stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאגריד אל סנהורי
קריירה

אל סנהורי נולדה בדונגולה, שבצפון סודאן. משפחתה התיישבה בבריטניה בשנת 1979. היא השלימה תואר ראשון בסוציולוגיה ואנגלית באוניברסיטת קנט, ותואר שני בלימודי פיתוח בבית הספר ללימודי מזרחנות ואפריקה (SOAS).
העבודה הראשונה שלה הייתה בתור אסיסטנטית בחברת הטלוויזיה Middle East Broadcasting centre ‏(MBC), כשסייעה בבחירת חומרים לתחרות שנערכה לכבוד חג הרמדאן, והמשיכה לעבוד בתחום הטלוויזיה במחקר, הפקה ובחדשות למשך עשר שנים. במסגרת זו, היא יצרה מספר סרטים קצרים על משחקי ילדים מסורתיים של מדינות המפרץ עבור ערוץ דיסני, ומיני-סדרת "לייפסטייל" עבור אל-ג'זירה, בשם "מועייד פי מהג'אר" אשר סקר את חייהם של ערבים מצליחנים בתפוצה הערבית במערב. בתקופה זו, היא התחילה לכתוב ספר, וחוותה חסימת כתיבה, ופנתה לכתיבת תסריט במקום, והרגישה שככה היא מחזירה לעצמה את קולה. בכך פתחה את הקריירה הקולנועית שלה.
סרט הבכורה באורך מלא של אל סנהורי כבמאית, All about Darfur זכה בפרס מטעם האגודה האנתרופולוגית האמריקאית בשנת 2006, ובפרס היו"ר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של זנזיבר (ZIFF), וגם נבחר להקרנה במגוון פסטיבלים בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים של אמסטרדאם, ופסטיבל הסרטים של אפריקה (AFF), שבו הוקרן גם סרטה משנת 2012, Our Beloved Sudan (סודאנה אל-חביב), אשר סיפר על החלוקה של סודאן ב-2011. All about Darfur היה הסרט הסודאני הראשון אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו. בתור מהגרת, אל סנהורי תמיד התעניינה בסודאן, מולדתה, אך היה זה רק כאשר התפתח המשבר של דארפור ב-2005, שמצאה את "קולה". הסרט ביטא את רצונה להבין מה קורה בסודאן, ולספר את הסיפור מנוקדת מבטה הכפולה כסודאנית מדרום סודאן - קבוצת הרוב, וכאישה שחורה החיה בבריטניה ומתמודדת עם גזענות.
סרטה השני, Orphans of Mygoma, הוזמן על ידי אל-ג'זירה עבור הסדרה הדוקומנטרית שלה, "עדות" (Witness) ב-2008. במהלך יצירת הסרט, היא אמצה את בנה, עבדלסמיח. הוא איבד את עיניו לסרטן כתינוק, והיא מצאה אותו בבית היתומים.
התסריט הראשון שכתבה לסרט עלילתי, Khartoum Story, זכה בפרס קרן פורד לפיתוח תסריט בקמפוס הכישרונות של ברלין בשנת 2007.
הסרט התיעודי השלישי שלה, Mother Unknown הוקרן בבכורתו בפסטיבל זנזיבר ב-2009. הסרט עוסק באמהות לא נשואות בח'רטום.
מאז שנת 2010, הרחיבה אל סנהורי את תחום עיסוקה, והיא פועלת כ"אנתרופולוגית ויזואלית". בין היתר, היא הקימה וניהלה את תוכנית הריפוי התרבותי, קהילה אשר ממומנת על ידי הקהילה האירופאית, אשר עורכת תוכניות וידאו פדגוגיות, אשר מטרתן לייצר דיאלוג פנים-סודאני לגבי האופנים שבהם ניתן להפוך תרבות מכוח של מחלוקת בחברה לכוח מלכד, ולהבנה רבה יותר. היא מתמקדת בחקירה אמנותית לתוך קונפליקט, אמת, ותהליכי פיוס, תקשורת, מינהל, ונושאי מגדר בתרבויות מוסלמיות. בין השנים 2010 ל-2013, היא יזמה וניהלה את פסטיבל הסרטים של ריפוי תרבותי.
לדבריה של אל סנהורי, בתור יוצרת קולנוע ערביה-אפריקאית, יש לה מחויבות "לייצר סרטים אשר מעוררים מעורבות רפלקסיבית עם האתגרים החברתיים, הפוליטיים והתרבותיים אשר עומדים בפנינו".
Projects in progress include a debut narrative feature screenplay ‘Khartoum Story’ awarded an IIE (Ford Foundation) travel grant and selected for script development at the Berlin Talent Campus 2007. Two further media/ film projects underway in Sudan targeting youth and women will explore the use of video and theatre as research and community participatory tools for development.
פילמוגרפיה

