stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לניאנו
הערות שוליים

↑  דולצ'ה וגבאנה, באתר Treccani
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538009205171  LCCN: nr89017330  MusicBrainz: 643278b3-96ef-43c3-89dd-e4ac54f9ec7d  VIAF: 134131555   WorldCat (עם VIAF): 134131555
מבצע איגלו

מבצע איגלו (באנגלית: Operation Igloo) הוא שמו של מבצע הגירוש הראשון של מעפילים יהודים בלתי חוקיים לקפריסין על ידי שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל, באוגוסט 1946.
ארבע אוניות מעפילים ועליהן כ-2,700 אנשים נתפסו וגורשו במהלך המבצע - "יגור", "הנרייטה סולד", "כתריאל יפה" ו"כ"ג יורדי הסירה"; כאשר אוניית מעפילים אחת, "עמירם שוחט", שעליה כ-180 נוסעים, הצליחה לחמוק במהלך המבצע מהכוחות הבריטיים ולהוריד את נוסעיה בחוף קיסריה.
המבצע שהתרחש כחודש וחצי לאחר אירועי השבת השחורה ומעצרם של כ-2,700 איש, וכעשרה ימים לאחר "מבצע כריש" בו הוטל עוצר של שלושה ימים על העיר העברית תל אביב ונעצרו בה כ-750 איש נוספים, הנחית מכה נוספת ליישוב היהודי בארץ ישראל, והוא שימש כדגם למבצעי הגירוש הבאים של המעפילים לקפריסין שהתרחשו בשנים 1948-1946.
רקע

עד לשנת 1946 שוכנו העולים הבלתי חוקיים שהגיעו לחופי ארץ ישראל ונתפסו על ידי הבריטים במחנות מעצר בלטרון ובעתלית. התגברות מספר האוניות וזרם העולים הבלתי חוקיים מאירופה, הובילה לכך שהם עברו בכמותם את מכסת הסרטיפיקטים החודשית של 1,500 עולים שאושרה.
שלטונות המנדט הבריטי ניסו להתמודד עם הגדילה בכמות העולים. הגדלת מחנות המעצר בארץ ישראל הייתה כרוכה בבעיות מנהליות, לוותה בחשש מניסיונות כוחות המחתרות היהודיות לשחרר את העולים בכוח מן המחנות כפי שאירע באוקטובר 1945 במחנה עתלית, ובכלל, ההנחה הייתה שהכליאה בהם אינה אפקטיבית. בנוסף, המאמצים המדיניים של הבריטים לעצור את האוניות במדינות המוצא שלהן לא הצליחו, ובשל השלכות פרשת לה ספציה אף נאלצו הבריטים להתיר לאוניות "דב הוז" ו"אליהו גולומב" להגיע ארצה במאי 1946.
בפברואר 1946 התחילו ראשי הצבא הבריטי ללחוץ על החזרת המעפילים לארצם, וביולי 1946 הציע הנציב העליון הבריטי אלן קנינגהאם את גירוש האוניות והמעפילים לאי קפריסין בשל קרבתו לארץ ישראל, ומאחר שהיה אף הוא תחת שלטון בריטי. בתחילה התנגדה לכך הממשלה הבריטית, אך לחץ הצבא הבריטי גבר לאחר פיצוץ מלון המלך דוד בידי האצ"ל. ב-7 באוגוסט קיבלה הממשלה הבריטית ברשות קלמנט אטלי החלטה על גירוש המעפילים לקפריסין, בעוד 5 אוניות מעפילים כבר עשו את דרכן לעבר ארץ ישראל.
פרסום הודעת הממשלה הבריטית נדחה עד ל-12 באוגוסט, ובה היא טענה כי ”[..] שום ארץ בעולם לא הייתה ואינה ידיד טוב יותר או תמידי יותר של העם היהודי מאשר בריטניה. בכל מקום באשר נרדפו יהודים הורם קולה של בריטניה כמחאה, ובכל מקום שהיה הדבר אפשרי נקטה בריטניה פעולה להקלת גורלם”, ופירטה את הנימוקים הבאים לצעדיה:
העלייה הבלתי החוקית היא ניסיון לכפות עובדות בשטח על הממשלה הבריטית וכנגד מדיניותה, והוא ניצול של "הרגש האנושי, הסובלנות והסלחנות" שהיא גילתה עד כה בכך שאפשרה לעולים לרדת אל החוף.
מפעל ההעפלה נעשה על ידי אנשים "חסרי מצפון" המשכנעים את הפליטים היהודים באירופה שזוהי הדרך היחידה להצלתם, תוך שהם "מטעינים" אותם באוניות שאינן ראויות למסע, ללא מזון ובתנאים קשים.
פעולות אלו מלוות בזיוף נרחב של תעודות זהות ותעודות מסע, תוך הפרת חוקים בינלאומיים וניצול ארגוני סיוע.
בין המעפילים היהודים יש גורמים טרוריסטיים, והגעתם פוגעת באחריות של ממשלת המנדט לכלל יושבי ארץ ישראל - יהודים וערבים כאחד.
זרם המעפילים הבלתי חוקיים פוגע "בכל הטעמים של הקדמה והצדק", ובעולים היהודים שיכולים היו להגיע באופן חוקי.
בתקופת המנדט התיישבו בארץ ישראל באורח חוקי כחצי מיליון יהודים, ואף כעת, עם ההגבלות של הספר הלבן משנת 1939, מרשה הממשלה הבריטית לעלייה היהודית להמשיך בקצב של עד 1,500 יהודים בחודש.
על מנת לתת לפעולות הגירוש אחיזה משפטית, פרסם המושל הבריטי בקפריסין צ'ארלס קמפבל וולי (Charles Campbell Woolley) חוק שיאפשר את מעצרם של המעפילים. בחוק הוגדר "מהגר לא חוקי" כאדם שהגיע לארץ ישראל בניגוד לפקודת העלייה של שנת 1941. השלטונות הוסיפו בהודעה רשמית שנועדה להרגיע את האוכלוסייה היוונית באי כי לאף לא אחד מהמגורשים יותר להפוך לתושב.
פעולות הבריטים

