stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טייסת 200
הערות שוליים

1 2  שני וקולנקו | צילום: רועי קור, ‏כאן גרים בכיף: טייסת 200 עוברת בסיס, באתר חיל האוויר הישראלי, 29 בינואר 2023
↑  יובל שוהם ומאי אפרת צילום: ארכיון הבטאון וטייסת "המלטים הראשונה", ‏40 שנה בלי טייס, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 בספטמבר 2011.
1 2 3  אסיף טור-פז, ‏אבולוציה של שם: מדוע מערך ה"כטמ"ם"?, באתר חיל האוויר הישראלי, 11 בנובמבר 2021
↑  יעל פוקס, ‏מזל טוב: טייסת 200 חוגגת יובל, באתר חיל האוויר הישראלי, 25 במרץ 2022
↑  עוזי ברוך, אשכנזי: ההצטיינות אינה מקרית, באתר ערוץ 7, 7 באפריל 2008
↑  ה"שחף" יוצא משירות מבצעי, באתר חיל האוויר הישראלי, 9 בינואר 2017.
↑   אלה היחידות הזוכות ב"אות הערכה מבצעי", באתר צה"ל, 25 בנובמבר 2021.
↑  יואב זיתון, "6,000 מחבלים הרוגים" | סיפור הטייסת המחסלת ותיעוד דרמטי מ"מבצע ארנון", באתר ynet, 9 באוגוסט 2024
↑  רוני גנאור | צילום: נינה קלמס, ‏לראשונה: קצין מודיעין בראשות למד"ן, באתר חיל האוויר הישראלי, 4 באוגוסט 2024
↑  ניר דבורי, ‏לראשונה בח"א: מפקד טייסת "ירוק", באתר ‏מאקו‏, 12 בספטמבר 2017
↑  לראשונה: מפקד טייסת מזרוע היבשה, באתר חיל האוויר הישראלי.
↑  יואב זיתון, "6,000 מחבלים הרוגים" | סיפור הטייסת המחסלת ותיעוד דרמטי מ"מבצע ארנון", באתר ynet, 9 באוגוסט 2024
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
דנה פאן לוזון

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1978 (בת 46) פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  דנה פאן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר השש שנתי על שם  אחד העם  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  ערוץ 2, וואלה, ערוץ הספורט, כאן 11, ערוץ 24, רשת מדיה 
 בן או בת זוג:  גיא לוזון 
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  dana.f.luzon
 
דנה פאן-לוזון (נולדה ב-22 ביוני 1978) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה, ומדריכת פילאטיס ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם דנה פאן בפתח תקווה. אביה הוא עמי פאן שהיה מנהל הקבוצה של מכבי פתח תקווה. התחנכה בתיכון "אחד העם" שבעיר הולדתה.
שירתה בצה"ל ביחידה 8200 בתפקיד אלחוטנית.
לאחר מכן, למדה באוניברסיטת תל אביב וסיימה תואר ראשון בתקשורת וכלכלה. בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה. סיימה תואר שני בפסיכולוגיה חברתית פוליטית.
קריירה

בשנת 2010 החלה להגיש פינת ספורט נשית ופינת לייף סטייל שנקראה על שמה "זמן של פאן" בתוכנית הבוקר "לחיות טוב" עם משה דץ בערוץ 2. בשנת 2011 הנחתה את תוכנית הטיולים והחופשות "כאן בישראל" בערוץ 2.
בשנת 2012 הייתה חברת פאנל בתוכנית הלייט-נייט "מה ש'תה שומע" בהנחיית אסי עזר בערוץ 24.
ב-2013 עברה עם משפחתה באופן זמני לבלגיה, בעקבות עבודתו של בעלה, מאמן הכדורגל הישראלי, גיא לוזון בעת שאימן את מועדון סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית, ושם יצרה תוכנית דוקומנטרית ייחודית באנגלית "נשות הכדורגלנים האמיתיות", שאותה גם הנחתה. הסדרה נמכרה ושודרה גם בערוץ הספורט.
בשנת 2015 השתתפה דנה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מחוברים" של HOT.
בשנת 2016 חזרה עם בעלה וילדיה לישראל, והייתה חברת פאנליסטית בשידורים החיים באולפן יורו 2016 ששודר בערוץ 2, וכן את אולפן מונדיאל 2018 בערוץ כאן 11.
בשנת 2017 הנחתה את תוכנית הבוקר "בוקר חם" בערוץ 2 של רשת, לצדו של קובי מחט.
מאז 2020 היא בעלת טור קבוע באתר וואלה! על המציאות הפוליטית והחברתית. בין השאר, שימשה גם ככתבת באתר "ישראל היום" במהלך מגפת הקורונה העולמית.
חיים אישיים

