stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינסינטי
יהודים בסינסינטי

יהודים החלו להגיע בהמוניהם בשנים 1840–1870, לאור הפיתוח הכלכלי באזור. הגל הראשון של מהגרים יהודיים לעיר התרחש, עם זאת, עוד קודם לכן. היהודי הראשון שהתיישב בסינסינטי היה ג'וזף ג'ונאס, יהודי אנגלי מאקסטר, שהגיע לעיר ב-1817. ב-1819 הצטרפו אליו שלושה יהודים אנגלים אחרים. ב-1821 נולד הילד היהודי הראשון בסינסינטי (וב-1824 נערכה החתונה הראשונה). ב-1821 נערכה גם ההלוויה הראשונה, והמנוח (יהודי אשר התגורר בעיר לפני הגעת ג'ונאס אך הסתיר יהדותו מן הסביבה וחי את חייו כנוצרי) נקבר בחלקה קטנה שנקנתה על ידי הקהילה, שהפכה אחר-כך לבית הקברות היהודי הישן של סינסינטי. ב-1830 הכירה האספה הכללית של מדינת אוהיו בקהילה היהודית בעיר באופן רשמי. ב-1836 נחנך בית הכנסת הראשון בעיר.
החל מ-1830 החלו להגיע לעיר מהגרים מגרמניה, אשר השתייכו ברובם לתנועה הרפורמית והקימו ב-1842 את קהילת "בני ישורון". המוסדות החשובים של התנועה הרפורמית בארצות הברית הוקמו בעיר, בהם היברו יוניון קולג', בית המדרש לרבנים של התנועה הרפורמית שהיווה אבן שואבת לרבים, מועצת הרבנים הרפורמית האמריקאית (ה-CCAR) והתנועה הרפורמית האמריקנית - שהוקמו כולם על ידי הרב אייזיק מאיר ווייז במהלך המאה ה-19. בין הרבים שהגיעו אל הקולג', בית המדרש של התנועה, הוא הרב והתאולוג אברהם יהושע השל, שהגיע אליו לאחר שברח מגרמניה הנאצית. השבועון "The American Israelite", אשר הוקם בעיר ב-1854, הוא הכתב העת היהודי הוותיק ביותר בארצות הברית.
הרב אליעזר סילבר שימש במשך כארבעים שנה כרבה של קהילת "כנסת ישראל" בסינסינטי.
כיום בעיר קיימת קהילה רפורמית גדולה, הכוללת 3 בתי כנסת, כאשר הגדול מביניהם הוא בית הכנסת ווייז, המונה כ-300 משפחות. התנועה הרפורמית מנהלת אורח חיים קהילתי ובין בתי הכנסת ומשפחותיהם מתקיים שיתוף פעולה נרחב בין בתי הכנסת השונים.
בנוסף, קיימת בעיר קהילה קונסרבטיבית גדולה, הכוללת גם היא שלושה בתי כנסת, כאשר הגדול מביניהם הוא ק״ק עדת ישראל המונה כ-200 משפחות. גם הקהילה הקונסרבטיבית מתחזקת תנועת נוער ותיכון ערב ללימודי יהדות וישראל.
קיימת בעיר גם קהילה קטנה של יהודים אורתודוקסים, בהם גם קהילת חב"ד המונה כמה עשרות משפחות שבראשם עומד שליח חב"ד בעיר הרב שלום בר קלמנסון. באלול תשס"ו נוסדה על ידי ראש הישיבה הרב גרשון אבצן ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המונה היום מעל שישים תלמידים[דרוש מקור].
נכון לאוקטובר 2005, מספר היהודים החברים בקהילה היהודית בסינסינטי עומד על כ 20,000.
כל המוסדות היהודיים בעיר משתפים פעולה וחברים בפדרציה היהודית של סינסינטי. הפדרציה היהודית של סינסינטי משמשת כארגון גג בעיר ומנטוות תקציבים ותרומות. כמו כן, הפדרציה דואגת ומתחזקת את הקשר הרציף בין ישראל והקהילה היהודית באמצעות פרויקטים שונים כגון, שליחים בוגרים, שליחי קמפוסים ושליחי שנת שירות של הסוכנות היהודית, מענק של עד 5,000 דולר לבני נוער בשביל טיול וביקור בישראל.
חברים מישראל
חברים מישראל הוא פרויקט הדגל של הפדרציה היהודית לשמירה על הקשר בין ישראל והקהילה המקומית. החברים הם זוג שליחי שנת שירות של הסוכנות היהודית השוהים בסינסינטי כשנה ומתנדבים במוסדות השונים בקהילה.
השינשינים מתארחים במשפחות מארחות מהקהילה, עובדים בכל המסגרות היהודיות: בית הספר היהודי ״רוקוורן״, בתי הכנסת השונים, JCC ב-3 תנועות הנוער המקומיות ועוד.
בנוסף, השינשינים עוברים בבתי הספר הציבוריים והלא יהודיים השונים בעיר ומחוצה לה, מסבירים על ישראל ויוצרים קשרים גם עם הקהילה הלא יהודית.
ערים תאומות

