stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסא רביב
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, נטפליקס רכשה את הסדרה הישראלית "צל של אמת" להפצה בינלאומית, באתר הארץ, 27 בינואר 2017
↑   איתי שטרן, נטפליקס רכשה את הסדרה הישראלית "המוסד: סיפור כיסוי", באתר הארץ, 5 במרץ 2018
↑  אינה טוקר, ש"ס, יגאל עמיר ודובדבנים: המועמדים לפרסי אופיר, באתר ynet, 22 ביולי 2019
↑  המערכת, כל הזוכים והזוכות | טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי 2019, באתר הפורום הדוקומנטרי בישראל, ‏2019-11-20
↑   איתי שטרן, "לאבד את אליס" תשודר באפל טי־וי, באתר הארץ, 27 ביוני 2020
↑   איתי שטרן, הסדרה "לאבד את אליס" תתחרה בפסטיבל קאן סירייס, באתר הארץ, 26 בפברואר 2020
↑  הסדרה על הרוצח בן ה-14 מעין כרם נמכרה לנטפליקס, באתר www.israelhayom.co.il
↑  מועמדויות פרסי אופיר 2024: רוב נשי, 7 באוקטובר, יוצרים חדשים וציון דרך היסטורי, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2024
↑  עמי פרידמן, פרונטו: מונטי פיורי נעים בין אינדינגב להופעות בחתונות, באתר nrg‏, 14 במאי 2012
↑  גיא בניוביץ', ביקורת: האלבום "Allegro" של מונטי פיורי, באתר כלכליסט, 2 באוקטובר 2012
↑  מונטי פיורי מארחים את אפרת גוש - האזנת בכורה, באתר וואלה, 17 באפריל 2012
↑  צפו: אפרת גוש איטלקיה במונטי פיורי, באתר ynet, 10 במאי 2012
↑    רז שכניק, לבן על לבן, באתר "ידיעות אחרונות", 17 בנובמבר 2015
↑  מאת עופר מתן, איתמר פינצ'י: "אין ייצוג בגלגלצ גם למוזיקה חסידית, אתיופית ורוסית", באתר טיים אאוט, ‏26 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406274705171
יחידה 180 (קוריאה הצפונית)

| --- | --- |
 פעילות:  פעולות סייבר התקפיות
 תחום:  אבטחת מידע
 מדינה:  צפון קוריאה צפון קוריאה
 מייסדים:   לשכת הביון הכללית
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 
יחידה 180 (באנגלית: Unit 180) היא קבוצת תקיפה צפון קוריאנית המבצעת פעולות סייבר התקפיות כנגד גורמים אמריקאים ומערביים.
התקפותיה של הקבוצה מתמקדות נגד חברות מסחריות ומוסדות פיננסיים על מנת לרגל, לגנוב כספים ולהעבירם אל צפון קוריאה.
הקבוצה, תוקפת את קורבנותיה באמצעות הנדסה חברתית, שימוש לרעה בפקודות מאקרו, הפצת נוזקות וכופרות כדוגמת WannaCry.
ראו גם

לוחמת רשת
טרור קיברנטי
האקינג
משחקי מלחמה
האקטיביזם
הערות שוליים

↑  Exclusive: North Korea's Unit 180, the cyber warfare cell that worries the West | Reuters, web.archive.org, ‏2017-05-21
↑  "Exclusive: North Korea's Unit 180, the cyber warfare cell that worries the West". Reuters (באנגלית). 2017-05-21. נבדק ב-2022-01-28.
↑  שגיא כהן, "הצבא שגונב כסף כדי למלא את קופת המדינה", באתר ynet, 28 במאי 2017
לג'נדרי פינק דוטס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 זרם:  גל חדש
 סוגה:  פוסט פאנק
 סוג קול:  אלטרנטיב
 חברת תקליטים:  InPhaze
 שיתופי פעולה בולטים:  סקיני פאפי
 legendarypinkdots.org
 חברים
 Edward Ka-Spel 
 
לג'נדרי פינק דוטס (באנגלית: The Legendary Pink Dots, בתרגום חופשי: נקודות ורודות אגדתיות) היא להקת רוק, וגל חדש אקספרימנטלית אנגלית-הולנדית שהוקמה בלונדון באוגוסט 1980.
ב-1984 עברו חברי הלהקה לאמסטרדם וניגנו עם מוזיקאים מתחלפים. חברי הליבה של הלהקה הם הזמר/כותב השירים/קלידן אדוארד קא-ספל והקלידן פיל נייט. החל משנת 2012, מורכבת הלהקה מאדוארד קא-ספל (שירה, קלידים, כותב שירים), פיל נייט (קלידים, אלקטרוניקה), אריק דרוסט (גיטרות) וריימונד סטיג (מהנדס סאונד חי).
היסטוריה

