stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה

| --- | --- |
בניין האוניברסיטה במרכז ברטיסלאבה
בניין האוניברסיטה במרכז ברטיסלאבה
 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  יוחנן עמוס קומניוס 
 תקופת הפעילות:  1919–הווה (כ־106 שנים)
 בעלי תפקידים
 רקטור:  פרופ' פרנטישק גהר
 סטודנטים
 :  30,000 (שנת 2006/2007)
 מיקום
 מיקום:  ברטיסלאבה, סלובקיה
 מדינה:  סלובקיה סלובקיה
 קואורדינטות:  48°08′28″N 17°06′57″E﻿ / ﻿48.141222222222°N 17.115944444444°E﻿ / 48.141222222222; 17.115944444444
 uniba.sk
  (למפת סלובקיה מוגדלת) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה אוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה(למפת סלובקיה רגילה) ברטיסלאבה טרנבה טרנצ'ין ניטרה ז'ילינה באנסקה ביסטריצה  פרשוב קושיצה צ'כיה פולין אוק. רו. הונגריה א ו ס ט ר י ה אוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה
 
אוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה (בסלובקית: Univerzita Komenského v Bratislave) היא האוניברסיטה הגדולה בסלובקיה. רוב הפקולטות של האוניברסיטה פועלות בעיר הבירה ברטיסלאבה. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1919, זמן קצר לאחר שנוסדה צ'כוסלובקיה. האוניברסיטה קרויה על שמו של יאן עמוס קומניוס, מורה ופילוסוף צ'כי בן המאה ה-17.
בשנת 2006 היו באוניברסיטת קומניוס כ-2000 חברי סגל ולמדו בה יותר מ-30 אלף תלמידים. מקור עיקר תקציבה של האוניברסיטה הוא ממשלתי ותלמידים סלובקים הלומדים בה פטורים משכר לימוד.
היסטוריה

אוניברסיטת קומניוס נוסדה בשנת 1919 בעזרת אוניברסיטת קארל בפראג. אוניברסיטה זו באה במקומה של אוניברסיטה הונגרית אשר פעלה בברטיסלאבה החל משנת 1914. בשנותיה הראשונות, רבים מן המרצים באוניברסיטה, כולל הרקטור הראשון בה, היו צ'כים, כיוון שבקרב העם הסלובקי לא הייתה אותה עת שכבה משכילה מתוכה ניתן היה לגייס חברי סגל סלובקים. כבר בשנת היווסדה נפתחה באוניברסיטה פקולטה לרפואה, בשנת 1921 נפתחו פקולטות למשפטים ולפילוסופיה. בפקולטה לפילוסופיה פעלו חוגים בתחום מדעי הרוח ומדעי החברה וכן תוכניות להכשרת מורים לבתי ספר תיכון.
בשנת 1937 נחנך בניין חדש לפקולטות למשפטים ולפילוסופיה במרכז העיר ברטיסלאבה. בבניין קיים אולם מרכזי בו נערכים טקסי הבוגרים וטקסים רשמיים אחרים. בעקבות הסכם מינכן במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאות, אך למעשה הייתה גרורה של גרמניה הנאצית. בתקופה זו הוטלו הגבלות רבות על החופש האקדמי באוניברסיטה והמרצים ממוצא צ'כי שעבדו בה אולצו להתפטר. שמה של האוניברסיטה שונה בשנת 1939 והיא נקראה "האוניברסיטה הסלובקית". שמה המקורי הושב לה בשנת 1954. בשנת 1940 נפתחה הפקולטה למדעים ובשנת 1941 נפתחה הפקולטה לתאולוגיה. בשנת 1948 עלו הקומוניסטים לשלטון בצ'כוסלובקיה וכל מוסדות החינוך האקדמיים במדינה אולצו להכפיף עצמם לאידאולוגיה מרקסיסטית-לניניסטית תוך הגבלות חדשות על החופש האקדמי. על הלימודים בפקולטה לתאולוגיה הוטל פיקוח ישיר של משרד החינוך הצ'כוסלובקי.
אף לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה האוניברסיטה להתפתח. בשנת 1946 נוסדה בה הפקולטה לחינוך, הפקולטה לרוקחות נפתחה בשנת 1952, ובשנת 1960 נפתחה פקולטה לחינוך גופני וספורט. בשנת 1969 נפתחה פקולטה לרפואה בעיר מרטין בצפון סלובקיה, ובשנת 1980 נפתחה פקולטה למתמטיקה ולפיזיקה. לאחר מהפכת הקטיפה בשנת 1989, האוניברסיטה יסדה מוסדות שלטון עצמי דמוקרטי וקורסי חובה באידאולוגיה המרקסיסטית בוטלו. הפקולטה לתאולוגיה קתולית והפקולטה לתאולוגיה אוונגליסטית הצטרפו לאוניברסיטה.
מעבר הכלכלה הסלובקית לכלכלת שוק יצר צורך באנשי מקצוע בתחום הניהול והכלכלה ובשנת 1991 נפתחה פקולטה לניהול. בשנת 2002 נפתחה פקולטה למדעי הכלכלה והחברה. השיטה האירופית לצבירה והעברת ניקוד אקדמי יושמה באוניברסיטה בשנת 2000 כדי לשפר את יכולת תלמידיה ללמוד במוסדות חינוך אירופאים אחרים.
רשימת פקולטות

