stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפרצון דוארטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידות
 רוחב ממוצע:  6 ק"מ 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  64°12′S 60°57′W﻿ / ﻿64.2°S 60.95°W﻿ / -64.2; -60.95
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרצון דוארטה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרצון דוארטה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון דוארטה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון דוארטה
 
מפרצון דוארטה (באנגלית: Duarte Cove) הוא מפרצון בחוף דאנקו בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרצון 6 קילומטרים, והוא חודר לפנים היבשת 4.9 קילומטרים.
פתח המפרצון מצוי דרומית נקודת קיירבה, וצפונית לנקודת רנצו.
היסטוריה > גילוי המפרצון

המפרצון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

המפרצון נקרא על שמו של רב החובל חוזה דוארטה (José Duarte), מפקד ספינת התובלה מאייפו (Maipo), במסגרת משלחת החקר הצ'יליאנית האנטארקטית שחקרה את אנטארקטיקה בשנת 1949.
הערות שוליים

↑  מידע היסטורי על גילוי המפרצון ומקור שמו
מריה מאליברן

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1808 פריז, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  23 בספטמבר 1836 (בגיל 28) מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  María-Felicia García Sitches 
 שם במה:  La Malibran 
 מקום קבורה:  Laeken Churchyard 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  הרומנטיקה 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  סופרן, מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  שארל דה בריו (מרץ 1836–?) פרנסואה-אז'ן מאליברן (1826–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Charles-Wilfrid de Bériot 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריה מאליברן
מריה מאליברן (בספרדית: Maria Malibran;‏ 24 במרץ 1808 – 23 בספטמבר 1836) הייתה זמרת ילידת צרפת ממוצא ספרדי, אחת מזמרות האופרה המפורסמות ביותר של המאה ה-19. מאליברן נודעה באישיותה הסוערת ובעוצמתה הדרמטית והייתה לדמות אגדית אחרי מותה בגיל 28. דיווחים על קולה מאותן שנים מתארים אותו כיוצא מגדר הרגיל מבחינת המנעד, החוזק והגמישות. להלכה הייתה מצו-סופרן, אם כי רוב הופעותיה היו כסופרן.
קורות חיים וקריירה

מאליברן נולדה בפריז בשם מריה פליסיטאס גארסיה למשפחת מוזיקאים ספרדית מפורסמת. אביה, מנואל גארסיה, היה טנור ידוע שם, שזכה להערצת רוסיני, על יצירת דמותו של הרוזן אלמביבה באופרה שלו, הספר מסביליה. גארסיה היה גם מלחין ומורה רב השפעה לפיתוח קול והיה מורה הזמרה הראשון של מריה. הוא תואר כקשוח ועריץ; השיעורים שנתן לבתו היו למריבות בלתי פוסקות בין שני בעלי אגו איתן ובלתי מתפשר.
קורות חיים וקריירה > ראשית הקריירה

בפעם הראשונה עלתה מאליברן על בימת האופרה בגיל 17, כזמרת במקהלה של תיאטרון המלך בלונדון. כשהפרימה דונה חלתה, הציע גארסיה שבתו תקבל עליה את תפקיד רוזינה באופרה הספר מסביליה. הקהל אהב את המצו הצעירה
והיא המשיכה לשיר בתפקיד עד סוף העונה. עם תום העונה, לקח גארסיה את להקת האופרה שלו לניו יורק כדי להביא תרבות לילידים. הלהקה הורכבה בעיקר מבני משפחתו: מריה, אחיה, מנואל, ואחותה הצעירה, פולין גארסיה-ויארדו, שתיעשה בהמשך לזמרת מפורסמת בזכות עצמה.
הייתה זו הפעם הראשונה, שאופרה איטלקית בוצעה בניו יורק, במשך תקופה של תשעה חודשים. מריה שרה את התפקידים הראשיים בשמונה אופרות, ששתיים מהן כתב אביה. בניו יורק פגשה ונישאה בחיפזון לבנקאי פרנסואה אז'ן מאליברן, שהיה מבוגר ממנה ב-28 שנים. יש גורסים, שאביה של מריה אילץ אותה להינשא לבנקאי בתמורה להבטחתו של זה לתת למנואל גארסיה 100,000 פרנק. אבל לדברי אחרים, מריה נישאה פשוט כדי להימלט מאביה העריץ. חודשים ספורים לאחר החתונה הכריז הבעל הטרי על פשיטת רגל ומריה נאלצה לתמוך בו משכר הופעותיה. לאחר שנה עזבה את מאליברן וחזרה לאירופה.
באירופה שרה מאליברן את התפקיד הראשי בהצגת הבכורה של מריה סטוארדה של דוניצטי. האופרה, המבוססת על המחזה מריה סטיוארט של פרידריך שילר, הקימה עליה את זעם הצנזורים, שתבעו תיקונים בטקסט. מאליברן, כטיפוסי לה, התעלמה מתביעותיהם.
מריה מאליברן יצרה קשר רומנטי עם הכנר הבלגי שרל דה בריו. השניים חיו יחד כידועים בציבור במשך שש שנים ובשנת 1833 נולד להם ילד, לפני שמריה השיגה את ביטול נישואיה למאליברן. פליקס מנדלסון כתב אריה בליווי כינור סולו במיוחד בשביל הזוג. מאליברן הופיעה בבתי אופרה חשובים, ביניהם האופרה הלאומית של פריז, שם פגשה והופיעה עם המלחין והזמר האירי מייקל באלף.
קורות חיים וקריירה > שנותיה האחרונות ומותה

