stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אזור הכרייה ארצגבירגה/קרושנוהוז'י

| --- | --- |
פיר ארנו-ליפמאן באלטנברג
פיר ארנו-ליפמאן באלטנברג
 האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 2019, לפי קריטריונים 2, 3 ו-4
 מדינה:  גרמניה גרמניה  צ'כיה צ'כיה
 שטח האתר:  6,766.057 הקטאר (אתר מורשת עולמית) 
 קואורדינטות:  50°24′24″N 12°50′14″E﻿ / ﻿50.406528°N 12.837344°E﻿ / 50.406528; 12.837344
 www.montanregion.cz
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניארצגבירגה/קרושנוהוז'י(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניארצגבירגה/קרושנוהוז'י(למפת צ'כיה רגילה) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהארצגבירגה/קרושנוהוז'י(למפת צ'כיה מוגדלת) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהארצגבירגה/קרושנוהוז'י
 
מוזיאון כריית הבדיל באלטנברג
מפעל התכה לשעבר של מכרה אלטה מורדגרובה בברנד-ארדיסדורף
מתחם מפעל ההתכה מולדהנהטן
מפעל ערגול נחושת באולברנהאו
מצעד כורים באנאברג
אזור הכרייה ארצגבירגה/קרושנוהוז'י (בגרמנית: Montanregion Erzgebirge, בצ'כית: Hornický region Erzgebirge/Krušnohoří, מילולית בשתי השפות "הרי העפרה") הוא נוף מורשת תעשייתית בת למעלה מ-800 שנה, באזור הגבול בין מדינת סקסוניה בדרום-מזרח גרמניה לצפון בוהמיה בצפון-מערב צ'כיה. אזור הכרייה משתרע על שטח באורך 95 קילומטרים וברוחב 45 קילומטרים. האזור עשיר בעפרות של מתכות שמאז גילויים בימי הביניים החלו באזור פעולות כרייה שבעטיין צצו עיירות, הוקמו מפעלי מים, נוסדו בתי ספר למקצועות הכרייה וקמו מפעלים לעיבוד העופרות ומתקנים נלווים. לפעולות הכרייה היו השלכות חברתיות, החל בשליטה על המקורות וניהולם דרך מגוון מנהגים חברתיים. לזהות ולאותנטיות של נוף מורשת הכרייה של הרי העפרה משני צידי הגבול בין גרמניה לצ'כיה אין מקבילה בשום מקום בעולם.
ב-6 ביולי 2019 נוסף אזור הכרייה ארצגבירגה/קרושנוהוז'י לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. אתר המורשת כולל 22 חלקות, מתוכם 17 בגרמניה ו-5 בצ'כיה. כל אחד מהם כולל מגוון אתרים, קבוצות מבנים, מונומנטים ומתקנים, כאשר קיים ביניהם הבדל בקנה המידה, בסוג ובתפקיד שאותו מילאו במהלך מאות שנות הכרייה. בהכרזה על אתר המורשת נכתב כי "הנוף התרבותי של הרי העפרה עוצב עמוקות על ידי 800 שנות כרייה כמעט רציפה, מהמאה ה-12 עד המאה ה-20, עם כרייה, מערכות ניהול מים חלוציות, אתרי עיבוד והתכה חדשניים של מינרלים, ועיירות כורים".
היסטוריה > היסטוריה של הכרייה

