stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארגונומיה

תרשים ארגונומי לעבודה נכונה מול מחשב
אֶרְגּוֹנוֹמְיָה (מיוונית: ארגו = עבודה, נומוס = חוק; נקרא גם: הַנְדָּסַת אֱנוֹשׁ) היא מדע העוסק בחקר הממשק ויחסי הגומלין שבין בני אדם לסביבה, למוצרים הטכנולוגיים ולחלקים אחרים במערכת. המקצוע ההנדסי המיישם את ממצאי מדע הארגונומיה נקרא הנדסת גורמי אנוש. במקצוע זה מיישמים, במסגרת עיצוב מערכות טכנולוגיות, את התאוריה, העקרונות והמידע שנאסף בתחום. זאת, על מנת לשפר את נוחות המשתמש, לשמור על בריאותו ולהגביר את התפוקה מהמערכת אותה הוא מפעיל.
באירופה המושגים "ארגונומיה" ו"הנדסת אנוש" חופפים, אולם בארצות הברית וישראל המונח "ארגונומיה" מציין לרוב ארגונומיה פיזיולוגית ואילו המונח "הנדסת אנוש" מציין לרוב ארגונומיה הכרתית.[דרוש מקור]
יישומי הארגונומיה תורמים בעיצוב ופיתוח משימות, עבודות, מוצרים, סביבות ומערכות, כדי שיהיו תואמים ונגישים יותר לצורכי המשתמשים בהתאם ליכולותיהם, מגבלותיהם וצורכיהם.
תחום גורמי אנוש הפך למדע בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר הממשלה הבריטית חייבה בשנת 1940 להשתמש בטכניקות שיטתיות במהלך תכנון גודל שיירות אספקה, אופטימיזציה של טקטיקות צבאיות, בייחוד בצי, וזאת תוך שילוב גישות רב תחומיות בנושאי אימון מגויסים חסרי ניסיון קודם בהפעלת ציוד. תוך כדי פיתוח שיטות האימון החדשות על ידי מדענים שלא הגיעו מהתחום, התגלו ליקויים רבים בנושא ממשק אדם-מכונה, שלא עלו לדיון קודם בגלל מסורת הצי.
הגישות החדשות שפותחו חילחלו לשאר זרועות הצבא ומשם הגיעו לשוק האזרחי.[דרוש מקור] התחום ההנדסי של הנדסת גורמי אנוש התחיל להתפתח בשנות השמונים, בפרסום ספרים ראשונים הכוללים הנחיות למהנדסים עבור שיפור התקשורת בין המכונה לבין המשתמשים והמפעילים אותה.
תחומים בארגונומיה

ארגונומיה נחלקת לשלושה תחומים עיקריים:
ארגונומיה פיזיולוגית – העוסקת במבנה גוף האדם, תפקודו ותגובתו לעומס פיזיולוגי ופסיכולוגי. נושאים נבחרים: אנתרופומטריה – ממדי גוף, החזקת חומרים, מבנה סביבות עבודה, דרישות עבודה, וסיכונים הנגרמים מחזרות, רעידות, כוחות ותנוחות של הגוף הגורמות ללחץ ובעיות בשרירים ובשלד.
ארגונומיה הכרתית – מתייחסת לתהליכים מחשבתיים כגון תפיסה, תשומת לב, שליטה מוטורית, זיכרון, ארגון ואחזור והשפעתם על השילוב בין האדם לחלקים אחרים במערכת. נושאים נבחרים: עומס עבודה נפשי, קבלת החלטות, טעות אנוש, ממשק אדם מחשב ואימון.
ארגונומיה ארגונית – מתעסקת בייעול מערכות סוציוטכנולוגיות כולל המבנה הארגוני, דפוסים ארגוניים ותהליכים שונים. נושאים נבחרים: עבודת משמרות, לוחות זמנים, סיפוק בעבודה, מוטיבציה, ניהול, עבודת צוות ואתיקה.
ראו גם

אינטגרציית אדם-מערכת
עומס קוגניטיבי
הנדסת מערכות
מקלדת מחשב
משטח לעכבר
אנתרופולוגיה חברתית

אנתרופולוגיה חברתית היא תחום באנתרופולוגיה, אשר חוקר את ההתנהגות החברתית כפי שהיא באה לידי ביטוי בצורות ממוסדות. כלומר, כפי שהחברה ממסדת אותה: במסגרת המשפחה, במסגרת קבוצות או כתות שונות, שבטים שונים, קשרי דם בין בני-אדם וארגונים פוליטיים.
אנתרופולוגיה חברתית מתעניינת במוסדות בין אם בדוגמאות הנ"ל או כללים וחוקים. אנתרופולוגים חברתיים יכולים לחקור מוסדות אלו בהווה או לחקור חברות היסטוריות. קיים דמיון בין אנתרופולוגיה חברתית לסוציולוגיה בתחום זה, אך אנתרופולוגיה חברתית חוקרת בתוך מקרה המחקר עצמו: המוסד או הכת עצמה וכמעט ולא עושה השוואה בין המוסדות (מה שמעניין את הסוציולוגיה).
אנליל

| --- | --- |

אנליל ונינליל
 תפקיד:  אל הרוח, האוויר והסער
 תרבות:  הדת המסופוטמית 
 אלים מקבילים:  מרדוך 
 אב:  אנו 
 אחים:  אנכי 
 בן או בת זוג:  נינחורסג, ארשקיגל, נינליל, Damgalnuna 
 צאצאים:  נינורתה, נרגל, נוסכו, Pabilsaĝ, סין, אדד, Namtar 
 
