stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדס קלדרון
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

ב-2002 גילמה תפקיד אורח בסדרה "שאול" שביימו איתן ענר ושירלי שטרן.
ב-2003 גילמה אחות בטלנובלה "משחק החיים" שביים יצחק שאולי וגילמה אחות בסדרת "החצר" שביים אבי כהן.
ב-2006 גילמה את רות קליגר-עליאב (תפקיד ראשי) בסרטו של ארז לאופר "דילמת הדריין". באותה שנה גילמה את יעלי בסרט סטודנטים בשם "חיילת בודדה" שביימה טליה לביא.
ב-2007 גילמה את נוגה שומרון (תפקיד ראשי) בסרטו של אביב טלמור "אני ביאליק".
ב-2008 גילמה את שפרה בסדרת הטלוויזיה של אורי ובני ברבש "האמת העירומה".
ב-2011 גילמה את אפרת קופר בסרט "טאקע מאמע".
ב-2012 גילמה את עמליה בסדרת הטלוויזיה "גאליס" שביים עודד רז, כמו כן השתתפה בסדרה "אמא ואבאז" של אבנר ברנהיימר ובסרטו של אבי נשר, "פלאות".
בשנת 2015 השתתפה בסרט "המילים הטובות" של שמי זרחין.
ב-2017 השתתפה בסרטו של חורחה גורביץ', "ברזיל אהובתי".
ב-2018 הפיקה וכתבה יחד עם אורי ברבש הבמאי ויאיר קדר המפיק, סרט על סבה המשורר אברהם סוצקבר, "דבש שחור - שירת חייו של אברהם סוצקבר", אשר זכה בפרס אבנר שלו יו"ר יד ושם במסגרת פסטיבל ירושלים לקולנוע.
ב-2019 גילמה את ענת אייזנקוט בסרטו של יואב רונן "לוחם בנשמה".
בשנת 2020 שיחקה את מיכל בסדרה "בלקספייס".
בשנת 2021 שיחקה את רווית בסדרה "מקיף מילאנו" ואת גלי בסרט "שתיים".
בשנת 2021 יצרה והפיקה יחד עם הייידיש בוק סנטר את הסרט הדוקומנטרי "מי יישאר?" (ביידיש: "ווער וועט בלייבן?") על המסע שלה לווילנה בעקבות יומנו הנדיר של סבה מצד אמה, הסופר והמשורר אברהם סוצקבר.
ב-2023 לוהקה לסדרה המתח "הראש" (נקרא בעבר: "האויב שבתוכנו") עם יהודה לוי, שהייתה אמורה לעלות בקשת 12, בבימויו של אופיר לובל.[דרושה הבהרה]
פרסים

2009 – פרס רוזנבלום לאמנית מצטיינת מטעם עיריית תל אביב-יפו
2018 – הסרט "דבש שחור שירת חייו של אברהם סוצקבר" זוכה בפרס אבנר שלו יו"ר יד ושם במסגרת פסטיבל ירושלים לקולנוע
2018 – הסרט "דבש שחור" זוכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הישראלים בלוס אנג'לס
חיים אישיים

קלדרון היא אם לשני ילדים.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2  פסטיבל הקולנוע ירושלים 2018 גאה להכריז על הזוכים. פסטיבל הקולנוע ירושלים
1 2  ציפי שוחט, הדס קלדרון בהצגת חייה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2009
↑  טל פרי, שביס מדליק, מאיפה?, באתר nrg‏, 10 בספטמבר 2005
קורות חייה באתר שח"ם - איגוד שחקני המסך
↑  Yitskhok Niborski, La littérature yiddish en Israël, Yod, 2009-10-01, עמ' 183–193 doi: 10.4000/yod.374
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1189372401  ISNI: 0000 0000 7353 0855  LCCN: no2009195118  VIAF: 103544151   WorldCat (עם VIAF): 103544151
פרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר

| --- | --- |
סמליל פרס גראמי
סמליל פרס גראמי
 תיאור:  הישגים יוצאי דופן בתעשיית המוזיקה בקטגוריית ה-R&B
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה
 תקופת הפרס:  1959–הווה (כ־66 שנים)
 http://www.grammy.com
פרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר (באנגלית: Grammy Award for Best R&B Performance) הוא פרס גראמי, אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית לאמנים מקליטים על ביצוע R&B איכותי. הפרס הוצג לראשונה בטקס פרסי גראמי ה-1 בשנת 1959 בשם "ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר" עד 1961, ולאחר מכן בין השנים 1962–1968, כ"הקלטת הרית'ם אנד בלוז הטובה ביותר". בשנת 2012, הוחזר הפרס בשילוב הקטגוריות הקודמות עבור ביצועי R&B: ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר - גבר, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר - אישה, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר - צמד או להקה והביצוע האורבני/האלטרנטיבי הטוב ביותר. הארגון מחדש של קטגוריות אלה נבע מרצונה של האקדמיה להקלטות להקטין את רשימת הקטגוריות והפרסים ולבטל את ההבחנות בין ביצועי גברים ונשים ובין ביצועי יחיד וצמד/להקה.
הפרס מוענק לאמן. המפיק, המהנדס והפזמונאי יכולים להגיש בקשה לתעודת זוכה.
אמנים עם מספר זכיות

