stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישי מנוחין
הערות שוליים

↑  ד"ר ישי מנוחין באתר "מזון - תגובה יהודית לרעב"
↑  קצין צנחנים למאסר על סירוב לשרת בלבנון, דבר, 14 בפברואר 1983
↑  נרי ליבנה, השמאל הירושלמי החדש -מסתמן קאמבק, כותרת ראשית, 20 באפריל 1988
↑  אורלי נוי, "הסירוב לשרת הוא ההיסטוריה שלא קרתה, הדרך שלא הלכנו בה", באתר "שיחה מקומית", 19 באוקטובר 2020
↑  נועם שיזף, בימין גילו שיש עינויים בישראל, באתר "שיחה מקומית", 21 בדתמבר 2015
↑   ניר חסון, כ-180 מדענים ואנשי רוח מישראל פנו להאג: אל תאמינו לרשויות בנוגע לחקר פשעי מלחמה, באתר הארץ, 6 במאי 2021
כ-180 מדענים, אנשי רוח ואישי ציבור מישראל פנו להאג: אל תאמינו לרשויות בנוגע לחקר פשעי מלחמה - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  פרס ליבוביץ 2021 – ישי מנוחין באתר הטלוויזיה החברתית, 28 ביוני 2021
↑  השקת ספר: אקטיביזם ושינוי חברתי מאת ישי מנוחין, באתר הגדה השמאלית, 10 באוגוסט 2010
↑  טלי גור, 50: בתוך מציאות הכיבוש שבה שקענו, באתר "העוקץ", 4 ביוני 2017
אייל הראובני, כשהמילה כיבוש מפסיקה לתאר את מה שקורה בין הים לירדן, באתר "שיחה מקומית", 19 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265210805171  GND: 1142185079  ISNI: 0000 0000 7846 9213  LCCN: nr90025596  VIAF: 98051801   WorldCat (עם VIAF): 98051801
יחיא קורח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1840 ה'ת"ר 
 פטירה:  1881 (בגיל 41 בערך) ה'תרמ"א 
 תקופת הפעילות:  ?–1881 
 צאצאים:  עמרם קורח 
 
רבי יחיא קורח (ה'ת"ר, 1840 – ה'תרמ"א, 1880) היה מגדולי חכמי תימן במאה ה-19, מחבר פירוש "מרפא לשון" על תרגום אונקלוס ועוד.
נולד בשנת 1840 בצנעא, בירת תימן, לרבי שלום קורח. בהיות רבי יחיא כבן עשר נפטרו הוריו. בגלל גזירת היתומים החביאו רבי יחיא חבשוש וגידלו. כשגדל למד תורה אצל הרב יוסף צאלח. מאוחר יותר המשיך את לימודיו בישיבה הכללית. גם כאן בלט רבי יחיא קורח בגדלותו בתורה, על אף היותו צעיר לימים. עני מרוד היה, והתפרנס מכתיבת ספרי תורה. השתייך לחבורת רבנים צנעאניים שהושפעו מתנועת ההשכלה היהודית באירופה, לצד הרב יחיא קאפח, האחים חיים וסלימאן חבשוש, הרב סעיד ערוסי ואחרים.
חיבוריו

חיבר את הספר "משכיל דורש" על התורה בדרך הפרד"ס, הכולל בירורי הלכה ומנהג. החשוב שבחיבוריו הוא ספרו "מרפא לשון", שהוא ביאור לתרגום אונקלוס על התורה, תוך בירור וחיפוש אחר הנוסחאות המדויקות של מסורת תימן.
בין שני הספרים יש הבדלי סגנון בולטים: בראשון אין מן הפולמוס וההתקוממות לרומם ולהגן על המקובל במסורת תימן. גם כשהוא משיג על מפרשים שקדמוהו הוא כותב בנחת וברכות. לעומת זאת, בספר השני יש מן הקנאה למסורת אבות שחלילה לא תישכח ושנינות לשונו היא גם כנגד גדולים וטובים, למשל החזיק במנהג תימן באכילת חגבים נגד פסיקתו של הרב חיים בן עטר
בפרט השיג על חיבורו של הרב נתן מרקוס אדלר, מחבר הספר "נתינה לגר" על תרגום אונקלוס, לדעתו, התייחס הנתינה לגר לדברי אונקלוס כאל דברי גר וכאילו שאונקלוס תרגם מדעתו. כשהנתינה לגר הקשה על התרגום מסוגיה שבתלמוד, דחה הרב קורח את דבריו בחריפות רבה. שני חיבוריו מצטיינים בעמקותם ובבקיאותו בתלמוד ובמפרשים.
כמו כן חיבר את "משכיל שיר ידידות" ו"משכיל על נגינות" על שיריו של "גאון בני תימן", כלשונו, רבי שלום שבזי ומשוררים נוספים.
פטירתו ולאחר מותו

