stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמון גליניקה
הבניינים החיצוניים > אגף האצילים

בניין החווה עם אורוות סוסים, שהוקם בצפון בשנת 1796 תחת הרוזן לינדנאו, הורחב מזרחה בשנת 1828 ונוספה בו קומה מלאה. לדברי קארל פרידריך שינקל, שרטט לודוויג פרזיוס את תוכניות השיפוץ. המבנה הותאם לסגנון הווילה האיטלקית, מבנה בסגנון בתים דרומיים פשוטים עם גג משופע מעדנות בכל הכיוונים ובולט מעבר לקיר המבנה עשוי יריעת אבץ, פתחי חלונות עם תריסים ופרגולה בעלת גג שטוח עם עמודים מסיביים בקצה הדרומי-מערבי, המחבר את אגף האצילים עם הטירה. כמו בבניין הארמון, הנסיך קרל דאג לעטר את חזית הצד הדרומי של חצר הגן בשברי אבנים מעוטרות מן העת העתיקה, שאת הסידור הקישוטי ביצע הפסל כריסטיאן דניאל ראוך.
באמצע החזית הדרומית הוצב עותק ארד של פסל רומאי של קבוצת אילדפונסו המבוסס על המקור המוצג במוזיאון הפראדו במדריד. הפרשנות של שני הצעירים עם זרי הדפנה שנויה במחלוקת עד היום. לדברי יוהאן יואכים וינקלמן, הפסלים הם של אורסטס ופילאדס, ושינה ומוות על פי גוטהולד אפרים לסינג. קבוצת הפסלים, שיוצרה על ידי בית יציקת הברזל Gräflich Einsiedel בלאוכאמר, נוצקה מספר פעמים והוצבה במקומות שונים, כולל בחלק שרלוטנהוף של פארק סנסוסי. שינקל ופרזיוס תכננו את החלק המזרחי של החזית הדרומית, המשתרע מעבר לקו הבניין של הארמון, עם ספסל אבן בסוכת גפנים. את הספסל עם דפנות מדורגות ניתן היה למצוא עד שנת 1937, אך הוא כבר לא שם יותר. דמות יצוקות מקשטות את הקומה העליונה. באמצע נמצאת פליסיטס פובליקה (Felicitas Publica), שהמקור שלה נוצר על ידי כריסטיאן דניאל ראוך לאנדרטת מקס יוזף במינכן. היא מוקפת על ידי פסלונים של איפיגניה ואודיסאוס. אלו עבודות מבית המלאכה של הפסל כריסטיאן פרידריך טיק (Christian Friedrich Tieck). פינת הבניין מעוטרת בראש אבץ יצוק של אתנה.
הכינוי "Kavalierflügel" (אגף האצילים) או "Kavaliergebäude" (בית האצילים) מטעה, מכיוון שכינוי זה מרמז על בניין מגורים בלבד. למעשה, הוא תוכנן מההתחלה כמבנה מגורים, חווה ואורווה. הכניסה בצד הצר המזרחי הובילה לקומה העליונה ולדירת משרתים בקומת הקרקע. אחריה אורווה לסוסים עם 24 תאים לסוסים, מטבח ושירותים בשליש המערבי. בקומה העליונה במזרח הייתה דירה למפקח, חדרי משרתים, אסם וחדרי שירות באמצע. בצד המערבי היו חדרים למנהל האורווה, טבחים ושני חדרי אירוח. שני חדרים, שעבורם יכול היה גג הפרגולה לשמש כמרפסת, שימשו מקום לינה לעוזריו האישיים של הנסיך קרל, שלעיתים היו הרוזן הלמוט פון מולטקה הזקן והנסיך הוהנלוה-אינגלפינגן. החל משנת 1832 ניתן היה להגיע ישירות לחדרי הדיירים באמצעות גרם מדרגות שני, שהכניסה אליו נעשתה דרך ארכיטקטורת הפרגולה. שינויים קטנים נוספים בחלל הפנים בוצעו בשנת 1872 על ידי הקבלן ארנסט פטצהולץ (Ernst Petzholtz) מפודסדאם, שהחליף את מבנה התומך מעץ מתקופת שינקל במבנה יצוק באורווה הסוסים. הרצפה, שככל הנראה עדיין הייתה מרוצפת בלבנים אדומות-צהבהבות על ידי הרוזן לינדנאו, קיבלה כיסוי חדש עשוי לבני קלינקר.
לאחר מותו של הנסיך קרל, הוזנח אגף האצילים, כמו כל הבניינים בפארק. במשך עשרות שנים תוקן בניין הארמון ושימש מוסדות שונים. במהלך השיפוצים המחודשים בשנת 1988–89 נחשף המבנה התומך בברזל יצוק, שכוסה בשנות החמישים של המאה ה-20, והרצפה. אורוות הסוסים לשעבר שימשו לאירועים מאז מרץ 2006.
הבניינים החיצוניים > בית הכרכרות והמגדל

