stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baidu
מוצרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החברה נחשבת המקבילה הסינית לגוגל. יש לה סל רחב מאוד של תחומי עיסוק ובכללם מנוע חיפוש, אפליקציית מפות, אנציקלופדיה מקוונת, אתר משחקים, דפדפן ועוד.
הארני בוט הוא בין מוצרי החברה.
חלק מהמוצרים:
באידו מפות - שירותי מפות, תחליף לגוגל מפות, אולם הוא פועל רק בשטחי סין.
באידו ענן - שירות אחסון ענן המעניק 2 טרה בייט של אחסון בחינם.
באידו חיפוש ביפן - אחד מהפרויקטים של באידו להתרחב אל מחוץ לסין, אולם הוא נסגר.
באידו טייבה - אתר חיפוש מבוסס שאלות המאפשר לשתף חוויות וידע ועצות, בדומה לסטיפס ול-FXP.
באידו חדשות - מספקת קישורים לחדשות מקומיות, לאומיות, ובין לאומיות. באידו חדשות קיבלה רישיון מהממשל הסיני.
באידו ידיעות - דומה לבאידו טייבה.
באידו אם-פי-3 - מספקת קישורים למולטימדיה ומוזיקה ושירים סינים פופולארים.
באידו מנוע חיפוש תמונות - מנוע חיפוש תמונות המאפשר למצוא תמונות לפי פרמטרים שונים כגון סוג, תוכן, וקובץ, וגודל, וכו'.
באידו מנוע חיפוש סרטונים - מאפשר למצוא קישורים של שלל סרטונים שונים.
באידו מרחב - רשת בלוגים יומנים ותמונות אישיות.
באידו בייק - אנציקלופדיה מקוונת השנייה בגודלה בסין.
באידו תרגום - מקביל לגוגל תרגום, מתרגם דיגיטלי הפועל במגוון רחב של שפות.
באידו דירוג - מחלק לקטגוריות שונות חיפושים שונים ומדרג חיפושים ומונחי חיפוש.
באידו דיוק חיפוש - מאפשר לגלוש באתרים שונים לפי קטגוריות.
באידו ממשלתי - מאפשר לחפש תקנות, הכרזות, חוקים ודברי הממשלה של הרפובליקה העממית של סין.
באידו מיקודים - מאפשר לחפש מיקודים בערים שונות.
באידו חיפוש חינוכי - מאפשר חיפוש על מידע על מוסדות חינוך וגלישה באתרי אוניבירסיטאות.
באידו חוק - מאפשר לחפש תקנות, חוקים, מילוני חוק.
באידו אהבה - מאפשר כתיבה לאנשים אהובים.
באידו פטנט - מאפשר לחפש פטנטים, מידע על הממציא, תיאור פטנט, מס' בקשות, תאריך הנפקה.
צנזורה

לפי ה-China Digital Times, ל-Baidu יש היסטוריה ארוכה של הצנזורה המקוונת הפעילה והמגבילה ביותר בזירת החיפוש. מסמכים שהודלפו באפריל 2009 מעובד במחלקת הניטור והצנזורה הפנימית של Baidu מציגים רשימה ארוכה של אתרים חסומים ונושאים מצונזרים בחיפוש Baidu
במאי 2011, פעילים תבעו את באידו בארצות הברית על הפרת החוקה האמריקנית על ידי הצנזורה שהיא מבצעת בהתאם לדרישת ממשלת סין. שופט אמריקאי קבע שלמנוע החיפוש הסיני Baidu יש את הזכות לחסום יצירות פרו-דמוקרטיות מתוצאות השאילתות שלו במסגרת זכויות הביטוי, ודחה תביעה שביקשה להעניש את החברה על צנזורה באינטרנט.
בשנת 2017, באידו החל בתיאום עם המשרד הסיני לביטחון פנים וכן 372 מחלקות משטרת אינטרנט כדי לזהות מידע הקשור ל"שמועות אנטי-ממשלתיות" ולאחר מכן להציף את "אתרי אינטרנט, אתרי חדשות ומכשירים המקושרים לבאידו עם התראות המפיגות את זה. -נקרא מידע שגוי." זה נעשה באמצעות עיבוד שפה טבעית, ביג דאטה ובינה מלאכותית.
כחלק ממגפת COVID-19, הרגולטורים הסיניים הורו לבאידו, יחד עם חברות אינטרנט אחרות, "לנהל פיקוח מיוחד" על חדשות ומידע הקשורים למחלה.
בנובמבר 2022, Sustainalytics הורידה את דירוג Baidu ל"לא תואם" לעקרונות Global Compact של האומות המאוחדות עקב שותפות לצנזורה.
הערות שוליים