הלהקה נקראה במקור "One Day..." אך לאחר מכן שינתה את השם ל-The Legendary Pink Dots.
בשנות ה-80 הוציאה הלהקה אלבומים בלייבלים -Mirrordot וב-InPhaze; ב-1985 הם חתמו עם הלייבל Play It Again Sam על יציאתו של האלבום The Lovers.
הרכב הלהקה נשאר יציב עד 1988, כאשר נילס ואן הורנבלואר (צופרים) ובוב פיסטוור (גיטרה) הצטרפו בזמן לסיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית ב-1988. פיסטוור מת מסרטן ואת מקומו מילא מרטין דה קליר; המתופף ריאן מור השלים את ההרכב בשידור חי ובאולפן. הלהקה הופיעה בישראל ב-1992 במוזיאון תל אביב וב-2005 ו-2013 במועדון הבארבי.
סגנון

המוזיקה של הלג'נדרי פינק דוטס נוגעת באלמנטים של נאו-פסיכדליה, מוזיקת אמביינט, מוזיקה אלקטרונית, פולק פסיכדלי, סינת'פופ, פוסט-פאנק, פרוגרסיב, ג'אז, נויז, פופ ורוק גותי, עם נטייה אקספרימנטלית/אוונגרדית מובהקת; הסאונד שלהם התפתח עם הזמן, מה שמקשה לשייך את הלהקה לסגנון או ז'אנר תמציתיים. הסאונד הכללי בשילוב עם המילים והשירה הייחודים של קא-ספל זכו להשוואות לפינק פלויד וסיד בארט.
הלהקה שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם סקיני פאפי והייתה חלק מפרויקט צד בשם The Tear Garden
הם השפיעו על מגוון רחב של להקות, כמו Mgmt והדרזדן דולס.
הערות שוליים

↑  Edward Ka-Spel. "The Legendary Pink Dots - A 20 Year History (2000)". Retrieved 6 October 2012.
↑  Interview with Edward Ka-Spel (Option Magazine)". LPD Official Site. Retrieved 9 October 2012.
↑  Bogdanov, Vladimir (2001). All Music Guide to Electronica: The Definitive Guide to Electronic Music. Backbeat Books. pp. 247–48. ISBN 9780879306281.
↑  שגיא בן נון, הלם תרבות מאתגר אותי, באתר הארץ, 19 בינואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10296618-7  ISNI: 0000 0001 2161 2442  LCCN: no98034896  MusicBrainz: 38f0dd4f-bcbb-4e7a-afae-a41a2bbf9d74  NKC: xx0028320  VIAF: 132671446   WorldCat (עם VIAF): 132671446 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לג'נדרי פינק דוטס".
ולדימיר פיניוב

| --- | --- |

 לידה:  1957 ברית המועצות 
 התאבד:  2001 (בגיל 44 בערך) ישראל 
 תאריך עלייה:  1993
 ידוע בשל:  חשד לרצח סדרתי
 
ולדימיר פיניוב (1957 – אפריל 2001) היה רוסי–ישראלי שהואשם בהיותו רוצח סדרתי והתאבד בטרם החל משפטו. הוא הואשם ברציחתם של שלושה אנשים והודה ברציחתם של אדם או שניים נוספים.
ביוגרפיה

פיניוב נולד ברוסיה בשנת 1957, ועבד ככימאי. בשנת 1993 עלה לישראל עם אשתו ושלושת ילדיו, והתיישב בשכונת רמת הנשיא בבת ים. לאחר מספר חודשים נמלטה אשתו מהבית לבית מחסה לנשים מוכות, וטענה כי בעלה הכה אותה ואיים לרצוח אותה. כתוצאה מכך ניתק פיניוב קשר עם משפחתו, הפך לחסר בית והתמכר לאלכוהול.
עם השנים, בנה לעצמו צריף בדיונות באזור התעשייה בבת ים, ואף בנה בו ג'קוזי מאולתר. ביתו החדש הפך למאורת סמים, ואירח בקביעות חסרי-בית אחרים. בשנת 1998 אובחן במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל כסובל מסכיזופרניה פסיכופתית, אך סירב לכל טיפול, סירב להתאשפז ולא עמד בקריטריונים לאשפוז בכפייה.
הרציחות

