stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' ארל צ'מברלין

ג'ורג' ארל צ'מברלין האב (באנגלית: .George Earle Chamberlain Sr;‏ 1 בינואר 1854 –  9 ביולי 1928) היה עורך דין, פוליטיקאי ופקיד ממשל אמריקאי מאורגון, יליד מיסיסיפי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי הראשון של אורגון, כמושל אורגון ה-11, ושתי תקופות כהונה כסנאטור מטעם אורגון.
ראשית חייו

ג'ורג' ארל צ'מברלין נולד בנאצ'ז, מיסיסיפי. משפחת צ'מברלין הייתה מראשוני המהגרים לאמריקה הצפונית מאנגליה, ומחלוצי מדינת מסצ'וסטס. אביו, דר' צ'ארלס תומסון צ'מברלין, נולד בדלאוור ולמד בבית ספר לרפואה בפילדלפיה לפני שעבר לעיירה הקטנה נאצ'ז ב-1837, אליה הוא נמשך על ידי ההזדמנויות לרופא צעיר.
עד מהרה הקים דר' צ'מברלין מרפאה גדולה ומשגשגת, שאפשרה לו לפרנס בכבוד את רעייתו ילידת מרילנד פמליה ה. לבית ארצ'ר, ואת בני משפחתו. פמליה ארצ'ר עצמה הייתה בת למשפחת חלוצים מפורסמת, נכדתו של ג'ון ארצ'ר, בתו של סטיבנסון ארצ'ר האב, ואחותו של סטיבנסון ארצ'ר הבן, כולם חברי בית הנבחרים מטעם מרילנד . ג'ורג' ארל צ'מברלין היה ילדם השלישי של בני הזוג.
צ'מברלין התחנך בבתי ספר ציבוריים בנאצ'ז, וב-1870, כשהיה בן 16, השלים את לימודיו התיכוניים. לאחר סיום לימודיו הוא עבד שנתיים כפקיד בחנות כלבו, וב-1872 החל ללמוד באוניברסיטת וושינגטון ולי. ב-1876 הוא השלים בהצלחה את לימודיו וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה ותואר בוגר במשפטים.
לאחר סיום לימודיו שב צ'מברלין לזמן קצר לביתו בנאצ'ז, אך הגיע למסקנה שסיכויו המקצועיים בדרום שלאחר מלחמת האזרחים היו שוליים והחליט לפתוח בחיים חדשים באורגון, לשם הוא הגיע בדצמבר 1876.
עבודתו הראשונה של צ'מברלין במערב הייתה משרה קצרת ימים כמורה בבית הספר של מחוז לין שבאורגון שהשכר ששולם עבורה היה דל. ב-1877 הוא מונה כסגן פקיד המחוז, ושימש בתפקיד זה עד קיץ 1879. בינתיים הוא עבר את מבחני לשכת עורכי הדין של אורגון, מה שאפשר לו לעסוק במקצוע במדינה. ב-1879 הוא נשא לאישה את סאלי ניומן וולש, ויחד עמה הביא לעולם שבעה ילדים. סאלי נפטרה ב-1925.
ב-1878 שירת צ'מברלין במליצית הרובאים המתנדבים של המחוז, שהוקמה כדי להילחם בשבטי הבנוק, השושוני והפאיוט במלחמת הבנוק.
קריירה פוליטית

בנובמבר 1880 נבחר צ'מברלין מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של אורגון וכיהן בו שנתיים.
ב-1884 הוא מונה כפרקליט המחוז השיפוטי השלישי של אורגון. מיומנותו בתפקיד זה משכה את תשומת ליבו של המושל הדמוקרטי סילבסטר פנוייר, וב-1891, כאשר חוקק בית הנבחרים של אורגון חוק ליצירת התפקיד החדש של התובע הכללי של אורגון, הוצגה מועמדותו של צ'מברלין כתובע הכללי הראשון של אורגון. הוא התמודד בבחירות לתפקיד אף על פי שייצג מפלגה שהייתה במיעוט במדינה באותה עת, ובמאי החל לכהן בו עד ינואר 1895. עד 1952 הוא היה הדמוקרט היחידי שכיהן כתובע הכללי של אורגון.
לאחר סיום כהונתו בתפקיד פנה צ'מברלין לעסקי הבנקאות, ולקח על עצמו תפקידים בבנק הלאומי הראשון, ובהמשך בבנק הלאומי של מחוז לין בעיירה אולבני שבה התיישב.
בהמשך עבר צ'מברלין לפורטלנד וב-1900 הוא ניצח בבחירות כתובע של מחוז מולטנומה בהפרש של יותר מ-1,000 קולות על אף הרוב הרפובליקני של המצביעים במחוז זה. תפקיד זה שם שוב את צ'מברלין באור הזרקורים כך שהוא היה יכול להתמודד על משרה במישור המדינתי.
מושל אורגון

