stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חובבן
לקריאה נוספת

Podnieks, Andrew; Szemberg, Szymon (2007). World of hockey : celebrating a century of the IIHF. Fenn Publishing. ISBN 9781551683072.
Bourdieu, Pierre; Whiteside, Shaun (1996). Photography: A Middle-brow Art. Stanford University Press. ISBN 978-0-8047-2689-4.
Fine, Gary Alan (1998). Morel Tales: The Culture of Mushrooming. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-08935-8.
Goffman, Erving (24 בנובמבר 2009). Stigma: Notes on the Management of Spoiled Identity. Simon and Schuster. ISBN 978-1-4391-8833-0. {{cite book}}:  (עזרה)
Haring, Kristen (2007). Ham radio's technical culture (Online ed.). Cambridge, Mass.: MIT Press. ISBN 9780262083553.
Jenkins, Henry (1992). Textual Poachers: Television Fans & Participatory Culture. Routledge. ISBN 978-0-415-90572-5.
Stebbins, Robert A. (6 באפריל 1992). Amateurs, Professionals, and Serious Leisure. McGill-Queen's Press - MQUP. ISBN 978-0-7735-6334-6. {{cite book}}:  (עזרה)
חומה ומגדל

חומה ומגדל הוא כינוי לסדרת מבצעים להקמת יישובים חקלאיים יהודיים מבוצרים בארץ ישראל בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936–1939) ומעט לאחריהם. מטרת המבצע הייתה לייצר רצף יישובים בנקודות בעלות חשיבות אסטרטגית ולהרחיב את גבולות ההתיישבות העברית והמדינה היהודית העתידית. המוטיב הבסיסי בחומה ומגדל היה הקמת נקודת יישוב הכוללת חומת הגנה ומגדל שמירה בתוך יום אחד, וזאת כדי להתגונן מהפורעים הערבים וכך לאפשר המשך מגורים במקום.
רקע

החל מאפריל 1936 התחוללו מאורעות דמים כנגד היישוב היהודי בארץ ישראל, הותקפה התחבורה, הוצתו שדות ויערות, נגדעו עצים במטעים והותקפו יהודים ששהו ביישובים ערביים ובדרכים. המאורעות נמשכו ברצף עד לאוקטובר 1936 ולאחר הפסקה קצרה התחדשו ונמשכו ברצף עד למרץ 1939. מטרתם של מחוללי הפרעות הערבים הייתה להפסיק את גידולו של היישוב היהודי ולמנוע את הפיכתו לכוח מכריע בארץ ישראל.
במאי 1936 החליטה ממשלת בריטניה לשגר לארץ ישראל ועדה מלכותית בראשות לורד פיל. הוועדה, שנודעה כוועדת פיל, הגיעה לארץ ישראל בסתיו 1936, וניסתה להציע פתרון יסודי לבעיה הארצישראלית.
כתגובה לפרעות וכדי לקבוע עובדות בשטח בטרם יפורסמו מסקנות ועדת פיל, החליטו ראשי היישוב היהודי לפעול במהירות ליצירת רצף של יישובים באזורים בעלי חשיבות אסטרטגית־ביטחונית שטרם התבססה בהם ההתיישבות היהודית.
אדמות שונות נרכשו בתקופה זו ובשנים שקדמו לה, בין היתר בעמק בית שאן, בגליל העליון המזרחי (עמק החולה, הרי נפתלי ומדרונות הבשן). ב־1938 נרכשו אדמות חנותה (חניתה) ונעשו מאמצים לרכוש קרקעות באזור רמת מנשה ובאזורים נוספים. השיקולים בכל הרכישות האלה היו אסטרטגיים, ובעקבות כך נרכשו גם קרקעות חסרות ערך מבחינה חקלאית, על מנת לשרטט את גבולות המדינה העתידית.
המגמה הייתה להקים יישובים באזורי ספר לאורך רצועת קשר שכונתה על שום צורתה "ה-N ההתיישבותי" שנמתחה מאצבע הגליל דרך עמק החולה ועמק יזרעאל למישור החוף.
ישנה מחלוקת לגבי זהות היישוב הראשון של חומה ומגדל. אף על פי שמקובל למנות את כפר חיטים כיישוב "חומה ומגדל" הראשון, ישנם מקורות המציינים את ניר דוד כראשון. טענה זו נסמכת על כך שכפר חיטים לא היה יישוב חומה ומגדל קלאסי, שכן מקימיו לא הקימו אותו אלא עלו למבצר שכבר היה קיים במקום.
ישנם מספר גרסאות לגבי משכה של תקופת חומה ומגדל, יש המגדירים אותה בין 1936 עד סוף 1939 ויש שמאריכים אותה עד מלחמת העצמאות.
מחלוקת נוספת היא לגבי היישוב האחרון ברשימה. יש המציינים את עמיר (29 באוקטובר 1939) כאחרון ברשימה. יש המציינים את תחילת מלחמת העולם השנייה, 1 בספטמבר 1939, כסיום תקופת חומה ומגדל, ויש הכוללים ברשימה גם את כפר ורבורג שנוסד ביום 31 באוקטובר 1939, החורג משני הכללים לעיל.
המוסדות המיישבים

