קהילת יהודי שיקגו
היסטוריה

המתיישבים היהודים הראשונים הגיעו לאזור שיקגו במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19, זמן קצר לאחר התאגדותה של שיקגו. באותה התקופה המתיישבים היהודים הראשונים היו בעיקר יהודים אשכנזים מגרמניה אשר חיפשו הזדמנויות כלכליות בעיר שחוותה באותה העת צמיחה מהירה.
בשנת 1845 נערך טקס יום הכיפורים הראשון בשיקגו. רבים מהמהגרים היהודים הראשונים בשיקגו עבדו בתחילה כרוכלים ובהמשך הקימו בתי עסק קטנים, שחלקם הפכו לאורך השנים למפעלים גדולים ומצליחים. בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית (המחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-19) הקהילה היהודית גדלה באופן משמעותי ואף ארגנה פלוגה של מתגייסים יהודים אשר שירתה בגדוד חיל רגלים של מדינות האיחוד.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 הקהילה היהודית של האזור התרחבה באופן משמעותי. רוב המהגרים היהודים באותה התקופה התיישבו בתחילה בעיקר באזור מרכז שיקגו, אך בעקבות השרפה הגדולה של שיקגו בשנת 1876 חלק גדולה מהיהודים בעיר עברו לגור לשכונות הדרומית של שיקגו - הייד פארק, קנווד, וסאות' שור.
גל ההגירה הראשון ממזרח אירופה התרחש בשנות ה-70 של המאה ה-19. רוב אותם המהגרים, אשר נמלטו מרדיפות ומעוני, הגיעו בעיקר משטעטלים בפולין ורוסיה. היהודים המזרח אירופאים התמקמו בעיקר באזור רחוב מקסוול אשר ממוקם בשכונת ניר וסט סייד בשיקגו. השכונה הייתה מהשכונות העניות ביותר בעיר באותה התקופה. הקהילה היהודית בשכונה הקימה בין היתר שוק כשר אשר כיום ידוע בשם "מקסוול מרקט" (Maxwell Market). בנוסף, יהודי השכונה הקימו מוסדות תרבות ודת רבים, כולל 40 בתי כנסת. רוב אותם המהגרים היהודים עבדו באותה התקופה בתור אמנים, פועלי מפעל (בעיקר בתעשיית הלבוש), רוכלים וסוחרים. בעקבות כך באותה העת אזור רחוב מקסוול הפך למרכז חיי הקהילה היהודית של שיקגו.
עד למאה ה-20 האוכלוסייה היהודית במטרופולין שיקגו הייתה מפוצלת לשתי קהילות - קהילות יהדות גרמניה וקהילות מזרח אירופה. זאת מכיוון שלשתי הקהילות היו מנהגים שונים.
תחילת המאה ה-20 יהודים רבים החלו לעבור לשכונות נורת' לונדייל, אלבני פארק, לוגן סקוור ולייקוויו. אשר הפכו בעקבות כך גם לאזורים מרכזיים של הקהילה היהודית עם בתי ספר יהודיים וארגוני תרבות יהודיים. האוכלוסייה היהודית במטרופולין שיקגו הגיעה לשיא במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר באותה התקופה היו באזור זה בסביבות 275,000 יהודים והוא נחשב באותה העת לאזור עם הקהילה היהודית השלישית בגודלה בעולם.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה חלו שינויים דמוגרפיים משמעותיים באזור כאשר יהודים רבים החלו לעבור לאזור הפרברים של שיקגו. בעקבות כך הפרברים סקוקי, לינקולנווד, היילנד פארק וגלנקו הפכו לכמה מהאזורים המרכזיים החדשים של הקהילה היהודית במטרופולין של שיקגו. בשנות ה-60 של המאה ה-20 רוב האוכלוסייה היהודית במטרופולין שיקגו עברה לגור באזור הפרברים, בין היתר בשל גורמים כמו דיור בר-השגה, תשתיות תחבורה חדשות, והתגברות של תופעת נדידה מתמשכת של האוכלוסייה הלבנה מאזורים שהחלו להפוך למגוונים אתנית ותרבותית. בעקבות כך האוכלוסייה היהודית היותר אמידה עברה לגור בעיקר בפרברי החוף הצפוני, בעוד שהקהילות היהודיות ממעמד הביניים והקהילות האורתודוקסיות צמחו בעיקר באזורים כמו סקוקי ווסט רוג'רס פארק. בעשורים הבאים סקוקי הפכה לאחד מהיישובים הפרברים עם שיעור האוכלוסייה היהודית הגדול ביותר באארצות הברית, כאשר בשלב מסוים במהלך אמצע המאה ה-20 מעל ל-50 אחוזים מתושבי סקוקי היו יהודים. לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 סקוקי זכתה לפרסום רב על כך שהיא מכילה את אחת הקהילות היהודיות הגדולות בארצות הברית בעקבות מאבק משפטי במסגרתו אישר בית המשפט העליון של ארצות הברית לקיים הפגנה נאו-נאצית בתחומי העיירה סקוקי שבאילינוי, בה התגוררו אחוז ניכר של יהודים ובהם גם ניצולי השואה.
במקביל, במהלך אמצע המאה ה-20 חלה ירידה דרמטית בכמות האוכלוסייה שגרה בעיר שיקגו עצמה, ובמיוחד בשכונות כמו נורת' לונדייל וסאות' שור. בעקבות כך ווסט רוג'רס פארק ונורת' פארק הפכו לשכונות היהודיות העיקריות בשיקגו, והן אוכלסו בעיקר באוכלוסייה יהודית אורתודוקסית. עד סוף המאה ה-20 נותרו באזור גם קהילות יהודיות קטנות יחסית בשכונות אשר בקרבת ימת מישיגן, כמו לייקוויו ולינקולן פארק.
במהלך המאה ה-21 האוכלוסייה היהודית במטרופולין של שיקגו חוותה צמיחה מחודשת, כאשר יהודים צעירים ואמידים רבים עברו להתגורר בשכונות כמו ניר נורת' סייד ואזורים שעברו תהליך ג'נטריפיקציה כמו השכונה וסט לופ.