stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל אילת
היסטוריה

מתחילת שנות ה-50 הגיעו לאילת אוניות בודדות בשנה, שפרקו את סחורותיהן בלב ים, עד בניית המזח הראשון בשנת 1955. בעקבות מבצע קדש הפסיק הנמל את פעילותו לכחמישה חודשים, והפעילות חודשה ב-22 במרץ.
בעקבות הגדלת נפח התעבורה בנמל וחתימת הסכמי סחר עם מדינות המזרח הרחוק הוחלט לבנות נמל חדש דרומית לנמל הנוכחי. הבנייה החלה בשנת 1962 והנמל החדש נחנך ב-1965והופעל כנמל מטען כללי ובהמשך גם מכולות וזאת כיחידה ברשות הנמלים.
ב-25 באוקטובר 1966 נחנך בנמל אילת  מסוף לפריקת דלק גומי ממכליות נפט לצורך העברתו בצינור הנפט צפונה ושפותח בהמשך לשני מזחים שאפשרו פריקה או טעינת 2 מיכליות נפט  בו זמנית.
בעקבות סגירת תעלת סואץ במלחמת ששת הימים גדלה חשיבותה של ישראל כגשר בין ארצות אפריקה והמזרח הרחוק ובין ארצות אירופה ואזור הים התיכון ומטענים רבים החלו לעבור מנמל אילת לנמלי אשדוד וחיפה.
מתוקף צו ממשלתי מראשית שנות ה-90 ועד לינואר 2016 הייתה חובה על יבואני מכוניות ממזרח אסיה להשתמש אך ורק בנמל אילת לצורך כך. בעקבות בלעדיות זאת, ייבוא מכוניות היווה 70% מהפעילות הכללית של נמל אילת.
ב-2005, בעקבות הרפורמה בנמלי הים בישראל, הוקמה חברה ממשלתית בשם "חברת נמל אילת בע"מ" הפועלת במרחב נמל אילת.
בדצמבר 2010 אישרה ועדת שרים לעניין הפרטה את הפרטת הנמל, בהליך בו הרוכש יקבל את הזכות להפעיל את הנמל במשך 15 שנים, עם אופציה להארכה למשך כ-10 שנים נוספות. הליך ההפרטה החל ב-2011, ובמסגרתו בהמשך לכתב ההסמכה של הנמל ובנוסף לסעיף 44 שבו הדן במצבי חירום, ניתן צו, בהתאם לחוק החברות הממשלתיות, המפרט את האינטרסים החיוניים למדינה בחברת נמל אילת ואת חובות בעליה בעניינים הקשורים לביטחון המדינה, ובהתאם לכך חלות הגבלות שונות על פעילותה, והעברת השליטה בה מצריכה היתר משרי הממשלה. בתחילת 2013 הועברו זכויות תפעול נמל אילת לחברת "פפו ספנות", שבבעלות האחים נקש, תמורת 120 מיליון ש"ח.
בספטמבר 2020, לאחר חתימת הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל, הוסכם שחברת מספנות ישראל של איש העסקים שלומי פוגל ו-DP WORLD של איש העסקים סולטן אחמד בן סוליים ישתפו פעולה בהקמת שירות ספנות שיהיה בעזרת נתיב ישיר מנמל ג'בל עלי שבדובאי לנמל אילת.
ב-13 בדצמבר 2021 נערכה במקום תחרות מיס תבל 2021.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

ב-19 באוקטובר 2023 החלו החות'ים לתקוף יעדים בישראל באמצעות טילים רקטות וכטב"מים. ב-19 בנובמבר 2023 השתלטו החות'ים באמצעות מסוק על אניית המכוניות "Galaxy Leader" בבעלות איש העסקים הישראלי רמי אונגר, שהייתה בדרכה מטורקיה להודו. מאז תקפו החות'ים עשרות אניות נוספות בקרבת מצרי באב אל-מנדב. בעקבות זאת חברות ספנות רבות ובעיקר העוסקות בהובלת מכולות והובלת גאז טבעי, שינו את נתיב הפלגת  אוניותיהן במסלול עוקף סביב אפריקה, ונפח המטען שעובר בים האדום צנח ב-85%. מצב זה גרם להשבתת הפעילות בנמל אילת כמעט לחלוטין. במרץ 2024 הזמינה הנהלת הנמל 60 מתוך כ-120 העובדים לשימוע לפני פיטורים. לאחר שוועדת הכלכלה של הכנסת קראה להלאים את הנמל מחדש, בוטלו הפיטורים.
בעיית התעבורה היבשתית

