stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זלמן קליאוט
ביוגרפיה

נולד בריגה בירת לטביה. ב-1923 עלה לארץ ישראל. התחיל את דרכו בכדורגל עם הצטרפותו בשנות ה-40 לקבוצת הפועל תל אביב. בשנת 1950 עבר לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב והיה פעיל במרכז מכבי. ב-1953 מונה למזכיר הכבוד של ההתאחדות לכדורגל בישראל, תואר חשוב באותם ימים (אינו קיים כיום). קליאוט עזר בארגון התחום הכספי בהתאחדות ויצר קשרים עם אנשי כדורגל במדינות המזרח הרחוק. הוא עמד בראש משלחות כדורגל רבות של ישראל ומכבי תל אביב במסעות באסיה, אירופה וארצות הברית. בזכות קשריו בהתאחדויות באסיה, נודע לו על כוונת מדינות ערב לפעול לסילוקה של ישראל מהמסגרת הספורטיבית של אסיה באמצעות קיום הצבעה בקונגרס ההתאחדויות האסייתי החודש מרץ 1972; הוא פעל מאחורי הקלעים ונפגש עם מספר ראשי התאחדויות, ולבסוף בהצבעה כשלה יוזמת מדינות ערב.
במקביל לפעילותו בתחום הכדורגל, פיתח קליאוט מסוף שנות ה-40 את ענף משאיות התובלה. בסוף שנות ה-60 שימש בתפקיד יו"ר ארגון בעלי המשאיות.
קליאוט נפטר ב-1979 בתל אביב בגיל 71. ההתאחדות לכדורגל בישראל הנציחה את פועלו באמצעות גביע המדינה לנערים ג' הקרוי על שמו ומחולק מדי שנה.
הערות שוליים

↑  תוצאות גביע המדינה נערים ג' בכדורגל על שם זלמן קליאוט, עונת 2014/2015 באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זלמן קליאוט".
זלמן רונקיל (השני)

רבי שלמה זלמן רונקיל (או רונקֶל; נפטר בשנת ה'שכ"ב, 1562) היה רב ולמדן מחכמי קראקא בדורו של הרמ"א.
ביוגרפיה

נולד לרב יואל רונקיל מצאצאי רבי זלמן רונקיל אב"ד מגנצא. למד בישיבה בפדובה אצל רבי אברהם מינץ בנו של רבי יהודה מינץ, נישא לרייזל קצנלנבוגן, נכדת רבו, בת חתנו רבי מאיר קצנלנבוגן (מהר"ם פדובה).
עמד לימין רבו, רבי אברהם מינץ בעת המחלוקת עם רבי יעקב פולק, ומוזכר לגנאי ב"כתב החרם" שהוציא האחרון נגד רבו.
הוא נפטר בקראקא בשנת ה'שכ"ב, 1562, ונקבר בה. בנו היה רבי חיים, וצאצאיהם כונו ח"ר על שם בנו ואשתו: חיים רייזל'ס.
יש המייחסים לו את החיבור "חתן דמים" (פראג שס"ה), אך כבר הוכיח יצחק יודלוב שהזיהוי שגוי וכי המחבר הוא רבי זלמן רונקיל הראשון.
הערות שוליים

↑  פסק החרם, עמ' 12, באתר היברובוקס.
↑  מבוא לחתן דמים, מהדורת צילום, תשנ"א.
ויקטור הופ, המרקיז השני מלינלית'גו

ויקטור הופ, המרקיז השני מלינלית'גו (באנגלית: Victor Hope, 2nd Marquess of Linlithgow; ‏24 בספטמבר 1887 - 5 בינואר 1952) היה מדינאי ואיש ממשל בריטי ממוצא אנגלו-סקוטי. הופ שרת בין 1936 ל-1943 כמושל הודו, בתקופה חשובה ומשמעותית במאבק ההודי לעצמאות, ובשנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה.
מוצא ומשפחה, ילדות ונעורים

הופ נולד באחוזתו המשפחתית "הופטון האוז" (Hopetoun House) שבסקוטלנד בשנת 1887 למשפחת אצולה. אביו, ג'ון אדריאן לואי הופ, הרוזן השביעי מהופטון, היה מדינאי בכיר, ושימש כמושל הכללי של אוסטרליה, לשם יצאה המשפחה ב-1889 ושם בילה הופ את השנים הראשונות לחייו. אמו, הרסי אוורלי-דה מוליין, הייתה אף היא צאצאית למשפחת אצולה, וכן הייתה ציירת וצלמת שזכתה להערכה. אם הסנדקות של הופ הייתה המלכה ויקטוריה. הופ התחנך באיטון קולג', ועם מות אביו, בשנת 1908, ירש את תואר המרקיז מלינלית'גו, אותו קיבל אביו לראשונה בשנת 1902.
קריירה מוקדמת

