stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשף (תרבות להט"ב)
תרבות הנשפים העכשווית (קהילת הקיקי - Kiki Scene)

המילה "קיקי" לקוחה מתרבות הנשפים ההיסטורית, ומשמעותה קול צחקוק (כמו חי חי), פירושה הוא לעשות כיף או בילוי נוח וכיפי. את ראשית תרבות הנשפים העכשווית, "קיקי", ניתן לתארך לשנת 2005, בניו יורק. ארגוני בריאות גאים שונים כמו GMHS ו־HMI, ניסו לטפל בקורבנות הרבים של מחלת האיידס, ולפיכך ארגנו נשפים מפוארים שבהם סופקו בדיקות איידס בחינם, טיפול מניעתי נגד המחלה, וקידום מין בטוח בקרב חברי הקהילה הגאה.
בתי הקיקי מארחים את הנשפים ועודדו השתתפות של הקהילה הלה"טבפאקית הצעירה. עיקר הפעילים בסצנת הקיקי הם בני נוער וצעירים בגילאים 13–25. רבים מבני הנוער הללו מתמודדים עם מציאות אכזרית של חוסר קבלה, התעללות, HIV, זנות, מגורים ברחוב ואלימות משטרתית. בנשפים ובאירועים משוחחים על נושאים אלו ומסופקת תמיכה נפשית למשתתפים. קהילת הקיקי מספקת מרחב מוגן ומעצים, דרך להשתייכות ולביטוי עצמי, ומציאות אלטרנטיבית בה מריעים לבני הנוער שנדחו מבתי המוצא שלהם ורואים אותם כפי שהם באמת ב'קהילת הנשפים'. כמו בתרבות הנשפים המקורית, הילדים והנערים מוצאים הורים גאים חלופיים המהווים מעין מנטורים בשבילם. הקהילה של תרבות הקיקי מספקת לילדים ולנערים מקום פיזי למגורים, תמיכה כלכלית במידת הצורך, וטיפולים פסיכולוגיים לילדים שמצאו את עצמם ללא בית ברחוב.
מגפת האיידס

"קהילת הנשפים" מכילה את פלח האוכלוסייה בעל הסיכויים הגבוהים ביותר לחלות במחלת האיידס. התפשטות מחלת האיידס בארצות הברית הייתה גבוהה ומהירה במיוחד בקרב קהילות השוליים, במצב סוציו-אקונומי נמוך, אשר לעיתים קרובות הודרו מהשיח הציבורי ומטיפול הרשויות. חלק מאותם אוכלוסיות, היו הומואים ושחורים. לפי ההערכות בארצות הברית, גברים בין הגילאים 13–29 אשר מקיימים יחסי מין עם גברים אחרים הם כ-61% מהחולים במחלה. מתוך אותו פלח אוכלוסייה, גברים שחורים צעירים בסיכון הגבוה ביותר, ובשנת 2009 היוו כ-48% מהחולים במחלה. בשל הריכוז המשמעותי של אותו פלח אוכלוסייה בסיכון למחלה בנשפים, ארגוני בריאות רבים מספקים שירותים בריאותיים דרך אותם נשפים, ואף מארגנים אותם בעצמם על מנת לספק חינוך מיני, בדיקות איידס בחינם, ושיח על מין בטוח. הנשף המפורסם ביותר נקרא 'נשף הלטקס' ומתקיים מדי שנה בניו יורק על ידי ארגון GMHC, ומקדם בעזרתו מין בטוח בקרב גברים הומואים.
מעבר לקיום הנשפים, מתקיימים פרויקטים בריאותיים רבים תוך שימוש בפלטפורמות של נשפים קיימים. 'פרויקט ווג' (ProjectVOGUE) הוא בין הפרויקטים המוכרים שנעשו בארצות הברית במטרה למנוע את התפשטות מחלת האיידס, שגבתה קורבנות רבים בקרב קהילת הנשפים. הפרויקט היה שיתוף פעולה בין מספר אוניברסיטאות מחקר: אוניברסיטת רוצ'סטר (University of Rochester School of Medicine and Dentistry) אוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל (Florida International University), וארגוני הבריאות: המרכז לבריאות ממחלת הסרטן על שם פרד האצ'ינסון (the Fred Hutchinson Cancer Research Center) ומוקה, המרכז לבריאות גברים צבעוניים (MOCHA). מטרתו של הפרויקט לספק למשתתפים בנשפים כלים טיפוליים כמו חיסונים ניסיוניים למחלת האיידס, וכלים נפשיים - חינוכיים כמו שיעורי חינוך מיני, וטיפולים פסיכולוגיים בשל טראומות האובדן הרבות שהקהילה חוותה ועודנה חווה. בשביל למשוך את המשתתפים להגיע למפגשים לאחר הנשפים, ניתנת לכל אחד מהם מתנת הגעה בשווי 25$ ושוברי נסיעה בחינם. כמו כן, מארגני 'פרויקט ווג', כמו פרויקטים אחרים, השתמשו במבנה המשפחתי של 'קהילת הנשפים', ופנו ל-15 אמהות ואבות מפורסמים בקהילת הנשפים בבקשה להשתתף במפגשים ולהדריך את ילדיהם ואת שאר הקהילה. 'פרויקט ווג' הצליח להקטין את אחוזי החולים במחלה בקרב המשתתפים, וכן עזר לקהילה להתמודד עם טראומת האובדן של חברי קהילה רבים שנפטרו בשל מחלת האיידס.
זו רק אחת מהשותפויות הרבות שהתגבשו ברחבי ארצות הברית בין ענף הבריאות לבין קהילת הנשפים לעידוד מניעת HIV. בסך הכל, מגפת האיידס לקחה, וממשיכה לקחת את חייהם של משתתפים רבים בנשפים, אך טראומה זו גרמה לקהילה להתהדק כשהחברים הספידו, התאבלו וחגגו יחד את חייהם של חבריהם.
השפעות תרבותיות

