stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החינוך האחיד
הערות שוליים

↑  (דברי בן-גוריון כפי שהם מובאים ב: צבי צמרת, ועדת פרומקין: החינוך האחיד במחנות העולים, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, מתוך:עיונים בתקומת ישראל 1, 1991)
↑  שריאל בירנבוים, ‏חטיפתה של ההיסטוריה, השילוח, 13, פברואר 2019
↑  פרופ' יובל דרור, ימי כור ההיתוך: תרומת ההיסטוריה של החינוך לחקר האינטגרציה העדתית והתרבותית בישראל, עיונים בתקומת ישראל 3, 1993, עמ' 559-553
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • מתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312827005171
המנון גואטמלה

| --- | --- |

 מדינה:  גואטמלה גואטמלה
 שפה:  ספרדית
 מילים:  חוזה חואקין פלמה
 לחן:  רפאל אלברס אולה
 תאריך מעמד רשמי:  1896
 ‏האזנהקובץ:Guatemala's national anthem, performed by the U.S. Navy Band.ogg‏Ⓘ‏
ההמנון הלאומי של גואטמלה (בספרדית: Himno Nacional de Guatemala) נכתב על ידי חוזה חואקין פלמה (1844–1911) והולחן על ידי רפאל אלברס אולה. ההמנון מכונה לעיתים קרובות בשוגג "Guatemala Feliz!" (גואטמלה השמחה!) ממילות הפתיחה שלו, אך אין לו שם רשמי ובגואטמלה מתייחסים אליו בעיקר כ-"Himno Nacional" (ההמנון הלאומי).
היסטוריה

ההמנון נכתב לראשונה ב-1887 כתגובה לתחרות ממשלתית שחיפשה לאמץ המנון לאומי, למרות זכייתו בתחרות ההמנון זכה למעמד רשמי רק ב-1896. הביצוע הראשון של ההמנון היה בפגישת שירה לירית בתיאטרון קולון, בליל 14 במרץ 1897, כחלק מהאירועים המרכזיים של תערוכת מרכז אמריקה, המבצע של קטע זה זכה במדליית זהב ודיפלומת הוכרה. המילים שונו מעט ב-1934 על ידי פרופסור חוזה בונילה רואנו, אקדמאי דקדוק ספרדי. גרסאות מסוימות עודנו בחלקיהם האלימים ובגרסאות אחרות קטעים אלה הורחבו.
זהותו של כותב מילות השיר המקורי לא נחשפו עד 1911, כאשר לפני מותו חשף חוזה חואקין פלמה שהוא כותב המילים.
מילות ההמנון

