stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהות
בפילוסופיה המערבית > בעת העתיקה

פילוסופים קדם-סוקרטיים רבים עסקו בשאלות המהות עוד בטרם שהמושג הובחן והוגדר במתכונתו המאוחרת.
פיתאגורס טען שכל עצם בעולם הוא התגלמות של מספר, וניתן להציג אותו באמצעות מספר או נוסחה מתמטית. בעקבותיו קמה האסכולה הפיתגוראית שהגדירה את המספר כיסוד העולם.
הפילוסופים האטומיסטים (הנודעים בכך ששיערו את קיומם של אטומים, וגיבשו את מושג האטום בניסיון להגדיר את המהות של עצמים) טענו כי המהות של עצמים שונים מוגדרת על ידי צורות האטומים המרכיבים אותם, היחס שבין האטומים לעצמם והיחס שבין האטומים לריק שסביבם. תאוריה זו גובשה כדי לפתור קשיים רבים בנושא מהות, שהציגו הפילוסופים פרמנידס וזנון מאלאה.
אפלטון עסק בהגדרת המושג "מהות" כמושג פילוסופי בדיאלוג המאוחר "הסופיסט". הוא עסק רבות בשאלת המהות של ישויות. לטענתו, שם עצם כללי כלשהו (למשל: חתול) תמיד יאגד בתוכו המון ישויות ספציפיות (כל החתולים בעולם) שאינן זהות, אך חייב להיות משהו שמאגד אותן ומגדיר אותן יחדיו (מהות החתול). בעקבות בעיה זו גיבש אפלטון את תורת האידאות. על פי משנתו, כל קבוצת ישויות מוחשיות כלשהי מורכבת מ"חיקויים" של עצם אידיאלי אחד (אידאה), שמאגד ומגדיר את מהות הקבוצה. כל החתולים, למשל, הם רק צל של החתול, שנמצא בעולם האידאות, ומגדיר את מהות המושג "חתול".
אריסטו עסק רבות בשאלת המהות, אך שלל את תורת האידאות של אפלטון. לטענתו, המפתח להגדרת המהות של ישויות הוא בבחינת התכונות שלהן. הוא הפריד בין תכונות מהותיות של עצם, שהן חלק מהמהות שלו, לבין "תכונות מקריות".
אנשי האסכולה הציניקנית, ובפרט מייסד האסכולה, אנטיסתנס, שללו את רעיונותיו של אריסטו, ורבים מהם גם שללו את מושג ה"מהות" בכלל. אנטיסתנס ידוע באימרה "סוס אני יכול לראות, אבל את הסוסיות אני לא יכול לראות". בקרב האסכולות היווניות שבאו אחרי כן פחת העיסוק בשאלת המהות, בעיקר כי אסכולות אלו עסקו בתחומים אחרים בפילוסופיה, ובשאלות אחרות.
בפילוסופיה המערבית > בימי הביניים

בימי הביניים עסקו הוגים בהגדרת המהות ובהבנת הגבולות של תפיסתה. מכיוון שהפילוסופיה בימי הביניים הייתה דתית בעיקרה, הרי שעיקר העיסוק בהקשר זה היה במהותו של אלוהים, או בקשר בין אלוהים לאדם.
בפילוסופיה המערבית > בימי הביניים > בסכולסטיקה