פיניוב, שגר בצריף יחד עם בת זוגו סבטלנה, התווכח רבות עם חסרי בית אחרים וטען כי הם מנסים לפגוע בו וברכושו.
בחורף 1999 חנק ורצח את התייר האוקראיני ניקולאי גראסימוב וקבר אותו בדיונות של בת ים בסיועו של חסר בית אחר, אלכסיי ארטמנוב. לאחר מספר חודשים, הוא רצח את ארטמנוב, וקבר אותו בדיונות כשהוא נעזר בחסר בית אחר, שנודע רק בשם "בוראטינו" (אנ') (בוראטינו הוא שמה של דמות פיקטיבית רוסית המבוססת על פינוקיו). ביולי 2000 נקלע לוויכוח עם ויאטסלב "סלאבה" שוורץ, שעבר להתגורר יחד עם פיניוב וסבטלנה זמן קצר קודם לכן. בעוד השניים שיכורים, חבט פיניוב בראשו של שוורץ ולאחר מכן חנק אותו למוות וקבר אותו תחת עץ סמוך.
המעצר והחקירות

לקראת סוף שנת 2000 פנתה למשטרה בת זוגו של פיניוב, סבטלנה, וטענה כי הוא הודה בפניה שרצח מספר אנשים וקבר את גופותיהם בדיונות של בת ים.
ב-2 בנובמבר 2000 עצרה המשטרה את פיניוב. בחקירתו הודה פיניוב ברצח ארבעה או חמישה בני אדם, אך התקשה לזכור את הספירה המדויקת מכיוון שהיה שיכור בעת כל מעשי הרצח. למרות זאת, הוא תיאר במדויק היכן נמצאים אתרי הקבורה, ואמר כי לעיתים חפר והטמין מחדש את הגופות כראות עיניו. לטענתו כל הרציחות היו בשל ויכוחים אישיים על הסגות גבול ועניינים דומים. הוא הוסיף כי ראה גופה של אישה שנקברה בדיונות, אך לא זכר אם הוא היה זה שרצח אותה או לא. בשל אכזריותו ואופי פשעיו כינו אותו החוקרים "חניבעל".
מספר ימים לאחר מעצרו הובא פיניוב לדיונות, ולמרות שבתחילה הכחיש - הוא הצביע בפני השוטרים על שני אתרי קבורה, בהם נמצאו גופותיהם המרקיבות של ארטמנוב ושוורץ. זמן קצר לאחר מכן נמצאה גם גופתו של גראסימוב, אבל למרות המאמצים שנעשו - לא נמצאו באזור גופותיהם של קורבנות נוספים.
מותו

באפריל 2001, עוד לפני פתיחת משפטו, התאבד פיניוב בחדר מעצרו. מראיון שערכו איתו פסיכיאטרים ופורסם לאחר מותו התברר כי פיניוב היה מודע לחלוטין למעשיו בעת מעשי הרצח, וכי לא חש חרטה עליהם. במשטרה טענו כי עוד מספר חסרי בית נעלמו בצורה מסתורית בעת פעילותו של פיניוב, וכי ייתכן שגם הם מצאו את מותם בידי פיניוב.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Murder Case a Mystery Due to Doctor-patient Confidentiality". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2021-10-16.
1 2  רוני זינגר, משולש ברמודה של העולם התחתון, באתר הארץ, 11 באפריל 2004
1 2  חשד: קורבן נוסף של רוצח ההומלסים, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2000
1 2  הוארך מעצרו של הומלס מבת ים - החשוד כרוצח סדרתי, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2000
1 2  ירון דורון ואסף גולן, בכל זמן נתון פועל בישראל לפחות רוצח סדרתי אחד, באתר nrg‏, 2 במאי 2016
1 2  רוצח ההומלסים הראשון, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2005
1 2 3  רוני זינגר, כשהומלס נרצח, אף אחד לא מתלונן במשטרה, באתר הארץ, 31 במאי 2005
גרדום

הגרדום בכלא הבריטי בירושלים
גרדום בפארק ההיסטורי בבית המשפט של טומבסטון באריזונה
הגרדום שהוקם ליד אושוויץ על ידי בעלות הברית לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, על מנת לתלות את רודולף הס, כשפניו אל מחנה ההשמדה שבאושוויץ
גרדום הוא מתקן, בדרך כלל עשוי עץ, המשמש להוצאה להורג בתלייה.
גרדום בדרך כלל בנוי בצורת האות 'ר' או 'ו' - קורה אנכית שלקצה העליון שלה מחוברת קורה אופקית ממנו משתלשלת לולאת חנק. ישנם דגמים מורכבים יותר של גרדומים שבהם הקורה האופקית נשענת על שתי קורות אנכיות. הגרדום בטייברן בלונדון עוצב בצורה משולשת, עם שלוש קורות אופקיות ושלוש קורות אנכיות מה שאפשר לתלות פושעים משלושת צדדיו.
ישנם גרדומים קבועים הממוקמים במקומות ציבוריים, המשמשים גם כסוג של הרתעה בפני ביצוע עבירות שיש עליהן עונש מוות. לעיתים נהגו להשאיר את גופות המוצאים להורג על הגרדום למען "יראו וייראו". במקומות אחרים מותקן הגרדום בין כותלי בית סוהר. לעיתים, לשם העצמת אימת המוצא להורג, מוקם הגרדום בסמוך למקום מאסרו תוך שהוא שומע את הלמות עבודות הבנייה.
בעבר נהגו לקשור את לולאת החנק סביב צווארו של הנחנק  המוצא להורג בעוד הוא עומד על סולם, או על עגלה קשורה לסוס. סילוק סולם או הסעת העגלה גרמו למוצא להורג ליפול, תלוי בלולאה, ולהחנק אט אט. בגרדומים מודרניים משתמשים בדלת קטנה ברצפה הנפתחת באמצעים מכניים. פתיחת הדלת גורמת לנפילה של המוצא להורג שמת במהירות משבירת המפרקת וחניקת הגרון.
גרדום בארץ ישראל