5 זכיות
ריי צ'ארלס
2 זכיות
ביונסה
מוני לונג
אמנים עם מספר מועמדויות

5 מועמדויות
ריי צ'ארלס
4 מועמדויות
סם קוק
לדיסי
דניאל סיזר
3 מועמדויות
אשר
H.E.R.‎
ביונסה
2 מועמדויות
לוורן באקר
תמר ברקסטון
ג'יימס בראון
נט קינג קול
אטה ג'יימס
היאטוס קאיווט
מיגל
לו ראולס
ג'ו טקס
ג'זמין סוליבן
אנדרסון פאאק
לתמונת אמא

לאה גולדברג בת 16
"לתמונת אמא" (במקור: לתמונת אִמי) הוא שיר עברי מאת לאה גולדברג שפורסם לראשונה בכתב העת "טורים" ב-4 באוגוסט 1933. השיר מציג מערכת יחסים מורכבת בין אם לבתה.
רקע על השיר ופרשנויות

השיר "לתמונת אמא" נכתב בשנת 1933 כאשר לאה גולדברג הייתה בת 22, בתקופה שבה למדה בגרמניה. השיר נכנס לספר השירים הראשון של המשוררת "טבעות עשן". זהו שיר לירי אישי המתקשר ישירות לנסיבות חייה של לאה גולדברג. כבר מילדות, גולדברג הייתה קשורה ומחוברת מאוד לאימה. יש שתי סיבות עיקריות לקשר החזק והקרוב שלהן: הראשונה היא שגולדברג לא מצאה את עצמה ואת מקומה בחברה ובין בני גילה, והשנייה היא שאביה לקה בנפשו ולכן היה מרוחק מכל משפחתו. אימה, צילה גולדברג, פרנסה את המשפחה והשקיעה רבות בגידולה ובאספקת כל הצרכים הנחוצים לה. מערכת היחסים בין השתיים יכולה להתפרש בשיר בשתי דרכים. יש לשיר שתי פרשנויות, המשקפות באופן מנוגד את מערכת היחסים המורכבת בין האמא לבת. הפרשנות הראשונה מתארת מערכת יחסים טובה שבה הבת מעריכה ומכירה בגדולת אימה, והשנייה מתארת מערכת יחסים מורכבת ביניהן. חוסר המעורבת של האם בחיי בתה, שיכול להתפרש בכך שהיא מכבדת את פרטיותה ואכזבתה הגדולה מהתנהלותה של אימה. השיר נכתב בשפה פשוטה וקלה להבנה, ונמנע מתיאורים רבים כדי לאפשר לקוראים להבין ולפרש את מערכת היחסים בין השתיים בדרכים שונות.[דרוש מקור]
תוכן השיר

בשיר הדוברת מתארת את האם ואת מערכת היחסים ביניהן בשלוש תקופות: בעבר כשהייתה ילדה, בהווה ובעתיד כילדה בוגרת.[דרוש מקור] השיר מתאר את נקודת המבט של הבת (הדוברת) המתבוננת בתמונתה של אימה ומנהלת דיאלוג איתה, דבר המעיד על הריחוק ועל מערכת היחסים המורכבת ביניהן. למרות הריחוק הבת מנסה להבין את אהבת אימה כלפיה לאורך השנים. הבת זוכרת את האהבה של האם, את מסירותה ואת נכונותה לקבלה כפי שהיא. עם זאת, הבת מבקרת את אימה על כך שלא ניסתה לקבל אותה, לא ניסתה לברר מי היא ולא יצרה עימה קשר מלבד סיפוק הצרכים הבסיסיים עבורה.
תוכן השיר > בית א'

הדוברת פונה אל תמונת אימה. בתחילת הבית מוצג ניגוד בין דמות האם בתמונה, שמצטיירת כאדם שליו ורגוע, לבין דמותה במציאות. בניגוד לדמות האם בתמונה, במציאות היא שרויה בסערת רגשות. כלומר, על אף שהיא גאה בבתה הבוגרת, היא מרגישה מעט מבוכה מההתרחקות של בתה ממנה. מצד אחד האם מלווה את חיי ביתה בדמעה, ומצד שני היא מוותרת בחיוך על הזכות להיות מעורבת בחייה. היא מאפשרת לה ללכת בדרכה, ואינה שואלת על מעשיה ועל חייה. ניתן לראות זאת כאשר הבת שואלת: "ומעולם אינך שואלת 'מי?'".[דרוש מקור] סיבה אפשרית למשמעות השאלה "מי?" היא מיהו האדם שגרם לריחוק ביניהן? או כפי שכתוב בשיר: "מי יותר יקר וחשוב לך ממני?".[דרוש מקור]
תוכן השיר > בית ב'

