stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גינקומסטיה
טיפול > מניעה או עצירה של התפתחות גינקומסטיה פוטנציאלית או ראשונית > ילדים ומתבגרים

הטיפול התרופתי המקובל לגינקומסטיה במקרים כאלה הוא בתרופה טמוקסיפן (Tamoxifen, נוגד-אסטרוגן בררני לקולטנים האסטרוגניים שעל רקמת השד, אשר שימושו העיקרי הוא בטיפול בסרטן השד בנשים), והיא בדרך כלל ניתנת כאשר הגינקומסטיה כרוכה בכאב באזור השד, לרוב בעת תקופת התפתחות, כמו בעת ההתבגרות המינית והתפתחות סימני המין המשניים.
בעוד שהטיפול עוזר להעלמת הכאבים, ונראה שיש לו השפעה מונעת לגינקומסטיה, כלומר, הוא מעכב את התפתחות הגינקומסטיה עצמה לממדים חמורים יותר, תרומתו לאיבוד רקמת השד הקיימת מוטלת בספק, והוא אינו חלופה לניתוח בהקשר זה. ככל שהטיפול המונע החל מוקדם יותר, כך גדל הסיכוי שהגינקומסטיה שכבר נוצרה לא תהיה משמעותית (כלומר לא תעבור כל סף נזק).
טיפול זה נפוץ לנערים מתבגרים המדווחים על כאב באזור השד, שמהווה אינדיקציה להתחלתו, וברוב המקרים מתחיל כאשר הנער הסובל מכאב בחזה מובא לאנדוקרינולוג על ידי הוריו, למעקב למניעת הכאבים וסיבוכים שונים (דוגמת גינקומסטיה).
לאחרונה התווספה גם התרופה טסטולקטון שניתנת לילדים עם תסמונת מטבולית של עודף ארומטאז.
טיפול > מניעה או עצירה של התפתחות גינקומסטיה פוטנציאלית או ראשונית > מבוגרים

הטיפול בטמוקסיפן ניתן גם למבוגרים, אלא שאז הוא ניתן כתוספת לטיפול תרופתי אחר, הידוע כגורם לגינקומסטיה כתופעת לוואי. למשל, ישנם גברים העוברים טיפולים נגד סרטן הערמונית בעזרת אנטי אנדרוגנים וגם מקבלים טיפול בטמוקסיפן.
כמו כן, ייתכנו מקרים שבהם יינתן טיפול כזה גם בנוכחותה של תסמונת מטבולית הידועה כגורמת לגינקומסטיה. ישנם עברייני מין שמקבלים סירוס כימי המשולב עם טמוקסיפן, באופן ממוקד למניעת גינקומסטיה.
טיפול > ניתוח פלסטי להסרת רקמה גינקומסטואידית קיימת

בניתוח זה כורתים את הרקמה, הבלוטית לרוב, או רקמות קשורות אחרות הגורמת לניפוח השד. לעיתים מקדימים לכריתה שאיבת שומן מקומית, כל מקרה לגופו. ניתוח כזה מבוצע על ידי כירורג פלסטי.
בשלב הראשון של הניתוח מתבצעת שאיבת שומן מאזור השד דרך נקבים קטנים בעור החזה. לאחר מכן יבדוק המנתח האם נותרה רקמה של בלוטת שד באזור שמתחת לפטמה. במידה שנותרה רקמה כזו תתבצע כריתה שלה דרך צלקת בחלקה התחתון של העטרה.
לאחרונה התפתחה גישה נוספת לכריתת בלוטת השד – וזאת דרך החתך בצד החזה (ששימש קודם לכן לביצוע שאיבת השומן). בדרך זו נחסכת הצלקת האופיינית לניתוחים אלו בחלקה התחתון של העטרה.
טיפול > פסאודוגינקומסטיה

פסאודוגינקומסטיה (Pseudogynecomastia) היא מצב שבו נדמה שלפרט יש גינקומסטיה, אך למעשה יש לו ריבוי שומן באזור רקמת השד וקרבת בית-השחי ורק מעט, אם בכלל, רקמה בלוטית. התופעה נקראת גם ליפומסטיה (שד שומני). הטיפול בבעיה זו שונה; אינו כולל תרופות, וגם לא בהכרח ידרוש התערבות כירורגית, שכן השומן שהצטבר באזור החזה אמור להישרף באמצעים של פעילות גופנית, אך אכן גם ייתכנו מקרים של שאיבת שומן מקומית, כטיפול בבעיה זו. לצורך אבחנה של פסאודוגינקומסטיה דרושים מעקב אנדוקריני ודימות מבני של האזור באולטראסאונד, ובמקרים מסוימים גם בממוגרפיה. הטיפול העדיף הוא פעילות גופנית, אך במקרים של קשיי נשימה אנטומיים, רגישות אלרגית כרונית או סיבות קשות או בלתי ניתנות לטיפול אחרות, הגורעות מן הספורט, או כאשר נראה שהפעילות הגופנית אינה מספקת, ייתכן והרופא המטפל ימליץ על שאיבת שומן. שיטה נוספת לטיפול בשד שומני היא רדיותרפיה[דרוש מקור] ובמקרים של עודפי עור משמעותיים אולי יתלווה לכך גילוף העור.[דרושה הבהרה]
טיפול > ההתנגדות של חברות ביטוח רבות לממן טיפול והביקורת עליה

