stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורסל 1981
משחקי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 ביוני 1981 |  צ'כוסלובקיה | 101–90 |  ספרד | משחק על המקום השלישי |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 ביוני 1981 |  ברית המועצות | 84–67 |  יוגוסלביה | גמר |
חמישיית האליפות

| שחקן | נבחרת |
| --- | --- |
ולדיס ולטרס (MVP):  ברית המועצות
דראגן קיצ'נוביץ':  יוגוסלביה
דראז'ן דליפאגיץ':  יוגוסלביה
אנטולי מישקין:  ברית המועצות
ולדימיר טקצ'נקו:  ברית המועצות
דירוג סופי

|  | נבחרת |
| --- | --- |
:  ברית המועצות
:  יוגוסלביה
:  צ'כוסלובקיה
4:  ספרד
5:  איטליה
6:  ישראל
7:  פולין
8:  צרפת
9:  יוון
10:  גרמניה המערבית
11:  טורקיה
12:  אנגליה
אנטון סמיונוביץ' מקרנקו

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1888 בילופיליה, אוקראינה 
 פטירה:  1 באפריל 1939 (בגיל 51) Golitsyno, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפדגוגית של פולטבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 יצירות בולטות:  הפואמה הפדגוגית 
 תקופת הפעילות:  מ-1914 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל 
 www.makarenko.edu.ru
 חתימה:   
 
אנטון סמיונוביץ' מקרנקו (באוקראינית: Антон Семенович Макаренко; ברוסית: Антон Семёнович Макаренко;‏ 13 במרץ 1888 – 1 באפריל 1939) היה סופר ומחנך אוקראיני וסובייטי, אחד המייסדים של הפדגוגיה הסובייטית, אשר פיתח את התאוריה והמתודולוגיה של חינוך בשלטון עצמי קולקטיבי של הילדים, ושל שילוב עבודה של הילדים במסגרת מערכת החינוך.
חייו

נולד בבילופיליה. הוא סיים קורס שנתי למורים ובין השנים 1905–1914 עבד כמורה עממי בבית ספר של ילדי עובדי הרכבת בקריוקוב (Krjukov שבמחוז צ'רניהיב) ובדולינסקיה (Dolinskaja). נסע לפולטבה, שם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 1917 את הסמינר למורים המקומי, חזר ללמד תקופה קצרה בקריוקוב והתמנה למנהל בית ספר עירוני בפולטבה.
את המושבה הראשונה שנועדה לחנך ילדי רחוב, כולל עבריינים צעירים, אשר התייתמו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הקים בספטמבר 1920 בשולי העיר פולטבה. ב-1926 העביר את "המושבה על שם גורקי" מפולטבה לחרקוב שהייתה עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וכעבור שנה הקים לידה את המושבה העמלנית על שם פליקס דזרז'ינסקי שנתמכה על ידי הצ'קה וניהל את שתיהן.
למרות התנגדות השלטונות הסובייטיים ל"ניסויים" של מקרנקו בתחילת דרכו, החל הממסד בהדרגה לראות במושבות שלו הצלחה גדולה של החינוך והשיקום הקומוניסטיים. בין רעיונות המפתח שלו היו גישת "עזור לבן האדם ככל האפשר, וכבדהו ככל האפשר", השימוש בלחץ חברתי חיובי על הפרט, וגישת הניהול העצמי של הקולקטיב. הוא גם התנגד לעונשים גופניים.
בתחילת שנות ה-30 הוא עבר לקייב בו הוא היה אחראי על ארגון פנימיות לילדים. בתחילת הטיהורים הגדולים מספר עובדים שלו נעצרו. בהוראה ישירה של ראש שרותי נ.ק.ו.ד באוקראינה סובייטית שמו של מקרנקו נמחק מהודאות של נאשמים על כך שגם הוא היה מעורב בפעילות נגד השלטון. לאחר מספר שנים מקרנקו עבר למוסקבה והחל להתרכז בפעילות ספרותית בלבד.
מקרנקו כתב כמה ספרים, ביניהם את "הפואמה הפדגוגית" (Педагогическая поэма) שמבוסס על הניסיון שלו בפעילות חינוכית. הספר היה פופולרי במיוחד בברית המועצות ויצא לאור בעברית בשנת 1941 בתרגומו של אברהם שלונסקי.
נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מספריו שתורגמו לעברית