תרבות הנשפים בניו יורק הותירה חותם מרכזי על התרבות הפופולרית בכלל והתרבות הגאה בפרט, משנת 1980 עד היום.
השפעות תרבותיות > ריקוד

ההשפעה הבולטת ביותר של תרבות הנשפים על המיינסטרים היא ה-Vogue, סגנון ריקוד שמקורו באולמות נשפים של הארלם במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20. הריקוד הפך למוכר בשנות ה-80, בזכות רקדני הווג שצעדו על מסלולי תצוגות האופנה: בתחילה אצל המעצב טיירי מוגלר בפריז, ולאחר מכן בנשף של DIFFA, ארגון שנאבק בהתפשטות מחלת האיידס ותומכיו השתייכו לתחומי עיצוב למיניהן. כמו כן, ההשפעה המוכרת ביותר של סגנון הריקוד היא על הקליפ של מדונה לשירה VOUGE, אשר הופץ בשנת 1990 והוביל לחשיפה עולמית של סגנון הריקוד המחתרתי. הקליפ מציג את מדונה רוקדת לצד שניים מרקדני הווג המוכרים והבולטים באותה תקופה – לואי וחוזה אקסטרווגנזה. חוזה הוא גם זה שיצר את הכוריאוגרפיה לקליפ המפורסם.
יש הרבה אגדות המספרות כיצד הומצא הריקוד, אך על פי הדיג'יי דייוויד דה פינו, הסגנון התחיל במועדון ניו יורקי שנקרא Footsteps: "כל מיני בחורים שחורים זרקו 'שייד' אחד על השני. לאחד מהם, פאריס דופרי, היה גיליון של 'ווג' בתיק, ובזמן שרקד הוא שלף אותו, פתח אותו בעמוד שבו הופיעה דוגמנית וחיקה את התנוחה שלה לפי הקצב. אחר כך הוא דפדף קדימה, עצר בתנוחה חדשה וכן הלאה. בתוך כמה רגעים, זה הפך לקרב תנוחות בין הנוכחים. הרעיון הבסיסי היה ליצור תנוחות נשגבות יותר, ועד מהרה זה החל להופיע בנשפים. תחילה הם כינו את זה 'פוזינג' ואז זה נקרא 'ווגינג', על שם המגזין כמובן".
תחרות הנשפים התקיימה על בסיס הבתים השונים בקטגוריות שונות, ואחת מהן הייתה ריקוד הווגינג. הכירואוגרף ווילי נינג'ה (Willi Ninja), מוכר כ'סנדק הווג', שהיה הראשון לפתח באופן מקצועי את סגנון הריקוד, ומוזכר רבות בסרט 'פריז בוערת' (1991). על פי הספר Voguing and the House Ballroom Scene of New York City 1989-92, שנכתב על ידי שנטל רגנאל, סגנון הריקוד הוכתר בשנות ה-90 ל'דוגמנות לצלילי המוזיקה', וחושף את השוני שעברה העיר ניו יורק דרך הריקוד - מעיר המורכבת מטלאים שהיוותה מקור לטרנדים בתחומי אמנות, אופנה ומוזיקה, לעיר הזמינה לעשירים בלבד כיום. עם הזמן, מריקוד שהכיל רק פוזות של דוגמניות, הפך לריקוד המושפע מאמנות אפריקנית, סרטי קונג פו, ותנועות המסבות את תשומת הלב של הקהל למלתחת או לאיפור המתחרות.
בקרב הקהילה הגאה, ריקוד הווג נתפס לא רק ככוריאוגרפיה של הנפות ידיים חדות באוויר ומתיחת חלקי הגוף בצורה מורכבת, אלא כתופעה תרבותית-חברתית ואמצעי ביטוי של נערים שחורים שסבלו מדיכוי חברתי קשה. לא במקרה הריקוד זכה לתהודת שיא בשנות ה-80, אז היה לו תפקיד אקוטי. הקהילה הגאה גוועה לאיטה עקב משבר האיידס ומערכות הבריאות בארצות הברית התעלמו מהתפשטות נגיף ה-HIV, שעלה למאות אלפים בחייהם. הסיטואציה הבלתי נתפסת הובילה להידרדרות דרמטית בצב הרוח בקרב הקהילה הגאה, מה שהתבטא בין היתר בהידרדרות בתרבות הבילוי הקהילתית. על הרקע הזה, ווגינג, ריקוד חד ומקוטע, נע בין תנוחה לתנוחה, היווה קריאה לעזרה או מלחמה. הוא מסמל את היכולת של הקהילה הגאה להפסיק לקפוא במקומם נוכח המצב הנורא ולעשות משהו. הנשפים גרמו לקהילה הגאה להחיות את התרבות הגאה בניו יורק ולמחות על התעלמותו של הממשל ממצבם.
השפעות תרבותיות > שפה

