stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאוויית א-שאזלייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד, זאווייה 
 מיקום:  עכו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1862
 תאריך פתיחה רשמי:  1862 
 קואורדינטות:  32°55′23″N 35°04′09″E﻿ / ﻿32.9231°N 35.0692°E﻿ / 32.9231; 35.0692
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) זאוויית א-שאזלייה(למפת הגליל המערבי רגילה) זאוויית א-שאזלייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זאוויית א-שאזלייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זאוויית א-שאזלייה
 
מסגד אל-שאזליה
אחד הקברים
זאוויית א-שאזלייה הוא מתחם דתי ומסגד השוכנים בפינה הדרום-מערבית של מצודת עכו וממערב לחמאם אל-באשה, בצפונה של העיר העתיקה בעכו. במקום בו שוכן כיום המבנה, ניצב בתקופה הצלבנית אחד ממגדלי משכן רובע ההוספיטלרים.
היסטוריה

הבניין הנוכחי הוקם ב-1862 כזאווייה, מוסד שמקורו במגרב והדומה למדרסה. הוא הוקם בידי השייח עלי נור אל-דין אל-ישרוטי, מייסד המסדר הסופי השאזילי בעכו. אל-ישרוטי הגיע לעיר מתוניסיה בשנת 1849 במצוות יונה הנביא, אשר נגלה לו בחלומו. תחילה עשו חברי הכת שימוש במסגד א-זיתונה הסמוך ולאחר מכן הקימו מסגד בתרשיחא. לבסוף שבו וקבעו את מרכזם העולמי בעכו והקימו בה את הזאוויה.
המבנה ערוך סביב חצר גדולה המשמשת להתכנסויות ובמרכזה עץ דקל גבוה. המבנה המרכזי בקומפלקס הוא המסגד, המכונה "משהד". הוא שוכן בצידה המזרחי של החצר ובו נמצאים גם קבריהם של מייסד הכת ושל בני משפחתו. המקום מהווה אתר עלייה לרגל לחברי הכת המתגוררים בישראל, בירדן ובלבנון. הכניסה לזאווייה היא מרחוב נור אל-דין אל-ישרוטי, המנציח את שמו של מייסדה.
כיום נמצא מרכז מסדר השאזלים בלבנון. לפיכך, במשך שנים נזנח המבנה בעכו והשוכרים של המתחם הרחיבו בו את בתיהם. בסוף המאה ה-20 החליטו השאזלים לשפץ את המקום. לצורך זה, הם פינו תחילה את הדיירים, תוך מתן פיצויים, ואז החלו בשיפוץ האתר. ההשקעה בחידוש האתר מוערכת בכ-80 מיליון דולר.
לקריאה נוספת

זאוויה, מאת זאב בן אריה, סיפורו של מסדר סופי שאזליה יאשרוטיה בישראל, 119 עמודים, אריאל (הוצאת ספרים), ירושלים 2011.
וירוס הירושה

וירוס הירושה (באנגלית: Legacy Virus) היה מגפה קטלנית בדיונית ביקום מארוול של חברת מארוול קומיקס. קשת הסיפור אודות וירוס הירושה פורסמה בין השנים 1993–2001, והופיעה לראשונה בחוברת X-Force #18 מינואר 1993, בכתיבתו של פביאן ניצ'זה ובאיורו של גרג קאפולו. הווירוס פשט בקרב אוכלוסיית המוטאנטים, הרג מאות מתוכם, ועבר מוטציה ברמה הגנטית כך שגם בני אדם רגילים הושפעו ממנו.
היסטוריה בדיונית > שירת התליין

וירוס הירושה הוא למעשה וירואיד ששוחרר כאלפיים שנים לתוך העתיד בידי סטרייף, טרוריסט וכפילו של קייבל אשר גודל בידי נבל-העל אפוקליפס. במקור, אפוקליפס יצר את הווירוס מתוך מטרה לפטור את העולם מבני אדם שאינם מוטאנטים. באירועי הקרוסאובר "שירת התליין", סטרייף נתן למיסטר סיניסטר מכל המכיל חומר גנטי בן 2,000 שנים משושלת היוחסין של בני משפחת סאמרס. כאשר המכל נפתח לאחר שסטרייף נהרג לכאורה בידי קייבל, דבר לא נתגלה בפנים, אך למעשה "ירושתו" של סטרייף שוחררה לאוויר העולם.
היסטוריה בדיונית > פלישה סודית