פקולטה לרפואה
פקולטה לרפואה ע"ש יסניוס בעיר מרטין
פקולטה לרוקחות
פקולטה למשפטים
פקולטה לפילוסופיה
פקולטה למדעי הטבע
פקולטה למתמטיקה, פיזיקה ומידע
פקולטה לחינוך גופני וספורט
פקולטה לחינוך
פקולטה לניהול
פקולטה למדעי החברה וכלכלה
פקולטה לתאולוגיה אוונגליסטית
פקולטה לתאולוגיה קתולית-רומית ע"ש קירילוס ומתודיוס
רפאל קוק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בספטמבר 1900 תר"ס בירז', האימפריה הרוסית
 פטירה:  15 ביולי 1971 (בגיל 70) כ"ב בתמוז תשל"א טבריה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  טבריה
 תקופת הפעילות:  ? – 15 ביולי 1971 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 תחומי עיסוק:  רב העיר טבריה
 צאצאים:  שלמה קוק  אברהם יצחק קוק  שמחה הכהן קוק  נחום קוק 
 
הרב רפאל הכהן קוּק (18 בספטמבר 1900, כ"ד באלול תר"ס - 15 ביולי 1971, כ"ב בתמוז תשל"א) היה רב העיר טבריה מקום המדינה ועד פטירתו.
קורות חייו

נולד בבירז שבליטא לרב דב בער הכהן קוק, שהיה אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן (הראי"ה) קוּק. למד בישיבת מיר ובישיבת טלז.
בשנת 1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו ולמד בישיבת מרכז הרב בראשות דודו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. עמד לימין דודו בסידור שיעוריו לפני תלמידי הישיבה, ובפגישותיו הרבות, וזאת למעלה מעשר שנים. בשנת 1933 עבר ללמוד במכון הארי פישל, והוציא לאור במסגרתו את תוספות הרא"ש על מסכת מועד קטן. עסק בצרכי ציבור, דוגמת מאבק במיסיון.
בט"ו באב ה'תרפ"ח נישא לרחל, בתו של הרב שמחה מנדלבוים, ועבר להתגורר בבית המשפחה, בית מנדלבאום, הסמוך לשער מנדלבאום. נהג להתפלל מדי שבת בביתו של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק ושמע ממנו דברי תורה רבים.
בתחילת שנת תש"ח נבחר לכהן כרב הראשי של טבריה ואב בית הדין שבה מטעם הרבנות הראשית, תפקיד שבו נשא עד פטירתו בשנת תשל"א. בשנותיו הראשונות בעיר עמד לצידו הרב אשר זאב ורנר, שכיהן כרבם של חסידי סלונים עד לפטירתו בשנת תשי"ח.
לאחר פטירתו הוקמה על שמו ישיבת תורת רפאל בירושלים.
כתביו

הרב קוק היה בקשר מכתבים עם רבנים בולטים, בענייני הלכה ואגדה. נכדיו הוציאו לאור את כתביו בספר "כהונת רפאל". תלמידיו הוציאו לאור ספר בענייני פורים בשם "כהונת רפאל" וחוברת הכוללת את דברי תורתו בענייני חתונה.
ילדיו

הרב שלמה הכהן קוק - כיהן כרב הראשי של רחובות. נספה בתאונת דרכים עם אשתו יהודית ושניים מילדיהם בחנוכה תשל"ב (1971)
הרב שמחה הכהן קוק - כיהן כרב הראשי של רחובות לאחר פטירת אחיו, שלמה
הרב נחום קוק - רב ברמת גן ואביו של הרב דב קוק
הרב אברהם יצחק קוק - ראש ישיבת מאור התלמוד ברחובות
שרה זהבה, נשואה לרב יעקב כ"ץ
לאה - מרצה ומנחת הורים. בעבר, מורה בבית יעקב בפתח תקווה. בעלה הוא הרב אברהם שרמן, שכיהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה של הציונות הדתית, מוסד הרב קוק, חלק ה', עמ' 434
↑  במקום הזמנה פרטית, הארץ, 27 ביולי 1928
↑  יצאו לאור בספר רשימות תלמידים ממרן הגרי"ז הלוי על התורה, תשע"ו.
↑  הרב רפאל הכהן קוק - רבה של טבריה, הצופה, 18 בדצמבר 1947
↑  ראו תיק מינויו של הרב קוק לרבה של העיר, באתר ארכיון המדינה
↑  אור המזרח, תשרי תשל"ב, עמוד 48
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511870205171  LCCN: nr2001050032  VIAF: 29464933   WorldCat (עם VIAF): 29464933
דני אמיר