בתקופת המנדט הבריטי נגזר בארץ ישראל עונש מוות על 12 מלוחמי המחתרות. תשעה מהם הוצאו להורג בתלייה, בגרדום שהותקן בכלא עכו (ראו עולי הגרדום).
לאחר ששלושה מלוחמי האצ"ל, מאיר נקר, אבשלום חביב ויעקב וייס, נידונו למוות, ניסה האצ"ל למנוע את תלייתם, באמצעות חטיפה של שני סרג'נטים בריטיים, ואיום להוציאם להורג אם יבוצע גזר הדין. שלטונות המנדט הבריטי לא נכנעו לאולטימטום זה, ובעקבות לוחמי האצ"ל נתלו גם שני החיילים הבריטיים החטופים.
המקום בו בוצע גזר הדין נקרא "חורשת הסרגנ'טים", חורשה באזור נתניה הממוקמת על יד בית העלמין.
גרדום במדינת ישראל

במדינת ישראל הוקם גרדום לשם הוצאתו להורג של אדולף אייכמן.
ריבה פינסקי-אוודיש

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בת 72 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור 
 צאצאים:  דפנה אוודיש גולן 
 
ריבה פינסקי-אוודיש (נולדה ב-1953) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

פינסקי-אוודיש נולדה בתל אביב. הוריה, יהודית ואליהו, עלו לארץ ב-1950 מארצות הברית ממניעים ציוניים והתיישבו ברחובות, שם הועסק אביה כחוקר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. עם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן, עברה המשפחה, ב-1956, לגור ברמת-גן, בקרבה לאוניברסיטה. אביה, היה אחד המרצים הראשונים במדעי הטבע באוניברסיטה זו, ובהמשך מונה לפרופסור לביוכימיה במחלקה למדעי החי. בנוסף אליה, היו במשפחתה עוד אח ואחות.
בשנים 1959–1967 למדה בבית הספר הממלכתי-דתי הרא"ה ובשנים 1967–1971 למדה בתיכון עירוני דתי ברמת גן. בשנים 1971–1973 שירתה שירות צבאי במסגרת הנח"ל והייתה מורה חיילת.
בין השנים 1976 ו-1980 למדה במחלקה לאומנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים. לאחר סיום לימודיה נסעה לפריז בעזרת מלגת לימודים שקיבלה ושהתה שם שלוש שנים (1983-1980).
עם חזרתה לארץ, התחתנה, ציירה ועבדה לפרנסתה בעבודות שונות ובעיקר בהוראת אמנות במסגרות שונות לילדים ובני-נוער בירושלים. בין המוסדות שבהם לימדה אמנות ניתן למנות את מרכז ג'ינוגלי לאמנות חזותית ואת בית הספר הממלכתי-דתי דרור.
מ-2017 חברה בגלריה מרי, גלריה לאמנות שיתופית בירושלים.
עבודתה האמנותית

פינסקי-אוודיש מתמקדת בציור. בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים התמחתה, במשך תקופה מסוימת בציור על אריחים (ראו בהמשך הפרק "עבודות במבני ציבור").
רבות מיצירותיה עוסקות בשורשים ובזרעים.
האוצרת של תערוכתה "ברוקד", אתי אברג'ל כתבה, בין היתר, על עבודתה: "ריבה פינסקי-אוודיש ממשיכה לחקור את היחס בין פעולת הציור למצע, החומר הנתון כרדי מייד, בדים שונים בעלי מירקמים ומארגים שונים - לתוכם ועליהם היא מגיבה בכתב יד שבור ובחומריות גדושה. באמצעות פעולת הציור היא מתערבת במבנה החומר ובפני החומר, בטקסטורה ובמבנה הציור המתמזג בתכונות הטקסטיליות של הבד".
אוצרת אחרת, סמדר פרננד, כתבה על עבודותיה של פינסקי-אוודיש: "היא אינה יוצרת יש מאין, אלא עושה שימוש בחומרים קיימים ובכך מעניקה להם חיים חדשים בעלי משמעות חדשה. בתפיסתה האמנותית, שאריות של אדם אחד הוא קנבס היצירה של אדם אחר. כך הבד הקרוע שבעבר שימש כמטפחת ראש או כיסויי מיטה הופך למצע של ציור בצבעים עזים עם דימויים מהטבע. עבודותיה מייצגות עולם בו האמנות וחיי היום יום מתמזגים לכדי מציאות הרמונית המזינה אחת את השנייה. בדים ישנים המספרים על אנשים, מקומות והיסטוריה מתחברים ליצירה חדשה.
משפחתה

