stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת סיקורל
הערות שוליים

1 2  Beinin, Joel (1998). The Dispersion of Egyptian Jewry: Culture, Politics, and the Formation of a Modern Diaspora. Los Angeles, California: University of California Press. p. 44. ISBN 0-520-21175-8.
↑  Reynolds, Nancy (2012). A City Consumed: Urban Commerce, the Cairo Fire and Politics of Decolonization in Egypt. Stanford, California: Stanford University Press. p. 57.
1 2 3 4  Samir, Raafat. "The House of Cicurel". egy.com. Al Ahram Weekly. נבדק ב-23 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Green, David B. "This Day in Jewish History / Owner of Egypt's Grandest Store Brutally Murdered in Cairo". Haaretz. נבדק ב-23 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Beinin, Joel (1998). The Dispersion of Egyptian Jewry: Culture, Politics, and the Formation of a Modern Diaspora. Los Angeles, California: University of California Press. p. 45. ISBN 0-520-21175-8.
↑  Gilbert, Martin (2010). In Ishmael's House: a History of Jews in Muslim Lands. New Haven, Connecticut: Yale University Press. ISBN 978-0-7710-3369-8.
↑  Krämer, Gudrun (1989). The Jews in Modern Egypt: 1914-1952. Seattle, Washington: University of Washington Press. p. 106. ISBN 0-295-96795-1.
↑  Beinin, Joel (1998). The Dispersion of Egyptian Jewry: Culture, Politics, and the Formation of a Modern Diaspora. Los Angeles, California: University of California Press. p. 48. ISBN 0-520-21175-8.
↑  Beinin, Joel (1998). The Dispersion of Egyptian Jewry: Culture, Politics, and the Formation of a Modern Diaspora. Los Angeles, California: University of California Press. p. 68-69, 81, 93. ISBN 0-520-21175-8
↑  The Cambridge History of Egypt. Volume Two: Modern Egypt from 1517 to the End of the Twentieth Century edited by M. W. Daly. Published by the Cambridge University Press, 1999.
↑  Beinin, Joel (1998). The Dispersion of Egyptian Jewry: Culture, Politics, and the Formation of a Modern Diaspora. Los Angeles, California: University of California Press. p. 93. ISBN 0-520-21175-8
↑  CIE Staff. "Salvator Cicurel Passes Away". Center for Israel Education. Center for Israel Education. נבדק ב-23 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shawky, Amany Aly. "Downtown's Department Stores: A Demolished History of a Bygone Era". Egypt Independent. Egypt Independent. נבדק ב-23 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "משפחת סיקורל".
נטורליזם (תיאטרון)

הנטורליזם הוא זרם בתיאטרון האירופאי, ששלט בתיאטרון בין השנים 1880 עד 1920. תת-זרם של הריאליזם, ששם דגש על הצד החברתי, הדמויות לקוחות בדרך כלל ממעמד הפועלים, זרים, מיעוטים אתניים, מוגבלים וכו'. בישראל "נציג" הנטרוליזם הוא הלל מיטלפונקט (בעיקר "בובה", "מי תהום", "מכולת" ועוד).
ההפקה הראשונה של המחזה העלמה יוליה
מאפיינים

הממשות האמיתית נמצאת בטבע ובכל עולם הדברים החומריים שבו, כל תופעות הרוח והחברה אינן אלא תולדה של הטבע שחוקיו קובעים את העולם.
הדמויות מוצגות בהקשר החברתי שלהן.
העתקה של המציאות וצמצום העיבוד האומנותי עד למינימום.
אין דמויות ותופעות על-טבעיות, אין גיבורים אציליים
הדמויות והסביבה החברתית, בדרך כלל, שייכות לתחתית הסולם החברתי.
יש נטייה לדטרמיניזם ועיסוק בתורשה.
הוא מתנגד ל״המחזה העשוי היטב״, כי המציאות אינה "עשויה היטב".
השפה המדוברת על הבמה רדודה וקטועה.
העלילה לא חשובה ולעיתים חסרה.
מייצגים מרכזיים

גרהרט האופטמן
מקסים גורקי
אמיל זולה
אנרי בק
יוג'ין או'ניל
נתן בן מאיר

| --- | --- |
 לידה:  Trinquetaille
 מדינה:  רוזנות פרובנס 
 מקום פעילות:  פרובנס
 תקופת הפעילות:  סוף המאה ה-12 – תחילת המאה ה-13
 רבותיו:  ריצב"א, ואביו - תלמיד הראב"ד.
 תלמידיו:  רמב"ן, רבי מאיר המעילי, רבי שמואל הסרדי.
 חיבוריו:  שער התפיסה, וחיבור בהלכות שחיטה.
 אב:  רבי מאיר בר יצחק מטְרַנְקְטֵיילִישׁ
 
