stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסטוקינו

רוסטוקינו (ברוסית: Ростокино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 3.54 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 40,196 תושבים (2020).
אחת האטרקציות העיקריות של הראיון היא רוסטוקינסקי אקוודוט מעבר לנהר יאוזה.
בראיון ממוקמים אולפני קולנוע גורקי, אחת מחברות הקולנוע הוותיקות והגדולות ביותר ברוסיה.
אתרים ראויים לציון

המכון לקולנוע על שם גרסימוב
רוסטוקינסקי אקוודוט (אנ')
אולפני קולנוע גורקי (אנ')
מתחם מגורים "טריקולור"
רחוב אוקספורד

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אוקספורד 
 אורך:  1.9 ק"מ ק"מ
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 עיר:  לונדון
 רובע:  הסיטי של וסטמינסטר
 רחובות מסתעפים:  רחוב ריג'נט, Woodstock Street, Orchard Street, Old Cavendish Street, Dering Street, Marylebone Lane, Soho Street, Adam and Eve Court, Ramillies Street, Duke Street, Vere Street, Binney Street, Newman Street, Bayswater Road, Hill's Place, Stratford Place, רתבון פלייס, Gilbert Street, Old Quebec Street, כיכר אוקספורד, Balderton Street, Holles Street, רחוב ולס, רחוב ניו אוקספורד, St Giles Circus, רחוב פולנד, שוק רחוב בריק, Great Portland Street, פארק ליין, דרך טוטנהאם קורט, רחוב ניו בונד, Great Chapel Street, Wardour Street, Great Titchfield Street, James Street, John Prince's Street, Berners Street, רחוב דין, Argyll Street, North Audley Street, רחוב דיוויס, רחוב פארק, Hanway Street 
 קואורדינטות:  51°30′55″N 0°08′31″W﻿ / ﻿51.515277777778°N 0.14194444444444°W﻿ / 51.515277777778; -0.14194444444444
 oxfordstreet.co.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסרחוב אוקספורד(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסרחוב אוקספורד(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטירחוב אוקספורד(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטירחוב אוקספורד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב אוקספורד (באנגלית: Oxford Street) הוא רחוב מרכזי בסיטי של וסטמינסטר בלונדון, ונחשב לרחוב הקניות הסואן ביותר באירופה.
מבנה

הרחוב מתחיל בקצהו הצפון מזרחי של הייד פארק (במארבל ארץ') וחוצה את כיכר אוקספורד ואת כיכר סנט ג'יילס.
בצומת הרחובות אוקספורד, דרך צ'רינג קרוס ודרך טוטנהם קורט משתנה שם הרחוב ל"רחוב אוקספורד החדש", אשר נמשך עד High Holborn. ממארבל ארץ', בהמשך הרחוב מערבה, משתנה שם הרחוב לדרך בייסווטר (Bayswater Road).
עד שנת 1782 נקרא הרחוב טייברן, על שם נהר הטייברן הזורם כיום מתחת לרחוב. במקום שבו עומדת כיום מארבל ארץ' עמד עמוד התלייה של לונדון.
אתרים נבחרים

כיכר אוקספורד ותחנת הרכבת התחתית
'הסוס המעופף' הפאב היחיד שנותר ברחוב
בניין מרקס אנד ספנסר במזרח הרחוב
חנות הכלבו סלפרידג'ס
רוג'ר סקרוטון

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1944 בסלינגת'ורפ, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בינואר 2020 (בגיל 75) Brinkworth, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Roger Vernon 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת קיימברידג', בית הספר למשפט של הסיטי, The Royal Grammar School, High Wycombe, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת סיטי של לונדון, בית הספר למשפט של הסיטי 
 מנחה לדוקטורט:  מייקל טאנר, ג.א.מ. אנסקום 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת בקינגהאם  אוניברסיטת קיימברידג'  אוניברסיטת סנט אנדרוז  אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת אוקספורד  Divine Mercy University 
 זרם:  שמרנות 
 תחומי עניין:  אסתטיקה, ספרות, מוזיקה, מדע המדינה, פילוסופיה, אופרה 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פרסים והוקרה:  מדליית ההצטיינות (1998) מדליית ההנצחה של הסנאט הצ'כי (15 בנובמבר 2019) פרס סאפפו (2016) אזרחות כבוד של ברנו (2021) פרס האחד ביוני (1996) עמית החברה המלכותית לספרות עמית האקדמיה הבריטית הצלב הגדול של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  Sophie Louise Jeffreys (דצמבר 1996–?) 
 צאצאים:  Samuel Andrew Scruton, Lucy Claire Elizabeth Scruton 
 מספר צאצאים:  2 
 www.roger-scruton.com
 
