stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקואליציה האנטי-צרפתית השישית
הפלישה לרוסיה

בשנת 1812 פלש נפוליאון לרוסיה כדי לאלץ את אלכסנדר הראשון להישאר במערכת הקונטיננטלית (שמטרתה הייתה להטיל אמברגו על בריטניה). הגרנד ארמה בפיקודו של נפוליאון אשר כלל כ-650,000 חיילים, מחציתם צרפתים, חצתה את נהר הניימן לתוך רוסיה ב-22 ביוני 1812. הכוחות הרוסיים, העדיפו לסגת לתוך רוסיה מאשר לנהל קרב השאירו אחריהם רק אדמה חרוכה.
ב-7 בספטמבר נפגשו שני הצבאות בקרב בורודינו, שהסתיים ללא תוצאות מכריעות. לאחר הקרב נסוג הצבא הרוסי והשאיר את הדרך למוסקבה פתוחה. ב-14 בספטמבר כבש הצבא הצרפתי ללא קרב את מוסקבה, שהייתה כמעט ריקה מאדם. אלכסנדר הראשון סירב להיכנע, והעדיף לתת לצרפתים להישאר בעיר שבה נותר מעט מאוד אוכל ומקלט (חלקים גדולים ממוסקבה עלו באש בשרפות ענק). בנסיבות אלו, וכשהחורף הקשה של רוסיה מגיע, בחר נפוליאון לסגת ממוסקבה. כך החלה נסיגתו הארוכה של הצבא, שבמהלכה סבל קשות ממחסור חמור באוכל, עריקות, מזג אוויר קשה והתקפות של הצבא הרוסי בפיקודו של מיכאיל קוטוזוב. הגרנד ארמה איבד כ-370,000 חיילים, 200,000 נלקחו בשבי ורק 27,000 הצליחו לחצות בשלום את נהר ברזינה. נפוליאון עזב את צבאו וחזר לצרפת כדי לתכנן את ההגנה על פולין מפני הכוחות הרוסיים המתקדמים.
גיבוש הקואליציה השישית > רוסיה, בריטניה ושוודיה יוצרות ברית

בתחילת 1812 בריטניה כבר הייתה במלחמה עם צרפת במשך שמונה שנים, ונלחמה לצד הפורטוגלים והספרדים במלחמת חצי האי במשך יותר משלוש שנים. רוסיה ושוודיה, שהתנגדו לנפוליאון עד 1807 ו-1810 בהתאמה, נאלצו להצטרף למערכת היבשתית שלו נגד בריטניה, אך המשיכו לסחור עמה. ב-9 בינואר 1812 כבשו הכוחות הצרפתים את פומרניה השוודית כדי לסיים את הסחר הבלתי חוקי עם בריטניה משוודיה, דבר שהפר את המערכת היבשתית. אחוזות שוודיות הוחרמו וקצינים וחיילים שוודים נלקחו כשבויים. בתגובה הכריזה שוודיה על נייטרליות וחתמה על האמנה הסודית של סנקט פטרבורג עם רוסיה נגד צרפת ודנמרק-נורווגיה ב-5 באפריל. ב-18 ביולי, אמנת אורברו שמה קץ באופן רשמי למלחמות בין בריטניה ושוודיה ובריטניה ורוסיה, ועל יצירת ברית בין רוסיה, בריטניה ושוודיה. כאשר צעד נפוליאון לעבר מוסקבה ביוני 1812, בריטניה ושוודיה לא הצליחו לתת תמיכה צבאית ישירה לרוסיה, אם כי באותו חודש התקדמו הצבאות הבריטים והספרדים למרכז ספרד, ניצחו את הצרפתים בסלמנקה וכבשו את מדריד, והכניעו צבא צרפתי המונה 230,000 איש. בריטניה סייעה גם לסבסד את מאמץ המלחמה הרוסי ואילו נסיך הכתר השוודי קרל יוהאן, לשעבר מרשל צרפתי ז'אן בטיסט ברנדוט, יצר ידידות עם אלכסנדר, ונתן לו תמיכה מוסרית, עצות אסטרטגיות וטקטיות כיצד להביס את הצרפתים, כמו גם תובנות יקרות על נפוליאון עצמו (לאחר שהיה לו קשר רב עם נפוליאון כחבר במשפחה הקיסרית). אולם רוסיה נשאה בעול ההתקפה הצרפתית על שטחה בלבד.
לאחר שהגרנד ארמה הצרפתי נסוג ממוסקבה ב-18/19 באוקטובר 1812 וספג אבדות כבדות בגלל קור עז, מחסור במזון והתקפות רוסיות חוזרות ונשנות, נראה כי נפוליאון כבר אינו בלתי מנוצח כמו קודם לכן. ב-14 בדצמבר עזבו החיילים הצרפתים האחרונים את אדמת רוסיה, ובעלות בריתה של פריז שקלו ברצינות את המרד והצטרפו לצידו של הצאר.
גיבוש הקואליציה השישית > עריקת פרוסיה

