stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשם תורם וקטינים
הערות שוליים

↑  הדו"ח הכללי של ועדת רוטלוי לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ויישומם בחקיקה, עמוד 255-265
↑  אברהם שיינפלד (פרופ' נחום רקובר עורך), נזיקין, עמ' 258, בתוך סדרת חוק לישראל. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"ב-1991.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| דיני נזיקין |
| --- | --- | --- |
| העוולות הספציפיות | תקיפה • כליאת שווא • גרם הפרת חוזה • הסגת גבול • הפרת חוזה נישואין והפרת חוזה עקב שביתה והשבתה כחריג לגרם הפרת חוזה • מטרד לציבור • מטרד ליחיד • הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה • תרמית • שליחת יד • נגישה |  |
| עוולת הפרת חובה חקוקה | הפרת חובה חקוקה |  |
| עוולת הרשלנות | התרשלות • חובת הזהירות • הדבר מעיד על עצמו • חובת הראיה ברשלנות |  |
| קשר סיבתי | קשר סיבתי משפטי • קשר סיבתי עובדתי |  |
| נזק | נזק כלכלי טהור • נזקי ריקושט • נזק בלתי ממוני טהור • גולגולת דקה • פגיעה באוטונומיה • ריחוק הנזק • עקרון הקטנת הנזק |  |
| נזיקין מתחום הרפואה | רשלנות רפואית • הסכמה מדעת • הולדה בעוולה • הפלה בעוולה • חוק זכויות החולה |  |
| לשון הרע | ההגנה על הפרטיות בנזיקין • לשון הרע על המת ולשון הרע על ציבור • הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע • הגנת תום הלב בלשון הרע |  |
| עוולות מסחריות | גנבת עין • פגמי ייצור והעדר אזהרות • גזל סוד מסחרי • פגמי תכנון |  |
| עוולות חוקתיות | עוולות חוקתיות |  |
| הגנות | מעשה של מה בכך • קטין • הגנה עצמית • כורח |  |
| דוקטרינות המשפיעות על החיוב בנזיקין | אשם תורם כהגנה מוחלטת • אשם תורם כהגנה יחסית • הסתכנות מרצון • אשם תורם וקטינים • מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה • התיישנות בנזיקין |  |
| ריבוי מעוולים | ריבוי מעוולים • מעוולים במשותף • נזק שאינו ניתן לחלוקה |  |
| אחריות שילוחית | אחריות שילוחית ואחריות מעביד • אחריות מעסיק קבלן • אחריות משתף ומשדל • אחריות רשויות ציבור ועובדי מדינה |  |
| פיצויים | פיצויים עונשיים • הטבת נזקי גוף • תשלום עתי ותשלום חד-פעמי • פיצוי ללא הוכחת נזק |  |
| מטרות דיני הנזיקין | צדק מתקן • צדק חלוקתי • הרתעה |  |
| ערכים נוספים בדיני נזיקין | כללי ברירת הדין • המחאת תביעה • מלחמה בדיני הנזיקין • מחדלים בנזיקין |  |
אלסינט

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  ד"ר אברהם סוחמי
 תקופת הפעילות:  1969–2005 (כ־36 שנים)
 מיקום המטה:  חיפה
 בעלות:  אלרון
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה
 מוצרים עיקריים:  הדמיה רפואית
 הכנסות:  311 מיליון דולר בשנת 1996
 רווח:  8.1 מיליון דולר בשנת 1996
 עובדים:  כ-1,950 בשנת 1996
 
סורק CT בעל 64 פרוסות "Brilliance" שפותח ויוצר באלסינט
אלסינט בע"מ (באנגלית: Elscint) הייתה חברת טכנולוגיה ישראלית שעסקה בפיתוח, ייצור ושיווק פתרונות להדמיה רפואית, רפואה גרעינית, טומוגרפיה ממוחשבת (CT), ודימות תהודה מגנטית (MRI) והייתה מובילה בעולם בתחומה.
אלסינט הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בנאסד"ק ואחר כך בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה > השנים הראשונות

