stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת שונצינו
הנצחה

בשנת 1924 נוסדה בברלין "חברת שונצינו של ידידי הספרים היהודיים" (Soncino Gesellschaft der Freunde des judischen Buches), שפעלה לשיפור הטיפוגרפיה העברית, הדפיסה ספרי קודש וחול ואף הוציאה, בין 1925 ל-1930, את כתב העת Soncino-Blätter (מוכר גם בכתיב יידי "שונצינו בלעטער" - "דפי שונצינו") לחקר תולדות הדפוס וההוצאה לאור בעברית. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הוצרו צעדיה של החברה, והיא פורקה ב-1937.
משנות ה-40 של המאה ה-20 פועל בלונדון הוצאת שונצינו (Soncino Press), המוציא לאור ספרים יהודיים בעברית ובתרגום לאנגלית ולשפות נוספות. הן חברת שונצינו והן דפוס שונצינו אימצו את סמל המגדל של משפחת שונצינו לסמלן.
בשנת 1988, במלאת 500 שנה להדפסת התנ"ך המלא הראשון, נחנך בסונצ'ינו, ובו אגף המוקדש למשפחת שונצינו ותולדותיה, ושני אגפים נוספים המציגים את טכנולוגיות הדפוס והתחריט לאורך השנים.
על שם המשפחה קרוי רחוב שונצינו בתל אביב.
הערות שוליים

↑  א.מ. הברמן, הערות ומלואים לספר "המדפיסים בני שונצינו״, עלים לביבליוגרפיה וקורות ישראל, חוברת א', וינה: תמוז תרצ"ד.
↑  The Kuzari book and the ibn Yahya family (באנגלית)
↑  אברהם יערי, דגלי המדפיסים העבריים, ירושלים: תש"ד, עמ' 123–124.
↑  המדפיסים בני שונצינו, עמ' 24.
↑  המדפיסים בני שונצינו, עמ' 28.
↑  מוזיאון לדפוס (ראו גם פה).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268486605171  ULAN: 500326237  VIAF: 309813178   WorldCat (עם VIAF): 309813178
גולאג

אסירים בגולאג
אסירים בגולאג, 1937
גוּלאג (ברוסית: ГУЛАГ, ראשי תיבות של Главное Управление Исправительно-Трудовых Лагерей – "גלאבנוֹיֵה אוּפּרַבלֶניֵיה איספרָביטֶלנוֹ-טרוּדוֹביך לַגֶרֵיי", ובתרגום לעברית: "ההנהלה הראשית של מחנות עבודה לתיקון", ‏האזנהקובץ:Ru-Gulag.ogg‏Ⓘ‏) היה ענף של שירותי ביטחון הפנים של ברית המועצות אשר עסק בהפעלת מערכת עונשין באמצעות מחנות עבודת כפייה. מחנות אלו יועדו לפושעים מכל הסוגים, אך בפועל נודע הגולאג בעיקר כאמצעי של דיכוי יריבים פוליטיים ומתנגדי המשטר הסובייטי.
טרמינולוגיה

השם גולאג אינו מתייחס למחנה עבודת הכפייה אלא למשרד שהיה אחראי על מחנות אלו. ברוסית לעולם המונח "גולאג" נאמר בלשון יחיד, אך עם זאת השתרש בשפה השימוש במונח זה למחנה עבודת הכפייה עצמו. כיום השימוש במונח מתאר בדרך כלל מחנה עבודת כפייה למתנגדי משטר, במדינה טוטליטרית.
השם הקיבוצי לאסירים בגולאג היה "זֶקָה" או "זֶק". מקור שם זה במילה הרוסית ל־"אסיר" – "заключённый" (זָקלוּצ'וניי) שקוצרה במסמכים רשמיים לצירוף האותיות 'з/к' הנהגה ברוסית "זֶה-קָה" ומכאן מקור הכינוי, המשמש עד היום גם לאסירים פליליים "רגילים". יש סברה שמקור כינוי זה דווקא בראשי התיבות 'з/к' כקיצור של "заключенный каналостроитель" (זָקלוּצ'וניי קנאלוסטרואיטל, בתרגום: "אסיר בונה תעלות")[דרוש מקור], מונח ששימש לתיאור עובדי הכפייה שחפרו את תעלת הוולגה-דון.
סוגי מחנות עבודה