הפואמה הפדגוגית, מרחביה: הקבוץ הארצי השומר הצעיר 1941
דגלים על המגדלים, י. שמעוני 1953
החינוך בבית ההורים, כפיר 1954
ספר להורים: כתבים ספרותיים-פדגוגיים, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר 1955
על חינוך הנוער, הקיבוץ המאוחד 1961
הערות שוליים

↑  מורה בעל הסמכה נמוכה המלמד בבית ספר מסוג Elementarschule
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500883605171  PLWABN: 9810574377205606  BIBSYS: 90111193  BNE: XX1085261  BnF: cb11914044n (data)  CiNii: DA00712362  GND: 118576585  ICCU: IEIV005175  ISNI: 0000 0000 8122 3791  LCCN: n79081824  NDL: 00448570  NKC: jn20000701128  NLA: 35323386  NLG: 130069  NLK: KAC200900800  NTA: 068541538  SELIBR: 194537  SUDOC: 027003310  Trove: 911659  VIAF: 44302134   WorldCat (עם VIAF): 44302134
אנטינואוס סילוואנוס

"אנטינואוס סילואנוס" או "אנטינואוס מאפרודיסיאס" (Antinous of Aphrodisias) הוא תבליט המציג את דמותו של אנטינואוס (ביוונית: Ἀντίνοος), גבר צעיר ממוצא יווני אשר היה מאהבו של הקיסר הרומי אדריאנוס. יצירה זו מן הפיסול הרומי מוצגת במוזיאון הלאומי, מרחצאות דיוקלטיאנוס, רומא. התבליט, המתוארך לשנים 130–138, נעשה על ידי פסל בשם אנטונינוס, יליד העיר אפרודיסיאס שבאסיה הקטנה.
אנטינואוס מוצג בדמותו של סילוואנוס (Silvanus), אל היערות הרומי. הוא מתואר עומד, בידו מגל ומעל ראשו משתרג ענף גפן ועליו אשכולות ענבים. לרגלי הדמות ניצב כלב ואילו מעברו השני מתואר מעין מזבח. עמידתו של אנטינואוס, בתנוחת ה-"קונטרה פוסטו", וגופו המעודן מציגים השפעה של הפיסול היווני הקלאסי על היוצר. התיאור בתבליט זה הוא שטוח מאוד מצידו האחד של התבליט והוא הולך והופך לתלת־ממדי בצידו הימני של התבליט.
הערות שוליים

↑  אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 240
בגלל המלחמה ההיא

| --- | --- |

 בימוי:  אורנה בן דור
 הופק בידי:  דוד שיץ, שמואל אלטמן, שירות הסרטים הישראלי
 תסריט:  אורנה בן דור 
 עריכה:  רחל יגיל
 שחקנים ראשיים:  יעקב גלעד יהודה פוליקר
 מוזיקה:  יהודה פוליקר יעקב גלעד
 צילום:  שמואל אלטמן  אורן שמוקלר
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1988
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית  אנגלית גרמנית צרפתית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס הפורום לקולנוע חדש בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין  פרס ראשון בפסטיבל לנינגרד
 דף הסרט ב־IMDb
 
בגלל המלחמה ההיא הוא סרט בבימוי אורנה בן דור, שהופק ב-1988 על ידי שירות הסרטים הישראלי, ועוקב אחר הפקת התקליט "אפר ואבק" שיצא באותה שנה על ידי יהודה פוליקר ויעקב גלעד. עורכי הסרט עימתו את האמנים, בני הדור השני לשואה עם הוריהם וסיפוריהם. והסרט מציג את דרכי ההתמודדות השונות של שני הדורות. בפרט כולל הסרט שיחות של יהודה פוליקר עם אביו, ג'קו פוליקר שנולד בסלוניקי, ואיבד את כל משפחתו באושוויץ ושיחות של יעקב גלעד עם אמו, הלינה בירנבאום, ילידת ורשה, שנשלחה לאושוויץ ואיבדה את כל משפחתה במיידנק, ובגיל 15 צעדה בצעדת המוות.
הסרט עורר דיון ציבורי בסוגיות הקשר הבין דורי הטעון, ביחס של הורים ניצולי שואה לילדיהם ובצורך הנפשי בדיבור וסיפור (המיוצג בגישתו של ז'אקו פוליקר) בניגוד לצורך הנפשי בהדחקה המוזכר על ידי אמו של גלעד. הוא מוקרן במסגרות חינוכיות, ומומלץ להקרנה ולדיון עבור תלמידי תיכון על ידי בית הספר המרכזי להוראת השואה ביד ושם. נחשב לאבן דרך חשובה בדיון על השפעת השואה על הדור השני.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין במסגרת הפורום לקולנוע צעיר, וזכה לציון לשבח בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים במוסקבה.
בגלל שאחרי המלחמה ההיא נולדתי אני
בגלל שאחרי המלחמה ההיא נולדת אתה
בגלל ששנינו הולכים לאיבוד
בחיפוש אחרי העבר האבוד
המופע המשותף של שלמה ארצי ויהודה פוליקר

