stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למה אלפקה
חברי הקבוצה

יהב גל: בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב, מורה למשחק, שחקן, במאי וכותב.
יובל כהן: בוגר ניסן נתיב, מורה לאימפרוביזציה בסטודיו למשחק ובידור של ענת ברזילי, שחקן, מתמחה בתיאטרון רחוב וליצנות.
אמיתי מלוא: בוגר ניסן נתיב, מורה לאימפרוביזציה בסטודיו ניסן נתיב ובסטודיו יורם לוינשטיין, שחקן, במאי ובובנאי.
אילן פופקו: שחקן, מורה לאימפרוביזציה במגזר העסקי.
למה אלפקה זוכה באליפות ישראל באימפרוביזציה ב-2013
ליקופן

נוסחת מבנה קווית של ליקופן
אבקת ליקופן
לִיקוֹפֶּן (באותיות לטיניות: lycopene; נוסחה מולקולרית: C40H56) הוא פיגמנט מסוג קרוטנואיד בצבע אדום מבריק, המצוי בעגבניות ובפירות אדומים אחרים. ליקופן הוא הקרוטנואיד השכיח ביותר בגוף האדם, והוא אחד מנוגדי החמצון הקרוטנואידיים החזקים ביותר. שמו נגזר משמה המדעי של העגבנייה, Solanum lycopersicum. הודות לעובדה שהוא נפוץ מאוד במזון, ליקופן הותר לשימוש גם כצבע מאכל.
מקורות תזונתיים

פירות וירקות שיש בהם כמות גדולה של ליקופן הם עגבניות, אבטיח, גויאבה אדומה, אשכולית אדומה, גמבה ופפאיה.
בשונה מוויטמינים אחרים המסיסים במים, כמו ויטמין C וויטמין B אשר עוצמתם פוחתת בעת בישול, הליקופן המסיס בשמן דווקא מגביר את עוצמת פעילותו בזמן חימום ובישול בשל שינוי המבנה המרחבי שלו - מצורת ציס לטראנס. ליקופן ברסק עגבניות זמין לגוף פי 4 יותר מאשר בעגבניות טריות.
כיוון שקרוטנואידים מתמוססים טוב יותר בסביבה שומנית, כדאי לצרוך את הליקופן לצד מאכל שומני על מנת לשפר את ספיגתו.
השפעה בריאותית

סקירה שנערכה בשנת 2010 הסיקה כי לא נערכו מספיק מחקרים כדי לקבוע האם צריכת הליקופן משפיעה על בריאות האדם.
השפעתו האפשרית של ליקופן על מחלות לב וכלי דם וסרטן ערמונית נחקרה במחקר בסיסי וקליני.

עם זאת, נכון לשנת 2017, ההשקפה הרווחת של ה-FDA היא כי אין עדויות לתועלת ליקופן על גוף האדם. 
סקירת מחקרים משנת 2011 הראתה כי אין ראיות מספיקות כדי לתמוך בשימוש בליקופן למניעת סרטן הערמונית.
הערות שוליים

↑  J. García-Hernández, M. Hernández-Pérez, I. Peinado, A. Andrés, Tomato-antioxidants enhance viability of L. reuteri under gastrointestinal conditions while the probiotic negatively affects bioaccessibility of lycopene and phenols, Journal of Functional Foods 43, 2018-04-01, עמ' 1–7 doi: 10.1016/j.jff.2017.12.052
↑  Story, E. N; Kopec, R. E; Schwartz, S. J; Harris, G. K (2010). "An Update on the Health Effects of Tomato Lycopene". Annual Review of Food Science and Technology. 1: 189–210. doi:10.1146/annurev.food.102308.124120. PMC 3850026. PMID 22129335.
↑  Cheng, H. M.; Koutsidis, G; Lodge, J. K.; Ashor, A; Siervo, M; Lara, J (2017). "Tomato and lycopene supplementation and cardiovascular risk factors: A systematic review and meta-analysis". Atherosclerosis. 257: 100–108. doi:10.1016/j.atherosclerosis.2017.01.009. PMID 28129549.
1 2  Ilic, D.; Forbes, KM.; Hassed, C. (2011-11-09). "Lycopene for the prevention of prostate cancer". Cochrane Database of Systematic Reviews (11): CD008007. doi:10.1002/14651858.CD008007.pub2. PMID 22071840.
↑  Rowles Jl, 3rd; Ranard, K. M.; Smith, J. W.; An, R; Erdman Jr, J. W. (2017). "Increased dietary and circulating lycopene are associated with reduced prostate cancer risk: A systematic review and meta-analysis". Prostate Cancer and Prostatic Diseases. 20 (4): 361–377. doi:10.1038/pcan.2017.25. PMID 28440323.
↑  "Qualified Health Claims: Letter Regarding Tomatoes and Prostate Cancer (Lycopene Health Claim Coalition) (Docket No. 2004Q-0201)". US Food and Drug Administration. 8 בנובמבר 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541048305171  GND: 4404289-9  LCCN: sh85079087
ליאו מק'קרן

