טרנוב
יהודים > השואה

ב-3 בספטמבר 1939 הופצצה העיר על ידי הגרמנים. רבים מתושביה היהודים ניסו לברוח למזרח ומנגד פליטים רבים מרחבי פולין הגיעו אליה. ב-8 בספטמבר נכבשה העיר על ידי הגרמנים אשר מיד ניכסו לעצמם את הרכוש היהודי והחלו לחטוף יהודים לעבודות כפייה. ב-9 בנובמבר שרפו הגרמנים את בתי הכנסת ובתי התפילה בעיר והוקם על ידם יודנראט, שכמו בערים רבות אחרות, נדרש לגבות את המיסים המיוחדים ולספק עובדים לעבודות הכפייה ולמשלוחים. החל מה-18 בדצמבר 1939 נדרשו היהודים לענוד טלאי זיהוי ולהעביר את כל תכשיטיהם. ב-14 ביוני 1940 נשלחו מבית המקווה שבעיר, שברחוב בוזניק, 708 פולנים ו-20 יהודים אסירים לאושוויץ. במהלך 1941 כבדה יד הגרמנים יותר, הן בדרישות והן בהרג יהודים. במרץ 1941 הוכרז על הקמת הגטו. בתחילת יוני הועברו לגטו יהודים מכל הסביבה ומספר היהודים בגטו הגיע לכ-40,000 נפשות. תנאי המחיה בגטו היו קשים ביותר. חלק מהיהודים הועברו לגטו זקליצ'ין.
בין ה-11 ל-19 ביוני 1942 בוצעה האקציה הראשונה בהוראת מפקד משטרת הממשל הכללי פרידריך וילהלם קריגר ובסיוע גורמים מקומיים שונים. 11,500 יהודים, שלא החזיקו באישור עבודה (SD), נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. פאול רייס וחברי יודנראט נוספים שהצהירו כי יהיו הראשונים להישלח - נורו. בין ההרוגים היה הרב ישראל יוסף אונגר שכיהן כאדמו"ר בעיר. באותה עת נורו ונרצחו בדם קר ברחובות העיר ובגדר בית הקברות היהודי כ־3,000 יהודים ו-7,000 נוספים מצאו את מותם בגיא ההריגה שביערות בוצ'ינה ליד זביליטובסקה גורה(פול'), ביניהם 800 ילדים שנלקחו מבית היתומים שבעיר. הילדים הוכנסו לשקים והגרמנים חבטו בהם בקתות הרובים עד שהשקים חדלו מלפרכס, אז השליכו אותם הגרמנים אל הבור ביער[דרוש מקור]. ב-29 ביוני 1942 נתבקשו היהודים הנותרים להיכנס לגטו שהיה מכותר בחומת עץ בגובה של שני מטרים וגדרות תיל ונאסרה עליהם היציאה ממנו.
בין ה-24 ל-25 ביולי 1942 התרחשה "אקציית הילדים". בהוראת קריגר נדרשו היהודים לעזוב את בתיהם ולהגיע לככר השוק יחפים. ילדים נלקחו מהוריהם ונורו. כמה נשלחו לעבודת כפייה והחולים והזקנים נשלחו לבלז'ץ.
ב-10 בספטמבר 1942 נערכה סלקציה בככר מגדבורג, הככר המרכזית של הגטו, כל 10,000 התושבים נדרשו על ידי מפקד הגסטאפו פאלטן להגיע לככר. כמה מהם נורו, בעיקר על ידי הקצינים אופרמן וליבור, וב-12 לחודש נשלחו כ-8,000 איש נוספים לבלז'ץ. בנובמבר נשלחו כ-2,500 איש נוספים. בתקופת משלוחי המוות התארגנה בטרנוב תנועת התנגדות יהודית. רבים ממנהיגיה השתייכו לתנועת הנוער "השומר הצעיר".
באוקטובר 1942 חולק הגטו לשני חלקים: חלק A אורגן כמחנה לעבודות כפייה נפרד לנשים ולגברים מעל גיל 12. מפקד המחנה היה בלכר. חלק B כלל יהודים שאינם עובדים ומשפחות גדולות. מפקדו היה גרונוף. ב-15 באוקטובר 1942 בוצעה אקציה נוספת על ידי פאלטן. יהודים במספר משמעותי, מדרי אזור B, החליטו להתחבא. כ-2,500 יהודים נשלחו לבלז'ץ.
בתחילת ינואר 1943 הפך קצין האס אס הפך למפקד הגטו של היהודים שנותרו בשני החלקים. באמצע אוגוסט 1943 נערך בקרקוב מפגש במשרדו של וילהלם קופה - מחליפו של קריגר - עם מפקד המשטרה באזור יוליאן שרנר, שבו הוחלט על הריסת הגטו של טרנוב ואחרים. כ-300 יהודים היו אמורים לסייע וכ־2,000 יהודים מבית החרושת לבגדים מדריטש נשלחו למחנה הכפייה פלאשוב. ב-3 בספטמבר 1943 כותר הגטו והיהודים משני החלקים רוכזו בבית החרושת זינגר. חלק נורו על ידי גוט ואנשי אס אס אחרים, כ-7,000 נשלחו למותם באושוויץ וכ-3,000 לפלאשוב. בסוף 1943 העיר הוכרזה כ"יודנריין".
רבים מהבורחים מהגטו הצטרפו לפרטיזנים ביערות וחלקם נהרגו על ידי יחידות הגסטאפו. אחרים היו מעורבים בארגון נתיבי בריחה להונגריה, שנחלו הצלחה חלקית בלבד.
ב-18 בינואר 1945 נכנסו הכוחות הסובייטים המשחררים לעיר.
שלושה מאנשי הביטחון הובאו למשפט בעוון ביצוע פשעים נגד היהודים בטרנוב: קרל אופרמן, גאא וליבור.
קורט ריינהרד היה קצין ורמאכט ממוצא אוברטי שהוצב בעיר ופעל להצלת יהודים. על פעילותו הוא זכה בתואר חסיד אומות העולם. יהודים נוספים הוסתרו על ידי אנה דוברוצקה ומשפחת בראדלו.