נשואה למאמן הכדורגל הישראלי שמאמן את נבחרת ישראל הצעירה והאולימפית, גיא לוזון. הם הורים לבן ולבת.
עמיתה במכון למדיניות העם היהודי מאז 2022.
ג'ון פאד

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1819 סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 באוקטובר 1902 (בגיל 83) 
 יצירות ידועות:  דיוקן ג'ורג' וושינגטון זוכה להצדעה בטרנטון, גירוש אדם וחווה 
 
ג'ון פאד (באנגלית: John Faed;‏ 31 באוגוסט 1819 – 22 באוקטובר 1902) היה צייר סקוטי.
ביוגרפיה

ג'ון היה בנם הבכור מבין ששת ילדיהם של ג'יימס פאד, ומרי פאד, לבית מקג'וך. שני בנים נוספים, תומאס פאד וג'יימס פאד, הפכו גם הם לאמנים, וכך גם אחותו סוזן פאד.
ג'ון החל לצייר מיניאטורות של אנשים מקומיים כשהיה רק בן תשע.
העיתון "המבקר השבועי של טירת דאגלס" ב-19 באוגוסט 1831 ציין כי בבחינה של בית הספר ג'ירטון "הוצג לקהל ספר מפות יפה ומדויק שבוצע על ידי ג'ון פאד, כדוגמה לרישומים רבים ומגוונים שלו, אשר לעיתים קרובות עוררו את הערצתם של כל מי שראה אותם".
הוא עבר לאדינבורו ב-1840 וב-1841 הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית. בשנת 1848 הוא רשום כצייר מיניאטורות באדינבורו.
פאד צייר בעיקר סצנות דתיות, ספרותיות והיסטוריות. הוא הציג באקדמיה הסקוטית המלכותית ובאקדמיה המלכותית כמעט ללא הרף. כשהיה נשיא איגוד האמנות היפה של קירקודברייטשייר ב-1899, דיוקנו של סר אייזק ניוטון הוצג בתערוכה שהתקיימה ביולי ואוגוסט באותה שנה. לפאד היו קהל עוקבים גם בארצות הברית. דיוקנו של ג'ורג' וושינגטון היה הבסיס לחריטת פסל דיוקן של ויליאם הול הצעיר ששימש להמחשת מאמר על וושינגטון במגזין ההיסטוריה האמריקאית ב-1880. ציורו המצליח ביותר "שייקספיר וחבריו בטברנת בת הים" נמכר לאמריקאי ב-1851.
את ציוריו, הפופולריים בבריטניה הוויקטוריאנית, ניתן למצוא היום באוספים פרטיים וציבוריים, כולל הגלריה הלאומית של סקוטלנד.
ב-1859 הוא עזר לג'וזף נואל פאטון להקים את חיל המתנדבים הראשון של אדינבורו מבין האמנים בעיר ושימש כסגן שלו.  הוא היה חבר פעיל בקהילה שבה הקים לבסוף את ביתו. הוא עזר להגות ולפתח מספר פרויקטים קהילתיים בניין העירייה שנפתח באוגוסט 1885 על ידי אחיו תומאס פאד, אז אקדמאי מפורסם.
פאד חלה במחלה קשה בקיץ 1902. הוא עבר התגורר עם אחותו סוזן פאד ומת שם ב-22 באוקטובר בגיל 83. הוא נקבר לצד אשתו, ג'יין מקדונלד (נפטרה 1897), בחצר הכנסייה של קהילת גירטון. סוזן נקברה לידו ב-1909.
סה"כ יצירותיו הידועות הוא 278 פריטים. מתוכם, 241 הוצגו באקדמיה המלכותית הסקוטית, עשרים מהם הוצגו באקדמיה המלכותית, ותשעה עשר הוצגו באקדמיה המלכותית בלבד, הרשימה נחשבת לא שלמה.
גלריה

גירוש אדם וחווה
שקספיר וחבריו בטברנה
ג'ורג' וושינגטון בטנטון
הערות שוליים

↑  Steel, David. "The Faeds: A Remarkable Artistic Family". Gatehouse of Fleet.
↑  Scottish Post Office Directories: Office Edinburgh & Leith directory. 1848–1849. p. 39.
↑  McKerrow, Mary (1982). The Faeds, A Biography. Edinburgh: Canongate Publishing Ltd. p. 34.
↑  DeCosta, B. F. (August 1880). "The Traditional Washington Vindicated". The Magazine of American History. A. S. Barnes & Company. V (2): 81–102. Portrait of Washington, steel engraving, by Holl
↑  Maj-Gen J.M. Grierson, Records of the Scottish Volunteer Force 1859–1908, Edinburgh: Blackwood, 1909, pp. 128–30.
↑  "Susan Bell Faed". Kirkcudbright Galleries.
↑  Gravestone Transcriptions: Girthon Parish". Gathouse Folk.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1634 1684  LCCN: nr97035182  NLA: 35971074  RKD: 27161  SNAC: w66n0tvc  Trove: 1168298  ULAN: 500024696  VIAF: 46670676   WorldCat (עם VIAF): 46670676
עבד אל-לטיף מוסא