1 2  BIDU
↑  מעין מקבילה סינית לגוגל.
↑  אנציקלופדיה שיתופית מקוונת, וכן פורום דיון מבוסס חיפוש מילות מפתח.
↑  בדירוג אלקסה.
↑  רובין הפך כתוצאה מהקמת Baidu לאיש העשיר בסין עם הון של כ- 12.5 מיליארד דולר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4909 268X  LCCN: n2009066848  VIAF: 126902530   WorldCat (עם VIAF): 126902530
גאיוס קסיוס לונגינוס

| --- | --- |

 לידה:  82 לפנה״ס? רומא העתיקה 
 התאבד:  42 לפנה״ס (בגיל 40 בערך) פיליפי, יוון 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  יוניה טרטיה 
 
 
פסל מהמאה ה-1 לפנה"ס, ככל הנראה בדמותו של גאיוס קסיוס לונגינוס
גאיוס קסיוס לונגינוס (לטינית: Gaius Cassius Longinus;‏ 3 באוקטובר 85 לפנה"ס – 3 באוקטובר 42 לפנה"ס) היה איש צבא ופוליטיקאי רומאי, מראשי הקשר נגד יוליוס קיסר.
פורסון אמנקווה

פורסון אמנקווה (באנגלית: Forson Amankwah; נולד ב-31 בדצמבר 2002 בגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
קריירת מועדונים

אמנקווה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת WAFA מליגת העל הגאנאית, במדיה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-7 בפברואר 2021 חתם אמנקווה ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בליפרינג, קבוצת בת של המועדון. ב-2 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו ברד בול זלצבורג, בתיקו 0-0 נגד ל.א.ס.ק. לינץ במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2021/2022.
ב-27 ביוני 2022 הושאל אמנקווה לריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית. הוא ערך 16 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד. לאחר ההשאלה חזר לרד בול זלצבורג.
הערות שוליים

↑  Forson bringt Offensiv-Power nach Altach באתר הרשמי של ריינדורף אלטאך, 27 ביוני 2022 (בגרמנית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פורסון אמנקווה".
מיתופואיה

מיתופואיה (ביוונית: μυθοποιία) - או מיתופואזיס - היא סוגה נרטיבית בספרות ובקולנוע שבה סופר, משורר או תסריטאי בורא מיתולוגיה מלאכותית או בדיונית. מיתופואיה היא גם פעולת יצירת מיתולוגיה. משמעות זו של המונח נוצרה בהשפעתו של טולקין, שהשתמש בה בשנות ה-30 של המאה העשרים. בסוגה זו המחברים משלבים נושאים וארכיטיפים מיתולוגיים מסורתיים בסיפורת. מיתופואיה מכונה לפעמים מיתולוגיה מלאכותית, מונח המדגיש שהיא לא התפתחה באופן "טבעי" ודומה יותר לשפה מלאכותית. לדוגמה, חוקר הפולקלור אלן דנדס טען כי "אין רומן שיכול לעמוד בקריטריונים התרבותיים של המיתוס. אי אפשר לומר שיצירת אמנות, או חפץ אמנותי, היא הנרטיב של מסורת קדושה של תרבות...[זהו] לכל היותר מיתוס מלאכותי."
סוגה

ההגדרה של מיתופואה כ"יצירת מיתוס" מתועדת לראשונה משנת 1846.
בשימוש מוקדם, המשמעות הייתה יצירת מיתוסים בימי קדם.
הוא אומץ על ידי טולקין ככותרת של אחד משיריו, שנכתב ב-1931 ופורסם בעץ ועלה.
בעוד שיצירות ספרותיות רבות עוסקות בנושאים מיתיים, רק מעטות מפגינות התייחסות עצמית עמוקה או שואפות להגיע למטרה של המיתופואיה. בין הסופרים שניתן להגדיר כ"מיתופואים" נכללים טולקין,
ק"ס לואיס,
ויליאם בלייק,
ה.פ. לאבקרפט,
לורד דאנסני(אנ'),
מרווין פיק
ורוברט אי. הווארד.
לטענתו של ג'וזף קמפבל, יצירות מיתופואטיות מסווגות לרוב כפנטזיה או מדע בדיוני אך ממלאות בעולם המודרני צורך קמאי במיתולוגיה. קמפבל דיבר על עולם ניטשיאני שהאריך ימים יותר מן המיתולוגיות של העבר. הוא טען שיש ליצור מיתוסים חדשים, אך האמין שהתרבות הנוכחית משתנה מהר מדי מכדי שהחברה תתואר לחלוטין על ידי כל מסגרת מיתולוגית כזו עד לעידן מאוחר יותר.
בספרות

