stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמות נפתלי במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות > המשך מלחמת העצמאות

כיבוש נבי יושע ומלכיה, באמצע ובסוף מאי, על ידי הפלמ"ח, שיפר את מצבו הביטחוני של המושב. בתחילת יוני כבשו הערבים מחדש את מלכיה מידי פלוגה מגדוד 11 של חטיבת עודד שזה עתה הוקמה (גדוד 11 עבר מ'גולני' ל'עודד', עם הקמת החטיבה ב-1 ביוני). אותה פלוגה נסוגה לרמות נפתלי ובמשך זמן קצר תגברה את הכוחות המגינים על המקום. חייל אחד מן הפלוגה נהרג כאשר עלה על מוקש ישראלי. הפלוגה הוחלפה על ידי מחלקה מגדוד 23 של חטיבת כרמלי, אשר הוכפף זמנית לחטיבת 'עודד'. ב-10 ביוני, אותה מחלקה הותקפה על ידי כוח פשיטה של 'צבא ההצלה' וסבלה אבדות כבדות, כולל 12 הרוגים. כיבושה מחדש של מלכיה על ידי הערבים היווה איום מתמיד על המושב, עד לסוף אוקטובר, עת ערך צה"ל את מבצע חירם, וכבש את כל שטח הגליל. הצלחת המבצע נתנה את האות לחזרת הבלתי לוחמים ולהתארגנות מחודשת, זו הפעם כמושב שיתופי.
לקריאה נוספת

ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, 2015.
פנינה ירוחמי, בעריכת אלי שילר, נתיב הנשר בשמיים טייסי הפלמ"ח מספרים, תל אביב: אריאל, 2012.
ורדה שולמן, רמות נפתלי במערכה, תל אביב : הקיבוץ המאוחד, 1984.
הערות שוליים

↑  מתקיפי הגליל הונסו ללבנון, מעריב, 9 במאי 1948
אדיב שישכלי
ריצ'רד לונג (אמן)

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1945 (בן 79) בריסטול, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  סט. מרטינ'ס סקול אוף ארט  בית הספר לאמנות סנט מרטין  בית הספר לאמנות קמברוול 
 תקופת הפעילות:  1964–2019 (כ־55 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  אמנות מושגית 
 הושפע על ידי:  אנתוני קארו 
 פרסים והוקרה:  פרס טרנר (1989)  Knight Bachelor (2018)  פרס וילהלם-למברוק (1996)  פרימיום אימפריאל (2009)  פרס וולף לאמנויות (2023)  פרס אאכן לאמנות (1988)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 www.richardlong.org
 
סר ריצ'רד ג'וליאן לונג (נולד ב-2 ביוני 1945) הוא פסל אנגלי ואחד מאמני האדמה הבריטיים המפורסמים ביותר. לונג הוא האמן היחיד שנמנה ארבע פעמים כחלק מרשימת המועמדים לפרס טרנר היוקרתי. הוא היה מועמד לפרס ב-1984, 1987 ו-1988, ולאחר מכן זכה בו ב-1989 עבור היצירה White Water Line. לונג חי ועובד בבריסטול, העיר בה נולד.
עבודותיו של לונג כוללות עבודה עם מדיה שונים, הכוללים פיסול, צילום וטקסט. כאמן, לונג הרחיב את רעיון הפיסול כך שיהיה חלק מאמנות פרפורמנס (מיצג) ומאמנות מושגית. יצירותיו בדרך כלל עשויות מאדמה, סלעים, בוץ, אבנים וחומרים אחרים מהטבע. בתערוכות, עבודתו מוצגת בדרך כלל עם החומרים עצמם או באמצעות צילומים דוקומנטריים של מיצגיו. עבודותיו מוצגות כיום במוזיאון הטייט ובמוזיאון וגלריית האמנות של בריסטול שבבריטניה וכן, בגלריות באמריקה, בשווייץ ובאוסטרליה.
לונג הוא חתן פרס וולף לאמנות לשנת 2023.
ראשית חיים וחינוך

לונג נולד בבריסטול, בדרום מערב אנגליה. בין השנים 1962 ל-1965 למד בקולג' לאמנות של מערב אנגליה. לאחר מכן, מ-1966 עד 1968, בבית הספר לאמנות של סיינט מרטין בלונדון, שם למד אצל הפסלים אנתוני קארו ופיליפ קינג והפך גם לידידו של האמן הבריטי, החמיש פולטון.
יצירה

