stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרטה גרבו

| --- | --- |

גרבו בסרט הקולנוע המדבר הראשון שלה, אנה כריסטי (1930)
 לידה:  18 בספטמבר 1905 Katarina church parish, שוודיה 
 פטירה:  15 באפריל 1990 (בגיל 84) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  סקוגשירקוגורדן 
 שם לידה:  Greta Lovisa Gustafsson 
 מדינה:  ארצות הברית, שוודיה 
 תקופת הפעילות:  1920–1941 (כ־21 שנים) 
 מקום לימודים:  Dramatens elevskola (1924) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשם כבוד (1954)  ליטריס אט ארטיבוס (1937)  איליס קוורום (1985)  מפקד במסדר כוכב הקוטב  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 https://www.gretagarbo.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
גרטה לואיזה גוסטפסון (בשוודית: Greta Lovisa Gustafsson; ‏18 בספטמבר 1905 – 15 באפריל 1990), הידועה יותר בשם גרטה גרבו (בשוודית: Greta Garbo), הייתה שחקנית ראינוע וקולנוע שוודית שזכתה להצלחה רבה בהוליווד, אך בשיא תהילתה פרשה מעולם הקולנוע.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

גרבו נולדה בסטוקהולם, הצעירה מבין שלושת ילדיהם של קרל אלפרד גוסטפסון ואנה לואיזה יוהנסון. המשפחה השתייכה למעמד הפועלים והתגוררה בשכונת עוני בסטוקהולם.
בגיל 14 נפטר אביה אליו הייתה קשורה מאוד, והיא נותרה עם אמה, שיחסיה עמה היו מתוחים. היא נאלצה לעזוב את בית הספר ולעבוד לפרנסת המשפחה. עבודתה הראשונה הייתה כעוזרת במספרה, ולאחר מכן עבדה כקופאית בחנות כלבו. במסגרת תפקידה התבקשה לדגמן בגדים של החנות למודעות מקומיות, ובהמשך הופיעה בסרטון פרסומת קצר שפרסם הכלבו. הסרטים צדו את עינו של הבמאי אריק פטשר.
פטשר הכיר בכשרונה של הנערה הנאה, וליהק אותה לתפקידה הראשון בראינוע, קומדיית סלפסטיק בשם "פטר הנווד" (1922).
בין 1922 ל-1924 למדה גרבו באקדמיה לתיאטרון בסטוקהולם. במהלך לימודיה פגשה את הבמאי מוריץ סטילר, יהודי יליד פינלנד, שהיה הבמאי המוביל בשוודיה באותם הימים. הוא לימד אותה כיצד להופיע מול מצלמה, וליהק אותה לתפקיד ראשי בסרטו "אגדת יסטה ברלינג" יחד עם הכוכב הפופולרי ביותר בשוודיה לארס האנסון. סטילר העניק לה את שם הבמה "גרטה גרבו".
גרבו הופיעה בשני סרטים נוספים בשוודיה, וכמו כן ביצירתו המפורסמת של גאורג וילהלם פאבסט "רחוב העצב" (הסרט מפורסם גם בזכות הופעתה הקצרצרה של מרלן דיטריך כניצבת, העומדת בתור לאוכל) בגרמניה, ולאחר מכן נסעה עם סטילר לארצות הברית על מנת לעבוד עם חברת MGM. סטילר הוזמן לעבוד עבור MGM והתעקש שייחתם חוזה גם עם גרבו. כאשר הגיעו גרבו וסטילר להוליווד החלה הקריירה של גרבו לשגשג ואילו הקריירה של סטילר דשדשה עד לפיטוריו בשנת 1928. הוא שב לשוודיה ומת שם לאחר זמן קצר.
יש המשווים את גרבו בתקופה זו לגלאטיאה, העוברת תהליכים של שינוי בידי סדרה של פיגמליונים. תמונותיה מראות את השינוי שעברה מהיותה עובדת חנות ביישנית, בעזרת המנגנון של האולפנים הגדולים, עד להיותה מה שנקרא בסלנג ההוליוודי "הקרחון השוודי", הפנים שהונצחו באין ספור צילומים והיו לאחד מסמלי התרבות של הקולנוע בראשיתו.
ביוגרפיה > החיים בהוליווד