אלסינט (הלחם של המילים "electronic" and "scientific" באנגלית) נוסדה בשנת 1969 על ידי ד"ר אברהם סוחמי, שהיה מרצה לפיזיקה גרעינית בפקולטה לפיזיקה בטכניון באותה עת; לאחר שקיבל עידוד ליישם את הידע המדעי והטכני שלו לשימושים מסחריים מעוזיה גליל מייסד אלרון. אלסינט הוקמה כחברה בת של אלרון בהשקעה של 250,000 דולר, סוחמי מונה למנכ"ל החברה ודן טולקובסקי (מנכ"ל דיסקונט-השקעות באותה עת) ליו"ר.
המוצר הראשון שפיתחה החברה היה מכשיר למדידות ששילב מונה גייגר ומחשב, ונועד למדוד את תכולתם של מתכות שונות, דוגמת נחושת, ברזל ואורניום, בחומרים שונים לשימושים תעשייתיים ורפואיים. בנוסף יצרה החברה ספקי כוח ומכשיר מדידה נוספים. במקביל החל פיתוח מוצרים לתחום ההדמיה הרפואית. המוצר הראשון של אלסינט בתחום זה היה מצלמה גרעינית שנועדה לאבחן סרטן, אך מוצר זה נכשל הנדסית. לאחר מכן, החברה פיתחה בשנת 1970 את סורק קרינת-גמא המשמש למעקב אחר איזוטופים רדיואקטיביים לשם אבחון סרטן בגוף במחלקות לרפואה-גרעינית בבתי החולים. לסורק האיזוטופים פיתחה החברה מערכת חדשנית לתצוגה דיגיטלית, הראשונה בעולם, אשר נועדה להחליף את תמונות הפילם המסורתי במערכת להדמיה-דיגיטלית בעלת יכולת אחסון עיבוד ותצוגה של תמונות דיגיטליות צבעוניות בזמן אמת. בכך אפשרה המערכת אבחון מהיר וקל של גידולים סרטניים בגוף. המוצר בשם VDP-1 נמכר במחיר של 25,000 דולר. על פיתוח פורץ-דרך זה בהחלפת התצוגה הרפואית מדף צילום פשוט למערכות הדמיה-דיגיטלית משוכללות קיבל צוות הפיתוח של אלסינט (ד"ר משה בן-פורת, יורם צוקרמן, בנימין צבאח, יוסף הוכמן, בצלאל הלוי ושמואל ביץ) את פרס קפלן היוקרתי בשנת 1974.
המוצרים, סורק האיזוטופים (RS-5) והמערכת להדמיה-דיגיטלית VDP-1, היו ההצלחה המסחרית הראשונה של החברה וסייעו לה להגיע למכירות של מיליון דולר בסוף השנה הראשונה לפעילותה. המוצרים הוצגו בתערוכה רפואית בלוס-אנג'לס (S.N.M) ומשכו את תשומת הלב של ג'נרל-אלקטריק, החברה המובילה בעולם בתחום ההדמיה הרפואית, ובשנת 1971 חתמו אלסינט וג'נרל-אלקטריק על הסכם הפצה בלעדית בצפון-אמריקה. עם הצבת השם שלה על המוצרים התעקשה ג'נרל-אלקטריק כי המוצרים יתאימו לסטנדרטים שלה לאיכות, מה שאילץ את אלסינט להרחיב את היכולות הטכניות ואת יכולות הייצור שלה. בשנת 1972 החלה אלסינט להקים מערך מכירות בינלאומי ופתחה חברות בנות לשיווק בגרמניה, אנגליה, צרפת ובלגיה כדי להביא את המוצרים שלה ביעילות לשוק האירופי. בשנת 1973 העסיקה החברה כבר 500 עובדים והוקם עבורה מתחם משרדים ומפעל בפארק מת"ם.
היסטוריה > ההנפקה בנאסד"ק

הסכם ההפצה של אלסינט עם ג'נרל אלקטריק נחתם לשלוש השנים בלבד, ובשנת 1972 החל אברהם סוחמי לחפש שותף חדש, בתקווה למצוא תאגיד גדול שישקיע בחברה. סוחמי פגש את פרד אדלר, משקיע מניו יורק המתמחה בחברות טכנולוגיה, שהציע להנפיק את מניות אלסינט בבורסה כדי לגייס את ההון הנדרש לפתח את החברה בצורה עצמאית.
אלסינט הייתה החברה הישראלית הראשונה שמניותה הונפקו בבורסת הנאסד"ק. בשנת 1984 עברו מניות החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
היסטוריה > אלסינט מתפתחת להיות שחקן מוביל בשוק ההדמיה הרפואית

