stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגישה ההתייחסותית
אופנים של התייחסותיוּת > אופן 1 - התנהגות לא רפלקטיבית

בקשרים ארוכים בני האדם מפתחים דפוסים קבועים של התנהגות בינאישית. דפוסים אלו מתפתחים עם מערכת היחסים בהשפעה הדדית והם בלתי רפלקטיביים וטרום סמליים. ממד התנהגותי זה היה מרכזי בפיתוח התאוריה הבינאישית של הארי סטאק סאליבן וכן בתאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי. לטענת האחרון, התנהגויות האינסטינקטיביות כמו חיוך והיצמדות הן אלו המחזקות את ההתקשרות בעלת העוצמה בין התינוק להוריו. התנהגויות אלו זוכות לתגובות וחוזר חלילה עד ליצירת הדפוסים ההתנהגותיים. אמנם מדובר בהתנהגות, אך אין מדובר במחקר התנהגותי, אלא במבט על דפוסים אלו כנתיב מבטיח לחקירת הנפש פנימה.
אופנים של התייחסותיוּת > אופן 2 - חדירות רגשית

מצב רוח הוא לעיתים קרובות דבר מידבק. הוא יוצר חוויה משותפת של אפקט עז וגבולות חדירים.
רגשות עזים של תשוקה, כאב, צער ועוררות מינית יכולים לחלחל באחר ולעורר אצלו רגשות דומים. רגשות על-אישיים (Transpersonal) מתעוררים בנו בלי לדעת אצל מי התעורר הרגש לראשונה. הארי סטאק סאליבן כינה זאת "החיבור האמפתי", ואילו שורה ארוכה של תאורטיקנים (מלאני קליין, תומאס אוגדן, כריסטופר בולאס ועוד) השתמשו במינוחים של העברה, העברה נגדית והזדהות השלכתית כדי לתאר היבטים של תחושה זו. חוויות אלו של המטפל נחקרות במהלך טיפול נפשי על ידיו כדי לבדוק אותן כצוהר אל תוך הרגשות של המטופל.
אופנים של התייחסותיוּת > אופן 3 - תצורות עצמי-אחר

דפוסים שונים ממוינים ומתויגים בהתאם לאנשים שאנו נמצאים איתם. ניתן להציע על אופני עצמי שונים של אותו אדם בתוך מערכות יחסים שונות. החוויה נמצאת בתצורות של עצמי-אחר. תאוריית יחסי האובייקט של רונלד פיירברן מתארות כי היווצרות "עצמי" והיווצרות אחר-אובייקט תלויות זו בזו ולמעשה לא מתקיימות אחת בלי השנייה. עוד הוא הוסיף, שאנו מרובי פנים, זאת אומרת שכל מערכת יחסים גוזרת תצורת עצמי-אחר שונה, ולמעשה העצמי שלנו מורכב מהרבה עצמיים שונים.
אופנים של התייחסותיוּת > אופן 4 - אינטרסובייקטיביות

מיטשל מגדיר את היכולת להיות אנושי במלוא מובן המילה כיכולת להכיר באדם אחר כסוביקט. האינטרסוביקטיביות היא הכרה הדדית של בני אדם בעלי כושר התבוננות עצמית ותחושת רשות פעילה.
בחדר הטיפולים מתבטא אופן זה במעורבות אישית ואותנטית הנענית בהכרה והזדהות של המטפל כסובייקט בזכות עצמו. תרומה מרכזית להתפתחות הרעיונות האלו באו מתפיסות פסיכואנליטיות פמיניסטיות אותן הובילו הוגות דוגמת ג'סיקה בנג'מין וננסי צ'ודורו.
עקרונות טיפוליים

