stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מלזיה–עומאן

| יחסי מלזיה–עומאן |
| --- | --- |
מלזיה: עומאן


מלזיה: עומאן
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 309,500
אוכלוסייה
35,663,114: 5,334,472
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 108,192
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 20,282
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: מונרכיה

יחסי מלזיה–עומאן הם היחסים הדו-צדדיים בין מלזיה לעומאן.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו בשנת 1983, ובעקבותיהם הוקמה שגרירות מלזיה במסקט באותה שנה. בעוד עומאן הקימה את שגרירותה בקואלה לומפור בשנת 2011.
יחסים כלכליים

המסחר הכולל בין שתי המדינות צמח מ-28.1 מיליון דולר בשנת 1995 ל-1.06 מיליארד דולר בשנת 2006, כאשר הייצוא של מלזיה לעומאן גדל מ-26.4 מיליון דולר ל-108 מיליון דולר והיבוא התרחב מ-1.7 מיליון דולר ל-956 מיליון דולר. בשנת 2009 נחתם מזכר הבנות בין מלזיה לעומאן לשיפור התיאום בתחום הסחר ועסקים קטנים ובינוניים. היצוא העיקרי של מלזיה לעומאן הוא נפט, מכונות, מוצרי עץ, מוצרי חשמל ואלקטרוניקה. עומאן ומלזיה חתמו על הסכם לעומאן לייבא עוף קפוא ממלזיה בעלות 120 מיליון יואן. עומאן מייבאת את מרבית המזון שלה, עד 80%. שתי המדינות פועלות להגברת יחסי המסחר שלהן. בשנת 2011, Shell Malaysia‏ Trading Sdn Bhd (‏SMTSB) חתמה על הסכם מכירה ורכישה עם National Gas Co SAOG‏ (NGC) מעומאן על עסקה של גז פחמימני מעובה (LPG) במערב מלזיה בסכום שלא פורסם. הסכם בשיתוף פעולה בנושא אבטחת סייבר נחתם גם בין שתי המדינות בשנת 2015.
בשנת 2011, היו כ-1,300 סטודנטים עומאנים במלזיה עם 30,000 תיירים מעומאן שביקרו במלזיה, בעוד ש-1,000 מלזים עבדו בעומאן בעיקר בתחום נפט וגז, רפואה, בנייה וכאקדמאים.
נציגויות דיפלומטיות

מלזיה מחזיקה בעומאן שגרירות במסקט.
עומאן מחזיקה במלזיה שגרירות בקואלה לומפור.
יחיא נפסו

יחיא נפסו (באדיגית: Ехьйэ Нэпсэу) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1978–1989.
ביוגרפיה

נפסו היה ראש מועצת כפר כמא הראשון שנבחר בבחירה ישירה של תושבי המועצה ולא על ידי חברי המליאה, דבר שהתאפשר לאחר שינוי חוק הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בכנסת בשנת 1975.
במהלך כהונתו פיתח נפסו את קשרי הכפר עם המשרדים הממשלתיים, וגייס אנשי ציבור ובהם חברי כנסת ושרים בממשלה לטובת גיוס תקציבים לכפר ולשיפור תדמיתו. בתקופה זו הוחלף מבנה בית הספר היסודי למבנה חדיש, הופשרו קרקעות בחלק הדרומי של הכפר ונבנה בהן בית תרבות עם מגרשי ספורט משולבים, נפתח חדר כושר, והחברה למתנ"סים החלה את פעילותה בכפר.
כיום נפסו הוא גמלאי, העוסק לעיתים בחקלאות.
הערות שוליים

↑  אדיגה מגאזין הצ'רקסים
↑  שמות פרטיים מסורתיים בעדה הצ'רקסית, פרק "שנות ה-70: מהכפר לעיר"
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישיבת פילדלפיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־71 שנים) 
 מיקום
 מיקום:  6063 Drexel Rd, Philadelphia, PA, 19131 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  39°59′21″N 75°14′52″W﻿ / ﻿39.9892°N 75.2479°W﻿ / 39.9892; -75.2479
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) ישיבת פילדלפיה(למפת פילדלפיה רגילה) ישיבת פילדלפיה he
 