תחילה הביאו הבריטים לנמל חיפה שתי אוניות גדולות בנות 8,000 טון כל אחת - "אמפייר רייוול" (Empire Rival) ו"אמפייר הייווד" (Empire Heywood), שסיפונן הוקף בגדרות תיל והוסב למכלאה זמנית, במטרה לשמש כאוניות הגירוש. לאחר מכן פרש הצבא דיוויזיית חיל רגלים בנמל חיפה, ואל המשחתות הבריטיות בכוחות הצי המלכותי הבריטי הסדירים בחופי ארץ ישראל הצטרפו הסיירות "מאוריציוס" ו"אייג'קס" וסירות משטרה. השלטונות הבריטיים הזמינו את גורמי העיתונות הבינלאומית לחזות במבצע ולראות את התנהלותו.
בין ה-11 ל-15 באוגוסט נתפסו 4 ספינות מעפילים על ידי הבריטים. שתי ספינות המעפילים, "יגור" (שכונתה על שם אירועי השבת השחורה בהן נפגע קשות היישוב יגור) שיצאה מצרפת ועליה כ-750 מעפילים, ו"הנרייטה סולד" שיצאה מיוון עליה כ-530 מעפילים, היו הראשונות שנתפסו ונוסעיהן גורשו לקפריסין. ב-13 באוגוסט הוטל עוצר צבאי על חיפה, ובשעה 2 וחצי בליל אותו יום פשטו הכוחות הבריטיים על אוניות אלו. באונייה "יגור" גילו העולים התנגדות רפה בלבד, ואילו באונייה "הנרייטה סולד" הייתה ההתנגדות אלימה יותר, ורק כעבור 6 שעות הסתיים פינויה.
בסביבות השעה 8 וחצי בבוקר המחרת, יצאו אלפי יהודים לרחובות חיפה להפגנה, תוך שהם מפרים את העוצר ורצים לנמל. כוחות הצבא הבריטי ירו על המפגינים. בהתקהלויות אלו נהרגה אחת מהמפגינות, ו-2 מפגינים נוספים מתו מאוחר יותר מפצעיהם. הפגנות נוספות נערכו ברחבי ירושלים ובתל אביב. ביום המחרת נערכה הלוויה המונית בהשתתפות עשרות אלפים בחיפה, ומפגינים שניסו לפרוץ לעבר הנמל פוזרו על ידי כוחות המשטרה והצבא הבריטי.
בימים שלאחר מכן הובלו לאזור נמל חיפה האוניות "כתריאל יפה" ו"כ"ג יורדי הסירה", שיצאו מאיטליה ונשאו כ-1,400 עולים. גם בשתי אוניות אלו גילו המפגינים התנגדות רבה לפינוי, ורק לאחר שימוש בגז מדמיע הצליחו הבריטים לפנותם. המעפילים שנאספו מאוניות אלו הצליחו להבריח ולפוצץ כמות קטנה של חומרי נפץ באוניות הגירוש הבריטיות, דבר שגרם לדחייתו בכמה ימים.
אוניית המעפילים הקטנה "עמירם שוחט", שעליה כ-180 נוסעים, הייתה תחת מעקב של מטוס סיור והוזנקה לעברה משחתת בריטית, אך היא הצליחה לעבור לידה מבלי לעורר תשומת לב ולעגון בחוף קיסריה ב-16 באוגוסט.
למרות הכנות לקויות של מחנות המעצר בקפריסין, הצליח הצבא הבריטי לשכן את כלל העצורים במחנה קראולוס (Karaolos), סמוך לפמגוסטה. למחנות אלו, שתחילה נבנו כמחנות ארעיים שתוכננו לכמה חודשים בלבד, התווספו בהמשך מחנות קבע של צריפים לחורף.
תגובת היישוב

