stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר מקלין (רופא)
ביוגרפיה > המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית

זמן קצר לאחר קבלת התואר פנה בבקשה להצטרף למשלחתו של שקלטון. כיוון שלא קיבל מענה למכתבו, התייצב במשרדו של שקלטון, שהורה לו להמתין לו עד לשובו. כששב לאחר שעות, מצא את מקלין מחכה בסבלנות. כשנשאל למה הוא רוצה להצטרף למשלחת, אמר "אינני יודע. אני פשוט רוצה", והתקבל. נוסף לחובותיו כרופא מונה לטפל בכלבי האונייה ולנהוג בצוות כלבי מזחלת. שישה מחברי המשלחת, בהם מקלין, קיבלו כל אחד צוות כלבים לאמן. המלאכה לא הייתה קלה, כלבי המזחלות הגדולים והכבדים לא היו האסקים טהורי-גזע אלא כלבים מעורבים, פראים, שנולדו באזורים המבודדים ביותר של קנדה ולפי כך היו עמידים לקור ובעלי אינסטינקט בסיסי למשיכת מזחלות, אך עם זאת היו אלימים ומרושעים, הן בינם לבין עצמם והן כלפי נוהגיהם. הדרך היחידה לשלוט בהם הייתה בהפגנת כוח עדיף, ומקלין פיתח שיטה יעילה, של מהלומת אגרוף חזקה מתחת ללסתו של הכלב התוקף. המכה, המרוככת בכפפה עבה, לא גרמה נזק לכלב אך היממה אותו כך שהרפה מטרפו.
אוניית המשלחת, אנדיורנס, נלכדה בקרח ים דחוס, שסגר עליה מכל עבר ואיים למחוץ אותה בלחצו. ביום השלישי לכליאה בקרח, בעוד האנשים עמלים יומם ולילה לשאוב את המים ולנסות ליישר את כלי השייט, הופיעה לפתע משלחת של שמונה פינגווינים קיסריים והתייצבה מול האוניה הנאבקת על חייה. הפינגווינים הרימו את ראשיהם והשמיעו קריאת קינה, שאיש מחברי המשלחת לא שמע כמותה מעולם. מקלין הבחין, שלא רק תומאס מקלאוד, השטוף באמונות תפלות, אלא גם שקלטון עצמו נחרד.
למחרת, בשעת אחר הצהריים של 27 באוקטובר 1915, החליט שקלטון להתפנות מן ה"אנדיורנס", שאפסה תקווה לחלצה. שקלטון ואנשיו נאלצו לחנות על מצוף קרח. מקלין וצוות הכלבים שלו, ועמו ויילד, עסקו בעבודה המסוכנת של חילוץ ציוד ומצרכי מזון מן הספינה הלכודה. והביאו כלבי ים שניצודו לשמש מזון לאנשי המשלחת. המצוף שעליו הקימו את מה שכינו "מחנה הסבלנות", בהמתנה ממושכת להופעת נתיב מים פתוחים שיאפשר להם להיחלץ ממנו, הלך והתבקע ושקלטון נאלץ להוביל את אנשיו ממצוף אחד לאחר, עד שלבסוף נבקע לפניהם נתיב, שבו יכלו להפליג בשלוש סירות הצלה אל אחד משני יעדים אפשריים. בגלל המחסור במזון, לאנשים ולכלבים, לא הייתה ברירה אלא לירות בכל יצור חי שלא הביא תועלת. מקלין נאלץ לירות ב"סיריוס", כלבלב שובב וידידותי, שלרוע מזלו לא אומן עדיין למלאכת הגרירה. בסופו של דבר היה הכרח לירות בכל כלבי המזחלות, אך הצוות של מקלין היה האחרון להמתה.
לאחר מסע מפרך והרה-סכנות הצליחו שלוש הסירות להגיע בשלום אל אי הפיל. שקלטון יצא עם עוד חמישה אנשים להזעיק עזרה מג'ורג'יה הדרומית ויתר 22 אנשי המשלחת נשארו באי הפיל, בתנאים קשים של קור, רטיבות ורעב. ידיהם של שני הרופאים, מקלין ומק אילרוי, היו מלאות בטיפול בחולים, ללא חומרים מתאימים, כך שעקירת שן התבצעה ללא הרדמה וכאשר הוחלט בחודש יוני, כשההצלה לא נראתה באופק, על קטיעת בהונותיו נגועות הנמק של בלקבורו, התבצע הניתוח בתנאי שדה, כשמקלין ממונה על ההרדמה ומק אילרוי מבצע את הקיטוע בעזרת פרנק ויילד.
ספינת החילוץ, "ילכו" הצ'יליאנית, הגיעה לבסוף אל אי הפיל ב-30 באוגוסט 1916. למראה הספינה הקרבה, פרצו כל האנשים אל החוף, הדליקו משואה מאולתרת ומקלין הניף מעיל בֶּרְבֶּרי על גבי משוט, אך המעיל נתקע בחצי התורן ולבו של שקלטון, הצופה במשקפת מעל הספינה, נחמץ בקרבו למחשבה, שמי מאנשיו אבד. הוא מנה אותם אחד אחד בבואם ואז הריע: "כולם כאן! כולם ניצלו!"
ביוגרפיה > לאחר המשלחת

