stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינגריד בטנקור
ביוגרפיה > הקריירה הפוליטית

בטנקור נבחרה לבית הנבחרים של קולומביה ב-1994 מטעם המפלגה הליברלית, אך עד מהרה פרשה והייתה בין מייסדיה של "מפלגת החמצן הירוקה" (Partido Verde Oxigeno). מיד לאחר מכן החלה במאבק נגד תופעות השחיתות בממשל הקולומביאני, והאשימה את הנשיא ארנסטו סמפר (1994-1998) בכך שמימן באמצעות רווחי סמים את מערכת הבחירות שלו. ב-1996 פתחה בטנקור בשביתת רעב במטרה להביא להקמת ועדת חקירה עצמאית שתבדוק את קשריו של הנשיא סמפר עם קרטל הסמים קאלי. באותה תקופה התגרשה מבעלה הצרפתי ונישאה לאזרח קולומביאני, חואן קרלוס לקונט.
בשנת 1998 התמודדה לסנאט וזכתה במספר הקולות הגבוה ביותר מבין המועמדים. בתקופת כהונתה כסנטורית קיבלה מספר איומים על חייה, וכתוצאה מכך שלחה את ילדיה לניו זילנד, בעזרתו של בעלה לשעבר. היה זה לאחר שאלמוני הופיע במשרדה בבוגוטה והודיע לה כי חיי משפחתה בסכנה. למרות האיומים על חייה בטנקור לא נרתעה והמשיכה בקמפיין נגד השחיתות. באחת מהופעותיה הדרמטיות בסנט היא הורידה את הז'קט וגילתה תחתיו חולצת טי ועליה הכתובת: "רק את האמת". היא גם לא היססה לתקוף בכל הזדמנות לא רק את הקשרים בין הון, סמים ושלטון, אלא גם את הקשר שבין פוליטיקאים מהימין לבין פלוגות הרצח החצי צבאיות שהטילו טרור בקולומביה וחיסלו כל מי שנחשד בקשר עם ארגוני הגרילה.
בבחירות לנשיאות באותה שנה זכה אנדרס פאסטראנה אראנגו, שהצליח לשכנע את בטנקור לחבור אליו ולסייע לו, תמורת הבטחה לקדם 10 רפורמות שלטוניות שבטנקור הציעה. לאחר שפסטראנה נבחר לנשיאות והתברר כי הוא אינו מקיים את הבטחותיו להילחם בשחיתות ולבצע רפורמות מרחיקות לכת במדינה, האשימה אותו בטנקור באופן פומבי כי הפר את הבטחותיו והוליך שולל אותה ואת מצביעיו.
ב-2001 פרסמה בטנקור את ספרה "זעם בלב" ("La Rage au Coeur"), שנמכר בצרפת לבדה ביותר מ-300 אלף עותקים. בספר מגוללת בטנקור את סיפור מאבקה בשחיתות, מתארת את אורחותיהם של הפוליטיקאים בקולומביה, שמוכנים לטענתה לעשות הכול כדי לשמר את זכויות היתר שלהם. הספר עורר רוגז רב בקולומביה, וגורמים שונים במדינה האשימו את בטנקור בכך שהיא "מכבסת את הכביסה המלוכלכת" מחוץ למדינה. בטנקור התקשתה למצוא מו"ל שיפרסם את ספרה בקולומביה. המהדורה האנגלית של הספר הופיעה בשנת 2002 ונקראת "עד שהמוות יפריד בינינו".
בספרה מביאה בטנקור דברים שאמר לה פרקליטה, לאחר שנדהמה לגלות את עוצמת הקמפיין התקשורתי שהתנהל נגדה: "ילדתי, את לא מבינה מול איזו מפלצת את נלחמת. אומנם אין להם דבר נגדך אבל הם יעשו הכל ושום דבר לא יעצור בעדם עד שיצליחו להכפיש אותך".
הופעתה של הפוליטיקאית הזוהרת התקבלה בחשדנות על ידי חוגי האינטליגנציה בקולומביה, שראו בה ילדת שמנת שנולדה עם כפית זהב בפה. העיתונאי מרק שפירו, שכתב על בטנקור כתבת פרופיל גדולה בשבועון ELLE, טען כי אינגריד סובלת מ"תסביך המושיעה". לדבריו היא רואה עצמה כז'אן ד'ארק קולומביאנית. אך למרות זאת ציין כי פעילותה היא 'הירואית' בהתחשב באויבים רבי העוצמה שנגדם היא יוצאת.
בהתמודדות על הנשיאות בשנת 2002, בטנקור הייתה אחרונה בסקרים.
ביוגרפיה > החטיפה

