stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיוויזיית השריון ה-25 (ארצות הברית)
מלחמת העולם השנייה

כפי שמתואר לגרמנים, הדיוויזיה הוקמה במחנה פיין, ניו יורק ב-1941, אך לא נפרסה לאנגליה עד יוני 1944 כשהצטרפה לקורפוס ה-33, הארמייה ה-14. הדיוויזיה התבססה בתחילה סביב מפקדה בווינקנטון, בסאמרסט, אך עברה לסביבה של מזרח דרהם בנורפוק ביולי 1944.
בתוכנית הפלישה כביכול לפה-דה-קאלה, היא הייתה אמורה להרכיבה עם דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-58 את הגל השני של הפלישה, הנוחתת על ראש החוף של דיוויזיית הרגלים האמריקאית ה-17.
בעקבות Fortitude South II תוארה הדיוויזיה כעוברת לאזור סביב מחנה טידוורת' בהמפשייר במהלך אוגוסט 1944, שם, במהלך ספטמבר 1944 היא הועברה לפיקוד של הקורפוס ה-37. הדיוויזיה סולקה על ידי הודעה שהיא עזבה את הממלכה המאוחדת דרך סאות'המפטון באוקטובר 1944 יחד עם היחידות האחרות של הקורפוס ה-37 האמריקאי.
סדר הכוחות

בנוסף ליחידות התמיכה הדיוויזיוניות הרגילות הורכבה דיוויזיית השריון ה-25 מ:
גדוד טנקים 72
גדוד טנקים 73
גדוד טנקים 74
גדוד חי"ר משוריין 498
גדוד חי"ר משוריין 499
גדוד חי"ר משוריין 500
בתרבות נפוצה

במותחן הטכנו משנת 1988 "נקודת חרב" מאת הרולד קויל, דיוויזיית השריון ה-25 היא הייעוד שניתן לאחת מההרכבים שגויסו כדי להתמודד עם פלישה סובייטית לאיראן.
הערות שוליים

↑  (Hesketh 1999, p. 244)
1 2 3 4 5  (Holt 2005, p. 905)
↑  (Hesketh 1999, p. 418)
↑  (Coyle 1988, p. xv)
| ארצות הברית דיוויזיות צבא ארצות הברית  |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות מוטסות | 11 • 13 • 17 • 80 • 82 • 101 • 108 |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 16 • 19 • 20 • 22 • 25 • 27 • 30 • 40 • 48 • 49 • 50 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 • 2 • 3 • 15 • 21 • 22 • 23 • 24 • 61 • 62 • 63 • 64 • 65 • 66 |  |
| דיוויזיות רגלים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 11 • 12 • 13 • 17 • 19 • 23 (אמריקל) • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 37 • 38 • 39 • 40 • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 51 • 63 • 65 • 66 • 69 • 70 • 71 • 75 • 76 • 77 • 78 • 79 • 80 • 81 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 102 • 103 • 104 • 106 • 108 • הוואי • תעלת פנמה • הפיליפינים |  |
| דיוויזיות הרריות | 10  |  |
דיאנה ניאד

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1949 (בת 75) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' לייק פורסט, אילינוי, אוניברסיטת אמורי, תיכון פיין קרסט 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  Al Schoenfield Media Award (2002)  Out100 (2023) 
 diananyad.com
 
דיאנה ניאד (באנגלית: Diana Nyad; נולדה ב-22 באוגוסט 1949) עיתונאית ושחיינית מים פתוחים אמריקאית. היא התפרסמה לראשונה בשנת 1975 כאשר הקיפה את מנהטן בשחייה, מרחק של כ 48 ק"מ, בזמן שיא (גברים ונשים) של 7:57 שעות. היא טוענת להיות האדם הראשון בהיסטוריה ששחתה מהוואנה שבקובה לקי וסט שבפלורידה ארצות הברית, מרחק של 177 ק"מ, ללא סנפירים וללא כלוב הגנה נגד כרישים, בהיותה בת 64, במשך כ-53 שעות.
המשחה הזה לא קיבל הכרה ואישור של איגודי השחייה המוסמכים לכך.
בשנת 1978 השחיין וולטר פוניש מארצות הברית בן 65, הצליח לראשונה לשחות את המרחק בין קובה לפלורידה בעזרת כלוב נגד כרישים ועם סנפירים, במשך 33 שעות.
בשנת 1997 השחיינית סוזי מרוני מאוסטרליה בת 22, הצליחה לשחות את המרחק עם כלוב נגד כרישים, המספק מחסום נגד גלים ובעיות נוספות של מזג אוויר, במשך 25 שעות.
ביוגרפיה

