stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליונל טרטיס
הקריירה כנגן ומורה

בין השנים 1900–1904, היה טרטיס ויולן סולן של תזמורת ה Queen's Hall ואחרי שנת 1909, היה ויולן סולן בתזמורתו של תומאס ביצ'ם. כבר ב-1901 (בגיל 21) החל ללמד כפרופסור לוויולה באקדמיה המלכותית למוזיקה שבה למד. דורות רבים של ויולנים בריטים עברו תחת הכשרתו. בשנים 1924–1929 ניהל באקדמיה את הכיתה להרכבים קאמריים.
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא, אך המשיך לנגן וארגן מופעי מוזיקה למטרות צדקה. במהלך השנים ערך טרטיס סיורי הופעות רבים ברחבי אירופה וארצות הברית, יחד עם סולנים אחרים כמו ארתור רובינשטיין ופבלו קאזלס. בימי מלחמת העולם הראשונה, ניגן לעיתים תכופות יחד עם אז'ן איזאיי. טטריס היה אחד הויולנים הראשונים שקנה לעצמו הכרה בינלאומית.
טרטיס העדיף ויולות גדולות וניגן שנים רבות על ויולה מבית היוצר של מונטניאנה משנת 1717.
אחרי שנת 1936 האט את פעילותו כסולן, ודווקא בגיל 87 הופיע שוב בקדמת הזירה המוזיקלית כמורה וכמקדם דגם חדש של ויולה גדולה שפיתח בעצמו - "ויולת טרטיס", באורך של 46 ס"מ.
מלחינים רבים, כולל ויליאם וולטון, ארנולד בקס, ג'ון בלקווד מקיואן, בנג'מין דייל, יורק באואן, פרנק ברידג', והרי פרג'ון הלחינו יצירות בשבילו.
עם תלמידיו נמנתה הוויולנית רבקה קלארק.
פרסים ואותות הוקרה

1950 - מסדר האימפריה הבריטית בדרגת מפקד (CBE)
1980 הוקמה תחרות בינלאומית לוויולה שנקראה על שמו
יצירות מקוריות

טרטיס עצמו כתב מספר רב של עיבודים וטרנסקריפציות לויולה. בגיל 97 פרסם ספר זיכרונות תחת הכותרת - "הוויולה שלי ואני" (My Viola and I)
"מנגינה אליזבתנית" לוויולה וצ'לו
"שיר מאת מלחין אלמוני מן המאה ה-15" לוויולה, צ'לו ופסנתר.
Hier au soir (אמש) לוויולה ופסנתר
"רוורי" לוויולה ופסנתר
"שקיעה" Sunset (Coucher du soleil) - לוויולה (או צ'לו) ופסנתר
שלוש סקיצות (Sketches) לוויולה ופסנתר:
"סרנדה" (בגרסה חדשה - "מנגינה")
"שחרורים" (1952)
"הנהר"
"מנגינה" - לוויולה ופסנתר (פורסם ב-1954) - הגרסה השנייה של "סרנדה"
וריאציות על פסקליה מאת הנדל לשתי ויולות (1935). במקור מתבססת על פסקליה מאת יוהאן הלוורסן
וריאציות על נושא בן 4 תיבות מאת הנדל, לוויולה וצ'לו
יצירות שהולחנו בשבילו

ג'.ב. מקיואן - קונצ'רטו לוויולה (1901)
ארנולד בקס - סונטה לויולה ופסנתר (1924)
גוסטב הולסט - תנועה לירית (Lyric Movement) ‏ (1934)
ראלף ווהן-ויליאמס -: סוויטה לויולה ותזמורת (1934); Flos campi
ויליאם וולטון - קונצרטו לויולה (1930)
בנג'מין דייל - סוויטה לויולה (1914); שישיה עם ויולה;
ספרים וכתבים אחרים

1938 - Beauty of Tone in String Playing
1953 - Cinderella No More
1974 - My Viola and I, ספר אוטוביוגרפי
לקריאה נוספת