כמה מיצירותיו של לונג מתבססות על טיולים רגליים שערך, ובנוסף לפיסול מבוסס אדמה וחומרים טבעיים, הוא משתמש במדיומים של צילום, טקסט ומפות של הנוף שבו צעד. לונג עשה את הטיולים הללו מאז אמצע שנות ה-60, והוא טייל במקומות כמו מדבר סהרה, אוסטרליה, איסלנד ובסביבת ביתו בבריסטול, בריטניה. עבודתו נחשבת מהפכנית שכן היא שינתה את האופן שבו החברה רואה את מדיום הפיסול. באמצעות יצירותיו דחף את גבולות המדיום כך שלא יצומצם לחומרים "מסורתיים" בלבד אלא יוכל להביא לידי ביטוי גם חומרים אלטרנטיביים. בתוך כך, לונג גם שינה את התפיסה של מהי אמנות, שכן בעבודותיו, יצירת האמנות עצמה יכולה גם להיות תהליך היצירה.
בעבודתו, שתוארה לעיתים קרובות כתגובה לסביבות שבהן טייל, הנוף הטבעי ישתנה באופן מכוון בדרך כלשהי, כמו ביצירה A Line Made by Walking (1967), ולעיתים, בדרך של עיצוב פסלים בתוך הנוף, מסלעים או חומרים דומים, שלאחר מכן צולמו. יצירות אחרות של האמן מורכבות מתצלומים או ממפות של נופים שלא עברו שינוי, בליווי טקסטים המפרטים את מקום ושעת ההליכה בהם.
היצירה שלו Delabole Slate Circle שנרכשה מה-Tate Modern ב-1997, היא יצירה מרכזית במוזיאון ובגלריה לאמנות של בריסטול. קוטר היצירה הוא כמעט 2 מטרים והיא מורכבת מ-168 חתיכות של סלע הצפחה שהגיעו ממחצבה בקורנוול, בריטניה. ניתן להרכיב את היצירה בכמה דרכים, אבל לונג ציין כללים הנוגעים לאופן הצגתה. כל פיסות האבן חייבות להיות מעוגנות אחת לשנייה וכולן יחד צריכות לייצר צורה של מעגל. החיבור בין פיסות הצפחה והצורה הגאומטרית המעגלית שהן מייצרות יחד מדגימים נושא נפוץ בעבודותיו של לונג, הנוגע ליחסים שבין האדם לטבע. בנוגע לעבודה זו הסביר לונג:
"אפשר לומר שהעבודה שלי היא... איזון בין דפוסי הטבע והפורמליזם של רעיונות אנושיים מופשטים של קווים ומעגלים אנושיים. זה המקום שבו המאפיינים האנושיים שלי פוגשים את כוחות הטבע והדפוסים של העולם, וזה באמת סוג הנושא של העבודה שלי".
במבנה בהוטון הול בנורפוק, בריטניה, המרקיז של צ'למונדלי הזמין פסל על מנת שיעמוד ממזרח למבנה. היצירה מורכבת מעיגול של צפחה בקצה שביל במדשאת האחוזה. מיצבים קבועים נוספים של האמן כוללים את היצירה Riverlines (2006) שממוקמת במגדל הרסט בניו יורק, ארצות הברית (וממדיה הם 11X15 מטרים), והיא הייתה בזמנה עבודת הקיר הגדולה ביותר שיצא האמן; היצירה Planet Circle (1991) שממוקמת במוזיאון דה פונט, טילבורג, הולנד; והיצירה White Water Falls (2012) במכון Garvan בסידני, אוסטרליה.
ב-2009 הוצגה במוזיאון הטייט הבריטי תערוכה רטרוספקטיבית מעבודותיו של לונג, בשם "שמים וארץ". בשנת 2015, תערוכת יחיד גדולה של לונג נערכה במרכז ארנולפיני לאמנויות, שבעיר הולדתו של לונג, בריסטול, תחת השם Richard Long: Time and Space.
לונג יצר מספר עבודות שחוזרות ליצירתו המקורית משנת 1967, A Line Made by Walking. זהו פסל סביבתי שנוצר כאשר לונג הלך בקו ישר בתוך שדה עשב באנגליה, ולאחר מכן צילם את התוצאה. העבודה נחשבת לעבודה מרכזית בהיסטוריה המוקדמת של אמנות האדמה והאמנות המושגית, והיא אחת העבודות הידועות של האמן. עבודות ההמשך שנעשו על ידו כוללת שבילים שנוצרו בשלג, באבק ואפילו בעשב חרוך. לדוגמה, היצירה Walking a Line in Peru משנת 1972 מתעדת הליכה בשביל צר בתוך מישור רחב ידיים, שמוביל למרגלותיהם של הרים רחוקים. דוגמה נוספת היא היצירה Dusty Boots Line משנת 1988, שהיא צילום בו מתועד ציר ארוך שלאורכו אדמה בהירה מתבלטת מתחת לפני השטח הכהים שסביב, המורכבים מאבנים כהות באזור מדבר סהרה.
ספרים

