stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוואג'ו
הפקה > פיתוח

ג'ניפר לי, מנהלת הקריאייטיב הראשית של "אולפני ההנפשה של וולט דיסני", קראה מאמר ב-BBC על Kugali Media, חברה בריטית שהוקמה על ידי אמנים אפריקאים, שבה נאמר שהם רוצים "לבעוט לדיסני בתחת". מונעת מסקרנות בעקבות שאיפת החברה ליצור ולספר סיפורים אפריקאיים, פנתה אליהם ג'ניפר לי במטרה לפתח יחד מיני סדרה באורך מלא עבור שירות הזרמת המדיה של חברת וולט דיסני, "דיסני+". המפיקים תכננו בהתחלה ליצור סדרת סרטונים קצרים, אך "כל רעיון היה ארוך מדי בשביל קצרים", ולכן בחרו ליצור מיני סדרה במקום.
ב-10 בדצמבר 2020 הכריזה ג'ניפר לי כי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ו-Kugali Media ישתפו פעולה בהפקת סדרת אנימציה מקורית חדשה עבור דיסני+, שתיקרא "איוואג'ו". זוהי סדרת האנימציה המקורית הראשונה והארוכה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שכן רוב הפרויקטים הטלוויזיוניים של דיסני - מקוריים או מבוססי מותגים קיימים - מופקים על ידי Disney Television Animation. ג'ניפר לי תיארה את שיתוף הפעולה בין שתי החברות כ"שיתוף פעולה ראשון מסוגו".
בפברואר 2021, ציינו אנשי צוות Kugali Media כי הסדרה אינה דומה ל-"עולם של וואקנדה". מנכ"ל החברה, זיקי נלסון, אמר שהם "לקחו עיר אפריקאית אמיתית" (לאגוס, ניגריה) ומצאו דרכים להתאים אותה באמצעות הדמיון שלהם. חמיד איברהים, מנהל הקריאייטיב, הבהיר שאולפני האנימציה של וולט דיסני נתנו להם "להיות מי שאנחנו ולהישאר נאמנים לעצמנו", תוך שיתוף פעולה עם דיסני עם "מידה מסוימת של אוטונומיה וחופש יצירתי". אתר SYFY ציין כי שיתוף פעולה זה עשוי "לפתוח דלתות לשיתופי פעולה נוספים ברחבי העולם לאחר המגפה". טולוואלאקין "טולו" אולובופוייקו, מנהל הטכנולוגיה הראשי של החברה, משמש כיועץ יצירתי ומפיק ייעוץ בסדרה, ונלסון עשה את הסטוריבורד. ביוני 2021, כשנלסון חתם בחברת ניהול כישרונות, הוא הוסיף כי "לספר סיפורים דרך אמנות ואנימציה" היה חלום חייו.
ב-2021, בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, אמר אולובופוייקו שהסיפור נוצר בהשראת העיר לאגוס, ניגריה, משום שלאגוס היא "בירת התרבות של ניגריה" ובשל התחושה הייחודית והמיוחדת שיש לאזורים המרכזיים והאיים שלה, תחושה שהצוות היצירתי חש כי מספקת "בסיס מעניין לסיפור". נלסון הוסיף שהסדרה תהיה "הזדמנות לתת לאנשים מבט הוליסטי יותר על ניגריה", אף שהיא "עיר מוזרה אך נפלאה". המפיקים שיתפו פעולה עם מספר מדינות במסגרת הסדרה. מרלון וסט, מנהל האפקטים הוויזואליים, ציין שחברי הצוות גויסו ממחלקות שונות, בעוד נטלי נוריגאט, ראשת צוות הסטוריבורד, תיארה את קיומו של "חדר סיפור וירטואלי" שהורכב גם מעובדי Kugali וגם מעובדי וולט דיסני כ"דרך נהדרת להכניס אנשים חדשים".
לי וביירון האוורד שימשו כמפיקים הראשיים של הסדרה, בעוד כריסטינה צ'ן הפיקה את הסדרה. הסדרה בת 6 פרקים.
הפקה > כתיבה

