stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צמוד מרוכב
תכונות

התכונות הבאות מתקיימות לכל המספרים המרוכבים  z ו- w, אלא אם צוין אחרת, וניתן להוכיחן על ידי כתיבת  z ו- w בצורה  a+bi.
הצמוד שומר על חיבור, חיסור, כפל וחילוק:  {\overline {z+w}}={\overline {z}}+{\overline {w}},  {\overline {z-w}}={\overline {z}}-{\overline {w}},  {\overline {zw}}={\overline {z}}\cdot {\overline {w}} ו- {\overline {({\frac {z}{w}})}}={\frac {\overline {z}}{\overline {w}}}(w\neq 0).
מספר מרוכב שווה לצמוד המורכב שלו אם ורק אם הרכיב המדומה שלו הוא אפס, כלומר אם הוא מספר ממשי. במילים אחרות, המספרים הממשיים הם נקודות השבת היחידות של הצמוד.
הצמוד אינו משנה את הערך המוחלט של מספר מרוכב:  |{\overline {z}}|=|z|.
הצמוד הוא אינוולוציה, כלומר צמוד של צמוד של מספר מרוכב  z הוא  z ( {\overline {\overline {z}}}=z).
מכפלה של מספר מרוכב עם הצמוד שלו שווה לריבוע הערך המוחלט שלו: 



z


z
¯


=

|

z


|


2




{\textstyle z{\overline {z}}=|z|^{2}}

.
תכונה זו מאפשרת חישוב קל של ההופכי הכפלי של מספר מרוכב: 




z

−
1


=



z
¯




|

z

|



2






{\textstyle z^{-1}={\frac {\overline {z}}{{|z|}^{2}}}}

 לכל 



z
≠
0


{\textstyle z\neq 0}

.
הצמוד הוא קומוטטיבי כבסיס לחזקה שלמה ועם פונקציות האקספוננט והלוגריתם הטבעי:  {\overline {z^{n}}}=({\overline {z}})^{n},n\in \mathbb {Z} ,  {\overline {\exp(z)}}=\exp({\overline {z}}),  {\overline {\ln(z)}}=\ln({\overline {z}}) אם 



z


{\textstyle z}

 אינו אפס או מספר שלילי ממשי.
אם שורש של פולינום במשתנה אחד עם מקדמים ממשיים הוא מרוכב, אז גם הצמוד המרוכב שלו הוא שורש של הפולינום. כלומר אם  p הוא פולינום כזה ו- p(z)=0 אז  p({\overline {z}})=0. לפיכך, שורשים מרוכבים של פולינומים ממשיים מתרחשים בזוגות צמודים (אנ').
באופן כללי, אם  \varphi  היא פונקציה הולומורפית שהצמצום שלה למספרים הממשיים היא בעלת ערך ממשי, ו- \varphi (z) ו- \varphi ({\overline {z}}) מוגדרים, אז 



φ
(


z
¯


)
=



φ
(
z
)

¯




{\textstyle \varphi ({\overline {z}})={\overline {\varphi (z)}}}

.
המפה (אנ')  \sigma (z)={\overline {z}} מ- \mathbb {C}  ל- \mathbb {C}  היא הומיאומורפיזם (שבו הטופולוגיה על  \mathbb {C}  נחשבת לטופולוגיה הסטנדרטית) ואנטי-ליניארית (אנ'), אם לוקחים בחשבון את  \mathbb {C}  כמרחב וקטורי מרוכב מעל עצמו. המפה היא פונקציה חד-חד-ערכית ועל ותואמת את הפעולות האריתמטיות, ומכאן שהוא אוטומורפיזם שדה. מכיוון שהיא שומרת על המספרים הממשיים קבועים, הוא מרכיב בחבורת גלואה של הרחבת השדה  \mathbb {C} /\mathbb {R} . בחבורת גלואה שני איברים,  \sigma  והזהות על  \mathbb {C} , ולפיכך שני האוטומורפיזמים היחידים של  \mathbb {C}  שמותירים את המספרים הממשיים קבועים הם מפת הזהות והצמוד המורכב.
שימוש כמשתנה