הופ שירת כקצין מצטיין בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה וסיים את המלחמה בדרגת קולונל. הוא היה מפקד גדוד של חיילי המלך הסקוטים. כתוצאה משירות מצטיין זה זכה להצטרף אל מסדר האימפריה הבריטית.
הופ היה מקורב אל חוגי המפלגה השמרנית של בריטניה וכתוצאה מכך שימש בתפקידים ממשלתיים שונים בממשלות השמרניות של שנות ה-20 ושנות ה-30, וזאת בעודו מנהל עסקים גדולים בסקוטלנד, ובין היתר שימש כמנהל הבנק של סקוטלנד, נשיא התעשיינים הסקוטים, ומנהל חברה גדולה לביטוח. בין היתר שימש כיושב ראש הוועדה שבדקה את מצב החקלאות בהודו, וחבר הוועדה הפרלמנטרית שניסתה לנסח חוקה להודו.
משנה למלך בהודו

בשנת 1935 התמנה הופ כמשנה למלך בהודו. בטרם נכנס לתפקידו התקבל "חוק הממשל ההודי" (Government of India Act 1935) שהעניק מידה רבה של אוטונומיה להודו, והוציא מכלל הראג' הבריטי בהודו את בורמה ועדן. הופ נועד להיות המשנה למלך הראשון שיישם את החוק החדש. החוק החדש היווה אבן דרך במאבק ההודי לעצמאות. ב-1937 תחת שלטונו של הופ, נערכו הבחירות הראשונות במדינות הודו, בהשתתפות מיליוני בוחרים. בבחירות אלו זכתה מפלגת הקונגרס ההודי לרוב במדינות בהן התמודדה, ובין 1937 ל-1939 שלטו אנשיה בהודו במידה מרובה.
ב-1939 פרצה מלחמת העולם השנייה, ולינלית'גו הכריז מלחמה על גרמניה הנאצית בשם הודו. הכרזה זו נדחתה על ידי מהאטמה גאנדי שהכריז כי הודו לא תוכל להיות חלק ממלחמה שנערכת כביכול למען החופש הדמוקרטי, בעוד שחופש כזה נמנע מהודו עצמה. עם זאת, פעל לינליתג'או לשילובם של חיילי צבא הודו הבריטית בזירות הלוחמה השונות לצד צבאות האימפריה הבריטית האחרים, וחיילים אלו לחמו והצטיינו במיוחד במערכה במדבר המערבי ובשאר קרבות המערכה במזרח התיכון והמערכה במזרח אפריקה, ולאחר הצטרפות יפן למלחמה, בקרבות זירת המזרח הרחוק. בין היתר היה לינלית'גו אחראי על הקצאת הכוחות ההודים, והוא שסייע בידו של קלוד אוקינלק להעביר דיוויזיות הודיות לבצרה בשלבי הפתיחה של המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941, החלטה שתרמה לניצחון הבריטי במערכה זו, ולהקמתו של כוח עיראק שלאחר מכן היה מעורב בפלישה לסוריה וללבנון והפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן מאוחר יותר באותה שנה.
ב-1942 היה לינלית'גו מעורב בשליחותו של השר הבריטי סיר סטאפורד קריפס שנועדה למצוא פתרון לדרישות העצמאות ההודיות ולסכסוך שבין התנועה הלאומית ההודית וזו המוסלמית. שליחות זו כשלה. לינלית'גו שירת בתפקידו שבע וחצי שנים, יותר מכל משנה למלך לפניו או אחריו. לקראת סוף כהונתו החל רעב גדול בבנגל שגבה מיליוני קורבנות. ב-1943 סיים את תפקידו, והוחלף בפילדמרשל ארצ'יבלד וייוול.
לאחר סיום כהונתו

לאחר סיום כהונתו שב לינלית'גו לבריטניה. הוא שימש בעסקים שונים, ובין היתר היה מנהל התעשיות הכימיות הבריטיות. כן שירת בתפקיד כנסייתי טקסי בעיקרו כלורד הנציב של הכנסייה של סקוטלנד בין 1944 ל-1945.
בימי חייו עוטר בעיטורים רבים, ביניהם מסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר כוכב הודו וחבר המועצה המלכותית.
ב-1952 מת.
הערות שוליים

