stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציר הזמן של אנטישמיות במאה ה-20
שנות ה-40 של המאה ה-20

פוגרום קיילצה - רצח 47 שורדי שואה יהודים בעיר קיילצה שבמרכז פולין לאחר עלילות דם על יהודי הכפר.
ניקיטה חרושצ'וב סוגר מאות בתי כנסת ברחבי אוקראינה ומונע מיהודים לחזור לבתיהם.
פרעות ביהודי הונגריה בשנת 1946 - 4-6 יהודים נרצחו בפרעות שבוצעו ברחבי הונגריה.
פרעות מנאמה בהן הושמדו בתי כנסת ומרכזי קהילה יהודים במנאמה בירת בחריין, בפרעות נרצחה אישה יהודיה.
פרעות חלב - בפרעות בעיר חלב שבסוריה שפרצו לאחר תוכנית החלוקה של האו"ם נרצחו 75 יהודים ונהרס בית הכנסת העתיק של חלב.
פרעות עדן - בפרעות שבוצעו בעיר עדן שבתימן בתחילת דצמבר נרצחו 82 יהודים ונפצעו 76.
אנטישמיות מילאה תפקיד מרכזי ביציאת היהודים מארצות ערב. האוכלוסייה היהודית במזרח התיכון הערבי ובצפון אפריקה ירדה מ-900,000 ב-1948 לפחות מ-8,000 ב-2001.
פרעות אוג'דה וג'ראדה – פוגרום נגד האוכלוסייה היהודית הזעירה של ג'ראדה בידי המוסלמים המקומיים. זה הסתיים עם 43 יהודים נרצחים וכ-150 יהודים נפצעו.
פרעות טריפוליטניה ב-1948 הייתה מהומה בין האוכלוסייה היהודית והערבית של טריפולי. בניגוד לפוגרום הקודם בטריפולי ב-1945, הקהילה היהודית של טריפולי נלחמה נגד הפורעים המוסלמים. מה שנגמר נרצחו 14 יהודים ו-4 מוסלמים ורבים משני הצדדים נפצעו.
הפיגועים בקהיר – מספר הפצצות אשר כוונו לאוכלוסייה היהודית של קהיר. ההפצצות גבו את חייהם של 70 יהודים ו-200 יהודים נוספים נפצעו.
ועידת הבפטיסטים הדרומית קיבלה החלטה שקבעה בחלקה, "נפתר, כי קומוניזם, פשיזם, כנסייה פוליטית ואנטישמיות מנוגדים לחלוטין לגאונות של התפיסה הבפטיסטית שלנו של חירות וערכי רוח".
שלמה מיכאלס, שחקן-מנהל התיאטרון היהודי הממלכתי של מוסקבה ויו"ר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי נהרג בתאונת דרכים חשודה בחשד שבוצעה על ידי ה-MGB. מעצרים המוניים של אינטלקטואלים יהודים בולטים ודיכוי התרבות היהודית מגיעים תחת דגל הקמפיין על קוסמופוליטיות חסרת שורשים ואנטי-ציונות.
במהלך המצור על ירושלים במלחמת העצמאות הצליחו צבאות ערב לכבוש את חלקן של הגדה המערבית וירושלים; הם גירשו את כל היהודים (כ-2,000) מהעיר העתיקה ומהרובע היהודי והרסו גם את בתי הכנסת העתיקים שהיו בעיר העתיקה.
פיגוע בית הכנסת מנרשה היה פיגוע רימון ברובע היהודי בדמשק שגבה 12 חיים.
שנות ה-50 של המאה ה-20

