stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביקור נשיא מדינת ישראל הרצוג בטורקיה
הביקור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בצהרי יום רביעי, 9 במרץ 2022, נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג ורעייתו מיכל הרצוג נחתו באנקרה. לאחר שהניח זר על קברו של אבי האומה הטורקית מוסטפא כמאל אטאטורק, התקבל הרצוג בארמונו של ארדואן באנקרה עם נגינת המנון מדינת ישראל "התקווה" והמנון הרפובליקה הטורקית "מצעד העצמאות", כשברקע נורו 21 מטחי כבוד מתותחים. בנוסף, ארמונו של ארדואן קושט בדגלי ישראל. הרצוג פרסם ברשת החברתית "טוויטר" לאחר טקס קבלת הפנים: "אני מודה לנשיא טורקיה ארדואן על קבלת הפנים החמה בארמונו. אני מאמין שכל העמים, הדתות והמדינות יכולים וצריכים לחיות באזורנו בשלום, וכי שותפויות יביאו עימן ברכה ושגשוג עבור כולנו".
לאחר קבלת הפנים נכנסו הרצוג וארדואן לפגישה בארמון. בתום הפגישה, כינסו המנהיגים מסיבת עיתונאים, ארדואן התחיל לנאום בטורקית ולאחר מכן נאם הרצוג בעברית. שניהם הצהירו כי פסגה זו היא "נקודת מפנה ביחסים בין טורקיה לישראל" והביעו תקווה לשיקום היחסים, וכי שר החוץ הטורקי מבלוט צ'בושולו יבקר בישראל בחודש אפריל 2022. עוד הצהירו על נושאי הפגישה בין השניים: קידום הגדלת המסחר בין המדינות מכ-8.5 מיליארד דולרים ב-2021 ל-10 מיליארד דולרים ב-2022 ושיתוף פעולה בנושאי האנרגיה, הכלכלה, הבריאות, המדע, הטכנולוגיה, התיירות והתעשייה הביטחונית, מאמצי התיווך בין אוקראינה לרוסיה על מנת לסיים את הפלישה הרוסית לאוקראינה, והמאבק המשותף באנטישמיות. עם זאת, ארדואן בהצהרתו הוסיף גם שהסכסוך הישראלי–פלסטיני היה אחד הנושאים המרכזיים בפגישה, וכי הציג בפני הרצוג את החשיבות שמייחסים בטורקיה להפחתת המתיחות בין ישראל לפלסטינים ושהדגיש את המעמד הייחודי שהטורקים מייחסים לירושלים ולשמירת מסגד אל-אקצא.
בבוקרו של יום חמישי ביקר בבית הכנסת המרכזי של איסטנבול, אליו הוא התקבל בתרועות שופר וקיבל בו עלייה לתורה. את הביקור ליוו הרב הראשי של הקהילה הרב יצחק חליבה, סגן שר התרבות והתיירות הטורקי אחמט מיסבח דמירג'ן, נשיאי הקהילה היהודית איזק אברהם וארול כהן, ז'אק אשכנזי קונסול הכבוד באיזמיר ושליח חב"ד בטורקיה הרב מנדי חיטריק. בצהרי אותו יום, בשעה 14:00, עלו הרצוג ורעייתו לטיסה חזרה לישראל.
במסגרת הביקור הוסכם בין ישראל לטורקיה כי טורקיה תחזיר לישראל את כתובת השילוח ששוכנת במוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול, ובתמורה ישראל תעביר לטורקיה, פריט ארכאולוגי עתיק.
השפעת הביקור על יחסי טורקיה–ישראל