במהלך אירועי "פלישה סודית" משנים 2008-2007, חיה מגלה שווירוס הירושה מסוגל להדביק סופר סקרולים שמחזיקים בכוחות האקס-מן. סייקלופס מחליט להניח את וירוס הירושה על חליפותיהם של חברי האקס-מן הקרובים לסקרולים ובכך להדביק אותם. הדבר מצליח ופלישתם של הסקרולים לסן פרנסיסקו נבלמת.
היסטוריה בדיונית > מלחמת המשיח

בתקופת "מלחמת המשיח", ליגת הנבונים ומלכת המצורעים תחת שליטתו של באסטיון הדביקו שניים מחברי המורלוקים, יחד עם בום-בום, הליון וסורג' בזן חדש של וירוס הירושה המיועד להתפוצץ. פעולה זו נעשתה כדי להאשים את אוכלוסיית המוטאנטים בטרוריזם ולהקמתה של החטיבה לתגובה מוטאנטית הממשלתית. רק השניים הראשונים התפוצצו והרגו מאות בני אדם, וקבוצת אקס פורס הצליחה לסכל את מזימתה של ליגת הנבונים.
קורבנות ונפגעים

בין המוטאנטים אשר נדבקו בווירוס הירושה אך שרדו נמנים אוולאנש, בולט, מאווריק, מיסטר סיניסטר, סורג' ופראל. בין אלה אשר נהרגו בידי הווירוס נמנים פיירו, מאסטרמיינד, מג'יק, שכפול של ג'יימי מדרוקס ושני חברי המורלוקים חולמת ופיבר פיץ'.
ד"ר מוירה מק'טאגרט הייתה בין הראשונים שהודבקו בווירוס ועבדה ללא ליאות כדי למצוא תרופה. אך היא נפצעה קשה בהתקפה של מיסטיק ואחוות המוטאנטים על האי מיואר. כפי שהתברר מאוחר יותר, היא הייתה מוטאנטית בעצמה והשתמשה בכפילה מאימפריית השי'אר כדי לביים את מותה על-ידי השארתה בחיים מספיק זמן כדי לשרוד את הטיסה חזרה לאקסבייר ולמות בזרועותיו.
קוואנון, המתנקשת היפנית אשר חלקה את גופה עם בטסי בראדוק, הייתה בין אלה אשר נדבקו בווירוס והיא נהרגה מתוך רחמים בידי מנהיג ארגון היד מטסואו טסוריאבה לפני שנכנעה לווירוס. הליון נלכד בידי מלכת המצורעים והוזרק לתוכו הווירוס כדי שישמש כנשק ביולוגי, אך הוא נרפא מהוירוס בידי אליקסיר.
התרופה לווירוס פותחה בידי ד"ר הנרי מק'קוי, ושוחררה כאשר קולוסוס - אחיה של מג'יק - הזריק לעצמו אותה והפעיל את כוחותיו המוטאנטים, מה שעזר להטעין את הנסיוב ולשחרר אותו לאוויר העולם, אך גם הרג את קולוסוס.
אזכור במדיות אחרות > טלוויזיה

וירוס הירושה מופיע במספר עיבודים בנוסף לקומיקס. הווירוס מוזכר ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" במהלך שני חלקי הפרק "נמלטי הזמן" מהעונה השנייה, בהם אפוקליפס נוצר לראשונה ופיתח את וירוס הירושה בעזרתם של גריידון קריד וחברי האנושות כדי להדביק אנשים חפים מפשע ולהאשים את המוטאנטים בפריצתה של המגפה. כדי לעצור את המגפה, בישופ הגיע מזמן העתיד כדי להשמיד את עבודתו של אפוקליפס לפני שהוירוס יוכל לעבור למוטאנטים, אולם עקב כך מספר נוגדנים שעזרו למוטאנטים לשרוד מגפות עתידיות כלל לא נוצרו. קייבל הגיע מזמן רחוק יותר בעתיד והציע פשרה שבה גם בישופ וגם משימתו נחלו הצלחה - הוא הבטיח שוולברין יידבק בווירוס הירושה, מה שיאפשר את יצירתם של הנוגדנים הנחוצים מבלי להרוג אף מוטאנט הודות לכוח הריפוי העצמי של וולברין שמנע ממנו למות.
אזכור במדיות אחרות > קולנוע

בסרט הלייב אקשן "לוגאן" בסרטי האקס-מן של פוקס המאה ה-20, וירוס הירושה נוטל חלק משמעותי ככלי עלילתי מרכזי. כנקמה על רצח אביו בפרויקט "נשק אקס" בידי מוטאנט, המדען זנדר רייס יוצר וירוס קטלני המועבר דרך אוכל ושתייה כחלק מפרויקט "טרנסיג'ן" שנועד להשמיד את הגזע המוטאנטי בכללותו.
זאוויר מרץ

| --- | --- |

 לידה:  6 באוקטובר 1882 בזל, שווייץ 
 פטירה:  8 בינואר 1913 (בגיל 30) ארץ המלך ג'ורג' החמישי 
 מדינה:  שווייץ 
 השכלה:  אוניברסיטת ברן 
 חתימה:   
 