יפן גיפו, יפן
אוקראינה חארקוב, אוקראינה
טאיוואן ניו טאיפיי, טאיוואן
הרפובליקה העממית של סין ליזהו, הרפובליקה העממית של סין
גרמניה מינכן, גרמניה
צרפת נאנסי, צרפת
הערות שוליים

↑  Lois Gilman, The Jewish Traveler: Cincinnati, Hadassah Magazine, ‏October 2005
| דגל אוהיו מדינת אוהיו |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | קולומבוס |  |
| אזורים גאוגרפיים | רמת אלייני • מישורי גליישל טיל • ימת אירי • הביצה השחורה הגדולה • המטרופולין של טולידו |  |
| היישובים הגדולים ביותר | קולומבוס • קליבלנד • סינסינטי • טולידו • אקרון • דייטון • פארמה • קנטון • ינגסטאון • לוריין • המילטון • ספרינגפילד • קטרינג • אליריה • לייקווד • קויאהוגה פולס • אוקליד • מידלטאון • מנספילד • ניוארק |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אוהיו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561805905171  BnF: cb12121079j (data)  GND: 4085269-6  LCCN: n79053745  LNB: 000313201  MusicBrainz: b2cf490f-a8a7-4875-a1b7-addede3b327f  NARA: 10045412  NKC: ge117480  SUDOC: 029624584  VIAF: 149552640   WorldCat (עם VIAF): 149552640 
חברים מישראל 2018–2019, אסף מונק ועדי איצקוביץ לצד שרון ספיגל וג׳ניפר קלארק - מנהלות התכנית בעבר
סיאט טראקו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיאט
 שנות ייצור:  2018-הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MQB A2
 אורך:  4735 מ"מ
 רוחב:  1,839 מ"מ
 גובה:  1658 מ"מ
 משקל:  1599-1868 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,790 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס בין 5,000 ל-6,000 סל"ד  מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-190 כ"ס בין 4,200 ל-6,000 סל"ד  מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-245 כ"ס בין 5,250 ל-6,500 סל"ד  מנוע דיזל 2.0 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס בין 3,500 ל-4,000 סל"ד  מנוע דיזל 2.0 ליטר טורבו המספק כ-190 כ"ס בין 3,500 ל-4,000 סל"ד  מנוע בנזין עם מנוע חשמלי המספקים יחד 245 כ"ס
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  בין 195 ל-217 קמ"ש
 קשר:  סקודה קודיאק, פולקסווגן טיגואן
סיאט טראקו (באנגלית: SEAT Tarraco) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת שבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי סיאט משנת 2018. היא נחשפה בספטמבר 2018 והוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2018 והגיעה לישראל בגרסה היברידית בלבד ביולי 2021.
שם

שמה של המכונית מגיע משמה הקדום של העיר טרגונה שבמחוז קטלוניה שבספרד. בחירת השם נעשתה ברשת על ידי גולשים. מתוך 133,332 הצעות של גולשים, סיאט בחרה 10,130 שמות שמתוכם עלו לגמר 4 שמות, 146,000 גולשים השתתפו בסקר הסופי ו-51,903 גולשים בחרו בשם טראקו על פני אווילה.
מפרט טכני

היא משווקת עם חמישה מנועים.
מפרט טכני > מנועי בנזין

טראקו 1.5: מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס בין 5,000 ל-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 25.5 קג"מ בין 1,500 ל-3,000 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 9.7 שניות או 9.5 שניות (בתבה האוטומטית) והמהירות המרבית עומדת על 201 קמ"ש או 195 (בתבה האוטומטית). צריכת הדלק המשולבת עומדת על 13.7 ק"מ לליטר או 14 ק"מ לליטר (בתבה האוטומטית).
טראקו 2.0: מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-190 כ"ס בין 4,200 ל-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 32.6 קג"מ בין 1,500 ל-4,100 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 8.0 שניות והמהירות המרבית עומדת על 211 קמ"ש.
טראקו 4Drive: מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-245 כ"ס בין 5,250 ל-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 37.7 קג"מ בין 1,600 ל-4,300 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 6.2 שניות והמהירות המרבית עומדת על 228 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על בין 10.8 ל-11.9 ק"מ לליטר.
מפרט טכני > מנועי דיזל

