stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת קנדה בכדורסל
כל האולימפיאדות

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| גרמניה הנאצית 1936 | מקום שני | 6 | 5 | 1 |
| בריטניה 1948 | מקום תשיעי | 8 | 6 | 2 |
| פינלנד 1952 | מקום תשיעי | 6 | 3 | 3 |
| אוסטרליה 1956 | מקום תשיעי | 7 | 5 | 2 |
איטליה 1960: לא העפילה
| יפן 1964 | מקום 14 | 9 | 1 | 8 |
מקסיקו 1968: לא העפילה
גרמניה המערבית 1972: לא העפילה
| קנדה 1976 | מקום רביעי | 7 | 4 | 3 |
ברית המועצות 1980: העפילה אך פרשה
| ארצות הברית 1984 | מקום רביעי | 8 | 4 | 4 |
| קוריאה הדרומית 1988 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
| אוסטרליה 2000 | מקום שביעי | 7 | 5 | 2 |
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
| צרפת 2024 | מקום חמישי | 4 | 3 | 1 |
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 10 הופעות | 70 | 39 | 31 |
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: לא העפילה
| ברזיל 1954 | מקום שביעי | 9 | 3 | 6 |
| צ'ילה 1959 | מקום 12 | 6 | 3 | 3 |
| ברזיל 1963 | מקום 11 | 8 | 3 | 5 |
אורוגוואי 1967: לא העפילה
| יוגוסלביה 1970 | מקום עשירי | 8 | 3 | 5 |
| פרגוואי 1974 | מקום שמיני | 9 | 3 | 6 |
| הפיליפינים 1978 | מקום שישי | 10 | 4 | 6 |
| קולומביה 1982 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
| ספרד 1986 | מקום שמיני | 10 | 5 | 5 |
| ארגנטינה 1990 | מקום 12 | 8 | 3 | 5 |
| קנדה 1994 | מקום שביעי | 8 | 4 | 4 |
| יוון 1998 | מקום 12 | 8 | 1 | 7 |
| ארצות הברית 2002 | מקום 13 | 5 | 2 | 3 |
יפן 2006: לא העפילה
| טורקיה 2010 | מקום 22 | 5 | 0 | 5 |
ספרד 2014: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2019 | מקום 21 | 5 | 2 | 3 |
| הפיליפינים יפן אינדונזיה 2023 | מקום שלישי | 8 | 6 | 2 |
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 15 הופעות | 115 | 45 | 70 |
כל אליפויות אמריקה

| אליפות האמריקות בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| פוארטו ריקו 1980 | מקום שני | 6 | 5 | 1 |
| ברזיל 1984 | מקום שלישי | 8 | 6 | 2 |
| אורוגוואי 1988 | מקום שלישי | 8 | 4 | 4 |
| מקסיקו 1989 | מקום חמישי | 8 | 5 | 3 |
| ארצות הברית 1992 | מקום חמישי | 5 | 2 | 3 |
| פוארטו ריקו 1993 | מקום שביעי | 7 | 4 | 3 |
| ארגנטינה 1995 | מקום רביעי | 10 | 5 | 5 |
| אורוגוואי 1997 | מקום חמישי | 9 | 5 | 4 |
| פוארטו ריקו 1999 | מקום שני | 10 | 7 | 3 |
| ארגנטינה 2001 | מקום שלישי | 10 | 6 | 4 |
| פוארטו ריקו 2003 | מקום רביעי | 10 | 5 | 5 |
| הרפובליקה הדומיניקנית 2005 | מקום תשיעי | 4 | 1 | 3 |
| ארצות הברית 2007 | מקום חמישי | 8 | 4 | 4 |
| פוארטו ריקו 2009 | מקום רביעי | 10 | 4 | 6 |
| ארגנטינה 2011 | מקום שישי | 8 | 3 | 5 |
| ונצואלה 2013 | מקום שישי | 8 | 4 | 4 |
| מקסיקו 2015 | מקום שלישי | 10 | 8 | 2 |
| ארגנטינה קולומביה אורוגוואי 2017 | מקום שמיני | 3 | 1 | 2 |
| ברזיל 2022 | מקום רביעי | 6 | 3 | 3 |
| ניקרגואה 2025 | העפילה |  |  |  |
| סך הכל | 19 הופעות | 148 | 82 | 66 |
סגל הנבחרת