Alain Pâris Dictionnaire des interprètes et de l'interprétation musicale au XXème siècle,Bouquins, Robert Laffont 1995
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Monica Cuneo
1 2 3  Adam Paul Cordle
1 2  Alan Pâris
↑  Alain Pâris
↑  חגי חיטרון - "כבר לא סינדרלה, כמעט" - כתבה על אירוע המוקדש לוויולה בסדנת הקשתנים "קשת אילון", הארץ 28 ביולי 2015
↑  Monica Cuneo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279272905171  PLWABN: 9810598779305606  BIBSYS: 3107103  BNE: XX1741477  BnF: cb13900357x (data)  GND: 117274194  ISNI: 0000 0000 8374 4654  LCCN: n82084387  MusicBrainz: 5286b09d-f187-4a2c-a85f-6db982a94482  NKC: jo2007265318  NTA: 08441460X  SNAC: w66t0zt9  Trove: 990594  VIAF: 39563444   WorldCat (עם VIAF): 39563444
מדליות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכה בריו דה ז'ניירו שבברזיל בין ה-5 באוגוסט 2016 ו-21 באוגוסט 2016, השתתפו כ-10,293 ספורטאים מ-207 מדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי ב-306 תחרויות ב-32 ענפי ספורט.
מדינות שזכו לראשונה במדליה

הואנג שואן וינג (וייטנאם וייטנאם), זכה במדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות וייטנאם בקליעה (באקדח אוויר מ-10 מטר).
מאילינדה קלמנדי (קוסובו קוסובו), זכתה במדליית הזהב האולימפית הראשונה והמדליה הראשונה בכלל בתולדות קוסובו בג'ודו (משקל עד 52 ק"ג).
פיג'י (פיג'י), זכתה במדליית הזהב האולימפית הראשונה והמדליה הראשונה בכלל בתולדות פיג'י, ברוגבי שביעיות.
הקלע פהייד אל דיהאני (הוועד האולימפי הבינלאומי משתתפים עצמאיים), הוא הספורטאי העצמאי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית. דיהאני הספורטאי הראשון מכווית שזכה בזהב אולימפי, אולם מאחר שכווית הושעתה מהמשחקים הזהב נזקף לזכותו כספורטאי עצמאי.
ג'וזף סקולינג (סינגפור) זכה במדליית הזהב הראשונה בתולדות סינגפור במשחה ל-100 מטר פרפר.
מוניקה פויג (פוארטו ריקו פוארטו ריקו) זכתה במדליית הזהב הראשונה בתולדות פוארטו ריקו בטניס.
אחמד אבו ע'וש (ירדן ירדן), זכה במדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות ירדן בטאקוונדו במשקל עד 67 ק"ג.
טבלת המדליות

הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה".
ראו גם

מדליות במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  הטבלה מעודכנת נכון ל-21 באוגוסט 2016 בשעה 23:41 לפי שעון ישראל, על פי האתר הרשמי של האולימפיאדה.
| מדליות במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- |
| אולימפיאדות קיץ | אתונה (1896) • פריז (1900) • סנט לואיס (1904) • לונדון (1908) • סטוקהולם (1912) • אנטוורפן (1920) • פריז (1924) • אמסטרדם (1928) • לוס אנג'לס (1932) • ברלין (1936) • לונדון (1948) • הלסינקי (1952) • מלבורן (1956) • רומא (1960) • טוקיו (1964) • מקסיקו סיטי (1968) • מינכן (1972) • מונטריאול (1976) • מוסקבה (1980) • לוס אנג'לס (1984) • סיאול (1988) • ברצלונה (1992) • אטלנטה (1996) • סידני (2000) • אתונה (2004) • בייג'ינג (2008) • לונדון (2012) • ריו דה ז'ניירו (2016) • טוקיו (2020)  • פריז (2024) |  |
| אולימפיאדות חורף | שאמוני (1924) • סנט מוריץ (1928) • לייק פלאסיד (1932) • גרמיש-פרטנקירכן (1936) • סנט מוריץ (1948) • אוסלו (1952) • קורטינה ד'אמפצו (1956) • סקוו ואלי (1960) • אינסברוק (1964) • גרנובל (1968) • סאפורו (1972) • אינסברוק (1976) • לייק פלאסיד (1980) • סרייבו (1984) • קלגרי (1988) • אלברוויל (1992) • לילהאמר (1994) • נאגנו (1998) • סולט לייק סיטי (2002) • טורינו (2006) • ונקובר (2010) • סוצ'י (2014) • פיונצ'אנג (2018) • בייג'ינג (2022) |  |
ליונל ז'וספן