סר רוג'ר ורנון סקרוטון (באנגלית: Sir Roger Vernon Scruton;‏ 27 בפברואר 1944 – 12 בינואר 2020) היה פילוסוף וסופר בריטי, שהתמחה באסתטיקה ובפילוסופיה פוליטית. אחד מהוגי הדעות השמרנים הבולטים בעולם.
סקרוטון כתב למעלה מ-50 ספרים על פילוסופיה, אמנות, מוזיקה, פוליטיקה, ספרות, תרבות, מיניות ודת, בנוסף ל-5 רומנים ושתי אופרות. הפרסומים הבולטים ביותר שלו כוללים את "על טבע האדם", "להיות שמרן" ו"משמעות השמרנות".
בין השנים 1971 ל-1992 שימש סקרוטון כמרצה וכפרופסור לאסתטיקה במכללת בירקבק, לונדון, ולאחר מכן החזיק במספר משרות אקדמיות במשרה חלקית, כולל בארצות הברית. הוא היה בעל טור קבוע בעיתונים נחשבים כמו ה"טיימס" הלונדוני, ושימש כעורך כתב העת הפוליטי-שמרני The Salisbury Review, בין השנים 1982 עד 2001.
בשנות ה-80 הוא סייע בהקמת רשתות אקדמיות מחתרתיות במזרח אירופה שבשליטת הסובייטים, ועליהן הוענק לו בשנת 1998 אות הצטיינות של הרפובליקה הצ'כית על ידי הנשיא ואצלב האוול. בשנת 2016 הוא קיבל תואר אבירות מהמלכה הבריטית עבור "תרומתו לפילוסופיה, להוראה ולחינוך ציבורי".
נפטר ב-12 בינואר 2020 ממחלת הסרטן.
השכלה

סקרוטון התעתד ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת קיימברידג', אך בחר כבר ביום הלימודים הראשון לעבור ללמוד פילוסופיה. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות ב-1965, אז עבר ללמד באוניברסיטת פאו (Pau) בצרפת, שם פגש את אשתו הראשונה, דניאל לאפיט, לה נישא ב־1972. ב־1967 החל ללמוד לתואר שלישי באוניברסיטת קיימברידג'.
את גישתו השמרנית אימץ, על פי עדותו, לאחר שהיה עד במהלך ביקור בצרפת למחאות הסטודנטים במאי 1968. במהלך מחאות הסטודנטים ברובע הלטיני בפריז, ראה סקרוטון כיצד הם הופכים מכוניות ומנפצים חלונות, ולראשונה בחייו "חש פרץ של זעם פוליטי":
פתאום הבנתי שאני בצד השני. מה שראיתי היה אספסוף פרוע של בריונים מהמעמד הבינוני. כששאלתי את החברים שלי מה הם רוצים, מה הם מנסים להשיג, כל מה שקיבלתי בתשובה היה ג'יבריש מרקסיסטי מגוחך. זה דחה אותי, וחשבתי שחייבת להיות דרך חלופית להגנת הציוויליזציה המערבית נגד הדברים האלה. אז נהייתי שמרני. ידעתי שאני רוצה לשמר דברים במקום להרוס אותם.
סקרוטון קיבל את הדוקטורט שלו ב-1973 על תזה בשם "אמנות ודמיון, מחקר בפילוסופיה של המחשבה", בה הוא הציע תאוריה אמפירית של אסתטיקה. התזה הייתה הבסיס לספרו הראשון, "אמנות ודמיון" (Art and Imagination). משנת 1971 הוא לימד פילוסופיה במכללת בירקבק, לונדון, והשלים תואר במשפטים באוניברסיטת לונדון (1974–1976). במהלך עבודתו בבירקבק, מעוז ידוע של השמאל הבריטי, הוא היה, לדבריו, "השמרן היחיד שם, למעט מגישת האוכל". ב -1974 ייסד יחד עם כמה מעמיתיו את "מועדון הפילוסופיה השמרנית", שמטרתו הייתה לפתח בסיס אינטלקטואלי לשמרנות. בפגישות המועדון נכחו דמויות חשובות שונות, ביניהן גם מרגרט תאצ'ר לפני שנעשתה ראש ממשלה. לדבריה באחת הפגישות, "לצד השני יש אידאולוגיה שלאורה הוא יכול לבחון את המדיניות שלו. גם לנו חייבת להיות כזו."
הקריירה האקדמית של סקרוטון בבירקבק ספגה זעזוע בעקבות עמדותיו השמרניות, אותן הביע בצורה מפורשת בספרו השלישי, "משמעות השמרנות", שפורסם ב-1980 (The Meaning of Conservatism). הוא סיפר בריאיון לגרדיאן כי עמיתיו בבירקבק השמיצו אותו על הספר, ושהפילוסוף המרקסיסטי ג'. א. כהן אף סירב ללמד איתו בסמינר משותף, אם כי מאוחר יותר השניים התיידדו. סקרוטון שימש גם כעורך כתב העת השמרני של בירקבק, והמשיך ללמד במוסד עד 1992, תחילה כמרצה ולאחר מכן כפרופסור לאסתטיקה.
אקטיביזם במרכז אירופה

