stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה של לוקה
היסטוריה

בתקופת שלטון השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, הייתה העיר לוקה בירת טוסקנה, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, העיר נותרה מושב המושל הצבאי מטעם האימפריה הרומית הקדושה (המארקגראף) וככזו העניק לה היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1084, בעת מאבק האינווסטיטורה, מידה של אוטונומיה. לאחר מותה של מטילדה רוזנת טוסקנה ב-1115 החלה העיר לפתח מעמד של קהילה אוטונומית רפובליקאית, בראשותו של מנהיג נבחר (Capitano del popolo), מעמד שהוכר ב-1160 על ידי המארקגראף של טוסקנה, ולף השישי. עד 1328 היוותה לוקה יריבה שווה לפירנצה, אך נקרעה במאבקים בין מפלגות הגואלפים והגיבלינים. לאחר שעברה מיד ליד במהלך המאה ה-14, קבע קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שיותר ללוקה לשמור על מעמד עצמאי יחד עם הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה. הרפובליקה של לוקה הצליחה לשמור על מעמדה העצמאי, גם כאשר עוד ועוד ערי מדינה נטמעו לתוך ישויות רחבות יותר, בראש ובראשונה הדוכסות הגדולה של טוסקנה שיצרה עד 1555 שטח רציף כמעט על כל המרחב הטוסקני, כאשר המובלעת היחידה בצפונו נותרה לוקה. ב-1628 הפך השלטון בעיר מדמוקרטי לאוליגרכיה.
בפברואר 1799, במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית נכבשה העיר על ידי הצרפתים ויעקובינים צרפתים הקימו בה מדינה דמוקרטית-חוקתית ברוח המהפכה הצרפתית. אולם הקרבות שהתחוללו בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה לבין הצרפתים בחצי האי הצריכו את השעיית החוקה הדמוקרטית לטובת שלטון ריכוזי לשעת החירום, ביולי עברה העיר מיד הצרפתים לידי ממלכת הבסבורג ובסוף 1800 חזרה לידי הצרפתים. ב-1805 נטל נפוליאון את השלטון והעביר את לוקה ואת נסיכות פיומבינו לידי אחותו, אליזה בונפרטה. ב-1814 העביר קונגרס וינה את השליטה בלוקה לידי מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג, רעייתו השנייה של נפוליאון, כדוכסות לוקה.
הערות שוליים

↑  מפות התפתחות שטח השליטה של טוסקנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: UBOV480036
הרמן קורץ (פוליטיקאי)

הרמן קורץ (בגרמנית: Hermann Kurz;‏ 20 בספטמבר 1897, ביל – 23 ביולי 1980, ביל) היה פוליטיקאי שווייצרי.
ביוגרפיה > קריירה קדם פוליטית

אביו של הרמן קורץ, יעקב קורץ, עבד כנגר ועובד סניפי דואר. קורס סיים את לימודיו בבית הספר המסחרי בביל לפני שנכנס לתפקיד בבנק קנטונל נויכאטל בלה שו דה-פונד בשנת 1916. בשנת 1920 עבר לתפקיד רואה חשבון ראשי בחברת השעונים Tavannes Watch Co. בשנת 1928 חזר הרמן קורץ לביל, שם הועסק כמורה לעסקים בבית הספר לעסקים ביל. בנוסף, הוא קיבל את תעודת רואה החשבון הפדרלית ובשנת 1932 רישיון למדעי המסחר באוניברסיטת נויכאטל.
קורץ, שהיה נשוי לחולדה ברטה, בתו של המנעולן אדולף רופ, נפטר בשנת 1980 ממש לפני גיל 83 בעיר הולדתו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הרמן קורץ, שהצטרף לשירות Parti socialiste romand bienne (PSR), לשעבר רובע עצמאי, היום חלק ממפלגה כולה (SP-PS Biel / Bienne), כיהן כחבר מועצת העיר ביל בין השנים 1933 ל-1940 ומשנת 1945 עד 1947, וב-1946 כיהן כנשיא. בשנת 1948 נבחר למועצת עיריית ביל, שם כיהן במשרה מלאה כמנהל כספים עד שעזב ב-1960. בשנת 1951 העם בחר בו למועצה הלאומית, בה היה חבר עד 1955.
הרמן קורץ שימש גם כנשיא גוף הפיקוח. בנוסף, הוא היה חבר בוועד המנהל של ברנישה קראפטוורקה AG ומשנת 1931 עד 1974 היה נשיא דירקטוריון חברת הדפוס השיתופית ביל.
מחויבותו הפוליטית התמקדה במיוחד בהכשרה מקצועית מסחרית ובניית דיור שיתופי.
קורץ, שהיה נשוי לחולדה ברטה, בתו של המנעולן אדולף רופ, נפטר בשנת 1980 ממש לפני גיל 83 בעיר הולדתו.
הערות שוליים

