stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולימפיאדת הלסינקי (1952)
טבלת מדליות

עשר המדינות שגרפו את מרב המדליות:
| מיקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 40 | 19 | 17 | 76 |
| 2 | ברית המועצות (1923–1955) ברית המועצות | 22 | 30 | 19 | 71 |
| 3 | הונגריה (1949–1957) הונגריה | 16 | 10 | 16 | 42 |
| 4 | שוודיה שוודיה | 12 | 13 | 10 | 35 |
| 5 | איטליה איטליה | 8 | 9 | 4 | 21 |
| 6 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 7 | 3 | 3 | 13 |
| 7 | צרפת צרפת | 6 | 6 | 6 | 18 |
| 8 | פינלנד פינלנד (מארחת) | 6 | 3 | 13 | 22 |
| 9 | אוסטרליה אוסטרליה | 6 | 2 | 3 | 11 |
| 10 | נורווגיה נורווגיה | 3 | 2 | 0 | 5 |
אירועים בולטים

המתעמלת מריה גורוחובסקי מברית המועצות זכתה ב-7 מדליות, 2 זהב ו-5 כסף ובכך הייתה לספורטאית היחידה שזכתה להישג במשך 69 שנים, עד לטוקיו 2020 שבה השחיינית אמה מקיאן מאוסטרליה זכתה אף היא ב-7 מדליות, 4 זהב ו-3 ארד.
אירועים בולטים > אתלטיקה > נשים

האצנית מרג'ורי ג'קסון מאוסטרליה זכתה בשתי מדליות זהב בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר.
נינה רומשקובה זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס, מדליית הזהב הראשונה של נבחרת ברית המועצות במשחקים האולימפיים.
אירועים בולטים > אתלטיקה > גברים

אמיל זטופק מצ'כוסלובקיה המכונה "הקטר הצ'כי" זכה ב-3 מדליות זהב בריצות למרחקים ארוכים, בריצת 5,000 מטר, בריצת 10,000 מטר ובריצת מרתון.
האצנים האמריקאים לינדי רמיג'ינו, אנדי סטנפילד והריסון דילארד זכו כל אחד בשתי מדליות זהב, אחת אישית (100, 200 ו-110 מטר משוכות, בהתאמה) ואחת בריצת שליחים 4X100 מטר.
ג'ורג' רודן מג'מייקה זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
מל ויטפילד מארצות הברית זכה בשתי מדליות, אחת זהב בריצת 800 מטר בה הגן על תוארו ואחת כסף בריצת שליחים 4X400 מטר.
בוב מתיאס הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בקרב עשר.
יון מיקאלסון משוודיה הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ.
ז'וזי ברתטל מלוקסמבורג זכה במדליית זהב בריצת 1,500 מטר, מדליית הזהב היחידה של לוקסמבורג נכון ל-2021.
אירועים בולטים > הוקי שדה

נבחרת הודו זכתה במדליית זהב בטורניר ההוקי שדה.
אירועים בולטים > התעמלות

בהתעמלות מכשירים לנשים בלטו: מריה גורוחובסקי, יהודייה מברית המועצות שזכתה ב-7 מדליות, מהן 2 זהב כולל בתחרות הקרב רב, מרגיט קורונדי מהונגריה שזכתה ב-6 מדליות, מהן אחת זהב ואגנס קלטי, יהודייה מהונגריה שזכתה ב-4 מדליות, מהן אחת זהב.
בהתעמלות מכשירים לגברים בלטו: ויקטור צ'וקרין שזכה ב-6 מדליות, מהן 4 זהב כולל בתחרות הקרב רב וגרנט שגיניאן שזכה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, שניהם מברית המועצות.
אירועים בולטים > כדורגל

נבחרת הונגריה זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורגל.
אירועים בולטים > כדורמים

נבחרת הונגריה זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורמים.
אירועים בולטים > כדורסל

נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב בטורניר הכדורסל.
אירועים בולטים > סיף

אדוארדו מנג'רוטי מאיטליה זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. אחיו דריו זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
כריסטיאן דוריולה מצרפת זכה בשתי מדליות זהב.
אלדר גרביץ' מהונגריה זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
פאל קובאץ' מהונגריה זכה בשתי מדליות זהב וכסף.
אירועים בולטים > קפיצה למים

