stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב באיטליה

| --- | --- |

ירוק (איטליה), ירוק בהיר (האיחוד האירופי)
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1890
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר מאז 1982, אין חיוב להעברת ניתוח או עיקור מאז 2015
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכ-8 מחוזות, אם כי לא בפריסה ארצית מלבד בתעסוקה
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה באיחוד אזרחי מאז 2016, מקרה יחיד של נישואים חד-מיניים הוכר ב-2017
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד מיניים, אם כי מאז 2021 אימוץ זר משותף מוגדר כמוכר אך לא בשטחי המדינה, יחידים (הטרוסקסואלים והומוסקסואלים) רשאים לאמץ בנסיבות מסוימות
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באיטליה התפתחו בצורה משמעותית במאה ה-21, אם כי תושבי להט"ב עדיין עשויים להתמודד עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים לא חווים. על פי דו"ח של הארגון האירופי "ILGA-Europe" לשנת 2021, מצב זכויות הלהט"ב באיטליה הוא הגרוע מבין מדינות מערב אירופה.
באיטליה, פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים הפכה חוקית מאז 1890. במאי 2016 התקבל חוק איחוד אזרחי חדש, המכיר במערכות יחסים בין זוגות חד מיניים ומעניק את כלל זכויות הנישואין. עם זאת, הכרה באימוץ משותף או ילד חורג הושמטו בהצעת החוק, וכרגע נתונים לדיונים שיפוטיים. במהלך השנים, בתי משפט שונים הכירו במספר מקרים מסוימים של נישואים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים.
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מינם באופן חוקי מאז 1982 בעוד בשנת 2015, קבע בית המשפט לעונשין כי אין צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית כולל עיקור על מנת לקבל שינוי מגדר חוקי. עם זאת, אפליה בנוגע לנטייה מינית בתעסוקה נאסרה מאז 2003, אך לא נחקקו חוקים נוספים נגד אפליה לגבי העילה כולל זהות מגדרית וביטוי מגדרי בפריסה ארצית, מלבד ב-8 מחוזות באיטליה בהם: פיימונטה, ליגוריה, מארקה, סיציליה, אומבריה, אמיליה-רומאניה וקמפניה, חוקקו חוקים מקיפים נגד אפליית תושבי להט"ב בשטחיהם.
על פי סקר משנת 2010, 82% מהאיטלקים ראו בהומוסקסואלים שווים להטרוסקסואלים, 41% סברו שלזוגות חד מיניים צריכה להיות הזכות להינשא בטקס אזרחי, ו-20.4% הסכימו עם איחודים אזרחיים בלבד. בסך הכול, 61.4% היו בעד צורה של הכרה משפטית לזוגות הומוסקסואלים ולסביות. נתונים אלה הציגו עלייה של 2.5% מהשנה הקודמת (58.9%) וכמעט של 10% ב-7 שנים (51.6% ב-2003). סקר מטעם מרכז המחקר "Pew Research Center" משנת 2013 במדינות שונות בעולם קבע כי צעירים היו מוגדרים כבעלי קבלה רחבה ממבוגרים כלפי הומוסקסואליות, בעוד 86% מהאנשים בין 18 ל-29 קיבלו הומוסקסואלים, בעוד ש-80% מהאנשים בין 30 ל-49 ו-67% מהאנשים מעל גיל 50 החזיקו באותה אמונה.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – הומוסקסואליות ברומא העתיקה
איחוד איטליה בשנת 1861 הפגיש מספר מדינות שכולן (למעט שתיים) ביטלו את העונש על פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה כתוצאה מקוד נפוליאון. אחת משתי החריגות היו ממלכת סרדיניה שהענישה מעשים הומוסקסואלים בין גברים (אם כי לא נשים) על פי סעיפים 420–425 של חוק העונשין שהוכרז ב-1859 על ידי ויקטוריו אמנואלה השני. עם האיחוד, ממלכת סרדיניה לשעבר הרחיבה את החקיקה המפלה שלה לשאר ממלכת איטליה שזה עתה נולדה. עם זאת, חקיקה זו לא חלה על ממלכת שתי הסיציליות לשעבר, בהתחשב ב-"מאפיינים המיוחדים של אלה שחיו בדרום".
מצב זה, בו הומוסקסואליות נותרה בלתי חוקית בחלק אחד של הממלכה, אך חוקית בחלק אחר, בוטל רק בשנת 1889, עם פרסום קוד זנרדלי שביטל את כל ההבדלים בטיפול בין יחסי הומוסקסואלים והטרוסקסואלים בכל שטחה של איטליה. חוק עונשין זה נכנס לתוקף בשנת 1890, ומאז לא היו חוקים נגד יחסי הומוסקסואלים פרטיים, בוגרים ובהסכמה.
מצב זה נותר על כנו למרות ההכרזה הפאשיסטית של קוד רוקו ב-19 באוקטובר 1930 זאת כדי למנוע דיון מוחלט בנושא עבור מניעת יצירת "שערורייה ציבורית". דיכוי זה היה עניין של הכנסייה הקתולית, ולא של המדינה האיטלקית. עם זאת, זה לא מנע מהרשויות הפשיסטיות למקד התנהגות הומוסקסואלית של גברים עם ענישה מנהלית, כגון אזהרה פומבית וכליאה. הומוסקסואלים המשיכו להירדף גם כן בשנים המאוחרות יותר של משטרו של בניטו מוסוליני, ותחת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית של 1943–1945.
ההסדרים של קוד רוקו נשארו במקומם במהלך העשורים הבאים, כלומר, העיקרון שהתנהגות הומוסקסואלית היא סוגיה של מוסר ודת, ולא סנקציות פליליות על ידי המדינה. עם זאת, במהלך התקופה שלאחר המלחמה, היו לפחות שלושה ניסיונות להפליל אותה מחדש. עמדות אלה הקשו על הבאת דיון באמצעים, בהם הכרה ביחסים הומוסקסואלים, למרחב הפרלמנטרי.
מעמד בחוק

פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בכלל שטחי איטליה מאז 1890, בעוד גיל ההסכמה הושווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 14 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

נכון לינואר 2022, בעוד שזוגות חד מיניים אינם מותרים להינשא, רשאים לגשת לאיחודים אזרחיים, אשר נחקקו בשנת 2016, המספקים מספר מהזכויות, ההטבות והחובות של נישואין. הטבות אלו כוללות, בין היתר, רכוש משותף, ביטוח לאומי וירושה.
מאז הבחירות האזוריות של 2005, אזורים איטלקיים רבים הנשלטים על ידי קואליציות האיחוד העבירו החלטות התומכות באיחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים בסגנון צרפתי, בהם טוסקנה, אומבריה, אמיליה-רומאניה, קמפניה, מארקה, ונטו, פוליה, לאציו, ליגוריה. עם זאת, אברוצו, סיציליה ולומברדיה, בראשות בית החירויות, הכריזו רשמית על התנגדותם לכל הכרה ביחסים בין זוגות חד-מיניים. עם זאת, כל הפעולות הוגדרות כסמליות בלבד מכיוון שלאזורים אין סמכות חקיקה בעניין.
אף על פי העובדה שמספר הצעות חוק בנושא איגודים אזרחיים או הכרה בזכויות לזוגות לא רשומים הוגשו לפרלמנט בעשרים השנים שקדמו ל-2016, אף אחת מהן לא אושרה בגלל ההתנגדות העזה של חברי הפרלמנט השמרנים החברתיים המשתייכים לשתי הקואליציות. ב-8 בפברואר 2007, הממשלה בראשות רומנו פרודי הציגה הצעת חוק, שהייתה מעניקה זכויות בתחומי דיני עבודה, ירושה, מיסוי ושירותי בריאות לשותפויות לא רשומות בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים. עם זאת, הצעת החוק מעולם לא הועמדה בראש סדר העדיפויות של הפרלמנט ובסופו של דבר בוטלה כאשר נבחר פרלמנט חדש לאחר שממשלת פרודי הפסידה בהצבעת אמון.
בשנת 2010, בית המשפט לחוקה פרסם פסק דין משמעותי שהכיר בזוגות חד מיניים כ-"מבנה חברתי לגיטימי, הדומה וראוי ליחס הומוגני כמו נישואין". מאז אותו פסק דין, בית המשפט המחוזי (בית המשפט העליון והאחרון לתיקון ברוב העניינים) דחה החלטה של שופט השלום שדחה היתר שהייה לאזרח אלג'יראי, הנישא לבן זוגו הספרדי בספרד. לאחר מכן, אותה מערכת משפט קבעה כי משרד המשטרה, בו מונפקים היתרי שהייה, מחיוב למסור אישור שהייה לזר הנשוי עם אזרח איטלקי מאותו המין, בעודו ציטט את פסק הדין.
ב-21 ביולי 2015, בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק כי בכך שאינה מכירה בשום צורה של איחוד אזרחי או נישואים חד מיניים, איטליה מפרה זכויות אדם בינלאומיות.
ב-2 בפברואר 2016, סנאטורים איטלקיים החלו לדון בחקיקת הצעת חוק לאיגודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים. ב-25 בפברואר 2016, הצעת החוק אושרה על ידי הסנאט בהצבעה של 173–71 הצבעות. לאחר מכן, הצעת החוק נשלחה ללשכת הצירים שם עברה ב-11 במאי 2016, עם הצבעת רוב של 372 בעד,51 נגד ו-99 נמנעים. על מנת להבטיח אישור מהיר של הצעת החוק, ראש הממשלה מתאו רנצי הכריז עליה קודם לכן כהצבעת אמון ואמר כי "לא מקובל שיהיו עיכובים נוספים לאחר שנים של ניסיונות כושלים" בעניין. חוק האיחוד האזרחי מעניק לזוגות חד מיניים את כלל זכויות הנישואין (בעוד שנישואים חד מיניים אינם מוכשרים במדינה). עם זאת, הוראות המאפשרות אימוץ ילד חורג או אימוץ משותף נמחקו מגרסה קודמת של הצעת החוק. נשיא איטליה סרג'ו מטרלה חתם על הצעת החוק ב-20 במאי 2016, אשק נכנסה לתוקף ב-5 ביוני 2016.
בשנת 2017 התיר בית המשפט העליון באיטליה להכיר רשמית בנישואים בין שתי נשים, שנערכו בצרפת השכנה המכירה בנישואים חד מיניים מאז 2013. עם זאת, במאי 2018, קבע בית המשפט לעונשין שלא ניתן להכיר בנישואים חד מיניים שנערכו בחו"ל באיטליה וקבע כי עליהם להיות רשומים באיחודים אזרחיים, ללא קשר לשאלה אם בני הזוג התחתנו לפני או אחרי שאיטליה הציגה את חקיקתו של האיחוד האזרחי ב-2016.
הגנה מפני אפליה

