stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זולטאן מכלוביץ'
ביוגרפיה

מכלוביץ' נולד בבודפשט ובמסגרת אליפות הבינלאומית השנייה בטניס שולחן שנערכה בברלין, גרמניה ב-16 בינואר 1926 היה בין מייסדי הפדרציה הבינלאומית לטניס שולחן, שארגנה בשלב הראשון את הקונגרס הראשון בטניס שולחן שבו דנו בנושא הציוד, עקרונות וחוקי המשחק ואת אליפות העולם הראשונה שנערכה בלונדון, אנגליה בתחילת דצמבר אותה שנה. באליפות הוא זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם מריה מדניאנסקי לאחר ניצחון במשחק הגמר על רולנד יעקובי ולינדה גליסון מבריטניה 0–2 במערכות (14–21, 8-21) ובטורניר הקבוצתי ביחד עם, רולנד יעקובי, בלה וון קרלינג ודניאל פצ'י לפני אוסטריה שזכתה בכסף ואנגליה והודו שזכו בארד. מדליות כסף, בטורניר ליחידים לאחר שהפסיד במשחק הגמר לחברו לנבחרת רולנד יעקובי 0–3 במערכות (21-12, 24-22, 21-19) ובטורניר בזוגות ביחד עם בלה וון קרלינג לאחר שהפסיד במשחק הגמר לרולנד יעקובי ודניאל פצ'י 1–3 במערכות (21-15, 21-11, 19-21, 21-11).
ביוגרפיה > אלוף העולם ביחידים

באליפות העולם השנייה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בסוף ינואר 1928 הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בטורניר ביחידים לאחר ניצחון במשחק הגמר על חברו לנבחרת לאסלו בלאק 2-3 במערכות (21-8, 21-18, 22-24, 12-21, 15-21), בטורניר בזוגות מעורבים ביחד עם מריה מדניאנסקי לאחר ניצחון במשחק הגמר על חברו לנבחרת דניאל פצ'י ואריקה מצגר מגרמניה 1–2 במערכות (21-19, 20-22, 16-21) ובטורניר הקבוצתי ביחד עם שנדור גלנץ, לאסלו בלאק, רולנד יעקובי ודניאל פצ'י לפני אוסטריה ובריטניה ומדליית ארד בטורניר לזוגות ביחד עם רולנד יעקובי לאחר שהפסידו בשלב חצי הגמר לצ'ארלס בול ופרד פרי מבריטניה 0–3 במערכות (21-14, 21-18, 21-12).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בינואר 1929 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, בטורניר הקבוצתי ביחד עם ויקטור ברנה, שנדור גלנץ, אישטוואן קלן ומיקלוש סבדוש לאחר 9 ניצחונות וללא הפסד, לפני אוסטריה ואנגליה. מדליות ארד, בטורניר ביחידים לאחר שהפסיד במשחק חצי הגמר לחברו לנבחרת מיקלוש סבדוש 2–3 במערכות (21-18, 22-24, 22-24, 21-17, 21-13) ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם מריה מדניאנסקי לאחר הפסד בשלב חצי הגמר ללאסלו בלאק ומגדה גל 3-2 במערכות (21-16, 13-21, 21-18, 11-21, 21-16), ולא הצליח להגן על תואריו אלה. בטורניר זוגות עם אישטוואן קלן הם הפסידו בשלב רבע הגמר לצ'ארלס בול ופרד פרי 2–3 במערכות.
התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה

| --- | --- |


 תאריך ייסוד:  1991 
 מייסד:  חוסה אנטוניו אבראו 
 מדינה:  ונצואלה 
 
התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה (בספרדית: Orquesta Sinfónica del Estado Mérida) היא התזמורת הסימפונית של מרידה, ונצואלה. התזמורת נוסדה כארגון ללא כוונות רווח בשנת 1991 על ידי הפסנתרן והמחנך הוונצואלי חוסה אנטוניו אבראו.
היסטוריה

