stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בקו האש

| --- | --- |

כרזת הסרט בארצות הברית
 בימוי:  וולפגנג פטרסן 
 הופק בידי:  ג'ף אפול גייל כאץ
 תסריט:  ג'ף מגווייר 
 עריכה:  אן קוטס 
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד ג'ון מלקוביץ' רנה רוסו דילן מק'דרמוט
 מוזיקה:  אניו מוריקונה 
 צילום:  ג'ון בילי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  קאסל רוק אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 ביולי 1993 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט דרמה, סרט מתח, סרט פעולה, סרט מתח פוליטי 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  176,997,168 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   inthelineoffire
 דף הסרט ב־IMDb
 
בקו האש (באנגלית: In the Line of Fire) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 1993 בבימויו של וולפגנג פטרסן, אודות סוכן השירות החשאי שמנסה לאתר מתנקש פוטנציאלי בנשיא ארצות הברית. בסרט משחקים קלינט איסטווד, ג'ון מלקוביץ' ורנה רוסו. הסרט זכה לביקורות מהללות ואף לשלוש מועמדויות לפרס האוסקר.
בארצות הברית, הסרט יצא ב-9 ביולי 1993. וברחבי בריטניה, הסרט יצא ב-27 באוגוסט 1993.
עלילת הסרט

פרנק הוריגן (קלינט איסטווד), סוכן השירות החשאי, חוקר דירה השייכת לאדם נעדר. בדירה הוא מוצא תמונות ומגזינים על התנקשויות בנשיאי ארצות הברית. לאחר שהוא ושותפו אל ד'אנדריאה (דילן מק'דרמוט) מגיעים עם צו כדי לחקור את הדירה, כל החומר שהיה בדירה נעלם חוץ מתמונה של פרנק שהיה סוכן בעת רצח קנדי וכישלון ההגנה על הנשיא נתלה בו.
מאוחר יותר, פרנק מקבל שיחת טלפון מאדם שקורא לעצמו "בות'" (ג'ון מלקוביץ') על שם המתנקש ג'ון וילקס בות'. הוא מוסיף שבכוונתו להתנקש בנשיא ארצות הברית. בעקבות זאת, פרנק מצטרף למאבטחים המגנים על הנשיא. בות' מתקשר פעם נוספת והצוות מצליח לאתר אותו. בות' מצליח להימלט אך הוא משאיר טביעות אצבעות על רכב. חוקרי ה-FBI בודקים את טביעות אצבעות אך זהותו של האדם היא מסווגת ולכן הם לא יכולים לחשוף את זהותו לשירות החשאי. אך הם מודיעים את הידיעה לסוכנות הביון המרכזית.
פרנק מתעקש לקחת חלק פעיל גם בשמירה על חיי הנשיא. בעת שהוא מסופח ליחידת השירות החשאי האמונה על הגנת הנשיא הוא גורם לאזעקת שווא ומודח מן התפקיד. למרות ההדחה ממשיך פרנק במאמציו ללכוד את בות'. אחרי חקירה נוספת, פרנק מגלה שבות' הוא מיץ' לירי, סוכן ב- CIA, שעבד עבורה כמתנקש מומחה. לירי עבר התמוטטות עצבים והסוכנות ניסתה להורגו. בעקבות זאת מונע לירי על ידי דחף נקמני, ומשקיע את כל מרצו וכישוריו בהתנקשות בנשיא, אותה הוא מגדיר כמשימת חייו. בנוסף, הוא מגלה שה-CIA ידעו את זהותו של מיץ' לירי ולא גילו זאת לצוות הנשיא.
לירי מתגנב לאחד מערבי הקמפיין של הנשיא בזהות בדויה של תורם עשיר למסע הבחירות. הוא מצליח להגניב אקדח מיוחד, אותו בנה בעצמו, העשוי מפלסטיק. פרנק, המגלה את מקום הימצאו, מגיע לכנס אף הוא. הוא משליך את עצמו בין לירי לנשיא ממש ברגע בו לירי פותח באש, ומונע ממנו להרוג את הנשיא. לירי מתבצר במעלית עם פרנק, שלבש אפוד מגן תחת בגדיו ולכן לא נהרג, כבן ערובה. אולם במאבק שמתפתח ביניהם הורג פרנק את לירי.
ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות עם ציון גבוה של 97% על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". הסרט נחשב כהצלחה כלכלית גדולה בהשוואה לתקציב 40 המיליון דולר שלו. הוא הכניס כ-102,314,823 דולר בארצות הברית וכ-74,682,345 בחוץ לארץ. בסיכום הכנסותיו, הסרט התברג כסרט השביעי המכניס ביותר בארצות הברית לשנת 1993.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר; פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לג'ון מלקוביץ' שאותו הוא הפסיד לטומי לי ג'ונס מ"הנמלט", פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר שאותו הוא הפסיד ל"הפסנתר" ופרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר שאותו הוא הפסיד ל"רשימת שינדלר". הסרט היה מועמד גם לשלושה פרסי באפט"א באותם קטגוריות. בנוסף, מלקוביץ' היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ופרס סאטורן על תפקידו בסרט.
דמויות