זאוויר מרץ (בגרמנית: Xavier Mertz; ‏6 באוקטובר 1882 - 8 בינואר 1913) היה חוקר ארצות, מטפס הרים וגלשן סקי שווייצרי, יליד בזל. הוא השתתף במשלחת המזרח הרחוק, רכיב מן השנים 1912–1913 של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בהנהגת דאגלס מוסון, שבה קיפד את חייו. קרחון מרץ קרוי על שמו.
חייו

מרץ, בנו של יצרו מכונות טקסטיל, למד משפטים ודיני פטנטים באוניברסיטת ברן, ומדעי הטבע באוניברסיטת לוזאן, שם התמחה בתצורות קרחונים והרים. בתקופת לימודיו, הרבה מרץ לעסוק בסקי, גם בתחרויות לאומיות, ובטיפוס אל רבות מן הפסגות הגבוהות ביותר של הרי האלפים. בראשית 1911 פנה מרץ אל הגאולוג וחוקר הארצות דאגלס מוסון בבקשה לצרפו למשלחתו. מוסון תכנן לצרף למשלחתו רק בריטים ואוסטרלים, אבל מיומנותו של השווייצרי על מגלשי סקי שכנעה אותו לשנות את דעתו ולשלב אותו במשלחת. תחילה עבד כמדריך סקי, אבל באנטארקטיקה עבד עם אדוארד ניניס בטיפול בכלבי ההאסקי הגרינלנדי של המשלחת.
בקיץ 1912–1913 בחר מוסון במרץ ובניניס להילוות אליו בקבוצת המזרח הרחוק. הם השתמשו בכלבים למסע מהיר מבסיס המשלחת בארץ אדלי לעבר ארץ ויקטוריה. אחרי שניניס ומזחלת שנשאה עליה את רוב המזון נבלעו בתוך בתרון במרחק כ-500 ק"מ מן הצריף, החלו מרץ ומוסון לחזור מערבה. כיוון שחלק הארי של אספקת המזון אבד עם המזחלת, נאלצו להמית בהדרגה את הכלבים כדי להזין בבשרם את הכלבים הנותרים ולהשלים את מכסות המזון הזעומות שנשארו להם. מרץ חלה אנושות ומת במרחק 160 ק"מ מן הבסיס, מוסון, שהיה גם הוא חולה אם כי לא במצב אנוש כמו מרץ, המשיך בדרך לבדו. סיבת מותו של מרץ לא נקבעה מעולם בבירור; התאוריה המקובלת היא ששני האנשים חלו בהיפרוויטמינוזיס A (צריכת יתר של ויטמין A) כתוצאה מאכילת כבדי ההאסקי, המכילים כמות גדולה מאוד של ויטמין זה. הבעיה הייתה מוכרת אז למספר קטן מאוד של אנשים בעולם, בהם בני האינואיטים, שאינם אוכלים לעולם כבד של כלב האסקי, ומוסון ומרץ לא היו מודעים לסכנה. תאוריות אחרות גורסות, שייתכן ומרץ מת משילוב של תת-תזונה, שינוי בדיאטה (בהיותו צמחוני במקור), חשיפה לקור ומתח נפשי.
הערות שוליים

↑  Hypervitaminosis A: Causes, Symptoms, and Diagnosis, Healthline, ‏2012-09-10 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10281395r (data)  CiNii: DA13807949  GND: 128712449  HDS: 048340  ISNI: 0000 0004 2757 1217  NLA: 60598309  NTA: 216764106  PIC: 288832  RERO: 02-A003586557  SUDOC: 220218587  Trove: 1708147  VIAF: 52748421   WorldCat (עם VIAF): 52748421 
מרץ על צוק הקרח
מרץ חוקר בתרוני קרח במשלחת האוסטרלואסייתית לאנטארקטיקה
חדוד אל-עאלם

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  פרסית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  982 
 
