stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'ירונה (כדורגל)
היסטוריה

ז'ירונה נוסדה בשנת 1930, בבית קפה בעיר, לאחר שקבוצת Unió Esportiva Girona פורקה עקב בעיות כלכליות. הקבוצה החלה את דרכה בליגה הקטלאנית, ובשנת 1933 העפילה לליגה השלישית בספרד. כבר בעונתה הראשונה העפילה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה, והתקבעה כקבוצת צמרת.
בעונתה השנייה, בשנת 1936, זכתה במקום הראשון בליגה השנייה, אך עקב היותה של הליגה מחולקת לבתים, מקום זה הקנה לה רק מקום בבית הגמר, בו סיימה במקום החמישי בלבד ולא עלתה לליגה הבכירה.
בשנת 1943 ירדה ז'ירונה בחזרה לליגה השלישית, ועד סוף שנות ה-50 שיחקה בליגה השנייה במשך שש עונות בלבד. את העשורים הבאים בילתה הקבוצה לרב בליגה הרביעית, אך לא מעט גם בליגה השלישית. בשיא השפל ירדה אף לליגות המחוזיות, אך עלתה משם תוך זמן קצר.
בתום עונת 2007/2006 עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השלישית, וכבר בעונת החזרה סיימה במקום הראשון בבית שלה. בפלייאוף עברה את ברקאלדו ואת סאוטה ועלתה לליגה השנייה, לראשונה מאז שנת 1959.
בארבע שנותיה הראשונות מאז העלייה נאבקה נגד ירידתה לליגה השלישית, אך שרדה. בתום עונת 2013/2012 סיימה ז'ירונה לראשונה במקום הרביעי המוליך לפלייאוף העלייה לליגה הראשונה. בחצי הגמר עברה את קבוצת אלקורקון, אך בגמר הפסידה פעמיים לאלמריה וכשלה בעליית הליגה. בעונה שלאחר מכן שבה לקרבות התחתית ושרדה בליגה במחזור האחרון, כאשר סיימה במקום ה-16.
בעונת 2015/2014 הייתה הקבוצה בצמרת הגבוהה, כשהיא מועמדת לעלות לליגה הבכירה. אך בסיום העונה הסדירה ספגה שער שוויון מאוחר מול לוגו, שער שהעלה את ספורטינג חיחון ישירות במקומה. ז'ירונה נשלחה במקום זאת לפלייאוף שוב, כאשר במשחק הראשון בחצי הגמר היא מביסה את ריאל סרגוסה במשחק החוץ 0–3, אך במשחק הגומלין הפסידה באצטדיונה הביתי 1–4 והודחה ממשחקי הפלייאוף.
כמו בעונה הקודמת בה העפילה למשחקי הפלייאוף, גם את עונת 2015/2016 החלה ז'ירונה בתחתית, אך בחצי השני של העונה חל שיפור גדול בכושרה והיא סיימה את העונה הסדירה במקום הרביעי. בחצי גמר הפלייאוף הפסידה במשחק הראשון לקורדובה בתוצאה 1–2, אך חזרה מפיגור במשחק השני כדי לנצח בתוצאה 1–3 לאחר הארכה. ניצחון זה העניק לה כרטיס לגמר מול אוסאסונה, לה הפסידה בתוצאה המצטברת 1–3.
בעונת 2016/2017 הצליחה הקבוצה להשיג את הכרטיס ללה ליגה, לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה. ב-23 באוגוסט 2017 נרכשה על ידי קבוצת סיטי פוטבול המחזיקה במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג ועל ידי קבוצת רכישה בראשות פרה גוארדיולה, אחיו של פפ גוארדיולה.
בעונתה הראשונה אי פעם בליגה הראשונה סיימה במרכז הטבלה, במקום העשירי, אך בסיום עונת 2018/2019 סיימה במקום ה-18 ונשרה חזרה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2021/2022 העפילה דרך הפלייאוף בחזרה ללה ליגה לאחר ניצחון על טנריפה.
בתחילת עונת 2023/2024 העפילה לראשונה אי פעם לראש טבלת הליגה בסיום המחזור השביעי, זאת לאחר שישה ניצחונות ותוצאת תיקו אחת, ואת חצי העונה סיימה במקום השני בשוויון נקודות עם ריאל מדריד, בסיום העונה סיימה במקום השלישי בעונה הטובה ביותר בתולדותיה והעפילה לראשונה לליגת האלופות.
הערות שוליים

