stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבו אל-חסן אל-אשערי
לקריאה נוספת

גולדציהר, יצחק יהודה. הרצאות על האסלאם. מגרמנית: י.י. רבלין. עריכה מדעית: מאיר פלסנר. ירושלים: מוסד ביאליק, 1951. עמ' 82–96.
ג'קסון, רוי. FIFTY KEY FIGURES IN ISLAM. New York: Routledge, 2016.
חזקיה, קרין. האסלאם מבוא להיסטוריה של הדת, חלק ב. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1998. עמ' 131–136.
קיימות גרסאות נוספות לסיבת השינוי הדרמטי שחל בתפיסתו של אל-אשערי.
כאהן, קלוד. האסלאם – מלידתו עד תחילת האימפריה העות'מאנית. מצרפתית: עמנואל קופלביץ. עריכה מדעית: יהושע פרנקל. תל אביב: דביר, 1995. עמ' 269–272.
למרות שמירב עיסוקו של אבן חאנבל היה בהלכה ופחות בתאולוגיה, ההזדהות של אל-אשערי איתו מלמדת על נקיטת עמדה ברורה.
מתוך ספרו של אל-אשערי, "ספר ביאור יסודות הדת" עמוד 8. מצוטט על ידי יצחק יהודה גולדציהר, הרצאות על אסלאם, עמ' 91.
לוצרוס-יפה, חוה. פרקים בתולדות הערבים והאסלאם. בית שמן: מודן, 1967. עמ' 369–372.
על הסוגיה בדבר אמינות הספר ושייכותו המוטלת בספק לאל-אשערי ראה: http://www.darultahqiq.com/problems-with-al-ibana-of-imam-al-ashari-by-shaykh-wahbi-ibn-sulayman-ghawiji/
נדב תמיר

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1961 (בן 63) מנרה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד 
 
נדב תמיר (נולד ב-27 באוגוסט 1961) הוא דיפלומט, יועץ מדיני ומומחה ליחסים בינלאומיים, ובפרט ליחסי ארצות הברית–ישראל. תמיר מכהן כמנכ"ל ארגון ג'יי סטריט ישראל; במקביל, תמיר ממשיך לכהן בתפקידו הקודם כמנהל התחום הבינלאומי במרכז פרס לשלום ולחדשנות ובחברת פרס ושות', חברה מסחרית לקידום פרויקטים למען השלום ולחיזוק המעמד הכלכלי והבינלאומי של ישראל.
תמיר שימש בעבר כיועצו המדיני של הנשיא שמעון פרס, וכיועץ מדיני לשרי החוץ פרס, ברק ולוי.
ביוגרפיה

נדב תמיר נולד וגדל בקיבוץ מנרה שבגליל העליון. כבני קיבוצים רבים התנדב לשנת שירות, אותה עשה בקריית חיים, שם היה קומונר בקן של הנוער העובד והלומד. תמיר הוא רס"ן במילואים בחיל השריון, שם עבר מסלול של איש צוות, קורס מפקדי טנקים, וקורס קציני שריון (קק"ש). לחם במלחמת לבנון הראשונה כצוער בקק"ש, והשתתף בקרבות לכיבוש ג'זין ועין א-תינה. לאחר מכן שרת כמדריך בקק"ש ("גנן"), והיה מפקד פלוגת טנקים מבצעית בחטיבה 188. הוצע לו להאריך את שירותו ולפקד על פלוגת קורס קציני שריון, אך תמיר העדיף להשתחרר ולהצטרף לשירות המדינה האזרחי. הוא המשיך לשרת במילואים כמפקד פלוגה וכסמג"ד בשריון.
הצטרף למשרד החוץ ב-1993 ובשנת 1994 החל לשמש כעוזר המדיני של שר החוץ, תחת השרים שמעון פרס (בממשלת רבין השנייה), אהוד ברק, ודוד לוי. בשנת 1997 מונה ליועץ המדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון, ובשנת 2001 חזר תמיר לישראל כדי לשמש היועץ של מנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה > קונסול כללי

בשנת 2006 מונה לקונסול הכללי של ישראל למדינות ניו אינגלנד, בקונסוליה הכללית של ישראל בבוסטון, ארצות הברית. הוא שרת בתפקיד זה מיד לאחרי מלחמת לבנון השנייה ופעולות צה"ל ברצועת עזה, ובזמן שבו התנהל מאוחר יותר מבצע עופרת יצוקה. בתקופה זו התחדדו אי ההסכמות בין ממשלת ישראל ומשרד החוץ לבין הממשל האמריקני בראשות הנשיא ברק אובמה, באשר לעצירת תהליך השלום ולמדיניות ההתנחלויות. תמיר פעל להסביר בציבור האמריקני ובממשל את עמדתה של ישראל, גם כשפעמים רבות סבר שעמדת הממשלה בנושאים שבהם עסק היא שגויה ומזיקה לאינטרס הישראלי. על דרך הצגתו את עמדת הממשלה זכה לשבחים רבים מפי ראשי הקהילה היהודית, מפי חוקרים מובילים באקדמיה המתמחים בישראל, ואף מפי אנשי ממשל בכירים. בין היתר, יצר תמיר קשרים טובים בקרב חברי קונגרס, ועל פי עדותם סייע להם באופן משמעותי בקידום חקיקה בקונגרס בעניינים חיוניים לביטחון ישראל, כמו למשל בעיית תוכנית הגרעין האיראנית.
ביוגרפיה > פרשת מסמך הביקורת