הדוברת מציגה את מערכת היחסים שלה עם אימה. האם מעולם לא כעסה עליה כאשר הייתה זקוקה לה וכאשר ביקשה ממנה דברים שונים. יתר על כן, היא מציינת את הנכונות של האם לסייע לה בלי היסוס ובלי תנאים רק בשל הסיבה הפשוטה שהאם אוהבת אותה אהבה גדולה ללא תנאים.[דרוש מקור]
ההתייחסות לפעולות האם בלשון שלילה מדגישה את מקומה של האם בחיי בתה: הבת לא תחשוף את רגשותיה בפני אימה, אלא תעדיף לשתף אדם אחר. על אף הריחוק, ניתן לראות בבית זה שהבת היא זו שמבקשת, והאם היא זו שמעניקה ונותנת. המילה "תני" מתייחסת לבקשתה של הבת לקבל מאימה יחס, צרכים נפשיים וצרכים חומריים. כלומר, ניתן להבחין במערכת יחסים חד צדדית ולא הדדית, שבה האם נותנת והבת היא זו שלוקחת ומקבלת מאימה.[דרוש מקור]
תוכן השיר > בית ג'

בבית זה נראה שעומד לקרות שינוי ביחס של הבת כלפי האם. הבת מתחילה להעריך את אימה ומבינה שהאם ידעה על מה שחוותה בעבר - על חוויות ילדותה, על העצב שלה ועל כאבה שנמשך עד היום. האם מודעת למציאות של בתה, ומניסיונה ומחוכמת חייה פותרת את צערה.[דרוש מקור] האם פותרת לבתה את בעיותיה מבלי לתקשר איתה, וזו כנראה הסיבה לייאוש של הבת שהתחיל בילדות ושנמשך עד היום. גם בבגרותה אין לה עם מי להתייעץ ולמי לספר על חוויותיה ועל קשייה. אך, בניגוד לבית הקודם, יש חילוף תפקידים בין האם לבת - בבית זה הבת מעניקה יחס לאימה ואילו בבית הקודם האם מעניקה לה.[דרוש מקור]
תוכן השיר > בית ד'

הדוברת אומרת תוך הדגשה שגם אם היא תגיע אל אימה שבורה, עצובה ומדוכאת, האם עדיין לא תשאל לשלומה. כתוצאה מכך, היא מתכנסת בתסכולה ובדיכאונה, ולא משתפת את אימה בתחושותיה.[דרוש מקור] השימוש במילה "כן" מראה שהבית הרביעי מאשר את הבית השלישי מבחינה רעיונית. בית זה מתאר את מערכת היחסים של האם ובתה בצורה השלמה ביותר. בבית זה הבת פאסיבית, תכונה זו מודגשת על-ידי ריבוי הפעלים ועל ידי הסמיכויות של המילה "לא" אליהם. לעומת התמיכה הנפשית והחומרית שאותה מבקשת הבת מאימה בבית השני, בבית האחרון הבת זקוקה לתמיכה נפשית ומבקשת רק אותה.[דרוש מקור]
אמצעים אומנותיים בשיר

בשיר "לתמונת אמא" יש אמצעים אומנותיים רבים התורמים להבנת המשמעות של השיר. השיר כתוב בשפה המדוברת, היומיומית וללא דימויים. צורת כתיבה זו אופיינית לשירה המודרנית. אף על פי כן, השיר כתוב בחריזה קבועה, דבר שאינו מאפיין את השירה המודרנית. החריזה נגמרת ונשברת רק בבית האחרון, במילים "את תדעי" שמופיעות בשורה נפרדת. מילים אלו חיוניות מכיוון שהן מציגות שני צדדים מנוגדים להתנהלות האם: מצד אחד האם מודעת לתחושות בתה דבר הדורש ממנה קרבה ואינטימיות, ומצד שני האם נמנעת מלדבר איתה.[דרוש מקור]
אמצעים אומנותיים בשיר > חזרה

בשיר ניתן להבחין בחזרה על מילת השאלה "מי?". בבית הראשון האם מתוארת בזמן הווה, כאם שאינה מתערבת בחיי בתה: "ומעולם אינך שואלת: 'מי?'". האם מתגברת על סקרנותה ואינה מחטטת ומתערבת בחיי בתה. בבית האחרון בשיר האם מתוארת בזמן עתיד כאם שמעולם לא תהיה מעורבת בחיי בתה: "ולא תשאליני 'מי?'". בבית האחרון נוצר הרושם שהבת מאוכזבת מאימה ומהריחוק ביניהן, היא חשה כך גם בבגרותה כאשר האם נמנעת מלהתערב בחייה ומלסייע לה בקשיים ובכאבים שהיא חשה.[דרוש מקור] מילת השאלה "מי" חוזרת בתחילת השיר ובסופו ויוצרת מסגרת לשיר, חזרה זו מבליטה את רעיונו המרכזי של השיר.[דרוש מקור]
אמצעים אומנותיים בשיר > ניגודים

