם הנוכחי, ארצגבירגה אווה. ארצבירגה זהו השם הגרמני להרי אורה, שנמצאים בגבול של גרמניה עם צ'כיה, בהם שוכנת העיר אווה. בשנת 1994 העפיל המועדון לליגה השלישית, ובשנת 2003 העפיל אל הבונדסליגה השנייה. בשנת 2008 נשר המועדון שוב לליגה השלישית, והיה ממקימיה של הליגה הגרמנית השלישית באותה שנה. בעונת 2015/2016 העפיל המועדון אל הבונדסליגה השנייה. בעונת 2017/18 סיים המועדון במקום ה-16 בבונדסליגה השנייה, שהוביל למשחקי מבחן מול קרלסרוהה שסיימה שלישית בליגה הגרמנית השלישית. אווה ניצחו 1–3 בסיכום שני המשחקים ונשארו בבונדסליגה השנייה.
ארצגבירגה אווה השתתפה בגביע הגרמני החל משנת 1992, אך ללא הישגים משמעותיים, למעט שתי העפלות לסיבוב המשחקים השני.
תארים

אליפות ליגת העל המזרח גרמנית (4): 1954/55, 1955/56, 1956/57, 1958/59
הגביע המזרח-גרמני: 1955
גביע סקסוניה (4): 2000, 2001, 2002, 2016
נובוסיבירסק (מחוז)

מחוז נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирская область; בתעתיק: נובוסיבירסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז, הנמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הסיבירי, ממוקם בדרום סיביר המערבית. הוא גובל בקזחסטן. אוכלוסיית המחוז  מונה כ -2,789,500 (נכון לינואר 2024), השטח - 177,756 קמ"ר. אורך האזור ממערב למזרח - 642 ק"מ, מצפון לדרום - 444 ק"מ.
בשטח המחוז עובר נהר האוב.
המחוז הוקם בשנת 1937.
נובוסיבירסק היא מרכז התעשייה, התחבורה, המדע והתרבות הגדול ביותר ברוסיה, העיר השלישית באוכלוסיית המדינה אחרי מוסקבה וסנט פטרסבורג. זוהי גם בירת המחוז הפדרלי של סיביר.
היסטוריה

האזור היה חלק של אימפריות עמים נוודים שונים. החל מהמאה ה-13 הוא שולב בהורדת הזהב ובהמשך בחאנות סיביר.
בסוף המאה ה-17 מתיישבים רוסים החלו להקים מבצרים באזור. בתחילת המאה ה-18 תעשיינים ממשפחת דמידוב הקימו באזור מספר מפעלים לייצור נחושת.
בעקבות פתיחת הרכבת הטרנס-סיבירית וגשר על נהר אוב בשנת 1893 הוקם יישוב אלכסנדרובסקי שבשנת 1925 שמו שונה לנובוסיבירסק.
עד לשנת 1921 השטח היה חלק של גוברניית טומסק. בהמשך הוא שולב ביחידות מנהליות שונות.
המחוז הוקם ב-28 בספטמבר 1937 בשטח גדול בהרבה מהמחוז הנוכחי. בשנת 1943 ממנו פוצל מחוז קמרובו ובשנת 1944 מחוז טומסק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה לאזור פונו מפעלים רבים מהחלק האירופאי של ברית המועצות.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז נובוסיבירסק" שכוללת 76 חברים. בראש המחוז עומד מושל מחוז נובוסיבירסק שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר אנדריי טרבניקוב. בשנת 2023 הוא נבחר לכהונה השנייה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-30 ראיונים ו-7 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 2,789,532 תושבים, דומה לכ-2.8 מיליון תושבים בשנת 1989. בערים מתגוררים כ-79% מאוכלוסיית המחוז. העיר נובוסיבירסק היא העיר השלישית ברוסיה. הרוסים מהווים כ-78% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין קהילה גדולה יחסית של גרמנים (כ-16 אלף, 0.6%) רובם הגיעו בעקבות גירוש גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1959 התגוררו במחוז כ-80 אלף גרמנים. טטרים מהווים כ-0.5% מכלל אוכלוסיית המחוז (כ-16 אלף).
בעיר השנייה בגודלה במחוז ברדסק מתגוררים כ-100 אלף תושבים.
כלכלה