בערב יום השואה תשמ"ח, העלו שלמה ארצי ויהודה פוליקר, ביוזמת מנהל מחלקת ההפקות באגף התרבות בעיריית תל אביב-יפו, יעקב מנדל, מופע בשם "בגלל המלחמה ההיא" בתיאטרון הקאמרי. במופע שולבו בנוסף לשירי התקליט "אפר ואבק" גם שיריו של ארצי מתוך תקליטו "חום יולי אוגוסט", שיצא אף הוא בשנת 1988: "בגרמניה לפני המלחמה", "רומניה" ועוד. המשורר חיים גורי היה זה שהעלה בפניי מנדל את הרעיון לשנות את מתכונת העצרת בערב יום השואה והגבורה ולשלב בה גם אמנים ויוצרים צעירים. המופע עלה על הבמה פעם אחת בלבד ובאופן חד פעמי והוא לא הונצח או הוקלט על ידי אף גוף תקשורת.
באפריל 2019, פורסמה בעיתון ידיעות אחרונות, ידיעה של הכתב רז שכניק, שהקלטה של המופע (כמעט לכל אורכו), נמצאה לאחרונה על ידי שלמה ארצי בעת סידור הארכיון הפרטי בביתו.
לקריאה נוספת

נורית גרץ, שלישי – "הקולקטיבי והאישי: הקולנוע הדוקומנטרי והשואה", מקהלה אחרת: ניצולי שואה, זרים ואחרים בקולנוע ובספרות הישראליים, תל אביב: עם עובד (אפקים) והאוניברסיטה הפתוחה, תשס"ד – 2004, עמ' 91–95, מסת"ב 9651316985
Liat Steir-Livny, Remaking Holocaust Memory: Documentary Cinema by Third-Generation Survivors in Israel, Syracuse: Syracuse University Press, 2019, pp 152-154.
הערות שוליים

↑  עדנה פיינרו, "הקיץ של אביה" להיט בפסטיבל ברלין, חדשות, 19 בפברואר 1989
↑  רונן טל, מקום 3 לסרטה בפסטיבל במוסקבה, חדשות, 1 בפברואר 1989
↑  כרזת המופע, באתר הספרייה הלאומית
↑  חיים נגיד | ביסים, פוליקר-ארצי: ביזנס שואה, מעריב, 29 בינואר 1988
↑  אבי מורגנשטרן, ניצחון על המוות, מעריב, 13 באפריל 1988
↑  אבי מורגנשטרן, מופע אחר ושני דורות, מעריב, 14 באפריל 1988
↑  חיים נגיד | ציפורי לילה, תודה - על ההופעה המשותפת, מעריב, 22 באפריל 1988
↑   רז שכניק, הקלטת האבודה מהאיחוד החד פעמי, באתר "ידיעות אחרונות", 28 באפריל 2019
בגירה קיפלינגי

| בגירה קיפלינגי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: קופצניים
תת־משפחה:: Dendryphantinae
סוג:: בגירה
מין:: בגירה קיפלינגי
שם מדעי
 Bagheera kiplingi ‏פקהאם ופקהאם, 1896

בגירה קיפלינגי (שם מדעי: Bagheera kiplingi) הוא מין של עכביש ממשפחת הקופצניים שמקורו במרכז אמריקה, כולל מקסיקו, קוסטה ריקה וגואטמלה. מין זה הוא המין המייצג בסוג בגירה שבו כלול רק עוד מין אחד, בגירה פרוספר (Bagheera prosper). הבגירה הקיפלינגי יוצא דופן ביחס לעכבישים אחרים בכך שהוא ניזון כמעט באופן מלא על תזונה צמחונית.
שם

