stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות קוצק
אדמו"רי החסידות > רבי דוד מקוצק

רבי דוד מורגנשטרן (תקס"ט – כ"ב בתמוז תרל"ג) היה האדמו"ר השני מקוצק, תלמידו של רבי שמחה בונים מפשיסחא ובעיקר תלמידו של אביו. נשא את הרבנית טויבא גרינוולד בת רבי צבי הערשל דישקעס מאופוצ'נו ב-י"א באלול ה'תקפ"ז. התפרנס מחנות שנוהלה על ידי אשתו. היה סמוך לאביו כל השנים, ולאחר פטירתו מילא את מקומו בעיירה קוצק. כאביו, גם דברי התורה שלו היו קצרים וחריפים. אף על פי שהיה בעל כישרון כתיבה, הוא לא כתב את תורתו, והיא מצויה בספרים שונים. בשנת ה'תשמ"ט הודפסו דברי תורתו שנלקטו על ידי נכדו רבי מנדל מאיר מסוקולוב בתוך הספר 'שארית ישראל'. ב-ה'תשס"ז (2007) יצא לאור הספר "אהבת דוד השלם", המלקט את תורתו ותולדות חייו.
לאחר פטירתו החלו שניים מבניו, רבי חיים ישראל מורגנשטרן מפילוב ורבי צבי הירש מלומאז', לכהן כאדמו"רים. בנו הנוסף, רבי יעקב יהושע מורגנשטרן (נפטר בט"ו בניסן ה'תרס"ט, 1909) סירב לכהן כאדמו"ר ונסע לחצרו של אחיו, רבי ישראל מפילוב. רק לאחר פטירתו בשנת ה'תרס"ו (1906) התמנה לאדמו"ר לחלק גדול מחסידי אחיו. רבי דוד ובנו, רבי יעקב יהושע, קבורים באהלבבית הקברות בקוצק לצד מייסד השושלת, רבי מנחם מנדל מקוצק.
אדמו"רי החסידות > רבי ישראל מפילוב וצאצאיו

רבי חיים ישראל מורגנשטרן (ת"ר – י"ב בסיוון תרס"ה, 1905). ישב תחילה בקוצק ואחר כך בפילוב. ניהל חצר גדולה, שאליה הגיעו רוב חסידיו של אביו. היה אדמו"ר בעל דעות מקוריות ועצמאיות וניסה ליזום פעולות של קניית קרקעות בארץ ישראל ועלייה לארץ של ציבור שומר מצוות. בניו מילאו את מקומו אחרי פטירתו.
רבי צבי הירש מורגנשטרן מלוקוב (תרי"ח – כ"ט בשבט תר"פ, 1920), מחבר הספר "עטרת צבי".
בנו, רבי משה ברוך מורגנשטרן שימש כרב בגרובובה, לוקוב וולודאבה. היה חתנו של רבי חיים דוד זילבר-מרגליות. בתרצ"ט החל לכהן כרב ואדמו"ר בעיירה קוצק במקום דודו רבי יוסף. כיהן כסגן יושב ראש אגודת ישראל בפולין. נרצח במחנה ההשמדה סוביבור. בנו של רבי משה ברוך, רבי מנחם מנדל, כיהן כרבה האחרון של העיר ולודאבה. מסופר עליו כי בזמן אקציית הילדים ביולי 1942 עמד על כך שהוא יצא עם ילדי הקהילה, בהם ילדיו, בבגדי שבת. לאורך הדרך לסוביבור סיפר לילדים סיפורים.
בנו, רבי יוסף אהרן מליקוב (תרנ"א – תש"ב), החל לכהן כאדמו"ר בשנת תר"פ. בשנת תרצ"ג עבר לוורשה. נספה בשואה.
רבי משה מרדכי מורגנשטרן מפילוב (תרי"ט, 1859 – י"ד באדר תרפ"ט, 1929). החל לכהן כאדמו"ר בשנת תרס"ה, וסחף אחריו חסידים רבים. במלחמת העולם הראשונה ברח לוורשה, ושם נשאר עד פטירתו. ספרו "מדרש משה - מדרכי משה" על חמישה חומשי תורה נדפס בוורשה בשנת תרצ"א בהשתדלות אחיו, רבי יוסף. ובשנת תשס"ז יצאה בירושלים מהדורה חדשה.
רבי יצחק זליג מורגנשטרן (ה'תרכ"ו – ג' בחשוון ת"ש, 1939), האדמו"ר מסוקולוב. היה חבר מועצת גדולי התורה וממנהיגי יהדות פולין. מלבד היותו אדמו"ר שימש גם כאב בית דין וכראש ישיבה בסוקולוב. בסוף ימיו עבר לאוטבוצק הסמוכה לוורשה. נפטר בתחילתה של מלחמת העולם השנייה ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. בנו, רבי בנימין פלטיאל מורגנשטרן (נפטר בתש"ה), חתנו של רבי יוסף מאמשינוב, כיהן כרב העיירה סטרדין הסמוכה לסוקולוב; הוכתר כאדמו"ר בעיצומה של המלחמה; נשלח לאושוויץ בימי מרד גטו ורשה, ושם נספה.
קברו של רבי מנדל מאיר מורגנשטרן בבית העלמין קריית שאולנכדו של רבי יצחק זליג, רבי מנדל מאיר מורגנשטרן (נולד תרפ"א, 1921 - י"ט בטבת תשע"ד, 22 בדצמבר 2013), עלה לארץ ישראל באמצע המלחמה, בשנת תש"ב, והוכתר לאדמו"ר באותה שנה. אביו היה רבי משה דוד (-תרצ"ח, 1938) בנו של רבי יצחק זליג. למד בישיבת חכמי לובלין. לאחר פטירת אביו עבר לגור אצל סבו רבי יצחק זליג. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה הפציר סבו בו ובאחיו לברוח מפולין. הוא נענה להצעה ועלה לארץ ישראל ואילו אחיו נשאר בפולין ונספה בשואה. התגורר בתל אביב והוכתר כאדמו"ר מסוקולוב-קוצק. בשנות ה-90 עבר לבני ברק ופתח את בית מדרשו בשכונת רמת אהרון. ליקט והוציא לאור רבים מדברי התורה שנאמרו על ידי אדמו"רי שושלת קוצק בספרים "שארית ישראל" ו"שארית יצחק" (תל אביב, תשמ"ט).
רבי יוסף מורגנשטרן מקוצק (נפטר בי"ד בטבת תרצ"ט). היה חתנו של רבי אלימלך שפירא מקוז'ניץ-ורשה. לפרנסתו עסק במסחר. לאחר פטירת אביו קיבל עליו את הנהגת אחיו, רבי משה מרדכי מפילוב. בשנת תרפ"ד החל לכהן כרב העיירה קוצק במקומו של בן דודו, רבי משה הכהן רפפורט. בתרפ"ט (1929) לאחר פטירת אחיו, רבי משה מרדכי מפילוב ללא בנים, החל לכהן כאדמו"ר. ניהל ישיבה בקוצק והיה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בפולין. לאחר פטירתו מילא את מקומו בקוצק, כרב ואדמו"ר, בן אחיו, רבי משה ברוך מורגנשטרן. קבוצה נוספת מחסידיו הצטרפה לחצרו של בן אחותו, רבי יוסף זליג הלוי פיש מגרובוב-סטריקוב. שניהם נספו בשואה.
אדמו"רי החסידות > רבי צבי הירש מלומאז' וצאצאיו

