stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה לזמי
הערות שוליים

↑  בלתי שביר, ישראל היום, 8 במאי 2015.
↑  המדליסט העיוור מחולון: "רק רציתי להוכיח שאני כמו כולם", 31 באוגוסט 2017.
↑  שלמה לזמי, זכה באליפות העולם בבאולינג לספורטאים עיוורים, מגזין הארגון, ספטמבר 2018.
↑    אברהם תשובה, סטרייק בעיניים עצומות, באתר "ידיעות אחרונות", 8 באוגוסט 2018
↑  באולינג עיוורים - מדליית כסף לשלמה לזמי, מגזין בית חם, אוקטובר 2019.
↑  אשרם וטימור הוכתרו כספורטאי השנה של הפועל, באתר ONE‏, 11 בספטמבר 2017
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | זיו בר-שירה • נחמן וולף • מלכה פוטשניק • צפורה רובין • חן שינה |  |
|    הרמת משקולות |  עמוס גינוסר • שמואל חיימוביץ' • דותן מישר •  אברהם שטרויך • יהודה שרון • ראובן תנעמי |  |
|    חץ וקשת | עמית דרור • עמרם זילברמן |  |
|    טניס | תקווה אהרוני • שבתאי בן-יורם • אבי ויינברג • מלי מילר |  |
|    טניס שולחן | שלמה אהרוני • חיים אשכנזי •  זאב גליקמן • בועז טביב • יעקב סולימן • אליהו עטיה |  |
|    כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (הנרי אביטל, אריאל אוטולנגי, רוני גוטרמן, צבי גזיאל, ליאור דרור, אליעזר האובן, אבי ויינברג, משה לוי, חנן לושקוב, בועז מזרחי, מקבל שופנייה, אייל שרטוב) |  |
|    כדורעף | נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (רונן אביבי, חנוך בודין, אייל גור, אהרון דנציגר, חגי זמיר, גד לנצר, נסים פרנקו, חן צור, מירון צידקילוב, צבי קרש) |  |
|    כדורשער | נבחרת ישראל בכדור שער (גברים) (אהרון אקוקה, אורי בשה, שלמה לזמי, רפאל פלח, זהר שרון) |  |
|    קליעה | יהורם בן-חיים • אברהם הדסי • דורון שזירי |  |
|    שחייה | בועז אבהר • שלום אייגר •  חנוך בודין • רון בולוטין •  זיו בטר • אורנה גרינברג •  יזהר כהן • מירי סיסו • שלמה פינטו •  ערן שמש •  משחה שליחים (שלום אייגר, חנוך בודין, שלמה פינטו, ערן שמש) |  |
שלמה לוי (ראשון לציון)

ערך זה עוסק בראש ישיבת ההסדר ראשון לציון. אם התכוונתם לראש כולל בישיבת הר עציון, ראו .
| --- | --- |

הרב שלמה לוי בהושענא רבה תשפ"ג
 לידה:  1962  (בן 62 בערך) תשכ"ב מרוקו
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ראשון לציון
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  רב, פוסק, מחתן, ראש ישיבה, חבר לשכת הרבנות ראשון לציון
 רבותיו:  הרב צבי יהודה הכהן קוק הרב שלמה בורשנטיין הרב ברוך שפירא הרב יהודה ליאון אשכנזי, הרב זלמן נחמיה גולדברג, הרב שלמה בנימין אשלג, הרב מרדכי עטייה
 תלמידיו:  הרב חגי להב רבה של בית דגן, הרב יעקב אוהב ציון רב היישוב כרמל, הרב רן ישראלי רב במערב ראשון לציון, הרב יהונתן סנדרס רב היישוב אלוני הבשן, הרב שניר שחר, נועם חדד חבר מועצת העיר ראשון לציון
 בני דורו:  הרב יהושע שפירא, הרב מנחם בורשטיין, הרב אורי שרקי
 בת זוג:  הרבנית גילה לוי
 
הרב שלמה לוי (נולד בתשכ"ב, 1962) הוא ראש ישיבת ההסדר ראשון לציון ורב שכונת המערב הישן בראשון לציון.
ביוגרפיה

