stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויכוח פדובה
סיפור המעשה

בשנת 1612 טען נזיר דומיניקני, שזה עתה הגיע מרומא (לפי גרסה אחרת הוא לימד באוניברסיטת פדובה), לפני שלטונות ונציה שבידו הוכחה ניצחת לעליונות הדת הנוצרית-קתולית. לפיכך נקבע ויכוח-דת בפדובה (עיר האוניברסיטה של ונציה), שעיקרו ספר ישעיהו, פרק נ"ג בהשתתפות הנזיר ונציג הקהילה היהודית. הוויכוח נערך לפני נכבדי ונציה והשופטים היו ראשי האוניברסיטה. המתווכח היהודי היה ד"ר אליהו מונטאלטו (1567-1616), אנוס פורטוגלי שהתייהד והתגורר בגטו בוונציה. (באותה תקופה חי שם גם ר' יהודה אריה ממודנה (1571-1648), שהתמחה בוויכוחי הדת ואף כתב את הספר "מגן וחרב" בנושא, אולם הוא התחמק או סירב להשתתף באירוע.)
מונטאלטו התמודד בהצלחה עם טיעוני הנזיר, אולם בשלב מסוים הנזיר ביקש לעזוב בתואנה שהוא נקרא לערוך סקרמנט המשיחה האחרונה לגוסס מקהילתו. המתמודדים נתבקשו אפוא להעלות טיעוניהם בכתב. מונטאלטו הכתיב טיעוניו למזכירו/תלמידו שאול לוי מורטרה (1596-1660), לימים רבה הראשי של אמשטרדם ואב בית דין. הטיעונים נשמרו בעיקרם על ידי כת נוצרית מינית - הסוצ'ינית,[דרוש מקור] ככתב הגנה ואף תרגמו אותו להולנדית, ולא על ידי הממסד היהודי.
סיפור המעשה > הוויכוח

הפירוש הקתולי לישעיהו פרק נ"ג מבוסס על שלושה עקרונות:
למן חטאו של אדם הראשון (החטא הקדמון), האנושות בכללה איבדה את החסד האלוהי ונידונה למוות גופני ורוחני.
ניתן לכפר על אשמה אינסופית זו רק בגאולה אינסופית.
גאולה זו יכולה להינתן רק על ידי הפן השני של השילוש הקדוש (הבן), שיתגלם וימות למען האנושות.
ניתן לתמצת את תשובתו של אליהו מונטאלטו לטיעונים שלעיל. ככלל - העקרונות שהועלו, עומדים בסתירה להיגיון ולכתבי הקודש:
באף מקום בכתבי הקודש לא מצוין, שאדם הראשון נענש במוות רוחני בעוון חטאו המוסרי.
זה נוגד את ההיגיון, שצאצאיו של אדם הראשון יהיו נידונים למוות רוחני בגין חטאו.
כתבי הקודש מלמדים שכל אחד מקבל את נשמתו ישירות מידי האל ומוחזק כאחראי כלפי האל רק בשל מעשיו שלו.
האל, כפי שהוא מתואר, הוא לא רק צודק אלא גם רחום. הוא יקבל הכאה על חטא וחרטה שלמה ככפרה על החטא.
מבחינה פילוסופית זה בלתי אפשרי שלחטאו של אדם הראשון תהיה השפעה אינסופית.
כאשר מחשיבים את החטא כאינסופי משום שהוא מכוון כנגד האל, הרי שגם לציות למצוות האל יש השפעה אינסופית.
חסדו של האל מתגלה בנכונותו לקורבנות וביום הכיפורים. בזכות זאת האל ימחל לאדם.
מכתבי הקודש נובע שהאל היה נוכח, בדרכו המיוחדת, באוהל מועד ובבית המקדש. תפילות שנישאו שם נתקבלו על ידי האל. אין הדבר נכון לגבי הסעודה האחרונה, שנטמאה בחוסר טהרה.
ניתן לזכות בתהילה אלוהית, אפילו לפני ביאת המשיח, כפי שנאמר בכתבי הקודש לגבי חנוך, אליהו, משה ורבים אחרים. ההבטחה האלוהית לחיים, לאלה המקיימים את מצוות האל, מתייחסת לחיים רוחניים.
כתבי הקודש אינם מלמדים את תורת השילוש הקדוש. הטיעון שתורה זו נפקדת כיוון שבני ישראל, בהיותם אומה לא-מתורבתת, לא היו מסוגלים להבין אותה, היא בניגוד לכתבי הקודש, אף השליחים אינם מצדדים בתורת השילוש הקדוש. חזון כתבי הקודש מנבא הכרה של האומות באחדותו של האל, התפשטות הכפירה בארץ הקודש, עבודת אלילים וגלות בני-ישראל. סופית, בני-ישראל גלו מארצם היות שלא קיימו את המצוות האלוהיות, אולם עונש זה הוחמר בגלל הופעת הנצרות.
יתרה מזאת, העיקרון של אל יחיד בעל טבע אחד ושלוש ישויות, מכיל מספר סתירות פילוסופיות.
הטיעון של גלגול נשמות מביא לסתירות פילוסופיות. כתבי הקודש מבחינים באופן ברור בין האל לבין האדם. המשיח המובטח איננו האל כי אם נסיך ארצי. התפיסה הנוצרית בדבר "בן האל" נובעת מרעיונות פגניים קדומים.
התפיסה של מותו המכפר של בן-האל נוגדת את עקרון הצדק האלוהי. אם מוות כזה היה הכרחי, האל היה מניח לרומאים לנהל את המשפט. בכל מקרה, היהודים מואשמים בטעות בגרימת מותו של ישו הנוצרי.
אם המוות של ישו אכן הביא גאולה, השלכות החטא הקדמון היו חייבות להיעלם. אולם זה איננו המקרה. מצב העולם הולך ומחמיר, בעוד שכתבי הקודש מנבאים משיח אשר יביא הטבות ארציות.
סיפור המעשה > בעקבות הוויכוח