אמנת טאורוגן הייתה הפסקת אש שנחתמה ב-30 בדצמבר 1812 ב-Tauroggen (כיום Taurage, ליטא), בין גנרל-לויטננט לודוויג יורק פון וארטנבורג מטעם הצבא הפרוסי (שנאלץ להילחם לצד "הצבא הגדול" במהלך הפלישה לרוסיה), והגנרל הנס קרל פון דיביטש מהצבא הרוסי. על פי הסכם טילזיט (9 ביולי 1807), פרוסיה נאלצה לתמוך בפלישת נפוליאון לרוסיה. זה גרם לכך שכמה פרוסים עזבו את צבאם כדי להימנע מלשרת את הצרפתים, כמו קרל פון קלאוזביץ, שהצטרף לשירות הרוסי. כאשר המרשל הצרפתי הקרוב אל יורק, מרשל מקדונלד, נסוג מפני צבאו של דיביטש, מצא עצמו יורק מבודד. כחייל חובתו הייתה לפרוץ, אך כפטריוט פרוסי מעמדו היה קשה יותר. היה עליו לשפוט אם הרגע נוח להתחלת מלחמת השחרור; ויהי אשר תהיה התלהבותם של קציני הצוות הזוטרים שלו, ליורק לא היו אשליות לגבי בטיחות ראשו שלו, וניהל משא ומתן עם קלאוזביץ. אמנת שביתת הנשק בטאורוגגן, שנחתמה על ידי דיביטש ויורק, "ניטרלה" את הצבא הפרוסי ללא הסכמת מלכם. החדשות התקבלו בהתלהבות פרועה ביותר בפרוסיה, אך בית המלוכה הפרוסי לא העז עדיין לזרוק את המסכה, ונשלחה הוראה להשהות את יורק מפיקודו ולשולחו לבית משפט צבאי. דיביטש סירב לתת ליורק לעבור בקוויו, ולבסוף הושאר יורק בתפקידו, כאשר נחתם חוזה קאליש (28 בפברואר 1813) ובו נעה פרוסיה לצדם של בעלות הברית.
בינתיים, הברית של אוסטריה עם צרפת הסתיימה בפברואר 1813, ואוסטריה עברה לעמדת נייטרליות מזוינת. היא לא הכריזה מלחמה על צרפת עד חצי שנה לאחר מכן, באוגוסט 1813.
גיבוש הקואליציה השישית > הכרזת המלחמה

ב-3 במרץ 1813, לאחר שבריטניה הסכימה לתביעות שוודיות על נורווגיה, שוודיה נכנסה לברית עם בריטניה והכריזה מלחמה נגד צרפת, ושחררה את פומרניה השוודית זמן קצר לאחר מכן. ב-17 במרץ פרסם פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה קריאה לנתיניו לשאת נשק, והכריז מלחמה גם על צרפת. העימות המזוין הראשון התרחש ב-5 באפריל בקרב על מוקרן, שם הביסו כוחות פרוסים-רוסיים משולבים.
בינתיים, נפוליאון משך כ-20,000 חיילים מהמלחמה בחצי האי המתמשכת כדי לחזק את מעמדו במרכז אירופה, מה שהותיר את כוחותיו האיבריים חלשים ופגיעים להתקפות אנגלו-ספרדית-פורטוגזית. ב-17 במרץ 1813, אחיו מלך ספרד, ז'וזף בונפרטה, פרש ממדריד, סימן מובהק לאיבוד שליטה. וולינגטון הוביל צבא של 123,000 לוחמים בצפון ספרד, כבש את בורגוס בסוף מאי, והנחיל תבוסה מכרעת לז'ורדן בקרב ויטוריה ב-21 ביוני. מרשל סולט לא הצליח להפוך את הגאות בקרב הגדול שלו על הפירנאים (25 ביולי עד 2 באוגוסט).
ביוני נכנסה בריטניה באופן רשמי לקואליציה. בתחילה, אוסטריה נשארה נאמנה לצרפת, ושר החוץ מטרניך כיוון לתווך בתום לב על שלום בין צרפת לאויביה היבשתיים, אך התברר כי המחיר יהיה פירוק הקונפדרציה של הריין, איחוד בשליטת נפוליאון של כל מדינות גרמניה מלבד פרוסיה ואוסטריה, והחזרה לגבולות טרום המהפכה של צרפת. נפוליאון לא התעניין בשום פשרה שכזו שתסיים למעשה את האימפריה שלו, ולכן אוסטריה הצטרפה לבעלות הברית והכריזה מלחמה על צרפת באוגוסט 1813.
המערכה בגרמניה

