stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאו-פור-דאוש
הערות שוליים

↑  Guillain, Charlotte (2014). Portugal. Capstone.
↑  Antonio Vieyra, Dictionary of the Portuguese & English languages, in two parts; Portuguese & English & English & Portuguese .., London, Printed for F. Wingrave [etc.], 1813
↑  Tobias, George (3 בנובמבר 2008). "Lajes Airmen share Halloween tradition". Lajes Field. נבדק ב-1 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Intermuseus Dezembro 2006 nº 7Direcção Regional da Cultura (אורכב 11.03.2008 בארכיון Portuguese Web Archive)
↑  Vir à luz —práticas e crenças associadas ao nascimento António Amaro das Neves Revista de Guimarães, n.º 104, 1994, pp. 51-81
↑  [Actas / International Colloquium on Luso-Brazilian Studies - Volume 1 - Página 162]
↑  Joaquim de Santa Rosa de Viterbo, Elucidario das palavras, termos e frases, que em Portugal antigamente se usaram, A. J. Fernandes Lopes, 1865. (בBrazilian Portuguese)
פואד סניורה

פואד א-סניורה (בערבית:  فؤاد السنيورة, תעתיק מדויק: פֻאָאד אלסניורה; נולד ב-14 באפריל 1943) הוא פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון בשנים 2005–2009.
ביוגרפיה

סניורה נולד בצידון למשפחה מוסלמית סונית. במשך עשורים ארוכים היה ידידו הקרוב של רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר (שנרצח בפברואר 2005). לסניורה תואר אקדמי בכלכלה ועסקים מטעם האוניברסיטה האמריקנית בביירות, והוא כיהן כשר האוצר בממשלת לבנון לאחר מלחמת האזרחים השנייה של לבנון, בשנים 1992–1998, ובהמשך בממשלתו של חרירי בשנים 2000–2004. בשנים שבהן לא עסק סניורה בפוליטיקה הלבנונית הוא היה איש עסקים מצליח, וקיים קשרים רבים עם הקהילייה העסקית הבין-לאומית. קשריו אלה סייעו לו להיות גורם משמעותי בוועידת פריז השנייה, שהתקיימה בנובמבר 2002, ועידה שבה העניקה ארצות הברית ללבנון הלוואה ארוכת טווח של 2.6 מיליארד דולר, על מנת לייצב את הכלכלה הלבנונית.
לאחר ניצחון האופוזיציה האנטי-סורית בבחירות לפרלמנט בחודש יוני 2005, התבקש סניורה על ידי נשיא המדינה אמיל לחוד למלא את תפקיד ראש הממשלה, דבר שהפתיע כמה וכמה בלבנון לאחר שרבים חשבו כי דווקא בנו של רפיק אל-חרירי, סעד, ימלא את התפקיד. בסוף חודש יוני הוא סיים להרכיב את ממשלתו. זו הייתה הממשלה המכהנת הראשונה לאחר ההתקוממות האנטי-סורית בלבנון, שהובילה באמצעים אזרחיים ולא צבאיים לנסיגה הסורית מלבנון.
בתחילת דרכו נתפס סניורה כדמות טכנוקרטית אפורה, אך עם חלוף הזמן הוא הוכיח את שליטתו הרמה בפוליטיקה הלבנונית והצליח לצלוח בשלום משברים פוליטיים כמו הקפאת פעילותם של השרים השיעים בממשלת לבנון בדצמבר 2005 ואיום חזבאללה בפרישה מן הממשלה. כמו כן הוא הצליח לשמור על יחסים מיוחדים עם ארצות הברית, המהווה את המשענת לממשלתו בקהילה הבין-לאומית, למרות לחצים מצד גורמים פרו-סוריים כגון חזבאללה והגנרל מישל עאון. למרות התבטאויות אנטי-סוריות של סניורה בעבר, בממשלתו כיהנו בתפקידים בכירים חברי חזבאללה, התומכים בנוכחות סורית בלבנון. סניורה עצמו נחשב למנהיג ערבי מתון, והביע לא פעם את תמיכתו ביוזמת השלום של הליגה הערבית, עם זאת הוא טען כי "לבנון תהיה המדינה האחרונה שתחתום הסכם שלום עם ישראל".
בזמן מלחמת לבנון השנייה, סניורה גינה את פעולות ישראל נגד האוכלוסייה האזרחית בלבנון שהביאה, לדבריו, להרג 1,100 אזרחים. סניורה פרץ בבכי כשניסה לקרוא למדינות העולם לכפות הפסקת אש על ישראל. לאחר המלחמה קרא לשלום עם ישראל, אך לאחר מכן אמר שאינו מסכים לשלום נפרד של לבנון עם ישראל, שאינו כולל החזרת שטחים לפלסטינים, לסורים וללבנונים (חוות שבעא, לטענת לבנון, היא שטח לבנוני), ועל כן אמר כי לבנון תהיה המדינה הערבית האחרונה שתחתום הסכם שלום עם ישראל.
עם תום מלחמת לבנון, התנגדו המפלגות הפרו-סוריות ליישומה של החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם, שכללה הגבלות על פריסת חזבאללה בדרום לבנון. בנוסף לכך, המפלגות התומכות בסוריה התנגדו להקמתו של בית דין בין-לאומי לשפיטת האחראים לרצח רפיק אל-חרירי. מעבר לכל זאת, לאור התפישה הרווחת בלבנון כי חזבאללה ניצחה בעימות עם ישראל, העלה הפלג הפרו-סורי את הדרישה כי השרים השיעים יזכו לשליש (שיכול לחסום כל החלטת ממשלה) מכלל מושבי הממשלה. סניורה ו"כוחות ה-14 במרס" סירבו להתפשר, וכל שרי חזבאללה, אמל והמפלגות הפרו-סוריות האחרות פרשו מהממשלה והותירו בה 18 שרים בלבד. לאחר רצח שר התעשייה פייר ג'ומאייל הבן ב-21 בנובמבר 2006, הצטמצמה ממשלתו של סניורה ל-17 שרים – שר אחד בלבד מעל המינימום הנדרש לכינוסה של הממשלה. שר הפנים שהתפטר בפברואר, חסן סבאח, נזעק לעזרה והכריז על חזרתו לממשלה.
ראו גם