ב-1902 קיבל צ'מברלין את מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אורגון. בבחירות הכלליות הוא ניצח בהפרש של 256 קולות בלבד, בה בשעה שבבחירות שנערכו באותו יום לקונגרס, זכו הרפובליקנים בהפרש של 15,000 קולות.
צ'מברלין נבחר לכהונה שנייה ב-1906, וב-1909 התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית.
סנאטור

ב-1908 נבחר צ'מברלין כסנאטור מטעם המפלגה הדמוקרטית. ב-1914 הוא נבחר לכהונה נוספת בסנאט ובסך הכל כיהן בו ממרץ 1909 עד מרץ 1921, לאחר שב-1920 לא עלה בידו להיבחר לכהונה שלישית. בעת כהונתו בסנאט הוא היה יושב ראש ועדת הסקר הגאולוגי בשנים 1911–1913 וחבר הוועדה לעניינים צבאיים בשנים 1913–1919, בוועדת האדמות הציבוריות בשנים 1913 - 1915, ובוועדת ההוצאות במחלקת המלחמה בשנים 1919 - 1921.
על שמו של צ'מברלין נקראה הצעת החוק שהוגשה על ידו למוכנות צבאית ב-1918.
שנותיו האחרונות

צ'מברלין היה חבר במועצת הספנות של ארצות הברית בשנים 1921–1923 ועסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה.
ב-1926 הוא נישא בשנית למזכירתו האישית הוותיקה קרוליין שלטון.
צ'מברלין היה חבר במסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן, באבירי פיתאס, ובבונים החופשיים. הוא גם היה חבר במועדון המסחרי של פורטלנד, במועדון הספורט של מולטנומה, באגודה ההיסטורית של אורגון ובמסדר לרווחת ולהגנת האיילים הקנדים.
ג'ורג' ארל צ'מברלין נפטר בוושינגטון הבירה ב-9 ביולי 1928. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
לקריאה נוספת

Chapman Publishing Company, "Hon. George E. Chamberlain ", Portrait and Biographical Record of the Willamette Valley Oregon, 1903, Part 1/2, pp. 36–39
הערות שוליים

↑  ג'ורג' ארל צ'מברליין, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371456405171  GND: 1133385222  LCCN: no2008101075  SNAC: w6x63w79  US Congress: C000277  VIAF: 53964160   WorldCat (עם VIAF): 53964160 
ג'ורג' ארל צ'מברלין, 1919.
גוארני (עם)

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 כ-257,400
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 פרגוואי פרגוואי  ברזיל ברזיל  בוליביה בוליביה  ארגנטינה ארגנטינה
 שפות
 גוארני
 דת
 קתולים, פרוטסטנטים, אנימיזם 
 קבוצות אתניות קשורות
 גואיצ'ורו (Guaycuru), קאינגנג (Kaingang)
כינוס מנהיגי גוארני מברזיל וארצות נוספות, ברזיל, 2007
גוּאָרַנִי (בספרדית: Guaraní) הם עם אינדיאני החי ברובו בפרגוואי וחלקו בארגנטינה וברזיל, דוברי שפת הגוארני.
כרבע מיליון מבני העם נחשבים גוארנים טהורים ועוד מאות אלפים מבניו התערבבו ברבות השנים עם המתיישבים הלבנים בפרגוואי ועם קבוצות ילידים אחרות אך שמרו על שפת הגוארני אשר מהווה את השפה הרשמית השנייה של פרגוואי.
שפה

