stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאנצר סימן 3
שירות מבצעי > המערכה על צרפת

המערכה על צרפת במאי-יוני 1940 הייתה המערכה הצבאית הראשונה בה נערכו קרבות שריון בשריון בקנה מידה גדול, ובה נעשה שימוש בדיוויזיות שריון על ידי שני הצדדים. עשר הדיוויזיות המשוריינות הגרמניות במערכה כללו 2,499 טנקים, ברם, מכל אלה רק 349 היו פאנצר 3, ועוד 278 היו פאנצר סימן 4, והיתר טנקים קלים. מנגד, עמד לרשות הצבא הצרפתי חיל שריון בן 3,285 טנקים, שנחשב לחזק בעולם. עם זאת, הדוקטרינה הצבאית הצרפתית פיגרה מאחור, והביאה לכך שלפחות שליש מהטנקים פוזרו בין יחידות רגלים ופרשים לסיוע, במקום לרכזם בדיוויזיות שריון. בתחילת המערכה היו לצרפתים שלוש דיוויזיות ממוכנות קלות (DLM), שתפקידן העיקרי היה זה של חיל הפרשים, ועוד ארבע דיוויזיות משוריינות כבדות יותר, שהוקמו בחופזה כלקח מהבליצקריג בפולין.
הטנקים הצרפתים מדגמי הסומואה המתקדם שחימושו היה תותח 47 מ"מ ושריונו 56 מ"מ, והשאר B1 בעל תותח 75 בתובה ותותח 47 מ"מ בצריח ושריון בעובי 60 מ"מ, עלו על כל הטנקים הגרמנים מבחינת חימוש ומיגון. עם זאת, אחד מיתרונותיו הטקטיים של הפאנצר 3 על הטנקים הצרפתים טמון היה בצריח שלו, שתוכנן לשלושה אנשי צוות: מפקד, טען ותותחן, בניגוד לאיש צוות בודד במקביליו הצרפתיים. תכנון זה איפשר למפקד הטנק להתמקד בניהול הקרב ולא העמיס עליו מטלות אחרות. בסיכומו של דבר, היו אלה העדיפות הטקטית והשימוש הנרחב במכשירי קשר שסייעו לגרמנים להביס את הטנקים הצרפתים. בסיומה של המערכה הוכחה חשיבותו של הפאנצר 3 כטנק מערכה, אם כי חימושו ומיגונו של הטנק לקו בחסר בקרבות שריון, וכאמור, עובה השריון ושודרג כוח האש של הטנק לתותח 50 מ"מ.
שירות מבצעי > צפון אפריקה

עם הגעת חיל המשלוח הגרמני בפיקודו של גנרל ארווין רומל לצפון אפריקה, בפברואר 1941, היה הפאנצר 3 לטנק החשוב ביותר של העוצבות הגרמניות, אם כי לא היה זמין במספרים מספקים. הטנקים האופייניים של הכוחות הבריטים ב-1941 ובמחצית הראשונה של 1942 היו הקרוסיידר, הולנטיין והמטילדה סימן 2, החמושים לרוב בתותח 2 הליטראות (40 מ"מ) אשר היה מסוגל לחדור את שריון הפאנצר 3 מטווח של עד 700 מטרים, בעוד תותחי ה-37 מ"מ וה-50 מ"מ הקצר של הפאנצר 3 התקשו לחדור את שריונם העבה של המטילדה והולנטיין. בתחילת 1942 החלו להגיע לזירה טנקי פאנצר 3 חמושים בתותח L-60, שבאותה עת היו עדיפים על מרבית טנקי הבריטים, אולם להם הייתה השפעה מועטה על הקרבות באותה שנה, שכן כח השריון הגרמני סבל מבעיות אספקה ונמצא בנחיתות מספרית אל מול הבריטים, מאחר שחלק ניכר מן המשאבים הגרמניים הופנו למלחמה ברוסיה. טנקי הM4 שרמן האמריקאים שהגיעו במחצית 1942 לחזית, העניקו לצוותים הבריטיים והאמריקניים באפריקה עליונות על הפאנצר סימן 3. הפאנצר 3 נשאר הטנק הנפוץ ביותר של חיל המשלוח הגרמני עד סיומה של המערכה, כשיותר ויותר טנקים מדגם N עם תותח 75 המ"מ הקצר החלו להגיע לחזית.
שירות מבצעי > החזית המזרחית