טראקו 2.0: מנוע דיזל 2.0 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס בין 3,500 ל-4,000 סל"ד ומומנט מרבי של 34.6 קג"מ בין 1,750 ל-3,000 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 9.8 שניות והמהירות המרבית עומדת על 198 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 17.5 ק"מ לליטר.
טראקו 2.0: מנוע דיזל 2.0 ליטר טורבו המספק כ-190 כ"ס בין 3,500 ל-4,000 סל"ד ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ בין 1,750 ל-3,50 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 8.0 שניות והמהירות המרבית עומדת על 210 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 14.3 ק"מ לליטר.
סיאט טראקו PHEV

הסיאט טראקו PHEV (היברידי פלאג-אין) היא הגרסה היברידית לגרסה הבסיסית שהוצגה באוגוסט 2019 ומשווקת עם חמישה מקומות בלבד, היא כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס עם מנוע חשמלי המספק כ-115 כ"ס יחד הם מספקים 245 כ"ס ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ. סוללת ליתיום יון בקיבולת 13 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 50 ק"מ. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 7.4 שניות והמהירות המרבית עומדת על 217 קמ"ש. טעינת הסוללה משקע ביתי אורכת 3 שעות ו-40 דקות.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי
מבט צדדי
פנים המכונית
הגרסה היברידית פלאג-אין
מכירות

להלן נתוני המכירות באירופה.
| שנה | אירופה |
| --- | --- |
2018: 258
2019: 29,615
2020: 21,229
הערות שוליים

↑  סיאט טראקו נחשף - קרוסאובר 7 מושבים ראשון לסיאט, באתר קארטיוב, ‏19 בספטמבר 2018
↑  SEAT Tarraco Arrives In Paris As Company's Biggest Model Ever, באתר מוטור 1, ‏03 באוקטובר 2018
↑  יבוא מקביל: 2021 סיאט טראקו PHEV פלאג-אין בישראל, באתר קארטיוב, ‏11 ביולי 2021
↑  טראקו: זה השם שנבחר לקרוסאובר 7 מושבים החדש של סיאט, באתר קארטיוב, ‏19 בפברואר 2018
↑  SEAT Names New SUV Tarraco, Will Be Launched By End Of 2018, באתר מוטור 1, ‏19 בפברואר 2018
↑  כל הפרטים על סיאט טראקו 2019, באתר קארטיוב, ‏21 בנובמבר 2018
↑  סיאט מציגה: 2021 טראקו 245 כ"ס 4Drive, באתר קארטיוב, ‏18 בינואר 2021
↑  סיאט מציגה: 2020 טראקו היברידי פלאג-אין PHEV, באתר קארטיוב, ‏28 באוגוסט 2019
↑  סיאט טראקו - נתוני מכירות באירופה, באתר carsalesbase
עוגת מזון השטן

| --- | --- |
עוגת מזון השטן עם ציפוי וניל
עוגת מזון השטן עם ציפוי וניל
 
 מאכלים
 סוג:  עוגת שכבות, עוגת שוקולד, עוגת חמאה 
 מוצא:  ארצות הברית 
 אופן הגשה:  קינוח
 מרכיבים עיקריים:  קמח 
 
עוגת מזון השטן או עוגת השטן היא עוגת שכבות לחה, אוורירית ועשירה בשוקולד. העוגה נחשבת למקבילה לעוגת מזון המלאכים. בשל המתכונים וזמינות הרכיבים שהשתנו במהלך המאה העשרים, קשה לקבוע מה מבדיל עוגה זאת מעוגת שוקולד, אם כי לרוב עוגה זאת מכילה יותר שוקולד מעוגת שוקולד רגילה ולכן תהיה כהה יותר. על פי רוב העוגה תוגש עם ציפוי שוקולד.
היסטוריה

עוגת מזון השטן לרוב תהיה לחה ואוורירית יותר מעוגות שוקולד אחרות, וכן היא תכיל מוצקי קקאו ולא שוקולד לאפייה וכן פולי קפה. היעדר שוקולד מותך והוספת קפה לעוגה הוא לרוב מה שמבדיל את העוגה מעוגת שוקולד, אולם ישנם מתכונים הכוללים את כל הרכיבים והתוצאה היא עוגת שוקולד עשירה אף יותר בטעמה. כמו כן, בהכנת העוגה נעשה שימוש במים חמים ולא בחלב, הבדל משמעותי נוסף בין העוגות.
עוגת מזון השטן נבדלת מעוגות שוקולד אחרות בכך שהיא מכילה יותר סודה לשתייה, מה שמעניק לה גוון שחור מהגוני יותר. בין שאר המרכיבים ניתן למנות חמאה (או תחליף), חלבוני ביצים, קמח (בעוד שכמה עוגות שוקולד כלל לא מכילות קמח) ופחות ביצים לעומת עוגות שוקולד. עוגה זו הומצאה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים, כאשר המתכון המודפס הראשון שלה ראה אור כבר בשנת 1905.
עוגה דומה, עוגת קטיפה אדומה, מזכירה מאוד את עוגת מזון השטן, ובשלב כלשהו במהלך המאה שמות העוגות הוחלפו בספרי המתכונים. רוב עוגות הקטיפה האדומה מכילות כיום צבע מאכל אדום, אך גם בלעדיו, התגובה הכימית של החומץ וחלב החמאה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין במוצקי הקקאו. כאשר משתמשים בו בעוגות, חומץ גורם להאדמה של הקקאו בעת אפייה. גוון טבעי זה הוא ככל הנראה המקור לשם "קטיפה אדומה" וכן "מזון השטן" וכן רשימה ארוכה של שמות דומים עבור עוגות שוקולד.
עוגת מזון השטן מחולקת לפרוסות
סכר קריבה

