stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סבא כפור: מלחמת המכשפים
הפקה > צילומים

צילומי הסרט התרחשו מחודש דצמבר 2015 ברחובות מוסקבה של השנה החדשה, כל האירועים המרכזיים והגדולים התגלו במקומות לא רק שנחשבים אייקוניים לשנה החדשה, אלא גם תומכים באמת באווירת הקסם בעיטורים החגיגיים כמו חנות הילדים המרכזית בלוביאנקה, הכיכר האדומה, ארמון צאריצינו, אגמי הפטריארך ורחוב טברסקאיה.
שחרור

הסרט יצא לאקרנים בפדרציה הרוסית ב-24 בדצמבר 2016 על ידי חטיבת חבר המדינות של אולפני פוקס המאה ה-20.
שחרור > ביקורת

הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות בתקשורת הרוסית. הוא קיבל ביקורת חיובית אחת בלבד מהעיתון "איזבסטיה", שכינה אותו "פנטזיה משפחתית איכותית". כל שאר הביקורות היו נייטרליות או שליליות. על הסרט נכתב ש"סובל מתרחיש עם כל ההפרעות הנפשיות הקיימות, הפנטזיה החולה נמחקה". ברוסיסקאיה גזטה נטען ש"אפשר לנתח את האבסורדים של הסרט ללא הגבלת זמן" ובאתר Film.ru פסקו ש"הסרט מותיר תחושת בלבול".
הערות שוליים

↑  "Дед Мороз. Битва магов". VokrugTV.
↑  "Дед Мороз: Битва Магов, 2016". [Santa Claus. Battle of the Magi, 2016] (in Russian).
↑  "Дед Мороз. Битва магов". Kritikanstvo.
↑  "Дед Мороз против фантастических тварей". [Santa Claus is against fantastic creatures.] (in Russian).
↑  "Дед Мороз. Битва Магов". Film.ru. [Santa Claus. Battle of the Magi] (in Russian).
↑  "В людях и в кино нужно искать хорошее". metronews.ru. [In people and in the cinema you need to look for good.] (in Russian).
אוגוסט קוביצק

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1888 לינץ, אוסטריה 
 פטירה:  23 באוקטובר 1956 (בגיל 68) אפרדינג, אוסטריה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, אוסטריה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
אוגוסט קוביצק (גרמנית: August Kubizek; ‏30 באוגוסט 1888 - 23 באוקטובר 1956) היה ידידו ושותפו לדירה של אדולף היטלר בווינה למשך מספר חודשים. מאוחר יותר כתב ספר על היכרותו עם היטלר בשנות נעוריהם.
היכרותו עם היטלר

קוביצק והיטלר נפגשו בפעם הראשונה בסתיו 1905 כשהתחרו על מקומות עמידה בכניסה לאופרה של ריכרד וגנר בלאנדסתיאטר בלינץ שבאוסטריה. תשוקתם העזה למוזיקה של וגנר חיברה ביניהם והם הפכו עד מהרה לידידים קרובים, ומאוחר יותר אף לשותפים לדירת חדר קטנה בווינה - שם ניסו להתקבל שניהם ללימודים גבוהים.
קוביצק היה טיפוס סביל, כנוע וחלש שמצא את ניגודו המושלם בהיטלר הדעתן, הרברבן, ה"יודע כל". כבן למשפחת פועלים שלמד בבית ספר שרמתו הייתה נמוכה חש רגשי נחיתות לעומת היטלר "המשכיל" מהמעמד הבורגני (אביו של היטלר היה פקיד מכס) והעריץ אותו.
אוגוסט היה היילוד הראשון והיחיד ששרד מבין ילדיהם של מיכאל ומריה קוביצק, שמתו בינקותם. מאוחר יותר הוא ציין זאת בספרו כנקודת דמיון בינו לבין היטלר שאימו איבדה ארבעה מבניה בטרם עת. עובדה זו חיזקה את שניהם להאמין שהם "נבחרו" להינצל על ידי הגורל. אוגוסט קוביצק התגורר עם היטלר בדירה זו מה-22 בפברואר עד ראשית יולי 1908. היה זה אדולף היטלר שהיה אז בן 19, ששכנע את אביו של קוביצק לאפשר לבנו את לימודי המוזיקה במטרופולין הגדולה. דבר זה, כתב קוביצק, שינה את מסלול חייו לצמיתות.
קוביצק התקבל במהירות לאקדמיה למוזיקה בעוד שהיטלר שניסה במקביל להתקבל ללימודי אומנות נכשל בכל ניסיונותיו, עובדה אותה ניסה להסתיר משותפו לדירה. בראשית יולי 1908 עזב היטלר בפתאומיות את הדירה וניתק את הקשר עם ידידו לשעבר. קוביצק השלים את לימודיו ב-1912 והחל בקריירה מוזיקלית כמנצח על תזמורת, אולם זו נקטעה בפתאומיות עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בזמן המלחמה שירת אוגוסט ביחידת המילואים של רגימנט מס' 2 של חיל הרגלים בצבא אוסטרו-הונגריה. בתום המלחמה התקבל קוביצק למשרה במועצת העיר אפרדינג באוסטריה עילית והמוזיקה הפכה אצלו לתחביב.
קשר מאוחר עם היטלר