ב-22 ביוני 1941, החל מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות. כח השריון הגרמני בתחילת המתקפה כלל 3,200 טנקים, ב-17 דיוויזיות פאנצר שאורגנו בארבע 'פאנצרגרופן'. באותה עת הפאנצר 3 היה לטנק החשוב ביותר בצבא הגרמני מבחינה מספרית, כשחלקו בכח השריון היה 350 טנקים בני תותח 37 מ"מ ו-1,090 טנקים בני תותח 50 מ"מ קצר. בתחילת המערכה נהנה השריון הגרמני מעליונות ברורה, בארגון ובאימון, על השריון הסובייטי שניצב מולו. חיל השריון הסובייטי, שהחל להתאושש מהטיהורים הגדולים של הקצינים ב-37–1938, לקה קשות בארגון ובדוקטרינה על תפעול השריון. לפי ההערכות, עמדו לרשות הצבא האדום כ-20,000 טנקים ביוני 1941, רובם מדגמי T-26 ומסדרת BT המיושנים, הנחותים מן הפאנצר 3; עם זאת, כלל גם חיל השריון הסובייטי כמה מאות טנקים מדגם T-34 הבינוני ו-KV הכבד, שהיו עדיפים על כל הטנקים בארסנל הגרמני, בעיקר בתחום המיגון והחימוש.
תותח ה-37 מ"מ של הפאנצר 3 כלל לא היה מסוגל לחדור את שריונו העבה של ה-KV, שעמד על 75 מ"מ, ואת ה-T-34, שעמד על 45 מ"מ, בעוד תותח 50 מ"מ הקצר שלו היה מסוגל לחדור טנקים אלה מטווח מרבי של 50 מטרים. כתוצאה מכך, ניתנה עדיפות לחימושם מחדש של טנקי פנצר 3 בתותחים משופרים מדגם L/60, בקוטר 50 מ"מ. סימנים J1 עד M קיבלו את התותח החדש, יחד עם מיגון טוב יותר. באפריל 1942 כבר היו 1,893 טנקי פאנצר 3 עם תותחי ה-50 מ"מ.
אולם גם טנקי הפאנצר 3 המצוידים בתותח L-60, שהגיעו לראשונה לחזית בתחילת 1942, לא היו יעילים בהרבה כנגד השריון הסובייטי המתקדם, ונחשבו רק כאמצעי ביניים; תותח זה היה מסוגל לחדור את שריון החזית של ה-T-34 רק מטווח מרבי של 500 מטרים. אף-על-פי-כן, הפאנצר 3 המשיך למלא תפקיד חשוב בעוצבות השריון הגרמניות ב-1942 ובחודשים הראשונים של 1943, בגלל זמינותו, ואחר כך הלך הטנק ונדחק לתפקידים משניים, כשאת מקומו כטנק מערכה החליפו טנקי הפאנצר 4 המשופרים וטנקי הפנתר, שהחלו להיכנס לשירות.
טנקי פאנצר 3 המשיכו לשרת בחזיתות השונות במספרים קטנים עד לסיומה של המלחמה, בעיקר בתפקידי שמירה בשטחים הכבושים על ידי הנאצים וכטנקי אימונים. בפברואר 1945 עוד היו כ-534 טנקי פאנצר 3 בשירות הצבא הגרמני. גם גרסאות טנקי הפיקוד של הפאנצר 3 נשארו בשירות פעיל עד סיומה של המלחמה. על אף מגרעות קלות, הטנק היה מתקדם מבחינה טכנית, ובעל עיצוב מאוזן שאפשר למתכננים להגדיל את חימושו ואת מיגונו לאורך תקופת שירותו. בשנים הראשונות של המלחמה, הוא הוכיח את ערכו בשדה הקרב, אך ב-1942 כבר נחשב נחות עקב אי יכולתו לשאת עוד שיפורים שיאפשרו לו להתמודד במירוץ החימוש והמיגון.
שירות מבצעי > בשירות צבאות זרים

במהלך המלחמה, נפלו שלל מספר גדול של טנקי פאנצר 3 בידי הצבא האדום, שם קיבלו את הסימון T-3. רק חלק קטן מהם הוכנסו לשירות פעיל נגד הנאצים, בגלל התותח הלא מספק, ומחסור בפגזים מתאימים וחלקי חילוף. אחרים שימשו לאימונים.
מספר טנקי פאנצר 3 מדגם J הועברו לטורקיה ב-1942. צבא פולין החופשית השתמש בכמה טנקים שנלקחו שלל בצפון אפריקה למטרות אימונים.
יפן, בעלת בריתה של גרמניה רכשה ממנה שני טנקי פאנצר 3, כדי ללמוד מן התכנון הגרמני. ואולם, מכיוון שעיקר המאמץ הטכנולוגי היפני היה מופנה לחילות האוויר והים, לא נעשה רבות עם טנקים אלה. שני הטנקים - אחד חמוש בתותח 50 מ"מ והשני בתותח 75 מ"מ - לא סופקו ליפן עד 1943, ואז הייתה הטכנולוגיה של הטנק מיושנת למדי.
כלי רכב משוריינים על שלדת הפאנצר 3

