stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאלנה (זמרת)
הערות שוליים

1 2  López, José David (2021-11-17). "Maléna Fox will represent Armenia at Junior Eurovision 2021!". ESCplus. נבדק ב-2021-11-27.
↑  "Armenia withdraws from Junior Eurovision 2020". junioreurovision.tv. EBU. 5 בנובמבר 2020. נבדק ב-31 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ՈՎ ԿՆԵՐԿԱՅԱՑՆԻ ՀԱՅԱՍՏԱՆԸ "ՄԱՆԿԱԿԱՆ ԵՎՐԱՏԵՍԻԼ"-ՈՒՄ". hraparak.am (בארמנית). 15 באוקטובר 2021. נבדק ב-31 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MALÉNA WILL REPRESENT ARMENIA AT THE JUNIOR EUROVISION 2021!". eurovision.am. 17 בנובמבר 2021. נבדק ב-17 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (19 בנובמבר 2021). "Armenia: "Qami Qami" Revealed For Junior Eurovision". Eurovoix. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Junior Eurovision Song Contest: Paris 2021 - Collection". lyricstranslate.com (באנגלית). נבדק ב-2021-11-27.
↑  "Junior Eurovision 2021 winner: Armenia's Malena with "Qami Qami"". wiwibloggs (באנגלית אמריקאית). 2021-12-19. נבדק ב-2021-12-19.
↑  Carter, William. "Junior Eurovision: Maléna Wins it for Armenia!" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-19.
מגדל ספיר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים
 מיקום:  רמת גן
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2015–2019 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2019 
 אדריכל:  מילוסלבסקי אדריכלים, ב. פלג אדריכלים
 מידות
 גובה:  163.63 מטר
 שטח:  60 אלף מ"ר משרדים  5 מרתפי חנייה בשטח של כ 30 אלף מ"ר
 קומות:  42
 קואורדינטות:  32°05′06″N 34°48′07″E﻿ / ﻿32.085°N 34.801944444444°E﻿ / 32.085; 34.801944444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מגדל ספיר(למפת גוש דן רגילה) מגדל ספיר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל ספיר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל ספיר  he מגדל ספירhe מגדל ספירמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל ספיר הוא מגדל משרדים במשולש הרחובות תובל, היצירה והרקון במתחם בורסת היהלומים ברמת גן. המבנה כולל 42 קומות - קומת קרקע גבוהה, קומת גלריה, 38 קומות משרדים ו- 2 קומות טכניות ומתנשא לגובה 163.63 מטר ועם השלמתו בשנת 2018 היה השני בגובהו במתחם הבורסה.
מאפיינים

המגדל תוכנן על ידי משרד אמאב אדריכלים ומשרד פלג אדריכלים, ונבנה על מגרש בן כ-7 דונם. סך השטח הבנוי במגדל עומד על 60,000 מטר רבוע המיועדים למשרדים ולמסחר והוא כולל חמש קומות מרתף, עבור חניון בעומק של כ-30 מטר הכולל כ-800 מקומות חנייה.
מיתוגו של הבניין תחת השם ספיר נובע מצורת תכסית הבניה הדומה לאבן ספיר.
במגדל שמונה מעליות מהירות, מעלית שירות, לובי כניסה וקומת המסחר בשטח של כ- 1,571 מ"ר. הקומות האמצעיות של המגדל (18–27) מתפקדות כאגף נפרד עבור יהלומנים, עם מעליות, קומת גלריה ולובי בידוק נפרדים כחלק ממתחם בורסת היהלומים.
היסטוריה

הקרקע שעליה נבנה המגדל שימשה במשך שנים רבות כמגרש חנייה ומתחם מוסכים. המגרש נרכש בשנת 2001 על ידי החברות תדהר ורוגובין במסגרת עסקת קומבינציה שנחתמה עם כ-20 יהלומנים שהחזיקו בחלקות הקרקע. בהמשך הצטרפה לעסקה חברת אביב. היזמים תכננו להתחיל את הבנייה בשנת 2011, אף על פי שתוכנית בניין עיר שחלה על השטח מאפשרת בניית 43 אלף מ"ר משרדים מעל הקרקע ב-27 קומות, הם פנו לעיריית רמת גן בבקשה לשינוי התוכנית ולאישור בנייה של 60 אלף מ"ר משרדים ב-40 קומות. ובשנת 2012 אושרה תוכנית למגדל עם 50 קומות, בגובה 201 מטר.
הקמת הבניין החלה ב-2015, אך הוחלט לבנות רק 27 קומות בשלב הראשון. במהלך הבנייה הוחלט לבנות 40 קומות.
בקיץ 2018 הגיע המגדל לגובהו המרבי והושלם בסוף אותה השנה.
גלריה