הרב קורח נפטר בשנת 1880 בגיל 40 שנה. בנו עמרם, שהתייתם מאביו בגיל עשר, נתמנה לימים לרב הראשי האחרון לגלות תימן.
הערות שוליים

↑  מרפא לשון, פרשת שמיני, "...ואסר אכילת הארבה המפורסם שהוא מותר בקצת אמתלאות והוכחות, לא מכח שום טענה אמיתית והרואה יראה דבריו שאינם מוכרחים לפי טעמיו, כל שכן וכל שכן נגד בעלי הקבלה ופירוש התרגום ודברי הגאונים ז"ל, שדבריהם דברי קבלה..."
↑  וכך הוא כותב: ...אמנם דע, כי לא מחכמה להקשות מהפסק על התרגום, שאינו אלא מפני שעולם הפוך הוא (הנתינה לגר) רואה, כאילו אונקלוס למד ש"ס, ושלמד אותו ואחר כך למד המקרא כמנהג האשכנזים, ועל פיו תרגם התורה, ואינו כן חס ושלום ...
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296229205171  GND: 136793789  ISNI: 0000 0000 8005 8800  LCCN: nr91037236  VIAF: 88137105   WorldCat (עם VIAF): 88137105
יונאגוני

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  24°27′17″N 122°59′14″E﻿ / ﻿24.454722222222°N 122.98722222222°E﻿ / 24.454722222222; 122.98722222222
 שטח:  28.91 קילומטר רבוע
 אורך:  11 קילומטר
 רוחב:  4 קילומטר
 גובה מרבי:  Mount Urabu
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יפן 
 אוכלוסייה:  1,491
 אזור זמן:  UTC +9
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט יונאגוני(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט יונאגוני
 
יוֹנָאגוּנִי (ביפנית: 与那国島; באוקינאווית: ユナグニ), או דוֹנָאן (ביונאגונית: どぅなん), הוא אי בשוליו הדרומיים של ים סין המזרחי מקבוצת איי יָאאֶיָאמָה. זהו האי המערבי ביותר ביפן, 108 ק"מ מחופי טאיוואן, ובו מתגוררים 1,700 תושבים.
היסטוריה

בעידן הקרח האחרון היה יונאגוני חלק מיבשת אסיה גופא.
במאה ה-12 נכלל האי בשטחי ממלכת ריוקיו. עם הפלישה היפנית במאה ה-17 עבר האי לתחומי האן סצומה, ובתקופת מייג'י, בשנת 1879, הוא שולב רשמית תחת שלטון האימפריה היפנית. לאחר מלחמת העולם השנייה היה יונאגוני תחת כיבוש אמריקאי, ובשנת 1972 הוא הוחזר ליפן, מאז הוא משתייך מנהלית למחוז אוקינאווה.
ב-4 במאי 1998 פקדה את האי רעידת אדמה תת-ימית שזרעה בו הרס
גאוגרפיה

שטחו של יונאגוני הוא 28.91 קמ"ר, ובתחומו שוכנת העיירה יונאגוני, שנחלקת לשלושה אזורים: סונאי, קובורה והיגאווה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת באי היא 23.9°C וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 3,000 מ"מ. אורכו של קו החוף באי הוא 27.5 ק"מ.
כף איריזאקי בקצהו המערבי היא הנקודה המערבית ביותר ביפן. בנקודה זו ניצב מגדלור ושלט המורה על היותה של הנקודה מערבית ביותר. מנקודה זו ניתן לראות את חופי טאיוואן ביום בהיר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 גילו צוללנים מבנה סלעי מרשים מתחת למים לאורך חופו הדרומי של האי – מדרגות אבן בעלות פנים שטוחות ופינות חדות אשר נחשבות בקרב רוב החוקרים למישק טבעי.
גאוגרפיה > בעלי חיים

האי הוא בית הגידול הטבעי היחיד בעולם של גזע הסוס יונאגוני. כמו כן, האי הוא מקור משיכה לצוללנים בשל דגי הפטיש המתקבצים באזור בחורף.
תרבות

המשקה הנזאקה, אוואמורי (משקה אלכוהולי המזוקק מאורז) המכיל 60% אלכוהול בנפח, מיוצר באופן בלעדי באי.
כף איריזאקי
יער ביאלובייסקה