כותבי העתים לא סיפרו אם הסתיים הוויכוח ומי ניצח או שהדברים נשארו תלויים. נראה שעקב האירוע נאלץ מונטאלטו לגלות מוונציה לפריז (ראו גם פרשת גלותו של הרמב"ן (1194-1270) לאחר ויכוח ברצלונה) ומונה לרופאה האישי של מריה דה מדיצ'י (1573-1642), המלכה העוצרת בצרפת ובנה - המלך לואי ה-13 (1601-1643).
הד לטיעוניו של אליהו מונטאלטו ניתן למצוא בכתביו המאוחרים של מורטרה.
לקריאה נוספת

חיים ליברמן, "ספר גבעת שאול", סיני עב.
אריה ממודינא יהודה, מגן וחרב חבור נגד הנצרות, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ך.
יוסף קפלן, "ר' שאול לוי מורטירה וחיבורו טענות והשגות נגד הדת הנוצרית", מחקרים על תולדות יהדות הולנד, א, תשל"ה, עמ' 12-9.
ירמיהו יובל, האנוסים: זהות כפולה ועליית המודרניות, תרגום: יוסי מילוא, ירושלים: כתר, 2014.
Gerold Necker, Challenging the Trinity? Abraham Cohen de Herrera’s Idea toward Christianity, Lecture delivered at the “First Dubrovnik Interfaith Encounter on Renaissance Philosophy: Honoring Abraham Kohen Herrera”, Dubrovnik, Coratia, September 27 – 30, 2007.
יוסף קפלן, הפזורה הספרדית המערבית, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, בית התפוצות, תל אביב 1994, 140 עמ'.
הערות שוליים

↑  במקרים מסוימים היה שיתוף פעולה או אינטרס משותף בין קהילה יהודית וכת מינית כנגד המונופול של הכנסייה הקתולית.
↑  הטיעונים נשמרו ככתבי-יד ולא הופצו בדפוס, שלא להתגרות בשלטונות. נקראו בקיצור - Tractado (כתב הגנה)
↑  van Rooden, P.," A Dutch adaptation of Elias Montalto's Tractado Sobre o Princioio do Capito 53 de Jessias. Introduction and commentary" in: Hans Bots amd J. Roegiers, The Contribution of the Jews to the Culture in the Netherlands, Amsterdam/Maarssen 1990=Lias 16,2 (1989), pp. 197f.
↑  Friedenwald, H., "Montalto: A Jewish Physician at the Court of Marie de Medicis and Louis XIII", The Jews and Medicine: Assays, Baltimore: Johns Hopkins, 1944, pp. 468-497,
אנכארסיס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־7 לפנה״ס סקיתיה 
 פטירה:  המאה ה־6 לפנה״ס Hylaea, רוסיה 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, פוליטיקאי 
 
אַנַכַרְסִיס (ביוונית: Ἀνάχαρσις) היה נסיך סקיתי בן המאה השישית לפנה"ס ופילוסוף. הוא נחשב ברברי חכם שהרבה לנסוע ליוון והיה ממעריציה של התרבות היוונית. דגל בחיי צנעה.
הרודוטוס מספר כי משחזר לסקיתיה ניסה להביא אליה את פולחנה של אם האלים (מטר תאון; קיבלי) ומשהתגלה הדבר הוצא להורג. התיידד עם סולון איש אתונה. דיוגנס לארטיוס מיחס לו אמרות שונות, ובהן: ”אם לא תדע לשאת את היין בצעירותך, תהיה שואב מים בזקנתך”. משנשאל מה אצל בני האדם הוא בה בעת טוב וגם רע? השיב: "הלשון".
לקריאה נוספת

