stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לו לנדואר
הערות שוליים

↑  אתר Lou Landauer, באתר Hundred Heroines (באנגלית)
1 2 3  נועה צדקה, האמת הפוטוגרפית אמת טבעית היא – כרוניקה של מחלקה לצילום, תל-אביב: רסלינג, 2018, עמ' 133
↑  גיא רז, צלמי הארץ: מראשית ימי הצילום ועד היום, תל-אביב: מפה – מיפוי והוצאה לאור, הקיבוץ המאוחד, 2003, עמ' 112
↑  אוספי הצילום של לו לנדואר – מראות מפלשתינה – שנות הארבעים, באתר קדם – בית מכירות פומביות (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 722800  NLI: 987012091169005171  GND: 1225431239  VIAF: 1560167265483972610007   WorldCat (עם VIAF): 1560167265483972610007
מרד מונמות'

מצבה לזכר קרב סדג'מור
ג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמות'
הדרך שעברו כוחותיו של מונמות' במהלך המרד
הוצאתו להורג של מונמות' בגבעת מצודת לונדון
השופט ג'פריז
מרד מונמות' (באנגלית: Monmouth Rebellion) של 1685, הידוע גם כמרד הקלשון (Pitchfork Rebellion), היה ניסיון להדיח את ג'יימס השני, שהוכתר למלך אנגליה לאחר מות אחיו הבכור צ'ארלס השני ב-6 בפברואר 1685. ג'יימס השני לא היה פופולרי כיוון שהיה קתולי, ורבים התנגדו למלך "אפיפיורי". ג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמות', היה בנו הלא חוקי של צ'ארלס השני, טען להיותו יורש העצר לכתר וניסה להדיח את ג'יימס השני.
המרד הסתיים בתבוסת כוחותיו של מונמות' בקרב סדג'מור, שנערך ב-6 ביולי 1685. מונמות' הוצא להורג בעוון בגידה ב-15 ביולי, ורבים מתומכיו הוצאו להורג ב"אסיזים העקובים מדם" של השופט ג'פריז.
דוכס מונמות'

מונמות' היה בנו הלא-חוקי של צ'ארלס השני. באותה תקופה נפוצו שמועות שצ'ארלס נשא לאישה את אמו של מונמות', לוסי וולטר, אך מעולם לא הוצגו לכך הוכחות וצ'ארלס טען בתוקף שהייתה לו אישה אחת והיא קתרינה, נסיכת פורטוגל.
מונמות' היה פרוטסטנטי. אביו מינה אותו למפקד העליון של הצבא הבריטי ב-1672 ולקפטן-גנרל ב-1678. הוא פיקד על הבריגדה האנגלית בצבא הצרפתי במהלך מלחמת הולנד–אנגליה השלישית, וזכה בה למספר הצלחות. המוניטין הצבאי והפרוטסטנטיות שלו הפכו אותו לדמות פופולרית באנגליה. על רקע המזימה האפיפיורית נעשה ב-1681 ניסיון בפרלמנט להעביר חוק שידיח את ג'יימס הדוכס מיורק (אחיו של צ'ארלס ולימים ג'יימס השני) מסדר הירושה לכתר הבריטי ויעביר את התואר למונמות', אך צ'ארלס גבר על יריביו ופיזר את הפרלמנט בפעם האחרונה. לאחר שמזימת בית ריי נכשלה בניסיון להתנקש בצ'ארלס ובג'יימס ביחד, החליט מונמות' לצאת לגלות בארצות השפלה, וכשהגיע להאג החל לקבץ סביבו תומכים.
מונמות' חי חיי נוחות בארצות השפלה כל עוד צ'ארלס השני שלט באנגליה, וקיווה לעלות לשלטון באופן שקט. עלייתו למלוכה של ג'יימס השני קטעה את התקוות הללו. הנסיך ויליאם מאוראנז', למרות היותו פרוטסטנטי, היה מחויב לג'יימס באמצעות מספר אמנות, ולא היה יכול לארח בארצו את היריב לכתר.
לאחר המרד

