stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקרוביולוגיה של מזון
תקנים ישראליים > תקנים לבטיחות מזון

FSSC 22000 - תקן לניהול מערכות בטיחות מזון: התקן מיועד ליצרני מזון ואריזות ודן בניהול מערכת בטיחות מזון עם דגש על תשתיות.
ISO 22000:2018 - תקן בטיחות מזון: דרישות לניהול מערכת בטיחות מזון לכל הארגונים בשרשרת המזון.
HACCP - עקרונות לבקרת בטיחות מזון על ידי זיהוי וטיפול בנקודות קריטיות בתהליך. גישה שיטתית המבוססת על שבעה עקרונות מרכזיים לבקרת בטיחות מזון כפי שהוגדרו על ידי הקודקס אלמנטריוס.
BRC - תקן גלובאלי לבטיחות מזון: תקן בינלאומי לאיכות ובטיחות מזון על פי British Retail Consortium ליצרני מזון ובתי אריזה.
BRC/IoP - תקן לייצור אריזות מזון: התקן מיועד ליצרני אריזות למזון ותחומים נוספים וחל על אריזות ראשוניות, שניוניות ושלישוניות. קימות שתי קטגוריות כאישור לעמידה בדרישות התקן.
אורגני – לשיווק בישראל PPIS.
תקנים לבדיקות מזון אדם ומזון בעלי חיים, ת"י 885 חלקים 1-19, המבוססים על תקני ISO.
הערות שוליים

↑  eufic, A short History of Microbiology in Food and Food Systems, Circles, ‏2021-03-08 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Neegam Nain, Katoch Gunjan Kumari, Hridya Haridasan, Shiwani Guleria Sharma, Microbes in Food and Beverage Industry, Singapore: Springer Singapore, 2020, עמ' 249–258, ISBN 978-981-15-4098-1
1 2  Jose M. Lorenzo, Paulo E. Munekata, Ruben Dominguez, Mirian Pateiro, Main Groups of Microorganisms of Relevance for Food Safety and Stability, Elsevier, 2018, עמ' 53–107
↑  H.M. Húngaro, W.E.L. Peña, N.B.M. Silva, R.V. Carvalho, Food Microbiology, Elsevier, 2014, עמ' 213–231
1 2  microbiology | Definition, History, & Microorganisms | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  Contributions of Microbiology in Food Industry, ‏2015-03-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jodi Woan-Fei Law, Nurul-Syakima Ab Mutalib, Kok-Gan Chan, Learn-Han Lee, Rapid methods for the detection of foodborne bacterial pathogens: principles, applications, advantages and limitations, Frontiers in Microbiology 5, 2015-01-12 doi: 10.3389/fmicb.2014.00770
↑  Mariateresa Ferone, Aoife Gowen, Séamus Fanning, Amalia G. M. Scannell, Microbial detection and identification methods: Bench top assays to omics approaches, Comprehensive Reviews in Food Science and Food Safety 19, 2020-11, עמ' 3106–3129 doi: 10.1111/1541-4337.12618
↑  תקני בטיחות מזון | IQC - המכון לבקרה ואיכות, באתר IQC - Institute of quality and control
↑  דף תקן - מכון התקנים הישראלי, באתר www.sii.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543338505171  LNB: 000126538  NKC: ph115835
פיליפו פצ'יני

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1812 פיסטויה, טוסקנה, איטליה
 פטירה:  9 ביולי 1883 (בגיל 71) פירנצה, טוסקנה, איטליה
 ענף מדעי:  אנטומיה
 מקום מגורים:  איטליה
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה בפיסטויה
 מנחה לדוקטורט:  פאולו סאבי
 מוסדות:  אוניברסיטת פירנצה 
 תרומות עיקריות
 גילוי גופיפי פצ'יני והחיידק Vibrio cholerae
 
תכשיר מיקרוסקופי שנושא את שמו של פצ'יני ואת השנה 1854, ואשר בו מופיע מתג הכולרה עם פירוט תצפיתו של פצ'יני.
פִילִיפּוֹ פָּצִ'ינִי (באיטלקית: Filippo Pacini;‏ 25 במאי 1812–9 ביולי 1883) היה אנטומיסט איטלקי, שנודע בשל גילוי גופיפי פצ'יני, ולאחר מותו בשל גילוי מחולל מחלת הכולרה, החיידק Vibrio cholerae, שנים טרם גילויו הנודע יותר על ידי רוברט קוך.
חייו

