stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2021/2022 בליגת האלופות בכדורסל
שלבי הגמר > פיינל פור

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |


|  |  גרמניה לודוויגסבורג |  55 |   |  |  |  |  |
|  |  ספרד מנרסה |  63 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |

|  |   |   |   |   |  ספרד מנרסה |  87 |  |
|  |   |   |   |   |  ספרד טנריפה |  98 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  |  |  |   |  |   |   |  |
|  |  ישראל הפועל חולון |  71 |   |  |  גרמניה לודוויגסבורג |  88 |  |
|  |  ספרד טנריפה |  78 |   |  |  ישראל הפועל חולון |  68 |  |
הערות שוליים

↑  פרומיתיי פורשת מליגת האלופות ותתרום את כל כספה למלחמה כנגד רוסיה
פילון (משורר)

פילון (ביוונית: Φίλων;‏ 225–158 לפנה"ס לערך) היה משורר וסופר יהודי הלניסטי. ידוע כי הוא חיבר שיר אפי בהקסמטרים (אנ') ביוונית על ההיסטוריה של ירושלים.
פילון היה יליד ירושלים. אלכסנדר פוליהיסטור ציטט במחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס כמה בתים של שירו, והוא המקור של הקטעים המצוטטים בספרו של אוסביוס מקיסריה, "הכנה לבשורה".
פילון המשורר הוא כנראה אותו פילון שנזכר על ידי יוסף בן מתתיהו בחיבורו "נגד אפיון", ועל ידי קלמנס מאלכסנדריה בחיבורו "סטרומטה".
יוסף בן מתתיהו מכנה אותו "פילון הזקן" (Φίλων ὁ πρεσβύτερος), ככל הנראה כדי להבדילו מפילון אחר, שהיה צעיר ממנו בגיל, אולי הפילוסוף היהודי פילון האלכסנדרוני, שחי במחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה. עם זאת, יוסף חושב אותו לסופר לא יהודי וייתכן שאכן מדובר בסופר פגני בשם זה ולא במשורר היהודי.
הערות שוליים

1 2 3  אריה כשר, נגד אפיון, כרך ראשון, פירוש לספר ראשון, פרק כג, סעיף 218, עמ' 222.
1 2 3  Philo (poet), אנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה, בויקיטקסט (באנגלית)
↑  אוסביוס, הכנה לבשורה, ספר 9, פרקים 20, 24, 37.
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כג.
↑  קלמנס, סטרומטה, ספר 1, פרק 21, סעיף 141.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266688505171  GND: 102402957  VIAF: 298689321   WorldCat (עם VIAF): 298689321 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פונטן-דה-ווקלוז

| --- | --- |
סמל פונטן-דה-ווקלוזסמל פונטן-דה-ווקלוז
נהר סורג והכפר פונטן דה ווקלוז
נהר סורג והכפר פונטן דה ווקלוז
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור
 מחוז:  ווקלוז
 שטח:  7.14 קמ"ר
 גובה:  68-652 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  567 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  90 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  43°55′23″N 5°7′37″E﻿ / ﻿43.92306°N 5.12694°E﻿ / 43.92306; 5.12694
 אזור זמן:  UTC +1
 https://islesurlasorguetourisme.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פונטן דה ווקלוז(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פונטן דה ווקלוז(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןפונטן דה ווקלוז(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןפונטן דה ווקלוז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פונטן דה ווקלוז (בצרפתית: Fontaine-de-Vaucluse, תרגום: המעיין של ווקלוז) הוא כפר וקומונה במחוז ווקלוז שבדרום צרפת. ידוע בשל המעיין בעל השפיעה הגדולה הנובע בו.
היסטוריה > העת העתיקה

מקור המים השופע משך התיישבות אנושית כבר מתקופות קדומות והיה מושא פולחן חשוב. במקום נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית. נהר הסוֹרְג שימש כדרך מסחר עבור היוונים של מסליה ובהמשך את הרומאים.
היסטוריה > ימי הביניים

