stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוררין
תיארוך

בוררין תוארך למאה ה-10 בשיטת תיארוך פחמן-14. הדגימות ששימשו הגיעו מטבעות העצים החיצוניות ביותר של עמודי האלון המפוחמים של השער הצפוני. התוצאות של שתי הדגימות כמעט זהות: מתחם המבצר נבנה בתקופה שבין 900 לתחילת המאה ה-11. תיארוך פחמן 14 בוצע בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה, באוניברסיטת אורהוס בדנמרק, בשיתוף פעולה הדוק עם מעבדות Accium Biosciences בסיאטל שבארצות הברית.
מרכז מבקרים

באתר נבנה מרכז מבקרים עם פלטפורמת תצפית והעתק של החומות. יישומון בטלפון החכם מספק רשמים נוספים באתר. מרכז המבקרים היה פתוח מדי יום בין השעות 10:00-16:00 במהלך רבעון הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט). מרכז המבקרים נסגר בשנת 2021, ואמור להיפתח מחדש באביב 2024.
הערות שוליים

↑  Viking-Age Ring Fortresses
↑  Kelsey Campbell-Dollaghan, Archaeologists Just Discovered a 1,000-Year-Old Viking Fortress
↑  Enigmatic Viking Fortress discovered in Denmark
↑  Has one of Harald Bluetooths fortresses come to light?
בוטירקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  detention center, סימן נוף 
 כתובת:  Novoslobodskaya Street 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1771
 תאריך פתיחה רשמי:  1771 
 אדריכל:  Matvey Kazakov 
 קואורדינטות:  55°47′06″N 37°35′37″E﻿ / ﻿55.78487°N 37.59372°E﻿ / 55.78487; 37.59372
 www.butyrka-sizo.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בוטירקה(למפת מוסקבה רגילה) בוטירקה
 
כלא בוטירקה או בוטירסקייה (ברוסית: Бутырская Тюрьма) הוא בית הסוהר הגדול ביותר במוסקבה השוכן בחלק הצפון מזרחי של העיר. היה בית סוהר ותיק ומפורסם עוד באימפריה הרוסית, ונבנה גם עם מומנטים אדריכליים מוגנים ביותר. בתקופת השלטון הסובייטי בבית הכלא נאסרו, נורו ונהרגו אישים רבים מספור, ביניהם מפורסמים.
היסטוריה

בתקופת שלטון יקטרינה השנייה נבנו צריפי עץ לכליאה במקום, כשבמרכזם מבצר עץ גדול. בינואר 1775 נכלא במרתף המבצר ימליאן פוגצ'וב ובמרתף זה הוצא להורג. ב-1784 כתבה יקטרינה השנייה מכתב למושל מוסקבה, בו היא מבקשת להחליף את מבצר העץ במבנה אבן. ואכן, המבנה תוכנן על ידי האדריכל הרוסי המפורסם מתיו קזקוב. הכלא כלל ארבעה מגדלים, שהם בניין דרומי, בניין צפוני, מבנה המשטרה ומבנה השעון.
מ-1838 היה הכלא מרכזי מאוד בעיר, והיה מאכלס כ-30,000 אסירים בשנה. הכלא העניק שירותי נגרות, סנדלרות, חייטות כריכת ספרים וסדנאות צריבה. המבנה הנוכחי, נבנה בשנת 1879. ב-1884 שהה בכלא אסיר פוליטי בולט, וידידו לב טולסטוי הגיע לכלא לבקרו, מביקורו זה הייתה השראה רבה לרומנו "התחייה".
ב-1905 ניסו מתנגדי המשטר לחטוף את הכלא, אך הניסיון נכשל. בשנים שלאחריה, נתפסו בו איוואן קלאייב, ולדימיר מאיאקובסקי ואחרים. ב-1908 הופיע בכלא הקוסם הארי הודיני והצליח לשחרר עצמו מתוך מכונית הכליאה של האסירים. בתקופת הטיהורים הגדולים שהו 20,000 אסירים בכלא בעת ובעונה אחת, בה נספרו כ-170 אסירים בתא אחד בלבד, כ-1000 אנשים נורו אז לפני סיום החקירה.
בשנות ה-30 הוחזקו בכלא ורלאם שאלאמוב, אוסיפ מנדלשטם, סרגיי קורוליוב, אלכסנדר סולז'ניצין, יבגניה גינזבורג ובוריס פומין בתקופת המלחמה הפטריוטית הגדולה הועסקו האסירים בכלא בסיוע לצבא הרוסי.
אסירים מפורסמים