עם שובו לאנגליה, קיבל מקלין תפקיד בחיל הרפואה של הצבא המלכותי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בצרפת, רוסיה ואיטליה. הוא זכה בצלב הצבאי על גבורה בטיפול בפצועים תחת אש בתקופת שירותו באיטליה.
שקלטון הזמין את מקלין, יחד עם עוד חברים מצוות "אנדיורנס", פרנק וורסלי, לאונרד האסי, פרנק ויילד, ג'יימס מק אילרוי, אלכסנדר קר, תומאס מקלויד וצ'ארלס גרין, להצטרף למשלחת שקלטון-רווט, שיצאה בשנת 1922 על ה"קווסט". לשקלטון לא היו תוכניות מגובשות למשלחת; האונייה עגנה בריו דה ז'ניירו ומשם הפליגה לג'ורג'יה הדרומית. שקלטון סבל מכאב בלבו במשך כל המסע, אבל סירב לנוח, בניגוד להוראותיו של מקלין. בריו, עבר שקלטון התקף לב אבל לא הניח למקלין לבדוק אותו. האונייה עגנה בג'ורג'יה הדרומית ב-4 בינואר 1922. השכם בבוקר ה-5 בינואר הוזעק מקלין אל תאו של שקלטון, שם מצא אותו בהתקף לב נוסף. הוא מת זמן קצר לאחר שמקלין הגיע אל תאו. כרופא האונייה, היה זה תפקידו של מקלין להכין את הגופה לקבורה. הכוונה הראשונית הייתה להביא את שקלטון למנוחות באנגליה, לשם היה אמור להישלח בליווי האסי, אך בהגיעם אל מונטווידאו המתין להם מברק מאשתו של שקלטון, שהורתה לקבור את בעלה בדרום הרחוק, כפי שרצה. האסי החזיר את גופתו של שקלטון לג'ורג'יה הדרומית, שם נקבר.
ב-1926 פתח מקלין מרפאה בדאנדי, שם עבד במשך 21 השנים הבאות. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל הרפואה במזרח אפריקה בדרגת סגן-אלוף. הוא קיבל את העיטור הטריטוריאלי ובהמשך קיבל את אות מסדר ההצטיינות הגבוה ביותר של האימפריה הבריטית (OBE).
בשנת 1948 נשא לאישה את ג'ין ועקר עמה לאברדין, שם עבד בבתי חולים שונים לפני שפרש מעבודה מלאה ב-1960. הוא המשיך לעבוד בשירותי הבריאות לסטודנטים של האוניברסיטה למשך שנים אחדות. לו ולג'ין היו שני בנים, אלכסנדר וריצ'רד. אלכסנדר מקלין מת ב-21 במרץ 1967.
לקריאה נוספת

"Endurance Obituaries: Dr. Alexander Hepburne". אורכב מ-המקור ב-2006-02-09. נבדק ב-2013-09-19.
"Antarctic Explorers: Ernest Shackleton". South Pole.com. ארכיון מ-2007-01-08. נבדק ב-20 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
Paul Ward (2001). "Dr. Alexander Hepburne Macklin". Cool Antarctica. אורכב מ-המקור ב-2007-02-03. נבדק ב-20 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
Sir Ernest Shackleton (1999) [1919]. South. Great Britain: Penguin Books. ISBN 0-14-028886-4.
Dr. David McLean (1994). "The Malleson Memorial Lecture: Giants in our genesis". אורכב מ-המקור ב-2007-06-10. נבדק ב-20 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  קים היקוקס, "שקלטון, האתגר האנטארקטי", עמ' 49-50
↑  אלפרד לנסינג, "אנדיורנס", הוצאת ידיעות אחרונות, תרגום: מרינה גרוסלרנר, עמ' 44-43
↑  היקוקס, עמ' 90
↑  היקוקס, עמ' 101
↑  אלפרד לנסינג, "אנדיורנס", עמ' 15-13
↑  לנסינג, "אנדיורנס", עמ' 73–74, עמ' 129
↑  היקוקס, עמ' 146
↑  היקוקס, עמ' 174
↑  היקוקס, עמ' 185
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3025460  ISNI: 0000 0000 7909 3959  LCCN: no00044378  NLA: 35942218  SNAC: w69q84gt  SUDOC: 060554665  Trove: 1156572  VIAF: 93870379   WorldCat (עם VIAF): 93870379 
"גיימס קיירד" יוצאת להפלגה
אנשי המשלחת שנשארו על אי הפיל נפרדים מן השישה שיצאו ב"ג'יימס קיירד" להזעיק עזרה
שרטוט חתך של האונייה "קווסט" מתוך גיליון של "מדע פופולרי", דצמבר 1921
אפימנידס

