stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנג'מין ברפמן
הערות שוליים

↑  בנג'מין ברפמן באתר אש התורה
↑  Lawyer Ben Brafman called 'a perfect fit' to defend Strauss-Kahn, באתר CNN, ‏18 במאי 2011
↑  הרב מרדכי קמנצקי (21 פבר' 2018). "Streets of Life". עמי (באנגלית) (356): 140–141. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Benjamin Brafman: Dominique Strauss-Kahn’s Orthodox Jewish attorney, באתר ג'איש ג'ורנל, 16 במאי 2011
↑  בנג'מין ברפמן, לקח מליל הבדולח לדור שלנו, באתר jewishaz, ‏9 בנובמבר 2007 (באנגלית)
ג'רמיין דפו

ג'רמיין קולין דפו (באנגלית: Jermain Coline Defoe; נולד ב-7 באוקטובר 1982 בבקטון, לונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירה

דפו החל את הקריירה המקצועית שלו בבורנמות', אליה הושאל מקבוצת וסטהאם יונייטד הלונדונית. בעונת 2000/2001 כבש 18 שערים ב-29 משחקים, מה שגרם להנהלת וסטהאם להחזיר אותו לקבוצה בסיום העונה. בניגוד לתקופה שלפני השאלתו לבורנמות', בה הופיע דפו רק במשחק אחד, קיבל החלוץ יותר הזדמנויות בעונת 2001/2002 וסיים את העונה עם 10 שערים ב-35 הופעות.
בעונת 2002/2003 הפך דפו לשחקן הרכב קבוע, וגמר את העונה עם 8 כיבושים ו-37 הופעות. ב-2003/2004 דפו איבד את מקומו בקבוצה וזכה לדקות משחק מעטות. את העונה סיים עם 19 הופעות בלבד, בהן כבש 11 שערים. בעונה הזאת צד דפו את עינה של יריבתה העירונית של וסטהאם, קבוצת טוטנהאם הוטספר, שהחליטה להחתים אותו.
בטוטנהאם, קבוצה בעלת שאיפות וציפיות גבוהות יותר מאשר וסטהאם הצנועה, הבין דפו כי מקומו בקבוצה אינו מובטח, וכי עליו להתאמץ להראות למאמן הקבוצה, מרטין יול, את יכולותיו. דפו רשם באותה עונה 7 שערים ב-15 הופעות וזכה לזימון לנבחרת אנגליה על ידי מאמנה, סוון-יוראן אריקסון. את הבכורה בנבחרת ערך ביוני 2004 מול איסלנד.
בעונת 2004/2005 הפך דפו לשחקן הרכב קבוע במדי טוטנהאם. הוא ערך 35 הופעות בהן כבש 13 שערים. העונה שאחריה הייתה בינונית יותר מבחינתו, אותה סיים עם 9 שערים ב-35 הופעות.
בינואר 2008 עבר דפו לפורטסמות', תמורת כ-9 מיליון לירות שטרלינג. דפו לא שותף בזכייתה של פורטסמות' בגביע ה-FA, כיוון ששיחק באותה עונה בגביע במדי טוטנהאם. לאחר שנה בלבד בפורטסמות' החליט לחזור דפו לטוטנהאם, ובינואר 2009 חתם על חוזה בקבוצה ל-5 שנים.
ב-22 בנובמבר 2009 הבקיע דפו חמישה שערים בתוך 36 דקות במחצית השנייה של הניצחון 1–9 על ויגאן את'לטיק בווייט הארט ליין. שלושת השערים הראשונים שלו במחצית זו היו השלושער המהיר ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג. ניצחון זה השווה את שיא הניצחון הגדול ביותר בתולדות הפרמייר ליג. דפו היה לשחקן השלישי בהיסטוריה של הליגה שמבקיע חמישה שערים, לאחר אלן שירר ואנדי קול.
ב-10 בינואר 2014, לאחר חמש שנים בטוטנהאם, עבר דפו לטורונטו והחל לשחק במדיה ב-28 בפברואר. ב-16 בינואר 2015 חזר דפו לפרמייר ליג כאשר חתם בסנדרלנד. ב-29 ביוני 2017 חזר לאחר 16 שנה לבורנמות'. ב-6 בינואר 2019 הושאל לגלאזגו ריינג'רס לעונה וחצי, ובינואר 2020 חתם על חוזה קבוע לעונה אחת בקבוצה. ב-25 באוקטובר 2020 כבש את שערו ה-300 בקריירה, במשחק מול ליווינגסטון.
ב-31 בינואר 2022 חזר לסנדרלנד וחתם עד לסוף העונה. ב-22 בפברואר ערך הופעת בכורה בתיקו 1-1 נגד ברטון אלביון.
חיים אישיים