נולד במרוקו. בגיל שנתיים עלה עם הוריו לישראל והתיישבו בכפר סבא. לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בראשון לציון.
את לימודיו התיכוניים עשה הרב בישיבת בני עקיבא "בית שמואל" בחדרה שם למד אצל מי שלימים יהיה רבו המובהק הרב שלמה בורשטיין. הדריך בסניף בני עקיבא במושבה קדימה ולאחר מכן הקים שלושה סניפים[דרוש מקור]: בשכונות בית יצחק וגבעת אולגה בחדרה; ובשיכון גורדון בראשון לציון.
לאחר לימודיו בישיבה התיכונית עבר לישיבת מרכז הרב בירושלים שם למד בין השנים תשל"ט–תשמ"ו. למד אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק בשנותיו האחרונות ובמקביל למד גם אצל הרב יהודה ליאון אשכנזי ("מניטו") והושפע משיטתו. במהלך הלימודים המשיך להעביר שיעורי תורה בראשון לציון וכן ללמד בסניף מכון מאיר בלוד. בהמשך למד בכולל "שבט ומחוקק" בראשות הרב זלמן נחמיה גולדברג. בתקופה זו למד קבלה עם הרב שלמה בנימין אשלג, בהמשך למד גם בישיבת "החיים והשלום" בירושלים אצל הרב מרדכי עטייה.
בהמשך למד אצל הרב ברוך שפירא ועוד גדולי ישראל.
הרב לוי הוא בעל הסמכה לרב עיר. בשנת ה'תשפ"ג הוציא לאור את ספרו "לאורו – מעגלי התבוננות לאורות התחיה למרן הראי"ה קוק זצ"ל".
פעילותו בראשון לציון

בעקבות שיעוריו בראשון לציון התמנה לרב בתי הכנסת "איחוד שיבת ציון" ו"בית אל" בעיר. בשנת תשמ"ח הקים הרב לוי את כולל אברכים ללימודי רבנות ודיינות. הכולל הוציא מתוך שורותיו כ-50 רבנים ודיינים, ובהם: הרב חגי להב – רבה של בית דגן והרב יעקב אוהב ציון – רב היישוב כרמל, הרב יהונתן סנדרס רב היישוב אלוני הבשן. הרב יוסי סופר, ראש ישיבת בני עקיבא בנתניה; הרב רן ישראלי, רב בתי כנסת במערב העיר וראש כולל בראשון לציון; הרב שלמה סובול, ראש כולל בדטרויט, ארה”ב; הרב מאיר הורדן, רב קהילה בסטוקהולם, שוודיה, הרב שניר שחר ראש כולל קבלה אורות הקודש וכולל יום " אורות הרשב"י "
בשנת תשמ"ט הקים את המרכז התורני "חברותא", שבו לומדים בני נוער. בשנת תשנ"ד התמנה לרב אזור מערב ראשון. הרב לוי מעביר עשרות שיעורי תורה בבתי הכנסת בעיר.
בשנת תשנ"ו הקים את "ישיבת ההסדר הגבוהה ראשון לציון". בתחילה פעלה הישיבה בבית המדרש של הכולל. כעבור מספר שנים עברה הישיבה למשכן קבע בשכונת רמת אליהו בעיר. נכון לשנת תשפ"ג מונה הישיבה כ-100 בחורים ועוד כ-25 אברכים.
בשנת תשנ"ט פתח בעיר בית ספר תורני-לאומי. בשנת תשע"א פתח במרכז העיר את "מרחבים", מרכז שבו מועברים שיעורים לתושבים.
עם השנים התגוררו מסביב לישיבה בשכונת רמת אליהו ונווה ים משפחות אשר ראו שליחות לגור דווקא בעיר ראשון לציון והקימו את הגרעין התורני ראשון לציון אשר מונה נכון לשנת תשפ"ג כ60 משפחות.
הרב לוי משרת גם ברבנות העיר ראשון לציון כרשם נישואין. במקביל הוא מלווה שני מכוני גיור שבחסות בתי הדין לגיור, הפועלים במתחם הישיבה בראשון לציון.
שלמה לוצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1943 (בן 81) פתח תקווה, פלשתינה (א"י)
 קבוצות כשחקן
 1974-1961:  מכבי פתח תקווה
 
שלמה (מומו) לוצקי (נולד ב-5 במאי 1943) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי, ששיחק במכבי פתח תקווה ובנבחרת ישראל. לוצקי שימש במשך 22 שנה כמנהלה של נבחרת ישראל. במשך שנים רבות שימש כמורה לחינוך גופני בבית הספר "סלומון" בפתח תקווה, שם אימן, בין היתר, את החבר'ה של אלמאז.
ביוגרפיה

