stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטון מוסימן

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1947 (בן 77) זולותורן, שווייץ 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 www.mosimann.com
 
אנטון מוסימן ב-2011
המועדון הפרטי שייסד מוסימן בבלגרביה, לונדון
מבט מלמעלה על חדר הסעודה
אנטון מוסימן ואורסולה אנדרס בבית סומרסט, לונדון
אנטון מוסימן (בגרמנית: Anton Mosimann; נולד ב-22 בפברואר 1947) הוא שף ומסעדן שווייצרי שהיה השף הראשי במלון דורצ'סטר, במייפייר, לונדון, במשך שלוש עשרה שנה, במהלך תקופה זו הגיעה המסעדה לניקוד של שני כוכבים במדריך מישלן האדום. אחרי שמוסימן עזב את דורצ'סטר הוא הקים מועדון הסעדה פרטי, בשם "מוסימנס'" (Mosimann's), בית ספר לבישול ומיזמים אחרים בעסקי המסעדנות. הוא גם מנחה תוכניות טלוויזיה בבריטניה ובשווייץ.
מוסימן מכנה את סגנון הבישול שלו בשם "בישול טבעי" (cuisine naturelle) והוא שם דגש על מרכיבים טבעיים ובריאים, ונמנע מתוספות כמו שומנים ואלכוהול.
שנותיו הראשונות והקריירה

מוסימן נולד בזולותורן, למרגלות הרי היורה,

לאוטו והלגה מוסימן.

מאז היותו בן שש הוא עזר במסעדה שהוריו ניהלו ב-Nidau. הוא היה ילד יחיד.
כשמלאו לו 15, הוא החל בהתלמדות במלון מקומי, וקיבל תעודה של שף ראשי כשהגיע לגיל 25.
במהלך שנות העשרים שלו הוא עבד במלונות ברומא, מונטריאול, יפן ובלגיה. בזמן אקספו 70' ביפן, מוסימן היה השף הראשי של הביתן השווייצרי.
דורצ'סטר

מוסימן התמנה לשף המטבחים של המלון הלונדוני דורצ'סטר ב-1975, כשמלאו לו 28 שנים בלבד.

קודמו בתפקיד, יוג'ין קאופלר, שאל את אולדריך פירר, מומחה שווייצרי לגסטרונומיה, את מי כדאי למנות. מוסימן עורר את תשומת לבו כשהוא כה במדליית זהב על הבישול שלו, בתחרות שנערכה בלוצרן.

כשמסעדת דורצ'סטר זכתה בניקוד של שני כוכבי מישלן הייתה זו מסעדת המלון הראשון שזכתה בניקוד זה מחוץ לגבולות צרפת.
המטבח הטבעי

מוסימן אמר: "אני יוצר מה שאני מכנה 'מטבח טבעי'. מאפיינו העיקרי הוא שהוא אינו משתמש במרכיבים כמו חמאה, שמנת ואלכוהול. הוא מתמקד יותר בטעמם של מרכיבים בודדים. המאכלים מבושלים קלות בלבד. בנובל קוויזין וגם ב'מטבח טבעי', מושם דגש רב על הצגת המנות."

ספרו, Cuisine Naturelle, פורסם ב-1985.
שלהי הקריירה

אחרי שמוסימן עזב את מלון דורצ'סטר הוא פתח מועדון הסעדה פרטי בבלפרי בבלגרביה ב-1988. עסקיו הנוספים היו בית ספר לבישול וחברה לארגון אירועים. מוסימן החזיק בהרשאה מלכותית כאחראי על ארוחותיו של צ'ארלס, נסיך ויילס.
עבודתו הטלוויזיונית כוללת תוכנית מיוחדת של Food and Drink בשם Anton Goes to Sheffield, ששודרה ב-1985

וזכתה בפרס גלנפידיך ב-1986, ‏Cooking with Mosimann ב-1990 ו-Anton Mosimann – Naturally, ששודרה בשנים 1992-1991.
ב-2001 הוא נבחר לבשל ל-300 אורחים בקבלת הפנים בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון בארמון בקינגהאם.
אותות כבוד

ב-2004 זכה מוסימן בתואר קצין המסדר האימפריה הבריטית "על שירותו בתעשיות התיירות והמזון".

הוא גם קיבל אות אביר מסדר ההצטיינות החקלאית הלאומית מטעם ממשלת צרפת.