מונמות' ברח משדה הקרב ונלכד בחפיר ב-8 ביולי. לאחר מכן הרשיע אותו הפרלמנט באמצעות Act of Attainder (הכרזה על אדם כפושע ללא משפט). למרות תחנוניו לרחמים, וטענתו על המרת דת לקתוליות, הוא הוצא להורג בעריפת ראש ב-15 ביולי 1685 בגבעת מצודת לונדון. נטען גם כי נדרשו מספר מהלומות גרזן על מנת לערוף את ראשו, אך המקורות השונים חלוקים בנושא והטענות הן בין חמש לשמונה מכות. הדוכסות של מונמות' ובאקלו הוחרמה על ידי המלך, אך התואר של דוכס מונמות' הוחזר מאוחר יותר כדוכס באקלו.
"האסיזים העקובים מדם" הם סדרת משפטים בניהולו של השופט ג'פריז, שהחלו בווינצ'סטר ב-25 באוגוסט וסיימו את המרד באופן סופי. במשפטים היו חמישה שופטים: סר ויליאם מונטגיו (הלורד הברון הראשי של האוצר), סר רוברט רייט, סר פרנסיס וייטנס (שופט בבית המשפט העליון של המלך), סר קרסוול לווינץ (שופט בבית משפט בסגנון המשפט המקובל) וסר הנרי פולקספן, בראשותו של השופט ג'ורג' ג'פריז.
למעלה מ-1,000 מורדים המתינו בכלא למשפטם. המשפט המפורסם הראשון היה זה של אצילה מבוגרת בשם דיים אליס לייל. חבר המושבעים הרשיע אותה בחוסר רצון, וכיוון שהחוק לא הבחין בין בוגדים לבין מי שסייע להם, היא נדונה למוות באמצעות שרפה. גזר דין זה הומר לעריפת ראש, שבוצע בכיכר השוק של וינצ'סטר ב-2 בספטמבר.
לאחר שסיים את פעולתו בווינצ'סטר עבר בית המשפט דרך מערב המדינה לכיוון סולסברי, דורצ'סטר וטאונטון, ולבסוף הגיע לוולס ב-23 בספטמבר. למעלה מ-1,400 אסירים טופלו על ידי בית המשפט, ואף על פי שרובם נדונו למוות רק כ-300 נתלו או נתלו, נגררו ובותרו. האסיזי של טאונטון נערך באולם הגדול של טירת טאונטון, המשמשת כיום כמשכן מוזיאון מחוז סומרסט. מתוך למעלה מ-500 אסירים שהובאו בפני בית המשפט ב-18 וב-19 בספטמבר 144 ניתלו ושרידיהם הוצגו ברחבי המחוז על מנת להבטיח שהאזרחים יבינו את גורלו של מי שיעז להתמרד כנגד המלך.
בין 800 ל-850 אנשים הוגלו לאיי הודו המערבית, בהם שימשו ככוח עבודה זול. נאשמים אחרים נכלאו בהמתנה למשפט נוסף, אך רבים לא חיו מספיק זמן ונכנעו לטיפוס הבהרות שהיה נפוץ בתנאים הלא סניטריים ששררו בבתי הכלא של אנגליה באותה תקופה.
ג'פריז חזר ללונדון לאחר האסיזים, על מנת לדווח למלך ג'יימס שגמל לו על שירותיו באמצעות מינויו ללורד צ'נסלור. ג'יימס השני ניצל את היתרון שהקנה לו דיכוי המרד על מנת לאחד את כוחותיו. הוא דרש מהפרלמנט לדחות את חוקי המבחן (Test Act, סדרת חוקים שהפלו לרעה קתולים ונונקונפורמיסטים) ואת חוק הביאס קורפוס, ניצל את כוחו הרב למנות קתולים למשרות בכירות, וחיזק את עוצמתו של הצבא הסדיר. הפרלמנט התנגד לכל אחד מהצעדים הללו, וב-20 בנובמבר 1685 פיזר אותו ג'יימס. ב-1688, עם לידתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט שהבטיח המשך שליטה קתולית, הודח ג'יימס השני במסגרת המהפכה המהוללת, שבין השאר הייתה יוזמה של הממסד הפרוטסטנטי.
המרד בספרות

מיכה קלארק מאת ארתור קונאן דויל
קפטן בלאד מאת רפאל סבטיני
דידי – דירטי מאני

| --- | --- |
 מקום הקמה:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  2009–2012 (כ־3 שנים) 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, מוזיקת היפ הופ 
 חברת תקליטים:  באד בוי רקורדס, אינטרסקופ רקורדס 
 www.diddydirtymoney.com
 חברים
 שון קומבס דון ריצ'רד קלינה הרפר
 
דידי – דירטי מאני (באנגלית: Diddy – Dirty Money) היה הרכב מוזיקלי אמריקאי שפעל ב-2009–2012, והורכב מהמוזיקאים האמריקאים, שון קומבס, דון ריצ'רד (אנ') וקלינה הרפר (אנ'). הלהקה הייתה חתומה בחברות התקליטים באד בוי רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
היסטוריה