הגישה לנמל אילת אפשרית כיום אך ורק בתנועה ממונעת בכבישים. לכן כיום ישנו שימוש נרחב במשאיות לצורך הובלת סחורות אל וממרכז הארץ, מייבוא ולייצוא. עם סלילת מסוף המטענים הר צין של רכבת ישראל המרוחק כ-180 ק"מ מאילת, נוצר פתח לשימוש ברכבת משא לצורך הובלת מכולות בחלק מהדרך.
הקמתו המתוכננת של קו הרכבת לאילת, כוללת את הקמת תחנת הרכבת נמל אילת בסמוך לנמל.
הצעות חלופיות

במרוץ השנים הוצעו מספר הצעות חלופיות לנמל אילת, עקב בעיות שונות כמו: תעבורה יבשתית אליו, רצועת החוף שהוא גוזל מהציבור ועוד. בין הפתרונות שהוצעו נמצא נמל התעלה. במסגרת פתרון זה, נמל אילת ייסגר ובמקומו יוקם נמל התעלה מצפון לאילת, בערבה, והוא יתחבר לים דרך תעלה ימית.
גלריה

קצין המכס גבריאל אורן חותם על מסמכיה של האניה Luce, הראשונה לעגון בנמל אילת, 26 ביוני 1950.
שורה כפולה של עמודי עיגון עליה נבנה הרציף הראשון בנמל אילת 1951.
פריגטה אח"י מזנק (ק-32) ואוניות אזרחיות קשורות לרציף הראשון בנמל אילת 1957.
ראש הממשלה לוי אשכול בטקס השקת דוברת עבודה בנמל אילת, 1964.
טעינת פוספטים באוניית צובר בנמל אילת.
היציאה מטרמינל הנוסעים בנמל אילת.
לקריאה נוספת

דניאלה רן, בין ספינה לרציף "תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932", פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 41, 104, 156, 161, 175-168, 183, 204-203, 219.
יואב צוקרמן, עבודת נמלים - זירת הקרבות בין הממשלה לוועד העובדים החזק בישראל, הוצאת מטר, 2018
הערות שוליים

↑  צו הנמלים (הכרזת נמל אילת), תשע"ב-2012
↑  ת. לויטה, אילת נעשתה עיר "בינלאומית", מעריב, 24 במרץ 1957
↑  נחנך נמל-הנפט החדש באילת, מעריב, 26 באוקטובר 1966
↑  החלטת הממשלה מספר 2717 מיום 12.04.1992
↑  עמירם ברקת, ‏בלעדיות לנמל אילת על יבוא רכב בשל צו משנות ה-90, באתר גלובס, 12 ביולי 2011
↑  מדינת ישראל, כתב הסמכה לחברת נמל אילת בע"מ
↑  רשות הספנות והנמלים, צו רשות הספנות והנמלים (הכרזה על אינטרסים חיוניים למדינה בחברת נמל אילת בע"מ), תשע"ג-2012
↑   צו רשות הספנות והנמלים (הכרזה על אינטרסים חיוניים למדינה בחברת נמל אילת בע"מ), התשע"ג–2012, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  ליאור גוטמן, מספנות ישראל חתמו על מזכר הבנות לשת"פ עם DP WORLD מדובאי, באתר כלכליסט, 16 בספטמבר 2020
↑  משה כהן, גדעון קוץ, ‏באילת מתכוננים לקראת אירוח תחרות מיס יוניברס 2021 בחודש הבא, באתר מעריב אונליין, 21 בנובמבר 2021;
יפעת מנהרדט, הזוכה במיס יוניברס: הרנאז סאנדאו מהודו, באתר ynet, 13 בדצמבר 2021
↑  ליאור גוטמן, "נמל חדש ורכבת למרכז יהפכו את אילת לריביירה", באתר כלכליסט, 1 במרץ 2010
↑  עמירם ברקת, ‏נתניהו הורה לקדם הקמת נמל התעלה באילת, באתר גלובס, 20 ביולי 2011
↑  אילת - הדמייה של נמל תעלה וגשר יבשתי, נבדק ב-2021-12-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305491005171  VIAF: 152976785   WorldCat (עם VIAF): 152976785
אילנית סוויסה

אילנית סוויסה (נולדה ב-1973) היא, מחזאית ובמאית תיאטרון וקולנוע ישראלית, אשת תקשורת ומפיקה.
אין תמונה חופשית
ביוגרפיה

סוויסה נולדה ב-1973 וגדלה ברובע ב' באשדוד, הבכורה מבין ארבעה ילדים להורים שעלו ממרוקו. בילדותה למדה באולפנה בעיר, והשתתפה בתיאטרון הנוער של אשדוד במתנ"ס ד.
בוגרת תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, וכבר בשנתה הראשונה בלימודים עלתה הצגה שכתבה בתיאטרון צוותא.
סויסה הפכה לפעילה בתחומי התרבות באזור הדרום ועוטף עזה לאחר שעברה לגור בשדרות. ב-2015 השלימה תואר שני בקולנוע במכללת ספיר. לאחר סיום לימודיה שימשה גם כמרצה במכללה.
ב-2017 הייתה שותפה להפקת פסטיבל קולנוע דרום, ב-2019 זכתה במלגת קרן גרשוני לפיתוח אומנות ויצירה בשער הנגב וב-2022 הייתה שותפה להקמת אנסמבל התיאטרון באשדוד לצד ג'רום ארוש.
בשנים 2016–2017 הגישה ברשת ב' תוכנית שבועית במסגרת "שניים בשתיים" עם דודו סעדה, ולאחר מכן עברו השניים להגיש את התכנית "סוגרים פינות" בגלי צה"ל.
קריירה מקצועית