רבי נתן בן רבי מאיר, היה רב בתקופת הראשונים בפרובנס, רבו של הרמב"ן.
קורות חייו

נולד בעיר טרונקטיילא (טְרַנְקְטֵיילִישׁ, Trinquetaille (צר')) שהיא פרבר של העיר ארל בדרום צרפת. אביו היה רבי מאיר בר יצחק מקרקסון, שהיה אחד מחכמי הדור ומחבר "ספר העזר" (האבוד) בו מגן על הרי"ף מפני השגותיו של בעל המאור.
למד בצעירותו אצל רבי יצחק בר אברהם (הריצב"א) מחשובי בעלי התוספות ותלמיד רבנו תם, וכן אצל אביו שהיה תלמידו של הראב"ד.
הרמב"ן התייחס אל רבי נתן כאל מורו. כמו כן מזכירו הרב מנחם המאירי תחת התואר "הרב קרובינו".
רבי מאיר המעילי נמנה אף הוא מתלמידיו והוא מזכיר את דעתו פעמים רבות בספרו "ספר המאורות". רבי שמואל הסרדי סיפר שהתכתב עמו כמה וכמה פעמים, יש שסברו שהיה תלמידו, שלם יהלום טען שהיה חברו.
מצאצאיו, רבי אשתורי הפרחי. נכדו זה מזכירו מספר פעמים בספרו "כפתור ופרח", החוקרים חלוקים אם היה נינו או נכדו.
קורות חייו > יצירתו

שער התפיסה ובו כלל את כל דיני ספיקות בדיני הממונות, רבי נתן שלחו לרבי שמואל הסרדי מחבר "ספר התרומות".
חיבור בהלכות שחיטה שחלקים גדולים ממנו שוקעו ב"ספר המאורות" לתלמידו רבי מאיר המעילי.
בכפתור ופרח הביא שמועה בשם זקנו בפירושו לתורה, ובעקבות כך יש שהסיקו שחיבר פירוש לתורה, אך אברהם חבצלת הוכיח שהוא זקנו רבי אליעזר מקינון.
בכפתור ופרח הביא שמועה בשם "רבי נתן מחבר ספר העזר", מכיוון שהספר מיוחס לאביו של רבי נתן עצמו, יש שהגיהו בשם רבי מאיר.
כל חיבוריו אבדו, ולא נשארו ממנו אלא מובאות בודדות בספרי דורו, שלם יהלום הראה שרמב"ן בחידושיו מעתיק מחידושיו ללא ציון שמו, רבי נתן העביר לרמב"ן מסורות רבות מהראב"ד והריצב"א, אף המאירי באומרו גדולי קדמונינו או קצת מקדמונינו כוונתו לשלושה חכמים, אחד מהם הוא רבי נתן.
לקריאה נוספת

הרב מנחם המאירי, סדר הקבלה, מהדורת ש"ז הבלין, ירושלים – קליבלנד, תשנ"ב, עמ' 129-130.
הנרי גרוס, Gallia judaica Amsterdam 1969
הערות שוליים

↑  כך עולה מדברי תלמידו הרמב"ן בדרשה לראש השנה: "שמעתי מפי מורי ה"ר נתן בן ה"ר מאיר שבתחילה כשבא ללמוד תורה לפני רבינו יצחק ב"ר אברהם".
↑  חידושי הרמב"ן מסכת שבועות דף לז עמוד א: "ומורי החכם ר' נתן נ"ר בה"ר מאיר ז"ל פירש...". וכן בדרשת הרמב"ן לראש השנה
↑  רבי מאיר המעילי, ספר המאורות, מהדורת בלוי, ניו יורק, תשכ"ד, שבת עמ' קצד, חולין עמ' קכב, מועד קטן, עמ' פד
↑  ספר התרומות, מהדורת גולדשמיד, ירושלים תשמ"ח, עמ' תתשיד, תתשכד, תתתא, תתתכו, תתתמב, תתתנח
↑  "וכן שלח לי דעתו ה"ר נתן בר׳ מאיר ז"ל בשערי התפיסה אשר חבר (ספר התרומות, שער שביעי ח"ב סי' כ), ועוד.
↑  חולין עמ' קכא, קכב, קכג, קכט, קל, קלא, קלו, קלח, קמ, קמב,קמו, קמז, קמח, קנ, קנא, קנד, קנט, קסב, ר, רג, רה, רכג
↑  גרוס עמ' 245, וצ"ה עדלמן, במהדורת הכפתור ופרח שלו ברלין תרי"א, מבוא, עמ' 10
↑  ספר כפתור ופרח מהדורת חבצלת ירושלים תשנ"ז, מבוא, עמ' 19
↑  ראה, רבי דוד הכוכבי, ספר הבתים ניו יורק, תשל"ט, עמ' רמו-רמז, רבי יהודה בן ברכיה, פירוש על הרי"ף ברכות יב:, ספר ההשלמה חלק ב עמ' 72, וראה עוד י' תבורי, "תשובות הגאונים והראשונים בכ"י ביבנטי" חלק א, עלי ספר, ח, תש"ם, עמ' 50
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
נסים יצחק אלגראנאטי