חֻדוּד אל-עאלם (בערבית: حدود العالم, מילולית: גבולות העולם) הוא ספר גאוגרפיה שנכתב בשנת 982 על ידי מחבר שזהותו עלומה. הספר נכתב בג'וזאן (אנ') (צפון אפגניסטן של היום) והוקדש לשליט השושלת הפריע'ונית (אנ'), אבו אל-חארת' מחמד בן פריע'ון (אנ'). הספר מתאר את העולם הידוע באותה תקופה. המחבר חילק את העולם לשלושה אזורים: אסיה, אירופה, ו"לוב" (אפריקה).
הספר הוא חלק מכתב יד נרחב יותר שכולל גם העתק של ה"ג'האן נאמה" (ספר העולם) מאת מוחמד בן נג'יב בכראן, חיבור קצר על מוזיקה, וג'אמע אל-עולום (אוסף הידע) מאת פח'ר א-דין א-ראזי. לאחר הקדמה בה מופיע תיאור כללי של העולם, הכולל הכרה בכך שהוא עגול, המחבר כותב בתמצות על 45 ארצות שונות. המחבר לא ביקר בארצות אלו, אלא מסתמך על כתביהם של אחרים אשר שמם לא צוין בספר. הספר עוסק בעיקר בהיבטים הגאוגרפים של הארצות שעליהן הוא כותב - הרים, נהרות, מדבריות, ימים, וערים, אך גם עוסק בתיאור העמים, מנהגיהם, ומצבם הפוליטי.
המזרחן הרוסי אלכסנדר טומנסקי (אנ'), שתחום התמחותו היה אוריינטליזם, מצא כתב יד עם עותק של הטקסט בשנת 1892 בבוכרה. עותק זה הוכן במקור על ידי הכרונוגרף הפרסי אבו ל-מואייד עבד אל-קיום בן חוסין בן עלי אל-פארסי בשנת 1258. מהדורת פקסימיליה יצאה לאור ב-1930 על ידי ואסילי ברטולד (אנ'). התרגום לאנגלית הראשון שפורסם לכתב בוצע בשנת 1937 על ידי ולדימיר מינורסקי.
הערות שוליים

↑  Bosworth, C. E., “Ḥudūd al-ʿĀlam”, Encyclopaedia of Islam, Second Edition, s.v.
↑  C. Edmund Bosworth, ḤODUD AL-ʿĀLAM, Encyclopædia Iranica
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חדוד אל-עאלם".
חד נס

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎-7 מטר
תאריך ייסוד: 1989
תנועה מיישבת: חרות בית"ר
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 889 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎1.5% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) חד נס(למפת הגליל העליון רגילה) חד נס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חד נס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חד נס32°55′39″N 35°38′33″E﻿ / ﻿32.9273878300567°N 35.6423720369817°E﻿ / 32.9273878300567; 35.6423720369817  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן (in English: Golan Regional Council) באדום - חד נס בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.hadnes.org.il
חַד נֵס הוא יישוב קהילתי על גדתו המזרחית של הירדן בתחום המועצה האזורית גולן. מקור השם בראשי תיבות של שלושה מיישובי סיני שפונו ונהרסו: חרובית, דקלה ונאות סיני, ובסיסמתו של זאב ז'בוטינסקי מייסד תנועת בית"ר שהקימה את היישוב, "חד נס", שמשמעותו דגל אחד לכל עם ישראל. הגישה ליישוב מתבצעת דרך כביש 888, המחבר בין כביש 87 לכביש 91. ביישוב גרות כ-280 משפחות, רובן חילוניות.
לאחר פינוי היישובים מסיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, התארגנה תנועת בית"ר להקמת יישובים למפוני סיני. בשנת 1987 פנתה התנועה בעיתונות למשפחות הרוצות להצטרף לגרעין, וב-1989 הוקם היישוב, אך לבסוף ללא אף משפחה ממפוני סיני.
עיקר כלכלת היישוב מבוססת על תיירות ומפעלי נופש (אירוח, טיולי רכבי שטח ופעילויות נהר).
בחד נס פועלים בית כנסת, בריכה, חדר כושר ומגרשי ספורט. החינוך לגיל הרך מתקיים בתוך היישוב. מרבית הילדים מתחנכים בבתי הספר במרום גולן, קצרין, טבריה, חיספין ורמות.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1492
↑  חד נס - ישובים | גולן | הרשות לפיתוח הגליל, באתר www.romgalil.org.il
↑  מועצה אזורית גולן - חד-נס, באתר www.golan.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולריינה איטלקית

