שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו
תקציר העלילה

רבי משה פנחס הוא תלמיד חכם רווק ממשפחה ענייה, שאת מקומו כתלמיד חכם רכש לעצמו בזכות התמדתו בלימודיו וללא זכות אבות. לעומתו, רבי שלמה הלוי הורוויץ הוא בן לשושלת הרבנים המכובדת של משפחת הורוביץ המגיעה עד השל"ה הקדוש, ונישא לבתו של גביר עשיר. הבדלי המעמדות, המוצגים באנלוגיה הניגודית שבין שתי הדמויות, מייצגים את המתח החברתי-כלכלי בין המעמדות, המתבטא גם בקונפליקט דתי. ר' משה פנחס מגיע ל"קלויז" (בית המדרש) ביום כתיבת התנאים לחתונתו של ר' שלמה הלוי הורוויץ עם בתו של הגביר.
עד בואו של ר' שלמה נמנע ר' משה פנחס מקשרים עם בני העיר, והוא השקיע את כל זמנו בלימוד תורה. ר' משה פנחס נהג להתארח בביתו של ר' שלמה, ובין השניים נקשרה ידידות.
בעקבות סתימתו של חלון פרוץ בבית המדרש, פעולה שאותה מימן חמיו של ר' שלמה, אמר אחד הלמדנים: "תמה אני אם רשאים אנו לעשות כן, שהרי מיעטו את חלל קדושת המקום". ר' משה פנחס הגיב ואמר שהדבר מנוגד לאיסור מדאורייתא. ר' שלמה רצה להרגיע את השניים ולומר שהדבר שהיו צריכים לעשות כבר נעשה, אך כשראה את ר' משה פנחס "שהוא מקפץ וצועק ומגבב ראיות על גבי ראיות", עשה תנועת ביטול בידו, והוסיף לכך קנטור מזלזל שהופנה לעברו של משה פנחס הרווק - "א בחור מאכט קידוש אויף א גרויפ" (רווק עושה קידוש על גריס). המספר מעיר על כך: "פתגם זה איני יודע מניין הוא, אבל מקובל היה בעירנו לקנטר בו את הבחורים שדחקו עצמם לעמוד במקום הגדולים".
ר' משה פנחס נפגע מאוד מההתייחסות המזלזלת, ולא נענה לניסיונותיו של ר' שלמה לפייסו. הוא ניתק כל קשר עמו, עזב את הקלויז, ועבר לבית הכנסת של החייטים. כאשר התמנה ר' שלמה לרבה של עיירה סמוכה, ועמד לשאת בה את דרשתו הראשונה, הגיע לשם ר' משה פנחס וניסה לקעקע את פרשנותו של ר' שלמה, ובכך להשפילו. דבריו של ר' משה פנחס נשמעו משכנעים, משום שהסתמך על גמרא מפורשת, אך ר' שלמה הצליח להגן על דבריו, באומרו שר' משה פנחס הסתמך על גרסה משובשת של הגמרא, בעוד רוב הפוסקים מסתמכים על גרסה אחרת. ר' משה פנחס הגיב בזעם: "פאני הורוויץ אשריך שכספך וזהבך עמדו לך לקנות לך ספרים מוגהים. אף על פי כן חידושיך חידושים של שוא ודרשתך דרשה של הבל". לבסוף גירש הקהל את ר' משה פנחס. במשך כל הוויכוח נהג ר' שלמה בר' משה פנחס בכבוד ובחיבה, ומעיר על כך המספר: "יותר שהיה ר' משה פנחס מצטער על שלא עלה בידו לסתור את דברי ר' שלמה, היה מצטער על הארת פניו של ר' שלמה, שהראה לו חיבה גמורה מתחילתו ועד סופו".
במהלך השנים נישא ר' משה פנחס ונולדו לו בנים ובנות, ואף קיבל סמיכה לרבנות, אך פרנסתו הייתה על חמיו, שניסה לשדלו למצוא את פרנסתו בעסקי רבנות, אך ר' משה פנחס סירב.
לאחר שנפטר אביו של ר' שלמה, הוא מונה לרב במקום אביו. כאשר שאלו אותו אנשי עירו את מי למנות לרב במקומו, המליץ על ר' משה פנחס. שלחו אנשי העיר שליחים שהודיעו לר' משה פנחס על רצונם למנותו לרבם, ור' משה פנחס נענה להצעתם. בדרכו עם השליחים אל העיר, נודע לו שקיבל את המינוי בזכות המלצתו של ר' שלמה, ומיד ירד מהמרכבה וחזר לעירו ולבית מדרשו לצערם הרב של בני משפחתו. "כשהגיעה השמועה אצל ר' שלמה שר' משה פנחס משך ידיו מן הרבנות, משום שאינו רוצה לקבל טובת הנאה על ידו, השחירו פניו כשולי קדירה והיה הדבר נוקב ונוקר בלבו. עד כדי כך ר' משה פנחס נוטר לו, שבייש עיר בישראל וקיבל עליו עניוּת."
לאחר שנים רבות נפטר מורה ההוראה בעירו של ר' משה פנחס (שהייתה עיר מוצאה של אשתו של ר' שלמה), ורצו אנשי העיר שר' שלמה יהיה רב בעירם, ואף נימקו: "הרי הגאון ר' פנחס, זקן זקנו של ר' שלמה ישב בעירנו, וקודם פטירתו אמר, שעתיד אחד מבני בניו לשכון בתוכנו, וכן ציווה, שלא יקברו אצלו שום נפטר אלא לאחר מאה שנה, והוא שהנפטר הוא מזרעו". הלכו והביאו לר' שלמה כתב מינוי לרבנות בעירם, אך הוא סירב להצעתם, אף שסירובו ציער מאוד את אשתו, שרצתה לשוב לעיר מוצאה. הבינו אנשי העיר שהסיבה לסירוב היא שאין ר' משה פנחס חתום על כתב המינוי. פנו אנשי העיר אל האחרון והציעו לו מינוי לדיין, כדי שיסכים למינויו של ר' שלמה לרב. ר' משה פנחס דחה את הצעתם ואמר: "איני רוצה להיות במחיצתו לא בעולם הזה ולא לעולם הבא".
לאחר שסיים ללמוד את כל הש"ס, חלה ר' משה פנחס ומת. "את הקדיש גדול שנוהגים לומר לאחר סיום הש"ס אמר בנו על קברו". שליחים מטעם העיר שבו אל ר' שלמה בהצעה להתמנות לרב העיר, אך הוא דבק בסירובו. זמן מה לאחר מכן, בעקבות מחלוקת בעיר על אופן חלוקתו של סכום שנתרם לצדקה, הגיע לעיר ר' שלמה כדי לפסוק במחלוקת. במהלך הביקור, שהיה בעת חורף קשה, הלך לבקר בבית אלמנתו של ר' משה פנחס, ומספרים שבחזרתו משם אמר: "אילמלא לא הוצאתי את בני ובנותי הייתי משיאם לבניו ובנותיו של רבי משה פנחס". חלה ר' שלמה, וכשהרגיש שסופו קרב הורה: "קברוּ אותי אצל ר' משה פנחס". כשנפטר, יצאה כל העיר ללוותו, והוא נטמן במקום שחפרו הקברנים בשלג שכיסה את כל בית הקברות. כשהפשירו השלגים, התברר שהוא קבור ליד ר' פנחס זקנו. מעיר על כך המספר: "סבורים אתם שהקברנים טעו, לא כי אלא הגאון הזקן לקח אותו אצלו".