בנו השני של רבי דוד, רבי צבי הירש מורגנשטרן מלומאז' (תרי"ב – ג' באלול תרפ"ו, 1926), נשא בשנת ה'תרכ"ז בזווג ראשון את מרת יוטע הענא בתו של האדמו"ר רבי שלמה יהושע בן האדמו"ר רבי יעקב אריה מראדזימין, לאחר פטירתה בשנת ה'תרמ"ב נשא בזווג שני את מרת שרה מנוחה בת החסיד ליפא לנדברג, היא לא האריכה ימים ונפטרה, אז נשא בזווג שלישי את מרת פייגה לאה בת האדמו"ר רבי דוד גולדמן מחמלניק קילץ.
בשנת תרל"ג לאחר פטירת אביו והוא בן 21 החל לכהן כאדמו"ר בראדזימין, לאחר הסתלקות רבי יעקב אריה מראדזימין ביום י"ח בתמוז ה'תרל"ד עבר לקוצק אחר כך ליאראוו, ומשם ללומאז' הסמוכה לראדזימין שם התגורר שנים ארוכות, משם עבר לסעראצק ולפראגה, ובסוף ימיו התגורר בוורשה ברחוב דז'יקא.הנהגתו הייתה בחריפות של קוצק מהולה באהבת ישראל בנוסח ראדזמין, עבור חסידיו היה קאצקער רבי ו'לעמך' ראדזימין רבי.
חידושי תורתו שנשארו בכתב יד אצל בנו רבי יחיאל מאיר הודפסו לראשונה בספר 'אמת ואמונה' מהדורת ה'תשפ"א. דברי תורה נוספים נמצאים בספרים 'שארית מנחם' ו'שמן לנר' של תלמידו הרב שמואל יעקב רובינשטיין אב"ד פריז, בניו של רבי צבי הירש שימשו כאדמו"רים לאחר פטירתו.
לקריאה נוספת