| ולריינה איטלקית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
סדרה:: שלמונאים
משפחה:: ולריניים
סוג:: ולריינה
מין:: ולריינה איטלקית
שם מדעי
 Valeriana dioscoridis ‏סמית, 1806
ולריינה איטלקית (שם מדעי: Valeriana dioscoridis) הוא צמח ממשפחת ולריניים משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת השלמונאים.
הוולריינה האיטלקית היא צמח עשבוני רב-שנתי זקוף וגבוה גובהו מגיע עד 80 ס"מ הגדל בארץ ישראל בגולן, חרמון, בגליל, הר הגלבוע, הכרמל, הרי יהודה, והשפלה. הפרח הוא מאוחה, העלה מחולק לאונות ושפתו מפורצת. מתוך השורש יוצא גבעול יחיד עגול. בבסיס הצמח העלים מסודרים בצורת שושנה. הצמח בארץ ישראל גדל בחורש ים-תיכוני
הפרח פורח באביב בעיקר בין החודשים פברואר עד אפריל. צבע הפרח לבן-ורדרד והפרחים מסודרים בתפרחת כדורית בדומה לתפרחת של שום. הולריינה גדל בבית גידול של סלעים וצוקים.
הצמח נפוץ בארצות מזרח הים התיכון בצמח מגודל באירופה כצמחי מרפא.
ולרי פאנוב

| --- | --- |
צילום מ-2017
צילום מ-2017
 לידה:  12 במרץ 1938 (בן 86) ויטבסק, ברה"מ 
 שם לידה:  Валерий Матвеевич Шульман 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 מקום לימודים:  אקדמיית וגנובה של הבלט הרוסי 
 צאצאים:  אנדריי פאנוב 
 פרסים והוקרה:  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית 
 http://balletpanov.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ולרי וגלינה פאנובה בשנת 1977 בבלט "אחר הצהריים של פאון"
ולרי פאנוב (בשמו המלא ברוסית: ולרי מטבייביץ' פאנוב Валерий Матвеевич Панов, נולד בשם ולרי שולמן,‏ נולד ב-12 במרץ 1938 בויטבסק, אז בברית המועצות) הוא רקדן בלט וכוראוגרף יהודי רוסי-ישראלי, יליד בלארוס.
קורות חיים > ילדותו ושנות לימודיו

ולרי פאנוב נולד בשנת 1938 בוויטבסק, בלארוס, אז רפובליקה במסגרת ברית המועצות.
הוא למד בבית הספר לבלט ע"ש אגריפינה ואגאנובה בלנינגרד (בימינו אקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי בפטרבורג). למד גם במוסקבה, וסיים את לימודיו בשנת 1957 בלנינגרד.
קורות חיים > הקריירה ברוסיה

פאנוב רקד בשנים 1957–1964 בלהקת הבלט של התיאטרון מאלי בלנינגרד (בימינו "תיאטרון מיכאילובסקי" בסנקט פטרבורג), בה יצר תפקידים בבלטים "בלדת האהבה" בכוריאוגרפיה של לופוחוב (1959), "דפניס וכלואה" ו"בולרו" לפי הכוריאוגרפיה של דוויטשווילי (1960), ו"פטרושקה" (1961), "אורפאוס" (התפקיד הראשי) (1962) ו"הגברת והחוליגן" (1962) לפי הכוריאוגרפיה של בויארסקי.
בשנת 1964 הצטרף פאנוב ללהקת הבלט של תיאטרון קירוב, (הנקרא בימינו "תיאטרון מריאינסקי"), בה נשאר עד שנת 1972. בלהקה זו הוא ביצע בבכורה תפקידים לפי יצירתו של יאקובסון בבלט "עולם הנפלאות" (1967), לפי הכוריאוגרפיה של וינוגרדוב - ב "גוריאנקה" (1968), התפקיד הראשי ב"המלט" לפי הכוריאוגרפיה של סרגייב, (1970), "בריאת העולם" לפי הכוריאוגרפיה של קסטקינה ווסיליוב (1971).
קורות חיים > יציאתו את ברית המועצות

בשנת 1972 ביקשו הוא ואשתו השנייה - רקדנית הבלט גלינה רגוזינה פאנובה - רשות לעלות לישראל.
השלטונות הגיבו על הבקשה בזעם: בני הזוג פוטרו מלהקת קירוב ונמנע מהם לעבוד במקצועם במשך שנתיים, כשפאנוב עצמו נאסר לזמן קצר באשמת "חוליגניזם". אמנים במערב, לרבות סר לורנס אוליבייה, פנו לשלטונות הסובייטיים בדרישה להרשות לזוג לצאת את ברית המועצות. גם בתקשורת בארצות הברית פורסמה דרישה שברית המועצות תרשה לו לעלות לישראל. במרץ 1974, בעת ביקור הנרי קיסינג'ר במוסקבה, לא הורשה פאנוב לצאת מהבית בו שהה בעיר. ב-1974 פאנוב ואשתו קיבלו אשרת יציאה, וביוני 1974 עלו לישראל ונתקבלו לפגישה עם שר החינוך. בישראל הופיעו בני הזוג במופעים רבים יחדיו. הם רקדו בשנים 1974–1977 עם להקת בת שבע ובת דור.
קורות חיים > פעילותו ככוריאוגרף