לאחר שצפה בהיטלר בעמודו הראשון של עיתון פופולרי, החל קוביצק לעקוב אחר פעילותו הפוליטית המתפתחת של ידידו לשעבר בעניין מסוים, הגם שלא ניסה ליצור עמו קשר עד שנת 1933, שאז שלח לו איגרת ברכה לכבוד מינויו לקנצלר גרמניה.
שישה חודשים מאוחר יותר קיבל קוביצק במפתיע את תשובתו של היטלר שכתב לידידו הוותיק "גוסטל": "אני מאושר להיזכר באמצעותך בשנים המאושרות של חיי". 30 שנים מאז נותק הקשר בין שני הידידים, נערך מפגש משותף ביניהם ב-9 באפריל 1938, במהלך אחד מביקוריו של היטלר בלינץ. שניהם ישבו ושוחחו במשך למעלה משעה במלון ויינזינגר, והיטלר הציע לידידו לשמש כמנצח על תזמורת, הצעה אותה דחה קוביצק בנימוס. עם זאת, לאחר שנודע להיטלר על שלושת ילדיו של אוגוסט הוא הציע לממן את לימודיהם בקונסרבטוריון ע"ש אנטון ברוקנר בלינץ. היטלר הזמין את קוביצק להשתתף בפסטיבל ביירוית כאורחו ב-1939 ושוב ב-1940, חוויות אותם תיאר קוביצק כ"שעותי המשמחות ביותר בקיומי הארצי".
ב-1938 קוביצק נשכר לשירותה של מכונת התעמולה הנאצית והשתתף בפרסום עלונים המתארים את שנות נעוריו עם היטלר. באחד מהם הוא מספר שהיטלר היה מאוהב בנערה בשם שטפני איזק (לימים: רבאטש), לה כתב שירי אהבה רבים אך מעולם לא שלח אותם. ג'ון טולנד בביוגרפיה של אדולף היטלר שהתפרסמה ב-1976 ציין שכשגילתה הנערה עובדה זו כעבור שנים היא הייתה המומה.
ב-1942 הודיע קוביצק, שנמנע כל חייו מעיסוק בעניינים פוליטיים, על הצטרפותו למפלגה הנאצית כמחווה לידידו משכבר הימים.
שנותיו המאוחרות, מאסר וזיכרונות

בדצמבר 1945 אסף בשקדנות קוביצק גלויות ומזכרות שניתנו לו על ידי היטלר בשנות נעוריהם אותן החביא במרתף ביתו באפרדינג. זמן קצר לאחר מכן נעצר ונחקר על ידי רשויות הצבא האמריקני במשך 16 חודשים. נערך חיפוש בביתו אך האוסף לא נתגלה. הוא שוחרר ב-1947.
ב-1951 קוביצק, שדחה הצעות אחדות לפרסם את זיכרונותיו הסכים להוציא לאור ספר בשם "Adolf Hitler, mein Jugendfreund" (אדולף היטלר, ידיד נעוריי) באמצעות המו"ל ליאופולד שטקר.
כתב היד המקורי היה בן 293 דפים והכיל מספר תמונות, שהציגו ברובן גלויות ורישומים שמסר לו היטלר בין השנים 1906–1908. הספר מחולק לשלושה חלקים ומכיל פרולוג, 24 פרקים ואפילוג.
הספר, שיצא לאור ב-1953, חולל רעש גדול ומאוחר יותר אף תורגם למספר שפות. באפילוג כתב קוביצק: "אף על פי שתמיד הייתי אדם א-פוליטי מיסודו ששמר תמיד מרחק מהמאורעות הפוליטיים של אותה תקופה שהגיעה לסופה המוחלט ב-1945, שום כוח שבעולם לא יוכל לגרום לי להתכחש לידידותי עם אדולף היטלר".
קוביצק מת ב-23 באוקטובר 1956 בגיל 68.
לקריאה נוספת

אוגוסט קוביצק, Adolf Hitler, mein Jugendfreund, הוצאת ליאופולד שטקר, 1953 (גרמנית), תורגם לאנגלית,
(Young Hitler, the Story of Our Friendship (1955) & (1976
ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1985
איאן קרשו, היטלר, היבריס: 1889-1936, הוצאת עם עובד, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280227905171  PLWABN: 9810637794105606  BNE: XX1334465  BnF: cb110193266 (data)  CiNii: DA09100809  GND: 118567373  ISNI: 0000 0000 8089 9730  LCCN: n89646123  NDL: 01004085  NKC: hka2012712100  NTA: 072447176  SUDOC: 174932820  VIAF: 10330226   WorldCat (עם VIAF): 10330226
מוזיקת פילק