המגדל בתחילת בנייתו, ספטמבר 2015
הערות שוליים

↑  על פי תוכנית היתר (גרמושקה) מאתר ההנדסה של עיריית רמת גן מתאריך ה - 31.10.19
1 2   אריק מירובסקי, יזמי מגדל ספיר: יהלומנים רכשו אגף במגדל החדש ב-140 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2015
↑  מיכל מרגלית, ‏רוגובין, תדהר ואביב יחלו בבניית מגדל "ספיר" ב-320 מ' ש', באתר גלובס, 26 ביוני 2011
↑  מיכל מרגלית, ‏אושרה תוכנית "מגדל ספיר" בן 50 הקומות בבורסה בר"ג, באתר גלובס, 23 בינואר 2012
↑   יעל דראל, "המשימה היא לפצח את הדנ"א של הבורסה בר"ג אחרי חמש בערב", באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2018
לסלו פוגאן

| --- | --- |

ציור מאת לוונטה בנדק  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 ביולי 1901 גיור, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 ביוני 1956 (בגיל 54) טימישוארה, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 
לאסלו פוגאן (בהונגרית: Pogány László‏; 18 ביולי 1901 גיור, ממלכת הונגריה, אוסטרו-הונגריה – 7 ביוני 1956 טימישוארה, רומניה) היה עיתונאי, מוציא לאור, פוליטיקאי וסופר יהודי-הונגרי בטרנסילבניה, העורך הראשי של העיתון "טמשווארי הירלפ" שהופיע בהונגרית בעיר טימישוארה, בירת חבל באנאט. נודע גם בשם העט Civis.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לאסלו פוגאן נולד בעיר גיור (גייר או דייר) בהונגריה בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנם של העיתונאי והמוציא לאור מיהאי פוגאן ואאוגניה לבית פוקס שמוצאה ביישוב ז'בל בחבל באנאט. בשנת 1902 כשהיה בן שנה עברה המשפחה לגור בטמשוואר, כיום טימישוארה, בירת חבל באנאט, שבה פעל אביו כעיתונאי, ואחר כך כמוציא לאור ובהמשך כבעלים של העיתון ההונגרי "טמשווארי הירלפ". עיתון זה הפך לפני מלחמת העולם ובתקופת שבין מלחמות העולם לאחד משופרי דעת הקהל הקתולית ההונגרית בטרנסילבניה, קודם בימי השלטון האוסטרו-הונגרי ואחר כך, החל מ-1918, תחת השלטון הרומני.
אחרי לימודי תיכון בטימישוארה נסע פוגאן ללייפציג ללמוד במכללה הטכנית לדפוס. משם המשיך ללמוד בכמה ערים בגרמניה והשתלם בתחום התקשורת בבודפשט, בירת הונגריה.
פוגאן פרסם נובלות ומאמרים בעיתון "טמשווארי הירלפ" של אביו ובעיתונים אחרים בטרנסילבניה. ב-1920 הציג התיאטרון ההונגרי בטימישוארה מחזה שלו, Tükör (הראי). אחרי מות אביו בינואר 1924, נוהל העיתון לזמן קצר על ידי ד"ר שמואל ליגטי ואחר כך על ידי ד"ר אנדרה ווצ'טיץ' ואנדרה קובאן.
ביוגרפיה > הקריירה כעיתונאי, מוציא לאור ופוליטיקאי

ב-21 במרץ 1926, אחרי שובו מהלימודים, לקח לסלו פוגאן על עצמו את תפקיד העריכה הראשית של העיתון. בימי ניהולו נחשב העיתון לאחד מטובי העיתונים ההונגרים באזור באנאט וטרנסילבניה. פוגאן הבן הפך אותו לאטרקטיבי יותר, עם יותר עמודים, ולמעורה יותר בחברה ההונגרית המקומית.
החל משנת 1927 נבחר פוגאן ליועץ במועצת המחוז מטעם המפלגה הלאומית ההונגרית. נמנה עם מייסדי "הבית ההונגרי" בטימישוארה, נבחר למזכיר בפועל של החברה הספרותית על שם יאנוש אראן וניהל את ארגון הנוער של המפלגה הלאומית ההונגרית. פוגאן תמך כלכלית רבים מאמניה של טימישוארה, בהם אלברט קראוס ואנדרה ליטצקי, שציירו את דיוקנו, והקריקטוריסט נאנדור קורה-קורבר. לפוגאן הייתה הוצאה לאור משלו – "הוניאדי" – ובית הדפוס השני בגודלו בטימישוארה, שבו פורסמו בין שתי מלחמות העולם כ-30 עיתונים.
ב"טמשווארי הירלפ" כתבו סופרים כמו רנה ארדש, בת דודה של אביו, פרידייש קארינתי ורודיון מרקוביץ'.
כשהיו פוגעים בכבודו או כותבים נגדו ביקורות משמיצות נהג פוגאן לקרוא לאויביו לדו-קרב.
ביוגרפיה > הקשיים של שנות ה-30