הפילוסוף והתאולוג תומאס אקווינס אימץ את גישתם של אריסטו ואפלטון, על פיה המהות מעניקה משמעות לישות. הוא חיבר תפיסה זו עם תפיסתו הדתית, וטען שאלוהים הוא המהות הבסיסית ביותר של כל העצמים, וכי לפיכך לא ניתן להבין את מהותן של ישויות, אלא ביחס לאלוהים.
הפילוסופים הנומינליסטים בימי הביניים (בפרט ויליאם איש אוקאם ורוסלין מקומפיין (Roscelin of Compiègne) דווקא התנגדו לשימוש במונח מהות, והתנגדו לתיאור עצמים באמצעות תכונות. במובן זה, פילוסופים אלו המשיכו את גישתם של הציניקנים, ששללה את עצם הדיון במונח "מהות".
בפילוסופיה המערבית > בימי הביניים > בפילוסופיה המוסלמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בפילוסופיה המערבית > בימי הביניים > בפילוסופיה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הרמב"ם, טען בספרו "מורה נבוכים" כי אין האדם, בן התמותה, יכול לתפוס את מהותו, או עצמותו, של האל:
”שהשם יתברך כבר בא המופת שהוא מחויב המציאות וכו' ולא נשיג אלא ישותו לבד, (אך) לא מהותו”.
ועוד כתב בעניין מהות הבורא בהרחבה רבי שניאור זלמן מליאדי, בספרו "תניא" ליקוטי אמרים פרק ז': ”"כמו שכתב הרמב"ם ז"ל, שהוא היודע והוא הידוע והוא הדיעה עצמה - הכל אחד. ודבר זה אין כח בפה לאמרו ולא באזן לשמעו ולא בלב האדם להכירו על בוריו. כי הקב"ה מהותו ועצמותו ודעתו הכל אחד ממש, מכל צד ופינה, בכל דרך יחוד ואין דעתו דבר נוסף על מהותו ועצמותו, כמו שהוא בנפש האדם שדעתה דבר נוסף על מהותה ומורכב בה."”
בעל התניא מביא בשם הרמב"ם שאין לאדם יכולת לתפוס את מהות הבורא על בוריה בשום חוש ואפילו לא ברגש. זאת מכיוון שמהות הבורא שונה בתכלית מכפי שהיא מתבטאת בנפש האדם. וממשיך ומסביר:
”שהרי כשהאדם לומד ויודע איזה דבר, כבר הייתה בו נפשו המשכלת בטרם שלמד וידע. ואחר שלמד וידע ניתוספה ידיעה זו בנפשו וכן מדי יום ביום ימים ידברו ורוב שנים יודיעו חכמה.
ואין זו אחדות פשוטה אלא מורכבת. 
אבל הקב"ה הוא אחדות פשוט בלי שום הרכבה וצד ריבוי כלל. ואם כן על כן מהותו ועצמותו ודעתו הכל דבר אחד ממש בלי שום הרכבה. ולפיכך כשם שאי אפשר לשום נברא בעולם להשיג מהות הבורא ועצמותו, כך אי אפשר להשיג מהות דעתו. רק להאמין באמונה שהיא למעלה מהשכל ומהשגה שהקב"ה יחיד ומיוחד הוא. ודעתו הכל אחד ממש ובידיעת עצמו מכיר ויודע כל הנמצאים עליונים ותחתונים עד שלשול קטן שבים ועד יתוש קטן שיהיה בטבור הארץ - אין דבר נעלם ממנו ואין ידיעה זו מוסיפה בו ריבוי והרכבה כלל. מאחר שאינה רק ידיעת עצמו. ועצמותו ודעתו הכל אחד. ולפי שזה קשה מאד לצייר בשכלנו. על כן אמר הנביא, 'כי גבהו שמים מארץ כן גבהו דרכי מדרכיכם ומחשבותי ממחשבותיכם'. וכתיב 'החקר אלוה תמצא' וגו'. וכתיב, 'העיני בשר לך אם כראות אנוש תראה'. שהאדם רואה ויודע כל הדברים בידיעה שחוץ ממנו. והקב"ה בידיעת עצמו. עד כאן לשונו.”
בפילוסופיה המערבית > בעת החדשה