פצ'יני נולד בפיסטויה שבאיטליה לפרנצ'סקו, סנדלר, ולאומילטה דולפי. הוא קיבל חינוך דתי בתקווה שיהיה להגמון, אולם ב-1830 הוענקה לו מלגה לבית הספר לרפואה המכובד בפיסטויה. במהלך לימודי הרפואה למד לנתח גופות ולבחון אותן תחת המיקרוסקופ.
ב-1831, במהלך שיעור נתיחת גופות, גילה פצ'יני איברי חישה זעירים במערכת העצבים המגיבים ללחץ ולרטט. הוא למד אותם מקרוב בשנים שלאחר מכן, ודן בהם במסגרת אגודת Società medico-fisica בפירנצה, אולם הוא פרסם את מחקרו, "Nuovi organi scoperti nel corpo umano", רק בשנת 1840. עד מהרה עבודתו נודעה באירופה, והגופיפים שגילה נקראו על שמו – גופיפי פצ'יני.
הוא שימש עוזר מחקר לפאולו סאבי בפיזה בין 1840 ל-1843, ולאחר מכן החל לעבוד במכון לאנטומיה אנושית. הוא היה פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת פיזה בין השנים 1844–1846. ב-1847 החל ללמד בליצ'אום בפירנצה, וב-1849 מונה לעמוד בראש המחלקה לאנטומיה כללית וטופוגרפית במכון ללימודים גבוהים באוניברסיטת פירנצה, שם נשאר עד פרישתו לגמלאות.
בזמן מגפת הכולרה השלישית, שהתרחשה בין השנים 1852–1860, גילה פצ'יני את מתג הכולרה. המחלה פקדה את פירנצה בשנת 1854, ופצ'יני התעניין מאוד במחלה. הוא ניתח את גופותיהם של אנשים אשר נפטרו לא מכבר מהמחלה וערך בדיקות היסטולוגיות לרירית המעי שלהם. במהלך בדיקות אלה גילה פצ'יני חיידק מתג בעל צורת פסיק אשר תיארו כ-"Vibrio" (רוטט). באותה שנה הוא פרסם מאמר בשם "תצפיות מיקרוסקופיות והסקות פתולוגיות על אודות כולרה", שם תיאר את האורגניזם ואת הקשר שלו למחלה. התכשירים המיקרוסקופיים תויגו בבירור, עם תאריך ואופי הממצאים. אולם, מאחר שהאמונה הרווחת בקרב המדענים האיטלקים הייתה תאוריית המיאזמה, עבודה זו לא זכתה להתייחסות עד לאחר שנים רבות לאחר מותו, למרות פרסומים נוספים בעניין ב-25 השנים שלאחר פרסום עבודתו. עבודתו של פצ'יני נודעה לקהילה המדעית הבינלאומית באמצעות תרגומה לאנגלית, שפורסם בכתב העת The British and Foreign Medico-chirurgical Review ביולי 1866. בשנת 1965 אימצה הוועדה הבינלאומית לנומנקלטורה של אורגניזמים את השם הרשמי Vibrio cholera pacini לכבוד עבודתו של פצ'יני.
במהלך הקריירה שלו פרסם פצ'יני גם מספר מחקרים על הרשתית, על איברי החשמל בדג חשמל, על מבנה העצם ועל מכניקת הנשימה.
הוא מת כמעט מחוסר כול בפירנצה, ונקבר בבית הקברות במיזריקורדיה. בשנת 1935 הועברו עצמותיו לכנסיית סנטה מריה דלה גרציה, יחד עם עצמותיהם של אטו טיגרי ופיליפו צ'יוויניני, שני אנטומיסטים ידועים נוספים
חיים אישיים

פצ'יני מעולם לא נישא, והשתמש ברוב כספו לצורך טיפול בשתי אחיותיו החולות.
סוס פרז'וואלסקי

| סוס פרז'וואלסקי |
| --- | --- |
 סוס פרז'וואלסקי
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
מין:: סוס רמכי
תת־מין:: סוס פרז'וואלסקי
שם מדעי
 Equus ferus przewalskii ‏Poliakov, 1881
תחום תפוצה


סוס פרז'וואלסקי (שם מדעי: 'Equus ferus przewalskii, במונגולית: тахь טאחי, בסינית: 野马 יֳמַה, "סוס בר"; על פי האקדמיה ללשון קרוי סוס בר) הוא תת-מין של המין סוס רמכי שקיים בערבות מרכז אסיה. עד לאחרונה נחשב לסוס הבר היחיד שקיים בימינו, ואף הוצע כדוגמה לאוכלוסיית הבר שממנה בוית סוס הבית. מחקר דנ"א עתיק שחולץ מעצמות סוסים מבויתים קדומים שנמצאו בקזחסטן העלה שהם זהים לסוס פרז'וואלסקי, ומשכך הוצע שמין זה הוא למעשה שריד לסוסים מבויתים שהתפראו לפני זמן רב. הצעה זו נמצאת במחלוקת מדעית.
תיאור

