stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשיא הרשות הפלסטינית

נשיא הרשות הפלסטינית המכונה בעברית גם יושב ראש הרשות הפלסטינית או ראש הרשות הפלסטינית (בערבית: رئيس السلطة الوطنية الفلسطينية או الرئيس الفلسطيني) הוא בעל התפקיד הבכיר ביותר במנגנון הרשות הפלסטינית והוא זוכה למעמד של ראש מדינה. עד כה כיהנו בתפקיד שני אנשים: יאסר ערפאת מיום הקמת הרשות הפלסטינית ועד מותו, ומחמוד עבאס (אבו מאזן) מה-15 בינואר 2005. רוחי פתוח שימש נשיא זמני בפרק הזמן שבין מותו של ערפאת למינויו של עבאס.
הרשות הפלסטינית בנויה לפי שיטת המשטר הנשיאותי, כך שבידי נשיא הרשות מרוכזות סמכויות ביצועיות רבות, בפרט בתחום ניהול מנגנוני הביטחון וקשרי החוץ של הרשות. בלחץ ארצות הברית והאיחוד האירופי מונה ב-19 במרץ 2003 ראש ממשלה לרשות הפלסטינית במטרה לצמצם את סמכויות הנשיא דאז יאסר ערפאת, ולהעביר חלק מהן למחמוד עבאס (כיום נשיא הרשות). חוקת הרשות הנוכחית קובעת כי נשיא הרשות ממנה לעצמו ראש ממשלה מתוך המועצה המחוקקת הפלסטינית כדי שיסייע לו בניהול הרשות.
היסטוריה

בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו ומספר הסכמים נוספים, החל מספטמבר 1993, בין ישראל לאש"ף הוקמה הרשות הפלסטינית והוסכם כי עד לבחירות שיערכו במועד מאוחר יותר, יאסר ערפאת מנהיג אש"ף, יעמוד בראש הרשות, ובכך הפך יאסר ערפאת ליושב ראש הראשון של הרשות הפלסטינית ושלטונו אושר בבחירות שהתקיימו ב־20 בינואר 1996 בגדה המערבית וברצועת עזה. הבחירות הבאות שהיו אמורות להתקיים נדחו מספר פעמים, וערפאת נשאר בתפקיד עד מותו ב־11 בנובמבר 2004.
מותו של ערפאת הביא לעריכת בחירות חדשות לנשיאות הרשות. עד לעריכת הבחירות שימש רוחי פתוח, יושב-ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית, כנשיא זמני למשך 60 יום, אולם הוא לא הפעיל את רוב הסמכויות שהופקדו בידיו.
הבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית התקיימו ב-9 בינואר 2005 בהם נבחר מחמוד עבאס. למרות שבאופן רשמי הסתיימה כהונתו של עבאס בינואר 2009 על פי חמאס או בינואר 2010 על פי אש"ף הרי שהוא ממשיך לכהן כנשיא עד היום עקב הסכסוך בין חמאס לפת"ח המונע קיומן של הבחירות.
הסכסוך על שם המשרה

כשהוקמה הרשות הפלסטינית סירבו הרשויות בישראל לכנות את העומד בראשה "נשיא", ותבעו כי המשרה תכונה "יושב ראש הרשות הפלסטינית". זאת כדי לא ליצור את הרושם כאילו הרשות היא מעין מדינה עצמאית. ההבחנה בין "נשיא" לבין "יושב ראש" כלל אינה קיימת בשפה הערבית, כך שהתואר "ראיס" (رئيس - "ראש") שבו משתמשים הפלסטינים יכול להתפרש באותה מידה כ"נשיא" או כ"יושב ראש", אולם בתרגום מסמכים רשמיים לאנגלית משתמשים הפלסטינים במילה "president", שמשמעותה נשיא, ולא "chairman" שהוא יושב ראש.
ארצות הברית, בהיותה מתווכת הראשית בין הצדדים, השתמשה בתארים שונים בהתאם להקשר. בהודעות לתקשורת שניתנו על ידי שגרירות ארצות הברית בישראל נעשה שימוש בתואר "יושב ראש" בעוד שבמסיבות עיתונאים בבית הלבן השתמשו האמריקנים בתואר "נשיא", ובכל מקרה נמנעו משימוש בתואר "מנהיג הפלסטינים". התקשורת האמריקנית השתמשה בדרך כלל בטרמינולוגיה הפלסטינית.
רשימת נושאי תפקידים