ליונל ז'וספן (בצרפתית: Lionel Jospin; נולד ב-12 ביולי 1937) הוא פוליטיקאי צרפתי שכיהן כראש ממשלת צרפת בשנים 1997–2002.
בשנים 1995 ו-2002 היה ז'וספן מועמד המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לנשיאות צרפת. ב-1995 הפסיד בקרב צמוד בסיבוב השני, ראש בראש מול ז'אק שיראק שנבחר לנשיא. הוא התמודד שוב על התפקיד ב-2002, אך הודח כבר בסיבוב הראשון לאחר שלסיבוב השני עלו  שיראק  ומועמד הימין הלאומני ז'אן-מארי לה פן. מיד לאחר הפסדו זה הודיע ז'וספן על פרישתו מהפוליטיקה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

ליונל ז'וספן נולד למשפחה פרוטסטנטית ב-Meudon שברמות הסן, פרוור של פריז. הוא למד ב-Lycée Janson de Sailly בטרם פנה ללמוד במכון למדע המדינה פריז וב-École nationale d'administration. הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים Union Nationale des Étudiants de France ומחה כנגד מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954–1962). הוא סיים את שירותו הצבאי כקצין האחראי על אימוני שריון בטריר שבגרמניה.
קריירה

לאחר שסיים את לימודיו ב-École nationale d'administration ב-1965, השתלב ז'וספן במשרד החוץ של צרפת כמזכיר לענייני חוץ. הוא קיבל שם את האחריות לשיתוף פעולה כלכלי ועבד שם עם Ernest-Antoine Seillière, מנהיגו לעתיד של איגוד המעסיקים Mouvement des Entreprises de France. כנציגו של דור אשר מתח ביקורת על המפלגה הסוציאליסטית French Section of the Workers' International, הצטרף ז'וספן בשנות ה-60 של המאה ה-20 לקבוצה טרוצקיסטית, the Internationalist Communist Organization, בטרם נקלט במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית המתחדשת.
ז'וספן השתלב במעגל המקורבים של פרנסואה מיטראן והפך לחבר המפלגה השני בבכירותו ב-1979 ולאחר מכן, ב-1981, הפך ז'וספן למזכיר הראשון, משנבחר מיטראן לנשיאות צרפת. כשהחליט מיטראן כנשיא, ב-1982–1983 לשנות את המדיניות הכלכלית שלו למתן קדימות למאבק באינפלציה ולקידום מטבע קשה, הצדיק ז'וספן את המהלך באומרו שהכוח הסוציאליסטי רק "פתח סוגריים". ב-1984 כאשר נבחר לורן פביוס לכהן כראש ממשלה, התגלעה יריבות בין שני יורשיו הפוליטיים הללו של מיטראן. היריבות צפה אל מעל פני השטח כאשר ז'וספן ופביוס התחרו על ההנהגה בבחירות לאספה הלאומית ב-1986.
ב-1988, לאחר שמיטראן נבחר מחדש לנשיאות, עזב ז'וספן את הנהגת המפלגה הסוציאליסטית ומונה למשרת שר החינוך, על אף העובדה שמיטראן שקל למנותו לתפקיד ראש הממשלה. יריבותו עם פביוס התעצמה וגרמה למשבר פנימי, בעיקר במהלך קונגרס רן (1990). ואכן, קבוצת תומכי מיטראן במפלגה התפצלה משום שחסידיו של ז'וספן כרתו ברית עם פלגים אחרים על מנת למנוע את בחירתו של פביוס כמזכיר הראשון של המפלגה. התפתחויות אלו הזיקו ליחסיו של ז'וספן עם הנשיא מיטראן והביאו לכך שלאחר כישלון המפלגה הסוציאליסטית בבחירות המקומיות במרץ 1992 לא נכלל ז'וספין בממשלה החדשה שהוקמה בראשות פייר ברגובוי.
כחבר באספה הלאומית, שימש ז'וספן בתחילה כנציג של פריז (1978 - 1986) ולאחר מכן כנציג מחוז Haute-Garonne‏ (1986 - 1988). ז'וספן איבד את כסאו באספה הלאומית בתבוסה הגדולה שנחלו הסוציאליסטים בבחירות 1993, והודיע על פרישתו מהפוליטיקה.
ב-1993 מונה ז'וספן כבא כוח השר מדרגה שנייה (מעין נציג זוטר, תקן פחוּת משגריר) בדרגת שגריר, משרה בה החזיק עד מינויו כראש ממשלה ב-1997. עם זאת, הוא מעולם לא מונה לשרת בשגרירות כלשהי.
לבסוף, ז'וספן חזר וטען שיש צורך לעשות חשבון נפש ביחס לירושת מיטראן, כדי לשקם את אמינותה של המפלגה הסוציאליסטית. בכך, הוא נבחר להיות המועמד הסוציאליסטי לנשיאות בבחירות 1995, מול מנהיג המפלגה הסוציאליסטית, אנרי עמונאלי. בעקבות התבוסה הצורבת של הסוציאליסטים ב-1992–1994, ז'וספן נחשב לבעל סיכויים מועטים לנצח. אולם הוא זכה להצלחה רבה, הוביל בסיבוב הראשון, והפסיד בסיבוב השני בקרב צמוד, לאחר מאבק ראש בראש מול ז'אק שיראק. על אף תבוסתו, ביצועיו נתפסו כסמל לתחייה הסוציאליסטית ככוח חזק בפוליטיקה הצרפתית, והוא חזר להיות המזכיר הראשון של המפלגה.
ז'וספן בנה קואליציה עם מפלגות שמאל אחרות: המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, מפלגת הירוקים הצרפתית, Radical Party of the Left ותנועת הרפובליקנים והאזרחים הדיסידנטית. שנתיים לאחר מכן, החליט שיראק להכריז על בחירות מוקדמות לאספה הלאומית, כשהוא מקווה לזכות לאישורו האישי. אולם המהלך פעל כבומרנג, כאשר הקואליציה השמאלית שנוצרה זכתה לרוב בפרלמנט וז'וספן מונה לראש ממשלה.
ז'וספן חבר ב-Club of Madrid, מוסד ללא כוונת רווח עצמאי המורכב מ-81 נשיאים וראשי ממשלה דמוקרטיים מ-57 מדינות.
השתייכות טרוצקיסטית