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1961 (בן 63) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תיכון חדש 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
דני אמיר (נולד ב-20 בדצמבר 1961) הוא זמר-יוצר ישראלי.
ביוגרפיה

אמיר, נכדו של מאיר וייסגל, למד בתיכון חדש בתל אביב. התגייס לצה"ל בנובמבר 1979, ונכלא מספר פעמים עקב סירובו לשרת בשטחים.
באוקטובר 1987 יצא אלבומו הראשון "נסיגה בשלבים" בהפקתו המוזיקלית של מיקי שביב. באלבום נטלו חלק ז'אן פול זימבריס, משה לוי, דן תורן ואריאל זילבר.
אמיר היה חבר בלהקת "דברים שעשיתי עם אחותי" שהתפרסמה בסוף שנות השמונים, הלהקה כללה גם את יוסי פרץ, צחי הר-נבו ובועז ברמן, הופיעה הרבה אך הוציאה את אלבומה היחיד רק ב-1998 בהפקתו המוזיקלית של שפי ישי. בין שיריה הידועים: "מינה" ו"שיר חתונה", שניהם למילים של מודי בר און.
ב-1998 הלחין מספר שירים, בהם הפרודיה "חייל של אהבה", לחמישייה הקאמרית.
בסוף 2007 יצא לרדיו השיר "טלי" בו מסופר על היום ב-2022 בו טלי פחימה, פעילת השמאל הקיצוני, נבחרת לנשיאת המדינה. השיר נכלל באלבומו של אמיר "שמונה שירים על אלוהים והכיבוש".
בשנת 2009 הופיע במסגרת "נשף הסוכן החשאי והיועץ המשפטי" שארגן הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
באלבומו השני של ארז לב ארי (2010) כלול השיר "פרימיטיבים" שתרגם אמיר על פי שירו של טי-בון ברנט.
בשנים 1999–2010 הועסק אמיר כתסריטאי חדשות הספורט בערוץ הספורט. אמיר, שעסק בסוף 2009 בגיוס חתימות על מנת לצרף את העובדים בערוץ לארגון כוח לעובדים, טען שפיטוריו התרחשו על רקע זה. בית הדין האזורי לעבודה דחה את טענתו זו.
בערב יום העצמאות 2010 הדליק משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול".
בינואר 2015 יצא אלבום הסולו השלישי שלו, "בין אדם לאדם".
הערות שוליים

↑  תמר סוקניק, הופעה של דני אמיר בוטלה משום שהיה סרבן גיוס, באתר הארץ, 31 במרץ 2008
↑  יוני הראל, מחאה מפונקת - דני אמיר - נסיגה בשלבים - סי בי אס, חדשות, 7 באוקטובר 1987
↑  רותי הדר, מיס כבדים חודרים עמוק, חדשות, 8 בפברואר 1990
↑  בש"א 1266/10 דני אמיר נגד ערוץ הספורט בע"מ, ניתן ב-21 במרץ 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297497105171  VIAF: 298505629   WorldCat (עם VIAF): 298505629
אוניברסיטת קייב

| --- | --- |

הבניין האדום
הבניין האדום
 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  טאראס שבצ'נקו 
 מוטו:  Utilitas, Honor et Gloria
 תקופת הפעילות:  1834–הווה (כ־191 שנים)
 מייסדים:  ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  לאוניד גוברסקי
 סטודנטים
 :  25,000
 מיקום
 מיקום:  קייב, אוקראינה
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 קואורדינטות:  50°26′30.85″N 30°30′40.73″E﻿ / ﻿50.4419028°N 30.5113139°E﻿ / 50.4419028; 30.5113139
 http://www.univ.kiev.ua
  (למפת קייב מוגדלת) אוניברסיטת קייב(למפת קייב רגילה) אוניברסיטת קייב
 