בשנת 1975 המכירות של סורקי-איזוטופים, מערכות להדמיה-דיגיטלית, ומכשירי מדידה אחרים של אלסינט כבר יצרו הכנסות של 12 מיליון דולר, עם רווח של 400 אלף דולר, ואברהם סוחמי החליט להיכנס לשוק חדש לגמרי - טומוגרפיה ממוחשבת.
טומוגרפיה ממוחשבת (Computed Tomography - CT או Computed Axial Tomography - CAT), היא סוג צילום לא פולשני שנועד לתת תמונה תלת-ממדית של פנים הגוף. טכנולוגיה שהומצאה בשנת 1972 על ידי גודפרי נ. האונספילד במעבדות EMI בבריטניה. הכניסה לתחום הטומוגרפיה הממוחשבת הוביל את אלסינט לתחרות ישירה עם חברות ענק בינלאומיות דוגמת פייזר, סימנס, היטאצ'י, טושיבה, פיליפס, והשותפה לשעבר ג'נרל אלקטריק.
העלות של פיתוח סורק CT משלה, אשר החברה הוציאה לשוק בשנת 1977, פגע קשות במבנה הפיננסי של אלסינט. בין השנים 1975 ו-1978 ירד ההון העצמי של החברה מ-100 מיליון דולר ל-2 מיליון דולר בלבד, בעוד החברה נאבקת להישאר רווחית. באותה עת, שוק ה-CT כולו עבר שינויים שהכריחו רבות ממתחרותיה של אלסינט - כולל המייסדת של התחום, EMI, לצאת ממנו. עד תחילת 1980 נותרו מספר מצומצם של מתחרים בתחום: ג'נרל אלקטריק שהובילה את השוק, ואחריה ההפתעה של רבים - אלסינט.
מכירות החברה צמחו מ-21 מיליון דולר בשנת 1979 עד 42 מיליון דולר בשנת 1981. באותה שנה, קיבלה אלסינט, אשר סיפקה בשלב זה כבר יותר מ-100 סורקי CT לבתי חולים ומכוני מחקר ברחבי העולם, עידוד נוסף, כאשר רכשה את פעילויות השירות של סורקי CT ואת מוצר הממוגרפיה של חברת פייזר. כמו כן הודיעה פייזר, שעד אז החזיקה את המקום השני בנתח השוק העולמי, כי היא יוצאת משוק ה-CT. אלסינט, אשר הייתה בעלת נתח שוק של שלושה אחוזים עלתה לנתח של 10 אחוזים עד אמצע העשור. ב-1981 זכה צוות הפיתוח של הטומוגרף הממוחשב בפרס רוטשילד.
במחצית הראשונה של שנות השמונים רכשה אלסינט מספר חברות נוספות והרחיבה גם את היצע המוצרים שלה למצלמות גרעיניות, אולטרסאונד, ממוגרפיה, ומערכות רנטגן דיגיטלי וקונבנציונלי. מה שהפך אותה לחברה עם מוצרים עבור כל טכנולוגיות ההדמיה הרפואית. כמו כן החלה החברה בפיתוח ציוד משלה עבור פריצת הדרך האחרונה בתחום ההדמיה הרפואית באותה עת, מערכת דימות תהודה מגנטית -MRI.
בשנת 1983 הגיעו מכירות החברה לסכום של 132 מיליון דולר, והחברה הודיעה על רווח נקי של 12.6 מיליון דולר. לחברה היו יותר מ-3,000 עובדים במפעלים ומתקני מחקר ופיתוח בבוסטון, אנגליה, פריז, מילאנו ובשיקגו. בישראל היו לחברה מפעלים ומרכזי פיתוח בירושלים, חיפה, נצרת, מעלות-תרשיחא והרצליה.
בשנת 1985 השיקה אלסינט את חדר הצנתורים הדיגיטלי שלה אשר בו, לראשונה בעולם, הוחלפה מצלמת סרט הפילם במערכת הדמיה-דיגיטלית (Digital Catheterization Imaging) אשר אפשרה לקרדיולוג המצנתר לאבחן היצרויות בעורקי הלב כבר בעת הצנתור הדיאגנוסטי הראשון, ולעבור מידית להרחבתן בעזרת צנתר-בלון (פרוצדורה של PTCA) ללא צורך בהמתנה של ימים לפיתוח סרט הפילם ולאבחון מאוחר (לעיתים מאוחר מדי) של ההיצרויות בעורקים. בכך מנעה מערכת ההדמיה הדיגיטלית של אלסינט את הצורך לקרוא שוב לפציינטים רבים מאוד לצנתור נוסף לצורך הרחבת ההיצרויות, חסכה כ־50% ממספר הצנתורים, ותרמה משמעותית להצלת חיי פציינטים שלקו בהתקף לב. פיתוח המוצר נמשך כחמש שנים.
היסטוריה > המשבר בחברה