נולד וגדל בפתח תקווה. שיחק כשוער נבחרת הנוער של ישראל בכדורמים, היה שחקן טניס שולחן וגם שיחק במדי נבחרת הנוער בכדורסל. בשלב כלשהו, אליעזר שפיגל אמר ללוצקי להתמקד בענף אחד - והאחרון בחר בכדורסל.
בתחילת שנות ה-60 החל לוצקי לשחק במכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה הארצית (הליגה השנייה באותם ימים). בשנת 1962 שיחק לוצקי במדי נבחרת הכדורסל של צה"ל. בעונת 1963/1964 עלתה הקבוצה לליגת העל תחת המאמן אברהם שניאור, לראשונה מאז ירידתה שנת 1958. לוצקי היה כוכב הקבוצה וקלע בממוצע של 24.1 נקודות למשחק. הקבוצה סיימה במקום ה-11 והצליחה להישאר בליגה.
בעונה הבאה, עונת 1964/1965 שיתף לוצקי פעולה עם השחקנים החדשים יעקב אדליסט ואברהם חסיד, והמשיך לשמור על ממוצע גבוה - 20.8 נקודות למשחק, אך הקבוצה נשרה לליגה הארצית עם 9 ניצחונות מתוך 26 משחקים.
בשנת 1964 זומן לוצקי לנבחרת ישראל והשתתף בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת טוקיו (1964), אשר נערך בז'נבה. הנבחרת סיימה במקום השמיני כשמאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר היה ארבעה ניצחונות וארבעה הפסדים ולא העפילה לאולימפיאדה. לוצקי קלע 4 נקודות בכל הטורניר. לטורניר הבא, אליפות אירופה בכדורסל 1965 לוצקי לא זומן על ידי המאמן שמעון שלח. סך הכל שיחק לוצקי 11 משחקים במדי נבחרת ישראל.
בעונת 1966/1967 חזרה מכבי פתח תקווה לליגה הראשונה, אך לא החזיקו מעמד ונשרה בסוף העונה שוב לליגה השנייה. לוצקי קלע בממוצע של 16.8 נקודות למשחק. זו הייתה העונה האחרונה של מכבי פתח תקווה בליגה הבכירה בישראל, עד שחזרה אליה כעבור כמעט 40 שנה, בעונת 2004/2005. לוצקי עצמו המשיך לשחק במדי מכבי פתח תקווה בליגה השנייה עד שפרש בשנת 1974.
לוצקי הוא מלך הסלים של מכבי פתח תקווה בכל הזמנים בליגה העליונה עם 1350 נקודות.
בשנת 1975 מונה לוצקי למאמן הפועל פתח תקווה והעלה אותה לליגה הראשונה, שם אימן אותה עונה נוספת. בשנת 1977 עבר לאמן את קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה, ובשנת 1979 אימן את מכבי דרום תל אביב.
בהמשך החליף את משה דניאל כמאמן נבחרת ישראל בכדורסל נשים. לאחר מכן אימן כדורסל בכלא מעשיהו, ובנוסף עבד כאחרי כמורה להתעמלות.
בשנת 1995 מונה למנהל נבחרת ישראל בכדורסל (גברים), והיה בתפקידו 22 שנה, עד שפרש בשנת 2017 והוחלף על ידי מוטי דניאל. סך ליווה את נבחרת ישראל כמנהל ב-11 אליפויות אירופה.
בשנת 2014 קיבל עיטור על מפעל חיים בספורט מהשר לענייני אזרחים ותיקים אורי אורבך.
בשנת 2022 קיבל את אות יקיר העיר פתח תקווה.
בשבת 2023 נערך לכבוד לוצקי משחק הוקרה בהשתתפות כוכבי עבר של נבחרת ישראל בכדורסל.
הערות שוליים

1 2 3  רפאל נאה ואפרת עמורבן, "כולם היו בניי": ראיון פרידה עם מומו לוצקי, באתר ynet, 23 באוגוסט 2017
↑  מכבי פתח תקווה קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  שלמה לוצקי, מאמני כל הזמנים, מנהלת הליגה
↑  אורן קורנפלד‏, ניסים קיוויתי: "לא נעלמתי. אני ממשיך לראות ספורט", באתר וואלה, 8 בינואר 2014
רכס בסטיאן

| --- | --- |

רכס סנטינל ורכס בסטיאן, מפת USGS
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי אלזוורת' 
 קואורדינטות:  78°50′00″S 86°00′00″W﻿ / ﻿78.833333333333°S 86°W﻿ / -78.833333333333; -86
   (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס בסטיאן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס בסטיאן
 