ויליאם בלייק יצר מיתולוגיה ב"יצירות הנבואיות" שלו כדוגמת ואלה. ביצירות אלה מופיעים כמה אלים מקוריים, כמו אוריזן, אורק, לוס, אלביון, רינטרה, אחניה ואניתרמון.
במהלך במאה ה-19, סיפורים מאת ג'ורג' מקדונלד והנרי ריידר הגרד יצרו עולמות בדיוניים; ק"ס לואיס שיבח את שניהם על היכולות ה"מיתופואיות" שלהם.
ת"ס אליוט ביצירתו ארץ הישימון (1922) ניסה במכוון ליצור מיתולוגיה של המאה ה-20 שעוצבה לפי מוטיב הלידה ולידה מחדש שתואר על ידי האנתרופולוג וחוקר הפולקלור ג'יימס ג'ורג' פרייזר.
בספרות > ג'.ר.ר. טולקין

ג'.ר.ר. טולקין כתב שיר בשם "מיתופואיה" (Mythopoeia) בעקבות דיון בליל ה-19 בספטמבר 1931 במכללת מודלין שבאוקספורד עם ק"ס לואיס והוגו דייסון, שבו ניסה להסביר ולנתח מהי יצירת מיתוסים.
השיר מתאר את המחבר האנושי היוצר כ"בורא קטן" האוחז ב"שרביט זהב קטן" ומושל ב"תת-בריאה" שלו, יצירתו של בן אנוש בתוך היצירה העיקרית של אלוהים.
הלגנדריום של טולקין כולל לא רק מיתוס מוצא, מיתוסים של בריאת העולם ומחזור של שירה אפית, אלא גם בלשנות, גאולוגיה וגאוגרפיה. הוא בוחן את התפקיד של יצירת מיתוסים כאלה בסיפור הקצר Leaf by Niggle מ-1946, בנובלה הנפח מווטון רבא מ-1967, ובמסות Beowulf: The Monsters and the Critics משנת 1936 ועל סיפורי פיות משנת 1939. ב-1939 טולקין כתב את על סיפורי-פיות המסביר את "פיות" כמרחב בדיוני וגם כמרחב ארכיטיפי בנפש או בנשמה שממנו האדם שואב את היכולת ה"תת-בוראת" שלו. טולקין מדגיש את חשיבותה של השפה ביצירת תת-הבריאה, בהתייחס ליכולת הלשונית האנושית בכלל, ובפרט של השפה המשמשת במסורת מסוימת, במיוחד בצורת סיפור ושיר.
חוקרי טולקין השוו את דעותיו על יצירת המיתוס לתפיסה הנוצרית של הלוגוס ("המילה") הפועל כ"שפת הטבע" הנאמרת על ידי אלוהים, כמעין ביטוי אנושי של היצירה הבוראת האלוהית.
בספרות > ק"ס לואיס

בתקופה שבה טולקין התווכח עם ק"ס לואיס על התועלת של המיתוס והמיתופואיה ב-1931, לואיס היה תאיסט,
שאהב מיתולוגיה אך היה ספקני לגביה.
מאוחר יותר החל לואיס לדבר על הנצרות כעל "המיתוס האמיתי" היחיד. הוא כתב: "הסיפור של ישו הוא פשוט מיתוס אמיתי: מיתוס שפועל עלינו באותו אופן כמו האחרים, אבל עם ההבדל האדיר הזה שזה באמת קרה".
יצירתו המפורסמת דברי ימי נרניה נחשבת כמיתופואיה, עם קווי עלילה המתייחסים לאותה מיתולוגיה נוצרית, כלומר הנרטיב של מלך גדול שהוקרב להצלת עמו וקם לתחייה. לעיתים יש בלבול של הכוונה המיתופואית של לואיס עם אלגוריה, לפיה הדמויות והעולם של נרניה מושווים עם מושגים ואירועים מהתאולוגיה וההיסטוריה הנוצרית, אך לואיס הדגיש שוב ושוב שקריאה אלגורית מחמיצה את הנקודה (המיתופואיה) של סיפורי נרניה.
הוא חולק את הספקנות הזו כלפי האלגוריה עם טולקין, שלא אהב אלגוריה "מודעת ומכוונת" שכן היא עומדת בניגוד לאלגוריה הרחבה וה"בלתי נמנעת" של נושאים כמו "נפילה" ו"תמותה".
בקולנוע > מלחמת הכוכבים