להלן רשימה של נשיאי הרשות הפלסטינית:
| מס' | דיוקן | שם (תקופת חיים) | מפלגה | מפלגה | תקופת כהונה> התחלה | תקופת כהונה> סיום | מערכות בחירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | יאסר ערפאת ياسر عرفات (1929-2004) |  | פת"ח | 5 ביולי 1994 | 11 בנובמבר 2004 מת בכהונתו | 1996 |
מילוי מקום על ידי יושב-ראש הפרלמנט רוחי פתוח
| 2 |  | מחמוד עבאס محمود عباس (1935-) |  | פת"ח | 15 בינואר 2005 | מכהן | 2005 |
ראו גם

הרשות הפלסטינית
המועצה המחוקקת הפלסטינית
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית
הערות שוליים

↑  אבי יששכרוף, חמאס: לא נכיר בכהונת עבאס החל מינואר 2009, באתר הארץ, 29 ביוני 2008
↑  כהונתו של עבאס כנשיא הסתיימה באופן רשמי ב-15 בינואר 2009, אך עבאס ממשיך לכהן בתפקידו והבחירות לנשיאות נדחות מעת לעת.
חיים אברהם שפירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  איליה
 פטירה:  9 במאי 1886 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 במאי 1886 
 אב:  אריה לייב שפירא 
 
רבי נח חיים אברהם שפירא (תקפ"א-תקפ"ג, 1821–1823 (בערך), איליה - ד' באייר תרמ"ו, 9 במאי 1886) היה רב וראש ישיבה ליטאי, רבה של סמרגון וראש ה"קיבוץ" המפורסם בעיר זו.
ביוגרפיה

נולד באיליה לרב אריה לייב שפירא, תלמידו של רבי מנשה מאיליה ומגדולי תלמידי רבי חיים מוולוז'ין, שכיהן באותה תקופה כרבה של העיירה. חיים אברהם היה הבן השלישי בין שישה בנים שכולם היו רבנים מפורסמים בליטא. בצעירותו עברה המשפחה לסמרגון והוא למד תורה מפי אביו, חברו ללימודים אצל אביו היה ראובן (ראוב'לה) לוין, שנעשה לימים רבה של דווינסק. כשעזב אביו את רבנות סמרגון לטובת רבנות קובנה הגדולה, מינו אותו בני הקהילה המקומית כרב, אך הוא סירב לשבת על כיסא אביו בחייו ולקבל את תואר הרבנות. הוא ענה לשאלות הלכתיות והתמקד בשיעוריו בישיבה, ה"קיבוץ" אותו הקים אביו בעיר, שמשך אליו את טובי הלמדנים בתקופתו. מעמדו בקרב אחיו הרבנים היה נכבד, ואחיו רבי רפאל שפירא כיבד אותו להוביל את בתו ליפשא לחופתה עם רבי חיים הלוי סולובייצ'יק.
לאחר פטירת אביו בראשית 1853 התמנה רשמית כרבה של סמרגון, תפקיד בו כיהן עד פטירתו בד' באייר תרמ"ו, 9 במאי 1886. הוא התפרנס ממסחר, ואת משכורתו על עבודת הרבנות תרם בקביעות לצדקה, בעיקר לתמיכה בלומדי ה"קיבוץ". הוא הנהיג תמיכה מסודרת ומכובדת ללומדי ה"קיבוץ" כדי שלא יצטרכו להתארח בבתי תושבים מקומיים כמנהג אותם ימים.
כתביו אבדו ככתבי אביו, אך חידושים מתורתו שבעל פה מצוטטים בכתבי בני דורו. בתשס"ד (2004) נעשה ניסיון ראשון ללקטם.
בעת שהותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק בסמרגון למד אצל הרב שפירא תורה, וזה אף נהג בו כבן.
משפחתו

בתו צביה התאלמנה בצעירותה ונישאה בשנית לרב מאיר פיימר רבה של סלוצק
בתו השנייה נישאה לרב מנשה יוסף גינצבורג מרבני ה"קיבוץ" ומו"ץ בסמרגון, מחבר "גבעות עולם" (וילנה תרנ"ח). בנם הוא רבי איסר גינצבורג רבה של פאריץ' ורב בברונקס
בתו הצעירה רבקה (תר"כ, סמרגון - שבט תרצ"ח, יאשינובקה) נישאה לרב תנחום גרשון ביליצקי, מגדולי תלמידי וולוז'ין, רבה של יאשינובקה
הערות שוליים

