קתדרלת שארטר
אמנות > פיסול > החזיתות הצפונית והדרומית: דוגמאות של הפיסול הגותי בשיאו

בכל אחת מחזיתות בית הרוחב, הצפונית והדרומית, שלושה שערים, וכל שלישיית שערים מציגה פיסול שאינו עומד בפני עצמו אלא בנוי כחלק מתוכנית כוללת. החזית הצפונית פונה אל עבר חצר המנזר של בית הספר הקתדרלי ואילו החזית הדרומית פונה כלפי העיר, ודרכה נכנסו פשוטי העם.
בחזית הצפונית מוקדשת התוכנית הפיסולית למריה הקדושה ("המדונה") ולמבשריה.
השער המרכזי מוקדש לחייה של מריה. בטימפנון מוצג פיסול המתאר את הכתרת המדונה, דימוי שהתפתח רק במאה ה-12 ומשמש כאלגוריה להכתרת ישו את הכנסייה, ואת מותה של מריה כאשר המלאכים והשליחים מתאבלים עליה במיטתה. על הארכיוולטים מוצגות סדרות של פסלים: פסלי מלאכים, נביאים, נביאים יהודיים וסדרת זקנים המהווים לכאורה את אילן היוחסין שלה. פסלי העמוד מציגים דמויות מהתנ"ך ומהברית החדשה, כאשר אנה הקדושה (אמה של מריה) מוצגת על הטרימו (עמוד-פסל בין דלתות השער). הפסלים הם מ-1204 לערך. הפיסול כלל סדרות פסלים, קונספט חדש ומהפכני שהומצא על ידי הגותיקה, כאשר הפסלים בכל סדרה דומים זה לזה, דבר המהווה ביטוי למחשבה של ימי הביניים ומעיד על קִטלוג בהיר של העולם.
השער המזרחי מציג את לידתו של ישו, כאשר על הטימפנון מתוארות שלוש סצנות: לידת ישו, הבשורה לרועים וביקור שלושת האמגושים. בראש הטימפנון ניתן למצוא את כוכב בית לחם. הבשורה למריה מתוארת בפסלי העמוד, לרבות השיחה בין מריה לאליזבת (הפרש הגילים ביניהן ניכר היטב בפיסול עצמו). פסלי העמוד למעשה מבשרים על הטימפנון.
השער המערבי מציג את שלושת האמגושים וביקורם אצל מריה. בטימפנון השער הימני מוצג איוב, כסמל לאמונה המוחלטת, ומתחתיו משפט שלמה, כפרה-פיגורציה ליום הדין האחרון. פסלי העמוד בשערים אלה נפחיים הרבה יותר ואינם מהווים עוד חלק מהאדריכלות, והעמוד למעשה משמש להם רק כרקע (זאת בניגוד לפסלי העמוד בחזית המערבית). מעליהם מסותתות חופות המסמלות את הדמות שבפסל ומתחתן צמחייה, ומתחתן ישנן דמויות מקופלות. חוקרי האמנות הצליחו לזהות רק שלוש דמויות מתוך פסלי העמוד: בלעם ומתחתיו אתונו, מלכת שבא ומתחתיה אחד האמגושים בשחור, שלמה המלך עם בטן שמנה המרמזת למלך לואי השמיני ומתחתיו מרקולף (דמות עממית המסמלת חטא ללא כוונה). חוקרים מסוימים פירשו שער זה כנובע מהפטרונות של המלכה בלאנש מקסטיליה ומציגים לכך עדויות בדמויות הנשים, בכך שמלכת שבא על האמגוש מסמלת את ניצחון קסטיליה על המאורים ובכך שדמותו של שלמה המלך דומה לבעלה, לואי השמיני.
בחזית הדרומית מוקדשת התוכנית הפיסולית ליום הדין האחרון ולמעשי צדקה של קדושים נוצריים, כמופת לנוצרי המאמין המחכה לגאולה.
בשער המרכזי מוצג יום הדין האחרון סצנת יום הדין האחרון מוצגת בטימפנון של השער המרכזי, שבה מוצב ישו במרכז על כיסא ללא משענת, ומצדדיו המתווכים מריה ויוחנן האוונגליסט (בגודל דומה לזה של ישו), ומעליו הכלים בהם עונה. במשקוף מוצג פסל של המלאך מיכאל שוקל הנשמות, ומשני צדדיו תהלוכות המבורכים והמקוללים, הצועדים כקבוצה לתוך פי הגהנום. מסביב, על הארכיוולטים, מתוארים הגיהנום וגן עדן ובו תיאור פרטני של האינדיבידואליים בקבוצות שעל המשקוף (בין התיאורים מוצג הקמצן עם שק כסף על צווארו ולידו שד, וכן שד הנושא אישה ערומה על כתפיו). הופעת התיאור היחידני של פרטים חוטאים היוותה חידוש לעומת פיסול הרומנסק. כמו כן, הפיסול שעל הטימפנון מאופיין בתנועה מאוזנת ומאופקת. פסלי העמוד מציגים את שנים עשר השליחים, ובעמוד התומך המרכזי של השער (טרימו) מוצג פסל "אלוהים היפה": ישו כדמות אלוהית בעלת יופי אנושי. מתחתיו ישנם פסלים של הפטרונים שמימנו את החזית, ובהם האציל פייר דה דרו (בדמות אציל ומשרתו המחלקים לחם לעניים), שאף תרם את חלון הרוזטה הדרומי.
השער המערבי מוקדש למות הקדושים של המרטיר סטפנוס הקדוש. בארכיוולטים ניתן לראות דמויות הסוקלות את סטפנוס ומצד שני את הוויכוח בין סטפנוס ליהודים. סטפנוס היה הקדוש המעונה הראשון ומייצג את האמונה המוחלטת בישו ובנצרות, והיווה דוגמה ומופת לכל מאמין נוצרי.
השער המזרחי מוקדש למעשי צדקה ונדבה שמובאים בדוגמאותיהם של ניקולאוס הקדוש (שנהפך מאוחר יותר לסנטה קלאוס בתרבות העממית) ומרטינוס הקדוש (שחולק את גלימתו עם עני). באופן נדיר הטימפנון מחולק לאורכו ל-2 חלקים, אחד לכל קדוש, ומעליהם ישו המברך אותם. בארכיוולטים מתואר ז'יל הקדוש כנדבן המאחד בין ניקולאוס ומרטין.
תיאור הדמויות השונות נעשה בקפידה רבה, ויש תיאור מדוקדק של עצמים ושל חומרים, לרבות הטקסטורות הנכונות. התיאור המדויק והטבעי היה התפתחות עצומה מפיסול הרומנסק והתפשט בעקבות שארטר לסדנאות פיסול גותיות ברחבי צרפת, בהן של קתדרלת ריימס, קתדרלת אמיין וקתדרלת נוטרדאם דה פארי.