קלינט איסטווד - פרנק הוריגן
ג'ון מלקוביץ' - מיץ' לירי
רנה רוסו - לילי ריינס
דילן מק'דרמוט - אל ד'אנדריאה
גארי קול - ביל ווטס
פרד תומפסון - הארי סארג'נט
ג'ון מהוני - סם קאמפנה
גרורי אלן ויליאמס - מאט ויילדר
בקארי קונה (כדורגלן מחוף השנהב)

בקארי קונה (בצרפתית: Bakari Koné) (נולד ב-17 בספטמבר 1981 באביג'אן, חוף השנהב) הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בתפקיד קשר כנף.
תחילת הקריירה

קונה החל את הקריירה שלו ככדורגלן באקדמיית הנוער המפורסמת במולדתו, ASEC Mimosas, בניהולו של מאמן וכדורגלן העבר הצרפתי ז'אן מארק גיו. גיו סיפר: ״יום אחד, כאשר חלפתי דרך המחוז בו הוא התגורר, עצרו אותי מספר ילדים. הם חזרו ואמרו "יש לנו כאן פלה, אתה חייב לבוא לראות". אז קונה הגיע. היה לו מבנה צנום אבל היה לי ברור ללא ספק שהוא מציאה. תוך עשר דקות של מבדק היה ברור שהוא טוב וצירפתי אותו לאקדמיה, אבל אמרתי לו שהוא יצטרך לוותר על הכינוי פלה. אז הוא קיבל את הכינוי בדקי, ואני חושב שזה עדיף.״.
קונה שיחק 5 שנים במחלקת הנוער לפני שהצטרף לסגל הבוגר של הקבוצה בשנת 1999. במהלך תקופתו כשחקן בקבוצת הבוגרים זכה ב-3 אליפויות המדינה ובמשחק הסופר קאפ האפריקאי.
קבוצות מקצועניות

ב-2002 חתם במועדון אל איתיחאד מליגת העל הקטרית. בתום שלושה חודשים עבר לקבוצת לוריאן מליגת המשנה הצרפתית בכדורגל, ובעונתו הראשונה כבש 10 שערים.
בעונת 2004/05 כבש 24 שערים ב-35 הופעות. בסוף עונה זו זכה בתואר שחקן השנה ומלך השערים של ליגת המשנה הצרפתית, לאחר שכבש 24 שערים, ואף נכנס לנבחרת העונה של ליגת המשנה הצרפתית. בתום אותה העונה חתם בקבוצת ניס לארבע שנים.
בעונתו הראשונה בניס, כבש שבעה שערים ב-32 הופעות, ובעונתו השנייה שמונה שערים ב-33 הופעות. באותם ימים מנג'ר ארסנל ארסן ונגר כינה אותו "פנומן", מה שהעלה ספקולציות לגבי מעברו של קונה לפרמייר ליג.
לאחר עונה נוספת בניס בה הוכתר כמלך השערים של הקבוצה עם 14 שערים, החל במגעים עם אימפריית הענק אולימפיק מרסיי. חילוקי דעות לגבי התשלום בין המועדונים גרמו לו להחמיץ את אימוני תחילת העונה בניס, מה שהתפרש מצד ניס כשביתה איטלקית. החלוץ השיב לטענות הקבוצה כי סחב איתו פציעה שגרמה לו להחסיר אימונים.
נשיא ניס מוריס כהן הציב אולטימטום להגעה להסכם על סכום שחרורו של קונה, עד 15 ביולי. לאחר יומיים, חתם קונה במארסיי. בעונתו הראשונה במועדון הוכתר כשחקן השנה בחוף השנהב, תוך שהוא מקדים את חברו לנבחרת הלאומית יאיא טורה מברצלונה.
לאחר שתי עונות במארסיי, שיחק שתי עונות בקבוצת לחוויאה הקטרית, עמה זכה באליפות ליגת העל הקטרית ונכנס לנבחרת העונה של הליגה. אחרי שסיים את החוזה בלחוויאה, חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת קטר הקטרית, ולאחר מכן הצטרף לעונה נוספת באום סאלאל הקטרית. בתום החוזה שם, חתם לשתי עונות בקבוצת עג'מאן מאיחוד האמירויות, תמורת שכר של שני מיליון דולר לעונה.
בעונת 2016-17 עבר קונה לקבוצת פאריס מהליגה השנייה בצרפת, ובתום אותה עונה הודיע על פרישתו מכדורגל מקצועני.
נבחרת לאומית

קונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב נגד סודאן ב-5 בספטמבר 2004 והיווה חלק חשוב בגביע אפריקה לאומות 2006, כאשר כבש שער שוויון בחצי הגמר מול נבחרת קמרון, משחק אותו ניצחה חוף השנהב בבעיטות עונשין. בגמר נגד נבחרת מצרים, בדו-קרב הפנדלים, היה אחד משני שחקנים שהחמיצו פנדל, ומצרים זכתה בגביע.
השחקן נסע עם נבחרתו לגביע העולם בשנת 2006 בגרמניה ואף כבש שער בהפסד 2-1 לנבחרת הולנד בשלב הבתים, בו הודחה חוף השנהב.
בשנת 2008, היה בסגל הנבחרת לגביע אפריקה לאומות 2008, בו כבש שער בשלב רבע הגמר בניצחון המוחץ 5-0 מול נבחרת גינאה, אך הנבחרת שוב הודחה בחצי הגמר למצרים החזקה, אשר גם זכתה בטורניר.
לקראת בגביע העולם 2010 בדרום אפריקה, נבחר כחלק מהסגל הרחב של נבחרתו, אולם הודח מהסגל הסופי לטורניר.
חיים אישיים

לקונה תשעה אחים וחמש אחיות. אחיו הצעיר, ארונה קונה, הוא חלוץ קבוצת אברטון מהפרמייר ליג. אחיו קאראמוקו קונה גם הוא שחקן כדורגל, בסגל המילואים של קבוצת רודה ההולנדית.
תארים

עם מימוזאס (חוף השנהב):
אליפות ליגת העל של חוף השנהב (3): 2000, 2001, 2002
הסופר קאפ האפריקאי: 1999
עם אולימפיק מרסיי:
אליפות ליגת העל הצרפתית בכדורגל: 2009/10
גביע הליגה הצרפתית: 2010
עם לחוויאה (קטר):
אליפות ליגת העל הקטרית: 2010/11
תארים אישיים:
שחקן העונה של ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל: 2004/05
נבחרת העונה של ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל: 2004/05
מלך השערים של ליגת המשנה הצרפתית בכדורגל: 2004/05
כדורגלן השנה בחוף השנהב: 2008
נבחרת העונה של ליגת העל הקטרית: 2010/11
בקאשמגייר

| --- | --- |

בניינים בבקאשמגייר
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 עיר:  בודפשט בודפשט
 רובע:  אובודה-בקאשמגייר
 קואורדינטות:  47°36′N 19°03′E﻿ / ﻿47.6°N 19.05°E﻿ / 47.6; 19.05 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בודפשט מוגדלת) בקאשמגייר(למפת בודפשט רגילה) בקאשמגייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בקאשמגייר (בהונגרית: Békásmegyer, בגרמנית: Krottendorf) היא שכונה בבודפשט שבהונגריה. מבחינה מנהלית היא שייכת לרובע השלישי של העיר, אובודה. בקאשמגייר מורכבת משני חלקים שונים: שכונת מגורים גדולה ובעלת בניינים גבוהים; והכפר העתיק המסורתי, אופלו (Ófalu), ובו בתים עתיקים יותר. בקאשמגייר מחולקת לשניים על ידי קו Szentendre HÉV. בקאשמגייר הייתה כפר עצמאי, וב-1 בינואר 1950 היא מוזגה עם בודפשט. כיום מתגוררים בבקאשמגייר 41,000 איש. רובם מתגוררים בבנייני המגורים הגבוהים, וכמה אלפים מתגוררים בכפר לשעבר.
מיקום

בקאשמגייר שוכנת בקצה בודפשט, ליד בודקלאס (אנ'), נהר הדנובה וגבעות בודה. בקאשמגייר היא תחנת הרכבת האחרונה בגבולות העיר של בודפשט על קו הרכבת הפרוורי HÉV.
שם

שמו המתועד הראשון של הכפר היה מגייר (Megyer), שם המתייחס לעובדה שאנשים משבט המגייר (Megyer), שנתנו את שמם למדיארים, התיישבו בבקאשמגייר לאחר נדידתם של הונגרים לפאנוניה בראשית המאה העשירית. מגייר שייכת לשמות העתיקים ביותר בטופונומיה (מדע מתן השמות) (אנ') ההונגרית.
במחצית השנייה של המאה ה-17 נהרס הכפר מגייר במלחמות נגד האימפריה העות'מאנית. הכפר יושב מחדש על ידי גרמנים משנות הארבעים של המאה העשרים ואילך. הם קראו לכפר קרוטנדורף (Krottendorf; בגרמנית: "כפר הצפרדעים") בגלל הביצות מיושבות הצפרדעים בכרי הדשא שלאורך חופי נהר הדנובה.
מאז תחילת המאה ה-19 כינו ההונגרים את הכפר בקאש-מגייר (Békás-Megyer), שם שפירושו "מגייר של הצפרדעים", מאותה סיבה.
אוכלוסייה

