stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון שו
משפטו של הסגן קנט גואורלי

באוקטובר 1946, כאשר שו כבר לא היה המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, וחודשיים לאחר שעזב את ארץ ישראל, הועמד לדין בפני בית דין צבאי בריטי במצרים קצין בדרגת סגן בשם קנט גואורלי (Kenneth Gourlay) ששירת במצודה הבריטית בקאסר אל ניל בקהיר. בכתב האישום נטען כי בחודש ינואר 1946, בעת שהיה אחד העורכים של עיתון קיר של המצודה הנקרא "Citadel courier" (שליח המצודה), הוא פרסם מאמר שכלל דברים שהם בגדר הוצאת דיבה על הדיוויזיה השישית בארץ ישראל, על שלטונות המנדט ועל המזכיר הראשי של ממשלת המנדט ג'ון שו.
הפיסקאות בגינן הועמד הקצין לדין כללו דרישה מצדו להוציא מיד מארץ ישראל את הדיוויזיה השישית והוסיף: "אם מן ההכרח להחליפם בצבא ובמשטרה, יבואו אלו לארץ ישראל אך ורק לקיים את הסדר – ולא תהיה זו החטיבה ששיננו לה לפני בואה לארץ ישראל, כי חובתה להגן לעל הערבים המסכנים מפני היהודים אויביהם, ואם יוסיפו להתנהג כפי שמרשים להם להתנהג עתה, הרי תפרוץ צעקה כזאת שהעניין ייפסק מיד", וכמו כן דרש: "יש להוציא את כל האדמיניסטרציה הבריטית מארץ ישראל, למן המזכיר הראשי סיר ג'ון שו ולערוך חקירה על מידת הנאמנות שבה קיימו את תפקידם. אין ספק כי התוצאות תהינה סנסציוניות יותר ממשפט נירנברג".
סניגורו של הנאשם טען כי בדברים שנתפרסמו אין משום הוצאת דיבה על שו ועל חיילי הדיוויזיה השישית, אולם בית הדין פסק כי יש להשיב על ההאשמה.
במשפט הופיע כעד מטעם ההגנה מפקדו של הסגן גואורלי, קצין בדרגת קולונל. בעדותו מסר כי במשך שלושה חודשים לאחר פרסום המאמר לא נתעורר כל הצורך להעמידו לדין על הנאמר במאמרו. העניין התעורר כשקציני ביטחון בריטים הודיעו למפקד, שלושה חודשים לאחר פרסום המאמר, כי העתק מעיתון הקיר שבו נתפרסם המאמר, נמצא ברשותה של חיילת ארץ ישראלית שנסעה ממצרים לארץ ישראל.
הנאשם מסר בעדותו כי פרסם את המאמר רק לאחר שקיבל עליו אישור ממפקדיו, שראו את המאמר לפני שהתפרסם בעיתון הקיר. כן מסר הנאשם בעדותו כי כתב את המאמר מתוך אמונה שלמה באמיתות הדברים, על סמך ידיעות שקיבל מעדי ראייה - אנשי הדיוויזיה השישית, וכן על התנסותו האישית בעת שביקר בארץ ישראל.
הסניגור קרא באוזני בית הדין קטעים שהתפרסמו בעיתון בריטי אשר מתח ביקורת חריפה על התנהגותם של חיילי הדיוויזיה השישית בארץ ישראל.
ב 30 באוקטובר 1946 נתן בית הדין את פסק דינו והודיע כי הוא מוצא את הסגן קנט גואורלי זכאי מאשמת הוצאת דיבה על חיילי הדיוויזיה השישית ועל המזכיר הראשי ג'ון שו.
הערות שוליים

↑  שאו מקפריסין - המזכיר הראשי של א"י, המשקיף, 15 באוקטובר 1943
↑  מר שאו לבקור בקפריסין, דבר, 2 בדצמבר 1943
↑  המזכיר החדש נכנס לתפקידו, המשקיף, 30 בדצמבר 1943
↑  מינויים זמניים, המשקיף, 1 בספטמבר 1944
↑  שאו חזר, המשקיף, 17 ביוני 1945
↑  לורדגורט ללונדון, הצופה, 25 ביוני 1945
↑  היום מתחילה החקירה באסון המלך דוד, הצופה, 5 בספטמבר 1946
↑  ספר תולדות ההגנה, כרך ג', חלק שני, עמ' 546, 890.
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א', זמורה ביתן, 1987, עמ' 546.
↑  שאו מכחיש בתוקף שהיו התראות, הצופה, 25 ביולי 1946
↑  המזכיר הראשי ללונדון, דבר, 29 ביולי 1946
↑  שאו טס ללונדון למסור, הצופה, 30 ביולי 1946
↑  במקום שאו?, דבר, 4 באוגוסט 1946
↑  שו חזר, המשקיף, 7 באוגוסט 1946
↑  שאו יצא בעילום שם, דבר, 16 בספטמבר 1946
↑  שו - מושל טרינידד, המשקיף, 4 בנובמבר 1946
↑  כ-900 עצורים יהודיים בא"י ובסודאן, המשקיף, 8 בפברואר 1945
↑  סיר ג'והן שאו, דבר, 9 בספטמבר 1946.
↑  ספר תולדות ההגנה, כרך ג', חלק שני, עמ' 814.
נתן קנת