סגל הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורסל 2023 (עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
| שם | גובה | עמדה | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| טריי בל-היינס | 1.88 | PG | ספרד באסקט סרגוסה |
| לוגנץ דורט | 1.91 | SG/SF | ארצות הברית אוקלהומה סיטי ת'אנדר |
| פיל סקראב | 1.93 | PG/SG | טורקיה בשאקשהיר קולג'י |
| שיי גילג'ס-אלכסנדר | 1.98 | PG/SG | ארצות הברית אוקלהומה סיטי ת'אנדר |
| ניקיל אלכסנדר-ווקר | 1.98 | PG/SG | ארצות הברית מינסוטה טימברוולבס |
| אר. ג'יי. בארט | 1.98 | SG/SF | ארצות הברית ניו יורק ניקס |
| דילון ברוקס | 1.98 | SG/SF | ארצות הברית יוסטון רוקטס |
| מלווין אג'ים | 2.01 | SF/PF | ספרד אוניקאחה מאלגה |
| קייל אלכסנדר | 2.08 | PF/C | ישראל הפועל תל אביב |
| דווייט פאוול | 2.08 | C | ארצות הברית דאלאס מאבריקס |
| קלי אוליניק | 2.11 | PF/C | ארצות הברית יוטה ג'אז |
| זאק אידי | 2.24 | C | ארצות הברית אוניברסיטת פרדו |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
חיים נדל

| --- | --- |

חיים נדל בין השנים 1983–1985
 לידה:  14 בנובמבר 1933 (בן 91) רפובליקת פולין 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1952–1985 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד הנח"ל המוצנח   מפקד חטיבת הצנחנים   מפקד חטיבה 317   מפקד עוצבת המפץ   נשיא בית הדין הצבאי לערעורים
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים  מבצע תשורה   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
נדל, יהושע שגיא, הרמטכ"ל דדו ודן שומרון, 1973
חיים נדל (נולד ב-14 בנובמבר 1933, פולין) הוא אלוף בצה"ל במילואים. לאחר שחרורו מהצבא היה למרצה באקדמיה.
ביוגרפיה

נדל נולד בשנת 1933 בלבוב שבפולין, לשרה וישראל. הוא עלה לישראל ב-23 באפריל 1946 ולמד בכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בשנת 1952 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. עם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. באוגוסט 1955 מונה לסגן מפקד פלוגה ה' בפיקודו של רפאל איתן, השתתף בפעולות התגמול בהם מבצע אלקיים ופעולת כונתילה ב-1955. במבצע קדש נלחם בקרב המיתלה וקיבל צל"ש מאלוף פיקוד הדרום. לאחר מכן המשיך ושימש בתפקידי פיקוד בחטיבה, בהמשך שימש מפקד גדוד הנח"ל המוצנח בשנים 1963–1965, וסמח"ט הצנחנים, במלחמת ששת הימים שימש ראש ענף מבצעים במטכ"ל ובדצמבר 1968 שימש סגן מפקד במבצע תשורה בלבנון. בשנת 1969 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, ופיקד עליה במהלך מלחמת ההתשה, שכללה פעולות מבצעיות רבות, בהם מבצע תרנגול 53 ומבצע רודוס, עד 1971.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבת המילואים הראשונה של הצנחנים, חטיבה 317, ששני גדודים שלה ביצעו איגוף אנכי מוסק, נחתו על החרמון הסורי וכבשו אותו במבצע קינוח. במהלך קרב זה נפצע. בשנים 1973–1975 שימש כראש מטה פיקוד הדרום. עבר הסבה לשריון ובשנים 1975–1979 היה מפקד עוצבת המפץ, אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. בפברואר 1979 מונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף ושימש בתפקיד זה עד שנת 1983. יצא ללימודי מנהל עסקים ב-MIT שבארצות הברית.
השתחרר מצה"ל ב-1985, ובאותה שנה, במסגרת שירות המילואים, שימש קצין שיפוט בכיר בהעמדה לדין של יצחק מרדכי בפרשת קו 300 והחליט לזכותו מכל אשמה. שימש בתפקיד בכיר בחברת טלרד.
ב-2006 מונה כחבר בוועדת וינוגרד לחקר אירועי מלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נדל הוא בוגר אוניברסיטת בר-אילן בהיסטוריה כללית ובמדע המדינה. מוסמך להיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה (בחוג ללימודי ארץ ישראל). כתב את הספר "בין שתי המלחמות: הפעילות הביטחונית והצבאית לכוננות והתכוננות של צה"ל, מתום מלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים" המבוסס על עבודת הדוקטורט שהגיש. כמו כן כתב את הספר "המעז מנצח" שיצא לאור ב-2015 בהוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון.
בשנת 1957 נישא ללאה. לזוג שלושה ילדים. יקיר העיר רמת גן לשנת 2012.
ספריו