האביר על הסוס הלבן - פסטיבל תיאטרון קצר בכיכובה של יעל לבנטל
שיר פרידה - מחזה פרי עטה של סוויסה בבימויה של קארין סיגל ובהשתתפות אילן דר וחגית דסברג. בית ליסין, 2006
100% רייטינג - מונודרמה מקורית בתיאטרונטו בבימויה של שרית וינו אלעד, 2013
נמש בת שמש - מחזה המשלב שחקנים בשר ודם עם דמויות מצוירות בבימויו של יעקב אמסלם. תיאטרון הנגב, 2016
בטעם של פעם - ניהול אומנותי להפקה נוסטלגית שקישרה בין האוכל של פעם לשל היום במסגרת חגיגות ה-60 לעיר אשדוד, 2016
מדינה קטנה - בימוי מחזמר המבוסס על שירי כוורת. אנסמבל התיאטרון היבנאי, 2020
בביוף הראשון - דרמטורגיה למחזה מאת איסי ממנוב נוריאל. תיאטרון הנגב, 2021
הברכה של יאמנה - סרט דוקומנטרי על יאמנה איבגי, מחוללת ניסים מהעיר שדרות. HOT8 ופסטיבל דוקאביב, 2021
אנא מן אל-יהוד - עיבוד של סויסה ליצירתו של אלמוג בהר בבימוי של סיני פתר. התיאטרון הערבי-עברי ביפו, 2021
המנגינה היא שקובעת - מחזמר משירי הגשש החיוור ובהשראתם. אנסמבל התיאטרון היבנאי, 2022
חיים אישיים

אביה הביולוגי של סויסה לא היה נוכח בחייה. הוא סבל מבעיות נפשיות ותקף את אימה, שברחה ממנו וביקשה להתגרש.
האם נישאה בשנית, ועד גיל שש חשבה סויסה שבעלה של אמה הוא אביה. את אביה הביולוגי פגשה רק חמש פעמים בחייה.
בגיל 21 התחתנה סויסה עם אהוב ילדותה, ובגיל 28 התגרשה. את בן זוגה לחיים, חזי בוצר, שהיה מנהל אגף התרבות במועצה האזורית שער הנגב, הכירה לאחר שעברה לשדרות והחלה לעבוד שם כמדריכת תיאטרון.
השניים התגוררו בכפר עזה עד לפינויה במסגרת מלחמת חרבות ברזל ומגדלים את ביתם (לחזי שלושה ילדים מנישואיו הקודמים).
הערות שוליים

↑  מחוג תיאטרון במתנס ד' להפקת סרטים ארציים, באתר אשדוד אונליין, ‏2017-06-20
↑  אחרי שנים זה קורה > תיאטרון מקצועי באשדוד, באתר אשדודי, ‏2022-08-29
↑  שניים בשתיים, באתר www.ishim.co.il
↑  סוגרים פינות, באתר glz.co.il
↑  תיאטרון - שיר פרידה, באתר www.habama.co.il
↑  יפו | פורטל יפו |תאטרונטו - 100% רייטינג, באתר www.yaffo.co.il
↑  תיאטרון - נמש בת שמש, באתר www.habama.co.il
↑  בטעם של פעם או סיפורי אשדוד, באתר ashdodnet.com
↑  Issy@erc.org.il, בביוף הראשון, באתר תיאטרון הנגב, ‏2021-04-26
↑  הברכה של יאמנה, באתר דוקאביב 2021 - הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בתל-אביב
↑  איציק חברוני, "אנא מן אל יהוד" - מחזה מוזיקלי חדש של תיאטרון יפו, באתר YOKA, ‏2021-04-01
↑  myYavne, המנגינה היא שקובעת: מחזמר חדש בהשראת הגשש החיוור, ‏21 ביולי 2022
↑  אורית מרלין-רוזנצוייג, "זה סיפור פמיניסטי על אישה מזרחית חזקה שמנהלת חצר, וגברים מצדיעים לה", באתר ynet, 27 ביוני 2021
אגודת הסיוע הבריטית למלחמה

| --- | --- |

סיכת האגודה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1939–1945 (כ־6 שנים)
 