נראה כי גברים רבים חשים מבוכה ותסכול רב בעקבות הגינקומסטיה, וכי התופעה מערערת את תחושתם המגדרית הגברית ואת שלוותם הנפשית באופן כללי. היות שרוב חברות הביטוח מסרבות להכיר בגינקומסטיה כבעיה הורמונלית, או כבעיה בעלת השלכות קשות, אלא אם "הוכח" הדבר בחוות דעת פסיכולוגית או פסיכיאטרית, והיות שרוב תוכניות הביטוח שמציעות החברות השונות ברחבי העולם לא מכסות טיפול בגינקומסטיה בטענה שהוא "אסתטי" או מכסות אותו באופן חלקי בלבד, הרי שזכרים צעירים רבים מתקשים לממן טיפול בגינקומסטיה וכך למעשה נדרשים לשאת עליהם את משקל הבעיה באופן הפוגע בתפקודם האינטימי והבין-אישי עד מאוד והופך אותם מטרה להקנטות, בפרט בתקופת בית הספר.
טיפול > שרלטנות ומיתוסים סביב הטיפול

בשנים האחרונות מוצעים מדי פעם באינטרנט כדורי תוסף תזונה המבטיחים "לחסל" את הגינקומסטיה. יעילות טיפולים אלה היא אפסית, ואולי תסתכם באפקט פלצבו לכל היותר. חלק מהכדורים מסוכנים, ומאחורי כולם עומד אינטרס כלכלי. יצוין גם שנכון להיום הרפואה הקונבנציונלית לא מציעה שום חומר שביכולתו לפרק רקמה בלוטית קיימת, קל וחומר לא עודפי עור.[דרוש מקור]
מיתוס נפוץ במיוחד הוא הטענה שפיתוח שריר החזה יכולה לסייע במקרים של גינקומסטיה מתונה או אפילו להעלים אותה. מיתוס זה אינו נכון מהסיבה הפשוטה שבניית שריר החזה, בדרך כלל רק תחמיר גינקומסטיה כזו בגלל דחיפה קדימה של רקמות השד, השומן ועודפי העור, אם ישנם. עצות כאלה ואחרות ניתנות לרוב על ידי הדיוטות או מאמני כושר חסרי ידע לגבי האנטומיה והפיזיולוגיה של הנושא.[דרוש מקור]
גלריה

גינקומסטיה א-סימטרית.
דוגמה לגינקומסטיה בבונה גוף (בודיבילדר).
דוגמה לגינקומסטיה באדם מבוגר.
דוגמה לפסאודוגינקומסטיה.
גינקומסטיה שטופלה בשאיבת שומן בלבד.
צמיחת יתר של פטמת הרקמה ועיצובה בניתוח פלסטי
גבר בן 55 עם גינקומסטיה סבירה, לפני ואחרי ניתוחו.
דוגמה לצמיחת יתר של הפטמות בזכר.
ד'תקס"ה

ד'תקס"ה (4565)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 804 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 29 באוגוסט 805. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לפי ההלכה, בשנת ד'תקס"ה מתחיל מחזור חמה בן 28 שנים, ולכן מברכים את ברכת החמה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ברכת החמה ביום רביעי כ"א בניסן - 26 במרץ 805 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז).
היסטוריה של עם ישראל
דייוויד פוסטר וולאס

| --- | --- |

וולאס בשנת 2006
 לידה:  21 בפברואר 1962 אית'קה, ארצות הברית 
 התאבד:  12 בספטמבר 2008 (בגיל 46) קלרמונט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון אורבנה, אוניברסיטת אריזונה, קולג' אמהרסט, אוניברסיטת הרווארד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 זרם ספרותי:  פוסטמודרניזם 
 יצירות בולטות:  ילדה עם שיער מוזר, The Broom of the System, Everything and More, Oblivion: Stories, ראיונות קצרים עם גברים נתעבים, The Pale King, A Supposedly Fun Thing I'll Never Do Again, מהתלה אינסופית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 פרסים והוקרה:  פרס ויטינג (1987)  פרס לנן לספרות (1996)  עמיתי מקארתור 
 אתר רשמי
 חתימה:   
 