הקולנוען ג'ורג' לוקאס דיבר על קו העלילה הקולנועי של מלחמת הכוכבים כדוגמה ליצירת מיתוסים מודרניים. ב-1999 הוא אף אמר לביל מויירס, "עם מלחמת הכוכבים התכוונתי ליצור מחדש מיתוסים ואת המוטיבים המיתולוגיים הקלאסיים".
סדרת סרטי מלחמת הכוכבים עברה מהר למדי ממעמד של סרט שגרתי למעמד של מיתולוגיה פופולרית ומושרשת.
עוד נטען כי מלחמת הכוכבים מציגה מחדש נושאים דתיים ומיתיים.
יש הרואים במלחמת הכוכבים את הדוגמה העיקרית של המיתופאה האמריקאית.
בקולנוע > גיבורי על

סוגת גיבורי העל בקומיקס ובקולנוע יכולה להחשב לסוג של מיתופואיה. סופרמן, למשל, שנשלח מה"שמים" על ידי אביו כדי להציל את האנושות, הוא דמות משיחית במסורת התנ"כית. יתר על כן, יחד עם שאר חברי ליגת הצדק של אמריקה של DC קומיקס, סופרמן משגיח על האנושות ממגדל השמירה בשמיים; בדיוק כמו שעושים האלים היוונים מהר אולימפוס.
ארגונים

האגודה המיתופואטית הוקמה כדי לקדם ספרות מיתופאית, בין השאר באמצעות פרסי המיתופואה.
הערות שוליים

↑  הגדרת המונח ב-מילון מרים-וובסטר.
↑  מצוטט אצל John Adcox, "Can fantasy be myth? Mythopoeia and The Lord of the Rings," The Newsletter of the Mythic Imagination Institute, September/October, 2003.
↑  Campbell, Joseph (1988). "Joseph Campbell and The Power of Myth". Bill Moyers.
↑  Bunsen, C. C. J. (1860). Egypt's Place in Universal History: an Historical Investigation in Five Books, Volume IV. Charles H. Cottrell (trans.). Longman, Green, Longman, and Roberts. p. 450.
↑  J.R.R. Tolkien, "Mythopoeia".
↑  Richard Sisson ,"Irmin Schmidt's Fantasy Opera 'Gormenghast' on CD", Peake Studies 7/1 (October 2000), pp. 14-16.
↑  "Joseph Campbell and the Power of Myth — ‘The Message of the Myth’," June 22, 1988.
↑  " William Blake's cast of characters", Tate.
↑  Jared Lobdell, The Scientifiction Novels of C.S. Lewis: Space and Time in the Ransom Stories, McFarland, 2014, pp. 168ff.
↑  Oser, Lee, "Eliot, Frazer, and the Mythology of Modernism", The Southern Review 32.1 (Winter 1996): 183-185.
↑  J. R. R. Tolkien, Tree and Leaf: Including MYTHOPOEIA, HarperCollins UK, 2012, pp. viii-ix.
↑  Tolkien, Tree and Leaf: Including MYTHOPOEIA, pp. 85–90.
↑  . 11-70.Tolkien, Tree and Leaf: Including MYTHOPOEIA, pp.
↑  Lisa Coutras, Tolkien’s Theology of Beauty: Majesty, Splendor, and Transcendence in Middle-earth, Springer, 2016, pp. 92–94.
↑  Verlyn Flieger, Splintered Light: Logos and Language in Tolkien's World, Kent State University Press, 2002.
↑  C.S. Lewis, The Great Divorce, London 1946, pp. 66-67.
↑  Brown, Dave. "Real Joy and True Myth". Geocities.com. אורכב מ-המקור ב-26 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  J. R. R. Tolkien, The Letters of J.R.R. Tolkien, Houghton Mifflin Harcourt, 2014, p. 145..
↑  Frank D. McConnell, Storytelling and Mythmaking: Images from Film and Literature, Oxford University Press, 1982, p. 18.
↑  John Lyden, "The Apocalyptic Cosmology of Star Wars", The Journal of Religion & Film 4.1 (2000).
↑  Steven D. Greydanus, "An American mythology: Why Star Wars still matters", Decent Films.
↑  Roberts, Thomas, The Mythos of the Superheroes and the Mythos of the Saints, pp. 120-122.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4377826-4 
ג'וזף קמפבל כתב על תפקידן של המיתולוגיות שנוצרו בעולם המודרני.
המיתולוגיה של ויליאם בלייק, המובעת בספרי הנבואה שלו, מוצגת בשילוב כפול של טקסט ותמונה. כאן, לוס, מתואר כמיוסר על ידי צילו שלו, בנפחיה שהוא עצמו בנה. הציור המוצג כאן הוא לוח מספר 6, הלקוח מהיצירה ירושלים: האצלתו של הענק אלביון.
פסל של טולקין מעשה ידי פיית' פאלקונברידג' (Faith Faulconbridge) באקסטר קולג', אוקספורד
קהילת יהודי ארביל