תוכנית שבע הנקודות
הערות שוליים

↑  סניורה לישראל: אמצו את יוזמת השלום - וואלה חדשות, באתר וואלה, 11 במאי 2007
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נג'יב מיקאתי | ראש ממשלת לבנון 30 ביוני 2005 - 7 ביוני 2009 | הבא: סעד אל-חרירי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1137000430  ISNI: 0000 0001 4059 3056  LCCN: no2022081340  SUDOC: 136682219  VIAF: 205003269   WorldCat (עם VIAF): 205003269
פז'מיסל קובאז'

פז'מיסל קובאז' (בצ'כית: Přemysl Kovář; נולד ב-14 באוקטובר 1985) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

קובאז' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פ.צ. סלובצקו. לאחר שלא הצליח לעלות לקבוצה הבוגרת, הושאל בינואר 2006 לקונוויצה לצבור דקות משחק. עונה לאחר מכן הושאל ללאמיה מהליגה השלישית ביוון. בקיץ 2010 היה קרוב לחתימה בדינמו צ'סקה בודייוביצה, אך בסופו של דבר חתם בסלובן ליברץ ושימש כשוער שני. בשנת 2011 הושאל לאוסטי נאד לאבם. לאחר שהושאל בסתיו 2012 לויקטוריה ז'יז'יקוב, חזר בפברואר 2013 לליברץ והפך לשוער הראשון.
ב-25 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו באירופה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד סקונטו ריגה. במשחק זה הספיק אף להדוף בעיטת עונשין.
ביוני 2014 חתם בהפועל חיפה. במהלך תקופתו בחיפה, סבל קובאז' מאי יציבות כאשר לא הצליח לשמור על מקומו בהרכב הראשון. בינואר 2016 הוקפא לאחר החתמתו של מריאן אנטולוביץ'. בספטמבר 2016 חתם בצ'רנו מורה ורנה מליגת העל הבולגרית.
בינואר 2017 חזר לצ'כיה וחתם בסלביה פראג כשוער שני.
עמנואל קלמפרר

| --- | --- |
רב חובל בכיר עמנואל קלמפרר בפורום ספנות בינלאומי בהרקולנאום, איטליה, 1976
רב חובל בכיר עמנואל קלמפרר בפורום ספנות בינלאומי בהרקולנאום, איטליה, 1976
 לידה:  פברואר 1926 
 פטירה:  דצמבר 2005 (בגיל 79) 
 מדינה:  ישראל 
 
דגל צי הסוחר הישראלי
עמנואל קלמפרר (פברואר 1926 – דצמבר 2005) היה ימאי ישראלי, מורה, בוחן ומומחה לענייני ימאות והובלה בים. קלמפרר היה הימאי הראשון בישראל אשר קיבל תואר "רב-חובל בכיר". היה מורה בבית הספר לקציני ים עכו ובין מקימי המכון להכשרה ימית. הקנה את לימודי הימאות והעמיד דורות של קציני ים לצי הסוחר הישראלי.
ביוגרפיה > ילדות ולימודים