סרטיה הראשונים בהוליווד היו "השיטפון" (1926), "הבשר והשטן" (1926) ו"אהבה" (1927). בשני האחרונים הופיעה יחד עם השחקן הפופולרי באותה התקופה ג'ון גילברט. על אף סלידתה ממערכת יחסי הציבור של האולפנים, ורצונה לשמור את חייה הפרטיים לעצמה, נקשר שמה לשמו של גילברט ברומן שנחשף בפני קהל הצופים של אותה תקופה. על פי הרכילות, לאחר שגילברט הציע לה נישואין שלוש פעמים ונקבע מועד לחתונתם, גרבו ביטלה את החתונה.
דווח כי היו לה מספר מאהבות ובהן השחקנית לואיז ברוקס ואשת החברה מרסדס דה אקוסטה, כמו גם יחסים עם הצלם הבריטי ססיל ביטון, לו התארסה לזמן קצר. היא מעולם לא נישאה.
גרבו הייתה אחת השחקניות שעברו מן הראינוע לקולנוע בצורה חלקה. היא השתהתה במעבר זה זמן רב, והאולפנים חששו שתדמיתה כ"ספינקס השוודי" תישבר ברגע שתפתח את פיה. אך כאשר עברה לקולנוע הסתבר כי התברכה בקול נמוך ומפתה, בעל מבטא שוודי בולט, שהוסיף לכוח משיכתה. סרטה המדבר הראשון "אנה כריסטי" על פי המחזה של יוג'ין או'ניל (1930) זכה למסע פרסום שכותרתו "גרבו מדברת". הסרט הצליח מאוד על אף שגרבו לא הייתה מרוצה מהופעתה.
ידידה של גרבו, גילברט, לא הצליח לשחזר את הצלחתו מימי הראינוע. בניגוד לגרבו הוא ניחן בקול גבוה וצפצפני. ניסיונם לדחוף את הקריירה שלו בהופעתם המשותפת בסרט "המלכה כריסטינה" (1933) נכשל.
נראה כי כל הגברים שהופיעו מול גרבו נדונו לכך שהופעתם תחוויר לעומת הופעתה. כוכבי הראינוע והקולנוע ג'ון בארימור, פרדריק מארץ', רוברט טיילור ואף קלארק גייבל נראו כדבורים ממין זכר המבצעים מחול הערצה אל מול מלכתם.
בשנות השלושים נהנתה גרבו ממעמד שאין שני לו בהוליווד. תדמיתה הייתה של אשת מסתורין בלתי ניתנת להשגה, הנמצאת מעל לשאר כוכבי הקולנוע. כאשר הצטלמה לסרט, די היה בכך שתרמוז "אחזור לשוודיה" על מנת שראשי האולפנים יספקו את כל דרישותיה. הצילומים נערכו במקומות סגורים למבקרים. פרט לצוות ההפקה המפורסם, איש לא היה יכול לצפות בה בעבודתה.
בשנת 1931 הופיעה בתפקיד המרגלת המפתה מאטה הארי בסרט בשם זה. הצנזורים התלוננו על תלבושתה החושפנית בפוסטרים שקידמו את הופעת הסרט. באותה שנה הופיעה בסרטים "השראה" ו"סוזן לנוקס". בתפקידה הבא הייתה חלק מצוות של כוכבים בסרט "גרנד הוטל" (1932), אשר זכה בפרס האוסקר כסרט הטוב ביותר, והציג את גרבו כבלרינה רוסיה, האומרת את השורה המפורסמת "אני רוצה להיות לבד" שהפכה למוטו של גרבו גם בחייה האישיים. באותה שנה שיחקה גם בסרט "כפי שתרצה בי" לצידו של מלווין דאגלס איתו שיחקה גם ב"נינוצ'קה" וב"אישה דו פרצופית".
ב-1934 כיכבה בסרט הצעיף הצבעוני לפי ספרו של סומרסט מוהם. ב-1935 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט "אנה קרנינה" על פי ספרו של טולסטוי, תפקיד בו הופיעה בעבר בסרט האילם "אהבה" (1927) שהיה עיבוד חופשי לרומן המפורסם. לאחר מכן, בשנת 1936 הופיעה באופן מרשים כקורטיזנה בסרט "קאמיל". הופעתה זו נחשבה באותם הימים להופעה הנשית המרשימה ביותר בקולנוע מאז ומעולם. סצנת המוות שלה לצידו של השחקן רוברט טיילור כבשה את לב הקהל.
בשנת 1939 הופיעה בסרטו של הבמאי ארנסט לוביטש "נינוצ'קה". הייתה זו הופעתה הראשונה בקומדיה, ובפעם הראשונה נראתה גרטה גרבו על המסך, כשהיא צוחקת. בסצנה מפורסמת מנסה השחקן מלווין דאגלס להצחיק את גרבו, המשחקת קומיסרית רוסיה מאובנת וקשוחה, עד שהוא נופל בטעות מן הכיסא, ואז היא פורצת בצחוק. הסרט זכה להצלחה רבה.
גרבו הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "אנה כריסטי" (1930), "רומאנס" (1930), "כיבוש ו"קאמיל" (1937) ו"נינוצ'קה" (1939), אך מעולם לא זכתה בו בשנות הקריירה הקולנועית שלה.
במשך כל שנות הקריירה, נמנעה מכל השתתפות בחיים החברתיים ומכל הופעה פומבית.
ביוגרפיה > פרישתה מהמסך