| --- | --- |

ליאו מק'קרן בסרט "בתו של ריאן" (1970)
 לידה:  16 במרץ 1920 סידני, אוסטרליה 
 פטירה:  23 ביולי 2002 (בגיל 82) באת', הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Haycombe Cemetery 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1944 
 מקום לימודים:  Sydney Technical High School 
 צאצאים:  אביגיל מק'קרן 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר אוסטרליה (26 בינואר 1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאו מק'קרן (באנגלית: Leo McKern; ‏16 במרץ 1920 – 23 ביולי 2002) היה שחקן אוסטרלי שהרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית, כמו כן השתתף במספר רב של סרטי קולנוע ומעל ל-200 הצגות. תפקידו המוכר ביותר הוא כהוראס רמפול בסדרת הטלוויזיה הבריטית רמפול.
ביוגרפיה

מק'קרן נולד בשם רג'ינלד מק'קרן בסידני שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בנם של ורה ונורמן וולטון מק'קרן. בגיל 15 עבר תאונה שבה איבד את עינו השמאלית. בתחילה עבד כשוליה של מהנדס ואחר כך כאמן. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא האוסטרלי. בזמן שירותו החל להופיע על הבמה בסידני.
מק'קרן היגר לאנגליה בעקבות אהובתו השחקנית ג'יין הולנד, הם התחתנו בשנת 1946. למרות הקשיים שנתקל בהם בגלל עין הזכוכית שלו ומבטאו האוסטרלי הוא החל במהרה להופיע בקביעות בתיאטרון "אולד ויק" שבלונדון, וב"שייקספיר ממוריאל ת'יאטר" (כיום הרויאל שייקספיר קומפני) בסטרטפורד על האייבון. ב-1949 שיחק בתפקיד פורסטר במחזה השייקספירי "עמל אהבה לשווא". תפקידו הידוע ביותר במחזה שייקספירי הוא יאגו לצידו של אנתוני קווייל באותלו משנת 1952. ב-1960 הופיע מק'קרן בווסט אנד בתפקיד "איש ההמון" במחזה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט. בהפקה של המחזה בברודוויי הוא גילם את דמותו של תומאס קרומוול האיש שתובע את סר תומאס מור. תפקיד זה הוא ביצע גם בעיבוד הקולנוע של המחזה משנת 1966. עוד בלט בתיאטרון בתפקיד סאטל במחזה "האלכימאי"(אנ') מאת בן ג'ונסון.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1952 בסרט "רצח בקתדרלה". הופעות בולטות נוספת שלו היו בסרטם של הביטלס "Help!" ‏(1965), בתפקיד תומאס קרומוול בסרט זוכה פרס אוסקר "אדם לכל עת" (1966), "בתו של ריאן" (1970), "אות משמיים" (1976) ו"אהובת הקצין הצרפתי" (1981). ב-1987 זכה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע כשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "Travelling North"(אנ'). ב-1987 כיכב בסרט "מונסיניור קיחוטה" בתפקיד סנצ'ו סנקס לצידו של אלק גינס שגילם את האב קיחוטה.
בסדרת הטלוויזיה הקלאסית "האסיר" היה מק'קרן אחד השחקנים שגילמו את דמותו של "מספר 2", הוא גילם דמות זאת יותר מפעם אחת, בתחילה בפרק "צלצול פעמוני הביג-בן" ואחר כך בשני הפרקים האחרונים של הסדרה.
ב-1975 הופיע לראשונה בתפקיד שהפך לדמות הידועה ביותר שלו, הוראס רמפול, שאותה גילם בסדרה "רמפול" ב-44 פרקים במשך שבע עונות עד לשנת 1992. המחזאי ג'ון מורטימר יצר את הדמות עבור השחקן אליסטר סים, אך שינה את דעתו כשראה את מק'קרן מגלם את הדמות. מורטימר נהג לומר "מק'קרן לא רק שיחק את רמפול, הוא הוסיף לדמות, האיר אותה והפיח בה חיים". מק'קרן נהנה מהתפקיד אך היה מודאג מכך שחייו הופכים להיות שלובים בדמותו של רמפול. בעונות האחרונות של הסדרה הצטרפה לצוות השחקנים בסדרה בתו אביגיל מק'קרן בתפקיד ליז פרוברט.
ב-1983 קיבל מק'קרן תואר קצין מסדר אוסטרליה על תרומתו לאומנות הבמה. ב-1987 החל להופיע במסע הפרסום של חברת ההשקעות סמית' בארני כשהוא מחליף את השחקן ג'ון האוסמן. בנוסף לכך מחלקת הפרסום של החברה שנתה את פורמט הפרסומות ששודרו החל מספטמבר 1987. הקהל לא אהב את הפרסומות החדשות והעדיף את הפרסומות עם ג'ון האוסמן, ב-1989 החליפה סמית' בארני את מסע הפרסום והשתמשה בקולו של השחקן האמריקאי ג'ורג' סי סקוט.
מק'קרן אמר לבתו אביגיל שהוא סובל מפחד במה והיה לו קשה יותר להתמודד אתה ככל שהזדקן. הוא גם חשש שדמותו לא תמצא חן בעיני קהל הצופים. תפקידו האחרון היה בשנת 1999 בסרט 
"Molokai: The Story Of Father Damien"(אנ') ועל הבמה בשנת 2000. הוא סבל מסוכרת ומבעיות בריאותיות נוספות. ב-2002 עבר לגור במוסד סיעודי קרוב לעיר באת' בסאמרסט. שבועות אחדים אחר כך הוא נפטר בגיל 82.
בעשור האחרון לחייו כיכב בסדרה של פרסומות ששודרה בבריטניה עבור לוידס בנק, בהם גילם דמות הדומה מאוד לרמפול.
פילמוגרפיה