↑  הרוזנת מהרסי הופטון אתר ביוגרפי של ציירי אוסטרליה
↑  משרת המשנה למלך ההודי עולה ביוקר, דואר היום, 8 בספטמבר 1935
↑  משנה המלך החדש להודו, דבר, 23 באוגוסט 1935
↑  יעקב שמעוני, "אסיה ואפריקה בין שתי המלחמות", תולדות המאה ה-20, בעריכת ד"ר ש.י. בלוך, הוצאת יזרעאל, תל אביב, 1963, עמ' 396
↑  גאנדי והמלחמה, דבר, 14 בנובמבר 1940
↑  וינסטון צ'רצ'יל, "מלחמת העולם השנייה", כרך שלישי, "הברית הגדולה", הוצאת עם הספר, 1961, עמ' 221.
↑  מת הלורד לינליתגו, על המשמר, 6 בינואר 1952
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272519705171  PLWABN: 9810694860805606  BnF: cb16628788j (data)  GND: 118780085  ISNI: 0000 0000 8208 5757  LCCN: n85057071  NLA: 35973700  NTA: 074661787  Trove: 1169322  VIAF: 26029519   WorldCat (עם VIAF): 26029519
התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  אתלטיקה
 תחום השיפוט:  בין-לאומי
 מיקום המטה:  מונקו
 נשיא:  בריטניה סבסטיאן קו
 יושב ראש:  סבסטיאן קו 
 תאריך ייסוד:  1912
 מקום ייסוד:  ברלין, גרמניה
 מספר חברות:  214
 www.iaaf.org
 
התאחדות האתלטיקה הבין־לאומית (באנגלית: World Athletics, נודעה בעבר בראשי התיבות IAAF) היא הפדרציה הבין־לאומית של ענף האתלטיקה הקלה. ההתאחדות נוסדה ב-17 ביולי 1912 במהלך הקונגרס הראשון של הארגון שנערך בסטוקהולם שבשוודיה על ידי נציגים משבעה עשר ארגוני אתלטיקה לאומיים. שמה הראשון היה "הפדרציה הבין־לאומית לאתלטיקה חובבנית" (International Amateur Athletic Federation). בשנת 2001 הוחלט להשמיט את המילה חובבני מהשם ולשנותו ל-"International Association of Athletics Federations", וראשי התיבות נותרו זהים. שם זה הוחלף בשנת 2019 לשם הנוכחי.
אחד מתחומי אחריותה של התאחדות האתלטיקה הבין־לאומית הוא האחדת שיטות מדידת הזמנים והמרחקים. תחום נוסף הוא אישור השיאים העולמיים באתלטיקה. ההתאחדות מארגנת תחרויות אתלטיקה עולמיות גדולות, ובהן אליפות העולם באתלטיקה, ליגת היהלום, ובעבר ליגת הזהב.
בקונגרס שנערך בברלין ב-1913 נבחר זיגפריד אדסטרום להיות נשיאה הראשון של ההתאחדות, בקונגרס זה נרשמו 34 התאחדויות אתלטיקה לאומיות כחברות בהתאחדות. נכון ל-2024 חברים בהתאחדות 214 ארגוני אתלטיקה לאומיים.
החל משנת 1982, אישרה ההתאחדות מספר שינויים בתקנונה, שאיפשרו לאתלטים לקבל תמורה כספית עבור השתתפותם בתחרויות אתלטיקה בין־לאומיות.
לאמין דיאק מסנגל התמנה לנשיא בפועל סמוך לאחר פטירתו של הנשיא הקודם, פרימו נביולו מאיטליה, ב-8 בנובמבר 1999. הוא נבחר כנשיא קבע של ההתאחדות בקונגרס 2001 וכיהן בתפקיד עד לשנת 2015.
ב-19 באוגוסט 2015 נבחר לתפקיד נשיא התאחדות האתלטיקה הבין־לאומית הלורד סבסטיאן קו, אלוף אולימפי, אלוף אירופה ושיאן עולם. הוא גבר בהתמודדות על סרגיי בובקה מאוקראינה בבחירות שנערכו בבייג'ינג.
מטה ההתאחדות שוכן במונקו מאז שנת 1993 (לפני כן שכן בשוודיה ובאנגליה).
איגודים אזוריים

להתאחדות האתלטיקה הבין-לאומית יש בסך הכול 214 פדרציות חברות המאוגדות בשש איגודים אזוריים:
איגוד האתלטיקה האסייתי (AAA)
הקונפדרציה לאתלטיקה אפריקאית (CAA)
קונפדרציית האתלטיקה של אמריקה הדרומית (CONSUDATLE)
איגוד האתלטיקה האירופי (EAA)
איגוד האתלטיקה של אמריקה הצפונית, מרכז אמריקה והקריביים (NACAC)
איגוד האתלטיקה של אוקיאניה (OAA)
נשיאים