בשטח המחוז התגלו מרבצים גדולים של פחם, נפט, גז טבעי, וטיטניום דו-חמצני. במחוז קיימת תעשייה כבדה מפותחת - בניית מכונות, מטוסים וציוד חשמלי. החקלאות האזורית מתמחה בגידול דגנים, תפוחי אדמה וירקות, גידול בקר חלבי, וגידול עופות.
בעיר נובוסיבירסק ממוקמים מפעלים של תעשיות ביטחוניות שבהם בין היתר מיוצרים מטוסי קרב סוחוי Su-34.
כלכלה > תחבורה

לפיתוח האוזר תרמה רבות הפעלת הרכבת הטראנס-סיבירית. כיום בשטח המחוז פועלת רשת מסילות ברזל מפותחת.
בשטח המחוז עוברים כבישים ארציים R-254 "אירטיש" צ'ליאבינסק-נובוסיבירסק, M52 נובוסיבירסק-מונגוליה ו-M-53 נובוסיבירסק-אירקוטסק.
נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'ובו פועל כנמל תעופה בין-לאומי. בשנת 2023 עברו דרכו כ-9 מיליון נוסעים.
הערות שוליים

↑  Novosibirsk oblast, Russia (Novosibirskaya), RussiaTreck.org
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אלטאי • בשקורטוסטן • בוריאטיה • צ'צ'ניה • צ'ובשיה • דאגסטן • אינגושטיה • קברדינו-בלקריה • קרליה • חקסיה • קומי • קלמיקיה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • מארי אל • מורדוביה • צפון אוסטיה - אלניה • סאחה-יקוטיה • טטרסטן • טובה • אודמורטיה • קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fa06c373-a91e-427a-9718-e6b45503ff24  NKC: ge1130814
פפירוסי צ'סטר ביטי

פפירוס צ'סטר ביטי I‏, (𝔓45) פוליו 13–14, המכיל חלק מבשורת לוקס.
חתיכות מפפירוס צ'סטר ביטי VI, המציגות חלקים מספר דברים.
פפירוס צ'סטר ביטי XII, פוליו 3, הפוך, שוכן כיום באוניברסיטת מישיגן.
פפירוסי המקרא של צ'סטר ביטי או פשוט פפירוסי צ'סטר ביטי הם קבוצת פפירוסים של כתבי יד מוקדמים של טקסטים תנ"כיים.  כתבי היד הם ביוונית ומקורם נוצרי. ישנם אחד-עשר כתבי יד בקבוצה, שבעה המורכבים מחלקים מספרי הברית הישנה, שלושה מורכבים מחלקים מהברית החדשה (הכוונה עם מספר גרגורי-אולנד (רשימת כתבי יד של הברית החדשה) 𝔓45, 𝔓46 ו-𝔓47), ואחד המורכב מחלקים מספר חנוך ומדרשה נוצרית לא מזוהה.  רובם מתוארכים למאה ה-3 לספירה. הם ממוקמים בחלקם בספריית צ'סטר ביטי בדבלין, אירלנד, ובחלקם באוניברסיטת מישיגן, בין מספר מקומות אחרים.
ככל הנראה, הפפירוסים הושגו לראשונה על ידי סוחרי עתיקות בלתי חוקיות (אנ'). בשל כך, הנסיבות המדויקות של הממצא אינן ברורות. דיווח אחד מציין שכתבי היד היו בצנצנות בבית קברות קופטי ליד הריסות העיר העתיקה אפרודיטופוליס (אנ'). תיאוריות אחרות הציעו כי האוסף נמצא ליד העיר פיום במקום אפרודיטופוליס, או שהמיקום היה כנסייה נוצרית או מנזר במקום בית קברות. רוב הפפירוסים נקנו מסוחר על ידי אלפרד צ'סטר ביטי (אנ'), שעל שמו נקראים כתבי היד, אם כי חלק מהדפים והשברים נרכשו על ידי אוניברסיטת מישיגן, עוד מספר אספנים ומוסדות אחרים.
הפפירוסים הוכרזו לראשונה ב-19 בנובמבר 1931,  אם כי עלים נוספים נרכשו במהלך העשור הבא. חוקר המקרא סר פרדריק ג'ורג' קניון (אנ') פרסם את כתבי היד ב"הפפירוס המקראי של צ'סטר ביטי: תיאורים וטקסטים של שנים עשר כתבי יד על פפירוס של התנ"ך היווני" (The Chester Beatty Biblical Papyri: Descriptions and Texts of Twelve Manuscripts on Papyrus of the Greek Bible), בעבודה בת 8 כרכים שהתפרסה בין השנים 1933–1958. הפפירוס מקוטלג בדרך כלל כ-"פ. צ'סטר ביטי" (P. Chester Beatty) ואחריו ספרה רומית מתאימה בין I-XII, אחת לכל כתב יד.
המונח פפירוסי צ'סטר ביטי עשוי גם להתייחס, בדרך כלל, לאוסף כתבי היד שרכש אלפרד צ'סטר ביטי במהלך חייו, הכוללים פפירוסים שאינם תנ"כיים כגון הפפירוס הרפואי של צ'סטר ביטי (אנ').
בזמן גילוים, הצהיר חוקר המקרא F. F. Bruce כי "ניתן בהחלט לטעון שהם התגלית הגדולה ביותר של כתבי יד תנ"כיים מאז שטישנדורף גילה את הקודקס סינאיטיקוס".
אופי האוסף

