stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל קיש
ביוגרפיה

קיש נולד בשנת 1966 לאב אלכוהוליסט מתעלל ולאם שנעדרה מהבית ברוב שעות היום על מנת לפרנס את המשפחה בעבודות מרובות. קיש איבד את מאור עיניו עקב מחלת הסרטן בינקותו. מגיל צעיר פיתח שיטה להתמצא במרחב באמצעות היזון חוזר מנקישות בלשונו. מרכז הראיה במוחו של קיש הוסב לפענח את ההד החוזר מנקישות לשונו לכדי תמונה ברורה של החלל הפיזי, באופן דומה לטכניקת ההתמצאות של עטלפים, דולפינים וחיות אחרות. קיש הגיע לדרגת שליטה המאפשרת לו לרכוב על אופניים ולצאת לטיולים ארוכים בטבע בגפו. הוא בעל שני תוארי מאסטר והוא מלמד את המיומנות שלו לעיוורים אחרים.
דוד ברשי

| --- | --- |

 לידה:  1877 לוויצה (Levice), האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  28 באפריל 1952 (בגיל 75 בערך)
 מקום קבורה:  קיבוץ נען
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה הלאומית בבודפשט
 התמחות:  מחלות נשים וילדים
 תואר:  ד"ר
ד"ר דוד ברשי בשנות השלושים לחייו
ד"ר דוד ברשי (1877 – 28 באפריל 1952) היה רופא ילדים ורופא נשים, הקים את תחנות הטיפול הראשונות לאם ולילד בהונגריה ואחר כך בישראל. היה ממנהיגי הציונות בבודפשט וממנהיגי קהילת בודה.
לקריאה נוספת

ספר המהנדסים והעלייה השלישית מהונגריה, עריכה: דוד גלעדי ויהודית רותם, תל אביב: התאחדות עולי הונגריה, 1991.
יהודה (אודי) כרמי, ספורט בהגירה, הוצאת רסלינג.
דיוויזיית המשמר השלישית (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 1 בינואר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
דיוויזיית המשמר השלישית (בגרמנית: 3. Garde-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול של פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים של המשמר בפיקוד מקס פון גלוויץ, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הדיוויזיה השתתפה בפלישה הגרמנית לבלגיה וביצעה מספר פשעי מלחמה. לאחר סיום המצור על נאמור הועבר הקורפוס כולו לחזית המזרחית כדי לחזק את הארמייה השמינית. במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים הוצבה הדיוויזיה ככוח הגנה באזור קניגסברג. לאחר סיום הקרב הועבר הקורפוס כולו כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הוויסלה ובקרב לודז' ולאחר מכן במתקפת הקרפטים.
הדיוויזיה לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב כחלק מפלגת הארמייה גלוויץ, ובאפריל 1916 הוחזרה לחזית המערבית. היא נלחמה בקרב על הסום, ובתחילת ספטמבר של אותה שנה הועברה שוב לחזית המזרחית ובנובמבר חזרה לחזית המערבית. היא השתתפה בקרב אראס, קרב פשנדל וקרב קמברה. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כאחת הדיוויזיות הטובות ביותר של הצבא הגרמני. היא השתתפה במתקפת האביב ונלחמה נגד מתקפת מאה הימים. היא פורקה עם סיום המלחמה.
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
גני קרלטון

גני קרלטון (באנגלית: Carlton Gardens) הם אתר מורשת עולמית השוכן בקצה הצפון-מזרחי של רובע העסקים המרכזי בפרבר קרלטון, מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה. חשיבותם הבוטנית של הגנים נובעת מאוספי העצים הגדלים בהם, שחלקם נחשבים לנדירים ביותר או בעלי צורה חריגה. בנימוקי ההכרזה של אונסק"ו נאמר כי בניין התערוכה המלכותי והגנים הם "בעלי חשיבות היסטורית, אדריכלית, חברתית ומדעית (בוטנית) למדינת ויקטוריה".
היסטוריה