הבניין מתקופת הרוזן לינדנאו, המכונה ביתן הכרכרות (Wagenremise) בתוכניות בנייה ישנות, היה צריך להיהרס בגלל הרחבה לכיוון מזרח של בניין החווה או אגף האצילים. כתחליף, רשם לודוויג פרזיוס טיוטות לבית כרכרות (Remise) חדש בשנת 1828 על פי המידע של שינקל והציב אותו צפונה, בזווית ישרה לחלקו המערבי של אגף האצילים. בית הכרכרות החד-קומתי קיבל גג משופע שטוח עשוי יריעת אבץ. בחזית הפונה מזרחה, ארבע קשתות עם שערי עץ הובילו לאולם הכרכרות, שעל פי רישום העיצוב של פרזיוס הכילו מקום לשנים-עשר מרכבות. לצפון האולם הוצמדו שני חדרים, ששימשו בור כבול (Torfgelaß) ואורוות עץ (Holzstall). תנור המחובר כלפי חוץ. בצד הדרומי היה מחסן אוכפים ורתמות. מכאן מעבר הוביל לאורוות הסוסים בבניין האצילים. שינקל דאג שחצר המבנה תהיה סגורה בצפון בחומה ובמזרח עם גדר סריג.
דמות של נפטון באמצע הסריג הפונה לחצר הוצגה רק ב-23 ביוני 1838 והייתה מתנת יום הולדת של פרידריך וילהלם השלישי לבנו. זו גרסה שנייה לדמות נפטון, אותה יצר הפסל הגרמני ארנסט ריטשל (אנ') למזרקה בנורדהאוזן. אגן המים בצורת קונכייה מגיע מאכסדרת שיש בפארק סנסוסי, שנבנתה בין השנים 1751–1762 על פי תוכניות של גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף, אך נהרסה בשנת 1797. הנסיך קרל הורה להקים קונכייה נוספת מתחת לפרגולה הפונה דרומה של הקזינו בפארק.
על פי המידע של שינקל, יצר פרזיוס תוכניות למגדל כדי לשחרר ולהחיות את קבוצת הבניינים באמצעות מבנה אנכי. מגדל בן חמש קומות עם פתחי חלונות צרים ומלבניים גבוהים ובלוודרה בקומה העליונה נבנה בין בית הכרכרות לאגף האצילים. גג האוהל השטוח עשוי יריעת אבץ. ניתן היה להיכנס למגדל דרך כניסה בצפון ומאחד מחדרי הרחצה בחלקו המערבי של אגף האצילים. שיפוצים גדולים בוצעו במהלך חייו של הנסיך קרל. ארנסט פטצהולץ, שהגדיל את המגדל בקומה אחת ב-1871–1872, מונה על התכנון והביצוע. בית הכרכרות הוגדל, אותה האריך גם בקשת נוספת ובמרתף. המגדל שמר על חריצי החלונות הצרים ונפתח שוב בקומה השישית עם חלונות עד לבלוודרה. כמו כן, גג האוכף השטוח קיבל קישוטים אדריכליים עתיקים למראה באמצעות אקרוטריון בעיטור כפות דקלים. אחרי עשרות שנים של הזנחה, בית הכרכרות הרעוע נהרס בשנות החמישים של המאה ה-20 ורק המרתף נבנה מחדש. בניין נוסף בן קומה אחת נוסף בזווית ישרה, שבמקום הקיר מהווה כיום את החצר הפונה צפונה. בבית הכרכרות פועלת מסעדה מאז 1986.
לקריאה נוספת

Verwaltung der Staatlichen Schlösser und Gärten Berlin (Hrsg.): Schloss Glienicke. Brüder Hartmann, Berlin 1987
Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg (Hrsg.): Ludwig Persius – Architekt des Königs – Baukunst unter Friedrich Wilhelm IV. 1. Auflage. Schnell & Steiner, Regensburg 2003, ISBN 3-7954-1586-1
Generaldirektion der Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg (Hrsg.): Ludwig Persius – Baukunst unter Friedrich Wilhelm IV. – Architekturführer. 2. korrigierte Auflage. Rudolf Otto, Berlin 2003
Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg (Hrsg.): Schloss und Park Glienicke. Deutscher Kunstverlag, Berlin/München 2011, ISBN 978-3-422-04022-9
שרטוט של אחוזת גליניקה מ-1805
גליניקה בתקופת הנסיך הרדנברג,
תחריט נחושת בסביבות 1874, הרמן שני
כניסה ראשית מקורית מחצר הגן, פרגולה ושימוש משני באבנים עתיקות על הקירות
הצד הדרומי של ארמון גליניקה
הצד המערבי של ארמון גליניקה
הכניסה הראשית לפארק גליניקה
בית האחוזה לאחר השיפוץ הראשון בסביבות 1814. למעלה: צד מערב; למטה: צד דרום
1 בניין ראשי 2 בנייני חווה. נוספו תחת הרוזן לינדנאו: 3 בנייני חווה עם אורוות סוסים 4 סככת המרכבות
תוכנית הבניין משנת 1817