רכס בסטיאן (באנגלית: Bastien Range) הוא רכס הרים אנטארקטי בגובה בינוני, המשתרע בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח לאורך כ-64 ק"מ, צמוד אל צדם הדרום-מערבי של קרחון נימיץ ורכס סנטינל, בהרי אלזוורת'.
שם הרכס נבחר על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, (US-ACAN), ונקרא על שם תומאס ו. בסטיאן, גאולוג וראש הצוות הגאולוגי, שיצא בסיוע מסוק, מטעם אוניברסיטת מינסוטה אל הרים אלו בשנים 1964-1963. בסטיאן היה גם חבר במשלחת מחקר אל הרי אלזוורת' בשנים 1962-1961.
רפאל מייזלס

| --- | --- |
 לידה:  1696 ברודי, אוקראינה 
 פטירה:  1777 (בגיל 81 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1777 
 חיבוריו:  ספר תוספת שבת 
 
רבי רפאל מייזלס (ה'תנ"ו, 1696 בערך – ה'תקל"ח, 1777) היה רב ופוסק, מחשובי הפוסקים בהלכות שבת. מחבר הספר תוספת שבת.
ביוגרפיה

נולד בברודי לרב חיים ודבורה מייזלש, ונקרא על שם סבו שנפטר שנים ספורות קודם לידתו – רפאל מייזלש. לימים שימש כרב העיירה הארחוב (אנ') (כיום בצפון צ'כיה, על גבול פולין), וכאב בית הדין של העיירה פאריצק (כיום פריצ'י בבלארוס).
השקפותיו ואורח חייו

רבי רפאל נהג לעסוק רבות בלימוד רחב ומקיף. בכל יום היה עוסק בלימוד גפ"ת, ופעם בשנה סיים מחזור לימוד של 4 חלקי השולחן ערוך. הוא התנגד נחרצות לשיטת הפלפול, והיצר על כך שרבים מהלומדים מתעסקים בפלפול ולא בלימוד הלכה מסורתי. על הלומדים בפלפול כתב: ”חכמי הזמן... דרכם להתייהר בפלפול של הבל שאין בו ממש”.
ספר תוספת שבת

בשנת תקכ"ז (1767), בהיותו כבן 70, הוציא לאור את הספר 'תוספת שבת'. הספר כתוב על הלכות שבת, לפי סדר סימני השולחן ערוך, כאשר דברי השולחן ערוך והרמ"א מובאים בראש הדף. תחתיהם מובאים הערות המחבר, אשר כוללות סיכום דברי האחרונים שקדמו לו ודיון בדבריהם, יחד עם חידושיו של המחבר.
הספר מתייחד בכך שהוא מרבה לחלוק ולהשיג על דברי המגן אברהם, שנחשב כפוסק מרכזי בקרב פרשני השולחן ערוך. ייחודיותו קנתה לו מקום בקרב ספרי הפוסקים המאוחרים יותר, כמו פרי מגדים ומשנה ברורה, אשר מזכירים רבות את דעתו.
שם הספר רומז למושג ההלכתי תוספת שבת - זמן אשר עקרונית יש לו דין של יום חול, והאדם מחיל עליו את קדושת השבת. רבי רפאל כתב בהקדמה לספרו כי בחירת שם זה נועדה לבטא שרוב הדברים שכתב אינם חידושיו אלא דברי הפוסקים שקדמו לו, וחידושיו הם רק תוספת שולית לדבריהם.
בתוספת מאוחרת להקדמת הספר כתב שלאחר השלמת הספר הודפסו הספרים אליה רבה ואבן העוזר (בהם מובאות גם מספרי ראשונים נדירים), והוא מצא שיש בספרו דברים הדומים לכתוב בהם. לכן הוא מצהיר שכל הכתוב בספר הוא מעצמו בלבד, ורק לאחר מכן ראה דברים הדומים לדבריו בספרי מחברים אחרים. הוא מסביר שלא מחק אותם משום שהיו חביבים בעיניו, ושזו הייתה גם דרכם של הראשונים: אף על פי שלפעמים מצאו כדבריהם בספרים קדמונים יותר, השאירו את דבריהם על מקומם.
בין ההסכמות שצורפו לספרו ניתן למצוא את הסכמתו של רבי יחזקאל לנדא, בעל הנודע ביהודה, שהיה אז רב העיר פראג. בהסכמתו הוא מעיד על הקשר התורני ביניהם, ועל כך שכמה פעמים התייעץ עמו בסוגיות שונות.
משפחתו

רבי רפאל הוא נין של רבי משה לימא, מחבר ספר חלקת מחוקק. אחיו של רבי רפאל, רבי יצחק מייזלש, כתב חידושים לש"ס בשם חוסן ישועות.
לרבי רפאל היו שלושה בנים הידועים לנו: רבי אלכסנדר, רבי משה ורבי חיים. שלושתם כיהנו כרבני עיירות ודיינים.
הערות שוליים