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1921 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  26 במאי 2005 (בגיל 83)
 השכלה:  בית הספר המנדטורי למשפטים Jerusalem Law Classes תואר "מוסמך במשפטים" מאוניברסיטת תל אביב תואר דוקטורט במשפט בינלאומי מאוניברסיטת קולומביה, באמצעות אוניברסיטת לונדון
 תקופת כהונה:  ? – 26 במאי 2005 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 במאי 2005 
 תפקידים בולטים:  מראשוני עורכי הדין בישראל  ממקימי משטרת ישראל ומשרד המשפטים  ממקימי ומייסדי ארגון השוטרים הבינלאומי בישראל  סגן פרקליט מחוז תל אביב  חוקר ראשי, תובע מחוזי בבית המשפט השלום ובית המשפט המחוזי בתל אביב  יועץ משפטי של אגף החקירות  סגן יושב ראש בתי הדין למשמעת של לשכת עורכי הדין
 פרסים והוקרה:  תואר "יקיר המקצוע" של לשכת עורכי הדין "פרופסור כבוד", מאוניברסיטת אקולוגיה בבוקרשט רומניה
נתן קנת (17 ביולי 1921 - 26 במאי 2005) היה עורך דין מתקופת המנדט הבריטי ומראשוני עורכי הדין בישראל, ממקימי משטרת ישראל ומשרד המשפטים.
ראשית חייו ומשפחתו

קנת נולד ב-17 ביולי 1921 בשכונת בית ישראל שבירושלים. הוריו, חיים וחנה (לבית יאסקולקה) קנת עלו לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה. בעודו ילד התייתם מאביו אשר נרצח על ידי פורעים ערבים בעיר העתיקה בירושלים. לאחר מות אביו גודל על ידי אמו ואחיו הבכור חנוך (הנרי), שהתמנה מטעם ממשלת המנדט למושל היהודי בחברון, ולתפקידים משפטיים נוספים בהמשך. ב-1927 עברה משפחתו לתל אביב בעקבות מינוי אחיו מקס לשופט. במאי 1945 נשא לאישה את מרים.
פעילות

נתן היה פעיל תנועת נוער והיה מפקד גדוד ב"מכבי הצעיר". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס לחיל "משמר המולדת" של הצבא הבריטי. לאחר סיום לימודיו בשנת 1940, [דרושה הבהרה] החל לעבוד כקצין ממשלת המנדט בבית משפט בתל אביב-יפו. תוך כדי עבודתו בבית משפט, החל ללמוד משפטים וסיים בית הספר המנדטורי למשפטים. לאחר מכן, שירת במודיעין של ההגנה - ש"י. בזכות שירותו הוענק לו "אות ההגנה".
ערב הקמת המדינה, שימש כשוטר צבאי ושמר על העיתונאים הזרים, במוזיאון תל אביב, במעמד הכרזת העצמאות. במאי 1948, לפני הכרזת העצמאות סיים את לימודי המשפטים, קיבל תעודת עורך דין והצטרף לשורות עורכי הדין בפלשתינה.
עם שחרורו מהצבא הועבר למשטרת ישראל והיה ממקימי המשטרה[דרוש מקור]. במהלך שירותו במשטרה, סיים את לימודי חקירה כללית- מדעים לגילוי הפשע, באוניברסיטת שיקגו. בין היתר שימש גם כחוקר ראשי, כתובע המחוזי בבתי המשפט השלום והמחוזי בתל אביב ולאחר מכן כיועץ משפטי של אגף החקירות. עד שנת 1951 שימש כפרקליט נפת יפו, ואז העבירו פרקליט המדינה, לשמש כסגן פרקליט המחוז.
הוא נקרא ביחד עם חברים נוספים, (השופטים חיים כהן ואליהו מני) להקים את הגרעין של משרד המשפטים.[דרושה הבהרה]
במהלך שנות החמישים, לאחר שפרש משירותו כעובד מדינה, עסק כעורך דין עצמאי עד יום מותו.
נפטר ב-26 במאי 2005.
תארים, הישגים, ותרומה לקהילה