את הסדרה כתבו אולופיקאיו אדאולה והלימה האדסון. אולופיקאיו אדאולה וצוות Kugali הגו לראשונה את הסיפור הכולל, את קווי העלילה של הדמויות ואת פרקי הסדרה, תוך כדי קבלת חופש יצירתי מוחלט מדיסני, שאיפשר להם לשלב נושאים אפלים יותר בסיפור. הלימה האדסון, כותבת של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, הצטרפה בהמשך לעבודה על התסריט, במטרה להוסיף הומור ולשמור על התמקדות בסיפור ובקווי העלילה. ביחס לתיאור העיר לאגוס בסדרה, החליטו הכותבים לשמור על אותנטיות לחיים האמיתיים, אם כי עם מעט הגזמות ותוספת של אלמנטים עתידניים לעיר. חמיד איברהים, המעצב האמנותי, ציין שהם רצו להתמקד בחיי היום-יום של לאגוס. הפתיחה של כל פרק מתמקדת בדמות אחרת, רעיון שהוצע על ידי נלסון.
אולופיקאיו אדאולה רצה שהסדרה תציג את ניגריה "100 שנה מהיום", תוך כדי שמירה על הצגת נושאים מחיי ניגריה האמיתיים, כיוון שהוא רצה שהסדרה תשמש כמראה לחיי היום-יום במדינה. הוא שאב השראה מילדותו בלגוס, במיוחד מההפרדה בין העשירים והעניים, שלדבריו מהווה בסיס חזק לסיפור מדע בדיוני. הוא גם הרגיש שדרך סיפור מדע בדיוני ניתן להדגיש את האלמנטים של העיר בצורה מסקרנת ומבדרת. למרות שהסדרה עוסקת באי-שוויון, היא גם "סיפור שאפתני", שכן אדאולה ראה את התקווה כ"חשובה מאוד לרוח האנושית". בסופו של דבר, הוא רצה שהסדרה תהיה סיפור על האתגרים הקיימים שיש שם, על ידי חקירת בעיות אמיתיות דרך עיניהם של דמויות אופטימיות. הדבר משתקף באופן שבו טולה מגיבה כשהיא לומדת על הקשיים של קולה וכיצד החיים באי המרכזי של לאגוס מתנהלים.
הפקה > אנימציה

האנימציה לטובת הסדרה בוצעה במתקני סינסייט במונטריאול ולונדון, בעוד שההפקה המקדימה והציור התרחשו באולפני ההנפשה של וולט דיסני בברבנק ובונקובר. חמיד איברהים, המנהל האמנותי של החברה, הוא מעצב ההפקה של הסדרה. הוא ציין כי סגנון האנימציה של הסדרה יהיה שונה מיצירות דיסני קודמות, כאשר נלסון אמר כי סגנון האנימציה יהיה בהשראת סגנונות אנימציה אפריקאיים, מזרחיים ומערביים, ומארלון ווסט, במאי האפקטים הוויזואליים, הוסיף כי האנימציה תישאר באותה איכות כמו פרויקטים אחרים של דיסני. איברהים גם ציין כי המגדלים המרכיבים את האי המרכזי, שהוא המקום העיקרי בו מתרחשים רוב האירועים בסדרה, נועדו להמחיש את הצפיפות, בעוד שהאזור האי נועד להציג "מרחב ומקום לביטוי יצירתי". הוא הוסיף כי הטכנולוגיה היא אספקט חשוב בהגדרת העולם, עם סדרה הכוללת מספר טכנולוגיות מתקדמות, כמו משקפי מציאות רבודה המחליפים את הטלפונים ורכבים מעופפים סופיים.
הפקה > מוזיקה

רה אולונגה הקליט את הפסקול של הסדרה כבר בינואר 2024. הפסקול, הכולל מוזיקה אותנטית בהשפעה אפריקאית, יצא לאור ב-1 במרץ 2024, יום לאחר בכורת הסדרה.
הפצה

הסדרה הייתה אמורה לעלות לראשונה בשנת 2022, באופן בלעדי עבור הזרמת המדיה דיסני+. עם זאת, הסדרה נדחתה לתחילת שנת 2023, ולבסוף נדחתה שוב ושודרה לראשונה ב-28 בפברואר 2024.
הפצה > שיווק

אמנות קונספט לסדרה הוצגה בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי בשנת 2021, שם הצוות דיבר על הסדרה. חמיד איברהים תיאר את הסדרה כ"שילוב של קוגאלי ודיסני", שיתוף פעולה בין שתי החברות, תיאור שאליו הצטרפה ג'ניפר לי, מנהלת הקריאייטיב הראשית של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. טולוואלקין אולופוייקו ציין שלסדרה יש "מבנה ייחודי מאוד לסיפור שכבר טבוע בדי.אן.איי של לאגוס האמיתית". בנוסף, נלסון ציין שהצוות היצירתי של הסדרה בנה "עולם עתידני המבוסס על רקע עכשווי". בדצמבר 2021, במסגרת יום המשקיעים של דיסני, נחשפו פרטים נוספים על הדמויות והעלילה של הסדרה.
סדרה דוקומנטרית מאחורי הקלעים הופקה על ידי אולפני ABC News. הסדרה, שנקראת "איוואג'ו: מאחורי הקלעים", בוימה על ידי מייגן הארדינג, והופקה בפיקוחן של איימי אסטלי ובת הופ, יצא לאור לצד הסדרה ב-28 בפברואר 2024. בנוסף, משחק בשם "Disney Iwájú: Rising Chef", שפותח על ידי Maliyo Games בשיתוף עם Disney Games ו-Kugali, יצא גם הוא ב-28 בפברואר 2024, למכשירי אנדרואיד ו-iOS.
הערות שוליים