| --- | --- |

שער ספר חכמה מאין לרבי נסים יצחק אלגראנאטי
 מקום קבורה:  אזמיר
 פטירה:  30 בספטמבר 1877 כ"ג בתשרי ה'תרל"ח אזמיר
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 מקום פעילות:  אזמיר
 רבותיו:  הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה, רבי חיים פאלאג'י
 בני דורו:  הרב אברהם פלאג'י
 חיבוריו:  חכמה מאין - דרושים
 חותנים:  הרב שם טוב קאלומיטי
 חתימה:  חתימת רבי נסים יצחק אלגראנאטי
הרב נסים יצחק אלגראנאטי (נפטר ב-30 בספטמבר 1877) היה רב ודרשן באזמיר, ומתלמידיו הוותיקים של הרב חיים פאלאג'י.
תולדותיו

נולד באזמיר לרבי מאיר ולמד בנערותו בישיבת בית יעקב רבי שבעיר. כשגדל, חמיו, הרב שם טוב קאלומיטי, פירנס אותו והביאו ללמוד בבית מדרש "בתי כהונה", שם למד אצל הרב הפרד"ס. למד אצל הרב חיים פאלאג'י, שמביא אותו בספריו מכנה אותו”ותלמידי החשוב הרב ועצום כמה"ר נסים יצחק אלגראנאטי נר"ו” (ספר צדקה לחיים מערכת למד דף ס"ט ע"א). היה עמיתו בתורה של הרב אברהם פאלאג'י שמביא מתורתו רבות בספריו.
היה רגיל תמיד לפרש את פסוקים "תורת ה' תמימה משיבת נפש, עדות ה' נאמנה מחכימת פתי, יראת ה' טהורה עומדת לעד"; ע"פ אמרת חז"ל כי מי שאחזו בולמוס, ניתן להאכילו גם דברים טמאים, ורבי יוחנן שמעיד על עצמו פעם אחת אחזו בולמוס, ורץ למזרחה של תאנה, וקיים בעצמו "החכמה תחיה בעליה", וכך מתפרשים הפסוקים לעיל, שאין צורך לאכול דברים טמאים כדי להשיב את הנפש, אלא די בתורה.
סבל ממחלת מעיים, ממנה נפטר בליל שמחת תורה תרל"ח, ב-30 בספטמבר 1877. פטירתו הייתה סמוכה לאחר פטירת שני רבנים נוספים באזמיר, הרב בכור יוסף אלבעלי והרב אברהם ואלאנסי. היה גיסו של רבי אברהם ישושום וחתנו היה הרב משה זיביל שגם טרח בהוצאת ספרו של הרב נסים אחרי פטירתו.
חיבורו

ספר חכמה מאין (אזמיר תרמ"ב) ובו כ-חמשים דרשות בנושאים: נישואין, הספדים (ביניהם הספד על רבו, הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה), פסח, ברית מילה, מעלת הייסורים, מעלת הענוה, תורה, עבודת המידות, גמילות חסדים ושבת הלבשה. הרב אברהם פאלאג'י נתן הסכמה לספרו ושיבח אותו מאד. קרא לספרו בשם זה מכיוון שהוא מכיל ר"ת של שמו: חכמה מאלגראנטי יצחק נסים. בסוף הספר נדפסה דרשת הספד על המחבר מאת הרב משה אלגראנאטי.
לקריאה נוספת

