stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצור
שיטות מצור > הכוח הנצור

הכוח הנצור הסתמך בעיקר על ביצורים ואספקה גדולה של מזון ומים כדי להחזיק מעמד מול מצור ממושך. מבצרים וערים כללו לעיתים גם בורות מים, מעיינות ושדות תבואה שנמצאו בתוך החומות, דבר שחיזק את יכולתם לעמוד בפני מצורי הרעבה ממושכים.
הביצורים עצמם כללו כמעט תמיד חומה גבוהה שבה שזורים צריחים ומגדלים, ובהם חרכי ירי המאפשרים לירות על כל מי שמנסה לטפס על החומה או לפרוץ אותה. על גג החומה עצמה היה נהוג להציב קשתים שיירו חיצים על הכוח הצר וימנעו ממנו לנסות לפרוץ את החומה או לטפס עליה. בנוסף לירי, יכלו הקשתים להשליך על התוקפים אבנים, חול חם או מים רותחים מגג החומה. המיתוס הנפוץ המדבר על שימוש בשמן רותח הופעל ככל הנראה במקרים ספורים בלבד. לעיתים נחפר לפני החומה חפיר (יבש או רטוב) וזאת על מנת לסכל ניסיונות להגיע אל יסודות החומה ולמוטטה. נקודת תורפה במערך הביצורים הייתה המגדל שהכיל את שער הכניסה למבצר, ולפיכך מוגן מגדל זה בכבדות. בשיא ימי הביניים השתכללו הביצורים ולעיתים אף כללו חומות כפולות (המאפשרות להמשיך להחזיק מעמד גם אחרי שחומה אחת נפרצה), מגדלים עגולים החולשים על כל הזוויות, חפיר רחב ושער עם גשר הניתן להרמה. כאשר הומצא התותח שהפך את ביצורי ימי הביניים לחסרי תועלת, פיתחו המהנדסים של אירופה ביצורים נגד ארטילריה המבוססים על מגננים, סוללת עפר רחבות וחומות נמוכות, שצוידו אף הן בתותחים על מנת לפגוע ולהשמיד את כלי המצור ותותחי הכוח הצר.
עוד שיטה שבה השתמשו הנצורים לשבירת מצור היא חבלה במחנה האויב ותקיפת הכוח הצר במטרה להרוס את מחנהו או את כלי המצור שלו ולאלצו לוותר על המצור. ביצורים מסוימים כללו שערים סודיים בחומה (שנקראו "פִשפָשים") שאפשרו הוצאת כוחות קטנים על מנת לחבל במחנה הצר ובציודו. לעיתים הסתמכו הנצורים על כוח צבאי חיצוני שיסייע להם מבחוץ לשבור את המצור.
היסטוריה

תולדות לוחמת המצור היא כתולדת הביצורים והתפתחותן. העיר המבוצרת העתיקה ביותר היא כנראה יריחו, שבה נמצאו שרידי חומות וחפיר.
היסטוריה > לוחמת מצור בימי הביניים

אחרי נפילת האימפריה הרומית המערבית התפרק המבנה המדיני המסודר שהיה קיים בעת העתיקה. משנעלמו המדינות בעלות השלטון הריכוזי, לא נמצאו האמצעים לבניית מבצרים ענקיים, ופסק השימוש בחומות אבן כמעט לחלוטין באירופה המערבית והן חזרו רק בתקופה מאוחרת יותר. משלא היו בנמצא מבצרים גדולים שהצריכו מכונות מצור מתוחכמות, חדלו להשתמש בהן. השימוש במכונות המצור חזר רק עם חזרת המבצרים הגדולים בשיא ימי הביניים, בסביבות המאה ה-11.
בשיא ימי הביניים וימי הביניים המאוחרים (המאה ה-11 עד המאה ה-16) כל עיר, טירה ואפילו חלק מהכפרים היו מבוצרים. חלקם הוקפו בחומות מרהיבות, שנמתחו לאורך קילומטרים רבים. בטירות ובערים הגדולות ניצבו על החומות עשרות מגדלים וצריחים. עיר מבוצרת כהלכה הייתה בדרך כלל בעלת שתי חומות ובטירות ומבצרים נוסף עליהן גם המגדל הראשי, שבו התגורר התקיף המקומי. בנוסף לכך, הצבאות היו קטנים יחסית ולא עלו בהרבה על 20–30 אלף לוחמים, רק מקצתם אבירים רכובים וכל היתר שכירי חרב ובני לווייתם של האבירים והאצילים הבכירים. כתוצאה מדלילות צבאות השדה והביצורים הרבים, התנהלה המלחמה ממצור אחד למשנהו, עם מספר קרבות בין לבין.
כיבושה של עיר מבוצרת כהלכה לקח זמן רב ויכול היה להימשך שנים. היו שתי טקטיקות עיקריות לכיבוש ערים בצורות – מצור והסתערות. השיטה הראשונה הייתה בטוחה יותר ונחלה הצלחות רבות יותר והייתה כרוכה במספר אבדות קטן יחסית למטיל המצור. הטקטיקה השנייה הייתה כרוכה בסכנה רבה ובדרך כלל נחלה כישלון, למעט מקרים שבהם היה לתוקף סיוע מתוך החומות או במקרה של התקפת פתע. המצור יכול היה להימשך שנים, כי לרוב הערים הייתה אספקה גדולה מאוד של מזון ומים. בדרך כלל שילבו בין שתי השיטות, כאשר הצר היה מתקיף את העיר לפרקים על מנת לנסות את מגיניה.
היסטוריה > לוחמת מצור בימי הביניים > הופעת הארטילריה

