רשיזם
מקורות הרשיזם > מאפיינים

על פי יוליה סטרבקובה מהמכון הפוליטכני של קייב, רשיזם בשילוב עם אוקראינופוביה מהווים את הווקטור האתנו-לאומי של הדוקטרינה האידאולוגית הרוסית הנאו-אימפריאלית המכונה "העולם הרוסי".
במאמר שפרסם החוקר בוריס דמיאננקו ושכותרתו "רשיזם כקוואזי-אידאולוגיה של הנקמה האימפריאלית הפוסט-סובייטית" תואר הרשיזם כאידאולוגיה מיזנתרופית ותערובת אקלקטית של נאו-קולוניאליזם אימפריאלי, שוביניזם מעצמתי, נוסטלגיה לעבר הסובייטי ומסורתיות דתית. דמיאננקו סבור כי במדיניות הפנים הרשיזם מתבטא בהפרה של זכויות אדם יחד עם דיכוי חופש המחשבה, רדיפת מתנגדים, תעמולה והתעלמות מהליכים דמוקרטיים. לעומת זאת, במדיניות חוץ מתאפיין הרשיזם בהפרה של החוק הבינלאומי, רוויזיוניזם היסטורי והצדקה של כיבוש וסיפוח שטחי מדינות אחרות.
מדען המדינה סטניסלב בלקובסקי טוען שהרשיזם מתחפש לאנטי-פשיזם, אך הוא בעל מהות פשיסטית. מדען המדינה רוסלן קליוצ'ניק מציין כי האליטה הרוסית רואה עצמה זכאית לבנות "דמוקרטיה ריבונית" משלה, ללא התייחסות לסטנדרטים מערביים, אלא תוך התחשבות במסורות מדינתיות רוסיות. משאבים מנהליים ברוסיה הם אחד האמצעים לשימור הפסאדה הדמוקרטית, המסתירה את מנגנוני המניפולציה המוחלטת של רצון האזרחים. מדען המדינה הרוסי אנדריי פיונטקובסקי טוען שהאידאולוגיה של הרשיזם דומה במובנים רבים לנאציזם, שכן נאומיו של הנשיא ולדימיר פוטין משקפים רעיונות דומים לאלו של אדולף היטלר.
לפי אלכסנדר ג'ון מוטיל, היסטוריון ומדען מדינה אמריקאי, הפאשיזם הרוסי הוא בעל המאפ+יינים הבאים:
מערכת פוליטית לא דמוקרטית, שונה הן מהסמכותיות המסורתיות והן מהטוטליטריות;
סטטיזם והיפר-לאומיות;
פולחן היפר-גברי של המנהיג העליון (בדגש על אומץ ליבו, הלוחמנות והתעוזה הפיזית שלו);
תמיכה עממית כללית במשטר ובמנהיגו.
על פי פרופסור אולכסנדר קוסטנקו, רשיזם היא אידאולוגיה ש"מבוססת על אשליות ומצדיקה כל שרירותיות בשם האינטרסים המדומיינים של החברה הרוסית. במדיניות החוץ, הרשיזם מתבטא, במיוחד, בהפרה של עקרונות המשפט הבינלאומי, כפיית הגרסה שלו לאמת ההיסטורית על העולם (אך ורק לטובת רוסיה), ניצול לרעה של זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם, וכן הלאה. בפוליטיקה הפנימית הרשיזם מתאפיין בהפרה של חופש המחשבה, רדיפת מתנגדי משטר, שימוש בתקשורת להטעיית הציבור וכדומה". גם אולכסנדר קוסטנקו, בדומה לחוקרים אחרים, רואה ברשיזם ביטוי לסוציופתיה.
ההיסטוריון טימותי סניידר טען כי "נוסע בזמן משנות ה-30 [...] לא יתקשה" לזהות את המשטר הרוסי של שנת 2022 כפשיסטי, וכתב:
הסימן הצבאי Z, העצרות, התעמולה, המלחמה כאקט מטהר של אלימות וקברי אחים ברחבי אוקראינה, מבהירים את זה היטב. המלחמה נגד אוקראינה היא לא רק חזרה לזירת הקרב הפשיסטית המסורתית, אלא גם לשפה ופרקטיקות הפשיסטיות המסורתיות. אנשים אחרים שם כדי שנשעבד אותם. רוסיה חפה מפשע בגלל העבר העתיק שלה. קיומה של אוקראינה הוא תולדה של קשירת קשר בינלאומית. מלחמה היא התשובה.
הסוציולוג הרוסי המרקסיסטי בוריס קגרליצקי (אנ') מתאר את השלטון הרוסי כ"פוסט-פשיסטי", תוצאה הגיונית של "נאו-ליברליזם ופוסטמודרניזם". לדבריו, הרשיזם הוא "תולדה של ההשפלה של החברה הסובייטית המאוחרת בשילוב עם השפלה של הקפיטליזם המאוחר", אשר "לא מציע אינטגרציה – אלא פיצול של החברה". לכן, המשטר לא עוקב אחר "תפיסת עולם קוהרנטית", אלא מסתמך על "הדבקה מקרית של רעיונות, פיסות של מושגים ותמונות שהורכבו באופן אקראי".
האקטיביסט הרוסי איליה בודרייצקיס מצטט את ההגדרה של "פוסט-פשיזם" על פי החוקר האיטלקי אנצו טרברסו: בניגוד לפשיזם של המאה ה-20, שהיה "תנועה", הפשיזם המודרני הוא "מהלך" שמגיע מלמעלה, שכן "פוסט-פשיזם... אינו זקוק עוד לתנועות המונים או אידאולוגיה קוהרנטית. הוא מבקש לקבע את אי השוויון החברתי ואת הכפפת המעמדות הנמוכים למעמדות הגבוהים ללא תנאי כמציאות היחידה האפשרית וכחוק החברתי הבלעדי". בודרייצקיס מאמין ש"החברה הרוסית... הצטמצמה בעקביות למצב של קורבנות שקטה, חומר בר עיבוד שממנו ניתן לבנות משטר פשיסטי מן המניין".
הסוציולוג הרוסי גריגורי יודין הדגיש את חשיבות האטומיזציה החברתית והדה-פוליטיזציה של החברה הסובייטית ב"עידן הסטגנציה" (1964-1985) ומאוחר יותר בתקופת שלטונו של פוטין, כמו גם התגייסות החברה הרוסית למתקפה על אוקראינה ב-2022. לדבריו, כל המשטרים הפשיסטיים לאורך ההיסטוריה פירקו את החברה כדי לגייס את פרטיה. יודין מוסיף כי התדמית של התמיכה העממית הכללית בפוטין היא שקרית ושפוטין משתמש בה כדי לאיים על האליטות והעם: האליטות חוששות ש'העם' יתמוך בדיכוי נגדם, בעוד שפרטים מהחברה המפורקת חוששים להתנגד, שכן אם יביעו את אי הסכמתם, הם לבדם יתעמתו עם "המוני העם" הלא קיימים. קגרליצקי טען שהמונח "מולקוריזציה" מתאים יותר, שכן החברה מפוצלת לא לאטומים, אלא ל"מולקולות – משקי בית, שיכולים להיחשב כצורת הקיום ההיסטורית האחרונה של הקהילה הרוסית".