"נינוצ'קה" היה הצלחה כבירה, והביא לשבירת תדמיתה הקפואה של גרבו. ניסיון נוסף ליצור קומדיה קלילה היה "אישה דו פרצופית" בשנת 1941, סרט בו גרבו רקדה, ואשר ניסה להפוך אותה ל"אישה רגילה". הסרט, בבימויו של ג'ורג' קיוקור נכשל. הייתה זו הופעתה הקולנועית האחרונה של גרבו.
כבר משנת 1935 הפכה גרבו לבררנית יותר בתפקידיה, ולעיתים חלפו שנתיים בטרם תסכים להופיע בסרט. היא לא הודיעה על פרישה מעולם הסרטים, אך לאחר הסרט "אישה דו פרצופית" הפסיקה לקבל תפקידים, ולטענתה מלחמת העולם השנייה שינתה את העולם לנצח. כישלון "אישה דו פרצופית" ואירועי השעה, הביאו להסתגרותה בביתה.
בשנת 1949 הצטלמה למבחן בד שנחשב לכרטיס כניסה בחזרה לעולם הקולנוע, אך לא מימשה את הרעיון, ומעולם לא הופיעה עוד בפני מצלמה. היא עברה לניו יורק וסירבה להופיע בציבור. עד ליום מותה נחשבה למתבודדת, וצלמי הפאפארצי נאבקו על תמונותיה הנדירות.
ביוגרפיה > שנות הפרישה

בשנת 1951 קיבלה גרבו אזרחות אמריקנית, ובשנת 1954 קיבלה פרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חייה. היא התגוררה בניו יורק, ולעיתים יצאה לבלות עם אנשי "חוג הסילון" שהגיעו לעיר כאריסטוטלס אונאסיס, אך פרט לכך היו חייה מבודדים למדי. היא בילתה את זמנה בגידול פרחים וירקות בגינתה, ונהגה לטייל ברחובות ניו יורק כשהיא מרכיבה משקפי שמש גדולים שיסתירו את פניה המפורסמות. את ימיה האחרונים בילתה בבדידות מוחלטת. היא השקיעה בתבונה את הכסף שהרוויחה בימי הקריירה הקולנועית שלה, והייתה לאישה עשירה. בגיל 84 מתה בניו יורק. את כל רכושה הורישה לאחייניתה, ולא הותירה דבר לאישה בשם קלייר, שחיה עמה וטיפלה בה במשך שנים רבות. אפרה טמון בבית הקברות סקוגשירקוגורדן שבסטוקהולם.
בשנת 2005 הוציא הדואר האמריקני בול לזכרה.
תדמיתה הציבורית

השורה המפורסמת מהסרט "גראנד הוטל" - "אני רוצה להיות לבד" (הנאמרת במבטא שוודי כבד - "I Vont to be Alone") הפכה למוטו של גרבו בחייה הפרטיים. היא הייתה מפורסמת בכך שהתרחקה מן הפרסום. פרט לימים ספורים בראשית הקריירה שלה, לא העניקה גרבו ראיונות, לא השתתפה בהצגות בכורה ולא ענתה לדואר ממעריציה.
שמה נקשר באופן רומנטי גם בשחקניות מרלן דיטריך, קלודט קולברט, ג'ואן קרופורד, לואיז ברוקס, אונה מונסון ובסופרת זאלקה פירטל, ובין 1931 ל-1944 ניהלה מערכת יחסים ממושכת עם המשוררת מרסדס דה אקוסטה אשר הסתיימה באופן גרוע.
סרטים מדברים של גרטה גרבו