רשימת מאמרים על חסידות קוצק באתר רמב"י
ישראל ארטן, אמת ואמונה - קוצק, ה'ת"ש. עריכה מחודשת של שמחה מורגנשטרן, עם מקורות וביאורים, פרקי תולדות והרחבות נוספות, ה'תשפ"א, מהדורה שנייה מורחבת, ה'תשפ"ב.
פנחס זליג גליקסמן, דער קאצקער רבי, פיטרקוב ה'תרח"צ, באתר yiddishbookcenter (ביידיש).
יצחק אלפסי, הרבי מקוצק - חייו ותורתו, תל אביב תשי"ב. מהדורה מתוקנת, מוסד הרב קוק, סיון ה'תשע"ג.
יצחק אריגור, קוצק: דמות אחד החזיונות המופלאים בחסידות, תל אביב תרצ"ו
יוסף פאקס, ר' מנחם מנדל מקוצק: המורד הקדוש של החסידות: חייו, הלך נפשו ושיטתו. דיסרטציה, דרופסי קולג', 1952
אברהם יהושע השל, קוצק - במאבק למען חיי אמת, מיידיש: דניאל רייזר ואיתיאל בארי, ירושלים 2015
יצחק אלפסי, תורת החסידות, מוסד הרב קוק, ה'תש"ע-2010, חלק ג', עמ' 281-264
יצחק רפאל, רבי חיים ישראל מפילוב - אדמו"ר ציוני בתוך על חסידות וחסידים, מוסד הרב קוק, ירושלים ה'תשנ"א
בן ציון קלוגמן, 'אור זרוע לצדיק', מתולדות חייו של האדמו"ר הלב שמחה מגור, חלק א' עמודים קסג - רעג., ה'תשס"ג
בן ציון קלוגמן, יעקב דוד לנדוי, 'הסבא קדישא מראדזמין' חלק שני, ה'תשע"ב
דוד אברהם מנדלבוים (עורך), עטרת צבי על חומש בראשית וחנוכה מאת רבי צבי הירש מורגנשטרן מלוקוב, בתוספת מראי מקומות ותולדות חייו, ה'תשנ"ה 1994
שארית יצחק, תל אביב ה'תשמ"ט (כולל קורות חייו מאת אהרן סורסקי)
שארית ישראל, דברי תורה מאת רבי חיים ישראל מפילוב, לוקטו על ידי נכדו רבי מנדל מאיר מסוקולוב, תל אביב ה'תשמ"ט.
ברוך יצחק גוטר, אהבת דוד השלם, ניו יורק, ה'תשס"ז
המערך הכלכלי בצה"ל

| --- | --- |

סמל המערך הכלכלי של צה"ל
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 בסיס האם:  מחנה רבין, תל אביב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  גיל פנחס
המערך הכלכלי בצה"ל מהווה את איגוד היחידות בתחום התקציב, הכלכלה והמשאבים בצה"ל, המהוות סמכות מקצועית בגוף או בארגון שהן פועלות בו, אשר מונחות על-ידי היועץ הכספי לרמטכ"ל כסמכות מקצועית עליונה.
היועץ הכספי לרמטכ"ל (היועכ"ל) הוא קצין בדרגת תת-אלוף העומד בראש המערך הכלכלי בצה"ל ומכהן גם כראש אגף התקציבים במשרד הביטחון. מתוקף תפקידו כיועץ הכספי לרמטכ"ל, ראש המערך הכלכלי חבר בפורום המטה הכללי. ראש המערך הכלכלי המכהן כיום הוא תא"ל גיל פנחס.
מתוקף תפקידו הנוסף כראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, אשר אחראי לניהול כולל של תקציב הביטחון, היועץ הכספי לרמטכ"ל כפוף למנכ"ל משרד הביטחון.
ייעוד המערך הכלכלי

תפקידו העיקרי של היועץ הכספי לרמטכ"ל הוא ייעוץ לרמטכ"ל בתחומי התקציב והכלכלה, הנחיית גופי התקציב בצה"ל, בקרה תקציבית ויישום חוק התקציב בצה"ל.
ייעודו של המערך הכלכלי לשאת באחריות הכוללת לניהול תקציב הביטחון ולספק ייעוץ מקצועי לרמטכ"ל, למנכ"ל משרד הביטחון ולמטה הכללי בצה"ל בתחומי התקציב, השכר, הכלכלה וההתקשרויות. ראש המערך הכלכלי משמש סמכות מקצועית עליונה בצה"ל בתחומים אלה.
ייעוד המערך הכלכלי > תפקידי המערך הכלכלי המרכזיים

ייעוץ מקצועי בתחומי תקציב, שכר, כלכלה והתקשרויות.
האחריות הכוללת לניהול תקציב הביטחון, כוללת את האחריות לגיוס המקורות לתקציב הביטחון והאחריות לניהולם ובקרתם. הן המקורות המוקצים על ידי משרד האוצר במסגרת תקציב המדינה, הן של כספי הסיוע מארצות הברית והן מקורות נוספים כדוגמת מהלכי פינוי מחנות ושיווק קרקעות.
גיבוש ופרסום הוראות מקצועיות ונהלים לצה"ל בתחום התקציב, הכלכלה, ההתייעלות, ההתקשרויות והמכירות.
פיתוח, הדרכה והכשרה של מפקדים בצה"ל ובעלי תפקידים העוסקים בתחומי תקציב ומשאבים, כלכלה, שכר, לרבות הטמעת תהליכי התייעלות וחשיבה כלכלית.
ייצוג משרד הביטחון וצה"ל למול הכנסת ומשרדי הממשלה ובפרט מול משרד האוצר.
הכנת תקציב הביטחון, בנייתו וקידום אישורו בתהליך אישור הממשלה והכנסת, מעקב וביצוע שינויים והתאמות בתקציב.
מעקב אחר מימוש התקציב של תוכניות העבודה ומיצויו בהתאם ליעדים ולסדר העדיפויות המאושר על ידי הרמטכ"ל בשיתוף עם אגף התכנון בצה"ל.
ייעוץ בבניית תוכנית העבודה של כל גופי התקציב בצה"ל, וכפוף למסגרות התקציב ולפקודות הצבא בתחום התקציב.
ייזום והובלת מהלכי התייעלות בכלל הזרועות ויחידות צה"ל וניהול קרן ההתייעלות למול הגופים, לרבות התייעלות אנרגטית.
מעקב אחר התפתחות התקציב החזויה (הוצאות והכנסות), ביצוע הערכת מצב תקציבית שנתית ורב שנתית כבסיס לתוכניות העבודה של הגופים התקציביים במשרד הביטחון, זרועות צה"ל השונות ופרויקטים מרכזיים.
הכנה ועיבוד של מחקרים, סקירות וניירות עמדה בכל הקשור לתקציב הביטחון.
טיפול בהיבט הכלכלי תקציבי בתהליכי קבלת החלטות ממשלה ומהלכים מדיניים – הצעות חוק, הצעות החלטות ממשלה וכיוצ"ב.
היסטוריה

יחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל הוקמה עוד בשנת 1948. היחידה פעלה כגוף משותף לצה"ל ולמשרד הביטחון מתוקף היותו של היועץ הכספי לרמטכ"ל גם ראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
המערך הכלכלי הוקם בשנת 2009 כמערך מקצועי אחוד, הכולל את איגוד היחידות בתחומי התקציב, הכלכלה והשכר בכפיפות לראש המערך הכלכלי שהוא היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
מבנה ארגוני

ראש המערך הכלכלי הוא קצין בדרגת תת-אלוף, המכהן בתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
ראש המערך הכלכלי הוא הסמכות המקצועית העליונה, כך שכל הקצינים והנגדים העוסקים בתחום הכלכלה, התקציב, ניהול השכר והמשאבים ביחידות צה"ל השונות כפופים להוראותיו המקצועיות בנוסף לפקודות צה"ל ומשרד הביטחון המחייבות.
ראש המערך אחראי להכשרה, הדרכה ולפיתוח כוח האדם במערך הכלכלי כולו. המערך הכלכלי כולל בעיקר קצינים, אך גם אזרחים עובדי צה"ל, אזרחים עובדי משרד הביטחון ונגדים אשר פרוסים בכלל זרועות ויחידות צה"ל ובגופי משרד הביטחון.
למערך הכלכלי תוכנית הכשרות סדורה הכוללת השלמה חילית שמבצעים קציני המערך בתום קורס הקצינים (בה"ד 1) ומגוון קורסים מקצועיים המבוצעים במסגרת בית הספר לתקציב ולכלכלה של המערך הכלכלי הממוקם בבסיס גדעונים.
אנשי המערך הכלכלי פרוסים בכל זרועות ויחידות הצבא, ובגופי משרד הביטחון השונים.
מבנה ארגוני > היחידות והמחלקות העיקריות הכוללות את המערך הכלכלי

יחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל – יחידת המטה של המערך הכלכלי המונה שש מחלקות מקצועיות:
מחלקת תקציבי זרועות ומיוחדים, ראש המחלקה הוא אל"ם אריה רדנסקי.
מחלקת תקציבי יבשה, שכר וכוח אדם, ראש המחלקה היא אל"ם ענת גולן.
מחלקת תקציבי משרד הביטחון.
מחלקת תכנון הכוללת את יחידת ההתייעלות, ראש המחלקה הוא אל"ם תומר ניאזוף.
מחלקת תורה הדרכה ומידע, ראש המחלקה הוא אברהם טסקר.
מחלקת מיסוי וכלכלה.
מחלקת תקציבים ובקרה (מת"ב) בזרוע היבשה. ראש המחלקה היא אל"ם הדס יואל-ברוך.
גופי המערך הכלכלי באגף כוח האדם הם יחידת מופת, ענף תכנון שכר וענף תקציבים.
מחלקת תקציבים וכלכלה (תו"כ) בזרוע הים. ראש המחלקה היא אל"ם נתנאלה סולימני.
מחלקת תכנון ותקציבים במפא"ת.
ענף תקציבי קיום באט"ל.
ענף תקציבים במחלקת התכנון באגף המודיעין.
ענף תקציבים במחלקת תכנון ובמנהלת הטרנספורמציה הדיגיטלית באגף התקשוב.
ענפי התקציבים בפיקודים המרחביים (פיקוד הדרום, פיקוד המרכז ופיקוד הצפון).
ענף תכנון ותקציבים בפיקוד העורף.
ענף תקציבים במנהלת הגבולות.
ענף תקציבים בקרן והיחידה לחיילים משוחררים.
קציני המערך הכלכלי פרוסים גם ביחידות קצה, כמו אוגדות, יחידות מודיעין או סגל. 
כלל אנשי המערך הכלכלי הם בוגרי תואר ראשון לפחות בכלכלה, מתמטיקה או בתחומי ראיית החשבון ומנהל עסקים, מרביתם מתגייסים לצה"ל במסגרת מסלול העתודה האקדמאית.
ראשי המערך הכלכלי

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| מהרן פרוזנפר | 2007–2011 |  |
| ראם עמינח | 2011–2014 |  |
| ששון חדד | 2014–2017 |  |
| אריאלה קנול לזרוביץ' | 2017-2021 |  |
| גיל פנחס | 2021–מכהן |  |
סיכת המערך הכלכלי בצה״ל
Cinnamon

| --- | --- |


צילום מסך של סינמון בגרסה 4.4.5, כפי שנראה בהפצה לינוקס מינט 19.3
 מפתח:  קבוצת הפיתוח של ההפצה לינוקס מינט
 גרסה אחרונה:  6.4.8 (24 בפברואר 2025) 
 מערכת הפעלה:  מערכות דמויות יוניקס
 נכתבה בשפות:  C ( GTK+),  JavaScript ,פייתון
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 קוד מקור:  https://github.com/linuxmint/cinnamon 
 קטגוריה:  שולחן עבודה
 cinnamon-spices.linuxmint.com
 
סינמון (אנגלית: Cinnamon, פירוש מילולי: קינמון) היא סביבת שולחן עבודה אשר פיתוחה החל בשנת 2011 עבור הפצות לינוקס על ידי מפתחי ההפצה לינוקס מינט. במקור היא הייתה פיצול של GNOME Shell בלבד, אולם החל מגרסה 2.0 כוללת סביבה חלופית מלאה הזמינה להתקנה במגוון רחב של הפצות לינוקס.
תוכנות

לסביבת שולחן העבודה תוכנות בסיסיות המגיעות עמה, אשר מבוססות על אלו של GNOME וקרויות X-Apps:
Xed:עורך טקסט המבוסס על Gedit/pluma.
Xviewer: מציג תמונות המבוסס על העין של GNOME.
Xreader: מציג מסמכים המבוסס על Evince/ Atril.
Xplayer :נגן מולטימדיה המבוסס על זה של GNOME (זה האחרון קרוי במקור Totem).
Pix: תוכנה להצגת וסידור תמונות המבוססת על gThumb.
הפצות לינוקס ייעודיות

מספר הפצות לינוקס משתמשות בסביבת שולחן עבודה זו כסביבה העיקרית שלהן:
לינוקס מינט, אשר פיתחה אותה, והפצת LMDE (Linux MInt Debian Edition) שמפתחת במקביל.
Ubuntu Cinnamon - גרסה רשמית של הפצת אובונטו הכוללת את סביבת שולחן עבודה זו.
הערות שוליים

↑  הצגת X-Apps, מתוך אתר ההפצה לינוקס מינט
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עליזה בגין

עליזה (אליציה) ארנולד-בגין (ו' בניסן תר"ף, 25 במרץ 1920 – כ"ז בחשוון תשמ"ג, 13 בנובמבר 1982) הייתה רעייתו של ראש ממשלת ישראל מנחם בגין.
ביגורפיה > ילדותה ונעוריה

עליזה-אַלה נולדה ב-25 במרץ 1920 למשפחת ארנולד האמידה בדרוהוביץ' שבגליציה. אביה היה שותף לבארות הנפט בגליציה.
בגיל שבע למדה עברית, מגיל 14 הייתה פעילה בבית"ר, ובשנת 1938 סיימה את בית-הספר התיכון.
ביגורפיה > נישואיה

ב-29 במאי 1939 נישאה למנחם בגין, אותו הכירה בגיל 17 בבית אביה, שהיה תורם למפלגה הרוויזיוניסטית. השניים התחתנו בעיר דרוהוביץ', כאשר בגין השתלם במשפטים בעיר הסמוכה. זאב ז'בוטינסקי היה השושבין בחתונתם, שבה נכחו מאות פעילי בית"ר.
ביגורפיה > בין נישואיה לקום המדינה

שלושה חודשים לאחר הנישואין, פלשו הגרמנים לפולין והזוג הצעיר נמלט מוורשה. לאחר צעידה, שנמשכה שבועיים, הגיעו לווילנה - בירת ליטא החופשית. בקיץ 1940 נכנס הצבא הסובייטי לווילנה ובגין נעצר בגין "פעילות ציונית". לאחר מעצרו של בעלה, עלתה לארץ-ישראל אחר מסע מלא תלאות. היא נעצרה בטורקיה ושוחררה בהתערבות של אליהו אילת. עם הגיעה לארץ ישראל נעצרה בידי הבריטים ונכלאה מספר שבועות במחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורה נרשמה ללימודי ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
במאי 1942 התאחדה עם בעלה, משהצטרף לצבא פולין החופשית והוצב בארץ ישראל. עקב פעילותו המחתרתית של בעלה מנחם בגין באצ"ל, נדדה בגין בין מקומות מסתור ושינתה את שמה לפרקים. בתחילה התגוררה בשכונת חסידוף ליד פתח תקווה תחת השם הלפרין. לאחר מכן התגוררה ברחוב יהושע בן נון (היום בסמוך, רחוב הבשן 1א) בתל אביב, תחת השם ססובר. בשם זה נרשמה בבית החולים בעת שנולדה בתה הראשונה, חסיה.
ביגורפיה > אשת ראש הממשלה ופועלה

עם בחירתו של בגין לראש הממשלה ב-1977, הזמינה לבמה, ובפרפרזה על דברי הפסוק מספר ירמיהו, אמר לה: ”זכרתי לך חסד נעורייך, אהבת כלולותיך, לכתך אחריי במדבר בארץ זרועת מוקשים”, כשהוא מתייחס לתקופה הקשה שעברה כשלחם בצבא פולין ובמחתרת נגד הבריטים.
עליזה עסקה בפעילות התנדבותית ענפה למען החלש בחברה. צניעותה הידועה לא עצרה אותה מלנצל את השפעתה וקשריה כאשת ראש הממשלה בפעילותה. כך לדוגמה תרמה להקמת הוסטלים ובתי ספר לבעלי מוגבלויות וצרכים מיוחדים וגייסה תרומות למגוון ארגונים העוסקים בתחום. כספי הזכייה בפרס נובל לשלום, אותו חלק בגין עם נשיא מצרים אנואר סאדאת, נתרמו כולם לקרן שהוקמה במטרה לתמוך בילדים ובסטודנטים נזקקים.
ביגורפיה > מותה

כל חייה סבלה בגין ממחלת ריאות קשה - נפחת. בשנת 1982 הלכה מחלתה והחריפה. היא התאשפזה שוב ושוב בבתי חולים, ומדי פעם  אף נזקקה למכונת הנשמה. המיליארדר ארמנד האמר, שהיה מעריץ של בעלה, שלח שני מומחים בעלי מוניטין בינלאומי כדי שיבדקו אותה. הטיפול שהמליצו עליו עזר לתקופת מה.
בגין נפטרה ב-13 בנובמבר 1982, במהלך ביקורו של בעלה בארצות הברית, ונקברה בהר הזיתים סמוך לקברם של עולי הגרדום, במהלך הלווייתה ניצלו מפגיני שמאל את המעמד על מנת להפגין מול בעלה מנחם בגין כנגד מלחמת לבנון הראשונה.
היו כאלו שייחסו את השבר שחל בחייו של בגין למותה[דרוש מקור]. מנחם בגין נטמן לידה ב-1992.
חיים אישיים

הייתה נשואה למנחם בגין - ראש הממשלת ישראל השישי, לבני הזוג שלושה ילדים:
חסיה.
לאה.
זאב בנימין, חבר הכנסת ושר.
בגין שמרה על פרטיותה בקנאות, ונמנעה מלהתראיין בכלי התקשורת.  בגין נהגה להשתמש בתחבורה ציבורית ונמנעה מלהשתמש ברכב ממשלתי.
הנצחתה

על שמה נקראו היישוב עלי זהב, שכונת נווה עליזה בקרני שומרון, רחובות בערי ישראל, בתי ספר במגדל העמק, באריאל, ובקריית מוצקין. בבית החולים שמיר (אסף הרופא) נקרא על שמה בניין.
לקריאה נוספת

אילן בן עמי, "האישה שאיתו: חייהן הפרטיים והציבוריים של נשות ראשי הממשלה בישראל", הוצאת מטר: תל אביב, 2010. עליזה בגין, עמ' 137–160.
הערות שוליים