בשנת 2002, פרנקו גריליני הציג חקיקה שתוסיף תיקון לסעיף III של החוקה האיטלקית כדי לאסור אפליה על רקע נטייה מינית אם כי מעשה זה לא היה מוצלח.
מאז יולי 2003, אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה אינה חוקית בכלל המדינה, בהתאם להנחיות האיחוד האירופי. היישום של הוראה 2000/78/EC בנושא יחס שווה בתעסוקה ובמשלח יד, אוסר על אפליה בלתי הוגנת בהליכי עבודה וגיוס. אחת ההרשעות המפורסמות ביותר על פי ההנחיה הייתה זו של עורך הדין קרלו טאורמינה, שביולי 2013 במהלך ראיון ברדיו הכריז שלעולם לא ישכור הומוסקסואל במשרד עורכי הדין שלו. בית הדין של ברגמו דן את טאורמינה לתשלום של 10,000 אירו והורה על פרסום פסק הדין בעיתון ארצי על חשבונו.
בשנת 2006, גריליני הציג שוב הצעה להרחבת חוקי איסור האפליה, בעודו הוסיף זהות מגדרית לצד נטייה מינית.
בשנת 2008, ניתנה לדנילו ג'ופרידה פיצוי של 100,000 אירו לאחר שנצטווה לגשת מחדש למבחן הנהיגה שלו על ידי משרד התשתיות והתחבורה האיטלקי בשל נטייתו החד-מינית. השופט ביאורעו פסק כי משרד התחבורה "הפר באופן ברור את חוקי איסור האפליה".
בשנת 2009, לשכת הצירים האיטלקית גנזה הצעת חוק נגד פשעי שנאה הומופובים שהייתה מאפשרת להגביר את העונשים בגין אלימות נגד הומוסקסואלים וביסקסואלים.
ב-16 במאי 2013 הוצגה במסיבת עיתונאים של ארבעה חברי קונגרס מארבע מפלגות שונות, הצעת חוק אשר תאסור על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. הצעת החוק נתמכה על ידי 221 חברי פרלמנט של לשכת הנבחרים, אך אף אחד מחברי מפלגות המרכז-ימין לא הבטיח תמיכה בחקיקתה. בנוסף להצעת חוק זו, הציגו מספר חברי קונגרס עוד שתי הצעות חוק נוספות. ב-7 ביולי קידמה ועדת המשפטים הצעת חוק מאוחדת. הצעת החוק תוקנה בהתאם לבקשתם של כמה חברי פרלמנט שמרנים שחששו "לקבלת קנס או כליאה על כך שהצהירו על התנגדותם להכרה באיגודים חד מיניים". ב-5 באוגוסט החל בית הנבחרים לדון בהצעת החוק. ב-19 בספטמבר 2013, בית הנבחרים העביר את הצעת החוק בהצבעת רוב של 228–58 הצבעות (ו-108 נמנעים). באותו יום עבר תיקון שנוי במחלוקת, אשר "יגן על חופש הביטוי של פוליטיקאים ואנשי דת". ב-29 באפריל 2014, הסנאט החל לבחון את הצעת החוק. בשנת 2019, ההצעה עדיין הייתה בוועדה השיפוטית של הסנאט, ונחסמה על ידי כמה מאות תיקונים של חברי פרלמנט שמרנים.
ביולי 2020, התחדש הדיון על ההצעה להרחיב את החוקים נגד גזענות על אפליה ופשעי שנאה נגד נשים, הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים, בעקבות מספר התקפות בחודשים הקודמים נגד תושבי להט"ב באיטליה. ההצעה תשנה חוק קיים המעניש עבירות המבוססות על גזע או דתו של אדם עם עד ארבע שנות מאסר. ההצעה נוסחה על ידי אלסנדרו זאן ונתמכה על ידי מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית (מפלגת השלטון) והתנגדה מהמפלגות השמרניות, ללג נורד, האחים של איטליה וועידת הבישופים האיטלקית. הבית התחתון של איטליה אישר את הצעת החוק ב-4 בנובמבר 2020 עם הצבעת רוב של 265 קולות מול 193 בלשכה המונה 630 חברים. עם זאת, הצעת החוק נדחתה בסנאט ב-27 באוקטובר 2021 בעקבות הצבעה חשאית של 131–154 שהותרה על ידי נשיאת הסנאט האיטלקי אליזבטה קאסלטי, קתולית אדוקה הידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב.
ב-4 בנובמבר 2021, הסנאט אישר הצעת חוק תשתית המכילה תיקון שהפך פרסומות עם מסרים הומופוביים או טרנספוביים לבלתי חוקיים לחשיפה ברחובות או בכלי רכב.
הגנה מפני אפליה > מחוזות