אנה כריסטי (1930)
רומאנס (1930)
מאטה הארי (1931)
סוזן לנוקס (1931)
השראה (1931)
כפי שתרצה בי (1932)
גרנד הוטל (1932)
הצעיף הצבעוני (1934)
המלכה כריסטינה (1933)
אנה קארנינה (1935)
קאמיל (1936)
כיבוש (1937)
נינוצ'קה (1939)
אישה דו פרצופית (1941)
לקריאה נוספת

גרונוביץ' אנתוני. גארבו. מאנגלית: יונתן פרידמן, תל אביב, ספריית מעריב, תש"ן 1990.
מישל ויליאמס (שחקנית)

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1980 (בת 44) קליספל, מונטנה
 שם לידה:  Michelle Ingrid Williams 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 בן או בת זוג:  Phil Elverum (2018–2019)  תומאס קייל (2020–?)   הית' לדג'ר (2004–2007) 
 צאצאים:  מטילדה לדג'ר 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי   פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה   פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל אינגריד ויליאמס (באנגלית: Michelle Ingrid Williams; נולדה ב-9 בספטמבר 1980) היא שחקנית אמריקאית. זוכת פרס אמי ושני פרסי גלובוס הזהב ומועמדת לחמישה פרסי אוסקר.
ביוגרפיה

ויליאמס נולדה בקליספל, מונטנה שבארצות הברית, לקרלה אינגריד וללארי ויליאמס (אנ'). הוריה פרודים, ולה אחות אחת ושלושה אחים למחצה. אמה היא עקרת בית, ואביה סוחר מניות וסחורות, ובעבר מועמד המפלגה הרפובליקנית לסנאט ארצות הברית מטעם מונטנה.
קריירה

היא החלה להשתתף בהצגות בתיאטרון כבר בגיל 8. ב-1993 השתתפה לראשונה בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ", ושנתיים אחר כך באה גם הופעת אורח ב"שפץ ביתך". ב-1994 גילמה לראשונה תפקיד קולנועי, בעיבוד מחודש ללאסי. באותה השנה השתתפה כמו כן בתפקיד אורח בסדרת הקומדיה "אבא חורג, אמא חורגת". תפקיד בולט נוסף גילמה ב-1995 בסרט "מין מסוכן".
ב-1998 לוהקה לסדרת הטלוויזיה "דוסון קריק", בה גילמה את דמותה של ג'ן לינדלי, נערה בעייתית מניו יורק שהוריה שלחו אותה להתגורר אצל סבתה כדי לנתקה מהשפעות שליליות. ויליאמס גילמה את הדמות לאורך כל עונות הסדרה, עד 2003. במקביל השתתפה במספר סרטי קולנוע, ביניהם "רסיסים של חיבה" (1998), "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" (1998) ו"דור הפרוזאק" (2000). ויליאמס שיחקה גם בסרט הטלוויזיה של HBO, "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2", ובסרט "אנשי התחנה", שזכה בפרס בחירת הקהל לדרמה בפסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 2003.
ב-2005 השתתפה בסרט "הר ברוקבק", בו גילמה את דמותה של אלמה, אשתו של אניס דל מאר (הית' לדג'ר). על משחקה בסרט זה זכתה בפרס המבקרים, והוא אף הקנה לה מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב, פרס באפט"א לקולנוע ופרס אוסקר בשנת 2006 בקטגוריית שחקנית המשנה. סרטים נוספים בהם השתתפה לאחר "הר ברוקבק" כוללים, בין היתר, את "אני לא שם" ואת "שאטר איילנד". בשנת 2008 גילמה את התפקיד הראשי בסרט "ונדי ולוסי", שזיכה אותה במספר פרסים, בהם פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
בשנת 2010 גילמה את סינדי בסרט העצמאי "בלו ולנטיין", דרמה רומנטית לצד ראיין גוסלינג. על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב ולפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2011 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "השבוע שלי עם מרילין", בו גילמה את דמותה של מרילין מונרו. על תפקיד זה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, והייתה מועמדת בפעם השלישית לפרס האוסקר ולפרס באפט"א.
ב-2014 משחקת בהפקה מחודשת של "קברט" בתיאטרון ברודוויי בתפקיד (הראשי) של סאלי בוולס.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של קנת' לונרגן, "מנצ'סטר ליד הים" בתפקיד של רנדי, אשתו לשעבר של לי (קייסי אפלק). על תפקידה זה הייתה מועמדת פעם רביעית לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ופרס גילדת שחקני המסך, הפעם לשחקנית משנה. באותה שנה הופיעה בתיאטרון ברודוויי במחזה "בלאקבירד" מאת דייוויד הארוור. על תפקידה, קיבלה ויליאמס מועמדות לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2019 שיחקה במיני-סדרה הביוגרפית "פוסי/ורדון", ברשת FX Networks, אודות חייו של בוב פוסי. על תפקידה זה זכתה בפרס גלובוס הזהב, בפרס אמי ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה.
בשנת 2023 שיחקה בסרט הדרמה "הפייבלמנים" בבימיו של סטיבן ספילברג, בתפקיד הראשי המבוסס על אמו של ספילברג. על תפקיד זה קיבלה במועמדות נוספת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ומועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
אקטיביזם