במשך השנים קיבל תואר "מוסמך במשפטים" מאוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן תואר דוקטורט במשפט בינלאומי מאוניברסיטת קולומביה, באמצעות אוניברסיטת לונדון. קיבל תואר "פרופסור כבוד", מאוניברסיטת אקולוגיה בבוקרשט, רומניה בה נתן בהתנדבות הרצאות על המשפט בישראל.
בשנת 1960 השתתף בהכנות ללכידת אדולף אייכמן, שבמהלכן יצא קנת - שהיה מ"טובי החוקרים" - לארגנטינה, וסייע בהכנות שם. באותה השנה היה קנת ממקימי ארגון השוטרים הבינלאומי בישראל. שימש בתפקידים שונים והיה לנציג הארגון בוועדות שונות של משטרות העולם.
בנוסף, כיהן גם כנשיא בית הדין הצבאי בעזה, במסגרת שירות מילואים, בדרגת רב-סרן.
כמו כן שימש כסגן יושב ראש בתי הדין למשמעת של לשכת עורכי הדין למעלה מ-30 שנה. והיה פעיל בוועדות שונות של לשכת עורכי הדין ובעיקר בוועדות ההתמחות, וכבוחן בבחינות מתמחים של הלשכה. כמו כן שימש נציג הלשכה, בוועדת חוק חוקה ומשפט, בכנסת.
בנוסף היה גם פעיל בתפקידים ציבוריים רבים ושימש כיושב ראש עמותות כגון:
קרן אודיאולוגיה ע"ש פרופסור רובינשטיין בבית החולים תל השומר
שיקום חולי לב ובמכון הלב בתל השומר
עמותת "לב אל לב" של בית חולים איכילוב
תפקידים נוספים:
חבר בהנהלת האגודה לרפואה ולמשפט בישראל
סגן יושב ראש של המרכז הבינלאומי לבריאות, משפט ואתיקה
נציג לשכת עורכי הדין, כמבקר רשמי, של שירות בתי הסוהר ובתי המעצר בארץ כ־15 שנה. מינוי של השר לביטחון פנים.
בשנת 1998 קיבל מאת לשכת עורכי הדין מדליית זהב על יובל שנות פעילות במערכת המשפט.
בשנת 2004 הוענק לו תואר "יקיר המקצוע" של לשכת עורכי הדין על תרומתו למשפט בישראל וללשכת עורכי הדין.
ספריו

טביעת אצבעות הלכה למעשה, הוצאת דיונון - האוניברסיטה העברית, בשנת 1987.
אמצעי זיהוי וחקירה, הוצאת לשכת עורכי הדין, תל אביב, בשנת 2001.
נטל ההוכחה וחזקות, הוצאת בורסי - ספרי משפט.
סדר הדין הפלילי - החוק והפסיקה.
הספרים של נתן קנת, באתר "סימניה"
הערות שוליים

↑  מתוך ספרו של איסר הראל, כפי המופיע בפס"ד של בית המשפט העליון: איסר הראל נ' ממשלת ישראל, 265 סעיף ז.
↑  נתן קנת,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'טביעת אצבעות הלכה ומעשה, באתר סימניה, ‏1987
↑  נתן קנת,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אמצעי זיהוי וחקירה, באתר לשכת עורכי הדין בישראל, ‏2001'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'(ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296428905171  ISNI: 0000 0000 6695 1096  LCCN: nr99011295  RERO: 02-A011961115  SUDOC: 244058520  VIAF: 63927389   WorldCat (עם VIAF): 63927389 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נתן קנת".
הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו

| --- | --- |

כרזת הסדרה בעברית
 מבוסס על:  ויפו הכלב המעופף
 סוגה:  סדרת הנפשה ממוחשבת, סדרת פנטזיה, סדרת קומדיה, סדרת הרפתקאות
 כותבים:  מיכאל מאורר
 בימוי:  עידו אנג'ל
 מדבבים בעברית:  דניאל מגון, רונה בקרמן, גיא רושיניאק, יובל סגל, גלעד קלטר, מתי אטלס, טליה ברקאי, אלי לולאי, עדן גמליאל, דור סרוגו, גדי לוי, אלברט כהן, עידו גביש, מיכה אוזין סליאן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן אנגלית וספרדית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 תוכנית מקור:  ויפו הכלב המעופף
 הפקה
 חברת הפקה:  אולפני סנובול
 אורך פרק:  12 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  2011–הווה
 תקופת שידור בישראל:  26 במרץ 2012 – 2012
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
הישרדות באי הזמן עם ויפו וחבריו (באנגלית: Vipo & Friends: Surviving Time Island) היא סדרת הנפשה ממוחשבת ישראלית לכל המשפחה משנת 2011, מסוגת פנטזיה, קומדיה והרפתקאות. הסדרה מהווה ספין אוף לסדרת האנימציה "ויפו הכלב המעופף", ששודרה לראשונה בשנת 2007 והופצה ברחבי העולם. הסדרה בוימה על ידי עידו אנג'ל, נכתבה על ידי מיכאל מאורר והופקה באולפני סנובול.
עלילת הסדרה מספרת על ויפו וחבריו שנשלחו על ידי סופת הזמן לאי הזמן, אי המתבסס על ארבע העונות. כדי לחזור הביתה עליהם להחזיר את ארבעת אבני העונות בכך שהם התייצבו מול מלכת האביב, מלך הקיץ, קיסרית הסתיו ומלך החורף.
הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים ב-26 במרץ 2012. במאי הדיבוב של הסדרה בעברית היה גדי לוי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן. את שיר הפתיחה של הסדרה בעברית ביצע דן קיזלר.
לסדרה נוצרה עונה אחת ובה 26 פרקים באורך 12 דקות, בנוסף נוצר לה סרט אינטראקטיבי לילדים. במהלך שידור הסדרה, הסדרה גובתה באפליקציות ויפו.
תקציר העלילה

הסדרה מספרת על ויפו וחבריו שבמהלך מסיבה נשלחו על ידי סופת הזמן לאי הזמן, אי המתבסס על ארבע העונות. כדי לחזור הביתה הם פונים לאדון הזמן שאומר שכדי לחזור הביתה הם צריכים להשיג את ארבעת אבני העונות הקסומות שנמצאות אצל מלכת האביב, מלך הקיץ, קיסרית הסתיו ומלך החורף. רק אם הם ינצחו אותם וישיגו את האבנים הם יוכלו לחזור הביתה. במהלך הסדרה ויפו וחבריו עושים הכל כדי להשיג את האבנים, שבו זמנית הם לומדים ערכים ועוברים הרפתקאות.
הדמויות והמדבבים בעברית

במאי הדיבוב של הסדרה בעברית היה גדי לוי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
ויפו: דניאל מגון
בטי / יושי / היפה / קיסרית הסתיו: רונה בקרמן
הנרי / ד"ר טימלי / בולדריק / מלך החורף: גיא רושיניאק
קונגו / זיגי / ג'ימי / בלקי: יובל סגל
מנואל / הרקולס / אנדרה / רעמסס / איגור / פולי: גלעד קלטר
דון לאון / חוליו / רוקי: מתי אטלס
נסי / טובי / מלכת האביב: טליה ברקאי
בילי / מומבו / דוד פלורנס / מלך הקיץ: אלי לולאי
שאקירה / ג'ני: עדן גמליאל
אמדאוס / וינסנט / ג'ואי: דור סרוגו
יאו / אלברט / דימיטריס / ג'ינג / אנפו / אלכסנדר: גדי לוי
אדון הזמן: אלברט כהן
נזלת: עידו גביש
אוג: מיכה אוזין סליאן
סרט אינטראקטיבי

לסדרה נוצר סרט אינטראקטיבי שהוקרן ברשתות בתי הקולנוע של סינמה סיטי בישראל. הסרט מתקצר את עלילת הסדרה והצופים יכולים לבחור בו מה הדמויות יעשו באמצעות הנפת ידיים, הבהוב בפנסים, מחיאות כפיים וקריאות בקול. הסרט נוצר בשיתוף היוצר בני דוידוביץ וחברת ויפולנד, והוא מיועד לילדים בגיל 8-4. אורך הסרט הוא כ-65 דקות, אך בשל האפשרויות השונות קיימות למעשה חמש שעות הקרנה במערכת.
הסרט הוא הסרט האינטראקטיבי הראשון לילדים ששודר בארץ ובעולם.
הערות שוליים

