stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונד שמילוביץ'
קריירה

שמילוביץ' נולד בבוקרשט והחל לשחק כדורגל בקבוצת מכבי בוקרשט. לאחר שעלה לארץ ישראל שיחק כקשר שמאלי במכבי רחובות, הפועל תל אביב (עונת 1951/1952) והפועל רמת גן. בעונת 1953/1954 עבר להפועל כפר סבא. תחילה כשחקן ובהמשך כמאמן.
לזכותו של שמילוביץ' שתי הופעות במדי נבחרת ישראל, הראשונה בשנת 1949 במשחק ידידות מול קפריסין, והאחרונה במשחק ידידות מול טורקיה בשנת 1950.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון. בעונת 1954/1955 היה מאמנה של הפועל כפר סבא. משנת 1958 היה מאמן הפועל תל אביב, אך לא זכה להצלחות עם הקבוצה וכעבור שנתיים עזב.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 שימש כעוזרו של גיולה מאנדי, מאמנה של נבחרת ישראל.
בעונת 1964/1965 אימן את הפועל פתח תקווה. בתחילת העונה הכפולה 1966/1968 אימן את הכח רמת גן אך התפטר לאחר שלא מולאו דרישותיו המקצועיות.
בעונת 1968/1969 אימן את הפועל ירושלים והביאה לצמרת הליגה תוך הצגת כדורגל התקפי. שמילוביץ' ואליעזר שפיגל מילאו בצוותא את מקומו של מאמן הנבחרת הישראלית באותה עת, עמנואל שפר (שנעדר עקב היותו עם נבחרת הנוער בבנגקוק בטורניר גביע אסיה) במשחק בינלאומי מול נבחרת אוסטריה באפריל 1969.
בעונת 1969/1970 אימן את מכבי חיפה, והוביל אותה למקום השלישי בטבלה.
משחקיו הראשונים כמאמן נבחרת ישראל היו בנובמבר 1971 במסע לאוסטרליה בו נערכו שלושה משחקי ידידות מול הנבחרת המקומית. בטורניר הקדם אולימפי ב-1972, לא הצליחה הנבחרת שבהדרכתו להעפיל למשחקי אולימפיאדת מינכן, לאחר שנוצחה על ידי נבחרת תאילנד בבעיטות הכרעה מ-11 מטר. כמו קודמו בתפקיד, עמנואל שפר, נכנס שמילוביץ' לעימותים עם כוכב הנבחרת גיורא שפיגל.
גם במשחקי הקדם גביע עולמי שנערכו ב-1973 לא הצליחה נבחרת ישראל להעפיל למשחקי הגביע העולמי במינכן ב-1974, לאחר שנוצחה בהארכה במשחק מול קוריאה הדרומית. המשחק שהתקיים בסיאול במאי 1973 היה משחקו האחרון של שמילוביץ' כמאמן הנבחרת והוא הוחלף על ידי דוד שווייצר.
בסך הכל שיחקה נבחרת ישראל בהדרכתו 17 משחקים, בהם השיגה 9 ניצחונות, 4 תיקו ו-4 הפסדים.
הערות שוליים

↑  בראיון מיוחד עם העולם הזה מגלה מאמן נבחרת ישראל: "אני אפרוש כאלוף", "העולם הזה", גיליון 1846 מ-17 בינואר 1973, עמוד 37
↑  "דבר ספורט" 1 באפריל 1953, דבר, 1 באפריל 1953
↑  "דבר ספורט" 28 בפברואר 1954, דבר, 28 בפברואר 1954
↑  "דבר ספורט" 6 במרץ 1955, דבר, 6 במרץ 1955
↑  "אודרניק" - נבחרת הפועל, דבר, 10 באוקטובר 1954
↑  הנבחרת יוצאת הבוקר לטורינו, דבר, 1 בנובמבר 1961
↑  "דיורגרדן" תשחק נגד מכבי נתניה והפועל ישראל, דבר, 12 בנובמבר 1964
↑  שמילוביץ התפטר מאימון קבוצת הכח ר"ג, דבר, 11 בינואר 1967
↑  לאנגלנדר לא היה אתמול מקום בהרכב הפועל חיפה, דבר, 24 בנובמבר 1968
↑  דף המשחק באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  חיפה הבקיעה לאחר שני חילופים מוצלחים, דבר, 21 בדצמבר 1969
↑  אורי יסעור, בכל דור ודור - חלק א', באתר ynet, 27 במרץ 2002
מני גירא-שורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1981 (בן 42) ג' בטבת ה'תשמ"ב ירושלים, ישראל
 כינוי:  מני גירא
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  עיתונאי, יועץ תקשורת
 מעסיק:  רדיו קול חי בחדרי חרדים כאן מורשת
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  menishwartz
 