↑  אלון בן גיגי, ‏הכירו את הקבוצות שנרכשו ע"י בעלים באמירויות, באתר ONE‏, 10 בספטמבר 2020
↑  ‏ולנסיה סיימה רביעית, סביליה וחטאפה בליגה האירופית, באתר ספורט1, 18 במאי 2019
↑  אחרי 3 שנים: ג'ירונה חזרה לליגה הראשונה בספרד, באתר ONE‏, 19 ביוני 2022
↑  "לא מקרי": ג'ירונה בראש הליגה הספרדית, באתר ערוץ הספורט, 28 בספטמבר 2023
↑  Players, www.gironafc.cat (באנגלית)
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 310681149   WorldCat (עם VIAF): 310681149
דרך ארץ (מפלגה)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 שם רשמי:  דרך ארץ בראשות יועז הנדל וצבי האוזר
 מייסד:  יועז הנדל וצבי האוזר
 מנהיגים:  יועז הנדל וצבי האוזר
 תקופת הפעילות:  29 במרץ 2020 – הווה (4 שנים)
 אפיון:  מפלגת ימין פוליטי בישראל לאומית-ממלכתית ליברלית
 אידאולוגיות:  ציונות  ממלכתיות  ליברליות
 כנסות:  23-24
 ממשלות:  35-36
 שיא כוחה:  2 - כסיעת פורשים (2020)
 שפל כוחה:  1 (2021)
 רשימה פוליטית:  תקווה חדשה (2021-2022) הרוח הציונית (2022)
 נוצרה מתוך:  תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 
מייסדי סיעת דרך ארץ
דרך ארץ היא מפלגת ימין ישראלית שהוקמה על ידי חברי הכנסת יועז הנדל וצבי האוזר, לאחר שהשניים פרשו ממפלגת תל"ם שברשימת יש עתיד – תל"ם, הסיעה של שניהם חתמה עם כחול לבן על הסכם ולפיו "יפעלו בכנסת ובממשלה כסיעה אחת לכל דבר ועניין, בהנהגתו של גנץ". בבחירות לכנסת ה-24 המפלגה רצה במסגרת רשימת תקווה חדשה. במשך הבחירות לכנסת ה-25 מנהיגי הרשימה התכוונו לרוץ יחד עם ימינה של איילת שקד אך בהמשך התחרטו והודיעו על פרישה.
אודות הסיעה

ב-2 במרץ 2020 התקיימו הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, במסגרתן נבחרו לכנסת האוזר והנדל, כחלק ממפלגת תל"ם, ברשימת "כחול לבן". בתגובה לפרסומים באמצעי התקשורת כי "כחול לבן" תפנה להקים ממשלת מיעוט בשיתוף עם הרשימה המשותפת, הודיעו האוזר והנדל כי יתנגדו לממשלה הנשענת על הרשימה המשותפת, "החותרת תחת יסודותיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית".
לאחר שכתוצאה מהתנגדותם הוסרה מהשולחן האפשרות להקמת ממשלת מיעוט, ראש הרשימה, בני גנץ, שקיבל מנדט מנשיא המדינה להרכבת ממשלה, ניהל משא ומתן להצטרפות לממשלת אחדות עם ראש הממשלה בנימין נתניהו. בתגובה הגישה מפלגת תל"ם בקשה להתפצל מ"כחול לבן". האוזר והנדל, שתמכו בכניסה לקואליציה, הגישו בעצמם בקשה להתפצל ממפלגת תל"ם. ב-29 במרץ 2020 אישרה הוועדה המסדרת את הפיצול של האוזר והנדל מתל"ם תחת שם הסיעה - "דרך ארץ", והם הצטרפו לממשלת ישראל השלושים וחמש. הסיעה חתמה עם כחול לבן על הסכם ולפיו "יפעלו בכנסת ובממשלה כסיעה אחת לכל דבר ועניין, בהנהגתו של גנץ".
לפי חבר הסיעה, יועז הנדל, הסיעה דוגלת בימין ממלכתי, אחדות עם ישראל, "יגאל אלוניות", בלי מונופול חרדי על דת ומדינה ושמירה על איזונים ובלמים בין הרשויות. הסיעה פעלה יחד עם סיעות העבודה וכחול לבן כמפלגה אחת ואף השתתפו איתן בישיבות סיעה וגם בהסכמים קואלציונים. הנדל והאוזר, מייסדי וחברי המפלגה לקחו חלק מהתפקידים של כחול לבן במסגרת ההסכמים הקואלציונים לממשלת ישראל ה-35 יחד עם סיעת העבודה שלקחה גם היא שני שרים. בממשלה זו, כיהן הנדל כשר התקשורת והאוזר כיו"ר ועדת חוץ וביטחון.
בהתאם לסעיף 13 לחוק מימון מפלגות, כנוסחו בעת הקמתה של סיעת "דרך ארץ", לא הייתה הסיעה זכאית למימון מפלגות, אך כחלק מהחקיקה שאושרה לקראת הקמתה של ממשלת ישראל ה-35 אושר גם תיקון לסעיף זה, כהוראת שעה, המעניק מימון מפלגות (בסך כ-6 מיליון ש"ח) גם לסיעת "דרך ארץ".
ביוני 2020 פנו הנדל והאוזר לרשם המפלגות לשם רישום מפלגת "דרך ארץ".
בספטמבר 2020 הצטרף למפלגה ראש מועצת שהם, איתן פטיגרו ובהמשך גם ראש המועצה המקומית אורנית ניר ברטל וראש מועצת רמת הנגב, ערן דורון. המפלגה הצטרפה אל ההסתדרות הציונית העולמית ונציגיה חברי בקונגרס הציוני הל"ח שהחל בפעילותו בנובמבר 2020.בין צירי המפלגה בקונגרס הציוני מכהנים גם ניר ברטל, וערן דורון.
בדצמבר 2020 הודיעו הנדל והאוזר כי בבחירות הקרובות סיעת "דרך ארץ" תצטרף למפלגת "תקווה חדשה" שהקים גדעון סער. יועז הנדל שוריין במקום 4 וצבי האוזר במקום 8.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש המפלגות תקווה חדשה וחוסן לישראל חתמו על הסכם ריצה משותפת ללא "דרך ארץ".
ב-27 ביולי 2022 התאחדו הימין החדש ודרך ארץ לרשימת הרוח הציונית. עם זאת בהמשך התפרקה הרשימה והנדל והאוזר הודיעו על פרישה מהפוליטיקה.
מצע המפלגה > ביטחון