גוארני היא שפה המדוברת בפי אינדיאנים ומסטיסים בפרגוואי, שבה היא שפה רשמית לצד הספרדית, וכן בארגנטינה, בוליביה ודרום-מערב ברזיל. היא שייכת למשפחת השפות טופי-גוארני. על פי הערכה יש בערך 6 מיליון דוברי גוואראני בכל העולם. גואראני היא השפה האינדיאנית הילידית היחידה, שחלק גדול מדובריה אינם צאצאים ישירים לאינדיאנים הילידים. השפה נותרה על כנה ואף התפשטה בקרב האוכלוסייה המעורבת. תופעה זו נחשבת כאנומליה ביבשת אמריקה, בה היה פיחות משמעותי, ולעיתים הכחדה, של שפות הילידים, כאשר הן באו במגע עם השפות הקולוניאליות האירופיות.
היסטוריה

לפני המפגש עם הספרדים באמצע המאה ה-16 חיו הגוארני בעשרות שבטים נפרדים, בכפרים קטנים כציידים-לקטים נוודים למחצה, בעלי חקלאות זוטרה.
הגוארני מאמינים במיתולוגיה אנימיסטית לפיה רוח חיים קיימת בחיות, צמחים וחפצים דוממים, וכמו כן דמויות רבות סובבות במרחב: גובלינים, פיות, שדים, רוחות ואלים. מפלי איגואסו הם בעלי חשיבות דתית גדולה עבור הגוארני והם מבטאים את רצונות האלים והרוחות ואת המאבקים ביניהם.
היסטוריה > השפעת הקולוניאליזם

בשנת 1537 הגיע גונסלו דה-מנדוסה (Gonzalo de Mendoza) לאזור פרגוואי של ימינו ופגש לראשונה את הגוארני. הוא נחשב למייסדה של אסונסיון בירת פרגוואי. המושל הספרדי באזור הנהיג מדיניות של נישואי כפייה בין נשות הגוארני למתיישבים הספרדים, גברים רבים נלכדו ונמכרו כעבדים בשוק העבדים שבסאו פאולו. מיסיונרים נוצרים נכנסו לקהילות גוארני במטרה לשנות את אורח חייהם ולהמירם לנצרות בהתייחסם אליהם כאל עובדי אלילים. בעומקי הג'ונגל נותרו גוארני רבים אשר נמנעו מהמפגש עם המתיישבים והמשיכו לחיות באורך חייהם המסורתי.
העם הגוארני במאה ה-21

בפרגוואי נחשבים הגוארני לעם מקומי שורשי, בעלי זכויות, בעלי השפעה ושפתם נלמדת בבתי הספר. במדינות שונות בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל ובוליביה נאבקים הגוארני על מעמדם. במאה ה-20 כבשו חוכרי אדמות, סוחרי עץ, חוואים שטחים נרחבים מיערות העד בהם חיים הגוארני. יחד עם פקידי ממשל הם פעלו לגירוש הגוארני וצמצמו את מרחב המחיה שלהם וזאת בעזרת שימוש רב באלימות. גם היום מבקשים לגרש בני גוארני בברזיל מאדמותיהם.
הערות שוליים

↑  Guaraní: The Language and People, Nathan Page, 1999
↑  Guaraní Indians, מתוך האנציקלופדיה הקטולית, מוני ג'יימס, 15/7/1910
↑  The Guarani באתר של הארגון Survival international
↑  אוליבר ג'נביב, Pour un futur durable dans un monde solidaire, קמפין להצלת הגוארני, 7 ביולי 2009 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543311705171  BnF: cb11961103n (data)  GND: 4086843-6  LCCN: sh85057598  NKC: ph117589
גלית אלטשטיין

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1974 (בת 49) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת פיירלי דיקינסון 
 
גלית אלטשטיין (נולדה ב-13 בדצמבר 1974) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, אשר כיהנה כממלאת מקום מפקד גלי צה"ל. קודם לכן שימשה ראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט" וראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל.
ביוגרפיה