בחודשים שלאחר הביקור, מגמת ההתחממות ביחסים בין טורקיה לישראל נמשכה. במאי 2022, הגיע לישראל שר החוץ של טורקיה, מבלוט צ'בושולו, בפעם הראשונה מזה 15 שנה, ונפגש עם שר החוץ יאיר לפיד, ועם שר התיירות יואל רזבוזוב. ב-17 באוגוסט, הודיעו שתי המדינות על החזרת השגרירים וחידוש היחסים הדיפלומטיים במלואם. לאחר ארבע שנים של הקפאת היחסים הדיפלומטיים מסרה אירית ליליאן את כתב ההאמנה לנשיא טורקיה ארדואן, והחלה ממלאת באופן רשמי את תפקיד שגרירת ישראל בטורקיה. חודשים ספורים לאחר מכן, בינואר 2023, שאקיר אוזקן טורונלר מסר את כתב האמנה שלו לנשיא יצחק הרצוג, ומינויו כשגריר טורקיה בישראל נכנס לתוקף רשמית. בפברואר 2023 פקדה רעידת אדמה קשה את אזור דרום טורקיה, וישראל שלחה משלחת של מאות אנשים שעסקו בחילוץ והצלה ובסיוע רפואי והומניטרי במסגרת "מבצע ענפי זית".
עם זאת, היחסים החמים לא נמשכו זמן רב. באוקטובר 2023 פרצה מלחמת חרבות ברזל עקב טבח שבעה באוקטובר, ולאורך המלחמה הן בקרב השלטונות והן בקרב האזרחים התגברו עמדות התומכות בטרור נגד ישראל. אמר ארדואן בנאומו בפרלמנט הטורקי, כי "חמאס אינו ארגון טרור אלא תנועת שחרור שמנהלת מלחמה כדי להגן על אדמתה", וביטל את הגעתו המתוכננת לישראל. ב-28 באוקטובר 2023, בעצרת תמיכה ענקית בתושבי רצועת עזה, שארדואן עודד הגעה אליה ואף השתתף בה בעצמה, הוא נשא את הדברים הבאים: "חמאס לא ארגון טרור, אבל את, ישראל, כובשת"; "ישראל עומדת מאחורי ה-PKK גם בכסף וגם בנשק. אנחנו יודעים את זה". ב-28 באוקטובר 2023, בעקבות הצהרת נשיא טורקיה ארדואן בהפגנה למען רצועת עזה באיסטנבול כי "ישראל מבצעת פשעי מלחמה", שר החוץ אלי כהן הודיע על החזרת שגרירת ישראל בטורקיה אירית ליליאן ושאר הנציגים הדיפלומטים מטורקיה לטובת קיום הערכה מחדש של יחסי ישראל-טורקיה. ב-4 בנובמבר 2023, משרד החוץ הטורקי הודיע כי השגריר בישראל, סאקין אוזקן טורונלר, יחזור לאנקרה להתייעצויות בעקבות המלחמה בעזה והפעילות של צה"ל ברצועה.
גלריה

הזר שהונח על קברו של אבי האומה הטורקית מוסטפא כמאל אטאטורק
רעיית נשיא המדינה מיכל הרצוג ורעיית נשיא טורקיה, אמינא ארדואן (אנ'), חונכות את התערוכה "הרמוניה של צבעים" במוזיאון אנקרה לציור ולפיסול מאת הסופרת הטורקייה ‏Nadide Seçkin‏ (Q111220178) בשולי יום האישה הבינלאומי (8 במרץ), לפני ביקור רעיות הנשיאים בספריית הארמון הנשיאותי (אנ')
הנשיא ורעייתו נוחתים באנקרה. ברקע המטוס השכור של חברת ישראייר. על גוף המטוס הדביקה החברה את המילים "שלום ושיתוף פעולה" בטורקית
ראו גם

שיחות ישראל–סוריה (2008)
המשט לעזה (2010)
הערות שוליים

↑  ynet, טורקיה על ההסכם עם איחוד האמירויות: "לפלסטינים הזכות להגיב בעוצמה", באתר ynet, 14 באוגוסט 2020
↑  רויטורס, Turkey may suspend ties with UAE over Israel deal, Erdogan says, אתר National Post, ‏14 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  אריאל כהנא, ישראל: תומכים במאבק היווני מול טורקיה, באתר ישראל היום
↑  איתמר אייכנר, ארדואן התקשר לנשיא הרצוג: "פוטנציאל גבוה לשיתוף פעולה עם ישראל", באתר ynet, 13 ביולי 2021
↑  כיכר השבת, ‏טורקיה תאפשר ביקור של נציג משרד החוץ, באתר כיכר השבת, 15 בנובמבר 2021
↑  המל"ל פרסם אזהרת מסע לטורקיה, באתר ערוץ 7, 3314 בנובמבר 2021
↑  יואב זיתון, איתמר אייכנר, מאיר תורג'מן, רועי רובינשטיין, סוף טוב לדרמה בטורקיה: בני הזוג אוקנין שוחררו ממעצר וחזרו הביתה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2021
↑  בנט שוחח עם ארדואן: התקשורת בין המדינות תפקדה ביעילות ודיסקרטיות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בנובמבר 2021
↑  ברק רביד‏, התחממות ביחסים? ארדואן הזמין את הרצוג לבקר בטורקיה, בבית הנשיא סירבו להתייחס, באתר וואלה, 18 בינואר 2022
↑  איתמר אייכנר, "התקווה" בארמונו של ארדואן: הנשיא הרצוג התקבל במשמר כבוד בטורקיה, באתר ynet
↑  הרצוג נפגש עם שליח הרבי והקהילה היהודית בטורקיה, באתר חב"ד אינפו
↑  שלום ירושלמי, טורקיה הסכימה להעביר לישראל את כתובת השילוח, באתר זמן ישראל, 11 במרץ 2022
↑  איתמר אייכנר, לפיד לצד שר החוץ הטורקי: "המטרה כעת - שיתוף פעולה כלכלי בין המדינות", באתר ynet, 25 במאי 2022
↑  איתמר אייכנר, השגרירים יוחזרו: ישראל וטורקיה הכריזו על נרמול יחסים מלא, באתר ynet, 17 באוגוסט 2022
↑   סיכום מיוחד של פעילות המשלחת בטורקיה, באתר צה"ל, 6 בפברואר 2023
↑  רויטרס, ‏ארדואן חושף למה לחץ את ידו של נתניהו ויורה: חמאס לא ארגון טרור, באתר מעריב אונליין, 25 באוקטובר 2023;
מוריה אסרף וולברג, ארדואן: חמאס הוא לא ארגון טרור; ישראל: "דברי הסתה", באתר חדשות 13, 25 באוקטובר 2023
הרברט האגן