בקפיצה למים זכתה פט מקורמיק מארצות הברית בשתי מדליות הזהב שחולקו.
אירועים בולטים > שחייה > שחייניות

נבחרת הנשים של הונגריה (הונגריה (1949–1957)) (קטלין סוקה, אווה נובק ז'ראר, ולריה ג'נגה, אווה סקיי, אילונה נובק ויודית תמש) זכתה ב-4 מדליות זהב מתוך 5 וב-7 מדליות מתוך 13 אפשריות. בנבחרת שחו שחייניות יהודיות אווה סקיי (זהב במשחה ל-200 מטר חזה) ויודית תמש (זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וארד במשחה ל-100 מטר חופשי).
אירועים בולטים > שחייה > שחיינים

פורד קונו (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב (1500 מטר חופשי ושליחים 4x200 מטר חופשי) ומדליית כסף אחת (400 מטר חופשי).
המשלחת הישראלית

המשלחת הישראלית למשחקי הלסינקי הייתה המשלחת הישראלית הראשונה לאולימפיאדה וכללה 26 ספורטאים. ההישג הטוב ביותר שייך ליואב רענן שסיים במקום תשיעי בקפיצה למים.
ראו גם

יהודים באולימפיאדת הלסינקי
הערות שוליים

↑  "Past Olympic Host City Election Results". Games Bids. נבדק ב-16 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394744305171  GND: 16187291-8  LCCN: n92087240  NKC: xx0150461  VIAF: 268799146   WorldCat (עם VIAF): 268799146
אנגורי (נהר)

| --- | --- |
 אפיק נהר האנגורי
 מידע כללי
 אורך:  213 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  170 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  2600 קמ"ר
 מוצא:  הקווקז הגדול
 גובה מוצא הנהר:  4,060 מטרים
 יובלים:  Nenskra, Mulkhra, Nakra, Dolra 
 שפך:  הים השחור
 מדינות באגן הניקוז:  אבחזיה (גאורגיה)
 
 
אֶנגוּרי (בגאורגית: ენგური, באבחזית: Егры, אֶגרי) הוא נהר בגאורגיה שחלקו עובר בגבול עם אבחזיה, רפובליקה אוטונומית בצפון-מערב גאורגיה. אורכו 213 ק"מ ומקורו במדרונותיו הדרומיים של רכס הקווקז.
גאוגרפיה

מקור הנהר הוא על קו פרשת המים של רכס הקווקז הגדול, בגובה של 2614  מטרים מעל פני הים. הנהר מתחיל את זרימתו ליד ההר שחארה וזורם מטה מההרים לתוך אפיק צר ועמוק היוצרים מקום אידיאלי לבניית סכר. הנהר עובר בדרכו מערבית לעיירה, ג'ווארי, שבמחוז מגרליה ונשפך לאחר 213 ק"מ לים השחור ליד העיר זוגדידי שבקרבת נפת גאלי האבחזית.
בשנת 1980, הסתיימה בנייתו של סכר בטון, "סכר אנגורי", שנחשב לסכר המקומר הגבוה ביותר בעולם. בגובה 272 מטר על פני הים, ולמעשה הקונסטרוקציה הגדולה ביותר בקווקז. בכך משחק הנהר תפקיד מפתח בשוק האנרגיה של גאורגיה. הקיבולת שלו היא 1.1 מיליון קוב מים, ומייצר 4.5 מיליון קילוואט של אנרגיה מדי שנה, שהם כ-40% מסך יצור האנרגיה של גאורגיה. קיבולת של 1,300 מגוואט לשעה.
מאז הקונפליקט הגאורגי-אבחזי (1992-1993), מוצבים חיילים גאורגים ואבחזים משני צידי הנהר. רוסיה מצידה מחזיקה במקום חיילי "חיל שלום". המעבר המוסדר היחיד על הנהר הוא "גשר אינגורי", שנבנה על ידי שבויי מלחמה גרמנים בשנים 1944-1948. ברבות השנים נוספו לנהר גם גשרים שנבנו באופן ארעי.
הערות שוליים