בשנות ה-30 של המאה ה-20 נתקל פוגאן בקשיים הולכים וגדלים מול השלטונות הרומניים. הוא נאלץ להתמודד עם צנזורה גוברת ובסופו של דבר באוקטובר 1938 נסגר עיתונו על ידי שלטון הדיקטטורה המלכותית של קרול השני. למשך תקופה כתב בעיתונים שהופיעו בעיר אוראדיה. בשנת 1939 נאלץ לוותר על בית הדפוס שלו, והמכונות החדישות הוצאו למכירה פומבית. פוגאן נכנס לחובות כבדים, ואיבד אף את בית משפחתו.
ביוגרפיה > אחרי שנת 1940

אחרי הנהגת החקיקה נגד היהודים בשנים 1940–1941 כיהודי נאסר על פוגאן לנהל עסק ועבד בבתי דפוס רומניים. ב-1941 נלקח לעבודות כפייה על ידי היישוב שיריה, במחוז ארד. בתום המלחמה עבד כסוכן ביטוח ואחר כך כמוכר כרטיסי לוטו. השתתף במפגשי האגודה הספרותית "יאנוש אראן" בטימישוארה ובחוגי ספרות אחרים לצידם של זולטאן פראניו, רוברט רייטר, אלברט קראוס, אנדור קלמן.
פוגאן נפטר באופן פתאומי בגיל 55 בשנת 1956. בנו הוא המהנדס אנדריי מיכאי פוגאן.
סיפוריו תורגמו לרומנית על ידי אברם פ. טודור, אבל לא פורסמו עד היום.
ליזוזים

ערך זה עוסק באנזים. אם התכוונתם לאברון בתא, ראו .
ליזוזים (lysozyme) הוא אנזים המצוי בנוזלי גוף וכן ברקמות ובתאים שונים, הממס חיידקים על ידי פירוק דופן התא שלהם.
היסטוריה

הליזוזים התגלה בשנת 1921 על ידי אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין, כאשר ערך בדיקות בריר האף של חולה נזלת, שהיה כנראה הוא עצמו. פלמינג שם טיפה של ריר האף על גבי צלוחית פטרי שהכילה מצע מזון המתאים לגידול חיידקים, וכאשר בחן את הצלוחית ימים אחדים לאחר מכן, שם לב לכך שבעוד שברוב שטחה של הצלוחית גדלו מושבות צהובות של חיידקים, מסביב למקום בו הניח את טיפת הריר לא הופיעו חיידקים. לאחר שחקר את התופעה, הסיק פלמינג כי חומר ממס חיידקים המצוי בריר האף הפריע לגידולם של החיידקים, וקרא לחומר זה ליזוזים ("אנזים ממס"', lysis - המסה ביוונית, zyme - סיומת המציינת אנזים). לחיידק המתמוסס בקלות קרא פלמינג "מיקרוקוקוס ליזודאיקטיקוס" (Micrococcus lysodeikticus), שפירושו ביוונית "הנקד הזעיר המראה התמוססות".
פלמינג הראה כי בניגוד לחומרים אחרים אשר השתמשו בהם באותה התקופה לחיטוי, הליזוזים אינו מזיק לרקמות הגוף, והוא קיווה כי ניתן יהיה להשתמש בו לטיפול במחלות שמקורן בחיידקים ולשם הגנה בפני זיהומים. אולם, לאכזבתו, גילה כי החיידקים שעליהם פעל הליזוזים נמנו דווקא עם אלה שאינם מסוכנים לגוף, ואילו החיידקים המסוכנים, כמו הסטפילוקוקים והסטרפטוקוקים, גורמי הדלקות למיניהן, לא היו רגישים לליזוזים. אף על פי כן, כל חייו ייחס פלמינג לליזוזים ערך רב יותר מאשר לתגליתו המפורסמת האחרת - הפניצילין, התרופה האנטיביוטית הראשונה והיעילה מכולן, שגילה פלמינג ב־1928.
הליזוזים היה האנזים הראשון, והחלבון השני, שמבנהו התלת־ממדי פוענח, וזאת על ידי דייוויד פיליפס וחבריו במכון המלכותי בלונדון בשנת 1965. פענוח מבנהו ואופן פעולתו של הליזוזים הוכיח תאוריות רבות בדבר אופן פעולת האנזימים. בתחילה הופק הליזוזים מדמעות, אך כיום הוא מופק מחלבון ביצת התרנגולת, בו הוא נמצא בריכוז גבוה.
מבנה ופעילות