בטיפול פסיכולוגי על פי הגישה ההתייחסותית, הטיפול נסב סביב הקשר האותנטי והספונטני בין המטפל למטופל, ולרוב נמנעים המטפלים מפירוש מסורתי להתנהגותו ולנפשו של המטופל, ומשימוש באסוציאציות חופשיות. הטיפול ההתייחסותי שם דגש רב על יצירת מערכת יחסים מכילה ויישום הרעיון של דונלד ויניקוט בנושא ההחזקה (holding). הפירוש, כמו בגישה של ויניקוט, מתייחס למכלול רב של התנהגויות, הכוללות גם הבעות ומחוות שונות ולא רק הסברים פסיכודינמיים לנפש המטופל. מטפלים התייחסותיים שמים דגש על יצירת קשר מרפא, ולא רק על העלאת תובנות אודות המטופל, מתוך הנחה שבעשייתם כך הם שוברים את התבניות של מערכות יחסים ראשוניות.
נקודת המבט ההתייחסותית השפיעה באופן מהותי על האופן בו ממשיגים את המפגש הטיפולי ובעיקר את תפקיד המטפל מבחינת הטכניקה והמעשה הטיפולי.
נוצר שיח כנה לגבי מה המטפל עושה, חושב ומרגיש בעבודה הטיפולית ונשברה השתיקה והסודיות לגבי מה שמתרחש בחדר הטיפול. גישות התייחסותיות מעודדות התנהלות טבעית אנושית וכנה יותר של המטפל מול המטופל במקום לטפח ריחוק אינטלקטואלי או מתודולוגיה קלינית בה המטפל הוא קר או סטרילי. מטפלים התייחסותיים הם יותר חושפניים, אינטראקטיביים, ונוטים לחשוף את חווייתם האישית בפורומים מקצועיים (למשל, בפגישה, בפרסומים ובכנסים). כמו כן הם נוטים לעודד ולאמץ את תפיסות המטופל על ההתנהגות שלהם, ובאופן כללי יכירו בכך שההיענות וההתנהגות של המטופל משתנה ומופעלת על ידי העמדות, הרגישות, וההתנהגות של המטפל. ההתבוננות הישירה והכנה על ההעברה הנגדית, על מבוי סתום בטיפול, על התפקיד של רגש, של אינטימיות, ושל האופן בו חווה המטופל את המטפל הביאה לרעיונות מהפכניים. אלו שינו את המיקוד של המעשה הטיפולי ממטרות אחידות של פרשנות ותובנה לתפיסה הוליסטית של הטיפול כתהליך.
התפיסה ההתייחסותית עקרה את התפיסה של המטפל הסמכותי שיש לו גישה לידע הטהור, וכן את תפיסתו כאובייקטיבי.
על ידי בחינה מקרוב של האינטראקציות והמבנים המשמעותיים העולים בתוך חדר הטיפולים, הגישה ההתייחסותית אמצה במידה רבה את התפיסה הפוסט מודרנית והרמנויטית שפוסלת את התוקף של אמת אבסולוטית, ודאות אובייקטיבית והמדע הפוזיטיביסטי.
זאת אומרת, התובנה והפירוש נתפסים לרוב כדבר שעולה מתוך ההקשר הייחודי וההשתתפות האישית באירועים חברתיים, השיח המשותף, היחסים הדיאלקטים, משא ומתן הדדי, יצירתיות דיאדית ומבנים משותפים שמתחוללים בתהליך האינטרסובייקטיבי.
במקום קבלה חסרת ביקורתיות של ריאליזם מטפיזי ואמת בלתי תלויה ואובייקטיבית, הביאה ההכרה בחשיבות הסובייקטיביות הקיימת בתוך היחסים לעיצוב מחדש של התפיסה הפסיכואנליטית ושל המפגש הטיפולי.
עקרונות טיפוליים > כוונון רגשי

תנאי משמעותי ליצירת החזקה זו הוא מצב של כוונון רגשי המתאר את יכולתו של המטפל להתאים את רגשותיו לרגשות המטופל. במצב זה מתאפשר למטופל גיבוש תחושת עצמי סובייקטיבי, ויצירת יחסים אינטרסובייקטיבים כמתואר באופן 4 לעיל.
מושג זה טבע דניאל סטרן, תאורטיקן התייחסותי וחוקר בתחום התפתחות תינוקות וילדים.
עקרונות טיפוליים > הדדיות וסימטריה

הבחנה מרכזית של הפסיכואנליטיקאי והפרופסור לואיס ארון היא בין המושגים הדדיות לסימטריה בתוך הקשר הטיפולי. הוא מתאר את המפגש הטיפולי כמפגש בו שני הצדדים תורמים ונתרמים, אך מדגיש גם את המקומות שאינם סימטריים.
ההדדיות בקשר הטיפולי מאופיינת במספר דרכים:
יצירת ויסות הדדי, ויסות הדדי מתייחס לשליטה מתמשכת שמפעילים אנשים זה על זה כחלק ממערכת היחסים ביניהם. המפגש האינטרסובייקטיבי יוצר שיתוף רגשי בו המטפל והמטופל משפיעים זה על זה, ובעיקר, זה על רגשותיו של השני.
הכרה ההדדית (Mutual Recognition) – זיהוי של חלקי האישיות של האחר והכרתו כסובייקט. החוויה של האני והאחר כסובייקטים נפרדים נמצאת תמיד במתח מתמיד עם החוויה של האני והאחר כאובייקטים.
השפעה הדדית – המטפל והמטופל, שניהם לוקחים חלק בתהליך ומשפיעים זה על זה. אישיותו של המטפל ועולמו הרגשי הם מרכיבים משמעותיים בטיפול, ובנוסף, על פי ארון, הם חלק מהמשתנים שהטיפול חוקר.
כל אינטראקציה בין השניים (כולל פרשנות) חושפת משהו על המטפל כמו על המטופל. ההדדיות אינה מעיבה על ההבדלים המהותיים בין מטפל למטופל. חוסר הסימטריה הוא משמעותי להצלחת הטיפול והוא מוגדר על ידי תפקידו של המטפל במפגש הטיפולי ומעבר לו, האחריות שיש לו על המטופל, וכן המטרה הטיפולית להגיע לתוצאות מסוימות הנוגעות למטופל. תפקידה של הא-סימטריה הוא לשמור על ההדדיות במרחב הטיפולי.
עקרונות טיפוליים > חשיפה עצמית