2012: Sudanna al Habib (דוקומנטרי)
2009: Mother Unknown (דוקומנטרי)
2008: Orphans of Mygoma (דוקומנטרי, קצר)
2005: All About Darfur (דוקומנטרי)
הערות שוליים

↑  Taghreed Elsanhouri, Africa Film Festival (AFF)
↑  5 Questions for a Filmmaker–Taghreed Elsanhouri, Katarina Hedrén, Africa is A Country
↑  Taghreed Elsanhouri's Sudan, Beti Ellerson,  African Women in Cinema, 20 January 2011
↑  Taghreed Elsanhouri,  British Council, 2009
↑  Taghreed Elsanhouri, Berlinale Talents
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012385168305171  LCCN: no2008063472  NTA: 295842601  VIAF: 275869653   WorldCat (עם VIAF): 275869653
תגובת סיפוח

תגובת סיפוח (באנגלית: Addition; בעברית לעיתים: אדיציה) היא סוג של תגובה כימית האופיינית לתרכובות אורגניות.
תגובת סיפוח מהווה במידה רבה את התגובה ההפוכה לתגובת אלימינציה. בתגובת סיפוח מתחברות שתי תרכובות ליצירת תרכובת אחת, גדולה יותר. היות שתרכובות בעלות קשרים קוולנטיים בודדים בלבד הן רוויות (אינן מסוגלות לקלוט אטומים נוספים), הרי שתגובות סיפוח מתרחשות רק כשאחת התרכובות מכילה קשר כפול או משולש. אלקנים ואלקינים הם דוגמאות לתרכובות המשתתפות לעיתים קרובות בתגובות סיפוח. גם קשרים כפולים בין פחמן וחמצן (קטונים, אלדהידים וחומצות קרבוקסיליות) משתתפים בתגובות סיפוח.
תגובת סיפוח עשויה להיות קוטבית או לא-קוטבית (רדיקלית). תגובות קוטביות מבוססות על משיכה חשמלית בין מטענים מנוגדים (חיובי ושלילי); תגובות רדיקליות מבוססות על אטומים בעלי רמת אנרגיה חיצונית לא-שלמה; לאטומים אלו (רדיקלים) נטייה חזקה מאוד לתקוף אטומים אחרים וליטול אלקטרונים מהם לשם השלמת רמת האנרגיה החיצונית.
סוגים ודוגמאות

קיימים שני סוגים של תגובות סיפוח קוטביות:
סיפוח אלקטרופילי. קשרים כפולים ומשולשים הם עתירי אלקטרונים; לפיכך מהווים קשרים אלו מוקד להתקפות אלקטרופיליות. במולקולה התוקפת קיים אטום בעל מטען (חלקי או מלא) חיובי; אטום זה נמשך לאלקטרוני הקשר הכפול או המשולש. ההתקפה גוררת שבירת הקשר הכפול וסיפוח האלקטרופיל לתרכובת המותקפת (במשוואות המציגות את מנגנון התגובה מוצג כאילו הקשר הכפול הוא התוקף; החץ המייצג את מעבר האלקטרונים מוכרח לצאת ממקור האלקטרונים—במקרה זה הקשר הכפול—ולהסתיים באלקטרופיל). התגובה הבאה מציגה דוגמה כללית לסיפוח אלקטרופילי של תרכובת דו-אטומית לאלקן:
מים מסתפחים לאלקן; התוצר הוא כוהל.
תרכובת מימן-הלוגן (למשל: מימן כלורי) מסתפחת לאלקן; התוצר הוא הלואלקאן.
תרכובת מימן-הלוגן מסתפחת לאלקין; התוצר הוא הלואלקן. סיפוח כפול מביא לקבלת הלואלקאן בעל שני הלוגנים.
סיפוח נוקלאופילי. קשרים כפולים ומשולשים אמנם מהווים מוקד להתקפות אלקטרופיליות, אך כשמדובר בקשרים קוטביים תיתכן גם התקפה נוקלאופילית. קבוצת קרבוניל (C=O), למשל, מכילה קשר כפול קוטבי: לאטום החמצן אלקטרושליליות רבה מזו של הפחמן, והראשון מושך את אלקטרוני הקשר ביתר חוזקה; כתוצאה מכך קיים מטען חלקי שלילי באטום החמצן ומטען חלקי חיובי באטום הפחמן. אטום הפחמן החיובי מהווה מוקד להתקפות נוקלאופיליות. בנוקלאופיל התוקף קיים אטום בעל מטען (חלקי או מלא) שלילי, או שקיים בו זוג אלקטרונים בלתי-קושרים; אטום זה נמשך לפחמן החיובי. ההתקפה גוררת שבירת הקשר הכפול בין הפחמן והחמצן וסיפוח האלקטרופיל לתרכובת המותקפת. התגובה הבאה מציגה סיפוח של נוקלאופיל (צבוע אדום) לאלדהיד. הנוקלאופיל מכיל את היסוד גרמניום. התוצר הוא כוהל:
מימן מסתפח לקטון; התוצר הוא כוהל. זוהי תגובת הידרוגנציה. המימן אינו מגיב כשהוא במצב טבעי (H2) אלא רק כשהוא מהווה חלק ממולקולה אחרת, כגון נתרן בורוהידריד (NaBH4).
תגובות גריניאר: בתגובות אלו הנוקלאופיל הוא תרכובת גריניאר, תרכובת שבה קיים אטום מגנזיום הקשור לאטום הלוגן (נוסחה כללית: RMgX). הפחמן הקשור למגנזיום מהווה נוקלאופיל חזק, והוא תוקף קטונים ואלדהידים לקבלת כוהלים.
נייבילץ

