stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב איי הודו המזרחיים
תוצאות הקרב

כמעט כל הכוח הימי של בעלות הברית באיי הודו המזרחיים הושמד על ידי הצי הקיסרי היפני בקרב ים ג'אווה, קרב מצר סונדה ובקרב ים ג'אווה השני. גם ביבשה הביסו הכוחות היפניים את כוחות בעלות הברית, ותוך פחות מחודשיים נפלו האיים תחת כיבוש יפני, שיימשך עד תום המלחמה.
בעלות הברית לא ניסו לכבוש בחזרה את ג'אווה, סומטרה, טימור או באלי, אך כן ערכו מתקפה אמפיבית על בורנאו ב-1945, במהלכה שחררו שבויי מלחמה וכבשו מצבורי נפט. בסופו של דבר נכנעו הכוחות היפניים על איים אלה עם סיום המלחמה. רוב החיילים הוחזרו ליפן, אך כ-1,000 חיילים ערקו מיחידותיהם ונטמעו באוכלוסייה המקומית. מאוחר יותר, חיילים אלה סייעו לכוחות הרפובליקנים במהלך המהפכה הלאומית של אינדונזיה.
לקריאה נוספת

ג'ון טולנד, השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1970, עמ' 210–215.
Dull, Paul S. A Battle History of The Imperial Japanese Navy (1941-1945), Naval Institue Press, 2007. ISBN 978-1-59114-219-5.
Morison, Samuel Eliot, The Rising Sun in the Pacific; 1931–April 1942, Castle Books, 2001. ISBN 978-0-7858-1304-0.
הערות שוליים

↑  לפי ארימה (2003), נכון לשנת 1935, היו איי הודו המזרחיים במקום הרביעי בייצוא נפט בעולם
↑  טולנד (1970), עמ' 215
קונרד מווירצבורג

| --- | --- |

דיוקן קונרד מווירצבורג מקודקס מאנסה (פוליו 383r).
 לידה:  1225 וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 בספטמבר 1287 (בגיל 62 בערך) בזל, שווייץ 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  הקתדרלה של בזל 
 שפות היצירה:  גרמנית עילית תיכונה, גרמנית 
 יצירות בולטות:  "אביר הברבור" (Der Schwanritter)
 