בשנת 2004 הפכה טוסקנה לאזור האיטלקי הראשון שאסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בתחומי תעסוקה, חינוך, שירותים הציבוריים והתאמות. ממשלתו השמרנית של ברלוסקוני ערערה על החוק החדש בבית משפט וטענה שרק לממשלה המרכזית יש את הזכות להעביר חוק נגד אפליה זה. עם זאת, בית המשפט לחוקה ביטל את ההוראות בדבר ההתאמות (בהתייחס לבתים פרטיים ומוסדות דת), אך חוץ מסעיפים אלה אישר את החקיקה. מאז, אזורי פיימונטה (יוני 2006), ליגוריה (נובמבר 2009), מארקה (פברואר 2010), סיציליה (מרץ 2015), אומבריה (אפריל 2017), אמיליה-רומאניה (יולי 2019) וקמפניה (אוגוסט 2020) חוקקו בשטחיהן חוקים מקיפים עבור הגנה מפני אפליה.
זהות מגדרית

זהות מגדרית אינה מוזכרת בחוק נגד אפליה של איטליה. כתוצאה מכך, טרנסג'נדרים עלולים להתמודד עם אפליה בתחומים בהם תעסוקה, גישה לסחורות ושירותים, דיור, חינוך ושירותי בריאות ללא הגנה בחוק. ישנה היסטוריה של מגדרים שלישיים באיטליה, בהם הפמינילו בתרבות הנפוליטנית המסורתית, וכן ישנם תיאורים של אנשים המעבירים חלקים משמעותיים מחייהם כמגדרים אחרים מאלה שיוקצו להם בלידה, כגון קתרינה ויזאני בתחילת עד אמצע שנות ה-1700.
בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה משנות ה-20 עד שנות ה-40, חוק העונשין הכיל איסורים על קרוס-דרסינג וטרנסג'נדרים היו יעד של המשטרה למעצרים. האישה הטרנסית האיטלקית המתועדת הראשונה שעברה ניתוח שחזור איברי מין עשתה זאת בשווייץ בשנת 1967. אולם עם שובה לאיטליה, נעצרה והוגבלה לכפר קטן בדרום המדינה.
בשנת 1982 הפכה איטליה למדינה השלישית בעולם שמכירה בזכות לשנות את המין החוקי של אדם לאחר שוודיה (1972) וגרמניה המערבית (1980).
חבר הפרלמנט הטרנסג'נדרי הראשון אשר נבחר לכהונה באיטליה הייתה ולדימיר לוקסוריה אשר נבחרה ב-2006. אף על פי שלא נבחרה מחדש, לוקסוריה המשיכה בפעילותה כדמות ציבורית ידועה בעודה זכתה בתוכנית הריאליטי, L'Isola dei Famosi.
בדצמבר 2016 נערך סקר על ידי מכון וויליאמס בשיתוף עם IPSOS, ב-23 מדינות (כולל איטליה) על עמדותיהם כלפי טרנסג'נדרים. המחקר הראה יחס קבלה רחב של איטלקים כלפי טרנסג'נדרים. על פי נתוניו, 78% מהאיטלקים תמכו במתן אפשרות לטרנסג'נדרים לשנות את מינם במסמכים המשפטיים שלהם (האחוז הרביעי בגובהו מבין המדינות שנסקרו), כאשר 29% תמכו ברעיון לאפשרות העברת ההליך זאת ללא כל ניתוח או אישור רופא/ממשלה (האחוז השישי בגובהו מבין המדינות שנסקרו). 78.5% הצהירו כי יש להגן על טרנסג'נדרים מבחינה חוקית מפני אפליה, 57.7% סברו שיש לאפשר לטרנסג'נדרים להשתמש בשירותים בהתאם לזהותם המגדרית ולא למינם אשרו הוקצה להם בלידתם ו-14.9% סברו כי לטרנסג'נדרים יש מחלת נפש (המקום ה-6, הנמוך ביותר מבין המדינות שנסקרו).
ב-21 במאי 2015, קבע בית המשפט לעונשין כי אין צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית כולל עיקור על מנת לקבל שינוי מגדר חוקי.
שירות צבאי