נשואה למוטי (מרדכי) אוודיש, מנהל כספים בחברת תיירות. לבני הזוג שתי בנות ובן. אחת מבנותיהם היא דפנה אוודיש גולן, יוצרת סרטי אנימציה ("אולי רק ציפורי מסע יודעות", "מול הים - לזכרו של עמית יאורי", "הדוב שאיתי", "לשחות עם כנפיים"), שחיה בהולנד.
גרה בשכונת רחביה בירושלים.
מלגות ופרסים

1978 - זכייה כפולה בפרס קרן שרת
1979 - פרס הצטיינות בלימודים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1980 - מלגת שהייה, פריז, ממשלת צרפת
פרס עידוד היצירה ע”ש מרדכי ושושנה איש שלום
תערוכותיה > תערוכות יחיד

2005 מכון כרם, ירושלים.
2007 טיפות צל, מרכז אמנות מוסררה.
2007 גרעינים, בית האומנים ע”ש יוסף זריצקי, תל אביב.
2011 דג בגן עדן, קריית האמנים, טבעון.
2012 בד בבד, גלריה ברבור, ירושלים.
2012 ברוקד, בית האמנים בירושלים.
2013 זמן וטקסטיל, מכללת קיי, באר שבע.
2018 סברס ופרחים, גלריה מרי, ירושלים (בתערוכה שולבו גם יצירות של אמה, יהודית פינסקי).
2020 כשיש סדר המכחול והעגבנייה אף פעם לא ייפגשו, גלריה מרי, ירושלים.
2023 מסיק, גלריה מרי, ירושלים.
תערוכותיה > תערוכות קבוצתיות

1996 תערוכה של קבוצת אמנים ישראלית, בית האמנים המרכזי במוסקבה.
1996 מכון כרם, ירושלים.
2000 ג’ריקן, בית אות המוצר, ירושלים.
2003 חברים חדשים, בית האמנים, ירושלים.
2004 אמנות בארכיטקטורה, גלריית עין הוד.
2010 רשמים IV / נאחז בסבך, הביאנלה הארצית הרביעית לרישום, בית האמנים בירושלים.
2014 ארוגים בתודעה: טקסטיל עכשווי בישראל, מוזיאון ארץ ישראל.
2017 פתיחה, גלריה מרי, ירושלים.
2017 רעש, גלריה מרי, ירושלים.
2018 חולות ומועדים, גלריה מרי, ירושלים.
2018 אמנות פלסטיק, גלריה מרי, ירושלים.
2019 שמלה, סמלה: שיבה לאנטיאה, גלריה מרי בשיתוף עם גלריה אגריפס 12, ירושלים.
2019 נפוטיזם, גלריה מרי, ירושלים.
2019 ויהי ערב ויהי בקר, גלריה מרי, ירושלים.
2020 בית, דפוס, גלריה מרי, ירושלים.
2020 הגדה של פסח - תערוכת מחווה לזכרו של פסח סלבוסקי, ירושלים, גלריה ברבור וגלריה כורש 14.
2021 נשים ביהדות, מוזיאון לאופהיים לאמנות יהודית ונוצרית, לאופהיים, גרמניה.
2021 על הפנים, גלריה מרי, ירושלים.
2021 הומאז', גלריה מרי, ירושלים.
2022 תערוכת רישום קבוצתית, ה-DNA של מרי, גלריה מרי, ירושלים.
2025 הקפלים הסמויים מן העין, גלריה מרי, ירושלים.
תערוכותיה > עבודות במבני ציבור

1999 שני ציורי קיר על אריחים ב"רחבת הפורום", האוניברסיטה העברית, הר הצופים, ירושלים (בגודל של כ-30 מ"ר). לאחר כמה שנים, ציורי הקיר הועברו, בעקבות שיפוץ, לבניין הפקולטה למדעי הרוח.
2001-2002 שבעה ציורי קיר על אריחים, בחברת רד בינת, תל אביב (בגודל 3.60x1.80 מ' כל אריח).
הערות שוליים

↑  עם הקמת אוניברסיטת בר-אילן ב-1955, לימד בה פרופ' אליהו פינסקי את הקורס, ביולוגיה כללית, שהיה הקורס הראשון במדעי החיים, שנלמד באוניברסיטה.
↑  מרכז ג'ינוגלי לאמנות חזותית, באתר המרכז לאמנות חזותית על שם ג'ינוגלי
↑  ברוקד, בית האמנים ירושלים, 2012.
↑  כשיש סדר המכחול והעגבנייה אף פעם לא ייפגשו, תערוכה בגלריה מרי, ירושלים, 2020.
↑  יובל סער, דפנה אוודיש: כמעט תמיד אני חוזרת למושגים של בית וזהות, "פורטפוליו", 21.04.2019
↑  Riva Awadish, Women in Judaism, Laupheim Museum of Jewish and Christian Art, Germany, ‏24.04.2021-5.09.2021
יובל רבין

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1955 (בן 69) תל אביב, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  העבודה
 
יובל רבין (נולד ב-18 ביוני 1955) הוא איש עסקים ישראלי. בנם של ראש ממשלת ישראל החמישי יצחק רבין ולאה רבין.
ביוגרפיה > ראשית חייו

נולד ליצחק וללאה רבין בתל אביב, גדל בשכונת צהלה בעיר, בתקופת כהונתו של אביו כראש אגף ההדרכה בצה"ל. אח צעיר לדליה.
בנערותו שהה עם הוריו בוושינגטון די. סי. בעקבות מינויו של אביו בשנת 1968 לשגריר ישראל בארצות הברית, ושם גם עלה לתורה בבר המצווה. לאחר חזרת המשפחה לישראל בשנת 1973, סיים את לימודיו בתיכון חדש, שלימים נקרא על שם יצחק רבין.
שירת בחיל הים וכקצין בחיל השריון, ולאחר כשלוש וחצי שנות שירות, עבר ליחידת ממר"ם. בעת שירותו בממר"ם היה אחראי בין היתר על מערכות המחשוב של משרד ראש הממשלה, אותו עזב אביו ב-1977.
ביוגרפיה > עבודתו כאיש מחשבים

לאחר שחרורו מצה"ל, עבד רבין כארבע שנים וחצי בחברת המחשבים "דיגיטל" ולאחר מכן הצטרף לחבריו בממר"ם שעבדו בחברת "ספייאנס".
במסגרת עבודתו ב"ספייאנס" עבר לעבוד במשך שנתיים בגרמניה, בעיקר בשותפות עם חברת "דויטשה איירבאס" המחזיקה במניות הממשלתיות בתעשיית התעופה במדינה.
ביוגרפיה > פעילותו העסקית

בשנת 1998 עזב רבין את ישראל ועבר לנהל את חייו ועסקיו בארצות הברית. בשנים הבאות הפך למקדם עסקים של חברות ישראליות מחוץ לישראל, ובשנת 2002 הקים יחד עם שותפים חברת ייעוץ בשם RSLB (ראשי תיבות של השותפים: רבין, שמעון שבס, אמנון ליפקין-שחק וגיל בירגר). מוקד הפעילות של החברה היה בוושינגטון די.סי., וכחצי עשור לאחר הקמתה, סיימה החברה את פעילותה, ורבין שב לארץ.
בשנת 2008 הקים רבין יחד עם בן דודו יפתח יעקב ועם שני שותפים נוספים, חברה בשם "גלילה-ליין טכנולוגיות" לתיקון טלפונים סלולריים, ומוקד פעילותה היה בצפון הארץ. החברה העסיקה 30 עובדים. פעילותה של החברה הסתיימה לאחר כשנתיים בעקבות סכסוך שהתגלע בין בני הדודים, ויעקב תבע את החברה.
במקביל לפעילות "גלילה-ליין טכנולוגיות" הקים רבין את חברת "אונידה" שפעלה בניגריה, יחד עם הרמטכ"ל לשעבר דן חלוץ וסגן ראש השב"כ לשעבר עופר דקל. החברה קידמה בין היתר פעילות של חברות ישראליות שעוסקות בייצוא והשבחה של מוצרים ביטחוניים. ככל הידוע, פעילות החברה הופסקה בשנת 2011 עם כניסתו של דן חלוץ לפעילות פוליטית במפלגת קדימה.
בשלב הבא חזר רבין לתחום ההיי-טק וחבר לשותף אמריקאי, נד סיגל. השניים שיקמו חברה על סף פשיטת רגל בשם "אקסודיוס", העוסקת בזיהוי רגשות על בסיס קולי. רבין וסיגל בחנו השקעה בחברה, וחברו לקבוצה נוספת שהתעניינה בה, ויחד הקימו את חברת "Beyond Verbal".
ברבות השנים, היה רבין שותף בלתי-פעיל בחברת "זניט" העוסקת בכריית זהב בזימבבואה. בעקבות השקעה בחברה, שנחלה כישלון, נקלע רבין לתסבוכת כלכלית ונפתח לו תיק בהוצאה לפועל. כמו כן, שימש כיו"ר חברת מיחזור הפסולת WTP בבעלות אמיר ברמלי, ופרש מתפקיד זה בשנת 2015.
ביוגרפיה > רצח אביו ופעילותו הציבורית