הארטילריה, ובכלל זה תותחי מצור רב קניים, הייתה בשימוש החל מהמאה ה-14, אך היא הייתה מאוד לא מפותחת ומשקלה במלאכת המצור היה נמוך. בהמשך לקראת פלישתו של הנרי החמישי, מלך אנגליה בתחילת המאה ה־15 השתפרה מאוד איכותם של התותחים שעמדו לרשות שני הצדדים. תותחים גדולים היו יכולים לירות פגזי אבן במשקל של עשרות ואף מאות קילוגרמים. חומות העיר שתוכננו מאות שנים לפני הופעתם של התותחים לא עמדו, ברב המקרים, בפני הפגזה מסיבית שכזאת.
היסטוריה > לוחמת מצור בעת החדשה

לוחמת מצור בעת החדשה התפתחה והתחזקה בעיקר עם הופעתם של תותחים חדשים ומשופרים, כגון התותח הגדול ביותר בעולם ששימש במצור קונסטנטינופול: הוא ירה כדורים במשקל חצי טון לעבר חומות העיר, אבל הוחלף בגלל אורך זמן טעינתו, שאיפשר לביזנטים לשקם את הפגעים בחומת העיר.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > לוחמת מצור בעת המודרנית, החל מהמאה ה-20

כיום הדרך העיקרית להבקיע מעוז מבוצר, כגון מוצב, היא באמצעות הפגזה ארטילרית כבדה של אותו מעוז מהיבשה ומהים, ועל ידי הפצצתו מהאוויר. לאחר החלשתו ו"ריכוכו" של המעוז מבוצעת הסתערות של טנקים מלווים בחי"ר ולוחמי הנדסה קרבית. לעיתים קרובות לוחמי החי"ר מסתערים לבדם על מוצבים ומנסים לכובשם באמצעות חדירה לתוכם תוך התחמקות מאש האויב. זאת, תוך שימוש במטעני נפץ, מרגמות, רימונים ורקטות כתף בנוסף על הנשק הקל.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה, ומאוחר יותר בתקופת האינתיפאדה השנייה, נוצר מצב שבו כוחות צה"ל התמודדו עם מחבלים שהתבצרו בבתים ממולכדים בלב שטח אזרחי בנוי. משום שהיה מדובר בסיטואציה רגישה, לא ניתן היה להפעיל כוח ארטילרי להריסת הבית ולכן פותח נוהל סיר לחץ כדי לאלץ את המבוקש לצאת. הנוהל מתחיל בהמטרת אש קלה על הבית (מקלעים ורקטות כתף) וכאשר זה לא עוזר – שימוש בציוד מכני הנדסי ממוגן להריסת הבית. כלי הצמ"ה הממוגנים (המפורסם שבהם הוא דחפור D9 משוריין) שימשו גם להריסת מתרסים, מחסומים וביצורי רחוב שהכינו המחבלים הפלסטינים ומתחמים מבוצרים של הרשות הפלסטינית שבהם התבצרו פעילי טרור.
היסטוריה > מצורים בישראל

