הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס
גאולוגיה > פעילות געשית

השדה הגעשי ראנגל, הקרוי על שם הר ראנגל, שהוא חרוט מגן פעיל, משתרע מרכס ראנגל שבמזרח אלסקה ועד רכס הרי סנט אליאס ודרום-מערב טריטוריית יוקון שבקנדה. בשדה זה שוכנים ארבעת הרי הגעש הגבוהים בארצות הברית: הר בונה, הר בלקברן, הר סנפורד והר צ'רצ'יל, שגובהו של כל אחד מהם הוא מעל 4,600 מטרים. השדה נוצר כתוצאה מגעשיות בקצה המזרחי של השקע האלאוטי, אזור הפחתה בו נוחת הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח הצפון-אמריקאי.
אורכו של השדה מכיוון מזרח למערב הוא כ-320 קילומטרים, ואילו רוחבו במרכז רכס ראנגל הוא כ-130 קילומטרים. השדה כולל מספר חרוטים געשיים: חרוטי מגן, הרי געש שכבתיים, וחרוטי אפר. בנוסף מצויים בשדה מתחמי קלדרה וכן זרמי לבה שהתפרצה לאורך 26 מיליון השנים האחרונות. הפסגות הגבוהות ביותר הן בנות פחות מ-5 מיליון שנים – תוצאה של קצב בליה גבוה בשל פעילות קרחונים באזור זה הנובעת מכמויות השלג הרבות והטמפרטורה הנמוכה. האזורים שמעל 1,500 מטרים מכוסים בדרך כלל בקרחונים ובשדות קרח, ובעיקר בצד של הרכסים הפונה לכיוון דרום.
מרבית הרי הגעש בשדה הגעשי ראנגל שוכנים בקצה המערבי של הרי ראנגל. ההרים שבמערב רכס ראנגל הם בני פחות מ-5 מיליון שנים, וזרמי הלבה "הצעירים" ביותר הם ככל הנראה בני 50,000 שנים. החלק הקנדי של השדה מאופיין בשרידים מפוזרים של זרמי לבה וסלעים פירוקלסטיים מהשלישון. אולם, שכבות אחדות מאותה תקופה הושפעו על ידי פעילות טקטונית מאוחרת, שבעקבותיה נוצרו בהם מעוותים שהניבו העתקים וקמטים סימטריים. התרוממות משמעותית שהתרחשה בשלבים מאוחרים ולוותה בסחיפה מהירה צמצמה באופן משמעותי את המבנים הגעשיים לשרידים מבודדים. הפאזה הגעשית האחרונה התרחשה לפני כ-2,000 שנה, אם כי לא ידועים מרכזים געשיים צעירים שנוצרו לאחר המיוקן.
רוב הרי הגעש במערב רכס ראנגל שונים מהרי הגעש האחרים שבשולי טבעת האש של האוקיינוס השקט, בכך שנוצרו כחרוטי מגן מזרמי לבה ולא כהרי געש שכבתיים הנוצרים בהתפרצויות מתפוצצות. עם זאת, רק בהר ראנגל הצעיר ניתן להבחין בצורה דמוית החרוט המגן, בעוד צורתם המקורית של הרי הגעש האחרים, שהייתה עדינה ומעוגלת המאפיינת הרי געש צעירים מטיפוס חרוט מגן, טושטשה על ידי תהליכי בליה ושחיקה קרחונית. מרבית הרי הגעש הם מטיפוס חרוט מגן גדול באופן יוצא דופן והם צמחו לגודלם הנוכחי במהירות מזרמים עבים של לבה אנדזיטית שפרצו מלועות רבים. צמיחתם קשורה בהגעה של פיסת הקרום של יקוטאט לאזור, יחד עם פעילות ניכרת עד לפני כ-200,000 שנה, כאשר תנועה לאורך ההעתקים של דנאלי-טוטשונדה ופיירוודר (Denali-Totchunda and Fairweather faults) ספגה חלק מתנועת הלוח הפסיפי. מסיבה זו, זרמים מאגמתיים גדולים מאוד נחשבים כבלתי סבירים בימינו. מרבית הרי הגעש של ראנגל הם חרוטי מגן שהקלדרה הגדולה בפסגותיהם התמוטטה. חרוטי המגן מוקפים על ידי חרוטי אפר שנוצרו לאחר שנוצר הר הגעש הראשי.