עד שנת 1986, הקטגוריה "סטייה מינית" אשר כוונה להומוסקסואליות הייתה סיבה להדרה משירות בכוחות המזוינים של איטליה. עם זאת, לסביות מעולם לא נאסרו מלשרת, שכן נשים הורשו לשרת לראשונה בשנת 2000. מאז 2010, אפליה של הומואים ולסביות בשירות צבאי אסורה, אך מצב התרתם של טרנסג'נדרים אינו ברור. הארגון "Polis Aperta" העריך בשנת 2018 כי 5% עד 10% מהאיטלקים בשירות במדים (צבא או משטרה) מוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב במדינה.
תרומת דם

הומואים וביסקסואלים רשאים לתרום דם באיטליה ללא תקופות דחייה מאז 2001.
תנאי מחיה

הגישות החברתיות הרווחות לגבי קהילת הלהט"ב באיטליה נוטות לשקף אזכוריים דתיים קתולים הנוגעים למיניות אנושית ותפקידי מגדר, עם תמיכה נמוכה יותר בהשוואה למדינות מערב אירופה אחרות. בשנת 2020, פעיל הלהט"ב והמחוקק אלסנדרו זאן תיאר הומופוביה כ-"נפוצה באיטליה" אשר לעיתים קרובות מופיעה "בכל פעם שתושבי להט"ב מנסים לחיות את חייהם בגלוי". ביוני 2020 גבר שהלך עם בן זוגו בפסקארה הותקף באלימות על ידי שבעה אנשים, אשר הותירו אותו עם פציעות קשות שדרשו ניתוח לשחזור לסת. בספטמבר 2020 באסרה נפצע קשה גבר טרנסג'נדר וארוסתו, אישה סיסג'נדרית, נהרגה על ידי אחיה שרצה "ללמד אותה לקח" בעודו נגח באופנוע שלהם עם מכוניתו.
אף על פי קיומם של מקרי אפליה לאורך השנים, מצעדי גאווה החוגגים את הישגי הקהילה האיטלקית מתקיימים ביותר מ-30 עיירות וערים ברחבי איטליה מאמצע מאי ועד סוף ספטמבר. בשנים 2000 (בשילוב עם "WorldPride") ו-2011, אירחה הבירה רומא את ציון אירועי הגאווה האירופים, "Europride". על פי המארגנים, צעדו בציונם לראשונה כ-500,000 איש מהקולוסיאום עד לקירקוס מקסימוס, שניים מהאתרים העתיקים המפורסמים ביותר ברומא, אשר היו לאחד מהקהלים הגדולים ביותר שצעדו בעיר מזה עשרות שנים. ב-8 ביוני 2019, נערכה המהדורה ה-25 של מצעד הגאווה השנתי בעיר מאז 1994, בהשתתפות של מעל 700,000 איש. בשנת 2022, נבחרה טורינו לארח את הכנס הבא של איגוד מארגני "Europride", בפעם הראשונה בעיר איטלקית.
מספר ערים איטלקיות מוכרות כיעדים נפוצים לחברי הקהילה, בהן נאפולי, רומא ומילאנו בעוד כי גליפולי בפוליה מוגדרת בראש הרשימה. למחוז פוליה ישנה סצנת להט"ב מפותחת שהתפתחה במקור סביב העיירה גליפולי שבדרום סלנטו והלידוס הסמוך באיה ורדה, אם כי מבקרים נמשכים יותר ויותר לחופי הנטוריסטים המבודדים ברחבי האזור. המפורסמים מבין החופים הללו הם חוף ד'אילה בקמפומרינו די מארוג'יו, וטורה גואצ'טו, הידועים כאזורים ייעודיים לתיירי להט"ב. הארגון הלאומי הגדול לזכויות להט"ב באיטליה הוא "Arcigay" אשר נוסד בשנת 1980 המחזיק במעל 52 ועדות מקומיות ברחבי המדינה.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1890)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (14):  (מאז 1890)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2003)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: / (חלים רק ברמה מחוזית בטוסקנה, פיימונטה, ליגוריה, מארקה, אומבריה, סיציליה, אמיליה-רומאניה וקמפניה)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): / (חלים רק ברמה מחוזית בטוסקנה, פיימונטה, ליגוריה, מארקה, אומבריה, סיציליה, אמיליה-רומאניה וקמפניה)
חוקים נגד אפליה הכוללים זהות מגדרית: / (חלים רק ברמה מחוזית בטוסקנה, פיימונטה, ליגוריה, מארקה, אומבריה, סיציליה, אמיליה-רומאניה וקמפניה)
נישואים חד מיניים: 
הכרה בזוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור):  (מאז 2016)
הורות אוטומטית בתעודות לידה לילדים לזוגות חד מיניים:  (ממתין)
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: / (מאז 2021 לזוגות חד מיניים זרים בלבד)
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
אימוץ על ידי יחידים ללא קשר לנטייה מינית: / (מאז 2019, יחידים רשאים לאמץ בנסיבות מסוימות, הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד)
לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (מאז 1982, אין חיוב להעברת ניתוח או עיקור מאז 2015)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: / (לא נאסר דה יורה, אם כי דה פקטו, האגודה הפסיכולוגית הלאומית הצהירה רשמית בשנת 2013 כי ביצוע טיפולי המרה נוגד בהחלט את הקוד האתי של האגודה ולכן אסור לביצוע)
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (לא חוקי עבור הטרוסקסואלים גם כן)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:  (מאז 2001)
ראו גם