קומת קרקע

1 פרוזדור 2 חדר נשים 3 חדר ירוק 4 אולם גדול 5 חדר אדום 6 חדר אמבטיה 7 מטבח 8 מזווה 9 כביסה

קומה ראשונה

12 אולם כחול 13 חדר הנסיך (סלון) 14 חדר שינה ירוק 15 "ארון סודי" (שירותים) 16 חדר שירות 17 חדר הנסיכה 18 חדר פינתי ירוק 19 "ארון ורוד" 20 חדר ירוק כהה 21 חדר כחול 22 חדר ירוק קטן 23 חדר אדום קטן 24 פרוזדור


1 אגף מערבי 2 בניין ראשי 3 אגף גבירות החצר 4 בית האצילים 5 בית הכרכרות
חצר הגן בגליניקה.
ציור מאת אוגוסט סי האון בעקבות וילהלם שירמר, 1837
פורטיקו בסגנון פרופילאה
חלון בקומת הביניים עם תומך בדמות אריה
הפורטיקו בצד המזרחי של בית גבירות החצר
הנסיך קרל מפרוסיה בן ה-51, 1852, ציור של פרנץ קרוגר
הנסיכה מארי בנוף גן רומנטי עם הכלב דנדי, 1838, יוליוס שופה
מבט מבבלסברג על ארמון גליניקה בסביבות 1838, קרל דניאל פריידנק
קבלת פנים של ציידים לנסיך קרל לפני ארמון גליניקה.
צייר לא ידוע מ-1847
הסוס אגאתון באורווה של ארמון גליניקה, 1850, פרנץ קרוגר
מבט לפוטסדאם מעל ארמון גליניקה, 1838, קרל דניאל פריידנק. הצד המזרחי של מתחם הבניין לפני השינויים של לודוויג פרזיוס
אגף האצילים עם נוף לחצר הגן
תוכנית קומת הקרקע
שרטוט מ-1828
תוכנית הקומה העליונה
שרטוט מ-1828
בית הכרכרות והמגדל
תוכנית בית הכרכרות
שרטוט מ-1828
אסתר פרבשטין

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בת 79 בערך) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל
 מקום לימודים:  בית-יעקב, האוניברסיטה העברית בירושלים
 מוסדות:  מכללה ירושלים, גנזך קידוש השם
 תרומות עיקריות
 חקר החיים הדתיים בשואה, הנגשת תיעוד ומקורות מידע תורניים
 
אסתר פרבשטין (נולדה בשנת 1946) היא היסטוריונית חרדית, ראש הקתדרה להוראת השואה במכללה ירושלים, חברת הנהלת ועידת התביעות העולמית מטעם ממשלת ישראל, והיועצת האקדמית של גנזך קידוש השם. נחשבת כפורצת דרך בתחום חקר החיים הדתיים בשואה.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים לרב יהודה אריה לייב היינה והיא נינתו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר. למדה בסמינר בית-יעקב בירושלים. בין השנים 1985-1970 לימדה באולפנת חורב בירושלים.
בשנת 1984 סיימה את לימודיה לתואר שני במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודתה, בהנחייתו של פרופ' יהודה באואר, עסקה בהצלת אדמו"רים בתקופת השואה. בעבודה זו הביעה לראשונה את תפיסתה ההיסטורית ביחס לביקורת על בריחת מנהיגים בכלל והצלת רבנים ואדמו״רים בפרט. כמו כן הציגה את עמדתה המסנגרת על האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז בפולמוס הדרשה.
בהמשך למדה בפקולטה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן בראשות פרופ' דן מכמן.
בשנת 1999 מונתה על ידי האגודה להיסטוריה ויזואלית של השואה (בראשות סטיבן ספילברג) לאחראית על גביית עדויות בקרב המגזר החרדי. במסגרת זו נערכו כמה אלפי ראיונות במגזר זה.
תפקידיה