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  מוזיקת פולק, מוזיקה מחתרתית
 כלים:  גיטרה - גיטרה אקוסטית - פסנתר
 
קבוצת אנשים שרים פילק בכנס ConClave למד"ב ופנטזיה ה-30.
מוזיקת פילק (באנגלית: Filk music) היא סוגה מוזיקלית וקהילה המקושרת למעריצי מדע בדיוני ופנטזיה. הז'אנר נהיה פעיל מתחילת שנות ה-50 המוקדמות, ונהיה אף מקובל יותר החל מאמצע שנות ה-70. המושג "פילק" (שנבע במקור מטעות דפוס) נטבע בשנת 1955.
אטימולוגיה והגדרה

למושג 'פילק' אין הגדרה חד משמעית אשר מוסכמת על כל חברי הקהילה, על אף שנעשו מספר ניסיונות להגדיר את המושג על פי קריטריונים שונים.
אטימולוגיה והגדרה > סגנון ותוכן

הפילק הוגדר כמוזיקת פולק, בדרך כלל עם נושא הקשור לעולם המדע הבדיוני והפנטזיה, אך הגדרה זו אינה מדויקת. פילקרים ידעו לכתוב שירים על מגוון נושאים, הכוללים (אך לא בהכרח מוגבלים ל) נושאים הקשורים בעקיפין כמו מחשבים וחתולים. בנוסף, בעוד רוב השירים נכתבו בסגנון מוזיקת פולק, סגנונות נוספים כגון: בלוז, קליפסו ואפילו רוק הופיעו מפעם לפעם.
מאגרי פילק

Fuzzy Fish – ארכיון פילק ישראלי
מאגר פילק באתר סטארבייס 972
ראו גם

כנסי מדע בדיוני ופנטזיה בישראל
פולק
יודית לייסטר

| --- | --- |

דיוקן עצמי, יודית לייסטר, 1630
 לידה:  28 ביולי 1609 הארלם, רוזנות הולנד, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  10 בפברואר 1660 (בגיל 50) הימסטד, רוזנות הולנד, הרפובליקה ההולנדית 
 שם לידה:  Judith Jans Leyster 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  Caravaggisti 
 יצירות ידועות:  The Jolly Toper, A Youth with a Jug, The Proposition, Merry Trio, A boy and a girl with a cat and an eel 
 בן או בת זוג:  יאן מינסה מולנר (1636–?) 
 חתימה:   
 
יודית יאנס לייסטר (בהולנדית: Judith Leyster; בערך 28 ביולי 1609 – 10 בפברואר 1660) הייתה ציירת הולנדית בתור הזהב. היא ציירה עבודות ז'אנר, דיוקנאות וטבע דומם. על אף שעבודותיה זכו להערכה רבה על ידי בני זמנה, לייסטר ויצירתה כמעט ונשכחו לאחר מותה. כל היצירות שלה יוחסו לפרנס הלס או לבעלה, יאן מינס מולנייר, עד שנת 1893.
ביוגרפיה