ישיבת פילדלפיה (בשמה המלא באנגלית: Talmudical Yeshiva of Philadelphia, הישיבה התלמודית של פילדלפיה) היא ישיבה חרדית ליטאית ברובע אוברברוק שבפילדלפיה. בהנהגת הישיבה עמד הרב אליהו שווי, תלמידו המובהק של הרב אהרן קוטלר, וכיום ראש הישיבה הוא הרב שמואל קמנצקי (בנו של הרב יעקב קמנצקי). וכן בהנהגת הישיבה רבי שמעון יהודה שווי ורבי שלום קמנצקי.
בישיבה בית מדרש ללימודים גבוהים וכן ישיבה קטנה. הלומדים בישיבה לומדים לקראת תארים אקדמיים בתחום היהדות האורתודוקסית עם הכרה אקדמאית, דבר הנהוג במספר ישיבות המנהיגות לימוד תלמודי והלכתי ברמה גבוהה בארצות הברית.
היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשי"ג (1953) בהוראת הרב אהרן קוטלר, ראש בית המדרש הגבוה בלייקווד, ניו ג'רזי. הישיבה הייתה בין הראשונות בארצות הברית. בתחילה הונהגה על ידי הרב שמואל קמנצקי והרב דב שוורצמן. שנתיים לאחר מכן עזב הרב שוורצמן, והוחלף על ידי הרב אליהו שווי, אשר כיהן כראש הישיבה עד לפטירתו בשנת ה'תשס"ט (2009).
בשנת ה'תשכ"ה (ובמשך כ-20 שנה) היה הרב ישראל מנדל קפלן מחשובי מוסרי השיעורים בישיבה.
הערות שוליים

↑  ישנם ארבעה גופים (כולם פועלים בצפון אמריקה), המורשים להקנות תואר "מאסטר בתלמוד רבני" (MRb), תוכנית של 7 או 8 שנים, הכוללת תואר ראשון בתלמוד (Bachelor of Talmudic law" (BTL" בתוכה לאחר 4 שנים, והמשך למאסטר של 3 או 4 שנים, הדורשת 90 שעות לימוד (כ-200% שעות לימוד בקירוב לעומת בין 36 ל-48 בתוכניות אקדמאיות סטנדרטיות)[דרוש מקור].
↑  בישראל אין (נכון ל 2014) מסלול שכזה בתחום לימודי גמרא בעיון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303774005171  ISNI: 0000 0004 0537 4167  VIAF: 151809416   WorldCat (עם VIAF): 151809416 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישיבות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אזרבייג'ן–איטליה

| יחסי אזרבייג'ן–איטליה |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: איטליה


אזרבייג'ן: איטליה
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 301,340
אוכלוסייה
10,351,953: 59,293,250
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 2,254,851
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 38,029
משטר
רפובליקה

נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב ביחד עם מקבילו האיטלקי סרג'ו מטרלה בעת ביקור האחרון באזרבייג'ן, 2018
יחסי אזרבייג'ן–איטליה הם היחסים הדו-צדדיים בין אזרבייג'ן לאיטליה. שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
היסטוריה > הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן

לאחר קריסת האימפריה הרוסית בסוף מלחמת העולם הראשונה, הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן (אנ'), המדינה הדמוקרטית והחילונית הראשונה בכל העולם המוסלמי, שהתקיימה שנים ספורות עד שנכבשה על ידי ברית המועצות. איטליה הייתה אחת המדינות הראשונות שכוננו יחסים דיפלומטיים עם אזרבייג'ן. איטליה פתחה את משרד הקונסוליה והצבא שלה בבאקו. באותה תקופה מומשו ביקורים רשמיים של המשלחת האזרבייג'נית באיטליה ושל המשלחת האיטלקית באזרבייג'ן.
היסטוריה > יחסים מודרניים

איטליה הכירה בעצמאות אזרבייג'ן מברית המועצות ב-1 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-8 במאי 1992. השגרירות הראשונה של איטליה בקרב הרפובליקות הדרום-קווקזיות נפתחה באזרבייג'ן בשנת 1997 ושגרירות אזרבייג'ן לאיטליה פועלת מאז 2003.
היידר אלייב ביקר את ביקורו הרשמי הראשון באיטליה בספטמבר 1997, ובין השנים 1998–2003 ביקרו פקידי ממשל באיטליה באזרבייג'ן, מה שהביא להסכמים חתומים על שיתוף פעולה בתחומים שונים. באפריל 1999 פתחה איטליה בניין חדש של שגרירות איטליה בבאקו.
סכסוך נגורנו-קרבאך

איטליה בולטת בהיותה הראשונה בקבוצת מינסק של OSCE, שפועלת למען הסדר השלום של סכסוך נגורנו קרבאך. במהלך ביקוריו הרשמיים של אילהם אלייב באיטליה, עלה הנושא שוב. הנשיא קרלו אזליו צ'אמפי הזכיר כי ניסיונות קבוצת מינסק טרם הניבו תוצאות והצהיר כי יעשה כמיטב יכולתו לחזק את פעילות קבוצת מינסק. ביוני 2005, במהלך ביקורו באזרבייג'ן, אמר ראש הוועדה לענייני חוץ והגירה בסנאט האיטלקי כי איטליה תגן על מעמדה הצודק של אזרבייג'ן בסכסוך נגורנו-קרבאך בפני האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה.
יחסים כלכליים