אחד הביטויים של ההדדיות בטיפול הוא השימוש בשיתוף רגשות המטפל או מידע אישי אודותיו בתהליך טיפולי ככלי של התערבות טיפולית. להבדיל מגישות מסורתיות ששומרות על עקרון האנונימיות, מטפלים בגישה ההתייחסותית משתפים את המטופל במידע הנוגע למנגנון הטיפולי, לתחושות המטפל בנוגע לתהליך והיחסים הטיפוליים וכן במידע הנוגע לחייו האישיים של המטפל. שיתוף המידע נעשה רק במקרים בהם הוא משרת את המטרות הטיפוליות ולא לשם החשיפה עצמה. חשיפת מידע זה, כאשר היא נעשית על פי האינטרס של המטופל, יכולה לשחרר מצבים בהם הטיפול תקוע, לחזק את ההדדיות בקשר ולמנוע את תחושת ההירארכיה שבטיפול. בנוסף, חשיפה זו מגבירה תחושה של שיתוף פעולה ואותנטיות ומצליחה לפתוח אזורים חדשים בחווית המטופל, שלא היה להם ביטוי במערכות היחסים שלו. לטענת ההוגים ההתייחסותיים, היעדר תחושת המטופל שהוא נמצא בתהליך של היכרות עם המטפל, מעידה על חוסר בליבת התהליך הטיפול ועל יחסים טיפוליים לא אישיים.
תאורטיקנים בולטים

תאורטיקנים התפתחותיים: דניאל סטרן • ביאטריס ביבי • ג'סיקה בנג'מין
תאורטיקנים אחרים: פרנק לחמן • תומאס אוגדן • סטיבן מיטשל • לואיס ארון • עמנואל גאנט • פיליפ ברומברג • ג'ודי דייוויס • קארן מארודה • עמנואל ברמן
ראו גם

אינטרסובייקטיביות
קונסטרוקטיביזם חברתי
חשיפה עצמית
הפרעה התייחסותית
לקריאה נוספת

סטיבן א. מיטשל (2003), תקווה ופחד בפסיכואנליזה, תל אביב: תולעת ספרים.
סטיבן א. מיטשל (2009), התייחסותיות: מהיקשרות לאינטרסובייקטיביות, תל אביב: תולעת ספרים.
ענר גוברין (2004), בין התנזרות לפיתוי, פרק 7, הוצאת דביר.
דניאל סטרן (2005) "עולמו הבינאישי של התינוק", הוצאת פסיכה, תל אביב
לואיס ארון (2013). המפגש, הדדיות ואינטרסובייקטיביות בפסיכואנליזה, הוצאת עם עובד. עורך: עמנואל ברמן
Stephen A. Mitchell, (1988). Relational Concepts in Psychoanalysis: An Integration. Cambridge, MA: Harvard University Press.
Stephen A. Mitchell, (1997). Influence and Autonomy in Psychoanalysis. Hillsdale, NJ: The Analytic Press.
Stephen A. Mitchell and Aron, Lewis. (1999). Relational Psychoanalysis: The Emergence of a Tradition. Hillsdale, NJ: The Analytic Press.
Greenberg, J. & Mitchell, S.A. (1983). Object Relations in Psychoanalytic Theory. Cambridge, MA: Harvard University Press.
Aron, Lewis (1996). A Meeting of Minds: Mutuality in Psychoanalysis. Hillsdale, NJ: The Analytic Press.
Curtis, R. C. & Hirsch. I. (2003). Relational Appraoches to Psychoanalytic Psychotherapy. In *Gurman, A. G. & Messer, S. B. Essential Psychotherapies. NY: Guilford. Curtis, R. Coleman. (2008). Desire, Self, Mind and the Psychotherapies: Unifying Psychological Science and Psychoanlaysis. Lanham MD & NY: Jason Aronson
Jon Mills (2005). A Critique of Relational Psychoanalysis. Psychoanalytic Psychology, 22(2), 155-188.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  סטיבן א. מיטשל (2009), התייחסותיות: מהיקשרות לאינטרסובייקטיביות, תל אביב: תולעת ספרים.
1 2 3  Mills, Jon (2005). A Critique of Relational Psychoanalysis. Psychoanalytic Psychology, 22(2), 155-188.
↑  Stephen A. Mitchell, (1997). Influence and Autonomy in Psychoanalysis. Hillsdale, NJ: The Analytic Press
↑  יש להבחין בין הרעיונות האינטרסובייקטיביים המפורטים כאן לבין הגישה האינטרסובייקטיבית שהיא גישה פסיכואנליטית בפני עצמה
↑  Steven Kuchuck (2009). Do ask, do tell? Narcissistic need as a determinant of analyst self-disclosure. The Psychoanalytic Review: Vol. 96, No. 6, pp. 1007-1024. doi: 10.1521/prev.2009.96.6.1007
↑  Thomas H. Ogden (2005). This art of psychoanalysis: Dreaming undreamt dreams and interrupted cries.New York: Routledge (New Library of Psychoanalysis)
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
החזית של כולם