מונחי שפת תרבות הנשפים נטמעו בתרבות הגאה והפופולרית לאורך השנים, ומופצים בעזרת הטלוויזיה, קולנוע, עיתונות ואינטרנט. בשנת 2009, יצאה לאור הסדרה המרוץ לדראג של רו פול, שהטמיעה הרבה מסלנג הנשפים ברמה הבינלאומית.
רוב הסלנג העברי שהושפע מתרבות הנשפים 'מעובר' מאנגלית. המילים המוכרות ביותר:
'לעבור (Passing) - המקור של המילה היא בתחרויות הנשפים, ומשמעותה היא 'לעבור' כאישה בתור טרנסית. השתמשו במילה על מנת להסביר את הניצחון של בתים שונים בנשפים, ככל שטרנסית 'יותר עוברת כאישה', כך יש לה יותר סיכוי לנצח בנשף. יש הרבה קונוטציה שלילית במילה, בשל הפגיעה שהיא מסמלת אם מישהי 'לא עוברת' חברתית.
מאמא דראג - אשר נובעת מהמבנה המשפחתי של תרבות הנשפים. כיום בקהילה הגאה, כשיש לדראג קווין מעריצים או מתלמדים ששואבים ממנה השראה, הם מכנים אותה מאמא דראג.
קטגוריות - מבוססות על אינסוף נושאים, כישורים וטכניקות. חלק מהקטגוריות פתוחות לכל המתחרים, וחלק שמורות רק למנוסים ביותר, החדשים בנשפים, או למגדר מסוים.
פם קווין - אישה טרנסית. בנשפים מדובר בקטגוריות הפתוחות לנשים בלבד.
בוץ' קווין - גבר הומו, אשר מתחרה בקטגוריות השמורות לגברים סיסג'נדרים בלבד.
ילדים אגדתיים - הילדים בבתים המתחרים בנשפים.
רילנס (מהמילה Realness, אמת או ריאליות באנגלית) - היכולת של טרנס להשתלב בקבוצה שהיא לא קבוצת הייחוס שלו. לדוגמה, בקטגוריית רילנס בנשפים, המטרה היא להצליח 'לעבור' כאיש עסקים או כאשת החברה הגבוהה.
ורג'ן (מהמילה virgin, בתול באנגלית) - משתתף בנשף בפעם הראשונה.
ווג פם - סגנון ריקוד הווג עם טוויסט של נשיות. התנועות יהיו יותר רכות ונעימות.
וולקינג (מהמילה walking, הליכה באנגלית) - לצעוד בקטגוריה מסוימת בזמן הנשף.
שייד (מהמילה Shade, צל באנגלית) - להטיל צל על מתחרה אחר, כלומר, לזכות במלוא תשומת הלב בשל הופעה מרשימה בנשף.
רידינג (מהמילה Reading, קריאה באנגלית) - חשיפת הפגמים של מישהו.
השפעות תרבותיות > מוזיקה