כשנתון מספר מרוכב  z=x+yi אוֹ  z=re^{i\theta }, הצמוד שלו מספיק כדי לשחזר את רכיבי המשתנה:
רכיב ממשי:  x=\operatorname {Re} (z)={\dfrac {z+{\overline {z}}}{2}}
רכיב מדומה:  y=\operatorname {Im} (z)={\dfrac {z-{\overline {z}}}{2i}}
מודולוס (ערך מוחלט):  r=\left|z\right|={\sqrt {z{\overline {z}}}}
ארגומנט:  e^{i\theta }=e^{i\arg z}={\sqrt {\dfrac {z}{\overline {z}}}},, כלומר  \theta =\arg z={\dfrac {1}{i}}\ln {\sqrt {\frac {z}{\overline {z}}}}={\dfrac {\ln z-\ln {\overline {z}}}{2i}}
הצמוד מסייע גם לבצע חילוק מספרים מרוכבים, ולכל  z=a+bi,w=c+di\neq 0 מתקיים  {\frac {w}{z}}={\frac {w\cdot {\bar {z}}}{z\cdot {\bar {z}}}}={\frac {w\cdot {\bar {z}}}{|z|^{2}}}, או בצורה מפורשת  {\frac {a+bi}{c+di}}={\frac {(a+bi)\cdot (c-di)}{(c+di)\cdot (c-di)}}={\frac {(a+bi)\cdot (c-di)}{|c+di|^{2}}}={\frac {ac+bd}{c^{2}+d^{2}}}+{\frac {bc-ad}{c^{2}+d^{2}}}i
בנוסף, ניתן להשתמש ב- {\overline {z}} כדי לציין ישרים במישור: הקבוצה  \{z:z{\overline {r}}+{\overline {z}}r=0\} מייצגת ישר דרך ראשית הצירים המאונך ל- r, מכיוון שהרכיב הממשי של  z\cdot {\overline {r}} הוא אפס רק כאשר קוסינוס הזווית בין  z ו- r הוא אפס. באופן דומה, עבור יחידה מורכבת קבועה  u=e^{ib}, המשוואה 






z
−

z

0






z
¯


−



z

0


¯





=

u

2




{\textstyle {\frac {z-z_{0}}{{\overline {z}}-{\overline {z_{0}}}}}=u^{2}}

 קובעת את ישר דרך  z_{0} המקביל לישר דרך הראשית ו- u.
שימושים אלה בצמוד של  z כמשתנה מומחשים בספרו של פרנק מורלי (אנ') Inversive Geometry מ-1933, שנכתב עם בנו פרנק ויגור מורלי.
הכללות

עבור מטריצות של מספרים מרוכבים, 






A
B

¯


=
(



A

¯


)
(



B

¯


)


{\textstyle {\overline {\mathbf {AB} }}=({\overline {\mathbf {A} }})({\overline {\mathbf {B} }})}

, כש-






A

¯




{\textstyle {\overline {\mathbf {A} }}}

 היא המטריצה המורכבת מהצמוד של כל איבר ב- \mathbf {A} .
מטריצה צמודה של מטריצות מרוכבות היא הכללה של הצמוד המרוכב. כללי עוד יותר הוא הרעיון של אופרטור צמוד לאופרטורים במרחבי הילברט מרוכבים. כל אלו נכללים בפעולות הכוכב של אלגברות סי כוכב.
אפשר גם להגדיר צמוד גם לקווטרניונים: הצמוד של 



a
+
b
i
+
c
j
+
d
k


{\textstyle a+bi+cj+dk}

 הוא 



a
−
b
i
−
c
j
−
d
k


{\textstyle a-bi-cj-dk}

.
קיים גם מושג מופשט של הצמוד למרחב וקטורי 



V


{\textstyle V}

 מעל המספרים המרוכבים. בהקשר זה, כל מפה אנטי-ליניארית 



φ
:
V
→
V


{\textstyle \varphi :V\to V}

 המקיימת:
\varphi ^{2}=\operatorname {id} _{V} כש- \varphi ^{2}=\varphi \circ \varphi  ו- \operatorname {id} _{V} היא מפת הזהות על  V.
\varphi (zv)={\overline {z}}\varphi (v) לכל  v\in V,z\in \mathbb {C} .
\varphi (v_{1}+v_{2})=\varphi (v_{1})+\varphi (v_{2}) לכל  v_{1},v_{2}\in V
נקראת הצמדה מרוכבת. מכיוון שהאינוולוציה  \varphi  היא אנטי ליניארית היא לא יכולה להיות מפת הזהות על  V.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מספר מרוכב
שדה המספרים המרוכבים
מטריצה צמודה
אופרטור צמוד
קבוצת הקרב הבריטית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 סוג:  קבוצת קרב
 בסיס האם:  לונדון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 2008 – 31 בדצמבר 2008 (184 ימים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  1,500
 
קבוצת הקרב הבריטית הייתה קבוצת קרב של האיחוד האירופי שכללה חיילים מהממלכה המאוחדת בלבד, בתקופה בה בריטניה הייתה חברה באיחוד האירופי.
קבוצת הקרב הייתה פעילה במהלך שני פרקי זמן שונים, בין ה-1 וה-30 ביוני 2005 ובין ה-1 ביולי - 31 בדצמבר 2008.
רקע