בעת החדשה העלו פילוסופים רבים שאלות חדשות לגבי שאלת המהות של עצמים. במשנתם הושם דגש על הקשרים בין העולם הרוחני והנפש לבין העולם הגשמי. רנה דקארט וג'ורג' ברקלי בנו שניהם תפיסות המפרידות בין רוח לבין חומר, ומגדירות שוני מהותי ביניהם, כלומר, תפיסותיהם היו דואליסטיות.
ברוך שפינוזה, לעומתם, שם דגש על אחדות הגוף והנפש, ואף טען שכל העולם הוא בעצם ישות אחת, עם מהות אחת.
הפילוסוף הגרמני גוטפריד וילהלם לייבניץ פיתח תאוריה ייחודית בנסותו לפתור שאלות שהתעוררו בשאלת הרוח והחומר. לייבניץ הגדיר מונח חדש: "מונאדה", שהוא אובייקט מופשט המכיל בתוכו את המהות של אובייקטים קיימים, בצורת מידע. לייבניץ טען שהאובייקט שמייצגת המונאדה אינו קיים באופן עצמאי, והוא רק "מצב אינפורמטיבי" של המונאדה.
אחד הוויכוחים הגדולים בפילוסופיה המודרנית, בין הזרם הרציונליסטי לבין הזרם האמפיריציסטי, עסק בשאלה "האם האדם יכול לצבור ידע וודאי לגבי העולם". הפילוסוף עמנואל קאנט העלה תשובה מהפכנית לשאלה זו, בהתבסס על מושג המהות. קאנט הגדיר הפרדה בין "עולם התופעות"- העולם שאנו תופסים בחושינו, לבין "העולם כשלעצמו"- העולם המהותי. קאנט טען שבעוד שאנחנו מסוגלים להשיג ידע ודאי לגבי עולם התופעות, איננו מסוגלים להשיג ידע ודאי לדבי מהות הדברים. גישה זו מתכתבת עם תורת האידאות של אפלטון (ראו למעלה), אלא שבניגוד לאפלטון, קאנט לא טען שהעולם כפי שהוא מנותק עולם התופעות, ועולם התופעות הוא רק צל שלו. קאנט טען שהעולם המהותי משפיע באופן ישיר על העולם כפי שאנחנו תופסים אותו.
הפילוסוף ארתור שופנהאואר המשיך והרחיב את רעיונתיו של קאנט, ופירשם בדרכו שלו. על פי משנתו, המהות של כל הדברים בעולם הוא ה"רצון". המונח "רצון" אצל שופנהאואר מבטא דחף בסיסי הקודם לתודעה ולכוונה, ונוכח לא רק אצל בני אדם, אלא אצל כל הישויות בעולם. הרצון אצל שופנהאואר הוא דטרמיניסטי, ואינו נשלט על ידי האדם. שופנהאואר היה הראשון לקשר במשנתו בין מושג ה"מהות" לבין מסקנות על טבע האדם ודרך ההתנהלות הראויה לאדם.
הפילוסוף הגרמני גאורג הגל, אבי ההיסטוריציזם, טען שהגורמים החשובים ביותר הפועלים בהיסטוריה האנושית בכל זמן נתון, מגולמים על ידי ה"צייטגייסט" ('רוח הזמן'; מכונה לעיתים פשוט "גייסט", 'רוח') – מעין "רוח" ספק מטפורית ספק ממשית, המגלמת את מהות התקופה. הצייטגייסט משתנה עם הזמן, וניתן לחזות את שינוייו על ידי התבוננות בהיסטוריה. במילים אחרות, הגל גרס שניתן ללמוד על מהות העולם בתקופה מסוימת דרך התבוננות בהיסטוריה. הגותו של הגל בנושא זה השפיע על פילוסופים רבים במאה ה-19, בהם בפרט קרל מרקס, שפיתח את המהותנות המרקסיסטית.
בפילוסופיה המערבית > בעת החדשה > בפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית

האקזיסטנציאליזם הוא זרם פילוסופי שהתחיל להתפתח באמצע המאה ה-19. נקודת מפתח בהגות האקזיסטנציאליסטית היא שקיום קודם למהות. כלומר, עצם או אדם מסוים הוא קודם כל קיים, ויכול להתקיים גם ללא מהות. המהות נוצרת אחרי הישות.
הפילוסוף ז'אן-פול סארטר (שטבע גם את המונח "אקזיסטנציאליזם" עצמו כמתאר את האסכולה) הוא זה שטבע את המשפט "קיום קודם למהות", שהפך למשפט הדגל של האקזיסטנציאליסטים. משפט זה סייע לו לקשר בין האקזיסטנציאליזם לבין הגישה ההומניסטית ששמה את האדם במרכז השאיפות של החברה. כך קישר סארטר בין השאלה האונטולוגית של מהות האדם, לבין שאלות אתיות וחברתיות רבות.
כל הפילוסופים האקזיסטנציאליסטים, לפני סארטר ואחריו, עסקו בניסיון למצוא את משמעות החיים, או המהות הרצויה לאדם. בבסיס הגישות של כולם עמדה ההנחה שהמהות של שום דבר אינה "קבועה מראש", אלא נבחרת או נוצרת.
בפילוסופיה המערבית > בעת החדשה > בפילוסופיה האנליטית

הוגי הפילוסופיה האנליטית, אשר התפתחה במפנה המאה ה-20, נקטו גישה שונה מאוד מן המקובל עד לתקופתם. לטענתם, כל הדיונים בשאלת המהות של ישויות עוסקים למעשה בשאלת המשמעות של מילים; אולם המשמעות המדויקת של מילים שונה מאדם לאדם, ואף משתנה בהתאם להקשר. על כן, אדם שמנסה לשאול את עצמו מה היא המהות של החתול, למשל, אינו צריך לשאול את עצמו שאלות מופשטות על המשותף לכל החתולים, התכונות של החתול, וכדומה, אלא להתמקד במשמעות של המילה "חתול" כפי שהוא משתמש בה. באופן זה, הפכו או הפנו הפילוסופים האנליטיים את שאלת המהות משאלה בתחום האונטולוגיה או המטאפיזיקה, לשאלה בתחום הפילוסופיה של הלשון.
בפילוסופיה המערבית > בעת החדשה > בפילוסופיה הפנומנליסטית