ניאד נולדה בניו יורק בשם דיאנה סניד, לברוקר מניות, ויליאם סניד ולוסי קארטיס, ולוסי וינסלו קרטיס. אביה נפטר בהיותה בת 3 ואמה התחתנה עם מפתח קרקעות יווני, אריסטוטל ניאד, שאימץ אותה. משפחתה עברה לפורט לודרדייל שבפלורידה. ניאד שהייתה הכוכבת של קבוצת השחייה בבית ספרה, סיפרה בריאיון כי במאי 1964 נאנסה על ידי ג'ק נלסון - מאמן השחייה שלה, מספר רב של פעמים.
ניאד קבעה מספר שיאי עולם בשחייה במים פתוחים.
ביוגרפיה > שחייה מקובה לפלורידה

ניאד ניסתה לשחות מקובה לפלורידה 5 פעמים, וכשלה ב-4 מהם. הניסיון הראשון החל בשנת 1978 עם כלוב נגד כרישים. בגיל 30 פרשה ניאד משחייה ופתחה בקריירה טלוויזיונית מוצלחת. לאחר כ-30 שנה החליטה לנסות שוב, פעמיים בשנת 2011, בראשון היא הפסיקה בשל כאב בכתף והתקף אסתמה ובשני היא הותקפה על ידי נחיל של זן המדוזות הארסיות ביותר באוקיינוס. הניסיון הרביעי נערך ב-18 באוגוסט 2012 והופסק בשל סופת ברקים.
הניסיון החמישי לשחות מקובה לפלורידה החל ב-31 באוגוסט 2013. ניאד חבשה מסיכת סיליקון מיוחדת נגד ארס המדוזות הקטלניות. הניסיון הסתיים בחופי קי וסט ב-2 בספטמבר 2013, לאחר 53 שעות. מיד לאחר המשחה הועלו ספקות ביחס לכשירותו של המשחה על ידי שחייני מרתון פעילים ומנהלים באיגודים הרשמיים והצוות של ניאד התבקש להציג נתונים המאמתים את הצלחת המשחה ועמידתו בכל חוקי שחיית המרתון. בשנת 2022 התפרסם דו"ח מקיף על ידי איגוד שחיית המים הפתוחים העולמי (WOWSA) בו נקבע כי לא ניתן לאשר את המשחה כמשחה תקני ללא תמיכה.
חמשת ניסיונותיה של ניאד לשחות מקובה לפלורידה מתועדות בסרט התיעודי אל החוף האחר.
הערות שוליים

↑  באתר הניו יורק טיימס
↑  באתר WOWSA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810684024205606  ISNI: 0000 0000 3005 1408  LCCN: n81039796  NDL: 001253093  VIAF: 1329051   WorldCat (עם VIAF): 1329051 
דיאנה ניאד בוועידה בינלאומית עם אנדרה אגאסי ולאנס ארמסטרונג
האוניברסיטה הלאומית של בנגלדש

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  נשיא בנגלדש (עבדול חמיד)
 סטודנטים
 :  2,097,182
 מיקום
 מדינה:  בנגלדש בנגלדש
 קואורדינטות:  23°57′16″N 90°22′55″E﻿ / ﻿23.954444444444°N 90.381944444444°E﻿ / 23.954444444444; 90.381944444444
 www.nu.edu.bd
  (למפת בנגלדש מוגדלת) דאקה צ'יטגונג קהולנה נראינגנג' סילט טונגי ראג'שאהי בוגרה בורישל קומילה הודו הודו מיאנמר נפאל מפרץ בנגלמטה האוניברסיטה(למפת בנגלדש רגילה) דאקה צ'יטגונג קהולנה נראינגנג' סילט טונגי ראג'שאהי בוגרה בורישל קומילה הודו הודו מיאנמר נפל מפרץ בנגלמטה האוניברסיטה
 