אֶנְלִיל (מילולית: אדון הרוח-EN.LÍL) הוא אל הרוח, האוויר והסער במיתולוגיה השומרית. בנוסף היה גם פטרונה של העיר ניפור. אנליל, אנו ואאה (אנכי) היו שלושת האלים הראשיים בפנתאון השומרי. אנליל נקרא נסיך השָׁמַיִם ולידתו היא חלק מפרשת הבריאה הבבלית אנומה אליש. הוא בנם הבכור של אן וכי, השמים והארץ.
דמותו

על-פי המיתולוגיה השומרית, בתחילה היו השמים מחוברים. לידתו של אנליל הפרידה ביניהם ויצרה את היבשה. מסיבה זו נקרא אנליל לעיתים בשם כּוּר גל או "ההר הגדול". אנליל היה שומר לוחות הגורל במיתולוגיה השומרית. משמעות הבעלות על לוחות הגורל היא בעצם שאנליל נחשב אל עליון. הלוחות מעניקים לו את השליטה על העולם ועל חייהם של בני האדם.
אנליל נשא לאשה את נינליל, בתולה יפהפייה וצעירה מאוד. הוריה הזהירו אותה מפני אנליל, אך הוא פיתה אותה ועיבר אותה. מהתעלסותם היה עתיד להיוולד אל הירח ננה או סין. האלים הענישו את אנליל על מעשה זה וגזרו עליו לרדת לשאול. כדי להעביר את רוע הגזרה עיבר אנליל את נינליל עוד שלוש פעמים. היא ילדה את האלים נרגל, נינזו ואנבילולו והם נשלחו לשאול במקום אנליל, נינליל וסין. פולחן אנליל ונינליל התקיים בצוותא במקדש אֶכּוּר ("בית ההר") בעיר ניפור.
אנליל הוא האל שברא את בני האדם. על פי המיתולוגיה השומרית, האלים הזוטרים מאסו בעבודה הקשה שהטילו עליהם האלים הראשיים. הם ארגנו מרד, אספו כלי נשק והקיפו את מקדש האל אנליל. אנליל התרשם מסבלם וכדי לגאול אותם, חבר לאלת הפריון בלת אילי וברא את האדם הראשון מטיט ומבשרו ודמו של אל שנבחר להיות קורבן. המטרה הייתה שהאדם יתרבה וייצור גזע אנשים שיחליפו את האלים הזוטרים בעבודה הקשה. בתקופה הבבלית יוחס תפקיד זה של אנליל לאל מרדוך כאשר על פי המיתוס אנומה-אליש הוא ברא את האדם מבשרו ודמו של האל קינגו, אותו הביס מרדוך.
אנליל לא רק גרם להיווצרות החיים האנושיים, אלא גם לסיומם. בפרשת אתרחסיס, סיפור המבול המסופוטמי, ובעצם המשך של סיפור בריאת האדם, מבואר מדוע בני אדם מתים ומדוע מתרגשים עליהם אסונות. על-פי סיפור זה, האלים חשבו שלאחר בריאת האדם יוכלו לנוח, אך התבדו. בני האדם פרו ורבו, ולא מתו. הם מילאו את העולם והקימו רעש ושאון רב, שהפריע את מנוחת האלים. כדי להתמודד עם הבעיה ציווה אנליל על נמטר אל המגפות לשלח בבני האדם מחלות ממחלות שונות. כך פחת מספר האנשים בעולם, הרעש הפסיק, והאלים יכלו לנוח. לאחר מכן הוא אף הורה לעצור את הגשמים ולהביא בצורת שתביא למותם של בני האדם, והוריד מבול כדי להשמיד את האנושות.
ראו גם

שומר
אשור (אל)
מיתולוגיה מסופוטמית
מיתוסים של מבול
המבול
לקריאה נוספת

ש. שפרה ויעקב קליין (עורכים ומבארים), בימים הרחוקים ההם: אנתולוגיה משירת המזרח הקדום, עם עובד, 1996.
Green, Alberto R. W. (2003). The Storm-God in the Ancient Near East. Winona Lake, Indiana: Eisenbrauns. ISBN 9781575060699.
אנתרופולוג