באמצע שנות השמונים בעוד מכירות החברה היו גבוהות אך הרווחים של אלסינט היו אשליה והחברה הייתה למעשה על סף פשיטת רגל. מספר גורמים הובילו למשבר: בשנת 1983, ממשלת ארצות הברית הדקה את ההגבלות על הוצאות ביטוח רפואי, שהיו המקור העיקרי למימון מכשירי הדמיה מתקדמים, דבר שהוביל לשפל ברכישות חדשות של מכשירים בארצות הברית. כמו כן, הכניסה לשוק ה-MRI עלתה לחברה ביוקר עם עלויות מחקר ופיתוח של כ־60 מיליון דולר.
אך הסיבה העיקרית למשבר היו ההלואות שלקחה אלסינט למימון מסע רכישות של חברות רנטגן באיטליה, צרפת, ובארצות הברית, ואי-סדרים ברישום הרווחים של החברה. בין היתר נרשם בספרי החברה כי מכשירים שנשלחו לאחסנה במחסני הערובה של חברת "גב ים" - יוצאו, בעוד שהייצוא לא התבצע בפועל. בעקבות המשבר הכלכלי בישראל ותוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 הטילה ממשלת ישראל הגבלות על מתן הלוואות במטבע זר שגרמו לנושים של אלסינט להפעיל לחץ על החברה. בנוסף, התחזיות של אלסינט לצמיחה בהכנסות ל-220 מיליון דולר בשנת 1985 לא יצאו אל הפועל, ובאותה שנה המכירות הגיעו ל-142 מיליון דולר בלבד והחברה רשמה הפסד של 33 מיליון דולר, אשר תוקן מאוחר יותר להפסד של 50 מיליון דולר בפועל. בין השאר גם בעקבות רכישת חברת שיווק עם צוות של 400 איש שלא התאימו למשימה.
ביוני 1985 התפטר אברהם סוחמי מתפקידו, ואחר כך עזב את ישראל בעקבות חקירה שנפתחה נגדו ברשות לניירות-ערך, בה העלו חשדות לפרסום דו"חות מזויפים, דיווחים כוזבים בתשקיפים ומכירת מניות של החברה לגופים מוסדיים מבלי לדווח להם על מצבה האמיתי של אלסינט. יו"ר אלרון עוזיה גליל התמנה כיו"ר אלסינט, והחל לחפש דרך להציל את החברה. בשנת 1986, החברה פיטרה כשליש מכוח העבודה שלה, ובני פלד, מפקד חיל האוויר לשעבר, מונה לנשיא החברה. במרץ 1986, מצבה הכספי האמיתי של החברה התגלה לבסוף, ההכנסות השנתיות נפלו ל-120 מיליון דולר ואלסינט הודיעה על הפסד של 115 מיליון דולר, הגדול ביותר בתולדותיה של חברה ישראלית עד אז.
ועדה בראשות ראש הממשלה שמעון פרס יזמה תוכנית הבראה, שבמסגרתה נחקק "חוק אלסינט", המאפשר לנכות השקעה באג"ח ממס, כמו כן פוטרה אלסינט מן ההגבלות על הלוואות במטבע זר. הנושים של אלסינט, בהם בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק דיסקונט, בנק המזרחי המאוחד והבנק הבינלאומי הראשון, הסכימו למחוק כ-80 מיליון דולר מתוך חוב של 150 מיליון דולר. אלרון, אשר החזיקה 29 אחוזים מהחברה מחקה גם היא חוב של כ־10 מיליון דולר. צעדים אלה הצילו את אלסינט מפשיטת רגל מיידית. אבל רק בסוף העשור חזרה החברה שוב לרווחיות, עם רווח נקי של 3 מיליון דולר על מכירות של 147 מיליון דולר בשנת 1989.
היסטוריה > צמיחה מחודשת בשנות התשעים

בסוף שנת 1989, ערכה "אלרון" ארגון מחדש של החזקותיה כאשר "אלסינט" עברה לבעלותה של החברה האחות "אלביט", המהלך כלל גם מחיקת חובות. העסקה נתנה ל"אלסינט" גישה לעתודות המזומנים של "אלביט" שהייתה בעלת רווחית גבוה. מהלך זה אפשר ל"אלסינט" להתרכז בפיתוח מוצרים מתקדמים בתחום ב-CT וה-MRI. למרות הקשיים הכספיים של החברה, שמרה אלסינט על המוניטין שלה ברחבי העולם. מהלך משמעותי נוסף באותה עת היה חתימה על הסכם שיווק ביפן, אז השוק הגדול ביותר בעולם למערכות הדמיה רפואית, זאת לאחר שנים שהם אלסינט לא מכרה ביפן עקב החרם הערבי. אחר כך מכרה בהצלחה מערכות גם בסין. את שנת 1992 סיימה עם הכנסות של 212 מיליון דולר ורווח נקי של 17.2 מיליון דולר.
בשנת 1996 הגיעו ההכנסות של אלסינט לשיא של 310 מיליון דולר. באותה שנה גם פוצלה חברת "אלביט" לשלוש חברות:
"אלביט" - שהנכס העיקרי בה באותה עת היה קו ייצור לטלוויזיות (ומוזגה אחר כך עם "אלרון");
"אלביט מערכות" - שהחזיקה בעסקי המגזר הביטחוני;
"אלביט הדמיה רפואית" - שהחזיקה גם באלסינט.
סוף דבר