במסגרת מאמציה להיבחר לנשיאת קולומביה בבחירות שהתקיימו ב-2002, שבסופן נבחר אלווארו אוריבה, החליטה בטנקור, כמו פוליטיקאים אחרים בארצה, להירתם למאמצי השלום בין ארגון הגרילה FARC לבין הממשלה המרכזית. על כן יצאה לעיר הדרומית סן ויסנטה דל קגואן (San Vicente del Caguán), כדי להיפגש עם נציגים של מפלגתה אך גם עם מנהיגים מקומיים של המורדים. העיר שכנה בלבו של אזור מפורז שעל קיומו החליט הנשיא הקודם אנדרס פאסטראנה אראנגו, בניסיון ללכת לקראת המורדים, למרות אזהרות של הצבא ושל המשטרה. אלא שבפברואר 2002 חטפו המורדים מטוס נוסעים, הנחיתו אותו על כביש מהיר באזור המפורז, וחטפו את נוסעיו, ביניהם חבר קונגרס. בתגובה הורה פסטרנה על ביטול האזור המפורז, על הפסקת השיחות עם המורדים ועל מבצע צבאי גדול לגירושם מהאזור המפורז אל תוך הג'ונגלים. למרות המצב, החליטה בטנקור לצאת לפגישות עם אנשי הגרילה בלוויית מנהלת הקמפיין שלה, קלרה רוחאס.
בטנקור ביקשה תחילה להגיע לסן ויסנטה דל קגואן באמצעות מסוק צבאי, אולם הממשלה דחתה את בקשתה. לפיכך החליטה לעשות את הדרך בג'יפ שעליו התנוסס דגל לבן וסמל של הצלב האדום. כשהגיעה, ב-23 בפברואר 2002, למחסום הצבאי האחרון שלפני השטח שהיה נתון לשליטת המורדים, הזהירו אותה אנשי הצבא שלא להמשיך, סירבו להצמיד לה ליווי, ואמרו שלא יוכלו לערוב לגורלה, אולם בטנקור ורוחאס, אליהן נלווה הצלם אלן קלר, החליטו להמשיך בכל זאת במסע. כעבור כמה קילומטרים נעצרו בידי המורדים ובטנקור נחטפה. אחד המורדים שחטף את בטנקור עלה מיד לאחר מכן על מוקש, ואיבד את רגלו. הצלם קלר שוחרר כעבור כמה שעות ומאז היה שותף פעיל במאמצים לשחרור בטנקור.
ביוגרפיה > תקופת השבי

לאחר חטיפתה שחררו המורדים שתי קלטות וידאו בהן נראות בטנקור ורוחאס. בשנייה שבהן, מאוגוסט 2003, בטנקור נראתה רזה וחיוורת. שתי הנשים לבשו סרבלים כהים וישבו זו לצד זו, אולם רק בטנקור דיברה. היא מסרה דרישת שלום לילדיה, לבעלה קרלוס לקונט ולאמה, יולנדה פולסיו, והסבירה מדוע הממשלה חייבת לנהל משא ומתן עם ארגון הגרילה, לצורך חילופים של "שבויי מלחמה". בהמשך אמרה כי בני הערובה שבידי הגרילה חשים נטושים והאשימה את הממשלה בכך שהיא נותנת להם "להירקב ביער" ביחד עם עוד 56 חטופים, ביניהם 5 חברי קונגרס, שני שרים לשעבר, 12 נציגים בבתי נבחרים אזוריים וכן מושל מחוז אחד. ביולי 2007 נרצחו בתקרית ירי 11 מבין 12 הפוליטיקאים המקומיים שהוחזקו בשבי. המורדים טענו כי יחידה של הצבא התקיפה אותם אולם הצבא הכחיש וטען כי ה-11 נהרגו במהלך קרבות בין ה-FARC לפלג גרילה אחר.
בטנקור דחתה בקלטת האחרונה ששוחררה את הביקורת שהשמיעו כלפיה הנשיא ומקורביו, בעקבות החטיפה, על כך שהתעלמה מהוראות הצבא ואמרה כי הצבא סירב להעמיד לרשותה מסוק או ללוות אותה למקום המפגש. היא קראה לתובע הכללי של קולומביה, אדגרדו וילזון, לפתוח בחקירה על מה שנראה בעיניה כמחדלי הממשלה שהביאו לחטיפתה. בטנקור הזכירה כי עשרות עיתונאים ופוליטיקאים ביקרו באזור לפניה, בעזרת ליווי צבאי, ואיש מהם לא נחטף. בעקבות הפנייה אכן נפתחה חקירה בעניין.
במשך שנים שחלפו, הגיעו רק ידיעות בודדות על גורלה והתעורר חשש לחייה. אחת העדויות החשובות ביותר על כך שהיא עדיין בחיים הגיעה משוטר לשעבר במשטרת קולומביה, ג'ון פינצ'או, שהצליח להימלט באפריל 2007 מהשבי לאחר שהוחזק בידי הגרילה במשך שמונה שנים ותשעה חודשים. פינצ'או צעד בג'ונגלים במשך 17 ימים עד שהגיע למקום מבטחים. הוא סיפר כי בטנקור חלתה בצהבת אך החלימה ושומרת על מורל גבוה. בשעות הפנאי היא לימדה אותו צרפתית. הוא סיפר כי היא מרבה להתעמל, כותבת ומאזינה לרדיו ובעיקר לכל ההודעות ששולחת לה אמה באמצעות תוכניות הד"שים לחטופים ברדיו - תוכניות בהן בני משפחותיהם של רבבות החטופים במדינה מנסים לשמור עימם על קשר ולעודד אצלם את התקווה שייצאו לחופשי.
פינצ'או סיפר כי בטנקור ושאר החטופים, כולל הוא עצמו, הוחזקו תחילה בשתי בקתות גדולות וסמוכות, אולם מאוחר יותר אנשי המיליציה הפרידו ביניהם. על פי עדותו, בין החטופים היו גם שלושה אמריקנים שנחטפו בשנת 2003 כשמטוסם נחת נחיתת אונס בג'ונגלים. מדובר בסוכנים של רשויות החוק האמריקניות שפעלו בקולומביה כחלק מהמאבק בסחר בסמים. אינגריד בטנקור, העיד פינצ'או, ניסתה 5 פעמים לברוח מהשבי, נתפסה ונכלאה במשך חודשים לתאה באמצעות שלשלאות ברזל לצווארה ולרגליה. פינצ'או גם סיפר כי לקלרה רוחאס, מנהלת הקמפיין של בטנקור, נולד בשבי תינוק מאחד מסוהריה. התינוק, עמנואל, הופרד ממנה לאחר הלידה ונמסר לידי משפחה אומנת בבוגוטה.
לאחר בריחתו נפגש פינצ'או עם הנשיא אוריבה שהזדעזע לנוכח תיאורי השבי של בטנקור. בעקבות הדיווח הוא נפגש עם מפקדי צבאו ואמר: "גנרלים, אנחנו הולכים לשחרר את אינגריד בטנקור! נגמרו המשחקים עם ה-FARC". הוא גם אמר כי "מחנות הריכוז של ה-FARC גרועים מאלו של הנאצים".
בקלטת וידאו שנתפסה בנובמבר 2007, נראתה בטנקור רזה ומוזנחת מאוד כשמבטה מושפל אל הקרקע. בפברואר 2008 דווח כי היא "חולה מאוד" בשל מחלת כבד וסובלת מטיפול רפואי לקוי.
על פי עדותה של רוחאס, ששוחרה ב-10 בינואר 2008, במהלך הזמן שהייתה בשבי היא ניסתה להימלט יחד עם בטנקור, אולם ניסיון ההימלטות לא צלח מפני שהן לא היו יכולות לנווט בג'ונגל בחשכה ולבסוף נלכדו מחדש על ידי ה-FARC. כעונש על ניסיון הבריחה הן ננעלו בצריף ביחד עם נחשים ארסיים.
ביוגרפיה > המאבק הבינלאומי לשחרורה