מאז יסודה, עמדו בראש ההתאחדות שישה נשיאים:
| שם | מדינה | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| זיגפריד אדסטרום | שוודיה שוודיה | 1913–1946 |
| לורד ברגלי | בריטניה בריטניה | 1946–1976 |
| אדריאן פאולן | הולנד הולנד | 1976–1981 |
| פרימו נביולו | איטליה איטליה | 1981–1999 |
| לאמין דיאק | סנגל סנגל | 1999–2015 |
| סבסטיאן קו | בריטניה בריטניה | 2015–הווה |
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, סבסטיאן קו נבחר לנשיא התאחדות האתלטיקה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526665605171  PLWABN: 9810635048605606  BIBSYS: 99068092  BNE: XX110215  BnF: cb16140188h (data)  GND: 214898-5  ISNI: 0000 0001 2226 9551  LCCN: no2005093264  NKC: mzk2006318406  NLA: 36555095  NLK: KAB201905368  NSK: 000549063  RERO: 02-A000067615  SELIBR: 364305  SUDOC: 073407658  Trove: 1289671  VIAF: 148709621   WorldCat (עם VIAF): 148709621 
מפת העולם עם שש איגודים אזוריים
זהרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1998 (בת 25) מרסין, טורקיה
 שם לידה:  זהרה גיליץ'
 מוקד פעילות:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 עיסוק:  זמרת, זמרת-יוצרת
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  טורקית 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  ארול קוז • DMC
 
זהרה גיליץ' (בטורקית: Zehra Gülüç; נולדה ב-6 בנובמבר 1998) היא זמרת-יוצרת טורקייה. בשנת 2020, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Cennetten Çiçek", אשר זכה להצלחה והפך לאחד מהשירים הטורקיים המצליחים ביותר בשנות ה-20 של המאה ה-21, תוך שצבר למעלה מ-128 מיליון צפיות ביוטיוב, בפחות משלושה חודשים.
שירה "Kopаrdılаr Seni Benden", בו משתתף אונור בייראקטאר זכה להצלחה גם כן.
חיים וקריירה > 2020: תחילת הקריירה והפריצה

זהרה נולדה ב-6 בנובמבר 1998, במרסין, טורקיה. היא התחילה את דרכה כאשר הוציאה את השיר "Kopаrdılаr Seni Benden", עם אונור בייראקטאר בפברואר 2020. השיר זכה להצלחה, תוך שהצליח לצבור קרוב ל-10 מיליון צפיות. לאחר מכן, לקחה הפסקה על מנת להקליט את סינגל הבכורה שלה. לבסוף, ביוני 2020 הוציאה את "Cennetten Çiçek", כסינגל הבכורה הרשמי שלה. ביממה הראשונה לצאתו, צבר למעלה מ-3.3 מיליון צפיות והיה לאחד מהקליפים הטורקיים הבודדים באותה השנה שעשו זאת.
סינגל הבכורה שלה זיכה אותה בזמן מהיר להצלחה חסרת תקדים, היות שבפחות משלושה חודשים, מונה הצפיות שלו עמד על למעלה מ-128 מיליון צפיות, דבר אשר הכניס אותו לרשימת 100 הקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים. הצלחתו התבטאה גם בספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-11 מיליון השמעות. מעבר להצלחת השיר ברשתות הסטרימינג השונות, הוא הצליח לכבוש את פסגת מצעד טורקיה טופ 20; המצעד החשוב ביותר בעולם המוזיקה הטורקי. במשך ארבעה שבועות רצופים היה השיר במקום השני במצעד, תוך שבשבוע החמישי שלו הצליח להעפיל על הלהיט "Kendime Sardım" של אוגוסהן קוץ' שהיה בפסגת המצעד במשך שמונה שבועות רצופים. כמו כן, חסמה זהרה עם "Cennetten Çiçek" את השיר "Bela" של האנדה ינר, תוך שהשני מביניהם ("Bela") נשאר במקום השני מבלי שהצליח לכבוש את פסגת המצעד.
בהמשך שנת 2020, הוציאה גרסה איטית לסינגל הבכורה שלה, שנקראת "Cennetten Çiçek (Slow Version)". גרסה זו זכתה להצלחה נאה וצברה עשרות אלפי השמעות בספוטיפיי. כמו כן, הוציאה גרסת טראפ לשיר, הנקראת "Cennetten Çiçek (Trap Version)". גם גרסה זו זכתה להצלחה בספוטיפיי. ב-29 בספטמבר, פרסם המגזין Önce Vatan, סיקור מקיף אודות חייה והקריירה של זהרה, בו סקרו את שיריה שהוציאה ואת מהלך הקריירה שלה. כמו כן, בעת שפורסם באופן רשמי כי זיינפ באסטיק הייתה האמן המושמע ביותר בטורקיה באוגוסט 2020, פורסם כי למרות זאת, השיר "Cennetten Çiçek" של זהרה היה השיר המושמע ביותר בטורקיה באותו החודש.
דיסקוגרפיה > סינגלים