ב-3 בנובמבר 2009, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם הנוטוריוס בי. איי. ג'י. וריק רוס, את הסינגל "Angels". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-116 בבילבורד הוט 100 ולמקום ה-71 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-30 במרץ 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם T.I., את הסינגל "Hello Good Morning". השיר הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד השירים האורבניים הגרמני, למקום השמיני במצעד שירי הראפ ולמקום התשיעי במצעד ההיפ הופ/R&B הבריטי. כמו כן, השיר זכה לאישור הקלטה מסוג זהב מ-RIAA.
ב-21 בספטמבר 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם דרייק, את הסינגל "Loving You No More". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-20 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-91 בבילבורד הוט 100.
ב-12 בנובמבר 2010, הלהקה התארחה, לצד מרפי לי (אנ'), בסינגל "k.I.s.s" של נלי.
ב-21 בנובמבר 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם סקיילר גריי, את הסינגל "Coming Home". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד השווייצרי, למקום הראשון במצעדי סינגלי ההיפ הופ/R&B הבריטי, למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, למקום התשיעי במצעד הפופ איירפליי ולמקום ה-11 בבילבורד הוט 100.
ב-2 בדצמבר 2010, הלהקה הוציאה את המיקסטייפ הראשון שלה, Last Train to Paris: Prelude.‏
ב-5 בדצמבר 2009, הלהקה הוציאה את הסינגל השיווקי "Love Come Down". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-62 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-13 בדצמבר 2010, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Last Train to Paris. האלבום הגיע, בשיאו, למקום השביעי בבילבורד 200 ולמקום השלישי במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-14 בדצמבר 2010, הלהקה הוציא את השיר "Someone to Love Me". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-82 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-14 בדצמבר 2010, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם אשר, את השיר "Looking for Love". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-91 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-27 בדצמבר 2010, הלהקה התארחה בסינגל "I'm On You" של טימטי. השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-67 במצעד השווייצרי.
ב-14 בפברואר 2011, הלהקה הוציאה את המיקסטייפ השני שלה, Love Love vs. Hate Love.‏
ב-15 במרץ 2011, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם טריי סונגז, את הסינגל "Your Love". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-23 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-20 במצעד שירי הראפ.
ב-18 באפריל 2011, הלהקה הוציאה, בשיתוף פעולה עם סוויז ביטז, את הסינגל "Ass on the Floor". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-12 במצעד האיירפליי לנערים הגרמני, למקום ה-26 בפלנדריה, למקום ה-187 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-80 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום ה-27 במצעד שירי הדאנס קלאב.
הערות שוליים

↑  Sherwin, Adam (2010) "Preview: Hello, Good Morning from Diddy and his Dirty Money (אורכב 16.05.2010 בארכיון Wayback Machine)", Beehivecity, May 14, 2010. Retrieved May 23, 2010.
↑  Ismael Abdu Salaam (2009) "Diddy Forms New Group Dirty Money (אורכב 20.02.2011 בארכיון Wayback Machine)", Allhiphop.com, July 25, 2009. Retrieved May 23, 2010.
↑  Shipley, Al. (April 9, 2012) Dirty Money Honeys: Dawn Richard And Kalenna Get Off The Bad Boy Train (אורכב 02.04.2015 בארכיון Wayback Machine). Blogs.villagevoice.com. Retrieved on 2013-11-06.
↑  "André Leon Talley on Diddy-Dirty Money's Last Train to Paris". Vogue. 2 בדצמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-5 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New Mixtape: Dirty Money: 'Last Train To Paris' Prelude". Vibe. 4 בדצמבר 2010. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LoveLove Vs HateLove". HotNewHipHop. 14 בפברואר 2011. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Love Love vs. Hate Love: Valentine's Day Love Mix - Diddy - Dirty Money". AllMusic. 14 בפברואר 2011. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16274847m (data)  GND: 16100882-3  ISNI: 0000 0001 2201 5105  LCCN: no2010201299  MusicBrainz: 480cdd78-e54e-4518-9ec9-572a62d7e1e1  NKC: xx0146291  VIAF: 168047528   WorldCat (עם VIAF): 168047528
אתיופיה המשוחררת