בעקבות חטיפתה של בטנקור הוקם ועד פעולה בינלאומי שפעל לשחרורה, אשר הפעיל אתר אינטרנט ובו עדכונים שוטפים. עיקר הפעילות מחוץ לקולומביה נעשתה בצרפת, אך גם בבלגיה הוקם ועד פעולה. עיריית פריז הכריזה על בטנקור אזרחית כבוד של העיר ותמונותיה נתלו על חזית בניין העירייה. אזרחות כבוד הוענקה לה גם על ידי מאות ערים, עיירות ומועצות אחרות בצרפת. ברחבי צרפת נערכו עצרות, תהלוכות והפגנות למען שחרורה כשאת עיקר הפעילות ניהלו אמה יולנדה פולסיו, ילדיה ובעלה, קרלוס לקונט. האם יולנדה נהגה במשך שנים להתקשר כל בוקר לתחנת רדיו בקולומביה ולדבר אל בתה אינגריד.
בין הנרתמים למען שחרורה של אינגריד בטנקור היה גם דומיניק דה וילפן, לשעבר ראש ממשלת צרפת ושר החוץ שלה. וילפן היה חברה של בטנקור לספסל הלימודים במכון למדעי המדינה בפריז. לתמונת הפעילות נכנס גם הנשיא ניקולה סרקוזי לאחר היבחרו, אלא שלמרות הפעילות הבינלאומית ומסע הלחצים של קרובי החטופים גילה נשיא קולומביה אוריבה עמדה נוקשה וסירב לכל פשרה או עסקה עם המורדים.
ביוגרפיה > הפיאסקו של 14 ביולי