את ההתיישבות בשיטת חומה ומגדל הוביל ארגון ההגנה, במתווה שאומץ על ידי המוסדות המרכזיים של היישוב העברי: הסוכנות היהודית, קרן היסוד, הקרן הקיימת לישראל וההסתדרות. לקחו בו חלק בעיקר קיבוצים וכן תנועות מכל זרמי ההתיישבות, בהם: 12 יישובים מן הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, עשרה יישובים של הקיבוץ המאוחד, חמישה קיבוצים של חבר הקבוצות, שלושה יישובים של הקיבוץ הדתי, 13 מושבים של תנועת המושבים, תשעה יישובים של הנוער הציוני ושל מכבי הצעיר ויישוב אחד של תנועת בית"ר. כוחות נוטרים ואנשי ה"הגנה" אבטחו את העלייה על הקרקע.
רשימת היישובים

רשימת יישובי "חומה ומגדל" לפי תאריך הקמתם:
”תֵּל-עָמָל, רִאשׁוֹנָה לְחוֹמָה וּמִגְדָּל....” כך הצהיר נתן אלתרמן בשירו ה"מגדל הראשון".
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ‏ | שם היישוב | תאריך ייסוד |
| 1 | תל עמל (ניר דוד) (קיבוץ) | 10 בדצמבר 1936 |
| 2 | שדה נחום | 5 בינואר 1937 |
| 3 | גינוסר | 25 במרץ 1937 |
| 4 | מסדה | 31 במרץ 1937 |
| 5 | שער הגולן | 31 במרץ 1937 |
| 6 | בית יוסף | 9 באפריל 1937 |
| 7 | משמר השלושה | 13 באפריל 1937 |
| 8 | טירת צבי | 30 ביוני 1937 |
| 9 | בני ברית (מולדת) | 4 ביולי 1937 |
| 10 | עין השופט | 5 ביולי 1937 |
| 11 | עין גב | 6 ביולי 1937 |
| 12 | מעוז חיים | 6 ביולי 1937 |
| 13 | כפר סאלד | 15 באוגוסט 1937 |
| 14 | כפר מנחם | 28 ביולי 1937 |
| 15 | אושה | 5 באוגוסט 1937 |
| 16 | צור משה | 13 בספטמבר 1937 |
| 17 | חניתה | 21 במרץ 1938 |
| 18 | שבי ציון (מושב שיתופי) | 13 באפריל 1938 |
| 19 | שדה ורבורג | 17 במאי 1938 |
| 20 | רמת הדר | 26 במאי 1938 |
| 21 | אלונים | 26 ביוני 1938 |
| 22 | מעלה החמישה | 17 ביולי 1938 |
| 23 | תל יצחק | 25 ביולי 1938 |
| 24 | בית יהושע | 17 באוגוסט 1938 |
| 25 | עין המפרץ | 25 באוגוסט 1938 |
| 26 | מעין צבי | 30 באוגוסט 1938 |
| 27 | שרונה | 16 בנובמבר 1938 |
| 28 | גאולים | 17 בנובמבר 1938 |
| 29 | אילון | 24 בנובמבר 1938 |
| 30 | נווה איתן | 25 בנובמבר 1938 |
| 31 | כפר רופין | 25 בנובמבר 1938 |
| 32 | כפר מסריק | 29 בנובמבר 1938 |
| 33 | מסילות | 22 בדצמבר 1938 |
| 34 | גשר | 13 באוגוסט 1939 |
| 35 | דליה | 1 במאי 1939 |
| 36 | דפנה | 3 במאי 1939 |
| 37 | דן | 4 במאי 1939 |
| 38 | שדה אליהו | 7 במאי 1939 |
| 39 | מחניים | 23 במאי 1939 |
| 40 | שדמות דבורה | 23 במאי 1939 |
| 41 | שורשים (ננטש ב-1939) | 23 במאי 1939 |
| 42 | הזורעים | 23 במאי 1939 |
| 43 | תל צור | 23 במאי 1939 |
| 44 | כפר גליקסון | 23 במאי 1939 |
| 45 | מעפילים | 23 במאי 1939 |
| 46 | משמר הים (אפק) | 28 במאי 1939 |
| 47 | חמדיה | 23 ביוני 1939 |
| 48 | כפר נטר | 26 ביוני 1939 |
| 49 | נגבה | 12 ביולי 1939 |
| 50 | בית אורן | 1 באוקטובר 1939 |
| 51 | עמיר | 29 באוקטובר 1939 |
| 52 | כפר ורבורג | 31 באוקטובר 1939 |
בול ישראלי אשר הונפק ב-1963, במלאת 25 שנה למבצע
בול ישראלי אשר הונפק ב-1963, במלאת 25 שנה למבצע
חומה ומגדל בעין השופט
המגדל ומקורותיו בבניה המחנאית