אלטשטיין לא שירתה בצה"ל, לאחר שקיבלה פטור מגיוס. היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ומדיה מאוניברסיטת פיירלי דיקינסון[דרושה הבהרה] (אנ') בניו ג'רזי, וסיימה השתלמות בתקשורת ציבורית במערכת ה-BBC בלונדון.
הצטרפה לגלי צה"ל במרץ 1999, ושימשה בשורת תפקידים בתחנה במשך כ-19 שנה. את תחילת דרכה בתחנה עשתה כמבזקנית ובהמשך כמגישה וכעורכת של חדשות ויומנים, בין היתר של תוכנית האקטואליה "בוקר טוב ישראל". בשנת 2003 מונתה לסגנית של ראש מחלקת החדשות צביקה גולדברג, לממלאת מקומו ולרכזת הכתבים במערכת התחנה.
בספטמבר 2006 מונתה לראש מחלקת החדשות של התחנה, וכיהנה בתפקיד עד קיץ 2014.
בספטמבר 2017 מונתה לראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט".
בשנים 2005–2016 שימשה אלטשטיין גם כמרצה במכללה האקדמית ספיר.
ביוגרפיה > מפקדת גלי צה"ל

באוגוסט 2021, לקראת תום כהונתו של מפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ וברקע הכוונות לסגור את התחנה, הודיע שר הביטחון בני גנץ על החלטתו למנות את אלטשטיין לממלאת מקום מפקד התחנה למשך שלושה חודשים, עד אשר יתבהר עתיד התחנה. אלטשטיין היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד.
שלושה חודשים לאחר מינויה של אלטשטיין כממלאת מקום מפקד התחנה, האריך גנץ את כהונתה לפרק זמן לא ידוע.
לאחר פרסום תחקיר שייחס לאמיר איבגי "יצירת סביבת עבודה עוינת", באוקטובר 2021 סיכמה אלטשטיין עם איבגי על סיום תפקידו כמנהל מחלקת החדשות של התחנה.
בפברואר 2022 הדיחה אלטשטיין את הפרשן הפוליטי של התחנה יעקב ברדוגו מהגשה משותפת עם ירון וילנסקי של התוכנית "וילנסקי את ברדוגו", המשודרת בחמש בערב. את המהלך הסבירה אלטשטיין במכתב לאנשי תחנת הרדיו המציג את נורמות ההתנהגות הראויות בתחנה. השינוי ספג ביקורת ממפלגות האופוזיציה, הליכוד, ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית, שהודיעו על החרמת התחנה. למחרת ברדוגו התפטר בשידור חי גם מהגשת התוכנית "מחשבות בע"מ", לאחר שתקף את התחנה במונולוג.
ביוגרפיה > לאחר גלי צה"ל

בסוף פברואר הסתיימה כהונתה כמפקדת גלי צה"ל. ביוני 2023 החלה לעבוד ברשת בלומברג, שבה תסקר את תחומי הכלכלה והממשל בישראל.
הערות שוליים

↑  ע"פ ציוץ של העיתונאי חיים לוינסון בטוויטר
↑  צבי זרחיה, גנץ מינה את גלית אלטשטיין למ"מ מפקד גלי צה"ל, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2021
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏הפרט שגנץ לא ידע על מפקדת גל"צ החדשה והאתגרים שמחכים לה, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2021
↑  עקיבא ביגמן, הסוד של גלית אלטשטיין: מדוע לא התגייסה לצה״ל מ״מ מפקד גל״צ?, באתר עכשיו 14, 15 בפברואר 2022
1 2 3  עמוד ה-LinkedIn של גלית אלטשטיין
↑  גלית אלטשטיין מונתה לראש מחלקת החדשות בגל"צ, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2006
↑  דוד ורטהיים‏, ללא ועדת איתור, ללא שקיפות: מה עומד מאחורי מינוי מ.מ מפקד גל"צ?, באתר וואלה, 31 באוגוסט 2021
↑   איתי שטרן, האם מפקדת גלי צה"ל הראשונה תהיה זו שתציל את התחנה?, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2021
↑   רפאלה גויכמן, לפרק זמן לא ידוע וללא ועדת איתור: גנץ מאריך את כהונת גלית אלטשטיין כמפקדת גל"צ, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2021
↑  איתי שטרן, שלושה חודשים אחרי תחקיר "הארץ": אמיר איבגי יסיים את תפקידו בגל"צ, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2021
↑  מערכת וואלה! ברנז'ה‏, מפקדת גל"צ מסבירה למה הדיחה את ברדוגו: "נגד התלהמות וביזוי", באתר וואלה, 10 בפברואר 2022
↑  מורן אזולאי, רן בוקר, בלוק הימין מחרים את גל"צ: "הדחת ברדוגו שערורייתית". המגיש: "אות קלון", באתר ynet, 10 בפברואר 2022
↑  רן בוקר, יעקב ברדוגו נטש את השידור בגלי צה"ל: "הדחה פוליטית ופחדנית", באתר ynet, 11 בפברואר 2022
↑  דוד ורטהיים‏, הג'וב החדש של מפקדת גל"צ לשעבר: כתבת ופרשנית של בלומברג, באתר וואלה, 15 ביוני 2023
ג'ים קלארק