בהיסטוריה של עם ישראל מתועדים מקרים רבים של מצור, שהמפורסמים בהם היו על העיר ירושלים.
ירושלים, בגלל קדושתה לשְלוש הדתות המונותאיסטיות העיקריות, היהדות, הנצרות והאסלאם, הייתה נתונה פעמים רבות תחת מצור. בהיסטוריה של ירושלים מתועדים מצורים רבים. המצור האחרון הוטל בשנת 1948 על החלקים העבריים של העיר במהלך המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות של ישראל.
אחד המקומות המפורסמים שהיו תחת מצור הוא מצדה, אחד ממעוזי היהודים האחרונים שעמדו במרי נגד השלטון רומי במהלך המרד הגדול.
דוגמה למצור כושל בארץ ישראל היא המצור של נפוליאון על עכו ב-1799, שכשל עקב ביצוריה של העיר וסיועו של סידני סמית לעיר הנצורה.
ראו גם

כלי מצור
ביצורים
הסגר
מצור אווירי
הערות שוליים

↑  Was boiling oil used in sieges?, Unfakely, ‏October 15, 2021
↑  יוסף גרפינקל, פרק שני: ארץ ישראל בתקופה הניאוליתית ובתקופה הכלקוליתית, מבוא לארכיאולוגיה של ארץ ישראל: משלהי תקופת האבן עד כיבושי אלכסנדר, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 87-90
↑  מגילת איכה, פרק ד', פסוק י'
↑  ספר מלכים ב', פרק י"ט
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543766105171  BnF: cb11977595w (data)  GND: 4125327-9  LCCN: sh85122333  NARA: 10641906  NKC: ph123598 
הקטפולטה היא אחד מכלי המצור המזוהים ביותר בתרבות הפופולרית
חומות העיר ההיסטורית המבוצרת של קרקסון, קרקסון, צרפת.
תגליף אבן המתאר את המצור של צבא אשור על העיר המבוצרת לכיש.
מבט על מצדה מצפון. בצד ימין ניתן להבחין בשרידי מחנה רומאי (צורת ריבוע) ובסוללת מצור ששימשה את הרומאים לכיבוש ההר.
טרבושה מימי הביניים יכלו ליידות אבנים גדולות בקצב של שתיים בשעה על עמדות האויב
ריבלאדקווין, תותח מצור רב קני מסוף ימי הביניים
שאנדור אינצה

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1889 קלוז'-נאפוקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 בינואר 1966 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Stein Sándor 
 מדינה:  הונגריה, ארצות הברית 
 
שאנדור אינצה (במקור מור שטיין עד 1908, בהונגרית: Incze Sándor; קולוז'וואר, 10 באוגוסט 1889 – ניו יורק, 24 בינואר 1966) היה עורך עיתון, סופר ומורה יהודי-הונגרי.
 בין השנים 1910–1938 היה אינצה העורך והמייסד של השבועון "תיאטרון חיי" עם ז'ולט הרשאני. בשנים 1915–1920 עבד גם כתסריטאי. בשנת 1938 היגר לארצות הברית. הוא בעיקר לימד מאז 1945.
ביוגרפיה > הקמת כתב העת הראשון

על פי זיכרונותיו של אינצה משנות ה-30 של המאה ה-20, דודו הנריק שהיה מבקר תיאטרון מאוראדיה, ומאוחר יותר המורה הראשון לתיאטרון של תיאטרון הקומדיה של בודפשט, הכניס אותו לעולם התיאטרון. בשנת 1908 הוא ייסד את עיתון התיאטרון בעיר הולדתו יחד עם ז'ולט הרשאני.
ביוגרפיה > רקע

מבין ארבעת ילדי משפחת אינצה, שאנדור למד משפטים. כסטודנט למשפטים עבד כפקיד-רשם במשרד עורכי דין. באמצעות עמית עורך דין, שכתב בעצמו בעיתון קלוז'-נאפוקה, הוצג בפני העורך הראשי ככישרון צעיר. הוא התקבל לעיתון וכעבור חודש פרש לעיתון אחר ואז שוב לעיתון אחר כעבור חודש נוסף, תמורת שכר נוסף. זה האחרון פשט רגל ובגיל 19 החליט אינצה שמאחר ואין לו עבודה הוא "יקים עיתון" בעצמו. כיוון שהתיאטרון היה הדבר החשוב ביותר עבורו באותה תקופה בשל עיסוק ושכנוע של דודו הנריק, הוא הקים מגזין תיאטרון (הוא היה זקוק רק לבול הכנסה של 50 פילר, כלומר חצי פורינט, כדי לקבל רישיון).
ביוגרפיה > הקמת כתב העת השני