בין השנים 1979 ל-1989 היה סקרוטון תומך פעיל של מתנגדים (דיסידנטים) בצ'כיה תחת שלטון המפלגה הקומוניסטית, ויצר קשרים בין האקדמאים המתנגדים במדינה לבין עמיתיהם באוניברסיטאות מערביות. הוא ואקדמאים אחרים ביקרו בפראג ובברנו, ותמכו ברשת חינוך מחתרתית על ידי הברחות ספרים, תרגומי סאמיזדאט, ארגון הרצאות, והסדרת לימודי סטודנטים בפקולטה לתאולוגיה בקיימברידג' (הפקולטה היחידה שענתה לבקשה לעזרה).
סקרוטון נעצר ב-1985 בברנו לפני שגורש מצ'כיה. המתנגדת הצ'כית, ברוניסלבה מולרובה, תיארה את גירושו לאוסטריה כך: "היה חלל ריק בין שני עמודי הגבול, ריק לחלוטין, לא נראה אף אדם, פרט לחייל אחד, ומעבר לאותו חלל ריק רחב השתרך פילוסוף אנגלי, רוג'ר סקרוטון, עם השקית הקטנה שלו, אל תוך אוסטריה".  ב-17 ביוני אותה שנה הוא הוכרז כפרסונה נון גראטה, והושם תחת מעקב בביקוריו הבאים בפולין ובהונגריה.
על תמיכתו בהתנגדות, זכה סקרוטון ב־1993 בפרס מהעיר הצ'כית פלזן, וב-1998 הוענק לו אות הצטיינות של הרפובליקה הצ'כית על ידי הנשיא ואצלב האוול. סקרוטון מתח ביקורת חריפה על דמויות במערב - ובמיוחד על אריק הובסבאום - ש"בחרו להעלים פשעים וזוועות של המשטר הקומוניסטי לשעבר". חוויותיו מאותן שנים במרכז אירופה תוארו בצורה בדיונית ברומן שלו משנת 2014, "רשימות מהמחתרת" (Notes from Underground).
השקפות פילוסופיות ופוליטיות > אסתטיקה

סקרוטון התמחה באסתטיקה לאורך כל הקריירה שלו, החל מהתואר השלישי וכלה בסדרת ספרים שהוציא בנושא. ב -2012 יצא לאור אוסף של מאמרים המוקדש כולו להגותו האסתטית. הוא מחה נגד אובדן האסתטיקה בבריטניה, וטען כי "בריטניה הפכה אדישה ליופי", תוך שהוא מחזיק בתמונתו של בוטיצ'לי לידתה של ונוס לצד תמונה של הדוגמנית קייט מוס.
השקפות פילוסופיות ופוליטיות > תמיכה בשמרנות