הניגודים בשיר יוצרים את היחס הדו משמעי של הדוברת כלפי אימה. "תמונתך כה שלווה. את אחרת" – הבת מתייחסת לשלווה של אימה בתמונה, אך היא מדגישה ומציגה שהמציאות שונה.[דרוש מקור] השיר כתוב כשיחה של הבת עם תמונת האם. אמצעי זה מדגיש את הרעיון המרכזי בשיר – הרעיון שהאם והבת מעולם לא שוחחו זו עם זו.[דרוש מקור] באמצעות הניגוד, הבת מסבירה את הסיבה להימנעותה ול"בריחתה" מדיאלוג ישיר עם אימה. גם כאשר היא רוצה לשתף את אימה, היא נמנעת משיח ישיר ומחליטה לשתף את תמונת אימה.[דרוש מקור] ניתן להבחין בניגוד נוסף בשיר מהמילים: "קצת גאה ונבוכה על שאת – אמי". רגשותיה המעורבים של הבת, גאווה ומבוכה, מלמדים על המורכבות ועל הקושי שביחסיה עם אימה. האם מתגאה בבתה שגדלה ושהתבגרה ועל הצלחותיה ועל הישגיה, אך בו־זמנית היא חשה מבוכה בעקבות התבגרות בתה ובעקבות המרחק שנוצר ביניהן. ניגוד נוסף עולה מן המילים: "מלווה בדמעה ובחיוך מוותרת" – דרך ביטוי נוספת ליחסה של האם הדו משמעי כלפי בתה. מצד אחד דמעה, המרמזת על עצבות או על התרגשות, ומצד שני חיוך המרמז על שמחה או על פיוס בלית ברירה עם המציאות המדכאת והקודרת.
אמצעים אומנותיים בשיר > מילות שלילה

בשיר כתובות מילות שלילה רבות. השימוש במילת השלילה "לא" משקף את המהלך הרגשי בשיר: "לא תמהת, לא רגזת". יתר על כן, השימוש במילות שלילה מבטא את האנוכיות של הבת: "לא אבכה בחיקך, לא אלחש אימי".
אמצעים אומנותיים בשיר > מטאפורה

"היא תביא את יאוש תוגתה שבגרה" - זהו ביטוי מטאפורי לכאב שחווה הבת מילדות ועד לבגרות. התיאור בשיר מתאר את גורלה של הבת. גורל שדורש ממנה להתבגר עם הכאב ועם המועקה שמלווים אותה מגיל צעיר. הידיעה שזהו מה שהעתיד צופן לה, מדגישה שהבת לא קיבלה מאימה את הסיוע שציפתה וקיוותה לו.[דרוש מקור]
אמצעים אומנותיים בשיר > מוטיב הדמעה

בבית הראשון האם "מלווה בדמעה" את התבגרות בתה ולעומת זאת, בבית הרביעי בשיר אומרת הבת: "לא אבכה בחיקך". מצד אחד האם מתוארת כאם שחשה כאב בעקבות הסבל של בתה, ומצד שני הבת מחליטה להסתיר את סבלה מאימה ואינה מתכוונת לבכות מולה ולהיחשף בפניה. מוטיב זה מרמז על הדאגה ועל האהבה של האם לבת, לעומת ההתנהגות המרוחקת של הבת מהאם.
ביצועים

לאה גולדברג, לתמונת אמי, טורים, 4 באוגוסט 1933
Ahuva Ozeri - LeTmunat Ima אהובה עוזרי - לתמונת אמא
מיטל מעודה - לתמונת אמא
צילה דגן - לתמונת אמא, לחן: דני ליטני
לתמונת אמא - חגית והילה כפיר
יוספה שירה דהרי - לתמונת אמא - yosefa shira dahari
לתמונת אמא - לאה גולדברג. לחן ושירה: איילת בר-און.
אהובה עוזרי וניצן אשל - לתמונת אמא
לתמונת אמא - שירן אברהם, אהובה עוזרי
הערות שוליים

1 2  רובינשטיין, בלהה, "שירים ומה שביניהם", עם עובד, 2003
מול נבו

ערך זה עוסק בבסיס צבאי מדרום–מזרח ליריחו. אם התכוונתם לחברת ההדרכה החינוכית ״מול נבו״, ראו .
מצפה
רמון
מצפה
רמון
מול נבו (נקרא גם מחנה נבו) הוא בסיס צבאי שהוקם בשנת 1983 כהיאחזות נח"ל וכיום מחנה צה"ל מדרום-מזרח ליריחו, הממוקם סמוך לצומת אלמוג על כביש 90 ולמקומו הקודם של קיבוץ בית הערבה.
בספטמבר 2017 הבסיס עבר שיפוץ רב, ונמצא כיום בשימוש גדוד 47, "לביאי הבקעה".
היסטוריה

ב-5 באפריל 1981 דנה ועדת השרים להתיישבות בהקמת יישוב בבית הערבה ב' - מול נבו. ביוני 1981 החליטה ועדת השרים לענייני ביטחון להקים שלושה היאחזויות נח"ל, בהם מול נבו.
היאחזות הנח"ל הוקמה בסוף 1983 וטקס העלייה על הקרקע התקיים במרץ 1984. המחנה נקרא על שם מיקומו מול הר בעבר הירדן המזרחי, שיש המשערים שהוא הר נבו.
צמוד לבסיס שוכן היישוב בית חגלה המכונה גם "רואה נבו".
בשנת 2002 הוקמה חברת הדרכה למסעות לפולין בשם מול נבו על ידי בוגרי תנועות נוער אשר שרתו בבסיס הנח"ל, באותו שם.
בספטמבר 2017 בסיס מול נבו נלקח בחסות גדוד 47, "לביא הבקעה", על ידי חיילי המחזור הראשון של הגדוד ומשמש כבסיס האם של הגדוד.
הערות שוליים