| --- | --- |

 מיקום:  גבול זמביה וזימבבואה
 סוג:  סכר קשת
 סוכר את:  נהר זמבזי
 יוצר את:  אגם קריבה
 אורך:  579 מטרים
 גובה:  128 מטרים
 ייצור חשמל:  1626 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  1955–1959 (כ־4 שנים)
 שטח אגם:  5,400 קמ"ר
 נפח אגם:  180 קמ"ק
 מפעיל:  רשות נהר הזמבזי
 קואורדינטות:  16°31′18″S 28°45′41″E﻿ / ﻿16.5217°S 28.7614°E﻿ / -16.5217; 28.7614
 he
 
סכר קריבה הוא סכר קשת הידרואלקטרי, האוגר את מי נהר הזמבזי ובנוי בתוך נקיק קריבה, על גבול זמביה וזימבבואה. הסכר נבנה בשנים 1955–1959, גובהו 128 מטרים ואורכו 579 מטרים. בצידי הסכר מותקנות שתי טורבינות לייצור חשמל, המייצרות יחד כ-6,400 ג'יגה-וואט בשנה.
הסכר יוצר את אגם קריבה, שאורכו המרבי מגיע לכ-280 קילומטרים.
סכר קריבה בנוי תוכנן על ידי המהנדס הצרפתי אנדרה קווין ונבנה על ידי חברת "אימפרסיט" האיטלקית. הסכר נחנך באופן רשמי על ידי אליזבת, המלכה האם ב-17 במאי 1960. בניית הסכר הצריכה העברת מקום מגוריהם של כ-57 אלף בני שבט הטונגה.
הסכר מספק 2,010 מגה וואט לזמביה וזימבבואה, כאשר לכל אחת מהמדינות תחנת כוח בצד הצפוני והדרומי של הסכר בהתאמה. התחנה הצפונית של זמביה פועלת מאז 1976, בדצמבר 2013 הושלם פרויקט הרחבה של התחנה. התחנה הדרומית של זימבבואה פועלת מאז 1960. בנובמבר 2013 הודיע שר האוצר של זימבבואה פטריק צ'ינאמסה על הרחבת תחנת הכוח הדרומית במיזם במימון סיני.
סקרטין

סקרטין הוא הורמון המופרש מתאי S במעי הדק (בתריסריון) כשיש מעבר חומצה מהקיבה. ההורמון מגרה הפרשת ביקרבונט (בסיס) בלבלב, בכבד ובבלוטות ברנר שבתריסריון ובכך מווסת pH.
הסקרטין מורכב מ-27 חומצות אמינו, ונוסחתו היא C130H219N43O42.
כאשר חומצת הקיבה מגיעה לתריסריון, ההורמון מופרש, וגורם להפרשת נוזלי לבלב וביקרבונט המובילים לנטרול התוכן החומצי במעי- למעשה, מונע היווצרות של חומציות יתר. בנוסף, הסקרטין מעכב את תנועתיות המעיים.
הפרשת הסקרטין מתווכת על ידי Secretin releasing factor המיוצר במעי. לאחר שהסקרטין פועל, אנזימי לבלב גורמים להרס הפקטור המתווך כאמור, ובכך מפסיקים את הפרשת הסקרטין.
הרצפטור לגסטרין משותף למשפחה של רצפטורים כגון הרצפטור לגלוקגון, קלציטונין, PTH ו-VIP.
אנשים החולים בתסמונת זולינגר אליסון סובלים מהפרשה עודפת של ההורמון גסטרין כתוצאה מגידול המפריש ביתר את ההורמון הנ"ל. על מנת לאבחון מחלה זו, בודקים את השפעתו של הסקרטין, אשר פועל באופן נורמלי להפחתת רמת הגסטרין. במחלה זו, הסקרטין אינו משפיע ורמות הגסטרין בדם יהיו גבוהות מאוד, ועל כן בדיקה זו יכולה לאבחן את קיום התסמונת.
היסטוריה

