stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בראבו (תוכנית טלוויזיה)
מהלך התוכנית

במסגרת התוכנית תחרות כישרונות צעירים כאשר הזוכה בה נשלח לייצג את ישראל בתחרות "Bravo Bravissimo" באיטליה. בכל תוכנית מתמודדים 6 מתחרים על כרטיס עלייה לגמר בראבו שהזוכה בו ישלח לתחרות באיטליה. הזוכה בכל תוכנית זכה במלגת לימוד שנתית למימון לימודים בתחומו מתנת אחד ממפרסמי התוכנית.
בעונה הראשונה זכה הרקדן וובה קגן ונשלח לתחרות שהתקיימה במודנה. לאחר סיום התוכנית פנו לטלעד וביקשו לשלוח גם את אבירם ברט, נגן המפוחית שהשתתף גם הוא בגמר הישראלי. קגן וברט התחרו בשני מקצי מוקדמות שונים. אבירם ברט לא עלה לגמר התחרות ואילו וובה קגן עלה לגמר, שם הפסיד למתמודד האיטלקי. בעונה זו השתתפו גם המפיק המוזיקלי ניצן קייקוב והזמרות מארינה מקסימיליאן בלומין ומיטל מיכאלי.
בעונה השנייה היו שתי קטגוריות: כללית וקלאסית. בקטגוריה הכללית זכתה הזמרת אנה שפיץ ובקטגוריה הקלאסית זכה הכנר יניב גוטמן. שני המתמודדים הישראלים עלו לגמר באיטליה והכנר יניב גוטמן אף זכה במקום השני. בעונה זו השתתפה גם רוני נדלר כחלק מלהקת בנות.
בעונה השלישית התוכנית חזרה למתכונתה המקורית ושלחה את ליאל קולט לתחרות באיטליה. בעונה זו השתתף גם המנצח להב שני בנגינה על פסנתר.
בשנת 2002 הוחלט בטלוויזיה האיטלקית שהתחרות לשנה זו תתמקד רק בשירה. בישראל התקיימה תחרות במתכונת דומה לתחרות המקורית והזוכה זכה בתואר "זוכה בראבו 2002". בעונה זו (העונה החמישית) זכתה הזמרת טינה סוקולוב. בנוסף, בעונה זו, רק הגמר שודר בערוץ 2 ואילו המוקדמות שודרו בערוץ הילדים לאורך שמונת ימי חג החנוכה. את הגמר שידרו מיכל ינאי, מנחת בראבו הוותיקה לצד שני מנחי ערוץ הילדים- עודד מנשה ויעל בר זוהר.
למרות הפסקה התחרות באיטליה, בישראל שידרו עונה נוספת של התוכנית שמותגה כ"בראבו 2003". לעונה זו, נבחרו שני מנחים חדשים- ליאון רוזנברג ועדן הראל. בעונה זו השתתפה גם השחקנית והמדבבת גל סרי כזמרת.
בין השנים 1998–2001 התחרות התקיימה וצולמה בהיכל התרבות מאיר ניצן בראשון לציון. הגמר בשנת 2002 צולם בתיאטרון ירושלים.
הערות שוליים

↑  אביבה קרול, ‏בראבו ל"בראבו" של טלעד: רייטינג שיא %30.6 -, באתר גלובס, 17 באוגוסט 1999
↑  גמר בראבו 98', נבדק ב-2021-08-30
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שדה מושלם

באלגברה, שדה מושלם (באנגלית: Perfect field) הוא שדה אשר כל הרחבת שדות סופית שלו היא הרחבה ספרבילית. תכונה זו באה לידי ביטוי במשפטים רבים בתורת השדות ובתורת גלואה, בהם מסתמכים על היות שדה הבסיס מושלם. רוב השדות שנבחנים בתורות אלו הם שדות מושלמים.
תכונות

על פי ההגדרה, בכל שדה מושלם כל איבר הוא ספרבילי - הפולינום המינימלי שלו מתפרק לגורמים שונים (מעל סגור אלגברי של השדה), שמספרם הוא כדרגת הפולינום. הסגור הספרבילי של שדה מושלם הוא גם סגור אלגברית.
כל שדה ממאפיין 0 הוא מושלם. שדה ממאפיין ראשוני  p>0 הוא מושלם אם ורק אם כל איבר בו שווה לחזקה  p של איבר אחר, כלומר הומומורפיזם פרובניוס שלו מהווה אוטומורפיזם של השדה. תכונה זו מהווה למעשה את ההגדרה כללית יותר למושלמות עבור אובייקט אלגברי - חוג ממאפיין  p>0 נקרא חוג מושלם אם הומומורפיזם פרוביניוס שלו הוא איזומורפיזם חוגים.
כל שדה לא מושלם הוא טרנסצנדנטי מעל תת-השדה המינימלי שלו.
דוגמאות