ולדימיר מאיאקובסקי.
פליקס דזרז'ינסקי מייסד הק.ג.ב.
וארלאם שאלאמוב.
אוסיפ מנדלשטם.
סרגיי קורולויב.
אלכסנדר סולז'ניצין.
אנדרי אמלריק.
ולדיסלב אנדרס גנרל פולין.
איסאק באבל.
ולדימיר גוסינסקי.
נסטור מאכנו.
ימליאן פוגצ'וב.
אנדריי ולאסוב.
קלימנט ורושילוב.
איוואן קלאייב.
סרגיי מברודי.
אלכסנדר פיצ'ושקין.
לאון טרוצקי מייסד הצבא האדום.
ויקטור בריילובסקי.
רפאל נחמן הכהן.
ברוך שטיינברג.
נחום אייטינגון.
אלכסנדר ליטוויננקו.
אלכסנדר קוקורין.
פאבל מאמייב.
סרגיי גולובקין.
יולי אדלשטיין
כלא בוטירקה בשנת 1890
בית איילון ביטוח

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים
 מיקום:  רמת גן
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2002–2004 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 אדריכל:  יסקי סיון אדריכלים
 מידות
 קומות:  20
 קואורדינטות:  32°05′05″N 34°48′14″E﻿ / ﻿32.084722222222°N 34.803888888889°E﻿ / 32.084722222222; 34.803888888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית איילון ביטוח(למפת גוש דן רגילה) בית איילון ביטוח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית איילון ביטוח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית איילון ביטוח  he בית איילון ביטוחhe בית איילון ביטוחמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית איילון ביטוח הוא מגדל משרדים ברחוב אבא הילל סילבר 12 במתחם בורסת היהלומים שברמת גן.
במגדל 20 קומות מעל פני הקרקע וכן קומה מסחרית המושכרת לבנק דיסקונט. במאי 2005 עברה למגדל חברת איילון ביטוח לאחר שרכשה חלק משטח הבניין תמורת 90 מיליון שקל. במגדל חניון תת-קרקעי המכיל 500 מקומות חניה. בלובי הבניין ישנו בית כנסת על שם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
בורנשטדט

| --- | --- |
אחוזת הכתר והכנסייה בבורנשטדט
אחוזת הכתר והכנסייה בבורנשטדט
 מידע
 עיר:  פוטסדאם 
 אוכלוסייה:  14,813 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  52°24′48″N 13°01′46″E﻿ / ﻿52.4133°N 13.0294°E﻿ / 52.4133; 13.0294
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניבורנשטדט(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניבורנשטדט(למפת ברנדנבורג רגילה) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןבורנשטדט(למפת ברנדנבורג מוגדלת) פוטסדאם קוטבוס פרנקפורט אורניינבורג אברסוולדה פאלקנזה ברנאו שליד ברלין  שוודט קניגס ווסטרהאוזן פולין סקסוניה סקסוניה-אנהלט סק. הת.  מקלנבורג-מערב פומרניה ברליןבורנשטדט
 
בורנשטדט (בגרמנית: Bornstedt) הוא רובע בפוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. הרובע ממוקם צפונית לפארק סנסוסי וארמון האורנג'רי, הוא ידוע באחוזת הכתר בורנשטדט, בית מגוריה לשעבר של ויקטוריה, הנסיכה המלכותית ובית הקברות של בורנשטדט עם קברים רבים של אישים מפורסמים. האחוזה, בית הקברות והכנסייה של הרובע הם חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
היסטוריה

