פתרון שתי המדינות
היסטוריה > שנות ה-2000

בשנות ה-90 של המאה ה-20 חזר הדיון בסוגיית "פתרון שתי מדינות לשני עמים" להיות רלוונטי. כתוצאה ממגעים דיפלומטיים נרחבים הגיעו הצדדים המעורבים לשלבי משא-ומתן - בשנת 1993 בהסכמי אוסלו, בשנת 2000 בפסגת קמפ דייוויד, ובשיחות בטאבה בינואר 2001. אף על פי כן, שום הסכם סופי לסיום הסכסוך לא הושג בין הצדדים.
מגוון רחב של הצעות הועלו במסגרת המשא ומתן ביניהם הקמתה של מדינה פלסטינית אשר תשלוט בכל יהודה ושומרון וברצועת עזה או בחלקים נרחבים מהשטחים הללו. בחלק מההצעות אשר הועלו בשיחות בין הצדדים הועלתה ההצעה שמדינת ישראל תיסוג משטחים מסוימים אשר בשליטה ישראלית.
"פתרון שתי מדינות לשני עמים" נדונו גם על ידי הסעודים וההנהגה האמריקאית. בשנת 2002, יורש העצר והשליט דה פקטו של ערב הסעודית דאז, המלך עבדאללה בן עבד אל-עזיז, העלה את יוזמת השלום הסעודית. הצעה זו זכתה לתמיכה גורפת מצד המדינות החברות בליגה הערבית. הנשיא האמריקאי ג'ורג' בוש הודיע כי הוא תומך בהקמת מדינה פלסטינית, ובכך קידם את החלטה 1397 של מועצת הביטחון של האו"ם אשר תומכת ב"פתרון שתי מדינות לשני עמים".
בשנת 2002 הוקם ארגון קול אחד שמטרתו קידום הנושא. מטה הארגון ממקום בניו יורק ובנוסף פועלים סניפים בישראל וברשות הפלסטינית.
בועידת אנאפוליס שנערכה בנובמבר 2007 הוסכם על ידי הישראלים, הפלסטינים והאמריקאיים כי "פתרון שתי מדינות לשני עמים" יהיה הבסיס למשא-ומתן העתידי ליישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ב-5 ביולי 2009 הכריז ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו: "הבאנו הסכמה לאומית על המושג שתי מדינות לשני עמים".
חמאס הציע בקיץ 2008 הודנה לעשר שנים בתנאי שישראל תיסוג לקווי 1967. את סיום הסכסוך ופתרון הקבע מותיר חמאס בידי הדורות הבאים כאשר נקודת המוצא למשא והמתן העתידי תהיה מדינת ישראל בגבולות 1967.
בספטמבר 2010, החל סבב שיחות שלום בין ישראל לפלסטינים, בתיווכו של ממשל אובמה. המטרה האולטימטיבית של השיחות הישירות הייתה להגיע להסדר סופי ורשמי לסכסוך הישראלי-פלסטיני על ידי יישום פתרון מסוג שתי מדינות לשני עמים עבור העם היהודי והעם הפלסטיני בשטחי ארץ ישראל, אך השיחות בין הצדדים הגיעו למבוי סתום. בתקופת ממשל אובמה נפגש נתניהו מספר פעמים נוספות עם אנשי ממשל, והביע התנגדות עקבית לפתרון שתי המדינות.
בשנת 2010 ביצע ארגון ההסברה "The Israel Project" סקר בקרב הפלסטינים, ממנו עולה כי רובם תומכים בפתרון שתי המדינות, אך רק 30% מהם רואים פתרון זה כפתרון קבע, ורובם רואים אותו כפתרון ביניים שיוביל בבוא הזמן לפתרון המדינה האחת.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הודיעה הוועדה הרפובליקנית הלאומית, שניסחה את מצע המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית, כי תמחוק מהמצע את הנוסח המצדד בפתרון שתי המדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. במקומו נכתב במצע: "אנו מתנגדים לכל סוג של צעדים המיועדים לכפות הסכם או להכתיב גבולות".
בתחילת 2017, עם כניסתו של דונלד טראמפ לבית הלבן, הוא נפגש עם נתניהו והצהיר כי הסכסוך ייפתר רק בפשרה, ולא בלחצים מדיניים. "מדינה אחת, שתי מדינות, מה שאתם תחליטו", אמר טראמפ. בתגובה לדברי טראמפ נועדו בקהיר הנשיא המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי והמלך הירדני עבדאללה השני, והבהירו כי מבחינתם, אין פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני מלבד פתרון שתי המדינות. בהצהרה משותפת הם מסרו כי הם רואים בפתרון שתי המדינות כ"פתרון היחיד לסיום הסכסוך", וכל הצעה אחרת תגרום למצב מסוכן במזרח התיכון. גם הליגה הערבית הגיבה באופן דומה: "שתי מדינות זה הפתרון הנדרש".
בשנת 2019 הציג טראמפ את פרטי תוכנית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני שכונתה "תוכנית המאה", שכללה, בשלב מתקדם, הקמת מדינה פלסטינית מפורזת ברצועת עזה, במרבית יהודה ושומרון, ובשטחים שתמסור ישראל.