בשנת 2008, בסוף השנה השלישית לשירותו כקונסול, כתב מסמך המבקר את ניהול היחסים של ישראל עם הממשל האמריקני, מסמך שאחריו הגיעו גם אחרים. במסמך טוען תמיר כי ישנה אווירה שלילית בחוגי הממשל כלפי ישראל, שנובעת מניהול שגוי ולא דיפלומטי של היחסים מצד ממשלת ישראל. המסמך דלף ופורסם על ידי ערוץ 10 של הטלוויזיה הישראלית באוגוסט 2009. פרסום המסמך עורר ביקורת עזה, ונשמעו דרישות לקרוא את הכותב לסדר ואף לפטרו משירות החוץ. בהוראת שר החוץ, אביגדור ליברמן, נקרא תמיר להגיע לישראל לשיחת הבהרה עם מנכ"ל המשרד, יוסי גל. בשיחה טען תמיר, שהמסמך נועד להיות ייעוץ טקטי באשר לדרך ניהול היחסים עם הממשל, ולא ייעוץ פוליטי באשר למדיניות עצמה. הוא הבהיר שהמסמך נועד להצביע על בעיה ביחסים עם הממשל, כתוצאה מהתנהלות בלתי מקובלת בדיפלומטיה, ולהציע דרכים לשיפורם; ושלא הייתה כל כוונה לפרסם אותו בתקשורת. תמיר טען, שהאופן בו מתנהלת הממשלה מול ממשל אובמה יפגע באינטימיות של היחסים, שנבנו בעמל רב של שנים; ושייפגע העיקרון של השארת ישראל מעל הפוליטיקה האמריקאית, וכתוצאה מכך תיפגע גם ההזדהות של יהדות ארצות הברית עם ישראל. לדעתם של גורמים אחדים, התהליכים האלה אכן התרחשו
. לשכת ראש הממשלה הודיעה באופן רשמי ש"המסמך אינו ראוי לתגובה"; אך שלא לציטוט התייחס לכך גורם בכיר במשרד ראש הממשלה, וטען שהמסמך מנוסח ברשלנות ומבטא דעה פוליטית של הכותב, שהוא ניסה להזיק לישראל בכוונה, וחבל שפורסם ברבים.
ראשי הקהילה היהודית באזור ניו אינגלנד פרסמו הודעות תמיכה בתמיר, וביקשו להשאירו בתפקידו. תמיר זכה לתמיכה גם מאנשי ממשל; ואכן, בסופו של דבר השלים תמיר את כהונתו כקונסול הכללי.
ביוגרפיה > יחסים עם הקהילה היהודית

תמיר יזם וקידם גישה חדשה של חיבור בין מדינת ישראל לבין יהדות ארצות הברית שלא דרך הפוליטיקה, אלא סביב מה שכינה עמיות יהודית, ודימוי האוהל הגדול המכיל את כל חברי הקהילה, כולל כאלה המבקרים את ממשלת ישראל.[דרוש מקור] אחדים מראשי הקהילה ציינו, שתמיר הפך את הקונסוליה לגורם מרכזי בקידום פעילות כלכלית בין ישראל לבין המדינות המרכיבות את ניו אינגלנד, הנחשבות בין המובילות בתחומי מדעי החיים והיי-טק.[דרוש מקור] בסיום תפקידו בבוסטון הצטרף ליחידה לתכנון מדיניות במשרד החוץ בירושלים. תמיר נחשב כיום לאחד המומחים שצמחו במשרד החוץ בתחום של יחסי ישראל עם ארצות הברית.
ביוגרפיה > שירות כיועץ הנשיא

בתפקידו כיועץ לנשיא מדינת ישראל, היה תמיר אחראי על פגישותיו הדיפלומטיות של הנשיא בישראל ובביקוריו בחו"ל, ובייעוץ לנשיא בנושאים הקשורים למדיניות חוץ, וליחסים בין ישראל לבין תפוצות העם היהודי. במסגרת תפקידו כיועץ המדיני לנשיא, תמיר הפיק ניירות עמדה בנושאים של מדיניות חוץ. תמיר ניצל את היכרותו עם הזירה המדינית בחו"ל, ובעיקר את מומחיותו ליחסים עם הממשל האמריקני ועם הקהילה היהודי בארצות הברית, כדי לסייע לגיבוש הפעילות המדינית של הנשיא, במסגרת סמכותו.
ביוגרפיה > במרכז פרס ובחברת פרס ושות'