אוניברסיטת קייב (באוקראינית: Київський національний університет імені Тараса Шевченка; האוניברסיטה הלאומית ע"ש טאראס שבצ'נקו) היא אוניברסיטה קלאסית בעיר קייב שבאוקראינה. האוניברסיטה, שנוסדה בשנת 1834, נחשבת לטובה במדינה. היא כוללת 15 פקולטות, 7 מכוני מחקר, גן בוטני, מוזיאון זואולוגי, מצפה כוכבים ועוד. באוניברסיטה לומדים כ-25 אלף סטודנטים.
היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1834 על פי צו הצאר ניקולאי הראשון, שקבע כי יש להקים בעיר קייב אוניברסיטה קיסרית על שם ולדימיר הראשון, וזאת על בסיס אוניברסיטת וילנה, שנסגרה בעקבות המרד הפולני בשנים 1830–1831. זו הייתה האוניברסיטה השנייה בשטח אוקראינה, לאחר שבשנת 1804 הוקמה אוניברסיטה בחרקוב. הלימודים החלו ביוני 1834. עד לשנת 1842 לא היה לאוניברסיטה בניין קבוע, והלימודים נערכו בבניינים שונים על בסיס השכרה. בניין האוניברסיטה ("הבניין האדום") הוקם בשנת 1842 והוא משמש את המוסד עד היום. בשנת 1835 נוספה לפקולטה לפילוסופיה גם פקולטה למשפטים, ובשנת 1841 פקולטה למדעי הרפואה.
בשנת 1838 עזבו את המוסד כמעט כל חברי הסגל והסטודנטים ממוצא פולני, והאוניברסיטה נסגרה לתקופה קצרה. הפעילות חודשה, ובשנת 1860 מספר הסטודנטים עלה ל-1,000. בשנת 1863, על רקע מרד ינואר, התרחש גל נוסף של עזיבת סטודנטים פולנים ומספר הסטודנטים ירד לכ-480. בשנת 1917 למדו באוניברסיטה 5,300 סטודנטים.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917 נסגרה האוניברסיטה, והיא נפתחה מחדש בשנת 1919. בשנת 1920 נסגרה בפעם השנייה ועל בסיסה הוקמו מספר מוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1933 הוקמה האוניברסיטה מחדש וכללה 7 פקולטות. במרץ 1939 היא נקראה על שם טאראס שבצ'נקו.
לפני תחילת מלחמת העולם השנייה הייתה האוניברסיטה השלישית בגודלה בברית המועצות. במלחמה היא פונתה תחילה לחרקוב, ואחר כך לאסיה המרכזית. חודשיים לאחר שחרור קייב מהכיבוש הנאצי חידשה האוניברסיטה את פעילותה. בשנת 1949 היא כללה 12 פקולטות.
בשנת 1994 קיבלה האוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית והיא מתוקצבת ישירות מתקציב המדינה.
פקולטות האוניברסיטה

פקולטות אוניברסיטת קייב כוללות:
גאוגרפיה
גאולוגיה
כלכלה
היסטוריה
קיברנטיקה ומדעי המחשב
מכניקה ומתמטיקה
טכנולוגיות מידע
מכינה
פסיכולוגיה
רדיופיזיקה, אלקטרוניקה, ומערכות מחשוב
סוציולוגיה
פיזיקה
פילוסופיה
כימיה
משפטים
פקולטה לסטודנטים זרים
הערות שוליים

↑  History, Taras Shevchenko National University of Kyiv
↑  University Units, Taras Shevchenko National University of Kyiv
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413387905171  BnF: cb120062353 (data)  GND: 1016336-0  ISNI: 0000 0004 0385 8248  LCCN: n82163138  NKC: ko2004238780  SUDOC: 096289600  VIAF: 125885765   WorldCat (עם VIAF): 125885765
שינג'יאנג טיין שאן

שינג'יאנג טיין שאן (בסינית: 新疆天山, בפין-יין: Xīnjiāng tiānshān) הוא אתר מורשת עולמית מוכר על ידי ארגון אונסק"ו הכולל ארבעה אזורים בחלקו המזרחי של רכס טיין שאן החופפים ארבע שמורות טבע במחוז שינג'יאנג בצפון מערב סין, והם: טומור (Tomur), קאלג'ון-קוארדנינג (Kalajun-Kuerdening), באיינבולוקה (Bayinbuluke) ובוגדה (Bogda). אזורים אלו מייצגים את מגוון צורות הנוף, האקלימים, הצמחייה ובעלי החיים של הרכס, וכוללים נופים מגוונים של פסגות מכוסות בשלג-עד, קרחונים, נהרות, ביצות, אגמים אלפיניים, אחו, יערות וערבות דשא, קניונים של אבן חול אדומה ומדבריות.
רקע > הרי טיין שאן