| --- | --- |

 לידה:  1959 רצועת עזה, רצועת עזה תחת שלטון מצרים 
 נהרג:  15 באוגוסט 2009 (בגיל 50 בערך) רפיח, רצועת עזה 
 השכלה:  אוניברסיטת אלכסנדריה 
 מקצוע:  טרוריסט
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
עבד אל-לטיף מוסא, (בערבית: عبد اللطيف موسى) מכונה גם אבו נור אלמקדיסי (בערבית: أبو نور المقدسي), היה מנהיג של ארגון הג'יהאד הסלפי ג'נד אנצאר אללה, קבוצה אסלאמית ברפיח, עזה שהתאגדה למטרות מיליטנטיות.
היה מקור הסמכות הדתי-אידאולוגי עבור פעילים ג'האדיים-סלפיים ברצועה, בהם גם צבא האסלאם. רופא במקצועו, ועבד בעבר במשרד הבריאות של הרשות הפלסטינית. שימש כאימאם במסגד אבן תימיה ברפיח.
ב-14 באוגוסט 2009 הכריז בדרשת יום שישי במסגדו ברפיח על הקמת "אמירות אסלאמית בפלסטין", ולמחרת, 15 באוגוסט 2009, נהרג בידי כוחות חמאס, כאשר אלו הסתערו על מפקדתו ועל מתחם המגורים. לטענת החמאס, מוסא נהרג כאשר מנהיגו הצבאי של ג'ונד אנסר אללה ח'אלד נבת פוצץ את עצמו כשכוחותיו סגרו עליהם.
המדינה האסלאמית הקימה יחידה שפעלה בסוריה שנקראה על שמו.
הערות שוליים

1 2  חמאס מעצימה את מאבקה נגד התארגנויות ג’האדיות-סלפיות המזדהות עם אלקאעדה ומנסות לאתגר את שלטונה ברצועת עזה, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, ‏1 בספטמבר 2009
↑  צילומים והקלטות מהקרבות באזור מסגד אבן תימיה ברפיח מציגים עדות נדירה על האופן הברוטאלי, שבו דיכאה חמאס את מתנגדיה הג’האדיים-סלפיים, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 6 בספטמבר 2009
↑  BBC News: Gaza Islamist leader dies in raid
↑  חמאס: המטיף הקיצוני פוצץ את עצמו והרג מתווך, באתר ynet, 15 באוגוסט 2009
↑  דאעש: דיוקנו של ארגון טרור, מרכז המידע למודיעין ולטרור, 28 בנובמבר 2014, עמ' 169
ויליאם א. וילר

ויליאם אלמון וילר (באנגלית: William Almon Wheeler;‏ 30 ביוני 1819 - 4 ביוני 1887) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא ארצות הברית רתרפורד הייז. קודם לתפקיד זה הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ניו יורק.
חייו

וילר נולד במאלון שבניו יורק ולמד לימודים אקדמאים באקדמיית פרנקלין ובאוניברסיטת ורמונט, אך פרש ללא סיומם בשל קשיים כלכליים. בשנת 1845 הוא הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר הולדתו. בשנים 1846–1849 כיהן וילר כתובע המחוזי של מחוז פרנקלין. בשנים 1850–1851 הוא היה חבר בית הנבחרים של ניו יורק ובשנים 1858–1860 שימש סנאטור בסנאט של ניו יורק. בשנים 1867–1868 הוא השתתף בוועידות החוקתיות של מדינת ניו יורק.
בשנים 1861–1863 ובין 1869–1877 כיהן וילר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. על אף ניסיונו הרב בפוליטיקה וכהונתו הממושכת בקונגרס, וילר לא בלט כנבחר ציבור ובכל שנותיו בבית הנבחרים לא הוגשה מטעמו הצעת חוק. וילר התנגד לאישור העלאת השכר של חברי בית הנבחרים ולאחר אישורה, בשנת 1873, הוא נודע בהחזרת ההפרשים שניתנו לו לקופת המדינה.
בשנת 1876 השתתף וילר בוועידת המפלגה הרפובליקנית שבה נבחר רתרפורד הייז כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית. על משלחת הצירים מניו יורק הוטלה משימת החיפוש אחר מועמדים לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. דיוני המשלחת נערכו באופן בלתי רשמי וברוח טובה, ואלו הובילו, בהיעדר מועמדים מתאימים לתפקיד, להעלאת שמו של וילר כמועמד אפשרי לתפקיד. למחרת היום אושרה מועמדותו ברוב של 366 מול 89 קולות שניתנו לפרדריק פרלינגהויסן. המועמד לנשיאות הייז הגיב לשמע הבחירה באמרו "אני מתבייש לומר, אך מי הוא וילר?".
כהונתו כסגן נשיא נמשכה בין השנים 1877–1881. עבודתו הרשמית הייתה מעטה ולא זכתה לתשומת לב ציבורית, אך יחסיו עם הנשיא הייז היו חמים. וילר, שהתאלמן מרעייתו שלושה חודשים לפני כניסתו לתפקיד, הוזמן לעיתים קרובות לסעוד עם משפחת הנשיא בבית הלבן. בתום כהונתם הכריז הייז על אי הצגת מועמדותו לנשיאות, ואילו וילר לא הועלה בין שמות המועמדים. בסיום תפקידו הוא פרש מהחיים הציבוריים.
טייסת 147