↑  Kurz, Hermann, hls-dhs-dss.ch (בגרמנית)
↑  Ratsmitglied ansehen, www.parlament.ch
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1052361129  HDS: 033542  VIAF: 309585347   WorldCat (עם VIAF): 309585347
השירות למען זיכרון השואה באוסטריה

השירות "למען זיכרון השואה" באוסטריה הוא מסלול שירות לאומי, אלטרנטיבי לשירות החובה הצבאי האוסטרי.
משתתפי המסלול משרתים במוסדות להנצחת השואה החשובים ביותר. התוכנית הנקראת בשם "גֶדנקדינסט" ("שירות זיכרון") הוקמה על ידי ד"ר אנדראס מייזלינגר, מדען למדעי החברה מהעיר אינסברוק שבטירול, אוסטריה.
הוא אימץ את הרעיון מניסיון של גרמנים – "פעולה למען הפיוס". מייזלינגר עצמו עבד כמתנדב במוזיאון של אושוויץ-בירקנאו, ושם נולד רעיון התוכנית "גדנקדינסט" – שירות למען זיכרון והנצחה.
בשנת 1991 הושלמה החקיקה הדרושה על ידי ממשלת אוסטריה, ומייזלינגר התחיל להקים פרויקט אשר לאחר מכן נודע בשם "תוכנית גדנקדינסט", גוף עצמאי, אך ממומן ברובו על ידי ממשלת אוסטריה.
מטרת התוכנית להנצחה וזיכרון היא להכיר בחלקה של אוסטריה באחריות קולקטיבית לשואה, ואחריותו של כל אחד מאיתנו להבטיח שזה "לעולם לא יקרה שוב" (ציטוט מתוך נאומו של קנצלר אוסטריה לשעבר פרנץ ורניצקי, ירושלים יוני 1993).
תוכנית הזיכרון האוסטרית – "גדנקדינסט" היא מיוחדת במינה, תוכנית בינלאומית אשר מסיעת למוזיאונים וארכיונים העוסקים בשואה.
מאז שנת 1992 עברו את התוכנית כ־150 מתנדבים, בעיקר בשנות העשרים לחייהם, אשר עבדו על חקר תולדות השואה והנצחתם, במקום שירות צבאי רגיל.
Gedenkdienst האוסטרי זוכר את זוועות הנאציונל-סוציאליזם ומנציח את קורבנות השואה. מתנדבי Gedenkdienst האוסטרים עובדים באנדרטאות שואה, במוזיאונים ובמכוני מחקר, כמו "מרכז סיימון ויזנטל" בלוס אנג'לס, המוזיאון היהודי בברלין, המרכז האירופי לזכויות רומה בבודפשט או יד ושם בירושלים. העבודה באתרי הפריסה הרבים מורכבת בעיקר מיצירת וארגון סיורים ואירועים, עבודה בארכיונים, הרצאות באוניברסיטאות ובבתי ספר וכן מדיונים עם עדים עכשוויים ותיעודם על מנת שלא לשכוח את חוויותיהם. במשך כמה שנים נשלחים מתנדבי Gedenkdienst האוסטרים גם לאתרי פריסה בארצות מקלט לשעבר של קבוצות הקורבנות בתקופת הלאום סוציאליזם, כמו קאזה סטפן צווייג בברזיליה, המרכז ללימודי יהדות בשנחאי וכן מוזיאון השואה של מלבורן באוסטרליה. במהלך העשורים האחרונים,  מאות צעירים מתנדבי Gedenkdienst עסקו בהיסטוריה של השואה ב 22 מדינות שונות והם תרמו תרומה רבה להערכה מחדש ההיסטורית כמו גם להבנת הקורבנות והמיעוטים.
ההתאחדות האוסטרית לשירות לאומי מחוץ למדינה היא הגוף הראשי של הארגון ומוסמך מטעם ממשלת אוסטריה לשלוח מתנדבים של "גדנקדינסט" לארגונים שותפים בכל רחבי העולם.
הערות שוליים