עשר הפסגות הגבוהות ביותר בהרי ראנגל הן כולן ממקור געשי, וכמה מהן נמנות עם הרי הגעש בעלי הנפח הגדול ביותר בעולם. הר ראנגל, בגובה 4,317 מטרים, הוא הר הגעש היחיד בהרי ראנגל שנחשב פעיל. הוא נבנה בסדרה של זרימות לבה גדולות מלפני 600,000 ועד לפני 200,000 שנים. דווח על שלושה אירועי התפרצות קלים יחסית בשנת 1784, 1884–85 ו-1900. הכיפה המשופעת מעדנות כוללת קלדרה מלאת קרח שמידותיה 5.8 על 4.0 קילומטרים. שלושה לועות המכילים פומרולות מייצרים תימרות קיטור שיכולות להיראות ממרחק בימים שקטים וצלולים. הפסגה מייצרת מדי פעם התפרצויות פריאטיות שיכולות לכסות את הקרח באפר געשי. במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 הספיק שטף החום של הפסגה כדי להמיס 100 מיליון מטרים מעוקבים קרח, ולייצר אגם לוע קטן. פעילות זו שככה מאז 1986 והקרח הצטבר מאז. ההתפרצות הגדולה האחרונה של מאגמה מהר ראנגל הייתה, על פי הערכה, לפני כ-50,000 עד 100,000 שנים, ושקלדרת הפסגה קרסה לפני 200,000–50,000 שנה. הר זאנטי בגובה 3,965 מטרים הוא חרוט אפר גדול על המדרון הצפון-מערבי של הר ראנגל, שגילו המוערך פחות מ-25,000 שנה.
הר דראם (Mount Drum) הוא הר הגעש המערבי ביותר בהרי ראנגל. בגובה 3,660 מטרים הוא שולט בנוף המקומי יותר מהרים גבוהים הרבה יותר. הר דראם הוא או חרוט מגן או הר געש שכבתי שנשחק בצורה נרחבת על ידי פעילות קרחונית, שקדמה לה פעילות געשית מתפוצצת לפני 250,000–150,000 שנים לערך שהרסה את הפסגה, שייתכן שהייתה פעם בגובה 4,300 עד 4,900 מטרים. התפרצויות אלו יצרו זרמי בוץ נרחבים (להארים) וייצגו את הפעילות האחרונה בהר דראם. משדה הקרח שבפסגת הר דראם זורמים לפחות אחד עשר קרחונים.
הר סנפורד הוא הגבוה מבין הרי הגעש המערביים של הרי ראנגל בגובה 4,949 מטרים, הפסגה ה-13 בגובהה באמריקה הצפונית. זהו חרוט מגן מורכב שנבנה לראשונה לפני כ-900,000 שנה. ההערכה כי ההתפרצות האחרונה שלו הייתה בין לפני 320,000 ועד לפני 100,000 שנים. כמו בהר דראם, יש לסנפורד שדה קרח גדול מעל גובה 2,400 מטרים המזין סדרת קרחונים.