The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.79, s.v. Anacharsis
גיא גודס

| --- | --- |

גיא גודס כמאמן מכבי תל אביב, 2015
 לידה:  13 במרץ 1971 (בן 53) חיפה, ישראל 
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.90 מטר
 קבוצות כשחקן
 1985–1990 1990–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2000 2000–2001 2001 2001–2002 2002–2004:  הפועל חיפה מכבי תל אביב יובקזרטה באסקט מכבי תל אביב קאחה קנטבריה רוזטו שארקס מכבי רעננה הפועל תל אביב מכבי ראשון לציון
 קבוצות כמאמן
 2004–2006   2006–2008   2008–2010   2010–2011   2010–2014   2014–2015   2017–2018   2018–2021   2019   2021–2022   2022–2023   2023–2024   2024–2025:  מכבי ראשון לציון   מכבי תל אביב (עוזר מאמן)  הפועל ירושלים   נבחרת העתודה של ישראל   מכבי תל אביב (עוזר מאמן)  מכבי תל אביב   מכבי תל אביב (עוזר מאמן)   מכבי ראשון לציון   נבחרת ישראל (עוזר מאמן)   נבחרת ישראל   הפועל חולון  הפועל חיפה   הפועל חולון
 הישגים כמאמן
 אליפות אירופה בכדורסל (עוזר): 2014 אליפות ישראל (עוזר): 2006, 2011, 2012, 2014 גביע המדינה בכדורסל (עוזר): 2011, 2012, 2013, 2014 גביע המדינה בכדורסל: 2015 אליפות ישראל: 2022
 
גיא גודס לצד תמונתו במדי הפועל חיפה
גיא גודס (נולד ב-13 במרץ 1971) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי. ברוב הקריירה שיחק גודס, שגובהו 1.90 מטר, כרכז במכבי תל אביב, אך גם במספר קבוצות נוספות בישראל ובאירופה. בתום קריירת המשחק שלו ב-2004 עבר גודס לאימון כאשר החל לאמן את מכבי ראשון לציון. מאז אימן את הפועל ירושלים, מכבי תל אביב עמה זכה בגביע המדינה והפועל חולון עמה זכה באליפות המדינה. בשנים 2021–2022 אימן גודס את נבחרת ישראל.
ביוגרפיה

נולד בחיפה וגדל בקריית חיים לאב יצחק גודס שהיה שחקן כדורסל בליגה הלאומית, ולאם ילידת בריטניה. אביו יצחק אימן אותו מגיל צעיר וגם שתי האחיות הגדולות שלו שיחקו כדורסל.
קריירת משחק > הפועל חיפה (1990-1985)

גודס החל את הקריירה שלו בקבוצת הפועל חיפה וכבר בגיל 15 שיחק בליגה הבכירה והפגין יכולת קליעה מצוינת, בעיקר מעבר לקשת ה-3. בעונת 1987/1988 אף השתתף עם הקבוצה בגביע קוראץ'. במקביל שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל, ובנבחרת בית הספר בו למד, אורט קריית ביאליק, איתה זכה באליפות ישראל לתיכונים במרץ 1987, ובגביע העולם בכדורסל לבתי ספר תיכוניים במאי 1989.
בקיץ 1988 שיחק עם נבחרת הנוער באליפות אירופה, בסוף אותה שנה חתם על חוזה לשלוש שנים נוספות בהפועל חיפה.
בעונה הלפני אחרונה שלו בחיפה הגיעה הקבוצה למשחק מכריע נגד מכבי תל אביב וכמעט עלתה לגמר הפלייאוף על חשבונה, אחרי הפסד 86:84 מסל בשנייה האחרונה של לבאן מרסר. גודס היה המצטיין במשחק עם 24 נקודות.
קריירת משחק > מכבי תל אביב (1997-1990)

עקב בעיות כלכליות שהתעוררו בקבוצתו לפני עונת 1990/91 עבר לשחק במכבי תל אביב. למרות גילו הצעיר, עלה גודס בהיררכיה הקבוצתית במהירות וסיים את העונה כרכז המוביל שלה, לפני רכזים ותיקים ומנוסים כווילי סימס וחן ליפין, תוך שהוא עוזר להוביל את הקבוצה לפיינל פור של גביע אירופה לאלופות.
גודס הפגין במכבי את כישרון הקליעה וגם ראיית משחק מצוינת, שבאה לידי ביטוי באסיסטים מרובים לחבריו לקבוצה. הוא גם זומן לסגל נבחרת ישראל.
בנובמבר 1992 עבר גודס פציעה קשה. הוא נפצע בברכו בזמן אימון ובמשך שנה שלמה הוא עבר ניתוחים וטיפולים. בלעדיו הפסידה הקבוצה את האליפות אחרי 23 שנה. בעונת 1993/4 גודס חזר למגרש, אבל ב-1995 נפצע בברך השנייה באותו סוג של פציעה (קרע ברצועה הצולבת). גודס שב למכבי לאחר עוד שנת טיפולים אבל נאלץ להסתפק בדקות משחק מועטות בלבד.
קריירת משחק > יובקזרטה באסקט (1998-1997)