מאז התגלית הראשונה של עפרות כסף בשנת 1168 בכריסטיאנסדורף (Christiansdorf) באזור נפת פרייברג של ימינו, המהווה חלק משדה הכרייה פרייברג, הכרייה בוצעה ללא הפרעה בהרי העפרות עד שנת 1990. בין חומרי הגלם שנכרו במהלך מאות שנים ובכל אזור ההרים היו:
כסף – כסף נכרה באזור בכל תקופות הכרייה מ-1168 ועד 1968 בכמה מקומות באזור. תקופת ההפקה הגדולה ביותר הייתה בשלהי המאה ה-15 והמחצית הראשונה של המאה ה-16 והביקוש לכסף היה הדחף לחידושים טכנולוגיים, הישגים מדעיים, קביעת גבולות של ישויות מדיניות, תהליכי עיור שעיצבו את תבנית היישוב באזור, והחל מהמאה ה-18 הקמת בתי ספר ייחודיים להכשרת מומחים בכרייה.
בדיל – היה היסטורית המתכת השנייה בחשיבותה.
קובלט – קובלט הוא מרכיב משמעותי של כמה מרבצי עפרות המכילים כמה מתכות. נהגו לכרות קובלט באזור מהמחצית הראשונה של המאה ה-16, 200 שנים לפני שהתגלה שקובלט הוא יסוד. אזור הכרייה היה עד המאה ה-18 היצרן המוביל באירופה לפיגמנט הכחול של הקובלט ששימש בצביעתחרסינת מייסן בסקסוניה, בזכוכיות הצבעוניות של ונציה ובוהמיה, ובאריחים ובחרסינה של דלפט בהולנד. לצורך הפקת הפיגמנט פותחו טכנולוגיות והוקמו מפעלים דוגמת "נוף הכרייה של שנברג" (Bergbauland­schaft Schneeberg), ו"מפעל שינדלר לקובלט" (Blaufarbenwerk Schindlers Werk).
ברזל – כריית ברזל התמקדה בחלק המערבי של האזור מהמאה ה-14 ואילך. מרבית כריית הברזל הייתה פעילות בסמוך לפני השטח, אם כי היו גם מכרות עמוקים דוגמת Měděnec Bludná. באזור היו אזורים מיוערים מתאימים להפקת פחם ונהרות רבים, מה שאפשר הפקת ברזל איכותי. ליד כל מכרה גדול היה כבשן לייצור כלים ולתחזוקה.
אורניום – מתכת זו התגלתה לראשונה באזור זה. ליסוד רדיואקטיבי זה הייתה ההשפעה הגדולה ביותר על האזור. בטרם הובנו ההשלכות הבריאותיות ההרסניות הוקמו בתחילת המאה ה-20 גם בבוהמיה וגם בסקסוניה מתקני ספא (מרחצאות) על בסיס רדיום. אחרי מלחמת העולם השנייה גבר הביקוש לאורניום ובאזור נחפרן מאות פירים בחיפוש אחרי יסוד זה, רובם פעלו למשך זמן קצר ולא הייתה להם השפעה על מבנים היסטוריים. בצד סקסוניה קם מפעל לעיבוד אורניום ב"נידרשלמה-אלברודה" (Niederschlema-Alberoda), ובצ'כיה היה מרכז הכרייה סביב העיירה יחימוב (אנ'). פעילות הכרייה הופסקה ב-1990 עם איחוד גרמניה. אחרי 1990 החלה פעילות נרחבת יקרה לטיהור אתרי הפסולת הרדיואקטיבית, פיתוח ועיצוב מחדש והתוצאה של מאמצים אלו הוא אזור הרטשנשטיין-או-שלמה (Hartenstein-Aue-Schlema).
מתכות נוספות שכרו באזור כוללות עופרת, אבץ, ניקל ונחושת, ובנוסף גם אנתרציט. כיום נחקרים מרבצים של אינדיום, טונגסטן, וליתיום בגלל הפוטנציאל הכלכלי שלהם.
היסטוריה > היסטוריה של ההתיישבות