↑  מבין תלמידי ה"קיבוץ" התפרסמו רבים, בהם: רבי שמעון שקופ ורבי אברהם יצחק הכהן קוק.
↑  ראו גם: אפרתי, תולדות אנשי שם, ורשה, תרל"ה. עמ' 23 הערה ט, המונה את בני רא"ל שפירא ומונה רק שנים מהם: ”הוא אבי הבנים הגאונים המפורסמים בחריפותם ובקיאותם הנפלאה כו', מו"ה חיים אברהם שפירא שי' הגאבד"ק סמארגאָן, ומו"ה רפאל שפירא שי' מוואלאזין...”. בסוף הספר נדפס מכתבו של רבי חיים ברלין המעיר למחבר על כך שלא שמע על שאר האחים.
↑  חיים קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, הערה 353.
↑  המנהג שזכה לכינוי "ימים", היה מנהג רווח בקרב תלמידי ישיבות מזרח אירופה העניים לאכול את ארוחותיהם אצל משפחות הגרות סמוך לישיבה
↑  ראו הפנייה בפרק "קישורים חיצוניים"
↑  יעקב אבן חן, רב ומנהיג, ירושלים: ספרית אלינר, 1998
↑  עליו ראו: משה צינוביץ, עץ חיים: תולדות ישיבת וולוז'ין, תל אביב: מור, תשל"ב. עמ' 371–372. וראו עוד: אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' איסר גינזבורג שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 19, באתר היברובוקס.
כתובות עמוניות

כתובת מצודת רבת עמון, כתובת עמונית מהחשובות שהתגלו
כתובות עמוניות הן כתובות הכתובות בעמונית, ניב כנעני כמעט זהה לעברית מקראית, שנמצאו ברובן בתחום ארץ עמון.
כתובת מצודת רבת עמון

כתובת מצודת רבת עמון היא כתובת עמונית מלכותית, ממנה שרדו שמונה שורות קטועות; היא מתוארכת לאמצע המאה ה־9 לפנה"ס, והיא כנראה שריד למצבה שהקים מלך בני עמון במקדש מלכם, ומפרט על התגלות האל המצוה עליו לבנות "מבואות סובבות", מבטיח לו ניצחון על אויביו, מצווה את סדרי המקדש ויראת האלים, ומסיים בברכה למלך ולביתו.
כתובת מעבד(י) עמנדב

הכתובת על בקבוק מתל סיראן מספרת על "מעבד", (מעשה/מעשי) עמנדב בן הצלאל בן עמנדב, שלושתם מלכי בני עמון: "הכרם והגינות והאתחר ואשחת" – מפעלים מלכותיים, ומסתיימת בברכה למלך.
כתובת מתיאטרון רבת עמון

הכתובת מתיאטרון רבת עמון היא שבר כתובת הכולל כ־11 אותיות, שנמצא בתיאטרון רבת עמון (שנבנה כמה מאות שנים לאחר תקופת תארוך הכתובת); היא כוללת, ככל הנראה, התייחסות לאל בעל ולבני עמון.
כתובת ירחעזר

כתובת ירחעזר היא כתובת הקדשה קצרה וקטועה שנמצאה על בסיס פסלון במצודת רבת עמון; לפי מיקום מציאתה וההתייחסות האפשרית בה לאחד ממלכי בני עמון ייחוסה עמוני, אך כתבה והשימוש במילה "בר", בניגוד ל"בן" הנפוצה בעמונית, מצביעה על היותה של הכתובת דווקא ארמית.
חרסי חשבון

בעיר חשבון נמצאו אוסטרקונים הכתובים, לפי שיקולים פלאוגרפיים, עמונית (אף שיש מי שייחס אותם למואבית), ותוכנם מנהלי.
חרסי חשבון > רשימת מוצרים

רשימת מוצרים, כמויות ומעט שמות, מסוף המאה ה־7 או ראשית ה־6 לפנה"ס:
[ל]מלך אכל 𐤘𐤗𐤖𐤖𐤖𐤖𐤖[...]

וצאן 𐤛𐤛𐤚[...]

ולנדבאל בן נעמאל מ[...]

לז[...] מאלת נכאת 𐤗𐤚 אכ[ל...]

לבעש[א] כסף 𐤘𐤘 אש נתן ל[...]

ין 𐤘𐤚 וצאן 𐤗 לבבת [...]

ין 𐤛𐤛𐤚 ואכל 𐤛𐤛

ליתב דשא אכל 𐤘𐤖𐤖𐤖𐤖

צאן 𐤛𐤛𐤛

ארח בת 𐤛
הזכרת המלך בראש מקבלי מס ידועה מכתבי אוגרית ואשור, ובתעודות כאלה נרשמו נכבדים לפי סדר חשיבות יורד; נראה שגם במכתב זה כל הרשומים היו נכבדים. "אכל" (אוכל) הוא חיטה, כמו במקרא (בראשית, מ"א, מ"ח–מ"ט) ובכתבי אוגרית (KTU2 1.14 IV). "מאלת" הוא מהעיר אילת, אולי אילת שעל ים סוף ואולי עיר בשם זהה בעמון. "נכאת" הוא שרף ריחני המשמש לקטורת (בראשית, ל"ז, כ"ה, מ"ג, י"א). "אש" היא מילית פיניקית הזהה למילית העברית "אֲשר" (ש' השעבוד). "ין", כלומר יין, הוא בכיוון הדו־תנועה, בדומה לעברית הישראלית שבחרסי שומרון, פיניקית ואוגריתית. "לבבת" הוא כמו בערבית ובסורית, קמח מעולה. "דשא" הוא עשב למספוא. "ארח" היא, כמו באוגריתית, אכדית ובדומה לערבית, פרה צעירה.
חרסי חשבון > רשימה חקלאית

רשימה פגומה קצרה:
תאן [...]