שם הסוג ניתן לו על שם בגירה, הפנתר השחור המופיע בספרו של רודיארד קיפלינג, ספר הג'ונגל. שם המין הוא על שם קיפלינג עצמו. שמו של העכביש ניתן לו ב-1896 על ידי בני הזוג ג'ורג ואליזבת פקהאם (אנ'), זוג חוקרים שהתמחו בקופצניים. באותה שנה נתנו בני הזוג שמות לשלושה סוגי קופצניים נוספים שנקראו על שם דמויות של קיפלינג. הסוגים הם Akela, Messua ו-Nagaina.
תיאור

העכביש הוא צבעוני ומאופיין בדו צורתיות זוויגית. לזכר רגליים בצבע ענבר, ראשחזה כהה שהופך ירקרק בחלקו הקדמי העליון ובטן אדמדמה עם פסים ירוקים. רגלי הענבר של הנקבה מוצקות יותר מהרגליים האחרות שהן צהובות בהירות ועדינות יותר. לנקבה ראשחזה בצבע אדמדם חום שחלקו הקדמי העליון שחור. בטנה הגדולה יחסית של הנקבה היא בצבע חום בהיר עם סימנים חומים כהים וירקרקים.
בשנת 1896 תואר רק הזכר. הנקבה תוארה 100 שנה מאוחר יותר על ידי ויין מדיסון.
תזונה

סביבת המחיה של העכביש כוללת עצי מימוסה, בעיקר עצי שיטה מהמין Vachellia שם הם ניזונים מחלבונים ושומנים המופרשים על ידי בלוטות מיוחדות הנקראות גופים בלטיים (אנ'). בלוטות אלה משמשות את העצים בדרך כלל במסגרת מערכת יחסים סימביוטית בינם ובין זן מסוים של נמלים. העכבישים נמנעים באופן פעיל מהנמלים מאחר שאלו מגינות על הבלוטות המהוות את מקור מזונן מפני פולשים. הגופים הבלטים מספקים כ-90% ממזונם של העכבישים, אך הם ניזונים גם על צוף ומפעם לפעם יגנבו פגית מנמלה פועלת שתחלוף בסביבתם וייזונו עליה. בעונות היבשות במקסיקו נרשמו מקרים שבהם טרפו העכבישים את בני מינם.
למרות שהעכביש אינו בוחל בבשר לעיתים, הרי שבבדיקה עלה כי רקמותיו של העכביש מציגות חתימה איזוטופית האופיינית לחיות צמחוניות, מה שרומז על כך שמרבית תזונתם מגיעה מצמחים. המנגנון באמצעותו הם מעכלים את החומרים מהגופים הבלטיים לא נחקר עדיין. רוב העכבישים מעכלים את מזונם בעזרת אנזימים שהופכים את המזון לנוזלי שאותם הם מפרישים בטרם הם מוצצים אותו.
במקסיקו התגלו מושבות של כמה מאות עכבישים כשמספר הנקבות היה כפול ממספר הזכרים. נראה שעל אף שהעכביש נוהג לצוד לבדו, הרי שהם חיים במבנה חברתי למחצה. הרבייה התרחשה לאורך כל עונות השנה והנקבות נצפו כשהן שומרות על ריכוזי צאצאים וביצים.
הערות שוליים

↑  Platnick, Norman I. (2009): The world spider catalog, version 10.0. American Museum of Natural History.
↑  Milius, Susan (30 August 2008): "Vegetarian spider". Science News 174: 5.
↑  Meehan, Christopher J.; Olson, Eric J.; Curry, Robert L. (21 August 2008): Exploitation of the Pseudomyrmex–Acacia mutualism by a predominantly vegetarian jumping spider (Bagheera kiplingi). The 93rd ESA Annual Meeting.
↑  Maddison, Wayne P. (1996): Pelegrina franganillo and other jumping spiders formerly placed in the genus Metaphidippus (Araneae: Salticidae). Bull. Mus. comp. Zool. Harv. 154: 215-368.
↑  Meehan, Christopher J.; Olson, Eric J.; Reudink, Matthew W.; Kyser, T. Kurt; Curry, Robert L. (2009): "Herbivory in a spider through exploitation of an ant-plant mutualism." Current Biology 19:R892-R893.
אריה שומר