היער הבתולי בְּיַאלוֹבְיֶיסְקָה (בפולנית: Puszcza Białowieska; בבלארוסית: Белавежская пушча) הוא יער בבלארוס ובפולין השוכן במרחק של כ-70 קילומטרים צפונית לברסט ליטובסק. היער הוא השריד היחידי מיער גדול יותר שהשתרע על פני המישור האירופי הגדול, שהשתרע בין הרי הפירנאים והאוקיינוס האטלנטי במערב, לבין הרי אורל במזרח. פירושו המילולי של השם הוא מגדל לבן (ביאלו - לבן, ווייז'ה - מגדל).
אתר המורשת העולמית והשמורה הביוספרית שוכנים בחלק הדרום-מערבי של בלארוס, באובלסט ברסט ובאובלסט הורדנה, וליד העיר ביאלובייז'ה בנפת פודלסיה (מרחק של 62 ק"מ דרומית-מזרחית לביאליסטוק ו-190 ק"מ צפונית-מזרחית לוורשה) שבפולין. החלק הפולני של היער הוא אזור מוגן בשם הפארק הלאומי ביאלובייסקי (Białowieski Park Narodowy), והוא משתרע על פני שטח של 100 קמ"ר. שטחו של החלק הבלארוסי הוא 1,771 קמ"ר; שטחו של אזור הליבה של הפארק הוא 157 קמ"ר; שטחו של אזור החיץ הוא 714 קמ"ר, ושטחו של אזור המעבר הוא 900 קמ"ר, כאשר שטחם הכולל של אתר המורשת העולמית והפארק הלאומי הוא 876 קמ"ר. הגבול בין שתי המדינות חוצה את היער ובעלי חיים ותיירים לא יכולים לחצות אותו. גדר הביטחון שומרת על הבידוד הגנטי בין הביזונים האירופיים הגדלים משני צדיה.
החלק הבלארוסי

החלק הבלארוסי (בֶּלַבֶּזְ'סְקָאיָה פּוּשְצָ'ה - Белавежская пушча) של היער מנוהל מהעיר קאמייניאוקי ויש בו מעבדות וגן חיות המחקה את הסביבה הטבעית של הביזון האירופי (שהובא לאזור מחדש ב-1929), קוניק (גזע סוס חצי פראי), חזיר בר, אייל קורא ומינים אנדמיים אחרים. כמו כן, בחלק זה יש מוזיאון קטן, מסעדה, מזנון ובתי מלון, שנבנו במהלך התקופה הסובייטית ומצבם התחזוקתי לא טוב. מעט תיירי חוץ מבקרים בחלק הבלארוסי, וזאת בעקבות היעדר מתקנים ובעקבות אמצעי בקרה שונים (כגון החובה להירשם בברסט ליטובסק במשרד הויזה של משרד הפנים הבלארוסי).
החלק הפולני

בחלק הפולני (הפארק הלאומי ביאלובייסקה - Białowieski Park Narodowy) נמצאת קרחת היער ביאלובייסקה שנבנתה במקור עבור הצארים הרוסיים, שהיו הבעלים הפרטיים האחרונים של היער (בין 1888 ל-1917) כאשר היער כולו היה בשטחה של האימפריה הרוסית. בקרחת היער יש מלון, מסעדה וחניונים, ומאזור זה ניתן לסייר באזור המפוקח היטב באמצעות מרכבות סוסים). בחלק הפולני של היער מבקרים כ-100,000 תיירים בכל שנה. בקצה היער שוכנת העיר ביאלובייז'ה.
עצי אלון ידועים