הרוגי המלכות בברית המועצות – 13 סופרי היידיש הסובייטיים הבולטים, משוררים, שחקנים ואינטלקטואלים אחרים הוצאו להורג, ביניהם פרץ מרקיש, לייב קוויטקו, דוד הופשטיין, איציק פפר, דוד ברגלסון. בישיבת העצרת הכללית של האו"ם ב-1955 עדיין הכחיש פקיד סובייטי גבוה את ה"שמועות" על היעלמותם.
משפטי פראג בצ'כוסלובקיה.
משפט הרופאים בברית המועצות – עשרות יהודים סובייטים פוטרו מעבודתם, נעצרו, חלקם הוצאו להורג. ברית המועצות הואשמה בחתירה ל"אנטישמיות חדשה". ההתנגדות הסטליניסטית ל"קוסמופוליטיים חסרי שורשים" – לשון הרע ליהודים – נעוצה באמונה, כפי שהביע קלמנט גוטוולד, כי "בגידה וריגול חודרים לשורות המפלגה הקומוניסטית. הערוץ הזה הוא ציונות." אנטישמיות חדשה יותר זו הייתה, למעשה, סוג של אנטי-ציונות.
חוק בריאות הנפש של אלסקה משנת 1956 היה חוק קונגרס שאושר לשיפור טיפולי בריאות הנפש בשטח אלסקה, החוק הפך מחלוקת פוליטית גדולה לאחר שמתנגדים כינו אותו "חוק סיביר" והוקיעו אותו כחלק ממזימה קומוניסטית לאשפוז ולשטיפת מוח של אמריקאים. פעילים טענו שזה חלק מקונספירציה בינלאומית יהודית, קתולית או פסיכיאטרית שנועדה להקים מחנות ריכוז בניהול האומות המאוחדות בארצות הברית.
ב-28 באפריל 1958, ברמינגהאם, אלבמה, הוצבו 54 מקלות דינמיט מחוץ לבית הכנסת בית-אל בניסיון הפצצה. על פי דיווחי המשטרה, הפתילים הבוערים כובו בעקבות גשם כבד, מה שמנע מהדינמיט להתפוצץ. אף על פי שהפשע מעולם לא פוענח, המשטרה ראתה את בובי פרנק צ'רי, שהורשע מאוחר יותר בביצוע הפיגוע בכנסייה הבפטיסטית ברחוב 16, כחשוד.
בוצע פיגוע בבית הכנסת הקהילה הנדיבה העברית אירעה ב-12 באוקטובר 1958 ברחוב פיצ'טרי באטלנטה, ג'ורג'יה, בית הכנסת של הקהילה הרפורמית. לבניין נגרם נזק רב מהפיצוץ שדלק דינמיט, אף על פי שאיש לא נפגע. חמישה חשודים נעצרו כמעט מיד לאחר ההפצצה. אחד מהם, ג'ורג' ברייט, נשפט פעמיים. משפטו הראשון הסתיים במושבעים תלויים והשני בזיכוי. כתוצאה מזיכויו של ברייט שאר החשודים לא נשפטו, ואף אחד מעולם לא הורשע בהפצצה.
"הדחת אדם" הוא ספר מאת סאוויטרי דווי, שפורסם לראשונה ב-1959, בו היא מספרת היסטוריה של האדישות הכללית כלפי הסבל של חיים לא אנושיים. היא מציגה נקודת מבט פרו-צמחונית. עם זאת, היא עושה זאת בהקשר להשקפותיה הפוליטיות הפרו-היטלר והפרו-נאציות, ומקדישה מקום לאנטישמיות ולהוקעת שיטות התזונה היהודיות.
שנות ה-60 של המאה ה-20

מידע רב חסר על תקופה זו
בשנת 1967 לאחר מלחמת ששת הימים, גורשו ממצרים כל הגברים היהודים של קהילת יהדות מצרים.
סירוב למכור או להשכיר דירה לכל אדם בגלל גזע, צבע, דת, מין או מוצא לאומי.
אפליה על בסיס גזע, צבע, דת או מוצא לאומי בתנאים, התנאים או הפריבילגיה של מכירה או השכרה של דירה.
פרסום מכירה או השכרה של דירה המעידה על העדפה של אפליה על בסיס גזע, צבע, דת או מוצא לאומי.
כפייה, איום, הפחדה או הפרעה להנאתו או מימוש זכויות הדיור של אדם על בסיס סיבות מפלות או תגמול כלפי אדם או ארגון המסייעים או מעודדים מימוש או הנאה מזכויות דיור הוגנת.
ארגון ה-Tupamaros West-Berlin ניסה להפציץ את המרכז הקהילתי היהודי של מערב ברלין. הפצצה, שסופקה על ידי הסוכן הממשלתי הסמוי פיטר אורבך, לא התפוצצה.
שנות ה-70 של המאה ה-20

ברית המועצות – נותנת למספר מוגבל של יהודים לעלות ארצה ומורידה מהמדיניות האנטישמית והאנטיציונית, באותה תקופה החלה העלייה מברית המועצות.
ועידת הבפטיסטים הדרומית מכריזה על אנטישמיות כעבירה על עקרונות הוועידה ואומרת כי תשנה כיוון לאהבת היהודים בארצות הברית ובשאר רחבי העולם.
טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן – 11 ספורטאים יהודים-ישראלים נרצחים באולימפיאדת מינכן על ידי ספטמבר השחור.
4 נשים יהודיות נאנסו ונרצחו באזור זבדאני שבסוריה, גופותיהן התגלו ביחד עם גופותיהם של 2 נערים יהודים שנרצחו עוד קודם בסוריה.
החלטה 3379 – החלטת האו"ם הקובעת כי הציונות היא תנועה גזענית מתקבלת ברוב באו"ם, ההחלטה בוטלה ב-1991.
מתקפת הטרור של "התנועה החנפית" בוושינגטון – במהלך פגישת יצחק רבין עם ג'ימי קרטר, ב-9 במרץ 1977 בשעה 11:00 בבוקר, שבעה מחברי הארגון חאליס פרצו למבנה ההנהלה של ארגון "בני ברית" בוושינגטון די. סי. ולקחו מעל 100 בני ערובה. כשעה לאחר מכן, שלושה מחברי הארגון נכנסו למרכז האסלאמי של וושינגטון, ולקחו 11 בני ערובה. לבסוף שוחררו בני הערובה.
בפרברי סנט לואיס, מיזורי, התחבא ג'וזף פול פרנקלין בשיחים ליד בית כנסת שערי צדק וירה לעבר קבוצה שהשתתפה בשירותים. בתקרית זו, פרנקלין הרג את ג'רלד גורדון בן הארבעים ושתיים ופצע את סטיבן גולדמן וויליאם אש.
בטור גלוב-דמוקרטי שדן בביוגרפיה של ג'ון טולנד על אדולף היטלר, הסנאטור האמריקאני פט ביוקנן כתב:
"אף על פי שהיטלר אכן היה גזעני ואנטישמי עד היסוד, אדם שבלי כוונה יכול היה לבצע רצח ורצח עם, הוא היה גם אדם בעל אומץ רב, חייל של חייל במלחמה הגדולה, מארגן פוליטי בדרגה ראשונה, מנהיג ספוג בהיסטוריה של אירופה, שהיה בעל כוחות נואמים שיכלו להערים אפילו את אלה שבזו לו... הצלחתו של היטלר לא התבססה על מתנותיו יוצאות הדופן בלבד. הגאונות שלו הייתה תחושה אינטואיטיבית של העומס, פגמי האופי, החולשה שהתחזו למוסר שהיה בלבם של המדינאים שעמדו בדרכו."
נוסד המכון לסקירה היסטורית הידוע בהכחשת שואה.
בדצמבר 1978 כותב הפרפוסור ומכחיש השואה הצרפתי רובר פוריסון באוניברסיטת ליון שני מכתבים בטענה שמעולם לא היו תאי גזים, פוריסון הואשם באנטישמיות לאחר מקרים אלו וקיבל אזהרה מהאוניברסיטה.
המוזיקאי פרנק זאפה כתב את השיר "נסיכה יהודיה" ובו סטריאוטיפים שליליים רבים על יהודים, זאפה הואשם על ידי הליגה נגד השמצה כאנטישמי.
ראו גם