ב-9 ביולי 2003 נשלח מטוס תובלה מדגם C-130 הרקולס של חיל האוויר הצרפתי לנמל התעופה מנאוס בברזיל, על פי בקשת משפחת בטנקור, בעקבות מידע שגוי שהגיע לידיהם בדבר שחרורה הקרוב, כביכול, באזור הגבול עם ברזיל. במטוס היה צוות רפואי וכן קבוצה גדולה של דיפלומטים צרפתים, ובראשם מזכיר המטה המדיני של שר החוץ הצרפתי, דומיניק דה וילפן, שהחליט לבדו על המבצע. המטוס הצרפתי קיבל רשות נחיתה לזמן קצר בנמל התעופה של מנאוס, בתירוץ שעליו למלא דלק במכליו, על מנת שיוכל להמשיך ליעד אחר.
נוכחותו של המטוס הצבאי הצרפתי עוררה את חשדה של משטרת ברזיל. החשד גבר לאחר שהצרפתים סירבו לאפשר למשטרת ברזיל לסרוק את המטוס, בטענה שהם בשליחות הומניטרית ובכוונתם להעלות לבטן המטוס 4 נוסעים. שר החוץ של ברזיל דיווח ב-12 ביולי על נוכחותו של המטוס המוזר לעמיתו הצרפתי וביקש הסברים. דה וילפן הסביר כי מדובר בשליחות הומניטרית אך לא נידב כל מידע נוסף. ב-13 ביולי אולץ המטוס להמריא לדרכו, ללא אינגריד בטנקור, על פי הוראתו של נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה.
הפרשה כולה נחשפה על ידי עיתון ברזילאי בשם קרטה קפיטל. בעקבות הפרסום על מטרתו האמיתית של המטוס נוצר משבר דיפלומטי חמור ביחסיה של צרפת עם ברזיל ועם קולומביה ושגרירי ברזיל וקולומביה בפריז נקראו להתייעצויות בבירותיהם. שר החוץ הצרפתי נאלץ לצאת לברזיליה כדי להתנצל בפני השלטונות ולפרסם הסבר פומבי לפרשה. אז התברר כי ההחלטה לשלוח את המטוס הצבאי במטרה לחלץ את בטנקור הייתה שלו, והוא לא טרח לעדכן את הנשיא ז'אק שיראק, את ראש הממשלה ואת שר ההגנה הצרפתי. בצרפת האשימו אחר כך את וילפן כי המבצע הכושל רק החמיר את מצבה של בטנקור בשבי והעלה את "מחירה" בעיני שוביה. בצרפת זכתה הפרשה המביכה לכינוי "הפיאסקו של ה-14 ביולי".
ביוגרפיה > השחרור

ב-2 ביולי 2008, כשש שנים וחצי לאחר שנלקחה בשבי, חולצה בטנקור במבצע צבאי של צבא קולומביה. יחד עם בטנקור שוחררו שלושה חטופים אמריקנים ו-11 חיילים ושוטרים קולומביאנים. החטופים האמריקנים - קית סטנסל, מרק גונסלבס ותומס הוס - שימשו כקבלנים עבור משרד ההגנה ונתפסו כאשר המטוס הקל שלהם התרסק בג'ונגל בקולומביה בפברואר 2003. שניים נוספים שנתפסו עמם, אמריקני וקולומביאני, נורו למוות על ידי אנשי המחתרת. 
על השחרור המוצלח הודיע שר ההגנה של קולומביה, חוסה מנואל סנטוס, במסיבת עיתונאים חגיגית בבוגוטה (להודעה (אורכב 23.01.2020 בארכיון Wayback Machine)). לורנצו, בנה של אינגריד בטנקור, אמר מיד לאחר השחרור לסוכנות הידיעות הצרפתית: "זה היום המאושר בחיי".
במהלך מבצע הקומנדו התחזו חיילי יחידת העילית של צבא קולומביה לפעילים של ארגון לא ממשלתי שבאו כביכול להעביר את החטופים במסוק למחנה אחר כדי לפגוש את אחד מראשי המורדים, אלפונסו קאנו. רק לאחר שהועלו למסוק גילה להם מפקד המבצע כי הם בידי חיילים של צבא קולומביה והם משוחררים. בטנקור סיפרה במסיבת עיתונאים בבסיס צבאי כי הבינה את המתרחש רק לאחר שראתה על רצפת המסוק את קצין הגרילה שהיה אחראי במשך ארבע שנים על החטופים, המכונה סזר, כשהוא עירום וכפות על רצפת המסוק. סזר וקצין נוסף מהחוטפים הובאו לבסיס צבאי ועמדו לדין. המבצע הצבאי המוצלח התנהל ללא ירייה אחת והסתיים ללא נפגעים משני הצדדים.
לקריאה נוספת

מהדורה אלקטרונית של הספר(הקישור אינו פעיל): Until Death Do Us Part By: Ingrid Betancourt
הערות שוליים