ב-5 ביוני 2001 התוודה ז'וספן בפני הפרלמנט שהוא שמר על קשרים עם קבוצה טרוצקיסטית "בשנות ה-60" ואף שמר על קשר עם מפלגתו של פייר למבר, ה-Internationalist Communist Organisation לאחר כניסתו למפלגה הסוציאליסטית ב-1971.
נשיאותו של הולנד

ב-14 ביולי 2012 הודיע נשיא צרפת פרנסואה הולנד כי ז'וספן יעמוד בראש ועדה אודות דאונטולוגיה ואתיקה בחיים הפוליטיים בצרפת. ועדה זו ספגה ביקורת על היותה דומה מדי לוועדה של אדואר בלאדור באותו נושא, אשר נוצרה ב-2007 על ידי הנשיא ניקולא סרקוזי.
הערות שוליים

↑  A Self-Inflicted Wound, march 13, 2000
↑  מערכת וואלה!‏, נשיא צרפת שיראק נזף אמש בראש ממשלתו ז'וספן, באתר וואלה, 26 בפברואר 2000
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344834205171  BIBSYS: 98008719  BnF: cb11909013c (data)  CiNii: DA06177829  GND: 119105004  ISNI: 0000 0001 1072 3067  LCCN: n83149532  MusicBrainz: 445e8c3c-dca3-4e73-aee7-c805767975dc  NLG: 194241  NTA: 074857924  RERO: 02-A003431571  SUDOC: 026940469  VIAF: 79028145   WorldCat (עם VIAF): 79028145 
ליונל ז'וספן יחד עם נורברט בורגר, יוהאנס ראו והנס יוכן פוגל, 1983
ליונל ז'וספן נפגש עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, 2001
מוזיאון יוסטון למדעי הטבע

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון מדע, טכנולוגיה וטבע, מוסד ללא כוונת רווח 
 כתובת:  יוסטון, טקסס 
 מיקום:  טקסס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  2,000,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1909
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 קואורדינטות:  29°43′18″N 95°23′23″W﻿ / ﻿29.7216°N 95.3896°W﻿ / 29.7216; -95.3896
 www.hmns.org
  (למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומוזיאון יוסטון למדעי הטבע(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקומוזיאון יוסטון למדעי הטבע
 
מוזיאון יוסטון למדעי הטבע (באנגלית: Houston Museum of Natural Science, סימול מקוצר HMNS) הוא מוזיאון טבע בעיר יוסטון שבטקסס, ארצות הברית. המוזיאון נוסד ב-1909 בידי Houston Museum and Scientific Society, עמותה שמטרתה הייתה להקים מוסד חינוכי חופשי שמתרכז בחינוך ומדע לתושבי יוסטון. במוזיאון מבקרים מעל שני מיליון בני אדם כל שנה. קומפלקס המוזיאון מורכב ממבנה מרכזי בן ארבע קומות שבו אולמות מדעי הטבע ותערוכות, הפלנטריום על שם בורק בייקר, מרכז הפרפרים קוקרל ואולם הקולנוע הענק וורת'האם (אולם IMAX). המוזיאון הוא אחד מהמוזיאונים הפופולריים ביותר בארצות הברית ומדורג קצת מתחת למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק ומוזיאון המטרופוליטן. בנוסף לתערוכות הקבועות, שכוללות את אולם מוריאן לפלאונטולוגיה ובו שלדי דינוזאורים (כולל טירנוזאורוס והטריצרטופס "ליין"), המוזיאון כולל גם תערוכות מתחלפות.
תערוכות קבע

