stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבמה (BB-60)
היסטוריית שירות > בנייה ופעילות אטלנטית

השדרית של אלבמה הונחה ב-1 בפברואר 1940 במספנת הצי של נורפוק. היא הושקה ב-16 בפברואר 1942; ספינת העגורן מס' 1 (לשעבר קירסיירג') סייעה בהתקנת השריון והחימוש הכבדים של האונייה. היא נכנסה לשירות רק שישה חודשים לאחר מכן ב-16 באוגוסט. לאחר מכן החלו עבודות האבזור, וב-11 בנובמבר היא החלה את שיוט הניסויים שלה במפרץ צ'ספיק. לאחר מכן היא החלה בהכשרה ראשונית כדי להכין את צוות האונייה לשירות בזמן מלחמה, תחילה מתוך מפרץ קאסקו, מיין. ב-11 בינואר 1943, אלבמה חזרה למפרץ צ'ספיק להכשרה נוספת לפני שעברה לנורפוק. לאחר מכן היא שובצה לקבוצת משימה (TG) 22.2 ונשלחה חזרה למפרץ קאסקו ב-13 בפברואר לאימון טקטי.
הפריסה הראשונה של אלבמה נערכה באפריל עם משימה זמנית יחד עם צי הבית הבריטי כדי לתגבר את כוחות הצי של בעלות הברית הזמינים לליווי השיירות הארקטיות לברית המועצות. באותה תקופה, הבריטים שלחו כמה אוניות ראשה לים התיכון כדי לתמוך בפלישת בעלות הברית לסיציליה, תוך שהרחיקו את הכוחות הדרושים כדי להתמודד עם כוח הצי הגרמני בנורווגיה, ובעיקר אוניית המערכה טירפיץ. בהתאם לכך, אלבמה ואחותה דקוטה הדרומית יצאו לדרך ב-2 באפריל כחלק מכוח המשימה (TF) 22. מלוות על ידי חמש משחתות, שתי אוניות המערכה הפליגו לאיי אורקני דרך Little Placentia Sound ותחנת הצי ארגנטיה, ניופאונדלנד, והגיעו לבסיס הצי הבריטי הראשי בסקפה פלו ב-19 במאי. שם, הן התארגנו כ-TF 61, צי הבית, והאוניות החלו בהכשרה יסודית כדי להכשיר את האוניות האמריקאיות עם מקבילותיהן הבריטיות לפעולות משותפות. על TF 61 פיקד אדמירל משנה אולף מ. הוסטבדט; במהלך שלושת החודשים הבאים, הן פעלו לעיתים קרובות עם אוניות המערכה אנסון ודיוק אוף יורק.
אלבמה, דקוטה הדרומית וכמה יחידות בריטיות חיפו על מבצע לחיזוק האי שפיצברגן באוקיינוס הארקטי בתחילת יוני. בחודש שלאחר מכן, אלבמה השתתפה במבצע גוברנור, שנועד להסיח את תשומת הלב הגרמנית במהלך הפלישה לסיציליה. בעלות הברית גם קיוו לפתות את טירפיץ להטביע אותה, אך הגרמנים לא שמו לב לאוניות ונשארו בנמל. ב-1 באוגוסט, אלבמה ודקוטה הדרומית נותקו כדי לחזור לארצות הברית; הן עזבו מיד והגיעו לנורפוק ב-9 באוגוסט, שם עברה אלבמה שיפוץ לקראת פעולות נגד כוחות יפנים בזירת האוקיינוס השקט. אלבמה הגיחה מהמספנה ב-20 באוגוסט והחלה את המסע לאוקיינוס השקט דרך תעלת פנמה, שאליה עברה ב-25 באוגוסט. היא הגיעה לאפאטה בהברידים החדשים ב-14 בספטמבר.
היסטוריית שירות > פעולות באוקיינוס השקט > המערכה על איי מריאנה ופלאו