לייסטר נולדה בהארלם, ילדה השמינית של יאן וילמס לייסטר, מבשל בירה מקומי.
אין פרטים על הכשרתה כאמנית. משערים כי לייסטר עשתה קריירה בציור כדי לעזור לפרנס את משפחתה לאחר פשיטת הרגל של אביה. ייתכן שהיא למדה ציור מפרנס דה גרבר, שניהל בית מלאכה מכובד בהארלם בשנות העשרים של המאה ה-17. במהלך תקופה זו עברה משפחתה לפרובינציה של אוטרכט, וייתכן שהיא באה במגע עם כמה מהציירים חסידי קראבאג'ו שהיו שם.
עבודתה הראשונה שנחתמה היא משנת 1629. עד שנת 1633 הייתה חברה בגילדה סנט לוק בהארלם. יש ויכוח האם היא הייתה האישה הראשונה שנרשמה על ידי הגילדה. כמה מקורות טוענים שזאת הייתה לייסטר בשנת 1633 ואחרים טוענים שמדובר בשרה ואן באלברגן בשנת 1631. בכל מקרה עשרות אמניות אחרות התקבלו לגילדת סנט לוק במהלך המאה ה-17. עם זאת, לעיתים קרובות לא צוינו המדיום בו עבדו - בתקופה זו אמנים שהיו עובדים ברקמה, ציור חרס, מתכת ועץ נכללו בגילדות - או שהם נכללו ברשימות הגילדה כהמשך לעבודת בעליהם שנפטרו.
הדיוקן העצמי של לייסטר, משנת 1633, משערים שהייתה היצירה שייצגה אותה בגילדה. עבודה זו מסמנת מעבר מהנוקשות של ייצוג דיוקנאות עצמיים של נשים לפניה, לטובת תנוחה דינאמית יותר של הדמות. הדמות רגועה מאוד בסטנדרטים של דיוקן הולנדי, בעיקר שמשווים לכמה דיוקנאות של פרנס הלס. אם כי נראה שלא סביר שהיא לבשה בגדים רשמיים כאלו כשהיא ציירה בצבעי שמן, במיוחד מדובר בצווארון התחרה הרחב מאוד שעוטף אותה.
בתוך שנתיים לאחר כניסתה לגילדה, לימדה לייסטר שלושה חניכים גברים. על פי הרשומות, לייסטר תבעה את פרנס הלס על כך שהעסיק סטודנט שעזב את בית המלאכה שלה בלי לקבל קודם את רשות הגילדה. אמו של הסטודנט שילמה ללייסטר ארבע גילדן פיצויים, רק מחצית ממה שלייסטר ביקשה. האלס הסדיר את חלקו בתביעה בכך ששילם קנס של שלושה גילדן הולנדי במקום להחזיר את החניך. לייסטר עצמה נקנסה על כך שלא רשמה את החניך לגילדה. בעקבות התביעה שלה עם פרנס הלס, ציוריה של לייסטר זכו להכרה רבה יותר.
בשנת 1636 התחתנה לייסטר עם יאן מינס מולנייר, אמן פורה יותר ממנה שעבד על נושאים דומים. בתקווה לסיכויים כלכליים טובים יותר, הם עברו לאמסטרדם שם כבר היו לו לקוחות. הם נשארו שם במשך אחת עשרה שנים לפני שחזרו לאזור הארלם. שם הם חלקו סטודיו בבית קטן שנמצא בפארק גריננדאל בימינו. ללייסטר ומולנייר נולדו חמישה ילדים, שרק שניים מהם שרדו לבגרות.
מרבית יצירותיה של לייסטר מתוארכות בין 1629 ל-1635. יש מעט יצירות ידועות שציירה לאחר 1635. שני איורים בספר על צבעונים משנת 1643, דיוקן משנת 1652, וחיים דוממים משנת 1654 שהתגלה באוסף פרטי. לייסטר אולי עבדה גם יחד עם בעלה. היא נפטרה בשנת 1660, בת 50. היא נקברה בחווה מחוץ להארלם, ויצירות האמנות שלה לא הוצגו ולא הוכרו כשלה במשך קרוב ל 200 שנה. העובדה שהציורים שנותרו באחוזתם יוחסו ל"אשתו של מולנייר", ולא ליודית לייסטר, אולי תרמה להערכה לא נכונה של עבודתה עם בעלה.
יצירתה

היא חתמה על עבודותיה במונוגרמה של ראשי התיבות שלה JL עם כוכב צמוד. המונוגרמה הייתה קיצור של "לייסטר" היינו "כוכב עופרת" בהולנדית. ציידים הולנדים בתקופה ההיא כינו בשם זה את כוכב הצפון. לייסטר היה גם שם מבשלת הבירה של אביה בהארלם. רק לעיתים נדירות היא חתמה על עבודותיה בשמה המלא.
היא התמחה בסצנות ז'אנר ודמויות דיוקן, בדרך כלל של דמות אחת עד שלוש. הדמויות מפגינות לרוב שימחה ועליזות ומוצגות על רקע פשוט. רבים מהמצוירים הם ילדים. לייסטר הייתה חדשנית במיוחד בסצנות הז'אנר הביתיות שלה. אלה סצנות שקטות של נשים בבית, לעיתים קרובות עם נרות או פנס.
חלק גדול מהעבודות האחרות שלה, בעיקר של מוזיקאים, דומות באופיין לתמונות זהות של בני דורה, כמו בעלה מולנייר, האחים פרנס ודירק הלס, יאן סטיין, הנדריק טרברגהן וחריט ואן הונתורסט. ציורי הז'אנר שלהם, בדרך כלל של טברנות וסצנות בידור אחרות, סיפקו את טעמם ואת תחומי העניין של מגזר הולך וגדל של מעמד הביניים ההולנדי. היא ציירה מעט דיוקנאות ממשיים, והציור ההיסטורי היחיד הידוע שלה הוא "דוד עם ראש גוליית" (1633), שאינו שונה מסגנון הדיוקן האופייני שלה, עם דמות יחידה קרובה לחזית התמונה.
לייסטר ופרנס הלס