עמנואל נולד בגרמניה, בחבל סקסוניה. אביו היה רופא-פסיכיאטר ואמו שחקנית במה בברלין. משפחת קלמפרר שמקורה בעיר פראג תרמה לחיי התרבות הגרמנית במאה ה-19 וה-20. עמוס אילון ציין את המשפחה בספרו רקוויאם גרמני.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בחיפה וקלמפרר למד בבית הספר הריאלי. ב-1939 התקבל לבית הספר הימי שליד הטכניון. מלחמת העולם השנייה שיבשה את לימודי המחזורים הראשונים וקלמפרר סיים את לימודיו בשנת 1945.
ביוגרפיה > שירות בים

בסיום הלימודים הצטרף קלמפרר, כנער סיפון, לאונייה "שקמונה" של חברת "Near East Shipping Company", בבעלות ישראל גוטסמן. בהמשך שירת באוניות בבעלות חברה לשירות ימי עתיד, "עליזה", "עתיד" ו"עמל", והגיע לדרגת רב מלחים. האוניות היו תחת הדגל המנדטורי הבריטי.
בחודש מאי 1948, עם הכרזת המדינה, הייתה לקלמפרר הזכות להניף את דגל צי הסוחר הישראלי, שעה שהאוניה "א.מ. עמל" עגנה בנמל ג'נובה שבאיטליה. במרשם הימאים החדש קיבל קלמפרר את פנקס ימאים מס. 00055 והמשיך להפליג באוניות החברה. בשנת 1949 הוסמך כקצין שני ובשנת 1953 הוסמך לרב חובל.
קלמפרר למד לימודים אקדמיים–ימיים באוניברסיטת סאות'המפטון באנגליה בשנים 1953 - 1955, ל"תואר רב חובל בכיר" (באנגלית: Extra Master, שמשמעותו "קברניט עם השכלה אקדמאית"). קלמפרר היה הישראלי הראשון אשר הוסמך לתואר זה.
ביוגרפיה > הוראת הימאות

בשובו לארץ מלימודיו עבד כמורה בבית הספר לקציני ים עכו בניהולו של רב חובל אנריקו לוי. הוא לימד שיט וניווט במשך שבע שנים, במחזורים א' עד י'.
במקביל החל לעבוד ב"מכון להכשרה ימית" בעכו, המכשיר קצינים בדרגות השונות, כולל רב חובל בצי הסוחר.
ב-1965 מונה לבוחן הסמכה לחובלים ורבי חובלים במשרד התחבורה, תפקיד בו עסק עד לצאתו לגמלאות ב-1991. במקביל, בשנים אלו מילא תפקידים נוספים: כיהן כחוקר לתאונות ימיות, תרגם אמנות ימיות בינלאומיות (MARPOL) לקראת אישורן בכנסת, היה חבר בוועדות לשינוי חקיקה ימית וחבר בוועדה למונחי תחבורה ימית של האקדמיה ללשון העברית. בנוסף פיקד על אוניות בהפלגות מיוחדות, עבור משרד הביטחון.
באותן השנים הרצה בנושאי ימאות באוניברסיטת חיפה, שם לימד בחוג לציוויליזציות ימיות במשך 17 שנה. כן הרצה בטכניון וריכז קורסים לקראת הסמכה ישראלית לתואר רב חובל בכיר במשך ארבע שנים. במכללת הגליל הרצה בשפה האנגלית בקורסים בינלאומיים למנהלי נמלים מכל העולם, במשך 15 שנים לסירוגין. ב-1977 לימד ניווט ושיט כמרצה אורח באוניברסיטת סאות'המפטון באנגליה, בה למד בעבר לתואר רב חובל בכיר.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בתקופת שירותו בצי הסוחר היו קציני הצי פטורים משירות חובה בצה"ל. לאחר מלחמת ששת הימים החלו אימוני גדוד נחיתה; קלמפרר גויס לחיל הים בדרגת רב-סרן. יחד עם גיסו אברהם (רמי) לונץ (לימים תא"ל), עסק בסוגיית הנחתת הכוחות מהים, כנציגי חיל הים אצל מפקד הכוח הנוחת אהרן דוידי.
ביוגרפיה > הפצת תורת הימאות בעולם

ב-1967 הוענק לו דרכון של האו"ם, איתו נסע לשנה לניגריה מטעם ארגון הימאות הבינלאומי (IMCO), במטרה לבחון אפשרויות להקמת בית ספר ימי אזורי באפריקה המערבית.
ב-1968 נסע לברזיל מטעם סוכנות הפיתוח של האו"ם UNPD, לשם הקמת דגם ניסויי לבית-ספר ימי, לקראת הפעלה של צי מסחרי תחת דגל ברזיל.
כנושא דרכון של האו"ם, הרצה בפורומים בינלאומיים לענייני ימאות שהתקיימו ב: טרייסט והרקולנאום שבאיטליה, ברמן שבגרמניה, ורייקה שביוגוסלביה. קלמפרר דיבר על נושאים שנחשבו חדשניים יחסית בתקופה זו, כגון "המאמץ הפסיכולוגי של הימאים באוניות החדשות" - על קושי שנבע מכך שעל אוניות אלו מספר הימאים קטן והן אינן עוגנות בנמלים; ו"שוד ימי בספנות המודרנית", נושא שרק אז החל לעלות למודעות העולמית.
ביוגרפיה > טביעת האונייה "מלכה"