↑  Austrian Service Abroad, auslandsdienst.at
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2163779-9  NKC: zmp20221142270
הרפובליקה של הוואי

| --- | --- |


  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטהרפובליקה של הוואי(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטהרפובליקה של הוואי
 המנון לאומי:  Hawaiʻi Ponoʻī 
 ממשל
 שפה נפוצה:  אנגלית, הוואית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אוקיאניה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1894 
 תאריכי פירוק:  12 באוגוסט 1898 
 ישות קודמת:  הוואי הממשלה הזמנית של הוואי
 ישות יורשת:  הוואי טריטוריית הוואי
 שטח בעבר:  28,337 קמ"ר
 
רפובליקת הוואי הייתה רפובליקה בשטחה של הוואי שהתקיימה בין ה-4 ביולי 1894, לבין סיפוחה של הוואי כטריטוריה של ארצות הברית ב-7 ביולי 1898, והקמת טריטוריית הוואי.
היסטוריה

המלכה האחרונה של הוואי, ליליואוקלאני, הומלכה ב-29 בינואר 1891. תקופת כהונתה הייתה רצופה במשברים, כשכבר בתחילת מלוכתה פיטרה את הקבינט שמינה המלך הקודם. לאחר מכן ביקשה לבטל את החוקה שהתקבלה ב-1887, תוך נתינת זכויות עודפות לתושבי האיים ואסייתים על פני המתיישבים האמריקאים, ולבטל את זכות הבחירה לתושבים זרים מאירופה וארצות הברית.
בתגובה לאיום על כוחם, ארגנו המתיישבים הפיכה, מתוך כוונה מוצהרת להפיל את המלוכה ולהסתפח לארצות הברית. ההפיכה יצאה לפועל ב-17 בינואר, והמלכה ליליואוקלאני הודחה.
ב-1 בפברואר 1893 השגריר האמריקאי להוואי, סטיבנס, הכריז על הוואי כעל מדינת חסות של ארצו. ממשל הנשיא גרובר קליבלנד ערכה את דו"ח בלאונט, שהכריז על ההפיכה כבלתי-חוקית, ומצא שסטיבנס והיחידות הצבאיות שתמכו בהפיכה פעלו שלא כשורה. ב-16 בנובמבר שלח קליבלנד את השר אלברט ס. ויליס להוואי להציע להשיב לליליואוקלאני את מלוכתה בתנאי שתחון את כל המעורבים בדבר. ויליס דיווח בחזרה לוושינגטון שהמלכה מתעקשת להוציא להורג את האשמים.
עם התפתחות זו, הנשיא גרובר קליבלנד העביר את הנושא לעיון הקונגרס. מאוחר יותר שינתה המלכה את עמדתה בנושא עונשם של הקושרים, וב-18 בדצמבר 1893, דרש השר ויליס את החזרתה של ליליואוקלאני על ידי הממשלה הזמנית. הממשלה הזמנית סירבה. הקונגרס הגיב לפנייתו של קליבלנד בחקירת סנאט שתוצאתה הייתה דו"ח מורגן ב-26 בפברואר 1894. הדו"ח פטר את כל המעורבים כלא אשמים בהפיכה ופטר אותם מאחריות - חוץ מהמלכה עצמה.
ב-4 ביולי 1894, יום העצמאות האמריקאי, הוכרזה הקמתה של הרפובליקה של הוואי, וסנפורד ב. דול, אחד הראשונים שקרא לביטול מוסד המלוכה, היה לנשיא. הרפובליקה של הוואי הוכרה על ידי ממשלת ארצות הברית כבת חסות, אף על פי שמזכיר המדינה וולטר קיו גרשם נותר עוין כלפי הממשלה החדשה.
בינואר 1895 התרחש ניסיון הפיכת-נגד ברפובליקה, בראשותו של רוברט ויליאם וילקוקס, במטרה להשיב את המלכה ליליואוקלאני לשלטון. ההפיכה נכשלה, ווילקוקס נידון למוות, אך הנשיא דול חנן אותו. בעקבות הקשר הוכרחה המלכה לשעבר ליליואוקלאני לוותר על המלוכה ב-24 בינואר 1895. בתמורה לחנינת חבריה למרד.
ב-1898, קצת לאחר תחילת מלחמת ארצות הברית–ספרד, הנשיא מקינלי חתם על הסכם סיפוח רפובליקת הוואי, שאושר לאחר מכן על ידי שתי הבתים.
הערות שוליים

