stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוניסיה
היסטוריה > אחרי המהפכה

התקופה שלאחר המהפכה התאפיינה בחוסר יציבות פוליטי, אולם תוניסיה הצליחה להימנע מלגלוש לאנרכיה ולמלחמת אזרחים בדומה למדינות ערב אחרות שחוו את "האביב הערבי". במרץ 2012, הודיעה א-נהדה כי לא תהפוך את השריעה למקור החקיקה של החוקה החדשה ובכך שמרה על האופי החילוני של המדינה. עמדתה גרמה לזעם בקרב הגורמים האסלאמסטיים במדינה, אך היא אושרה בינואר 2014. במסגרת החוקה החדשה הוקמה אספה לאומית שבה 217 מושבים.
ב-26 באוקטובר 2014 נערכו הבחירות הפרלמנטריות בתוניסיה. מפלגת נידא תוניס, מפלגה פוליטית חילונית, זכתה ברוב הקולות וקיבלה 86 מושבים. אל המקום השני הגיעה מפלגת א-נהדה האסלאמיסטית, שזכתה בבחירות הראשונות במדינה אחרי מהפיכת 2011, וקיבלה 69 מנדטים. חודש אחר כך, ב-23 בנובמבר, נערכו גם בחירות דמוקרטיות לנשיאות המדינה, לראשונה בתולדות תוניסיה. מאחר שאף מועמד לנשיאות לא גרף למעלה מ-50 אחוז מהקולות, נערך סיבוב מכריע בין שני המועמדים המובילים ב-28 בדצמבר. מנהיג מפלגת נידא תוניס, מחמד אל-באג'י א-סבסי, זכה בנשיאות המדינה.
בנובמבר 2015, 32 חברי פרלמנט מטעם מפלגת המרכז השלטת הודיעו על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעה חדשה, בעקבות האשמות קשות נגד נשיא המדינה. לטענתם הוא קידם מקורבים וקרובי משפחה בתוך מנגנוני המפלגה, פגע בהתנהלות הדמוקרטית של המנגנונים הפנים מפלגתיים ומשרת אינטרסים של בעלי הון.
בשנים אלו חוותה תוניסיה חיזוק למגמת הדמוקרטיזציה והליברליזציה החברתית שלה.
באוקטובר 2019, נערכו שוב בחירות לנשיאות המדינה, ולאחר שני סיבובי הצבעה נבחר הנשיא החדש קייס סעיד, שניצח את הנשיא המכהן אל-באג'י א-סבסי. ביולי 2021, בעקבות הפגנות, פיטר הנשיא את ראש הממשלה הישאם משישי והקפיא את פעילות הפרלמנט.
ב-25 ביולי 2021, על רקע ההפגנות המתמשכות הנוגעות לתפקוד לקוי של הממשלה בנושא מגפת הקורונה בתוניסיה וחשד לשחיתות שלטונית, השעה הנשיא קייס סעיד את הפרלמנט ל-30 יום, פיטר את ראש הממשלה, ביטל את חסינות חברי הפרלמנט, ושמר לעצמו את הזכות לפטרם כרצונו. רבים בעם התוניסאי הביעו חשש שצעדיו של סעיד יגררו את תוניסיה בחזרה למשטר סמכותני כפי שהיה בה עד 2011, ויבטלו את ההישגים השבריריים של מחאת האביב הערבי. ב-29 בספטמבר מינה סעיד לראשות הממשלה את נג'אלה רמדאן, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה, והגיעה לתפקיד ללא ניסיון פוליטי. בפברואר 2022 פיזר גם את מועצת השיפוט העליונה בטענות לשחיתויות ברשות השופטת. ביולי 2022 נקבע במשאל עם לכונן חוקה חדשה שקידם סעיד, לאחר שמשאל העם הוחרם על ידי האופוזיציה ופחות משליש מבעלי זכות ההצבעה השתתפו במשאל.
פוליטיקה

בעשור שלאחר הפיכה ב-2011 אימצה תוניסיה באופן חסר תקדים מספר מנגנונים המזוהים עם דמוקרטיות ליברליות. ביולי 2021 השעה הנשיא קייס סעיד את הפרלמנט, ונכון לינואר 2023 חלק מהרשויות הפוליטיות של תוניסיה נטולות עצמאות פוליטית. הוא הודיע כי מעתה ישלוט באמצעות צווים, מבלי להביא הצעות חוק ותקנות לאישור הפרלמנט. פעולות אלו גררו הצהרות מצד גורמים מסוימים במדינה, כמו חלק מהמפלגות וארגוני עובדים, שהנשיא איבד את הלגיטימיות שלו, טענות שחוזקו כאשר בית הדין האפריקאי לזכויות אדם פרסם את עמדתו כי מהלכיו של סעיד לא היו חוקתיים.
פוליטיקה > המערכת הפוליטית שעוצבה בהפיכת 2011