באוקטובר 2023, ויליאמס, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
חייה האישיים

בשנת 2004 החלה לצאת עם השחקן האוסטרלי הית' לדג'ר, שאותו פגשה בצילומי הסרט "הר ברוקבק". שנה לאחר מכן, השניים התארסו וב-28 באוקטובר 2005 נולדה בתם, מתילדה לדג'ר. סנדקה הוא ג'ייק ג'ילנהול. הזוג התגורר יחד עם בתם בשכונת בוריאום היל, ברוקלין עד לפרידתם בספטמבר 2007. ביולי 2008 החלה לצאת עם במאי הקולנוע ספייק ג'ונז ובספטמבר 2009 נפרדה ממנו.
בשנת 2018 נישאה ויליאמס למוזיקאי פיל אלוורום (אנ') בהרי אדירונדאק. בשנת 2019 הם התגרשו. מאוחר יותר באותה שנה, ויליאמס התארסה לבמאי התיאטרון תומאס קייל (אנ') איתו עבדה בסדרה "פוסי/ורדון". השניים נישאו במרץ 2020. היא ילדה את בנם מאוחר יותר באותה שנה.
פילמוגרפיה ופרסים > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | לאסי | אפריל פורטר |  |
| 1995 | Timemaster | אנני |  |
| 1995 | מין מסוכן | סיל בצעירותה |  |
| 1997 | רסיסים של חיבה | פמי |  |
| 1998 | ליל המסכות: 20 שנה אחרי | מולי קארטוול |  |
| 1999 | דיק | ארלין לורנזו |  |
| 1999 | יחידה במינה | קימברלי |  |
| 2001 | בושם | היילי |  |
| 2001 | אני בלעדייך | הולי |  |
| 2001 | דור הפרוזאק | רובי |  |
| 2003 | נקודת מבט | ג'ולי פולארד |  |
| 2003 | אנשי התחנה | אמילי |  |
| 2004 | ארץ האפשרויות | לנה | מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (Independent Spirit Award for Best Female Lead) (2005) |
| 2004 | גיבורים דמיוניים | פני טרוויס |  |
| 2004 | A Hole in One | אנה ווטסון |  |
| 2005 | באקסטר | ססיל מיילס |  |
| 2005 | הר ברוקבק | אלמה בירס דל מאר | מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2006) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2006) מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2006) מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2006) מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2006) |
| 2006 | The Hawk Is Dying | בטי |  |
| 2006 | המדינה החמה ביותר | סמנת'ה |  |
| 2007 | אני לא שם | קוקו ריווינגטון |  |
| 2008 | הונאה | S |  |
| 2008 | פיגוע התאבדות | אם צעירה |  |
| 2008 | סינקדוכה, ניו יורק | קלייר |  |
| 2008 | ונדי ולוסי | ונדי קרול | מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (Independent Spirit Award for Best Female Lead) (2009) |
| 2009 | Mammoth | אלן וידאלס |  |
| 2010 | בלו ולנטיין | סינדי | גם מפיקה בפועל מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2011) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (2011) מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (Independent Spirit Award for Best Female Lead) (2011) |
| 2010 | שאטר איילנד | דולורס שאנל |  |
| 2010 | המשלחת של מיק | אמילי |  |
| 2011 | השבוע שלי עם מרילין | מרילין מונרו | פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי (2012) פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר (Independent Spirit Award for Best Female Lead) (2012) מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2012) מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (2012) מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר (2012) |
| 2011 | הוואלס האחרון | מרגו |  |
| 2013 | ארץ אוז | אנני / גלינדה |  |
| 2015 | סוויטה צרפתית | לוסיל אנז'לייה |  |
| 2016 | מנצ'סטר ליד הים | רנדי | מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2017)  מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2017)  מועמדת פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה (2017)  מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2017) |
| 2016 | נשים מסוימות | ג'ינה לואיס |  |
| 2017 | מעשה פלאים | אליין וילסון |  |
| 2017 | האמן הגדול מכולם | צ'אריטי ברנום |  |
| 2017 | כל הכסף שבעולם | גייל האריס | מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (2018) |
| 2018 | מרגישה פצצה | אייברי להקלייר |  |
| 2018 | ונום | גברת ונום / אן ויינג (אנ') |  |
| 2019 | אחרי החתונה | איזבל |  |
| 2021 | ונום 2 | גברת ונום / אן ויינג (אנ') |  |
| 2022 | הפייבלמנים | מיצי פייבלמן | מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (2023) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (2023) |
| 2023 | Showing Up | ליזי |  |
| TBA | Fever | פגי לי |  |
פילמוגרפיה ופרסים > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | משמר המפרץ | בריג'יט באוורס | פרק: "Race Against Time: Part 1" |
| 1994 | אבא חורג, אמא חורגת | ג'יי.ג'יי | פרק: "Something Wild" |
| 1995 | שפץ ביתך | ג'סיקה לוץ | פרק: "Wilson's Girlfriend" |
| 1996 | My Son Is Innocent | דונה ווינסטון | סרט טלוויזיה של ABC |
| 1997 | Killing Mr. Griffin | מיה | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1998 - 2003 | דוסון קריק | ג'ן לינדלי | תפקיד ראשי (6 עונות); 128 פרקים |
| 2000 | אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2 | לינדה | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2013 | קוגר טאון | אחות של לורי | פרק: "Blue Sunday" |
| 2019 | פוסי/ורדון | גוון ורדון (אנ') | מיני-סדרה; גם מפיקה בפועל פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה (2019) פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2020) פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או במיני-סדרה (אנ') (2020) |
| 2025 | Dying for Sex | מולי | מיני-סדרה |
שזיף

