stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן לאזרחי ישראל
הקצאות מכספי הקרן לתקציב המדינה ושימושים אפשריים בכספי הקרן

כאמור, לקרן מועברות הכנסות המדינה מההיטל על רווחי משאבי הטבע המופקים בה, והיא עוסקת בהשקעת כספים אלה ובניהולם במטרה להשיא את תשואתם ארוכת הטווח. הקרן לאזרחי ישראל מעבירה מדי שנה סכום לתקציב המדינה כפי שיוסבר להלן, אך היא איננה עוסקת בחלוקת הכספים המועברים על ידה, ולמעשה בנוגע לכספים אלו תפקידה מסתיים מרגע העברתם מהקרן לתקציב המדינה לצורך חלוקתם.
מדי שנה הקרן מעבירה לאוצר המדינה חלק מהכספים שנצברו בה, בהתאם לפירוט הבא המפורט בחוק:
בשנת הכספים הראשונה לפעילותה של הקרן, 3.5% משווי הנכסים שהיו בקרן במועד הקובע לתחילת פעילותה של הקרן, קרי, המועד בו נכסי הקרן עלו על מיליארד ש"ח, מה שעל פי החוק מורה על תחילת פעילותה של הקרן.
בשמונה שנות פעילותה הבאות: 3.5% משווי הנכסים שניהלה הקרן ב-31 בדצמבר של שנת הכספים הקודמת.
החל מהשנה העשירית: סכום השווה לתשואה הריאלית הממוצעת שהניבו השקעותיה של הקרן בעשר השנים שקדמו לאותה שנת כספים, כשהוא מוכפל בשווי הנכסים שניהלה הקרן ב-31 בדצמבר של שנת הכספים הקודמת.
אופן הקצאת הכספים, שבו מועברים לאוצר המדינה רק פירות הקרן (התשואה שהושגה על נכסיה) משקפים את הגישה שתקבולי המדינה ממשאבי גז ונפט נועדו לשרת הן את הדור הנוכחי והן את הדורות הבאים. כספים אלה ישמשו למטרות חברתיות, כלכליות וחינוכיות שיאושרו במסגרת חוק התקציב. הצעת הממשלה לניצול כספים אלה תהיה מפורטת ויצורפו לה:
מטרת כל הקצאה שנכללה בהצעה, השיקולים בבחירתה ואופן יישומה;
הסכום המוקצה למחקר ופיתוח, וכן להשקעה באנרגיה מתחדשת ולפיתוח ומחקר שלה;
הסכום המוקצה לעידוד תעסוקה בנגב;
ביצוע בפועל של ההקצאות בשנתיים הקודמות ואופן יישומן.
לפי בקשת הממשלה, רשאית הכנסת לאשר, ברוב של שבעים חברי הכנסת, מתן הלוואה מנכסי הקרן לאוצר המדינה, לשם טיפול באירוע חריג, לרבות אירוע סביבתי, שהוא בעל השפעה שלילית חריגה, במשכה או בעוצמתה, על כלכלת ישראל.
פיקוח

בכנסת העשרים ושלוש עמד ח"כ אבי דיכטר (הליכוד) בראש הוועדה המיוחדת לעניין פיקוח על הקרן. בכנסת העשרים וארבע עמד בראש הוועדה ח"כ מוסי רז (מרצ). בכנסת העשרים וחמש עמדה בראש הוועדה לימור סון הר-מלך (עוצמה יהודית) וב-21 בינואר 2025 החליף אותה חבר הכנסת ניסים ואטורי (הליכוד).
הפעלת הקרן

על פי הערכת בנק ישראל במועד חקיקת החוק, התנאי להפעלת הקרן, הגעת הכנסות המדינה מההיטל לסכום העולה על מיליארד ש"ח, היה אמור להתקיים בשנת 2018.
בתחילת שנת 2019 פרסם אבישי עובדיה שגביית ההיטל עודנה רחוקה, משום שנוסחת החישוב של ההיטל לא חד-משמעית, משאירה מקום לתכנוני מס, ובכך מספקת לשותפויות תשואה גבוהה לפני שהן ישלמו את ההיטל. גורמים נוספים לעיכוב בהפעלת הקרן לעומת התחזיות הם שינויים במחירי הגז, עיכוב בין גילוי הגז בפועל לבין הכרה בתגלית באופן רשמי על ידי משרד האנרגיה וערעורים על גובה ההיטל.
בנובמבר 2021 אושר תיקון לחוק הקובע כי במקרה של ערעור על גובה ההיטל ישולמו 75% מהכספים שבמחלוקת ובמידת הצורך יבוצע החזר של חלק מהסכום. באותו חודש דיווחה רשות המיסים כי סך ההיטלים עלה על מיליארד ש"ח, אך סכום ההיטלים החלוטים, שגבייתם סופית, עמד על 441 מיליון ש"ח ולכן טרם התקיים התנאי להפעלת הקרן.
עד מאי 2022 צברה הקרן מעל מיליארד ש"ח, ארבע שנים לאחר המועד שנצפה במקור, והיא החלה לפעול. לאחר שלושה חודשים בספטמבר 2022 הגיעה הצבירה ל-1.88 מיליארד ש"ח.
במאי 2023 אישרה הוועדה לפיקוח על הקרן העברת 35 מיליון ש"ח מכספי הקרן לשם הקמת בתי איזון למתמודדי נפש, ו-75 מיליון ש"ח למבנים לתנועות נוער בדגש על הפריפריה.
ביוני 2023 דווח כי הקרן צברה 4.5 מיליארד ש"ח. ולפי תחזית אגף הכלכלית הראשית במשרד האוצר עד 2050 הקרן תצבור בין 42.3 מיליארד דולר ל-48.7 מיליארד דולר.
באמצע יוני 2024 דווח כי בקרן הצטברו כ-6.8 מיליארד ש"ח. תחזית ההכנסות בקרן גדלה ל-55–72 מיליארד דולר.
מדיניות השקעה של הקרן