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 מחוז:  סטז'יז'וב
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  580 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°51′N 21°54′E﻿ / ﻿49.85°N 21.9°E﻿ / 49.85; 21.9 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטינייבילץ(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטינייבילץ(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהנייבילץ(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהנייבילץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נייבילץ (בפולנית: Niebylec) הוא כפר בפודקרפצקיה שבפולין, שנוסד במאה ה-15.
היסטוריה

במאות ה-15 וה-16, הכפר, שהיה ידוע באותה תקופה כיאבורניק, השתייך למשפחת האצילים מחובסקי.
נייבילץ קיבלה מעמד של עיר במאה ה-15 (ואיבדה אותו ב-1919), ובאותם הימים הייתה בבעלות פרטית של האצולה. הכנסייה הראשונה במקום נבנתה ב־1460. תושבי נייבילץ עסקו בחקלאות ובמלאכה, ובמרוצת הזמן הוקמו גילדות של בעלי-מלאכה, בין השאר של סנדלרים ואורגים. בנייבילץ התקיים שוק שבועי, ובו בלט בעיקר הסחר בסוסים ובבקר.
הקהילה היהודית

ראשוני היהודים התיישבו בנייבילץ, כנראה בסוף המאה ה-17. ב־1766 ישבו בנייבילץ ארבע משפחות יהודיות. בתחילה הקהילה הקטנה הייתה חלק מקהילת סטז'יז'וב, אך עם גדילתה התארגנה במקום קהילה עצמאית עם מוסדות משלה (רב, בתי-תפילה, בית-עלמין).
הקהילה צמחה וב-1865 היהודים הפכו לרוב בעיירה, כשהיו בה 259 יהודים ו-238 פולנים; הקהילה הגיעה לשיא בסוף המאה ה-19 כשהעיירה מנתה כ-600 יהודים.
מלבד התושבים הכפריים השתקעו במקום סוחרים, חסידים, ואף בעלי מקצועות חופשיים (ביניהם רופא). ראש-הקהילה היהודית באותה תקופה היה יוסף אשר.
בתחילת המאה ה-20 וביתר שאת בעקבות מלחמת העולם הראשונה הידרדר המצב הכלכלי בנייבילץ ויהודים רבים היגרו ממנה. ב-1919 נרצחו שישה יהודים בפוגרומים שעשו בהם איכרים פולנים ויותר מ-70 יהודים נפצעו. במפקד של 1921 נמנו רק 283 יהודים, כמחצית מהעיירה.
ערב מלחמת העולם השנייה רוב היהודים עסקו בחקלאות ובמסחר. יהודי נייבילץ הסתייעו בתמיכה של הג'וינט ובקופת גמ"ח.
הקהילה היהודית > השואה