כל כתבי היד הם קודקסים, עובדה שהפתיעה את החוקרים הראשונים שבדקו את הטקסטים מכיוון שהאמינו שקודקס הפפירוס לא היה בשימוש נרחב על ידי נוצרים עד המאה ה-4 לספירה.  רוב כתבי היד מתוארכים למאה ה-3 והמוקדמים שבהם למאה ה-2.  כתבי היד גם עזרו לחוקרים להבין את בניית קודי הפפירוס.  יש שונות משמעותית בין הבנייה של כל כתב יד. גודל העמודים נע בין 14 על 24.2 סנטימטרים לערך (פפירוס III) ל-18 על 33 סנטימטרים (פפירוס VI).  חלק מכתבי היד נבנו מאוסף אחד (קֻנְטְרֵס) של גיליונות פפירוס (פפירוסים II, VII, IX + X), בעוד שבאחרים האוסף משתנה מגיליון בודד (I) לחמישה (V) או שבעה (VII). הקודקס הגדול ביותר (פפירוסים IX/X) בנויים מ-236 עמודים.
בכתבי היד משתמשים בשם נומינה סקרה (nomina sacra), קיצורים מיוחדים לשמות/מילים הנחשבים לקדושים בנצרות.  דוגמה בולטת אחת היא בפפירוס VI המכיל חלקים מהברית הישנה. השם יהושע המתייחס מבחינה לשונית לישו נחשב לשם קדוש וקיצור כזה.
מאחר שכל אחד עשר כתבי היד מלבד שניים (פפירוסים XI, XII) מתוארכים לפני המאה ה-4 לספירה, הם מציגים עדויות טקסטואליות (אנ') משמעותיות לתנ"ך היווני כפי שהיה קיים במצרים לפני הרדיפות של דיוקלטיאנוס, שם נאמר כי היו ספרים נוצריים שנהרסו ומאה שנים, או יותר מוקדם, מקודקס ותיקנוס וקודקס סינאיטיקוס. למרות שמספר מהחוקרים שחקרו לראשונה את האוסף החשיבו כמה מכתבי היד של הברית החדשה, במיוחד פפירוס צ'סטר ביטי I‏ (𝔓45) מסוג טקסט קיסרי (אנ') לכאורה, יש לכך תמיכה מועטה היום. הדמות הטקסטואלית מתוארת בדרך כלל כאקלקטית, מעורבת או לא מיושרת. כתבי היד סיפקו וריאציות טקסטואליות חדשות רבות, במיוחד מכיוון שכתבי היד של הברית הישנה קדמו לפעילות התיקון של לוקיאנוס ואוריגנס ואחרים, וכתבי הברית החדשה הם מהדוגמאות המוקדמות ביותר אך הנרחבות למדי של הספרים המקבילים.