בהוקרה על עבודתו בקבלת הפנים בחתונתם של הדוכס והדוכסית מקיימברידג', התמנה מוסימן ל-Deputy Lieutenant של לונדון רבתי.
ספריו

Cuisine à la Carte, 1981
A New Style of Cooking, 1983
Cuisine Naturelle, 1985
Anton Mosimann's Fish Cuisine, 1988
The Art of Mosimann, 1989
Cooking with Mosimann, 1989
Anton Mosimann – Naturally, 1991
The Essential Mosimann, 1993
Mosimann's World, 1996
Natürlich, leichtes Kochen mit Anton Mosimann, 1996
Mosimann's Kulinarische Schweiz, 1998
Mosimann's Vegetarische Küche, 1999
Mosimann's Natürliche Küche, 2001
Mosimann’s Fresh, 2006
הערות שוליים

↑  ריאיון עם אנטון מוסימן, גארדיאן.
↑  "מי ומי בעולם 2004", ‏Europa Publications, 2004, עמ' 1176.
↑  "אנטון מוסימן הגיע לגיל 60", אינדפנדנט, 23 בפברואר 2007.
↑  "אנטון מוסימן, קצין במסדר האימפריה הבריטית - קריירה", האתר של אנטון מוסימן.
↑  "אנטון מוסימן הגיע לגיל 60", אינדפנדנט, 23 בפברואר 2007.
↑  דייוויד ניקולס, "ריאיון עם אנטון מוסימן", Global Chefs.
↑  כריסטיאן דבלין, "ריאיון עם אנטון מוסימן", Xecutives.net.
↑  "אנטון מוסימן הגיע לגיל 60", אינדפנדנט, 23 בפברואר 2007.
↑  "פרטים על החברה של אנטון מוסימן", Company Data REX.
↑  פינלו רורר, "איך שפים ידוענים משנים את אופן האכילה שלנו", BBC‏, 21 באפריל 2009.
↑  "מי ומי בעולם 2004", ‏Europa Publications, 2004, עמ' 1176.
↑  קייטי ניקול, "הארי עורך מחווה לוויליאם 'הבחור הגזעי'... ומחמיא לרגליים ההורסות של קייט בנאום ש'נוגע לליבה', דיילי מייל, 2 במאי 2011.
↑  "קצינים במסדר האימפריה הבריטית", BBC,‏ 31 בדצמבר 2003.
↑  "מי ומי בעולם 2004", ‏Europa Publications, 2004, עמ' 1176.
↑    Tim Walker. Edited by Richard Eden., ‏The Queen's treat for Prince William's chef, The Telegraph, 6 May 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX894994  GND: 119038471  ISNI: 0000 0000 6304 1580  LCCN: n85120313  NKC: pna20221158493  NTA: 072102519  SUDOC: 128409541  VIAF: 57416135   WorldCat (עם VIAF): 57416135
אנטוניו, אב המנזר של קראטו

אנטוניו, אב המנזר של קראטו (בפורטוגזית: António de Portugal, Prior do Crato; 1531 – 26 באוגוסט 1595), היה מלך פורטוגל למשך 20 יום בשנת 1580, אך הודח על ידי פליפה השני, מלך ספרד.
ביוגרפיה

אנטוניו נולד בליסבון בפורטוגל בשנת 1531, ללואיש מפורטוגל, דוכס בז'ה, בנו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ולפילגשו ויולאנטה גומז, בתו של פדרו גומז. אנטוניו התחנך בקוימברה, מונה לחבר המסדר הריבוני הצבאי של מלטה ולאב המנזר במנזר קראטו, ובשנת 1571 מונה למושל הפורטוגזי בטנג'יר ובמרוקו.
בשנת 1578 לחם אנטוניו בקרב אל-קסר אל-כביר נגד המורים לצדו של סבשטיאו, מלך פורטוגל, ולאחר התבוסה הוא נלקח בשבי. בהיותו בשבי נבחר אחיו של ז'ואאו השלישי - החשמן אנריקה למלך פורטוגל, ובשנת 1579 שוחרר אנטוניו מהשבי לאחר תשלום כופר קטן.
בשנת 1580 מת אנריקה, מלך פורטוגל, ועם מותו החל מאבק ירושה על הכתר, בין אנטוניו, קתרינה, דוכסית ברגנסה ופליפה השני, מלך ספרד. מכיוון שקתרינה הייתה אשה ופליפה היה זר, נתמך אנטוניו על ידי האצולה הפורטוגזית, אולם מכיוון שהיה בן לא חוקי נתמך פליפה על ידי חלק גדול מהאצולה הפורטוגזית. ב-24 ביולי אותה שנה הוכתר אנטוניו כמלך פורטוגל, אולם ב-25 באוגוסט הובסו כוחותיו של אנטוניו בקרב אלקאנטרה על ידי כוחותיו של דוכס אלבה, ובעקבות כך תפס פליפה השני, מלך ספרד את השלטון.
בתחילה עבר אנטוניו לאי טרסיירה, משם ניהל ממשלה גולה עד לשנת 1583. לאחר מכן עבר אנטוניו לצרפת עם תכשיטי הכתר הפורטוגזי, ומאוחר יותר עבר להתגורר באנגליה, שם אף סייע לפרנסיס דרייק במאבק נגד הארמדה הספרדית בשנת 1587. מאוחר יותר חזר אנטוניו לצרפת, שם ירד מנכסיו לאחר שמכר את כל תכשיטי הכתר. בשנותיו האחרונות התגורר אנטוניו בצרפת ואף קיבל קצבה קבועה מאנרי הרביעי, מלך צרפת, וב-26 באוגוסט 1595 מת אנטוניו בפריז.
משפחתו

