stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אספקה נרקיסיסטית
מאפייני הפתולוגיה הנרקיסיסטית

בגיל ההתבגרות שלהם, הנרקיסיסטים מפנימים סמכות "רעה" (בדרך כלל אחד ההורים). הם חשים סוג של ייאוש חברתי כלפי סמכות זו, כולל רגשות תוקפניים כמו שנאה וקנאה. תפיסות אלה מחזקות את הדימוי העצמי (self-image) של הנרקיסיסט כא-מוסרי וכמושחת. ובסופו של דבר, הם יוצרים תחושת הערכה עצמית רעועה ולא-פונקציונלית. הביטחון העצמי והדימוי העצמי שלהם הופכים נמוכים באופן לא מציאותי ומעוותים. בניסיון להדחיק רגשות "רעים" אלה, הנרקיסיסט מדכא גם את כל שאר הרגשות. התוקפנות שלו מתועלת לפנטזיות או לפורקן מקובל מבחינה חברתית כמו ספורט אתגרי, הימורים, נהיגה פזיזה וקניות. הנרקיסיסט רואה בסביבה מקום עוין, לא יציב, לא ממלא, לא נכון מבחינה מוסרית ובלתי צפוי.
לנרקיסיסטים, בדרך כלל, אין שום תחושת ערך עצמי אינהרנטית; לכן הם מסתמכים על אנשים אחרים שיספקו להם ערך, באמצעות תשומת לב או אספקה נרקיסיסטית. התיקוף הזה מאשר מחדש את החשיבות שלהם, על מנת שיוכלו להרגיש טוב עם עצמם ולקיים את ההערכה העצמית שלהם. תהליך זה הופך אחרים ל"פעולות" או ל"אובייקטים" באופן כזה שהם לא יהוו שום איום רגשי. דפוס תגובתי זה מכונה נרקיסיזם פתולוגי.
הנרקיסיסט מציג עצמי כוזב כדי לעורר זרם מתמיד של תשומת לב או אספקה נרקיסיסטית מאחרים. העצמי הכוזב הוא הכיסוי, הרושם הלא-אותנטי, שנרקיסיסטים מציגים כלפי חוץ, וכולל את כל מה שהנרקיסיסט רוצה שיחשבו עליו; למשל, שהוא בעל כוח, אלגנטי, חכם, עשיר או מקושר היטב. הנרקיסיסט 'אוסף' תגובות חיוביות לעצמי הכוזב שלו כדי לאשר את קיומו. התגובות מגיעות ממגוון של מקורות, מבן / בת הזוג, המשפחה, החברים, הקולגות, השותפים העסקיים ומכרים. אם האספקה הנרקיסיסטית הצפויה (הערכה, הערצה, תשומת לב, פחד, כבוד, מחיאות כפיים או אישור) לא מגיעה - הנרקיסיסט דורש אותה בכעס או סוחט אותה במניפולציה. כסף, מחמאות, הופעה תקשורתית, כיבוש מיני הם בסך הכל צורות שונות של אותו דבר עבור הנרקיסיסט - כולם בגדר אספקה נרקיסיסטית.
מקורות האספקה

תשומת הלב שהם מקבלים מ"מקור האספקה" חיונית להישרדותו של הנרקיסיסט, בלעדיה הם ימותו (מטפורית) מכיוון שאין בכוחו של האגו השברירי שלהם לטפל בהערכה העצמית הבלתי יציבה שלהם. ישנן צורות ייחודיות של אספקה נרקיסיסטית כדי להשיג אותם בשני מקורות נפרדים. חוקרים וחוקרים מכירים בדרך כלל בשני סוגים עיקריים של אספקה נרקיסיסטית: ראשונית, הנרכשת לרוב באמצעות הכרה ציבורית, ומשנית, הנרכשת לרוב באמצעות שיקוף ואידיאליזציה ביחסים בין אישיים.
מקורות האספקה > אספקה ראשונית

האספקה הנרקיסיסטית הראשונית מבוססת על תשומת לב במימד הציבורי והבינאישי גם יחד. תשומת הלב שהנרקיסיסט מחפש באופן ראשוני הוא הכרה, תהילה, אמירות הלל ושבח, הערצה, ומחיאות כפיים. עם זאת, גם הכרה שלילית כמו להיות ידוע לשמצה, להיות מושא לפחד, או לעורר תחושת דחייה - מהווים אספקה נרקיסיסטית ראשונית. האספקה הנרקיסיסטית הראשונית מייצגת תשומת לב מכל סוג שהוא - חיובית או שלילית. המאפיינים שמעוררים את תשומת הלב הזו יכולים להיות דמיוניים, אבל לנרקיסיסט זה לא משנה אם הוא באמת מתאפיין בתכונה שהציג כלפי חוץ, כל עוד הוא מאמין שהשאר מאמינים שהוא אכן מתאפיין בה. העטיפה חשובה יותר מהתוכן; האמת חשובה פחות מהאופן שבו אנשים תופסים אותה. לכן, כל עוד נרקיסיסטים מקבלים את תשומת הלב הצפויה באמצעות העצמי הכוזב שהם מציגים, אין משמעות לאמת, ואין משמעות לסוג תשומת הלב שהשיגו, אם חיובית או שלילית.
מקורות האספקה > אספקה ראשונית > טריגרים

אחד הטריגרים המייצרים אספקה נרקיסיסטית ראשונית הוא אדם או אובייקט, שהעביר מידע על הנרקיסיסט, למקור האספקה הנרקיסיסטית. האספקה הנרקיסיסטית היא התגובה של מקור האספקה הנרקיסיסטית לטריגר (המידע על הנרקיסיסט).
פרסום (להיות בעל שם או ידוע לשמצה) הוא טריגר לאספקה נרקיסיסטית מכיוון שהוא גורם לאנשים לשים לב לנרקיסיסט, ולהעביר מידע על הנרקיסיסט למקורות האספקה הנרקיסיסטית שלו. ניתן להתפרסם באמצעות חשיפה עצמית, יצירה אומנותית, או על ידי פעולה שמעוררת תשומת לב. הנרקיסיסט פונה ללא הרף לשלוש אפשרויות הפרסום הללו, בדומה למה שמכורים לסמים עושים כדי להבטיח את המינון הקבוע שלהם. מקור אחד לאספקה נרקיסיסטית כזו היא בן או בת הזוג.
מקורות האספקה > אספקה משנית

אספקה נרקיסיסטית משנית קשורה בהקרנת התדמית לפיה הנרקיסיסטים חיים חיים טובים (סיבה ראויה לגאווה עבור הנרקיסיסט), משמרים ומפתחים את המשאבים שלהם (ביטחון כלכלי, ביטחון גופני, קבלה אישית, צמיחה כלפי מעלה) ורכישת חברויות. לפיכך, להיות בעל קשרים משמעותיים, בעל רכוש, בעל יכולת יצירתית, בעל חברה עסקית, בעל תחושה של חירות ללא מגבלה מוסרית, להיות חלק מקהילה או מחברה, להיות בעל מוניטין, להצליח, להציג סמלי סטטוס - כל אלה מייצגים אספקה נרקיסיסטית משנית.  מה שמהווה סמל סטטוס בקהילת החברים של הנרקיסיסט - יחשב כמקור לאספקה נרקיסיסטית משנית בקהילה זו.  אספקה נרקיסיסטית משנית עוסקת בתדמית שהנרקיסיסטים מציגים בפני חבריהם וקרובי משפחתם. אספקה מסוג זה חייבת להיות חיובית.
הערות שוליים

↑  Fenichel 1938.
↑  Sigmund Freud, Case Histories II (PFL 9) p. 380.
↑  Abraham 1927.
↑  Fenichel 1996, pp. 40, 105.
↑  Fenichel 1996, pp. 41, 352–6.
↑  Fenichel 1996, pp. 404–5.
↑  Fenichel 1996, pp. 372, 382 and 510.
↑  J. Halliday/P. Fuller eds., The Psychology of Gambling (London 1974) p. 218
1 2  Kernberg, Otto F. (1974). "Contrasting Viewpoints Regarding the Nature and Psychoanalytic Treatment of Narcissistic Personalities: A Preliminary Communication". Journal of the American Psychoanalytic Association. 22: 255–67.
↑  Heinz Kohut, The Chicago Institute Lectures (1996) p. 37
↑  Hotchkiss, Sandy & Masterson, James F. Why Is It Always About You? : The Seven Deadly Sins of Narcissism (2003) p. 28
1 2  "Narcissists, Narcissistic Supply And Sources of Supply | HealthyPlace". www.healthyplace.com. נבדק ב-2019-09-01.
1 2 3  "Narcissistic Supply | The Narcissistic Life". thenarcissisticlife.com. נבדק ב-2019-09-01.
1 2  "Narcissists, Narcissistic Supply and Sources of Supply". samvak.tripod.com. נבדק ב-2019-09-01.
1 2  "Narcissists, Narcissistic Supply and Sources of Supply". samvak.tripod.com. נבדק ב-2019-09-01.
↑  Christine | 76 (2012-03-24). "Narcissism And The Addiction To Narcissistic Supply". The Roadshow for Therapists (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-09-01.
↑  Stines, Sharie; read, Psy D. Last updated: 8 Jul 2019~ 3 min (2019-02-10). "What is Narcissistic Supply?". The Recovery Expert (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-09-01.
↑  "Narcissists, Narcissistic Supply and Sources of Supply". samvak.tripod.com. נבדק ב-2019-09-01.
↑  "Soulmates In Hell: The Two Types of Narcissistic Supply You MUST Understand". Soulmates In Hell. 2015-09-08. נבדק ב-2019-09-01.
ארמיית האוויר הרביעית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1955 (כ־13 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
ארמיית האוויר הרביעית (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-4) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-7 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת החזית הדרומיתו כללה אז 208 מטוסים. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות באזור הדרום, כולל קרבות באזור דונבס, הקרב על קווקז וקרבות אוויר באזור קובאן. באביב 1944 היא תמכה בכוחות היבשה במהלך שחרור חצי האי קרים. בקיץ 1944 היא נכללה בכוחות של החזית הבלארוסית השנייה. בעקבות כך היא השתתפה במבצע בגרטיון, מבצע פרוסיה המזרחית וקרב על ברלין
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 300 אלף טיסות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, היא הוצבה בשטח פולין. עתה היא מוצבת בצפון קווקז ומטה שלה ממוקם ברוסטוב על דון.
ארבע תעניות

ארבע תעניות הן ארבעה צומות בעלי משמעות ביהדות, בהם נוהגים להתענות במשך שעות היום בלבד. לעיתים משמש הביטוי "ארבע תעניות" לציון ארבעת ימי הצום על חורבן בית המקדש המוזכרים בספר זכריה.
קביעת התעניות

בעקבות החורבן של בית המקדש הראשון ושל בית המקדש השני, נקבעו ארבעה ימי תענית המציינים אבלות על החורבן:
עשרה בטבת – יום תחילת המצור של נבוכדנצר על ירושלים, שבסופו נכבשה ירושלים ונחרב בית המקדש הראשון.
שבעה עשר בתמוז – מציין את היום שבו נכבשה העיר ירושלים על ידי צבא טיטוס לפני חורבן בית המקדש השני.
תשעה באב – יום התענית העיקרי לזכר החורבן, המציין את היום שבו חרבו ירושלים ושני בתי המקדש, ונפלה ביתר.
צום גדליה – בג' בתשרי – מציין את היום שבו נרצח גדליה בן אחיקם, הנציב היהודי שנותר בירושלים לאחר חורבן בית ראשון, ולפיכך סופה המוחלט של ריבונות יהודית בארץ ישראל ותחילת הגלות.
ארבע תעניות אלו, או לכל הפחות תעניות מקבילות בארבעת החודשים האלו, מוזכרות בתנ"ך בספר זכריה: ”כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת: צוֹם הָרְבִיעִי וְצוֹם הַחֲמִישִׁי וְצוֹם הַשְּׁבִיעִי וְצוֹם הָעֲשִׂירִי יִהְיֶה לְבֵית יְהוּדָה לְשָׂשׂוֹן וּלְשִׂמְחָה וּלְמֹעֲדִים טוֹבִים וְהָאֱמֶת וְהַשָּׁלוֹם אֱהָבוּ.””
בנוסף, מלבד תעניות אלו שנקבעו לזכר חורבן בית המקדש, נהוגה תענית קבועה נוספת,
תענית אסתר – בי"ג באדר, היום שלפני חג הפורים, שנקבעה לזכר התעניות שהתענו בעקבות גזירות המן. לדעת הרמב"ם - כזכר לשלושת ימי התענית שהתענו לפני שניגשה אסתר המלכה אל אחשוורוש, ולדעת רב אחאי גאון ורבינו תם כזכר לתענית שלדבריהם התענו בעת הקרב שהיה לאחר ביטול הגזירה. המהרי"ט מסביר בדעת הרמב"ם, שאף על פי ששלשת ימי התענית ההם היו בניסן, היות שההלכה האוסרת להתענות בניסן, הקדימו את התענית בחודש.
מאחר שתשעה באב הוא החמור מכל צומות האבל, חלים בו חמשת העינויים הנוהגים ביום הכיפורים, וכן גם מתחיל מהערב הקודם (בהלכה: "פוסק בעוד יום") אף על פי שיום כיפור נוהג מדאורייתא ותשעה באב מדרבנן, האיסורים אומנם זהים בפועל, אך מהותם שונה. לכן תשעה באב 'נספר' בנפרד מהשאר, ואלו ארבעת התעניות שדיניהם פחות או יותר שוים נקראים "ארבעת התעניות". כמו כן גם מכונים "ארבעת הצומות הקלים".
דיני התענית > איסורים

באלו ארבעת התעניות אסורים רק האכילה והשתייה. (להבדיל מיום הכיפורים ותשעה באב הכוללים חמשה עינויים).
כמו כן, אלו התעניות יותר קלות, נוהגות רק ביום, כלומר מתחילות בעלות השחר של אותו יום, ועד לצאת הכוכבים. (בשונה מיום הכיפורים ותשעה באב שאורכים יממה [הלכתית] שלמה - משקיעת החמה ערב היום הקודם עד לצאת הכוכבים ביום הבא.)
דיני התענית > סדר התפילות בתעניות הקבועות

בבתי כנסת ספרדים נוהגים להכריז על התענית הקרובה בשבת שלפני עשרה בטבת ושלפני י"ז בתמוז. לעומת זאת לא מכריזים על יום הכיפורים ועל תשעה באב מכיוון שהם צומות מפורסמים יותר ואין צורך בהכרזה, וכך גם לגבי צום גדליה שזוכרים אותו מכיוון שהוא חל יום למחרת ראש השנה, וכן לגבי תענית אסתר שחלה יום לפני פורים. בבתי כנסת אשכנזים לא נוהגים להכריז על צומות כלל.
סדר התפילה בתעניות הקלות כולל את תפילת עננו המתווסף בתפילת שמונה עשרה, קטעי סליחות המתאימים לאותו תענית וקריאה מיוחדת בתורה - "ויחל משה" (שמות לב, יא). רוב הספרדים אינם אומרים סליחות ויהודי תימן מדלגים על הסליחות בתעניות הקלות מדוחק הזמן. ברוב קהילות האשכנזים הנהיגו בתקופה מאוחרת להוסיף גם את תחינות אבינו מלכנו. לפי מנהג הקדום של קהילות אשכנז, מוסיפים פיוט סליחות בברכת סלח לנו בתוך חזרת הש"ץ, אך ברוב הקהילות התבטל המנהג, ופיוטים אלו נאמרים כיום כחלק מהסליחות הנאמרות בתחנון. יש קהילות אשכנז בודדות שממשיכות לומר את הסליחות בתוך חזרת הש"ץ, ובבית הכנסת האיטלקי בירושלים אומרים קרובה. בתפילת מנחה קוראים בתורה שוב את קריאת "ויחל". לאחר קריאת התורה במנחה נהגו בני אשכנז לקרוא במנחה את הפטרת דרשו ה' בהמצאו, העוסקת בקריאת ה' אל העם (על ידי הנביא ישעיהו) לחזור בתשובה. אך בקרב בני עדות המזרח נחלקו הדעות, ישנם קהילות שלא נהגו להפטיר, וישנם קהילות שנהגו להפטיר, וקוראים את הפטרת 'שובה ישראל' שבספר הושע, מלבד צום גדליה שבו קוראים את הפטרת 'דרשו ה' בהמצאו'. משום שבשבת הסמוכה לצום (שבת שובה) קוראים את הפטרת 'שובה ישראל' ולא רוצים שיקראו פעמיים בשבוע את אותה הפטרה.
ראו גם

תענית
הסיגוף ביהדות
לקריאה נוספת

הרב משה הררי, מקראי קודש - הלכות שלש התעניות בין המצרים ותשעה באב.
הידברות, מתי מתחיל ומסתיים הצום? שו"ת עשרה בטבת.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת תענית, פרק ד', משנה ו': "בְּתִשְׁעָה בְּאָב נִגְזַר עַל אֲבוֹתֵינוּ שֶׁלֹּא יִכָּנְסוּ לָאָרֶץ, וְחָרַב הַבַּיִת בָּרִאשׁוֹנָה, וּבַשְּׁנִיָּה, וְנִלְכְּדָה בֵּיתָר, וְנֶחְרְשָׁה הָעִיר".
↑  ספר זכריה, פרק ח', פסוק י"ט
↑  סעיף כ"ג
↑  ספר הושע, פרק י"ד, פסוק ב'
↑  הרב חננאל זייני, ‏צום גדליה: תזכורת להלכות התענית, באתר "סרוגים", 8 בספטמבר 2013
ארמיית האוויר הראשונה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1998 (כ־56 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
ארמיית האוויר הראשונה (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-1) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-10 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת החזית המערבית. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות מגננה במהלך שנת 1942 ו-1943, מבצע קוטוזוב, מבצע בגרטיון ומבצע פרוסיה המזרחית. החל משנת 1943 בין יחידות הארמייה הייתה יחידה צרפתית נורמנדי-ניימן.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 290 אלף גיחות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הארמייה הייתה ממוקמת בבסיסים שונים בשטח בלארוס הסובייטית. לאחר התפרקות ברית המועצות היא הייתה בסיס להקמת חיל האוויר של בלארוס.
ארמיית האוויר ה-15

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1944 (כשנתיים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
ארמיית האוויר ה-15 (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-15) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-11 ביולי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות על בסיסי יחידות שהיו מוצבות בחזית בריאנסק. בסתיו 1942 היא השתתפה בקרבות מגננה בגזרת וורונז'. בקיץ 1943 היא נתנה חיפוי אווירי לכוחות היבשה במסגרת מבצע קוטוזוב. באוקטובר 1943 היא הועברה לגזרת החזית הבלטית השנייה. במסגרת חזית זה היא ארמיית האוויר ה-15 לחמה במחוז נובגורוד, לטביה הסובייטית וסיימה את המלחמה במרחב קלייפדה.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 160 אלף טיסות.
בשנת 1949 הארמייה אורגנה מחדש ותחת שם "ארמיית האוויר ה-30" הוצבה בשטח המחוז הצבאי הבלטי.
אנגרן השביעי, אדון קוסי

| --- | --- |

שלט האצולה של אנגרן דה קוּסי
 לידה:  1339 
 פטירה:  18 בפברואר 1397 (בגיל 58 בערך) בורסה, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  סואסון 
 בן או בת זוג:  איזבלה, דוכסית בדפורד (27 ביולי 1365–?) איזבלה מלוריין (1380–?) 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 
אנגרן דה קוּסי השביעי (בצרפתית: Enguerrand VII de Coucy;‏ 1339 – 18 בפברואר 1397) היה רוזן בדפורד, בנם היחיד של אנגרן השישי דה קוסי, אדונהּ של טירת קוּסי בפיקרדי, ואשתו קתרינה מאוסטריה (אנ'). נודע כאביר מקצועי בעל תושייה רבה, וכדיפלומט מן השורה הראשונה. התחתן בשנת 1365 עם איזבלה, בתו של מלך אנגליה אדוארד השלישי. בשנת 1380 התחתן בשנית עם בתו של הדוכס מלוריין, איזבלה. השתתף במספר רב של מלחמות, ומצא את מותו בשנת 1397 לאחר קרב ניקופוליס (אנ').
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

אביו של קוסי מת בהיותו בן חמש, ואדמותיו הופקדו אצל פיליפ השישי מלך צרפת עד הגיעו לבגרות. הקרב הראשון בו השתתף היה בשנת 1355, במערכה בפיקרדי כנגד כוחות אנגליים. כאשר נכנס שארל השני, מלך נווארה לפריס בנובמבר 1357 היה קוסי בפלוגתו. ב-1358 השתתף בז'אקרי, ובקרב בעיר הקתדרלה לאון טבח באיכרים ותלה רבים מהם 'ללא טינה וללא רחמים'. בהסכם ברטיני ב-1360 נכלל קוסי ב-40 בני הערובה שניתנו ככופר עבור שחרורו מהשבי האנגלי של מלך צרפת ז'אן השני, ובסוף אוקטובר, לאחר אשרור ההסכם ושחרור המלך, הפליג קוסי לאנגליה.
ביוגרפיה > אנגליה וצרפת