בהתאם לחוק הקרן לאזרחי ישראל, התשע"ד-2014 על הקרן להשקיע את נכסיה במגוון נכסים פיננסיים מחוץ למדינת ישראל. בסקירה של יו"ר ועדת ההשקעות של הקרן שנמסרה לוועדה לפיקוח על הקרן לאזרחי ישראל
נמסר כי ההחלטה הראשונה שהתקבלה בוועדת ההשקעות היא שטווח השקעות הקרן יהיו ל-40 שנה וזאת במטרה להימנע מ"המחלה ההולנדית", וכדי לדאוג לדורות הבאים. ההשקעה מתבצעת באופן מקטין סיכון במטרה להימנע מתשואות שליליות לטווח קצר, ומתוך כוונה למקסם תשואות רק בהשקעה לטווח ארוך.
ההחלטה השנייה שוועדת ההשקעות קיבלה, שההשקעה תיעשה בחו"ל ובמטבע זר כאשר הרכב תיק ההשקעות יכלול מגוון של מטבעות. בעניין אופי ההשקעות הוחלט להימנע מהשקעות ישירות בחברות גז נפט או בדלקים פוסיליים וזאת מסיבות אתיות וכלכליות.
הערות שוליים

1 2  דוח שנתי 2023, הקרן לאזרחי ישראל
1 2   ישראל פישר-, עדיף מאוחר מאשר אף פעם: אחרי עיכוב של שנים - קרן העושר יוצאת לדרך, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2022
↑  הצעת חוק הקרן לניהול הכנסות המדינה מהיטל על רווחי נפט, התשע"ג-2013, ה"ח הממשלה 757 מ-1 במאי 2013
↑  Israel, Article IV Consultation—Concluding Statement of the Mission, web.archive.org, ‏2015-04-10
↑  ניהול נכסי הקרן לאזרחי ישראל, באתר בנק ישראל
↑  ח"כ מוסי רז נבחר לכהן כיושב ראש הוועדה, בעמוד הוועדה באתר הכנסת, 3 באוגוסט 2021
↑  אלה לוי-וינריב, ‏ההכנסות מגז לא מגרדות את הציפיות. הפעלת קרן העושר תידחה. שוב, באתר גלובס, 5 ביולי 2021
↑  אבישי עובדיה, ‏ההר הוליד עכבר: כך הפך מס ששינסקי לבדיחה, והמדינה עדיין לא גבתה שקל אחד ממאגר תמר, באתר גלובס, 6 בינואר 2019
↑  גיא ליברמן, ‏משרד האנרגיה "נרדם" בשמירה, ומאות מיליוני שקלים לא הגיעו לקרן העושר, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2021
↑  גד ליאור, אחרי שנדחה ועוכב חודשים: עבר החוק שיקל על גביית מס מחברות הגז, באתר ynet, 10 בנובמבר 2021
↑  גד ליאור, קרן העושר עברה את המיליארד ש'; סך ההיטלים החלוטים מגיע רק לחצי מיליון, באתר ynet, 17 בנובמבר 2021
↑  עדיאל איתן מוסטקי, הכנסות קרן העושר: 1.88 מיליארד שקל - 14% מתחזיות בנק ישראל, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2022
↑  מעל 100 מיליון שקל: לראשונה אזרחי ישראל ייהנו מרווחי הגז, באתר אייס, 16 במאי 2023
↑  איציק יצחקי, במשרד האוצר מעריכים: קרן העושר תחזיק ב-42 מיליארד דולר ב-2050, באתר ביזפורטל, 7 ביוני 2023
↑  שלמה טייטלבאום, תחזית ההכנסות בקרן העושר גדלה ל-72-55 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 17 ביוני 2024
↑  הוועדה לפיקוח על הקרן לאזרחי ישראל, אתר הכנסת
חיים צבי שניאורסון