בשנת 1901 הפילוסוף הגרמני אדמונד הוסרל, הידוע כ"אבי הפנומנליזם", החל לחקור את מושג המהות באופן אינטנסיבי. כבסיס לתורתו, טען הוסרל שידע לגבי המהות של דברים יהיה אפשרי רק על ידי חוסר התבססות על כל ההנחות של הקיום של העולם החיצוני. בגישה הפנומנולוגית, האובייקט אינו דבר חיצוני שבעצמו מספק אינדיקטורים של מה הוא, אלא הוא צביר של היבטים תפיסתיים ופונקציונליים שמקובצים יחד תחת הרעיון של אובייקט. גישה זו מתכתבת עם הגישה האנליטית, אולם היא שמה את הדגש על התודעה של האדם ומעשיו, ולא על שפת הדיבור שלו.
הפילוסוף מרטין היידגר, תלמידו של הוסרל, המשיך אימץ את הנחות היסוד של מורהו, אולם הוא מיקד את משנתו בחקירת מהות האדם.
היידגר חזר אל שאלתו של אפלטון, אשר הושמה בספרו בפיו של "הסופיסט"- מהו יש? או מהי הישות?
תשובתו של היידגר היא, כי האדם רואה סביבו הרבה "ישים" (בגרמנית: Seiend) ומהם הוא מסיק את המושג של הישות (בגרמנית: Sein); אך יש לשאול ולהקשות על הרגליו אלו של האדם, ושל המחשבה האנושית מקדמת דנא. לשיטתו, של היידגר, כפי שניסחה החוקר והוגה הדעות הוגו ברגמן, ניתן לקבוע רק את מהותו של הדבר הקבוע, הסטאטי: חפץ, תופעה פיזיקלית או נוסחה מתמטית. הכסא הוא בעל תכונות מסוימות, יש לו מהות קבועה. לעומת זאת, אי אפשר לקבוע את מהות של האדם. ההסבר לך הוא כי הישות של האדם היא "הוויה" (גרמנית: Dasein), אשר תכונתה העקרית היא אפשרות, האפשרות להיות דבר מה.
האדם, בשונה משאר ה"ישים", משתנה תדיר, הוא בתהליך מתמשך של הגשמה. הידגר המשיך במסקנתו זו את קביעתו של הפילוסוף הצרפתי בלז פסקל איש המאה ה-17 על המהות האנושית המשתנה תדיר ברצף הזמן, למשל, במילותיו:
”הזמן מרפא לָצער ולכל ריב, משום שאנו משתנים ושוב אין אנו האנשים שהיינו. גם העולב גם הנעלב שוב אינם הם עצמם”.
היידגר פיתח במשנתו את התפיסה כי מהותו של האדם אינה ניתנת לקביעה מוחלטת; ביסודו, האדם הוא הרבה יותר ממה שהצליח לממש במציאות; ומוטל עליו תמיד לשאוף להיות מה שהוא בשורשו. לשיטתו, המרכיב המעצב של ה"הוויה" האנושית הוא הקיומיות, האכסיסטנציה (מונח שנשאל מהגותו של קירקגור). וכך למשל במילותיו של היידגר, האדם ”הוא היש אשר בישותו יש לו ענין בישותו”.
ועל פי הסברו של הוגו ברגמן: האדם של היידגר, "הוא כולו "ישות" ולא "מהות", כולו אפשרות (הדגשה במקור) המתבטאת ומתגשמת מדי פעם בפעם באופן אחר... (האדם) חפץ להיות, להגשים את עצמו, מכיוון שמהותו אינה קבועה לפני התהוותו בעולם היש, לא תכונות אלה ואלה (כלומר מהות) מציינות את האדם, כי אם שאיפתו לישות, שאינה עדיין והחפצה להתהוות".
בפילוסופיה המזרחית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קונפוציאניזם, דאואיזם, הינדואיזם, בודהיזם.
ראו גם