סוס פרז'וואלסקי נבדל מהסוס המבוית במספר הכרומוזומים 2n = 66, (בסוס הבית 2n = 64). אך בכל זאת הוא יכול להתרבות עם סוסי בית ולהוליד צאצאים פוריים. בנוסף, הופעתו נראית מלאה בהשוואה לסוסים מבויתים, רגליו קצרות, צווארו קצר ולסתו גדולה וחזקה. גובהו הממוצע 1.32 מטר, אורכו 2.1 מטר, אורך הזנב 90 סנטימטרים ומשקלו בסביבות 300 קילוגרם. צבעו דומה לצבע הדון (השם לצבע בז' או אפור-זהוב בקרב סוסים) אצל הסוסים המבויתים. צבעו נע בין חום כהה ברעמה (שעומדת זקופה) לחום חיוור בצדדים ולצהבהב-לבן בבטן, רגליו של סוס זה הן מפוספסות במקצת.
גילוי ותפוצה

ציורי מערות שהתגלו באיטליה, דרום צרפת וצפון ספרד המתוארכים ל-20,000–9,000 לפני הספירה, מציגים דמויות סוסים הדומים לסוס פרז'וואלסקי. התיעוד הכתוב הראשון שמתייחס לסוס הוא מהמאה ה-10 בטיבט. תיעוד נוסף מתאר מפגש בין ג'ינגיס חאן לסוסים-1226. תיעוד נוסף מ-1630 מתאר שסוס במראה זה נמסר כמתנה יקרת ערך לשליט מנצ'וריה. במילון מנצ'ורי משנת 1771 מתואר "סוס בר מהערבות". סוס פרז'וואלסקי לא תואר בספרו של קארולוס ליניאוס Systema Naturae שפורסם בשנת 1758. העדות הראשונה שפורסמה בעולם המערבי היא מרופא סקוטי בשם ג'ון בל, שטייל בשירות פיוטר הגדול בשנים 1719–1722 וצפה בעדרי סוסים בסמוך לגבול סין-מונגוליה באזור קו רוחב 43-50 צפון וקו אורך 85–97 מזרח. 
 עד לסוף המאה ה-18, תפוצתו של תת-המין הייתה מגרמניה, דרך ערבות רוסיה, מזרחה עד קזחסטן, מונגוליה וצפון סין.
אזורי המחיה הנרחבים הצטמצמו עקב הפיכתם לשטחי חקלאות, וגם תהליך הביות פגע במאפייניו של מין הבר. לאחר תקופה זו, סבל המין מירידה קטסטרופלית במספר פרטיו. אוכלוסיות מבודדות גאוגרפית של סוס פרז'וואלסקי נותרו בערבות מרכז אסיה, פרטים אחרונים נראו בדרום-מערב מונגוליה, שם נצפו בשנת 1881 על ידי החוקר הרוסי ניקולאי פרז'וואלסקי (Przhevalsky) ששמע שמועות על קיומם. החוקר שלח שרידי גולגולת ועור אל האקדמיה הפטרבורגית למדעים, אלו נחקרו על ידי פוליאקוב שקבע שמדובר בפרט מן הבר ונתן לסוס את שמו. הפרט האחרון בבר נכחד ב-1968.
שימור ומצב בבר

מאז תחילת המאה ה-20 נכחו פריטים של סוס פרז'וואלסקי במספר גני חיות, שנים מעטות לאחר הכחדתו מהטבע החלו חוקרים לבדוק את התאמתו וסיכוייו להשבה. בשנת 1976 הראו מחקרים אחדים על שונות גנטית מעטה ותופעות צוואר בקבוק גנטי המזוהות עם סחף גנטי, שהיא כנראה המקור להיכחדותו בטבע. ייסוד גרעיני רבייה בארצות שונות (בעיקר גרמניה והולנד) והכלאות מבוקרות בין פרטים שהראו שונות גנטית רבה יחסית, הביאו לשינוי התוצאות. בשנים 1992–2001 הוחזרו לטבע במונגוליה 81 פרטים.
איגוד השימור העולמי IUCN הגדיר את מצב השימור של המין משנות ה-60 עד 1996 כנכחד בטבע (EW). ב-2008 הוערך מצב השימור שלו כבסכנת הכחדה חמורה (CR). סכנת ההכחדה החמורה בשל רבייה עם סוסים מבויתים, שונות גנטית מעטה ומחלות. בשל גודל האוכלוסייה עלולים להשפיע עליה אירועים אקראיים כמזג אוויר קשה. בשנת 2011 הוערך מצב השימור שלו כבסכנת הכחדה (EN). הסיבות להערכה המחודשת היו כי "האוכלוסייה מונה יותר מ-50 פרטים בוגרים החיים בטבע בחופשיות במשך 5 השנים האחרונות".
כיום (2022), מונה אוכלוסיית הבר של סוסי פרז'וואלסקי כ-2,000 פרטים החיים במונגוליה, סין, קזחסטן ורוסיה.
לקריאה נוספת

ד"ר יונת אשחר, סוסי בר, סוסים מבותים, וכל מה שבאמצע, מכון דוידסון, 24 באוגוסט 2021
הערות שוליים