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1913 גרמניה נוימינסטר, גרמניה 
 פטירה:  7 באוגוסט 1999 (בגיל 85) גרמניה ריטן, גרמניה 
 מדינה:  גרמניה המערבית, גרמניה הנאצית, הקיסרות הגרמנית 
 השתייכות:  אס אס 
 תקופת הפעילות:  מ-1933
 דרגה:  שטורמבאנפיהרר 
 
הרברט האגן (במרכז) יחד עם אדולף אייכמן (יושב) בפשיטה על משרדי הקהילה  היהודית של וינה. משמאל ראש הקהילה, יוזף לוונהרץ, מרץ 1938
הרברט האגן (בגרמנית: Herbert Hagen; ‏20 בספטמבר 1913 – 7 באוגוסט 1999) היה פושע מלחמה ששירת כקצין באס דה, שירות הביטחון של המפלגה הנאצית והאס אס. הגיע עם אדולף אייכמן בביקורו החטוף בארץ ישראל בשנת 1937. בתקופת השואה נטל חלק בשילוחם של יהודי פריז למחנות ההשמדה.
הערות שוליים

↑  א. דויטשקורן, קלארספלד ועמיתיה הפגינו נגד הפושע הנאצי האגן, מעריב, 13 בינואר 1972
↑  פושעים נאצים למשפט חוזר, דבר, 2 בפברואר 1975
↑  קורט לישקה, הרברט האגן (תמונה), דבר, 30 באוקטובר 1979
לא חשבתי שאלפי יהודים נשלחים לגזים, מעריב, 30 באוקטובר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123565375  ISNI: 0000 0004 4480 2945  SUDOC: 144281244  VIAF: 30448551   WorldCat (עם VIAF): 30448551
משה יגר

| --- | --- |

יגר (משמאל), לוחץ את ידו של ראש ממשלת מלאיה טונקו עבדול רחמן, 1960
 לידה:  30 באוקטובר 1930 (בן 94) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  דבורה ברזילי-יגר 
 
משה יגר (נולד ב-30 באוקטובר 1930, בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס, היסטוריון של האסלאם בדרום-מזרח אסיה וחוקר תולדות היישוב והציונות בתקופת המנדט הבריטי, וכן של תולדות מדיניות החוץ של ישראל ומשרד החוץ בשנים הראשונות למדינה.
ביוגרפיה

אביו של יגר, יעקב יגר, נולד בשנת 1902 בעיירה גליניאני שבגליציה המזרחית (אז פולין, כיום אוקראינה). למד בסמינר העברי למורים של לבוב והוסמך להיות מורה למקצועות יהדות. בשנת 1929 התחתן עם חוה לבית קליין. הזוג הצעיר נסע לבואנוס איירס, ושם נולד משה. יעקב יגר וגיסו משה קליין ועוד מורה עברי מקומי הקימו את בית הספר העברי הראשון ח"נ ביאליק בבואנוס איירס שקיים עד היום והתרחב מאז. בשנת 1935, עלתה המשפחה לארץ ישראל לזיכרון יעקב. בשנת 1941 עברה המשפחה לחיפה, שם למד משה יגר בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל בגדנ"ע ובנח"ל. אחר-כך, למד לימודי האסלאם, מדע המדינה והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור בתולדות עמי האסלאם בדרום מזרח אסיה.
במאי 1956, הצטרף יגר למשרד החוץ בתור מתמחה (צוער) במחזור השלישי להכשרת דיפלומטים. הוא החל את שירותו הדיפלומטי ברומניה, לאחר מכן הועבר לבורמה (לימים: מיאנמר). ב-1965 שהה במאלזיה לשם נשלח להקים משרד כלכלי-מסחרי שהיה כיסוי לנוכחות דיפלומטית ישראלית ראשונה (ואחרונה) במדינה מוסלמית זו. המשרד נסגר בראשית 1966. משם עבר כקונסול ישראל בלוס אנג'לס (1966–1969), קונסול כללי בפילדלפיה (1969–1972), קונסול כללי בניו יורק (1985–1988), שגריר ישראל סטוקהולם בשוודיה (1988–1990) ושגריר בפראג בצ'כיה (1994–1995). בין שליחות אחת לשנייה בחוץ-לארץ מילא תפקידים בכירים בארץ, בהם מנהל מחלקת ההסברה במשרד החוץ (1975–1978), סמנכ"ל אגף מידע ותקשורת (1980–1985), וסגן מנהל כללי לענייני אסיה, אפריקה ואוקיאניה (1990–1993). באחד נובמבר 1995 פרש יגר לגמלאות.
במשך תשע השנים הבאות, יגר לימד באוניברסיטה העברית בירושלים את תולדות דרום-מזרח אסיה כמרצה מן החוץ. כן, היה עמית מחקר במכון טרומן.
הוא אב לבן ובת ונשוי לד"ר דבורה ברזילי-יגר, היסטוריונית.
פרסים