אף על פי שהיא הייתה ידועה במהלך חייה ומוערכת על ידי בני דורה, לייסטר ויצירתה נשכחו לאחר מותה. היא התגלתה מחדש רק בשנת 1893, כשציור שהיה מזוהה למעלה ממאה שנה כיצירה של פרנס הלס הוכר כציור שלה.
הבלבול - או אולי ההונאה - התחילו עוד בחייה של לייסטר. סר לוק שחאוד רכש ציור של לייסטר, The Jolly Companions, כאילו זהו ציור של פרנס הלס עוד בימי חייה. העבודה הוצגה אצל סוחר אומנות, ורטהיימר מרחוב בונד, בלונדון, שתיאר אותה כאחד מציוריו הטובים ביותר של הלס. סר ג'ון מילארס הסכים עם ורטהיימר לגבי האותנטיות והערך של הציור. ורטהיימר מכר את הציור לחברה אנגלית תמורת 4,500 לירה שטרלינג. המשרד הזה, בתורו, מכר את הציור כאילו הוא של הלס לברון שליכסטינג בפריז.
בשנת 1893 מצא הלובר את המונוגרמה של לייסטר תחת חתימתו המזויפת של הלס. לא ברור מתי נוספה החתימה המזויפת. כאשר התגלתה החתימה המקורית, תבע הברון שליכסטינג את המשרד האנגלי, שבתורו ניסה לבטל את הרכישה ולקבל את כספו מגלריה ורטהיימר. התיק הוסדר בבית המשפט ב-31 במאי 1893, כאשר התובעים (המשרד האנגלי ללא שם) הסכימו לשמור את הציור בעלות של 3,500 ליש"ט + 500 ליש"ט הוצאות.
במהלך ההליכים המשפטיים לא התייחסו כלל ליצירה כגילוי בעל ערך במסגרת ההיסטוריה של האומנות. אף אחד לא גילה התלהבות כשגילו צייר אחר שהיה מסוגל לצייר כמו פרנס הלס במיטבו. גרסה אחרת של הציור הזה, נמכרה בבריסל בשנת 1890 ונשאה את חתימתה של לייסטר "ששונתה בגסות ל-FH שלובים".
בשנת 1893 כתב קורנליס הופסטדה דה חרוטה את המאמר הראשון על לייסטר. הוא ייחס לה שבעה ציורים, שישה מהם חתומים במונוגרמה הייחודית שלה 'JL *'. מאז היסטוריונים לאמנות התייחסו אליה פעמים רבות כחקיינית של הלס, אם כי גישה זו השתנתה מעט בסוף המאה ה-20.
מלבד התביעה שהוזכרה לעיל, אופי היחסים המקצועיים של לייסטר עם פרנס הלס אינו ברור. ייתכן שהיא הייתה סטודנטית שלו או עמיתה. ייתכן שהלס או אחיו דירק היו המורים של לייסטר, בשל הדמיון הרב בין יצירותיהם.
לקריאה נוספת

Chadwick, Whitney, Women, Art, and Society, Thames and Hudson, London, 1990.
"Leyster, Judith" in Gaze, Delia, ed. Dictionary of Women Artists. 2 vols. Chicago: Fitzroy Dearborn, 1997.
Welu, James A. and Pieter Biesboer. Judith Leyster: A Dutch Master and Her World, Yale University, 1993.
הערות שוליים