| תרגום לעברית | ספרדית |
| --- | --- |
גואטמלה השמחה! ששולחן מזבחך  לעולם לא יפול על ידי הצורר  ושהעבדים לא ילקקו את העול  ושהרודנים לא ירקו לך בפנים.    אם מחר אדמתך הקדושה  מכיבוש זר תאוים  הניפי אל הרוח, את דגלך היפה  אל הניצחון או המוות הוא יקרא.    הניפי אל הרוח, את דגלך היפה  אל הניצחון או המוות הוא יקרא  ואנשייך, בנפש להוטה,  ימותו לפני שישעובדו.    משרשראותייך העתיקות והקשות  חושלת ביד נוקשה  המחרשה המדשנת את הדשא  והחרב חרב הכבוד המצילה.    אבותינו נלחמו יום אחד,  נדלקו בלהבה הפטריוטית  והם הצליחו, ללא התנצחות דמים,  להושיבך על כס האהבה.    והם הצליחו, ללא התנצחות דמים,  להושיבך על כס האהבה,  ואומתינו, בהסכמה נמרצת,  נתנה חיים לאידיאל הגואל.    סמלך הוא פיסה בשמיים  שממנה הענן שואב את לבנותו  וצרה על מי שמעז בטירוף חושים  את צבעייך להכתים!    שילדייך, אמיצים ונלהבים,  המעריצים שלום כאוצר גדול  לעולם לא יוותרו על הקרב הקשה  על ההגנה על אדמתם וביתם.    הם לעולם לא יוותרו על הקרב הקשה  על ההגנה על אדמתם וביתם  ועל מזבח מדינת מולדתם,  על מזבחם.    שוכנת על פני הרציף,  בני שני האוקיינוסים, ושומעת את קולם,  תחת הזהב והארגמן כנף אדומה של הקצאל  את תהי מכושפת.    ציפור מקומית החיה בסמלך,  המגנה על דשנך  שתעוף גבוה  גבוה מהקונדור והעיט המלכותי!    שתעוף גבוה  גבוה מהקונדור והעיט המלכותי  וכנפיה, יתרוממו אל עבר השמיים  גואטמלה, שמך, אל-מותי!: ¡Guatemala feliz...! que tus aras!  no profane jamás el verdugo;  ni haya esclavos que laman el yugo  ni tiranos que escupan tu faz.    Si mañana tu suelo sagrado  lo amenaza invasión extranjera,  libre al viento tu hermosa bandera  a vencer o a morir llamará.    Libre al viento tu hermosa bandera  a vencer o a morir llamará;  que tu pueblo con ánima fiera  antes muerto que esclavo será.    De tus viejas y duras cadenas  tu forjaste con mano iracunda  el arado que el suelo fecunda  y la espada que salva el honor.    Nuestros padres lucharon un día  encendidos en patrio ardimiento  y lograron sin choque sangriento  colocarte en un trono de amor.    Y lograron sin choque sangriento  colocarte en un trono de amor,  que de Patria, en enérgico acento,  dieron vida al ideal redentor.    Es tu enseña pedazo de cielo  en que prende una nube su albura,  y ¡ay de aquel que con ciega locura,  sus colores pretenda manchar!    Pues tus hijos valientes y altivos,  que veneran la paz cual presea,  nunca esquivan la ruda pelea  si defienden su tierra y su hogar.    Nunca esquivan la ruda pelea  si defienden su tierra y su hogar,  que es tan solo el honor su alma idea  y el altar de la Patria su altar.    Recostada en el Ande soberbio,  de dos mares al ruido sonoro,  bajo el ala de grana y de oro  te adormeces del bello quetzal.    Ave Indiana que vive en tu escudo,  paladión que protege tu suelo;  ¡ojalá que remonte su vuelo,  más que el cóndor y el águila real!    ¡Ojalá que remonte su vuelo,  más que el cóndor y el águila real,  y en sus alas levante hasta el cielo,  Guatemala, tu nombre inmortal!
ראו גם

דגל גואטמלה
סמל גואטמלה
הערות שוליים

↑  Guatemala – nationalanthems.info, www.nationalanthems.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ae147d6b-34f0-4d9a-98ea-d963234307e2
המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול

| --- | --- |

מוזיאון לארכאולוגיה באיסטנבול, המבנה הראשי
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 כתובת:  Osman Hamdi Bey Yokuşu Sokak, Gülhane 
 מיקום:  איסטנבול 
 מדינה:  טורקיה 
 מבקרים בשנה:  449,881 (נכון ל־2014)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 13 ביוני 1891
 תאריך פתיחה רשמי:  13 ביוני 1891 
 אדריכל:  Alexander Vallaury 
 קואורדינטות:  41°00′42″N 28°58′53″E﻿ / ﻿41.011669444444°N 28.981388888889°E﻿ / 41.011669444444; 28.981388888889
 muze.gov.tr
  (למפת איסטנבול מוגדלת) המוזיאונים לארכאולוגיה(למפת איסטנבול רגילה) המוזיאונים לארכאולוגיה
 
מבנה המוזיאון למזרח קדום
מבנה המוזיאון לאמנות האסלאמית
המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול (בטורקית: İstanbul Arkeoloji Müzeleri) הם שלושה מוזיאונים לארכאולוגיה הנמצאים בצד האירופי של איסטנבול בטורקיה בשטח ארמון טופקאפי, השוכן ברצועת האדמה שבין קרן הזהב מצפון וים מרמרה מדרום.
שלושת המוזיאונים הם:
המוזיאון לארכאולוגיה – המבנה הראשי. מורכב מהמבנה הישן שנבנה בשנת 1891, ותוספת שנבנתה בסמוך אליו, שנקרא המבנה הראשי, הבניין החדש.
המוזיאון למזרח הקדום
מוזיאון לאמנות אסלאמית – שוכן ב"ביתן הקרמיקה" (אנ') (בטורקית: Çinili Köşk)
אוסף המוזיאונים כולל יותר ממיליון פריטים כמעט מכל הציוויליזציות ברחבי העולם.
הרקע להקמת המוזיאון