בשנת 2017 אימץ אורח חיים טבעוני.
הערות שוליים

↑  תשע בום: טוטנהאם הביסה את וויגאן 1:9, באתר ONE‏, 2 בנובמבר 2009
↑  England goalscorer Jermain Defoe says vegan diet and discipline paying off, theguardian.com
↑  Quorn Q&A With Jermain Defoe, youtube.com
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 ג'יימס •  2 ג'ונסון •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 דוסון •  6 טרי •  7 לנון •  8 למפארד •  9 קראוץ' •  10 רוני •   11 ג. קול •  12 גרין • 13 ורנוק •  14 בארי • 15 אפסון • 16 מילנר • 17 רייט-פיליפס • 18 קראגר • 19 דפו • 20 קינג • 21 הסקי • 22 קאריק • 23 הארט • מאמן: קאפלו |  1 ג'יימס •  2 ג'ונסון •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 דוסון •  6 טרי •  7 לנון •  8 למפארד •  9 קראוץ' •  10 רוני •   11 ג. קול •  12 גרין • 13 ורנוק •  14 בארי • 15 אפסון • 16 מילנר • 17 רייט-פיליפס • 18 קראגר • 19 דפו • 20 קינג • 21 הסקי • 22 קאריק • 23 הארט • מאמן: קאפלו | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 קול •  4 ג'רארד •  5 קלי •  6 טרי •  7 וולקוט •  8 הנדרסון •  9 קארול •  10 רוני •   11 יאנג •  12 ביינס • 13 גרין •  14 ג'ונס • 15 לסקוט • 16 מילנר • 17 פארקר • 18 ג'אגיילקה • 19 דאונינג • 20 אוקסלייד-צ'מברלין • 21 דפו • 22 ולבק • 23 באטלנד • מאמן: הודג'סון |  1 הארט •  2 ג'ונסון •  3 קול •  4 ג'רארד •  5 קלי •  6 טרי •  7 וולקוט •  8 הנדרסון •  9 קארול •  10 רוני •   11 יאנג •  12 ביינס • 13 גרין •  14 ג'ונס • 15 לסקוט • 16 מילנר • 17 פארקר • 18 ג'אגיילקה • 19 דאונינג • 20 אוקסלייד-צ'מברלין • 21 דפו • 22 ולבק • 23 באטלנד • מאמן: הודג'סון | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0758 7148  LCCN: nb2010030216  VIAF: 160239009   WorldCat (עם VIAF): 160239009
ברנבאו ויסקונטי

| --- | --- |

ברנבאו ויסקונטי, תחריט מהמאה ה-18
 לידה:  1323 מילאנו, Signoria of Milan 
 פטירה:  19 בדצמבר 1385 (בגיל 62 בערך) Trezzo sull'Adda, איטליה 
 מדינה:  Signoria of Milan 
 מקום קבורה:  קתדרלת מילאנו 
 בן או בת זוג:  Beatrice Regina della Scala (27 בספטמבר 1350–?) Bertramola de Grassi  Giovanolla Montebretto 
 
ברנבאו ורעייתו, ביאטריצ'ה
ברנבאו ויסקונטי (באיטלקית: Bernabò Visconti; ‏ 1323 - 18 בדצמבר 1385) היה שליט מילאנו, שהרחיב מאוד את שטחי שליטתו. הוא נודע כרודן עריץ, עול המסים שהטיל היה כבד והוא אכף את שלטונו באופן אכזרי. היה שרוי רוב ימיו במלחמה עם כמעט כל הכוחות המרכזיים באירופה ובאיטליה בהם מדינת האפיפיור, הרפובליקה של ונציה והאימפריה הרומית הקדושה, עם בעלות בריתו צרפת וממלכת בוואריה קשר בריתות שהסתמכו על נישואי 17 ילדיו החוקיים. בסוף ימיו נפל קורבן לבגידת בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי.
תולדות חייו