שמירה על גבולות ישראל תחילה. דרך ארץ מחויבת לביטחון תושבי הארץ ולשגרת חיים תקינה של תושבי הגבולות. חברי מפלגת דרך ארץ רואים כמטרה עליונה את ביסוס ההתיישבות בגליל ובנגב, ביהודה ושומרון, רמת הגולן ובבקעת הירדן, וחיבורם לתשתיות מתקדמות בתקשורת ובתחבורה. דרך ארץ רואה בחשיבות עליונה את פירוז רצועת עזה מטילים במערכה הבאה.
מצע המפלגה > ציונות

דרך ארץ מכירה ומתגאה בזכותו של העם היהודי לחיות כלאום עצמאי בארץ ישראל, זאת תוך מתן שוויון זכויות אזרחיות מלא למיעוטים החיים בישראל. המפלגה מעודדת פעילות ציונית מעשית ועליית יהודים לארץ
מצע המפלגה > התיישבות

דרך ארץ תומכת בשלמות העם והארץ, ומעודדת התיישבות ועבודה בכל חלקי הארץ. דרך ארץ רואה חשיבות בהתיישבות באזורי הגבולות ופיתוח החקלאות והתעשייה באזורים אלו, שאותם הם מחשיבים כאזורי המגן של מדינת ישראל.
חברי הכנסת

| כנסת | מושבים | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הכנסת ה-23 (2020) | 2 / 120 | יועז הנדל, צבי האוזר | התפצלה ממפלגת תל"ם (חלק מרשימת יש עתיד – תל"ם דאז) שקיבלה 5 מנדטים. הסיעה חתמה עם כחול לבן על הסכם ולפיו "יפעלו בכנסת ובממשלה כסיעה אחת לכל דבר ועניין, בהנהגתו של גנץ". |
| הכנסת ה-24 (2021) במסגרת תקווה חדשה | 1 / 1201 מתוך 6 מנדטים | יועז הנדל, צבי האוזר | במסגרת תקווה חדשה לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, הפסיק שר התקשורת הנדל את חברותו בכנסת במסגרת החוק הנורווגי, ובמקומו נכנס צבי האוזר. |
הערות שוליים