עד להפגנות וההפיכה ב-2011 הייתה תוניסיה רפובליקה עם מערכת נשיאותית חזקה הנשלטת על ידי מפלגה אחת. הפרלמנט שוכן בבירה תוניס, ויש בו 189 צירים, הנבחרים כל 5 שנים. זכות הבחירה נתונה לכל אזרח מגיל 20. הנשיא חביב בורגיבה, כיהן בתפקיד מאז העצמאות מצרפת, בשנת 1956 ועד שנת 1987 עת החליף אותו הנשיא זיין אל-עאבדין בן עלי, אשר כיהן עד ההפיכה בתוניסיה (2011). המפלגה השלטת הייתה המפלגה החוקתית היחידה למשך 25 שנים, "מפלגת החוקה הסוציאליסטית" (Socialist Destourian Party), אשר שלטה בחיים הפוליטיים של תוניסיה עד 2011. הבחירות האחרונות לנשיאות ולבית הנבחרים (לפני ההפיכה) שנערכו ב-24 באוקטובר 2009 הסתיימו בניצחון מוחץ של מפלגת החוקה הסוציאליסטית. הנשיא עמד בראש הרשות המבצעת, ומסיבה זו, משקלה של הממשלה לא היה רב.
הנשיא נבחר בעבר לתקופת נשיאות של חמש שנים ללא התנגדות, והוא זה שמינה את ראש הממשלה והקבינט, שבאמצעותם הוציא לפועל את מדיניותו. מושלים אזוריים ומנהלים מקומיים ממונים על ידי הממשלה השוכנת בנציבות הראשית; הם נבחרים, בדרך כלל, על ידי מועצת העירייה של אותו האזור.
המערכת המשפטית של תוניסיה היא עצמאית, אם כי לפעמים הממשלה מתערבת במקרים פוליטיים חשובים. קיימים 13 בתי משפט, ועוד 3 בתי משפט לערעורים. בית המשפט הגבוה ביותר בתוניסיה, נמצא בתוניס.
ב-23 באוקטובר 2011 נערכו לראשונה בחירות כלליות חופשיות במדינה לאספה המכוננת. המפלגה האסלאמיסטית "א-נהדה" ניצחה בבחירות עם 41.47% מקולות הבוחרים. בבית הנבחרים החדש 217 מושבים, והחברים בו נבחרים לקדנציה של חמש שנים. בבחירות לפרלמנט באוקטובר 2014 ניצחה המפלגה החילונית "נידאא תוניס" לאחר שזכתה ב-38% מן הקולות. בבחירות באוקטובר 2019 אף מפלגה לא ניצחה באופן מובהק ורק ב-2020 הורכבה ממשלה שהמפלגה הגדולה בה היא "א-נהדה".
יחסי חוץ

מקורם של יחסי החוץ של תוניסיה נמצאים כבר בשנת 1956, אז זוכה תוניסיה בעצמאות מידיי צרפת. עם כניסתה לתפקיד, הממשלה החדשה מפנה את מלוא הכוחות לשיקום וחיזור המערכות הפנימיות של המדינה, אך עם זאת משרד החוץ (אנ') החדש שהוקם מתחיל במסע של קשירת קשרים דיפלומטיים עם מדינות האזור. מיקומה של תוניסיה בין אלג'יריה ללוב חייב אותה ליצור קשרי ידידות עם שכניה ועם העולם הערבי בכלל, וזאת על אף נטיותיו הפרו-מערביות של נשיא המדינה ואבי האומה חביב בורגיבה.
עם עלייתו לשלטון, הנשיא החדש זין אל-עאבדין בן עלי קידם מדיניות חוץ ברורה: תוניסיה תשמור על קשריה עם העולם הערבי, אך תעדיף קשרים עם מדינות המערב, ובייחוד ארצות הברית, צרפת ובריטניה. כחלק מכך, מיתן בן עלי את הקשרים הכלכליים של תוניסיה עם מדינות ערב, והעדיף לשמר ולחזק את הקשרים עם מדינות המערב, ובכך ליצור אי-תלות בנפט כפי שהיה באלג'יריה, לוב או כווית. בשנות ה-2000 בן עלי הגדיל לעשות וביצע שורה של פעולות כלכליות כשהבולטת בהן היא המדיניות הכלכלית "התכנית התוניסאית התשיעית", שבמסגרתה כ-70% מיחסי החוץ הכלכליים של תוניסיה עברו ממדינות ערב והמזרח התיכון למדינות אירופה.
מבחינה דיפלומטית, תוניסיה נטתה מאז ומעולם למערב, ושמרה על מתינות הן מבחינה חברתית והן מבחינה דתית. מסיבה זו, פעמים רבות שימשה תוניסיה למרכזי מפגש בעולם הערבי. בין השנים 1979–1990 שימשה תוניסיה כמטה הליגה הערבית; בדומה, בין השנים 1982–1993 שימשה גם מרכז הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), זאת לאחר שאנשי הארגון גורשו מלבנון ומירדן. לאורך השנים, תוניסיה הפגינה לא פעם סולידריות כלפי ישראל, ושימשה רבות כמתווכת לא רשמית בין ישראל למדינות ערב נוספות. בשנת 1993 הייתה תוניסיה המדינה הערבית הראשונה שאירחה משלחת ישראלית רשמית, כחלק מתהליך השלום שהתחולל במזרח התיכון. בשלבים מסוימים היו יכולים אזרחים ישראלים אף להגיע לתוניסיה באמצעות דרכון ישראלי, אולם אפשרות זו נסגרה בשנת 2002 עם הסלמת האינתיפאדה השנייה.
יחסי חוץ > עם אלג'יריה ולוב