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 מנהיגים:  אלברטו פרננדס כריסטינה פרננדס דה קירשנר
 תקופת הפעילות:  12 ביוני 2019 – 14 ביוני 2023 (4 שנים)
 אידאולוגיות:  ראשיות  פרוניזם  קירשנריזם  סוציאל-דמוקרטיה משניות  פרוגרסיביזם  פופוליזם שמאלני  לאומיות ארגנטינאית  סוציאליזם  קומוניזם
 אותיות:  FdT
 נוצרה מתוך:  המפלגה החוסטיסיאליסטית חזית התחדשות מפלגת התרבות, החינוך והעבודה מחויבות פדרלית קולינה מפלגת הניצחון מפגש חדש סומוס פרויקט דרום החזית הגדולה מפלגה בלתי מתפשרת המפלגה הסולידרית האחדות העממית התנועה הלאומית האלפונסיניסטית מפלגת הקונצרציות של FORJA חזית המולדת הגדולה התנועה של אוויטה המפלגה הקומוניסטית המפלגה הקומוניסטית (קונגרס יוצא דופן) המפלגה הקומוניסטית המהפכנית כוח פוליטי מגן
 התמזגה לתוך:  האיחוד למען המולדת (ספ')
 מטה:  Riobamba 460 2.º A, בואנוס איירס
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל עד שמאל
 צבעים רשמיים:    תכלת   לבן
 נציגויות בפרלמנטים
 סנאט:  35 / 72
 בית הנבחרים:  118 / 257
 מושלים:  14 / 24
 מחוקקים פרובינציאלים (אנ'):  539 / 1,163
 www.frentedetodos.org
 
החזית של כולם (בספרדית: Frente de Todos או בקיצור FdT) היא סיעה של מפלגות פרוניסטיות וקירשנריסטיות (אנ') בארגנטינה, הנוצרה במטרה לתמוך בנשיא אלברטו פרננדס ובסגנית הנשיא כריסטינה פרננדס דה קירשנר לקראת הבחירות הכלליות של 2019.
פרננדס זכה בבחירות הכלליות של 2019 עם מעל ל-48% מהקולות והביס את יריבו, מאוריסיו מאקרי, נציג סיעת ביחד לשינוי. ונכון להיום, הסיעה מחזיקה רוב בסנאט של ארגנטינה ובמיעוט בבית הנבחרים של ארגנטינה.
אידאולוגיה

החזית של כולם היא סיעה של מפלגות, שנוצרה במטרה לאחד את כל המפלגות הפרוניסטיות, קירשנריסטיות, פרוגרסיביות וסוציאל-דמוקרטיות כולל מפלגות מהמרכז-שמאל ומהשמאל, שקמה במטרה למנוע את בחירתו החוזרת של מאוריסיו מאקרי לנשיאות.
הסיעה זוכה בתמיכתם של רוב ארגוני העובדים (כמו איחוד העובדים המרכזי בארגנטינה (CTA) והקונפדרציה הכללית של העבודה (CGT)), וארגוני שביתה נוספים.
היסטוריה