רצח בקתדרלה (1952) Murder in the Cathedral
(1957) Time Without Pity
בין שתי ערים (1958) A Tale of Two Cities
העכבר ששאג (1959) The Mouse That Roared
Help! (1965) Beatles: Help
רופא במצוקה (1963)
מול פלנדרס (1965) The Amorous Adventures of Moll Flanders
אדם לכל עת (1966) A Man For All Seasons
עליסה בארץ הפלאות (1967) Alice In Wonderland
האסיר (1968) The Prisoner
בשליחות גורלית (1968) The Shoes of the Fisherman
משימה קיי (1968) Assignment K
בתו של ריאן (1970) Ryan's Daughter
פעולת תגמול (1973) Massacre In Rome ‏(rappresaglia)
עלילות אחיו הפיקח של שרלוק הולמס (1975) The Adventure of Sherlock Holmes' Smarter Brother
רמפול (1975 - 1992) Rumpole Of The Bailey
ידידנו המשותף (1976) Our Mutual Friend
אות משמיים (1976) Omen
אות משמיים 2 (1978) Damien: Omen II
The Nativity‏ (1978) - סרט טלוויזיה
האריה המכשפה וארון הבגדים (1979) The Lion, the Witch & the Wardrobe
הבית ברחוב גריבלדי (1979) The House on Garibaldi St
הלגונה הכחולה (1980) The Blue Lagoon
ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד (1981) Dr. Jekyll and Mr. Hyde
אהובת הקצין הצרפתי (1981) The French Lieutenant's Woman
המלך ליר (1983) King Lear
ליידי נץ (1985) Ladyhawke
מונסיניור קיחוטה (1985) Monsignor Quixote
(1999) Molokai: The Story Of Father Damien
מבחן ויגמור