בין אלג'יריה ללוב, תוניסיה מייצרת קשרי ידידות עם שכונתיה מאז הקמתה. עם זאת, סכסוך גבולות בינה לבין תוניסיה לאלג'יריה מנע ממנה ליצור קשר הדוק. אף על פי כן, בשנת 1993 בנתה תוניסיה קשר כלכלי איתן עם שכנתה אלג'יריה: לאחר פתרון סכסוך הגבולות בין המדינות, נבנתה תוכנית ליציקת צינור גז ענק שייצא מאלג'יריה, דרך תוניסיה, ויגיע עד לאיטליה. בניית צינור זה הוא הישג חשוב בעבור תוניסיה, שקשרה קשר כלכלי מתמשך ראשון עם שכנתה. בשנת 2002 חתמה תוניסיה על הסכם עם אלג'יריה לגבי הגבול הימי בין המדינות, מה שפתר את אחרון הסכסוכים בין השתיים.
עם שכנתה השנייה, לוב, היחסים פרחו פחות; בשנת 1974 ביטלה תוניסיה את הברית שהייתה לה עם שכנתה, והיחסים בין מועמר קדאפי לחביב בורגיבה התערערו. לאחר מכן טיב היחסים היה מקוטע ולא רציף, כאשר הוכרז על ביטול ותיקון הדדי שלהם מספר רב של פעמים. השיא היה כאשר בשנת 1980 טרוריסטים שהוכשרו בלוב פרצו לשטח תוניסיה וניסו לכבוש את העיר גאפסה. החל מאותה נקודה היחסים החלו להתדרדר משמעותית: בשנת 1982, לאחר תביעה שהגישה לוב, בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) פסק לטובתה בנוגע לבעלות על מדף הנפט היבשתי שנמצא בשטח נתון למחלוקת בין לוב לתוניסיה. לאחר מכן, בשנת 1985 לוב גירשה משטחה עובדים תוניסאים ואיימה לפתוח במלחמה כנגדה, מה שהוביל לביטול נוסף של היחסים. רק בשנת 2003 חזרו היחסים לטיבם בזכות מאמציה של תוניסיה והצבעתה נגד הסנקציות על לוב באו"ם. בשנים שלפני האביב הערבי, הייתה לוב שותפה מרכזית בסחר החוץ של תוניסיה; הייצוא אל לוב בשנת 2009 עמד על 830.8 מיליון דולר אמריקאי, והיבוא - 559 מיליון דולר.
יחסי חוץ > יחסים עם ישראל

בין מדינת ישראל והרפובליקה התוניסאית לא קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים, נכון לשנת 2020. אף על פי כן, לשתי המדינות היסטוריה ארוכה של יחסי חוץ. עם ההכרזה על עצמאות תוניסיה, הצהיר בורגיבה בפני גדעון רפאל באו"ם כי הוא לא ינקוט כל צעדים להשמדת מדינת ישראל, מה שהופך אותו למנהיג הערבי הראשון שהצהיר על אי-עוינות כלפי ישראל. בהמשך אף נעזר ממשלו של בורגיבה ביעקב צור, אז שגריר ישראל בצרפת, כדי להקים יישובים חקלאיים שיתופיים על בסיס הקיבוצים הישראלים.
במשך שנות השישים נעשו ניסיונות שונים לקדם תיירות בין ישראל לתוניסיה, על בסיס הרעיון כי יהודים יוצאי תוניסיה יגלו עניין בשיבה למדינה וביקור במקומות בהם גדלו. עם זאת, רק בשנות התשעים החלו יהודים לבקר במדינה.
עם השנים היחסים הלכו והתחממו. לטענת תוניסיה, היא שימשה תפקיד מרכזי בתיווך הסכמי אוסלו בין הארגון לשחרור פלסטין ומדינת ישראל. בשנות התשעים, כחלק מאווירת השלום ששררה במזרח התיכון ופירוק מטה אש"ף בתוניסיה, החלו תיירים ישראלים לבקר לראשונה בתוניסיה. בשנת 1993 נוסדו ערוצי התקשורת הדיפלומטיים הראשונים בין המדינות, דרך השגרירויות הבלגיות הן בתל אביב והן בתוניס. מאוחר יותר, בשנת 1996, נפתחו משרדי אינטרסים ישירים ששימשו כשגרירויות דה פקטו.
אולם היחסים בין שתי המדינות התדרדרו עד מאוד בתחילת שנות ה-2000, פרוץ האינתיפאדה השנייה. ב-22 באוקטובר 2000, הנשיא התוניסאי זין אל-עאבדין בן עלי הודיע כי בכוונתו לנתק כל קשר עם ישראל בעקבות "האלימות בשטחים הפלסטינים". מדינת ישראל הגיבה בתדהמה על ההכרזה וסגרה את משרדי האינטרסים. דובר משרד החוץ הישראלי הוציא הודעה לתקשורת בה נאמר:
"ישראל מקבלת בפליאה את ההחלטה התוניסאית, בה נראה שתוניסיה העדיפה לוותר על תפקידה כמדינת גשר להידברות בין ישראל לשכנותיה ובכך יש משום פגיעה במאמץ החיוני להשגת שלום אזורי".
בהמשך העשור היחסים בוטלו באופן דרסטי, למעט יחסים כלכליים מעטים של משקיעים פרטיים.
כלכלה