לאחר שסגן הנשיא לשעבר דניאל סיולי (אנ') הובס בבחירות של 2015, ולאחר הפיצול בתנועה הפרוניסטית, הנשיאה לשעבר כריסטינה פרננדס דה קירשנר הקימה סיעה חדשה בשם האחדות האזרחית (אנ') במטרה להשיג רוב בקונגרס ולהביס את קואליציית ביחד לשינוי השולטת בו. למרות זאת, בבחירות לקונגרס של 2017 הגיעה הסיעה למקום השני עם רק 25,21% מהקולות.
ב-12 ביוני 2019 הוקמה סיעת החזית של כולם על ידי איחוד של סיעת האחדות האזרחית עם המפלגה החוסטיסיאליסטית ומפלגת חזית התחדשות.
בבחירות המקדימות שהתקיימו ב-11 באוגוסט 2019 זכתה הסיעה ב-49.49% מהקולות, לעומת 32.94% מהקולות שהגיעו לסיעה היריבה ביחד לשינוי. ובבחירות ב-7 באוקטובר זכתה הסיעה ב-48.24% מהקולות, לעומת 40.28% שהגיעו לסיעת ביחד לשינוי.
ב-10 בדצמבר 2019 נשבעו אלברטו פרננדס לתפקיד הנשיא וכריסטינה פרננדס דה קירשנר לסגנית נשיא. ובאותו לילה, בקאסה רוסדה, נחגג ניצחון הנשיא החדש בריקודים, זיקוקים ונאומים.
המפלגות החברות בסיעה

| מפלגה | מפלגה | אותיות | ראש המפלגה | אידאולוגיה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה החוסטיסיאליסטית | PJ | אלברטו פרננדס | פרוניזם |
|  | חזית התחדשות | FR | סרחיו מאסה (אנ') | פרוניזם סינקרטיזם |
|  | מפלגת התרבות, החינוך והעבודה | CET | הוגו מוז'נו (אנ') | פרוניזם תנועת הפועלים |
|  | מחויבות פדרלית |  | אלברטו רודריגס סאה (אנ') | פרוניזם |
|  | קולינה |  | אליסיה קירשנר (אנ') | קירשנריזם |
|  | מפלגת הניצחון |  | דיאנה קונטי (אנ') | סוציאל-דמוקרטיה קירשנריזם |
|  | מפגש חדש |  | מרטין סבטלה (אנ') | פרוגרסיביזם |
|  | סומוס |  | ויקטוריה דונדה (אנ') | פמיניזם סוציאליסטי |
|  | פרויקט דרום |  | חורחה סלסר | פרוגרסיביזם |
|  | החזית הגדולה | FG | אדריאנה פואיגרוס (אנ') | סוציאל-דמוקרטיה קירשנריזם פרוניזם |
|  | המפלגה הסולידרית | PSOL | קרלוס הלר (אנ') | סוציאליזם קואופרציה |
|  | האחדות העממית | UP | ויקטור דה חנרו | סוציאליזם לאומיות סוציאלית |
|  | התנועה הלאומית האלפונסיניסטית | MNA | לאופולדו מורו (אנ') | סוציאל-דמוקרטיה |
|  | FORJA | FORJA | גוסטבו פרננדו לופס | סוציאל-דמוקרטיה |
|  | המפלגה הקומוניסטית | PCA | ויקטור קוט | קומוניזם מרקסיזם-לניניזם גווארניזם |
|  | המפלגה הקומוניסטית (קונגרס יוצא דופן) | PCCE | פבלו פריירה | קומוניזם מרקסיזם-לניניזם |
|  | המפלגה הקומוניסטית המהפכנית | PCR | חואן קרלוס אלדרטה (אנ') | קומוניזם מרקסיזם-לניניזם מאואיזם |
|  | מפלגה בלתי מתפשרת | PI | אנריקה גוסטבו קרדסה | סוציאליזם דמוקרטי |
בבחירות > בחירות לנשיאות

| שנה | מועמדים> לנשיאות | מועמדים> לסגן נשיאות | סיבוב ראשון> מס' קולות | סיבוב ראשון> % מסך הקולות | סיבוב שני> מס' הקולות | סיבוב שני> % מסך הקולות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | אלברטו פרננדס | כריסטינה פרננדס דה קירשנר | 12,946,037 | 48.24 | — | — | נבחר |
בבחירות > בחירות לקונגרס הלאומי > בחירות לבית הנבחרים

| שנה | מס' קולות | % מסך הקולות | מושבים שזכו | סך המושבים | עמדה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 11,606,411 | 45.26 | 64 / 130 | 119 / 257 | מיעוט | בממשלה |
| 2021 | 7,801,865 | 33.57 | 50 / 127 | 118 / 257 | מיעוט | בממשלה |
בבחירות > בחירות לקונגרס הלאומי > בחירות לסנאט

| שנה | מס' קולות | % מסך הקולות | מושבים שזכו | סך המושבים | עמדה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 2,609,017 | 46.30 | 15 / 24 | 41 / 72 | רוב | בממשלה |
| 2021 | 1,916,759 | 27.54 | 9 / 24 | 35 / 72 | מיעוט | בממשלה |
ראו גם