מכיוון שאנטוניו היה איש דת נאסר עליו להתחתן, אך היו לו כמה ילדים לא חוקיים.
אמיר נמינוב

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 מועדון:  הפועל כפר הנשיא
 מאמן:  טרי פלוצקי
 
אמיר נמינוב, הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה (1971) במשחה ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה

נמינוב נולד וגדל בקיבוץ כפר הנשיא והתאמן בקבוצת הפועל כפר הנשיא ביחד עם דורון כהן בהדרכת טרי פלוצקי.
ביוגרפיה > אלוף ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971, זכה נמינוב ב-6 מדליות אישיות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:34.2 דקות, לפני יואל סמואל מהפועל גבעת חיים (4:37.5 דקות) ועודד צור מהפועל גניגר (4:43.5 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:41.8 דקות לפני דן פיק ממכבי חיפה (19:36.4 דקות) ומייק גרינשפן מהפועל גבעת חיים (19:48.4 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.7 דקות, אחרי יואל סמואל (2:05.4 דקות) ולפני חברו לקבוצה דורון כהן (2:12.3 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:33.0 דקות, אחרי דן שטרן מהפועל תל אביב (2:28.9 דקות) ולפני רוני הירשהורן מהפועל קריית טבעון (2:34.6 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:26.4 דקות, אחרי דן שטרן (5:19.8 דקות) ולפני רוני הירשהורן (5:30.9 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.5 שניות, אחרי דורון כהן (58.3 שניות) ויואל סמואל (58.3 שניות).
הערות שוליים

↑  שלמה מוזר, תוצאות ירודות ביום הראשון באליפות השחיה, דבר, 7 באוקטובר 1971
↑  שלמה מוזר, גרינשפן הפתיע את שטרן במשחה דרמטי ב-100 מ' פרפר, דבר, 8 באוקטובר 1971
↑  שלמה מוזר, ניר - 7 מדליות זהב, דבר, 10 באוקטובר 1971
אנטוניו אגש מוניש

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1874 Avanca, פורטוגל 
 פטירה:  13 בדצמבר 1955 (בגיל 81) ליסבון, פורטוגל 
 שם לידה:  António Caetano de Abreu Freire de Resende 
 ענף מדעי:  נוירולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קוימברה  אוניברסיטת ליסבון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קוימברה  אוניברסיטת ליסבון 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1949)  הצלב הגדול של מסדר החרב של יעקב הקדוש (3 במרץ 1945)  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של פורטוגל (5 באוקטובר 1928) 
 
אנטוֹניוּ קאטָנוּ דה אַבְּרֵאוּ פְרֵיירֶה אֶגַשׁ מוּנִישׁ (29 בנובמבר 1874 – 13 בדצמבר 1955) היה נוירולוג פורטוגזי. יש המחשיבים אותו מראשוני הפסיכוכירורגיה המודרנית, בתור הממציא של לובוטומיה, שיטה שעבורה היה מוניש לפורטוגזי הראשון שזכה בפרס נובל (1949).
ביוגרפיה