תחילת ההתיישבות באזור במאה ה-12 במנזרים ציסטרציאנים שסביבם נוצרו כפרים, שהייתה להם חשיבות בתחילת פעילות הכרייה. פרייברג, בין עיירות הכרייה החשובות ביותר, התפתחה מאחד הכפרים הללו בסוף המאה ה-12; היא גדלה בחשיבותה לאורך המאות ה-13 וה-14, אך אז ירדה מחשיבותה בגלל מיצוי מרבצי העפרות הקרובים לפני השטח. בצד של בוהמיה באזור ניתן למצוא אזכור של פעילות כרייה במסמכים כתובים כבר במאה ה-13, במיוחד במחוז קרופקה (Krupka) שבו כרו עפרות בדיל וכסף, ובהמשך ברזל, עופרת, נחושת וכספית. מכרות אחרים נחפרו במחוז לאורך המאה ה-14. הכרייה במחוז קרופקה החלה להידרדר בתחילת המאה ה-15, כתוצאה מהיעדר טכנולוגיות לניצול מרבצי עפרות עמוקים יותר, והמלחמות ההוסיטיות.
תנופת הכרייה נוצרה בעקבות החיפוש אחר עפרות כסף וגילוי שפע של מרבצים בשנברג. היא עוררה הקמת עיירות חדשות ומתוכננות קרוב לאזורי הכרייה. בתוך כמה עשורים נוסדו 30 עיירות חדשות בצד הסקסוני של הרי העפרה ו-20 בצד הבוהמי. לעיירות אלה הוענקו זכויות שמשכו אליהם כורים, אך גם בעלי מלאכה, אמנים וחוקרים. עיירות כמו פרייברג, אנאברג (Annaberg), מריאנברג (Marienberg), שנברג (Schneeberg) וזנקט יואכימסתל (St Joachimsthal) / יחימוב (Jáchymov) התפתחו גם למרכזי תרבות. מחקרים על מינרלוגיה וכרייה החלו במאות ה-15 וה-16 בזכות עבודתם של חוקרים רבים, המפורסם ביותר היה גאורגיוס אגריקולה.
במחצית השנייה של המאה ה-16 חלה הידרדרות משמעותית בכריית הכסף עקב הידלדלות המרבצים וגילוי מרבצים עשירים באמריקה הדרומית, עובדה זו בנוסף לתנודות קיצוניות באקלים גרמה לבריחת תושבים מהאזור.
שינויים פוליטיים בשלהי המאה ה-17 ובמאה ה-18 גרמו לרפורמה במבנה הניהולי של ארגון הכרייה והניהול, כמו גם את תחילת ההשכלה האקדמית וההכשרה מקצועית עבור מנהלי המכרות. הקונטרה-רפורמציה גרמה למשבר ממושך בתחום הכרייה בבוהמיה, בייחוד משום שרוב הכורים קיבלו על עצמם את האמונה הפרוטסטנטית ולכן נאלצו או לעקור משם או לקבל על עצמם מחדש את האמונה קתולית. המאמצים לחדש את פעילות הכרייה בחלק המזרחי של האזור החלו בין המאות ה-17 וה-18. תמיכה ממלכתית והקמת מרכז להכשרה מקצועית ביחימוב בשנת 1716 תרמו להפעלת הכרייה מחדש בבוהמיה, עם הפקת קובלט, ארסן וכמויות קטנות של עפרות כסף.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ובמאה ה-19 חל שגשוג מחדש באזור. המקור לתחייה הייתה סדרה של המצאות חדשות בתחום הכרייה, כשהאקדמיה בפרייברג הייתה חממה לחלק מהרעיונות, כולל שימוש במכונות ושיפור התהליכים המטלורגיים. נעשה חיפוש אחר מרבצים חדשים, כאשר פעילות הכרייה עברה תנודות בכמויות ובמספר אתרי הכרייה. פחם הפך למשאב חשוב בתקופה זו.
למלחמת העולם הראשונה הייתה השפעה שלילית על פעילות הכרייה, בייחוד בבוהמיה, אבל גילוי יסודות רדיואקטיביים ביחימוב התחיל תקופה חדשה של מקומות מרפא המבוסס על מים רדיואקטיביים. במלחמת העולם השנייה כבשה גרמניה הנאצית את יחימוב במטרה לכרות אורניום.
אחרי מלחמת העולם השנייה היה האזור מחולק בין גרמניה המזרחית וצ'כוסלובקיה, שתיהן תחת ממשל קומוניסטי, ובפועל מדינות חסות של ברית המועצות והממשל הצבאי הסובייטי ערך חיפוש נרחב אחרי אורניום. גרמניה המזרחית הפכה ליצרן השלישי בעולם של אורניום תוך שימוש בעובדי כפייה. בצ'כוסלובקיה כרו כמויות גדולות של בדיל כמו גם מוליבדן. יותר מ-65,000 עובדים עבדו במכרות האורניום של יחימוב מ-1948 עד 1965 כאשר כל עורקי בצר האורניום נוצלו. יש באזור הכרייה עדיין עתודות נרחבות של עפרה, בייחוד של מתכות נדירות. מאיחוד גרמניה מחדש והתפרקות ברית המועצות ניתנו לגורמים פרטיים זיכיונות לחיפוש לכרייה, הן בסקסוניה והן בבוהמיה.
אתר המורשת העולמית

אתר המורשת העולמית כולל 22 חלקות בשטח כולל 67.66 קילומטרים רבועים המוקפים באזור חיץ בשטח של 130.17 קילומטרים רבועים. ההחלטה מה לכלול בכול חלקה התבססה על ההחלטה לכלול אתרי כרייה, ואזורי תפעול נלווים, אתרי עיבוד העפרות, תשתית תומכת במכרות, אתרי המגורים של הכורים, היבטים של ההתיישבות שמקורה בכרייה (למשל אזורי חקלאות) ושינויים בנוף עקב הכרייה. סך כול החלקות נועדו לתרום לביטוי המלא של הערך האוניברסלי יוצא הדופן של אתר המורשת, שלמותו והאותנטיות שלו. בין החלקות:
סקסוניה:
אזור כרייה אלטנברג (Bergbaugebiet Altenberg)
אזור כרייה פרייברג (Bergbaugebiet Freiberg)
אזור כרייה שנברג (Bergbaugebiet Schneeberg)
אזור כרייה אנאברג (Bergbaugebiet Annaberg)
אזור כרייה מריאברג (Bergbaugebiet Marienberg)
אזור כרייה שוורצנברג (Bergbaugebiet Schwarzenberg)
אזור כריית אורניום (Bergbaugebiet Uranerzbergbau)
בוהמיה
אזור כרייה יחימוב (Hornická kulturní krajina Jáchymov)
אזור כרייה אלברטמי – הורני בלטנה – בוזי דר (Hornická kulturní krajina Abertamy – Horní Blatná – Boží Dar)
אזור כרייה קרופקה (Hornická kulturní krajina Krupka)
מגדל המוות האדום (Rudá věž smrti)
לקריאה נוספת