חיים צבי שניאורסון
הרב חיים צבי שניאורסון, (1834, לובביץ' בלארוס - 1882, דרום אפריקה) היה ממבשרי הציונות, שד"ר, חסיד חב"ד, עיתונאי מאנשי היישוב הישן שפעל למען יסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל.
קורות חיים

נולד בליובאוויטש, בשנת ה'תקצ"ד (1834) לרב נחום יוסף ולרבנית שרה רבקה בת ר' משה שניאורי בן האדמו"ר ר' שניאור זלמן מלאדי - בעל התניא. בה'תר"ד (1844) עלה עם הוריו ואחיו הבכור שניאור זלמן והצעיר פנחס אליהו, לארץ ישראל והתיישבו בחברון, שבה היה מרכז חסידי חב"ד בארץ ישראל. לאחר שנים אחדות עברו לירושלים. מספר שנים לאחר מכן קיבל יחד עם משפחתו חסות בריטית במקום הרוסית שהייתה להם. למד אנגלית וידע לדבר בשפה זו היטב. בשנות פעולותיו בארצות הברית קיבל גם אזרחות אמריקאית.
כבר בהיותו בן 18 החל לצאת כשד"ר בשליחות לקהילות בארצות שונות ומאז יצא לשליחויות רבות במהלכן בהן ביקר בדמשק, בחלב, במצרים, בפרס, בהודו, בסין, באוסטרליה, ברומניה, באנגליה, בצרפת, בארצות הברית ובדרום אפריקה, שבה גם נפטר בעת שליחותו בשנת ה'תרמ"ב.
במשך השנים פרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית והיהודית בישראל ומחוצה לה. אחד ממאמריו אף צוטט בספרו של משה הס "רומא וירושלים". נאם רבות בפני הקהילות היהודיות וגורמים לא יהודיים למען יישוב ארץ ישראל, פיתוח החקלאות בה והגנה על היהודים בארץ ישראל ומחוצה לה. פעל למען יהדות רומניה ופרסם את הספר "ארץ-ישראל ורומניה - תיאור הארץ הקדושה ומצבם של רומניה ויהודי רומניה בעבר ובהווה". בספרו זה פיתח את רעיונו ליסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. קשר קשרים חשובים עם גורמים נוצריים באימפריה הבריטית ופעל מול גורמים שונים גם במישור הדיפלומטי ביניהם אף נפגש עם המלכה ויקטוריה ועם נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט.
פעל נמרצות למען היישוב היהודי בארץ ישראל, התנגד למנגנון ושיטת החלוקה ובשל כך סבל מהתנכלויות חוזרות. לקח חלק ביוזמות ופעולות רבות למען היישוב. היה חבר כבוד בתנועת כל ישראל חברים.
ברל כצנלסון כתב על רבי חיים צבי שניאורסון:
ר' חיים צבי שניאורסון, יהודי יפה קומה ובעל נימוסין ובעל הסברה יפה, "אשר לפני מלכים יתיצב" והוא לימד לשונו לדבר אנגלית, והיה הולך לארצות אירופה ואמריקה ולקצות אסיה ואוסטרליה ומבשר את גאולת ישראל, ומפרסם מכתבים וחוברות באנגלית על ידיעת הארץ ועל מצב ישראל בארצות שונות, מתוך השקפה פוליטית רחבה — אפשר לומר: רדיקלית ברוח שנות השישים למאה הי"ט, במגמה ברורה של התיישבות קרקעית ו"ציונית־מדינית", בלשוננו היום, ומתוך אמונה נלהבת כי קרוב היום. "שד"ר" זה היה מרצה ודורש בפני אודיטוריות נוצריות, והיה רוכש לו בכל מקום מעריצים ומכבדים (שהיו מעידים עליו, כי איננו מבקש שכר
אלא חונן ונותן) והגיע גם עד גראנט, נשיא ארצות־הברית, והרצה לפניו בעל־פה וגם בכתב על מצבם של יהודי רומניה, ועל גאולת ישראל, ועל הצורך למנות קונסולים שיהיו למגן לישראל. ועם זה היה מריץ מכתבים ל"ג'ואיש כרוניקל" ומתנה את תלאות היישוב ומעורר בלי הרף למה שקוראים בימינו "פרודוקטיביזציה" של היישוב והעמדת האנשים על הקרקע".
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל

בשנת ה'תרי"ב, (1852) בקירוב, יצא רח"צ שניאורסון בשליחותו הראשונה מטעם קהילות חברון וירושלים ונסע אל דמשק, חלב ומצרים. את דרכו חזרה לארץ עשה דרך המדבר.
בשנת ה'תרי"ז, (1857) יצא מטעם קהילות חברון וירושלים אל פרס, הודו, סין ואוסטרליה. בהודו ביקר בעיקר מומבאי וכלכתה. בביקורו בסין שהה גם מספר ימים במחיצת עסקן הציבור ממשפחת ששון, ראובן דוד ששון.
לאחר שובו לארץ התכונן חיים צבי שניאורסון לצאת לאתיופיה כדי ללמד את קהילת ביתא ישראל תורה, אולם בשל פרויקט בניית בתי מחסה בירושלים הסכים לקבל על עצמו שליחות נוספת לאוסטרליה וארצות נוספות ולפעולותיו בשנות שליחות אלה נודעה הצלחה וחשיבות רבה במהלכה אירעו אירועים שזכו לסיקור ופרסום בולט בעיתונות של אותה תקופתה אודות השליחות ומטרותיה.
את המינוי לשליחות למען בתי מחסה קיבל בחודש סיון בשנת ה'תרכ"א מכולל הו"ד מכולל אוסטריה וגם מכוללות עדת הספרדים בראשות הראשון לציון הרב חיים דוד חזן שכן בניין הבתים היו מיועדים לבני כל העדות.
למסעו זה הצטייד שניאורסון גם בהמלצות מהקונסולים של אנגליה ואוסטריה. המסע הארוך בשנית עד אוסטרליה טמן בחובו לא מעט סכנות בכללן טבעה הספינה בה הפליג בקרבת הודו.
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל > הפעילות באוסטרליה

שניאורסון הגיע לאוסטרליה בשליחותו השנייה בא' בכסלו ה'תרכ"ב תחילה פעל בעיר מלבורן בה ערך אספה עם ראשי הקהילה היהודית במקום אשר החליטו להקים ועד למען מטרת השליחות וארגנו מספר כינוסים ציבוריים בהם נכחו יהודים וגם נוצרים. באסיפות אלו נאם השליח שניאורסון וכן מראשי הקהילה היהודית. בין הנואמים היו גם אנשי דת נוצריים ודמויות בולטות בהנהגה המקומית של העיר. בעקבות האספה המשותפת הוקמה בעיר אגודה משותפת לתמיכה ביהודי ארץ ישראל בשם "חונני עפר ציון" לאגודה זו נרשמו מרבית חשובי העיר. גם איסוף הכספים נחל הצלחה רבה. עיתוני העיר פרסמו דוחות מפורטים על האספה המשותפת ולאחר מכן פרסם על כך גם עיתון היהודי המגיד בהרחבה. בזמן שהותו של שניאורסון במלבורן הוציא לאור חוברת בשם "ישועת ישראל" בה הביא את נאומו הראשון לפני האספה המשותפת בתרגום לאנגלית מאת רב הקהילה. וכן צירף את הפרסום שהופיע בעיתון המקומי ARGUS וסיכום של ההצעות שהתקבלו באותה אספה. חוברת זו סייעה לו רבות בהסברה בהמשך למען פרויקט בתי מחסה.
יש לציין שבזמן שהותו במלבורן העיבה פרשייה של התנגשות בינו לבין השד"ר יעקב ספיר שהעיבה על אמינותה של השליחות, אך שניאורסון יצא מפרשייה זו כשידו על העליונה בתמיכת נכבדי הקהל באוסטרליה ובאישור מחדש בשם שולחיו וממליציו בארץ ישראל. כך שספיר נאלץ לעזוב את הארץ.
שניאורסון המשיך במסעו בערי אוסטרליה שבמדינת ויקטוריה וכן במדינת ויילס הדרומית. גם בהם נעזר הן ביהודי המקום והן באישי דת נוצרים לגיוס הכספים הן באספות משותפות והן במגביות שערכו אישי הקהל בבתי הכנסת או הכנסיות וגם שם נעזר בפרסום העיתונות המקומית. הרב מ. מאיירס ממלבורן העריך ש-75 אחוז מהכספים שנאספו באוסטרליה, הגיעו מתרומות הנוצרים.
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל > העיתונות היהודית ומבשרי הציונות