הטירה שמעל לכפר נבנתה במאה ה-7. במאה ה-10 הוקם מנזר במקום. המנזר נהרס במאה ה-11, אולם מאוחר יותר נבנה מחדש.
המשורר פטרארקה חי בכפר בשנים 1337 עד 1349 (לפי מקור אחר מ-1339 עד 1353). שם כתב את שירי הקנסיונרה (Canzoniere).
בחג המולד של 1353 נכנסה חבורה של בוזזים לכפר והעלתה אותו באש. הכפר יושב מחדש רק במאה ה-15.
היסטוריה > העת החדשה

בזכות שפע המים הפך פונטן דה ווקלוז למרכז חשוב של תעשיית הנייר. טחנת הנייר הראשונה הוקמה במאה ה-15, האחרונה נסגרה ב-1974.
המעיין

המעיין, שהכפר קרוי על שמו, הוא המעיין בעל השפיעה הגדולה ביותר בצרפת, בין 630 ל-700 מיליון מ"ק לשנה (לשם השוואה, שפיעת מעיינות הדן היא כ-240 מיליון מ"ק לשנה). השפיעה חזקה במיוחד בתקופה קצרה באביב באורך של כחמישה שבועות, המתחילה בדרך כלל בחודש מרץ. המעיין מהווה מוצא יחיד לאקוויפר קרסט המשתרע על שטח של 1,100 קמ"ר.
במשך שנים רבות לא היה ידוע גודלו האמיתי של האגם התת-קרקעי. צוללנים שצללו בו השתמשו ברובוטים שחקרו את עומקו של האגם. רק בשנת 1985 התברר העומק של הסיפון הראשי - 308 מטר.
אתרי הכפר

נביעת נהר הסורג (Sorgue)
שרידי הטירה מהמאה השביעית המתנוססים מעל הכפר
בית פטררקה
מוזיאון הנייר, הממוקם בטחנת הנייר האחרונה שפעלה במקום
אתרי הכפר > גלריה

שרידי המצודה המתנוססים מעל לכפר.
נהר הסורג בזרימה חזקה.
מעיין הסורג בשפל.
מוזיאון פטרארקה.
טחנת נייר.
פונטנבלו

ערך זה עוסק בקומונה בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל פונטנבלוסמל פונטנבלו

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  איל-דה-פראנס איל-דה-פראנס
 מחוז:  סן-אה-מרן
 נפה:  פונטנבלו
 מושל:  Frédéric Valletoux
 שטח:  172.05 קמ"ר
 גובה:  96 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  15,945 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  48°24′32″N 2°42′06″E﻿ / ﻿48.408888888889°N 2.7016666666667°E﻿ / 48.408888888889; 2.7016666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.fontainebleau.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פונטנבלו(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פונטנבלו(למפת איל-דה-פראנס רגילה) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מופונטנבלו(למפת איל-דה-פראנס מוגדלת) פריז ורסאי מלאן אוורי פונטואז נורמנדי סאנטר-עמק הלואר בורגון פראנש-קונטה  גר. אסט  או-דה-פראנס קרטיי מופונטנבלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פונטנבלו (בצרפתית: Fontainebleau) היא עיירה וקומונה במרכז צרפת, במחוז סן-אה-מרן שבחבל איל-דה-פראנס, כחמישים קילומטרים מדרום-מזרח לפריז. נכון לשנת 2014 מתגוררים בעיר כ-15,000 תושבים.
בעיירה נמצאת טירת פונטנבלו, שהייתה אחד מארמונות מגוריהם של מלכי צרפת ושליטיה, מפרנסואה הראשון במאה ה-16 ועד נפוליאון השלישי ששלט במחצית השנייה של המאה ה-19. בשנים בהן שימשה כמושבם של שליטי צרפת היוותה העיר מוקד שלטוני ודיפלומטי חשוב.
העיירה ידועה גם בשל היותה יעד תיירותי ובשל האמנים ואנשי הרוח הרבים שישבו בה או שאבו השראה מהעיירה ומסביבתה, בעיקר בזכות יער פונטנבלו המקיף אותה.
ב-1981 הוכרזה טירת פונטנבלו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה > בשימוש מלכי צרפת