ככל החלבונים, בנוי גם הליזוזים מורכב חומצות אמיניות המחוברת זו לזו בשרשרת ארוכה, הקרויה שרשרת פוליפפטידית. במולקולת הליזוזים של ביצת התרנגולת ישנן 129 חומצות אמיניות, ומשקלה המולקולרי כ-14,500 דלטונים. לאורך מולקולת הליזוזים עובר בקע, המשמש כאתר הפעיל שלו, אליו נקשר הסובסטרט.
הליזוזים פועל על דופן התא של החיידקים על ידי פירוק השרשרות הסוכריות (פוליסכרידים), שהן המרכיב העיקרי שלו, באמצעות ניתוק הידרוליטי של הקשרים המחברים בין היחידות הבסיסיות המרכיבות את השרשרות הסוכריות. בכך הוא הורס את דופן תא החיידק. לפיכך, שייך הליזוזים למשפחת הגליקוזידאזות, אנזימים המפרקים קשרים בין סוכרים בעזרת מים.
ה-pH האופטימלי לפעילותו של ליזוזים על סובסטרטים פשוטים הוא 5, ואילו בפעולה על חיידקים שלמים ה- pH האופטימלי יכול להיות יותר גבוה.
הערות שוליים

↑  The Life of Sir Alexader Fleming by Andre Maurios, Penguin, 1959, pg. 122.
↑  לימים הוחלף שמו של החיידק ל־Micrococcus luteus.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541170605171  BnF: cb12532741x (data)  LCCN: sh85079198  NDL: 00569578  NKC: ph122482 
גביש של ליזוזים
המבנה התלת־ממדי של הליזוזים
מאליק פופאנה

מאליק מרטין פופאנה (בצרפתית: Malick Martin Fofana; נולד ב-31 במרץ 2005 באלסט שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אולימפיק ליון מהליג 1.
קריירת מועדונים

פופאנה גדל במחלקות הנוער של אנדרכט אלסט וגנט. ב-30 ביולי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גנט, בתיקו 1-1 נגד סנט טרוידן במסגרת המחזור השני בליגת העל הבלגית לעונת 2022/2023.
ב-10 בינואר 2024 חתם פופאנה על חוזה ל-4.5 שנים באולימפיק ליון מהליג 1
קריירה בין-לאומית

פופאנה הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21. ב-10 באוקטובר 2024 ערך את הופעתו הבכורה נבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד איטליה בליגת האומות.
הערות שוליים

↑  L’INTERNATIONAL ESPOIRS BELGE MALICK FOFANA S’ENGAGE AVEC L’OL JUSQU'EN 2028, www.ol.fr
מהומות אלכסנדריה (66)

מהומות נרחבות פרצו באלכסנדריה, שבמצרים הרומית, בשנת 66, במקביל לפרוץ המרד הגדול ביהודה הרומית השכנה.
עם התגברות המתח בין היוונים ליהודים, ארגנו תושבי אלכסנדריה אספה ציבורית, כדי לדון בארגון משלחת לנירון קיסר, ומספר רב של יהודי אלכסנדריה (אנ') הגיע לאמפיתיאטרון. כאשר ראו התושבים את היהודים הם תקפו אותם. הם הרגו את רוב היהודים, ואלו שנתפסו נשרפו חיים. היהודים חיפשו תגמול על מה שעשו היוונים ואיימו להגיב באלימות.
הנציב הרומי של מצרים, גאיוס קאיקינה טוסקוס (אנ'), לא הצליח להתמודד עם המהומות. במאי 66, טוסקוס הוחלף בטיבריוס יוליוס אלכסנדר, בעצמו ממשפחה יהודית, שהצליח לרסן את הפורעים. טיבריוס הזמין לפגישה ביחידות את ראשי היהודים ושכנע אותם לשתוק, ולא להתגרות ולהקים נגדם את הצבא הרומי. אבל המסיתים לא התייחסו לאיום ברצינות, ונזפו בו על כך שאיים עליהם. המושל הבין שהמתמרדים ביותר לא יירגעו אלא אם כן אסון גדול יפול עליהם. הוא שלח את שני הלגיונות הרומיים שהיו בעיר (הלגיון השלישי קירנאיקה והלגיון ה-22 דיוטריאנה), יחד עם 5,000 חיילים נוספים, להעניש את היהודים. הם הורשו לא רק להרוג אותם, אלא גם לבזוז את רכושם ולהצית את בתיהם. הרומאים לא גילו רחמים כלפי התינוקות, לא התייחסו לזקנים, והמשיכו בשחיטה של אנשים בכל גיל. יותר מ-50,000 יהודים שכבו מתים ברחובות. טיבריוס יוליוס אלכסנדר ריחם בסופו של דבר על היהודים ועצר את ההתקפות.
זו הייתה רק אחת ההתקפות הרבות שפרצו לא רק באלכסנדריה, אלא גם בדמשק, בקיסריה ובמקומות רבים אחרים. במהלך האירועים תקף הנציב יוליוס אלכסנדר את הרובע היהודי של העיר.
פרספקטיבה היסטורית