בשנת 1995 הקימה פרבשטיין את המרכז ללימודי השואה במכללה בירושלים. בתפקידה כראש המרכז בנתה מערכת לימודים מקיפה בנושא שואה, אנטישמיות וזהות יהודית. במקביל להכשרת מורים וחוקרים, יזמה גם קורסי הכשרה למדריכי מסעות בפולין, ומפגשי דיון, ליבון וחקר לדור השני לשואה. בשנת 2023 פרשה מהנהלת המרכז והיא משמשת כיועצת חיצונית.
משנת 2010 משמשת פרבשטין כיועצת אקדמית בגנזך קידוש השם.
פרבשטין שימשה כחברת ועדת החינוך של ועידת התביעות מאז שנת 2004. ביוני 2023 מונתה לחברת הנהלת ועידת התביעות מטעם ממשלת ישראל.
פרבשטין מונתה כחברה בוועדה לשיקום בית הקברות שניפישוק (Šnipiškės) בווילנה מטעם ממשלת ישראל, ופעלה בוועדה בשנים 2024-2023.
מיזמים

כבר בשלבים מוקדמים מאד של מחקריה, הציפה פרבשטין את המגבלה של חוקרים אקדמיים בקשר לגישה לכתבים רבניים. טענתה הייתה, כי העדר הגישה לחומרים אלו מקשה על חוקרים את ההבנה של בסיסי ידע ותפיסה, וכן מדיר אותם ממקורות היסטוריים ראשוניים. בשנת 2004 יזמה פרבשטיין את הקמתו של המאגר המקוון ׳זיכרון בספר׳, מאגר של אוטוביוגרפיות אודות השואה שנכתבו בידי רבנים ניצולי שואה משנת 1939 ואילך. מרבית החומר ההיסטורי במאגר נכתב במקורו כמבואות לספרי קודש בתחומים שונים.
פרבשטין יזמה והובילה את פרויקט התיעוד של גנזך קידוש השם, במסגרתו נאספו וקוטלגו יותר מאלפיים עדויות מצולמות של ניצולים, בעיקר שומרי מסורת לגווניהם. הפרויקט מומן על ידי קרן ספילברג כחלק ממפעל התיעוד שלו.
ביוזמתה ובהנחייתה, מקיים המרכז ללימודי שואה את חידון מורשת השואה הארצי, בשיתוף מנהל החמ"ד במשרד החינוך. החידון מתקיים בתדירות של אחת לשנתיים מאז שנת 2007. הוא מיועד לתלמידי בתי הספר העל-יסודיים בחינוך הממלכתי-דתי, בנים ובנות, בכל הארץ. פרבשטין כתבה את ספרי החידון, המעבירים לבני נוער מידע היסטורי על הנושא שנבחר, מלווה בשאלות חשיבה.
תפיסות והדגשים חדשים בחקר השואה > גבורה, עמידה וקידוש השם

פרבשטיין הייתה מראשוני החוקרים שפעלו לבסס באמצעות מקורות רב תחומיים, היסטוריים ותורניים-הלכתיים, את המשמעות המורחבת של המושג ׳גבורה׳, כך שלא תצטמצם בתחום ההתנגדות הפיזית, אלא תכלול גם גילויים של ערבות הדדית, עמידה מוסרית, התמודדות אמונית, שמירת מצוות ומסורת ושמירה על זהות יהודית. בכתביה התמודדה בידענות וביושרה עם השאלה האם גילויי עמידה שונים כלולים בהגדרה ההלכתית של ׳קידוש השם׳, גם אם אין בהם התכוונות למעשה זה במובנו המסורתי, וכן בסוגיה של חיוב או פטור במצוות במצבים שונים בשואה.
תפיסות והדגשים חדשים בחקר השואה > הצלת רבנים ואדמו"רים

באמצעות מחקריה הציגה פרבשטין את המשמעות המחייבת של מנהיגות תורנית ורוחנית כעוגן, כמצפן מוסרי, כיוצרת הגות וכמקור כוח לפרט. מתוך כך נדרשה לנושא הטעון-רגשית של הצלת אדמו"רים. בהצלת רבנים ואדמו״רים ראתה השתקפות של מערכת הקשרים שבין רב לתלמיד, וביותר בין רבי לחסידיו, והנגישה לחוקרים גם את הדיון ההלכתי הנוגע לקדימה בהצלה. כמו כן ראתה ביוזמות הצלה אלו ביטוי להתנגדות, על רגע העובדה כי הרבנים היו מושא מרכזי לרדיפות הנאצים.
בתחום הצלת יהודים בשואה עסקה בהרחבה בארגוני הצלה בעולם היהודי הדתי, שהחלו ביוזמה אישית או מקומית ופעלו כזרועות הצלה בארצות הברית, בשווייץ, בארץ ישראל, בבריטניה, בסלובקיה, בהונגריה ובטנג'יר.
תפיסות והדגשים חדשים בחקר השואה > שיקום רוחני