בשנת 1930 הוכתר היילה סלאסי לקיסר אתיופיה, אך בעקבות כיבוש אתיופיה ב-1936 על ידי איטליה הפשיסטית במלחמת איטליה-אתיופיה השנייה, יצא סלאסי לגלות. בשנת 1941, לאחר שחרורה של אתיופיה במהלך מלחמת העולם השנייה, סלאסי חזר לאתיופיה בתור מנצח. תקופת שלטונו השנייה מתאפיינת בביטול השליטה של הכנסייה הקופטית המצרית בנצרות האתיופית, ניסיונות לכינון מערכת מיסים מודרנית וחזרה לאידאולוגיה של האימפריה האתיופית הכוללת שאיפות להתרחבות ולכלול שטחים כגון אריתריאה, ג'יבוטי וסומליה. הקיסר גם יזם את כינון הארגון לאחדות אפריקה. סלאסי הופל לבסוף על ידי ועדה של קציני צבא שנקראה "הדרג" ב-1974, ונרצח כשנה לאחר מכן.
היילה סלאסי קיסרה של אתיופיה בתקופה זו
הרפורמות > רפורמה במס

ההתרחבות של סמכות מרכזית של פקידים מופקדים דרשה מס אמין ומבסס, במיוחד באזורים מבוססים כמו ברמות של אמהרה ותיגראי. עקב זאת במרץ 1942 מבלי להתייחס לבית הנבחרים המוחזר, החליט הקיסר על מערכת מיסים שחילקה כל אדמה לאחת משלוש קטגוריות: פורה, חצי פורה, ועני. היטל מתקן, תלוי בקטגוריה, הוטל על כל אחד מהגאשה (ארבעים הקטרים) של אדמה.
האצילים של גוג'ם, תיגראי, ובגמדר סירבו לקבל כל הגבלה על השליטה במערכת של קביעת האדמה ולחמו בהצלחה בממשלה. הקיסר הודה במפלה וביטל את חובת המס מפרובינציות אלו. כאשר בעלי בית במקומות אחרים מחו על מס, הקיסר פטר אותם גם כן. אך מס זה, באופן מסורתי נאסף על ידי בעלי בית, פשוט נעבר בלדיירים. ב-1951 בתגובה ללחץ נוסף מבעלי הבית, היילה סלאסי המשך והקטין את מס האדמה, קלטרת האיכר כפי שבעבר מאות, המשיכה להביא את כל המסים.
הרפורמות > רפורמה בכנסייה

מעט רפורמה גם בוצעה בתוך הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. ביולי 1948 יזם היילה סלאסי צעדים להפרדת הכנסייה מהכנסייה הקופטית המצרית ובמסגרתם הוא הפקיד את תפקיד ראש הכנסייה האתיופית – האבאן, או הפטריארך – ב-1956 בידי אזרח אתיופי, במקום הפטריארך של אלכסנדריה. כך שלראשונה באלף שש מאות שנות נצרות האתיופית, אתיופי עמד בראש הכנסייה ולא הפטריארך ממצרים. הכנסייה האתיופית, אף על פי כן, המשיכה להכיר את בסמכותה של הכנסייה באלכסנדריה. בישוף חדש מונה לחבש והאתיופים יכלו לבחור את הפטריארך שלהם. אבאנה באסיליוס, הארכיבישוף האתיופי הראשון, הועלה למעמד של פטריארך ב-1959. השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה הראו שינוי במערכת היחסים בין המדינה לכנסייה, הכנסייה נעשתה כפופה לחוקי המס, והכמורה איבדה את הזכות למנות פקידים של הכנסייה בבית המשפט.
שינויים מנהליים וחוקתיים

בנסיונותיו לבצע רפורמה, היילה סלאסי ציפה להתנגדות עיקשת של האצולה המחוזית, אריסים גדולים אחרים, ופקידי כנסייה וכל מי שהתכוון לטעון לכוחו לזכויות מיוחדות. ואכן, כמה מהאצילות המחוזית התנגדו לקיסר בגלל התביעות הארוכות המוחזקות שלהם לכתר. היילה סלאסי היה נאמן למציאות פוליטית והכיר בכך שכוחו הצבאי היה חלש ולכן, הוא יצטרך להתפשר עם האצילות והכנסייה האמהרית ותיגראינית. לכן הוא הפנה מאמצים כלפי קבוצות אחרות באימפריה. למשל, הוא לבסוף הרשה לאוטונומיה מתחת לאף שלאדיס אבבה לסולטנות אוסה. בדרך כלל, השינויים הפוליטיים היו מעטים ובוטלו בסימן הראשון של התנגדות רצינית.
הקיסר השתדל גם לחזק את הממשלה הלאומית. דור חדש של אתיופים מחונכים ומשכילים החלו להשתלב בממשלה של סלאסי. הקיסר הקים מערכת משפטית לאומית ומינה את השופטים. ב-1955 היילה סלאסי הכריז על חוקה מתוקנת. כנראה, חיפש לספק בסיס פורמלי למאמצים שלו למשוך את הנאמנות של המשכילים החדשים בכך להראות שיש חוק וחוקה.
בית הנבחרים והשלטון המנהלי הוקמו כבר ב-1952.
שינויים מנהליים וחוקתיים > חוקת 1955