קוֹנְרַד מִוִּירְצְבּוּרְג (בגרמנית: Konrad von Würzburg‏; בין 1220 ל-1230 – 31 באוגוסט 1287) היה המשורר הגרמני הראשי במחצית השנייה של המאה ה-13.
כמו רוב משוררי האפוסים של התקופה, מעט ידוע על חייו, ומוצאו שנוי במחלוקת. היו חוקרים גרמנים ופטריוטים מקומיים של וירצבורג שטענו כי הוא נולד בווירצבורג. הפילולוג השווייצרי וילהלם וקרנאגל (אנ') מנגד טוען שקונרד היה מבזל, שכן הבית שבבעלותו נקרא "בית וירצבורג", כלומר נקרא "וירצבורג" לא על שם עיר, אלא על שם הבית. נראה שהוא בילה חלק מחייו בשטרסבורג ובשנותיו המאוחרות בבזל, שם נפטר. כמו מורו, גוטפריד פון שטרסבורג, אך בניגוד לרוב המשוררים האחרים מהתקופה, וירצבורג לא השתייך לאצולה. יצירתו הספרותית המגוונת והפורה משוחררת באופן יחסי מההתנוונות שחלה במהירות כה רבה בשירה בגרמנית עילית תיכונה (אנ') במהלך המאה ה-13.
לפי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, "הסגנון שלו, אם כי מדי פעם מפוזר, הוא בטון מכובד ; המשקל שלו מושפע בבירור מהנטייה של גוטפריד להפיג את המונוטוניות של המשקל האפי עם וריאציות גאוניות, אבל הוא תמיד נכון. הנרטיבים שלו - אם אנו מתעלמים מ"חצי אגס" (Die halbe Birn), ששיוכו לקונרד מוטל בספק - נקיים מגסות, שהמשוררים הפופולריים בתקופה זו נטו אליה, ואף על פי שיש הרבה מיסטיקה ואלגוריה ביצירותיו, הוא לא התיר להרבה, כמו בכל כך הרבה יצירות של בני דורו, לגזול את מקומה של השירה.
וירצבורג כתב מספר אגדות (אלכסיוס (Alexius), סילבסטר (Silvester), פנטלאון (Pantaleon)) הממחישות סגולות ודוגמות נוצריות; "שכר העולם" (Der Welt Lohn), אלגוריה דידקטית על הנושא המוכר של "גברת העולם" (Frau Welt), האישה יפה מלפנים, אך מכוערת ומתועבת מאחור. Die goldene Schmiede היא שיר הלל על מרים, אם ישו; "תלונת האמנות" (Klage der Kunst), הגנה אלגורית על השירה. "לב הסוסה" (Herzmaere) הוא סיפור על הלב האכול. הוא מספר על מערכת היחסים בין אביר לאשה נשואה שהיה לה בעל קנאי. לאחר שהאביר מת במהלך עלייה לרגל לארץ הקודש, ניסה נושא הכלים שלו למסור את ליבו של האביר לאהובתו. הבעל ראה את נושא הכלים לפני כן, ציווה להכין את הלב בצורה טעימה ונתן אותו לאשתו, אהובת האביר. כשהייתה מודעת לכל הסיפור, היא מתה. "אביר הברבור" (Der Schwanritter) מספר על אביר המגיע על סירה רתומה לברבור, מביס את דוכס סקסוניה ומתחתן עם בתה של דוכסית בראבנט, בתנאי שאיש לא ישאל את שמו ומוצאו. שנים לאחר מכן, הדוכסית שוברת את האיסור והאביר נעלם בסירה שהביאה אותו במקור.
יצירותיו השאפתניות ביותר הן שני אפוסים ארוכים במיוחד, "מלחמת טרויה" (Der trojanische Krieg) (הבנוי מיותר מ-40,000 חרוזים, ובלתי גמור) ו-"Partenopier und Meliur", שניהם מבוססים על מקורות צרפתיים. עם זאת, כישרונותיו של וירצבורג באים לידי ביטוי בצורה הטובה ביותר ברומנסות הקצרות יותר שלו, כמו "אנגלהרט ואנגלטרוט" (Engelhart und Engeltrut), הקיסר אוטו (Kaiser Otto) ו"לב הסוסה"; האחרון, שהנושא שלו הוכר לקוראים המודרניים על ידי המשורר הגרמני בן המאה ה-19 לודוויג אולנד (אנ') בספרו Kastellan von Coucy, הוא אחד השירים הטובים ביותר מסוגו בספרות הגרמנית העילית התיכונה. "חשיבותו של קונרד אינה במקוריות גישתו אל נושאיו אלא בשימושים צורניים מעניינים – באליטרציה, בחרוז, במקצב, ובעיקר בחידושי-לשון".
הערות שוליים

1 2  Randel Don (1996). The Harvard Biographical Dictionary of Music. Harvard University Press. p. 460. ISBN 978-0-674-37299-3.
1 2  Werthmüller, Hans (2013-12-11). Tausend Jahre Literatur in Basel (בגרמנית). Springer-Verlag. p. 46. ISBN 978-3-0348-6561-6.
1 2 3 4  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Conrad of Würzburg". Encyclopædia Britannica. Vol. 6 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 968.
↑  Konrad (von Würzburg) (1858). Der trojanische Krieg (בגרמנית). Litterarischer Verein. p. 9.
↑  הערך "קוֹנְרַד מִוִּירְצְבּוּרְג", האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 430
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263897805171  PLWABN: 9810537514705606  BNE: XX1710245  BnF: cb12220393v (data)  GND: 118565133  HDS: 012038  ISNI: 0000 0001 0918 4852  LCCN: n50081479  MusicBrainz: 2118ec78-8b8c-4f48-9c3f-5e8422a02b34  NKC: jx20061011007  NLG: 128248  NTA: 070623317  SELIBR: 206452  SUDOC: 03087596X  VcBA: 495/271361  VIAF: 78822444   WorldCat (עם VIAF): 78822444
קרינה קנלקיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 1981 (בת 43) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, מכון קרטיס למוזיקה 
 עיסוק:  מנצחת, כנרת
 כלי נגינה:  כינור 
 karinacanellakis.com
 