לא היה בימים אלו גורם בכיר חופשי ביישוב שהיה יכול להורות על תגובה צבאית חריפה: ההנהגה המדינית של היישוב באותם ימים ובה דוד בן-גוריון, הייתה בפריז, עסוקה בגיבוש אסטרטגיה נוכח פרסום תוכנית מוריסון גריידי. אליה נלווה שאול אביגור, ראש המוסד לעלייה ב', שריכז את ההעפלה הבלתי חוקית. ראש המטה הארצי (הרמ"א) של ארגון ההגנה, משה סנה, התפטר והוברח ממנה לאחר אירועי השבת השחורה. אישים בכירים אחרים בסוכנות היהודית, ובארגוני המחתרות (ההגנה והלח"י) היו עצורים מאז אירועי השבת השחורה ו"מבצע כריש". בהתאם לכך, התגובה הייתה רפה יחסית, אף שהבריטים ציפו לתגובה משמעותית יותר, ובדיעבד את מרבית ההתנגדות למבצע גילו המעפילים בלבד.
מבחינה מדינית, החליטה הנהגת היישוב לאחר מכן על המשך מדיניות ההעפלה, אף שלא מצאה מענה להסגר שהטילו כוחות הצבא הבריטיים על חופי ארץ ישראל, וכמעט כל אוניות המעפילים שיצאו מאירופה נתפסו בזו אחר זו. גירוש המעפילים לקפריסין ואיום הכליאה לא הרתיע את זרם העולים, והוא רק הוסיף וגדל בחודשים שלאחר מכן, תוך שהוא מושך תשומת לב בינלאומית רבה. סך הכול גורשו למחנות המעצר בקפריסין כ-52,000 מעפילים, שהפליגו ב-39 אוניות.
ראו גם

מחנות המעצר בקפריסין
לקריאה נוספת

יהודה סלוצקי (עורך), ספר תולדות ההגנה, כרך ג: ממאבק למלחמה, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1972, עמ' 1140-1135.
נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה 1948-1945, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993, עמ' 69-48.
הערות שוליים

↑  נחום בוגנר, גירוש קפריסין, 1948-1946; בתוך מרדכי נאור (עורך), עלייה ב', 1948-1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 1988, עמ' 143-142.
↑  הודעה רשמית מלונדון: מעפילים יישלחו לקפריסין או למקומות אחרים, דבר, 13 באוגוסט 1946
↑  Fritz Libreich, Britain's Naval and Political Reaction to the Illegal Immigration of Jews to Palestine, 1945-1948, Routledge, London, United Kingdom, 2005, pg. 138
↑  הצבא ירה לתוך המון המפגינים בחיפה, דבר, 14 באוגוסט 1946
↑  רבבות ליוו את חללי המאבק על העליה, דבר, 15 באוגוסט 1946
↑  יהודה בן-צור, ‏ הפיגוע באונית הגירוש Empire Heywood, באתר הפלי"ם
↑  נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה 1948-1945, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993, עמ' 56.
↑  נחום בוגנר, גירוש קפריסין, 1948-1946; בתוך מרדכי נאור (עורך), עלייה ב', 1948-1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 1988, עמ' 145.
מו-דו