ב-1998 החל גודס לשחק ביובקזרטה באסקט מהליגה האיטלקית והיה בכך לכדורסלן הישראלי הראשון שמשחק באיטליה.
קריירת משחק > מכבי תל אביב (1999-1998)

בעונת 1998/9 חזר גודס למכבי תל אביב, אולם הדקות המעטות שהוא קיבל גרמו לו לעזוב עונה לאחר מכן.
קריירת משחק > קאחה קנטבריה (2000-1999)

לאחר עזיבת מכבי תל אביב, חתם גודס לקראת העונה הבאה במועדון הכדורסל קאחה קנטבריה מהליגה הספרדית.
קריירת משחק > קדנציות אחרונות בליגת העל ופרישה (2004-2001)

לאחר עונה אחת בספרד, חזר גודס לישראל ושיחק את העונות האחרונות שלו במכבי רעננה, הפועל תל אביב אותה העלה לליגה הבכירה ב-2002, ומכבי ראשון לציון.
בסוף עונת 2003/4 הודיע גודס על פרישה ממשחק פעיל.
חיים אישיים

גודס נשוי ואב לשלושה. הוא מתגורר בגבעתיים.
ביוני 1999 השקיע בחברת האינטרנט הישראלית "הייפרניקס", יחד עם נדב הנפלד, דורון שפר ואחרים. החברה נמכרה שנה אחר כך, אך המכירה בוטלה והחברה נסגרה. באותה עת גם השקיע בחברת ההזנק "טגריטי", שנמכרה בשנת 2010.
בינואר 2017 הקים עם שותפים רשת חברתית עסקית לענף הבנייה. במאי 2022 מכר 50% מחברת ARCDB לקבוצת ניר דובדבני.
הישגים בקריירה

7 אליפויות ו-3 גביעי מדינה (כולם עם מכבי תל אביב).
הישגים בקריירה > הישגים כמאמן

גביע המדינה (2015)
גביע הליגה (2009, 2010, 2015)
אליפות ישראל (2022)
גטו נובי סונץ'

| --- | --- |

רחוב בגטו נובי סונץ' (1941)
 מידע כללי
 סוג:  גטו כליאה, ירי המוני, עבדות, הרעבה, שליחה למחנות מוות
 מדינה:  פולין
 מחוז:  מחוז נובי סונץ'
 מחנות נלווים:  בלז'ץ
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1939
 תאריך סגירה:  1942
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  אס-אס, משטרת הסדר
 מספר אסירים בשיא:  18,000 יהודים
 נתונים
 מספר הנספים:  20,000 יהודים
 קואורדינטות:  49°37′59″N 20°41′24″E﻿ / ﻿49.6331°N 20.69°E﻿ / 49.6331; 20.69
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגטו נובי סונץ'(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגטו נובי סונץ'
 
גטו נובי סונץ' (בגרמנית: Ghetto von Neu-Sandez; ביידיש: צאנז או סאנץ געטא) היה גטו נאצי אשר הוקם על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת לרכז את יהודי פולין בעיר נובי סונץ' שבפולין.
בשבוע הראשון של פלישת גרמניה הנאצית לפולין. בתי כנסת ובתי תפילה נהרסו והפכו למחסנים של הגרמנים. סכום האנשים בגטו הגיע לכ-18,000 אסירים, שהם הגיעו מהעיר ומכל ההתיישבויות השוכנות לו, והגטו גודר באופן רשמי ביוני 1941. בסוף אוגוסט 1942, התרחש בו חיסול וכל הגברים, הנשים והילדים היהודים נאספו ונשלחו על רכבות השואה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
רקע

העיר נובי סונץ' הייתה עשירה ביהודים במהלך ההיסטוריה. בשנת 1765, התגוררו בעיר 605 יהודים, ובהמשך, בשנת 1880, התגוררו בעיר 5,163 יהודים, כמעט כחצי מכלל האוכלוסייה בעיר. בראשית המאה ה-19 נוסד בית הספר אשר מלמד ודובר עברית. בשנת 1906, למדו בבית הספר כ-80 תלמידים, וכשש שנים לאחר מכן, בית הספר מנה כמאתיים תלמידים. בשנת 1903 הוקמה בעיר ספרייה ואולם בשם 'עזרא'. תלמידי הגימנסיה הקימו חוגים לסטודנטיות וסטודנטים בשמות 'בני ציון' ו'בנות ציון'. ב-1905 נוסד סניף של פועלי ציון וב-1907 נפתח סניף נוער של פועלי ציון בעיר. ב-1913 הוקם מועדון נשים בשם "יהודיה". בנוסף, הוקם סניף של 'מפלגת הסוציאליסטים היהודיים' ב-1910.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בנובי סונץ' כ-10,500 יהודים – כשליש תושביה. הם התפרנסו ממלאכה וממסחר, בעיקר בענפי המזון, הבניין והעץ. הכיבוש הגרמני הביא לסיומו של החיים היהודיים בנובי סונץ'. בתחילה נאלצו יהודים לענוד סרטי זרוע ועליהם מגן דוד; הם הוגבלו לחלק קטן של העיר ועבדו בעבודות כפייה. כל המוסדות היהודיים נסגרו וחנויות יהודיות נלקחו מבעליהן. באביב 1940 הוקם היודנראט בעיר. יהודים שגורשו מעיירות הנופש השכנות מוז'ינה, קריניצה זדרוי ופיבניצ'נה יושבו מחדש בנובי סונץ'.
באזור היה נהוג סימון בתי עסק יהודיים ואיסור יציאה מהעיר ללא רשות. על עורכי דין יהודים נאסר לעבוד, ורופאים יהודים יכלו לטפל רק ביהודים חולים. חנויות יהודיות רבות היו "אריניות" והם היו תחת רגולציה בידי הממשלה הגרמנית.
היסטוריה > מחנה עבודה