Helmuth Albrecht, Jane Ehrentraut, Friederike Hansell: Eine Kulturlandschaft als UNESCO-Welterbe (= Themenbücher Montan). Freiberg 2011
Helmuth Albrecht, Friederike Hansell: Die montane Kulturlandschaft Erzgebirge/Krušnohoří auf dem Weg zum Welterbe (= Mitteilungen des Landesvereins Sächsischer Heimatschutz. Nr. 2). 2015, S. 27–25.
Frank Hommel, Eva-Maria Hommel: Bergbau – Erde – Mensch. Welterbe mit Erz und Seele. Chemnitzer Verlag, Chemnitz 2019, ISBN 978-3-944509-63-1
Rainer Sennewald, Wolfgang Barsch: Montanregion Erzgebirge: Eine faszinierende Fotodokumentation aus den Jahren 1906 bis 1944 von Markscheider Dr. Paul Schulz. Bildverlag Böttger GbR, Witzschdorf 2016, ISBN 978-3-937496-76-4.
הערות שוליים

↑  Erzgebirge/Krušnohoří Mining Region
↑  Schneeberg Mining Landscape
↑  Schindlers Werk Smalt Works
↑  H.-J. Förster, Mineralogy of the Niederschlema-Alberoda U-Se-polymetallic deposit, Erzgebirge, Germany. V. Watkinsonite, nevskite, bohdanowiczite and other bismuth minerals
↑  Haldenlandschaft
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5568140-2  NKC: kv2018983285  VIAF: 43152023718403311909   WorldCat (עם VIAF): 43152023718403311909
אורטל בן דיין

| --- | --- |

בן דיין בינואר 2017
 לידה:  12 ביולי 1981 (בת 43) קריית שמונה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב
 כינויים נוספים:  אב"ד
 פעילות בולטת:  אקטיביזם פמיניסטי-מזרחי
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקצוע:  סוציולוגית, פובליציסטית, מעצבת אופנה
 בן זוג:  חגי מטר
 ortalbendayan.com
 
אורטל בן דיין (נולדה ב-12 ביולי 1981) היא אשת תקשורת, סוציולוגית, אקטיביסטית פמיניסטית מזרחית, בלוגרית, ומעצבת אופנה ותכשיטים.
השתתפה בתוכניות אקטואליה ובידור וכן השתתפה כדיירת בבית האח הגדול. בן דיין פעילה בסוגיות חברתיות ופוליטיות וכותבת עבור "כתב העת את" בנושאי פוליטיקה וחברה.
ביוגרפיה

בן דיין נולדה בקריית שמונה, למשפחה ממוצא מרוקאי. הוריה התגרשו כשהייתה בת 12, ובגיל 15 עברה להתגורר עם סבתה. לאחר שסולקה מתיכון דנציגר שבו למדה בקריית שמונה, עברה לבית הספר הקיבוצי בכפר בלום. בעת שירותה הצבאי הייתה מורה חיילת, ובאותה העת כבר החלה את פעילותה החברתית במסגרת ארגוני נוער, כגון שח"ר ומהפך. סיימה ב-2006 תואר ראשון ביחסים בינלאומיים וסוציולוגיה, וב-2010 תואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית, שניהם בהצטיינות.
בגיל 26 התחתנה והתגרשה שנה לאחר מכן. במשך כשנתיים הייתה בזוגיות עם מבקש מקלט מסודאן. ביוני 2016 נישאה לעיתונאי חגי מטר. באוגוסט 2017 נבחרו השניים על ידי Time Out תל אביב לרשימת "הפאוור קאפלז" (הזוגות המשפיעים) של תל אביב. ביוני 2019 נולד לשניים בן.
היא טבעונית מאז שהשתתפה בשנת 2014 בתוכנית המציאות "האח הגדול" והושפעה מהפעילה הטבעונית טל גלבוע.
ביוגרפיה > פמיניזם ופעילות מזרחית