Nile (Papers of River Muds). Los Angeles: Lapis Press, 1990.
South America. Brest: Zédélé éditions, 2012. (Düsseldorf: Konrad Fischer, 1972 [1st ed.]).
Clarrie Wallis' 2009 book, Richard Long: Heaven and Earth was published as a companion to an exhibit of his photographs at the Tate Gallery, London.
הוקרה ופרסים

בשנת 1976, ייצג את בריטניה בביתן הבריטי בביאנלה בוונציה.
זוכה פרס טרנר לשנת 1989, גלריית טייט, לונדון, בריטניה.
אביר מסדר האמנויות משנת 1990, מטעם משרד התרבות הצרפתי.
בשנת 2001 נבחר לאקדמיה המלכותית לאמנויות.
בשנת 2009 זכה בפרס פרמיום אימפריאל לפיסול מיפן.
בשנת 2015 זכה בפרס אייקון האמנות מטעם Whitechapel Gallery.
בשנת 2023 זכה בפרס וולף בקטגוריית אומנות.
כמו כן, לונג מונה למפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) בפרסי השנה החדשה של שנת 2013, וקיבל תואר אבירות בפרסי השנה החדשה בשנת 2018 על שירותו בתחום האמנות.
לונג בשוק האמנות

היצירה של לונג, Whitechapel Slate Circle (1981) נמכרה עבור 209,000 דולר בסות'ביס ניו-יורק במכירה פומבית בשנת 1992. זהו מחיר שיא עבור יצירותיו של האמן. במכירה פומבית אחרת בשנת 1992, מחירה של היצירה הוערך באופן הרבה יותר צנוע, בסכומים של 120,000 עד 160,000 דולר, אך ההצעות שהגיעו עבורה לא עלו על 110,000 דולר; בסופו של דבר, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה רכשה את העבודה ב-1994 דרך הסוחר אנתוני ד'אופיי.
ראו גם

אמנות אדמה
אמנות סביבתית
אמנות מושגית
מינימליזם
לקריאה נוספת

Roelstraete, Dieter. Richard Long: A Line Made by Walking. London: Afterall Books, 2010.
Gayford, Martin. "In the studio: Richard Long," Daily Telegraph (London). 4 April 2006.
Gooding, Mel and William Furlong. (2002). Artists, Land, Nature. New York: Abrams. ISBN 978-0-810-94189-2ISBN 978-0-810-94189-2
Long Richard, Mirage, edition Phaidon, 1998, ISBN 0-7148-3779-2
Tafalla, Marta. "From Allen Carlson to Richard Long: The Art-Based Appreciation of Nature", in: Alessandro Bertinetto, Fabian Dorsch, Cain Todd (eds.). Proceedings of the European Society for Aesthetics, vol. 2, pp 491–515, 2010.
Miller, Juliet. On the Track of Richard Long. Norwich: "Smokehouse Press", 2014. ISBN 978-095-763-3513ISBN 978-095-763-3513
הערות שוליים

↑  Richard Long, TATE
1 2  RICHARD LONG: TIME AND SPACE, Arnolfini
↑  Richard Long Official Website http://www.richardlong.org/
↑  Sean O'Hagan, One step beyond, the Guardian
↑  Richard Long, James Cohan
1 2  Richard Long South Bank Circle, 1991, TATE
↑  Houghton Outdoor Sculpture, Houghton Hall Norfolk
↑  Richard Long - Drawing Riverlines at Hearst Tower, YOUTUBE
↑  Planet Circle (1991) Museum De Pont, Netherlands
↑  Michael Keniger, The Kinghorn Cancer Centre, ArchitectureAU, ‏28.10.2016
↑  RICHARD LONG: HEAVEN AND EARTH, TATE
↑  "Sculptures". Richard Long. נבדק ב-6 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walking a line in Peru, Lisson Gallery
↑  Dusty Boots Line Sahara, TATE
↑  Press releases >Richard Long to be honoured as Whitechapel Gallery Art Icon, Whitechapel Gallery
↑  סר ריצ'רד ג'וליאן לונג באתר קרן וולף
↑  Carol Vogel (18 November 1992), A Night to Buy Low at Sotheby's New York Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507955405171  PLWABN: 9810691346305606  AGSA: 3395  BIBSYS: 90180592  BNE: XX1003531  BnF: cb11956148m (data)  CANTIC: a1931940x  CiNii: DA07157328  GND: 118780395  ISNI: 0000 0001 1452 5316  KulturNav: 3d3d1d68-dd14-4f80-ba8b-5887275b0ab8  LCCN: n84090805  LNB: 000134985  NDL: 00470638  NGV: 12423  NKC: xx0141392  NLA: 35846985  NTA: 069968241  PIC: 148  RKD: 50720  SUDOC: 027543560  TePapa: 34887  Trove: 1113928  ULAN: 500013903  VcBA: 495/274051  VIAF: 95766060   WorldCat (עם VIAF): 95766060 
South Bank Circle מאת ריצ'רד לונג, טייט ליברפול, אנגליה (1991)
Small White Pebble Circles מאת ריצ'רד לונג, טייט מודרן, לונדון (1987)
White Water Falls מאת ריצ'רד לונג, מכון גרוואן, סידני (2012)
Brittany red stone circle מאת ריצ'רד לונג, מוזיאון גרנובל, צרפת (1978)
רשת מלונות רימונים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  מלונאות
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים)
 משרד ראשי:  רגבה
 ענפי תעשייה:  תעשיית המלונאות 
 יו"ר:  תור רוזנברג
 מנכ"ל:  עמית פורת
  
