stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארסן לופן
אופי

למרות שהוא שודד וגנב, הוא גם ג'נטלמן בעל נימוסים שיכול להקסים כל אדם שפוגש בו. הוא מסוגל לנטוש את תוכניותיו הפליליות עבור נערה, וסולד מאלימות כלפי נשים. לעיתים קרובות הוא משתמש ביכולותיו אלה על מנת לעזור לאומללים לצאת ממצב קשה. הוא ידוע גם כבלש שפותר תעלומות שאיש לא פתר לפניו. הגיבור אינו זר לפטריוטיות, שבאה לידי ביטוי במיוחד בפרקים המתרחשים במהלך מלחמת העולם הראשונה, בה הוא לוקח חלק בסדרת פעולות דיפלומטיות לטובת צרפת.
הספרים

ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן / Arsène Lupin, gentleman cambrioleur‏ , 1907
מעצרו של ארסן לופן / L'Arrestation d'Arsène Lupin
ארסן לופן בכלא / Arsène Lupin en prison
בריחתו של ארסן לופן / L'Évasion d'Arsène Lupin (1907
הנוסע המסתורי / Le Mystérieux voyageur
המחרוזת המלכותית / Le Collier de la reine
הכספת של הגברת אימבר / Le Coffre-fort de madame Imbert
שרלוק הולמס מגיע מאוחר מדי / Sherlock Holmès arrive trop tard  [= Herlock Sholmès arrive trop tard
הפנינה השחורה / La Perle noire
שבע לבבות / Le Sept de cœur ‏[= Comment j'ai connu Arsène Lupin: Le Sept de cœur; איך הכרתי את ארסן לופן]
ארסן לופן נגד הרלוק שולמס / Arsène Lupin contre Herlock Sholmès‏, 1908
המחט החלולה / L'Aiguille creuse‏, 1909
813, 1910
פקק הקריסטל / Le Bouchon de cristal‏, 1912
החיים הכפולים של ארסן לופן / La Double Vie d’Arsène Lupin, ‏1917
שלושת פשעים של ארסן לופן / Les Trois Crimes d’Arsène Lupin ,‏1917
הכרתו של ארסן לופן / Les Confidences d'Arsène Lupin, ‏ 1913
ארנבות השמש / Les Jeux du soleil
טבעת הנישואין / L'Anneau nuptial
בחסות הצללים / Le Signe de l'ombre
מלכודת השטן / Le Piège infernal
הצעיף האדום / L'Écharpe de soie rouge
המוות רוחש בסמוך / La Mort qui rôde
נישואיו של ארסן לופן / Le Mariage d'Arsène Lupin
כנופיית קש / Le Fétu de paille
צוואר הברבור של אדית / Édith au cou de cygne
סוד צבאי / L'Éclat d'obus
משולש הזהב / Le Triangle d'or
אי שלושים הארונות / L'Île aux trente cercueils‏, 1919
שיני הנמר / Les Dents du tigre, ‏1920
שמונה פעימות שעון הקיר / Les Huit Coups de l'Horloge, ‏ 1922
בראש המגדל / Au sommet de la tour
רוזנת המים / La Carafe d'eau
תרזה וז'רמן / Thérèse et Germaine
הסרט החושף / Le Film révélateur
המקרה של ז'אן לואי / Le Cas de Jean-Louis
המערפת / La Dame à la hache
עקבות צעדים בשלג / Des pas sur la neige
בשם האל מרקורי / "Au Dieu Mercure
הרוזנת קליוסטרו / La Comtesse de Cagliostro‏, 1924
הגברת הצעירה בעלת העיניים הירוקות / La Demoiselle aux yeux verts, ‏1927
מעילו של ארסן לופן / Le Pardessus d'Arsène Lupin,‏ 1926
L'Homme à la peau de bique, ‏1927
L'Agence Barnett et Cie‏, 1928
Les Gouttes qui tombent‏
מכתב אהבה למלך גיאורג / La lettre d'amour du roi George
מסיבת בקארה / La Partie de Baccara
L'Homme aux dents d'or
Les Douze Africaines de Béchoux
Le Hasard fait des miracles
Gants blancs... guêtres blanches...
Béchoux arrête Jim Barnett
האחוזה המסתורית / La Demeure mystérieuse‏, 1928
La Barre-y-va, ‏ 1930
Le Cabochon d'émeraude
שני חיוכי הגברת / La Femme aux deux sourires
ויקטור מהבריגדה החילונית / Victor, de la Brigade mondaine, ‏1933
La Cagliostro se venge
המיליארדים של ארסן לופן / Les Milliards d'Arsène Lupin‏, 1939
אהבתו האחרונה של ארסן לופן / Le Dernier Amour d'Arsène Lupin‏, 2012
עיבודים בולטים לקולנוע ולטלוויזיה