אגודת הסיוע הבריטית למלחמה (באנגלית: British War Relief Society ובראשי תיבות: BWRS) היה ארגון-גג הומניטרי שבסיסו שכן בארצות הברית שעסק באספקת סיוע לא-צבאי כגון מזון, ביגוד, ציוד רפואי וסיוע כספי לאנשים בבריטניה במהלך שנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה. הארגון פעל כמרכז אדמיניסטרטיבי וכמחסן קבלה מרכזי עבור פריטים שנתרמו מארגוני צדקה אחרים אשר נחלקו לאחר מכן לארגונים הקשורים לו בארצות הברית ולבריטניה. תרומות אלו נאספו בשם האגודה ולא בשם הקבוצות הקטנות יותר. האגודה הוקמה בשנת 1941.
ככל שהמלחמה התקדמה והצורך הבריטי בסיוע גדל, הוקמו מספר רב של ארגוני צדקה ברחבי ארצות הברית כדי לסייע לבריטניה - ביניהם אמבולנסים, בתי חולים, איגוד בתי חולים וחבילות סיוע לבריטניה.
הערות שוליים

↑  British War Relief Society, Discography of American Historical Recordings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n91111911  SNAC: w6907v69  VIAF: 146720074   WorldCat (עם VIAF): 146720074
חוק אוויר נקי

ערך זה עוסק בחוק שנחקק בכנסת ב-2008. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 תאריך חקיקה:  31 ביולי 2008
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ח בתמוז תשס"ח
 גוף מחוקק:  הכנסת השבע עשרה
 תומכים:  39
 מתנגדים:  0
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2174, עמ' 752
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  המשרד להגנת הסביבה
 מספר תיקונים:  2
 נוסח מלא:  חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008
 
חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008, שאושר בכנסת ביולי 2008, ונועד לצמצום זיהום האוויר בישראל. את חקיקת החוק, המבוסס על "חוק אוויר נקי (ארצות הברית)" (Clean Air Act), שנחקק בארצות הברית בשנת 1963, יזמה עמותת "אדם טבע ודין" וקידם ארגון "מגמה ירוקה".
עיקרי הוראות החוק

משטר היתרים נוקשה בתחום התעשייה ומשק האנרגיה: 150 המפעלים הגדולים במשק – מגזרי תעשיית האנרגיה, המינרלים, הכימיקלים, הפסולת והתעשייה הביטחונית יידרשו להקים תחנות ניטור לטובת מערך נתוני זיהום ארציים שנתוניו יפורסמו באופן שוטף. כל אחד מהמפעלים הללו יחויב בהנפקת היתר פליטה שפרטיו יהיו נתונים לעיון הציבור ולהערותיו. היתרי הפליטה יחודשו מדי שבע שנים. ביטול היתר פליטה, בשל הפרת הוראותיו או מסירת פרטים כוזבים, יביא לסגירתו של המפעל. על הנפקת ההיתרים תיגבה אגרה, אשר תתומחר בהתאם להיקף הזיהום של הגוף מבקש ההיתר. תעשייה בינונית וקטנה תהיה כפופה להוראות דומות, אלא שהמנגנון להסדרתן יתבסס על תנאי רישיון עסק.
קנסות של עד 1,200,000 ש"ח וכן עונשים של עד שנתיים מאסר: עבירות על הוראות החוק יגררו קנסות מנהליים שגובהם ינוע בין 100 ל-800 אלף ש"ח. כל יום של הפרה מתמשכת יעלה בין חמשת אלפים ל-40 אלף ש"ח, 5% מסכום הקנס המקורי. הפרה חוזרת, תוך שנתיים, תגרור קנס בסכום כפול, קרי עד מיליון ו-600 אלף ש"ח. המפעלים שישאו בקנס יחויבו לפרסם, על חשבונם, את נסיבות העבירה והסכום ששולם כקנס. בבתי המשפט יהיו המזהמים חשופים לעונשים שיגיעו עד לשנתיים מאסר או עד מיליון ומאתיים אלף ש"ח. בנוסף לעונשי המאסר והקנסות יהיה בית המשפט רשאי לחייב את המורשעים בתיקון המפגע הסביבתי שגרמו או במימון הוצאות השיקום.
פיקוח סביבתי על ציי רכב ונהגים: ציי רכב גדולים, בהם חברות ליסינג שבהן למעלה ממאה כלי רכב פרטיים וחברות הסעה בהן למעלה מחמישים כלי רכב מסחריים, יקבלו הוראות למניעת זיהום אוויר  מהמשרד להגנת הסביבה, למשל התקנת ממירים קטליטיים בכל רכב בצי. בפרסומות לכלי רכב יחויבו היבואנים והמשווקים לציין את רמת הזיהום שפולט הדגם המפורסם. השטח המינימלי שיוקדש לרצועת האזהרה יהיה 7% משטח המודעה. נתוני הזיהום הנפלט מהרכבים יוצגו בכל אולמות המכירה. כלפי הנהגים יפעלו פקחי המשרד להגנת הסביבה לאכיפת תקני הפליטה המותרים, בין היתר על ידי שלילת רישיון רכב או מסירת הודעת אי שימוש עד לתיקונו.
תוכנית לאומית לצמצום זיהום אוויר: הממשלה חויבה להציג עד 2012 (ארבע שנים ממועד חקיקת החוק) תוכנית רב שנתית מאושרת לצמצום זיהום אוויר. במסגרת התוכנית ייקבעו יעדים ברורים לצמצום הזיהום, האמצעים ולוחות הזמנים להשגתם. מעמדו של המשרד להגנת הסביבה בתוך הממשלה ומול הגורמים הפרטיים יתחזק הודות לשורה של סמכויות חדשות שיוענקו למשרד במסגרת החוק, ואשר יבטיחו את עצמאותו וינתקו אותו מהתלות במשרדי ממשלה אחרים, כמו משרד האוצר ומשרד התחבורה. התוכנית הלאומית אמורה לכלול, בין היתר, יעדים שאפתניים לצמצום פליטת גזי חממה, אך בפועל אינה עושה זאת.
תהליך החקיקה