היישוב במקום קם בסוף המאה ה-12, הוא הוזכר לראשונה בשטר מכר מ-1304. אחוזת בורנשטדט כללה את הגנים העכשוויים של ארמון סנסוסי, והיא נרכשה על ידי "הנסיך הבוחר הגדול" פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בשנת 1664. המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הראשון מסר את האחוזה לבית היתומים בפוטסדאם. בנו, פרידריך השני, מלך פרוסיה, המכונה "פרידריך הגדול" נאלץ לשלם פיצוי משמעותי לפני שבנה את ארמון סנסוסי החל משנת 1744 ואילך. הוא הקים אגן מים על ראש גבעה מצפון לפארק במטרה לספק את מערכת המזרקות, שבסופו של דבר נכשלה בגלל חוסר מומחיות. פרידריך הורה לקשט את המאגר בחורבות מלאכותיות והגבעה נקראה רואיננברג (Ruinenberg, "הר ההריסות").
משנת 1750 לערך שימשו השדות של בורנשטדט כאתר המצעדים של הצבא פרוסי, למורת רוחם של האיכרים המקומיים, עד שהמלך פרידריך וילהלם הרביעי לאחר שעלה לכס המלוכה בשנת 1840 רכש מחדש את האחוזות. הוא ארגן את אחוזת בורנשטדט לפי הרעיונות של פטר יוזף לנה והפך אותו למודל לעסק חקלאי. אדריכל החצר פרדיננד פון ארנים בנה מגדל נורמני על ראש גבעת רואיננברג ועיצב מחדש את בית האחוזה והכנסייה של בורנשטדט בסגנון איטלקי על פי תוכניות של לודוויג פרזיוס. המלך גם הורה לבנות מחדש את כנסיית הכפר מחדש על פי תוכניתו של האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר בשנת 1854.
בשנת 1864 מסר וילהלם הראשון מלך פרוסיה (קיסר גרמניה משנת 1871) את אחוזת בורנשטדט לבנו, נסיך הכתר פרידריך ואשתו ויקטוריה, בתה של המלכה ויקטוריה. הנסיכה המלכותית המשיכה בעסקים החקלאיים בחווה לדוגמה, היא בנתה מחדש את האחוזה, ובנה וילהלם השני למד בבית הספר של הכפר בורנשטדט. אולם עם מותו של הקיסר פרידריך בשנת 1888, עזבה ויקטוריה את בורנשטדט ופרשה לטירת פרידריכסהוף (אנ') בקרונברג אים טאונוס (אנ').
בשנת 1928 שולבו אחוזות הכתר של בורנשטדט וסנסוסי בפוטסדאם, והרשות המקומית לשעבר של בורנשטדט בעקבותיהם בשנת 1935 (על פי צו אישי של הרמן גרינג). המקום הפך לבסיס הצבאי של רגימנט חיל הרגלים 9 (Infanterie-Regiment 9) של הוורמאכט בפוטסדאם וכמה קסרקטינים הוקמו בסביבה. בית הקברות של בורנשטדט הורחב והוקמה "חורשת הגיבורים", המוקדשת לנופלים במלחמת העולם הראשונה והמעוטרת בפסל של ולטר למקה (אנ'). לאחר מלחמת העולם השנייה, השתמש הצבא הסובייטי במתקנים הצבאיים עד שנת 1993, כיום מבנים רבים שייכים לקמפוס האוניברסיטה המקצועית (Fachhochschule) של פוטסדאם.
פולקספארק

פולקספארק (Volkspark, "פארק העם") פוטסדאם משתרע על פני שלושה קילומטרים עד ליונגפרנזה בצפון והוא גובל בהר ההריסות של פארק סנסוסי בדרום. שטחו 650 דונם, והוא מנוהל על ידי סוכנות הפיתוח Bornstedter Feld. פולקספארק הוא הגן החדש ביותר בפוטסדאם. החל מהמאה ה-18 האזור שימש למטרות צבאיות, בעיקר כאזור אימונים צבאי. רק בשנת 2001 עוצב מחדש האזור המכונה "שדה בורנשטדט" (Bornstedter Feld) כאזור המרכזי לתערוכת הגננות הפדרלית (Bundesgartenschau) בשנת 2001. זהו גן מודרני של המאה ה-21 ופארק עם פעילויות פנאי כמו דיסק גולף (עם מסלול של 15 סלים), ריצה קלה, החלקה על גלגיליות, רכיבה על אופניים ומשחקי כדורגל. קונצרטים ואירועים דומים מתקיימים על במת הפארק המרכזי בקיץ. אחת האטרקציות העיקריות היא האולם הטרופי הגדול של הביוספרה של פוטסדאם (אנ'). הבניין מאכלס כ-20,000 צמחים טרופיים ובעלי חיים קטנים בכמה קומות.
אתרים מרכזיים