קָרינה קָנֶלָקיס (באנגלית: Karina Canellakis; נולדה ב-23 באוגוסט 1981), היא מנצחת וכנרת אמריקאית.
לימודים וקריירה

קנלקיס נולדה בעיר ניו יורק, למשפחה של מוזיקאים ממוצא יווני ורוסי, מרטין, שהיה מנצח ושריל, שהייתה פסנתרנית, שניהם בוגרי בית הספר ג'וליארד. בגיל צעיר החלה קנלקיס ללמוד נגינה בכינור, ואחיה הצעיר, ניקולס, למד נגינה בצ'לו. קנלקיס המשיכה את לימודי המוזיקה במכון קרטיס למוזיקה. בין מוריה שם הייתה אידה קאוואפיאן. היא סיימה את לימודיה בקרטיס בשנת 2004. ככנרת, ניגנה כמחליפה בתזמורת הסימפונית של שיקגו, וכמנצחת אורחת ניצחה על הפילהרמונית של ברגן.
מ-2005 עד 2007, קרינה הייתה כנרת בפילהרמונית של ברלין. בעת שהותה בברלין, עודד סיימון ראטל עודד את העניין הגובר שלה בניצוח. היא למדה ניצוח בבית הספר ג'וליארד בין השנים 2011 -2013, ובין מוריה שם היה אלן גילברט. היא גם למדה ניצוח עם פאביו לואיזי. ב-2013 זכתה במלגת הניצוח ע"ש טאקי קונקורדיה. מ-2014 עד 2016, הייתה עוזרת המנצח של התזמורת הסימפונית של דאלאס. בתחילת הקריירה שלה בתפקיד בדאלאס, באוקטובר 2014, היא התייצבה כמנצחת מחליפה של יאפ ואן זביידן בעת ביצוע הסימפוניה השביעית של שוסטקוביץ'. עבודתה במוזיקה עכשווית כללה הופעה וניצוח על האנסמבל הבינלאומי העכשווי, וניצוח על הבכורה של האופרה הקאמרית "המפסיד" של דייוויד לאנג בספטמבר 2016.
קנלקיס עשתה את הופעת הבכורה שלה בניצוח באירופה בשנת 2015 עם התזמורת הקאמרית של אירופה, כמחליפה עבור ניקולאוס הרנונקור. בשנת 2016, היא זכתה בפרס הניצוח ע"ש גאורג שולטי. קיינלאקיס עשתה את הופעת הבכורה שלה בניצוח בקונצרט של הפרומס בספטמבר 2017, זאת הייתה גם הופעת הבכורה שלה עם תזמורת רשות השידור הבריטית כמו כן, בספטמבר 2017, הופיעה קנלקיס לראשונה כמנצחת אורחת עם תזמורת רדיו ברלין.
במרץ 2018, קנלקיס ניצחה לראשונה על תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, עם קונצרטים באוטרכט ובאמסטרדם. על בסיס סדרת קונצרטים זו, במאי 2018, הודיעה התזמורת על מינויה של קנלקיס למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2019–2020, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים. המינוי הזה מציין את תפקידה התזמורתי הראשון של קנלקיס. היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, והמנצחת הראשונה שזכתה לתואר מנצחת ראשית של כל תזמורת הולנדית. בספטמבר 2021 הכריזה התזמורת על הארכת החוזה של קנלקיס כמנצחת הראשית שלה עד יולי 2027. עם התזמורת ביצעה הקלטות מסחריות עבור דויטשה גרמופון ועבור PENTATONE.
בדצמבר 2018 ניצחה קנלקיס על הקונצרט השנתי להענקת פרסי נובל עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, היא הייתה המנצחת הראשונה שעשתה זאת. באפריל 2019, תזמורת רדיו ברלין הודיעה על מינויה של קנלקיס למנצחת האורחת הראשית הבאה שלה, המנצחת הראשונה שהוגדרה לתפקיד, החל מעונת 2019–2020. ב-19 ביולי 2019, קיינלאקיס הפכה למנצחת הראשונה שניצחה על הלילה הראשון של הפרומס, ברויאל אלברט הול בלונדון. באפריל 2020, התזמורת הפילהרמונית של לונדון הודיעה על מינויה של קנלקיס למנצחת האורחת הראשית החדשה שלה, המנצחת הראשונה שנכנסה לתפקיד, החל מספטמבר 2020, לאחר הופעתה הראשונה כמנצחת אורחת עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון באוקטובר 2018.
קנלקיס ומשפחתה מתגוררים בהולנד.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | הביצוע התזמורתי הטוב ביותר | Bartók: Concerto for Orchestra; Four Pieces | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  רוברט שרמן, ניו יורק טיימס. מוזיקה: ראו את השרביט החדש בסימפונית 28 במרץ 1982
↑  תומאס מאי, ג'וליארד ג'ורנל: "הכל חוזר הביתה" 14 באוגוסט 2019
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA18904578  LCCN: no2018173334  MusicBrainz: 896cdfe0-5981-4467-b501-382d6d80af2e  VIAF: 110152636205720052762   WorldCat (עם VIAF): 110152636205720052762
קרחון פירוגוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ניקולאי פירוגוב 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°16′40″S 62°28′30″W﻿ / ﻿64.2778°S 62.475°W﻿ / -64.2778; -62.475
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פירוגוב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פירוגוב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פירוגוב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פירוגוב
 