כאמור לעיל, כל השדות ממאפיין אפס, דוגמת המספרים הרציונליים והממשיים (וכל הרחבה אלגברית שלהם) הם שדות מושלמים.
כל השדות הסופיים  \mathbb {Z} /p וההרחבות הסופיות שלהם הם שדות מושלמים.
השדה  \mathbb {Z} _{p}(X), שדה הפונקציות הרציונליות מעל השדה  \mathbb {Z} /p, הוא שדה לא מושלם.
לקריאה נוספת

Cohn, P.M. (2003), Basic Algebra: Groups, Rings and Fields
גינת ההפתעות

לוגו התוכנית
גינת ההפתעות הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים, ששודרה בשנים 1993–1997 בערוץ הילדים.
התוכנית נסובה סביב חייה של מיכל ינאי, ושל שני חבריה – שפיץ העכבר הערמומי והרגזן, וציפה הציפור התמימה והמצחיקה. בכל פרק, לשתי הבובות הייתה בעיה שונה ומיכל עזרה להן לפתור אותה באמצעות שירים, סיפורים ושיטות מקוריות יותר. בין השירים זכוּר "זומבו שוקו", ששרו מיכל, שפיץ וציפה. העונה הראשונה של התכנית הייתה תוכנית אירוח ופעלה כרצועת שידורים בשעות לפני הצהריים והערב. בעונה השנייה היו קטעים של התכנית ששודרו לפני התכנית ואחריה שבהם מיכל דיברה אל הצופים ליד שולחן בצורה של פרח ואף סיפרה להם סיפורים, ובין היתר גם גילמה שם דמות של ילדה קטנה.
כל שירי התכנית בעונתה השנייה קובצו לספיישל בשם "מיכל בארץ הפלאות".
בעונה האחרונה הוחלפה התפאורה כליל, בתפאורה אחרת.
את שיר הפתיחה של התוכנית כתבה שירה גפן, הלחינה ורד שילוני וביצע אריאל זילבר.
דמויות > דמויות ראשיות

מיכל ינאי – היוותה את מרכז התוכנית.
העכבר שפיץ (הופעל על ידי עמי ויינברג) – עכבר שגר בתוך פחית של אפונה וגזר בגינת ההפתעות לפני בואה של מיכל, אותו היא פגשה. ידוע בחיבתו הרבה לגבינה, ובהיותו קל דעת. בנוסף לסדרה כיכב גם בעונה השנייה של "המחסן של כאילו", ובהופעה בודדה בכדור פורח בשנת 1998.
ציפה הציפור (הופעלה על ידי איקי גלעד) – נפלה בגינת ההפתעות כאשר שברה עצם בכנף, הבריאה, אך החליטה להישאר בגינה. שפיץ קינא בקשר הטוב שלה עם מיכל, אך בסופו של דבר התיידד איתה. יחד עם מיכל ושפיץ השתתפה ציפה בשיר שהגיע למקום הראשון.[דרושה הבהרה]. באחד הפרקים מתגלה שהיא ציפור למחצה מכיוון שאביה ברווז.
העץ – העץ היה דמות מרכזית בעונה הראשונה, וציפה גרה מעליו. לאחר מספר פרקים, נעלמה דמותו באופן מסתורי ללא הסבר בעלילה. בעונה האחרונה של גינת ההפתעות הוחלף העץ בעץ שבו יש חור שמשמש כבית מגוריה של ציפה.
דמויות > דמויות משניות

רוזינה: דמות שגילם ניר רון בעונה הראשונה של גינת ההפתעות. היה שכן תמוה שהתגורר ליד הגינה.
יוסקה הפיראט: פיראט אותו שיחק צחי נוי, אשר ביקר בגינה בכמה פרקים בחלק השני של העונה השנייה כדי לשכנע את מיכל ינאי שתיתן לו שערה שלה, על-מנת שיוכל להוריד דמעה שנתקעה לו על הלחי, ואהב מאוד כסף. שר מפעם לפעם את "שיר הכסף".
שמנדריק: קבלן שאותו גילם  דוד דנינו בחלק הראשון של העונה השנייה, ניסה במספר פרקים לסלק את כל יושבי הגינה על מנת להקים תחתיה חניון.
מונה שועלי: נוכלת שגולמה על ידי מיכל ינאי. הופיעה בעונה האחרונה של "גינת ההפתעות".
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏השחקן מאחורי הבובה: עמי ויינברג בריאיון לקראת החידוש של "פרפר נחמד", באתר מעריב אונליין, 18 באוגוסט 2021
איצ'ה

| --- | --- |

תמונה מפתיח הסדרה
 סוגה:  קומדיית מצבים
 כותבים:  שירילי דשא, גשש דשא
 בימוי:  שירילי דשא (בימוי שחקנים), בני כרמלי (בימוי טלוויזיה)
 שחקנים:  ספי ריבלין, עליזה רוזן, שגית אמת, אבי טרמין
 משתתפים:  איה שבא, יעל עמית, דב רייזר, שמוליק סגל, יוסי סגל, דבורה קידר, גיל אלון, רולנדה שגרן, חיים בנאי, שרי צוריאל, שמיל בן ארי, ג'וקי ארקין
 פסקול:  ז'וליניו דה אקורדיאון, מתי כספי (שיר פתיחה)
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר פרקים:  42
 הפקה
 מפיקים בפועל:  שי יוכלמן, יקיר אשר בשיתוף עם "תיאטרון אורות"
 חברת הפקה:  ניצה ואברהם דשא (פשנל) הפקות בע"מ
 עורכים:  יונתן גלילי
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 צלמים:  צורי דורון דדוש, ניסים אברביה, יוסי הרוש, יובל כהן, נפתלי אלבז
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (רשת) ערוץ 24 (שידורים חוזרים)
 תקופת שידור מקורית:  7 בדצמבר 1994 – 1997
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
איצ'ה היא קומדיית מצבים ישראלית מבית היוצר של רשת המבוססת על קומדיית המצבים האמריקאית "הכל נשאר במשפחה" ("ארצ'י בנקר"), שהיא כשלעצמה התבססה על הסדרה הבריטית Till death us do part. התוכנית שודרה בערוץ 2 בין השנים 1994–1997.
ב-1 בספטמבר 2019, התוכנית חזרה בשידורים חוזרים בערוץ 24.
התוכנית

הסדרה עסקה בחייהם של משפחה ישראלית, המורכבת מזוג הורים, איצ'ה שולמן (ספי ריבלין), סדרן מוניות במקצועו (ובהמשך נהג מונית) ואשתו עקרת הבית שפרה (עליזה רוזן), וכן בתם שולי (שגית אמת) ובעלה ציון (אבי טרמין), אשר מתגוררים עמם בדירתם הקטנה. בהמשך שולי וציון עוברים לגור איתם בשכנות, לאחר שבעלי הבית הקודמים עברו לגור עם בנם.
בתוכנית היו דמויות קיצוניות. למשל, איצ'ה היה עצבני מאוד וגזען, ושנא את בעלה של בתו רק כי היה תימני וכינה אותו "ג'חנון", ואילו שפרה הייתה תמימה מאוד וחסרת עמוד שדרה.
הדמויות נקלעו לעיתים קרובות למצבים יוצאי דופן. באמצע הסדרה שפרה הכניסה שני רוסים להתגורר באחד החדרים בתוך הדירה. איצ'ה היה מבלה שעות בדרישה שישלמו את שכר הדירה או מתפתה לאחת המזימות שלהם להרוויח כסף. באחד הפרקים הם הציעו לאיצ'ה לעזור להם להכין קולה צ'וק, חיקוי רוסי לקוקה-קולה, אבל לאחר שאיצ'ה השקיע כסף במשקה הוא גילה שרוסים מסרבים לרכוש את המשקה משום ש"כל רוסי צריך להיזהר מקומוניזם, ק.ג.ב וקולה צ'וק".
נעימת הפתיחה של התוכנית היא הפתיח המוזיקלי שאותו מנגן מתי כספי באקורדיון לשיר "בלב כבד", שאותו הוא שר עם הפרברים.
התוכנית הייתה פופולרית בקרב צופי ערוץ 2 בעת שידורה, והיא קיבלה רייטינג גבוה יחסית ושודרה בשידורים חוזרים.
שחקנים ודמויות

יצחק "איצ'ה" שולמן (ספי ריבלין) - אב המשפחה. בעלה של שפרה ואביה של שולי. סדרן מוניות במקצועו. מתנהג לרוב בציניות ומרירות כלפי הסביבה בכלל וכלפי ציון בפרט. נוטה לצחוק על ציון בשל היותו מובטל ובשל היותו ממוצא תימני ומכנה אותו "ג'חנון". באחד הפרקים החל ללמוד מחשבים בטכניון לפי עצת אחיינו יוהאן (רונן פלד גולדפרב) שאמר לו שכל תחנות המוניות מתקדמות לעבודה עם מחשב. מצוין במספר פרקים שהוא בעל דעות ימניות ומצביע למפלגת "הליכוד".
שפרה שולמן (עליזה רוזן) - אשתו של איצ'ה ואימה של שולי. עקרת בית מבולבלת שמתנהגת לרוב בטמטום. באחד הפרקים חוותה משבר גיל כשהגיעה לגיל חמישים.
שולה "שולי" שולמן (שגית אמת) - בתם של איצ'ה ושפרה ואשתו של ציון. גרה עם בעלה בביתם של הוריה. מגנה על ציון מפני ה"עקיצות" של איצ'ה כלפיו. בהמשך עברה לגור בשכנות עמם עם ציון בדירה הסמוכה, אך באה לעיתים לארוחות אצלם.
ציון כהן (אבי טרמין) - בעלה של שולי. סטודנט מובטל. גר עם שולי בבית הוריה. מכונה "ג'חנון" על ידי איצ'ה. בהמשך עבר לגור עם שולי בשכנות עמם. באחד הפרקים עבד בתחנת מוניות מתחרה בתחנה של איצ'ה בתור סדרן מוניות. דבר שגרם לו להסתכסך עם איצ'ה ועם שאר בני משפחתו, אך בסופו של דבר התפטר מהתפקיד על מנת להביא לשלום בית.
בין השחקנים האורחים בסדרה ניתן למנות את: חיים בנאי, גבי עמרני, שלמה וישינסקי, אריה מוסקונה, שרי צוריאל, רות גלר, דבורה קידר, רוזינה קמבוס, שמיל בן ארי, יוסי קאנץ, רפי גינת, חנן גולדבלט, עמי סמולרצ'יק, גיל אלון, אריה צ'רנר, שמואל סגל, יוסי סגל, רות סגל, יעל עמית, דב רייזר, שולה חן, איה שבא, דוד קיגלר, מיקי פלג, רולנדה שגרן, יגאל עדיקא, יוסי גרבר ואלון נוימן.
עיר הטוקיו דום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז בילוי למשפחות 
 כתובת:  東京都文京区後楽1丁目3-61 
 מיקום:  קוראקו 
 מדינה:  יפן 
 מפעיל:  תאגיד טוקיו דום 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 9 ביולי 1955
 תאריך פתיחה רשמי:  9 ביולי 1955 
 
 קואורדינטות:  35°42′20″N 139°45′07″E﻿ / ﻿35.7056°N 139.752°E﻿ / 35.7056; 139.752
 אתר רשמי
  (למפת טוקיו מוגדלת) עיר הטוקיו דום(למפת טוקיו רגילה) עיר הטוקיו דום
 
חלק מהקומפלקס
הThunder Dolphin והBig O, שתי האטרקציות המרכזיות בפארק השעשועים
עיר הטוקיו דום (באנגלית: Tokyo Dome City; נודע בעבר כ"Big Egg City") הוא קומפלקס בידור בבונקיו, טוקיו, יפן. בקומפלקס מבקרים כ-30 מיליון איש בשנה, וביום ממוצע כמעט 100,000 איש.
היסטוריה

הקומפלקס נפתח ב-1955, ועבר מאז שיפורים רבים. הוא מכיל בתוכו את אצטדיון הבייסבול המקורה הגדול בעולם, אשר שמו הקודם של הקומפלקס ניתן לו בזכותו: בשל צורתו הייחודית של האצטדיון, המדמה ביצה, הוא מכונה בחיבה "הביצה הגדולה" או "הביצה הגדולה של טוקיו". לכן נקרא הקומפלקס עד 1 בינואר 2000 כ"עיר הביצה הגדולה".
בקומפלקס מגוון רחב של אפשרויות בילוי. הן כוללות פארק שעשועים בשם "אטרקציות עיר הטוקיו דום", והוא מהמפורסמים ביפן. הוא כולל, בין השאר, שתי אטרקציות עולמיות בתחום פארקי השעשועים: רכבת ההרים Thunder Dolphin, רכבת ההרים המעגלית ה-6 הכי גבוהה בעולם, והBig O, הגלגל הענק הראשון בעולם שהיה נטול חיבור מרכזי, ובמשך מספר שנים גם גלגל הענק הגדול בעולם (קוטרו 60 מטר). שתי האטרקציות משתלבות זו בזה, כאשר הThunder Dolphin, הנוסעת במהירות של 130 קילומטר בשעה, עוברת דרך הגלגל הענק.
מלבד פארק השעשועים, בעיר הטוקיו דום ישנו גם מרכז לייף סטייל מושקע (הכולל ספא, חדר כושר וקניון ענקי), מלון בן 43 קומות, אולם אירועים, והוא אף מקושר לרכבת התחית של טוקיו דרך תחנת רכבת הממוקמת בתוך הקומפלקס.
ראו גם

טוקיו דום
פארק שעשועים
הערות שוליים

↑  אחרי הורדת חגים וימים בהם המתחם סגור
↑  אטרקציות הטוקיו דום באתר הרשמי של הקומפלקס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 06047ee5-8583-4d25-90c2-918d3249cafd 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרך נמיר

| --- | --- |
דרך נמיר - מבט מגשר הירקון דרומה
דרך נמיר - מבט מגשר הירקון דרומה
 מידע כללי
 על שם:  מרדכי נמיר, ממנהיגי תנועת העבודה הציונית, מזכיר ההסתדרות, חבר הכנסת, שר בממשלת ישראל וראש עיריית תל אביב-יפו
 מיקום
 עיר:  תל אביב-יפו
 רובע:  1, 4
 שכונה:  שכונות עבר הירקון, הצפון הישן
 