האוניברסיטה הלאומית של בנגלדש (בבנגלית: জাতীয় বিশ্ববিদ্যালয়, বাংলাদেশ) היא האוניברסיטה הלאומית של בנגלדש. המוסד משמש בעיקר כאוניברסיטת־אם המורשה להעניק תארים אקדמיים לסטודנטים באמצעות רשת מכללות ומוסדות מקצועיים ברחבי המדינה שמסונפים אליה.
מטה האוניברסיטה שוכן בגזיפור שבפאתי הבירה דאקה. האוניברסיטה היא השנייה בגודלה בעולם כולו במספר התלמידים הרשומים בה.
הערות שוליים

↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008150242  VIAF: 130575040   WorldCat (עם VIAF): 130575040 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא בנגלדש. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיאנה סברצוב

לקראת תרגיל החישוק בתחרות מהסבב העולמי בסופיה ב-2024, בה זכתה הנבחרת במדליית הזהב
דיאנה סברצוב (נולדה ב-15 בנובמבר 2004) היא מתעמלת אומנותית ישראלית וחברה בנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית. היא אלופת העולם (ולנסיה 2023) וסגנית האלופה האולימפית מפריז 2024 בקרב-רב קבוצתי.
הערות שוליים

↑  דיאנה סברצוב מ-י”ב 5, שותפה לשתי מדליות זהב בגביע העולם עם נבחרת ישראל בהתעמלות, 21 במרץ 2022, אתר תיכון שבח מופת
↑  נבחרת ישראל החדשה בהתעמלות אומנותית, זכתה היום בשתי מדליות זהב בגביע העולם באתונה, מרץ 2022, אתר הוועד האולימפי בישראל
↑  סתיו איפרגן, נבחרת ישראל זכתה במדליית כסף בקרב-רב באליפות העולם בהתעמלות אמנותית, באתר ynet, 16 בספטמבר 2022
↑   עידו רקובסקי, דריה אטמנוב זכתה באליפות אירופה, זהב לישראל גם בתחרות הקבוצתית, באתר הארץ, 18 ביוני 2022
↑   עידו רקובסקי, נבחרת ישראל זכתה במדליית הזהב באליפות העולם בהתעמלות אמנותית, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2023
↑  רותם פלדברג, ‏היסטוריה: זהב לנבחרת ההתעמלות האמנותית, באתר ערוץ הספורט, 25 באוגוסט 2023
↑  מדהימות! צפו: מדליית כסף לנבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, באתר ערוץ הספורט, 11 באוגוסט 2024
| ישראלים זוכי מדליות אולימפיות  |
| --- | --- | --- |
| זוכי מדליית זהב  |   גל פרידמן (2004) •  ארטיום דולגופיאט (2020) •   לינוי אשרם (2020) •   תום ראובני (2024) |  |
| זוכי מדליית כסף  |  יעל ארד (1992) •  ענבר לניר (2024) •  רז הרשקו (2024) •   שרון קנטור (2024) •  ארטיום דולגופיאט (2024) •   נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (2024) |  |
| זוכי מדליית ארד  |  אורן סמדג'ה (1992) •   גל פרידמן (1996) •  מיכאל קולגנוב (2000) •  אריק זאבי (2004)‏ •   שחר צוברי (2008) •  ירדן ג'רבי (2016) •  אורי ששון (2016) •   אבישג סמברג (2020)‏ •  נבחרת ישראל בג'ודו (2020) •  פיטר פלצ'יק (2024) |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עיליי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
דרך ליד ארל

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך 
 תאריך יצירה:  1888
 טכניקה וחומרים:  צבעי שמן
 ממדים בס"מ
 רוחב:  50 ס״מ 
 גובה:  61 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  F567
 מיקום:  מוזיאון המדינה של פומרניה
 
דרך ליד ארל צויר על ידי וינסנט ואן גוך בשנת 1888, בעודו גר בארל. הוא מתאר נתיב המוקף בעצים העוברים בין השדות מחוץ לארל, צרפת.
תיאור