איטליה הפכה לשותפת הסחר הגדולה ביותר של אזרבייג'ן בייבוא נפט גולמי ומוצרי נפט. 51.9% מהיצוא מאזרבייג'ן הופנה לאיטליה מאז 2003. איטליה מייצאת בעיקר צינורות לתחום הנפט, טבק, עור ורהיטים לאזרבייג'ן. ביקורם של שרי ההתפתחויות הכלכליות בשתי המדינות בשנת 2007 הביא להסכמים חתומים על שיתוף הפעולה בין אזרבייג'ן לאיטליה בתחום ההגז הטבעי.
יחסים כלכליים > שיתוף פעולה בנפט

בשנת 2005 ייצאה אזרבייג'ן 50% מהנפט שלה לאיטליה. הבעלים של 5% מ-"Contract of the Century", חברת "Eni-Agip" האיטלקית, מעורב בבניית צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן. מספר חברות נוספות באיטליה השתתפו גם בהקמת הצינור על בסיס החוזה. טקס הפתיחה הרשמי נערך ביולי 2006. "Eni-AGIP" גם פעילה בפרויקט "Shahdeniz" ובתחום הנפט "Kyurdashy". ביוני 2013 הוחלט כי הצינור הטרנס-אדריאטי (TAP) יעבור מאזרבייג'ן דרך טורקיה ויוון לדרום איטליה.
יחסים כלכליים > שיתוף פעולה בתחום החקלאות

אזרבייג'ן מתכננת גם לשתף פעולה עם ויוואי קואופרטיבי ראושדו האיטלקי בתחום גידול הגפנים. המדריך האיטלקי Vivai Cooperativi Rauscedo הזמין את גורמי משרד החקלאות בכלכלת אזרבייג'ן לאיטליה.
יחסי תרבות

במהלך התקופה הסובייטית, בשנת 1972, הוכרזו העיר האיטלקית, נאפולי ובירת אזרבייג'ן, באקו, כערים תאומות. מאז, הקשרים התרבותיים בין איטליה לאזרבייג'ן נעשו אינטנסיביים יותר, אך היחסים בין שתי מדינות הם בעלי היסטוריה ארוכה אשר ניתן לראות בקרב מטיילים שביקרו באזרבייג'ן בימי הביניים (כולל מרקו פולו) וספריו של נסיר א-דין א-טוסי "פרשנות "אלמנטים" של אוקלידס מתורגמים ללטינית אשר פורסמו בשנת 1594 ברומא. ישנם ציורים שונים של ציירים איטלקים ידועים במוזיאונים של אזרבייג'ן, ושטיחים רבים ומוצרי תכשיטים המיוצרים באזרבייג'ן נמצאים במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים באיטליה. מאז סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בבאקו, נבנו מבנים שונים על ידי אדריכלים איטלקים מפורסמים. עבודותיהם של דנטה אליגיירי ופרנצ'סקו פטרארקה תורגמו לאזרית ופורסמו בכמויות גדולות. אירועי תרבות רבים נערכו בשתי המדינות. איטליה היא בין המדינות המעניקות סיוע הומניטרי לאזרבייג'ן. ההסכם על הסיוע ההומניטרי בין אזרבייג'ן לאיטליה, שנחתם ב-1 ביוני 2005, מכוון להקל על חייהם הקשים של פליטים ועקורים שהתיישבו באזרבייג'ן. ממשלת איטליה עזרה למספר מוסדות רפואיים וחברתיים גם באזרבייג'ן.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
איטליה מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו.
יואש אלרואי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1938 (בן 86) אפיקים
 שם לידה:  יואש בלינדמן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1971–2002 (כ־31 שנים)
 מעסיק:  רשות השידור הטלוויזיה הישראלית
 
יואש אלרואי (נולד ב-4 ביוני 1938) הוא עיתונאי, שדר ומנהלה לשעבר של מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה

נולד בשם יואש בלינדמן בקיבוץ אפיקים להוריו משה ושרה (שרק'ה) שעלו מליטא בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. בשנת 1954 נענה אביו לקריאתו של דוד בן-גוריון ועברת את שם המשפחה לאלרואי. יואש למד בתיכון בית ירח אך הפסיק את לימודיו בתום כיתה י"א והצטרף לאביו בעבודה בענף המספוא. במאי 1956 התגייס לצה"ל ושירת כחייל וכקצין בגדוד 12 של חטיבת גולני. לקראת שחרורו ביקש ממנו מח"ט גולני, אלעד פלד, להישאר בצבא ולחתום קבע אולם אלרואי העדיף להשתחרר ולשוב לקיבוצו ולעבודה החקלאית. במקביל עסק כל השנים בספורט ובתקופה מסוימת, בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים של המאה העשרים, היה ספורטאי פעיל בשלושה ענפי ספורט במקביל: כשחקן כדורסל בקבוצת הפועל אשדות יעקב (שהייתה באותן שנים בליגה הבכירה), כשחקן כדורגל בקבוצת הפועל טבריה, וכשחקן נבחרת ישראל בכדורעף. עובדה זו אף זיכתה אותו באזכור קצר בספר השיאים של גינס.
בשנת 1963 עזב אלרואי את הקיבוץ אך הקיבוץ, כמאמר הקלישאה, מעולם לא עזב אותו, ובהזדמנויות רבות הקפיד להזכיר תמיד את אפיקיים ככור מחצבתו ולציין כי הערכים שספג בקיבוץ והאנשים שהכיר שם, ליווהו בכל מקום ובכל דבר שעשה בהמשך חייו. עם עזיבתו את הקיבוץ החל את לימודיו במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט ועם סיום הלימודים שימש מספר שנים כמורה לחינוך גופני ולמתמטיקה.
ברשות השידור

בשנת 1971, בעקבות פגישה מקרית עם דן שילון ועם אלכס גלעדי, הוזמן להצטרף ככתב למחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית שאותה ניהל באותה עת גלעדי. תשע שנים לאחר מכן, בשנת 1980, מונה על ידי מנכ"ל רשות השידור באותה עת יוסף לפיד כמנהל המחלקה במקומו של גלעדי שפרש. בשנים הבאות רשמה מחלקת הספורט תחת ניהולו של אלרואי שורה של הישגים, ביניהם אחוזי צפייה חסרי תקדים סביב משחקיה של מכבי תל אביב בגביע אירופה בכדורסל, כיסוי נרחב של אליפויות העולם בכדורגל ובאתלטיקה, ושידורים מקיפים ומורכבים של מספר אולימפיאדות. כל אלה עשו את אלרואי באותן שנים לאחד האנשים החזקים והמוערכים בטלווייזה הישראלית. בשנת 2002 התפטר אלרואי מתפקידו כמנהל מחלקת הספורט לאחר מחלוקת חריפה עם מנהל הטלוויזיה באותה עת יוסף בראל.
חיים אישיים

בשנת 1963 התחתן עם יעל תג'ר ולהם שלושה ילדים. אחד מילדיו הוא ההיסטוריון גור אלרואי.
מאז פרישתו מפעיל אלרואי בלוג פופולרי העוסק בעיקר בנושאים הקרובים לליבו: חיי הקיבוץ, ספורט וטלוויזיה. במקביל הוא כותב בשנים האחרונות סדרת ספרים רחבת היקף בת 13 ספרים שכותרתה "מהפכת המידע הגדולה בהיסטוריה" ואשר עוסקת בביקורת הטלוויזיה בישראל ומחוצה לה בשנים 1884–2014.
הערות שוליים

↑  משה שיינמן, יואש אלרואי התפטר מערוץ 1, באתר ynet, 8 ביולי 2002
יעיש גיאת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1840 צנעא, תימן, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1929 (בגיל 89 בערך) צנעא, ממלכת תימן 
 תקופת הפעילות:  ?–1929 
 בת זוג:  מלוךּ (לבית צאלח)
 אב:  חיים גיאת
 
הרב יעיש גיאת (1840 – 1929) היה חכם תימני; מאחרוני המקובלים שידעו קבלה מעשית בעיר צנעא שבתימן.
תולדות חייו