אי.וו.פ. צ'ינרי, אנתרופולוג מטעם ממשלת אוסטרליה, בעבודת שדה בפפואה גינאה החדשה בסביבות 1920
אנתרופולוג הוא מדען העוסק בענף האנתרופולוגיה, קרי מדען החוקר את ההתנהגות האנושית בהקשרה התרבותי והחברתי. מאחר שהדיסציפלינה האנתרופולוגית חוקרת את האדם כחלק מהתרבות בה הוא חי, ניתן לומר כי האנתרופולוג חוקר תרבויות.
האנתרופולוגים הראשונים חקרו תרבויות שהיו רחוקות וזרות להם, בעיקר שבטים וחברות פשוטות באפריקה ובצפון ודרום אמריקה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו אנתרופולוגים רבים לחקור גם תרבויות קרובות יותר לתרבות ממנה באו. כמחצית ואף יותר מעבודות השדה האנתרופולוגיות בשנות החמישים והשישים, נערכו בקהילות כפריות קטנות במדינות מודרניות או מתפתחות. בשנים שלאחר מכן החלו אנתרופולוגים רבים לחקור בשכונות עירוניות, בהרבה מקרים בשכונות עירוניות של התרבות ממנה בא האנתרופולוג עצמו.
כיום האנתרופולוגים חוקרים תרבויות זרות ומוכרות כאחד, כאשר כל שדה מחקר - זר או מוכר - מציג בפני האנתרופולוג יתרונות וחסרונות שונים.
כלי המחקר הראשי של האנתרופולוג, הוא האנתרופולוג עצמו. האנתרופולוג צופה, משתתף ומשתדל לחוות את שדה המחקר גם דרך העיניים של הנחקרים. האנתרופולוגים הקדימו בכך את שאר החוקרים במדעי החברה בהיותם החלוצים שחקרו בשיטות מחקר איכותניות שאינן מתבססות על מחקר כמותני.
אנתרופולוגים ידועים:
אל-בירוני
פרנץ בועז
ברוניסלב מלינובסקי
אלפרד רדקליף-בראון
מרגרט מיד
קליפורד גירץ
קלוד לוי שטראוס
מרי דאגלס
ויקטור טרנר
מקס גלקמן
ג'יין גודול
אריה ליב ברנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1890 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  16 במאי 1965 (בגיל 74) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  דברת 
 השכלה:  בית הספר למל 
 מספר צאצאים:  4 
 
אריה לֶיְבּ (לֶייבּל) ברנשטיין (כ"ז בכסלו תרנ"א, 9 בדצמבר 1890 – 16 במאי 1965) היה עגלון ביפו ובתל אביב, מראשוני המתנדבים לגדוד נהגי הפרדות וחבר בניל"י.
קורות חיים

אריה ברנשטיין נולד בעיר העתיקה בירושלים, בנם של יוספה ויהושע הכהן ברנשטיין, יליד חברון. עוד בראשית ילדותו עברו הוריו ליפו ולאחר מכן לרמלה, שם החזיק אביו את ה"חאן", תחנת עגלות. למד בבית הספר למל בירושלים. לאחר מכן עבד ביקבי ראשון לציון ובחקלאות והיה מהעגלונים היהודים הראשונים ביפו ואחר כך בתל אביב. ב-1912 נישא לנחמה בת צבי גינצבורג. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש עם אשתו ובנו מארץ ישראל למצרים בגלל אזרחותו הרוסית. באלכסנדריה היה מראשוני המתנדבים לגדוד נהגי הפרדות היהודי ונלחם במסגרתו בגליפולי. אבשלום פיינברג, שהגיע ב-1916 למצרים, גייס אותו למחתרת ניל"י, ובמסגרתה פעל ברנשטיין להעברת כסף וכלי נשק ליהודים בארץ ישראל ולקבלת מידע מהם, מידע שהועבר לבריטים. לאחר המלחמה היה מראשוני החוזרים לארץ עם הצבא הבריטי.
במאורעות תרפ"א נתפס על ידי כנופיה ערבית, אך ניצל הודות להיכרותו עם מפקדהּ. בשנת 1927 נקטעה רגלו עקב מחלה שהחלה בעת שירותו בניל"י, ומאז היה מרותק לביתו.
ברנשטיין נפטר בחודש מאי 1965, ונקבר בדברת.
ילדיו הם בן ציון ענבר ("בנץ", מפקד גדוד 22 של כרמלי במלחמת העצמאות), יהושע, בתיה כהן ויוספה שוורצמן.
הערות שוליים