קרחון פירוגוב (באנגלית: Pirogov Glacier; בבולגרית: Пирогов ледник) הוא קרחון הנמצא באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5 קילומטרים ורוחבו 1.5 קילומטרים.
הקרחון נמצא מדרום לקרחון ג'ראסי, ממערב לראשו של קרחון מקנזי, ומצפון מערב לקרחון באלאנסטרה.
קרחון פירוגוב מנקז את המדרונות הדרומיים - דרומיים מערביים של הר פארי, וזורם לכיוון מערב, ונשפך אל מפרץ דאלמאן, דרומית לנקודת מינוט.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטית בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שמו של המדען והמנתח הרוסי ניקולאי פירוגוב שפיתח את מערך הבריאות המודרני בבולגריה במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה 1877-1878.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
קרחון פלוטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  פלוטו 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  71°07′00″S 68°22′00″W﻿ / ﻿71.1167°S 68.3667°W﻿ / -71.1167; -68.3667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פלוטו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פלוטו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פלוטו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פלוטו
 
קרחון פלוטו (באנגלית: Pluto Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 18 קילומטרים; רוחבו 7 קילומטרים (בשפכו).
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי בסמוך צפונית למצוקי סאקסשן.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

החוף באזור זה התגלה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935; הקרחון מופה בשנת 1960 על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסתו של אלזוורת'.
שפכו של הקרחון נסקר באופן חלקי בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
הקרחון נסקר בשנים 1948 ו-1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, הקרחון נקרא על שמו של כוכב הלכת הננסי פלוטו.
לקריאה נוספת

• RILEY, T., FLOWERDEW, M., & WHITEHOUSE, M. (2012), , Geological Magazine, 149(5), 768-782. doi:10.1017/S0016756811001002
•  Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, , U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–C, 1 map sheet, 28-p
•  Sven Brysch, , Heidelberg, 2018
קונצ'רטו לפסנתר מס' 5 של מוצרט

קונצ'רטו לפסנתר מס' 5 ברה מז'ור, ‏K.175‏, חובר על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט בעיר זלצבורג בשנת 1773, כשהיה בן 17. זה הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של מוצרט שמבוסס כולו על חומר מקורי שכתב, בעוד ששבעת הקונצ'רטי המוקדמים יותר שחיבר לפסנתר (ארבעה ממוספרים משנת 1767 ושלושה לא ממוספרים משנת 1772), הם פסטיש לסונטות של מלחינים אחרים.
אודות

הקונצ'רטו החמישי לפסנתר ותזמורת חובר בזלצבורג בדצמבר 1773, כשמוצרט כיהן בתפקיד קונצרטמייסטר בחצר הארכיבישוף הירונימוס פון קולורדו. הקונצ'רטו מהווה קפיצת מדרגה ביצירה הקונצרטנטית לפסנתר של מוצרט בשלושה מובנים: ראשית, כפי שצוין קודם, הוא מבוסס כולו על חומר מקורי של מוצרט. שנית, הוא כתוב לפורטה-פיאנו ולא לצ'מבלו ושלישית, היקף והרכב התזמורת חורגים במידה ניכרת מהקונצ'רטי הקודמים שכתב. הקונצ'רטו החמישי לפסנתר נותר אהוב על מוצרט עד לסוף חייו וזכה לפופולריות גדולה בתקופתו. מוצרט הרבה לנגן אותו בסיבובי קונצרטים, כמו אלה שערך במינכן (1774), במנהיים (1777-78) ובווינה (1782-83).
הרכב כלים

היצירה כתובה לשני אבובים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני ומיתרים. השימוש בחצוצרות וטימפני בקונצ'רטו היה, באותו זמן, מהלך תזמור יוצא דופן של מוצרט, שהפתיע את קהל המאזינים ותרם לפופולריות היצירה. למרות זאת, מוצרט לא חזר עליו עד לקונצ'רטו לפסנתר מס' 13 (1782).
היקף התזמורת בקונצ'רטו חורג בהרבה מהמסגרת של יוהאן כריסטיאן באך ונדמה שדבר זה נעשה בכוונה ושמוצרט רצה להדגיש אותו לשם בידול. בקונצ'רטי לפסנתר הבאים הוא לא השתמש בהיקף תזמורתי דומה עד לקונצ'רטו לפסנתר מס' 16 (1784).
פרקי הקונצ'רטו

לקונצ'רטו שלושה פרקים:
פרקי הקונצ'רטו > 1. אלגרו (Allegro).

הפרק הראשון הוא במבנה רגיל של סונטה. התזמורת מציגה בפתיחה בתקיפות את הנושא הראשון ומנהלת בהמשך דיאלוג נמרץ עם הפסנתר שמוביל להצגת הנושא השני על ידי הכינורות. הפרק בכללותו אינו מתאפיין בווירטואוזיות יוצאת דופן, פרט לקדנצה שחיבר מוצרט לסיום הפרק.
פרקי הקונצ'רטו > 2. אנדנטה אבל קצת איטי (Andante ma un poco adagio).

הפרק השני מציג נושא אלגנטי דמוי סרנדה בסול מז'ור. הנושא מפותח, במהלך הפרק, על ידי הפסנתר והתזמורת לחלופין.
מפרק זה השמיט מוצרט את החצוצרות והטימפני.
פרקי הקונצ'רטו > 3. רונדו: אלגרו (Rondo: Allegro).

פרק הסיום הוא אחד מפרקי הקונצ'רטי המקוריים ביותר שכתב מוצרט ולו רק בשל מבנהו יוצא הדופן – סונטה עם נושא מרכזי קונטרפונקטי. בפרק זה מבצע מוצרט סינתזה בין סגנון הגאלאנט הקליל לבין הסגנון ה"מלומד". הפרק נפתח בהצגת נושא תזמורתי באופן קאנוני המכשירה כניסה פוגלית של הפסנתר, מרוככת על ידי נושא שני גאלאנטי. החריפות והחן המתגלים בניגוד בין הנושא הקונטרפונקטי ה"מלומד" לגאלאנטי הקליל, הם מוצרט בטהרתו ללא אפשרות של חיקוי.
הרונדו לפסנתר ברה מז'ור, K.382

לקראת סיבוב הקונצרטים בווינה (1782-83), כתב מוצרט פרק סיום חלופי לקונצ'רטו החמישי, כנראה משום שחש שפרק הסיום המקורי הוא "מלומד" מדי ורצה לקלוע יותר לטעמו של הקהל הווינאי עם פרק וירטואוזי קליל שיאפשר לו להפגין את יכולותיו כפסנתרן. הפרק החלופי, שסומן "רונדו: אלגרטו חינני" (Rondo: Allegretto Grazioso), הוא למעשה סדרה של וריאציות על נושא מרכזי. הפרק אמנם וירטואוזי ורחב היקף יותר מהפרק המקורי, אך אינו שומר על אחדות סגנונית עם שאר הפרקים.
לקריאה נוספת

ג'רמי סיפמן, מוצרט - חייו ויצירתו, הוצאת מטר, 2006.
אריק בלום, מוצרט, תרגום: גבי פלג, הוצאת כתר, 1986.
אלפרד איינשטיין, מוצרט אופיו ויצירתו, תרגום: יצחק הירשברג, הוצאת ניב, תל אביב, 1957.
הערות שוליים