בריטניה, כמדינה חברה באיחוד האירופי, לקחה חלק ביוזמת קבוצות הקרב של האיחוד האירופי. יוזמה זו מעמידה לרשות המועצה האירופית קבוצות קרב בהן חברים חיילים ממדינה חברה אחת או יותר לשם ביצוע משימות צבאיות נדרשות ולשמירה על יציבות האיחוד.
כאחת מהחברות הגדולות באיחוד האירופי, הממלכה המאוחדת לקחה חלק בשתי קבוצות קרב שונות: קבוצת הקרב הבריטית, שכללה כוחות בריטיים בלבד, וכן קבוצת הקרב הבריטית-הולנדית, אותה הממלכה המאוחדת הובילה בשיתוף עם כוחות צבאיים מהולנד.
בעקבות פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי בתחילת שנת 2020, הסתיים שיתוף הפעולה הבריטי עם יוזמת קבוצות הקרב של האיחוד האירופי.
מבנה קבוצת הקרב

שתי קבוצות הקרב הבריטיות התבססו על כוחות צבא ששירתו במקור כחלק מכוח התגובה המהירה של בריטניה, בעיקר משתי יחידות העילית בצבא הבריטי המשלבות פעילות קומנדו וצנחנים: חטיבת הקומנדו ה-3 וצוות קרב חטיבת התקיפה האווירית ה-16
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)
הערות שוליים

↑  Bonaiuti, Chiara; Lodovisi, Achille (2010). Sicurezza, controllo e finanza. Le nuove dimensioni del mercato degli armamenti (באיטלקית). Milan: Editoriale Jaca Book. p. 273. ISBN 978-8816409279. נבדק ב-9 ביולי 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  John Reid (27 January 2006). "Lessons Identified from Battlegroups Initial Operational Capability". Hansard. House of Commons of the United Kingdom. Retrieved 9 July 2015.
↑  Volpi, Valerio (2011).
↑  Landstrom, Gustav (February 2007).
↑  Joint Rapid Reaction Force (JRRF): armedforces.co.uk
קנגוריים חולדתיים

| קנגוריים חולדתיים |
| --- | --- |
 קנגורו חולדתי אדמוני
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים חולדתיים
שם מדעי
 Potoroidae ‏גריי, 1821

קנגורו חולדתי גילברט.
קנגוריים חולדתיים (שם מדעי: Potoroidae) היא משפחה של יונקים אוסטרליים מסדרת הקנגוראים.
יצורים אלה מזכירים את הקנגורו הנפוץ אך קטנים בהרבה ונראים כמו כלאיים בן קנגורו לחולדה. הם חיים ביערות גשם, בערבות עשב או במדבריות האוסטרליים.
הסוג קנגוריל המושק סווג בעבר במשפחה זאת עד שהועבר למשפחה עצמאית - קנגוריים מושקים.
תזונתם של יצורים אלה צמחונית המבוססת בעיקר על עשבים וכן על פטריות ועלים.
סוגים

סוג: בטונג (bettongia)
סוג: קנגורו חולדתי (potorous)
סוג ומין יחיד: קנגורו חולדתי אדמוני (Aepyprymnus rufescens)
סוגים > סוגים נכחדים

סוג ומין יחיד: קנגורו חולדתי מדברי (Caloprymnus campestris)
בורונגבודי (Borungaboodie)
Bulungamaya
Gumardee
Milliyowi
Paleopotorous
Propleopus
Purtia
Wabularoo
Wakiewakie
קבוצת השבעה

קבוצת השבעה (באנגלית: Group of Seven) הייתה קבוצה של ציירי נוף קנדיים בשנים 1920–1933, שהאמינה כי ניתן ליצור "אמנות קנדית ייחודית", ויזמה תנועה אמנות לאומית. הקבוצה הוחלפה על ידי "קבוצת הציירים הקנדית" בשנת 1933, שכללה חברים מקבוצת ביבר הול שהיו בעלי היסטוריה של הופעה בעולם יחד עם קבוצת השבעה.
חברי הקבוצה

פרנקלין קרמייקל (1890–1945), לורן האריס (1885–1970), אלכסנדר יאנג ג'קסון (1882–1974 ), פרנק ג'ונסטון (1888–1949), ארתור ליסמר (1885–1969), ג'יימס הארווי מקדונלד (1873–1932), ופרדריק וארלי (1881–1969).
מאוחר יותר הוזמן אלפרד ג'וזף קאסון (1898–1992) להצטרף בשנת 1926, אדווין הולגייט (1892–1977) הפך לחבר בשנת 1930, ולמוין פיצג'רלד (1890–1956) הצטרף בשנת 1932.
שני אמנים נוספים הקשורים לקבוצה הם טום תומסון (1877–1917) ואמילי קאר (1871–1945).
היסטוריה