ציר זמן של אנטישמיות
אנטי-ציונות
הסכסוך הישראלי-ערבי
כביסה

חייל אמריקאי מכבס מדים בתנאי שטח
כובסות בנחל, בציור מאת פייר-אוגוסט רנואר, מסביבות 1912
כביסה היא הפעולה של ניקוי בגדים ומוצרי טקסטיל. כמו כן, המילה משמשת גם כשם קיבוצי עבור בגדים מלוכלכים בטרם כיבוסם, או לבגדים שכובסו אך לא הסתיימו תהליכים משלימים לפעולת הכיבוס כייבוש, גיהוץ או קיפול.
כובס הוא אדם שעושה כביסה.
היסטוריה

מערכות המים המפותחות של הרומאים איפשרו הקמת מכבסות משוכללות. בעיר הרומאית ברסינו שנחשפה בברצלונה (תחת הפלאסה דל ריי) מצויה מכבסה כזו, בה נעשה שימוש במים זורמים ובמגוון כימיקלים לניקוי הבגדים.
שיטת כביסה נפוצה ששימשה בעבר, ועדיין כיום באזורים מתפתחים או כפריים, היא כביסה בפלגים ובנחלים, בהם זרימת המים עשויה להיות לעזר בהרחקת הלכלוך מהבגדים, תוך שמשפשפים או מטיחים את הבגדים כנגד סלעים שטוחים בתוך הזרם.
חומרים כימיים שונים שימשו להגברת פעולת המסת הלכלוך על ידי המים. האינדיאנים באמריקה השתמשו ב"שורש הסבון" (שם מדעי: Chlorogalum) ובשורש מניהוט (יוקה). תכשיר כביסה עתיק ונפוץ הוא סבון, תרכובת של אפר-עץ ושומן.
הבגדים הנקיים נסחטו על ידי פיתולם ויובשו באמצעות רוח וחום השמש, אם באמצעות פיזורם על דשא נקי או סלעי שפת הנחל, ואם על ידי תלייתם על חבלי כביסה.
במצרים הפרעונית הוסיפו לתהליך נתר (פחמת הנתרן), תרכובת של נתרן ביקרבונט (סודה לשתייה) ונתרן חד-פחמני (סודה לכביסה) ששימשה כסבון לגוף ולכביסה. הטכניקה הזו מוזכרת במקרא כדרך שבה מכבסים בחברת שפע: "תְּכַבְּסִי בַּנֶּתֶר וְתַרְבִּי לָךְ בֹּרִית נִכְתָּם עֲו‍ֹנֵךְ" (ירמיהו ב', 22).
בגרמניה בימי הביניים היה שימוש בצואת כלבים ככימיקל המסייע להסרת הלכלוך מהבגדים, תחילתו של תהליך הכביסה היה בהשרייה בת יום או יומיים של הבגדים המלוכלכים בצואת כלבים.
כאשר מים זורמים לא היו בנמצא, כיבסו בגיגיות או בהרתחה בכלי מתכת שהוצבו מעל מקור אש. מים רותחים יעילים יותר להסרת לכלוך ממים קרים. קרש כביסה מחומר קשה כגון מתכת או עץ החליף את סלעי הנחל כעזר להסרה מכנית של הלכלוך.
היסטוריה > המהפכה התעשייתית