דייוויד פוסטר וולאס (באנגלית: David Foster Wallace;‏ 21 בפברואר 1962 – 12 בספטמבר 2008) היה סופר אמריקאי שזכה בפרסים ספרותיים רבים. הרומן "מהתלה אינסופית" פרי עטו, בן 1,079 העמודים, נכלל ברשימת השבועון "טיים" כאחד ממאה הרומנים הגדולים שראו אור בין השנים 1923–2006.
קורות חייו

דייוויד פוסטר וולאס נולד באית'קה שבמדינת ניו יורק לאב דוקטור לפילוסופיה ולאם מורה לאנגלית. בנערותו היה שחקן טניס ודורג בין המקומות הגבוהים בליגת הנוער האמריקאית.
וולאס למד תואר ראשון באנגלית ובפילוסופיה, והתמחה בלוגיקה מודלית ומתמטיקה. על עבודת הגמר שלו בפילוסופיה זכה בפרס ע"ש גייל קנדי. עבודת הגמר שלו באנגלית הפכה מאוחר יותר לרומן הראשון שפרסם, "The Broom of the System". בשנת 1985 סיים את לימודיו בהצטיינות, ובשנת 1987 סיים את התואר השני בכתיבה יוצרת, באוניברסיטת אריזונה. בשנים שלאחר מכן לימד כתיבה יוצרת באוניברסיטאות ובקולג'ים שונים בבוסטון, אילינוי, ובלוס אנג'לס.
בשנת 1989, כשעבר מאריזונה לבוסטון, שקע בדיכאון ובדחפים אובדניים ובעקבות כך אושפז לטיפול פסיכיאטרי, והחל ליטול תרופה נוגדת דיכאון ששמרה על איזונו הנפשי בשנים הבאות. ביוני 2008 ניסה וולאס לשים קץ לחייו. בעקבות כך אושפז שוב בבית חולים פסיכיאטרי וקיבל טיפולים בנזעי חשמל. ב-12 בספטמבר יצאה אשתו מן הבית למספר שעות והשאירה את וולאס לבדו. כשחזרה בלילה גילתה כי התאבד.
יצירתו

המוות והפחד הקיומי הם נוכחים קבועים ביצירתו של וולאס. עם זאת, כתיבתו מאופיינת בהומור חריף ומיוחד ובתפיסת עולם עמוקה ובסיסית של חמלה.
הוא מציג ביצירותיו התבוננות חודרת ומעמיקה על החיים המודרניים המערביים בכלל ועל החברה האמריקאית בפרט. בתוך מצבי קיצון של ניכור הוא מציג את הרגש העז, את החום האנושי ואת הכמיהה להכלה.
בראיונות עמו ציין וולאס את סרטו של דייוויד לינץ' קטיפה כחולה מ-1986 כסרט מכונן שהשפיע עליו השפעה מכרעת. כמו כן סיפר על הערצתו לסופר ג'ון בארת ועל השתחררותו מהשפעתו של בארת מאוחר יותר. וולאס דיבר בהערכה על הסופר דון דלילו ועל כתביו המוקדמים של ג'ון אפדייק.
יצירתו אופיינה לעיתים כפוסט-פוסטמודרנית וכחלק ממגמת "הכּנוּת החדשה" (New Sincerity).
יצירתו > כתביו

רומנים
The Broom of the System - 1987
Infinite Jest - 1996
The Pale King - 2011 (רומן לא גמור שנמצא בעיזבונו לאחר מותו).
סיפורים קצרים
Girl with Curious Hair - 1989
1999 - ראיונות קצרים עם גברים נתעבים
Oblivion - 2004
מסות ועיון
Signifying Rappers: Rap and Race In the Urban Present 1990, בשיתוף עם Mark Costello
1997 - A Supposedly Fun Thing I'll Never Do Again
2000 - Up, Simba!
2003 - Everything and More: A Compact History of Infinity
2005 - Consider the Lobster
2009 - This Is Water: Some Thoughts, Delivered on a Significant Occasion, about Living a Compassionate Life (ראה אור לאחר מותו).
יצירתו > תרגומים לעברית