האזור שבו שוכנים גני קרלטון נרכש על ידי עיריית מלבורן בערך ב-1856, והאחריות לעיצוב הגנים הוטלה על אדוארד לה טרוב בייטמן. בתקופה זו נבנו מספר שבילים ומאפיינים בולטים אחרים של הגנים, אך מגבלות שהוטלו על תקציב התחזוקה מנעו את התפתחותו. האחריות על הגנים הועברה לממשלת ויקטוריה הקולוניאלית בשנות ה-70 של המאה ה-19, ולאחר מכן בוצעו בגנים מספר שינויים תחת פיקוחו של קלמנט הודג'קינסון. מומחה הגינון ויליאם סנגסטר נשכר כדי לעצב מחדש את הגנים.
ב-1880 הושלמה בנייתו של בניין התערוכה המלכותית לרגל התערוכה העולמית שהייתה עתידה להיערך באותה שנה במלבורן. לאחר שהתערוכה הסתיימה, ב-30 באפריל 1881, הוחלט להרוס חלק מהאגפים הזמניים שנבנו בחלק הצפוני של הגנים. ב-1888 נערכה בגנים חגיגת יובל המאה לתחילת ההתיישבות האירופאית באוסטרליה.
חלקים אחדים מהגנים שימשו כמחנה לקליטת מהגרים בין 1948 ל-1961. ביולי 2004, לאחר מספר שנים של שכנוע מצד מועצת העיר מלבורן, הכריז ארגון אונסק"ו על בניין התערוכה המלכותי ועל גני קרלטון כאתר מורשת עולמית.
בניין התערוכה המלכותי משמש לתצוגות, כולל תצוגת הפרחים והגן הבינלאומית של מלבורן הנערכת בכל שנה. מרכז התערוכות והכנסים של מלבורן, שנפתח ב-1996 בסאות'בנק, משמש כאתר מודרני יותר לאירועים השונים, ומשמש גם כמרכז בחינות עבור מספר מוסדות השכלה השוכנים במלבורן.
תיאור

הגנים משתרעים על פני שטח של 260 דונם, ובהם נמצאים בניין התערוכה המלכותי, מוזיאון מלבורן, בית קולנוע, מגרשי טניס וגן משחקים לילדים. הם משתרעים בשיפוע מבניין התערוכה המלכותי לכיוון דרום-מערב וצפון-מזרח.
הגנים מקיפים את בניין התערוכה מכל ארבעת צדדיו, והחלקים העיקריים נמצאים צפונית ודרומית לבניין. הגנים הדרומיים תוכננו על ידי ג'וזף ריד כגני שעשושים, ואילו הגן הצפוני שימש כמקום לביתנים זמניים גדולים בזמן התערוכות השונות שנערכו במקום. הגנים היו חלק מהתערוכה העולמית שנערכה ב-1888, אך למרות זאת הם שמרו על העיצוב המקורי משנות ה-80 של המאה ה-19. אף כי חלק מהעיצוב המקורי נעלם עם השנים, קיימים מספר עצים שננטעו עם הקמת הגנים.
הגנים הדרומיים נבנו בצורה סימטרית מסביב לשביל ישר המסתיים בכניסה הדרומית, ושתילת הצמחים השונים נעשתה בהתאם לחשיבותם הבוטנית. הצמחים שודרו בשדרות עצים, וערוגות הפרחים הגדולות שימשו לתצוגות בעונת הקיץ. בגנים נחפרו שני אגמים מלאכותיים עם איים, שיחים ומזרקות, שביניהם חיברו שבילים. המתחם כולו היה מוקף בגדר ברזל המונחת מעל אדני אבן כחולים. אחת מנקודות הציון בגנים הדרומיים היא מזרקת הוכגורטל, הנחשבת לאחת מהמזרקות הגדולות ביותר באוסטרליה. הגנים הדרומיים הם אלו שנותרו בצורה הקרובה ביותר לצורתם המקורית, אחריהם הגן הצפוני ולבסוף הגן המזרחי והגן המערבי.
הגן הצפוני שימש בעבר כשטח שבו הוקמו אוהלי תערוכה זמניים. לאחר שהאוהלים פורקו בסוף התערוכה העולמית הראשונה שנערכה באתר, הפך האזור לפארק ציבורי. עיצוב הגן מיוחס לקלמנט הודג'קינסון, ובדומה לגן הדרומי הייתה מסביב לגן זה גדר ברזל שרק חלק מאז שב-1928 הוסרו חלקים נרחבים ממנה. המבנה המרכזי בגן הצפוני הוא מוזיאון מלבורן שנבנה בשנת 2000, ובנייתו השפיעה על הגן. חלק מהשבילים פורקו, וסידורם המרחבי שונה על מנת למנוע מעבודות הבנייה לפגוע בשדרות העצים.
נוף בגנים הדרומיים (ברקע בניין התערוכה המלכותי)
תצלום פנורמי
דיוויזיית המשמר השנייה (האימפריה היפנית)