מרכבו של הפאנצר 3, שהוכח מבחינה מכנית, שימש לפיתוחים שונים עד סוף המלחמה. ההסבה הנפוצה ביותר הייתה של תותח הסער שטוג 3, שפיתוחו החל לפני פרוץ המלחמה. בתחילה, השטוג 3 היה חמוש בתותח קצר קנה בקוטר 75 מ"מ, ויועד לסייע לחיילי הרגלים, אולם ב-1942 הוסב תפקידו למשחית טנקים, בן תותח 75 מ"מ ארוך. השטוג 3, על שלל גרסאותיו, היה לרק"ם הנפוץ ביותר של גרמניה הנאצית במהלך המלחמה, ממנו יוצרו למעלה מ-10,000 יחידות. תותח סער נוסף שהשתמש במרכב של הפאנצר 3 היה Sturm-Infanteriegeschutz 33B או SiG 33B בקיצור (מגרמנית: תותח סער לחיילי הרגלים), ממנו נבנו 24 יחידות ב-1942. תכליתו של כלי זה היה לוחמה בשטח בנוי, כזו שאפיינה את הלחימה בסטלינגרד, וחימושו היה תותח הוביצר בקוטר 150 מ"מ L-11, שהותקן במבנה עילי מקובע. ה-SiG 33 נזנח לטובת השטורמפאנצר 4, בעל מיגון עדיף.
לקראת הפלישה המתוכננת לבריטניה (מבצע ארי-הים), פותחו הטאוכפנצר Tauchpanzer) 3 - מגרמנית: טנק צולל) - טנקים שהוסבו כ"טנקי צלילה".
כל פתחי הטנק נאטמו והרווח בין הצריח לתובה נסגר על ידי טבעת גומי מתנפחת. אריג גומי אטום למים כיסה את צריחון המפקד, את בסיס התותח ואת מקלע התובה. אוויר סופק למנוע על ידי צינור באורך 18 מטרים, והאגזוז כוסה בשסתומים אל-חוזרים המונעים זרימת הנוזל במערכת בכיוון הפוך. עומק הצלילה המרבי היה 15 מטרים, ומשך השהייה לצוות היה כ-20 דקות. 168 טנקים הוסבו בין יולי לאוקטובר 1940.
טנקי פאנצר 3 רבים הוסבו לטנקי פיקוד (Panzerbefehlswagen - פנצרבפהלסוואגן). אלה כללו תותח דמה, צריח מקובע, מכשירי קשר ארוכי טווח ואנטנה על גבי תא המנוע. מ-1942 טנקי הפיקוד כללו תותח רגיל בעקבות דרישות מהחיילים בשטח.
בנובמבר 1942, עלה הצורך בטנקי להביור לקרבות רחוב שאפיינו את הלחימה בסטלינגרד. בין פברואר לאפריל 1943, 100 טנקים מדגם פאנצר 3 סימן M יוצרו כ'פלאמפנצר' (Flammpanzer)‏ - טנק להביור. הטנק היה כמעט זהה לפאנצר 3, מלבד הלהביור שהחליף את התותח הראשי.
עם כניסתם לשירות של תותחי ארטילריה מתנייעים, נדרש כלי תצפית קדמית משוריין (Artillerie-Panzerbeobachtungswagen - ארטלרי-פנצרבאובאכטונגסוואגן). בין פברואר 1943 לאפריל 1944 הוסבו 262 טנקי פאנצר 3 מדגמים E ו-H שנחשבו למיושנים לרכבי תצפית. כללו תותח דמה.
150 טנקי פנצר 3 הוסבו לרכבי חילוץ משוריינים שכונו Bergepanzer 3 (ברגפאנצר).
התותח המתנייע הסובייטי SU-76i שנכנס לשירות ב-1943, היה מבוסס על מרכב טנקי פאנצר 3 ושטוג 3, שרבים מהם נלקחו שלל בידי הרוסים, בייחוד בסטלינגרד. כ-1,200 כלים מסוג זה יוצרו ב-1943 על ידי הצבא האדום: הצריח הוסר, ובמקומו הותקן תותח 76 מ"מ עם יכולת צידוד מוגבלת.
לקריאה נוספת

Chamberlain, Peter; .Doyle, Hilary. Encyclopedia of German Tanks of World War Two. Sterling Publishing, 1999
Heinz Guderian Achtung - Panzer! The Development of Tank Warfare, Cassell Military Classics 1999.
Leland Ness Jane's World War II Tanks and Fighting Vehicles, Harper Collins 2002
Perrett, Bryan. Panzerkampfwagen III Medium Tank 1936-44, Osprey Publishing, 1999
Spielberger, Walter (1993). Panzer III and its variants. Schiffer Publishing LTD
White B.T. German Tanks and Armored Vehicles 1914-1945, Acro Publishing 1968
פרדריק גילברט בורן