| --- | --- |

איור משנת 1553
 לידה:  המאה ה־7 לפנה״ס קנוסוס, יוון 
 פטירה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 מקום קבורה:  Tomb of Epimenides the Cretan at Sparta 
 תחומי עניין:  ספרות יוון העתיקה, שירה, ניחוש 
 עיסוק:  סופר, פילוסוף, משורר 
 
אפימנידס (ביוונית: Ἐπιμενίδης) איש קנוסוס שבכרתים היה פילוסוף ומספר אגדות יווני בן המאה השישית לפנה"ס.
מסופר עליו שנרדם במערה והקיץ כעבור 57 שנה לראות כי הכול סביבו השתנה; שהאריך לחיות שנים רבות (לפי גרסה אחת 299 שנה); שחווה חוויות מחוץ לגופו; שטיהר את אתונה ממגפה שפרצה בה, ועוד.
בשמו נקשרת האמירה, המובאת באיגרת אל טיטוס (א, 13-12) שבברית החדשה "כל בני כרתים שקרנים", ובהיותו איש כרתים, יצר בכך את פרדוקס השקרן.
דיוגנס לארטיוס מספר עליו בפרק הראשון שבספרו.
לקריאה נוספת

The Oxford Classical Dictionary, eds. S. Hornbowler and A. Spawforth, Third Edition, Oxford, p.546, s.v. Epimenides
אנהדוניה

| --- | --- |
מאפיינים: הפרעות נפשיות, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעת אישיות סכיזואידית, סכיזופרניה, דיכאון קליני
מאפיינים: הפרעות נפשיות, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעת אישיות סכיזואידית, סכיזופרניה, דיכאון קליני
 תחום:  פסיכיאטריה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D059445
 סיווגים
 ICD-11:  MB24.2 
 
אנהדוניה (בלועזית: Anhedonia; מיוונית: αν (אנ) - ללא, ηδονή (הדונה) - הנאה; על פי האקדמיה ללשון העברית: אִי-נֶהֱנוּת) היא היעדר יכולת לחוות הנאה מגירויים שבאופן נורמלי יהיו מתגמלים. למשל: אירועי חיים הנחשבים למהנים, כגון אכילה, פעילות גופנית, ואינטראקציות חברתיות או מיניות.
הדוניזם היא התורה שלפיה ההנאה או האושר (של החושים, או לפי חסידי אפיקורוס - של הנפש כולה) צריכה להיות השאיפה המרכזית בחיים.
אנהדוניה מזוהה כאחד מתסמיני המפתח של דיכאון ב-DSM וב-ICD. אנהדוניה קיימת גם בסכיזופרניה, שבה היא אחת מארבעת התסמינים השליליים העיקריים להפרעה (שלושת הנוספים הם אפקט שטוח, אלוגיה ואבוליציה), וכן גם בהפרעה סכיזואפקטיבית, בהפרעת אישיות סכיזואידית ובהפרעות נפשיות נוספות.
המושג אנהדוניה הונהג לראשונה בפסיכולוגיה המערבית על ידי תאודול ריבו בספרו "הפסיכולוגיה של הרגשות" בשנת 1896.
הגורמים לאנהדוניה

אנהדוניה יכולה לנבוע מההתמוטטות במערכת החיזוק של המוח, שקשורה במוליך העצבי דופמין. מחקרים שבוצעו על ידי Paul Keedwell, MD באוניברסיטת קולומביה, מצאו כי מוחותיהם של משתתפים שהיו בדיכאון קליני נאלצו לעבוד קשה יותר כדי לחוות את תהליך ההתנסות במערכת החיזוק.
למרות שהמחקרים הקודמים האמינו שדופמין מעורב בעיקר בחוויה הסובייקטיבית של הנאה, ב-20 השנים האחרונות התרחש שינוי בתפיסה הרעיונית, וכיום הדעה המקובלת היא שדופמין משפיע בעיקר על היבטים שונים של ציפייה במערכת החיזוק, למידה ומוטיבציה.
אנהדוניה היא גם תופעת לוואי נפוצה יחסית של נוירולפטיות antidopaminergic או תרופות אנטי-פסיכוטיות, כמו גם תופעת לוואי של גמילה מחומרים מעוררים כמו phenethylamines, או אמפטמינים.
מאפייני אנהדוניה