2020: "Kopаrdılаr Seni Benden"
2020: "Cennetten Çiçek"
2020: "Cennetten Çiçek (Slow Version)"
2020: "Cennetten Çiçek (Trap Version)"
2020: "Ederin Olsun"
2021: "Gurbet"
2021: "Olmaz Gülüm"
2022: "Yaprak Gibi"
הערות שוליים

1 2  Zehra - Cennetten Çiçek
1 2 3  Onur Bayraktar, Zehra Gülüç – Kopardılar Seni Benden (Official Video)
↑  Zehra's Biography And Facts', Popnable.com (באנגלית)
1 2 3  YouTube Stats of Zehra - Cennetten Çiçek, kworb.net
↑  Cennetten Çiçek, נבדק ב-2020-09-29
↑  https://twitter.com/musictoptr/status/1299321331163394049, Twitter
↑  https://twitter.com/musictoptr/status/1278989370507264001, Twitter
↑  https://twitter.com/musictoptr/status/1296743847486058497, Twitter
↑  https://twitter.com/musictoptr/status/1296744350890651649, Twitter
↑  https://twitter.com/musictoptr/status/1299320827939184640, Twitter
1 2  Cennetten Çiçek (Slow Versiyon), נבדק ב-2020-09-29
1 2  Cennetten Çiçek (Trap Versiyon), נבדק ב-2020-09-29
↑  Önce Vatan Gazetesi, ZEHRA GÜLÜÇ, https://www.oncevatan.com.tr/ (בטורקית)
↑  Fizy'nin ağustos ayındaki en iyileri açıklandı, hthayat.haberturk.com (בטורקית)
ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית

| --- | --- |

 גוף פרלמנטרי:  בית הנבחרים של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  3 במאי 1820
 יו"ר:  גלן תומפסון (המפלגה הרפובליקנית) כהונה מ-3 בינואר 2023
 חבר בכיר:  דייוויד סקוט (המפלגה הדמוקרטית)
 תחומי שיפוט:  פיקוח על מחלקת החקלאות של ארצות הברית ועל מדיניות חקלאית פדרלית
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-117 של ארצות הברית
      דמוקרטים (24)      רפובליקנים (28)
  אתר האינטרנט הרשמי של ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית
ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House Committee on Agriculture) היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית. לוועדת החקלאות יש סמכות שיפוט כללית לגבי מדיניות החקלאות הפדרלית ופיקוח על כמה סוכנויות פדרליות, והיא יכולה להמליץ על מימון ההקצבות לסוכנויות ממשלתיות, תוכניות ופעילויות שונות, כהגדרתן בתקנון הבית.
היסטוריה

ועדת החקלאות הוקמה ב-3 במאי 1820, לאחר שלואיס וויליאמס מצפון קרוליינה תמך בהחלטה להקמת הוועדה ולהעניק לנושאים חקלאיים משקל שווה לאינטרסים מסחריים וייצור תעשייתי. הוועדה כללה במקור שבעה חברים ממדינות מרילנד, ניו המפשייר, ניו יורק, פנסילבניה, דרום קרוליינה, ורמונט ווירג'יניה. תומאס פורסט מפנסילבניה היה יושב הראש הראשון. ועדת החקלאות נותרה גוף המונה שבעה חברים עד 1835, אז נוספו שני חברים נוספים. מאז הוא גדל בהדרגה לגודלו הנוכחי של 46 חברים.
מקבילת הוועדה בסנאט, ועדת החקלאות, התזונה והיערנות, הוקמה ב-9 בדצמבר 1825.
חברי הוועדה