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1851 בוסטון, ארצות הברית
 פטירה:  9 במרץ 1919 (בגיל 67) אוקדייל, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ידוע בשל:  הנשיא החמישי של החברה לייצור סינגר
 תקופת הפעילות:  1889–1905 (כ־16 שנים)
 בת זוג:  אמה ספארקס קילר
 מספר צאצאים:  12
קומודור פרדריק גילברט בורן (באנגלית:Frederick Gilbert Bourne; ‏20 בדצמבר 1851 - 9 במרץ 1919) היה איש עסקים אמריקאי. הוא כיהן כנשיא החמישי של חברת הייצור סינגר בין השנים 1889–1905. הוא הפך את החברה ל"ככל הנראה המפעל התעשייתי הרב-לאומי המודרני הראשון".
ראשית חייו

בורן נולד ב-20 בדצמבר 1851 בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא היה בנם של הכומר ג'ורג' וושינגטון בורן (1815–1872) והרייט ג'יי (לבית גילברט) בורן (1817–1907), אשר הייתה מפורטלנד, מיין. אחותו הגדולה הייתה קלרה בורן, שנישאה לג'ון לורינג ויטמן.
סבו וסבתו מצד אביו היו בנג'מין בורן ומרי (לבית האץ') בורן, בעצמה בתו של ג'ושוע האץ', חייל במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שנהרג ליד קראון פוינט לאחר פינוי פורט טיקונדרוגה ב-1777.
בורן התחנך בבתי ספר ציבוריים בניו יורק לפני שהצטרף לכוח העבודה בגיל ארבע עשרה.
קריירה

על מנת לתמוך באמו האלמנה ובאחיותיו הצעירות, החל בורן את הקריירה שלו בניו יורק בחברת הריסות הצוללות האטלנטיק, לאחר מכן הפך לקופאי ומנהל חשבונות ולפקיד הספרייה מרכנתיל.
בורן, שהתעניין במוזיקה, היה חבר במועדון מנדלסון גלי, שככל הנראה שם פגש את אלפרד קורנינג קלארק, בנו של אדוארד קאבוט קלארק, שיחד עם אייזק מריט זינגר, היה מייסד שותף של חברת סינגר. בורן וקלארק פיתחו "יחסים אישיים קרובים" ובשנת 1880 המליץ קלארק לאביו להזמין את בורן להצטרף לחברת הנדל"ן של משפחתו, שבבעלותה כמה חבילות נדל"ן יקרות ערך במנהטן, ולהיות מנהל בנייה של הדקוטה, שנבנתה אז ברחוב 72 מערב לאורך סנטרל פארק. קלארק נסע תכופות מחוץ לארצו, לעיתים קרובות לנורווגיה כדי לבקר את הזמר לורנץ סברין סקוגארד (עמו ניהל מערכת יחסים למרות נישואיו לאליזבת סקריבן), ובמקומו, קלארק שלח את בורן לישיבות דירקטוריון של סינגר.
ב-1882, לאחר מותו של קלארק הבכור, הפך בורן למנהל האחוזה של קלארק המנוח. ב-1885 הפך בורן למזכיר החברה וב-1889, בגיל 38, הפך בורן לנשיא החמישי של סינגר. בהיותו נשיא, בורן גם פיקח על בניית המטה של החברה, הידוע כבניין סינגר.
בורן הרחיב מאוד את הייצור העולמי כמו גם את המכירות הבינלאומיות של מכונת התפירה סינגר. בורן נחשב למהפכני בתעשיית מכונות התפירה. הוא השתמש ב"תוכנית התשלומים" כדי להפוך את מכונות התפירה לפריט ביתי. בורן זכור גם "בין המחדשים החשובים ביותר בבניית חברות משולבות אנכית". ב-1905, ולאחר שש עשרה שנים כנשיא, פרש בורן וירש את מקומו של דאגלס אלכסנדר, שכיהן כנשיא במשך ארבעים וארבע השנים הבאות. אלכסנדר הפך כברונט בטקס כבוד יום ההולדת של 1921 על שירותיו לרווחת עובדי התעשייה.
קריירה > מגורים

בורן החזיק בכמה בתים ואחוזות. הוא החזיק דירה בדקוטה בניו יורק, שתפסה את כל הקומה הראשונה; היה בבעלותו אחוזה כפרית בשטח של 2,000 דונם (4 קמ"ר) בשם Indian Neck Hall באוקדייל בלונג איילנד ליד Idle Hour, אחוזתו של ויליאם קיסאם ואנדרבילט; היה בבעלותו חווה בשטח של 375 דונם ליד מונטוק, ניו יורק, שבה הוא השתמש כשמורת ציד לא מפותחת; דירה באי ג'קיל, ג'ורג'יה; והאי האפל בן 7 דונם באלף האיים בנהר סנט לורנס.
בשנת 1902, שכר בורן את האדריכל ארנסט פלאג כדי לבנות לו בקתת ציד קטנה בשטח האי האפל. הבניין התבסס על ספר שכתב סר וולטר סקוט ב-1826 בשם וודסטוק. ספר זה מתאר טירה אלגנטית עם מעברים סודיים, מנהרות וצינוק. כיום, הטירה ידועה בשם טירת סינגר.
הערות שוליים