↑  SELFTRAVEL.GE, RIVER INGURI and JVARI WATER POOL
איתן אבן

| --- | --- |

איתן אבן (משמאל) בעת הקרנת הסרט "החוב" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של הודו 2007 בגואה
 לידה:  4 ביוני 1948 ישראל 
 פטירה:  25 באוגוסט 2023 (בגיל 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1978–2023 (כ־45 שנים) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרופיל ב-IMDb
 
איתן אבן (4 ביוני 1948 – 25 באוגוסט 2023) היה מפיק ישראלי, ראש חברת אבנסטון הפקות ויו"ר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה (2011–2015).
ביוגרפיה

בוגר לימודי כלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר בית הספר הבינלאומי לקולנוע בלונדון. זוכה פרס עבור תרומה מיוחדת לקולנוע הישראלי בפסטיבל הקולנוע הישראלי בלוס אנג'לס 2004.
בשנת 1980 פתח אבן ביחד עם נסים לוי (קולנוען), את חברת ההפקה "סרטי לאן". הסרט הראשון אותו הפיקו היה "סיפור אינטימי" (1981) בבימויו של נדב לויתן, ובכיכובה של חוה אלברשטיין. אחר-כך הפיקו את סרט הבורקס "אדון ליאון" (1982), בבימויו ובכיכובו של זאב רווח. ב-1983 הפיק לבדו את סרט המתיחות "עובדים על העולם", בבימויו של אלן יעקובוביץ', בכיכובם של מאיר סויסה, דורי בן-זאב וגילת אנקורי. הסרט צולם בישראל, רומא, פריז וניו יורק.
אבן היה פעיל ברשימה ארוכה של פרויקטים לקולנוע ולטלוויזיה, לצד פעילות ציבורית נרחבת (בין היתר: יו"ר איגוד המפיקים, חבר בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי ובהנהלת האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה) שמיקמה אותו בצמרת תעשיית הקולנוע הישראלית שנים רבות.
הסרט "הקיץ של אביה" בהפקתו זכה בפרס דב הכסף בפסטיבל ברלין 1989 ובפרסים רבים אחרים והפך במהירות לאחד מסרטי הקולנוע הקלאסיים והאהודים בישראל. "עץ הדומים תפוס" זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1995 והשתתף במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל הקולנוע בקאן 1996 ובעשרות פסטיבלים אחרים ברחבי העולם. "מסוכנת", אותו הפיק ב-1995 זכה ב-7 פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה. ב-2003 הפיק אבן את "הכוכבים של שלומי", מההצלחות הבולטות של הקולנוע הישראלי. הסרט זכה ב-20 פרסים ואותות הוקרה בפסטיבלים בינלאומיים שונים ברחבי העולם והופץ מסחרית בבתי קולנוע בארצות הברית, צרפת, סינגפור ועוד.
בין יתר הפקותיו של איתן אבן: "רובה חוליות", "סיפור אינטימי", "אדון ליאון", "הפילהרמונית ביפן" (אותו גם ביים), "בובה", "אהבה אסורה" (בכיכובו של טום הנקס), "אחרי החגים", "סודות משפחה", "מרס תורכי", "באמצע הסרט", "אביבה אהובתי" בבימויו של שמי זרחין ו"החוב", בכיכובה של הלן מירן – שעובד לגרסה אמריקאית בידי חברת ההפקה וההפצה ההוליוודית מירמקס, שרכשה את הזכויות לסרט.
איתן אבן הלך לעולמו בגיל 75, ב-25 באוגוסט 2023.
סרטי קולנוע שהפיק וביים

הפילהרמונית ביפן (1983)
הפקות קולנוע

החוב (2011), במאי: ג'ון מאדן
החוב (2007), במאי: אסף ברנשטיין
הבוגד הקטן (2007), במאית: לין רות'
אביבה אהובתי (2006), במאי: שמי זרחין
הכוכבים של שלומי (2003), במאי: שמי זרחין
מרס תורכי (2001), במאי: עודד דוידוף
מסוכנת (1998), במאי: שמי זרחין
סודות משפחה (1997), במאית: ניצה גונן
עץ הדומים תפוס (1994), במאי: אלי כהן
אחרי החגים (1994), במאי: אמנון רובינשטיין
הקיץ של אביה (1988), במאי: אלי כהן
אהבה גנובה (1986), במאי: משה מזרחי
אדון ליאון (1982), במאי: זאב רווח
סיפור אינטימי (1981), במאי: נדב לויתן
רובה חוליות (1979), במאי: אילן מושנזון
הפקות טלוויזיה