כיום תמיר מנהל את התחום הבינלאומי ואת הקשרים עם ממשלות, במרכז פרס לשלום ולחדשנות ובחברת פרס ושות' (Peres & Associates), בראשותו של חמי פרס, בנו של שמעון פרס. זוהי חברה מסחרית, שמטרתה להסתייע במעמדו של שמעון פרס כמדינאי מוכר בעולם, לקידום השלום ולביצור ולקידום מעמדה של ישראל באזור ובעולם. רווחי החברה מיועדים להשקעה במרכז פרס לשלום.
ביוגרפיה > מנכ"ל ג'יי סטריט ישראל

כמנכ"ל ג'יי סטריט ישראל, פעל נדב תמיר מול הממשל האמרקאי כדי להביא להגבלת הסיוע האמריקני לישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל, שלדברי נדב, מתנהלת " בלי לכבד את הדין הבין-לאומי או את החוק האמריקני.". בכנס שנערך בתל אביב, הסביר נדב את הפעילות למניעת סיוע ביטחוני של ממשל ביידן לישראל: "אנחנו לא מוכנים לממן את הפנטזיות האלה של הניצחון המוחלט".
בנוגע לצווי המעצר שהוציא בית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר הביטחון יואב גלנט, אמר נדב תמיר: "אנחנו לא חושבים שהשופטים בהאג פועלים באנטישמיות או באנטי-ישראליות, אלא לפי מידע שהובא לפניהם, מידע שמראה שישראל מפירה את הדין-הבינלאומי."
לתמיר תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה, בהצטיינות יתרה, מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 נשלח על ידי קרן וקסנר בישראל ללימודי תואר שני במינהל ציבורי, בבית הספר לממשל ע"ש קנדי שבאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית (HKS). תמיר קיבל שם את התואר ב-2004. בשנת 2015 החל לשמש כיו"ר מועצת הבוגרים של תוכנית קרן וקסנר.
נדב תמיר נשוי לרונית, ד"ר בהוראה באמצעות מחול, ואב לשתי בנות ולבן.
ביוגרפיה > תפקידים ציבוריים

תמיר משמש בהתנדבות, במספר תפקידים ציבוריים:
בשנת 2015 הצטרף תמיר להנהלה של מועצת העסקים הישראלית-פלסטינית (Israeli-Palestinian Business Council).
יושב הראש של מועצת הבוגרים של תוכנית המנהיגות של קרן וקסנר, ישראל
הוועד המנהל של מכון המחקר מיתווים
ועדת ההיגוי של יוזמת ז'נבה
הערות שוליים