ניתן להבחין בסוגים רבים של דיכאון פתולוגי. לפעמים מתקיים רק חוסר שמחה פסיבית, קדרות, נכאים ותוגה, רפיון, דכדוך, חוסר עניין ולהט וחוסר השתחררות. פרופ' ריבו (Ribot) הציע את השם אנהדוניה כדי לייעד לבסס וליישב את המצב הזה. "המצב של anhedonia, אם יורשה לי לטבוע מילה חדשה כדי להתאים ולהשוות את המצב הזה עם analgesia (חוסר רגישות לכאב, אַל-כְּאֵב; השקטת כאב)", הוא כותב, "נחקרה מעט מאוד, אבל היא קיימת."
אנהדוניה יכולה להיות מאופיינת בהפרעות נפשיות שכוללת הפרעות במצב רוח, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות סכיזואידית וסכיזופרניה. לדוגמה, קריטריון 7 DSM-IV להפרעת אישיות גבולית: "רגשות כרוניים של ריקנות." תוצאות מצביעות על כך שהריקנות קשורה במידה זניחה לשעמום, שקשור בקירוב הדוק לרגש של חוסר תקווה, מבודד פתולוגית, ומבודד, והוא מניב חזק של דיכאון ומחשבות אובדניות (אך לא חרדה או ניסיונות התאבדות). ממצאים העולים בקנה אחד עם הבדיקה החדשה של DSM-IV לגבי קריטריון 7 להפרעת אישיות גבולית. בנוסף, ממצאים מצביעים על כך שריקנות פתולוגית נמוכה משפיעה משמעותית וחיובית במצוקה פסיכיאטרית. אנשים שסכיזופרניה תקפה לגביהם לעיתים קרובות מתארים את עצמם בתחושה רגשית של ריק.
הפרעות מצב רוח נצפות באופן תדיר ובדרך כלל בהפרעות פסיכיאטריות רבות. שינויים במצבי רוח מטרידים עלולים להתרחש כתוצאה מאירועי חיים מלחיצים והם אינם נדירים בתקופות של מחלה גופנית. בעוד אנהדוניה יכול להיות תכונה של שינויים במצב רוח כזה, קיומו של האחד לא בהכרח מעיד על קיומו של השני.
אנהדוניה בתרבות

על דוד המלך בזקנותו מסופר על מצב של אנהדוניה: "ויכסוהו בבגדים ולא ייחם לו", עד שהובאה לפניו אבישג השונמית.
הזמרת הרוסייה יאנקה דיאגילבה הקליטה ב-1989 אלבום בשם "Ангедония" (אנהדוניה ברוסית) ששיר הנושא שלו עוסק בחוסר היכולת לחוות הנאה. למרות שבפועל דיאגילבה לא אובחנה כאנהדונית אלא כמתמודדת עם דיכאון, היא ראתה את עצמה כסובלת מההפרעה לאחר ששמעה אודות המושג וייחסה אותו למשברים שחוותה בחייה והשפעתם עליה.
ראו גם

דיסתימיה
הערות שוליים

↑  אִי־נֶהֱנוּת במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2  Ranganath, A., & Jacob, S. N. (2016). Doping the mind: dopaminergic modulation of prefrontal cortical cognition. The Neuroscientist, 22(6), 593-603.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539166605171  BnF: cb13535374n (data)  GND: 4228520-3  LCCN: sh87000813  LNB: 000329092
אפהפן

| אפהפן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: Himatione
מין:: אפהפן
שם מדעי
 Himatione sanguinea ‏גמלין, 1788
תחום תפוצה


אפהפן (שם מדעי: Himatione sanguinea) הוא מין של ציפור ממשפחת הפרושיים האנדמית להוואי. זהו המין היחיד ששרד בסוג Himatione, לאחר היכחדותו של המין Himatione fraithii. תפוצתו נרחבת והוא מבין פרושי הוואי הנפוצים ביותר, כאשר הוא מצוי לאורך האיים: הוואי, מאווי, לאנאי, קאואיי, מולוקאי ואואהו.
תיאור

ציפור זו בעלת דו-צורתיות זוויגית באורך של 13 ס"מ ומשקל של 16 גרם בזכרים ו-14.4 גרם בנקבות, הקטנות יותר. צבעם הכללי הוא אדום בהיר עם קצוות כנפיים וזנב שחורים ואזות שת אפור-לבנבן. המקור שחור ומעוקל בשביל לינוק צוף מפרחים. הצעירים בעלי נוצות צהובות-חומות בהירות עם אזור שת בהיר והם משנים את גווניהם עד לגיל שנתיים.
הציפור ניזונה מצוף של פרחים שונים מהוואי, ביניהם מצמחי שיטה, היביסקוסים ילידים, Sophora chrysophylla‏, Myoporum‏, Myrsine‏, Melicope‏, Cheirodendron ו-Broussaisia. בנוסף הם ניזונים מחרקים ועכבישים החיים בקרבת הפרחים.
היא מקננת על חללי עצי Ilex anomala ועוד, בתוך צינור לבה ועל שרכים גדולים כמו Cibotium. הנקבה מטילה 1 עד 4 ביצים ודוגרת עליהם במשך 13 ימים. הגוזלים עוזבים כעבור 4 חודשים את הקן.
לפרוש זה ישנו הטווח הגדול ביותר של תפוצה מבין פרושי הוואי והוא איננו בסכנת הכחדה, אם כי עדיין נפגע מהתפשטות המין נמייה הודית קטנה להוואי וכן נפגע ממלריה הפוגעת בעופות הילידים.
הערות שוליים