השפעה משמעותית נוספת של הנשפים, אשר תרמה לעולם המוזיקה הגאה הפופולרית. אלמנט מרכזי בנשפים הוא המוזיקה, המאופיינת בדרך כלל בקצב מהיר, המלווה בראפ של פרשנים או של מנחים. מילות השיר מסוגננות לא פחות מהמקצבים, ולעיתים קרובות מהללות את המלכות ואת הנשיות באמצעות שפה וולגרית ושימוש במילים כמו "cunt" או "pussy".‏ מבחינה היסטורית, המוזיקה שהושמעה בנשפים הייתה כל מה שנחשב לפופולרי בקהילה הלהט"בית האפרו-אמריקאית באותה תקופה, לרבות דיסקו, קלאב, האוס ואפילו ראפ ו-R&B. מוזיקת האוס, המוזיקה העיקרית של הנשפים, היא תמיד מוזיקה קצבית, שיש לה מקורות אפרו-אמריקאים שבאים לידי ביטוי בקצב. באופן כללי, תרבות הנשפים היוותה כר פורה לסגנונות חדשים של מוזיקת האוס ושל מוזיקה אלקטרונית וגם של ז'אנרים מוזיקליים אחרים. התרבות השפיעה גם על גל אמני היפ הופ קווירים כגון Zebra Katz,‏ House of Ladosha ו-Le1f.‏
כיום, מוזיקאים ומוזיקאיות רבות כמו Eliss D וקווין אוויאנס, דיג'יים ומפיקים שונים מושפעים מסגנון המוזיקה של הנשפים. בשל ההתעניינות הגוברת בתחום, גם מוזיקאים ומוזיקאיות פופולריים ברחבי העולם מתאימים את סגנון המוזיקה שלהם לרקדני הווג. למשל, בסינגל של אריאנה גרנדה "The Light is Coming" ישנם ביטים שנוצרו במיוחד לרקדני ווג.
השפעות תרבותיות > אופנה

אופנת הנשפים השתנתה עם השנים. בתחילתה שאבה השראה מנערות השעשועים בלאס וגאס, ולכן תלבושות הנשפים היו מורכבות מנוצות, חרוזים ואבני חן מנצנצות. לאחר מכן, ההשראה נבעה מכוכבות מסך הכסף, ובשנות ה-80, המוזה הייתה דוגמניות על. עם השינויים במקורות ההשראה גם הלבוש עצמו השתנה. בנשפים המוקדמים המהות הייתה יצירתיות והמשתתפים נהגו להגות ולתפור את התלבושות בעצמם. אולם, לאחר מכן, ילדי הנשפים התחילו לשלב בגדי מעצבים של אופנה עילית. את חלקם הם גנבו מחנויות יוקרה, בשל הרצון לזכות ביותר ניקוד. חברי הבתים (Houses) הציגו בתחרויות הנשפים סגנונות אופנתיים אשר התחקו אחר בתי האופנה העילית. מלבוש קיט, אופנת רנסאנס, לבוש רחוב ועוד המשפיעים על אופנת דראג עד היום.
השפעות תרבותיות > קולנוע וטלוויזיה

רוב הבתים הניו יורקים שהשתתפו בנשפים של שנות ה-80 מוזכרים בסרט הדוקומנטרי הידוע 'פריז בוערת', שהתפרסם בשנת 1991. שמו של הסרט הוא על בסיס נשף מפורסם משנת 1986. הסרט סיפק מבט פנימי על תרבות הנשפים ואנשיה, בשילוב תיעוד מתוך הנשפים עצמם וסצנות שנלקחו מחייהם האישיים של הגיבורים. סרט נוסף אך פחות מוכר הוא 'דה קווין', שצולם כבר בסוף שנות ה-60. הסרט מתעד תחרות יופי של מלכות דראג אמריקניות, שבחבר השופטים ישבו אנדי וורהול ולארי ריברס.
בשנת 2016, הסרט 'קיקי', שבוים על ידי הבמאית השוודית-אמריקנית שרה יורדנו, סיפק תמונת מצב מודרנית של תרבות הנשפים בארצות הברית. הסרט עוסק בתת-קבוצה בסצנת הבולרום המכונה קיקי.
בשנת 2017, כחלק מסדרה דוקומנטרית על הזהות התרבותית בניו זילנד, חברת התקשורת VICE MEDIA הפיקה פרק על תרבות הנשפים בניו זילנד בהפקת הארגון FAFSWAG, שם הפרק היה: "FAFSWAG: Auckland's Underground Vogue Scene".
בשנת 2018, חברת ההפקות האמריקאית VICELAND, הפיקה את הסדרה My House, אשר עוקבת אחרי שישה אנשים המעורבים בתרבות הנשפים בניו יורק.
באביב 2018, סדרת הטלוויזיה POSE הושקה בניו יורק, ועלילתה עוסקת בתרבות הנשפים של שנות ה-80 בניו יורק. יוצרי הסדרה הם סטיבן קאנל, בראד פאלצ'וק וראיין מרפי. לסדרה שתי עונות, ובשנת 2020 צפויה לצאת עונה שלישית.
ב-18 באפריל 2019, הודיעו על יציאתו לאקרנים של הסרט "Port Authority", בבימויה של דניאל לסוביץ'. הסרט עוסק בסיפור אהבה בין טרנסג'נדרית שחורה המעורבת בתרבות הנשפים, לבין גבר סיסג'נדר מהמידווסט בארצות הברית. הפרימיירה של הסרט תוצג בפסטיבל הסרטים קאן 2019. הסרט הופק על ידי מרטין סקורסזה וחברת ההפקות RT, והשחקנית הראשית בסרט תהיה לניה בלום - דוגמנית ושחקנית טרנסג'נדרית מפורסמת. זאת תהיה הפעם הראשונה בהיסטוריית הפסטיבל שאישה טרנסית שחורה משחקת בתפקיד ראשי באחד הסרטים הפותחים של הפסטיבל. מעבר לכך, כמעט כל ניצב ושחקן בסרט אשר משחקים תפקיד בסצנות הנשפים הם משתתפים אקטיביים בתרבות הנשפים בניו יורק היום. גם לניה בלום ידועה כאחת המתחרות המוכרות ביותר בנשפים הניו-יורקים. היא האמא של בית Miyake-Mugler, וידועה בקהילת הנשפים כ"נסיכה הפולינזית" שרכשה לעצמה שם בינלאומי כשצעדה בקטגוריית ה'פנים'. אחת ממטרות הסרט היא להפיק סרט על קהילת הנשפים בשיתופה של הקהילה האמיתית ומנקודת מבטה וכמו כן, להעניק להם שכר תמורת כך.
לקריאה נוספת