בית צהוב ניצב בצד הדרך. השימוש בצבע בציור אופייני לוואן גוך בתקופה זו. הצבעים בהירים וחיים, מאירים את הבד ומציעים נוף מורגש יותר מאשר מנוסה. האופי האידילי של הרגע מועבר כך בשימוש בצבעים.
דרך ליד ארל נמצא כרגע באוסף המוזיאון הלנדרזרי של פומרשס, גרייפסוואלד, גרמניה.
דיוויזיית הפאנצר הראשונה (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  שריון
 בסיס האם:  Henning-von-Tresckow-Kaserne 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 1956 – הווה (68 שנים)
 מלחמות:  מלחמת קוסובו, מלחמת אפגניסטן 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-18,000
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Heico Hübner 
 
דיוויזיית הפאנצר הראשונה (בגרמנית: 1. Panzerdivision או בקיצור 1. PzDiv) היא דיוויזיית שריון של הבונדסוור הממוקמת באולדנבורג.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1956 - יום כינונו הרשמי של הבונדסוור. זו הייתה לפיכך הדיוויזיה הראשונה של הצבא הגרמני החדש. באותה תקופה היא הייתה דיוויזיית חי"ר ונקראה דיוויזיית הגרנדיר הראשונה. ב-1959 שולבו בה כלים משוריינים והיא הוסבה להיות דיוויזיית פאנצרגרנדיר. היא הייתה הראשונה לקלוט טנקים מדגם לאופרד 1. ב-1981 היא עברה הסבה לדיוויזיית שריון מלאה, ושמה שונה לדיוויזיית הפאנצר הראשונה. הדיוויזיה צוידה בטנקי לאופרד 2, וכללה גם גדוד ארטילריה וגדוד נ"מ. במהלך המלחמה הקרה היא נכללה במסגרת כוחות נאט"ו, והוצבה בקבוצת הארמיות הצפונית כחלק מהקורפוס הראשון. ב-1994, לאחר איחוד גרמניה מחדש, הועברה הדיוויזיה לסקסוניה התחתונה ושולבה בה יחידות שקודם היו חקל של דיוויזיית הפאנצר השלישית. ב-1995 היא נכללה במסגרת הקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי, והיא חלק ממנו עד היום (נכון ל-2017). מפקדת הדיוויזיה נדדה מספר פעמים, וכיום היא נמצאת באולדנבורג. הדיוויזיה כוללת שלוש בריגדות, המהוות יחד 18,000 חיילים. מפקד הדיוויזיה הנוכחי הוא גנרל-מיור מרקוס לאודינטל.
חיילים מהדיוויזיה השתתפו במלחמות יוגוסלביה ובמלחמת אפגניסטן, וכיום מוצבים חיילים ממנה במשימות שמירת שלום ברחבי העולם. כמו כן חיילי הדיוויזיה השתתפו במספר פעולות סיוע בעקבות אסונות טבע. למשל השיטפונות בהמבורג ב-1962, השריפות בצפון גרמניה בשנות ה-70 והשיטפונות באירופה ב-2002. בשנת 2013 ביחידה שולבו חלק מיחידות של דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-13 שפורקה. ב-2016 חגגו חיילי הדיוויזיה 60 לייסודה של היחידה, ובטקס נכח בין היתר ראש עיריית אולדנבורג.
מבנה

חטיבת השריון קלה התשיעית (Panzerlehrbrigade 9) - מינסטר
חטיבת השריון ה-21 (Panzerbrigade 21) - אוגוסטדורף
חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-41 (Panzergrenadierbrigade 41) - נויברנדנבורג
החטיבה הממוכנת ה-43 (43 Gemechaniseerde Brigade) - הוולטה
חטיבת הארטילריה ה-325 (Artillerielehrbataillon 325) - מינסטר
חטיבת הסיוע המבצעי הראשונה (Unterstützungsbataillon Einsatz 1) - אולדנבורג
חטיבת ההנדסה הכבדה ה-901 (Schweres Pionierbataillon 901) - הוולברג
פלוגת פיקוד וקשר של הדיוויזיה
דוביל