במאה ה-19 נעשו מאמצים למודרניזציה באימפריה העות'מאנית. חלק מהמדינאים המובילים באימפריה נחשפו לרעיונות מערביים באמצעות חינוך וטיולים. הם הכירו את מוזיאון הלובר בפריז. בשנת 1869 מונה מנהל חדש למשרד החינוך האימפריאלי, והוחלט להקים מוזיאון באחריות המשרד. בעיות תקציב והתפטרותו של המנהל הביאו להשהיה בטיפול בנושא.
בשנת 1872 החליט שר החינוך אהמט ופיק פאשה (Ahmet Vefik Paşa) לחדש את הטיפול בהקמת המוזיאון. לשם כך הוא שכר את שירותיו של ד"ר פיליפ אנטון דטיר (Phillip Anton Dethier), שהיה ארכאולוג והיסטוריון גרמני. דטיר השקיע מאמצים בהקמת אוסף למוזיאון וקידם בכך את רעיון הקמתו. בשנת 1881 נפטר דטיר ובמקומו מונה לתפקיד הצייר והארכאולוג אוסמאן המדי ביי.
מבנים

מבנה המוזיאון נבנה באזור הגנים החיצוניים של ארמון טופקאפי. הוא הוקם בעקבות צו קיסרי משנת 1891 והיה המוזיאון הראשון שעסק באמנות טורקית. האוצר הראשון של המוזיאון היה אוסמאן המדי ביי. הצו הקיסרי שהגן על פריטי תרבות טורקיים נאכף, וכתוצאה מכך, מושלי מחוזות נהגו לשלוח אל המוזיאון ממצאים שנמצאו באזורים שלהם. בדרך זו הצליח המוזיאון להגדיל מאוד את אוספו.
בשנת 1881 החלה בנייתו של המבנה הראשי. האדריכל היה Alexander Vallaury. בין השנים 1902 - 1908 נבנו תוספות לבניין שעיצבו את צורתו הנוכחית. הבניין בן שתי קומות, ועוצב בסגנון נאו-קלאסי. חזית המבנה עוצבה בהשראת סרקופג אלכסנדר וסרקופג הנשים הבוכות (Crying Women tombs), הכלולים באוסף המוזיאון. מבנה זה הוא אחד הבניינים המפורסמים באיסטנבול שנבנו בסגנון זה. בשל מחסור באולמות תצוגה נבנה במחצית השנייה של המאה ה-20 מבנה נוסף הצמוד אליו, שנקרא הבניין החדש. בניין זה, בעל שש קומות, נבנה בצדו הדרום-מזרחי של המבנה הישן. שתי הקומות הראשונות הן מתחת לאדמה ומשמשות כמחסנים. ארבע הקומות העליונות משמשות לתצוגה.
מבנה המוזיאון למזרח הקדום נבנה בשנת 1883 כבית ספר לאמנויות. בשנת 1935 הוסב המבנה לשימושו הנוכחי כמוזיאון. בשנת 1963 נסגר המבנה, ונפתח מחדש כמוזיאון בשנת 1974, לאחר שיפוץ ושיקום פנים המבנה.
מבנה "ביתן אריחי הקרמיקה", המשמש כמוזיאון לאמנות אסלאמית, נבנה בשנת 1472 על ידי הסולטאן מהמט השני. זהו אחד המבנים העתיקים באיסטנבול שנבנו בסגנון עות'מאני. בחזית המבנה מרפסת בעלת 14 עמודי שיש. האכסדרה מקושטת במוזאיקה עשויה אמייל. המבנה היה חלק מהמבנים בגני ארמון טופקאפי. בין השנים 1875–1891 שימש המבנה כמוזיאון האימפריאלי, לפני שהאוסף עבר למבנה המרכזי לאחר שבנייתו הסתיימה. בשנת 1953 נפתח המבנה כמוזיאון לאמנות טורקית ואסלאמית. בשלב מאוחר יותר שולב במסגרת המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.
בשנת 1991, במלאת 100 שנים להקמתו, קיבל המוזיאון את פרס המוזיאון של מועצת אירופה (European Council Museum Award). הפרס ניתן במיוחד עבור השיפוצים שבוצעו באולמות הקומה הראשונה בבניין הראשי ועבור תצוגות חדשות בבניינים האחרים.
תצוגה