| רשימה של ההרים הגבוהים ביותר בתחומי הפארק> שם ההר | רשימה של ההרים הגבוהים ביותר בתחומי הפארק> גובה (מטרים) | רשימה של ההרים הגבוהים ביותר בתחומי הפארק> רכס |
| --- | --- | --- |
| הר בונה | 5,005 | סנט אליאס |
| הר בלקבורן | 4,996 | ראנגל |
| הר סנפורד | 4,949 | ראנגל |
| הר צ'רצ'יל | 4,766 | סנט אליאס |
| הר ראנגל | 4,317 | ראנגל |
| פסגות אטנה | 4,225 | ראנגל |
| הר רגאל | 4,220 | ראנגל |
| הר ג'רוויז | 4,091 | ראנגל |
| הר דראם | 3,661 | ראנגל |
הר קפיטל (Capital Mountain) שוכן בסמוך להר סנפורד, אך הוא קטן בהרבה בגובה 2,356 מטרים. זהו חרוט מגן, בקוטר 15 קילומטרים. פסגתו קרסה ויצרה קלדרה בקוטר של 4 קילומטרים. הפעילות האחרונה שלו הייתה לפני כמיליון שנה והוא נשחק מאוד בשל פעילות קרחונית. פסגת טנדה (Tanada Peak) השכנה עתיקה יותר וגדולה יותר מהר קפיטל, גובהה 2,852 מטרים ובראשה קלדרה שממדיה 6 על 8 קילומטרים. חרוט המגן התפרץ לאחרונה לפני 900,000 שנה ונחתך על ידי קרחונים. הר הגעש סוקום קריק (Skookum Creek Volcano) הוא מרכז געשי שנשחק מאוד. הוא היה פעיל בין לפני 3.2 מיליון ל-2 מיליון שנים. גובהו בפסגה הגבוהה ביותר שלו הוא 2,172 מטרים, חרוט המגן העתיק עבר סחיפה גדולה. הקלדרה שלו מוקפת בכיפות דקיט וריוליט. הר ג'רוויז (Mount Jarvis) הוא הר געש מטיפוס חרוט מגן בגובה 4,091 מטרים, שבפסגתו קלדרה אחת או יותר. הוא מכוסה בקרח והתפרץ בין לפני 1.7 מיליון למיליון שנים. הר בלקברן (Mount Blackburn) בגובה 5,000 מטרים הוא המקום הגבוה ביותר בהרי ראנגל, הפסגה ה-12 בגובהה באמריקה הצפונית והר הגעש העתיק ביותר ברכס. זהו חרוט מגן הכולל קלדרה שהתמלאה שהיה פעיל בין לפני 4.2 מיליון ועד לפני 3.4 מיליון שנים. הר בלקברן מכוסה בקרח והוא המקור לקרחון קניקוט ולקרחון נבסנה ולקרחונים נוספים. הר הגעש בומרנג (Boomerang volcano) הוא חרוט מגן קטן מאוד, בגובה 1,204 מטרים. הוא בן לפחות מיליון שנים וכוסה במשקעים מהר קפיטל. הר גורדון הוא חרוט אפר, אחד הגדולים בהרי ראנגל בגובה 2,760 מטרים.
כמה מעיינות חמים או הרי געש של בוץ בסמוך להר דראם פולטים מים מלוחים חמימים טעונים בפחמן דו-חמצני. הגדולים שבהם קרויים שרב (Shrub), אפר קלאווסי (Upper Klawasi) ולואר קלאווסי (Lower Klawasi). הפליטות שלהם של בוץ שעבר שינוי הידרותרמי בנו חרוטים בגובה בין 45 ל-90 מטרים ובקוטר 2,400 מטרים.
הרי הגעש העיקריים ברכס הרי סנט אליאס הם הר בונה והר צ'רצ'יל בגובה 5,005 ו-4,766 מטרים בהתאמה, הם הר הגעש הגבוה ביותר והרביעי בגובהו בארצות הברית והרביעי והשביעי באמריקה הצפונית, והר בונה הוא הפסגה העשירית בגובהה מכל סוג באמריקה הצפונית. הר צ'רצ'יל נחשב לעיתים כשלוחה של בונה. שניהם הם הרי געש שכבתיים מכוסים בקרח. צ'רצ'יל הוא המקור ל"אפר הגעשי הנהר הלבן" (White River Ash). הוא התפרץ בין שנת 100 לשנת 700 לספירה, ופיזר אפר געשי מעל מרבית אלסקה וצפון-מערב קנדה.
בחלק הקנדי של השדה נמצאים הר פלסייט שגובהו 2,530 מטרים, והר ראביט שגובהו 2,090 מטרים.