↑  "COMMODORE BOURNE DIES.; Singer Company's Former Head was Yachtsman and Musician" (PDF). The New York Times. 10 March 1919. Retrieved 26 April 2019.
1 2 3 4 5 6  Buckman, Jack (2016). Unraveling The Threads: The Life, Death and Resurrection of the Singer Sewing Machine Company, America's First Multi-National Corporation. Dog Ear Publishing. pp. 117–120. ISBN 9781457546617. Retrieved 26 April 2019.
1 2  Lineage Book of the Daughters of the American Revolution. Daughters of the American Revolution. 1898. p. 9. Retrieved 26 April 2019.
↑  Hill, Edwin C. (1921). The Historical Register, A Record of People Places and Events in American History - Illustrated with Portrait Plates. New York: Edwin C. Hill. Retrieved 26 April 2019.
↑  Singer Memories. Singer Memories. 2004. Archived from the original on 2004-06-27. Retrieved 26 April 2019.
↑  Korom Jr, Joseph J. (2013). Skyscraper Facades of the Gilded Age: Fifty-One Extravagant Designs, 1875-1910. McFarland. p. 150. ISBN 9780786493265. Retrieved 26 April 2019.
↑  Frederick Gilbert Bourne Forgotten Titan of the Gilded Age. By Philip Selvaggio. www.createspace.com/6880175
↑  "No. 32346". The London Gazette (Supplement). 4 June 1921. p. 4530.
↑  Frederick Gilbert Bourne profile at the official Singer Castle website
בניין סינגר, שהוזמן על ידי בורן עבור חברת הייצור סינגר והושלם ב-1908.
פרס צ'רן

| --- | --- |
 תיאור:  תרומות יוצאות דופן למחקר מתמטי או לפעילות בשירות הציבורי לתמיכה במתמטיקה
 מיקום הטקס:  מתארח מדי שלוש שנים, במיקום משתנה
 הגוף המעניק:  הקונגרס הבין־לאומי של מתמטיקאים סינים
 תקופת הפרס:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 נקרא על שם:  שינג-שן צ'רן 
 Official site
 
פרס צ'רן (באנגלית: The Chern Prize) הוא פרס שנוסד בשנת 2001 לכבוד פרופסור שינג-שן צ'רן. פרס צ'רן מוענק מדי שלוש שנים בקונגרס הבין־לאומי של מתמטיקאים סינים (אנ') בגין "תרומות יוצאות דופן למחקר מתמטי או לפעילות שירות ציבורי לתמיכה במתמטיקה". הזוכים נבחרים על ידי ועדה של מתמטיקאים להכיר בהישגיהם של מתמטיקאים ממוצא סיני. בשנת 2010 התקיים בבייג'ינג אירוע הנצחה מיוחד בנוסף למעמד הפרס הרגיל לחגיגת מאה שנה להולדתו של פרופסור צ'רן.
זוכי הפרס

| שנה | זוכים | מוסד |
| --- | --- | --- |
| 2001 | סונג-סאן לין   ג'יו-קאנג יו | אוניברסיטת צ'יאו טונג הלאומית   אוניברסיטת פרדו |
| 2004 | פאנגהואה לין   לו יאנג | אוניברסיטת ניו יורק   האקדמיה הסינית למדעים |
| 2007 | שיו-יואן צ'נג   מו-טוהג ואנג | אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה   אוניברסיטת קולומביה |
| 2010 | ציאקסינג הוג   קונאן נאי-צ'ונג לונג   וויני לי | אוניברסיטת פודן   האוניברסיטה הסינית בהונג קונג   המרכז הלאומי למדעים תאורטיים (טייוואן) |
| 2013 | בונג ליאן   לי סי-צ'ן | אוניברסיטת ברנדייס   אוניברסיטת טייוואן הלאומית |
| 2016 | רוני צ'אן   איקסיפנג צ'ו | קבוצת מורנינגסייד   אוניברסיטת סון יאט - סן |
| 2019 | וון-וויי לין   סטפן שינג-טונג יאו | אוניברסיטת יאנג מינג צ'יאו טונג הלאומית   אוניברסיטת צינגהואה |
ראו גם

מדליית צ'רן מוענק בקונגרס הבין־לאומי של המתמטיקאים (ICM), החל משנת 2010.
פרס שינג-שן צ'רן (Shiing Shen Chern Mathematics Award) שנוסד בשנת 1986 על ידי האגודה המתמטית הסינית (אנ').
הערות שוליים