ארסן לופן, 1971
ארסן לופן, 2004
לופן, 2021
לקריאה נוספת

Tarada, Guy, " Arkan 10, or secrets for the initiated by Rultabiya and Arsene Lupine» / Arcane 10 ou Les secrets initiatiques de Rouletabille et Arsène Lupine (2004)
Zink M. Arsène Lupin et le mystère d'Arsonval. Paris: Editions de Fallois, 2004
הערות שוליים

↑  תורגם לעברית בשנת 1966 בשם "עלילותיו של ארסאן לופאן הפורץ הנוצץ" הכולל את הסיפורים "ארסאן לופאן בן העשרים" ו"מעצרו של ארסאן לופאן" ו"החיים הכפולים של ארסאן לופאן" בהוצאת מזרחי בשנים 1964-1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009828372105171  BnF: cb120388424 (data)  GND: 124599222  LCCN: nb2018013648  SUDOC: 028581385  VIAF: 13246455   WorldCat (עם VIAF): 13246455 
כריכת החלק השני של הרומן "משולש הזהב" (מהדורת 1921)
שער המהדורה הצרפתית משנת 1907 "ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן"
אנדרה ברלה במחזה ארסן לופן מאת תיאטרון אתנאום (1909)
בילי סטרייהורן

| --- | --- |
סטרייהורן בשנת 1958, צולם על ידי קארל ואן וכטן
סטרייהורן בשנת 1958, צולם על ידי קארל ואן וכטן
 לידה:  29 בנובמבר 1915 דייטון אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  31 במאי 1967 (בגיל 51) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  ויליאם תומאס סטרייהורן
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 מקום לימודים:  תיכון וסטינגהאוז 
 עיסוק:  עיבוד מוזיקלי מלחין פסנתרן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית ג'אז סווינג
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  יונייטד ארטיסטס Felsted Mercer
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1968) 
 www.billystrayhorn.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם תומאס "בילי" סטרייהורן (William Thomas "Billy" Strayhorn ; ‏ 29 בנובמבר 1915 - 31 במאי 1967), מוזיקאי ג'אז, פסנתרן ומלחין, שחיבר כמה מהסטנדרטים הידועים והמפורסמים ביותר בג'אז כמו Chelsea Bridge, Johnny Come Lately ,Take the "A" Train ו-Lush Life. בין היתר כתב את המילים לסטנדרט הג'אז Satin Doll. שיתוף הפעולה שלו כמעבד עם תזמורתו של דיוק אלינגטון נמשך שלושה עשורים.
סטרייהורן היה הומוסקסואל גלוי בתקופה הומופובית ביותר. הדעה המקובלת היא שעקב כך פעל לרוב "מאחורי הקלעים" ולכן גם לא זכה להכרה הראויה. הוא היה גם מן החברים הראשונים בתנועה לזכויות האזרח וידיד אישי של מרטין לותר קינג.
שנים ראשונות

סטרייהורן גדל ליד פיטסבורג, פנסילבניה. בניסיון להרחיקו מאביו האלכוהוליסט בילה זמן רב אצל סבתו. בראיון אמר שהיא הייתה הדמות שהשפיעה יותר מכל על ילדותו. כבר בגיל 10 ניגן עבורה בפסנתר.
הוא למד מוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון בפיטסבורג אצל אותו מורה אצלו למדו מוקדם יותר ארול גארנר ומרי לו ויליאמס. עוד בנעוריו כתב את הסטנדרטים הידועים Lush Life (שנקרא בתחילה "Life Is Lonely") ‏, My Little Brown Book, ו- Something to Live For. הוא הבין שכאפרו-אמריקאי ייקשה עליו להתקבל בעולם המוזיקה הקלאסית ולהתקדם בה ולכן פנה לג'אז. ההשפעה הראשונה עליו בכיוון נגינת פסנתר ג'אז הייתה של הפסנתרן ארט טייטום.
עם דיוק אלינגטון