כבר בשנת 1910 ייסד מגזין תיאטרון שני, הפעם בבודפשט (היו שישה כאלה אז בבודפשט). גם כתב עת זה נוסד יחד עם חברו ללימודים הרשאני. בשנת 1912 שינה את שם המגזין ל"חיי תיאטרון" (Színházi Élet) ובחר לאחד מכתביו בחור בן 19 בפריז, יהודי-הונגרי גם הוא אלכסנדר קורדה שקיבל אחריות על מדור הקולנוע במגזין.
ביוגרפיה > המלחמה הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס אינצה. הוא אמנם קיבל עזרה לפטור מהצבא, אך לא השתמש בעזרה זו. הוא הגיע ישר לחזית כקצין. ב-3 באפריל 1915, בכיבוש רכס קובינה נורה בראשו. הוא אושפז בבית חולים, החלים ושוחרר מהצבא. בתקופה זו תפס שאנדור קורדה את מקומו בתפעול המגזין יחד עם הרשאני. לאחר החלמתו ושחרורו חזר אינצה למערכת כעורך ראשי.
ביוגרפיה > ההצלחה

המגזין זכה להצלחה עצומה. עם הזמן התרחב (למשל גיליון חג מולד ממוצע של 320 עמודים). אינצה שאף לשמור על האחדות הרעיונית כעורך ראשי, בעוד צוותים חיצוניים ופנימיים כתבו וייצרו את כתב העת תוך תשומת לב רבה שלו לפרטים.
המגזין בתקופת הופעתו בהונגריה:
"חיי התיאטרון" 1912–דצמבר 1938.
מספר הגליונות: בערך 1,100 במשך 26 שנה.
אורך גיליון היה בממוצע 150 עמודים.
ביוגרפיה > ההגירה

בשנת 1938 לא יכל להוציא יותר את כתב העת בשל החוקים האנטי-יהודיים. הוא החליט בגיל 51 להגר לארצות הברית, בעיקר בשל קשריו האישיים שם (חברים, קרובי משפחה) וגר בניו יורק עד מותו. גם בארצות הברית פרסם כמה מגזיני תיאטרון, אך פשט רגל. המגזין שלו – Stage – שיצא רק בשמונה גליונות, הוא מגזין שנחשב עדיין לאחד מכתבי העת האיכותיים ביותר בתולדות התיאטרון האמריקני[דרוש מקור].
עבודותיו

הונגרים באמריקה (1923)
חיי התיאטרון שלי (זכרונות, 1987)
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות ההונגרית?
לקסיקון ביוגרפי הונגרי
ספריית שחקנים
לקסיקון התיאטרון ההונגרי
לקסיקון וביבליוגרפיה ספרותית של הונגרים במערב
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1908. évi 104187. sz. rendelete
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10905786d (data)  GND: 118902644  ISNI: 0000 0000 7860 1480  LCCN: n2008057104  VIAF: 42636387   WorldCat (עם VIAF): 42636387
מיקשה ברודי

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1873 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 ביוני 1924 (בגיל 50) בל-בודה, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
מיקשה ברודי (בהונגרית: Bródy Miksa; אוראדיה, 23 בספטמבר 1873 – בודפשט, 4 ביוני 1924) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