↑  "By Authority", Daily Bulletin, January 30, 1891.
↑  "The Succession Princess Kaiulani Proclaimed Successor to the Hawaiian Throne" Daily Bulletin, March 9, 1891.
↑  "Annexation", The Blount Report.
↑  The Hawaiian Kingdom 1874–1893, The Kalakaua Dynasty, Ralph Simpson Kuykendall, University of Hawaii Press, 1967.
↑  Gilded Age Cato: The Life of Walter Q. Gresham, Charles W. Calhoun, University Press of Kentucky, 1988.
↑  Hoʻohuiʻaina Pala Ka Maiʻa: Remembering Annexation One Hundred Years Ago, Ali Mehmed, The Hawaiian Journal of History, volume=32, 1998.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הוואי ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן

| --- | --- |

הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן
 לידה:  16 בספטמבר 1860 סיביו, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  7 באוגוסט 1934 (בגיל 73) וינה, אוסטריה אוסטריה
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי.
 תקופת הפעילות:  1879–1918 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 המושל הצבאי של פשמישל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר כתר הברזל  מסדר כתר הברזל  המסדר הצבאי של מריה תרזה 
 
קוסמאנק עם משפחתו לאחר שחרורו מהשבי
הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן (בגרמנית: Hermann Kusmanek von Burgneustädten;‏ 16 בספטמבר 1860 – 7 באוגוסט 1934) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה, אשר התפרסם כמושל פשמישל בזמן המצור על פשמישל.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קוסמאנק נולד ב-16 בספטמבר 1860 בעיר סיביו שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי רומניה המודרנית. קוסמאנק למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית, ובשנת 1879 התגייס לצבא כלויטננט. בין 1882-1884 הוא למד בבית הספר הצבאי בווינה, ולאחר מכן החל למלא תפקידי מטה. בנובמבר 1884 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ובמאי 1888 הועלה לדרגת האופטמן. באותה שנה הוא שובץ במטכ"ל של הקורפוס ה-3 בגראץ, ומאוחר יותר מונה למפקד פלוגה. בשנת 1894 הועלה לדרגת מיור, ולאחר קריירה קצרה במחלקה להיסטוריה צבאית של משרד המלחמה, הועבר לפקד על רגימנט החי"ר ה-63. בשנת 1895 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, בתחילת 1903 קודם לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1906 לדרגת גנרל-מיור.
באוקטובר 1908 הוא קיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-65 ברבא, וב-1 בנובמבר 1910 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובינואר 1911 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-28 בליובליאנה. ב-3 באוקטובר 1913 קיבל תואר אצולה מאת פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הוא הפך למושל של מבצר פשמישל (כיום בפולין). ב-4 בספטמבר נפתח המצור על פשמישל בידי כוחות צבא האימפריה הרוסית. הכוחות שעמדו לרשתו של קוסמאנק היו בעלי ציוד גרוע, ומערכת ההגנה של המבצר הייתה מיושנת. עם זאת בינתיים פתח גנרל סבטוזר בורוייביץ' במתקפה לעבר פשמישל ביחד עם מתקפה של פאול פון הינדנבורג לעבר ורשה. וב- 21 באוקטובר נאלצו הרוסים להסיר את המצור על פשמישל. ב-1 בנובמבר קודם קוסמאנק לדרגת גנרל חיל הרגלים. עם זאת, ב-5 בנובמבר פתחו הרוסים במצור חדש. חייליו של קוסמאנק היו מותשים ורעבים, והוא התחנן בפני הקיסר לקבל את הצעת הכניעה המכובדת של הרוסים.
בסוף פברואר 1915 הודיע הרמטכ"ל קונרד פון הצנדורף לקוסמאנק כי לא ייערכו התקפות נוספות לצורך שחרור פשמישל, והורה לו לנהוג כפי ראות עיניו. ב-19 במרץ הוא ביצע התקפה נואשת בניסיון לשבור את המצור, שעלתה לו במחיר רב. הוא הורה לאנשיו להשמיד את מערכות ההגנה, כלי הנשק, אמצעי הלחימה וכל דבר אחר שהיה עשוי לסייע לרוסים, ורק לאחר מכן, ב-22 במרץ נכנע. 117.000 חיילים אוסטרו-הונגרים נכנעו בתוכם 9 גנרלים, 39 קצינים בכירים ו-2,500 קצינים נוספים. קוסמאנק שהה בשבי כמעט שלוש שנים, ושוחרר רק ב-1918 עקב חוזה ברסט-ליטובסק. לאחר שחרורו התקבל בכבוד בידי קרל הראשון, קיסר אוסטריה, והועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה פרש קוסמאנק מהצבא. הוא מת בווינה ב-7 באוגוסט 1934 והוא בן 73.
המשבר הכלכלי באיסלנד (2008)