מוניש סיים תואר ברפואה באוניברסיטת קוימברה ב-1899 ולאחר מכן התמחה בנוירולוגיה בבורדו ובפריז. ב-1901 פרסם ספר שנוי במחלוקת על סקסולוגיה. ב-1902 קיבל דרגת פרופסורה באוניברסיטת קוימברה. כבר ב-1903 נכנס לפוליטיקה כחבר פרלמנט במפלגה הרפובליקנית של פורטוגל, תפקיד בו שירת עד 1917. באותה שנה, נהיה שגריר פורטוגל בספרד ושנה מאוחר יותר שר החוץ של פורטוגל. באותה עת, המשיך לעסוק ברפואה וכן בלימוד פיזיולוגיה ואנטומיה.
ב-1911 עבר ללמד באוניברסיטה החדשה שהוקמה בליסבון שם לימד נוירולוגיה עד פרישתו מהחיים האקדמיים ב-1944.
ב-1920 פרש מהפוליטיקה, והקדיש את כל זמנו לרפואה, ללימוד ולכתיבה. ב-1927 פיתח מוניש אנגיוגרפיה של המוח הגדול, שיטה המדמה את המוח באמצעות מעקב אחר כלי דם במוח וסביב לו. מאז המצאת השיטה, כלי זה השתכלל ועד היום משתמשים בעקרונות שהציגה השיטה לאבחון ולתכנון של ניתוחים. על כך, היה מועמד פעמיים לפרס נובל. כמו כן, תרם לפיתוח התורוטרסט (Thorotrast), תרכובת המכילה חלקיקים של ThO2‎, ככלי רפואי.
ב-1936 פרסם את תיעודו ראשון של לובוטומיה באונה המצחית שבוצעה בבני אדם, ולאחר מכן המציא את הלאוקוטומה (Leucotome), מכשיר ששימש לניתוחי לובוטומיה. הרעיון לטיפול הגיע לו מניסויים שנעשו על קופי שימפנזה שהראו שחיתוך של חלקים מהאונה המצחית הפכו אותם לפחות אגרסיביים. הוא העריך שהתוצאות של הטיפול שביצע מתקבלות על הדעת באמרו ש”לאוקוטומה של האונה המצחית הוא ניתוח פשוט, אינו מסוכן, ונמצא כטיפול יעיל במקרים מסוימים של הפרעות נפשיות”. הוא אף הוסיף ואמר שהיתרונות, גם במקרים של החמרה במצב, עולים על החסרונות ומשפרים את המצב של חולי הנפש בהם טיפל. עם זאת אפילו הוא הודה שחולים שמצבם היה בלאו הכי רע, לא הפיקו הרבה מהטיפולים, ושהוא לא בדק את ההשפעות ארוכות הטווח. תחילה הטיפול ניתן לחולים בדיכאון ובהפרעות מצב רוח אחרות, אולם כבר ב-1938 נמצא שטיפול באמצעות נזעי חשמל יעיל כטיפול בחולים אלה. כמו כן, טופלו באמצעות לאוקוטומה חולים בהפרעה אובססיבית כפייתית, היפוכונדרים, סכיזופרנים.
כבר בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 דיווחו על תופעות לוואי של הניתוחים. ב-1948 פרופסור שוודי לפסיכיאטריה, דיווח על שינויים באישיות של בתו, אותה ניתח באמצעות השיטה. ב-1949 פורסם מאמר בו נכתב שלכאורה חולים שנותחו על ידי השיטה אינם מפגינים שום רגשות, והופכים לאפאטים ולאדישים. ב-1953 מחקרים הראו ש-0.8%–2.5% מהחולים נפטרים מהטיפול וכן ש-10% מהמטופלים נהפכים לאפילפסים. לובוטומיה היא טיפול שנוי במחלוקת מבחינה מוסרית, אם הטיפול נעשה ללא אישור של המטופל, אישור שהוא כשלעצמו מורכב בחולי נפש. הטיפול זכה לפופולריות קצרה וב-1949 זכה מוניש בפרס נובל על הערך הטיפולי של לאוקוטומה לטיפול בחלק מהפסיכוזות. כבר ב-1952 נכנסה לשימוש תרופה המטפלת בחולי הסכיזופרניה, תרופות נוירולפטיתיות. שיטת הלאוקוטומה יצאה משימוש בשנות ה-60, למעט מקרי התפרצות חריפה של מחלת הסכיזופרניה, כששום טיפול אחר לא משפיע על החולים.
אנטוניו אגש מוניש היה במהלך חייו חבר בחברה המלכותית לרפואה ובאקדמיה הצרפתית למדעים וכן היה נשיא האקדמיה הפורטוגזית למדעים.
לקריאה נוספת

פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה, זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2017.
אור סופר, האיש שלא היה צריך לזכות בפרס נובל, באתר ynet, 14 בדצמבר 2021
אן מארי טרוליאן