↑  אפהפן באתר הרשימה האדומה של IUCN
אפילפסיה של רפלקס

אפילפסיה של רפלקס היא אפילפסיה הנגרמת על ידי גירוי חיצוני או על ידי תהליך נפשי פנימי.
אפילפסיה של רפלקס יכולה להיות אפילפסיה מוקדית או כללית.
הסוג הידוע ביותר של אפילפסיה של רפלקס הוא אפילפסיה פוטוסנסיטיבית שבה הגורם להתקף הוא הבזקי אור בתדירות מסוימת.
אפילפסיה זו יכולה להיגרם גם על ידי גורם שמיעתי, חוש הריח.
אפילפסיה של רפלקס יכולה גם להיגרם מגירויים מורכבים מבחינה מנטלית כמו קריאה, שמיעת מוזיקה.
אפילפסיה של רפלקס יכולה להיגרם גם על ידי פגיעה במוח.
בשנים האחרונות נעשה מחקר המצביע על סיבות גנטיות לאפילפסיה של רפלקס. התברר שלאפילפסיה פוטוסנסיטיבית יש גורם תורשתי ומצאו קשר למיקום אפשרי של גנים הגורמים לרגישות זו
הערות שוליים

↑  Charles Akos Szabo אפילפסיה של רפלקס
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אובלנה צפון-פסיפית

| אובלנה צפון-פסיפית |
| --- | --- |
 השוואת גודל לאדם ממוצע
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: בלניים
סוג:: אובלנה
מין:: אובלנה צפון-פסיפית
שם מדעי
 Eubalaena japonica ‏Bernard Germain de Lacépède, 1818
תחום תפוצה

שמות נוספים
  B. japonica (Lacépède, 1804)  B. sieboldii (Gray, 1864)  E. sieboldii (Gray, 1868)  E. glacialis japonica (Imaizumi, 1958)  Balaenoptera antarctica (Temminck, 1841)

ראש אובלנה צפון פסיפית באיי התעלה.
אובלנה צפון-פסיפית (שם מדעי: Eubalaena japonica), היא מין לווייתן ענק ורחב החבר בסוג "אובלנה" יחד עם שלושה מינים נוספים, ובמשפחת ה"בלניים" יחד עם שלושת המינים מהסוג אובלנה ועוד מין נוסף שנקרא בלנה גרינלנדית. האובלנה הצפון-פסיפית היא לווייתן גדול מידות: אורכה 15–19 מטר ומשקלה 50–80 טון מטרי. האובלנה הצפון-פסיפית נדירה מאוד ונמצאת בסכנת הכחדה בגלל ציד נרחב בעבר, הרס בית הגידול, אי-יציבות ודלות האוכלוסייה, שינויים סביבתיים, מוות כתוצאה מהתנגשות עם ספינות והסתבכות בציוד דיג, והתרבות עם מינים אחרים. היא נמצאת בעיקר בים ברינג, במפרץ אלסקה ובים אוחוצק. כיום היא מוגנת בחוק של מדינות רבות ונעשים מאמצים לשקם את מצבה. לפי המרכז למגוון ביולוגי (Center for Biological Diversity), האובלנה הצפון-פסיפית היא הלווייתן שנמצא בסכנת הכחדה החמורה מבין הלווייתנים.
טקסונומיה

האובלנה הצפון-פסיפית היא לווייתן ממשפחת הבלניים, ונכללת כמין בסוג אובלנה יחד עם שני מינים אחרים: אובלנה דרומית ואובלנה צפון-אטלנטית.
לפני שנות האלפיים, כל המינים נחשבו למין אחד – "Eubalaena glacialis". בשנות האלפיים, מחקרים גנטיים שנעשו על אובלנות ממקומות שונים באוקיינוס, הובילו מדענים למסקנה כי האוכלוסיות בצפון האוקיינוס האטלנטי, בצפון האוקיינוס השקט ובחצי הכדור הדרומי מהוות שלושה מינים נבדלים. אנליזות גנטיות נוספות בשנת 2005 (ראו גנום מיטוכונדריאלי ו-DNA) תמכו במסקנת שלושת המינים, ובנוסף ההפרדה אומצה למטרות פיקוח על ידי "שירות הדיג הימי הלאומי" (National Marine Fisheries Service) והוועדה הבינלאומית לציד לווייתנים (International Whaling Commission).
מאפיינים גופניים