פרוסיה, שזיהתה הזדמנות לאחר מפלתו של נפוליאון ברוסיה, נכנסה מחדש למלחמה. נפוליאון הקים מחדש את צבאו והגדיל את הצבא שלו מ-30,000 לוחמים ל-400,000. בקרבות שנערכו בליצן (2 במאי) ובבאוצן (20 - 21 במאי) שבגרמניה, ניצח נפוליאון את בעלות הברית והסב להם אבדות כבדות. בשני הקרבות השתתפו למעלה מ-250,000 חיילים משני הצדדים, מה שהפך אותם לקרבות הגדולים ביותר עד כה במלחמה.
ב-4 ביוני 1813 הכריזו הצדדים על שביתת נשק, שנמשכה עד 13 באוגוסט, ובמהלכה הצליחו בעלות הברית לצרף את האימפריה האוסטרית לצידם. שתי ארמיות אוסטריות על 300,000 חייליהם התפרשו בגרמניה, לרשות בעלות הברית עמדו כ-800,000 לוחמים, ועוד כ-350,000 כעתודה.
צבאו של נפוליאון המשיך לגדול גם הוא, עד כ-650,000 לוחמים במזרח (מתוכם כ-250,000 תחת פיקודו הישיר, 120,000 תחת פיקודו של ניקולא אודינו ו-30,000 תחת פיקודו של לואי ניקולא דאבו), שחלקם הגיעו מבעלי בריתו ממלכת סקסוניה וממלכת בוואריה. בנוסף לכך, ממלכת נאפולי ואיטליה החזיקו בדרום כ-100,000 חיילים יחדיו. בחזית המערבית לחמו כ-150,000 צרפתים נגד ספרד ובריטניה. בסך הכל, כ-900,000 חיילים צרפתים ובעלי בריתם עמדו מול כ-1,000,000 חיילי בעלות הברית בכל החזיתות.
לאחר סיום שביתת הנשק, נטל נפוליאון את היוזמה וניצח בקרב דרזדן, שם הסב אבדות קשות לבעלות הברית, אך מחסור בפרשים מנע ממנו לרדוף אחרי הכוח המובס ולנצל את ניצחונו. הוא נסוג עם 175,000 חייליו לעיר לייפציג שבסכסוניה שם האמין שיוכל להקים קו הגנה ולנצח את בעלות הברית. בקרב האומות שנערך בין 16 ל-19 באוקטובר 1813, עמד הצבא הצרפתי כשהוא מונה כ-191,000 חיילים, אל מול שלוש ארמיות של בעלות הברית עם יותר מ-330,000 חיילים.
לאחר תבוסתו בקרב לייפציג, נפוליאון החל לסגת מגרמניה לעבר צרפת. הוא ניצח בקרב הנאו את כוחותיו הבווארים של קארל פון ורדה והותיר לעצמו ולצבאו דרך נסיגה נקיה עד לצרפת.
המלחמה בחצי האי האיברי

בינתיים, ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון הצליח לשבור את הכוחות הצרפתים בספרד, וגרם להם לסגת עד למעבר להרי הפירינאים ולתוך צרפת. הכוחות האנגלו-פורטוגזים כבשו את העיר בורגוס בשלהי מאי, ובתוך כך איגפו את צבאו של ז'וזף בונפרטה, אחיו של נפוליאון, ואילצו אותו לסגת לעמק בנהר זאדורה. בקרב ויטוריה שנערך ב-21 ביוני 1813, הפסיד ז'וזף בונפרטה ונסוג עם צבאו לסן סבסטיאן. ולינגטון המשיך לרדוף אחרי הכוחות הצרפתיים והבריח אותם מסן סבסטיאן, שנשרפה ונבזזה על ידי הכוחות האנגלים והספרדים.
בחודש יולי 1813 הצרפתים כבר נסוגו אל הרי הפירינאים. מרשל סולט קיבל את הפיקוד על הכוחות הצרפתים והחל במתקפת נגד מוצלחת נגד בעלות הברית, כשהוא מנחיל להם תבוסות בקרב מאיה ובקרב רונססבאייס. למרות ניצחונותיו הוא איבד את המומנטום ונהדף על ידי הכוחות האנגלו-פורטוגזים, ולאחר קרב סוראורן ב-28 ביולי נמלט עם כוחותיו לעבר צרפת.
ב-7 באוקטובר, בעלות הברית נכנסו לתוך צרפת. מיואש מהמצב הקשה, חתם נפוליאון ב-11 בדצמבר על הסכם ולנסי, הסכם נפרד עם ספרד, שבו נאלץ לשחרר ולהכיר בפרננדו השביעי כמלך ספרד בתמורה להפסקת אש. למרות ההסכם, לספרדים לא הייתה כל כוונה לסמוך על נפוליאון והם הפרו את הפסקת האש.
המלחמה נמשכה ובעלות הברית נחלו ניצחונות בקרב ניבל (10 בנובמבר 1813), קרב באיון (10-14 בדצמבר 1813), קרב אורטז (21 בפברואר 1814), וקרב טולוז (10 באפריל 1814).
פלישת הקואליציה לצרפת