אן-מארי בלינדה טרוליאן (באנגלית: Anne-Marie Trevelyan; נולדה ב-6 באפריל 1969) היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כשרה בממשלה בקבינט של רישי סונאקרישי סונאק,כיהנה כשרת התחבורה בקבינט של ליז טראס.  כמזכירת המדינה לענייני סחר בינלאומי, שימשה כמזכירת המדינה לפיתוח בינלאומי בשנת 2020. חברת המפלגה השמרנית, וחברת הפרלמנט של בריטניה מאז 2015.
אלכסנדר פורחומובסקי

אלכסנדר "אלכס" פורחומובסקי (נולד ב-12 באוגוסט 1972) הוא אתלט רוסי-ישראלי בעבר. הוא זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (הלסינקי 1994), מדליית כסף באוניברסיאדה (מסינה 1997), אלוף ישראל ושיאן ישראל הנוכחי בריצת 100 מטר. נוסף לכך, הוא שותף לשיא הישראלי בריצת שליחים 4x100 מטר ולמקום תשיעי באליפות העולם (סביליה 1999) ושיאן ישראל הנוכחי בריצת 60 מטר.
קריירה ברוסיה > 1991

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ביוון זכה פורחומובסקי במדליית זהב בריצת 4x100 מטר ביחד עם סרחי אוסויוב, ויטלי סימנוב וקונסטנטין גרמדובסקי בתוצאה של 39.79 שניות, לפני בריטניה (39.86 שניות) וצרפת (40.03 שניות).
קריירה ברוסיה > 1993

בתחרות שנערכה במוסקבה בפברואר קבע פורחומובסקי שיא אישי חדש בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.59 שניות. במרץ השתתף באליפות העולם באולם שנערכה בטורונטו הוא סיים במקום תשיעי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.68 שניות, 3 מאיות איטי מעלייה לגמר. בתחרות שנערכה ביוני בסאות'המפטון הוא קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.16 שניות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה באוגוסט הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 10.20 שניות, 4 מאיות השנייה לאט מעלייה לגמר.
קריירה ברוסיה > 1994 > מדליית ארד באליפות אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת הוא סיים במקום רביעי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.59 שניות, 5 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד. בתחרות שנערכה במוסקבה ביולי הוא קבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.12 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.31 שניות, אחרי לינפורד כריסטי מבריטניה (10.14 שניות) וגייר מון מנורווגיה (10.20 שניות). בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.28 שניות ובשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 10.26 שניות. באותו חודש השתתף בתחרות שנערכה בצרפת וקבע בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 20.35 שניות.
קריירה ברוסיה > 1995

באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה באוגוסט 1995 הוא סיים במקום 30 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.52 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.44 שניות.
קריירה ברוסיה > 1997 > מדליית כסף באוניברסיאדה

באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בתחילת אוגוסט 1997 הוא סיים במקום 24 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.27 שניות. בתחרויות האתלטיקה של האוניברסיאדה שנערכו בקטניה, איטליה זכה פורחומובסקי במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.39 שניות, אחרי וינסנט אנדרסון (10.22 שניות) ולפני ג'ונתן קרטר (10.42 שניות), שניהם מארצות הברית.
קריירה ברוסיה > 1998

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 הוא סיים במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.29 שניות.
קריירה בישראל > 1999

ב-1999 עלה לישראל.
בתחרות באולם שנערכה בפברואר בסמרה, רוסיה הוא קבע בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש של 6.68 שניות (הנוכחי). באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.23 שניות וסיים במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.30 שניות. באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בסוף אוגוסט הוא סיים במקום 19 בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.20 שניות ובמקום תשיעי בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם רפאל יער, גדעון יבלונקה וטומי כפרי בשיא ישראלי חדש של 38.81 שניות (הנוכחי), 5 מאיות השנייה איטי מעלייה היסטורית לריצת הגמר.
קריירה בישראל > 2000

באולימפיאדת סידני (2000) הוא סיים במקום 26 בריצת 4x100 מטר ביחד עם כפיר גולן, גדעון יבלונקה וטומי כפרי בתוצאה של 39.76 שניות.
קריירה בישראל > 2001

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2001 הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר, בתוצאה של 10.46 שניות, אחרי גדעון יבלונקה (10.43 שניות). בתחרויות האתלטיקה של המכביה השש-עשרה שנערכו באותו החודש הוא זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.47 שניות.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט הוא סיים במקום 27 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם כפיר גולן, גדעון יבלונקה וטומי כפרי בתוצאה של 39.39 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית קבעה תוצאה של תוצאה של 39.13 שניות.
קריירה בישראל > 2002