ב-1902 חקרו צמד הפיזיולוגים האנגלים ויליאם בייליס וארנסט סטרלינג(אנ') כיצד מערכת העצבים מבקרת את תהליך העיכול. היה ידוע כי מיצי עיכול מופרשים בלבלב בתגובה למעבר של מזון לתריסריון. הם גילו כי תהליך זה למעשה לא מבוקר על ידי מערכת העצבים. הם קבעו כי חומר שמופרש במעי מגרה את הלבלב לאחר מעבר של החומר במחזור הדם. את קראו לחומר המופרש מן המעי סקרטין. סקרטין היה ה"שליח הכימי" הראשון שזוהה. "שליחים כימיים" מסוג זה נקראים כיום הורמונים, מונח שטבע בייליס ב-1905.
הערות שוליים

| הורמונים |
| --- | --- | --- |
| היפותלמוס ובלוטת יותרת המוח | הורמון משחרר תירוטרופין (TRH)‏ • CRH‏ • GnRH •‏ הורמון משחרר הורמון גדילה (GHRH) • סומטוסטטין (SST) • דופמין • וזופרסין (ADH) • אוקסיטוצין • תירוטרופין (TSH) • הורמון מחלמן (LH) • הורמון מגרה זקיק (FSH) • הורמון הגדילה (GH) • פרולקטין (PRL) • הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH) |  |
| ציר בלוטת יותרת הכליה | אדרנלין (אפינפרין) • נוראדרנלין (נוראפינפרין) • אלדוסטרון • קורטיזול • דהידרו-אפיאנדרוסטרון (DHEA) |  |
| ציר בלוטת התריס | בלוטת התריס: תירוקסין • תריודוטירונין • קלציטונין • בלוטת יותרת התריס: PTH |  |
| ציר בלוטות המין | אשכים: טסטוסטרון • AMH • אינהיבין.  שחלות: אסטרדיול • פרוגסטרון • אינהיבין/אקטיבין • רלקסין |  |
| בלוטות אנדוקריניות אחרות | לבלב: גלוקגון • אינסולין • סומטוסטטין. בלוטת האצטרובל: מלטונין |  |
| בלוטות לא אנדוקריניות | שליה: גונדוטרופין כוריוני אנושי (hCG)‏ • HPL • אסטרוגן (אסטריול, אסטרדיול, אסטרון) • פרוגסטרון. כליה: רנין • אריתרופויאטין (EPO) • קלציטריול • פרוסטגלנדין. חדרי הלב: ANP. קיבה: גסטרין • גרלין. תריסריון: כולציסטוקינין (CCK)‏ • GIP • סקרטין • מוטילין • VIP. המעי העקום: אנטרוגלוקגון. רקמות שומן: לפטין • אדיפונקטין • רסיסטין. התימוס: תימוסין • תימופואיטין • תימולין. שלד: אוסטאוקלצין. כבד: IGF-1‏ • IGF-2 |  |
| נוצרים באתר המטרה | NGF • BDNF • NT-3 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיטיפס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2001–2021 (כ־20 שנה)
 מיקום המטה:  שדרות משה דיין 280, ירושלים
 בעלות:  אשטרום 50%  הראל השקעות 20%   קרן תשתיות ישראל 20%   קרנות ההשתלמות של המורים והגננות 10%
 ענפי תעשייה:  תחבורה
 הכנסות:  221 מיליון שקל (2015)
 רווח:  11.4 מיליון שקל (2015)
 יו"ר:  אברהם בייגה שוחט
 מנכ"ל:  ירון רביד
  
 citypass.co.il
 
סיטיפס בע"מ, הייתה זכיינית ומפעילת הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים בין השנים 2011–2021.
היסטוריה

סיטיפס הוקמה בשנת 2001 כדי להתמודד על המכרז להקמת הקו הראשון של הרכבת הקלה בירושלים בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT).
ביולי 2001. חמש קבוצות ניגשו למכרז לפרויקט הקמת הקו, שהיקפו נאמד ב-1.7 מיליארד שקל, לאחר שעברו את שלב המיון המוקדם. לאחר פרישת המתמודדות האחרות נותרו שתי מתמודדות במכרז, "סיטיפס" ו"פס ירושלים".
באוקטובר 2002, נבחרה סיטיפס כחברה שתבצע את הפרויקט, לאחר שדרשה מענק בגובה 1.36 מיליארד ש"ח עבור הפרויקט, בהשוואה ל־1.87 מיליארד ש"ח שדרשה קבוצת פס ירושלים. בחלק הטכני הייתה עדיפות להצעתה של קבוצת פס ירושלים, אך בשקלול הכללי הועדפה הצעתה של סיטיפס.
בנובמבר 2002 נחתם חוזה בין קבוצת סיטיפס לבין המדינה. על פי החוזה, באחריות המגזר הציבורי היו תכנון העבודות, העתקת התשתיות, פינוי נכסים ופיצוי בעלי שטחים וסלילת המת"צ לרכבת, הקמת גשר המיתרים והחניונים לנוסעים. באחריות סיטיפס היו סלילת המסילות, התקנת קווי החשמל ואמצעי האיתות והתקשורת, רכישת הקרונות והפעלת הרכבת בשיטת בנה-הפעל-העבר למשך 27 שנה, לאחר תקופת בנייה שמשכה הוערך בכ־3 שנים.
עבודות הבנייה של סיטיפס היו אמורות להתחיל באוגוסט 2003 לאחר השגת מימון לעבודות, אולם בשל הקושי של סיטיפס להגיע לסגירה פיננסית עם גורמי מימון, הם נדחו שוב ושוב. העבודות החלו בפועל רק בקיץ 2005, באיחור של שנתיים, בשל הקושי להשגת הסכם מימון. במרץ 2006 החלו העבודות להקמת הדיפו של הרכבת, ובסוף 2006 החלה חברת סיטיפס בהנחת המסילות, עבודות שהחלו בשדרות הרצל.
על פי החוזה עמו היה היזם אמור לסיים את העבודות תוך 3 שנים, עד 2008, בפועל נמשכו העבודות זמן כפול של 6 שנים, והסתיימו רק ב־2011. הקו נפתח לתנועת נוסעים ב־19 באוגוסט 2011.
היסטוריה > סיום הזיכיון