↑  אנה ברסקי, ‏הדיפלומט לשעבר נדב תמיר מונה למנכ"ל J Street ישראל, באתר מעריב אונליין, 13 בדצמבר 2020
↑  המבצעים הידועים בשמות: מבצע גשמי קיץ וחורף חם
1 2  יצחק בן חורין, מחמאות בארה"ב לקונסול תמיר: דיפלומט מבריק, באתר ynet, 11 באוגוסט 2009
↑  מאמר ב"הבוסטון גלוב," 10 באוגוסט 2009
↑  למשל: ברני פרנק, חבר ותיק בבית הנבחרים ויו"ר ועדת הכספים לשעבר, שלח מכתב לראש הממשלה נתניהו, ובו נאמר: "תמיר היה לעזר רב לוועדת הכספים של הקונגרס בניסיון לקדם חקיקה, במטרה להטיל עיצומים על איראן."
↑  תקרית דיפלומטית, מאת שלומי בוחניק, "ידיעות ירושלים" 18.1.2013; שגרירים נוספים: אילן ברוך (דרום-אפריקה), רון פרושאור (שגריר באו"מ ומקורב לראש הממשלה נתניהו), דניאל שק (צרפת); ניתן להוסיף גם את אלעזר גרנות ואת אלון ליאל.
↑  רוני סופר, קונסול בארה"ב: מדיניות נתניהו פוגעת בנו, באתר ynet, 6 באוגוסט 2009
↑  חדשות 10, 6.8.2009
↑  Tamir at home on J-Street, Tom Mountain, "The Jewish Advocate," 19.2.2010
1 2  קהילה יהודית ובה קולות שונים, The Boston Globe, August 14, 2009
↑  "לפטר את הקונסול הכללי נדב תמיר," איזי ליבלר, ג'רוזלם פוסט, 24.12.2009
↑  "הטרור האינטלקטואלי שמנהיג משרד החוץ", באתר nrg, אלוף (מיל.) שלמה גזית, 19.8.2009
↑  על העיוורון מאת בן כספית, "מוספשבת" של מעריב, 19.3.2010
↑  "נתניהו מזיק קשות ליחסים עם ארצות הברית", ידיעות אחרונות, 7 באוגוסט 2009
↑  ברני פרנק, חבר בבית הנבחרים, במכתב לראש הממשלה נתניהו: "הצטערתי לשמוע שתמיר ננזף בגלל תיאורו המדויק את התחושות הקשות הקיימות בארצות הברית - וכולל אצל רבים מאתנו, כאלה שהיו ותמיד יהיו תומכים נלהבים של מדיניות, המכירה בזכותה של ישראל להיות מדינה יהודית חזקה וחופשייה. לדעתי חשוב שממשלת ישראל תקבל תמונה מלאה של התחושות הקשות, שעלולות לפגוע בתמיכה הזאת. אילו הכפופים אלי לא היו נותנים לי ניתוח ישיר ומעמיק כפי שהקונסול נתן, למרות היותו לא הכי מלבב, כי אז ההימנעות הזאת - ולא המידע עצמו - הייתה מכעיסה אותי".
↑  תקרית דיפלומטית, מאת שלומי בוחניק, "ידיעות ירושלים" 18.1.2013; מקור במשרד החוץ: "מזלו של תמיר היה שהוא נחשב לקונסול מבריק שזכה לתמיכה רחבה בארץ ובארצות הברית. אילולא מכתבי התמיכה שקיבל מכל עבר, סביר להניח שהיה מסיים את תפקידו מיד."
↑  תומר אלמגור, ‏בכיר בארגון היהודי שתמך בהגבלת נשק לישראל: "תמיכה בישראל? לא בכל תנאי", באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2024
↑  ערוץ 7, 2.2.2025
↑  תומר אלמגור, ‏בכיר בארגון היהודי שתמך בהגבלת נשק לישראל: "תמיכה בישראל? לא בכל תנאי", באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2024
↑  קישור באתר האו"ם
↑  דף העמותה של בוגרי התוכנית באתר של משרד המשפטים
נדב תמיר עם הנשיא ברק אובמה
נדב תמיר והנשיא שמעון פרס, עם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בוועידת איפא"ק, 2013
נדב תמיר בשיחת ייעוץ עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס
נדב תמיר עם הנשיא שמעון פרס בפגישה עם נשיא ארצות הברית, ברק אובמה
Stable Diffusion

| --- | --- |

תמונה שנוצרה באמצעות Stable Diffusion על פי ההנחיה:"צילום של אסטרונאוט רוכב על סוס"
 מחזור חיים:  22 באוגוסט 2022 – הווה (שנתיים)
 גרסה אחרונה:  3.5 (23 באוקטובר 2024) 
 מערכת הפעלה:  לינוקס, macOS, Microsoft Windows 
 נכתבה בשפות:  פייתון 
 סוג רישיון:  Stability AI Community License 
 קוד מקור:  https://github.com/Stability-AI/generative-models 
 stability.ai/stable-image
 
Stable Diffusion הוא מודל למידה עמוקה שיוצר תמונה מטקסט. המודל פורסם בשנת 2022 והוא משמש בעיקר ליצירת תמונות מפורטות בהתאם לתיאורים טקסטואלים, אם כי ניתן להחיל אותו גם על משימות אחרות כגון שיפוץ תמונות ושחזור צבעים לתמונות שחור לבן. המודל שוחרר על ידי שיתוף פעולה של מספר חברות: Stability AI, אוניברסיטת מינכן ו-Runway ובתמיכת EleutherAI ו-LAION.
בניגוד לתוכנות יצירת תמונות מטקסט על בסיס בינה מלאכותית אחרות כגון DALL-E ו-Midjourney שהיו נגישים רק באמצעות שירותי ענן, הקוד של Stable Diffusion פורסם לציבור והוא יכול לפעול על רוב המחשבים הביתיים בעלי GPU בסיסי.
טכנולוגיית Stable Diffusion משמשת גם מודלים ג'נרטיביים (יצירתיים) נוספים דוגמת DreamShaper, RealisticVision. בשנת 2024 שחררה חברת Stability AI שייסד עימאד מוסטאק, מודל נוסף המבוסס על אותה טכנולוגיה בשם Cascade.
טכנולוגיה > ארכיטקטורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יכולות

מודל ה-Stable Diffusion תומך ביכולת ליצור תמונות חדשות מאפס באמצעות בקשת טקסט המתארת אלמנטים שיש לכלול או להשמיט מהתמונה הסופית. באמצעות המודל ניתן לצייר מחדש תמונות קיימות ולשלב אלמנטים חדשים המתוארים על ידי הנחיית טקסט (תהליך המכונה "סינתזת תמונה מונחית").
שימוש