ג'יימס (ג'ים) קלארק הבן (באנגלית: James Clark, Jr, ‏ 4 במרץ 1936 – 7 באפריל 1968) היה נהג מרוצים בריטי, ממוצא סקוטי שזכה פעמיים באליפות הפורמולה 1 (1963 ו-1965). קלארק התחרה במגוון תחרויות פורמולה, מכוניות ספורט, מכוניות תיור ואינדיאנפוליס 500. מזוהה בעיקר עם קבוצות לוטוס, עבורה התחרה במהלך השנים.
קלארק מצא את מותו במהלך תחרות פורמולה 2 במסלול הוקנהיימרינג. באותו הזמן היה הנהג בעל מספר הניצחונות הרב ביותר במרוצי גרנד פרי (25) ומספר הזינוקים הרב ביותר מהפול פוזישן (33). בשנת 2009 הכתיר אותו העיתון "הטיימס" כגדול נהגי הפורמולה 1 בכל הזמנים.
שנים ראשונות

קלארק נולד כילד חמישי להוריו לאחר ארבע בנות. למרות התנגדות הוריו החל להתחרות במרוצי ראלי, כשהוא נוהג ברכב מתוצרת סאנבים-טלבו. בשנת 1958 התחרה ברכבי יגואר D-type ופורשה והשיג 18 ניצחונות. בשנת 1959 השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן יחד עם ג'ון וויטמור. הצמד, שנהג בלוטוס אליט, סיים את המרוץ במקום העשירי. קולין צ'פמן התרשם מיכולותיו ואפשר לו להתחרות בקטגוריית הפורמולה ג'וניור. במרץ 1960 ניצח קלארק את מרוץ הראשון בעונת הבכורה של האליפות.
לוטוס