טום תומסון, ג'. ה. מקדונלד, ארתור ליסמר, פרדריק ורלי, פרנק ג'ונסטון ופרנקלין כרמייקל נפגשו כעובדי חברת העיצוב Grip Ltd. בטורונטו. בשנת 1913 הצטרפו אליהם אלכסנדר יאנג ג'קסון ולורן האריס. לעיתים קרובות הם נפגשו במועדון האמנויות של טורונטו כדי לדון בדעותיהם ולשתף את אמנותם.
קבוצה זו קיבלה תמיכה כספית מחברת המיכון החקלאי מאסי-האריס ומד"ר ג'יימס מק'קאלום. האריס ומקאלום בנו יחד את בניין הסטודיו בשנת 1914 כדי שישמש מקום מפגש ועבודה לתנועת האמנות הקנדית החדשה. מק'קאלום היה בעל אי במפרץ ג'ורג'יאן ותומסון עבד כמדריך בפארק הטבע אלגונקווין הסמוך, שני המקומות בהם הוא והאמנים האחרים נסעו לעיתים קרובות כדי לקבל השראה.
הקבוצה הבלתי פורמלית התפצלה זמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, במהלכה ג'קסון וארלי הפכו לאמני מלחמה רשמיים. ג'קסון התגייס ביוני 1915 ושירת בצרפת מנובמבר 1915 עד 1917, ונפצע קשה. האריס התגייס בשנת 1916 והדריך נשק. הוא שוחרר במאי 1918 לאחר שסבל מהתמוטטות עצבים. קרמייקל, מקדונלד, תומסון, וארלי וג'ונסטון נותרו בטורונטו ונאבקו לשרוד כלכלית בזמן המלחמה. מכה נוספת לקבוצה הגיעה בשנת 1917 כאשר תומסון מת באופן מסתורי בזמן שייט בקאנו בפארק אלגונקווין. נסיבות מותו נותרות לא ברורות.
השבעה שהקימו את הקבוצה המקורית התאחדו לאחר המלחמה. הם המשיכו לטייל ברחבי אונטריו. ציירו את הנוף ופיתחו טכניקות לייצוגו באמנות. בשנת 1919 הם החליטו להפוך את עצמם לקבוצה המוקדשת לצורת אמנות קנדית ייחודית שעדיין לא הייתה קיימת, והחלו לקרוא לעצמם "קבוצת השבעה". לא ידוע מי בחר דווקא בשבעת הציירים האלה, אך נראה שהיה זה האריס. בשנת 1920 הם היו מוכנים לתערוכה הראשונה שלהם בזכות תמיכתו ועידודו המתמיד של אריק בראון, מנהל הגלריה הלאומית באותה תקופה. לפני כן אמנים רבים האמינו שהנוף הקנדי אינו ראוי לציור. הביקורות על התערוכה בשנת 1920 היו מעורבות, אך ככל שהתקדם הזמן הקבוצה הוכרה כחלוצת אסכולת אמנות חדשה - קנדית.
חברי הקבוצה החלו לנסוע למקומות אחרים בקנדה לקבלת השראה, כולל קולומביה הבריטית, קוויבק, נובה סקוטיה והקוטב הצפוני. היו אלה האמנים הראשונים ממוצא אירופי שתארו את הקוטב הצפוני. הקבוצה קיבלה את ההחלטה - שכדי לקרוא לעצמה "אסכולה לאומית לציור" צריכים להיות חברים מחוץ לטורונטו. כתוצאה מכך, בשנת 1930 הצטרף אדווין הולגייט ממונטריאול, קוויבק ואחריו למוין פיצג'רלד מוויניפג, מניטובה בשנת 1932.
השפעת הקבוצה הייתה רחבה בסוף 1931, ולאחר מותו של ג'. ה. מק'דונלד בשנת 1932, הם כבר לא מצאו צורך להמשיך כקבוצת ציירים. הם הודיעו כי הקבוצה פורקה וכי תוקם אגודה חדשה של ציירים, המכונה "קבוצת הציירים הקנדית". הקבוצה הקנדית - שהורכבה בסופו של דבר מרוב האמנים המובילים בקנדה - קיימה את התערוכה הראשונה שלה בשנת 1933 והמשיכה לערוך תערוכות כמעט כל שנה כחברה מצליחה עד 1967.
גלריה

טום תומסון, קרח באביב
טום תומסון, אגם הקאנו
אמלי קאר, שביל ביער
אמילי קאר, חוף הים
אלכסנדר ג'קסון, סצנת מלחמה בצרפת
אלכסנדר ג'קסון, התקפת גז
ארתור ליסמר, בירוא היער
הערות שוליים