נולד בצנעא שתימן לרב חיים גיאת, שעסק בצורפות, ולבת למשפחת עוזרי. לדברי נינו, סבו של הרב גיאת הגיע מגרמניה לתימן בשל קשיי הפרנסה.
התייתם מאביו כאשר היה בגיל שש בערך, ובשל קשייה הכלכליים של המשפחה המיותמת מאב נמנע ממנו ללמוד תורה בצעירותו. על פי המסופר, כמה שנים לאחר מכן הוא הוזמן לעלות לקריאת התורה בשבת, אך כיוון שלא ידע לקרוא - הוא התבייש מאוד, ובכה במשך כל אותה שבת. יום לאחר מכן הוא עזב את צנעא, ופנה לכפר חמדה, אחד הכפרים הצפוניים יותר, ושם למד תורה עד שהיה למלמד תינוקות. על פי עדות בנו, היה אומר "שהילדים יותר חריפים ממנו ו[הוא] למד מהם". עם הזמן נעשה בקיא בהלכה ובקבלה, גם מעשית. בהמשך הוא חזר לצנעא והתיישב בה, אך גם לאחר חזרתו לעיר הבירה היה ממשיך להסתובב בכפרי תימן. נישא למלוךּ צאלח (אלג'זרי).
כאשר התקרב הרב יעיש גיאת לגיל הזקנה, נחלשה ראייתו עד שנתעוור לגמרי, ונזקק למלווה לצורך הליכתו.
פטירתו

הרב יעיש גיאת נפטר ביום שישי, בשנת 1929. מסופר שנפטר כשעה בלבד לפני כניסת השבת, ולמרות הזמן המועט שנותר לקבורה, הצליחו אנשי החברה קדישא לעשות את הכול כראוי ולקברו לפני כניסת השבת.
נינו, הרב יעיש גיאת, השיא משואה ביום העצמאות תשפ"א.
הערות שוליים

↑  יעיש גיאת (נינו), וכשורש תהא הזמורה, הוצאת המשפחה, עמ' 6
↑  יעיש גיאת (נינו), וכשורש תהא הזמורה, הוצאת המשפחה, עמ' 11
↑  בעל חנות תבלינים בן 102 ישיא משואה, באתר ישראל היום, 5 באפריל 2021
ים ריסר-לארסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ים שולי
 ים של:  האוקיינוס הדרומי
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  68°S 22°E﻿ / ﻿68°S 22°E﻿ / -68; 22
  ים ריסר לארסן בראשה של המפה
 
ים ריסר-לארסן (באנגלית: Riiser-Larsen Sea) הוא ים שולי הסמוך לאוקיינוס הדרומי. ים זה גובל בחופי מזרח אנטארקטיקה ומצוי דרומית לאוקיינוס ההודי.
גבולות ים זההם רכס אסטריד (רכס תת-מימי) שמהווה את הגבול המערבי של הים, ורכס גאנרוס ממזרח - היינו בין קו אורך 14 מזרח, וקו אורך 30 מזרח, ומדרום לקו רוחב 65 דרום.
הים גובל בים לאזארב שממערב לו, ובים הקוסמונאוטים שממזרח לו.
שמו של הים הוצע על ידי ברית המועצות, השם לא אושר רשמית על ידי הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי.
מדרום לים הוא גובל בחוף אסטריד הנסיכה ובחוף הנסיכה ראגנהילד שבארץ המלכה מוד, וכן, בקצהו המערבי של הים הוא גובל במדף הקרח לאזארב.
מחלוקת על שמו של הים

שמו של ים ריסר-לארסן ניתן לו בשנת 1962 על ידי המשלחת הסובייטית לאנטארקטיקה.
הים נקרא על שמו של חלוץ התעופה הנורווגי, וחוקר הקטבים היימר ריסר-לארסן (Hjalmar Riiser-Larsen). טיוטת השמות IHO 2002 לא אושרה על ידי הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי, ולכן מסמך הארגון משנת 1953 (שאינו מכיל את השם) נותר בתוקף. בשל כך, רשויות מיפוי מובילות אין משתמשות בשמו של הים (ובהם האטלס העולמי משנת 2014 של נשיונל ג'יאוגרפיק, וכן השם אינו מופיע באטלסים בריטיים, אולם כן מופיע באטלסים ומפות סובייטיות ורוסיות.
גאוגרפיה

עומקו של ים ריסר-לארסן עולה על 3,000 מטר ברוב שטחו - קרקעיתו של הים מישורית.
הים מכוסה בקרח צף במרבית ימות השנה.
שטחו של ים ריסר-לארסן 1,138,000 קילומטרים רבועים.
לקריאה נוספת