בנוסף למחנה הנפוץ, שהיה מחנה עבודה קשה בשילוב כליאה, התקיימו סוגים נוספים:
"שאראשקה" (шарашка, "מקום לשעשועים"), שהיה למעשה מעבדת מחקר סודית שבה מדענים (חלקם בכירים) שנעצרו והורשעו, הועסקו בפיתוח טכנולוגיות חדישות ומחקר בסתר.
"פסיכושקה" (психушка, "בית משוגעים"), בתי כליאה שבהם הופעלו אמצעים פסיכיאטריים בכפייה על מנת לשבור את רוחם של אסירים פוליטיים.
"מלולטקי" (малолетки, "קטינים"), מחנות לילדים ולבעלי מום או נכות. אלו נחשבו כאסירים שאינם מביאים תועלת והיו חשופים להתעללות חמורה יותר.
"מאמקי" (мамки, "אימהות"), מחנות לאימהות עם ילדים.
מחנות ל"נשים של בוגדים במולדת".
תחת עינו של לברנטי בריה, שהיה ראש הנ.ק.ו.ד. וראש פרויקט פיתוח פצצת האטום הסובייטית עד 1953, הועסקו אלפי זֶקים בכריית עפרות אורניום ובבנייה של מתקני ניסוי בנוביה זמליה, באי וייגאץ', בסמיפלטינסק ובמקומות נוספים. ישנם גם דיווחים על שימוש באסירי גולאגים לטיהור שטחים רדיואקטיביים בניסויי הגרעין הראשונים וטיהור צוללות גרעיניות[דרוש מקור].
התנאים במחנות

מכסות עבודה קיצוניות, רעב, התעללות ומזג אוויר קשה היו הסיבות העיקריות לשיעור תמותה גבוה בגולאג. כריתת עצים ועבודות כרייה היו העבודות הנפוצות והקשות ביותר. במכרה של גולאג, המכסה לאסיר יכלה להגיע עד 13 טון של עפרה ליום. אי עמידה במכסה גרמה לשלילת מזון חיוני, מה שהחל מעגל קטלני של תת תזונה ואי יכולת לעמוד במכסה בעקבותיה, מצב שכונה "דוחודיאגה" (Доходяга). האסירים אולצו לעבוד בתנאים תת-אנושיים, ולמרות מזג האוויר הקשה, הם כמעט מעולם לא צוידו בביגוד מתאים, תזונה הולמת או טיפול רפואי. חוסר בוויטמינים גרם למחלות תזונתיות רבות. המזון שניתן לאסיר סיפק לרוב כ-1,200 קלוריות בלבד ליום, בעיקר בצורת לחם מאיכות נמוכה שחולק במשקל וכונה "פאיקה" ("Пайка"), ודג מלוח. לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי המינימום הנדרש לעובד בעבודה קשה הוא 3,100–3,900 קלוריות ליום. בחלק מהמחנות הייתה נהוגה שיטה אכזרית ובה היו שוללים מהאסיר האחרון שהגיע למשמרת העבודה את מנת המזון היומית שלו, ולעיתים אף ירו בו במקום.
בגולאגים הייתה קיימת חלוקה ברורה בין קבוצות של פושעים פליליים מקצועיים לבין אסירים פוליטיים או כאלו שנשפטו על עבירות פליליות פעוטות (כמה איחורים לעבודה יכלו לעלות בשנים ארוכות בגולאג). החיכוכים בין הקבוצות היו קשים. הפושעים נודעו באכזריותם, במעשי אונס כלפי נשים ואף גברים[דרוש מקור], בגנבות (היה נפוץ אצלם להמר על רכושו של הזולת, כאשר זה שהפסיד במשחק הקלפים היה אמור לגזול את הרכוש מבעליו החוקיים)[דרוש מקור], בשפתם הגסה ומלאת ניבולי הפה ובקעקועיהם. "בתי דין" של עולם תחתון שפעלו בקרבם היו בעלי עוצמה רבה, וידם הארוכה השיגה גם אסירים שהועברו ממחנה למחנה מאימתם[דרוש מקור].
גאוגרפיה