| שזיף |
| --- | --- |
 שזיפים על עץ
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
סוג:: פרונוס
תת־סוג:: שזיף
השזיף (שם מדעי: Prunus subg. Prunus) הוא תת-סוג של עץ נשיר ממשפחת הורדיים שפירותיו נאכלים טריים, מבושלים (להכנת קינוחים, לפתנים או ריבות), מיובשים, או ממוצים (לצורך הפקת מיץ).
מיון טקסונומי

בסוג פרונוס (Prunus) מבחינים במספר תתי סוג: השזיף (תת-הסוג Prunus); שקד מצוי, אפרסק (תת-הסוג Amygdalus) ודובדבן (תת-הסוג Cerasus).
בערך זה נדון בתת-הסוג Prunus בלבד. בתת-סוג זה כלולים מספר מינים ותת-מין, החשובים בהם הם השזיף האירופאי (Prunus domestica) שמוצאו ככל הנראה באסיה והשזיף היפני (Prunus salicina) שמוצאו ככל הנראה בסין ולא יפן.
בגינות נוי נעשה שימוש במין שזיף דובדבני - פיסרדי Prunus cerasifera (באנגלית Cherry plum), עץ בגודל בינוני עם עלים בצבע בורדו הבולט בצבעו המיוחד. נקרא שזיף דובדבני בגלל פירותיו הקטנים והאדומים בצורת דובדבן, הפירות אכילים, חמצמצים ומתאימים לעשיית ריבה.
המשמש (Prunus armeniaca) נמצא אף כמין תחת תת-הסוג Prunus. אף על פי שהוא נחשב בתרבות הפופולרית כפרי נפרד, יש קשר גנטי חזק בינו לבין השזיף המוכר לנו מבחינת הפריחה, אופי הפרי והגלעין. כדי להבחין בינו לבין השזיפים המוכרים, חילקו שוב את תת-הסוג Prunus חלוקה נוספת, הכוללת את קבוצת המשמש ואת קבוצת השזיף (Prunus> Subg. Prunus> Section Prunus).
תכונות