ברנבאו נולד במילאנו לבית ויסקונטי, אביו היה שליט מילאנו סטפאנו ויסקונטי. האב נפטר כאשר היה ברנבאו בן ארבע. השלטון בעיר נמסר לידי דודו, ג'ובאני. בין השנים 1346–1349 חי בגלות אך נקרא לשוב לקריאת דודו ג'ובאני. ב-27 בספטמבר 1350 נשא לאשה את רג'ינה-ביאטריצ'ה דלה-סקאלה. בזכות הנישואין הפך ליורש ורונה וקרארה. עם מותו של ג'ובאני ב-1354 ירש ברנבאו את השלטון על מילאנו יחד עם אחיו מתאו וגלאצו. לפי התכנון המקורי בחלקו של ברנבאו נפלו האדמות המזרחיות (ברגמו, ברשה, קרמונה וקרמה), השלטון במילאנו עצמה אמור היה להתחלק לסירוגין בין האחים לפי תקופות. ב-1355 הורעל מתאו בזמן ארוחת ערב, ככל הנראה על ידי אחיו. גלצאו ירש את חלקו של מתאו (לודי, פיאצ'נצה, פארמה ובולוניה) וביצר את כס שלטונו בפאביה. ברנבאו נותר שליט יחיד על מילאנו. האמביציה האישית שלו גרמה לכך שהאפיפיור אורבנוס החמישי הכריז עליו ככופר. שטחי מדינת האפיפיור, ובפרט בולוניה, היו לשדה קרב מתמיד בין משפחת ויסקונטי לאפיפיור.
ב-1356 הסתכסך ברנבאו גם עם קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שביקש לעצמו את כתר הברזל של לומברדיה. עקב סירובו להכיר בזכויות הקיסר הוכרז שוב ככופר על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השישי שישב באביניון. ברנבאו נלחם במספר חזיתות, הדף התקפות של הצבא הקיסרי וערך התקפות על מנטובה החופשית ועל בולוניה האפיפיורית. עם מותו של אינוקנטיוס השישי ב-1362 הסכים ברנבאו להצעתו של ז'אן השני, מלך צרפת לכרות הסכם שלום עם האפיפיור החדש, אורבנוס החמישי. אולם, משלא מילא את תנאי ההסכם, לסגת מבולוניה ולהתייצב בפני האב הקדוש באביניון הוקע שוב ככופר ב-4 במרץ 1363. ב-13 במרץ 1364 נחתם לבסוף הסכם במסגרתו נסוג ברנבאו מאדמות מדינת האפיפיור.
ב-1368 יצא שוב למסע נגד מנטובה, שנתיים מאוחר יותר צר על רג'יו אמיליה. מלחמתו עם משפחת אֵסְטֶה מפרארה העלתה עליו שוב את זעם האפיפיור והוא נודה מהכנסייה פעם נוספת, הפעם על ידי גרגוריוס האחד עשר. מתוך שאיפה להגיע לעיר הנמל החשובה ג'נובה ולספחה כנמלה של מילאנו, חבר ב-1378 לרפובליקה של ונציה במלחמה נגד גנואה. כוחותיו ניגפו בספטמבר 1379.
רודנותו

ברנבאו ציווה שברוכבו בעיר כל העוברים ושבים יכרעו לו ברך. הוא טען שהוא האלוהים ושהאפיפיור והקיסר הם נתיניו.
ברנבאו המציא שיטת עינויים שפורסמה כצו בעת עלייתו ועליית אחיו גלאצו לשלטון. התוכנית, שכונתה quaresima‏- "40 יום", הייתה סדרת עינויים שנועדה להרתיע בוגדים ואויבים מבית. היא כללה שבירת הקורבן על גלגל שבירה, הלקאות, ניקור עיניים ומריטת גפיים, יום עינוי ויום מנוחה לסירוגין.
באחת הפעמים בהם הוטל עליו חרם אפיפיורי, הכריח את שני השליחים לאכול את הבולה, כולל סרט המשי וחותמת העופרת שחתמו אותה. באירוע אחר צלה על המוקד נזיר אוגוסטיני חי בכלוב ברזל.
ימיו האחרונים

בשנת 1385 עמדה נכדתו של ברנבאו בן ה-65, איזבו מבוואריה להנשא לשארל השישי, מלך צרפת, דבר שעתיד היה לחזק את מעמדו של ברנבאו בזירה הפנים-איטלקית. פרט לכך, העיר נאנקה תחת שלטונו הרודני והייתה בשלה לשליט חדש. באותה עת צבר כבר בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי (שהיה גם חתנו, כיוון שנשא לאשה את בתו של ברנבאו, קתרינה, ב-1380) כוח רב בפאביה ולטש עיניו לכס מילאנו. ג'אן גלאצו הזמין את דודו למפגש שבעיצומו אסר אותו והובילו בפומבי בחוצות. פעולתו הראשונה של ג'אן גלאצו הייתה הכרזה על הורדת נטל המס הכבד. הוא הוכרז כשליט על ידי ההמון במהלך הילולה בה נבזז ארמונו של ברנבאו והועלו באש יומני המיסים. בכורו של ברנבאו נכלא ושני בניו האחרים גורשו. ברנבאו עצמו נכלא במבצר טרצו ומת זמן קצר מאוחר יותר בתא כלאו וסביר להניח שהורעל.
המוניטין של ברנבאו ויסקונטי כשליט היה ידוע לשימצה ברחבי אירופה והד לו ניתן למצוא בסיפורו של הנזיר מתוך "סיפורי קנטרברי" של ג'פרי צ'וסר:
הו ברנבאו ויסקונטי איש מילאן, הולל דגול רודן לומברדיה! אתה אשר עלית מעלה, האספר איך יד גורל הייתה בך? בנו של אחיך, שהיה איש ברית כפול - חתן וגן בן אח - שמך בכלא ותגווע, אויה! כי לא ידעתי מדוע והיאך.
צאצאיו וקשרי הנישואין