אריה דב שומר (נולד ב-1943) הוא איש ציבור ישראלי, כיהן כעוזרו של נשיא מדינת ישראל עזר ויצמן, וכן כמנכ"ל בית הנשיא. הוא שימש גם כמנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה וכחבר מועצת עיריית תל אביב.
קורות חיים

שומר נולד בתל אביב, היה חניך ומרַכז סניף תנועת בני עקיבא בתל אביב ולמד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. בצה"ל שירת כקצין בחיל החינוך וראש לשכת הרב הצבאי הראשי. לאחר מכן עבר לחיל האוויר בו שירת כמפקד טייסת מנהלה בשדה דב ובבסיס רמת דוד. שימש מפקדו האחרון של שדה אופיר בסיני והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. למד באוניברסיטת בר-אילן – מדעי המדינה, ובאוניברסיטת חיפה – מינהל בכיר.
ב-1983 השתחרר מצה"ל והצטרף למפלגת יחד שהקים עזר ויצמן. מאז ובמשך מרבית תפקידיו הציבוריים של ויצמן עד מותו, עבד שומר לצדו ונודע כאיש הביצוע שלו. ב-1984 כיהן כעוזרו של ויצמן בכהונתו כשר בלי תיק, ובשנים 1988-1989 כמנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה. לאחר התפטרותו של ויצמן מממשלת שמיר, ובין השנים 1990 – 1992, שימש ראש מערך ההסברה של אוניברסיטת בר-אילן, וסגן נשיא לקשרי חוץ. לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים וחמש, מונה למשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה. בתפקידו זה סייע ליצחק חופי בעבודתו בבחינת דרכי העבודה של ישראל בחבר המדינות והתאום בין לשכת הקשר, הסוכנות היהודית ושאר הגופים שעסקו בעליה.
ב-1993 עם התמנותו של ויצמן לנשיא המדינה התמנה שומר למנכ"ל בית הנשיא. בתפקידו זה הוגדר בעיתונות כ"אחד האנשים החזקים במדינה. כמנכ"לו הכל-יכול של בית הנשיא ויד ימינו של הנשיא, המביא והמוציא בבית. אלפים ביקשו ממנו עזרה, שיחרו לפתחו, התחננו לפגישה עם הנשיא, שרק ילחש את שמם באוזנו".
לאחר התפטרותו של ויצמן וכניסתו של הנשיא משה קצב לתפקיד, נשאר שומר לתקופת חפיפה, עד שפרש ב-2001, ועבר לכהן במשך כשנה כמנכ"ל משרד התרבות תחת כהונתו של השר מתן וילנאי. כאשר פרש גם מתפקיד זה, הביע את רצונו להתמודד על כהונת ראש העיר באר שבע, אך ויתר והתמודד בהצלחה בבחירות המקומיות למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם סיעת כח לגמלאים וכיהן מטעמה במועצה בשנים 2003-2008.
לקראת הבחירות ב-2006 הצטרף לתנועת "תפנית" של עוזי דיין, ושובץ במקום השישי ברשימה, שלא הצליחה להכניס נציגים לכנסת. לקראת הבחירות המקומיות בירושלים בשנת 2008 מונה לשמש בראש מטה הבחירות של ארקדי גאידמק וצדק חברתי לעיריית ירושלים.
מאז פרישתו מבית הנשיא ובמקביל לתפקידיו הציבוריים, ניסה כוחו בעסקים שונים עם מדינות מהמזרח הרחוק, אך כשל, והתפרסם כמי שירד מנכסיו כדי לכסות חובות. לאחר שפרע את חובותיו שב שומר לתפקידיו הציבוריים ולעסקים פרטיים.
כיום שומר חבר מפלגת העבודה. הוא מכהן בהתנדבות כיו"ר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל, וכן קונסול כבוד כללי של הרפובליקה של קוריאה.
שומר היה נשוי לשולמית לבית סוקניק (דודניתו מדרגה שנייה של הרמטכ"ל לשעבר, יגאל ידין) עד למותה ב-2015. אב לשלושה, והתגורר בתל אביב.  ב-2017 נישא בשנית לאילנה, ומתגורר במושב בני ראם.
הערות שוליים

↑  Baruch Gurevitz, Open gates: the story behind the mass immigration to Israel from the Soviet Union, 1996, page 184
↑  עידן קוולר, אריה שומר מונה לעמוד בראש המטה של גאידמק, 30 ביולי 2008, באתר גלי צה"ל
אנטון פון ורנר