סטרייהורן פגש את אלינגטון ב-1938, כאשר ניגן בהרכב שנקרא "הכובענים המשוגעים". אלינגטון, שביקר בפיטסבורג עם תזמורתו שמע את סטרייהורן והתלהב. אלינגטון שכר את סטרייהורן תחילה כפסנתרן ועד מהרה כמעבד, מלחין ואף כמנהל מוזיקלי. בעוד אלינגטון היה דמות אב ומנהיג לתזמורת, היה סטרייהורן זה שדאג להיבט המוזיקלי המקצועי. סטרייהורן עבד תחת אלינגטון בלי לבקש הערכה פומבית, ואלינגטון גם לא העניק לו כזו. כדברי אלינגטון עצמו, "סטרייהון עובד קשה ואני מקבל את התשואות". ניתן לראות ביחסים סימביוזה או ניצול. סטרייהורן השלים את אלינגטון ואלינגטון נתן לסטרייהורן ביטחון ויד חופשית בהלחנה ובעיבוד. על כל פנים, אלינגטון טען שסטרייהורן היה "יד ימיני, יד שמאלי, העיניים שבגבי, מוחי הדהד בתוך ראשו ושלו - בי".
חלק ניכר מלחניו של סטרייהורן נרשמו על שמו של אלינגטון, כולל המנון התזמורת של אלינגטון, Take the "A" Train.
סטרייהורן עבד עם מוזיקאים כג'ימי הודג'ס ובן ובסטר על הסולואים שלהם ובנה ניגודים מעניינים בין החטיבות השונות בתזמורת. בהשפעת סטרייהורן הפכו יצירות ארוכות (סוויטות) אופייניות לרפרטואר התזמורת וניכרה השפעת המסורת הקלאסית בבניית המלודיות ובתזמור.
אחד משיאי פעילותם המשותפת של סטרייהורן ואלינגטון היה כתיבת הפסקול זוכה פרס גראמי לסרטו של אוטו פרמינגר מ-1959, "אנטומיה של רצח" ובו הקטעים שהפכו לסטנדרטים Such Sweet Thunder ו-The Far East Suite. פסקול זה מצוין כפורץ דרך מבחינת שילוב מוזיקת ג'אז בסרטים, מפני שהיה פסקול הג'אז הראשון שלא נבע מאירועי הסרט, בהם הוצגה על המסך תזמורת, אלא נכתב במיוחד. היה זה גם הפסקול הראשון של סרט הוליוודי משמעותי שנכתב על ידי אפרו-אמריקאים.
למרות שניסה קריירת סולו בשנות החמישים וכתב לתיאטרון, חזר סטרייהורן לשיתוף הפעולה עם אלינגטון. הוא שיתף פעולה גם עם הזמרת לנה הורן.
מוות והנצחה

בשנת 1964 אובחן סטרייהורן כלוקה בסרטן הוושט. ב-31 במאי 1967 נפטר, באותה שנה נבחר על ידי מבקרי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז. אפרו פוזר בנהר הדסון בנוכחות חבריו הקרובים. עוד בהיותו מאושפז כתב את לחנו האחרון Blood Count, שהוא הקטע הראשון שהקליט אלינגטון באלבום הזיכרון שלו לסטרייהורן ...And His Mother Called Him Bill. הקטע האחרון באלבום זה נקרא Lotus Blossom והוא קטע פסנתר סולו מאולתר שניגן אלינגטון לזכר חברו, בעוד חברי הלהקה אורזים את כליהם.
לקריאה נוספת

David Hajdu, Lush Life: A Biography of Billy Strayhorn, North Point Press, 1997 ISBN 0865475121
הערות שוליים