• Hass, H. C., , Sediment 2003, 10-14 June, Wilhelmshafen, Germany
• Ron Kwok, Shirley S. Pang, Sahra Kacimi, , Elementa: Science of the Anthropocene
• Klimke, Jennifer; Franke, Dieter; Estevão, Stefane Mahanjane; Leitchenkov, German., , Solid Earth; Gottingen Vol. 9, Iss. 1, (2018): 25-37. DOI:10.5194/se-9-25-2018
• Leitchenkov, G.; Guseva, J.; Gandyukhin, V.; Grikurov, G.; Kristoffersen, Y.; Sand, M.; Golynsky, A.; Aleshkova, N., ,
Marine Geophysical Researches, Volume 29, Issue 2, pp.135-158, DOI: 10.1007/s11001-008-9051-z
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי - מתוך האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה
↑  מפה רוסית בה מופיע ים ריסר-לארסן
יחסי מלזיה–פולין

| יחסי מלזיה–פולין |
| --- | --- |
מלזיה: פולין


מלזיה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 312,685
אוכלוסייה
35,663,114: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 21,105
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי מלזיה–פולין הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין מלזיה לפולין.
היסטוריה

לאחר כינון היחסים עם ברית המועצות, מלזיה הרחיבה את יחסיה למדינות מרכז אירופה כמו פולין. עד כה היחסים בין שתי המדינות מבוססים בעיקר על כלכלה והסחר עם מלזיה הפך לאחד השותפים הכלכליים והמסחריים החשובים ביותר עבור פולין בדרום-מזרח אסיה.
יחסים כלכליים

בתחום הכלכלי, הוקמה מועצה עסקית מלזיה-פולין שתעצים את שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות. פולין הייתה מעוניינת לחקור הזדמנויות בשוק הפיננסים האסלאמי במלזיה עם תחילת המוצר המבוסס על חלאל במלזיה והמדינה הייתה אחת המדינות הבודדות מהאיחוד האירופי שקיבלו אישורי חלאל מהרשויות במלזיה על מוצרי המזון שלה. בעוד קבלנים מלזיים היו מעוניינים להתמודד על פרויקטים גדולים בפולין, במיוחד הקשורים לתשתיות ופיתוח. חברות גרינטק בפולין חיפשו גם שותפים להקמת בסיס במלזיה.  שתי המדינות כוננו יחסים כלכליים ומסחריים בשנת 1970 לאחר חתימת הסכם סחר. בתחילת 2013, הראג'ה מודה של פרליס, טואנקו סייד פייזודין פוטרה ג'מאלולאיל דחק בחברות פולניות לחפש הזדמנויות כדי להרחיב את העסק שלהם במלזיה. כך ביולי 2013 נחתמה אמנה חדשה למס הכנסה שתחליף את אמנת 1977 אשר ממוקדת לחיזוק שיתוף הפעולה הדו-צדדי, כמו גם סחר והשקעות בין שתי המדינות. מינואר עד אפריל 2013, המסחר הכולל בין מלזיה לפולין הגיע לכ-220 מיליון דולר ופולין הפכה לשותפת הסחר ה-12 בגודלה של מלזיה בין מדינות אירופה. הייצוא העיקרי של מלזיה לפולין כלל מכונות, מכונות חשמליות, מוצרי גומי, שמן דקלים, ברזל ופלדה, ואילו הייצוא העיקרי של פולין למלזיה היה כלי רכב, כלים וגם מכונות ומכונות חשמל.
יחסי ביטחון

בשנת 2002, פולין הגיעה להסכם עם מלזיה על אספקת טנקי PT-91 לצבא מלזיה עם שווי הערכה של חוזה בהיקף של 250 מיליון דולר במהלך 10 השנים הבאות. ההסכם נחתם לבסוף בשנה שלאחר מכן.
נציגויות דיפלומטיות

מלזיה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה במלזיה שגרירות בקואלה לומפור וקונסוליה בקוצ'ינג.
כוכבי אור

"כוכבי אור" הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי אברהם אבוטבול. את האלבום הוציאה בשנת 2005 לאור חברת התקליטים מי"ם – מוזיקה יהודית מקורית. הפקתו בוצעה על ידי דני ממן וג'ף הורביץ. סגנונו הרוקיסטי שונה מאוד מזה של האלבום הקודם, בית הקדושה, שאופיין באקוסטיקה וברוגע שלו. חלק ממילות השירים הן חלק מתפילות, דוגמת "ברוך שאמר" ו"למען אחיי", וחלקן מבוססות על כתביו של רבי נחמן.
רשימת רצועות

אור גנוז – 4:20
קול עוז – 6:48
בכל יום – 6:48
יש בני אדם – 9:02
למען אחי ורעי – 3:43
אני מאמין – 4:15
תפילתי לך – 4:40
אין דעתי – 5:00
ליבי המר – 3:20
ברוך שאמר – 6:59
הערות שוליים