בתחילת 1975 נמסרה לפיקודו האונייה "מלכה" (שנקראה לפני כן "Oosterhout"), שהייתה אוניית מטען כללי, באורך 73 מטר ובתפוסה כוללת של 1850 טון. האונייה נרכשה על ידי חברת מנו נתיבי-ים בהולנד. האונייה יצאה עם מטען של מלח להפלגת בכורה בדגל צי הסוחר הישראלי, מנמל "Delfzyl" שבהולנד, ל"Aveiro" שבפורטוגל.
ב-20 בינואר 1975, במהלך מסעה בתעלת למאנש, כ-20 מיל צפונית לקסקט (Casquet), באתר משוער 40°43′0″N 02°23′0″W﻿ / ﻿40.71667°N 2.38333°W﻿ / 40.71667; -2.38333, התנגשה כנראה האונייה בחפץ בלתי מזוהה ומים חדרו לספנה שלה. כשהמלח נרטב, העיסה זזה במחסן כך שהאונייה נטתה, נטייה שלא ניתן היה לתקנה.
קלמפרר החליט על נטישה מיידית של האונייה והצוות הורד לרפסודת ההצלה בטרם טבעה האונייה. כל אנשי הצוות נאספו על ידי האונייה הגרמנית "Renate" וניצלו.
משפחה

קלמפרר נשא בשנת 1957 את תרזה, פלמ"חניקית לשעבר ונכדתו של אברהם משה לונץ, מראשוני חוקרי ארץ-ישראל בעת החדשה. הזוג התגורר בחיפה ונולדו להם שלושה ילדים: ד"ר אילה רחל קלמפרר-מרקמן, יפנולוגית, חוה מרצקי, עורכת-דין, ויואב קלמפרר, רואה חשבון.
הנצחתו

בשנת 2006 קרא בית הספר לקציני ים עכו לאחת מסירות המפרש שלו בשם "קלמפי" - כינויו המקובל של קלמפרר בפי מכיריו.
עמותת בוגרי בית הספר לקציני ים מעניקה מדי שנה, "פרס למגשימים" על שמו. לבוגרים צעירים שהוסמכו לקצונה בצה"ל או בצי הסוחר הישראלי.
פרסומיו

במהלך עבודתו פרסם קלמפרר מספר ספרי לימוד במקצועות הימאות:
אסטרונומיה ימית, (חיפה: משרד התחבורה, אגף הספנות והנמלים, המחלקה לכח אדם ימי, 1982).
מבוא לטכנולוגיה של הפעלת אניות סוחר, אוניברסיטת חיפה, 1987.
איפוס מצפן מגנטי, משרד התחבורה, הרשות לחינוך והכשרה ימיים, המכון להכשרה ימית.
השוואת תעריפי ITF עם תעריפי צוות, הוצאת מכון וידרא, אוניברסיטת חיפה, 1990.
עלויות כוח אדם ימי ישראלי וזר, הוצאת מכון וידרא, אוניברסיטת חיפה, 1994.
יחד עם רב חובל בכיר רפאל שפינט ואחרים, ימאות לחובלי משמרת, משרד החינוך והתרבות, האגף למדע ולטכנולוגיה, 1989.
יחד עם רב-חובל עמנואל הצופה, נווט ימי אסטרונומי,
יחד עם ט. ברמן ואחרים, כושר הנשיאה של הכנרת, הוצאת מכון וידרא, אוניברסיטת חיפה, 1997.
מאמר יחד עם יובל האפט, טביעתה של האניה אנדראה דוריה, ב: צלילה, 15: 24-35, 1998.
מאמר על משמעויות הקטנת הצוות באוניות, "Reduction of Ships' Crews – Factors to be Considered, Sapanut, Vo. 18, no. 1, Spring 1990, pp. 4-8.
לקריאה נוספת