זכויות להט"ב בקריית הוותיקן
זכויות להט"ב בסן מרינו
טוני הוק

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1968 (בן 56) קרלסבד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anthony Frank Hawk 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אנסיניטס 
 השכלה:  Torrey Pines High School (1986) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'יימס ג'ויס 
 חתימה:   
 www.tonyhawk.com
 
טוני הוק, 1987
טוני הוק, 2006
אנטוני פרנק הוק (באנגלית: Anthony Frank Hawk; בקיצור טוני הוק, נולד ב-12 במאי 1968) הוא סקייטבורדר מקצועי אמריקאי ואחד הסקייטבורדרים המוכרים והמפורסמים בעולם שהפך לסמל בזכות הצלחותיו בספורט ובעסקים ובזכות הופעותיו בערוצי האקסטרים של רשתות הטלוויזיה.
עד שנת 2004 נרשמו לזכותו של טוני הוק 92 ניצחונות בתחרויות סקייטבורד.
ביוגרפיה

הוק נולד בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, לפרנק ולננסי. קיבל את הסקייטבורד הראשון שלו כשהיה בן 9 מאחיו הגדול סטיב, דבר שהיטיב עם ההתפתחות הגופנית, הבריאותית והמנטלית שלו. אביו פרנק נתן לטוני תמיכה רבה ועזר לו בהסעה הלוך ושוב
לתחרויות ובנה רמפות סקייטבורד לרוב. האב הקים ליגת סקייטבורד בקליפורניה ואיגוד סקייטבורד ארצי שלא היה עדיין קיים בשנות השמונים. האב פרנק הלך לעולמו בשנת 1995. לטוני היה רצון חזק להצליח בתחרויות. בגיל 12 כבר היה תחת חסות חברת הסקייטבורד דוג טאון והיה סקייטבורדר מקצועי כבר בגיל 14. בגיל 16 נחשב לטוב ביותר בתרגילי רמפות והיה כבר חבר בקבוצת הסקייטבורד בונס בריגיד של סטייסי פרלטה. עד גיל 17 השתתף ב-103 תחרויות, ניצח ב-73 תחרויות וב-19 זכה במקום שני. טוני הוק היה מראשוני הסקייטבורדרים שהייתה על שמם נעל סקייטבורד, פרו מודל של אירוולק.
למד בבית הספר התיכון Torrey Pines בדל מאר, קליפורניה. בגיל 17 קנה בית לעצמו ובית נוסף שנתיים מאוחר יותר בחצרו הקים רמפת סקייטבורד ענקית. טוני הוק הירבה בתקופה זו לנסוע לתחרויות ולהדגמות בארצות הברית ומעבר לים. בשנת 1990 התחתן עם סינדי דנבר איתה גר בבית ב-Fallbrook. משחקי האלקטרוניקה ושכלולי המחשבים משכו את ליבו והוא הרבה לקנות מחידושי האלקטרוניקה לביתו. תחילת שנות התשעים היו שנים חלשות לו ולענף הסקייטבורד. בשנת 1992 הקים את חברת הסקייטבורד בירד האוס לאחר שמכר את ביתו הראשון. בנו רילי נולד בשנת 1992. טוני הוק התגרש מאשתו סינדי בשנת 1994. בשנת 1996 התחתן עם אירין ליי ורכש בית חדש וגדול עם בריכה. בשנת 1999 ובשנת 2001 נולדו להם הילדים ספנסר וקיגן. בשנת 2004 התגרש מאשתו השנייה אירין ליי ובינואר, שנת 2006 נישא ללוטס מרים.
ענף הסקייטבורדינג החל להתאושש בהשפעת שידורי האקסטרים בטלוויזיה. טוני הוק נכנס לתחום הצילום ועריכת וידאו, בגדי סקייטרים, משחקי וידאו וכתיבת ספרי ביוגרפיה. סדרות משחקי הווידאו הנושאות את השם טוני הוק בצורות שונות הן מסדרות המשחקים היותר פופולריים בעולם. טוני הוק המציא ופיתח טריקים (תרגילים) רבים לסקייטבורד שהמפורסם בהם, תרגיל ה-900 אותו ניסה במשך מספר שנים עד שהצליח לבצע אותו. ההצלחה של טוני הוק בתחום הסקייטבורד ובעסקים הרקיעה שחקים. משנת 2002 הוא עורך טור אקסטרים מפורסם בארצות הברית בו הוא עובר עם הצוות שאיתו ב-24 ערים שונות ומדגים תרגילי סקייטבורד, אופניים ואופנועים.
טוני הוק הפך גם לכוכב טלוויזיה וקולנוע והשתתף במספר רב של תוכניות בידור בנושאים מגוונים וכן במספר סרטי קולנוע, בין היתר שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" (2005) בבימויה של קתרין הארדוויק. באפריל 2022 יצאה לאקרנים סרט תיעודי של רשת HBO שמוקדש לחייו ולקריירה שלו.
ספרים שכתב