בשנים 1977–1983 היה פאנוב כוריאוגרף וסולן בבלט האופרה של ברלין. שם הוא יצר כוריאוגרפיות לבלטים "סינדרלה" של סרגיי פרוקופייב, פולחן האביב של איגור סטרווינסקי, "האידיוט", מלחמה ושלום מאת סרגיי פרוקופייב. כמו כן הפיק את הבלט של קוזלאייב,"לב ההר" בבלט סן פרנסיסקו (1976),
שחרזאדה של מיכאיל פוקין לפי מוזיקה של רימסקי קורסקוב והבלט פטרושקה של סטרווינסקי עם להקת האופרה הממלכתית של וינה (1981), "שלוש אחיות" עם להקת הבלט המלכותית השוודית (1983),ו"המלט" על מוזיקה מאת דמיטרי שוסטקוביץ' עם הבלט הלאומי הנורווגי (1984).
בשנים 1984–1986 היה פאנוב מנהל אמנותי של להקת הבלט המלכותית של פלנדריה, איתה יצר מופעים של רומיאו ויוליה מאת פרוקובייב ו"תנועות". בשנת 1988 יצר כוריאוגרפיה ל"קלאופטרה" למופע של הבלט הממלכתי של איסטנבול.
בשנים 1983–1984 החליפה אשתו, גלינה פאנובה, את נטליה מאקארובה בתיאטרון ברודוויי בחידוש המופע On Your Toes שזיכה בעבר את מאקארובה בפרס טוני.
בשנת 1993 הקימו בני הזוג פאנוב להקת בלט במרכז לאמנויות באשדוד.
ב-1998 יחד עם אשתו השלישית אילנה אלינה, הקים פאנוב את תיאטרון לבלט "פאנוב" באשדוד, אותו הוא מנהל עד היום.
קורות חיים > חייו הפרטיים

פאנוב היה נשוי שלוש פעמים: לליה פטרובנה פאנובה, איתה התחתן בניגוד לרצון הוריו. הוא אימץ את שם המשפחה שלה - פאנוב. אחר כך התחתן עם גלינה, איתה היה נשוי 27 שנה ונאבק על זכותו לעלות לישראל. בשנים 1998–2009  נישא לאילנה אלינה. אילנה פאנוב הקימה יחד איתו את התיאטרון לבלט על שם פאנוב באשדוד. אילנה פאנוב שמה קץ לחייה בשנת 2009 על ידי קפיצה מהקומה ה-20 אחרי שעברה ניתוח לב ולקתה במצב דיכאוני.
לפאנוב שלושה בנים, מכל אחת מנשותיו.
פרסים ואותות הוקרה

1969 - פרס לנין
1970 - תואר "אמן מצטיין של הפדרציה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית"
1979 - פרס מבקרים עולמית על הבימוי והכוריאוגרפיה במופע "פולחן האביב"
1987 - אות מטעם ממשלת טורקיה על המופע "האידיוט"
הערות שוליים

↑  אתר אנציקלופדיה, ביוגרפיה של ולרי פאנוב
↑  מיכל רוזנצווייג, ראיון עם ולרי פאנוב
↑  השחקנית הבריטית פנלה פילדינג (תמונה), דבר, 13 במרץ 1973
↑  נחום ברנע, חילופי דברים על ההגירה מברה"מ, דבר, 12 בספטמבר 1973
↑  שיא במספר הסירובים, מעריב, 13 במרץ 1974
↑  אברהם תירוש, מצוד על פעילים יהודים בימי ביקור קיסינג'ר, מעריב, 29 במרץ 1974
↑  אריה כנרתי, הזוג ואלרי וגלינה פאנוב החל במסע ההסתגלות, דבר, 17 ביוני 1974
↑  הפאנובים רוצים להתיישב בירושלים, דבר, 28 ביוני 1974
↑  ולרי וגאלינה פאנוב ביצירה חדישה לבאלט, דבר, 14 ביולי 1977
↑  אתר אנציקלופדיה, ביוגרפיה של ולרי פאנוב
↑  יצירה סימפונית של מלחין מצרי - בפתיחת הפסטיבל הישראלי 79, דבר, 6 באפריל 1979
↑  רוזנצווייג
↑  ליאור פרג', תיאטרון בלט פאנוב אשדוד: ללמוד לרקוד כמו הגדולים, באתר "כאן דרום", 29 באוגוסט 2019
↑  רוזנצווייג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280577905171  PLWABN: 9811357223005606  BIBSYS: 14039446  BnF: cb146957164 (data)  CiNii: DA05175056  GND: 118591576  ISNI: 0000 0000 8305 3140  LCCN: n77012829  NLK: KAC2020Q3218  NTA: 072721006  SNAC: w6kd9vqd  VIAF: 111587547   WorldCat (עם VIAF): 111587547
ולאטקו פאבלטיץ'