קוסי הגיע לחצרו של מלך אנגליה אדוארד השלישי בשנת 1363 ועד מהרה נודע שמו בחצר כאדם מן המעלה הראשונה. בשנת 1365 השיב אדוארד השלישי לקוסי אדמות בלנקסטר, יורקשייר, קומברלנד ודרום מורלנד, שהיו שייכות לסבתא רבתא שלו, קת'רין דה באליול. באותה שנה התחתן קוסי עם בתו הבכורה של המלך, איזבלה, שהייתה בת 33. לאחר הנישואין נוסף קוסי למסדר הבירית ובשנת 1366 נעשה לרוזנהּ של בדפורד. נישואין אלו היו מצוינים עבור אדוארד השלישי, שזכה ברוזן צרפתי ולוחם מקצועי כחתן. בשנת 1367 שחרר קוסי את חברו בן הערובה גי השני, רוזן בלואה (אנ'), שנפל בשבי האנגלים, ובתמורה קיבל את מחוז סואסון. בת ראשונה, מארי (אנ'), נולדה לזוג בשנת 1366 בצרפת, ושנה לאחר מכן נולדה בתם השנייה, פיליפה (אנ').
בשנת 1369 פרצה מלחמה נוספת בין צרפת ואנגליה. קוסי, שהיה בעל אדמות רבות בשתי המדינות, מצא עצמו בין הפטיש לסדן, ונראה שמלכי אנגליה וצרפת הבינו זאת. איזבלה ובתו פיליפה הורשו לשוב לאנגליה, ואילו האנגלים במסע של רוברט קנולס (אנ') בחבל פיקרדי בשנת 1370 נזהרו שלא לפגוע בנחלאותיו של קוסי. קוסי נמנע מלקיחת צד, וב-1369 הוביל מסע לאלזס בניסיון לממש את זכותה של אמו כיורשת משותפת של הדוכס ליאופולד מאוסטריה ולזכות באדמותיהם של בית הבסבורג, אך נכשל. משנת 1372 ועד 1374 פעל קוסי בשירותו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר, והוא מונה למפקד הכוחות האפיפיוריים שפעלו בלומברדיה התחתונה. לפני ששב לצרפת שלח לו האפיפיור מכתב בו שיבח והילל את מעלותיו האישיות ויכולותיו המקצועיות. בשנת 1374 חזר קוסי לצרפת. שנה לאחר מכן הוכרזה הפסקת אש בין צרפת ואנגליה. שארל החמישי, מלך צרפת, עודד את קוסי לנסות את מזלו באלזס פעם נוספת, והבטיח לו תמיכה בסך 60,000 לירות. קוסי הצליח לגייס כוח ראוי למשימה, אולם מחסור במזון ומספוא והחורף שהתקרב גרמו לו לשוב על עקבותיו. בשנת 1376, אחרי מפלת שכירי החרב שלו בשווייץ, נחתם הסכם בינו ובין בית הבסבורג ונמסר לו חבל נידאו בתמורה לוויתור על שאר תביעותיו.
באביב של שנת 1376 קוסי חזר פעם נוספת לאנגליה, שעה שאדוארד השלישי היה על ערש דווי. לאחר מותו של המלך בשנת 1377, כתב קוסי לנכדו ויורשו של ריצ'רד השני, מלך אנגליה המנוח, כי הוא מתנער מכל האחזקות מן הכתר האנגלי. הוא התנער מאותות הכבוד האנגליים ואף החזיר את אות מסדר הבירית שניתן לו. איזבלה, שחזרה לאנגליה עם בתם פיליפה כאשר שמעה על מותו המתקרב של אביה, נותרה באנגליה. בשנת 1378, אכן הוחרמו אדמותיו של קוסי באנגליה, ואיזבלה עתרה למלך, שהיה אחיינה, בבקשה שיעניק לה את האדמות המוחרמות. המלך ריצ'רד הסכים בשני תנאים: שלא תעזוב את אנגליה, ושלא תעביר רווחים מהאדמות לקוסי. המהלך יצר גירושים כלכליים בין איזבלה לקוסי. במאי של שנת 1379 מתה איזבלה ונקברה בכנסייה באנגליה. קוסי בנה אנדרטה לזכרהּ והציב אותו ליד פסלו שלו בכנסיית קלסטין בסואסון. בשנת 1380 נישא בשנית לאיזבלה, בתו של ז'אן הראשון, הדוכס מלוריין (אנ'). לזוג נולדה בת, איזבלה, שנישאה לפיליפה, הרוזן מנבר (אנ').
ביוגרפיה > צבא ודיפלומטיה

משנת 1379 ועד מותו בשנת 1397 פעל קוסי רבות בזירה הצבאית והדיפלומטית. בזירה הצבאית, נלחם בשנת 1379 באנגלים בגסקוניה תחת פיקודו של לואי הראשון, הדוכס מאנז'ו. באותה שנה ייסד אבירות משל עצמו, לה קרא "מסדר המלך". ב-1381 תרם רבות להצלחת המאמץ הצרפתי בקרב נגד אנגליה בראשות הרוזן מבאקינגהאם. בשנת 1382 לחם בהצטיינות לצד פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, בקרב רוּזבִּיק (אנ') וסייע בהכרעת המרד הפלמי תחת הנהגתו של פיליפ ואן ארטוולדה (אנ'). בשנת 1384 הוביל כוח שעזר ללואי מאנז'ו (אנ') בניסיונו לקבל את הכתר של ממלכת נאפולי. קוסי כבש את אַרֶצוֹ בטוסקנה, אולם כשנודע דבר מותו של הדוכס הסתלק מהעיר תמורת 40,000 פלורינים שקיבל מפירנצה ושב לצרפת. בשנת 1390 נטל חלק ב"מסע הצלב הבֶּרבֶּרי" (אנ') שהוביל לואי השני, דוכס בורבון, יחד עם הגנואזים נגד החפציים (الحفصيون) (אנ') מאיפריקיה (לימים בשטחי תוניסיה), אבל המצור על בסיסם במהדיה לא צלח, והנוצרים שבו לארצותיהם. ב-1394–1395 סייע קוסי ללואי הראשון, דוכס אורליאן, שניסה להתערב במאבקים בין הישויות המדיניות באיטליה, ופיקד על כוחותיו בליגוריה. בשנת 1395 פנה אליו הדוכס מבורגונדיה בניסיון לשכנע אותו להצטרף למסע הצלב המתוכנן לטורקיה. קוסי נעתר לבקשותיו והצטרף למסע באפריל של 1396.
גם בזירה הדיפלומטית היו לקוסי הישגים לא מבוטלים. בהיותו חבר המועצה של המלך שארל החמישי נסע בשנים אלה לשליחויות בברטאן, בפלנדריה, באיטליה ובאנגליה.
בשנת 1381 וכן בשנת 1388 ושוב בשנת 1392 מילא תפקיד חיוני בתהליך הפיוס בין ז'אן הרביעי, דוכס ברטאן (אנ'), ובין מלך צרפת. פעמיים הוצע לו להיות הקצין הראשון של המלך (בשנת 1380 ושוב ב-1392) אך הוא סירב. בשנת 1389 נתמנה לתפקיד נושא הגביע של מלך צרפת.
ביוגרפיה > מסע הצלב והקרב בניקופוליס