היישוב במקום התקיים כבר באמצע ימי הביניים. המקום החל לשמש כנקודת מפגש ליציאה למסעות ציד ולואי השביעי, מלך צרפת, בנה במקום קפלה. עם זאת נשאר פונטנבלו כפר קטן עד 1528, אז החליט פרנסואה הראשון, מלך צרפת להקים ארמון בהשראת הארמונות האיטלקיים של הרנסאנס בפונטנבלו. לשם כך הזמין צוות של אומנים ידועים כסבסטיאנו סרליו, ג'אקומו בארוצי דה ויניולה ובנוונוטו צ'ליני ואחרים, שתכננו את המבנה. טירת פונטנבלו נבנתה לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-16. סביבה התפתחה העיירה במהירות ותוך זמן קצר התגוררו בה כ-7,000 תושבים. לאורך המאה ה-17 נבנו בעיירה, מלבד הארמון, כשלושים בתי מידות ובנייני פאר על ידי נסיכים ואצילים שבאו לגור סביב המלך.
ב-1685 נחתם בפונטנבלו האדיקט של פונטנבלו על ידי לואי הארבעה עשר, צו המבטל את האדיקט של נאנט שהעניק חופש דת מסוים לפרוטסטנטים ולהוגנוטים. החתימה על הצו הביאה לעזיבה המונית של פרוטסטנטים את צרפת ולפגיעה ביחסי החוץ שלה עם מדינות פרוטסטנטיות באזור.
ב-1762 נחתם בפונטנבלו הסכם פונטנבלו, בו מסרה צרפת לספרד חלק משטחי לואיזיאנה הצרפתית.
היסטוריה > תקופת המהפכות והקיסרות

המהפכה הצרפתית לא עוררה שום התרחשות ראויה לציון בעיירה, ותושביה שהתפרנסו בזכות הארמון והמבקרים בו לא הצטרפו לגלים המהפכניים.
תקופת הקיסרות הראשונה, לעומתה, טלטלה את העיר המנומנמת לאחר שנפוליאון בונפרטה קבע בה את מושבו ושיפץ את הטירה. בתי הפאר של העיירה שופצו אף הם, והוקמו בה בית ספר צבאי וקסרקטינים בהם השתכנו ההוסרים והמשמר האימפריאלי. ב-1807 נחתם בה הסכם פונטנבלו בין קרלוס הרביעי, מלך ספרד, לנפוליאון, בו ניתנה רשות מעבר חופשי לצבא נפוליאון בספרד כדי שיוכל לכבוש את פורטוגל. עם נפילת הקיסרות ירד גם מעמדה של פונטנבלו. בסך הכל, בתקופה בה שימשה את שליטי צרפת שהו בה 34 שליטים, מלואי השישי ועד נפוליאון השלישי, לאורך שבע מאות. כל מלכי צרפת שבאו לאחר פרנסואה הראשון ביצעו בה עבודות בנייה חשובות, שהעניקו אופי מגוון ואקלקטי לאדריכלות של הטירה ושל העיר.
בשנת 1814 נחתם בעיירה פונטבנלו חוזה פונטנבלו אשר קבע את הדחתו של נפוליאון מהקיסרות והגלייתו לאי אלבה.
היסטוריה > בתקופה המודרנית

בסוף המאה ה-19 החלה לפעול מערכת טראם בעיירה ובסביבתה. המערכת נסגרה בשנת 1953 עם התגברות השימוש במכוניות פרטיות ובאוטובוסים.
למרות עזיבת השלטון את העיר וירידת מעמדה, המשיכה העיר למלא תפקידים דיפלומטיים מסוימים, דוגמת אירוח הוועידה למציאת פתרון למאבק לעצמאות בווייטנאם ב-1946, ובין 1949 ל-1967 ישבו בה מטות צבאיים מרכזיים של ברית נאט"ו. מאז 1969 שוכן בפונטנבלו הקמפוס של INSEAD, המכון האירופאי ללימודי מנהל עסקים, שנחשב לאחד מבתי הספר המובילים בתחום.
אוכלוסייה

בעיירה מתגוררים כ-15,000 תושבים, נכון לשנת 2016, ובצירוף הכפרים הסמוכים אליה ונשענים על שירותיה (בעיקר העיירה אבון בה נמצאת תחנת הרכבת) נמנים כ-34,000 תושבים. מספר תושבי העיר יציב מאז סוף המאה ה-19, עם זאת מספר התושבים בסביבה הקרובה נמצא במגמת עלייה.
יער פונטנבלו