| --- | --- |
חיילים מהדיוויזיה בטוקיו, 1940
חיילים מהדיוויזיה בטוקיו, 1940
 פרטים
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 יחידת אם:  המשמר הקיסרי
דיוויזיית המשמר השנייה (ביפנית: 近衛第2師団) הייתה דיוויזיה של המשמר הקיסרי היפני אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-1939 החליט המטה הכללי הקיסרי לפרק את המשמר הקיסרי היפני לשתי בריגדות נפרדות: ה-1 וה-2. הבריגדה ה-1 הועברה לדרום סין ונודעה בכינוי הבריגדה המעורבת של המשמר, הבריגדה ה-2 נשלחה גם היא לסין, וביוני 1941 תוגברה ברגימנט נוסף (ה-5). אי לכך, שמה של הבריגדה שונה לדיוויזיית המשמר הקיסרי. הדיוויזיה השתתפה בקרב מלאיה וקרב סינגפור. במאי 1943 הפכה הבריגדה המעורבת של המשמר לדיוויזיית המשמר הראשונה, ודיוויזיית המשמר הקיסרי הפכה לדיוויזיית המשמר השנייה.
הדיוויזיה כללה הרגימנטים ה-3, ה-4 וה-5 וכן רגימנט סיור, רגימנט ארטילריה ורגימנט הנדסה. היא נותרה במלאיה עד סיום המלחמה, ופורקה יחד עם שאר הצבא הקיסרי.
לקריאה נוספת

Madej, W. Victor, Japanese Armed Forces Order of Battle, 1937-1945 [2 vols] Allentown, PA: 1981
דרייבר (מקצוע)

דרייבר (מאנגלית: Driver, בעברית: נהג) הוא כינויו של אדם העוסק בהסעת מתרימים בין כתובות של נדבנים.
הדרייברים קיימים הן בישראל[דרוש מקור] אך בעיקר מחוצה לה, לשם הולכים "משולחים" מישראל, בדרך כלל בשליחות של מוסדות תורניים כמו ישיבות, כוללים.
הדרייבר ממלא שני תפקידים: הראשון הוא השגת כתובות של נדבנים, והשני הוא הסעת המתרים בין הכתובות השונות. השגת הכתובת היא התפקיד החיוני ביותר, משום שעיקר העבודה בתחום זה היא איתור תורמים פוטנציאלים. בדרך כלל מקבל הדרייבר 30-40% מסך התרומה שמשיג המתרים. העמלה עשויה להגיע גם ל-49%.
ראו גם

מאכער
דיוויזיית הנ"מ התשיעית (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  נ"מ
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 ביולי 1940 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
דיוויזיית הנ"מ ה-9 (בגרמנית: 9. Flak-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 ביולי 1940, והועמדה תחת פיקוד גרהרד הופמן, והייתה אחראית להגנת הנ"מ בתחומי צפון צרפת ובלגיה. ב-29 בינואר 1942 העבירה הדיוויזיה את תחום אחריותה לדיוויזיית הנ"מ ה-13, והועברה לגזרה הדרומית של החזית המזרחית. הדיוויזיה השתתפה במבצע מקרה כחול, וסייעה לכוחות הארמייה השישית וארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד שם הושמדה הדיוויזיה.
בתחילת פברואר 1943 הקים וולפגנג פיקרט את הדיוויזיה מחדש בחצי האי קרים, ולאחר מכן פיקד עליה במהלך הקרבות בראש הגשר בקובאן. ב-15 במאי 1944 הועברה הדיוויזיה לרומניה, וב-2 ביוני 1944 הועברה לברסלאו. ב-2 בספטמבר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרבות בגרמניה עד תום המלחמה.
מפקדים