ערך זה עוסק בציוד נייד רכבת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קרון ניהוג של רכבת מו-דו מתוצרת אלסטום ברכבת ישראל
קרון ניהוג של רכבת מו-דו דו קומתית מתוצרת בומברדיה
קרון ניהוג של רכבת סימנס ויאג'ו לייט בתחנת תל אביב – אוניברסיטה
מו-דו, קיצור של מושך-דוחף (באנגלית: Push-Pull) הוא ביטוי כללי לציוד נייד רכבתי המסוגל לנוע לשני הכיוונים במהירות דומה ללא צורך בשינוי שלו וללא צורך לסובב אותו. בישראל דבק הכינוי "מו-דו" לדגם ספציפי של קרונות כאלו - קרונות המו-דו הספרדיים מתוצרת חברת אלסטום שהיו הראשונים מסוג זה שהופעלו באופן סדיר ברכבת ישראל, והכוונה ב"קרונות מו-דו" היא לרוב לדגם ספציפי זה (אם כי זה אינו שמו הרשמי).
במבנה הבסיסי של ציוד מסוג "מו-דו" קיימים תאי-נהג בשני צידי הרכבת. ברכבות "מו-דו" הנגררות או נדחפות על ידי קטר בצד אחד של הרכבת ישנו קרון מיוחד הנמצא בקצה השני של הרכבת המכונה קרון ניהוג. קרון זה שונה משאר קרונות הרכבת בכך שחלק ממנו מוקצה לתא-נהג נוסף. בקרונועים מבוטל לעיתים הצורך בקרון ניהוג מיוחד על ידי כך שכל מערך כולל בתוכו תא ניהוג בשני צידיו.
קיימות רכבות מו-דו דו ראשיות עם שני קטרים, אחד מכל צד, שאחד דוחף והשני מושך בעת ובעונה אחת (דוגמת רכבות ה-TGV), או רכבות מו-דו עם קטר במרכז הרכבת ושני קרונות ניהוג בשני הקצוות.
כאשר ציוד איננו מסוג "מו-דו", יש צורך להחליף את כיוון הנסיעה בתהליך המכונה "חיוג". בתהליך זה מופרד הקטר מהקרונות, ומועבר באמצעות מסילה צידית אל הקצה האחר של הרכבת,שם הוא מחובר מחדש. פתרון אפשרי נוסף הוא לולאה גדולה בה הרכבת יכולה לבצע סיבוב באופן דומה לפניית פרסה - פתרון זה אינו מיושם בישראל.
גם החלפת כיוון הנסיעה בציוד מו-דו מכונה לעיתים "חיוג" אם כי זוהי פעולה פשוטה וקצרה הרבה יותר שנעשית לרוב בלחיצת כפתור.
יתרונות המו-דו

היתרון העיקרי בשימוש בציוד מו-דו הוא תפעולי. הזמן הדרוש לחיוג רכבת שאינה מו-דו ארוך, ודורש השבתה של הציוד למשך כמה דקות, במהלכן מושבתות גם המסילות שבאמצעותן מבוצע החיוג.
יתרון נוסף הוא חיסכון בעלויות בהקמת תחנות הקצה. חיוג ציוד שאינו מו-דו דורש סידורים מיוחדים בתחנות הקצה כמו מערך נוסף של מסילות ומסוטים שיאפשרו את ביצועו, ואף עשוי להידרש לכך כוח אדם נוסף. הצטיידות מוגברת של רשת רכבות מסוימת בציוד מו-דו מאפשרת בניית תחנות קצה פשוטות בהן מסתיימות המסילות בבלמי פגוש וללא מערך מסוטים מיוחד.
לסליה ניומן

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בת 69 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
לסליה ניומן (באנגלית: Lesléa Newman; נולדה ב-5 בנובמבר 1955) היא סופרת יהודייה-אמריקאית. היא קיבלה מספר פרסים ספרותיים על היצירות שכתבה.
ביוגרפיה

לסליה ניומן נולדה בניו יורק למשפחה יהודית. בלידה היא קיבלה שם "לסלי", כאשר היא החלה את הקריירה הספרותית היא שנתה את שמה ל"לסליה" כהלחם של שמה ושם יהודי "לאה". עוד בילדותה היא התחילה לכתוב שירה והשתתפה בתחרויות לצעירים.
במהלך הקריירה הספרותית ניומן כתבה מעל ל-75 ספרים. הנושאים העיקריים של ספריה הם יהדות, דימוי גוף, הפרעת אכילה, הורות להט"בית ונושאים כללים הקשורים למגדר.
בשנת 1997 ספרה Belinda's Bouquet נאסר להפצה בקנדה לצד ספרים נוספים לרבות One Dad, Two Dads, Brown Dad, Blue Dads. בעקבות החלטת בית משפט העליון של קנדה בשנת 2002 האיסור בוטל.
בשנת 1989 פורסם ספר Heather Has Two Mommies. הספר זכה למהדורה נוספת בשנת 2015. הוא היה שנוי במחלוקת וצוין על ידי איגוד הספריות האמריקאי כספר שקיבל מספר רב של איסורים בספריות. למרות זאת הספר היה מועמד לקבלת "פרס למבדה" בשנת 2016.
בשנת 1995 ניומן קיבלה "פרס סטונוול". בסך הכול היא קיבלה פרס זה פעמיים. בשנת 2010 שני ספרים של ניומן היו מועמדים לקבלת "פרס סטונוול", אך בסופו של דבר זכה ספר "The Vast Fields of Ordinary" של ניק בורד.
ספרים של ניומן היו מועמדים לקבלת "פרס למבדה" 9 פעמים וזכו מספר פעמים.
בשנת 2019 ספרה Gittel's Journey: An Ellis Island Story זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים.
הערות שוליים