האובלנה הצפון-פסיפית, כשאר האובלנות, היא חיה ימית גדולה, רחבה וארוכה; הראש הוא המאפיין הבולט אצלה: ענק ומהווה כשליש מאורך גופה, ובעל פה גדול ומקושת מאוד שתחילתו מתחת לעין, המאפשר לה לשחות עם פה פתוח; על בטנה נמצאים כתמים לבנים, ועל ראשה נמצאים טלאי יבלות מחוספסים עליהם גדלים טפילים זעירים ממשפחת ה-Cyamidea (מכונים "כיני לווייתן"); עורה בצבע אפור כהה או שחור; היא חסרת סנפיר גב; צדו החיצוני של גרונה אינו בעל קפלים; והנקבה מעט גדולה יותר מהזכר (ראו מידע מורחב בערך "בלניים").
מאפיינים גופניים > דמיון ושוני ממינים אחרים

קל לזהותה ולהבדילה מהלווייתנים האחרים החיים בצפון האוקיינוס השקט, אך בין המינים בסוג אובלנה הדמיון כל כך גדול, עד שבלי לדעת מאיזה אזור כל אחד מגיע, ניתן להבדיל ביניהם רק באמצעות אנליזה גנטית. בנוסף, מופע מטולא פחות נפוץ אצל האובלנה הצפון-פסיפית מאשר אצל מינים אחרים. בקשר ללווייתני מזיפות אחרים, האובלנה הצפון-פסיפית גדולה מהלווייתן גדול-הסנפיר ומהלווייתן האפור, ו"עבה" לעומת הלווייתן המצוי והלווייתן הכחול (היקפם מלפני סנפיריהם של עשרה פרטים שנמדד בשנת 1960 הגיע ל-73% מאורכם). יתר על כן, המין "לווייתן קשות ראש" דומה לה, קרוב אליה ואף שטחי המחיה שלהם חופפים, אך קל לזהותו בחוסר היבלות הטפיליות שנפוצות אצל האובלנות.
למרות העובדה כי יותר מ-15,000 אובלנות נקטלו על ידי ציידי לווייתנים, יש תיאורים מועטים להפליא של לווייתנים אלו. רוב המידע על האנטומיה והמורפולוגיה של האובלנה הצפון-פסיפית הגיע מעשרה פרטים שניצודו על ידי ציידים רוסים בשנות ה-50, ומ-13 פרטים שנהרגו על ידי ציידים יפנים בשנות ה-60. כמו כן, מידע בסיסי על אורכן ומינן של אובלנות התקבל מפעולות ציד לווייתנים ליד החוף בתחילתה של המאה ה-20.
התנהגות ואקולוגיה

מספר התצפיות על התנהגותה מועט, ואם כן - קצרות. ציד הלווייתנים באמצע המאה ה-19 התרחש לפני שהיה עניין רב בהתנהגות הלווייתנים, ולכן לא היו תצפיות מדעיות. עד שהתפתחה ההתעניינות המדעית במין זה, פרטים מעטים נשארו, מה שהוביל לכישלון התצפיתנים במציאת אובלנות במזרח צפון האוקיינוס השקט ובים ברינג. נכון ל-2006, מדענים נחלו הצלחה מינימלית בסימונה.
ככל הנראה, סך כל התצפיות הוא 50 שעות במשך 50 שנה. מהמעט שידוע על המין, משוער כי ההתנהגות דומה להתנהגות האובלנות האחרות חוץ מבחירותיו לגבי מעונות-חורף. באחד מהמפגשים המעטים המתועדים, נצפה פרט במהלך סיור תצפית-לווייתנים ליד קיאי מבצע שש פעמים פעולה הנקראת באנגלית "Breaching" (ראו הסבר למשמעות הפעולה ולפעולות שיכתבו מטה בערך לווייתנאים, פסקת "התנהגות ודרך חיים"). במפגש שני ב-2011 של אותו מפעיל מקבוצת הצופים לעיל, פרט התקרב מאוד, והיה סקרן ופעיל; הוא שחה מסביב לספינה במשך יותר משעתיים, ביצע "breaching","Spyhopping", "Lobtailing", והצלפות-סנפיר קרוב אליה, ועקב אחריה בזמן ששטה.
בדומה למיני האובלנה האחרים, ידוע כי היא מתקשרת לפעמים עם מיני לווייתנאים אחרים. במספר תצפיות, פרטים תקשרו והגיבו ללווייתנים גדולי סנפיר במזרח ובמערב צפון האוקיינוס השקט; עדרי לווייתנים אפורים תועדו ב-1998 מראים סימני תוקפנות כלפי אובלנות ומניסים אותן.
מידע מגיע לא רק מתצפיות. מכשירי הקלטה אקוסטיים שפרסו מדעני "שירות הדיג הימי הלאומי" (National Marine Fisheries Service) בים ברינג ובמפרץ אלסקה הקליטו לפחות 3,600 קולות של האובלנה הצפון-פסיפית בין שנת 2000 ל-2006. כמעט כל הקולות הגיעו ממים רדודים בעומק 70 מטר באזור דרום-מזרח ים ברינג.
מספרם המועט של קולותיה שנאספים במהלך המחקר של "שירות הדיג הימי הלאומי" (National Marine Fisheries Service) בכל שנה, לעומת מספרם הרב במידה ניכרת של קולות לווייתנים קשותי ראש במהלך נדידה במערב האזור הארקטי וקולותיהם של לווייתנים כחולים ליד קליפורניה, מחזק את המסקנה כי גודל האוכלוסייה של האובלנות הצפון-פסיפיות בים ברינג הוא קטן מאוד.
התנהגות ואקולוגיה > תזונה