פעולותיו של שניאורסון באוסטרליה ובכללם קטעים מנאומיו ומנאומי שאר הדוברים באירועים שארגן, הגיעו לעיתונות היהודית באירופה באמצעות העיתונות האוסטרלית. כנראה ביוזמת שניאורסון עצמו. זאת בנוסף לעיתון ג'ואיש כרוניקל מלונדון שהעסיק כתב משלו באוסטרליה בשל תפוצת העיתון ברחבי האימפריה הבריטית. כך שרעיונותיו של שניאורסון בדבר 'גאולת ישראל בדרך הטבע' פורסמו בתפוצה רחבה באירופה ובחלק מהעיתונים אף ציינו את הדמיון בין דברים אלו לדברי הרב צבי הירש קלישר שפורסמו אף הן באותה עת. יש לציין שבאותה עת בה הקים שניאורסון סניפים באוסטרליה, הוקמה בפרנקפורט ה"חברה ליישוב ארץ ישראל" על ידי דוד לוריא אף שאלו הוקמו במקביל ללא ידיעה זה על זה, אולם עיתון המגיד שידע על כך, קרא עם פרסום דבריו של שניאורסון לתמיכה בארגון של לוריא בפרנקפורט. גם משה הס שהכין בראשית 1862 לדפוס את ספרו "רומי וירושלים", התרשם מהפרסומים בעיתון המגיד שהיו כבר בחודש מרץ, כך שמשה הס הספיק להכניס הפרסום מעיתון המגיד בהערה מיוחדת כנספח בספרו הנ"ל, אותה הביא כהוכחה לתמיכת יהודים ונוצרים אדוקים ברעיון תחייתו המדינית של עם ישראל בארץ ישראל. גם בשנת 1863 המשיכו להתפרסם באירופה ידיעות על פעולתיו ונאומיו של שניאורסון כגון בעיתון דער איזראעליט.
שניאורסון חזר לארץ ישראל בחודש סיוון ה'תרכ"ג 1863 וזכה לתשבחות על שליחותו המוצלחת ואף למכתב הוקרה מאת הראשון לציון הרב חיים דוד חזן. בהיותו בארץ ישראל הגיע לידיו ספרו של הרב קלישר דרישת ציון בה מצא רעיונות דומים לשלו, וכן התרשם ממאמרו של דוד גורדון "בשובה ונחת תוושעון" שפורסם בעיתון המגיד. לאור דברים אלו החל להתמסר יותר לרעיון יישוב ארץ ישראל וחידוש המדינה בה. בשל פרסומו ומעמדו שרכש בקרב ארצות האימפריה הבריטית, החל לפרסם מאמרים בעיתון ג'ואיש כרוניקל. תחילה כתב בעברית ומאמריו תורגמו לאנגלית, ובהמשך כתב באנגלית, שפה אותה רכש בהדרגה במהלך שליחותו. את מאמרו השני פרסם העיתון תחת הכותרת "ירושלים-התוכנית להתיישבות" ובה כותב כי אין זה נכון שתושבי הארץ רוצים לסמוך על החלוקה אלא להפך רוצים הם להתפרנס מזיעת אפם לו הדבר יתאפשר להם ואפילו בשכר מועט. בעקבות מאמרו זה של שניאורסון פרסם העיתון בגיליון הבא מאמר ראשי מטעם העיתון שהוקדש לנושא "בעיית היישוב היהודי בארץ ישראל". מאמרו בעיתון החבצלת בו קרא להקמת מושבות חקלאיות בארץ פורסם בט' בחשוון ה'תרכ"ד קיבל הד ופורסם מאוחר יותר עם התייחסות נוספת גם בג'ואיש כרוניקל. מאחר שבאותה שנה נסגרו העיתונים העבריים בארץ בהוראת השלטונות, חזרו העיתונים והעלו את הנושא רק כעבור שבע שנים. שניאורסון המשיך לפרסם מאמרים בעיתונות גם בשנים מאוחרות יותר בחלקן אף ככתב רשמי מארץ ישראל. במאמריו כמו זה שהתפרסם בג'ואיש כרוניקל לקראת ט' באב תרכ"ו קרא שוב שאין לסמוך על הנס אלא לגאול קרקעות לקנות שדות וכרמים וזו תהיה האתחלתא דגאולה.
גם בשנים הבאות כתב והשתתף בצורה בולטת בעיתונים יהודיים שונים בהם בעיתון העברי הצופה בארץ חדשה שהחל לצאת בארצות הברית ב-1871. שניאורסון גם המשיך והצליח לפרסם מאמרים אודותיו או מכתבים שלו בעיתונות הכללית של עמי העולם כגון בתקופת פעילויותיו בארצות הברית.
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל > קשריו עם חברת כל ישראל חברים

כאשר יצא שניאורסון ללונדון, נסע דרך מצרים, כנראה עבר בקושטא ומשם ביקר פעם שנייה ברומניה ואחר כך בפריז. בדרכו, בשהותו באלכסנדריה, נפגש עם קרל נטר שהיה בדרכו לחקור אפשרויות של חקלאות עבור יהודי פרס ויהודי ארץ ישראל. סביר להניח שבפגישתם עסקו שניהם בנושאי ההתיישבות החקלאית של היהודים. במסעו לקח שניאורסון את בנו אברהם שמואל, כדי שילמד בחו"ל. כאשר הגיעו לפריז נפגש שניאורסון עם ראש חברת כל ישראל חברים, אדולף כרמיה וכן עם הד"ר אלברט אברהם כהן. יש להניח שגם עימם דיבר בענייני ישוב ארץ ישראל. כמו כן מסר שניאורסון את בנו ללימודים בבית הספר של הארגון בהשגחת ד"ר אלברט כהן שלקח על עצמו להיות פטרונו של הנער.
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל > פעילותו ברומניה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת ה'תרכ"ה בערך, יצא שניאורסון לראשונה בשליחות לרומניה בה שהה כשנה. לא ידוע הרבה על תקופת שליחותו זו מלבד שרכש מידע רב על תנאי חיי היהודים בה, והתנאים הגאוגרפיים הכלכליים והפוליטיים שלה. מידע זה סייע לו בפעולותיו הבאות למען היהודים ברומניה.
מספר שנים לאחר מכן החל שניאורסון לפעול נמרצות למען יהודי רומניה שמצבם בה היה רע מאוד. שניאורסון הצליח להביא למינויו של היהודי בנימין פרנקלין פיישוטו כקונסול אמריקאי ברומניה. מינוי זה ופועלו של פיישוטו תרמו מאוד למאבק לשיפור מצבם הקשה של יהודי רומניה.
פעילותו בארץ ישראל ובחו"ל > פעילותו באנגליה

בקיץ ה'תרכ"ח, יוני 1868 הגיע שניאורסון לאנגליה ושהה בה כחודשיים בשליחות היהודים מטבריה, בדגש על יוזמתם להקמת מושבה חקלאית. לשם כך היו זקוקים לא רק לסיוע כלכלי אלא גם לאישורים מהשלטון העות'ומאני. כשהגיע ללונדון הכריז העיתון ג'ואיש כרוניקל על בואו ועל מטרותיו. בביקורו הוא פנה אל הציבור דרך העיתון וקיבל אהדה ואימון ממערכת העיתון. בתקופה זו ערך שניאורסון הרצאות פומביות ופגישות פרטיות עם אישי ציבור בעלי השפעה כגון סר פרנסיס גולדסמיד יהודי חבר הפרלמנט הבריטי, ריצ'רד דובס ועוד. שניאורסון הכיר את הטיעונים שיכלו לגרום להיסוס ואי אימון בהיתכנות יוזמתו והגיע אליהם עם תשובות ואף סימוכין לטענותיו. כך טען שיש בארץ ישראל גם יהודים המנוסים בעבודת אדמה כגון בשפרעם כפי שהעיד משה מונטיפיורי לאחר מסעותיו. עוד טען בעד שיפור המצב הביטחוני והטבה ביחסו של השלטון העות'מאני אל יהודי הארץ, לטענות אלה, סייע גם העיתון בפרסמו מכתב של רופא מבית החולים רוטשילד בירושלים המתאר את המצב בה. אף על פי כן, שליחותו לא צלחה והוא עזב באכזבה את אנגליה בכותבו אליהם במאמר בעיתון: "קיוותי, כי מאנגליה תבוא ישועת אחינו בני ישראל בארץ הקודש, אך אהה, טעיתי!" הוא הביע תקווה שחברת כי"ח אשר באותם ימים החלה להתעניין ביוזמה חקלאית בארץ, תעזור למימוש יוזמתו. כספיו לטובת שליחות זו נגמרו, והוא החליט לנסוע מאנגליה לארצות הברית "בשליחות עצמו" על מנת להביא את רעיונותיו אודות פיתוח היישוב היהודי בארץ לתושבי ארצות הברית יהודים ואף נוצרים. שניאורסון הצליח לגייס מכמה אישים באנגליה מימון לטובת נסיעה זו.
חזרתו לטבריה החרם והפגיעה בו

בשנת 1874 עבר שניאורסון לטבריה, כנראה בשל מצב בריאותו נזקק לחמי טבריה ותנאיה החמים של העיר. מצבו הכלכלי לא היה טוב והוא פתח במקום בית מלווה למשכונות. עם חזרתו לטבריה חידש את היוזמה לייסוד מושבה חקלאית בסביבה וכן המשיך לצאת נגד סדרי החלוקה. פעילותו עוררה התנגדות גדולה של ראשות חסידי גליציה מכולל אוסטריה בטבריה. הללו זעמו עליו בגין עמדותיו ופעולותיו נגד החלוקה וגישתו בדבר דרכי גאולת ישראל בדרך הטבע. בחינוך שקיבל בנו באירופה אצל חברת כי"ח ראו סכנה שתוכל לפגוע בהם אם יבוא בנו לטבריה. כך העלילו עליו עלילות שונות שכללו טענות על מעילה בכספי תרומות לעניים, האשימו שהוא נהיה רפורמי ואף כופר ומומר, היו אף שטענו שהוא חבר לכת הבונים החופשיים. לבסוף הטיל הדיין אברהם צבי הלוי חרם על שניאורסון ובכך ראה ההמון המוסת כאילו הותר דמו. ב-28 בנובמבר נרגם באבנים והוכה על ידי אותם חסידים. רכושו נעשה הפקר ונשדד. הוא נכלא בחדר לחמישה ימים ולאחר מכן הובל עירום בביזוי ברחובות העיר רכוב על חמור, תוך שהוציאו עליו לעז שהוא משוגע המדמה בנפשו שהוא המשיח. למעשה הושלך שניאורסון וגורש מהעיר ואלמלא נאסף על ידי ראש מנזר פרנציסקני שבא לעזרתו וטופל על ידי נזיריו היה מת. הדוכס מאולדנברג ששהה באותה עת בארץ ושמע על המקרה סידר שיעבירו אותו לירושלים שם שהה כחודשיים בבית חולים.
לאחר שהתאושש ניסה שניאורסון לתבוע שיעשה צדק עמו ושהפורעים יועמדו לדין. הוא עבר מסכת ייסורים ארוכה נוספת בניסיונו זה. תהליך שגרר פרשיות נוספות שזכו לפרסום בארץ ובתפוצות ואף בעיתונות הכללית באירופה, בהן הושמץ בצורה חמורה. אחד האירועים הקשים היה בעת שהגיע לטבריה עם הקונסול האמריקאי לאחר שבהתערבותו נשלחו למושל טבריה הוראות ממושל הכללי בסוריה והפחה בעכו. המושל בטבריה עצר כ-9 מראשי הפוגעים בו אולם הללו הצליחו באמצעות המון רב של חסידים ובאלימות לשחררם. למושל טבריה לא היה הכוח הדרוש כדי לעמוד מול התקוממות זו. התקוממות זו למעשה העמידה את כלל תושבי טבריה היהודים בסכנת הענשה קולקטיבית מצד השלטון, כך שאישים כמו מונטיפיורי נאלצו לצאת למען הגנתם של כלל תושבי העיר היהודים. מה שאיפשר שוב למסיתים להציג את שניאורסון כאויב מסוכן לציבור היהודי. למרות מאמציו הרבים לא הצליח שניאורסון להביא להענשת רודפיו ולקבל פיצויים על אובדן רכושו.
העיתון ג'ואיש כרוניקל בהתייחסו לפרשיות הללו הציגן כדוגמה אופיינית של התנגדות קנאית לאדם שעשה מאמצים להפסיק את שיטת החלוקה.
אחריתו

על שנותיו האחרונות לא ידוע הרבה. בשלב מסוים ייסד שניאורסון בנק קטן בירושלים בשותפות עם נתן גרינגרט.
מסעו האחרון של שניאורסון היה לדרום אפריקה כנראה במטרה לפעול שם כפי שפעל באוסטרליה. כאשר הגיע לכף התקווה[דרושה הבהרה] חלה. המדינה עצמה סבלה ממגפות ומחלות רבות והוא הושם בהסגר ונפטר שם בשנת ה'תרמ"ב בקירוב. ע"פ דברי השלטונות הבריטיים לאחיו פנחס נראה שהובא שם לקבר ישראל.
חיבוריו

"ישועת ישראל" חוברת באנגלית שיצאה לאור במלבורן בשנת 1862. (פורסמה גם באנגלית בשנתון הרצל כרך ו ניו-יורק 1965).
"ארץ-ישראל ורומניה - תיאור הארץ הקדושה ומצבם של רומניה ויהודי רומניה בעבר ובהווה" בספר זה מופיע רעיונו ליסוד מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. יצא לאור בארצות הברית 1872.
משפחתו

אחיו הבכור ר' שניאור זלמן - מחבר ומוציא לאור של כתבי יד רבים של הספרות הרבנית והקבלה, רכש את ספרייתו התורנית העשירה של הרב החיד"א. בביטאון המעיין נכתב שע"פ מפקד מונטיפיורי בשנת תרט"ו נמנה בין ראשי עדת חב"ד בירושלים, ובמפקד תרכ"ו הוגדר כ"סופר החברות של הכולל".
אחיו הצעיר פנחס אליהו, מכתב ממנו אל קרל נטר מצוי בארכיון מקוה ישראל.
בנו אברהם שמואל נשלח ללמוד במוסד החינוך של דר' אברהם אלברט כהן מראשי כי"ח אשר מונה כפטרון לחינוכו. אברהם שמואל למד רפואה והיה רופא בברדיצ'ב.
בן נוסף בשם משה גר בצפת ובשלב מסוים עבר לארצות הברית והיה בה רב של קהילה חסידית.
כמו כן היו לו שתי בנות, אחת מאשתו הראשונה בשם חיה ובת נוספת מאשתו השנייה.
לקריאה נוספת

ישראל קלויזנר, רבי חיים צבי שניאורסון: ממבשרי מדינת ישראל, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל"ג 1973.
הערות שוליים