הלל ירקוני, "75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל", הוצאת אפי מלצר, 2005.
צבי מריאנסקי, נאצים פיראטים וג'נטלמנים של הצי - זכרונותיו של רב חובל בצי הסוחר, בהוצאת המחבר, 2013, עמ' 55, 61, 63, 270 - 273.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני בהוצאת דביר, בתרגום דני אורבך, 2005.
↑  מקור: ספרו של רב חובל הלל ירקוני, "75 שנות הספנות העברית בארץ ישראל", ע' 285
↑  נכתב והוקרא לראשונה על קברו הטרי  של רב חובל בכיר עמנואל קלמפרר 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308743705171  ISNI: 0000 0004 0242 8406  VIAF: 298188431   WorldCat (עם VIAF): 298188431 
קלמפרר כקדט, לומד לקראת הסמכה כקצין ים, במגורי המלחים באונייה "שקמונה" תוך כדי הפלגה, 1945
רב חובל קלמפרר עם תלמידי מחזור ג' (1958) של בית הספר לקציני ים עכו
סירת בית הספר לקציני ים עכו "קלמפי" נהוגה בידי בוגרי מחזור ל"ז בשיוט לזכר אח"י אילת על רקע הר הכרמל מאי 2007
פורטו צ'רבו

| --- | --- |
הנמל הישן והעיר
הנמל הישן והעיר
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  סרדיניה סרדיניה
 נפה:  אולביה טמפיו
 תאריך ייסוד:  1962 
 גובה:  5.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  200
 קואורדינטות:  41°08′N 9°32′E﻿ / ﻿41.133°N 9.533°E﻿ / 41.133; 9.533
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפורטו צ'רבו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןפורטו צ'רבו(למפת סרדיניה רגילה) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון פורטו צ'רבו(למפת סרדיניה מוגדלת) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון פורטו צ'רבו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פורטו צ'רבו (Porto Cervo) היא עיירה השייכת לעיריית ארזח'ינה (Arzachena) בנפת אולביה טמפיו בסרדיניה. העיירה היא מרכזו של חבל קוסטה זמראלדה (Costa Smeralda). אוכלוסייתה הקבועה אינה עולה על 400 תושבים, אך בעונת הקיץ, כאשר מגיעים אליה תיירים מארצות אירופה ומהמזרח התיכון,
המחזיקים בה בתי מגורים, עולה מספר תושביה לאלפים אחדים. אטרקציה מיוחדת הקיימת בעיירה היא רכבת הנעה בכבישים על גלגלי גומי,
באמצעותה ניתן לבקר בין הווילות ודירות הקייט של תושבי המקום. במהלך הנסיעה שומעים הנוסעים הקלטה על תולדות המקום, על הווילות
ועל תושבי העיירה המפורסמים.
גאוגרפיה

העיירה נחשבת לאתר נופש יוקרתי, ובנויה מסביב למפרץ עמוק, המשמש נמל ליאכטות. שמו של המקום צ'רבו
שפירושו הוא צבי אדום. מקור השם נעוץ בעובדה, שהעיירה בנויה משני הצדדים של המפרץ, צדדים הנראים כצלעות של צבי.
הגבעות עליהן בנויה העיירה נראים כמו רגליים אחוריות של צבי, המונחות בבסיסן על פני הים.
מרכז העיירה נבנה על פני מישור המשקיף על הים וכולל ככר קטנה, בוטיקים, חנויות ומקומות בידור ליליים.
במקום שני נמלים: הנמל הישן והנמל החדש. בנמל החדש קיימת מספנה לתיקון ספינות קלות.
פורטוגזה

אסוסיאסאו פורטוגזה דה דספורטוס, או בקיצור הנפוץ פורטוגזה, הוא מועדון כדורגל ברזילאי המייצג את העיר סאו פאולו שבברזיל. המועדון משחק בסרייה ד', שהיא הליגה הרביעית בברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1920 ושיחק באליפות סאו פאולו. במהלך השנים הוא זכה שלוש פעמים באליפות סאו פאולו. בשנת 1996 הוא זכה במקום השני באליפות ברזיל. בעקבות כך, הוא העפיל לגביע ליברטדורס 1997.
במסגרת הארצית המועדון שיחק שנים רבות בליגה הבכירה. בפעם האחרונה הוא עלה לליגה הבכירה בשנת 2011. בשנת 2013 הוא סיים את העונה קצת מעל רף הירידה, אך בעקבות שימוש בכדורגלן שהיה עם כרטיס אדום הם הוענשו בהורדת נקודות שגרמה למועדון לרדת לליגת משנה. מאז הוא משחק בליגות נמוכות. בשנת 2020 המועדון זכה ב"גביע סאו פאולו", והדבר איפשר לו לחזור לתחרויות ברמה ארצית. באותה עונה במועדון שיחק אדילסון באהיה, שהיה בסגל מספר קבוצות ישראליות בעבר.
נכון לשנת 2021 בדרגה ד'. בהתאם לתוצאות עונת 2022 היא קיבלה זכות לשחק באליפות סאו פאולו בכדורגל לאחר הפסקה של שבע שנים.
כדורגלנים מפורסמים

