היסטוריה של הרפואה

ההיסטוריה של הרפואה היא המחקר של הרפואה לאורך ההיסטוריה וגם תחום מחקר רב-תחומי המבקש לחקור ולהבין פרקטיקות רפואיות, הן בעבר והן בהווה, ברחבי החברות האנושיות. התחום קשור לחקר ההיסטוריה של הביולוגיה והושפע גם מהתפתחויות אחרות בהיסטוריה של המדע.
ההיסטוריה של הרפואה היא מחקר ותיעוד של האבולוציה של טיפולים רפואיים, פרקטיקות וידע לאורך זמן. היסטוריונים רפואיים שואבים לעיתים קרובות מתחומי מחקר אחרים במדעי הרוח, כולל כלכלה, מדעי הבריאות, סוציולוגיה וומדעי המדינה כדי להבין טוב יותר את המוסדות, הפרקטיקות, האנשים, המקצועות והמערכות החברתיות שעיצבו את הרפואה. במחקר הנוגע לחברות שהיו בתקופות שקודמות להתפתחות הכתב או חסרות מקורות כתובים בנוגע לרפואה, המידע נלקח ממקורות ארכאולוגיים. תחום זה עוקב אחר התפתחות הגישה של החברות האנושיות לבריאות, מחלות ופציעות, החל מהפרהיסטוריה ועד לימינו המודרניים, האירועים שמעצבים גישות אלו והשפעתם על אוכלוסיות
הפפירוס הגינקולוגי של קהון מ-1825 לפני הספירה. נחשב אחד הטקסטים העתיקים ביותר בהיסטוריה של הרפואה. הטקסט במסמך עוסק גינקולוגיה, הריון ופוריות
הרפואה החלה להתפתח עוד בתקופת הפריהיסטוריה, כולל ידע על צמחי מרפא וניסיונות לבצע ניתוחים כמו חירור גולגולת בתקופה הנאוליתית. מסורות רפואיות מוקדמות כוללות את אלה של מצרים העתיקה, בבל, סין, והודו יוון העתיקה ורומא. המצאת המיקרוסקופ בשנת 1590 הייתה תוצאה של הבנה משופרת של עקרונות המדע, בתקופת הרנסאנס. החיידקים הראשונים התגלו לראשונה על ידי אנטוני ואן לוונהוק ב־1674, ועבודתו הופצה ברחבי אירופה על ידי החברה המלכותית של לונדון למדע. ב-1812 קם הירחון המדעי הרפואי New England Journal of Medicine, ב-1823 קם הירחון הרפואי לאנסט וב-1869 הירחון Nature. לפני המאה ה-19, רוב המחלות יוחסו לגורמים כמו תאורית ארבע הליחות, מיאזמה. כמו כן עד לתקופה זו היו נפוצות דעות קדומות, שהופצו על ידי כהני דת שונים, לפיהן שמחלות הן לפעמים כעונש אלוהי על חטא, ולעיתים קרובות יותר הן תוצר עבודתם של שדים. הסברים אלה הוחלפו עם התפתחות תאוריית החיידקים כגורמי מחלות באירופה במחצית השנייה של המאה ה-19 בהובלת מדענים כמו לואי פסטר ורוברט קוך שנחשבים אבות המיקרוביולוגיה. דבר זה הוביל להבנה, מניעה ולפיתוח לטיפולים יעילים ואף לריפוי למחלות זיהומיות רבות, שגרמו עד לתקופה זו לתמותה נרחבת של תינוקות, ילדים ונשים בזמן הלידה. את המושג ״תרכיב״ או חיסון יצר הרופא האנגלי אדוארד ג'נר, בסוף המאה ה-18. לואי פסטר התבסס על עבודתו של ג'נר ויצר חיסונים נגד המחלות כולרה, אסכרה, שנית וכלבת. רופאים צבאיים קידמו את שיטות הטיפול והניתוח בטראומה. תחום בריאות הציבור התפתח במיוחד במאה ה-19 שכן הצמיחה המהירה של הערים דרשה אמצעים סניטריים שיטתיים ופיתוח טכנולוגיות כמו מערבות ביוב, מעקב אחר איכות מי שתייה מניעת זיהום במזון ועוד.
מרכזי מחקר מתקדמים נפתחו בתחילת המאה ה-20, הקשורים לעיתים קרובות לבתי חולים גדולים. אמצע המאה ה-20 התאפיינה בטיפולים ביולוגיים חדשים, כמו אנטיביוטיקה ועוד חיסונים רבים, וביניהם שעלת ופוליו. בנוסף פיתוח המיקרוביולוגיה אפשר פריצות דרך רבות באונקולוגיה (חקר ההסרטן) דבר שכלל מניעת חשיפה לגורמים מסרטנים כמו עישון טבק ופיתוח תרופות וטיפולים נגד סרטן והובילו לירידה בתמותה ממחלות סרטניות רבות. פיתוחים נוספים ברפואה הובילו לירידה בתמותה עקב מחלות לב ומחלות כרוניות (לרוב לא זיהומיות) כמו סוכרת, אסתמה, אלרגיות ועוד. התקדמות אלו, יחד עם התפתחויות בכימיה, גנטיקה ורדיוגרפיה הובילו לפיתוח הרפואה המודרנית. ב-1948 הוקם ארגון הבריאות העולמי. הרפואה התמקצעה מאוד במאה ה-20, וקריירות חדשות נפתחו לנשים כאחיות (משנות ה-70) וכרופאות (במיוחד לאחר 1970). פיתוחים אלה הובילו לירידה חדה בתמותת תינוקות, תמותת נשים בלידה, ותמותת ילדים ואנשים צעירים, ודברים אלה יחד עם פיתוח הרפואה הכללית פיתוח בריאות הציבור ושיפורים בבטיחות הובילו לעליה משמעותית בתוחלת החיים ולעליה במדדי בריאות אחרים כמו תוחלת שנים בריאות
.