1 2  David P. Silcox, The Group of Seven and Tom Thomson: Tom Thomson, Lawren Harris, J.E.H. MacDonald ... [et Al.], Firefly Books, 2003, ISBN 978-1-55297-605-0. (באנגלית)
↑  Chilvers, Ian, Glaves-Smith, John (27 August 2009), "Group of Seven", A Dictionary of Modern and Contemporary Art, Oxford University Press,
↑  Hill, Charles C. (2004). Group of Seven. The Oxford Companion to Canadian History. Oxford University Press.
↑  Laura Brandon, Art and War, Bloomsbury Academic, 2007, ISBN 978-1-84511-237-0. (באנגלית)
↑  Varley, Christopher. "Group of Seven". The Canadian Encyclopedia. Historica Foundation.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425552005171  CiNii: DA16185925  GND: 5187009-5  LCCN: n80152858  NLA: 35824500  SUDOC: 035468416  ULAN: 500512423   WorldCat (עם LCCN): n80-152858 
ששה מחברי הקבוצה, במועדון ב-1920. משמאל לימין: פ. וארלי, א.ג'קסון, ל. האריס, (ב. פארלי), פ. ג'ונסטון, א. ליסמר, ג. מקדולנד.
קנגוריל המושק

| קנגוריל המושק |
| --- | --- |
 קנגוריל המושק
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים מושקים
סוג:: Hypsiprymnodon 
מין:: קנגוריל המושק
שם מדעי
 Hypsiprymnodon moschatus ‏רמזי, 1876
תחום תפוצה


קנגוריל המושק (שם מדעי: Hypsiprymnodon moschatus; קרוי גם קנגורו חולדתי מושק) הוא מין של כיסאי קטנטן דמוי חולדה האנדמי לאזור מוגבל בצפון יבשת אוסטרליה, ומהווה מין יחיד בסוגו ובמשפחת הקנגוריים המושקים. קנגוריל המושק הוא הכיסאי הקטן ביותר בתת-סדרת דמויי קנגורו הכוללת את המשפחות קנגוריים, קנגוריים חולדתיים וקנגוריים מושקים.
מאפיינים

לקנגוריל המושק מספר תכונות המשותפות לו ולקנגורים אחרים. לרגליו שלוש אצבעות, כשהבוהן של הרגליים האחוריות ארוכה מעט, הזנב כהה ארוך ונטול שיער. האוזניים דקות, עגולות וחסרות שיער, והגפיים הקדמיים ארוכים יותר בהשוואה למינים האחרים. הפרווה קצרה, וצבעה חום ערמוני כהה או אדום חלוד. הפנים, הידיים והרגליים שחורים, והחלק התחתון בהיר מעט. אורך ראשו וגופו של קנגוריל המושק: 21–34 סנטימטרים, אורך זנבו: 12–16 סנטימטר, ומשקלו: 340–680 גרם. שמו ניתן לו עקב ניחוח המושק הנודף מפרוותו.
קנגוריל המושק חי ביערות גשם טרופיים לאורך החוף הצפוני של מדינת קווינסלנד האוסטרלית. הקנגוריל נוטה להישאר בקרבת מקורות מים דוגמת נהרות או אגמים. הקנגורילים פעילים בשעות היום, והם בעלי חיים ביישנים ובודדים. אף על פי שהם יכולים לקפוץ היטב, הם יעדיפו ללכת על ארבעת הרגליים, כשהקדמיות מתקדמות לפני האחוריות. לעיתים הם נעזרים בזנבם הארוך כדי לאסוף עלים וענפים לקן. הקנגורילים חיים בבדידות, אם כי לפעמים ניתן לצפות בזוגות ובשלשות המחפשים ביחד אחר מזון.
הקנגוריל נבדל מהקנגוריים החולדתיים, בכך שהוא ניזון כמעט אך ורק מחרקים. מדי פעם הוא מגוון את תזונתו בתולעים, פטריות, ופירות יער שונים. לעיתים קרובות הוא רובץ על זנבו ומחטט עם גפיים הקדמיות באדמה במטרה למצוא רמשים.
לנקבות יש כיס מפותח עם ארבע פטמות. הוולדות (בדרך כלל שניים) נולדים בעונה הגשומה (פברואר עד יולי). הוולד עוזב את הכיס לאחר חמישה חודשים, אך יישאר עדיין עם אימו. בגיל שנה הם מגיעים לבגרות.
לקנגוריל המושק תפוצה רחבה יחסית, ומצב שימורו מסווג על ידי IUCN כללא חשש (LC). מרבית האזורים שבהם הוא חי מוגדרים כשמורות טבע ופארקים לאומיים, כך שבית הגידול שלו יציב.
הערות שוליים

↑  קנגוריל המושק באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593074105171 
"קנגוריל המושק" בחיפוש אחר מזון
צה"ל במלחמת סיני

טנקים ישראלים בחולות סיני
מלחמת סיני הייתה עבור צה"ל המלחמה הראשונה מאז מלחמת העצמאות אז הוקם, ובו הפעיל לראשונה מערך מילואים וכלי נשק חדישים שנקלטו בו בשנים שלאחר מלחמת העצמאות.
רקע