חיים נדל, בין שתי המלחמות, "הפעילות הביטחונית והצבאית לכוננות והתכוננות של צה"ל, מתום מלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים". מערכות, 2006.
חיים נדל, המעז מנצח, "מבצעים מיוחדים ומשולבים של כוחות צה"ל בהטסה ובהשטה בין שתי המלחמות (1967 - 1973)". הוצאת מודן והוצאת מערכות, 2015.
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק רביעי: לאט וחכם עם הצלחה מהירה, חטיבת צנחנים 317 בכיבוש החרמון הסורי 21 - 22 באוקטובר 1973, עמודים 67 - 84.
יואל פיקסלר, תרנגול 53 המבצע להבאת המכ"ם ממצרים 26 - 27 בדצמבר 1969. הוצאה פרטית 2009.
יחידת בתי הדין הצבאיים, ההיסטוריה תשפוט, משרד הביטחון, 2019, עמ' 98–99
הערות שוליים

↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 174.
↑  צל"ש האלוף לסגן חיים נדל, באתר הגבורה.
↑  טל זגרבה, היו שם פצועים ונוצרה סמטוחה שלמה של צעקות נפגעים משני הצדדים, באתר הגבורה, במחנה, ‏ 30.10.2009, כפי שהועלה באתר הגבורה.
↑  אלעד שפינדל ואביתר אורן, "מילים אחרונות", במחנה, ‏ 27.12.2012, עמוד 30.
↑  גל פרל, מי שלא מעז, מערכות, 21 בפברואר 2023
↑  יוסי מלמן, לאן נעלמו תיקי הצל"שים, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2006.
↑  הגיש דיסרטציה בנושא: "המחשבה הצבאית של צה"ל בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים (1973-1967)" בהדרכת פרופ' יואב גלבר, בשנת 2002.
↑  חיים נדל, בין שתי המלחמות: הפעילות הביטחונית והצבאית לכוננות והתכוננות של צה"ל, מתום מלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים. מערכות, 2006. ISBN 9650513000
↑  הספר המעז מנצח באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309972405171  BnF: cb171537271 (data)  ISNI: 0000 0000 8246 5522  LCCN: no2006109072  VIAF: 61307818   WorldCat (עם VIAF): 61307818
ניסויי מנגלה בתאומים

ביתן 10 שבו מנגלה ערך ניסויים
ניסויי מנגלה בתאומים היו ניסויים פסאודו-מדעים אכזריים, דומים למחקרי תאומים, שערך יוזף מנגלה באושוויץ על דעת עצמו וללא הקשר למדע בתקופתו.
כאשר משתמשים במונח "מחקרי תאומים", מתכוונים בדרך כלל למחקר פסיכולוגי או מחקרים בתורשה. חריג לכלל זה הם ניסויי התאומים שערך מנגלה. מנגלה לא הגיע לכל מסקנה ב"מחקריו" אלה, ולא פרסם אותם בירחון מדעי. בדומה לרוב ה"מחקר" שבוצע במסגרת ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים הניסוים היו בחלקם הגדול ניסיון לאשש את תורת הגזע.
היסטוריה

לצורך מחקריו נעזר מנגלה בצוות של רופאים בעלי התמחויות שונות - בחלקם הגדול אסירים יהודים, ובבעלי מקצוע אחרים.
הורים מסרו את ילדיהם למנגלה, כי קיוו שילדיהם יזכו ליחס מיוחד ויגדלו סיכוייהם להינצל ממוות, שנועד לכל יהודי באשר הוא בגרמניה הנאצית. גם תאומים בוגרים ידעו שהם לכאורה מעוררים עניין מבחינה מדעית, והתנדבו להשתתף בניסויים בתקווה ליחס משופר. התאומים שהו במכלאות והותר להם להשתמש בבגדיהם האזרחיים.
במהלך מחקריו רצח מנגלה (לפי אחד מהאומדנים) כ-200 זוגות תאומים בגילאים שונים. וזאת בנוסף לנמוכי קומה שחקר בנפרד, וניסויים רפואיים אחרים שערך. חלק מההמתות נעשו בתאום ששימש קבוצת בקרה כאשר אחיו מת כתוצאה מהניסוי, וזאת באמצעות הזרקת פנול דרך הצלעות ישירות ללבו. את זריקת ההמתה היה בחלק מהמקרים מבצע מנגלה בעצמו. לאחר ההמתה היה מבצע מנגלה נתיחה בגופות שני התאומים ומשווה אנטומית ביניהם. בין היתר עסק בהרעלת תאומים בחומרים שונים ומדד את הזמן שנדרש לרעל להמיתם. בנוסף, ניסה לשנות צבע עיניים באמצעות הזרקת כימיקלים לעיני ילדים או טפטוף על פני גלגל העין. בנוסף, הזריק חומרים לאשכיהם של הילדים.
מטרותיהם האמיתיות של מחקרי מנגלה ברובן אינן ידועות. לכאורה, מטרותיו הרשמיות של מנגלה במחקר התאומים שערך הייתה מציאת הסיבה הגנטית ללידת תאומים, מתוך הנחה שאם ימצא מהי הדרך בה נוצרים תאומים יוכלו ליזום לידות תאומים, וכך יוכלו להיוולד יותר גרמנים אריים.
על משמעותן של פעולותיו כותב לורנס רייט:
"קשה שלא להיתקף תדהמה לנוכח הנאיביות המדעית שלו, הסאדיזם שאפיין את ניסוייו וההפקרות והבזבוז שנהג במשאביו היקרים – התאומים עצמם. אין לנו אלא להסיק כי הטירוף של המעללים הנאציים בכללותם היה טוטלי עד כדי כך שהכריע את הדיסציפלינה המדעית וריסק את התבונה המדעית הרגילה. גם אם יתגלו רישומיו אי פעם אין כמעט סיכויים שיהיה בהם עניין רב לחוקרי תאומים, לבד מאשר כדוגמה מתריעה על מה שקנאות פוליטית יכולה לעשות לדחף המדעי."
ניצולות השואה אווה מוזס קור ואחותה התאומה מרים מוזס צייגר, שהיו שתיהן קורבנות לניסויי מנגלה, ייסדו בשנת 1984 את "נצח תאומי אושוויץ" - ארגון שמטרתו לתמוך בניצולי אושוויץ עליהם נערכו ניסויים רפואיים בהיותם ילדים. הודות לארגון זה איתרה מוזס-קור 122 תאומי מנגלה נוספים.
ראו גם

ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
יונה לקס
אווה מוזס קור
פיטר גרינפלד
לקריאה נוספת

לוסט לניאדו, ילדי הלהבות, סיפורם של תאומי מנגלה, 1991
לורנס רייט, תאומים – גנים, סביבה ומסתרי זהות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ט
הערות שוליים

↑  CECIL ADAMS, Did Josef Mengele Produce Any Useful Medical Research?, 2015
פסל לזכר תאומי מנגלה ביד ושם
חוף לואיטפולד

חוף לוּאיטְפּוֹלְד (בגרמנית: Luitpold Coast) הוא קטע החוף של ארץ קואטס שבאנטארקטיקה, הנמשך מסביבות קרחון הייס, ב-27°54′ מערב ועד ל-36° מערב. החוף נחשב לגבול המזרחי של מדף הקרח רון-פילכנר.
וילהלם פילכנר, גילה את החוף במסגרת המשלחת הגרמנית השנייה לאנטארקטיקה, 1911–1912, משלחת שאותה הוא הנהיג. פילכנר קרא לחוף על שם לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה.
הערות שוליים

1 2  חוף לאויטפולד במאגר GNIS של סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנטארקטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט

| --- | --- |
 לידה:  1230? 
 פטירה:  25 במרץ 1298 (בגיל 68 בערך) קתן, נסיכות אנהלט-צרבסט 
 בן או בת זוג:  Catherine Birgersdotter of Bjelbo (1259–?) 
 
זיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Siegfried I., Fürst von Anhalt-Köthen;‏ סביב 1230 – 25 במרץ 1298), היה חבר בית אסקניה, והשליט הראשון של נסיכות אנהלט-צרבסט, משנת 1252 עד למותו.
ביוגרפיה

זיגפריד היה בנם הצעיר של היינריך הראשון, נסיך אנהלט ואירמגרד מתורינגיה, בתו של הרמן הראשון, רוזן תורינגיה. בשנת 1212 מת סבו ברנהרד, רוזן אנהלט, ואביו ירש את רוזנות אנהלט, ובשנת 1218 הועלה למעמד נסיך.
בשנת 1247 מת דודו היינריך ראספה, רוזן תורינגיה ללא יורשים, ובעקבות כך התערב זיגפריד במלחמת הירושה התורינגית. במהלך העימות, כבש הנסיך הצעיר את מחוז הפלטינית, אולם ויתר עליו מאוחר יותר לטובת היינריך השלישי, מרקיז מייסן מבית וטין תמורת פיצוי כספי.
לאחר מות אביו בשנת 1252, חולקה נסיכות אנהלט בין האחים: היינריך השני, ירש את אשרסלבן, ברנהרד קיבל את ברנבורג, וזיגפריד ירש את צרבסט וקתן. בשנת 1273 הוא היה מועמד בבחירות הקיסריות, אולם לבסוף נבחר רודולף מהבסבורג למלך.
בשנת 1290 ויתר זיגפריד על שלטונו והפך לנזיר מטיף. כתוצאה מכך, הפך בנו הבכור, הנסיך אלברכט לשליט בנחלות בקתן וצרבסט בפועל, למרות שזיגפריד שמר על תוארו עד למותו ב-25 במרץ 1298.
משפחתו