יצירות הנוצרות ב-Stable Diffusion משוחררות מבחינת זכויות יוצרים והתוכנה מעניקה את זכויות השימוש בכל תמונה למשתמש שיצר את התיאור, בתנאי שתוכן התמונה אינו בלתי חוקי או מזיק לאחרים. החופשיות הניתנת למשתמשים על שימוש בתמונות יצר מחלוקות על האתיקה של זכויות יוצרים, מכיוון שבסופו של דבר, Stable Diffusion ומודלים יצירתיים אחרים מאומנים על תמונות רבות המוגנות בזכויות יוצרים ללא הסכמת הבעלים.
לאור העובדה שסגנונות ויצירות ויזואליות אינן כפופות לזכויות יוצרים, נוטים לראות בתוצרים של Stable Diffusion ככאלו שאינן מפרות את זכויות היוצרים של יצירות דומות מבחינה ויזואלית.
עם זאת, אנשים המתוארים בתמונות שנוצרו עשויים להיות מוגנים על ידי זכויות אישיות אם נעשה שימוש בדמותם או בקניין רוחני אחר כגון לוגו מותג מוכר שאף הוא נשאר מוגן בזכויות יוצרים.
אף על פי כן, אמנים חזותיים רבים הביעו דאגה ששימוש בתוכנות דוגמת Stable Diffusion עלול להוביל בסופו של דבר לאמנים אנושיים, צלמים, דוגמנים ושחקנים, לאבד בהדרגה את הכדאיות המסחרית מול מתחרים מבוססי בינה מלאכותית.
רישיון שימוש

בניגוד ל-DALL-E וMidJourney יוצרי Stable Diffusion פרסמו את קוד המקור מה שהפך את התוכנה לתוכנה חופשית וקוד פתוח, הרישיון שלה אוסר על מקרי שימוש לא חוקיים בלבד כגון פשע, לשון הרע, הטרדה, דוקסינג, "ניצול קטינים", מתן ייעוץ רפואי, יצירת חובות משפטיות אוטומטית, הפקת ראיות משפטיות ו"אפליה או פגיעה ביחידים או קבוצות על סמך התנהגות חברתית או מאפיינים אישיים או אישיותיים". המשתמש הפרטי הוא הבעלים של הזכויות על תמונות הפלט שנוצרו, והוא חופשי להשתמש בהן באופן מסחרי.
הערות שוליים

↑  שחזור צבעי תמונות בשחור לבן באמצעות סטייבל דיפיוז'ן, באתר www.facebook.com
↑  Revolutionizing image generation by AI: Turning text into images באתר אוניברסיטת מינכן (באנגלית)
↑  Stable Diffusion, CompVis - Machine Vision and Learning LMU Munich, 2022-11-04, נבדק ב-2022-11-04
↑  Mark Hachman, Creating AI art with Stable Diffusion will crush your PC, PCWorld, ‏5 ביולי 2022
↑  K. C. Sabreena Basheer, Stability AI Introduces Stable Cascade: A New Era in Text-to-Image Generation, Analytics Vidhya, ‏2024-02-15 (באנגלית)
↑  Stable Diffusion בGitHub
↑  ויקי אוסלנדר, מחאת האמנים מתרחבת: "לא לתמונות שנוצרו באמצעות בינה מלאכותית", באתר כלכליסט, 14 בדצמבר 2022
↑  יובל מן, Stable Diffusion: מחולל תמונות עם מינימום צנזורה, באתר ynet, 16 באוגוסט 2022
↑  Steven Zeitchik, Ready or not, mass video deepfakes are coming, The Washington Post, ‏2 ביולי 2022
תרשים של ארכיטקטורת הדיפוזיה הסמויה בשימוש על ידי Stable Diffusion.
תהליך דה-noising המשמש את Stable Diffusion. המודל יוצר תמונות על ידי דהיית רעש אקראי באופן איטרטיבי עד שהגיע למספר מוגדר של שלבים, בהנחיית מקודד הטקסט CLIP שהוכשר מראש על מושגים יחד עם מנגנון הקשב, וכתוצאה מכך התמונה הרצויה מתארת ייצוג של המושג המאומן.
גבעת חביבה

| --- | --- |
מבנה בגבעת חביבה בתכנון האדריכל בוגר ה'באוהאוס' שמואל מסטצ'קין, ששימש בעבר כספריה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: מנשה
סוג יישוב: יישוב מוסדי
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) גבעת חביבה(למפת הכרמל רגילה) גבעת חביבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת חביבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת חביבה32°27′28″N 35°01′15″E﻿ / ﻿32.45787°N 35.02097°E﻿ / 32.45787; 35.02097  heמפת היישובים של מועצה אזורית מנשה באדום - גבעת חביבה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;