אולם מוריאן לפלאונטולוגיה: האולם הגדול ביותר בארצות הברית המוקדש לפלאונטולוגיה ובו מעל ל-60 שלדים כולל 3 שלדים של טירנוזאורוס רקס, שלד של דיפלודוקוס ואת "ליין", השלד השלם ביותר של טריצרטופס שנתגלה וכולל גם טביעת עור מאובנת. בנוסף האולם מכיל את אחד האוספים הגדולים של טרילוביטים. אוצר התערוכה הוא הפלאונטולוג ד"ר רוברט בקר.
מטוטלת פוקו: מדגימה את סיבוב כדור הארץ, אורך חוט המטוטלת הוא 60 רגל (18 מטרים).
אולם קאלן (Cullen) לאבני חן ומינרלים: מכיל מעל 750 מינרלים ואבני חן.
כספת אבני החן על שם לסטר וסו סמית: מציג אבני חן מלוטשות נדירות.
אולם פריש לחיי הבר של טקסס: מציג בעלי חיים שחיים בטקסס. האולם כולל קיר ועליו הקרנת וידאו שמציגה את הצומח, הפלורה, הפאונה והטופוגרפיה של 7 בתי גידול מהמדינה.
אולם אוולין והרברט פרנזלי של חי אפריקאי: מציג פוחלצים של בעלי חיים מאפריקה, כולל אוקאפי נדיר. האולם נפתח ב-1969 וסוקר 7 בתי גידול אפריקאים. הוא מכיל מעל 120 פריטים, בהם 42 מיני עופות ו-28 מיני יונקים.
אולם סטרייק למלקולוגיה: ובו פריטים רבים של רכיכות ואוסף קונכיות.
אולם האמריקות על שם ג'ון פ' מקגוורן: מציג תערוכות אנתרופולוגיות וארכואולוגית של תרבויות אמריקאיות לפני גילוי אמריקה בידי כריסטופר קולומבוס.
אולם וולש לכימיה: עוסק בכימיה ולצד תצוגות אינטראקטיביות הוא כולל המחשה של הטבלה המחזורית ותצוגה של כל יסוד בה.
אולם וייס לאנרגיה: עוסק בהפקת אנרגיה ותשתיות אנרגיה, בגאולוגיה ובנפט. חודש והורחב ב-2017, האולם מכיל 16 מדורים, כולל רפליקה עובדת של אסדת קידוח ווידאו ברזולוציה 15K המתאר את ההיסטוריה של תשתיות האנרגיה וכן את "המעלית הגאולוגית" שמציגה הדמיה של טיול במעמקי האדמה וכן בזמן, לתקופת הקרטיקון. בנוסף הוא מכיל את המיצג החווייתי "Eagle Ford Shale Experience" המדמה מסע לבאר נפט ואת "עיר האנרגיה" שהיא מודל בקנה מידה של 1:150 של עיר עתידנית.
אולם מצרים העתיקה: נפתח במאי 2013 ומוקדש לתרבות מצרים העתיקה, כולל עתיקות בני אלפי שנים ושחזור של מקדשים מצריים ומומיות.
שעון השמש של קוקרל: הוקם ב-1989 והוא אחד משעוני השמש הגדולים בעולם.
פורום כדור הארץ: נפתח ב-2002, זוהי תערוכה שנעזרת במחשבים ותצוגה דיגיטלית כדי לאפשר למבקרים להתנסות בתהליכים שעוברים על כדור הארץ.
מטוטלת פוקו.
קוורץ מהוט ספרינגס, ארקנזס.
דנברוזאורוס והטירנוזאורוס "Wyrex" באולם מוריאן לפלאונטולוגיה.
ליין - המאובן השלם ביותר של טריצרטופס שכולל גם טביעת עור מאובנת.
מארק פאפשון