↑  מבוא לספר תוספת שבת, מהדורה חדשה, חלק א, ניו יורק תשנ"ט, עמ' ג, באתר אוצר החכמה
↑  עוד כתב שהגימטריה של השם תוספת שבת (1648) שווה בדיוק לגימטריה של רפאל בלא"א החכם המופלא כמוהר"ר חיים זצל"ה מייזלש (=רפאל בן לאדוני אבי החכם המופלא כבוד מורנו הרב חיים זכרו לחיי העולם מייזלש)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445866305171  GND: 132262460  ISNI: 0000 0001 1897 8697  LCCN: nr96018963  NTA: 251844854  VIAF: 38073969   WorldCat (עם VIAF): 38073969
רישאר השלישי, דוכס נורמנדיה

רישאר השלישי, דוכס נורמנדיה (בצרפתית: Richard III de Normandie;‏ 1001 - 6 באוגוסט 1027) היה דוכס נורמנדי, אשר שלט מאוגוסט 1026 עד מותו. שלטונו הקצר נפתח במרד של אחיו.
ביוגרפיה

רישאר השלישי היה בנם הבכור של רישאר השני, דוכס נורמנדיה ויודית מברטאן. בסביבות שנת 1020 נשלח רישאר על ידי אביו כמפקד על צבא גדול כדי להציל את גיסו, רז'ינלד, לימים רוזן בורגונדי, שהותקף על ידי הבישוף והרוזן איג משאלון, שלכד וכלא את רז'ינלד.
באוגוסט 1026 מת אביו, ורישאר השלישי הפך לדוכס נורמנדיה. זמן קצר לאחר שלטונו החל אחיו רובר, שהיה חסר שביעות רצון מהמחוז אימואה שבגבול נורמנדי, התקומם נגד אחיו. הוא הטיל מצור על העיירה פאלז, אך עד מהרה הובס על ידי רישאר שכבש אותו, ואז שחרר אותו בשבועת הנאמנות שלו. רישאר פירק את צבאו וחזר לרואן, כאשר מת בפתאומיות ב-6 באוגוסט 1027. הדוכסות עברה לאחיו הצעיר רובר הראשון.
משפחתו

בינואר 1027 התחתן רישאר עם אדלה, ממוצא אצילי. היא מזוהה בדרך כלל עם אדלה, בתו הצעירה של רובר השני, מלך צרפת, שנישאה לבלדווין החמישי, רוזן פלנדריה לאחר מותו של רישאר, אולם לא היו להם ילדים.
על ידי אישה לא ידועה, היו לו שני ילדים:
אליס, שהתחתנה עם רנולף, מפקד העיר באייה
ניקולס, נזיר ואב המנזר של סן-און, רואן (נפטר 26 בפברואר 1092)
הערות שוליים

↑  François Neveux, A Brief History of the Normans, trans. Howard Curtis (Constable & Robbinson, Ltd, London, 2008), pp. 97-8
↑  David Crouch, The Normans: The History of a Dynasty, (Hambledon Continuum, 2007), p. 46
↑  Detlev Schwennicke, Europäische Stammtafeln: Stammtafeln zur Geschichte der Europäischen Staaten, Neue Folge, Band III Teilband 1, Herzogs und Grafenhäuser des Heiligen Römischen Reiches Andere Europäiche Fürstenhäuser (Marburg, Germany: Verlag von J. A. Stargardt, 1984), Tafel 11
1 2  Detlev Schwennicke, Europäische Stammtafeln: Stammtafeln zur Geschichte der Europäischen Staaten, Neue Folge, Band III Teilband 1, Herzogs und Grafenhäuser des Heiligen Römischen Reiches Andere Europäiche Fürstenhäuser (Marburg, Germany: Verlag von J. A. Stargardt, 1984), Tafel 79
↑  See David C. Douglas, William the Conqueror (1977): 93 (“At the beginning of Duke William’s reign the vicomte of the Bessin was Rannulf, who was the son of a vicomte named Anschitil. He married a daughter of Duke Richard III and was among the defeated rebels at Val-ès-Dunes. None the less, the office continued in the family, for he was succeeded by another Rannulf (II) who was established at Avranches before the Norman conquest, and who survived until after April 1089. Moreover, this second Rannulf married Maud, daughter of Richard, vicomte of the Avranchin, thus linking together two powerful vice-comital dynasties which were later in turn to determine the succession of the earldom of Chester.”).
↑  David C. Douglas, William the Conqueror (University of California Press, 1964), p. 32. See also Wailly et al., Recueil des Historiens des Gaules et de la France 23 (1894): 379 (E Directorio Monasterii Sancti Audoeni Rotomagensis, Ex Calendario: “26 Febr. Obiit Nicholas abbas.”), 385 (“Selon cheu qui est contenu es croniques des Normans, Richart li tiers, duc de Normendie, fix du secont Richart duc, out un fix appelé Nichole, qui fu moine à Fescampe, et après fu abbe de l’abaie de Saint-Ouen de Rouen”), 387 (Extrait des Chroniques de Saint-Ouen de Rouen: Nicholas, Abbot of Saint-Ouen, Rouen styled “son of Duke Richard III” [Nichole, fix au tiers duc Richart de Normendie]).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137797540  VIAF: 85979908   WorldCat (עם VIAF): 85979908
רישאר גליאנו