הגרמנים כבשו את נייבילץ ב-12 בספטמבר 1939. בסוף 1939 נתמנה במקום יודנראט, ולידו פעל סניף יס"ס לסיוע לעניים. בפברואר 1942 תמך סניף זה בכ-100 בני אדם. במהלך השנה שלאחר הכיבוש הגרמני הקהילה קלטה עשרות פליטים מלודז', קאליש וקרקוב והיודנראט דאג למחייתם ולשיכון שלהם, חלקם בכפר הסמוך לוטצ'ה (אנ').
בסוף 1941 או בתחילת 1942 הוכרזה השכונה היהודית בנייבילץ גטו, כמו שנעשה בשאר יישובי נפת ז'שוב. בגטו כונסו כ-450 יהודים נייבילץ ויישובים קרובים אליה. הגטו לא גודר, אך נאסר על יהודים לצאת ממנו ללא אישור של לשכת העבודה הגרמנית או של תחנת המשטרה בסטז'יז'וב. את הרישיונות ליציאה חילקה לשכת העבודה הגרמנית ליהודים שעבדו מחוץ לתחום הגטו, ובמקרים אחרים נתנה אישורים תחנת המשטרה בסטז'יז'וב.
ב-14 באפריל 1942 ירו אנשי גסטפו בשבעה או ב-17 יהודים שנקברו לאחר מכן בבית הקברות היהודי בקבר אחים.
הגטו בנייבילץ חוסל ביוני 1942, כאשר תושביו גורשו אל גטו ז'שוב, שם רוכזו כ-22,000 יהודים ששהו בנפה. קרוב לוודאי שהחולים והתשושים שבהם נרצחו בעת הגירוש במקום. בז'שוב היה גורלם של יהודי נייבילץ כגורל היהודים שם; ביולי 1942 שולחו רובם למחנה המוות בלז'ץ.
ב-19 בנובמבר 1943 כוחות של הגסטפו ירו למוות בתשעה יהודים ו-11 פולנים שהתחבאו בכפר הסמוך פולומיה (אנ').
הקהילה היהודית > אתרים יהודיים

בית העלמין היהודי בנייבילץ נמצא על הגבעה שמצפון לעיר. באזור בית העלמין ביצעו הנאצים הוצאות להורג המוניות של יהודים מקומיים. אין זכר לקיר בית הקברות ולבית הלוויה. בין העצים יש עדיין שתי מצבות.
מבנה בית הכנסת של נייבילץ (פול') השתמר בצורה טובה יחסית לאחר המלחמה, ובמיוחד ציורי הקיר שבו; תחילה הוא שימש בתור מחסן לדשן ומאז 1977 הוא משמש כספרייה.
הערות שוליים

↑  הכפר נייבילץ באתר Polska w liczbach (בפולנית).
1 2 3 4 5  היסטוריה של הקהילה היהודית בנייבילץ באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
↑  דמוגרפיה של הקהילה היהודית בנייבילץ באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7  נייבילץ (Niebylec), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
1 2 3 4 5 6  יולנטה קריימר, נייבילץ, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 542–543), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  בית הקברות של נייבילץ באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
↑  בית הכנסת של נייבילץ באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009464389705171  GND: 4553997-2  LCCN: no2012034554  VIAF: 232834433   WorldCat (עם VIAF): 232834433 
המבנה בו שכן בית הכנסת של העיירה ומשמש מאז 1977 כספרייה.
ציור קיר בבית הכנסת של מזל שור, המקושר ביהדות לחודש העברי אייר.
סוחומי (מחוז)

| --- | --- |

כפר קאמאני
 מדינה / טריטוריה:  גאורגיה גאורגיה אבחזיה אבחזיה
 מחוז:  אבחזיה אבחזיה
 חבל ארץ:  אבחזיה אבחזיה
 מושל:  ז'וּז'וּנָה בִּיגַאווָה
 ערים בנפה:  סוחומי
 בירת הנפה:  סוחומי (אבחזיה)
 עיר אם:  סוחומי (גאורגיה)
 שפה רשמית:  גאורגית, אבחזית
 שטח:  1,523 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  55,463 (2003)
  ‑ צפיפות:  36.42 נפש לקמ"ר (2003)
 קואורדינטות:  43°00′12″N 41°00′55″E﻿ / ﻿43.00333°N 41.01528°E﻿ / 43.00333; 41.01528
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מחוז סוחומי (באבחזית: Аҟәа араион; בגאורגית: სოხუმის რაიონი, סוֹחוּמיס מוניציפליטי; ברוסית: Сухумский район) הוא מחוז באבחזיה בפועל או נפה במחוז אבחזיה שבגאורגיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, הכרזת העצמאות של גאורגיה והמלחמה שבאה בעקבותיה הפכה אבחזיה לרפובליקה בדלנית ולא הייתה תחת שליטת גאורגיה. העיר סוחומי משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי, וגם כבירת אבחזיה כולה. מחוז/נפה זה הוא גובל מצפון-מערב במחוז גודאותה, מדרום-מערב בים השחור, מדרום-מזרח במחוז גולריפש ומצפון-מזרח ברוסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 55,463 תושבים.
הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אבל איננה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המינהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הם במעמד יתר נפות גאורגיה.
הערות שוליים