↑  Chibese Mathematical Society, cms.org.cn/en, Shiing Shen Chern Mathematics Award.
פרס פרש הברונזה

ערך זה עוסק בפרס לקולנוע. אם התכוונתם לפסל בסנקט פטרסבורג, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  המוזיאון הלאומי לבוקרים ולמורשת המערב 
 תקופת הפרס:  1961–הווה (כ־63 שנים) 
 
פרס פרש הברונזה (מאנגלית: Bronze Wrangler) או בקיצור פרש הברונזה הוא פרס שנתי שמוענק על ידי המוזיאון הלאומי לבוקרים ולמורשת המערב. הפרס מוענק לסרטים, סדרות טלוויזיה, ספרות ומוזיקה בנושא המערב הפרוע ובוקרים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1961. הפרס מעוצב בצורת בוקר יושב על סוס ועשוי מברונזה. את הפרס עיצב האומן ג'ון פרי.
קטגוריות הפרס > טלוויזיה וסרטים

סרט תיאטרלי
סרט טלוויזיה עלילתי
עלילה עובדתית
תוכנית טלוויזיה עובדתית (הוענק בשנים 1961 - 1989)
דרמה טלוויזיונית בדיונית
מערבון דוקומנטרי
קטגוריות הפרס > ספרות

ספר אומנותי
ספר פולקלור
ספר נוער
מאמר במגזין
סיפור חדשותי
ספר לא בדיוני
ספר צילום יוצא דופן
ספר פואטי
סיפור קצר
רומן מערבון
קטגוריות הפרס > מוזיקה

מוזיקה
יצירה מוזיקלית מערבית יוצאת דופן
אלבום מוזיקלי מערבי מסורתי יוצא דופן
פירוא

ערך זה עוסק בהקמה מחודשת, או שיקום, של בתי גידול טבעיים. אם התכוונתם למצב בו בעלי חיים וצמחים מבויתים חיים בחופשיות בטבע, ראו .
פרה מסוג לונגהורן רועה בשטח שעבר פירוא
פֵּרוּא (באנגלית: Rewilding) היא פעילות יזומה לשיקום והקמה מחודשת של בתי גידול טבעיים שהוסבו לשטחי חקלאות או שנפגעו מסיבות שונות. פעולה זו לעיתים כוללת התערבות אנושית בטיפוח והגנה על מינים מרכזיים בבתי הגידול, והגנה מפני טורפים.
פרויקטים מוצלחים לטווח ארוך עשויים להזדקק לתשומת לב אנושית מתמשכת מועטה, מכיוון שהחדרה מוצלחת של מינים מרכזיים יוצרת מערכת אקולוגית יציבה המווסתת ומקיימת את עצמה. קיימות מחלוקות בדבר יעילותן ונחיצותן של היוזמות הללו, ועם זאת באו"ם הגדירו זאת כאחד היעדים ההכרחיים לצורך שיקום נרחב של מערכות אקולוגיות, שהארגון שואף לממש עד 2030.
בעולם

בכמה מדינות בעולם, בעיקר בארצות אירופה, החל פיילוט של פירוא שבמסגרתו נעשים מאמצים לאושש את בתי הגידול הטבעיים של בעלי חיים וצמחים שנפגעו כתוצאה מהתערבות יד אדם. כמו כן, בועידת האו"ם לשינוי האקלים שהתקיימה בגלאזגו בנובמבר 2021 הוצע הפירוא כאחד הפתרונות החיוניים להתמודדות עם ההתחממות הגלובלית, בשל ספיחת הפחמן באדמה על ידי יצירת ביצות ועוד.
בישראל

בישראל הצטמצם שטח בתי הגידול הטבעיים של בעלי חיים רבים מ-180,000 דונם של בתי גידול לחים, ל-10,000 בלבד. הדבר העמיד שורה של בעלי חיים בסכנת הכחדה מהארץ, וגם צמצם את אפשרויות המנוחה של מיליוני ציפורים שחולפות מדי שנה בארץ בעת הנדידה מאירופה לאפריקה, וגרם להתרכזות של כל אותן מיליוני ציפורים באזור אגמון החולה, דבר שמגביר את הסיכון להתפרצות מחלת שפעת העופות שגובה את חייהן של ציפורים רבות, כפי שקרה בחורף 2021/2022. בעקבות זאת החל בכפר רופין שבעמק בית שאן פיילוט של התפראות בעזרת הסבת בריכות דגים שיובשו, לביצות שמושכות אליהן עשרות מינים של עופות מים ועוד, וזאת על ידי שאיבת מים מנהר הירדן. ביצות אלו אוששו גם מינים של חיות ארצישראליות כמו חתול הביצות, וכן של חיות שמוגדרות בסיכון להכחדה, כמו לוטרות.
הערות שוליים