| --- | --- |
סמל דובילסמל דוביל
הקזינו בדוביל
הקזינו בדוביל
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  נורמנדי נורמנדי
 מחוז:  קלבדוס
 ראש העיר:  Philippe Augier
 שטח:  357 קמ"ר
 גובה:  83-0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,565 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  1000 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  49°21′33″N 0°04′28″E﻿ / ﻿49.359166666667°N 0.074444444444444°E﻿ / 49.359166666667; 0.074444444444444 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.mairie-deauville.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דוביל(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי דוביל(למפת נורמנדי רגילה) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  א.ד. פר.  א.ד.פ. תעלת למאנשדוביל(למפת נורמנדי מוגדלת) רואן אוורה לה האבר דייפ קן מון-סן-מישל שרבור סן-לו אלנסון ברטאן פיי דה לה לואר סאנטר- עמק הלואר  איל-דה פראנס  א.ד.פ. תעלת למאנשדוביל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דוביל (בצרפתית: Deauville) היא קומונה הנמצאת מחוז קלבדוס בנורמנדי שבצפון צרפת, צמודה בחלקה הצפוני לטרוביל.
ההיסטוריה של דוביל ידועה עוד מהמאה ה-11 אך היא החלה להתפתח רק במחצית השנייה של המאה ה-19. הוקמו בה בתי מלון מפוארים, מסלולים למרוצי סוסים, מרינה, חוף ים מפורסם, חווילות מפוארות וקזינו גדול. דוביל מכונה "מלכת החופים של נורמנדי".
חוף הים של דוביל ובו טיילת עץ מפורסמת (Promenade des Planches) הפך אותה לעיר קיט יוקרתית ומשך אליה את עשירי צרפת בעיקר בתקופה ה-בל אפוק. דוביל סבלה במלחמת העולם הראשונה ובעיקר במלחמת העולם השנייה בו הייתה כבושה על ידי הגרמנים שהחרימו את רוב מתקני הנופש שלה. מאז שנות ה-60 היא חזרה למעמדה הקודם. לאורך הטיילת צמודים למלתחות החוף לוחות עץ ועליהם שמות של שחקנים ויוצרי קולנוע אמריקאיים שביקרו במקום.
גם טרוביל הצמודה אליה מצפון נחשבת אתר קיט מבוקש אבל יותר עממי.
מאז 1975 נערך בדוביל פסטיבל סרטים אמריקאיים. בתחילה הוא לא היה תחרותי אך מ-1995 מחולקים פרסים לסרטים באורך מלא ומ-1998 גם לסרטים קצרים.
בספטמבר 1919 נפגשו בדוביל דייוויד לויד ג'ורג' וז'ורז' קלמנסו וחתמו על "הסכם דוביל" בו נקבע גבול אזור ההשפעה הבריטי בארץ ישראל, כקו ישר מראש הנקרה לעמק החולה, מעט צפונה לאיילת השחר.
מלון Royal Barriere, המפואר ביותר בדוביל
טיילת העץ בדוביל
חוף הים בדוביל
בית עץ מסוגנן בדוביל
דיוויזיית הפאנצר החמישית (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1956 – 30 בספטמבר 2001 (45 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Axel Bürgener 
 
Boelcke Kaserne, קובלנץ, שם נמצאו חלקים מיחידות דיוויזיית הפאנצר החמישית
דיוויזיית הפאנצר החמישית (בגרמנית: 5. Panzer-Division) הייתה דיוויזיה משוריינת מערב גרמנית, אשר הייתה חלק מהקורפוס השלישי של הבונדסוור.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1956 כחלק מהקורפוס השלישי בבונדסוור, ששילב בשנת 1985 גם את דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-2 ודיוויזיית הפאנצר ה-12. הקורפוס השלישי היה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו (CENTAG), יחד עם הקורפוס השני של הבונדסווהר והקורפוסים ה-5 וה-7 של צבא ארצות הברית. המטה בשנת 1985 היה בדיאץ / לאן, עם חטיבות כפופות בוצלר (חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-13), נוישטט / מרבורג (חטיבת הפאנצר ה-6) וקובלנץ (חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-15).
הדיוויזיה מילאה תפקיד מרכזי בהגנת גרמניה המערבית מפני ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה.
לאחר קריסת ברית המועצות, הקורפוס האמריקני ה-7 נשלל מסדר הכוחות, ושני קורפוסים אמריקניים / גרמניים משולבים נוצרו באזור CENTAG לשעבר. כחלק מההסדר הזה, דיוויזיית הפאנצר החמישית הוצבה מנהלית תחת הקורפוס האמריקני ה-5 למטרות הגנה עיקריות. פירוש הדבר שאם היה צפוי התקפה מהמזרח, הדיוויזיה תהיה תחת שליטה אמריקנית, בעוד שדיוויזיה אמריקנית תהיה תחת שליטה גרמנית. הדיוויזיה שלחה כמה מיחידותיה ליוגוסלביה בשנת 1990. אילוצי התקציב הגרמניים הביאו לפירוק הדיוויזיה ב-30 ביוני 2001.
מפקדי הדיוויזיה