לאחר נסיגתו מגרמניה, נפוליאון ניצח במספר קרבות את בעלות הברית המתקדמות לפריז. למרות זאת הוא לא הצליח לאסוף תחת כוחו יותר מ-70,000 לוחמים, מול כחצי מיליון חיילי בעלות הברית. ב-30 במרץ 1814, נכנסו בעלות הברית לפריז. נפוליאון היה נחוש להמשיך להילחם, והוציא צו לגיוס 900,000 חיילים, אך רק מספר קטן בהרבה גויס לצבא הקיסרי.
הדחת נפוליאון וסיום המלחמה

נפוליאון, שידע שצבאו נחוש להמשיך להילחם, הציע לצעוד לעבר פריז, אך המרשלים וקציניו הבכירים סירבו. ב-4 באפריל, התעמתו המרשלים והקצינים בהנהגת מישל נה עם נפוליאון, ואמרו לקיסר שהם מסרבים להמשיך להילחם. נפוליאון העריך שצבאו ילך אחריו, ובתגובה ענה לו נה: "הצבא הולך אחרי הגנרל שלו". ב-6 באפריל 1814 התפטר נפוליאון, וכעבור חמישה ימים נחתם חוזה פונטנבלו שבו הוסדרו תנאי הגלייתו לאי אלבה ומעמדם של בני משפחתו. בצרפת הונהג בשנית המשטר המלוכני של בית בורבון, ועל כס המלכות עלה לואי השמונה עשר.
למרות זאת, קרבות קלים נמשכו בהולנד, ספרד ואיטליה, במשך חודשי הקיץ של 1814.
ב-30 במאי נחתם חוזה פריז בין נציגי מדינות הקואליציה לבין שארל מבית בורבון כנציג צרפת. צרפת חזרה לגבולותיה מ-1792, בתוספת שטחים מסוימים, וכן ויתרה על כמה ממושבותיה. הסכמות חוזה פריז היו חלק מעיצובה מחדש של מפת אירופה, שלשם השלמתו התכנסו נציגי המעצמות בקונגרס וינה (אוקטובר 1814 - יוני 1815).
ניצחון הקואליציה התגלה כזמני. בסוף פברואר 1815 נמלט נפוליאון ממקום גלותו, שב לצרפת ותפס מחדש את השלטון. נדרשה מערכה נוספת, הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, כדי להכריעו באופן סופי.
ראו גם

המלחמות הנפוליאוניות
מפת אירופה באוגוסט 1813. צרפת וגרורתיה בכחול, המעצמות החברות בקואליציה האנטי-צרפתית באדום
נפוליאון ויוזף פוניאטובסקי בקרב לייפציג
קוזאקים רוסים בפריז
ונדרליי דה לימה

ונדרליי קורדיירו ג'ה לימה (בפורטוגזית: Vanderlei Cordeiro de Lima; נולד ב-11 באוגוסט 1969) הוא רץ מרתון ברזילאי, זוכה מדליית הארד באולימפיאדת אתונה (2004). הדליק את הלפיד האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
חייו

דה לימה נולד בקרוזיירו דו אואסטה שבמדינת פרנה בדרום ברזיל. הוא גדל במשפחה ענייה שעסקה בחקלאות, ומגיל 8 סייע בפרנסתה.
בשנות ה-90 החל להתחרות בריצות בינוניות וארוכות, אך בסופו של דבר התמקד בריצת המרתון. את שיאו האישי, 2:08:31 שעות, קבע ב-1998. להישג המשמעותי הראשון בזירה הבינלאומית הגיע דה לימה ב-1999, אז זכה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג. הוא שמר על תוארו גם במשחקים שנערכו בסנטו דומינגו ב-2003.
באולימפיאדת אתונה (2004) היה דה לימה קרוב להיות הברזילאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליית הזהב בריצת המרתון האולימפית. בקילומטר ה-35 הוביל בכ-30 שניות על פני מתחריו, כשלפתע התפרץ לעברו קורנליוס הוראן, כומר אירי שכבר ביצע לפני כן פרובוקציות באירועי ספורט שונים. התקרית התרחשה במשך 10 שניות בלבד, אך דה לימה איבד את הקצב ואת המומנטום, ומתחריו, האיטלקי סטפנו בלדיני והאמריקאי מב קפלזיגי חלפו על פניו והוא סיים במקום השלישי.
איגוד האתלטיקה הברזילאי ערער על התוצאות, אך ערעורו נדחה. תחת זאת, העניק לו הוועד האולימפי הבינלאומי את מדליית פייר דה קוברטן, המוענקת לספורטאים שגילו רוח ספורטיבית יוצאת דופן. בשנת 2005 הציע כדורעפן החופים עמנואל רגו, שזכה במדליית זהב באתונה, להעניק את המדליה בה זכה לדה לימה, אך זה סירב.
דה לימה הודיע על פרישתו ב-31 בדצמבר 2008, מיד לאחר מרוץ סאו סילבסטרה המסורתי שנערך מדי שנה בסאו פאולו לרגל חג הסילבסטר.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערך ב-5 באוגוסט 2016 התכבד דה לימה בהדלקת הלפיד האולימפי.
חאבייר מאנקייו