סקרוטון ידוע בעיקר בזכות תמיכתו ההגותית בשמרנות. גיבוריו האינטלקטואליים, הם בֶּרק, קולרידג', דוסטויבסקי, הגל, רסקין ות"ס אליוט. את ספרו השני של סקרוטון, "משמעות השמרנות" הוא כינה "הגנה הגליאנית מסוימת על ערכי הטוֹרים כנגד בגידת השוק החופשי בהם". הוא תמך במרגרט תאצ'ר, אף על פי שהיה ספקן לגבי השקפתה על כוחות השוק כפתרון לכל דבר. עם זאת, לאחר מלחמת פוקלנד הוא הבין כי "היא מכירה בכך שזהותה העצמית של המדינה הייתה מוטלת על כף המאזניים, ותחייתה היא משימה פוליטית".
בהתייחסותו לספרו הידוע של ברק, "מחשבות על המהפכה בצרפת" טען סקרוטון כי על אף שברק כתב על מהפכה ולא על סוציאליזם, הוא משוכנע כי הטיעון שהציג ברק, זהה: ההבטחות האוטופיות של הסוציאליזם, כמו אלו של המהפכה, היו מלוות בחזון מופשט של התפיסה האנושית, שאינו קשור כמעט לדרך שבה חושבים רוב האנשים. ברק גם שכנע אותו, לדבריו, שאין כיוון להיסטוריה, ואין בה התקדמות מוסרית או רוחנית; אנשים חושבים באופן קולקטיבי אודות מטרה משותפת רק בזמן משברים כגון מלחמה, וכי הניסיון לארגן את החברה בדרך זו דורש אויב אמיתי או דמיוני; ומכאן, כותב סקרוטון, הטון הצורם של הספרות הסוציאליסטית.
עוד טען סקרוטון בעקבות ברק, שהחברה מאוחדת על ידי סמכות ושלטון החוק, במובן של זכות לציות, לא על ידי זכויותיהם המדומיינות של האזרחים. הציות, כתב, הוא "המעלה הראשית של ישויות פוליטיות, שמאפשרת לשלוט בהן, ובלעדיו חברות מתפוררות ל"אבק של אינדיבידואליות". חופש אמיתי, כתב סקרוטון, אינו עומד בסתירה לציות, אלא הוא צידו השני של המטבע. הוא גם שוכנע על ידי טיעוניו של ברק בדבר החוזה החברתי, ובעיקר על ידי טענתו כי רוב הצדדים לחוזה מתו, או שטרם נולדו. שכחת העובדה הזו, לצד הזנחת המנהגים והמוסדות המסורתיים, כתב, "יגרמו להפיכת חברי החברה הנוכחיים לדיקטטורים של אלה שהיו לפניהם, ושל אלה שבאו אחריהם".
סקרוטון טען כי אמונות שנראות כשיקוף של דעות קדומות עשויות להיות שימושיות וחשובות: "האמונות החיוניות ביותר שלנו עשויות להיות גם לא מוצדקות וגם בלתי ניתנות להצדקה, מנקודת המבט שלנו, והניסיון להצדיק אותן רק יוביל לאובדנן". דעה קדומה לטובת צניעות אצל נשים ואבירות אצל גברים, למשל, עשויה לסייע ביציבות היחסים המיניים ובהגדלת הילדים, אם כי אלה אינם מוצעים כסיבות ראויות, בשל אותה דעה קדומה. לכן, ייתכן שיהיה קל להציג את הדעות הקדומות כבלתי רציונליות, אבל החברה תסבול מפגיעה אם דעות אלו יישללו.
סקרוטון הביע ביקורת כלפי התנועה הפמיניסטית בת זמנו, תוך מתן שבחים לסופרז'יסטיות כמו מרי וולסטונכראפט. עם זאת, הוא שיבח את הפעילה והסופרת הפמיניסטית ג'רמיין גריר ב -2016, ואמר כי היא "הטילה אור רב על המסורת הספרותית שלנו" על ידי הצגת הזכר כדמות הדומיננטית. הוא גם הגן עליה כנגד הביקורת שהוטחה בה על שהשתמשה במילה "סקס" לתיאור ההבדל בין גברים ונשים, ולא "מגדר" - ביטוי שסקרוטון החשיב כ"פוליטיקלי קורקט".
השקפות פילוסופיות ופוליטיות > על טבע האדם

בשנת 2017 הוציא סקרוטון את ספר הפילוסופיה "על טבע האדם", שעוסק ברעיון "מותר האדם מן הבהמה". הספר מתעמת עם תפיסות רדוקציוניסטיות הרואות באדם סוג של "חיה מחוכמת" וטוען שלמין האנושי יש איכויות ייחודיות, לטוב ורע.
הספר יצא לאור באנגלית בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. בינואר 2019 יצא לאור תרגום לעברית של הספר מאת שמעון בוזגלו, בהוצאת המרכז האקדמי שלם.
השקפות פילוסופיות ופוליטיות > דת

סקרוטון היה נוצרי אנגליקני, ובספרו אודות הכנסייה האנגליקנית (Our Church: A Personal History of the Church of England) הגן על הרלוונטיות שלה. הוא טען, בעקבות עמנואל קאנט, כי יש לבני אדם ממד טרנסצנדנטי, מעין "ליבה מקודשת" המתבטאת ביכולתם להפגין מודעות עצמית. הוא טען שאנו נמצאים בעידן של חילון ללא תקדים בהיסטוריה של העולם; סופרים ואמנים כמו רילקה, ת"ס אליוט, אדוארד הופר וארנולד שנברג "הקדישו הרבה אנרגיה כדי לרפא את החוויה של המקודש, אם כי בצורה פרטית, ולא ציבורית, של מודעות". כיוון שהוגים אלה מכוונים את אמנותם למעטים, הוא כתב, היא מעולם לא קסמה לרבים.
ביבליוגרפיה חלקית

על טבע האדם
להיות שמרן
משמעות השמרנות
רחוב 59

| --- | --- |

 מיקום
 עיר:  מנהטן 
 רחובות מסתעפים:  השדרה החמישית 
 קואורדינטות:  40°46′09″N 73°59′05″W﻿ / ﻿40.7692°N 73.9848°W﻿ / 40.7692; -73.9848
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מנהטן מוגדלת) רחוב 59(למפת מנהטן רגילה) רחוב 59  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט מערבה מהקצה המזרחי של רחוב 59
רחוב 59 (באנגלית: 59th Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
מהלך השדרה