↑  אולפני ההנפשה של וולט דיסני, טריילר לסדרה החדשה, "אייאג'ו", באתר יוטיוב, ‏13 בפברואר 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איוואג'ו".
האירוע המסיני

מבט מהחלל לעבר הים התיכון. בתחתית התמונה נמצא מצר גיברלטר
האירוע המסיני הוא אירוע גאולוגי שבמהלכו נסגר מצר גיברלטר לזרימת מים, וכתוצאה מכך התייבש הים התיכון כמעט לחלוטין. האירוע התרחש בסוף תקופת המיוקן לפני כ-6 מיליוני שנים. בעקבות ההתייבשות נותרו מהים התיכון מספר אגמי מלח רדודים שהושקעו בהם מינרלים אופייניים, דוגמת גבס והליט.
האירוע נקרא על שם העיר מסינה בסיציליה שבקרבתה נמצאו סלעי משקע המעידים על קיום אגמים מלוחים בתקופה זו. קידוחים בקרקעית הים התיכון ומדידות סייסמולוגיות מספקים עדויות חד-משמעיות לקיומו של האירוע המסיני.
מאזן המים בים התיכון

ללא קישור מימי לאוקיינוס האטלנטי מתקיים בים התיכון מאזן מים שלילי, כלומר קצב ההתאדות גבוה מקצב כניסת המים המתוקים לתוכו. הדבר נובע מכך שהים התיכון שוכן באזור אקלימי חם ויבש למדי (אקלים ים תיכוני) וכמות המשקעים שיורדים עליו איננה גדולה. גם ספיקת הנהרות שנשפכים לים התיכון, במיוחד אלו שמגיעים מאפריקה, נמוכה למדי. הקישור לאוקיינוס האטלנטי באמצעות מצר גיברלטר שומר על גובה פני ים השווה לזה של האוקיינוסים. עם זאת, קצב ההתאדות הגבוה גורם למליחות מי ים גבוהה בים התיכון יחסית למליחות הממוצעת באוקיינוסים.
סגירת מצר גיברלטר