בקיץ 1940, המשטר הגרמני הקים מחנה עבודה. לאחר הקמת המחנה, נשלחה קבוצה של 300 יהודים מנובי סונץ' למחנה העבודה, שבמסגרתה, היהודים בנו סכר ברוזנוף. יהודים אחרים עבדו באתרים אחרים ברחבי העיר. המשטרה הגרמנית פיקחה על היהודים, רדפה אותם ברחובות העיר, ושלחה אותם למחנות עבודה. הגסטפו דרש כסף ו-"תרומות" אחרות מהקהילה היהודית. בבתים יהודיים נערכו חיפושים חוזרים ונשנים עבור כלי נשק, והפקידים שערכו את החיפושים שדדו לעיתים קרובות כל חפץ שחפצו בהם.
היסטוריה > בגטו נובי סונץ'

ביוני 1941 הוקם בעיירה הגטו. הוא הורכב בשני חלקים שונים: מרכז העיר, סביב רחוב קז'ימיז'ה ויילקיגו ורובע פיקלו. יהודים מאזורים אחרים בפולין נשלחו לגטו נובי סונץ', לדוגמה מלודז', שייראדז, קרקוב, לבוב וביילסקו, וכן מעיירות קטנות בסביבה.
בסך הכל נכלאו בגטו נובי סונץ' כ-12 אלף יהודים, מה שהפך אותו לצפוף ביותר. לעיתים קרובות 20 אנשים שוכנו בחדר אחד. תושבי הגטו סבלו מרעב בהמשך.
המנה השבועית בגטו כללה 700 גרם של לחם, 30 גרם של בשר ו-20 גרם של סוכר לאדם. האנשים בגטו נאלצו להשיג מזון נוסף באופן לא חוקי, אחרת לטענתם, הם היו נרעבים למוות. בחורף של 1941–1942, היהודים נאלצו לנסר את הרהיטים שלהם כדי לשמור על עצים ולשרוף אותם על מנת לחמם, שכן הם נצטוו למסור את כל פריטי הפרווה שלהם שאיתם חיממו. לאחר מכן הם אף נצטוו למסור את הרהיטים שנותרו להם.
היסטוריה > אקציות וגירוש

ב-28 באפריל 1942 התרחשה אקציה נגד אנשי שמאל בגטו, בעיקר ציונים. בשעה 5:00 בבוקר הקיפו יחידות האס אס את הגטו. המשטרה הגרמנית והיהודית עצרה כ-150 איש והביאה אותם לכלא ברחוב פיארסקה. למחרת בלילה בכלא לקחו את השבויים לבית הקברות היהודי וירו בהם שם. בלילה שלאחר מכן, לפחות עוד 50 יהודים נרצחו בזמן שהגרמנים ירו באנשים בפראות בגטו. שמועות נפוצו בקרב היהודים שהאקציות הללו היו רק ההקדמה לגירוש גדול יותר או רצח המוני.
תושבי הגטו ניסו למצוא עבודה בבעלות חברות גרמניות או הוורמאכט, שהיה עשוי אז לספק להם ביטחון מסוים בתנאים הקשים בהם הם חיו. כמה יהודים שילמו שוחד כדי להשיג משרות מהחברות הללו. רבים מהיהודים אשר חיפשו מקומות עבודה מוקמו באזור גטו פיקלו, שנותר גטו פתוח, אם כי שטחו הצטמצם בכמה רחובות בקיץ 1942. בגטו היו בתי מלאכה מתמחה בעבודות תיקונים ומקצועות כגון נגרות, מטאטא ייצור והכנת פרוות. בין אותם מקומות שמעסיקים יהודים מחוץ לגטו היו צריפים של הצבא הגרמני, חברות בנייה שונות, בית ספר לקציני לופטוואפה, חברות עיבוד עץ בנאווג'ובה ובריטרו, הובלת פחם בתחנת הרכבת ומחנה העבודה בקורוב. העובדים שהועסקו במפעלים אלה קיבלו היתרים שנראה שהגנו עליהם מפני גירוש.
הצלה

