stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון לוקאס (כדורסלן)
קריירת אימון

בדצמבר 1992 מונה לוקאס למאמן הראשי של קבוצת סן אנטוניו ספרס, במקומו של ג'רי טרקניאן. עד לסיום עונת 1992/1993 רשמה תחתיו הקבוצה מאזן חיובי 39–22, אשר הציב אותה במקום החמישי באזור המערבי. בפלייאוף ה-NBA הודחו הספרס בשלב חצי גמר המערב על ידי פיניקס סאנס (2–4), על אף תצוגה מצוינת של כוכב הקבוצה דייוויד רובינסון. בעונה העוקבת העמידה סן אנטוניו מאזן 55–27, אולם הפסידה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, מול יוטה ג'אז (1–3).
לקראת עונת 1994/1995 עבר לפילדלפיה 76', בה שימש הן כמאמן הראשי והן כג'נרל מנג'ר. בשתי עונותיו בפילדלפיה ניצחה הקבוצה ב-42 בלבד מתוך 164 משחקיה (25.6%). בסיום עונת 1995/1996 הודח משני תפקידיו, ובמקומו מונה בראד גרינברג כג'נרל מנג'ר.
בין השנים 1998–2001 היה עוזר מאמן בדנוור נאגטס, תחת מייק ד'אנטוני. בכל שלוש העונות לא הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב הפלייאוף.
לקראת עונת 2001/2002 מונה למאמן הראשי של קליבלנד קאבלירס. בינואר 2003, לאחר כעונה וחצי בתפקיד, פוטר והוחלף על ידי קית' סמארט. לאורך התקופה ניצחה קליבלנד ב-37 מתוך 124 משחקים (29.8%).
בעונת 2009/2010 היה עוזר מאמן בלוס אנג'לס קליפרס, ובשנת 2016 חזר לשמש כעוזרו של ד'אנטוני, הפעם ביוסטון רוקטס. בעונת 2017/2018 רשמה הקבוצה את המאזן הטוב ביותר בתולדותיה, 65–17, והעפילה לגמר האזור המערבי בפלייאוף.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות המשחק של לוקאס ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של לוקאס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק של ג'ון לוקאס השלישי, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של לוקאס, באתר sports-reference.com
↑  חמישיות העונה של ליגת המכללות בין השנים 1970–1979, באתר sports-reference.com
↑  נבחרת ארצות הברית באליפות העולם 1974, באתר USA Basketball
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1976, באתר basketball-reference.com
↑  לוקאס עובר בטרייד לוושינגטון, באתר הניו יורק טיימס, 20 באוקטובר 1981
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הספרס לנאגטס, באתר basketball-reference.com
↑  לוקאס נשלח בטרייד לסן אנטוניו, באתר upi.com,‏ 5 באוקטובר 1984
↑  לוקאס נכשל בבדיקת סמים, באתר ניו יורק טיימס, 15 במרץ 1986
↑  לוקאס חותם על חוזה במילווקי, באתר ניו יורק טיימס, 18 בינואר 1987
↑  רשימת מובילי מוסרי האסיסטים בתולדות ה-NBA, נכון לשנת 1990, באתר basketball-reference.com
↑  לוקאס ממונה למאמן סן אנטוניו, באתר deseret.com,‏ 19 בדצמבר 1992
↑  לוקאס ממונה למאמן ול-GM של פילדלפיה, באתר וושינגטון פוסט, 15 ביוני 1994
↑  drhb גרינברג מפטר את לוקאס מתפקיד מאמן פילדלפיה, באתר לוס אנג'לס טיימס, 14 במאי 1996
↑  לוקאס ממונה למאמן קליבלנד, באתר ניו יורק טיימס, 20 במאי 2001
גדולה עוגן

| --- | --- |

גדולה עוגן (שנות ה-70 של המאה ה-20)
 לידה:  1929 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  18 בספטמבר 2022 (בגיל 93 בערך) חדרה, ישראל 
 שם לידה:  גדולה שוויג
 זרם באמנות:  קדרות, פיסול
 www.g-ogen.com
 
גְדוּלָה עוֹגֶן (שוויג) (1929 – 18 בספטמבר - ספטמבר 2022) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית. בין השנים 1965–1980 כיהנה כראש המחלקה לקדרות ב"בצלאל". יצירתה של עוגן משוחררת מקדרות האובניים המסורתית והיא ידועה בתבליטי הקיר שיצרה במקומות שונים בישראל וביצירות פיסוליות ואקספרסיביות.
גלריה