עד 1890 חיו בבקאשמגייר 1,340 איש, 95% מהם ממוצא שוואבי (גרמני). זרם קבוע של מדיארים הביא לעלייה של פי עשרה באוכלוסייה עד מלחמת העולם השנייה, ולירידה בחלקם של השוואבים באוכלוסייה עד פחות מ-25%. בשנת 1946 הופקע רכושם של שלושה רבעים מהשוואבים והם הוגלו למערב גרמניה. במהלך שנות השבעים והשמונים גדלה אוכלוסיית בקאשמגייר במהירות עקב בניית המיקרו-מחוז החדש (מאלפים בודדים עד 50,000-55,000).
אוכלוסייה > יהודים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לפני הכיבוש בידי הגרמנים שאירע במרס 1944 היו בבקאשמגייר כ-250 יהודים, כשני אחוזים מאוכלוסיית הכפר. במאי 1944 הוחלט על הקמת גטאות באזור, והחל גירוש היהודים לגטאות. יהודי בקאשמגייר רוכזו בגטו בכפר. מעטים גויסו לעבודת כפייה במסגרת הצבא ההונגרי וכ-200 יהודים ברחו לבודפשט. ביוני 1944 נכלאו תושבי הגטו עם 18,000 יהודים בבתי חרושת סמוכים, בתנאי רעב, ובתחילת יולי גורשו לאושוויץ.
ראו גם

אובודה
ברברה דקס

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1974 (בת 50) טורנהאוט, בלגיה 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 www.barbaradex.be
 פרופיל ב-IMDb
 
ברברה דקס (בהולנדית: Barbara Dex; נולדה ב-22 בינואר 1974) היא זמרת בלגית.
ביוגרפיה

דקס נולדה בעיר טורנהאוט, בלגיה.
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה ב-1991 כשהופיעה בתוכנית ברדיו, שנה לאחר מכן הקליטה את הסינגל הראשון שלה.
ב-1993 זכתה ב-"Eurosong", התחרות המקדימה לייצוג בלגיה באירוויזיון, באירוויזיון 1993 הופיעה עם השיר "Iemand als jij" וסיימה במקום האחרון עם 3 נקודות.
באירוויזיון היא לבשה שמלה שקופה למחצה שעיצבה והכינה בעצמה, בעקבות כך ב-1997 נוסד על ידי מעריצי אירוויזיון מהולנד "פרס ברברה דקס" עבור הבגד הגרוע ביותר בתחרות האירוויזיון.
ב-1993 גם יצא אלבומה "Iemand", אלבום זה היה בהולנדית ולאחר מכן הקליטה את אלבומיה באנגלית.
היא ניסתה לייצג את בלגיה באירוויזיון פעם נוספת ב-2004 עם השיר "One Life" וב-2006 עם השיר "Crazy".
ב-2000 היא התחתנה.
אלבומים

Iemand (1993)
Waiting for a New Moon (1994)
Tender Touch (1996)
Strong (1998)
Timeless (2001)
Enjoy: a Taste of Gospel (2003)
Blue-eyed Girl (2006)
Only One Me (2008)
I Am Barbara Dex (2011)
Dex, Drugs & Rock 'n Roll (2016)
הערות שוליים

↑  Barbara Dex Award - All winners, Songfestival.be (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14013766h (data)  GND: 134974298  ISNI: 0000 0000 5571 4239  MusicBrainz: 041ea954-25f1-480b-8573-a4e6ec20aff3  VIAF: 79889039   WorldCat (עם VIAF): 79889039
ברברה האריס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 ביולי 1935 אוונסטון, אילינוי, ארצות הברית 
 פטירה:  21 באוגוסט 2018 (בגיל 83) סקוטסדייל, אריזונה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Barbara Densmoor Harris 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1959–1997 (כ־38 שנים) 
 מקום לימודים:  קולג' וילבר רייט  תיכון סן 
 בן או בת זוג:  Paul Sills (1955–1958) 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1962)  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1967) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברברה האריס (באנגלית: Barbara Harris;‏ 25 ביולי 1935 – 21 באוגוסט 2018) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית זוכת פרס טוני. האריס הייתה מועמדת ארבעה פרסי גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1971 על הופעתה בסרט "מי זה הארי קלרמן ולמה הוא אומר את הדברים הנוראים האלה עליי?".
ביוגרפיה

נולדה בעיר אוונסטון שבאילינוי לאיש העסקים אוסקר האריס פאולה קאן ולפסנתרנית נטלי דנסמור.
הייתה נשואה למחזאי ולמורה לדרמה פול סטילס.
קריירת משחק > תיאטרון