↑  סוס פרז'וואלסקי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Macdonald, D. (2001) The New Encyclopaedia of Mammals. Oxford University Press, Oxford.
↑  Taylor, W.T.T., Barrón-Ortiz, C.I. Rethinking the evidence for early horse domestication at Botai. Sci Rep 11, 7440 (2021). https://doi.org/10.1038/s41598-021-86832-9
↑  Ryder, O. 1994. Genetic Studies of Przewalski's Horses and their impact on Conservation. In: L. Boyd and D.A. Houpt (eds), Przewalski's horse: The History and Biology of an Endangered Species, pp. 75-92. State University of New York Press, Albany, New York, USA.
1 2  Equus ferus (Asian Wild Horse, Mongolian Wild Horse, Przewalski's Horse)
↑  Nowak, R. M. 1999. Walker's Mammals of the World. The Johns Hopkins University Press, Baltimore, USA and London, UK.
1 2  Foundation for the Preservation and Protection of the Przewalski's Horse (September, 2009) http://www.treemail.nl/takh
↑  Lau, A. N., L. Peng, H. Goto, L. Chemnick, O. A. Ryder, and K. D. Markova. 2009. Horse domestication and conservation genetics of Przewalski’s horse inferred from sex chromosomal and autosomal sequences. Mol. Biol. Evol. 26:199–208.
↑  The Takhi Story (April, 2002) http://www.takhi.org
↑  https://www.facebook.com/Safari.Israel/photos/4962394137133057
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553014305171  GND: 4176083-9  LCCN: sh85044567  NKC: ph115086 
סוס בר במונגוליה.
סלמי סיביו

| --- | --- |
 
 מאכלים
 סוג:  נקניק יבש 
 מוצא:  רומניה 
 גבינות
 תו תקן:  protected geographical indication 
 
סלמי סיביו (ברומנית: Salam de Sibiu) או בשם האחר, נקניק חורף (ברומנית: Salam de iarnă), הוא נקניק סלמי שיוצר תחילה בסינאיה ובמדיאש, ברומניה ובהמשך בערים רומניות נוספות. זה נקניק מבשר חזיר מיובש, מעושן ולא מבושל. נקניק זה נחשב למוצר איכותי מאוד ומחירו גבוה. על ראשיתו יש מחלוקת ועל מרכיביו התהלכו אגדות. סלמי סיביו הוא מוצר בעל מעמד גאוגרפי מוגן.
סלמי סיביו
מרכיבי הסלמי סיביו ודרך הכנתו

הנקניק הזה מבוסס על בשר חזיר, 70% הם בשר של חזירות בוגרות, בנות לפחות שנה וחצי, ללא שומן וללא כלי דם. ב-30% הנוספים יש סלנינה, מוצקה, מגב החזיר. הבשר והשומן קצוצים או נטחנים לגודל של גרגר אורז. מוסיפים מלח בישול (שישה גרם לכל מאה גרם של בשר), פלפל שחור, שום ופלפל אנגלי. לכך מוסיפים מיני סוכר, ויטמין C ונתרין חנקני בכמות של מינימום 0,01 מיליגרם ומקסימום 0,1 גרם לכל מאה גרם של בשר. הסוכרים והנתרין החנקני נאכלים על ידי המיקרואורגיזמים המצוים בבשר ויוצרים את הצבע האדום האופייני. את התוכן מכניסים לתוך עטיפות מתאימות - בתחילה השתמשו לשם כך במעיים של סוסים וזה שורש השמועה, שזה נקניק מבשר סוסים. בנקניק זה אין צבעי מאכל ואין חלבון צמחי.
לאחר השחיטה הבשר מועבר לקירור, כך שהטמפרטורה ליד העצם תגיע ל-2 עד 4 מעלות צלזיוס תוך 12 שעות - במצב זה משאירים את הבשר ל-48 עד 72 שעות. הבשר והשומן (סלנינה) נטחנים ומעורבבים עם התבלינים. התערובת מונחת על תבנית עם חור באמצע, חור דרכו מופרשים הנוזלים, תוך ערבוב מפעם לפעם וכך מופרשים 6 עד 7 אחוזים מהתוכן. אחרי זה התערובת מקוררת עמוק יותר ל-7- עד 10- מעלות, כדי שהשומן יתקשה. כעבור שלושה ימים שמים את התערובת בכלי קיבול מתאימים, בעבר מעיים של סוסים, בהווה אריזות פלסטיק. הנקניקים מוצבים לאוורור בטמפרטורה של 4 עד 6 מעלות ולחות של 80 עד 85 אחוזים במשך 48 שעות. הנקניקים הגמורים מועברים להבשלה של שלושה עד שישה חודשים, במהלכם תצטבר עליהם שכבת עובש, שתיתן להם את טעמם וצבעם הלבן-אפור האופייני.
היצרן הראשון