אלבמה התייצבה עם שאר TF 58 בתחילת יוני, כעת כחלק מ-TG 58.7; הצי הגיע אל היעד הראשוני, סאיפאן, ב-12 ביוני. למחרת, אלבמה השתתפה בהפגזה הכנה על האי שנועדה להחליש את ההגנות היפניות כדי ששולות מוקשים יוכלו להתחיל לפנות גישות לחוף הנחיתה. התותחנים של אלבמה לא היו מנוסים בהפגזות חוף כמו אוניות הפגזה ייעודיות אחרות, והירי שלה לא היה יעיל במיוחד. לאחר מכן היא חיפתה על נושאות המטוסים כשהם תקפו עמדות יפניות ברחבי האי, וכוחות קרקע נחתו על האי ב-15 ביוני. הנחיתה הייתה פריצה של היקף ההגנה הפנימי של יפן שהניעה את הצי היפני לשגר מתקפת נגד גדולה עם הצי הנייד הראשון, כוח הפגיעה העיקרי של נושאות המטוסים.
הצי היפני הגיע ב-19 ביוני, והוביל לקרב ים הפיליפינים. אלבמה הייתה האונייה הראשונה שגילתה את המטוסים היפנים המתקרבים על המכ"ם שלה, 141 מיילים ימיים (261 ק"מ) משם, בשעה 10:06. אוניית המערכה איווה אישרה במהירות את הדיווח, ו-40 דקות לאחר מכן הגיעו המטוסים היפנים מעל הצי. בסך הכל שבעה גלים פגעו בצי האמריקאי, אם כי רק שלושה מהם פגעו ב-TG 58.7. מתוכם, אלבמה הצליחה ירות לעבר מטוסים יפניים בשניים מהתקיפות. במהלך אחת ההתקפות, זוג מטוסים חדרו מבעד לסיור האוויר הקרבי ותקפו את דקוטה הדרומית, ואלבמה הייתה בין הכלים שירו עליהם. כשעה לאחר אותה מתקפה, שני מפציצי טורפדו ניסו לתקוף שוב את דקוטה הדרומית, אך אלבמה עזרה להרחיק אותם עם מטח של אש נ"מ. במהלך המתקפה האחרונה הזו, מפציץ צלילה בודד הצליח להשתמש בהסחת דעת התותחנים עם מפציצי הטורפדו כדי להתקרב לאלבמה, אך הטייס החטיא בכל זאת עם הפצצות שלו ולא גרם לנזק. תת-אדמירל ויליס א' לי, מפקד ה-TG 58.7, שיבח את מפעילי המכ"ם של אלבמה על הזיהוי המהיר של המטוסים היפנים, מה שאפשר לנושאות המטוסים האמריקאיות לשגר את מטוסי הקרב שלהן מבעוד מועד ליירט את התוקפים הרחק מהצי.
אלבמה נשארה בעמדה, ליוותה את נושאות המטוסים בזמן שהם פשטו על סאיפאן, גואם, טיניאן ורוטה לאורך המערכה. לאחר מכן היא נותקה מהצי לאניווטוק באיי מרשל לצורך תחזוקה תקופתית. לאחר מכן הפכה האונייה לאוניית הדגל של אדמירל משנה אדוארד הנסון, מפקד פלגת אוניות המערכה (BatDiv) ה-9, ועזבה את האי ב-14 ביולי יחד עם בנקר היל. השלב הבא במערכה, הפלישה לגואם, החל ב-21 ביולי ואלבמה ביצעה את תפקידה של ליווי נושאת מטוסים במהלך המבצעים שם במשך שלושת השבועות הבאים. ב-11 באוגוסט, היא עזבה כדי לחזור לאניווטוק לפני שיצאה למתקפה הבאה ב-30 באוגוסט, בשם הקוד מבצע קיפאון II; זה כלל סדרה של נחיתות על פלליו, אוליטי ויאפ. בשלב זה, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות הועבר מהצי החמישי לצי השלישי ובהתאם לכך סומנה היחידה מחדש כ-TF 38, ואלבמה הייתה כעת חלק מ-TG 38.3. היא ליוותה את נושאות המטוסים בזמן שהם פתחו בסדרת תקיפות על האיים בין 6 ל-8 בספטמבר כדי להתכונן להתקפות האמפיביות.
היסטוריית שירות > פעולות באוקיינוס השקט > המערכה בפיליפינים

לאחר התקיפות באיי קרוליין, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות עזב את האזור כדי להתחיל בפשיטות ראשוניות בפיליפינים, כאשר התקיפות הראשונות התרחשו בין 12 ל-14 בספטמבר. מטוסים של נושאות המטוסים פגעו בבסיסים יפניים באיים סבו, לייטה, בוהול ונגרוס. סדרה נוספת של תקיפות, שהתרכזה סביב הבירה מנילה, התרחשה ב-21 וב-22 בספטמבר, ובמרכז הפיליפינים ב-24. אלבמה חזרה לסייפאן ב-28 בספטמבר לפני שהמשיכה לאוליטי, שהייתה כעת אזור היערכות מרכזי של הצי האמריקאי, ב-1 באוקטובר. חמישה ימים לאחר מכן, התייצב כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות להתחיל בפשיטה גדולה על האי פורמוזה (טאיוואן) ואיים אחרים כדי לנטרל את שדות התעופה שם לקראת הפלישה לפיליפינים. אלבמה המשיכה ללוות את נושאות המטוסים במסגרת TG 38.3, וסיפקה תמיכה כבדה נגד מטוסים. ב-14 באוקטובר, הצי פנה דרומה כדי להתחיל בפשיטות על לוזון בפיליפינים ואלבמה ירתה לעבר מטוסים שניסו לתקוף את הצי. התותחנים של האונייה טענו כי השמידו שלושה מטוסים יפניים וגרמו נזק לאחרים.
היסטוריית שירות > פעולות באוקיינוס השקט > המערכה בפיליפינים > קרב מפרץ לייטה

אלבמה תמכה בנחיתה בלייטה ב-15 באוקטובר לפני שחזרה לחפות על נושאות המטוסים כדי ללוות אותם לסדרה נוספת של תקיפות אוויריות על איים ברחבי הפיליפינים ב-21 באוקטובר, עד שהועברה ל-TG. 38.4. הנחיתה על לייטה הובילה להפעלתו של מבצע Sho-Gō 1, המענה המתוכנן של הצי היפני לנחיתה של בעלות הברית בפיליפינים. התוכנית הייתה מבצע מסובך עם שלושה ציים נפרדים: הכוח הצפוני בפיקודו של תת-אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה, הכוח המרכזי בפיקודו של תת-אדמירל טקאו קוריטה, והכוח הדרומי בפיקודו של תת-אדמירל שוג'י נישימורה. נושאות המטוסים של אוזאווה, שעד כה התרוקנו מרוב כלי הטיס שלהם, היו אמורות לשמש פתיון לאוניות המערכה של קוריטה ונישימורה, שהיו אמורות להשתמש בהסחת הדעת כדי לתקוף את צי הפלישה ישירות.
אוניותיו של קוריטה זוהו במצר סן ברנרדינו ב-24 באוקטובר 1944, ובקרב בים סיבויאן שלאחר מכן, הטביעו מטוסי נושאות מטוסים אמריקאים את אוניית המערכה החזקה מוסאשי, מה שגרם לקוריטה להפוך באופן זמני למסלול. זה שכנע את האדמירל ויליאם פ. הולסי, מפקד הצי השלישי, לשלוח את כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות להשמיד את הכוח הצפוני, שעד אז זוהה. כשהולסי שלח את מיצ'ר צפונה לרדוף אחרי נושאות המטוסים היפניות, הוא הקים את TF 34, המורכבת מאלבמה וחמש אוניות מערכה מהירות נוספות, שבע סיירות ושמונה עשרה משחתות, בפיקודו של תת-אדמירל לי. TF 34 הועמד לפני נושאות המטוסים, ושימש עבורן כמסך חיפוי. בבוקר 25 באוקטובר, החל מיצ'ר את ההתקפה הראשונה שלו על הכוח הצפוני, ויזם את הקרב מול כף אנגניו; במהלך שש תקיפות על הצי היפני, האמריקנים הטביעו את כל ארבעת נושאות המטוסים ופגעו בשתי אוניות מערכה ישנות שהוסבו לנושאות מטוסים היברידיות. ללא ידיעת הולסי ומיצ'ר, קוריטה חידש את גישתו דרך מצר סן ברנרדינו בסוף 24 באוקטובר ועבר למפרץ לייטה למחרת בבוקר. בזמן שמיצ'ר היה עסוק עם הכוח הצפוני המטעה, קוריטה עבר לתקוף את צי הפלישה; בקרב מול סאמאר, הוא נעצר על ידי קבוצה של נושאות מטוסים מלוות, משחתות ומשחתות ליווי, TU 77.4.3, המכונה טופי 3. קריאות נואשות לעזרה מאוחר יותר באותו בוקר הובילו את הולסי לנתק את אוניות המערכה של לי כדי להפליג דרומה ולהתערב בקרב.
עם זאת, הולסי המתין יותר משעה לאחר שקיבל פקודות מאדמירל צ'סטר וו. נימיץ, מפקד צי האוקיינוס השקט, לנתק את ה-TF 34; העיכוב הוסיף שעתיים להפלגת אוניות המערכה דרומה. הצורך לתדלק משחתות האט עוד יותר את התקדמות TF 34 דרומה. התנגדות כבדה של טופי 3 הביאה את אוניות המערכה והסיירות של קוריטה לאי סדר והובילה אותו להפסיק את המתקפה לפני שוושינגטון ושאר TF 34 יכלו להגיע. הולסי ניתק את אוניות המערכה איווה וניו ג'רזי בתור TG 34.5 לרדוף אחרי קוריטה דרך מצר סן ברנרדינו בעוד לי לקח את שאר אוניותיו רחוק יותר לדרום מערב כדי לנסות לנתק את בריחתו, אך שתי הקבוצות הגיעו מאוחר מדי. ההיסטוריון ה. פ. וילמוט שיער שלו הולסי היה מנתק את TF 34 באופן מיידי ולא מעכב את אוניות המערכה על ידי תדלוק המשחתות, יכלו האוניות להגיע בקלות למיצר לפני הכוח המרכזי, ובשל העליונות הניכרת של התותחים הראשיים המוכווני מכ"ם שלהם, להשמיד את אוניותיו של קוריטה.
היסטוריית שירות > פעולות באוקיינוס השקט > המערכה בפיליפינים > פעולות מאוחרות יותר

לאחר שלא הצליחו ליירט את הצי היפני הפורש, אלבמה ושאר אוניות TF 34 חזרו לתפקידיהם בחיפוי על נושאות המטוסים. ב-30 באוקטובר, הצי נסוג לאוליטי כדי לחדש תחמושת ודלק. ב-3 בנובמבר, הצי יצא לסדרה נוספת של פשיטות על שדות תעופה יפניים ומתקנים אחרים על לוזון, כאשר הכוח האמפיבי התכונן לנחיתה הבאה שלו באי מינדורו במערב הפיליפינים. במהלך השבועות הבאים, אלבמה שייטה עם המובילים, והגנה עליהם מפני מטוסים יפניים, בזמן שנושאות המטוסים תקפו מטרות על לוזון וויסאיאס במרכז הפיליפינים. הצי חזר לאוליטי פעם נוספת ב-24 בנובמבר ועד תחילת דצמבר אלבמה הייתה עסוקה בתחזוקה שוטפת ואימונים עם כלי שיט אחרים בצי. במהלך תקופה זו, הצי אורגן מחדש ואלבמה שובצה ל-TG 38.1. הצי יצא שוב ב-10 בדצמבר לתקיפות נוספות על לוזון שנמשכו בין 14 ל-16 בדצמבר; נושאות המטוסים אספו כל כך הרבה מטוסים שהם יכלו לדכא את שדות התעופה היפניים כל הזמן כדי למנוע מהם להפריע למעבר צי הפלישה של מינדורו.
ב-17 בדצמבר נסוג הצי כדי לתדלק בים, אך מאוחר ביום סחף טייפון קוברה את האזור ופגע בצי. תנאי הסופה - אלבמה רשמה משבי רוח בגובה של 83 קשרים (154 קמ"ש) וים סוער שגרמו לה להתגלגל עד שלושים מעלות - הטביעו שלוש משחתות וגרמו נזק חמור למספר כלי שיט אחרים, אם כי אלבמה יצאה עם נזק קל בלבד למבנה העילי שלה, ושני המטוסים שלה נהרסו. הצי חזר לאוליטי ב-24 בדצמבר ואלבמה נותקה לצורך שיפוץ במספנת הצי בפיוג'ט סאונד. היא נכנסה למבדוק היבש שם ב-18 בינואר 1945 לעבודה שנמשכה עד 25 בפברואר, ואז היא הוצפה החוצה מהמבדוק היבש לצורך תיקונים נוספים, שהסתיימו ב-17 במרץ. לאחר מכן החלה האונייה סדרה של ניסויים ימיים ותרגילי אימון לאורך חופי קליפורניה לפני שיצאה ב-4 באפריל לפרל הארבור. היא הגיעה לשם ב-10 באפריל, בילתה שבוע בתרגילי אימון נוספים, ולאחר מכן המשיכה לאוליטי, והגיעה לשם ב-28 באפריל.
היסטוריית שירות > פעולות באוקיינוס השקט > פעולות מול יפן וסיום המלחמה

באוליטי, אלבמה הצטרפה מחדש לכוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, שבשלב זה חזר לצי החמישי. כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות יצא לדרך ב-9 במאי כדי לתמוך בכוחות הנלחמים בקרב אוקינאווה, שעלו לחוף ב-1 באפריל. היפנים אספו עתודות משמעותיות של מטוסים לתקיפות קמיקזה נגד צי הפלישה. במהלך מתקפה אחת כזו ב-14 במאי, כ-120 מייל דרומית-מזרחית לאי הבית היפני קיושו, אלבמה הפילה שני מטוסים יפניים ועזרה להשמיד שניים אחרים, אך קמיקזה אחת בכל זאת חדרה להגנה נגד מטוסים של הצי ופגעה באנטרפרייז. הפעולות מול אוקינאווה נמשכו במשך השבועיים הבאים וב-4–5 ביוני, הצי נפגע מטייפון נוסף ואלבמה - חלק מ-TG 38.1 בזמן זה - שוב נגרם נזק שטחי בלבד, אם כי כלי שיט רבים אחרים בקבוצה ניזוקו קשות. הצי חידש את פעילותו הרגילה לתמיכה בקרב אוקינאווה ב-7 ביוני, כולל תקיפות אוויריות על שדות תעופה יפניים בקיושו למחרת בהם תמכה אלבמה. בליווי של חמש משחתות ב-9 ביוני, אלבמה, אינדיאנה ומסצ'וסטס הפליגו להפגיז מתקנים יפניים באי מינאמי דייטו ג'ימה; הן חזרו על המתקפה למחרת. הצי חזר לאחר מכן למפרץ לייטה כדי להתחיל בהכנות לסדרה של התקפות על איי הבית היפנים.
הצי השלישי חידש את השליטה בצי נושאות המטוסים עבור פעולות אלו, שהחלו ב-1 ביולי כאשר הצי יצא ממפרץ לייטה. נושאות המטוסים ביצעו התקפות רחבות טווח על יעדים צבאיים ותעשייתיים שונים ברחבי יפן, במיוחד כשהם התרכזו באזור סביב טוקיו. בלילה שבין 17 ל-18 ביולי, אלבמה, ארבע אוניות מערכה אמריקאיות נוספות, אוניית המערכה הבריטית אה"מ קינג ג'ורג' החמישי וזוג סיירות הפגיזו שישה מתקנים תעשייתיים מצפון-מזרח לטוקיו. ב-9 באוגוסט הפגיזה אלבמה מטרות בקמאישי בחברה עם שתי אוניות מערכה ושש סיירות אמריקאיות ובריטיות. באותו יום העבירה אלבמה גורם רפואי למשחתת אאולט, שלקחה אותם למשחתת בורי, שנפגעה מקמיקזה ונזקקה לסיוע רפואי. כאשר קיבלה את ההודעה על הכניעה היפנית ב-15 באוגוסט, אלבמה עדיין הייתה בים מול חופי יפן. היא תרמה מלחים ונחתים לכוח הכיבוש הראשוני, והיא שייטה עם נושאות המטוסים בזמן שהם השתמשו במטוסיהם כדי לחפש מחנות שבויים.
ב-5 בספטמבר, אלבמה הפליגה לתוך מפרץ טוקיו, שם היא העלתה מחדש אנשי צוות שעלו לחוף. היא נשארה שם עד 20 בספטמבר, אז יצאה לדרך לאוקינאווה, שם לקחה 700 חיילים, שרובם השתייכו לגדודי הבנייה של הצי, כדי לשאת אותם בחזרה לארצות הברית כחלק ממבצע ממבצע מרבד קסמים. האונייה הגיעה לסן פרנסיסקו ב-15 באוקטובר ונשארה שם לחגיגות יום הצי שנערכו שם ב-27 באוקטובר, שם אירחה כ-9,000 מבקרים. יומיים לאחר מכן, היא נסעה לסן פדרו, קליפורניה, שם עגנה עד 27 בפברואר 1946, אז יצאה לדרך לשיפוץ בפיוג'ט סאונד כדי להכין אותה להשבתה.
הוואסונג-15

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל בליסטי בין-יבשתי
 ארץ ייצור:  קוריאה הצפונית 
 יצרן:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 פעילות מבצעית:  בדיקה מוצלחת ראשונה ב-28 בנובמבר 2017
 תקופת השירות:  2017–הווה (כ־8 שנים) 
 משתמשים:  חיל הטילים האסטרטגיים 
 פלטפורמת שיגור:  רכב שיגור טילי קרקע-קרקע
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע דלק נוזלי
 משקל:  לא ידוע
 ממדים
 אורך:  22.5 מ' 
 קוטר:  2.4 מטר
 ביצועים
 טווח:  13,000~ ק"מ
 גובה טיסה:  גובה מקסימלי 4,475-4,500 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  יכול לשאת נשק גרעיני (לטענת קוריאה הצפונית)
 
גובה ניסוי שיגור טילי קוריאה הצפונית - הוואסונג-14 והוואסונג-15
הוּאַסוֹנְג-15 (בקוריאנית: 화성-15, בהנג'ה: 火星 15, בתרגום לעברית: מארס 15) הוא טיל בליסטי בין-יבשתי המפותח ומיוצר בקוריאה הצפונית.
זהו הטיל הראשון של קוריאה הצפונית, שבאופן תאורטי, בעל יכולת פגיעה בכל אדמת ארצות הברית ומעבר לה. לטענת קוריאה הצפונית הטיל יכול לשאת ראש קרב גרעיני.
היסטוריה

שיגור הבכורה של הטיל נערך ב-28 בנובמבר 2017. השיגור בוצע בשעות לילה (בחושך) בניגוד לניסויי שיגור של טילים בעבר. הטיל שוגר מצפון לפיונגיאנג ונחת ממערב ליפן, בשטח ימה הכלכלי. קוריאה הצפונית העידה כי במסגרת הניסוי הטיל הגיע לגובה של 4,475 ק"מ, שוגר לטווח של 950 ק"מ ושהה באוויר במשך 53 דקות. דיווחים בתקשורת היפנית העידו על כך שהטיל, במהלך המעוף, התפרק לשלושה חלקים.
מזכיר ההגנה האמריקאי טען כי מדובר בטיל של קוריאה הצפונית שהגיע לגובה הגבוה ביותר. בהינתן שהטיל ישוגר במסלול גובה נמוך יותר, הוא יכול להגיע לטווח מקסימלי של 13,000 ק"מ (8,100 מייל) - טווח שמכסה את כל העולם למעט דרום אמריקה ואנטארקטיקה.
מומחים רבים העריכו לאחר חשיפת הטיל כי מדובר בשדרוג של טיל הוואסונג-14, עד אשר קוריאה הצפונית שחררה תמונות ווידאו של הטיל ואלו חשפו כי קיים הבדל משמעותי בצורה ובגודל בין השניים.
משגר הטיל הוא מדגם TEL בעל 9 גלגלים, גדול יותר מהמשגר שמשמש את הוואסונג-14 בעל 8 גלגלים.
ראו גם

הוואסונג-14
הערות שוליים

↑  מפרט טכני(באנגלית)
1 2 3  קוריאה הצפונית: "הטיל החדש מכסה את כל ארה"ב", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 באפריל 2023
↑  "הצלחה מלאה לניסוי, פריצת דרך", באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2017
↑  צפון קוריאה על הניסוי שביצעה: "הטיל יכול להגיע לכל מקום בארה"ב", באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2017
↑   אי-פי, צפון קוריאה: הטיל שנוסה יכול לפגוע בכל ארה"ב; השלמנו את הפיכתנו למעצמה גרעינית, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2017
↑  תמונות של הטיל והמשגר
↑  NORTH KOREA'S LATEST MISSILE TEST WAS EVEN SCARIER THAN IT SEEMED, wired
AirPods Max

| --- | --- |


AirPods Max בצבע "אפור חלל"
 מידע כללי
 סוג:  אוזניות בלוטות' אלחוטיות
 מפתח:  אפל
 יצרן:  Luxshare (קבלן משנה), Goertek (קבלן משנה)
 תאריך הכרזה:  גרסת Lightning:‏ 15 בדצמבר 2024 גרסת USB-C: ‏20 בספטמבר 2024
 תאריך הפצה:  15 בדצמבר 2020 
 מידע טכני
 קלט:  תשעה מיקרופונים, חיישן אופטי (בכל אפרכסת), חיישן מיקום (בכל אפרכסת), חיישן זיהוי נרתיק (בכל אפרכסת), תאוצה מד (בכל אפרכסת), גירוסקופ (באפרכסת שמאל)
 קישוריות:  בלוטות' 5.0 יציאת Lightning (עד 20 בספטמבר 2024) או יציאת USB-C (אחרי 20 בספטמבר 2024) לטעינה וכניסת שמע דרך USB ושקע 3.5 מ"מ
 מידות
 אורך:  168.6
 רוחב:  83.4
 גובה:  187.3
 משקל:  אוזניות 384.8 גרם נרתיק טעינה 134.5 גרם
 https://apple.com/airpods-max
 
AirPods Max הן אוזניות Bluetooth אלחוטיות מסוג "אוזניות קשת", שתוכננו על ידי אפל והושקו ב־15 בדצמבר 2020. ה־Max הוא הדגם המתקדם ביותר בסדרת ה־AirPods, לצד הדגמים הנוספים בסדרה: AirPods, ו־AirPods Pro.
סקירה כללית

אפל הכריזה על AirPods Max ב-8 בדצמבר 2020 באמצעות הודעה לעיתונות, ושחררה אותן ב-15 בדצמבר 2020.
ל-AirPods Max יש שבב H1 בכל צד של האוזניות, שבב זה נמצא גם בדור השני של ה-AirPods וב-AirPods Pro מהדור הראשון. כמו ב-AirPods Pro, גם ל-AirPods Max יש טכנולוגיית ביטול רעשים אקטיבי (ANC) שמפחיתה רעשים חיצוניים, וכן מצב שקיפות (אמביאנט) המאפשר למשתמשים לשמוע את הצלילים בסביבתם.
גלגלת השליטה, הדומה לזה שב-Apple Watch, מאפשר שליטה נוחה על האוזניות, כולל הפעלת והשהיית אודיו, שליטה בעוצמת הקול, דילוג על שירים, ניהול שיחות טלפון והפעלת Siri. בנוסף, חיישני קרבה מובנים מזהים כאשר האוזניות על ראש המשתמש, ומפסיקים או מפעילים את השמע בהתאם.
הטכנולוגיה של אודיו מרחבי (Spatial Audio) משתמשת בגירוסקופים ובמדי תאוצה פנימיים למעקב אחר תנועות הראש של המשתמש, על מנת ליצור חוויה דמוית קולנוע.
ל-AirPods Max יש שבב H1 בכל כוס אוזניים, שנמצא גם בדור השני של ה-AirPods וב- AirPods Pro מהדור הראשון. AirPods Max, כמו ה-AirPods Pro, מגיעים עם טכנולוגיית ביטול רעשים אקטיבי של אפל לחסימת רעשים חיצוניים, ומצב שקיפות להאזנה לצלילים מסביב למשתמשים. "הכתר הדיגיטלי", בדומה לזה של Apple Watch, מאפשר למשתמשים להפעיל או להשהות אודיו, לשלוט בעוצמת הקול, לדלג על רצועות, לשלוט בשיחות טלפון ולהפעיל את Siri . חיישני קרבה מזהים אוטומטית כשהם על ראשו של משתמש ומפעילים או משהים אודיו בהתאם. אודיו מרחבי משתמש בגירוסקופים מובנים ובמדי תאוצה כדי לעקוב אחר תנועת ראשו של המשתמש ולספק את מה שאפל מתארת כחוויה "דומה לתיאטרון".
אפל מצהירה על חיי סוללה של 20 שעות ב-AirPods Max, כאשר טעינה של חמש דקות מספקת זמן האזנה של כשעה וחצי. האוזניות נטענות באמצעות חיבור Lightning, המשמש גם לחיבור אודיו קווי (line-in). לצורך כך, אפל מציעה למכירה כבלים ייעודיים עם חיבורים מסוג USB-A, USB-C ו-3.5 מ"מ שאפל מוכרת בנפרד.
ה־AirPods Max מגיעות עם נרתיק ייעודי המכונה "Smart Case". נרתיק זה מכיל מגנטים מובנים. עם הכנסה של האוזניות לנרתיק, מעבירים אותן למצב חיסכון באנרגיה.
ב־20 בספטמבר 2024 יצא עדכון ל־AirPods Max בעדכון יצאו צבעים חדשים וחיבור הטעינה שונה ל־USB-C .
תאימות

ה־AirPods Max תומך בכל מכשיר שתומך ב־Bluetooth, כולל מכשירי אנדרואיד ו־Windows, אם כי תכונות מסוימות כגון Siri דורשות מכשיר אפל עם iOS 14.3, iPadOS 14.3, watchOS 7.2, tvOS 14 או macOS Big Sur .
הערות שוליים

↑  ינון בן שושן, אפל הכריזה על Airpods Max, באתר ישראל היום, 8 בדצמבר 2020
1 2 3 4  "Apple Announces AirPods Max Over-Ear Headphones With Noise Cancellation, Priced at $549". www.macrumors.com. 8 בדצמבר 2020. ארכיון מ-8 בדצמבר 2020. נבדק ב-2020-12-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Welch, Chris (2020-12-08). "Apple announces $549 AirPods Max noise-canceling headphones, coming December 15th". The Verge (באנגלית). ארכיון מ-8 בדצמבר 2020. נבדק ב-2020-12-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sherr, Ian. "Apple announces $549 AirPods Max over-ear headphones, preorders today, launch Dec. 15". CNET (באנגלית). ארכיון מ-8 בדצמבר 2020. נבדק ב-2020-12-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  AirPods Max - Technical Specifications, Apple (באנגלית אמריקאית)
↑  Apple AirPods Max 2024: New Colors and USB-C, but Are They Worth It?, Lifewire (באנגלית)
↑  Lovejoy, Ben (2020-12-17). "PSA: How to switch off AirPods Max without Apple 'bra' case". 9to5Mac (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-21 במאי 2022. נבדק ב-2022-05-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Apple refreshes its AirPods Max with USB-C and new colors". Engadget (באנגלית אמריקאית). 2024-09-09. נבדק ב-2024-09-09.
↑  "Set up AirPods Max with your Mac and other Bluetooth devices". Apple Support (באנגלית). ארכיון מ-1 בדצמבר 2021. נבדק ב-2021-07-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tom Sykes, Here's all five AirPods Max colors, The Apple Post, ‏8 בדצמבר 2020
AirPods Max עם כיסוי
אוניות המערכה מסדרת קרוליינה הצפונית
רקע

לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, כמה ציים המשיכו והרחיבו את תוכניות הבנייה הימיות שהחלו במהלך הסכסוך. התוכנית של ארצות הברית משנת 1916 קראה ל-6 סיירות מערכה מסדרת לקסינגטון ו-5 אוניות מערכה מסדרת דקוטה הדרומית; בדצמבר 1918, הממשל של הנשיא וודרו וילסון קרא לבנות עשר אוניות מערכה נוספות ושש סיירות מערכה. הצעות המועצה הכללית של 1919–1920 תכננו רכישות מעט קטנות יותר, אך עדיין משמעותיות, מעבר לתוכנית 1916: שתי אוניות מערכה וסיירת מערכה לשנת הכספים 1921, ושלוש אוניות מערכה, סיירת מערכה, ארבע נושאות מטוסים ושלושים משחתות בין שנות הכספים 1922 ו-1924. הממלכה המאוחדת הייתה בשלבים האחרונים של הזמנת שמונה אוניות ראשה (סיירות המערכה G3, עם הנחת השדרית של הראשונה ב-1921, ואוניות המערכה מסדרת N3, שיונחו החל מ-1922). יפן הקיסרית ניסתה, עד 1920, לבנות עד תקן 8-8 של שמונה אוניות מערכה ושמונה סיירות מערכה או סיירות עם הסדרות נגאטו, טוסה, אמאג'י, קיי ומספר 13. שתי אוניות מתכנונים אלו היו אמורים להיות מונחים בשנה עד 1928.
בשל העלויות המדהימות הכרוכות בתוכניות כאלה, שר החוץ של ארצות הברית, צ'ארלס אוונס יוז, הזמין משלחות מהמעצמות הימיות הגדולות - צרפת, איטליה, יפן ובריטניה - להתכנס בוושינגטון כדי לדון, ובתקווה לשים סוף למרוץ החימוש הימי. ועידת הצי של וושינגטון שלאחר מכן הביאה להסכם הצי של וושינגטון ב-1922. יחד עם הוראות רבות אחרות, היא הגבילה את כל אוניות המערכה העתידיות להדחק בתפוסה סטנדרטית של 35,000 טון וקליבר תותחים מרבי של 16 אינץ'. היא גם קבעה שחמש המדינות אינן יכולות לבנות אוניית ראשה נוספת במשך עשר שנים ואינן יכולות להחליף אף אונייה ששרדה את האמנה עד שתמלאו לה לפחות עשרים שנה. הסכם הצי השני של לונדון משנת 1936 שמר על רבות מהדרישות של אמנת וושינגטון, אך הגביל את קוטר הנשק על אוניות מערכה חדשות ל-14 אינץ'.
האמנות השפיעו רבות על סדרת קרוליינה הצפונית, כפי שניתן להעיד על המסע הארוך למציאת אונייה ששילבה את כל מה שצי האמריקני ראה נחוץ בעודה נותרת מתחת ל-35,000 טון.
מפרטים > מאפיינים כלליים