בשנת 2010, התקבלה ההחלטה על ידי משרד האוצר, משרד התחבורה ועיריית ירושלים להאריך את הקו האדום ולבנות את קו הקמפוסים. כמו כן, הוחלט שהתוכנית תבוצע כפרויקט קבלני במימון תקציב המדינה, ולא באמצעות זכיין כפי שנעשה בקו האדום. העבודות על הארכת הקו האדום החלו בשנת 2013, על ידי חברת מוריה העירונית ולא באמצעות סיטיפס. בשלב הראשון העבודות התמקדו בפינוי תשתיות והכנת התוואי. עם זאת, הסכם הזיכיון מקנה לסיטיפס זכות ראשונים בכל פרויקט הארכות ושלוחות. בשנת 2015, החלו משרדי האוצר והתחבורה לנהל משא ומתן עם סיטיפס, וקבלנית העבודות אלסטום על ביצוע העבודות הרכבתיות בפרויקט הכוללות: סלילת מסילות, הגדלת מספר הקרונות ואספקת מערכות לפרויקט. המשא ומתן נתקע בשל מחלוקת על עלות הפיצויים שתקבל סיטיפס מקופת המדינה אם זו תחליט לרכוש מידיה את הפרויקט ב–2019 (לפי תנאי הזיכיון של סיטיפס, החל בשנת 2019 רשאית המדינה להפעיל מנגנון "Buy Back", שבו תוכל לרכוש את הבעלות על המיזם מידי סיטיפס). ביולי 2017, החליטה לבסוף מדינת ישראל לצאת למכרז חדש הכולל את הזיכיון להארכת הקו האדום, הקמת הקו הירוק והפעלת שני הקווים. לשלב המיון המוקדם של המכרז, בתחילת 2018 ניגשו 7 קבוצות, כולל סיטיפס. באפריל 2019, הודיעה סיטיפס למשרד האוצר כי היא פורשת מהתמודדות במכרז, עקב אי כדאיות כלכלית שלוש קבוצות הודיעו שיגשו למכרז בסבירות גבוהה. באוגוסט 2019 נבחרה החברה החדשה שתפעיל את הרכבת הקלה, חברת כפיר, שהוקמה באופן ייעודי לטובת הפרויקט על ידי קבוצת שפיר הנדסה שכוללת את סופרבוס והשותפה הספרדית Construcciones y Auxiliar de Ferrocarriles.
ב-12 בפברואר 2020, חתמו נציגי משרדי התחבורה והאוצר על הסכם עם חברת סיטיפס להשבת הזכויות בפרויקט הרכבת הקלה (מנגנון ה-"Buy Back"). כמו כן, נחתמו הסכם גמר חשבון בנוגע להקמת הפרויקט והסכם העדר תביעות הדדי. על פי ההסכם, תשלם מדינת ישראל 1.6 מיליארד שקל לסיטיפס.
ב-15 באפריל 2021 העבירה החברה את מערך הרכבות לידי חברת כפיר, ובכך תמה זכיונה.
בעלות

