stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבתאות
תורת השבתאות > הנחש ונשמת המשיח

בדומה ובשונה ממיתוסים מהעולם העתיק, גם בתנ"ך מופיעים סיפורים על ראשית המציאות ועל היצורים שהיו קיימים בעולם טרם נעשה סדר בתהליכי הבריאה. במקרא יש רמזים למאבקיו של אלוהי ישראל בנחש בריח ובתנין - נציגיה של מלכות האופל והרשע:
"תמשוך לויתן בחכה ובחבל תשקיע לשונו... אתה פוררת בעזך ים, שברת ראשי תנינים על המים. אתה רצצת ראשי לויתן... ביום ההוא יפקד ה' בחרבו הקשה והגדולה והחזקה על לויתן נחש בריח ועל לויתן נחש עקלתון והרג את התנין אשר בים"
לפי תורת השבתאות, אין בדברים אלו רמז למאבק בין שני כוחות נבדלים - טוב ורוע, אור וחושך וכו' - אלא מאבק בין שתי בחינות שונות באלוהות עצמה, כלומר הנחש הוא התגלמות של אחת הבחינות. על פי מסורת קדומה, הנחש היה בעל כנפיים וידע לעוף כאחד השרפים:
"כי משורש נחש יצא צפע ופריו שרף מעופף...אפעה ושרף מעופף"
הנחש פועל להביא להרמוניה ואיזון באלוהות ופועלו חיובי והכרחי. על פי השבתאות, הנחש הוא לא אחר מאשר שבתי צבי, ניצוץ אלוהי שמטרתו להביא גאולה לעולם ובכך לגאול אף את האלוהות. בתפיסה זאת ניכרת השפעת הפרשנות של רבי יוסף אבן טבול, תלמיד האר"י שהסביר את הצמצום בקבלת רבו באופן שונה מהסברו של גדול תלמידי האר"י, רבי חיים ויטאל. לפי אבן טבול, הצמצום הוא פעולה שנעשית באור אין-סוף כדי להיפטר ממידת הדין שהייתה גלומה בו והוא נבע מרצון האלוהות להיטהר.
תורת השבתאות איננה המצאה חדשה אלא פרשנות רדיקלית ועמוקה לטקסטים קבליים חשובים וכשרים. כך למשל כותב מקובל חשוב שחי שנים רבות לפני תנועת השבתאות:
"ודע והאמן כי הנחש בתחילת בריאתו היה צורך גדול בתקון העולם בהיותו עומד במקומו והוא שמש גדול נברא לסבול עול הממלכות והשעבוד וראשו עד במתי ארץ וזנבו עד שאול ואבדון, ובכל העולמות כולם היה לו מקום וצורך גדול לתקון כל המרכבות כל אחד במקומו..."
גם בספר הזוהר מתואר הנחש כמי שפותח את רחם השכינה. דווקא הוא זה שיכול לרכז את הדינים הנמצאים בנקביות האלוהית ולטהרם. במיתוס השבתאי המשיח הגואל נתפס כנחש קדוש הרובץ במקום הטומאה, והוא נאבק בה כדי לברור את הניצוצות מן הקליפות. נתן מזכיר בהקשר זה את הנחש נחושתן שמשה רבנו צווה להכין במדבר כדי לרפא את אלו המסתכלים בו.
הרבנים שאינם שבתאים פרשו את נושא הנחש על פי מאמר הגמרא על הפסוק: "וַיִּבְרָא אֱלֹהִים אֶת הַתַּנִּינִם הַגְּדֹלִים " (בראשית א' כא') כמו מאמר המדרש על הפסוק: "ובדברי אגדה הוא לויתן ובן זוגו שבראם זכר ונקבה והרג את הנקבה ומלחה לצדיקים לעתיד לבוא, שאם יפרו וירבו לא יתקיים העולם בפניהם". בהקשר זה מובאים הפסוקים על בריאת הלוויתן והנחש האדירים כדי להאדיר את מעשה בריאתם, ואילו השמדתם כדי להדגיש את דאגת האל לקיום העולם.
תורת השבתאות > הסבר השינויים וההתאסלמות

נתן העזתי, שהיה אדם כריזמטי מאוד ורטוריקן מעולה, הסביר את השינויים בתחושותיו של שבתי צבי, שכנראה נבעו מהפרעה דו-קוטבית, כמלחמה רוחנית שהמשיח מנהל נגד כוחות הטומאה. לאחר התאסלמותו של שבתי צבי, גיבש נתן את האידאולוגיה העיקרית של תורת השבתאות שלפיה הראיה החזקה ביותר למשחיותו של צבי היא השפלתו ונחיתותו. מה שנראה כלפי חוץ כירידה אינו אלא סוד כמוס המתרחש בעולמות אלוהיים, מאבק סופי במלחמה נגד כוחות הדין. גם בזה מסתמך נתן על מסורות עתיקות בהם המשיח הוא אדם נבזה ושפל, נפסד ומנודה. נתן העניק ססגוניות למשנתו בהציבו את גיבורה כאדם בעל אישיות מיתולוגית.
המחלוקת הקשה ביותר בין השבתאים ובין עצמם שררה סביב שאלת ההתאסלמות ומאמציו של שבתי צבי לאסלם את מאמיניו. נתן העזתי סבר כי רק מי שהצטווה בידי שבתי צבי להתאסלם חייב לעשות זאת ומוטל עליו ה"תיקון" שבהתאסלמות, ולכן הורה לתלמידיו להתחמק ממפגשים עם שבתי צבי בשעות ההתרוממות שלו שאז "מבקש להכניס כל בני ישראל בדת ישמעאל". שבתאים אחרים כאברהם קרדוזו סברו כי ה"תיקון" שבהמרת הדת מוטל אך ורק על המשיח עצמו ולא על אף אחד אחר, וכי מעשיו לאחר ההמרה נובעים משפל המדרגה שנפל אליה. שבתאים קיצוניים יותר הסיקו כי הגאולה תבוא לאחר שכל מאמיני המשיח ימירו את דתם, ורבים מהם התאסלמו או התנצרו.
דמויות מרכזיות בתנועה השבתאית

שבתי צבי - משיחה של התנועה.
נתן העזתי - נביא התנועה.
שמואל פרימו - דרשן מפורסם יליד ירושלים, מזכירו האישי של שבתי צבי, ומראשי נאמניו של נתן העזתי עד יום מותו.
מתתיהו בלוך אשכנזי - רב מירושלים שדבק בשבתי צבי. הפיץ את דבר התנועה במצרים.
משה פיניירו - ידיד נעוריו של שבתי צבי, שגורש עמו מאיזמיר והתיישב בליוורנו שבאיטליה והיה שם ראש למאמיני שבתי צבי.
אלישע חיים אשכנזי - אביו של נתן העזתי. שד"ר ירושלמי שעסק בהדפסת כתבי קבלה.
אברהם היכיני - מרבני קושטא.
שמואל גנדור - רב ממצרים שליווה את נתן העזתי עד מותו.
ישראל חזן - תלמידו של נתן העזתי. חיבר מספר רב של חיבורים שבתאיים קבליים.
יוסף פילוסוף - חותנו האחרון של שבתי צבי, וראש 200 המשפחות שהתאסלמו בסלוניקי בשנת 1683 והקימו את כת הדונמה.
אברהם מיכאל קרדוזו - מגדולי ההוגים השבתאיים. נולד כנוצרי למשפחת אנוסים בפורטוגל, שב ליהדות והתיישב בטריפולי שבלוב.
ברוכיה רוסו - נקרא גם ברוך קוניו. מראשי כת הדונמה.
מרדכי מוכיח מאייזנשטט שבאוסטריה.
נחמיה חייא חיון - מטיף שבתאי באירופה בדור שלאחר מותם של שבתי צבי ונתן העזתי.
חיים מלאך - מראשי השבתאים במזרח אירופה, אחר כך בירושלים ושנית בפולין.
העשיל צורף - מקובל וילנאי שפעל גם בקראקא וטען להיותו ממשיך של רבי נתן שפירא בעל מגלה עמוקות. כתביו הועתקו ביראת כבוד על ידי החסידים, ורמזים חיוביים כלפיו נמצאו גם בכתבים משל המתנגדים לחסידות.
יעקב פרנק - ראש הכת הפרנקיסטית בפולין שטען כי הוא גלגולו של שבתי צבי ולבסוף התנצר עם חסידיו.
אווה פרנק - יורשתו של יעקב במנהיגות הפרנקיסטים מחצרה באופנבך על המיין.
ראו גם

מינות (יהדות)
לקריאה נוספת

גרשם שלום, שבתי צבי והתנועה השבתאית בימי חייו, תל אביב: עם עובד, תשי"ז-1957
גרשם שלום, מחקרי שבתאות, הוצאת עם עובד
גרשם שלום, תולדות התנועה השבתאית: הרצאות באוניברסיטה העברית בירושלים 1939–1940, הקדימו מבוא, ערכו והביאו לדפוס יונתן מאיר, שיניצ'י יאמאמוטו, הוצאת מכון שוקן למדעי היהודות והוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב תשע"ח Jonatan Meir, Gershom Scholem, History of the Sabbatian Movement: Lectures given at the Hebrew University of Jerusalem, 1939-1940, eds. Jonatan Meir, Shinichi Yamamoto, Jerusalem and Tel Aviv: Schocken Institute for Jewish Research and Schocken Books, 2018, 408 pp. (Hebrew)
בעקבות משיח: אוסף מקורות מראשית התפתחות האמונה השבתאית מלוקטים מתוך כתביו של ר' אברהם בנימין נתן בן אלישע חיים אשכנזי המכונה נתן העזתי, יוצאים לאור מתוך כתבי-היד על ידי גרשם שלום, ועתה הובא לדפוס מחדש עם תיקונים והשלמות  על ידי יונתן מאיר, ספרי בלימה | עלו לשלום, ירושלים וברלין תשפ"ב
מאיר בניהו, התנועה השבתאית ביוון הוצאת מכון בן צבי והאוניברסיטה העברית
אלי אשד, משיח של גילוי עריות, הוצאת ספרי חמד
יעקב ברנאי, שבתאות, היבטים חברתיים, הוצאת זלמן שזר
יהודה ליבס, סוד האמונה השבתאית, הוצאת מוסד ביאליק
ישעיה תשבי, נתיבי אמונה ומינות, הוצאת מגנס
אברהם קורמן, זרמים וכתות ביהדות,
רחל אליאור (עורכת), החלום ושברו: התנועה השבתאית וגלגוליה, ירושלים תשס"א, א-ב
מעוז כהנא, שבתי צבי איש ההלכה, ציון, שנה פ"א, תשע"ו
הערות שוליים

↑  R H Belmaker, Yuly Bersudsky, Bipolar Disorder: Mania and Depression, Discovery Medicine 4, 2009-06-20
↑  עמית קולא, שבתאיותו של ר"ח בנבנשתי - עיון מחודש, קבלה 17 (תשס"ח) 311-329.
↑  Andrew Mango, Atatürk, John Murray, 1999, pp. 448-453
↑  Ilgaz Zorlu, Evet, Ben Selânikliyim: Türkiye Sabetaycılığı, Belge Yayınları, 1999, p. 223.
↑  Yusuf Besalel, Osmanlı ve Türk Yahudileri, Gözlem Kitabevi, 1999, p. 210.
↑  Rıfat N. Bali, Musa'nın Evlatları, Cumhuriyet'in Yurttaşları, İletişim Yayınları, 2001, p. 54.
↑  "Javid (Cavid) Bey, Mehmed". אורכב מ-המקור ב-16 ביוני 2021. נבדק ב-2022-04-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רש"י, ספר בראשית, פרק א', פסוק כ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548640205171  NKC: ph1124057 
נתן העזתי בציור משנת 1667
יעקב פרנק
יובל ברונשטיין

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1984 (בן 40) רמת גן, ישראל 
 מידע כללי
 שם לידה:  Yuval Moshe Bronshtein 
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 הישגים
 שיאים אישיים:  2 צמידי אליפות העולם בפוקר 2 טבעות סבב אליפות העולם בפוקר
 
יובל ברונשטיין (באנגלית: Yuval Bronshtein; נולד ב-18 ביולי 1984) הוא שחקן פוקר ישראלי-אמריקאי אשר זכה בשני צמידי אליפות העולם בפוקר.
ביוגרפיה

ברונשטיין החל לשחק באליפות העולם בפוקר לראשונה ב-2007 וסיים במקום השלישי בטורניר Pot Limit טקסס הולדם בו זכה ב-109 אלף דולר. ב-2012 סיים במקום ה-23 באירוע המרכזי של אליפות העולם וזכה ב-294 אלף דולר.
ב-2015 זכה בטבעת סבב אליפות העולם בפוקר כשניצח טורניר שהתקיים בניו אורלינס, הישג אותו שחזר ב-2022 בטורניר בפומפנו ביץ' בפלורידה.
ב-2019 זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר כשניצח בטורניר No-Limit 2-7 Lowball Draw וזכה ב-96 אלף דולר. שנתיים לאחר מכן זכה בצמיד השני שלו כשניצח בטורניר Limit הולדם וזכה בפרס של 124 אלף דולר.
נכון ליולי 2024, ברונשטיין זכה בסך של כ-3.7 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.8 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
ביוגרפיה > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 2019 | $1,500 No-Limit 2-7 Lowball Draw | $96,278 |
| 2021 | $1,500 Limit Hold'em | $124,374 |
הערות שוליים

↑  אליסף דעואל, פוקר: ישראלי העפיל לגמר הטורניר הגדול בהיסטוריה, באתר ynet, 7 ביוני 2019
↑  Brandon Bloom,‏ Yuval Bronshtein Wins Second WSOP Bracelet in Event #12: $1,500 Limit Hold'em, באתר PokerNews,‏ 8 באוקטובר 2021 (באנגלית)
דוקהה

דֻקְּהַה היא מונח מרכזי בבודהיזם, וניתן לתרגם אותה למספר מונחים כמו חוסר סיפוק, צער, סבל, אי שביעות רצון, כאב, אי נוחות, חרדה, אומללות ותסכול. אמת הדוקהה היא האמת הראשונה מתוך ארבע האמיתות האצילות, שהן הבסיס לתפישת העולם הבודהיסטי.
זו האמת בדבר קיומו של הסבל: החיים בעולם מכילים גם חוסר סיפוק, וכוללים סבל, הסבל הוא אוניברסלי ונגרם על ידי השתוקקות (טנהא, שהיא האמת השנייה מתוך ארבע האמיתות האצילות).
משמעות הדוקהה בתפישת העולם הבודהיסטי

המטרה העיקרית בתפישת העולם הבודהיסטית היא הגעה לנירוואנה אשר מהווה את השחרור המוחלט מהסבל. הסבל שרוי בכל ומהווה חוק טבע, בדומה לחוק המשיכה. ישנה הבחנה ברורה בין תחושה פיזית של כאב לבין סבל בתפישה הבודהיסטית. למשל אם אדם כלשהו חווה מיגרנה, הוא יכול לסבול מחוויה זו כיוון שהוא משתוקק שהתחושות הכואבות ייעלמו. המשוואה כאן היא השתוקקות היא סבל. עם זאת, אם אדם חווה מיגרנה, המיגרנה לא מפריעה לו והוא לא משתוקק שהיא תיעלם, הוא מקבל את החוויה כפי שהיא ועל כן הוא נמצא מתעלה מעל הטבע ולא שרוי יותר בסבל. בתפישה הבודהיסטית, לאחר המוות אנו מתגלגלים לצורות חיים אחרות תחת אותם חוקים ומגבלות של השתוקקות וסבל בעולם הקרוי "גלגל החיים והמוות". הגעה לנירוואנה עשויה לשחרר סופית אדם ספציפי מהעולם כאשר הוא מחליט סופית לצאת מגלגל זה.
בודהה עצמו דיבר על שלושה סוגי דוקהה:
דוקהה-דוקהה, (כאב של כאב) הוא הסבל נובע למשל מ:
כאב פיזי
מחלה
הזדקנות
מוות
אובדן של אלו אשר אהבנו
ויפארינאמה-דוקהה (כאב של שינוי) הוא סבל הנגרם כתוצאה משינוי. למשל:
אובדן של אובייקט שהיה חשוב עבורנו (ובתוכו הגוף או חלקים מהגוף. למשל: הזדקנות)
חוסר היכולת להמשיך רגעי אושר
ציפיות שנכזבו
סאנקהרה-דוקהה (כאב של תצורה) הוא צורה עדינה של סבל או חוסר הרמוניה הטבוע בטבעם של דברים מותנים. דוקהה זו נובעת מהעובדה שאין עצמי נפרד וקבוע שבו ניתן להיאחז. בד-בבד ישנה נטייה להיאחז ב"עצמי". חוסר האפשרות לאחוז בעצמי קבוע, נפרד מביאה לחוויה מעודנת ותמידית של אי-נחת
השהות של אדם בעולם היא זמנית (ומסתיימת במוות) וגם במהלך החיים אי-אפשר לצפות לכך שהאדם יהיה תמיד מסופק ושבע רצון. הסיבות לכך יכולות להיות מחלה או בעיות בריאות, מוות במשפחה, בצורת, שיטפון, מלחמה, אי-סדר אזרחי, אהבה נכזבת, דיכאון, אי סיפוק מקצועי, בעיות ביחסים עם בני משפחה או אנשים אחרים, חוסר יכולת לספק צרכים ורצונות, ההבנה שהחיים לא עומדים בציפיות שהיו לאדם, ואפילו ההבנה שתענוג לא יכול להימשך לנצח.
הרחבת הדוקהה והשחרור ממנה

הסבל, או אי שביעות הרצון, היא הדוקהה. מבלי להתעלם מהתנאים הסביבתיים, קובע הבודהה שדוקהה נובעת בראש מגורמים פנימיים אחרים שמשיקים לדוקהה כמו תאווה, חמדנות, תשוקה, קנאה ושנאה.
על פי הבודהיזם, אדם המגיע לנירוואנה מגיע למצב נפשי בו השנאה או החמדנות כבר אינם שליטים על רוחו.
ראו גם

ולטשמרץ
טנהא
הדרך המתומנת הנאצלת
שאול סלו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) מקסיקו סיטי, מקסיקו
 תאריך עלייה:  1974
 לאום:  ישראל ישראל
 
שער הרעות, בחזית בית יגאל אלון. תבליט דו-צידי בגובה 8.5 מטר, בוצע על ידי עשרה פסלים יהודים ועשרה ערבים בשנת 2005.
שאול סלו (סולומון) (נולד בשנת 1947) הוא פסל ואדריכל ישראלי. תכנן את "אנדרטת חללי הקיבוצים" ביער משמר העמק ואת "שער הרעות" הניצב בחזית בית יגאל אלון.
ביוגרפיה

סלו נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו. הוא עלה לישראל בשנת 1974. בשנים 1965–1971 למד בפקולטה לארכיטקטורה, האוניברסיטה הלאומית העצמאית, מקסיקו. בשנים 1977–1980 למד צילום במכללה אזורית עמק הירדן, בשנים 1981–1982 למד קרמיקה, מכללה אזורית, עמק הירדן ובשנים 1983–1984 קרמיקה ופיסול, סדנת דוד פיין, מכללת תל חי.
בשנת 2005 אצר את "שער הרעות" הניצב בחזית בית יגאל אלון, ועליו תבליט דו-צידי שיצרו עשרה פסלים יהודים ועשרה ערביים.
בפאתי יער משמר העמק נחנכה ב-29 באוגוסט 2007 "אנדרטת חללי הקיבוצים" אותה תכנן ויצר.
בפסח 2011 אצר את סימפוזניון הפיסול הסביבתי שנערך בפארק המחצבות כרמיאל.
חיים אישיים

סלו מתגורר בעין גב.
פסלים במרחב הציבורי

פסל קיר – מסעדת הדגים בעין גב (1982)
פסל – אבני דולומיט, בפארק לפיסול מדברי במצפה רמון (1986)
ים ומפרשיות – בית ילדים, עין גב (1987)
גלריה 200- – הסטודיו, עין גב (1995–2009)
מחווה למאטיס – הכניסה לסטודיו, עין גב (2000)
נמלים – דרך הפסלים בחצרים
ערוגה נאה – עשוי מברזל צבוע ומוזאיקה, טבריה (2008)
עץ תאנה בשלכת – עין גב (2015)
דג ועוגן – המגדלור במזח, את הפסיפס לזכר שני חברי עין גב שנספו עשה אריק קורן באבני מפעל אילון בשנת 1965. בשנת 2020 יצר פסיפס חדש במקום הישן שהלך ונהרס.
טבע דומם – גני תקווה
טבע דינמי – גני תקווה
אנדרטת חללי הקיבוצים אנדרדת הקיבוצים, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:11)
תרנגול – כניסה לחי כיף, שדרות גולדה מאיר, ראשון לציון
אבן נייר ומספריים – כיכר לזרוב, ראשון לציון פסל מס' 89
החיבוק – כיכר יוסף ספיר/משה שפירא, ראשון לציון
גלריה

אנדרטת חללי הקיבוצים
ערוגה נאה, טבריה
הערות שוליים

↑  אנדרטת חללי הקיבוצים, באתר קרן קיימת לישראל
↑  פסח 2011 בגן עדן לפסלים
↑  הפארק לפיסול מדברי במצפה רמון, באתר בראשית
1 2  אמן שאול סלו, באתר גני תקווה
1 2 3  מדריך פסלי חוצות ואנדרטאות ראשון לציון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277994  NLI: 987007521041605171  ULAN: 500477719  VIAF: 308268512   WorldCat (עם VIAF): 308268512
ג'ואו אנלאי

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
ג'ואו אנלאי (בסינית: 周恩来;‏ 5 במרץ 1898 – 8 בינואר 1976) היה ראש הממשלה הראשון של הרפובליקה העממית של סין. הוא כיהן כראש ממשלת סין מאוקטובר 1949 עד מותו בינואר 1976. שירת תחת היושב ראש מאו דזה-דונג והיה בזמן שהמפלגה הקומוניסטית עלתה לשלטון, ומאוחר יותר עסק בביסוס שליטתה, בגיבוש מדיניות החוץ, ובפיתוח הכלכלה הסינית.
הוא היה דיפלומט וכיהן כשר החוץ הסיני מ-1949 עד 1958. ניהל את ועידת ז'נבה ב-1954 ואת ועידת באנדונג ב-1955, ועזר לתאם את ביקורו של ריצ'רד ניקסון ב-1972 בסין. הוא עזר לנסח מדיניות מפוקחת בנוגע לסכסוכים המרים עם ארצות הברית, טאיוואן, ברית המועצות (אחרי 1960), הודו ווייטנאם.
ג'ואו שרד את הטיהורים של בכירים אחרים במהלך המהפכה התרבותית. בעוד מאו הקדיש את רוב שנותיו המאוחרות למאבק פוליטי ולעבודה אידאולוגית, ג'ואו היה הכוח המניע העיקרי מאחורי ענייני המדינה במהלך רוב המהפכה התרבותית. ניסיונותיו להקל על הנזק של "המשמרות האדומים" ועל מאמציו להגן על אחרים מזעמם, הפכו אותו לפופולרי מאוד בשלבים המאוחרים יותר של המהפכה התרבותית.
כשבריאותו של מאו החלה להידרדר בשנים 1971 ו-1972, נבחר ג'ואו על ידי הוועד המרכזי לסגן יושב ראש ראשון של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1973, ובכך סומן כמיועד להיות יורשו של מאו. עם זאת, הוא עדיין נאבק נגד כנופיית הארבעה על הנהגת סין. הוא נראה בפעם האחרונה בציבור בינואר 1975. לאחר מכן נזקק לטיפול רפואי, ומת כעבור שנה.
לאחר מותו התפתחה מחאה ציבורית גדולה בבייג'ינג נגד כנופיית הארבעה, שהובילה לתקרית כיכר טיין-אן-מן. דנג שיאופינג הצליח לסלק את כנופיית הארבעה באופן פוליטי והפך למנהיג החשוב ביותר ב-1978.
ילדות ונערות

ג׳ואו אנלאי נולד במחוז ג'יאנגסו. משפחת ג'ואו הייתה במקור משאושינג, בפרובינציית ג'ג'יאנג, אבל סבו, ג'ואו פנלונג, והסבא שלו, ג'ואו ג'אנג, היו הראשונים מבני המשפחה שעברו למחוז בו הוא נולד, בהיותם פקידי הקיסר שעברו לעיתים למחוזות אחרים. הוא נולד למשפחה משכילה שנפגעה על ידי המיתון הכלכלי בסוף המאה ה-19. מה שאילץ את אביו לנדוד מעיר לעיר. אביו לא הצליח בחייו האישיים, ונסחף על פני סין בעיסוקים שונים: עבד בבייג'ינג, שאנדונג, אנהוי, שניאנג, מונגוליה הפנימית וסצ'ואן. מאוחר יותר נזכר ג'ואו אנלאי שאביו היה תמיד רחוק מהבית ובדרך כלל לא היה מסוגל לפרנס את משפחתו.
זמן קצר לאחר הלידה, ג'ואו אנלאי אומץ על ידי אחיו הצעיר של אביו, שהיה חולה בשחפת. דודו נפטר זמן קצר לאחר האימוץ, ואת ג'ואו אנלאי גידלה אלמנתו, ששמה היה צ'ן. גם היא הייתה ממשפחה מלומדת וקיבלה חינוך ספרותי מסורתי. על פי דבריו של ג'ואו עצמו, הוא היה קרוב מאוד לאמו המאמצת ורכש ממנה את התעניינותו בספרות ובאופרה הסינית. דודתו לימדה את ג'ואו לקרוא ולכתוב בגיל צעיר. ב־1910 הציע דודו האחר של ג'ואו, אחיו הגדול של אביו, לדאוג לג'ואו. וג'ו נשלח אל דודו במנצ'וריה.
חינוך

את ראשית חינוכו רכש בבית. מאוחר יותר עבר לבית ספר עם גישה מודרנית, שבנוסף לנושאים חדשים כמו אנגלית ומדעים, נחשף ג'ואו גם לכתבי הרפורמים והרדיקלים סיניים. בגיל ארבע-עשרה אמר ג'ואו כי המוטיבציה שלו לחינוך היא "להיות אדם גדול שייקח על עצמו את האחריות הכבדה של המדינה בעתיד."
בשנת 1913 הועבר דודו של ג'ואו לטיינג'ין, שם ג'ואו נכנס לבית הספר התיכון המפורסם ננקאי. בית הספר התיכון "ננקאי" נוסד על ידי יאן שיו, חוקר ונדבן בולט ועמד בראשו ג'אנג בולינג, אחד המחנכים הסינים החשובים ביותר במאה ה-20. שיטות ההוראה של ננקאי היו חריגות בסטנדרטים הסיניים העכשוויים.
כאשר ג'ואו החל ללמוד, הוא אימץ את המודל החינוכי המשמש בארצות הברית. המוניטין של בית הספר, עם סדר יום קשיח וקוד מוסרי קפדני, משכו סטודנטים רבים שהתבלטו מאוחר יותר בחיים הציבוריים. ג'ואו התגלה כתלמיד מוכשר, ומאוחר יותר תמכו בהמשך לימודיו ביפן ובצרפת.
ג'ואו עשה חייל בלימודיו בננקאי: הוא הצטיין בסינית, זכה בכמה פרסים במועדון הוויכוחים בבית הספר, ונעשה עורך עיתון בית הספר בשנה האחרונה שלו. ג'ואו היה גם פעיל מאוד במשחק ובהפקת דרמות ומחזות בבית הספר. השתתפותו בדיונים ובהופעות על הבמה תרמו לדיבורו ולכישוריו. ג'ואו עזב את ננקאי מתוך רצון עז להמשיך בשירות הציבורי ולהשיג את הכישורים הדרושים לכך.
בעקבות רבים מחבריו ללימודים, ג'ואו נסע ליפן ביולי 1917 ללימודים נוספים. במהלך שתי שנותיו ביפן, ג'ואו בילה את רוב זמנו בבית הספר התיכון הגבוה של מזרח אסיה, בית ספר לשפות לתלמידים סינים. לימודיו של ג'ואו נתמכו על ידי דודיו, וכנראה גם מייסד בית הספר התיכון ננקאי יאן שיו, אך כספם היה מוגבל ובמהלך תקופה זו יפן סבלה מאינפלציה קשה. שחזר ג'ואו לסין באביב 1919, הוא היה מאוכזב עמוקות מהתרבות היפנית, ודחה את הרעיון שהמודל הפוליטי היפני רלוונטי לסין, וחש בוז לערכי האליטיזם והמיליטריזם שראה.
פעילות פוליטית מוקדמת > ג'ואו אנלאי הצעיר

ג'ואו חזר לטיינג'ין באביב 1919. ג'ואו קיבל על עצמו תפקיד פעיל יותר בפעילות הפוליטית בחודשים הבאים. הפעילויות הגדולות ביותר היו עצרות תמיכה בחרם ארצי על סחורות יפניות. ככל שהחרם נעשה יעיל יותר, ניסתה הממשלה הלאומית, בלחץ של יפן לדכאו. בהפגנות האלה נעצר ג׳ואו, העצורים הוחזקו למעלה מחצי שנה.
זמן קצר לאחר שחרורו החליט ג'ואו לנסוע לאירופה כדי ללמוד. (הוא גורש מאוניברסיטת ננקאי במהלך מעצרו). הוא קיבל מלגה לנסיעה מיאן שיו. וגם הפך לכתב של עיתון סיני באירופה. ג'ואו עזב את שאנגחאי לאירופה ב-7 בנובמבר 1920 עם קבוצה של 200 סטודנטים לעבודה. חלק גדול מחבריו לנסיעה היו כבר קומוניסטים.
פעילות פוליטית מוקדמת > פעילות באירופה

הקבוצה של ג'ואו הגיעה למרסיי ב-13 בדצמבר 1920. שלא כמו רוב הסטודנטים הסינים האחרים, שנסעו לאירופה עם תוכניות ללימוד ולעבודה, המלגה של ג'ואו הייתה מספיק גבוהה שלא היה זקוק לעבודה והיה מסוגל להקדיש את עצמו במשרה מלאה לפעילויות מהפכניות. במכתב לדודנו ב־30 בינואר 1921, אמר ג'ואו כי מטרותיו באירופה היו לסקור את התנאים החברתיים במדינות השונות ואת דרכי פתרונן של נושאים חברתיים, כדי ליישם פתרונות כאלה בסין לאחר שובו.
בלונדון, בינואר 1921, ראה ג'ואו שביתת כורים גדולה וכתב סדרת מאמרים לעיתון בסין על הסכסוך בין העובדים למעסיקים, והפתרון לסכסוך. לאחר חמישה שבועות בלונדון עבר לפריז, שם התעניין במהפכה ברוסיה ב-1917.
ג׳ואו לא נרשם לשום פעילות אקדמית, אבל נכנס לתא קומוניסטי בפריז שהיה מורכב ממהגרים סיניים. בניגוד לג'ואו, רוב התלמידים בקבוצה זו השתתפו בתוכנית לימודים אקדמית. בעקבות סכסוך עם מנהלי התכנית הסינית, הופסקו לימודים של כמאה סטודנטים והם גורשו מצרפת. ג׳ואו נשאר בצרפת עוד כמה חודשים ואז נסע לברלין. ייתכן והמעבר שלו לברלין היה קשור לאווירה הפוליטית בברלין ומיקום מושבו של הקומינטרן בברלין. לאחר העברת הפעילות לגרמניה, ג'ואו נסע בקביעות בין פריז לברלין.
ג'ואו חזר לפריז ביוני 1922, שם היה אחד מעשרים ושניים המשתתפים בהנהגת המפלגה שהוקמה בתור הסניף האירופי של המפלגה הקומוניסטית הסינית. ג'ואו עזר לנסח את אמנת המפלגה ונבחר להיות אחד משלושה חברי הוועד הפועל ואחראי על התעמולה.
באותו הזמן, ג׳ואו הצטרף לשיתוף פעולה עם הקוומינטננג וארגן גם את הסניף האירופאי של התנועה הלאומנית הסינית. בהשפעתו של ג'ואו, רוב ראשי הסניף האירופי של הקוומינטנג היו למעשה קומוניסטים. המגעים הנרחבים של ג'ואו והקשרים האישיים שנוצרו בתקופה זו היו מרכזיים בקריירה שלו. מנהיגים חשובים של המפלגה, כמו ז'ו דה התקבלו לראשונה למפלגה על ידי ג'ואו.
ב־1924 חזר מאירופה לסין, במעמד של פעיל בכיר.
פעילות פוליטית מוקדמת > עבודה פוליטית וצבאית בוומפואה

ג'ואו חזר לסין כדי להצטרף למחלקה הפוליטית של האקדמיה הצבאית של וומפואה. הוא מונה לסגן מנהל המחלקה המדינית של האקדמיה, ומאוחר יותר למנהל המחלקה. אף על פי שהיה מחויב מבחינה טכנית לממשל המרכזי, המחלקה המדינית של ג'ואו פעלה באופן ישיר לאינדוקטרינציה של צוערי וומפואה באידאולוגיה הקומוניסטית במטרה לשפר את נאמנותם. בזמן שכיהן בוומפואה, היה ג'ואו גם מזכיר המפלגה הקומוניסטית של גואנגדונג-גואנג-שי, ושימש כנציג המפלגה בדרגת אלוף.
בהיותו מרכז ההדרכה של "צבא המפלגה הלאומנית", הוא היה אמור לספק את הבסיס הצבאי שממנו יפתחו הלאומנים את מסעם כדי לאחד את סין, שחולקה לעשרות זירות צבאיות. מלכתחילה היה בית הספר ממומן, חמוש ומאויש חלקית בידי הסובייטים.
ג'ואו הרחיב את ההשפעה הקומוניסטית באקדמיה. עד מהרה הוא גייס שורה של קומוניסטים בולטים נוספים שיצטרפו למחלקה המדינית. כאשר הלאומנים, שהיו מודאגים ממספרם ההולך וגדל של חברים וארגונים קומוניסטים בוומפואה הקימו ארגון משלהם באקדמיה הצבאית, ניסה ג'ואו לטרפד אותו; הסכסוך בין קבוצות הסטודנטים הללו קבע את הרקע לסילוק ג'ואו מהאקדמיה.
פעילות פוליטית

ג'ואו שמר על קשר עם חברתו דנג יינגצ'או, שאותה הכיר בזמן שהיה בטיאנג'ין; בינואר 1925 ביקש ג'ואו וקיבל רשות מהמפלגה הקומונסטית להתחתן עם דנג. השניים התחתנו בגואנגג'ואו ב-8 באוגוסט 1925.
בעקבות תקרית צבאית, הופסקה העסקתו של ג׳ואו וקומוניסטים נוספים באקדמיה הצבאית, בשנת 1926.
הזמן ג'ואו היה בוואמפואה היה תקופה משמעותית בקריירה שלו. עבודתו החלוצית כקצין פוליטי בצבא הפכה אותו למומחה חשוב של המפלגה הקומוניסטית בתחום מפתח זה. רוב הקריירה שלו המאוחרת התמקדה בצבא. באותו הזמן, עבודתו הפוליטית של ג'ואו התרחשה גם בקרב אגודים מקצועיים כמו באגודי עובדי מסילות הברזל או נתיבי המים. בהם ארגן תאים חשאיים של קומוניסטים, והכין אותם לזמן שבו הקומוניסטים יפרדו מהברית עם התנועה הלאומנית, מה שקרה ב-1927.
פעילות פוליטית > פיצול לאומני-קומוניסטי

ביולי 1926 החלו הלאומנים את מבצע "המשלחת הצפונית", שהיה ניסיון צבאי מאסיבי לאחד את סין. המשלחת הובלה על ידי צ'יאנג קאי שק והצבא המהפכני הלאומי (NRA), שהיה תערובת של כוחות צבאיים קודמים עם הדרכה של יועצים צבאיים רוסיים וקומוניסטים כמפקדים ופוליטרוקים כאחד. עם ההצלחות הראשונות של המשלחת, נוצר במהרה מרוץ בין צ'יאנג קאי-שק המוביל את "הימין" של המפלגה הלאומנית והקומוניסטים, שפעלו בתוך "השמאל" של הלאומנים, לשליטה על החלק הדרומי כמו נאנג'ינג ושנחאי. הקומוניסטים, שמפקדתם הייתה ממוקמת בשנחאי, ערכו שלושה ניסיונות להשתלט על העיר בשנים 1926–1927.
פעילות פוליטית > פעילויות בשנחאי

ג'ואו הועבר לשנחאי כדי לסייע בפעילויות אלה, כנראה בסוף 1926. הם ארגנו פעולות נרחבות שסחפו אלפים מהאגודים המקצועיים, והם תקפו תחנות כוח, דואר ומפקדות משטרה ותחבורה. במהלך המהומות האלה, היו הוראות שלא לפגוע בזרים. הקרע שנוצר בין הלאומנים והקומוניסטים בזמן המהומות בשנחאי הוביל גם לעירובם של חברי הכנופיה הירוקה במאבק על השליטה בעיר.
ג'ואו היה אז הקומוניסט הבכיר ביותר בשנחאי. מאמציו של צ'יאנג להשמיד את הקומוניסטים בשנחאי היו חשאיים מאוד באותה עת, והוצאתו להורג של ג׳ואו הייתה מתפרשת כהפרת הסכם שיתוף הפעולה בין הקומוניסטים לבין הקואומיטנג (שהייתה טכנית עדיין בתוקף).
ג׳ואו ברח משנחאי, ועשה את דרכו להנקו (חלק מווהאן), והשתתף בקונגרס הלאומי החמישי של המפלגה הקומוניסטית הסינית, שהתקיים בין 27 באפריל ל-9 במאי. בסוף הקונגרס נבחר ג'ואו לוועד המרכזי של המפלגה, ושוב פנה אל המחלקה הצבאית.
אחרי הדיכוי של צ'יאנג קאי-שק את הקומוניסטים, והתפרקות הממשלה, באמצע יולי נאלץ ג'ואו לרדת למחתרת. אז החליטו הקומוניסטים לפתוח בשורה של מרידות צבאיות. הראשון שבהם היה התקוממות נאנצ'אנג. ג'ואו נשלח לפקח על האירוע, מבחינה צבאית, המרד היה אסון, כשכוחות הקומוניסטים התמוטטו והתפזרו. ג'ואו עצמו סבל ממלריה במהלך המבצע, ונשלח בחשאי להונג קונג לטיפול רפואי. בפגישה הבאה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית, ג'ואו הואשם בכישלון המבצע של נאנצ'אנג והורד זמנית כחבר בכיר בפוליטביורו.