גרהרד הופמן (10 ביולי 1940 - 17 במרץ 1941)
אוטו-וילהלם פון רנץ (17 במרץ 1941 - 25 ביוני 1942)
וולפגנג פיקרט (25 ביוני 1942 - 12 בינואר 1943)
וילהלם וולף (ינואר 1943)
ריכרד הייצמן (ינואר 1943)
וולפגנג פיקרט (פברואר 1941 - 29 בספטמבר 1941)
וילהלם פון קולוויק (18 במאי 1944 - 22 ביוני 1943)
אדולף פירמן (23 ביוני 1944 - 8 במאי 1945)
דוד פסיג

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1957 (בן 67) מקנס, מרוקו מרוקו
 ענף מדעי:  עתידנות
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינסוטה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן
 
דוד פַּסיג (בן הרוש) (נולד ב-7 ביולי 1957) הוא חוקר עתידים המתמחה בחיזוי מגמות טכנולוגיות, חברתיות וחינוכיות. פסיג הוא פרופסור מן המניין, ראש המגמה לתואר שני לטכנולוגיות תקשורת המידע בחינוך וראש המעבדה למציאות מדומה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

נולד כדוד בן הרוש בעיר מקנס שבמרוקו . בגיל רך עבר עם משפחתו לצרפת, ובגיל 11 עלה לישראל. למד בישיבה תיכונית בני עקיבא בנתניה, ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון באלון שבות. בוגר אוניברסיטת מינסוטה שבארצות הברית בשנת 1993 שם סיים את לימודי הדוקטורט שלו בחקר העתיד.
פסיג מכהן בסגל הפקולטה לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן מאז 1993. משמש בה פרופסור מן המניין, ראש המגמה לתואר שני לטכנולוגיות תקשורת המידע בחינוך וראש המעבדה למציאות מדומה. במסגרת זו הוא טוען כי טכנולוגיות תלת-ממד מסוגלות להעצים מיומנויות קוגניטיביות, גם אצל אנשים שכישורים אלו נמוכים אצלם, כגון בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית. פסיג מפתח שיטות מחקר לחקר העתיד ופיתח סולם של מיומנויות קוגניטיביות עתידיות שלדבריו תדרשנה בעתיד מכל אדם כדי שיוכל לשרוד בסביבות חברתיות ועסקיות מורכבות.
בין השנים 2002–2006 שימש יועץ נציב הדורות הבאים בכנסת. שימש יו"ר ועדת המקצוע למדעי המידע במשרד החינוך. פסיג משמש יועץ לארגונים ומרצה בנושאי עיתוד תהליכי קבלת החלטות בעניינים חברתיים, תעשייתיים וטכנולוגיים. חבר במועצה הלאומית למחקר ופיתוח. ייעץ גם לבנק הפועלים, חיל האוויר משרד החינוך ועוד. הוא מייסד-שותף של חברת Thinkz.ai המפתחת פלטפורמה ואפליקציות ל-Social IoT.
ספריו

צופן העתיד: מבחן העתיד של ישראל, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2008
2048, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2010
2050: IKI BIN ELLI, kotonkitap, 2011 (בטורקית)
פור קוגניטו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2013
המפלה החמישית, ידיעות ספרים, 2021
האני העתידי - חוויית התודעה בעתיד והשפעתה על המדע והטכנולוגיה של המאה ה-21, ידיעות ספרים, 2024.
חיים אישיים

פסיג הוא גרוש ואב לארבעה. מתגורר בתל אביב ומנהל אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של דוד פסיג
↑  שאלת מחקר, אנציקלופדיית ynet
1 2  דוד פסיג, 2048, ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2010, גב הספר
↑  אמיר בן-דוד, פרופ׳ דוד פסיג: "התסריט הגרוע ביותר מדבר על 300 מיליון בני אדם שימותו", באתר זמן ישראל, 10 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298722705171  BnF: cb16602701s (data)  ISNI: 0000 0000 6698 0401  LCCN: no2008177956  VIAF: 82539079   WorldCat (עם VIAF): 82539079
גי סאבואה

| --- | --- |

 לידה:  24 ביולי 1953 (בן 71) נבר, צרפת 
 מסעדות:  גי סאבואה
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (24 בנובמבר 2021)  קצין בלגיון הכבוד 
 www.guysavoy.com
 
גי סאבואה (בצרפתית: Guy Savoy; נולד ב-24 ביולי 1953) הוא שף צרפתי ובעליה של מסעדה ידועה הנושאת את שמו בפריז.
ביוגרפיה