מיקשה ברודי נולד במשפחה יהודית. אביו, שמעון ברודי, היה חוקר תלמוד מפורסם, ואמו הייתה רצי לנדסברג. רבים מבני משפחתו עסקו במדעי היהדות השונים ובגיל צעיר גם הוא עצמו עסק בתלמוד. הוא התכונן לקריירה רפואית, אך בגיל שמונה עשרה, כאשר שיריו הראשונים הופיעו בדפוס, הפך לעיתונאי בעקבות הצלחתו זו. את דרכו החל במערכת של "יומן בודפשט" (Budapesti Napló). בביקורות התיאטרון שלו הבחינו כבר בשלב מוקדם משום שהן היו זהירות והעידו על הידע הבימתי הגדול שלו. עד מהרה הפך לכתב התיאטרון והספרות של העיתון משנת 1910. הוא היה משורר פופולרי, מחברם של כמה כרכי שירה ושל סיפורים קצרים. הוא הפך לעמית של העיתון "דפי ערב" (Esti lapok) ובהמשך הפך לכתב העיתון בשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1911 התקבל לתא הבונים החופשיים "דמוקרטיה" ועד מהרה הגיע לתואר מאסטר. עם לבריות האופרטה שלו הוא הפך ללבריתן זוכה לשבחים ופופולרי. הוא כתב את הלברית לאופרטה "יריד הבנות" של ויקטור יעקובי (בכורה: 14 בנובמבר 1911 תיאטרון קיראי). מכאן ואילך הוא הפך לאחד מהלבריתנים הקבועים של האופרטות של ויקטור יעקובי. עם האופרטה של יעקובי "סיביל" לא מוגזם אם נאמר שזכו לתהילה עולמית. הטקסט שלו נכתב יחד עם פרנץ מרטוש במשותף. (בכורה: 27 בפברואר 1914, תיאטרון קיראי). לאחר שיעקובי עזב לאמריקה, ברודי עסק בעיקר בתרגומי לבריות של מחזות ואופרטות ובתרגום השירים שבהם. בין היתר, טריסטאן ברנאר: הרקדנית הלא מוכרת (1911), אלכסנדר ביסון: האישה האלמונית (1916), סומרסט מוהם : מריה דל כרמן (1920) תורגמו על ידו להונגרית. בין האופרטות של רוברט שטולץ, ריקוד המזל (1921) וגריזט הקטנה (1921) קשורים לשמו. הוא כתב את הלברית לאופרטה "העלמה ז'וז'י" (1915) עבור אמריך קלמן. הבכורה של האופרטה האחרונה שלו הייתה ב-23 בדצמבר 1922 בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, האופרטה "הנסיכה אוליביה" למוזיקה של אקוש בוטקאי והלברית יחד עם המחבר המשותף אימרה פלדש. העדינות, האדיבות, כושר ההמצאה של מילות האופרטה שלו והטכניקה האצילית של חרוזי השירים הפכו אותו לאחד האישים הבולטים של התקופה בעולם משחק הבמה המוזיקלי ההונגרי. אשתו הייתה מריה נאג' (1886-1964), איתה התחתן ב-14 באוגוסט 1908 בארז'בטווארוש, בבודפשט.
כתביו

פרסטזיה. שירים ; בודפשט, 1900
ריקוד מכשפות ; בודפשט, 1901
הקולנוע המצחיק של החיים ; בודפשט,
מאחורי הקלעים. החיים ממשיכים ; בודפשט, 1910
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - אישטוואן סומאהאזי הומור בורסאי. דבר קטן ומהנה ;בודפשט, 1912
קלותו. סיפורים ; אתנאום, בודפשט, 1913
מיקשה ברודי - ארפאד פאסטור - אישטוואן סומאהאזי : ליםוטווארוש. סיפור קטן ; בודפשט, 1913
קולנוע ללא מסך ; בודפשט, 1914
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי 50 מקרים עליזים על רופאים וחולים ; בודפשט, 1914
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי חיילים. מהמלך לטוראי. מקרים עליזים ; בודפשט, 1915
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - אישטוואן סומאהאזי : מהתילות קטנות ; בודפשט, 1919
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי: צריפים ושדה קרב;בודפשט, 1916
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - פרידייש קארינתי : רק שום מלחמה בבקשה; בודפשט, 1918
קברט ; ברודי מיקשה. מיטב בדיחות הקברט המצחיקות שלו; בודפשט, 1918
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - אישטוואן סומאהאזי : בדיחות קטנות ; בודפשט, 1919
ראו גם