↑  פֵּרוּא, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מונחים חדשים שאושרו במליאת האקדמיה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏30 באפריל 2023
פרדריק גודאל

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1822 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  29 ביולי 1904 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 צאצאים:  Frederick Trevelyan Goodall, Howard Goodall 
 
פרדריק גודאל (באנגלית: Frederick Goodal‏; 17 בספטמבר 1822 – 29 ביולי 1904) היה אמן אנגלי, שהתפרסם בעקבות ציוריו ממצרים.
ביוגרפיה

פרידריך גודאל נולד בלונדון בשנת 1822, בנו השני של חרט אדוארד גודאל (1795–1870). את השכלתו קיבל באקדמיה לוולינגטון רואד.
עבודתו הראשונה של גודאל, הייתה עבור איזמברד ברונל, שישה ציורי צבעי מים של מנהרת התמזה שנבנתה בין השנים 1825–1843. ארבעה מהם הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות כשהיה פרידריק בן 16. ציור השמן הראשון שלו זכה במדליית כסף של האגודה לאמנויות. הוא הציג עבודות באקדמיה המלכותית 27 פעמים בין 1838 ל־1859. הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית (ARA) בשנת 1852 ולאקדמאי מלכותי מלא (RA) בשנת 1863.
גודאל ביקר פעמיים במצרים; בשנת 1858 ושוב בשנת 1870, בשתי הפעמים נסע עם שבטים בדואים. בביקורו הראשון במצרים, הוא חלק בית וסטודיו עם האמן קרל האג והשניים שרטטו לעיתים קרובות יחד, הן ברחובות והן מחוץ לקהיר, במיוחד באזור סביב הפירמידות. בביקורו השני בשנת 1870 התגורר בסקארה, ליד הפירמידות, במטרה להתבונן ישירות באורחות החיים של הבדואים. לאחר שובו לאנגליה, צייר וריאציות רבות מאותם נושאים מזרחיים. על מנת לספק פירוט אותנטי לציוריו, הביא גודאל כבשים ועזים ממצרים. הנושא המצרי בלט בעבודתו, כאשר 170 ציורים הוצגו באקדמיה המלכותית במשך 46 שנים.
עבודתו של גודאל זכתה לשבחים רבים מצד מבקרים ואמנים כאחד והוא זכה בהון מציוריו. היה לו בית שנבנה ב"גרייק דייק", הארו וולד, שם היה מבדר אורחים כמו הנסיך מוויילס.
משפחה

גודאל התחתן עם אן תומסון, בתו של החרט ג'יימס תומסון, בשנת 1846. בין חמשת ילדיהם היו האמנים פרדריק טרוואליאן והווארד גודאל. פרדריק טרוואליאן היה צייר מצליח אבל בקריירה קצרה מאוד, ומת בעקבות תאונת אקדח בגיל 24. לאחר מותה של אשתו אן בשנת 1869, התחתן גודול עם האמנית אליס מאי טרי בשנת 1872. נולדו להם שני ילדים.
אחיו של פרדריק גודאל, אדוארד אנג'לו גודאל (1819–1908), היה גם הוא אמן מחונן ביותר, שהציג באקדמיה המלכותית בשנים 1846 עד 1853. בהיותו מומחה בצבעי מים, הוא הוזמן להצטרף לחברה המלכותית בצבעי מים בשנת 1856 והציג 328 תמונות בתערוכות. אדוארד היה זה שהוטל עליו המשימה לארגן את מכירת התמונות של אחיו כשהוכרז כפושט רגל בשנת 1902. גם אחיו השני, וולטר גודאל, ואחותו אליזה גודאל, היו אמנים.
גלריה

מפגש אוהבים
מציאת משה בתיבה
הרמת התורן
מירנדה
חברה טובה
שירת העבד הנובי
בית ספר במצרים
אור חדש
הערות שוליים

↑  Frederick Goodall, www.goodallartists.ca
↑  "Frederick Goodall, R.A.", www.racollection.org.uk
↑  Frank W. Gibson, Goodall Frederick, Dictionary of National Biography, 1912 supplement
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527149905171  AAG: 1912  BnF: cb14974899s (data)  GND: 11754955X  ISNI: 0000 0000 6660 0245  LCCN: nr2001021403  NGV: 981  RKD: 32624  SNAC: w6708nhm  SUDOC: 182698610  ULAN: 500002679  VIAF: 5203592   WorldCat (עם VIAF): 5203592
פרס פרנץ ארקל

פרנץ ארקל (1845)
פרס ארקל פרנץ (בהונגרית: Erkel Ferenc-díj) הוא פרס ממלכתי הונגרי למלחינים מצטיינים, למנהלים מוזיקליים ולפעילות אמנותית.
מהות הפרס

