היפהפייה הנרדמת מתעוררת
רקע

הסרט התיעודי מקורין על ידי הקולנוען דון האן, עם ראיונות אודיו רבים של אנימטורים ומנהלים של חברת וולט דיסני שבבעלותה אולפני ההנפשה של וולט דיסני. הסרט פותח עם הכיתוב "בין השנים 1984 ו-1994 שילוב מושלם של אנשים ונסיבות שינו את ההנפשה לעד".
הסרט מתחיל בתחילת שנות ה-80, כשחברת וולט דיסני מנוהלת על ידי חתנו של וולט דיסני, רון מילר, לאחר שוולט נפטר והסרטים של אולפן ההנפשה הובלו על ידי תשעת הזקנים של דיסני. מתואר שבתקופה זו האולפנים היו מוזנחים וההנפשה נחשבה לאמנות גוססת. אל האולפנים יצטרפו אנימטורים רבים חדשים, לאחר שסיימו את לימודיהם באוניברסיטת California Institute of the Arts שממומנת על ידי דיסני. מילר טיפח בתקופה זו אנימטורים חדשים בזהירות, מפני שכמה שנים לפני כן הוא נפגע מדון בלות' שהוביל לקרע בין העובדים באולפן. ב-13 בספטמבר 1979, ביום הולדתו של בלות', הוא עזב את האולפנים מפני שהרגיש שאולפני ההנפשה של דיסני נחותים, כאשר הוא לקח איתו חצי מהאנימטורים שעבדו שם על מנת לפתוח אולפן משלו, Sullivan Bluth Studios. עקב מעשה זה, הפצת הסרט "השועל והכלבלב" נדחתה בחצי שנה.
בהמשך הסרט מוצג קטע מתוך מהדורת החדשות "Today", בה נאמר שמניות החברה עלו בעקבות שני השפעות עיקריות. הראשונה היא יציאת הסרט "ספלאש" בהפקת סרטי טאצ'סטון שבבעלות החברה, אשר גרף יותר מ-6 מיליון דולר בשלושת הימים הראשונים להקרנתו. השנייה היא התפטרותו של רוי אדווארד דיסני, אחיינו של וולט ובנו של המייסד והשותף של החברה, רוי דיסני. הוא התפטר עקב ניסיון השתלטות של איש העסקים סול סטיינברג על החברה, כמו כן בעקבות מקרה זה הודח מילר מתפקידו. בסופו של דבר רוי חזר לחברה, כאשר הוא מינה את מייקל אייזנר ופרנק ולס לניהול אולפני החברה, כאשר זו פעם ראשונה שתפקיד בכיר ניתן לאנשים מחוץ לחברה. רוי טען שהשניים מזכירים לו את השילוב של וולט ואביו.
המטרה הראשונה והעיקרית של ההנהלה החדשה הייתה לחזור להצליח בתחום הסרטים. בעקבות החלטה זו הוחלט לשפץ את האולפנים ולעבוד באופן ישיר עם הוליווד. אחד הדברים ראשונים שאייזנר עשה היה לשכור את ג'פרי קצנברג כראש חטיבת הסרטים, לאחר שעבדו ביחד בסרטי פרמאונט. באותה תקופה עבדו על הסדרה "הקדירה השחורה", אשר קצנברג התערב יותר מידי בהפקתו ודרש לערוך אותו מספר פעמים עקב קטעים מפחידים. שהסרט יצא לקולנוע הוא נחשב לכישלון בקופות לעומת תקציבו, והובס על ידי הסרט "מהדובים באהבה" שמבוסס על הזיכיון "דובוני אכפת לי". בעקבות אירועים אילו, מחלקת ההנפשה של דיסני הגיעה לשפל המדרגה. סרטי ההנפשה היו בירידה לעומת סרטי הלייב אקשן שזכו להצלחה רבה, לכן קצנברג היה צריך משרדים בשביל הכוכבים של הסרטים, ביניהם בט מידלר ורובין ויליאמס. הוא החליט להעביר את מחלקת ההנפשה לגלנדייל, ואיפה שעבדו להקים את המשרדים. הבניין החדש תואר כחורבה ומוזנח, והאנימטורים החלו לחשוב שעומדים לפטר אותם ולסגור את המחלקה.