↑  כך על פי מודעה על מלאות 30 יום למותו: 
מודעה, דבר, 13 ביוני 1965.‏
↑  אליעזר ליבנה (עורך ראשי), ניל"י – תולדותיה של העזה מדינית (חברי המערכת: יוסף נדבה, יורם אפרתי), ירושלים: שוקן, תשכ"א 1961, עמ' 131.
↑  האימפריה הרוסית הייתה אויבת של האימפריה העות'מאנית, ששלטה באותה תקופה בארץ ישראל, ונתינים רוסים היו בחזקת אויבים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטוניו צ'סטי

| --- | --- |
 לידה:  5 באוגוסט 1623 ארצו, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 פטירה:  14 באוקטובר 1669 (בגיל 46) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
אנטוניו צ'סטי (באיטלקית: Antonio Cesti, הוטבל ב-5 באוגוסט 1623 - 14 באוקטובר 1669), הידוע כיום בעיקר כמלחין איטלקי מתקופת הבארוק, היה גם זמר טנור ונגן עוגב. הוא נחשב למלחין האיטלקי המהולל ביותר בדורו.
חייו

צ'סטי נולד בארצו ולמד אצל כמה מוזיקאים מקומיים. ב-1637 הצטרף למסדר הפרנציסקנים. בתקופת שהותו בוולטרה החל לגלות יתר עניין במוזיקה חילונית, כנראה הודות לחסותה של משפחת מדיצ'י רבת העוצמה. כאן גם בא במגע עם סלבטור רוזה, שכתב ליבריות לכמה מן הקנטטות של צ'סטי. בשנת 1650 
הביאה ההתנגשות בין ייעודו של צ'סטי כנזיר לבין הצלחתו כזמר ומלחין אופרות לידי נזיפה רשמית. ב-1652 התקבל לחצר הארכידוכס פרידריך קרל מאינסברוק. אחרי שכיהן במשרה אי שם בפירנצה כמאסטרו די קאפלה (מנצח תזמורת), נכנס בשנת 1660 לקאפלה של האפיפיור. בשנת 1666 התמנה לסגן קאפלמייסטר בווינה. צ'סטי מת בוונציה ב-1669.
מוזיקה

צ'סטי ידוע בעיקר כמלחין אופרות. החשובות ביותר ביניהן הן "הדון" (ונציה, 1663),Il Pomo d'oro (וינה, 1668) ו"אורונטאה" (1656). "איל פומו ד'אורו" ("תפוח הזהב") בוצעה לכבוד כלולות הקיסר ליאופולד הראשון. היא הייתה משוכללת הרבה יותר מן האופרות הוונציאניות של אותם ימים וכללה תזמורת גדולה, קטעי מקהלות רבים וכל מיני מתקנים מכניים, ששימשו להצגת אלים היורדים מן השמיים ("דאוס אקס מאכינה"), קרבות ימיים וסערות. "אורונטאה" חזרה לבמה שבע-עשרה פעמים בשלושים השנים הבאות והייתה לאחת האופרות המוצגות בתכיפות הרבה ביותר ביבשת אירופה באמצע המאה ה-17. אפילו סמיואל פיפס החזיק בעותק של הפרטיטורה.
צ'סטי חיבר גם קנטטות קאמריות והאופרות שלו נודעות בסגנון הזך והמעודן של האריות, המתאימות יותר לביצוע קאמרי בחדרי ארמון מאשר לבימה. הוא כתב בסגנון בל קאנטו של המאה ה-17 ויצירותיו הושפעו מאוד מן הקריירה שלו כזמר מקצועי. כתיבתו המוזיקלית של צ'סטי חבה רבות לטונאליות, שהחלה להופיע אותו זמן.
ראו גם

קלאודיו מונטוורדי, בן זמנו של צ'סטי
בל קאנטו
פרנצ'סקו קאוואלי
אופרת בארוק
לקריאה נוספת

David L. Burrows. "Antonio Cesti", Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. L. Macy (accessed December 29 2005), grovemusic.com (subscription access).
Grout, Donald; Claude Palisca. A History of Western Music, 6th edition. W.W. Norton & Company. New York, 2001
.
אן דה פיסלה

| --- | --- |

 לידה:  1508 Fontaine-Lavaganne, צרפת 
 פטירה:  1580 (בגיל 72 בערך) Heilly, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Jean IV de Brosse  פרנסואה הראשון, מלך צרפת 
 
אן דה פיסלה, דוכסית אטאמפ (בצרפתית: Anne de Pisseleu, duchesse d'Étampes;‏ 1508 לערך - 1580 לערך) הייתה המאהבת של פרנסואה הראשון מלך צרפת.
ביוגרפיה

