stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמנתה מורטון
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | המפצח | Cracker | ג'ואן ברנס - קרבן רצח | 3 פרקים |
| 1995–1996 |  | Band of Gold | נעמי 'טרייסי' ריצ'רדסון | 12 פרקים |
| 1996 | אמה | Emma | הרייט סמית' | סרט טלוויזיה |
| 1997 |  | This Is the Sea | הייזל סטוקס |  |
| 1997 | ג'יין אייר | Jane Eyre | ג'יין אייר | סרט טלוויזיה |
| 1997 | מתחת לעור | Under the Skin | איריס קלי |  |
| 1997 | קורות טום ג'ונס | The History of Tom Jones, a Foundling | סופיה וסטרן |  |
| 1999 | מתוק ומרושע | Sweet and Lowdown | הטי |  |
| 1999 | הבן של ישו (אנ') | Jesus' Son | מישל | מועמדות פרס סטלייט לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 1999 | לחלום על ג'וזף ליס | Dreaming of Joseph Lees | אווה |  |
| 2000 | מהומה | Pandaemonium | שרה קולרידג' |  |
| 2002 | דו"ח מיוחד | Minority Report | אגאתה |  |
| 2002 |  | Morvern Callar | מורוורן |  |
| 2003 | באמריקה | In America | שרה |  |
| 2003 | קוד 46 | Code 46 |  |  |
| 2004 | אין סוף לאהבה | Enduring Love | קלייר |  |
| 2005 |  | River Queen | שרה או'בריאן |  |
| 2005 | ליברטין | The Libertine | אליזבת' בארי |  |
| 2005 | לאסי | Lassie | שרה קרקלאו |  |
| 2006 | לשחרר את ג'ימי | Free Jimmy | סוניה | דיבוב |
| 2006 | לונגפורד | Longford | מיירה הינדלי |  |
| 2007 |  | Expired | קלייר |  |
| 2007 | קונטרול | Control | דבורה קרטיס |  |
| 2007 | אליזבת: תור הזהב | Elizabeth: The Golden Age | מרי, מלכת הסקוטים |  |
| 2007 |  | Mister Lonely | מרילין מונרו |  |
| 2008 | סינקדוכה, ניו יורק | Synecdoche, New York | הייזל |  |
| 2008 |  | The Daisy Chain | מרתה קונרוי |  |
| 2009 |  | The Messenger | אוליביה פיטרסון |  |
| 2009 |  | The Unloved |   | סרט טלוויזיה; ביימה |
| 2012 | ג'ון קרטר | John Carter | סולה |  |
| 2012 | קוסמופוליס | Cosmopolis | וויז'ה קינסקי |  |
| 2013 | לפענח את אנני פרקר | Decoding Annie Parker | אן פרקר |  |
| 2013 | הקציר | The Harvest | קתרין |  |
| 2014 | העלמה יוליה | Miss Julie | קריסטין |  |
| 2016 | חיות הפלא והיכן למצוא אותן | Fantastic Beasts and Where to Find Them | מרי לו |  |
| 2016 | רילינגטון פלייס | Rillington Place | אתל כריסטי | מיני-סדרה |
| 2017–2019 | פרוצות | Harlots | מרגרט ולס | סדרת טלוויזיה (20 פרקים) |
| 2018 |  | Two for Joy | אעישה |  |
| 2019 |  | I Am... | קירסטי | פרק: "I Am Kirsty" |
| 2019–2020 | המתים המהלכים | The Walking Dead | אלפא | סדרת טלוויזיה |
| 2022–2024 |  | The Serpent Queen | קטרינה דה מדיצ'י | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
| 2022 |  | Tales of the Walking Dead | די | פרק: "Dee" |
| 2022 | הלוויתן | The Whale | מרי |  |
| 2022 | מילה שלה | She Said | זלדה פרקינס |  |
| 2022 |  | Save the Cinema | ליז אוונס |  |
| 2023 |  | The Burning Girls | ג'ק ברוקס | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| TBA |  | Anemone |  |  |
| TBA |  | The Entertainment System Is Down |  |  |
מלווין ליירד

מלווין רוברט "בום" ליירד (באנגלית: Melvin Robert "Bom" Laird,‏ 1 בספטמבר 1922 – 16 בנובמבר 2016) היה פוליטיקאי וסופר אמריקאי מן המפלגה הרפובליקנית. שימש כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בשנים 1969–1973 תחת ממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1953–1969. כמזכיר ההגנה, היה ממתכנני הנסיגה האמריקאית מווייטנאם במסגרת סיום מלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה

מלוויד ליירד נולד באומהה שבנברסקה. אביו היה פוליטיקאי, איש עסקים וכומר. הוא גדל והתחנך בוויסקונסין ובאילינוי. בשנת 1944 סיים את לימודיו הגבוהים במינסוטה והתגייס לצי ארצות הברית. לאחר ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה במערכה באוקיינוס השקט, השתחרר מהשירות באפריל 1946. בשנה זו, כאשר היה בן 23 בלבד, נבחר לסנאט של מדינת ויסקונסין. הוא כיהן בתפקיד זה עד לבחירתו לבית הנבחרים האמריקאי בשנת 1952.
כחבר בית הנבחרים, ליירד היה ידוע בשל התעסקותו בנושאים ביטחוניים רבים ובהתנגדותו להתנהלות ממשל לינדון ג'ונסון ובפרט התנהלות מזכיר המלחמה רוברט מקנמארה בכל הקשור למלחמת וייטנאם. בשנת 1964 הכריז ליירד על תמיכה פומבית במועמד הרפובליקאי בבחירות לנשיאות ארצות הברית בארי גולדווטר.
כמזכיר בקבינט וכפוליטיקאי בכיר במפלגה הרפובליקנית, לליירד היה תפקיד מרכזי ובהדחת ספירו אגניו מתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ומינוי ג'רלד פורד כמחליפו בשנת 1973. בשנים 1956–1967 מונה ליירד כחבר במשלחת ארצות הברית לארגון הבריאות העולמי בז'נבה שבשווייץ, על ידי שלושה נשיאים: דווייט אייזנהואר, ג'ון קנדי ולינדון ג'ונסון. אייזנהואר כל כך העריך את עבודתו של ליירד בארגון, עד כדי שאמר כי ליירד נמנה בין עשרת האנשים שהכי מתאימים לכהן כנשיא ארצות הברית
כמזכיר ההגנה, דגל ליירד בשינויים הדרגתיים ולא פתאומיים, ובהקטנה דרסטית של כוח האדם במערכת הביטחון האמריקאית. בנוסף על כך, פעל על מנת לייעל את מערכת ההגנה ואת מערך התחמושת שברשותה. למרות כל אלה, הנושא המרכזי בו עסק היה נסיגת הכוחות האמריקאים מווייטנאם. ליירד תכנן את הנסיגה באמצעות צמצום הדרגתי של הכוחות תוך אימון של צבא דרום וייטנאם. מדיניות הדרגתית זו הייתה מוקד למחלוקת בינו לבין הנשיא.
באוגוסט 1970 הכריז ליירד על מדיניות הכוח הכולל (באנגלית: Total Force Policy). ככל שהצבא הסדיר צומצם במסגרת הנסיגה מווייטנאם, סיום גיוס החובה והורדת תקציבי הביטחון, כך אמורה הייתה להיות הסתמכות מוגברת על כוחות המילואים של ארצות הברית, לתמיכה קרבית ובראשם המילואים של כוחות היבשה. בהתאם לעיקרון זה, המילואים יהיו המקור הראשון והעיקרי לתגבור הכוחות הסדירים במצבי חירום לאומיים.
ליירד סיים את כהונתו כשר ההגנה ב-29 בינואר 1973, זאת מכיוון שהצהיר שוב ושוב כי יכהן רק ארבע שנים. לקראת בחירות 1976 שקל ליירד להתמודד לנשיאות, אך התחרט כתוצאה מפרשת ווטרגייט. בשנת 1974 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית.
ליירד נפטר מהתקף לב בשנת 2016, בגיל 94, בדרום פלורידה. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  Coker, Kathryn Roe (2013). Indispensable Force: The Post-Cold War Operational Army Reserve, 1990-2010, p. 17 (PDF).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280554905171  BIBSYS: 99002623  CiNii: DA03064826  GND: 135675529  ISNI: 0000 0000 8088 0562  LCCN: n80023528  NARA: 10581022  NLA: 35288221  NTA: 070166498  SNAC: w68p6cg9  SUDOC: 081431597  Trove: 898706  US Congress: L000024  VIAF: 8677993   WorldCat (עם VIAF): 8677993 
פגישת ראש הממשלה גולדה מאיר עם מזכיר ההגנה האמריקאי מלווין ליירד בבלייר האוס בוושינגטון, ארצות הברית. מימין, שגריר ארצות הברית יצחק רבין, ספטמבר 1969
דונצק

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דוֹנֵצְק (באוקראינית: Донецьк; ברוסית: Донецк, מבוטא "דוֹנְיֶצְק") היא עיר באוקראינה, בירת מחוז דונצק, אשר שימשה בפועל משנת 2014 ועד שנת 2022 כבירת המדינה הלא מוכרת הרפובליקה העממית של דונצק, עד שזו סופחה חד צדדית לפדרציה הרוסית.
בעיר מתגוררים קרוב למיליון תושבים והיא מהווה מרכז תעשייתי חשוב במזרח אוקראינה.
היסטוריה