↑  פסח בתוכניות טלוויזיה, באתר onlife,‏ 28 במרץ 2012
↑  עדנה אברמסון,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אנחנו משפיעים: סרט אינטראקטיבי לילדים, באתר ynet, 20 בינואר 2014
מייקל קולינס (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ניל ג'ורדן 
 הופק בידי:  סטפן וולי
 תסריט:  ניל ג'ורדן 
 עריכה:  פטריק דפנר
 שחקנים ראשיים:  ליאם ניסן ג'וליה רוברטס  אלן ריקמן אידן קווין  צ'ארלס דאנס סטיבן ריאה
 מוזיקה:  אליוט גולדנטל 
 צילום:  קרל וולטר לינדנלאוב
 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, The Geffen Film Company, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 באוגוסט 1996
 משך הקרנה:  133 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  דבלין 
 תקופת התרחשות:  העשור השני של המאה ה-20 (1916) 
 תקציב:  25,000,000‏$
 הכנסות:  27,572,844‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   michaelcollins
 פרסים:  פרס אריה הזהב 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מייקל קולינס (באנגלית: Michael Collins) הוא סרט ביוגרפי אירי - בריטי - אמריקאי המתאר את חייו של הפטריוט האירי מייקל קולינס, שנלחם לעצמאות אירלנד ונרצח במלחמת האזרחים שם.
הסרט מתאר את מאבקו של קולינס (בגילומו של ליאם ניסן) לעצמאות אירלנד מאז מרד חג הפסחא הכושל ב-1916 דרך מאבק דמים חסר פשרות בבריטים, חתימה על הסכם מעורר מחלוקת עם הבריטים ומלחמת אזרחים, עד להירצחו בידי יריביו האירים.
את הסרט ביים ניל גורדון, שגם כתב את התסריט. הסרט זכה בפרס אריה הזהב לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה לשנת 1996. באותו פסטיבל זכה ליאם ניסן בגביע וולפי לשחקן הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר על הצילום ופסקול המוזיקה.
תקציר העלילה

אפריל 1916, הבריטים מדכאים את מרד חג הפסחא שפרץ בדבלין. ראשי המרד מזוהים ומוצאים להורג פרט לאיימון דה ואלירה (אלן ריקמן) שניצל מהוצאה להורג בגלל אזרחותו האמריקאית. מייקל קולינס (ליאם ניסן) וחברו הארי בולנד (אידן קווין) נאסרים אך לאחר שחרורם הם ממשיכים בעבודתם המחתרתית.
באחת האסיפות בהן נואם מייקל לפני קהל, מתקיפים אותו שוטרים; הוא נפצע ומחולץ על ידי בולנד לחווה כפרית של אוהד המחתרת, שם מטפלת בפצעיו קיטי קיארנאן (ג'וליה רוברטס), ושניהם מתאהבים בה.
מייקל מצליח להבריח את דה ואלירה מהכלא, וזה מחליט לנסוע לארצות הברית לפעילות דיפלומטית ולפגישות עם וודרו וילסון ולוקח איתו את בולנד.
מייקל נשאר לנהל את המלחמה. הוא מסתייע במודיעין שמספק לו אוהד המחתרת נד ברוי (סטיבן ריאה), העובד במשטרת דבלין.
המלחמה מסלימה. הבריטים שולחים לדבלין את כוחות הבלאק אנד טאנס האלימים ואת כנופיית קהיר בפיקודו של סומס (צ'ארלס דאנס), ומתחילה מלחמה רצחנית בין הכוחות. המודיע ברוי נתפס ומוצא להורג לאחר עינויים קשים.
בינתיים חוזרים דה ואלירה ובולנד מארצות הברית לאחר ששליחותם לא הצליחה. מייקל מזהיר את חברי הנהגת המחתרת שיחליפו את מקום מגוריהם ויסתתרו כי עומד להיערך מצוד. דה ואלירה מתנגד, והבריטים מצליחים לאסור את רובם.
קולינס מתחיל במלחמה עקובה מדם, ואנשיו מחסלים את רוב הבלשים של כנופיית קהיר וסומס בתוכם. הבריטים מגיבים באלימות רבה. הם נכנסים עם רכב משוריין לתוך אצטדיון כדורגל ומתחילים לירות על הקהל במה שנודע כיום ראשון העקוב מדם. הבריטים ממשיכים לרדוף אחרי מייקל, והוא נמלט מהם ונרדף על נפשו.
לבסוף מודיע לו דה ואלירה כי הבריטים מעוניינים במשא ומתן וממנה אותו לשליח למרות התנגדותו. קולינס רוצה להפסיק את שפיכות הדמים, ולכן מסכים להצעת הבריטים להפוך את אירלנד למדינה חופשית במסגרת דומיניון בריטי, עם צורך להישבע למלך בריטניה ובלי ששת המחוזות הצפוניים.
דה ואלירה ואנשיו מסתייגים מההסכם, אם כי הוא עובר בפרלמנט. מתחילה מלחמת אזרחים עקובה מדם, בה לוחם קולינס נגד חבריו ממחתרת ה-IRA. בשיא המלחמה מתפתח קרב קשה באזור ארבעה בתי המשפט בדבלין, שבסופו נכנעים אנשי ה-IRA לאחר הרוגים רבים, ובהם חברו הטוב של קולינס, הארי בולנד.
בינתיים מתפתחת האהבה בין קיטי למייקל, והם מחליטים להינשא. קיטי רוכשת שמלת כלה, ומייקל נוסע לקורק להיפגש עם דה ואלירה, אך נקלע למארב של אנשי ה-IRA, ונרצח.
יחסי ארצות הברית – דנמרק

| יחסי ארצות הברית – דנמרק |
| --- | --- |
ארצות הברית: דנמרק


ארצות הברית: דנמרק
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 43,094
אוכלוסייה
346,514,652: 5,992,181
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 404,199
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 67,454
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