↑  מול נבו, באתר הנח"ל
↑  סדר היום לישיבת הועדה להתיישבות המשותפת לממשלה ולהסתדרות הציונית העולמית, באתר ארכיון המדינה, עמוד 5
↑  מול נבו על הקרקע, מעריב, 18 במרץ 1984
↑  בית חגלה
↑  אתר חברת מול נבו
| בסיסי צה"ל במחוז יהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| בסיסים פעילים | אוגדת אזור יהודה ושומרון • מחנה אפיק • מחנה אריה • מחנה ברווז • מחנה בקעות • מחנה דביר • הר מנוח • הר עיבל • מחנה חורון • י"ג 503 (בעל חצור) • מחנה ישי • מבוא שילה • מג"ב יריחו • מול נבו • בסיס נבי מוסא • מחנה עופר • מחנה ענתות • מחנה עציון • מחנה פלס • מצודת יהודה • פלס נח"ל • מחנה קדום • שדמה • מחנה תבץ |  |
| בסיסים שנסגרו או שננטשו | בסיס אדוריים • בה"ד 4 • מחנה בזק • בט"ר חת"ם (שבי שומרון) • מחנה גדי • מחנה דותן • בסיס חמאם אל-מליח • מחנה חנן • מחנה יוסף • נח"ל צרי • בסיס סנור • מחנה קציף • מחנה שלח |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבינועם פרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1969 ט"ז אדר ה'תשכ"ט מגדל העמק
 נרצח:  22 בספטמבר 1992 (בגיל 23) כ"ד באלול ה'תשנ"ב ירושלים
 מקום קבורה:  החלקה הצבאית בבית העלמין מגדל העמק
 מדינה:  ישראל
 השתייכות:   משטרת ישראל   ימ"מ
 עיטורים
  עיטור המופת
 
אבינועם פרץ (6 במרץ 1969 – 22 בספטמבר 1992) היה לוחם ימ"מ בדרגת רס"ם, שנפל בקרב בשנת 1992, והוענק לו עיטור המופת.
קורותיו

אבינועם פרץ נולד בט"ז אדר התשכ"ט, 6 במרץ 1969, לחנניה וסימה פרץ, הוא התגורר במגדל העמק, למד בבית הספר גיורא יוספטל ובחטיבת הביניים רוגוזין בעיר.
בשירותו הצבאי שירת בגולני. לאחר מכן, התגייס לימ"מ במשמר הגבול, שירת כמדריך קורסים והיה חברו ליחידה של קובי שבתאי (לימים המפכ"ל).
נפילתו בקרב

בכ"ד אלול תשנ"ב - 22 בספטמבר 1992 שב פרץ מחופשה ליחידתו, בעוברו בצומת הגבעה הצרפתית בירושלים הבחין ליד הטרמפיאדה בחשוד החמוש ברובה M-16, הוא ניגש לתשאל אותו אך המחבל ירה בו והרגו, חבריו של פרץ לכדו את המחבל.
פרץ הובא למנוחות בחלקה הצבאית בבית העלמין של מגדל העמק, הוא היה בן 23 בנופלו, והניח אחריו הורים, שני אחים ושתי אחיות.
הנצחה

לאחר מותו הוענק לו עיטור המופת המשטרתי, בנימוק ש"במעשהו הקריב את נפשו כדי למנוע אסון ולהציל חיי אחרים, תוך הפגנת עוז רוח ואומץ לב הראויים לשמש מופת לכלל המשרתים במשטרת ישראל".
משמר הגבול מקיים תחרות ירי שנתית לזכרו.
בשנת 2019 הוקם לזכרו של פרץ מצפה ביער בלפור, בשיתוף פעולה של משפחתו, משמר הגבול קק"ל ועיריית מגדל העמק.
הערות שוליים

1 2 3  אבינעם פרץ, באתר www.izkor.gov.il
↑  רס"ל אבינועם פרץ ז"ל, באתר הגבורה
↑  מצפה אבינועם, באתר מקומונט הגליל – קול הגליל, ‏3 בדצמבר 2019
↑  משמר הגבול, תחרות ירי על שם אבינועם פרץ ז״ל, באתר www.facebook.com, ‏24 בנובמבר 2013
↑  רוני שחר, 27 שנים אחרי שנרצח בפיגוע: במגדל העמק הוקם מצפה לזכרו של אבינועם פרץ ז"ל, באתר mynet‏ העמק, 5 בדצמבר 2019
↑  אביטל טביב, הצללת בלפור, "נופשים", גיליון 380, עמוד 26, 26 ביולי 2024.
ימחד

| --- | --- |

 מפת הממלכות הגדולות במסופוטמיה בשנת 1764 לפנה"ס, לפני כיבוש מארי על ידי בבל. הממלכות הבולטות: ימחד, מארי, קטנה, אשנונה ובבל
 ממשל
 משטר:  מלוכני
 עיר בירה:  חלב
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  יסוד שושלת ימחד
 תאריך:  המאה ה-19 לפנה"ס
 פירוק:  כיבוש על ידי ממלכת מיתני
 תאריך:  סוף המאה ה-16 לפנה"ס
 ישות קודמת:  אבלה
 ישות יורשת:  מיתני
 