מורה קתולית בתיכון, בעלת בית בדירתה ברחוב שוז'סקי 10, הצילה כמה מתלמידה היהודיים. היא קנתה להם מזון, ביגוד, תרופות ועוד. היא נתפסה על ידי הגסטפו עם שתי נשים יהודיות בביתה, ונשלחה לראוונסבריק שם נהרגה בזריקת פנול על פי דיווח אחד. הניצולים היהודים זכרו אותה; הוענק לה תואר חסיד אומות העולם ב-1989.
יום אחד לפני חיסול הגטות הצליחה המשפחה היהודית של אמיל וסלה שטיינלאוף עם ארבעת ילדיהם: לולה, ליאון, רוז'ה (רוזה) וג'נינה להימלט. הם הכירו את משפחת זנוביה ופיוטר קרול (בתמונה) עם שבעת ילדיהם, מלפני המלחמה; בני הזוג שטיינלאוף עזרו למשפחת קרול לשרוד את חורף 1939. להכרת תודה, זנוביה ופיוטר הביאו מזון לגטו לחבריהם באופן לא חוקי, בניגוד לצווים נאציים מחמירים שאסרו ואף איימו בעונש מוות. עם הבריחה המוצלחת של שטיינלאוף מהגירוש לבלז'ץ, סידרו להם בני הזוג קרול מרחב מחיה סודי בעליית הגג למשך שלוש השנים הבאות. ילדיהם נהגו לשחק יחד כשהם מסתתרים; בין 15 באוגוסט 1942 ל-30 בינואר 1945. כולם שרדו. בני הזוג שטיינלאופים היגרו לישראל לאחר סיום המלחמה, אך שתי המשפחות נותרו בקשר. תשעה מבני משפחת קרול זכו לתוארי חסידי אומות עולם בינואר 1982, הודות לילדיהם של בני הזוג שטיינלאוף.
במהלך פעולת חיסול הגטו, נמלטו שתי אחיות יהודיות: הלנה (לנה) וג'נוופה ברנדל-בוכבינדר (בנות 23 ו-29) ברחו מהגטו לבושות כבנות מהחווה. האחים קז'ימייז' (בן 24) וולדיסלב נמלטו ממחנה העבודה בצ'למייץ' כדי להצטרף אליהן. הם מצאו מקלט בבית מרוחק של משפחת סיקון, שהיו חסידי פולין. והיה אצלם לא מעט אוכל. ילדי סיקון גנבו מזון מהחוות השכנות כדי להאכיל את כולם. ג'נוופה מתה במרץ 1943 משחפת. כל השאר שרדו את המלחמה. זופיה סיקון נפטרה ב-1971; ילדי סיקון, סטניסלב ואנה, זכו לתארים של חסידי אומות עולם במאי 2000.
ראו גם

נובי סונץ'
גטאות בשואה
שואת יהודי פולין
הערות שוליים

↑  המספר בערך, מקורות אומרים סכומים שונים.
↑  Synagoga Grodzka (ul. Berka Joselewicza 12) - Synagogi, domy modlitwy i inne - Zabytki - Nowy Sącz - Wirtualny Sztetl, web.archive.org, ‏2016-03-05
1 2  History - Jewish community before 1989 - Nowy Sącz - Virtual Shtetl, web.archive.org, ‏2016-04-20
↑  נובי צאנז, באתר יהדות גליציה ובוקובינה
1 2 3  Geoffrey P. Megargee, Martin Dean, The United States Holocaust Memorial Museum Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933 –1945: Volume II: Ghettos in German-Occupied Eastern Europe, Indiana University Press, 2012-05-04, עמ' 544, ISBN 978-0-253-00202-0. (באנגלית)
↑  Geoffrey P. Megargee, Martin Dean, The United States Holocaust Memorial Museum Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933 –1945: Volume II: Ghettos in German-Occupied Eastern Europe, Indiana University Press, 2012-05-04, עמ' 545, ISBN 978-0-253-00202-0. (באנגלית)
↑  Sokołowska Anna - Polscy Sprawiedliwi - Przywracanie Pamięci, web.archive.org, ‏2016-04-19
1 2 3 4  Nowy Sącz - Oficjalna strona miasta - Komunikaty Biura Prasowego, www.nowysacz.pl (בפולנית)
↑  Rodzina Królów - Polscy Sprawiedliwi - Przywracanie Pamięci, web.archive.org, ‏2016-04-07
↑  Rodzina Sikoniów - Polscy Sprawiedliwi - Przywracanie Pamięci, web.archive.org, ‏2014-09-14
ברזילי הגלעדי

| --- | --- |
 צאצאים:  עדריאל המחולתי, כמהם בן ברזילי 
 תקופה:  ממלכת ישראל המאוחדת 
 