בשנת 1834 עברה מאליברן לאנגליה והתחילה להופיע בלונדון. באפריל 1836 נפלה מסוסה במהלך צייד וסבלה פגיעות, שמהן לא החלימה עוד. היא סירבה לפנות לרופא והמשיכה להופיע כשהיא נעזרת בקביים. בסוף מאי 1836 כיכבה ב"העלמה מארטואה", שבאלף כתב למענה. היא מתה חמישה חודשים אחרי התאונה.
תפקידים וסגנון ווקאלי

| תפקיד | אופרה | מלחין |
| --- | --- | --- |
| איזולין | העלמה מארטואה | מייקל באלף |
| ליאונורה | פידליו | לודוויג ואן בטהובן |
| רומיאו | בני-קאפולט ובני-מונטגיו | וינצ'נזו בליני |
| גואלטיירו | הפיראט | וינצ'נזו בליני |
| נורמה | נורמה | וינצ'נזו בליני |
| אמינה | לה סונמבולה | וינצ'נזו בליני |
| ליסה | לה סונמבולה | וינצ'נזו בליני |
| נסיכת נווארה | ז'אן מפריז | פרנסואה-אדריאן בואלדייה |
| הסטודנט | הסטודנט מינה | שלארד |
| פידאלמה | נישואים בסתר | דומניקו צ'ימרוזה |
| אדליה | בת הקשת | קארלו קוצ'ה |
| אדינה | שיקוי האהבה | גאטנו דוניצטי |
| מריה סטוארדה | מריה סטוארדה | גאטנו דוניצטי |
| אינז דה קאסטרו | אינז דה קאסטרו | ג'וזפה פרסיאני |
| קלארי | קלארי | ז'אק פרומנטל הלוי |
| אלמה | הצלבני במצריים | ג'אקומו מיירביר |
| פליצ'ה | הצלבני במצריים | ג'אקומו מיירביר |
| צרלינה | דון ג'ובאני | וולפגנג אמדאוס מוצרט |
| סוזנה | נישואי פיגארו | וולפגנג אמדאוס מוצרט |
| אירנה | אירנה | ג'ובאני פאצ'יני |
| אמליה | אמליה, או 8 שנות קביעות | לאורו רוסי |
| רוזינה | הספר מסביליה | ג'ואקינו רוסיני |
| פיורילה | הטורקי באיטליה | ג'ואקינו רוסיני |
| אנג'לינה | לה צ'נרנטולה | ג'ואקינו רוסיני |
| נינטה | La Gazza Ladra | ג'ואקינו רוסיני |
| דזדמונה | אותלו | ג'ואקינו רוסיני |
| אותלו | אותלו | ג'ואקינו רוסיני |
| סמיראמידה | סמיראמידה | ג'ואקינו רוסיני |
| ארסאצ'ה | סמיראמידה | ג'ואקינו רוסיני |
| טנקרדי | טנקרדי | ג'ואקינו רוסיני |
| ג'ובאנה גריי | ג'ובאנה גריי | ניקולא ואקאיי |
| רומיאו | ג'ולייטה ורומיאו | ניקולא ואקאיי |
שמה של מאליברן נקשר בעיקר עם אופרות של רוסיני - היא שרה ב"טנקרדי", "אוטלו", "טורקי באיטליה", "לה צ'נרנטולה" ו"סמיראמידה", אבל הופיעה גם ב- Il crociato in Egitto של מאיירבר וקצרה הצלחה מרובה באופרות של וינצ'נצו בליני, La Sonnambula ו"בני קאפולט ובני מונטגיו". בליני כתב גרסה חדשה לאופרה שלו, "הפוריטנים" להתאימה לקול המצו-סופרן שלה ואפילו הבטיח לכתוב אופרה חדשה במיוחד בשבילה, אבל נפטר לפני שהספיק למלא את הבטחתו.
מאליברן התברכה, כך אומרים, במנעד רחב במיוחד ואם לשפוט על פי התפקידים ששרה, נראה שהוא היה בן שלוש אוקטבות. בני זמנה של מאליברן התפעלו מעוצמת הרגש שהציגה על הבימה. רוסיני, דוניצטי, שופן, מנדלסון וליסט היו בין מעריציה. הצייר אז'ן דלקרואה, בניגוד להם, האשים אותה בחוסר עידון ורמה ובניסיון "לקרוץ להמונים, שאין להם שום טעם אמנותי."
סרט קולנוע