הרחוב הוא אחד הרחובות החוצים (ממערב למזרח) המרכזיים של העיר - ובמרביתו הוא רחוב דו סטרי (למעט מקטע שבין השדרה התשיעית והשדרה העשירית בו הרחוב חד סטרי לכיוון מערב).
בשדרה השנייה מתקשר הרחוב עם גשר קווינסבורו המכונה בשל כך בכינוי "גשר רחוב 59" (59th Street Bridge).
בחלקו האמצעי, בין השדרה החמישית וכיכר קולומבוס נקרא הרחוב בכינוי "סנטרל פארק דרום" (Central Park South) בשל היותו הגבול הדרומי של סנטרל פארק.
הרחוב מהווה את הגבול בין אזור מידטאון מנהטן ואזור מנהטן העליונה (אפר מנהטן). הרחוב מהווה למעשה נקודת סיום של שדרות מנהטן (אף שבפועל השדרות ממשיכות) ושמות השדרות משתנים ברחוב 59: השדרה השמינית (כפי שהיא נקראת דרומית לרחוב) משנה את שמה ל"סנטרל פארק מערב" (צפונית לרחוב 59), השדרה התשיעית משנה את שמה ל"שדרת קולומבוס" צפונית לרחוב זה, השדרה העשירית מכונה "שדרת אמסטרדם" צפונית לרחוב, והשדרה ה-11 מכונה "שדרת וסט אנד" צפונית לרחוב 59.
אתרים בעלי חשיבות

במפגש הרחוב עם שדרת לקסינגטון נמצא סניף הדגל של רשת חנויות הכולבו הידועות בלומינגדיילס; במפגש הרחוב עם השדרה החמישית ממוקם סניף מלון פלאזה של העיר ניו יורק. 
בין השדרה החמישית וכיכר קולומבוס הרחוב מהווה את הגבול הדרומי של סנטרל פארק. במפגש הרחוב עם כיכר קולומבוס נמצאים המלון הבינלאומי טראמפ, מרכז טיים וורנר ובניין כיכר קולומבוס 2. במפגש הרחוב עם השדרה העשירית נמצא בית החולים סנט לוק'ס - רוזוולט. במפגש הרחוב עם השדרה השנייה ומעט לכיוון רחוב 60, ממוקמת תחנת הרכבל לאי רוזוולט.
פארק נהר ההדסון המשתרע לאורך גדת נהר ההדסון מפארק באטרי שבדרום האי מנהטן, מסתיים ברחוב 59.
רנו ז'יוואקאטר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  דגמי הסטיישן והואן: Renault Daufinoisse
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  1937–1960
 הרכבה:  צרפת צרפת  בלגיה בלגיה
 מודל קודם:  רנו סאלטהקטר
 מודל אחריו:  קטר שבו, דופין - (מכוניות נוסעים) רנו 4 - (רכב מסחרי)
 סיווג:  סדאן, סטיישן, ואן
 מרכב:  2 דלתות, 4 דלתות
 פלטפורמה:  מנוע קדמי
 אורך:  3,600-3,730 מ"מ
 רוחב:  1,400 מ"מ
 גובה:  1,515-1,550 מ"מ
 משקל:  750-794ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,350 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, מקורר מים, 1,003 סמ"ק המפיק 23 כ"ס, מנוע 747 סמ"ק (מנוע קטר שבו, מנוע 845 סמ"ק המפיק 26 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  95 קמ"ש
 צריכת דלק:  7 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  לואי רנו
 
רנו ז'יוואקאטר (בצרפתית: Renault Juvaquatre) היא מכונית משפחתית קטנה בעלת גוף קונכי, בגרסאות: סדאן, קופה, סטיישן ומסחרית (ואן).
"רנו ז'יוואקאטר" היא מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1937–1960.
סך הכול יוצרו 252,604 יחידות
היסטוריה

המעצב לואי רנו, שעמד מאחורי תכנון ועיצוב הז'יוואקאטר התמקד בלקוחות חדשים שקודם לא רכשו מכוניות שיוצרו על ידי חברת רנו. היה דמיון רב בין דגם הז'יוואקאטר לדגם ה"אופל אולימפיה" הגרמני. הרנו ז'יוואקאטר הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 1937. גוף הפלדה היה מרותך לתוך פלטפורמת השלדה. הפנסים שולבו לתוך גוף הרכב. יצור הז'יוואקאטר צומצם משמעותית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
מתחרי הדגם היו הסימקה 8 ופיג'ו 202, אשר יוצרו גם כן בצרפת.
גרסאות