חוקת 1955, כמו חוקת 1931 הקודמת, מתייחסת לדעה הבין-לאומית. דעה זו הייתה חשובה במיוחד כאשר אתיופיה דרשה באופן חד משמעי את סיפוחה של אריתריאה אליה כשמדינות אפריקניות סמוכות השתחררו מהשלטון הקולוניאלי האירופאי.
לבית נבחרים האתיופי לא היה חלק בכתיבת חוקת 1955 החדשה, כך שחוקה זו רחוקה מלהגביל את הקיסר, ומדגישה את המקורות הדתיים של הכוח הקיסרי והאריכה את מרכוז הכוח בידו. הסנאט נשאר בערפל ומונה על ידי הקיסר, אך הסגנים, לפחות באופן נומינלי, נבחרו. אף על פי כן, ההיעדרות של מפקד אוכלוסייה ואנאלפביתיות כוללת, והשליטה של אזורי הכפר על ידי האצילים אמרו שרובם של מועמדים שחיפשו בוחרים ב-1957 היו בעצם ונבחרו על ידי האליטה. אף על פי כן, תנאים בחוקה שהבטיחה חופשים אישיים, כוללים חופש של אספה, תנועה, ונאום, שעד עכשיו סולקו מהמציאויות של החיים האתיופיים.
שינויים מנהליים וחוקתיים > המחוזות

הקיסר חיפש להשיג שליטה מעל הממשלות מקומיות על ידי שינוי האדמיניסטרציה המרכזית באדיס אבבה. ולכן אתיופיה חולקה ליחידות מנהליות שהיו המחוז (טאקלאי יזאץ), מהם היו ארבעה עשר באמצע 1960, שלכל אחת מהם היה מושל שמונה בידי הקיסר. כל מחוז נחלק שוב לתת מחוז (אווראג'אס), לנפות (וואראדאס), ותת נפה (מיקיטיל וואראדאס). אף על פי שהמבנה באופן חיצוני דמה למדינה מודרנית, ההשפעה שלו במידה רבה הייתה על ידי העובדה שהאצילים החזיקו בתפקידים החשובים. פקידים מחונכים וצעירים היו יותר מעוזרים למושלים כלליים.
יחסי חוץ

אחרי מלחמת העולם השנייה מערכת היחסים עם בריטניה התדרדרו. ב-1953 הקיסר פנה לארצות הברית לעזרה צבאית ותמיכה כלכלית. אף על פי שתלות שלו בוושינגטון הייתה גדולה, היילה סלאסי גיוון את המקורות מהעזרה הבין-לאומית שלו, שכללה מדינות שונות כמו איטליה, סין, מערב גרמניה, טאיוואן, יוגוסלביה, שוודיה, וברית המועצות.
בעקבות מלחמת קוריאה, הקיסר היילה סלאסי שלח חיילים אתיופים לסייע לכוחות האו"ם במלחמה תחת פיקודו של הגנרל מאלאגאאטה באלי, כוחות אלו נלחמו בקרב קאגניו. חיילי אתיופיה היו מסופחים לגדוד השבעי בצבא ארצות הברית, ונלחמו במספר קרבות כולל קרב על גבעת החזיר החוטב.
ב 1963, הקיסר ניהל הקמה של הארגון לאחדות אפריקה, עם בסיסו הממוקם באדיס אבבה. ככל שיותר ויותר מדינות אפרקאיות החלו להשתחרר מהשלטון הקולוניאלי האירופאי וקיבלו את עצמאותם והצטרפו לארגון הוא נעשה חשוב. ארגון זה שיחק תפקיד מרכזי יחד עם מודיבו קטה מאמלי, הם הצליחו לנהל משא ומתן, בין מרוקו ואלג'יריה והביאו לסוף הסכסוך בין שתי המדינות על גבולם המשותף.
ניסיון ההפיכה