מבחן ויגמור הוא מבחן משפטי לקביעת קיום חיסיון מפני הפללה עצמית בין עבריין בכוח לבין איש סוד. המבחן נהוג בארצות ששיטת המשפט שלהן מושפעת מהמשפט האנגלי. המבחן נקרא כך על שם ג'ון הנרי ויגמור.
על מנת שיתקיים המבחן והחיסיון יעמוד בתוקף צריכים להתקיים כל ארבעת התבחינים:
התקשורת בין הצדדים צריכה להיות מושתתת על הבנה שהנמסר לא יועבר לצד שלישי.
אלמלא החיסיון לא היה המידע מועבר.
היחסים בין שני הצדדים הם כאלה שלחברה יש אינטרס בקיומם.
הנזק שייגרם לתקשורת בין הצדדים על ידי הסרת החיסיון צריך להיות גדול יותר מהתועלת שתצמח מההתנהלות התקינה של ההליך המשפטי.
לקריאה נוספת

Wigmore, J. H. (1913). "The problem of proof". Illinois Law Review 8 (2): 77–103.
Wigmore, J. H. (1937). The Science of Proof: As Given by Logic, Psychology and General Experience and Illustrated in Judicial Trials (3rd ed.). Boston: Little, Brown.
לפטון יווני

מטבע של 5 לפנונים
לפטון וברבים לפטא או לפטונים (ביוונית, ביחיד - Λεπτόν  וברבים Λεπτά) הוא שם תת-המטבע של מטבעות יווניים שונים הן ביוון העתיקה והן ביוון המודרנית.
משמעות המילה "לפטון" ביוונית הוא "קטן" או "רזה", ובהתאם, ערכו של המטבע היה הקטן ביותר מבין המטבעות שנעשה בהם שימוש.
ברומא העתיקה נהגו לעיתים בקרב העם לכנות את מטבע המייט בשם "לפטון", באזורים דוברי היוונית של האימפריה הרומית (כינוי המופיע בברית החדשה).
ביוון המודרנית ערכו של הלפטון (או לפטו - Λεπτό) היה 1/100 מערך המטבעות היווניים המודרניים ובהם הפניקס (1827–1832), הדרכמא (1832–2001) והאירו (2002 - ימינו), אף שכיום מכונה המטבע "אירוסנט", בדומה למטבעות דומים אחרים בגוש האירו. הסימון הלא-רשמי של המטבע הוא Λ.
לין קוללה

לין אן קוללה (באנגלית: Lynn Ann Colella; נולדה ב-13 ביוני 1950) היא שחיינית עבר אמריקאית, סגנית אלופה אולימפית (מינכן 1972) וזוכת מדליית ארד באליפות העולם (בלגרד 1973) במשחה ל-200 מטר פרפר ובנוסף זוכת מדליית ארד באליפות העולם (בלגרד 1973) במשחה ל-200 מטר חזה.
לין קוללה היא אחותו של ריק קוללה שחיין זוכה מדליית ארד אולימפית.
ביוגרפיה

קוללה למדה הנדסת חשמל באוניברסיטת וושינגטון.
ביוגרפיה > 1970

באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1970 היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר (1:06.0 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:31.4 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
ביוגרפיה > 1971

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה (2:50.03 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר (2:23.11 דקות). מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה (1:19.72 דקות)
ביוגרפיה > 1972 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת מינכן היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:16.34 דקות, אחרי קארן מו שקבע שיא עולם חדש של 2:15.57 דקות ולפני אלי דניאל (2:16.74 דקות), שלושתן מארצות הברית.
ביוגרפיה > 1973 > מדליות ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בספטמבר 1973 היא זכתה בשתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:41.71 דקות, אחרי רנטה פוגל (2:40.01 דקות) והנלורה אנקה (2:40.49 דקות), שתיהן מגרמניה המזרחית ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:19.53 דקות, אחרי רוזמרי קותר שקבעה שיא עולם חדש של 2:13.76 דקות ורוזוויתה באייר (2:16.77 דקות), שתיהן מגרמניה המזרחית.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
לין ריד בנקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1929 ברנס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 באפריל 2024 (בגיל 94) סארי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  St Teresa's Preparatory School, האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, האקדמיה לאמנויות התיאטרון איטליה קונטי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Indian in the Cupboard, The L-Shaped Room 
 בן או בת זוג:  Chaim Stephenson (1965–פברואר 2016) 
 lynnereidbanks.com
 