באליפות אירופה שנערכה במינכן באוגוסט הוא סיים במקום 37 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.61 שניות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 10.12 שניות (1994)
ריצת 200 מטר: 20.34 שניות (1994)
ריצת 100 מטר: 10.20 שניות (1999), שיא ישראל
ריצת 200 מטר: 21.10 שניות (2000)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 60 מטר: 6.59 שניות (1994)
ריצת 60 מטר: 6.68 שניות (1999), שיא ישראל
אסתר אלכסנדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1929 ממלכת הונגריה
 פטירה:  אפריל 2005 (בגיל 76 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית ירושלים אוניברסיטת בריטיש קולומביה, ונקובר, קנדה
 עיסוק:  כלכלנית
 בן זוג:  שלמה אלכסנדר
 מספר צאצאים:  3
 
אסתר אלכסנדר (1929 – אפריל 2005) הייתה כלכלנית ישראלית, יועצת כלכלית למספר שרים בממשלות ישראל, בהם יצחק מודעי, משה שחל ואורה נמיר וכן שימשה שנים רבות ככלכלנית הראשית של משרד הפיתוח ומשרד האנרגיה.
ביוגרפיה

אלכסנדר נולדה בהונגריה בשם ורה נוימן והתחנכה בתנועת השומר הצעיר.
בתקופת השואה הייתה אלכסנדר חברה במחתרת השומר הצעיר בבודפשט. מספר ימים לפני סוף הכיבוש הגרמני נתפסה אלכסנדר על ידי כנופיה של "צלב החץ" אך הצליחה להימלט כשכלאה התחיל להתמוטט במהלך הפצצה פרטיזנית.
לאחר עלייתה לישראל למדה כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בריטיש קולומביה (UBC) בוונקובר, קנדה.
עיקר מחקריה עוסק בבעיית הסטגפלציה. פיתחה את "תאוריית חלוקת ההכנסות של האינפלציה", שאינה מקובלת באסכולות הכלכליות המרכזיות.
אלכסנדר הייתה נשואה לפרופסור שלמה אלכסנדר עד למותו ב-1998 ואם לשלושה.
כוח השוויון בכלכלה - המשק הישראלי בשנות ה-80

ספרה "כוח השוויון בכלכלה - המשק הישראלי בשנות ה-80" יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1990.
ספר זה מנתח את התהליכים הכלכליים של ישראל בשנות ה-80 בעזרת תאוריה אותה פיתחה המחברת, "תאוריית חלוקת ההכנסות של האינפלציה", המוצגת בספר.
"יש להילחם באינפלציה, וגם בסטגפלציה – שהיא אינפלציה ואבטלה ביחד – באמצעות מדיניות של הגברת השוויוניות בחלוקת ההכנסות – כולל עליה בשכר, על חשבון ירידה ברווחים"
ייחודו של הספר ושל התאוריה המוצגת בו, הוא בניסיון להציג ניתוח לתופעת הסטגפלציה, כינוי לאינפלציה תוך כדי מיתון ואבטלה, שהתרחשה בשנים אלו בישראל, ואותה התקשו להסביר תאוריות כלכליות קודמות.
בספר טוענת המחברת שהגורם העיקרי לסטגפלציה היא מדיניות המוניטריזם, הגורמת לחלוקת הכנסות בלתי-שוויונית. לטענתה, שוויון וצמיחה כלכלית הם תהליכים מקבילים, המשגשגים או מדרדרים יחדיו. בספר מדגישה המחברת את הצורך הכלכלי והחברתי לחזק מחדש את מדינת הרווחה הישראלית, על מנת לצמצם את הפערים הכלכליים כמו גם לחזק את הכלכלה הישראלית.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  אביהו רונן, הקרב על החיים, הוצאת יד יערי, 1994
↑  אסתר אלכסנדר, כוח השוויון בכלכלה: המשק הישראלי בשנות ה-80', התמונה האמיתית, ישראל: הקיבוץ המאוחד, 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597564705171  LCCN: no91008845  VIAF: 237255482   WorldCat (עם VIAF): 237255482
אפקט זייגרניק