↑  הקונצ'רטי המוקדמים יותר נכתבו לצ'מבלו ומהחמישי ואילך נכתבו לגרסה מוקדמת של פורטה-פיאנו. ראו: Dr. David Doughty, Mozart Complete Edition Liner Notes, pp.3-4
↑  אלפרד איינשטיין, מוצרט אופיו ויצירתו, תרגום: יצחק הירשברג, הוצאת ניב, תל אביב, 1957, עמ' 287.
↑  מסיבה זאת הוא מופיע, בחלק מרשימות יצירותיו של מוצרט, כקונצ'רטו לפסנתר מס' 1.
↑  אף על פי שבכתב היד המקורי, שאבד ב-1860, הופיע כנראה הכיתוב: "קונצרטו לצ'מבלו". להרחבה בעניין ראו: Marius Flothuis,Mozart's Piano Concertos, p.8
↑  Cuthbert Girdlestone, Mozart and His Piano Concertos, p.81
↑  אם כי, לקראת ביצוע בווינה (נוב' 1781) של הקונצ'רטו מס' 10 (לשני פסנתרים), K. 365/316a, הרחיב מוצרט את התזמור המקורי וכלל בו שתי חצוצרות וטימפני. ראו כאן, עמ' 242.
↑  אלפרד איינשטיין, מוצרט אופיו ויצירתו, תרגום: יצחק הירשברג, הוצאת ניב, תל אביב, 1957, עמ' 288.
↑  Cuthbert Girdlestone, Mozart and His Piano Concertos, p. 80
↑  אלפרד איינשטיין, מוצרט אופיו ויצירתו, תרגום: יצחק הירשברג, הוצאת ניב, תל אביב, 1957, עמ' 289.
↑  אלפרד איינשטיין, מוצרט אופיו ויצירתו, תרגום: יצחק הירשברג, הוצאת ניב, תל אביב, 1957, עמ'. 289.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432435505171  BNE: XX3058835  BnF: cb14828591z (data)  LCCN: n88625642  MusicBrainz work: d0e8a4dc-6327-4273-b3b7-4f2b34827815  NLA: 35473606  VIAF: 182317420   WorldCat (עם VIAF): 182317420
ראובן ינאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במרץ 1922 ליפנו, פולין
 פטירה:  25 באוקטובר 1986 (בגיל 64) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עורך, עיתונאי
 מעסיק:  מעריב
 
ראובן ינאי (יאנואר) (8 במרץ 1922 - 25 באוקטובר 1986) היה עיתונאי ישראלי. היה המייסד והעורך הראשון של עיתון "מעריב לנוער" וחבר מערכת "מעריב".
ביוגרפיה

נולד וגדל בליפנו, פולין. למד בגימנסיה עברית "תרבות" בפולין עד גיל 13. ב-1935 עלה לארץ עם הוריו והשתקעו בתל אביב. המשיך ללמוד בבית הספר העממי "הכרמל" ובבית הספר התיכון "גאולה", שם ערך את עיתון בית הספר עם חברו הטוב לספסל הלימודים שמעון פרס.
שירת ב"הגנה" ולאחר מכן לחם במלחמת העולם השנייה בבריגדה העברית. עם חזרתו לארץ, התגייס לצה"ל, והקים את העיתון "במחנה גדנ"ע".
לאחר מכן, התבקש על ידי בעלי עיתון מעריב, להקים את עיתון הנוער הראשון בישראל - הוא "מעריב לנוער" במסגרת עבודתו נתן ינאי במה עיתונאית לכישרונות רבים, ביניהם דן אלמגור, הצייר יוסי שטרן, פוצ'ו, ואף לכתבי נוער מבטיחים כאבשלום קור, יוסי ביילין ואחרים. לצד עבודתו ב"מעריב לנוער", ינאי גם כתב מעת לעת בעיתון מעריב, כחבר המערכת. ידועה במיוחד ביקורת התיאטרון שכתב אודות ההצגה "מלכת אמבטיה" של חנוך לוין. הביקורת השנונה אך החריפה ביותר של ינאי, הופיעה גם על עיצוב התקליט של שירי המחזה על ידי האמן דוד טרקטובר.
ינאי נישא לאביגיל לבית ורטהים בשנת 1949. לימים רעייתו אביגיל עבדה כעיתונאית אף היא, וחיברה את תשבצי ההגיון בשבועון ״העולם הזה״. לזוג נולדו בן ובת. בנו איל, הוא המייסד והמנכ"ל המשותף של חברת BDI ישראל. שחקן התיאטרון גלעד קלטר הוא נכדו של ראובן ינאי.
ראובן ינאי נפטר בשנת 1986 בתל אביב.
קופה אמריקה 2015