↑  החל משנת 2012. Apsnypress
↑  נכון לשנת 2003
| מחוזות / נפות אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מחוזות אבחזיה | אבחזיה אבחזיה מחוז גגרה • אבחזיה אבחזיה מחוז סוחומי • אבחזיה אבחזיה מחוז גודאותה • אבחזיה אבחזיה מחוז גולריפש • אבחזיה אבחזיה מחוז גאלי • אבחזיה אבחזיה מחוז אוצ'מצ'ירה • אבחזיה אבחזיה מחוז טקווארצ'לי |  |
| נפות גאורגיה | גאורגיה גאורגיה נפת גגרה  • גאורגיה גאורגיה נפת סוחומי • גאורגיה גאורגיה נפת גודאותה  • גאורגיה גאורגיה נפת גורילפש  • גאורגיה גאורגיה נפת גאלי  • גאורגיה גאורגיה נפת אוצ'מצ'ירה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אבחזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סאבווי סאקרס

| --- | --- |

אביב מארק מסאבווי סאקרס
 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1992–1998 (כ־6 שנים)
 סוגה:  כאוס פאנק
 חברת תקליטים:  אן אם סי
 חברים
 עמי שלו - תופים ושירה  ניסים אליעז - גיטרה ושירה  אביב מארק - גיטרה ושירה  ליאור מיכל - בס ושירה
סאבווי סאקרס הייתה להקת פאנק רוק ישראלית שפעלה בין השנים 1998-1992.
פעילות

להקת סאבווי סאקרס הוקמה ב-1992 על ידי עמי שלו, מתופף להקת "המשאיות" כשאליו הצטרפו שלושה מחבריו - אביב מארק, ניסים אליעז (בנו של המשורר רפאל אליעז וכוכב הסרט "רובה חוליות") וליאור מיכל. חברי הלהקה היו פועלי במה וטכנאי קול, שהכירו ועבדו יחד בחברת ההגברה והתאורה "בטי בם", ופרט לשלו, היה זה ניסיונם הראשון במוזיקה. במרץ באותה שנה ניגנה הלהקה בליל כלולותיו של שלומי ברכה מלהקת משינה. הופעה זו הייתה גם הופעתה הראשונה של הלהקה.
ב-1994 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים אן אם סי והוציאה את אלבום הבכורה "קומות קרקע ומטה" בהפקה עצמית[דרושה הבהרה]. האלבום, אשר הופק מוזיקלית על ידי איציק ליכטנפלד, היה מאופיין בשירים קצרים, מהירים, בוטים, פרובוקטיביים ורוויים בזעם וכאב. מתוכו יצאו לרדיו השירים "רוצח", "אני לא שומע", "חרא מדינה", "אין לי אדמה" ו"את נוסעת". מבין שירי האלבום בלטו "אני לא שומע", "אין לי אדמה", "את נוסעת", "רוצח", "אקסטזי", "אני רעב" (שהופיע באלבום בשתי גרסאות) והמפורסם שבהם - "חרא מדינה". השיר הפוליטי זכה להכרה מאוחרת כג'ינגל תוכנית הרדיו "זהבי עצבני". למרות החדשנות שהפגין האלבום הוא נמכר בכ-1,300 עותקים בלבד. לשני שירים באלבום נוצרו קליפים - "אני לא שומע" (ביים יואב רודה וראה אור באותה שנה) ו"אין לי אדמה" (צילם, ביים וערך שלומי ברכה, וראה אור ב-1995). בהמשך חיממה הלהקה הופעות של איפה הילד, רמי פורטיס וזקני צפת.
ב-1996 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "שקט נפשי", גם הוא בהפקת ליכטנפלד. האלבום, אשר הופק מוזיקלית על ידי הלהקה ועובד אפרת, התאפיין בקו רגוע, צלילים מלודיים יחסית ובטקסטים בוגרים יותר וכמה שפחות פרובוקטיביים; למעשה ניסתה הלהקה לשלב בין סגנונה הזועם למוזיקה מלודית. באלבום בלטו השירים "הצרות", "חי על הסף", "בקשה" (שלושתם שוחררו לרדיו כסינגלים), "דיבורים" ו"מוכה בשגעון", אך גם אלבום זה לא זכה להצלחה. האלבום מסתיים בקטע ארוך בשם "ואדי מילק", שאורכו 14 דקות ו-16 שניות.
הלהקה המשיכה להופיע ולעבוד על אלבום שלישי. ביולי 1998 קיימה הלהקה 2 הופעות אחרונות בתל אביב. באותה שנה נפצע קשה ברגלו הסולן אביב מארק, במסגרת עבודתו כסאונדמן. הפציעה מנעה ממנו להופיע עם הלהקה, מה שהוביל לפירוקה בסוף 1998 ולגניזת האלבום.
לאחר הפירוק המשיכו חברי הלהקה בפעילות מוזיקלית. מארק הוציא ב-2004 אלבום סולו ראשון בשם "מלמולים חסרי שליטה". שלו שיתף פעולה עם מיכל קהן ולהקת הגראנג' די-סמייל של האחיות טלי ושרון ויצמן. אליעז הוציא ב-2005 אלבום סולו בשם "לא מאוחר מדי" יחד עם קרני פוסטל והזמרת ורד פיקר, וב-1 בפברואר 2009 נפטר בביתו בגיל 43 כתוצאה מדום לב.
אלבומים