ברנבאו בורך ב-17 ילדים חוקיים שהגיעו לבגרות ובעוד לפחות 10 ממזרים מוכרים. הוא ורעייתו עשו שימוש נרחב בנישואי תועלת למטרת רקימת בריתות פוליטיות. הברית האמיצה ביותר נעשתה עם בית ויטלסבאך ששלט בממלכת בוואריה, שלוש מבנותיו של ויסקונטי נישאו לשלושה מצאצאיו של שטפן השני, דוכס בוואריה.
תדאה ויסקונטי (1351–1381) נישאה לשטפן השלישי, דוכס בוואריה בתם איזבו מבוואריה, מלכת צרפת, נישאה לשארל השישי, מלך צרפת
ורדה ויסקונטי (1352–1414) נישאה ללאופולד השלישי, דוכס אוסטריה מבית הבסבורג, לזוג נולדו שישה ילדים
מרקו ויסקונטי (1353–1382) נישא לאליזבת מבוואריה
רודולפו ויסקונטי (1358–1388) שליט פארמה
לודביקו ויסקונטי (1357–1404) נישא לויולנטה ויסקונטי, בתו של גלאצו ויסקונטי (אחיו של ברנבאו) ואלמנתו של ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס (בנו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה)
קרלו ויסקונטי (1359–1403) נישא לביאטריס מארמניאק בתו של ז'אן השני, רוזן ארמניאק
ולנטינה ויסקונטי (1360–1393) נישאה לפייר, מלך קפריסין הוא פייר דה לוסיניאן מלך ירושלים. לאחר מותו נישאה לגלאצו רוזן ורטו
קתרינה ויסקונטי (1361-1404) נישאה לג'אן גלאצו ויסקונטי, בן-אחיו ורוצחו של ברנבאו. לזוג היו שני בנים שירשו את כס שליטי מילאנו: ג'אן מריה ויסקונטי ופיליפו מריה ויסקונטי
אגנס ויסקונטי (1362–1391) נישאה לפרנצ'סקו גונזגה הראשון, שליט מנטובה מבית גונזגה
אנטוניה ויסקונטי (מתה ב-1405) נישאה לאברהרד השלישי, רוזן וירטמברג
מאסטינו ויסקונטי (מת ב-1404) נישא לאנטוניה דלה סקאלה
מדלאנה ויסקונטי (1366-1404) נשאה לפרידריך, דוכס בוואריה, לזוג היו חמישה ילדים בהם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה
אימונט ויסקונטי
אנגלסיה ויסקונטי (מתה ב-1439) נישאה ליאנוס, מלך קפריסין, כיוון שלזוג לא היו ילדים בוטלו הנישואין כעבור שבע שנים, ב-1407
ג'מסטינו ויסקונטי (1370-1405) נישא לקלאו דלה סקאלה
לוצ'יה ויסקונטי (1372-1424) נישאה לאדמונד הולנד, הרוזן הרביעי מקנט
אליזבטה ויסקונטי (1374-1432) נישאה לארנסט, דוכס בוואריה, לזוג היו חמישה ילדים, בהם אלברכט השלישי, דוכס בוואריה
בתו הבלתי חוקית, דונינה (Donnina) נישאה לקונדוטיירי (מפקד צבאי שכיר חרב) ג'ון הוקווד
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995 עמ' 244, 401-403 גרסה מקוונת, Google Books
ג'ון אדינגטון סימונדס, Renaissance in Italy: The age of despots עמודים 139–140
הערות שוליים

↑  כל הפסקה לפי ברברה טוכמן, ראי רחוק, עמוד 244
↑  ברברה טוכמן, ראי רחוק עמודים 402 - 403
↑  ג'פרי צ'וסר, סיפורי קנטרברי, הוצאת עם עובד, המפעל לתרגום ספרות מופת, 1980. תרגום: שמעון זנדבנק עמוד 473
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555079805606  BNE: XX1353359  BnF: cb104588559 (data)  GND: 118851225  ISNI: 0000 0000 6130 4391  LCCN: nr96005717  NTA: 073495360  SUDOC: 061438146  VcBA: 495/21218  VIAF: 5728446   WorldCat (עם VIAF): 5728446
בסמה קודמאני

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1958 דמשק, סוריה 
 פטירה:  2 במרץ 2023 (בגיל 64) הרובע החמישה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת צרפת
 השכלה:  המכון למדע המדינה פריז 
 תקופת הפעילות:  1981–2023 (כ־42 שנים)
 מעסיק:  אוניברסיטת פנתאון-סורבון, קולז' דה פראנס, אוניברסיטת מארן לה ואלה, המרכז הלאומי למחקר מדעי 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי 
 
בסמה קודמאני (בערבית: بسمة قضماني; תעתיק מדויק: בסמה קצ'מאני;‏ 29 באפריל 1958 – 2 במרץ 2023) הייתה פוליטיקאית, אקדמאית, אקטיביסטית וסופרת סורית, תושבת צרפת. הייתה דוברת המועצה הלאומית הסורית וכן היוזמת והמנהלת של יוזמת הרפורמה הערבית, רשת של מכוני מחקר ומדיניות ערביים עצמאיים הפועלים לקידום הדמוקרטיה בעולם הערבי. ב-2012 ספגה ביקורת רבה עקב סרטון בו השתתפה שכלל דוברים ישראלים ועקב התבטאויותיה בזכות קיומה של ישראל.
ביוגרפיה