| --- | --- |
סמל הטייסת החל מאפריל 2024 עת נפתחה מחדש כטייסת כטמ"מים
סמל הטייסת החל מאפריל 2024 עת נפתחה מחדש כטייסת כטמ"מים
 פרטים
 כינוי:  "טייסת האיל הנוגח"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  טייסת  כלי טיס בלתי מאויש
 בסיס האם:   בסיס פלמחים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  כטייסת סטירמנים: 1956 – 1956 כטייסת פוגות: 1967 – 1967 כטייסת עיטים: 1978 – 1985 כטייסת כטמ"מים: 2024 – הווה
 נתוני היחידה
 ייעוד:  כלל סוגי משימות ההתקפה וההגנה.
 כלי טיס:  כוכב (הרמס 900)
 כלי טיס בעבר:  סקייהוק A-4F, סקייהוק A-4E, פוגה מגיסטר, סטירמן
טייסת 147, המכונה גם "טייסת האיל הנוגח" (נודעה בעבר גם בכינוי "טייסת הפוגות"), היא טייסת בחיל האוויר הישראלי, המפעילה כלי טיס מאוישים מרחוק, הפועלת מבסיס פלמחים.
בעבר הייתה טייסת מטוסי קרב אשר טרם סגירתה הפעילה מטוסי סקייהוק A-4F, והייתה מוצבת בבסיס חצרים. הטייסת נפתחה ונסגרה מספר פעמים במהלך שנות קיומה.
היסטוריה

בשנת 1956, ערב מבצע קדש, הוקמה טייסת 147 בפיקודו של מאיר שפר, כטייסת חירום של בית הספר לטיסה, וכללה מטוסי סטירמן של בית הספר. הטייסת נסגרה לאחר סיום המבצע.
בשנת 1967, ערב מלחמת ששת הימים, הוקמה הטייסת שנית בבסיס חצרים, והפעילה מטוסי פוגה מגיסטר של בית הספר לטיסה. הטייסת כללה בוגרים טריים של קורס טיס וטייסים ותיקים (לדוגמה אלי איל, מטייסי מלחמת העצמאות). במלחמה עסקה הטייסת בעיקר בתקיפת מטרות קרקע ברקטות, פצצות וזוג מקלעי 7.62 מ"מ שהותקנו במטוסי הפוגה. ביום הראשון למלחמה הטייסת תקפה יעדים בחזית המצרית. ביום השני למלחמה התרחקה חזית הלחימה המצרית אל תוך סיני ויצאה מטווח הפעילות של מטוסי הפוגה ועל כן החל מהיום השני הטייסת הופנתה לסייע בחזית ירדן שם התקיפה בעיקר כוחות שריון. ביומה החמישי של המלחמה הועברה הטייסת לבסיס רמת דוד לשם סיוע לכוחות הקרקע בחזית הסורית במהלך גיחות הסיוע נהרג מפקד הטייסת. הטייסת איבדה במלחמה שישה מטוסים וטייסים, בהם מפקד הטייסת רס"ן אריה בן-אור וסגנו סרן ארנון לבנת. שיעור האבדות הגדול, יחסית לגודל הטייסת, יחד עם היעדר כיסא מפלט במטוסי הפוגה, הוביל להפסקת השימוש המבצעי במטוסים אלה, והטייסת נסגרה לאחר המלחמה.
בשנת 1978 נפתחה הטייסת מחדש על ידי חנוך פטישי, שוב בבסיס חצרים, כטייסת סקייהוק ("עיט"). בתחילה היו מטוסיה מדגם A-4E, ומאוחר יותר רוכזו בה מטוסי A-4F, שהגיעו במבצע ניקל גראס (הרכבת האווירית של מלחמת יום הכיפורים). מטוסיה זוהו באמצעות מייצב כיוון צבוע צהוב.
ב-14 באוקטובר 1979 איבדה הטייסת שני מטוסים בהתנגשות אווירית בעת טיסת אימונים, כאשר "עיט" מספר 339 שהוטס על ידי טייס צעיר, לי-און גולדנברג ("גולדי"), התנגש במוביל שלו, שהיה גם סגן מפקד הטייסת, שהטיס את "עיט" מספר 609.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על הטייסת סא"ל אבירם כהן.[דרוש מקור]
בתחילת שנות ה-80 הפכה הטייסת לטייסת מילואים, כאשר רק השלד בה נשאר מבצעי. ב-1985 נסגרה הטייסת.
בתחילת אפריל 2024 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס פלמחים כטייסת כטמ״ם המפעילה את כטמ"ם "כוכב" (הרמס 900).
סמל הטייסת