המהפכה התעשייתית שינתה מן היסוד את טכנולוגיית הכביסה. במאה ה-18 הומצאה המעגילה - שני מכבשים נתונים במסגרת, וארכובה המסובבת אותם, לסחיטת הכביסה. הבגדים נוטפי המים הועברו בין המכבשים המסתובבים ונסחטו. סחיטה כזו הייתה מהירה הרבה יותר מסחיטה ידנית.
בתחילת המאה ה-20 תהליך הכביסה מוּכּן ושופר עוד יותר בזכות המצאת מכונת הכביסה. במכונות אלו מנגנון ניעור חשמלי הטיח את הכביסה כנגד הדפנות, והחליף את התהליך הידני הממושך והמשעמם של שפשוף הכביסה כנגד סלעים או קרש כביסה. המכונות הראשונות היו גיגית על רגליים, שמעליה מעגילה המופעלת ידנית. בהמשך הפכה גם הפעלת המעגילה לחשמלית. מאוחר יותר העיצוב שונה לגיגית כפולה ומחוררת, שאיפשרה הוצאת המים בשלב הסחרור.
מייבש כביסה תרמו שלב נוסף במיכון הכביסה. גם הם דוודים כפולים מחוררים, אך מזרימים אוויר חם במקום מים.
היסטוריה > בארץ ישראל

כביסה בגיגיות ובהרתחה בדוודים הייתה נהוגה גם בארץ ישראל, עד שנות ה-50 של המאה ה-20. במשפחות רבות הוקדש יום בשבוע לכביסה. היו שזימנו כובסת מקצועית להיות להם לעזר ביום זה, ופעמים רבות בעלת הבית העסוקה הגישה למשפחתה ארוחה קלה בלבד באותו יום.
דוד הכביסה הונח על מתקן תלת רגל, שכונה "דריי פוס" (חצובה בגרמנית), ותחתיו הונח פרימוס שהרתיח את המים. הכבסים נבחשו בתוך הדוד באמצעות מקל עץ, שבעזרתו או בעזרת מלקחי עץ שלו אותם ממנו והעבירו לגיגית. בגיגית כיבסו בעזרת קרש כביסה וסבון כביסה. לכביסת לבנים הוסיפו לדוד "כחול כביסה", חומר שתרם להלבנת הבד. בבתים משותפים רבים היה על הגג חדר כביסה משותף, מה שאיפשר את תליית הכביסה הרטובה לייבוש במתקן תלייה שהותקן על הגג.
במשפחות שלא העסיקו כובסת בבית, נהגו למסור את הכביסה למכבסות מקצועיות. עובד של המכבסה היה בא לאסוף את הכביסה עם מתקן שקילה ידני מצויד בקרס, שעליו היה תולה את השק, מחשב את המחיר לפי המשקל ומודיע אותו לעקרת הבית. הייתה אפשרות לקבל חזרה את הכביסה יבשה ומקופלת, או רטובה ומקומטת לתלייה, ייבוש וגיהוץ בבית - הכול לפי רצון המוסר ויכולת התשלום שלו.
בגדים גדולים, עדינים במיוחד, או יקרים במיוחד נמסרים לניקוי יבש. בתחילת המאה ה-21, כחלק ממגמת הדיור בשכירות, יש נטייה לשוב לשימוש במכבסות, שרובן בשיטת השירות העצמי.
כביסה מודרנית

בעידן המודרני מכונות הכביסה הגיעו לרמה גבוהה של אוטומציה, והן מצויות בבתים רבים בכל העולם, ביחד עם מייבשי כביסה. כיום ניתן להגיע לשליטה גבוהה בפרמטרים שונים של הכביסה כגון חום המים, אינטנסיביות ועוצמה בפעילות הכיבוס והסחיטה, התמשכותה ועוד, ויש אף מכונות המחשבות את פעילות המכונה לפי משקל הכביסה. במדינות מסוימות, כמו ארצות הברית ושווייץ, יש חדרי כביסה משותפים בבתי דירות ובמעונות, עם מספר מכונות כביסה ומייבשים. פעמים רבות מכונות אלו מופעלות על ידי מטבעות. מי שאין בבעלותו מכונת כביסה או שאין לו גישה לחדר כביסה משותף כזה, עשוי להיזדקק לשירותי מכבסות, בהן בדרך כלל יש גם כיבוס מיוחד באמצעות כימיקלים לבגדים עדינים במיוחד הידוע בשם העממי "ניקוי יבש". במדינות רבות באירופה (למשל אנגליה) וכן בישראל מכונת כביסה מצויה בבעלות כל משפחה כמעט. בישראל נפוץ ייבוש כביסה על חבלי כביסה בזכות מזג האוויר החם. מאידך משפחות רבות משתמשות במייבש כביסה, לעיתים באופן בלעדי, ולעיתים בנוסף לייבוש על גבי חבלי כביסה.
חומרי הכביסה המודרניים הם אבקות ונוזלים ייעודיים לניקוי ולריכוך הבגדים, ודפי נייר לריכוך הכביסה המתייבשת במייבש כביסה.
במדינות רבות יצרני טקסטיל מחויבים להוסיף לבגדים ולשאר מוצרי טקסטיל תווית הנושאת הוראות כביסה, כדי להגן על המוצר מנזקים או בלייה מוקדמת. הוראות אלו מתייחסות לחום המים, הלבנה, השריה, סחיטה, גיהוץ ועוד. ההוראות עשויות להיות מילוליות ו/או באמצעות סמלי כביסה. בסמלים צורות שונות מסמלות פעולה (טרפז ללא גג - כביסה, עיגול - ניקוי יבש, עיגול חסום בריבוע - ייבוש במכונת ייבוש, משולש - הלבנה, מרובע - ייבוש, מגהץ - גיהוץ. X על הסימון מסמל שהפעולה אסורה). דוגמאות לסמלי כביסה:
כביסת יד בלבד
אסור לכבס
אסור לייבש במכונת ייבוש
כביסה עדינה, בחום מקסימלי של 30 מעלות
מותרת הלבנה
ניקוי יבש
גיהוץ, 2 נק' מסמל חום בינוני: נק'1 חום נמוך: 3 נק' חום גבוה
מתלי כביסה