מפיק הסרטים ורנר שרוטר יצר סרט על מאליברן: "מותה של מריה מאליברן" (1971), בכיכובה של מלכת היופי קנדי דרלינג.
מפרצון ורדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ג'וזפה ורדי 
 סוג:  פיורד 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  71°36′S 74°30′W﻿ / ﻿71.6°S 74.5°W﻿ / -71.6; -74.5
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרצון ורדי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרצון ורדי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון ורדי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון ורדי
 
תמונת על של האי אלכסנדר
מפרצון ורדי (באנגלית: Verdi Inlet) הוא מפרצון מכוסה קרח בחוף הצפוני של חצי האי בטהובן, בדרום מערב האי אלכסנדר שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין חצי האי פשה, וחצי האי האריס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המפרצון

הפרצון התגלה מן האוויר, ומופה באופן גס (חלקי), על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948
המפרצון מופה בשנת 1960 על ידי ד. סירל (D. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המפרצון נתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר המיפוי בוצע בשנת 1959
↑  מידע היסטורי על מנת שמות אתרים באזור
| אתרים על שם מלחינים, מוזיקאים ויצירות מוזיקליות באי אלכסנדר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | באלאקירב • בארטוק • גילברט • דיליוס • מיקאדו • סאליבן • סיבליוס • פלסטרינה |  |
| הדומי קרח | הנדל • וגנר • מוצרט |  |
| מדפי קרח | באך • ברהמס • בריטן |  |
| שדות שלג | שדה השלג פרסל |  |
| מפרצונים | בוקריני • ברהמס • בריטן • היידן • ובר • ורדי • מנדלסון • סטרווינסקי • פורה • קופרן • ראמו • שוברט |  |
| הרים, רמות ומצוקים | רכס אטאנסוב • רמת אלגר • נונאטאקי אפאלאצ'יה • הר בורודין • פסגת גלוק • הר גריג • רמת דביסי • הר וילבי • מעבר האפנר • הרי לאסוס • הר ליסט • שלוחת מאהלר • פסגות מוסורגסקי • הר מורלי • נונאטאק פיגארו • הר פינאפור • גבעות פינלנדיה • הר צ'ייקובסקי • הר שומאן • גבעת שופן |  |
| חצאי אי | אירואיקה • בטהובן • מונטוורדי • שוסטקוביץ' |  |
| לשונות יבשה | נקודת ברליוז • נקודת רוסיני |  |
מריו גארסיה מנוקל

מריו גארסיה מנוקל עם אשתו ובנו
מריו גארסיה מנוקל (בספרדית: Mario García Menocal; ‏17 בדצמבר 1866 - 7 בספטמבר 1941) היה נשיאה השלישי של קובה, בין 1913 ל-1921.
קורות חייו