בשנת 1997 חלה האטה בפעילות החברה, ולמרות הטכנולוגיה המובילה, אלסינט התקשתה להגדיל את נתח השוק שלה. בתחילה נעשה ניסיון לבנות שותפויות עם חברות בינלאומיות. אלסינט הקימה מיזם משותף עם ג'נרל אלקטריק בתחום הרפואה הגרעינית בשם "אלג'מס" בטירת כרמל.
אך בשנת 1998 החלה החברה האם, אלביט הדמיה, מהלך בו נמכרו כל עסקי ההדמיה הרפואית של אלסינט ואלביט, והחברות הפכו לשלד בורסאי ריק מפעילות משמעותית אך עם קופת מזומנים גדולה.
חטיבת הטומוגרפיה נמכרה לחברת "פיקר" תמורת 269 מיליון דולר, "פיקר" הפכה לחלק מחברה אחרת (מרקוני) שנה אחר כך, וזו בתורה החליטה לשנות את המיקוד של עסקיה ומכרה את חטיבת הטומוגרפיה לחברה שלישית - ענקית האלקטרוניקה ההולנדית פיליפס. פיליפס מחזיקה מרכז פיתוח ויצור למערכות הטומוגרפיה באזור התעשייה מת"ם שבחיפה.
באותה עת, מכרה אלסינט גם את פעילויות הדמיית תהודה מגנטית-MRI והרפואה הגרעינית לחטיבה הרפואית של ג'נרל אלקטריק תמורת 100 מיליון דולר. כמו כן מכרה אלביט הדמיה את חברת "דיאסוניק", שעסקה בפיתוח ובייצור מוצרי אולטרה-סאונד, לג'נראל אלקטריק. לאחר מכירות אלו נותרה אלסינט, עם מפעל לייצור מכלולים עבור מערכות MRI במעלות תרשיחא. המפעל נותר כחלק מסיכום על אספקת ציוד לג'נרל אלקטריק. במסגרת המכירה ל"פיקר", ניתנה "לג'נרל אלקטריק" התחייבות שאלסינט תמשיך למכור לה חלקים במחירים מוסכמים. בשנת 2001 תמה תקופת התחייבות, "אלסינט" מכרה אותו לחברת "סנמינה" האמריקנית בסוף 2002. ושם החברה שונה ל-SCI Medical Systems SANMINA.
בשנת 2001 רכשה ג'נרל אלקטריק את חלקה של אלסינט באלג'מס, והגדילה את החזקותיה בחברה מ-50% ל-100%. מהלך זה סימן את סופה של כל פעילות ההדמיה הרפואית של אלסינט. נכון לשנת 2022 הפעילות שרכשה "ג'נרל אלקטריק" ממשיכה לפעול בחיפה, כך גם הפעילות שרכשה "פיליפס", וגם מפעל "סנמינה" במעלות.
סוף דבר > מכירת אלביט הדמיה ואלסינט למוטי זיסר

בפברואר 1999 הגישה "אלביט הדמיה רפואית" הצעת רכש למניות "אלסינט" שבידי הציבור, אך בפועל לא ביצעה את הרכישה. במאי 1999 קנה מוטי זיסר את מניות השליטה ב"אלביט הדמיה רפואית" ו"אלסינט" מידי "אלרון" תמורת 145 מיליון דולר. כך קיבל לשליטתו את קופת המזומנים הדשנה שלהם בסך 350 מיליון דולר, שנוצרה בעקבות חיסול עסקי ההדמיה הרפואית. זיסר העביר לאלסינט את פעילות הנדל"ן הממונפת שלו במזרח אירופה ובמרכזה (שהוחזקה באמצעות חברת "אירופה ישראל"). אלביט הדמיה רכשה את פעילות המרכזים המסחריים ואלסינט רכשה את פעילות המלונות, בעיקר במערב אירופה, ואת פרויקט מרינה הרצליה, זאת תמורת כ-300 מיליון דולר במזומן.
באמצעות המזומנים שבקופת "אלסינט" בנה זיסר את קניון ארנה הרצליה, בהשקעה של 153 מיליון דולר, והוא נחנך ב-16 ביוני 2003. אולם חודשים ספורים לאחר פתיחתו של הקניון, מספר המבקרים בקניון היה נמוך מהמצופה. בשנים שלאחר מכן פעל הקניון בהפסד תפעולי.
בנובמבר 2005 מוזגה חברת אלסינט לתוך אלביט הדמיה. המיזוג התבצע בדרך של המרת מניות אלסינט במניות חברת אלביט הדמיה ומחיקת מנית אלסינט מן המסחר בבורסת נאסד"ק בניו יורק. באותה שנה שונה שמה של חברת אלביט הדמיה רפואית לאלביט הדמיה.
סוף דבר > התביעה על מכירת החברה לזיסר