רכס הרי טיין שאן שוכן במרכז אסיה ומשתרע ממזרח למערב על פני ארבע ארצות: סין, קירגיזסטן, קזחסטן ואוזבקיסטן. אורך הרכס, כ-2,500 קילומטרים, בין חאמי בשינג'יאנג במזרח ועד מערב מדבר קיזילקום באוזבקיסטן, אחד משבעת רכסי ההרים הארוכים בעולם. רוחב הרכס נע בין 250 ל-350 קילומטרים, כשהרוחב המקסימלי כ-800 קילומטרים. הרכס מוקף משני צדדיו בשישה מדבריות, שהגדול בהם, טקלה מקאן, שוכן מדרום לרכס. את הרכס ניתן לחלק באופן גס לרכס טיין שאן המזרחי בסין ורכס טיין שאן המערבי בשלוש הארצות האחרות.
רכס הרי טיין שאן שוכן באזור חם וצחיח של מרכז אסיה, אבל בשל פסגותיו הגבוהות המכוסות שלג-עד מתפקד הרכס כמגדל מים המזרים מים מתוקים ליישובים שבמורדות ההרים ואחראי לקיומן של מערכות אקולוגיות מגוונות, מיערות עבותים ועד נאות מדבר. נאות מדבר אלו שימשו בעבר תחנות בדרך המשי שדרכה עברו סחורות (וגם רעיונות ודתות) בין מזרח למערב. בנתיב זה הגיעו הבודהיזם, האסלאם והנצרות הקדומה לסין.
הסינים העריצו את יפי הנוף המשלב הרים מושלגים, יערות ירוקים, אגמים המשקפים את ההרים שסביבם, ומשוררים רבים דוגמת לי באי,  צֶן שֶׁן (岑參, בפין-יין Cén Shēn‏; 770-715) ולוּ יוּאוּ (陸游‏ 1210-1125) ביקרו ברכס וכתבו על יופיו.
רקע > הרי טיין שאן בשינג'יאנג > מיקום וטופוגרפיה

רכס הרי טיין שאן שוכן בחלק המרכזי של המחוז האוטונומי של האויגורים בצפון מערב סין כשהוא משתרע ממזרח למערב בין קו האורך 95º מזרח לקו אורך 74º באורך 1,760 קילומטרים, כשני שלישים מהאורך הכולל של הרכס, וברוחב ממוצע של 300 קילומטרים בין קו הרוחב 40º צפון לקו רוחב 45º. מצפון לרכס משתרע מדבר דזונגר ומדרום לרכס מדבר טארים.
הרכס מחולק לשלושה רכסים עיקריים: הרי טיין שאן הצפוניים, הרי טיין שאן התיכוניים והרי טיין שאן הדרומיים. רכסים אלו מתחלקים ל-20 רכסי הרים משניים ולכעשרה אגנים או עמקים בין ההרים. את הרי טיין שאן הצפוניים באורך של 1,300 קילומטרים ניתן לחלק לרכס מזרחי ורכס מערבי. הפסגה הגבוהה ביותר בחלק המזרחי היא פסגת בּוֹגְדָה (博格达) שגובהה 5,445 מטרים. הרכס המערבי כולל 21 פסגות מעל ל-5,000 מטרים, ומכיל את הריכוז הגדול ביותר של קרחונים. גובהה של הפסגה הגבוהה ביותר ברכס המערבי הוא 5,289 מטרים. האורך של הרי טיין שאן התיכוניים הוא 800 קילומטרים, והפסגה הגבוהה ביותר היא בגובה 4,835 מטרים. רכס זה נמוך יחסית ובחלקו המערבי נטועים מטעים רבים. אורכו של רכס הרי טיין שאן הדרומיים הוא 1,100 קילומטרים וגובהו הממוצע 4,000 מטרים. רכס זה מכיל בחלקו המערבי ריכוז של 15 פסגות מעל ל-6,000 ובהן פסגת טומור, הפסגה הגבוהה ביותר בהרי טיין שאן, שגובהה 7,443 מטרים.
הגובה הממוצע של רכס הרי טיין שאן בשינג'יאנג הוא 4,000 מטרים, כ-3,500 מטרים מעל לאגן דזונגר בצפון וכ-3,000 מטרים מעל לאגן טארים בדרום.
רקע > הרי טיין שאן בשינג'יאנג > אקלים והידרולוגיה