ישות
מהותנות
לקריאה נוספת

יעקב קלצקין, הערך: 'מהות', בתוך: אוצר המונחים הפילוסופיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח 1928.
Bryan Magee, The Story of Philosophy, Dorling Kindersley Lond. 1998
Bertrand Russell, (תולדות הפילוסופיה המערבית)A History of Western Philosophy, George Allen & Unwin Ltd, London, 1946 ISBN 0-415-32505-6
הערות שוליים

↑  לטינית: essentia. המונח "מהות" הופיע בשפה העברית בימי הביניים (ראו: הערך: 'מהות', מילון אבן-שושן).
↑  האריסטוטליזם הנוצרי של תומאס אקווינאס (באנגלית)
↑  משה בן-מימון, מורה נבוכים, א, נ"ח.
↑  פסקל, הקדמה למחקר על החלל הריק וכתבים אחרים; תרגום: יעקב קופלביץ, ירושלים, הוצאת מאגנס, תשכ"ד-1964, עמ' 107.
↑  כך, בתרגומו של הוגו ברגמן את ההיגד של היידגר: "Das Dasein ist Seiendes, dem es in seinem Sein um dieses Sein selbst geht".
↑  הוגו ברגמן, הוגי הדור, תל אביב: מצפה, תרצ"ה, עמ' 129.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119694727 (data)
גילרמה סנטוס

גילרמה קאריבה אוליביירה סנטוס (בפורטוגזית: Guilherme Caribé Oliveira Santos; נולד ב-1 במרץ 2003) הוא שחיין ברזילאי, סגן אלוף עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה

סנטוס נולד וגדל בסלבדור שבבאהיה, ברזיל.
ביוגרפיה > 2021 > אלוף אמריקה הדרומית

באליפות אמריקה הדרומית שנערכה בבואנוס איירס שבארגנטינה במרץ זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:18.54 דקות. בנוסף, סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.34 שניות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה שביפן ביולי סיים במקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.18 שניות, במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:12.71 דקות, ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:25.21 דקות. בנוסף, נפסל בשלב המוקדמות במשחה ל-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה שבצ'ילה באוקטובר זכה בשלוש מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.06 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:13.51 דקות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא תחרות חדש של 3:23.78 דקות. בנוסף, זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.12 דקות.
ביוגרפיה > 2024

באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי-אוגוסט סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.03 שניות, ובמקום 33 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.31 שניות. בנוסף, סיים במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.22 דקות.
ביוגרפיה > 2024 > סגן אלוף עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר זכה בשתי מדליות כסף: במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אמריקה הדרומית חדש של 45.47 שניות, אחרי ג'ק אלכסי מארצות הברית (45.38 שניות) ולפני ג'ורדן קרוקס מאיי קיימן (45.48 שניות), ובמשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 20.57 שניות, אחרי ג'ורדן קרוקס (20.19 שניות) ולפני ג'ק אלכסי (20.61 שניות). בנוסף, סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 22.18 שניות, ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי סיים במקום חמישי בשיא ברזיל חדש של 3:04.84 דקות יחד עם חבריו לנבחרת.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.87 שניות (2022)
100 מטר חופשי: 47.82 שניות (2022)
50 מטר פרפר: 23.42 שניות (2022)
100 מטר פרפר: 54.47 שניות (2023)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 	20.57 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 45.47 שניות (2024), שיא אמריקה הדרומית
50 מטר פרפר: 22.18 שניות (2024)
100 מטר פרפר: 50.84 שניות (2024)
לאסלו נמש

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1977 (בן 47) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Nemes Jeles László 
 מדינה:  הונגריה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש (אין ערך)  המכון למדע המדינה פריז 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר (2016)  פרס קושוט (2016) 
 http://ww35.laszlonemes.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
לאסלו נמש (בהונגרית: László Nemes; נולד ב-18 בפברואר 1977) הוא במאי ותסריטאי הונגרי. ידוע ביצירת סרט השואה עטור הפרסים "הבן של שאול".
ביוגרפיה