מתלי הכביסה נפוצים במיוחד במדינות חמות. בישראל נפוצו בעבר מתלי כביסה בחצרות הבתים המשותפים. כיום מקובל כי לכל דירה מתלה משלה הצמוד לקיר חיצוני של הדירה, לעיתים מוסתר על ידי מסתור כביסה כדי לאפשר מחד פרטיות לבעלי הכביסה, ומאידך - מראה אסתטי ואחיד יותר של חזיתות הבתים. רבים משתמשים בנוסף גם במתלה מתקפל המצוי בפנים הבית, הן כמתלה נוסף על זה החיצוני כאשר כמות הכביסה גדולה, והן כגיבוי למתלה החיצוני בימי גשם בחורף. את הכביסה התלויה מאבטחים לרוב באמצעות אטבי כביסה.
באיטליה יש המחברים חבלים לתליית כביסה בין בניינים המצויים משני עברי סמטה צרה.
גיהוץ

גיהוץ הוא הפעולה של החלקת קמטי הבד באמצעות הפעלת חום ולחץ. באירופה השתמשו החל מהמאה ה-17 במגהצים יצוקים מברזל יצוק שחוממו באש לפני כל שימוש. בגרסאות מאוחרות יותר הוכנסו גחלים לוהטות לקופסת המגהץ. מסוף המאה ה-19 היו בשימוש מגהצים שהפיקו חום מבעירת דלקים נוזליים. המגהץ החשמלי הומצא ב-1882. במקביל השתמשו גם במעגילות לגיהוץ.
בבתי העשירים היו נהוגים חדרי גיהוץ, אליהם הובאה הכביסה היבשה לשם גיהוצה. לעיתים החדר נועד גם לתיקוני תפירה וצויד בהתאם במכונת תפירה ובאביזרי סדקית.
במגהצים מודרניים ניתן בדרך כלל לווסת את חום הפעולה של המגהץ כדי להתאימו לאריגים שונים. בחלק מהמגהצים נמצא מכל מים ההופכים לקיטור במהלך הגיהוץ, כדי לייעל את התהליך באריגים מסוימים.
אמצעי עזר לגיהוץ הם קרש גיהוץ, עליו פורשים את הבגדים, ותרסיסי גיהוץ המכילים עמילן להקשיית הבד (למשל, לצווארוני חולצות).
הערות שוליים

↑  רש"י, מסכת כתובות, דף ע"ז, עמוד א', ד"ה מקמץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558014905171  BnF: cb11977219z (data)  GND: 4305431-6  LCCN: sh85075068  NDL: 00570785  NKC: ph124551 
כביסה ידנית, ציור משנת 1904
סרטון המציג שחזור כביסה ידנית, במוזיאון פתוח בגרמניה
נשים כובסות באגם בטמפרה, בשנת 2001
גיגית וקרש כביסה מעץ
מכונת כביסה עתיקה עם מעגילה המופעלת ידנית, באירלנד
כביסת יד בעין החורש
כביסה ידנית ב-1953 בנחל בבית שאן, כבסים תלויים לייבוש על גדר הבית
מכונת כביסה מודרנית
איור של משרתת תולה כביסה, מתוך The Song of Sixpence, נכתב ואויר על ידי Walter Crane
מגהץ פחמים
שבתי לוי

שבתי לוי (10 באפריל 1876 – 1 בנובמבר 1956) היה ראש העיר היהודי הראשון של חיפה.
ביוגרפיה