בין ארצות הברית לבין ממלכת דנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות בנאט"ו, ומקיימות ביניהם קשרים בשלל תחומים.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1783, כאשר דנמרק חתמה על אמנה מסחרית עם ארצות הברית, ובשנת 1792 הכירה דנמרק בעצמאותה של ארצות-הברית. בשנת 1801 הוקמו יחסים דיפלומטיים, ונפתחה נציגות אמריקנית בדנמרק, ומאז עד היום לא חלה שום הפסקה ביחסים.
בשנת 1916 מכרה דנמרק את איי הודו המערבית הדנים לארצות הברית, וב-17 בינואר 1917 הסתיימה העסקה, כאשר ארצות הברית ודנמרק החליפו את אישורי האמנה שלהם. ב-31 במרץ 1917 תפסה ארצות הברית את האיים, והשטח הפך לאיי הבתולה של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-9 באפריל 1941 חתם השגריר הדני בארצות הברית, בניגוד להוראות ממשלתו, על הסכם עם ממשלת ארצות הברית, שהפך את גרינלנד למעין מדינת חסות של ארצות הברית, ולפיו יורשו כוחותיה המזוינים להקים בסיסים באי. מכיוון שהממשל הדני התקשה לשלוט על האי בתקופת המלחמה, ובשל ייצוא מוצלח, בעיקר של קריאוליט, החלה גרינלנד ליהנות ממעמד עצמאי למדי, והאספקה אל האי הובטחה על ידי ארצות הברית וקנדה. גרינלנד שימשה במהלך מלחמת העולם השנייה תחנת אספקה ותדלוק בדרך בין ארצות הברית ובריטניה.
הגרמנים ניסו מספר פעמים להקים תחנות מטאורולוגיות על החוף המזרחי של גרינלנד על מנת להשיג מידע מטאורולוגי שהיה יכול לסייע להם לחזות את מזג האוויר באירופה. בין הפטרולים הגרינלנדים לפולשים הגרמנים התרחשו מספר התכתשויות, שהסתיימו לבסוף בנסיגה גרמנית סופית מגרינלנד. מידע מטאורולוגי שנאסף בגרינלנד על ידי כוחות הברית עזר בתכנון הפלישה לנורמנדי ב-1944.
במהלך המלחמה הקרה הייתה לגרינלנד חשיבות אסטרטגית בשל שליטתה על חלק מהמעבר בין הנמלים הצפוניים של ברית המועצות אל האוקיינוס האטלנטי, וכן בשל מיקומה המתאים לשמש לצפייה בשימוש בטילים בליסטים בין-יבשתיים. ארצות הברית התעניינה מאוד באי, אך דנמרק דרשה לחדש את ריבונותה ולבטל את ההסכם שנחתם ב-1941. בשנת 1951 נחתם הסכם חדש בין ארצות הברית לדנמרק, לפיו בסיס חיל האוויר האמריקאי בצפון-מערב האי יהפוך לבסיס קבוע. בשנת 1953 מספר משפחות אינואיטיות סולקו מבתיהן על ידי ממשלת דנמרק, על מנת לפנות מקום להתרחבות של הבסיס. בשל כך היה הבסיס מקור לחיכוכים בין הממשלה הדנית לתושבים הגרינלנדים. שיא המתיחות הגיע בשנת 1968 כאשר מטוס אמריקאי מסוג B-52, שנשא ארבע פצצות מימן, התרסק ליד הבסיס וגרם לדליפת כמויות גדולות של פלוטוניום. אף על פי שרוב הפלוטוניום נאסף, התושבים המקומיים עדיין מספרים על בעלי חיים שאירעו בהם עיוותים בשל הדליפה הרדיואקטיבית.
דנמרק הצטרפה לנאט"ו, וכוחותיה שיתפו פעולה עם הכוחות האמריקניים במהלך המלחמה בטרור, והיא אף הייתה המדינה היחידה ממדינות סקנדינביה שהשתתפה במלחמת עיראק.
באוגוסט 2019 הציע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לרכוש את האי גרינלנד, אולם הצעה זו נדחתה בידי ראשת ממשלת דנמרק מטה פרדריקסן וראש ממשלת גרינלנד קים קילסן. חרף זאת, ביקש טראמפ מיועציו לבחון זאת שוב והודיע כי ידון עם הממשל הדני בנושא. בהמשך טראמפ אף ביטל את ביקורו הצפוי בדנמרק בתחילת ספטמבר.
ב-2025 כשנבחר רצה זאת שוב
יחסים כלכליים