אלון יאגיילו (היקף: 5.5 מטרים, גובה: 39 מטרים) הוא עץ האלון המפורסם ביותר בביאלוביז'ה. לפי האגדה המלך ולדיסלב השני נח מתחתיו לפני קרב גרונוולד. גילו הוא לא יותר מ-450 שנים. העץ נגדע על ידי הרוח ב-1974, אך עדיין ניתן לראות את הגדם.
מאמאמושי הגדול (היקף הגזע בגובה 1.3 מטר: 6.9 מטרים, גובה: 34 מטרים, נכון ל-2005). שמו של העץ נגזר מקומדיית הבלט גם הוא באצילים של מולייר, שבה הדמות הראשית, מר ז'ורדן, ממונה למאמאמושי על ידי השגריר הטורקי. היקף העץ גדל מ-1989 ב-10 ס"מ. מבין כל עצי האלון בביאלובייסקה שהיקפם מעל 6 מטרים המאמאמושי הגדול מצוי במצב הטוב ביותר.
הגזע של מלך נייזנאנובו (אלון שהיקף הגזע בגובה 1.3 מטר הוא 6.2 מטרים וגובה העץ הוא 38 מטרים) הוא היחיד מבין גזעי האלונים בביאלובייסקה הדומה לצריח. הענפים הראשונים גדלים בגובה 18 מטרים. היקף הגזע גדל מאז אמצע שנות ה-60 בכ-45 ס"מ. אולם, העץ מצוי בתהליך קמילה מאז 1998, ונכון לשנת 2005 רק בשני ענפים גדלים עלים.
קיסר הדרום (היקף הגזע: 6.1 מטרים, גובה: 40 מטרים) לא מראה כל סימן ברור לתהליך קמילה.
קיסר הצפון (היקף: 6.05 מטרים, גובה: 37 מטרים). העץ לא מראה כל סימן ברור לתהליך קמילה.
הצלב הדרומי (היקף הגזע: 6.3 מטרים, גובה: 36 מטרים) הוא עץ אלון שבחלק המזרחי של הבסיס שלו יש פצע גדול. היקפו גדל מאמצע שנות ה-60 בכ-65 ס"מ. השם של העץ נגזר מצורת הכותרת שלו שענפיה יוצרים צורה הדומה לצלב.
השומר של זווייז'ינייץ (היקף: 6.58 מטרים, גובה: 37 מטרים) הוא אחד מהאלונים העבים ביותר בפארק. העץ נוטה לכיוון מערב, וככל הנראה נטייה זו גרמה להתרחבות בבסיס הגזע. כל ענפי העץ ירוקים.
אלון החבית (היקף: 7.4 מטרים, גובה: 30 מטרים) נקרא כך משום שהגזע שלו דומה לחבית והיקף הבסיס שלו הוא 7.4 מטרים. ההערכה היא כי גילו של עץ זה הוא כ-450 שנים.
אלון הצאר (היקף: 6.4 מטרים, גובה: 41 מטרים) ההערכה היא כי נפח העץ הוא 75 מ"ק. העץ התייבש באופן סופי ב-1984, ובמשך 20 שנים ניצבו שרידיו המתים בתחילת עמק הנהר לסנה פראווה. כל קליפת העץ שהקיפה את הגזע נשרה, וחלק מהענפים נשברו גם כן.
אלון השליט (היקף: 6.8 מטרים, גובה: 36 מטרים. העץ מת ב-1992, ורוב הגזע שלו חסר קליפת עץ. במשך שנים רבות העץ נחשב לדומיננטי ביותר בפושצ'ה ביאלובייסקה בשל גודלו הרב. ההערכה היא כי גילו הוא 450 שנים.
ראו גם

היערות הבתוליים בקומי - היער הגדול ביותר באירופה ואתר מורשת עולמית רוסי
הערות שוליים

↑  "Earth Without People" by Alan Weisman 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284611005171  PLWABN: 9810596494105606  GND: 4212270-3  LCCN: nb2017004487  NKC: ge442381  SUDOC: 164392653  VIAF: 300383180   WorldCat (עם VIAF): 300383180 
מאמאמושי הגדול
השומר של זווייז'ינייץ
פסל של ביזון
סוגים שונים של עצים
נתיב האלונים המלכותיים
אלון החבית
יונאי מיצומאסה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יונאי מיצומאסה (ביפנית: 米内 光政;‏ 2 במרץ 1880 - 20 באפריל 1948) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני, פוליטיקאי וראש ממשלת יפן ה-37.
ראשית חייו וקריירה צבאית

יונאי נולד בעיר מוריאוקה שבמחוז איווטה, למשפחת סמוראים. הוא סיים את לימודיו במחזור ה-29 של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1901, במקום ה-68 מתוך 115 צוערים. את דרכו כקצין ימי החל ב-1903, אך נותר בתפקיד חוף כמעט עד תום מלחמת רוסיה–יפן, אז הוצב על סיפון המשחתת "אינזומה," ולאחר מכן על הסיירת "איווטה."
לאחר המלחמה שירת יונאי כקצין תותחנות על סיפון הסיירות "ניאיטאקה" ו"טונה," ועל אוניית המערכה "שיקישימה."
לאחר שסיים את לימודיו במכללת הלוחמה הימית וקיבל דרגת לוטננט-קומנדר, נסע יונאי לרוסיה שם שימש נספח צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, מ-1915 עד 1917, בעודו בתפקיד קיבל דרגת קומנדר. לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית הוא נקרא לשוב ליפן, וקיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "אסהי."
יונאי קיבל דרגת קפטן בדצמבר 1920, ולאחר מכן בילה שנתיים בפולין, פעם בתור נספח צבאי. עם שובו ליפן, הוא פיקד על הסיירות "קסוגה" ו"איווטה," ועל אוניות המערכה "פוסו" ו"מוצו." ב-1 בדצמבר 1925 קיבל יונאי דרגת אדמירל משנה. בדצמבר 1928 קיבל יונאי את הפיקוד על צי המשלוח הראשון שנשלח לנהר היאנגצה. לאור הצלחת המשימה קודם יונאי לדרגת תת-אדמירל בדצמבר 1930 והפך למפקד הבסיס הימי בצ'ינקאי, קוריאה.
יונאי קיבל את הפיקוד על הצי השלישי בדצמבר 1932, ולאחר מכן המשיך בפיקוד על הבסיס הימי בססבו (נובמבר 1933), על הצי השני (נובמבר 1934), על הבסיס הימי ביוקוסוקה (דצמבר 1935), ולבסוף קיבל את הפיקוד על הצי היפני המשולב ועל הצי הראשון בדצמבר 1936.
שר הים