ב-1885 עבר לרומניה בנאי בשם פיליפו דוצי (Filippo Dozzi), במקורו מאודינה, איטליה, שבא במטרה לעסוק בבניית לבנים ממחצבה בעמק הפרחובה. לאחר הגעתו, דוצי, שהיה בעל ידע משפחתי בהכנת סלמי, שם לב שתנאי המקום בסינאיה מתאימים מאוד לייצור סלמי המיובש בזרמי אוויר. הוא הכין סלמי ומכר אותו לעובדי המחצבה ולכל דורש ובהדרגה גדל הביקוש לסלמי שלו. ב-1910 קנה דוצי מבנה, שהכיל מסעדה, מרתף יינות ובית מלון וייסד את Întreprinderea Individuală Filippo Dozzi (המפעל הפרטי של פיליפו דוצי). דוצי החל החל לייצר סלמי מבשר חזיר מיובש באוויר. מכיוון שייצור סלמי סיביו היה כרוך בזמן הבשלה וייבוש של שישה עד שבעה חודשים הסלמי היה נדיר ויקר בהתאם, הסלמי נחשב למוצר מותרות כבר מתחילת ייצורו.
תקופת ייצור הסלמי התחילה ב-1 באוקטובר והסתיימה באפריל, כי רק בתקופה זו היה מזג האוויר קר במידה מספקת. באותה תקופה לא היו מקררים חשמליים, את הבשר שמרו במרתפים קרים ונעזרו גם בקרח, שנאסף בחורף מהנחל המקומי ואוכסן במרתף. רק ב-1921 הותקן המקרר הראשון.
דוצי מכר את הסלמי שלו בשם סלמי של חורף (Salam de Iarnă) וייצא אותו ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית. מכיוון שהיה גם סלמי חורף בהונגריה, היו בעיות עם הרשויות ההונגריות והיצרנים שלא רצו להכניס את סלמי החורף הרומני למדינה. באותה תקופה טרנסילבניה, כולל העיר סיביו, השתייכו לאימפריה האוסטרו-הונגרית והסלמי, שהועבר לשם קיבל חותמת כחולה עם הפתק "מכס סיביו" לייצוא, כך שבחו"ל הוכר כסלאם דה סיביו, סלמי מסיביו או סלמי סיביו וכך הוא ידוע עד היום, רק בהונגריה וברומניה הוא נקרא סלמי חורף, אם כי הוא אינו דומה לסלמי החורף ההונגרי (Téliszalámi או Téli Szalámi).
היצרן, דוצ'י, שינה רשמית את שם המוצר ל"סלמי של סיביו" ב-1937.
החברה זכתה להצלחה רבה, בשנת 1938 ייצרה כ-100 טון סלמי. לאחר מותו של פיליפו דוצי, בשנת 1943, שני בניו, אנטוניו וג'וזפה, להם גילה את המתכון הסודי לסלמי סיביו, ניהלו את החברה עד שהולאמה בשנת 1954.
המפעל במדיאש

גרסה אחרת על ראשית סלמי סיביו ברומניה, גורסת שב-1922 Josef Theil (יוזף טייל), בעל מפעל למוצרי בשר במדיאש בשם Theil & Co. AG Salami und Selchwarenfabrik, רומניה, הקים מפעל נוסף בסיביו וייצר שם נקניק סלמי, תחת השם Veritabilul salam de Sibiu (הסלמי האמיתי של סיביו). בשנות השלושים של המאה העשרים ייצור סלמי סיביו במפעלים אלה הגיע לעשרים קרונות רכבת בשנה.
ב-1940 המפעל נסגר והמבנים נקנו על ידי Robert Berghaus מגרמניה, ששיפץ אותו וצייד אותו בציוד מודרני. המפעל נפתח מחדש ב-1941 תחת השם Scandia Română SAR ועד 1943 סיפק לצבא גרמניה הנאצית את כל שימורי הבשר הדרושים לו בחזית המזרחית.
המפעל הולאם ב-1948, אך השם נשמר ומשנות החמישים החלו לייצא סלמי סיביו למדינות רבות, בהן אוסטריה, גרמניה, צ'כוסלובקיה, פולין, ישראל, בלגיה, שוודיה וברית המועצות.
המפעל בתקופה הקומוניסטית