↑  נינה פוקס ומורן אזולאי, אושר פיצול "כחול לבן", גנץ ישמור על שם הסיעה, באתר ynet, 29 במרץ 2020
↑  נינה פוקס, יש להם בעיה משותפת: כך הפכו האוזר והנדל למחסום בפני ממשלת המיעוט, באתר ynet, 14 במרץ 2020.
↑  אריק בנדר, ‏הוועדה המסדרת אישרה את בקשת יש עתיד להתפלג מכחול לבן, באתר מעריב אונליין, 29 במרץ 2020
↑  גדעון אלון, הפסד ללפיד ויעלון: גנץ יישאר עם השם "כחול לבן"; הנדל והאוזר עוזבים את תל"ם, באתר ישראל היום, 29 במרץ 2020.
↑  חזקי ברוך, אושר פיצול "כחול לבן", באתר ערוץ 7, 29 במרץ 2020.
↑  נינה פוקס ומורן אזולאי, אושר פיצול "כחול לבן", גנץ ישמור על שם הסיעה, באתר ynet, 29 במרץ 2020
↑  אריק בנדר, יועז הנדל מציג את המצע והתכנית הרעיונית של "דרך ארץ", באתר טוויטר, ‏16 באפריל 2020
↑  חוק ממשלת חילופים (תיקון חקיקה והוראת שעה), התש"ף-2020, ספר החוקים 2795 מ-7 במאי 2020
↑  הודעה על הגשת בקשה לרישום מפלגה בפנקס המפלגות, ילקוט הפרסומים 8931, 22 ביוני 2020, עמ' 6751
↑   חגי עמית, האוזר והנדל גייסו למפלגתם את ראש העיר שהם, באתר TheMarker‏, 9 בספטמבר 2020
↑  אלעד הומינר, חדשות כיפה, ‏ראש מועצת אורנית מצטרף למפלגת דרך ארץ,  באתר כיפה, 14 בספטמבר, 2020 16:46
↑  הקונגרס הציוני הל"ח – תשפ"א - The 38 Zionist Congress - 2020 - צירים באתר ההסתדרות הציונית העולמית
↑  הנדל והאוזר מצטרפים לגדעון סער: "נתניהו ממשיך לפלג בזמן משבר", באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2020
↑  נינה פוקס ומורן אזולאי, אושר פיצול "כחול לבן", גנץ ישמור על שם הסיעה, באתר ynet, 29 במרץ 2020
| סיעות הכנסת העשרים ושלוש |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד (הליכוד, כולנו) • כחול לבן (חוסן לישראל) • ש"ס • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) • העבודה • גשר • הבית היהודי |  |
| אופוזיציה | יש עתיד – תל"ם (יש עתיד, תל"ם) • הרשימה המשותפת (חד"ש, רע"מ, בל"ד, תע"ל) • ימינה (הימין החדש, האיחוד הלאומי – תקומה) • ישראל ביתנו • מרצ • דרך ארץ |  |
| סיעות הכנסת העשרים וארבע |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | יש עתיד • כחול לבן (חוסן לישראל) • ימינה (הימין החדש) • העבודה • ישראל ביתנו • תקווה חדשה  (תקווה חדשה, דרך ארץ) • מרצ • רע"מ |  |
| אופוזיציה | הליכוד • ש"ס • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) • הציונות הדתית (האיחוד הלאומי – תקומה, עוצמה יהודית, נעם) • הרשימה המשותפת (בל"ד, חד"ש, תע"ל) |  |
מוחמד באקר קאליבאף

מוחמד באקר קאליבאף (בפרסית: محمدباقر قالیباف, נולד ב-23 באוגוסט 1961) הוא איש צבא לשעבר ופוליטיקאי איראני המכהן כיו"ר הפרלמנט של הרפובליקה האסלאמית של איראן משנת 2020.
כיהן כראש עיריית טהראן, בירת איראן, מספטמבר 2005 עד אוגוסט 2017. לפני כן שירת שנים רבות במשמרות המהפכה של איראן כמפקד דיוויזיה, מפקד חיל האוויר ומפקד כוחות המשטרה של איראן.
נעוריו ותחילת דרכו

נולד ב-23 באוגוסט 1961 בטורקבה, עיירה קטנה ליד העיר משהד, לאם ממוצא פרסי ולאב כורדי.
כסטודנט סיים קאליבאף תואר ראשון בגאוגרפיה אנושית מאוניברסיטת טהראן, תואר שני בגאוגרפיה אנושית מאוניברסיטת אזאד האסלאמית, ודוקטורט בגאוגרפיה פוליטית מאוניברסיטת תרביאת מודרס.
קריירה צבאית

בגיל 19 שירת בצבא כמפקד במהלך מלחמת איראן-עיראק ולאחר מכן מונה למפקד דיוויזיית ראסולוללה. כשהיה בן 22 כבר מונה לפקד על גדודי נאסר, ולאחר המלחמה הוא נבחר לשרת כסגן מפקד כוח הבסיג'.
קאליבאף קיבל דרגת גנרל בשנת 1996 לאחר שסיים תואר שני בגאוגרפיה פוליטית. בשנת 1998 מונה למפקד חיל האוויר של משמרות המהפכה.
בעת שירותו ארוך השנים במשמרות המהפכה יצר חברות קרובה עם המפקד העולה דאז, גנרל קאסם סולימאני.
מאוחר יותר, בבחירות לנשיאות איראן ב-2013, דווח כי סולימאני הצביע בעד קאליבאף, שייצג את האינטרסים של ותיקי משמרות המהפכה, נגד המועמד המתון חסן רוחאני, שבסופו של דבר ניצח.
במהלך הפגנות הסטודנטים בשנת 1999, כמפקד חיל האוויר, קאליבאף היה אחד מ-24 מפקדי משמרות המהפכה ששלחו מכתב איום לנשיא הרפורמיסטי מוחמד ח'אתמי, לפיו אם יאפשרו להפגנות להימשך, הם ייקחו את העניינים לידיהם.
קריירה צבאית > מפקד משטרת איראן