מאמציו של היילה סלאסי להשיג שינוי מבלי לסכן את מעמדו וכוחו לא צלחו. ב-13 בדצמבר 1960, בזמן שהקיסר שהה בברזיל, החלה הפיכה בראשותם של שלוש קבוצות: המפקד של שומרי הראש הקיסרי מנגיסטו ניואי, ונאמניו, כמה מפקידי הביטחון שכללו את המפכ"ל, ואינטלקטואלים רבים אחרים שכללו את גירמאם ניואי, אחיו של מנגיסטו ניואי.
ההפיכה הצליחה בבירה אדיס אבבה, וכשהמתקוממים אחזו ביורש העצר וביותר מעשרים שרי הקבינט ומנהיגי הממשלה האחרים. תמיכתם של שומר הראש הקיסרי, חוט השדרה של המרד, הושגה בלי להודיע לגברים המגויסים או אפילו לרוב הקצינים שהיו המטרה של פעולות המתקוממים. הכוונה המוכרזת של מנהיגי ההפיכה היה ההקמה של ממשלה שתשפר את המצב הסוציאלי והכלכלי, והייתה גם העמדה פוליטית של האוכלוסייה הכללית.
מנהיגי ההפיכה נכשלו בהשגת תמיכה פופולרית לפעולותיהם. אף על פי שהסטודנטים באוניברסיטאות היו בעד ההפיכה, הצבא ויחידות חיל האוויר נשארו נאמנים לקיסר, שחזר לבירה ב-17 בדצמבר. הפטריארך של הכנסייה, שהגדירה את המתקוממים כבוגדים אנטי-דתיים ולא נאמנים לקיסר, תמך בשומרי האמונים. חרף כישלון ההפיכה, היא גרמה למונרכיה לחשוף את חולשותיה ולגרום לקיטוב המסורתיים כנגד הכוחות המודרניים.
איומי פירוד

מחוץ לאמהרה ולתיגראי שהם לב המדינה, שני האזורים המציגים את הבעיות הכי עקביות לשליטים של אתיופיה היו אריתריאה שנכנסה לפדרציה תחת החלטת האו"ם בשנת 1952 והאזור הסומלי אוגדן שסופח סופית לאתיופיה ב-1948.
איומי פירוד > אריתריאה

האדמיניסטרציה הצבאית בריטית הסתיימה בספטמבר 1952 שעלתה בקנה אחד עם ההחלטה של העצרת הכללית של האו"ם ב-1952 והוחלפה על ידי ממשלה אריתראית עצמאית חדשה בהתאחדות פדרלית עם אתיופיה.
מדינות ערב ראו את אריתריאה ואוכלוסייתה המוסלמית הגדולה שלה כחלק מהעולם הערבי, ותמכו בהקמה של מדינה עצמאית.
המשלחת של האו"ם, שהגיעה לאריתריאה בפברואר 1950, אישרה לבסוף תוכנית כוללת לאיחוד עם אתיופיה. בדצמבר העצרת כללית של או"ם אימץ תוכנית, עם התנאי שבריטניה, הכוח הנסוג, צריכה להקל את המאמצים של האו"ם ולצאת מהמושבה לכל המאוחר עד ה-15 בספטמבר 1952. האדמיניסטרציה הבריטית התקיימה עד ה-16 במרץ 1952 בבחירות לאספה הייצוגית האריתראית שמנתה שישים ושמונה חברים. בגוף הזה, היו במידה שווה ייצוג של נוצרים ומוסלמים, וקיבלו את החוקה שקודמה על ידי הנציב של או"ם ב-10 ביולי.
ב-15 בספטמבר 1952 העצרת הכללית של האו"ם אישרה ואימצה ברוב של 47 מול עשרה מתנגדים את התוכנית, אריתריאה הייתה צריכה לחבור לאתיופיה במבנה פדרלי רופף מתחת לשלטונו של הקיסר היילה סלאסי אך עם אוטונומיה פנימית רחבה. הממשלה הפדרלית, שמכל הבחינות הייתה הממשלה הקיסרית הקיימת, תשלוט בענייני חוץ, הגנה, סחר בן מדינות זרות, תחבורה. הממשלה העצמי באריתריאה לעומת זאת ישלוט בעניינים ביתיים (כולל משטרה, אדמיניסטרציה מקומית, ותקציב) האזרחים יבחרו אספה לאומית אריתראית על המודל הפרלמנטארי. המדינה תהיה בעלת מבנה מנהלי שיפוטי עצמאי.
כמעט מתחילתה של הפדרציה, הייצוג של הקיסר והסטאטוס הנפרד של השטח נהפכו להיות מתחת למערכת הפדרלית. באוגוסט 1955 טאדלה באירה, האריתראי שהיה המנהל הראשי שנבחר על ידי האספה, התפטר תחת לחץ מהקיסר סלאסי, שהחליף את טאדלה עם מועמד משלו. הוא הכריז על האמהרית כשפה הרשמית במקום ערבית וטיגריניה, סיים את השימוש בדגל האריתריאי והעביר מגוון רחב של עסקים מאריתריאה. בנוסף לכך השלטון רדף מפלגות פוליטיות רבות, והעביר את הסמכות המנהלית העצמאית מהאזור לאמהרה שבאתיופיה. לא די בכך פעולות אלו עוררו את הקונפליקט בין הנוצרים למוסלמים באזור. בנובמבר 1962, רבים מחברי האספה הלאומית האריתריאית הואשמו בקבלת שוחד, הקיסר שינה את מעמדה של אריתריאה מאוטונומיה למחוז אתיופי. כל זאת בעקבות מינוי ראס אסראט קאסה השמרני למושל המחוז, הקיסר הואשם בהלאמה פדרלית של השטח.
הביטול של הפדרציה גיבשה התנגדות חיצונית פנימית להתאחדות. ב-1958 מספר אזרחים אריתראים הקימו את התנועה לשחרור אריתריאה (ELM) בקהיר. הארגון הזה, אף על פי כן, ארגון זה נוטרל. סיעה חדשה, החזית לשחרור אריתריאה (ELF), נולדה ב-1960. בתחילה הייתה תנועה מוסלמית. בתחילת 1961, הארגון פנה למאבק מזוין ועד 1966 אתגר את כוחות צבא הקיסר ברחבי אריתריאה.
ביוני, 1970 ראש הליגה המוסלמית בזמנו, וסמאן סאלאה סאב, יצר את הארגון הארגון לשחרור פופולרי מכריח שהוביל ישירות למייסדים של החזית העממית לשחרור אריתריאה (EPLF) ב-1972. עד 1975 ה-EPLF מנתה יותר מ-10,000 חברים. אף על פי כן, הגידול של ה-EPLF גרם לאסונות במיוחד בין 1972 ל-1974 כאשר מספר הפצועים היו מעל 1,200 נפש. ב-1976 וסמאן איחד את החזית העממית לשחרור אריתריאה יחד עם הארגון לשחרור פופולרי מכריח ויצר את ה-ELF-PLF.
עד קריסת שלטונו של הקיסר האתיופי היילה סלאסי, ארגוני הגרילות החלו לשלוט בכל השטח עד 1977. הכוחות אתיופיים הוגבלו במידה רבה למרכזים עירוניים והשתלטו על הדרכים העיקריות רק ביום.
איומי פירוד > מחוז תיגראי