פרבשטין התחקתה אחרי תהליכי השיקום של שארית הפליטה, והצביעה על מרכזיותו של השיקום הרוחני בתהליך ההתאוששות והחזרה לחיים. היא חקרה לראשונה את תהליך השיבה של ניצולים אל חיי תורה ואמונה שמהם ניתקו באכזריות, תחילתו של הגיבוש החברתי-קהילתי המחודש שבין הניצולים, וצמיחתה של מנהיגות רוחנית במחנות העקורים, וכן את תרומתם של הניצולים להחייאת עולם התורה והחסידות.
תקופת השיקום זוכה להתייחסות מיוחדת בכל מחקריה, ואחד מהם, "טל של תחיה", ממוקד בו.
תפיסות והדגשים חדשים בחקר השואה > נשים בשואה

פרבשטין העמיקה בחקר ההתמודדות של נשים דתיות בשואה באופן אישי וכחלק מקבוצה. היא שפכה אור על עולמות התוכן שמהם שאבו את כוחן, ועל היותן נושאות את משא החינוך, הקשר וההמשכיות בעולם שבו נותקו כל השרשראות. ערכה את יומנה של נערה מגטו לודז', וחקרה את חייהן של נערות במסתור.
בנושא זה עוסק ספרה "בנות עמי מטלז". בתחום נשים בהצלה עוסק ספרה "פתח ההצלה מטנג'יר".
משפחתה

אסתר פרבשטיין נשואה לרב משה מרדכי פרבשטין, ראש ישיבת חברון כנסת ישראל ונשיא בית המדרש לרבנים בברלין. להם שבעה ילדים:
יעקב, עוסק במחקר תורני במסגרת "מכון ירושלים", דיין בבית הדין של הרב נסים קרליץ. נשוי לרבקה, בת הרב דוד יצחק מן.
רינה, נשואה לרב צבי מרדכי פלדהיים, דיין בבית דין לענייני ממונות במועצה הדתית בירושלים.
נעמה, נשואה לרב יוסף אלפנט, ר"מ בישיבת מיר.
רות, נשואה לרב יואל רייבין, ר"מ בישיבת מיר.
שרה, נשואה לרב בנימין הלר.
אלישבע, נשואה לרב דוד שרייבר, ר"מ בישיבת עטרת שלמה בראשון לציון.
יחזקאל, דיין בבית הדין ׳הישר והטוב׳ בירושלים וראש כולל, נשוי להדסה, בת הרב יעקב טרגר.
פרסומים > ספרים בעברית

בסתר רעם: הלכה, הגות ומנהיגות בימי השואה, מוסד הרב קוק, תשס"ב, 2002
בסתר המדרגה: היהדות האורתודוקסית בהונגריה נוכח השואה, מוסד הרב קוק, תשע"ג (2013)
פתח ההצלה מטנג’יר: רני רייכמן לעזרת יהודי אירופה, אסתר פרבשטין ואילה נדיבי, מוסד הרב קוק, תשע״ז (2017)
טל של תחייה: מכתבים ראשונים של אנשי אמונה לאחר השואה, מוסד הרב קוק, תשפ"א (2020)
בנות עמי מטלז: אסתר פרבשטין ובן ציון קליבנסקי, מוסד הרב קוק, תשפ״ד (2024)
פרסומים > ספרים שתורגמו לאנגלית

Hidden in Thunder: Perspectives on Faith, Halacha and Leadership During the Holocaust (Jerusalem: Mossad Harav Kook 2007, distributed by Feldheim, 2007)
The Forgotten Memoirs: Moving Personal Accounts from Rabbis who Survived the Holocaust (Brooklyn, New York: Artscroll Publications: Shaar Press, 2011)
Hidden in the Heights: Orthodox Jewry in Hungary during the Holocaust (Jrusalem: Mossad Harav Kook, 2014, distributed by Gitler)
Dew of Revival: First Letters from Jews of Faith After the Holocaust (Jerusalem: Mossad Harav Kook and Michlalah Jerusalem, 2024)
פרסומים > ספרים בעריכתה

ידי משה, כתבי הרב משה קלנברג, דרשות ממחנה לה-לנד בצרפת הצפונית, מכללה ירושלים תשס״ה (2005)
זיכרון בספר – השואה במבואות לספרות הרבנית, עורכים: אסף ידידיה, נתן כהן ואסתר פרבשטיין, הוצאת ראובן מס, 2008 גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
עלי מרורות: רבי יהושע משה אהרונסון, מוסד הרב קוק, תשע״ד (2013)
מטלז עד טלז: יומנו של הרב חיים שטיין, מכללה ירושלים, המרכז לחקר השואה, תשע"ה (2015)
אומנם נר רוחני דולק בי: יומנו של תלמיד חכם מדוקלה, עורכות: אסתר פרבשטין וחוי דרייפוס, יד ושם, 2018
לכתוב עד כלות: יומנה של נערה מגטו לודז', עורכות: אסתר פרבשטין, מיכל אונגר, הדסה חלמיש, מכללה ירושלים ומוסד הרב קוק, 2018
פרסומים > מאמרים בעברית (רשימה חלקית)