גי סאבואה נולד בעיר בורגואן בחבל סאבואה מזרחית לליון, סמוך לגבול עם שווייץ. אימו ניהלה את הקנטינה של העיירה וגי עזר לה עוד בהיותו ילד. באפריל 1970 בהיותו בן שבע עשרה הגיע להתלמדות בת שלוש שנים במסעדת האחים טרואגרו שברואן, שם שהה שלוש שנים ואמר כי מסעדת טרואגרו הייתה בית הספר לבישול הטוב בעולם שם זכה ללמוד משני רבי אומנים: ז'אן ופייר (שני האחים) והם נטעו אצלו את השאיפה להיות כמוהם יום אחד.
ב-1976 תפס את המושכות מידי חברו הטוב ביותר ברנאר לואזו ונהיה השף של הביסטרו הפריזאי בארייר דה קלישי (Barriere de Clichy) השייך למסעדן עטור התהילה קלוד ורג'ה וכעבור מספר חודשים זכה המקום בכוכב במדריך מישלן.
ב-1980 פתח את מסעדתו הראשונה בפריז ומהר מאוד קיבל בחזרה את הכוכב הראשון במישלן וכמו כן, הוענקו לו 17 נקודות בגו מיו ב-1987 עברה מסעדתו למיקומה הנוכחי ברחוב טרואיון שליד שער הניצחון בפריז. במרץ 2002 הצטרף סאבואה לאצולת 9 המסעדות המובחרות בפריז, עת העניק לו מדריך המישלן שלושה כוכבים, מששמע על הבשורה הוא בכה משמחה. נכון להיום (2023) המסעדה שלו איבדה מדירוגה כוכב אחד ומחזיקה ב-2 כוכבי מישלן.
בשנת 2004 נבחרה מסעדתו למקום ה-6 בטיבה בעולם מבין 50 המסעדות הטובות בעולם, בסקר של המגזין "רסטורנט" ובשנת 2005 למקום ה-16. מסעדתו גם כלולה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם" כאחת מבין 140 הטובות במסעדות תבל.

לסאבואה ארבעה ביסטרואים בפריז, מסעדה בסינגפור ובשנת 2005 הקים מסעדת עילית בלאס וגאס המחזיקה כיום (2010) בשני כוכבים.
מנות הדגל שלו הן מרק ארטישוק עם כמהין שחורות (הוא מרבה להשתמש בכמהין) וקציפת צדפות אויסטר ברוטב צדפות קר. מטבחו של סאבואה דל שומן והוא אינו משתמש בשמנת. המקום מעוטר עץ, אבן ופסלים מארבע כנפות תבל בעיצובו של ז'אן-פייר וילמוט, מגדולי המעצבים בצרפת
בין תלמידיו הבולטים ניתן למנות את גורדון ראמזי (שאומר כי מטבחו הקליל של סאבואה השפיע עליו יותר מכל) ואת תומאס קלר, שניהם בעלי שבעה כוכבים במדריך מישלן כל אחד (בכמה מסעדות ביחד) ולוראן גרה, שהיה בעל שלושה כוכבים.
סאבואה נוהג לומר כי מסעדות הן המפלט האחרון של ציוויליזציה על פני הפלנטה ואומר כי "אנחנו בעסקי האושר".
ספריו

Guy Savoy: Simple French Recipes for the Home Cook Stewart, Tabory and Chang, April 2004
Le Cuisine de Mes Bistrots. by Guy Savoy, Sophie Brissaud, Philippe Lamboley, and Bernard Winkelmann. Hachette Pratique, September 1998
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, בבל (מסעות), הדפסה ראשונה מארס 2003, עמ' 63, 68, 208, 267, 336.
אביטל ענבר, תענוגות פרובאנס, אביטל ענבר, ירושלים, 2000; עמ' 217.
שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 102.
Rudolph Chelminski, 2005. The Perfectionist : Life and Death in Haute Cuisine (Gotham/Penguin), pp. 73, 76, 81, 82, 85-86, 88-89, 96, 103, 108, 150, 157, 337-338, 343-344.
Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 12-14, 25, 82, 177, 220.
הערות שוליים