הצעת "חוק אוויר נקי לישראל" הונחה על שולחן הכנסת ה-16 ב-16 במאי 2005 על ידי ח"כ עומרי שרון וקבוצה של 47 מחברי הכנסת.
עם פיזורה של הכנסת ה-16 וכינונה של הכנסת ה-17 בשנת 2006 הוחל על הצעת החוק דין רציפות. מאוקטובר 2006 עד יולי 2008 נערכו 20 ישיבות הכנה על החוק בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. האחראי בוועדה, שבראשה עמד ח"כ אופיר פינס, לקידום החוק היה ח"כ דב חנין. תומכים נוספים שעזרו לקידום החוק הם חברי הכנסת מיכאל מלכיאור ומשה גפני. עמותת אדם טבע ודין המשיכה לכל אורך הדרך למלא תפקיד מפתח בתהליך החקיקה בסיוע ובתמיכה של הארגונים הבאים : מגמה ירוקה, מרכז השל, חיים וסביבה, הקואליציה לבריאות הציבור, אזרחים למען סביבה בגליל (אל"ס), צלול ותחבורה היום ומחר.
החוק אושר במליאת הכנסת ב-22 ביולי 2008 ברוב של 39 חברי כנסת בעד, ללא מתנגדים או נמנעים.
בעקבות החקיקה

החוק מיושם רק באופן חלקי. לדוגמה, היטל הפליטה, אותו אמורים המפעלים הגדולים לשלם בגין פליטת מזהמים לאוויר, לא נקבע בפועל, ולכן הוראות החוק בעניין זה הן אות מתה. בנוסף, חלק מהוראות החוק סותרות זו את זו או לא מיושמות בצורה נכונה.
במטרופולינים שיש בהם ערכים גבוהים של מזהמים באוויר, נדרשו הרשויות המקומיות, כל אחת בנפרד, להכין תוכניות להפחתת זיהום האוויר. החוק מאפשר להכין גם תוכניות פעולה משותפות למספר רשויות.
ראו גם

הערפיח הגדול
הערות שוליים

↑  חוק אוויר נקי, התשס"ח-2008, ס"ח 2174 מיום 31 ביולי 2008
↑  דוד שור, האם כבר נחקק חוק להפחתת הפליטה של גזי חממה?, חוקים ג, 2011, עמ' 265-241
↑  השתלשלות הצעת חוק אוויר נקי, באתר אדם טבע ודין
↑  דוד שור, קשיים בהסדר היתרי הפליטה בחוק אוויר נקי, חוקים ז, 2015, עמ' 251-219
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 תאריך חקיקה:  27 במרץ 2012
 תאריך חקיקה עברי:  ד' בניסן תשע"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת השמונה עשרה
 תומכים:  10
 מתנגדים:  0
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 2347, עמ' 230
 הצעת חוק:  פרטית
 משרד ממונה:  משרד הכלכלה והתעשייה
 נוסח מלא:  חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012
 
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012, המכונה בלשון העם גם חוק הפוטושופ או חוק הדוגמניות, הוא חוק הקובע מהו המשקל המינימלי הנדרש לעיסוק בדוגמנות, זאת כדי למנוע את השימוש בדוגמנים ודוגמניות רזים יתר על המידה המהווים מודל לחיקוי המעודד הפרעות משקל ואף הפרעות אכילה בקרב האוכלוסייה.
יוזמי החוק הם צלם האופנה ויו"ר עמותת סימפלי יו עדי ברקן, חברת הכנסת רחל אדטו מקדימה, חבר הכנסת דני דנון מהליכוד, פרופסור יעל לצר, מומחית להפרעות אכילה מאוניברסיטת חיפה וד"ר יצחק וורגפט, יו"ר העמותה הישראלית לטיפול בהפרעות אכילה.
החוק אושר ב-19 במרץ 2012 ונכנס לתוקף ב-2 בינואר 2013.
רקע