מרכז גבעת חביבה (ע"ש חביבה רייק) הוא קמפוס הכולל מספר מרכזים ומוסדות חינוכיים, מייסודה של תנועת השומר הצעיר וקיבוציה. נמצא ממערב לקיבוץ מענית, בסמוך לוואדי עארה ולכביש 6.
סמינר הקיבוץ הארצי השומר הצעיר בגבעת חביבה ב-1949
מאפייני המרכז

מרכז גבעת חביבה הוא קמפוס ומרכז סמינרים מרווח, טובל בצמחייה, עצים ומדשאות המשתרע על שטח של 150 דונם. ברחבי הקמפוס פזורים אולמות וכיתות הכוללים: אולם מרכזי עם 400 מקומות ישיבה, אולם נוסף עם 200 מקומות ישיבה, אודיטוריום עם 80 מקומות ישיבה, אודיטוריום נוסף עם 45 מקומות ישיבה, 30 כיתות בגדלים שונים המכילות בין 25 ל-40 מקומות ישיבה לכיתה. חדר האוכל הכשר מסוגל להכיל 200 סועדים.
היסטוריה

טקס הנחת אבן הפינה לסמינר נערכה ב-30 ביוני 1947.
הסמינר נחנך ב-3 ביולי 1949. הוא נקרא על שמה של הצנחנית חביבה רייק, חברת קיבוץ מענית, שהוצאה להורג בידי הנאצים ב-1944.
בשנת 1963 נוסדו "המרכז היהודי ערבי לשלום" ו"מורשת – בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ".
בשנת 1979 הוקם מרכז האומנות גבעת חביבה.
בשנת 1983 הוקם ארכיון ומרכז המחקר – יד יערי, הארכיון המרכזי של תנועת השומר הצעיר.
בשנת 1987 הוקם המרכז המשותף לאמנות והגלריה לשלום (כיום – גלריה גבעת חביבה לאמנות).
בשנת 2012 הוקם בגבעה קיבוץ המחנכים גבעת חביבה הקרוי גם קיבוץ אמיתי, קיבוץ מחנכים שהוקם על ידי בוגרי השומר הצעיר.
בשנת 2013 שינתה גבעת חביבה את הגדרתה למרכז גבעת חביבה לחברה משותפת.
בשנת 2017 הוקם בגבעת חביבה כפר הנוער הערבי הראשון בישראל – סינדיאנה
בשנת 2018 הוכרה גבעת חביבה כארגון מייעץ לאו"ם.
בשנת 2018 הוקם GHIS, התיכון הבינלאומי למנהיגות לחיים משותפים ושלום בגבעת חביבה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2023 קלט הקמפוס של מרכז חביבה כ-300 מפונים, בעיקר מאשקלון.
פרסים

1995 – פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
2016 – פרס החינוך היהודי של אוניברסיטת תל אביב.
2016 – פרס על יזמות חינוכית לחיים משותפים ממשרד החוץ של ממשלת אוסטריה.
גלריית תמונות

אתר הנצחה לחביבה רייק, בתכנון האדריכל חיליק ערד, 2011
יד יערי
דיברות השומר. גבעת חביבה בית לתנועת השומר הצעיר
עץ השלום בגבעת חביבה
הערות שוליים

↑  על גבעה לרגל הרי אפרים יוקם המפעל ע"ש חביבה דייק אבן הפינה תיירה ב-30 ביוני, משמר, 12 ביוני 1947
↑   רן שמעוני, מרוב פליטים מצוקת תושבי אשקלון הפכה לשקופה. הם מצאו מקלט בגבעת חביבה, בינתיים, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2023
↑  אתר המרכז המשותף לאמנות של גבעת חביבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494152505171 
...
קונצ'רטו לצ'לו מאת דבוז'אק, אופוס 104

אנטונין דבוז'ק, 1892
הקונצ'רטו בסי מינור לצ'לו ותזמורת אופוס 104 הולחן בשנים 1894–1895 על ידי המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק.
היסטוריה