קומות קרקע ומטה (אן אם סי, 1994)
שקט נפשי (אן אם סי, 1996)
הערות שוליים

↑  ניסים אליעז, באתר ספר הקולנוע הישראלי
↑  ריאיון עם אביב מארק בבלוג "המאזין"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302396905171
תגובת קניצרו

תגובת קניצרו (באנגלית: Cannizzaro reaction) היא תגובת דיספרופורציונציה הקרויה על שם הכימאי סטניסלאו קניצרו אשר גילה וחקר אותה.
תגובת קניצרו היא תגובה אורגנית סינתטית ליצירת כוהל וחומצה קרבוקסילית מתגובה בין שני אלדהידים שלהם אין אטום מימן שקשור לעמדת האלפא.

בתרשים למעלה: תגובת קניצרו של בנזאלדהיד ליצירת חומצה בנזואית ובנזיל אלכוהול
מנגנון

אניון ההידרוקסיד תוקף את הפחמן הקרבונילי של הבנזאלדהיד (ה-R הוא טבעת בנזין) ליצירת תוצר ביניים. זוג האלקטרונים הלא קושר של החמצן הבודד, יורד להשלמת קשר כפול עם הפחמן, ובמקביל ההידריד של מולקולה זו, עוזב אותה עבור תקיפה של מולקולת מגיב אחרת, תוך שהוא משאיר אחריו חומצה קרבוקסילית, והמולקולה החדשה שנתקפה על-ידו מחוזרת למעשה לכוהל.
בתהליך נצרכו 2 מולקולות אלדהיד לקבלת חומצה קרבוקסילית וכוהל (עבור בנזאלדהיד, התקבלו: חומצה בנזואית ובנזיל אלכוהול).
ראו גם

דיספרופורציונציה
ניקולאס טינברגן

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1907 האג, הולנד 
 פטירה:  21 בדצמבר 1988 (בגיל 81) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  זואולוגיה, אתולוגיה
 מקום מגורים:  הולנד, אנגליה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן  Stedelijk Gymnasium Haarlem 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (18 באפריל 1939)  אוניברסיטת ליידן (23 בינואר 1947–16 ביוני 1949)  אוניברסיטת אוקספורד 
 תלמידי דוקטורט:  ריצ'רד דוקינס, Colin Gordon Beer 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1973)  Godman-Salvin Medal (1969)  הרצאת קרוניאן (1972)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (1987)  עמית החברה המלכותית 
 תרומות עיקריות
 הוגה בתחום האתולוגיה ומנסח ארבע השאלות של האתולוגים
 
ניקולאס (ניקו) טינברגן (בהולנדית: Nikolaas "Niko" Tinbergen‏; 15 באפריל 1907 – 21 בדצמבר 1988) היה ביולוג ואתולוג הולנדי וחוקר עופות זוכה פרס נובל.
בשנת 1973 זכה טינברגן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם קרל פון פריש וקונראד לורנץ על מחקרם בנושא "יצירה והוצאה לפועל של דפוסי התנהגות יחידאית וחברתית בבעלי חיים". מבין חיבוריו החשובים בתחום התנהגות בעלי החיים נמנית מסה שכתב, ואשר זכתה לשם ארבע השאלות של טינברגן.
שמואל קלמן מירסקי

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1899 דובסרי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 באוקטובר 1967 (בגיל 68) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, האימפריה הרוסית 
 השכלה:  ישיבת תורת חיים  בית הספר המנדטורי למשפטים  אוניברסיטת ניו יורק  המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין  ישיבת עץ חיים  אוניברסיטת קולומביה 
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 
הרב פרופ' שמואל קלמן מירסקי (Samuel Kalman Mirsky; ב' באב תרנ"ט, יולי 1899 – כ"ו באלול תשכ"ז, אוקטובר 1967) היה רב וחוקר ספרות חז"ל, הגאונים והראשונים, מאנשי הציונות הדתית.
תולדות חייו