↑  TeachingBooks | Author & Book Resources to Support Reading Education, www.teachingbooks.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265920605171  PLWABN: 9810592371805606  BnF: cb136195847 (data)  GND: 1071660268  ISNI: 0000 0000 9179 4715  LCCN: n82004171  NKC: xx0223338  NTA: 073333689  SELIBR: 359457  SNAC: w6gf1drv  SUDOC: 05660470X  VIAF: 30719436   WorldCat (עם VIAF): 30719436 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגיסטראט

מגיסטראט (לטינית, magistratus) הוא השם ששימש ברפובליקה הרומית למשרות רשמיות בתחום הפוליטי, הצבאי, הדתי והשיפוטי ברומא העתיקה. משרת המגיסטראט נחלקה לשני סוגים: בעלי משרה רגילה (magistratus ordinarii, מילולית "נבחרים באופן קבוע") ובעלי משרה מיוחדת (magistratus extraordinarii). נושאי המשרות הרגילות נבחרו מדי שנה לכהונה בת שנה (להוציא את משרת הקנסור) . לרוב, שני מועמדים נבחרו לכהן באותו התפקיד של מגיסטראט "רגיל", וזאת כדי למנוע נסיבות בהן ירוכז כוח רב מדי בידיו של אדם אחד. לעומת זאת, בחירות לתפקיד מגיסטראטים "מיוחדים", אשר להם הייתה סמכות ועוצמה שעלו על נושאי המשרות הרגילות, התקיימו בעיקר בעטיין של נסיבות מיוחדות, והללו נבחרו באופן יחיד. המועמדים למשרות נהגו להתחרות אחד בשני במסגרת משחקים הפתוחים לציבור אותו ביקשו לשעשע. משחקים אלו התקיימו נוסף על התחרויות שאורגנו דרך שגרה על ידי האיידילים.
מגיסטראטים רגילים

קוואיסטור – quaestors
איידיל – aediles
פראיטור – praetors
קונסול – consules
קנסור – censors
מגיסטראטים של הפלבס

טריבון הפלבס
אידיל פלבאי
מגיסטראטים מיוחדים

דיקטטור
מגיסטר אקוויטום
ועדת העשרה
ראו גם

מסלול המשרות
מוירדאך מק איינבכלייך

מוירדאך או מוירדאך מק איינבכלייך (Muiredach mac Ainbcellaig - "מוירדאך בנו של איינבכלייך"; נפטר בשנת 771) היה מלך דאל ריאטה וראש שקנל לואיירן (שבט לואיירן), בין השנים 733 ועד שנת 733 והוא מוזכר בשירה מהמאה ה-11 -ה"דואן אלבאנאך".
מוירדאך היה בנו של איינבכלייך. מוירדאך עלה לשלטון בשנת 733 לאחר מותו של אאוכייד מק אכדאך (אולם אין עדויות לכך שמוירדאך הדיח או הרג את אאוכייד). ייתכן שמוירדאך קיבל את השליטה על שבט לוריין לאחר בריחתו של אחיינו דונגל מק סלבאך.
ככל הנראה מוירדאך הודח בשנת 733 לאחר ניצחון של צבא פיקטי שבראשו עמד טאלורגן מק פרגוסה, אחיו של אואנגוס הראשון. קרב זה מתואר ב"דברי ימי אלסטר" אולם לא מצוין מותו של מוירדאך, וככל הנראה מוירדאך נותר שליט ממלכת קנל לואירן לאחר שאיבד את שלטונו בדאל ריאטה, אולם בשנת 736 גם ממלכה זו נכבשה על ידי הפיקטים.
המלך העצמאי הבא של דאל ריאטה היה אאד פינד (לפי "דברי ימי אירלנד") מקנל נגאבריין (שבט גבריין) ששלט החל משנת 768.
לפי "דברי ימי מלרוז", אאוגאן היה בנו של מוירדאך.
על פי "דברי ימי ארבעת המורים" מוירדאך נפטר ברישום המופיע בשנת 771 (המקבילה לשנת 776 או 778).
מאשל סדניו

מאשל סדניו (באנגלית: Machel Cedenio; נולד ב-6 בספטמבר 1995) הוא אתלט מטרינידד וטובגו, המתחרה בריצת 400 מטר. סדניו היה אלוף העולם לנוער במירוץ זה בשנת 2014.
ביוגרפיה