 http://www.rimonim.com
 
רשת מלונות רימונים היא רשת מלונות בבעלות פורת ניהול מלונות בע"מ. לרשת כיום 3 בתי מלון הממוקמים בירושלים, נהריה ורגבה.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-60 פנו גורמים ממשלתיים לחברת "הכשרת הישוב" וביקשו ממנה להשתלב בענף המלונאות המתפתח בארץ. בעקבות זאת הוקמה חברת "מלונות הכשרת היישוב" ובשנת 1964 רכשה החברה את השליטה במלון השרון הרצליה, שהיו בו אז 146 חדרים. לאחר מכן הקימה מגדל ובו 132 יחידות שחלקן נמכרו לתושבי חוץ כיחידות של מלון דירות. בראשיתה נקראה רשת המלונות "מ.נ.י. - מלונות נופש ישראל".
ב-1997 התקשרה החברה בהסכם זכיינות עם רשת המלונות האמריקאית הווארד ג'ונסון, במטרה למתג את המלונות כחלק מרשת בינלאומית וליהנות מתמיכה וגיבוי של מערכת הזמנות בינלאומית. בעקבות התקשרות זו צורף לשמות כל מלונות החברה שם המותג "הווארד ג'ונסון". ההתקשרות לא הוכיחה עצמה, ומשהתברר כי עלות התגמולים המשולמים לרשת הבינלאומית עולה על הערך המוסף שבהתקשרות זו החליטה ב-2001 הכשרת היישוב להפסיק את השימוש בשם הווארד ג'ונסון ולהסירו משמות המלונות.
בשנים האחרונות ערכה חברת מלונות הכשרת היישוב, המנהלת את רשת מלונות רימונים, שיפוצים בבתי המלון שברשותה ורכשה נוספים. עד שנת 2018 היו לרשת 9 בתי מלון, מהם ארבעה שנרכשו ב-2010, ובהם בסך הכל כ-1,000 חדרים.
לקראת סוף 2019, במקביל למכירת המלונות השונים ברשת, רובם למלונות דן, רכשה פורת ניהול מלונות בע"מ בבעלותו של איש העסקים עמית פורת המחזיק גם ברשת מלונות אוליב את המותג והקניין הרוחני של רשת מלונות רימונים וכיום מחזיקה פורת ניהול מלונות בשתי הרשתות במקביל.
באוקטובר 2023 הוציא בית המשפט המחוזי בחיפה צו עיכוב הליכים לרשת המלונות "אוליב רימונים" מקבוצת פורת מלונות 2022, לאחר שנקלעו לחובות של בין 30 ל-35 מיליון שקל. במהלך דיון, בבית המשפט בחודש נובמבר 2023, טען עו"ד ארז חבר נאמן הרשת כי יש אינדיקציות להונאת נושים. בית המשפט אישר להפעיל שלושה בתי מלון ולפתוח בהליכי חדלות פירעון נגד בעל השליטה עמית פורת.
מלונות הרשת

רימונים מדיסון נהריה
רימונים אקוודוקט – רגבה גליל מערבי
רימונים סיטי סנטר ירושלים
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏מלונות הכשרת הישוב התקשרה עם רשת הווארד ג'ונסון מקבוצת HFS, באתר גלובס, 27 בפברואר 1997
↑  אביבה קרול, ‏גורמים בענף התיירות: רשת הווארד ג'ונסון נכשלה בפעילותה במלונות הכשרת הישוב, באתר גלובס, 15 בפברואר 2000
↑  הכשרת היישוב מפסיקה השימוש במותג הווארד ג'ונסון, באתר ynet, 22 בפברואר 2001
↑  ליטל דוברוביצקי, חובות של 35 מיליון שקל: ברשת המלונות "אוליב רימונים" מבקשים עיכוב הליכים, באתר ynet, 22 באוקטובר 2023
↑  ליטל דוברוביצקי, חובות של 35 מיליון שקל: צו עיכוב הליכים לרשת המלונות "אוליב רימונים", באתר כלכליסט, 22 באוקטובר 2023
↑  מערכת אתר PassportNews, נאמני רשת מלונות אוליב רימונים: "יש אינדיקציות קשות להונאת נושים", PassportNews, נובמבר 2023
רצון ערוסי