גנרל מיור היינריך ברון פון בהר, 1 באוקטובר 1956 – 7 בדצמבר 1959
גנרל מיור גינטר פאפה, 1 באפריל 1960 – 30 ביוני 1962
גנרל מיור אלברט שנץ, 1 באוקטובר 1962 – 31 במרץ 1965
גנרל מיור היינץ הוקהיים, 1 באפריל 1965 – 30 בספטמבר 1967
גנרל מיור ברנד פרייטג פון לורינגהובן, 1 באוקטובר 1967 – 30 באפריל 1969
גנרל מיור הנס-יואכים פון הופפרגן, 1 במאי 1969 – 9 בספטמבר 1970
גנרל מיור היינץ גאורג לם, 10 בספטמבר 1970 – 15 בינואר 1974
גנרל מיור קורט פון אוסטן, 15 בינואר 1974 – 26 בספטמבר 1975
גנרל מיור הורסט ונר, 27 בספטמבר 1975 – 30 בספטמבר 1979
גנרל מיור ורנר הייד, 1 באוקטובר 1979 – 7 בספטמבר 1980
גנרל מיור גץ מאייר, 5 בדצמבר 1980 – 30 בספטמבר 1982
גנרל מיור פרנץ אוהלה-וטלר, 1 באוקטובר 1982 – 11 ביולי 1984
גנרל מיור וילהלם יקובי, 11 ביולי 1984 – 30 בנובמבר 1986
גנרל מיור פיטר רודה, 1 בדצמבר 1986 – 30 בספטמבר 1991
גנרל מיור דיטר שטקמן, 1 באוקטובר 1991 – 24 ביוני 1993
בריגדה גנרל קלאוס פון היימנדאל, 1 באוקטובר 1993 – 31 במרץ 1994
גנרל מיור הנריברט גוטמן, 1 באפריל 1994 – 31 במרץ 1995
גנרל מיור קלאוס פרוהאבר, 1 באפריל 1995 – 30 בספטמבר 1997
גנרל מיור ורנר וידר, 1 באוקטובר 1997 – 31 במרץ 1998
גנרל מיור הולגר קאמרהוף, 1 באפריל 1998 – 2000
גנרל מיור אקסל בירגנר, 2000 – 30 בספטמבר 2001
הערות שוליים

↑  Isby and Kamps, Armies of NATO's Central Front, Jane's Publishing Company, 1985, p.196
דום מצרי

| דום מצרי (דקל הדום) |
| --- | --- |
 דקלי דום מצרי בבנין
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד־פסיגיים
סדרה:: דקלאים
משפחה:: דקליים
סוג:: דום
מין:: דום מצרי
שם מדעי
 Hyphaene thebaica ‏מרטיוס
קבוצת עצי דום מצרי בעברונה
דקלי דום בטאבה. צילום ממבצע עובדה, מרץ 1949
דום מצרי, או בשמו העממי דקל הדום (שם מדעי: Hyphaene thebaica), הוא מין בסוג דום. הדום המצרי הוא דקל הצומח בר באפריקה הטרופית בסודאן ובמצרים ובישראל. בישראל התפוצה הצפונית ביותר בעולם של עצים אלה (מבחינה טבעית) הוא עברונה הנמצאת בדרום הערבה כעשרים קילומטר צפונית לאילת.
שם הסוג בעברית לקוח מהשם העממי בארצות התפוצה בהודו ובאפריקה. השם המדעי משם העיר תבאי היא לוקסור במצרים העליונה. דקל הדום הוא גם עץ נוי באזור אילת ובערבה. דקל הדום הוא הסמל של חברת יטבתה
סיווג מדעי