בסמה קודמאני נולדה בדמשק שבסוריה ב-1958 למשפחה סונית. אמה הייתה האחיינית של ג'מיל מרדם ביי. בילדותה למדה ב"אקול פרנסיסקיין", בית ספר נוצרי צרפתי בדמשק. אביה עבד בעבר במשרד החוץ הסורי כדיפלומט. לאחר התבוסה של מלחמת 1967, הוא ניהל תגרה עם שר החוץ ולאחר מכן נכלא לשישה חודשים. אירוע זה גרם לו לעזוב את סוריה עם משפחתו ולעבור ללבנון שם שהו שלוש שנים, מ-1968 עד 1971. ב-1971 הם ברחו ללונדון, ולאחר מכן עברה כל המשפחה לפריז, שם אביה של קודמאני מצא עבודה באו"ם.
ביוגרפיה > השכלה ותחילת דרכה

קודמאני למדה במכון למדע המדינה בפריז, שם השיגה תואר דוקטור במדע המדינה. בגלל תחושת השייכות שלה לעולם הערבי, היא ביטלה קריירה בשירות החוץ הצרפתי והחליטה להתמקד בחקר היחסים הבינלאומיים. היא עבדה במכון למדע המדינה בפריז, שם הקימה וניהלה את תוכנית המזרח התיכון מ-1981 עד 1998. היא הבינה באותו שלב שהיא כבר לא מעוניינת רק ללמוד את העולם הערבי כנושא מחקר. היא רצתה "לתרום לעתידו". היא בילתה שבע שנים במצרים, שם הובילה את תוכנית הממשל ושיתוף הפעולה הבינלאומי למזרח התיכון וצפון אפריקה עבור קרן פורד.
בשנת 2005 מונתה קודמאני למנכ"לית יוזמת הרפורמה הערבית, רשת של צוותי חשיבה ומכוני מדיניות המוקדשים לחקר העולם הערבי.
בשנים 2005–2006, היא הייתה עמיתה אורחת בכירה בקולז' דה פראנס, מוסד אקדמי בפריז. בשנים 2006–2007 הייתה חוקרת שותפה במרכז המחקר הבינלאומי בפריז.
בשנים 2007–2009, הייתה יועצת בכירה לשיתוף פעולה בינלאומי במועצת המחקר הלאומית הצרפתית.
קודמאני הגדירה את עצמה כ"אישה ערבית, בעלת מבנה אינטלקטואלי מערבי (...) שגדלה על פי האתיקה של האסלאם".
ב-2012 היא השתתפה בוועידת בילדרברג כמשתתפת 'בינלאומית'.
ביוגרפיה > יוזמת הרפורמה הערבית

בשנת 2005 הקימה קודמאני את יוזמת הרפורמה הערבית (ARI), קונסורציום של מכוני מחקר ומדיניות ערביים עצמאיים, עם שותפים מארצות הברית ואירופה. יוזמת הרפורמה הערבית הוקמה ביוזמתם של ארבעה מנהלי מכוני חקר מדיניות ערביים שבחרו לשתף פעולה עם ארבעה צוותי חשיבה אירופיים וצוות אמריקאי. באמצעות המלצות מדיניות ומחקר, ל-ARI הייתה מטרה מוצהרת לקדם רפורמה ודמוקרטיזציה בעולם הערבי. היא קיוותה ליזום דיאלוג בין מכוני מדיניות בעולם הערבי על מנת "לקדם את ההבנה של מקבלי החלטות ומובילי דעה בנושאי רפורמה בעולם הערבי". בנוסף, יוזמת הרפורמה הערבית "מטרתה להעלות את המודעות בעולם הערבי למעברים מוצלחים לדמוקרטיה במקומות אחרים בעולם, ולמנגנונים ופשרות שאפשרו מעברים מוצלחים כאלה".
ביוגרפיה > עבודתה באקדמיה

קודמאני כתבה ספרים רבים על המזרח התיכון והעולם הערבי באנגלית ובצרפתית. חלק מהנושאים של פרסומיה הם: דמוקרטיזציה בעולם הערבי, שינוי פוליטי במגרב, הפזורה הפלסטינית, האסטרטגיות של מדינות ערב עם תנועות איסלאמיסטיות, ביטחון אזורי והמפרץ.
קודמאני עבדה גם כיועצת לתאגידים בינלאומיים שונים, סוכנויות ממשלתיות, מוסדות ומשרדים אירופיים, ועסקה בפרשנות ברשתות רדיו וטלוויזיה בינלאומיות, בנוסף היא כתבה מאמרי דעה קבועים בעיתונות הערבית, הצרפתית והבינלאומית.
ביוגרפיה > תפקיד פוליטי במרד הסורי 2011–2012

בעקבות המרד הסורי בשנת 2011 שהוביל למלחמת האזרחים בסוריה, קודמאני לקחה על עצמה תפקיד בולט באופוזיציה נגד ממשלת בשאר אל-אסד. היא כתבה באופן קבוע מאמרים המברכים על קריאתם של המפגינים לדמוקרטיה בסוריה וגינתה את "הדיכוי העז של בשאר אל-אסד והשימוש שלו באסטרטגיה עדתית כדי לערער את המרד".
ביולי 2011 פרסמה קודמאני מאמר שהופיע ב"ניו יורק טיימס" בו טענה כי המפתח להצלחת המרד הסורי טמון בצידוד של אוכלוסיית העלאווי כולה (ולא הצבא) במהפכה. היא הציעה שהאופוזיציה תציע ערבויות הגנה לקהילה העלאווית כדרך לעודד אותם "להסיר את תמיכתה" בממשלת אסד.
ביוגרפיה > תפקיד פוליטי במרד הסורי 2011–2012 > המועצה הלאומית הסורית