מלחמת סיני הייתה עבור צה"ל מבחן ראשון באשר ליכולתה במלחמה טריטוריאלית לאחר שנים של אימונים ובניית מבנה קבוע חדש ומערך מילואים לצה"ל שהתבססו כולם על לקחים ממלחמת העצמאות אז הוקם צה"ל ופעילותו התאפיינה בשינויים ארגוניים תוך כדי המלחמה, במלחמת סיני הופעלו כל תורות הלחימה והידע שהתאמנו עליהם והופעלו לראשונה בהיקף רחב כלי נשק חדשים שנקלטו בצה"ל בשנים שטרם המלחמה ושלא היו ברשותו במלחמת העצמאות, הופעל גם לראשונה מערך מילואים נרחב לאחר שכמה שנים קודם לכן החליט המטה הכללי של צה"ל על צמצום החטיבות הסדירות בצבא מ-12 ל-3 בלבד בהם שתי חטיבות רגלים וחטיבת שריון אחת בלבד.
כלי נשק וחימוש

בשנים שלאחר מלחמת העצמאות הושקע מאמץ רב בפיתוחו של צה"ל ובהתעצמותו, למלחמת סיני הגיע צה"ל מאורגן ומצויד כצבא מקצועי, כולל רובה עוזי האחיד לכל חיילי החי"ר, מטוסי קרב חדשים וטנקים תקניים, ספקית הנשק העיקרית של ישראל הייתה צרפת שערב המלחמה מכרה לישראל נשק רב בהם כ-60 מטוסים ועוד מאות טנקים מסוגים שונים.
החילות הקרביים העיקריים > חיל האוויר

מיד בתחילת מלחמת סיני הטיל חיל האוויר את מלוא כוחו למערכה, תחילת המבצע התאפשרה לאחר שמטוסי P-51 מוסטנג של חיל האוויר השמידו את קווי הקשר והטלפון של הצבא המצרי, נוסף על כך ביצעו טיסות סיור וצילום מעל שמי סיני, בגיחות הללו ובקרבות אוויר שהתפתחו בעקבותיה הופלו שבעה מטוסים של צה"ל ועוד שמונה ניזוקו בצורה קשה, היה זה המבצע האחרון בה השתמש צה"ל במטוסים הללו, מיד לאחר מכן ביצע חיל האוויר את מבצע מכבש בה הצניחו 16 מטוסי דקוטה גדוד של חטיבת הצנחנים בפיקודו של רפאל איתן על יד מעבר המיתלה, מספר ימים לאחר מכן ב-2 בנובמבר הצניח חיל האוויר גדוד נוסף של החטיבה בא-טור שבדרום סיני, אלה היו שתי הצניחות המבצעיות היחידות בתולדות צה"ל.
בנוסף פעלו מטוסים נוספים של החיל בהם מיסטר, אוראגן ומטאור בתקיפת שיירות צבאיות מצריות, הגנה על שמי הארץ, יירוט מטוסים מצרים, סיור וצילום. בנוסף פעלו מטוסים קלים לחלץ טייסים שמטוסם נפגע, באחד המפורסמים שבהם חולץ הטייס בני פלד שהיה לימים מפקד חיל האוויר.
בסך הכל הפעיל חיל האוויר כמאה מטוסים במלחמת סיני שביצעו מאות גיחות תקיפה, סיור וחילוץ והפילו שבעה מטוסים של חיל האוויר המצרי ו-3 מטוסי מיג 15.
החילות הקרביים העיקריים > חיל השריון

במלחמת סיני היה חיל השריון פעיל ביותר והפעיל 3 חטיבות שריון, חטיבה 7 שהייתה חטיבת השריון הסדירה היחידה בצה"ל ועוד 2 חטיבות מילואים. לראשונה הפעיל צה"ל טנקים מסוג AMX-13 ושרמן שנרכשו מצרפת זמן קצר לפני כן. חטיבות השריון השתתפו בכל הצירים בהם נעו כוחות צה"ל בכיבוש סיני ובחלק מהמקרים אף עמדו בראש הכוח והכריעו את המערכה.
החילות הקרביים העיקריים > חיל השריון > יחידות חיל השריון במלחמה

| חטיבה | מפקד | אמל"ח עיקרי | זירת לחימה | יחידות החטיבה | קרבות | אבדות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  חטיבה 7 | אורי בן ארי |  | סיני | גדוד 82  גדוד 9 גדוד 52 גדוד 61 פלוגת סיור 7 פלחי"ק "חנית" 353 | הקרב על מתחם אבו עגילה קרב סכר הרואיפה |  |

|  חטיבה 37 | שמואל גלינקא עמוס בנין |  | סיני | גדוד 377  גדוד 266 גדוד 278 גדוד 54 | הקרב על אבו עגילה |  |

|  חטיבה 27 | חיים בר-לב |  | סיני | גדוד 227  גדוד 79 גדוד 19 גדוד 11 | פתחת רפיח אל עריש תעלת סואץ |  |
החילות הקרביים העיקריים > חיל רגלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| חטיבה | מפקד | אמל"ח עיקרי | יחידות החטיבה | קרבות | אבדות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  חטיבת הצנחנים | אריאל שרון |  | גדוד 890  גדוד 88 גדוד 771 גדוד ד' | צניחה במעבר המיתלה  צניחה בא-טור |  |

