stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרטרודיס גומס דה אוויינדה
ביוגרפיה > ראשית חייה

חרטרודיס גומס דה אוויינדה אי ארטאגה נולדה ב־23 במרץ 1814, בסנטה מריה דה פוארטו פרינסיפה, שלעיתים קרובות כונתה בפשטות בשם פוארטו פרינסיפה, ונקראת כיום קמגואיי. זו הייתה בירתה של פרובינציה במרכז קובה בימיה של אוויינדה, וקובה הייתה מושבה ספרדית. אביה, מנואל גומס דה אוויינדה אי חיל דה טאבואדה, הגיע לקובה בשנת 1809 בתוקף משימתו כקצין ימיה ספרדי האחראי על נמל נוביטאס . אמה, פרנסיסקה מריה דל רוסאריו דה ארטאגה אי בטנקורט, הייתה מקומיתעם שורשים בחבל הבסקים ובאיים הקנריים, בת למשפחת ארטאגה אי בטנקורט העשירה, שהייתה אחת מהמשפחות המכובדות והחשובות בפורטו פרינסיפה. אוויינדה הייתה הבכורה מבין חמשת הילדים שנולדו להוריה, אך רק היא ואחיה הצעיר מנואל שרדו את גיל הילדות.
אביה נפטר בשנת 1823 כשהייתה בת תשע, ואמה התחתנה בשנית עשרה חודשים לאחר מכן לגספר איזידורו דה אסקאלדה אי לופז דה לה פניה, שהיה סגן אלוף ספרדי שהוצב בפוארטו פרינסיפה. אוויינדה לא אהבה אותו, וחשבה שהוא קפדן ונוקשה מדי; ושמחה בכל פעם שהוצב הרחק מהבית. מרגע שאמה התחתנה בשנית ועד שעזבה את קובה לספרד, אוויינדה ראתה את אביה החורג רק חודשיים-שלושה בשנה. היו לה שני אחים למחצה בוגרים יותר, מנישואיו הראשונים של אביה, מנואל וחרטרודיס שמם, שהתגוררו במקום אחר, אח צעיר יותר ששמו אף הוא מנואל, שהיה החביב עליה ביותר, ושלושה אחים למחצה מנישואיה של אמה לאסקאלדה: פליפה, חוספה ואמיליו. בהם אהבה לטפל.
כשמלאו לה 13 היא התארסה לקרוב משפחה רחוק שהיה אחד הגברים העשירים בפורטו פרינסיפה. סבה מצד אמה הבטיח לה חמישית מעיזבונו אם תבטיח להתמיד בנישואין אלה, אותם הסדיר בעצמו. בגיל 15 היא בחרה לבטל את אירוסיה, בניגוד לרצון משפחתה, וכתוצאה מכך נושלה מצוואתו של סבה. (סבה נפטר בשנת 1832, כשהייתה בת 17 או 18.) נהוג לחשוב שהחוויה הטראומטית הזו תדלקה את שנאתה למוסד הנישואין ולסמכות פטריארכלית וגיבשה בה את אמונתה שנשים נשואות הן למעשה שפחות. סלידתה מנישואין נבעה גם מנישואיה האומללים של בת דודתה אנחליטה, שנותרה חברתה היחידה לאחר שסירבה להנשא לאיש שמשפחתה בחרה עבורה.
אוויינדה הייתה, על פי הודאתה, ילדה מפונקת, מאחר שהעבדים שהחזיקה משפחתה עשו את כל המטלות, נותר בידה הרבה זמן פנוי, בו נהגה לקרוא ברעבתנות. אחד ממוריה הפרטיים היה המשורר חוסה מריה הרדיה, הנחשב למשורר הלאומי של קובה.
ביוגרפיה > חזרה לקובה

היא נישאה בשנית ב־26 באפריל 1855 לקולונל, דון דומינגו ורדוגו אי מסייו. בשנת 1859, עקב פציעת בעלה, הם עברו ממדריד בחזרה לקובה, בה נולדו שניהם. הם היו קרובים לפרנסיסקו סרנו, שהיה אז הקפטן הכללי של קובה. כשהגיעה לקובה, התקבלה אוויינדה בחום עם קונצרטים, מסיבות ומוזיקה. זמן קצר לאחר בואם, החמיר מצבו הבריאותי של ורדוגו והוא נפטר לבסוף ב־28 באוקטובר 1863. זה הותיר אותה במצוקה קשה, ואחרי שורת ביקורים בניו יורק, לונדון, פריז וסביליה, היא החליטה לחזור למדריד.
ביוגרפיה > שנים אחרונות ופטירה

היא התגוררה במדריד בשנותיה האחרונות. אחיה מנואל נפטר בשנת 1868. היא פרסמה את הכרך הראשון של אוסף יצירותיה הספרותיות (בספרדית: Obras literarias), שלא כלל את הרומנים סאב ודוס .
בגיל 58 נפטרה אוויינדה ב־1 בפברואר 1873 במדריד, אך נקברה בסביליה, לצד אחיה מנואל.
יצירות ספרותיות

¡Perla del mar! ¡Estrella de Occidente!