בין ארצות הברית לדנמרק מתקיימים יחסי מסחר פעילים, כחלק מהמסחר האמריקני עם מדינות האיחוד האירופי, וארצות הברית מהווה את שותפת הסחר הגדולה ביותר של דנמרק עם כ-5% מכלל הסחר הדני.
יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בדנמרק רק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי., 34 קונסוליות כבוד בוושינגטון די. סי., בוסטון, צ'ארלסטון, שיקגו, קליבלנד, דאלאס, דנוור, דה מוין, דטרויט, הונולולו, יוסטון, אינדיאנפוליס, ג'קסונוויל, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, מייקון, מיאמי, מילווקי, מיניאפוליס, מוביל, נאשוויל, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, אומהה, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, פורטלנד, סקרמנטו, סולט לייק סיטי, סן דייגו, סיאטל וטמפה ולשכה של משרד המסחר בסן פרנסיסקו..
ביקורים ממלכתיים

בשנת 1967 ביקרו נסיכת הכתר מרגרטה ובעלה הנסיך הנריק בארצות הברית.
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ביקר דנמרק בשנת 1997, ושוב בשנת 2007. הנשיא האמריקני ג'ורג' בוש ביקר בקופנהגן בשנת 2005, ובשנת 2006 נפגש עמו ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן בקמפ דייוויד. הנשיא האמריקני ברק אובמה ביקר בדנמרק פעמיים במהלך שנת 2009.
במרץ 2009, שר החוץ הדני לן אספרסן נפגש עם מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, ובאפריל 2010 נפגשו השניים שוב באסטוניה.
במרץ 2009 פרדריק, נסיך דנמרק ואשתו מארי, נסיכת דנמרק ביקרו בארצות הברית במדינות המערב התיכון, וביקרו באיווה ונברסקה, שם קיימת פזורה דנית גדולה.
ב-9 במרץ 2011 נפגש נשיא ארצות הברית ברק אובמה עם ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן בבית הלבן, שבו דנו השניים במלחמה בטרור, באביב הערבי ובנושאים סביבתיים.
ב-30 במרץ 2017 ביקר ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן, את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ודן עמו על היחסים בין המדינות, כמו גם על המלחמה הטרור, ההזדמנויות הכלכליות ונאט"ו.
ברוך ניסנבוים

ד"ר ברוך ניסנבוים (30 באפריל 1886 – 4 בדצמבר 1970) היה רופא ופעיל ציבור בחיפה.
ד"ר ברוך ניסנבוים
ביוגרפיה

ניסנבוים נולד בבסרביה שבדרום-מערב רוסיה לניסן ופסיה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשטרסבורג. עלה לארץ ב-1919 באונייה "רוסלאן", שנחשבת לסנונית הראשונה שפתחה את תקופת העלייה השלישית. תחילה עבד בירושלים בבית החולים מאיר רוטשילד של ארגון קעמצ"א, אך ב-1922 עבר לחיפה כדי לעמוד בראש המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה שנפתח בהדר הכרמל בבית אתין. מאוחר יותר קיבל עליו את משרת ניהולו של בית החולים במקומו של ד"ר נחום שימקין שהתפטר. ב-1931 נסגרה המחלקה בעקבות מעברו של בית החולים תחת חסותו של ועד הקהילה העברית והקיצוצים בתקציבו. בשל זאת החל לעבוד ד"ר ניסנבוים כרופא פרטי (ברחוב הגלעד – כיום רחוב הרב הרצוג). ניסנבוים נמצא בניגוד עניינים בין מעמדו כנציג הדסה ובין חברותו בוועד הקהילה, דבר שגרם לחיכוכים בינו ובין נציגי הפועלים המאורגנים.
על יד בית החולים הדסה הוקמה תחנת טיפת חלב ב-1922 על מגרש שניתן במתנה על ידי ועד הדר הכרמל. את התחנה ניהלה בתחילה אלה ליפסקי, ואחרי הגירתה לצרפת ניהל ד"ר ניסנבוים את התחנה.
ניסנבוים היה חבר בסניף הסתדרות הרופאים בחיפה, שהוקם על ידי ד"ר הלל יפה ביחד עם החברים ד"ר נחום שימקין, ד"ר חיים יסקי, ד"ר לייב עפרון וד"ר יצחק גליקר.
בינואר 1931 נבחר כסגן יו"ר ועד הדר הכרמל, אחרי מותו של יו"ר הוועד שמואל פבזנר.
ביוני 1934 הוקם מד"א חיפה בבית הרופאים (ברחוב נורדאו פינת רחוב מנחם) וד"ר ניסנבוים הועמד בראשו. ב-1936 עבר מד"א לבניין משלו על שם אלכסנדר-סאשה וילבושביץ (בנו של גדליהו וילבושביץ), על מגרש של ועד הדר הכרמל. מד"א חיפה היה קשור בטבורו אל ארגון ההגנה וכלל פלוגת נשים כרחל שלון וד"ר חנה שטרנפלד. לקראת מלחמת העולם השנייה, כיו"ר ועדת הבריאות של ועד הקהילה העברית, היה ניסנבוים ממונה על הרפואה בשעת חירום (מיסודו של מרדכי נמצא-בי). בתקופה זאת התעורר צורך בתרומות דם, וניסנבוים הקים את ארגון תורמי הדם. את בעיית חוסר האמבולנסים פתר בשימוש חלקי במשאית ששימשה בשאר הזמן להעברת דגים.
אחרי הקמת המדינה היה ממונה על הפיכת בית חולים רמב"ם מבית חולים מנדטורי לחלק ממערכת הבריאות הישראלית.
ביוגרפיה > הנצחה