המתיחות בין היהודים ליוונים-רומים באלכסנדריה החלה לאחר מהומות שנת 38 לספירה, עם אירוע אלים נוסף שבא לאחר מכן בשנת 55 לספירה. מאוחר יותר, למלחמות היהודים-רומאים הייתה השפעה רבה על אלכסנדריה, כאשר הקהילה היהודית הגדולה בעיר ערכה מהומות נרחבות בשנת 66 לספירה. אלימות גדולה בהרבה התרחשה 50 שנה מאוחר יותר, כאשר בשנת 117 לספירה, השתתפו יהודי אלכסנדריה בהתפרעויות הגדולות של מרד התפוצות, והצליחו להרוס חלק גדול מהעיר היוונית לפני שהצבא הרומי ירד לעיר כדי לדכא את המרד.
ראו גם

מרידות יהודה ברומא
מהומות אלכסנדריה (38)
הערות שוליים

↑  "Pogrom in Alexandria - Livius". www.Livius.org. נבדק ב-31 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alexandria". www.JewishVirtualLibrary.org. נבדק ב-31 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Road to Destruction". www.Chabad.org. נבדק ב-31 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Morkot, Robert G. (7 ביוני 2010). Morkot, R.G. The A to Z of Ancient Egyptian Warfare.. ISBN 9781461671701. נבדק ב-2020-08-31. {{cite book}}:  (עזרה)
ליזי בורדן

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1860 פול ריבר, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביוני 1927 (בגיל 66) פול ריבר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lizzie Andrew Borden 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Oak Grove Cemetery 
 חתימה:   
 
בית בורדן, פול ריבר, מסצ'וסטס, 1892
ליזי אנדרו בורדן (Lizzie Borden;‏ 19 ביולי 1860 - 1 ביוני 1927) הייתה מורה אמריקאית, שהייתה החשודה העיקרית ברצח אביה ואמה החורגת באמצעות גרזן בפול ריבר, מסצ'וסטס ב -4 באוגוסט 1892. בורדן נשפטה וזוכתה מחוסר אשמה. בורדן והקשר שלה לרציחות נותרו נושא במיתולוגיה של התרבות הפופולרית האמריקאית של המאה ה-21.
ביוגרפיה

ליזי בורדן אנדרו נולדה בפול ריבר, מסצ'וסטס, לשרה אנתוני מורס (1823–1863) ואנדרו ג'קסון בורדן (1822–1892). אביה היה ממוצא וולשי, גדל בסביבה צנועה מאוד וכבחור צעיר נאבק כלכלית, למרות היותו בן למשפחה עשירה ומשפיעה. הוא עסק בנדל"ן ובמכירת רהיטים, ניהל מפעל טקסטיל, היה נשיא בנק יוניון לחיסכון (אנ') ומנהל חברת דורפי לפקדונות בנאמנות. בעת מותו הוערכה אחוזת המשפחה ב-300,000 דולר אמריקני (שווה ערך ל-8,540,000 דולר בשנת 2019).
פולקלור

פרשת בורדן הונצחה על ידי מחבר אנונימי בפזמון אמריקאי לקפיצה בחבל (דלגית) לפי מנגינת השיר הפופולרי דאז טה-רה-רה בום-די-איי (אנ'):
בורדן הוצגה בקולנוע, בתיאטרון וביצירות ספרותיות.
הערות שוליים

1 2  The Editors of Encyclopaedia Britannica, Lizzie Borden, בריטניקה (באנגלית)
↑  The Investigation, The Lizzie Borden Collection, החקירה (באנגלית)
↑  The Trial of Lizzie Borden Part 3, The Lizzie Borden Collection, המשפט חלק שלישי (באנגלית)
↑  Mary Cantwell, Lizzie Borden Took an Ax, ניו יורק טיימס, ‏26 ביולי 1992 (באנגלית)
↑  Lizzie Borden – Killer of Fall River, Massachusetts?, Legends of America (באנגלית)
↑  Michael Martins and Dennis Binette, Lizzie Borden: Fact vs. Fiction, The Herald News, Fall River, MA, ‏2 באוגוסט 2013 (באנגלית)
↑  Anonymous, Lizzie Borden Took An Axe, genius.com, ליזי בורדן נטלה גרזן (באנגלית)
↑  History.com Editors, Lizzie Borden took an axe, History, A&E Television Networks, ‏13 בנובמבר 2009 (באנגלית)
↑  Lizzie Borden Took An Ax, Lifetime (באנגלית)
↑  The Lizzie Borden Chronicles, IMDb, סדרת המשך לסרט "ליזי בורדן נטלה גרזן", ‏2015 (באנגלית)
↑   Lizzie Official Trailer (2018) Chloë Sevigny, סרטון בערוץ "ONE Media (2.57 מיליון מנויים),", באתר יוטיוב (אורך: 2:28 דקות), 3 באוגוסט 2018, 1,950,763 צפיות.
↑  mako תרבות, ‏"כל הזמן שמעתי רעשים, זה היה מבעית", באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2018, קלואי סביני הבינה שהיא הולכת ליצור גרסה חדשה לסיפורה של הרוצחת האמריקאית הנודעת ליזי בורדן אחרי שביקרה בביתה של בורדן ועברה חוויה על-טבעית.
↑  Lizzie, Lizzie The Musical, ‏1 בפברואר 2019 (באנגלית)
↑  Ilana Masad, 'The Trial Of Lizzie Borden' Adds Fodder To The Murder Case's Mystery, NPR, משפט ליזי בורדן מוסיף מספוא לתעלומה של מקרה הרצח, ‏14 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  Elizabeth Engstrom, Lizzie Borden, Goodreads, ‏15 יולי 1997 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258827605171  GND: 119212226  ISNI: 0000 0000 6677 8588  LCCN: n50044556  NKC: mzk2003202441  SNAC: w61r6w2n  SUDOC: 084335173  VIAF: 57419792   WorldCat (עם VIAF): 57419792
לגיונובו

לגיונובו (בפולנית: Legionowo) היא בירת מחוז לגיונובו בפרובינציית מזוביה בפולין. העיר ממוקמת כ-23 קילומטרים צפון-מערבית לוורשה, בירת מזוביה ופולין כולה, ומתגוררים בה כ-54 אלף תושבים (נכון ל-2017).
היסטוריה

ב-1877, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, נבנתה באזור מסילת רכבת והוקמה תחנת רכבת במקום שבו העיר עומדת היום ששירתה את הכפר הקרוב יבלונה, ואט אט נוצרו סביבה עוד מבנים שונים וגם מחנה צבאי של צבא האימפריה הרוסית. האזור קיבל את השם "יבלונה נובה" (מילולית: "יבלונה החדשה") והוקם בו גם אתר נופש. לאחר מלחמת העולם הראשונה המחנה ננטש ובמקומו הוקם יישוב, שקיבל את השם לגיונובו, כהוקרה ללגיונות הפולניים (אנ'), יחידות צבאיות של פולנים שפעלו באותה מלחמה.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היישוב צמח במהירות והפך לעיירה. ההתפתחות נקטעה עם תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939 כשהאזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית. ב-1944 לגיונובו השתתפה במרד ורשה, שדוכא על ידי הגרמנים כחודשיים לאחר תחילתו ובמהלכו נהרגו אלפים מתושבי לגיונובו. ב-28 באוקטובר באותה שנה העיר שוחררה על ידי הארמייה ה-47 של הצבא האדום.
לאחר סיום המלחמה לגיונובו החלה להשתקם וקיבלה ב-1952 מעמד של עיר. האוכלוסייה בה צמחה במהירות והיא הפכה לעיר שינה שתושביה עבדו בוורשה. בעקבות רפורמה מנהלית בפולין ב-1999 הוקם מחוז לגיונובו במסגרת פרובינציית מזוביה כשלגיונובו הפכה לבירתו.
הקהילה היהודית

מהקמת היישוב ועד השואה הקהילה בלגיונובו הייתה למעשה מאוחדת עם הקהילה של הכפר הקרוב יבלונה, ואין מידע מפורט לאחר מלחמת העולם הראשונה באשר לאוכלוסייה המדויקת של היהודים בכל יישוב בנפרד. ב-1921 נמנו באזור יבלונה כולו כ-1,000 יהודים.
ב-1933 הוקם בעיירה בית כנסת, אבל שירותי דת נוספים כמו קבורה יהודית נסמכו על קהילת נובידבור מזובייצקי הסמוכה יחסית. בשנות ה-30 פעל בעיירה רבי יעקב טאוב מייסד שושלת יבלונא, ואביו של הרב יחזקאל טאוב.מיבלונא ואחר כך בכפר חסידים, בסוף שנות ה-30 הקהילה סבלה ממספר תקריות אנטישמיות.
הקהילה היהודית > השואה

עם הכיבוש הגרמני ב-1939 החלה הרעה בתנאיהם של היהודים, שלוותה גם במעשי סחיטה מטעם הגרמנים. בפברואר 1940 הוקם יודנראט עבור לגיונובו, יבלונה ויישובים נוספים בסביבה, והם קלטו פליטים רבים ממקומות כמו נובידבור מזובייצקי, בייז'ון, סרוצק, נאשיילסק, ז'ורומין, שרפץ, חוז'לה, ולוצלאווק, ליפנו, פומייחובק, פולטוסק וצ'חאנוב; במהלך אותה שנה הגיעו דיווחים סותרים באשר לכמות היהודים בלגיונובו, החל מ-588 וכלה ב-1,667.
ב-15 בנובמבר 1940, או לפי עדויות מסוימות כחודש לפני כן, הוקם גטו בשכונת לודווישין בפרוורי לגיונובו ובקרבת יבלונה, שריכז את כלל יהודי הסביבה והפליטים היהודים שהיו באזור. הגטו לא תוחם בחומה אך נאסר על היהודים לעזוב אותו ועל פולנים להיכנס אליו והוקם בו שירות סדר יהודי, שהיה אחראי גם למלא מכסות יומיות של אנשים לעבודות כפייה. המכסה הגיעה בשיאה לכ-400, והם עבדו במחנות בסביבת ורשה ובפרט ביבלונה. בעת הקמת הגטו היו בו כ-2,500 יהודים, ובמאי 1941 הוא קלט עוד כ-400 יהודים שגורשו מנובידבור מזובייצקי; כמחצית מיושבי הגטו חיו בעוני מחפיר ויותר משליש מיושביו היו פליטים. התברואה הירודה בגטו תרמה להתפתחות מגפת טיפוס שנמשכה חודשים שלמים.
ב-4 באוקטובר 1942 רוכזו יהודי הגטו בטענה שהם עומדים להישלח ליישוב מחדש במזרח; לאחר שכמה עשרות ובהם ראש היודנראט נהרגו במהלך האקציה היהודים הולכו לראדזימין ומשם נשלחו ביחד עם יהודי ראדזימין ווולומין אל מחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר המלחמה חזרו ללגיונובו כמה עשרות בודדות של ניצולי שואה, ביניהם כאלו שהסתתרו בבתי פולנים בעיר, והיה ניסיון להקים קהילה מחדש; ככל הנראה היהודים עזבו את העיר כעבור שנים ספורות למעט יהודי אחד שנישא לאישה פולנית והתנצר.
ערים תאומות

לערים הבאות יש הסכמים עם לגיונובו:
אוקראינה קובל, אוקראינה
רוסיה רז'ב, רוסיה
בולגריה סבליאבו, בולגריה
הרפובליקה העממית של סין ג'יוג'יאנג (אנ'), הרפובליקה העממית של סין
לטביה צרניקבה (אנ'), לטביה
גאורגיה בורג'ומי, גאורגיה
אוקראינה ויז'ניציה, אוקראינה
הערות שוליים

1 2  לגיונובו באתר Polska w liczbach (בפולנית).
1 2 3  היסטוריה מקומית של לגיונובו באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית).
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  היסטוריה של קהילת לגיונובו באתר השטעטל הווירטואלי (בפולנית).
1 2 3 4  יבלונה, לגיונובו, לודווישין (Jabłonna, Legionowo, Ludwiszyn), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
1 2 3 4 5  יולנטה קריימר, לגיונובו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 394–396), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  שיתוף פעולה זר באתר עיריית לגיונובו (בפולנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4534588-0  LCCN: n94018400  MusicBrainz: 1e349f69-347f-401f-8bd9-a4e1638b1c51  VIAF: 248721215   WorldCat (עם VIAF): 248721215
מגדבורג (כדוריד)

מגדבורג (בגרמנית: SC Magdeburg) היא קבוצת כדוריד מהעיר מגדבורג שבגרמניה, שמתחרתה בליגה הגרמנית בכדוריד. הקבוצה נוסדה בשנת 1955 כחלק של אגודת הספורט של העיר. הקבוצה הייתה בין החזקות בגרמניה המזרחית וזכתה 10 פעמים באליפות המדינה (מהן 6 פעמים ברציפות) ו-4 פעמים בגביע. לאחר איחוד גרמניה, הקבוצה שולבה בליגה עליונה של גרמניה. גם בליגה זו היא נחשבת בין הקבוצות החזקות ובשנת 2001 זכתה במקום הראשון.
בזירה הבינלאומית הקבוצה שיחקה מספר פעמים בליגת האלופות בכדוריד וזכתה בה 4 פעמים. בנוסף לכך, פעמיים היא זכתה ב"גביע מחזיקות גביע" (המפעל השני בחשיבותו באירופה).
תארים

ליגה: 11
זכייה במזרח גרמניה: 1970, 1977, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1988, 1991
זכייה בגרמניה: 2001
גביע: 4
זכייה בגביע המזרח גרמני: 1977, 1978, 1984, 1990
זכייה בגביע גרמניה: 1996, 2016
ליגת האלופות בכדוריד: 4
זכייה: 1978, 1981, 2002 ,2023
מאלכום ח'אן

| --- | --- |

 לידה:  1833 ג'ולפה, אצפהאן
 פטירה:  1908  (בגיל 75 בערך) רומא
 שם לידה:  Հովսեփ Հակոբի Մելքումյան 
 מדינה:  איראן
 השכלה:  אקול פוליטקניק 
 עיסוק:  דיפלומט, פוליטיקאי, סופר
 שגריר איראן באיטליה
 שגריר איראן באוסטריה
 שגריר באנגליה
 קונסול איראן במצרים
 
מירזא מאלכּום ח'אן (בפרסית: میرزا ملکم‌خان; 1833–1908) היה ממבשרי המודרניות באיראן, שעסק ההפיכתה של איראן למדינה מודרנית. ראוי לציון במיוחד הוא קידומו של חוק שמטרתו לקדם חברה מסודרת שבה המלוכה נתונה תחת פיקוח או 'מותנית' בבדיקות ותקנות. הוא פיתח רעיונות אלה במספר דרכים, החשובה שבהן היא על גבי דפי העיתון קאנון (חוק), אשר היה נפוץ בקרב המודרניסטים באיראן. מאלכום ח'אן נחשב לאחד האבות המייסדים של המהפכה החוקתית באיראן.
ביוגרפיה

מאלכום ח'אן נולד באספהאן במשפחה ארמנית באיראן והתחנך בבית הספר סמואל מורדיאן בפריז מ-1843 עד 1851. לאחר מכן הוא חזר לאיראן, התאסלם, ונכנס לשירות הממשלה. הוא נבחר לשמש מרצה במוסד הפוליטכני החדש בטהראן שנקרא "דאר אל-פנון" בשנת 1852. בשנת 1857 נסע לפריז בשירות המדינה.
פעולותיו של מאלכום ח'אן לקידום המודרניזם באיראן, למשל, פרסום העיתון קאנון, הקמת הארגון "פראמוש-ח'אנה" וקידום הסכם רויטר, לא עלו בקנה אחד עם רצון המשטר ולכן הוא הוגלה על ידי נאצר אד-דין שאה ב-1862. הוא קיבל חנינה לאחר מכן וניתנה לו משרה בשגרירות קונסטנטינופול. שם, שנתיים מאוחר יותר, הוא התחתן עם נערה ארמנית ממשפחה בולטת, בטקס שהתקיים בכנסייה הארמנית. הוא חזר לטהראן בשנת 1872 בתור עוזרו של הווזיר הגדול מושיר א-דוולה והפך לראש המשלחת האיראנית בלונדון (ואחר כך שגריר) בשנת 1872. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1888, אז איבד את משרתו כתוצאה משערורייה הקשורה במכירת כרטיסי הגרלה שבוטלו.
בזכרונותיו, מתאר נאסר א-דין שאה כיצד הלך לביתו של מאלכום ח'אן, ונפגש עם בני משפחתו.
במהלך שהותו בלונדון, תקף מאלכום ח'אן גם את השאה וגם את ממשלת איראן, והמשיך לערוך את העיתון "קאנון" אשר נאסר להפצה בתוך איראן אבל בכל זאת נקרא גם על ידי אנשי החצר. מאלכום ח'אן הוכר כמודרניסט האיראני החשוב ביותר במאה ה-19. הוא קיבל לבסוף חנינה ומונה לתפקיד שגריר איטליה על ידי מוזאפר א-דין שאה ב-1898, ואת כינוי הכבוד נאט'ם א-דוולה. הוא נשאר שגריר איטליה עד מותו בשנת 1908.
כתביו

ספר הרפורמות (דפתר-י תנזימאת) - מצע אידאולוגי לעתידה של איראן
חבורת קפוצי העיניים (פרקיה-י כּג'בּינאן) - נובלה ביקורתית על חצר המלוכה
המחברת הנעלמת (כתאבצ'ה-י ע'יבי) - אסופת מאמרי ביקורת