שבתי לוי נולד באיסטנבול בטורקיה, למשפחה שמקורה במגורשי ספרד. משפטן במקצועו. עלה לארץ ישראל בשנת 1894. לימד טורקית בבית ספר פיק"א בפתח תקווה, וכן היה עוזר למזכיר ולגזבר בפקידות המקומית של הברון. נישא לרבקה בת דוד ישראלית, מבנות פתח תקווה. מ-1901 נמנה לוי עם סגל הפקידים של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד בזכרון יעקב והפך לאחד מרוכשי הקרקעות הבכירים בחברה. כאשר החברה העתיקה את משרדיה לחיפה בשנת 1905, עבר אף הוא לחיפה וניהל את מחלקת המשפטים והקרקעות של פיק"א ויק"א, במסגרת תפקידו זה היה האחראי על רכישת הקרקעות בצפון ארץ ישראל.
ב-1907 היה לוי מיוזמי ומקימי שכונת הרצליה בחיפה. ב-1908, סייע לפנחס כהן לייסד את בית הספר "אבטליה", בית הספר העברי הראשון בחיפה, (שממנו צמח ב-1913 בית הספר הריאלי). בשנת הלימודים הראשונה התקיימו הלימודים בדירתו של לוי.
מונה כחבר מועצת העיר, יחד עם רפאל חכים, כאשר זו הוקמה על ידי השלטון הבריטי בשנת 1920 ובשנת 1927 נבחר יחד עם דוד הכהן ברשימה על-מפלגתית. היה מיוזמי המרכז המסחרי הראשון בחיפה שהוקם בעיר התחתית בשנות ה-20 של המאה ה-20. לאחר הבחירות לעירייה ב־1934 בהן גדל כוחם היחסי של היהודים בעירייה  מונה לסגן ראש העירייה. בינואר 1940, כאשר נפטר ראש העירייה חסן שוכרי, מונה לוי כממלא מקומו ובאפריל 1940 מונה לראש העירייה הזמני, והיה ראש העיר היהודי הראשון שלה.
בתחילת 1943 התכנסו חבריה הערבים של מועצת העיר ותבעו את הדחתו מראשות העירייה, בטענה כי תפיסת משרה כזו על ידי יהודי מהווה פגיעה בערביותן של חיפה ושל הארץ, אולם הממשלה לא נכנעה ללחצים הללו. שבתי לוי קיבל גם איומים על חייו: בסוף 1944 היה זה איום בכתב, בערבית, ובראשית 1946 אף נעשה ניסיון להתנקש בחייו. ה"הגנה" סיכלה את שני האיומים.
בנובמבר 1946 הוקמה ועדת בחירות עירונית בראשות לוי בת 16 חברים, בהם שמונה יהודים, ארבעה מוסלמים וארבעה נוצרים, שנועדה להכין את קיומם של בחירות לעירייה. הוועדה קיימה עשרה ישיבות, האחרונה שבהם ב־13 בנובמבר 1947. מפקד משלמי המסים העירוניים ובעלי הקרקעות בעיר בעלי זכות הבחירה נעצר בפברואר 1947 לאחר תם התקציב שנועד לכך. לאחר פרוץ מעשי האיבה בעקבות קבלת תוכנית החלוקה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר פסקה עבודת הוועדה.
בימי מלחמת העצמאות הוא ניסה להפעיל את השפעתו על ראשי הציבור הערבי בחיפה שלא לעזוב את העיר.
כיהן כראש העיר חיפה עד שנת 1951, בה הוחלף בתפקידו על ידי אבא חושי. כיהן כחבר במועצת העיר עד מותו ב-1956.
על שמו רחוב שבתאי לוי בחיפה, בו שוכן מוזיאון חיפה לאמנות ובית שבתי לוי.
היה חבר בלשכות שונות של מסדר הבונים החופשיים וכיהן כנשיא בלשכת "ראובן" מס' 1. בשנת 1953, עם ייסודה של הלשכה הגדולה למדינת ישראל, נבחר להיות נשיאה הראשון.
שבתי לוי נקבר בחלקת "גדולי העיר" בבית העלמין חוף הכרמל.
גלריה

שבתי לוי מקבל אורחים בחגיגות יום העצמאות, 1950
שבתי לוי מברך את צוערי הספינה האמריקאית "אמפייר סטייט" בשם עיריית חיפה, יוני 1950
שבתי לוי (מימין) וישראל רוקח, ראש העיר תל אביב, צופים בתחרות כדור מים בין חיפה ותל אביב, 1945
לקריאה נוספת

שבתי לוי, "מזכרונותי", חיפה אוליפנט והחזון הציוני, הוצאת אוניברסיטת חיפה, בעריכת פרופ' יוסף נדבה, עמ' 78–174
הערות שוליים

↑  כך נכתב שמו בזמנו, כך רשום על קברו וכך הוא נהגה במספר סרטים מן התקופה.
1 2  תמיר גורן, שאלת ראשות עיריית חיפה וההיערכות לקראת הבחירות המוניציפליות בשלהי תקופת המנדט, מדינה וחברה 6 (1), 2007, עמ' 123–55‏, JSTOR 23638633
↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ-ישראל, ההוצאה לאור משרד הביטחון, עמ' 242.
↑  תמיר גורן, המאבק על ראשות עיריית חיפה, חיפה - בטאון העמותה לתולדות חיפה גיליון 21, 2023, עמ' 9-3
| ראשי עיריית חיפה  (החל מ-1873) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | נג'יב אפנדי אל-יאסין (1873–1877) • אחמד אפנדי ג'לבי (1877–1881) • מוסטפא בר אל-סאלח (1881–1884) • מוסטפא פאשה אל-ח'ליל (1885–1903) • ג'אמל צאדק (1904–1910) • רפעאת אל-צאלח (1010–1911) • אברהים אל-ח'ליל (1911–1913) • חסן שוכרי (1914–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | חסן שוכרי (1917–1920) • עבד אל-רחמן אל-חאג' (1920–1927) • חסן שוכרי (1927–1940) • שבתי לוי (1934–1937) |  |
| ישראל מדינת ישראל | שבתי לוי (1948–1951) • אבא חושי (1951–1969) • משה פלימן (1969–1973) • יוסף אלמוגי (1974–1975) • ירוחם צייזל (1975–1978) • אריה גוראל (1978–1993) • עמרם מצנע (1993–2003) • גיורא פישר (בפועל) (2003) • יונה יהב (2003–2018) • עינת קליש רותם (2018–2024) • יונה יהב (2024–הווה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368320305171  VIAF: 5311151717066213900007   WorldCat (עם VIAF): 5311151717066213900007 
קברם של שבתי ורבקה לוי בבית העלמין היהודי חוף הכרמל
זיאד נח'אלה