אגרות מווילנה בענייני הצלה, מכלול ט׳, תשנ"ה, 75-95
ד' אמות של הלכה - במחיצת כתביו של רב קהילה בימי השואה. סיני, הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים. חלק א': כרך קי"ז, שבט אדר תשנ"ו, 235-260 חלק ב': כרך קי"ח, ניסן אייר תשנ"ו 43-70
כי עליך הורגנו, התכוונות במעשה קידוש השם בימי השואה. מכלול ט"ז, סיון תשנ"ח 42-80.
יומנים וזיכרונות כמקורות היסטוריים – יומנו וזיכרונותיו של הרב יהושע משה אהרונסון, קובץ מחקרים יד ושם ט"ז תשנ"ח
הערות על הצלת הרבי מבעלז, בשדה חמד 3 תשנ"ח, ארגון המורים הדתיים
רופא חייל יהודי מגרמניה במחנה עבודה בפולין במלחמת העולם השניה. מכלול י״ז (תשנ״ט) 77-81
קול ה' באש: דרשות רבי קלונימוס שפירא, האדמו"ר מפיסצנה, בגטו ורשה. קיום ושבר (2001) 143-157.
גם זו היסטוריה. כתב העת בשביל הזיכרון, בהוצאת בית הספר להוראת השואה ביד ושם, שבט תשס"ב
קברניטים בספינה טובעת: רבנים בפולין בימי השואה לאור כתביהם. נתיב 3,17-4 (תשס״ד) 31-36.
מבט מקרוב על היודנראט, זיכרונותיה של אשת חבר היודנראט הראשון בוורשה. קובץ מחקרים יד ושם ל״ג תשס"ה
הנער, הרב והפליטים בבודפשט 1944. דפים לחקר השואה כ׳ תשס"ו, בהוצאת אוניברסיטת חיפה
הגבר ראה עוני עמו: זיכרונות הרב יעקב אביגדור מדרוהוביץ'. עם לבדד - מולדת ופזורה (2006), 395-412 .
מבואות רבניים כטקסט היסטורי של השואה: הרב, הנער והפליטים בבודפשט 1944. דפים לחקר השואה כ׳ (תשס״ו) 81-111.
זיכרון עלי ספר : הנצחת השואה בספרי תורניים, בתוך זיכרון בספר (ירושלים, תשס״ח) 13-37.
אני רוצה להיות שייך ליעקב. בשביל הזיכרון ס.ח. 2 (תשס״ט) 18-25.
תיבתו של משה, מבט מחדש ביומנו של משה פלינקר, מכלול 2 שבט תש"ע.
לבנות החרבות: עגונות השואה. בשביל הזיכרון ס.ח. 5 (תש״ע) 38-45.
התמודדות הלכתית של נשים בשואה. סיני קמ״ד (תשע״ב) מ״א-ע״ג.
מנהיגות ושיקום, חלקם של הרבנים בשיקום הדתי של שארית הפליטה. בתוך עמדו"ת 4 ממשבר לצמיחה (תשע״ד) 269-287.
פרסומים > מאמרים באנגלית (רשימה חלקית)

“Diaries and Memoirs as a Historical Source – The Diary and Memoirs of a Rabbi at the ‘Konin House of Bondage’”. Yad-Vashem Studies XXVI, (Jerusalem:Yad Vashem,1998), 87-128.
“Building Amidst Devastation :Halakhic Historical Observations on Marriage During the Holocaust”. Chapter in The Impact of the Holocaust on Jewish Theology, Ed. Steven Katz (New York: NYU Press, 2005), 175-193.
״A Close-up View of a Judenrat: The Memoirs of Pnina Weiss – Wife of a Member of the First Judenrat in Warsaw”. Yad Vashem Studies XXXIII, (Jerusalem: Yad Vashem, 2005), 61-100.
“Rabbis and Refugees in Budapest 1944’ - The Memories of Rabbi Y. Y. Rabinowicz, the Rabbi of Muncacz, and the Memories of Rabbi Avraham Kahn-Hacohen”.  Dapim, Studies on the Shoah XX, (University of Haifa and the Ghetto Fighters House, 2006), 81 -111.
“Sermons Speak History: Rabbinic Dilemmas in Internment between Metz and Auschwitz,” Modern Judaism (Oxford University Press) 2007 Vol. 27, No.2:146-172.
"Young Moshe's Ark; Reappraisal of the Diary of Moshe Flinker", Die Siebte Joseph Carlebach-Konferez, Herausgegeben von Miriam Gillis- Carlebach und Barbara Vogel, Deutshland 2008, 196-215.
“The Hidden Stories of Hidden in Thunder,” Mishpacha, No. 194, 30 Jan. 2008 (23 b’Shevat 5768), 3439.
“Where Have All the Grandmothers Gone,” Mishpacha, Family First Supplement. No.95, 18 June 2008 (15 b’Sivan 5768).
“I want to belong to Jacob". Legacy (Jerusalem, 2012) 5:2-13 “Yet another destruction: Jewish books in Hungary," Dialogue; for Torah Issues & Ideas (Baltimore, 2013) No. 4: 252-292.
"Renée Reichmann and Her Rescue Enterprise in Tangier", in: "Jewish solidarity: the ideal and the reality in the turmoil of the Shoah", Ed. Dan Michman and Robert Rozett. (Jerusalem, Israel: Yad Vashem, 2022) 417-437
הערות שוליים