שעריו של "בית כנסת הארבלים" לאחר סגירתו
קהילת יהודי ארביל המכונה "הארבילים" היא קהילה יהודית מהעיר ארביל שבכורדיסטן העיראקית. הקהילה הייתה מהקהילות היהודיות העתיקות בעולם. על פי המסורת, בני הקהילה הם הצאצאים של היהודים שהוגלו מישראל ויהודה על ידי מלכי אשור. היהודים שחיו בארביל דיברו בעיקר ערבית יהודית בניב המקומי  ובערך שליש מבני הקהילה דיברו גם ארמית, חלק מבני הקהילה ידעו לדבר גם טורקית בשל קרבת העיר לטורקיה.
רקע

קהילה יהודית הייתה במקום כבר בסוף ימי בית שני. אז שימשה מרכז לממלכת חדייב ששליטיה התייהדו. על פי המסורת, ראשוני היהודים בעיר הוגלו לשם על ידי מלכי אשור.
בימי הביניים הייתה בארביל קהילה חשובה, ואף המשורר יהודה אלחריזי ביקר בה בשנת 1215. הכיבוש המונגולי (1258) לא פגע בקהילה היהודית בארביל, מפני שהעיר נכנעה ללא התנגדות. במאה ה-17 היו בקהילה היהודית במקום כמאתיים משפחות והן היו נתונות לרדיפות מצד המוסלמים. בשנת 1847 היו בארביל כמאה משפחות של יהודים, ויהודי היה צראף באשי (גזבר) של השלטונות. בשנת 1877 היו שם כ- 400 משפחות. לפני מלחמת העולם השנייה (1939) היו במחוז ארביל כולו כ- 1,900 יהודים.
בשנת 1920 נערך מפקד רשמי ראשון ובמחוז ארביל נמנו 4,800 יהודים. ב-1932 היו במחוז 3,090 יהודים. ד"ר ארתור רופין מסר, שבאותה השנה היו בארביל עצמה 1,500 יהודים. במפקד 1947 נמנו בעיר ארביל 1,601 יהודים.
יהודי ארביל היו ברובם סוחרים ובעלי מלאכה כגון צבעים, בנאים, סנדלרים וסבלים. כשליש מהם דברו ארמית. היה להם שוק משלהם בשם "הארת תעג'יל".
ארביל, בהיותה עיר מחוז, שימשה מרכז גם ליהודי הכפרים שבסביבה: ראוונדוז, מח'מור, ראניה, כויסנג'ק ואל-זיבאר. לאחר מלחמת העולם הראשונה הירבו יהודים להגר לארביל מכפרי הסביבה. מניין כל יהודי המחוז ב-1947 היה 3,109.
עד למלחמת העולם הראשונה היו בעיר שני בתי כנסת ובכל אחד מהם התקיים כנראה "חדר" שנקרא "מדרש", שבו למדו ילדי הקהילה עד שמלאו להם שמונה שנים. יהודים אמידים שרצו להקנות לילדיהם חינוך כללי שלחו אותם ל"כותאב" - ה"חדר" המוסלמי. עם הקמת בית הספר של חברת "כל ישראל חברים" ("אליאנס") במוסול נשלחו אליו ילדים מארביל. לאחר מלחמת העולם הראשונה (1918) למדו ילדים יהודים בבתי הספר הממשלתיים.
בשנת 1921 חזר לארביל חכם מאיר, שהתגורר שנים רבות בכרכוך, ויזם הקמת "חדר מתוקן" שבו ילמדו גם עברית וגם חשבון. ב-1922 הסכימה הממשלה לפתוח בית ספר יהודי בבניין שהקהילה העמידה לרשותו. בית הספר נקרא בשם "ארביל השני", המנהל וחלק מהמורים לא היו יהודים. מאז 1930 איבד בית הספר את צביונו היהודי ומספר התלמידים היהודים היה קטן ממספר המוסלמים. בנות לא זכו כמעט לחינוך בקהילה. רק ב-1936 נשלחו שתי בנות לבית- ספר ממשלתי.
הפעילות הציונית בארביל הייתה שונה באופייה מבמקומות אחרים. בראשה עמד צאלח נוריאל, שכיהן כראש הקהילה משנת 1920. מאותה השנה הוא טיפל בהתרמת בני הקהילה למען הקק"ל. ב-1935 עמד נוריאל להשתתף כציר בקונגרס הציוני, אך השלטונות מנעו את יציאתו.
בארביל הוקם סניף של "אגודת צעירי בני יהודה". הפעילות כללה הרצאות בעברית והפצת ספרות עברית וחומר אחר על ארץ-ישראל.
בשנת 1948 החלה פעילות ציונית אקטיבית ב"מדרש". מדריכי המחתרת החלוצית ביקרו במקום מדי פעם בפעם. הפעילות התקיימה עד לעלייה ההמונית לישראל ב-1951. לאחר שנה זו לא נותרו עוד יהודים בארביל לאחר שכל בניה עלו לישראל.
ראשי הקהילה בארביל