↑  Duke Ellington, Music Is My Mistress, Da Capo, 1973, ISBN 0-306-80033-0. p. 156
↑   "אנטומיה של רצח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Booe, Mervyn, History of Film Music
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268536205171  PLWABN: 9810670525005606  BNE: XX916687  BnF: cb13900127f (data)  CiNii: DA09406037  GND: 119403544  ICCU: UBOV515946  ISNI: 0000 0000 7360 288X  LCCN: n81072976  LNB: 000068633  MusicBrainz: 23ec9ce1-2dae-437d-ba33-d6ddfe8fd0a9  NKC: xx0015928  NTA: 071101063  SELIBR: 318377  SNAC: w6mh8dtb  SUDOC: 084149353  VIAF: 64193228   WorldCat (עם VIAF): 64193228
בני דניאל

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אסתר שטרייט-וורצל
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת "עמיחי"
 תאריך הוצאה:  1989
 מספר עמודים:  261
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001087174
בני דניאל הוא רומן לבני הנוער מאת הסופרת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בשנת 1989 בהוצאת עמיחי.
עלילה

דניאל הוא נער יהודי בן 15 המתגורר בווינה עם משפחתו. אביו הרברט הוא רופא ואמו עליזה (ליזל) בעלת חנות למוצרי קוסמטיקה. הקהילה היהודית בעיר קטנה, ורוב החברים בה אינם מפגינים בגלוי את יהדותם. דניאל ואחיו הצעיר בנימין (בֶּנֹו) סובלים לא אחת מגילויים אנטישמיים מצד חברים אחרים בכיתה ואף מצד מורים בבית-הספר. דניאל מנגן בחצוצרה ומופיע בהרכב קטן עם שנים מחבריו בבית הספר.
לאחר ביקור של שתי ישראליות בביתו, רות גונן ובתה אורית בת ה-11, דניאל נוסע לישראל לחופשת הקיץ, ושוהה בבית משפחת גונן: האבא יעקב קבלן בניין, האם רות, וילדיהם: ערן, רמי ואורית. נוסף לכך, גרה בבית משפחת גונן שבחדרה סבתא בטי, אמה של רות, שמגלה חיבה יתרה לדניאל. במהלך השהות בארץ דניאל נחשף לקשיי שפה. הוא דובר גרמנית, ואילו שאר בני הבית מדברים בעברית, ולכן הם נאלצים לתקשר ביניהם באנגלית. רק סבתא בטי מדברת עם דניאל ביידיש, שדומה דיה לגרמנית. כמו כן, דניאל מתמודד עם תופעות תרבותיות הזרות לו, שאותן הוא מאפיין בהבדל בין התרבות האוסטרית לבין הישראליות.
בין אורית ודניאל מתפתח קשר מיוחד, ובביקור במוזיאון אורית מגלה לו כי היא אוהבת את בן-דוד שלה. דניאל חוקר את הגנאלוגיה המשפחתית, ומופתע לגלות שאין לאורית בני-דודים בטווח הגילאים שלה, ולכן איננו מבין את כוונתה. הדבר יוצר ריחוק בינו לבין אורית. בעקבות הריחוק, יוצא דניאל לטיול בגליל עם ערן ורמי, ובין השאר הם מבקרים בכנרת ובצפת. אולם, במהלך הטיול סבתא בטי לוקה בהתקף לב, והילדים שבים הביתה. רמי וערן הולכים לבית החולים, ואילו דניאל נותר לבדו בבית. הוא מגלה אלבום תמונות בחדרו של רמי, ובו מופתע לגלות תמונות נישואין של אמו עליזה ושל דוד משפחת גונן המנוח, מאיר. לאחר שחוזרת אורית מבית החולים, היא מגלה לו כי למעשה דניאל נולד לעליזה מנישואיה הראשונים, ואביו איננו הרברט אלא מאיר.
דניאל מתקשה להתמודד עם התגלית המפתיעה. לאחר שיחה עם אמו בווינה, הוא קורא מכתבים ששלחה לו מבעוד מועד כדי להסביר את המצב. במכתבים, מסבירה עליזה לבנה כי היא הייתה עולה חדשה בארץ ומאיר דאג לה, ולבסוף התחתנו. אולם, כשנה לאחר שנולד דניאל, מאיר נפטר ממחלה קשה, והיא ירדה מן הארץ לבסוף, ושם פגשה את הרברט ונישאה לו. דניאל עולה לקברו של אביו הביולוגי, ונפגש עם סבתא בטי בבית החולים הואיל ונודע לו שהיא סבתו. הקשר הרומנטי עם אורית נמשך, למרות שמתברר שהם קרובי משפחה. בסוף חופשת הקיץ, דניאל חוזר למשפחתו בווינה. יחסיו עם הרברט, שעתה מסתבר שאיננו אלא אביו החורג, כמעט שעולים על שרטון, אולם הם מתפייסים.
בן-עמי פינקלשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1910 לייפאיה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בינואר 1975 (בגיל 64) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 
בן-עמי פינקלשטיין (באנגלית: Ben-Ami Finkelstein;‏ 28 במאי 1910, ליאפייה – 3 בינואר 1975, קליבלנד) היה פסיכיאטר שווייצרי-אמריקאי ממוצא יהודי.
חייו