תעשיות הדוגמנות והפרסום, מייצרת אידיאל יופי עבור החברה. נשים רבות שואפות להראות כמו דוגמניות. הן מנסות להראות טוב יותר על ידי ירידה קיצונית במשקל, וגורמות לעצמן נזק גופני. וכל אלה כדי לנסות להדמות לאותו אידיאל שכלל אינו מציאותי, והושג באמצעות תוכנה לעריכה גרפית (כמו פוטושופ). הלחץ החברתי להראות "מושלמת" הוא אחד הגורמים להפרעות אכילה כמו אנורקסיה. עדי ברקן טוען כי פעם אידיאל היופי היה רזון אפשרי, ובריא. אך עכשיו התופעה הלכה והקצינה עד כי אידיאל היופי כבר לא קיים במציאות. החוק נחקק על מנת למנוע מצב שבו מודל החיקוי של נשים, או התפיסה של יופי, אינו בריא ומעודד הפרעות אכילה.
עיקרי החוק

סעיף 2: ניתן לפרסם ולהציג פרסומת עם דוגמן רק אם לדוגמן יש אישור רופא לפיו הוא אינו בתת-משקל.
סעיף 3: אם נעשה שימוש בתוכנת עריכה גרפית לשם הצרת היקפים יש לכלול בפרסומת הבהרה על כך.
החוק קובע כי תיאסר עבודת דוגמנים ודוגמניות שנמצאים בתת-משקל, כלומר מדד מסת גופם (BMI) נמוכה מ-18.5 לבגיר (הנקבע לפי חישוב היחס בין משקל הגוף לריבוע גובה האדם). הדוגמנים יידרשו להציג למעסיקיהם אישור רפואי המעיד כי בשלושת החודשים שקדמו לצילום הפרסומת, משקל גופם היה תקין.
בנוסף לכך, אם ייעשה שימוש בתוכנת עריכה גרפית, לצורך הצרת היקפי גוף בפרסומות, תופיע כתובית בולטת שתציין זאת. ההבהרה תופיע בפרסומת במקום בולט ובצבע ובגודל ברורים לעין, על פני שטח שאינו קטן מ-7% לפחות משטח הפרסום הכולל של הפרסומת.
החוק יחול גם על פרסומות שנערכו בחו"ל, ובהם משתתפים דוגמנים ודוגמניות זרים ומיובאות לישראל.
פרסומת שאינה מיועדת לציבור בישראל ופרסומת שמטרתה אינה מסחרית, אינן כלולות בחוק.
לא קיימת סנקציה בחוק אשר תופעל בגין הפרתו.
עד לחודש יוני 2021, הוגשו שתי תובענות ייצוגיות בגין הפרת החוק ושתיהן לא התקבלו (ת"צ (מרכז) 13131-03-18, ת"צ (מרכז) 61161-03-19).
אופידיוס באסוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־1 רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 
אופידיוס באסוס (בלטינית: Aufidius Bassus) היה היסטוריון ונואם רומי נודע, שחי בתקופת שלטונם של הקיסרים אוגוסטוס וטיבריוס, ונפטר בתקופת שלטונו של נירון.
באסוס היה אדם מוערך מאוד ברומא בשל רהיטותו. חוסר ודאות בבריאותו אולי מנעה ממנו לכהן במשרה ציבורית. הוא מת ממחלה פתאום, והותיר את חיבוריו לא גמורים.
ה"היסטוריות" שלו החלו ככל הנראה במלחמות האזרחים ברפובליקה הרומית או במותו של יוליוס קיסר והגיעו עד סופו של סיאנוס, או אולי של טיבריוס.
המשיך אותם פליניוס הזקן ב-31 ספרים, לפחות עד סוף שלטונו של נירון.
לפני ה"היסטוריות" שלו, פרסם באסוס חיבור היסטורי אחר, "המלחמה הגרמאנית" (Bellum Germanicum), שתיאר את מלחמות רומא בגרמאניה.
סנקה הזקן מדבר בהערכה על באסוס כהיסטוריון.
הערות שוליים

1 2 3 4  Bassus, Aufidius, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  טאקיטוס, שיחה על הנואמים, תרגמה מרומית שרה דבורצקי, הוסיף הערות עקיבא גלבוע, מוסד ביאליק, כרמל, ירושלים, תשכ"א 1965, פרק כג, עמ' 301, הערה 161.
↑  Pliny, Nat. Hist., praefatio, 20
↑  Quintilian, Instit x. I. 103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102382611  ISNI: 0000 0000 5090 798X  LCCN: nr95028966  NSK: 000118036  VIAF: 22034436   WorldCat (עם VIAF): 22034436
חוק יסודות התקציב