האריס החלה דרכה בתיאטרונים בשיקגו לצידו של בעלה המורה לדרמה פול סטילס שסידר לה תפקיד מקצועני ראשון בברודוויי במחזמר "מהעיר השנייה", תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס הטוני.
זכתה בפרס התיאטרון העולמי בשנת על הופעתה במחזה "Oh Dad, Poor Dad, Mama's Hung You in the Closet and I'm Feelin' So Sad".
ב-1965 הייתה מועמדת לפרס הטוני בפעם השנייה על הופעתה במחזמר "ביום בהיר תוכלי לראות לנצח".
ב-1966 זכתה האריס בפרס טוני על תפקידה במחזמר "עץ התפוח" בבימויו של מייק ניקולס.
קריירת משחק > קולנוע וטלוויזיה

האריס הועמדה לפרס גלובוס הזהב על הופעת הבכורה שלה בקומדיה "אלף ליצנים" כמנהלת מוסד הרווחה ד"ר סנדרה מוסקוביץ' לצידם של ג'ייסון רוברדס ומרטין בלסם.
ב-1971 הופיעה האריס לצידו של דאסטין הופמן בדרמה הקומית "מי זה הארי קלרמן ולמה הוא אומר את הדברים הנוראים האלה עליי?", הסרט בעל השם הארוך ביותר שהועמד אי פעם לפרס האוסקר.
הסרט נקטל על ידי רוב המבקרים, אולם האריס ששיחקה זמרת בשם אליסון דנסמור הייתה נקודת האור היחידה כשקיבלה על הופעתה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
באותה השנה הופיעה האריס גם בקומדיה שכתב ניל סיימון "מלון פלאזה" בתור מוריאל טייט אשתו של המפיק ג'סי קיפלינגר (וולטר מתאו).
ב-1975 הועמדה האריס לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרטו של רוברט אלטמן "נאשוויל" בתור ווינפילד זמרת צעירה ומוכשרת. בשנת 1976 הועמדה פעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקנית בתפקיד קומי על הופעותייה בסרטים "מזימות" של אלפרד היצ'קוק בתור הנוכלת בלאנץ' טיילר המתחזה למדיום ומרמה אנשים ו"שישי הפוך" בתור איליין אנדרוס המחליפה את גופה עם בתה אנאבל (ג'ודי פוסטר).
באמצע שנות ה-80 השתתפה בדרמה הקומית של פרנסיס פורד קופולה "להתחתן בשנית" בתור אוולין אמה של פגי סו בודל (קת'לין טרנר) ובקומדיה של פרנק אוז "נוכלים עם סגנון" בתור הגברת העשירה פאני אמובאנקס.
נפטרה בסקוטסדייל שבאריזונה ב-21 באוגוסט 2018.
פילמוגרפיה

אלף ליצנים (1965)
חליפת כיכר (1971)
מי זה הארי קלרמן ולמה הוא אומר את הדברים הנוראים האלה עליי? (1971)
המלחמה בין גבר לאישה (1972)
חברה מעורבבת (1974)
נאשוויל (1975)
מזימות (1976)
שישי הפוך (1976)
מתח גבוה (1977)
סרט סרט (1978)
שדרת חיל המילואים הצפונית (1979)
הפיתוי של ג'ו טאיינאן (1979)
להתחתן בשנית (1986)
בחורות נחמדות לא מתפוצצות (1990)
נוכלים עם סגנון (1989)
מפגש בגרוס פוינט (1997)
בקבוק ננסן

מלח אמריקאי מחזיק בקבוק ננסן
בקבוק ניסקין
בקבוק ננסן (בנורווגית: Nansenflaske) הוא מכשיר מדעי לדגימת מים מעומקים שונים, שהומצא על ידי האוקיינוגרף והזואולוג הימי פריטיוף ננסן בשלהי המאה ה-19, או ב-1910.
המכשיר עשוי מגליל מתכת, או פלסטיק, פתוח לכניסת המים מכיוון אחד, אותו מורידים למים בעזרת כבל. לאחר שהגיע לעומק הרצוי, מורידים על הכבל משקולת אשר עם פגיעתה בבקבוק היא גורמת להפיכתו ולסגירת מכסה קפיצי הכולא את המים שנאספו בעומק הים. לאחר מכן ומעלים את הבקבוק עם דגימת מים מהעומק הנבחר. ניתן לחבר בקבוקי ננסן בשרשרת לאורך כבל אחד, כך שהם ננעלים בעומקי ים שונים ומאפשרים איסוף מספר דגימות מים בבת-אחת. הבקבוק מצויד בדרך כלל במד חום המודד ורושם את טמפרטורת המים במקום דגימתה.
השימוש בבקבוקי ננסן אינו נפוץ עוד במחקר אוקיינוגרפי לאחר שהוחלף על ידי "בקבוק ניסקין" בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בקבוק ניסקין