חאבייר מאנקייו גייטן (בספרדית: Javier Manquillo Gaitán, נולד ב-5 במאי 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בסלטה ויגו.
קריירה

מאנקייו, שנולד במדריד, התחיל לשחק כדורגל בעיר הולדתו, בקבוצה ריאל מדריד, לצד אחיו התאום ויקטור. ב-2007 עבר למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד בחודש נובמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו עם הקבוצה הראשונה, כששיחק במשחק ידידותי נגד הקבוצה המצרית א-זמאלכ. מאנקייו האריך את חוזהו עד 2016.
ב-6 באוגוסט 2014, הצטרף מאנקייו לליברפול בעסקת השאלה לשנתיים עם אופציה לרכישה אחרי העונה הראשונה שלו באנפילד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט במשחק הראשון של המועדון בפרמייר ליג. מאנקייו שיחק 90 דקות מלאות בניצחון על 1–2 סאות'המפטון באנפילד.
ב-25 ביולי 2015 הושאל לאולימפיק מרסיי הצרפתית.
ב-25 באוגוסט 2016 הושאל לסנדרלנד.
ב-21 ביולי 2017 חתם בניוקאסל יונייטד. ב-11 בספטמבר 2021 כבש שער בכורה בהפסד 1–3 למנצ'סטר יונייטד.
ב-21 בינואר 2024 חזר לספרד וחתם לשנה וחצי בסלטה ויגו.
תארים

לה ליגה: 2013/2014
גביע המלך הספרדי: 2012/2013
הליגה האירופית: 2011/2012
הסופר קאפ האירופי: 2012
ולנסיה (קהילה אוטונומית)

הקהילה האוטונומית ולנסיה (בקטלאנית: Comunitat Valenciana) היא קהילה אוטונומית במזרח ספרד על חוף הים התיכון.
בצפון גובלת ולנסיה בקטלוניה ואראגון, בדרום במורסיה ובמערב בקסטיליה-לה מנצ'ה.
ולנסיה מורכבת משלושה מחוזות:
מחוז קאסטיון בצפון הקהילה האוטונומית. בשנת 2002 נמנו במחוז 501,237 תושבים והערים הגדולות הן: קאסטיון דה לה פלאנה (160,000 תושבים), ויאריאל (43,500), בוריאנה (28,000) ווינארוס (23,800).
מחוז ולנסיה במרכז הקהילה האוטונומית. בשנת 2005 נמנו במחוז 2,267,503 תושבים והערים הגדולות הן: ולנסיה (791,000 תושבים), טורנט (67,000 תושבים), גנדיה (62,280 תושבים) וסגונטו (56,470 תושבים).
מחוז אליקנטה (9 מחוזות) בדרום הקהילה האוטונומית. בשנת 2005 נמנו במחוז 1,732,389 תושבים והערים הגדולות הן: אליקנטה (319,380 תושבים), אלש (215,137 תושבים), טורבייחה (84,348 תושבים) ואוריואלה (75,000 תושבים).
אזור ולנסיה היה מיושב על ידי קלטיברים עוד במאה החמישית לפנה"ס. במאה השלישית לפנה"ס, העיר סגונטו קיימה קשרי מסחר ענפים עם יוון ורומא. עם שקיעתה של האימפריה הרומית נכבש המקום על ידי הויזיגותים ולאחר מכן עברה לידי המורים עם הכיבוש המוסלמי של ספרד. בסביבות השנים 1232–1238 כבש חיימה הראשון, מלך אראגון את אזור ולנסיה מידי המוסלמים וולנסיה הוכרזה כממלכה נפרדת עם מוסדות משלה, חברה שלישית באיחוד של אראגון וקטלוניה.
בעיר בוניול שבולנסיה מתקיים מדי שנה אירוע הטומטינה המפורסם בו נערכת מלחמת עגבניות ענקית.
לעיר ולנסיה (בירת ולנסיה) שתי קבוצות כדורגל בליגה הספרדית הבכירה – ולנסיה ולבאנטה.
ויקימסע

| --- | --- |


דף הבית של ויקימסע
 סוג:  מדריך טיולים מקוון שאינו מסחרי
 תקופת הפעילות:  10 בדצמבר 2006 – הווה (17 שנים)
 מייסדים:  עמותת Wikivoyage e.V.
 בעלות:  קרן ויקימדיה
 הרשמה:  לא חובה (אך צריך על מנת להעלות קבצים)
 wikivoyage.org
סמליל האתר בשנים 2012-2006
ויקימסע (באנגלית: Wikivoyage) הוא מיזם רב-לשוני של קרן ויקימדיה ליצירת מדריך טיולים חופשי, שיתופי ומהימן שכל אחד יכול לתרום ליצירתו ופיתוחו.
היסטוריה