ב-17 באוקטובר 1259 התחתן זיגפריד עם קתרינה בירגרסדוטר מביילבו (קארין), בתו של בירגר יארל אינגבורג אריקסדוטר משוודיה, אחותו של אריק האחד עשר, מלך שוודיה, ממנה נולדו לו עשרה ילדים:
אלברכט הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (מת ב-1316).
היינריך (מת ב-1340/1341).
זיגפריד (מת ב-1317).
הרמן (מת ב-1328).
אגנס.
הדוויג (מתה ב-1319).
אליזבת.
יודית.
קונסטנצה.
סופיה (מתה ב-1290), התחתנה עם לודוויג מהאקבורן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135961963  VIAF: 80388657   WorldCat (עם VIAF): 80388657 
אנהלט לאחר החלוקה בשנת 1252, שטחיו של זיגפריד בירוק
לבוש אקדמי

דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד
חברי סגל אקדמי בכיר מפקולטות שונות באוניברסיטת סורבון
מקבלי תואר שני באוניברסיטת חיפה, לבושים בתלבושת אקדמית, בטקס הענקת התארים בשנת 2007
טקס ההענקת תארים באוניברסיטת בר-אילן
לבוש אקדמי הוא בגד מסורתי טקסי, הנלבש על ידי אנשי סגל אקדמי ובוגרי מוסדות אקדמיים בטקסי הענקת תואר ואירועים רשמים אחרים.
לבוש אקדמי מורכב מגלימה, כובע בוגרים עם גדיל וצעיף בוגר או ברדס עם בטנה צבעונית עבור בוגרי תואר שלישי ואנשי סגל אקדמי.
למסורת ללבוש בגדי אוניברסיטה טקסיים יש שורשים אירופיים. לבוש אקדמי הוא הלבוש המסורתי ההיסטורי הנלבש בחוגים אקדמיים. כיום ניתן לראות אותו רק בטקסי הענקת התואר ובטקסים חגיגיים אחרים, אך בעבר בגדים כאלה היו יומיומיים. במספר אוניברסיטאות הוותיקות לבוש אקדמי נלבש גם היום למבחנים, ארוחות רשמיות וכו'. לבוש אקדמי נמצא בשימוש גם בכמה אגודות מדעיות וארגונים אקדמיים נוספים.
היסטוריה

ההיסטוריה של לבוש האקדמי החלה בימי הביניים. מוסדות חינוך גבוהים באותם ימים מקורם היה בבתי ספר כנסייתיים. הבגדים של המורים והתלמידים היו דומים לבגדים שלבשו הנזירים. בתקופה יותר מאוחרת, האוניברסיטאות באירופה הנהיגו גלימות אופנתיות יותר עם צדדים פתוחים ושרוולים קצרים ורחבים, וגרסה זו היא שהפכה לאב-טיפוס של גלימות מודרניות.
בהתחלה, תלמידים ומורים לבשו בגדים בצבעים שונים, אבל אז חלה מגמה של צבעים כהים, שהפכה בסופו של דבר למסורת. בשנת 1895 אימצה הוועדה הבין-אוניברסיטאית של ארצות הברית קוד לבוש אקדמי, לפיו לכל מומחיות היה צבע הגלימה שלה. כיום, במערכת החינוך האמריקאית, זה הפך למסורתי לשנות את צבע הגלימה לפי הרמה האקדמית (בוגר ומומחה - צהוב, מאסטר - בורדו). מוסדות חינוך אירופיים משתמשים באופן מסורתי בצבעי האוניברסיטאות והפקולטות שלהם בלבוש אקדמי: למשל, באוניברסיטת קוימברה בפקולטה לרפואה משתמשים בצעיפים בצבע הצהוב על הגלימה.
ברדס היה חלק אינטגרלי מבגדי הנזירים ובמאה ה-16, בחוגים האוניברסיטאים, ברדס הופך סמל סטטוס של בעלי תואר אקדמי. צבע הבטנה של ברדס נקבע לפי השתייכותו של מדען לתחום ידע מסוים: הלבן - מדעי הרוח ואנשי האמנות, זהב - כלכלנים, כחול - ציירים ומורים, חום - אדריכלים, ירוק - רופאים, כחול - עורכי דין וכו'.
ישראל

בישראל לא השתמשו בלבוש אקדמי עד תחילת שנות האלפיים. אוניברסיטת רייכמן (אז מרכז בינתחומי) ואוניברסיטת אריאל (אז מכללה אקדמית) הם היו המוסדות הראשונים שהנהיגו לבוש מהסוג הזה בטקסי הענקת תוארים בשנת 1998. ב-2008 היו כבר 9 מוסדות אקדמיים שהנהיגו לבוש אקדמי וב-2012 היו כבר 16 מוסדות. בסוף העשור השני של המאה ה-21 מנהג גלימות התקבע בכ-30 מוסדות להשכלה גבוה בישראל. בשליש מהמוסדות גלימות לא נלבשות לטקס אלא רק לצילום למזכרת עבור הסטודנטים המסיימים את לימודי התואר.
ישראל > טכניון