בקבוק ניסקין הוא שיפור של בקבוק ננסן, אשר נרשם כפטנט על ידי הממציא שייל ניסקין (Shale Niskin) במרץ 1966. במקום בקבוק האטום בצידו האחד, בקבוק ניסקין הוא צילינדר הפתוח בשני קצותיו, העשוי בדרך כלל מחומר פלסטי. בכל אחד מן הקצוות מכסה קפיצי. נעילת הבקבוק נעשית באופן דומה לבקבוק ננסן, בעזרת משקולת הנופלת לאורך הכבל אליו קשור הבקבוק ופגיעתה אוטמת את שני קצוות הבקבוק. אף בקבוק זה מצויד בדרך כלל במד חום. בקבוקים מודרניים מצוידים במנגנון הפעלה באמצעות שסתומי לחץ המכוונים להיסגר בעומק מסוים, או באמצעות שלט רחוק. סידור זה מקל על חיבור מספר רב של בקבוקי ניסקין על מתקן מעגלי בודד, המכונה "רוזטה" ואיסוף דגימות מעומקי ים שונים, כך שכל בקבוק נאטם בעומק שונה. בשיטה זו ניתן להציב עד 36 בקבוקים על מתקן דגימה בודד.
הערות שוליים

↑  Nansen Bottle. Oceans and Oceanography, The Rosen Publishing Group, 2011. ISBN 1615303340, 9781615303342. pp. 210
↑  Nansen Bottle. Encyclopedia of Marine Science, Infobase Publishing, 2009. ISBN 1438118813, 9781438118819
1 2  Matthias Tomczak, Oceanographic instrumentation
בקבוק מכשפות

בקבוק מכשפות מתחילת המאה ה-19 שנתגלה בלינקולנשייר, אנגליה
בקבוק מכשפות (באנגלית: Witch bottle) משמש להגנה מפני כשפים והעלאה באוב. הבקבוקים מתוארים בספרות ההיסטורית של אנגליה וארצות הברית; ההתייחסות הראשונה לבקבוקי המכשפות בספרות מופיעה במאה ה-17.
לכל הפחות מאז העת החדשה היה המנהג הרווח להסתיר דברים כמו חתולים מיובשים, גולגולות סוסים וכן בקבוקי מכשפות בתוך המבנים. האמונה העממית גורסת שבקבוקי זכוכית מגינים מפני כוחות הרשע ומפני כשפים שהוטלו על ידי מכשפות; הבקבוק, על פי אמונה זו, "לוכד" כוונות זדוניות המכוונות כנגד הבעלים של הבקבוק.
תיאור והכנה

בקבוק המכשפות המסורתי הוא בקבוקון שגובהו כ-5 סנטימטרים העשוי מזכוכית ירוקה או כחולה. בקבוקי מכשפות גדולים ומעוגלים יותר, כ-23 סנטימטרים, ידועים כ"גרייבירדס" (Greybeards - זקָנִים אפורים); הללו לא היו עשויים מזכוכית אלא מחרס מזוגג במלח, ועליו תבליטים של מספר פרצופים מזוקנים שמטרתם להבריח את הזדון.
בעבר הכיל בקבוק המכשפות שתן של הקורבן (=האדם שמאמין שכישוף הוטל עליו), וכן שיער או ציפורניים. בשנים האחרונות נעשה ההרכב למעודן יותר - כיום מכניסים לבקבוק רוזמרין, מחטים וסיכות וכן יין אדום. גם בעבר וגם כיום, הבקבוק נקבר בצד הרחוק ביותר של הבית, מתחת לרצפת הבית, או בנקודה לא בולטת בבית. על פי האמונה העממית, הבקבוק לוכד את הכישוף ומשפד אותו על המחטים והסיכות, מטביע אותו ביין האדום ומבריח אותו בעזרת הרוזמרין.
סוגים אחרים של בקבוקי מכשפות עשויים להכיל חול, אבנים, נוצות, קונכיות, עשבים, פרחים, מלח, חומץ, שמן, מטבעות או אפר. דרך אחרת להבריח את הכישוף היא דווקא להיפטר מהבקבוק. יש בקבוקי מכשפות המושלכים לאש, וכאשר הם מתפוצצים הכישוף נשבר והמכשפה כנראה מתה.
בעבר הרחוק היה בקבוק המכשפות עשוי מאבנים והכיל בתוכו מסמרים חלודים, שתן, קוצים, שיער, דם וסת (מחזור), וחתיכות של זכוכית, עצים, ועצמות.
הערות שוליים