| --- | --- |

 מארחת:  צ'ילה צ'ילה
 תקופת התחרות:  11 ביוני 2015 – 4 ביולי 2015 (24 ימים)
 מספר משתתפות:  12  (מתוך 12 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   צ'ילה
 מספר משחקים:  26
 מספר שערים:  59 (2.27 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  655,902 (25,227 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צ'ילה אדוארדו ורגאס   פרו פאולו גררו   (4 שערים כל אחד)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה ליונל מסי
 → קופה אמריקה 2011קופה אמריקה 2016 ←
תחרות הקופה אמריקה 2015 (2015 Campeonato Sudamericano Copa América) הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-44, שנערך בצ'ילה, בין 12 ביוני ל-4 ביולי 2015 בניהול קונפדרציית הכדורגל של אמריקה הדרומית (CONMEBOL).
האלופה שהגנה על תוארה הייתה אורוגוואי שזכתה בטורניר הקודם. 12 נבחרות השתתפו בטורניר, מתוכן 10 נבחרות חברות CONMEBOL, ועוד שתי אורחות - מקסיקו וג'מייקה, חברות CONCACAF, קונפדרציית הכדורגל של צפון אמריקה, מרכז אמריקה ושל מדינות האיים הקריביים. זו הפעם הראשונה שנבחרת ג'מייקה השתתפה בטורניר הקופה אמריקה.
בתחרות זכתה נבחרת צ'ילה המארחת בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בגמר על נבחרת ארגנטינה בסיומו של דו-קרב פנדלים, בתוצאה 1–4.
ניצחונה של נבחרת צ'ילה בטורניר, הבטיח את העפלתה לגביע הקונפדרציות 2017 אשר ייערך ברוסיה, כנציגת אמריקה הדרומית.
המדינה המארחת

בפברואר 2011 הכריזה קונפדרציית הכדורגל הברזילאית שברזיל תארח את הטורניר, בהתאם לשיטת הרוטציה המונהגת ב-CONMEBOL לפי סדר אלפביתי. עם זאת, בברזיל חששו שהמדינה לא תעמוד בעומס אירועי הספורט שעתידים להיערך בברזיל באותן שנים - גביע הקונפדרציות 2013, מונדיאל 2014 ואולימפיאדת 2016. נשיא ה-CONMEBOL, ניקולס לֶאוֹז, הציע להעניק למקסיקו את זכות האירוח, אף שמדינה זו אינה חברה בארגון.
לבסוף, במאי 2012 הוכרז שקונפדרציות הכדורגל הברזילאית והצ'יליאנית הגיעו להסכמה להחליף ביניהן את אירוח הטורנירים של 2015 ו-2019, כך שהוחלט לקיים את טורניר קופה אמריקה 2015 בצ'ילה.
אצטדיונים

הטורניר נערך בתשעה אצטדיונים בשמונה ערים בצ'ילה.
| אנטופגסטה | לה סרנה | ויניה דל מאר | ולפראיסו |
| --- | --- | --- | --- |
| אצטדיון אזורי אנטופגסטה | אצטדיון לה פורטדה | אצטדיון סאוסליטו | אצטדיון אליאס פיגרואה |
| תכולה: 21,178 | תכולה: 17,194 | תכולה: 22,340 | תכולה: 20,575 |

| סנטיאגו | רנקגואה | קונספסיון | טמוקו |
| האצטדיון הלאומי של צ'ילה   אצטדיון מונומנטל דוד ארייאנו | אצטדיון אל טניינטה קודלקו | האצטדיון העירוני קונספסיון | אצטדיון חרמאן בקר |
| תכולה: 48,665  תכולה: 47,347 | תכולה: 14,087 | תכולה: 30,448 | תכולה: 18,936 |
   :
נבחרות