באמצע הסרט (2003), במאי: אבי כהן
שתוק שואו (1993)
Held Hostage: The Sis and Jerry Levin Story ‏(1991), במאי: רוג'ר יאנג
הפקות דוקומנטריות

היהודים החדשים (2004), במאית: עמליה מרגולין
Charlton Heston Present the Bible ‏(1992), במאי: פרייסר הסטון
יובל להוברמן (1982), במאי: אלאן מילר
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, איתן אבן, מהמפיקים המובילים בקולנוע הישראלי, הלך לעולמו בגיל 75, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302484305171  PLWABN: 9810610190705606  ISNI: 0000 0000 6987 0750  LCCN: no2002053925  RERO: 02-A018595025  VIAF: 306423021   WorldCat (עם VIAF): 306423021
אנניאס (כדורגלן)

אנניאס אלוי קסטרו מונטיירו (בפורטוגזית: Ananias Eloi Castro Monteiro;‏ 20 בינואר 1989 – 28 בנובמבר 2016), הידוע בקצרה כאנניאס, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. נהרג בהתרסקות טיסה 2933 של LaMia, כאשר שיחק בשאפקואנסה.
קריירת מועדונים

אנניאס גדל במחלקת הנוער של באהיה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2008 במסגרת הליגה הברזילאית השנייה. בשנת 2011 הושאל אנניאס לשנתיים לפורטוגזה. בחודש אפריל 2012 רכשה פורטוגזה כמחצית מהזכויות על אנניאס.
ב-10 בינואר 2013 חתם אנניאס בקרוזיירו. ב-29 במאי הוא הושאל לפלמיירס עד לסוף השנה.
לאחר שהעפיל עם פלמיירס לליגת העל הברזילאית, הושאל אנניאס לרסיפה ולשאפקואנסה.
ב-11 בדצמבר 2015 חתם אנניאס באופן קבוע בשאפקואנסה. ב-2 בנובמבר 2016 הוא הבקיע את שער השוויון בתיקו 1-1 נגד סן לורנסו במסגרת גביע סודאמריקנה, שעזר לשאפקואנסה להעפיל לגמר הטורניר בזכות שערי חוץ.
מותו

ב-28 בנובמבר 2016, כאשר טס יחד עם קבוצתו למשחק הגמר של גביע סודאמריקנה 2016, נהרג אנניאס בהתרסקות טיסה 2933 של LaMia, יחד עם שחקנים ואנשי צוות נוספים של שאפקואנסה.
הערות שוליים

↑  Portuguesa pode acertar contratação de meia do Bahia באתר Terra, ‏ 7 באוקטובר 2011 (בפורטוגזית)
↑  Cruzeiro confirma Ananias e libera meia Souza para a Portuguesa באתר Terra, ‏ 10 בינואר 2013 (בפורטוגזית)
↑  Cruzeiro confirma vinda de volante Souza; atacante Ananias será emprestado ao Palmeiras באתר ESPN, ‏ 29 במאי 2013 (בפורטוגזית)
↑  Sport anuncia a contratação do meia-atacante Ananias, ex-Cruzeiro באתר Vavel, ‏ 17 בינואר 2014 (בפורטוגזית)
↑  Ananias e Maylson são os dois novos reforços para o meio da Chapecoense באתר Globo Esporte, ‏ 30 בדצמבר 2014 (בפורטוגזית)
↑  Chapecoense renova com cinco e anuncia Silvinho, ex-Joinville, e João Lucas, ex-Paysandu באתר Diário Catarinense, ‏ 11 בדצמבר 2015 (בפורטוגזית)
↑  Chape empata com San Lorenzo fora e leva vantagem para decisão na Arena באתר Globo Esporte, ‏ 2 בנובמבר 2016 (בפורטוגזית)
↑  Craque da 'Barcelusa' e autor de 1º gol no Allianz, Ananias brilhava em jogos grandes באתר ESPN, ‏ 29 בנובמבר 2016 (בפורטוגזית)
אנרי ראבו