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1950 (בן 73) קאן, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-1964
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של ניס 
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  אקורדיון, טרומבון, פסנתר, בנדונאון
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2016)  קצין מסדר האמנויות והספרות  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
רישאר גליאנו (Richard Galliano; נולד ב-12 בדצמבר 1950) הוא נגן אקורדיון צרפתי.
קורות חייו

גליאנו נולד בקאן. אביו שהיה נגן אקורדיון ממוצא איטלקי לימד את גליאנו הצעיר לנגן באקורדיון ובפסנתר בגיל 4. בנעוריו למד גליאנו בקונסרבטוריון של ניס, לימודים שכללו נגינה בטרומבון, שיעורי הרמוניה וקונטרפונקט אותם סיים בהצטיינות בשנת 1969. הוא ניגן יצירות של באך, צ'יקובסקי, ראוול וגרשווין בתחרויות שונות, וזכה במקום הראשון בתחרות "הגביע העולמי" לאקורדיון שנתיים ברציפות (1966 בספרד, 1967 בצרפת). בתחרות בספרד, היצירה שנבחרה כמבחן למשתתפים הייתה "שקון" פרי עטו של אמן האקורדיון הישראלי יהודה אופנהיימר. שני האמנים שמרו מאז על קשר הדוק. בשנת 1973 עזב את דרום צרפת לפריז, שם נהיה למלחין, מנצח ומעבד בתזמורת של קלוד נוגארו.
בחיפושיו להרחבת אופקי נגינתו באקורדיון הוא החל להקשיב לג'אז. בין השפעותיו הוא מציין את החצוצרן קליפורד בראון ומספר שחיפש לחכות את הדחף שלו ואת אופן יצירת המשפטים המוזיקליים שלו (Phrasing) על האקורדיון. בהתלהבותו הרבה מהעולם החדש שנפתח בפניו, הופתע גליאנו לגלות שהאקורדיון לא היה שותף בעולם הג'אז.
במהלך הקריירה שלו ניגן עם נגני ג'אז מן השורה הראשונה, בהם רון קרטר, צ'ט בייקר, אל פוסטר, ז'ולייט גרקו, שארל אזנבור, טרילוק גורטו, יאן גרברק, מירוסלב ויטוס, מישל פטרוצ'יאני, טוטס טילמנס, בובי מקפרין, רישאר בונה, מרק פלדמן ובירלי לאגרן.
דיסקוגרפיה

Flyin' the Coop (1991)
Viaggio (1993)
Laurita (1995)
New York Tango (1996)
Panmanhattan (1996)
Blow Up (1997)
French Touch (1998)
Spleen (1999)
Passatori (1999)
Gallianissimo! — The best of Richard Galliano (2001)
Face to Face (2001)
Piazzolla Forever (2003)
Concerts (2004)
Ruby, My Dear (2005)
Luz Negra (2006)
Mare Nostrum (2007)
L'Hymne a l'amour (2007)
Love Day (2008)
הערות שוליים

↑  אתר הבמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410128305171  PLWABN: 9810535170305606  BIBSYS: 4081105  BNE: XX6192079  BnF: cb139245702 (data)  GND: 134920597  ISNI: 0000 0001 2027 9414  LCCN: n94048580  LNB: 000037891  MusicBrainz: 8581affe-38e6-4659-b81b-6058ff40cf45  NKC: xx0118130  NLK: KAC201610491  NTA: 108089797  SNAC: w6w69zv5  SUDOC: 078756707  VIAF: 69117680   WorldCat (עם VIAF): 69117680
שדרות מדיסון 550

