היסטוריית חקר האבולוציה
יְמֵי קֶדֶם > אבות הכנסייה הראשונים > אוגוסטינוס מהיפו

במאה הרביעית לספירה, הבישוף והתאולוג אוגוסטינוס מהיפו הלך בעקבות אוריגנס בטענה שעל הנוצרים לקרוא את סיפור הבריאה של בראשית באופן אלגורי. בספרו De Genenesi ad Litteram (על המשמעות המילולית של בראשית) הוא מקדים את הסברו
בכל ספרי הקודש, עלינו לשקול את האמיתות הנצחיות הנלמדות, את העובדות המסופרות, את האירועים העתידיים החזויים ואת המצוות או העצות שניתנו. במקרה של נרטיב של אירועים, נשאלת השאלה האם יש לקחת הכל לפי המובן הפיגורטיבי בלבד, או שמא יש לפרש ולהגן עליו גם כתיעוד נאמן של מה שקרה. אף נוצרי לא יעז לומר שאסור לקחת את הנרטיב במובן פיגורטיבי. שכן פול הקדוש אומר: עכשיו כל הדברים האלה שקרו להם היו סמליים. [1 Cor 10:11] והוא מסביר את האמירה בבראשית, והם יהיו שניים בבשר אחד, כתעלומה גדולה בהתייחסות למשיח ולכנסייה. [Eph 5:32]
מאוחר יותר הוא מבדיל בין ימי נרטיב הבריאה בבראשית א' לימי 24 שעות
אבל לפחות אנו יודעים [ימי הבריאה] שונים מהיום הרגיל שאנו מכירים
הוא גם מדבר על סוג של אבולוציה תיאיסטית
הדברים שאלוהים ברא בפוטנציה... [הופיעו] במהלך הזמן בימים שונים לפי סוגיהם השונים... [ו] שאר הארץ [התמלאה] במיני יצוריה השונים, [אשר] יצרו את צורותיהם המתאימות בבוא העת.
מה שהוביל את פרנסיס קולינס מביולוגיס להאמין שאוגוסטינוס צדד בצורה של אבולוציה תיאיסטית.
אוגוסטינוס פרס את הרעיון של rationes seminales כדי למזג את רעיון הבריאה האלוהית עם ההתפתחויות שלאחר מכן. הרעיון הזה "שצורות חיים שונו 'לאט לאט עם הזמן '" גרם לאב ג'וזפה טנצלה-ניטי, פרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת סנטה קרוצ'ה האפיפיורית ברומא, לטעון שאוגסטינוס הציע צורה של אבולוציה.
הנרי פיירפילד אוסבורן כתב בספר "מהיוונים לדרווין" (1894):
אם האורתודוקסיה של אוגוסטינוס הייתה נשארת תורתה של הכנסייה, ההתבססות הסופית של האבולוציה הייתה מגיעה הרבה יותר מוקדם ממנה, בוודאי במהלך המאה השמונה-עשרה במקום התשע-עשרה, והמחלוקת המרה על האמת הזו של הטבע לא הייתה מתעוררת לעולם. . ... בבירור, כמו הבריאה הישירה או המיידית של בעלי חיים וצמחים נראתה כנלמדת בבראשית, אוגוסטינוס קרא זאת לאור הסיבתיות הראשונית וההתפתחות ההדרגתית מהבלתי מושלם למושלם של אריסטו. המורה המשפיע ביותר הזה העביר לפיכך לחסידיו דעות התואמות היטב את השקפותיהם המתקדמות של אותם תיאולוגים של ימינו שקיבלו את תיאוריית האבולוציה
בהיסטוריה של מלחמת המדע עם התאולוגיה בנצרות (1896), כתב אנדרו דיקסון ווייט על ניסיונותיו של אוגוסטינוס לשמר את הגישה האבולוציונית העתיקה לבריאה באופן הבא:
במשך עידנים, דוקטרינה מקובלת הייתה שהמים, הזוהמה והנבלות קיבלו כוח מהבורא ליצור תולעים, חרקים והמון בעלי חיים קטנים יותר; ודוקטרינה זו התקבלה בברכה במיוחד על ידי אוגוסטינוס הקדוש ורבים מהאבות, שכן היא שחררה את הקב"ה מהעשייה, את אדם מקריאת השם ואת נח מהחיים בתיבה עם אינספור המינים הנבזים הללו.
ב De Genesis contra Manichæos של אוגוסטינוס, על בראשית הוא אומר: "להניח שאלוהים יצר את האדם מהעפר בידיים גופניות זה ילדותי מאוד... אלוהים לא יצר את האדם בידיים גופניות ולא נשם עליו בגרון ובשפתיים. " אוגוסטינוס מציע בעבודות אחרות את התיאוריה שלו לגבי התפתחות מאוחרת יותר של חרקים מתוך נבלות, ואימוץ תאוריית הנביעה או האבולוציה הישנה, המראה כי "ייתכן שבעלי חיים קטנים מאוד לא נוצרו בימים החמישי והשישי, אך ייתכן שיש להם מקור מאוחר יותר מחומר מרקב". בנוגע ל־De Trinitate (על השילוש) של אוגוסטינוס, וייט כתב שאוגסטינוס "...מפתח בהרחבה את ההשקפה שביצירת יצורים חיים היה משהו כמו צמיחה - שאלוהים הוא המחבר האולטימטיבי, אבל פועל דרך סיבות משניות; ולבסוף טוען כי חומרים מסוימים ניחנים על ידי אלוהים בכוח לייצר קבוצות מסוימות של צמחים ובעלי חיים."
אוגוסטינוס מרמז שכל מה שהמדע מראה, התנ"ך חייב ללמד:
בדרך כלל, אפילו מי שאינו נוצרי יודע משהו על כדור הארץ, השמים ושאר היסודות של העולם הזה, על תנועתם ומסלולם של הכוכבים... עכשיו, זה דבר מחפיר ומסוכן עבור כופר לשמוע נוצרי, כנראה נותן את המשמעות של כתבי הקודש, מדבר שטויות על הנושאים האלה; ועלינו לנקוט בכל האמצעים כדי למנוע מצב מביך שכזה, שבו אנשים מגלים בורות עצומה אצל נוצרי וצוחקים עליה בבוז. הבושה היא לא כל כך שמלעגים לאדם בור, אלא שאנשים מחוץ לבית האמונה חושבים שכותבי הקודש שלנו החזיקו בדעות כאלה, ולהפסד הגדול של אלה שלמען ישועתם אנו עמלים, כותבי כתבינו מבוקרים ונדחים כגברים לא מלומדים.