| --- | --- |

 לידה:  1944 (בן 80 בערך) צנעא, תימן
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר שלישי  PhD במשפטים והסמכה לרבנות
 מקום מגורים:  קריית אונו
 השתייכות:  יהדות תימן, ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  משפט עברי, משנת הרמב"ם, פרשת השבוע
 תפקידים נוספים:  רב העיר קריית אונו וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל
 רבותיו:  הרב יוסף קאפח
 חיבוריו:  צדק צדק תרדוף, התורה והליכות עמנו, שו"ת רצון יראיו, אמרי רצון ועוד
 בת זוג:  שרה
 
הרב רצון ערוסי בטקס יום ירושלים בישיבת מרכז הרב, תשע"ה
הרב ד"ר רצון הלוי ערוסי (נולד ב-1944) הוא רב העיר קריית אונו, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל, מייסד ויו"ר ארגון הליכות עם ישראל, ונשיא מכון משנת הרמב"ם. בעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ומרצה למשפט עברי באוניברסיטת בר-אילן. זוכה פרס כץ לשנת התשע"ט. נחשב לתלמידו המובהק של הרב יוסף קאפח.
ביוגרפיה

נולד בתימן בעיר צנעא ליוסף וסעדה. סבו, אברהם, היה מתלמידי הרבנים יחיא קאפח ויחיא אביץ', מעשירי תימן ומעסקני הציבור בעיר צנעא. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו, שהגיעה למחנה העולים בעין שמר, שם נגזזו פאותיו בידי גננות השומר הצעיר. ובהמשך עברה המשפחה למושבת העולים קדימה, ולבסוף השתכנה בשכונת עמידר ברמת גן.
למד בבית הספר יסודי התורה, בישיבת הדרום אצל הרב מאיר צבי ברגמן, ובישיבת חברון. למד גם אצל הרב דוד עואץ', רב הקהילה ברמת עמידר, ואצל הרב יוסף קאפח ונחשב לתלמיד מובהק שלו. שירת בצה"ל ושימש כקצין במילואים.
למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן וקיבל את התואר בשנת 1975. את התואר השני והשלישי עשה באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלו הוגשה – תחת הכותרת "התנגשות הדינים בפסיקת ההלכה הבינעדתית בישראל" – באלול ה'תשמ"ז (ספטמבר 1987). החל מאמצע שנות ה-80 היה מרצה למשפט עברי באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
לימד כר"מ בישיבה תיכונית מקצועית בכפר סיטרין ובתיכון דתי-מקיף שקדיאל-לוד. הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים לשעבר הרב מרדכי אליהו והרב אברהם שפירא, הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון, הרב יוסף קאפח, הרב עובדיה יוסף והרב מאיר מאזוז.
בשנת 1985 היה חבר הוועדה הציבורית "לגילוי ילדי תימן הנעדרים". בסוף שנות ה-80 פעל במסגרת "הוועד הציבורי למען יהודי תימן" להעלאת שארית גולת יהודי תימן.
בשנת ה'תשמ"ז נבחר לכהן ברבנות העיר קריית אונו. במרץ 1988 קיבל את פרס השר לשירותי דת בישראל. החל משנת 2003 הוא חבר במועצת הרבנות הראשית. כן משמש יושב ראש ועדת הנישואין שלה, ויו"ר הוועדה לדיאלוג בין-דתי מטעמה. בשנת 2013 הודיע על התמודדות לתפקיד הראשון לציון, אך פרש לפני הבחירות.
חבר ההנהגה הרבנית של "חותם". משמש כנשיא אגודת אחווה.
משנה ופעילות ציבורית

הרב ערוסי עוסק בהטמעת המשפט העברי במציאות המודרנית. הוא יו"ר תנועת "הליכות עם ישראל", המקיימת הרצאות וכנסים בתחום. במסגרת התנועה הקים כולל להכשרת אברכים בלימודי רבנות ודיינות. בין תלמידיו הדיינים: הרב מימון נהרי והרב בנימין אטיאס הרב יהושע ולר הרב רפאל גלב הרב שור הרב יהושע מרוה ועוד. הקים גם בית דין לממונות על פי חוק הבוררות בעירו קריית אונו.
שיטתו בהלכה היא הליכה בשיטת הרמב"ם תוך כדי הפצת משנתו בשיעורי הלכה קבועים בעירו, ושיעורים מזדמנים ברחבי הארץ. במסגרת זו משמש גם כנשיא מכון מש"ה.
לאחר פטירתו של הרב יוסף קאפח יש הרואים ברב ערוסי את הדמות הבולטת בתנועה בקרב יהודי העדה התימנית ואחרים הפוסקים על פי הרמב"ם.
חיים אישיים