בשנת 1967, כשבועיים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, עוצב סמל הטייסת, שהיה שילוב של כנפיים וטנק. שילוב שבא לציין את שיתוף הפעולה הצמוד בין הטייסת לבין כוחות השריון.
סמל "האייל המכונף" של הטייסת עוצב על ידי אריה מוסקוביץ' בשנת 1978. בטיוליו באזור בסיס חצרים, צפה מוסקוביץ' בקרב בין שני יעלים במדבר, אותם זיהה בטעות כאיילים. מהמחזה שנגלה לפניו, שאב את השראתו לעיצוב הסמל. לסמל נוסף צבע צהוב כרקע, כאזכור לחולות הנגב. "האייל המכונף" נחשב לסמל ייחודי, שכן חיה מסוג זה לא אופיינית לייצוגה של טייסת.
סמל הטייסת עד אפריל 2024
סמל הטייסת בתקופת "מלחמת ששת הימים", בה שימשו מטוסי ה"פוגה מגיסטר" לתקיפת מטרות קרקע, ולסיוע לכוחות השריון
לקריאה נוספת

טייסת 147 "הפוגות" במלחמת ששת הימים, באתר מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, אורכב בארכיון האינטרנט ב-12 בינואר 2017
הערות שוליים

↑  נופלי חיל האויר, באתר "מרקיע שחקים", 13 במרץ 2021
1 2  ״זוהי שעת מלחמה״: טייסת הכטמ"ם 147 נפתחה מחדש, באתר חיל האוויר הישראלי, 8 באפריל 2024
↑  טייסת 147 "הפוגות" במלחמת ששת הימים,באתר מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, אורכב בארכיון האינטרנט ב-12 בינואר 2017
↑  קליה בן עמרם ונעה כפרי, ‏סיפורי סמלים, באתר חיל האוויר הישראלי, פברואר 2008.
| טייסות חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב |  הפטישים (69) •  הקרב הראשונה (101) •  הנמר המעופף (102) •  העקרב (105) •  חוד החנית (106) •  אבירי הזנב הכתום (107) •  העמק (109) •  אבירי הצפון (110) •  הדרקון המעופף/ הטייסת האדומה (115) •  אריות הדרום (116) •  הסילון הראשונה (117) •  העטלף (119) •  אבירי הזנב הכפול (133) •  נשר הזהב (140) •  התוכי המנפץ (149) •  האחת (201) •  הנגב (253) •  מרכז המדינה (254) |  |
| מסוקים |  הצרעה (113) •  מובילי הלילה (114) •  דורסי הלילה (118) •  ציפורי המדבר (123) •  החרב המתהפכת (124) •  המסוקים הקלים (125) •  מגע הקסם (190) •  מגיני המערב (193) |  |
| תובלה, כיבוי, בקרה ומודיעין |  הגמל המעופף/ הטייסת הראשונה (100) •  הפילים (103) •  ענקי המדבר (120) •  הנחשון (122) •  אבירי הציפור הצהובה (131) •  מלכי האוויר (135) •  ההוקאיי (192) •  טייסת הכיבוי (249) |  |
| כלי טיס מאוישים מרחוק |  עוף החול (144) •  האיל הנוגח (147) •   ציידי הצללים (160) •  הנחש השחור (161) •  ציפורי האש (166) •  המל"טים הראשונה (200) •  הנשר הלבן (210) •  הברון האדום |  |
| טייסות מדמי טיסה |  טייסת מאמני כטב"ם ומסוקים (320) •  טייסת מאמני קרב (420) |  |
| ניסוי |  טייסת מרכז ניסויי טיסה (5601) |  |
| כנף 2 | טייסת 150 • טייסת 199 • טייסת 248 |  |
| הטייסות הראשונות | טייסת תל אביב (1) • טייסת הנגב (2) • טייסת הגליל (3) |  |
מטוס עיט של הטייסת במוזיאון חיל האוויר בחצרים
מטוס פוגה מגיסטר של הטייסת, בסכמת צבעים מתקופת מלחמת ששת הימים, במוזיאון חיל האוויר בחצרים
הרמס 900
יאיר נתנס