תוניסיה היא מדינה מוכוונת-ייצוא העוברת כבר שנים רבות, מאז ראשית שלטונו של בן עלי, תהליך של ליברליזציה והפרטה של השוק, תוך ביצוע רפורמות ליברליות. מבחינה כלכלית, תוניסיה שונה ממדינות ערביות המקבילות לה בכך שהיא פועלת בעיקר על פי מודל כלכלת השוק ומקיימת סחר רב עם מדינות המערב, בניגוד לרוב המדינות הערביות המעדיפות לקיים קשרים עם רוסיה ומעצמות אזוריות מוסלמיות כמו איראן וטורקיה.
כלכלה > היסטוריה כלכלית > הלאמה וסוציאליזם (1956–1969)

עם קבלת העצמאות שלה, תוניסיה סבלה ממצב כלכלי קשה, שנבע ממספר גורמים: חוב חיצוני גדול שגרר, בדומה לשכנתה אלג'יריה, גירעון תקציבי חמור; מצב תשתיות גרוע ביחס לשכנותיה; שוק מקומי צר ולא מאורגן; אחוז אבטלה גבוה; תעשייה מנוונת וטכנולוגיות עובריות ולא מפותחות שבהתאם לכך לא שמישות בתפוצה רחבה; והגירה חיצונית של למעלה ממחצית התושבים האירופאים. כדי להתמודד עם המצב הכלכלי הקשה ששרר, הממשלה בראשותו של חביב בורגיבה החלה בתהליך של הלאמת משאבים, כשבראש ובראשונה הקימה הממשלה את חברת הרכבות הלאומית של תוניסיה (אנ'), מה שסיפק מקום תעסוקה למובטלים רבים. אחרי כן הולאמו גם הבנק המרכזי של תוניסיה וחברות הגז והנפט, כמו גם חברות החשמל והמים.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הצליחה ממשלת תוניסיה לייצב את המדינה מבחינה כלכלית, ונבנו תשתיות לאומיות שסיפקו את הצרכים הכלכליים של המדינה. המטבע הרשמי הוחלף מהפרנק הצרפתי לדינר התוניסאי והוקמה חברת התעופה המרכזית תוניסאייר. עם זאת, ועל אף מדיניות ההלאמה שקידמה, ממשלת תוניסיה לא ניסתה לקיים אוריינטציה סוציאליסטית אלא דווקא לקדם כלכלת שוק וליברליזציה. פעולות ההלאמה של בורגיבה באה מתוך כוונה לנתק את תוניסיה לחלוטין מתלותה בצרפת, שטיפחה בה את המודל הקולוניאלי; השלטון הצרפתי הזניח את התעשייה התוניסאית והשטח נוצל בעיקר למטרות אינטרסנטיות צרפתיות כמו חציבת מינרלים ומשאבים. כתוצאה מהקולוניאליזם הצרפתי, תוניסיה נותרה המדינה הכי פחות מתועשת בכל אזור המגרב, ואחת מהמדינות הכי פחות מתועשות בצפון אפריקה.
במהלך שנות ה-60 התבססה הכלכלה התוניסאית על שני מאפיינים עיקריים: פוספט, שיוצר במחצבים באזור גאפסה, ושמן זית, שהופק משדות עצי זית שנפרשו בכל רחבי תוניסיה (לימים הפך ענף גידול עצי זית לאחד מהגורמים העיקריים על כלכלת תוניסיה, והיא הפכה ליצרנית שמן הזית הגדולה בעולם). ענף חדש שהחל להתפתח הוא תיירות החוץ, כאשר מבקרים אירופאים וערבים כאחד מצאו את תוניסיה כמדינה אידיאלית לחופשות, ובשנת 1962 כבר נרשמו 52,700 תיירים שהגיעו לתוניסיה מכל העולם, מספר גדול ביחס למדינה כה צעירה.
כלכלה > היסטוריה כלכלית > משבר כלכלי וליברליזציה של הכלכלה (1982–2016)