הישגיו הראשונים של סדניו בזירה הבינלאומית היו באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה לנוער, שנערכה בסנטו דומינגו ב-2010. סדניו זכה בתחרות זו בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר ובמרוץ השליחים ל-400X4 מטר. בשנת 2011 סיים במקום הרביעי באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בליל, וכן זכה במדליית כסף באליפות אמריקה באתלטיקה לנוער במירוץ השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה ב-2012 בברצלונה סיים במקום החמישי.
בשנת 2013 רשם סדניו הישגים ראשונים גם בתחרויות לבוגרים. הוא זכה במדליית הזהב עם נבחרת השליחים הטרינידדית באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה שנערכה במורליה, ובריצת 400 מטר סיים במקום רביעי, עם שיא אישי חדש (46.89 שניות). באליפות העולם לנוער שנערכה ביוג'ין ב-2014 זכה במדליית הזהב עם שיא אישי חדש - 45.13 שניות.
בתחרות שנערכה בג'ורג' טאון ב-16 במאי 2015 קבע סדניו שיא אישי חדש - 44.36 שניות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהמשך השנה בטורונטו זכה במדליית כסף, וכן זכה במדליית הזהב עם נבחרת השליחים הטרינידדים ל-400X4 מטרים. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג סיים במקום השביעי, וזכה במדליית כסף עם נבחרת השליחים, שקבעה שיא לאומי חדש - 2:58.20 דקות.
מגיסטר מיליטום

מגיסטר מיליטום (בלטינית: magister militum, מפקד החיילים) היה תואר באימפריה הרומית בתקופותיה המאוחרות, בערך מתקופת קונסטנטינוס בראשית המאה הרביעית. התואר התייחס לקצין צבא בכיר. המגיסטר מיליטום היה בדרך כלל הכוח שמאחורי הכתר ושלט בפועל באימפריה המערבית.
בין השאר החזיקו בתואר אנשים כסטיליקו, ריקימר, אודואקר ואחרים. לעיתים, היה התואר משמש עם ציון פרובינקיה, כמו per dalmatia, אדון החיילים בדלמאטיה, כדי לציין פיקוד על אזור מסוים. במקרים רבים, הקביל תואר זה לתואר פטריקיוס ורבים מהמגיסטר מיליטום של רומא נשאו בתואר הכפול.
רשימה של מגיסטר מיליטום

394–408: פלביוס סטיליקו
433–454: פלביוס אאטיוס
455: אוויטוס
455–472: ריקימר
472–473: גונדובאד
475–476: פלביוס אורסטס
רשימה של מגיסטר מיליטום > לגאליה

425–433: פלביוס אאטיוס
450 לערך - 464: איגידוס
רשימה של מגיסטר מיליטום > לאיליריה

530-536: מונדוס
רשימה של מגיסטר מיליטום > למזרח

460 לערך- 471: פלביוס ארדבור אספר
483–488: תיאודריך הגדול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4101449-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומא העתיקה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאת'רבנק

| --- | --- |
אוניית הודו המזרחית "קאפנלז" במאת'רבנק. ציור מאת רוברט דוד, 1796
 מידע כללי
 מיקום:  הממלכה המאוחדת
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  50°45′58″N 1°12′58″W﻿ / ﻿50.766°N 1.216°W﻿ / 50.766; -1.216
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מאת'רבנק(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מאת'רבנק
 
מצר סולנט. מאת'רבנק משתרע בין רַייד לקָאוּז
מאת'רבנק (באנגלית: Motherbank) הוא מקום עגינה רדוד מעל שרטון חול במצר סוֹלֶנט, בדרום-מזרח אנגליה. הוא משתרע בין קָאוּז (אנ') לרַייד (אנ'), בחופו הצפון-מזרחי של האי וַייט.
סמוך לו נמצאים נמלים ומעגנות היסטוריים חשובים כמו פורטסמות', ספיטהד, סאות'המפטון ומפרץ סנט הלן, והוא עצמו שימש לעגינת אוניות סוחר מאות בשנים וכתחנת קרנטינה לאוניות.
הצי המלכותי הבריטי השתמש במאת'רבנק כמקום עגינה לאוניות מלחמה ישנות שהוצאו משימוש והמתינו לסופן. הן עגנו במקום מכמה שבועות ועד כמה שנים קודם שנמכרו, נגרטו או שימשו מטרה לתותחים והוטבעו.
הערות שוליים

↑  Tuckey, James Hindston (1815). Maritime geography and statistics, or A description of the ocean and its coasts. Vol. V, p. 106.
מודה אני (אלבום של עומר אדם)

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
מודה אני הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הישראלי עומר אדם. האלבום יצא לאור ב-10 באוגוסט 2015, על ידי חברת התקליטים פליי רקורדס.
האלבום זכה לביקורות חיוביות ברובן. בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את האלבום בחיוב תוך שהעניק לו שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
האלבום הועלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי בסמוך לצאתו.
רשימת רצועות