בן דיין מגדירה את הפעילות שלה כהצטלבותית. היא פועלת בין היתר בתחומי פמיניזם/מגדר, גזענות/מזרחיות, ונושאי מעמד חברתי ופריפריה, כולל הסללה חינוכית ומקצועית. לדבריה, המודעות המזרחית והמגדרית שלה התפתחה עוד כשהייתה נערה וחוותה גזענות ממוגדרת, כשכונתה "פרחה" על ידי בני כיתתה בבית הספר הקיבוצי. בעת לימודיה האקדמיים ב־2005–2006, השתתפה בתוכנית "לנדא" למעורבות חברתית באוניברסיטה העברית, ואף הייתה רכזת פרויקט קהילתי בשכונת גילה לצמצום פערים בחינוך מטעם עמותת אלון.
לאחר מכן החלה פעילותה בארגון הקשת הדמוקרטית המזרחית, שם הייתה חברת הוועד המנהל ודוברת הארגון ב־2009–2010. ב-2010 הייתה רכזת אקדמית ומרצה עבור עמותת נעמת, שם העבירה סמינרים בנושא נשים בשוק העבודה. באותה שנה החלה לפעול בארגון אחותי – למען נשים בישראל, שם ריכזה פרויקט נגד גזענות והנחתה תוכנית כתיבה בשם "נשים יוצרות שפה של שלום" שבסופה יצא ספר של עבודות הנשים.
ב־2011–2013 עסקה בדוברות והשתתפה בכתיבת דו"חות עבור "ליבי במזרח- הקואליציה להקצאת משאבים שוויונית לתרבות המזרחית". במסגרת זו הפיקה בן דיין ניתוח רב-שנתי העוקב אחר הקצאות תקציבי תרבות מטעם המדינה.
ביוגרפיה > פמיניזם ופעילות מזרחית > דרום תל אביב

לאחר שפתחה בן דיין ב-2013 חנות אופנת וינטג' בשכונה הדרום-תל אביבית נווה שאנן, נחשפה לסוגיית הביטחון האישי של נשים בשכונה, חילקה תרסיס פלפל בחנות שלה, והקימה את "כנופיית נשים בצהוב" שלקחה את שמה מהארגון ההודי גולאבי גאנג (או: "כנופיית נשים בוורוד") שחברותיה יוצאות לסיורים עם מקלות ומתעמתות עם גברים מכים. בין 2014–2015 ערכו "הנשים בצהוב" סיורים ליליים ברחובות דרום תל אביב כדי להפגין נוכחות שתמנע מקרי אלימות, לסייע לנפגעות אלימות, ולעורר תשומת לב מצד גורמים רשמיים לתנאים הקשים באזור התורמים לאלימות המוגברת, כולל חוסר תאורה ומיעוט בפטרול משטרתי.
ביוגרפיה > פעילות ברשת

מאז שנת 2008 מפרסמת בן דיין בבלוגים ועיתונים מקוונים, כולל ארץ האמורי, העוקץ וסלונה[דרוש מקור]. היא משתמשת בפייסבוק כדי להפיץ רעיונות חברתיים ופוליטיים לקהל רחב. בן דיין נחשבת לאושיית רשת. ב-2012 פרסמה סטטוס בלשון "סקר לשבת: מה אשכנזי בעיניך?" שגרר כ-21,000 תגובות וגרם להד תקשורתי בעיתונות הכתובה, בטלוויזיה וברדיו. השרשור ממשיך להיות פעיל גם ב-2017, חמש שנים מאז פתיחתו. מאז מנצלת בן דיין את הבמה של פייסבוק כדי לדון בסוגיות מזרחיות ופמיניסטיות, בעיקר אל מול מה שהיא מכנה "השמאל האשכנזי", וכדי לדון בסוגיות הכוללות את מצוקת התושבים הוותיקים של דרום תל אביב – שרובם ממוצא מזרחי – אל מול הריכוז של פליטים ועובדים זרים שהושמו בשכונותיהם, וכן סוגיות אחרות של מצב המזרחים בחברה הישראלית, החל מהקצאת משאבים והסללה חינוכית ומקצועית, ועד העלאת סוגיות כגון השימוש במילים "ערס" ו"פרחה" כתופעות גזעניות.
ב-2011 פתחה יחד עם אסף קינצר את הבלוג "הצטטת", אתר ארכיוני שבו מובאים על פי הכותבים ציטוטים גזעניים וסקסיסטיים ממנהיגים ישראלים מהדור המייסד והוגים ציוניים. ב־2012–2013 ניהלה גם את הבלוג האישי-פוליטי "קרדום לחפור בו", בו כתבה בין היתר בהרחבה על חלק מהסוגיות הנפיצות שאירעו בפייסבוק, כולל הסערה סביב הסימון של האמנות של הציירת זויה צ'רקסקי כגזענית, וכן ביקורת על מובילי דעה אשכנזים שמאלנים כגון בעל הטור יוסי גורביץ, עמיר שיבי, והעיתונאי דרור פויר.
בן דיין מוכרת ברשת ובתקשורת בכינוי "אב"ד" (בהגייה: אָבַּד) שהוצמד לה תחילה בפייסבוק ונהיה מוכר באופן נרחב יותר בעת שהותה בבית האח הגדול.
ביוגרפיה > מחאות ומעצרים