התזמורת החלה את פעולתה ב-21 ביוני 1991 והתפתחה מתזמורת הנוער הממלכתית של מרידה, שנוסדה בשנת 1978 כחלק ממערכת תזמורות הנוער של ונצואלה, בהנהגת אבראו.
השותף לייסודה והמנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת היה אמילקאר ריוואס. בין השנים 1994–1997 סרג'ו ברנאל היה המנהל המוזיקלי והוא הרחיב את רפרטואר התזמורת, שכלל יצירות סימפוניות אירופאיות ודרום אמריקאיות. בשנים 1998 עד 2001 עמד בראש התזמורת פליפה איסקאראי, שיזם תוכניות חינוכיות רחבות-ממדים לשיתוף הקהילה. תוכניות אלה היו לחלק בלתי נפרד מפעילויות התזמורת. מאז ינואר 2004, המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא סזאר איוואן לארה.
בעונת 2006 השתתפה התזמורת במספר רב של אירועים רשמיים של מרידה, מטעם הממשלה, אוניברסיטת האנדים של ונצואלה ורשויות מקומיות שונות ב-39 קונצרטים סימפוניים ו-108 מופעים חינוכיים וקאמריים ב-21 רשויות מקומיות במדינת מרידה. ב-1999 הוכרזה התזמורת כ"נכס תרבותי בחסות מדינת מרידה" (Patrimonio Cultural del Estado Mérida)‏
התזמורת פתחה את עונתה ה-20 ב-15 בינואר 2011 בנגינת הסימפוניה השנייה של צ'ייקובסקי לפסטיבל המוזיקה השנתי השני של מרידה.
הערות שוליים

↑  OSEM, Mérida Venezuela.
↑  El Nacional (January 13, 2011). "Festival de Música de Mérida celebra su segunda edición"
הקורפוס ה-16 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 בפברואר 1938   16 ביולי 1944 – 17 בפברואר 1941   8 במאי 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-16 (בגרמנית: XVI. Armeekorps) היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הקורפוס הוקם בברלין ב-4 בפברואר 1938 בשם "הקורפוס ה-16", והועמד תחת פיקוד היינץ גודריאן, וב-24 בנובמבר 1938 החליפו אריך הפנר.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה העשירית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את דיוויזיות הפאנצר ה-1 וה-4, והדיוויזיות ה-14 וה-31. הקורפוס השתתף בקרב בעיירה מורקה, ב-1 בספטמבר 1939, ועוכב על ידי הכוחות הפולנים מבלי שהצליחה לפרוץ את קווי ההגנה, אולם, אף על פי כן היו אנשיו בין הראשונים שפרצו את הגנת ורשה, והביאו לנסיגת הכוחות הפולנים אל מחוץ לוורשה.
במהלך המערכה על צרפת, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את דיוויזיות הפאנצר ה-3 וה-4. הקורפוס השתתף בכיבוש בלגיה, ולחם בקרב ז'מבלו. בהמשך פעל הקורפוס במהלך מבצע אדום, כחלק מהארמייה השישית.
ב-17 בפברואר 1941 הפך הקורפוס לארמיית הפאנצר הרביעית.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-16 ביולי 1944 הוקם הקורפוס ה-16 מחדש, ולמפקדו מונה פיליפ קלפל. הקורפוס לחם כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-20 באוקטובר 1944 מונה הורסט פון מלנתין למפקד הקורפוס, וב-21 בנובמבר 1944 מונה פיליפ קלפל שוב למפקד הקורפוס. ב-16 בדצמבר 1944 מונה ארנסט-אנטון פון קרוסיג למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות כחלק מקבוצת ארמיות קורלנד. ב-15 במרץ 1945 החליפו גוטפריד ובר, שפיקד על הקורפוס עד לכניעת כל הכוחות הגרמנים בכס קורלנד בסוף המלחמה.
מפקדים > הקמה ראשונה

היינץ גודריאן (4 בפברואר 1938 - 24 בנובמבר 1938)
אריך הפנר (24 בנובמבר 1938 - 17 בפברואר 1941)
מפקדים > הקמה שנייה

פיליפ קלפל (16 ביולי 1944 - 20 באוקטובר 1944)
הורסט פון מלנתין (20 באוקטובר 1944 - 20 בנובמבר 1944)
פיליפ קלפל (20 בנובמבר 1944 - 16 בדצמבר 1944)
ארנסט-אנטון פון קרוסיג (16 בדצמבר 1944 - 15 במרץ 1945)
גוטפריד ובר (15 במרץ 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > המערכה בפולין

במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-1
דיוויזיית הפאנצר ה-4
הדיוויזיה ה-14
הדיוויזיה ה-31
סדר הכוחות > המערכה בצרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-3
דיוויזיית הפאנצר ה-4
הדיוויזיה ה-62
סדר הכוחות > 8 במאי 1945

ב-8 במאי 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הלופטוואפה ה-21
הדיוויזיה ה-81
הדיוויזיה ה-300
הדיוויזיה ה-218
הדיוויזיה ה-205
וסט פאלם ביץ'

| --- | --- |
חותם וסט פאלם ביץ'חותם וסט פאלם ביץ'
קו הרקיע של וסט פאלם ביץ'
קו הרקיע של וסט פאלם ביץ'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פלורידה פלורידה
 מחוז:  פאלם ביץ'
 ראש העיר:  קית' ג'יימס
 תאריך ייסוד:  5 בנובמבר 1894
 שטח:  150.7 קמ"ר
 גובה:  6.4 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  117,415 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,833.8 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  26°42′35″N 80°03′51″W﻿ / ﻿26.709722222222°N 80.064166666667°W﻿ / 26.709722222222; -80.064166666667 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
 wpb.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקווסט פאלם ביץ' (למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקווסט פאלם ביץ' (למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי וסט פאלם ביץ' (למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי וסט פאלם ביץ'   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וסט פאלם ביץ' (באנגלית: West Palm Beach), ובקיצור "וסט פאלם", היא עיר במחוז פאלם ביץ', במדינת פלורידה שבארצות הברית.
וסט פאלם ביץ' היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה. מספר תושבי העיר עצמה, בשנת 2016, נאמד ב-108,896 נפש. העיר היא מושב המחוז פאלם ביץ' והיא אחת הערים הראשיות באזור המטרופולין של דרום פלורידה, אשר בשנת 2007 נאמדה אוכלוסייתו ב-5,413,212 נפש.
היסטוריה

הנרי פלאגלר ייסד את העיר כמושבה שתארח את עובדי שני מלונות הפאר שנבנו על האי השכן, מצידו השני של אגם וורת'. בתחילה נקרא שם העיר כמילה אחת (Westpalmbeach), אך עלה החשש כי המילה בת 13 האותיות תשמש סימן מבשר רעות עבור הקהילה הצעירה.
ב-5 בנובמבר 1894 נפגשו 78 אנשים לדיון בו התקבלה ההחלטה לשלב את העיירה במחוז דייד השכן שכיום נקרא מיאמי-דייד. החלטה זו היא שהפכה את העיירה והמחוז לבעלי העירייה המשולבת הוותיקה ביותר בדרום פלורידה. מועצת העיר קבעה במהירות את נוהלי הבנייה בעיר, שגרמו להחלפת האוהלים והבקתות במבני לבנים, אבן וציפוי אבן. בשנות ה-20 של המאה הקודמת גדלה העיר, היסטריית הקרקעות בפלורידה הובילה לצמיחה מהירה של העיר ובתקופה זו נבנו בשכונותיה מבנים היסטוריים רבים.
לפני ייסודה של מיאמי, הייתה וסט פאלם ביץ' מרכז תרבותי משגשג ביותר. במקור, ייעד הנרי פלאגלר את העיר להיות התחנה הסופית ברכבת החוף המזרחי של פלורידה שהקים. אך בשל תנאי הקור הקיצוניים ששררו במקום, החליט להאריך את הרכבת למיאמי. במשך שנים רבות הייתה יריבות בין שתי ערים אלו. שתי הערים פרחו בתחילת המאה ה-20. עם הזמן השתקעו בוסט פאלם ביץ' חברות כ-Pratt & Whitney, RCA, IBM שסייעו בפיתוחה הכלכלי.
בשנות ה-60 הוקם בעיר הקניון הסגור הראשון של המחוז, ויחד עם פרויקטים נוספים הביאו להתחדשות העיר. יחד עם זאת היווה הפשע בעיר בעיה קשה, כמו גם מתחים בין-גזעיים ושיעור אבטלה גבוה. החל מ-1970 עברה העיר תנופת פיתוח נוספת, כשמהגרים חדשים יישבו את האזורים ההיסטוריים של העיר כמו גם את גורדי השחקים שלה (וביניהם ה'טראמפ פלאזה' שהקים דונלד טראמפ). המהגרים פיתחו גם את מרכזי הבידור והבילוי אשר עד היום משמשים מוקד לחיי הלילה בעיר. בשנות האלפיים מתגוררת בעיר אוכלוסייה מבוססת מן המעמד הבינוני-גבוה. אחד מענפי התעסוקה הבולטים בה הוא ענף התיירות.
בעיר גם קהילה יהודית ולה מוסדות תרבות.
הערות שוליים