ראשיתו של המיזם בהחלטת עורכי המהדורה האיטלקית והמהדורה הגרמנית של אתר האינטרנט "ויקיטיול" (Wikitravel) לרכז את הפעילות ואת כל התוכן שפיתחו עד אז באתר חדש. זאת, בהתאם לרישיון החופשי של האתר בו פעלו, שאיפשר לעורכים לבצע "פיצול" מעין זה. כתוצאה מכך, ב-10 בדצמבר 2006 הושק האתר "ויקימסע", בעודו מופעל ונמצא בבעלות עמותה גרמנית בשם Wikivoyage e.V., שהוקמה לשם מטרה זו.
בשנת 2012, לאחר זמן רב בו קהילת העורכים של המהדורה האנגלית של "ויקיטיול" לא היו שבעי רצון משירות האירוח של האתר, גם הם החליטו לבצע "פיצול" דומה לזה שעשו העורכים באיטלקית ובגרמנית לפניהם. כתוצאה מכך, במהלך אותה שנה, כל הקהילות בשפות השונות של האתר ויקיטיול ביצעו "פיצול" ומיזוג עם ויקימסע. במהלך דצמבר 2012 כל המהדורות של ויקימסע הועברו להתארח בשרתים של קרן ויקימדיה. השקה-מחדש, באופן רשמי, של כל המהדורות, התקיימה ב-15 בינואר 2013, יום השנה ה-12 להשקתה של ויקיפדיה.
ב-28 במרץ 2013 החלה לפעול המהדורה העברית של ויקימסע.
ראו גם

תיירות
ויקיטיול
הערות שוליים

↑  אסף לבנון‏, ויקימסע: מדריך טיולים חדש מבית ויקיפדיה, באתר וואלה, 16 בינואר 2013
↑  שגיא כהן, ויקימסע: הוויקיפדיה של הטיולים יצאה לדרך, באתר ynet, 16 בינואר 2013
גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
ויסמודגיב

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 2-Chloro-N-(4-chloro-3-pyridin-2-ylphenyl)-4-methylsulfonylbenzamide
 שמות מסחריים בישראל
 אריוודג'
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C19H14N2Cl2O3S 
 מסה מולרית:  420.01 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון X (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 מזהים
 קוד ATC:  L01XX43 
 מספר CAS:  879085-55-9
 PubChem:  24776445
 ChemSpider:  23337846
 
ויסמודגיב (באנגלית: Vismodegib) היא תרופה לטיפול בגידול מסוג קרצינומה של תאי הבסיס. ויסמודגיב,  הנמכרת תחת השם המסחרי אריבדג' (ERIVEDGE), משמשת לטיפול במקרים של סרטן עור מסוג קרצינומה של תאי הבסיס ( BASAL CELL CARCINOMA - BCC ) - הסרטן השכיח ביותר באדם. התרופה מאושרת לשימוש במצבים של BCC מתקדם שהטיפול הכירורגי או הקרינתי בו נכשל, או ל BCC גרורתי (סל הבריאות הישראלי). התרופה נחקרת גם כטיפול לסרטן קיבה, לבלב ומדולובלסטומה אך יעילותה במחלות אלה עדיין לא הוכחה.
מנגנון הפעולה

ויסמודגיב היא מולקולה שהונדסה במיוחד על מנת לשמש כמעכב תחרותי למולקולה המצויה על קרום התא בשם SMOOTHENED. בדרך זו התרופה חוסמת מערכת תאית ביוכימית חשובה של העברת אותות הקרויה - "נתיב הקיפוד" או (HEADGEHOG PATHWAY (HH. נתיב ה-HH נחוץ לצורך התפתחות עוברית תקינה, אך מנוטרל ברוב הרקמות באדם מבוגר. הנטרול נעשה על ידי דיכוי אקטיבי של מולקולת SMOOTHENED בידי מולקולה אחרת בשם PATCHED. ב 90% מחולים מהחולים הסובלים מ BCC, נמצאה מוטציה בגידול, אשר איננה מאפשרת את הדיכוי האקטיבי של מולקולת SMOOTHENED בידי PATCHED כך ש"נתיב הקיפוד" נותר פעיל ללא בקרה. פעילות היתר הבלתי מבוקרת של "נתיב הקיפוד" גורמת להתפתחות של גידול מסוג BCC.
התוויות לטיפול

ויסמודגיב מיועד לחולים עם BCC גרורתי (מצב נדיר מאד), או בחולים עם BCC מקומי במצב מתקדם (מטופלים שהטיפול בהם על ידי ניתוח או הקרנות נכשל או כאלה שהניתוח עשוי להביא לעיוות קוסמטי משמעותי). התרופה אושרה לטיפול על ידי ה-FDA האמריקאי בשנת 2012 והוכנסה לסל הבריאות בישראל בשנת 2013.  התרופה אסורה לשימוש לפני הריון או במהלך הריון, בשל השפעותיה על העובר.
יעילות הטיפול

בחולים עם BCC מקומי בשלב מתקדם, התרופה נמצאה יעילה בעצירת הגידול או בנסיגתו ב כ-75% מהמטופלים. כ-25% מהחולים אינם מגיבים לטיפול. בכ-32% אחוז מהמטופלים הגידול נעלם לחלוטין. יעילות התרופה נמוכה יותר במצב של BCC גרורתי.
תופעות לוואי