לין ריד בנקס (באנגלית: Lynne Reid Banks;‏ 31 ביולי 1929 – 4 באפריל 2024) הייתה סופרת בריטית.
ספרים נוספים למבוגרים

An End to Running, 1962
Children at the Gate, 1968
Defy the Wilderness, 1981
The Warning Bell, 1984
Casualties, 1987
Dark Quartet: The Story of the Brontes משנת 1976 זכה בפרס אגודת האמנויות של יורקשייר בשנת 1977. באותה השנה יצא ספר ההמשך שלו, Path to the Silent Country: Charlotte Bronte’s Years of Fame.
ספרים לילדים

The Adventures of King Midas
The Farther-Away Mountain
Maura’s Angel
The Indian in the Cupboard
Return of the Indian
The Secret of the Indian
The Mystery of the Cupboard
The Key to the Indian
The Fairy Rebel
"האינדיאני בארון", תרגמה מאנגלית: שרה קרן. תל אביב, עם עובד, תשמ"ט 1989. ספרית דן חסכן.
ספרים לנוער

One More River, Sarah and After, My Darling Villain, The Writing on the Wall.
הערות שוליים

↑  Banks, Lynne Reid (2016-03-28). "Chaim Stephenson obituary". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-05.
↑  About, Lynne Reid Banks (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258111605171  PLWABN: 9810536873405606  BIBSYS: 90084579  BNE: XX1166588  BnF: cb11890073r (data)  CANTIC: a11693423  CiNii: DA01977588  GND: 120699206  ISNI: 0000 0001 2024 2603  LCCN: n80028565  NDL: 00473638  NKC: xx0009209  NLA: 35828119  NLG: 64615  NLK: KAC2018O9636  NTA: 06900840X  RERO: 02-A002966230  SNAC: w6m04rp0  SUDOC: 026703459  Trove: 1105999  VIAF: 39373210   WorldCat (עם VIAF): 39373210
ליצו (סיירת מערכה, 1913)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני
 סדרה:  סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Schichau-Werke 
 תחילת הבנייה:  15 במאי 1912
 הושקה:  29 בנובמבר 1913
 תקופת הפעילות:  8 באוגוסט 1915 – 1 ביוני 1916 (299 ימים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מיקום:  56°15′00″N 5°53′00″E﻿ / ﻿56.25°N 5.88333333°E﻿ / 56.25; 5.88333333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  26,741 טון (סטנדרט)
 אורך:  210.4 מטר
 רוחב:  29 מטר
 שוקע:  9.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  26.4 קשרים
 גודל הצוות:  1,112 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,400 ק"מ במהירות 14 קשר
 הנעה:  טורבינות קיטור בהספק 79,881 כוחות סוס (59.5 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  טורבינות
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 300 מ"מ   מגדל הניווט 300 מ"מ   צריחי תותחים 270 מ"מ   סיפון 30–80 מ"מ
 חימוש:  שמונה תותחים SK/L50 בקוטר 12 אינץ' (305 מ"מ)   12 תותחים SK/L45 בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ)   8 תותחים SK/L45 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   ארבעה צינורות טורפדו 24 אינץ' (60 ס"מ)
 