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1873 הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 פטירה:  11 בספטמבר 1949 (בגיל 75) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה, הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1894)  מפקד בלגיון הכבוד  מסדר לאופולד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אנרי ראבו (בצרפתית: Henri Rabaud;‏ 10 בנובמבר 1873, פריז – 11 בספטמבר 1949, פריז) היה מלחין ומנצח צרפתי.
ראבו היה בנם של צ'לן וזמרת. הוא למד בקונסרבטואר של פריז, שם החליף את גבריאל פורה כמנהל בשנת 1920.
ראבו היה מלחין שמרני, ונודע באמירה "מודרניזם הוא האויב". הוא היה פעיל גם בניצוח וניהל את תזמורת האופרה של פריז במשך עשר שנים. כן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון
למשך שנתיים.
יצירותיו

האופרה הקומית של ראבו, "Mâruf, savetier du Caire" ("מערוף, הרצען מקהיר"), היא שילוב של הוגנרי עם האקזוטי. הוא כתב עוד אופרות, ביניהן "L’Appel de la Mer", המבוססת על "הרוכבים אל הים" של סינג, וכן מוזיקה למחזות ולסרטים, כמו "שחקני השחמט". יצירותיו אלה נשכחו כליל.
יצירותיו התזמורתיות של ראבו כוללות "דיברטיסמנט על ישירים רוסיים ו"אגלוג", פואמה של ורגיליוס לתזמורת, וגם הנוקטורן מתוך הפואמה הסימפונית "תהלוכה" (שזוכה מדי פעם לתחיה ולהקלטה).
המוזיקה הקאמרית שלו כוללת את "סולו דה קונקור" לקלרינט ופסנתר - יצירת תחרות וירטואוזית.
אלמוגית השוליים

| אלמוגית השוליים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שוניתיים
סוג:: דפדופון
מין:: אלמוגית השוליים
שם מדעי
 Dascyllus marginatus ‏ראפל, 1829

אלמוגית השוליים (מכונה גם אלמוגית שחורת-שוליים, שם מדעי: Dascyllus marginatus) היא מין של דג במשפחת השוניתיים, אנדמי למערב האוקיינוס ההודי ואחד המינים הנפוצים במפרץ אילת. אלמוגית השוליים היא דג צמוד מקום, החי באלמוגים, בדרך כלל שיחן שכיח (Stylophora pistillata) ומינים של שטית (.Acropora spp). באלמוגים אלה הוא מתחבא מסכנה וישן בלילה. אלמוגיות שוליים חיות בקבוצות של כ-2–25 פרטים, כאשר במפרץ אילת בדרך כלל הקבוצות הן של עד חמישה פרטים. אלמוגיות שוליים ניזונות מפלנקטון הנסחף בזרם וגדלות לאורך של כ-6 ס"מ.
הערות שוליים

↑  אלמוגית השוליים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Froese, R. and D. Pauly. (Editors), Dascyllus marginatus, FishBase, ‏2023
1 2 3  R Kent, R Holzman, A Genin, Preliminary evidence on group-size dependent feeding success in the damselfish Dascyllus marginatus, Marine Ecology Progress Series 323, 2006-10-05, עמ' 299–303 doi: 10.3354/meps323299
↑  L. Fishelson, D. Popper, A. Avidor, Biosociology and ecology of pomacentrid fishes around the Sinai Peninsula (northern Red Sea), Journal of Fish Biology 6, 1974-03, עמ' 119–133 doi: 10.1111/j.1095-8649.1974.tb04532.x
↑  Rotem Goldshmid, Roi Holzman, Daniel Weihs, Amatzia Genin, Aeration of corals by sleep-swimming fish, Limnology and Oceanography 49, 2004-09, עמ' 1832–1839 doi: 10.4319/lo.2004.49.5.1832
↑  Hans W. Fricke, Control of different mating systems in a coral reef fish by one environmental factor, Animal Behaviour 28, 1980-05-01, עמ' 561–569 doi: 10.1016/S0003-3472(80)80065-0
אלמוג חזן

אלמוג חזן (נולד ב-6 בפברואר 1974 בבית שאן) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
חזן זכור בעיקר מתקופתו כשחקן קבוצת הפועל בית שאן, במדיה כבש את שער השוויון הזמני במשחקה מול בית"ר ירושלים, משחק שזכה לכינוי "משחק השרוכים".
קריירה