ב-12 באוגוסט 2013, נעצרה בן דיין לאחר שסירבה להזדהות בפני שוטר. היא ישבה בבית הקפה "אלבי" בנווה שאנן שבתל אביב, כשהגיעה ניידת מג"ב למקום, והשוטרים דרשו מבני משפחה פלסטינית לגשת לניידת ולהזדהות. בן דיין ניגשה לדבר עם אחד השוטרים, לדבריה, מאחר שהיא מכירה את המשפחה. לדבריה, השוטר הגיב אליה בכעס וחברו צעק עליה "שמאלנית מטומטמת". בן דיין דרשה ממנו להזדהות. בתגובה, יצא השוטר מן הניידת ודרש מבן דיין מסמכים מזהים. לאחר שסירבה עצרו אותה השוטרים וכבלו אותה בידיה וברגליה. היא שהתה בלילה בכלא נווה-תרצה. למחרת קיבל את גרסתה שופט בית משפט השלום שמאי בקר ואמר שמן הצדק עליה להשתחרר, אך קבע בהחלטתו ש"מטעמי נימוס גרידא" על בן דיין להזדהות בפני בית המשפט. בן דיין סירבה לעשות זאת. היא ערערה על ההחלטה בבית המשפט המחוזי, ולנוכח בקשה אישית מהשופט קאפח בערעור הסכימה למסור פרטיה, ושוחררה לביתה. בן דיין שיתפה סטטוס שלקחה מפרופיל הפייסבוק של השוטר שעצר אותה, מלווין בר ששת, ובו אמירות בוטות נגד ערבים. בתגובה, מג"ב, שקודם לכן טענו שבן דיין קיללה את השוטרים, ושאלה לא קראו לה "שמאלנית מטומטמת", החליט על סיום שירותו של השוטר לאלתר, וש"החיל רואה בחומרה התנהגות המנוגדת באופן בוטה לערכים עליהם אמון כל שוטר, ולבטח אין לה מקום במשטרת ישראל".
בסוף 2014 הגיעה בן דיין לכיכר ציון בירושלים כדי לפגוש פעילים של הקבוצה "ירושלים ללא גזענות" בהפגנה של ארגון להב"ה. צעיר שנכח בהפגנה החל לצעוק לכיוונה "נאו-נאצית" ו"שרמוטה" וכינויים נוספים. בן דיין דרשה ממנו להפסיק, וכשסירב, סטרה לו. פעיל להב"ה בשם אבישי בר ישי ניגש אליה ושאל אם תסטור גם לו, בציינו שהוא בוגר וגדול יותר מאותו צעיר. בן דיין הכריזה שתסטור לכל מי שיקרא לה שרמוטה, בר ישי מיד כינה אותה בכינוי זה, ובן דיין סטרה אף לו. שוטרים שהיו בקרבת מקום הפרידו בין השניים, ועצרו את בן דיין על תקיפה, ואת בר ישי על העלבת עובד ציבור. שניהם שוחררו בערבות. ביולי 2016, כשנתיים לאחר האירוע הוגש כתב אישום נגד בן דיין באשמת תקיפה. לאחר זמן קצר בוטל כתב האישום[דרוש מקור].
ביוגרפיה > הרצאות

בן דיין מעבירה הרצאות בעניין פמיניזם, מגדר, אתניות, מזרחיות, אקטיביזם, סוציולוגיה של החברה הישראלית ועוד. בין הבולטים: סדרת הרצאות ב-2017 בנושא מאמרה מכתב העת "דומוס" בעניין זכויות קניין תרבותיות של עמים ילידים, ופאנל ב-2016 על פמיניזם ויהדות לצד הרב אורי שרקי במסגרת תנועת "ראש יהודי", הרצאות על זהות ומזרחיות במרכז סוזן דלל, וכן סדרת הרצאות ב-2012 בדבר אמנות וגזענות בעקבות המאמר "אל תעלו אמנות לפייסבוק, כל הערסים יבואו".
תביעות וסוגיות משפטיות > הטרדה מינית באוניברסיטה העברית