יַמְחַד (גם ימח'ד; באכדית: Yamḫad; בערבית: يمحاض, בתעתיק ימחאץֿ) הייתה ממלכה שמית-אמורית עתיקה, שמרכזה שכן בעיר חַלַבּ, כיום בשטחה של סוריה. היא צמחה בסוף המאה ה-19 לפנה"ס ונשלטה על ידי מלכי שושלת בית ימחד, שהתבססו על צבא ודיפלומטיה כדי להרחיב את ממלכתם. מתחילת הקמתה, הייתה הממלכה נתונה למאבקים עם שכניה: מארי, קטנה, ואשור. פעולותיו של מלכה השני, ירים-לים הראשון, הפכו את הממלכה לכוח החזק ביותר במרחב הסורי באותה עת. באמצע המאה ה-18 לפנה"ס, שלטה ממלכת ימחד ברוב השטח של מה שהוא כיום סוריה, למעט דרומה, אם בשליטה ישירה או דרך ממלכות וסאליות. הממלכה שלטה על מערבה, צפונה ומזרחה של סוריה במשך קרוב למאה חמישים שנה. הייתה לימחד גם השפעה על ממלכות קטנות במסופוטמיה, על גבול ממלכת עילם. הממלכה נכבשה על ידי החתים, שהרסו את חלב. בהמשך שוקמה ימחד בחלקה, ובמאה ה-16 לפנה"ס סופחה לממלכת מיתני.
אוכלוסייתה של ימחד הייתה בעיקרה אמורית, והייתה בעלת תרבות האופיינית לתקופת הברונזה בסוריה. הממלכה כללה גם חורים, שהתיישבו בה והשפיעו על תרבותה. היא שלטה על נתיבי מסחר בינלאומיים רבים שפעלו בין אזור איראן של היום ממזרח, ואזור התרבויות האגאיות במערב. בימחד התקיים פולחן לאלים מהמיתולוגיה השמית הצפון-מערבית. הבירה חלב נחשבה לעיר קדושה, והייתה מרכז פולחן לאל הדד, שנחשב לאל הראשי בצפון סוריה.
היסטוריה

העיר חלב מעולם לא ננטשה על ידי תושביה, ובשל היישוב הרצוף שהתקיים בה לאורך ההיסטוריה, כמעט ולא נחפרה בחפירות ארכאולוגיות. העיר המודרנית יושבת מעל שרידי העיר העתיקה, ולכן לא מתאפשר לחפור בה גם כיום. רוב המידע על ממלכת ימחד מקורו, לפיכך, בלוחות בכתב יתדות שנמצאו באללח' ובמארי, וגם במקורות אלה המידע על הממלכה אינו ממוקד ומפוזר על פני מקורות שונים.
היסטוריה > ייסוד הממלכה

השם "ימחד" היה כנראה שמו של שבט אמורי. השימוש בו בעת העתיקה, בעת התייחסות לממלכה, נעשה במקביל לשם "חלב". בתקופת האימפריה האבלאית, ששלטה על רוב שטחה של סוריה באמצע האלף השלישי לפנה"ס, העיר חלב הייתה עיר וסאלית שלה, ושימשה כמרכז דתי לאל הדד בצפון סוריה. שמה באותה עת היה חא-לאם. פרסומה של חלב כעיר קדושה, תרם לעלייתה לגדולה בתקופה מאוחרת יותר. המקדש הראשי לאל הסערה הדד שכן בעיר, שנודעה גם בשם "העיר של הדד". אבלה נהרסה פעמיים בסוף האלף השלישי לפנה"ס, והוואקום השלטוני שנוצר באזור אפשר מאוחר יותר את עליית כוחה של חלב.
השמות "חלב" ו"ימחד" הופיעו לראשונה בתקופה הבבלית הקדומה. שמו של סוּמוּ-אֶפּוּח, המלך הראשון ומייסד השושלת, הופיע לראשונה בטקסט ממארי, כשליט ארץ ימחד, שכללה בנוסף לחלב גם את הערים אללח' וטוּבָּה (אנ'), ששכנה ממזרח לחלב. פרטי הקמת הממלכה והתגברותה על פני ממלכת אבלה הממלכה הקודמת ששלטה במרחב, אינם ידועים. אבל התפתחות זו הייתה חלק מתהליך שהתרחש באותה עת, של התעצמות שושלות מלכים ממוצא שמי מערבי, שהקימו ממלכות ברחבי מסופוטמיה. סומו-אפוח הקים את הממלכה וכרת ברית עם יעדון־ליאם ממארי, שאתו היה בקשרי נישואים, אבל בהמשך יעדון־ליאם החל להתפשט צפונה וכבש את אמר ותותול וערים נוספות שהיו לפני כן בשליטת בני ימין, שהיו בני ברית של ימחד. בשנת 1805 לפנה"ס הוא גם יצא למסע מלחמה מערבה וטען שהגיע עד הים התיכון. השבטים שכבש מרדו נגדו. מסעות מלחמה אלה הביאו את סומו-אפוח לתמוך בשבטי בני ימין והוא יצא איתם לקרב נגד יעדון־ליאם, שטען שניצח אותם. שבטי בני ימין סגדו גם הם לאל הדד, האל של חלב, עובדה שאולי מצביעה על קרבה בינם לבין ימחד. בנוסף, יצא למסע מלחמה לצפון מזרח, כבש את נגר והגיע עד אכלתום, וכך נכנס למאבק עם שמשי-אדד הראשון. המנצח במאבק הזה היה שמשי-אדד הראשון, ויעדון־ליאם נהרג בסופו של דבר על ידי בנו סומו-ימם. לאחר שעלה לשלטון בשנת 1800 לפנה"ס, ניסה סוּמוּ-יַמַם לכרות ברית עם ימחד, האויבת שלו לשעבר, אבל בסופו של דבר נכבשה מארי על ידי שמשי-אדד הראשון בשנת 1796 לפנה"ס.
היסטוריה > מלכי ימחד