בשנת 1396, בדרכו לטורקיה, עצר קוסי באביב לפגישה דיפלומטית עם הדוכס הראשון ממילאנו ג'אן גלאצו ויסקונטי. קוסי, שהיה בשליחותו של מלך צרפת שארל השישי, ניסה לשכנע את הדוכס שלא לעכב את הצטרפותה של ג'נובה לממלכה הצרפתית. הדוכס ממילאנו היה מיודד מאוד עם הסולטאן הטורקי באיזיט הראשון, וככל הנראה מסר לו מידע על אודות המשלחת הצרפתית שפגש.
מהפגישה עם הדוכס ממילאנו המשיך קוסי והגיע לבודפשט, שם חבר לכוחות האחרים. באוגוסט עזבו הכוחות המשולבים את בודפשט, והגיעו לעיר הנמל וידין, שהייתה בסיס חיל מצב עות'מאני וכבשו אותה. לאחר הכיבוש פנו הכוחות לרהובה, וקוסי יחד עם 500 חיילים צרפתיים נוספים כבשו את העיר. המהלך, שנעשה ללא ידיעתו של מפקד הכוחות הנוצריים ושליטהּ של הונגריה, המלך זיגיסמונד, יצר חוסר אמון במחנה הנוצרי והעמיק את הקרע בין הצרפתים להונגרים. אולם מלבד מקרה זה, קיימות עדויות לכך שקוסי ניסה לפשר בין המחנה הצרפתי לשאר הלאומים במערכה, כמו העובדה שמינה לעצמו יועצים ואלאכים רבים, ונשמע להם בכל הקשור למצב פני השטח.
הכוחות הגיעו לפאתי ניקופוליס ב-10 בספטמבר, הטילו עליה מצור וחנו סביבה באופן מרושל. משקאות משכרים וחוסר משמעת נפוצו בקרב החיילים. לא הייתה הקפדה על שמירה מסודרת והתרגול הצבאי הוזנח. קוסי ידע שמצב זה מסוכן לאנשיו ולכן אסף 500 נושאי רומח ומספר דומה של קשתים לסקירת האזור. בהגיעם לוואדי במרחק של חצי יום הליכה מהמחנה נגלה לפניהם מארב טורקי ובו 6,000 לוחמים. קוסי שלח חיילים כדי להתגרות בטורקים, ובינתיים הכין מארב משלו בסבך עצים. התחבולה הצליחה; הטורקים רדפו אחר הנוצרים, ונתקלו במארב. כוחו של קוסי רדף את הטורקים תוך שהם קוראים: "גבירתנו מריה הבתולה עם אדון קוסי!". אמנם קיים דיון במחקר אודות אמינותו של סיפור זה, וטיעון חזק הטוען בזכותו הוא שהאסטרטגיה הצבאית העולה מהסיפור תואמת לחלוטין את דרכו של אנגרן דה קוסי.
ב-24 בספטמבר הגיעו חדשות על התקדמותו של הצבא הטורקי לעבר ניקופוליס. המלך זיגמונד זימן אספה בה הסביר את תוכניתו: ארגון הכוחות כך שהלוחמים הפשוטים יצעדו בחלוץ והאליטה הצבאית תישאר מאחור. הרעיון מאחורי התוכנית היה שהחיילים הפשוטים יילחמו זה בזה, והאליטה הטורקית תאלץ להתמודד עם האליטה הצרפתית. קוסי תמך בתוכנית, אך מספר אצילים צרפתים אחרים התנגדו לה בטענה שהצרפתים רגילים להוביל, ואינם יכולים ללכת מאחור. לבסוף הקול הצרפתי גבר על זה ההונגרי וקוסי נלחם את קרבו האחרון באסטרטגיה אליה התנגד.
באיזיט הראשון הגיע לניקופוליס וחנה עם כוחותיו במעלה ההר. האבירים הצרפתים, שהלכו בחלוץ טיפסו על ההר והצליחו לפזר את השורות הראשונות. אולם באיזיט המתין לכוחות הנוצריים עם תגבור נוסף, והם הצליחו לאגף את הכוח הנוצרי'. לאחר לחימה קשה וממושכת הקרב הוכרע, והכוחות הצרפתיים נשבו. קוסי נלקח למסעות רגליים ארוכים שהגיעו לבסוף לעיר בורסה, שם נכלא. קוסי, שהיה תשוש ופצוע מהקרבות, מת ב-18 בפברואר 1397, ככל הנראה מדבר הבלוטות.
לאחר מותו ניתנו נחלאותיו לבתו הבכורה מארי, אלמנתו של הנרי דה באר. בנו של קוסי, פרסיבל, שנולד מחוץ למסגרת נישואין, זכה בתואר "אדון קוסי" לאחר מות אביו.
על אנגרן דה קוסי כתב הכרוניקאי הצרפתי ז'אן פרואסאר: "אביר נבון ומוכשר", "חביב על האנגלים ועל הצרפתים כאחד".
ההיסטוריונית ברברה טוכמן ארגה סביב אנגרן דה קוסי את עיקר הנרטיב בספרה מ-1978, "ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות".
לקריאה נוספת > מקורות ראשוניים

Ainsworth, Peter and Godfried Croenen (eds.), The Online Froissart, version 1.5 2013,
Froissart, Jean. Historical notice of the reign of Bajazet I. The seige of Nicopolis. Historical notice of the (second) house of Burgundy. The last days of Charles the Bold. London: H. Colburn, 1832
לקריאה נוספת > מקורות משניים

ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995
Gibbon, Edward. The Decline and Fall of the Roman Empire. New York: The Modern Library, 1969
"Battle of Nicopolis". Encyclopædia Britannica Online
Gillespie, James. "Isabella, countess of Bedford". Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University press, 2004.
Given-Wilson, Chris. Fourteenth Century England VI. Boydell & Brewer, 2010
Keen, M. H., ”Coucy, Enguerrand (VII) de, earl of Bedford (c.1340–1397)”, ODNB, Oxford University Press, 2004
Le Roulx, Delaville, La France En Orient, Paris: E. Thorin, 1886
Savage, Henry. “Enguerrand De Coucy VII and the Campaign of Nicopolis”. Speculum, October 1939: 423-442