תאן מן [...]

בערם [...]

חבלם [...]
"תאן" הוא צורת זכר קיבוצית לתאנים. "בערם" הוא ריבוי של בעיר – בהמה (בראשית, מ"ב, י"ז ועוד). "חבלם" הם חבלים.
חרסי חשבון > רשימת שמות 1

רשימת שמות מהרבע השלישי של המאה ה־6 לפנה"ס:
לחש [ב]ן [...]

אלרם בן הו[...]ל[...]

עזראל בן [...]

אלעזר בן מלכאל 𐤖

נקר אלאור 𐤖

אלנדב ברק 𐤖

פרש בן חמשגב 𐤖

[...]א בן שמשאל 𐤖

[ע]זר בן שקל 𐤖

[...]ן בן עקב 𐤖

[...]ל בנני 𐤚

[...]אל ק[...]



[...]לבצרת
את השורה הראשונה יש להשלים, אולי, "לחש[ב]ן" (לעיר חשבון), או כשם אדם "לחש [ב]ן [...]". "בצרת" (צורה קדומה של "בצרה") בשורה האחרונה היא כנראה לא בצרה האדומית, אולי בצרה המואבית (ירמיהו, מ"ח, כ"ד).
חרסי חשבון > רשימת שמות 2

רשימת שמות קצרה באלפבית ארמי, מסביבות 500 לפנה"ס:
בן ל[...]

עזיא[ל ...]

בן רפא [...]

בן פסמי [...]

ננידן [...]
תרומתה של כתובת זאת לחקר העמונית היא אונומסטית בלבד.
חרסי חשבון > רשימה קצרה

רשימה קצרה כתובה באלפבית ארמי, מסביבות 525 לפנה"ס:
[...]נ[...]

סכת פד[...]

תמכאל [...]

בני גבל[...]
"תמכאל" הוא שם עמוני מוכר. "בני גבל" הם כנראה בני העיר גבל, והצורה "בני" ולא "בנ" לרבים בסמיכות איננה מוכרת בעמונית.
חרסי חשבון > כתובות קצרצרות

כתובת על שבר חרס קטן כוללת שם אחד:
[לנ]תנאל
ניתן לשחזר גם "למתנאל". "נתנאל" הוא שם מקראי נפוץ, ומקביל ל"יתנאל" הפיניקי הנפוץ (השורש י־ת־נ בפיניקית מקביל לנ־ת־נ בניבים כנעניים אחרים), או ל"מתנאל" הידוע גם הוא בפיניקית.
חרס נוסף נשא את האות א' בלבד. שני חרסים אחרים מאותו הקשר ארכאולוגי כללו שרידי מספר שורות כתובות, אך הטכנולוגיות שהיו נגישות לחוקרים לא אפשרו להם לקרוא אפילו אות אחת.
חרסי תל מזאר

בתל אל־מזאר (כשלושה ק"מ מצפון לתל דיר עלא) שבבקעת הירדן נמצאו אוסטרקונים ארמיים ועמוניים לפי כתבם.
חרסי תל מזאר > מכתב

מכתב בין אחים או שני רעים, מהמחצית הראשונה של המאה ה־6 לפנה"ס, העוסק בהלוואה או השאלה על משכון:
אמר. פלט אמר לאחה. לעבדא[...]

שלם את ועת שערת אתן

לך שערת. לשבת. כער[...]

ועת תן. לפלט א[...]