האקדמיה הצ'כית למדעים, מדליית זהב על שם פ. פאלאצקי, על מחקריו של יגר באסלאם של דרום-מזרח אסיה (1994).
המכון לענייני אסיה והפסיפיק על שם פרופ' מ"ל סונדהי, ניו דלהי, פרס למדיניות בינלאומית, על חלקו של יגר בכינון יחסי ישראל–הודו (2013).
ב-2019 זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר לשנת תשע"ט על הביוגרפיה הציונית 'קולונל ג'ון פטרסון.
ב-2020 זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה לשנת 2019 על ספריו: גיון הנרי פטרסון הגדודים העבריים והציונות, ריצ'רד מיינרצהאגן והציונות, הספר אורד וינגייט קורותיו והציונות.
פעילות ציבורית

אחר פרישתו לגמלאות שימש:
יושב-ראש הנהלת בית עגנון בירושלים (4 שנים)
יושב ראש הנהלת תזמורת הבארוק ירושלים
יושב ראש המכון לתרגום ספרות עברית
פרסומים

יגר כתב ארבעה-עשר ספרים עיוניים בעברית וארבעה ספרים באנגלית, ספרים משלו תורגמו לאנגלית, בנגלית, בורמנית, צ'כית וערבית. כמו כן, כתב עשרות מאמרים עיוניים ובנושאי אקטואליה בכתבי-עת שונים בישראל ובחו"ל.
במקביל לפעילותו הדיפלומטית ולימודיו האקדמיים, יגר עסק בכתיבה בתחומים הבאים:
פרשיות היסטוריות ואישים בתולדות הציונות ותולדות היישוב.
תולדות משרד החוץ, החל מהמחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לפני קום מדינת ישראל ועד מלחמת ששת הימים, 1967; דמותו ותפקידיו של הדיפלומט הישראלי; עבודת ההסברה בחוץ-לארץ.
יחסי החוץ של ישראל עם מדינות המזרח-הרחוק ובמיוחד עם הודו, סין, מאלזיה, סינגפור, בורמה ויפן; וכן, עם שוודיה וצ'כוסלובקיה בהן שירת יגר כשגריר.
ביוגרפיה של קצינים בריטים שתמכו בציונות וביישוב היהודי בתקופת המנדט הבריטי בארץ-ישראל: אורד צ'ארלס וינגייט, קולונל ריצ'רד מיינרצהגן וג'ון הנרי פטרסון.
מחקרים על האסלאם בדרום-מזרח אסיה.
תרגום לעברית

משה יגר (תרגום), פר אנגר, עם ראול ולנברג בבודפשט, זכרונות משנות המלחמה בהונגריה, הוצאת כרמל, 2017
ספרים

Moshe Yegar, The Muslims of Burma : a study of a minority group, Wiesbaden : O. Harrassowitz, 1972 (מוסלמי בורמה, הוצאת הספרים אוטו הרסוביץ ויסבאדן, אוניברסיטת היידברג, 1972 (במקור באנגלית; תורגם לבורמזית (2002), ולבנגלית (2022)))
Islam and Islamic institutions in British Malaya: policies and implementation, Jerusalem: The Magnes Press, The Hebrew University, 1979
הציונות האינטגרלית: עיון במשנתו של אברהם שרון (שבדרון), תל אביב: הדר, 1983
לתולדותיה של מערכת הסברת החוץ של ישראל, הרצליה: להב, 1986
מדיניות ניטרלית - הלכה למעשה: תולדות היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה לישראל, ירושלים: מכון דיוויס - המכון ליחסים בינלאומיים על-שם לאונרד דיוויס, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1993
מאלזיה, ניסיונות הידברות עם מדינה מוסלמית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1996
צ'כוסלובקיה, הציונות וישראל – גלגולי יחסים מורכבים, ירושלים: הוצאת הספריה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, 1997
מרידות המוסלמים בפיליפינים, בתאילנד ובבורמה-מיאנמר, הוצאת פוזנר ובניו בע"מ, 2000
משה יגר, יוסף גוברין, אריה עודד (ע), משרד החוץ: 50 השנים הראשונות, כרך א, ב, כתר הוצאה לאור, 2002
Between integration and secession : the Muslim communities of the southern Philippines, Southern Thailand, and western Burma/Myanmar, Lanham, Md : Lexington Books, 2002
המסע הארוך לאסיה, פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, בשיתוף עם הוצאת כתר, 2004
תולדות דרום-מזרח אסיה בזמן החדש – קווי יסוד, הוצאת מאגנס, 2008
רעיון חילופי אוכלוסין וגלגוליו בתקופת המנדט הבריטי : סקירה היסטורית, שערי תקוה: מרכז אריאל למחקרי מדיניות, 2009
תולדות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ירושלים: מוסד ביאליק, 2011
ריצ'רד מיינרהאגן והציונות, הספרייה הציונית, מוסד ביאליק, 2012
אורד וינגייט: קורותיו והציונות, הספרייה הציונית, מוסד ביאליק, 2013
בשירות החוץ ולאחריו, ירושלים: יובלים, 2014
הערות של שירות החוץ של ישראל, שערי תקווה: מרכז אריאל למחקרי מדיניות, 2015
Israel in Asia : selected essays, Jerusalem: Yuvalim Press, 2016
ג'ון הנרי פטרסון, הגדודים העבריים והציונות, מכון ז'בוטינסקי בישראל, 2018
ביחד עם דבורה ברזילי-יגר, משבר "אוגנדה" בציונות, הוצאת כרמל, תש"פ-2020.
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, ירושלים, תשפ"א-2021.
ספרי ילדים