ילדה עם שיער מוזר, ספרית פועלים, 2011. תרגום סיפורים: אלינוער ברגר, תרגום מסות: אסף גברון. בחרה, ערכה והוסיפה אחרית דבר: נגה אלבלך.
משהו כיפי לכאורה שלא אחזור עליו לעולם, הוצאת הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 2012. תרגום: אלינוער ברגר. עורכת הספר: נגה אלבלך, בשיתוף עם דבי אילון.
ראיונות קצרים עם גברים נתעבים, ספרית פועלים, 2013. תרגום: אלינוער ברגר. עריכה: נגה אלבלך.
אקספרס הדיבור הישיר, ספרית פועלים, 2015. תרגום: דבי אילון. עריכה: נגה אלבלך. בחירת המאמרים: נגה אלבלך ודבי אילון.
מיסטר סקווישי, ספרית פועלים, 2016. תרגום: אלינוער ברגר. עריכה: נגה אלבלך. אחרית דבר: נגה אלבלך.
אלו הם מים, ספרית פועלים, 2017. תרגום: אסף גברון.
טבעו של הכיף, תרגמה דבי אילון, ספרית פועלים, 2018.
מהתלה אינסופית, תרגמה מאנגלית: מיכל ספיר, עורכת התרגום: דבי אילון. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023
אפ, סימבה, תרגמה מאנגלית: דבי אילון, הוצאת ספרית פועלים, 2024
יצירתו > קטעים מתוך ספריו שראו אור בעברית

ניאון ותיק וטוב מתוך הספר 'ילדה עם שיער מוזר', באתר הקיבוץ המאוחד
אלו הם מים מתוך הספר 'ילדה עם שיער מוזר', באתר כלכליסט
קחו בחשבון את הלובסטר, קטע מהמאמר המלא, מתוך הספר 'ילדה עם שיער מוזר', באתר כלכליסט
מסע תענוגות לכאורה, קטע מתוך הספר 'משהו כיפי לכאורה שלא אחזור עליו לעולם', באתר כלכליסט
הערות שוליים

↑  "John Updike, Champion Literary Phallocrat, Drops One; Is This Finally the End for Magnificent Narcissists?". Observer (באנגלית אמריקאית). 1997-10-13. נבדק ב-2017-06-01.
1 2   מורן שריר, כשדיוויד פוסטר וואלאס גילה למי יש אף רגיש במיוחד לבולשיט פוליטי, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2024
↑   יובל פלוטקין, התרגום הוא אירוע ספרותי יוצא דופן, באתר הארץ, 1 במרץ 2023
↑  4=ניאון ותיק וטוב
↑  אלו הם מים
↑  קחו בחשבון את הלובסטר
↑  מסע תענוגות לכאורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313735505171  PLWABN: 9810588313105606  BIBSYS: 90728044  BNE: XX1556061  BnF: cb12191640m (data)  CANTIC: a10914109  CiNii: DA06583284  GND: 122865251  ICCU: UBOV118370  ISNI: 0000 0001 1768 6131  LCCN: n86001949  LNB: 000238210  MusicBrainz: c06fea2e-91fa-40bc-84b4-3ca7df3bb4e2  NDL: 00476772  NKC: xx0048786  NLA: 35929486  NLG: 190600  NLK: KAC201814925  NSK: 000250997  NTA: 072394374  RERO: 02-A003955352  SELIBR: 228988  SNAC: w64f5pn7  SUDOC: 030517869  Trove: 1150473  VIAF: 68975157   WorldCat (עם VIAF): 68975157
ד'תקע"ג

ד'תקע"ג (4573)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 812 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 29 באוגוסט 813. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
דמיטרי נזארוב

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1957 (בן 67) Ruza, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין (1980) 
 בן או בת זוג:  Olga Vasilyeva 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית (2000)  עיטור הידידות (רוסיה) (2008)  איקרוס (2017)  צ'ייקה (2005)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (1993)  הקריסטל של טורנדוט (1998)  לחצן הפעלה מכסף 
 https://ДМИТРИЙНАЗАРОВ.РФ
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
דמיטרי יורייביץ' נזארוב (ברוסית: Дми́трий Ю́рьевич Наза́ров) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון רוסי. התפרסם בעקבות גילום דמות השף בזיכיון "המטבח", הכולל גם את הסרטים "המטבח: הקרב האחרון", "המטבח בפריז" וסדרת הבת "המטבח: המלחמה על המלון".
הופיע בהפקות מערביות כמו הסרטים הצרפתיים "Le Concert (‏2009), לארגו וינץ' 2 (2011), פיתול מושלם וגילם את נשיא רוסיה בוריס ילצין בסרט "ילצין: שלושה ימים באוגוסט" (2011).
ביוגרפיה

דמיטרי נזארוב נולד ב-4 ביולי 1957 במוסקבה, ברית המועצות. עבד בנערותו במאפיה כשף פטיסייר. ב-1980 השלים לימודיו בבית הספר הגבוה למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין. עד 1995 עבד בתיאטרון מאלי ולאחר מכן בתיאטרון ספרה ובתיאטרון הצבא הרוסי. משנת 2002 עד 2023 עבד בתיאטרון המוסקבאי לאמנות על שם צ'כוב.
קריירה