↑  "WPB Detailed History". City of West Palm Beach (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2018-01-17. נבדק ב-2018-01-17.
↑  Chabad of West Palm Beach, www.jewishwpb.com (באנגלית)
↑  Synagogues in West Palm Beach - Shuls in West Palm Beach - Jewish Temples in West Palm Beach, www.mavensearch.com (באנגלית)
↑  "Palm Beach County: More Jewish than New York | Historic Palm Beach". אורכב מ-המקור ב-2018-01-17. נבדק ב-2018-01-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557386705171  BnF: cb137468995 (data)  GND: 4596329-0  LCCN: n50051122  MusicBrainz: 7689801e-0317-4e60-9d01-89ca002a887a  NARA: 10045752  NKC: xx0134218  VIAF: 124951507   WorldCat (עם VIAF): 124951507 
| דגל פלורידה פלורידה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | טאלאהאסי |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור מפרץ טמפה • ביג בנד • דרום פלורידה • דרום מערב פלורידה • החוף הנשכח • החוף הראשון • הידית של פלורידה • הקיז • חוף האוצר • חוף האיזמרגד • חוף הזהב • חוף החלל • חוף הטבע • חוף השמש • מרכז פלורידה  • צפון מרכז פלורידה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ג'קסונוויל • מיאמי • טמפה • סנט פיטרסבורג • אורלנדו • הייליה • טאלאהאסי • פורט לודרדייל • פורט סנט לוסי • פמברוק פיינס • קייפ קורל • הוליווד • גיינסוויל • מיראמר • קורל ספרינגס • קלירווטר • מיאמי גארדנס • פאלם ביי • וסט פאלם ביץ' • פומפנו ביץ' |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות פלורידה |  |
הפארק הלאומי קשת השער

| --- | --- |
קשת השער היא האטרקציה העיקרית בפארק
קשת השער היא האטרקציה העיקרית בפארק
 מידע כללי
 על שם:  קשת השער 
 תאריך הקמה:  22 בפברואר 2018
 מבקרים בשנה:  1,398,188 (נכון ל־2017)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  0.368 קמ"ר
 גובה ממוצע:  417 רגל 
 מיקום
 מדינה:  מיזורי בארצות הברית
 מיקום:  סנט לואיס 
 קואורדינטות:  38°37′29″N 90°11′06″W﻿ / ﻿38.624600°N 90.184970°W﻿ / 38.624600; -90.184970
 Gateway Arch National Park
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי קשת השער (למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הפארק הלאומי קשת השער (למפת מיזורי רגילה) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווההפארק הלאומי קשת השער (למפת מיזורי מוגדלת) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווההפארק הלאומי קשת השער 
 
קשת השער
הפארק הלאומי קשת השער (באנגלית: Gateway Arch National Park), שעד 2018 היה קרוי אתר ההנצחה הלאומי להתרחבות מערבה על שם ג'פרסון (Jefferson National Expansion Memorial), הוא פארק לאומי בתחומי העיר סנט לואיס במזרח מדינת מיזורי בארצות הברית, סמוך לנקודה ממנה יצאה משלחת לואיס וקלארק. האתר הוגדר אתר הנצחה לאומי (National Memorial) באמצעות צו נשיאותי מספר 7523 ב-21 בדצמבר 1935, והוא מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הפארק הוקם במטרה להנציח את:
רכישת לואיזיאנה, והתנועה מערבה של חוקרי ארצות וחלוצים שבאו בעקבותיה.
הממשל האזרחי הראשון מערבית לנהר המיסיסיפי
המחלוקת בנושא העבדות בארצות הברית שהתעוררה בשל פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
הפארק משתרע על שטח בן 368 דונם (הפארק הלאומי הקטן ביותר בארצות הברית) לאורך גדת הנהר מיסיסיפי באתר שבו הוקמו הבניינים הראשונים בסנט לואיס. הפארק כולל בית המשפט הישן, לשעבר בית המשפט של המדינה ובית משפט פדרלי שבו החלו לדון בתביעתו של דרד סקוט להכיר בו כאדם חופשי; מוזיאון ההתרחבות מערבה (Museum of Westward Expansion), ובעיקר ידועה קשת השער, קשת קו שרשרת הפוך מפלדה, שהפכה לסמל המייצג ביותר של העיר.
רכיבים > קשת השער