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  בעבר את משרדי תאגיד התקשורת AT&T ואת חברת סוני
 כתובת:  שדרת מאדיסון בין הרחובות 55 ו-56
 מיקום:  מנהטן, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 בעלים:  Olayan Group 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1984
 תאריך פתיחה רשמי:  1984 
 אדריכל:  פיליפ ג'ונסון יחד עם שותפו ג'ון ברגי
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פוסט מודרנית
 מידות
 גובה:  197 מ' 
 קומות:  37 
 קואורדינטות:  40°45′41″N 73°58′24″W﻿ / ﻿40.761388888889°N 73.973333333333°W﻿ / 40.761388888889; -73.973333333333
 550madison.com
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזישדרות מדיסון 550(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזישדרות מדיסון 550(למפת מנהטן רגילה) שדרות מדיסון 550(למפת מנהטן מוגדלת) שדרות מדיסון 550
 
שדרת מדיסון 550 (בעבר: בניין AT&T ולאחר מכן בניין סוני) הוא גורד שחקים הנמצא במנהטן, ניו יורק. המגדל בן ה-37 קומות נמצא על שדרת מאדיסון בין הרחובות 55 ו-56 ובנייתו הושלמה בשנת 1984. הוא שימוש תחילה את משרדי תאגיד התקשורת האמריקאי AT&T וכיום את חברת סוני בארצות הברית.
אדריכלות

הבניין תוכנן על ידי האדריכל פיליפ ג'ונסון (יחד עם שותפו הידוע פחות, ג'ון ברגי) ונחשב לאבן דרך בהתפתחות הסגנון הפוסט-מודרני באדריכלות האמריקאית. העיצוב השנוי במחלוקת של כותרת המגדל, אשר זכה לכינוי "גמלון צ'יפנדייל" על שם מעצב הרהיטים תומאס צ'יפנדייל, יחד עם האורנמנטיקה הכללית של הבניין הפכו אותו לנושא מרכזי בשיח האדריכלי הפוסט מודרני. הבניין שעיצב ג'ונסון, שנחשב כמי שהשפיע רבות על הסגנון הבינלאומי בארצות הברית, בהשפעת ידידו האדריכל מיס ון דר רוהה, שונה מאוד מתכנוניו המוקדמים ויחד עם מספר מבנים נוספים מסמל את מעברו לסגנון זה.
עיצוב הגמלון בעל החור העגול בכותרת, עיצוב החזית המצופה בגרניט כתומה-ורודה ובולטת לעין ותכנון הכניסה המקושתת בגובה של כ-7 קומות בקומת הקרקע יוצרים מבנה בעל עיצוב המשתמש בצורות הלקוחות מן האדריכלות הקלאסית ומזכיר גם את עיצוב הארונות הקלאסיים. עם זאת, המבנה הוא חדיש ובנוי בטכנולוגיה של סוף המאה ה-20, והקישוטים שנוספו לו הם סממנים פוסט מודרניסטים מובהקים. המחלוקת סביב עיצוב המגדל הייתה לאור הסגנון שהפך מקובל לבניית גורדי שחקים בארצות הברית, החל משנות ה-60 שהושפעו רבות מבניין סיגראם של מיס ון דר רוהה.
ראו גם

בניין סוני (טוקיו)
רודה

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל הולנדית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מועדון הכדורגל רודה (בהולנדית: Sportvereniging Roda Juliana Combinatie Kerkrade) היא קבוצת כדורגל מהעיר קרקראדה שבדרום-מזרח הולנד המשחקת בליגת המשנה ההולנדית.
הקבוצה זכתה באליפות אחת (1955/1956) ובשני גביעים לאומיים (1996/97, 1999/00). הישג השיא שלה במפעלים האירופיים הוא שלב רבע גמר גביע אופ"א בעונת 1997/98.
היסטוריה