ניסנבוים היה נשוי לשרה (17 ביולי 1901 - 20 בינואר 1985) בת יוסף ודבורה קומרוב.
ניסנבוים היה נשיא הכבוד של מד"א חיפה, קיבל את תואר יקיר חיפה ועל שמו רחוב בנווה שאנן בחיפה.
לקריאה נוספת

נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948 (עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור), זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2008, עמ' 267.
נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1799–1948, הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט – הטכניון, חיפה, 1998, עמ' 367–376.
הערות שוליים

↑  משה איינהורן (עורך), הרופא העברי, כרך יז, חוברת א (חוברת לזכר ד"ר שאול טשרניחובסקי ), תש"ד (1944), עמ' 120
↑  מהכתוב על קברו בבית הקברות חוף הכרמל.
↑  משפחת ניסנבוים התגוררה בנורדאו 34.
↑  ענת קדרון, בין לאום למקום - הקהילה העברית בחיפה המנדטורית, הוצאת יד בן צבי והעמותה לתולדות חיפה, עמ' 118
↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, עמ' 141
↑  על יסוד הארגון הוכרז כבר באוגוסט 1933.
↑  משפחתו תרמה כשליש ההוצאות. הכתוב במגן דוד אדום חיפה לבנינו, דבר, 9 בספטמבר 1937 שגוי מאחר שמשה וילבושביץ היה עדיין בחיים בשנה זאת ושלט על הבניין מעיד על כך גם כיום.
↑  צדוק אשל, מערכות ההגנה בחיפה, משרד הביטחון, עמ' 108–113
| מגן דוד אדום |
| --- | --- | --- |
| מייסדים | משולם ליבונטין • חיים אלפרין • משה רבינוביץ' • ישעיהו אליהו • חיים לייבוביץ • משה פרנקל • ברוך ניסנבוים • אריה אלוטין |  |
| נשיאים | יהודה סקורניק • נועם יפרח • אבי זהר |  |
| מנכ"לים | מרדכי פן • יצחק שני • בן-ציון טחן • אשר דר • אריאל יהלומי • חיים דגן • עמיצור כפיר • רוני ליכטנשטיין • יחיאל חמי •  נתן כהן •  יעקב אדלר • יוחנן גור • עמוס לוריא • אבי זהר • אלי בין |  |
| שונות | קריית מד"א • חוק מגן דוד אדום • נוער מד"א • יחידת האיתור הבינלאומית |  |
| מיזמים | נאמן חיים • פרויקט מחויבות אישית |  |
שמואל נבון

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1904 דונייבצי, אוקראינה 
 פטירה:  7 באפריל 1996 (בגיל 91) 
 שם לידה:  Shmuel Kligman – שמואל קליגמן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  שאול נבון 
 
שמואל נבון (קליגמאן) (ה' באלול תרס"ד, 16 באוגוסט 1904 – 7 באפריל 1996) היה מחנך, סופר, מלחין ומחזאי ישראלי.
הערות שוליים

↑  השיר "ארצה עלינו" כולל ביצוע, באתר זמרשת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504576005171  CiNii: DA16814033  GND: 1128095378  ISNI: 0000 0000 5401 2745  LCCN: nr93001994  VIAF: 2336958   WorldCat (עם VIAF): 2336958