בנובמבר 1995 נרצח אביו, יצחק רבין, בסיומה של עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל. רבין הבן, שלא היה מורגל באור המצלמות והתקשורת, הפך בן לילה לדמות מוכרת בציבוריות הישראלית, והחל להיות מעורב בעמותת "דור שלום" שהוקמה לאחר הרצח. שמו הוזכר כמי שעשוי לרוץ בראשות רשימה לכנסת ואף לראשות הממשלה, אך תרחישים אלה לא התממשו, ובבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצב רבין במקום ה-117 ברשימת מפלגת העבודה. בפברואר 2009, ערב הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ערך רבין מסיבת עיתונאים עם ראש האופוזיציה, בנימין נתניהו, בה תמך בכוונתו לכונן ממשלת אחדות לאחר הבחירות. עם זאת, באותו המעמד כי בכוונתו להצביע למפלגת העבודה ולא לליכוד, על אף ששקל זאת.
בשנת 2018 פורסם כי רבין שוקל להתמודד לראשות עיריית חיפה, אולם לבסוף לא התמודד לתפקיד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1976 נישא לאיילת, בתו של המיליארדר וותיק חיל האוויר בוריס סניור. לשניים בן, מיכאל (מייקי).
בשנת 1997 נישא בשנית לטלי הנקין. לשניים שתי בנות.
במחצית העשור השני של המאה ה-21 התגרש בשנית, ובשנת 2018 נישא בשלישית לנטלי אהרון.
רבין הוא בוגר לימודי הנדסה.
רבין מתגורר בחיפה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מנחם רביצוב 1863–1896  מנחם רביצוב 1863–1896     |  מנחם רביצוב 1863–1896  מנחם רביצוב 1863–1896     |  מנחם רביצוב 1863–1896  מנחם רביצוב 1863–1896     |   |     |   |  לאה רביצוב 1864–1935  לאה רביצוב 1864–1935     |  לאה רביצוב 1864–1935  לאה רביצוב 1864–1935     |  לאה רביצוב 1864–1935  לאה רביצוב 1864–1935     |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |  נחמיה רבין 1886–1971  נחמיה רבין 1886–1971     |  נחמיה רבין 1886–1971  נחמיה רבין 1886–1971     |  נחמיה רבין 1886–1971  נחמיה רבין 1886–1971     |   |     |   |  רוזה כהן 1890–1937  רוזה כהן 1890–1937     |  רוזה כהן 1890–1937  רוזה כהן 1890–1937     |  רוזה כהן 1890–1937  רוזה כהן 1890–1937     |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |   |   |   |   |     |   |   |   |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |  רחל רבין יעקב  רחל רבין יעקב     |  רחל רבין יעקב  רחל רבין יעקב     |  רחל רבין יעקב  רחל רבין יעקב     |   |   |   |  יצחק רבין 1922–1995  יצחק רבין 1922–1995     |  יצחק רבין 1922–1995  יצחק רבין 1922–1995     |  יצחק רבין 1922–1995  יצחק רבין 1922–1995     |   |     |   |  לאה רבין 1928–2000  לאה רבין 1928–2000     |  לאה רבין 1928–2000  לאה רבין 1928–2000     |  לאה רבין 1928–2000  לאה רבין 1928–2000     |
|   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |
|   |   |  |  אברהם בן-ארצי 1947–2010  אברהם בן-ארצי 1947–2010     |  אברהם בן-ארצי 1947–2010  אברהם בן-ארצי 1947–2010     |  אברהם בן-ארצי 1947–2010  אברהם בן-ארצי 1947–2010     |     |  דליה רבין  דליה רבין     |  דליה רבין  דליה רבין     |  דליה רבין  דליה רבין     |   |  אבי פילוסוף  אבי פילוסוף     |  אבי פילוסוף  אבי פילוסוף     |  אבי פילוסוף  אבי פילוסוף     |   |  יובל רבין  יובל רבין     |  יובל רבין  יובל רבין     |  יובל רבין  יובל רבין     |
|   |   |  |   |   |   |     |   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |  |  יונתן בן-ארצי  יונתן בן-ארצי     |  יונתן בן-ארצי  יונתן בן-ארצי     |  יונתן בן-ארצי  יונתן בן-ארצי     |   |  נעה רוטמן  נעה רוטמן     |  נעה רוטמן  נעה רוטמן     |  נעה רוטמן  נעה רוטמן     |   |  אלדד רוטמן  אלדד רוטמן     |  אלדד רוטמן  אלדד רוטמן     |  אלדד רוטמן  אלדד רוטמן     |   |  |  |  |
הערות שוליים