Weems, M. (2008). A History of Festive Homosexuality: 1700–1969 CE. In The Fierce Tribe: Masculine Identity and Performance in the Circuit (pp. 81–100). Logan, Utah: University Press of Colorado. doi:10.2307/j.ctt4cgq6k.14
ויליאם הודג'ס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1744 לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  6 במרץ 1797 (בגיל 52) בריקסהאם, הממלכה המאוחדת 
 
ויליאם הודג'ס (באנגלית: William Hodges;‏ 1744–1797) היה צייר אנגלי. הוא היה חבר במשלחת השנייה של ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט, וידוע בעיקר בזכות הרישומים והציורים של המקומות בהם ביקר באותו מסע, כמו טהיטי, אי הפסחא, ניו זילנד, והאנטארקטיקה.
ביוגרפיה

הודג'ס נולד ב -28 באוקטובר 1744 בלונדון. הוא למד אצל ויליאם שיפלי, ואחר כך בסדנא של ריצ'רד וילסון, שם פגש את תומאס ג'ונס (צייר). במהלך הקריירה המוקדמת שלו, הוא התפרנס מציור תפאורות לתיאטרון.
בין 1772 ל־1775 ליווה הודג'ס את ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט כאמן המשלחת. רבים מרישומי וציוריו עוצבו כחריטות במהדורה המקורית של זכרונות של קוק מההפלגה.
מרבית ציורי השמן הנופיים שעשה בקנה מידה גדול ממסעותיו הושלמו לאחר שובו ללונדון. הוא קיבל משכורת מהאדמירליות לצורך השלמתם. בציורים אלה השתמש באפקטים של אור וצל חזקים יותר מהמקובל במסורת הנוף האירופית. מבקרי אמנות כתבו כי השימוש בניגודי אור וצבע חזקים, העניק לציוריו מראה מחוספס ולא גמור.
הודג'ס גם ייצר רישומי פורטרטים רבים של תושבי האוקיינוס השקט וסצנות מההפלגה בה השתתפו חברי המשלחת.
בשנת 1778, בחסותו של וורן הייסטינגס, נסע הודג'ס להודו, והיה מראשוני ציירי הנוף המקצועיים הבריטיים שביקרו במדינה זו. הוא נשאר שם שש שנים, שהה בלקנאו אצל קלוד מרטין בשנת 1783. מאוחר יותר הודג'ס טייל ברחבי אירופה, כולל ביקור בסנט פטרסבורג ברוסיה בשנת 1790.
בשנת 1793 פרסם הודג'ס ספר מאויר על מסעותיו בהודו.
בדצמבר 1794 הודג'ס פתח תערוכה של עשרים וחמש מיצירותיו בגלריה בלונדון, שכללה שני ציורים גדולים שנקראו "אפקטים של שלום ואפקטים של מלחמה". בסוף ינואר, 1795, כאשר בריטניה הייתה במצב מלחמה נגד צרפת המהפכנית, ביקר התערוכה הנסיך פרדריק, בנו השני של המלך ג'ורג 'השלישי. הדוכס נפגע מציוריו של הודג'ס והורה על סגירת התערוכה. האמירה המלכותית הזו סיימה למעשה את הקריירה של הודג'ס כצייר. רבות מיצירותיו נמכרו במכירה פומבית בסכום קטן.
הודג'ס פרש לדבון והסתבך בנושאים כספיים. ב-6 במרץ 1797 הוא נפטר, ייתכן והתאבד. על שמו נקרא פסגת הר - הודג'ס קנול באנטארקטיקה.
חיים אישיים