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אסף צרויה (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מודה אני> מס' | מודה אני> שם | מודה אני> מילים | מודה אני> לחן | מודה אני> משך | מודה אני>  | מודה אני>  | מודה אני>  | מודה אני>  | מודה אני>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מודה אני  | אבי אוחיון |   | 3:38 |  |  |  |  |  |
| 2. | שקיעה חרישית  | אוחיון |   | 4:20 |  |  |  |  |  |
| 3. | עצוב לי שזה ככה  | אורי בן ארי | סתיו שמש | 4:06 |  |  |  |  |  |
| 4. | אז הלכתי  | אוחיון |   | 3:14 |  |  |  |  |  |
| 5. | אז תבואי (בשיתוף ציון ברוך)   | אוחיון |   | 3:35 |  |  |  |  |  |
| 6. | זורק ת'עניבה  | אלעד טרבלסי |   | 4:01 |  |  |  |  |  |
| 7. | נועצת מבט  | משה בן אברהם |   | 3:49 |  |  |  |  |  |
| 8. | היא רק רוצה לרקוד (בשיתוף משה פרץ)   | דורון מדלי | מדלי | 3:10 |  |  |  |  |  |
| 9. | כמו ילד  | אוחיון |   | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 10. | חולם אותך  | אוחיון | אוחיון | 3:47 |  |  |  |  |  |
| 11. | למה את לא עונה  | אוחיון | אוחיון | 3:47 |  |  |  |  |  |
| 12. | בוקרשט  | אוחיון, עומר אדם | אוחיון, אדם | 3:46 |  |  |  |  |  |
| 13. | שעות קשות  | עינת הולנדר | ליאור מיארה, אלירן אביטל | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 14. | מצאתי בארון  | אסף אטדגי | מאור תיתון | 3:37 |  |  |  |  |  |
| 15. | מהפכה של שמחה (בשיתוף ליאור נרקיס)   | מדלי | מדלי | 3:59 |  |  |  |  |  |
| 16. | קומי יפתי  | אוחיון |   | 3:05 |  |  |  |  |  |
| 17. | בגלל האהבה  | אוחיון |   | 3:44 |  |  |  |  |  |
| 18. | סתם דיכאון  | בן אברהם |   | 3:31 |  |  |  |  |  |
| 19. | אחי  | מאור זגורי | אוחיון, צרויה | 3:59 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 1:10:00 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  עומר אדם | מודה אני, באתר דיסק סנטר
↑  מהפכה של שמחה: העשור המטורף של עומר אדם, באתר ישראל היום
↑  מודה אני, באתר יוסמיוסיק, ‏2015-08-28
↑  מודה אני, נבדק ב-2020-03-02
| עומר אדם |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נמס ממך • ילד טוב ילד רע • מוזיקה ושקט • מודה אני  • אחרי כל השנים • Omer • סוף העולם |  |
| מיני אלבומים | 5 בום! • The 8 • ‏3 • לכאורה • חמישה לילות |  |
| אלבומי הופעה | מהפכה! (Live) • אחרי כל השנים (Live) |  |
| ערכים קשורים | NMC • אסף אטדגי • כוכב נולד |  |
| עומר אדם - שירים |
| --- | --- | --- |
| נמס ממך | "להאבד ברוח" • "אל תבכי" • "את בליבי" • "נמס ממך" • "הופה" |  |
| ילד טוב ילד רע | "מאושרת" • "קסם" • "מיליון נשיקות" • "בואי עכשיו" • "ילד טוב בגוף של ילד רע" • "בניתי עלייך" |  |
| מוזיקה ושקט | "מאמי זה נגמר" • "וואי לי" • "מתקרבת מתרחקת" • "נסיכה" • "כמו בימים" • "כובשת" • "תל אביב" • "תרחמי עליי" • "שקט" • "לבדי" |  |
| מודה אני | "נועצת מבט" • "מהפכה של שמחה" • "אחי" • "אז הלכתי" • "בוקרשט" • "היא רק רוצה לרקוד" • "עצוב לי שזה ככה" |  |
| אחרי כל השנים | "אחרי כל השנים" • "שדות של תירוצים" • "סיפור ישן" • "פוליטיקה וסקס" • "מביט מהצד" • "בסוף הכל חולף" |  |
| 5 בום! | "טמפרטורה" • "תיתן לה פרחים" • "שיר הרווק" • "תגידו לה / אהבה מטורפת" • "יום השישי" |  |
| Omer | "פעם בחיים" • "שני משוגעים" • "חברות שלך" • "אוהבת אותי אמיתי" • "בחורים טובים" • "רחוק מכולם" • "מאושרת בלעדיי" • "תגידי לי שטוב לך" • "חברות שלך 2" • "יעשו לנו כבוד" • "ניפגש בשמחות" • "כתבתי עלייך שיר" • "Beg" • "מים שקופים" • "שגרה מפוארת" |  |
| The 8 | "פסקול חיי" • "מה שנפל מהידיים" |  |
| סוף העולם | "אני" • "התעוררתי עם נמר" • "DXB to TLV" |  |
| חמישה לילות | "מבת ים ועד הנצח" ‏•‏‏ "אקדח" ‏•‏‏ "כסף או דמעות" ‏•‏‏ "לילות וקללות" ‏•‏‏ "רק שלך" |  |
| סינגלים אחרים | "Paradise" • "מזל" • "ככה זה מרגיש להתאהב" • "לא הפסקתי לחפש אותך" • "לרקוד ולזוז" • "לעולם בעקבות השמש" • "הלב שלי" • "יש לנו את הכוח" • "יש דברים שלא עושים" • "שירו של שפשף" • "קוקוריקו" • "תמחל לי" • "הנשיקות שלי" • "על מה בנות חושבות בלילה" • "פרצופים" • "Dale Mami" • "קאקדילה" • "יהיה טוב & מים שקופים" • "תרקוד לנצח" • "ואיך שלא" • "צמוד צמוד" • "ראיתי עולם" • "עברנו הכל" |  |
| השתתפות בסינגלים | "השתגע העולם" |  |
| שירים אחרים | "אהבתי לך" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: a6daf004-8ba7-4c24-bbef-50cd75f076ff
לעיתים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע רעש
 מתוך האלבום "רעש רק רעש. ק."
 יצא לאור:  1994
 מקום הקלטה:  אולפני טריטון
 סוגה:  רוק ישראלי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:51
 חברת תקליטים:  Banana ‏‏•‏‏ NMC (הפצה)
 כתיבה:  ג'וני שועלי
 לחן:  ג'וני שועלי
 עיבוד:  ג'וני שועלי ‏•‏‏ אמיר קרטס ‏•‏‏ עודד פרח ‏•‏‏ רע מוכיח
 