[...]ישב בא[...]
שמואל אחיטוב פירש: ”אֹמֶר פלט. אָמַר לְאָחִהֻ לְעַבְדְּאֵ[ל הֲ]שָׁלֹם אַתָּ? וָעַתָּ שְׂעִרַת אֶתֵּן לְךָ, שְׂעִרַת לָשֶׁבֶת כְּעֵרָ[בֹן] וָעַתָּ תֵּן לְפלט אָ[חִךָ...] יָשִׁב [...]”. נוסח הפתיחה "אֹמֶר פלוני, אֱמֹר לאלמוני" ידוע מהמכתב הפיניקי מסקארה, מהאוסטרקון האדומי מחורבת עוזה ומכתובות חורבת תימן, ודומה לנוסחות פתיחת מכתבים באוגריתית ("תחם פלוני, לאלמוני רגם" כלומר "דְבר פלוני, לאלמוני אֱמור", או "לאלמוני רגם, תחם פלוני" כלומר "לאלמוני אֱמור, דְבר פלוני") ובאכדית (um-ma X a-na X qi-bi-ma – כך (אמר) אלמוני, אֶל פלוני, אֶמור). "השל(ו)ם את(ה)?" היא נוסחת ברכה המופיעה גם במקרא, באחת מכתובות חורבת תימן, במכתב הפיניקי מסקארה ובמכתב האדומי מחורבת עוזה, ומיוחדת בכך שלמילה "שלום" לא מצטרפת אות יחס ("אנכי בשלום") אלא במקום המושא העקיף ("לי שלום") באים כינויי גוף. המילה "ועת" (ועתה) בסוף פתיחת המכתב מופיעה גם במכתב האדומי מחורבת עוזה ובמכתבי ערד.
חרסי תל מזאר > רשימת שמות

רשימת שמות מהאתר, ככל הנראה מהמאה ה־5 לפנה"ס (השכבה הארכאולוגית בה נמצא מעורבת מהתקופה הפרסית וההלניסטית):
מלכמית [...]

אסא [...]

בגא [...]

גדעזר אלאמר

אוראל [...]

הצלאל א[...]

יהוידע ע

עליא[...]

יקמ[א]ל ל[...]
השם "מלכמית" מזכיר את שם האל מלכם, וניתן להשוותו לשם "כמשית", הוא אביו של מישע. "יהוידע" הוא שם יהויסטי מובהק, עדות להשפעה יהודית או להיותו של אותו יהוידע יהודי.
אוסטרקון מכלח

בכלח נמצא אוסטרקון בכתב ארמי, המתוארך לרבע השלישי של המאה ה־6 לפנה"ס. שלפי שמות המוזכרים בו והשימוש במילה "בן" (ולא "בר") הוא מזוהה כעמוני. הוא מחולק לשלושה טורים, שניים (א' וב') בצד האחד ואחד (ג') בצדו האחר:
טור א':

[... ב]ן ענאל

חננאל בן ענאל

מנחם. בן בידאל

שבאל. בן עזא

חננאל. בן חזאל.

גנא. בן מנחם

טור ב':

אלנר. בן מ<נ>חם

אלנר. בן [...]אל

זכראל. בן צנר

נדבאל. בן חנן.

טור ג' (צד שני):

מנחם. בן אלישע

אלנר. בן [מ]כאל

אינדב. בן חגי.