↑  ישראל קלויזנר, "רבי חיים צבי שניאורסון : ממבשרי מדינת ישראל" עמ' 8, אברהם יערי, שלוחי ארץ-ישראל, עמ' 816-819.
↑  על פי ישראל קלויזנר, האח הבכור שניאור זלמן היה מחבר ומוציא לאור של כתבי יד רבים של הספרות הרבנית והקבלה, הייתה לו הבנה רבה בדיוקי נוסחאות וגרסאות ורכש את ספרייתו התורנית העשירה של הרב החיד"א. בביטאון המעיין (המעין Vol. 9 No. 4 Tammuz 5729) נכתב שעל פי מפקד מונטיפיורי בשנת תרט"ו נמנה בין ראשי עדת חב"ד בירושלים, ובמפקד תרכ"ו הוגדר כ"סופר החברות של הכולל".
↑  כנראה בגלל מגפת הכולרה שפרצה בחברון, או בגלל ההתנפלות שערך על העיר עבד-אל-רחמן, המושל לשעבר, בשנת תר"ו
↑  בשנות 1848–1849, חל שינוי כזה במעמדם של יהודים רבים נתיני רוסיה בארץ
↑  הספר יצא לאור לראשונה בגרמנית בחודש מאי
↑  בספר רומי וירושלים, מהדורה א' עמ' 67 ובהערה 10 בסוף הספר
↑  המאמר פורסם ב-28/08/1863
↑  המאמר בעמ' 3 של גיליון החבצלת מה-ט' בחשוון ה'תרכ"ד
↑  ישראל קלויזנר, רבי חיים צבי שניאורסון : ממבשרי מדינת ישראל עמ' 41
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314182705171  VIAF: 28824275   WorldCat (עם VIAF): 28824275 
שלט הכניסה לבתי המחסה
בתי מחסה - הבניין הדרומי, שנות ה-30
דוגמה של שער עיתון "המגיד"
דוגמה לשער מעיתון הג'ואיש כרוניקל
העיתון הארצ-ישראלי "החבצלת" בו פרסם שניאורסון מעת לעת
מראה כללי של טבריה בשנת 1870
אדולף כרמיה, מדינאי צרפתי-יהודי שכיהן כשר המשפטים של צרפת.
ויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת, קיסרית הודו
יוליסס ס. גרנט נשיא ארצות הברית
טיסה 990 של איג'יפטאייר

| --- | --- |

המטוס אשר היה מעורב בהתרסקות
 תאריך:  31 באוקטובר 1999
 מיקום:  אוקיינוס האטלנטי, כ-100 קילומטרים דרומית לאי ננטקט
 גורם:  התרסקות מכוונת (NTSB)   כשל מכני (ECAA)
 קואורדינטות:  40°20′51″N 69°45′24″W﻿ / ﻿40.3475°N 69.756667°W﻿ / 40.3475; -69.756667
 הרוגים:  217
 פצועים:  0
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 767
 מספר זנב:  SU-GAP
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, ארצות הברית
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי של קהיר, מצרים
 חניות ביניים:  נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, ארצות הברית
 מפעיל:  איג'יפטאייר
 נוסעים:  203
 אנשי צוות:  14
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מיקום ההתרסקות(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מיקום ההתרסקות
 
טיסה 990 של איג'יפטאייר הייתה טיסה סדירה מנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס שבארצות הברית, לנמל התעופה הבינלאומי של קהיר שבמצרים, עם עצירת ביניים בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק. ב-31 באוקטובר 1999, מטוס הבואינג 767 שהופעל על ידי חברת איג'יפטאייר, התרסק לאוקיינוס האטלנטי, כ-100 קילומטרים דרומית לאי ננטקט, כל 217 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. הסיבה הסבירה הרשמית להתרסקות המטוס היא התרסקות מכוונת על ידי טייס המשנה המחליף.
כיוון שההתרסקות התרחשה במים בינלאומיים, האחריות לחקירה חלה על הרשות המצרית תעופה אזרחית (ECAA). כיוון שלרשות חסרו אמצעים ומשאבים, היא פנתה למועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה האמריקאית (NTSB) על מנת שתטפל בחקירה. שבועיים לאחר ההתרסקות, הציעה ה-NTSB להעביר את החקירה לידי ה-FBI, משום שהראיות הצביעו על פשע שבוצע ושההתרסקות הייתה מכוונת ולא כתוצאה מתאונה. הצעה זו לא התקבלה על ידי הרשויות במצרים, ולכן ה-NTSB המשיכה להוביל את החקירה. כשהראיות על התרסקות מכוונת החלו להצטבר, הפכה ממשלת מצרים את החלטה לגבי ה-ECAA, והיא החלה לחקור בעצמה את המקרה. שתי החקירות הגיעו למסקנות שונות מאוד: ב-NTSB קבעו שהסיבה להתרסקות היא פעולה מכוונת של טייס המשנה המחליף ג'אמל אל-באטוטי, ב-ECAA קבעו שהסיבה להתרסקות היא כשל מכני במערכת השליטה של הגה הגובה במטוס.
הדוח המצרי ציין מספר תרחישים אפשריים לכשל המכני כגורם אפשרי להתרסקות. בעוד דוח ה-NTSB לא קבע סיבה ספציפית לפעולה שבה נקט טייס המשנה, התאוריה המרכזית היא שהוא ביצע רצח והתאבדות. על מנת לתמוך בתאוריה זו, קבע דוח ה-NTSB ששום כשל מכני לא יכול לגרום לתנועות המטוס שהוקלטו בקופסה השחורה, ושגם אם הכשל המכני שהעלו המצרים אכן התרחש, המטוס עדיין היה יכול לצאת מסכנה משום שלבואינג 767 יש מערכת שליטה כפולה לגיבוי על הגה הגובה.
פרטי הטיסה > המטוס

המטוס מדגם בואינג 767-366ER, נמסר לחברת איג'יפטאייר ב-26 בספטמבר 1989.