בשנים 2002 עד 2008 הנחה ברשת NTV תוכנית קולינרית ותוכניות אירוח שונות. גילם במשך 3 עונות את החוקר חרומוב בסדרת הטלוויזיה "הקריאה" שרצה משנת 2006 עד 2009.
בשנת 2012 לוהק לגלם את התפקיד הראשי בתור השף ויקטור בארינוב בסדרה הקומית "המטבח", שזכתה לעיבודים שונים ברחבי העולם ולסרטי המשך וסדרת בת. הוא חזר לרשת NTV בשנת 2015 והנחה תוכנית קולינרית אחרת ותוכניות טלוויזיה שונות.
בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה, נזארוב ביקר את המלחמה ברשתות החברתיות ויצא נגד המבצע הצבאי. בינואר 2023 נודע כי יחד עם אשתו הוא פוטר מהתיאטרון האמנותי של מוסקבה, בשל דעותיו נגד המלחמה.
ידוע כאוהד מושבע של מועדון ספרטק מוסקבה.
דומניקו דרגונטי

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1763 ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  16 באפריל 1846 (בגיל 83) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  מ-1790 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  קונטרבס 
 
דומיניקו דרגונטי
דומניקו קרלו מריה דרגונטי (באיטלקית: Domenico Carlo Maria Dragonetti;‏ 17 באפריל 1763, ונציה – 16 באפריל 1846, לונדון) היה נגן קונטרבס וירטואוז ומלחין איטלקי.
בשלושים שנותיו הראשונות נשאר בעיר הולדתו, ונציה וניגן בתזמורת האופרה בופה, בקאפלה של בזיליקת סן מרקו ובגראנד אופרה של ויצ'נצה. פרסומו פשט בארצות אחרות והביא עמו הזמנות שונות, אך הוא דחה את כולן, לרבות את הזמנת הצאר הרוסי.
בשנת 1794 עבר ללונדון, שם ניגן בתזמורת של תיאטרון המלך. הוא נשאר בלונדון עד יומו האחרון.
בחמישים השנים הבאות תפס בהדרגה מקום של כבוד בחוגי המוזיקה של בירת אנגליה, השתתף בקונצרטים של האגודה הפילהרמונית של לונדון ובאירועי מוזיקה פרטיים, שבהם פגש אישים רבי-השפעה באנגליה. דרגונטי התוודע אל היידן, התיידד עמו ובא לראותו באחוזת אסטרהאזי באוסטריה. כן התוודע אל בטהובן, אותו ביקר פעמים אחדות בווינה ולפניו הדגים את האפשרויות הגלומות בקונטרבס ככלי סולו.
שליטתו בכלי הנגינה הוכיחה את ההגיון שבכתיבת תפקידים מיוחדים לקונטרבס בפרטיטורות תזמורתיות, בנפרד מתפקידי הצ'לו, כפי שהיה מקובל בימים ההם. דרגונטי נודע בפיתוח קשת הנקראת על שמו, שהעסיק אותו במהלך חייו. כמלחין חיבר במשך חייו סונאטות, קפריצ'ו וקונצ'רטי לקונטרבס. דרגונטי עצמו היה וירטואוז שאין שני לו בקונטרבס, שהיה אז על פי רוב כלי בן שלושה מיתרים (לה-רה-סול). הוא המשיך לנגן עד שנות ה-80 לחייו, כפי שמעידים דברי ברליוז, ששמע אותו.
בתקופת עבודתו בבית האופרה הזדמן לו לנגן בכלי המפורסם שבנה גספארו דה סאלו, בונה כלי קשת אמן מבית אמאטי.
בתקופת חייו של דרגונטי חל מהפך משמעותי במוזיקה המערבית במעבר משלהי תקופת הבארוק לתקופה הקלאסית, בתחילת חייו והמהפכה הרומנטית הגדולה, שהתרחשה במהלך חייו הבוגרים. הוא נולד כ-20 שנה אחרי מות ויוואלדי, תקופה שבה החלה להתהוות מסורת סולנית, הקונצ'רטו לסולן ותזמורת והקונצ'רטו גרוסו לקבוצת נגנים ותזמורת קיבלו את צורתם בתקופה זו והיו מיועדים לכלי נשיפה או לכינור וודאי לא לקונטרבס. הוא סיים את חייו 19 שנה אחרי בטהובן. בתקופה זו, אחרי הסימפוניה השלישית של בטהובן הסימפוניה החמישית של בטהובן, ויתר הסימפוניות הגדולות, ששינו את פני המוזיקה המערבית. בשנים אלה נכתבו תפקידי קונטרבס חשובים, המהוים אתגר לנגנים גם בימינו אלה.
ונציה במאה ה-18