קשת השער המכונה גם "השער למערב" היא המבנה הגבוה ביותר במדינת מיזורי. היא תוכננה על ידי האדריכל הפיני-אמריקאי אירו סארינן, יחד עם הקונסטְרוּקְטור האנסקארל באנדל (Hannskarl Bandel) ב-1947 ונבנתה בין 1963 לאוקטובר 1965. גובהה של הקשת 192 מטרים, והמרחק בין שתי רגלי הקשת בבסיס גם הוא 192 מטרים. רוחב הקשת בבסיסה הוא 16.64 מטרים והיא הולכת ונעשית צרה עד 5.18 מטרים בראש המבנה. בתוך הקשת נוסעות קרוניות מיוחדות, המשמשות כמעליות העולות לתצפית תיירותית הנמצאת בחלל שבחוליות הקשת העליונות.
רכיבים > בית המשפט הישן

בית המשפט הישן נבנה על שטח שהוענק למטרה זו על ידי מייסד סנט לואיס אוגיסט שוטו (Auguste Chouteau). המבנה נבנה במקור ב-1816, עבר כמה שיפוצים והושלם ב-1864, בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר נבנתה כיפת המבנה הדומה לכיפת הקפיטול שגם היא נבנתה במהלך מלחמת האזרחים. בבית משפט זה התנהלו משפטיו הראשונים של דרד סקוט.
בית המשפט הוא החלק היחיד של הפארק השוכן מערבית לכביש בין-מדינתי 44. מערבה לבית המשפט הישן יש סדרה של גנים ציבוריים המשתרעים בין הרחובות מרקט וצ'סנט המכונים "מול השער של סנט לואיס" (St. Louis Gateway Mall), שבמרכזם מבנה בית המשפט האזרחי (Civil Courts Building) שעל גגו פירמידה המבוססת על מבנה המאוזוליאום בהליקרנסוס (שהיה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק). כאשר נבנה בית המשפט האזרחי בשנות ה-20 של המאה ה-19 תבעה משפחת שוטו לקבל לידיה בחזרה את השטח עליו הוקם בית המשפט הישן בטענה שהוא הוענק במקור למדינה על מנת שישמש בית משפט לנצח. התביעה נדחתה.
רכיבים > המוזיאון בקשת השער

תחת הקשת יש מרכז מבקרים שהגישה אליו מכניסה מעגלית מול בית המשפט הישן. הכניסות הקודמות למרכז המבקרים שהיו בבסיס הקשת, הפכו ליציאות בלבד. בתוך המרכז נבנה "המוזיאון בקשת השער" (או בשמו הקודם "מוזיאון ההתרחבות מערבה"), שהושלם ביולי 2018. במוזיאון החדש יש מוצגים במגוון נושאים כולל ההתרחבות מערבה ובניית הקשת, כשהם מסופרים מזווית הראיה של סנט לואיס. באולם טאקר (Tucker Theater), שנבנה ב-1968 ושופץ 30 שנים אחר-כך, יש 285 מושבים ומוצג בו הסרט הדוקומנטרי "אנדרטה לחלום" (Monument to the Dream) על בניית הקשת. אולם נוסף, אולם אודיסי (Odyssey Theater) שנבנה ב-1993 והכיל 255 מושבים, נסגר ב-2016 כחלק ממיזם השיפוץ ובמקומו פועלים בית קפה וחנות המופעלים על ידי "אגודת הפארקים הלאומיים על שם ג'פרסון" (Jefferson National Parks Association), ארגון שותף לשירות הפארקים שהוא מוסד ללא כוונת רווח.
היסטוריה > שנות ה-40 של המאה ה-20