נולד לאביו, משה צבי מירסקי, בעיירה בלאסור שברוסיה, על גדות הדנייסטר. בגיל חמש עלה עם הוריו ואחותו הגדולה לירושלים, לבית ישראל, בה התגוררו כבר הורי אמו (הרב יהודה לייב קוליק, ואשתו דינה). לאחר תקופה קצרה בתלמוד תורה בשכונה, החל בגיל 7 או 8 ללכת ללמוד יחד עם סבו בישיבת תורת חיים בעיר העתיקה. הוא למד שעתיים ביום עם רב מהישיבה שנשכר ללמוד איתו ובשאר הזמן למד לבדו. בשלב מסוים ביקש ללמוד עם בני גילו ולמד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים במשך כחצי שנה. אולם לאחר שראה שההספק הרבה פחות, שב ללמוד בישיבה ולמד עם הרב מרדכי דוד לוין. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים של "חברת עזרה". שם למד אצל הרבנים בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובן ציון אברהם קואינקה. לימודי חול למד אצל יוסף יואל ריבלין. לאחר הבר מצווה למד כשנה בבית מדרש רבנים בגבעת שאול. בגיל 16 נסמך לרבנות על ידי הרב מתיתיהו מדינצקי (מחבר השו"ת "מתת ידו").
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר מירסקי בארץ ישראל, בזכות האזרחות האמריקאית של אביו וגילו הצעיר. הוא למד בחבורה של זרח ראובן ברוורמן בעיר העתיקה. לקראת סוף המלחמה בעת שארצות הברית נכנסה למלחמה, התחבא מירסקי זמן מה עד שהחליט להתייצב במשטרה הטורקית. הוא היה מאחרוני המוגלים לדמשק, שכן בזמן שהוא הוגלה נכבשה ירושלים על ידי הבריטים. בדמשק הוא נפגש עם דוד ילין, ובהשפעתו נכנס ללמוד בבית המדרש העברי למורים, כאשר שבו לירושלים לאחר המלחמה. לאחר שהוסמך למורה, נכנס ללמד בבית הספר תחכמוני כמחנך הכיתה הבוגרת. על פי בקשת מורו אליעזר מאיר ליפשיץ, נבחן מירסקי בשנית, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב יוסף גרשון הורוביץ.
ב-1920 נישא לשולמית, בת יוחנן דוד סלומון בנו של יואל משה סלומון.
מירסקי היה בן המחזור הראשון של הלומדים בבית הספר המנדטורי למשפטים, שם למד בין השאר אצל השופט העליון גד פרומקין וד"ר יעקב ישראל דה האן. בשנת 1924 קיבל את הדיפלומה במשפטים והיה פעיל באגודת בוגרי בית הספר ובהנחלת המשפט העברי.
ב-1922 ירד אביו לניו יורק עם בני משפחתו, ובאוגוסט 1926, לבקשת המשפחה, הצטרפו אליו מירסקי ומשפחתו. הוא קיבל משרת הוראה בישיבת רבי יצחק אלחנן, במוסד זה ובמוסדות המסונפים אליו, הוא שימש בתפקידי הוראה וניהול עד סוף ימיו, תוך עבודה מחקרית של ההדרת כתבי הגאונים והראשונים. במקביל הוא ניהל זמן מה את תלמוד התורה של יהודי חלב ובית הספר שולמית לבנות. באותו זמן הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק ואת התארים השני והשלישי מאוניברסיטת קולומביה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "שאילתות דרב אחאי, מהותו וטיבו, והשוואת כתבי היד של ספר בראשית מן השאילתות, יחד עם תרגום באנגלית של הטקסט".
היה פעיל בתנועת המזרחי בארצות הברית וקנדה, ואף שימש מטעמם ציר בקונגרס הציוני בז'נבה בשנת 1939. שימש כרב קהילת בית הכנסת של קהילת ישראל הצעיר בשכונת בורו פארק בברוקלין.
שימש בתפקידים רבים, בעיקר בארגונים הקשורים לשפה העברית ותרבותה, כן היה נשיא ועד הרבנים של שכונת בורו פארק. היה קשור מאוד לארץ ישראל ונהג לבקר בה כמעט מדי שנה. בשנת 1951 הוא הוציא את ספרו "בין שקיעה לזריחה" בהוצאת "סורא" ובשנת 1953 הקים בשיתוף פעולה של ישיבה יוניברסיטי ומשרד הדתות את "מכון סורא" שייעד להיות גשר בין ירושלים של מעלה וניו יורק של מעלה. המכון הוציא מאסף, שיצא ארבע פעמים בין השנים תשי"ד ותשכ"ד ועסק בהוצאת כתבי קדמונים וענייני משפט עברי. לנשיא הכבוד של המכון גייס מירסקי את נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, ולאחר מותו את זלמן שזר. באמצע שנות ה-60 הוא פעל להקים מבנה למכון סורא בגבעת מרדכי ותרם את ספרייתו הפרטית למכון.
בעיצומה של עבודתו המדעית, חלה מירסקי ונפטר בניו יורק בכ"ו באלול, תשכ"ז (1 באוקטובר 1967).
משפחתו

אשתו הראשונה, שולמית, הייתה בתו של יוחנן דוד סלומון ונכדתו של יואל משה סלומון.