| --- | --- |

 לידה:  1978 (בן 46 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש מטה מרכז האש באוגדת עזה  מפקד יחידת מורן  סגן מפקד עוצבת עמוד האש  מפקד עוצבת כידון  מפקד חטיבת האש 282  ראש מחלקת תכנון ב אגף התכנון  קצין תותחנים ראשי
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
יאיר נתנס (נולד ב-1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן כקצין תותחנים ראשי. בתפקידו הקודם שימש ראש מחלקת תכנון באגף התכנון.
ביוגרפיה

נתנס נולד בקיבוץ מצובה ליוזה ולמקס, ניצולי שואה, שהוסתרו בכפר בהולנד מ-1940 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.
נתנס התגייס לצה"ל בשנת 1996 ושובץ בחיל התותחנים. לאחר קורס קצינים כיהן כמפקד בחטיבת האש 282. לאחר תפקיד מפקד סוללה עבר הסבה למערך הכטמ"ם "זיק" ביחידה 5252. לאחר מכן שירת כראש מטה מרכז האש באוגדת עזה. בהמשך שימש כמפקד יחידת מורן בין השנים 2013–2015. לאחר מכן מונה לסגן מפקד עוצבת עמוד האש. ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת כידון וכיהן בתפקיד עד אפריל 2019. ב-28 במאי 2019 מונה למפקד חטיבת האש 282. בשנת 2021 מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת. ב-26 בספטמבר 2023 נכנס לתפקיד קצין תותחנים ראשי.
השכלה

נתנס בוגר המכללה לביטחון לאומי, בוגר קורס מפקדי חטיבות ובעל תואר ראשון במנהל עסקים ובממשל מדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת רייכמן. לנתנס תואר שני במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
חיים אישיים

נתנס מתגורר כיום בקריית אונו, נשוי ואב לשלוש.
הערות שוליים

↑  יובל בגנו, ‏שורדי השואה ולוחמי התותחנים בפרויקט מיוחד: "השיח חשוב מאי פעם", באתר מעריב אונליין, 5 במאי 2016
↑  ענני סערה – תמיד תותחן
↑   אל"ם יאיר נתנס נכנס לתפקידו כמפקד חטיבת האש 282, באתר צה"ל, 29 במאי 2019
↑   תא"ל יאיר נתנס נכנס לתפקידו כקצין התותחנים הראשי, באתר צה"ל, 26 בספטמבר 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
White Horse

"White Horse" (בעברית: "סוּס לָבָן") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Fearless. השיר יצא לאור ב-7 בדצמבר 2008, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל השני מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר עם ליז רוז והפיקה אותו עם נייתן צ'פמן. מבחינה מוזיקלית, "White Horse" הוא שיר קאנטרי, בו יש דגש על קולה של סוויפט. מבחינה לירית, הוא עוסק באחת ממערכות היחסים שלה במסגרתה היא מבינה שהבחור עימו היא נמצאת, לא מתאים לה. כמו כן, עוסק השיר בנקודה בה מערכת היחסים השתנתה. בנוסף לכך, הוא מכיל אזכורים לאגדות שונות ולארכיטיפ "האביר על הסוס הלבן".
"White Horse" ספג שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, שטענו כי "באמצעותו, היא ממשיכה את דרכה של דולי פרטון". בנוסף הוא הועמד לשני פרסי גראמי בקטגוריות "שיר הקאנטרי הטוב ביותר" ו"ביצוע סולו הקאנטרי הווקאלי הטוב ביותר – אישה". השיר זכה להצלחה בעיקר בארצות הברית, כאשר הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי, וה-13 במצעד הבילבורד הוט 100. הקליפ שלו בוים על ידי טריי פנג'וי שביימה מספר קליפים נוספים של סוויפט קודם לכן. בקליפ, נראית סוויפט כשהיא מסיימת את מערכת היחסים בשיחת טלפון ולאחר מכן נזכרת בזיכרונות ממנה. את השיר קידמה במהלך סיבוב ההופעות שלה "Fearless Tour" שהחל בשנת 2009 והסתיים בשנה שלאחר מכן.
רקע וכתיבה