ב-15 בספטמבר 2011 הוכרזה רשמית על הקמת המועצה הלאומית הסורית. קודמאני מונתה לתפקיד דוברת המועצה שהייתה ארגון גג פוליטי המאגד קבוצות אופוזיציה מגוונות בתוך ומחוץ לסוריה. היא גם הייתה חברה בוועד המנהל יחד עם חברים נוספים באופוזיציה הסורית כמו בורהאן ע'ליון, עבדולבאסט סיידה, עבדולהאד אסטפו, האית'ם אל-מאלח, אחמד רמדאן, סמיר נשאר ומוחמד פארוק טייפור. היא הייתה קשורה לגוש הלאומי.
ב-28 באוקטובר 2011 הביעה את דאגותיה מכך שהתרחיש הלובי (עם ההדחה האלימה של מועמר קדאפי) יחזור על עצמו בסוריה. היא הזהירה מפני מיליטריזציה של הסכסוך ועמדה על כך שהמהפכה אינה עדתית אלא כוללת את כל פלגי החברה הסורית. היא גם שמה את תקוותיה בריבוי המעשים של אי ציות אזרחי.
בפברואר 2012 פרצה מחלוקת סביב השתתפותה של קודמאני בתוכנית טלוויזיה צרפתית בהשתתפות סופרים ישראלים, סרטון שצולם עוד ב-2008. הסרטון המוצג ביוטיוב מציג קטעים נבחרים מהתוכנית ומאשים את קודמאני בהגנת ישראל על כך שקבעה כי "אנחנו צריכים את ישראל באזור", תוך השמטת שאר המשפט שאומר "בתנאי שהיא תקבע את גבולותיה ותקבע תנאים ליחסים עם שכניה". בתגובה להאשמות אלו, פרסמה קודמאני תגובה בה הסבירה כי הסרטון מפוברק על מנת לפגוע במוניטין שלה שכן הוא הוציא את תשובותיה מהקשרן וחתך את כל מה שאמרה בהגנה על זכויות הערבים, המוסלמים והפלסטינים. היא תיארה את הסרטון הזה כלא יותר מאשר ניסיון של הממשלה לערער את יציבות המועצה הלאומית הסורית.
ביולי 2013 היא חתמה על מכתב פתוח לנשיא צרפת פרנסואה הולנד, הקוראת להקים אזור אסור לטיסה בסוריה.
בשנת 2022 הופיעה קודמאני בפומבי כחברה במועצת האמנה הסורית, יוזמה של חברה אזרחית סורית של משפחות, שבטים ומנהיגי קהילה הן מסוריה הנשלטת על ידי הממשלה והן מהפזורה הסורית.
ביוגרפיה > מותה

קודמאני נפטרה ב-2 במרץ 2023 בפריז, צרפת לאחר מאבק בסרטן השד.
פרסים והוקרה

2011 – פרס ריימונד ג'אוריס לפילנתרופיה חדשנית – על תפקידה בפיתוח יוזמת הרפורמה הערבית וקידום הדמוקרטיה בעקבות האביב הערבי.
2012 – אבירת לגיון הכבוד בצרפת.
ג'רמיין לנס

לנס במדי פ.ס.ו. איינדהובן, 2010
ג'רמיין מרשיאנו לנס (בהולנדית: Jeremain Marciano Lens; נולד ב-24 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן הולנדי ממוצא סורינאמי.
קריירה

לנס, יליד אמסטרדם, הצטרף ב-1997 לקבוצת הנוער ספרטאן, קבוצת חובבים מאמסטרדם. ב-2001 עבר למחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם וב-2002 עזב אותה ועבר לאלמרה. ב-2004 עבר לנס לקבוצת הנוער של א.ז. אלקמאר וב-2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. בעונת 2007/2008 הושאל לניימכן ובה קיבל יותר הזדמנויות אותן ניצל: הוא רשם 9 שערים ב-31 הופעות ובסיום העונה הוחזר לאלקמאר. בתחילת עונת 2008/2009 עבר לנס ניתוח ברגלו השמאלית שעיכב את חזרתו למגרשים, בעונה זו זכתה אלקמאר באליפות אולם תרומתו של לנס, שער אחד בשמונה משחקים, לא הייתה מכרעת. חילופי מאמנים בקבוצה סייעו ללנס להצליח יותר בעונת 2009/2010 בה רשם 32 משחקים ו-12 שערים.
ב-2010 עבר לנס לפ.ס.ו. איינדהובן הוא שמר על יציבות בדקות המשחק ובכיבוש שערים גם בשלוש העונות הבאות אותן העביר בקבוצה, וב-2013 נמכר לדינמו קייב האוקראינית.
ב-15 ביולי 2015 חתם לארבע שנים בסנדרלנד. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל לפנרבחצ'ה לעונה אחת. ב-6 באוגוסט 2017 הושאל לבשיקטש לעונה אחת, בסיום העונה חתם לארבע שנים בבשיקטש. ב-1 בפברואר 2021 הושאל לפתיח קארגומרוק הטורקית עד לסיום העונה.
קריירה > נבחרת הולנד