השוואת שיעור הצמיחה הכלכלית באיסלנד (באדום), דנמרק (בכחול), נורווגיה (בירוק) ושוודיה (בסגול), בין השנים 2000-2007.
המשבר הכלכלי באיסלנד בשנת 2008 הוא סדרה של בעיות מתמשכות בכלכלתה ובמערכת הבנקאות של איסלנד, על רקע המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. כל שלושת הבנקים הגדולים באיסלנד הולאמו בעקבות המשבר. בפרסומים שונים נאמר שאיסלנד הייתה על סף שמיטת חובות.
הרקע לפרוץ המשבר

שגשוגה הכלכלי של איסלנד החל בשלהי שנות ה-90 עם יישומן של רפורמות כלכליות במדינה על רקע החדרת מדיניות של שוק חופשי, ובמשך עשר שנים היה שיעור הצמיחה הכלכלית באיסלנד מן המהירים באירופה. הכנסות הציבור, שהיו מבוססות על דגה ושוק מניות המבוסס על פנסיה יציבה, איפשרו השקעות איסלנדיות תוך נטילת אשראי בינלאומי. עיקר ההשקעות האיסלנדיות היו בשוקי בריטניה ודנמרק. הבנקים האיסלנדיים היו מגדולי המשקיעים בשווקים אלה, כך בין השאר נרכשו בבריטניה רשתות חנויות אופנה ומזון, חברות ברוקרים ואף קבוצת הכדורגל וסטהאם יונייטד, תוך שהם לווים לצורך כך כספים, בזכות הריבית הגבוהה שהציעו, ונכנסים לחובות כבדים. עקב מדיניות זו הגיע היקף החוב החיצוני של איסלנד בשנת 2008 לשיעור 97 מיליארד דולר, פי חמישה מן התוצר המקומי הגולמי. באותה שעה הסתכמו יתרות מטבע החוץ של הבנק המרכזי של איסלנד רק ב-2.5 מיליארד אירו.
זרימת הכספים לבנקים האיסלנדיים, על רקע הריבית הגבוהה שהציעו לחוסכים, בצירוף אינפלציה גבוהה יחסית, בשיעור של 6.8% בשנת 2006 ו-5% בשנת 2007, הביאו קרנות ואנשי כספים בריטיים להשקיע בכתר האיסלנדי, תוך שהם נוטלים לצורך כך הלוואות במדינות שבהן הריבית נמוכה, כגון יפן.
עם פרוץ משבר הסאבפריים בארצות הברית, החלו קרנות גידור בריטיות מהמרות במכשירים פיננסיים משוכללים כנגד הבנקים האיסלנדיים, אף שהבנקים האיסלנדיים לא היו חשופים למשבר זה באופן ישיר. הנחת הקרנות הייתה כי לנוכח החוב החיצוני האדיר של הבנקים האיסלנדיים מחד, ולנוכח יתרות מטבע החוץ הזעומות של הבנק המרכזי של איסלנד מנגד, צפויה התמוטטות של אחד משלושת הבנקים האיסלנדיים הגדולים. מדיניות השקעות זו של קרנות הגידור הבריטיות הביאה בשלב ראשון לצניחת שער הכתר האיסלנדי ב-30% ולפניית הבנק המרכזי של איסלנד בבקשה לסיוע חירום של 1.5 מיליארד אירו מן הבנקים של נורווגיה, שוודיה ודנמרק. התפתחויות אלה בישרו את פרוץ המשבר במלוא היקפו.
התפתחות המשבר > הכתר האיסלנדי