בעלי מניות מיעוט בחברת אלסינט הגישו תובענה ייצוגית על ביצוע העסקה עם זיסר, כבר בסוף 1999. תחילה נדחתה התביעה לאחר שנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, השופט מיכה לינדנשטראוס, קבע כי מכיוון שמניות אלסינט נסחרות בניו יורק לא ניתן להגיש נגדה תובענה ייצוגית בישראל. הוגש ערעור בו היה שותף גם היועץ המשפטי לממשלה. התביעה הגיעה לדיון בבית המשפט העליון, אך הערעור נדחה.
בשנת 2012, לאחר דיון נוסף, אישר בית המשפט העליון את התביעה כייצוגית בשתי עילות, והתיק חזר לדיון בבית השמפט המחוזי בחיפה. העילה הראשונה נוגעת לכך שמכירת השליטה באלסינט לידי זיסר הייתה "מכירה חובלת", כלומר, "אלרון" העדיפה למכור את השליטה ב"אלביט הדמיה" הדניה לזיסר, אף שהיה ידוע שהוא יפגע בחברה, בתמורה לפרמיית שליטה שאלרון קיבלה לידיה. העילה השנייה שאושרה הייתה שלאחר שזיסר השתלט על "אלסינט", באמצעות "אירופה ישראל", הוא קיבל ממנה עשרות מיליוני דולרים, ובתמורה העביר לה עסקי מלונות באירופה ואת הזכויות בפרויקט המרינה בהרצליה, שאינם שווים הרבה יחסית לתמורה שקיבל. רק אחרי 18 שנה זכו התובעים במשפט וקיבלו פיצוי של 50 מיליון שקלים.
גוסטב הרץ

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1887 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 באוקטובר 1975 (בגיל 88) ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית 
 שם לידה:  Gustav Ludwig Hertz 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה, ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן (1908)  אוניברסיטת מינכן (1909)  אוניברסיטת פרידריך וילהלם (1911)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  יוהאנאום 
 מנחה לדוקטורט:  מקס פלאנק, היינריך רובנס 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של ברלין (1928–1935)  פיליפס (1920–1925)  סימנס (1935–1945)  אוניברסיטת לייפציג (1954–1961)  אוניברסיטת האלה-ויטנברג (1925–1928)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1913–1920)  Sukhumi Institute of Physics and Technology (1945–1954) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הלמהולץ (1959)  מדליית מקס פלאנק (1951)  פרס סטלין (1951)  פרס נובל לפיזיקה (1925)  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בזהב  מדען מצטיין של העם (1959)  עיטור הדגל האדום של העמל 
 בן או בת זוג:  Ellen Dihlmann 
 צאצאים:  Carl Hellmuth Hertz 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 גילוי החוקים השולטים בפגיעה של אלקטרון באטום, ניסוי פרנק-הרץ.
 
גוסטב לודוויג הרץ (בגרמנית: Gustav Ludwig Hertz‏; 22 ביולי 1887 –  30 באוקטובר 1975) היה פיזיקאי גרמני שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1925, יחד עם ג'יימס פרנק, על גילוי החוקים השולטים בפגיעתו של אלקטרון באטום.
היסטוריה

הרץ נולד בהמבורג שבגרמניה והוא בן אחיו של היינריך רודולף הרץ, אשר על שמו נקראת יחידת התדירות "הרץ" המודדת מחזורים לשנייה. משפחת סבו המירה את דתה בשנת 1834.
הרץ השתלם בברלין ועבד במכון הפיזיקלי בעיר. הוא נפצע קשה בשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1925 קיבל את פרס נובל לפיזיקה ביחד עם ג'יימס פרנק על עבודתם שבוצעה ברובה בשנים 1912–1914 וכללה בין היתר את הניסוי הקרוי על שמם - שלב חשוב בהוכחת  מודל האטום של בוהר.
בשנת 1945 היגר הרץ לברית המועצות. בשנת 1951 זכה בפרס ברית המועצות. בשנת 1955 חזר הרץ לגרמניה ומונה כפרופסור באוניברסיטת לייפציג המצויה במזרח המדינה, שהיה אז תחת שלטון קומוניסטי.
ניסוי פרנק הרץ

בשנת 1913 ביצעו ג'יימס פרנק וגוסטב הרץ ניסוי המבוסס על שפופרת קתודית, עליו הם זכו בפרס נובל בפיזיקה בשנת 1925. הם השתמשו בשפופרת קרן קתודית שבתוכה הותקנה רשת, שעליה ניתן להפעיל מתח חשמלי, וכך להאיץ את האלקטרונים הנפלטים מהקתודה. פרנק והרץ, בשלב הראשון, מדדו את זרם האלקטרונים דרך הקתודה כפונקציה של האנרגיה הקינטית שלהם וקיבלו תלות חלקה וקבועה. בשלב השני הם הוסיפו לשפופרת אדים של כספית, וחזרו על הניסוי. במקרה זה הם גילו שהזרם המתקבל דרך הקתודה איננו פונקציה חלקה, כמו שניתן לראות באיור, אלא מראה התנהגות של עליות וירידות.
ההסבר להתנהגות זו נובע מההתנגשויות שבין האלקטרונים לבין אטומי הכספית. כל עוד האנרגיה של האלקטרונים נמוכה, ההתנגשויות ביניהם לבין אטומי הכספית יהיו אלסטיות, כלומר התנגשויות שבהם האלקטרונים לא מאבדים אנרגיה, אלא רק מוסטים ממסלולם, ולכן הזרם על הקתודה לא ישתנה. אולם, כאשר האנרגיה של האלקטרונים מספיק גבוהה, האלקטרונים יכולים לעורר את אטומי הכספית בהתנגשויות פלסטיות, ובשל כך לאבד אנרגיה. כתוצאה מכך, הזרם דרך הקתודה יפחת. אנרגיית הסף לעירור אטומי הכספית מתאימה למעבר רמות האנרגיה בתוך אטום הכספית.
הניסוי סייע לאשש את מודל האטום של בוהר שנוסח זמן קצר קודם לכן. למעשה ניסוי זה היה הניסוי הראשון שלא בא מתחום הספקטרוסקופיה שהראה שלאטומים יש מבנה של רמות אנרגיה.
חסד מופלא

ערך זה עוסק בסרט קולנוע ישראלי. אם התכוונתם למזמור התפילה הנוצרי, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  עמוס גוטמן
 הופק בידי:  דגן פרייס
 תסריט:  עמוס גוטמן
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין
 שחקנים ראשיים:  גל הויברגר, שרון אלכסנדר, רבקה מיכאלי, אקי אבני, קארין אופיר
 מוזיקה:  ארקדי דוכין
 צילום:  אמנון זלאיט
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1992
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 פרסים:  מועמד לפרס אופיר על בימוי
 דף הסרט ב־IMDb
 
"חסד מופלא" הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי עמוס גוטמן מ-1992. זה אחד הסרטים הישראליים הבודדים העוסקים במחלת האיידס. הסרט כולל פרטי ביוגרפיה מחייו של גוטמן, והיה סרטו האחרון לפני שנפטר מאיידס.
הפקה ופרסים

הסרט היה תחילה אמור להיות בן 50 דקות, אך אחר כך החליט גוטמן לצלם סרט באורך מלא. לאחר שסיים לכתוב את התסריט פנה לקרנות שונות, בראשן קרן הקולנוע הישראלי, אך נענה בסירוב ובמשך כשנה ניסה לגייס את התקציב. לבסוף משקיע פרטי שאהב את סרטיו הקודמים התגייס למימון הסרט.
באוקטובר 1991 הסתיים ליהוק הסרט צילומי הסרט החלו בסוף נובמבר 1991, עם תקציב בסך כמאה אלף דולר, לאחר שהתקבל גם מענק קטן מקרן יהושע רבינוביץ של עיריית תל אביב. צילומי הסרט נמשכו כחודש, אך אחר כך לא נותר תקציב לעריכת הסרט. באפריל 1992 הסכימה קרן הקולנוע לתת לסרט מענק כספי שאיפשר את סיום הפקתו. כדי להיכנס לתפקיד ערך השחקן שרון אלכסנדר בדיקת איידס.
ביולי 1992 זכה הסרט ב"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בקטגוריית הסרט העלילתי באורך מלא.
באוקטובר 1992 זכה הסרט בפרס הכסף לסרט זר בפסטיבל הסרטים בולנסיה, ספרד.
בדצמבר 1992 הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של לונדון וזכה לביקורות נלהבות.
ביוני 1993 נערכה לסרט הקרנת בכורה אמריקאית בפסטיבל הסרטים פריימליין בסן פרנסיסקו.
עלילת הסרט

יונתן הוא בחור צעיר ותמים המתגורר בתל אביב ועובד כמשגיח בבית הילדים שמנהלת אמו, לאחר שעזב את בית משפחתו במושב. הוא חי בדירה שכורה ונאלץ להשגיח מדי פעם על אחותו הצעירה, פריקית שובבה המבלה עם צעירים ערבים. אהובו מיקי, החייל שלמענו יונתן עבר לתל אביב, אינו נאמן לו ולא מעוניין ממש בחיי זוגיות יציבים וקבועים.
בהמשך יונתן פוגש בתומאס, גבר חולה איידס שגר בניו יורק ובא לביקור מולדת בבית אמו וסבתו, המתגוררות בבניין של יונתן. יונתן מתאהב בתומאס ורוצה לבלות עמו את זמנו. אמו של תומאס היא תופרת מופנמת וקשת-יום שחיה עם אמה, קשישה קנטרנית וצינית המרבה לרדות בבתה. בין יונתן לתומאס מתפתח רומן קצר לא ממומש במלואו, לאור התנגדותו המתמשכת של תומאס, המסתיר את מחלתו הסופנית מהסובבים אותו וחושש לפגוע ביונתן הצעיר. לבסוף, חוזר תומאס לניו יורק ומשאיר את יונתן עם תקווה גדולה לראותו שוב, אך ידיעה כי דבר זה לא יתממש ככל הנראה. תומאס נפטר בניו יורק מספר שנים לאחר מכן.
משמעות ודמויות