מארק פאפשון (בפולנית: Marek Papszun; נולד ב-8 באוגוסט 1974) הוא מאמן כדורגל פולני.
קריירה

בשנת 2010, מונה פאפשון למנהל של KS לומיאנקי מהליגה הפולנית השישית, ועזר להם להעפיל לליגה החמישית הפולנית. בשנת 2011, הוא מונה למאמנה של לגיונוביה לגיונובו מהליגה הפולנית הרביעית, ועזר להם להעפיל לליגה הפולנית השלישית. ב-2016, הוא מונה למאמנה של ראקוב צ'נסטוחובה מהליגה הפולנית השלישית. תוך 3 עונות עלה עמם לליגת העל הפולנית.
תחת פאפשון הגיעה הקבוצה להשגים חסרי תקדים בתולדות המועדון. במאי 2021 זכתה הקבוצה בגביע הפולני הראשון בתולדותיה לאחר שניצחה במשחק הגמר 1–2 את ארקה גדיניה, והבטיחה מקום בליגה האירופית לעונת 2021/2022, הופעת בכורה של המועדון במפעל אירופי. בנוסף סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, המיקום הגבוה ביותר אי פעם. בתום העונה זכה פאפשון בתואר מאמן העונה בפולין.
במאי 2022, ראקוב ניצחה את לך פוזנן 3–1 והבטיחה את הגביע הפולני השני ברציפות. ביולי 2022 הוביל את ראקוב לזכייה בסופר קאפ הפולני השני ברציפות עם ניצחון 2–0 על לך פוזנן. באפריל 2023, כשראקוב מוליכה את הליגה עם הפרש שמונה נקודות כשנותרו שישה משחקי ליגה לסיום וגמר הגביע הפולני שייערך בתחילת מאי, הודיע פאפשון כי יעזוב את הקבוצה בתום העונה. בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה באליפות היסטורית, הראשונה בתולדותיה.
תארים

קבוצתיים
ראקוב צ'נסטוחובה
אליפות פולין: 2022/2023
גביע פולני: 2020/2021, 2021/2022
סופר קאפ פולני: 2021, 2022
אישיים
מאמן השנה בפולין: 2020
מאמן השנה בליגת העל הפולנית: 2020/2021
הערות שוליים

↑  https://newonce.net, newonce.net (בפולנית)
↑  S.A, Telewizja Polska (2021-05-17), Gala PKO Ekstraklasy, Trener Sezonu – Marek Papszun (בפולנית), נבדק ב-2023-04-23
↑  OFICJALNIE: Marek Papszun odchodzi z Rakowa Częstochowa, Transfery.info, ‏2023-04-19 (בפולנית)
מארק פבאי

מארק פבאי (באנגלית: Mark Pabai; נולד ב-30 בספטמבר 2002 במונרוביה שבליבריה) הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת המגן הימני בנבחרת ליבריה.
קריירת מועדונים

פבאי גדל במחלקת הנוער של אוטרכט. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם פבאי על חוזה לשתי עונות בזוולה מליגת העל ההולנדית. ב-22 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ספרטה רוטרדם במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-20 בינואר 2022 חתם פבאי על חוזה לשתי עונות וחצי בספאל מהסרייה ב'. ב-9 באפריל ערך את הופעתו היחידה במדי המועדון, בהפסד 1-0 ללצ'ה במסגרת המחזור ה-34 בליגה לעונת 2021/2022. ב-1 בספטמבר שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית

ב-13 בנובמבר 2021 ערך פבאי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בהפסד 2-0 לנבחרת ניגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Mark Pabai naar PEC Zwolle באתר הרשמי של זוולה, 3 באוגוסט 2021 (בהולנדית)
↑  IL DIFENSORE MARK PABAI É UN NUOVO CALCIATORE BIANCAZZURRO באתר הרשמי של ספאל, 20 בינואר 2022 (באיטלקית)
↑  RISOLTO CONSENSUALMENTE IL RAPPORTO SPORTIVO COL DIFENSORE MARK PABAI באתר הרשמי של ספאל, 1 בספטמבר 2022 (באיטלקית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארק פבאי".
מולה בן-חיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 ביולי 1916 לידא, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 באוקטובר 1993 (בגיל 77) 
 שם לידה:  מולה קוֹשְצְ'יַאנְסקי 
 תחום יצירה:  ציור 
 
מולה בן-חיים (30 ביולי 1916 – 7 באוקטובר 1993) היה צייר ישראלי ממוצא פולני.
קורות חיים