חזן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בית שאן. את משחקו הראשון בליגה הבכירה ערך במחזור הראשון של עונת 1994/1995, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 לקבוצת הפועל פתח תקווה, והוחלף בדקה ה-58. בסך הכל הוא שותף באותה עונה ב-16 משחקים, מתוכם 7 בהרכב הפותח (באותה העונה ליוו הבמאים רינו צרור ודורון צברי את הקבוצה ואת הצלחתה להישאר בליגה הבכירה בסרטם "בית שאן: סרט מלחמה").
לאחר עונת השאלה, חזר השחקן לקבוצה לקראת עונת 1996/1997, במהלכה שותף בשני משחקים בלבד, כמחליף. בעונת 1997/1998 קיבל חזן תפקיד משמעותי יותר בסגל הקבוצה ושותף ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. ב-2 במאי 1998 כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה, כאשר הבקיע שער שוויון זמני בדקה ה-86 של המשחק מול בית"ר ירושלים, אשר זכה לכינוי "משחק השרוכים".
בעונת 1998/1999 שותף חזן ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. בסיום עונה זו ירדה הקבוצה לליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום ה-15 (מתוך 16), ולא שבה מאז לליגת העל. גם חזן בעצמו לא שיחק שוב בליגה הבכירה.
חזן המשיך לשחק בקבוצת הפועל בית שאן מספר שנים לאחר הירידה לליגת המשנה. לאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות באזור הצפון, בהן עירוני טבריה והפועל אסי גלבוע, עד שפרש ממשחק פעיל במדי קבוצת הפועל עפולה בליגה א'. משחקו האחרון היה בניצחון 2–1 על בני ג'דידה-מכר, יום לפני יום הולדתו ה-36.
כיום מנהל חזן חנות לביגוד, הנעלה וציוד ספורט בעפולה.
אנני קני

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1879 אולדהאם, מנצ'סטר רבתי, אנגליה
 פטירה:  9 ביולי 1953 (בגיל 73) היטצ'ין, הרטפורדשייר, אנגליה
 מדינה:  אנגליה
 פעילות בולטת:  פעילה חברתית, סופרג'יסטית
 בן או בת זוג:  James Taylor 
 פרסים והוקרה:  Hunger Strike Medal 
 
אן "אנני" קני (13 בספטמבר 1879 - 9 ביולי 1953) הייתה סופרג'יסטית בריטית, שהפכה לאחת הדמויות המובילה באיגוד הנשים החברתי והפוליטי. היא הקימה את הסניף הראשון של האיגוד בלונדון יחד עם מיני בלדוק. קני משכה את תשומת ליבם של העיתונאים והציבור ב-1905 כאשר היא וכריסטבל פנקהרסט נאסרו בעוון תקיפה והפרעה לשוטר במילוי תפקידו לאחר שקראו קריאות גנאי אל עבר אדוארד גריי מהמפלגה הליברלית בעצרת של המפלגה שעסקה בזכויות בחירה לנשים. תקרית זו היוותה את נקודת התפנית במאבק עבור זכויות בחירה לנשים, אשר לאחריה הסופרג'יסטיות החלו לנקוט בצעדים מיליטנטיים יותר.
קני נולדה באולדהאם למשפחה ממעמד הפועלים, הבת הרביעית מתוך שנים עשר ילדים. בגיל 10, אנני החלה לעבוד במשרה חלקית במפעל כותנה, ועזבה את בית הספר בגיל 13, אז החלה לעבוד במשרה מלאה במשך כ-12 שעות ביום. קני איבדה את אחת מאצבעותיה בתאונת עבודה. היא נשארה במפעל במשך כ-15 שנים, החלה להיות פעילה חברתית, קראה ספרים רבים והלכה לכנסייה באופן קבוע, שם שרה במקהלה.
פעילות חברתית