|  חטיבת קרייתי | יוסף הרפז |  | גדוד 42  גדוד 43 גדוד 127 |  |  |

|  חטיבה 10 | שמואל גודר |  | גדוד 104  גדוד 105 גדוד 106 |  |  |

|  חטיבת גולני | בנימין גיבלי |  | גדוד 51  גדוד 12 גדוד 13 גדוד 115 | צפון סיני ורפיח |  |

|  חטיבת יפתח | אהרון דורון |  | גדוד 115  גדוד 128 גדוד 54 גדוד 278 | כיבוש עזה וצפון הרצועה |  |

|  חטיבת הנגב | דוד אלעזר |  | גדוד 44  גדוד 75 גדוד 112 | סיוע בכיבוש עזה וצפון הרצועה, וכיבוש א-טור |  |

|  חטיבה 9 | אברהם יפה |  | גדוד 91  גדוד 92 גדוד 121 | מאילת לשארם א-שייח' |  |
החילות הקרביים העיקריים > חיל הים

במהלך המלחמה הפעיל חיל הים ספינות הנחתה, לאורך כיבוש סיני, ליוו ספינות חיל הים את חטיבה 9 שנעה על קו החוף בסיני ושייטת 11 סייעה לה בהנחתת טנקים וציוד, משימה נוספת של החיל הייתה לאבטח את חופי הארץ מפני ספינות מלחמה מצריות שינסו לפגוע בעורף הישראלי וב-31 באוקטובר לכד בסיוע של חיל האוויר את המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול שהפגיזה את חופי חיפה, ספינות חיל הים אף היו אחראיות לחילוץ מטוס מיג מצרי שהופל על ימת ברדוויל בסיני והעברתו לחיל האוויר.
בסיום המלחמה העביר חיל הים שתי פריגטות, אח"י מבטח ואח"י מזנק במצרי טיראן לכיוון אילת.
הקצונה הבכירה של צה"ל

| מפקדי צה"ל במלחמת סיני> תפקיד | מפקדי צה"ל במלחמת סיני> שם | מפקדי צה"ל במלחמת סיני>  | מפקדי צה"ל במלחמת סיני>  |
| --- | --- | --- | --- |
| ראש המטה הכללי | משה דיין |  |  |
| ראש אג"ם | מאיר עמית |  |  |
| ראש אגף המודיעין | יהושפט הרכבי |  |  |
| אלוף פיקוד הדרום | אסף שמחוני |  |  |
| אלוף פיקוד המרכז | צבי צור |  |  |
| אלוף פיקוד הצפון | יצחק רבין |  |  |
| מפקד חיל האוויר | דן טולקובסקי |  |  |
| מפקד חיל הים | שמואל טנקוס |  |  |
| ראש מטה פיקוד הדרום | רחבעם זאבי |  |  |
| קצין הנדסה ראשי | אפרים להב |  |  |
| קצין תותחנים ראשי | שלום עירון |  |  |
| קצין קשר ראשי | אריאל עמיעד |  |  |
| קצין רפואה ראשי | ברוך פדה |  |  |
| ראש הגנה אזרחית | יחיאל עמיחי |  |  |
| מפקד אוגדה 77 | חיים לסקוב |  |  |
| מפקד אוגדה 38 |  יהודה ואלך |  |  |
| מפקד חטיבת קרייתי | יוסף הרפז |  |  |
| מפקד חטיבה 7 | אורי בן ארי |  |  |
| מפקד חטיבה 9 | אברהם יפה |  |  |
| מפקד חטיבה 10 | שמואל גודר |  |  |
| מפקד חטיבה 11 | אהרון דורון |  |  |
| מפקד חטיבה 12 | דוד אלעזר |  |  |
| מפקד חטיבה 27 | חיים בר-לב |  |  |
| מפקד חטיבה 37 | שמואל גלינקא |  |  |
| מפקד חטיבת הצנחנים | אריאל שרון |  |  |
| מפקד חטיבת גולני | בנימין גיבלי |  |  |
הערות שוליים

↑  על פי אתר חיל האוויר
קמיל בצ'יו

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1926 גאלאץ, ממלכת רומניה 
 פטירה:  אפריל 2005 (בגיל 78) 
 מדינה:  רומניה, צרפת, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פוליטכניקה בבוקרשט 
 שפות היצירה:  צרפתית, רומנית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 
קמיל בצ'יו (ברומנית: Camil Baciu;‏ 21 ביוני 1926 – 22 באפריל 2005) היה מהנדס, עיתונאי וסופר מדע בדיוני יהודי-רומני-צרפתי.
קורות חיים

בצ'יו נולד בגאלאץ, רומניה, במשפחה יהודית, בשם Camillo Kaufman. הוא למד בבית הספר התיכון "וסילה אלכסנדרי" בעיר הולדתו והנדסה במכון הפוליטכני של בוקרשט עם התמחות במשאבות ומאווררים. הוא עבד שבע שנים במקצועו, אולם בהמשך פנה לכיוון אחר, כתיבת פרוזה ומחזאות. היה עיתונאי ב-Flacăra (הלהבה) ואסף בדיחות. הוא יצא לשיט בסירה משערי הברזל ועד הדלתה של הדנובה והעביר רשימות על כך לעיתונו.
בצ'יו היה חבר יחד עם יורדן קימט בקבוצה אנטי פשיסטית בתקופת מלחמת העולם השנייה והשניים היו חברים עם גאורגה אורסו, שלושתם תושבי גאלאץ.
בצ'יו היגר ב-1969 לליון, בצרפת. ב-1970 הוציא לאור את הגיליון הראשון והיחיד של כתב העת "Le Chronogonmoscopographe", שניתן חינם למי שהצליח בניסיון הראשון לבטא את שמו. הוא עבר לפריז, שם עבד במפעלי רנו.
הוא נסע לישראל, שם הכיר ישראלית, והתחתן איתה ולזוג נולד צמד תאומים.
בצ'יו ייסד את תיאטרון הפנטומימה Neutrino בליון. ב-1974 כתב את המחזה "Pledoarie pentru Augustin", שהוצג ב-Théâtre de l’Atelier, בפריז. הוא הירצה בפני קהלים בבלגיה ובישראל.
מספריו

1956 Nu departe de castelul prințesei (לא רחוק מארמון הנסיכה), ספר מסע בסגנון ריאליזם סוציאליסטי.
1957 Împreuna cu nene Iani (יחד עם דוד יאני), ספר ילדים.
1961 Experiența "Colombina" (הניסוי קולומבינה), שני כרכים, מדע בדיוני מגויס נגד הנשק הגרעיני.
Revolta creierilor 1962 (מרד המוחות), מדע בדיוני העוסק בשימוש ברובוטים ומאבק המעמדות.
Planeta cubică 1964 (כוכב הלכת הקובי), מדע בדיוני.
Legea cea mare 1964 (החוק הגדול)
Met... 1964 (מט...) מדע בדיוני
1964 Aragua (ארגואה) מדע בדיוני
Soarele portocaliu 1965 (השמש הכתומה)
Mașina destinului 1966 (מכונת הגורל)
Ienicec 1967 (יניצ'ק) מדע בדיוני.
Grădina zeilor 1968 (גן האלים), מדע בדיוני, נחשב לשיא יצירתו.
קנזו נקאמורה

קנזו נקאמורה (ביפנית: 中村兼三; באנגלית: Kenzo Nakamura;‏ נולד ב-18 באוקטובר 1973) הוא ג'ודוקא עבר יפני שהתחרה בקטגוריית המשקל עד 71 ק"ג, אלוף אולימפי מאטלנטה 1996.
קריירה

בשנת 1995, נקאמורה זכה במדליית זהב באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, עיר הולדתו. באותה השנה הספיק גם לזכות במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בניו דלהי. בשנת 1996 הוא זכה לראשונה באליפות יפן (All Japan Judo Championships) לאחר שניצח בגמר את טקהיסה איווקאווה. עוד באותה השנה זכה בטורניר פריז היוקרתי כאשר ניצח בגמר את כריסטוף גגליאנו הצרפתי.
הוא נבחר לייצג את יפן באולימפיאדת אטלנטה 1996 וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 71 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את תומאס שלייכר האוסטרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את עבדל חאקים הרקט האלג'יראי וברבע הגמר ניצח את מרטין שמיט הגרמני. בחצי הגמר נקאמורה ניצח את קליוני בולדבטר המונגולי ובגמר גבר על קוואק דה-סונג הדרום-קוריאני בהחלטת שופטים לאחר שהקרב נגמר ללא הכרעה.
לאחר אטלנטה 1996, נקאמורה זכה במספר טורנירים נוספים. באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז הוא זכה במדליית הזהב לאחר שניצח בגמר את כריסטוף גגליאנו הצרפתי בזכות איפון. בשנים 1998–2000 נקאמורה זכה שלוש פעמים ברציפות באליפות יפן. בשנים שלאחר מכן הצליח פחות כאשר כשל לעבור את הסיבוב השלישי באליפות העולם בשנת 1999 והודח בשלב רבע הגמר באולימפיאדת סידני 2000. באליפות העולם בשנת 2001 סיים במקום החמישי לאחר שהפסיד בשלב חצי הגמר ובקרב על מדליית הארד. בשנת 2002 נקאמורה זכה בפעם החמישית באליפות יפן ושנה לאחר מכן זכה בטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. בשנת 2003 נקאמורה פרש מג'ודו תחרותי ולאחר מכן אימן בין היתר את נבחרות הנוער והבוגרים של יפן בג'ודו.