↑  מרכז מורשת מנחם בגין
1 2 3  תקוה ויינשטוק,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'מרת עליזה בגין, מעריב, 24 בינואר 1958
↑  בלהה הלפרין,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'מכתב גלוי לראש ממשלת ישראל, דבר, 23 ביוני 1983
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
​
| מנחם בגין |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-18: תקיפת הכור הגרעיני בעיראק • פיגוע כביש החוף • פרויקט שיקום שכונות • ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל הממשלה ה-19: הסכם השלום בין ישראל למצרים • מבצע אופרה  • מלחמת לבנון הראשונה |  |
| כללי | ימי בגין • דוקטרינת בגין • בגין (סרט) • בלילות לבנים • המרד • נאום הצ'חצ'חים |  |
| הנצחת מנחם בגין | אולם הספורט בגין • בית החולים מנחם בגין • דרך בגין (תל אביב) • כביש בגין • מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים • מרכז מורשת מנחם בגין • פארק בגין • פארק מנחם בגין • קריית הממשלה (מזרח ירושלים) • פרס בגין • שדרות מנחם בגין (אשדוד) |  |
| משפחתו | עליזה בגין (בת זוג) • זאב בנימין בגין (בנו) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007516498005171  VIAF: 310737113   WorldCat (עם VIAF): 310737113 
בני הזוג בגין בקמפ דייוויד, 1978
בני הזוג בגין עם בני הזוג קרטר בקבלת פנים בבית הלבן, 1978
מנחם ועליזה בגין בטקס פתיחת כביש 1, עם מארגן הטקס יהודה אילן 1979
קבריהם של בני הזוג בגין בהר הזיתים
מפעל המלח בסדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934
 
 קואורדינטות:  31°04′21″N 35°23′54″E﻿ / ﻿31.072519°N 35.398244°E﻿ / 31.072519; 35.398244
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מפעל המלח בסדום(למפת צפון הנגב רגילה) מפעל המלח בסדום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מפעל המלח בסדום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מפעל המלח בסדום he
 
בריכות האידוי במפעל סדום בשנת 1944
מפעל אשלג ישן בצידו הצפוני של הים
ביקור ילדים במחנה העובדים של מפעל האשלג בסדום, שנות ה־40
שרידי מחנה הפועלים למרגלות הר סדום
מחנה העובדים של מפעל המלח בסדום
מפעל המלח בסדום או בשמו הידוע יותר מחנה העובדים בסדום של חברת האשלג, הוא המפעל הדרומי והמאוחר מבין שני המפעלים שהוקמו לחופי ים המלח לפני קום המדינה. המפעל הוקם בשנת 1934 באגנו הדרומי של ים המלח ביחד עם מחנה העובדים שלרגלי הר סדום על ידי משה נובומייסקי והמהנדס הבריטי תומאס גריגורי טולוק. המפעל הוקם על-מנת להרחיב את ניצול המינרלים שבים המלח ולהפיקם הפקה מסחרית בשיטת האידוי בבריכות רדודות. למרות הקמתו המאוחרת, הפך המפעל בשנת הייצור האחרונה של חברת האשלג הארץ ישראלית לריווחי וייצר כ־80% מתפוקת האשלג הכוללת של שני המפעלים.
רקע

חברת אשלג ארץ-ישראלית החלה את פעילותה בצפון ים המלח, באתר שקרוב יותר לירושלים ולמקומות ישוב. אולם, תנאי לשימוש באנרגיית השמש לצורך הפקת אשלג היא קרינת שמש מקסימלית בהינתן תכסית עננות נדירה, לחות נמוכה (35%) וטופוגרפיה מתאימה – אזור שטוח המתאים להתקנת בריכות אידוי. תנאים אלו קיימים בצורה טובה יותר באגן הדרומי של ים המלח, באזור הנקרא מלחת סדום - מישור רחב של כ־100 קמ"ר המתאים לבניית בריכות אידוי רחבות ממדים. אדמת המלחה ספוגת המלח אטימה למים וחוסכת איטום מלאכותי של הבריכות. נוסף לזה, ריכוז המלחים גבוה יותר במי האגן הדרומי של ים המלח משלוש סיבות:
מרחק ממקורות מים מתוקים, שפך הירדן, הנכנסים לים.
המים באגן הדרומי רדודים יותר, כך ששטח פני המים גדול יחסית לכמות המים שבאגן.
האקלים בדרום חם יותר ומאפשר אידוי מהיר יותר.
מנגד, האתר הדרומי היה מרוחק כ-80 ק"מ מהמפעל הצפוני בים המלח, כשהקשר הבלעדי הוא באמצעות הפלגה בת 8-12 שעות בכפוף למשטר של סערות קשות בשל כובד המים. המרחק גרם לעלות גבוהה של הובלת המתקנים לבניית בית החרושת ותפעולו ושל הובלת התוצרת לשיווק. המרחק ניתק את העובדים ממשפחותיהם, הביא לתחלופה גבוהה שמנעה גיבוש צוות קבוע. החום הכבד יותר בדרום תרם אף הוא לתנאי המחיה והעבודה הקשים. סכנת השיטפונות ונזקיהם לבריכות מוחשית יותר בדרום בשל נחל צין ונחל הערבה שמתנקזים למלחה באה על פתרונה הבעייתי (ברבות השנים התייבשה המלחה, מערכת אקולוגית ייחודית ברמה עולמית, כדי 90% משטחה המקורי) עם הקמת סכר צין. ובנוסף, הייתה גם בעיית המים המתוקים - הן לשתייה והן לצורך התעשייתי של הפרדת המינרליים ולשטיפת הבריכות מהמלחים ששקעו בהן - שהייתה קשה יותר בדרום מאשר בצפון.
הקמת המפעל הדרומי ומחנה העובדים בסדום