בימי הגולאגים הראשונים נבחרו המיקומים בעיקר משיקולי בידוד האסירים. מנזרים מרוחקים היו פופולריים במיוחד להפיכה לגולאגים. אחד מהאתרים הראשונים היה במנזר עתיק באיי סולובצקי בים הלבן, זמן קצר לאחר המהפכה בשנת 1918. אתר זה נתן את השם "סולובקי" כשם נרדף למחנה עבודה בכלל, והוצג לעולם כמחנה דוגמה ל"שיטה הסובייטית לחינוך מחדש באמצעות עבודה של אויבי מעמד הפועלים". בתקופה מאוחרת יותר הגולאג תפקד בעיקר כמקום לריכוז עבודה זולה, וככזה הוקם בדרך כלל היכן שזו נדרשה, כולל בערים גדולות – חלקים מהרכבת התחתית של מוסקבה והאוניברסיטה שלה נבנו בידי עובדי כפייה. לצורך הקמת תעלת מוסקבה הוקם מחנה גולאג בקרבת מוסקבה שהיה קיים במשך חמש שנים ואכלס כ-200 אלף אסירים.
רוב רובם של מחנות הגולאג מוקמו באתרים מרוחקים ונידחים בצפון מזרח סיביר (שני מקבצים נודעים של גולאגים באזור זה היו סבוסטלאג לאורך נהר קולימה ונורילאג באזור נורילסק) ובאזורי דרום מזרח ברית המועצות, בעיקר בערבות הסטפה של קזחסטן (לוגלאג, סטפלאג, פשצ'אנלאג). אלו היו אזורים נרחבים ושוממים ללא דרכים כלל (למעשה, בניית הדרכים הייתה מעבודות הכפייה בגולאג) וללא מקורות מזון, אך עשירים במחצבים ומשאבים טבעיים (כעץ, למשל). עם זאת, גולאגים התקיימו גם ברוסיה, בלארוס, אוקראינה ואף במדינות שמחוץ לברית המועצות כצ'כוסלובקיה, הונגריה, פולין ומונגוליה (שהייתה בשליטתו הישירה של גולאג).
לא כל הגולאגים היו מגודרים ושמורים, למעשה חלק מהגולאגים בסיביר סומנו בעמודים ושלטים בלבד. היה די בתנאי מזג האוויר הקיצוניים וכלבי הגישוש לסכל כל ניסיון בריחה אפשרי. בשנות ה-20 וה-30 הסתייעו הבורחים מהגולאגים באנשי שבטים מקומיים, אך לאחר שהאחרונים נוצלו בידי הבורחים ובעידוד פרסים כספיים ניכרים – החלו המקומיים לסייע לשלטונות בהסגרת הבורחים. גם לשומרי הגולאגים הייתה מוטיבציה חזקה למנוע בריחות, שכן שומר שבמשמרתו נמלט אסיר היה מופשט ממדיו והופך לאסיר באותו גולאג. בכמה מקרים הושארה קבוצת אסירים באתר חדש עם משאבים מוגבלים והיה עליהם לשרוד ולהקים מחנה או למות. לא אחת אירע שנדרשו כמה ניסיונות אכזריים מעין אלו עד שהאסירים ניצחו את כוחות הטבע. האזור שלאורך נהר האינדיגירקה נודע כ"גולאג בתוך גולאג".
השפעה > תרבות

הגולאג התקיים כארבעה עשורים בברית המועצות. מיליוני אנשים עברו בו והשפעתו הייתה עצומה על החיים בברית המועצות. ספרו של אלכסנדר סולז'ניצין, "ארכיפלג גולאג" לא היה הספר הראשון שעסק במחנות עבודת הכפייה בברית המועצות, אך בספר זה הוצג לראשונה הגולאג כמכשיר של דיכוי בקנה מידה נרחב שהופעל על ידי השלטון הסובייטי כנגד אזרחיו. הגולאגים השפיעו רבות גם על התרבות, החשיבה והפולקלור המודרניים של ברית המועצות. שירים רבים של זמרים (המכונים "בארדים") כולדימיר ויסוצקי תיארו את החיים בגולאג (אמנם לא ממקור ראשון). ספרי זיכרונותיהם של סולז'ניצין, וארלאם שאלאמוב, יבגניה גינזבורג ואחרים מתקופת מאסרם בגולאג, הפכו לסמל של גבורה בחברה הסובייטית. ספרים אלו, ובייחוד פרי עטו של סולז'ניצין, מתחו ביקורת חריפה על העם הסובייטי בשל אדישותם וסבילותם לקיום הגולאגים, ונתנו קול לאומץ ותושייה של שורדיהם
השפעה > החיים לאחר תקופת מאסר בגולאג

אנשים שריצו את עונשם בגולאג או בכלא היו מנועים מלעסוק במגוון רחב של עבודות, והסתרת עברו של האסיר הייתה בפני עצמה עבירה פלילית. אסירים שהיו כלואים בעבר בשל סיבות פוליטיות היו נתונים תדיר להטרדות של "המחלקה הראשונה" (נציגי המשטרה החשאית במוסדות ומפעלים), שכן היו בחזקת חשודים תמידיים. כמו כן, בדרך כלל נמנעה מהמשוחררים מהגולאגים הישיבה בערים הגדולות ובקרבתן ("חוק 101 הקילומטרים")[דרוש מקור]. רבים מבין האסירים לשעבר בחרו להישאר בסביבת הגולאגים כמתיישבים חופשיים, שכן שנות המאסר הארוכות גרמו להם לאובדן כישוריהם המקצועיים וקשריהם החברתיים. המגבלות החמורות שהוטלו עליהם לאחר השחרור עודדו מגמה זו, שכן ממילא נאסר עליהם להתגורר בערים גדולות או בקרבתן.
ראשי מערך הגולאג

| שם | תקופה |
| --- | --- |
פיודור אייכמנס: אפריל–יוני 1930
לזר קוגן: 1930–1932
מאטביי ברמן: 1932–1937
ישראל פלינר: 1937–1938
גלב פילארטוב: 1938–1939
וסילי צ'רנישב: 1939–1941
ויקטור נאסדקין: 1941–1947
גאורגי דוברינין: 1947–1951
איוואן דולגיך: 1951–1954
סרגיי יגורוב: 1954–1956
פאבל באקין: 1956–1958
מיכאיל חולודקוב: 1958–1960
התפתחויות אחרונות