↑  מסעדת גי סאבואה במדריך השולחנות הגדולים בעולם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810571991605606  BnF: cb12050969x (data)  GND: 1090805470  ISNI: 0000 0000 6304 4861  LCCN: no2002019332  NLA: 35402480  NTA: 271450800  RERO: 02-A009355486  SUDOC: 028734637  VIAF: 76334956   WorldCat (עם VIAF): 76334956 
מרק ארטישוק עם כמהין שחורות
גני עם

| --- | --- |
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎34 מטר
תאריך ייסוד: 1932
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 231 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גני עם(למפת גוש דן רגילה) גני עם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גני עם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גני עם32°09′05″N 34°54′05″E﻿ / ﻿32.1513090827644°N 34.9013863074664°E﻿ / 32.1513090827644; 34.9013863074664  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) באדום - גני עם בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

גַּנֵּי עַם הוא מושב עובדים הנמצא מדרום לעיר הוד השרון ובצמוד לה, ומצפון למושב ירקונה. המושב נוסד בשנת 1932 ומשתייך למועצה האזורית דרום השרון. שטח המושב כ-350 דונם.
היסטוריה

בספטמבר 1931, לאחר משא ומתן ארוך, הוסכם עם הקרן הקיימת על מסירת 50 דונם מיער הקרן הקיימת בקרבת כפר מל"ל, לצורך התיישבות של 20 משפחות. המתיישבים, רובם מפועלי מגדיאל ומיעוטם נהגים בחברת "השרון", שנקבעו על ידי מועצת פועלי מגדיאל. רובם היו מבני העלייה השנייה והשלישית. באוקטובר 1932 הורחב ההסכם ל-30 מתיישבים. לקראת סוף 1932 נעקר חלק מהיער לצורך התחלת הבנייה. בספטמבר 1932 פורסם שמתכוננים להתחיל בבניית הבתים במסגרת התיישבות האלף ובתי המתיישבים נבנו בשנת 1933. כל מתיישב קיבל מגרש בן 2.5 דונם עליו נבנה הבית. הבטחה לתת לכל מתיישב חלקה של 10 דונם לעיבוד חקלאי לא מולאה, והאמרת מחירי הקרקעות בסביבה סיכלה רכישת עוד קרקעות. בתחילה סירבו המתיישבים להיכנס לבתים בגלל הריבית הגבוהה על המשכנתאות והפרת ההבטחה ל-10 דונם נוספים לכל מתיישב לצורך עיבוד חקלאי. לבסוף ניתן למתיישבים הלוואה נוספת להקמת המשק ו-3.5 דונם נוספים לעיבוד חקלאי.
באפריל 1935 היה במושב גן ילדים וילדי בית הספר למדו בכפר מל"ל. באוקטובר 1935 חתמו המתיישבים על חוזי חכירה ומשכנתאות. בשנת 1938 שונה שם היישוב ל"גני עם". בספטמבר 1939 התגוררו במושב 129 נפשות ב-31 משקים על שטח של 231 דונם. עד תחילת 1940 עזבו חלק מהמתיישבים הראשונים ומכרו את בתיהם לעולי גרמניה. בנוסף, הוקם בסמיכות לגני עם שכונה של 18 בתים של עולי גרמניה. בתחילה קנו התושבים מים מהבאר של כפר מל"ל. אחרי שזו התקלקלה קנו מים ממגדיאל, במחיר שהקשה על גידול ירקות. רוב התושבים עבדו בעבודות חוץ. בדצמבר 1946 ציינו בר מצווה למושב יחד עם חנוכת בית לבית העם ואיחוד עם שכונת היער הסמוכה, של עולי גרמניה.
במהלך מלחמת העצמאות הותקף המושב בירי קליעים על ידי תושבי הכפר הערבי השכן ביאר עדס.
בעבר התגורר בגני עם המשורר ע. הילל ולימים רכשה את ביתו המלחינה נורית הירש.
כיום נותרו במושב מעט חקלאים, ורוב תושביו בעלי מקצועות חופשיים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שכונת עובדים, דבר, 6 בספטמבר 1931
1 2 3  א. בן דוד, גני עם, דבר, 14 בפברואר 1940
↑  בארגון מגדיאל, דבר, 17 באוקטובר 1932
↑  הצעות לעקירת 30 דונם אויקליפטוס, דבר, 16 באוקטובר 1932
↑  מן הנעשה בהתיישבות האלף, דבר, 14 בספטמבר 1932
↑  יואל אפרתי, בארגון מגדיאל, דבר, 18 באוגוסט 1933
↑  ארגון מגדיאל, דבר, 26 באפריל 1935
↑  ארגון מגדיאל חותם על חוזים, דבר, 1 בנובמבר 1935
↑  על שמות מי נקראו נקודות הישוב החדשות?, הַבֹּקֶר, 10 במרץ 1938
↑  מושבי העובדים בשרון, בשומרון ובעמק חפר, דבר, 25 בספטמבר 1939
↑  מלבטי התיישבות האלף, משמר, 3 בנובמבר 1943
↑  שלוש עשרה לגני עם, דבר, 30 בדצמבר 1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588161605171
דוד פרידלנדר