בארביל הייתה ישיבה, שהעניקה הסמכה לרבנות ושלחה רבים מבוגריה לכהן כרבנים בכפרי הסביבה.
הרב אברהם אלכורדי היה רב ואב בית דין של העיר ארביל. הוא נפטר בשנת 1918 (ה'תרע"ח).
לאחר פטירתו התמנה לתפקיד הרב יצחק נח אשר בשנת 1907 (ה'תרס"ז) הוסמך  על ידי הרב אברהם אלכורדי אשר היה מורו ורבו.
לאחר עזיבתו של הרב יצחק נח, רבה הראשי ואב בית דין הרבני של ארביל היה יצחק ברזאני, יליד צפייה. במסגרת תפקידיו השונים הסמיך בעצמו רבנים רבים. אחיו היה אברהם ברזני שהפך לראש הקהילה בישראל.
העלייה לארץ ישראל

מסוף המאה ה-19 עד שנות ה-20 של המאה ה-20 התחילה עליית יהודים לארץ ישראל, אך רוב היהודים עלו בשנים 1950–1951 במסגרת מבצע עזרא ונחמיה.
בית כנסת הארבלים בירושלים

לבני הקהילה היה בית כנסת בשכונת הבוכרים שבירושלים בשם "בית כנסת הארבלים". רב בית הכנסת בהקמתו היה אברהם ברזני, יליד ארביל. בית הכנסת הוקם בשנות ה-30 על ידי בני הקהילה, על קרקע בבעלות יעקב זבורוף, בשנת 2007 מכרו יורשיו את הקרקע ליזם פרטי, בשנת 2020 לאחר שעירורם של המתפללים נדחה על ידי בית המשפט העליון המתפללים פונו ובית הכנסת נסגר והועבר לרשות היזם.
לקריאה נוספת

אתי פלר, בנות ההרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019
הערות שוליים

↑  "In Erbil, Iraq's few remaining Jews cling to a fading heritage". The Times of Israel.
↑  "סיפור חייו של משה קאלו מעיראק – סיפוריהם של יהודי ארצות ערב – Jewish Memories" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-12-13.
↑    משה מאירסדורף, ‏אחרי 84 שנים: בית הכנסת הארבלים בירושלים יפונה לטובת יזם פרטי, בעיתון מקור ראשון, 23 ביולי 2020
↑  נשים עזות נפש – סיפורי חיים - חפציםחפצים, באתר web.archive.org, ‏2021-10-06
ידידיה מור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1951 (בן 73 בערך)
 לאום:  ישראל ישראל
 תחום יצירה:  פיסול
ידידיה "דודו" מור (נולד בשנת 1951) הוא פסל ומשפץ פסלים ישראלי.
ביוגרפיה