השטח פונה מבניינים עד 1942. בין הבניינים שנהרסו היה "Old Rock House" שנבנה ב-1818 עבור סוחר הפרוות מנואל ליסה (Manuel Lisa, כיום המדרגות בצד הצפוני של הקשת) והבית מ-1819 של ז'אן פייר שוטו (Jean Pierre Chouteau), אחד מהחלוצים של סנט לואיס, במפגש הרחובות וושינגטון ופירסט.
תחרות האדריכלות למונומנט נדחתה בשל מלחמת העולם השנייה. העניין במונומנט התגבר אחרי המלחמה כיוון שהיה עתיד להיות המונומנט הגדול הראשון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
האומדן המשוער של עלות התחרות היה 225,000 דולרים וסמית תרם באופן אישי 40,000 דולרים. ראשי התושבים ערכו את התחרות הכלל ארצית ב-1947 לבחור עיצוב לחלק המרכזי בשטח המונומנט.
האדריכל אירו סארינן זכה בתחרות עם תוכניות לקשת קו השרשרת בגובה 180 מטרים שתוקם על גדת המיסיסיפי. עם זאת, תוכניות אלו שונו במהלך 15 השנים שבאו אחר-כך, כשהקשת הועתקה למקום גבוה יותר, הוגבהה והורחבה ב-12 מטרים נוספים.
המאפיין האדריכלי המרכזי הנשקף מבסיס הקשת היה בית המשפט הישן, שהיה פעם המבנה הגבוה ביותר במיזורי, ויש לו כיפה דומה לכיפת הקפיטול, שהוצבה על הבניין בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית באותה תקופה שבה הוצבה הכיפה על הקפיטול.
סארינן פיתח את צורת הקשת בעזרת הקונסטְרוּקְטור האנסקארל באנדל (Hannskarl Bandel). הקשת אינה קו השרשרת הפוך טהורה. סארינן העדיף צורה שהייתה מאורכת מעט ודקה יותר כלפי ראש הקשת, צורה שיצרה אפקט מעודן של ריחוף, ומעתיקה יותר ממשקל המבנה מטה מאשר החוצה בבסיס.
כאשר סארינן זכה בתחרות, האישור הרשמי נשלח ל"א. סארינן", משום שהוועדה חשבה שהזוכה הוא אביו של האדריכל, אליאל סארינן, שגם הוא שלח תוכנית במסגרת התחרות. המשפחה חגגה על בקבוק שמפנייה, ושעתיים אחר-כך התקשר פקיד נבוך על מנת לבשר שהזוכה הוא למעשה סארינן הבן. סארינן האב פתח בקבוק שמפנייה שני כדי לחגוג את הצלחת בנו.
בין חמשת הפיינליסטים היה גם האריס ארמסטרונג (Harris Armstrong) אדריכל מקומי מסנט לואיס.
היסטוריה > שנות ה-50 של המאה ה-20

השטח לאנדרטה הוקדש רשמית ב-10 ביוני 1950 על ידי הנשיא הארי טרומן. עם זאת הפרויקט הוקפא משום שפרצה מלחמת קוריאה.
ב-23 ביוני 1959 החלה העבודה לכסות את פסי מסילת הברזל שחצתה את שטח אתר ההנצחה.
היסטוריה > שנות ה-60 של המאה ה-20

ב-11 בפברואר 1961 התחילה החפירה וב-1 בספטמבר סארינן נפטר. ב-12 בפברואר 1963 הוצב משולש פלדת אל-חלד שיצר את החוליה הראשונה בקשת על הרגל הדרומית.
ב-28 באוקטובר 1965 הושלמה הקשת, שעלות בנייתה הייתה כ-15 מיליון דולרים. הפארק הסמוך תוכנן על ידי אדריכל הנוף דן קילי (Dan Kiley). יחד עם כל האזורים ההיסטוריים של שירות הפארקים הלאומיים נכלל אתר ההנצחה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places) ב-15 באוקטובר 1966. סגן נשיא ארצות הברית יוברט האמפרי ומזכיר הפנים של ארצות הברית סטיוארט יודול (Stewart Udall) חנכו את הקשת ב-25 במאי 1968.
היסטוריה > שנות ה-80 של המאה ה-20

ב-1984 אישר הקונגרס את הרחבת האנדרטה על מנת לכלול עד 400 דונם על הגדה המזרחית של נהר המיסיסיפי ב-סנט לואיס מזרח באילינוי (East St. Louis). כספים הוקצבו להתחיל את רכישת הקרקע, אך הקונגרס הקפיא רכישות קרקעות על ידי שירות הפארקים בשנת הכספים 1998. ההקפאה המשיכה לתוך המאה ה-21, כשההרחבה הופכת פחות ופחות סבירה בגלל השקת ספינת קזינו במזח מהגדה המזרחית ומתקנים הנלווים אליה.
היסטוריה > שנות ה-90 של המאה ה-20