העיירה שוכנת בלב רכס גבעות מיוער הנקרא "יער פונטנבלו". בשל קרבתו לפריז והגיוון הגדול בצמחים ובנופים בו, היווה יער פונטנבלו מקום נופש פופולרי ומקור השראה נפוץ לציירים ואמנים שבאו ליצור בו. בין הציירים שציירו בו נמנים ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו וז'אן-פרנסואה מילה וציירים נוספים בני אסכולת ברביזון, והאימפרסיוניסטים קלוד מונה, אלפרד סיסלי, פייר-אוגוסט רנואר, פול סזאן וז'ורז' סרה.
גדולי הסופרים והמשוררים הצרפתים באו לטייל או לשהות בעיירה, ביער ובסביבתו, לנופש ולכתיבה. בין השאר שהו בו אלפרד דה מיסה, ז'ורז' סאנד, ויקטור הוגו, דה שאטובריאן, בלזק, סטנדל, פלובר, האחים דה גונקור, ז'ול מישלה, גי דה מופאסאן, ארנסט רנן, אנטול פראנס, מרסל פרוסט ואחרים. רבים מהם מיקמו התרחשויות מספריהם באזור. בנוסף צולמו בעיירה ובסביבתה עשרות סרטים.
אגם וביתן בגנים של טירת פונטנבלו
חשמלית עוברת מול בית העירייה של פונטנבלו
הצייר ז'ול קור, פייר-אוגוסט רנואר, 1866, שמן על בד
שביל עצי הערמון, אלפרד סיסלי, 1865, שמן על בד
פילום (בלשנות)

בבלשנות היסטורית, פילום הוא קבוצה של משפחות שפות, שתיתכן ביניהן קרבה גנטית. בהקשר זה, קרבה גנטית היא קרבה הנובעת ממקור משותף בשלב מוקדם יותר של השפה (או בשפה קדומה יותר), ובניגוד לקרבה לשונית שסיבתה שאילה של מילים או של מאפיינים לשוניים אחרים. הפילום הוא ההקבצה הבלשנית של שפות ברמת הארגון ההיררכית הגבוהה ביותר. מקור המונח במילה היוונית Φύλο שמשמעותה סוג.
מקור

The American Heritage® Dictionary of the English Language: Fourth Edition
הערות שוליים

↑  עיינו "גנטי (בלשנות)" בוויקיפדיה באנגלית
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרגה (סוג)

| פרגה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: פרגיים
סוג:: פרגה
שם מדעי
 Glaucium ‏מילר
פְַרֵגָה (שם מדעי: Glaucium) הוא סוג צמח ממשפחת הפרגיים. הסוג מונה כ-25 מינים, רובם חד-שנתיים עם מיעוט של דו שנתיים ורב-שנתיים. חלק ממיני הפרגה מעדיפים קרקע מליחה, כולל אזורי חוף. רוב המינים הצומחים בארץ ישראל מעדיפים קרקעות לא מליחות, למעט פרגה צהובה שגדלה בישראל לחופי הים התיכון.
מאפיינים

הפרגה למיניה היא צמח עשבוני, המתאפיינת בפרחים דו מיניים, ללא קוצים. העלים מסורגים, עלה בכל מפרק, ושפתם משוננת או מסורית. הפרחים יכולים להופיע בגוונים שונים, שרובם נעים בין צהוב, כתום ואדום. לחלקם כתמים שחורים בבסיס כל עלה כותרת, בדומה לפרג. תפוצת הפרחים באסיה, במזרח התיכון וחלקים מאירופה, והם פורחים בחודשי האביב של אזורים אלו (מרץ–יוני).
שישה מיני פרגה צומחים בר בישראל: פרגה קירחת, פרגה אדומה, פרגה צהובה, פרגה מקרינה, פרגת ארם צובא ופרגה ערבית. חלקם צומחים באזורים מצומצמים (פרגה קירחת צומחת רק בחרמון) ואחרים (כגון פרגה אדומה) נפוצים ברחבי הארץ. פרגת ארם צובא היא ערך טבע מוגן בישראל. פרגה צהובה היא צמח רעיל.
מינים

| --- | --- |
 Glaucium afghanicum  Glaucium arabicum - פרגה ערבית  Glaucium aleppicum - פרגת ארם צובא  Glaucium bracteatum  Glaucium calycinum  Glaucium caricum  Glaucium corniculatum - פרגה מקרינה  Glaucium cuneatum  Glaucium fischeri  Glaucium flavum - פרגה צהובה:  Glaucium grandiflora - פרגה אדומה  Glaucium judaicum  Glaucium leptopodum  Glaucium leiocarpum - פרגה קירחת  Glaucium luteum  Glaucium persicum  Glaucium phoenicum  Glaucium pulchrum  Glaucium refractum  Glaucium squamigerum
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
פישסאו