יונתן מתואר בסרט כבחור רגיש הלוקח ללב את בגידותיו של חברו מיקי. לשניהם, הן למיקי והן ליונתן, יש יחסים מעורערים ומפותלים עם אימהותיהם: ליונתן אמא מוחצנת והיפית שהזניחה מעט את גידול ילדיה על חשבון חייה שלה, ואילו אמו של מיקי היא אשת חברה מוקפדת ומגונדרת שלא מקבלת את היותו הומוסקסואל ומנסה בכל דרך אפשרית "לגמול" אותו מאורח חייו הפרוע, דבר שכמעט מביא לאסון, אחרי שמיקי מנסה להתאבד בעקבות מעשה פזיז ולא אחראי של אמו הנוקשה.
יונתן ותומאס גם הם דומים: בבדידותם התהומית בתל אביב של שנות ה-80, שניהם מחפשים אהבה, חום ושייכות בעיר הגדולה והמנוכרת, שאז עוד רחוקה למדי מלהיות מפלט הומוסקסואלי. הסרט מתאר נושאים רגישים ושנויים במחלוקת באופן מאוד עדין ומרומז. כך, אין מדברים בו על איידס באופן ישיר וכלל לא מראים יחסי מין הומוסקסואליים. מחלתו של תומאס רק נרמזת מהתרופות שהוא לוקח, מכאביו ומהזהירות שהוא נוקט כלפי יונתן כדי שלא להדביקו. הוא מסתיר את מחלתו מכל סובביו. אין אנו יודעים אף אם יונתן מודע למחלתו של אהובו, אך הדבר נרמז באחת משיחותיהם, בו יונתן אומר שאינו רוצה להתרגל למה שלא יהיה שלו תמיד. את בדידותם וכאבם של חולי האיידס תיאר במאי הסרט, עמוס גוטמן, באחד מראיונותיו האחרונים: "אין דבר נורא יותר מלהבין שאנשים מתרחקים ממך. הצד החברתי הוא הקשה במיוחד. רובנו לא מספרים וחיים בבדידות נוראה, בלי שום חשק להיכרויות חדשות, ידידויות ואהבה".
למרות זאת, כשיונתן ותומאס נפגשים ומתאהבים, הם מעניקים זה לזה חסד מופלא: אהבה כנה ואמיתית שאינה יכולה להתממש באופן פיזי, מה שהופך אותה לטהורה יותר. עבור תומאס, זהו כנראה גם החסד האחרון לו הוא זוכה טרם פטירתו, ועבור יונתן זהו שיעור חשוב על אהבה, מסירות וזוגיות.
אמו המופנמת של תומאס, יהודית (רבקה מיכאלי בתפקיד דרמטי שזכתה עליו לביקורות מהללות), שנראה כי היא אישה כנועה הנאבקת למען פרנסתה, עוסקת בטיפול באמה הזקנה ואינה מודעת למתרחש אצל בנה, מגלה את סגור לבה לאמה באחת הסצנות המרגשות בסרט, כי היא אינה יודעת מה לעשות לנוכח מחלתו של תומאס וכי אולי יש תרופות חדשות למחלה הזו. כך, באיפוק רב ובעידון מתמשך, היא מגלה חוכמה, רכות ודאגה של אם, באופן כה שונה משתי האמהות המוחצנות המופיעות בסרט, אלה של יונתן ושל מיקי, וגם מאמה שלה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
שרון אלכסנדר: תומאס
אקי אבני: מיקי
דבורה ברטונוב: חברה של סבתא
גל הויברגר: יונתן
רבקה מיכאלי: יהודית, אמו של תומאס
חינה רוזובסקה: סבתו של תומאס
עדה ואלרי טל: שכנה
המוכתר: בתפקיד עצמו
בר רפאלי: ילדה
צוות הסרט

צלם - אמנון זלאיט
עוזר במאי ראשון - אהוד ירושלמי
עוזר במאי שני - דרור שאול
עוזרת הפקה - שירה גפן
מלהקת - חלי גולדנברג
מעצב אמנותי - שמוליק מעוז
עורך תסריט - איתן גרין
פעלולן - ינקול גולדווסר
עוזר צלם - איתן בן אריה
תאורן - מייקי ענברי
נערת תסריט - רביטל צימרינג
עם חברי הצוות שעמל על הסרט נמנו, בין היתר, אנשי תעשייה שהפכו ברבות הזמן לאנשי מקצוע מוכשרים בתחומם, כגון: אמנון זלאיט, שצילם סרטים רבים: "זהר", "סיפורי תל אביב", "בלדה לאביב הבוכה"; עינת גלזר-זרחין, שזכתה במספר הרב ביותר של פרסי אופיר לעריכת סרט; אודי ירושלמי, שהפך למפיק מצליח, שהפיק בין היתר את הסרטים "חתונה מאוחרת" ו"מתנה משמיים"; דרור שאול, שביים את הקומדיות "מבצע סבתא" ו"סימה וקנין מכשפה" ואת הדרמה זוכת הפרסים "אדמה משוגעת"; ושמוליק מעוז, שלימים ביים את הסרט "לבנון", שזכה בפרסים ולביקורות טובות.