בנובמבר 1991, הועברה בפרלמנט הרוסי, "הצהרת חירויות וזכויות הפרט" אשר מעגנת, בין היתר, את החירות שלא להסכים עם מדיניות המשטר.
בשנת 2009, נשיא רוסיה השלישי, דמיטרי מדבדב דרש ממשרד הפנים הרוסי שלא לעצור עבריינים שביצעו פשעים כלכליים. דרישתו הפכה לחוק שלפיו ביצוע פשעים כלכליים אינו מוביל למעצר, אלא לקנס גבוה. זאת חלק מניסיונות לצמצם את מספר האסורים בבתי הכלא הרוסיים, לאחר שראשי שירות הכליאה הפדרלי הרוסי הודו שבשנת 2000 היו ברוסיה מעל מיליון כלואים במתקני המעצר ברחבי הפדרציה הרוסית.
ראו גם

סאמיזדאט
דיסידנט
זכויות האדם
שירות בתי הסוהר הפדרלי
לקריאה נוספת

אלכסנדר איסייביץ' סולז'ניצין, "ארכיפלג גולאג" (שני כרכים), הוצאת שוקן.
אן אפלבאום, "גולאג - מחנות הריכוז הסובייטיים", הוצאת עברית, 2004
ורלאם שאלאמוב, "סיפורי קולימה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2004
הערות שוליים

↑  מקור הביטוי
↑  מאחורי מסך הגולאג, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600039305171  BIBSYS: 5004670  CiNii: DA10051868  GND: 4243880-9  ISNI: 0000 0001 0686 5388  LCCN: n95070993  NKC: kn20060816008  NSK: 000598433  SUDOC: 110766946  VIAF: 263728337   WorldCat (עם VIAF): 263728337 
מספרי הכלואים בגולאג לאורך שנות קיומו
סטטיסטיקה של הגולאג (1934–1953)
מיקומי גולאגים ברחבי ברית המועצות
"אבן סולובצקי" – אנדרטה בסנקט פטרבורג ועליה רשום "לאסירי הגולאג"
מראה במוזיאון הגולאג במוסקבה
ראש הגולאג מאטביי ברמן יחד עם ראשי מחנות במאי 1934
טהרן (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל העונה השנייה עם השחקניות ניב סולטן (משמאל) וגלן קלוז (מימין)
 סוגה:  דרמת ריגול
 יוצרים:  משה זונדר מאור כהן דנה עדן
 כותבים:  משה זונדר עמרי שנהר
 בימוי:  דני סירקין
 שחקנים:  ניב סולטן  שרבין אלנבי  גלן קלוז  וסיליס קוקלני  דן מור  אראש מרנדי  לירז צ'רכי  מנשה נוי  שון טוב  נוויד נגהבאן  מו בער-אל 
 פרסים:  פרס אמי הבינלאומי לסדרת הדרמה הטובה ביותר 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית, פרסית, אנגלית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  24
 הפקה
 מפיק:  דנה עדן שולה שפיגל אלון ארניה
 מפיקים בפועל:  דנה נאור הכהן  ערן קוצקי
 חברת הפקה:  שולה ודנה הפקות  Paperplane Productions  Cosmote TV
 הפצה:  Cineflix
 עורכים:  רוני קלימובסקי דנה ירדני ליכטר אלון סרנגה (אפקטים ויזואליים)
 אתר צילומים:  יוון  ישראל  טורקיה  צרפת
 צלמים:  גיורא ביח
 מוזיקה:  מארק אליהו עדי רותם
 אורך פרק:  40–50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11 Apple TV+
 רשת שידור בישראל:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  HD pal progressiv
 פורמט (קול):  סטריאו מיקס - על גבי CH 1-2 HDCAM
 תקופת שידור מקורית:  2020–הווה 
 תקופת שידור בישראל:  22 ביוני 2020 – רץ
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית באתר כאן
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טהרן היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת ריגול העוסקת בסוכנת של "המוסד" שנשלחה למשימה חשאית בטהרן במטרה למנוע מאיראן התחמשות גרעינית. סדרת הטלוויזיה הופקה על ידי "שולה ודנה הפקות" ו-Paperplane Productions‏ ושודרה בערוץ כאן 11.
התסריטאי משה זונדר אמר על הסדרה: "'טהרן' מנסה להאיר את הקונפליקט הישראלי־איראני באור חדש, לעסוק בהתמודדות האוניברסלית עם הגירה, זהות ופטריוטיות, ולבחון אם ניתן להשתחרר מהמגבלות האלה". בנוסף הסדרה מציגה את נקודת מבטם של מתנגדי המשטר באיראן על החיים בצל המשטר ועל הסכסוך האיראני-ישראלי.
העונה השנייה של הסדרה עלתה ב-7 במאי 2022, בהשתתפות גלן קלוז. הסדרה נמכרה גם לשירות הסטרימינג של "אפל TV פלוס". ב-9 בדצמבר 2024, עלתה העונה השלישית בכאן 11 בהשתתפות יו לורי וששון גבאי. ב-22 בנובמבר 2021 זכתה הסדרה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר.
עלילה > עונה 3