¡Hermosa Cuba! Tu brillante cielo

la noche cubre con su opaco velo

como cubre el dolor mi triste frente.



¡Voy a partir!...La chusma diligente

para arrancarme del nativo suelo

las velas iza, y pronto a su desvelo

la brisa acude de tu zona ardiente.



¡Adiós, patria feliz, edén querido!

¡Doquier que el hado en su furor me impela,

tu dulce nombre halagará mi oído!



¡Adiós¡... Ya cruje la turgente vela…

El ancla se alza... el buque,

estremecido,

las olas corta y silencioso vuela!
עם היציאה לדרך
Pearl of the sea! Star of the Occident!

Beautiful Cuba! Night’s murky veil

Is drawn across the sky’s refulgent trail,

And I succumb to sorrow’s ravishment.



Now I depart! …As to their labors bent,

The crewmen now their tasks assail,

To wrest me from my home, they hoist the sail

To catch the ardent winds that you have sent.



Farewell, my Eden, land so dear!

Whatever in its furor fate now sends,

Your cherished name will grace my ear!



Farewell!... The anchor from the sea ascends,

The sails are full…. The ship breaks clear,

And with soft quiet motion, wave and water fends. 4
גומס דה אוויינדה זכתה הן לשבחים והן לנידוי בשל עבודותיה הספרותיות. היא כתבה שירים, אוטוביוגרפיות, רומנים ומחזות. במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-18 היא הגיעה לשיא התהילה והפרסום בזכות כתביה. היו לה מתחרות בכתיבה כמו קרולינה קורונאדו ורוזליה דה קסטרו, אך אף אחת מהן לא זכתה לשבחים רבים כל כך כפי שזכתה גומס דה אוויינדה. היא העניקה השראה לגברים ונשים כאחד בסיפורי אהבה, פמיניזם ועולם משתנה.
שירתה מורכבת ממספר סגנונות הלקוחים מהשירה ההיספנית החל מהנאוקלאסיזם המאוחר דרך הרומנטיקה. יצירותיה מושפעות מכמה מהמשוררים הגדולים של צרפת, אנגליה, ספרדי ואמריקה הלטינית. שיריה משקפים את חוויות חייה כולל יחסיה המרדניים ועצמאותה בחברה הנשלטת על ידי גברים (בראותה עצמה אשה סופרת); תחושת הבדידות והגלות מקובה (שהייתה אהובה עליה); ומלנכוליה ודיכאון (בהקשר לשברון הלב שחוותה מספר פעמים). שירתה סובבת סביב נושאים כמו קובה, אהבה וארוטיקה, שירה בפני עצמה, תפיסות נאו-קלאסיים, אזכורים היסטוריים, דת, מדיטציות פילוסופיות, אירועים אישיים וציבוריים, ודיוקנאות פואטיים.
הנושא של קובה ניכר בשירה המפורסם "עם היציאה לדרך" ("Al partir"), שנכתב בשנת 1836 כאשר אוויינדה הייתה על הסירה שעזבה את קובה לספרד. זוהי סונטה על אהבתה לקובה ומשקפת את רגשותיה כשעזבה.
רומנים