ב-1934 הוקם המפעל הדרומי ולצדו מחנה העובדים שלרגלי הר-סדום. נובומייסקי בחר את משה (מוסיה) לנגוצקי כדי שירד לסדום לבדוק את אפשרות בניית בריכות האידוי. ב-1 במאי 1934 הפליגה סירה ובה עשרים עובדים מהחוף הצפוני של ים המלח אל חופו הדרומי, לרגלי הר סדום, כדי להקים שם מחנה עבודה. הסירה גררה אסדות משא שעליהן חומרי בניין, מכוניות, מזון ומים. חלק מהאסדות אבדו במהלך סערה בים, והעובדים הגיעו לחוף סדום אחרי שלושים שעות. זו הייתה דרך התחבורה היחידה בין המפעל הדרומי שעמד לקום לבין המפעל הצפוני- מקור האספקה ודרך ייצוא האשלג. וכך נבנה המזח לפריקת המשאות והוכנו בריכות האידוי.
ב-1935 נחפרה תעלה להובלת מים מהים והוקמו תחנת שאיבה וקו צינורות להובלת מים לבריכות. פלוגת העבודה של הקיבוץ המאוחד הגיעה למחנה העבודה בסדום ב-13 באפריל 1936. הידיעות על מאורעות תרצ"ו חייבו את העובדים להתרכז תחילה בבניית קווי הגנה ורק לאחר מכן בהקמת המפעל. נבנתה סוללה שעליה הונחו פסי רכבת (שרידי הסוללה נראים כיום בצד הדרך לסדום). בהמשך נוצקו יסודות לשם בניית תחנת כוח. ציוד הכרייה והייצור יובא מבריטניה. קבוצה אחרת בנתה את הקירות לבריכות הקרנליט. הם השתמשו במאות קורות עץ, בעלות קצה מחודד, למען יהיו יציבות באדמה המלוחה. לאחר שהקימו שתי שדרות מקבילות של עמודי עץ, שפכו ביניהם אבני גיר מן ההרים מסביב, ללא מלחים וללא אדמת סחף רכה. אחת המערות במקום (מערת הקולונל) הורחבה והוכשרה למגורי הפועלים ובשלב מאוחר יותר אף נבנה שם קולנוע לרווחתם של העובדים. היה זה המקום היחיד שהיה קריר במשך היום.
בסוף 1936 הבריכות הגדולות ובהן מלחי ים המלח היו מוכנות, הוקם בית החרושת, 6 ק"מ דרומית-מערבית למחנה העובדים, נבנה נמל חדש לאחר שהישן יצא מכלל שימוש בשל ירידת מפלס המים, נסללה מסילת הברזל מהנמל לבית החרושת ולבריכות, הושלמה אספקת המים לבית החרושת והועברו אליו המחסנים לבתי המלאכה. פעולות אלה הביאו את המפעל ליכולת הפקה מיטבית ולמשלוח לשוקי אירופה. על הקמת המפעל בסדום היה ממונה המהנדס הבריטי טולוק שהיה אחד מבעלי המניות בחברה.
התמודדות חברת האשלג עם בעיות בהפעלת המפעלים > אספקת מי השתייה למחנה העובדים

את בעיות המחסור במים מתוקים פתר משה נובומייסקי באמצעות שיתוף פעולה עם שליט עבר הירדן, האמיר עבדאללה. נובומייסקי שכנע את עבדאללה כי הצלחת המפעל הציוני תביא להקמת תעשייה דומה בצד הירדני. עד 1936 הייתה סירת מנוע שהביאה יום-יום מים מבקעת צוער (העיירה א-צאפי הירדנית) שבפינה הדרומית-מזרחית של ים-המלח. עם ירידת מפלס המים התגלה מעיין בשולי הבקעה בסמוך לחוף. בתחילה היו מסיעים את פחי המים על גבי דוברה, אך אחר כך החליטה חברת האשלג להעביר את מי-המעיין בצינורות עשויים עץ. השמירה על המעיין, על המשאבה ועל הצינור הייתה נתונה בידי ע'ורני בשם חוח'אן. המעיין נקרא עד היום "עין ח'וח'אן".