לאחר שמילאד נרצח בידי המוסד הישראלי וחייה ניצלו בנס, תמר חומקת במקביל מאנשי המוסד וממשמרות המהפכה. תגלית שהיא חושפת משנה את התמונה. פראז ונאהיד נלחמים על הישרדותם. תמר נלכדת באופן מפתיע בידי "האוח" – סוכן מוסד שפועל בטהרן ב-40 השנים האחרונות, ומעונה ומוכה על ידו כשהיא חסרת אונים. פראז חש את אצבעות אויביו סוגרות על צוארו. אריק פיטרסון, המפקח מטעם המערב על כך שלאיראן לא תהיה פצצת אטום, מסתבך במהלך ביקורת. פראז הנואש מאלץ את תמר להגיע למקום המסוכן לה ביותר בטהרן. נאהיד מנסה לשנות את חייה וכורתת ברית.
דמויות

תמר רביניאן (ניב סולטן) – לוחמת "המוסד". עלתה מאיראן בגיל 6. האקרית ששירתה ביחידה 8200 אשר קיבלה את פרס הקצינה המצטיינת מראש אמ"ן. מנהלת רומן עם מילאד כאהאני, מתנגד משטר מקומי. הבת של מרדכי וג'סמין. בסוף העונה השנייה ניצלת מניסיון רצח, אך בן הזוג שלה מילאד נרצח.
ראמין ר'סאמי (פיניקס ראי; עונה 3) – מבריח מוצרים לאיראן שהמשטר משתמש בו. עובד עם ה-CIA. משתף פעולה עם תמר.
גנרל פראז כמאלי (שון טַוְב; עונות 1–3) – ראש אגף חקירות פנים במשמרות המהפכה בתחילת העונה הראשונה. באמצע העונה הוא מושעה מתפקידו. בעונה השנייה הוא חוזר לארגון אך משונמך בדרגתו. בעונה השלישית הוא חוזר לדרגתו הבכירה. מת מהפיצוץ בסוף העונה השלישית.
נאהיד כמאלי (שילה אומי) – אשתו של פראז כמאלי, סוכן במשמרות המהפכה. בעונה הראשונה עברה ניתוח מוח ובעקבותיו נחטפת על ידי "המוסד" ומשמשת כ'קלף מיקוח' בידם. בעונה השנייה עוברת טיפול פסיכולוגי על ידי מרג'אן מונתזמי ובסופה מתנקשת בה בעזרת התזת חומר רעיל. עוברת לבית מחסה לנשים בסוף העונה השלישית.
ניסן "האוח" (ששון גבאי; עונה 3) – סוכן מוסד שחי כמשפץ רהיטים באיראן, המפעיל של תמר. אלמן. מחוסל בדירתה של שפארק בסוף העונה השלישית. תמר קוראת עליו קדיש.
ד"ר אריק פיטרסון (יו לורי; עונה 3) – מפקח גרעין דרום אפריקאי מטעם סבא"א שפועל באיראן מזה 30 שנה. בעברו היה חובש קרבי במלחמה עם אנגולה. בשנות השמונים של המאה העשרים שהה בישראל לצורך ניסויים גרעיניים. אלמן ואב לבת ששמה ג'ן, שאינה בקשר איתו למרות מאמציו. נהרג מהפיצוץ בסוף העונה השלישית.
מילאד כאהאני (שרבין אלנבי; עונות 1–2) – האקר איראני צעיר, מתנגד משטר. תמר מכירה אותו בדארקנט תחת הכינוי "סיק בוי". מנהל רומן עם תמר. נרצח על ידי המוסד בסוף העונה השנייה ממכונית ממולכדת. בעונה השנייה ידוע גם בתור מהדי אנסארי, אח של לילה אנסארי.
דמויות > המוסד

יוליה מגן (שרה פון שוורצה; עונה 2-הווה) – ראש "המוסד". בעלת עבר משותף עם מרג'אן מונתזמי.
מרג'אן מונתזמי (גלן קלוז; עונה 2) – אלמנה בריטית שהתאסלמה וחיה באיראן, סוכנת מקומית שמפעילה את תמר עם הצלחה מעטה. הפסיכולוגית של נאהיד כמאלי, אשתו של פראז. מתה בסוף העונה השנייה מהתקף לב בעקבות התזת חומר רעיל על ידי נאהיד.
טליה (ירדן תוסייה כהן; אורחת בעונה 3) – סוכנת מוסד, בת המחזור של תמר רביניאן. עוזרת לתמר לשרוד אל מול ניסיונות "המוסד" לחסלה כענישה על כישלונותיה הגדולים. מודחת מהמוסד לאחר העזרה לתמר.
אמיר פורמנד (באהאדור פולאדי; עונה 2–3) – סוכן "מוסד" מקומי, מחוסל בפרק הראשון של העונה השלישית בידי תמר.
מאיר גורב (מנשה נוי; עונה 1) – ראש "המוסד" לשעבר. אשתו נפטרה שנתיים לפני אירועי העונה הראשונה. ייתכן שבשל כישלונו להבין שיעל הייתה סוכנת כפולה, מוחלף בעונה השנייה על ידי יוליה מגן.
יעל קדוש (לירז צ'רכי; עונה 1) – שימשה כמפקדת של תמר, במעמד בכיר באגף המבצעים של "המוסד". עלתה מאיראן בגיל 15. בסוף העונה הראשונה התברר כי היא סוכנת כפולה, נהרגת בעת החשיפה.
מסעוד תבריזי (נוויד נגהבאן; עונה 1) – בעליו של משרד נסיעות גדול באיראן, סוכן "מוסד" ותיק וחשוב באיראן; מפקד המבצע בשטח. לקראת סוף העונה הראשונה הוא חוסל על ידי "המוסד".
מוחמד בלוצ'י (קאיס קאן; עונה 1) – סוכן "מוסד" מקומי, נהרג בסוף העונה הראשונה בידי פראז.
דמויות > משמרות המהפכה ומקורביהן