↑  Dinitia Smith,‏ Family Works to Free a Kidnapped Colombian Author and Senator, באתר הניו יורק טיימס, 11 במרץ 2002
↑  Tim Golden,‏ Muckraking in Colombia, באתר הניו יורק טיימס, 17 במרץ 2002
1 2 3  Cynthia Cotts,‏ Almost Famous, באתר The Village Voice,‏ 5 במרץ 2002
↑  Colombia rebels kidnap politician, BBC, 24 בפברואר 2002
↑  Colombia rebels kidnap politician, 24 בפברואר 2002
↑  President vows to free Betancourt, באתר ה-BBC,‏ 19 במאי 2007
↑  Simon Romero, Colombia Seizes Videos of Hostages, New York Times ‏1 בדצמבר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, קולומביה: אות חיים ראשון מפוליטיקאית חטופה, באתר ynet, 30 בנובמבר 2007
↑  בטנקור "חולה מאוד", באתר הארץ, 28 בפברואר 2008
↑  סוכנויות הידיעות, החטופות בקולומביה: נכלאנו עם נחשים ארסיים, באתר ynet, 12 בינואר 2008
↑  Chavez hostage swap talks delayed, BBC, 3 באוקטובר 2007
↑  Colombia hostage Betancourt freed, באתר ה-BBC,‏ 3 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287782005171  PLWABN: 9810584531205606  BIBSYS: 8016660  BNC: 000694430  BNE: XX4757412  BnF: cb136110420 (data)  CiNii: DA13768891  GND: 12360589X  ICCU: TO0V421945  ISNI: 0000 0001 2136 6907  LCCN: n2001036283  NDL: 00922227  NKC: xx0128253  NLG: 185901  NLK: KAC201857815  NTA: 234808543  RERO: 02-A006350673  SELIBR: 342030  SUDOC: 055816827  VIAF: 64180232   WorldCat (עם VIAF): 64180232 
מלני בטנקור בעצרת למען שחרור אמה, פריז, 23 במאי 2007
איסור ספייה

איסור ספייה הוא איסור הלכתי על אדם לצוות או לגרום לאדם אחר, בדרך כלל קטן, לעשות פעולה שיש בה איסור.
מקור האיסור

נאמר בתורה "לֹא תֹאכְלוּם כִּי שֶׁקֶץ הֵם" (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק מ"ב) ודורשת הגמרא על כך: (תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף קי"ד) ”לא תאכלום – לא תאכילום להזהיר גדולים על הקטנים” כוונת הגמרא לומר שמוזהר הגדול מן התורה שלא יספה בידיו לקטן דבר שהוא אסור, כלומר שלא יאכילנו במו ידיו. ונקטו הפוסקים שדין זה של איסור ספייה לא נאמר רק באיסורי אכילה אלא גם בשאר איסורי תורה.
גדרי האיסור

אסור לגדול לצוות לקטן לעשות מעשה איסור. יוצא, שאסור מן התורה לומר לקטן לעשות מלאכה בשבת. דין זה נאמר אף בקטן שאינו בנו של המצווה, ואפילו בקטן שלא הגיע לגיל חינוך (גיל שש) איסור זה נקרא בשם ספייה. וכן בשאר איסורי תורה אסור לומר לקטן לעשות פעולה שיש בה איסור.
אנשים המורים בטעות לילד קטן לעשות פעולת איסור בשבת כגון להדליק אור שכבה, או לאכול מאכל שכשרותו מפוקפקת בחשבם שאינו מחויב במצוות כי אינו בר מצווה, וממילא אין איסור בכך, עוברים איסור מהתורה.
בנוסף, אסור לומר לקטן לעשות בשבת מלאכה שאיסורה מדרבנן (כגון טלטול דבר מוקצה) כן פסק השולחן ערוך, (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שמ"ג, סעיף א').
גם הנותן דבר איסור לפיו של ילד קטן עובר איסור ספייה, וכן כאשר נותנו לידיו בלבד והקטן אכל את דבר האיסור בעצמו (עיין במגן אברהם על סימן שמ"ג ס"ק ג'). וכן הרומז לקטן לעבור איסור או שאומר לו שהדבר מותר גם זה בכלל איסור ספייה.
גדרי האיסור > מקרים שבהם ניתן להקל

שיטת הרשב"א שמותר לספות לקטן איסור דרבנן, ובלבד שיהיה זה להנאת ולצורך הקטן. לכן, מותר יהיה להורות לקטן לפתוח דלת מקרר בשבת אף אם תידלק נורה בכך (שאסור רק מדרבנן כיוון שאין זו מלאכת מחשבת), אם עושה זאת להוצאת דבר מאכל עבור עצמו. אך אם אין עושה זאת לצורך עצמו אף הרשב"א אוסר. ואמנם, כתב הביאור הלכה ששיטת השו"ע שלא לפסוק כהרשב"א כלל.
אם כבה האור בחדר מותר במקום הצורך להעמיד קטן שאינו בר הבנה על יד המתג אף באופן שידוע לנו שהוא עתיד לשחק עם המתג ולהדליק האור, והטעם שאין במעשה זה ספייה משום שהקטן עשה זו מיזמתו ולהנאתו ולא מחמת ציוויו או הוראתו של הגדול. (ואין בזה איסור שביתת בנו וגם לא איסור אמירה לקטן משום שעושה להנאתו ולא לצורך אחרים וכן אין בזה מצות חינוך ללמדו לפרוש מהאיסור, שהרי אינו בר הבנה).
ראו גם

חינוך (הלכה)
הערות שוליים

↑  דין זה נלמד גם מאיסור אכילת דם ומאיסור טומאת כהנים
↑  ושלא כדברי כהרשב"א, עיין בביאור הלכה, שם
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אינסוף (פילוסופיה)