זיאד נח'אלה (נולד ב-6 באפריל 1953; בערבית: زياد النخالة; שמו המלא בתעתיק מדויק: זיאד רשדי אלנח'אלה; נקרא גם: אבו טארק) הוא טרוריסט פלסטיני, מזכ"ל ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
ביוגרפיה

זיאד רשדי אלנח'אלה נולד ב-1953 בעזה וגדל בח'אן יונס. אביו, רושדי אלנח'אלה, נהרג באירועי ח'אן יונס ב-1956.
בשנת 1971 נעצר על ידי ישראל בשל מעורבותו במעשי טרור. הוא נשפט ונגזר עליו מאסר עולם, אך לאחר 14 שנה שוחרר במסגרת עסקת ג'יבריל בשנת 1985. לאחר שחרורו הטיל עליו ראש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, פתחי שקאקי, להקים זרוע צבאית, הנקראת "פלוגות אל-קודס". בשל פעילותו החבלנית באינתיפאדה הראשונה, נעצר על ידי ישראל בשנית באפריל 1988, וגורש ללבנון, שם שימש כנציג הארגון, ובמהלך השנים התגורר לסירוגין בסוריה ובלבנון. ב-2011, עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה, קבע את מקום משכנו בלבנון.
באוקטובר 1995, בעקבות הריגתו של פתחי שקאקי, נבחר נח'אלה לשמש כסגנו של רמדאן שלח, מזכ"ל הארגון. בינואר 2014 צירפה מחלקת המדינה של ארצות הברית את נח'אלה לרשימת פעילי הטרור. העילה לצירופו לרשימה הייתה הנחת מטען חבלה באוטובוס בבת ים ב-22 בדצמבר 2013, פעולה שהגא"פ קיבל עליה אחריות, וכן בשל קבלת האחריות על ירי רקטות לעבר ישראל בשנים 2008, 2009 ו-2011.
נח'אלה היה שותף לשיחות שקיימו המצרים עם הארגונים הפלסטיניים להשגת הפסקת אש במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן. במבצע צוק איתן אף הותקף בית משפחתו בעזה, וכתוצאה מכך נהרגו גיסתו ובנה.
ב-28 בספטמבר 2018 נבחר נח'אלה למזכ"ל הארגון, כחצי שנה לאחר שקודמו בתפקיד ד"ר רמדאן שלח חדל מלתפקד בעקבות מספר אירועי שבץ מוחי.
ב-6 באוגוסט 2018 הגיע בראש משלחת של התנועה לביקור רשמי במוסקבה בפעם הראשונה, בהזמנת משרד החוץ הרוסי ומאז ביקר שם מספר פעמים.
במרץ 2023 נבחר לכהונה שנייה כמזכ"ל הג'יהאד. ב-25 באוקטובר 2023, שבועיים לאחר טבח שבעה באוקטובר, פורסמה תמונה שלו בביירות בפגישה משולשת בינו לבין חסן נסראללה וסאלח אל-עארורי, בפגישה בה ניסו השניים לצרף את חזבאללה למערכה בעוצמה מלאה.
ביוגרפיה > קשריו לאיראן

לנח'אלה קשרים טובים עם איראן ועם בכירי חזבאללה. היה לו קשר הדוק עם קאסם סולימאני מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה, שמילא תפקיד מרכזי בהעברת הסיוע האיראני לארגוני הטרור ברצועת עזה, עד להריגתו בינואר 2020. לאחר פרוץ מבצע עלות השחר, הצטלם נח'אלה עם חוסיין סלאמי, מפקד משמרות המהפכה האסלאמית.
חיים אישיים

נח'אלה הוא בעל תעודת הוראה מהמרכז להכשרת מורים בעזה.
משפחתו מנתה שישה ילדים - שני בנים וארבע בנות, אותם הוא גידל ביחד עם בת זוגו.
הערות שוליים

↑  אסיר לשעבר, מבוקש בארה"ב: המנהיג החדש של הג'יהאד האיסלאמי, באתר ynet, 28 בספטמבר 2018
↑  דנה בן שמעון, בחירות בג'יהאד האסלאמי: זיאד נח'אלה נבחר לכהונה שנייה, באתר ישראל היום, 5 במרץ 2023
↑  סאלח אל עארורי, בכיר חמאס שחוסל: קווים לדמותו - בחדרי חרדים, באתר בחדרי חדרים, ‏2024-01-03
↑  סוכנויות הידיעות, ‏מפקד משמרות המהפכה באיראן מאיים: "נפתח שלב חדש בהתנגדות נגד ישראל", באתר מעריב אונליין, 6 באוגוסט 2022
יחידת יפת"ח