המבנה הראשי הישן - מחולק לשתי קומות. בקומה הראשונה מוצגים קברים מפורסמים ביניהם סרקופג אלכסנדר, סרקופג הנשים הבוכות, קבר אחשדרפן, קבר מליקיה, קבר טבניט (Tabnit) שנמצא בבית הקברות של מלכי צידון. בקומה זו גם תצוגה נרחבת של פיסול מהתקופה הארכאית ועד התקופה הרומית. בקומה העליונה נמצאת תצוגה של ממצא קטן מאבן וחרס כגון סירים, כלים, פסלי מטרה קוטה כ-800,000 מטבעות עות'מאניים, חותמות, קישוטים, מדליות ועוד. בקומה זו שוכנים גם משרדי האוצרים וספרייה המכילה כ-70,000 ספרים.
המבנה הראשי החדש - התצוגה מתפרסת על פני ארבע קומות המאורגנות כתערוכות. הקומה הראשונה מוקדשת לתקופות באיסטנבול, והתצוגה נקראת "Istanbul for Ages". הקומה השנייה מוקדשת לאנטוליה וטרויה והתצוגה נקראת "Anatolia and Troia for Ages". הקומה השלישית מוקדשת לתרבויות הסובבות את אנטוליה: קפריסין, סוריה וארץ ישראל. קומה אחת מוקדשת לתרבויות הסובבות את איסטנבול והיא מוקדשת לממצאים מתרקיה, ביתיניה וביזנטיון. תערוכה זו נפתח בשנת 1998 והיא נקראת "“Surrounding Cultures of Istanbul”. בנוסף בחלק מהקומה הראשונה מוקדש למוזיאון הילדים וליצירות אדריכליות.
המבנה למזרח קדום - בבניין יש תצוגות של ממצאים מאנטוליה, מסופוטמיה, יצירות אמנות ממצרים העתיקה ויצירות ערביות, ממצאים מערב הסעודית ותימן. הממצאים הייחודיים במבנה זה הם: פסלו של נרם-סין מלך אכד, הסכם קדש והפסל מזינג'ירלי (Zincirli, ממלכת שמאל, עיר חתית בדרום-מזרח אנטוליה). במבנה זה נמצא גם "ארכיון הלוחות" הכולל 75,000 תעודות בכתב יתדות
"ביתן הקירמיקה" - המבנה כולל 6 חדרים וטרקלין בגודל בינוני. התצוגה כוללת כלים מחרסינה וקרמיקה מהתקופה הסלג'וקית והעות'מאנית. אוסף המוזיאון כולל כ־2,000 יצירות אמנות.
תצוגה > ממצאים מארץ ישראל

כתובת השילוח שהתגלתה על ידי קונרד שיק בשנת 1880 בנקבת השילוח בירושלים
ממצאים מהאתר הארכאולוגי מרשה שנחפר בשנת 1889 על ידי הארכאולוגים הבריטים פרדריק ג'ונס בליס ורוברט מקאליסטר, מטעם הקרן לחקירות ארץ ישראל
כתובות תחום גזר, כתובות 1 ו-2 שהתגלו ליד תל גזר על ידי שארל קלרמון-גנו בשנים 1873–1874
לוח גזר, נמצא בשנת 1908 בתל גזר על ידי רוברט מקאליסטר.
הכתובת מסורג בית המקדש התגלתה בשנת 1871 על ידי שארל קלרמון-גנו
מכתבי תענך - לוחות בכתב יתדות שהתגלו בתל תענך בשנים 1903–1904
תצוגה > ממצאים חשובים אחרים

עותק אחד של הסכם השלום החתי-מצרי שנחתם בשנת 1274 לפנה"ס בין רעמסס השני שליט האימפריה המצרית לבין מוותליש השני שליט האימפריה החתית בעקבות קרב קדש
לוחות חרס בכתב יתדות שנמצאו בחתושש
סרקופג אלכסנדר שנמצא בצידון
הסרקופג של תבנת
הסרקופג של הנשים האבלות, נמצא בצידון
אריחים מזוגגים של לוחות שער אשתר בבבל
תערוכת מוצגים מטרויה
האובליסק של המלך האשורי אדד-ניררי השלישי (Adad-nirari III) שמלך במאה ה-8 לפנה"ס
חלקי פסלים ממקדש זאוס שנמצא בפרגמון בטורקיה
ראשי נחש מעמודי נחושתן (אנ') בהיפודרום קונסטנטינופול
חלקים ממקדש אתנה באסוס (Assos), טורקיה
עותק מחוקי חמורבי שנמצא בעיר ניפור במסופוטמיה, ששימש כמשוער בבית ספר ובתי משפט.
ראו גם

המוזיאון לתרבויות אנטוליה
הערות שוליים

↑  הסבר על המבנה באתר המשרד הטורקי לתרבות ותיירות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263275205171  CiNii: DA05196588  GND: 10004989-8  ISNI: 0000 0001 2193 3019  LCCN: n82137186  NKC: uk20231189297  ULAN: 500300573  VIAF: 157337842   WorldCat (עם VIAF): 157337842 
סרקופג הנשים הבוכות, התגלה בצידון
כתובת הסורג ביוונית - איסור על גויים להיכנס לתחום בית המקדש
לבנים מעוטרות מהפנל של שער אשתר
החמישה

ערך זה עוסק בקבוצת מלחינים רוסים במאה ה-19. אם התכוונתם לסדרת דרמה בריטית, ראו .
חמשת המלחינים. למעלה: באלאקירב, באמצע משמאל לימין: צזאר קואי ומודסט מוסורגסקי, בשורה התחתונה: רימסקי-קורסקוב ובורודין
החמישה (ברוסית: Могучая кучка, "ערימה קטנה וחזקה") היה הכינוי שהצמיד המבקר ולדימיר סטאסוב, בשנת 1867, להתקבצות רופפת של מלחינים רוסים, שנאספה תחת מנהיגותו של מילי באלאקירב במטרה ליצור מוזיקה אמנותית בעלת אופי רוסי בפירוש, בניגוד לזו שהיוותה חיקוי למוזיקה אירופית קודמת או צמחה בקונסרבטוריונים, שהושפעו מהסגנון האירופי. במובן ידוע, הייתה זו הסתעפות מתנועת הלאומיות הרומנטית ברוסיה, מקבילה למושבת אבראמצבו (אנ') ולתנועת התחייה הרוסית, ששאפו להשיג מטרות דומות בעולם האמנויות היפות.
התגבשות הקבוצה ראשיתה בשנת 1856, בפגישתם הראשונה של מילי באלאקירב וצזאר קואי; מודסט מוסורגסקי הצטרף אליהם ב-1857, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ב-1861, ואלכסנדר בורודין ב-1862. לפניהם, מיכאיל גלינקה ואלכסנדר דארגומיז'סקי התקדמו כברת דרך ליצירת מוזיקה בעלת אופי רוסי מובהק ובכתיבת אופרות על נושאים רוסיים, אבל "החמישה" ייצגו את המאמץ המרוכז הראשון לפיתוח מוזיקה כזאת, עם סטאסוב כיועץ אמנותי ודארגומיז'סקי כמדינאי בוגר, כביכול, לקבוצה.
התפרקות "החמישה" כקבוצה החלה בשנות ה-70 של המאה ה-19, בעקבות פרישתו הזמנית של באלאקירב מחיי המוזיקה בראשית אותו עשור. כל חברי "החמישה" קבורים בבית הקברות "טיחווין" בסנקט פטרבורג.
חברי הקבוצה, פרט לקואי, השפיעו וחלקם גם לימדו רבים מן המלחינים הרוסים הגדולים בדור הבא, ביניהם אלכסנדר גלאזונוב, מיכאיל איפוליטוב-איבנוב, אנטולי ליאדוב, סרגיי רחמנינוב, סרגיי פרוקופייב, איגור סטרווינסקי ודמיטרי שוסטקוביץ'. שמה של קבוצת השישה, התקבצות רופפת עוד יותר של מלחינים דוברי צרפתית, הוכרז במסגרת ביקורת של הנרי קולט בהשוואה לחמישה.
הוק (מוזיקה)

הוּק (מאנגלית: Hook) הוא קונספט נושאי במוזיקה, לרוב קטע מלודי חוזר (כגון רצף אקורדים או תווים), שנעשה בו שימוש בעיקר במוזיקה פופולרית. מטרת השימוש בהוק היא להפוך את השיר לקליט ולכזה "המושך את האוזן של המאזין", והשימוש בו רווח במוזיקת פופ, רוק, דאנס והיפ הופ. בז'אנרים אלה, ההוק הוא בדרך כלל סוג של רפרן (פזמון חוזר), אך הוא יכול להיות מגולם גם במלודיה או בקצב.
בסימפוניה החמישית של בטהובן, לדוגמה, ניתן לומר כי החזרה על שלושת הסול ולאחריהם מי במול הם הוק.
ראו גם

אוסטינטו
הערות שוליים

↑  Covach, John (2005). "Form in Rock Music: A Primer".  In Stein, Deborah (ed.). Engaging Music: Essays in Music Analysis. New York: Oxford University Press. p. 71. ISBN 0-19-517010-5.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החמישייה הניו-יורקית

החמישייה הניו-יורקית (באנגלית: The New York Five) הוא השם שניתן לקבוצה בת חמישה אדריכלים (ריצ'רד מאייר, פיטר אייזנמן, מייקל גרייבס, צ'ארלס גוואת'מי וג'ון היידוק) בני העיר ניו יורק, אשר היוו מושא לתערוכה במומה משנת 1969 באצירת ארתור דרקסלר, ולספר עוקב אודותם, משנת 1972, בשם "חמישה אדריכלים". (Five Architects)
החמישה בעלי רקע משותף כאדריכלים האמונים על טוהר הצורה והחומר, כחלק מרוח המודרניזם באדריכלות, ובכך מרפררים ביצירתם אל עבודתו של לה קורבוזיה משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, זאת חרף העובדה כי בחינה מדוקדקת של עבודותיהם מאופיינות באינדיבידואליזם רב.
ייתכן כי השפעה ניכרת יותר על יצירתם ותפיסות החמישה, תמצא בעבודתו המוקדמת של פיליפ ג'ונסון, אשר הוגדר לא פעם כאב הרוחני של הקבוצה.
החמישייה היוותה מטרה לביקורת עוקצנית שפורסמה בירחון Architectural Forum במאי 1973, בקבוצת מאמרים שנקראה "חמישה על חמישה", בהם האדריכלים ה"אפורים" רונלדו גיורגולה, אלן גרינברג, ז'קלין רוברטסון, צ'ארלס מור ורוברט מ. א. שטרן, תקפו את חמשת ה"לבנים" על בסיס הטענה כי הרדיפה אחר אסתטיקה מודרניסטית טהורה יצרה במישרין בניינים לא מתפקדים, שאינם קשורים לאתר, אינם קשורים למשתמש ובעלי ניכור רב לחיי היום-יום.
חמשת ה"אפורים" זכו לרוח גב מרוברט ונטורי הפוסט-מודרניסט (זוכה פרס פריצקר לשנת 1991) ומן העניין הגובר באדריכלות הורנקולרית "נטולת האדריכלים" בזרם הפוסט-מודרניזם האדריכלי.
בהמשך הדרך ניתן לראות התפצלות סגנונית בין החמישה ואף זניחה של עקרונות העבר אצל רובם.
ג'ון היידוק פנה בעיקר להוראה, ומת בשנת 2000.
מבין שאר הארבעה, נותר רק מאייר נאמן לרעיונותיו הישנים וממשיך לדבוק באדריכלות הלבנה, בעלת הטוהר המודרניסטי, הנכון לגישתו של לה קורבוזיה. 
גרייבס אימץ את הפוסט-מודרניזם ואף הפך לאחד מן האדריכלים הבולטים מן התקופה. יש הטוענים גם כי הגזים כאשר עסק אף באדריכלות פופוליסטית.
אייזנמן פנה לדה-קונסטרוקטיביזם והיה לאחד הבולטים בסגנון זה, בעוד שגוואת'מי עידן את גישתו הראשונית והתאים אותה לרוח התקופה.
המוזיאון לתרבויות אנטוליה

| --- | --- |
לוגו המוזיאון
בניין הכניסה למוזיאון לתרבויות אנטוליה
בניין הכניסה למוזיאון לתרבויות אנטוליה
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 כתובת:  אנקרה 
 מיקום:  Altındağ 
 מדינה:  טורקיה 
 מבקרים בשנה:  450,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1921
 תאריך פתיחה רשמי:  1943 
 קואורדינטות:  39°56′18″N 32°51′43″E﻿ / ﻿39.938333°N 32.861944°E﻿ / 39.938333; 32.861944
 דף הבית בטורקית
  (למפת אנקרה מוגדלת) המוזיאון לתרבויות אנטוליה(למפת אנקרה רגילה) המוזיאון לתרבויות אנטוליה
 
הכניסה למוזיאון
הכניסה למוזיאון
המוזיאון לתרבויות אנטוליה (טורקית Anadolu Medeniyetleri Müzesi) באנקרה בירת טורקיה, הוא מוזיאון ארכאולוגי והיסטורי הממוקם בסמוך לטירת אנקרה (Ankara Kalesi) ברובע אטפזרה (Atpazarı) בעיר. את הרעיון להקמת המוזיאון הגה מוסטפא כמאל אשר חיפש את שורשיה של האומה הטורקית המודרנית בתרבויות העתיקות של אנטוליה, ובמיוחד בזו של החתים. המוזיאון ממוקם ב"באזאר מחמוט פאשה" (Mahmut Paşa Bazaar) המקורה, שנבנה על ידי מחמוט פאשה, אחד משריו של הסולטאן מהמט השני, בין השנים 1464–1471. המוזיאון נחשב לאחד מהעשירים בעולם.
דברי ימי המוזיאון

המוזיאון הראשון באנקרה הוקם בטירת אנקרה בשנת 1921 והציג בעיקר מוצגים מהתקופה הרומית וביזנטית; וזו הסיבה לשנה המתנוססת על לוגו המוזיאון. כאשר מוסטפא כמאל המליץ על הקמתו של מוזיאון חתי, נדרש ממבנה גדול יותר ובזאר מחמוט פאשה אותר למטרה זו.
מבנה הבזאר כלל 102 חנויות ועשר כיפות התנוססו על גגו. העובדה שהיה נטוש מאז 1881 הצריכה שיפוץ מקיף אשר נמשך מ-1938 עד 1968. עם זאת, כבר ב-1943 נפתח חלקו האמצעי לציבור וב-1948 הועברו יתר המוצגים מהטירה אל חאן קורשונלו (Kurşunlu Han) הסמוך. בזמן השיפוצים התגלו בחאן קורשונלו מטבעות מתקופת הסולטאן מורט השני. ב-1968 הסתיימו כל עבודות השיפוץ וכל המוצגים הועברו אל הבזאר בעוד שהמעבדות ואולמות המלאכה, ההנהלה, הספרייה ואולם הכנסים נותרו בחאן קורשונלו. ב-1997 זכה המוזיאון בתואר "מוזיאון השנה האירופי".
מוצגי המוזיאון

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
המוזיאון לתרבויות אנטוליה:  הקומה הראשונה
הממלכות האשוריות: חתים
| תקופת הברונזה המוקדמת | האימפריה החתית, הממלכות החתיות החדשות | פריגיה |
| תקופת הנחושת | האימפריה החתית, הממלכות החתיות החדשות | אוררטו |
| תקופת האבן החדשה, צ'טלהויוק | תקופת האבן הקדומה | לידיה |
כניסה
מוצגי המוזיאון > תקופת האבן

המוצגים מתקופת האבן הקדומה כוללים ממצאים ממערת קראין שבאזור אנטליה, בעוד שתקופת האבן החדשה כוללת ממצאים רבים מצ'טלהויוק הסמוך לקוניה, והמתוארכים ל-7500 לפנה"ס לערך. בין אלה שחזור בית מן היישוב, ציור קיר של שור הבר ותיאור נוף הנחשב למפה או לתיאור הנוף העתיק ביותר שנתגלה עד כה. עוד מוצגים פסלונים של האלה האם. ממצאים נוספים מתקופה זו הם מהג'ילר (Hacilar) ומתוארכים לסביבות שנת 7040 לפנה"ס.
מוצגי המוזיאון > תקופת הנחושת

תקופת הנחושת (5500 לפנה"ס עד 3000 לפנה"ס) מיוצגת גם היא על ידי ממצאים מהג'ילר ומאתר צ'אן חסן שבמישור קוניה, ובין אלה פסלונים של האלה האם וכלים שונים המעוטרים בצבעי חום ואדום והדומים לדוגמאות אריגה.
מוצגי המוזיאון > תקופת הברונזה

הממצאים מתקופה זו הם בעיקר מהממלכה החתית הקדומה ומהאימפריה החתית שהתפוררה לקראת סוף האלף השני לפנה"ס. האוסף כולל גם ממצאים שנמצאו בקברי מלכים באלג'הויוק מתקופת הברונזה הקדומה. הממצא המפורסם ביותר מתקופה זו הוא פסל של שלושה איילים, זכר ושתי נקבות משני צידיו, שהעתקו המוגדל ניצב בכיכר סהייה (Sıhhiye) במרכז אנקרה. פסלוני האלה האם מתקופה זו סכמטיים יותר ונדמים לכינורות. ממצאים רבים הובאו מהבירה החתית חתושש ובין אלה לוחות חומר מארכיון המלכים בעיר, המתעדים פעילות מסחרית, דתית וטקסית. ממצאים נוספים הם מערים חתיות אחרות באגן נהר הקיזילאירמאק.
מוצגי המוזיאון > תקופת הברזל

תקופת הברזל מיוצגת על ידי ממצאים מכל רחבי אסיה הקטנה - מכרכמיש ואוררטו במזרחה, דרך פריגיה במרכזה ועד לידיה במערבה. ממצאים פריגים הובאו בעיקר מבירתה גורדיון שעל נהר הסקריה, ובמוזיאון קיים שחזור של קבר המלך מידאס וכן פסלוני ברזל של האלה האם הפריגית "קיבלה" (Cybele, Κυβέλη). תרבות אוררטו תרמה כדים מעוטרים בכתב יתדות אוררטי וכן עבודות מתכת ושנהב בהן ניכרת השפעה אשורית. רוב הממצאים האוררטים הם מבירתה טושפה, כיום העיר ואן שלחוף ימת ואן במזרח טורקיה. במוזיאון אוספים גם מתקופות מאוחרות יותר ועד ימינו המוצגים בקומתו השנייה שבה שני אולמות תצוגה בלבד.
ראו גם

המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
הערות שוליים

↑  Kleiner, Fred S.; Mamiya, Christin J. (2006). Gardner's Art Through the Ages: The Western Perspective: Volume 1, Twelfth, Belmont, California: Wadsworth Publishing, 12-4. ISBN 0-495-00479-0
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423285505171  BnF: cb123691506 (data)  GND: 5008456-2  ISNI: 0000 0001 2181 2989  LCCN: n91118647  SUDOC: 032715242  VIAF: 148770505   WorldCat (עם VIAF): 148770505
הנס יורגן גארד

| --- | --- |

הנס יורגן גארד
 לידה:  22 בינואר 1939 דנמרק פרדריקסברג, דנמרק
 פטירה:  3 באוגוסט 1996 (בגיל 57) איי פארו נמל התעופה ואוגר, איי פארו
 מקום קבורה:  בית הקברות הולמן 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השתייכות:  כוחות ההגנה של דנמרק
 תקופת הפעילות:  1961–1996 (כ־35 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 
הנס יורגן גארד (בדנית: Hans Jørgen Garde;‏ 22 בינואר 1939 - 3 באוגוסט 1996) היה אדמירל דני אשר שימש לתקופה קצרה כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק.
ביוגרפיה

גארד נולד בפרדריקסברג ב-22 בינואר 1939. הוא התחנך בבית הספר של קתדרלת ארהוס. ב-1961 הוא התגייס לצי המלכותי הדני, ובמקביל לשירותו הצבאי למד באוניברסיטת ארהוס ובאוניברסיטת קופנהגן, וכן בקורסים מיוחדים בארצות הברית ובבריטניה. ב-1988 הוא מונה לראש הפיקוד המבצעי של הצי, וב-1989 מונה לראש מטה ההגנה. ב-31 במרץ 1996 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), אולם הקדנציה שלו נגדעה בצורה טרגית כעבור ארבעה חודשים בלבד. ב-3 באוגוסט 1996 מטוס הגולפסטרים 3 שהטיס אותו ואת אשתו לביקור באיי פארו, התרסק ליד נמל התעופה ואוגר. כל תשעת נוסעי המטוס נהרגו.
המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות

| --- | --- |

המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות
 מידע כללי
 סוג:  יהדות
 כתובת:  הוטל דה סן-אניין 
 מיקום:  הרובע השלישי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מבקרים בשנה:  124,860 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1998
 תאריך פתיחה רשמי:  1998 
 קואורדינטות:  48°51′40″N 2°21′19″E﻿ / ﻿48.861111°N 2.355278°E﻿ / 48.861111; 2.355278
 www.mahj.org
  (למפת פריז מוגדלת) המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות(למפת פריז רגילה) המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות
 
המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות (בצרפתית: Musée d'Art et d'Histoire du Judaïsme) הוא מוזיאון יהודי הממוקד ביהדות צרפת, השוכן ברובע המארה במרכז פריז.
היסטוריה

בשנת 1986 ייעד ז'אק שיראק, אז ראש עיריית פריז, מבנה ששימש בעבר כבית אחוזה פרטי מפואר, אוטל דה סנט אניין (Hôtel de Saint-Aignan) לטובת מוזיאון שיוקדש ליהדות צרפת. בעיר פעל משנת 1948 מוזיאון לאמנות יהודית אשר העביר רבים מהאוספים שלו למוזיאון החדש. בשנת 1998, לאחר סיום העבודות שהחלו כחמש שנים קודם לכן, נחנך המוזיאון.
במוזיאון מוצגים פריטים מההיסטוריה היהודית בצרפת ובאזורים קרובים באירופה, מימי הביניים ועד לשואה והקמת מדינת ישראל.