יגר תרגם לעברית ועיבד לפרסום שמונה ספרי אגדות עם וסיפורים לילדים.
סיפורי עם ואגדות מאסיה, הספרייה למדריך, מוסד סאלד למען הילד והנוער, ירושלים, 1965
המסע אל השמש ועוד סיפורים, ניצנים, ירושלים ותל אביב, 1976.
בעל הספינה הקמצן והמלח העקשן ועוד סיפורים, ניצנים, ירושלים ותל אביב, 1976.
אגדות אפריקה, ניצנים, ירושלים ותל אביב, 1977.
אגדות עמים, הדר הוצאת ספרים, תל אביב, 1985.
טרולים ובני אדם: סיפורי עם ואגדות שוודיים, הוצאת כרמל, ירושלים, תשנ"ה-1995.
מי הגיבור מכל? אגדות עם אינדיאניות, הוצאת כרמל, ירושלים, תשנ"ז-1997.
סיפורים מארץ רחוקה, הוצאת יובלים, ירושלים, תשנ"ז-1997 (יחד עם דבורה יגר).
הערות שוליים

↑  משה יגר, הערות על שירות החוץ של ישראל, מרכז אריאל למחקרי מדיניות, 2005
↑  איציק וולף, פרס ז'בוטינסקי למשה יגר ולאליעזר טאוב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270277605171  BIBSYS: 90859206  BnF: cb12820250b (data)  CiNii: DA03413834  GND: 108074595  ISNI: 0000 0000 8160 6813  LCCN: n80149521  NKC: mzk2009502510  NLA: 36319026  NTA: 067978924  RERO: 02-A003991531  SUDOC: 069667160  VIAF: 84784495   WorldCat (עם VIAF): 84784495
זה (דמות)

| --- | --- |

"זה", בצורתו של פניוויז הליצן המרקד, בגילומו של ביל סקארסגארד
 שם ספר:  "זה" (1986)
 הופעה ראשונה:  "זה" (1986)
 הופעה אחרונה:  "זה: חלק 2" (2019)
 יוצרים:  סטיבן קינג
 גילום הדמות:  טים קארי (1990) ליליפוט (1998) ביל סקארסגארד (2017-19) נוספים במיני-הסדרה משנת 1990: פלורנס פיטרסון פרנק סי טרנר סטיב מקאג' טוני דקוטה נוספים בסרטים של 2017 ו-2019: טאטום לי חוויאר בוטט קרטר מאסלמן ג'קסון רוברט סקוט סטיבן בוגארט ג'ואן גרגסון אוון טיג
 מידע
 כינויים:  פניוויז הליצן המרקד רוברט "בוב" גריי אורות המוות
 תאריך לידה:  לא ידוע; כנראה לפני בריאת העולם
 גזע:  ישות קוסמית עתיקה
 מין:  נקבה (משוער)
 מקצוע:  רוצח סדרתי, ליצן
 צורה:  ליצן, spider, אדם זאב 
 תאריך פטירה:  1985 (בספר ובמיני-הסדרה) 2016 (בעיבוד ההמשך משנת 2019)
 סיבת המוות:  עקירת לבו ומחיצתו על ידי מועדון הלוזרים
 דמויות קשורות
 אויבים:  מטורין הצב האנושות מועדון הלוזרים
 
זה (באנגלית: It) הוא אחת מהדמויות הראשיות ברומן האימה של סטיבן קינג משנת 1986, "זה". הדמות היא ישות מלאה ברוע קוסמי קדום שרודפת את ילדי דרי, מיין, כל עשרים ושבע שנה, תוך כדי שימוש במגוון כוחות הכוללים את היכולת לשנות צורה, ולתמרן ולהשפיע על מבוגרים מסביבו. לאורך עלילת הרומן, "זה" מופיע בעיקר בדמותו של פניוויז הליצן המרקד.
קינג הצהיר בראיון בשנת 2013 כי הוא הגה את הרעיון לדמותו של פניוויז לאחר ששאל את עצמו מה מפחיד ילדים "יותר מכל דבר אחר בעולם", והרגיש שהתשובה היא ליצנים. קינג חשב על דמוי-טרול כמו בסיפור הילדים "Three Billy Goats Gruff", שחי במערכת ביוב.
הדמות גולמה בצורתו של פניוויז על ידי טים קארי בעיבוד הטלוויזיוני משנת 1990, על ידי ליליפוט בעיבוד הטלוויזיוני של שנת 1998 ועל ידי ביל סקארסגארד בעיבוד הקולנועי שעלה לאקרנים בשנת 2017 ובהמשכו שעלה לאקרנים בשנת 2019.
יצירה

ההשראה לדמותו של פניוויז הגיעה לקינג במהלך שנת 1978, כאשר נאלץ ללכת לבדו באופן רגלי במהלך השקיעה על מנת לאסוף את מכוניתו שתוקנה לאחרונה במוסך בקולורדו. קינג אמר בראיון כי במהלך המסע הוא החל לחוות תחושה של בדידות מוזרה, ושהוא היה מודע לצליל שמגפיו יצרו על פני גשר העץ שהוא נאלץ לחצות במהלך המסע. הצליל הזכיר לו את סיפור הילדים "Three Billy Goats Gruff", וקינג החל לתהות מה יעשה אם יתקל בטרול כמו הדמויות באגדה.
הדימוי השפיע והרשים את קינג עד כדי כך שבשנת 1981 החליט לכתוב רומן על יצור מרושע שמסתתר מתחת למקום בטוח לכאורה, והחליף את העיזים בילדים, הפך את הגשר לעיירת דרי, ואת הנחל שמתחת לתעלות הביוב שלו. קינג בחר לכתוב את דמות הליצן כצורתו העיקרית של "זה" מכיוון שקינג חשב שמדובר בדימוי שילדים מוצאים מושך ומפחיד כאחד.:
שאלתי את עצמי: מה מפחיד ילדים יותר מכל דבר אחר בעולם? והתשובה הייתה: ליצן! [...] אז, יצרתי את פניוויז הליצן.
ביוגרפיה > משמעות השם

במספר נקודות בעלילה, "זה" מתייחס לעצמו כ"אוכל העולמות" אך למרות זאת הוא נקרא בפשטות "זה" על ידי גיבורי הרומן.
על פי מגזין "Bustle", ייתכן ומקור השם פניוויז הוא מהפתגם הבריטי "Penny Wise, Pound Foolish" (זהיר בפרוטות, טיפש בפאונדים; בתרגום חופשי), המתייחס לאדם שנזהר באדיקות בעניינים של מה בכך אך מסכן את עצמו בענייני הרי-גורל. המגזין משער שהשם משמש כאזהרה לילדים שלא להתייחס לחייהם כמובנים מאליהם.
ביוגרפיה > מקורו של "זה"

"זה" הוא ישות על-טבעית ועתיקה שמקורה אינו ידוע, שנולד יחד עם ישות נוספת בשם "מטורין הצב" הרבה לפני בריאתו של היקום. מטורין הצב משמש כאויבו הנצחי של "זה", ויריבותם של השניים נובעת מהניגודים ביניהם (יצירה מול צריכה). מהרומן עולה כי "זה", יחד עם הצב, הם בעצמם יצירות של יוצר נפרד, הכל יכול, המכונה "האחר" (ייתכן שמדובר בגאן, ישות עתיקה שאומרים עליה שהוא זה שיצר את היקומים השונים שבהם מתקיימים הרומנים של קינג). הרומן מעולם לא מפרש באופן ברור את טבעו האמיתי, ומתאר אותו כבלתי ניתן להגדרה על ידי האינטלקט האנושי. נראה כי הוא שוכן במתכונתו האמיתית בממד השוכן על גבולותיו של המקרו-וורס ומתואר כאי-אור המורכב מחושך צפוף שניתן לתאר כרשת צפופה ואינסופית של קווים אנכיים הדומים לכלוב. לא ברור אם דמותו של "זה" בעולם האמיתי הוא רק צל של צורתו האמיתית הממוקמת במקרו-וורס. עם זאת, מוזכר כי "זה" הגיע לעולמנו בתקופה פרהיסטוריות באירוע מסיבי וקטליסטי המזכיר פגיעת אסטרואיד, ונחת בנקודה המדויקת שבה תיווסד העיירה דרי מיליוני שנים לאחר מכן. עם היווסדה של דרי, "זה" הפך לחלק אִינְטֶגְרָלִי מהעיר וחיי תושביה השונים, ונכנס איתם למערכת יחסים סימביוזית.
"זה" נשאר במצב המזכיר תרדמה, ומתעורר כל 27 שנים על מנת להאכיל את עצמו. ההתעוררויות שלו מהתרדמות מסומנת תמיד בטרגדיות שונות שנוצרו כתוצאה מהשפעתו המניפולטיבית, כמו שריפת המועדון המכונה "הנקודה השחורה", פיצוץ מפעלי הברזל של קיצ'נר או היעלמותם של למעלה משלוש מאות מתיישבים מדרי בין השנים 43–1740. עם תחילת אירועי הרומן בשנת 1957, "זה" מתעורר במהלך סערה גדולה שמציפה חלקים מהעיר, ומתחיל שוב את מחזור הטרגדיות המושפעות ממנו עם רציחת אחיו של ביל, מנהיג מועדון הלוזרים, ג'ורג'י דנברו.
אף על פי שאין לו מעגל חיים אנושי, "זה", כמו הצב, כפוף לחוקי המקרו-וורס; עם זאת בהיותו שקרן ומניפולטור, אף פעם לא ברור מה, בין כל דבריו, תואם את האמת על טבעו או שקר על טבעו: למשל העובדה שהוא יכול להעניק הון ועושר אינסופי או חיים ארוכים, או העובדה שהוא טוען שהוא השורד האחרון של כוכב לכת גוסס.
אף על פי שאין לו מין ספציפי, ולאורך העלילה ההתייחסות אליו נעשית בלשון זכר, בשלב מתקדם של העלילה, מועדון הלוזרים מתחיל להאמין שייתכן ו"זה" הוא למעשה נקבה (בעיקר מפני ש"זה" לובש צורה של עכבישה גדולה). בנוסף, כשאודרה דנברו ראתה את "זה" בצורתו האמיתית, מתואר כי היא חושבת לעצמה: "הו, אלוהים אדירים! זה נקבה." למרות זאת, צורתו האמיתית של "זה" מעולם אינה ידועה באמת. בסוף הרומן, הצורה הפיזית הסופית ש"זה" לובש היא של עכבישה עצומה שלמעשה נמצאת בהריון, אבל זאת מכיוון שצורה זו היא הכי הקרובה למה שהמוח האנושי יכול להבין.
ביוגרפיה > כוחות ויכולות