במהלך השיטפון הגדול של 1993 הגיעו מי השיטפון של המיסיסיפי לאמצע הדרך בגרם המדרגות הגדול במזרח.
ב-1999 שופץ אזור ההמתנה לקרוניות בעלות של כ-2 מיליון דולרים. בנוסף הועבר האתר ההיסטורי הלאומי יוליסס ס. גרנט, כ-16 קילומטרים דרומית-מערבית לסנט לואיס, לניהולו של המפקח על אתר ההנצחה.
היסטוריה > העשור הראשון של המאה ה-21

בשנת 2007 ביקשו ראש עיריית סנט לואיס פרנסיס סליי (Francis Slay) והסנאטור ממיזורי לשעבר ג'ון דאנפורת (John Danforth) משירות הפארקים הלאומיים ליצור שימוש "פעיל" יותר בשטח ההנצחה תוך התבססות על המודל של פארק המילניום בשיקגו כולל את האפשרות של מסעדות, מזרקות, החלקה על הקרח, שחייה, ופעילויות אחרות. שירות הפארקים הלאומיים לא תמך בתוכנית, כשהוא מציין שלחצי פיתוח הגלויים האחרים היחידים על רכוש של שירות הפארקים היו בשדה התעופה ג'קסון הול בפארק הלאומי גרנד טיטון.
היסטוריה > העשור השני של המאה ה-21

למשך מרבית זמן קיומו היה אתר ההנצחה מופרד מהמרכז של סנט לואיס על ידי החלק השקוע של כביש בין-מדינתי 70 (כיום בין-מדינתי 44 כאשר כביש בין-מדינתי 70 הוזז לכביש חדש), אבל ב-2014, הכביש כוסה ומאז יש קשר בין מרכז העיר לאתר ההנצחה. בנובמבר 2015 הבשילה התוכנית המקורית של סארינן. בניית החלק המקשר בין קשת השער ובית המשפט הישן הושלמה. עיצוב זה ורכיבי עיצוב אחרים הם פרי התכנון של חברת שותפות מייקל ואן ואלקנבורג (Michael Van Valkenburgh) שזכתה בתחרות העיצוב ל"תכנן מחדש את חוויית הביקור". הפרויקט, שתוכנן במקור להסתיים ב-2015 על מנת לחפוף עם חגיגות השנה ה-50 לפתיחת הקשת, הסתיים בקיץ 2018. הפרויקט כולל:
החלפת החניון התת-קרקעי הצפוני באמפיתיאטרון פתוח, גן החוקרים עבור ילדים ותוספת גינון של 30 דונם.
כיכר מרוצפת באבן בין הקשת לנהר
מסלולי הליכה מוגבהים בצד אילינוי של הנהר, המגיעים לגובה של 11 מטרים ומתפתלים דרך שמורת עופות חדשה (הקונגרס אישר את רכישת השטח בצד אילינוי)
מוזיאון מורחב מתחת לקשת השער שהכניסה החדשה אליו תהיה כמעט גוש בניינים קרוב יותר למרכז העיר מאשר הכניסה הקודמת
הפרויקט כולו הסתיים ב-2018, כאשר השיפוצים בכיכר קינר (Kiener Plaza, חלק מהמול של סנט לואיס) הסתיימו במאי 2017, והמוזיאון החדש והשיפוצים בבית המשפט הישן הסתיימו במהלך קיץ 2018. עלות הפרויקט הכוללת היא 380 מיליון דולר והוא מומן מתרומות פרטיות ומימון ציבורי. המימון הציבורי בסך 159 מיליון דולר הגיע מהגדלת מס הקניה (Proposition P), ושאר ה-221 מיליון דולר הובטחו באמצעות מאמצי גיוס הכספים של קרן פארק קשת השער (Gateway Arch Park foundation).
הקונגרס של ארצות הברית אישר את הכרזת פארק לאומי באתר קשת השער בתחילת 2018 תוך שינוי שם האתר מ"אתר ההנצחה להתרחבות מערבה על שם ג'פרסון" ל"הפארק הלאומי קשת השער". נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הפך את הצעת החוק לחוק בחתימתו ב-22 בפברואר 2018.
תיירות