תאריכי תקופת מלכותם של מלכי ימחד, מוערכים על בסיס הכרונולוגיה התיכונה.
| מלך | תקופת מלוכה | תואר | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| סומו-אפוח ‏ | 1780-1810 לפנה"ס | מלך | מייסד ממלכת ימחד, בן זמנו של שמשי-אדד הראשון מלך אשור. |
| ירים-לים הראשון ‏ | 1764-1780 לפנה"ס | מלך גדול | בנו של סומו-אפוח, בן זמנם של חמורבי מלך בבל וזמרי-לים מלך מארי. |
| חמורבי הראשון‏ | 1750-1764 לפנה"ס | מלך גדול | בנו של ירים-לים הראשון |
| אבא-אן הראשון ‏ | 1720-1750 לפנה"ס | מלך גדול | בנו של חמורבי הראשון, בן זמנו של שמשו-אילונה מלך בבל. |
| ירים-לים השני ‏ | 1700-1720 לפנה"ס | מלך גדול | בנו של אבא-אן הראשון |
| ניקמי-אפוח ‏ | 1700–1675 לפנה"ס | מלך גדול | בנו של ירים-לים השני |
| אירכבתום‏ | 1675–1650 לפנה"ס | מלך גדול | בנו של ניקמי-אפוח |
| ירים-לים השלישי ‏ | 1650–1625 לפנה"ס | מלך גדול | אחיו של אירכבתום, בן זמנו של המלך החתי חתושיליש הראשון. |
| חמורבי השני ‏ | 1600-1625 לפנה"ס | מלך | בנו של ירים-לים השלישי, בן זמנו של המלך החתי מורשיליש הראשון שתקף את חלב כבש והרס אותה.  יש הטוענים שהוא חמורבי השלישי, ומוסיפים מלך נוסף, חמורבי השני (אנ'), לפני ירים-לים השלישי |
| סרה-אן ‏ | תחילת המאה ה-16 לפנה"ס | מלך | כנראה בנו של ירים-לים השלישי. חלק מהחוקרים טוענים שהוא לא היה מלך, ושיקום הממלכה נעשה על ידי בנו אבא-אן השני |
| אבא-אן השני (אנ') ‏ | אמצע המאה ה-16 לפנה"ס | מלך | בנו של סרה-אן |
| אלם-אלימה (אנ') ‏ | אמצע המאה ה-16 לפנה"ס עד 1525 לפנה"ס | מלך | כנראה בנו של אבא-אן השני. המלך האחרון שנשא את התואר מלך ימחד. |
אנשים ותרבות

ימחד הייתה מיושבת על ידי אמורים שדיברו אמורית. התרבות של הממלכה הייתה בעיקרה תרבות האופיינית לתקופת הברונזה הסורית, והיו בה השפעות מעטות של תרבות מצרים העתיקה ותרבויות אגאיות. התרבות השפיעה על הארכיטקטורה ועל תפקידי המקדשים, שהיו בעיקר פולחניים. הסמכות הפוליטית הייתה נתונה לבית המלוכה, וזאת בניגוד לתפקיד הפוליטי שמלאו המקדשים במסופוטמיה.
המידע על הארכיטקטורה של הממלכה מקורו באתר הארכאולוגי של אללח', שנשלטה על ידי מלכים משושלת ימחד. העיר חלב עצמה לא נחפרה. האמורים נהגו לבנות מבני ארמונות גדולים, שהיה בהם דמיון לארמונות של התקופה הבבלית הקדומה. הם כללו חצר מרכזית גדולה, חדרי כס, רצפות אריחים, מערכות ניקוז וקירות מטויחים. באללח' נשארו עדויות של ציורי פרסקאות על הקירות, שנעשו על ידי אמנים אגאיים.
החותמות של מלכי ימחד מראות על איקונוגרפיה סורית ייחודית. בחותמות נעשה שימוש בפנתאון האלים הסורים. ההשפעה המצרית באה לידי ביטוי רק בשימוש בסמל של הענח', ששימש כתחליף לכוס שהחזיק האל בטקסים.
לאחר נפילת האימפריה האכדית במאה ה-22 לפנה"ס, החלו החורים ליישב את האזורים סביב חלב, ובסוף המאה ה-18 לפנה"ס הם כבר היוו מרכיב משמעותי באוכלוסיית העיר. התרבות שלהם באה לידי ביטוי בפסטיבלים שונים בעיר, שנשאו שמות חוריים.
דת