בעקבות ההפגנות ב-1999, הוא מונה למפקד כוחות המשטרה האיראניים על ידי המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, במקום המפקד הקודם, שהודח במהלך ההפגנות. לאחר שהפך למפקד המשטרה, יזם רפורמות ותהליכי מודרניזציה במשטרה, במטרה להנגיש את המשטרה לציבור הרחב.
באפריל 2005 התפטר מכל תפקידי הצבא והמשטרה בשל כוונתו לרוץ בבחירות לנשיאות איראן.
קריירה פוליטית

כאחד מהמועמדים בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2005, הוא נחשב כמי שזוכה לפופולריות בקרב כמה פלגים מהשמרנים. עם זאת, הוא הפסיד בבחירות למחמוד אחמדינז'אד, והצליח להגיע רק למקום הרביעי.
לאחר שהפסיד במרוץ לנשיאות, הוא התמודד לראשות עיריית טהראן. ב-4 בספטמבר 2005, הוא נבחר לכהן כראש העיר הבא על ידי מועצת העיר של טהראן, ובכך ירש בתפקיד את מחמוד אחמדינז'אד. בשנת 2007, הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה לאחר שקיבל במועצת העיר 12 קולות וללא מתנגדים.
לפי חברת החדשות בלומברג, הוא ניצל את תפקידו כראש עיר "כדי לטפח מוניטין של פוליטיקאי ביצועיסט".
בשנת 2008, הוא הכריז על תמיכתו בדיאלוג עם ארצות הברית כפי שהציע ברק אובמה. וטען כי, "הקהילה העולמית, החברה האיראנית והחברה האמריקנית ירוויחו משיחות מסוג זה".
בספטמבר 2013 הוא נבחר לראשות העיר לקדנציה נוספת לאחר שניצח את האשמי בסיבוב שני עם 51.6% מהקולות.
בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2013 הוא הגיע למקום השני עם 16% מהקולות והפסיד לחסן רוחאני.
בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 2017 הוא פרש מהמירוץ ימים לפני הבחירות ולא התמודד לבסוף.
קאליבאף נחשב למנהיג הרוחני של מפלגת הקידמה והצדק של איראן, ומכהן כחבר בפרלמנט האיראני וכיו"ר הפרלמנט משנת 2020.
בשנת 2024 לאחר מותו של נשיא איראן אבראהים ראיסי בהתרסקות מסוק, הכריז קאליבאף על התמודדותו לנשיאות, ומועמדותו אושרה על ידי מועצת שומרי החוקה.
במהלך קמפיין הבחירות קאליבאף הציג את עצמו כמנהל חזק עם רקורד מוכח. הוא הדגיש את מעמדה האזורי והבינלאומי של איראן, עמידותה בפני מלחמות וסנקציות, והתקדמותה בתחומים שונים. הוא תיאר את הישגיו בעבר בתחומי הביטחון, תחבורה, תשתיות ורפורמות, ואת כוונתו להמשיך ולפתור בעיות כלכליות, חברתיות ובריאותיות, והבטיח לפעול בתוקף ובכוח לשיפור מצב המדינה.
בבחירות שנערכו ב-28 ביוני 2024 הצליח לקבל רק כ-14 אחוזים מקולות הבוחרים, השיג את המקום השלישי בלבד, ולא עלה לסיבוב השני.
האשמות בשחיתות

במהלך כהונתו כראש עיריית טהראן הואשם בשימוש בקשריו כמפקד לשעבר במשמרות המהפכה כדי לכסות על פרשיות שחיתות שהתרחשו בטהראן במהלך כהונתו.
אסחאק, בנו של קאליבאף, ניסה להשיג תושבות קבע קנדית. כאשר נודע הדבר לציבור, קמה מחאה בקרב מתנגדי משטר איראנים, שהצטרפו לעצומה המבקשת מממשלת קנדה לא להעניק את האשרה. בפברואר 2024 נדחתה בקשת התושבות הקבועה של אסחאק קאליבאף. על פי ההודעה לתקשורת, בקשתו נדחתה מכיוון ש"המשטר האיראני עוסק בפעולות טרור והפרות של זכויות אדם, ואנו עומדים לצד העם האיראני".
בנוסף, מואשם קאליבאף בהתאכזרות ושימוש באש חיה נגד מפגינים מתנגדי המשטר האיראני, במהלך שירותו כמפקד המשטרה וכהונתו כראש עיריית טהראן.
חיים אישיים