הרומן השנוי ביותר במחלוקת, והראשון שכתבה, סאב (Sab), ראה אור בשנת 1841. ניתן להשוות רומן זה לאוהל הדוד תום שפורסם קצת למעלה מעשור מאוחר יותר, בכך ששני הרומנים הם כתב מחאה ספרותי כנגד העבדות. סאב הוא עבד קובני, המאוהב בקרלוטה, בתו של אדונו. קרלוטה (הגיבורה) מתחתנת עם אנגלי לבן ועשיר, אנריקה אוטווי. הספר מדגיש את העליונות המוסרית של סאב על הדמויות הלבנות. זאת מכיוון שנפשו טהורה ואילו האינטרסים העסקיים של האנגלי הם עיקר מעיניו. החברות העסקיות של אנריקה ואביו ממוקמות בקרבת מטע קני הסוכר של משפחתה של קרלוטה אשר נמצא בשפל מאחר שאביה של קרלוטה הוא בעל אופי טוב, מה שאומר שהוא לא יכול להיות איש עסקים טוב.
הרומן סאב הוחרם בקובה בגלל הגישה הלא שגרתית שלו כלפי החברה ובעיותיה. עבודותיה של אוויינדה נחשבו לשערורייתיות בגלל העיסוק החוזר ונשנה שלה באהבה בין גזעית והפיצול המעמדי בחברה. למעשה, סאב יכול להיחשב כדוגמה מוקדמת לתופעת הנגריזם (negrismo) - התנועה הספרותית שאפיינה את האיים האנטילים והקריבים בראשית המאה ה-20, במסגרתה נטו סופרים קריאולים לתאר אנשים שחורים באור חיובי. כתיבה מסוג זה טופחה לעיתים קרובות על ידי נשים סופרות שגרסו, כפי שגרסה גומס דה אוויינדה קודם לכן, כי קיימת הקבלה בין מצב האדם השחור למצב הנשים. שתי סופרות קריאוליות נוספות שטיפחו את סיפורת הנגריזם היו חואנה מנואלה גוריטי הארגנטינאית, בספרה עלייתה לרגל של נשמה עצובה והמלאך שנפל (Peregrinaciones de una alma triste & El ángel caído) והפרואנית תרזה גונזלס דה פאנינג שספרה רוקה מורנו (Roque Moreno) מציג עמדה פחות אוהדת כלפי שחורים ומולאטים. גם את ספרה של הרייט ביצ'ר סטואו, אוהל הדוד תום אפשר לראות באור זה.
שני שירים מפורסמים מקורם במכתבי האהבה שלה לאיגנסיו דה ספדה. שניהם נקראו "אליו" ("A él"). השיר הראשון, ארוך ומורכב בהרבה מהשני, מתאר את תקוותה להיות עם ספדה. עם זאת, מכיוון שספדה לא היה מעוניין במערכת יחסים מחייבת איתה, ונישא לאישה אחרת, זה גרם לאוויינדה לסבול. כתוצאה מכך, השיר השני הוא על פרידתם הסופית, וסיום מערכת היחסים ביניהם.
מקור: ג'ון צ'ארלס צ'אסטן, "נולד בדם ואש, היסטוריה תמציתית של אמריקה הלטינית"
מורשת

התקיים דיון נרחב בשאלה האם חרטרודיס גומס דה אוויינדה היא סופרת קובנית או ספרדית. היא נחשבת בעיני רבים כ"התמצית של המשוררת הרומנטית, הגיבורה הטרגית שזכתה לתהילה ולשבחי הציבור ובכל זאת, במישור האישי, הייתה אומללה ומרה." אין זה משנה מהי מידת הדיוק של הדימוי הזה, אך ברור שהיא עצמה קידמה אותו באופן אקטיבי במהלך חייה וכך גם מבקרים רבים ומעריצים רבים בעלי השפעה שהמשיכו לקדם דימוי זה לאחר מותה. כמו כן, חלק ניכר מעבודתה נקרא מנקודת מבט ביוגרפית בגלל הפרסום שנתנה למכתבי האהבה האינטימים שלה לאיגנסיו ספדה, עד כדי כך שחייה האפילו על המשמעות התרבותית הרחבה יותר של יצירתה הספרותית.
לקריאה נוספת

אלבין, מריה סי, מייגן קורבין, וראול מררו-פנטה. "חרטרודיס הגדולה: התומכת בשחרור עבדים והפמיניסטית הראשונה באמריקה ובספרד." מגדר והפוליטיקה של הספרות: חרטרודיס גומס דה אוויינדה. אד. מריה סי. אלבין, מייגן קורבין, וראול מררו-פנטה. סוגיות היספניות בקו 18 (2017): 1–66. רשת.
אלבין, מריה סי, מייגן קורבין, וראול מררו-פנטה. "דמות רב-לאומית: חרטרודיס גומס דה אוויינדה והעיתונות האמריקאית." מגדר ופוליטיקה של ספרות: חרטרודיס גומס דה אוויינדה. אד. מריה סי. אלבין, מייגן קורבין, וראול מררו-פנטה. סוגיות היספניות (2017): 67–133. אתר. https://cla.umn.edu/hispanic-issues/online
ביאורים