מריו גארסיה מנוקל נולד בחגואיי גראנדה שבמחוז מטאנסס. בהיותו בן 13 נשלח לפנימיות בארצות הברית, תחילה במדינת ניו יורק ואחר כך במרילנד. בין 1884 ל-1888 למד בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת קורנל.
עם שובו לקובה, נטל מנוקל חלק במאבק לעצמאותה של קובה, ולאחר שזו הושגה, היה מבכירי המפלגה השמרנית.
ב-1912 נבחר לנשיאה השלישי של קובה, לאחר קדנציה אחת בה כיהן בתפקיד חוסה מיגל גומס מהמפלגה הליברלית. מנוקל הנהיג מדיניות כלכלית שנועדה לתמוך בתאגידים ובעסקים, וחרף ביקורת ומאבק צמוד עם המפלגה הליברלית, ניצח גם בבחירות שנערכו ב-1916. ב-7 באפריל 1917 הכריז מנוקל מלחמה על גרמניה, יום לאחר שעשתה זאת ארצות הברית. קובה אמנם לא נטלה חלק פעיל במלחמת העולם השנייה, אך שימשה כבסיס למלחמה בצוללות הגרמניות שאיימו על איי הודו המערבית.
שתי תקופות כהונתו אופיינו בגידול בשחיתות ובתופעות של שוחד במגזר הציבורי. חוקת קובה מנעה ממנו להתמודד על כהונה שלישית, וב-1921 פינה את כסאו לאלפרדו סיאס מהמפלגה הליברלית.
ב-1924 ניסה מנוקל להתמודד שוב על נשיאות המדינה, אך הפסיד לחרארדו מצ'אדו מהמפלגה הליברלית. ב-1931 היה מעורב בניסיון הפיכה כושל נגד מצ'אדו, שבעקבותיו הוגלה לארצות הברית. עם שובו לקובה, ב-1936, ניסה שוב להתמודד על משרת הנשיא, אך הפסיד למיגל מריאנו גומס.
ב-1941 מת מנוקל בסנטיאגו דה קובה.
משה אלשיך

| --- | --- |

 לידה:  1506 ה'רס"ז אדריאנופול, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1600  (בגיל 94 בערך) י"ג בניסן ה'ש"ס צפת, האימפריה העות'מאנית
 כינוי:  האלשיך הקדוש
 מקום קבורה:  ישראל בית העלמין העתיק בצפת
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית (1453–1844) האימפריה העות'מאנית
 תקופת הפעילות:  ?–1593 
 תחומי עיסוק:  הלכה, שו"ת, דרש
 רבותיו:  רבי יוסף קארו
 תלמידיו:  רבי חיים ויטאל
 בני דורו:  האר"י
 חיבוריו:  תורת משה
 
רבי משה אלשיך (מכונה האלשיך הקדוש) (ה'רס"ז, 1506/1507 – י"ג בניסן ש"ס, 1600), היה פרשן ומחבר דרשות מפורסמות על התורה (המכונות 'אלשיך'), שד"ר, ופוסק בצפת. תלמידם של רבי יוסף טאיטאצאק ורבי יוסף קארו ורבו של רבי חיים ויטאל בתלמוד ובהלכה.
ביוגרפיה

נולד לחיים באדריאנופול, שם למד בישיבתו של רבי יוסף קארו ביחד עם חברו אברהם בן אשר. מאוחר יותר עבר לישיבתו של רבי יוסף טאיטאצאק בסלוניקי. בשנת ה'רצ"ה (1535) עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת. כבר בגיל צעיר יחסית בלט כפוסק הלכה. שנה לאחר מכן, בשנת ה'רצ"ו (1536), כאשר עלה ר' יוסף קארו לצפת, כבר שימש בה ר' משה אלשיך כאחד מדייני צפת. לימים נדפס קובץ של מאה וארבעים מתשובותיו בספר שו"ת בשם 'הרב משה'.
ר' משה עמד בראשן של שתי ישיבות בצפת, בהן לימד עיון. בהקדמה לספרו תורת משה המכיל דרשות על התורה, כותב המהר"מ אלשיך שעיקר עיסוקו היה בלימוד העיון ואת דרשותיו על התורה כתב בימי שישי לעת מצוא.
לאחר חידוש הסמיכה על ידי ר' יעקב בירב הוסמך ר' משה אלשיך על ידי רבו, ר' יוסף קארו. ר' משה עצמו סמך את רבי יום טוב צהלון. ישנה מסורת לפיה סירב האר"י ללמד את ר' משה אלשיך קבלה בעצמו, אלא רק מפי תלמידו רבי חיים ויטאל.
בימי זקנתו בשנת ה'ש"ן (1590) בקירוב יצא כשד"ר בשליחות אל סוריה, טורקיה ופרס.
רבי משה אלשיך זכה להערצה רבה בימי חייו ולאחר מכן ויש המוסיפים, עד היום, לשמו את הכינוי 'הקדוש'. ר' משה נפטר ונקבר בצפת. בית כנסת עתיק הקרוי 'בית הכנסת האלשיך הקדוש' נמצא בעיר העתיקה של צפת.
בנו היה חיים אלשיך.
בין תלמידיו היה רבי יצחק בן רבי מרדכי גרשון טריויס.
חיבוריו