ב־11 במאי 1776 התחתן הודג'ס עם מרתה באודן נסביט, בתם של ויליאם וג'יין נסביט, בלונדון. הזוג התיישב בפימליקו. הם ערכו סיור בוויילס ובמידלנדס. מרתה נפטרה תוך שנה, אולי במהלך הלידה. לאחר שסיים את עבודתו למען האדמירלות, ועם מות אשתו, היה הודג'ס חופשי לנסוע.
הודג'ס עזב את הודו בנובמבר 1783, והגיע לבריטניה ביוני 1784. כביכול, חזר הודג'ס כאדם עשיר, והתיישב במייפייר, שם בנה לעצמו סטודיו. הוא הביא איתו בן, ג'יימס.
הודג'ס החל להכין אוסף, "תמונות נבחרות מהודו בשנים 1780–1783", שכלל סדרה של ארבעים ושמונה תמונות שצוירו בהתאם לשרטוטים שהכין בהודו. ב־16 באוקטובר 1784, התחתן הודג'ס עם אשתו השנייה לידיה רייט. גם היא נפטרה לאחר חודשים ספורים של נישואים, אולי מאלכוהוליזם.
בדצמבר 1785 התחתן הודג'ס בפעם השלישית. היה זה לאן מרי קאר, פסנתרנית מוכשרת, והבוגרת מבין חמשת ילדיהם של בנימין ואליזבת קאר. הוריה כבר נפטרו כשהתחתנה עם הודג'ס. באותה עת בערך הודג'ס הוגדר כאפוטרופוס של אחיה של אן מרי, ג'ון, שהפך לסופר מפורסם. נולדו להם שתי בנות ושלושה בנים. הודג'ס נבחר כחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1789 והמשיך להציג שם עד 1794.
לאחר שחווה קשיים כלכליים, ערך בשנת 1792 מסע לא מוצלח לחפש חסות ברוסיה. עם שובו, בפברואר 1793, פרסם הודג'ס את זכרונות מסעו להודו.
בדצמבר 1794 קיים הודג'ס תערוכה פרטית של 25 מתמונותיו בלונדון, אך אף תמונה לא נמכרה, מה שאילץ את הודג'ס לסגור אותה לאחר חודש.
מאוכזב לחלוטין, פרש הודג'ס ממקצועו, מכר את רכושו בלונדון, וביולי 1795 עבר עם משפחתו לבריקסאם בדרום דבון. שם הוא ניסה להחזיר את הונו בעזרת שותפות בפתיחת בנק קטן בדרטמות'. עסקי הבנק לא עלו יפה, ולאחר מספר חודשים הם גייסו משקיעים נוספים. בניהם ג'ון סיל, בעל אדמות מקומי. ג'ון סיל היה אדם בעל השפעה רבה בדרטמות' באותה תקופה, והחזיק ברכוש רב.
המלחמה המתמשכת עם צרפת השפיעה קשה על דארטמות', והבנק נפגע. ביום 13 בספטמבר 1798 התפרסמה הודעה רשמית על פשיטת הרגל האישית של אחד השותפים. עם זאת, נראה כי ג'ון סיל יצא בשלום מפרשה זו כיוון שהוא וגם צאצאיו נותרו בעלי השפעה רבה באזור לאורך כל המאה ה-19.
הודג'ס נפטר ב־6 במרץ 1797. לפני מותו הוא היה בלחץ שנגרם בגלל מצבו הכלכלי וקריסתו הממשמשת ובאה של הבנק. הודג'ס הותיר את אשתו וילדיו במצב קשה.
חפציו, ציוריו וספריו נמכרו במחיר נמוך. מכיוון שהודג'ס הועסק על ידי האדמירליות במסע השני של קוק, כל הציורים מההפלגה היו שייכים להם. עם זאת, הוא חזר וצייר מחדש כמה מהם.
הערות שוליים

↑  Lionel Henry Cust, Hodges William (1744-1797), Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 27
↑  Claude Martin, A Man of the Enlightenment in Eighteenth-century India: The Letters of Claude Martin, 1766-1800, Orient Blackswan, 2003, ISBN 978-81-7824-042-8. (באנגלית)
↑  William Hodges, Travels in India During the Years 1780, 1781, 1782, and 1783., Printed for the author and sold by J. Edwards, 1794. (באנגלית)
↑  paintings by or after William Hodges, artuk.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279153605171  PLWABN: 9810607134105606  AAG: 645  AGSA: 9591  BIBSYS: 8063388  BNE: XX5189575  BnF: cb14630338w (data)  CiNii: DA13389281  DSI: 2303  FNZA: 7095  GND: 123488893  ISNI: 0000 0000 8136 2433  KulturNav: cabe34d2-dd0d-4eff-b85b-9562f37d2075  LCCN: n79055657  NLA: 35199488  NLG: 219718  NTA: 214087476  RERO: 02-A003376017  RKD: 38670  SNAC: w6k36f34  SUDOC: 059212721  TePapa: 4788  Trove: 861725  ULAN: 500031390  VIAF: 56866547   WorldCat (עם VIAF): 56866547 
מפרץ בטהיטי, 1776, הצייר ויליאם הודג'ס
מבצר אגרה בהודו, צייר ויליאם הודג'ס
Days

