stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריך מיזאם
קורות חיים > משורר, סופר, אנרכיסט

בשנת 1900 עבר מיזאם לברלין. שם היה לחלק מקבוצה בשם "Neue Gemeinschaft" ("נויֶה גמיינשפט", 'קהילה חדשה') בניהולם של יוליוס והיינריך הארט, אשר שילבו בין פילוסופיה סוציולוגית עם תאולוגיה וחיים קהילתיים. בתוך הקבוצה הכיר מיזאם את גוסטב לנדאואר, שעודד את צמיחתו כאמן ודחף אותו לפתח פעילות המבוססת על שילוב בין קומוניזם לפוליטיקה אנרכיסטית.
בשנת 1904 עזב מיזאם את הקבוצה ועבר באופן זמני לקומונת אמנים באסקונה (Ascona) שבשווייץ, שם עורבבו יחדיו צמחונות, קומוניזם וסוציאליזם. שם החל לכתוב מחזות. הראשון שבהם, Die Hochstapler ("די הוכשטאפלר", 'המתחזים'), הציב תאוריה פוליטית מודרנית חדשה בתוך צורות דרמטיות מסורתיות, מה שלימים הפך לסימן ההיכר של יצירותיו. בשנים אלו החל מיזאם לערוך ולכתוב במספר כתבי עת אנרכיסטיים. כתבים אלו הפכו את מיזאם ליעד קבוע למעקב משטרתי ומעצרים, היות שנחשב לאחד המסיתים האנרכיסטים המסוכנים בגרמניה. העיתונות ניצלה את ההזדמנות כדי להציגו כנבל המואשם במזימות אנרכיסטיות ופשעים שונים.
בשנת 1908 עבר דרומה לעיר מינכן, שם היה מעורב בקברט וכתב שירים שהיו ליצירותיו המפורסמות ביותר.
בשנת 1911 ייסד מיזאם את העיתון Kain ('קין'), כפורום לאידאולוגיות קומוניסטיות ואנרכיסטיות. מיזאם השתמש בו כדי לשים ללעג את המדינה הגרמנית המנצלת לרעה את הסמכויות החריגות שהעניקה לעצמה ומתנגדת לביטול עונש המוות, מצנזרת את התיאטרון, מציגה פרשנות ליחסים בינלאומיים מול המדינות השונות בעלי תפיסה נבואית, ובנוסף, במהלך מלחמת העולם הראשונה, משהה פרסומים של עיתונים שאינם מסכימים עם הממשל.
בשנת 1915 נישא לקרֶסצֶנטייה אלפינגר (Kreszentia Elfinger), בתו של חקלאי מבוואריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הפך מיזאם ללאומני מאוד ותמך במיליטניות של גרמניה במלחמה. תמיכתו הציבורית במלחמה נתפסה על ידי העיתונות, שהייתה בשליטה ממשלתית, כמרכיב חיובי לתעמולתם, אולם אנרכיסטים אחרים, שהתנגדו להפעלת עוצמה מיליטנטית חדה, חשו נבגדים לנוכח דעותיו הפרו-ממשלתיות של מיזאם.
ואולם לקראת סוף שנת 1914 ויתר מיזאם על תמיכתו במאמץ המלחמתי בעקבות לחץ מצד מכריו האנרכיסטים, והודה כי ייאלץ לשאת את חטא הבגידה באידיאלים שלו עד סוף ימי חייו.
בהמשך המלחמה הביע מיזאם את התנגדותו לה באמצעות מעורבות מוגברת בפרויקטים של פעולה ישירה, בהם שביתות עובדים, בדרך כלל תוך שיתוף פעולה עם דמויות מובילות ממפלגות השמאל. כשהשביתות הפכו מוצלחות ואלימות יותר, החלה ממשלת בוואריה במעצרים המוניים של מסיתים נגד המלחמה. מיזאם היה בין אלה שנעצרו ונכלאו בחודש אפריל 1918; הוא נשאר במעצר עד לנובמבר של אותה השנה, זמן קצר לפני תום המלחמה.
קורות חיים > שנות ויימאר

לאחר ששוחרר מיזאם ממעצר ב-3 בנובמבר 1918, שב למינכן. בתוך ימים התפטר הקיסר וילהלם השני, וכמוהו המלך לודוויג השלישי, ששלט באופן אוטונומי למחצה בבוואריה, ומינכן נקלעה לעיצומו של מרד. במהלך המהפכה האדומה בבוואריה הכריז קורט אייזנר מהמפלגה הסוציאליסטית העצמאית על בוואריה כרפובליקה סוציאליסטית. אייזנר, במחווה שנועדה להביא את האנרכיסטים לממשלה החדשה, הציע למיזאם תפקיד במשרדו, אולם מיזאם סירב והעדיף להילחם לצד גוסטב לנדאואר, ארנסט טולר, ב. טראוון ואנרכיסטים נוספים במטרה ליצור מועצות עובדים (סובייטים) וקומונות.
לאחר חיסולו של אייזנר בשנת 1919, הוכרזה הרפובליקה הסובייטית הבווארית, בשליטת הסוציאליסט העצמאי והאנרכיסט גוסטב לנדאואר ואריך מיזאם; ממשלתם פעלה במשך שישה ימים, והודחה על ידי הקומוניסטים בראשות אויגן לֵוִינֵה (Leviné). במהלך תקופה זו הכריזה הרפובליקה הסובייטית הבווארית מלחמה על שווייץ, בעקבות סירובה להשאיל לממשלת הרפובליקה החדשה 60 מנועי קטר. כאשר הפרייקור של רפובליקת ויימאר, צבא הימין בפיקודו של גוסטב נוסקה (Noske), מחץ את המרד והשתלט על מינכן, נהרג גוסטב לנדאואר ומיזאם נעצר ונידון לחמש עשרה שנות מאסר.
בזמן שהותו בכלא, הרבה מיזאם לכתוב, הוא סיים את המחזה Judas ('יהודה'; 1920), ומספר רב של שירים. בשנת 1924 שוחרר מהכלא, כשהרפובליקה העניקה חנינה כללית לאסירים פוליטיים. במסגרת אותה חנינה שוחרר גם אדולף היטלר, שריצה שמונה חודשי מאסר מתוך חמש שנים, על הובלת הפוטש במרתף הבירה.
העיר מינכן שאליה חזר מיזאם לאחר מעצרו הייתה שונה מאוד מזו שעזב. האנשים היו אדישים במידה רבה, בין השאר בשל קריסה כלכלית של גרמניה תחת לחץ הפיצויים שנקבעו בהסכם ורסאי והאינפלציה. מיזאם ניסה להפעיל מחדש את כתב העת "קין", אך כשל בשל מספר בעיות.
בשנת 1926 ייסד כתב עת חדש: Fanal ('לפיד'), שבו מתח ביקורת בגלוי על הקומוניסטים והגורמים השמרניים בימין בתוך רפובליקת ויימאר. בשנים אלו נצבעו כתביו ונאומיו בגוון מהפכני אלים, וניסיונותיו לארגן חזית מאוחדת המתנגדת לימין הקיצוני עוררו שנאה עזה נגדו בקרב השמרנים והלאומנים בתוך הרפובליקה.
מיזאם התמקד בכתביו בסאטירה על התופעה ההולכת והגדלה של הנאציזם, מה שהעלה את חמתם של היטלר ויוזף גבלס. בין יצירותיו: Die Affenschande ('החֶרפָּה'; 1923), סיפור קצר ששם ללעג את תורות הגזע של המפלגה הנאצית; "Republikanische Nationalhymne" ('המנון הרפובליקה'; 1924), שיר שתקף את מערכת המשפט הגרמנית על ענישה בלתי מידתית של אנשי שמאל בעת שהמשתתפים הימניים בהפיכה בקושי נענשו.
בשנת 1928 הפיק ארווין פיסקטור את המחזה השלישי של מיזאם, Staatsräson ('טובת המדינה'), בהתבסס על הרשעתם השנויה במחלוקת של ניקולה סאקו וואנצטי ברתולומאו, שנידונו למוות בארצות הברית.
בשנת 1930 השלים מיזאם את מחזהו האחרון Alle Wetter ('בכל מזג אוויר'), אשר ביקש מהפכה המונית כדרך היחידה למנוע מהימין כוח קיצוני. המחזה, שמעולם לא הועלה בפומבי, התמקד בביקורת הנאצים, שהיו באותה עת במגמת עלייה מבחינה פוליטית בגרמניה.
קורות חיים > מאסר ומוות

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-28 בפברואר 1933, שעות ספורות לאחר שריפת הרייכסטאג בברלין, נעצר מיזאם באשמה לא ידועה. יוזף גבלס, שר התעמולה הנאצי, כינה אותו "אחד החתרנים היהודים". נטען כי מיזאם תכנן להימלט לשווייץ ביום שלמחרת. במשך שבעה עשר החודשים הבאים היה מיזאם כלוא במחנות הריכוז זוננבורג (Sonnenburg), ברנדנבורג, ולבסוף אורניינבורג.
הקומוניסט ההולנדי הצעיר מרינוס ואן דר לוּבֶּה נעצר והואשם בשריפת הרייכסטאג, וקשריו עם ארגונים קומוניסטים הוביל להכרזתו של אדולף היטלר על מצב חירום ועודדו את הנשיא פאול פון הינדנבורג לחתום על צו המבטל את מרבית זכויות האדם בהוראות החוקה של רפובליקת ויימאר (1919). היטלר ניצל את מצב החירום כדי להצדיק את מעצרם של מספר גדול של אינטלקטואלים גרמנים שסומנו כקומוניסטים, סוציאליסטים ואנרכיסטים, זאת כנקמה על התקיפה וכאמצעי להשתקת ההתנגדות לדיכוי והמאבק להרחבת חירויות האזרח.
פרסומים קומוניסטים, סוציאליסטים, ואנרכיסטים גינו את המעצרים של אנשי רוח אלה; כמה מהם הובילו מאמץ בינלאומי בדרישה לשחרורו של מיזאם, תוך תיאור ודיווח על העינויים שהוא עובר והמכות החוזרות והנשנות בידי סוהרים וקצינים.
ב-2 בפברואר 1934 הועבר מיזאם למחנה הריכוז אורניינבורג. המכות והעינויים המשיכו, עד שלבסוף, בליל 9 ביולי, עונה ונרצח על ידי השומרים, וגופתו המוכה נמצאה תלויה בבית השימוש למחרת בבוקר.
דו"ח נאצי רשמי מ-11 ביולי 1934 ציין כי מיזאם התאבד ותלה את עצמו כשהיה ב"מעצר מגן" באורניינבורג. עם זאת, בדו"ח מפראג ב-20 ביולי 1934, שהתפרסם ב"ניו יורק טיימס", צוין כי אלמנתו של מיזאם, שהייתה הראשונה שראתה אותו, לא הצליחה לזהותו בשל פניו הנפוחות ממכות. הוא שובץ במשימת ניקוי השירותים וגרמי המדרגות ואנשי פלוגות הסער (אֶס-אַה) השתעשעו ביריקה בפניו. 8 ביולי היה היום האחרון שראתה אותו בחיים, ועל אף העינויים שעבר במשך עשרה חודשים, הוא היה עליז, ולכן ידעה כי הידיעה על התאבדותו, שלושה ימים לאחר מכן, אינה נכונה. עוד ציינה אלמנתו כי כאשר טענה בפני המשטרה כי רצחו אותו, הם משכו בכתפיהם וצחקו. הם סירבו לבצע נתיחה שלאחר המוות, אולם על הגופה היו סימנים ברורים של חניקה, ופציעה קשה בחלק האחורי של ראשו.
לאחר מותו האשימו פרסומים שונים את תאודור אייקה, לשעבר מפקד מחנה הריכוז בדכאו, ברצח, בסיוע שני קצינים מהאס אה שזוהו כאֶרַט וקונסטנטין ורנר. נטען כי הוא עונה והוכה עד שאיבד את הכרתו, ולאחר מכן ניתנה לו זריקה שהרגה אותו; גופתו נלקחה לשירותים בחלקו האחורי של הבניין ונתלתה על הקורה כדי ליצור את הרושם שהתאבד.
יצירותיו > ספריו

Die Eigenen (1903)
Räterepublik (1929)
Die Befreiung der Gesellschaft vom Staat (1932)
Unpolitische Erinnerungen (trans. Unpolitical Remembrances) (1931) – an autobiography
יצירותיו > מחזותיו

Die Hochstapler (The Con Men) (1904)
Die Freivermählten (1914)
Judas (1920)
Staatsräson (Reasons of State) (1928)
Alle Wetter (All Hang) (1930)
יצירותיו > שיריו

Der wahre Jacob (1901)
Die Wüste (1904)
Der Revoluzzer (1908)
Der Krater (1909)
Wüste-Krater-Wolken (1914)
Brennende Erde (1920)
Republikanische Nationalhymne (1924)
Revolution. Kampf-, Marsch- und Spottlieder (1925)
יצירותיו > כתביו

Kain: Zeitschrift für Menschlichkeit (Cain: Magazine for Humanity) 1911-1914, 1918–1919, 1924 (brief)
Fanal (The Torch) 1926-1933
Contributed to anarchist journals Der Freie Arbeiter (The Free Worker), Der Weckruf (The Alarm Call), Der Anarchist (The Anarchist), Neue Gemeinschaft (New Community) and Kampf (Struggle) and edited Der Arme Teufel (The Poor Devil) under the pseudonym "Nolo."
לקריאה נוספת

לזר, לנדאואר, מיהזם: אנרכיסטים יהודים (עריכה כללית ותרגום מגרמנית: יעקב גורן; עריכה: חיים זליגמן; תרגום מצרפתית: מנשה ארבל), רמת אפעל: יד טבנקין, 1997.
הערות שוליים

↑  Collection: Charlotte and Leo Landau Collection | The Center for Jewish History ArchivesSpace, archives.cjh.org
↑  Sacco and Vanzetti at saccoandvanzetti.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265882105171  PLWABN: 9810646475705606  BIBSYS: 90119086  BNE: XX6314885  BnF: cb12023226t (data)  CANTIC: a11782638  CiNii: DA0781753X  GND: 118584758  HDS: 042862  ICCU: CFIV000753  ISNI: 0000 0001 0916 9994  LCCN: n50013022  LNB: 000094443  MusicBrainz: 832edf89-822f-4df5-9b7a-f257cfeb0dee  NKC: jn19990005931  NLA: 35720449  NSK: 000759843  NTA: 068377673  RERO: 02-A003623034  RKD: 354298  SELIBR: 247918  SNAC: w6gm89nn  SUDOC: 028386582  Trove: 1057388  ULAN: 500433966  VIAF: 76329608   WorldCat (עם VIAF): 76329608 
המהדורה הראשונה של כתב העת 'Fanal (בתרגום חופשי: 'לפיד'), 1926
מצבתו של אריך מיזאם בברלין
לוח זיכרון לאריך מיזאם במחנה הריכוז אורניינבורג
סטפניה טורקביץ'

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1898 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 באפריל 1977 (בגיל 78) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, הרפובליקה העממית של אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון לבוב, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת לבוב, אוניברסיטת קארל בפראג, האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 שפה מועדפת:  אוקראינית 
 כלי נגינה:  פסנתר, הרמוניום, נבל 
 
סטפניה טורקביץ' (באנגלית: Stefania Turkevych-Lukiianovych‏; 25 באפריל 1898, לבוב, אוקראינה - 8 באפריל 1977, קיימברידג', אנגליה) הייתה מלחינה, מוזיקולוגית, פסנתרנית ומורה למוזיקה אוקראינית-אנגלייה. נחשבת לאישה המלחינה הראשונה באוקראינה.
ביוגרפיה

את לימודי המוזיקה שלה החלה עם אימה, שהייתה תלמידתו של המלחין קרול מיקולי. מאוחר יותר רכשה השכלתה בקונסרבטוריון לבוב (אנ') שבלבוב בהנחיית המורה ואסיל ברבינסקי (אנ'), ולאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכה לימודיה באוניברסיטת לבוב ביחד עם אדולף שיבינסקי (אנ'). מאוחר יותר, עברה לאוסטריה בה למדה באוניברסיטת וינה לצד גידו אדלר (אנ'). לאחר מכן למדה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה עם יוזף מרקס. בשנת 1919, הלחינה את היצירה הראשונה שלה The Liturgy המנציחה את קורבנות מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1925, עברה לברלין עם בעלה, האמן רוברט ליסובסקי (אנ') והמשיכה ללמוד בה מוזיקה עם פרנץ שרקר וארנולד שנברג. לאחר מכן, המשיכה לימודיה בפרג עם זדנק ניידלי (אנ'), אוטאקאר סין (אנ') וויטסלב נובק (אנ'). בשנת 1934, השלימה לימודי דוקטורט במוזיקולוגיה, שבה לאוקראינה והחלה ללמד הרמוניה ופסנתר בקונסרבטוריון לבוב. בין השנים 1940–1944, הרצתה בקונסרסטוריון לבוב.
בשנת 1946, נמלטה מהסובייטים והיגרה לאנגליה. באנגליה, עסקה בהלחנה אולם יצירות רבות שלה לא הוצגו לציבור. יצירותיה הוחרמו באוקראינה ונשכחו מלב, עד שהוצגו לציבור בלבוב בשנת 1994.
קומפוזיציות > יצירות סימפוניות

סימפוניות מס. 1, 1937
סימפוניה מס' 2א, 1952
סימפוניה מספר 2b, גרסה שנייה
סינפוניטה, 1956
שלושה מערכונים סימפוניים, 3 ביולי 1975
שיר סימפוני "לה ויטה"
סימפוניית החלל, 1972
סוויטה לתזמורות מיתרים כפולות
דמיון לתזמורות מיתרים כפולים
קומפוזיציות > בלט

הנערה עם הידיים הסובלות, בריסטול, 1957
השרשרת
וסנה (אביב; בלט לילדים), 1934-1935
מבקה (נימפת היער; בלט לילדים), 1964-1967, בלפסט
הדחליל, 1976
קומפוזיציות > אוֹפֵּרָה

מבקה - מבוסס על שיר היער של לסיה אוקראינקה (לא שלם)
קומפוזיציות > אופרות לילדים

הצאר אוך או הלב של אוקסנה, 1960
השטן הצעיר
גן ירק, 1969
קומפוזיציות > עבודת מקהלה

ליטורגיה, 1919
מזמור לשפטיצקי
לעשות בו
טרִילוֹגִיָה
שיר ערש (A-a, חתול נמטי), 1946
קומפוזיציות > חדר מוזיקה

סונטה לכינור ופסנתר, 1935
רביעיית מיתרים, 1960 - 1970
שלישייה לכינור, ויולה וצ'לו, 1960 - 1970
חמישיית פסנתר, 1960 - 1970
שלישיית כלי נשיפה, 1972
קומפוזיציות > פְּסַנְתֵר

וריאציות על נושא אוקראיני, 1932
פנטזיה. סוויטת פסנתר עם נושאים אוקראינים, 1940
מאולתר, 1962
גרוטסקה, 1964
ברגסוויט, 1966-1968
מחזור של יצירות ילדים, 1936–1946
מזמורי חג המולד אוקראיניים ושטג'דרינקה
חדשות טובות
חג המולד עם הארלקין, 1971
קומפוזיציות > עבודות אחרות

הארט, לקול ותזמורת
לורליי, סיפור הרמוניום ופסנתר, 1919. טקסט מאת לסיה אוקראינקה
מאי 1912
נושאים של שירי עם
כיכר העצמאות, לפסנתר
שירו של למקי לקול ולמיתרים דובדבן
הערות שוליים

1 2 3  Turkewytsch, Stefania (Turkewytsch-Lukijanowytsch, Lisows’ka), musiklexikon.ac.at
1 2 3 4 5  Stefania Turkewich / Galicians I, ukrainianartsong.ca
↑  AUT - Úplné zobrazení záznamu, aleph.nkp.cz
↑  Turkevych-Lukiianovych, Stefaniia, encyclopediaofukraine.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 131432192  ISNI: 0000 0000 3549 6588  LCCN: n2007054923  MusicBrainz: 7e38f97b-8679-4ed0-898d-37a776f322dc  NKC: js2017946758  VIAF: 33131034   WorldCat (עם VIAF): 33131034 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סטפניה טורקביץ'".
אלכסנדר ריפטין

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1900 (יוליאני) חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בפברואר 1945 (בגיל 44) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מזרחנות, שומרולוגיה 
 מנחה לדוקטורט:  Ignaty Krachkovsky 
 תלמידי דוקטורט:  Igor M. Diakonoff 
 
אלכסנדר ריפטין (ברוסית: Александр Павлович Рифтин‏; 25 בנובמבר 1900 -  6 בפברואר 1945) היה פילולוגיה סובייטי. הוא התמחה בחקר שפות שמיות. אחיו לב היה פרופסור לאופטיקה, בן דודו בוריס ריפטין היה מומחה לחקר סין.
קורות חיים

אלכסנדר ריפטין נולד בשנת 1900 בחרקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחת יהודית. אביו פסח היה סוחר. בשנת 1907 המשפחה עברה לסנקט פטרבורג. בשנת 1907 הוא סיים לימודי גימנסיה עם מדליית זהב. לאחר הלימודים הוא עבד בתחום הרפואה.
בשנת 1920 אלכסנדר ריפטין החל ללמוד באוניברסיטת לנינגרד אותה סיים בשנת 1923 עם התמחות בארכאולוגיה. בשנת 1925 הוא סיים לימודי תואר נוסף באשורולוגיה. בשנת 1928 ריפטין סיים לימודי תואר שלישי.
ריפטין נותר באוניברסיטה והיה מעביר קורסים. בשנת 1933 הוא התמנה לראש קתדרה לשפות שמיות. בשנת 1937 לריפטין הוענק תואר "דוקטור למדעים" והוא קיבל דרגת פרופסור.
בשנת 1938 ריפטין הקים קתדרה לבלשנות במכון לשפות זרות והיה מנהלו.
בשנת 1942 הוא ביחד עם סגל האוניברסיטה פונה מלנינגרד הנצורה והגיע לסרטוב בה המשיך בפעילות מדעית.
בשנת 1944 הוא חזר ללנינגרד והיה בין מארגני פקולטה לחקר המזרח.
ריפטין עבד על עבודת פוסט דוקטורט אך לא הצליח לסיים אותה כי נפטר מבעית לב בשנת 1945.
הוא נטמן בבית הקברות פראוברז'נסקי היהודי לצד אחיו פרופסור לב ריפטין
הערות שוליים

↑  קבר של משפחת ריפטין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416954205171  SUDOC: 200311492  VIAF: 24181143   WorldCat (עם VIAF): 24181143
ארץ ישראל בעת העתיקה

ארץ ישראל בעת העתיקה היא תחום מחקר ענף בתחומי ההיסטוריה, הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה מאז המאה ה-19. בספרות המחקר הרבה, שהשתתפו בכינונה והרחבתה חוקרים מרחבי העולם, הוצעו מספר תיקופים ונושאים עיקריים למחקר.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה

זמן התחלתה של התקופה הפלאוליתית התחתונה בארץ ישראל מוגדר על פי הממצאים הארכאולוגים המוקדמים ביותר. מפעם לפעם, עם התגלותם של ממצאים קדומים יותר, מוגדר משך התקופה מחדש. התקופה מתחלקת לשלושה שלבים תרבותיים: האשלית הקדומה (החל מלפני 1.5 מיליון שנה או יותר ועד לפני 780 אלף שנה), האשלית המאוחרת (מלפני 780 אלף שנה ועד לפני 400 אלף שנה), והאשלו־יברודית (מלפני 400 אלף שנה ועד לפני 250 אלף שנה).
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה > התרבות האשלית הקדומה

בתקופה זו התפשט הומו ארקטוס מאפריקה לאסיה ולאירופה, חלקו דרך ארץ ישראל. האתר הארכאולוגי הקדום ביותר המוכר בארץ ישראל, ואחד האתרים הקדומים בעולם מחוץ לאפריקה, הוא עובדיה בעמק הירדן. גילו נע בין 1.55 ובין 1.2 מיליוני שנים ובו נמצאו כלי-אבן רבים מן התרבות האשלית. בשנת 2021 בוצע ניתוח ממוחשב של כלי אבן באתר, שהציע כי יכולות קוגניטיביות של עיצוב ותכנון מראש, האופייניים לסיתות כלי אבן אשליים, הופיעו כבר בתרבות האשלית הקדומה. בשנת 2022 התגלתה באתר, על-ידי חוקרים מאוניברסיטת בר-אילן, הקריה האקדמית אונו, אוניברסיטת טולסה בארה”ב ורשות העתיקות, עצם אדם בת מיליון וחצי שנה - שהיא הממצא הקדום ביותר של אדם קדמון שהתגלה בישראל ובמזרח התיכון. ממצא זה תומך במסקנה כי מיני אדם שונים יצאו מאפריקה בכמה גלי הגירה לאורך תקופה של קרוב ל-2 מיליון שנה.
אתרים נוספים מתקופה זו כוללים את גשר בנות יעקב, המתוארך לגיל של 790 אלף שנה לפני זמננו בשיטות פלאומגנטיות, ובו נמצאו כמה מן העדויות הקדומות בעולם לשימוש באש ובכלי עץ. מוערך כי בני האדם שהותירו את השרידים באתרי עובדיה וגשר בנות יעקב השתייכו למין הומו ארקטוס, אף כי מאובני האדם המעטים והחלקיים מאוד שנמצאו באתרים אלו אינם מספיקים לזיהוי ודאי.
מחצבת עברון היא אתר נוסף של התרבות האשלית הקדומה, הממוקם בחוף הגליל המערבי. קיימים גם אתרים מתחילת התקופה הפלאוליתית התחתונה שאינם שייכים לתרבות האשלית, כמו ביצת רוחמה בצפון הנגב ומקבצי כלים מקיבוץ כפר מנחם. אתרים אלה מזכירים את התרבות האולדובאית באפריקה.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה > התרבות האשלית המאוחרת

רוב האתרים מהתקופה הפלאוליתית הקדומה משתייכים לתרבות האשלית. ברבים מהם נתגלו שרידי פילים ביחד עם כלים מצור ובזלת. בתרבות זו יש שפע של אבני יד בעלות צורת לב או צורה סגלגלה. אתרים בולטים של התרבות הם מחצבת רבדים, חולון, מערת טבון בנחל מערות, מערת אום קטפה בנחל חריטון, מעין ברוך, ואתר ליד קיבוץ עברון.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התחתונה > התרבות האשלו-יברודית

בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, בין 400 ל-250 אלפי שנה לפני זמננו, הופיעה התרבות האשלו-יברודית. לתרבות זו כנראה משתייך בין השאר האתר בבריכת רם שברמת הגולן, שבו נמצאה "ונוס מברכת רם", שיש הרואים בה את הייצוג העתיק ביותר של דמות אנוש. מאובן אדם מתקופה זו הוא איש הגליל - שבר גולגולת שהתגלה על ידי פרנסיס טרוויל-פיטר במערת זוטייה שבנחל עמוד, נוטים לסווג אותו כהומו היידלברגנסיס או הומו ספיינס ארכאי. אתרים אשלו-יברודיים בולטים הם מערת טבון בנחל מערות ומערת קסם.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית התיכונה

תקופה זו, השלב התיכון של תקופת האבן הקדומה, מתוארכת בין השנים 250,000 - 48,000 לפני זמננו. מתקופה זו נמצאו בארץ מאובני האדם הניאנדרטלי והאדם הנבון (הומו-ספיינס). טיפוס נוסף, הומו נשר רמלה, הוגדר ב-2021. מאובני האדם הנבון בארץ-ישראל נמנים עם בני האדם המודרניים (מבחינת אנטומית השלד שלהם) העתיקים ביותר שנמצאו מחוץ לאפריקה. לא ברור עדיין אם הניאנדרטלים ובני האדם המודרניים חיו זה בצד זה, או שהם השתלטו על הארץ לסירוגין, אולי בעקבות תנודות האקלים הגלובלי שאפיינו את תקופת הפלייסטוקן, אך ידוע שהם השתמשו באותה תרבות כלי-אבן - התרבות המוסטרית. שרידי תרבות זו נמצאו מהנגב ועד הגולן, בעשרות אתרים במערות וכן תחת כיפת השמיים. על פי גודל האתרים ותכולתם נמצא שאוכלוסיית הארץ הייתה דלילה. החבורות היו קטנות והתקיימו על צייד, אכילת נבלות ולקט של צמחי בר. בעלי החיים העיקריים שניצודו היו צבי ארצישראלי, יחמור פרסי ובקר-בר. באתרי המערות בארץ ששימשו למגורים עונתיים נחשפו עשרות שלדים קבורים. שלדי האדם הנבון המפורסמים ביותר הם ממערת הגדי בנחל מערות ומערת הקפיצה (קפזה) בגליל התחתון, והשלדים הניאנדרטלים נמצאו במערת טאבון שבנחל מערות, במערת כבארה ליד זכרון-יעקב, ובמערת עמוד שבנחל עמוד. אתרים בולטים נוספים הם מערת מיסליה, ומערת היונים ומספר אתרים קטורים (פתוחים) בגולן, בנגב ובמישור החוף, כגון נשר רמלה.
התקופה הפלאוליתית > התקופה הפלאוליתית העליונה

תקופה זו בארץ ישראל מתוארכת בין השנים 46,000 עד 20,000 לפני זמננו ומציינת את תרבותו של האדם המודרני בשלב המאוחר של תקופת האבן הקדומה. בראשיתה יש אתרים ספורים כבוקר תחתית ומערת אמירה. השלב הקדום של התקופה מחולק לשתי תרבויות: התרבות האחמרית והתרבות האוריניאקית, שמופיעות בסדר זה באתרים ספורים (למשל במערת מנות בגליל המערבי). בתקופה זו נמצאו מספר חידושים טכנולוגיים כגון שיטות סיתות כלי הצור, המצאת חץ וקשת וכן בייצור כלי אבן לכתישת מזון ולהכנת צבעים. האדם החל לייצר כלים גם מעצמות בעלי חיים והשימוש בקונכיות לקישוט נעשה נפוץ הרבה יותר. באתרים השונים נמצאו חלקי שלדים, אבל לא נמצאו בתי קברות מתקופה זו. נראה כי בתקופה זו נכחד האדם הניאנדרטלי בארץ - ישראל, במקביל להיעלמותו משאר אזורי המזרח התיכון ומאירופה.
התקופה האפיפלאוליתית

בתקופה הזאת, המגשרת בין חברות הציידים-לקטים הניידות של תקופת האבן הקדומה לבין הכפרים החקלאיים של התקופה הנאוליתית, התקיימו באזור הים תיכוני של ארץ ישראל שלוש תרבויות: התרבות הכבארית מתוארכת לשנים 18,000 - 12,500 לפנה"ס. והתרבות הכבארית הגאומטרית מתוארכת לשנים 12,500 - 10,500 לפנה"ס, והתרבות הנאטופית בין השנים 10,500–8500 לפנה"ס (תיארוך פחמן 14 לא מכויל).
התרבות הנאטופית משכה את תשומת הלב המחקרית בשל היותה תרבות הציידים-לקטים האחרונה, על מפתן המהפכה הנאוליתית וראשוני החקלאים. התרבות החומרית הנאטופית הייתה עשירה והיא משקפת שינויים מרחיקי לכת במבנה החברתי והכלכלי של אוכלוסיות פרהיסטוריות. שרידיהם מלמדים על חברה מורכבת ונייחת. יישובים נאטופיים התגלו בכל ארץ ישראל, אך האתרים הגדולים והעשירים ביותר נמצאו בכרמל ובגליל, כגון מערת הנחל בנחל מערות ונחל אורן בכרמל, מערת היונים בגליל המערבי ועינן בעמק החולה. יש להבחין בין אתרי חניה קטנים ששטחם כמה עשרות מ"ר, לאתרים עונתיים ששטחם כמה מאות מ"ר ובין אתרי בסיס גדולים שיושבו במשך רוב השנה. ביישובים אלה התגלו יסודות של מבני מגורים מאבני גוויל וכן ממגורות לאחסון מזון. מבחר החפצים בהם השתמשו היו מגוונים יותר מאשר בתקופות שקדמו לתרבות זאת. כלי הצור העיקרי היה "הסהרון" כלי מאבן צור בצורת סהר קטן שנהגו לשלבו כסכין בידית מגל או כחוד של חץ. נעשה גם שימוש בכלים מעצמות של חיות. באתרים נחשפו גם כלים מאבן שנראו כמו קערות ועליים. בפעם הראשונה נמצאה בארץ ישראל תרבות אשר השקיעה זמן בפיסול וגילוף אומנותיים. נמצאו ידיות מגל מעוטרות בראשי חיות שנעשו מקרניים ומעצמות בעלי חיים. נמצאו גם צלמיות שנעשו מקרן, אבן ועצם.
השינוי באורחות החיים של הנאטופים בא לידי ביטוי גם ביחס לקבורות המתים. בחפירות נמצאו בתי קברות במערות ובאתרים מחוץ למערות. מספרם הרב של השלדים שנמצאו מעידים על התיישבות ממושכת ואולי רציפה באתרים אלה.
התקופה הנאוליתית

התקופה הנאוליתית מתוארכת בין השנים 10,000 ועד 4500 לפנה"ס לערך. התקופה מתחלקת למספר תקופות משנה.
התקופה הנאוליתית > נאוליתית קדם קרמית א' (PPNA)

תקופה זו מתוארכת בין השנים 10,000 לפנה"ס ועד 9000 לפנה"ס. זו תקופת המעבר מחברת ציידים-לקטים לחקלאות. בתקופה זו נמשך תהליך השינוי החברתי-כלכלי שהתחיל בסוף התקופה האפיפלאוליתית. בתקופה זו נוסדו הכפרים החקלאיים הראשונים בעולם. באתר גשר נמצאו שרידי בית מלאכה לייצור כלים מבזלת. יש גידול בשטחי היישובים לעומת התרבות הנאטופית שקדמה לה, הבתים נבנו עם קירות עגולים או סגלגליים. שינויים בארגון החברתי ובמפעלים ציבוריים כגון חומה ומגדל ביריחו וכן שינויים במכלול הכלים. תהליך זה לווה בהתפתחות דתית ופולחנית. בארץ נמצאו מספר אתרים מתקופה זו במספר אתרים זוהו שרידי אדם. במנהגי הקבורה נמצאה המשכיות לתקופה הקודמת. המתים נטמנו בחצרות או מתחת לרצפות הבתים על פי רוב בתנוחה מכווצת או מכווצת למחצה. אחד האתרים מתקופה זו נמצא ביריחו. אתרים נוספים נמצאו בנתיב הגדוד, אתר חתולה שליד לטרון שם נמצאו שלושה שלדים של מבוגרים בתנוחה מכווצת או מכווצת למחצה שרועים על גבם. שלד אחד היה ללא גולגולת. בנחל אורן שבהר הכרמל גם שם נחשפו שלדים בתנוחות מכווצות ועוד. באתרים מתקופה זו נמצאה כמו גדולה יותר של שלדי ילדים מאשר בתקופה שקדמה לה. ייתכן והדבר מצביע על עלייה בפוריות של הנשים כתוצאה מגורמים חברתיים כגון: התנהגות חברתית התומכת בריבוי תינוקות, לידות בגיל צעיר יותר ועוד.