במהלך עשרות מיליוני השנים האחרונות, נע הלוח האפריקאי לכיוון הלוח האירו-אסיאתי כחלק מתהליכי טקטוניקת הלוחות. באזור מצר גיברלטר, החלקים היבשתיים של שני הלוחות כבר כמעט נוגעים האחד בשני מזה מספר מיליוני שנים. לפני 5.96 מיליוני שנים, גרמו תזוזות טקטוניות מקומיות יחד עם ירידת גובה פני הים באוקיינוסים כתוצאה מהצטברות קרח בקרחונים לסגירה חלקית של המצר במה שמכונה האירוע המסיני. בעקבות הסגירה החלקית ירד גובה פני המים בים התיכון במאות מטרים, וריכוז המלח בו עלה באופן משמעותי.
לפני כ-5.8 מיליוני שנים נוצר נתק מוחלט בין שני גופי המים. עם המשך ההתייבשות, כל שנותר מהים התיכון בשיא האירוע היה מספר אגמי מלח. מפת סלעי המשקע מתחת לקרקעית הים התיכון ועל חופיו מצביעה על הימצאותם של ארבעה אגמי מלח רחבי ידיים בתקופה זו ועוד מספר גדול של אגמים קטנים. חופי האגמים הללו נמצאו בעומק כמה קילומטרים מתחת לפני הים באוקיינוסים. לצורך השוואה, חוף ים המלח, המקום הנמוך בעולם (נכון ל-27 בפברואר 2025), נמצא -439.78 מטר מתחת לגובה פני הים.
שינויי גובה משמעותיים שכאלה גרמו לשינויים דרסטיים בטמפרטורה. מפל הטמפרטורה באוויר יבש, כפי שהיה כנראה באזור הים התיכון, הוא קרוב ל-10°C לכל קילומטר. בעומק של 4 קילומטר, שינויי האקלים יכולים להגיע לעד 40°C מעל לטמפרטורה בגובה פני הים. מסיבה זו נראה כי באזורים העמוקים ביותר שהתייבשו הגיעה הטמפרטורה עד ל-80°C.
סלעי המשקע שהושקעו באגמי המלח היו גבס ומלח בישול המורכב מהמינרל הליט. ניתן למצוא אותם כיום בקידוחים עמוקים מתחת לקרקעית הים התיכון. מדידות של החזרת גלים סייסמיים משכבה שמצויה מתחת לקרקעית הים התיכון סיפקה עדות מוקדמת לקיום הסלעים הללו בשנת 1961. הקידוחים הראשונים שסיפקו ראיות חד-משמעיות לעבר הגאולוגי של הים התיכון בסוף תקופת המיוקן נעשו ב-1970.
בעת האירוע המסיני התחתרו הנהרות הזורמים לים התיכון לעומק של קילומטרים מתחת למפלס הנוכחי שלהם, ויצרו קניונים שגובה קירותיהם עמד על כמה קילומטרים. קניונים קדומים כאלו התגלו מתחת לנהר הנילוס, נהר האברו ונהר הפו. סלעי משקע אופייניים לנהרות שמעידים על קניונים נוספים התגלו בסוריה ובארץ ישראל. כך למשל, עומקו של קניון באר שבע-עזה שכיום קבור מתחת לפני הקרקע, הגיע לקילומטר וחצי במוצאו.
שיא האירוע המסיני, שבמהלכו היה נתק מוחלט בין האוקיינוס האטלנטי לים התיכון, נמשך כ-300 אלף שנים. האירוע הסתיים לפני 5.33 מיליוני שנים. מבחינה גאולוגית מציין סיומו של האירוע המסיני את סיום תקופת המיוקן ותחילת תקופת הפליוקן. בתקופה זו הפך האקלים לחם וגשום יותר; הקרחונים נמסו חלקית וגובה פני המים באוקיינוס האטלנטי עלה. ככל הנראה, התרחשה גם תזוזה טקטונית מקומית ומצר גיברלטר נפתח מחדש. קיימות הערכות שונות לגבי קצב המילוי של הים התיכון. יש המעריכים שהוא התמלא תוך פרק זמן קצר של כ-100 שנים בלבד. אם הערכה זו נכונה, ספיקת המים דרך המצר בעת המילוי הייתה כ-950,000 מטר מעוקב לשנייה, בערך פי 400 מספיקת מפלי ניאגרה כיום.
היות שתזוזת הלוח האפריקאי צפונה נמשכת, קיימת אפשרות שמצר גיברלטר ייסגר שנית. אם התנאים האקלימיים באגן הים התיכון לא ישתנו עד אז, סגירת המצר עשויה לגרום להתייבשות חוזרת של הים התיכון, אם כי תזוזת הלוח הערבי עשויה לפותחו לכיוון ים סוף.
ראו גם

קניון באר שבע-עזה
אטלנטרופה
לקריאה נוספת

ויליאם ריאן, וולטר פיטמן, המבול של נוח, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 68–85
הערות שוליים

↑  מפה המראה את סלעי המשקע בקרקעית הים התיכון המעידים על האירוע המסיני
↑  K.J. Hsü, L. Montardet, D. Bernoulli, M.B. Cita, A. Erickson, R.E. Garrison, R.B. Kidd, F. Mèlierés, C. Müller and R. Wright, History of the Mediterranean salinity crisis, Nature 267 (1977), pp. 399–403.
ציור המדמה את הצפת אגן הים התיכון בסופו של האירוע המסיני
אמיר מויאל

| --- | --- |
אמיר מויאל
אמיר מויאל
 לידה:  11 בפברואר 1985 (בן 40) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות 
 עיסוק:  סאטיריקן, פובליציסט ותסריטאי
 סוג כתב:  אושיית רשת
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  amir.moyal1
 טוויטר (X):  amirmoyal
 טלגרם:  amirmoyal
 
אמיר מויאל  (נולד ב-11 בפברואר 1985) הוא סאטיריקן, קומיקאי, סטנדאפיסט, פובליציסט, תסריטאי, ואושיית רשת ישראלית הכותב ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר, אינסטגרם וטלגרם. פאנליסט וחבר במופע "זובור".
קורות חייו