פולקספארק
שדות בורנשטדט
אחוזת הכתר בורנשטדט
הכנסייה של בורנשטדט – נבנתה מחדש בשנת 1854 בתכנון של פרידריך אוגוסט שטילר בסגנון איטלקי עם פורטיקו ומגדל פעמונים בגובה 34 מטרים, כולל קברו של ההיסטוריון יאקוב פאול פון גונדלינג (אנ'). הבנייה הסתיימה ב-1881–82.
בית הקברות של בורנשטדט – קבורים בו כמה אישים נודעים בתולדות גרמניה כדוגמת פטר יוזף לנה, פרדיננד פון ארנים, לודוויג פרזיוס, לודוויג פון רויטר ואריך פון פאלקנהיין.
לקריאה נוספת

Gottfried Kunzendorf, Manfred Richter (Hrsg.): Bornstedt, Friedhof, Kirche. Märkischer Gedenkort preußischer Geschichte und des Widerstands. Erweiterte und überarbeitete Neuauflage. Hentrich & Hentrich, Teetz 2001, ISBN 3-933471-23-0
Bernd Maether (Hrsg.): „Krongut Bornstedt – Eine Bau- und Nutzungsgeschichte“, 1. Auflage, be.bra wissenschaft verlag GmbH, 2010, ISBN 978-3-937233-55-0
הכנסייה של בורנשטדט
בית אימברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  דיאדה 
 קואורדינטות:  31°45′56″N 35°13′18″E﻿ / ﻿31.765416666667°N 35.221527777778°E﻿ / 31.765416666667; 35.221527777778
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית אימברגר(למפת ירושלים רגילה) בית אימברגר(למפת הרי ירושלים רגילה) בית אימברגר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית אימברגר he
 
בית אימברגר
תקריב של החזית
בתי אימברגר (Imberger) הם שני מבנים במושבה הגרמנית בירושלים. הבית הקדמי ברחוב עמק רפאים 14 נבנה בשנת 1877 על פי תוכניות של האדריכל הרמן אימברגר, בן המשפחה, והבית האחורי נבנה בשנת 1926.
המבנים נבנו על ידי משפחת אימברגר שהייתה אחת המשפחות הוותיקות ממקימות המושבה הגרמנית. בעוד שהמבנה הקדמי בנוי בסגנון טמפלרי קלאסי – בית בן קומה אחת, שמעל דלתו כתובת מהתנ"ך, המבנה האחורי בן שלוש קומות ובנוי בסגנון מנדטורי.
על המשקוף של הדלת חקוק, בגרמנית, המשפט מספר ישעיהו:
קוּמִי אוֹרִי כִּי בָא אוֹרֵךְ, וּכְבוֹד ה' עָלַיִךְ זָרָח
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
בית איפטייב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  סימן נוף, מבנה היסטורי 
 מיקום:  יקטרינבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1880
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־80 של המאה ה־19 
 תאריך פירוק:  1977 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אקלקטית רוסית, אדריכלות נאו-רוסית, אר נובו 
 מידות
 קומות:  3 
 קואורדינטות:  56°50′39″N 60°36′35″E﻿ / ﻿56.844167°N 60.609722°E﻿ / 56.844167; 60.609722
 he
 
הכנסייה שהוקמה על חורבות הבית
בית איפטייב (ברוסית: Дом Ипатьева) היה בית של סוחר בעיר יקטרינבורג שבו נרצחה ב-1918 משפחתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. ב-1977 נהרס הבית בהוראת ברית המועצות. כיום פועלת במקום כנסייה.
היסטוריה

בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה הזמין איוון רדיקורטסב, פקיד בכיר בתעשיית הכרייה, בית דו-קומתי שיוקם על מדרון של גבעה בולטת. אורך החזית היה 31 מטר. ב-1898 עברה האחוזה לידיו של שראבייב, סוחר זהב בעל מוניטין. עשר שנים לאחר מכן, נרכש הבית על ידי ניקולאי ניקולאיביץ' איפטייב, מהנדס צבאי, שהפך את קומת הקרקע למשרדו. נראה כי על סמך מידע שסיפק פיוטר ויקוב, ב-1918 איפטייב נדרש לפנות את הבית לצורך "ייעוד מיוחד".
אותו ייעוד מיוחד היה למעשה כליאתם של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ומשפחתו, אשר הודחו משלטונם בעקבות מהפכת פברואר. המשפחה עברה לבית איפטייב בשני שלבים: ב-22 באפריל הגיעו לבית ניקולאי, אשתו אלכסנדרה ובתם מריה, וב-23 במאי הגיעו שאר בני המשפחה: אולגה, טטיאנה, אנסטסיה ואלכסיי. חוץ ממשפחת רומנוב גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. משפחת רומנוב התגוררה בבית איפטייב 78 ימים.
בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם. ב-25 ביולי נכנסו חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי לבית, וגילו שמשפחת הצאר נעלמה. מיד החלה חקירה בנושא. הם אף חקרו כמה מן מהשומרים, אבל לא הצליחו להגיע אל מבצעי הרצח. הגופות עצמן לא נמצאו, והחוקרים תמכו בגרסה הבולשביקית שלפיה הוצא להורג רק הצאר עצמו. רק בהמשך התבררה האמת.
כבר ב-1923 הופצו תצלומי הבית המגודר בעיתונות הסובייטית תחת הכותרת "הארמון האחרון של הצאר האחרון". בשנת 1927, תוכנן להפוך את הבית למוזיאון. בהמשך הוא הפך לבית ספר חקלאי, וב-1938 למוזיאון תעמולה אנטי-דתי. ב-1974 נרשם הבית רשמית כאנדרטה היסטורית-מהפכנית. עם זאת, למרבה המבוכה של הממשלה, הוא הפכה בהתמדה למוקד עלייה לרגל של מלוכנים רוסיים. בשנת 1975 הוחלט ביוזמת יורי אנדרופוב בפוליטביורו להרוס את בית איפטייב. לאחר סחבת של כמה שנים נעשתה ההריסה בשנת 1977, בימים שבוריס ילצין היה ראש הממשל בעיר. לטענתו הוא קיבל הוראה ישירה ולא יכול להתנגד. בשנת 1990 הוחלט להקים כנסייה על שרידי הבית. הכנסייה הוקמה בשנת 2003.
בוטיו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מרכיבים עיקריים:  חזיר הבית 
 
בוטיו מאל ביארזו
בוטיו פורטוגזי, במירנדלה
בוטיליו (בספרדית: Botillo; בלאונית: Butiellu; בגליסית: Botelo וגם בפורטוגזית) ידוע גם בשם chouriço de ossos בפורטוגזית. זו מנה של מעי חזיר ממולא בבשר. זוהי מומחיות קולינרית של אל ביארזו, מחוז צפוני במחוז לאון הספרדי וגם של אזור טראס-אוס-מונטס בפורטוגל. המונח הספרדי botillo, המונח הפורטוגזי botelo והמונח ליאונזי butiellu נובעים מהמילה הלטינית botellus, שפירושה מעי.
המאכל נמצא גם בבמטבח האקסטרמדורה (סוד המטבח האקסטרמדורי המסורתי הוא הפשטות שלו, חוסר הערבוביה שלו והעלות הנמוכה), שם הוא ידוע בשם buche או buche de costillas .
ייצור