בשנת 1982 התחתן עם זהרה סאדאת מושיר, ולהם שלושה ילדים. כאשר כיהן כראש עיריית טהראן, מושיר הצטרפה לבעלה כיועצת וממונה על ענייני הנשים בעירייה.
הערות שוליים

↑  Mohammad Baqer Ghalibaf – Mayor of Tehran". City Mayors, 22-01-2008
↑  Biography of the 6th President of the Islamic Parliament of Iran, 27-10-2016
↑  The Shadow Commander: Soleimani, the US, and Iran's Global Ambitions, 2020
↑  Ahmadinejad's Foreign Policy, 2007
↑  The Paradoxical Politician, 18-08-2010
↑  Defying Iran Sanctions Propels Tehran Mayor Before Vote, 04-02-2013
↑  ראש העיר טהרן פרש מהמרוץ לנשיאות איראן, באתר ynet, 15 במאי 2017
1 2  סוכנויות הידיעות, הבחירות באיראן: אחמדינג'אד נפסל, קליבף הקיצוני אושר ומסתמן כמועמד הבולט, באתר ynet, 9 ביוני 2024
↑  قالیباف: از تورم و گرانی شرمنده‌ایم, 16-06-2024
↑  Exclusive: Documents Show Guards Took Over Lands in Tehran by Force, 24-04-2022
↑  Canadian Visa Bid Exposes Wealth Of Iran Parliament Speaker's Son, 2024
גילי מוסינזון

| --- | --- |

גיל מוסינזון, 2017
 לידה:  29 בספטמבר 1978 (בן 46) תל אביב, ישראל
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מ'
 קבוצות כשחקן
 1995–1998   2000–2001   2001–2002   2002–2003   2003   2003–2004   2004–2006   2006–2008   2008–2009   2009   2012   2012–2013   2013–2014   2014–2017:  הפועל תל אביב   מכבי חדרה  עירוני רמת גן   הפועל תל אביב  הפועל רמת השרון  מכבי ראשון לציון  הפועל תל אביב  הפועל גליל עליון  מכבי ראשון לציון  הפועל גליל עליון/קצרין  אליצור יבנה   אליצור אשקלון   מכבי קריית גת   מכבי בת ים   אליצור גבעתיים
גיל משה (גילי) מוסינזון (נולד ב-29 בספטמבר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומפיק סרטי פורנוגרפיה. בנו של הסופר והמחזאי יגאל מוסינזון.
ביוגרפיה