אפקט זייגרניק (Zeigarnik) קובע שאנשים נוטים לזכור משימות לא-גמורות טוב יותר ממשימות שהושלמו.
האפקט נקרא על שם הפסיכולוגית היהודייה-ליטאית-סובייטית בלומה זייגרניק, שתיארה אותו לראשונה במחקר שפורסם בשנת 1927, לאחר שהבחינה שהמלצרים במסעדה וינאית בה ישבה זכרו את ההזמנות שניתנו להם רק עד שהגישו את המנה לסועדים, ושכחו אותן מיד לאחר ההגשה. במחקר שערכה, ביקשה זייגרניק מהמשתתפים בניסוי לבצע כעשרים מטלות פשוטות, כמו פתירת חידות או השחלת חרוזים. בחלק מהמטלות הופסקו המשתתפים באמצע המטלה. לאחר סיום כל המטלות, נשאלו המשתתפים על המטלות שזכורות להם במיוחד. המשתתפים נטו לזכור את המטלות שהופסקו באמצען בערך פי שניים מהמטלות שהם סיימו ללא הפרעה.
בניסוי משנת 1982 שערכו מקגרו ופיאלה התבקשו המשתתפים לפתור חידה מורכבת, אך הופסקו באמצע לפני שהספיקו לסיים אותה ונאמר להם שהניסוי הסתיים. למרות זאת, כמעט 90% מהמשתתפים המשיכו לנסות ולפתור את החידה.
נטען שהאפקט עומד מאחורי השימוש בקליף האנגר, מונח המתייחס לסיום מותח ובלתי פתור של פרק ביצירה אמנותית.
הערות שוליים

↑  Zeigarnik, B. (1927). Das Behalten erledigter und unerledigter Handlungen. Psychologische Forschung, 9, 1-85.
↑  McGraw, KO, & Fiala, J. (1982). Undermining the Zeigarnik effect: Another hidden
cost of reward. Journal of Personality, 50, 58-66
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליהו שרים

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1932 י"א באדר א' ה'תרצ"ב ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  21 באוקטובר 2001 (בגיל 69) ד' בחשוון ה'תשס"ב תל אביב, ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תלמוד תורה בני ציון  ישיבת פורת יוסף 
 מקום פעילות:  תל אביב
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוקטובר 2001 
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה, רב שכונה
 חיבוריו:  מוסר חכמים, דעת אליהו
 
הרב אלעזר מנחם מן שך, דביר שרים, הרב אליהו שרים
הרב אליהו שרים (נהגה שְׁרֵם; י"א באדר ה'תרצ"ב 18 בפברואר 1932 - ד' בחשוון ה'תשס"ב 21 באוקטובר 2001) היה רב שכונת מרכז מסחרי (תל אביב), ראש ישיבה, מייסד מוסדות 'תורה והוראה' בתל אביב ונאמן הקדשות הרשב"י במירון. בשכונת ידידיה בתל אביב נקרא רחוב על שמו.
חייו

נולד בירושלים לרב עזרא ולעדינה (זריפה) שרים, שניהם בני משפחת שרים שמוצאם בעיר חלב. אביו נמנה עם מנהלי ישיבת פורת יוסף, ואמו הייתה בתו של הרב יצחק שרים, מגדולי חכמי חלב. בילדותו למד בתלמוד תורה בני ציון בירושלים, ובגיל 12 עבר ללמוד בישיבת פורת יוסף, שאביו היה אחד ממנהליה. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו הרבנים עובדיה יוסף, בן ציון אבא שאול, שלום כהן ומרדכי אליהו.
בגיל 21 הוסמך לשחיטה ולהוראה, ובח' בניסן ה'תשט"ז נישא לרבקה בת הרב רפאל עבו, ראש אבות בתי הדין בתל אביב. בתחילה שימש כר"מ בישיבת פורת יוסף בקטמון, ובה'תש"כ התמנה לרב שכונת מרכז מסחרי בתל אביב ועבר לגור בה. בתקופה זו שימש כספרא דדינא בעיר פתח תקווה בבית הדין של הרבנים ראובן כץ ושמשון קרליץ.
בסוף ימיו חלה במחלת כליות, ונפטר כתוצאה מכך. בהלווייתו ספדו לו ראש העיר רון חולדאי, הרב שלמה משה עמאר (ששימש בעבר משגיח בישיבה, והיה אז רב העיר), הרב בקשי דורון והרב מרדכי אליהו.
נקבר בבית עלמין ירקון.
פעילות ציבורית