סוויפט החלה לכתוב את השיר שנה לפני יציאתו של Fearless. הוא הושפע מאותו האדם ממנו שאבה השראה ל-"Love Story". תחילה, כתבה את הבית הראשון שלו ולאחר מכן יצרה קשר עם ליז רוז שהייתה שותפה לכתיבת רוב השירים באלבום הבכורה שלה Taylor Swift‏ (2006), וביקשה ממנה לסייע לה בהשלמתו. בהמשך, השתיים נפגשו והשלימו את כתיבתו ב-45 דקות בלבד. סוויפט טענה כי היא אף פעם לא ניהלה מערכת יחסים רומנטית עם האדם עליו כתבה את השיר. בנוסף, טענה כי כתבה אותו לאחר שהבינה שהתפיסה שלה לגבי מי הוא "האביר על הסוס הלבן" הייתה שגויה. היא סיפרה כי החלה לכתוב אותו ונסחפה לתוך כתיבתו. הוא מתמקד בנקודה בה הבינה שלאחר הפרידה, היא צריכה להתרכז בהחלמה הרגשית שלה, תוך שתיארה אותו כשיר המתאר את "הרגע החגיגי של הפרידה" והצהירה : ”אני חושבת שהשיר הוא החלק של שברון הלב במערכת יחסים – כלומר, הוא עוסק ברגע הזה שבו אתה מבין שכל החלומות שחלמת, כל אותם החזיונות והתוכניות שהיו לך עם האדם הזה שאהבת וכל מה שהיה בכלל, נעלם”.
סוויפט גם התייחסה לדמיון בין שיר זה לבין "Love Story", בשל השימוש במושגים מעולם האגדות, ואמרה כי:
שני השירים מתייחסים לאגדות בהיבטים שונים, אך השיר הזה נוטה יותר להתייחס למציאות, מכיוון שלא ציפתי לעבור את האירוע הזה של "פירוק מערכת יחסים". מעבר לכך, כשאנו ילדות קטנות, ההורים שלנו קוראים לנו ספרים וסיפורים ואנו חושבות שהאביר על הסוס הלבן יבוא ותהיה לו גלימה לבנה והוא ירכיב אותנו על סוס, בעוד שהאיש הרע ילבש בגדים שחורים, וככה נדע תמיד להבדיל בין הטוב לרע. אבל מה שאנחנו לא מבינות, זה שהבחור הרע באמת, לובש ג'ינס והוא חמוד, מקסים ואפילו מצחיק אותך, ואת מאמינה לו. את חושבת שהוא הבחור הטוב. ואז את מבינה שהוא לא".
השיר לא תוכנן להיות חלק מאלבומה השני מכיוון שהאמינה שיש כבר מספיק שירים שעוסקים בנושא, ותכננה לכלול אותו ב-Speak Now. עם זאת, צוות הניהול שלה קבע פגישה עם מפיקת "האנטומיה של גריי", בטסי בירס, ויוצרת הסדרה שונדה ריימס, על מנת לדון במוזיקה של סוויפט שתיכלל בסדרה. כתוצאה מכך, היא ניגנה להם את השיר בגיטרה אקוסטית והשתיים התרשמו ואמרו כי ייווצר עם סוויפט קשר בהקדם. לאחר מכן, ריימס ובריס אישרו כי השיר ינוגן בהתאם לצורכי הסדרה, וכתוצאה מכך סוויפט המשיכה לעבוד עליו עד שהוא היה מוכן. בהמשך, הוא נשלח להפקת הסדרה ובעקבות כך החליטה לעשות בו שימוש גם באלבום. לבסוף, הוא נכלל בפרק הפתיחה של העונה החמישית של הסדרה.
הרכב