מוסינזון הוא בנו של הסופר יגאל מוסינזון, ובנה של היוצרת והמורה לאמנות חנה מוסינזון. אחיה של רנן מוסינזון, פעילה חברתית ואשת תקשורת, הגדולה ממנו בשנה. גילי הוא בוגר תיכון עירוני ה' בתל אביב ובוגר לימודי מאמני - כדורסל בווינגייט. היה נשוי בעבר ומנישואים אלו נולדו תאומים. בן דודן של ורד מוסנזון, משוררת וקופירייטרית, והסופרת דבורה עומר.
מוסינזון שיחק בקבוצת הפועל תל אביב ובהמשך, בקבוצות אחרות. עם זאת, העיד על עצמו כאוהד של "הפועל תל אביב" ושל הקבוצה שהקימו אוהדיה, "הפועל אוסישקין". את שירותו הצבאי עשה כספורטאי מצטיין.
מוסינזון החל לשחק בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בעונת 1996/1997, שבסיומה ירדה לליגה השנייה. במהלך עונת 1997/1998 סבל מפציעה בברכו, שהשביתה אותו מפעילות ספורטיבית לשנתיים.
ב-1998 סיים בהצלחה את בי"ס למאמנים במכון וינגייט וקיבל תעודת מאמן כדורסל מוסמך מטעמם.
בשנת 2000 חזר לשחק כדורסל, בקבוצת מכבי חדרה, ובעונה שאחריה עבר לעירוני רמת גן. אחד האירועים הזכורים מעונה זו ושאינם קשורים בכדורסל, היא התקרית שבה השליך מאמן הקבוצה, ארז אדלשטיין, את לוח המשחק לעברו של מוסינזון, לאחר שזה סירב להחליף את נעליו, וגרם לפציעתו.
ב-2002 חזר מוסינזון להפועל תל אביב, אך סיים את העונה ברמת השרון. אחרי עונה אחת במכבי ראשון לציון חזר לסיבוב שלישי בהפועל, שנמשך שתי עונות. ב-2006 שוחרר מהקבוצה, יחד עם יתר שחקניה הבכירים, עקב המשבר הניהולי שחוותה, ושהביא גם לירידתה הוולונטרית לליגה הלאומית.
מוסינזון היה אמור לפתוח את עונת 2006/2007 בהפועל גלבוע/עפולה, אך נפצע ולא פתח את העונה. כשהחלים מפציעתו, חתם בהפועל גליל עליון. בעונת 2008/2009 שב למכבי ראשון לציון, וחרף פתיחה מוצלחת של העונה, הושעה לאחר שהסתכסך עם המאמן מיקי דורסמן ועל אף זאת נבחר בסוף העונה ל"מלך הסלים הישראלי" (באתר "ספסל"). בסיום עונה זו הצטרף לקבוצת הפועל גליל עליון/קצרין מהליגה הארצית, אך לא הספיק לשחק בשורותיה. לאחר שהתברר כי הוא סובל מקרע במניסקוס, החליט לקחת חופש מכדורסל ולא לעבור סדרת ניתוחים נוספת. בעונת 2012–2013 החלים מהפציעה וחתם בקבוצת אליצור יבנה מהליגה הלאומית, אך כעבור כמה חודשים עזב את הקבוצה וחתם באליצור אשקלון מליגת העל, וכעבור כמה חודשים שוחרר עקב התנהגותו, אך לאחר כחודש חתם בשנית בקבוצה עד לסיום העונה.
ב-25 בפברואר 2013 הסתבך מוסינזון בתקרית בסיום משחקה של קבוצתו מול הפועל ירושלים. בסיום משחק זה, בו הפסידה קבוצתו, זרק מוסינזון כדור על מאמנה של ירושלים, שרון דרוקר, וכן התעמת עם מאמן הכושר של הקבוצה. בעקבות האירוע, הושעה מוסינזון עד לסיום העונה.
ב-23 בספטמבר 2013 חתם מוסינזון במכבי קריית גת מהליגה הארצית. בסיום העונה עלתה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-1 בספטמבר 2014 חתם מוסינזון במכבי בת ים מהליגה הארצית.
מוסינזון שימש כמאמן ילדים בהפועל תל אביב, ובאוגוסט 2016 פרסם כי הוא פוטר מתפקידו.
בשנים האחרונות מאמן בליגת המכללות לכדורסל ומאמן את נבחרת הכדורסל של מכללת שנקר.
בשנת 2023 חזר גילי מוסינזון לשחק כדורסל במדי אליצור גבעתיים מהליגה הארצית.
ביוגרפיה > נבחרת ישראל

מוסינזון שיחק בנבחרת הנוער ב-1996 ובנבחרת העתודה שהגיעה למקום העשירי באליפות אירופה בשנת 1998. הוא רשם הופעה אחת במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק מול נבחרת דנמרק בשנת 2002.
ביוגרפיה > בטלוויזיה

פרט לכדורסל ופרשנות ספורט בטלוויזיה, עוסק מוסינזון כתחביב במוזיקה (למד פסנתר אצל פרופ' ישראלה מרגלית אלמנתו של השחקן מאיר מרגלית) ובדוגמנות, והשתתף במספר תוכניות טלוויזיה. הוא מחברי להקת "הירקון 70", בה הוא מנגן על קלידים ושר ראפ. בשנת 2005 הנחה את פינת המוזיקה בתוכנית "זמן תרבות" בטלוויזיה החינוכית, וב-2006 היה אחד המשתתפים בתוכנית הכישרונות של ערוץ 10, "דה שואו", שירדה מהמסכים לאחר פרקים ספורים.
מוסינזון הוזכר לא פעם בסדרת הטלוויזיה "הרצועה", כיריבו של קפטן סלומוניקו, ואף השתתף בפרק סיום העונה השלישית.
בעונת 2010/11, שימש מגיש במגזין הכדורסל חמישיות בערוץ הספורט.
בשנת 2012 השתתף מוסינזון בעונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית אנסטסיה שפירו. השניים הודחו בהדחה הראשונה.
ב-2013 השתתף בתוכנית "מה שקורה באילת VIP" אשר משודרת בערוץ 24.
בינואר 2019 השתתף בעונת VIP השלישית של האח הגדול. כעבור שבוע היה למודח הראשון מהבית.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל VIP במקצה 2 והגיע למקום התשיעי.
ביוגרפיה > פורנוגרפיה