את התרופה יש לקחת בבליעה פעם ביום באופן כרוני (כדור של 150 מ"ג). מרבית המטופלים בתרופה סובלים מתופעת לוואי אשר רובן קלות- בינוניות בחומרתן. תופעות הלוואי השכיחות כוללות התכווצות שרירים, ירידה בחוש הטעם, הקרחה, ירידה בתיאבון ובמשקל, בחילה, הקאות שלשולים ועצירות. מעל ל-30% מהחולים מפסיקים את הטיפול בשל תופעות הלוואי.
ראו גם

קרצינומה של תאי בסיס
ח'ומיין

| --- | --- |

 מדינה:  איראן איראן
 מחוז:  מרכזי
 גובה:  1,809 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  74,256 (2016)
 קואורדינטות:  33°38′00″N 50°03′00″E﻿ / ﻿33.633333°N 50.05°E﻿ / 33.633333; 50.05
 אזור זמן:  UTC +3:30
 https://khomein.ir/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןח'ומיין(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןח'ומיין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'ומיין (בפרסית: خمین, תעתיק: חֻ'מֵין) היא עיר במערב צפונה של איראן, בדרום מחוז מרכזי, כ-160 ק"מ מהעיר קום ו-323 ק"מ מטהראן. בשנת 2006 מנתה העיר 83,470 תושבים (ורק כ-25,000 ב-1978).
פירוש ומשמעות השם

מקור השם אינו ברור לחלוטין. ב"תאריח' קום" לג'לאל א-דין תהראני מופיעה הצורה "ח'מי-הן" (خمی‌هن). בחיבורים אחרים מופיעה הצורה "ח'ומיהן" (خومیهن), שייתכן כי היא הלחם של "ח'ו" (צורה מקוצרת של خوب, טוב) ושל "מיהן" (میهن, מולדת, ארץ). הצעה אחרת היא כי "חומיין" היא צורה משוערבת של השם "הומאיון" (هُمایون).במיתולוגיה האיראנית, העיר נפלה לידיה של הומאי בת בהמן.
השם ח'ומיין נגזר מן המילה הפרסית ח'ום, שמשמעותה "כד", ומצורת הדקדוק הערבית המציינת זוגיות, כך שמשמעות השם היא "שני כדים". על פי המסורת, מקור השם במאה השביעית, כאשר אחד מהצבאות הערביים שרדף אחר כוח פרסי מורד, חנה במקום למשך כמה שבועות. מפקד הכוח, אבו עוביידא אל ג'ראח, הציב לחייליו שני כדים ענקיים: באחד שיכר מהתבואה המקומית (ערק), ובשני מיץ רימונים.[דרוש מקור]
מזג האוויר והמיקום

מזג האוויר בח'ומיין לא חם יחסית לאזור המדברי שבו היא מצויה: החורפים קרים והקיץ נוח. האדמה פורייה, ובקרבת העיר מצויים אזורי ציד נרחבים. העיר מוקפת בהרים ממערב, דרום וצפון, מאחר שהיא מצויה באזור איחודם של הרי זגרוס והרי אלבורז, ודרומית לעיר מצוי ההר בוג'ה.
אתרים בעיר

השרידים מהתקופה הטרום-אסלאמית של העיר הם מערכת תעלות תת-קרקעיות, ומקדש זורואסטרי. בין האתרים המרכזיים הנוספים שבעיר ניתן למנות את הבזאר העתיק בעיר, הבנוי בארכיטקטורה איראנית מסורתית, עם תקרה כיפתית מתומנת והמסגד בעל ארבעת העמודים והקשתות, שהוא בן יותר ממאה שנים.
האטרקציה התיירותית המרכזית שבעיר היא ביתו של סייד אחמד. בבית זה נולד בנו, מוסטפא, ונכדו - מנהיג המהפכה האסלאמית באיראן האייתוללה רוחאללה ח'ומייני. כ-400,000 תיירים, מאיראן ומחוצה לה, פוקדים את הבית מדי שנה.
הערות שוליים

↑  מהר א-זמאן נובאן, שמות מקומות באיראן, טהראן, ע"ע (مهرالزمان نوبان. نام مکان‌های جغرافیایی در بستر زمان. چاپ اول. تهران: انتشارات ما، ۱۳۷۶. ۱۹۷. شابک ۹۶۴-۶۴۹۷-۰۰-۴).
↑  "העיר ח'ומיין", אתר ממשקעות של מחוז מרכזי (פרסית).
ויקינג מטאל