המפלגה החוסטיסיאליסטית - המפלגה העיקרית בסיעה
אלברטו פרננדס - העומד בראש הסיעה
ביחד לשינוי - הסיעה היריבה של החזית של כולם
היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

היינריך השלישי (משמאל)
היינריך השלישי "השחור" (בגרמנית: Heinrich der Dritte "der Schwarze "  ‏ 28 באוקטובר 1016 – 5 באוקטובר 1056) מלך גרמניה מ־1028, מלך בורגונדיה מ-1038 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ־1046 ועד מותו. הוא היה אחד הקיסרים היציבים והחזקים של הקיסרות בימי הביניים. על אף מרידות בשולי הקיסרות, בעיקר בלורן, הלגיטימיות של שלטונו לא הייתה מוטלת בספק. שלטונו בכנסייה כבעל סמכות למינוי אפיפיורים הייתה מוחלטת, והאפיפיורים הגרמניים שמינה, ובפרט לאו התשיעי, הצליחו לנקות את הכנסייה מהשחיתות ששררה בה. אולם, בנו ויורשו היינריך הרביעי, שעלה על כסאו בגיל שש בלבד, לא היה כשיר להיכנס לנעליו ושימש כמטרה נוחה לשונאיו. יתרה מזו, מדיניותו מול הכנסייה הובילה למאבק האינווסטיטורה (המאבק בין האפיפיור לקיסר על עליונות השלטון) שהתפרץ בימי בנו והוביל את הקיסרות לתקופה ארוכה של חוסר שקט.
תולדות חייו > שנים ראשונות

אביו היה קונרד השני, כאשר הוכתר בחג הפסחא 1028 לקיסר האימפריה הרומית הקדושה העביר אל היינריך את כתר מלך גרמניה. ב-1036 נשא היינריך לאישה את גונהילדה, בתו של קאנוט הגדול, מלך דנמרק, אנגליה ונורווגיה, כחלק מהסכם בין שני המלכים, שכלל גם את הקמת העיר קיל בגבול דנמרק וגרמניה כעיר גרמנית על שטחים שהועברו מדנמרק לגרמניה.
ב-1038 יצאו היינריך ורעייתו יחד עם אביו קונרד למסע לאיטליה, שם היו הנחלות העשירות ביותר בקיסרות ואדוניהן - המרדניים ביותר. בדרך חזרה מתה גונהילדה ושנה מאוחר יותר מת גם קונרד, כך הפך היינריך לשליט בפועל של האימפריה. עם מות דודנו באותה שנה היה למלך בורגונדיה, איטליה וגרמניה ודוכס בוואריה, שוואביה וקרינתיה.
תולדות חייו > מסעות ברחבי הקיסרות והכנעת הונגריה ולורן

במשך שנת שלטונו הראשונה סייר היינריך בקיסרות, על מנת לזכות באמונם של הנסיכים והדוכסים. הוא ביקר בארצות השפלה, באלזס ובלורן, בבוואריה,
בתורינגיה ובפולין, במסגרת מסע זה הניח את היסוד לעיר גוסלאר בסקסוניה, שתהפוך לבירתו. כאשר הגיע בסוף מסעו לאולם, נערך במקום כינוס של הנסיכים שהכיר בו. לאחר הכינוס שב לעיר שלטונו המרכזית של אביו, אינגלהיים אם ריין.
אחת הבעיות העיקריות של הקיסרות בתקופתו הייתה האיום שהציבה ממלכת הונגריה החזקה והעצמאית על גבולות הקיסרות בעיקר על ידי פשיטות וחרחור מרידות בבוהמיה ושוואביה. לאחר מותו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה ב-1038, נותרה הממלכה ללא יורש. מלך הונגריה פטר אורסאולו ניסה להתקרב לקיסרות, אך הוא הודח עד מהרה וב-1041 עלה על כס ממלכת הונגריה אבא שמואל ופטר נמלט לחצרו של היינריך. לאחר מספר מלחמות-גבול מוגבלות בבוואריה, הכריז היינריך ב-1042 מלחמה על הונגריה ופלש אליה בראש חיל גדול. למרות הצלחה בכיבוש מערב הממלכה, היא נותרה עצמאית בראשות אבא שמואל ועד מהרה שבו גם הנחלות שנכבשו במערב אל הכתר ההונגרי. לאחר חג המולד של 1042 הסכימו היינריך ואבא שמואל לחתום על הסכם שהגדיר את נהר הדנובה כגבול הונגריה. גבול זה נותר בתוקף כגבול הונגריה-אוסטריה כמעט 800 שנה, עד 1920.
ב-1043, באינגלהיים אם ריין, נשא היינריך לאישה את אגנס, בתו של ויליאם, דוכס אקוויטניה. שניהם היו צאצאיו של היינריך הראשון, מלך גרמניה. לאחר החתונה, הכתרת המלכה במיינץ ואשרור שלטונו בארצות השפלה באמצעות בילוי החורף באוטרכט והבטחת העברת השלטון הדוכסי שם לידי נאמניו, יצא היינריך שנית למלחמה בהונגריה. בקרב מנפו (Ménfő) שהתקיים ב-5 ביולי 1044 ליד גיור, ניצח היינריך את חילות הונגריה וכפה עליה את הכתרת פטר אורסאולו בעיר סקשפהרוואר. אבא שמואל נמלט, נתפס והוצא להורג כבוגד. פטר הכריז הומאגיום לקיסר והפך את הונגריה לואסלית של הכתר הגרמני.
בהמשך נע היינריך ברחבי ממלכתו בקיץ וחרף בערים כשפייר, ואאוגסבורג במשך החורף וניהל חצרות במיינץ, בקוודלינבורג ובמייסן בקיץ ובסתיו. ב-1045 דיכא מרידה בלורן וביקר אצל המלך פטר נאמנו בהונגריה, על מנת לחזק את שלטונו שם.
תולדות חייו > התערבות בריב האפיפיורים וההכתרה לקיסר