מספר המבקרים בפארק נמצא מזה שנים אחדות בירידה. ב-2016 ביקרו באתר 1.2 מיליון תיירים המספר הנמוך ביותר מאז שהאתר נפתח למבקרים בשנת 1967, כאשר בסוף המאה ה-20 היה מספר המבקרים קרוב ל-4 מיליון בשנה. השיפוצים אשר הסתיימו בקיץ 2018 וההכרזה על האתר כפארק לאומי אמורים להגדיל את מספר המבקרים.
תיירות > פעילויות

הפארק מציע את הפעילויות הבאות:
עליה לקצה הקשת באמצעות הקרוניות המיוחדות ותצפית על מרכז העיר או על הנהר.
צפייה בסרט הקצר "אנדרטה לחלום" המתאר את בניית הקשת
סיור בספינה לאורך המיסיסיפי
טיסת תצפית ממסוק באזור הקשת
ביקור בבית המשפט הישן שבו מוצגים זמנית המוצגים מהמוזיאון על הקמת סנט לואיס, על ההתפשטות מערבה ועל ההתנגשויות עם תרבויות האינדיאנים של המישורים הגדולים
הערות שוליים

↑  Gateway Arch NP
↑  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  Plan your visit
↑  The Arch Store Located Under the Gateway Arch Now Open
↑  The Arch Store
↑  Luther Ely Smith father of the gateway arch
↑  O’Neil, Tim (13 בדצמבר 2012). "With cornice repairs complete, scaffold around St. Louis' Old Courthouse coming down". St. Louis Post-Dispatch. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  The Twisted History of the Gateway Arch
↑  "St. Louis River Front Memorial Approved by Voters". The Southeast Missourian. 11 בספטמבר 1935. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "St. Louis Landmarks". genealogyinstlouis.accessgenealogy.com. אורכב מ-המקור ב-באפריל  7, 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The St. Louis Riverfront: What’s the Attraction?
↑  Barr, Diana (2015-09-15). "Gateway Arch grounds renovations fall further behind schedule". St. Louis Business Journal.
↑  "Gateway Arch museum delayed until summer 2018". KMOV.com. 2017-06-21.
↑  "New York firm MVVA wins Arch design competition | Metro". stltoday.com. 2010-09-21.
↑  Kiener Plaza reopens following $23.7 million renovation
↑  Gateway Arch museum opening delayed again, set for summer 2018
↑  Moffitt, Kelly. "Planners hit fundraising goal for Arch grounds renovation".
↑  "President Donald J. Trump Signs S. 1438 into Law". White House.
↑  St. Louis Reconnects With the Gateway Arch and Its Pioneer Spirit
↑  Things To Do
קו הרקיע של סנט לואיס. במרכז הקשת, מאחוריה בית המשפט הישן, ובהמשך המול ובו בית המשפט האזרחי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567359805171  GND: 1280966920  LCCN: n88033054  NARA: 10643927  ULAN: 500308335  VIAF: 156040292   WorldCat (עם VIAF): 156040292 
מבט על בית המשפט הישן מאזור התצפית בראש הקשת
צד הערך של קוורטר המוקדש לקשת ולמשלחת לואיס וקלארק
חדר התצפית בקצה הקשת
ויליאם אורביט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בדצמבר 1956 (בן 67) שורדיץ', הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  ויליאם מארק ויינרייט
 שם במה:  William Orbit 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 מקום לימודים:  בית ספר מינצ'נדן 
 עיסוק:  מפיק, מלחין, פזמונאי, גיטריסט
 סוגה:  סוגות שונות
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת • גיטרה • כלי הקשה
 חברת תקליטים:  חברות תקליטים שונות
 שיתופי פעולה בולטים:  מדונה
 www.williamorbit.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם מארק ויינרייט (באנגלית William Mark Wainwright; נולד ב-16 בדצמבר 1956) הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק אנגלי. במסגרת הקריירה המוזיקלית שלו, השתתף בכתיבת, הלחנת והפקת עשרות יצירות שנמכרו בסך הכול בלמעלה מ-200 מיליון עותקים ברחבי העולם.
אורביט זכה בשלושה פרסי גראמי, בפרס איבור נובלו ובפרסים אחרים בתעשיית המוזיקה.