לעיתים הוא שיר שכתב והלחין ג'וני שועלי וביצעה להקת "רעש". השיר יצא כסינגל מאלבום הבכורה של הלהקה, "רעש רק רעש. ק.", שיצא לאור ב־1994.
השיר היה מלהיטי שנות ה־90, והלהיט הגדול ביותר של הלהקה. הוא זכה להשמעות רדיו מרובות, ובאופן מיוחד בגלגלצ, שבה נכלל (כמו גם "עכשיו" של שועלי) ברשימת 20 השירים המושמעים בתחנה בכל הזמנים, רשימה שהתפרסמה במלואת חצי יובל לתחנה.
ב־1998 ביצע שלמה ארצי גרסת כיסוי לשיר במסגרת הפרויקט "עבודה עברית". גרסתו הגיעה למקום ה־32 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. שנתיים אחר כך כלל ארצי את השיר באלבומו "אהבתיהם".
רקע

"לעיתים", הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, היה קרוב להיגנז. הלהקה קיימה הצבעה דמוקרטית, והרוב החליט לא לכלול את השיר באלבום הבכורה. בסופו של דבר דני רכט מחברת התקליטים התנגד להחלטה והתנה את פרסום האלבום בכך שהשיר יהיה חלק ממנו. הלהקה נאלצה להסכים.
אף על פי שהרדיו השמיע פעמים רבות את השיר ושירים נוספים מהאלבום, האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית. שועלי אמר על כך: ”גם במקרה הזה המאזינים הכירו את השירים יותר מאשר את הלהקה”.
ביקורת

באתר סרוגים וברדיו סול תיארו את השיר במילים "להיט נצחי". חיים לרוז כתב ב־ynet ש"לעיתים" ”נכתב, הולחן והושר על-ידי יוצר ישראלי עכשווי שלא מושפע מהסיקסטיז ומאמריקה, והוא הכי מחובר למוזיקה המקומית”. עינת ברזילי מ"מקור ראשון" כתבה ששיריו של שועלי "עכשיו" ו"לעיתים" ”הושמעו בלופ, בכל התחנות הנכונות, וסימנו את שועלי כמוזיקאי וככותב בלדות מחונן”.
משתתפים

ג'וני שועלי – זמרה, קולות רקע, בס, גיטרה אקוסטית, סינתיסייזר
עודד פרח – תופים, כלי הקשה, קולות רקע
רע מוכיח – גיטרה חשמלית, סינתיסייזר, כלי הקשה, קולות רקע
אמיר קרטס – גיטרה, פסנתר, סינתיסייזר