↑  אברהם פריינד, מקלב מינה את הרבנית פרבשטיין כחברת הנהלת ועידת התביעות העולמית, באתר בחדרי חרדים, 27 ביוני 2023
↑  חנני ברייטקופף, ‏חשיפה: זה התפקיד היוקרתי שקיבלה אשת ראש ישיבת חברון, באתר כיכר השבת, 27 ביוני 2023
↑  אסתר פרבשטין, בסתר רעם: הלכה, הגות ומנהיגות בימי השואה, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשע״ג (2013), עמ' 397-427
↑  אסתר פרבשטין, בסתר רעם: הלכה, הגות ומנהיגות בימי השואה, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשס״ב (2002), עמ' 55-128
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311756805171  PLWABN: 9810817041105606  BnF: cb16981786x (data)  GND: 1141319942  ISNI: 0000 0000 6696 150X  LCCN: no2003014263  SUDOC: 231159811  VIAF: 31677668   WorldCat (עם VIAF): 31677668
אבולוציה של יונקים

שחזור של פרוסינוזוכוס (Procynosuchus), חבר בקבוצת הקיינודונטיים, הכוללת את אבותיהם של היונקים
אבולוציה של היונקים היא תהליך התפתחותם של היונקים מתחילת התפתחותם עד ימינו.
אבותיהם הקדומים של היונקים הם קבוצת הסינאפסידה ששגשגה בתקופת הקרבון הפנסילבני, לקראת סוף עידן הפלאוזואיקון. הקבוצה נוצרה לפני 318 מיליון שנה לערך כאשר הענף (Clade) של בעלי שפיר עוברי (אמניוטים) יבשתיים (ענף שהתפתח מקבוצה של חולייתנים יבשתיים) התפצל לשניים:
השושלת הסינפסידית. ממנה שרדו רק יונקים.
השושלת הזאורופסידית. מהזאורפסידים התפתחו הדינוזאורים, הזוחלים והציפורים של ימינו. כל בעלי השפיר העוברי שנכחדו קשורים לדינוזאורים יותר מליונקים.
בתור הפרם הסינפסידים כללו את הטורפים הדומיננטיים וחלק מאוכלי העשב הנפוצים. אולם בתקופת הטריאס התחתון שאחריה היו הארכוזאורים (קבוצה של זאורופסידים) לחולייתנים הדומיננטיים. דמויי יונקים הופיעו בתקופה זו; חוש הריח המעולה שלהם ומוחם הגדול הקלו על כניסתם לגומחות ליליות שהיו חשופות פחות לזוחלי הארכוזאוריה הטורפים. ייתכן שאורח החיים הלילי תרם להתפתחות תכונות יונקים כמו הומיאותרמיות וכיסוי שיער. מאוחר יותר במזוזואיקון התפשטו היונקים לגומחות אקולוגיות אחרות. לדוגמה: חלקם הפכו לשוכני מים, חלקם למעופפים וחלקם ניזונו מדינוזאורים צעירים.
רוב העדויות מבוססות על מאובנים. במשך שנים רבות היו מאובנים של יונקים מעידן המזוזואיקון ואחורה נדירים מאוד ומקוטעים. מאמצע שנות ה-90 של המאה העשרים התגלו ממצאים רבים וחשובים, במיוחד בסין. שימוש בטכניקות החדשות של פילוגנטיקה מולקולרית הביא למהפכה במחקר והשלמת שלבי התפתחות היונקים ודיוק בהערכת העיתוי של נקודות ההתפצלות של מינים מודרניים.
סינפסידים פרימיטיביים נקראו בעבר זוחלים דמויי יונקים או פליקוזאורים, אך שני מונחים אלו נתפסים כיום כמונחים פרפילטיים מיושנים, מכיוון שהם לא היו זוחלים ולא חלק משושלת הזוחלים. המונח המקובל עבורם הוא טרום-יונקים (stem mammals).
בלוטות החלב מאפיינות יונקים מודרניים, אולם רק מעט ידוע על האבולוציה של ההנקה כיוון שרקמות רכות אלו אינן נשמרות בדרך כלל במאובנים. רוב המחקרים הנוגעים לאבולוציה של יונקים מתרכזים בחלקים הקשים יותר בגופם של בעלי ארבע רגליים, כגון השיניים. מחקרים חשובים אחרים כוללים את האבולוציה של עצמות האוזן התיכונה, זקיפות תנוחת הגפיים, עצם החך (גג הפה), פרווה, שיער ודם חם.
בתקופת הפרם התפתחו משושלת הסינאפסידה שושלת התראפסידה וקבוצת הקיינודונטיים. ובתקופת הטריאס התפתחו מהם דמויי יונקים רבים. בתקופת היורה התפתחו מקבוצת התראפסידה יונקי הביב וכן תת-מחלקת התריה. תת-מחלקה זו התפצלה לקבוצות האאותריה והמטאתריה.
בקבוצת המטאתריה היו אבות אבותיהם של החברים בקבוצת יונקי הכיס, ואילו בקבוצת האאותריה היו אבותיהם של השלייניים. יורמאיה, האאותריה המוקדם ביותר הידוע, חי לפני 160 מיליון שנים, בתקופת היורה, ולכן סביר שההתפצלות התרחשה באותה תקופה.
בעקבות אירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן (לפני כ-66 מיליון שנים) שחיסל כמחצית מן המינים בכדור הארץ – ובהם הדינוזאורים שאינם עופות וכמה קבוצות יונקים – התפתחו יונקי שליה וחיות כיס לצורות מגוונות חדשות ולגומחות אקולוגיות לאורך תקופות הפלאוגן והנאוגן, ובסופן התבססו כל הסדרות הקיימות כיום.
הגדרה של יונק