המועדון הוקם לראשונה ב-27 במאי 1962 בעקבות מיזוג בין קבוצת "רודה ספורט" ל"ראפיד" .
הקבוצה זכתה באליפות הלאומית הראשונה שלה בעונת 1955/1956, מה שאיפשר לה לשחק לראשונה באירופה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1956/1957, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה.
בעונת 1975/76 הפסידה בגמר הגביע ההולנדי ובעונת 1976/1977 שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע, אז הודחה כבר בסיבוב הראשון מול קבוצת אנדרלכט מבלגיה.
היא התמודדה בעונת 1980 בגביע האינטרטוטו והוגרלה לבית עם פורטונה דיסלדורף מגרמניה, סטנדרד ליאז' מבלגיה ונשאטל גזמאקס משווייץ אך סיימה במקום האחרון בבית עם מאזן של ניצחון יחיד, תיקו אחד וארבעה הפסדים.
בעונת 1988/1989 שוב סיימה כסגנית מחזיקת הגביע והיא שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת ויטוריה דה גימארייש מפורטוגל ובסיבוב השני גברה על קבוצת מטאליסט חרקוב מברית המועצות אך הפסידה ברבע הגמר לצסק"א סופיה הבולגרית.
בעונת 1990/1991 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א אך הודחה כבר בסיבוב הראשון מול קבוצת מונקו.
בעונת 1994/1995 סיימה כסגנית אלופת הולנד ובעונת 1996/1997 שוב התמודדה במפעלים האירופיים אך הודחה כבר בסיבוב הראשון של גביע אופ"א מול קבוצת שאלקה 04 הגרמנית.
בעונת 1996/97 זכתה לראשונה בגביע המדינה ובעונת 1997/1998 הגיעה אחת ההצלחות הגדולות של רודה במפעלים האירופיים (וגם אחת התבוסות הגדולות ביותר שידע הכדורגל הישראלי בכל ימיו). בסיבוב הראשון של גביע אירופה למחזיקות גביע התייצבה רודה מול קבוצת הפועל באר שבע. המשחק הראשון שנערך בישראל הסתיים בתבוסה "מינימלית" 1-4. הסיבה לכך שתבוסה זו נחשבת למינימלית היא העובדה שמשחק הגומלין, שנערך בהולנד הסתיים בהתרסקות של באר שבע שנגמרה בלא פחות מ-10-0, התבוסה הגדולה ביותר של קבוצה ישראלית אי פעם במפעלים האירופיים. רודה עצמה המשיכה לסיבוב השני וגברה על פרימוריה מסלובניה אך הודחה ברבע בגמר נגד ויצ'נצה מאיטליה.
בעונת 1999/2000 שוב זכתה בגביע הולנד והקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. היא גברה בסיבוב הראשון על שחטאר דונצק האוקראינית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת וולפסבורג מגרמניה. בעונה שלאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע אופ"א אך הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי אינטר ברטיסלאבה הסלובקית. בעונה שלאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת פיילקיר מאיסלנד וכן עברה בסיבוב השני את קבוצת מכבי תל אביב הישראלית עם ניצחון 4-1 בהולנד והפסד 2-1 בישראל. בסיבוב השלישי גברה רודה על ז'ירונדן דה בורדו הצרפתית אך הפסידה בסיבוב הרביעי לקבוצת מילאן האיטלקית.
בעונת 2004 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו אך הודחה בסיבוב השלישי על ידי קבוצת סלובן ליברץ מצ'כיה. בעונת 2005 חזרה הקבוצה לאינטרטוטו ועברה בסיבוב השלישי את סלובן ליברץ, כנקמה על העונה הקודמת, אך הודחה בחצי הגמר מול ולנסיה מספרד.
בסיום עונת 2013/2014 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת המשנה ההולנדית, ובכך סיימה תקופה של 41 שנות משחק רציף בליגה הבכירה. עונה לאחר מכן חזרה לליגה הבכירה. בעונת 2017/2018 ירדה הקבוצה פעם נוספת לליגת המשנה.
שחקנים מפורסמים

הולנד דיק אדבוקט
הולנד הנק פראסר
הולנד ג'רארד ואן דר לם
הולנד יאן יונגבלואד
הולנד הוב סטיבנס
גאנה אריק אדו
דנמרק סטן זיגלר
גמביה אדריסה סונקו
אסטוניה אנדראס אופר
בלגיה רולנד למה
ניו זילנד איוון ויצ'ליץ'
אוסטרליה גראהם ארנולד
חוף השנהב ארונה קונה
יוון יאניס אנאסטסיו
הולנד רוד הספ
ישראל מוטי איווניר
תארים

אלופת הולנד:1
1955/1956 (כ"ראפיד י.ס.")
סגנית אלופת הולנד:2
1958/1959 (כ"ראפיד י.ס."), 1994/1995 (כ"רודה")
מחזיקת הגביע:2
1996-97, 1999-2000 (כ"רודה")
סגנית מחזיקת הגביע:4
1975-76, 1987-88, 1991-92, 2007-08 (כ"רודה")
סגנית מחזיקת גביע יוהאן קרויף:2
1997, 2000 (כ"רודה")
שמואל נתן וילסון

שמואל נתן וילסון
שמואל (סם) נתן וילסון (נולד: שמואל נתן וישינצקי) (כ"ז בכסלו תר"ל, 1869 – 29 בדצמבר 1958, ראשון לציון) היה קבלן בניין ישראלי, שבנה יותר מ-200 מבתיה הראשונים של שכונת אחוזת בית ותל אביב הקטנה, ובהם כמה מבתי היוקרה, בתי המסחר ומבני הציבור החשובים בתחילת ימיה של העיר. שימש גם בין מקימי שירותי כיבוי והצלה בתל אביב.