Budapesti Ujságirók Egyesülete Almanachja 1911. Szerk. Eötvös Leó és Szabados Sándor. [Budapesti Ujságirók Egyesület, Bp., 1911.]
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–2002.
Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára. Budapest, Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931-1932.
Humorlexikon. Szerk. Kaposy Miklós. Budapest, Tarsoly Kiadó, 2001.
Irodalmi lexikon. Szerk. Benedek Marcell. Budapest, Győző A., 1927.
Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1994.
Magyar Színművészeti Lexikon. Szerk. Erődi Jenő és Kürthy Emil összegyűjtött anyagának felhasználásával... Schöpflin Aladár. [Bp.], Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete, [1929].
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Tolnai világlexikona. Bp., Magyar Kereskedelmi Közlöny, 1912-1919. 8 db.; Budapest, Kassák Kiadó, 1999-
Tolnai új világlexikona. Budapest, Tolnai, 1926-1933.
Új Idők lexikona. Budapest, Singer és Wolfner, 1936-1942.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Budapest, Magyar Könyvklub
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1994.
Magyar irodalmi lexikon. Flóris Miklós és Tóth András közreműködésével Ványi Ferenc. Átnézte Dézsi Lajos, Pintér Jenő. Budapest, Studium, 1926.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי, 1929, מיקשה ברודי
אגנש ז'וז'נה בריני: בודפשט ובנייה חופשית. 2005.
יוז'ף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית. מהדורה רביעית בודפשט, 1938-1939.
אלאדר שופפלין: לקסיקון אמנות הבמה ההונגרי, כרך א' מיקשה ברודי. הוצאת התאחדות השחקנים הלאומית, 1931.
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 1063/1924. folyószáma alatt".
↑  Schöpflin Aladár: Magyar Színművészeti Lexikon, I. kötet / Bródy Miksa - Kiadja: Az országos színészegyesület, Bp. 1931.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1120/1908. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287600505171  PLWABN: 9810575497105606  BNE: XX1212607  BnF: cb18073052p (data)  GND: 1185706003  ISNI: 0000 0001 0960 6445  LCCN: no93010923  MusicBrainz: 9bb10ebd-983a-4988-ab59-4d0aaeb9072f  NKC: mzk2013768147  RERO: 02-A005634367  VIAF: 25598782   WorldCat (עם VIAF): 25598782
קרב יאקסארטס

נהר היאקסארטס כיום
ציור מודרני של פרש סקיתי כבד
קרב יאקסארטס היה קרב שהתרחש בשנת 329 לפנה"ס, במסגרת כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה. במסגרת קרב זה, התנגש כוח מוקדוני בכוח סקיתי באזור הנהר יאקסארטס, ולמרות נחיתותם המספרית זכו המוקדונים בניצחון גדול.
רקע היסטורי

לאחר שהושלם כיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול, חפץ המלך המוקדוני להמשיך ולהשתלט גם על אדמות באסיה התיכונה. הגנרל הפרסי בסוס, הכתיר עצמו כמלך פרס, וזכה לתמיכה מצד שבטים מבאקטריה וסוגדיאנה. בתחילת שנת 329 לפנה"ס, נלכד בסוס והוצא להורג באכזריות. כעת המשיך אלכסנדר להתקדם לעומק שטח סוגדיאנה. המקומיים בהנהגת ספיטמנס פתחו במרד, שאותו עמל אלכסנדר לדכא באכזריות. הוא כבש את האזור במהירות מפתיעה, ולאחר מכן החל לנוע לעבר נהר יאקסארטס.
הסקיתים, היו עם נוודים שחי צפונית-מזרחית לנהר יאקסארטס. שני העמים הסקיתים העיקריים באזור זה היו הדאהים (Dahae) שהתגוררו מזרחית לחופי הים הכספי והסאקים (Sakae) שהתגוררו בערבות של קזחסטן המודרנית. בדומה לסקיתים המערביים, גם הסקיתים המזרחיים היו חסרי שלטון מרכזי והתחלקו למספר רב של שבטים וחמולות. אלה נלחמו בינם לבין עצמם, ערכו פשיטות על ארצות שכנות והיו בעלי קשרים רופפים לשלטון הפרסי המרכזי שמעולם לא הצליח להכניעם באופן סופי. כעת, לאחר התפרקות השלטון אבדה גם התלות הקטנה שהייתה קיימת בזמן שבו הפרסים משלו באזור. אלכסנדר, לא שאף להיכנס לקרב עם הסקיתים, וחפץ לקבוע את נהר יאקסארטס כגבול הצפון מזרחי של האימפריה שלו. כפי שעשה כורש בזמנו.
אלכסנדר הגיע לנהר הגדול בנקודה שבה הוא זורם דרך טג'יקיסטן. 240 קילומטרים מצפון מזרח למרקנדה. קבוצת פרשים סקיתים שיצאה לפשיטות שוד, נתקלה בקבוצת חיילים מוקדונים שהתפזרו בשטח כדי לחפש מזון. על פי תיאורו של אריאנוס המוקדונים "נחתכו לחתיכות בידי הברברים". לאחר ההתקפה, נמלטו הסקיתים אל ההרים, כפי שנהגו לעשות תמיד. כאשר נודע על כך לאלכסנדר הוא פקד לנוע במהירות אל עבר ההרים, אולם ההתקפה נעצרה במטר חיצים וחניתות, ואלכסנדר עצמו נפגע מחץ שננעץ ברגלו השמאלית. רק בקושי גברו המוקדונים על הכוח הסקיתי. כמה ימים לאחר מכן, הגיעו שליחים מטעם הסקיתים במטרה לשאת ולתת עם אלכסנדר. אלכסנדר שחשש שמדובר בתחבולה, שלח שליחים להיפגש עם הסקיתים בארצם הם, כדי שיוכלו לרגל. ובמקביל ערך את צבאו לקרב.
הצבאות הלוחמים > סקיתים