כד, שנות השישים
חימר ואנגוב, שרפה בתנור חשוף ללהבה
אוסף האמנית
תרנגולים
חימר. עבודה על אובניים
עכביש
חימר. עבודה על אובניים
עצי פרי הארץ, 1960
מכון ויצמן, רחובות
‏קיבוץ גלויות, 1963
גובה 300 ס"מ, אורך 800 ס"מ
האוניברסיטה העברית, גבעת רם, ירושלים
‏קיבוץ גלויות, 1963
פרט
‏קיבוץ גלויות, 1963
פרט
קדרים וקהל צופים ומתפעלים, 1965
גובה 300 ס"מ, אורך 800 ס"מ
ביתן הקרמיקה, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
קדרים וקהל צופים ומתפעלים, 1965
פרט
קדרים וקהל צופים ומתפעלים, 1965
פרט
ללא כותרת
חימר
אוסף האמנית
ללא כותרת, שנות השמונים
חימר מזוגג
גובה 25 ס"מ, אורך 25 ס"מ
אוסף האמנית
פרי, שנות השמונים
חימר ועשבי בר
צמיחה צהובה, שנות השמונים
בטון ביציקת חול
אוסף האמנית
ללא כותרת
חימר ועשבי בר
אוסף האמנית
זיכרונות של כדים
אוסף האמנית
זיכרונות של כדים
פרט
אוסף האמנית
חגי ישראל - 5 מתוך 10 פאנלים
פאנלים עשויים מאריחי קרמיקה ללא זיגוג
בית הכנסת "בית אל" בניו-יורק. 1970
חגי ישראל - 5 מתוך 10 פאנלים
פרט
חגי ישראל - 5 מתוך 10 פאנלים
פרט
בניה מגושי חומר רך
העבודה הוצגה בביאנלה 2007
דגם לקיר - פרספקטיבה/אופקים
עבור הכניסה לבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים
יד זיכרון בזכרון-יעקב
יד זיכרון בזכרון-יעקב
פרט
שיח אוטוביוגרפי
עבודה משנות החמישים מול עבודה משנות האלפיים
תערוכות יחיד

1955 בבית האמנים בירושלים שהיה אז במבנה טרומי בריטי גדול סמוך למלון המלך דוד. בתערוכה הוצבו כדים גדולים עשויים באבניים, צבועים בצבעי אדמה, שרופים בתנור באש פתוחה, בלהבות ש"הדפיסו" את לשונות האש על הכדים. בתערוכה הוזמנה להקים סדנה לקרמיקה בחוות הנוער בקטמון בירושלים וללמד נערים עולים. את התערוכה הזמינה רות דיין שאצרה באותו מקום ובאותו זמן תערוכת שטיחים מעבודותיהם של עולות מצפון אפריקה.
1958 תערוכת עבודות: כלים ופסלים בבית האמנים בירושלים.
1967 תערוכת פיסול בחומר בגלריה "מסכית 6" בבנין אל-על בתל אביב. מספר גדול של עבודות מהתערוכה נלקחו לביתן הישראלי "אקספו מונטריאול", קנדה.
1974 "תערוכת פיסול בחומר" במוזיאון הארץ ברמת אביב, באגף הקרמיקה. בתערוכה הוצגו מבנים מגושי חומר רך, בחלקם דגמים למבנים גדולים שיוקמו בין בתים עירוניים עכשוויים ויקיימו דיאלוג עם הארכיטקטורה והסביבה. "יש עוצמה ברכות" הוא שמה השני של התערוכה.
1996 תערוכה בבית כהנא ברמת-גן. שבמרכזה צלחות גדולות בקוטר 1.20 מטר מאדמה ובזלת ביציקת חול. במרכז הצלחות משובצת בריכת מים קטנה מוקפת בשוליים גדולים של רגבי אדמה והמסר הוא "מים יקרים".
פרסים

| --- | --- |
 1961 פרס לקרמיקה עכשווית בים התיכון, שטוטגרט  1965 מקום ראשון, תחרות לעיצוב קיר קרמי במוזיאון החרס, רמת אביב  1969 מלגת השתלמות בסקנדינביה ובאנגליה מטעם האו"ם  1972 השתתפות בתחרות במוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון, אנגליה:  1967 באקספו קנדה, הביתן הישראלי  1989 מדליית כסף, טוקיו, ביפן  2009 פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום
השכלה

1946 הגימנסיה העברית, ירושלים
1947-1948 היסטוריה וסוציולוגיה, האוניברסיטה העברית, ירושלים
1949-1951 בצלאל החדש, ירושלים
1952-1955 קדרות אצל הדויג גרוסמן
1966 סמינר בעין הוד
1967 סמינר באוסטריה
1969 השתלמות בסקנדינביה ובאנגליה
הוראה

1962-1955 חוות הנוער הציוני, ירושלים
1962-1965 המחלקה לקרמיקה, בצלאל החדש, ירושלים
1965-1980 ראש המחלקה לקדרות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
עבודות במרחב הציבורי