↑  יובל רבין, בן השגריר, קרא בטקס בר־המצוה נבואת שחרור ירושלים, באתר מעריב, ‏8 באוקטובר 1968
1 2 3  שרה ליבוביץ-דר, ‏אני אסתבך: בנו של ראש הממשלה המנוח לא מצליח לסגור את החודש, באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2015
1 2 3  שלומית לן, ‏"22 שנה אחרי הרצח, כשאני נכנס למונית אני עדיין הבן של", באתר גלובס, 22 באפריל 2017
↑   שוקי שדה, ההסתבכות הכלכלית של יובל רבין, באתר TheMarker‏, 10 במאי 2015
↑  גיל קליאן, ברמלי נשאר בלי יו"ר - יובל רבין התפטר מתפקידו ב-WTP, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2015
↑  אמנון מרנדה, יובל רבין הופיע עם נתניהו: אצביע עבודה, באתר ynet, 9 בפברואר 2009
↑  אתר, ‏יובל רבין: "אני לא מוכן לחיות את העבר", באתר גלובס, 8 בנובמבר 2008
1 2  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏יובל רבין בריאיון ראשון עם ארוסתו הטרייה: "עושה דברים ממקום של בשלות", באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2018
↑  דו-קרבות בין האורחים בחתונת הזוג רבין-סניור, באתר מעריב, ‏19 במאי 1976
↑  קרן אוחיון, הלכה לו המדינה, באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2002
יהודה שפר

אין תמונה חופשית
יהודה שפר (נולד ב-8 בינואר 1962) הוא עורך דין ישראלי. בעבר שימש משנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית וכן היושב ראש הראשון של הרשות לאיסור הלבנת הון.
ביוגרפיה

נולד בטורונטו שבקנדה לפרופ' אהרן שפר, לימים מרצה לאשורולוגיה באוניברסיטה העברית. סבתו הייתה מנכ"לית נעמת בקנדה. בשנת 1964 עלו הוריו ארצה והתיישבו בשכונת בית הכרם בירושלים. למד בתיכון ליד האוניברסיטה בעיר. בכיתה י"ב למד בבית שאן, בגרעין של תנועת הצופים לערי פיתוח. בשנת 1978 זכה בפרס "נער השנה" של העיתון מעריב לנוער, על התנדבותו עם עולים וכן במגן דוד אדום.
התגייס לצנחנים ושימש כמפקד פלוגה. בהמשך שירת במילואים במשך כשלושים שנה, פיקד על גדוד 7056 בעוצבת נשר והגיע עד לדרגת סגן אלוף. בזמן מלחמת לבנון השנייה שימש במילואים כקצין תיאום. בשנים שלאחר מכן שימש כמפקד מרכז באוגדת המילואים של פיקוד הצפון.
בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר. בעבר שימש כמרצה באוניברסיטה העברית. כן השתתף בקורסים וסמינרים בישראל ומחוצה לה, כמרצה וכמשתתף בנושאי פשיעה כלכלית, אכיפה כלכלית, הלבנת הון ומימון טרור.
ביוגרפיה > בפרקליטות המדינה וברשות לאיסור הלבנת הון

שפר התמחה בפרקליטות המדינה במחלקת הבג"צים תחת נילי ארד. לאחר מכן עשה תקופה קצרה כעורך דין פרטי, וב-1992 שב אל מחלקת הבג"צים ונותר עד סוף 2001.
בשנת 2000 התלוננה דנה מועד, קצינת קישור בחטיבה בה שימש שפר מג"ד, על כך ששפר הטריד אותה מינית מילולית. שפר הועמד לדין משמעתי צבאי בגין התנהגות בלתי הולמת, אולם זוכה מחמת הספק על ידי קצין השיפוט האלוף שי אביטל. בשנת 2001 דחו שופטי בג"ץ את עתירתה של המתלוננת לביטול ההליך המשמעתי והעמדת שפר לדין בבית דין צבאי.
בשנת 2001 הוקמה הרשות לאיסור הלבנת הון, ולאחר דחיית העתירה לבג"ץ אשר הביאה להקפאת מינויו, הועמד שפר בראשה. בפועל הקים את הרשות, וכן גייס והכשיר את עובדיה. בתקופת כהונתו נערכו שינויי חקיקה בתחום הלבנת ההון בישראל. כמו כן, הוצאה ישראל מהרשימה השחורה של מדינות בהן יש הלבנת הון.