הרב ערוסי נשוי לשרה לבית עוזירי, ואב לשבעה. בנו הרב צפניה ערוסי הוא רב קהילה במודיעין.
מספריו

הרב רצון ערוסי בהשקת הספר שו"ת טל יוסףצדק צדק תרדוף (שני חלקים) – עיבוד משיחות רדיופונית בנושאים הקשורים למשפט התורה
שיחות הרב בנושא אחדות ישראל – שיחות בשאלת זהותה היהודית של המדינה ובעניין הצורך באחדות האומה
התורה וחזון הדורות – עיונים בהפטרות ובקשר שלהן לפרשות השבוע
התורה והליכות עמנו (שני כרכים) – מאמרים בתחום המנהג, ההלכה והמחשבה, מתוך עיונים בפרשות השבוע
אמרי רצון (שלושה כרכים) – קובץ מאמרים
מאמריו מפורסמים בכתבי עת דוגמת סיני, נעם, תחומין ועוד.
הערות שוליים

↑  קלמן ליבסקינד, מה גילו האמיתי של המועמד לרב הראשי הספרדי, באתר nrg
↑  "הרב אליעזר מלמד זכה בפרס מרכוס כץ" - ערוץ 7, י"ח באייר התשע"ט
↑  מודעת אבל עם פטירת אמו בדף של הרב ד"ר רצון ערוסי ברשת החברתית פייסבוק, 18 בנובמבר 2019
↑  רצון יוסף ערוסי, לזכר נעדרים - הרב אברהם ערוסי, דבר, 3 באוגוסט 1969
↑  לדברי הרבנית ברכה קאפח, רעייתו של הרב יוסף קאפח, הרב רצון ערוסי "היה כמו הבן של הרב" (ירעם נתניהו, שליפות עם הרבנית ברכה קאפח, באתר nrg‏, 6 באוקטובר 2009)
↑  מקבלי תארים באוניברסיטת בר־אילן - משפטים, מעריב, 14 באוגוסט 1975
↑  חזית נוספת: קללות, מעריב, 6 ביולי 1990
↑  ישראל בוחרת רב - המועמדים הספרדים, אתר ערוץ 7
↑  טרגדיה אישית כפול 611, מעריב, 16 בנובמבר 1988
↑  אריה בנדר, ישראל הגבירה בחודשים האחרונים את המאמצים להעלאת יהודי תימן, מעריב, 3 בינואר 1990
עכשיו תורם, חדשות, 21 בפברואר 1992
↑  טקס הענקת פרס השר לשירותי דת בישראל, מעריב, 18 במרץ 1988
↑  קובי נחשוני, אטילה שומפלבי, הרבנות הראשית נגד האפיפיור: "אמר על התורה שלנו שהיא 'תורה מתה'. שיחזור בו או שננתק קשר", באתר ynet, 28 באוגוסט 2021
↑  אודות, באתר "חותם"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301339205171  BnF: cb166770454 (data)  ISNI: 0000 0001 1916 0563  LCCN: nr95005008  RERO: 02-A027678721  VIAF: 170339175   WorldCat (עם VIAF): 170339175
שלמה ישראלי (רס"ר)

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1923 פולין פולין
 פטירה:  5 בנובמבר 2000 (בגיל 77)
 תאריך עלייה:  1943
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  ישראלי
 השתייכות:  פולין צבא אנדרס   הצבא הבריטי הצבא הבריטי    ההגנה    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1944–1974 (כ־30 שנה)
 דרגה:   רב-נגד
 תפקידים בשירות
 רס"ר בה"ד 1 מפקד מחנה סיירת מטכ"ל
 פעולות ומבצעים
    אות ההתנדבות   אות ההגנה   אות הלוחם בנאצים   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
שלמה ישראלי (14 ביולי 1923 – 5 בנובמבר 2000) היה חייל בצה"ל, שבין היתר שירת כרס"ר בה"ד 1 בין השנים 1954 עד שנת 1968, כמפקד המחנה וכמ"פ מפקדה של סיירת מטכ"ל מאז ועד לשחרורו משירות הקבע בשנת 1974.
קורות חייו