נולד בכפר סבא לשמעון וישראלה. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לאלפי מנשה בשומרון, שם מכהן אביו כיו"ר המועצה הדתית. למד בבית ספר יסודי ממ"ד דקל בכוכב יאיר, מכינה בכפר סבא, מדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת עתניאל. בוגר מגמת תסריטאות במעלה.
עובד גם כמנהל רכש בחברת היי-טק.
מויאל מרבה בכתיבה הומוריסטית ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר וטלגרם. נכון לשנת 2021, למויאל יש כ-60 אלף עוקבים בפייסבוק, כ-40 אלף בטוויטר, וכ-2,500 בטלגרם. לפי סקר של מכון מסקר דורג כאושיית הפייסבוק בקטגוריית ההומור מספר ארבע בציבור הדתי לאומי. ההומור של מויאל כולל הרבה שעשועי לשון ומשחקי מילים, וכן תגובות הומוריסטיות לאירועים אקטואליים ("תגובות שעדיף לפספס").
בשנים 2013–2014 כתב מויאל את התסריט לתוכנית ילדים בשם "צור משלנו", ששודרה בערוץ הידברות.
בשנת 2015 היה מויאל הכותב הראשי של מופע לנשים בשם "דעתן קלה".
על הבמה הופיע בתור חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את מויאל עצמו, יאיר אורבך, אורי מלמד, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה, וכן במופעים "אין ימנים מצחיקים" ו"קורעים רשתות".
כותב טורי דעות ומאמרים הומוריסטים בעיתון "מקור ראשון" ובעלוני השבת "עולם קטן" ו"גילוי דעת", וכן במגזין הנוער "מקום בעולם". ב-2017 יצא לאור ספר הילדים שכתב - "מעשה בתפוח ירוק". בשנה זו החלו משחקי הלשון שלו להתפרסם במוסף "המשבצת" של מעריב סופהשבוע.
הגיש פינות קבועות ברדיו תל אביב ורדיו גלי ישראל.
בשנים 2017–2018 השתתף בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת נוספים, עשה גם הופעת אורח בספיישל הבחירות המוניציפליות.
בשנת 2018 העלה מופע בשם "בואו נדבר רגע על הומור" בו משלב מויאל בסטנדאפ גם תוכן על שורשי ההומור והסיבות לשימוש בו וכן מספר על העקרונות הקומיים שנמצאים מאחורי מה שמצחיק את האדם.
במאי 2018 השיק מויאל ספר בשם "חושב בקול" בו איגד, בליווי קריקטורות של המאייר נדב נחמני, מעל 200 סטטוסים שכתב וזכו להצלחה ברשתות החברתיות. הספר יצא בהוצאת דברי שיר.
באוגוסט 2020 יצא לאור ספרו החדש "במחשבה שנייה" גם הוא בליווי קריקטורות של המאייר נדב נחמני, בהוצאת ידיעות ספרים.
מויאל יצר והפיק מספר סרטונים עבור חיל הרבנות הצבאית.
סגנון

ההומור של מויאל כולל הרבה שעשועי לשון ומשחקי מילים. דוגמה לכך היא: ”כשאני כותב סטטוס אני מקווה שאברהם יצחק ויעקב” המתייחס לשלושת האבות ופירושו גם שאברהם יצחק מהסטטוס ויעקוב אחרי כותבו. דוגמה נוספת היא ”הבן שלי אמר לי שהוא ראה טרקטור עם כף. אמרתי לו שזו שגיאת כתיב”. כאן ההומור מתבסס על כפל המשמעות של המילה "כף" - מצד אחד כף של ציוד מכני הנדסי ("טרקטור"), ומצד שני האות כ' (מבוטא: כָּף). במובן השני, פירוש דברים של הילד שהוא ראה טרקטור עם האות כ', כלומר: "טרכטור", וזו אכן שגיאת כתיב.
לצד הומור משחקי המילים מפרסם מויאל גם סטטוסים הומוריסטיים בנושאים כללים ותובנות קטנות מחיי היום-יום. בנוסף מפרסם מויאל תגובות הומוריסטיות לאירועים אקטואליים ("תגובות שעדיף לפספס"). מדי פעם הוא מפרסם גם הומורסקות ארוכות יותר ולעיתים בהמשכים.
חיים אישיים

נשוי לאודיה ואב לשישה. גר בקרני שומרון. משתייך לזרם הדתי-לאומי.
ספריו

אמיר מויאל, מעשה בתפוח ירוק, מאייר: אלחנן בן אורי, דברי שיר, 2017.
אמיר מויאל, חושב בקול, מאייר: נדב נחמני, דברי שיר, 2018.
אמיר מויאל, במחשבה שניה, מאייר: נדב נחמני, ידיעות ספרים, 2020.
הערות שוליים

↑  הודיה כריש-חזוני, הפאנל הימני הראשון מוכיח: יש ימנים מצחיקים, באתר nrg‏, 11 בדצמבר 2014
↑  nrg יהדות, חנוך דאום ועמית סגל: אלו האושיות האהודות במגזר הדתי, באתר nrg
↑  "צור משלו" באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
↑  רחלי מלק בודה, בדיחות מקווה וכס"רש: הכירו את הסטנדאפ הנשי במגזר, באתר nrg
↑  עפרה לקס, יוצאות מהקופסה - ביקורת מופע, באתר ערוץ 7, 4 בפברואר 2016
↑  דף הפייסבוק של דעתן קלה
↑  יצחק טסלר, הקומדי דוס: מפת הסטנד-אפ הכשר, באתר ynet, 5 במרץ 2015
↑  חדשות סרוגים, ‏אמיר מויאל: בואו נדבר רגע על הומור, באתר "סרוגים", 25 בפברואר 2018
↑   ציוץ של אמיר מויאל ברשת החברתית אקס (טוויטר), 13 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009624383005171  VIAF: 17161209257739862784   WorldCat (עם VIAF): 17161209257739862784
אירנה גוט אופדייק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1922 קוז'יניצה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  17 במאי 2003 (בגיל 81) פולרטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, פולין 
 מקצוע:  סופרת, אחות 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (8 ביולי 1982) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אירנה גוט אופדייק
 
איירין גוט אופדייק (נולדה אירנה גוט, בפולנית: Irena Gut Opdyke, באנגלית: Irene Gut Opdyke, 22 במאי 1922, קוז'יניצה – 17 במאי 2003, קליפורניה) הייתה חסידת אומות העולם מפולין. היא החביאה 12 יהודים ששמותיהם ידועים, ואחרים הבריחה ליער. נראה שאזהרותיה וידיעות שהעבירה הצילו עוד רבים אחרים (שלושה שמות ידועים).
קורות חיים

אירנה גוּט נולדה למשפחה קתולית בכפר קטן במזרח פולין, ראשונה מחמש אחיות. המשפחה עברה מקום מגורים כמה וכמה פעמים בתוך פולין בעקבות עבודתו של אביה, עד שהשתכנה בסמוך לגבול עם גרמניה. אירנה נפרדה ממשפחה ועברה לראדום, שם היא למדה בבית ספר לאחיות. אחרי כיבוש פולין על ידי גרמניה הצטרפה גוט למחתרת הפולנית. היא נאנסה ביער ליד טרנופול והושארה בשלג, אך שרדה וגויסה לעבודת כפייה כאחות מתלמדת בבית חולים. היא ברחה, נעצרה וברחה שוב. לאחר שהצליחה לחזור לפולין תחת הגנרלגוברנמן נעצרה גוט שוב והועברה לעבודת כפייה בבית חרושת לתחמושת ומשם הועברה לנהל את המכבסה ולעזור בחדר האוכל של הקצינים במקום.
קורות חיים > מעשה ההצלה

גוט הושמה לעבוד בכפייה במכבסה של הנאצים ובמטבח מועדון הקצינים מהאס-אס ומהוורמאכט, בין היתר בזכות הופעתה ה"ארית". כאשר הגישה אוכל לשולחנותיהם נחשפה לתוכניות הגרמנים וכך העבירה ידיעות על אקציות קרובות. היא הסתירה את עובדי המכבסה היהודים מתחת לאפו של הקצין הגרמני רב-סרן אדוארד ריגמר (Eduard Ruegemer) ולאחר מכן גם בביתו. ריגמר לא הסגיר אותה ואת היהודים כשגילה שתיים מתוך העשרה ויותר שהסתירה אצלו, ולימים הוכר גם הוא כחסיד אומות העולם.
אחד האנשים שניצלו בזכותה הוא רומן הלר (אנ'), שנולד במאי 1944 בטרנופול ולימים היה מבכירי בני ברית, סגן נשיא קרן היסוד ומזוכי עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עבדה גוט במחנה עקורים במערב גרמניה. היא הכירה את הדיפלומט האמריקאי ויליאם אופדייק והיגרה לארצות הברית בשנת 1948 או 1949. היא נישאה לו ב-1956 בניו יורק. לשניים נולדה בת וגוט עבדה כמעצבת פנים.
כתביה שראו אור בעברית

בשתי ידיי – זיכרונותיה של חסידת אומות העולם (עם ג'ניפר ארמסטרונג. בתרגום יעל שלמון ברנע, הוצאת סיקסק), 2022.
הכרה

בשנת 1982 הכיר יד ושם בגוּט כחסידת אומות העולם.
בשנת 1995 זכתה גוט לברכה מהאפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בשנת 1999 יצא לאור ספרה In My Hands בהוצאת אלפרד א' קנופף (ולימים: רנדום האוס). הספר תורגם למספר שפות ונמכרו ממנו יותר ממיליון עותקים.
המחזה Irena's Vow על סיפורה הועלה באחד מתיאטראות אוף ברודוויי, Baruch Performing Arts Center, ובברודוויי בשנת 2009. המחזה עובד גם לסרט קולנוע באותו שם שיצא לאקרנים בשנת 2024.
ראו גם