נמש נולד ב-18 בפברואר 1977 בבודפשט. אמו יהודיה, והורי סבתו נרצחו בשואה. אביו, אנדראש ילש (אנ'), הוא במאי ושחקן. משפחתו של נמש עברה לפריז כשהיה בן 12. הוא החל להתעניין בקולנוע וצילם מספר סרטי אימה קצרים במרתף ביתו בפריז.
אחרי שלמד היסטוריה, יחסים בינלאומיים ותסריטאות במכון למדע המדינה פריז, החל נמש לעבוד כעוזר במאי בצרפת ובהונגריה. במשך שנתיים היה עוזר הבמאי של הבמאי ההונגרי בלה טאר (אנ'). ב-2006 ביים את הסרט הקצר "With a Little Patience" (אנ'), ולאחר מכן החל ללמוד במאות בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק.
ב-2012 בילה נמש שבעה חודשים בחממה הבינלאומית לקולנוע של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, שם פיתח עם התסריטאית הצרפתייה קלרה רוייר את התסריט לסרט הבכורה שלו, "הבן של שאול".
"הבן של שאול", שפורסם במאי 2015, פתח את פסטיבל הקולנוע בקאן וזכה ב"גראן פרי", הפרס השני בחשיבותו בפסטיבל. הוא זכה גם בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס סטלייט, בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס באפט"א לקולנוע לסרט שאינו באנגלית.
בשנת 2016 היה נמש חבר בחבר השופטים של התחרות הראשית בפסטיבל הקולנוע בקאן.
סרטו השני של נמש, "שקיעה" (אנ'), פורסם בספטמבר 2018 והוקרן בפסטיבל הסרטים של ונציה ובפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו.
פילמוגרפיה > סרטים קצרים

Arrivals ‏ (1999)
With a Little Patience (אנ') ‏(2006)
The Counterpart ‏ (2008)
The Gentleman Takes His Leave ‏ (2010)
פילמוגרפיה > סרטים באורך מלא

הבן של שאול (2015)
שקיעה (אנ') (2018)
הערות שוליים

↑  Andrew Pulver, László Nemes: ‘I didn’t want Son of Saul to tell the story of survival’, The Guardian, ‏14 באפריל 2016
1 2  אבנר שביט, קאן‏, בטר קול סול: ריאיון עם לסלו נמש על "הבן של שאול", סרט השואה הפייבוריט לזכייה באוסקר הזר, באתר וואלה, 4 בפברואר 2016
↑  ‘Son of Saul’ Director László Nemes on Capturing a Portrait of Hell and the Spiritual Experience of Cannes, The Film Stage, ‏9 באוקטובר 2015
↑  אתר חדשות ערוץ 2, ‏סרט הונגרי-ישראלי העוסק בשואה זכה בפסטיבל "קאן", באתר גלובס, 25 במאי 2015
↑  Nancy Tartaglione, Cannes Film Festival Jury: Kirsten Dunst, Donald Sutherland, Vanessa Paradis & More Join President George Miller, Deadline, ‏2016-04-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Interview: László Nemes, Film Comment, ‏25 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428214005171  PLWABN: 9810683260905606  BNE: XX5257509  BnF: cb17048777d (data)  CiNii: DA18958158  GND: 111208567X  ISNI: 0000 0003 8787 4255  LCCN: no2016054617  NKC: xx0205047  NTA: 401258564  SUDOC: 190895950  VIAF: 280944381   WorldCat (עם VIAF): 280944381
נתן בדפורד פורסט השלישי

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1905 ממפיס, טנסי, ארצות הברית  
 פטירה:  13 ביוני 1943 (בגיל 38) קיל, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Air Corps Tactical School 
 השתייכות:  חילות האוויר של צבא ארצות הברית 
 דרגה:   בריגדיר גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 לב הארגמן 
 
נתן בדפורד פורסט השלישי (באנגלית: Nathan Bedford Forrest III;‏ 7 באפריל 1905 – 13 ביוני 1943) היה בריגדיר גנרל בחיל האוויר האמריקני בעת מלחמת העולם השנייה.
פורסט נולד בממפיס, טנסי. הוא נינו של נתן בדפורד פורסט, שהיה גנרל מפורסם של צבא הקונפדרציה של מדינות הדרום בזמן מלחמת האזרחים של ארצות הברית, וכן מייסדו של הקו קלוקס קלאן.
שירות צבאי