קלארק החל להתחרות בפורמולה 1 עבור קבוצת לוטוס במהלך עונת 1960, כמחליף לג'ון סורטיס. המרוץ הראשון בו לקח חלק היה הגרנד פרי ההולנדי, ממנו פרש לאחר 49 הקפות. שבועיים לאחר מכן התחרה בגרנד פרי הבלגי בו סיים במקום החמישי וצבר נקודות ראשונות בקריירה. בעונתו השנייה בתחרות היה מעורב באחת התאונות הקטלניות ביותר בתולדות האליפות. במהלך הגרנד פרי האיטלקי נסע מאחורי רכב הפרארי של וולפגנג פון טריפס, כשזה האט לפתע. קלארק ניסה לעקוף את הרכב המאט, כשזה פנה לפתע בחדות לצד שמאל ופגע ברכב הלוטוס. כתוצאה מההתנגשות התרומם רכבו של פון טריפס באוויר ונחת לצד המסלול כשהוא הורג 15 צופים ואת פון טריפס עצמו.
בעונת 1963 קבע שיא ניצחונות לעונה כשניצח שבעה מרוצים וזכה באליפות הנהגים ובאליפות היצרנים. השיא השווה בעונת 1984 על ידי אלן פרוסט ונשבר ארבע שנים מאוחר יותר על ידי איירטון סנה, שניצח שמונה מרוצים בעונה. למרות שבירת השיא, הישגו של קלארק נחשב למרשים יותר, שכן הוא ניצח שבעה מתוך עשרה מרוצים בעונה, בעוד שפרוסט וסנה התחרו בעונות בהן התקיימו 16 מרוצים. באותה שנה השתתף לראשונה במרוץ אינדיאנפוליס 500 וסיים במקום השני.
קלארק הוביל את הטבלה במחצית הראשונה של עונת 1964. נזילות שמן מהמנוע אילצו אותו לפרוש משולשת המרוצים הבאים ואת העונה סיים במקום השלישי. הוא ניצח את מרוץ הפתיחה של עונת 1965, אך נעדר מגרנד פרי מונקו בעקבות הבחירה להתחרות באינדיאנפוליס 500, אותו ניצח. הוא ניצח 5 מרוצים ברציפות וסיים את העונה כאלוף. קלארק הוא הנהג היחיד שזכה באותה שנה גם אינדיאנפוליס 500 וגם בתואר האליפות.
באותה שנה התחרה גם באליפות טזמניה - סדרה של מרוצים שהתקיימה באוסטרליה ובניו זילנד לפני פתיחת עונת הפורמולה. הוא ניצח ארבעה מרוצים וזכה באליפות. הוא חזר על ההישג בשנת 1967 וב-1968. במהלך השנים ניצח 14 מרוצים באליפות, ההישג הטוב ביותר בתולדות האליפות.
לקראת עונת 1966 השתנו התקנות המכניות באליפות הפורמולה 1. לוטוס התקשה להתמודד עם המנועים החדשים וקלארק הצליח להשיג ניצחון אחד בלבד במהלך העונה, אותה סיים במקום השישי. במרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים באותה שנה, סיים במקום השני. בעונת 1967 עשתה הקבוצה שימוש בשלושה כלי רכב שונים. את העונה פתח בגנרד פרי דרום אפריקה עם דגם הלוטוס 43, אך נאלץ לפרוש מהמרוץ. בגרנד פרי של מונקו עשה שימוש בדגם הלוטוס 33 המיושן. גם במרוץ זה נאלץ לפרוש. בגרנד פרי ההולנדי הציגה הקבוצה את הלוטוס 49 שנבנה בסיוע פורד וקוסוורת'. קלארק ניצח את מרוץ הבכורה של הדגם החדש והוסיף שלושה ניצחונות נוספים עד לסיום העונה. בפתיחת עונת 1968 הוסיף ניצחון נוסף, כשהוא נוהג בלוטוס 49.
מותו

קלארק היה אמור להשתתף במרוץ 6 השעות בברנדס האטץ' שהתקיים ב-7 באפריל 1968. בסופו של דבר בחר לקחת חלק במרוץ במסגרת אליפות הפורמולה 2 שנערך במסלול ההוקנהיימרינג. אף על פי שהמרוץ לא היה בעל חשיבות גבוהה, לקחו בו חלק מספר רב של קבוצות פורמולה בכירות ביניהן פרארי, מקלארן וברבהאם. שלושת נהגי קבוצת לוטוס באירוע היו קלארק, גרהאם היל ומקס מוסלי. המרוץ התקיים בשני מקצים. במהלך ההקפה החמישית של המקצה הראשון החליק רכבו של קלארק והתנגש בעצים שעמדו לצידי המסלול. הוא סבל משבר בצוואר ומשברים בגולגולת ומת בדרכו לבית החולים. סיבת התאונה לא נקבעה בוודאות, אך ההערכה היא שהדבר נבע כתוצאה מתקר בגלגל האחורי.
אנדרטה לזכרו הוקמה בסמוך למסלול באזור התאונה. שינויים בתוואי המסלול וקיצור באורכו הובילו לכך שמאז מצויה האנדרטה במרחק ניכר מהמסלול.
הערות שוליים

↑  Motorsport Memorial
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4614921  BnF: cb141649415 (data)  GND: 118676288  ICCU: VIAV165550  ISNI: 0000 0001 1600 9454  LCCN: n98051959  NDL: 00520726  NKC: xx0047469  NTA: 172937671  SNAC: w62s1bd8  SUDOC: 243128371  VIAF: 17431973   WorldCat (עם VIAF): 17431973 
האנדרטה לזכרו של קלארק לצד מסלול הוקנהיימרינג
גנאיוס דומיטיוס קלווינוס