| --- | --- |

Manowar בהופעה ב-2007. להקה זו מהווה דוגמה מוקדמת לשימוש באלמנטים ויקינגים
 מקורות סגנוניים:  בלאק מטאל, מוזיקת פולק נורדית, שיר מלחים
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-1980 – אמצע שנות ה-1990, צפון אירופה
 כלים:  גיטרה חשמלית, גיטרה בס, תוף, כלי מקלדת, זמרה
 נגזרות:  פייגן מטאל
 סצינות אזוריות
 המדינות הנורדיות, אוסטריה, קנדה, גרמניה, הולנד, רוסיה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית
ויקינג מטאל (באנגלית: Viking Metal) הוא שם לז'אנר המתאפיין בליריקה ובמוזיקה הייחודים לו ושייך לרוב לבלאק מטאל ו/או לפולק מטאל. המונח ויקינג מטאל יוזכר בהקשר ללהקות שמבססות את הליריקה שלהן על ההיסטוריה הוויקינגית, סיפורי עם ומעשיות מארצות הצפון וכמובן על המיתולוגיה הנורדית. אף על פי שרוב להקות הוויקינג מטאל מבססות את המוזיקה שלהן על הבלאק מטאל או על הפולק מטאל, להקות ויקינג מטאל מכסות קשת רחבה של ז'אנרים במטאל ומושפעות ממגוון רחב של ז'אנרים, כגון: מטאל סימפוני, דת' מטאל ות'ראש מטאל.
קווי דמיון, מאפיינים מוזיקליים ונושאים

הוויקינג מטאל הוא ז'אנר קשה לקטלוג מבחינה טכנית, היות שלא תמיד יש לו קווים מוזיקליים ייחודים לו כתוצאה מהתבססותן של להקות על תתי-ז'אנרים אחרים במטאל (בעיקר בלאק מטאל, מטאל סימפוני ופולק מטאל). למרות זאת, להקות ויקינג מטאל חולקות במשותף נושאים, ערכים ואף השקפות עולם דומות:
אחוז ניכר מלהקות הוויקינג מטאל רוחשות יראת כבוד לתרבות הוויקינגית, לאמונה הגרמאנית הפאגאנית העתיקה ולאמונות הנורדיות המבוססות עליה, ואף דוחות את דת הנצרות ומבזות אותה עקב המרתם של תושבי צפון אירופה הפאגאנים לנצרות.
רוב להקות הוויקינג מטאל מגיעות מסקנדינביה או מגרמניה ומזהות עצמן עם אמונות פאגאניות גרמאניות ובעיקר עם אמונות נאו-פגניות כמו האסאטרו (Ásatrú).
המוזיקה של להקות הוויקינג מטאל בדרך-כלל מדגישה את המלודיות העממיות המבוססות על עבודת גיטרה המזכירה בדרך כלל את הפריטות המהירות של הבלאק מטאל או הדגשה הנעשית בעזרת כלים אתניים. בנוסף נעשית רומנטיזציה מוזיקלית והפיכת המוזיקה לאפית יותר על מנת לדמות אותה לרוח הנורדית הפאגאנית ולהעשירה באטמוספירה הרואית.
בעוד להקות מסוימות כותבות ושרות את שיריהן באנגלית על מנת להגיע לקהל מאזינים רחב יותר, להקות רבות כותבות את הליריקה שלהן בשפות האם המדוברת מארץ בה הן באו: שוודית, נורווגית, איסלנדית, גרמנית, דנית ומקצת מהלהקות גם בפינית. חלק מהלהקות אף משתמשות בניבים מקומיים בהתאם למיקומן או בגרסאות הארכאיות של שפות האם שלהן.
רשימת להקות ויקינג מטאל

שוודיה אוטיג (Otyg)
נורווגיה אינהרייר (Einherjer)
נורווגיה אינסלייבד (Enslaved)
שוודיה אמון אמארת' (Amon Amarth) - דת' מטאל מלודי.
פינלנד אנסיפרום (Ensiferum)
נורווגיה אסמג'ין (Ásmegin)
בלגיה אנשנת רייטס (Ancient Rites)
גרמניה אקוויליבריום (Equilibrium)
נורווגיה באת'ורי (Bathory)
נורווגיה גליטרטינד (Glittertind)
? דארק פורסט (Dark Forest)
איטליה דומסורד (Doomsword)
הולנד היידוולק (Heidevolk)
נורווגיה הלהיים (Helheim)
נורווגיה וינדיר (Windir)
שוודיה וינטרסורג (Vintersorg)
פינלנד וינטרסן (Wintersun)
? וינטרספרוסט (Vintersphrøst)
פינלנד טוריסס (Turisas)
איי פארו טיר (Týr)
נורווגיה לומסק (Lumsk)
גרמניה ליבס אייס (Leaves' Eyes) - ויקינג מטאל רך
פינלנד מונסורוו (Moonsorrow)
שוודיה מית'וטין (Mithotyn)
שוודיה מנגרם (Månegarm)
? נומנס לנד (Nomans Land)
גרמניה פאלקנבאך (Falkenbach)
? פולקארת' (Folkearth)
? פורטיד (Fortid)
פינלנד פינטרול (Finntroll)
? קרומלק (Kromlek)
? רוניק (Runic)
שוודיה ת'ירפינג (Thyrfing)
חאבייר פאס

חאבייר מרסלו פאס (בספרדית: Javier Marcelo Páez; נולד ב-23 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם.