בחירה חופשית
בחירה חופשית בדתות המונותאיסטיות > בעיית ידיעה ובחירה

שאלה שהטרידה רבות את הפילוסופים בימי הביניים, הייתה שאלת "ידיעה ובחירה", המעמתת בין ההנחה שהאל יודע מראש את כל מה שיעשו בני האדם בעתיד, עם ההנחה שבחירתם של בני האדם היא חופשית. על שאלה זו כתב הרמב"ם:
שמא תאמר, והלא הקב"ה יודע כל מה שיהיה, וקודם שיהיה ידע שזה יהיה צדיק או רשע או לא ידע, אם ידע שהוא יהיה צדיק אי אפשר שלא יהיה צדיק, ואם תאמר שידע שיהיה צדיק ואפשר שיהיה רשע הרי לא ידע הדבר על בוריו?
דע, שתשובת שאלה זו ארוכה מארץ מדה ורחבה מני ים, וכמה עיקרים גדולים והררים רמים תלויים בה. אבל צריך אתה לידע ולהבין בדבר זה שאני אומר, כבר בארנו בפ' שני מהלכות יסודי התורה שהקב"ה אינו יודע מדיעה שהיא חוץ ממנו כבני אדם שהם ודעתם שניים, אלא הוא יתעלה שמו ודעתו אחד ואין דעתו של אדם יכולה להשיג דבר זה על בוריו. וכשם שאין כח באדם להשיג ולמצוא אמתת הבורא שנאמר: "כי לא יראני האדם וחי", אין כח באדם להשיג ולמצוא דעתו של בורא. הוא שהנביא אמר: "כי לא מחשבותי מחשבותיכם, ולא דרכיכם דרכי". וכיון שכן הוא אין בנו כח לידע היאך ידע הקב"ה כל הברואים והמעשים, אבל נדע בלא ספק שמעשה האדם ביד האדם ואין הקב"ה מושכו ולא גוזר עליו לעשות כך, ולא מפני קבלת הדת בלבד נודע דבר זה אלא בראיות ברורות מדברי החכמה, ומפני זה נאמר בנבואה שדנין את האדם על מעשיו כפי מעשיו אם טוב ואם רע, וזה הוא העיקר שכל דברי הנבואה תלויין בו.
לדעת הרמב"ם האלהות היא הידיעה בעצמה, רק שאין בכוחנו להבין זאת וכפי שאנחנו לא מסוגלים להבין את מהותו של אלהים.
על דבריו של הרמב"ם כתב הראב"ד:
"לא נהג זה המחבר מנהג החכמים שאין אדם מתחיל בדבר ולא ידע להשלימו והוא החל בשאלות קושיות והניח הדבר בקושיא והחזירו לאמונה וטוב היה לו להניח הדבר בתמימות התמימים ולא יעורר לבם ויניח דעתם בספק ואולי שעה אחת יבא הרהור בלבם על זה."
לדעתו של הראב"ד עניין הבחירה אינו מובן כל צורכו, אולם ההבנה בפשטות היא שהבורא טבע בעולם את המזלות השולטים על הטבע ובידי האדם מונחת האפשרות לצאת משליטת המזל בכח השכל, והבורא יודע האם מזלו של האדם גובר על שכלו או להפך וכך הוא יודע מה יעשה האדם.
כעין דבריו כתב הרב אליהו אליעזר דסלר שרצונו הפנימי של האדם אינו יכול להיבדק על פי חוקי הפיזיקה. בדרך זו רצה פרופסור ישעיהו ליבוביץ להסביר ששיטת הרמב"ם היא שהסיבתיות השולטת בטבע אינה שולטת ברצונו של האדם, ואנחנו לא מסוגלים להבין איך זה מתיישב עם ידיעתו של אלהים משום שאנחנו מכירים רק ידיעה הנובעת מהיש ואילו ידיעתו של אלהים קודמת ליש. כך כתב גם רבי מאיר שמחה הכהן שהצלם האלהי זהו הבחירה החופשית, וידיעתו של אלהים היא אינה ידיעה נוספת אלא היא עצמותו של אלהים כמו שכתב הרמב"ם, ואנחנו לא יכולים להבין איך זה עובד כי 'אילו ידעתיו הייתיו', אולם הוא מסביר על פי הקבלה שהבחירה החופשית נובעת מצמצום האלהות שה' מניח מקום לברואיו לעשות כפי מה שיבחרו, מונח הידוע בקבלה כתורת הצמצום. עם זאת, את ידיעת הנבראים כן ביכולתנו להבין, ומשום כך ידיעתם של הנבראים הבאה על ידי בת קול וכדומה כן מכריעה את הבחירה, ובגלל זה את מאמרם של חז"ל 'ארבעים יום קודם יצירת הולד בת קול יוצאת ואומרת בת פלוני לפלוני' שאומר שזיווגו של האדם ידוע לנבראים לפני כן, מסבירה הגמרא במסכת סוטה שהכוונה לזיווג הראשון בלבד.
כך כתב גם הרב שמואל אוזידא שמה שאלהים צופה את מעשיו של האדם אינו מכריח שכך האדם יעשה, אולם לדבריו השאלה אינה שאלה משום שאלהים הוא מעל הזמן כמו שנאמר 'מביט לסוף דבר בקדמתו', ומתחילת ידיעתו רואה מה כבר היה, והביא שכך הסביר הרב משה אלמושנינו בדעת הרמב"ם, ומה שהרמב"ם נשאר בקושיא כתב הרב מנחם מענדל שניאורסון שהרמב"ם מדבר על הידיעה שלפני הצמצום, והרב אלמושנינו מדבר על הידיעה שלאחר הצמצום.
הרב יצחק עראמה כתב שדברי הרמב"ם הם כפשוטם, שאלהים נתן לאדם את יכולת הבחירה ברוב מעשיו וזה לא סותר את ידיעתו ואל לו לאדם לחקור בזה כדי שלא יתבלבל. ובזה פירש את דברי רבי עקיבא "הכל צפוי והרשות נתונה ובטוב העולם נידון", כלומר שאף על פי שידיעתו של הבורא ובחירתו של האדם נראים כסותרים זה לזה, זה לא משפיע על השכר והעונש, משום ש"בטוב העולם נידון", כלומר בטוב ומבחר העולם שהוא השכל הנקי השוקל את הדברים בכף מאזנים ומכריח אל צד היושר והאמת העולם נידון. "והכל לפי רוב המעשה", כלומר שאכן ישנם דברים שאינם תלויים בבחירתו של האדם אלא הם בהשגחתו של האלהים, אבל אדם נשפט לפי שאר מעשיו שהם כן תלויים בו והם רוב מעשיו.
דעת הרב יצחק בר ששת היא שבידי האדם מונחת הבחירה ואלהים יודע מראש מה תהיה הבחירה של האדם, ואין בכך כל סתירה משום שאם האדם היה עושה אחרת אלהים היה יודע מראש שכך הוא יעשה. כמוהו כתב הרב שמואל יפה אשכנזי, וכך נשמע מדבריו של הרב סעדיה גאון בספרו האמונות והדעות.
פרופסור יהודית רונן מסבירה שמוכרח שאם אלהים יודע מה אעשה אז כך אעשה, אבל אין שום הכרח לוגי או פיזיקלי שאם אלהים יודע מה אעשה בהכרח כך אעשה משום שישנם אפשרויות אחרות למעשה שאעשה רק שכיוון שאלהים יודע מה אעשה אז במציאות כך באמת אעשה, ועל כך ניתן לומר שכיוון שאלהים הוא מעל הזמן וצופה בהכול יחד אז אינו מכריח גם את המציאות.
לעומת כל אלו דעת רלב"ג היא שהבורא יודע רק לאחר מעשה מה עשה האדם, וקודם לכן ידיעתו היא רק מה אמור האדם לעשות על פי הטבע (השכל הפועל) אך עדיין ייתכן שהאדם יבחר לעשות אחרת. על דבריו הקשה הרב יצחק בר ששת שמלבד הגנות הגדולה בחוסר הידיעה לפני המעשה בפועל, הרי שלאחר המעשה נוספה לבורא ידיעה חדשה, מה שמעמיד אותו כדבר הניתן לשינוי ככל דבר גשמי, ואם גם לאחר המעשה אינו יודע מה נעשה כיצד יוכל לתת שכר ועונש. הרב יצחק עראמה הוסיף להקשות שבתורה מובא בהרבה מקומות מה יעשו בני אדם, והרי ייתכן שיחליטו לא לעשות כך. הרב רפאל בירדוגו יישב, שכיוון שאלוהים יודע את שני הצדדים שיכולים לקרות אין זו מגבלה בידיעה שלו, וכמו שקודם בריאת העולם אלהים יודע שאמור להבראות עולם, ולאחר בריאתו אלהים יודע שנברא העולם ואין זו מגבלה בידיעה, ומה שאלוהים יודע מה יעשו בני האדם הוא מתוך היקש שכלי שזה מה שמסתבר שהאדם יעשה. הרב בירדוגו הוסיף שזו משמעות דברי הרב שלמה יצחקי בפירושו למסכת סוטה, שכתב שבידי האדם מונחת הבחירה אם להיות צדיק או רשע. הראי"ה קוק בספרו אורות הקודש מסביר שהרלב"ג אינו מתכוון לומר שאין כזה דבר השגחה פרטית, אלא שבתוך ההשגחה הכללית מונחת ההשגחה הפרטית, רק שבמגבלת השכל האנושי אנחנו לא מבינים את זה.
דבריו של הרלב"ג שאלהים אינו יכול לדעת את מעשי האדם מצטרפים לדעתו של הרב אברהם אבן עזרא, שאלהים יודע מה אמור להיעשות בכללות אך אינו יודע מה כל חלק יעשה. הרב ישעיה הלוי הורוביץ הלך גם הוא בדרכו של הרלב"ג וסבר שמה שהאדם עושה יוצר רושם באלהות, אך הוא מסביר שרצונו של אלהים היא ידיעתו, וברצונו ישנם שתי דרכים, טוב ורע, והוא מדריך את האדם ללכת בדרך הטוב ובידי האדם לעורר את הרצון הרע ואז הוא יוצר רושם רע. וכותב שאולי זו גם שיטת הרמב"ן ובעל הפרדס. בכתב העת "בד"ד", בגיליון השני (היוצא לאור על ידי אוניברסיטת בר-אילן) מובא מאמר הטוען שאולי אפשר לפרש כשיטת השל"ה את דברי הרד"ק.
דעת הרב חסדאי קרשקש היא שאלהים יודע מה יהיו מעשיו של האדם, ואת מהות הבחירה ניתן לפרש בשתי דרכים. האחת, שאלהים יודע מה יהיו מעשיו של האדם, אך הכוונה במעשה תלויה בידו של האדם. כלומר, לאדם אין אפשרות להשפיע על העתיד, אבל כל דבר שהוא עושה יכול לעשות בכוונה טובה או רעה והוא נשפט על פי כוונתו. הדרך השנייה במשנתו של הרב קרשקש היא שהשכר והעונש הוא תוצאה טבעית של מעשי האדם, וזה חלק מהטבע שטבע האלהים בבריאה. על דבריו הקשה הרב דון יצחק אברבנאל שכיצד ניתן להעניש את האדם על הכרח טבעי, ואין זו "אפשרות" שעליה ניתן לקבל שכר ועונש.