ל"זה" אין צורה אמיתית בעולם הפיזי, וברגעים המעטים שבהם הוא מתגלה בצורתו האמיתית, הוא מתואר כ"אורות המוות", כדורי אור כתומים והרסניים, שמי שפוגש בהם פנים אל פנים עם "אורות המוות" יכול ליפול לתרדמה קטטונית, לאבד את שפיותו או אפילו למות. האנשים הידועים היחידים שעמדו בפני "אורות המוות" ושרדו הן אשתו של ביל, אודרה דנברו, ובוורלי מארש.
כוחו של "זה" הוא בעיקר בקריאת מוחותיהם ורגשותיהם של כל היצורים ועיוות המציאות הסובייקטיבית בשלמותה על ידי השתלטות על מוחם של יצורים חיים: לפיכך "זה" מסוגל ליצור דימויים, צלילים, ריחות, טעמים ותחושות מישושיות ואף להופיע בכל צורה, פיזית או לא, אינדיבידואלי או קולקטיבי, באמצעות ביסוס כוחו על ידי שליטה במציאות קרבנותיו.
לאורך הרומן, מספר אירועים מתוארים דרך נקודת מבטו של "זה", דרכם הוא מתאר את עצמו כישות ה"עליונה", את הצב כישות ה"קרובה לעליונותו" ואת בני אדם כ"צעצועים" בלבד. בנוסף, "זה" מסביר כי אחת הסיבות שהוא מעדיף להרוג ולטרוף ילדים (אם כי הוא אינו בררן במיוחד), היא לא מצורך הטבע, אלא מכיוון שפחדיהם של ילדים קלים יותר למימוש פיזי וכך לילדים קל יותר לחוש אימה. "זה" מתאר את התהליך כדומה לתהליך המלחת בשר. יכולתו לשנות את המציאות באופן מנטלי שנמצאת בבסיס היכולת של "זה" ליצור אינטראקציה עם העולם מתגלה כחרב פיפיות, כאשר מועדון הלוזרים מבין שעל מנת להכניע אותו יש צורך לרדד ולהמעיט את הדימוי העצמי שלו.
אף על פי ש"זה" מופיע בצורות רבות שנשאבים בעיקר מרפרטואר דמיונם הרב-גוני של קרבנותיו הספציפיים ומפחדיהם הגרועים ביותר, דמותו של פניוויז הליצן המרקד היא צורתו האהובה והמועדפת ביותר על "זה", שמוצא את דמותו של פניוויז כאפקטיבית במיוחד. פניוויז, המכונה על ידי "זה" גם כ"בוב גריי" מתואר כליצן הדומה מאוד להכלאה בין בוזו הליצן לקלארבל הליצן, עם שתי ציציות שיער כתומים מחודדים, לבוש בתלבושת משי גדולה וכסופה, עם עניבה כחולה, צווארון ופומפונים כתומים.
ביוגרפיה > טקס הצ'וד