במאי 2008, כשהייתה בן דיין סטודנטית לתואר שני באוניברסיטה העברית, פרסמה מאמר ב"העוקץ" בכותרת "א' מהחוג לסוציולוגיה", ובו סיפרה על מערכת יחסים רומנטית שקיימה במהלך התואר הראשון עם מרצה שאצלו למדה, ד"ר גדעון ארן (שכונה במאמר "א'"), ועל מסכת הטרדות והתנכלויות מצדו לאחר שהסתיימו היחסים, על רקע מיני וגזעני. המאמר יצר הד בתקשורת, ובעקבות זאת הוגשו תלונות נוספות נגד מרצים אחרים, כולל תלונות נגד הפרופסור אייל בן ארי. בעקבות תלונות אלו, והליך שפתחה נגד ארן, נאלצה האוניברסיטה להתמודד עם הסוגיה של יחסים בין אנשי סגל לסטודנטים, נושא שבו לא הייתה עד אז מדיניות ברורה.
בפברואר 2009 הגישה האוניברסיטה נגד ארן קובלנה לבית הדין המשמעתי בגין "התנהגות שאינה הולמת עובד אקדמי". הצדדים הגיעו ב-2011 להסכם בתהליך גישור, שלפיו ארן הודה בפגיעות נגד בן דיין, נרשמה לו נזיפה, הוא הורחק לתקופה משירות בוועדות באוניברסיטה, שילם קנס והתנצל בפני דיין. האוניברסיטה שילמה לבן דיין "לפנים משורת הדין" סכום של כ-38 אלף ש"ח על ההפרעה שנגרמה ללימודיה. בנוסף, במסגרת ההסכם, הכירה האוניברסיטה רשמית בטענות של בן דיין כאמת, והצהירה שבעקבות ההליכים שפתחה תכניס האוניברסיטה "שינויים תקנוניים לגבי המותר והאסור ביחסים שיש בהם סמכות אקדמית", והתחייבה להחיל "צעדים מוסדיים לייעול הליך הטיפול בתלונות של תלמידות ותלמידים, למניעת פגיעה במעמדם של המתלוננים, והבטחת המשך סביבת לימודים תומכת עבורם".
בשל השינויים שביצעה האוניברסיטה בעקבות הפרשה נבחרה בן דיין על ידי המקומון "העיר" כאחת מחמישים המשפיעים על החינוך בישראל (מספר 39) לשנת 2009. בעקבות הפרשה, הוכפל מספר התלונות באוניברסיטה העברית, ונאסרו יחסים בין סטודנטים למרצים שביניהם יחסי מרות.
תביעות וסוגיות משפטיות > התביעה נגד עירית לינור

לאחר פרסום תוצאות הסכם הגישור בתקשורת ב-2011, למחרת, בתוכנית "המילה האחרונה" בגלי צה"ל, בהשתתפות קובי אריאלי ועירית לינור, כשדנו בפרשה, לינור אמרה כי "הסטודנטית, שאינה קטינה ואינה ילדה בת יומה, ניהלה רומן עם המרצה הנשוי שלה. בלקסיקון שלי קוראים לזה "זונה". בנוסף אמרה כי בן דיין עשתה "מעשה מכוער". כעבור שבוע, לינור התנצלה במהלך התוכנית, אך הדגישה שהיא מתנצלת רק על השימוש במילה "זונה". בינתיים, הסוגיה המשיכה להיות מסוקרת בתקשורת, כשגם יאיר לפיד כתב בטור השבועי שלו שבן דיין ניהלה יחסים עם גבר נשוי. בן דיין הגישה נגד לינור, גל"צ ומשרד הביטחון תביעת דיבה, על ההתבטאות הפוגענית וכן על הטענה החוזרת שארן היה נשוי כשהתנהלו היחסים ביניהם, בעת שלא היה הדבר אמת. הצדדים הגיעו להסכם פשרה, שלפיו גל"צ הביעה התנצלות ללא הודאה באשמה כלפי בן דיין, ופיצתה אותה בסכום 38 אלף ש"ח.
בשנת 2014 נפגשו בן דיין ולינור למטרת קירוב לבבות, לינור התנצלה באופן אישי, ולאחר מכן עודדה את הציבור להצביע בעד בן דיין בעת שהתמודדה כמתחרה בתוכנית הראליטי "האח הגדול".
תביעות וסוגיות משפטיות > התביעה של אמיר חצרוני

בספטמבר 2013 פרסמה בן דיין סטטוס בפייסבוק המופנה לאמיר חצרוני, בתגובה לסטטוסים שפרסם לגבי מראן של משתתפות צעדת השרמוטות בתל אביב שכללו אמירות מבזות, ובסטטוס רמזה לכך שחצרוני הוא לקוח של בתי בושת. חצרוני הגיש תביעת לשון הרע נגדה בסך 400,000 ש"ח. השניים הגיעו להסכם פשרה שלפיו שילמה בן דיין לחצרוני 2000 שקלים ופרסמה התנצלות, שבה הצהירה שדבריה היו שגויים. מאוחר יותר חצרוני ודיין ערכו "סולחה" פומבית.
בתקשורת > עיתונות

בן דיין מפרסמת ככתבת עצמאית במגוון ערוצי תקשורת, בכללם "שיחה מקומית", "את", "מעריב", ועוד. מאז אפריל 2014 נמנית בן דיין בין הכותבות בכתב העת "את", שם היא מראיינת נשות ציבור מובילות, דוגמת מרב מיכאלי, רות דיין, איילת שקד וציפי חוטובלי, וכותבת על נושאים אקטואליים בפמיניזם, פוליטיקה ותרבות.
בין 2014–2015 פרסמה בן דיין טור[דרושה הבהרה] דעה בעיתון "מעריב".
בתקשורת > טלוויזיה

בן דיין מוזמנת תכופות להופיע כאורחת או פרשנית במגוון תוכניות אקטואליה ובידור בטלוויזיה, ביניהן התוכניות של דנה ספקטור, קרן נויבך, יעל דן, קובי מידן, ועוד. היא גם הייתה משתתפת קבועה במספר תוכניות, כולל:
2013: פנליסטית בתוכנית "הזירה" עם גל אוחובסקי בערוץ אחד
2013: דיירת בבית האח הגדול, עונה 6
2014: פנליסטית קבועה בתוכנית "הפטריוטים" עם אראל סג"ל בערוץ 20
בתקשורת > טלוויזיה > ההשתתפות בתוכנית האח הגדול

ב-2014 השתתפה בן דיין בעונה 6 של סדרת הראליטי, "האח הגדול". היא הייתה המודחת השנייה בעונה. מתח מיוחד התפתח בין בן דיין ואלדד גל-עד, בין היתר על רקע דעותיהם הפוליטיות, וחברתו מרטין סולל, שכינתה את אורטל, בלעג, "שונטל". הדברים הגיעו לשיא כשתוך כדי ויכוח שהתחיל באותו הבוקר ניסה אלדד להיכנס למקלחת, ובן דיין, במחאה, הסירה את בגדיה העליונים והתריסה בו שינסה לעבור אותה. המעשה עורר סערה בקרב הציבור, בו מצד אחד הייתה הכרה במעשיה כאקט פמיניסטי מכוון, ומצד שני טענות שמדובר בהטרדה ופרובוקציה. בגין המקרה הוגשה תלונה כנגד "קשת" לנציב פניות הציבור ברשות השנייה, שפתח בבירור בנושא, שקבע שלא היה על קשת לשדר את הקטע, ושמדובר ב"מציצנות בלבד". לגבי הטענות שהופנו נגדה, בן דיין הגיבה בדבריה לאח הגדול, ששאל אותה כיצד הייתה מגיבה אם גבר היה נוהג כפי שנהגה: ”אתה יודע, אנחנו לא חיים בעולם שוויוני בין גברים לנשים. מה שעשיתי זו 'הטרדה מתקנת'. מי שרוצה להתלונן עליי מוזמן לעשות זאת בכיף. 99 אחוז מעבירות האלימות המינית מבוצעות על ידי גברים. זה ממש לא דין שווה כי אנחנו לא חיים בחברה שנשים מאיימות מינית על גברים אלא להפך. האישה נתפסת כאתר של מיניות שאפשר לפלוש אליו כל הזמן, וכשכגבר עושה את זה בצורה מופרזת זה כבר הקצנה של המצב שקיים ממילא, אבל אולי זה רק ברמה פילוסופית.”
ב-2017 חזרה בן דיין לבית האח הגדול, יחד עם אלדד יניב כדי להשתתף במשימה של דיירי הבית, וכדי להתעמת עם דייר הבית שרון גל, הידוע בדעותיו הימניות.
בתקשורת > רדיו

מארחת[דרושה הבהרה] תוכנית בגל"צ, "מדברים אל הקיר" 2013
אופנה

ב-2013 פתחה בן דיין חנות אופנת וינטג' בדרום תל אביב, משם השיקה ליין של גלביות בעיצובה. ב-2016 השיקה ליין תכשיטים.
בן דיין היא אופנאית, המוכרת בחיבור המיוחד שהיא מייצרת בין אופנה לפוליטיקה פמיניסטית ומזרחית. הקשר מתבטא בין היתר בשם שבחרה לחנות הוינטג' שלה ואופיו, אותם היא מתארת כקשורים לזהותה כמזרחית מהפריפריה, וכן בבגדים ובתכשיטים אותם היא מעצבת. החנות, שגם משמשת מעין מטה קהילתי, קרויה על שמה – "אופנת אורטל" – בכוונה בגלל הקישור הסטראוטיפי שנעשה בין השם המזוהה כשמה של אישה מרוקאית לבין מכירת בגדים.
ההקשר האתני-תרבותי מתבטא גם בעיצובים עצמם שמכילים אלמנטים תרבותיים, מבלי להתחקות אחר אסתטיקה פולקלוריסטית.
ראו גם

פמיניזם מזרחי
האח הגדול עונה 6