1963 תבליט קיר באוניברסיטה העברית בגבעת רם ליד הכניסה לפקולטה לסוציולוגיה (שהייתה שם בשנות ה-60). הדמויות מייצגות עולים מהמדבר הנושאות בידיהם יונים שהן "מנחת עניים". הדמויות בלבושיהן ובאופיין הן לא דמויות קלאסיות (מערביות). הרקע המדברי עשוי בצבעי אדמות המדבר. השמש במרכז, והחמור הוא אמצעי התחבורה. בעלי החיים מתנהלים בדרך לא צפויה. זהו מפגש עם עולם אחר.
שנות ה-60 "עצי פרי" בגן הפרטי של סר אייזיק וולפסון במכון ויצמן.
שנות ה-60 תבליט נוף "דיונות סברס וקוצים" התבליט עטף עמוד במרכז מסעדה שנקראה "וזוביו" בשדרות חן מס' 1 בתל אביב.
שנות ה-60 "צמחים לרפואה" במכון ויצמן. מרקם של צמחייה וסיפורי המקרא. שיחי דודאים המעודדים פריון ושיח רחל ולאה נשותיו של יעקב.
שנות ה-60 "יד למייסדים" המבנה בנוי כמגילה נפתחת, התבליט בנוי בדף הפתוח של המגילה ומתאר את הדמויות, הבתים והשדות, את שתילי עצי הזית והגפנים. התבליט עשוי בהשראת צילומי המתיישבים וסביבתם, שנמצאים בארכיון הסוכנות בירושלים. התבליט עשוי בשבילם בשביל בניהם נכדיהם וניניהם, וברקע שזורים שמותיהם של המתיישבים הראשונים.
1965 עיצוב תבליט קיר בכניסה ל-"מוזיאון החרס" שיהפוך בעתיד לביתן הקרמיקה של מוזיאון ארץ ישראל. התבליט הקרוי "קדרים וקהל צופים ומתפעלים", מציג קבוצות של דמויות אנושיות, המתבוננות בעבודתם המדיטטיבית של האומנים. מדובר ביצירה מורכבת הדורשת מיומנות רבה.
שנות ה-60 בית כנסת "בית אל" ניו-רושל, ניו-יורק, ארצות הברית. עשרה פנלים חמישה מטר גובה על מטר רוחב כל אחד. בנויים משני הצדדים של אולם התפילה. הפנלים מייצגים את עשרת חגי ישראל. המוטיב החוזר בפנלים הוא גלי תפילות עולים בתנועה ושזורים בהם מילות התפילה וברקע סממני החגים.
שנות ה-70 תבליט קיר בבנק לאומי בכיכר ציון בירושלים (8 מטר אורך על 3 מטר גובה). התבליט עשוי מיחידות קרמיקה מזוגגות, ומבטא מארג של זרימה אופקית וצמיחה אנכית.
שנות ה-70 תבליט קיר באוניברסיטת בר-אילן עשוי ביציקת חול של חומר קרמי "עבודת המחשב".
1977 תבליט קיר עוטף פיר מעליות (160 מטר מרובע בבנק לאומי ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים. התבליט עשוי מבטון לבן ביציקת חול. הטכניקה מאפשרת יצירת יחידות גדולות. היחידות קעורות וקמורות לחלופין, ומצולעות.
1980 תבליט קיר בכניסה לבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בהר הצופים, שם התבליט "פרספקטיבה" או "אופקים". 4.5 מטר על 3 מטר גובה. התבליט מתרגם את הנוף המדברי הנשקף מהחלונות לשפה ארכיטקטונית. הכוונה הייתה "להנשים" את הקיר (לעשותו קיר נושם).
1990 תבליט קיר בבית ספר אורט, חטיבת הביניים ברחוב הפיסגה בכרמיאל (17 מטר אורך על 5 מטר גובה). התבליט עשוי מבטון ביציקת חול ולוחות אבן חתוכים. הנושא הוא הפסוק "והיה באחרית הימים וגר זאב עם כבש עגל כפיר ומריא יחדיו ונער קטון נוהג בם"[דרושה הבהרה] – הפסוק זורם לאורך התבליט, המילים האחרונות מופיעות מעל הכניסה לבית הספר. הקיר מעוצב בתנועה שמספרת על תהפוכות הזמנים לקראת אחרית הימים.
1994 "טבע לא דומם" תבליט קיר במלון רויאל ביץ' באילת (מעל הבר בכניסה לבריכה).
1996 "נוף תלוי" או "תכשיט בדואי" (13 מטר גובה על 7 מטר רוחב). אלמנטים מושחלים על כבלים ותלוי באולם הכניסה במלון "היאט" בעין בוקק.
הערות שוליים