בתקופה הקומוניסטית נבנו מפעלים נוספים לייצור סלמי סיביו, ב-1976 בבקאו ואחרי זה בסלונטה על הגבול עם הונגריה, בגאלאץ ועוד. מרבית הייצור, 90%, הופנה לייצוא אל ארצות המערב ואל ברית המועצות.
בשנים 1967 - 1968, החברה הממשלתית, ששמה שונה כעת ל-"Intreprinderea pentru Industrializarea Carnii" (המפעל לתיעוש הבשר), נבנתה מחדש והורחבה, כך שניתן היה לייצר סלמי כל השנה וניתן היה לצמצם את תקופת ההבשלה לשלושה חודשים בקירוב. התוצרת השנתית גדלה לכ-2,000 טון והחברה העסיקה 150 עובדים. לאחר המהפכה הרומנית שונה שם החברה ל-S.C. SALSI S.A. והופרטה בשנים 1995-1998. מאז 1998 היא שוב חברה פרטית לחלוטין.
מלכתחילה מחיר סלמי סיביו היה גבוה ממחירי סלמי אחרים וגם שימש בתקופה הקומוניסטית כאחד הטובין הבודדים, שניתן היה לקחת לחוץ לארץ והיה לו ביקוש שם. מחיר הסלמי סיביו היה 120 לאי לקילוגרם כשמחיר הנקניק מסוג פריזר עלה 11 לאי וסוגי הסלמי היקרים ביותר הגיעו ל-64 לאי.
הערות שוליים

↑  Sibiu Salami becomes a protected Romanian product in EU (באנגלית)
↑  Salamul de Sibiu – de la rețeta de iarnă a unui cioplitor în piatră la recunoașterea internațională (ברומנית)
↑  Rețeta originală a salamului de Sibiu. Adevărul despre acest preparat vestit (ברומנית)
↑  Hermannstädter Salami / Salam de Sibiu (בגרמנית)
↑  MĂRCI ROMÂNEŞTI DE TRADIŢIE: Salamul de Sibiu (ברומנית)
↑  Istoria controversată a salamului de Sibiu. De ce costa cât 24 de kilograme de zahăr şi cum a salvat Nicu Ceauşescu producţia salamului „de lux” de la Mediaş (ברומנית)
מפיץ על

שרטוט של הקומה התשיעית של מלון מטרופול בהונג קונג, המראה היכן התרחש אירוע הפצת-על של סארס בשנת 2003
מפיץ על (סופר-ספרדר; באנגלית: superspreader) הוא אורגניזם הנגוע במחלה ומידבק בצורה יוצאת דופן. בהקשר של מחלה המועברת בין בני אדם, מפיץ על הוא אדם הסביר יותר להדביק אחרים, בהשוואה לאדם נגוע טיפוסי. מפיצים כאלה נחשבים למדאיגים במיוחד באפידמיולוגיה.
מקרים מסוימים של הפצת-על תואמים את כלל 80-20, שעל פיו כ-20% מהאנשים הנגועים אחראים ל-80% מההעברות, אם כי עדיין ניתן לומר כי הפצת-העל מתרחשת כאשר מפיצי על מהווים אחוז גבוה יותר או נמוך יותר של העברות. במגפות עם אירועי הפצת-על (SSEV) כאלה, רוב האנשים מדביקים מעט דרך מגע שניוני באופן יחסי.[דרוש מקור]
אירועי הפצת-על מעוצבים על ידי מספר גורמים, כולל ירידה בחסינות העדר, זיהומים נוזוקומיים, ארסיות (רמת האלימות), עומס נגיפי, אבחון שגוי, דינמיקה של זרימת האוויר, בעיות תפקודיות של המערכת החיסונית וזיהום משותף עם פתוגן אחר.
גורמים בהעברה

מפיצי על זוהו כמי שמפרישים מספר פתוגנים גבוה מהרגיל בזמן שהם מידבקים. זה גורם למגעים שלהם להיחשף לעומסים נגיפיים/חיידקיים גבוהים יותר ממה שהיה נראה במגעים של אלה שאינם מפיצי על עם משך חשיפה זהה.
גורמים בהעברה > מספר התרבות בסיסי

מספר ההתרבות הבסיסי R0 הוא המספר הממוצע של זיהומים משניים הנגרמים על ידי אדם מידבק טיפוסי באוכלוסייה רגישה לחלוטין. מספר ההתרבות הבסיסי מחושב על ידי הכפלת מספר המגעים הממוצע בהסתברות הממוצעת שאדם רגיש יידבק, מה שמכונה פוטנציאל ההתפזרות.
R0 = מספר המגעים × פוטנציאל ההתפזרות
גורמים בהעברה > מספר התרבות פרטני

מספר ההתרבות הפרטני מייצג את מספר ההדבקות המשניות שנגרמו על ידי אדם ספציפי בזמן שהאדם מידבק. יש אנשים שמספר ההתרבות הפרטני שלהם גבוה משמעותית מהממוצע והם ידועים כמפיצי על. באמצעות מעקב מגעים, אפידמיולוגים זיהו מפיצי על בחצבת, שחפת, אדמת, אבעבועות הקוף, אבעבועות שחורות, קדחת דימומית אבולה וסארס.
גורמים בהעברה > זיהומים משותפים עם פתוגנים אחרים