1 2 3 4  Molenaer, Judith. "Leyster, Judith, Dutch, 1609 - 1660," National Gallery of Art website. Accessed Feb. 1, 2014.
↑  Harris, Ann Sutherland and Linda Nochlin, Women Artists: 1550-1950, Los Angeles County Museum of Art, Knopf, New York, 1976
↑  Hofrichter, See Frima Fox. Judith Leyster: A Woman Painter in Holland’s Golden Age (Doornspijk, 1989), p. 14.
↑  Explore Frans Pietersz. de Grebber".
↑  "Explore Judith Leyster".
1 2  Smith, Dominic (2016-04-04). "Who Was Judith Leyster? The Overlooked Women Artists of the Golden Age". www.theparisreview.org. Retrieved 2017-02-26.
↑  Frances Borzello, Seeing Ourselves: Women's Self-Portraiture 1998
↑  Hofrichter, Frima Fox. "Judith Leyster's 'Self-Portrait': Ut Pictura Poesis," Essays in Northern European Art. Presented to Egbert Haverkamp-Bergemann on his Sixtieth Birthday, Doornspijk, 1983, pp. 106-109.
↑  "Leyster, Judith - Grove Art". doi:10.1093/gao/9781884446054.001.0001/oao-9781884446054-e-7000050810 (inactive 2019-09-17).
↑  McGee, Julie L.; Leyster, Judith; Welu, James A.; Biesboer, Pieter (1995). "Judith Leyster: A Dutch Master in Her World". Sixteenth Century Journal. 26 (4): 1011.
↑  "Unique painting by Judith Leyster rediscovered, to be shown in the upcoming exhibition - CODART - Dutch and Flemish art in museums worldwide"
↑  McKiernan, Mike (December 2012). "Judith Leyster The Young Flute Player 1635". Occupational Medicine. 62 (8): 592–594
↑  "Leyster, Judith". Leyster, Judith - Oxford Reference. Oxford University Press. 2008
↑  Hofrichter, Frima Fox. "Judith Leyster's The Proposition — Between Virtue and Vice Archived 2014-02-22 at the Wayback Machine," The Feminist Art Journal vol. 4 (1975), pp. 22-26.
↑  Rozsika, Parker (1981-10-29). Old mistresses : women, art, and ideology. Pollock, Griselda. London
↑  Greer, Germaine (1979). Obstacle race : the fortunes of women painters and their work. Diane Pub Co. p. 139.
1 2  Benford, Susan. "Famous Painters: Judith Leyster". Masterpiece Cards. Retrieved June 1, 2016.
↑  Phaidon Editors (2019). Great women artists. Phaidon Press. p. 244.
↑  ofstede de Groot, Cornelis. "Judith Leyster," Jahrbuch der Königlich Preussischen Kunstsammlungen vol. 14 (1893), pp. 190-198; 232.
↑  Judith Leyster: A Woman Painter in Holland's Golden Age, by Frima Fox Hofrichter, Doornspijk, 1989, Davaco Publishers
↑  Hofrichter, Frima Fox. "Judith Leyster: Leading Star," Judith Leyster: A Dutch Master and Her World, (Yale University, 1993).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457170805171  BIBSYS: 90599325  BNE: XX999608  BnF: cb122281472 (data)  BPN: 11183663  CiNii: DA17538805  GND: 118945807  ICCU: VEAV037439  ISNI: 0000 0000 6679 0405  KulturNav: f2df8de3-9595-473e-a174-017a67da4ea4  LCCN: n87135396  NKC: ola2002161324  NLA: 36004371  NTA: 074890875  RERO: 02-A003518652  RKD: 49864  SNAC: w6vf01ss  SUDOC: 030972272  Trove: 1181462  ULAN: 500025814  VIAF: 77115067   WorldCat (עם VIAF): 77115067 
הזוג המאושר, ציור של יודית לייסטר
יודית לייסטר, נגן חליל צעיר
יודית לייסטר, הקונצרט, 1631–1633
חיים וייס (רב)

הרב חיים וייס לצד אחיו הרב דב וייס בהיכל ישיבת תורת חיים
הרב חיים אלעזר וייס (נולד ב-8 בספטמבר 1955) הוא רבה האשכנזי של ביתר עילית, רב הקהילה של חסידי הרב שמואל דוד הלברשטאם בירושלים, מחבר ספרים ור"מ בישיבות.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית למשה וייס, ניצול שואה שהיה סוחר נדל"ן ובמקביל היה למדן ואף למד ב"חברותא" עם האדמו"ר מוויז'ניץ רבי משה יהושע הגר. בשנת תשכ"ו עלה עם משפחתו לארץ ישראל, למד בישיבת צאנז והיה מראשוני הנבחנים במפעל הש"ס.
בשנת תשס"ב החל לכהן כר"מ בישיבת ישועות משה בהר נוף ואחר כך בברכפלד. בשנת תשס"ו פתח אחיו הרב דב וייס את "ישיבת תורת חיים" - ישיבה כלל חסידית ברוממה, והוא מכהן גם שם כר"מ. במקביל כיהן כרב הקהילה של חסידי הרב שמואל דוד הלברשטאם בירושלים.
הרב וייס חיבר את הספר "מרקחת חיים".
רבנות ביתר עילית

בשנת תש"פ נפטר הרב דוד צבי אורדנטליך, רבה הראשי האשכנזי של ביתר עילית. כחודש לאחר פטירתו, הוכרז על מינוי של הרב וייס לממלא מקום הרב אורדנטליך כרב האשכנזי, לצד הרב הספרדי הרב יעקב תופיק אביעזרי. טקס ההכתרה התקיים בשילוב מעמד סיום הש"ס ה-13 של הדף היומי.
משפחתו

חמיו הרב יוסף ליברמן, בעל "משנת יוסף" וראש כולל שומרי החומות.
אחיו הרב אשר וייס אב בית דין "דרכי הוראה".
אחיו הרב יהונתן בנימין, רב ואב"ד במונטריאול.
אחיו הרב מרדכי דוד (חתן אליהו אנגלנדר), רב בית המדרש "אורייתא" בלונדון.
אחיו הרב אברהם יצחק (חתן רבי בן-ציון רבינוביץ מביאלא), ראש כולל ביאלה בירושלים.
פרדריק ראוש

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1638 האג, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  22 בפברואר 1731 (בגיל 92) אמסטרדם, הרפובליקה ההולנדית 
 ענף מדעי:  בוטניקה, אנטומיה, רפואה משפטית 
 מקום מגורים:  הולנד (אזור גאוגרפי) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן 
 מנחה לדוקטורט:  Johannes van Horne 
 מוסדות:  Collegium Chirurgicum Amstelaedamense 
 תלמידי דוקטורט:  Johannes Jacobus Rau 
 צאצאים:  אנה ראוש, רחל ראוש 
 
ג׳וריאן פול, דיוקן של פרדריך ראוש, 1694
פרדריק ראוש (בהולנדית: Frederik Ruysch‏; 28 במרץ 1638 – 22 בפברואר 1731) היה בוטנאי ואנטומאי הולנדי. הוא ידוע בפיתוח טכניקות לשימור דגימות אנטומיות, בהן השתמש כדי ליצור דיורמות או סצנות הכוללות חלקים אנושיים. הדגימות האנטומיות שלו כללו מעל 2,000 דגימות, פתולוגיות, זואולוגיות ובוטניות שנשמרו על ידי ייבוש או חניטה. ראוש ידוע גם בהוכחת קיום שסתומים במערכת הלימפה ובעורקים המרכזיים בעיניים. הוא היה הראשון שתיאר את המחלה המוכרת כמחלת הירשפרונג, וכן מספר מצבים פתולוגיים, כולל טרטומה תוך-גולגולתית, אנכונדרומטוזיס ותסמונת מייבסקי.
חייו

פרדריק ראוש נולד בהאג כבן של עובד ממשלתי והתחיל כסטודנט לרפואה. הוא היה מוקסם מהאנטומיה, למד באוניברסיטת ליידן, אצל פרנסיסקוס סילביוס. חבריו ללימודים היו יאן סוומרדאם, ריינייר דה גראף ונילס סטנסן. הניתוח של הגוויות היה יקר יחסית והגופות היו מועטות, מה שהוביל את ראוש למצוא דרכים חלופיות להכנת האיברים. בשנת 1661 התחתן עם מריה פוסט, בתו של האדריכל ההולנדי, פיטר פוסט. הוא סיים את לימודיו בשנת 1664 עם עבודת גמר על פלאוריטיס.
ראוש הפך למנחה ראשון של אגודת המנתחים באמסטרדם בשנת 1667. בשנת 1668 התמנה למדריך הראשי למיילדות בעיר. הן כבר לא הורשו לעסוק במקצוען עד שלא נבחנו על ידי ראוש. בשנת 1685 מונה כפרופסור לבוטניקה בהורטוס בוטניקוס אמסטרדם, שם עבד עם יאן וכספר קומפלין. ראוש התמחה בצמחים מקומיים.
טכניקת חניטה

חקר תחומים רבים של האנטומיה האנושית והפיזיולוגיה, תוך שימוש באלכוהול לשימור איברים, והרכיב את אחד האוספים האנטומיים המפורסמים ביותר באירופה. מיומנותו העיקרית הייתה הכנה ושימור של דגימות בבלסמיום חריף סודי והוא האמין כי הוא אחד הראשונים שהשתמשו בחניטה עורקית לשם כך. הוא פיתח זריקה מסולפיד כספית, שמקורה בסינבר, מינרל בצבע אדום המופיע בטבע. הזריקה נתנה לדגימות רבות צבע אדמדם, מראה מלא חיים. בטכניקה זו הצופים יכלו לדמיין ולנתח אפילו את כלי הדם הקטנים ביותר. הייתה זו טכניקה פורצת דרך במאה ה -17. טכניקות החניטה המהפכניות של ראוש איפשרו גם לשמור על הגוויות למשך זמן רב יותר. זה לא רק האריך את זמן השימוש בגוויות, אלא גם אפשר את ניתוחן במהלך החודשים החמים יותר.
האוסף לאנטומיה