רכס טיין שאן משתרע לאורך שטח נרחב וההפרש בגובה בין המישור למרגלות הרכס לפסגות יכול לנוע עד כמה אלפי מטרים. עובדות אלו יצרו מגוון של אקלימים מקומיים. האזור שבו משתרע הרכס הוא אזור צחיח למחצה שאקלימו ממוזג, כאשר המישור מדרום לרכס משתייך לאזור צחיח שאקלימו ממוזג-חמים, בעוד שעל הרכס יש אזורי אקלים המשתנים עם הגובה לאקלים ממוזג, אקלים ממוזג-קר, אקלים תת-קפוא ואקלים קפוא. כללית, המדרון הדרומי חם יותר מהמדרון הצפוני והאזור המזרחי חם יותר מהמערבי. הטמפרטורה הממוצעת של המדרון הדרומי היא 7.5°-10° מעלות, בעוד שהטמפרטורה הממוצעת של המדרון הצפוני היא 2.5°-5.0° מעלות. הטמפרטורה הממוצעת באגן טורפאן שבמזרח היא 12.5° מעלות וזו של עמק אילי שבמערב היא 7.5°. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 50°- בפסגת טומור, בעוד שהטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה הייתה 49.7° (3 באוגוסט 2008) באגן טורפאן.
האקלים על הרי טיין שאן לח במידה ניכרת מהאקלים שסביבו, כאשר עיקר המשקעים נופלים על המדרון הצפוני בחלק המערבי של הרכס המושפע מהלחות המגיעה מהאוקיינוס האטלנטי ומזרמי האוויר הארקטי. ממוצע המשקעים השנתי במקורות של הנהר אילי שבמערב הוא 1,800-1,500 מילימטרים בעוד שעל המדרון הדרומי של הר טומור יורדים פחות מ-100 מילימטרים, ובאגן טורפאן הממוצע הוא 16.4 מילימטרים.
המשקעים הם מקור ל-373 נהרות ו-160 נחלים שמקורם ברכס ושמימיהם מהווים 53.6% מכלל מימי הנהרות הזורמים בשינג'יאנג. שיפוע הנהרות חד ומרביתם קצרים (פחות מ-100 קילומטרים), ועם זאת חשיבותם הכלכלית גדולה כי הם מקיימים את נאות המדבר של שינג'יאנג. עיקר השפיעה היא באביב ובקיץ (בשל הפשרת השלגים) והסתיו והחורף הם העונות היבשות.
מרבית האגמים ברכס טיין שאן מפוזרים באגנים שבין ההרים, בשקעים ובקצות נהרות. הנהר קאידו מתפתל בתוך אגן יוּאוּאָרדוּסְה בגבהים שבין 2,400 ל-2,600 מטרים. במרכז האגן יש אגמים וביצות על שטח של 1,370 קמ"ר, בית גידול מושלם לברבורים ועופות מים, שזכה לכינוי "אגם הברבורים" בסין. מרבית האגמים נוצרים בגבהים שבין 1,000 ל-2,000 מטרים. שטח הפנים של אגם נוסף, אגם טְייֵנְשָׁאן טְייֵנְצְ'ה ("האגם השמימי"), הוא 1,910 מטרים ועומקו 102 מטרים.
רקע > הרי טיין שאן בשינג'יאנג > קרחונים

בכל רכס טיין שאן יש 15,953 קרחונים בשטח כולל של 15,416 קמ"ר ונפח של 1,084 קילומטרים מעוקבים, כמות מרובה יחסית לרכסי הרים אחרים. בחלקו הסיני של הרכס יש 9,081 קרחונים על פני שטח של 9,236 קמ"ר, כ-60% מכלל הקרחונים שברכס. הריכוז הגדול ביותר של קרחונים נמצא בקבוצת הפסגות של טומור-חאן טנגרי, והוא כולל שני קרחונים ששטחם מעל ל-300 קמ"ר. הקרחונים ברכס הם מכל הסוגים: קרחוני עמקים, קרחוני עמקי קרקס קרחוני, קרחוני קרקס קרחוני, קרחונים תלויים וכו'.
רקע > גאולוגיה

הרי טיין שאן הם תוצאה של פעילות טקטונית שבה הייתה הפחתה מדרום כלפי צפון עקב ההתנגשות בין הלוח ההודי ללוח האירואסייתי שבעטיה הליתוספירה של הלוחות המשניים של טארים וקזחסטן-דזונגר צללו מתחת להרי טיין שאן. עומק ההפחתה היה 46–60 קילומטרים ו-70 קילומטרים בהתאמה. בגבולות ההרים ובאגנים במזרח ובמערב הרכס התהוו העתקי דחיקה ופעילות טקטונית נוספת גרמו ליצירת מערכת ההרים הגדולה שבה הפרשי גובה גדולים, ופסיפס של הרים ועמקים.
רקע > גאולוגיה > היסטוריה

הסלעים העתיקים ביותר שנתגלו בהרי טיין שאן הם פאצייס של אמפיבוליט-צפחות ירוקות מהגרעין היבשתי המקורי בני כ-3 מיליארד שנים.
בפלאופרוטרוזואיקון (לפני 2.5-1.7 מיליארד שנים) היה האזור של הרי טיין שאן מתחת לאוקיינוס רחב שכונה אוקיינוס טיין שאן. במזופרוטרוזואיקון ובנאופרוטרוזואיקון (לפני 1.7-0.6 מיליארד שנים) התרחב הקראטון היבשתי העתיק תחת השפעת ההפחתה של הלוחות המשניים של טארים וקזחסטן-דזונגר כשהאוקיינוס הלך ונעלם, לבסוף נוצרה יבשת טיין שאן שממדיה דומים להרי טיין שאן של ימינו.
בתחילת הפלאוזואיקון (לפני 410–540 מיליון שנים) התפתח האגן האוקייני של הרי טיין שאן. מהפרקמבריון ועד האורדוביק גרמה התמחות ממערב למזרח ליבשת טיין שאן להפוך לחלק מים תטיס הקדום. בשלהי הפלאוזואיקון (לפני 250–410 מיליון שנים) היו תנועות קימוט והתרוממות. תנועת הלוחות הייתה עזה ונוצרו הרי געש. פעילות האורוגנזה הווריסקנית (אנ') גרמה ליצירת מסה של גרניט, ותנועת הלוחות התגברה. הלוח הסיבירי נע דרומה במהירות והתנגש לאורך אזור ההפחתה וגרם להתרוממות השכבות שנוצרו בפליאוזואיקון. נוצרו הרי טיין-שאן הקדומים שגובהם הגיע ל-2,000 מטרים.
במזוזואיקון (לפני 65–250 מיליון שנים) פעלו על רכס ההרים הקדום בעיקר סחיפה והתיישרות. ההרים הלכו ונעשו נמוכים יותר ותלולים פחות. מאז הפלאוגן ועוד יותר הנאוגן (לפני 65 מיליון שנים) ההשפעה של ההתנגשות של הלוח ההודי בלוח האירואסייתי גרמה להתרוממות של השטחים שכמט הפכו למישורים וליצירת הרי טיין שאן המודרניים הבנויים הרים גבוהים כשעמקים משובצים ביניהם.
בגבהים שבין 3,000 ל-5,000 מטרים יש שפע עדויות לפעילות קרחונים מהרביעון: קרקסים קרחוניים, עמקים קרחוניים, גבים חדידים (פסגות משוננות), וחריצים שנוצרו מקרחונים. כמו כן יש עדויות לפעילות סחיפה של קרחונים מורנות צידיות, מורנות תיכוניות, מורנות קצה ומורנות קרקע. המורנות יצרו סכרים שמאחוריהם נוצרו אגם, לדוגמה אגם טיין שאן שנוצר מאחורי מורנת קצה.
רקע > גאולוגיה > ליתולוגיה

קיימות נקודות דמיון ושוני בליתולוגיה (הרכב הסלעים) של ארבעת המקומות שהוכרזו אתר מורשת עולמית הן בחתך אופקי והן בחתך אנכי.
הליתולוגיה של פסגת טומור במערב הרכס הדרומי של הרי טיין שאן עתיקה. מעידן הפרוטרוזואיקון הושקעו סלעי קרבונטיט באזור הנריטי(אנ'). שכבות סלעי המשקע מעידן הפלאוזואיקון מעידות על השינויים בעומק מי הים מאזור החופים לאזור נריטי ואז בחזרה לחוף. הסלעים כוללים בעיקר סלעים קלאסטיים וקרבונטיים ומעט סלעים געשיים: ריוליט בגוון אדמדם ואנדזיט בגוון סגול.
קיימת אי התאמה בין השכבות השונות של הרכס המרכזי. ההשקעה בפלאוזואיקון רציפה מנריטי לחופי, ואז לסלעים שמקורם ביבשה שהתגבשו בים ולבסוף משקעים יבשתיים. בשלהי תור הקרבון התהליך העיקרי היה סחיפה ומהפרם אין בכלל שכבות. הסלעים העיקריים הם: שיש, אבן גיר קריסטלינית, צפחה כלוריטית, גנייס, אנדזיט פורפירי, ריוליט פורפירי, טוף, אבן חול וקונגלומרט.
גם בין השכבות של אזור בוגדה קיימת אי התאמה, כאשר ניתן להבחין בשכבות מהפלאוזואיקון הן בפעילות געשית עזה והן במעבר מהשקעה חופית לנריטית ולימית. המשקעים מתור הקרבון המורכבים מסלעים געשיים ימיים וסלעים קלאסטיים געשיים מהווים כ-60% מנפח הסלעים עד לעומק של 6,300 מטרים. הסלעים העיקריים כוללים אנדזיט בגוונים אדום-סגלגל וירוק-אפרפר, דיוריט פורפירי, טוף, ברקציה ואגלומרט.
המשקעים על המדרונות הצפוניים והדרומיים של הרי טיין שאן מהעידנים מזוזואיקון וקנוזואיקון דומים בחלוקה לשכבות. הסלעים העיקריים הם סלעים משאריים (דטריטים) שנוצרו בנהרות ובאגמים. כולל קונגלומרט חולי, אבן חול, אבן טין, פצלים קרבונטיים, ושכבות פחם.
הסלעים שהושקעו בים המהווים את ליבת הרכס הם בעלי קשיות גבוהה, בעוד שהסלעים שהושקעו למרגלות ההרים ובעמקים שבין ההרים פגיעים יותר לבליה ולסחיפה. הם בנוי בעיקר ממשקעים גיריים כדוגמת קונגלומרט חולי, אבן חול, אבן טין וכו'.
רקע > אקולוגיה

רכס הר טיין שאן שייך לאזור הפלארקטי וניצב בלב מדבריות נרחבים כשהפרש הגבהים בין מרגלותיו לפסגתו נע בין 4,000 ל-6,000 מטרים. הפרש זה מאפשר מגוון של סביבות אקולוגיות בין מדבריות ליערות הרריים.
רקע > מערכות אקולוגיות