לאחר מותה הפתאומי של אמה בגיל 53, קני הפכה לפעילה באיגוד הנשים החברתי והפוליטי לאחר ששמעה נאום של טרסה בילינגטון-גרייג וכריסטבל פנקהרסט. פנקהרסט הזמינה את קני לביתה, והשתיים נפגשו לעיתים קרובות כדי שקני תוכל להתאמן בדיבור בפני קהל ולנאום בעצמה על זכויות הבחירה לנשים.
במהלך עצרת תמיכה של המפלגה הליברלית, קני ופנקהרסט קראו קריאות גנאי אל עבר וינסטון צ'רצ'יל ואדוארד גריי. הן גורשו מהעצרת ונאסרו; פנקהרסט נעצרה על תקיפת שוטר, וקני הוחזקה במעצר במשך שלושה ימים שלקחה חלק בהתפרעות.
קני ומיני בלדוק הקימו את הסניף הראשון של איגוד הנשים בלונדון, ונעצרה פעם נוספת יחד עם פעילות נוספות לאחר שניסו לקבוע פגישה עם שר האוצר של בריטניה. לקני הוצע מאסר למשך שישה חודשים או הימנעות מהפגנות למשך שנה אחת. קני והפעילות האחרות בחרו במאסר.
קני, שהייתה מעורבת במספר פעולות מיליטנטיות ועברה הזנות בכפייה בכלא, לא חששה להביע את התנגדותה "חוק החתול והעכבר" (כך כונה בפי הסופרג'יסטיות) שעבר ב-1913: החוק איפשר לאסירים חולים (שבריאותם נפגעה בעקבות שביתת רעב או הזנה בכפייה) להשתחרר מהכלא, אולם הם היו נעצרים שוב ברגע שהיו מבריאים, וכך ניתן היה להימנע מלהאכילם בכפייה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, אמלין פנקהרסט קראה לאיגוד להפסיק עם הפעולות המיליטנטיות נגד ממשלת בריטניה ובמקום זאת להביע תמיכה בבריטניה במהלך הלחימה ולהתנדב לעבוד במשרות שנחשבו גבריות, מאחר שרוב הגברים היו עתה בחזית. חברות האיגוד יצאו למסע גיוס של נשים, וקני הרחיקה לכת מבריטניה, וניסתה לגייס נשים גם בצרפת ובארצות הברית.
חיים אישיים

לאני היו חברות קרובות רבות בקרב הסופרג'יסטיות, אך לא ברור אם היה לה קשר רומנטי עם מי מהן. קני נישאה ב-1918 לאחר שעבר החוק שהתיר זכות בחירה לנשים מעל גיל 30. היא מתה מסכרת ב-1953 והאפר שלה פוזר בצפון-מערב אנגליה.
הוקרה לאחר המוות

ב-1999 נחנך פסל לכבודה של קני ליד בית העירייה הישן באולדהאם.
שמה ותמונתה של קני (ושל 58 מתומכי זכות הבחירה לנשים, ביניהן כריסטבל פנקהרסט) נחקקו על פסלה של מיליסנט פוסט בכיכר הפרלמנט ונחשפו בטקס חניכה ב-2018.
הערות שוליים

↑  Helen Rappaport. Encyclopedia of women social reformers, Volume 1  (ABC-CLIO, 2001) p. 359-361
↑  E. S. Pankhurst. The suffragette: the history of the women's militant suffrage movement, 1905–1910 (New York Sturgis & Walton Company, 1911) p. 19ff.
↑  Annie Kenney, Marie M. Roberts, Tamae Mizuta. A Militant (Routledge, 1994) Intro.
↑  Atkinson, Diane (2018). Rise up, women! : the remarkable lives of the suffragettes. London: Bloomsbury. pp. 20–23. ISBN 9781408844045. OCLC 1016848621.
↑  "Jessie Kenney". Spartacus Educational (באנגלית). נבדק ב-2017-10-26.
↑  Rosemary Taylor (4 באוגוסט 2014). East London Suffragettes. History Press. pp. 32–. ISBN 978-0-7509-6216-2. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Adelaide Knight, leader of the first east London suffragettes". East End Women's Museum (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-10-29.
↑  parliament.uk
↑  Martin Pugh (31 בדצמבר 2013). The Pankhursts: The History of One Radical Family. Random House. pp. 209–213. ISBN 978-1-4481-6268-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Emotions run high as 'beautiful' Annie Kenney statue is unveiled". Oldham Chroncile. 14 בדצמבר 2018. אורכב מ-המקור ב-2019-10-29. נבדק ב-14 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA18594164  GND: 119214555  ISNI: 0000 0000 6319 4624  LCCN: n2006049726  NTA: 146815637  SNAC: w6hz6n08  SUDOC: 243283725  Trove: 1226328  VIAF: 59889438   WorldCat (עם VIAF): 59889438 
אדלה פנקהרסט (עומדת) וקני ליד עץ שנטעה אמלין פנקהרסט, 1909.
פוסטר נגד חוק 'החתול והעכבר'
איידס באוגנדה

