פלייסמייקינג
עקרונות לביצוע "יצירת מקום" לפי ארגון ה-P.P.S

ארגון ה-P.P.S הגדיר 11 עקרונות מנחים שיסייעו לקהילה "לייצר מקום" שיאחד מגוון דעות לחזון קוהרנטי, יתרגם את החזון לתוכנית ממשית ויבטיח שהתכנית תהיה אפשרית לביצוע ובת קיימא. העקרונות פורסמו כחלק מספר שנקרא How To Turn A Place Around: A Handbook for Creating Successful Public Spaces שנכתב על ידי קת׳לין מאדן שהיא אחת מפעילות הארגון. מאז צאת הספר ב-1999 הוא הפך לגורם מרכזי בהנעת והגדרת תנועת "הפלייסמייקנג". 11 העקרונות שהוגדרו בספר הם:
הקהילה היא "המומחה"- על מנת שהתהליך יהיה מותאם אל הקהילה שבתוכה הוא צומח יש למצוא מההתחלה את הקונספט למרחב הציבורי בעזרת ודרך הקהילה שסביבו. האנשים שמכירים את הפרספקטיבה ההיסטורית של המקום, את משמעותו עבור הקהילה ואת דרך התפקוד שלו הם המנוע של יצירת המקום.
ליצור מקום ולא לעצב מקום- אם ברצוננו ליצור מקום מתפקד, יצירת עיצוב חזותי בלבד אינה מספיקה. לרוב, המקום שבו נדרש שינוי אינו מתפקד ולכן, יש צורך ביותר משינוי אסתטי כדי לייצר מרחב חדש. המטרה היא ליצור מקום שתהיה בו תחושת קהילתיות חזקה יחד עם חזות נעימה ושישולבו בתוכו שימושים ופעילויות שיפיקו תוצר הגדול מסך חלקיו.
איתור שותפים- שותפים הם גורם קריטי להצלחה בטווח הרחוק וליצירת התדמית של שינוי המרחב. שותפים יכולים לעזור בגיבוש הרעיונות בתחילת הדרך ולתת תמיכה לאורך התהליך. השותפים יכולים להיות מוסדות וארגונים מקומיים, מוזיאונים, בתי ספר ועוד.
למידה מהתבוננות- ניתן ללמוד הרבה מהצלחות וכישלונות של אחרים. על ידי הסתכלות על השימוש שאנשים עושים או לא עושים במרחב הציבורי ומה הדברים שהם אוהבים ולא אוהבים בו, ניתן לשער מהם האלמנטים שיגרמו למרחב שאותו יוצרים להצליח. ההתבוננות גם מאפשרת לדעת איזה פעילויות נעדרות ממנו ואותן נרצה לשלב. כשהמרחב כבר בנוי המשך התצפית עליו תעזור לנו ללמוד איך לנהל ולפתח אותו.
פיתוח חזון- כל קהילה היא אינדיבידואלית וצריכה שיהיה לה חזון ייחודי משלה. לכל חזון למרחב ציבורי הכרחי שיהיה בבסיסו רעיון לגבי הפעילויות שיתקיימו במרחב ולגבי המראה הרצוי עבורו. המרחב צריך להיות נעים ונוח כדי שהוא יהפוך לבעל חשיבות ולמקום שבו אנשים רוצים להיות, ועליו לעורר תחושת שייכות וגאווה בקרב התושבים שחיים ועובדים בקרבתו.
שתילת פרחים תחילה: קל, מהיר וזול- המורכבות של שינוי המרחב הציבורי כחלק מפרויקט קהילתי לא מאפשרת לעשות שינויים גדולים בן-רגע. לכן, כדאי להתחיל בשינויים ברי ביצוע, קלים, מהירים וזולים, אשר יש להם נראות והשפעה גם אם הם אינם חזות הכל ורק מתחילים להניע תהליך. למשל יצירת פינות ישיבה, שימוש באמנות רחוב והקמת גינות קהילתיות.
טריאנגולציה- "תהליך שבו מאיץ חיצוני יוצר חיבור בין אנשים ומעודד שני זרים לדבר כאילו הכירו זה את זה". במרחב הציבורי, הבחירה והסידור של אלמנטים שונים ביחס אחד לשני, יכול להניע תהליך טריאנגולציה. כך למשל, מיקום של ספסל ציבורי, פח אשפה ודוכן קפה ביחד יביא לשימוש מוגבר של אנשים ואף לאינטראקציה ביניהם, לעומת מקרה בו היו ממוקמים בנפרד במרחב.
תמיד יאמרו לך "זה לא ניתן לביצוע"- בתהליך יצירת "המקום" יש מכשולים רבים בדרך, זאת בין השאר, משום שאין גוף אחד שמנסה ליצור מרחב ציבורי. לכן, האחריות והעניין מתחלקים בין סקטורים שונים, כמו הציבור, המגזר הפרטי ובעלי תפקידים שלהם השקפה צרה, כמו מתכנן, אדריכל מהנדס כבישים ועוד, אשר כל אחד מהם רואה רק את השדה שקשור לתפקידו ולא עוסק ביצירה של "מקום". מסיבות אלו, יש תחילה לעבוד בהצמחת "מקום" וקהילה בקנה מידה קטן שימחיש את חשיבות "המקום" ויעזור לצלוח מכשולים נוספים בהמשך.
צורה תומכת שימוש- התובנות מהקהילה והשותפים הפוטנציאלים, ההבנה של איך מתפקדים מרחבים אחרים, הניסוי וההתמודדות עם התנגדויות ומכשולים, תורמים להבנה של הקונספט של המרחב. למרות שתכנון ועיצוב הם חשובים, ההבנות שמגיעים אליהן בתהליך יתוו באיזו "צורה" צריך ליצור את חזון המרחב העתידי.
כסף הוא לא הבעיה- מרגע שנוצרה תשתית בסיסית למרחב הציבורי האלמנטים שיתווספו אליה ויגרמו לה להצליח (כמו שתילת צמחים ויצירת פינות ישיבה) לא יהיו יקרים במיוחד. בנוסף, אם הקהילה והשותפים מעורבים בתכנון ובפעילות ניתן לצמצם עלויות נוספות. אך חשוב מכך, יצירת מוטיבציה ורתימה של אנשים להצלחת הפרויקט תגרום לעלויות להראות כתוצר לוואי לא משמעותי בהשוואה לרווח שייתן התוצר.
אתה לעולם לא מסיים- מרחבים ציבוריים טובים הם כאלה "שמגיבים" לשינויים בצרכים, לדעות ולשינויים של הקהילה. ניהול גמיש ופתוח לצורך בשינויים יוצר מרחב ציבורי, ערים וישובים איכותיים וטובים.