אנטונין דבוז'אק הלחין את הקונצ'רטו לצ'לו בין 8 בנובמבר 1894 ל-9 בפברואר 1895 והיצירה הוקדשה לצ'לן האנוס ויהאן שביקש מדבוז'אק לכתוב בעבורו קונצ'רטו. גם בכתיבת קונצ'רטו זה התחבט דבוז'אק בבעיות הכרוכות בנגינה על הצ'לו ואף בבעיות שילוב הכלי עם תזמורת גדולה. בהתחשב בכך שהכתיבה לצ'לו ותזמורת איננה קלה בשל צליל הצ'לו, שמשתלב הומוגנית עם שאר כלי התזמורת, דבוז'אק הוציא תחת ידיו יצירת מופת. ביצירה זו שילב דבוז'אק להפליא בין האווירה הכפרית הבוהמית לרגעי פאר עירוני, המכוון אל וינה. ברקע כתיבת הקונצ'רטו הראשון לצ'לו בלה מז'ור 1865 עומדת התאהבותו של דבוז'אק בשחקנית צעירה בשם יוספינה צ'רמאקובה (Josefína Čermáková), התאהבות שהניעה אותו להתחיל בכתיבת הקונצ'רטו לכבודה. אך יוספינה לא החזירה באותו המטבע על אהבתו של דבוז'אק ונותרה קרה, מה שהוביל לכך כי דבוז'אק התחתן בסופו של דבר עם אחותה אנה. בזמן כתיבת הקונצ'רטו לצ'לו ותזמורת בסי מינור, השפיעה יוספינה שוב על כתיבת היצירה. דבוז'אק קיבל מכתב מיוספינה בו התאוננה על כך שהיא בודדה, גלמודה ואף חולה. יתרה מזאת היא התלוננה על כך כי דבוז'אק התנתק ממנה ומזה כשלושים שנה לא דיבר עמה ואף לא כתב לה. רגשותיו של דבוז'אק הזדעזעו למקרא המכתב. בפרק השני של היצירה בחלקו האמצעי הוא החליט להכניס כמה תיבות מתוך שיר שכתב בעבר: "עזבי אותי לבד" אשר היה אהוב ביותר על יוספינה . כתיבת הקונצ'רטו הסתיימה עוד בזמן שהותו של דבוז'אק בארצות הברית.
במקור הסתיים הפרק השלישי של הקונצ'רטו בקודה חגיגית וזוהרת, אך לאחר שובו של דבוז'אק למולדתו נודע לו במאי 1895, כי יוספינה נפטרה. דבוז'אק ההמום מצער החליט לשנות את הקודה המסיימת את הפרק השלישי ביצירה. הוא כתב שוב את התיבות מהשיר שיוספינה אהבה בשילוב עם המוטיב הפותח את הפרק הראשון בקונצ'רטו. אט, אט דועכת המוזיקה. הקודה נשמעת כשקיעת השמש עם דוק מלנכוליות. אך דבוז'אק הנאמן למבנה היצירה לא יכול היה לסיים אותה כשהמוזיקה דועכת ולכן, בתיבות האחרונות של הפרק, התזמורת חוגגת את הסיום בצלילים זוהרים וגרנדיוזיים בסולם סי מז'ור. למרות שדבוז'אק התייעץ עם הצ'לן האנוס ויהאן בנושא הכתיבה לצ'לו והבעיות הטכניות הנובעות מכך, מפתיע הדבר כי דבוז'אק סירב בתוקף להצעתו של ויהאן להוסיף בסוף הפרק השלישי קדנצה מרשימה, ולא הסביר מדוע. הסברה אומרת, שדבוז'אק רצה להותיר את סיום הפרק כהקדשה לזכרה של יוספינה, וכתיבת קדנצה הייתה מטשטשת את הכוונה הכתובה בצלילים. לכן הורה מפורשות, כי אין להוסיף קדנצה בסיום הפרק השלישי ולא בשאר הפרקים.
מבנה

מבנה היצירה כמבנה הקונצ'רטו המקובל. שלושה פרקים. פרק ראשון במקצב מהיר. פרק שני במקצב איטי ופרק אחרון במקצב מהיר. אלא שביצירה זו החליט דבוז'אק לצעוד על פי דרכו של ברהמס, את הפרק הראשון של הקונצ'רטו כתב בצורת הסונאטה הקלאסית. אלא שלאחר כניסת התזמורת כולה בריקפיטולציה לאחר הפיתוח, אין הוא חוזר אל הנושא הראשון, אלא מוביל את תפקיד הצ'לו הישר אל הנושא השני. לפרק זה אין קדנצה.
הפרק השני כתוב באופן רפסודי למדי במבנה A-B-A. תצוגה של הנושא הראשון על ידי התזמורת. פיתוח הנושא הראשון על ידי הסולן. תצוגת הנושא השני ונגינתו על ידי הסולן ושיבה אל הנושא הראשון אותו מנגן הסולן בווריאציות שונות עד לסיום הפרק.
הפרק השלישי כתוב במבנה רונדו A-B-A-C-A עם קודה.
תזמור

סולן - צ'לו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים (בלה), 2 בסונים, 3 קרנות (במי וברה), 2 חצוצרות (במי), 2 טרומבונים טנור, טרומבון בס, טובה, טימפני, משולש (רק בפרק האחרון), כינורות ראשונים, כינורות שניים, ויולות, צ'לי, קונטרה באסים.
דבוז'אק השמיט מתפקיד הקרנות את הקרן הרביעית, לבחירה זו הוצעו מספר הסברים.
ביצוע בכורה