האוניות היו באורך 713 רגל 5.25 אינץ' (217.456 מטרים) בקו המים ואורך כולל של 728 רגל 8.625 אינץ' (222.113 מטרים). הרוחב המקסימלי היה 108 רגל 3.875 אינץ' (33.017 מטרים) בעוד הרוחב בקו המים היה 104 רגל 6 אינץ' (31.85 מטרים) עקב נטיית חגורת השריון. בשנת 1942, הדחק האוניות בתפוסה סטנדרטית היה 36,600 טונות ארוכות (37,200 טונות) בעוד ההדחק במעמס מלא היה 44,800 טונות ארוכות (45,500 טונות), בעוד השוקע המקסימלי היה 35 רגל 6 אינץ' (10.82 מטרים). התפוסה הקרבית המתוכננת הייתה 42,329 טונות ארוכות (43,008 טונות), השוקע הממוצע היה 31 רגל 7.313 אינץ' (9.635 מטרים) והגובה המטאצנטרי היה 8.31 רגל (2.53 מטרים). כפי שתוכנן, הצוות כלל 1,880 איש עם 108 קצינים ו-1,772 מלחים. עד 1945, הגידול הניכר בחימוש נגד מטוסים ומקומות הלינה של הצוות שלהם הגדילו את התפוסה המלאה ל-46,700 טונות ארוכות (47,400 טונות), בעוד שכמות הצוות גדלה ל-2,339 איש עם 144 קצינים ו-2,195 מלחים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה צומצם צוות הצוות ל-1,774 איש.
גוף אוניות הסדרה כלל חרטום בולבוסי והיה לו עיצוב ירכתיים יוצא דופן לאותה תקופה על ידי הצבת שני צירי ההנעה הפנימיים בשכבות. זה נעשה תאורטי כדי לשפר את תנאי הזרימה למדחפים. בדיקות ראשוניות של אגן דגם עבור תצורות ירכתיים שונות העלו כי סידור ה-skeg יכול להפחית את ההתנגדות, אם כי בדיקות מאוחרות יותר במהלך תהליך התכנון של אוניית המערכה מונטנה יצביעו על עלייה בגרר. הסקגים שיפרו את החוזק המבני של הירכתיים בכך שהם פעלו כקורות וגם סיפקו המשכיות מבנית למחיצות הטורפדו. עם זאת, הסקגים גם תרמו לבעיות רעידות חמורות עם הסדרה שדרשו בדיקות מקיפות ושינויים כדי להפחית אותם. הבעיה הייתה חריפה במיוחד בסמוך למנהל הסוללה הראשית האחורית, מה שדרש פלטות חיזוק נוספות בגלל הרעידות. אף על פי כן, ספינות ישופרו וישולבו בעיצובים של כל אוניות המערכה האמריקאיות הבאות, כאשר בעיות רטט יבוטלו במידה רבה באוניות המערכה מסדרת איווה.
מפרטים > חימוש

קרוליינה הצפונית ווושינגטון היו חמושות בעיקר בתשעה תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים) /45 קליבר Mark 6 ועשרים תותחי 5 אינץ' (127 מילימטרים)‏ /38 קליבר Mark 12. החימוש הקל יותר שלהם כלל מספרים משתנים של תותחי 1.1 אינץ' (28 מילימטרים) /75 קליבר, מקלעי 0.5, בופורס 40 מ"מ ואורליקון 20 מ"מ.