קצנברג כינס את כל העובדים לפגישה, בה יכלו לשאול שאלות ולעלות חששות. בפגישה הוא אמר "לא מעניינים אותי הפרסים של האקדמיה, אני מעוניין בפרסים של הבנק", דבר שפגע מאוד באנימטורים. בהמשך, פיטר שניידר מונה להיות נשיא אולפני ההנפשה, כאשר הוא עזר למודרניזציה של תהליך ההנפשה, דבר שמתואר כ"תקופה מרגשת". בשנת 1986 יצא לאקרנים הסרט "הרפתקאותיו של סופר בלש" שזכה לביקורות חיוביות והצלחה בקופות. בהמשך השנה יצא הסרט "פייבל והחלום האמריקאי", שנחשב באותה תקופה לסרט ההנפשה הרווחי ביותר בכל הזמנים שלא הופק על ידי דיסני. אולפני ההנפשה החליטו להפיק סרטי הנפשה חדשים שייצאו לאקרנים בקצב של אחד בשנה. בהמשך החלו להפיץ סרטי הנפשה מהעבר בקלטות וידאו, כשהראשון היה "פינוקיו". המכירות הכניסו הרבה כסף לחברה, ולכן הייתה אפשרות להפיק יותר סרטים. הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט" יצא לאקרנים בשנת 1988, ולמרות שדרש תקציב רב הוא הצליח כלכלית. עקב ההצלחה, העובדים חזרו לעבוד באולפן ממנו נאלצו לעזוב, והחלו לעבוד על הסרטים "אוליבר וחבורתו" ו"בת הים הקטנה".
הסרט "בת הים הקטנה" הוביל להתחלת הרנסאנס של דיסני, אשר נמשך בין השנים 1989–1999. פסקול הסרט, The Little Mermaid, הולחן ונכתב על ידי הווארד אשמן ואלן מנקן, אשר בהמשך עבדו גם על פסקול הסרט "היפה והחיה", אשר נקרא "היפה והחיה". מאוחר יותר הלחין מנקן את הפסקול "Aladdin" עבור הסרט "אלאדין". מעורבותו של אשמן בסרטים סייעה להצלחה של הסרטים בקופות, והובילה לזכייה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ובפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר. אשמן מת ב-14 במרץ 1991 עקב מחלת האיידס, ולכן הוא לא זכה לראות את הסרט "היפה והחיה" גמור. הסרט זכה להצלחה רבה וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, כאשר זהו סרט ההנפשה הראשון שהיה מועמד לפרס זה. בליל הקרנת הבכורה של הסרט, בו חנכו צוות ההפקה, אייזנר הודיע שייבנה אולפן הנפשה חדש כפרס על עבודתם הקשה של האנימטורים, ללא ידיעתו של קצנברג. האנימטורים תארו שהם החלו "לחיות את החלום", העלו להם את המשכורת והם הפכו לכוכבים. בשנת 1994 הסרט "מלך האריות" יצא לאקרנים, והפך להצלחה קופתית נוספת עבור דיסני. באותה שנה ולס נפטר מהתרסקות מסוק, כאשר זה המוות הראשון שהחברה מתמודדת איתו. קצנברג ציפה להחליף את מקומו של ולס, אך אייזנר סירב לכך, מה שהוביל בסופו של דבר להתפטרותו.
הסרט נגמר באמירה של האן "אחרי כל הדרמה, הלילות הלבנים, הפיצה הקרה, האגו שנפגע והשעות הרבות הרחק מהמשפחה, בסופו של יום, איש לא יזכור מי עשה מה למי, הם יזכרו את הדמויות שזינקו מהעיפרון אל המסך, ומשם אל ליבם של הקהל, וכך זה צריך להיות". כתוביות הסיום של הסרט מלוות בקטעים מצחיקים שצולמו בעיקר באולפנים, כשברקע מושמע השיר "Zip-a-Dee-Doo-Dah" מתוך הסרט "שירת הדרום". בסיום הסרט נרשמה הקדשה לג'ו ראנפט, אשמן, ולס ורוי אדווארד דיסני.