↑  אברהם אבוטבול-כוכבי אור, גרינטק
יואנסו

יואנסו (בפינית: Joensuu, "שפך הנהר" על שם נהר פייליסיוקי, שהעיר שוכנת בשפכו) היא עיר במזרח פינלנד, בירת אזור צפון קרליה, והעיר הגדולה בו. העיר שוכנת לחופי אגם סאימה.
יואנסו מדורגת במקום ה-12 ברשימת הערים הגדולות בפינלנד, בעיר שנוסדה בשנת 1848, התגוררו ב-2013 74,187 תושבים.
יואנסו היא עיר צעירה ותוססת, הודות ליותר מ-15,000 הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת מזרח פינלנד, ו-4,000 הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת צפון קרליה למדעים.
היסטוריה

יואנסו הוקמה בשנת 1848 על ידי הצאר ניקולאי הראשון. בשנת 1860 הוסרו הגבלות שהיו על התעשייה, והמנסרות המקומיות החלו לשגשג.
בשנת 1856 נפתחה תעלת סאימה, המחברת את אגם סאימה למפרץ הפיני. כתוצאה מכך, החל מסחר ער בין אזור צפון קרליה לסנקט פטרבורג ולמרכז אירופה. בסוף המאה ה-19, הייתה יואנסו אחת מערי הנמל הגדולות בפינלנד.
בעשורים האחרונים התפתחה יואנסו מעיירה חקלאית קטנה, למרכז מחוזי חיוני. הגורמים להתפתחותה של העיר היו השקעה ניכרת בחינוך, וסיפוח עיירות סמוכות.
באוניברסיטת מזרח פינלנד השוכנת בעיר, שמונה פקולטות. האוניברסיטה נחשבת לאחד מעמודי התווך של העיר ושל האזור.
קרבתה לגבול עם רוסיה, הייתה גורם חשוב להתפתחותה של העיר. בעיר שוכן מכון היעור האירופי.
תחבורה

ביואנסו תחנת רכבת ממנה יוצאות רכבות להלסינקי, נורמס, לאפנראנטה, פייקסמקי, וקואובולה. הקו להלסינקי הוא הקו המחושמל היחיד.
אוטובוסים פנימיים מובלים לכל חלקי העיר, ולכמה ערים ועיירות באזור. מנמל התעופה של יואנסו פועלות טיסות סדירות לנמל התעופה הלסינקי-ונטה, המופעלות על ידי חברות התעופה פינאייר ו-Flybe נורדיק.
ספורט

מועדון הכדורסל של העיר קטאיה יואנסו, משחקת בליגה הפינית וביורוצ'לנג'.
ערים תאומות

ליואנסו שש ערים תאומות:
שוודיה לינשפינג, שוודיה
איסלנד איסאפיירד'ור, איסלנד
נורווגיה טונסברג, נורווגיה
רוסיה פטרוזבודסק, רוסיה
גרמניה הוף, בוואריה, גרמניה
ליטא וילנה, ליטא
הערות שוליים

↑  יואנסו הבינלאומית, באתר עיריית יואנסו (בפינית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548077205171  GND: 4204510-1  ISNI: 0000 0004 9294 9298  LCCN: n79084261  MusicBrainz: 462deb71-2d7b-4e48-b8b2-9e69ebce0011  NKC: xx0037937  SUDOC: 11770248X  VIAF: 247243400   WorldCat (עם VIAF): 247243400
יורם רייך

ערך זה עוסק בפרופסור ישראלי להנדסה מכנית. אם התכוונתם למוזיקאי ועיתונאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 66 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  הנדסת מערכות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יורם רייך (באנגלית: Yoram Reich ‏; נולד ב-1958) הוא פרופסור מן המניין בבית הספר להנדסה מכנית, הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

יורם רייך נולד בתל אביב-יפו לאב שעבד כמנהל אספקה ואם כמנהלת חשבונות. למד בבית ספר עממי הלל ותיכון בליך, ברמת גן. היה חניך ומדריך בשבט רמת גן של תנועת הצופים. כשהיה בתיכון למד קורסים במדעי המחשב ובמתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1980 סיים תואר ראשון בהנדסת מכנית באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתירה. המשיך לתואר שני באותו חוג וסיים ב-1984 בהצטיינות, כותרת התזה הייתה "Weight optimization of trusses, subjected to multiple loading conditions, using explicit optimum design". בשנת 1991 סיים תואר שלישי באוניברסיטת קרנגי מלון בהנדסה אזרחית בתזה עם הכותרת "Building and Improving Design Systems: A Machine Learning Approach". קבל דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב בשנת 2007. בשנת 2011 ייסד פרופסור רייך עם שותפים מהאקדמיה והתעשייה את המכון הישראלי להעצמת חדשנות ושימש כנשיא ויו"ר הדירקטוריון של המכון. בשנת 2017 ייסד עם עוד שותפים, ועומד בראש מיזם המחקר להנדסת מערכות באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2019 ייסד עם שותפים אלה את התכנית לתואר שני עם תזה בהנדסת מערכות.
ביוגרפיה > ניסיון אקדמי ומקצועי