פירות השזיף מתוקים, עסיסיים ואכילים, וניתן לאכלם ישירות מן העץ, מיובשים או להכין מהם ריבות ושאר מאכלים, וכן למצותם במטרה להכין מיץ. ניתן להתסיס מיץ שזיפים וליצור יין שזיפים שלאחר זיקוק ניתן להפיק ממנו סוג של ברנדי הנקרא סליבוביץ'. בשזיפים מיובשים יש כמות גדולה של סיבים תזונתיים, ולכן משתמשים בפרי זה כדי לעזור לווסת פעילות מעיים. במיץ זה מכיל מספר נוגדי-חימצון ידועים שעשויים להאט הזדקנות.
פירות השזיף מופיעים במגוון רחב של גודל וצבע: צהוב, לבן, ירוק, אדום וסגול, ועם מגוון דומה בצבע קליפתם. ולחלקם מרקם פנימי יותר נוקשה מאחרים, השזיף האירופאי בדרך כלל מוצק יותר ומכיל יותר סוכרים מזה היפני.
עצי שזיף עשויים להגיע לגובה של 6 מטר ויותר וגובהם הממוצע הוא 4–5 מטרים. הפרחים בדרך כלל לבנים, אך צבעם יכול להיות גם ורוד או אדום ולהם חמישה עלי כותרת. ההאבקה מתבצעת בעזרת חרקים (בעיקר דבורים). הפריחה מתרחשת בדרך כלל באביב אך הדבר תלוי באקלים ובמין הספציפי. בעת עונת הפריחה עץ השזיף מתכסה בתפרחת, ובשנה טובה בערך 50% מהפרחים יופרו ויהפכו לשזיפים.
בישראל

המין היחיד של שזיף הגדל בר בישראל הוא שזיף הדב. מין נוסף שיכול לגדול בתנאי בעל הוא שזיף קראסי. במורדות החרמון התגלו גם מספר עצים של שזיף דובדבני (Prunus cerasifera).
בחפירות מצדה נמצאו שרידי המינים של: שזיף-כָּרַז (prunus cerasia), ושזיף-הגן (prunus domestica) שהובאו כנראה מסוריה. על פי הממצא הבוטני שזיף-הכרז (שזיף הדובדבן) היה מוכר בארץ כבר בימיו של הורדוס, ובנוסף מוזכר הוא בעברית לראשונה בתוספתא משם מסתבר כי מין שזיף זה יובא מסוריה בדורם של התנאים רבי מאיר ורבי יהודה הנשיא. כמה דורות מאוחר יותר, בתקופת האמוראים התפשטה תרבות גידול הפרי שההחל צומח בתחומי ארץ ישראל. שמות השזיפים המוזכרים בתוספתא (דומסקין וחוניתא) הם שמות נרדפים לשזיף הגן ולכל היותר שמות קיבוציים לכל מיני השזיפים ובכללם שזיף הכרז.
גלריית תמונות

שזיפים בצבעים שונים
שזיפי דובדבן
שזיף סגול
שזיף "אמריקאי" מיובש
פריחת שזיף דובדבני - פיסרדי
ראו גם

שזיף לב אדום
שזיף לימון
שזיף קרסייה
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'צפריר רינת,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'אם אין שלג, תאכלו פירות: מין חדש של שזיף התגלה בחרמון, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2018
↑  מרדכי א' כסלו, יונית תבק, אורית שמחוני,  לזיהוי שמותיהם של זני פרות בלשון חכמים / לשוננו: כתב-עת לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים לה. סט ג/ד (אלול התשס"ז), 278
↑  זהר עמר, על תרומת המקורות בערבית ובסורית לזיהוי מיני השזיפים בארץ ישראל הקדומה, לשוננו עא, תשס"ט, עמ' 235-233
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558097805171  NKC: ph499516 
פריחת עץ השזיף
מרי מטק

מרי מטק עם אמה ועם אחיה
מרי מִטֶּק (באנגלית: Mary of Teck;‏ ויקטוריה מרי אוגוסטה לואיז אולגה פאולין קלודין אגנס) (26 במאי 1867 – 24 במרץ 1953) הייתה אשתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת וקיסר הודו.
למרות שעל פי ייחוסה הייתה מרי נסיכת טק בממלכת וירטמברג, היא נולדה וגדלה באנגליה. הוריה היו פרנסיס, דוכס טק, שהיה ממוצא גרמני, והנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', בת למשפחת המלוכה הבריטית. באופן בלתי רשמי היא נקראה "מאי" (May), על שם החודש שבו נולדה. בגיל 24 היא התארסה עם הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, בנו הבכור של הנסיך מוויילס (לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת), אך שישה שבועות לאחר ההכרזה על האירוסין נפטר הנסיך באופן בלתי צפוי מדלקת ריאות. בשנה שלאחר מכן היא אורסה לאחיו של אלברט ויקטור, ג'ורג', שלימים נעשה מלך. לפני שבעלה עלה לכס המלוכה היא נשאה בתארים דוכסית יורק, דוכסית קורנוול ונסיכת ויילס. כרעיית המלך החל משנת 1910, היא תמכה בבעלה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בתקופות כאשר היה חולה ובתקופת השינויים המדיניים שלאחר המלחמה ועליית הסוציאליזם והלאומיות. לאחר מותו של ג'ורג' ב-1936 היא הפכה למלכה האם כאשר בנה הבכור אדוארד עלה לכס המלוכה, אך לדאבונה הוא התפטר מתפקידו בסופה של אותה שנה כדי שיוכל לשאת את אהובתו ווליס סימפסון, שהייתה גרושה פעמיים. היא תמכה בבנה השני אלברט, שירש את כס המלכות מאחיו, עד למותו ב-1952 והלכה לעולמה שנה לאחר מכן במהלך תקופת מלוכתה של נכדתה אליזבת השנייה, עוד לפני שהתקיים טקס ההכתרה של זו האחרונה.
ראשית חייה