כוחם של הסקיתים היה בעיקר בפרשיהם, אם כי יש תיעוד לשימוש גם בחיל רגלים קל. הפרשים הסקיתים התחלקו לשני סוגים עיקריים: כבדים וקלים. הפרשים הכבדים היו מוגנים בשריון טוב ונלחמו במערך צפוף ואילו הפרשים הקלים, ששריונם היה דל, היו ברובם חמושים בקשתות והיו למעשה קשתים רכובים. הטקטיקה הסקיתית הבסיסית הייתה ירי חצים אינטנסיבי להתשת האויב ולאחריו הסתערות פרשים כבדים לשבירתו הסופית. אין הסכמה בנוגע לגודלו של הכוח הסקיתי שמולו עמד אלכסנדר, והמספרים נעים בין 15,000 ל-20,000.
הצבאות הלוחמים > מוקדונים

חיל הרגלים המוקדוני, התבסס על שני מרכיבים עיקריים: קל וכבד. חיל הרגלים הכבד, הפזטיירוי, הרכיב את מערך הפלנקס, וחיל הרגלים הקל שימש בעיקר לאבטחה, סיור ותמיכה בפרשים. הפזטיירוי היו חמושים ברומח - הסריסה - שאורכו הגיע עד 5.5 מטרים. חרב קצרה שימשה נשק משני, אם הסריסה נשברה בקרב. למיגונו השתמש במגן פלטה קטן. קסדה ולעיתים שריון קל ומוקיים השלימו את מיגונו של החייל. כמו כן, חיילים מוקדונים הרכיבו את חיל ההיפספסטים, חיילי עלית שחימושם אינו ודאי והוא היה ככל הנראה קל יותר מחימוש החיילים ששירתו בפלנקס, אך כבד יותר מזה שהוקצה לפלטסטים. ייתכן שהיו חמושים בדומה להופליטים יוונים בני התקופה במגן גדול ובחנית קצרה. חלק קטן מבני מוקדון שירת בחיל הרגלים הקלים, בעיקר כקשתים.
הפרשים המוקדונים שירתו בחיל הפרשים הכבדים האליטיסטי, ההטיירוי, והיו נושאי רומח רכובים. הם היו חמושים ברומח מסוג קסיסטון, ובחרב מעוקלת מעט בשם קופיס, ששימשה כנשק משני. למיגונם עטו שריון גוף וקסדת ברונזה טובה, אך לא השתמשו במגן. חלק מההטיירוי שירתו באילה (פלוגה) המלכותי המכונה גם "האגמה הרכובה" ושימשו שומרי ראשו של המלך בקרב. כמו כן שירתו חלק מהמוקדונים בחיל הפרשים הקלים מסוג פרודומוי (סיירים רכובים) שהיו חמושים גם הם ברומח, אך מיגונם היה דל.
מהלך הקרב

אלכסנדר, החליט להקים קו הגנה מבוצר לאורך הנהר, אולם כדי לוודא שהסקיתים לא ינסו לפרוץ אותו, הוא החליט לבצע הפגנת כוח שתבהיר לסקיתים שהוא לא יסבול חריגות מהסכם הפסקת האש. הוא כבש בסערה עשרות כפרים סקיתים לאורך הנהר, אולם לא הסתפק בכך והטיל מצור על קירופוליס ("עיר כורש") החשובה בין ערי הגבול. העיר נלכדה בהסתערות, אולם הסקיתים לא נרתעו, והתגרו שוב ושוב בחילות הגבול המוקדוניים. אלכסנדר החליט לשים קץ לכך, ותכנן מסע צבאי גדול מצפון ליאקסארטס באוגוסט של שנת 329 לפנה"ס.
ההתקפה המוקדונית נפתחה במטר של חיצים ממגדלי השמירה אל הגדה הצפונית של הנהר. הסקיתים נדהמו, ונסוגו לעומק הערבה. לאחר מכן החלו המוקדונים לחצות את הנהר באמצעות כריות עור צפות, על אף שבאוגוסט היה מפלס המים של היאקסארטס נמוך יחסית וייתכן שניתן היה לחצותו רגלית. אלכסנדר בעצמו הוביל את צליחת הנהר בידי הפרשים, ולאחר התקפה מהירה היה חלק גדול מהם כבר מעבר לנהר. הקשתים והקלעים המוקדונים הגבירו את קצב האש, מאפשרים בכך ליחידות הפלנקס והפרשים הכבדים יותר לחצות את הנהר בבטחה גם כן.
הסקיתים נדהמו מההתקפה, ונסוגו נסיגה טקטית לעומק הערבה. אלכסנדר שלח יחידת פרשים יוונים וארבע יחידות פלנקס קדימה. היה זה פיתיון, שנועד לפתות את הסקיתים לתקוף. ואכן הסקיתים הגיבו כפי שאלכסנדר ציפה שיגיבו. הם פתחו בהתקפת פרשים וכיתרו את יחידות הפלנקס כבדות התנועה. אז שלח אלכסנדר את כוחות העתודה שלו קדימה, וצירף אליהם פרשים קלים ומטילי כידונים אגריאנים בפיקודו של בלקרוס. כאמור, הפרשים הסקיתים היו כבדים יחסית לפרשים המוקדונים, והטקיטה הסקיתית התבססה ברובה על התקפה מהירה בשטח פתוח שיעניק ניידות לפרשים. כעת המוקדונים תקפו מכל הכיוונים, והסקיתים מצאו עצמם מכותרים בין היחידות התוקפות, לבין הכוחות שהם עצמם כיתרו. אלכסנדר פתח בהתקפה מוחצת במרכז של נושאי רומח רכובים, מה שלא אפשר לסקיתים לנוע במעגלים שהיו נחוצים להם לצורך הכיתור. הם ניסו לתקוף את האגפים המוקדונים, אולם שם ניתקלו ביחידות פלנקס חמושות בסריסות ארוכות ומתוגברות בקשתים ופרשים קלים. בלית בררה פתחו הסקיתים בנסיגה.
סיכום ותוצאות

הניצחון המוקדוני היה שלם, 1,200 סקיתים נהרגו, ביניהם מפקדם סאטארקס. המוקדונים לעומת זאת איבדו 160 אנשים בלבד. אלכסנדר פתח במרדף אחרי הכוח הסקיתי הנסוג, אולם החום הכבד של אוגוסט התיש את חייליו, והוא נאלץ לעצור את המרדף. כמו כן, בגלל החום, אלכסנדר שתה כמות גדולה של מים מזוהמים מאחד הנהרות בסבבה ולקה במחלת הדיזנטריה. כמו כן, כוח גדול ששלח לעזרת מרקנדה שהותקפה בידי ספיטמנס, הושמד, ואלכסנדר לצאת לדכא את המרד שלו. סיבות אלו מנעו מאלכסנדר לממש את ניצחונו, והוא נאלץ להסתפק בחיזוק המבצרים על גבול הנהר, ובהסכם חדש עם מנהיגי הסקיתים.
קרב יאקסארטס נחשב לקרב מרשים במיוחד. וזאת לאור העובדה שבקרב זה כוחות ניידים של לוחמים רכובים מערבות מרכז אסיה, הנהנים בין היתר מעליונות מספרית, הובסו על אדמתם בידי צבא אירופי שהסביבה זרה לו והוא סובל מנחיתות מספרית. השפעת הקרב הייתה רבה, והגבול הצפוני של אלכסנדר מעולם לא הוטרד שוב בידי הסקיתים.