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  3 באפריל 1985
 תאריך חקיקה עברי:  י"ב בניסן תשמ"ה
 גוף מחוקק:  הכנסת האחת עשרה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1139, עמ' 60
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד האוצר
 מספר תיקונים:  53
 נוסח מלא:  חוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985
 
חוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985 קובע את עקרונותיו של תקציב המדינה ואת אופן ניהולו. החוק אושר בשנת 1985 בכנסת האחת עשרה, ומאז תוקן יותר מ-50 פעמים.
חוק יסוד: משק המדינה קובע שתקציב המדינה ייקבע בחוק, הוא חוק התקציב שאותו מאשר הכנסת מדי שנה או שנתיים. חוק יסודות התקציב קובע את העקרונות לפיהם נבנה חוק התקציב ואת אופן ניהולו של התקציב שאושר. עמד על כך שופט בית המשפט העליון מישאל חשין: "חוק יסודות התקציב בכללו יועד לשמש תשתית לחוקי התקציב המתקבלים מדי שנה בשנה. חוק זה, אין עניינו לא בשקלים ולא באגורות אלא ביסודות התקציב: בנורמות כלליות שיועדו להיותן מוטמעות בכל חוק תקציב שייחקק בעתיד." נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש, הציגה את המטרה הנוספת של החוק: "להגביר את הפיקוח על
ההקצאה והשימוש בתקציב השנתי של תאגידים, רשויות מקומיות וגופים נתמכים אחרים."
בעקבות חוקרת המשפט האמריקאית אליזבת גארט (אנ') ציינה הנשיאה ביניש את ייחודו של חוק יסודות התקציב:
היסטוריה חקיקתית

הצעת החוק הוגשה כחלק מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, שנועדה להוריד את שיעור האינפלציה, לאזן את מאזן התשלומים ולייצב את מצב המשק. החוק אושר בכנסת האחת עשרה ב-27 במרץ 1985, כהוראת שעה לשנות התקציב 1985, 1986, 1987. באותן שנים שנת התקציב התחילה בחודש אפריל, כך שהחוק אושר לקראת תחילתה של שנת התקציב 1985.
בתיקון מס' 4 לחוק, שנחקק לקראת תחילתה של שנת התקציב 1988, הפך החוק לחוק קבוע. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו צעד זה: "לחוק יסודות התקציב נקבעה תחולה מוגבלת למשך שלוש שנות תקציב, וזאת כדי שניתן יהיה לבחון במשך תקופה זו האם הוראותיו עומדות במבחן הביצוע ומשיגות את מטרותיהן. לאור הניסיון החיובי שנרכש בביצוע החוק מוצע לעשות את החוק לחוק של קבע."
בדצמבר 1991, במסגרת "חוק ההסדרים" שנחקק לקראת תחילתה של שנת התקציב 1992, נוסף לחוק יסודות התקציב סעיף 3א, שבא, כדברי השופט יצחק זמיר, "לשרש את שיטת הכספים הייחודיים, ולהסדיר את מתן התמיכות על ידי משרדי הממשלה באופן שוויוני."
ביולי 2009 אושר תיקון מס' 36 לחוק, המחייב את הממונה על השכר באוצר לפרסם גם את השכר הנמוך במגזר הציבורי ולא רק את השכר הגבוה, לרבות שכרם של עובדי הקבלן במשרדי הממשלה.
במרץ 2011 אושר תיקון מס' 40 לחוק, ולפיו נוסף לחוק סעיף 3ב המתואר להלן, לפיו יוכל שר האוצר להפחית מתקציבו של גוף מתוקצב או גוף נתמך סכומים של עד פי 3 מההוצאה שהוציא, אם היא במהותה לשם פעילות נגד עקרונות המדינה. תיקון זה כונה "חוק הנכבה", משום שאחת ממטרותיו היא מניעת ציון הנכבה.
בהתאם לסמכות שניתנה בחוק התקינו שרים את התקנות הבאות:
תקנות יסודות התקציב (שיפוט משמעתי), התשמ"ט–1988: מחילות את הוראותיו של חוק שירות המדינה (משמעת) גם על עובדיהם של גופים מתוקצבים וגופים נתמכים (למעט חייל, שוטר וסוהר).
תקנות יסודות התקציב (חובת דיווח), התשנ"ד–1993: מסדירות את הגשת דין וחשבון שנתי על תנאי העסקה של בעלי תפקיד ועובדים בגופים מתוקצבים ובגופים נתמכים.
תקנות יסודות התקציב (כללים לפעולת תאגיד בריאות), תשס"ב-2002 מסדירות את פעולתם של תאגידי בריאות.
הוראות החוק > מבנהו של תקציב המדינה