בַרְזִלַּי הַגִּלְעָדִי מרוגלים הוא דמות מקראית, אזכורו העיקרי הוא בימי מרד אבשלום, כאשר ברזילי הוא אחד האנשים שכלכלו את דוד ואנשיו בעת גלותם במחניים.
קורות חייו

לאחר פרוץ מרד אבשלום, נמלטו דוד ותומכיו מירושלים בטרם יבואו אבשלום ואנשיו אל העיר. מתוך חשש ממתקפת פתע של אבשלום, הם ברחו אל עבר הירדן המזרחי, והתיישבו בעיר מחניים. בימי גלותם בעיר, אחד מאלה שספקו את צורכיהם היה ברזילי הגלעדי, לצד מכיר בן עמיאל ושבי בן נחש מרבת בני עמון. השלושה סיפקו לדוד ולאנשיו מזון, כלים ומיטות.
לאחר שדוכא המרד ודוד שב לירושלים הציע דוד לברזילי כאות תודה לשבת בירושלים ולקבל את כל משאלותיו ותאוותיו מאת המלך. אך ברזילי, שהיה אז כבר בן 80, לא מצא טעם בחיים שכאלה, באומרו "האדע בין טוב לרע, אם יטעם עבדך את אשר אוכל ואת אשר אשתה...", והציע שבנו יתוגמל במקומו. ואכן, בנו כִמהם הצטרף לדוד ואכל על שולחנו. הכרת הטוב של שושלת המלוכה למשפחת ברזילי נמשכה גם לאחר מכן, ולפני מותו דוד ציווה את שלמה בנו כי בני ברזילי יהיו מאוכלי שולחנו.
יש הקושרים את גרות כמהם, המקום שבו התאספה שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו בן אחיקם, עם כמהם בן ברזילי, ומבארים כי כמהם קיבל מדוד חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו גם דורות לאחר מכן.
ברזילי נזכר פעם נוספת ברשימות היוחסין ימי שיבת ציון, כאשר כהנים בני משמרת הקוץ שהתחתנו עם בנות ממשפחתו של ברזילי נקראים על שמו "בני ברזלי". כהנים אלה נזכרים כמי שכהונתם נדחתה משום שלא היו להם ספרי יוחסין שיוכיחו את כהונתם.
דמותו בראי חז"ל

בספרות חז"ל, מזוהה ברזילי הגלעדי עם תאווה, ובפרט עם גילוי עריות. התלמוד אומר על ברזילי כי היה "שטוף בזימה". יתרה מזאת, "ברזילי הגלעדי" הפך בחז"ל כסמל לאדם שטוף בתאוות ומשמש ככינוי לאנשים תאוותנים באופן כללי.
מאידך גיסא, חז"ל משבחים את דאגתו לצורכי דוד בזמן מרד אבשלום ורואים בכך קיום של הכנסת אורחים. בהתבסס על כך ש"בני ברזילי" מוזכרים חמש פעמים במקרא, דרשו חז"ל כי "כל מי שהוא מאכיל פרוסה לצדיק כאילו הוא מקיים חמשה ספרי תורה".
נושא נוסף עליו יש מחלוקת בחז"ל היא האם ברזילי הגלעדי יהודי מלידה או גר שהתגייר. על-פי בית הבחירה למאירי, ברזילי התגייר ולכן הכהנים המתייחסים אליו נושלו מהכהונה. אולם, בעל מרגליות הים סובר כי ברזילי הגלעדי היה יהודי מלידה.
הערות שוליים

1 2  ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוקים כ"ז–כ"ט.
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוק ל"ב.
↑  ספר מלכים א', פרק ב', פסוק ז'.
↑  ספר ירמיהו, פרק מ"א, פסוק י"ז.
↑  ספר עזרא, פרק ב', פסוקים ס"א–ס"ג; ספר נחמיה, פרק ז', פסוקים ס"ג–ס"ה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קנ"ב, עמוד א'. מובאת לכך שם ראיה מהזדקנותו המהירה, עד שכבר בגיל שמונים הוא מעיד כי אין לו עוד יכולת להנות מן החיים, הזדקנות הקשורה בתאוותנות יתר.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ו, עמוד א'.
↑  בראשית רבה, פרשה נ"ח, פסקה ח'.
↑  בית הבחירה למאירי, מסכת קידושין דף ס"ט עמוד ב'.
↑  מרגליות הים למסכת שבת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513516605171
האגודה הרפואית פאול ארליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אגודה מקצועית, ישות לשעבר 
 מדינה:  רומניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מרץ 1930
 תאריך פתיחה רשמי:  מרץ 1930 
 תאריך פירוק:  1940 כנראה 
 
האגודה הרפואית של פאול ארליך (בהונגרית: Paul Ehrlich Orvostudományi Egyesület) הייתה הארגון המקצועי וההגנה על אינטרסים של רופאים יהודים בקלוז' (שחלקם הגדול היו רופאי בית החולים היהודי בקולוז'וואר, ברומנית קלוז') בין השנים 1930 לבין 1940.
היסטוריה