ברזיל דז'למה סאנטוס
ברזיל דידה
ברזיל זוזימו
פביאנו פאריזי

פביאנו פאריזי (באיטלקית: Fabiano Parisi; נולד ב-9 בנובמבר 2000 בסולופרה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אמפולי מהסרייה א'.
קריירת מועדונים

פאריזי גדל במחלקות הנוער של פרו אירפיניה, ויגור פרקונטי ובנוונטו. בעונת 2018/2019 הושאל פאריזי לאבלינו מהסרייה ד'. בתום עונה זו העפילה אבלינו לסרייה ג', ופאריזי חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-22 בספטמבר 2020 חתם פאריזי על חוזה לשלוש שנים באמפולי מהסרייה ב'. בתום עונתו הראשונה במועדון העפילה אמפולי לסרייה א'. ב-17 באוקטובר 2021 ערך פאריזי את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–4 לאטאלנטה במסגרת המחזור השמיני לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית

פאריזי נכלל בסגל נבחרת איטליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  Fabiano Parisi è un nuovo calciatore dell'Empoli באתר הרשמי של אמפולי, 22 בספטמבר 2020 (באיטלקית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פביאנו פאריזי".
עע"א חנניה גולן נגד שירות בתי הסוהר

עע"א 4463/94 – חנניה גולן נ' שירות בתי הסוהר הוא פסק דין משנת 1994, שדן בעניין חופש ביטוי בכלל וזכויות אסיר לחופש ביטוי.
מטרת העתירה הייתה להכיר בזכותו של אסיר לפרסם טור אישי או סדרת כתבות במקומון על חיי בית הסוהר שבו הוא כלוא, בפסק דין זה קבע בית המשפט העליון כי אין להגביל את זכויות האדם של אסירים, ובהן את חופש הביטוי, אלא אם נשקפת סכנה בדרגה של ודאות קרובה לביטחון בית הסוהר או לניהול התקין שלו. חשיבות פסק דין זה הוא העיסוק בזכויות אסירים בכלא וקביעת בית המשפט כי כתיבת טור בעיתון היא פעילות מותרת במסגרת חופש הביטוי של האסיר בכפוף לביקורת של שרות בתי הסוהר על תוכן הכתבות כדי לוודא שלא תפגענה בסדר ובביטחון של בית הסוהר.
רקע

בשנת 1992 נחקק בישראל חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. חוק זה נועד להגן על הזכויות הבסיסיות של האדם והוא קובע את כבוד האדם ואת חירותו כערכי היסוד מהן נגזרות זכויות האדם המוגנות בחוק היסוד, עם זאת, בולט היעדרן של מספר זכויות אדם מהותיות כגון: חופש הביטוי. חופש הביטוי נתפס כזכות יסוד עוד בטרם חקיקתו של חוק יסוד. מדובר בזכות עילאית במשפט החוקתי בישראל ולכן לכל אדם יש זכות להביע את דעתו מבלי שיוטלו על כך הגבלות שרירותיות, זהו החופש של אדם להשמיע את דעתו ולשמוע את דעת זולתו, בלא שתהיה מוטלת עליו החובה לעשות כך.
רקע > זכויות אסירים בכלא

האסיר נהנה מכל זכויות האדם, למעט אלה שנשללו ממנו במפורש או ששלילתן משתמעת כתוצאה טבעית המסתברת מהמאסר עצמו. כאשר עוסקים באוכלוסיית אסירים צריך לזכור כי חומות הכלא מפרידות בין האסיר לחופש אך אינן מפרידות בין האסיר לכבודו כאדם. בנוסף זכאי האסיר לשוויון, לפרטיות, לשלמות גופנית ונפשית, לחופש ביטוי, לחופש דת ומצפון, לאסירים קיימות זכויות בסיסיות המעוגנות בחוק, קורת גג, אוכל ושתייה, לבוש, מיטה, טיפול רפואי, טיפול וייצוג לרבות הגשת עתירות לבתי משפט.
ישנן זכויות המוגדרות כטובות הנאה אשר מוענקות לפי פקודות ונוהלי שירות בתי הסוהר, כגון: חינוך, חופשה, החזקת חפצים אישיים, ביקורים וכיוצא באלה, על הנהלת בתי הסוהר לכבד זכויות אלה מפני שהפעולות וההחלטות שלהם נתונות לפיקוח בתי המשפט כמו כל רשות מינהלית אחרת במדינה.
בטקס פתיחת בית סוהר צלמון (1996), אמר השופט אהרון ברק: "אופייה של חברה נאורה נבחן באופן שבו היא מתייחסת לאסיריה. שכן זאת יש לדעת: האסיר פשע ועל כך נענש כדין. חירותו נשללה ממנו, אך צלם האדם לא נלקח ממנו. חומות הכלא מפרידות בין האסיר לחופש, חומות הכלא אסור להן להפריד בין האסיר לכבודו כאדם.
עם זאת זכויות האסירים אינן מוחלטות, הן יחסיות ועל כן ניתן להגביל אותן לשם הגנה על 'זכויות אסירים' אחרים ולשם הגנה על אינטרס הציבור. עם זאת להגבלות יש גבולות, ההגבלה צריכה להיות לתכלית ראויה, ובמידה הדרושה."
עובדות פסק הדין