בשנים 1979 ו 1980 עבד רייך כעוזר מחקר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1980 החל לשרת בצה"ל בתפקיד מהנדס בחיל הים וב 1985 יסד מדור חדש למחקר ופיתוח ותכנון בעזרת מחשב, ועמד בראשו עד 1986. משנת 1986 עד 1991 היה עוזר מחקר במרכז המחקרי לתכן הנדסי באוניברסיטת קרנגי מלון בעיר פיטסבורג והפך לעמית מחקר אורח בשנת 1991 עד 1993 ובקיץ 1996 ו 1997. בנוסף, רייך היה מרצה אורח באוניברסיטת דיוק, דרהאם בשנים 1991–1993, ובקיץ של 1995 ו-1996. בשנת 1993 התקבל רייך כמרצה בכיר בבית ספר להנדסה מכנית בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2004–2005 היה פרופסור רייך פרופסור אורח במרכז למחקר תכן באוניברסיטת סטנפורד. בשנים 1996–2000 שימש כחבר הנהלה של התא הישראלי של הארגון הבינלאומי למהנדסי ייצור ובשנים 1998–1999 כהן כיו"ר התא. משנת 2009 מכהן כחבר בוועדה המייעצת של האגודה הבין לאומית לתכן. ייסד ושימש כיו"ר משותף של קבוצת העניין של האגודה הזאת לתאוריית תכן בשנים 2008-2014. משנת 2010 מכהן פרופ' רייך כעורך ראשי של כתב העת המדעי המוביל במחקר על תכן הנדסה (Research in Engineering Design). בנוסף, הוא מכהן כעורך משנה של שמונה כתבי עת מדעיים בינלאומיים אחרים.
ביוגרפיה > חברות בארגונים מקצועיים

חבר ב The Design Society משנת 2001.
חבר ב International Council on Systems Engineering משנת 2007.
עמית כבוד ב- INCOSE-IL משנת 2022.
עמית באגודה הבינלאומית למחקר בתכן (Design Research Society) משנת 2013.
מחקריו

תחומי המחקרים של פרופסור רייך הם הנדסת מערכות ותכן הנדסי. בנוסף, עוסק פרופ' רייך בשימושי בינה מלאכותית ומחשוב בהנדסה וקיימות. חלק נכבד מעבודותיו משלב ידע בינתחומי מהנדסה, כלכלה, ניהול, פסיכולוגיה וסוציולוגיה.
מחקריו > מאמרים שפורסמו

להלן מדגם מהמאמרים שכתב, מאמרים נוספים (כולל העדכניים ביותר) ניתן לראות בגוגל סקולר
Y. Reich and S. V. Barai, Evaluating machine learning models for engineering problems, Artificial Intelligence in Engineering, 13(3):257-272, 1999.
Y. Reich, A critical review of General Design Theory, Research in Engineering Design, 7(1):1-18, 1995.
Y. Reich and S. J. Fenves, “The formation and use of abstract concepts in design,” in Concept Formation: Knowledge and Experience in Unsupervised Learning (D. H. J. Fisher, M. J. Pazzani, and P. Langley, eds.), (Los Altos, CA), pp. 323-353, Morgan Kaufmann, 1991.
D. Braha and Y. Reich, “Topological structures for modeling engineering design processes,” in Proceedings of ICED 2001, (London), Institution of Mechanical Engineers, 2001.
Y. Sered and Y. Reich, Standardization and modularization driven by minimizing overall process effort, Computer-Aided Design, 38(5):405-416, 2006.
Y. Reich, Measuring the value of knowledge, International Journal of Human-Computer Studies, 42(1):3-30, 1995.
Y. Reich, Layered models of research methodologies, Artificial Intelligence for Engineering Design, Analysis, and Manufacturing, 8(4):263-274, 1994.
מחקריו > ספרים

Arie Karniel and Yoram Reich, Managing the Dynamics of New Product Development Processes: A New Product Lifecycle Management Paradigm, Springer, 2011.
Helfman Cohen Yael and Reich Yoram., Biomimetic Design Method for Innovation and Sustainability, Springer, 2016.
Eswaran Subrahmanian, Yoram Reich, Sruthi Krishnan, We Are Not Users: dialogues, Diversity, and Design, MIT Press, 2020