בתחילה נבחרות מקסיקו ויפן הוזמנו להצטרף לעשר הנבחרות הדרום אמריקאיות שמשתתפות בטורניר. יפן דחתה את ההצעה ונבחרת סין הוזמנה במקומה, אך גם נבחרת זו החליטה לבסוף לא להשתתף בטורניר. במאי 2014 CONMEBOL הכריזה שג'מייקה תצטרף למקסיקו ושתי הנבחרות ישחקו בטורניר.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ארגנטינה ארגנטינה | קולומביה קולומביה | פרגוואי פרגוואי |
| בוליביה בוליביה | אקוודור אקוודור | פרו פרו |
| ברזיל ברזיל | ג'מייקה ג'מייקה (אורחת) | אורוגוואי אורוגוואי (אלופה מכהנת) |
| צ'ילה צ'ילה (מארחת הטורניר) | מקסיקו מקסיקו (אורחת) | ונצואלה ונצואלה |
הגרלה

הגרלת הטורניר הייתה אמורה להיערך בעיר ויניה דל מאר ב-27 באוקטובר 2014, אך נדחתה לתאריך 24 בנובמבר. ב-10 בנובמבר 2014 הודיעה CONMEBOL על החלוקה של דירוג הנבחרות. בדירוג הראשון כראשות בית שובצו המארחת צ'ילה (בית א'), ארגנטינה (בית ב') וברזיל (בית ג'). שאר תשע הנבחרות דורגו לפי מיקומן בדירוג העולמי של פיפ"א נכון ל-23 באוקטובר 2014 (מופיע בסוגריים).
| דירוג 1 | דירוג 2 | דירוג 3 | דירוג 4 |
| --- | --- | --- | --- |
|  צ'ילה צ'ילה (13) (מארחת הטורניר)  ארגנטינה ארגנטינה (3)   ברזיל ברזיל (6) |  קולומביה קולומביה (4)  אורוגוואי אורוגוואי (8)  מקסיקו מקסיקו (17) |  אקוודור אקוודור (27)  פרו פרו (54)  פרגוואי פרגוואי (76) |  ונצואלה ונצואלה (85)  בוליביה בוליביה (103)  ג'מייקה ג'מייקה (113) |
סגלים

כל מדינה שלחה סגל סופי של 23 שחקנים (שלושה מתוכם שוערים) למשחקי הטורניר, שעליו הנבחרות היו צריכות להודיע עד ה-1 ביוני. מכיוון שגמר ליגת האלופות 2015 התקיים ב-6 ביוני, חמישה ימים לפני פתיחת המשחקים, הוחלט לאפשר לברצלונה ויובנטוס לשחרר את השחקנים הדרום אמריקאים לאחר הגמר, על אף שעל פי חוקי פיפ"א יש לשחרר שחקנים לפחות 14 יום לפני פתיחת משחקי טורניר בינלאומי.
השחקן האורוגוואי לואיס סוארס לא יכול היה לקחת חלק בטורניר, עקב עונש השעיה מתשעה משחקים במדי הנבחרת, לאחר שנשך את השחקן האיטלקי ג'ורג'יו קייליני במסגרת משחקי מונדיאל 2014.
המשחקים > שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צ'ילה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 10 | 3 | 7 |
|  בוליביה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 7 | -4 |
|  אקוודור | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 6 | -2 |
|  מקסיקו | 2 | 3 | 0 | 2 | 1 | 4 | 5 | -1 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צ'ילה | 2 – 0 | אקוודור   |
|  מקסיקו | 0 – 0 | בוליביה   |
|  אקוודור | 2 – 3 | בוליביה   |
|  צ'ילה | 3 – 3 | מקסיקו   |
|  מקסיקו | 1 – 2 | אקוודור   |
|  צ'ילה | 5 – 0 | בוליביה   |
המשחקים > שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 4 | 2 | 2 |
|  פרגוואי | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 3 | 1 |
|  אורוגוואי | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 0 |
|  ג'מייקה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 0 | 3 | -3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אורוגוואי | 1 – 0 | ג'מייקה   |
|  ארגנטינה | 2 – 2 | פרגוואי   |
|  פרגוואי | 1 – 0 | ג'מייקה   |
|  ארגנטינה | 1 – 0 | אורוגוואי   |
|  אורוגוואי | 1 – 1 | פרגוואי   |
|  ארגנטינה | 1 – 0 | ג'מייקה   |