אלתמך כבס

עכבר. בלנתן
כתובות על חותמים

מקור נוסף לאונומסטיקון העמוני הוא חותמים. הגם שמדובר במקור חשוב, יש לסייג שחותמים וטביעות חותם רבים נמצאים באוספים פרטיים, וקשה לאמת את מהימנותם. בין טביעות החותם העמוניות ניתן למנות את הכיתובים (ירידות שורה, כשמוזכרות במקור המצוטט, מסומנות בסימן "/"):
למנחם / ב/ן ימן
עשנאל
למנחם / בן תנחם
לעמסאל
לאלש/מע (שני חותמים שונים נשאו כתובת זאת)
לבידאל עבד פדאל
צד 1: לבדאל ב/[ן] נדבאל
צד 2: לבדאל / בן נדבאל
לחטש בן / [...]
לשמאל ב/[ן] פלטו
לתמכ[...] / בן / מקנמלך
לאלנדב בן אלידן
לנדבאל / בן עמסאל
לשמע (שני חותמים שונים נשאו כתובת זאת)
אלא / בן חטש
לשבעל
לתמכאל / בן פלטי
למנחם בן סמך / עבד מלך
לאדננר . ע/בד עמנדב
לאדנפלט / עבד עמנדב
לאליעם
למרא
לאלתמך ב/ן עמסאל
לתמכאל
לנדבאל / בן / תמכא
לפלט
צד 1: לאלשמע / בן בערא
צד 2: לאלשמע
למנחם ב/ן מגראל
לאלנתן / בן יתיר
למנר
אבגדהו/זחטיכל
לאלעז ב/ן מנחם
לאלאמת בן אלאור
למכ/מאל
חתם . מנגאנר/ת ברך למלכם
לנדבאל / בן אלעזר
צד 1: לאליבר / בן מנחם
צד 2: לאליבר
לעבד
לאביחי / בת / ינחם
לבקש ב/ן נדבאל
לאל/משל
פדאל
לאלאמץ / בן אלשע
לאמראל / בן ינחם
לשעל ב/ן אלישע
לאוא ב/ן מראל
ישעאל
[... בן] / אבנדב שנד/ר לעשת בצדן / תברכה
לעבדא נ/ער אלרם
לאלשגב / בת אלשמע
לעליה . א/מת חננאל
לבטש / נער ברכ/אל
לאלי/שע
לאלעז / בן עזראל
לישע / עדאל
לענמות א/מת דבלבס
לאלישע / בן גרגר
לשוחר / הנסס
לחנא בן / בידאל
לבידאל / בן אלמג
לתמכאל בדמלכם
לעזי
לחנניה ב<ן?> נוריה
לתנר בן אלאמן
ליזנאל בן אלחנן
לתמכאל בן חגת
לאלרם בן תמא
לאחנדב
לאלבר
לאלחנן
ישעא
אבגדה וזחטי (שלושה חותמים שונים נשאו כתובת זאת)
אבגדה
[ל]נדבאל בן גדמדם
לבידאל בן תמכאל
לנצראל הצרף
לאלרם
למנחם (שני חותמים שונים נשאו כתובת זאת)
לאלנתן
לפרע
שמאב
לשבאל בן אלישע
למנחם בן שוחר
לעזאל בן זוא
חתם נגאדת ברך למלכם
לאבגד
חתם נגאנרת ברך למלכם
שלמי העד
לעבר
אבגד
לאלשמ/ע פלל
לאלן בן אליבר
[לח]ננאל בן אורא
לכפר
לאלנדב
לפלטי בן שעל
למתא בן שעל
לאלשמע בן ב[..]אל
לעכברי בן אמצא
לתמכאל בן ישא
להמל שתת
לחמיוסא בת סמת
לאלן בן אמראל
לאלשמע בן אלעז
לעזא בן אלישע
לעלא ב/ת אמר
לאלחנן בן אוראל
לינחם בן אל
למנח בן חג
לאלשמע בן אלמשל
[ל]אביחי / בת עזיא
למלכמגד
למלכמאור / עב/ד בעלישע
לחלא. בן. / הושע<א>ל
לאינדב / ב/ן צדקאל
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
עמונית
אוניברסיטת חברון

| --- | --- |

הפקולטה למדע וטכנולוגיה
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Building a Better Palestinian Future
 תקופת הפעילות:  1971–הווה (כ־54 שנים)
 סטודנטים
 :  10,100
 שונות
 כינוי קבוצת הספורט:  HU
 מיקום
 מיקום:  חברון
 מדינה:  מדינה פלסטינית מדינה פלסטינית
 קואורדינטות:  31°33′00″N 35°05′34″E﻿ / ﻿31.55°N 35.092777777778°E﻿ / 31.55; 35.092777777778
 אתר האוניברסיטה
 he
 
אוניברסיטת חברון (בערבית: جامعة الخليل) היא מוסד פלסטיני להשכלה גבוהה שנוסד ב-1971 עם מעל 10,000 סטודנטים. נשיא האוניברסיטה הוא אחמד אטוונה. באוניברסיטה אחוז גבוה במיוחד של נשים (כ-75%)[דרושה הבהרה][דרוש מקור].
היסטוריה

היוזמה להקמת אוניברסיטת חברון בשם "המכללה האסלאמית בחברון" הועלתה בשנת 1971, ביוזמת ראש עיריית חברון, מוחמד עלי אל ג'עברי. המכללה נפתחה בתחילת 1972 ולמדו בה לימודי אסלאם לצורך הכשרה כרועים רוחניים ותפקידי קאדים. בשנת הלימודים הראשונה למדו בה 43 סטודנטים מפי 14 מורים ובשנה השנייה כ-120 תלמידים. משרד הדתות עודד תלמידים ישראלים ללמוד במכללה וסבסד את שכר הלימוד שלהם. ממלכת ירדן התנגדה להקמת המכללה וג'עברי גינה כל גורם שלא יכיר במכללה.
ב-2 ביולי 1974 הונח אבן פינה למכללה בנוכחות השר יגאל אלון, השר אהרן ידלין ואלוף הפיקוד יונה אפרת. המכללה קיבלה את חצי מתקציבה מהשלטון הישראלי. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 אימצה מדינת ישראל מדיניות ליברלית בשטחים, במסגרתה ניתנו לתושבים אישורים לפתוח אוניברסיטאות, בתחילת 1977, קיבל ג'עברי הבטחה מהירדנים שיכירו במכללה ובהמשך השנה הפכה המכללה למוסד מוכר על ידי שלטונות ירדן. ב–1980 הוקם פקולטה למדעי הרוח ובשנת 1986 הוקמה פקולטה למדעים שהפכו את המכללה לאוניברסיטה. בוגרי המכללה השתלבו בתפקידי הוראה ובעבודה במסגדים. בסוף שנת 1982 היו במכללה כ-1600 תלמידים. בשנים 1987-88 היו במכללה כ-1400 תלמידים.
היסטוריה > תחת הרשות הפלסטינית