אינסוף הוא העדר גבול בהמשכיותו של עצם או נתון מוגדר. הוא מונח מצוי בפילוסופיה, תאולוגיה ומתמטיקה. העיסוק הפילוסופי באינסוף נקשר בין השאר לדיונים במושגי החלל, הזמן, האלוהות ואחרים.
העת העתיקה

משמעותו הפילוסופית של מושג האינסוף הופיעה בפרדוקסים של זנון, אותם הגה ביוון העתיקה במאה החמישית לפנה"ס. טיעוניו עוסקים בפרדוקסליות של התנועה ושל הזמן כאשר מחלקים גודל סופי נתון לחלקים רבים והולכים לבלי גבול.
דיון על האינסוף מופיע בכתביו של הפילוסוף היווני אריסטו.
האינסוף מוזכר בתנ"ך בספר איוב בפסוק: ”עֹשֶׂה גְדֹלוֹת וְאֵין חֵקֶר נִפְלָאוֹת עַד אֵין מִסְפָּר”. כלומר: לא ניתן לברר את גדולת האל, או לא ניתן לדעת את פרטיו.
ימי הביניים

פרשנות והרחבה לרעיונותיו של אריסטו נוסחו בשלהי ימי הביניים, על ידי הפילוסוף ויליאם איש אוקאם איש המאה ה-14.
העת החדשה > בפילוסופיה

במאה ה-17 עסק במושג ה"אין סוף" הפילוסוף הצרפתי בלז פסקל. בדיוניו על המושג הוא קשר אותו אל המימד הדתי, אל תחושת ההתבטלות של האדם הסופי לנוכח האין סופיות של האל; מאידך גיסא, במצב עניינים זה, שבו האדם אינו יכול לתפוס את מהות האל, הרי שנותרה לו רק הבחירה בין האמונה בו, לבין הכפירה בו. פסקל כתב:
”אם יש אלוהים, הרי הוא רחוק לאין-סוף מהשגתנו, כיון שמהיותו נעדר חלקים ונעדר גבולות אין לו כל יחס-ודמיון אלינו. אין אנו עלולים איפוא לדעת לא את מהותו ולא את עצם הויתו. אם כן הדבר, מי יעיז לומר אני אפתור שאלה זו?”.
העת החדשה > בקבלת האר"י

לפי שיטת הקבלה של האר"י גדול מקובלי צפת במאה ה-16 ותלמידיו, עצמות הבורא איננה ניתנת למחקר. על פי שיטתו חקר השגת האלוהות נעשה אך ורק מתוך התרשמות הנברא מהאור המתפשט מעצמותו של הבורא.
לשיטתו, בטרם נבראו העולמות והנבראים, היה "אור עליון פשוט ממלא כל המציאות, והוא הנקרא אור אין סוף".
מחשבת הבריאה היא רצון הבורא להטיב לנבראיו, כאשר האין סוף הוא שורש הנבראים, כלומר הקשר שיש בין הבורא לנבראיו.
ראו גם

אינסוף
לקריאה נוספת

שלום רוזנברג, מאנקסימנדרוס ועד לוינס; לתולדות מושג האינסוף, דעת, 30, תשנ"ג, אוניברסיטת בר-אילן, עמ' 77–92.
הערות שוליים

↑  יש הסוברים, כי הפתרון לפרדוקסים אלה נמצא רק בביסוס התאורטי של מושג האינסוף במתמטיקה, החל מהמאה ה-17.
↑  ספר איוב, פרק ה', פסוק ט'.
↑  בלז פסקל, הקדמה למחקר על החלל הריק וכתבים אחרים, (תרגום מצרפתית: יעקב קופלביץ), ירושלים: הוצאת מאגנס, תשכ"ד-1964, עמ' 113-112.
↑  עץ חיים, שער א', ענף ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550728905171  BnF: cb11960148c (data)  GND: 4136067-9  LCCN: sh85066098  NKC: ph123196 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אל ניניו

אל ניניו (בספרדית: El Niño; בתרגום לעברית: הילד) היא תופעה אקלימית המתרחשת אחת לכמה שנים, של עלייה בטמפרטורת מי האוקיינוס השקט ממערב לפרו ואקוודור בדרום אמריקה לפרק זמן של כמה חודשים. לתופעה השפעה על האקלים באזורים נרחבים בעולם, בחלקם אף מרוחקים עד מאוד מהיבשת הדרום אמריקנית.
מקור שמה של התופעה ("הילד" בספרדית) הוא בהתרחשותה סמוך לחג המולד, המציין את הולדת ישו הנוצרי. משך התופעה בדרך כלל הוא כחודש, אולם אחת לכמה שנים, באופן לא מוסבר, היא מתארכת מעבר לתקופה הרגילה.
לתופעת אל ניניו יש השלכות אקלימיות נרחבות באוקיינוס השקט, באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי. השפעת האל ניניו על האוקיינוס האטלנטי מורגשת 12–18 חודשים לאחר השפעתו על האוקיינוס השקט וההודי.
תופעת האל ניניו