המערער הוא אסיר שנאסר על עבירה פלילית, הוא סווג כאסיר טעון הגנה ברמה הגבוהה ביותר בשל פעילות עבריינית בה היה מעורב בעבר. לפיכך הוא היה כלוא במשך כל תקופת מאסרו בחברת אסירים בודדים מסוגו ובתנאי הפרדה מכלל האסירים הרגילים.
בשנת 1989 הוא פרסם כתבות בעיתון באשדוד בהם תיאר את חיי הכלא. בינואר 1994 הוא ביקש משירות בתי הסוהר להתיר לו לפרסם במקומון "אמצע נתניה" טור אישי, או סדרת כתבות, על חיי כלא אשמורת אך נענה בשלילה. בקשתו סורבה מכוח פקודת שירות בתי הסוהר. בית המשפט המחוזי לא ראה מקום להתערב ומכאן הערעור ברשות, הטעם לסירוב של הנהלת הכלא היה שפרסום הכתבות עלול לגרום לאי סדר בכלא ולפגיעה בשלומם של שאר האסירים.
הדיון המשפטי > טענות גולן

הסירוב של הנהלת הכלא לאפשר למערער לפרסם את הטור האישי שלו פוגע בחופש הביטוי, חופש העיסוק וכבוד האדם, זכויות אלו מעוגנות בחוק יסוד כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד חופש העיסוק והן עומדות לאסיר גם אם הוא בכלא. עצם היותו אסיר אינה מצדיקה הטלת מגבלות על חופש העיסוק, שכן העובדה שנשללה לו זכות החירות והתנועה אינה מצדיקה הגבלה של שאר הזכויות העומדות לו.
חופש הביטוי ניתן להגבלה רק אם יש סכנה קרובה לפגיעה בשלום הציבור או בביטחון הציבור, במקרה הזה אין הצדקה לחשש של הנהלת הכלא שפרסום דבריו יגרום לפגיעה בסדר בית הסוהר או בשלום האסירים.
הדיון המשפטי > טענות המשיב

המערער הוא אסיר ומעצם היותו אסיר הוא אינו זכאי לחופש התנועה ולכן קיימת הצדקה להגביל את שאר הזכויות שלו מהטעם של שמירה על ביטחונם של האסירים והסוהרים בכלא.
ההכרה בזכותו של המערער לחופש הביטוי כרוכה בסכנה לפגיעה בסדרי בית הסוהר, בשלומם ובביטחונם של אסירים אחרים וכן בשלומם של הסגל, על המשיב לדאוג לסדר ציבורי בכלא ועל ביטחון האסירים ואם יאשר לאסיר לפרסם את דבריו בעיתון, זה עלול להפר את הסדר בכלא ולגרום לכך שמעמדו משל מערער יהיה מורם יחסית לשאר האסירים.
המערער זכאי להעלות על הכתב את החוויות שלו מהכלא, אולם הוא לא זכאי לפרסם אותם מפני שלא קיימת לו הזכות של חופש העיסוק, הוא אינו יכול לעבוד ולקבל שכר מחוץ לכלא.
הכרעת בית המשפט

בית המשפט קבע ברוב דעות כי זכויות יסוד של אדם "שורדות" גם בין חומות בית סוהר, ונתונות לאסיר (וכן לעציר) אף בתוך תא כלאו. הזכויות שיש לאסיר עומדות לו גם אם הוא בכלא ואין הוא זכאי לחופש התנועה, סמכות הנהלת בתי הסוהר אינה מוחלטת ועליה להתבסס על שיקולים עניינים. בנוסף קבעו כי מדינה הפוגעת בכבוד אסיריה מפרה את חובתה כלפי כלל אזרחיה ותושביה לכבד את זכויות יסוד של אדם וזוהי פגיעה בדמוקרטיה.
הכרעת בית המשפט > דעת הרוב