2 דלתות - סדאן
4 דלתות - סדאן (מאפריל 1939)
2 דלתות - קופה (1939–1946)
2 דלתות - ואן (מסחרית)
4 דלתות - סטיישן (הושקה בשנת 1957 בשם Daufinoisse)
תמונות

רנו ז'יוואקאטר סטיישן (Daufinoisse)
רנו ז'יוואקאטר, גרסת ואן, 2 דלתות (Daufinoisse)
רנו ז'יוואקאטר, שנת 1939, 2 דלתות
רנו ז'יוואקאטר גרסת 4 דלתות
רנו ז'יוואקאטר, שנת 1946, 4 דלתות
רנו ז'יוואקאטר גרסת 4 דלתות
רנו ז'יוואקאטר סטיישן, 2 דלתות (Daufinoisse)
רנו ז'יוואקאטר סטיישן, 2 דלתות (Daufinoisse)
רנו ז'יוואקאטר, גרסת ואן, 2 דלתות (Daufinoisse)
רנו ז'יוואקאטר גרסת 2 דלתות
רותה שץ-מריאש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1927 ריגה, לטביה לטביה
 פטירה:  29 בנובמבר 2016 (בגיל 89) ריגה, לטביה לטביה
 מדינה:  לטביה
 מקום קבורה:  ריגה, לטביה
 פעילות בולטת:  משפטנית   פוליטיקאית
 השכלה:  אוניברסיטת לטביה 
 תקופת הפעילות:  כמשפטנית 1951   כפוליטיקאית 1988 – כמשפטנית עד 1984   כפוליטיקאית עד 2005
 עיסוק:  משפטנית   פוליטיקאית
 מעסיק:  בתי המשפט של ברית המועצות   החזית העממית של לטביה (NFL)
 תפקיד:  חברת סאימה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות החזית העממית של לטביה (NFL)
 פרסים והוקרה:  2 עיטורי שלושת הכוכבים של לטביה ב-1995 ו-2000
 
רותה שץ-מריאש ( בלטבית ‏Ruta Marjaša; 4 בפברואר 1927, ריגה, לטביה - 29 בנובמבר 2016, ריגה, לטביה) - פוליטיקאית יהודיה לטבית, משפטנית יהודיה לטבית, מחברת לטבית. חבר בסאימה החמישית והשישית של לטביה (ממפלגת הדרך הלטבית ) ובמועצה העליונה של לטביה ( מהחזית העממית של לטביה ).
ביוגרפיה

נולדה במשפחתם של עורך דין, סופר, דמות בולטת בתנועת העבודה היהודית מקס שץ-אנין (22 ביוני 1885 - 10 בינואר 1975) ורעייתו פאניה לבית רוזנברג (1 במאי 1898 - 16 במרץ 1984), בריגה. כשהילדה הייתה בת שנה, התעוור אביה ובילה את שארית חייו ועבודתו בהכתבת יצירותיו לאשתו. בהמשך, היא זכרה שאביה קבע את האווירה הרוחנית בבית והכניס בה תשוקה ליצירתיות, שבאה לידי ביטוי מוקדם מאוד, בגיל 9, כשכתבה את שיריה הראשונים.
החלה ללמוד בבית הספר היסודי מספר אחד בריגה על שם ואלדיס זליטיס, ושם למדה את השפה הלטבית.
בתחילת פלישת ורמאכט לברית המועצות, פונתה משפחת שץ מריגה לאזור ירוסלבל, לכפר קוקובוי שבמחוז פרבומאיסקי, ולאחר מכן לאלמה-אטה שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית.
בסוף 1944, חזרה המשפחה הביתה, ורותה המשיכה את לימודיה בבית הספר התיכון העשירי בריגה, אותו סיימה במחזור הראשון של בית הספר, ב-1945 .
התקבלה לפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הממלכתית של לטביה, אותה סיימה ב-1950. בתחילת שנות ה-50 סבלה במהלך המאבק נגד הקוסמופוליטיים, כאשר אביה ואמה נעצרו ב-18 בפברואר 1953 ושוחררו לאחר מות סטלין ב-29 באפריל אותה שנה. במהלך מעצרם נסעה פעמיים למוסקבה כדי לדאוג משפטית עבורם ובהכריזה על חפותם.
רותה שץ (בנישואיה מריאש) עבדה כעורכת דין במשך 33 שנים, הייתה חברה בלשכת עורכי הדין בריגה. ב-1984 פרשה לגמלאות, והחלה בעיבוד הארכיון של אביה.
עם תחילת "אטמודה"(בלטבית: "התעוררות"), הפכה להיות מעורבת בפעילויות חברתיות, והפכה לדמות בולטת בחזית העממית של לטביה (NFL).
במרץ 1990 נבחרה לכינוס האחרון של המועצה העליונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית, שהצביעה בעד החזרת עצמאותה של לטביה . על פי חוק "על המעמד המשפטי והפנסיות של חברי המועצה העליונה" שאומץ על ידי סיימאס ב-4 במאי 1999, קיבלה את הזכות לקצבה אישית יחד עם צירים נוספים של ה-NFL של 80% מהשכר הנוכחי של החברים הנוכחיים של הסיימס .
ב-1995 היא הוציאה ספר זיכרונות על אביה וחזרה לעסוק בספרות, שוב החלה לחבר שירים ולתרגם את שירתה של אספאסיה. השתתף בעבודתה של החברה למורשת אספסיה. ב-2003 פרסמה את הספר "קליידוסקופ זיכרונותיי".
פעילות פוליטית וחברתית