ליצו (בגרמנית: SMS Lützow) הייתה סיירת המערכה השנייה מסדרת דרפלינגר שנבנתה על ידי הצי הקיסרי הגרמני לפני מלחמת העולם הראשונה. היא הוזמנה כתחליף לסיירת הממוגנת הישנה קייזרין אוגוסטה, ליצו הושקה ב-29 בנובמבר 1913, אך הושלמה רק ב-1916. ליצו הייתה ספינה אחות לדרפלינגר והייתה שונה מעט ממנה בכך שהיא הייתה חמושה בזוג נוסף של תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') משניים והיה לה תא נוסף אטום למים בגוף שלה. היא נקראה על שמו של הגנרל הפרוסי לודוויג אדולף וילהלם פון ליצו שלחם במלחמות נפוליאון.
ליצו נכנסה לשירות ב-8 באוגוסט 1915, אך לא הצטרפה לקבוצת הסיור הראשונה עד 20 במרץ עקב נזק למנוע במהלך ניסויים. זאת לאחר שרוב הפעולות הגדולות שערך כוח סיירות המערכה הגרמניות התרחשו. כתוצאה מכך, ליצו השתתפה במעט מאוד פעולות במהלך המלחמה. היא השתתפה בפעולת הפגזה אחת בלבד: ההפגזה של ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל 1916, ולאחר מכן הפכה לספינת הדגל של אדמירל פרנץ פון היפר. חודש לאחר מכן, הספינה הייתה מעורבת בכבדות במהלך קרב יוטלנד, ב-31 במאי–1 ביוני. במהלך הקרב, ליצו הטביעה את סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינווינסיבל ולפעמים זוכה לקרדיט על הטבעת הסיירת המשוריינת אה"מ דיפנס. עם זאת, היא נפגעה קשות מפגיעות מוערכות של 24 פגזים בקליבר כבד. כשהחרטום שלה הוצף ביסודיות, הספינה לא הצליחה לעשות את ההפלגה חזרה לגרמניה; הצוות שלה פונה והיא הוטבעה על ידי טורפדו שנורו על ידי אחת מהמלוות שלה, סירת הטורפדו G38.
תכנון

סיירות המערכה מסדרת דרפלינגר הוקצו לשנת הכספים 1911 כחלק מחוק הצי משנת 1906; עבודת התכנון החלה בתחילת 1910. לאחר שעמיתיהם הבריטים החלו להתקין תותחי 34.3 ס"מ (13.5 אינץ') בסיירות המערכה שלהם, קצינים בכירים בפיקוד הצי הגרמני הגיעו למסקנה כי יש צורך בעלייה בקליבר של תותחי הסוללה הראשית מ-28 ס"מ (11 אינץ') עד 30.5 ס"מ (12 אינץ'). כדי למנוע מהעלויות להיות גבוהות מדי, מספר התותחים צומצם מעשרה לשמונה, בהשוואה ל-זיידליץ הקודמת, אך אומץ הסדר ירי-על יעיל יותר. ליצו, האונייה השנייה בסדרה, הוקצתה לתוכנית הבנייה של 1912.
אורכה של ליצו היה 210.4 מ' (690 רגל 3 אינץ'), רחבה היה 29 מ' (95 רגל 2 אינץ') והשוקע שלה היה של 9.2 מ' (30 רגל 2 אינץ') מקדימה ו-9.56 מ' (31 רגל 4 אינץ') מאחור. הדחק האונייה המתוכנן היה 26,600 טון (26,200 טון ארוך) בדרך כלל והיא הגיעה ל-26,741 טון (26,319 טון ארוך) בתפוסה מלאה. הספינה הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור של פארסונס שהניעו ארבעה גלי הנע. הקיטור סופק על ידי שמונה עשר דוודים ימיים, ארבעה עשר מהם שרפו פחם, ארבעת האחרים שרפו מזוט. תחנת הכוח של ליצו דורגה ב-63,000 כוחות סוס (46,336 קילוואט), אשר יצרה מהירות מרבית של 26.4 קשרים (48.9 קמ"ש). לספינה היה צוות שהורכב מ-44 קצינים ו-1,068 עד 1,138 מלחים. בזמן ששירתה כספינת הדגל של השייטת, צוותה תוגבר ב-14 קצינים נוספים ו-62 מלחים במטה המפקד.
החימוש של ליצו כלל סוללה ראשית של שמונה תותחי SK L/50 בקוטר 30.5 ס"מ בארבעה צריחי תותחים, המורכבים בזוגות ירי-על לפני ומאחור של המבנה העילי המרכזי. החימוש המשני שלה היה מורכב מ-14 תותחי SK L/45 בקוטר 15 ס"מ, מותקנים בקזמטים בגובה הסיפון הראשי. היא גם נשאה שמונה תותחי ירי מהיר SK L/45 בקוטר 8.8 ס"מ בתושבות נגד מטוסים. בנוסף, היא צוידה בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 60 ס"מ (24 אינץ'), כולם ממוקמים בגוף הספינה, מתחת לקו המים.
ליצו הוגנה על ידי חגורת שריון בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית של הספינה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה. עובי הסיפון שלה היה 30 עד 80 מ"מ (1.2 עד 3.1 אינץ'), כשהשריון העבה יותר משופע כלפי מטה בצדדים כדי להתחבר לקצה התחתון של החגורה. לצריחי הסוללה העיקריים שלה היו מגני חזית בעובי של 270 מ"מ (10.6 אינץ'). הקזמטים המשניים שלה קיבלו 150 מ"מ (5.9 אינץ') של הגנת שריון. למגדל הניווט הקדמי, שבו שלט מפקד הספינה על כלי השיט, היו דפנות בעובי של 300 מ"מ.
היסטוריית שירות