פורסט סיים את וסט פוינט ב-1928 ומונה ללוטננט שני בחיל הפרשים. ב-1929 הוא הועבר לחיל האוויר ולאחר מכן התקדם בדרגות באופן מהיר למדי. 
ב-1942 קודם פורסט לדרגת בריגדיר גנרל, בגיל 37, ושירת כראש המטה של חיל האוויר השני של ארצות הברית. במהלך פשיטת הפצצה על בסיס הצוללות בקיל שבגרמניה, אשר הוביל ב-13 ביוני 1943, הופל מטוס ה-B-17 שהטיס.
זמן מה הייתה תקווה שהוא שרד, שכן חבריו לטייסת המפציצים דיווחו על כך שראו מצנחים שנפתחו, אך מאוחר יותר התברר ששמונה מתשעת אנשי הצוות שהיו במטוס נהרגו. גופתו של פורסט נשטפה אל החוף ב-23 בספטמבר 1943 ליד בסיס מטוסי-ים שבאי ריגן שבגרמניה. הוא נקבר ב-28 בספטמבר 1943 בבית קברות קטן ליד ויק שבגרמניה. ב-1947, שנתיים לאחר תום המלחמה, ביקשה אלמנתו, שנישאה מחדש לאחר מותו, כי גופתו תוחזר לארצות הברית ותיקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. גופתו נקברה מחדש באזור 11 בארלינגטון על אדמות שהיו בעבר בבעלותו של רוברט לי, מפקדו של אבי סבו, ב-15 בנובמבר  1949.
פורסט היה בן 38 במותו, ואחד הגנרלים הצעירים ביותר בצבא ארצות הברית. הוא קיבל את דרגת הגנרל כשהוא צעיר ב-4 שנים מהגיל בו קיבל דרגה זו אבי סבו. פורסט היה הגנרל האמריקאי הראשון שנהרג בקרב במהלך המלחמה באירופה.
לאחר מותו זכה לעיטור צלב המופת.
פורסט נישא לפרנסס בראסלר ב-22 בנובמבר 1930 ולא היו לו ילדים. היות שהיה בן יחיד, בדומה לאביו ולסבו לפניו, נקטעה שושלת פורסט.
תאריכי דרגות

4 בפברואר 1934, לוטננט ראשון
16 ביוני 1938, קפטן
31 בינואר 1941 מייג'ור
5 בינואר 1942 לוטננט קולונל
1 במרץ 1942 קולונל
2 בנובמבר 1942 בריגדיר גנרל
בריגדיר גנרל נתן בדפורד פורסט השלישי
גואלף

| --- | --- |
דגל גואלף

מבט אווירי אל מרכז העיר גואלף
 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  אונטריו אונטריו
 מחוז:  מחוז וולינגטון
 תאריך ייסוד:  23 באפריל 1827
 על שם:  ולפן 
 שטח:  79.57 קמ"ר
 גובה:  338 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  144,356 (2021)
  ‑ צפיפות:  1814.3 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  43°33′N 80°15′W﻿ / ﻿43.55°N 80.25°W﻿ / 43.55; -80.25 
 אזור זמן:  UTC-5
 אזורי זמן מרובים:  UTC -4 / -5
 https://guelph.ca/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי גואלף(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי גואלף(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןגואלף(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןגואלף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גוּאֶלְף (באנגלית: Guelph, נהגה: /ɡwɛlf/) היא עיר בדרום מערב אונטריו, קנדה. העיר ממוקמת כ־22 קילומטרים (14 מיל) מזרחית לקיצ'נר ו־70 קילומטרים (43 מיל) ממערב למרכז העיר טורונטו, במחוז וולינגטון. העיר היא בירת מחוז וולינגטון, אך אינה תלויה בו מבחינה פוליטית.
גואלף יושבה בשנות ה-20 של המאה ה-19, על ידי על ידי ג'ון גאלט, שהיה המפקח הראשון של חברת קנדה בפרובינציית קנדה עילית. הוא ביסס את מטה החברה ואת ביתו בקהילה. האזור – שחלק גדול ממנו הפך למחוז וולינגטון – היה חלק מגוש הלטון, שמורת כתר עבור קונפדרציית ששת האומות האירוקיות.
גואלף היא בעלת היסטוריה עשירה, והיא מהווה אחד מהמרכזים האקדמיים העיקריים בפרובינציית אונטריו.
נכון ל-2023, גואלף היא העיר העשירית באוכלוסייתה באונטריו והשלישית בקצב הגידול בפרובינציה.
היסטוריה > לפני ההתיישבות האירופית