הסינים מונים תשע מערכות אקולוגיות ושבע תת-מערכות ברכס טיין שאן שבתחומם:
יער מחטני ירוק-עד הררי (Mountain evergreen coniferous forest ecosystem) - המין הבולט ביער זה הוא Picea schrenkiana, מין של אשוחית. יערות ה-Picea schrenkiana משתרעים לאורך רצועה רציפה בת 1,700 קילומטרים באזורים המוצלים של המדרון הצפוני בין גובה של 1,500 מטרים ועד גובה של 2,800 מטרים. יערות ה-Picea schrenkiana משתרעים גם על המדרון הדרומי מגובה שמעל 2,300 מטרים ועד גובה של 3,000 מטרים, אבל הם אינם רציפים. מכיוון שקיימים הבדלים בין בתי הגידול במערב ובמזרח הרכס ובין המדרון הצפוני והמדרון הדרומי, חבורות הצמחייה של ה-Picea schrenkiana משתנות, ליערות אשוחית-שיחים, יערות אשוחית-עשב, יערות אשוחית וכו'. מבין האתרים של המורשת העולמית הריכוז הגדול ביותר של ה-Picea schrenkiana מצוי בקוארדנינג.
יער מחטני נשיר הררי (Mountain deciduous coniferous forest) – חבורות של  Larix sibirica, מין של עץ מחטני, שתפוצתו מוגבלת להרי באליקון, המדרון הצפוני של הרי קאליק והמדרון הדרומי של הרי בוגדה במזרח.
יער עצים נשירים רחבי עלים הררי (Mountain deciduous broad-leaved forest) – כולל יערות של פירות בר, יערות של עצים קטני עלים ויערות צפצפה של עמקי נהרות. החשוב בהם הוא יער פירות בר, שנפוץ בקנה מידה נרחב בטיין שאן. יערות אלו הם רליקט מהפלאוקן. בין המינים הבולטים Malus sieversii (מין תפוח בר), Armeniaca vulgaris (מין של משמש) ואגוז מלך (Juglans regia). בין האתרים של המורשת העולמית הריכוז הגדול ביותר של יערות הררים של עצים נשירים רחבי עלים מצוי בקוארדנינג.
ערבה (Prairie) – מתחלקת למערכות האקולוגיות הבאות:
ערבת אחו (Meadow- Steppe)
ערבה צחיחה (Dry steppe)
ערבה מדברית (Desert steppe)
ערבה אלפינית (Alpine steppe)
אחו (Meadow) – מתחלק למערכות האקולוגיות הבאות:
אחו אלפיני (Alpine meadow)
אחו תת-אלפיני (Sub-Alpine meadow)
אחו הררי (Montane meadow)
שיחים מחטניים ירוקי-עד (Evergreen coniferous fruticose) – כוללת מינים חשובים השייכים לסוגים Sabina‏, Juniperus ו-Pinus. צמחים בעל גבעול קצר או צמחים משתרעים תוך יצירת שיח נמוך, אבל עבות, העמידים לתנאים קשים: רוחות, טמפרטורות נמוכות או בצורת. מבין אזורי אתרי המורשת אזורי שיחים מחטניים ירוקי-עד נפוצים בטומור ובבוגדה.
שיחים רחבי עלים נשירים (Deciduous broad-leaved fruticose) – שיחים נשירים גדלים בהרים באזורי מזג אוויר ממוזג בהרי טיין שאן. מרבית השיחים הם צמחייה משנית שגדלה לאחר שהיער המקורי נכרת. השיחים גדלים על קרקע חומה או מעט אלקלית. הצמחים העיקריים הם: Malus baccata‏, Prunus padus‏, Hippophae rhamnoides‏, Myricaria spuamosa ו-Betula rotunaifolia. מבין אזורי אתרי המורשת אזורי שיחים רחבי עלים נשירים נפוצים בקוארדנינג ובבוגדה.
מדבר (Desert) – מדבריות משתרעות למרגלות ההרים לאורך המדרון הצפוני והדרומי. סביבה אקולוגית של מדבריות של שיחים קטנים הכוללת מינים של Seriphidium שולטת על המדרון הצפוני עד לגובה שבין 1,200 ל-1,300 מטרים. הסביבות האקולוגיות של המדרון הדרומי הן מדבריות שיחים הגדלים בדרך כלל בגובה 1,500 מטרים ועד 1,800 מטרים. מבין אזורי אתרי המורשת אזורי מדבריות נפוצים בטומור ובבוגדה.
ביצות ואגמים (Wetland) – כוללים נהרות, אגמים וביצות. אתר באיינבולוקה הוא אזור הביצות הגדול ביותר בטיין שאן בשינג'יאנג.