בין השנים 1951 - 1990 היא הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות .
ב-1988 השתתפה בארגון האגודה הלטבית לתרבות יהודית ובהקמת בו קבוצת החזית העממית הלטבית (NFL).
השתתפה גם בהקמת האגודה הלטבית של קהילות תרבותיות לאומיות ובארגון הפורום של עמי לטביה בדצמבר 1988, יחד עם איטה קוזקביץ', רומואלד ראז'וקס והנציגים נוספים של המיעוטים הלאומיים של לטביה.
בקונגרס השני של מפלגת ה-NFL, נבחרה לוועדת הביקורת, והשתתפה מטעמה בישיבות ראשי המפלגה.
בשנת 1989, כמועמדת ל-NFL, נבחרה למועצת צירי העם של מחוז קירובסקי של ריגה (כיום המחוז המרכזי).
תרגמה לרוסית את ההצהרה "על השבת עצמאותה של הרפובליקה של לטביה", שאומצה ב-4 במאי 1990 על ידי המועצה העליונה. הצביעה בעדה.
פעלה בוועדת המועצה העליונה לזכויות אדם ושאלות לאומיות.
בשנת 1993 הפכה לאחת ממייסדי אגודת הדרך הלטבית ונבחרה לסיימאס ה-5 ברשימתה. הייתה סגנית נשיא הוועדה המשפטית.
בבחירות הבאות התמודדה ללא הצלחה לסיימאס, לא נבחרה, אך לאחר עזיבתו של חבר המפלגה אייבר אנדזינס לבית המשפט החוקתי הלטבי, תפסה את מקומו בפרלמנט. כיהנה בוועדה המשפטית ובנציבות הצירים והאתיקה.
לא השתתפה בבחירות לסיימאס השביעי, מנובמבר 1998 עד נובמבר 1999 עבדה כיועצת עבור סיעת הדרך הלטבית בסיימאס.
מסתיו 1995 ועד סתיו 2005, הייתה נציגת לטביה בנציבות המועצה האירופית למאבק בשנאת זרים, גזענות וחוסר סובלנות ( ECRI ).
ספרים

מחברת הספרים "עובדה, מציאות וחלום", "קליידוסקופ זכרונותיי", מתרגמת לרוסית של שירי הסופרת הלטבית אספאסיה .
עיטורים

עוטרה פעמיים במסדר שלושת הכוכבים (1995 ו-2000).
הערות שוליים

↑  Рута Марьяш, "Детство" Проза.ру (ברוסית)
↑  Рута Марьяш, "Вспоминая ту войну..." Проза.ру (ברוסית)
↑  Рута Марьяш, "Весна 1953 года" Проза.ру (ברוסית)
↑  "Par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu tiesisko stāvokli un pensijām" (בלטבית). LIKUMI.LV.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307804505171  GND: 129852759  ISNI: 0000 0000 6689 9865  LCCN: no98131844  LNB: 000042054  VIAF: 82123499   WorldCat (עם VIAF): 82123499
רומן טוטנברג

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1911 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 במאי 2012  (בגיל 101) ניוטון, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, פולין 
 תקופת הפעילות:  מ-1923 
 מקום לימודים:  V L.O. im. Ks. Józefa Poniatowskiego, אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  Nina Totenberg, Amy Totenberg 
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  מסדר ההצטיינות בתרבות של פולין 
 www.romantotenberg.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רומן טוטנברג (באנגלית: Roman Totenberg ‏ 1 בינואר 1911 - 8 במאי 2012) היה כנר ומחנך יהודי, פולני-אמריקאי.
חייו > ילדות ונעורים