| --- | --- |

דוד פרידלנדר בציור מאת יוליוס היבנר (Hübner),‏ 1834
 לידה:  6 בדצמבר 1750 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  25 בדצמבר 1834 (בגיל 84) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 בן או בת זוג:  סוזאנה איציג 
 
דוד פְרִידְלֶנְדֶר (בתעתיק שנהג בזמנו: פרידלענדר, לעיתים נכתב פרידלענדער; Friedländer;‏ 6 בדצמבר 1750, קניגסברג – 25 בדצמבר 1834, ברלין) היה סופר ובנקאי ממנהיגי הקהילה היהודית בברלין. מהרדיקליים שבאנשי תנועת ההשכלה היהודית.
מחיבוריו

Lesebuch für jüdische Kinder [מקראה לילדים יהודים], ברלין 1779. (מהדורה חדשה: neu hrsg. u. mit Einl. u. Anh. vers. von Zohar Shavit, Frankfurt am Main: dipa-Verl., 1990. ISBN 3-7638-0132-4.)
תרגום לגרמנית של ספר הנפש למשה מנדלסון, ברלין, 1787.
תרגום לגרמנית של הביאור של מנדלסון לקהלת, ברלין, 1788.
Ueber die durch die neue Organisation der Judenschaften in den preußischen Staaten nothwendig gewordene Umbildung [על הארגון החדש של היהודים בפרוסיה], ברלין, 1812.
Reden der Erbauung Gebildeten Israeliten Gewidmet, ברלין, 1815–1817.
Moses Mendelssohn, von Ihm und über Ihn [משה מנדלסון, מִשֶלוֹ ועליו], ברלין, 1819.
Ueber die Verbesserung der Israeliten im Königreich Polen [על הטבת מצב היהודים בממלכת פולין], ברלין, 1819.
Beiträge zur Geschichte der Judenverfolgung im XIX. Jahrhundert Durch Schriftsteller [על רדיפת היהודים על ידי סופרים במאה ה-19], ברלין, 1820.
לקריאה נוספת

איגרת להוד מעלתו האדון טלר, יועץ ראשי של הקונסיסטוריה וראש הכנסייה בברלין / מאת מספר ראשֵי בתי-אב בני הדת היהודית; בתרגומה של מרים די-נור; פתח דבר: ירחמיאל כהן, ירושלים: מרכז זלמן שזר (סדרת "קונטרסים - מקורות ומחקרים"), תשל"ו.
שמואל פיינר, מהפכת הנאורות - תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-18, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ב.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
↑  המכתב תורגם לעברית; ראו: איגרת להוד מעלתו האדון טלר, יועץ ראשי של הקונסיסטוריה וראש הכנסייה בברלין / מאת מספר ראשֵי בתי-אב בני הדת היהודית; בתרגומה של מרים די-נור; פתח דבר: ירחמיאל כהן, ירושלים: מרכז זלמן שזר (סדרת "קונטרסים - מקורות ומחקרים"), תשל"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261461505171  PLWABN: 9810642611005606  BnF: cb12188395j (data)  GND: 119463288  ISNI: 0000 0001 1064 6292  LCCN: nr92031546  NKC: hka2010603212  NTA: 291519938  SELIBR: 259625  SUDOC: 030476380  VcBA: 495/164581  VIAF: 59128359   WorldCat (עם VIAF): 59128359 
מצבתו בבית הקברות היהודי בברלין
דטרו פופאנה

דויד דטרו פופאנה (בצרפתית: David Datro Fofana; נולד ב-22 בדצמבר 2002 באוראגהיו שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בגזוטפה מהפרמייר ליג בהשאלה מצ'לסי ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים

פופאנה החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-AFAD מליגת העל של חוף השנהב. ב-2 בפברואר 2021 חתם על חוזה לארבע שנים במולדה מליגת העל הנורווגית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 18 הופעות ליגה, מבלי להבקיע שערים. בעונתו השנייה במועדון, בה זכתה מולדה באליפות נורווגיה, ערך 24 הופעות ליגה, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-28 בדצמבר 2022 חתם פופאנה בצ'לסי מהפרמייר ליג החל מ-1 בינואר 2023.
ב-13 ביולי 2023 הושאל לאוניון ברלין מהבונדסליגה הגרמנית לעונה אחת.
ב-13 בינואר 2024 לאחר שלא חזר לצ'לסי ולא השלים את תקופת ההשאלה באוניון ברלין  הושאל לברנלי.
ב-13 בספטמבר 2024 הושאל לגזטפה.
קריירה בינלאומית

ב-22 בספטמבר 2019 ערך פופאנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בהפסד 2-0 לנבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת 2020.
תארים

אליפות נורווגיה (1): 2022
הערות שוליים

↑  David Fofana er nå klar for Molde FK באתר הרשמי של מולדה, 2 בפברואר 2021 (בנורווגית)
↑  David Datro Fofana agreement באתר הרשמי של צ'לסי, 1 בינואר 2023 (באנגלית)
דטליקון

| --- | --- |
סמל דטליקוןסמל דטליקון

 מדינה:  שווייץ שווייץ
 שפה רשמית:  גרמנית 
 שטח:  2.89 קמ"ר
 גובה:  386 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  783 (2017)
 קואורדינטות:  47°31′34″N 8°37′31″E﻿ / ﻿47.526111111111°N 8.6252777777778°E﻿ / 47.526111111111; 8.6252777777778 
 http://www.daettlikon.ch
 he
 
דטליקון (בגרמנית: Dättlikon) היא עיירה במחוז וינטרתור בקנטון ציריך בשווייץ.
היסטוריה

דטליקון מוזכרת לראשונה בשנת 1241 בשם "Tetelinkhoven".
גאוגרפיה

לדטליקון שטח של 2.9 קילומטרים מרובעים. 43% משטח זה משמשים למטרות חקלאיות ו־45.7% מיוער. שאר הקרקעות משמות את היישוב (מבנים או כבישים).
העיר ממוקמת על המרפסת הדרומית של רמת אירחל, בעמק טוס התחתון. והעיר מורכבת מהכפר דטליקון ומהכפרים בלומטשלדן וטוס.
דמוגרפיה

בדטליקון יש 797 תושבים (נכון לדצמבר 2020).7.5% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים. ההתפלגות המגדרית של האוכלוסייה היא 51.2% גברים ו-48.8% נשים. במהלך 10 השנים האחרונות האוכלוסייה גדלה בשיעור של 19.6%. רוב האוכלוסייה דוברת גרמנית (96.8%), כאשר אנגלית היא השנייה בשכיחותה (0.8%) ופורטוגזית במקום השלישית (0.6%).
התפלגות הגילאים של האוכלוסייה הוא: ילדים ובני נוער (בני 0–19) מהווים 26.1% מהאוכלוסייה, בעוד שמבוגרים (בני 20–64) מהווים 62.4% וקשישים (מעל גיל 64) מהווים 11.5%. כל האוכלוסייה השווייצרית היא בדרך כלל משכילה, בדטליקון כ-88.6% מהאוכלוסייה (בין גיל 25–64) סיימו השכלה תיכונית או השכלה גבוהה נוספת. יש 200 משקי בית בדאטליקון.
בדטליקון שיעור האבטלה הוא 1.43%.
הערות שוליים

1 2  Statistisches Amt, Kanton Zürich, ‏17 ביולי 2024 (בגרמנית)
↑  Bundesamt für Statistik, Ständige Wohnbevölkerung nach Staatsangehörigkeitskategorie, Geschlecht und Gemeinde, Provisorische Jahresergebnisse, 2018 - 2018 | Tabelle, Bundesamt für Statistik, ‏9 באפריל 2019 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4371181-9  HDS: 000142  VIAF: 243165818   WorldCat (עם VIAF): 243165818 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דטליקון".