בן-חיים נולד בשם מולה (שמואל) קוֹשְצְ'יַאנְסקי (Kościanski) ב-1916 בעיר לידא שבפולין לחיים ופרומה לבית יוּדֶלֶביץ'.
הוא למד לימודים כלליים בבתי הספר העממי ובגימנסיה העברית "תרבות" בעיר הולדתו ולימודי מוזיקה (מנדולינה וכינור) אצל מורים פרטיים.
את צעדיו הראשונים בציור עשה כבר בילדותו אצל אמנים (האחד בשם סגל והשני בשם טאגר) שהעלו ציורי קיר על כותלי בית כנסת מקומי.
בשנת 1936, בגיל 20, התגייס גיוס חובה לצבא הפולני בחיל התותחנים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בשרתו במדי הצבא הפולני, נפל בשבי הגרמני, ברח מהשבי ומצא מקלט בעיר וילנה, שהייתה תחת שלטון ליטאי ואחר כך תחת שלטון סובייטי.
בשנים 1939–1941 למד בן חיים ציור באקדמיה הממלכתית (ע"ש אנה הקדושה) בווילנה והיה פעיל כתפאורן בתיאטראות הפולניים בעיר.
עם פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ביוני 1941, נמלט בן חיים לאסיה התיכונה.
בראשית 1945, עם תבוסת הצבא הגרמני וראשית שחרור פולין, חזר מולה לפולין ואחר כך לווילנה, שם התארגן עם חבריו מ"השומר הצעיר" לבריחה לעבר בוקרשט בירת רומניה, משם הגיעו ידיעות על שליחים מארץ ישראל המארגנים עלייה ארצה.
במשך השנים 1945–1947 היה מהפעילים המרכזיים בארגון "הבריחה" ועלייה ב' לארץ ישראל.
ב-1947 עלה ארצה עם רעייתו המשוררת רבקה בסמן בן-חיים, הצטרף לקיבוץ המעפיל בעמק חפר, והשתתף במלחמת העצמאות ביחידה להסוואה. לאחר המלחמה חזר במלוא המרץ והתמסר לציור.
בשנים 1952–1954 השתלם בציור במכון אבני בהדרכתם של מרסל ינקו ומשה מוקדי.
בשנים 1954–1955 למד בפריז באקדמיית גראנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière) ובייחוד בתורת הפסיפס (מוזאיקה) אצל ג'ינו סווריני.
בשנים 1962–1965 שימש נספח לענייני תרבות בשגרירות ישראל במוסקבה.
בן חיים היה מזכיר איגוד אמני הקיבוצים, חבר מרכז אגודת הציירים והפסלים בישראל ואחר כך יו"ר אגודה זו (1966–1968).
בשנת 1961 הוצגה תערוכת יחיד שלו בגלריה צ'מרינסקי שבתל אביב ותערוכת יחיד בגלריה "אקספלורר" בניו יורק.
בשנים 1962–1965 הוצגו ארבע תערוכות יחיד שלו בישראל.
בן חיים השתתף בתערוכות בישראל, פריז, (המוזיאון לאמנות מודרנית), ניו יורק (מלון וולדורף-אסטוריה), בוסטון (גלריה הרולד ארנסט) וכן בעיר ליל בצרפת, תערוכת העשור במוזיאון תל אביב, המשכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון הרצליה ועוד.
בשנת 1968 קיבל בן חיים פרס רכישה של מוזיאון תל אביב.
בשנת 1968 ביצע ציור קיר בבניין המשלחת הכלכלית הישראלית בניו יורק, וקודם לכן בשנת 1966 יצר קיר של פסיפס בבית הארחה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ברמת אביב.
בין השנים 1972–1993 היה מאמני קריית האמנים צפת.
כתב מרסל ינקו על מולה בן-חיים:
בזמן האחרון דומה, שהאכספרסיוניזם של הצבע, מבולבל ושלוח רסן השתלט על המוחות, ותופעה זו - נשקפת ממנה הסכנה: שכן עלולה היא ליהפך לחמרנות אווילית שאחת דתה – שיעבוד לגולם חסר הצורה. לפיכך, מה מעודד להתקל בימינו בצייר כמולה בן- חיים אשר לא נכנע לשכרון ההיסוסים והסטיות. ייתכן, כי סיבת הדבר נעוצה בעובדת היותו בעבר חבר קיבוץ.
נדמה לי, כי הוא בחר בדרך יציבה והגיונית.
אופיינית לו השליטה בצורה ובצבע הטוב וכל זה אינו מעקם את חוט השדרה שלו.
חפשי מבנאליות ומשיעבוד הוא מבקיע לעצמו באומץ-לב, בכנות ובהצלחה דרך רצינית בציור.
מהספרים שאייר