ליצו הוזמנה בתור ארזאץ קייזרין אוגוסטה, להחליף את הסיירת הממוגנת הקשישה קייזרין אוגוסטה, שהייתה אז בת 20. היא נבנתה על ידי Schichau-Werke בדנציג, השדרית שלה הונחה במאי 1912, והיא הושקה ב-29 בנובמבר 1913. ליצו נכנסה לשירות ב-8 באוגוסט 1915 לניסויים, ונשלחה לקיל ב-23 באוגוסט. ספינות הטורפדו G192, G194 ו-G196 סיפקו מיסוך מפני צוללות עוינות שעלולות לפעול באזור, ארבעת כלי השיט הגיעו למחרת. שם היא השלימה את ההצטיידות האחרונה שלה, כולל חימושה. ב-13 בספטמבר היא החלה בניסויי הים שלה, כולל ניסויי ירי טורפדו ב-15 בספטמבר וניסויי ירי ב-6 באוקטובר. בזמן הניסויים ב-25 באוקטובר, טורבינת הלחץ הנמוכה של ליצו נפגעה קשות. תיקונים נערכו בקיל עד סוף ינואר 1916, ולאחר מכן עברה הספינה ניסויים נוספים. אלה הסתיימו ב-19 בפברואר; ליצו שובצה בקבוצת הסיור I ב-20 במרץ, והגיעה ליחידה החדשה שלה ארבעה ימים לאחר מכן.
המפקד הראשון והיחיד של הספינה היה קפיטן צור זי ויקטור הארדר. ב-24 באפריל ליצו וסיירות המערכה זיידליץ ומולטקה ביצעו גיחה קצרה לים הצפוני, בשייט לקצה המזרחי של שרטון אמרון, מאחר שדווח על משחתות בריטיות שהיו באזור. סיור שני בוצע לאחר יומיים, גם הוא לשרטון אמרון. תוך כדי פעולה זו, צוללת בריטית ניסתה לטרפד את ליצו ללא הצלחה. קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, סגן מפקד קבוצת הסיור I, הניף זמנית את דגלו על סיפון הספינה מה-29 במרץ עד ה-11 באפריל. ב-21–22 באפריל, ליצו הצטרפה לשאר צי הים הפתוח לגיחה לים הצפוני שלא הצליחה לאתר שום ספינת מלחמה בריטית.
היסטוריית שירות > הפגזת ירמות' ולואוסטופט