שמעון וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, עמוד 474
חכמה מאין, הסכמת הרב הכולל, שם, דרשה על הרב המחבר.
הערות שוליים

↑  ראה עיני כל חי דף ס"א ע"ד לבבא בתרא דף צ"ח ע"א, חיים ומלך דף ט' ע"א הכתוב לחיים מזמור קי"ח דף קס"ה ע"ב.
↑  אברהם את עיניו על מסכת נדרים דף נה ע"א וכן בספר וימהר אברהם, מערכת ע'. עוד מתורתו בספר ויקרא אברהם דף כט עמוד ב, בספר 'אברהם אנכי': סדר נצבים, ושם בסדר חקת, סדר ראה, תהלים סימן לז ה, ועוד וראה גם בספר אברהם את עיניו' על מסכת ברכות ירושלמי הלכה ז
↑  חכמה מאין, דף קכ"ה עמוד א'
↑  מסכת יומא דף פג
↑  חולי המכהה את העיניים (רש"י)
↑  תלמוד בבלי מסכת יומא דף פג עמוד ב
↑  חכמה מאין דף קכג עמוד א
↑  הסכמת הרב אברהם פאלאג'י לספר חכמה מאין
↑  בנו של מחבר ספר "פרי העץ" ונכדו של הרב משה אלבעלי
↑  חכמה מאין, דרוש על הרב המחבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527107805171  VIAF: 27148268139705111514   WorldCat (עם VIAF): 27148268139705111514
נעמה ארז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1952 (בת 72 בערך) ירושלים 
 שם לידה:  נעמה לוין 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  ל. נעמה 
 מקום לימודים:  בית החינוך ע"ש א"ד גורדון, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
נעמה ארז (לוין-לביא; נולדה ב-1952) היא משוררת, סופרת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים בשם נעמה לוין לשלום ודימונה לוין, דור שלישי בעיר מצד אימה. גדלה בתל אביב מגיל שלוש. למדה בבית החינוך לילדי עובדים ע"ש א.ד. גורדון שבתל אביב ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה. בצה"ל שירתה בענף הווי ובידור וכתבה בעיתון "איגרת למש"ק חינוך". בחלקו השני של השירות עבדה בספריית צה"ל.
בשנים 1970–1971 פרסמה סיפורים לילדים ב"דבר לילדים". כמו כן פרסמה שירים במוספים הספרותיים "משא" (דבר) ו"על המשמר" בשנות ה-70 וה-80.
נעמה ארז היא בעלת תואר ראשון בספרות וחינוך, עם השלמות בפילוסופיה, ותואר שני ב"מחקר חינוכי", שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
למדה גם ייעוץ חינוכי לתואר שני.
עבודת התזה נעשתה אצל פרופסור מיכאל חן בנושא "תיוג של ילדים במעבר מבית הספר לחטיבת הביניים". בתקופת לימודיה לתואר השני שימשה בין היתר רכזת השתלמויות מורים של נט"ע (ניסוי טיפוח על-יסודי) בראשותו של פרופ' משה סמילנסקי והייתה חברת צוות כתיבת תוכניות לימודים וניסויין בשטח. אחר-כך עבדה כרכזת צוות וחשיבה לחינוך בשכונות בבית ברל, ניהלה פרויקטים מחקריים בחוגים לחינוך באוניברסיטאות תל אביב והעברית, עבדה בעריכה לשונית בהוצאת זב"מ ובהוראת אנגלית. הדריכה מורים בחטיבה העליונה בלימוד לשון עברית ובלימוד על פי סגנונות חשיבה. עסקה בייעוץ חינוכי בתל אביב (עם חבורות רחוב ונערות במצוקה), יפו (שם יזמה ויישמה תוכנית למניעת אלימות) וערד (עם הקהילה האתיופית).
ארז הייתה בעלת טור חינוכי בעיתון "לאישה" ובעלת טור בייעוץ וטור באסטרולוגיה בעיתון הילדים "ראש גדול". הייתה עיתונאית מערכת במקומון בערד.
היא לימדה תקשורת בין אישית באוניברסיטת בן-גוריון. החלה ללמוד לדוקטורט במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון, בהדרכתו של פרופ' דוד גורדון, אולם לא סיימה, ולימדה במחלקה קריאת טקסט מחקרי.
ארז למדה פסיכותרפיה-קוגניטיבית-התנהגותית בתוכנית הישראלית להכשרה בפסיכותרפיה קוגניטיבית בחסות אוניברסיטת בר-אילן (2007-2005). מאז 2007 עובדת כפסיכותרפיסטית קוגניטיבית התנהגותית בקליניקה פרטית.
עד היום (2014) התפרסמו שישה ספרים פרי עטה של נעמה ארז. שלושת ספריה הראשונים כתבה בשם ל. נעמה ושלושת האחרונים תחת השם נעמה ארז. שיריה וסיפוריה התפרסמו לאחרונה בכתבי העת "עתון 77", "מטען","מאזניים" "המוסך" "שבילים" ו"ביטאון שירה". עמנואל בר קדמא, הצייר ומבקר האומנות של העיתון ידיעות אחרונות הזכיר אותה ב-1979 כחלק מקבוצת משוררים נוספים וביניהם מאיה בז'רנו ורוני סומק שלדעתו כותבים שירה מצוינת בארץ.
החל משנת 2013 עורכת את כתב העת המקוון "נתיבים – כתב עת ליצירה ועיון" (יחד עם שמעון רוזנברג).
נעמה ארז נשואה מאז 1991 לפאול ארז, פרופסור נלווה בחוג להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון ולהם בת אחת.
ספריה

טיפות גשם : שירים (תל אביב : אל"ף, תשל"ט 1979) <בחתימת - ל' נעמה>
על הספר כתב בני ציפר בעיתון "הארץ":
'מאחורי הפסוודונים ל. נעמה מסתתרת בחורה רגישה ואמביציוזית... אהבתי את ההעזה של ל. נעמה לנסות כוחה בכל כך הרבה ז'אנרים בספר צנום אחד: שירה בפרוזה, שירים ליריים, פואמות דראמאטיות ומה לא ? ספר אישי ויוצא דופן בנוף ההשתפכויות המילוליות של נערות מתבגרות, הגודש את היוצא לאור בהוצאת "אלף"'.
פתאם לא הכל ברור מאליו (תל אביב : אל"ף, תשמ"ו 1986) <בחתימת - ל. נעמה>
הספר מטיף לחיים של כאן ועכשיו, מכיוון שהכול אפשרי ושום דבר אינו ברור מאליו.
מ. אבי-שלמה כתב על הספר בעיתון "על המשמר":
'מבקשים אנשים צעירים משני המינים לחשוף רגשות ומחשבות על המתרחש בתוכם ועל הנגלה לעיניהם. להבין ולמצוא פתרונות. המציאות בזרימה ובשינוי, עלולה להפתיע וליצור סיטואציות חדשות.'
רחוקים מן החוף (תל אביב : י' גולן, 1988) <בחתימת ל. נעמה> <סיפור>
אנשים צעירים אחרי מלחמה שמחפשים את עצמם. מעין 'רשומון' שבו כל דמות מספרת במונולוג מה קורה לה בסיטואציה מסוימת.
העברה נגדית : שירים (תל אביב : גוונים, תשס"ז 2007)
הספר בנוי מעגלים מעגלים של האישי, הציבורי והרעיוני החופפים ואף חותכים אלה את אלה. הספר מחולק למספר שערים: בשער "בטיפול" שירים העוקצים את הנושא הטיפולי מכל מיני זוויות. השער "מכשפה לא תחיה" עוסק בחריפות בהבטים פמיניסטים.
איפה הכובע של מר נחליאלי? (רמת גן : רימונים, תשע"א 2011) <איורים - שלי ארז ; עריכה וניקוד - יעל שכנאי>
ספר ילדים העוסק במשמעותה של חברות, הכנסת אורחים ונתינה.
המאמץ להתעוררות (תל אביב : ספרי עתון 77, תשע"ג 2012)
המונח "התעוררות" בשמו של הספר לקוח מהבודהיזם ומהיהדות ומתייחס למשהו הנשגב מהחיים השגרתיים. השער הראשון בספר עוסק במדיטציה. השער השני עוסק בהוויה הישראלית האישית. והשערים האחרים עוסקים בגישור בין תפישתה הרוחנית של ארז לבין מקרים בהם היא נתקלת בתהליך הטיפולי כגון פגיעות נפשית, אלימות במשפחה ועוד העוסק בביקורת חברתית.
אגרוף קטן : שירים ; עורך: מרדכי גלדמן, הוצאת נתיבים, 2016.
דרומה מאשקלון: נובלה, תל אביב, ספרי עיתון 77, 2018.
הערות שוליים

↑  עמנואל בר קדמא, "דור המחדל", במוסף "7 לילות" של העיתון ידיעות אחרונות, אוקטובר 1979.
↑  בני ציפר (צ. בנימין), "שירה – טיפות גשם", בעיתון "הארץ", 26 באוקטובר 1979.
↑  מ. אבי-שלמה, "כל דבר יכול לקרות", בעיתון "על המשמר", 16 במאי 1986.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304270805171  BnF: cb17780958s (data)  ISNI: 0000 0000 3618 6215  LCCN: n2008043297  VIAF: 53623168   WorldCat (עם VIAF): 53623168
ניקולאיה טימופטי

ניקולאיה טימופטי (ברומנית: Nicolae Timofti, ברוסית: Никола́е Васи́льевич Тимо́фти;‏ נולד ב-22 בדצמבר 1948 בצ'וטולשט, פלורשט) הוא פוליטיקאי ומשפטן מולדבי, שכיהן כנשיא הרביעי של הרפובליקה מולדובה בשנים 2016-2012. טימופטי נבחר על ידי הפרלמנט ב-16 במרץ 2012 ונכנס לתפקיד ב-23 במרץ 2012. לפני שנבחר טימופטי כיהן כשופט בבית המשפט העליון של מולדובה וכיושב ראש המועצה העליונה של המשפטנים.
ביוגרפיה

ניקולאיה טימופטי נולד בשנת 1948 בכפר צ'וטולשט, פלורשט, ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדבית, שהייתה אז חלק מברית המועצות. אביו היה וסילה טימופטי, בן לטודור טימופטי מנפת קנטמיר אשר בשנת 1940 נשלח תחת איומים על ידי השלטונות הסובייטים שסיפחו את בסרביה, לעבוד ככורה במכרות דונבס. הסב הורשה לחזור למולדובה בשנת 1946 אך נאסר עליו לשוב לאזור הולדתו. האם של טימופטי היא אלנה לבית בוז'אק, שמוצאה מהכפר צ'ובלאקצ'ה. 
בגיל שנה עבר טימופטי עם הוריו לגור בעיר פלורשט.
בשנת 1949 הסב טודור טימופטי, הסבתא וארבע מילדיהם גורשו על ידי השלטון של סטלין לאזור הנהר 
אמור, שם נפטר הסב כעבור 4 שנים. לניקולאיה - 4 אחים ואחיות.
אחרי לימודי תיכון בפלורשט עבד טימופטי בשנים 1967-1965 כפועל מסגר ומנוען אחראי על תחזוקת הדרכים בנפתו. אחר כך עבד כשנתיים כיערן. בשנים 1972-1967 למד משפטים באוניברסיטה הממלכתית של מולודבה הסובייטית. אחר כך גויס לצבא הסובייטי למשך שנתיים ושרת בגרמניה המזרחית. סיים את השרות עם דרגת סגן ראשון.
הקריירה כשופט

בתום השירות הצבאי, בשנים 1976-1974 כיהן טימופטי כיועץ בכיר במשרד המשפטים של הרפובליקה הסובייטית. באפריל 1976 התמנה לשופט ברובע פרונזה לשעבר של העיר קישינב והחל משנת 1980 הועבר כשופט בבית המשפט העליון. בשנת 1987 בתוקף תפקיד זה שפט את הדיסידנט גאורגה דוד שנשפט על הוצאת דיבתה של המדינה הסובייטית. על סמך חוות דעת של פסיכיאטרים דן השופט את הנ"ל בהיעדרו, לטיפול פסיכיאטרי כפוי, ממנו הנאשם שוחרר כעבור שנה וחצי, בעקבות פרסומים בתקשורת הסובייטית ומחאות בעולם.
ביוני 1990 נבחר לסגן נשיא בית המשפט העליון, יושב ראש של הקולגיום הפלילי, כנציג של קולגיום השופטים.
אחרי שרפובליקה מולדובה השיגה את עצמאותה והתחוללה רפורמה של מערכת המשפט, בשנת 1996 התמנה טימופטי לנשיא בית המשפט לערעורים. הודח מתפקיד זה בדצמבר 2001.
החל משנת 1996 כיהן כיושב ראש של איגוד השפוטים. השתתף בעריכת הצעות החוק שעמדו ביסוד מערכת המשפט החדשה ובקידום רפורמת החוקים והרשות השופטת. 
בשנים 2000-1995 ו- 2009-2005 היה חבר במועצת בית המשפט הגבוה. החל משנת 2005 התמנה שוב בשופט בבית המשפט הגבוה של מולדובה.
בשנת 2009 נבחר שוב כחבר במועצת המשפטנים אך ללא זכות להחזיק גם בתפקיד של שופט. במרץ 2011 נבחר ליושב ראש מועצת המשפטנים העליונה.
נשיא הרפובליקה

בחירת נשיא על ידי הפרלמנט המולדבי דורשת רוב של לפחות 61 קולות. אחרי תקופה של משבר פוליטי שנמשך שנתיים וחצי נוצרו תנאים לבחירת נשיא עקב פרישת פלג של 3 חברי פרלמנט מן מפלגת הקומוניסטים (PCRM) והקמת סיעה נפרדת בשם "מפלגת הסוציאליסטים של רפובליקה מולדובה" בראשות איגור דודון. הם הצטרפו בהצבעה ל-58 חברי הפרלמנט מטעם "הברית למען השילוב באירופה" (AIE) בתנאי שהמועמד לנשיאות לא יהיה נציג של אף מפלגה. נמצאה פשרה על ידי בחירתו של השופט ניקולאיה טימופטי, שנבחר לבסוף ב-62 קולות.(הקול הנוסף היה של מיכאי גודיה, חבר לשעבר של המפלגה PLMD). המפלגת הקומוניסטים החרימה את ההצבעה. הקומוניסטים ערערו על ההצבעה מפני שלדעתם הפרלמנט היה צריך להתפזר אחרי שלא הצליח לעמוד במשימת בחירת הנשיא בזמן הקצוב בחוק. בית הדין לחוקה דחה את טענותיהם.
ב-22 במאי 2012 ניקולאיה טימופטי אישר את שינוי החוק 100 לגבי מסמכי רישום האוכלוסין והשלמתו. לפי הרפורמה הנ"ל הורשו אזרחי הרפובליקה מולדובה לציין בתעודת הזהות שלהם את הלאום הרומני אם רואים עצמם כרומנים.
נשיא הרפובליקה > התחייבויותיו

עם בחירתו התחייב טימופטי לכבד 10 התנאים שהוצגו לפניו על ידי מפלגת הסוציאליסטים וראשו, איגור דודון, שנקראו "מבחן הממלכתיות".
הגנתם וקידומם של הממלכתיות, השלמות הטריטוריאלית, העצמאות והסוברניות של המדינה המולדבית.
נייטרליות המדינה, ואי הצטרפותה לאף גוש מדיני-צבאי, התנגדות לנוכחות צבאית זרה כלשהי על אדמתה.
כיבוד הנורמות החוקתיות בתוקף ושמירת סעיפי החוקה הנוכחית בשלמותם. התנגדות לחוקה חדשה.
שמירת החברות הרפובליקה מולדובה ב"חבר המדינות העצמאיות".
שמירת האיזון ביחסי חוץ בין מזרח ומערב.
השכנת שלום אזרחי במדינה על ידי חיזוק העם המולדבי וכיבוד זכויותיהם של המיעוטים האתניים במדינה.
שמירת המסורות והערכים המוסריים המקומיים, ברוח הדת הנוצרית, תוך כיבוד האופי החילוני של הרפובליקה.
על ראש המדינה לשמור על נייטרליות פוליטית, ללא הצטרפות לאף מפלגה ולאף רשימה.
יקדם את הפלורליזם הפוליטי, יעמוד בעמדת בוררות ביחס לרשויות היסוד -( המחוקקת, המבצעת והשופטת) וביחד לכל השחקנים הפוליטיים האחרים במדינה.
החזקת אזרחות מולדבית יחידה.
במדיניות חוץ טימופטי רואה בצורה חיובית את שילובה של מדינתו באיחוד האירופי, את חיזוק היחסים עם רומניה ומעוניין להשיג את נסיגת הכוחות של רוסיה מטרנסניסטריה. אינו בעד שילובה של מולדובה באיחוד הכלכלי האירואסייתי כפי שמציעה מוסקבה. בתגובה לבחירתו, רוסיה שלחה לטרנסניסטריה כנציג מיוחד של הנשיא פוטין, את דימיטרי רוגוזין, פוליטיקאי רוסי הידוע בגישתו הלאומנית.
חיים פרטיים

ניקולאיה טימופטי הוא נשוי למרגריטה, ספרנית במקצועה. לזוג שלושה ילדים: אלקסיי, יליד 1977, עורך דין, ניקולאיה, יליד 1982 עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, ושטפאן, יליד 1991, כדורגלן.
פרסים ואותות כבוד

1996 - עיטור " תהילת העבודה"
1998 - תואר "אדם מצטיין"
2001 - תואר "שופט ותיק של מערכת המשפט"
2006 - דקאן של הרשות השופטת
משחק חוזר

משחק חוזר הוא מושג מתורת המשחקים המתאר אינטראקציה בין שחקנים. במשחק חוזר האינטראקציה בין השחקנים אינה מסתיימת לאחר מפגש אחד. השחקנים חוזרים ופוגשים זה את זה פעמים רבות ומשחקים שוב ושוב את אותו המשחק או משחקים שונים.
מכיוון שהשחקנים חוזרים ומשחקים האחד עם השני פעם אחר פעם, עולות תופעות התנהגותיות שאינן קיימות במשחקים חד שלביים.
העובדה שהמשחק חוזר מאפשרת לשחקנים לשתף פעולה. השחקנים יכולים להתנות את פעולותיהם, בכל שלב, במה שקרה בשלבים קודמים. שחקן יכול לאיים על יריביו שאם לא ישתפו איתו פעולה הוא ישחק בעתיד פעולות הפוגעות בהם. הוא אף יכול להוציא את האיום אל הפועל, פעולה זו נקראת "ענישה". לדוגמה, בית דפוס יכול להודיע ליצרן נייר שאם מחיר הנייר לא ירד ב-10% הוא יפסיק לרכוש ממנו נייר.
מכיוון שהמשחק חוזר, שחקנים יכולים לפתח מוניטין. לדוגמה, חנות ספורט יכולה לפתח מוניטין כשהסחורה שהיא מוכרת טובה או זולה.
המודל

המודל המוצג הוא מודל פשוט של משחקים חוזרים. השחקנים משחקים פעם אחר פעם אותו משחק חד שלבי. בפרט, הפעולות האפשריות לשחקנים, כמו גם פונקציית התשלומים שלה, אינן משתנות עם הזמן ואינן תלויות במהלך המשחק. הנחה זו מגבילה מאוד ובמקרים רבים אינה מתקיימת.
עם זאת, גם מודל פשוט זה מאפשר לנו להבין חלק מהתופעות הנצפות באינטראקציות הנמשכות מספר שלבים.
כדי לתאר באופן מלא משחק חוזר, יש לומר גם כמה שלבים המשחק נמשך.  בנוסף, מכיוון שבכל שלב השחקנים מקבלים תשלום, יש לציין כיצד השחקנים מעריכים את סדרת התשלומים שהם מקבלים.
דוגמאות למשחקים חוזרים

משחק T שלבי - המשחק נמשך מספר סופי T של שלבים, וכל שחקן מנסה למקסם את ממוצע התשלומים שהוא מקבל בכל שלבי המשחק.
משחק אינסופי - המשחק נמשך אינסוף שלבים, וכל שחקן מנסה למקסם את גבול ממוצעי התשלומים שהוא מקבל בכל שלבי המשחק.
משחק אינסופי - המשחק נמשך אינסוף שלבים, וכל שחקן מנסה למקסם את הסכום המהוון של התשלומים שהוא מקבל בכל שלבי המשחק.
באופן כללי מרחב האסטרטגיות של כל שחקן גדל אקספוננציאלית במספר החזרות של המשחק. לגידול זה יש שתי תוצאות, האחת חיובית והשנייה שלילית. התוצאה החיובית היא שניתן לקבל שיוויי משקל מורכבים ומעניינים, והתוצאה השלילית היא שמפאת הסיבוכיות הכרוכה בריבוי אסטרטגיות, בלתי אפשרי למצוא את כל שיוויי המשקל כאשר מספר החזרות גדול. מסיבה זו לא נשאף לחשב את שיווי המשקל במשחק החוזר אלא נתעניין בתוצאות אסימפטוטיות. כאשר מספר החזרות גדל נמצא קירוב לקבוצת התשלומים היכולים להתקבל בשיווי משקל.
ראו גם

משחק פיקטיבי
למידת חיזוק מרובת סוכנים
נתן ברדקי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1895 ירושלים
 פטירה:  6 בנובמבר 1990 (בגיל 95) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 6 בנובמבר 1990 
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בנובמבר 1990 
 תפקידים בולטים:  שופט, עורך דין
 
נתן ברדקי או נתן בר-זכאי (11 באוגוסט 1895 - 6 בנובמבר 1990) היה עורך דין, שופט ונשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב בימי המנדט הבריטי ובמדינת ישראל.