בן-עמי נולד בליאפייה, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה. בשנת 1935 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת ציריך. במהלך מלחמת העולם השנייה בהיותו בשווייץ הוא נשלח למחנת עבודה. לאחר שחרור וסיום הלחימה הוא עבד בבית חולים פסיכיאטרי. שם הוא טיפל בניצול השואה ופרסם מספר עבודות על מחקריו בתחום זה. בהיותו בשווייץ הוא פסרם מחקרים משותפים עם מיצ'יסלב מינקובסקי.
בשנת 1952 הוא פרסם בכתב-עת "הפרואה" תוצאות מחקריו על השפעת העלייה על ניצולי השואה.
בהמשך הוא עבד במספר בתי חולים פסיכיאטריים בארצות הברית, פרו ובשווייץ.
בן-עמי פינקלשטיין חקר נסיבות של התאבדות של וינסנט ואן גוך מהיבט המקצועי.
הערות שוליים

↑  Mental diseases in relation to Aliya. In: Harefua, 42, 124, 1952
↑  https://jamanetwork.com/journals/jama/article-abstract/340289
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb112008701 (data)  GND: 125189885  ISNI: 0000 0000 1813 1819  VIAF: 15724972   WorldCat (עם VIAF): 15724972 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בני דוידזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לאום:  ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  כירורגיה כללית, כירורגיה אונקולוגית, טראומה, רפואה תעופתית ורפואת צלילה
 תפקידים:  מנהל מרכז רפואי אסף הרופא
בני דוידזון הוא רופא ישראלי מומחה בכירורגיה כללית, כירורגיה אונקולוגית, טראומה, רפואה תעופתית ורפואת צלילה. ניהל את מרכז רפואי אסף הרופא בשנים 2017-2002.
ביוגרפיה

דוידזון סיים לימודי רפואה ב-1975 באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית והוא בעל תואר שני במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת תל אביב.
שירת כרופא בחיל האוויר במשך 24 שנים, בין השאר כהיחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669). השתלם ברפואת תעופה וחלל וב-ATLS, בוגר הקורס לרפואה תעופתית של צי ארצות הברית. שימש רופא בכיר במחלקה לכירורגיה כללית ג' במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר. משמש יועץ רפואי ורופא תעופתי, בין השאר לחברת אל על.
בין השנים 2017-2002 ניהל את מרכז רפואי אסף הרופא.
בית העלמין הארמני

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1805
 שטח:  2 דונם
 אתר רשמי
 מיקום:  פרסננסקי, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°45′59″N 37°33′13″E﻿ / ﻿55.766522222222°N 37.553722222222°E﻿ / 55.766522222222; 37.553722222222
 he
 
בית העלמין הארמני (ברוסית: Армянское кладбище) הוא בית קברות הממוקם  ברובע פרסננסקי שבמוסקבה.
בית הקברות הארמני הוא סניף של בית העלמין וגנקובסקויה, וממוקם מולו.
אנשים מפורסמים הקבורים בבית העלמין

טיגראן פטרוסיאן
אנדריי פלטונוב
מיכאל טריברדייב
זארה דולוחאנובה (אנ')
אלכסיי דושקין (אנ')
איוואן דווידוביץ' לאזרב
מריאטה שגיניאן (אנ')
נדז'דה רומיאנצבה (אנ')
פאבל ליסיציאן (אנ')
בוריס צ'ייקובסקי (אנ')
חאמו בקנזריאן (אנ')
גלריית קברים

טיגראן פטרוסיאן
אנדריי פלטונוב
‏מריאטה שגיניאן
‏חאמו בקנזריאן
אשבול (מושב)

| --- | --- |
מבנה ציבור באשבול
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: מרחבים
גובה ממוצע: ‎167 מטר
תאריך ייסוד: 1954
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 662 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎5.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) אשבול(למפת מערב הנגב רגילה) אשבול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשבול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשבול31°26′47″N 34°40′02″E﻿ / ﻿31.446297768128°N 34.6672987715947°E﻿ / 31.446297768128; 34.6672987715947  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) באדום - אשבול בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

אֶשְׁבּוֹל הוא מושב הממוקם בצפון הנגב ליד הערים נתיבות ורהט והוא חלק ממועצה אזורית מרחבים. המושב הוקם בשנת 1955 סמוך לחווה חקלאית של חברת "אשבול", שהוקמה שנה קודם לכן, והוסיפה להתקיים עוד כמה שנים. המושב שימר את שם החברה בשמו. היישוב נקרא בתחילה "שובל ג'", ואוכלס על ידי עולים יוצאי כורדיסטן (מעיראק ופרס), ששהו זמן מה במעברת הדר רמתיים. כיום גרים במושב דתיים לאומיים וחילונים. הוא משתייך לתנועת המושבים. משמעותו של שם היישוב הוא "שיבולת תירס".
תעסוקה

כשליש מחברי המושב מתפרנסים מחקלאות – לול מטילות אחד, דיר עזים אחד, 5 חממות, כ-15 פרדסים ומספר משקי פלחה. שאר החברים מתפרנסים מעבודות חוץ שונות.
מוסדות חינוך

במושב קיים פעוטון עד גיל 3 – ושני גני ילדים מגיל שלוש ועד סיום גן חובה – באשבול, בית ספר יסודי - במבועים, בית ספר תיכון בקריית החינוך מרחבים.
מוסדות ציבור

במושב יש מועדון ילדים ונוער, בית עם, בית כנסת, מקווה, מגרש כדורגל ומגרש כדורסל.
בתכנון מועדון למבוגרים. תנועת נוער - האיחוד החקלאי.
הרחבה

ביישוב הולכת ומוקמת שכונת הרחבה בשם "מעלה מבועים". הפרויקט כולו כולל 120 מגרשים.
גלריית תמונות

בית הכנסת
גלעד לבני המושב שנפלו במלחמות ישראל
רחוב במושב
פינה במושב
צילום רחפן, צפון מושב אשבול
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אשבול – נקודת ישוב חדשה בנגב, הארץ, 21 במרץ 1955.
↑  מעברה בשרון למושב בנגב, דבר, 30 בספטמבר 1954
↑  שמות חדשים ליישובים, חרות, 14 באוגוסט 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588163005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ברגהיים

| --- | --- |

בית ברגהיים הקדמי
 מידע כללי
 סוג:  בית מלון לשעבר, בניין משרדים 
 על שם:  מלוויל ברגהיים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מלוויל ברגהיים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1880
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־80 של המאה ה־19 
 קואורדינטות:  31°46′47″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.779857°N 35.224775°E﻿ / 31.779857; 35.224775
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בית ברגהיים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בית ברגהיים(למפת ירושלים רגילה) בית ברגהיים(למפת ירושלים מוגדלת) בית ברגהיים
 
בית ברגהיים (הקדמי והאחורי) הם שני מבנים המהווים כיום חלק מקריית עיריית ירושלים.
היסטוריה

מבנים אלה (אשר כונו גם "בניין דארוטי") נבנו בסמטת יוחנן מגוש חלב בשלהי המאה ה-19, למול גן העיר. המבנים נבנו כביתו הפרטי של הבנקאי והסוחר העשיר מלוויל פטר ברגהיים, שהיה יהודי מומר מגרמניה.
המבנה הפנימי (בית ברגהיים האחורי) נבנה בראשית שנות ה-1870, והמבנה הקדמי נבנה בשנת 1880. מבנה דו קומתי זה שילב בנייה אירופאית האופיינית לגרמניה (גג רעפים עם עליית גג) עם בנייה ירושלמית טיפוסית (שערים וחלונות מקושתים בקומתו התחתונה). שער הכניסה למבנה עוטר באבן ראשה שעליה חקוק מגן דוד, ומשני צדי הפתח הוצבו ספסלי אבן (מצטבות) - מוטיב המאפיין בנייה מוסלמית בעיר העתיקה. בחלקה הצפוני של חזית המבנה הייתה חנות שהכניסה עליה הייתה מבעד שער קמור.

מאחורי המבנה הקדמי הייתה חצר ובה בור מים ואורוות. המבנה הקדמי והאחורי היו מחוברים ביניהם בגשר עילי.
אחרי מותו של ברגהיים ופשיטת הרגל של הבנק שלו נאלצה המשפחה למסור את בית ברגהיים ללורד ביוט. לאחר מכן הפך לחלק ממלון דה פראנס (Hotel de France) שפעל במקום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שימש המבנה כמשרדה של הנרייטה סאלד ולאחר מכן הפך למלון שנקרא מלון דארוטי (Darouti's Hotel). לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה כמעבדות של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
התוכניות השונות להקמת קריית עיריית ירושלים ובעיקר תוכניתו של האדריכל אלפרד מנספלד הציעה להרוס מבנה זה, אולם תוכנית ניב[דרושה הבהרה] התנגדה להריסה. המבנים הקדמיים והאחוריים שומרו וכיום מהווה חלק מקריית העירייה. הגשר בין המבנים נהרס.
גלריה

בית ברגהיים האחורי
שער בית ברגהיים האחורי
שלט הסבר המתאר את המבנה
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.
הערות שוליים

↑  גרונוולד, הבנקאות בירושלים בתקופה העות'מאנית, הרבעון לכלכלה, גיליון כ"ד, אפריל 1977
| קריית העירייה של ירושלים - מבט מכיוון דרום לצפון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
   : 
כיכרות:
 כיכר ספרא | כיכר צה"ל | גן דניאל: 
מבנים היסטוריים:
 בניין עיריית ירושלים ההיסטורי | בית ברגהיים   בניין החברה התנ"כית | בניין אביחיל | בניין הבייגלמאכער:
בית העלמין היהודי-ספרדי באולוס

בית העלמין היהודי-ספרדי באולוס או בית הקברות היהודי של ארנבוטקוי הוא מקום קבורה של הקהילה היהודית הספרדית באיסטנבול שבטורקיה. בית הקברות הוקם בשנת 1901 בתקופת האימפריה העות'מאנית בשכונת Arnavutköy שברובע בשיקטש.
בית הקברות ממוקם היום בשכונה אולוס, אזור שהתפתח במהלך השנים מאזור בעל אופי כפרי לשכונה יוקרתית. שמו המקורי של בית הקברות היהודי - Arnavutköy עדיין בשימוש היום.
בשל מיקומו של בית העלמין באחד הרבעים היקרים בעיר, רק אנשים אמידים קבורים בבית העלמין היוקרתי, בעוד אלו שאינם יכולים לעמוד בסכום הגבוה שמבוקש תמורת קבורה במקום מועברים לבית הקברות בקיליוס (אנ'), שנמצא במרחק של כ-40 ק"מ ממרכז העיר בחלקה הצפוני של איסטנבול. שירותי הקבורה הדתיים ניתנים במקום על ידי קרן בית הכנסת נווה שלום, העוסקת גם בתחזוקת בית העלמין.
קיים בית קברות יהודי נוסף באולוס, בית הקברות היהודי-אשכנזי של אולוס השמור ליהודים יוצאי אשכנז. הוא נמצא כ-500 מ' דרומית לבית הקברות היהודי הספרדי באותו רחוב.
אישים הקבורים בבית הקברות