ב-1046 יצא היינריך למילאנו על מנת להבטיח את היבחרו של שליט נאמן לאחר שהשליט הקודם, נאמנו, הלך לעולמו. במקביל התחולל ברומא מאבק בין האפיפיור הכוחני, שהודח ושב אל הכס, בנדיקטוס התשיעי ובין האפיפיור שהדיח ושנחשב לגיטימי, סילבסטר השלישי. חודש לאחר שתפס את הכס הקדוש מכר בנדיקטוס את משרת האפיפיור לסנדקו, גרגוריוס השישי, תוך שהוא מביא את השחיתות והשמעונות בכנסייה לשיאה. ביולי 1046 התחרט בנדיקטוס התשיעי על המכירה ושב לרומא בראש צבא, אך גרגוריוס המשיך לכהן כאפיפיור.
לאחר ביקורים בוורונה ובפאביה חרף הקיסר בסוטרי, שם הכריז על כינוס ועידה אקומנית. בדצמבר 1046 גינתה הוועידה הן את בנדיקטוס והן את סילבסטר השלישי והצהירה על טענתם לכס כשקרית ובטלה. הוועידה קיבלה את עדותו של האפיפיור המכהן גרגוריוס לפיה רכש את הכהונה בכסף והאיצה בו להתפטר מתפקידו. לבסוף מינתה הוועידה לאפיפיור את נציגו של הקיסר, קלמנס השני.
בחג המולד של 1046 הגיעו הקיסר והאפיפיור החדש לרומא והאפיפיור הכתיר את היינריך ואגנס לקיסר וקיסרית רומא. נציגי העם והאצילים של רומא העניקו לקיסר את תפקיד ה-patricius, כלומר את הסמכות למנות אפיפיורים. היינריך השלישי ניצל סמכות זו שלוש פעמים נוספות. כל האפיפיורים שבחר היו גרמנים והשתייכו לסיעת הרפורמה של קלוני.
בהמשך מסעו באיטליה אישר היינריך את כיבוש הנורמנים בפוליה ובקלבריה שבדרום איטליה והעניק למנהיגם דרוגו את התואר "המנהיג האיטלקי והשליט הנורמני של אפוליה וקלבריה" (לטינית: dux et magister Italiae comesque Normannorum totius Apuliae et Calabriae), דבר שפתח את הפתח להקמתה של ממלכת סיציליה הנורמנית ולדחיקתה של האימפריה הביזנטית מחצי האי.
קלמנס ליווה את היינריך במסעו חזרה לגרמניה ובמסעו חזרה לרומא חלה ומת ליד פזארו, באוקטובר 1047. בנדיקטוס התשיעי שב ותפס את כס האפיפיור. לאחר התייעצויות בחצר הקיסרית בסקסוניה, שבהן עלו מספר שמות כמועמדים ראויים, בהם ארכיבישוף ליון, בישוף לייז' ואף האדם שפוטר מכהונתו כאפיפיור מספר חודשים לפני כן, כיוון שרכש אותה בכסף, גרגוריוס השישי, סירב היינריך לשמות שהוצעו לו. הוא מינה תחתם את פופו, בישוף בריקסן בטירול, שנטל לעצמו את השם דמסוס השני. הקיסר ליווה את האפיפיור החדש במסעו לרומא עד אולם, שם נאלץ לחזור משום שחשש לעזוב את גבולות גרמניה. האפיפיור המשיך מלווה בחיל קיסרי בדרכו לרומא שם הוכתר ב-17 ביולי 1048. הוא מת כעבור 22 יום.
בדצמבר 1048 התכנסה ועידה בראשות נציג הקיסר בוורמס, בה בחרו הן נציגי הקיסר והן נציגי רומא בברונו מאיגסהיים כמועמד מוסכם לאפיפיורות. עם זאת, ברונו מאיגסהיים עמד על כך שייבחר ברומא על ידי כינוס של כוהני דת חופשיים מתכתיבים פוליטיים קיסריים. הוא יצא לרומא, נבחר ב-12 בפברואר 1049 על ידי כוהני הדת של העיר והוכתר בשם לאו התשיעי. לאחר היבחרו חבר להיינריך בחצרו בקלן ובאאכן לפני ששב לרומא כשנה לאחר מכן.
תולדות חייו > תקופת חייו האחרונה ומותו