יונאי הפך לאדמירל באפריל 1937, ובאותה שנה התמנה לתפקיד שר הים בממשלתו של היאשי סנג'ורו. הוא המשיך בתפקיד זה גם בממשלותיהם של פומימרו קונואה והירנומה קיאיצ'ירו, עד אוגוסט 1939.
לאחר שנבחר נובויוקי אבה לראשות הממשלה, נשאר יונאי במועצת המלחמה העליונה. יונאי נודע כאדם הממעט במילים. נאומיו היו לרוב קצרים, ובשל המבטא הכבד שלו היה קושי בהבנתם.
במהלך כהונתו כשר הים חשש יונאי מהמתיחות הגואה בין יפן לבריטניה ולארצות הברית, במיוחד לאור העובדה שמרבית הצבא היפני היה עסוק בסין. מאמציו להגיע להסכם שלום בין הצדדים הפכו אותו למטרה עבור גורמים לאומנים, ואף היה קורבן למספר ניסיונות התנקשות. אף על פי כן, תמך יונאי בבניית אוניות המערכה מסדרת יאמטו במטרה לשמור על מאזן הכוחות בין יפן לשתי המעצמות הימיות האחרות.
ראש הממשלה

יונאי התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-6 בינואר 1940, בעיקר בזכות תמיכתו של הקיסר הירוהיטו. בתור ראש הממשלה המשיך יונאי עם גישתו הפייסנית כלפי בריטניה וארצות הברית, גישה בה נקט בעת היותו שר הימייה. במקביל, הוא התנגד להסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית ועם איטליה הפשיסטית.
לאחר כיבוש ארצות השפלה וצרפת על ידי גרמניה במאי-יוני 1940, החל הממסד הצבאי ביפן לרבות הנסיך קאנין קוטוהיטו להביע את חוסר שביעות הרצון שלו מגישתו האנטי-גרמנית של יונאי. המשבר הפך לגלוי ביולי, כששר המלחמה, האטה שונרוקו, ביקר בגלוי את ראש הממשלה. יונאי נאלץ להתפטר מתפקידו ב-21 ביולי 1940 בשל לחץ רב מצד הממסד הצבאי. ההסכם התלת-צדדי נחתם ב-27 בספטמבר 1940.
המשך פעילות פוליטית

יונאי המשיך לכהן בתפקיד שר הימייה וסגן ראש הממשלה בממשלתו של קוניאקי קויסו מה-22 ביולי 1944, ובמקביל שב לשירות צבאי פעיל. באותה עת כבשו בעלות הברית את סאיפאן.
יונאי נותר בתפקידו גם תחת ממשלתו של קנטרו סוזוקי. בשבועות האחרונים לפני תבוסת יפן במלחמה, הוא הצטרף לסוזוקי ולשר החוץ שיגנורי טוגו בתמיכתם בקבלת הצהרת פוטסדאם, בניגוד לשר המלחמה אנאמי קורצ'יקה, מפקד המטה הכללי של הצי סואמו טויודה, ומפקד המטה הכללי של הצבא יושיג'ירו אומזו.
יונאי המשיך לכהן בתפקיד שר הימייה בממשלותיהם של הנסיך היגשיקוני ושל קיג'ורו שידהרה מאוגוסט 1945, ופיקח על פירוק הצי הקיסרי היפני. הוא אף מילא תפקיד חשוב בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק, כשעבד עם הנאשמים העיקריים, בעיקר הידקי טוג'ו, על עדותם כך שלא תפליל את הקיסר. לאחר המלחמה הקדיש יונאי את זמנו לשיקום המדינה.
יונאי סבל מיתר לחץ דם במשך רוב ימי חייו, אך לבסוף נפטר מדלקת ריאות ב-1948 בגיל 68. הוא נקבר בעיר הולדתו מוריאוקה.
במהלך חייו קיבל את עיטור מסדר דיית הזהב ואת עיטור מסדר השמש העולה.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140.
Frank, Richard B.  Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. Penguin, 1999. ISBN 9780141001463.
יכין (דמות מקראית)

יכין הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של שמעון ונכדם של יעקב ושל לאה. ליכין היו חמישה אחים: ימואל, ימין, אהד, צחר ושאול. למשפחתו של יכין קראו משפחת היכיני. על שמו ועל שם משפחתו נקרא המושב יכיני, השוכן בשטחה של נחלת שבט שמעון ההיסטורית.
שמו

השם יכין הוא ככל הנראה, קיצור של שם תאופורי, כגון יהויכין. 
פירוש השם הוא מלשון המילה לייצב או לקיים.
בפיניקית נמצא השם יכן, שהוא כנראה אותו השם.
בספר דברי הימים נכתב במקום יכין, יריב.
בפירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י' מוזכר כי מקור השם הוא כי היה מוכן למלחמה
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י'
↑  ספר שמות, פרק ו', פסוק ט"ו
↑  ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק ב'
1 2 3 4 5  ראו אנציקלופדיה מקראית כרך ג
↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק כ"ד
↑  שכל טוב בראשית מ"ו י', באתר על התורה
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי טורקיה – פפואה גינאה החדשה

| יחסי טורקיה – פפואה גינאה החדשה |
| --- | --- |
טורקיה: פפואה גינאה החדשה


טורקיה: פפואה גינאה החדשה
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 462,840
אוכלוסייה
87,527,097: 10,623,157
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 30,932
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 2,912
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי טורקיה–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין פפואה גינאה החדשה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין פפואה גינאה החדשה כוננו ב-30 במאי 1979.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורומים שונים בהם תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת פפואה גינאה החדשה.
ביקורים מדרג גבוה > מפפואה גינאה החדשה לטורקיה

סאם אבל (אנ'), שר החוץ הפפואני (2008)
נציגויות דיפלומטיות

טורקיה אינה מיוצגת בפפואה גינאה החדשה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. טורקיה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על פפואה גינאה החדשה.
פפואה גינאה החדשה אינה מיוצגת בטורקיה בדרג השגרירות. פפואה גינאה החדשה מיוצגת בטורקיה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה באיסטנבול.
יכטת קיטור

יכטת הקיטור "זנתה" (Xantha), נבנתה ב-1867, צילום מ-1890. לימים ספינת המעפילים "סְטְרוּמָה".
יכטת קיטור (באנגלית: Steam yacht) היא סוג של יכטת פאר או יכטה מסחרית, אשר בנוסף למפרשים, כמקובל בכל היכטות, מצוידת גם במנוע קיטור המשמש כמנוע ראשי או כמנוע עזר.
מקור השם

ג'ורג' דּוֹד (George Dodd, 1783–1827), בעל ספינות אנגלי, היה הראשון שהשתמש במונח "יכטת קיטור" כדי לתאר את ספינת הקיטור "תֶּמְז" (Thames), מקודם "דְּיוּק אוֹף אַרְגַייל" (Duke of Argyle). היא תוארה לראשונה בפרסומת מסחרית ב-22 ביוני 1815 כ-"Thames Steam Yacht", על מנת להדגיש שמדובר בספינה מפוארת.
יכטות הקיטור הראשונות

שתי יכטות הקיטור הפרטיות הראשונות הידועות לנו הן:
"אנדוור" (Endeavour), ספינת משוטות עשויה עץ שנרשמה במרשם כלי השיט ב-28 בינואר 1828 על ידי בוני הספינה רולינסון וליון מלמבת'. אורכה "75-6 רגל, רוחבה 12 רגל, השוקע "7-2 רגל (23.1 x 3.7 x 2.6 m), ולה מנוע קיטור מסוג צילינדר מתנודד מתוצרת מוּדְסְלֵי (אנ'), 2 צילינדרים, הספק 20 כוחות סוס, קוטר הצילינדר 20 אינץ' ואורך המהלך 2 רגל (0.51 x 0.61 m). היא נרשמה בלונדון ב-21 בפברואר 1828 בבעלות מהנדס המכונות האנגלי המפורסם הנרי מוּדְסְלֵי (אנ'), אשר השתמש בה כיכטה פרטית. מהנדס המכונות הסקוטי הידוע ג'יימס נֶסְמִית' (אנ') מספר באוטוביוגרפיה שלו על הפלגת טיול בספינה אל ריצ'מונד.
"סוויפט" (Swift), ספינת מפרשים עשויה עץ מסוג סמאק (smack) (אנ') שנבנתה ב-1803 בברידפורט על ידי בולס אנד גוד (Booles & Good). מופיעה במרשם כלי השיט בליית' ב-1804, הבעלים לא ידועים, חסרים המסמכים. היא הוסבה לספינת משוטות, מתוארת כיכטת קיטור, ונרשמה במרשם כלי השיט ב-21 באוגוסט 1822 ב-Shoreham-by-Sea בבעלות משותפת של כמה אנשי עסקים מברייטון. אורכה "106-5 רגל, רוחבה "23-1 רגל, השוקע "10-8 רגל, התפוסה 143 טון. פעלה כמעבורת נוסעים בין ברייטון ודייפ. בפברואר 1824 נמכרה לבעלות משותפת של אנשי עסקים ידועי-שם מליית'. בספטמבר 1827 נמכרה לבעלים חדשים מלונדון. באוקטובר 1828 נמכרה לטורקיה, שמה הוחלף ל"סוראט" (Surat) ושימשה כיכטה המלכותית של הסולטן. לימים צורפה לצי העות'מאני והיא אוניית הקיטור הראשונה בתולדותיו.
תומאס אשטון סמית' (אנ'), בעל קרקעות בריטי אמיד וחובב נלהב של יכטות קיטור, לא הורשה להצטרף למועדון היכטות המלכותי הבריטי (אנ') בשל סירוב ההנהלה לכלול במועדון גם יכטות קיטור.
 יחד עם מהנדס המכונות הימי רוברט נפייר (Robert Napier), שבנה במספנה שבבעלותו בגלאזגו יכטות קיטור אחדות, פעל רבות לשכלול ולשיפור המבנה של יכטות מסוג זה. תנופת בנייה של יכטות קיטור החלה ב-1856, כאשר אסקדרון היכטות המלכותי (Royal Yacht Squadron, שמו החדש של המועדון מ-1833) ביטל את האיסור.
סוגי יכטות קיטור

המונח "יכטת קיטור" כולל סוגים אחדים, לכולם צורת מבנה זהה אך שימושיהם שונים.
סוגי יכטות קיטור > יכטות פאר

יכטת פאר, במשמעות המודרנית של המונח, היא כלי שיט בבעלות פרטית המשמש להנאה ולפנאי או למטרות שאינן מסחריות. יכטות קיטור מסוג זה נבנו ופעלו באירופה מ-1840 לערך עד תחילת המאה ה-20. היכטה המלכותית הבריטית הראשונה הייתה "ויקטוריה אֶנד אלברט" (אנ') שהושקה ב-1843. יכטת הקיטור הראשונה בארצות הברית הייתה "נורת' סטאר" (North Star) של איל ההון קורנליוס ואנדרבילט, שהושקה ב-1852; אם לדייק, הייתה היא למעשה אוניית קיטור של ממש, שהותקנה לשימוש פרטי של ונדרבליט ומשפחתו, ולא הותירה כל חותם על התפתחות המבנה של יכטות הקיטור. יכטות הקיטור הראשונות שנבנו בארצות הברית הן "קלרה קלריטה" (Clara Clarita) (אנ') של איל ההון לאונרד ג'רום (אנ') ו-"ווייב" (Wave) של ר' פ' לופר (R. F. Loper), שבנייתן הושלמה ב-1864.
אנשים אמידים ולעיתים קרובות גם ראשי מדינה השתמשו ביכטות קיטור כסמלי ראווה לעושרם או לעוצמתם. יכטות קיטור דמו על פי רוב לקליפרים, הן היו צרות וארוכות, בעלות חרטום נמוך ומקושט וצלליתן גם היא נמוכה. ההנעה העיקרית הייתה על ידי מנוע קיטור אחד או שניים; בתחילה מנוע חד-דרגתי, לימים מנוע דו-דרגתי וביכטות גדולות מאוד על ידי מנוע תלת-דרגתי או טורבינת קיטור. על פי רוב הייתה להן גם מערכת מפרשים, בתחילה כאמצעי הנעה משני ולימים רק לראווה ולשימור המסורת ימית. יכטות קיטור פרטיות יכלו לערוך הפלגות למרחקים, אבל בשל צורכי בעליהן והרגליהם לא התרחקו על פי רוב מקרבת החוף. עיקר תפוצתן של יכטות הקיטור הייתה בימים סגורי-יבשות כמו הים התיכון והים הבלטי.
רוב יכטות הקיטור הבריטיות נבנו במספנות בקליידסייד, המטרופולין של גלאזגו. בין 1830 ל-1935 הושקו בהן 190 יכטות קיטור. חברת Scotts Engineering מגרינוק שבסקוטלנד בנתה בין השנים 1876 ו-1904 23 יכטות קיטור.
סוג נוסף בקטגוריה של יכטות הפאר היא יכטת מפרשים עם מנוע קיטור לעזר (auxiliary steam yacht). ב-1876–1877 ערך איש האצולה והפוליטיקאי הבריטי תומאס בְּרֶסִי (אנ') הפלגה סביב העולם עם אשתו וילדיו ביכטת הקיטור החדשה שבנה, "סאנבים" (Sunbeam) בת 532 הטונות. בְּרֶסִי העדיף את המפרשים כמניע העיקרי, אבל ידע משנות ניסיונו מהם יתרונותיו של הקיטור כאשר הרוח פסקה לנשוב או לא איפשרה להתקדם בכיוון הרצוי. "סאנבים" תוכננה אפוא עם מנוע קיטור לעזר, ויכלה לגמוא מרחקים גדולים כשהיא שטה במלוא מפרשיה, ששטחם היה 9200 יארד; עם זאת, במחסניה היה מקום ל-80 טון פחם, ויכלה במידת הצורך לשוט 20 יום רק באמצעות המנוע. המסע הימי שערכו ברסי ומשפחתו התפרסם בספר שכתבה רעייתו אנני ברסי – A Voyage in the Sunbeam. מיד אחר כך החלו נבנות יכטות נוספות מסוג זה. המפורסמות ביניהן הן "לנקשייר וויץ'" (Lancashire Witch) של הברון תומאס פרמור-הסקת', שהושקה ב-1878, ו-"ווֹנדֶרֶר" (Wanderer) שהושקה באותה שנה. יכטות מפרשים אלה, עם מנוע קיטור לעזר היו קלות יותר לבנייה ולהפעלה, והעניקו לבעליהן את החופש לשוטט בעולם מבלי צורך לתכנן את נתיב ההפלגה דרך רשת תחנות התדלוק בפחם שהיו קיימות באותם זמנים. זאת ועוד, רבי החובלים של היכטות לא סמכו על איכות הפחם שיכלו להשיג מעבר לים, שהיה לעיתים מאיכות גרועה. בעת שיט במפרשים פירקו את הארובה והניחוה על הסיפון, ואת המדחף כיוונו למצב "החלקה" (feathering propeller), כדי להקטין את הגרר שהוא יצר תוך כדי התקדמות הספינה.
סוגי יכטות קיטור > יכטות קיטור מסחריות

יכטות הקיטור מן הסוג השני נבנו לצרכים מסחריים, אך נקראו בשם "יכטות" משום שהגודל וצורת המבנה היו דומים לאלו של יכטות פרטיות; זאת ועוד, הן לא נבנו אך ורק להובלת משאות או נוסעים, אלא היו רב-תכליתיות, והשוקע הנמוך שלהן איפשר להן לשוט בקרבת החופים. מאפיינים אלה קרובים יותר למשמעות המקורית של המילה "יַכטה", שמקורה בהולנדית Jacht והוראתה ספינת מפרשים מסחרית קטנה ומהירה. ההבחנה בין יכטת קיטור מסחרית לבין ספינת חופים למסחר אינה חדה וברורה, אך ספינת חופים משמעה בדרך כלל כלי שיט העוסק אך ורק בהובלת מטענים. יכטות קיטור הופעלו לעיתים קרובות על ידי חברות של ספינות דואר, וערכו הפלגות סדירות ועל פי לוח זמנים בין איים או ערי חוף. על פי רוב הן לא היו מהודרות כמו עמיתותיהן הפרטיות, קווי הגוף שלהן היו פשוטים ובדרך כלל נשאו מעטה מפרשים יעיל יותר לתפעול.
יכטות קיטור שימשו גם לציד לווייתנים. משקלן הנמוך וצורת הגוף שלהן היו אידיאליים למרדף אחר הלווייתנים. קיבולת המטען הנמוכה לא הייתה לחיסרון, משום שהמוצרים שהפיקו מן הלווייתן הנצוד לא תפסו מקום רב. רבות מהן נבנו עם גוף מחוזק במיוחד, כדי שיוכלו לשוט דרך שדות הקרח הצף. אחדות מציידות לווייתנים אלה הוסבו לספינות משלחת לחקר הקטבים, ומאחר שמרבית המשלחות מומנו על ידי אנשים פרטיים, נחשבו גם הן ליכטות פרטיות מן הקטגוריה הקודמת, ולשמן נוספה התחילית SY ("יכטת קיטור"). "אורורה" (Aurora), "מורנינג" (Morning), "נמרוד" (Nimrod), "טרה נובה" (Terra Nova) ו"קווסט" (Quest), לשם הדוגמה, הן כולן יכטות קיטור מסחריות שהוסבו להובלת משלחות בתקופה ההרואית של חקר אנטארקטיקה. מקובל היה בקרב ראשי משלחות המחקר האלה להירשם כחברים במועדון יכטות (אנ'), ואומנם רבות מאותן אוניות מחקר הניפו את דגל המועדון (burgee; בבריטניה הניפו את הדגל הלאומי הכחול, Blue ensign). "אנדיורנס" (Endurance), אוניית המשלחת של ארנסט שקלטון, ו"פראם" (Fram) של רואלד אמונדסן, הן מקרים יוצאי דופן של כלי שיט שנבנו מלכתחילה כיכטות קיטור פרטיות בוקעות-קרח. "אנדיורנס" נבנתה במיוחד לעריכת הפלגות תיור ו"ספארי" באוקיינוס הקרח הצפוני, ועל כן קרובה יותר ליכטה במובנה המודרני.