בשנות ה-80 של המאה ה-20 עברה תוניסיה משבר כלכלי שנגרם בעקבות הישענותה על החוב החיצוני שלה, מה שהוביל להעלאת מיסים לאזרחים ולמצוקה ברחוב התוניסאי. הממשלה התקשתה לספק עבודות לעודפי המובטלים ונמנעה מלהשקיע בתשתיות ציבוריות, והדבר הוביל משקיעים פרטיים לחשוש להשקיע בעצמם בחברות שהיו לאומיות לשעבר.
כדי לפתור את המשבר הכלכלי פתחה תוניסיה בשלל רפורמות כלכליות החל בזמן שלטונו של בורגיבה ובהמשך, לאחר המהפכה בתוניסיה בשנת 1987, תחת שלטונו של בן עלי. במשך שנים קידמה הממשלה מספר רב של רפורמות שמטרתן הכללית הייתה לנתק את תוניסיה מהתלות שלה בעולם הערבי ואימוץ השיטה הכלכלית המערבית. אחת הרפורמות האחרונות בסדרה, התוכנית התוניסאית התשיעית, קבעה באופן רשמי כי תוניסיה מעדיפה קשרים כלכליים עם מדינות אירופה ואמריקה מאשר עם שאר מדינות ערב, מה שהופך אותה לאחת המדינות הערביות היחידות אי פעם שעושות כך.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נהנתה תוניסיה מצמיחה ניכרת בתוצר המקומי גולמי של עד 5% בשנה, אך עם זאת מהר למדי נפסקה הפריחה הכלכלית בשל שחיתות פוליטית שנבעה מקשרי הון-שלטון בין הממשלה לאליטות. אף על פי שבאופן רשמי חוק העונשין של תוניסיה פוסל כל סוג שחיתות פוליטית, לרבות שוחד, שימוש לרעה בתפקיד, סחיטה באיומים וניגוד עניינים, שלטון החוק לא אכף זאת באופן יעיל ובמשך רוב שנותיו המאוחרות של בן עלי כנשיא תוניסיה הייתה המדינה שרויה במצב כלכלי קשה כתוצאה משחיתות בדרגים הגבוהים ביותר.
כלכלה > היסטוריה כלכלית > שפל כלכלי מביא למהפכה (2011)

במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התדרדר המצב הכלכלי בתוניסיה פעם נוספת בעקבות שחיתות שלטונית וניהול כושל של הכלכלה. הנפגעים העיקריים היו אנשים צעירים שסיימו את מערכת החינוך, נכנסו למעגל התעסוקה ועבדו במקצועות מסודרים, אך עדיין לא הצליחו לעמוד בהוצאותיהם. המטבע, דינר תוניסאי, עבר אינפלציה וערכו דעך, בעוד שמחירי הדיור ויוקר המחיה עלו והקשו על אזרחים רבים.
מי שהצית את המהפכה בתוניסיה ולמעשה את האביב הערבי כולו היה מוחמד בועזיזי, צעיר בן 26 שהכנסותיו לא הצליחו לכסות את הוצאותיו, והוא נאלץ להקים דוכן פירות וירקות לא חוקי כדי להשלים הכנסה. אלא ששוטרת שהגיעה למקום הורתה לפרק את הדוכן, סטרה לו והשפילה אותו, ולאחר מכן גם הוכה לכאורה. כמחאה על האדישות של הממשלה אל מול העוני הגובר בתוניסיה, הצית את עצמו בועזיזי, ומת מפצעיו כעבור זמן מה. ההצתה העצמית שלו עוררה הזדהות נרחבת בקרב העם התוניסאי, ובמחאה על המצב הכלכלי התפרצה התנגדות עממית נרחבת שבסופה כוננה דמוקרטיה מלאה במדינה, ותוניסיה הפכה למדינה הדמוקרטית לחלוטין היחידה בעולם הערבי.
כלכלה > הכלכלה כיום