בשנת 2008 חל פיחות של כ-50% בכתר האיסלנדי לעומת האירו, ואיסלנד ידעה אינפלציה בשיעור של 14%. הבנק המרכזי העלה את שיעור הריבית השנתית עד לרמה של 15.5% בניסיון להתמודד עם האינפלציה הגואה והפיחות בשער הכתר. פיחות זה בשער המטבע הטיל לחץ כבד על הבנקים באיסלנד, אשר תלויים במידה רבה בחוב החיצוני של המדינה.
ביום רביעי בלילה, 8 באוקטובר 2008, נטש הבנק המרכזי של איסלנד את ניסיונותיו לתמוך בכתר האיסלנדי המידרדר, לאחר שניסה לייצב את המטבע בשער של 131 כתרים לאירו ביום שני, 6 באוקטובר. למחרת נפל שער הכתר ל-340 כתרים לאירו, ואז הפסיקה הממשלה את המסחר במטבע זר.
התפתחות המשבר > מערכת הבנקאות

ביום ה-29 בספטמבר 2008 הולאם בנק גליטניר, השלישי בגודלו במדינה, כאשר 75% ממניותיו נרכשו על ידי המדינה במחיר של 600 מיליון אירו. בעת המהלך לרכישת הבנק הכריזה ממשלת איסלנד כי אין בכוונתה להחזיק בשליטה בבנק לאורך זמן, וכי היא מצפה כי הבנק ימשיך לשרת את לקוחותיו באופן רגיל. על פי הודעת הממשלה, הבנק היה נאלץ לחדול מלהתקיים בתוך שבועות אחדים לולא הייתה ממשלת איסלנד מתערבת ומזרימה לו כספים.
ב-7 באוקטובר 2008 הלאימה ממשלת איסלנד, באמצעות הרשות הפיננסית המפקחת של איסלנד, את בנק לנדסבנקי (Landsbanki), הבנק השני בגודלו באיסלנד, מכוח חקיקת חירום בפרלמנט האיסלנדי. על פי הערכות היו בבנק למעלה מ-200,000 חשבונות של יחידים וארגונים בריטיים, אשר הוקפאו מיד עם הלאמת הבנק. הודעה שפורסמה מטעם הרשות הפיננסית המפקחת קבעה כי כל סניפיו המקומיים של הבנק, מכונות הכספומט ושרותי הבנקאות באינטרנט ימשיכו לפעול באופן רגיל, וכי כל הפיקדונות המקומיים (להבדיל מפיקדונות זרים) מובטחים באופן מלא.
ב-8 באוקטובר 2008 הודיע ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון כי ממשלת בריטניה תנקוט בצעדים משפטיים כנגד איסלנד, אשר ממשלתה הודיעה כי אין בכוונתה לפצות למעלה מ-300,000 בעלי פיקדונות בריטיים בבנקים איסלנדיים לאחר הלאמת בנק לנדסבנקי, אשר העניק שרותי בנקאות באינטרנט תחת המותג "איססייב". שר האוצר של בריטניה אליסטר דרלינג הכריז כי ממשלת בריטניה תבטח את הפיקדונות הבריטיים, שערכם על פי הערכות הוא כ-4 מיליארד ליש"ט. תחת צו של משרד האוצר הבריטי, אשר ניתן ביום 8 באוקטובר 2008, הוקפאו בבריטניה נכסים של בנק לנדסבנקי, נכסים השייכים לבנק המרכזי של איסלנד וכן נכסים של ממשלת איסלנד הקשורים לבנק לנדסבנקי. הצו להקפאת נכסי הבנק וממשלת איסלנד בבריטניה ניתן מכוח שני חוקים בריטיים: החוק נגד טרור והחוק לביטחון ומניעת פשיעה משנת 2001. למחרת, ב-9 באוקטובר, הודיע ראש ממשלת איסלנד גייר הארדה במסיבת עיתונאים כי ממשלת איסלנד נזעמת לנוכח הצעדים שנקטה ממשלת בריטניה מכוח חוק למניעת טרור וכינה זאת כ"מעשה לא ידידותי".
ב-9 באוקטובר 2008 הלאימה ממשלת איסלנד באמצעות הרשות הפיננסית המפקחת את הבנק הגדול במדינה, בנק קאופתינג, לאחר שכל מועצת המנהלים של הבנק התפטרה. צעד זה נעשה מיד לאחר שממשלת בריטניה תפסה שליטה על פעולות הבנק בבריטניה, אשר נעשו באמצעות מותג הבנקאות באינטרנט של הבנק "קאופתינג אדג'" (Kaupthing Edge). בנק קאופתינג, באמצעות שרותי הבנקאות באינטרנט, ניהל בבריטניה כ-160,000 חשבונות פיקדון ובהם למעלה מ-2.5 מיליארד ליש"ט.
ב-9 באוקטובר אף הפסיקה ממשלת איסלנד למשך יומיים את כל המסחר בבורסה האיסלנדית לניירות ערך בניסיון למנוע המשך התפשטות החרדה בשווקים הפיננסים של המדינה "עקב תנאי שוק חריגים". ב-14 באוקטובר נפתחה מחדש הבורסה ברייקיאוויק, ומדד המניות המובילות נפל בשיעור 76% ביום מסחר בודד.
התפתחות המשבר > השפעות נוספות של המשבר באיסלנד