| רוב | מיעוט |
| --- | --- |
 דייוויד סקוט, יו"ר, ג'ורג'יה  ג'ים קוסטה, קליפורניה  ג'ים מקגוורן, מסצ'וסטס  פילמון ולה, טקסס  אלמה אדמס, קרוליינה הצפונית  אביגייל ספנברגר, וירג'יניה  ג'האנה הייז, קונטיקט  אנטוניו דלגאדו, ניו יורק  בובי ראש, אילינוי  שלי פינגרי, מיין  גרגוריו סבלן, איי מריאנה הצפוניים  אנני קסטר, ניו המפשייר  שרי בוסטוס, אילינוי  שון פטריק מלוני, ניו יורק  סטייסי פלסקט, איי הבתולה של ארצות הברית  טום או'הלראן, אריזונה  סלוד קרבחאל, קליפורניה  רו קאנה, קליפורניה  אל לוסון, פלורידה  לו קארייה, קליפורניה  אנג'י קרייג, מינסוטה  ג'וש הארדר, קליפורניה  סינדי אקסני, איווה  קים שרייר, וושינגטון  ג'ימי פאנטה, קליפורניה  אן קירקפטריק, אריזונה  סנפורד בישופ, ג'ורג'יה:  גלן תומפסון, החבר הבכיר, פנסילבניה  אוסטין סקוט, ג'ורג'יה  ריק קרופורד, ארקנסו  סקוט דז'רליי, טנסי  ויקי הרצלר, מיזורי  דאג למלפה, קליפורניה  רודני דייוויס, אילינוי  ריק אלן, ג'ורג'יה  דייוויד ראוזר, קרוליינה הצפונית  טרנט קלי, מיסיסיפי  דון בייקון, נברסקה  דאסטי ג'ונסון, דקוטה הדרומית  ג'ים בירד, אינדיאנה  ג'ים הגדורן, מינסוטה  כריס ג'ייקובס, ניו יורק  טרוי בולדרסון, אוהיו  מייקל קלאוד, טקסס  טרייסי מאן, קנזס  רנדי פינסטרה, איווה  מרי מילר, אילינוי  בארי מור, אלבמה  קאט קאמק, פלורידה  מישל פישבאך, מינוסטה  ג'וליה לטלו, לואיזיאנה
הערות שוליים

↑  באורח רשמי פוליטיקאי עצמאי, אך חובר לדמוקרטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381911905171  BnF: cb11863649n (data)  LCCN: n81093140  NLA: 35564647  SUDOC: 080828566  VIAF: 152455612   WorldCat (עם VIAF): 152455612
התאחדות ההוקי קרח האוקראינית

| --- | --- |
 ענפי ספורט:  הוקי קרח
 תחום השיפוט:  ארצי, אוקראינה
 השתייכות:  פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית
 תאריך ההשתייכות:  1992
 מיקום המטה:  קייב, אוקראינה
 יושב ראש:  אנטולי ברזווין
 מנכ"ל:  סרגיי קובאל
 תאריך ייסוד:  1992
 http://www.fhu.com.ua
 
התאחדות ההוקי קרח האוקראינית (ברוסית: Федерація хокею України, ФХУ) היא הארגון המנהל את ההוקי קרח באוקראינה ומייצגת את האינטרסים האוקראיניים בתחום ההוקי בפני פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
היסטוריה

התאחדות ההוקי קרח האוקראינית הוקמה לראשונה כהתאחדות ההוקי קרח של אוקראינה הסובייטית כבר בשנת 1963 אך לא פעלה באופן עצמאי והייתה כפופה לפדרציית ההוקי הסובייטית. ב-20 בפברואר 1992 ההתאחדות הפכה להתאחדות עצמאית והייתה להתאחדות ההוקי קרח של אוקראינה העצמאית.
מטרת ההתאחדות

ההתאחדות מנהלת את כל ליגות ההוקי קרח באוקראינה, כולל:
אליפות אוקראינה בהוקי קרח (Чемпіонат України з хокею с шайбою)
ליגת ההוקי קרח המקצוענית של אוקראינה
גביע התאחדות ההוקי קרח האוקראינית
בנוסף גם מנהלת את תחרויות ההוקי קרח לנשים וכו' ואת נבחרת אוקראינה בהוקי קרח ובאחריותה גם לארגן את כל התחרויות הבינלאומיות שנערכות באוקראינה בתחום ההוקי קרח.
הנהלת ההתאחדות

גופי הניהול של ההתאחדות כוללים את הקונגרס, מועצת ההתאחדות והוועדה המבצעת. גוף הבכיר בהתאחדות הוא קונגרס ההתאחדות המתכנס אחת לארבע שנים. נשיא ההתאחדות נבחר בהצבעה חשאית בקרב חברי הקונגרס.
הנהלת ההתאחדות > נשיאי ההתאחדות

| תקופת כהונה | נשיא |
| --- | --- |
28 בפברואר 1992 - נובמבר 1997: אנטולי חורוזוב
נובמבר 1997 - 8 בדצמבר 2006: אלכסנדר אומלצ'נקו
8 בדצמבר 2006 - מכהן: אנטולי ברזווין
זלמן רובין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1861 קובנה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  11 בספטמבר 1921 (בגיל 60 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 
זלמן ברוך הכהן רובין (תרכ"א, 1861 - 9 בנובמבר 1921 (ח' בחשוון ה'תרפ"ב)) היה עסקן ביישוב הישן בירושלים. יושב ראש "הוועד הכללי כנסת ישראל" וסגן יו"ר ועד העיר ליהודי ירושלים.
ביוגרפיה