 קואורדינטות:  32°06′35″N 34°47′32″E﻿ / ﻿32.109666666667°N 34.792111111111°E﻿ / 32.109666666667; 34.792111111111
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרך נמיר היא דרך עורקית בתל אביב, הקרויה על שמו של ראש העירייה השביעי, מרדכי נמיר. והיא נקראה בעבר "דרך חיפה" בהיותה הדרך הראשית המחברת בין תל אביב וחיפה. שמה שונה לדרך נמיר בשנות ה-80 בעקבות בקשתה של אורה נמיר, אלמנתו, לשנות את שמה של כיכר אתרים שנקראה אז "כיכר נמיר" ולקרוא למקום אחר בעיר על שמו של בעלה, זאת לאור כישלונה החרוץ של הכיכר והפיכתה למפגע עירוני.
דרך נמיר מתחילה במפגשי הרחובות שדרות שאול המלך ודרך בגין, וממשיכה צפונה עד מחלף גלילות, במפגש הדרכים של כביש 5, כביש החוף ורחוב יוניצמן. את הרחוב ניתן לחלק לשניים. מצומת שאול המלך ועד לסמינר הקיבוצים, מדובר ברחוב עירוני. הוא מהווה הגבול בין פארק צמרת ובבלי במזרח, לשכונות הצפון החדש ממערב. הקטע מסמינר הקיבוצים, ועד למחלף גלילות, הוא כבר דרך עירונית עורקית עם קילומטר בין צמתים ומהירות נסיעה גבוהה, אין בו בניינים המשיקים לו, אך בצדו המערבי יש שביל אופניים ומדרכה.
בשל היותו ציר הכניסה העיקרי לעיר מצפון, נוסעים בו קווי אוטובוס בין עירוניים מכל רחבי ישראל, לצד היותו ציר הכניסה העיקרי מדרום לתחבורה ציבורית לאוניברסיטת תל אביב. כל אלו הופכים אותו לציר תחבורה ציבורית חשוב עם אלפי נסיעות של תחבורה ציבורית ביום על הציר, ותחנות בו משמשות החלפה בין תחבורה עירונית לתחבורה בינעירונית.
בפברואר 1963 הורחבה דרך חיפה ונוספו לו שני נתיבים נוספים ואי תנועה באמצע, בקטע שבין רחוב ארלוזורוב וגשר הירקון.
אתרים חשובים ורחובות חוצים לאורך הדרך (מצפון לדרום)

מחלף גלילות וכביש 5
שדרות קק"ל
רחוב איינשטיין (המוביל לאוניברסיטת תל אביב ובסופו כיכר אנטין)
רחוב חיים לבנון
סמינר הקיבוצים
תל קסילה ומוזיאון ארץ ישראל
שדרות רוקח, שבהן גשר המאפשר תנועה חופשית מעל דרך נמיר.
גשר הירקון העובר מעל נחל הירקון
פארק הירקון
רחוב יהודה המכבי
מגדלי צמרת
מגדלי YOO ומגדלים נוספים בבנייה כחלק מפארק צמרת
תיכון חדש ע"ש יצחק רבין
תחנת הרכבת תל אביב מרכז ומסוף 2000 (רחוב ארלוזורוב ממערב ורחוב על פרשת דרכים ממזרח).
מבט צפונה אל המפגש עם רחוב יהודה המכבי. ברקע גשר הירקון
דרך נמיר בגשר הירקון
דרך נמיר בכניסה לתל אביב, סמוך לקריית החינוך
דרך נמיר ביציאה מתל אביב, סמוך לקריית החינוך (מבט לעבר מחלף גלילות)
הערות שוליים

↑  מסלול נוסף בדרך חיפה-תל אביב נפתח לתנועה, הצופה, 17 בפברואר 1963
#invoke:בקרת זהויות
רפאל מגידו

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1913 אודסה, אוקראינה
 פטירה:  23 באפריל 1982 (בגיל 68) תל אביב
 שם לידה:  רפאל מגידוביץ' 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון 
 תקופת הפעילות:  1934–1982 (כ־48 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  בית עיריית רמת גן 
 מספר צאצאים:  3 
 
רפאל מגידו (20 ביולי 1913 – 23 באפריל 1982) היה אדריכל ישראלי, ומהנדס העיר של רמת גן בין השנים 1937 ל-1950 (למעט הפסקה של שלוש שנים לטובת לימודים בשיקגו בין 1939 ל-1941).
ביוגרפיה

רפאל מגידו נולד בשם רפאל מגידוביץ' בעיר אודסה שבאוקראינה, בן לאתל ויהודה מגידוביץ'. המשפחה עלתה לארץ ישראל באוניית המעפילים רוסלאן, כחלק מן העלייה השלישית. אביו, אדריכל במקצועו, כיהן בתפקיד מהנדס העיר הראשון של תל אביב הקטנה, בשנים 1920–1923. למשפחה היו שני בנים – רפאל, ואחיו, אבשלום.
רכש את השכלתו התיכונית בגימנסיה העברית "הרצליה", והמשיך ללימודים גבוהים בתחום ההנדסה האזרחית באוניברסיטת קווין מרי בלונדון, בשנים 1931–1934.
נשא לאישה את מרים פרידמן בשנת 1935. לזוג נולדו 3 ילדים. המשפחה התגוררה ברמת גן, בבית אותו תכנן אב המשפחה.
בראשית חייו המקצועיים, עבד בשיתוף עם אביו, ותכנן בתל אביב מספר מבנים בסגנון הבינלאומי. בשנת 1937 זכה במשרת מהנדס העיר רמת גן. הוא לקח הפסקה מתפקיד זה בשנת 1939, ונסע להשתלם בתכנון ערים ואזורים, בעיר שיקגו. בתקופה זו, מילא את תפקידו כמהנדס העיר רמת גן אביו, יהודה. עם שובו בשנת 1941, חזר לתפקידו וכיהן בו עד לשנת 1950.
בשנת 1955, הקים משרד מהנדסים עצמאי בשם ר. מגידו ושות' מהנדסים בע"מ, ותכנן פרויקטים רבים בישראל.
נפטר בשנת 1982, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
עבודות נבחרות > בשיתוף עם אביו

בית גוטגולד, שינקין 2 פינת אלנבי 51, תל אביב, 1935
קולנוע אסתר, זמנהוף 1 (כיכר דיזנגוף), 1938-1939
בית כנסת יהדות עדן י.מ. מיסה, לילינבלום 5, 1934
מבני מגורים בתל אביב:
שנת 1934: בית מושב זקנים, יהודה הלוי 4. בית ריפשטיין, רוטשילד 99. בית גרודז'נסקי, בן-גוריון 39. בית מגנט, רוטשילד 93. בית גברת רחל טוב מיסה, אלנבי 104.
שנת 1935: בית מזל י.מ. מיסה, דיזנגוף 105. בית גוינגולד, לילינבלום 15. בית מגידוביץ', התבור 26. בית פלסקובסקי, שלמה המלך 35. בית איסר כהן, שלמה המלך 29. בית גוטגולד, אלנבי 51.
שנת 1936: בית גייכמן, לילינבלום 30. בית היללה, הנביאים 21. בית מהלא, כיכר דיזנגוף 14–16
עבודות נבחרות > כמהנדס העיר רמת גן

בית המועצה, ביאליק 35, 1941
שכונת הלל, רמת גן
עבודות נבחרות > כ-ר. מגידו ושות' מהנדסים בע"מ

מגדלי מגידו, שדרות בן צבי 37, ירושלים
מפעל "אבן צוק" ללבני סיליקט, יבנה, 1959
מבני מגורים, רחוב פרופס 3–9, רמת גן, 1984 (הושלם לאחר מותו)
ראו גם

יהודה מגידוביץ'
בית עיריית רמת גן
לקריאה נוספת

ספר ראשוני רמת גן, ד"ר ישראל אלדד ויוסף פפר
הערות שוליים

↑  רפאל מגידו באתר GRAVEZ
1 2 3  ד"ר ישראל אלדד ויוסף פפר (עורכים), ספר ראשוני רמת-גן, הוצאת עירית רמת גן, דפוס פלאי, 1965, עמ' 203
ג'ינג'י (סדרת טלוויזיה, 1995)

ערך זה עוסק בסדרת ילדים שהופקה בשנת 1995. אם התכוונתם לסדרת ילדים משנת 2015, ראו .
| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  ילדים
 כותבים:  גלילה רון־פדר-עמית אייל דורון
 בימוי:  יצחק חלוצי אריה בן ציון
 שחקנים:  עומר גורן   תמיר הבר   אושרי כהן   רן בכור   שני עמיתי   אהרונה תגר   תמר ברסטוביסקי   פיני מיטלמן   פביאנה מיוחס   אסף זמיר   יורם שטיינברג   שירלי לאו   ישראל טרייסטמן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  14
 תוכנית המשך:  ג'ינג'י (סדרת טלוויזיה, 2015)
 הפקה
 מפיק:  משה לוינסון דפנה לשם
 עורכים:  משה לוינסון לימור חביב
 צלמים:  איתמר הדר
 מוזיקה:  יהודה הגר
 אורך פרק:  20-25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  15 בנובמבר 1995 – 17 בנובמבר 1996
 
ג'ינג'י היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת 14 פרקים המבוססת על סדרת ספרים מצליחה בעלת אותו שם מאת גלילה רון־פדר-עמית אך עם שינויים מהספרים המקוריים. הסדרה הופקה על ידי חברת "פרופיל הפקות" ובוימה בידי אריה בן ציון ויצחק חלוצי. הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1995–1996.
עלילת הסדרה

הסדרה מתמקדת בילד בשם אודי שחר, המכונה בפי חבריו "ג'ינג'י". ג'ינג'י גר בשכונת תלפיות בירושלים ויש לו שני אחים – יורם וגילי. הוא מנהיג החבורה שלו שכוללת את טל, דן, מושיק, שגית ויפעת. חברו הטוב ביותר הוא מושיק.
האויבת המושבעת של חבורתו של אודי היא שכנתו ששמה דנה פישמן. דנה אוהבת להציק לילדי החבורה בכל הזדמנות, ומתנכלת אף לאודי עצמו, אותו היא מאשימה בכל מיני תעלולים, ועל כך הוא סופג עונשים רבים על אף שלא הוא ביצע אותם. ג'ינג'י לא מסתדר גם עם אחיו הגדול יורם, ומתעמת עמו לעיתים קרובות.
הדמויות והשחקנים

אודי שחר (ג'ינג'י) – עומר גורן
מושיק גורביץ – תמיר הבר
טל אלדר – אושרי כהן
דן אלדר – רן בכור
שגית פדר – שני עמיחי
יפעת רוזן – אהרונה תגר
דנה פישמן – תמר ברסטוביסקי
גדי, אבא של אודי – פיני מיטלמן
שרי, אמא של אודי – פביאנה מיוחס
יורם שחר – אסף זמיר
גילי שחר – יותם שטיינברג
אמא של דנה פישמן – שירלי לאו
אבא של דנה פישמן – ישראל טרייסטמן
הדמויות והשחקנים > הבדלים בין הסדרה לספרים

בספר, דנה פישמן היא דתייה. לעומת זאת בסדרה דנה היא חילונית, וכמו כן בספר יש לדנה אח בשם יוסי ובסדרה היא בת יחידה.
בספר, החבורה גרה בשכונת תלפיות בירושלים. לעומת זאת, בסדרה החבורה גרה בשיכון ותיקים ברמת גן.
בספר, למושיק גורביץ יש מבטא רוסי, אולם בסדרה אין לו מבטא רוסי (למרות שידוע כי עלה מרוסיה).
אדום ירוק

| --- | --- |
 סוגה:  בטיחות בדרכים
 בימוי:  יצחק חלוצי
 שחקנים:  אבישי עזרא  גיל אולימפרל  מאירי מוג'בר  עופר סקר  ידין גולדמן  שירי רבינוביץ' בר עמוסי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית  ערבית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  27
 הפקה
 מפיק:  לילך רחמני
 עורכים:  לילך רחמני  דובי רומן
 צלמים:  אריה פלדי
 מוזיקה:  דני רייכנטל
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית
 פורמט (תמונה):  4:3
 תקופת שידור מקורית:  1997–2001
 
אדום ירוק הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית לזהירות בדרכים אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1997–2001, ברצועת הילדים "החופש הגדול". ברצועת השידורים ששודרה בחנוכה הסדרה הוצגה כפינת חידות, שבהם הקהל היה צריך לענות נכון. בהמשך החידה והפתרון הוצגו יחד.
בתחילת שנות ה-2000 פרקי העונה הראשונה דובבו לערבית ושודרו ברצועת שידורי הילדים בערבית בימי שישי בבוקר ב"חינוכית 1".
פרקים > עונה 1

| מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | שפה | תאריך שידור בכורה ישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | חוג דרמה | עברית | 1997 |
| 2 | אוטובוס | עברית | 1997 |
| 3 | איפה לשחק | עברית | 1997 |
| 4 | בראש של יוני | עברית | 1997 |
| 5 | להקת רוק | עברית | 1997 |
| 6 | אסור לשחק על המדרכה | עברית | 1997 |
| 7 | לא להפתיע נהגים | עברית | 1997 |
| 8 | להתרחק משפת המדרכה | עברית | 1997 |
| 9 | לחצות בין מכוניות חונות | עברית | 1997 |
| 10 | טיול שנתי | עברית | 1997 |
| 11 | קשר עין | עברית | 1997 |
| 12 | אסור לשחק על הכביש והמדרכה | ערבית | 1997 |
| 13 | לא להפתיע את הנהג בכביש | ערבית | 1997 |
| 14 | לא ללכת קרוב לכביש | ערבית | 1997 |
| 15 | איך לחצות בין מכוניות חונות | ערבית | 1997 |
| 16 | איך לעבור ברמזור | ערבית | 1997 |
| 17 | ברמזור זכות קדימה לרכב שבא | ערבית | 1997 |
| 18 | איך לרדת מהאוטובוס | ערבית | 1997 |
| 19 | איפה לשחק | ערבית | 1997 |
| 20 | איך לחצות בין מכוניות חונות | ערבית | 1997 |
| 21 | חגורות בטיחות | ערבית | 1997 |
| 22 | קשר עין בין הולך רגל | ערבית | 1997 |
פרקים > עונה 2

| מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | שפה | תאריך שידור בכורה ישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מחזירי אור | עברית | 2001 |
| 2 | משמרות הבטיחות | עברית | 2001 |
| 3 | רולר ביידס | עברית | 2001 |
| 4 | קורקינט | עברית | 2001 |
| 5 | הרכבת | עברית | 2001 |
פרשת גיורי צה"ל

פרשת גיורי צה"ל היא פרשה ציבורית שהתחוללה בישראל בין השנים תש"ע-תשע"א (2010–2011). שיאה התרחש בשבט-אדר ה'תשע"א (ינואר-פברואר 2011), אז קבע הרב עובדיה יוסף, לבקשת הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר, כי יש להכשיר את כל הגיורים של חיילים שנערכו במסגרת מערך הגיור הממלכתי והרבנות הצבאית הראשית ("גיורי צה"ל"). הכרעתו של הרב עובדיה חוללה גל של גינויים חריפים ביותר כנגדו מצדו של הציבור החרדי-ליטאי בהנהגת הרב יוסף שלום אלישיב.
לאחר שבועות אחדים חתם הרב עובדיה על מכתב הבהרה, לפיו חובת קבלת מצוות בגיור מוסכמת ללא כל חולק, ואישור גיורי צה"ל בדיעבד מסתמך על ההנחה שהגיור נעשה כהוגן. לאחר מכן טענו תלמידי הרב אלישיב שהלחץ הציבורי גרם לרב עובדיה לחזור בו מהכשרת גיורים פיקטיביים. לעומתם טענו תלמידי הרב עובדיה שהמתקפות כנגדו שיקפו חוסר הבנה של עמדתו מלכתחילה, וכי הוא מעולם לא חזר בו.
במהלך הפרשה צף קרע בין הציבור החרדי-ספרדי, תנועת ש"ס ומנהיגם הרוחני הרב עובדיה, ובין הציבור החרדי-ליטאי, מפלגת דגל התורה ומנהיגם הרב אלישיב. הפרשה נחשבת כאירוע הציבורי הגדול האחרון שהנהיג הרב אלישיב. כמו כן נחשבת כפרשה משיקה לפרשת גיורי הרב דרוקמן ששיאה התרחש באדר תשס"ח (מרץ 2008).
הרקע לפרשה

בשנת 2002 החל ראש אכ"א, אלוף אלעזר שטרן, לקדם הליך גיור ממלכתי במסגרת צבא הגנה לישראל עבור חיילים שאינם יהודים. לדבריו, נחשף לנושא בעקבות שיחה עם קצינת חינוך לטירונים, שסיפרה לו שהזמינה 600 ספרי הברית החדשה עבור טירונים לא-יהודים שביקשו להישבע אמונים על הספר.
במסגרת הליך הגיור שהחל להתגבש בצה"ל הופנו חיילים שאינם יהודים לקורס של ארגון נתיב "נתיב" ללימודי יהדות וציונות שנמשכו שבעה שבועות. לאחר מכן השתתפו בשני סמינרים מרוכזים במשך כחודש, ובסופו הופיעו בפני בית דין רבני צבאי לגיורים (מרבית הדיינים המשמשים בו משמשים גם כדיינים במערך הגיור האזרחי). בשנת 2005 שירתו בצה"ל כ-5,000 עולים שאינם יהודים, מתוכם התגיירו מדי שנה כ-12% בלבד.
הרקע לפרשה > פרשת גיורי הרב דרוקמן

שלוש שנים לאחר מכן, במסגרת פרשת גיורי הרב דרוקמן באדר תשס"ח (מרץ 2008), פורסם ברבים פסק דין של מותב בבית הדין הרבני הגדול בראשות הרב אברהם שרמן, לפיו יש לפסול למפרע את כל הגיורים שנערכו במערך הגיור הממלכתי. פסק הדין קבע כי הרב חיים דרוקמן, ראש המערך, וכן חברי בית דינו, הם "רשעים", "מזידים" ו"אפיקורסים" העוברים על ההלכה, מגלים פנים בתורה שלא כהלכה ומחללים את השם, ולפיכך כל הגיורים שערכו בטלים למפרע.
פסק הדין פורסם בידי הרב שרמן בהתאם להנחייתו הישירה של הרב יוסף שלום אלישיב, שנחשב בציבור החרדי-ליטאי כ"גדול הדור". הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר ששימש נשיא בית הדין הגדול והיה אמון על תחום הגיור הממלכתי, הסתייג מפסק הדין ופעל באמצעים שונים לביטולו.