ביצוע הבכורה לקונצ'רטו בסי מינור לצ'לו ותזמורת התקיים בשנת 1896 בלונדון. הצ'לן לא היה האנוס ויהאן שלו הוקדשה היצירה, משום שוויהאן לא היה פנוי במועד שנקבע לביצוע הקונצ'רטו והתזמורת סירבה לשנות את התאריך, למורת רוחו של דבוז'אק, שראה עצמו מחויב לוויהאן, בעיקר לאחר שהתייעץ עמו לגבי אצבוע ובעיות טכניות אחרות של נגינה בצ'לו. הצ'לן האנגלי ליאו שטרן קיבל עליו את התפקיד ולאחר חזרות מעטות ביצע את היצירה בניצוחו של דבוז'אק עצמו. קונצרט הבכורה היה הצלחה מסחררת והקונצ'רטו התפרסם ברחבי העולם.
ביצועים בולטים

הקונצ'רטו נמנה בין הקונצ'רטי לצ'לו המבוצעים ביותר, אם לא המבוצע שבהם, הצ'לנים הבולטים, מרביתם ככולם, הקליטו אותו לכל הפחות פעם אחת. להלן רשימה חלקית של כמה מן הביצועים הבולטים ליצירה:
ז'קלין די פרה, צ'לו. דניאל בארנבוים מנצח על התזמורת הסימפונית של שיקגו.
מסטיסלב רוסטרופוביץ', צ'לו. הרברט פון קאראיין מנצח על התזמורת הפילהרמונית של ברלין.
לין הארל, צ'לו. ולדימיר אשכנזי מנצח על תזמורת פילהרמוניה.
יו יו מה, צ'לו. לורין מאזל מנצח על התזמורת הפילהרמונית של ברלין.
פייר פורנייה, צ'לו. ז'אן מרטינו מנצח על תזמורת פריז.
מסטיסלב רוסטרופוביץ', צ'לו. קרלו מריה ג'וליני מנצח על התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
לקריאה נוספת

Michael Beckerman, New Worlds of Dvorák: Searching in America for the Composer's Inner Life. New York: W.W. Norton, 2003.
הערות שוליים

↑  ג'יימס גולוויי וויליאם מאן, "מוזיקה קלאסית", עמ' 256–257
↑  קלאוס דגה, "אנטונין דבוז'אק" 11, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  דגה, גרוב
↑  בשיחה בתוכנית (דקה 19:33) אינטרמצו עם אריק מונים אריה ורדי והצ'לן צבי פלסר את הקונצ'רטי הבולטים ביותר לצ'לו, ורדי: דבוז'אק, סן סנס ושומאן פלסר: ...אלגר, שוסטקוביץ...רוקוקו, היידן... ורדי: דבוז'אק, סן סנס, שומאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007367580705171  PLWABN: 9810670569005606  BnF: cb139079129 (data)  GND: 300047398  LCCN: no92000308  MusicBrainz work: 7c7657b6-86af-3a86-9c20-21e88c92544c  NLA: 35418953  SUDOC: 066640822  VIAF: 175586843   WorldCat (עם VIAF): 175586843
אורשו

אורשו בתחום השפעתה של ימחד בשנת 1764 לפנה"ס.
אוּרשוּ (וגם אורשום, אֻרסֻם ובחתית: וַרשֻוַה) הייתה עיר מדינה חורית-אמורית עתיקה, ששכנה באזור דרום טורקיה של היום. מיקומה המשוער הוא על הגדה המערבית של נהר הפרת, מצפון לכרכמיש, כנראה ליד העיר המודרנית גזיאנטפ.
היסטוריה > הכיבוש החתי

המלך החתי חתושיליש הראשון, שמלך במחצית השנייה של המאה ה-17 לפנה"ס, תקף את אורשו בשנת מלכותו השנייה, וצר על העיר במשך שישה חודשים. לצורך כיבוש העיר נבנתה סוללה והביאו איל ניגוח מההרים ליד העיר חשום. צבאו כלל 80 מרכבות. את מבצע הכיבוש הוא ניהל מהעיר לוזנתיה, ששכנה באזור של מחוז אלביסטן של היום, לרגלי הרי הטאורוס במזרח קיליקיה. למרות שקיבלה סיוע מימחד וכרכמיש, אורשו נכבשה, נשרפה ונהרסה. אדמתה נחרשה, והשלל מהעיר נלקח לחתושש בירת הממלכה החתית.
אזכור נוסף של העיר מופיע במאה ה-15 לפנה"ס בלוחות בכתב יתדות שנמצאו באללח'. היא מופיעה שם בשמות "אוריס" או "אורסי". היא מופיעה בשם "אורוסה" בכתב הברית בין המלך החתי תודחליאש השני וסונסורה השני מלך כיזוואתנה כחלק משטחה, כנראה כדי לשמש כתחנת סחר קדמית. העיר חזרה להיות חלק מהאימפריה החתית והאזכור האחרון שלה בטקסטים מתוארך לתקופה האחרונה של האימפריה החתית.