השיר הוא בלדת קאנטרי באורך של שלוש דקות ו-55 שניות והוא בעל קצב של 92 פעימות בדקה. הוא נכתב בסולם של סי מז'ור ושירתה של סוויפט בשיר משתרעת על פני אוקטבה אחת, מאוקטבה G3 ועד אוקטבה A4. הוא מתקדם בקצב אקורדים של C5–F(add)2–Am7–F(add)2. אף על פי שמדובר בשיר קאנטרי, הפזמון שלו מושפע ממוזיקת פופ. בנוסף לכך, ישנו בשיר שימוש בגיטרה אקוסטית, פסנתר קל וצ'לו. ההפקה של השיר תואר כ"לא אינטנסיבית מדי ונותנת דגש על קולה של סוויפט".
המילים של השיר נכתבו בגוף ראשון, כאשר סוויפט עוסקת באירוע במערכת יחסים, שנראתה כמו אגדה בתחילתה, אך בהמשך התפרקה: "אני לא נסיכה, זו לא אגדה / אני לא זו שתטאטא את רגליה / תוביל אותה במעלה המדרגות". בשיר, סוויפט מדברת על כאב והתפכחות, בפרספקטיבה של "אדם שנולד מחדש". בהמשך, היא מסבירה כי עקב שברון הלב, היא בורחת מהעיירה הקטנה בה התגוררה. חלק מהמבקרים ציינו את ההבדלים בין השיר הזה לסינגל הקודם שלה "Love Story", שהיה לו סוף טוב בניגוד לשיר הזה שבו הסוף הוא עצוב.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של "White Horse" בוים על ידי טריי פנג'וי, שעבדה עם סוויפט על מרבית מהקליפים של שיריה שיצאו באותה העת. סוויפט אמרה כי פנג'וי הייתה הבחירה הראשונה שלה לצלם את הקליפ מכיוון שהיא הבינה את הכיוון שהיא רוצה, תוך שהבינה כיצד להפוך את הקליפ לשונה מהקודמים שצולמו. עלילת הקליפ הייתה אמורה להתמקד בבגידה עם זאת, מכיוון שהנושא הופיע בקליפ אחר של סוויפט, העלילה השתנתה אך לא נמחקה לחלוטין מכיוון שסוויפט הבינה שזה יהיה בלתי נמנע לכלול נושא זה ולכן, החליטה שנושאו יהיה לא מישהו שלא נאמנים לו, אלא משהו שלא נאמנים לו. היא הסבירה את העלילה שלו ואמרה:
"הבחורה הזאת מתאהבת בבחור הזה, והוא מושלם. הוא מקסים והוא חביב והיא נופלת בקסמיו ומתאהבת בו. ואז, היא מבינה שהוא מנהל חיים כפולים. הוא היה בקשר (אחר) שנים לפני שאי פעם פגש אותה [...] ואז מגלים שאני זו שהרסה את מערכת היחסים אפילו בלי לדעת זאת".
סוויפט בחרה בשחקן סטיבן קולטי לתפקיד הראשי בקליפ. היא ראתה אותו לראשונה בתוכנית הרילאטי "לגונה ביץ'", שם חשבה שהוא "חמוד" ולאחר מכן בסדרה "מגרש ביתי" שם התרשמה מכישורי המשחק שלו. בנוסף, אמרה שהוא נראה "מתוק וחביב" ולכן הוא יוצר רושם של אדם אמין שלעולם לא יבגוד בבת זוגו. הקליפ צולם במשך יום אחד בינואר 2009 בנאשוויל, טנסי. תחילה, צולמו הסצנות בהם השתיים משתעשעים ולאחר מכן צולמו שאר הסצנות. ביום הצילומים ירד גשם כבד אך סוויפט אהבה את הרעיון, מכיוון שזה התאים לאווירה הקודרת של הקליפ. הסצנות האחרונות בו היו קשות יותר עבורה מכיוון שהן היו כרוכות בבכי. היא התקשתה לבכות מול סביבה גדולה של אנשים שכן, זה לא דבר אותו נהגה לעשות קודם לכן. עם זאת, פנג'וי שהייתה גם שחקנית, עזרה לה להתמודד עם זה. הוא נחשף לראשונה במהלך טקס פרסי הקאנטרי שהתקיים ב-7 בפברואר 2009.
הקליפ נפתח בצילומי תקריב על הפנים של השניים כאשר הם מדברים בשיחת וידאו. הוא אומר לה את המשפט: "כל מה שאני רוצה זה אותך, את אוהבת אותי?" והיא עונה לו בחיוב ולאחר מכן הוא שואל אותה "תתני לי הזדמנות נוספת?". לאחר מכן, הסצנה מתחלפת ורואים את סוויפט יושבת בביתה מול קמין בוער כשהיא נזכרת בחוויות שלה עם קולטי. בסצנה הבאה, היא אוכלת ארוחת צהריים עם חברה (אותה מגלמת חברתה במציאות תי ספירס) ומקבלת ידיעה שקולטי בגד בה. בהמשך, היא הולכת לביתו בלילה, ומבחינה באישה אחרת שיוצאת ממנו. סוויפט נבהלת ובורחת, תוך שהסצנה מתחלפת לסצנה אחרת, בה רואים אותה ואת קולטי מדברים בשנית אך הפעם בטלפון. בדומה לפעם הקודמת, קולטי שואל את סוויפט האם תתן לו הזדמנות נוספת אך היא מנתקת את הטלפון ובוכה. נכון למרץ 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-150 מיליון צפיות ביוטיוב.