לנס רשם כמה הופעות בנבחרות הצעירות של הולנד. ב-2009 השתתף בטורניר עם סורינאם, אך מאחר שטורניר זה לא הוכר על ידי פיפ"א הותר לו לעבור ולייצג את הולנד. במאי 2010 זומן לראשונה לנבחרת ההולנדית הבוגרת, כשזו התכוננה למונדיאל 2010, אך לא השתתף במשחקיה ולא נכלל בסגל הכתומים לטורניר. לאחר המונדיאל רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כשלקח חלק במשחק ידידות נגד אוקראינה ואף כבש שער בכורה. למרות זאת, השתתף לנס במשחקים ספורים בלבד במוקדמות יורו 2012 ולא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר.
במוקדמות מונדיאל 2014 כבר היה ללנס חלק משמעותי בנבחרת הולנד. הוא כבש חמישה שערים ובישל חמישה נוספים והעפיל עם הנבחרת לטורניר עצמו. במונדיאל השתתף בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים.
תארים

אליפות הולנד: 2008/2009
מגן יוהאן קרויף: 2009
הגביע ההולנדי: 2010/2011
הגביע האוקראיני: 2013/2014, 2014/2015
אליפות אוקראינה: 2014/2015
בהמות (תנ"ך)

בהמות ולווייתן, תחריט מאת ויליאם בלייק
בהמות הוא שמו של יצור מיתולוגי בתנ"ך. יש המזהים אותו עם ה"תאו" שמופיע בתורה, ויש המזהים אותו כבריה בפני עצמו.
בספר איוב

בהמות מוזכר בתנ"ך בספר איוב, פרק מ', פסוקים ט"ו–כ"ד:
טו הִנֵּה-נָא בְהֵמוֹת, אֲשֶׁר-עָשִׂיתִי עִמָּךְ; חָצִיר, כַּבָּקָר יאכֵל.
טז הִנֵּה-נָא כחוֹ בְמָתְנָיו; וְאוֹנוֹ, בִּשְׁרִירֵי בִטְנוֹ.
יז יַחְפּץ זְנָבוֹ כְמוֹ-אָרֶז; גִּידֵי פַחֲדָו יְשׂרָגוּ.
יח עֲצָמָיו, אֲפִיקֵי נְחֻשָׁה; גְּרָמָיו, כִּמְטִיל בַּרְזֶל.
יט הוּא, רֵאשִׁית דַּרְכֵי-אֵל; הָעשׂוֹ, יַגֵּשׁ חַרְבּוֹ.
כ כִּי-בוּל, הָרִים יִשְׂאוּ-לוֹ; וְכָל-חַיַּת הַשָּׂדֶה, יְשַׂחֲקוּ-שָׁם.
כא תַּחַת-צֶאֱלִים יִשְׁכָּב-- בְּסֵתֶר קָנֶה וּבִצָּה.
כב יְסֻכֻּהוּ צֶאֱלִים צִלְלוֹ; יְסֻבּוּהוּ, עַרְבֵי-נָחַל.
כג הֵן יַעֲשׁק נָהָר, לא יַחְפּוֹז; יִבְטַח, כִּי-יָגִיחַ יַרְדֵּן אֶל-פִּיהוּ.
כד בְּעֵינָיו יִקָּחֶנּוּ; בְּמוֹקְשִׁים, יִנְקָב-אָף.
בתנ"ך עצמו מתואר בהמות כאוכל עשב גדול וחזק, אשר שוכב בסתר בין צמחי הביצה. אך התיאור התנ"כי אינו מספיק כדי לאפשר את זיהויו, ובמהלך השנים ניתנו פרשנויות רבות, לפיהן הבהמות הוא היפופוטם (ובעקבות כך נקבע השם "בהמות" כשם עברי להיפופוטם), פיל, קרוקודיל ואפילו דינוזאור. בסמיכות לבהמות מוזכר "לויתן", שגם זהותו אינה ברורה.
בספרות חז"ל