מחקרים הראו כי גברים עם HIV בעלי זיהום משותף בלפחות מחלה מינית אחת אחרת, כגון זיבה, הפטיטיס C ונגיף הרפס סימפלקס 2, סובלים משיעור HIV גבוה יותר מאשר גברים ללא זיהום משותף. על פי החישובים, שיעור ההתפזרות הזה היה קיים גם אצל גברים עם עומסים נגיפיים הדומים ל-HIV. לאחר סיום הטיפול בזיהום משותף, שיעור התפזרות ה-HIV חוזר לרמות דומות לשל גברים ללא זיהום משותף.
גורמים בהעברה > היעדר חסינות עדר

חסינות העדר, או אפקט העדר, מתייחסת להגנה העקיפה שמעניקים חברי הקהילה המחוסנים לחברים שאינם מחוסנים במניעת התפשטות מחלות מידבקות. ככל שמספר האנשים המחוסנים גדול יותר, כך קיים פחות סיכוי להתרחשותה של התפרצות מכיוון שיש פחות מגעים רגישים. באפידמיולוגיה, חסינות העדר ידועה כהתרחשות תלויה מכיוון שהיא משפיעה על העברה לאורך זמן. כאשר פתוגן המעניק חסינות לניצולים נע דרך אוכלוסייה רגישה, מספר המגעים הרגישים יורד. גם אם אנשים רגישים נשארים, אנשים שבאו עימם במגע עשויים להתחסן, וכך תימנע התפשטות נוספת של הזיהום. שיעור האנשים שצריכים להיות חסינים באוכלוסייה שמתפשטת בה מחלה כדי שהמחלה תגווע הוא סף חסינות העדר. ערכו משתנה עם ארסיות המחלה (כמה היא אלימה), יעילות החיסון ופרמטר המגע עבור האוכלוסייה. זה לא אומר שהתפרצות לא תוכל להתרחש, אך היא תהיה מוגבלת.
לפי ההערכות הקיימות עבור הקורונה, בין 60 ל-80 אחוז מהציבור צריכים להיות חסינים למחלה כדי שתגווע מאליה.
ראו גם

התפרצות מחלה – עלייה פתאומית במספר המופעים של מחלה
פנדמיה – התפשטות מהירה של מחלה בקרב אוכלוסייה
עטלפי פרי

| עטלפי פרי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים גדולים
משפחה:: עטלפי פרי
שם מדעי
 Pteropodidae ‏גריי, 1821
תחום תפוצה


Epomophorus wahlbergi
עטלפי פרי או עטלפי הפירות (שם מדעי: Pteropodidae), היא משפחה בסדרת העטלפים של עטלפים גדולים, שבניגוד לעטלפי החרקים, ניזונים רק מפירות ופרחים והם גם פעילים בעיקר ביום.
החלוקה המסורתית משייכת את משפחה זו בתת-סדרת עטלפים גדולים או עטלפי פירות העולם הישן (Megachiroptera) והיא המשפחה היחידה בתת-הסדרה.
בזמן האחרון הוגדרה תת-סדרה חדשה לעטלפים אלה - דמויי עטלפי פרי (Yinpterochiroptera), בתוכה ישנם כמה מיני עטלפי חרקים.
המין עטלף פירות מצוי הוא עטלף הפירות היחיד המצוי בישראל.
איכון הד

רובם לא משתמשים באיכון הד (התמצאות מרחבית על פי ההד המוחזר), מלבד הסוג עטלף-פירות מאכן-הד, שאיתו נמנה המין עטלף פירות מצוי.
הצלילים בהם הם משתמשים לכך שונים מאוד מאלה של תת-סדרת עטלפים קטנים.
עטלף הפירות המצוי משתמש לצורך אקולוקציה בצלילי נקישה של לשונו בדופן הלוע, ולא בצלילים גרוניים. צלילים אלו הם בעלי תדירות נמוכה יותר מאלה שמשמיעים העטלפים הקטנים, והם גם בעלי עוצמה נמוכה לפחות בסדר גודל אחד. עם זאת, אותות אלה מקנים לעטלף יכולת הימנעות טובה ממכשולים. השמיעה של עטלף פירות מצרי מותאמת היטב לאותות איכון ההד שהוא משדר. הצלילים הם אימפולסים קצרים בעלי אנרגיה נמוכה, ולכן קשה לאתר את הצליל המוחזר מהמכשול, והיכולת המרשימה של העטלף להימנע ממכשולים הן באור והן בחשכה נשארת כרגע בגדר חידה.
בשנת 2023 דווח כי במהלך ה-15 שנים האחרונות נצפה תופעה שבה העטלפים יוצאים לאכול גם בשעות היום חוקרים משערים כי יציאה בשעות היום מסייעת לעטלפות לספוג קרינת UVB בגופן ומעלה את רמת ויטמין D בגופן. ויטמין D מסייע לשמירת האיזון של ממשק הסידן בגוף וייתכן ויש לו גם יתרונות חיסוניים לעטלפות.
מיון

תת-משפחה: עטלפים צינוריים (Nyctimeninae)
סוג: עטלף צינורי (Nyctimene)
סוג: עטלף צינורי מדומה (Paranyctimene)
תת-משפחה: עטלפי הרפיה (Harpiyonycterinae)
סוג: עטלף הרפיה (Harpyionycteris)
סוג: עטלף חשוף-גב (Dobsonia)
סוג ומין יחיד: עטלף חשוף-גב בולמר (Aproteles bulmerae)
סוג ומין יחיד: עטלף מאנאדו (Boneia bidens)
תת-משפחה: עטלפי צוף (Macroglossinae)
סוג: עטלף הצוף (Macroglossus)
סוג: עטלף פרחים (Syconycteris)
סוג: עטלף פרחים זנוב (Notopteris)
סוג: עטלף פרחים כהה (Melonycteris)
תת-משפחה: כלבים-מעופפים (Cynopterinae)
סוג: כלב-מעופף (Cynopterus)
סוג: עטלף דייאק (Dyacopterus)
סוג: עטלף הפיח (Aethalops)
סוג: עטלף מגאירה (Megaerops)
סוג: עטלף המושק (Ptenochirus )
סוג: עטלף נקוד-כנף (Balionycteris)
סוג: תן-מעופף (Thoopterus)
סוג ומין יחיד: עטלף ננסי מינדנאו (Alionycteris paucidentata)
סוג ומין יחיד: עטלף ננסי פישר (Haplonycteris fischeri)
סוג ומין יחיד: עטלף ננסי לוזוני (Otopteropus cartilagonodus)
סוג ומין יחיד: עטלף שחור-ראש (Chironax melanocephalus)
סוג ומין יחיד: עטלף סלים עלי (Latidens salimalii)
סוג ומין יחיד: עטלף לוקאס (Penthetor lucasi)
סוג ומין יחיד: עטלף בלנפורד (Sphaerias blanfordi)
תת-משפחה: שועלים-מעופפים (Pteropodinae)
סוג: שועל-מעופף (Pteropus)
סוג: שועל-מעופף חד-שן (Acerodon)
סוג: שועל-מעופף מנומר-כנף (Desmalopex)
סוג: שועל-מעופף מפוספס-פנים (Styloctenium)
סוג ומין יחיד: שועל-מעופף קטן-שן (Neopteryx frosti)
סוג: קוף-מעופף (Pteralopex)
סוג ומין יחיד: קוף-מעופף פיג'יאני (Mirimiri acrodonta)
תת-משפחה: אידולונים (Eidolinae)
סוג: אידולון (Eidolon)
תת-משפחה: עטלפים רוסטיים (Rousettinae)
סוג: עטלף-פירות מאכן-הד (Rousettus)
סוג: עטלף השחר (Eonycteris)
תת-משפחה: עטלפי כותפות (Epomophorinae)
סוג: עטלף כותפות (Epomophorus)
סוג: עטלף כותפות מדומה (Epomops)
סוג: עטלף כותפות ננסי (Micropteropus)
סוג ומין יחיד: עטלף כותפות אנשייטה (Plerotes anchietae)
סוג ומין יחיד: עטלף כותפות ולדקאמפ (Nanonycteris veldkampii)
סוג: ומין יחיד עטלף הפטיש (Hypsignathus monstrosus)
סוג ומין יחיד: עטלף ארך-לשון (Megaloglossus)
סוג ומין יחיד: עטלף המשי (Lissonycteris angolensis)
סוג: עטלף הצווארון (Myonycteris)
סוג: עטלף קצר-חך (Casinycteris)
סוג: עטלף הדמעות (Scotonycteris)
גלריה

עטלף פירות מצוי
כלב-מעופף
אידולון
שועל מעופף ממושקף
שועל מעופף אפור ראש יונק צוף
הערות שוליים

↑  ראו בגוף הערך. מספר חוקרים מסווגים את המשפחה בתת-סדרת דמויי עטלפי פרי
↑  עטלפים - לא מה שחשבתם - רשות הטבע והגנים - חדשות
↑  (Waters and Vollrath 2003)
↑  (Holland and Waters, 2004)
↑  אילנה קוריאל, לא רק בתל אביב: הממצא המפתיע על פעילות העטלפים ביום, באתר ynet, 11 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546279805171  GND: 4340749-3  LCCN: sh85108567
מגן פנים

חשמלאי בצבא ארצות הברית מרכיב מגן פנים בעת בדיקת נתיך בלוח חשמל
מגן פנים הוא מכשיר שמגן על כל פניו של הלובש (או חלק ממנו) מפני סכנות כמו חפצים מעופפים ופסולת דרכים, התזות כימיות (בתעשייה), או חומרים זיהומיים פוטנציאליים (בסביבות רפואיות ומעבדותיות).
תעשייה

מגן פנים מיועד להגן על חלק מהפנים או על כולו של הלובש ועל העיניים מפני מפגעים. יש להשתמש במגן פנים עם משקפיים ו/או משקפי מגן.