הרב אלשיך חיבר פירוש על התורה בשם 'תורת משה', וכן פירושים על ספרי הנביאים ועל חמש מגילות וחלק מספרי הכתובים. בהקדמתו לפירושו על ספר דניאל הוא מסביר את דרך כתיבת פירושיו ומציין שפירושיו הם עיבוד של דרשות שנשא. כמו כן חיבר פירוש למסכת אבות בשם 'ירים משה', פירוש להגדה של פסח וכן קינות על חורבן בית המקדש ועל 'גלות השכינה'. בסוף ימיו כתב הרב אלשיך מאמר בשם 'חזות קשה' ובה תיאר את ראשית ירידתה של העיר צפת מגדולתה. על חיבוריו והשקפותיו של האלשיך נכתב ספרו של שמעון שלם, ר' משה אלשיך - לחקר שיטתו הפרשנית והשקפותיו בענייני מחשבה ומוסר, ירושלים תשכ"ו.
ספריו

תורת משה - פירוש ודרש על התורה מבוסס על דרשות שנתן הרב אלשיך (הספר מוכר בשם "אלשיך" להבדיל מהתורה הניתנה בסיני, הקרויה באותו השם).
מראות הצובאות - דרשות על ספרי נביאים.
דברים טובים - על קהלת.
דברים ניחומים - על איכה.
משאת משה - על מגילת אסתר.
שושנת העמקים - על שיר השירים.
חבצלת השרון - על ספר דניאל.
חלקת מחוקק - על ספר איוב.
רוממות אל - על תהילים.
עיני משה פירוש למגילת רות, ונציה ה'שסא.
רב פנינים - על ספר משלי, ווארשא ה'תרל"ו.
שאלות ותשובות מהר"ם אלשיך - ירושלים תש"ך. (מהדורה חדשה יצאה לאור על ידי מכון הכתב בעריכת הרב עזרא בצרי - אב"ד ירושלים - תשע"א).
ירים משה - פירוש לפרקי אבות.
פירוש להגדה של פסח, נדפס בוונציה בשנת שס"א 1601.
לקריאה נוספת

שמעון שלם, לחקר שיטות הפירוש והדרש של רבי משה אלשיך, ב"ספונות: מחקרים ומקורות לתולדות קהילות ישראל במזרח", כרך ה, ע' קנא - רו, תשכ"א.
שמעון שלם, מחשבה ומוסר בפירושיו של רבי משה אלשיך, ב"ספונות: מחקרים ומקורות לתולדות קהילות ישראל במזרח", כרך ו, ע' קצז - רנח, תשכ"ב.
הערות שוליים

↑  אחד מחמישה המכונים כך: האחרים: רבי יהודה הנשיא (רבנו הקדוש) השל"ה, האר"י ו'האור החיים'
↑  לפי זאב וילנאי נפטר רבי משה בשנת שנ"ג - 1593[דרוש מקור]
↑  שם אביו ע"פ הנכתב על מצבתו
↑  הקדמה לספרו רב פנינים
↑  ספר "שבט מוסר" כג, כא, גרסאות נוספות מופיעות בספר החזיונות למהרח"ו ירושלים תשי"ד עמ' ח', ובגרסה אחרת בספרו של ר' יוסף סמברי דברי יוסף (מהדורת שמעון שטובר) ירושלים תשנ"ד, עמ' 359-360.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257790005171  BnF: cb144955972 (data)  GND: 123828201  ISNI: 0000 0001 1871 1722  LCCN: n88109738  NKC: zmp2012739162  NTA: 119921944  RERO: 02-A002921490  SUDOC: 066644216  VIAF: 8305008   WorldCat (עם VIAF): 8305008 
שער ספר מראות הצובאות
משל העיוורים

ערך זה עוסק בציור של ברויגל. אם התכוונתם למשל על עיוורים הנדרשים לזהות פיל, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פיטר ברויגל האב
 תאריך יצירה:  1568
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן על עץ
 ממדים בס"מ
 רוחב:  154 ס״מ  156 ס״מ 
 גובה:  86 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס ההולנדי והפלמי 
 מספר יצירה:  Q 1 (National Museum of Capodimonte) 
 מיקום:  קאפודימונטה נאפולי שבאיטליה
 
משל העיוורים (בהולנדית: Parabel van de Blinden; ‏1568) הוא ציור שמן על לוח עץ, 86 × 154 ס"מ, מאת פיטר ברויגל האב. התמונה מוצגת כיום במוזיאון קאפודימונטה בנאפולי.
התמונה הוזמנה על ידי אלכסנדר פארנֶזֶה, דוכס פארמה (אנ').
נושא הציור מבוסס על הפסוק המכונה "משל העיוורים" בברית החדשה, הבשורה על פי לוקאס, פרק ו' 39: ”היוכל עיוור להדריך עיוור? הלא שניהם אל תוך הבור יִפָּלוּ...”
כיצירות אחרות של ברויגל, גם ביצירה זו רגישות ומודעות לטבע האנושי. הדמויות ביצירותיו של ברויגל אינן אידיאליות. דמויותיו אינן ממוקמות בהכרח בארמונות או בכנסיות, והוא אינו מתמקד בעשירים ומפורסמים, או בגיבורי התנ"ך, אלא באדם הפשוט. ברויגל מתבונן בעולם ומתארו על פגמיו מתוך מבט מרוחק במקצת ואירוני החושף את הכסילות האנושית ואת פגיעותה.
ביצירה "משל העיוורים" מתוארות שש דמויות של בני אדם עיוורים, האוחזים במקלות נחיה וצועדים קדימה תוך אחיזה זה בזה. כל אחת מהדמויות חולה במחלה אחרת שכפי הנראה הביאה עליה את העיוורון. הדמות הראשונה כבר נפלה לתוך תעלת מים והיא שרועה בה. הדמות השנייה, האוחזת בה, נוטה קדימה ומצויה באמצע הנפילה. אותה דמות צדה את מבטו של הצופה מכוונת את פניה הישר אליו, וכמו מרמזת לו שגם הוא יחליק במדרון בבוא יומו. הדמות שאחריה, שאינה יודעת על העומד להתרחש, מגששת את דרכה מכיוון שאינה חשה באדם שלפניה, אך בידה הימנית עסוקה בסידור בגדיה, מבלי לדעת שבעוד רגע סידורם לא ישנה כלל. גם שאר שלוש הדמויות הולכות לקראת נפילתן בעיוורון ובחוסר מודעות.
ניתן להבין בכמה דרכים את המסר ביצירה זו. ניתן להביט עליה כעל תמונה הבאה לתאר בבדיחות הדעת את האפיזודה המוזכרת בברית החדשה מדבריו של ישו. בנוסף, ניתן לראותה כביקורת על הכסילות האנושית, על ההולכים בתלם מבלי לשאול את עצמם שאלות. ציור הכנסייה ברקע עשוי להזכיר לצופה כי עליו ללכת בדרכי האל או הדת ולסמוך עליהם יותר מאשר על מעשיהם של בני אנוש.
קטע מהציור "משל העיוורים" מעטר את כריכת רב המכר על העיוורון מאת ז'וזה סאראמאגו.
מריו גבראנוביץ'

מריו גבראנוביץ' (בבוסנית: Mario Gavranović; נולד ב-25 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

גבראנוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות של עיר הולדתו לוגאנו. בעונת 2006/2007 חתם בלוגאנו, ובעונתו הראשונה הבקיע 8 שערים ב-21 משחקי ליגה בהם שותף. בקיץ 2008 הוא חתם בייברדון-ספורט במדיה הבקיע שמונה שערים ב-20 משחקים. לפני תחילת עונת 2009/2010, הוא הושאל לנשאטל גזמאקס.
לאחר שהרשים במחצית הראשונה של העונה, ב-1 בפברואר 2010 הוא חתם בשאלקה 04. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 2–4 נגד ולנסיה במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בשאלקה, הוא הושאל למיינץ 05 עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו.
במאי 2012 שוחרר ממינץ, ועבר לפ.צ. ציריך. ב-15 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בה הוא גם הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לוצרן. בינואר 2016 עבר לרייקה.
ב-5 בינואר 2018 חתם לשלוש שנים בדינמו זאגרב.
בקיץ 2021 חתם גבראנוביץ' בקייסריספור מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, גבראנוביץ' שיחק במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. ב-26 במרץ 2011, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 0-0 נגד בולגריה במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-15 באוגוסט 2012 הבקיע את צמד הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–4 נגד קרואטיה. גבראנוביץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2014.
תארים