נולד בקובנה שבליטא. לאחר נישואיו עסק במסחר ובעסקנות ציבורית בעירו. בשנת 1903 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. השקיע את הונו בבניית בתים בשכונת מאה שערים בירושלים. היה עסקן ציבורי בולט בירושלים. היה יושב ראש "הוועד הכללי כנסת ישראל", הממונה על כולל וילנה וחבר ועד הנהלת בית החולים ביקור חולים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוגלה על ידי הטורקים לחיפה. לאחר המלחמה חזר לירושלים. בשנת 1918 נבחר לחבר "ועד העיר האשכנזי" בירושלים ושימש סגן יו"ר "ועד העיר ליהודי ירושלים". היה מקורב לרב קוק ושימש בא כוחו.
לפני צאתו לווינה לצורכי רפואה כתב צוואה, ובה ציווה שליש מרכושו (כ-7000 לירות, סכום עתק באותם ימים) לקופת גמילות חסדים ללומדי תורה.
נפטר בתאריך 9 בנובמבר 1921 (ח' בחשוון ה'תרפ"ב), מספר ימים לאחר שנדקר על ידי פורעים ערבים במאורעות ב' בנובמבר מאורעות בלפור תרפ"ב (א' חשוון תרפ"ב 2 בנובמבר 1921) והובא לקבורה בהר הזיתים. הוספד על ידי הרב קוק, שאמר עליו: "בכל מעשיו היו לנגד עיניו האידיאלים הדתיים והלאומיים של היישוב היהודי".
שני בניו התגוררו מחוץ לישראל.
הערות שוליים

↑  יאיר קליין, ‏היום בהיסטוריה: 100 שנה למאורעות נובמבר, באתר "סרוגים", 7 באוקטובר 2021
זעקוקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°43′50″N 35°14′13″E﻿ / ﻿31.73068°N 35.23701°E﻿ / 31.73068; 35.23701
  (למפת ירושלים מוגדלת) חרבת זעקוקה(למפת ירושלים רגילה) חרבת זעקוקה(למפת הרי ירושלים רגילה) חרבת זעקוקה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) חרבת זעקוקה
 
חירבת זעקוקה היא אתר ארכאולוגי הנמצא בפאתים המזרחיים של הכפר אום טובא ממזרח לירושלים (ליד שכונת הר חומה), בו נמצאו מערות, גת חצובה, בורות מים ובריכה. כיום האתר מוזנח ונפגע מאוד עקב בנייה בלתי חוקית ושוד עתיקות.
באחת המערות ששימשו לקבורה התרחש שוד עתיקות בו נעקרו ממקומם ונגנבו פרוטומות.
הערות שוליים

↑  קברים וראשי מתים במערת מסתור פחות ידועה ממרד בר כוכבא, אייל נוימן, באתר YouTube.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זיוה בן-פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 (בת 87 בערך) וינה, אוסטריה הפדרלית 
 ענף מדעי:  ספרות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
זיוה בן-פורת (נולדה ב-1937) היא חוקרת ספרות המתמחה בנושא אינטרטקסטואליות לסוגיה בספרות ובתרבות (כולל הפופולרית). פרופסור אמריטה בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. כיום היא מלמדת במחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללה האקדמית ספיר.
בן-פורת נולדה באוסטריה ועלתה לארץ ישראל בגיל רך. היא חברת קיבוץ רעים, השוכן בנגב המערבי, בעוטף עזה. למדה הוראה בסמינר הקיבוצים ובשנת 1958 פתחה את בית הספר היסודי בקיבוץ ולימדה בו שש שנים. בהמשך, בתקופת לימודיה באוניברסיטת תל אביב לימדה אנגלית בבית הספר ברעים וספרות במוסד החינוכי "מעלה הבשור", בקיבוץ מגן. במסגרת עבודתה ב"מעלה הבשור" לקחה חלק בפיתוח תוכנית לימודים ייחודית בתחום הספרות.
בעלת תואר ראשון בספרות עברית וספרות אנגלית מטעם אוניברסיטת תל אביב, תואר שני בספרות אנגלית מטעם אוניברסיטה זו, ותואר דוקטור בספרות השוואתית מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית פרופ' רוברט (אורי) אלטר.
בשנים 2000–2008 עמדה בראש המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1993 - 2008 הייתה עורכת ראשית של הסדרה "ספרות/משמעות/תרבות" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ספריה