האסכולה האינסטרומנטלית הראשונה התפתחה בוונציה, מקום הולדתו של וירטואוז מצליח זה. התנאים האקוסטיים הייחודיים בבזיליקת סן מרקו הוונציאנית תרמו להתפתחות המסורת האינסטרומנטלית, כשם שתרמו להתפתחות האנטיפוניה הכוראלית של האסכולה הוונציאנית. יוזמות מוזיקליות של מלחינים כגון ג'ובאני ואנדראה גבריאלי וויוואלדי חיזקו מסורת זו, שאליה נולד דרגונטי.
בתחילת המאה ה-18 עדיין נהנתה ונציה מפריחה תרבותית ומסחרית כאחת. היא משכה מספר רב של מוזיקאים; היו בה 6 להקות אופרה שונות בו זמנית, כל להקה העסיקה צוות גדול של מוזיקאים, מקימי תפאורות, מדפיסים, מתקני כלים, שחקנים, מלבישים וכן הלאה. הייתה זו קהילה רבת-אוכלוסין, שפרנסתה על המוזיקה. ונציה הייתה עיר של קרנבלים ומופעי אופרה, המושכים קהל רב מחוץ לוונציה. עצם היותה עיר נמל משגשגת וחופשית יצר אווירת שפע וקדמה, שאיפשרה תעוזה והתפתחות ביצירת מוזיקה משוחררת מכבלי העבר. הביקוש ליצירות מוזיקליות חדשות היה רב וכתוצאה מכך רבו ההזמנות לכתיבתן ולביצוען. פרט להיותה מרכז בעל חשיבות באירופה, הייתה ונציה גם מרכז של מוזיקה כנסייתית, תחום שפרנס מלחינים רבים. בסוף המאה ה-18 כבשה אוסטריה את ונציה, והכיבוש הביא בהדרגה לשקיעה תרבותית .
לונדון 1794–1846

דרגונטי עזב את ונציה ב-16 בספטמבר 1794, בחלקו בהשפעת ידידו, ג'ובאני בטיסטה צ'ימאדור. הוא השתתף בחזרות הראשונות בתיאטרון המלך, ב-2- באוקטובר 1794 ולבסוף הופיע כחבר תזמורת באופרה "זנוביה בפלמירה" מאת ג'ובאני פאיזיילו ב-20 בדצמבר 1794. כבר לאחר חודשים אחדים זכה לתהילה בלונדון בקריירה מזהירה, שנמשכה עד אחרית ימיו.
בשנים הבאות התקרב לצמרת האצולה האנגלית ובשנים 1816–1842 לקח חלק בארבעים ושישה קונצרטים שקיימה האגודה הפילהרמונית של לונדון. ב"תזמורת האופרה האיטלקית" פגש את הצ'לן רוברט לינדלי, שהיה לידידו הקרוב ושותפו לדוכן במשך חמישים ושתיים שנים. השניים התמחו במיוחד בנגינת סונאטות של ארכאנג'לו קורלי.
דרגונטי מת בביתו שבכיכר לסטר, בן 83, ונטמן ב-23 באפריל 1845 בכוך קבורה בקאפלת סיינט מארי במורפילדס, משם הועבר בשנת 1839 בבית הקברות הקתולי בוומבלי.
וינה

בעונת 92–1791 קיבל יוזף היידן הצעה כדאית מן האמרגן הגרמני יוהאן פטר סלומון, לבקר באנגליה ולנצח על תזמורות גדולות בנגינת סימפוניות חדשות. הביקור נחל הצלחה כבירה והוליד כמה מיצירותיו הידועות ביותר. לאור ההצלחה, תוכנן עוד מסע לעונת 95–1794. בביקורו זה, השני, פגש היידן את דרגונטי. השניים התיידדו ודרגונטי בא לבקר את היידן בווינה בשנת 1799. במסע ראשון זה לווינה הכיר דרגונטי גם את בטהובן, שיחד עמו ניגן את הסונאטה מס' 2, אופוס 5 לצ'לו ופסנתר. בטהובן התפעל מיכולת הביצוע של דרגונטי בקונטרבס את תפקיד הצ'לו ולא שכח לציין את התרשמותו זו לפני נגני קונטרבס בתזמורות שונות בשנים הבאות. [אלכסנדר וילוק תאייר, 1967].
בביקורו הבא בווינה, בעונת 09–1808, פגש דרגונטי את המלחין סימון זכטר, כתב ליווי פסנתר לכמה מיצירותיו הקונצרטיות ונשאר בקשר מכתבים עמו עד סוף חייו. בשנת 1813 חזר לווינה, פגש שוב את בטהובן וניגן כקונטרבס ראשי בביצוע הבכורה של יצירתו "ניצחון ולינגטון".
נגינתו