השופט אליהו מצא קבע כי פגיעה בחופש הביטוי של אסיר בשל היותו אסיר פוגעת בכבוד האדם כמשמעותו בחוק יסוד כבוד האדם, זכויות של אסיר הוא ככבודו של כל אדם ובעוד שמאסר פוגע בחירותו של אסיר, אסור שיפגע גם בכבוד אדם שלו, הזכות לחופש הביטוי אינה נשללת כאשר אדם נאסר היא ממשיכה לו גם בכלא אולם ישנן הגבלות בהן ניהול תקין של הכלא. עוד הוסיף מצא כי אין צורך לבצע הפרדה בין כתיבה לבין צורות ביטוי אחרות, הכתיבה היא צורת ביטוי בסיסית והיא נתונה גם לאסירים כגון כתיבת מכתבים לבני משפחה וקרובים של אסיר. צורת ביטוי זו נכללת במבחני ההגבלה של חופש הביטוי ועל המשיב לעמוד במבחן המידה, על המשיב לאזן בין שני אינטרסים מתנגדים, זכותו של המערער בהיותו אסיר לחופש הביטוי כנגד צורכי השמירה על הסדר והביטחון בכלא, נקודת המוצא היא כי הזכות ראויה ויש לכבדה. ככל שהזכות הנפגעת היא עיקרית וחשובה אף המשקל שיינתן לה במסגרת האיזון בינה לבין האינטרסים המנוגדים של הרשות יהיה רב יותר.
השופטת דליה דורנר שהצטרפה לשופט מצא בדעת הרוב טענה כי העובדה שלא נותנים למערער לפרסם את דבריו כדי שהציבור ישמע פוגעת בכבודו. על המשיב לצמצם כמה שניתן את הפגיעה בזכות יסוד של האדם, לטענתה על רשויות המדינה לעשות את הנדרש לשמור על זכויות האדם הבסיסיות, לכן על הסוהרים לשמור על זכויות האדם של האסירים תוך צמצום הפגיעה בסדר ובמשמעת של הכלא.
הכרעת בית המשפט > דעת המיעוט

השופט מישאל חשין טען שעם כניסתו של אדם לכלא והפיכתו לאסיר מצטמצמות הזכויות להן הוא זכאי, הזכויות שיש לאסיר אינן כפי שיש לאדם מחוץ לכלא.
הזכות לחופש העיסוק וכמוה הזכות לחופש הביטוי נפגעות כאשר עומד מנגד אינטרס מהותי כגון שמירה על הסדר בכלא, לטענתו אין ביכולתו של המשיב לבדוק כל הזמן את כתבות המערער מפני שהמשיב עסוק בשמירה על הסדר והמשמעת בכלא, לכך אנשיו הוכשרו.
השלכות פסק הדין

עוד לפני פרשת חנניה גולן, דן בית המשפט בעתירות של אסירים וזכויות אדם, לדוגמה בג"ץ לבנה נ' נציבות שירות בתי הסוהרעסק בחשיבות קריאת ספרים על ידי אסירים ועל הפסול שבניסיון שב"ס להגביל גישתם של אסירים לספרים מסוימים בלבד. דוגמה נוספת הוא בג"ץ קטלן שבו נפסל השימוש בחוקן במסגרת חיפוש על גופם של אסירים החשודים בהברחת סמים, בהתבסס על ״הזכות לשלמות גופנית וכבוד האדם״.
בעקבות פסק דין זה נוצרה הכרה בזכויות האסירים ובכך שהחלטות שירות בתי הסוהר נתונות לפיקוח של בתי המשפט. לאחר פסיקה זו הוגשו מס' עתירות בנושא זכויות אסירים, אחד המוכרים שבהם הוא פסק דין רופאים לזכויות אדם נגד השר לביטחון פנים (מיטה לכל אסיר) שבו השתמשו בהלכת חנניה ובקביעה כי פגיעה בכבוד האדם של אסיר פוגעת לא רק באסיר, אלא גם בדמותה של החברה".
כמו כן קיימת הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר משנת 2012הנוגעת לזכויות אסירים.
ראו גם

זכויות האדם
חוק יסוד כבוד האדם וחירותו
מאסר
הרשות לשיקום האסיר
בית סוהר
חופש הביטוי
לקריאה נוספת

אביעד הכהן, כבוד האדם וחירותו בספר בראשית, פרשת ויגש, גיליון מס' 150 תשס"ד (2004)דעת - לימודי יהדות ורוח(הקישור אינו פעיל)
מרדכי קרמניצר (עורך), 2003, הגנה על חופש הביטוי במשטר הדמוקרטי, י-ם: המכון הישראלי לדמוקרטיה
רע"ב /394560 עמנואל פלד נגד שרות בתי הסוהר
חופש הביטוי ומגבלותיו מאמר של אהרון ברק הפרקליט מ' חוברת א
אליעזר בן שלמה, כבוד האדם מול שלום הציבור בהשפלת אסיר, תחומין, י"ז: 136, תשנ"ז (1996/97)