החוקר האנגלי הנרי בייקר טריסטראם כתב בשנת 1864 על אודות עצי דום מצרי בערבה ואולי אף בדרום ים המלח. בשנת 1970 העלה פורטדו סברה כי הדום המצרי בטאבה הוא מין חדש אותו כינה דום סיני. זאב וילנאי מכנה אותו באנציקלופדיה אריאל דקל סודני. בימנו ירד מפלס מי התהום בערבה ואת הדקלים בשמורה עברונה משקים באמצעות טפטפות.
תיאור

הדום המצרי מתאפיין בגזע מסתעף בשונה מן הסוגים האחרים במשפחת הדקליים. גובה העץ 15 עד 20 מטר וישנם פרטים המגיעים לגובה רב יותר. העץ בעל עלים רחבים בצורת מניפה. הדום המצרי הוא עץ דו ביתי. בעצי הנקבה פירות גדולים בקוטר 5 עד 10 סנטימטר שהציפה שלהם בצבע חום והם עסיסיים. לפרחים הזכריים 6 אבקנים הנושרים אחרי הפריחה. הציפה של הפרי נאכלת באפריקה על ידי קופים. במזרח התיכון נאכלים הפירות הצעירים על ידי בני אדם והם נמכרים בשווקים.
העץ גדל לאורך חופי הנילוס, בחופי ים סוף ובחופי מפרץ אילת. הפרי צף על פני המים ונראה שהתפוצה שלו מתאימה למי הים ומי הנהרות, לכן הוא נפוץ לאורך החופים. העץ מופיע בקבוצות בגלל ניצנים צדדים (חוטרים) היוצאים מהעצים הבוגרים. הפריחה בחודשים מרץ ואפריל. יש המשתמשים בעלי העץ כדי להכין סיבים לצורך הכנת חבלים וסלים.
הדום המצרי הצפוני ביותר בעולם, נמצא בקיבוץ קטורה, אשר בערבה הדרומית שבדרום ישראל. דום מצרי הוא צמח מוגן בישראל.
תמונות

שלט המורה על שמורת דקל הדום בעברונה
מבט כלפי צמרות העצים
מבט כלפי השורשים של העצים
ראו גם

דקליים
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד 1986. עמוד 1746.
הבריטניקה החדשה לנוער, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור. כרך 5 עמוד 158.
עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. כרך 11 עמוד 294.
הערות שוליים

↑  דום מצרי (דקל הדום) באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
בול דקל הדום - עמק הערבה, 1970
דוד בלאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד בלאס (נולד ב-1945) הוא איש עסקים ישראלי שנחשב בשנות ה-80 כמלך השוק האפור. הורשע בהוצאת עשרות מיליוני דולרים במרמה מכספי התק"ם אותם ניהל.
ביוגרפיה

בלאס נולד למשפחת סוחרים יוצאי סוריה. הוא התחתן עם איזבל, בת של סוחר טקסטיל יהודי מהעיר מנצ'סטר. בעזרת כספים שקיבל מבני משפחתו הוא החל להיות פעיל מאוד בשוק ההון ובשוק האפור. בין השאר רכש ב-1984 בניין מסוכנות הרכב "נוע", שאחד מבעליה היה עזר ויצמן. בעקבות העסקה קיבל חשיפה תקשורתית, מאחר שויצמן ייסד באותה עת מפלגה חדשה בשם "יחד", וחזר לפוליטיקה לאחר הפסקה של מספר שנים. בלאס גם החזיק באותה עת מניות בעיתון הכלכלי "גלובס".
ביוגרפיה > פרשת בלאס

פרשת בלאס אירעה על רקע הסחרור האינפלציוני בישראל של שנות השמונים. באותה תקופה ניהל בלאס את תיק ההשקעות של התק"ם. בפברואר 1985 התברר שהכספים נעלמו, לאחר שרכש מניות על שמו בחברות הסנה, בנק הספנות וקונצרן כלל באמצעות תיק ההשקעות של התק"ם והלוואות בשוק האפור.
בתיק ההשקעות של התק"ם היו מופקדים כ-95 מיליון דולר ואולם, חשדם של הקיבוצים התעורר רק כשהגיעו למשוך חלק מהכסף, ונאמר להם שלא יוכלו לקבל אותו. באוקטובר 1985 היה התק"ם על סף חתימת הסדר עם בלאס על החזרת הכספים, אך ההסדר קרס בדצמבר 1985, שבלאס הפסיד 185 מיליון דולר ביום אחד במסחר בבורסה, והיא נסגרה באותו היום להמשך המסחר. התק"ם פנה לעורך דין דוד ליבאי, וביקשו ממנו חוות דעת. ליבאי אמר להם, שלא ניתן לתת חוות דעת מבלי לבדוק את העובדות. ואכן, הוא בדק את העובדות, וממצאיו הועברו לאחר מכן למשטרה, והיוו את הבסיס לפתיחת חקירה נגד בלאס. אחת הטענות המרכזיות של בלאס באותה עת, הייתה כי מדובר בעניין אזרחי ולא פלילי. ובתחילה, הומלץ לסגור את התיק.
בלאס נעצר לבסוף ב-4 במאי 1986. במשך הימים בהם שהה במעצר, גיבשה הפרקליטות את כתב האישום נגדו. בלאס, בתחילה באמצעות עורך דין אורי סלונים ובהמשך בייצוגו של עורך דין יעקב וינרוט, ניהל תוך כדי המשפט דיונים פרוצדורליים נגד ההיבט הפלילי בפרשה ואף עתר לבג"ץ כנגד הפרקליטות. ביוני 1988 הורשע ב-19 עבירות מרמה ונידון לחמש שנות מאסר מהן שנתיים וחצי בפועל. ב-1989 הורשע בניסיון השתלטות על בנק הספנות.
ביוגרפיה > לאחר השחרור

לאחר שהשתחרר מהכלא חזר לעסקים בפרופיל נמוך. במאי 2002 הוכרזו הוא ורעייתו איזבל כפושטי רגל, בעקבות צבר חובות בהיקף 100 מיליון דולר, מהם 80 מיליון לתק"ם. בתחילת 2003 פתח 
כונס הנכסים הרשמי בחקירה, בעקבות דיווחים כוזבים, לכאורה, של בלאס על נכסיו. בין היתר, לניסיון להברחת דירה שהייתה בבעלותו, אך נרשמה בשנת 2001 על שם בתו. הדירה נמכרה לפי החשד למקורב שלו, קצין במשטרה. ביולי 2003 נעצר בחשד להונאה, יחד עם בלס נעצרו גם אשתו וכן קצין חקירות במשטרה החשודים שסייעו לו להעלים נכסים.
ב-2005 התפוצץ מטען חבלה בפתח דירתו בתל אביב.
הערות שוליים

1 2  דוד בלאס: האיש שלווה יותר מדי, כותרת ראשית, 30 בינואר 1985
↑  יגאל לביב, "נוע' תפסיד מיליון, חדשות, 28 במאי 1984
↑  אבי קרטין, פשרה בגלובס, חדשות, 14 באוגוסט 1984
1 2  הדס מגן, ‏תזכורת: דצמבר 85', מפולת בלאס - הבורסה נסגרת, באתר גלובס, 7 ביולי 2003
↑  אבי קרטין, "נמליץ להעמיד את בראס לדין", חדשות, 14 באוקטובר 1985
↑  יעל פז-מלמד, "דוד בלאס חייב לנו 100 מיליון דולרים", מעריב, 6 באוגוסט 1985
↑  שאול עברון, בלאס והקיבוצים קרובים להסדר, חדשות, 11 באוקטובר 1985
↑  אמיר הלמר, הסיבוב השני של דוד בלאס, באתר TheMarker‏, 15 במאי 2002
↑  מאת אסף ברגרפרוינד, דוד בלס ואשתו הוכרזו פושטי רגל, באתר הארץ, 14 במאי 2002
↑  אסף ברגרפרוינד, ברוך קרא, איש העסקים דוד בלס נעצר בחשד להונאה, באתר הארץ, 6 ביולי 2003
↑  יובל אזולאי, מטען חבלה הופעל בכניסה לביתו של איש העסקים דוד בלס, באתר הארץ, 20 ביוני 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316504105171
האנו פבקור

האנו פבקור (באסטונית: Hanno Pevkur; נולד ב-2 באפריל 1977) הוא פוליטיקאי אסטוני ממפלגת הרפורמה, אשר משמש כשר ההגנה של אסטוניה מאז 18 ביולי 2022. לפני כן שימש כשר הרווחה בין השנים 2009–2012, כשר המשפטים בין 2012–2014, וכשר הפנים בין 2014–2016.