↑  Glanvill, Joseph (1700), Saducismus Triumphatus: or, Full and Plain Evidence Concerning Witches and Apparitions, 3rd edition, A. L., London.
↑  oggard, Brian (2004), "The archaeology of counter-witchcraft and popular magic", in Davies, Owen; De Blécourt, William, Beyond the Witchtrials: Witchcraft and Magic in Enlightenment Europe, Manchester University Press, ISBN 978-0-7190-6660-3
בנות טובות הולכות לגיהנום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טוהר שרמן-פרידמן
 איורים:  טוהר שרמן פרידמן 
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן אוטוביוגרפי 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 מקום הוצאה:  ישראל
 תאריך הוצאה:  2023
 מספר עמודים:  136
 עורך:  רחלה זנדבנק 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה דביר
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-574-570-2
 הספרייה הלאומית:  997012279261405171
 
בנות טובות הולכות לגיהנום הוא רומן גרפי שנכתב על ידי טוהר שרמן-פרידמן ופורסם במרץ 2023. הספר הוא רומן אוטוביוגרפי הדן ושופך אור על אמונתה, משפחתה, אהבתה ומערכות היחסים של המחברת כשהייתה צעירה. שרמן-פרידמן משתמשת באיורים מפורטים ובמונולוגים ודיאלוגים מלאים בהומור, ביקורת ורפלקציה. היא מזמינה את הקוראים שלה לסיור בחייה, החל מילדותה, ובמהלך שנות ההתבגרות המרדניות שלה. כל זה מוביל להבנה מעמיקה של מסע ההתבגרות והאמונה שלה.
כל פרק בספר הוא סיפור בתוך סיפור. כל אחד מהפרקים יכול לעמוד בפני עצמו, וביחד הם יוצרים מסר רחב ועמוק יותר.
שרמן-פרידמן אומרת שהספר הזה הוא החלק הראשון בטרילוגיה.
עלילה

טוהר, הדמות הראשית, נולדה למשפחה דתית בשומרון כבת זקונים מבין שישה ילדים. בפרולוג מגלה הקורא שסבתא של טוהר מתה מסרטן זמן לא רב לאחר שטוהר נולדה.
המספרת כותבת שהחוויה שלנו כילדים מעצבת את מי שאנחנו כמבוגרים וממשיכה לתאר את החויה שלה. טוהר מרגישה בודדה כילדה למרות אחיה הרבים. הקורא מקבל את התפיסה שהיא שיחקה יותר עם הבובות שלה מאשר עם אחיותיה. כשהייתה בת תשע היה חשש לחדירה של מחבלים ליישוב שלה כשהיא הייתה לבד בבית. שיחת טלפון מאמה הרגיעה אותה שהיא לא באמת לבד.
טוהר מתארת את הוריה שלקחו אותה להפגנה ב-2004 נגד תוכנית ההתנתקות מעזה, אבל היא הייתה צעירה מדי להבין את המשמעות והפוליטיקה של כל מה שהתרחש. היא מדברת על כך שהיא בעצם גידלה את עצמה במובנים מסוימים בהתחשב בנסיבות הדור שלה. היא פוגשת ילד מסתורי, מבלה איתו הרבה זמן ומתנשקת איתו, אבל זה מוביל לבעיות עם בנות אחרות — ולשברון לב.
טוהר מתארת יום כיפור אחד שבו בזמן שהיא יושבת בבית כנסת היא חושבת רק על כמה שהיא רעבה. ולא של הרהור ותשובה. היא שוברת אתהצום באכילת במבה ומגלה ששום דבר רע לא קורה. זה מוביל אותה לסיפור אחר שבו היא אומרת למורה שלה באולפנה שהיא לא מאמינה באלוהים.
בחלק השני של הספר, טוהר המתבגרת היא מנסה דברים חדשים כמו לעשות קעקועים על הגוף. היא מעשנת סיגריה במסיבת פיג'מות. וגם פוגשת בחור בשם מיכאל שבסופו של דבר הופך לבעלה. בהתחלה מיכאל יצא עם חברתה של טוהר, מאי, וטוהר ומאי מפסיקות להיות חברות טובות אחרי שמיכאל וטוהר מתחילים לצאת.
טוהר משקרת להוריה בגיל שש עשרה והולכת עם מיכאל לבלות שבת איתו ועם חברים במרכז הארץ. באירוע אחר, שתיית אלכוהול ומשחק "אמת או חובה" יוצרים בעיות. נמרוד, בן הזוג של אחותה עדינה, מצלם את טוהר ואת מיכאל צילומים אמנותיים שגורמים אי נוחות לעדינה. טוהר מבינה, בדיעבד, את הסיטואציות המורכבות שבהן נמרוד שם את אחותה.
בתחילת החלק השלישי של הספר טוהר נכנסת להריון ועוברת הפלה. מערכת היחסים שלה עם מיכאל שורדת גם ברגעים הקשים. טוהר נוסעת לפולין לביקור במחנות ריכוז והיא מרגישה שזה היה מסע משמעותי.
טוהר חוזרת הביתה ומתארת אינטראקציה מפחידה כשהיא נוסעת בטרמפים. היא מספרת את סיפורו של אדם שעבר לינץ' בגדה, אבל לא חושבת על היישוב שלה כמקום מסוכן.
טוהר מספרת על היבטים רבים ושונים בחייה לאחר שנות ההתבגרות שלה. השירות שלה בצה׳׳ל הוא פחות זוהר. למרות ההבדלים האמוניים ביניהם אביה, שהוא רב, ואמה מקבלים אותה. המקום האהוב עליה ביישוב הוא קברה של סבתא.
טוהר מפתחת את כישרונותיה כאמנית. עדינה כמעט נפגעת, ממתקפת טרור. אם טוהר לא הייתה מתווכחת עם עדינה, היא הייתה יושבת במושב שבו נחת הסלע שנזרק. עדינה נאבקת בבריאות הנפשית שלה ומאושפזת בבית חולים וטוהר מתחילה להבין שהילדות שלה הסתיימה.
באפילוג טוהר מסכמת את המסע שלה, את האופן שבו היא רואה דברים, נפרדת מאלוהים וממשיכה לנסות לענות על השאלה מי היא באמת.
שבחים וביקורת