פרדריק ראוש היה גם המייסד והיוצר של אוסף לאנטומיה, שהיה ממוקם בבית המגורים הפרטי שלו. המוזיאון היה אטרקציה תיירותית פופולרית באמסטרדם, והיה ידוע ברחבי העולם המשכיל. הוא היה אוסף פרטי, אך ראוש פתח אותו לציבור וכלל סיורים בכל חמשת החדרים. האוסף הופרד לשלוש קטגוריות שונות. תכשירים יבשים כללו שלדים ואיברים יבשים, תכשירים בתמיסות רטובות כללו שימור בבקבוקים עם מכסים נשלפים בקלות, והקטגוריה האחרונה הייתה תכשירים רטובים בכדים. לא ניתן היה לטפל בקטגוריה האחרונה בקלות מבלי להסתכן בפגיעה בתכשיר עצמו.
הפריטים הייחודים באוספים שלו היו הכללת גופות תינוקות ועוברים, שהרכיבו כשליש מכלל האוסף. הוא רכש את מרבית הדגימות הללו ממיילדות שעבדו בפיקוחו, לאחר שהילד נפטר או כשהיריון הסתיים בהפלה. חיי הדומם והתצוגות שלו שהכילו גופות של תינוקות, או חלקים מהם, הוצגו בדרך כלל עם בגדים, ואפילו עיני זכוכית. על ידי הוספת אלמנטים אלה, ראוש הצליח לכסות את הסימנים והתפרים מתהליך החניטה ולהעניק לתצוגות שלו מראה יותר חי. בעוד שחלק מהתצוגות שלו היו גופות חריגות עם פגמים, המטרה העיקרית של האוספים הייתה ליצור תצוגה אומנותית שלדעתו הראתה את השלמות של גוף האדם. בשנותיה הראשונות, בתו רחל ראוש, ציירת טבע דומם, עזרה לו לקשט את האוסף בפרחים, דגים, צדפים וחלקי הגוף העדינים.
כשהיה ראוש בן 24, הבית שלו הפך לפופולרי ביותר ומשך את תשומת לבם של נכבדים זרים רבים. בשנת 1697 פיוטר הגדול וניקולאיס וויצן ביקרו את ביתו וראו כל הדגימות שהיו בחמישה חדרים, במשך יומיים בכל שבוע הבית היה פתוח לציבור. הוא הסביר לפיוטר, שהתעניין מאוד במדע, כיצד לתפוס פרפרים ואיך לשמר אותם. היה להם עניין משותף בלטאות. בשנת 1717, במהלך ביקורו השני, מכר ראוש את האוסף שלו לפיוטר הגדול תמורת 30,000 גילדן הולנדי, כולל סודות השימור והחניטה. ראוש סירב לעזור כאשר היה צריך לארוז ולתייג את האוסף. האריזה לקחה יותר מחודש, אך בינתיים פרצה המלחמה הצפונית הגדולה שמנעה את ההובלה של האוסף. בגלל המלחמה הצפונית הגדולה בשנה שלאחר מכן, האוסף נשלח בשתי אוניות. האוסף היה שלם, והשמועות על המלחים ששתו את האלכוהול אינן נכונות.
ראוש החל מיד להכין אוסף חדש בביתו. לאחר מותו אוסף זה נמכר לאוגוסט מלך פולין ולטביה. בעוד שכמה פריטים מאוספיו נותרו, אף אחת מהדיורמות שלו לא שרדה. ידוע עליהם רק באמצעות מספר תחריטים, ובמיוחד אלה של קורנליוס הויברטס.
הוא נבחר לעמית בחברה המלכותית בשנת 1715. הוא צויר על ידי חתנו ג'וריאן פול.
במוזיאון לאנתרופולוגיה ואתנוגרפיה בסנקט פטרבורג, אפשר לראות 900 מוצגים מהאוסף המקורי של פרדריק שנמכר לפיוטר הגדול.
רשימת הפרסומים של פרדריק ראוש

Disputatio medica inauguralis de pleuritide. Dissertation, Leiden, 1664.
Dilucidatio valvularum in vasis lymphaticis et lacteis. Hagae-Comitiae, ex officina H. Gael, 1665; Leiden, 1667; Amsterdam, 1720. 2. Aufl. 1742.
Museum anatomicum Ruyschianum, sive catalogus rariorum quae in Authoris aedibus asservantur. Amsterdam, 1691. 2. Aufl. 1721; 3. Aufl. 1737.
Catalogus Musaei Ruyschiani. Praeparatorum Anatomicorum, variorum Animalium, Plantarum, aliarumque Rerum Naturalium. Amsterdam: Janssonio-Waesbergios, 1731.
Observationum anatomico-chirurgicarum centuria. Amsterdam 1691; 2. Aufl. 1721: 3. Aufl. 1737.
Epistolae anatomicae problematicae. 14 Bände. Amsterdam, 1696-1701.
Het eerste Anatomisch Cabinet. Amsterdam, Johan Wolters, 1701
Thesaurus anatomicus. 10 Delen. Amsterdam, Johan Wolters, 1701–1716.
Adversarium anatomico-medico-chirurgicorum decas prima. Amsterdam 1717.
Curae posteriores seu thesaurus anatomicus omnium precedentium maximus. Amsterdam, 1724.
Thesaurus animalium primus. Amsterdam, 1728. 18: Amsterdam, 1710, 1725.
Curae renovatae seu thesaurus anatomicus post curas posteriores novus. Amsterdam, 1728.
Samen met Herman Boerhaave: Opusculum anatomicum de fabrica glandularum in corpore humano. Leiden, 1722; Amsterdam, 1733.
Tractatio anatomica de musculo in fundo uteri. Amsterdam, 1723.
Opera omnia. 4 Bände. Amsterdam, 1721.
Opera omnia anatomico-medico-chirurgica huc usque edita. 5 Bände. Amsterdam, 1737.
Herbarivm Rvyschianvm, in Mvsei Imperialis Petropolitani, vol. 1, pars secvnda. Petropolitanae, 1745.