דרגונטי נודע בכוחו המרשים ובכושר העמידה שלו. הייתה לכך חשיבות מיוחדת בתקופתו, כאשר תפקיד הקונטרבס בתזמורת היה לתמוך בנגן הראשי בקיום הלכידות ובקביעת המקצב. הייתה לו יד אדירה, בעלת אצבעות רחבות ואיתנות, שאפשרו לו לנגן עם גשר גבוה יותר ומיתרים מרוחקים מן השחיף כפליים מנגני קונטרבס אחרים.
"האיכות הפיזית היא ידו הענקית: מחוננת, בראש ובראשונה, בכוח יוצא דופן, כך שאחיזתה במיתרי הכלי שוות ערך ללפיתת מצבתי נפח... יד מחוננת בחמש אצבעות כל כך ארוכות, גדולות וזריזות, שכל החמש, כולל האגודל הכפוף, רצות עלה ורדת על השחיף וכל אחת מהן מנגנת צליל." (קרפט, 1855)
מצב זה היה רחוק מלהיות מקובל בימים ההם, שכן רוב הנגנים נהגו לנגן - בפוזיציה אחת - צליל אחד באצבע המורה, ואחד בכל שלוש האצבעות הנותרות בשילוב.
כלים

דרגונטי היה חובב אמנויות מושבע ואספן כלי נגינה לצד מספר רב של חפצי אמנות אחרים, כמו פרטיטורות מקוריות וציורים. לאחר מותו נמצאו בעזבונו הכלים הבאים: קונטרבס ענק שיוחס לגספארו דה סאלו ושימש, כך נקבע, בביצועי התקופה של יצירות הנדל. כלי זה שמור כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון; בסו די קאמארה משובח של דומניקו מונטאניאנה מוונציה; קונטרבס גספארו דה סאלו משנת 1590; קונטרבס אמאטי; קונטרבס מאג'יני; כינור סטרדיוואריוס, (שניקולו פגניני ניגן בו פעם), הידוע כיום בשם "הדרגונטי"; כינור גספארו דה סאלו; שני כינורות אמאטי; כינור לאפונט; העתק של כינור סטרדיוואריוס; 25 כינורות ללא שם; ויולה גספארו דה סאלו; ויולה אמאטי; ויולה היל; 5 ויולות ללא שם; 5 צ'לי; צ'לו גדול; 5 גיטרות; 2 בסונים; 3 קרנות.
אוסף הכלים הזה מוזכר באתר The Contrabass Shoppe, שם נאמר:
"סיפורים שונים מהלכים בשאלה, כיצד הגיע דרגונטי להיות בעליו של בס גספארו דה סאלו המפורסם. הביוגרפיה המרתקת והמומלצת "דומניקו דרגונטי באנגליה", מאת פיונה מ. פלמר (הוצאת קלרנדון אוקספורד 1997) מביאה, ככל הנראה, את ההסבר המשכנע ביותר. הודות לווירטואוזיות ללא תקדים של דרגונטי כסולן, הוגשו לו הצעות עבודה קוסמות הן מלונדון והן ממוסקבה. כפיצוי על דחיית ההצעות והמשך עבודתו כקונטרבסיסט ראשי בתזמורת הקאפלה הדוכסית של סן מרקו בוונציה (תזמורת בעלת חשיבות בלתי מבוטלת), קיבל דרגונטי מענק כספי בתוקף הוראה מ-1791.
גרסה אחרת אומרת, שדרגונטי קיבל כלי שבנה גספארו דה סאלו (1542–1609) מן הנזירות הבנדיקטיות במנזר סן פטרוס בוויצ'נצה, שם חי דרגונטי וניגן בגרנד אופרה. בביוגרפיה של פלמר מפנה הערת שוליים לדיווח משנת 1906 של ק. פ. ע. ברנצי, לפיו ייתכן, שהכלי נבנה בידי גספארו דה סאלו בשביל הנזירים של סן פטרוס בוויצ'נצה והפרוקורטורים של סן מרקו רכשו אותו כדי לשדל את דרגונטי להישאר אצלם."
יצירותיו