המגדלים של מפעל "החומה ומגדל" היו מגדלים אותם ניתן היה להקים בקלות ולהרים בקלות. המגדלים הושפעו ממגדלים שנבנו במחנות מחנאות של תנועות הנוער. שמואל מסטצ'קין, עוד בטרם היותו אדריכל בשנת 1928, תכנן מגדל מחנאי בסיסי במחנה הנוער העובד ביער בן שמן. מגדל זה הוא פיתח למגדל מרשים בהרבה במחנה התנועה בהרי הכרמל בשנת 1934. את המגדל השני ראה ידידו שלמה גור, והוא היווה השראה למגדלי המבצע שאף בתכנונם השתתף מסטצ'קין במסגרת פעילותו בהגנה.
המגדל הראשון במחנה הנוער העובד בשנת 1928
המגדל השני בלילה, שנת 1934
חניכים בראש המגדל במחנה הנוער העובד שנת 1934
ראו גם

התיישבות האלף
היאחזות נח"ל
11 הנקודות
לקריאה נוספת

מרדכי נאור (עורך), ימי חומה ומגדל, 1936-1939, הוצאת יד בן- צבי, 1987. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אלחנן אורן, התיישבות בשנות מאבק - אסטרטגיה יישובית בטרם מדינה, יד יצחק בן צבי, ירושלים, תשל"ח, עמ' 14-13
↑  אתר ניר דוד
↑  אלחנן אורן, תל-עמל - ראשונה לחומה ומגדל, מיוזמה למדיניות יישובית בתרצ"ו, הציונות ד', 1975, עמ' 170 - 171
↑  חיים גבתי, פרק ה: תקופת העלייה החמישית / התיישבות "חומה ומגדל", 100 שנות התיישבות: תולדות ההתיישבות בארץ-ישראל, כרך א' (חלק ב'), הקיבוץ המאוחד, 1981
↑  מרדכי נאור, "הישוב היהודי בשנת 1936, ימי חומה ומגדל, עידן 9, ירושלים 1987, עמ, 12
1 2  איזהו הישוב הראשון בהתישבות חומה ומגדל?, מעריב, 10 בדצמבר 1986
↑  רוני כוכבי-נהב, אתרים במחוזות הזכרון, ספרי יובל של קיבוצים, אתרים במחוזות הזכרון פרק שישי: סיפורים ומיתוס, יד טבנקין, 2006
↑  כל מקום ואתר מדריך שלם להכרת הארץ, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא 1980 עמ' 377
↑  יהודה זיו, "חוות שנלר", טבע וארץ, ניסן אייר תשמ"ה, מרץ-אפריל 1985, כ"ז 3 (בסוף המאמר פסקה בשם "איפה השער לנגב?")
↑  אלחנן אורן, התיישבות בשנות מאבק - אסטרטגיה יישובית בטרם מדינה, יד יצחק בן-צבי, תשל"ח, עמ' 19
↑  דויד שליו, אנשי החומות - 25 שנה ליישובי חומה ומגדל בעמק הירדן, דבר, 30 במאי 1962
↑  אנו עולים, דבר, 18 באוגוסט 1937
↑  התשתית לרשימה אפרים ומנחם תלמי, לקסיקון ציוני, הוצאת מעריב, 1973
1 2 3  תאריכי ההקמה על פי 100 שנות התיישבות: תולדות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל - חיים גבתי, כרך א פרק ב
↑  הנוער הציוני עלה לאושא, דבר 6 אוגוסט 1937⁩, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012944469905171 
תל עמל בראשיתה
קיבוץ שער הגולן בבנייתו, מרץ 1937
בניית קיבוץ עין גב ביולי 1937
מגדל הצופים
דגם ההתיישבות של חומה ומגדל המוצג באתר המשוחזר של תל עמל-ניר דוד במתחם גן השלושה
מבנה משוחזר של חומה ומגדל במוזיאון הפתוח בנגבה
מבנה משוחזר של חומה ומגדל בגדרה
מבנה משוחזר של חומה ומגדל בתל עמל- ניר דוד
מודל משוחזר של חומה ומגדל בתל עמל- ניר דוד, אוגוסט 2020
חניתה תחתית, 1938
יישוב חומה ומגדל בעמק יזרעאל, צילום אווירי 1938
שחזור המגדל באתר המקורי של חניתה
יעקב כספי