החוק קובע את מבנהו של תקציב המדינה, וקובע כי חוק תקציב שנתי יכלול את אלה:
לחוק תקציב יש לצרף:
בתקציב יצוינו סכומי הוצאה, הוצאה מותנית בהכנסה והרשאה להתחייב ומספרי שיא כוח אדם; הסכומים והמספרים יחולקו לסעיפי תקציב, תחומי פעולה ותוכניות.
פרק מיוחד בחוק, פרק ג', עוסק בתקציב הביטחון.
הממשלה רשאית למלא בשנת כספים פלונית את מספר המשרות הנקוב בחוק התקציב השנתי. חלוקת המשרות לסעיפי תקציב, לתחומי פעולה ולתוכניות תהיה כמפורט בחוק התקציב השנתי.
הוראות החוק > תמיכה במוסדות ציבור

סעיף 3א לחוק קובע שחוק תקציב שנתי יקבע את הוצאות הממשלה לצורך תמיכה במוסדות ציבור - מוסדות שאינם ממוסדות המדינה הפועלים למטרה של חינוך, תרבות, דת, מדע, אמנות, רווחה, בריאות, ספורט או מטרה דומה. חלוקת הכספים בין מוסדות ציבור הנמנים עם אותו סוג תיעשה לפי מבחנים שוויוניים, שיקבע השר הממונה על סעיף התקציב המתאים, בהתייעצות עם היועץ המשפטי לממשלה (הנושא נמצא בתחום אחריותו של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט ציבורי-מינהלי). בהתאם לסמכותו לפי סעיף זה פרסם שר האוצר נוהל לתמיכות מתקציב המדינה במוסדות ציבור, והיועץ המשפטי לממשלה פרסם הנחיות בעניין אופן מימוש הסעיף.
סעיף 3ב לחוק קובע כי שר האוצר רשאי, בהסכמת השר הממונה על סעיף התקציב שלפיו מתוקצב או נתמך גוף מסוים, להפחית מהסכומים שיש להעבירם מתקציב המדינה לאותו גוף, כאשר גוף זה הוציא הוצאה שהיא במהותה אחד מאלה:
הוראות החוק > פיקוח על תקציביהם של גופים שהממשלה משתתפת בתקציבם

פרק ד' לחוק מקנה לשר האוצר כלים לפיקוח על תקציביהם של גופים (למעט בנק ישראל, רשות מקומית וחברה ממשלתית) שהממשלה משתתפת בתקציבם, במישרין או בעקיפין, או שחבריהם או חברי הנהלתם, כולם או מקצתם, מתמנים בידי הממשלה או בידי שר. התקציב של תאגיד כזה טעון אישור של שר האוצר. שר האוצר והשר הנוגע בדבר רשאים לקבוע לתאגיד כזה את שיא כוח האדם שלו וכן, על פי החלטת הממשלה, להורות לו להפחית את תקציבו או את שיא כוח האדם שלו בסכום או בשיעור שיקבעו. שר הפנים רשאי לקבוע לרשות מקומית את שיא כוח האדם שלה וכן, על פי החלטת הממשלה, להורות לה להפחית את תקציבה או את שיא כוח האדם שלה בסכום או בשיעור שיקבע.
סעיף 29 לחוק קובע שגוף מתוקצב וגוף נתמך, כהגדרתם בחוק זה, לא יסכים על שינויים בשכר, בתנאי פרישה או בגמלאות, או על הטבות כספיות אחרות הקשורות לעבודה, ולא ינהיג שינויים או הטבות כאמור, אלא בהתאם למה שהוסכם או הונהג לגבי כלל עובדי המדינה או באישורו של שר האוצר. הסכם או הסדר הנוגד את הוראות סעיף זה, בטל. גוף מתוקצב וגוף נתמך חייבים למסור למנכ"ל משרד האוצר לפי דרישתו כל מידע שיש בו צורך למטרות מעקב אחר ביצוע חוק זה או חוק תקציב שנתי. הממונה על השכר והסכמי העבודה במשרד האוצר נדרש למסור לכנסת, אחת לשנה, דו"ח על העסקת עובדים (כולל עובדי קבלן) בגוף מתוקצב וגוף נתמך ועל תנאי שכרם של העובדים.
פרק ו' לחוק קובע הגבלות על לקיחת אשראי בידי רשויות מקומיות וגופים נתמכים.
הוראות החוק > שנת תקציב המשכי

בעקבות התיקון לחוק יסוד: משק המדינה, שבו הוגדרה בחוק היסוד "שנת תקציב המשכי" כתקופה שבה פעלה הממשלה ללא חוק תקציב מאושר, נוסף לחוק יסודות התקציב פרק ו'1, שתחילתו ב-1 בינואר 2021, העוסק בשנת תקציב המשכי.