נירית אנדרמן פרסמה מאמר ב"הארץ" זמן קצר לאחר יציאת הספר במרץ 2023 המשבחת את שרמן-פרידמן בתיאור הרומן הגרפי וסיפור חייה של המחברת. היא כתבה: "כוכבת חדשה נולדה בביצה הקטנטונת של הקומיקס המקומי״.
ב-24 במרץ 2023, שרמן-פרידמן התראיינה ל״כאן 11״ ועבודתה הוצגה שם. כאן 11 נתנה לטוהר במה להסביר את סיפורה ולקדם את הרומן הגרפי החדש שלה.
חודשיים לאחר מכן, במאי 2023, פרסמה עופרה רודנר מאמר ב"הארץ" המבקר את עבודתה של שרמן-פרידמן. המחברת, כותבת רודנר, שוללת את המציאות הפוליטית ואת קשיי החיים בשומרון, ובוחרת להתמקד דווקא ב"פמיניסטי והחילוני שלה עצמה כאינדיבידואל״. רודנר מבקר את שרמן-פרידמן על כך שלא הצליחה "להסתכל לכיבוש בעיניים״.
דמויות

טוהר: מחברת, מאיירת, ודמות ראשית.
מיכאל: חבר, בן זוג, בעל.
עדינה: אחות, חברה, ובת.
נמרוד: צלם וחבר של עדינה.
מאי: ידידה, חברה לשעבר של מיכאל.
על הסופרת

טוהר שרמן-פרידמן נולדה וגדלה ביישוב קדומים שבשומרון וחיה היום בתל אביב. היא למדה תקשורת חזותית במכללת שנקר ועובדת כאומנית קעקועים ויוצרת קומיקס. ספרה הראשון בנות טובות הולכות לגיהנום ראה אור בצרפת. שרמן-פרידמן היא נולדה ב-1996.
הערות שוליים

1 2   נירית אנדרמן, הקומיקסאית טוהר שרמן פרידמן: "חלמתי שאהיה גיבורה, ובסוף אני אנטי־גיבורה", באתר הארץ, 8 במרץ 2023
↑   עופרה רודנר, "בנות טובות הולכות לגיהנום": המחסומים שבהם נתקלת ילדה הגדלה בהתנחלות, באתר הארץ, 10 במאי 2023
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בנות טובות הולכות לגיהנום".
בקבוק לתינוקות

תינוק מואכל בבקבוק
בקבוק האכלה מתקופת יוון העתיקה, המאה ה-5 לפני הספירה
בקבוק האכלה מתקופת רומא העתיקה, בערך 30 לספירה. נמצא בקברם של אם ותינוקה
בקבוק האכלה משמש להאכלת טלה
בקבוק לתינוק או בקבוק האכלה הוא בקבוק עם פטמה להאכלת תינוקות. הבקבוק משמש על-פי רוב להאכלת תינוק בתרכובת מזון לתינוקות (תמ"ל) או חלב אם שאוב. יש סוגים שונים של בקבוקים, בהתאם לשלבי ההתפתחות של התינוק. יש גם בקבוקים חד פעמיים קטנים בהם משתמשים בבתי החולים לתינוקות שרק נולדו.
היסטוריה

החל מהתקופה הפרהיסטורית ישנן עדויות לשימוש בבקבוק לתינוק. בקבוק זה היה בעל זרבובית קשיחה ושני פתחים, האחד נועד למלא את הנוזל והשני כדי להכניס לפי התינוק. במהלך השנים נעשו ניסיונות לייצר פטמות רכות משלל חומרים, אך פטמות אלו היו קשות לניקוי. המצאת הגומי המגופר סיפקה פתרון – חומר רך אשר עמד בחום של העיקור. בשנת 1845 יוצרה פטמת הגומי הראשונה בניו יורק.