מאז 1995, התפתחה וגדלה האוניברסיטה תחת הרשות הפלסטינית, נפתחו חוגי לימוד נוספים ומספר סטודנטים הלומדים בה גדל בצורה משמעותית.
מאז שנות ה-2000 לומדים באוניברסיטה כמה מאות סטודנטים ערבים ישראלים, בעיקר מהמגזר הבדואי בנגב.
היסטוריה > עימותים

במאי 1975 פתחו תלמידי המכללה ביוזמה להפריע לתפילת יהודים במערת המכפלה. בנובמבר 1980 סגרה ההנהלה את המכללה במחאה על סגירת אוניברסיטת ביר זית. במרץ 1982 הפגינו תלמידים במכללה ויידו אבנים. שני אנשי הממשל הצבאי שהגיעו לבקר במכללה הותקפו על ידי הסטודנטים במכללה.
ב-26 ביולי 1983, ביצעה המחתרת היהודית פיגוע במכללה האסלאמית בחברון (כפי שהאוניברסיטה נקראה אז), ובו תקפו כמה מחברי המחתרת את המקום בירי ורימונים, רצחו שלושה סטודנטים, שניים מקלקיליה, ופצעו 33 נוספים. הפיגוע בא לאחר רצח אשר אהרן גרוס בחברון באותו החודש. הלימודים במכללה התחדשו ב-2 באוגוסט 1983.
בפברואר 1985 השתתפו תלמידי המכללה בהפגנות ויידוי אבנים בעקבות גירוש של פעיל אש"ף ללבנון.
בדצמבר 1986 נעצרו שלושים תלמידים במהלך הפגנה. בפברואר 1987 נעצרו 18 סטודנטים מהמכללה בעקבות התפרעויות מחוץ למכללה. הלימודים הושבתו במכללה במשך שבוע בעקבות התפרעויות של הסטודנטים. לאחר שבועיים הורה אלוף הפיקוד על סגירת המכללה לשלושה שבועות בעקבות המשך המהומות. המכללה נסגרה שוב ביוני 1987. ביום הזיכרון לטבח סברה ושתילה היו התפרעויות במכללה ובעקבותיהם סגר אלוף הפיקוד, עמרם מצנע, את המכללה לשבועיים. החל מדצמבר 1987 השתתפו הסטודנטים במכללה בהפגנות של האינתיפאדה הראשונה. בעקבות זאת נסגרה המכללה לזמן רב ונפתחה באמצע 1991.
בינואר 2003 סגר צה"ל את המכללה לשבועיים. בשנת 2003, נסגרה האוניברסיטה על ידי צה"ל לשמונה חודשים.
פקולטות

פקולטות האוניברסיטה כוללות: לימודי שריעה, אמנות, מדע וטכנולוגיה, חקלאות, חינוך, כלכלה, מנהל עסקים ורוקחות.
קמפוס האוניברסיטה ממוקם בצפון מערב העיר, בשכונת ביר אל מהג'ר, וכולל מספר מבנים המאכלסים את הפקולטות והמחלקות השונות בשטח כולל של כ-14,850 מ"ר.
הערות שוליים