היא ניזונה לרוב משטרגליים, בעיקר מהמין "Calanus marshallae" מסדרת הקלנואידיים (Calanoida); דווחו מקרים בהם היא אכלה זחלים של המין "Euphausia pacifica" מסדרת הקרילאים. כמו שאר האובלנות באוקיינוסים אחרים, היא עושה זאת על ידי שחייה בפה פתוח דרך ריכוזי טרף בסמוך או מתחת לפני המים, תוך שהמזיפות שלהן מסננות את המזון מן המים שיוצאים החוצה.
מיליוני שטרגליים זעירים נדרשים כדי לספק את האנרגיה שהאובלנה צריכה. לפיכך, האובלנה חייבת למצוא ריכוזים גבוהים של שטרגליים, יותר מ-3,000 שטרגליים לכל מטר מעוקב כדי לסעוד ביעילות.
תפוצה ובית גידול

לפני שנת 1840, תחום המחיה של האובלנה הצפון-פסיפית היה נרחב: מים אוחוצק עד החוף המערבי של קנדה. נדידות עונתיות וצפיפויות מקומיות אינן ידועות.
תפוצה ובית גידול > בזמן המודרני

למרות חיפושים אוויריים וימיים רבים, כמו גם לתיעודים של מכשירי הקלטה, רק אזורים מעטים דיווחו על הימצאות המין במזרח צפון האוקיינוס השקט (הרוב בדרום-מזרח ים ברינג, אחרי זה במפרץ אלסקה ולבסוף בקליפורניה).
קולות הוקלטו ותצפיות התרחשו במקומות שונים:
ב-2001, 71 קולות באזור 53° צפון ו-157° מערב
עשרה קולות ליד האי קודיאק במפרץ אלסקה באזור 57° צפון ו-152° מערב
פרט שמשוער כבתחילת שנותיו הבוגרות נצפה ליד "Uganik Bay" (האי קודיאק) בדצמבר של 2011, והפך לפרט המודרני הראשון שנצפה בצד המערבי של האי קודיאק, ובכלל לאחד היחידים שנצפו אי פעם באזור.
פרט אחד נצפה ב"Pasagshak Bay" (האי קודיאק) במאי של 2010.
זוג אובלנות נצפו ב-10 באוגוסט של 2004 בים ברינג, ו-17 פרטים, כולל שני גורים, נרשמו על ידי מכשירים בספטמבר (כולל אחד במפרץ אלסקה).
12 פרטים נראו באוקטובר של 2005 מצפון במצר הים "Unimak Pass".
סקירה של יותר מ-3,600 קולות שזוהו על ידי מכשירי האזנה פסיביים בין 2000–2006 מרמז בצורה חזקה כי הלווייתנים נודדים לתוך החלק הדרום-מזרחי של ים ברינג בסוף האביב ונשארים שם עד שלהי הסתיו. המוקדמים לנדוד היו בסוף מאי והאחרונים בחודש דצמבר. תקופת השיא של הקריאות התרחשה ביולי ועד אוקטובר. הרוב אותרו ממים רדודים במדפים יבשתיים בתוך שטח בית הגידול הקריטי.
היסטוריית הציד של האובלנה הצפון-פסיפית

| --- | --- |
 :  ראו גם – הלווייתנאים והאדם, פסקת "ציד הלווייתנאים"
היסטוריית הציד של האובלנה הצפון-פסיפית > אוכלוסייה בעבר