טקס הצ'וד זהו טקס מיסטי המשמש את המועדון הלוזרים, יחד עם סיועו של מטורין הצב, להביס את "זה" באופן סופי. טקס הצ'וד מתואר כקרב בין רצון אחד לשני.
בשנת 1958, חברי מועדון הלוזרים נכנסו לתעלות הביוב של דרי (שם הנמצא המקום המדויק בו "זה" נחת מיליוני שנים קודם לכן) והתגנבו למערה שלו, שם הם מצליחים ליצור קשר חזותי עם "זה" מבלי לאבד את דעתם בזכות הגנתו המובטחת של הצב, שאיפשר להם לראות את "זה" בצורה הרציונלית והקונקרטית ביותר שמוחותיהם יכלו לספק להם במעין מימוש יבשתי פיגורטיבי של מהותו, כלומר כעכבישה ענקית כהה עם עיניים שזרחו בניצוצות כתומים.
על ידי יצירת קשר חזותי עם "זה", ביל דנברו רואה את הנפש שלו ושל "זה" נזרקים למרחק של אלף מיילים לשעה דרך מרחב של חושך מוחלט אל קצה המקרו-וורס, שם הוא יכול לראות את מטורין הצב ולדבר איתו. לאחר שהגיע לקצה המקרו-וורס, ביל מצליח לתקוף את "זה" פסיכולוגית, ומשכנע את עצמו לנשוך שוב ושוב את לשונו; וגורם ל"זה" לכאב אדיר, שמאלצת אותו לקטוע את המגע הנפשי ביניהם ולחזור לכדור הארץ, ולסגת כשהוא פצוע אנושות אך טרם נהרג.
בשנת 1985, חברי מועדון הלוזרים (כעת מבוגרים) שבים לדרי ומבצעים שוב את הטקס על מנת להרוג את "זה", אך בשונה מהפעם הראשונה, "זה" מצליח להתנגד לביל בהתנגדות רבה יותר (בעיקר גם מכיוון שמטורין הצב שהגן עליו בילדותו נחנק מהקיא שלו). ריצ'י טוזייר מתגנב גם הוא לטקס, ובזכות עזרתו ביל מצליח לדחוק את "זה" ולגרום לו לסגת.
לאחר שרדף אחריו, ביל קורע את גופו של "זה" (הנמצא בצורת העכבישה), קורע החוצה את לבו וכותש אותו בידיו החשופות, בזמן שבן הנסקום דואג לרסק עם מגפיו את כל הביציות שנפלטו מגופו של "זה" שהוא היה יכול למצוא. לאחר שחברי מועדון הלוזרים עוזב את התעלות הביוב, סערה עצומה פוגעת במרכז דרי כסמל למותו של "זה".
במדיות אחרות > מיני-סדרה (1990)

במיני הסדרה משנת 1990 דמותו של פניוויז הליצן המרקד גולמה על ידי השחקן טים קארי. לדברי התסריטאי לורנס ד. כהן, הוא כתב את התסריט ללא מושג ברור מי ייבחר לגלם את הדמות. לפני מעורבותו של טומי לי וואלאס במלאכת הבימוי, מלקולם מקדואל ורודי מקדואל היו מבין המועמדים לגילום הדמות.
לוחות הסיפור המקוריים תיארו את פניוויז עם עצמות לחיים בולטות, סנטר מחודד ומצח בולט. עיצוב זה, שדרש שימוש בתותבים ואפקטים מיוחדים, נדחה תחת התעקשותו של קארי שחש כי אלו רק יפריעו ליכולתו לגלם את הדמות. לבסוף, התותב היחיד בו נעשה שימוש היה הגולגולת המוגדלת, שנעשתה על ידי אמן האפקטים המיוחדים ברט מיקסון. לדברי מיקסון, ההשראה שלו לעיצוב דמותו של פניוויז היה לון צ'ייני בדמותו של אריק בסרט "פנטום האופרה". לצורך גוון העור של הדמות, נעשה שימוש בקרם איפור לבן על מנת לגרום לפניוויז להראות כמו "קריקטורה חיה". קארי העניק לפניוויז מבטא ברונקסי, על מנת שייראה כמו דמות מתוך קומיקס ישן.
ביצירת צורתו הסופית של "זה", אמר מיקסון שכיוון שהמראה דמויי עכבישה שלו היה רק הדבר הקרוב ביותר אליו המוח האנושי מסוגל להבין, הוא החליט להפוך אותו לחייזרי יותר, ולתת לו עור בשרני במקום בו שלד עכבישי. ברוב הסצנות, העכבישה יוצגה על ידי בובה באורך שלושה מטרים עם גפיים באורך מטר. לבובה הייתה ראש מכני שנשלט על ידי שלט רחוק. בתוך בובת העכבישה התמקם שחקן שתמרן את זרועות העכבישה.
עבור המיני-סדרה, לדמותו של "זה" נוצרה צורה חדשה: דמותו של קפטן הנסקום (בגילומו של סטיב מקאג').
במדיות אחרות > סדרת טלוויזיה

בסדרת הטלוויזיה משנת 1998 דמותו של פניוויז הליצן מגולמת על ידי השחקן ההודי ליליפוט. לדמותו של "זה" נוצרה צורה חדשה עבור לסדרה: הילד הרקוב (בגילומו של פארזאאן דסטור).