↑  שרה בריטברג, שני ספרים וכתב עת לאמנות, דבר, 23 במרץ 1973. הסטודיו של גרוסמן מוקם במרכז ירושלים, ברחוב יפו וסימטת אבן ישראל.
↑  ראו: קורות חיים, תיק גדולה עוגן, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים.
↑  א. תמר, העגלון נימץ - בבית סוקולוב, מעריב, 8 בדצמבר 1966
שמואל שצקי, סכנת ההרעלה נובעת בעיקר מעבודות של חובבים, מעריב, 19 בינואר 1972
↑  ראו: טרטקובר, דוד; עפרת, גדעון (עורכים), בצלאל 100, ספר שני, 1935-1965, 2008, עמ' 198.
↑  על פני הארץ - תבליט קיר אמנותי נקבע בבניין האוניברסיטה, דבר, 9 בינואר 1964
↑  אמנות החרס בעבר ובהווה תוצג במוזיאון הקרמיקה בתל אביב, מעריב, 21 באוקטובר 1965
↑  http://www.bethelnr.org/index.cfm?ID=935
↑  ראו: Skillful sculptures, The Jerusalem Post, 25.10.1974
1 2  ראו: ארואטי, אינה, כמו טבע, בית א. כהנא, רמת גן, 1996, ללא מספרי עמודים.
↑  היצירה מופיעה תחת שמות שונים ובהם "קובייה צהובה" ו-"Gelbes Wachs" (בלטינית: דונג דבורים)
↑  אמנות החרס בעבר ובהווה תוצג במוזיאון הקרמיקה בתל אביב, מעריב, 21 באוקטובר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275670  NLI: 987007521039605171  ISNI: 0000 0000 7741 9468  LCCN: no2010036184  ULAN: 500478614  VIAF: 108023914   WorldCat (עם VIAF): 108023914
גאולייר

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 2000 (בן 24) נאפולי, איטליה 
 שם לידה:  עמנואלה פאלומבו
 שם במה:  Geolier 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 סוגה:  היפ הופ ‏•‏‏ טראפ
 שפה מועדפת:  איטלקית, נפוליטנית 
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס, קולומביה רקורדס, וורנר מיוזיק איטליה 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמנואל פאלומבו (באיטלקית: Emanuele Palumbo; נולד ב-23 במרץ 2000), ידוע בשם הבמה גאולייר (באיטלקית: Geolier), הוא ראפר איטלקי.
קריירה > 2018–2021: פריצת דרך ו-Emanuele

בשנת 2018 הוציא את סינגל הבכורה שלו, "P Secondigliano", בהשתתפות ניקולה סיציליאנו. באותה שנה פרסם מספר סינגלים נוספים, כמו "Mercedes",‏ "Queen" ו-"Mexico". בשנת 2019 חתם על חוזה הקלטות עם BFM מיוזיק. תחת החברה הוציא את אלבום הבכורה שלו, Emanuele.‏ לאורך היצירה משתתפים מספר ראפרים מתעשיית המוזיקה של איטליה, דוגמת לוקה, אמיס קילה וגואה פקואנו. מתוך האלבום יצאו שלושת הסינגלים "Como te",‏ "Narcos" ו-"Yacht".
קריירה > 2022–הווה: Il coraggio dei bambini ופסטיבל סן רמו

ב-28 באוקטובר 2022 פרסם יחד עם לאצה את השיר "Chiagne" כסינגל המוביל של אלבום האולפן השני שלו. ב-18 בנובמבר פורסם "Money", הסינגל השני מתוך האלבום. ב-6 בינואר 2023 יצא האלבום המלא תחת השם Il coraggio dei bambini.‏ ב-3 במרץ פורסם השיר "Come vuoi", כסינגל השלישי. ב-7 באפריל יצאה הקלטה חוזרת של האלבום בשם Il coraggio dei bambini - Atto II, שכלל שש רצועות בונוס חדשות.
גאולייר היה אחד משלושים האמנים שהתחרו בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. שירו לתחרות, "I p' me, tu p' te", סיים בערב הגמר במקום השני והפסיד ל-"La noia" של אנג'לינה מנגו.
דיסקוגרפיה