מתיחות גלויה בתיגראי הייתה במשך שנות המלכות של סלאסי ובייחוד ב-1943 תנועת התנגדות הייתה ידועה באתיופיה בשם וויאנה. התנועה ניצלה את אי שביעות רצון הפופולרית נגד שלטון הקיסרים האמהרים אבל הייתה בעיקר מתנגדת לכלל הקיסרים שהיו תלויים בשלושה מקורות עיקריים של תמיכה במחוז זה. האזור החצי פסטורלי של תיגראי המזרחית, שכלל את אזאבו וראיה, שהיו בנויים במבנה הסוציאלי של האורומו שהיו מאוימים על יד האצילות התיגראינית המקומית, שתפסה את העמדה שלהם וסכנה את כוחה של הממשלה המרכזית, והאחרונים היו האיכרים, שהרגישו פגועים והקימו מיליציות משלהם.
קיומו של הוויאנה היה קצר יחסית מ-22 במאי, ועד 14 באוקטובר 1943. אף על פי שהמתקוממים השיגו מעט ניצחונות מקומים בתחילה, הכוחות הקיסריים, שנתמכו על ידי חיל האוויר הבריטי החלו להתקיף אותם. הנהגה צבאית ענייה, בשילוב עם מחלוקות בין מנהיגי המתקוממים, גרעה מהיעילות ומהמאמצים שלהם. אחרי הסתיו של מאקאל, ב-14 באוקטובר 1943 למעשה כל התנגדות המאורגנת התמוטטה. הממשלה גירשה או הסגירה את המנהיגים של המרד. הקיסר לקח פעולות תגמול נגד איכרים שנחשדו בתמיכת וויאנה.
אף על פי שרזולוציה צבאית של הוואניה החזירה את הסמכות קיסרית לתיגראי, המידות הגסות שהיו השתמשו בעל ידי הצבאיות אתיופיות לעשות כל כך נוצרו מכעס של כלל הקיסרים. הכעס של תושבי תיגראי היה כנגד שלטון האמהרים שמחזיקים בקיסרות כנגד טבעם כך לפי טענות הוואניה. אחרי מותו של היילה סלאסי רגשות הבדלנות שוב צצו ברחבי תיגראי.
איומי פירוד > אזורי אוגדן והאאד הסומליים