אן הייתה בתו של גיום דה פיסלה, אציל מחבל פיקרדי שבצפון צרפת, שהיה ממונה על המים ועל היערות מטעם מלך צרפת. ב-1522 הגיעה לחצר המלכות כאחת ממשרתותיה של לואיזה, נסיכת סבויה, אמו של המלך פרנסואה הראשון. ב-1526, אחרי שהמלך שב משביו במדריד, הפכה למאהבתו.
אן דה פיסלה נחשבה ליפה, חכמה ותרבותית, והצליחה לשמור על מעמדה כמאהבתו של פרנסואה הראשון עד מותו למרות נישואיו. פרנסואה הראשון נישא ללאונור מאוסטריה ב-4 ביולי 1530, אחרי שאשתו הראשונה קלוד, בתו של לואי השנים עשר מלך צרפת, נפטרה ב-1524. ב-1533 המלך השיא את אן דה פיסלה לז'אן הרביעי דה ברוס, והעניק לו את התואר "דוכס אטאמפ". באמצעות נישואים אלה הפכה דה פיסלה לדוכסית אטאמפ.
השפעתה של אן כדוכסית אטאמפ הייתה גדולה בעיקר בעשור האחרון למלכותו של פרנסואה הראשון. היא תמכה באדמירל דה שאבו נגד המפקד העליון של הצבא הצרפתי, אן דה מונמורנסי, שנתמך על ידי דיאן דה פואטייה, מאהבתו של יורש העצר אנרי (לימים אנרי השני מלך צרפת). היא עודדה רעיונות חדשים והייתה חברתה של מרגריט מנווארה, אחות המלך, שהייתה פטרוניתם של סופרים ושל משוררים.
ב-1547, אחרי מותו של פרנסואה הראשון, והכתרתו של אנרי השני למלך צרפת, דוכסית אטאמפ גורשה מחצר המלכות בבושת פנים על ידי דיאן דה פואטייה. התכשיטים שהעניק לה המלך פרנסואה הראשון נלקחו ממנה והיא הואשמה בבגידה.
הדוכסית המושפלת פרשה לנחלותיה והפכה לפרוטסטנטית. היא נפטרה ככל הנראה ב-1580, אחרי שהייתה רחוקה מעיני הציבור במשך 33 שנה.
אנליס

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  דייוויד ריגלהאם
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2019
 מהדורות נוספות
 מקורות לכתיבת הספר:  סיפורה של אנה פרנק עדות של ניצולי שואה עדויות ממחנה ריכוז
 
אנליס (באנגלית: Annelies) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי דייוויד ריגלהאם שיצא לאור בשנת 2019 ובו מתוארת מציאות שבה אנה פרנק שרדה את השואה.
רקע

לצורך כתיבת הספר, דייוויד צפה בראיונות של ניצולי שואה, וביקר במספר מחנות ריכוז. הוא היה בן 61 כשהוציא את הספר. זהו הספר השני שהוא כותב.
עלילה

עלילת הספר מתחקה אחר אנה פרנק. בספר מתוארת מציאות שבה אנה פרנק שרדה את השואה יחד עם אביה, אוטו פרנק. אוטו מסתיר את יומנה של ביתו, ולכן מתעורר ביניהם ויכוח. במהלך הספר אנה מתחילה לעשן יחד עם נער שפגשה. במהלך הספר אנה נעשית פחות לוחמנית ומשתמשת ביומן שלה כדי להראות לעולם מה קרה לה.
הערות שוליים

↑  Pfarrer, Steve (2019-01-23). "If she'd lived: Novel imagines Anne Frank survives the Holocaust". Daily Hampshire Gazette. נבדק ב-2019-07-17.
1 2 3  "Annelies". Publishers Weekly. 2018-11-12. נבדק ב-2019-07-04.
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אן דה מונמורנסי

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1493 שנטילי, צרפת 
 פטירה:  12 בנובמבר 1567 (בגיל 74) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 בן או בת זוג:  Madeleine of Savoy 
 
 פרסים והוקרה
 מרשל צרפת 
 חתימה:   
 
אן דה מונמורנסי
אן דה מונמורנסי (צרפתית: Anne de Montmorency; ‏15 במרץ 1493 - 12 בנובמבר 1567) היה מפקד צבא ומדינאי צרפתי. בן לבית מונמורנסי.
חייו

נולד בעיירה שאנטיאי שמצפון לפריז לאב שהיה בעל מעמד מיוחד בחצרו של לואי השנים עשר מלך צרפת. היה בן טיפוחיה של המלכה אן מברטאן, אשת המלך, שהעניקה לו את שמה (אן) כשמו הראשון. קיבל את חינוכו בחצר המלכות יחד עם פרנסואה (פרנסואה הראשון מלך צרפת לעתיד).
כאשר פרנסואה הראשון עלה על כס המלוכה (1 בינואר 1515) דה מונמורנסי הפך לדמות חשובה בחצר המלכות. באותה שנה, כאשר המלך השתלט על העיר מילאנו, דה מונמורנסי התלווה אליו כשיצא עם צבאו לאיטליה, והצטיין בקרב מאריניאנו (13 - 14 בספטמבר). ב-1516 נתמנה למושל העיר נובארה שממערב למילאנו. ב-1518 היה אחד מבני הערובה שנשלחו לאנגליה להבטחת פירעון החוב  של פרנסואה הראשון להנרי השמיני מלך אנגליה עבור העיר טורנה (כיום בבלגיה). ביוני 1520 היה נוכח ב- "שדה אריג הזהב" שליד העיר קאלה, שם נפגשו שני המלכים ברוב פאר והדר. אחרי כן הופקד על ניהול המשא ומתן בין שתי הממלכות.
ב-1521 ארגן את ההגנה על העיר מזייה, שבגבולה הצפוני של צרפת, נגד צבא האימפריה הרומית הקדושה. באותה שנה פיקד על צבא השכירים השווייצרי שלחם לצד צרפת באיטליה. ב-1522 הובס בקרב ביקוצ'ה בצפון איטליה, אך למרות זאת זכה בתואר "מרשל של צרפת" כאות הוקרה על גבורתו. ב-1524 התלווה שוב לפרנסואה הראשון במערכה לכיבוש מילאנו, אך ב-24 בפברואר 1525 נלקח בשבי למדריד ביחד עם המלך לאחר שצבא המלך הובס בקרב פאביה בידי צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. דה מונמורנסי השתתף במשא ומתן שהביא להסכם מדריד ששם קץ למלחמה הראשונה בין פרנסואה הראשון לבין קרל החמישי.
ב-1536 דה מונמורנסי השתתף בהגנה על חבל פרובאנס נגד קרל החמישי שפלש עם צבאו לצרפת, אחרי שפרנסואה הראשון פלש לדוכסות סבויה. ב-1538 נתמנה דה מונמרנסי למפקד העליון של הצבא הצרפתי. הוא ניסה להביא לפשרה בין שני המלכים, אך בהשפעת אן דה פיסלה הדוכסית ד'אטאמפ, שהייתה מאהבתו של פרנסואה הראשון, סר חינו של מונמורנסי בעיני המלך, וב-1541 הוא נאלץ לפרוש מחצר המלכות.
ב-1547 עם מות פרנסואה הראשון, ועם הכתרתו של אנרי השני למלך צרפת, דה מונמורנסי הפך ליד ימינו של המלך החדש. ב-1552 הוא לחם נגד צבא האימפריה הרומית הקדושה בחבל לורן, וכבש את הערים מץ, טול וורדן.אך ב- 10 באוגוסט 1557 נחל מפלה בקרב סן-קנטן ונפל בשבי הספרדים.
במלחמות הדת בצרפת בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים היה דה מונמורנסי אחד מאנשי הטראומוויראט הקתולי שכלל גם את פרנסואה הדוכס מגיז ואת סנט אנדרה. דה מונמורנסי נלקח בשבי על ידי הפרוטסטנטים בקרב דרה (19 בדצמבר 1562), אך יחד עם אחיינו גאספאר דה קוליני, שהיה אחד ממנהיגי הפרוטסטנטים, השתתף בשיחות שהובילו להסכם אמבואז בין הצדדים הלוחמים (19 במרץ 1563).
ב-10 בנובמבר 1567 דה מונמורנסי הוביל את צבאו לניצחון על הפרוטסטנטים בקרב סן דני שבו נפצע באופן אנוש, וכעבור יומיים מת מפצעיו בפריז.
למרות היותו קתולי נתן את חסותו לברנר פּאליסי ופעל לשחרורו ממעצר.
אנלציט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  NaAlSi2O6•H2O
 מערך קריסטלוגרפי:  קובייתי; אורתורומבי ; טטרגונלי או מונוקליני
 צורת הגביש:  בדרך כלל במערכים של גבישים במבנה אופייני של טרפזוהדרון (ליתר דיוק איקוסיטטרהדרון קובייתי (פאון בעל 24 פאות) עד 25 ס"מ, ולעיתים נדירות גם בצורת קובייה, וגם כגושים גרגיריים בעלי מבנה קונצנטרי
 צבע:  לבן, חסר צבע, אפור, כשייתכנו כתמי צבע אדמדמים, ורדרדים, ירקרקים, או צהבהבים
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה מאוד בכיוון אחד
 שבירה:  בלתי שווה עד דמוית קונכייה
 קשיות:  5.5-5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.29-2.24
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  תופעת גבישים תאומים נפוצה. פיאזואלקטריות חלשה, נטען בחשמל סטטי בעקבות שפשוף או חימום
 מינרלים נלווים:  קוורץ, אפופיליט, קלציט, היולנדיט, סטילביט, נתרוליט וזאוליטים אחרים.
אנלציט או אנלקימה הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) יוצר סלעים שצבעו לבן, אפור או חסר צבע. האנלציט מכיל סיליקט, אלומיניום, נתרן ומים במבנה גבישי קובייתי. נוסחת הרכבו הכימי היא: NaAlSi2O6•H2O. כמויות זעירות של אשלגן וסידן יכולים להחליף את אטומי הנתרן. בסוג סינתטי המכונה Ag-analcite מחליף כסף את הנתרן.
בדרך כלל נוהגים לשייך את האנלציט לקבוצת הזאוליטים, קבוצה של מינרלים אלוּמוֹ־סיליקטיים, אבל ההרכב הכימי של האנלציט דומה יותר לזה של קבוצת הפלדשפטואידים (מינרלים השייכים לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים שהם דמוי פצלת השדה, אך בעל מבנה שונה המכיל פחות סיליקה) והוא מופיע בטבע יחד איתם. עם זאת לאנלציט יש מבנה המכיל חללים גדולים (במונחים מולקולריים), האופייני לזאוליט. בחללים אלו מתיישבות בדרך כלל מולקולות של מים. החללים יוצרים תעלות ברוחב המאפשר ליונים עד גודל מסוים לעבור בתוכו ולכן יכול האנלציט לשמש כמסננת של חומרים כימיים.
מבחינת תכונותיו האופטיות האנלציט הוא איזוטרופי ולעיתים באופן אנומלי דו-צירי. והוא נטול פליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). האנלציט הוא פלואורסצנטי. בעקבות שפשוף או חימום נטען האנלציט במטען חשמל סטטי חלש.
לאנלציט יש מבנה גביש מיוחד בצורת איקוסיטטרהדרון קובייתי (פאון בעל 24 פאות). מבנה זה, המכונה בטעות לעיתים קרובות בספרות המינרלים כטרפזוהדרון, ייחודי לאנלציט ולשני מינרלים נוספים, קבוצת הגארנט והמינרל לוסיט. מבנה זה מאפשר זיהוי קל של המינרל. גבישים במבנה זה של קבוצת הגארנט קשים יותר ובעלי צבע עז ולגבישי הלוסיט ברק עמום והם מוטמעים בתוך מסת האם בעוד שגבישי האנלציט בולטים.
האנלציט משתתף בשתי שורות איזומורפיות (מצב בו אטום אחד או יותר במבנה המינרל יכולים להיות מוחלפים על ידי אטומים אחרים מבלי שיחול שינוי במבנה המינרל):
שורת האנלציט – פולציט - Na2(Al2Si4O12)•2H2O - (Cs,Na)2(Al2Si4O12)•2H2O
שורת האנלציט – ואירקיאיט - Na2(Al2Si4O12)•2H2O - Ca2(Al2Si4O12)•2H2O
האנלציט נתגלה על ידי רנה ז'יסט אאיאי בשנת 1797 ב-Acitrezza שבאיי הציקלופים (Isole dei Ciclopi) מזרחית לסיציליה (חלק ממערכת הר הגעש אטנה), ומקור שמו מיוונית "אנלקימוס" – חסר כוח, חלש, רמז לתכונתו להיטען במטען חשמלי סטטי חלש.
מקור ותפוצה

האנלציט מופיע כמינרל עיקרי בבזלת אנלציטית ובסלעי יסוד בסיסיים אחרים כדוגמת פונוליט. הוא נוצר גם בחללים ובווסיקולות של סלעי יסוד עניים בסיליקה יחד עם פרהניט, קלציט, וזאוליטים. האנלציט נוצר גם בקרקעית אגמים כתוצר התמרה של פירוקלסטים או חרסיות, באבני חול ובאבני טין.
מקומות בהם ניתן למצוא אנלציט כוללים את איי הציקלופים (Isole dei Ciclopi) מזרחית לסיציליה ובנפת טרנטו שבצפון איטליה; העיירה פלינדרס (Flinders) במדינת ויקטוריה באוסטרליה ;איי קרגלן באוקיינוס ההודי ;בימת סופיריור במחוז קופר שבמדינת מישיגן, בהר ברגן בניו ג'רזי ובעיירה גולדן במדינת קולורדו בארצות הברית ;בכף בלומידון בנובה סקוטיה ובאזור הר סנט-אילר (Mont Saint Hilaire) שבפרובינציית קוויבק בקנדה; ובאיסלנד.
לקריאה נוספת

יעקב ק. בן־תור, "לוחות הגדרה למינרלים יוצרי סלעים".
Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., John Wiley and Sons, New York, p. 395-396, ISBN 0-471-80580-7
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph114033
ארון אולנארה

ארון סמואל אולנארה (באנגלית: Aaron Samuel Olanare; נולד ב-4 ביוני 1994) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בנפטצ'י באקו.
קריירת מועדונים

אולנארה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות שוטינג סטארס ודולפינס המקומיות. בשנת 2012 אולנראה חתם בוולרנגה מליגת העל הנורווגית. ב-10 ביולי 2013 אולנראה חתם בסרפסבורג 08.
ב-9 ביולי 2014 אולנראה חתם לשנתיים וחצי בגואנגג'ואו R&F מליגת העל הסינית תמורת 1.4 מיליון אירו. 10 ימים לאחר מכן, הוא ערך את הבכורה שלו בליגה בהפסד 3-2 ל ג'יאנגסו גואוקסין-סיינטי. ב-31 ביולי 2014 אולנראה הבקיע את שער הבכורה שלו בסין בניצחון 1-5 נגד ליאונינג ווהווין.
ב-17 בפברואר 2016 אולנארה הושאל לצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית עד לסיום העונה. ב-2 במאי 2016 נפצע בברכו בגמר הגביע נגד זניט סנקט פטרבורג. למרות הפציעה, ב-28 בינואר 2017 אולנארה חתם בצסק"א לארבע וחצי עונות.
ב-22 בפברואר 2018 הושאל לאמקאר פרם עד לסיום העונה, וב-31 במרץ כבש צמד בניצחון 1-2 נגד לוקומוטיב מוסקבה.
ב-14 באוגוסט 2018 שוחרר אולנארה מצסק"א, וב-12 באוקטובר של אותה שנה חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל. ב-27 באוקטובר פתח החלוץ בהרכב ורשם את הופעת הבכורה שלו במועדון, הוא כבש גם שער בכורה, שהיה השער היחיד בתבוסה 5-1 לבני יהודה. כעבור חודשיים בלבד ובעקבות שרשרת של הפרות משמעת מצידו, שוחרר מהקבוצה ב-13 בדצמבר 2018. ב-1 במרץ 2019 חתם בסיצ'ואן לונגפור מהליגה הסינית השנייה.
ב-19 בפברואר 2020 חתם בצ'אנגצ'ון יאטאי מהליגה הסינית השנייה.
הערות שוליים

↑  גיא בן זיו, ‏רשמית: אולנארה חתם לעונה בבית"ר ירושלים, באתר ONE‏, 12 באוקטובר 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארון אולנארה".
אריה ליב ליפקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1840 ה'ת"ר זאגר, ליטא 
 פטירה:  1902 (בגיל 62 בערך) כ"ז בתשרי ה'תרס"ג וקשנה, ליטא 
 תקופת הפעילות:  ?–1902 
 
הרב אריה ליב ליפקין (זאגר ה'ת"ר – וקשנה כ"ז בתשרי ה'תרס"ג) היה רב ליטאי, מחבר ספרי הלכה קבלה ועוד, ומהדיר ספרות תורנית.
ביוגרפיה

נולד בזאגר בשנת ה'ת"ר לרבי ידידיה ליפמן ליפקין, בנו של רבי זאב ליפקין מחבר הגהות "בן אריה" על התלמוד. דודו (אחי אביו) היה רבי ישראל מסלנט, ורבי אריה ליב קיבל מתורתו. כיהן כרב בכמה עיירות בליטא: פאפעלאן, קרטינגה ווקשנה. היה שותף לעריכה ולהוצאה לאור של ספרים רבים, כשהערותיו משולבות בהם. בין הספרים שערך: "אמרי נועם", חידושי הגר"א על מסכתות התלמוד, הגהות סבו, "בן אריה", על התלמוד ועל הרי"ף והרמב"ם. סייע לרבי שמואל לוריא שהוציא לאור את כתבי הרמח"ל בהגהת התוכן ובעריכת הכתבים.
הרב יצחק בלאזר כתב בספרו "פרי יצחק" שמותרת הדלקת נרות שבת גם זמן מועט לאחר תחילת שקיעת החמה, וזאת על פי שיטת רבנו תם בעניין זמן בין השמשות. הרב ליפקין כתב לו מכתב בתגובה ובו התריע שהדלקת נרות כזו כרוכה בחילול שבת, ואם אין נוהגים כשיטת רבנו תם, נמצא שמחללים את השבת לשתי השיטות. יש מי שטוען שנושא זה היה בין הסיבות שגרמו לרבי יצחק בלאזר לעזוב את פטרבורג, משום שבה לא ניתן לקיים צאת שבת על פי שיטת רבנו תם.
נפטר בוקשנה בכ"ז בתשרי ה'תרס"ג, ושם נטמן. חתנו, רבי יקותיאל זלמן לויטס מילא את מקומו ברבנות העיר וקשנה.
כתביו

מלבד ספרים רבים שערך, פרסם בחייו מספר ספרים:
ספרו "אור היום" עוסק בזמני היום בהלכה (בין היתר הוא נוקט כשיטת הגר"א בזמן צאת הכוכבים, ולא כשיטת רבנו תם). ספרו "דברי ידידיה" הוא פירוש למגילת שיר השירים. את הספר "כללי התחלת החכמה", כללים נחוצים למתחילים בלימוד הקבלה פרסם בעילום שמו.
לאחר פטירתו פרסם חתנו מתוך כתביו את הספר "חידושי אגדות מהרא"ל" ובו חידושים על אגדות התלמוד.
הערות שוליים

↑  למשל בהקדמת ספרו "אור היום" הוא מביא מדודו ומסבו בעל ה"בן אריה", שההולכים בשיטת הגר"א לקולא צריכים לנהוג כמותו גם לחומרא
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן בדברי חתנו
↑  ראו כאן
↑  פרי יצחק סימן ז, באתר היברובוקס
↑  ראו במכתב הרב ליפקין בסוף ספר "אור היום" במהדורה החדשה, ובשו"ת בית אב סימן טו סוף אות ז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504563805171  ISNI: 0000 0000 5105 5256  LCCN: nr93008380  VIAF: 26933885   WorldCat (עם VIAF): 26933885