יונקים מאופיינים בבלוטות חלב המייצרות חלב אצל הנקבות. בסיווג מאובנים נדרשים מאפיינים אחרים מכיוון שבלוטות החלב ותכונות אחרות של רקמות רכות אינן משתקפות במאובנים.
באיור מס' 1 מוצג אחד המאפיינים הזמינים בפלאונטולוגיה. מאפיין המשותף לכל היונקים החיים, כולל יונקי הביב, אך אינו קיים באף תרפיסד מתקופת הטריאס המוקדם: יונקים (בחלקו העליון של האיור) משתמשים בשתי עצמות השמע לשמיעה, לעומת בעלי שפיר עוברי אחרים (בחלקו התחתון של האיור) המשתמשים בהן לאכילה.
אצל בעלי השפיר העוברי המוקדמים ביותר הלסת מורכבת מעצם מפרק הלסת (עצם קטנה בחלק האחורי של הלסת התחתונה (Articular bone)) ומן העצם הרבועה (עצם קטנה בחלק האחורי של הלסת העליונה (Quadrate bone)). כל בעלי ארבע הרגליים שאינם יונקים משתמשים במערכת זו, כולל דו-חיים, צבים, לטאות, נחשים, תנינים, דינוזאורים (כולל הציפורים), איכתיוזאורים, פטרוזאורים ותרפיסידים.
לעומת זאת אצל היונקים יש מפרק לסת שונה, המורכב רק מן השיניים (עצם הלסת התחתונה, הנושאת את השיניים) ומעצם גולגולת קטנה בלסת (Squamosal bone). בתקופת היורה עצם ה-Quadrate ועצם ה-Articular התפתחו לעצמות ה-Incus וה - Malleus שבאוזן התיכונה. ליונקים יש גם שני קונדילים עורפיים – (occipital condyle) – אלו הם שני פינים בבסיס הגולגולת שמשתלבים בחוליית הצוואר העליונה, בעוד לבעלי ארבע רגליים אחרים יש קונדיל עורפי יחיד.
במאמר משנת 1981 הציעו קנת א' קרמק ושותפיו לקבוע קריטריון הבחנה בין יונקים לסינפסידים מוקדמים יותר לפי הלסת התחתונה, כלומר בעל חיים ייחשב כשייך ליונקים אם קיימת בו עצם Squamosal ומתקיימת התאמה מרחבית בין השיניים העליונות לתחתונות (molar occlusion). הם ציינו שהקריטריון שנבחר הוא רק עניין של נוחות מאחר ש"הלסת התחתונה היא היסוד השלדי הסביר ביותר של יונק מזוזואיקון שיישמר". כיום רוב הפליאונטולוגים מחשיבים בעלי חיים כיונקים אם הם עומדים בקריטריון זה. יתרונו של קריטריון זה הוא בהקלה שהוא מספק בתהליך זיהוי מאובן.
מוצאם של היונקים

אילן יוחסין.
† מסמל קבוצות שנכחדו
איור 2