פישסאו על קיר בברזיל
פישסאו (בפורטוגזית: Pichação) הוא שם שניתן לאמנות רחוב בברזיל הנעשית בעזרת פחיות ספריי צבע.
ציירי הפישסאו מבצעים את כתובות הגרפיטי שלהם בעיקר על קירות ומבנים ריקים ובמקומות גבוהים שאינם נגישים תוך שימוש בטכניקות כמו טיפוס וגלישת מצוקים.
בניגוד לגרפיטי, הפישסאו אינו חוקי בברזיל ומוגדר כפשע על ידי הממשלה המקומית.
היסטוריה

קליגרפיות הפישסאו הופיעו לראשונה בברזיל בשנות הארבעים כצהרות פוליטיות, רצון להביע עמדה, דעה, ביטוי עצמי או ייצוג של אמן או גוף מסוים.
בשנות השבעים, דעך השימוש בפישסאו על מנת להעביר מסרים פוליטיים וכמה שנים מאוחר יותר, קבוצת נערים ברזילאים ריססו את שמם ברחבי העיר ובכך החיו את השימוש בכתובות הגרפיטי.
בשנת 2019, החלו להופיע כתובות פישסאו בעיר דבלין, אירלנד וזאת בשל ריבוי הברזילאים שמתגוררים בעיר.
ראו גם

גרפיטי
אמנות ספריי
אמנות רחוב
הערות שוליים

↑  Dicionário Online - Dicionário Caldas Aulete, www.aulete.com.br
↑  Wayback Machine, web.archive.org
↑  Pichação - Visual Aggression, www.compulsivecontents.com (באנגלית)
↑  Jonah Mantell, Interpretations of Pixação: The street art everyone sees and no one understands
↑  https://www.dublininquirer.com/contributors/aura-mcmenamin, Why Brazilian Graffiti Is Appearing on the City's Vacant Buildings, Dublin Inquirer
פייר מנדס פראנס

פְּיֵיר-אִיזָק-אִיזִידוֹר מֶנְדֶס פראנס (בצרפתית: Pierre-Isaac-Isidore Mendès France ;‏ 11 בינואר 1907 – 18 באוקטובר 1982) היה מדינאי יהודי צרפתי, ראש ממשלת צרפת בשנים 1954–1955. ראש הממשלה הרביעי בתולדות צרפת, שהיה ממוצא יהודי (מתוך שבעה סך הכל).
קורות חיים

מֶנְדֶס פראנס נולד בפריז למשפחה יהודית ספרדית-פורטוגזית שהתיישבה במאה ה-16 בבורדו ועסקה במסחר בגדים. אביו היה תעשיין בתחום הטקסטיל. הוא למד והוסמך כעורך דין וכלכלן.
ב-1932 היה צעיר חברי הפרלמנט הצרפתי. ב-1938, בגיל 31, היה סגן שר האוצר. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר הצרפתי. בשנת 1940 ברח לצפון אפריקה והצטרף לשארל דה גול. היה יושב ראש ועדת הכספים של הפרלמנט הצרפתי בשנת 1953.
ראש הממשלה

פייר מנדס פראנס כיהן כראש ממשלת צרפת במשך כשמונה חודשים, בין יוני 1954 לפברואר 1955, היהודי הרביעי (מתוך שבעה) שכיהן בתפקיד זה בצרפת. הוא מונה לתפקיד זה מטעם המפלגה הרדיקלית, מפלגת שמאל-מרכז. קוצר ימיה של ממשלתו אופייני לכל ראשי הממשלות בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית.
עוד בטרם מונה לראש ממשלה, יצא מֶנְדֶס פראנס נגד הקולוניאליזם הצרפתי. כראש ממשלה נקט צעדים שקירבו את קצו: במסגרת הסכם עם המנהיג הקומוניסטי הווייטנאמי הו צ'י מין, הוציא מֶנְדֶס פראנס את כוחות צרפת מווייטנאם, והכיר בשלטונם של הקומוניסטים בצפונה של הארץ, מתוך כוונה - שלא התגשמה - לערוך בחירות לממשלה משותפת ב-1956. ההחלטה לסגת מווייטנאם זכתה ברוב גדול באספה הלאומית, לאחר שצרפת הובסה בידי כוחותיו של הו צ'י מין במלחמת הודו-סין הראשונה. לעומת זאת היא עוררה התנגדות בחוגי ימין ובקרב הכנסייה. מֶנְדֶס פראנס היה נתון בעקבות הנסיגה להתקפות אישיות, לעיתים נגועות באנטישמיות. מהלך מדיני נוסף של מֶנְדֶס פראנס היה הגעה להסכם עם מנהיג התנועה הלאומית בתוניסיה, חביב בורגיבה, על אוטונומיה נרחבת שתינתן לתוניסאים, כצעד מקדים לעצמאות מלאה שתינתן ב-1956. מֶנְדֶס פראנס צידד גם בנסיגה צרפתית ממרוקו, אך בשאלת אלג'יריה ביקש למצוא פתרון שיבטיח את מעמדם של המתיישבים הצרפתים במקום.
מנדס  פראנס תמך בהתלהבות בהתקדמות לקראת איחוד מדיני באירופה, ובכלל זה שיתוף פעולה מדיני וצבאי שיכלול גם את ממשלת מערב גרמניה, על אף המשקעים הלא רחוקים ממלחמות העולם.
לאחר ראשות הממשלה

בין פברואר למאי 1956 שימש מנדס פראנס כשר בממשלת גי מולה, אך פרש על רקע המשבר המתמשך בנושא אלג'יריה. ב-1957 הוא התפטר מהנהגת מפלגתו בגלל התנגדותו לדה-גול, וב-1959 סולק ממנה, לאחר שנהפכה למפלגה פרו-גוליסטית. בהמשך הקריירה הפוליטית שלו כיהן לסירוגין כחבר פרלמנט מטעם מפלגות שמאל קטנות. הוא הביע אהדה למרד הסטודנטים של מאי 1968, עמדה בלתי שכיחה אצל פוליטיקאים במעמדו.
מנדס פראנס חיבר מספר ספרים בענייני כלכלה ונושאים אחרים.
פייר מֶנְדֶס פראנס נפטר באוקטובר 1982 בפריז. היה נשוי ללילי (1911–1967), בתו של איש העסקים סולומון סיקורל מקהיר. לזוג נולדו שני בנים: מישל וברנאר.
הערות שוליים

↑  האחרים היו: אלכסנדר מילראן (1920), לאון בלום (1936–1937, 1938, 1945), רנה מאייר (1953), מישל דברה (1959–1962), לורן פביוס (1984–1986) ואליזבת בורן - ראש ממשלת צרפת המכהנת החל ממאי-2022.
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265376505171  PLWABN: 9810620393305606  BIBSYS: 90174870  BNE: XX1363966  BnF: cb119155657 (data)  CANTIC: a10123131  CiNii: DA0129185X  GND: 118783211  ISNI: 0000 0001 2147 1707  LCCN: n50044982  NARA: 134408857  NDL: 00449747  NKC: jx20070523008  NLA: 43083027  NLG: 246567  NLK: KAC202351182  NSK: 000196573  NTA: 06917279X  RERO: 02-A003583574  SELIBR: 194989  SNAC: w66q2nrd  SUDOC: 027022862  Trove: 1458752  VcBA: 495/347639  VIAF: 108891468   WorldCat (עם VIAF): 108891468 
מנדס פראנס עם מנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס, 1964
פוליטיקה של לטביה

לטביה היא רפובליקה פרלמנטרית בצפון אירופה ומהווה את אחת המדינות הבלטיות.
צורת הבחירות

בלטביה מתקיימות שתי בחירות פעם לארבע שנים.
האחת, בחירות נשיאותיות בהן נבחר נשיא לטביה לתקופת כהונה בת 4 שנים. תפקידו הוא ראש המדינה הלטבית.
השנייה, בחירות פרלמנטריות בהן נבחרות המפלגות בלטביה לתקופת כהונה של 4 שנים לפרלמנט הלטבי-סאימה.
תקופות שלטוניות

בין השנים 1918–1940 הייתה לטביה מדינה עצמאית דמוקרטית. לאחר הפיכת לטביה לרפובליקה סובייטית (1940) השתנה המשטר בלטביה לקומוניסטי. מאז התפרקות ברית המועצות (1991) והקמת הרפובליקה הנוכחית המשטר בלטביה הוא דמוקרטי.
ראש ממשלת לטביה

ראש ממשלת לטביה נבחר על ידי הנשיא לאחר הבחירות הפרלמנטריות והוא בדרך כלל מהמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. על המועמד להקמת הממשלה להשלים את המשימה תוך זמן מוקצב. הממשלה המוצעת חייבת לקבל תמיכת הרוב בפרלמנט.
ראש הממשלה מהווה סמל לאומי ותפקידו הוא דיפלומטי בעיקר ודאגה על שמירת הסדר הממשלתי. בשנים האחרונות הממשלות לא מחזיקות מעמד זמן רב וראשי הממשלה לא מחזיקים מעל שנתיים בדרך כלל (ראו למשל אנדריס ברזינש). ראש הממשלה הנוכחית, מאז ספטמבר 2023, היא אוויקה סיליניה.
ממשלת לטביה

ממשלת לטביה (בלטבית: Latvijas Republikas Ministru kabinets) היא הרשות המבצעת של לטביה, והיא כוללת את המשרדים הבאים:
משרד ראש הממשלה, משרד ההגנה, משרד החוץ, משרד הכלכלה, משרד הכספים, משרד הפנים, משרד החינוך והמדע, משרד התרבות, משרד הרווחה, המשרד לפיקוח אזורי ממשלתי, משרד התחבורה, משרד המשפטים, משרד הבריאות, המשרד לאיכות הסביבה ומשרד החקלאות.
הסאימה

הסאימה הוא הפרלמנט הלטבי. הוא מונה 100 מושבים והבחירות אליו מתקיימות בדרך-כלל פעם ב-4 שנים.
פיאט 508 באלילה

פיאט 508 באלילה, סדאן, שנת 1934
פיאט 508 באלילה, מבט מבפנים
פיאט 508 באלילה, קבריולה תוצרת צרפת
פיאט 508 באלילה, 2 דלתות
פיאט 508 באלילה, תוצרת פולין
פיאט 508 באלילה, קבריולה, שנת 1932
פיאט 508 באלילה (Fiat 508 Balilla) הוא מכונית נוסעים קומפקטית שיוצרה על ידי פיאט בשנים 1932–1939. באיטליה יוצרו 170,176 יחידות, בצרפת 26,472 יחידות, ובגרמניה כ-11,000 יחידות. הפיאט 508 באלילה שווקה בארץ-ישראל.
דגמים

סדאן - 2 דלתות, 4 מושבים
טורפדו - 4 דלתות, 4 מושבים
קופה - 2 מושבים
עכביש - 2 דלתות, 2 מושבים, קבריולה
מסחרית
ארצות ייצור

איטליה איטליה
גרמניה גרמניה
פולין פולין
צרפת צרפת
מפרט טכני ומידות

מנוע 4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 995 סמ"ק שהפיק 20 כ"ס
בסוף 1933 חוזק המנוע - הפיק 24 כ"ס
בלמי תוף הידראולים על כל 4 הגלגלים
אורך הרכב - 3,145 מ"מ
רוחב - 1,400 מ"מ
גובה - 1,530 מ"מ
משקל - 685 ק"ג
מהירות מרבית - 80 קמ"ש
הילוכים  ידניים 3 מהירויות
מסוף שנת 1933 - גרסת הילוכים ידניים 4 מהירויות
שיווק בישראל

פיאט 508 באלילה שווקה בארץ ישראל המנדטורית על ידי "סוכנות ארץ ישראל בע"מ". בסוף 1935 נעו בארץ כ-5,000 רכבים תוצרת פיאט, שכללו את : הפיאט 508 באלילה, פיאט 1500,  ומשנת 1936 הפיאט 500 טופולינו. בשנת 1937 נוספה הפיאט 1100. סוכנות ארץ ישראל בע"מ המשיכה בפעילותה עד 1939. משרדה הראשי היה בתל אביב, רחוב החשמל 4.
ב-1946 מונתה "סוכנות מכוניות לים התיכון" כיבואנית פיאט לישראל ולמזרח הקרוב כולו.
תמונות

פיאט 508 באלילה בגרסת מסחרית
פיאט 508 באלילה קבריולט
פיאט 508 באלילה
פיאט 508 באלילה, שנת 1933, תוצרת פולין, מבט מבפנים
פיאט 508 באלילה ספורט, שנת 1934
ראו גם

פיאט
פיאט 500 טופולינו
פיאט 509
פיאט 527
לקריאה נוספת

הפיאט 508 הפולני
פיאט 508 באלילה  (3:39 דקות), יו-טיוב
פיאט 508 באלילה שנת 1934  (3:22 דקות), יו-טיוב
פיאט 508 באלילה  (14:45 דקות), יו-טיוב
פיאט 508 באלילה בפולין  (4:33 דקות), יו-טיוב
פיאט 508 באלילה שנת 1932  (5:14 דקות), יו-טיוב
נסיעה בפיאט 508 באלילה, 3 הילוכים  (20:01 דקות), יו-טיוב
פיאט 508 באלילה שנת 1932  (1:01 דקות), יו-טיוב
פיאט 1100 1932-1985 סקירה כללית  (באנגלית)
הערות שוליים

↑  פיאט 508 באלילה תמונות ישראליות - The Israel Motor Industry
עשיית עושר ולא במשפט

עשיית עושר ולא במשפט, או עשיית עושר, הוא שם כללי למספר עילות תביעה משפטיות שלא נופלות במסגרת דיני החוזים, דיני הנזיקין או מערכת דינים אחרת של המשפט האזרחי.
עשיית עושר ולא במשפט, משמעותה שצד אחד מתעשר על חשבון הצד האחר, כשהדבר לא מגיע לו. הדוגמה הקלאסית היא טעות בחישוב, אשר בעקבותיה יש צד אחד אשר מתעשר, אבל יש גם צד אחר אשר מפסיד.

דיני "עשיית עושר" הם ענף משפטי, שעומד בין דיני החיובים לבין דיני הקניין. דיני עשיית עושר בישראל מעוגנים בחוק עשיית עושר ולא במשפט, התשל"ט-1979.
חוק עשיית עושר ולא במשפט > העיקרון הכללי

סעיף 1 לחוק עשיית עושר ולא במשפט (סעיף שכותרתו "חובת השבה") קובע את מהות העילה:
"(א) מי שקיבל שלא על פי זכות שבדין נכס, שירות או טובת הנאה אחרת (להלן – הזוכה) שבאו לו מאדם אחר (להלן – המזכה), חייב להשיב למזכה את הזכייה, ואם השבה בעין בלתי אפשרית או בלתי סבירה – לשלם לו את שוויה.


(ב) אחת היא אם באה הזכייה מפעולת הזוכה, מפעולת המזכה או בדרך אחרת."
החוק מחייב את מי שהתעשר שלא כדין, על חשבון מישהו אחר, להשיב את ההתעשרות לבעליה. לעילה זו שלושה יסודות תאורטיים:
התעשרות: מדובר על גידול בכמות נכסיו של הזוכה, כולל אפשרות עתידית להתעשרות.
שלא על פי זכות שבדין: שלא מכוח דין, חוק או מכוח חוזה.
על חשבון המזכה: התעשרות של הזוכה מנעה התעשרות של המזכה. אם אדם אחד הרוויח וחברו לא הפסיד, אין להשיב את ההתעשרות. מצב זה מכונה במשפט העברי ”זה נהנה וזה לא חסר” (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ', עמוד א').
סעיף 1 לחוק מנוסח באופן כללי ולכן הוא משמש בסיס לעילות תביעות במגוון מצבים. כך למשל הוא חל על מצבים בהם הזוכה נטל מרכוש המזכה וכן על מצב שבו המזכה העניק מיוזמתו את ההתעשרות לזוכה. כל תביעה בעשיית עושר ולא במשפט נדרשת לקיים את יסודות העיקרון הכללי שמעוגן בסעיף 1 לחוק - בין אם היא מבוססת על חוק עשיית עושר ולא במשפט, ובין אם היא נמצאת בחוק אחר.