Tony Hawk: Professional Skateboarder, HarperCollins Publishers, 2002, ISBN 0060096896
Tony Hawk: Occupation Skateboarder, HarperCollins Publishers, 2001, ISBN 0060958316
Tony Hawk: Between Boardslides and Burnout, HarperCollins Publishers, 2002, ISBN 0060086319
מבחר סרטי סקייטבורד

The Search for Animal Chin
The End
Tony Hawk's Gigantic Skatepark Tour 2000
Tony Hawk's Gigantic Skatepark Tour 2001
Tony Hawk's Boom Boom Huck Jam North American Tour 2002
Tony Hawk's Secret Skatepark Tour 2004
Tony Hawk's Trick Tips 1, 2, 3
משחקי הווידאו של טוני הוק

טוני הוק פרו סקייטר
טוני הוק פרו סקייטר 2
טוני הוק פרו סקייטר 3
טוני הוק פרו סקייטר 4
טוני הוק פרו סקייטר 5
טוני הוק אנדר גראונד
טוני הוק אנדר גראונד 2
טוני הוק אנדר גראונד רמיקס
טוני הוק אנדר גראונד רמיקס 2
טוני הוק אמריקאן ווסט לנד
טוני הוק אמריקאן סקייט לנד
טוני הוק דאונהיל ג'אם
טוני הוק פרוג'קט 8
טוני הוק פרווינג גראונד
טוני הוק אדרנלין (יצא בסתיו 2009)
טוני הוק לרכב (ride) (יצא ביוני 2009)
טוני הוק פרו סקייטר 1+2 (יצא ב-2020)
טוני הוק בתרבות

בספר התרסקות של ניק הורנבי, טוני הוק הוא אלילו הבלתי מעורער של הגיבור. הגיבור פונה אליו לבקש עצות, ומספר לפוסטר בדמותו של הוק, על כל הקורה בחייו. דמותו של הוק מלווה את הגיבור לכל אורך הספר, במצוקות ובחוויות שעוברות על הגיבור.
בשנת 2006 הופץ סרט הנפשה ממוחשבת בכיכובו בשם "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", בו הוא דיבב את עצמו. הוא השתתף במספר תוכנית טלוויזיה קנדית "Epic Meal Time".
בשנת 2022, התארח הוק בסדרת האנימציה "הקאסה-גרנדה" ובשנת 2023, התארח גם בסדרת הילדים והנוער "הכי רעשנים".
ראו גם