השפעותיו של המשבר הכלכלי באיסלנד על חיי המסחר והאזרחים מרחיקות לכת בגלל היחס שבין גודלם האדיר של הבנקים שקרסו לעומת מספר תושביה וכלכלתה של איסלנד. בנק לנדסבנקי אשר קרס יאורגן מחדש כבנק ממשלתי בשם "לנדסבנקי החדש" (איסלנדית: Nýi Landsbanki). ברה-ארגון יקוצצו כ-500 משרות ממצבת העובדים של הבנק אשר עמדה על 1,500 משרות. השינוי יביא לעלייה משמעותית בשיעור האבטלה באיסלנד, לאור העובדה כי בחודש אוגוסט 2008 נרשמו בה רק 2,136 מבקשי עבודה והיו רק 495 משרות פנויות.
גם חברות איסלנדיות שאינן בענף הבנקאות הושפעו מידית מן המשבר. מיד לאחר פרוץ המשבר נרשמה ירידה חדה בביקוש לטיסות פנים בחברת התעופה האיסלנדית אייסלנדאייר. אולם דובר חברת התעופה טען כי החברה מקווה לעלייה בתנועת הנוסעים הבינלאומית, הודות להיחלשות הכתר האיסלנדי. כמו כן, אחד מעיתוני הבוקר של איסלנד, Morgunblaðið, הודיע כי יקצץ משרות ויפסיק את פרסום העיתון 24 stubsir. כתוצאה מכך יאבדו כ-20 משרות.
המשבר הכלכלי אף הביא לאגירת מזון של התושבים באיסלנד עקב חשש שלהם מאי יכולת של המדינה לייבא מזון.
התפתחות המשבר > חשבונות זרים בבנקים איסלנדיים

ב-9 באוקטובר 2008, עם התפתחות המשבר הכלכלי באיסלנד, הסתבר כי למעלה מ-760 מיליון ליש"ט במזומן של רשויות מקומיות בבריטניה מופקדים בחשבונות בבנקים איסלנדיים. נציגי הרשויות פנו למשרד האוצר הבריטי במאמץ להבטיח כי ממשלת בריטניה תבטיח פיקדונות אלה בדומה לדרך שבה הודיע כי הממשלה תבטיח את פיקדונותיהם של אזרחי בריטניה בעלי חשבונות פרטיים בבנקים האיסלנדיים שהולאמו. התאחדות השלטון המקומי הבריטי הודיעה לציבור כי אין סכנה לפגיעה בשירותים הציבוריים עקב משבר נזילות ברשויות המקומיות. מבין הרשויות המקומיות הבריטיות, זו של מחוז קנט היא בעלת הפיקדון הגדול ביותר בבנקים איסלנדיים, בגובה של כ-50 מיליון ליש"ט. רשות התחבורה הממשלתית של לונדון (Transport for London), האחראית לתאום וניהול שרותי התחבורה הציבורית בלונדון, הפקידה 40 מיליון ליש"ט בבנקים באיסלנד. בין הארגונים הנוספים להם חשבונות באיסלנד נמצאים עמותות צדקה ואוניברסיטאות. ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון גינה את סירובה של איסלנד להבטיח את הפיקדונות של לקוחות בריטיים בבנקים איסלנדיים וכינה את ההחלטה "בלתי מקובלת לחלוטין... ולמעשה בלתי חוקית" וכי הפיקוח על הבנקים באיסלנד כשל בחובתו "לא רק כלפי אזרחי איסלנד, אלא אף כלפי אזרחי בריטניה."
ב-11 באוקטובר הוכרז על השגת הסכם בין ממשלות איסלנד והולנד על גורל חסכונותיהם של כ-120,000 אזרחים הולנדיים בבנקים איסלנדיים, בעיקר בבנק איססייב שהיה בבעלות בנק לנדסבנקי. על פי ההסכם תשיב ממשלת איסלנד לחוסכים סכום מרבי של 20,887 אירו בכל חשבון חיסכון, מתוך כספים שתלווה מן הממשלה ההולנדית. על פי הערכות הסכום הכולל של חסכונות אזרחים הולנדיים בבנק האיסלנדי הוא כ-1.7 מיליארד אירו.
התמודדות עם המשבר