↑  מכללה מוסלמית תוקם בחברון, דבר, 2 באוגוסט 1971
אושרה הקמת מכללה ללימודי האיסלם בחברון, דבר, 23 בנובמבר 1971
↑  נפתחה המכללה המוסלמית בחברון, על המשמר, 3 בינואר 1972
1 2  המכללה ללימודי האיסלם בחברון, דבר, 4 בינואר 1972
↑  תופיק חורי, אנשי דת מוסלמים דורשים העלאות במשכורות, דבר, 14 במרץ 1972
↑  קאסם זייד, משרד הדתות מעודד מוסלמים מישראל ללמוד האיסלאם בחברון, על המשמר, 13 בפברואר 1973
1 2  יוסף צוריאל, "תסמונת חומייני" פוקדת המוסלמים בישראל, מעריב, 11 במאי 1980
↑  ג׳עברי תוקף המתנגדים למכללה בחברון, על המשמר, 3 במאי 1973
↑  יוסף צוריאל, אלון מבטיח חופש אקדמי, מעריב, 3 ביולי 1974
↑  יוסף צוריאל, אלון וידלין יניחו היום אבן־פינה למכללה מוסלמית בחברון, מעריב, 2 ביולי 1974
↑  שייח' ג'עברי ישוב מירדן ־ "בידיים ריקות", מעריב, 10 בינואר 1977
↑  Robinson, Glenn (1997). Building a Palestinian State: The Incomplete Revolution, Indiana University Press, p. 20
↑  על נדוניות וכלות: ניתוח מבני של הכיבוש הישראלי, ניב גורדון, תשס”ח–2008 סוציולוגיה ישראלית
↑  עמוס לבב, אוניברסיטה ערבית - אין דבר כזה? - למה לעשות צחוק?, מעריב, 3 בדצמבר 1982
↑  Robinson, Glenn (1997). Building a Palestinian State: The Incomplete Revolution, Indiana University Press, p. 21
↑  לימודי סטודנטים ישראלים במוסדות להשכלה גבוהה ברשות הפלסטינית. מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 2012
↑  אהרן דולב, מערת המכפלה: המאבק על חופש התפילה ליהודים, מעריב, 1 באוגוסט 1975
↑  הרמטכ"ל: החיילים ירו ברגליים לפי ההוראות, דבר, 20 בנובמבר 1980
↑  דני רובינשטיין, עשרות נעצרו ברמאללה ובחברון בהפגנות אלימות, דבר, 17 במרץ 1982
↑  "50 סטודנטים ערבים רדפו אחרי וחיפשו על גופי נשק", מעריב, 20 בינואר 1983
↑  היום שביתה כללית בגדה; צה"ל נערך למנוע התלקחויות, דבר, 27 ביולי 1983
↑  כך הותקפה המכללה האיסלמית, מעריב, 25 במאי 1984
↑  מתחדשים הלימודים במכללה בחברון, דבר, 2 באוגוסט 1983
↑  נדב העצני, תסיסה בגדה בעקבות גירוש שאהין ללבנון, חדשות, 20 בפברואר 1985
↑  זעם ואלימות ביו"ש, מעריב, 7 בדצמבר 1986
↑  יאיר פידל ונדב העצני, סוף שבוע של תקריות, חדשות, 15 בפברואר 1987
↑  אבינעם בר יוסף, ננקטו אמצעים נגד המהומות ביהודה ושומרון, מעריב, 12 בפברואר 1987
↑  המכללה האיסלאמיח בחברון נסגרה שוב, חדשות, 23 בפברואר 1987
↑  מצרים שחה על התקריות במחנה דהיישה, חדשות, 10 ביוני 1987
↑  יום השנה לסברה ושתילא: אבנים וצמיגים בוערים, שביתות מסחר, חדשות, 18 בספטמבר 1987
↑  3 חיילים נצלו ממטען שהושלך לעברם בעזה, חדשות, 20 בספטמבר 1987
↑  עוצר ומחסומים ביו"ש אחרי שאשה, נערה וילד נהרגו בהתנגשויות בין מפגינים לכוחות הבטחון, מעריב, 13 בדצמבר 1987
↑  רק רובה צלפים הצליח לעצור בשכם רעולי פנים שהתקדמו לבניין הממשל, מעריב, 31 בינואר 1988
↑  Robinson, Glenn (1997). Building a Palestinian State: The Incomplete Revolution, Indiana University Press, p. 105
↑  משה זק, האות מבית לחם, מעריב, 3 במאי 1991
↑  צה"ל סגר ל-14 יום את המכללה האיסלאמית ושלושה מהמתחמים בפוליטכניקום בחברון, באתר גלובס, 15 בינואר 2003
↑  החרם האקדמי: פירכות וסיסמאות, עידן לנדו, 19 ביוני 2007, באתר "הגדה השמאלית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263333605171  ISNI: 0000 0001 0702 891X  LCCN: n87849867  VIAF: 148285811   WorldCat (עם VIAF): 148285811
וולטר קנון

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1871 ויסקונסין, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוקטובר 1945 (בגיל 73) פרנקלין, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  הרווארד קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  חבר זר של החברה המלכותית (11 במאי 1939)  הרצאת  ג'ורג' מ. קובר (1934)  מדליית ביילי (1931)  הרצאת קרוניאן (1918) 
 בן או בת זוג:  קורנליה ג'יימס קנון 
 צאצאים:  מריאן קנון שלזינגר, ברדפורד קנון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מספר צאצאים:  5 
 
ווֹלְטֶר בְּרֶדְפוֹרְד קֶנוֹן (באנגלית: Walter Bradford Cannon‏; 19 באוקטובר 1871 – 1 באוקטובר 1945) היה פיזיולוג אמריקאי, פרופסור ויו"ר המחלקה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה של הרווארד. הוא טבע את המונח "תגובת הילחם או ברח", ופיתח את התיאוריה של הומאוסטאזיס. התיאוריות שלו הפכו לפופולריות בעקבות ספרו "חכמת הגוף" (The Wisdom of the Body), שפורסם לראשונה ב-1932.