אל ניניו מוגדר כחריגה בטמפרטורת פני השטח של האוקיינוס ביותר מחצי מעלת צלזיוס. עליית טמפרטורה כזו מתרחשת מדי שנה לפרק זמן של כחודש, אך אחת לכמה שנים עולה הטמפרטורה לפרק זמן ארוך יותר.
הסימנים הראשונים לאל ניניו הם:
עלייה בלחץ האטמוספירי מעל האוקיינוס ההודי, באזור אינדונזיה ואוסטרליה
ירידה בלחץ האטמוספירי מעל טהיטי, מרכז האוקיינוס השקט וחלקו המזרחי
החלשות הרוחות בדרום האוקיינוס השקט, או שינוי כיוונן מזרחה
אוויר חם עולה ליד פרו וצפון צ'ילה וגורם לגשם במדבריות פרו וצ'ילה
זרמים חמים ממערב האוקיינוס השקט לחלקו המזרחי וגשם באזורים יבשים בדרך כלל
מעבר להשפעות האקלימיות הגלובליות, לתופעה השפעה מקומית המביאה לתמותה המונית של דגים, ופגיעה בבעלי חיים הניזונים מהם. פגיעה זו מביאה לנזק לכלכלת פרו, ולצרכני הדגים. ריבוי פגרי הדגים והעופות מביא עמו סירחון ומגביר התפשטות מחלות.
רוב המדינות המושפעות מתופעות האל ניניו הן מדינות מתפתחות.
לעיתים מופיעות תופעות אקלימיות חריגות בשנה שלאחר הופעת אל ניניו חזק במיוחד. תופעות אלו מכונות לה ניניה - הילדה והן מתבטאות בתופעות הפוכות- ירידה ממוצעת של חצי מעלה ויותר וגשמים מועטים.
האל ניניו החזק האחרון התרחש ב-2015, והוא נקשר להצפות הקשות זה שנים רבות שהתרחשו בדרום אמריקה בדצמבר באותה שנה, וכן להתחממות השיא שנרשמה, אך מתחילה שוב ב-2023.
המערכות האקלימיות > המערכת הרגילה

באזורים שבהם נושבת הרוח השלטת במקביל לחוף, נסחפים המים בניצב לו. בחופי פרו נושבות רוחות דרומיות, הסוחפות את המים העליונים המחוממים על ידי קרינת השמש, מערבה. כתוצאה מכך עולים מן המעמקים מים קרים עשירים במזון. בעקבות זאת מתרבים דגים ממינים שונים ובהם האנשובי. דיג האנשובי מהווה מקור הכנסה חשוב לפרו ונדבך חשוב ביבול החקלאי המיוצא לשוק האמריקני.
המים החמים מגיעים לצדו המערבי של האוקיינוס השקט באזור המשווני, וגורמים לתנאי אקלים טרופיים - חום, לחות ולחץ אוויר נמוך. הלחות היתרה גורמת שם לטייפונים ולסופות רעמים.
האוויר החם עולה למעלה בצדו המערבי המשווני של האוקיינוס השקט, ונע מזרחה תוך כדי התקררותו. הוא מגיע לחופים המערביים של דרום אמריקה ומשרה שם אקלים קר ויבש.
המערכות האקלימיות > מערכת אל ניניו

רצף הרוחות הדרומיות נקטע, ועקב כך גם נעצרת אספקת המים הקרים ועשירי התזונה. אוויר חם עולה למעלה במרכז האוקיינוס השקט, ונע מזרחה ומערבה לחופי היבשות.
האל ניניו גורם לקיץ (דצמבר-פברואר) חם ורטוב בצפון פרו ובאקוודור, ולעיתים להצפות, כשהתופעה חזקה במיוחד. באזורים הקרובים לחוג הגדי בדרום אמריקה (צפון ארגנטינה, דרום ברזיל, צפון צ'ילה ובוליביה) האל ניניו גורם לשנה גשומה מהרגיל, ובמרכז אמריקה, קולומביה ואגן האמזונאס האקלים יבש וחם יותר מהרגיל. המדינות בצדו השני של האוקיינוס השקט חוות אף הן אקלים חם ויבש מהרגיל בעקבות האל ניניו, בחודשים יולי-אוגוסט. השפעות האל ניניו מגיעות לאזורים נוספים בעולם, כולל צפון אמריקה, אפריקה ואנטארקטיקה.
הערות שוליים

↑  אור אליאסון- מכון דוידסון, הילד הרע של האקלים העולמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533400905171  BNE: XX458212  GND: 4136907-5  LCCN: sh85041456  NKC: ph503001 
ההפרש בין טמפרטורת פני השטח של האוקיינוס בימים כתיקונם ובזמן האל ניניו בדצמבר 1997
המערכת האקלימית הנורמלית מול חופי פרו ואקוודור
המערכת האקלימית מול חופי פרו ואקוודור בזמן אל ניניו
אלכסון ראשי