בטכניון, הבוגרים החלו לעטות גלימה מטקס קבלת תוארי מגיסטר ב-2016.
בוגרי תואר שני (מגיסטרים) – גלימה וכובע כחולים, גדיל של הכובע בצבע זהב, צעיף בצבע זהב עם סמל טכניון בקצה אחד.
בוגרי תואר שלישי (דוקטורים) – גלימה וכובע שחורים, גדיל של הכובע בצבע צהוב מוזהב עם סמל טכניון באמצע, שרוולי הגלימה ישרים, בצורת פעמון ומעוטרים בשני פסים קטיפתית שחורים בסוף השרוול ובכפתור עם סמל טכניון. מעל הגלימה נלבש ברדס (נקרא גם אפוד) עם בטנה בצבע תחום ההתמחות.
סגל אקדמי בכיר ודוקטורים לשם כבוד - גלימה שחורה עם חלק קטיפתי מקדימה וסגירה מכופתרת, שרוולי הגלימה עם קצוות לא סימטרים ומעוטרים בשלושה פסים קטיפתית שחורים באמצע השרוול ובכפתור עם סמל טכניון. מעל הגלימה נלבש ברדס (נקרא גם אפוד) עם בטנה בצבע תחום ההתמחות.
נשיא אוניברסיטה - גלימה שחורה עם חלק קטיפתי מקדימה שבגבולו פס לבן וסגירה מכופתרת, משני צדדי החלק הקטיפתי הקדמי רקום סמל הטכניון, שרוולי הגלימה עם קצוות לא סימטרים ומעוטרים בשלושה פסים קטיפתית שחורים באמצע השרוול שבגבולם פס לבן, ובכפתור עם סמל טכניון. מעל הגלימה נלבש ברדס (נקרא גם אפוד) עם בטנה בצבע תחום ההתמחות.
בטכניון נהוגים ארבע צבעים של ביטנת הברדס (הנקרא גם אפוד):
חום - אדריכלות
צהוב - מדעים (מדעי המחשב, פיזיקה, מתמטיקה, ביולוגיה וכימיה)
כתום - הנדסה (פקולטות ההנדסיות)
ירוק - רפואה.
ישראל > אוניברסיטת בן-גוריון בנגב

בוגרי תואר ראשון, שני (מגיסטרים) ושלישי (דוקטורים) – גלימה וכובע שחורים, גדיל של הכובע בצבעים כתום ולבן (או שחור), צעיף רחב בצבע כסוף כאשר סמלי האוניברסיטה מקשטים את כל שטחו. שרוולי הגלימה ישרים, בצורת פעמון ומעוטרים בשני פסי משי מבריק כתומים בסוף השרוול.
סגל אקדמי בכיר - גלימה שחורה עם חלק משי מבריק בצבע כסוף מקדימה, שהופך לצוורון רחב כאשר סמלי האוניברסיטה מקשטים את כל שטחו, שרוולי הגלימה הם שלושת רבעי, מפוצלים בקצה שבגבולם פס כתום. כובע שחור עם פס כתום בבסיסו וגדיל צבע כתום.
נשיא אוניברסיטה - גלימה שחורה עם חלק משי מבריק בצבע כסוף מקדימה, שהופך לצוורון רחב כאשר סמלי האוניברסיטה מקשטים את כל שטחו, שרוולי הגלימה הם שלושת רבעי, מפוצלים בקצה שבגבולם פס כתום, חלק העליון של כל שרוול מעוטר בשברון שחור-כתום. כובע שחור עם פס כתום בבסיסו וגדיל צבע כתום.
הערות שוליים

↑   כאן דיגיטל של כאן 11, "למה סטודנטים לובשים גלימות?", סרטון  באתר יוטיוב
↑   טקס חלוקת תארי דוקטור בטכניון, 24 במאי 2021, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292824105171  GND: 4184376-9  LCCN: sh85000298 
טקס הענקת תואר דוקטור לשם כבוד לסר מרטין גילברט על ידי אוניברסיטת בן-גוריון
מטאור (סדרת לוויינים)

לוויין מטאור 2
מטאור (ברוסית:Метеор) היא סדרת לווייני מזג אוויר שפותחה בברית המועצות. השיגורים החלו בשנות ה-60 של המאה ה-20 ונמשכו ברוסיה במהלך המאה ה-21. כל הלוויינים פותחו ב"מכון לחקר מכונות חשמל במוסקבה".
מטאור 1

תכנון הלוויין החל בשנת 1961 והסתיים בשנת 1964. הלוויין היה במשקל 4,730 ק"ג ואורך חיים המתוכנן היה כחודש. בלוויין הותקנה מצלמה ומכשירי מדידה. הלוויינים הראשונים שהיו מיועדים לבדיקת טכנולוגיה שוגרו בשנים 1964–1969 כחלק של סדרת לווייני "קוסמוס". בשנת 1969 החלו שיגורים של לוויין מבצעי והם נמשכו עד לשנת 1981. בסך הכול שוגרו 31 לוויינים מדגם "מטאור 1".
מטאור 2