נכון לתחילת 2021, מתקיימת בתוניסיה כלכלה מגוונת הכוללת ענפים שונים, החל בחקלאות ובכרייה, עבור בתעשייה כבדה ובמסחר, וכלה בתיירות ובתרבות. בשנת 2008 עמד התוצר המקומי הגולמי של תוניסיה על 41 מיליארד דולר. המגזר החקלאי מהווה 11.6% מהתוצר, התעשייה מהווה 25.7% ממנו ותעשיית השירותים תופסת 62.8% מהתוצר המקומי. המגזר התעשייתי מתמקד בייצור בגדים והנעלה, בייצור חלקי רכב ובייצור מיכון ומוצרים חשמליים. אף על פי שבעשור השני של המאה ה-21 היה התוצר המקומי הגולמי במגמת צמיחה בשיעור של כ-5% בשנה, המדינה מתמודדת עם שיעורי אבטלה גבוהים של כ-85% מהאוכלוסייה הצעירה, שנעה בין גילאי 14-35.
בשנת 2009 הכתיר הפורום הכלכלי העולמי את תוניסיה בתור הכלכלה התחרותית ביותר באפריקה, ודירג אותה במקום ה-40 בעולם בהיבט זה. באותה שנה היוותה התיירות אחוז ניכר מהכלכלה, כשהייתה אחראית ל-7% מהתמ"ג והעסיקה 370,000 עובדים. במהלך העשור השני של המאה ה-21 צמחה הכלכלה המקומית בעיקר בזכות חברות ומשקיעים בינלאומיים שהקימו מרכזים בתוניסיה, בין היתר החברות איירבוס והיולט פקארד.
נכון לשנת 2021, האיחוד האירופי הוא שותף מסחר החוץ המרכזי של תוניסיה, הודות להסכמים רבים בין מדינות אירופה לתוניסיה. האיחוד האירופי אחראי לכ-72.5% מהייבוא התוניסאי ול-75% מהייצוא. תוניסיה היא אחת משותפות המסחר הוותיקות ביותר של האיחוד האירופי באזור הים התיכון. תוניסיה הייתה המדינה הים תיכונית הראשונה שחתמה על הסכם התאגדות עם האיחוד האירופי, ביולי 1995, אולם עוד לפני כן קיימה עם האיחוד יחסים כלכליים אדוקים. תוניסיה אף הייתה המדינה הים תיכונית הראשונה שאינה חלק מהאיחוד האירופי שחתמה על הסכם אזור סחר חופשי עם האיחוד האירופי.
כלכלה > הכלכלה כיום > פרויקטים כלכליים חשובים

בשנת 2008 הכריז הנשיא בן עלי על הקמת "עיר הספורט" של תוניס; מטרת עיר הספורט היא למשוך תיירות ולארח אירועי ספורט גדולים בעתיד. העיר, שתשב על שטח בגודל של עיר שלמה, תורכב בחלקה מבנייני מגורים וכן ממספר מתקני ספורט. במקור הייתה אמורה העיר להיות ממומנת בידיי ממשלת תוניסיה, אך לאחר המהפכה והתנגדות בקרב העם למימון ממשלתי לתוכנית, התקיים מכרז והוחלט כי העיר תוקם על ידי החברה הפרטית "בוכיטיר" בעלות של 5 מיליארד דולר.
ממשלת תוניסיה הכריזה על הקמת הנמל הפיננסי של תוניס, שעתיד להיות הנמל הפיננסי הגדול ביותר בצפון אפריקה. הנמל יוקם במפרץ תוניס בפרויקט לאומי שעלותו הצפויה היא 3 מיליארד דולר; הנמל אמור לספק מקומות תעסוקה לאלפי אנשים ויהיה ציר חשוב בקשרים המסחריים של תוניסיה עם מדינות אירופה.
כלכלה > תחבורה

אורכה של רשת מסילות הרכבת היא 2,152 קילומטרים, והיא מקשרת למדינות הקרובות לתוניסיה: לוב ואלג'יריה. אורך הכבישים כ-19,000 קילומטרים. אורך הדרכים הסלולות הוא 12,310 קילומטרים, ואילו אורך הדרכים הלא-סלולות הוא 6,687 קילומטרים.
הנמלים העיקריים בתוניסיה נמצאים בתוניס, ביזרטה, ספקס, גאבס, זרזיס, סוסה, ולה-גולט, והם משמשים לייבוא וייצוא סחורות. שלושת נמלי התעופה העיקריים נמצאים בתוניס, מונסתיר וג'רבה.
גאוגרפיה