באלגברה ליניארית, האלכסון הראשי של מטריצה ריבועית הוא האלכסון שמתחיל מהפינה השמאלית העליונה של המטריצה עד לפינה הימנית התחתונה. לפיכך, האיבר  \ A[i,j] של המטריצה, שייך לאלכסון הראשי אם ורק אם  \ i=j.
דוגמה

במטריצה הבאה, המספרים 1, 4 ו-5 נמצאים על האלכסון הראשי:
מטריצה כזו, שבה כל האיברים מחוץ לאלכסון הראשי הם אפסים, נקראת מטריצה אלכסונית. מטריצה אלכסונית אפשר לרשום בקיצור  \ \operatorname {diag} (1,4,5), כאשר הסוגריים כוללים את איברי האלכסון הראשי, לפי סדרם.
תכונות

העקבה (Trace) של מטריצה, היא סכום האיברים באלכסון הראשי, כלומר:  {\mbox{Tr}}(A)=\sum _{i=1}^{n}{a_{i,i}}. העקבה היא אינווריאנטית תחת דמיון מטריצות.
ראו גם

מטריצה לכסינה
עקבה
מטריצת היחידה
אלכסי ברדי

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1970  (בן 54) הלסינקי, פינלנד 
 מדינה:  פינלנד 
 בן או בת זוג:  Anna Tulusto 
 פרסים והוקרה:  פרס יוסי לסרט הטוב ביותר (6 בפברואר 2011)  פרס יוסי לסרט הטוב ביותר (1 בפברואר 2015) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסי ברדי (בפינית: Aleksi Bardy; נולד ב-24 בספטמבר 1970) הוא מפיק ותסריטאי קולנוע פיני.
ביוגרפיה

אלכסי ברדי נולד בהלסינקי, פינלנד. אחרי לימודי בית ספר למד אמנות באוניברסיטת אלטו והמשיך ללמוד תסריטאות בשוודיה.
לאחר סיום הלימודים הוא עוסק בכתיבת תסריטים ומפיק סרטים. הוא תסריטאי עצמאי מאז 1994 ומפיק ושותף ב"סרט הלסינקי" מאז 2002. החל משנת 2012 אלכס ברדי מלמד אמנות הקולנוע באוניברסיטה בהלסינקי. בארדי היה יו"ר הפדרציה הפינית של מפיקי סרטים (SEK ry) בשנים 2012–2015.
סרטו של ברדי "גיבורי החוג הארקטי" קיבל את פרס הסרט הטוב מאת "ג'וסי" (ארגון הקולנוע הפיני) בשנת 2011. סרטו נוסף קיבל פרס בשנת 2015.
ברדי היה מועמד לפרלמנט הפיני מטעם המפלגה השמאלית, אך לא נבחר.
פילמוגרפיה

Reunion 3: Singles Cruise‏ (2021) - תסריטאי
Tove‏ (2020) – מפיק
They Have Escaped‏ (2014) – תסריט, הסרט זכה  בפרס "ג'וסי".
Heart of a Lion‏ (2013) - תסריטאי ומפיק
Ja saapuu oikea yö‏ (2012), מפיק.
Lapland Odyssey‏ (2010), מפיק, הסרט זכה ב-2 פרסי "ג'וסי".
פרי אסור (2009), תסריטאי ומפיק.
Tears of April‏ (2008), מפיק.
הגבול (2007), תסריטאי.
Ganes‏ (2007), מפיק.
The Emperor's Secret‏ (2006), תסריטאי ומפיק.
Saippuaprinssi‏ (2006), תסריטאי.
Beauty and the Bastard‏ (2005), מפיק.
Kukkia ja sidontaa‏ (2004), תסריטאי ומפיק.
Young Gods‏ (2003), תסריטאי ומפיק.
Restless‏ (2000), תסריטאי.
The Tough Ones‏ (1999), תסריטאי.
אל נבקש

| --- | --- |
 שיר בביצוע זוהר ארגוב
 מתוך האלבום אל נבקש (דברים נסתרים)
 יצא לאור:  1987
 תאריך הקלטה:  1986–1987
 סוגה:  מזרחית
 שפה:  עברית
 אורך:  3:56
 חברת תקליטים:  האחים ראובני
 כתיבה:  תמי לוי
 לחן:  משה נגר
 
"סיבה לכל דבר" (מוכר כ"אל נבקש (יש דברים נסתרים)" ו"אל נבקש (דברים נסתרים)") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי זוהר ארגוב. השיר יצא לראשונה באלבום הדרך הברוכה בשנת 1987 שהיה גם אלבומו האחרון של הזמר. השיר הופיע גם בשנת 1994 כחלק מאלבום אוסף בעל אותו השם, על ידי חברת התקליטים האחים ראובני. את השיר כתבה תמי לוי ללחן של משה נגר.
השיר נחשב לאחד משירי החותם של ארגוב והוא הוקלט עשרות פעמים במרוצת השנים.