בנובמבר 2008 נחתם הסכם למתן הלוואה בשווי 6 מיליארד דולר לחילוץ הכלכלה האיסלנדית, על ידי קרן המטבע הבינלאומית ומדינות נוספות.
הבנקים האיסלנדים, שהיו חייבים לנושיהם כ-85 מיליארד אירו, פוצלו ליחידות מקומיות, בנקים חדשים שאפשרו למערכת הפיננסית להמשיך להתנהל, ואילו ההתחייבויות החיצוניות שלהם, בבריטניה ובסקנדינביה, נשארו במסגרת הבנקים המקוריים פושטי הרגל.
ביולי 2009 ממשלת איסלנד הודיעה על הזרמה של 1.5 מיליארד אירו למגזר הבנקאות, וחשפה עסקה להעברת השליטה על שניים מהבנקים החדשים שהקימה במדינה לנושים זרים.
בדצמבר 2010 ממשלות בריטניה ואיסלנד הגיעו להסכם בנוגע להחזר הלוואה בסך 2.3 מיליארד ליש"ט שמשרד האוצר הבריטי העניק לאיסלנד בזמן המשבר. ההלוואה ניתנה לאיסלנד על מנת להבטיח את השבת פקדונות הלקוחות הבריטים בבנק המקוון אייס-סייב (Icesave) שקרס לאחר התמוטטות ליהמן ברדרס ב-2008.
התמודדות עם המשבר > השלכות פוליטיות

הציבור האיסלנדי ראה במפלגת השלטון, "מפלגת העצמאות" הימנית אחראית לקריסת הכלכלה. המשבר גרר הפגנות סוערות, שהובילו לנפילת הממשלה ולמינוי ממשלת מעבר בפברואר 2009. בבחירות שנערכו ב-25 באפריל התחולל מהפך שלטוני, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בראשות יוהנה סיגורדרדוטיר, עלתה לשלטון לראשונה בתולדותיה, בשותפות עם מפלגת הירוקים.
ב-6 במרץ 2010 נערך משאל עם על הצעת החוק לפיה ישולמו למשקיעים בריטים והולנדים 5.3 מיליארד דולר שהפסידו משקיעים אלה בקריסת הבנקים האיסלנדים (3.5 מיליארד לבריטניה ו-1.8 מיליארד דולר להולנד). 93% מהמצביעים התנגדו להסכם.
לקריאה נוספת

מייקל לואיס, בומרנג, פרק 1, תל אביב: בבל, 2012
הרהורים על הגיליוטינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלבר קאמי
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  מסה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1957
 מספר עמודים:  90
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך:  2008
 תרגום:  עדינה קפלן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002592164
הרהורים על הגיליוטינה (בצרפתית: Réflexions sur la guillotine) היא מסה משנת 1957 מאת הסופר והפילוסוף הצרפתי אלבר קאמי. במסה מביע קאמי את התנגדותו הנחרצת כנגד עונש המוות.
המסה > פתיחה

קאמי פותח את המסה בתיאור תגובתו של אביו שהיה עד לביצוע גזר דין מוות. בתחילה היה אביו תומך נלהב של עונש המוות, אך הצפייה בביצוע גזר הדין, שהותירה אותו בחלחלה מספר ימים, גרמה לו לשנות את דעתו ולהתנגד לעונש.
לאורך המסה כולה מביע קאמי את תיעובו מהאופן המזעזע לדעתו, בו מבוצע העונש.
קאמי מרבה לצטט ממקורות שונים המעידים כי המוות באמצעות הגיליוטינה לא היה "הומני ומיידי", כפי שמפתחיו התיימרו להציגו.