פיתוח הדור השני החל בשנות ה-70. בשנת 1975 שוגר לוויין ראשון של הדור השני ושיגורים נמשכו עד לשנת 1991. הסדרה כללה 21 לוויינים.
הלוויין היה במשקל עד 2000 ק"ג ואורך חיים המתוכנן מעל שנה. הלוויין פעל בגובה 900 ק"מ עם זמן הקפה 102 דקות. מערכת פעילה כלל זוג לוויינים מבצעיים ו-1–2 לווייני תמיכה. היא איפשרה לאסוף נתונים מכ-80% משטח כדור הארץ.
מטאור 3

פיתוח הדור השלישי החל בשנות ה-80. בשנת 1984 שוגר לוויין ראשון של הדור השלישי ושיגורים נמשכו עד לשנת 1994. הסדרה כללה 7 לוויינים.
הלוויין היה במשקל כ-2150 ק"ג ואורך חיים המתוכנן היה שנתיים. הלוויין פעל בגובה 1200 ק"מ.
מטאור פרירודה

כחלק של מאמץ לפיתוח טכנולוגיות מתקדמות בשנים 1977–1983 שוגרו 7 לווייני ניסוי בשם "מטאור פרירודה". טכנולוגיות שפותחו בשלב זה היו בסיס ללווייני "מטאור M".
מטאור 3M

היה לוויין בודד לחקר שכבת האוזון. הוא שוגר בשנת 2001.
הלוויין היה במשקל כ-2476 ק"ג. הלוויין פעל בגובה 1020 ק"מ עם זמן הקפה 105 דקות. זמן קצר לאחר השיגור החלו בעיות בהעברת הנתונים לקרקע.
מטאור M

פיתוח הדור הרביעי הסתיים בשנת 2009 כאשר בוצע שיגור ראשון.
הלוויין היה במשקל עד 2700 ק"ג ואורך חייו המתוכנן הוא 5 שנים. הלוויינים פועלים בגובה 832 ק"מ עם זמן הקפה 101 דקות. הוא מצויד בפאנל סולארי בשטח של 33 מ"ר והספק של עד 4500 ו"ט.
שיגורי לוויינים נוספים של הסדרה מתוכנן בוצעו בשנים 2023 ו-2024.
רשימת שיגורים לווייני מטאור M

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| תאריך שיגור | לוויין | תיאור פעילות |
| 12 בספטמבר 2009 | מטאור M | נובמבר 2014 |
| 8 ביולי 2014 | מטאור M-2 | 5 במאי 2021 |
| 5 ביולי 2017 | מטאור M-2-1 | השיגור נכשל |
| 5 ביולי 2019 | מטאור M-2-2 | בדצמבר 2019 התנגש עם מטאוריט ויצאה ממסלול. ב-13 במאי 2020 פעילות חודשה |
| 27 ביוני 2023 | מטאור M-2-3 |  |
| 29 בפברואר 2024 | מטאור M-2-4 |  |
פטרה קביטובה

פטרה קביטובה (בצ'כית: Petra Kvitová; נולדה ב-8 במרץ 1990) היא טניסאית צ'כית מקצוענית. בשיאה (31 באוקטובר 2011) דורגה במקום שני בעולם בדירוג ה-WTA וכיום (18 באוקטובר 2021) מדורגת במקום החמישה עשר.
קביטובה זכתה פעמיים בטורניר גראנד סלאם, אליפות וימבלדון. בפעם הראשונה בשנת 2011, לאחר ניצחון בגמר על מריה שראפובה (6 בעולם) בשתי מערכות 6–3, 4-6, ובשנת 2014 לאחר שגברה בגמר על יוג'יני בושאר בשתי מערכות 6–3, 0-6.
קביטובה זכתה עד היום ב-27 תוארי יחידות.
ביוגרפיה > 2011

בינואר 2011 זכתה קביטובה בתואר השני בקריירה שלה, כשניצחה את אנדריאה פטקוביץ' בגמר טורניר בריזביין שבאוסטרליה. באליפות אוסטרליה הפתוחה ניצחה את אנה צ'קבטדזה מרוסיה, סמנתה סטוסור מאוסטרליה (5 בעולם) ופלאביה פנטה מאיטליה (22 בעולם), ונעצרה בשלב רבע הגמר עם הפסד לוורה זבונרבה מרוסיה (2 בעולם).
כחודש לאחר מכן השיגה קביטובה הישג מרשים, כאשר בהיותה מדורגת במקום ה-18 בעולם זכתה בטורניר פריז, עם ניצחון 3–6 6-4 במשחק הגמר על קים קלייסטרס, שהייתה מדורגת ראשונה בעולם באותו שבוע. בחודש מאי זכתה קביטובה בטורניר מדריד היוקרתי, לאחר שניצחה בגמר את ויקטוריה אזרנקה מבלארוס (5 בעולם). באליפות צרפת הפתוחה (רולאן גארוס) שנערכה בהמשך החודש היא ניצחה בשלושה משחקים בשתי מערכות, ובשלב שמינית הגמר הפסידה 2–6, 6-1, 6-3 לנה לי מסין (6 בעולם), שלבסוף זכתה באליפות. ביוני אותה שנה בטורניר איסטבורן הגיעה קביטובה לשלב הגמר בו הפסידה למריון ברטולי מצרפת (9 בעולם), ובהמשך החודש זכתה לראשונה בקריירה שלה בטורניר גראנד סלאם, באליפות וימבלדון לאחר ניצחון בשלב הגמר על מריה שראפובה מרוסיה (6 בעולם) בשתי מערכות 3–6, 4-6. בשלב חצי הגמר היא ניצחה את ויקטוריה אזרנקה ב-3 מערכות 1–6, 6-3, 2-6. באוקטובר זכתה בטורניר האולמות בלינץ, אוסטריה, לאחר שניצחה בגמר את דומיניקה ציבולקובה מסלובקיה בשתי מערכות.
שבוע לאחר מכן, המשיכה קביטובה לאליפות סוף השנה באיסטנבול, שם היא זכתה לאחר ניצחון על ויקטוריה אזרנקה (3) בגמר אחרי משחק מדהים שלקח שלוש מערכות ארוכות. בחצי הגמר היא ניצחה
את סמנתה סטוסור (7) ובשלב הבתים, היא ניצחה את ורה זבונרבה (6) בשתי מערכות, את קרוליין ווזניאקי (1) לאחר 4:6, 2:6, ואת אגיינשקה רדוונסקה (8) הפולנייה לאחר שחזרה מפיגור 5:1 במערכה הראשונה לניצחון 6:7, 2:6. בעקבות הניצחון היא עלתה למקום השני בעולם במרחק נגיעה של 115 נקודות מווזניאקי הראשונה בעולם.
ביוגרפיה > 2012

קביטובה התחילה את שנת 2012 במקום השני בעולם. היא התחילה את השנה בזכייה בגביע הופמן, שבו ייצגה את צ'כיה ביחד עם תומאש ברדיך, לאחר ניצחונות על נבחרות צרפת, ארצות הברית דנמרק ובולגריה. לאחר מכן באליפות סידני הבינלאומית היא הגיעה עד לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לנה לי 1–6, 7-5, 6-2. שבוע לאחר מכן, באליפות אוסטרליה הפתוחה היא הגיעה עד לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לשראפובה 2–6, 3-6, 6-4.
בטורניר שטוטגרט ניצחה פטרה את אנג'ליק קרבר ופרנצ'סקה סקיאבונה לפני שנעצרה בחצי הגמר בידי שראפובה. לאחר מכן נעצרה בסיבוב השלישי במדריד בידי לוסי הראדצ'קה. בטורניר רומא עברה קביטובה את אנסטסיה פבליוצ'נקובה וסוראנה קירסטאה לפני שהפסידה לאנג'ליק קרבר בשלוש מערכות.
ברולאן גארוס הגיעה לחצי הגמר והפסידה 6-3,6-3 למריה שראפובה המדורגת שנייה והאלופה בדיעבד.
באיסטבורן הפסידה כבר בסיבוב הראשון לאקטרינה מקארובה המדורגת 48 בעולם.
בווימבלדון הגיעה לרבע הגמר ונכנעה לסרינה ויליאמס המדורגת 6 בתוצאה 6-3,7-5.
בטורניר מונטריאול לאחר ניצחון קשה על קסניה פראבראק, ניצחה באופן משכנע את מריון ברטולי וטאמירה פאצ'ק, בחצי הגמר חזרה מפיגור מערכה מול קרוליין ווזניאקי הדנית 6-3,2-6,6-3, בגמר ניצחה את נה לי הסינית בשלוש מערכות 7-5,2-6,6-3.
ביוגרפיה > 2013

בעונה זו הרוויחה קביטובה 2,853,474 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
ביוגרפיה > 2014

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ביוגרפיה > 2015

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה קביטובה במדליית ארד בטורניר ליחידות, לאחר שניצחה את מדיסון קיז מארצות הברית ב-3 מערכות. בשלב חצי הגמר היא הפסידה למוניקה פויג מפוארטו ריקו בשלוש מערכות, שזכתה במדליית זהב.
ב-20 בדצמבר, קביטובה הותקפה בביתה על ידי שודדים שהיו במסווה של אנשי תחזוקה ונפצעה בכף ידה השמאלית.