גנאיוס דומיטיוס קלווינוס (בלטינית: Gnaeus Domitius Calvinus) היה פוליטיקאי רומי בולט שנבחר פעמיים לכהונת הקונסול בשנת 53 לפנה"ס ובשנת 40 לפנה"ס. היה תומך נאמן של גאיוס יוליוס קיסר ושל יורשו, אוקטביאנוס (לימים אוגוסטוס קיסר).
בעת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר פיקד על מרכז מערך צבאו של קיסר בקרב פרסלוס בשנת
48 לפנה"ס. לאחר הקרב כיהן כנציב אסיה וניסה להתמודד עם פלישתו של פרנקס השני, מלך פונטוס שניצל את מלחמת האזרחים הרומית כדי להרחיב את ממלכתו. קלווינוס ספג תבוסה בקרב ניקופוליס ורק התערבותו הישירה של קיסר הצליחה לייצב את המצב לאחר ניצחונו של קיסר בקרב זלה בשנת 47 לפנה"ס.
לאחר מותו של קיסר היה תומכו של אוקטביאנוס והשתתף במלחמה נגד מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס ולקח חלק בקרבות. בעת קרב פיליפי בשנת 42 הופקד על הובלת תגבורת של 2 לגיונות מאיטליה דרך הים ליוון, אך ציו ספג תבוסה מוחצת בים האיוני. לאחר ניצחונם של הפופולרים במאבק, נבחר פעם נוספת לקונסול בשנת 40 ובהמשך שירת כנציב בספרד בין 39 ל-36 לפנה"ס. מעט ידוע אודותיו לאחר מכן, אך שמו מוזכר בכתובת משנת 20 המצביעה על כך שהיה עדיין בין החיים בשנה זו ונהנה מתמיכתו של אוגוסטוס.
בולי מדינת ישראל - שנת 1952

בול ד"ר חיים וויצמן
בשנת 1952 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 29 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 3125 פרוטות.
רקע > שיטת הדפוס

כל בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1952, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
רקע > המעצבים

מרבית הבולים של שנת 1952 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. המעצב ג'ורג' המורי הצטרף לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים.
| שם המעצב | מספר סדרות | מספר הבולים |
| --- | --- | --- |
| אוטה וליש | 6 | 25 |
| וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי | 2 | 3 |
ג'ורג' המורי: 1
בולים מן המניין

בול מטבע
"לגאלת ציון"
מלחמת הבית השני
בול מטבע
"חרות ציון"
מלחמת הבית השני
בול מטבע
"שנת שלש"
מלחמת הבית השני
בול מטבע
"לגאלת ישראל"
מלחמת בר כוכבא
בול מטבע
"ש' ב' לחר' ישראל"
מלחמת בר כוכבא
בול מטבע
"לגאלת ישראל"
מלחמת בר כוכבא
מעטפת היום הראשון
בשנת 1952 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949, תוך שהוא מוסיף לה שישה ערכים נקובים חדשים.
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 פרוטות | 39 | 30.03.1952 | 30.01.1959 | 100 | 10 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 35 פרוטות | 40 | 30.03.1952 | 30.01.1959 | 100 | 10 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 40 פרוטות | 41 | 30.03.1952 | 30.01.1959 | 100 | 10 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 45 פרוטות | 42 | 30.03.1952 | 30.01.1959 | 100 | 10 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 60 פרוטות | 43 | 30.03.1952 | 30.01.1959 | 100 | 10 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 85 פרוטות | 44 | 30.03.1952 | 30.01.1959 | 100 | 10 | פוטוליטו | מסרק 14 |
בולי דואר אוויר

בשנת 1952 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת ציפורים ביצירות אמנות עתיקות שהונפקו בשנת 1950.
בולי דמי דואר

בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
בול דמי דואר
מעטפת היום הראשון
בשנת 1952 הונפקה הסדרה השנייה של בולי דמי דואר בישראל. בולים אלו נועדו להחליף את הסדרה הקודמת שהונפקה בשנת 1949.
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 05 פרוטות | 55 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 10 פרוטות | 56 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 20 פרוטות | 57 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 30 פרוטות | 58 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 40 פרוטות | 59 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 50 פרוטות | 60 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 60 פרוטות | 61 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 100 פרוטות | 62 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 250 פרוטות | 63 | 30.11.1952 | 05.01.1960 | 30 | 6 | פוטוליטו | מסרק 14 |
בולי זיכרון קבועים > יום העצמאות

בול יום העצמאות
יד מרדכי
בול יום העצמאות
דגניה
בול יום העצמאות
צפת
מעטפת היום הראשון
הבול עוצב בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 פרוטות | 47 | 29.04.1952 | 01.03.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 60 פרוטות | 48 | 29.04.1952 | 01.03.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 110 פרוטות | 49 | 29.04.1952 | 01.03.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
בולי זיכרון קבועים > מועדים לשמחה

בול מועדים לשמחה
"התאנה חנטת פגיה..."
(שיר השירים, ב', י"ג)
בול מועדים לשמחה
"...שושנת העמקים"
(שיר השירים, ב', א')
בול מועדים לשמחה
"יונתי בחגוי הסלע..."
(שיר השירים, ב', י"ד)
בול מועדים לשמחה
"אל גנת אגוז ירדתי..."
(שיר השירים, ו', י"א)
מעטפת היום הראשון
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 פרוטות | 51 | 03.09.1952 | 10.07.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 40 פרוטות | 52 | 03.09.1952 | 10.07.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 110 פרוטות | 53 | 03.09.1952 | 10.07.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 220 פרוטות | 54 | 03.09.1952 | 10.07.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
בולי זיכרון > המנורה

בול המנורה
מעטפת היום הראשון
הבול עוצב בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1000 פרוטות | 38 | 27.02.1952 | 31.07.1953 | 20 | 5 | פוטוליטו | קו 14 |
בולי זיכרון > הנשיא ד"ר וויצמן

בול הנשיא ד"ר וויצמן
בול הנשיא ד"ר וויצמן
מעטפת היום הראשון
הבולים עוצבו בידי וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 פרוטות | 65 | 09.12.1952 | 31.05.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 110 פרוטות | 66 | 09.12.1952 | 31.05.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
בולי יובלות > ביל"ו

בול ביל"ו
מעטפת היום הראשון
הבול עוצב בידי ג'ורג' המורי.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 110 פרוטות | 64 | 31.12.1952 | 31.05.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
בולי אירוע > תבא

בול תבא
בול תבא
מעטפת היום הראשון
הבולים עוצבו בידי אוטה וליש.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 פרוטות | 45 | 13.04.1952 | 17.04.1952 | 20 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
| 120 פרוטות | 46 | 13.04.1952 | 17.04.1952 | 20 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
הבולים הוצעו למכירה רק במהלך תערוכת הבולים תבא.
בולי אירוע > בית ציוני אמריקה

בול בית ציוני אמריקה
מעטפת היום הראשון
הבול עוצב בידי וילי וולף וינד ו-וינץ סטרוסקי.
להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים:
| ערך נקוב | מספר גלופה | יום ההופעה | יום הפסקת המכירה | בולים בגיליון | שבלים בגיליון | שיטת הדפסה | שיטת הפרדה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 220 פרוטות | 50 | 13.05.1952 | 31.07.1953 | 25 | 5 | פוטוליטו | מסרק 14 |
לקריאה נוספת

עלון מטבע 1952, באתר התאחדות בולאי ישראל
עלון INDEPENDENCEDAY -, באתר התאחדות בולאי ישראל
עלון FESTIVALS5713 (1952), באתר התאחדות בולאי ישראל
עלון ביל"ו, באתר התאחדות בולאי ישראל
עלון תבא 1952, באתר התאחדות בולאי ישראל
עלון בית ציוני אמריקה 13 מאי 1952, באתר התאחדות בולאי ישראל
הערות שוליים

↑  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 26-21.
1 2 3 4 5 6  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 22.
1 2 3  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 25.
1 2  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 23.
1 2 3 4  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 24.
1 2  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 21.
1 2 3 4  בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 26.
| בולי מדינת ישראל לפי שנת הנפקה |
| --- | --- | --- |
| 1948 - 1949 | 1948 • 1949 |  |
| 1950 - 1959 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 |  |
| 1960 - 1969 | 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 |  |
| 1970 - 1972 | 1970 • 1971 • 1972 |  |