הגביע הגרמני: 2010/2011
הגביע השווייצרי: 2013/2014
ליגת העל הקרואטית: 2016/2017
הגביע הקרואטי: 2016/2017
מלך השערים של ליגת העל הקרואטית: 2016/2017
מריו ברטיני

מריו ברטיני (באיטלקית: Mario Bertini; נולד ב-7 בינואר 1944) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. במהלך הקריירה שלו, ברטיני שיחק עבור מועדוני כדורגל איטלקים כמו פראטו, אמפולי, פיורנטינה, אינטר מילאנו ורימיני; הוא שותף לתשע עונות במדי אינטר, ואף זכה באליפות הליגה בעונת 1970/71. ברמה הבינלאומית, הוא ייצג את איטליה 25 פעמים בין השנים 1966 ל-1972, ואף הבקיע שני שערים במהלך תקופה זו. כמו כן, הוא היה חלק מסגל הנבחרת האיטלקית שהגיעה עד לגמר מונדיאל 1970.
קריירה

במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל כמו אמפולי (1963-64), פיורנטינה (1964-68), שבה השלים דאבל כשזכה בשנת 1966 בגביע האיטלקי ובגביע מיטרופה, ובאינטר מילאנו (1968-77), שבה זכה באליפות בעונת 1970/71. בנוסף, הוא זכה באליפות סרייה C כשיחק במדי פראטו בעונת 63–1962. הוא סיים את הקריירה שלו בשנת 1978 בסרייה ב', לאחר ששיחק עונה אחת במדי רימיני.
ברטיני רשם 25 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1966 ל-1972. הוא לא נכלל בסגל 22 השחקנים של איטליה למונדיאל 1966, אף על פי שהוא ולואיג'י ריבה עדיין הובאו לקמפיין על ידי המאמן האנגלי, אדמונדו פאברי, כדי לצבור ניסיון עם הנבחרת. ברטיני נטל חלק במונדיאל 1970, שבו לבש את החולצה מספר 10, ואף הגיעה עם הנבחרת עד לגמר. בגמר הוא זה שתופקד להצר את צעדיו של פלה, אך זה לא עצר את הנבחרת הברזילאית, מלנצח במשחק 1–4 ולזכות בגביע העולם.
סגנון המשחק

ברטיני היה קשר הגנתי זריז, שעבד מאוד קשה על המגרש. הוא היה ידוע בשל הסיבולת, החוזק ויכולות התיקול שלו, כשלעיתים שיחק גם כבלם. הוא שיחק בעיקר בתפקיד הקשר, משום שהוא הצליח להשיג את הכדור לאחר תיקול מוצלח ולהתחיל לבנות התקפה של קבוצתו. בנוסף, ברטיני היה ידוע בתור שחקן בעל בעיטה עוצמתית מרחוק ובעל בעיטות מדויקות מפנדלים.
תארים

הגביע האיטלקי (1): 1965/66
גביע מיטרופה (1): 1966
סרייה א' (1): 1970/71
סרייה C‏ (1): 1962/63
מפרצון וון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  65°02′15″S 61°36′00″W﻿ / ﻿65.0375°S 61.6°W﻿ / -65.0375; -61.6
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרצון וון(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרצון וון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון וון(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון וון
 
מפרצון וון (באנגלית: Vaughan Inlet) הוא מפרצון בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 16 קילומטרים ורוחבו 11.6 קילומטרים.
המפרץ ממוקם בין לשון היבשה שנוצרת על ידי גבעת וייטסייד שמדרום מערב, לבין נקודת שיוור, שמצפון מזרח למפרצון.
אל המפרצון נשפכים קרחון אוונס, קרחון גרין, קרחון הקטוריה, וקרחון ברניצה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המפרצון

אזור המפרצון צולם על ידי סר יוברט וילקינס, בטיסתו מעל האזור ב-20 בדצמבר 1928. האזור שצולם היה אזור בתרונות מכוסה קרח, שוילקינס קרא לו "פיורדי הקטוריה" (Hektoria Fiords), על שמה של ספינת ציד הלווייתנים "הקטוריה" (Hektoria), אשר העביר את משלחת החקר של וילקנס לאי דיספשן.
בשל נסיגת הקרחונים שנשפכים אל המפרץ ובעקבות השבר של מדף הקרח לארסן במרץ 2002, השתנה קו החוף, והופיע המפרצון.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המפרצון ניתן לו בשנת 2008 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרצון נקרא על שמו של דייוויד ג. וון (David G. Vaughan), פרופסור כבוד לגאוגרפיה, באוניברסיטת סוונסי; שהיה החוקר קרחונים של הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1986–1999, והחוקר הראשי של הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1999–2008. וון היה החוקר המוביל בנושא תנועת הקרחונים, והתפרקות מדפי הקרח של אנטארקטיקה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי על קרחון גרין
↑  מידע גאוגרפי על קרחון ברניצה
↑  מידע גאוגרפי על מפרצון וון
מרקו אורליו סוטו

מרקו אורליו סוטו
תמונתו של סוטו על שטר של 2 למפירה
מרקו אורליו סוטו (בספרדית: Marco Aurelio Soto;‏ 13 בנובמבר 1846 - 25 בפברואר 1908) היה נשיא הונדורס מ-1876 ועד ל-19 באוקטובר 1883. במשך תקופת כהונתו השפיע רבות על התפתחותה של מדינתו.
סוטו נולד בטגוסיגלפה, בירת הונדורס, ב-1846. את לימודיו סיים באוניברסיטת גואטמלה ב-1866 ועסק בעריכת דין. במהרה מונה למזכיר לענייני חוץ בממשלתו של נשיא גואטמלה, חוסה רופינו בריוס. בעקבות מתיחות בין הונדורס לגואטמלה נשלח סוטו לארץ מולדתו כשליח מטעם גואטמלה. ב-1877 נבחר לנשיא הונדורס.
סוטו פעל רבות למען מדינתו. עיקר פעולותיו היו: עידוד ענף המכרות, יצוא בקר, בניית קווי טלגרף ועידוד הקמת קו מסילת רכבת של הקריביים.
ב-1881 נבחר סוטו לכהונה שנייה, אך בעקבות משבר עם נשיא גואטמלה, חוסה בריוס, התפטר ממשרתו ועזב לארצות הברית. בתחילה שהה בסן פרנסיסקו ולאחר מכן בניו יורק.
דיוקנו של מרקו אורליו סוטו מתנוסס על פני שטר בערך נקוב של 2 למפירה.
מסכת שבת

עמוד ממסכת שבת בתלמוד הבבלי מהדורת וילנא
מַסֶּכֶת שַׁבָּת היא המסכת הראשונה בסדר מועד, שהוא הסדר השני בשישה סדרי משנה.
נושא המסכת הוא בעיקר דיני השבת, שבה חובה לשבות ממלאכה, על פי הכתוב בתורה "שָׁמוֹר אֶת-יוֹם הַשַּׁבָּת, לְקַדְּשׁוֹ", "לֹא תַעֲשֶׂה כָל-מְלָאכָה".
במסכת שבת 24 פרקים ו-139 משניות, המפרטים את ל"ט אבות המלאכה האסורות בשבת מן התורה, ואת תולדותיהן.
כמו כן מובאים שם דיני מצוות היום (הדלקת הנר, תפילה ושלוש סעודות), וכן גזירות ותקנות של חז"ל שהרחיבו את איסורי השביתה ממלאכה.
בגמרא של מסכת שבת ישנם 156 דפים בתלמוד הבבלי ו-92 דפים בתלמוד הירושלמי. המסכת היא הגדולה מבין המסכתות שבכל התלמוד מבחינת מילים (116,533) ואותיות (463,595).
מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה הראשונה שמסכת שבת היא המסכת הפותחת את סדר מועד היא שהשבת היא "קדמון במעלה" (בכירה במעלה). סיבות נוספות שמונה הרמב"ם הן שזמנה קבוע מאז בריאת העולם (כל שבעת ימים) ובנוסף שהיא פותחת את פרשת המועדות.
סיבה אחרת לפתיחה במסכת היא שהמסכת היא המסכת הגדולה ביותר (מבחינת מספר המשניות שבה) בסדר מועד.