מחלת האיידס התגלתה לראשונה באוגנדה בשנת 1982 בכפר דייגים בחוף המערבי של אגם ויקטוריה..מאז התפרצות מגפה זו, היו לה השפעות הרסניות על המבנה הדמוגרפי והכלכלי של המדינה. החל משנת 1993 נרשמה ירידה בשכיחות האיידס במדינה, ומשנת 2000 מוזכרת אוגנדה כדוגמה למדינה שהצליחה להתמודד ביעילות עם האיידס באפריקה שמדרום לסהרה.
התפשטות

מחלת האיידס נתגלתה לראשונה באוגנדה אצל סוחרים וזונות בשנת 1982 בכפר דייגים בחוף המערבי של אגם ויקטוריה, הנמצא לאורך הכביש הטרנס אפריקאי.
עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, חוותה אוגנדה את המגפה באופן קשה והרסני. האיידס התפשט תחילה בערים, ולאחר מכן גם באזורים הכפריים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נתגלו בארבע נקודות בקמפלה וסביבתה שיעורי איידס של מעל 20%. מנגד, באזורים הכפריים, בהם התגוררה מעל 85% של האוכלוסייה, היה שיעור האיידס מתחת ל-10% ולפי חלק מהטענות פחות מ-5%, כך שעל פי ההערכות שיעור האיידס באוכלוסייה הגיע בשנת 1991 לסביבות ה-15%, אך לא עבר את ה-15%. המחלה הכתה באופן הקשה ביותר במרכז אוגנדה.
החל משנת 1993 נרשמה ירידה משמעותית בשיעור האיידס באוגנדה. עם זאת, בשנת 1997 מערכת הבריאות במדינה הגיעה לנקודת שבירה כאשר ההוצאה לבריאות לנפש לשנה עמדה על מתחת ל-3 דולר. חולי האיידס אכלסו יותר מ-55% ממיטות בתי החולים ובשנת 2000, שיעור התפוסה שלהם אף גדל ל-70%. בשנת 1998 כ-1.9 מיליון בני אדם באוגנדה היו נשאים או חולים, כ-6.1% מהאוכלוסייה. עד שנת 2003 נפטרו מהמחלה כ-800,000 נפש.
סוכנויות בינלאומיות אשר סיפקו תמיכה כספית למניעת האיידס השתמשו באוגנדה כהוכחה לכך שניתן לשלוט באיידס באמצעים מועטים יחסית. הקהילה הבינלאומית התמקדה בשני אלמנטים עיקריים לשיפור מצב האיידס באוגנדה:
חשיבות תפקידם של המנהיגים הפוליטיים בהעלאת המודעות הציבורית של המחלה עוד בשלביה המוקדמים.
הנחת הממשלה ששילוב בין התנזרות, שימוש באמצעי מניעה ונאמנות הם אלו שיפחיתו את שכיחות המחלה.
התפשטות > גורמים לתפוצת המחלה

התפשטות המחלה הסתייעה במשבר הכלכלי ובמלחמת האזרחים האוגנדית. המשבר הכלכלי הביא להתפשטות הזנות כאשר נשים רבות פונות לזנות כדי לשרוד. מלחמת האזרחים הביאה אתה תנועות של חיילים ומורדים שהשתמשו בשירותי זנות. גורם נוסף שהפיץ את המחלה היה ריבוי של נהגי משאיות שנעו ממקום למקום כשבידם כסף רב, יחסית לרמת החיים באפריקה, שסייעו בהפצת האיידס בכל רחבי אוגנדה. המחלה הייתה נפוצה בעיקר באזורים עירוניים, באזורים הכפריים עם נתיבי מסחר גדולים ובאזורים מוכי מלחמה. כמו כן, היות האוכלוסייה ברובה הניכר נוצרית שלא עברה מילה, הקלה ככל הנראה על התפשטות האיידס.
התמוטטות השלטון פגע אנושות במערכות הבריאות במדינה, דבר שתרם אף הוא להתפשטות המחלה.