במדרש מסופר אודות קרב אדיר שעתיד להתחולל בין שור הבר (הנקרא במדרש "בהמות"), לבין הלוויתן הענק. מדובר בשור ולוויתן עצומי ממדים העתידים להתגלות לעתיד לבוא בלבד. בקרב זה ישחט הלוויתן את השור באמצעות סנפירו ואילו שור הבר ינגח בלוויתן וישחטו באמצעות קרניו. מבשר השור והלוויתן יעשה הקב"ה סעודה לצדיקים לעתיד לבוא.
בתוספתא על מסכת כלאים פ"א מונים חמישה דברים שנאמרו על שור הבר, המזהים אותו כ"בהמה":
חל עליו האיסור של "אותו ואת בנו"
אסור לאכול את חלבו
הוא כשר להקרבה על המזבח
הקרבתו מחויבת במתן מתנות
מותר לקנותו בכסף מעשר לזבחי שלמים (אבל לא לבשר תאווה)
מסקנת התוספתא על שור הבר היא
והרי הוא כבהמה לכל דבר
לשיטת רבי יוסי, שור הבר הוא ה"תאו" האמור בתורה, ולפיכך הוא מונה את היפוכם של חמשת הדברים המובאים לעיל ומגדיר אותו כ"חיה" ולא כ"בהמה". חכמים חולקים ומבהירים כי לשיטתם תאו - בריה לעצמו, ושור הבר - בריה לעצמו. (ולכן הוא אסור באיסור כלאים גם עם שור רגיל)
בתלמוד גורסים כי בעולם הבא האל יאכיל את צדיקי עם ישראל בבשרו של בהמות. על כך שאלו חז"ל: הדג כידוע, אינו זקוק לשחיטה. אבל השור לעומת זאת צריך שחיטה כשרה ובפרט אם הוא עתיד לשמש למאכל לצדיקים לעתיד לבא. ואם כן – כיצד יאכלו הצדיקים משור שנשחט על ידי לוויתן באמצעות סנפירו? הרי מלבד העובדה שאין כאן "שוחט" במובן הרגיל של המילה, הרי גם הסכין בה שוחטים חייב להיות ישר, חד וחלק. והרי זנבו של הלוויתן אינו ישר? על כך עונים חכמים כי לעתיד לבא "תורה חדשה מאתי תצא".
בספרים החיצוניים ובנצרות

בספר חנוך א' הלוויתן, בדומה לתיאמת, שוהה מתחת לפני הקרקע בשכבת מי תהום, ואילו בהמות מוצג כייצור זכרי המסתתר מזרחית לעדן במדבריות במקום ושמו דונדין:
וביום ההוא יהיו שני תנינים נפרדים תנין נקבה הנקרא לוויתן לשכון בתהומות ים על מעיינות המים.
והזכר שמו בהמות והוא ממלא בחזהו מדבר שממה ושמו דונדין אשר מקדם לגן ושם ישכנו הבחירים והצדיקים
אשר משם לוקח אבי הזקן השביעי לאדם האדם הראשון אשר ברא אדון הרוחות. ואבקש מאת המלאך האחר להראותני את כוח התנינים ההם איך נפרדו ביום אחד והשלכו האחד אל תהומות ים והשני אל ארץ יבשת המדבר.
בחזון עזרא בהמות ולויתן נבראו ביום החמישי לבריאה ומאוחר יותר נפרדו כל אחד למקומו, ובחזון ברוך א' עונה אלוהים לברוך ומתאר לו את העתיד להתרחש באחרית הימים. בהמות יתגלה ובשרו ובשר הלוויתן יחולקו כשלל לראויים ביותר. חזון ברוך א' פרק כט 4: "ובהמות יגלה ממקומו ולויתן יעלה מן הים הם שני התנינים הגדולים אשר בראתי ביום החמישי לבריאה ואשמרם עד הזמן ההוא ואז יהיו מאכל לכל אשר יישארו".
בחזון יוחנן פרק 13 ניכרת השפעת מוטיבים תנכיים הקשורים באגדת בהמות ולוויתן. מפלצת אחת תצא מן הים (פרק 13 פסוק 1): "ואהי עמד על-חול הים וארא חיה עלה מן-הים", ומפלצת אחרת (בהמות) מן היבשה (פרק 13 פסוק 11): "וארא חיה אחרת עלה מן-האדמה ולה שתי קרנים כקרני השה ומדברת כתנין".
בעידן המודרני

המחקר סבור כי בדמות ניכרים הדים לאגדות מיתיות מהמזרח הקדמון, מספר פרשנים נטו להתייחס לבהמות כיצור מיתולוגי, בעוד שאחרים ביכרו לייחס ליצור תכונות של חיה מן הטבע המוכר לאדם.
ההתייחסויות המודרניות לבהמות מתחלקות לשלוש קטגוריות:
בעידן המודרני > בהמות כחיה, מן הטבע המוכר לאדם

החל מהמאה השבע עשרה החלו חוקרי תנך ותאולוגיה להגדיר את החיה המסתורית כהיפופוטם. הנחה זו הוצעה לראשונה על ידי סמואל בושאר[דרוש מקור] והתקבלה על ידי חוקרים בני התקופה.
התאולוג א. קיל (1978)[דרוש מקור] מצא ראייה מתחום האיקונוגרפיה המצרית המתארת את מלך מצרים כהתגלמות האל הורוס המכניע את יריבו האל סת הנראה בדמות היפופוטם אדום.
מאוחר יותר החלו לצוץ השערות אחרות לגבי מהות החיה, בושאר עצמו דחה את ההצעה לזיהוי בהמות כפיל.
ג.ר. דריוור (1956)[דרוש מקור] טען שבהמות הוא קרוקודיל, חיזוק לרעיון זה נמצא בתרגום האנגלי החדש לתנך איוב פרק 40.
קוארוויאר (1975)[דרוש מקור] הציע לזהותו כתאו מים.