נופים בתוניסיה
עדר באפלו בפארק הלאומי אישקל
הפארק הלאומי בו-הדמה
נוף במחוז בג'ה, וברקע "הגשר החמישי" (جسر الخمسة)
מטע זיתים סמוך לרצועת החוף
נופי מדבר סהרה, סמוך ליישוב הברברי מטמטה  בדרום
תוניסיה ממוקמת על קו חוף הים התיכון של צפון אפריקה, באמצע הדרך בין מצר גיברלטר לתעלת סואץ. היא גובלת באלג'יריה במערב ובלוב בדרום מזרח. היא ממוקמת בין קווי האורך 30° ל-38° צפון וקווי הרוחב 7° ו-12° מזרח. עיקול בקו החוף של צפון אפריקה, העובר בתוניסיה, מייצר לה רצועת חוף רחבת ידיים, שמכילה מרבצי נפט רבים.
תוניסיה היא מהקטנות שבמדינות אפריקה - שטחה דומה בגודלו לזה של מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. למרות גודלה הקטן יחסית, בתוניסיה קיימים נופים שונים ומגוונים מצפונה ועד דרומה. צפון תוניסיה מהווה את החלק המזרחי של הרי האטלס, ומאופיין בגבעות רחבות ובאדמות מעובדות לייצור חקלאי. החלק הצפוני ביותר כולל הרים, מכוסים בעצים, על אף שחלקם מלאכותיים. בפינה הצפון מערבית של הרי האטלס התוניסאיים, חלק מהפסגות מגיעות לגובה של למעלה מקילומטר, בהן יורד שלג מדי חורף.
מישור החוף של תוניסיה הוא אזורה המאוכלס ביותר, ובו ערים רבות. הוא ארוך במיוחד ביחס לגודל המדינה: 1,148 קילומטרים של חוף שרועים לאורך האזור הצפון-מזרחי של תוניסיה, פי כמה וכמה מקו החוף הישראלי לים התיכון והים האדום. האדמות הפוריות באזור הפכו אותו לאחד מהאזורים הטובים בעולם לגידול זיתים. מעט דרומה מהרי האטלס, ישנן ערבות מישוריות ורחבות ידיים, שמסמנות את תחילת קצהו הצפוני של מדבר סהרה.
דרום תוניסיה מורכב בעיקרו ממדבר, חלקו הצפוני של מדבר סהרה. הגובה הממוצע מעל פני הים נע בין 200 מטר ל-500 מטר. באזור זה חוליות רבות, מספר הרים נמוכים ומישורים רחבים. אוכלוסייתו היא הדלה ביותר במדינה בעקבות האקלים הקיצוני השורר בו והמחסור במים, וכתוצאה מכך גם דל בחקלאות.
בדרום מזרח תוניסיה מספר אגמי מלח רדודים, שהגדול בהם הוא שוט אל-דג'ריד המתפרש על שטח נרחב העובר דרך שלושה מחוזות שונים, בצמוד לגבול עם אלג'יריה. באגם נמצאת גם הנקודה הנמוכה ביותר במדינה, שגובהה 17 מטר מתחת לפני הים. לעומת זאת, הנקודה הגבוהה ביותר בתוניסיה היא פסגת ג'בל אל-שמאנבי - בגובה 1,544 מטר מעל פני הים.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בתוניסיה משתנה לפי אזורים. בצפון שורר אקלים ים-תיכוני טיפוסי ובחודשי החורף אף יורדות כמויות גדולות יחסית של גשם. דרום תוניסיה מהווה את החלק הצפוני של הסהרה, ומאופיין באקלים צחיח ובכמויות גשמים נמוכות עד אפסיות. אזור זה הוא מישור יבש, חם וצחיח, שלא מאפשר קיום חקלאות משום סוג, ומורכב ברובו מחוליות.
| אקלים בתוניסיה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בתוניסיה> ינואר.14.7.6.4.50.5 | אקלים בתוניסיה> פברואר.15.7.6.5.45.3 | אקלים בתוניסיה> מרץ.17.6.8.2.43.4 | אקלים בתוניסיה> אפריל.20.3.10.4.35.5 | אקלים בתוניסיה> מאי.24.4.13.8.21 | אקלים בתוניסיה> יוני.28.9.17.7.10.8 | אקלים בתוניסיה> יולי.32.4.20.1.3.7 | אקלים בתוניסיה> אוגוסט.32.3.21.8.8 | אקלים בתוניסיה> ספטמבר.29.2.19.10.5 | אקלים בתוניסיה> אוקטובר.24.6.15.2.38.6 | אקלים בתוניסיה> נובמבר.19.6.10.7.46.4 | אקלים בתוניסיה> דצמבר.15.8.7.5.56.4 | אקלים בתוניסיה> שנה.23.0.13.0.370.9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Weatherbase
גאוגרפיה > טבע, חי וצומח