הצלת יהודים במהלך השואה
הערות שוליים

↑  MARCIDA DODSON, Holocaust Rescuer Says She Was ‘Predestined’, www.latimes.com, ‏June 9, 1998
↑  איירין גוט אופדייק, ג'ניפר ארמסטרונג, בשתי ידיי, זיכרונותיה של חסידת אומות העולם, ישראל: סיקסק, 2022, עמ' 246
↑  אירנה גוט אופדייק, באתר מרכז זיכרון לשואה, ‏2024-07-09 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266278805171  PLWABN: 9810632105105606  BnF: cb14442005f (data)  CiNii: DA12844178  GND: 122410300  ISNI: 0000 0001 0871 062X  LCCN: n91113227  NDL: 00823706  NLK: KAC201112360  NTA: 186737653  SNAC: w61z5mfz  SUDOC: 077436520  VIAF: 12525333   WorldCat (עם VIAF): 12525333
ההימור האחרון

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון דאל 
 הופק בידי:  טד דמי 
 תסריט:  דיוויד לוויאן, בראיין קופלמן 
 שחקנים ראשיים:  מאט דיימון Kohl Sudduth ג'וש מוסטל מייקל ריספולי מלינה קאנאקארדס כריס מסינה ג'וש פייס אדם לאפבר Murphy Guyer ג'וני צ'אן דייוויד זייאס ג'ון טורטורו אדוארד נורטון גוראן וישניץ' פמקה ינסן ג'ון מלקוביץ' גרטשן מול מרטין לנדאו ביל קאמפ בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  כריסטופר יאנג 
 צילום:  ז'אן-איב אסקופייר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מירמקס 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1998 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט חבר'ה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rounders
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ההימור האחרון (באנגלית: Rounders) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1998 בבימויו של ג'ון דאל ובכיכובם של מאט דיימון, אדוארד נורטון וג'ון מלקוביץ'. הסרט עוסק בעולם הפוקר המקצועי ומספר את סיפורו של שחקן פוקר לשעבר שנאלץ לחזור לשולחן המשחק כדי לעזור לחברו לשלם את חובו למאפיה הרוסית.
תקציר העלילה

מייק מקדרמוט (מאט דיימון) הוא סטודנט למשפטים ושחקן פוקר לשעבר שהפסיק לשחק לאחר הפסד כואב ל"טדי ק.ג.ב." (ג'ון מלקוביץ'), בכיר במאפיה הרוסית. כאשר חברו הקרוב לספסל הלימודים, לסטר "וורם" מרפי (אדוארד נורטון), משתחרר מהכלא ונקלע לחובות כבדים, מייק מחליט לחזור לעולם הפוקר במטרה לזכות בכסף הדרוש כדי לשלם את חובו של וורם ולהציל את חייו. מייק מוצא את עצמו נמשך בחזרה לתשוקה שלו למשחק, אך בו זמנית מתמודד עם סיכונים אישיים וחברתיים כבדים.
צוות השחקנים הראשי

מאט דיימון בתפקיד מייק מקדרמוט – סטודנט למשפטים ושחקן פוקר לשעבר שמנסה להציל את חברו מחובות.
אדוארד נורטון בתפקיד לסטר "וורם" מרפי – חברו של מייק שמשתחרר מהכלא ומסתבך בחובות.
ג'ון מלקוביץ' בתפקיד טדי ק.ג.ב. – מנהל מאפיה רוסי ושחקן פוקר מקצועי.
גרטשן מול בתפקיד ג'ו – חברתו של מייק שמנסה להרחיק אותו מעולם הפוקר.
ג'ון טורטורו בתפקיד ג'ואי קניש – שחקן פוקר ותיק שמנסה לעזור למייק.
ביקורות

הסרט "ההימור האחרון" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות מהמבקרים. בעוד שהמבקרים שיבחו את הביצועים של מאט דיימון ואדוארד נורטון, ואת האותנטיות שבה תואר עולם הפוקר, חלקם מתחו ביקורת על העלילה של הסרט, שלדבריהם הייתה צפויה מדי. עם זאת, הסרט צבר מוניטין עם השנים והפך לסרט פולחן בקרב חובבי הפוקר. הסרט קיבל ציון של 65% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 60 ביקורות, וציון של 54 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
אנשי התחנה