ולאטקו פאבלטיץ (בקרואטית: Vlatko Pavletić; היה פוליטיקאי קרואטי, פרופסור באוניברסיטה, מבקר ספרות ומסאי, שכיהן כנשיא קרואטיה בפועל בשנים 1999–2000, וכן כיהן כיושב ראש הפרלמנט הקרואטי בשנים 1995–2000.
ביוגרפיה

פאבלטיץ' נולד בזאגרב, אז בממלכת יוגוסלביה. בשנת 1955 סיים את לימודיו בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת זאגרב, שם התמחה בשפה ובספרות קרואטית. בשנת 1972 הוא נכלא למשך שנה וחצי על ידי ממשלת יוגוסלביה הקומוניסטית כלאומן קרואטי בגין "ניסיון להרוס ולשנות את הארגון הממלכתי". הוא קיבל תואר דוקטור בשנת 1975.
בין השנים 1990–1992 כיהן פאבלטיץ' כשר החינוך של קרואטיה. בשנת 1992 נבחר לפרלמנט הקרואטי ובנובמבר 1995 מונה ליושב ראש הפרלמנט. הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 2000.
כאשר נפטר הנשיא פרניו טוג'מן בדצמבר 1999, הפך פאבלטיץ אוטומטית לנשיא בפועל של קרואטיה. הוא החזיק במשרה זו עד פברואר 2000 כאשר בחר הפרלמנט הקרואטי זלטקו טומצ'יץ'  ליושב ראש החדש.
בשנת 2004 פרש פאבלטיץ' מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר בזגרב מסרטן הלבלב בשנת 2007.
זווית אחרת

הסמליל האחרון של אתר "זווית אחרת", בעיצוב אמיתי סנדי
זווית אחרת (בערבית: زاوية أخرى) היה אתר אינטרנט ישראלי שנסגר.
האתר נוסד בשנת 2005 כפרויקט משותף של סטודנטים בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. האתר החל בהבאת תרגומים איכותיים מערבית לשפה העברית מתוך מחשבה כי העולם הערבי מוצג בתקשורת הישראלית באופן חד-ממדי ולא-מלא וכי יש פערים גדולים שתרגומם של מאמרים ושל תוכניות טלוויזיה יכול לתרום לצמצומם. בכך, "זווית אחרת" היה לאתר היחיד המביא תרגומים של מאמרים הנכתבים על ידי אינטלקטואלים ליברלים ערבים ונחשב למקור כמעט היחיד העומד לרשותו של הקורא הישראלי, כולל באקדמיה ובתקשורת, לנושא ייחודי זה. חוקרים רבים של המזרח התיכון עומדים בשיתוף פעולה עם האתר ומפרסמים בו מאמרי תגובה למאמרים מתורגמים בנושאים שונים. האתר נבחר לרשימת 25 הבלוגים הנבחרים של הבלוג אפלטון של אורי קציר לשנת 2007.
בשנת 2008 החל האתר לפרסם גם תרגומים של מאמרים מן השפה הפרסית וב-2009 תרגומים של מאמרים מן השפה הטורקית.
ביוני 2011 חודש האתר, זכה למתיחת פנים חזותית ותוכנית ומאז, נוסף על תרגומי המאמרים, הוא הציע תכנים מקוריים ובלעדיים וכן מאמרי-תגובה של מומחים בנושאים שונים, כדוגמת כלכלה אסלאמית וסוגיות בתרגום.
במאי 2012 האתר נסגר עקב היעדר יכולת של מנהליו לעמוד בתשומות הרבות הדרושות לתפעול האתר.
מטרות האתר

האתר מבקש להציע לקורא הישראלי זווית אחרת, חלופית, על העולם הערבי והמזרח התיכון; זווית חדשה, שבה החברה הערבית והאסלאמית ותהליכי העומק הפנימיים שבה – החברתיים, התרבותיים והפוליטיים – ניצבים במרכז ולאו דווקא הפוליטיקה, השלטון, ומערכת היחסים הבינלאומיים והבין-ערביים.
הזווית האחרת שמציע האתר על המזרח התיכון היא זווית ייחודית, מנקודת מבטם של אינטלקטואלים ערבים ומוסלמים ליברלים מארצות האזור ומן הגלות – עיתונאים, סופרים, משוררים, פילוסופים ואנשי-רוח. דרך כתיבתם הליברלית, קריאתם הביקורתית והרפורמיסטית את המציאות ופרשנותם לאירועים במזרח-התיכון עשוי להיפתח לקורא הישראלי צוהר להשקפות שונות ולקולות מרעננים הרווחים בעולם הערבי. האתר מקפיד להביא את הדברים "בשם אומרם" - תרגומים מלאים, מוקפדים ומדויקים של מאמרים, ככתבם וכלשונם, ללא שינויים, צנזורה או השמטות, כולל נוסחים בשפת המקור וקישורים ישירים למאמרים באתרי האינטרנט מהם נלקחו או בקובץ סרוק, כך שיוכלו להוות האתר כלי עזר בידיהם של לומדי הערבית בישראל ובידי כל מי שיחפוץ לעשות שימוש בהשוואת חומרים עבריים למקורותיהם הערביים.
פרויקטים נושאיים באתר

מאז הקמתו, ריכז האתר מאמרים הנוגעים לנושא אחד במספר פרויקטים נושאיים:
פרויקט סאדאת (לרגל 30 שנה לביקורו של הנשיא סאדאת בישראל, נובמבר 2007).
פרויקט תחנות הלוויין הערביות (בוחן תגובות של ליברלים ערבים לתופעת ערוצי הלוויין).
פרויקט "הליברליזם הערבי - מאין ולאן" (בחינת הזרם הליברלי בעולם הערבי, התפתחותו, הישגיו ומגמות ההתפתחות האפשריות בעתידו).
פרויקט "המערכה בעזה - השלכות וביקורת" (בחינת התגובות בעולם הליברלי הערבי למבצע "עופרת יצוקה" בעזה).
פרויקט "איראן בטלטלה" (בחינת התגובות באיראן ובעולם הערבי לאירועים שהתחוללו באיראן בעקבות הזיופים בבחירות ביוני 2009).
פרויקט "הליברליזם הערבי - מאין ולאן?" (מבט-על על מצב הליברליזם בעולם הערבי ובמזרח התיכון מפי אינטלקטואלים בני האזור).
פרויקט "מצרים לקראת מהפכה" (מאגד מאמרים שהתריעו על המצב החברתי והכלכלי במצרים ועל האפשרות שבגינם תפרוץ מהפכה חברתית).
פרויקט "מצרים לאחר המהפכה" (ניתוח החברה המצרית והזירה הפוליטית המצרית לאחר מהפכת ינואר 2011).
צוות המתרגמים ואופן העבודה

מיום הקמתו התנהל אתר "זווית אחרת" בהתנדבות מלאה ולא נתמך כלכלית על יד אף גוף פוליטי או ארגון אחר. עבודת התרגום באתר בוצעה בהתנדבות מלאה על ידי כ-20 מתרגמים, עורכי תוכן ועורכי תרגום מן הטובים בישראל בלא כל תמורה. האתר ממשיך לקלוט לשורותיו כל העת מתרגמים מתנדבים מכל השפות המזרח תיכוניות, בעלי ניסיון ומוניטין וסטודנטים שעשו את צעדיהם הראשונים בתרגום והציע להם מעבר לחוויית התרגום וההתנסות המעשית גם אפשרות ללמוד ולהתפתח בלימודיהם וברכישת מיומנויותיהם.
ביקורת

האתר סופג מתחילת פעילותו ביקורת רבה מכיוונים שונים. חרף העובדה שהאתר אינו מזוהה פוליטית בישראל מואשם האתר בלקיחת צד פוליטי. אנשי שמאל האשימו את עורכי האתר בנטייה לימין ובהצגה שטחית של הערבים על ידי כותבים ערביים שיכולים להיות מוגדרים כ"אוריינטליסטים מבית", או גרוע יותר, כאלה המקבלים תמיכה ומימון מן המערב כדי להשמיע את קולם הביקורתי ובכך הופכים עצמם בלתי-רלוונטיים. אנשי ימין האשימו את האתר בנטייה לשמאל ובניסיון להציג פן סובלני, מתון ושוחר שלום בעולם הערבי שקיים, אולי, רק ברמת האינטלקטואלים, אך אינו קיים בקרב הפוליטיקאים ודעת הקהל.
כותבים ערביים התייחסו גם הם לאתר באופן ביקורתי וחריף: הפובליציסט העיראקי סאיב ח'ליל מתח ביקורת חריפה על האתר ה"ציוני" ואמר כי הוא משרת את האינטלקטואלים הצבועים ומשוללי ההשפעה בעולם הערבי וכי הוא אינו משרת את "מקדמי הרפורמה בעולם הערבי" כפי שהוא טען, אלא את הממסד הציוני הכובש.
הערות שוליים

↑  היום פועל אתר בשם זהה שנותן במה לדעות ושיח רעיוני מכל קצוות הקשת הפוליטית.