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  יחידת מחקר ופיתוח מיוחדת
 בסיס האם:  צריפין (מחנה ידין)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1958 כ"חוליית לסקוב", 1970 כיפת"ח – הווה
 מקים היחידה:  תא"ל דוד לסקוב
 נתוני היחידה
 ייעוד:  מחקר ופיתוח אמצעי לחימה מיוחדים וטכנולוגיה למשימות מיוחדות, כולל בהתרעה קצרה
 פיקוד
 יחידת אם:  כיום:  חטיבה טכנולוגית ליבשה  בעבר:  חיל ההנדסה   חטיבת עוז 
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
 מפקד נוכחי:  [דרוש מקור]
יחידת יפת"ח היא יחידה העוסקת בפיתוח אמצעי לחימה לצה"ל. נחשבה במשך שנים לאחת היחידות הטובות בעולם בפיתוח מהיר של אמצעים לפתרונות טקטים.
היחידה הוקמה בשנת 1958 במסגרת חיל ההנדסה, ובתחילת המאה ה-21 עברה למפקדת חילות השדה (מפח"ש) ומשם לחטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) של זרוע היבשה.
על פעילותה זכתה היחידה ארבע פעמים בפרס ביטחון ישראל וציון לשבח.
תולדות היחידה

בשנת 1958 אסף דוד לסקוב צוות שעסק, במסגרת חיל ההנדסה, בפיתוח אמצעי הלחימה. הצוות זכה לכינוי "חוליית לסקוב".
לאחר מלחמת ששת הימים גבר הצורך בפיתוח אמצעי לחימה וחוליית לסקוב הפכה בשנת 1970 ליחידה תקנית בחיל ההנדסה ונקבע שמה כ"יחידה לפיתוח אמצעי לחימה" ובראשי תיבות, יפת"ח. עם מייסדי היחידה נמנים גם יגאל (מולצ'דסקי) מילוא ומשה פרנקל.
לסקוב המשיך לפקד על היחידה עד לפטירתו בשנת 1989 (ובכך הפך לחייל המבוגר ביותר בעולם ובפרט בצה"ל – כאשר שירת בשירות סדיר עד גיל 85). בתחילת המאה ה-21 עברה היחידה מאגף הטכנולוגי-לוגיסטי לזרוע היבשה וצורפה לחטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. למשך זמן קצר הועברה היחידה לחטיבת הקומנדו ואחר-כך, חזרה לחט"ל.
בשנת 2016 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית היחידות הטכנולוגיות.
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח

יחידת יפת"ח פיתחה אמצעי לחימה רבים במשך השנים, ומפתחת אמצעי לחימה רבים ומגוונים גם כיום, מרביתם מסווגים.
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > חבלה > אמצעי לחימה שפותחו לשימוש כנגד הלגיון הירדני בגזרה הירושלמית

טרום מלחמת ששת הימים, במשך למעלה מחמש שנים, פיתחה יחידת יפת"ח קבוצה של אמצעי לחימה, בעיקר מטעני חבלה ורקטות, יצרה סדרות מבצעיות, וקצינים וחיילים מהיחידה הפעילו אותם במלחמה.
פותחו חמישה אמצעים עיקריים:
"מטען 90" – לפגיעה במטרות שטח בנוי.
"מטען "ל" – להריסת עמדות בקו העירוני, הוא קו התפר.
"ציפור 2" – לפריצת גדרות ומוקשים בגבעת התחמושת/בית הספר לשוטרים.
"מטען מתהפך" – להבקעת חומת העיר העתיקה.
"מטען אבטיח" – להגנת כוחות צה"ל בהר הצופים.
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > חבלה > אמצעי לחימה שפותחו לשימוש כנגד הלגיון הירדני בגזרה הירושלמית > מטען 90

מטען 90 פותח למטרת פגיעה במטרות שטח בנוי בחלקה המזרחי של ירושלים.
המטען כולל: מטען עיקרי של חומר נפץ יצוק במשקל 50 ק"ג, מנוע רקטי 80 מ"מ, ומרעום הקשה, הגורם לפיצוץ המטען העיקרי בעת פגיעתו במטרה. למטען גוף פלדה, הכולל גם 4 סנפירי ייצוב - לשמירה על יציבות הרקטה בעת מעופה ולשמירה על מסלולה. הרקטה היא מסוג קרקע-קרקע במשקל כולל של 90 ק"ג. משגר הרקטה קל ונייד, בנוי מפלדה, ולנשיאתו ולהפעלתו נזקקים שני חיילים בלבד. המשגר בנוי בזווית קבועה של 45 מעלות, הגורם לרקטה לעוף לטווח קבוע של 350 מטרים. טווח מעוף הרקטה נקבע באופן שיפגע במטרות ידועות מראש אך לא באחד האתרים המקודשים לאחת הדתות.