סוג זה של אמבוטידו/אנצ'ידו הוא מוצר בשר העשוי מחתיכות שונות שנשארו משחיטת החזיר, כולל הצלעות, הזנב והעצמות עם מעט בשר שנשאר עליהן. אלה קצוצים; מתובלים במלח, פלפל, שום ותבלינים אחרים; ממולאים במעי הגס של החזיר, ומיושן/משומר בחלקו באמצעות עישון. זה יכול לכלול גם את לשון החזיר, ועוד חלקים, אך אלה לעולם לא יעלו על 20% מהנפח הכולל של המילוי. בדרך כלל הוא נצרך מבושל. בטעם צ'וריסו, יחד עם כרוב רך מאוד יוצרים תבשיל טעים ומשמעותי.
יישון

ההכנה והיישון של בוטיו מתרחשים על פני תקופה של חמישה ימים לפחות ומורכבים מארבעה שלבים:
בחירה ושחיטה של חומר הגלם.
תיבול וערבוב המלית כדי להשיג את הצבע והשימור האידיאלי.
עישון, עם עשן מעץ אלון טבעי או עץ אלון מסוג הוֹלְם (אנצינה).
ייבוש במשך יומיים בחדרי ייבוש שהוכנו כדי להבטיח שהלחות תתאדה סופית כדי שהמוצר ישיג מרקם מעולה.
לקריאה נוספת

אנדרולה
רשימת מנות ממולאות
Matanza
Festival de Exaltación del Botillo
Gastronomía de la provincia de León
Gastronomía de Castilla y León
בית דירות (בריטניה)

בית דירות בגלאזגו שנבנה בתחילת המאה העשרים
בית דירות (באנגלית: Tenement house) מתייחס לרוב לבניינים רב-משפחתיים שנבנו בסטנדרטי בנייה מתחת למקובל ומאוכלסים בדרך כלל על ידי אוכלוסיות חלשות. בסקוטלנד, המונח שמר על פירושו המקורי ומתייחס לבניינים רבי תפוסה מכל סוג שהוא. באזורים מסוימים באנגליה, בעיקר בדבון ובקורנוול, מתייחס לרוב למבנה או אגף אחורי של בית מדורג.
לקריאה נוספת

Bauman, John F. "Introduction: The Eternal War on the Slums," From Tenements to the Taylor Homes: In Search of an Urban Housing Policy in Twentieth-Century America, ed. John F. Bauman, Roger Biles, and Kristin M. Szylvian, University Park: Pennsylvania State University, 2000, ISBN 0-271-02012-1, pp. 1–17
Elkins, T. H. with Hofmeister, B. Berlin: The Spatial Structure of a Divided City, London/New York: Methuen, 1988, ISBN 0-416-92220-1
Girouard, Mark. Cities and People: A Social and Architectural History, New Haven, Connecticut/London: Yale University, 1985, ISBN 978-0-300-03502-5
Huchzermeyer, Marie. Tenement cities: from 19th century Berlin to 21st century Nairobi (Africa World Press, 2011)
Kearns, Kevin C. Dublin Tenement Life: An Oral History of the Dublin Slums (Gill & Macmillan Ltd, 2006)
Lubove, Roy. The progressives and the slums: Tenement house reform in New York City, 1890-1917 (University of Pittsburgh Press, 1963)
Plunz, Richard A. "On the Uses and Abuses of Air: Perfecting the New York Tenement, 1850–1901," Berlin/New York: Like and Unlike: Essays on Architecture and Art from 1870 to the Present, ed. Josef Paul Kleihues and Christina Rathgeber, New York: Rizzoli, 1993, ISBN 0-8478-1657-5, pp. 159–79.
Worbs, Dietrich. "The Berlin Mietskaserne and Its Reforms," Berlin/New York, pp. 144–57.
Worsdall, Frank. The tenement: a way of life: a social, historical and architectural study of housing in Glasgow (W. and R. Chambers, 1979)
הערות שוליים