המבצע הגדול הראשון של ליצו היה ההפגזה של ירמות' ולואוסטופט ב-24–25 באפריל. קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר, מפקד קבוצת הסיור הראשונה, יצא לחופשת מחלה, כך שהספינות הגרמניות היו בפיקודו של בודיקר. זיידליץ, ספינת הדגל, ואחריה דרפלינגר, ליצו, מולטקה ופון דר טאן יצאו משפך היאדה בשעה 10:55 ב-24 באפריל, ונתמכו על ידי כוח מיסוך של שש סיירות קלות ושתי שייטות סירות טורפדו. היחידות הכבדות של צי הים הפתוח הפליגו בשעה 13:40, במטרה לספק תמיכה מרוחקת לספינות של בודיקר. האדמירליות הבריטית הודיעה על הגיחה הגרמנית באמצעות יירוט האותות האלחוטיים הגרמניים, ופרסה את הצי הגדול בשעה 15:50.
בינתיים, עד השעה 14:00, ספינותיו של בודיקר הגיעו לעמדה מול נורדרנאי, ואז הוא הפנה את ספינותיו צפונה כדי להתחמק מהמשקיפים ההולנדיים באי טרשלינג. בשעה 15:38, זיידליץ פגעה במוקש, שקרע חור בגודל 15 מטרים (49 רגל) בגוף שלה, ממש ליד צינור הטורפדו הימני, ו-1,400 טונות קצרות (1,250 טונות ארוכות) של מים נכנסו לספינה. זיידליץ הסתובבה אחורה עם מסך של סיירות קלות במהירות של 15 קשר (28 קמ"ש). ארבעת סיירות המערכה הנותרות פנו דרומה מיד לכיוון נורדרני כדי למנוע נזק נוסף ממוקשים. עד השעה 16:00, זיידליץ הייתה חופשייה מסכנה קרובה, אז הספינה עצרה כדי לאפשר לבודיקר לרדת. סירת הטורפדו V28 לקחה את בודיקר לליצו.
בשעה 04:50 ב-25 באפריל, התקרבו סיירות המערכה הגרמניות ללואוסטופט כאשר הסיירות הקלות רוסטוק ואלבינג, שחיפו על האגף הדרומי, הבחינו בסיירות הקלות והמשחתות של כוח הארוויץ' של קומודור רג'ינלד טירוויט. בודיקר סירב להסיח את דעתם על ידי הספינות הבריטיות, ובמקום זאת הפנה את תותחי ספינותיו על לואוסטופט. סיירות המערכה הגרמניות השמידו שתי סוללות חוף 6 אינץ' (15 ס"מ) והסבו נזקים נוספים לעיר. בתהליך, פגז 6 אינץ' בודד מאחת מסוללות החוף פגע במולטקה, אך לספינה לא נגרם נזק משמעותי.
בשעה 05:20 פנו הפושטות הגרמניות צפונה, לכיוון ירמות', אליה הגיעו בשעה 05:42. הראות הייתה כה גרועה עד שהספינות הגרמניות ירו מטח אחד כל אחת, למעט דרפלינגר, שירתה 14 פגזים מהסוללה המרכזית שלה. הספינות הגרמניות פנו חזרה דרומה, ובשעה 05:47 נתקלו בפעם השנייה בכוח הארוויץ', שעד אז הועסקו על ידי שש הסיירות הקלות של ספינות המיסוך הגרמניות. ספינותיו של בודיקר פתחו באש מטווח של 12,000 מטר (13,000 יארד). טירוויט הפך מיד את ספינותיו ונמלט דרומה, אך לא לפני שהסיירת קונקסט ספגה נזק חמור. עקב דיווחים על צוללות בריטיות והתקפות טורפדו, בודיקר הפסיק את המרדף ופנה חזרה מזרחה לכיוון צי הים הפתוח. בשלב זה, אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, פנה חזרה לכיוון גרמניה, לאחר שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מסקפה פלו.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

בשעה 02:00 CET, ב-31 במאי 1916, קבוצת הסיור I יצאה משפך היאדה; ליצו, ספינת הדגל של היפר, הייתה הספינה המובילה, ואחריה אחותה דרפלינגר, זיידליץ, מולטקה, ופון דר טאן. הספינות לוו על ידי קבוצת הסיור השנייה, בפיקודו של קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהורכבה מארבע הסיירות הקלות פרנקפורט, ויסבאדן, פילאו ואלבינג. כוח הסיור קיבל מיסוך על ידי 30 סירות טורפדו של שייטות II‏, VI ו-IX, בהנחיית הסיירת רגנסבורג. כעבור שעה וחצי, צי הים הפתוח - בפיקודו של אדמירל שר - עזב את שפך היאדה עם 16 דרדנוטים. היא לוותה על ידי קבוצת הסיור IV, שהורכבה מהסיירות הקלות שטטין, מינכן, המבורג, פראונלוב שטוטגרט, ו-31 סירות טורפדו של שייטות I‏, III‏, V ו-VII, בראשות הסיירת הקלה רוסטוק. שש הפרה-דרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השנייה יצאו משפך האלבה בשעה 02:45, ונפגשו עם צי הקרב בשעה 5:00. הפעולה הייתה אמורה להיות חזרה על פעולות הצי הגרמני הקודמות: למשוך חלק מהצי הגדול ולהשמידו.