| --- | --- |

 בימוי:  טום מקארתי 
 הופק בידי:  מרי ג'יין סקלסקי 
 תסריט:  טום מקארתי 
 עריכה:  טום מקארדל 
 שחקנים ראשיים:  פיטר דינקלג' ריצ'רד קינד לין כהן ג'וש פייס Jeremy Bergman דומיניק פומוסה Jayce Bartok ג'ו לו טרוליו פאולה גראסס פול בנימין פטרישה קלארקסון ג'ון סלאטרי בובי קנאבלי מישל ויליאמס Marla Sucharetza בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  סטפן טראסק 
 צילום:  אוליבר בוקלברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  מירמקס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 ביוני 2004 
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו ג'רזי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   stationagent
 פרסים:  Sundance Special Jury Prize for Acting  פרס וולדו סולט  Sundance Audience Award: U.S. Dramatic  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנשי התחנה (באנגלית: The Station Agent) הוא סרט אמריקאי משנת 2003. זהו הסרט הראשון של הבמאי טום מקארתי שכתב גם את התסריט. הסרט זכה בקטגוריית בחירת הקהל לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל סאנדנס 2003. כמו כן זכה בפרס ג'ון קסאווטס במסגרת פרס אינדפנדנט ספיריט. מקארתי זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הראשון הטוב ביותר ובפרס באפט"א לקולנוע לתסריט הטוב ביותר.
במרכז העלילה דמותו של פינבר (פין) מקברייד (פיטר דינקלג'), גבר בן שלושים שגובהו לא עולה על מטר שלושים, שתחביבו העיקרי הוא רכבות. הסרט מתאר את המהפך שעובר פינבר כאשר הוא נאלץ לעבור לגור בתחנת רכבת זנוחה בפרברי ניו ג'רזי, ואת המפגש שלו עם דמויות בודדות נוספות: אוליביה האריס (פטרישה קלארקסון), אמנית מקומית המצויה במשבר ובחור בשם ג'ו אוראמס (בובי קנאבלי) שהמזנון שלו ממוקם בסמוך לתחנה הישנה.
ניחוח אישה

| --- | --- |

כרזת הסרט ניחוח אישה בישראל
 מבוסס על:  Scent of a Woman 
 בימוי:  מרטין ברסט
 הופק בידי:  אובידיו ג' אסוניטיס מרטין ברסט ג' מק בראון רונלד ל' שווארי
 תסריט:  בו גולדמן על פי ספרו של ג'ובאני ארפינו
 עריכה:  מייקל טרוניק, ויליאם שטיינקמפ 
 שחקנים ראשיים:  אל פצ'ינו כריס אודונל פיליפ סימור הופמן גבּריאל אנואר
 מוזיקה:  תומאס ניומן
 צילום:  דונלד תורין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  Universal Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 1992  ישראל26 בפברואר 1993
 משך הקרנה:  157 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  31,000,000‏$
 הכנסות:  134,095,253‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   scentofawoman
 פרסים:  3 פרסי גלובוס הזהב  פרס אוסקר לשחקן הטוב
 דף הסרט ב־IMDb
 
ניחוח אישה (באנגלית: Scent of a Woman) הוא סרט אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 1992. בסרט מככבים אל פצ'ינו, בתור פרנק סלייד, קצין שהתעוור במהלך שירותו הצבאי ופרש, וכריס אודונל, בתור צ'ארלי סימס, תלמיד תיכון שבא לסייע לו. הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב, לסרט הדרמה הטוב ביותר, לתסריט הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר (אל פצ'ינו), ובפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר (אל פצ'ינו).
הסרט הוא רימייק של קומדיה איטלקית באותו שם משנת 1974 בבימויו של דינו ריזי ובכיכובו של ויטוריו גסמן.
עלילה

פרנק סלייד הוא קצין בכיר לשעבר בצבא ארצות הברית שהתעוור במהלך שירותו. הוא קשוח, חסר סבלנות וגס רוח כלפי כולם. אחייניתו של סלייד שוכרת את שירותיו של צ'ארלי סימס, תלמיד תיכון בפנימייה יוקרתית סמוכה, לשמור על דודה כאשר היא ובעלה יוצאים לחופשה.
לצ'ארלי בעיה משלו: כתלמיד חסר אמצעים בבית ספר של בני עשירים הוא ניצב בפני דילמה, האם להלשין על מעשה קונדס שביצעו כמה מחבריו, כאשר המלגה שלו עמדה בסכנה אם לא יגלה את שמותיהם.
סלייד מבקש מצ'ארלי להצטרף אליו למסע בניו יורק במהלך חג ההודיה. השניים אוכלים במסעדת יוקרה וישנים במלון מפואר, עד שצ'ארלי מגלה את מטרת הנסיעה האמיתית: סלייד רוצה לאכול ארוחה טובה, לשכב עם אישה יפה, לפגוש את אחיו ואז להתאבד.
בין השניים נוצר קשר חזק, ובסופו של הסרט מסייע סלייד לצ'ארלי סימס להתמודד עם הדילמה שלו.