stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם הרינגטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביוני 1970 (בן 54) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם הרינגטון (באנגלית: Adam Harrington; נולד ב-18 ביוני 1970 בסן פרנסיסקו) הוא שחקן קולנוע ומדבב אמריקאי. ידוע בעיקר כמדבב במשחקי וידאו שונים, בעיקר של החברות Riot Games ו-Telltale Games. הוא דיבב את "ביגבי וולף", הדמות הראשית של משחק הווידאו The Wolf Among Us, שזכה בפרס באפט"א לקולנוע.
פילמוגרפיה

מעשיות אי הקופים - 2009
בחזרה לעתיד: המשחק - 2010
L.A. Noire - 2011
המתים המהלכים - 2012
The Wolf Among Us - 2013
Minecraft: Story Mode - 2016
Middle-earth: Shadow of War - 2017
Red Dead Redemption 2 - 2018
עולם היורה: מחנה הקרטיקון - 2022
The Wolf Among Us 2 - 2023
הערות שוליים

↑  "2015 BAFTA Games Nominations". BAFTA. February 10, 2015. Retrieved February 10, 2015.
אגודת חובבי הרדיו בישראל

| --- | --- |
 שמות קודמים:  אגודת חובבי הרדיו בישראל
 פעילות:  תחביב מדעי חברתי ותחרותי
 התאגדות:  מוסד ללא כוונות רווח
 תחום:  חובבות רדיו
 שפה רשמית:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 סינוף בינלאומי:  אגודת חובבי הרדיו הבינלאומית IARU
 נשיא:  דוד בן בסט 4X1WH
 יושב ראש:  דן קצמן       4Z5SL
 מזכיר כללי:  אברי דותן   4X1YV
 אנשי מפתח:  סגן יו"ר: דב גביש     4Z4DX דובר: ד"ר איל רסקין 4X1RE גזבר: שמעון הגר     4X1SH
 www.iarc.org
 
אגודת תקשורת הרדיו הישראלית (ע"ר)  לשעבר אגודת חובבי הרדיו (או באנגלית: IARC=Israel Association of Radio Communication) היא מוסד ללא כוונות רווח המאגדת את חובבי רדיו בישראל. האגודה מקדמת את תחביב חובבות הרדיו בעזרת מתן פרסים וקיום תחרויות. האגודה מייצגת את ישראל בארגון חובבי הרדיו הבינלאומי.
היסטוריה

חובבות הרדיו בישראל החלה עוד בתקופת המנדט הבריטי, לפני הכרזת העצמאות. ממשלת המנדט לא ראתה בעין יפה את פעילות חובבי הרדיו בשטחיה ורוב הפעילות נעשתה בתנאי מחתרת. לצד ישראלים, פעלו גם מספר חובבים זרים (כגון בריטים, ואחרי כן גם אנשים באו"ם), וב-18 בפברואר 1948, הוחלט להקים את האגודה.
היסטוריה > כיום

לאגודה מספר מועדונים הפזורים ברחבי הארץ, בעיקר בערים הראשיות. תלמידים בחוגים שבמועדונים אילו מוכשרים בהם לקבלת רישיון שידור בדרגות שונות. במהלך 2009–2010 הוקם מועדון מיוחד בבית הספר למדעים בהרצליה ובו תחנת גם קשר לוויינים משוכללת.
האגודה נוהגת לארגן מדי שנה תחרויות, בהן נבחן כושרם של המתחרים ביצירת מספר רב של קשרים על אופני עבודה שונים בזמן קצוב. כמו כן, האגודה מחלקת תעודות לחובבים המצטיינים.
יער חובבי הרדיו

אגודת חובבי הרדיו בישראל בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל יזמה נטיעה של עצים לזכרם של חובבים שהלכו לעולמם. היער ניטע בסופו של דבר, סמוך ליער בן שמן, ונקרא בשם "יער חובבי הרדיו", באנגלית הוא נקרא "Silent Keys Forest", משמע "יער לזכרם של חובבי הרדיו שמפתחם נדם", כשהמילה מפתח מכוונת למפתח המורס שלהם.
מספר פעמים בשנה נפגשים חובבי הרדיו ומשפחותיהם ליד האנדרטה שהוקמה ביער. החובבים מקימים תחנת רדיו "חד-פעמית" במקום, ויוצרים קשרים עם חובבים אחרים בעולם. ב-1990, ערכה אגודת חובבי הרדיו בישראל תחרות בינלאומית, בה יכלו חובבים בעולם ליצור קשרי רדיו עם חובבים ישראלים. יצירת ארבעה קשרים עם תחנות הממוקמות ביערות הארץ זיכתה את החובב בתעודה. ההכנסות שימשו לנטיעת עצים נוספים.
הערות שוליים