| --- | --- |

 בימוי:  צאי מינג-ליאנג 
 הופק בידי:  קלאודי וונג
 תסריט:  צאי מינג-ליאנג 
 עריכה:  צ'אנג ג'ונג-יואן
 שחקנים ראשיים:  לי קנג-שנג Anong Houngheuangsy 
 מדינה:  טאיוואן 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בפברואר 2020 
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  סינית מסורתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי, חיי היומיום 
 מקום התרחשות:  בנגקוק 
 דף הסרט ב־IMDb
 
Days (בסינית מסורתית: 日子; בעברית: ימים) הוא סרט דרמה טאיוואני-להט"בי, שיצא לאקרנים ב-2020. הסרט בוים על ידי צאי מינג-ליאנג (אנ'). כמו סרטים אחרים שביים הבמאי, הסרט הוא מינימליסטי, בקצב איטי, וכולל דיאלוג מועט, ללא כתוביות.
הסרט הוקרן לראשונה ב-27 בפברואר 2020 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-70 במספר. בפסטיבל זה, הסרט זכה בפרס טדי בקטגוריית בחירת השופטים.
תקציר העלילה

חיי היומיום הארוכים המינימליסטיים מראים את קנג שבגיל המעבר שבמעמד חברתי בינוני ואת הנון הצעיר. קנג מתגורר לבד, נרגע בביתו הגדול עם נוף לבריכת דגי זהב בחצר האחורית שלו. הוא לא מתגורר בדירה ספרטנית. יומו מתחיל בפולחן דתי במזבח. לאחר מכן, הוא מבצע מטלות, כלומר שטיפת ירקות. קנג נוסע לעיר ומחפש טיפול לכאב ראש וכאב צוואר. אחרי דיקור סיני, הוא מזמין עיסוי במקום עבודתו של נון. קנג משלם לנון אחרי שסיים עיסוי בגוף המלא, וגם נותן לו מתנה, תיבת נגינה קטנה. קנג רואה את נון משתמש בתיבת הנגינה, ואז משתף אותו בארוחה במסעדת המזון המהיר שנמצא סמוך למקום עבודתו של נון. השניים נפרדים לאחר הארוחה המשותפת, ונון נשען על ספסל. הוא מנגן שוב את תיבת המוזיקה, אך לא ניתן לשמוע אותה בגלל רעש הכביש (אנ').
דמויות

לי קנג-שנג (אנ') - קנג
אנונג הונג'ואאנגסי - נון
הפקה

הצילום העיקרי של הסרט נערך ב-2014, במהלך ואחרי ההופעות התיאטראליות באירופה של צאי מינג-ליאנג, לי קנג-שנג וקלאוד וונג, שלאחריו הגיע גם הטיפול הרפואי שעבר לי, שגם כן צולם לסרט. סצנת הפתיחה של הסרט צולמה בסלון של צאי בטייוואן. ב-2017, פגש צאי את הונג'ואאנגסי והשניים שמרו על קשר באמצעות שיחות וידאו (אנ'), דרכו זיהה צאי את מיומנותו של הונג'ואאנגסי בבישול. לא נעשה שימוש בכמה סצנות מוקדמות יותר של לי, וצאי נסע לבנגקוק כדי לצלם שם, כולל סצנות של הונג'ואאנגסי מכין אוכל. צאי שוחח עם העורכת שלו על דרכים לשלב את הדברים הללו שצולמו בסרט עצמו. הסרט עבר פוסט-ייצור ארוך טווח בטייוואן. במאי ויוני 2019, צאי צבר מימון משירות הטלוויזיה הציבורית (אנ') להשלמת הפוסט-ייצור. לפני יציאתו של הסרט, צאי מינג-ליאנג דיבר על הסרט מבלי לקרוא לו בשם כלשהו, וקבע שאין לו שום מושג איך הסרט ייראה בסופו של דבר, והוסיף רק שאמורים להיות רק את לי קנג-שנג ושחקן נוסף.
הערות שוליים