ב-1051 ו-1052 יצא היינריך לשני מסעות מלחמה אחרונים על הונגריה, בה פרץ מרד של הפאגאנים, שנתמך על ידי מתנגדיו של המלך פטר, שנאלץ לצאת לגלות. פטר נתפס בידי המורדים והושם במאסר בסקשפהרוואר, שם מת כעבור שמונה שנים. מסעות אלו של היינריך היו ללא הועיל והונגריה שבה להיות עצמאית תחת שלטונו של אנדרש הראשון, מלך הונגריה (אנ'). גם לורן שבה והתמרדה.
באיטליה נלחם האפיפיור לאו התשיעי כנגד הנורמנים באפוליה (שכיבושם אושר על ידי היינריך), היינריך, שהיה מסובך בעצמו, סייע לו רק ב-700 שכירי חרב שוואבים. האפיפיור הפסיד ונלקח בשבי.
ב-1053 הכתיר היינריך את בנו היחיד, היינריך בן השלוש, למלך גרמניה ודוכס בוואריה. בספטמבר 1054, לאחר מותו של לאו התשיעי, בחר היינריך במיינץ, בהסכמתו של הנזיר הילדברנד (לימים גרגוריוס השביעי, אויבו המרכזי של בנו) את מקורבו ויועצו גבהארד בישוף איכשטאט (Eichstätt) לאפיפיור ויקטור השני.
ב-1055, לאחר טיפול במרידות בלתי פוסקות בלורן, בפלנדריה ובפולין, שב היינריך ופנה לאיטליה. הפעם כדי להבטיח את נאמנותה של טוסקנה, שאלמנתו של דוכסהּ, שזה עתה נפטר התחתנה עם דוכס לורן הבוגד. היינריך קיים חצר במנטובה ונפגש עם האפיפיור בפירנצה, שם גם דן למאסר את ביאטריצ'ה, אלמנתו של דוכס טוסקנה. בתהּ, מתילדה מטוסקנה תהיה לאויבת מרה של בנו היינריך הרביעי.
היינריך שב לציריך, שם דאג לאירוסין של בנו עם ברתה, בתו של אוטו, רוזן סבויה.
ב-5 באוקטובר 1056, בטרם מלאו לו ארבעים, נפטר היינריך במעון הציד בוודפלד שבהרי ההארץ. עוד לפני מותו זומן לחצר הקיסר האפיפיור ויקטור השני והוא ניצב ליד מיטת הקיסר עם מותו. במהלך השנה הראשונה לאחר מות הקיסר היה האפיפיור פטרונו של הילד היורש ויועצה של אמו, אגנס.
לבו של היינריך נקבר בגוסלר, בעוד גופו נטמן בקברי משפחתו בקתדרלה של שפייר.
לקריאה נוספת

ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 72–75
קרב מנפו. משמאל למטה: הוצאתו להורג של שמואל אבא, מלך הונגריה
הקיסר (מימין, בגלימה חומה וכתר) עם האפיפיור לאו התשיעי (משמאל, עם גלימה אדומה ומצנפת אפיפיורית) ב-1048. ציור מ-1489
הארמון הקיסרי בגוסלר, המבנה החשוב ביותר שהקים
המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית

המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית, שהתקיימה בין השנים 32–30 לפנה"ס, הייתה המלחמה הפנימית האחרונה שניהלה הרפובליקה הרומית. המלחמה התנהלה בין אוקטביאנוס ובין מרקוס אנטוניוס, שני הצדדים האחרונים ששרדו מההטריאומווירט השני, למרות שתעמולת המלחמה של אוקטביאנוס הציגה זאת כמלחמה בין הרפובליקה הרומית ומצרים התלמיית. המלחמה נגמרה בניצחון אוקטביאנוס, כשאחת מתוצאותיה הייתה הפיכת הרפובליקה לאימפריה הרומית.