גנרל לריג'אני - מחליפו של גנרל קאסם מוחמדי כראש אגף המודיעין במשמרות המהפכה.
גנרל קאסם מוחמדי (וסיליס קוקלני; עונה 1–2) – ראש אגף המודיעין במשמרות המהפכה. בתחילת העונה השנייה הוא ממונה למפקד משמרות המהפכה. מחוסל בסוף העונה השנייה על ידי תמר ומילאד באמצעות טלפון ממולכד. לפי הנרמז בעונה השנייה, הידידות בינו לבין כמאלי החלה בשירות משותף בצבא איראן במלחמת איראן-עיראק.
עלי אגאזאדה (אראש מרנדי (גר'); עונה 1–2) – העוזר של כמאלי וממלא מקומו באגף חקירות פנים במשמרות המהפכה. נהרג במהלך ניסיון חשיפה.
חוסיין (אבאס פסאיי; עונה 2) – ראש אגף חקירות פנים החדש במשמרות המהפכה לאחר שפראז הושעה מתפקידו. ככל הנראה מת (לא נראתה גופה) בזמן ההתנקשות בגנרל קאסם מוחמדי, מפקד משמרות המהפכה.
פיימאן מוחמדי (דריוס הומאיון; עונה 2) – בנו של גנרל קאסם מוחמדי, מפקד משמרות המהפכה. מנסה לנהל רומן עם ליילה אנסארי שהיא בעצם תמר רביניאן, סוכנת "מוסד" במשימה לנטרול הכור האיראני. נהרג במהלך ניסיון התנקשות של המוסד באביו.
וואחיד נעמתי (סיה אליפור; עונה 2) – אחד מבני העשירים של טהרן. בעל מכון כושר. מבלה עם בנות ונהנה מצריכת סמים ואלכוהול. מתאהב בתמר, אך כשזו לא נענית לחיזוריו מחליט להתנקם בה ובמילאד.
פַאטַמֵה מוחמדי (בהי ג'נאטי אטאי; עונה 2) – אשתו של גנרל קאסם מוחמדי ואמו של פיימאן מוחמדי.
חוסרו (עונות 1–2) – עוזרו של עלי.
דמויות > דמויות נוספות

ארזו נקומרד (אסתי ירושלמי; עונה 1, אורחת בעונה 2) – אזרחית איראנית, דודתה של תמר שהתאסלמה; מוצאת להורג בתחילת העונה השנייה, בהוראתו של קאסם מוחמדי.
דאריוש נקומרד (נאביד נתי טוביאן; עונה 1, אורח בעונה 2) – בעלה של ארזו, בעל תפקיד בכיר במערכת המשפט; מוצא להורג בתחילת העונה השנייה.
ראזיה נקומרד (סוגנד שרה פאחרי; עונה 1, אורחת בעונה 2) – בתם של ארזו ודאריוש ובת דודתה של תמר, תומכת המשטר ופעילה בבסיג' הסטודנטים באוניברסיטת טהרן.
ברק בן חיים (אסף פרי; אורח בעונה 2) – טייס חיל האוויר הישראלי שנפל בשבי האיראני בסיום העונה הראשונה וחולץ במהלך העונה השנייה.
באבק מאלאקי (ממאד היידרי; עונה 2) – סוחר סמים שהעסיק את מילאד בתחילת העונה השנייה. נהרג בזמן מאבק עם מילאד.
כארים (מו בער-אל; עונה 1) – צעיר איראני המפגין נגד המשטר, נהרג לקראת סוף העונה הראשונה.
ז'ילה גורבניפאר (שי כהן נאמן; עונה 1) – אישה איראנית שרוצה לצאת מאיראן כדי לברוח מהבוס שלה שמטריד אותה, מחליפה זהות עם תמר רביניאן, תמורת כניסתה לאיראן ולעבודתה של ז'ילה בחברת החשמל המקומית.
קייסר גורבניפאר (בצלאל בורוכוב; עונה 1) – בעלה של ז'ילה, אשר תמר משתמשת בזהותה. נרצח על ידי מסעוד תבריזי במהלך העונה הראשונה עקב ידעו אשר אשתו מוטרדת.
מרדכי רביניאן (אלכס נאקי; עונה 1) – אביה של תמר. יהודי שומר מצוות. אלמן, אשתו המנוחה ג'סמין הייתה אחותה של ארזו נקומרד. עלה עם משפחתו לישראל ומתגורר בבת ים. נחטף על ידי פראז כמאלי ושוחרר
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 22 ביוני 2020 | 27 ביולי 2020 |
|  | 2 | 8 | 8 | 7 במאי 2022 | 16 ביוני 2022 |
|  | 3 | 8 | 8 | 9 בדצמבר 2024 | 27 בינואר 2025 |
↑  עלה באתר ובאפליקציה ב-6 במאי 2022; פרק הבכורה תוכנן במקור להיות משודר ב-5 במאי (ומופיע בפרומואים תאריך זה), אך השידור נדחה עקב הארכת מהדורת החדשות בעקבות הפיגוע באלעד.
↑  העונה השלישית הייתה צפויה לצאת חודשים רבים לפני התאריך הרשמי, אך עקב מלחמת חרבות ברזל נדחתה רבות.'"`UNIQ--ref-00000018-QINU`"'
הפקה > ליהוק