הנסיכה ויקטוריה מרי ("מאי") מטק נולדה ב-26 במאי 1867 בארמון קנזינגטון שבלונדון. אביה, הנסיך פרנסיס, הדוכס מטק, היה בנם של אלכסנדר, הדוכס מווירטמברג ושל הרוזנת קלודין רהדי פון קיש-רהדה. אמה, הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', הייתה ילדתם השלישית ובתם הצעירה של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', בנו השביעי של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ושל הנסיכה אוגוסטה מהסן-קאסל.
מרי הוטבלה בקפלה המלכותית שבארמון קנזינגטון ב-27 ביולי 1867 על ידי הארכיבישוף מקנטרברי ושלושת סנדקיה היו המלכה ויקטוריה, הנסיך מוויילס (לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת וחמיה לעתיד של מרי) והנסיכה אוגוסטה, הדוכסית מקיימברידג'. לפני שהיא הוכתרה כמלכה היא הייתה ידועה בקרב בני משפחתה, חבריה ובציבור בשם הבלתי רשמי "מאי", על שם החודש שבו נולדה.
חינוכה היה "עליז אך קפדן". היא הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים והבת היחידה. היא למדה להפעיל את שיקול דעתה ואת תקיפותה הטבעית בפתרון המריבות הקטנוניות של אחיה הקטנים. הילדים שיחקו עם בני דודיהם, בניו של הנסיך מוויילס, שהיו בגילם. מרי חונכה בבית על ידי אמה ועל ידי אומנת, כפי שחונכו אחיה עד אשר נשלחו ללמוד בפנימיות. הדוכסית מטק בילתה חלק רב מזמנה בחברת ילדיה, שלא כמו רבות מחברותיה למעמד באותה תקופה והעסיקה את מרי במשימות צדקה שונות כמו ביקור במשכנות עוני.
אף על פי שאמה הייתה נכדתו של המלך ג'ורג' השלישי, מרי הייתה חברה זוטרה במשפחת המלוכה הבריטית. אביה, הדוכס מטק, לא היה בעל נחלה או הון והוא נשא את התואר המלכותי נמוך הדרגה של "הוד מעלתו" בשל העובדה שנישואיהם של הוריו היו נישואים מורגנטיים. יחד עם זאת, הדוכסית מטק קיבלה קצבה שנתית של 5000 ליש"ט, בנוסף לקצבה שנתית של 4000 ליש"ט שקיבלה מאמה, הדוכסית מקיימברידג'. למרות זאת, מצבה הכלכלי של המשפחה היה לא טוב והם חיו מחוץ לאנגליה החל משנת 1883 כדי לחסוך בהוצאות. בני משפחת טק עברו במקומות שונים באירופה וביקרו את בני משפחתם. זמן מה הם שהו בפירנצה ומרי נהנתה מהביקורים בגלריות לאומנות, במוזיאונים ובכנסיות.
ב-1885 שבה המשפחה ללונדון והשתכנה בווייט לודג' (White Lodge) שבפארק ריצ'מונד. מרי בת ה-18 הייתה קרובה מאוד לאמה, תפקדה כמזכירתה הבלתי רשמית וסייעה לה בארגון האירועים החברתיים. כמו כן היא הייתה מקורבת לדודתה, הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' והן התכתבו על בסיס שבועי. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיכה ההתכתבות דרך מרגרט, נסיכת קונוט, נסיכת הכתר של שוודיה שהעבירה את המכתבים ממרי שהייתה בבריטניה לדודתה שהתגוררה בגרמניה עד למותה ב-1916.