מור נולד בירושלים. מפסל בברזל ובאבן. משנת 2001 השתתף ב-20 סימפוזיוני פיסול בארץ, הקים פרויקטים במרחב הציבורי ברחבי הארץ והשתתף בתערוכות קבוצתיות בארץ.
ב-2005 יזם את הקמת "שער הרעות" הניצב בחזית בית יגאל אלון, בקיבוץ גינוסר, שנוצר על ידי עשרה פסלים יהודים ועשרה פסלים ערבים שיצרו את השער.
ב-2006 שיפץ את הפסל "דוד הרועה" שיצר דוד פולוס בקיבוץ רמת דוד ביחד עם סרגיי איבצנקו. שיפץ את הפסל "שילוב הדורות" שיצר דוד פולוס בקיבוץ בית אורן. שיחזר את האנדרטה "יד לשלושה" בכניסה לקיבוץ עינת, שיפץ את שני הפסלים שיצר דוד פולוס בקיבוץ תל יוסף ("מנוחת העמלים" ו"ילדים")
ב-2019 נחנכו שני פסלים שייצר בגן פסלים בפארק התעשייה אלון תבור.
פסלים במרחב הציבורי

התנודה - 2000, מפגש בין כיכר העצמאות לטיילת גן מלך בנתניה
מחווה לחוה - ברחוב מקווה ישראל, גן ציבורי מעוטר בפסלים הנקרא בשם "גן אשה", חולון
היד החזקה - יד אוחזת עט - 2016, שדרות רבין ראשון לציון
מיתוס שמשון - שדרות בן-גוריון, אשקלון, 2011
נביטה - גן פסלים בפארק התעשייה אלון תבור
תודעה - גן פסלים בפארק התעשייה אלון תבור
קליפת עץ הזית - פארק עופר מול בית ספר עידנים, רמלה
מחווה לארמסטרונג - 2010, הפארק הגדול, רחוב ז'בוטינסקי, פתח תקווה
בורא פרי האדמה - 2008, כביש 40, רחוב הירקונים (שביל אופניים), פתח תקווה
המכבש ברגלי הכבש - 2006, מרכז העיר, רחוב בר כוכבא, פתח תקווה
ללא כותרת - רחוב יגאל אלון, שכונת נווה הדרים ראשון לציון, פסל מס' 8
גלריה

רחוב נביאים פינת אלישע הנביא, מודיעין
תנודה - מפגש בין כיכר העצמאות לטיילת גן מלך בנתניה
קליפת עץ הזית - פארק עופר, רמלה
שער הרעות - פסל שיצרו 20 פסלים ישראלים (10 יהודים ו-10 ערבים), בכניסה לבית יגאל אלון, גינוסר
מחווה לארמסטרונג - הפארק הגדול בפתח תקווה
המכבש ברגלי הכבש, רחוב בר כוכבא, פתח תקווה
ראו גם

פיסול חוצות במודיעין-מכבים-רעות
הערות שוליים

↑  עירית רוזנבלום, הסירה העתיקה ועוד תעלומות, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2005
↑  מספר יצירה: #2729 - שער הרעות, באתר סקר אמנות הקיר
↑  שלט: רמת דוד - אתרי מורשת בישראל - פסל "דוד הרועה", באתר שלטי רחובות, אתרים ומספרי בתים האולטימטיבי
↑  רוני ניר, 85 שנים אחרי שנוצר: החל שיפוץ פסל דוד הרועה בקיבוץ רמת דוד, באתר mynet העמק,‏ 6 בינואר 2021
↑  סיבוב בחדרי האוכל בקיבוץ בית אורן, באתר חלון אחורי - ארכיטקטורה ואידאולוגיה בדיסנילנד מקומי
↑  התפתחות היישובים על פני השנים
↑  סיבוב בעמק יזרעאל, באתר חלון אחורי - ארכיטקטורה ואידאולוגיה בדיסנילנד מקומי
↑  טקס חנוכת גן פסלים נערך בפארק התעשייה אלון תבור, באתר עמקניוז, 12 באוקטובר 2019
↑  פסל רחוב – מחווה לחוה, באתר טיול בעיר
↑  פסטיבל לפיסול ברוח השפה העברית
1 2  מדריך פסלי חוצות ואנדרטאות ראשון לציון
↑  סימפוזיון פיסול באבן באשקלון, באתר של משה הרפז
אדלינה קליין

| --- | --- |

 לידה:  1951 (בת 73 בערך) טרנסילבניה, רומניה
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  משוררת
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 שפות היצירה:  עברית
אדלינה קליין (נולדה בשנת 1951) היא משוררת ישראלית. בנוסף היא מבקרת, מנחה ומארגנת ערבי ספרות לסופרים ומשוררים בירושלים.
אדלינה ייסדה וערכה בשנים 1992–1995 את כתב העת לשירה "מדרגות".
שיריה מתפרסמים בפלטפורמות שונות.
ביוגרפיה

אדלינה קליין נולדה במחוז קלוז' שבטרנסילבניה, רומניה. עלתה ארצה ב-1958 וגדלה בנהריה ובירושלים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים תקשורת ודוברות ועבדה במשרד החינוך.
שימשה יו"ר הסניף הירושלמי של "אגודת שוחרי הספרות הארצית" וכן הייתה חברה בקרן רון אדלר באוניברסיטת חיפה ובארגוני ספרות שונים.
גרה בירושלים.
ביוגרפיה > פרסים

פרס מטעם המועצה הישראלית לתרבות ולאומנות ואגודת הסופרים על פעילותה בבימת "על חוֹד העֵט" ועל הנְחיית סדנאות שירה ופרוזה ב"בית ש"י עגנון" בירושלים, 1984
שירה "הַטֶבַע שָׁב אֶל עֶצְמוֹ" זכה במקום הראשון באולימפיאדת התרבות העולמית שנערכה ביוון מטעם משרד התרבות ועיריית אתונה, 1999
תעודת הוקרה ובתואר "משוררת המילניום" מטעם האקדמיה הבינלאומית למשוררים וארגון הספרות העולמי, 2000
תעודת הצטיינות excellence in world poetry award מטעם האקדמיה הבינלאומית למשוררים, 2002
ספריה

הבעות: שירים (ירושלים: הוצאת המחברת, תש"ם)
בחלוף: שירים (תל אביב: בית היצירה, תשמ"ה 1985)
ארגזים (תל אביב: בית היצירה, תשמ"ח 1987)
ענני שקדיות: שירים (ירושלים: אדלינה קליין, תשנ"ד 1994)
עצי האקץ: שירים (ירושלים: אדלינה קליין, תשס"ג 2003)
ריקוד הצרצר: שירים (תל אביב: עקד, תש"ע 2009)
שמש חומות: שירים – Sun on the walls: poems (ירושלים: ספרי בצרון: ראובן מס, תש"ע 2009)
הערות שוליים

↑  אדלינה קליין, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  עזרא מורד, על ספרי המשוררת אדלינה קליין \"עצי האקץ\" ו\"ריקוד הצרצר\", באתר פרשן, ‏17 באוקטובר 2010
↑  אדלינה קליין, החרבות של ממילא, באתר דעת
↑  Vol. פ"ח, No. 1, שבט תשע"ד of Moznaim / מאזנים on JSTOR, באתר www.jstor.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299933105171  LCCN: n89134525  VIAF: 11435774   WorldCat (עם VIAF): 11435774
אביגדור אסקין

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1960 (בן 64) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, ישראל, ברית המועצות 
 השכלה:  Gnessin State Musical College 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 www.avigdor-eskin.com
 
אביגדור אסקין (ברוסית: Авигдо́р Э́скин; נולד ב-26 באפריל 1960) הוא פעיל ימין רדיקלי ישראלי-רוסי. בשנות התשעים היה בין פעילי הימין הרדיקלי הבולטים ביותר בישראל. אסקין הוא גם עיתונאי שמרן הוגה דעות המפרסם ברוסית, באנגלית ובעברית.
ביוגרפיה

נולד במוסקבה למשפחה יהודית מתבוללת וחילונית. אימו הייתה בעלת שורשים יהודיים ואף ממוצא אוקראיני, ורבים מבני משפחתה התנצרו עוד בימי הצאר. אסקין ספג בילדותו התקפות על רקע אנטישמי, ובגיל 11 התחזקה אצלו התודעה היהודית לאחר שסבתו סיפרה לו על השואה. אז גם החל להאזין לתחנות רדיו מערביות, דוגמת קול אמריקה, קול ישראל ושידורי הבי בי סי ברוסית.
בגיל 13 אסקין החל בפעילות אנטי-ממשלתית, אחר כך הכיר פעילים ציוניים במוסקבה, הצטרף אליהם ולפעילותם, תוך כדי הטרדות מהק.ג.ב. בגיל 16 נהיה למורה לעברית וליהדות הצעיר ביותר. היה בעימות עם השלטונות עד עלייתו ארצה.
אסקין עלה לישראל בינואר 1979, בגיל 18. כעבור מספר שנים אימו ואחותו עלו לישראל בעקבותיו, לאחר פטירת אביו.