אוגדן הוא אזור חול רחב שחיים בו נוודים סומליים הנמשך מדרום מזרח הרמות הדרומיות של אתיופיה שכולל גם אזור מזרחי הידוע בשם האאד.
הכניסה של אתיופיה לתוך האזור של הסומלים הם כתוצאה מכיבושיו של מניליק השני בסוף המאה ה-19, הקיסר שביסס את הפעולות שלו בתביעות ישנות של ריבונות אתיופית. ב-1945 היילה סלאסי, שפחד מהאפשרות של תמיכה בריטית למדינת סומלית עצמאית נפרדת שתכלול את אזור אוגדן, הקיסר טען על בעלות אתיופית על סומלילנד האיטלקית כ"פרובינציה האבודה". אך בסומלילנד האיטלקית, ליגת הנוער הסומלית התנגדו לתביעה הזאת ודרשו איחוד של כל השטחים הסומליים למדינה אחת, כולל אלו שבאתיופיה.
אחרי שהבריטים פינו את אזור אוגדן ב-1948 קצינים אתיופיים השתלטו על העיר ג'ייגה, ודכאו את הפגנות שנוהלו על ידי ליגת הנוער הסומלית, שהממשלה הוציאה אל מחוץ לחוק. ובאותו עת, אתיופיה ויתרה על תביעתה על סומלילנד האיטלקית מתוך יראת כבוד לאו"ם. אך האתיופים הזכירו שממשל עצמי אינו מתאים לאיחוד בין סומלילנד האיטלקית לאתיופיה.
עם לידתה של הרפובליקה של סומליה ב-1960 באיחודשל סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית, הארץ החדשה הכריזה במדיניות של סיפוח שטחים. סומליה שמה תביעה לסיפוח אזורים בהם חיים סומליים כמו סומלילנד הצרפתית (שקיבלה עצמאות בשם ג'יבוטי ב-1977), הפינה הצפון מזרחית של קניה, ואוגדן.
האמנה האנגלו-אתיופית היא זו שקבעה את גבול אתיופיה בצפון-מזרח המדינה לאחר מלחמת העולם השנייה. אף על פי כן, סומליה טענה שזה באופן לא הוגן על מנת להוציא את תושבי הארדארס בסומליה מאדמות רעיה עונתיות חיוניות בהאאד. האאד למעשה הייתה חלק אינטגראלי של סומלילנד הבריטית, אף על פי שריבונות אתיופית הוכרה שם. אחרי זה פורק ביתר אתיופיה, האדמיניסטרציה הצבאית הבריטית המשיכה לפקח את התחום מהערבות מזרחה ולא הוציאה מההאאד עד זה 1955. אפילו אז, הלחץ הבריטי על חשיבות האזור לסומליה לדרוש מאתיופיה להבטחה לגישה חינמית של סומליים לרעות אדמות באוגדן.
סומליה סירבה להכיר בכל אמנה כלשהי שמגדירה את גבולותיה לפני 1960 משום שגבולות אלו נקבעו על ידי אתיופיה והשלטון הקולוניאלי. חרף הצורך לגשת לשדות מרעה לעדרים מקומיים, הממשלה הסומלית סירבה אפילו לאמנה הבריטית המבטיחה זכויות רועי הצאן הסומליים בהאאד כי זה יכל להוביל להכרה בריבונות אתיופית באזור.
כחצי שנה לאחר עצמאותה של סומליה, מקרים צבאיים קרו בין אתיופיים וסומאלי בגבולותיהם המשותפים. העימותים החריפו שוב ב-1964 כאשר חיל האוויר האתיופי התקיף כפרים בתוך גבולות סומליה. האיבה בין שתי המדינות הסתיימה בתיווכם של הארגון לאחדות אפריקה וסודאן. אף על פי כן, סומליה המשיכה לקדם את שאיפותיה לסיפוח אוגדן על ידי תמיכה בחזית לשחרור מערב סומליה, קרי אוגדן. תגליות נפט באזור עוררו את הסכסוך שוב ב-1973.
המהפכה המרקסיסטית

בתחילת 1974 אתיופיה נכנסה לתקופה של פעילות פוליטית וכלכלית ענפה, של שינויים סוציאליים, שהיו מלוות לעיתים קרובות באלימות רבה. עימות בין כוחות מודרניים מסורתיים פרץ והפך את המצב הכלכלי פוליטי וסוציאלי של המדינה האתיופית לבלתי יציב.