רבקה בסמן בן-חיים, די דרייצנטע שעה : לידער, צייכענונגען, (ציורים), - מולה בן-חיים, מוציא לאור : ישראל-בוך, תל אביב, תש"ס, 1999, (84 עמודים).
רבקה בסמן בן-חיים,  אויף א סטרונע פון רעגן, צייכענונגען, (ציורים), - מולה בן-חיים, מוציא לאור : ישראל-בוך, תל אביב, תשס"ג, 2002, (112 עמודים).
צבי הירש סמוליקוב, ניט קיין פויגלען, נאר באפליגלט : פראזעאלאגישע אויסדרוקן (באפליגלטע ווערטער) אפגעקליבן פון נחום סטוטשקאווס בוך דער אוצר פון דער יידישער שפראך, / אפקלייב - צבי הירש סמאליאקאוו ; אילוסטראציעס, (איורים), - מולה בן-חיים, הילע, (עטיפה), - משה בערנשטיין, מוציא לאור : פארלאג י"ל פרץ, תשס"ג, 2002, (94 עמודים).
רבקה בסמן בן-חיים,  לכבוד איך און דו : לידער, א ווארט פריער, (הקדמה), - אלכסנדר שפיגלבלאט, הילע און אילוסטראציעס, (עטיפה ואיורים), מולה בן-חיים, תל אביב : ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, בית ליוויק, תשס"ו, 2006, (2 כרכים).
רוני סומק,  אני עיראקי פיג'מה, (שירים), תרגום ליידיש ועריכה - רבקה באסמאן-בן חיים, ישראל רודניצקי, מעוטר בתמונות ... של מולה בן-חיים, (עברית ויידיש עמוד מול עמוד), תל אביב : ה. לייוויק פארלאג 2008, (63 עמודים).
רבקה בסמן בן-חיים,  על מיתר הגשם : מבחר שירים, (כותר נוסף : אויף א סטרונע פון רעגן), (תרגמו מיידיש - יוסף אחאי ... ואחרים), איור : מולה בן-חיים, מוציא לאור : קשב לשירה, תל אביב, תשע"א, 2010, (111 עמודים).
מנדל שרל, המשפחה שלנו : והיה כי ישאלך בנך , ציורים - מולה בן חיים, מוציא לאור: דליה : מערכת, תשע"ד, 2014, (80 עמודים).
לקריאה נוספת

רבקה בסמן בן-חיים, מולה בן חיים - צייר ויצירתו / (עורך: דוד גלעדי; עיצוב והפקה: חיים רון), [הרצליה?]: מביוס, 1997.
מולה בן חיים [קטלוג תערוכה] / (מאמרי מבוא: מרסל ינקו, אלפרד וורנר), הרצליה: מוזיאון הרצליה, 1971.
מולה בן-חיים, צרות פי די טעותן..., לעבנס-פראגן, 1 בנובמבר 1993
מוזיאון ירדן

| --- | --- |
המוזיאון ב-2014
המוזיאון ב-2014
 מידע כללי
 סוג:  אומנות, ארכאולוגיה
 מיקום:  ירדן עמאן, ירדן
 מדינה:  ירדן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2014
 תאריך פתיחה רשמי:  2014 
 קואורדינטות:  31°56′44″N 35°55′35″E﻿ / ﻿31.945645°N 35.926515°E﻿ / 31.945645; 35.926515
 jordanmuseum.jo/en
 he  (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמוזיאון ירדן(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמוזיאון ירדן
 
מוזיאון ירדן (בערבית: متحف الأردن) הוא המוזיאון הגדול ביותר בירדן, המציג את אוצרותיה הארכאולוגיים החשובים ביותר. המוזיאון, שנחנך ב-2014, ממוקם באזור ראס אלעין שבבירה עמאן, בסמיכות לבניין העירייה ובמרחק רחוב אחד מאתרים ארכאולוגיים חשובים בעיר כדוגמת המצודה והתיאטרון הרומי.
המוזיאון מציג מוצגים מאתרים ארכאולוגיים שונים בירדן, ובכללם פסלי עין ע'זאל שנחשבים בין פסלי האדם העתיקים ביותר שנוצרו על ידי בני אדם.