ישראלי נולד בפולין בשם שלמה גלברד. בגיל 16 שנים, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, לאחר שמשפחתו נשארה בוורשה, הוא נסע לבקר את משפחתו בביאליסטוק אשר בזמן שהותו שם נכבשה על ידי הצבא האדום. לאחר שסירב לקבל אזרחות סובייטית הוא הוגלה למחנות כפייה באזור ארכנגלסק הנמצאת קרוב לחוג הארקטי על גדות נהר הדווינה הצפוני, שם עבד בשדות הנפט. כאשר הוקם גיס פולני בראשותו של גנרל ולדיסלב אנדרס, שלמה שיקר בעניין גילו והתגייס אליו, כפי שעשו אלפי יהודים אחרים שחיפשו דרך להימלט מברית המועצות. זמן קצר לאחר הגיעו לארץ ישראל עם היחידות הפולניות, ב־18 בפברואר 1943, יצר קשר עם קרובי משפחת אמו ובעזרתם ערק מן הצבא הפולני ונשאר בארץ ישראל. הוא שינה את שמו לישראלי (ע"ש סבו ישראל) ובמשך זמן מה שהה בקיבוץ משמרות אשר "נידב" אותו לצבא הבריטי. במסגרת שרותו שם השתתף בקרב המערכה על נהר סניו, בקרבות במישור לומברדיה וליד העיר רוונה, שם נערכה המתקפה האחרונה והמכרעת של המלחמה באיטליה. עם סיום הקרבות היה פעיל במוסד לעלייה ב' באירופה וסייע בהבאת שארית הפליטה.
שרות בצה"ל

עם שובו לישראל, התגייס להגנה וכאשר הוקמה חטיבה 5, היא חטיבת גבעתי, על ידי שמעון אבידן בנובמבר 1947 נמנה עם ראשוניה. ישראלי נלחם במסגרת גדוד 52 של החטיבה במרחב תל אביב-יפו וליווה שיירות לירושלים הנצורה. מפקד המחלקה של ישראלי היה שלמה להט, אשר הפך לסגן מפקד פלוגה ב' ואחר כך למפקד הפלוגה ומינה את ישראלי לרס"פ. במסגרת הפלוגה השתתף ישראלי בקרב על משלטי חוליקאת ובהגנה על משלט עיבדיס מול מצרים. לאחר קום מדינת ישראל, נתמנה להט למג"ד וישראלי הפך לרס"ר הגדוד. בזמן שירותו בגבעתי היה עד למעשה הגבורה של נתן אלבז וישראלי היה זה שניסה להגיש עזרה ראשונה לאלבז ונמנה עם העדים בזכותם קיבל אלבז את עיטור המופת.
במחצית 1954, נתבקש על ידי ישראל טל להצטרף אליו לבה"ד 1 וישראלי החליף את רס"ר אברהם מקל כנגד משמעת של בית הספר לקצינים, אשר שכן באותה תקופה במחנה סירקין.

ישראלי שימש בתפקיד זה תחת שמונה מפקדים: ישראל טל (1954–1956), אברהם יפה (1956–1957), יוסף הרפז (1957–1960), יצחק חופי (1960–1962), אביב ברזילי (1962–1964), מאיר פעיל (1964–1966), שלמה אלטון (1966–1967) וישראל גרנית. במחצית שנת 1968, עבר בה"ד 1 למשכנו הנוכחי, ליד מצפה רמון, ועם סיום הקורס ביוני 1968 הפך מי שהיה עד אז סגנו של ישראלי, יצחק טאיטו, לרס"ר הבסיס. טאיטו אמר כי ישראלי הוא שעיצב את אישיותו כרס"ר ועל פי דרכו הוא הלך. טאיטו הגדיר את ישראלי כאיש קשוח שלצד קללה עסיסית עמד בפיו תמיד חיוך.
ישראלי הצטרף לסיירת חרוב (גדוד 484), שם שירת בתקופת המרדפים בבקעת הירדן תחת פיקודו של סא"ל צבי עופר אשר נהרג בהתקלות עם מחבלים בוואדי קלט בדצמבר 1968. 
בתחילת 1969 ישראלי שב למחנה סירקין, הפעם כמפקד המחנה של סיירת מטכ"ל. ניסיונו הרב וגילו המתקדם יחסית, הפכו אותו ל"אבא" של הלוחמים וישראלי היה מ"פ המפקדה ואיש הלוגיסטיקה של הסיירת תחת פיקודם של עוזי יאירי, מנחם דיגלי, אהוד ברק וגיורא זורע. הוא נטל חלק פעיל במשימות היחידה באותן שנים, בין השאר הפשיטה על האי גרין במלחמת ההתשה (1969), מבצע ההשתלטות על מטוס "סבנה" בנמל התעופה לוד, הפעולה בכפר עייתא א-שעב שבלבנון, מבצע "אביב נעורים", ומלחמת יום הכיפורים, כולל חילוצו של סגן-אלוף יוסי בן-חנן.
לישראלי הוצעה לא פעם דרגת קצונה אישית אך הוא סירב והתגאה בכך שהוא רס"ר. גם כאשר השתחרר משירות קבע בשנת 1974 ועבר לשרת במילואים. התנגד לענוד דרגות רב-נגד (רָנָ"ג) ובמקומם המשיך לענוד את שעון הרס"ר עם 5 כוכבי השירות.
אחרי השחרור

עם שחרורו, החל ישראלי לעבוד כאיש מבצעים מיוחדים באגף הטכני ברשת מלונות דן והיה אחראי בין השאר למבצעי חידוש ושיפוץ של המלונות ברשת. כמו כן, פיקד ישראלי על אוגדת המרכז של משמרות הזה"ב ואף קיבל צל"ש שר התחבורה על כך. ישראלי התגורר בתל אביב עם אשתו (הניה), בנו ובתו, בבית שהיה שייך להורי אשתו עוד מנעוריה. 
הוא נפטר מסיבוכי סוכרת ויתר לחץ דם בנובמבר 2000 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

↑  פרטים מדויקים על שרותו של ישראלי בסיירת חרוב ניתן למצוא ב"אנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 – "סיירות ומיעוטים", עמודים 103-74.
שאול חייק

שאול חייק (נולד ב-9 באוגוסט 1948) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בשנות השישים והשבעים. חייק בילה את מרבית הקריירה בהפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל רמת גן, מכבי חיפה, הפועל יהוד ומכבי רמת עמידר. חייק התפרסם כחלוץ כובש שערים והתבלט בעיקר כנוגח מוכשר.
קריירה

חייק נולד בעיראק למשפחה מבוססת ובה חמישה ילדים (אחד מהם, אחיו הבוגר, יצחק חייק). אב המשפחה היה רופא. המשפחה עלתה לישראל ב-1951 והתיישבה במעברת אור יהודה. חייק גדל באור יהודה ושיחק במחלקת הנוער של קבוצת הפועל המקומית. כשהגיע לגיל נוער היה משחק בבקרים במדי קבוצת הנוער, ואחר הצהריים במדי הקבוצה הבוגרת. הפועל אור יהודה שיחקה באותן שנים בליגה א', אז הליגה השנייה, ומאמנה היה שמואל סגל, שחקן עבר בהפועל פתח תקווה. סגל המליץ לראשי הפועל פתח תקווה על חייק הצעיר, וביולי 1965, עוד לפני שמלאו לו 17, הוא הגיע למבחנים בקבוצה, התקבל, ומיד יצא איתה למסע ברחבי אירופה וארצות הברית.
חייק, שנאלץ לעשות את הדרך מאור יהודה לפתח תקווה באוטובוסים עד שהקבוצה קנתה לו וספה, השתלב בקבוצה במהירות וכבר בעונתו הראשונה היה לשחקן הרכב ואף כבש שלושער לרשת מכבי יפו במחזור האחרון. בעונת 1966/1968 היה חייק הכובש המוביל של הפועל פתח תקווה עם 24 שערים (ב-60 מחזורים), והקבוצה סיימה במקום השני והגיעה לגמר הגביע.
גם הפגרה שבאמצע אותה עונה הייתה מוצלחת מבחינתו, כשבקיץ 1967 לקח חלק בזכייה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. באותה עת גם עבד כצייר שלטים וסייע בפרנסת משפחתו. בעונת 1968/1969 נחלשה הקבוצה והידרדרה למרכז הטבלה, אך חייק המשיך להיות הכובש המוביל עם עשרה כיבושים. העונות הבאות של הקבוצה היו דלות מבחינת כיבוש שערים, עם ממוצע של פחות משער למשחק, אבל גם כך הוסיף חייק עשרים שערים לפני שעבר להפועל רמת גן מהליגה השנייה בקיץ 1973.
חייק שיחק ברמת גן שלוש עונות, במהלכן היה הכובש המוביל של הקבוצה. לאחר מכן עבר למכבי חיפה ורשם הופעת בכורה מרשימה, בה כבש שלושער מול הפועל כפר סבא. בסיום העונה ירדה מכבי חיפה לליגה השנייה, וחייק החליט לפרוש מכדורגל. הוא חזר בו לאחר שאנשי מכבי רמת עמידר הצליחו לשכנע אותו להצטרף לקבוצתם, והוא סייע לה לעלות ליגה. עם סיום עונה זו פרש מכדורגל, הפעם באופן סופי. לאחר הפרישה פתח חייק חברה לייצור שלטים.
הערות שוליים

↑  "ראש פז" יוצא לחופשה, מעריב, 2 באוגוסט 1972
↑  צבי בר-שירה, הכח - בשערי הלאומית, מעריב, 8 בינואר 1979
↑  אירית רותם, יצחק בעל החלומות, מעריב, 23 באוגוסט 1985
↑  ברוך מאירי, שאול חייק פוטר מעבודתו, מעריב, 3 במאי 1967