בנו פרופ' דוד מירסקי שימש כדקאן קולג' שטרן של הישיבה יוניברסיטי. חתנו פרופ' מאיר חבצלת ההדיר גם הוא ספרי קדמונים.

בין נכדיו: אהוד חבצלת, סופר יהודי אמריקאי ופרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת אורגון; ויהודה מירסקי, פרופסור חבר בחוג למדעי היהדות והמזרח הקרוב ומרכז שוסטרמן לחקר ישראל באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס.
אשתו השנייה הייתה פני בירנבאום, נכדה של יוסף אלטר אפשטיין, מחבר ״גנזי יוסף״.
עבודתו המחקרית

עבודתו הבולטת הייתה הוצאה מחדש של שאילתות דרב אחאי, שיצאה לאור בחמישה כרכים.
שאילתות דרב אחאי גאון: עם שני פירושים קדמונים מכ"י ועם חילופי נוסחאות על פי עשרה כ"י של השאילתות / וביאורים והערות ומבוא מאת שמואל קלמן מירסקי. בהוצאת מכון סורא וישיבה אוניברסיטה [ניו יורק] בהשתתפות מוסד הרב קוק תש"ך-תשל"ז.
חיבור התשובה: לרבנו מנחם ב"ר שלמה המאירי. יוצא לאור בפעם הראשונה ע"פ הכתב-יד, על ידי הרב אברהם סופר, ועם מבוא על תולדות ר’ מנחם המאירי וספריו והערות, והשואות לכ"י שנכתב בשנת ר"מ והועתק בידי יצחק בולקא -על ידי הרב שמואל ק. מירסקי, ניו יורק, תלפיות, ישיבה אוניברסיטה, תש"י.
בין שקיעה לזריחה: השתלשלות הסנהדרין לישיבה בירידתה לבבל, תולדות אישי מעבר בדרך, שובה למקומה, מאת שמואל ק. מירסקי, ירושלים - ניו-יורק "סורא", תשי"א.
פירוש ר’ יהודה ב"ר בנימין עניו, על הרי"ף מסכת פסחים, יוצא בפעם הראשונה לאור מכ"י הספרייה הלאמית בפריז עם מבוא על המחבר והערות מאת הרב שמואל ק’ מירסקי, ניו יורק, תלפיות וישיבה אוניברסיטה, תשט"ו.
פירוש רבי יהונתן הכהן מלוניל על המשנה והרי"ף מסכתות מגילה ומועד קטן, יוצא לאור בפעם הראשונה מכ"י עם מבוא על תולדות המחבר והערות מאת שמואל קלמן מירסקי, ירושלים, מכון סורא, ניו-יורק, ישיבה אוניברסיטה, (תשט"ז).
שבלי הלקט השלם, לרבנו צדקיה ב"ר אברהם הרופא, יוצא לאור בפעם הראשונה מכ"י, עם שבילי שבלי הלקט, ביאורים והערות ומבוא מאת שמואל קלמן בה"ר משה צבי מירסקי, ניו יורק, מכון סורא, תשכ"ו.
מדרש סדר עולם - גוף המדרש עם המבוא וההערות של דוב בר רטנר, סקירה מדעית על טיב המדרש, מהדורותיו השונות ותגובות חכמים על מהדורא זו בשעתה ובתוספת המדרש הקטן עשר גלויות כהשלמה לסדר עולם, מאת שמואל ק. מירסקי, ירושלים, ח. וגשל, תשמ"ח.
כתבים נוספים:
ארץ וימים: אישים דמויות ומקומות, שמואל ק. מירסקי, ירושלים: סורא, תשי"ג.
אישים ודמויות בחכמת ישראל: באירופה המזרחית לפני שקיעתה, ערך שמואל ק. מירסקי (ניו-יורק), "עגן" על יד ההסתדרות העברית באמריקה, תשי"ט.
מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם, בעריכת שמואל ק. מירסקי, ניו-יורק, עגן, תשט"ז, 1956.
כמו כן היה, עורך הרבעון "תלפיות" שיצא בשנים תש"ד-תשכ"ה וחיבר מאמרים רבים שנתפרסמו בכתבי עת שונים.