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1843 פרנקפורט על האודר, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  4 בינואר 1915 (בגיל 71) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 שם לידה:  Anton Alexander von Werner 
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של קהילת שנים-עשר השליחים 
 מקום לימודים:  האקדמיה הפרוסית לאמנות  אקדמיית ברלין לאמנות  האקדמיה לאמנויות של קרלוסהה 
 תחום יצירה:  ציור היסטורי 
 הושפע על ידי:  אדולף דה קודר, וילהלם שירמר, August von Kloeber 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1887)  מסדר העיט האדום, דרגה 1 
 חתימה:   
 
אנטון אלכסנדר פון ורנר (בגרמנית: Anton Alexander von Werner‏; 9 במאי 1843 – 4 בינואר 1915) היה צייר גרמני הידוע בציורי ההיסטוריה שלו על אירועים פוליטיים וצבאיים בולטים בממלכת פרוסיה.
ביוגרפיה

ורנר נולד בפרנקפורט על האודר בפרובינציה ברוסנבורג הפרוסית, בנו של נגר. משפחתו הגיעה במקור ממזרח פרוסיה וקבלה תואר אצילות (פון) בשנת 1701. הוא החל בלימודיו כצייר דקורטיבי בשנת 1857 ומשנת 1860 ואילך למד ציור באקדמיה הפרוסית לאמנויות בברלין. כעבור שנה המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה, שם למד אצל יוהאן וילהלם שירמר, לודוויג דס קודרה, אדולף שרודטר וקרל פרידריך לסינג.
בקרלסרוהה נפגש ורנר עם אמנים כמו אדוארד דבריאנט, יוהנס ברהמס וקלרה שומאן, פאול הייזה והצייר הנורווגי הנס גודה. הסופר יוזף ויקטור פון שפל, שהפך לחבר קרוב, הציג בפניו את הדוכס הגדול פרידריך הראשון מבאדן, ורנר אייר כמה מהדורות מודפסות של יצירותיו של שפל.
ורנר ביקר בפריז בשנת 1865 ושוב ממארס 1867 עד יולי 1868, והכין את התערוכה הבינלאומית של 1867. הוא הושפע מאוד מציורי ההיסטוריה של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אינגרס, אז'ן דלקרואה, ארנסט מיסוניר וליאון קוגניט אותם פגש באופן אישי. לאחר שקיבל מלגה לתערוכת עבודותיו המוקדמות בתערוכה הבינלאומית, עבר לאיטליה בשנת 1868 ושהה אצל אנסלם פויירבך ברומא עד נובמבר 1869. בשובו לבאדן קיבל כמה הזמנות ממלכתיות.
עם פרוץ המלחמה הצרפתית–פרוסית נשלח ורנר עם צוות הקורפוס השלישי בפיקודו של הנסיך פרידריך ויליאם מפרוסיה באוקטובר 1870. בינואר 1871 הוא זומן למפקדה הפרוסית בוורסאי והוזמן להנציח את הכרזת האימפריה הגרמנית בהיכל המראות. ציור זה סימן את פריצת הדרך האחרונה של ורנר, הוא התוודע לנסיכים פדרליים גרמנים רבים שהציג, נפגש עם הקנצלר אוטו פון ביסמרק ועם מרשל השדה הלמוט פון מולטקה, וכן עם הקיסר וילהלם הראשון. לאחר מכן שב לברלין, והתחתן עם מלווין שרודטר, בתו של המורה שלו אדולף שרודטר באוגוסט 1871.
בברלין תכנן ורנר את קישוט שדרת אונטר דן לינדן עם הגעתם של הכוחות הגרמנים המנצחים. הוא קיבל עבודות נוספות ליצירת עיטורי הקיר באכסדרת עמוד הניצחון. הוא המשיך להנציח את מלחמת צרפת–פרוסיה בכמה ציורים שהוזמנו.
בשנת 1873 מונה ורנר לפרופסור באקדמיה בברלין. הוא השפיע על תלמידים רבים כמו פאול קליינשמידט. הקריירה שלו הגיעה לשיאה בשנת 1875, שהפך למנהל האקדמיה. לאחר 1888, בעודו בחצרו של ויליאם השני, חינך ורנר את הקיסר להיות צייר.
הוא נפטר בברלין בשנת 1915.
יצירה

עבודותיו החשובות ביותר של ורנר כוללות את הכרזת האימפריה הגרמנית בוורסאי, מולטקה לפני הכניסה לפריז, מולטקה בוורסאי, מפגש ביסמרק ונפוליאון השלישי, ויליאם הראשון מבקר בקברים. כמו כן כמה קישוטים שהוצבו לפסיפס בעמוד הניצחון בברלין. עבודתו של ורנר מעניינת בעיקר בערך ההיסטורי של תמונותיו על אירועי מלחמת צרפת-פרוסיה.
ורנר היה ידיד טוב עם הצייר הנורווגי הנס גודה אותו פגש בבית הספר בקרלסרוהה, ועמו עבד אחר כך באקדמיה בברלין.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed., Werner, Anton Alexander von, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 28
↑  Biographie:Anton von Werner, 1843-1915
↑  HOME – Kronberger Malerkolonie, www.kronberger-malerkolonie.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271909005171  PLWABN: 9810635250605606  BIBSYS: 90311354  BnF: cb12064253s (data)  CANTIC: a11092087  GND: 118932756  ISNI: 0000 0000 6675 1668  LCCN: n85044454  LNB: 000217415  NKC: mzk2003202436  NTA: 070737274  RERO: 02-A003968457  RKD: 83691  SELIBR: 252606  SNAC: w60310sj  SUDOC: 028903218  ULAN: 500010971  VIAF: 13106560   WorldCat (עם VIAF): 13106560
אנטינייטרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 הרכב:  האדרון
 סטטיסטיקה:  פרמיון
 קבוצת שיוך:  אנטיבאריון
 אנטי-חלקיק:  נייטרון
 סמל:  n
 תכונות
 מסת מנוחה:  ‎1.674927471×10-27‎ kg 939.5654133 MeV/c2
 מטען חשמלי:  0 e
 ספין:  1⁄2 ħ
 מספר לפטוני:  0
 מספר באריוני:  -1
 מטען צבע:  0
 אינטראקציות:  הכוח החזק, הכוח החלש, כבידה הכוח הגרעיני (כשנמצא בגרעין)
 הרכב קווארקים:  udd
 אורך חיים:  881.5 שניות (חלקיק חופשי) יציב (כשנמצא בגרעין)
 היסטוריה
 נצפה?:  כן
 תאריך גילוי:  1956
 מגלה:  ברוס קורק (אנ') ואחרים
 מתקן:  בוואטרון (אנ')
 מוסד:  המעבדה הלאומית לורנס ברקלי
 
אנטינייטרון (n) הוא האנטי-חלקיק של הנייטרון. חלק מתכונותיהם של אנטינייטרונים זהות לאלו של נייטרונים, לרבות המסה והמטען החשמלי. לעומת זאת, חלק מהמספרים הקואנטיים של האנטינייטרון הם בעלי הערכים הנגדיים לאלו של הנייטרון, לרבות מספר הבאריון והאיזוספין.
האנטינייטרון התגלה ב-1956, על ידי קבוצה שכללה את הפיזיקאי ברוס קורק מהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי, במאיץ החלקיקים בוואטרון (Bevatron). קוארקי הערכיות (valence quarks) של האנטינייטרון הם שני אנטיקוארקי למטה ואנטיקוארק למעלה אחד (udd).
קשה יחסית לערוך ניסויים המערבים אנטינייטרונים, מכיוון שאין להם מטען חשמלי המאפשר להאיץ אותם, כמו שיש לאנטיפרוטונים. אנטינייטרון חופשי צפוי להיות בעל אורך חיים זהה לזה של הנייטרון, דהיינו, כ-881.5 שניות. אולם, לרוב, אנטינייטרונים מפסיקים להתקיים לאחר זמן קצר יותר, מכיוון שהם מגיבים עם נייטרון ומתאיינים.
ראו גם

אנטיפרוטון
אנטי-חומר
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
אקנתוזיס

אקנתוזיס ניגריקנס
אקנתוזיס (בכתיב לועזי: Acanthosis) הוא מצב של היפרפלזיה (התרבות תאים) בשכבת ה- stratum spinosum שבאפידרמיס, כתוצאה מהתרבות של קרטינוציטים.
כתוצאה מהתרבות זו מתעבה האפידרמיס.
מצבים שבהם האקנתוזיס ניכר מכונים pseudoephitheliomatous hyperplasia או pseudo cancerous hyperplasia.
תופעה זו יכולה להופיע גם כתגובה לתהליך פתולוגי בדרמיס.
אקנתוזיס ניגריקנס הוא מצב פתולוגי בו מופיעים על הצוואר, במפשעה ובבתי השחי גידולים (שפירים או ממאירים) הנראים כיבלות. לרוב מצביע אקנתוזיס ניגריקנס על רמות אינסולין גבוהות היכולות לנבוע מסוכרת ואצל מתבגרים על רמות גבוהות של פקטורי גדילה שונים.
הערות שוליים

↑  Orit Pinhas-Hamiel, Ilana Koren, Pnina Vardi, ‏Type 2 Diabetes among Adolescents in Israel, הרפואה, פברואר 2000
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנטון סעאדה

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1904 צ'הור אל-שויר, לבנון 
 הוצאה להורג:  8 ביולי 1949 (בגיל 45) ביירות, לבנון 
 שם לידה:  أنطون خليل سعادة 
 מדינה:  לבנון, לבנון הגדולה, State of Greater Lebanon, האימפריה העות'מאנית, הרפובליקה הסורית השנייה 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 מפלגה:  המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית 
 בן או בת זוג:  Juliette Elmir 
 
אנטון סעאדה (בערבית: أنطون سعادة; 1 במרץ 1904 –  8 ביולי 1949) היה מייסד המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית בשנת 1932. מפלגתו העלתה את רעיון הזהות הלאומית הסורית לראשונה לתודעה בסוריה.
ביוגרפיה

סעאדה נולד בכפר צ'הור אל-שויר (אנ') בקרבת ביירות, למשפחה נוצרית יוונית-אורתודוקסית משכילה. אביו היה רופא. בעקבות המצב המדיני בלבנון אביו היגר לברזיל שם עסק בפרסום עיתונים לקהילה הסורית שהתמקמה בדרום אמריקה. אנטון הצטרף לאביו שבברזיל בשנת 1920, אחרי מלחמת העולם הראשונה. בסאו פאולו, הוא סייע לאביו בעריכת מגזינים, אך מלבד זאת לא ידוע על חינוך אקדמי שקיבל. הוא ייסד בשנת 1924 חברה חשאית שמטרתה לפעול למען אחדותה של סוריה הטבעית, אך היא התפוררה בשנת 1925. בעודו בברזיל למד גרמנית ורוסית. הוא חזר ללבנון ביולי 1930. בשנת 1931 כתב את "טרגדיה של אהבה" שפורסם לראשונה עם "סיפור חג גבירתנו מסידנאיה" בספר אחד בביירות במהלך שנת 1933. סעאדה חזר לביתו ב-2 במרץ 1947, ובדמשק הכריז סעאדה ב-4 ביולי 1949 על המהפכה החברתית הלאומית הראשונה שתהרוס את שלטון העריצות, השחיתות והזיוף.
סעאדה ראה באזורים נרחבים כשייכים לסוריה. גבולותיה של סוריה הגדולה השתרעו עד לנהר הפרת במזרח, קפריסין במערב, חצי האי סיני בדרום וכן נכללו שטחי ארץ ישראל ועבר הירדן. הוא הקים את המפלגה הסורית לאומית ב-16 בנובמבר 1932. ב-16 בנובמבר 1935 נודע קיומה של המפלגה. סעאדה נעצר ונידון לשישה חודשי מאסר, במהלכם כתב את ספרו "עלייתם של הלאומים". הוא שוחרר מהכלא אך נעצר שוב בסוף יוני 1936. במהלך תקופת המאסר הזו כתב את חוברתו "עקרונות מוסברים". בתחילת נובמבר הוא שוחרר מהכלא, והוחזר אליו בתחילת מרץ 1937. לאחר שכתב את ספרו "עלייתה של האומה הסורית", כתב היד הוחרם בעת מעצרו, והרשויות סירבו להחזיר אותו. שוחרר בסוף מאי 1937, הקים את העיתון "אנ-נהדה" בנובמבר 1937. סעאדה המשיך להוביל את המפלגה עד שעזב את הארץ בשנת 1938 כדי לארגן את סניפי המפלגה בחוץ לארץ.
ב-7 ביולי 1949 שוכנע נשיא סוריה חוסני אל זעים להסגיר את סעאדה לשלטונות לבנון, שחקרו והוציאו אותו להורג ב-8 ביולי 1949.