↑  אודות האגודה, באתר IARC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356423605171  LCCN: n85104727  VIAF: 141957968   WorldCat (עם VIAF): 141957968
אברהם תורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בדצמבר 1909 לזדיי, ליטא 
 פטירה:  24 בפברואר 2002 (בגיל 92) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ליטא, ישראל, רוסיה 
 
אברהם תורי (נולד בשם אברהם גולוב ב-10 בדצמבר 1909 בלזדיי שבליטא; נפטר בתל אביב ב-24 בפברואר 2002) היה עורך דין וספורטאי יהודי ליטאי, ממשתתפי הקונגרס הציוני העולמי והמכביה הראשונה. מזכיר ה"אלטסטנראט" של גטו קובנה במלחמת העולם השנייה ועד כנגד פושעי מלחמה נאצים לאחריה. מנהל משרד המוסד לעליה ב' ברומא.
קורות חיים > נעורים

מעיר הולדתו עברה משפחת גולוב למריאמפולה ומשם לקובנה. תורי חבר תנועת הנוער הציוני, וספורטאי מצטיין. בשנת 1932 ביקר במכביה הראשונה בארץ ישראל כמדריך מתעמלים מליטא. הוא למד משפטים בארצות הברית ואת לימודיו סיים בליטא. את עבודת הגמר עשה אצל פרופסור שמעון ביאלצקין, משפטן יהודי ידוע. עם הסמכתו לליטא עבד כעורך דין והיה פעיל ציוני. ב-1939 השתתף בקונגרס הציוני בז'נבה מטעם הציונים הכלליים מליטא. כשכבשה ברית המועצות את ליטא, בקיץ 1940, עם כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, נאלץ תורי לחדול מפעילותו הציונית ועבר לקובנה. בהיותו שם ייצג את הציונים הכלליים בוועד הארצי לעזרת פליטים מפולין.
קורות חיים > בתקופת השואה

בקיץ 1941, עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות, החל תורי לכתוב יומן. עם הקמת גטו קובנה מונה תורי להיות פקיד באלטסטנראט ובמאי 1942 הפך למזכיר ובעל השפעה רבה בגטו. ביומנו תיעד את החיים בגטו, גירושים לעבודות כפייה, אקציות בגטו ומצוקת הקור, המחלות והרעב. עוד תיאר תורי ביומנו את המידע שהגיע לגטו באשר לגורלם של יהודי היישובים באזור וכן מידע נוסף באשר לגורל יהודי מזרח אירופה בכלל ומצב החזית, ככל שנודע בגטו. יומנו של תורי ומסמכים שאסף והכמין, הם מקור חשוב להבנת ההיסטוריה וחיי הפנים בגטו קובנה.
במרס 1944 החביא תורי את היומן וברח מהגטו. תורי הסתתר עם אשתו ובתו בכפר וירוואגאליאיי (Virvagaliai) בעזרתו של הכומר ברוניוס פאוקסטיס (Bronislovas Paukštys) (אנ') ליד העיר שאקי והשלושה שרדו עד השחרור בידי הצבא האדום בקיץ 1944. תורי שב לקובנה ומצא חלקים מהיומן. לימים ראה היומן אור בספר בשם "גיטו יום יום" (מוסד ביאליק, 1988).
שתיים משלוש אחיותיו של תורי נספו בשואה עם משפחותיהן.
קורות חיים > לאחר השואה

תורי ברח עם משפחתו לצ'כוסלובקיה בסיוע הבריחה ולאחר מעבר במספר מדינות במזרח אירופה הגיעה המשפחה לאוסטריה. בסיוע הבריגדה ברחו השלושה לאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה ולאחר מכן - לאיטליה. תורי התבקש לנהל את משרד המוסד לעלייה ב' ולצורך כך שהה ברומא שנתיים וחצי. ב-1947 הגיע תורי לארץ ישראל. הוא היה חבר בהנהלת ארגון מכבי העולמי ובארגון המשפטנים היהודיים. תורי העיד במשפטיהם של פושעי המלחמה היינריך שמיץ (Heinrich Schmitz), סגן מפקד הגסטפו בליטא, קאזיס פאלצ'אוסקאס (Kazys Palčiauskas), ראש עיריית קובנה, והלמוט ראוקה, מרוצחי היהודים בגטו קובנה.
לקריאה נוספת

דינה פורת (עורכת), גיטו יום יום (מוסד ביאליק, 1988).
הערות שוליים

↑  על ברוניוס פאוקסטיס, באתר יד ושם
↑  גטו קובנה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309363605171  PLWABN: 9810642454505606  BIBSYS: 90529105  BnF: cb12394583p (data)  CiNii: DA04838646  GND: 118946056  ISNI: 0000 0001 1600 4880  LCCN: n88102184  LNB: 000253309  NTA: 084901047  SUDOC: 031136834  VIAF: 17306973   WorldCat (עם VIAF): 17306973
Yaki-Da

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  שוודיה שוודיה
 תקופת הפעילות:  1994–2000 (כ־6 שנים)
 סוגה:  מוזיקת פופ, יורופופ, יורודאנס 
 
Yaki-Da היה הרכב פופ שוודי שהיה פעיל בשנים 1994–2000.
רקע

ההרכב כלל את הזמרות מארי קנוסטן ולינדה שונברג. השניים התחברו לצמד על ידי יונאס ברגרן, המפיק וחבר להקת אייס אוף בייס.
אלבומם הראשון Pride יצא לאור בשנת 1995. הוא הופק על ידי ברגרן שכתב את כל השירים בו, מלבד שניים מהם. הסינגל I Saw You Dancing מתוך האלבום הגיע למקום ה-54 במצעד בילבורד הוט 100, ולמקום ה-11 במצעד הדאנס של בילבורד. להצלחה רבה יותר זכה ההרכב באירופה, דרום אמריקה ואסיה.
אלבומה השני של הלהקה A Small Step For Love יצא לאור בשנת 1998, ובו לא שיתפו פעולה עם ברגרן.
אחד מהשירים שכתב ברגרן והפיק לאלבום הראשון Show Me Love הוקלט על ידי אייס אוף בייס והופיע באלבום שיצא בשנת 2002.
דיסקוגרפיה

Pride‏ (1995)
A Small Step for Love‏ (1998)
The Corrs Unplugged

(The Corrs Unplugged) (הקורס אונפלאגד) הוא אלבום של הלהקה האירית הקורס, שיצא ב-1999. האלבום היה חלק מסדרת אונפלאגד של MTV. הוא הופץ במדינות רבות אבל לא בארצות הברית.
האלבום הוקלט בהופעה חיה ב-5 באוקטובר 1999 לפני קהל באולפני ארדמור, במחוז ויקלוו, אירלנד.
רשימת הרצועות בדיסק

"Only When I Sleep" (הקורס, לייבר, פטרסון, שאנקס) – 4:38
"What Can I Do?" (הקורס) – 4:36
"Radio" (הקורס) – 4:51
"Toss the Feathers" [מסורתי] – 3:14
"Runaway" (הקורס) – 4:36
"Forgiven Not Forgotten" (הקורס) – 5:22
"At Your Side" (הקורס) – 4:33
"Little Wing" (הנדריקס) – 4:41
"No Frontiers" (מאקארת'י) – 4:28
"Queen of Hollywood" (באלארד, הקורס, דבילר, הוסיין) – 4:44
"Old Town (This Boy Is Cracking Up)" (Bain, לינוט) – 3:09
"(Lough) Erin Shore" [מסורתי] – 4:25
"So Young" (הקורס) – 4:53
"Everybody Hurts" (ברי, באק, מילס, סטייפ) – 5:45
שיר בונוס – on German issue release
"At Your Side" [גרסת רמיקס] (הקורס) – 4:22
שיר בונוס – on some releases
"Dreams" [רצועת בונוס] (ניקס) -
רשימת הרצועות בדיסק > הלהקה

אנדראה קור – זמרת ראשית, חלילית אירית
קרולין קור – תופים, תוף מרים, בוראן, פסנתר, שירה
שרון קור – כינור, שירה
ג'ים קור – גיטרה, פסנתר, שירה
רשימת הרצועות בדיסק > מוזיקאים אורחים

אנת'וני דרנן – גיטרות
קית' דאפי ( – גיטרת בס
The Irish Film Orchestra – כלים נוספים
רשימת הרצועות בדיסק > טכני

מהנדסים – טים מרטין וטים סאמרהייז
פרטי הפצה

1999, בלגיה, אירלנד, שוודיה, אטלנטיק 7567-80986-2, תאריך הפצה 12 בנובמבר 1999, CD
1999, אירופה, קנדה, בריטניה, אטלנטיק 7567-80986-2, תאריך הפצה 15 בנובמבר 1999, CD
1999, סינגפור, אטלנטיק 7567-80986-2/4, תאריך הפצה 12 בנובמבר 1999, CD (עם שיר בונוס)
1999, אוסטרליה, אטלנטיק 7567-80992-2, תאריך הפצה 29 בנובמבר 1999, CD (עם שיר בונוס "Dreams")
1999, יפן, וורנר AMCY-7120, תאריך הפצה 25 בנובמבר 1999, CD (עם דיסק בונוס "Dreams")
1999, מקסיקו, אטלנטיק CS 809862-8, תאריך הפצה 3 בדצמבר 1999, CD (עם דיסק בונוס "Dreams")
2000, גרמניה, אטלנטיק 0756-792890-2, תאריך הפצה 28 בפברואר 2000, CD (הוצאה מחדש עם שיר בונוס שונה)
2001, טייואן, וורנר 7567-80986-2, תאריך הפצה ? ? 2001, CD (עם דיסק בונוס "Rainy Day")
2003, אוסטרליה, וורנר 7567-93277-2, תאריך הפצה ? ? 2003, CD (אלבום כפול עם The Best of The Corrs)
ההופעה הופצה על CD, DVD, וקלטות וידאו. הדיסק הציג שירים בסדר שונה מהסדר שניגנו אותם בהופעה, ה DVD וקלטת הווידאו שומרים על הסדר הנכון של השירים. גם ה DVD וקלטת הווידאו ברובם לא נערכו, לעומת הדיסק שערך כמעט את כל הדיבורים בין השירים.
רשימת הרצועות בסדר הנכון

"Only When I Sleep"
"What Can I Do"
"Radio"
"Toss The Feathers"
"Everybody Hurts"
"Dreams"
"Runaway"
"Forgiven Not Forgotten"
"At Your Side"
"Little Wing"
"No Frontiers"
"Queen Of Hollywood"
"Old Town (This Boy Is Cracking Up)"
"(Lough) Erin Shore"
"So Young"
שונות

בשתי התיבות האחרונות של "Runaway" קרולין קור טועה בתו, וגורמת להבעות מופתעות מאנדראה ושרון. ג'ים אומר לאחר מכן: "ג'ז...זה נוגן במפתח F משוגע"
אד מקמהון

| --- | --- |
מקמהון, נובמבר 2005
מקמהון, נובמבר 2005
 לידה:  6 במרץ 1923 דטרויט, מישיגן, ארצות הברית
 פטירה:  23 ביוני 2009 (בגיל 86) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטה הקתולית של אמריקה  בוסטון קולג'  Lowell High School 
 תקופת הפעילות:  1957–2009 (כ־52 שנים) 
 מקצוע:  קומיקאי מנחה טלוויזיה כרוז, דובר
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר (1983)  מדליית האוויר  פרס הורשיו אלג'ר  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 
אדוארד ליאו פיטר "אד" מקמהון הבן (באנגלית: Edward Leo Peter "Ed" McMahon, Jr.,‏ 6 במרץ 1923 - 23 ביוני 2009) היה קומיקאי, מנחה שעשועוני טלוויזיה, כרוז וידוען אמריקאי. בנוסף, כתב מקמהון ארבעה ספרים.
מקמהון שירת בחיל האוויר של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה, ועוטר בזכות שירותו זה שש פעמים במדליית האוויר של ארצות הברית.
הוא החל את דרכו בטלוויזיה מיד עם שחרורו מהצבא, בתפקידו הידוע ביותר, ככרוז ושותפו להגשה של ג'וני קרסון בתוכניתו "The Tonight Show" החל משנת 1962. בתפקיד זה שימש עד שג'יי לנו החליף את קרסון ב-1992. מקמהון הגיש גם את תוכנית הכישרונות "Star Search" בין 1983 ל-1995 ואת התוכנית "TV's Bloopers & Practical Jokes" של רשת NBC (שעברה בהמשך ל-ABC), אותה הנחה עם דיק קלארק בין השנים 1982 ל-1986. בנוסף, הוא הנחה את הגרלת הלוטו הארצית.
מקמהון הגיש מדי שנה את המשדר המיוחד של ג'רי לואיס לרגל חג העבודה האמריקאי. הוא הופיע במספר פרסומות, הבולטת שבהן עבור הבירה באדווייזר. במהלך הקריירה שלו הופיע מקמהון בכמה סרטי קולנוע בתפקיד משנה, ועל-פי העיתון "Entertainment Weekly" הוא נחשב לאחד משחקני המשנה הטובים ביותר בכל הזמנים.
ב-2002 זכה לפרסום נרחב לאחר שהגיש תביעת ענק נגד חברת הביטוח שלו, בטענה שהוא ואשתו ואנשים נוספים חלו כתוצאה מעובש רעיל שגדל בביתו שבבוורלי הילס אחרי שיפוץ צינור מים. טענותיו אושרו ב-2003, והוא זכה לפיצויים בסך 7 מיליון דולר. מאוחר יותר עלה שמו שוב לכותרות, לאחר ששקע בחובות לבנקים, ואלה הוציאו צו עיקול על אחוזתו בלוס אנג'לס בשווי 4.5 מיליון דולר, אך המיליארדר דונלד טראמפ התגייס לעזרתו.
במרץ 2008 דווח שמקמהון סובל משבר בצווארו בשל נפילה שהתרחשה בשנת 2007. בפברואר 2009 הוא אושפז בבית החולים לצורך טיפול בדלקת ריאות, אך שמועות טענו כי חלה בסרטן העצם. ב-23 ביוני 2009 נפטר. סוכנו של מקמהון לא פירט את סיבת מותו.
מקמהון השאיר אחריו אישה, פמלה, שלושה בנים ושלוש בנות.
ספרים

Ed McMahon's Barside Companion (World Publishing Company, Copyright 1969 by Parthenon Productions, Inc.), Library of Congress #70-94527.
For Laughing Out Loud: My Life and Good Times (Warner Books, 1998), (נכתב במשותף עם דייוויד פישר).
Here's Johnny! My Memories of Johnny Carson, The Tonight Show, and 46 Years of Friendship (Berkley Publishing Group - Penguin Group (USA, Inc.), 2005).
When Television Was Young (2007).
הערות שוליים

↑  en Schott, Schott's Mischellany Calendar 2009 (New York: Workman Publishing, 2008), March 21.
↑  אד מקמהן הלך לעולמו, באתר וואלה, 23 ביוני 2009
↑  "אד מקמהון הלך לעולמו" באתר נענע10, 23 ביוני 2009
| פרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | ג'ון אדמס / לורנס אוליבייה (1980) ‏•‏‏ סטיב פורסט (1981) ‏•‏‏ אד מקמהון (1982) ‏•‏‏ ג'ים נאבורס (1983) ‏•‏‏ ברוק שילדס (1984) ‏•‏‏ רוב לאו (1985) ‏•‏‏ ג'רום בנטון (1986) ‏•‏‏ דייוויד מנדנהול (1987) ‏•‏‏ דן אקרויד (1988) ‏•‏‏ כריסטופר אטקינס (1989) ‏•‏‏ דונלד טראמפ (1990) ‏•‏‏ דן אקרויד (1991) ‏•‏‏ טום סלק (1992) ‏•‏‏ וודי הרלסון (1993) ‏•‏‏ או. ג'יי. סימפסון (1994) ‏•‏‏ דניס הופר (1995) ‏•‏‏ מרלון ברנדו (1996) ‏•‏‏ דניס רודמן (1997) ‏•‏‏ ג'ו אסטרחס (1998) ‏•‏‏ אחמד בסט (1999) |  |
| 2000–2019 | ברי פפר (2000) ‏•‏‏ צ'רלטון הסטון (2001) ‏•‏‏ היידן כריסטנסן (2002) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (2003) ‏•‏‏ דונלד רמספלד (2004) ‏•‏‏ היידן כריסטנסן (2005) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ פירס ברוסנן (2008) ‏•‏‏ בילי ריי סיירוס (2009) ‏•‏‏ ג'קסון ראת'בון (2010) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2011) ‏•‏‏ טיילור לאוטנר (2012) ‏•‏‏ ויל סמית' (2013) ‏•‏‏ קלסי גראמר (2014) ‏•‏‏ אדי רדמיין (2015) ‏•‏‏ ג'סי אייזנברג (2016) ‏•‏‏ מל גיבסון (2017) ‏•‏‏ ג'ון סי. ריילי (2018) ‏•‏‏ ג'יימס קורדן (2019) |  |
| 2020–הווה | רודי ג'וליאני (2020/21) ‏•‏‏ ג'ארד לטו (2021) ‏•‏‏ טום הנקס (2022) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4981254  BnF: cb138973339 (data)  GND: 134792696  ICCU: DDSV308262  ISNI: 0000 0001 1490 0542  LCCN: n50012900  MusicBrainz: 133649c6-4acb-4983-9dcc-347ad5ef71c2  NLK: KAC2020P9939  NTA: 321870883  SNAC: w6vn76sk  SUDOC: 241667402  VIAF: 37102759   WorldCat (עם VIAF): 37102759 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדה נמויד קסטרטון

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1877 Brillion, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1969 (בגיל 92) Palos Verdes Estates, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אדה נמויד קסטרטון (באנגלית: Eda Nemoede Casterton ‏;  14 באפריל 1877 - 15 בנובמבר 1969) הייתה ציירת אמריקאית ידועה במיוחד במיניאטורות הדיוקן שלה בצבעי מים, פסטלים ושמן. היא הציגה עבודות בין היתר בסלון פריז ובתערוכה הבינלאומית של פנמה -פסיפיק בסן פרנסיסקו משנת 1915.
ראשית חייה

אדה וילהלמינה נמויד נולדה בבריליון שבויסקונסין ב -14 באפריל 1877 לאדוארד קארל לודוויג נמויד, ומריה ג'ורג'ינה בסטיאן ממוצא גרמני. היו להם 11 ילדים, שמונה מהם הגיעו לבגרות.
בניגוד לרצון המורה ומשפחתה, כנערה צעירה היא ציירה על קירות בית הספר שלה. היא רצתה להפוך לאמנית. אבל על פי רצון הוריה, למדה להיות סטנוגרפית ולאחר מכן עבדה אצל עו"ד פיטר מרטינו כמזכירה. לאחר מות אביה ב־6 במרץ 1895 קסטרטון התגוררה בשיקגו עם אמה ואחיותיה ועבדה כסטנוגרפית.
השכלה

נמויד למדה בבית הספר לאמנויות יפות במינסוטה כשעבדה כסטנוגרפית, בילתה את שעות הצהריים שלה בבית הספר של המכון לאמנות בשיקגו, שם למדה אצל וירג'יניה ריצ'מונד ריינולדס, הנחשבת לציירת המיניאטורות האמריקאית הטובה באותה תקופה. על ציור מיניאטורות, אמר קסטרטון כי מדובר ב"ציורים קטנים שצוירו בגדול."
לאחר שהחלה לעבוד כאמנית, למדה שיעורים נוספים והשלימה עבודות אמנות בהזמנה עם מורתה. בצרפת למדה קסטרטון אצל הנרי סאלם האבל והציגה את עבודותיה בסלון פריז, שם קיבלה ביקורת טובה בשנת 1905.
קריירה

היא התחילה בציור צבעי מים על יריעות דקיקות של שנהב, כמו הדיוקנאות מיס גוס והילדה הקטנה. במאמר ב"שיקון כרוניקל", מיום 21 ביוני 1903, נאמר, "אדה נמויד יכולה להפוך לאחד מציירי המיניאטורות הגדולים של אמריקה ואלה שראו את יצירתה, משבחים אותה ללא הרף."
היא נהנתה לצייר ילדים, לאחר שאמרה "אני רוצה לצייר ילדים בשמש, ילדות צעירות בחוץ, לצייר את משבי הרוח בשיערן ואת הכחול העמוק בעיניהן."
היא חזרה מפריז בשנת 1908 והחלה ללמד במכון לאמנות בשיקגו.
לאחר שהתחתנה, יצרה קסטרטון יצירות אמנות בשמן או בפסטלים, כמו גם מיניאטורות בצבעי מים. בשנת 1913 הציגה דיוקן של בתה, ג'יין, בתערוכה השנתית של המכון לאמנות בשיקגו. היא הציגה את מיי אולסון (1906) במוזיאון לאמנות העיר של סנט לואיס בשנת 1916. היא הציגה ארבעה פורטרטים מיניאטוריים בתערוכת 1918 עבור אגודת הציירים של שיקגו.
אפילו כשציורים מיניאטוריים הפכו פחות פופולריים, היא הייתה אמנית מצליחה וזכתה להכרה בינלאומית. היא החלה לעשות דיוקנאות בגודל מלא בשנות העשרים. היא הציגה את עבודותיה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות.
הכרה

קסטרטון קיבלה את אות הכבוד באיגוד הבינלאומי לאמנות (פריז) בשנים 1907 ו -1908, זכתה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק של 1915, ומדליית ארד בתערוכה בפילדלפיה בשנת 1926
קסטרטון הייתה חברה באגודה האמריקאית לציירי מיניאטורים, [26] האגודה המלכותית הבריטית לציירים מיניאטורים, האגודה המלכותית לציורי מיניאטורות ואגודות נוספות.
חיים אישיים

בשנת 1910 עבדה קסטרטון בשיקגו כאמנית ותמכה באמה ובאחייניותיה. ב -29 ביוני 1911 נישאה אדה נמויד לוויליאם ג'ון קסטרטון בשיקגו. בתם הראשונה, ג'יין נולדה בשנת 1912. אמה, מרי נמויד, נפטרה ב־8 בדצמבר 1914. בתם השנייה, וירג'יניה נולדה בפברואר 1917.
ויליאם קסטרטון נפטר ב־9 בפברואר 1948 באילינוי.
בשנת 1952, היא עברה למיסולה, מונטנה, שם עבדה כאמנית והתגוררה עם אחותה.
היא נפטרה ב -15 בנובמבר 1969, בפאלוס ורדס אסטייטס, קליפורניה, בגיל 92.
הערות שוליים

↑  Eda W Ncemoede [sic]. 1910 Census, Chicago, Illinois. Thirteenth Census of the United States, 1910 (NARA microfilm publication T624, 1,178 rolls). Records of the Bureau of the Census, Record Group 29. National Archives, Washington, D.C. For details on the contents of the film numbers, visit the following NARA web page: NARA
↑  "When small is big". Christian Science Monitor. 1984-02-03. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2021-08-22.
↑  Eda Nemode Casterton.
↑  San Francisco Panama-Pacific International Exposition. 1915. Dept. of Fine Arts. Official Catalogue of the Department of Fine Arts, Panama-Pacific International Exposition (with Awards) San Francisco, California. Wahlgreen Company; 1915. p. 126.
↑  Miss Goss | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית אמריקאית)
↑  Miniatures of Many Prominent Appleton Women to be Exhibited." Appleton, Wisconsin: Appleton Post Crescent. November 27, 1926. p. 9.
↑  "Eda Nemoede". Chicago Chronicle. June 21, 1903.
↑  Exhibition of Works by Artists of Chicago and Vicinity. Art Institute of Chicago; 1913. p. 15.
↑  Two Talented Artists Exhibit at MIA Shop Here." Helena, Montana: The Independent Record. August 25, 1955. p. 3.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ULAN: 500336541  VIAF: 310519457   WorldCat (עם VIAF): 310519457 
אדה נמויד, מיס גוס, מיניאטורה, 1912
אדה נמויד, אליזבת קנדי, מיניאטורה, 1918
אובציה

| --- | --- |

 תיאור:  פרס על הישגים בתעשיית המוזיקה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הגוף המעניק:  המשרד לתרבות ולתקשורת המונים של רוסיה 
 תקופת הפרס:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 www.ovacija.org
 
אובציה (ברוסית: Овация) הוא פרס מוזיקלי לאומי רוסי בתחום המוזיקה הפופולרית, נוסד כאנלוג לפרסי מוזיקה זרה - "פרס גראמי" האמריקאי ו"פרסי המוזיקה הבריטית". הטקס הראשון התקיים בשנת 1992. מאז 1995 הפרס זוכה בתואר "פרס המוזיקה הרוסית הלאומית", והוא מכסה את כל הז'אנרים, כולל מוזיקה קלאסית, מוזיקה עממית, מוזיקת רוק ופופ, ג'אז ותיאטרון מוזיקלי.
היסטוריה

הצגת הפרס התקיימה ב־12 בספטמבר 1991 באולם הקונצרטים המרכזי של המדינה "רוסיה" שנמצא במלון על אותו השם. בתחילה הוצע לקבוע את הזוכים על ידי הקהל: כל אחד מהם יכול לרכוש כרטיס מיוחד, למלא אותו ולשלוח אותו למארגנים. עם זאת, שיטה זו סייעה בזיהוי הזוכים רק בטקס הראשון בשנת 1992. בכל האובציות שלאחר מכן נקבעו הזוכים על ידי הצבעת מושבעים סגורה - על ידי הוועדה האקדמית הגבוהה, הכוללת אנשי עסקים, עיתונאים ונציגי תרבות.
לזוכים הוענקו פסלונים - מיניאטורות פיסוליות על דוכן עשוי אבן יקרה, ומשכפלות שתי כפיים מחיאות כפיים בצבע זהב.
לבקשת משרד התרבות של הפדרציה הרוסית בשנת 1995, הפרס נרשם בממשלת רוסיה וקיבל מעמד של "פרס המוזיקה הרוסי הלאומי". הפרס נערך בכמה עשרות מועמדויות, בהן "סולן השנה", "מלחין השנה", "אלבום הקונצרט הטוב ביותר", "הבכורה הקולית הטובה ביותר של השנה" וכן הלאה. הוענקו גם פרסים מיוחדים - "אגדה חיה", "לתרומה מיוחדת להתפתחות התרבות הרוסית". הטקס החגיגי נערך מדי שנה (למעט 1993, 2003-2007) באולם הקונצרטים המרכזי של המדינה "רוסיה" או בארמון הקרמלין הממלכתי.
במהלך השנים, כ-400 דמויות מובילות באמנות מוזיקלית הפכו לבעלי הפסלון. להקת Na-Na והמפיק בארי אליבסוב קבעו שיא בכך שזכו בפרס 12 פעמים. בנוסף קיבלה הלהקה Na-Na את פרס אובציה בקטוריה "הלהקה הטובה של העשור", ובארי אליבסוב בקטגוריה "המפיק הטוב ביותר של העשור". לאלה פוגצ'ובה יש 6 פסלונים ב־6 קטגוריות: "סולנית פופ" (1992), "אגדת חיה" (1994), "במאי-מפיק" (1995), "להיט השנה" (1997), "זמרת העשור" (2001), "הלהיט המוצלח של העשור" (2001). להקת אגאתה כריסטי היא להקת הרוק היחידה שקיבלה 4 פסלוני אובציה.
הערות שוליים

↑  Р. И. А. Новости, Национальная Российская премия "Овация". Справка, РИА Новости, ‏20111030T0930 (ברוסית)
↑  Журнал БОСС, Овации и поздравления, Журнал БОСС, ‏2019-04-01 (ב־)
אאוכרומטין

אאוכרומטין (באנגלית: Euchromatin) הוא צורה דחוסה קלות של כרומטין (DNA, RNA וחלבון) המועשרת בגנים, ולעיתים קרובות (אך לא תמיד) נמצאת תחת שעתוק פעיל. אאוכרומטין עומד בניגוד להטרוכרומטין, שהוא ארוז היטב ופחות נגיש לשעתוק. 92% מהגנום האנושי הוא אוכרומטי.
באאוקריוטים, אאוכרומטין מהווה את החלק הפעיל ביותר של הגנום בתוך גרעין התא. בפרוקריוטים, אאוכרומטין הוא הצורה היחידה של הכרומטין הקיימת. זה מצביע על כך שמבנה ההטרוכרומטין התפתח מאוחר יותר יחד עם הגרעין, אולי כמנגנון לטיפול בגודל הגנום הגובר.
שחייה בישראל

תחרויות שחייה התקיימו לראשונה בארץ ישראל כבר משנת 1926 כשהוקמה הקבוצה הראשונה בישראל בשחייה תחרותית, קבוצת מכבי חיפה. תחרות השחייה החשובה ביותר בישראל היא אליפות ישראל בשחייה שנערכת באופן מסודר וקבוע אחת לשנה משנת 1952. תחרויות שחייה ברמה הבינלאומית נערכו במסגרת המכבייה וכינוס הפועל וכך במשך השנים, השתתפו בארץ שחייניות ושחיינים יהודים ושאינם יהודים מהטובים בעולם, כולל אלופים אולימפיים, אלופי עולם ושיאני עולם.
ההישג הישראלי הטוב ביותר בשחייה במשחקים האולימפיים שייך למתן רודיטי (טוקיו 2020) שסיים במקום רביעי במשחה מים פתוחים ל-10 ק"מ. יעקב טומרקין (לונדון 2012), סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב. איתן אורבך היה השחיין הישראלי הראשון שהגיע לשלב הגמר באולימפיאדה במשחה אישי (סידני 2000), במשחה ל-100 מטר גב. לראשונה בתחרויות השחייה באולימפיאדה הייתה לישראל נציגות במשחה הגמר (אטלנטה 1996), שבו הגיעה הרביעייה הישראלית במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (איתן אורבך, ודים אלכסייב, דן קטלר ויואב ברוק) לשלב הגמר, בשיא ישראלי חדש.
התארים המכובדים ביותר שבהם זכו שחיינים ישראלים שייכים לאנסטסיה גורבנקו שזכתה בשתי מדליות זהב באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-50 מטר חזה ו-100 מטר מעורב אישי. ליונתן קופלב שזכה במדליית זהב באליפות אירופה (דברצן 2012) במשחה ל-50 מטר גב ולאנסטסיה גורבנקו שזכתה פעמיים ברציפות במדליית זהב באליפות אירופה (בודפשט 2021 ורומא 2022) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. יונתן קופלב גם קבע את תוצאת השנה בעולם (2016) במשחה ל-50 מטר גב, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון והיחיד שהחזיק בתוצאת השנה בעולם.
יואב ברוק היה השחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחה גמר באליפות עולם (רומא 1994). ההישגים הטובים ביותר של שחיינים ישראלים באליפויות העולם שייכים לאיתן אורבך שסיים במקום שביעי (פרת' 1998), מיקי מלול שסיים במקום שישי (מלבורן 2007), גל נבו שסיים במקום שישי (רומא 2009), גיא ברנע שסיים במקומות שישי ושביעי (שנגחאי 2011 וברצלונה 2013, בהתאמה) ולאנסטסיה גורבנקו שסיימה פעממים ברציפות במקום חמישי (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023).
בתואר יבשתי נוסף זכה דן ברנר במדליית זהב במשחקי אסיה (טהראן 1974) במשחה ל-100 מטר חופשי, שהיה ההישג הטוב ביותר של שחיין ישראלי ובסך הכל זכו שחייני ישראל במשחקי אסיה ב-11 מדליות, 1 זהב, 4 כסף ו-6 ארד.
בשנת 2015 נערכה לראשונה בישראל אליפות אירופה בבריכת 25 מטר שבה נקבעו לראשונה בישראל, שלושה שיאי עולם חדשים ושני שיאי אירופה חדשים. בשנת 2017 נערכה בישראל אליפות אירופה לנוער ובשנת 2023 נערכה בישראל אליפות העולם לנוער.