| --- | --- |
יעקב כספי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1889 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1964 (בגיל 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 
קברם של יעקב ועדה כספי בבית הקברות היהודי חוף הכרמל
יעקב כספי (ט"ז באדר תרמ"ט פברואר 1889 – תשכ"ה, אוקטובר 1964) היה איש עסקים, ממייסדי שכונת בת גלים בחיפה, מחלוצי הספנות בארץ ישראל ואזרח כבוד של העיר חיפה.
ביוגרפיה

כספי נולד בעיר העתיקה בירושלים לאברהם חיים זילברמן ולנחמה רבקה, בתו של הרב משה יהושע יאנובר (דיסקין), ממייסדי שכונת מאה שערים. אחיו של מרדכי כספי, בילדותו למד בתלמוד תורה עץ חיים. את השכלתו המסחרית רכש בבית הספר למסחר של חברת "עזרה".
הוא עבד בחברת "וילהלם גרוס", חברה גרמנית שעסקה בסחר גלויות מארץ הקודש. בשנת 1909, בגיל 20, עבר לגור בחיפה במסגרת עבודתו. בשנת 1913 נשא לאשה את עדה גליקברג.
בחיפה היה ליזם ואיש עסקים. בשנת 1920 הקים סוכנות שעסקה ביבוא ובמסחר ברחבי ארץ ישראל יחד עם שותפיו דיסקין וקפלן. במשך השנים התרחבו עסקי החברה גם לעסקי ספנות וביטוח. בשנת 1939 הפך לבעליה היחיד של החברה והיא נקראת "כספי ספנות". בנוסף, היה חבר ועד לשכת המסחר העברית וסגן הנשיא שלה, בשנת 1927 נבחר לגזבר הלשכה. היה חבר בוועד לשכת הספנות הישראלית.
בשנת 1921 נמנה עם קבוצת אנשי עסקים חיפאיים חברי אגודת הסוחרים שיזמו את הקמת המרכז המסחרי הישן. עם הקבוצה נמנו גם שבתי לוי, שמואל פבזנר ונוספים. לצורך הרכישה הקימו השותפים את "החברה למרכז מסחרי".
בין השנים 1935–1938 שימש כיו"ר ועד אגודת בת גלים.
כספי היה פעיל במסגרות חברתיות והתנדבותיות שונות. היה חבר בארגון בני ברית, ייסד לשכת "כרמל" ושימש כנשיאה במשך שנתיים. הוא היה חבר ברוטרי ובלשכת הבונים החופשיים, והיה ממייסדי בית האבות של הבונים החופשיים בנהריה.
במלחמת העצמאות שימש כנשיא בפועל של לשכת הספנות הישראלית וניהל עם ממשלת המנדט את המשא ומתן להעברת נמל חיפה לשלטונות הישראליים. לאחר קום המדינה שימש כמנהל הכספים של נמל חיפה. בשנת 1956, לאחר שפרש ממנהלת הנמל, היה נשיא אגודת סקאל לעידוד התיירות, ייסד את האיגוד לחוק הימי בישראל ושימש כנשיא האיגוד.
בשנותיו האחרונות שימש גם כגבאי בית הכנסת המרכזי בבת גלים, ולאחר מותו נקרא על שמו הרחוב שבו שוכן בית הכנסת.
בשנת 1960 זכה כספי לאזרחות לשם כבוד בעיר חיפה על פועלו בתחום הספנות.
בשנת 1965, לאחר מותו, קיבלה החברה שהקים תעודת הוקרה מלשכת המסחר והתעשייה בחיפה על קיום רצוף של חמישים שנות עסק בעיר.
לכספי נולדו שלושה ילדים. בנו אוריאל המשיך את דרכו בניהול החברה.
הערות שוליים

↑  הודעת אירושים של עדה גליקברג ויעקב כספי, הצבי, 6 באוקטובר 1912
↑  חיפה - בלשכת המסחר, דבר, 23 באוגוסט 1927
↑  אזרחות כבוד ל-12 אישים בחיפה, הצופה, 16 במאי 1960
↑  יעקב העליון, 11 מפעלים הפועלים בחיפה למעלה מחמישים שנה - יקבלו תעודות הוקרה, מעריב, 22 במרץ 1965
כיכר מדיסון

| --- | --- |

הכיכר בלילה
 מידע כללי
 על שם:  נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק
 רובע:  מנהטן
 רחובות מסתעפים:  26, 23, השדרה החמישית, שדרת מדיסון וברודוויי
 אירועים:  מקום מפגש לאסיפות ציבוריות שונות
 
 קואורדינטות:  40°44′32″N 73°59′17″W﻿ / ﻿40.742222222222°N 73.988055555556°W﻿ / 40.742222222222; -73.988055555556
 www.madisonsquarepark.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיכיכר מדיסון(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיכיכר מדיסון(למפת מנהטן רגילה) כיכר מדיסון(למפת מנהטן מוגדלת) כיכר מדיסון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר מדיסון (באנגלית: Madison Square) היא כיכר הממוקמת בלב מנהטן בין הרחובות 26, 23, השדרה החמישית, שדרת מדיסון וברודוויי. הכיכר נושאת את שמו של נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון, וסמוכה לאחד מגורדי השחקים המפורסמים ביותר במנהטן, בניין פלאטאיירון שבשכונת פלאטאיירון. מדיסון סקוור גארדן שכן בסמוך לכיכר בשני גלגוליו הראשונים.
פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא הפסקה סובלת מתרגמת.
פארק מדיסון סקוור הוא שוב אחד הפארקים מהנה ביותר במנהטן. בפארק פזורים בעיקר פסלים מהמאה התשע-עשרה. בפינה הדרומית-מזרחית של הפארק נמצא פסל של הסנטור רוסקו קונקלינג, שקפא למוות במהלך סופה הגדולה של 1888. פוליטיקאי אחר, ויליאם ה סווארד, זכה לפסל הממוקם סמוך לגבול הדרום-מזרחי של הפארק. בקצה הצפוני של מדיסון סקוור פארק עומד עוד פסל, שתוכנן על ידי אוגוסטוס סנט גודנס והוקדש בשנת 1880 לאדמירל מלחמת האזרחים דוד פרגוט.
כיכר מדיסון היוותה מאז היווסדה מקום מפגש לאסיפות ציבוריות שונות, וכך למשל בין השנים 1876–1882 הוצגה בכיכר הזרוע האוחזת בלפיד של פסל החירות על מנת לגייס תרומות לצורך מימון הקמתה.
בשנת 2001 בכיכר נפתח סניף ראשון של שייק שאק שבהמשך התפתחה לרשת מזון.
הערות שוליים

↑  a view on cities, Madison Square (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף שורץ (ביוטכנולוג)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1936 קריית חיים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  5 באפריל 2018 (בגיל 81) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
יוסף שורץ (25 בנובמבר 1936 - 5 באפריל 2018) היה ביוטכנולוג שהתמחה בשוקי המזרח הרחוק. פיתח ערוצי מחקר ומסחר בין ישראל, יפן וקוריאה בתחום הפארמה.
קורות חיים

ד"ר יוסף שורץ נולד בקריית חיים לחיה, עקרת בית ומנחם שורץ, עובד נמל חיפה. 

בשנת 1961 סיים תואר ראשון בטכניון, הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון.
במהלך לימודיו לתואר שני באותו מוסד, עבד כמהנדס ייצור באסיא מעבדות כימיות, שרכשה בשנת 1968 את טבע תעשיות פרמצבטיות. בהמשך עבר לחברת פלנטקס שעסקה בתחום חומרי גלם לתרופות ממקורות טבעיים.

בין השנים 1965- 1967 שימש כטכנולוג ראשי ומנהל מו"פ של חברת המזון אסם והיה שותף לפיתוח חטיף הבמבה המוכר.
את הדוקטורט שלו סיים בשנת 1970 במסגרתו ערך מחקר יחד עם פרופ' פנחס מרגלית בנושא ייצור חומרים נותני טעם ממקור מיקרוביאלי.

לאחר סיום הדוקטורט ניהל פרויקטי הקמת מפעלים בצרפת וביוון ובשנת 1976 הצטרף לכור סחר, החטיבה המסחרית של כור תעשיות וניהל במשך 5 שנים את הפעילות ביפן ובקוריאה עד לשנת 1981.

לאחר החזרה מהשהות ביפן, ד"ר שורץ ניהל משרד עצמאי באמצעותו המשיך לקדם ערוצי מסחר ענפים במזרח הרחוק ובמדינות נוספות בתחום חומרי הגלם לתרופות. כמו כן הביא השקעות של חברות מהמזרח הרחוק במספר פרויקטים בארץ בתחום המחקר הביוטכנולוגי, במסגרת אוניברסיטת תל אביב ומכון ויצמן למדע. בין החברות המובילות נמצאות Korea United Pharm ו Fujimoto Pharmaceuticals.
רשימת פרסומים ופטנטים

Margalith, P., Schwartz J. "An Animal Food Additive and Animal Feed Composition Containing Same". Israel Patent  18274 (1964)
Schwartz, J., and Margalith, P., "Production of Egg Yolk Coloring Material by Fermantation Process". Applied Microbiology 13 (1965)
Margalith, P., and Schwartz, J. "Flavor and Microorganisms". Advances in Applied Microbiology 12 (1970).35.
Schwartz J., and Margalith, P., "Production of Flavor Enhancing Materials by Streptomycetes": Screening for 5'-Nucleotides.
Applied Bacteriology 34(2):347-59-July 1971
Schwartz J., and Margalith, P., "Production of Flavor Enhancing Materials by Streptomycetes": Factors affecting the production of 5'-Nucleotides. Journal of Applied Bacteriology 35 (1972).83
Schwartz J., and Margalith, P., "Production of Flavor Enhancing Materials by Streptomycetes": Strain improvement and fermantation. Journal of Applied Bacteriology 35 (1972).271
Schwartz J., and Margalith, P.,"Binding of end product in the fermentation of nucleotides". Biotechnol. Bioeng 15 (1972), 85.
פיתוח יצוא ישראלי לשוקי אסיה

עקב עברו המקצועי של ד"ר יוסף שורץ בענף הכימיה, ביסס את עיקר פעילותו בענף זה והחדיר ליפן יצוא מרשים של כימיקלים ממפעלים ישראלים שונים כגון : מכתשים, חיפה כימיקלים, מפעלים פטרוכימיים, פרוטרום, גדות ועוד.
בצד קשיי השוק היפני נאלץ ד"ר שורץ להתמודד בעיקר בקשיי יצוא גלוי מישראל עקב המודעות הגבוהה של התעשייה היפנית לחרם הערבי. (מתוך : "כספים" 29/12/1980, מאמר של צבי טימור ויוסף פריאל).
משפחתו וחייו האישיים

ד"ר יוסף שורץ נישא לנירה שורץ, אב לשתי בנות וסב לחמישה נכדים.
סבל ממחלת פרקינסון לאורך שנים רבות ולמרות זאת הצליח לנהל אורח חיים מקצועי רב גוני. נפטר בגיל 81 בביתו מוקף בבני משפחתו.
כנסיית נוטרדאם דה לורד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  Our Lady of Lourdes 
 מיקום:  קזבלנקה 
 מדינה:  מרוקו 
 
 קואורדינטות:  33°34′58″N 7°36′57″W﻿ / ﻿33.582676°N 7.615759°W﻿ / 33.582676; -7.615759
 he
 
כנסיית נוטרדאם דה לורד (בצרפתית: Église Notre-Dame-de-Lourdes de Casablanca) היא כנסייה קתולית מודרניסטית בקזבלנקה, מרוקו. היא נבנתה בשנת 1954 על ידי האדריכל אכיל דנגלטר והמהנדס גסטון צימר.
נמצאת בכיכר אירופה, כולה מקשת בטון וצורתה כאונייה. האטרקציה העיקרית של כנסיית נוטרדאם דה לורד היא עבודת הזכוכית של אמן הוויטראז' המפורסם בעולם גבריאל לואר. גם כניסת הבטון הארוכה שלה ראויה לציון.
הערות שוליים

↑  "L'Église Notre-Dame-de-Lourdes de Casablanca raconte son histoire". Aujourd'hui le Maroc (בצרפתית).
↑  "Reportage/ Casablanca : la belle ambiance de la Messe de Noël à Notre-dame de Lourdes". 2M (בצרפתית).
↑  קזבלנקה - דאר אלביידה, באתר הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו (ע"ר)
↑  "Casablanca guide book". Morocco.FalkTime (באנגלית אמריקאית). 2018-06-11.
↑  "Church of Notre-Dame de Lourdes | Casablanca, Morocco Attractions". Lonely Planet (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012781777005171 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כנסיית נוטרדאם דה לורד".
Integrated Digital Enhanced Network

מרכזית iDen
Integrated Digital Enhanced Network‏ (iDEN) היא טכנולוגיה לתקשורת אלחוטית ניידת, אשר פותחה על ידי מוטורולה, ואשר מאפשרת שילוב תכונות של מכשיר קשר (PTT) ושל טלפון סלולרי. iDEN משתמשת בטכנולוגיה של ריבוב זמן (Time Division Multiple Access - TDMA). טכנולוגיית iDen מנצלת עד שישה ערוצי תקשורת ברוחב פס של 25KHz.
בישראל, HOT mobile (לשעבר חברת מירס) הייתה ספקית התקשורת הסלולרית היחידה שהשתמשה בטכנולוגיה זו עד 2019. הטכנולוגיה נמצאת בשימוש בארצות הברית (ספרינט/נקסטל וכן SouthernLINC), בקנדה, מקסיקו, ברזיל, ירדן, הפיליפינים, סינגפור, קוריאה הדרומית, ערב הסעודית, יפן, אל סלוודור, וסין. למירס הסכמי נדידה (Roaming) עם מרבית המדינות הללו.
טכנולוגית iDEN משתמשת בתשתית תקשורת מבוססת IP, עבור רשת הקשר ותקשורת הנתונים. לשם כך כל מכשיר המחובר לרשת מקבל כתובת IP קבועה, ונמצא בחיבור מתמיד לרשת התקשורת - מיתוג מנות, להבדיל ממיתוג מעגלים הדורש "חיוג" ממודם למודם על גבי רשת ה- Voice על מנת להתחבר לרשת נתונים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאה ניל

ליאה ניל (באנגלית: Leah Neale; נולדה ב-1 באוגוסט 1995) היא שחיינית אוסטרלית, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), אלופת עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) ושיאנית עולם במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
יצחק בן יעקב די לאטיש

רבי יצחק בן יעקב די לאטיש היה מלומד יהודי בפרובנס במאה ה-14, מחבר הכרוניקה "תולדות יצחק" שחלקה המפורסם בשם "שערי ציון" המבוסס על "סדר הקבלה" לרבי מנחם המאירי מהווה מקור חשוב לתולדותיהם של חכמי פרובנס בדורו ובדור שלפניו.
מלבד ספרו זה שאותו חיבר בשנת 1340, כתב גם פירוש לחמשה חומשי תורה בשם "קריית ספר".
ומפורסם בהפסק דין שהתיר לדפוס ספרי קבלה והפסק מודפס בהקדמה לזוהר דפוס מנטובה והפסק מוזכר גם בספר אמונת חכמים להרב אביעד שר שלום בזילה פרק כא
משפחתו

רבי יצחק בן יעקב די לאטיש היה נכדו של רבי יצחק בן יהודה די לאטיש בן דורו ומכרו של הרשב"א, וכנראה נינו של רבי יהודה בן יצחק די לאטיש, מחברם של חיבורים רבים ובהם פירוש לרוב מסכתות התלמוד והמשנה.
מתיאורים בכתביו עולה כי היה נכדם של רבי משולם ב"ר משה ב"ר יהודה מבדרש ושל רבי אליעזר מטרשקון ובנו רבי עמנואל מטרשקון. כן היה בן דודו של רבי גרשון מבדרש מחבר ספר השלמן.
לקריאה נוספת

שלמה זלמן הבלין (מהדיר), "שערי ציון" מאת רבי יצחק בן יעקב די לאטיש (נספח לספר סדר הקבלה לרבינו מנחם המאירי), ירושלים: מכון אופק, תשס"ח. מבוא, עמ' 145–148
נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, פריט 10771
הערות שוליים

↑  עליו ראו: שמואל יוסף פין, הר"ר יהודה בהר"ר יצחק לבית לטאש, בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 407, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584914905171
חוות ברוק

חוות ברוק הידועה גם כמוסד חוות ברוק לחקלאות וחינוך או כאגודת חוות ברוק לתעשייה ולחינוך היה ניסוי אוטופי בחיים קומונליים בארצות הברית בשנות ה-40 של המאה ה-19. היא הוקמה על ידי הכומר האונטריאני ג'ורג' ריפלי וזוגתו סופיה ריפלי, על אדמות חוות אליד מערבית לרוקסברי, מסצ'וסטס (9 מייל מפרוורי בוסטון) ב-1841. הניסוי היה מושפע בחלקו מרעיונות הטרנסצדנטליזם, תרבות דתית ופילוסופית שהתבססה בניו-אינגלנד ובהמשך מרעיונותיו של ההוגה הצרפתי שארל פורייה. בשיאה הקיפה הקומונה כ-120 חברים.
החווה הוקמה כחברת מניות שהציעה לחבריה חלק ברווחיה בתמורה לחלוקת עבודה שווה. חברי הקומונה האמינו כי באמצעות התחלקות בעומס העבודה יוכלו לרכוש זמן לפעילות חברתית ולעיסוק אינטלקטואלי. כל חבר בקומונה היה יכול לבחור את העבודות אותן העדיף, וכולם קיבלו שכר שווה - כולל נשים. ההכנסות לקהילה הגיעו מחקלאות ומכירת מוצרים בעבודת יד כמו בגדים, וכן באמצעות עמלות ששילמו המבקרים הרבים בחווה. מקור ההכנסה העיקרי היה בית הספר בניהולה של הגברת ריפלי, גן חובה, בית ספר יסודי ומכינה למכללה שמשכו ילדים מכל העולם ששילמו עבור השכלתם. החווה הציעה גם תוכניות לחינוך מבוגרים.
הקהילה מעולם לא הייתה יציבה כלכלית והתקשתה להרוויח מעבודתה החקלאית. עד שנת 1844 אימצו חקלאי ברוק מודל חברתי המבוסס על התפיסות הסוציאליסטיות של שארל פורייה והחלו לפרסם עיתון לא רשמי שקידם את רעיונות הפרייריזם בשם The Harbinger. בעקבות חזונו החלו חברי הקהילה לבנות מבנה שאפתני למגורים שנקרא "פאלנסטרי" (Phalanstère). כאשר הבניין הבלתי מבוטח נהרס בשרפה, קרסה הקהילה כלכלית ומעולם לא התאוששה. החווה נסגרה לגמרי עד שנת 1847, עם זאת על אף כישלונה, רבים מחבריה ראו אותה כחוויה חיובית.
לאחר כישלון הקהילה הופעלה החברה במשך רוב 130 השנים הבאות על ידי ארגון לותרני כבית יתומים ואחרי כן כמרכז טיפולי ובית ספר. בשנת 1988 רכשה מדינת מסצ'וסטס 148 דונם של החווה, המופעלת כיום על ידי מחלקת השימור והנופש של מסצ'וסטס כאתר היסטורי. חוות ברוק הייתה אחד האתרים הראשונים במסצ'וסטס שנרשמו בפנקס הלאומי של מקומות היסטוריים והוגדרו אתר היסטורי לאומי. בשנת 1977, ועדת ציוני דרך בוסטון הגדירה את חוות ברוק כנקודת ציון, הכרה הגבוהה ביותר בעיר לאתרים היסטוריים.