בעת הקמת החברה קבוצת סיטיפס כללה את יצרנית הרכבות הצרפתית אלסטום, חברת אלקו, חברת אשטרום, קבוצת פולאר השקעות (שנקרא אז "פועלים השקעות") וחברת ההפעלה הצרפתית Compagnie Générale d'Entreprises Automobiles (CGEA) (ששמה שונה בהמשך לויאוליה תחבורה). בשנת 2003 יצאה קבוצת אלקו מהפרויקט, ופולאר ואשטרום רכשו את חלקה, כך שחלוקת הבעלות בתחילת הפרויקט הייתה: פולאר 37.5%, אשטרום 37.5%, אלסטום 20% ויאוליה תחבורה 5%.
בשנת 2004, נכנסה חברת הביטוח הראל כשותפה בפרויקט, כשרכשה 20% מסיטיפס, תוך דילול אחזקותיהן של אשטרום ופולאר השקעות. לאחר הצטרפותה של הראל לקבוצת סיטיפס, אשטרום החזיקה 27.5% בקבוצה, ופולאר השקעות החזיקה 27.5%. בשנת 2011, אלסטום ופולאר מכרו את חלקם בסיטיפס לאשטרום, הראל וקרן תשתיות ישראל. בשנת 2016, רכשו קרנות ההשתלמות של המורים והגננות 10% מסיטיפס.
מבנה החברה

הזכיינית – סיטיפס בע"מ היא החברה הזכיינית האחראית על גיוס המימון, ניהול הפרויקט ופיקוח על חברות ההקמה, התחזוקה וההפעלה.
חברת ההקמה – לצורך תכנון והקמת קו הרכבת הוקמה שותפות עסקית בין אשטרום ואלסטום. השותפות הייתה אחראית לתכנון ולביצוע כל עבודות ההנדסה בבניית הרכבת, הנחת מסילות, התקנת מערכת החשמל שמזינה את הרכבת, בניית הדפו (מרכז תפעול, בקרה ואחזקה), הקמת התחנות ועבודות פיתוח סביבה לאורך התוואי.
חברת ההפעלה – לצורך תפעול הרכבת הקלה ואחזקתה למשך תקופת הזיכיון, הוקמה חברת קונקט ירושלים (רכבת קלה) בע"מ. חברת ההפעלה הייתה בבעלות מלאה של ויאוליה תחבורה. בשנת 2010, עוד לפני סיום העבודות, ביקשה אגד לרכוש מואוליה 80% ממניות חברת ההפעלה ו-5% ממניותיה בזכיינית סיטיפס. המדינה התנגדה למכירה מכיוון שעל פי הסכם הזיכיון, מפעיל הרכבת הקלה חייב להיות בעל ניסיון בינלאומי בהפעלת רכבות קלות. באוגוסט 2015, רכשו השותפות בסיטיפס את חברת ההפעלה תמורת כ–86 מיליון שקל.
חברת התחזוקה – האחראית על תחזוקת הקרונות היא בבעלותה המלאה של יצרנית הקרונות אלסטום.
מימון הפרויקט

סך היקף ההשקעה של סיטיפס בפרויקט היה כ-2.3 מיליארד ש"ח ומורכב מהלוואות בעלים של בעלי המניות בסיטיפס בסכום של כ-0.2 מיליארד ש"ח, הלוואות בנקאיות, מבנק הפועלים ומבנק לאומי, בסך כולל של כ-2.1 מיליארד ש"ח. בנוסף הייתה סיטיפס זכאית למענקים שהמדינה התחייבה לשלם בגין הקמת הפרויקט, בהתאם להסכם הזיכיון ולעמידה באבני דרך שנקבעו בהסכם הזיכיון, בסך כולל של כ-1.6 מיליארד ש"ח. כמו כן, סיטיפס זכאית לגבות תשלום מהנוסעים בקו בתקופת התפעול והמדינה התחייבה להעמיד לסיטיפס "רשת ביטחון" כך שתובטח לה הכנסה שנתית מינימלית.
הערות שוליים

1 2  רון שטיין, ‏קרן תש"י מוכרת 10% מזכיינית הרכבת הקלה בי-ם ב-70 מ' ש, באתר גלובס, 8 במרץ 2016
1 2 3   ערן אזרן, הדו"חות נחשפים: כמה מרוויחה הרכבת הקלה בירושלים – ואיך השפיע גל הטרור?, באתר TheMarker‏, 10 במרץ 2016
↑  אמיר טייג, "סיטי פס" ו"פס ירושלים" הן המתמודדות הסופיות במכרז להקמת הרכבת הקלה בירושלים, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2002
1 2  ענת ג'ורג'י, המצב הביטחוני החמיר, היזמים קיבלו הקלה, באתר הארץ, 4 ביוני 2002
↑  ענת ג'ורג'י, המדינה וסיטי פס חתמו על חוזה להקמת הרכבת הקלה בי-ם, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2002
↑  גל ניסים, ‏סיטי פס החלה להניח את מסילות הרכבת הקלה בי-ם; תפעל ב-2009, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2006
↑  אבי בר-אלי, הממשלה ועיריית ירושלים סיכמו: הרכבת הקלה תגיע להדסה ולקמפוסים, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2010
↑   אורן דורי, האוצר: זכיינית הרכבת הקלה בירושלים מנסה לסחוט את המדינה, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2017
↑   אורן דורי, למדינה נמאס מסיטיפס: תבחר חברה חדשה להארכת הרכבת הקלה בירושלים, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2017
↑  סוניה גורודיסקי, ‏לא פוחדים מהקו הירוק: חברות זרות רבות ניגשות למכרז הענק לקו השני של הרכבת הקלה בירושלים, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2017
↑  טל נתנאל-נוריאל, ההחלטה הדרמטית של חברת סיטיפס: לא תפעיל את הרכבת הקלה בירושלים, באתר כל העיר, 28 באפריל 2019
↑  דניאל שמיל , ‏שבועיים לפני ההגשה: שלוש קבוצות צפויות להתמודד במכרז הקו הירוק בירושלים, באתר גלובס, 28 באפריל 2019
↑  להתראות סיטיפס: נבחרה החברה החדשה שתפעיל את הרכבת הקלה בירושלים, באתר כל העיר, 7 באוגוסט 2019
↑  עמירם ברקת, קובי ישעיהו, ‏המדינה תרכוש מסיטיפס את הרכבת הקלה בירושלים ב-1.6 מיליארד שקל, באתר גלובס, 12 בפברואר 2020
↑  שלומי הלר, אחרי עשור: חברת סיטיפס תסיים השבוע את פעילותה כזכיינית הרכבת הקלה בירושלים, באתר כל העיר, 11 באפריל 2021
↑  גל ניסים, ‏פולאר השקעות פרשה מהתמודדות בפרויקט הרכבת הקלה בתל-אביב; פועלת להכניס שותף גם ברכבת הקלה בירושלים, הסיבות: ירידה בתשואה וקושי בגיוס מימון, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2003
↑  אבי בר-אלי, אלסטום מכרה את חלקה ברכבת הקלה בירושלים, באתר הארץ, 11 בינואר 2011
↑  אבי בר-אלי, דן: כניסת אגד לרכבת הקלה בי-ם – "הפרה בוטה של ההסכם עמנו", באתר הארץ, 16 באוקטובר 2010
↑  אבי בר-אלי, קשיים בפרויקט הרכבת הקלה בירושלים: המדינה תפתח הסכם המימון עם הזכיינית, באתר הארץ, 5 ביולי 2007
↑  נתי יפת, ‏הדילמה של הממשלה: הפסד כסף או זמן בקו האדום בירושלים, באתר גלובס, 30 במרץ 2017
סיאט איביזה

| --- | --- |
סיאט איביזה 5
סיאט איביזה 5
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיאט
 שנות ייצור:  1985 - היום
 הרכבה:  מרטורל, קטלוניה, ספרד ספרד
 מודל קודם:  סיאט פורא 
 סיווג:  סופרמיני
 מרכב:  3 או 5 דלתות האצ'בק
 פלטפורמה:  מנוע קדמי, הנעה קדמית (תצורת FF)
 אורך:  3,640 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  4/3 צילינדרים, בנזין ודיזל
 הילוכים:  ידני, אוטומטי
 
סיאט איביזה (באנגלית: SEAT Ibiza) היא מכונית סופרמיני המיוצרת על ידי חברת סיאט הספרדית (חלק מקבוצת פולקסווגן). המכונית מיוצרת משנת 1985 עד היום ולאחרונה הוצגה גרסתה הרביעית. המכונית מוצעת כיום עם שלוש או חמש דלתות האצ'בק ובגרסת 4 דלתות סדאן (תחת השם "קורדובה").
דגם ה-סיאט אינקה (מכונית מסחרית אשר יוצרה בין השנים 1995–2004) התבסס על דגם ה"סיאט איביזה", דור 2 (SEAT Ibiza Mark 2).
היסטוריה > דור ראשון (1985 - 1993)

האיביזה הראשונה הייתה מבוססת על הפיאט 127/ריטמו/רגטה והיא השתמשה ביחידת כוח שפותחה בשיתוף עם פורשה. הייתה זו הסיאט הראשונה שלא השתמשה באף חלק גוף חיצוני המשותף לדיגמי פיאט. המכונית עוצבה על ידי המעצב האיטלקי, גיורגטו גיוגיארו והיא פורסמה כמכונית בעלת עיצוב איטלקי עם מנועים גרמניים.
במונחים של גודל, היא הייתה גדולה יותר מרוב מכוניות הסופר מיני כמו פורד פיאסטה ופיאט אונו אך קטנה יותר ממכוניות משפחתיות קטנות כמו פורד אסקורט ופולקסווגן גולף. העיצוב נחשב בזמנו למעורר השראה, ומרווח הפנים היה נאה. אך האיביזה סבלה מאיכות בניה ירודה, היגוי כבד, ואמינות מפוקפקת.

ב־1999 עיצוב המכונית נמכר ליצרנית הרכב הסינית, נאנז'ינג והיא פותחה מחדש כ"נאנז'ינג יואז'ין סויאט".