דוד אסאו (1914–2002), חכם באשי של טורקיה משנת 1960 ועד מותו.
מוניק בנרדטה (1950–2010), ידוען ופילנתרופ.
הערות שוליים

↑  Neve Shalom Sephardi Synagogues Foundation | Arnavutkoy Jewish Cemetery, www.nevesalom.org
↑  Ulus Sephardi Jewish Cemetery, Istanbul, cityseeker (באנגלית)
בית העלמין באיקובה

| --- | --- |

כניסה מרכזית וכנסיית סנט דמטריוס
 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1833
 שטח:  72,47 דונם
 מיקום:  הולוסייב, קייב
 קואורדינטות:  50°25′00″N 30°30′21″E﻿ / ﻿50.416666666667°N 30.505833333333°E﻿ / 50.416666666667; 30.505833333333
 he
 
בית העלמין באיקובה (באוקראינית:  Байкове кладовище) הוא בית קברות בקייב, מהעתיקים והיוקרתיים בעיר. שטחו הוא 72.47 דונם. הוא ממוקם ברובע הולוסייב.
בית העלמין נפתח בשנת 1834 וכלל חלקות נפרדות לקבורה של קתולים ולותרנים. בהמשך של אותה שנה נפתחה חלקה שלישית לקבורה של 
אורתודוקסים. לכל חלקה נבנתה כנסייה. בשנות ה-80 של המאה ה-19 שטח בית העלמין הורחב. בחלק הישן קיימות מספר קריפטות לקבורה שמפחתית. קריפטות אלו נוצלו בתקופת מלחמת העולם השנייה להסתרת אנשים.
בתקופה הסובייטית בעקבות היוקרה של בית העלמין בוצע גם קבורה של יהודים בולטים דוגמת דוד פרדמן
בשנת 1975 נבנה מתקן לשרפת גווייה ומשנת 1983 פועל קולומבריום.
גלריית קברים

לסיה אוקראינקה
מיקולה ליסנקו
מיכאילו הרושבסקי
אולג אנטונוב
אלכסנדר קורנייצ'וק
ולרי לובנובסקי
לאוניד קדניוק
ולדימיר שצ'רביצקי
גלריה

כנסיית העלייה לשמים
שער בית העלמין הלותרני
קרמטוריום
בית העלמין דונסקויה החדש

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1910
 מיקום:  דונסקוי, מוסקבה
 קואורדינטות:  55°42′44″N 37°36′08″E﻿ / ﻿55.712144444444°N 37.602275°E﻿ / 55.712144444444; 37.602275
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית העלמין דונסקויה החדש(למפת מוסקבה רגילה) בית העלמין דונסקויה החדש he
 
בית העלמין דונסקויה החדש (ברוסית: Новое Донское кладбище) הוא נקרופוליס, הממוקם בדרום־מערב מוסקבה.
בית העלמין דונסקויה החדש נמצא סמוך למנזר דונסקוי.
אין להתבלבל עם בית העלמין דונסקויה הישן, שנמצא במנזר דונסקוי עצמו. לבתי העלמין כניסות שונות ושעות עבודה שונים.
אנשים מפורסמים הקבורים בבית העלמין

פאינה רנייבסקיה
אל ליסיצקי
רודולף אבל
יורי ליובימוב
לב קופלב (אנ')
שלמה מיכאלס
קונון מולודי
יעקב בלופולסקי
איזבלה יורייבה (אנ')
פאבל סודופלאטוב
טטיאנה ליוזנובה (אנ')
גלריית קברים

אל ליסיצקי
פאינה רנייבסקיה
פאבל סודופלאטוב
‏טטיאנה ליוזנובה
בן-עמי גוב

| --- | --- |
עמי גוב תמונה
 לידה:  28 בדצמבר 1927 (בן 96) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 מנהל חברות, מנכ"ל משרד התקשורת
 
בן-עמי גוב (נולד ב-28 בדצמבר 1927) הוא מנהל ישראלי ששימש ראש פרויקט המטוס "כפיר" בחיל האוויר הישראלי ומנכ"ל משרד התקשורת.