במרץ 1930 נוסד "חוג הרופאים היהודים" ביוזמת אֶדֶה גולדברגר. בפגישה ב-30 בנובמבר 1930 הוכרז שהחוג יפעל בשמה של "האגודה הרפואית (היהודית) פאול ארליך". היו בעצם שתי סיבות להקמתה:
האחת היא שבסוף שנות ה-20 הופיע דור הרופאים שסיים את לימודי הרפואה כבר באוניברסיטה הרומנית ולא השתמש בשפה המקצועית ההונגרית, ולכן לא נרשם למחלקה הרפואית של "אגודת המוזיאונים הטרנסילבנית" (עמותה שנוסדה בקולוז'וואר, כדי להגביר את החיים המדעיים והספרותיים בטרנסילבניה (בשפה ההונגרית). (1859–1949; 1990–).
גורם נוסף היה חוק הבריאות שפורסם ב-1930, ואשר קבע את הקמתם של לשכות רפואיות.
באמצעות האגודה הזו שהוקמה הייתה ליהודים, שהיו מוגדרים ברומניה לא כדת אלא כלאום, הזדמנות לשלוח חבר לנשיאות לשכת המחוז, ובכך להבטיח את ההגנה על האינטרסים שלהם. תקנון האגודה אושרו ב-1931.
ייסוד האגודה זכה לביקורת מצד כמה חוגים הונגרים על כך שרופאים יהודים בודדו עצמם מהחברה ההונגרית, מהקהילה הרפואית ההונגרית ומהמחלקה הרפואית של אגודת המוזיאונים הטרנסילבנית. ביקורת זו הייתה מופרכת, שכן רופאים יהודים השתתפו בעבודת המחלקה הרפואית של אגודת המוזיאונים ופרסמו באופן קבוע בפרסומיה.
האגודה קיימה את ישיבתה האחרונה, ה-140, ביוני 1940. לדברי ג'רג' גל, היסטוריון, אין זכר לפעולתה של האגודה לאחר תכתיב וינה, אולם ביוני 1941 הופיעה ההזמנה לאספה הכללית לבחירתם מחדש של בעלי תפקידים. עבודתם של הרופאים היהודים הפכה לבלתי אפשרית: עם החלת החקיקה ההונגרית, יותר מ-230 רופאים יהודים פנו ללשכה הרפואית של קולוז'וואר לקבלת רישיונות כרופאים, אך רק 36 קיבלו אותם. בשנת 1944 גורשו רוב חברי האגודה למחנה הריכוז קאופרינג ונספו שם. בכך נגדעו חייהם של צמרת הרופאים היהודים-הונגרים בעיר ושל המסורת הרפואית המפוארת בה. האגודה לא הוקמה מחדש לאחר השואה. הרופא והסופר אנדראש סילאדי, ששרד וחזר מהגירוש, כתב ב-1946:
"אגודת פאול ארליך" אגודת הרופאים היהודים בקלוז' חדלה להתקיים, היא כבר לא קיימת. למרבה הצער, נותרנו כל כך מעטים עד שאיננו יכולים אפילו לקיים מפגש לזכר חברינו שנפטרו. אמנם יש עדיין מי שיאמרו את ההספד, אבל אין כמעט מי שיקשיב."
מקום מושבת האגודה

הפגישות נערכו
תחילה במשרדי החברה קדישא האורתודוקסית ברחוב הוסו (ארוך) (Hosszú utca) (היום str. Piteşti) מס' 9.
מסתיו 1931, נשכר משרד ברחוב סנטאג'האז 4 (4 Szentegyház utca) (היום str. Iuliu Maniu).
משנת 1937 בברחוב אוניו (Unió utca) (היום str. Memorandului) בית מספר 13, הם שכרו כמה חדרים
בשנת 1940 ברחוב יוקאי 21 (Jókai utca) (היום str. Napoca). היה מקום המפגשים
פעילות האגודה

מייסדי האגודה הציבו שלוש מטרות:
הפצה ופיתוח של מדע הרפואה, הכשרה מקצועית
טיפוח קולגיאליות רפואית
ייצוג האינטרסים של החברים
מאמצע שנות ה-30 העניקה האגודה פרסים לחמשת הסטודנטים היהודים הטובים ביותר לרפואה באוניברסיטת קלוז'. העיתון היומי היהודי בטרנסילבניה אוי קלט - Új Kelet (בשם זהה הופיע עיתון בישראל של היהודים דוברי הונגרית אוי קלט, אך זה לא אותו העיתון) וכתב העת הירחון "סקירה רפואית" (Orvosi Szemle) בעריכת איזידור הרשקוביץ' דיווח על פעילות העמותה. כתב העת גם פרסם טקסטים של הרצאות רבות של העמותה.