↑  Young, Deborah (28 בפברואר 2020). "'Days' ('Rizi'): Film Review | Berlin 2020". Hollywood Reporter. ארכיון מ-2020-02-29. נבדק ב-29 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Debruge, Peter (27 בפברואר 2020). "'Days': Film Review". Variety. ארכיון מ-2020-03-25. נבדק ב-29 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Mottram, James (28 בפברואר 2020). "Review | Berlin 2020: Days film review – Tsai Ming-liang's meditative drama offers another dialogue-free experience from the director". South China Morning Post. ארכיון מ-2020-04-10. נבדק ב-29 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The 70th Berlinale Competition and Further Films to Complete the Berlinale Special". Berlinale. ארכיון מ-2020-01-29. נבדק ב-29 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dams, Tim. "Berlin Competition Lineup Revealed: Sally Potter, Kelly Reichardt, Eliza Hittman, Abel Ferrara". Variety. ארכיון מ-2020-01-29. נבדק ב-29 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Lim, Emerson; Lin, Yu-li (29 בפברואר 2020). "Taiwan-based Malaysian director Tsai Ming-liang wins Teddy Award". Central News Agency. ארכיון מ-2020-03-05. נבדק ב-29 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  洪, 健倫 (11 באוקטובר 2019). "蔡明亮雄影談金馬風波 願順其自然隨遇而安" (בסינית). Central News Agency. ארכיון מ-2020-07-26. נבדק ב-3 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Kasman, Daniel (28 בפברואר 2020). "Trapped Bodies: Tsai Ming-Liang Discusses "Days"". Mubi. ארכיון מ-2020-05-15. נבדק ב-3 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Small, Christopher (5 במרץ 2020). ""There's Really No Plan for This Film at All": Tsai Ming-Liang on Days". Filmmaker. ארכיון מ-2020-04-07. נבדק ב-4 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Camia, Giovanni Marchini (9 במרץ 2020). "Days review: Tsai Ming-liang makes his peace with sexual release". Sight & Sound. British Film Institute. ארכיון מ-2020-04-04. נבדק ב-3 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Su, Zhuo-Ning (2 במרץ 2020). "Tsai Ming-liang on His New Approach to Filmmaking and Why Days Doesn't Need Subtitles". The Film Stage. ארכיון מ-2020-04-21. נבדק ב-3 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  van de Klashorst, Marc (27 בפברואר 2020). "Berlinale 2020 review: Days (Tsai Ming-Liang)". International Cinephile Society. ארכיון מ-2020-05-15. נבדק ב-3 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hughes, Darren. "A State of Uncertainty: Tsai Ming-liang on Days". Cinema Scope. ארכיון מ-2020-04-02. נבדק ב-3 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
שפות כרתווליות

| --- | --- |

אזור דוברי השפות הכרתווליות
 אזורים:  מערב עבר הקווקז, צפון־מזרח אנטוליה
 דוברים:  5.2 מיליון
 כתב:  אלפבית גאורגי
 משפחה:  אחת ממשפחת השפות העיקריות
 קוד שפה:  kart1248
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
השפות הכַּרְתְּווֶלִיּוֹת (ידועות גם כשפות דרום קווקזיות ואיבריות) הן משפחת שפות של הילידים בדרום הקווקז והן מדוברות בעיקר בגאורגיה. ישנם כ-5.2 מיליון דוברי משפחת השפות הזו בעולם, בהן קבוצות גדולות של דוברים ברוסיה, באיראן, בארצות הברית, באיחוד האירופי, בישראל, ובצפון־מזרח טורקיה. למשפחת השפות הכרתווליות אין קשר ידוע לשום משפחת שפות אחרת, מה שהופך אותה לאחת ממשפחות השפות העיקריות בעולם.
השפה המדוברת ביותר בשפות אלו היא הגאורגית. המקור הספרותי הקדום ביותר בכל שפה כרתוולית היא הכתובות הגאורגיות העתיקות של ביר אל-קוט (אנ'), שנכתבו בכתב עתיק במנזר הגאורגי שהיה פעם בסמוך לבית לחם, ומתוארך לבערך שנת 430 לספירה. כתבים גאורגיים משמשים לכתיבת כל השפות הכרתווליות.
מעמד חברתי ותרבותי

גאורגית היא השפה הרשמית של גאורגיה (המדוברת על ידי 90% מהאוכלוסייה) והשפה העיקרית לשימוש בתחומי הספרות והעסקים בגאורגיה. לגאורגית אלפבית מקורי וייחודי, והטקסט הספרותי העתיק ביותר ששרד הוא מהמאה ה-5 לספירה. ייתכן והכתב הגאורגי הישן נגזר מהכתב היווני.
מגרלית נכתבה עם האלפבית הגאורגי מאז 1864, במיוחד בתקופה שבין 1930 ל-1938, כאשר המגרלים נהנו מאוטונומיה תרבותית.
לאזית נכתבה בעיקר בין 1927 ל-1937, וכעת שוב בטורקיה באמצעות האלפבית הלטיני. אולם לאזית הולכת ונעלמת כיוון שדובריה משתלבים בחברה הטורקית המרכזית.