עמי האומות הראשונות התיישבו באזור של גואלף של ימינו כבר לפני 11,000 שנה. לפני הקולוניזציה, האזור נחשב על ידי קהילות הילידים שמסביב כאזור "נייטרלי" והיה מיושב על ידי האומה הנייטרלית. לפי אוניברסיטת גואלף, "האזור היה ביתה של קהילה בשם אטאוונדרון (Attawandaron) שגרה בבתים ארוכים מוקפים בשדות תירס". רוב העם הזה, כ-4,000 איש, חי בכפר ליד מה שהוא כיום אזור באדנוך של פוסלינץ', ליד מוריסטון. בשנת 1784, הכתר הבריטי רכש שטח אדמה, הכולל את גואלף של ימינו, מאנשי מיסיסוגה תמורת כ-1,180 ליש"ט.
היסטוריה > ייסוד גואלף

ג'ון גאלט, המפקח הראשון של חברת קנדה, חברת פיתוח בריטית, בחר בגואלף כמטה של החברה. הוא עיצב את העיירה מתוך מחשבה על מרכז עיר אירופאי, הכולל כיכרות, רחובות ראשיים רחבים ורחובות צדדיים צרים, שקיימים עד היום. גאלט השתמש במערכת רחובות שתי וערב רדיאלית, בדומה לעיירות מתוכננות אחרות של התקופה כמו באפלו, ניו יורק, כדי למשוך מתיישבים וחקלאים לקנדה עילית.
השם Guelph מגיע, דרך Guelfo האיטלקית, מהמילה Welf בבווארית. זהו התייחסות לבית וולף, כאות כבוד למלך ג'ורג' הרביעי - המלך הבריטי ששלט בזמן הקמת העיר - שמשפחתו, האנוברים, צאצאי הוולפים. מסיבה זו העיר כונתה "העיר המלכותית". השם ניתן לעיר חרף רצונם של מנהלי חברת קנדה לקרוא לעיר "גודריץ'", כי הוויקונט גודריץ' עזר להקים את החברה.
ג'ון גאלט בנה את "המנזר", אחד מבנייני הקהילה הראשונים והמשרד של חברת קנדה בגואלף. מאוחר יותר היא הפכה לתחנת רכבת ולבסוף נהרסה. לגאלט היה תפקיד מכריע באוכלוסיית אזור הורון (אנ') של קנדה עילית. עד 1827 נבנו 70 בתים, והועסק השוטר הראשון של העיירה. שוק האיכרים של גואלף ומבשלת הבירה של ג'יימס הודג'רט הוקמו באותה שנה. מועצת המסחר, ששמה שונה מאוחר יותר ללשכת המסחר, החלה לפעול בשנת 1827. חברת קנדה בנתה את טחנת הקמח הראשונה, שנמכרה מאוחר יותר לוויליאם אלן בשנת 1832. בשנת 1829 גאלט פוטר מחברת קנדה עקב פערים בספרי החשבונות וחריגות מנהלי החברה וחזר לבריטניה, מה שהוביל לירידה כלכלית בגואלף עד שהגיעו מהגרים אמידים מאנגליה ואירלנד בשנת 1832. עד 1846 היה לגואלף בית סוהר, בית משפט, כנסיות, עיתון, חנויות, מסבאות, מבשלות בירה, מזקקות ומפעל עמילן, עם אוכלוסייה של 1,240 אשר רובה הגיעו מאנגליה וסקוטלנד ומקצתם מאירלנד.
היסטוריה > 1855 עד 1878

גואלף קיבלה מעמד של עיירה בשנת 1855 עם ג'ון סמית' כראש העירייה הראשון. גידול האוכלוסייה היה איטי עד שב־1856 העיר חוברה אל מסילת המטען הגדולה (אנ'), דבר אשר עודד את גידול האוכלוסייה ל-4,500 עד 1858. בית העירייה הישן, שנבנה ב-1856, עדיין עומד כאתר היסטורי לאומי. שתי טחנות גדולות פעלו באזור לאורך המאה ה-19: טחנת אלן (Allan's Mill), שנפגעה בשריפה ב-1876, מאכלסת כיום את מזקקת ספרינג מיל; וטחנת גולדי (Goldie Mill), שנבנתה ב-1866, נותרה חלקית בפארק גולדי מיל. בית החולים הכללי של גואלף הושלם בשנת 1875. בזיליקת גבירתנו ללא רבב (אנ') נבנתה מ-1876 עד 1888. גז הפך זמין ב-1871, וחשמל בתחילת המאה העשרים. מסילת רכבת קלה רתומה לסוסים שהוצעה ב-1877 מעולם לא התממשה. בית התעשייה ובית התמחוי של מחוז וולינגטון, שהוקם בשנת 1877, הוא כיום המוזיאון והארכיון של מחוז וולינגטון.