לפני שהושמדה על ידי ציידי לווייתנים באמצע המאה ה-19, הייתה האובלנה נפוצה בצפון האוקיינוס השקט. מספר הפרטים שנקטלו על ידי רשתות ציד חופיות ביפן ועל ידי ילידים אמריקנים באיים האלאוטיים היה קטן, והציד לא השפיע באופן ממשי על האוכלוסייה הכוללת. הציד בעבר הוא הסיבה שהאובלנות הצפון-פסיפיות נמצאות בסכנת הכחדה נכון ל-2013. שנת 1835 יכולה להיחשב כשנת המפתח בנוגע לאוכלוסיית האובלנות: ככל הנראה, בעשור שהתרחש בין 1840 ל-1849, נהרגו כ-21,000–30,000 אובלנות בצפון האוקיינוס השקט, ים אוחוצק וים ברינג; מנתון זה עולה כי האובלנות היו מצויות בשפע בצפון האוקיינוס השקט כמו הלווייתן האפור. שתי התקופות הגורליות התרחשו בין 1839 ל-1849 (ציד בים הפתוח, 90% ספינות אמריקאיות) ו-1963 עד 1969 (ציד סובייטי בלתי חוקי). התיעוד של הציד הסובייטי הלא חוקי בשנות ה-60 מונה כ-514 אובלנות בים ברלינג ובמפרץ אלסקה וכ-136 אובלנות בים אוחוצק ובאיים הקוריליים. בשנות ה-70, נקטלו ארבעה פרטים על ידי צייד סיני וציידים קוריאנים. בכל מקרה, אין תיעוד לקטל אובלנות מאז שנות ה-70.
בין 1839 ל-1909, ניצודו במפרץ אלסקה, בים ברינג, בצפון האוקיינוס השקט ובים אוחוצק בין 26,500 ל-37,000 אובלנות. 80% מהציד התרכז בעשור הבודד שבין 1840 ל-1849.
היסטוריית הציד של האובלנה הצפון-פסיפית > ציד לווייתנים לפני 1835

ביפן, בשנות ה-70 של המאה ה-15 החל ציד לווייתנים באמצעות סירות פתוחות סמוך לחוף, ונמשך לשנים המוקדמות של המאה ה-20; ציד אובלנות היה קיים לפחות במאה ה-16, אם כי לווייתנים שעלו על החוף נוצלו במאות שקדמו לה. טכניקות הדיג והציד התפתחו במהירות במאה ה-17 במקומות שונים שהמוכר שבהם הוא הכפר טאיג'י שבמחוז וקאיאמה (שם מתרחש הטבח השנתי של יונקים ימיים). בשנת 1675 בכפר זה, איש בשם "Wada Kakuemon Yoriharu", שהיה בן למשפחת דייגים וחלוצית בתחום, המציא שיטה חדשה לציד לווייתנים בה לכדו וסבכו אותם ברשתות לפני שהרגו אותם עם צלצל.
באמריקה, שבטי אינדיאנים מעטים צדו אובלנות צפון-פסיפיות, אם כי שללם היה נמוך הרבה יותר משל היפנים. האינואיטים ששכנו לאורך מערב וצפון-מערב החוף של אלסקה, צדו לווייתנים במשך מאות בשנים. אולם, הם מעדיפים את הלווייתן קשות הראש ולפעמים את הלווייתן האפור, וצדים בגבולות הצפוניים של האובלנה או מעבר להם.
באיים האלאוטיים, אנשים צדו את האובלנה הצפון-פסיפית לאורכם ולאורך חצי האי האלסקני בעזרת צלצלים מורעלים. אין תיעוד לגבי כמות השלל, אך ככל הנראה לא היה זה יותר מכמה פרטים בשנה.
היסטוריית הציד של האובלנה הצפון-פסיפית > 1835–1850

ב-1835, ספינת הציד הצרפתית "Gange" שטה לכיוון 50 מעלות צפון והפכה לספינת הציד הראשונה ששטה באוקיינוס ותפסה אובלנה צפון-פסיפית. החדשות על מציאה זו התפשטו במהירות: בשנת 1839 היו שתי ספינות באזור, אך כמות זו גדלה ל-108 בשנת 1843 ול-292 בשנת 1846 (בערך 90% אמריקאיות, השאר צרפתיות).
ההתמקדות של צי ספינות הציד בצפון האוקיינוס השקט נפסקה זמן קצר לאחר 1848, כאשר צייד לווייתנים שהעז לשוט דרך מצר ברינג גילה אוכלוסיות בלתי מנוצלות של לווייתנים קשותי ראש. מכיוון שהיו נפוצים יותר, קלים לתפיסה, ומניבים הרבה יותר מזיפות (ששימשו לדוגמה לייצור מחוכים וחישורי שמשיות), הרוב המכריע של ציידי הלווייתנים עבר במהירות לצודם. משום שתחום המחיה של הלווייתנים קשותי הראש נמצא צפונה יותר משטחם של האובלנות הצפון-פסיפיות, הלחץ על האחרונות ירד במהירות.