↑  Shorter Oxford English Dictionary, 6th ed. Oxford: Oxford University, 2007, ISBN 0199206872, p. 3804.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529668905171  LCCN: sh85133852
בוביאן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  המפרץ הפרסי 
 קואורדינטות:  29°47′00″N 48°11′00″E﻿ / ﻿29.783333333333°N 48.183333333333°E﻿ / 29.783333333333; 48.183333333333
 שטח:  863 קילומטר רבוע
 אורך:  40 קילומטר
 רוחב:  24 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  כווית כווית
 אוכלוסייה:  0
  (למפת כווית מוגדלת) כווית אל-ג'הראא אל-אחמדי עיראק ערב הסעודית  המפרץ הפרסי בוביאן(למפת כווית רגילה) כווית אל-ג'הראא אל-אחמדי עיראק ערב הסעודית  המפרץ הפרסי בוביאן
 
בוביאן (בערבית: بوبيان) הוא האי הגדול ביותר בשרשרת אי החוף של כווית הממוקם בפינה הצפון-מערבית של המפרץ הפרסי, עם שטח של 863 קילומטרים רבועים (333 מילים רבועים). נמל מובארק אל קבר (אנ'), שנמצא כעת בבנייה, נמצא בחופיו. כחלק מהפיתוח של נמל מובארק אל קבר, האי בוביאן יכיל תחנות כוח ותחנות משנה. תחנת כוח של 5,000 מגה וואט כבר נבנתה בסובייה (אנ').
היסטוריה

במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, הייתה דליפת נפט גדולה באזור; בנוסף לכך, נהרסו ארבעה חלקים של הגשר, והם נבנו מחדש בשנת 1999. האי עצמו הוסב לבסיס צבאי בשנת 1991. בנובמבר 1994, עיראק קיבלה רשמית את הגבול המתוחם באו"ם עם כווית, אשר נכתב בהחלטות 687 (1991), 773 (1992) ו-833 (1993) של מועצת הביטחון של האו"ם אשר סיימו רשמית תביעה קודמת לאי בוביאן. גם איראן קרובה מאוד לאי.
בתגובה על הפיכתה של כווית לחתומה ה-169 על אמנת רמסר, הוגדרה שמורת מובארק אל-כביר כשטח הביצה הראשון במדינה בעלת חשיבות בינלאומית. השמורה, ששטחה 509,480 דונם, מורכבת מלגונות קטנות וביצות מלוחות רדודות והיא חשובה כתחנת ביניים לציפורים נודדות בשני נתיבי נדידה; מטורקיה להודו ומאירואסיה לאפריקה. גידול ציפורי מים כוללות את מושבת הרבייה הגדולה בעולם של הדרומס, והים שמסביב מהווה משתלה מרכזית למיני דגים מסחריים רבים.
גאוגרפיה

האי מישורי בעיקרו, בעוד שביצות מלוחות מכסות כמה חופים. יש כמה נחלים אכזבים במרכז האי. הוא מופרד מן החוף העיראקי בצפון המזרח ידי הערוץ אל-זבאיר ומכווית בדרום מערב ידי הערוץ אל-סבייאח. המגמות של הערוץ האחרון סביב הקצה הצפוני של האי בוביאן, המפרידות בינו לבין האי ורבה. 5.4 קילומטרים (3 מיל) צפונית-מערבית לראס אל-ברשה, הנקודה הדרומית ביותר, בוביאן מקושר ליבשת באמצעות גשר קורות בטון באורך 2.38 קילומטרים (1.48 מיל) מעל ערוץ אל-סבייאח, אשר נבנה בשנים 1981–1983 ונפתח בפברואר 1983.
נמל מובארק אל קאביר

נמל מובארק אל קאביר הוא חלק מיוזמת החגורה והדרך של סין. במסגרת יוזמת החגורה והדרך של סין, נמל מובארק אל קאביר הוא חלק מהשלב הראשון של פרויקט עיר המשי. בספטמבר 2020 דווח כי הנמל הושלם ב-53%. במרץ 2021, הוכרז כי כווית ופקיסטן יפתחו קשרים בין נמל גוואדר לנמל מובארק אל קאביר. נמל מובארק אל קאביר נמצא כעת בבנייה. כחלק מהפיתוח של נמל מובארק אל קאביר, האי בוביאן יכיל תחנות כוח ותחנות משנה. תחנת כוח של 5,000 מגה וואט כבר נבנתה בסובייה.
הערות שוליים