תוניסיה מחולקת לאזורי אקלים שונים מאוד זה מזה, ובהתאם גם החי והצומח שונים בכל אזור. במדינה פרושים אחוים רחבי ידיים, הרים, אגמי מים מתוקים ואגמי מלח, מדבריות, חוליות, חופים ארוכים ועוד. הצמחייה מגוונת וכוללת בעיקר צמחים מדבריים הנפוצים באזור זה של המזרח התיכון, כמו צמחי ערבה, דקלים ועצי תמר. בדרום המדינה, הצמחייה קיימת כמעט באופן בלעדי בנאות מדבר, ולרוב מתקיימת לצידה התיישבות אנושית.
ברחבי תוניסיה הוגדרו כ-15 שטחי טבע "פארקים לאומיים" על ידי רשות הטבע התוניסאית. הגדול שבהם הוא הפארק הלאומי אישקל, שמתפרש על שטח של 12,600 הקטאר, אשר הוגדר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. פארקים לאומיים נוספים הם בוקורנין, בו-הדמה, אל-פייג'ה ושעאנבי.
על פי מחקר שערכה הקרן העולמית לשימור חיות הבר, רצועת החוף הצפונית של תוניסיה מדורגת במקום ה-13 ברשימת המקומות העשירים ביותר במגוון הביולוגי שלהן בים התיכון.
בעקבות התלות הכלכלית של המדינה במשאבים טבעיים למסחר, וחלקם הגדול של משאבי הטבע בתיירות התוניסאית, תוניסיה חוותה פגיעה כלכלית משמעותית בעקבות משבר האקלים העולמי. מלבד בצורות שפגעו בצמחייה ובחקלאות, סובלת תוניסיה מסחף חופים וכן עוברת תהליך של מדבור. החוקרת סאמיה מוהאלי מהמכון הגבוה למדעים ביולוגיים בתוניס גרסה בשנת 2019 כי "כדי לפצות על המחסור במי גשמים, החקלאים משתמשים בהרבה יותר דשנים". מסיבה זו, על פי ארגון המזון והחקלאות, עברה המדינה מתצרוכת של 5 קילו דשן כימי לדונם בתחילת שנות ה-60 לכמעט 25 קילו באמצע שנות התשעים. גם הזיהום התעשייתי, שנובע מהכלכלה המתפתחת של תוניסיה, פוגע בשטחי הטבע ומאיץ את תהליך ההתחממות וההתייבשות.
על פי נתוני האומות המאוחדות, תוניסיה נמצאת במצב של מחסור במים, כלומר כמות המים הנקיים הזמינים לשתייה לא עולה על הצורך במי שתייה (בעיה אותה חולקת גם ישראל). נהר מג'רדה, הארוך במדינה, מוגדר כיום כמצוי בסיכון שכן הוא חשוף לזיהום מים. על פי מחקר שערך המשרד התוניסאי לאיכות הסביבה בשנת 2018, 60,000 טונות של מים מזוהמים מגיעים אל הנהר מדי שנה.
גאוגרפיה > ערים וחלוקה מנהלית

תוניסיה מחולקת ל-24 מחוזות, הגדול שבהם הוא תטאוין שבדרום והקטן הוא תוניס שבצפון. המחוזות מחולקים לכ-264 נפות שבראש כל אחת מהן עומד מושל. הנפות מחולקות גם הן לעיריות ולמועצות מקומיות.
מבחינת פיזור אוכלוסין, תושבי המדינה פזורים בה באופן מאוד לא אחיד. כמעט כל האוכלוסייה מתגוררת במחוזות הקרובים אל הים: ב-13 המחוזות המשיקים לים מתגוררים כ-65.3% מכלל האוכלוסייה של תוניסיה, על שטח שמהווה פחות מרבע משטח המדינה. הצפיפות באזורים אלה היא 140 תושבים לקמ"ר, לעומת 65.6 תושבים לקמ"ר בשאר שטח הארץ.
נכון לשנת 2019 כ-69.25% מאוכלוסיית תוניסיה מתגוררים בערים, כאשר אחוז העיור צמח ב-4.32% בין השנים 2009 ל-2019. כמעט כל הערים הגדולות בתוניסיה יושבות על שפת הים, החל בביזרטה בצפון, עבור בסידי בו-סעיד, בגאבס ובתוניס, וכלה בספקס הדרומית. ערים נוספות נמצאות בסמיכות לרצועת החוף ומערבית אליה, בהן קירואן וגאפסה. בהרי האטלס המערביים האוכלוסייה דלילה יחסית ומורכבת בעיקר מיישובים קטנים ומכפרים. דרומה משם מתחיל מדבר סהרה, ושיעור האוכלוסייה מידלדל משמעותית. למשל, במחוז הדרומי של תוניסיה, תטאוין, חיים בסך הכול כ-149,453 אנשים, בעוד ששטחו הוא 38,889 קילומטר רבוע; משמע, צפיפות האוכלוסין בו היא 3.8 תושבים לקמ"ר.
תוניס
ספקס
סוסה
קירואן
גאבס
ביזרטה
דמוגרפיה

האוכלוסייה מונה כ-11,818,619 בני אדם, נכון לינואר 2021. 27% מתוכם מתחת לגיל 14. קצב גידול האוכלוסייה השנתי הוא 0.99%. תוחלת החיים הממוצעת היא 77 שנים. שיעור הילודה בתוניסיה הוא 15.52 ילודים על כל 1000 איש, בעוד שיעור התמותה הוא 15.13 מתים על כל 1000 איש. האוכלוסייה היודעת קרוא וכתוב כוללת 82.7% מכלל האוכלוסייה.
השפות בתוניסיה הן ערבית וצרפתית. ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר הוא לאורך החופים, שם האקלים הוא ים תיכוני ונוח יותר למחיה.