Emanuele‏ (2019)
Il coraggio dei bambini ‏(2023)
Dio lo sa‏ (2024)
הערות שוליים

↑  "Geolier e Nicola Siciliano: l'incredibile successo di "P Secondigliano"" (באיטלקית). נבדק ב-21 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ecco gli artisti nella BFM di Luchè: Coco, Geolier e MV Killa" (באיטלקית). 27 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zianna, Riccardo (11 באוקטובר 2019). "Emanuele è Geolier. Emanuele è anche il primo album ufficiale di Geolier" (באיטלקית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Geolier, il 18/11 torna con il nuovo singolo "Money"". Agenzia ANSA (באיטלקית). 15 בנובמבר 2022. נבדק ב-4 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vacalebre, Federico (6 בינואר 2023). "Geolier da Secondigliano a New York: "Canto il coraggio dei bambini"". Il Mattino (באיטלקית). נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Geolier, arriva il secondo capitolo de "Il coraggio dei bambini". E ci sono anche Giorgia e Marracash". la Repubblica (באיטלקית). 7 באפריל 2023. נבדק ב-4 בדצמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rossi, Antonella (3 בדצמבר 2023). "Sanremo 2024: tutti i nomi dei cantanti in gara". Vanity Fair Italia (באיטלקית). נבדק ב-10 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: MILV373267  MusicBrainz: 07455cec-07ae-4e0c-aec5-d74d9ed33cd4
ג'ימי פטרסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  9 במאי 1891 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  31 באוגוסט 1959 (בגיל 68) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 עמדה:  קיצוני (כדורגל) 
 
דוקטור ג'יימס "ג'ימי" פטרסון (באנגלית: James "Jimmy" Paterson‏; 9 במאי 1891, לונדון – 1970, גלאזגו) היה רופא וכדורגלן סקוטי.
ביוגרפיה

פטרסון נולד בלונדון אך גדל בגלאזגו. באפריל 1910 הצטרף לגלאזגו ריינג'רס כשחקן חובב והחל ללמוד בבית ספר לרפואה. הוא השתתף ב-168 משחקים בכל המסגרות במדי ריינג'רס, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לרגימנט הסקוטי של לונדון, שירת כקצין רפואה, וזכה בעיטור הצלב הצבאי על אומץ לב שהפגין בעת שהותו בצרפת. לאחר תום המלחמה הוא חזר ללונדון, ופתח קליניקה פרטית בקלפטון ביחד עם גיסו, ג'.ל סקוט, שהיה הרופא הקבוצתי של ארסנל. סקוט הצליח לשכנע את פטרסון לחתום בארסנל כשחקן חובב, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו בעמדת הקיצוני השמאלי במשחק מול דרבי קאונטי ב-30 באוקטובר 1920.
פטרסון היה שחקן הרכב קבוע בארסנל בעונתו הראשונה, ואף ייצג את שיחק במדי נבחרת הפוטבול ליג במשחק מול נבחרת ליגת העל הסקוטית, והיה לסקוטי הראשון שעושה זאת. הוא לא הרבה לשחק בעונת 1921/1922, אך בעונת 1922/1923 ועונת 1923/1924 השתתף ב-20 משחקים כל אחת תוך תחרות על המקום עם ג'ו טונר. העיתונאי בריאן גלנוויל מ"הטיימס" סיפר כיצד במשחק אחד קיבל פטרסון זר נרקיסים מילדה שצפתה במשחק, ושיחק עמו בעמדת הקיצוני עד שמצא מקום להניח אותו.
הוא פרש מכדורגל בקיץ 1924 על מנת לטפח את הקריירה הרפואית שלו, אך שנתיים לאחר מכן נעתר לבקשתו של הרברט צ'פמן, מאמן ארסנל, וחזר למשחק אחד. משחק זה היה בניצחון 3 - 0 על ניוקאסל יונייטד ב-13 בפברואר 1926, ופטרסון הבקיע בו את שערו היחיד אי פעם בליגה. בסך הכל הוא השתתף ב-77 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, והבקיע בהם 2 שערים.
לקריאה נוספת

Tony Matthews, WHO'S WHO OF ARSENAL (Page 225), Hamlyn, 2008 (ISBN 1-84596-232-X)
הערות שוליים

↑  בריאן גלנוויל, Future is bright after farewell to Highbury, באתר "הטיימס", 7 במאי 2006
גורי (עיר)

מנזר בגורי
גורי בשנת 1886
בסיס חטיבת החי"ר ה-1 של כוחות היבשה הגאורגיים (העומד בסטנדרטים של נאט"ו). ניזוק קשות בהתקפות האוויר הרוסיות במהלך הפלישה הרוסית לגאורגיה. 6 בספטמבר 2008
גוֹרִי (בגאורגית: გორი) היא עיר תעשייתית בנפת גורי שבמחוז כארתלי הפנימית, גאורגיה. נכון ל-2020, אוכלוסייתה מונה 45,557 תושבים. העיר ממוקמת בנקודה בה נהר ליאחווי הגדול נפגש עם נהר הקורה. רעידת האדמה בשנת 1920 הרסה את רוב העיר.
העיר גורי מהווה את המרכז המנהלי של נפה חקלאית על שם העיר, נפת גורי, ובירת מחוז כארתלי הפנימית. היא הוכרזה כעיר בשנת 1801. מסילת הברזל שעוברת בה מהווה עורק תחבורתי לתושבי העיר ומשמשת גם להעברת סחורות ממפעלי העיר. התעשיות המרוכזות בעיר כוללות בין היתר: תעשיית טקסטיל, בית חרושת לשימורים, ועוד.
מקור השם

השם גורי משמעותו בגאורגית "גבעה", ומקורו במצודה שנבנתה, בימי הביניים, על גבעה תלולה וסלעית, מצודת גורי ("גוריס ציחה"), והשקיפה על העיר.
גאוגרפיה

גורי ממוקמת כ-76 ק"מ מערבית לבירה טביליסי בנקודת המפגש בין נהר הליאחווי הגדול ונהר הקורה, 588 מטר מעל פני הים. האקלים בעיר משתנה בין חום מתון (ערבה) לבין לחות מתונה. הקיץ בגורי הוא חם בדרך כלל עם טמפרטורה ממוצעת של 10.9 מעלות צלזיוס. בינואר נרשמות הטמפרטורות הקרות ביותר (1.2°C-) והטמפרטורות החמות ביותר נמדדות באוגוסט (22.5°C). המשקעים הרבים יותר יורדים במאי (76 מ"מ) והמעטים ביותר יורדים באוגוסט (34 מ"מ) וכן בינואר (30 מ"מ).
היסטוריה

המקום שבו שוכנת גורי היה מאוכלס החל מתקופת הברונזה. על פי מקורות גאורגיים מימי הביניים, נוסדה העיר על ידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת (1089-1125), שיישב אותה בפליטים מארמניה. יחד עם זאת נראה כי מצודת גורי התקיימה כבר במאה ה-7. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיום קהילה אורבנית בתקופת יוון הקלאסית.
במאה ה-13, בשנים 1293–1299, הייתה גורי תחת שליטה של שבטים אלאנים, שנמלטו למולדתם בצפון הקווקז עם תחילת הפלישה המונגולית לגאורגיה. בשנת 1320 שיקם המלך גיאורגי החמישי, ודחף את האלאנים בחזרה לאדמותיהם.
עם התפוררות הממלכה הגאורגית המאוחדת הפכה גורי למטרה של הפולשים כיוון שאסטרטגית היא יושבת על הצטלבות דרכים מרכזית, והשליטה בעיר התחלפה מספר פעמים. במהלך אחת מהפלישות הטימוריות לגאורגיה נמלט המלך גיאורגי השביעי מטביליסי והתבצר בגורי. הוא הצליח להימלט מהמצור שהטיל על העיר טימור לנג בניסיונו ללכוד את המלך. אולם העיר לא נמלטה מגורלה ונבזזה מספר פעמים במהלך הפלישות.
בשנת 1477 נכבשה על ידי אוזו חסן (اوزون حسن) ‏ (1423-1478), סולטאן מאק קויונלו. לאחר מכן, באמצע המאה ה-16, הייתה בשליטת השאח הפרסי, תהמספ הראשון (شاه طهماسب یکم), מהאימפריה הספווית. בסוף אותה מאה עברה השליטה על גורי לידי העות'מאנים, והפכה למוצב חוץ ראשי של העות'מאנים בגאורגיה עד שבשנת 1599, לאחר מאבק עיקש, כבשו את העיר הגאורגים, תחת שליטת סימון הראשון, מלך ממלכת כארתלי.
אף על פי כן נכבשה העיר בשנת 1614, על ידי השאח הפרסי, עבאס הראשון (شاه عباس بزرگ), והוצב בה חיל משמר. לאחר הכיבושים הרצופים על ידי העות'מאנים בשנים מ-1723 ועד 1735, והפרסים מ-1735 ועד לשנות ה-40 של המאה ה-18, חזרה גורי לשליטה גאורגית בראשות תאימורז השני וארקלה השני מלכי ממלכת כארתלי-קאחתי, שבעזרתם התפתחו כלכלתה ותרבותה של העיר.
לאחר כיבוש העיר בשנת 1801 בידי האימפריה הרוסית, נכללה גורי בפלך טביליסי. אוכלוסיית העיר ושטחה גדלו. אולם, בתקופת שלטון הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, הרסה רעידת אדמה את העיר. מאוחר יותר, בתקופת השלטון הסובייטי, הפכה העיר למרכז תעשייתי חשוב. עם סיום השלטון הסובייטי סבלה העיר מהתמוטטות כלכלית ומהגירה שלילית.
גורי ממוקמת בקרבת אזור הסכסוך האוסטי-גאורגי, ומקושרת לבירת הרפובליקה הבדלנית של דרום אוסטיה, צחינוואלי, במסילת ברזל שאינה פעילה מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. בתחילת המאה ה-21 הגדילה גאורגיה את ההשקעה בתעשיות שבסביבת העיר. בית החולים המרכזי של צבא גאורגיה הועבר מטביליסי לגורי, ובאוקטובר 2006 חודש בית החולים ושודרג. ב-18 בינואר 2008 נחנך בגורי בסיס בסטנדרטים של נאט"ו, השני מסוגו בגאורגיה. הבסיס מכיל את חטיבת החי"ר ה-1 של כוחות היבשה הגאורגיים.
ב-7 באוגוסט 2008 פתחה גאורגיה במבצע לכיבוש צחינוואלי, בירת המחוז הבדלני של דרום אוסטיה. בתגובה פלשה רוסיה לגאורגיה, כבשה את צחינוואלי ולאחר מכן, לאחר הפגזות כבדות, כבשה את העיר גורי ב-11 באוגוסט. כוחות צבא רוסיה שהו בעיר עד ה-22 באוגוסט.
היסטוריה > אוכלוסיית העיר לפי שנים

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1865: 5,100
1897: 10,500
1914: 25,700
1977: 54,100
1988: 61,200
1989: 68,924
2002: 49,500
2005: 46,680
2014: 48,143
2020: 45,557
מוזיאון סטלין

המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין נולד בעיר ב-1878 וחי בה עד 1883. בשנת 1957 הוקם מוזיאון לתהילתו הצבאית, בסמוך לבית הלבנים הצנוע שבו גדל ועדיין נמצא שם כמוקד תיירות שאליו לא מתאפשרת כניסת מבקרים. המוזיאון מתעד את חיי סטלין מיום לידתו בגורי ועד למותו במוסקבה. אלה מתועדים בכתבי עיתונות, בעיקר תצלומים. המוזיאון כולל בין היתר את חפציו האישיים, מכתבים ששלח ומתנות שקיבל משליטי מדינות שונות. בחצר המוזיאון קרון הרכבת בו ערך את כל מסעותיו ברחבי ברית המועצות, ובו גם נסע כדי לקבל בפוטסדאם את כניעת גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה.
פסלו של סטלין, שהיה מוצב ברחבת העיר מול בניין העירייה, הורד ביוני 2010. במקומו צפויה להיבנות אנדרטה לזכר ההרוגים והנעדרים במלחמה בדרום אוסטיה. ברחבת מוזיאון סטלין, בין הכניסה הראשית למוזיאון לביתו, נבנה גם פסל גדול, המנציח את סטלין.
יהודי גורי

בימי מלחמת העולם השנייה התארגנה בעיר קהילה שנרשמה כחוק בשנת 1946 ולרשותה עמד מבנה של בית כנסת ברחוב צ'לוסקיצנב 16, שהיה פתוח עד לראשית 1953 לפחות.
הרב הראשי באותן השנים היה הרב מרדכי דברשוילי. היה בין האנשים שעזרו לעליית יהודי גיאורגיה ארצה ביחד עם הרב רפאל אלאשוילי.
ספורט

בעיר יש מספר מתקני ספורט, ביניהם כמה אצטדיונים, בריכת שחייה אולימפית ומספר מגרשי טניס. ענפי הספורט הפופולריים ביותר בגורי הם כדורגל, כדורסל והיאבקות, והעיר היא ביתם של מספר קבוצות ספורט מצליחות. קבוצת הכדורגל של העיר נקראת דילה גורי ומשחקת באומגלסי ליגה, הליגה העליונה של הכדורגל הגיאורגי. לעיר יש גם מסורת חזקה של היאבקות, כאשר מתאבקים מצליחים רבים מגיעים מגורי.
ערים תאומות

ישראל לוד, ישראל
ראו גם

מוזיאון סטלין
נפת גורי
מצודת גורי
אופליסציחה
הערות שוליים

↑  טאה צ'ונישווילי, "הכוחות המזוינים של גאורגיה משביחים את התשתיות", Georgia Today, 4.10.2007, (באנגלית)
↑  אתר משרד ההגנה של גאורגיה, "בסיס צבאי חדש בגורי", 18.1.2008, (באנגלית)
↑  Harding, Luke (2010-06-25). "In Joseph Stalin's birthplace, tyrant is finally toppled". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-02.
↑  AP, גאורגיה: הוסר פסלו של סטלין בעיר הולדתו, באתר ynet, 25 ביוני 2010
↑  מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1964-1941, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, מסת"ב 9789652272256
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007482470705171  GND: 4776432-6  LCCN: n00050838  MusicBrainz: 944bd405-ba73-4bec-979c-f1f5aa000827  VIAF: 131311584   WorldCat (עם VIAF): 131311584 
קרון הרכבת של סטלין, בצמוד למוזיאון סטלין בגורי.
פסל יוסיף סטלין בגורי, ברחבת מוזיאון סטלין
ג'ימי קונורס

| --- | --- |

ג'ימי קונורס
 לידה:  2 בספטמבר 1952 (בן 72) איסט סנט לואיס, אילינוי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  סנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית
 בן או בת זוג:  פטי מקגוויר (1979–?) 
 גובה:  1.77 מטר
 יד חובטת:  שמאל (חבטת גב היד בשתי ידיים)
 פעילות כמקצוען:  1972–1996 (כ־24 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  8,641,040 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  1274–282
 דירוג שיא:  1 (29 ביולי 1974)
 זכיות בטורנירים:  109 (ראשון בכל הזמנים)
 זוגות
 מאזן קריירה:  174–78
 זכיות בטורנירים:  16
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 8 (ו-2 זוגות גברים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (1974)
 אליפות צרפת הפתוחה:  חצי גמר (1979, 1980, 1984, 1985)
 וימבלדון:  זכייה (1974, 1982)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1974, 1976, 1978, 1982, 1983)
 
ג'יימס סקוט "ג'ימי" קונורס (באנגלית: James Scott "Jimmy" Connors; נולד ב-2 בספטמבר 1952, באילינוי, ידוע גם בשם "ג'ימבו") הוא טניסאי עבר אמריקאי. נחשב לאחד הטניסאים הגדולים בכל הזמנים. זכה ב-109 טורנירים, שיא זכיות בכל הזמנים של טניסאים גברים.
קריירה

קונורס החזיק במקום הראשון בעולם במשך 160 שבועות רצופים, מ-29 ביולי 1974 ועד 29 באוגוסט 1977 (שני בכל הזמנים אחרי רוג'ר פדרר). הוא דורג ראשון עוד 8 פעמים בקריירה (268 שבועות בסך הכל), זכה ב-8 טורנירי גראנד סלאם ליחידים ו-2 לזוגות.
אף על פי שקונורס מעולם לא ניצח באליפות צרפת הפתוחה, הניצחון שלו ב-1976 באליפות ארצות הברית הפתוחה היה בתקופה הקצרה (1975-1977) שהתחרות נערכה על מגרשי חמר, ולכן קונורס הוא אחד מבין שבעה גברים שזכו בטורניר גראנד סלאם ליחידים על מגרש דשא, מגרש קשה ומגרש חימר (ששת האחרים הם - אנדרה אגאסי, מאטס וילנדר, רוג'ר פדרר, רפאל נדאל, נובאק ג'וקוביץ' וקרלוס אלקרז).
קונורס נודע כיריבו המושבע של ג'ון מקנרו.
קריירת אימון

היה המאמן של אנדי רודיק. ביולי-2013 מונה למאמנה של מריה שראפובה, וכעבור כחודש פוטר.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334279305171  BnF: cb120123228 (data)  CiNii: DA0469792X  GND: 122277325  ISNI: 0000 0000 8142 3179  LCCN: n50031502  NDL: 00464840  NLA: 35875933  NTA: 072776447  Trove: 1126787  VIAF: 62425544   WorldCat (עם VIAF): 62425544 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון מקלין

ג'ון מקלין (באנגלית: John McLean;‏ 11 במרץ 1785 –  4 באפריל 1861) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקני אשר שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית וכשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ושל מדינת אוהיו.
הוא נולד בניו ג'רזי וחי במספר עיירות ספר לפני שהתיישב ברידג'וויל, אוהיו. הוא ייסד את העיתון השבועי The Western Star והקים משרד עורכי דין. הוא ניצח בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו מ-1813 ועד לבחירתו לבית המשפט העליון של אוהיו ב-1816. מתפקיד זה הוא התפטר ב-1823 כדי להתמנות כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'יימס מונרו. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה גם בממשלו של ג'ון קווינסי אדמס ובניהולו התרחבה מחלקת הדואר של ארצות הברית באופן משמעותי. ב-1829 מינה הנשיא אנדרו ג'קסון את מקלין כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בבית המשפט העליון נודע מקלין כמתנגד לעבדות בארצות הברית ולעיתים קרובות הוזכר שמו כמועמד מטעם מפלגות שונות לנשיאות והוא זכה לתמיכתם של נציגי הוועידה הארצית של המפלגה הוויגית ב-1848 ושל נציגי הוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ב-1856 וב-1860. הוא היה אחד משני השופטים שהוציא את חוות דעת המיעוט בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד. מקלין כיהן בבית המשפט העליון עד למותו ב-1861.