1 2  "المجلس الوزراء الكويتي يعقد اجتماعه الاسبوعي - حكومة - 15/03/2021 - كونا". Kuwait News Agency (KUNA) (בערבית). 15 במרץ 2021. ثم أحيط مجلس الوزراء علماً بتوصية اللجنة بشأن إفادة وزير الأشغال العامة عن الأعمال التنفيذية لتشغيل المرحلة الأولى من مشروع ميناء مبارك الكبير، والترتيبات القانونية والإدارية والتعاقدية لتنفيذه {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "جهاز الحرير وبوبيان يستكمل ميناء مبارك الكبير بعد... 2024". Al Rai (בערבית). 26 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Connecting Boubyan Island Area in Kuwait". Elsewedy Electric. במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Kuwait inaugurates massive causeway to free trade zone". France24. 1 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   p.9
↑  "Kuwait Geography and Population". אורכב מ-המקור ב-2017-09-05. נבדק ב-14 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CIA World Fact Book - Iraq". everything2.com. 2007-01-14.
↑  Ramsar. "Kuiwait becomes Ramsar state". BirdGuides. נבדק ב-7 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Bubiyan | island, Kuwait". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2017-08-06.
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2017-08-07. נבדק ב-2017-07-05. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "China and Kuwait to Build New Port". Port Technology. 21 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Phase One of Kuwait's BRI-Backed US$130 Billion Silk City Opens". Hong Kong Trade Development Council. 10 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kuwait SCPD provides updates on $10.4bn worth of projects". Middle East Construction News. 20 בספטמבר 2020. On the other projects, the top Kuwaiti official said the work on Mubarak Al Kabeer Port project had reached 52.7% completion {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pakistan, Kuwait agree to develop linkages b/w Gwadar & Mubarak Al Kabeer Port". radio.gov.pk. 18 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pakistan, Kuwait agree to strengthen links between Gwadar, Mubarak Al Kabeer ports". arabnews.pk. 19 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elsewedy unit inks project in Kuwait". Zawya. 17 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315135132   WorldCat (עם VIAF): 315135132
בישופות שפייר

| --- | --- |


 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  888 
 תאריכי פירוק:  1803 
 ישות קודמת:   דוכסות פרנקוניה
 ישות יורשת:  צרפת הרפובליקה הצרפתית הראשונה    מרקיזות באדן
 
הנסיכות-בישופות של שפייר (בגרמנית: Hochstift Speyer;‏ Fürstbistum Speyer;‏ Bistum Speyer) הייתה נסיכות כנסייתית באזור של מדינות גרמניה ריינלנד-פאלץ ובאדן-וירטמברג של ימינו. היא חולנה ב-1803. הנסיך-הבישוף התגורר בשפייר, עיר קיסרית חופשית, עד המאה ה-14, כאשר העתיק את מקום מגוריו לאודנהיים (פיליפבורג), ולאחר מכן ב-1723 לברוכסל, בעיקר בשל מערכת היחסים המתוחה בין הנסיכים-הבישופים לבין השלטונות האזרחיים של העיר החופשית, שהייתה פרוטסטנטית רשמית מאז הרפורמציה. הנסיך-פרובוסט של ויסמבורג באלזס נשלט על ידי הנסיך-בישוף של שפייר באיחוד אישי.
גאוגרפיה

הנסיכות-בישופות של שפייר השתייכה לחוג הרייני העליון של האימפריה הרומית הקדושה. היא הייתה אחת הנסיכויות הקטנות ביותר של האימפריה הרומית הקדושה, היא כללה יותר מחצי תריסר מובלעות נפרדות בהיקף כולל של כ-28 מיילים רבועים גרמניים (בערך 1540 קמ"ר) משני עברי הריין. היא כללה את העיירות ברוכסל (בגדה הימנית) וכן דיידסהיים, הרקסהיים ביי לנדאו ולאוטרבורג (בגדה השמאלית). בסביבות שנת 1800 כללה הבישופות כ-55,000 איש.