אוכלוסיית ימחד האמורית סגדה לאלים האמורים, בעיקר לאלים שהיו מקובלים באזורי צפון מערב סוריה. האלים החשובים ביותר היו האל דגן, שנחשב אבי האלים ומרכזו היה בתרקה, והאל הדד, שהיה האל החשוב ביותר וראש פנתאון האלים. הממלכה הייתה ידועה בשם "ארץ הדד", שהיה ידוע כאל הסערה של חלב כבר באמצע האלף השלישי לפנה"ס. המקדש הראשי שלו שכן על גבעה במרכז העיר (היום במצודת חלב) והיה בשימוש מהמאה ה-24 לפנה"ס ולפחות עד המאה ה-9 לפנה"ס.
אחד הכינויים של מלכי ימחד היה "אהוב הדד". הדד היה האל הפטרון של העיר, וכל ההסכמים והבריתות נשאו את שמו ששימש גם לאיום על מלכות אחרות ולהכרזת מלחמות. כשההשפעה החורית גדלה, נכנסו מספר אלים חוריים לפנתאון האלים של הממלכה. בטקסט שנמצא באללח', המלך אבא-אן הראשון מציין שקיבל תמיכה מהאלה החורית חֶבַּת. היא הייתה האלה האם של החורים ובת זוגו של האל תֶשוּבּ, אבל בלוח של אבא-אן היא מופיעה כבת זוג של הדד. בשלב מאוחר יותר החורים החלו לזהות את תשוב עם הדד והוא הפך להיות תשוב, אל הסערה של חלב.
כלכלה

מיקומה של ממלכת ימחד היווה מרכיב חשוב בכלכלתה והפך אותה למרכז כלכלי. כלכלתה הייתה מבוססת על דרכי מסחר שעברו בתחומה בין מישורי איראן של היום ומסופוטמיה במזרח, לאנטוליה וקפריסין במערב. העיר אמר, שהייתה בתחום השפעתה, שימשה כנמל מרכזי על נהר הפרת ואללח' עם קרבתה לים התיכון, במערב. לימחד היו 500 ספינות ששטו על פני נהר פרת.
ירים-לים הראשון כרת בריתות עם בבל ומארי, שאפשרו לשמור על דרכי המסחר שעברו בתחום שלטונם, והייתה לכך השפעה חיובית על כלכלת ימחד. אמר משכה סוחרים בבליים שחיו בעיר. נוכחותם באה לידי ביטוי בטקסטים שנמצאו בעיר ששימרו שרידים של בבלית.
השוק של ימחד הפך למרכז סחר בנחושת שיובאה כנראה מאנטוליה וקפריסין. פלישת חמורבי מלך בבל למארי, פגעה בסחר בין בבל לימחד כי ההגנה של מארי על השיירות נעלמה. היעדר ההגנה הביא את המלך הבבלי שמשו-אילונה לבניית מעוזים רבים בעמק הנהר העליון. הוא הקים מושבות של שכירי חרב כדי להגן על אזור הפרת המרכזי. מושבות אלו הפכו בהמשך לחצי עצמאיות וניהלו מלחמות נגד המלך הבבלי עמי-צדוקה, שחי במאה ה-17 לפנה"ס. מלחמות אלה הביאו להפסקה זמנית בסחר.
| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
ביאורים

↑  ערבית לא דוברה בממלכת ימחד, והשם הערבי מייצג את תעתיק השם המקורי לשפת המקום בימינו
↑  Mount Atalur, כנראה הרי כורד Kurd Mountains בצפון מערב סוריה על גבול טורקיה
↑  כנראה נהר אפרין Afrin River
יאן סטניסלבסקי

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1860 אולשנה (אוקראינה), אוקראינה 
 פטירה:  6 בינואר 1907 (בגיל 46) קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה  מכון הממלכתי לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג 
 תחום יצירה:  ציור 
 
יאן סטניסלבסקי (בפולנית: Jan Stanisławski‏; 24 ביוני 1860 – 6 בינואר 1907) היה צייר מודרניסטי פולני, מחנך לאמנות, ומייסד וחבר בקבוצות אמנות חדשניות וחברות ספרותיות, בהן הזצסיון הווינאי. בשנת 1906 הוא הפך לפרופסור מן המניין באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב.