stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל נזרי
הערות שוליים

↑  יעל נזרי - מלכת היופי לשנת 2006, באתר "70 שנה למלכות היופי", לאשה
↑  יעל נזרי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  מיכל גלנטי, ‏הלאונג' סוגרים שבוע עם המתלבשות בסטייל, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2017
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏בשעה טובה: טדי שגיא אבא לשבעה!, באתר מעריב אונליין, 24 בנובמבר 2021
↑  אסי טוחן, יעל נזרי מול המראה: "ישראל זה המקום שממלא לי את הנשמה, אבל אני אוהבת לגור בדובאי", באתר ynet, 8 באוגוסט 2024
↑  לילך מרקוביץ', ‏אחרי 14 שנות זוגיות ו-6 ילדים: המיליארדר טדי שגיא ויעל נזרי נפרדים, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2024
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונתן פולק

| --- | --- |

 לידה:  1982 (בן 42 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  פעיל פוליטי-חברתי
 
יונתן פולק (נולד ב-1982) הוא פעיל פוליטי-חברתי, אנרכיסט המשתייך לשמאל הרדיקלי, ממייסדי "אנרכיסטים נגד גדרות" ופעיל למען זכויות בעלי חיים. ב-2021 הורשע בהפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו ונידון לחודש מאסר.
משפחה

אחיו למחצה הם השחקן אבשלום פולק והבמאי שי כרמלי פולק. סבו הוא נמרוד אשל, מנהיג שביתת הימאים.
לקריאה נוספת

ק"פ (ירושלים) 62512-02-18 - עד כאן צעירים למען ישראל ואח' נ' קובי משה סניץ ואח'
Mark Levine ,Gershon Shafir, Struggle and Survival in Palestine/Israel, Berkeley: University of California Press, 2012, בפרק Jonathan Pollak : An Anarchist "Traitor" in His Own Society - By Neve Gordon
הערות שוליים

↑  חגי מטר, יוסי פולק זועם על עונש המאסר של בנו פעיל השמאל: זו סתימת פיות, באתר nrg‏, 31 בדצמבר 2010
↑  רויטרס, הפגנות נגד הגלובליזציה - גם בתל אביב, באתר ynet, 26 בספטמבר 2000
ענת שלו, הפגין במלחמת עיראק, ונפגע קשה בנעלין, באתר ynet, 15 במרץ 2009
↑  עלי ואקד, יונתן פולק נפצע בהפגנה נגד הגדר בבילעין, באתר ynet, 3 באפריל 2005
↑  יוסף דנה ונועם שיזף, השמאל הישראלי החדש (באנגלית), באתר The Nation, ‏10 במרץ 2011
↑  הוועדה לתיאום המאבק העממי (PSCC) (באנגלית), באתר מכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, ‏26 בינואר 2017
↑  ניר חסון, האנרכיסט יונתן פולק ביקש משופט: שלח אותי לכלא, באתר הארץ, 17 בפברואר 2007
↑  חגי מטר, יונתן פולק ירצה שלושה חודשי מאסר על התקהלות אסורה, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2010
↑  רבקה וילקומרסון, ריאיון עם הפעיל הישראלי יונתן פולק (באנגלית), באתר The Nation, ‏10 במרץ 2011
↑  אורן זיו, ארגון ימין הגיש קובלנה פלילית נגד פעילי שמאל, באתר "שיחה מקומית", 12 בדצמבר 2018
רפאל לוי, תלונה חמורה במשטרה נגד האנרכיסט יונתן פולק, באתר ערוץ 7, 7 בינואר 2020
↑  עו"ד אבנר פינצ'וק, הכלי שאיפשר חיסול חשבונות עם פעיל השמאל, באתר ynet, 15 בינואר 2020
1 2   יונתן פולק, מדוע אני מסרב לשתף פעולה עם בית המשפט, באתר הארץ, 6 בינואר 2020
↑   ציוץ של עד כאן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 29 במאי 2019
↑  אורן זיו, האקטיביסט יונתן פולק הותקף בסכין בת"א, באתר "שיחה מקומית", 7 ביולי 2019
↑  האנרכיסט יונתן פולק נחקר במשטרה והוצא נגדו צו הרחקה מיו"ש, באתר ערוץ 7, 21 בינואר 2020
↑  אהרן רבינוביץ, היועמ"ש הורה לעכב את ההליכים נגד יונתן פולק; עורכת דינו תבקש מחר לשחררו, באתר הארץ, 19 בפברואר 2020
↑  Rebecca Vilkomerson, An Interview With Israeli Activist Jonathan Pollak, The Nation, ‏10 במרץ 2011
↑  זמן קצר לאחר הפרסום המאמר נערך, ודבריו אלו נמחקו, כנראה מחשש שיש בהם משום עברת הסתה.
↑  טובה צימוקי וגלעד מורג, פעיל השמאל יונתן פולק ייחקר בחשד להסתה לטרור, באתר ynet, 20 בפברואר 2020
↑  יאיר אלטמן, האנרכיסט יונתן פולק הורשע ונידון למאסר, באתר ישראל היום, ‏21 באפריל 2021
↑  ת"פ 75296-01-19 מדינת ישראל נגד סניץ ואח', גזר דין - הנאשם 2
↑   יונתן פולק, למה לא אהיה צד פעיל במשפט שלי, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2023
↑  פרס ליבוביץ 2021 – יונתן פולק באתר הטלוויזיה החברתית, 28 ביוני 2021
↑  כתב אישום נגד יונתן פולק: כתב טור הסתה בעיתון הארץ, באתר "סרוגים", 14 ביולי 2024
קריאות לשחרורו של יונתן פולק ממעצר בביתא בעקבות מעצרו שבוע קודם לכן.
לאופולד סטוקובסקי

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1882 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  13 בספטמבר 1977 (בגיל 95) Nether Wallop, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Leopold Anthony Stokowski 
 מקום קבורה:  בית הקברות מזרח פינצ'לי 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי למוזיקה, קווינ'ס קולג' 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 חברת תקליטים:  RCA, דקה רקורדס, לונדון רקורדס, פיליפס רקורדס, Everest, Columbia Masterworks, קפיטול רקורדס, EMI 
 בן או בת זוג:  גלוריה ואנדרבילט (21 באפריל 1945–אוקטובר 1955) אולגה סמרוף (1911–1923) אוונג'לין ג'ונסון מריל (1926–?) 
 צאצאים:  סוניה סטוקובסקי, לאופולד סטניסלאוס סטוקובסקי, אנדראה סאדג'ה סטוקובסקי, גלוריה לובה סטוקובסקי, כריסטופר סטוקובסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1977)  פרס אוסקר לשם כבוד  Laurel Leaf Award  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דיטסון לניצוח 
 www.stokowskisociety.net
 פרופיל ב-IMDb
 
לאופולד אנתוני סטוקובסקי (Leopold Anthony Stokowski;‏ 18 באפריל 1882 – 13 בספטמבר 1977) היה מנצח התזמורת הסימפונית של סינסינטי, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית, ותזמורת הוליווד, מייסד התזמורת הסימפונית האמריקאית. סטוקובסקי ערך את המוזיקה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה", והופיע בו.
נעוריו ותחילת דרכו

סטוקובסקי נולד בלונדון, בנם של נגר פולני בשם קופרניק יוזף בולסלב סטוקובסקי ואשתו האירית אני מריון מור. מידה מסוימת של מסתורין אופפת את ראשית חייו. לדוגמה, איש לא יכול היה לקבוע בוודאות מה מקור המבטא הזר משהו, בעל הנופך המזרח-אירופאי הקל שלו, אף שנולד וגדל בלונדון (ההנחה היא שהוא שיווה לעצמו מבטא זה בכוונה, כדי להוסיף מסתורין ועניין לדמותו. ייתכן שאימץ את המבטא הזר של אביו הפולני בדרך החיקוי). בנוסף, לעיתים ציין ששנת הולדתו היא 1887 במקום 1882.
סטוקובסקי למד בקולג' המלכותי למוזיקה שאליו נכנס בשנת 1896, בגיל 14, אחד הצעירים ביותר בתלמידי הקולג' בכל שנותיו. הוא שר במקהלה של כנסיית סנט מרילבון ובהמשך היה לעוזרו של נגן העוגב סר הנרי ולדורף דייוויס בכנסיית טמפל. בגיל 16 נבחר לחברות בקולג' המלכותי לנגני עוגב. בשנת 1900 הקים את המקהלה של כנסיית סנט מרי, בדרך צ'רינג קרוס. הוא הדריך את נערי המקהלה וניגן בעוגב, ובשנת 1902 התמנה לנגן העוגב ולמנצח המקהלה של כנסיית סנט ג'ורג' בכיכר פיקדילי. הוא למד גם בקווינס קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, וקיבל תואר ראשון במוזיקה בשנת 1903.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "ליאופולד סטוקובסקי - showman ענק על הדוכן ובקולנוע", עמ' 167–183.
יורה (כלי)

גולאש הונגרי מתבשל על אש בבוגרץ' (יורה מסורתית)
יורה מתקופת הברונזה.
יוֹרָה (או קַלַּחַת) היא סיר בישול גדול עשוי מתכת אשר מיועד לבישול מעל אש פתוחה. לרוב לכלי מתלה המאפשר תלייתו מעל המדורה.
בעת העתיקה שימשו כלים אלה לבישול בתנאי שטח, ואוזכרו בסיפורי עם ובמיתולוגיות שונות. כיום, עקב התפתחות המטבח המודרני פחת השימוש בכלים אלה, ובתרבות המערבית נותר אזכורם בעיקר באגדות עם ובפולקלור.
קערה מסוג זה אוזכרה במחזהו של ויליאם שייקספיר "מקבת'" ככלי ששימש את שלוש המכשפות - "האחיות הרעות". במיתולוגיה האירית משמשים כלים אלה על מנת לאחסן את אוצרם של הלפרקונים. במיתולוגיה הקלטית מצויה מסורה אודות יורה שחורה העשויה מתכת, אשר גופות חיילי אויב המוכנסות אליה היא מקימה לתחייה את החיילים והם מצייתים למכשף שהחיה אותם. מיתולוגיה זו היוותה בסיס לספרו של לויד אלכסנדר "היורה השחורה" (1965), אשר על בסיסו הפיקו אולפני וולט דיסני את סרט ההנפשה "הקדירה השחורה" (1985).
ראו גם

דינג - סוג כלי שהיה נפוץ בסין בתקופת הברונזה
פויקה
יואל מארק

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1962 (בת 62) תוניס
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  חיפה, ישראל
 השכלה:  École des Ponts ParisTech  אוניברסיטת פייר ומארי קירי  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מעסיק:  Yahoo!, חברת גוגל, IBM, אמזון 
 תפקיד:  סגנית נשיא בינלאומית למחקר בחברת אמזון.
 בן זוג:  פרנק סמג'ה
 פרסים והוקרה:  עמית ACM (2013)  ACM Distinguished Member (2010) 
 אתר אישי
 
יואל מארק (באנגלית: Yoelle Maarek; נולדה ב-1 ביוני 1962) היא חוקרת בתחום מנועי חיפוש וכריית מידע ברשת, כיום משמשת כחוקרת בכירה של מכון המחקר TII מהאמירויות. בעבר כיהנה כסגנית נשיא בינלאומית למחקר בחברת אמזון וסגנית נשיא ב-יאהו! (Yahoo! Labs).
הייתה המנהלת הראשונה של גוגל ישראל והקימה את מרכז הפיתוח הראשון בחיפה ב-2006. מכהנת כחברה בקורטוריון הטכניון. בשנת 2013 נבחרה לעמית ACM.
ביוגרפיה

נולדה ב-1 ביוני 1962 בתוניס. כשהייתה בת שנה היגרה משפחתה לצרפת. ב-1986 עברה לישראל כדי להתחיל תואר שלישי בטכניון. בתום לימודיה עברה לארצות הברית, שם עבדה במעבדת המחקר של IBM בניו יורק. בשנת 1993 חזרה לישראל.
אביה ארמנד היה מהנדס אזרחי, ואמה קלייר התנדבה בארגונים ציוניים בצרפת. נשואה לפרנק סמג'ה ולה שלושה ילדים.
השכלה

בשנת 1985 השלימה תואר במתמטיקה שימושית ובמדעי המחשב במסלול משולב לתואר ראשון ותואר שני בבית הספר להנדסה Ecole Nationale des Ponts et Chaussees (אנ') שבפריז. במקביל השתתפה בתוכנית ייחודית לתואר שני, בתחום של בינה מלאכותית, באוניברסיטת VI שבפריז.
מאוחר יותר באותה שנה החלה את לימודי הדוקטורט שלה בטכניון בתחום של שפות תיכנות. במהלך לימודי הדוקטורט בילתה שנה כסטודנטית אורחת באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם נחשפה לתחום של מנועי חיפוש בהנחייתה של פרופ' גייל קייזר. כששבה לישראל להשלמת הדוקטורט בטכניון, החליטה לשנות את תחום המחקר שלה למנועי חיפוש, בהנחייתו של דניאל ברי.
קריירה

לאחר סיום הדוקטורט שבה לארצות הברית והחלה לעבוד במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של IBM במדינת ניו יורק. במסגרת תפקידה בנתה את מנוע החיפוש הראשון בחברה, הנקרא "גורו".
בשנת 1993 חזרה לישראל, והצטרפה למעבדת המחקר של יבמ בחיפה, שם עסקה בעיקר בתחום החיפוש הארגוני (Enterprise search).
בשנת 2006 נענתה בחיוב להצעה של גוגל העולמית להיות המנהלת הראשונה בגוגל ישראל, ולהקים את מרכז הפיתוח הראשון של החברה בישראל. המרכז הוקם בפארק מתם שבחיפה.
במהלך עבודתה בגוגל השתתפה וניהלה מספר פרויקטים שונים בתחום החיפוש, YouTube ו-Gmail כאשר הבולט מביניהם הוא פיתוח Google Suggest, המנגנון להשלמה אוטומטית של שאילתאות במנוע החיפוש.
בשנת 2009 נענתה בחיוב להצעה מאנדרי ברודר ופרבהקר רגהבן,(אנ') שכיהן כמהנדס הראשי ביאהו! ישראל, להקמת מרכז מחקר ופיתוח של החברה בשיתוף עם ד"ר רוני למפל.
בשנת 2013 קודמה לראש מעבדות המחקר של יאהו! בישראל ובהודו, ומונתה לסגנית נשיא !Yahoo העולמית.
בשנת 2017 עברה לחברת אמזון, בתפקיד סגנית נשיא בינלאומית למחקר (אמזון אלכסה).
בשנת 2023 הקימה את מרכז המחקר של המכון לחדשנות טכנולוגית בחיפה כשיתוף פעולה מדעי על פי הסכמי אברהם.
הישגים

בשנים 2009 ו-2013 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל על ידי העיתון "גלובס".
בשנת 2013 נבחרה לעמית ACM.
בשנת 2014 נבחרה על ידי העיתון "הארץ" לאחת מ-66 הנשים הישראליות "שכדאי להכיר".
פעילות אקדמית

יואל מארק פעילה בקהילה המחקרית בתחומי אחזור מידע וה-web. היא משרתת לעיתים קרובות בוועדות המארגנות של הכנסים המובילים בתחום, כגון SIGIR, WWW ו-WSDM. היא ניהלה את ה-Program Committee של כנס WWW בשנת 2009, ואת אלו של WSDM ו־SIGIR בשנת 2012.
בשנת 2013 נבחרה לסגנית נשיא ארגון ACM SIGIR.
השתתפה בכתיבה של מעל 70 מאמרים שהתפרסמו בכנסים ובכתבי עת, ובנוסף כתבה מספר פרקים בספרי לימוד שונים.
מאמריה צוטטו למעלה מ-2,900 פעמים.
לקריאה נוספת

שי חורב, יואל מארק, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 228, 2018.
הערות שוליים

↑  מאיר אורבך, מכון מחקר מאבו דאבי פותח שלוחה בחיפה; יואל מארק תעמוד בראשה, באתר כלכליסט, 8 בינואר 2024
↑  דף הבית של יואל מארק
↑  קרן צוריאל הררי ומאיר אורבך, זה בסדר להיות מספר 2, באתר כלכליסט, 10 במרץ 2016
↑  דף הבית של פרופ' גייל קייזר באוניברסיטת קולומביה
↑  דף הבית של פרופ' דניאל ברי באוניברסיטת ווטרלו
↑  מרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון בוויקיפדיה האנגלית
↑  דף הבית של ד"ר רוני למפל באתר יאהו
↑   רותי לוי, ציד מוחות ומרוץ שכר: האם זו הקללה הגדולה של ההיי-טק הישראלי?, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2017
↑  גלובס - 50 הנשים המשפיעות לשנת 2013
↑  עיתון הארץ - 66 נשים ישראליות שכדאי להכיר
↑  דף הבית של כנס ה-WSDM
↑  דף הבית של SIGIR
↑  רשימת פרסומים של יואל מארק, באתר dblp
↑  הצגת ציטוטי המאמרים בגוגל סקולר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ACM DL: 81100032065  dblp: m/YoelleSMaarek  MGP: 69971
יעקב איזנברג

| --- | --- |

יעקב איזנברג וזהרה שץ עם פריטי קרמיקה מתוצרת "בצלאל" (1925 בקירוב)
 לידה:  31 במרץ 1893 פינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1966 (בגיל 73) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות 
 זרם באמנות:  קרמיקה, ציור
 
יעקב יהושע אַיזנברג (31 במרץ 1893 – 9 ביוני 1966) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי.
ביוגרפיה

יעקב איזנברג, בן שמואל ניסן, נולד בשנת 1893, או לפי גרסה אחרת ב-1897, בעיירה פינסק שברוסיה (כיום בבלארוס). בשנים 1913–1919 למד אמנות בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בירושלים. עם סיום לימודיו נשלח לווינה בירת אוסטריה, שם למד בבית הספר למלאכת אמנות והשתלם בייצור ועיצוב קרמיקה אצל פרופ' ברויג.
לאחר שובו הועמד בראשות המחלקה החדשה לקרמיקה שהוקמה בבצלאל. במחלקה זו עוצבו שלטי הרחובות של ירושלים בתקופה זו, שהיו עשויים אריחי קרמיקה מזוגגים. וכן עוצבו תמונות אריחים כגון "תפילת הדרך", או האריחים בבית ביאליק ובבית ספר אחד העם. בין השנים 1927–1928 שימש כמורה בבית הספר. ב-4 באוקטובר 1927 נערכה בבצלאל תערוכת יחיד של יצירות קרמיקה, תחריטים ורישומים שיצר. בתקופה מסוימת, כנראה בסוף שנות ה-20, ניהל את בית המלאכה באופן עצמאי בשיתוף בנימין לבינסון, גיסו.
יעקב איזנברג נפטר ב-9 ביוני 1966 והובא לקבורה בהר המנוחות.
לקריאה נוספת

גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת גזית, תל אביב, 1971.
הערות שוליים

↑  ראו: יצחק ברייגן, עתידה של מלאכת האמנות בארץ ישראל, דואר היום, 19 בנובמבר 1922; וגם: עבודות "קרמיקה" ב"בצלאל", הארץ, 12 ביולי 1922. הנוהג של שליחת תלמידים לווינה לשם התמחות רווח בבצלאל. בין השאר נשלחו נחום גוטמן, ישראל הירשפלד ואחרים.
↑  בבצלאל, דואר היום, 30 בספטמבר 1927.
↑  דוד תדהר (עורך), "בנימין לבינסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3814.
↑  יעקב איזנברג באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270552  NLI: 987007515206705171  ULAN: 500486136  VIAF: 308698930   WorldCat (עם VIAF): 308698930
יובל כספין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1957 (בן 67) 
 מדינה:  ישראל 
 
אילנה כץ ויובל כספין שרים את שירה של מרים ילן-שטקליס נתפייסה
יובל כספין (נולד ב-27 בינואר 1957) הוא מעצב אופנה ותלבושות ישראלי, זמר, שחקן, סטייליסט, מרצה ומגיש טלוויזיה ואושיית תרבות ישראלית.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

כספין נולד ב-1957 כבנם הצעיר של אברהם וטובה.
אמו נולדה בשנת 1931 כבת בכורה להוריה סושה (נעמי) ושמעון גרשון. הוריה היו חקלאים, מראשוני רמתיים. הם היו קרובי משפחה וגרו בצעירותם בבניין משותף בעיר סאנוק בגליציה.
אביו, עלה לארץ ב-1925 ושלח להביא את בת זוגו סושה גרשון בשנת 1930. למשפחה היה שדה, סוסים, וחיות משק. אביה של טובה, שמעון גרשון אהב שירה והיה חזן בפולין.
בילדותו למד שירה. הוא שירת בלהקת פיקוד הדרום עד שפורקו הלהקות הצבאיות ב-1978 ואז עבר להיות מש"ק חינוך.
הוא פעל יחד עם הרכב של ארבעה נגנים ועם רוני וייס שהיה מעבד ומנהל מוזיקלי בצבא, ועשה גרסאות כיסוי בפני חיילים.
אחרי השחרור הרגיש שאינו זוכה להצלחה בשירה ותיאטרון, ועבר להיות מעצב בגדים תחילה לתיאטרון ולאחר מכן גם לתעשיית הסרטים.
ביוגרפיה > כמעצב

בשנת 1975 במהלך שירותו הצבאי, שמע על שבוע האופנה שנערך במלון הילטון תל אביב שהותיר עליו רושם. לאחר מכן נוצר קשר מיוחד בינו ובין המעצבת רוז'י בן יוסף אשר עזרה לו לקבל עבודה כמעצב בתוכנית אמריקאית שצולמה בארץ. לדבריו המפגשים עם בן יוסף "היו חמים, ובעלי השפעה ענקית על חיי כמעצב".
לאחר מכן עבד חמש שנים בניו יורק וכשחזר ארצה בעצת חברו הבמאי צדי צרפתי, עבר לתיאטרון,שם שימש כמלביש השחקנים במחזות: "גריז", "אדיפוס", "יוסף וכותנת הפסים" ועוד. במחזמר "יוסף וכתונת הפסים" לוהק כשחקן ברגע האחרון והופיע בתפקיד פרעה ב-188 הצגות.
במהלך השנים הקים סטודיו פרטי, ובין לקוחותי היו בין היתר עפרה חזה, שרי צוריאל, חנה לסלאו, ריקי גל ויונה אליאן.
מזה מספר שנים כספין מלמד עיצוב אופנה במכללת ויצו בחיפה.
כספין אף עורך כותב ומגיש תוכנית רדיו וטלוויזיה.
הוא הגיש תוכנית סגנון חיים בשם "המסיבה" בערוץ 10, שהייתה מועמדת לפרס "מסך הזהב", ותוכנית בשם "בדרך לחופה".
ביוגרפיה > כזמר

בשנת 2004 כספין פגש את מירה עווד ומתוך הקשר ביניהם עלתה תוכנית משותפת בטלוויזיה החינוכית בשם "אחלה יום" ששודרה בעברית ובערבית.
בשנת 2008 לכבוד עשור לפסטיבל הפסנתר, התחיל כספין להופיע עם שירי משוררות, לדבריו: "מתוך אהבה גדולה למילה העברית הכתובה ומתוך התחברות ל"חרוז" הנשי בחרתי לשיר משוררות..."
המופע שלווה בארבעה מוזיקאים, הוא שירים שנכתבו על ידי משוררות עבריות, כתרצה אתר, רחל, לאה גולדברג, יונה וולך, נורית זרחי, נעמי שמר ורחל שפירא ללחנים של מלחינים כמתי כספי, שלמה גרוניך, שמואל וילנסקי, מיקי גבריאלוב, נורית הירש, יצחק קלפטר (צ'רציל) ויהודה פוליקר.
ב-2017 הוציא אלבום של שירים שביצע במהלך השנים. הסינגל הראשון מהאלבום הוא "אף אחת" במקור בביצועה של מירי מסיקה, שכספין מעניק לו את הפרשנות אישית שלו.
ב-2021 הופיע בערב מחווה של התיאטרון הקאמרי לאהוד מנור בשירים שתרגם מנור למחזות זמר.
ביוגרפיה > כשחקן

בשנת 2022 הופיע בתפקיד המספר / הקרימינולוג במחזמר "מופע האימים של רוקי".
חייו

כספין יצא מהארון כהומוסקסואל בגיל 17.
לדבריו המהפכה השנייה בחייו הייתה כשהחליט לעבור לחיות בניו יורק בגיל 26, והמהפכה השלישית לדבריו הייתה בגיל 40, וכפי שסיפר על כך: "זה היה משמעותי עברתי לביתי החדש, נפרדתי מאהבת חיי, היה לי בלגן גדול והשתמשתי בכל מיני חומרים כימיים שלא אחזור עליהם לעולם. גם יום הולדתי ה-50 היה משמעותי מאוד ההפתעות והריגושים שגרמו לי חבריי ואוהביי היו כאלה, שחששתי שלא אעמוד בהם".
כאנשים שהשפיעו עליו במיוחד הוא מציין את אמו בילדותו ובבגרותו את סבתו מרים, שהייתה בשבילו מודל ליהודיה חדשה, ציונית ומאמינה. "היא לימדה אותי והבהירה לי שאפשר להאמין באלוהים בלי סממנים חיצוניים של כיפה או כובע או מלבושים כאלה ואחרים". גם צדי צרפתי, שבפסיעותיי הראשונות במקצוע היה האדם שסייע. "עוד אדם שהשפיע עלי רבות הוא הרב מרדכי גפני. המפגש שלי אתו היה מרתק ומקרב".
כספין מתגורר מאז 1997 בבית שמיועד לשימור ברחוב נחלת בנימין בתל אביב.
משפחתו

סבו אבי אביו, יהושע כספין עלה לארץ ישראל בשנת 1913 לאחר ששירת בצבא הרוסי כחייט. במשפחה נהוג לספר שהסב תפר את החליפה שבה יוסף טרומפלדור מצולם, כאשר נפגשו בקהיר. הסבתא אם אביו של כספין, מרים כספין לבית רובינשטיין, נולדה בעזה להורים שהיו בתנועת ביל"ו. בערוב ימיה הייתה דתית מאוד. הסב יהושע ואחיו אשר כספין, פתחו מתפרה באזור כיכר פריז בחיפה והיו ראשוני המתגוררים בשכונת נווה שאנן בחיפה, שהוקמה ב-1922.
אביו של כספין, אברהם היה הבן הבכור במשפחה. בתקופת המנדט הבריטי שירת אברהם כספין בצבא הבריטי, לאחר מכן היה נהג באגד.
הערות שוליים

↑  חיים שובל. הנקודה היהודית של יובל כספין. המגזר, חדשות המגזר הדתי, 10 בפברואר 2010.
1 2  רעי קציר, מעצב דו קיום, באתר מגזין המושבות, 8 במרץ 2016
↑  נפרדים מרוז'י בן יוסף, באתר וואלה, 18 במאי 2008
↑  Fashion Israel, יובל כספין. פוצ’יני של שירל, באתר Fashion Israel, ‏2020-07-15
↑  אחלה יום בטלוויזיה החינוכית
↑  יעקב בר-און, ‏לא רק בגדים: מעצב העל, יובל כספין, מוציא אלבום ראשון בגיל 60, באתר מעריב אונליין, 30 באוגוסט 2017
↑  הגר רם, ‏"שאלוהים ייקח אותי לפני שאהפוך לתלותי", באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306911205171  ISNI: 0000 0004 0213 9436  VIAF: 297308043   WorldCat (עם VIAF): 297308043 
טובה גרשון כספין עם הוריה, אחיה וחברת ההורים בשדה ברמתיים
משמאל יושבים האם מרים האחות עדינה האב יהושע, עומדים משמאל האח זאב, אברהם כספין, האח ישראל
יונתן ילון

| --- | --- |

יונתן ילון בעין ורד, 2013
 לידה:  28 ביולי 1978 (בן 46) יוהנסבורג, דרום אפריקה
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  כתיבה, שיווק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת למבוגרים
 סוגה:  רומן, הרפתקאות, קומדיה
 הושפע מ:  פ. ג'. וודהאוס, ג'יימס קלאוול, אלבר קאמי, ג'. ר. ר. טולקין, טרי ברוקס (אנ'), לויד אלכסנדר
 הדרך לצ'ינגיסטן (בלוג סוֹפֵר) - http://www.osherbligvulot.com/blog/
 
יונתן ילון (נולד ב-28 ביולי 1978, כ"ג בתמוז ה'תשל"ח) הוא סופר ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה

ילון נולד בדרום אפריקה, בן לדרור ודפנה. אביו היה סמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת התרופות כימאגיס (כיום פריגו), ואמו עוסקת באבחון כתב יד וציורים.
זמן קצר לאחר לידתו חזרו הוריו לארץ. בילדותו התגורר ילון ברעננה. בוגר בית הספר התיכון "מור מטרו ווסט" רעננה. לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בלונדון שם עבד בחברת אל על.
ילון סיים תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו, שימש ככתב בעיתון הסטודנטים "תזה" ובמסגרת זו הקים את המדור הסאטירי "הציניות תנצח", וכמו כן ייסד את עיתון הפקולטה למדעי החברה.
ילון פיתח משחק מחשב עלילתי, "אושר בלי גבולות" וגם הקים וערך את האתר "ביקורות ספרים לממהרים".
הוא עסק במקביל בכתיבה ובשנת 2002 התפרסם ספרו הראשון, "אהוב על בנות", שכלל עשרים ושישה סיפורים קצרים. בשנת 2016 התפרסם רומן פרי עטו באורך מלא, "המלך צ'ינגיס הראשון".
בעשור האחרון הוא עובד בשורה של תפקידים ניהוליים בתחום השיווק בענף ההייטק, שהאחרון בהם הוא סמנכ"ל שיווק בחברת תוכנה.
ילון נשוי לגלית ולהם שני ילדים תאומים. מתגורר ברעננה.
מיצירותיו > משחק מחשב: אושר בלי גבולות

בשנת 2007 הוציא ילון יחד עם אורי וכטל את המשחק "אושר בלי גבולות". משחק מחשב קומי-סאטירי בעברית המשתייך לסוגת משחקי ההרפתקה (קווסטים).
נכון לשנת 2011, הורידו את המשחק כ-150 אלף איש בסך הכול. בסקר גולשים רחב היקף שנערך ב-ynet והתפרסם באפריל 2011 במגזין המשחקים של ידיעות אחרונות, זכה משחק זה בפרס מיוחד ונבחר למשחק הישראלי הטוב ביותר בכל הזמנים.
מיצירותיו > המלך צ'ינגיס הראשון

ספרו "המלך צ'ינגיס הראשון" הוא רומן הרפתקאות קומי-סאטירי שראה אור בהוצאת גרף. עלילת הספר מתמקדת בביקורו המסתורי של טוּרָאן מוּגאייב, בחור ממוצע מניו יורק, אצל המלך צ'ינגיס הראשון, השולט ביד רמה בממלכה דמיונית במרכז אסיה.
הרומן זכה לשבחי הביקורות. מבקרת הספרות מאיה לוין הגדירה אותו בלאשה כ"סאטירה מצחיקה בטירוף ומעוררת מחשבה."
הסופרת ומבקרת הספרות מאירה ברנע-גולדברג כתבה על הספר במקומון הפתח-תקוואי מלאבס: "שנון, מגניב ופשוט גאוני… הספר שעשה לי את השנה!"
במוסף שבעה לילות של ידיעות אחרונות נכתב על הספר: "כדאי לבדוק... רוקח ממיטב התכונות שהציגו הרודנים הגדולים בהיסטוריה דמות אחת, עליזה במיוחד."
רונה גרשון-תלמי, עורכת המוסף לספרות של רשת א' התייחסה בתוכנית לספר: "ספר מלא הומור, תבונה וחוכמה... תענוג לקרוא אותו. הוא באמת יוצא דופן... מזמן לא צחקתי ככה, מזמן לא נהניתי ככה!"
ספרו של ילון "המלך צ'ינגיס הראשון" היה מועמד לפרס גפן בפסטיבל אייקון 2017 והגיע לשלב חמשת המועמדים הסופיים לפרס. בשנת 2021 הספר יצא באנגלית בשם King Genghis I והיה לרב מכר באתר העולמי של אמאזון.
מיצירותיו > כורש הנסיך האחרון

בחודש מאי 2019 הודיע ילון כי ספרו הבא, רומן היסטורי על כורש הגדול, כבר כתוב במלואו, וכי בכוונתו להוציאו באופן עצמאי בחודשים הקרובים.
בקמפיין מימון המונים שערך באותו חודש באתר הדסטארט רכשו כ-400 איש 500 עותקים בסכום כולל של 40,310 ש"ח (106% מסכום היעד המבוקש).
"כורש הנסיך האחרון" ראה אור בתחילת ספטמבר 2019, ותוך פחות מחודשיים מכר 1,000 עותקים. גם ספר זה זכה לביקורות חיוביות.
הסופרת הגר ינאי הגדירה אותו "ספר ראוי ומעניין, מקורי וייחודי" בפינתה בתוכנית "בילוי היום" בגלי צה"ל.
בעיתון מקור ראשון נכתב על הספר: "שופך אור על אחד המנהיגים החשובים והחידתיים בהיסטוריה, מלפני 2,600 שנה."
ד"ר ענת שפירא לביא כתבה עליו בסלונה: "ספר זורם, מותח וקולח שכיף לקרוא."
מיצירותיו > ג'וני בוי

בחודש ספטמבר 2022 הכריז ילון על "ג'וני בוי", רומן קומי־מוזיקלי על זמר של להיט אחד בלונדון של שנות השמונים. במכירה מוקדמת של הספר, במסגרת קמפיין מימון המונים שערך באותו חודש באתר הדסטארט, רכשו 430 איש יותר מ-500 עותקים של הספר בסכום כולל של 43,973 ש"ח (109% מסכום היעד המבוקש).
הספר "ג'וני בוי" ראה אור בחודש מאי 2023 והוא מוצע בגרסה מודפסת או דיגיטלית דרך עברית (חנות ספרים מקוונת).