לאחדים מתפקידי האיראנים לוהקו שחקנים ילידי איראן, שפרסית היא שפת אם שלהם, והם מדברים ביניהם בפרסית. ניב סולטן, המגלמת את תמר, למדה פרסית במשך 4 חודשים. בנוסף למדה קרב מגע. קצת לאחר שנוצר הקשר בין תמר למילאד, היא מנהלת עמו את שיחותיה באנגלית ולא בפרסית שבה המבטא שלה מעט זר. הישראלים בסדרה מדברים ביניהם עברית, ואף תמר הנמצאת בטהרן מדברת בטלפון בעברית עם מפקדיה בישראל.
ב-26 בינואר 2021, פורסם על ידי איגוד עובדי הקולנוע והטלוויזיה, כי התאגיד הפר את ההנחיה כי 75% מהעובדים בהפקות המקור של התאגיד יהיו תושבי ישראל, המעוגנת בחוק המסדיר את פעילות התאגיד. אנשי האיגוד הציבו איום בעתירה לכך אם מועצת התאגיד לא תעביר לתקציב התאגיד בשנת 2021 תוספת של 7.2 מיליון שקל לטובת הפקות מקוריות קנויות, תוך 30 יום.
הפקה > צילומים

הסדרה צולמה באתונה שביוון. לפי אחת מיוצרות הסדרה, דנה עדן, זאת משום שאתונה דומה לטהרן. הפרק הראשון בסדרה מציג את טיסתה של תמר מעמאן לטהרן. צילומים חיצוניים של המטוס, על הקרקע ובאוויר, לא נעשו במיוחד לסדרה זו, וכך יצא שצילומים אלה הורכבו מצילומים של שישה דגמי מטוסים שונים.
"טהרן" נהנתה מתקציב גבוה של כ-4 מיליון דולר לפרק בעונות השנייה והשלישית, בהשוואה ל-800 אלף שקל לפרק בישראל בעונה הראשונה.
הפקה > הפצה

הסדרה מופצת מחוץ לישראל על ידי חברת Cineflix הקנדית ותשודר בשירות הזרמת המדיה אפל TV פלוס ב-135 מדינות ברחבי העולם. לפי הערכות בתעשייה, שווי העסקה עם "אפל TV פלוס" הוא כ-1.5 מיליון דולר לפרק.
הפקה > הדלפת פרקים

יום למחרת שידור פרק הבכורה התגלה כי פרקים 3–5 הודלפו לרשת טרם שידורם והופצו בערוצי טלגרם. לאחר פניות כושלות ל"טלגרם" וישירות לערוצים המדליפים, הגיש התאגיד תלונה במשטרה כדי שזו תטפל בעניין – בהדלפה עצמה, בהסרת הפרקים מהרשת ובחקירת מקור ואופן ההדלפה.
הפקה > עונה 2

בינואר 2021, הכריזו כאן 11 על הפקתה של העונה השנייה של הסדרה. הצילומים התקיימו במהלך שנת 2021, ובפברואר 2022 פורסם על תאריך עליית העונה השנייה ב-5 במאי 2022, אך בעקבות הפיגוע באלעד השידור נדחה.
ב-22 ביוני 2021, איגוד עובדי הקולנוע והטלוויזיה (אק"ט) ואיגוד השחקנים והשחקניות (שח"ם) הגישו עתירה לבג"ץ כנגד תאגיד השידור הישראלי ובו דרישה למתן צו ביניים להשהות את צילומי העונה השנייה של הסדרה טהרן עד אשר יובהר כי ההפקה עומדת בתנאים להכירה כ"הפקה מקומית קנויה" לפי חוק תאגיד השידור, זאת עקב הטענה שההפקה אינה עומדת בתנאים להפקה מקומית ע"פ החוק המסדיר את פעילות התאגיד, עקב כך שרובה של התוכנית מופקת מחוץ לישראל ובידי גורמים מחוץ לישראל.
הפקה > עונה 3