בעשור השני של המאה ה-21 החל להפיק סרטי פורנוגרפיה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום התשיעי ברשימת מפלגת "ארץ חדשה".
בספטמבר 2013 התחתן עם האמנית נירית אהרוני ברהאמס, אך לאחר מספר חודשים, השניים התגרשו.
במאי 2015 יצא מהארון בדף הפייסבוק שלו כביסקסואל. בדבריו תקף את ההומופוביה הקשה בספורט, המונעת מספורטאים לצאת מהארון. החזיק במערכת יחסים עם הדוגמנית סתיו סטרשקו. בנובמבר 2015 יצא עם המגישה שלמור שטרוזמן. ביולי 2019 פרסם שיצא גם עם הזמרת דנה אינטרנשיונל, המנחה אסי עזר והשחקנית רונה לי שמעון. אינטרנשיונל הכחישה זאת.
מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

1 2  שרון שפורר, הפורנו ה"פמיניסטי" של גילי מוסינזון: 40 גברים מבצעים אקט מיני באישה עם רקע פסיכיאטרי קשה, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 6 ביולי 2021
↑  גילי מוסינזון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  יצחק ויסהוף, גילי מוסינזון הודיע על פרישה מכדורסל, באתר nrg‏, 6 בדצמבר 2009
↑  רועי גלדסטון וזיו אברג'יל, ‏גילי מוסינזון נחתך מאשקלון, לא הגיע למשחק מול מכבי ת"א, באתר ערוץ הספורט, 14 בינואר 2013
↑  ימשיך לכדרר: גילי מוסינזון חתם במכבי בת ים, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2014
↑  "האח הגדול VIP" - הכירו את הדיירים שנכנסו לבית המפורסם, באתר מעריב אונליין, 12 בינואר 2019
↑  ארץ חדשה - החזית להפלת שלטון ההון, באתר ועדת הבחירות המרכזית
↑  ספי קצב, ‏"אני הכי פזיז באהבה", באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2013
↑  גילי מוסינזון יצא מהארון: סליחה שלא דיברתי בזמן, באתר ONE‏, 13 במאי 2016
↑  ערן סויסה, גילי מוסינזון: "שכבתי עם דנה אינטרנשיונל", באתר ישראל היום, 4 ביולי 2019
↑  נועם כהן, ‏"אני רואה קשר בין הפוסט שלי לבין ביסקסואלים שמעזים לצאת מהארון", באתר "Time Out ישראל", 6 ביוני 2017
חי (אלבום של עפרה חזה)

חי הוא אלבום הסולו החמישי של עפרה חזה. כשהיא בשיא הקריירה הישראלית שלה, זכתה חזה בתחרות הקדם אירוויזיון, וייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה במינכן שבגרמניה עם שיר הנושא של האלבום, שכתב אהוד מנור והלחין אבי טולדנו. חזה הגיעה למקום השני והקליטה את השיר באנגלית, בגרמנית ובצרפתית. "חי" נבחר לבסוף ל"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ושל גלי צה"ל, ועפרה ל"זמרת השנה". להיטים נוספים מהאלבום כללו את "אמן למילים", "סוף קיץ" שהגיע למקום השביעי במצעד השנתי, "סופרסטאר" שזכה במקום השני בשירוויזיון ו"אחרי החגים" בדואט עם אבי טולדנו. האלבום הגיע תוך זמן קצר למעמד פלטינה. לבסוף, זכה האלבום לתואר פלטינה כפולה על סך מכירות של 80,000 עותקים.
בשנת 2002 יצא האלבום במארז מיוחד לצד האלבום בית חם, זאת לאחר הצלחת אלבום האוסף מנגינת הלב.
רשימת רצועות

חי (אהוד מנור – אבי טולדנו) [3:04]
אמן למילים (בצלאל אלוני) [2:50]
בלדה למלך (בצלאל אלוני – ברוך עינב) [2:07]
אחרי החגים (אהוד מנור – אבי טולדנו) [3:00]
משורר הרחוב (משה בן שאול – אמיר פרויליך) [4:50]
מחפשת דרך (קובי לוי – אמיר פרויליך) [3:50]
עכשיו (בצלאל אלוני) [3:05]
מאמי (בצלאל אלוני – אבי טולדנו) [3:25]
סופרסטאר (בצלאל אלוני) [3:32]
סוף הקיץ (חיה ורד – יאיר רוזנבלום) [4:15]
עיבודים וניהול מוזיקלי – אלדד שרים (מלבד: "חי" ו"אחרי החגים" – עיבודים של ננסי ברנדס).
קרדיטים

מפיק – בצלאל אלוני.
עוזרת הפקה – בהט עילם.
עיצוב עטיפה – יעל נדיב.
צילום – יקי הלפרין.
הוקלט באולפני "רולי", "סיגמא" ו"קולינור".