במקום שהיום שוכנת העיר שכנו מספר כפרים קוזקיים, שנקראו בשמות: אלכסנדרובקה, אבדוטינו, גריגוריבקה, ליובימובקה, ניקוליבקה ויקטרינובקה עד שנת 1867. הצאר פיוטר הגדול, גילה שהאזור עשיר בפחם וברזל, וניבא שבעתיד "בנינו יפיקו את מירב התועלת מהפחם". בשנת 1867 המהנדס הבריטי ג'ון יוז (John Hughes) קנה קרקע מהנסיך קוצ'וביי, מושל המחוז והקים ליד הכפר אלכסנדרובקה בית חרושת לייצור פלדת מבנים למסילות רכבת. בית החרושת נהיה במהרה מרכזי מסוגו ברוסיה ומסביבו התחילה להתפתח עיר מודרנית, שנקראה על שם יוז יוזובקה ונהפכה לקראת מלחמת העולם השנייה לעיר הרביעית בגודלה באוקראינה. בין 1924 ל-1961 נקראה העיר בשם סטלינו על שם יוסיף סטלין.
בשנת 1978 עלה לראשונה מספר התושבים בדונצק מעל למיליון אך בסוף המאה ה-20 החלה ירידה בגודל האוכלוסייה והיא ירדה מתחת למיליון. בשנת 2010 היו בעיר 980,000 תושבים. בהתאם לתוצאות מפקד אוכלוסין משנת 2001 רוסים מהווים כ-48% מתושבי העיר ואוקראינים כ-47%.
ב-7 באפריל 2014, כחלק ממלחמת האזרחים באוקראינה, הכריזו מפגינים פרו-רוסים על הקמת הרפובליקה העממית העצמאית של דונייצק.. בשנת 2022 בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה האזור סופח לרוסיה.
יהודים

מאז שנוסדה הגיעו לעיר יהודים רבים שהועסקו במפעלי פלדה. מ-1903 היהודים קיבלו אישור רשמי להתגורר בעיר. ב-1910 מספרם הגיע ל-25% מהאוכלוסייה הכללית. עד למהפכה הקומוניסטית בעיר פעלו 18 בתי כנסת, תלמוד תורה, ישיבה ושני בתי ספר יהודיים. בשנות ה-20 וה-30 כיהן כרב העיר הרב שמואל קוטקין, שהוגלה בסוף לסיביר ושם נפטר. בשואה הוקם בעיר גטו ובו נרצחו ונספו כ-3,000 יהודים. ליד העיר שכנו שלושה אתרי רצח ובהם נרצחו 92,000 יהודים. לאחר המלחמה סירבו השלטונות לאשר את פתיחת בית הכנסת והמתפללים קיימו מניין בבית פרטי. בסתר המשיכה לפעול חברה קדישא. ב-1989 חודשה הפעילות הקהילתית על ידי פתיחת המרכז התרבותי "אלף". ב-1990 נרשמה מחדש הקהילה היהודית וקיבלה בחזרה את בית הכנסת. בראש הקהילה עומדים כיום נציגי חב"ד. בין המוסדות המשרתים את הקהילה: ועד הכשרות האוקראיני, ישיבת ערב, כולל ערב לזקנים, חברה קדישא, מקהלת ילדים "פרחי דונצק", מרכז קהילתי, בית ספר יהודי, מקווה טהרה ומסעדה כשרה. בין בניה המפורסמים של קהילת היהודים בדונצק נמנים יבגני חאלדיי, זלמן ארן ונתן שרנסקי. בעיר הוקם פסל לכבודו של הזמר הרוסי יהודי הידוע יוסף קובזון שנולד באזור.
ספורט

כדורגל. עד 2014 בעיר פעלו כמה מועדוני כדורגל. הראשון והגדול שבהם, הוא שחטאר דונצק שנחשב לאורך שנים כאחד המועדונים הגדולים, הן בתקופת ברית המועצות והן בתקופת אוקראינה והשתתף כמעט בכל עונה בליגת האלופות או בגביע אופ"א, אך בעקבות משבר אוקראינה מארח את משחקי הבית בחרקוב. מועדון שני הוא אולימפיק דונצק המשחק אף הוא בליגת העל האוקראינית ומארח את משחקיו בעיקר בקייב, בעקבות מלחמת האזרחים בדונצק. מועדון נוסף היה מטאלורג דונצק שהתברג מדי פעם בצמרת הכדורגל האוקראיני ואף זכה לכרטיס לגביע אופ"א אך אינו בעל תואר אליפות, הן בברית המועצות והן באוקראינה. בשנת 2015 פשט את הרגל ופורק. מאז 2014 הרפובליקה העממית של דונצק מפעילה אליפות כדורגל עצמאית ובה מתמודדות הקבוצות פובדה דונצק, קבוצת גווארדייץ (שזכתה פעמיים באליפות הרפובליקה העממית של דונצק) ומועדון שחטיור דונבאס. הקבוצות מארחות בדונבאס ארנה הענק.
אגרוף. אגרוף הוא תחום ספורט מאוד פופולרי בדונצק, מאז ימי ברית המועצות, ספורטאי העיר זכו באליפויות אגרוף רבות באוקראינה, אלוף ברית המועצות באגרוף ב-1980 ואלוף ברית המועצות באגרוף לנוער היה מתאגרף מדונצק, אלכסנד יגובינקה, ובעיר פועלים כ-12 מועדוני אגרוף רשמיים וזירת האגרוף "דונבס" הממוקמת בעיר מאחרת לא פעם כוכבי אגרוף בינלאומיים.
כדורסל. בעבר פעלה בעיר קבוצת הכדורסל דונצק, שזכתה באליפות אוקראינה בשנת 2012.
הוקי קרח. בעיר פעל בעבר מועדון ההוקי קרח "דונבאס" שמשחק בליגת ההוקי קרח האוקראינית ושיחק בליגת הוקי קרח הקונטיננטלית שמאורגנת על ידי פדרציית ההוקי קרח הרוסית, המועדון שהוקם ב-2001 זכה בגביע ליגת ההוקי הקונטיננטלית לעונת 2012\2013 ובאליפות אוקראינה מספר פעמים. מאז קיץ 2014 הקבוצה משחקת בעיר דרוז'קובקה, שבגבול המערבי של מחוז דונצק.
השכלה

בדונצק פועלים עשרה מוסדות להשכלה גבוהה ממשלתיים ו-13 מוסדות השכלה גבוהה פרטיים, האוניברסיטה הלאומית של דונצק, מונה 15,210 תלמידים ו-89 פרופסורים, והאוניברסיטה הלאומית הטכנולוגית של דונצק מונה 29,000 תלמידים ו-1,560 מרצים. האוניברסיטה הלאומית לרפואה בדונצק בה לומדים 5,000 סטודנטים. כמו כן פעילים בעיר, המכון הלאומי לאינטליגנציה מלאכותית, אקדמיה למוזיקה, המכון הלאומי לספורט ותרבות הגוף ועוד.
כמה בתי ספר ללימוד שפות פועלים בעיר, בהם המכון הצרפתי שמופעל על ידי ממשלת צרפת.
תחבורה

בעיר פעל נמל תעופה בינלאומי, ששירת טיסות בעיקר מרוסיה ובלארוס, במהלך קרבות באזור בשנים 2014/2015 הוא נהרס ולא שוקם.
העיר מחוברת לרשת הרכבות האוקראינית, וקווי אוטובוס פועלים בתוך העיר ובינה לבין כל הערים השכנות. בעבר היה מתוכנן להקים הרכבת התחתית של דונצק אך פרויקט לא מומש.
חלוקה מנהלית

העיר מחולקת לתשעה רבעים:
רובע בודניובסק
רובע וורושילוב
רובע קלינין
רובע קייב
רובע קירוב
רובע קויבישב
רובע לנין
רובע פטרובסקי
רובע הפרולטריון
כל רובע מנוהל על ידי מועצה שאת פעילותה מתאמת העירייה.
מזג אוויר

בדונצק שורר מזג אוויר יבשתי המקובל לרוב החלק המרכזי של רוסיה ואוקראינה, החודש הקר ביותר הוא פברואר שבו הטמפרטורות יורדות ל-5 והחם ביותר הוא יולי, שבו החום מגיע ל-21 מעלות בממוצע.
ערים תאומות

| --- | --- |
 גאורגיה כותאיסי, גאורגיה  גרמניה בוכום, גרמניה, (1987)  בלגיה שרלרואה, בלגיה  פולין קטוביץ, פולין  רוסיה מוסקבה, רוסיה  אסטוניה נארווה, אסטוניה:  ארצות הברית פיטסבורג, ארצות הברית  רוסיה רוסטוב על דון, רוסיה  בריטניה שפילד, בריטניה  איטליה טאראנטו, איטליה (מ־1984)  ליטא וילנה, ליטא
הערות שוליים

↑  ynet, תומכי פוטין הכריזו עצמאות: "מדינת דונייצק", באתר ynet, 7 באפריל 2014
↑  Не стало легенды советского бокса дончанина Александра Ягубкина | Последние новости города Донецка, Донецкой области, Донбасса и Украины
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554930705171  BnF: cb12267493n (data)  GND: 4733006-5  LCCN: n79135449  MusicBrainz: de29dec4-ed70-498a-881e-e3774a54091d  NKC: ge390073  SUDOC: 031463797  VIAF: 314807960   WorldCat (עם VIAF): 314807960 
דונבאס ארנה, מתקן הספורט הגדול ביותר בעיר. 7 במאי 2015.
מפת מרכז העיר דונצק
רבעי העיר דונצק:

  רובע בודניובסק  רובע וורושילוב  רובע קלינין  רובע קייב  רובע קירוב
  רובע קויבישב  רובע לנין  רובע פטרובסקי  רובע הפרולטריון
ג'ורג' נוריס

ג'ורג' ויליאם נוריס (באנגלית: George William Norris;‏ 11 ביולי 1861 – 2 בספטמבר 1944) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת נברסקה במערב התיכון של ארצות הברית. הוא כיהן חמש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית כרפובליקני, מ-1903 עד 1913, וחמש קדנציות בסנאט של ארצות הברית, מ-1913 עד 1943. הוא כיהן ארבע קדנציות כרפובליקני ואת כהונתו האחרונה כעצמאי. נוריס הובס בבחירות ב-1942.
נוריס היה מנהיג למען מטרות פרוגרסיביות וליברליות בקונגרס. הוא ידוע בעיקר בזכות חסותו על רשות עמק טנסי בשנת 1933 במהלך השפל הגדול. הסוכנות הפכה לסוכנות פיתוח מרכזית באזור הצפוני של דרום ארצות הברית, שהקימה סכרים לבקרת שיטפונות וייצור חשמל לאזור כפרי רחב. בנוסף, נוריס נודע במסעות הצלב האינטנסיביים שלו נגד מה שאפיין כ"שגוי ורע", בליברליזם שלו, בהתקוממות נגד מנהיגי המפלגות, מדיניות החוץ הבלתי-התערבותית שלו ותמיכתו באיגודי עובדים.
הנשיא פרנקלין רוזוולט כינה אותו "האביר המושלם והעדין של אידיאלים פרוגרסיביים אמריקאים", וכך התייחסו אליו הביוגרפים שלו. פאנל מייעץ משנת 1957 של 160 חוקרים העריך כי נוריס הוא אחד מחמשת הסנאטורים הטובים ביותר בתולדות ארצות הברית.
ראשית חייו

נוריס נולד בשנת 1861 בעיר יורק, מחוז סנדוסקי, אוהיו. הוא היה הילד האחד-עשר של חקלאים עניים וחסרי השכלה ממוצא סקוטי-אירי והולנדי מפנסילבניה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בולדווין וואלס והשיג תואר בשנת 1883 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ולפראיסו.
הוא עבר מערבה כדי לעסוק בעריכת דין, והתיישב בביבר סיטי, נברסקה. ב-1889 התחתן עם פלומה לאשלי. לזוג נולדו שלוש בנות (גרטרוד, הייזל ומריאן) לפני מותה ב-1901. האלמן נוריס התחתן עם אלי לאונרד ב-1903. לא היו להם ילדים.
קריירה פוליטית > פעיל מחאה בבית הנבחרים

בשנת 1900 עבר נוריס לעיר הגדולה יותר מקוק, שם הפך פעיל כרפובליקני בפוליטיקה המקומית. בשנת 1902, בהתמודדות כרפובליקני, הוא נבחר לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס החמישי של נברסקה.
בבחירות אלה נתמך על ידי תעשייני מסילות הברזל; עם זאת, בשנת 1906 נפרד מהם ותמך בתוכניותיו של תיאודור רוזוולט להסדיר מכסים לטובת סוחרים כמו אלה שחיו במחוז שלו. הוא היה "מורד" בולט לאחר 1908, והוביל את המרד ב-1910 נגד יו"ר בית הנבחרים ג'וזף קאנון. בהצבעה של 191 מול 156, חברי הקונגרס יצרו שיטה חדשה שבה הוותק יקדם את החברים אוטומטית, אפילו בניגוד לרצונה של ההנהגה. הייתה לכך השפעה מעשית במשך כמה עשורים לתועלת חברי קונגרס דמוקרטיים דרומיים, שהתחזקו בבית ובסנאט כאחד. מדינות הדרום שללו ייצוג לרוב השחורים (ראו (אנ'), Disfranchisement after the Reconstruction era) על ידי חוקות חדשות, חוקים ומנהגים מפלים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, וכך היה הדרום אזור של מפלגה אחת, הידוע בשם הדרום המוצק (Solid South), שייצג רק מצביעים לבנים שמרנים.
בינואר 1911, נוריס עזר ליצור את הליגה הרפובליקנית הפרוגרסיבית הלאומית ושימש כסגן הנשיא שלה. הוא תמך ברוברט לה פולט כשזה התמודד על המועמדות לנשיאות ב-1912, אך לאחר מכן עבר לתמוך בתאודור רוזוולט. עם זאת, הוא סירב להצטרף למפלגה הפרוגרסיבית של רוזוולט. במקום זאת התמודד לסנאט כרפובליקני.
קריירה פוליטית > סנטור

כרפובליקני פרוגרסיבי מוביל, נוריס תמך בבחירה ישירה של סנאטורים, שאושררה על ידי המדינות בתיקון השבעה-עשר. הוא קידם את הפיכת בתי המחוקקים במדינות למערכת חד-ביתית. בית המחוקקים של נברסקה העביר את השינוי הזה ב-1934. שאר המדינות שמרו על מערכת של שני בתי מחוקקים.
נוריס תמך בכמה מהתוכניות המקומיות של הנשיא וודרו וילסון, אך הפך לבדלן נחרץ, מחשש שבנקאים דוחפים את המדינה למלחמה. לנוכח הלחץ מצד התקשורת והממשל, נוריס היה אחד מששת הסנטורים היחידים שהצביעו נגד הכרזת המלחמה על גרמניה ב-1917.
בהסתכלות על המלחמה באירופה, אמר: "אפשר למצוא מקרים רבים של אכזריות וחוסר אנושיות בשני הצדדים". נוריס האמין שהממשלה רצתה להיכנס למלחמה רק בגלל שהעשירים סייעו לבריטים במלחמה. הוא אמר לקונגרס שהאנשים היחידים שירוויחו מהמלחמה הם "יצרני אמצעי לחימה, סוחרי מניות וסוחרי אג"ח", והוסיף כי
"מלחמה אינה מביאה שגשוג למסה הגדולה של אזרחים פשוטים ופטריוטיים. ... מלחמה מביאה שגשוג למהמר המניות בוול סטריט – לאלה שכבר יש ברשותם עושר רב יותר ממה שניתן לממש או ליהנות ממנו."
נוריס הצטרף למתנגדים להשתתפות ארצות הברית בחוזה ורסאי ובחבר הלאומים ב-1919. קבוצה זו, ה-Irconcilables, הצליחה למנוע את הצטרפות ארצות הברית להסכם ורסאי ולחבר הלאומים.
לאחר מספר קדנציות, הוותק של נוריס הקנה לו את ראשות ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית ושל ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית. נוריס היה מנהיג גוש החוואים, דגל בזכויות העבודה, תמך בתיקון העשרים לחוקת ארצות הברית והציע לבטל את חבר האלקטורים. הוא נכשל בפעילותו לקידום נושאים אלה בשנות ה-20.
באותה תקופה, הוא חסם את הצעותיו של התעשיין הנרי פורד למודרניזציה של עמק טנסי על ידי בניית סכר פרטי ב-Muscle Shoals, והתעקש שזה פרויקט שהממשלה הפדרלית צריכה לטפל בו. נוריס הצליח פעמיים לגרום לקונגרס להעביר חקיקה לקידום מערכת חשמל פדרלית ב-Muscle Shoals, אך הנשיאים קלווין קולידג' והרברט הובר הטילו וטו. נוריס אמר על הובר:
בשנת 1933 הפך פרויקט Muscle Shoals לחלק מרשות עמק טנסי, שהיא עצמה הייתה חלק מהניו דיל.
למרות שהיה רפובליקני נומינלי (מה שהיה חיוני לוותק שלו), נוריס תקף את המדיניות הרפובליקנית באופן שגרתי והצביע נגד הממשלים הרפובליקנים של וורן הארדינג, קלווין קולידג' והרברט הובר. נוריס תמך בדמוקרטים אל סמית' ופרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות ב-1928 וב-1932, בהתאמה. הקבועים הרפובליקנים כינו אותו אחד מ"בניו של חמור הפרא".
נוריס נלחם נגד אלכוהול גם כאשר מסע הצלב איבד תנופה במהלך השפל הגדול. האיסור הסתיים ב-1933. הוא אמר לבוחרים שאיסור "הרוע הגדול ביותר הזה מכל האנושות, מונע [סבל] מבתי העם האמריקני", גם אם זה אומר ש"אנחנו מוותרים על חלק מהזכויות האישיות והפריבילגיות האישיות שלנו".
בשנת 1932, יחד עם פיורלו לה גוארדיה, נציג מניו יורק של המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים, נוריס הבטיח את העברת חוק נוריס-לה גוארדיה. החוק אסר על מעסיקים לדרוש מעובדים פוטנציאליים להתחייב לא להצטרף לאיגוד עובדים כתנאי העסקה (מה שנקרא חוזה הכלב הצהוב) והגביל את השימוש בצווי מניעה של בית המשפט נגד שביתות.
נוריס התנגד לחקיקה נגד לינץ', בטענה שהיא אינה חוקתית ותוביל למלחמת אזרחים נוספת. הוא הצביע ב-1935, בעיקר יחד עם הדמוקרטים, בסנאט, שכן היה מבוי סתום בדיון על חוק קוסטיגן-וגנר. הצעת החוק נגד הלינץ' הובסה. נוריס הוביל את המאמצים להוצאה אל מחוץ לחוק של מס גולגולת.
קריירה פוליטית > סנטור > הניו דיל

נוריס תמך בתוכניות הניו דיל של הנשיא רוזוולט. הוא נתן חסות לחוק רשות עמק טנסי משנת 1933. לאות הערכה, סכר נוריס  ונוריס, טנסי, עיר מתוכננת חדשה, נקראו על שמו. נוריס היה התומך העיקרי בסנאט של חוק החשמול הכפרי, שהביא חשמל לאזורים כפריים מוחלשים ברחבי ארצות הברית. בהתחשב באמונתו של נוריס ב"חשמל ציבורי", שום חברת חשמל בבעלות פרטית לא פעלה בנברסקה מאז סוף שנות ה-40.
נוריס האמין בחוכמת האנשים הפשוטים ובהתקדמות הציוויליזציה. "כדי להשיג ממשלה טובה ולשמור עליה, יש צורך שעם אוהב חירות, משכיל, אינטליגנטי, יהיה ערני תמיד, ישמור ויגן בקפידה על זכויותיו וחירויותיו", אמר נוריס ב-1934, בנאום "בית המחוקקים המופתי". אנשים מסוגלים להיות הממשלה, אמר, ואישר את המוניטין הפופוליסטי והפרוגרסיבי שלו. הוא קרא לשקיפות בממשלה. "פרסום", הכריז, "היא התרופה הגדולה ביותר לרעות שעלולות להתקיים בממשלה".
ב-1936 עזב נוריס את המפלגה הרפובליקנית, מכיוון שהרוב הדמוקרטי צמצם את הכוח שהיה לו כבעל ותק. הדמוקרטים הציעו לו להיות יו"ר. באותה שנה נבחר מחדש לסנאט כעצמאי עם תמיכה מסוימת של המפלגה הדמוקרטית. הוא ניצח עם 43.8% מהקולות את חבר הקונגרס הרפובליקני לשעבר רוברט ג'י סימונס (מקום שני) וחבר הקונגרס לשעבר, הדמוקרט טרי קרפנטר (מקום שלישי).
נוריס התנגד להצעת החוק של רוזוולט לארגון מחדש של מערכת המשפט משנת 1937 כדי להוסיף שופטים לבית המשפט העליון, והתרעם נגד חסות מושחתת. בסוף 1937, כאשר נוריס ראה את התצלום המפורסם "יום שבת העקוב מדם", המראה תינוק סיני שרוף בוכה בתחנת רכבת מופצצת לאחר הפלישה היפנית, הוא שינה את עמדתו לגבי אי-התערבות בעניינים בין-לאומיים. הוא התנגד לאלימות היפנית בסין ובקוריאה, וכינה את היפנים "מחפירים, עלובים, ברבריים ואכזריים, מעבר לכוחה של השפה לתאר".
הוא לא הצליח להשיג תמיכה דמוקרטית בשנת 1942, והובס על ידי קנת ורי (Wherry) הרפובליקני. הוא עזב את תפקידו באומרו, "עשיתי כמיטב יכולתי לפעול נגד השגוי והרע בענייני הממשל".
מורשת ואנדרטאות

נוריס הוא אחד משמונה סנאטורים המופיעים בספרו של ג'ון קנדי Profiles in Courage (יצא לאור בעברית בשם אומץ ופוליטיקה, מסדה, 1960), בשל התנגדותו ליו"ר בית הנבחרים קאנון (Joseph Gurney Cannon), בשל התנגדותו לחימוש ספינות סוחר אמריקאיות במהלך התקופה הנייטרלית של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, ובשל תמיכה בריצה לנשיאות של אל סמית' הדמוקרט.
הרחוב הראשי מצפון לדרום דרך מרכז העיר מקוק (McCook), נברסקה, נקרא שדרת ג'ורג' נוריס. הבית של נוריס במקוק רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ומופעל כמוזיאון על ידי החברה ההיסטורית של מדינת נברסקה.
בפברואר 1984, חדר החקיקה המערבי של הסנאט של מדינת נברסקה, בית המחוקקים מאז 1937, נקרא על שם נוריס.
מוסדות נוספים על שמו: בית הספר התיכון ג'ורג' נוריס באומהה, נברסקה; מערכת החינוך על שם נוריס ליד פירת', נברסקה; ובית הספר היסודי נוריס במילארד. מחוזות אספקת חשמל ציבוריים בדרום מזרח נברסקה התמזגו ב-1941, והמחוז החדש נקרא "מחוז החשמל הציבורי של נוריס".
ב-11 ביולי 1961 הונפק לכבודו בול המתאר, בגוונים של ירוק, סכר של רשות עמק טנסי, עם דיוקנו. על הבול רשום "אביר עדין של אידיאלים מתקדמים", ציטוט של הערכת דמותו מאת פרנקלין רוזוולט.
ביבליגורפיה

Fellman, David. "The Liberalism of Senator Norris", American Political Science Review (1946) 40:27–41 in JSTOR
Lowitt, Richard (אנ')
George W. Norris: The Making of a Progressive, 1861–1912 (1963)
George W. Norris; The Persistence of a Progressive, 1913–1933 (1971)
George W. Norris: The Triumph of a Progressive, 1933–1944 (1978)
"George W Norris: A Reflective View", Nebraska History 70 (1989): 297–302.
Norris, George W. Fighting Liberal: The Autobiography of George W. Norris (1945; reprinted 1972)
Zucker, Norman L. George W. Norris: Gentle Knight of American Democracy (1966) online
הערות שוליים

1 2  Fred Greenbaum (2000). Men Against Myths: The Progressive Response. Greenwood. p. 7. ISBN 9780275968885.
↑  Robert Muccigrosso, ed., Research Guide to American Historical Biography (1988) 3:1165
↑  "Traditions of the senate". Styles Bridges opposed recommending him.
↑  ""Opposition to Wilson's War Message"". אורכב מ-המקור ב-2014-08-21. נבדק ב-2010-01-11.
↑  "More about Senator George Norris". Nebraska State Historical Society. אורכב מהמקור ב-8 בספטמבר 1999. נבדק ב-18 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  Tobey, Ronald C. (1996). Technology as Freedom: The New Deal and the Electrical Modernization of the American Home. University of California Press. pp. 46–48. ISBN 9780520204218.
↑  From "Norris Calls For Defeat of Hoover in 1932" (אורכב 19.09.2004 בארכיון Wayback Machine)
↑  Norman Wengert, "Antecedents of TVA: The Legislative History of Muscle Shoals". Agricultural History (1952) 26#4 pp: 141–147. in JSTOR
↑  Burton W. Folsom (1999). No More Free Markets Or Free Beer: The Progressive Era in Nebraska, 1900–1924. Lexington Books. p. 72. ISBN 9780739100141.
1 2  Barnes, Harry W. (August 1969). VOICES OF PROTEST: W.E.B. DUBOIS AND BOOKER T. WASHINGTON, p. 6. Smith College. Retrieved March 20, 2022.
↑  TO ADJOURN. THE PENDING BUSINESS IS S. 24, A BILL TO PREVENT LYNCHING, ON WHICH THE SENATE WAS DEADLOCKED. GovTrack.us. Retrieved January 27, 2022.
↑  TVA: An American Ideal
↑  TVA: Norris Reservoir
↑  Charlyne Berens, One House, The Unicameral's Progressive Vision for Nebraska (2005, University of Nebraska Press)
↑  Robert F. Wesser, "George W. Norris, The Unicameral Legislature and the Progressive Ideal", Nebraska History (December 1964)
↑  Mark H. Leff (2003). The Limits of Symbolic Reform: The New Deal and Taxation, 1933–1939. Cambridge U.P. p. 69. ISBN 9780521521246.
↑  Paterson, Thomas G.; Clifford, John Garry; Hagan, Kenneth J. (1999). American Foreign Relations: A history since 1895. American Foreign Relations. Vol. 2 (5 ed.). Houghton Mifflin. p. 151. ISBN 0-395-93887-2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273524605171  BnF: cb12649067r (data)  GND: 143987879  ISNI: 0000 0001 2027 1105  LCCN: n79093121  NARA: 10580994  NTA: 070854599  SNAC: w6c82b37  US Congress: N000139  VIAF: 62825303   WorldCat (עם VIAF): 62825303 
ג'ורג' נוריס, נציג ארצות הברית מנברסקה.
פרנקלין רוזוולט (במרכז) חותם על חוק החשמול הכפרי עם חבר הקונגרס ג'ון רנקין (משמאל) ונוריס (מימין)
שניר גואטה

הרב שניר גואטה (נולד ב-7 בינואר 1988) דרשן ומרצה פופולרי חרדי, בעיקר בהרצאות לקירוב ליהדות. בין היתר בערוץ הידברות, ארגון ענפים ובקרב כדורגלנים. כדורגלן בכיר לשעבר.