בשנת ה'תשכ"א פתח סניף של ישיבת פורת יוסף בתל אביב ביחד עם ידידו, הרב שלמה בן שמעון.
בה'תשכ"ח נפרד מישיבת פורת יוסף והקים את מוסדות 'תורה והוראה' במימונו של הנדיב סלימאן דוד ששון. בישיבה נמסרו שיעורים על ידי רבני ישיבת פורת יוסף הרב שמעון בעדני, אז תושב ירושלים, והרב עובדיה יוסף, שכיהן כרב ראשי לתל אביב. בשנת ה'תשמ"ז הקים תלמוד תורה וגן, בעידודם של הרבנים אלעזר מנחם מן שך והרב אליהו הררי רפול, ראש ישיבת נוה ארץ. בשנת ה'תשנ"ז הוקמה ישיבה לצעירים. בה'תשס"א העביר את סמכות ראשות הישיבה לבנו הרב מתתיהו שרים, המכהן בה כיום. בנוסף הקים ישיבה בעיר גבעתיים, והקים יחד עם אחיו את ישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה.
פעילות ציבורית > בניני המוסדות

לצורך הקמת המוסדות נעזר בסגן ראש עיריית תל אביב אברהם בויאר, שפעל להקצאת שטח של עשרה דונם בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשטח זה הקים הרב שרים שלושה בניינים: בניין 'ניסים ודינה גאון' על שם נסים גאון שתרם חצי מיליון דולר בתנאי שמשרד האוצר יעביר למוסד סכום זהה; 'בית יוסף' על שם הנדיב יוסף עדס; ובניין שלישי שתרם אברהם דילאמאני מאיטליה.
חיבוריו

מוסר חכמים - שמונה כרכים
דעת אליהו - תשובות בהלכה וחידושי תורה, נדפסו על ידי בנו דביר שרים, ה'תשס"ד
ההדיר את ספר "ליקוטים מפרדס" של סבו, הרב יצחק שרים בתוספת מבוא ארוך על יהדות חלב
משפחתו

לרב חמשה בנים ושתי בנות
הרב מתתיה שרים מכהן כראש הישיבה וממלא מקום אביו בהקדש הספרדי במירון
בנו הרב דביר מכהן כמגיד שיעור בישיבת תורה והוראה
חתנו הרב מיכאל עבו נשוי לבתו עדינה ושימש בעבר כראש הכולל
אחיו הרב אברהם שרים ניהל את ישיבת פורת יוסף, והרב משה שרים ראש ישיבת מסילות התורה ירושלים
מתלמידיו

הרב אברהם יוסף - רב העיר חולון
הרב יעקב זמיר - דיין בבית הדין הרבני הגדול
הרב יוסף הדנה - רב עדת האתיופים בארץ ישראל
הרב זמיר כהן - יו"ר ארגון הידברות
הרב יוסף שעשוע - פוסק הלכה ומחבר ספרים
לקריאה נוספת

דביר שרים, ויעל אליהו, ספר לזכרו
הרב דוד ציון לניאדו, לקדושים אשר באר"ץ עמוד 299
הערות שוליים

↑  שו"ת אור לציון חלק א' בהקדמה
↑  דבר, 22 נוב' 1978
↑  שו"ת 'נזר כהן' בהקדמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300789405171  ISNI: 0000 0004 0200 1760  VIAF: 297157183   WorldCat (עם VIAF): 297157183
אסאדור אטשברי

אסאדור אטשברי (בבסקית: Asador Etxebarri) היא מסעדה ספרדית באשפה (ספ') שבביסקאיה (אנ') בארץ הבסקים. המסעדה מדורגת במקום השישי בעולם ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם מאז שנת 2015. בשנת 2018 היא דורגה במקום העשירי.
ייחודיות המסעדה בכך שכל המאכלים המוגשים בה, כולל הקינוחים מוכנים אך ורק בצריבה קלה על אש או גחלים, לפי מינון מדויק של חום, זמן, רמת ה'בישול' של העצים ומקורם, שקובע השף ויקטור ארגינסוניס (Victor Arguinzoniz). לפי ארגינסוניס, בישולו מבוסס רק על הדגשת טעמי המקור באמצעות תוספת ארומה עדינה של עצים מסוגים שונים, ולמרות שכל המאכלים מוכנים על גבי עשן קל, הוא עומד על כך שאין מדובר בעישון או בהכנה אחרת באמצעות עשן.
לקריאה נוספת

מייקל פולן, קיצור תולדות הבישול: איך השפיע הבישול על חיינו. מאנגלית: ניצן לפידות. מודן הוצאה לאור, 2017. פרק 8 - קוֹדָה: אַשְׁפֶּה, ספרד. עמ' 122–129.
הערות שוליים

↑  המסעדה ברשימת 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2019015375  VIAF: 166156563352223240271   WorldCat (עם VIAF): 166156563352223240271 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרד ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.