רומן טוטנברג נולד בוורשה למשפחה יהודית, לאב אדריכל. שנות ילדותו (1921-1914) עברו עליו במוסקבה, לשם עקרה משפחתו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
טוטנברג היה ילד פלא. את לימודי הכינור החל בוורשה והופיע לראשונה כסולן עם התזמורת הפילהרמונית של ורשה בגיל 11. לאחר שזכה במדליית זהב בקונסרבטוריון שופן בוורשה, המשיך את לימודיו אצל קרל פלש בברלין, שם קיבל את פרס מנדלסון בשנת 1931, ואחר אצל ג'ורג'ה אנסקו ופייר מונטה בפריז. בשנת 1935 הופיע לראשונה בלונדון ובוושינגטון. שלוש שנים לאחר זאת היגר באופן רשמי לארצות הברית בתוכנית האשרה לאמן מצטיין.
חייו > קריירת נגינה

טוטנברג יצא למסע קונצרטים בדרום אמריקה עם ארתור רובינשטיין, וניגן ברסיטלים משותפים עם קרול שימנובסקי. הוא הופיע בסדרות קונצרטים שבהן ניגן את כל הסונאטות של בטהובן ואת כל הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך. הרפרטואר המגוון שלו כלל יותר משלושים קונצ'רטי. בין היצירות המודרניות הרבות שהציג לפני הקהל נמנים הקונצ'רטו מס' 2 של דריוס מיו, הקונצ'רטו של ויליאם שומאן והקפריצ'ו של קשישטוף פנדרצקי. כמו כן ניגן בביצוע בכורה את הסונאטה במי מז'ור (1935) של פאול הינדמית, את הקונצ'רטו של סמיואל בארבר (בגרסה חדשה) ואת הסונאטה של בוהוסלב מרטינו, כמו גם ביצוע בכורה אמריקאי של הסונאטה לכינור סולו מאת ארתור הונגר. בחסות הכנר ידוע-השם יהודי מנוחין, ויחד עם הפסנתרן אדולף באלר והצ'לן גאבור רייטו, ייסד טוטנברג ב-1942–1943 את שלישיית אלמה באחוזת אלמה של מנוחין בקליפורניה.
טוטנברג הופיע עם הרבה תזמורות אמריקאיות, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת קליבלנד, תזמורת מינסוטה, התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס, הפילהרמונית של לוס אנג'לס והתזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית. באירופה ניגן עם כל התזמורות הגדולות כגון הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של לונדון ותזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם. הוא ניגן תחת שרביטם של מנצחים ידועי-שם, בהם סטוקובסקי, קובליק, סל, 
רודז'ינסקי, יוכום, מונטה ואחרים. הוא הופיע ברסיטלים בבית הלבן, בקרנגי הול, בספריית הקונגרס, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות ובכל עיר גדולה באמריקה ובאירופה. מקומו לא נפקד בפסטיבלי המוזיקה החשובים ברחבי העולם, בהם פסטיבל זלצבורג, פסטיבל המוזיקה של אספן, טנגלווד ועוד.
טוטנברג הרבה להקליט לחברות שונות, בהן דויטשה גרמופון, טלפונקן, פיליפס ועוד.
חייו > קריירה פדגוגית

בשנת 1947 התמנה טוטנברג לראש מחלקת כלי המיתר באקדמיה למוזיקה של המערב בסנטה ברברה, קליפורניה. בשנים 1961 עד 1978 כיהן כפרופסור למוזיקה וראש מחלקת כלי המיתר באוניברסיטת בוסטון. כמו כן לימד בקונסרבטוריון פיבודי למוזיקה, בבית למוזיקה באספן, קולורדו, במאנס קולג' למוזיקה ובבית ספר לונגי למוזיקה בקיימברידג' (מסצ'וסטס), שאותו ניהל משנת 1978 עד 1985.
פרסים ואותות הוקרה

בשנת 1983 הוכרז טוטנברג "מורה אמן של השנה" מטעם האיגוד האמריקאי של מורים לכלי מיתר, וב-2007 הוענק לו תואר הכבוד של "מוזות ומורים" מטעם הרכב המיתרים של ניו אינגלנד על הישגיו הגדולים באמנות ועל תרומותיו הנכבדות להוראת הנגינה בכלי מיתר.
בשנת 1988 העניקה ממשלת פולין את מדליית ההצטיינות הגבוהה ביותר לרומן טוטנברג, על מפעל חיים בתרומות לחברה הפולנית.
סטרדיוואריוס איימס

אחד הכלים החביבים על טוטנברג היה סטרדיוואריוס איימס, שאותו קנה תמורת 15,000 $ בשנת 1943. הכינור נגנב ממשרדו לאחר קונצרט במאי 1980. טוטנברג חשד בכנר שאפתן בשם פיליפ ס. ג'ונסון, אך המשטרה לא מצאה די ראיות להצדיק את מעצרו. הכלי האבוד נמצא כעבור 35 שנים, בשנת 2015, ארבע שנים לאחר מותו של ג'ונסון, כשאשתו לשעבר גילתה אותו בין חפציו והביאה אותו אל מומחה לשם הערכת שוויו.