ביולי 2022, פרסמו כאן 11 בצורה לא רשמית בעמוד הפייסבוק שלהם כי הפקת הסדרה עובדת על עונה שלישית.
בפברואר 2023, פרסמו כאן 11 כי לעונה השלישית מצטרף יו לורי, שיגלם את אריק פיטרסון, מפקח גרעין, לצידה של ניב סולטן. בנוסף ללורי, יצטרפו ששון גבאי (הנ"ל), בהר פארש, פניקס ראי ורבים נוספים. מאוחר יותר באותו החודש, פורסם כי ירדן תוסייה כהן תגלם את טליה, סוכנת מוסד בת המחזור של תמר. ביולי 2023, 5 ימים לפני סיומם המתוכנן של צילומי הסדרה ביוון, הופסקו הצילומים עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו. עם זאת, ההפקה קיבלה היתר מיוחד והצילומים המשיכו להתקיים. הם הסתימו ב-30 ביולי 2023.
העונה השלישית הייתה מוכנה לשידור במרץ 2024 אך נדחתה על ידי אפל עקב מלחמת חרבות ברזל. היא עלתה לשידור ב-9 בדצמבר 2024.
הפקה > עונה 4

בנובמבר 2023 פורסם כי נשקלים שינויים בתסריט של העונה הרביעית של הסדרה כך שיתאים לרוח התקופה בצל מלחמת חרבות ברזל. כתוצאה מכך חל עיכוב בצילומים לעונה אשר היו אמורים כבר להתחיל.
בדצמבר 2023 פורסם כי העבודה על העונה הרביעית הוקפאה עקב מלחמת חרבות ברזל. בהמשך פורסם כי תאגיד השידור הישראלי קיבל אישור מ-AppleTV+ לעבוד על העונה הרביעית.
ביקורות

עוד טרם שידורה, זכתה הסדרה לכותרות רבות ברחבי העולם ובייחוד באיראן. בעקבות כתבה על הפקת הסדרה ב"הוליווד ריפורטר", נכתב בעיתונים באיראן: "המשטר הציוני עושה סדרה נגד איראן".
הרייטינג של פרקי הבכורה לא פורסם באופן רשמי על ידי הוועדה הישראלית למדרוג, עקב החלטתה להפסיק את פרסום המדידה בתחילת השבוע בו שודר פרק הבכורה, על אף שהתאגיד פרש כבר בתחילת 2020 ודרש כבר מאז להפסיק את המדידה. עם זאת, "ישראל היום" פרסם כי התוכנית זכתה ל-9.5% אחוזי צפייה לפרק הראשון ו-8.7% לשני. כמו כן, שידור הפרק החמישי זכה ל-11.5%, על פי אותו מקור.
מבקרי טלוויזיה העניקו ברובם ביקורות טובות. סמדר שילוני מ-ynet כתבה "זאת אחת הפעמים היחידות שערוץ "כאן", בהיותו ערוץ ציבורי, מצליח ליצור סדרה איכותית בעלת אופי מסחרי". מבקרים אחרים בחרו גם להעניק מעט ביקורת לצד המחמאות, כמו צוף ישראלי מ"מעריב": "רגעים קטנים של פספוס וחוסר אמינות", וגדי סולומון מ"ישראל היום" שציין שחסר לסדרה תחכום. עידו ישעיהו מ"וואלה" כתב, שהסדרה לוקה באותנטיות ורצופה ברגעים מגוחכים. עם עליית העונה השלישית של הסדרה, ציינה סמדר שילוני בביקורת שהתפרסמה ב-"ynet" כי הסדרה הפכה לדרמת אקשן בסגנון אמריקני, המאופיינת בדמויות שטוחות, דיאלוגים חסרי משמעות והתרחשויות מופרכות.
הסדרה התקבלה בביקורות שליליות באיראן, כשבביטאון "קייהאן" האיראני, ביקרו את הסדרה ותיארו אותה "הפקה אנטי-איראנית" על התנגדותה לתוכנית הגרעין האיראנית. בעיתון "משרק" יצאו בביקורת דומה. גם בעיתון "המשארי" ביקרו את הסדרה על שאינה מראה נאמנה את החיים באיראן.
ביקורות > קבלה בעולם

טהרן זכתה לביקורות חיוביות ממבקרים. ב-Rotten Tomatoes, העונה הראשונה מחזיקה בדירוג של 94% על סמך 18 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.3/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר אומר, "הפיתולים המומחיים של טהרן מעלים עוד יותר מותחן גאופוליטי המאוזן בזריזות בין הגלובלי לאישי". ב-Metacritic, לתוכנית יש ציון של 72 מתוך 100, על סמך שישה מבקרים.
בכתבה ב"גרדיאן", רבקה ניקולסון נתנה לסדרה השנייה ארבע מתוך חמש, שיבחה את הביצועים של קלוז ותיארה את הסדרה כ"מותחן מוצק, לעיתים קרובות מרגש ללא נשימה, [ש] פיצח את הקוד של המתח הבלתי פוסק".