הפרס נוסד בשנת 1952. כיום עד שלושה אנשים יכולים לקבל אותו כל שנה והוא מוענק ב-15 במרץ (החג הלאומי של הונגריה). זוכה הפרס יקבל תעודת, מדליה ותגמול כספי הקשור לפרסי הביניים הממלכתי של אמנות.
המדליה עגולה, עשויה ברונזה, בקוטר 80 מ"מ ובעובי של 8 מ"מ. היא פרי עבודתו של הפסל והמדליסט פרנץ לבו, ומתארת דיוקן חד-צדדי של המלחין פרנץ ארקל בתבליט ומוטבעת בתווית ERKEL FERENC-DÍJ (פרס פרנץ ארקל).
מקבלי פרס נבחרים

מתוך למעלה מ-100 (עשרות מהם יהודים)
2010 איבאן ארד
1988 מיקלוש גאבור קרני
1986 אימרה פלדש
1983 אדם הורבאט
1980 אנדרה סקיי
1977 גאבור פרסר
1969 ג'רג' קורטג, לאסלו שרגי, אישטוואן סלני
1967 אנדראש מיהאי
1966 בלה טרדוש
1965 שאנדור סוקולאי
1964 אנדראש מיהאי
1963 ג'רג קרואו
1962 פאל קדושה, ז'יגמונד לאסלו
1960 שאנדור סוקולאי, בלה טרדוש
1959 טיבור שאראי
1957 ג'רג' ראנקי (מלחין)
1956 ג'רג' קורטג
1955 פאל קדושה, ג'רג' קושה
1954 ג'רג' קורטג, אנדראש מיהאי, אנדרה סקיי, אנדרה סרבנסקי
1953טיבור פולגאר, אנדרה סרבנסקי
1952 יאנוש קרקש, אנדראש מיהאי, טיבור פולגאר, ג'רג' ראנקי
לקריאה נוספת

מאגר זוכי ומקבלי הפרסים 1948–1980. ליקט וערך על ידי Józsefné Magyar. ספריית מחוז Palmiro Togliatti, קאפושוואר מסת"ב 963-7551-57-3
טמאשנה צ'אפו: מסד נתונים של זוכי פרסים ומקבלים 1981–1990. ספריית המחוז והעיר, קאפושוואר ISSN 0237-2312
זוכי הפרס לשנת 2010: "Állami és művészeti díjakat adtak át március 15-e alkalmából". Nemzeti Erőforrás Minisztérium. 2010-03-14. אורכב מ-המקור ב-2012-12-08.
Ki kicsoda 2009.MTI (סוכנות הידיעות ההונגרית. מי זה מי 2009. עורך פטר הרמן. בודפשט: משרד הטלגרף ההונגרי. 2008 ISBN 978-963-1787-283)
פסוק (לוגיקה)

הפסוק הוא מאבני היסוד של תורת השפה, ואף על פי כן קשה ביותר להגדירו. הקושי העיקרי הוא להבחין אותו מחלקיו (מילים, מונחים וכדומה).
ככלל, הפסוק הוא אוסף של סימנים (אידיאליים) אשר קיימת בדרך כלל הסכמה על משמעותו. במובחן מחלקיו (המילה, הצירוף השמני וכדומה) הפסוק מבטא בדרך כלל משפט או פעולת דיבור שלמה, כגון שאלה, פקודה, טענה, הצעה וכדומה.
פסוק חיווי הוא אוסף סימנים המבטא טענה. טענה היא תוכן היכול להיות אמיתי או שקרי, כלומר תיאור של עובדה אפשרית. ישנן לוגיקות שונות המתייחסות לתוכנם של פסוקים שונים (לדוגמה הלוגיקה המודלית המתייחסת להיתכנות), אך הלוגיקה המודרנית מטפלת בעיקר בתוכנם של פסוקי חיווי (כגון "יורד גשם").
המתמטיקה למשל, עוסקת כמעט אך ורק בטענות אודות ישים מתמטיים ועל כן הלוגיקה המתמטית מטפלת כמעט אך ורק בטענות, תנאי האמת שלהן, תנאי ההוכחה שלהן וכדומה, בעוד פעולות דיבור אחרות, כגון שאלות (העולות במהלך החיפוש המתמטי) אינן מטופלות במסגרתה.
פסוק חיווי מבטא טענה גם אם אין שום דרך לקבוע אם היא אמיתית או שקרית, כל עוד התוכן יכול להיות אמיתי או שקרי. לדוגמה, הפסוק "ישנו חד-קרן מחייך על כוכב צדק" מבטא טענה, על אף שאין לנו שום דרך לברר את אמיתותה או שקריותה.
הגדרה פורמלית

תהי  {\mathcal {L}} שפה, ותהא  \phi  נוסחה בשפה  {\mathcal {L}}. אם  \phi  אינה מכילה משתנים חופשיים, נאמר כי  \phi  היא פסוק.