חשופים בצריח
ביקורת והשפעה

עם יציאתו בשנת 1968, כשמונה חודשים לאחר סיום מלחמת ששת הימים, זכה הספר להד תקשורתי ולהצלחה מסחרית רבה, לאחר שנמכר ב-70 אלף עותקים במספר החודשים הראשונים לאחר יציאתו לאור. יגאל ידין, הרמטכ"ל השני של צה"ל ציין כי הספר "כתוב בצורה יוצאת מן הכלל, מקורית ועוצרת נשימה... תיאורי הקרב הם השיא של הספר. הושג בהם הישג שלא הושג עד עכשיו בכל ספרות המלחמה... מחיתי הרבה דמעות יבשות כשקראתי את 'חשופים בצריח'". משה דיין, הרמטכ"ל הרביעי של צה"ל ושר הביטחון במלחמת ששת הימים, ציין כי "זהו ספר יוצא מהכלל. הטוב ביותר שקראתי, וקראתי גם את מה שאני כתבתי על מלחמותינו. העיקר בספר הם הלוחמים, ולהם ניתן בספר ביטוי עמוק, שותת דם, רווי אהבה וקורע בנשמה".
לדעת האלוף אורי אור, לשעבר סגן שר הביטחון ואחד מגיבורי הספר בתוקף תפקידו כמפקד פלוגת הסיור של חטיבה 7 ב"אוגדת טל", אחת הסיבות שמייחדות את הספר מספרי מלחמה אחרים נעוצה ביכולתו המיוחדת של טבת לספר את סיפור המלחמה - היכולת לשלב בין "הסיפור הגדול" - סקירה היסטורית של התפתחות חיל השריון, הניסיונות לשפר את ביצועיו ודימויו ותחושת הנחיתות מול היוקרה שהייתה לחטיבות החי"ר, ובעיקר תיאור הקרבות במהלך הלחימה - יחד עם הסיפור האישי של כל אחת מהדמויות, דמויות שחלקן ימצאו את מותן במהלך הספר באופן שמעורר הזדהות ואמפתיה כלפיהן וכלפי התחבטויותיהן, מצוקותיהן וחייהן. בהקשר זה ציין אור כי:
"הוא ידע לתאר את הגיבורים כבני אדם רגילים ואנושיים, ובו בזמן להראות כיצד בשעת הקרב הם התעלו על עצמם כפי שהתעלו", סבור אור. "הוא קירב אותך ללוחמים, כולל לאנשים כמו טליק, גורודיש וכל מי שהפך לחלק מצמרת הבכירים של צה"ל, לצד תיאורים ריאליסטיים ולא קלים לקריאה של הקרבות עצמם. זה ספר אנושי מאוד, לפני הכל".
מאז אוקטובר 1973, נתפס הספר כאשם בתרומה ממשית להילת הגנרלים המסנוורת אשר גרמה למחדל במלחמת יום הכיפורים. הספר נתפס כאחד מזורעי זרעי השאננות השחצנית לאחר מלחמת ששת הימים. אחת מהביקורות כנגד הספר, כפי שמציין אלון גן במאמרו היא כי ניתן לראות בספר כ"שיח מפקדים", שכן החייל הפשוט כמעט ואינו מוזכר בו ואילו במעט הפעמים שמוזכרים בו חיילים, הם משמשים ככל היותר כאובייקטים או כמכשירים לביצוע משימות מפקדיהם. בהקשר לכך, מסכם גן כי הספר נכתב למעשה מזווית המבט של גובה דרגות המפקד, בניגוד לספרים אחרים מתקופת המלחמה, דוגמת "שיח לוחמים" בו ניתן דגש על עדויות החיילים דווקא.
בזיכרון הקולקטיבי נחרט קו מקביל בין הספר לבין "פולחן הגנרלים". בהקשר זה, יש הרואים בספר כאחד האחראיים לבניית דמותו של מפקד חטיבה 7 גורודיש, כתלמיד הישיבה שהפך למפקד חטיבת שריון אמיץ וקשוח במלחמת ששת הימים. בראיון שערכה עמו סימה קדמון, ציין טבת בהקשר זה כי הספר עבר צנזורה קפדנית על ידי הצנזורה הצבאית, שמחקה תיאורים רבים שעסקו, בין היתר, בהתנהלות בעייתית של גורודיש במהלך המלחמה, שאם היו מתפרסמים היו צובעים את דמותו "ההירואית" של גורודיש בצבעים אחרים.
במאמר שכתב העיתונאי יהודה מלצר שפורסם בעיתון "חדשות" בספטמבר 1993, נכתב כי: "אלמלא חשופים בצריח והצלחתו המדהימה, ספק אם היה גורודיש, ועימו רבים וטובים, מגיעים אל עיוורון כה גמור. קשה להעלות על הדעת ספר שהביא נזק יותר מכפי שהביא עלינו הספר הזה. כמה חבל שלא בא מישהו אל גורודיש, אצבע אחת על איזו פסקה שבה הוא מעוצב מחדש בספר, אצבע אחרת קצת מתחת לעין שמאל ובמשיכה כלפי מטה, ובטפיחה חברית עוצר בעדו — "באמת, שמוליק?".
בשנת 1993, העלה בתיאטרון "הקאמרי" המחזאי הלל מיטלפונקט את ההצגה "גורודיש", שנתיים לאחר מותו. בראיונות שקיים מיטלפונקט אודות המחזה הוא חזר על הטענה שהטרגדיה של גורודיש הייתה שהוא האמין למה שכתבו עליו בחשופים בצריח.
על אף הביקורת כנגד הספר בנוגע להשפעתו על "הילת הגנרלים", מציין אלון גן במאמרו כי בכל הנוגע לפולחן הגנרלים בכלל ופולחן גורודיש בפרט, טבת לא חידש אלא "הוסיף עוד קיסם" "למדורת המיתולוגיזציה שלהבותיה בערו בכל ערוצי התקשורת". הוא מוסיף כי מיד לאחר המלחמה הפכו הגנרלים גיבורי הניצחון לדמויות מבוקשות על ידי כול וכי "תמונות הגנרלים עטורי ההילה קישטו את שערי המוספים של עיתוני סוף השבוע והעיתונים התמלאו בכתבות פרופיל שתיארו את קורותיהם ומעלליהם".
בשל הצלחתו הרבה, הייתה לספר השפעה רבה על צעירים לקראת גיוס ועל עיצוב השקפת עולם ובחירת דרכם הצבאית. דוגמה להשפעה זו הייתה על יובל נריה, שקיבל את עיטור הגבורה במהלך לחימתו כקצין בגדוד טנקים בקרבות בקנטרה ובחווה הסינית ותיאר כיצד קריאת הספר השפיעה על הנתיב הצבאי בו בחר.
עם השנים הפכה כותרת הספר למטבע לשון ולביטוי שגור שחרג מעבר לגבולות השיח הצבאי. מושג זה הושאל לשיח התקשורתי - "חשופים בצריח: המדינה דורשת מיליונים מאתר לטרון", לשיח הפוליטי - "ח"כים מתלוננים, נשארנו חשופים בצריח", לשיח החינוכי - "חשופים בצריח – ההורים בעיני המטפלים" ועוד.