↑  In Spanish the term "Creole" (criollo/criolla) refers to a person of Spanish ancestry who was born in the New World; it does not imply that a person is of mixed European and black descent, as it does in English.
↑  She never mentioned her older half-siblings in her memoirs.
↑  Avellaneda consistently shaved a few years off her real age in her autobiographical writings, perhaps because of personal vanity, and perhaps because she generally had romantic relationships with men who were slightly younger than her.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262093305171  PLWABN: 9810538176605606  BIBSYS: 90706191  BNE: XX994140  BnF: cb12018818v (data)  CANTIC: a1009779x  CiNii: DA04158222  GND: 11871807X  ISNI: 0000 0001 0916 9855  LCCN: n50046887  LNB: 000159417  MusicBrainz: 4200637f-fcc9-4762-9f01-60702e9c03f0  NKC: jn19990002801  NLA: 35926481  NTA: 068623895  RERO: 02-A000077441  SELIBR: 373047  SNAC: w62z1scx  SUDOC: 028330374  Trove: 1148838  VcBA: 495/15069  VIAF: 76328537   WorldCat (עם VIAF): 76328537 
חיתוך עץ של חרטרודיס גומס דה אוויינדה
חרטרודיס בשנת 1857 מאת פדריקו מדראזו
בית הכנסת הגדול של פירנצה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Via Luigi Carlo Farini, 6 - 50121 Firenze (FI) 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1874
 תאריך פתיחה רשמי:  1874 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 
 קואורדינטות:  43°46′22″N 11°15′59″E﻿ / ﻿43.77273°N 11.26633°E﻿ / 43.77273; 11.26633
  (למפת פירנצה מוגדלת) בית הכנסת הגדול של פירנצה(למפת פירנצה רגילה) בית הכנסת הגדול של פירנצה
 
בית הכנסת הגדול של פירנצה - מאי 2007
בית הכנסת הגדול של פירנצה (באיטלקית: Tempio Maggiore Israelitico) הוקם בשלהי המאה ה-19. מראשית המאה ה-20 הוא משרת את יהדות פירנצה, אשר עזבה את מקום מושבה הקודם ליד הגטו לשעבר, שעל חורבותיו הוקמה "כיכר הרפובליקה" והתפזרה ברחבי העיר. בית הכנסת הגדול נחנך ב-24 באוקטובר 1882. לאור התגובות הנלהבות לחנוכת בית הכנסת בפירנצה ובעקבות ביקורו של מלך איטליה אומברטו הראשון בבית הכנסת בשנת 1887, נבנו בתי כנסת גדולים נוספים בערים רומא וטורינו במבנה אדריכלי זהה. כיום נמצא במקום גם המוזיאון היהודי של פירנצה.
תכנון ובנייה

בשנת 1848 נהרסו שעריה של השכונה היהודית (הגטו לשעבר) במרכז העיר פירנצה, במקום שבו עומדת כיום כיכר הרפובליקה. עד אז התגוררו כל יהודי העיר במרוכז, אולם לאחר מכן התרחב תחום מושבם לכל רחבי העיר. מצב זה עורר את פרנסי הקהילה להקים בית כנסת חדש וסמוך לו מבנים נוספים של הקהילה, שישמשו מוקד מרכזי עבור יהודי העיר. מגרש מתאים לקומפלקס זה אותר ברחוב וייה פריני (Via Farini) והוא נרכש בידי ראשי הקהילה, כשאת הסכום הראשוני להתחלת הבנייה תרמה משפחת מונטברוצ'י. שלושים שנה לאחר מכן, בשנת 1874, הוריש נשיא הקהילה דוד לוי, את אחוזתו ורכושו לבניית "מקדש כביר הראוי לפירנצה". מה שנתן דחיפה רצינית למימוש התוכניות שהחלו בפועל רק שנה קודם לכן.
בשנת 1874 נמסר תכנון בית הכנסת לאדריכל מרקו טְרֵוֶוס (Marco Treves), אשר ארבע שנים קודם תכנן את בית הכנסת המשוחזר בוורצ'לי. אליו הצטרפו לאחר מכן מריאנו פַאלצ'יני (Mariano Falcini) ווינצ'נצו מיקלי (Vincenzo Micheli), שתכננו את מבנה בית הכנסת בשילוב של שני סגנונות אדריכליים שקמה להם עדנה באותה תקופה: אדריכלות נאו-מורית ואדריכלות נאו-ביזנטית. בשנת 1882, כעבור שמונה שנים מתחילת תכנונו של הבניין, הסתיימה בנייתו. סמוך לבית הכנסת הוקם בית האבות של הקהילה שהוקדש לזכרו של Settimio Saadun (סעדון). נתן קאסוטו (בנו של הרב משה דוד קסוטו) היה רב של פירנצה ב-1943. הוא נספה בשואה ועל שמו נקרא בית הספר שהקימו לאחר המלחמה.
תיאור המבנה > גינת בית הכנסת

הבניין הוקם במרכזו של גן ציבורי, המשווה לו מסגרת נאה ומבליט את מראהו בין שורת מבני המגורים שברחוב. בכניסה לגן מוצב שער מפואר בסגנון בנייה מורי. בגן עצמו מוצבים לוחות זיכרון שונים, הגדול שבהם, לוח זיכרון הכולל את שמות יהודי פירנצה שנספו בשואה, מצבת זיכרון לחללים היהודים מבני פירנצה שנפלו במלחמת העולם הראשונה בשירותם בצבא האיטלקי, לוח זיכרון לשלושה מבני פירנצה שנפלו בישראל כלוחמים במלחמת העצמאות ולוח זיכרון לאריה אבישר שסייע רבות לשיקום הקהילה לאחר מלחמת העולם השנייה.
לוח זיכרון בכניסה לבית הכנסת, לזכר יהודי הקהילה שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
מצבת זיכרון בחצר בית הכנסת לזכר שלושת בני פירנצה שנפלו במלחמת העצמאות - בתמונה נראה זר פרחים על לוח הזיכרון מטעם ממשלת איטליה.
שער הכניסה לחצר בית הכנסת
תיאור המבנה > החלק החיצוני

גג בית הכנסת מובנה מכיפה מרכזית בגוני תכלת-ירקרק, המבטאים את האלמנטים של הנוף הפיורנטיני. הכיפה בנויה על גבי "תוף על" פנדנטיבה - הכולל שישה עשר חלונות, דרכם מואר בית הכנסת מלמעלה, כשתאורה נוספת מגיעה מחלונות גדולים בצידו המזרחי של בית הכנסת. בחלקו המזרחי של הגג בנויה חצי כיפה נוספת, המסמלת את כיוון התפילה. משני צדי המבנה עולים שני צריחים, בתוכם המדרגות העולות לעזרת הנשים ובראשם כיפות דמויות בצל. הקשתות החיצוניות והפנימיות הן בסגנון מורי, לעומת זאת, הכיפות של בית הכנסת הגדול של רומא הן בסגנון בבלי. בכניסה לבית הכנסת חרוטה כתובת המציינת את ביקורם של מלכי איטליה אומברטו הראשון בשנת 1887 וויטוריו אמנואלה השלישי בשנת 1911.
תיאור המבנה > החלק הפנימי

בכניסה הצדדית למבנה הראשי, בנוי בית כנסת קטן נוסף, ובו התקיים, לפי נוסח אשכנז, מניינו של הרב שמואל צבי מרגוליס רבה הראשי של פירנצה בזמן הקמת בית הכנסת.
קירות בית הכנסת הפנימיים עשויים משיש בצבעים שונים, עמודי גרניט וציפויי בד צבעוניים. הקירות והתקרה מכוסים בציורי קיר ובפסוקים חרוטים מהמקרא. לארון הקודש עמודי שיש שחורים, מוזאיקה עשירה ודלתות עץ מצופות זהב. אחד השרידים המעניינים והנדירים בבית הכנסת הוא דוכן גבוה במיוחד, בסגנון התקופה, המשמש במה לרב הקהילה או לדרשן בבואו להרצות בפני מתפללי בית הכנסת. כיום הדוכן אינו בשימוש.
תיאור המבנה > מגורים

באגף הצפוני של בית הכנסת, בקומה השלישית, הייתה דירת מגורים מרווחת ששימשה את שמש בית הכנסת ובני משפחתו. מי שהיה השמש ג'ינו טדסקי, מ-1933 עד יום שבת 6 בנובמבר 1943, היום שבו נלקח יחד עם משפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ. הם היו היהודים הראשונים מבני פירנצה שנלקחו.
מי שהיה שמש בית הכנסת הקטן עד 1943, השנה שבה נכבשה איטליה בידי הגרמנים, שלמה יוג'ניו כהן, היה לשמש בית הכנסת הגדול מייד עם השחרור בסתיו 1944. המשפחה התגוררה בבית הכנסת עד עלייתה ארצה בשנת 1949.
ההיסטוריה של בית הכנסת

בשנים הראשונות להקמתו של בית הכנסת, נהגו מבקריו העשירים לבוא אליו חבושים בכובע צילינדר. הרב שמואל צבי מרגוליס, שהיה דמות מוערכת בקרב יהודים וגויים כאחד, לבש אפוד כסף רחב והשמשים לבשו מעילי פראק. לצדו של הרב מרגוליס, שימשו הרב צבי פרץ חיות והרב משה דוד קאסוטו, שעמד בראש בית המדרש לרבנים בפירנצה. אמידי הקהילה נהגו להזמין כרכרה רתומה לסוס על מנת לנסוע לבית הכנסת, אך הקפידו שלא לבוא אליו במכונית.
בתקופת הכיבוש הגרמני של העיר במלחמת העולם השנייה הפכו הנאצים את בית הכנסת למוסך בשירות הצבא. הם שדדו אוצרות רבים מבית הכנסת וגרמו נזק לדלתות הזהב של ארון הקודש בהסירם את הציפוי מעליהן. על מנת שלא יישאר זכר לנזק שגרמו לאולם בית הכנסת המפואר, פוצצו הגרמנים מוקשים בבית הכנסת והביאו לקריסתה של עזרת הנשים על רצפת המבנה. אוצרות בית הכנסת שנשדדו על ידי הגרמנים נמצאו לאחר המלחמה והושבו. אולם, למרות שבית הכנסת שופץ לאחר השואה, חלק מהנזקים לא תוקנו, מתוך מטרה להשאיר זכר לימים הקשים שעברו על יהדות אירופה.
בשנת 1966 עלה נהר הארנו על גדותיו וגרם לשיטפון גדול בעיר, שגרם לבניין נזק נוסף. רצפת בית הכנסת הוצפה בתערובת של מים בוציים ופסולת שהגיעה מאחד השווקים העירוניים, השוכן על תוואי הדרך בין הנהר לבין בית הכנסת. ההצפה גרמה נזק לריהוט, לציורי הקיר ולספרי הקודש, שחלקם עתיקים ונדירים. בסיוען של תרומות מאיטליה ומרחבי העולם, תוקן חלק ניכר מהנזקים, אם כי כמו במבנים נוספים בפירנצה, נותר סימן על קירות בית הכנסת, המראה את מפלס המים בזמן הצפתה של העיר. בעשור האחרון נסגר בית הכנסת לזמן מה, בשל חשש לקריסת הגג. באמצעות תקציב ציבורי, בוצעו במבנה תיקונים לייצוב הכיפה והקירות.
ההיסטוריה של בית הכנסת > סגנונה המוזיקלי של התפילה

חזן הקהילה בלגרדו, ערך את תפילות השבת כשהוא מלווה במקהלת נערים. למגינת לבם של החרדים הספורים בקהילה, התלווה אליהם בנגינה על אורגן גוי של שבת, שניגן בימי ראשון בכנסייה הקתולית "סנטיסימה אנונציאטה" (Santissima Annunziata). המסורות המוזיקליות העשירות של בתי הכנסת האיטלקיים, כפי שהן מוכרות כיום, התגבשו בתהליך היסטורי ארוך ומורכב. עם הגורמים שהובילו אל השונות הרבה של המוזיקה הליטורגית האיטלקית נמנים הגיוון של מקורותיה האתניים של יהדות איטליה: האיטליאני - בני המקום, הפורטוגזי, הספרדי מהלבנט, והאשכנזי. כמו כן, ניכרת היטב השפעתם של בתי האופרה והמוזיקה הלאומית האיטלקית, על השירה בבתי הכנסת באיטליה בכלל ובפירנצה בפרט.
בשנת 2001 הפיק בית התפוצות את התקליטור טללי זמרה, בו מובאים 21 פיוטים של יהודי פירנצה שהושרו ונוגנו בבית הכנסת.
בית הכנסת כמרכז לשיקום הקהילה

בשנת 1945 במסגרת פעילות תנועת הבריחה שימשו בית הכנסת והבניינים בסביבתו כהכשרה לפליטים , לקראת עלייתם לארץ ישראל. לאחר הסכם עם שלטונות הצבא הבריטי, הושאל אריה אבישר, ששירת כסמל בפלוגת מובילי המים 148 של הצבא, לשמש כאחראי ורכז הפרויקט, כשאליו הצטרפו אליהו לוביצקי ועוד כמה מחברי הפלוגה. כחלק מפעילותו הוקם במקום גן ילדים, אורגנו כיתות בית ספר ובמבנה מול בית הכנסת הוקמה הכשרה של תנועת החלוץ לצעירים. במקביל, טיפלו אבישר ואליהו בהוצאת ילדים יהודים ממנזרים בעיר, אם כי היו לו גם אי הבנות עם הרב המקומי לגבי מהות החינוך שניתן לתלמידים, שכלל בעיקר הכנה לטקסים המקובלים בחגים היהודיים וביצועם בפומבי על-פי הנוהג בהתיישבות העובדת בארץ ישראל. גולת הכותרת של הפעילות הייתה ארגון סרטיפיקטים לכל באי מרכז השיקום. וכך רובם הגיעו לארץ ישראל בעליית פרינסס קאתלין, עוד לפני תום המלחמה ב-25 במרץ 1945.
בית הכנסת כמרכז לשיקום הקהילה > בית הכנסת כיום והמוזיאון

בקומה השנייה של בית הכנסת הוקם מוזיאון ליצירות יודאיקה. במוזיאון תערוכה קבועה המציגה אירועים מתולדות יהדות פירנצה וכן אביזרי פולחן כמו פרוכות לארון קודש, קישוטי כסף, גלימות רקמה וחפצים המשמשים לאירועים חשובים בחיי המשפחה והחגים היהודיים לפי מסורת המקום.
כיום מתקיימות בבית הכנסת תפילות רק בשבתות ובחגים. ואילו בימי החול מתקיימות התפילות בבית הכנסת הקטן המצוי בכניסה הצדדית למבנה הראשי, בו התקיים בתקופות קודמות מניין מיוחד ליוצאי אשכנז. נוסח התפילה הוא ספרדי.
מראות בית הכנסת

מלפני מלחמת העולם השנייה
בית הכנסת 2006 ומימין בית הספר
מבט מעל
צילומים של בית הכנסת הגדול של פירנצה - תמונות מקרוב ושל כיפת ההיכל במזרח ספטמבר 2008
מבט מקרוב
מבט מקרוב
מבט מקרוב
הכיפה מעל ארון הקודש
לקריאה נוספת

Dora Liscia Benporad and Annamarcella Tedeschi Falco, Tuscany Jewish Itineraries , Marsilio Regione Toscana, 1995.
Sandro Servi, la Sinagoga di Firenze,Cumunita Ebraica di Firenze 1992
יעקב פינקרפלד - בתי הכנסת באיטליה, מוסד ביאליק, ירושלים, תשי"ד.
אנצו ניצני ואדוין סרוסי - חוברת הלוואי לתקליטור "טללי זמרה".
הערות שוליים

↑  סגנון בניה זה כמו גם השימוש בו, לקוח ככל הנראה מהסגנון הכנסייתי, בו קיים דוכן מיוחד דומה במבנהו, עבור המטיף. אם כי גם במערת המכפלה קיים דוכן זהה מהתקופה האיסלאמית, מה שאומר כי ייתכן ומדובר בהשפעה נוצרית ומאורית על סגנון מבנהו הפנימי של בית הכנסת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268823905171  LCCN: nr88005056   WorldCat (עם LCCN): nr88-005056 
| פירנצה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | גני בובולי • בית הכנסת הגדול של פירנצה • תיאטרו דלה פרגולה • הספרייה הלאומית • הספרייה הלורנציאנית • מסדרון וזארי • לוג'ה דיי מרקטו נואובו | חותם פירנצה |
| כיכרות | כיכר הסיניוריה • כיכר הרפובליקה • פיאצלה מיכלאנג'לו | חותם פירנצה |
| כנסיות | סנטה מריה דל פיורה וקמפנילה די ג'וטו • בזיליקת סנטה קרוצ'ה • סנטה מריה נובלה • הבפטיסטריום של פירנצה (ובו שער גן העדן) • בזיליקת סן לורנצו | חותם פירנצה |
| ארמונות | פאלאצו מדיצ'י • פאלאצו וקיו • פאלאצו פיטי | חותם פירנצה |
| מוזיאונים | גלריית אופיצי • האקדמיה לאמנות של פירנצה • המוזיאון הלאומי ברג'לו • מוזיאון הדואומו | חותם פירנצה |
| גשרים | פונטה וקיו • גשר סנטה טריניטה | חותם פירנצה |
מבט פנורמי על העיר פירנצה מפיאצלה מיכלאנג'לו - במרכז בולט מבנה בית הכנסת
הבמה במרכז ומימין דוכן הדרשן שאינו בשימוש כיום.
ארון הקודש של בית הכנסת
בית הכנסת 1901 - 1906
תלמידי ומורי בית הספר העברי בפירנצה לאחר השחרור
סרבן גניאה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1969 (בן 55) בוקרשט, רומניה
 שם לידה:  שרבאן גֶניה   Șeׁrban Ghenea
 מוקד פעילות:  ארצות הברית • רומניה
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  קולג' ג'ון אבוט 
 עיסוק:  טכנאי קול, טכנאי מיקסינג
 סוגה:  פופ
 שיתופי פעולה בולטים:  טיילור סוויפט, אדל
 https://serbanghenea.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סרבן גניאה (ברומנית: Șeׁrban Ghenea; במקור מבטאים ׁׁׁׁׁׁ"שֶׁרבׇּן גֶנְיׇה"; נולד ב-13 באוקטובר 1969) הוא טכנאי קול ומיקסינג רומני-אמריקאי.
ביוגרפיה וחינוך

גניאה נולד בבוקרשט, רומניה בשנת 1969. בשנת 1976 עבר עם משפחתו למונטריאול. בהמשך, למד במכללת ג'ון אבוט, באוניברסיטת קונקורדיה ואז באוניברסיטת מקגיל.
קריירה

במהלך הקריירה שלו, עבד גניאה עם אמנים מובילים בעולם המוזיקה, ביניהם טיילור סוויפט, אדל, דמי לובאטו, ברונו מארס, בריטני ספירס, אריאנה גרנדה וג'סטין טימברלייק. הוא ביצע מיקסינג ללמעלה מ-188 הקלטות שכבשו עשרות פסגות מצעדי פזמונים שונים ברחבי העולם.
קריירה > דיסקוגרפיה נבחרת

| אמנ/ית | שיר | אלבום |
| --- | --- | --- |
| טיילור סוויפט | "Both of Us",‏ "We Are Never Ever Getting Back Together",‏ "22",‏ "I Knew You Were Trouble",‏ "Out of the Woods",‏ "Shake It Off",‏  "Bad Blood",‏ "Style",‏ ‏"Blank Space",‏ "New Romantics",‏ "Wildest Dreams",‏  "I Don't Wanna Live Forever",‏ "...Ready for It?",‏ "Look What You Made Me Do",‏ "Delicate",  ‏"Me!",‏ "You Need to Calm Down",‏ "Lover",‏ "Lover (Remix)",‏ "Beautiful Ghosts"‏, ‏"Christmas Tree Farm",‏ "Only the Young" | Strange Clouds,‏ Red,‏ 1989,‏ Fifty Shades Darker,‏ Lover,‏ Folklore |
| טובה לו | "Disco Tits",‏ "Talking Body", ‏"Cool Girl" | Lady Wood,‏ Queen of the Clouds |
| דה ויקנד | "Blinding Lights" | After Hours |
| קייטי פרי | "California Gurls",‏ "Teenage Dream",‏ "I Kissed a Girl", "Hot n Cold",‏ "Waking Up in Vegas" | Teenage Dream |
| קשה | "Tik Tok",‏ "Blah Blah Blah",‏ "Your Love Is My Drug" | Animal |
| ג'ייסון דירולו | "In My Head",‏ "Ridin' Solo" | Jason Derulo |
| ג'יי שון | "Down" | All or Nothing |
| בריטני ספירס | "Outrageous",‏ "3",‏ "Womanizer",‏ "Circus",‏ "Me Against the Music",‏ "I'm a Slave 4 U",‏ "Boys",‏ "Don't Hang Up",‏ "Passenger" | In the Zone,‏ The Singles Collection,‏  Circus,‏ ‏Britney,‏ Britney Jean |
| מיילי סיירוס | "Party in the U.S.A." | The Time of Our Lives |
| דמי לובאטו | "Let It Go",‏ "Cool for the Summer",‏ "Confident",‏ ‏ "No Promises",‏"Tell Me You Love Me",‏ "I'm Ready" | Demi,‏ Confident, Tell Me You Love Me,‏ ‏Love Goes |
| בלאקפינק | "Ice Cream",‏ "Bet You Wanna" | The Album |
| קלי קלרקסון | "My Life Would Suck Without You",‏ "Already Gone",‏ "Because of You", ‏"Behind These Hazel Eyes",‏ "Since U Been Gone" | All I Ever Wanted,‏ Breakaway |
| ג'נט ג'קסון | "Spending Time with You" | Damita Jo |
| אבריל לאבין | "Girlfriend" | The Best Damn Thing |
| בלאק אייד פיז | " My Humps",‏ "Bebot",‏ "They Don't Want Music",‏ "Disco Club" | Monkey Business |
| פרגי | "Fergalicious" | The Dutchess |
| קארי אנדרווד | "Inside Your Heaven",‏ "Some Hearts",‏ "I Just Can't Live a Lie", ‏"Lessons Learned",‏ "Starts with Goodbye" | Some Hearts |
| ליאונה לואיס | "Better in Time" | Spirit |
| מרי ג'יי בלייג' | "Steal Away" | No More Drama |
| Iyaz | "Replay" | Replay |
פרסים ומועמדויות

גניאה זכה בסך הכול בשישה עשר פרסי גראמי ושלושה פרסי גראמי לטיניים. הוא זכה בפרס גראמי לאלבום השנה שלוש פעמים; ביחד עם טיילור סוויפט על 1989, ביחד עם אדל על 25, וביחד עם ברונו מארס על 24K Magic. גניאה זכה גם בפרס גראמי הלטיני לאלבום השנה ביחד עם שאקירה על Fijación Oral, Vol. 1.
| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת השנה | "Worship" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת השנה | "Vampire" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת השנה | "Anti-Hero" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום השנה | Guts | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | אלבום השנה | Midnights | זכייה |  |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת הפופ-דאנס הטובה ביותר | "Baby Don't Hurt Me" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גראמי | הקלטת הפופ-דאנס הטובה ביותר | "One in a Million" | מועמדות |  |
| 2024 | פרס ג'ונו | מהנדס ההקלטה של השנה | "Anti-Hero" (טיילור סוויפט), "Paint the Town Red" (דוג'ה קאט) | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | הקלטת השנה | "Fortnight"  | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | האלבום המעובד הטוב ביותר, לא קלאסי | Short n' Sweet  | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | אלבום השנה | Short n' Sweet  | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | אלבום השנה | The Tortured Poets Department  | מועמדות |  |
| 2025 | פרס גראמי | הקלטת הדאנס פופ הטובה ביותר | "Yes, And?"  | מועמדות |  |