סקייטבורדינג
הערות שוליים

↑  הארץ, הסקייטר המפורסם בהיסטוריה עושה מחווה לעצמו לכבוד חגיגות ה-50, באתר הארץ, 15 במאי 2018
↑  הניו יורק טיימס, גם עם מקל הליכה וטיטניום ברגל, טוני הוק לא מתכוון לרדת מהסקייטבורד, באתר הארץ, 7 באפריל 2022
↑  עודד פוירשטיין, זה לא אתה טוני הוק, זה אני. סקייטר בוי כבר לא אהיה, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431637705171  BnF: cb14268384x (data)  GND: 123734061  ISNI: 0000 0001 1439 8441  LCCN: n00089192  MusicBrainz: 999dabb5-1576-4027-9178-3b5da5322478  NLK: KAC201302465  SUDOC: 241134412  VIAF: 24813609   WorldCat (עם VIAF): 24813609
זכוכית מדבר לובית

זכוכית מדבר לובית
תליונו של תות ענח' אמון ובמרכזו זכוכית מדבר לובית
זכוכית מדבר לובית היא זכוכית עשויה חול ים הנמצאת באזור מדבר לוב. את רסיסי הזכוכית ניתן למצוא על פני שטחים נרחבים של עד עשרות קילומטרים.
מקור גאולוגי

מקור הזכוכית הוא נושא שנוי במחלוקת עבור הקהילה המדעית, עם תאוריות התפתחות רבות. קיימים חשדות למקורות מטאורואידיים, ומחקר שנעשה לאחרונה מקשר בין הזכוכית לתכונות התנגשות ופגיעה. כגון; התפרקות של זירקון, התאדות של קוורץ ומתכות מטאוריטיות, והשפעת מכתש פגיעה. ישנם גאולוגים המקשרים בין הזכוכית להיתוך וקרינה מטאורית עם פרצי אוויר גדולים. במצב כזה, הזכוכית תהיה מקבילה לטריניטיט, אשר נוצר מחול ונחשף לקרינה תרמית ולהשפעות של פיצוץ גרעיני. מתוארך כי זכוכית מדבר לובית נוצרה כבר לפני כ-26 מיליון שנה. היא עוצבה, שויפה ושימשה ככלי בתקופת הפליסטוקן.
ראו גם

טקטיט
אירוע טונגוסקה
זכוכית דרווין
לקריאה נוספת

V. de Michele (ed.): Proceedings of the Silica '96 Meeting on Libyan Desert Glass and related desert events, Bologna, 1997 תוכן עניינים
הערות שוליים

↑  Tut's gem hints at space impact, באתר BBC (באנגלית)
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שלישית

| --- | --- |
 תחום:  קרדיולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  162007 
 סיווגים
 ICD-10:  I44.2 
 ICD-11:  BC63.2 
 
תרשים א.ק.ג. המציג חסם הולכה מדרגה שלישית
חסם הולכה מדרגה שלישית (באנגלית: Third-degree atrioventricular block או Complete Heart Block) הוא הפרעה בקצב הלב, שבמסגרתה הדחף החשמלי היוצא מהקוצב הראשי הנמצא בעלייה הימנית של הלב אינו מסוגל לעבור אל חדרי הלב בשל חסימתו של קשר הפרוזדור והחדר (AV node). בשל חסימת הדחף החשמלי, אחד מהתאים הנמצאים בחדרי הלב ישתמש בתכונת האוטומטיות שלו וייצר קצב עצמוני שיגרום להפעלה של חדרי הלב. קצב זה מכונה "קצב מילוט". מכיוון שהקצב שייצר הקוצב החלופי אינו תלוי בקצב המוכתב על ידי הקוצב הראשי של הלב, ניתן יהיה לראות בתרשים הא.ק.ג. שני מקורות עצמאיים המייצרים קצב ועובדים ללא תיאום ביניהם. הדבר יתבטא בתרשים הא.ק.ג. בקיומם של גלי P סדירים המייצגים את הדחפים החשמליים היוצאים מהקוצב הראשי, ומנגד וללא סינכרון, קיומם של קומפלקסי QRS סדירים המייצגים את הדחף החשמלי המיוצר ומתפשט בחדרי הלב, ללא סינכרון עם הפעילות העלייתית. המרווח בין גל P לגל P שאחריו יהיה סדיר, המרווח בין גל R לגל R שאחריו יהיה סדיר, ואילו המרווח בין גל P לגל R יהיה לא-סדיר.
חסם הולכה מדרגה שלישית הוא מצב חירום מסכן חיים. חולים הסובלים מחסם מסוג זה יציגו לרוב ברדיקרדיה, תת-לחץ דם ואי יציבות המודינמית. בניגוד לחסמי הולכה מדרגה ראשונה או שנייה, שבחלק גדול מהמקרים לא צפויים לגרום לסימפטומים כלל, חסם הולכה מדרגה שלישית יגרום לרוב לסימפטומים שיכללו חולשה, סחרחורות, התעלפות וכאבים בחזה. הפרוגנוזה של חולים שלא יטופלו צפויה להיות ירודה.