בצאתו ללונדון ב-1795, הפקיד הרבה מסמכים, מאמרים וכתבי-יד, בהם "מערכת שלמה של הקוננטרבס", או ספר הדרכה לכלי זה, המכיל מספר רב של תרגילים ואטיודים, בידי חבר. לרוע המזל, הם נמכרו ומחברם לא הצליח להשיבם לידו כשחזר כעבור שנים אחדות לוונציה. כיום אפשר למצוא מכתבים, מסמכים אישיים, יצירות מוזיקליות, קטעי סולו וכתבי יד בספרייה הבריטית. חלקם נתרמו ישירות על ידי דרגונטי, אחרים הציע וינסנט נובלו, וחלקם נקנו במכירות פומביות. להלן רשימה חלקית של יצירות דרגונטי:
אדג'ו ורונדו בלה מינור, לקונטרבס ותזמורת
אנדנטה ורונדו לקונטרבס וכלי מיתר
קונצ'רטו בלה מז'ור לקונטרבס ותזמורת
קונצ'רטו מס' 5 בלה מז'ור לקונטרבס ותזמורת
גראנד אלגרו לקונטרבס וכלי מיתר. קיים גם עיבוד של הגראנד אלגרו לקונוטרבס ופסנתר מאת סימון זכטר, השמור במוזיאון הבריטי בלונדון, Add, 17726
מנואט ואלגרו לקונטרבס ופסנתר
אופרה לקונטרבס ופסנתר
סונאטה לקונטרבס ופסנתר
אלגרטו לקונטרבס ופסנתר
סולו מפורסם במי מינור לקונטרבס ופסנתר
אדג'ו ורונדו בדו מז'ור לקונטרבס ופסנתר
קונצ'רטו בסול מז'ור (אנדנטה, אלגרטו) לקונטרבס ותזמורת
סרנטה לפסנתר וקונטרבס
סולו ברה מז'ור לקונטרבס ופסנתר
קטע מקונצרט (Pezzo Di Concerto)
שנים-עשר ולסים לקונטרבס סולו
לקריאה נוספת

Berenzi, Angelo (1906). Di alcuni stumenti fabbricati da Gasparo di Salò posseduti da Ole Bull, da Dragonetti e dalle sorelle Milanollo (באיטלקית). Brescia: Geroldi. OCLC 54196638.
Brun, Paul (2000). A new history of the double bass. Paul Brun Productions. pp. 240–254. ISBN 2951446101.
Caffi, Francesco (1987).  Elvidio Surian (ed.). Storia della musica sacra nella già Cappella ducale di S. Marco in Venezia dal 1318 al 1797 (באיטלקית). Firenze. ISBN 8822234790.
Palmer, Fiona (1997). Domenico Dragonetti in England (1794-1846) : the career of a double bass virtuoso. Oxford. ISBN 0198165919.
Thayer, Alexander Wheelock (1967).  Elliot Forbes (ed.). Thayer’s life of Beethoven. Princeton University Press. p. 208. OCLC 2898890.
"דומניקו דרגונטי באנגליה" (1794-1846): קריירה של וירטואוז קונטרבס, הוצאת אוקספורד
"דומניקו דרגונטי", ז'ורנל האגודה המוזיקלית המלכותית, 1970, כרך 97, עמ' 21
"חיי בטהובן" של תאייר, בעריכת אליוט פורבס, עמ' 208, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון
הערות שוליים

1 2  ונדי תומסון, רוג'ר פרקר, "דומניקו דרגונטי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  פאול בקר, "בטהובן", עמ' 38
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282988905171  PLWABN: 9810606705705606  BNE: XX1730526  BnF: cb122344176 (data)  CiNii: DA10834366  GND: 116194472  ICCU: MUSV023182  ISNI: 0000 0001 0915 467X  LCCN: n80138512  MusicBrainz: b0eeb8ca-534c-4afe-87db-e003f776704b  NKC: xx0103754  NTA: 083201378  SNAC: w67s7wc8  SUDOC: 151032815  Trove: 1507057  VIAF: 73907124   WorldCat (עם VIAF): 73907124
דמיטרי מליקוב

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1970 (בן 54) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  דמיטרי יורייביץ' מליקוב
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוג קול:  טנור, בריטון 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  Russian Disc, CD Land Group, Artur Music, Kvadro-Disk, Universal Music Russia, Rec Records, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית (2010)  עיטור הידידות (רוסיה) (2015)  פרסי המוזיקה העולמית (1995)  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (1999)  אובציה  פרסי ZD  פרס גרמופון הזהב 
 www.malikov.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
דמיטרי יורייביץ' מליקוב (ברוסית: Дмитрий Юрьевич Маликов; נולד ב-29 בינואר 1970) הוא זמר סובייטי ורוסי, מלחין, פסנתרן, מפיק, שחקן תיאטרון וקולנוע, מנחה טלוויזיה; אמן העם של הפדרציה הרוסית (2010).