אדרת לבנימין, ספר היובל לבנימין הרשב, עורכים - זיוה בן פורת, תל אביב, 2001.
ליריקה ולהיט, זיוה בן-פורת בשיתוף עם: הרי גולומב, יהודית גלוזמן, משה גלעד, אורלי לובין, רחל פן, עוזי שביט ורקפת שפי ; איורים - דודו גבע, תל אביב, 1989.
הסתיו בשירה העברית, על הקשרים בין מציאות, מושגים והיצגים ספרותיים וגילויהם בשירה, משרד הביטחון, תל אביב, 1991.
ז'אן-ז'וזף מורה

| --- | --- |
 לידה:  11 באפריל 1682 אביניון, צרפת 
 פטירה:  20 בדצמבר 1738 (בגיל 56) שרנטון-לה-פון, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 
ז'אן-ז'וזף מורה (בצרפתית: Jean-Joseph Mouret‏; 11 באפריל 1682, אביניון – 22 בדצמבר 1738, שארנטון-דה-פון) היה מלחין צרפתי, שיצירותיו הדרמטיות הקנו לו מעמד בין עמודי התווך של מוזיקת הבארוק בארצו. אף כי רוב יצירותיו אינן מבוצעות עוד כיום, שמו של מורה לא נשכח הודות לפופולריות של "רונדו תרועת החצוצרה" מתוך הסוויטה הסימפונית הראשונה שלו, שאומץ כאות הזמן של תוכנית הטלוויזיה הציבורית "תיאטרון מופת".
אריגון (אנ') ודיוניסוס במחזה "ניצחון ההכרה".
קורות חייו

אביו של מורה היה סוחר משי מצליח באביניון, כנר חובב, שעמד על כישרונו המוזיקלי של בנו הקטן, העניק לו הכשרה ותמך בהחלטתו לבחור בקריירה מוזיקלית. בנעוריו, הוכיח מורה את יכולתו כזמר ובמקביל נחל הצלחה בחיבוריו המוזיקליים.
בהיותו כבן 25 השתקע מורה בפריז. הידיעות על בואו פשטו חיש קל בעיר והוא הוצג לפני אן, הדוכסית ממיין (אנ'), שטרקלינה בסו היה מרכז חברתי לאנשי חצר המלכות בשנות דעיכתו של לואי הארבעה-עשר. אופיו הנוח והלבבי סייע לו רבות בהשגת פטרונותה של הדוכסית, שמינתה אותו לאחראי על המוזיקה בחצרה בסביבות 1708. בסו הפיק אופרות והיה ממונה על שישה עשר "הלילות הגדולים" הדו-שבועיים בעונת 15–1714, שלכבודם הפיק מחזות-ביניים וקנטטות אלגוריות, במסורת נשפי המסכות החצרוניים, ומוזיקה אחרת. טובי הנגנים ניגנו את יצירותיו לפני הקהל המובחר ביותר בצרפת. הקריירה הבוגרת של מורה יצאה איפוא לדרכה בנסיבות הנוחות ביותר שבנמצא.
בחצר החזיק ז'אן ז'וזף מורה במשרת זמר וניהל את ערבי הבידור המפוארים שהציע העוצר, הדוכס מאורליאן, בטירת וילר-קוטרה כשלואי החמישה-עשר הגיע לגיל בגרות ב-1722.
בפריז עבד מורה עם האקדמיה המלכותית למוזיקה. הוא ניהל את תזמורת האופרה של פריז משנת 1714 עד 1718, חיבר מוזיקה וניהל את "התיאטרון האיטלקי החדש" בפאליי-רויאל (1717-37). הדיברטימנטי שחיבר בשביל התיאטרון ליוו, בין היתר, את הקומדיות העדינות של פייר דה מאריבו, ומילאו, לאחר הדפסתם, שישה כרכים. במקביל ניהל את סדרת הקונצרטים שארגנה תזמורת האופרה, "קונצרטים רוחניים" (1728-34). משרותיו אלה איפשרו לו לתת ביטוי פומבי למוזיקה שלו עצמו ולחיות חיי אמידות ורווחה. מורה נשא אישה והביא לעולם בת אחת. ואולם על שנותיו האחרונות העיבו קשיים פיננסיים ואכזבות חברתיות. מורה שקע בעוני ומת בבית מחסה בניהול הכנסייה בשארנטון-לה-פון.