מנחם מרדכי שורץ (מני גירא) (נולד ב-29 בדצמבר 1981, ג' בטבת ה'תשמ"ב) הוא יועץ תקשורת, ועיתונאי חרדי ישראלי.
ביוגרפיה

שורץ נולד בירושלים לדוד ודבורה שורץ, התשיעי מבין אחד עשר אחים ואחיות. בצעירותו למד בישיבות חזון נחום, וטשערנאביל בבני ברק.
שורץ נשוי לרבקה שורץ, עורכת דין לענייני משפחה ומייסדת ומנהלת ארגון "מן המיצר" לסיוע לנפגעי תקיפה מינית במגזר החרדי.
לזוג ארבעה ילדים, ומתגוררים בשכונת רמות בירושלים.
קריירה

את דרכו העיתונאית החל בעשור הראשון של שנות ה-2000, בהפקה טכנית ועריכה מוזיקלית בתחנות הרדיו הפיראטיות "קול שמחה", "ערוץ 7" ו"רדיו 10" שם הזדהה בשם העט מני גירא – שם שהפך בהמשך לחלק משם משפחתו. בהמשך הקים את קוי הנייעס "הקול החרדי" ו"קו החשיפות" ואת אתר החדשות "חרדים".
ב-2014 הצטרף לתחנת הרדיו קול חי, והחל להגיש סדרת תוכניות בשם "שידורי המהפכה", ”לסיקור מהפכת התקשורת של 'ערוצי הקודש' מ'ערוץ 7' ועד לרדיו 'קול חי'”. בדצמבר באותה שנה, מונה לכתב הפוליטי של "קול חי". ב-2015 הגיש את התוכנית השבועית "שישינייעס" בתחנה.
ב-2015 מונה לעורך ראשי באתר בחדרי חרדים. במרץ 2018 פרש מ"בחדרי חרדים", והחל להגיש תוכנית אקטואליה שבועית בימי חמישי בכאן מורשת מבית תאגיד השידור הישראלי. באוגוסט באותו שנה, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל, מונה ליועץ תקשורת של המועמד לראשות עיריית ירושלים יוסי דייטש.
בנוסף שימש שורץ כיועץ אסטרטגי לתחנת הבת של רדיו "קול חי", קול חי מיוזיק, והחל מאוגוסט 2019 מגיש תוכנית מוזיקה שבועית "שעתיים לשבת", מדי יום שישי בתחנה.
ב-2020 בחלק מתקופת משבר הקורונה שימש כיועץ מטה ההסברה למגזר החרדי מטעם משרד הבריאות. לפני כן שימש כיועץ תוכן חרדים של הסדרה עוד ניפגש ששודרה בכאן 11.
ב-2024 החל לשמש כסמנכ"ל הדיגיטל של קבוצת קול חי.
הערות שוליים

↑   שני ליטמן, רבקה שוורץ נלחמת בתופעת הפגיעות המיניות בחברה החרדית, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2017
↑  אריאל שנבל, קווי הנייעס: מני גרא-שורץ, ממחוללי קווי הנייעס לפני כ־13 שנה, באתר nrg‏, 14 באפריל 2015
↑  קווי הנייעס, באתר גלובס, 26 בינואר 2016
↑   רועי צי'קי ארד, "קווי נייעס", ספקי החדשות והרכילות של המגזר החרדי, נלחמים על חייהם, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2015
↑  עמי עשו, שידורי המהפכה: מליל שישי הבא מני גירא יגיש תוכניות ב"קול חי", באתר "חרדים לדעת", 13 בפברואר 2014
↑  יוסי אשרי, היסטוריה: ערוץ 7 שוב משדר (באולפן רדיו קול חי), באתר "חסידיניוז", 6 באפריל 2014
↑  יאיר טוקר, ‏מני גירא-שורץ מצטרף ל"קול חי", באתר כיכר השבת, 9 בדצמבר 2014
↑  דוד לזר, חדש ב'קול חי': 'שישינייעס' עם מני גירא • האזינו לתוכנית הבכורה, באתר רדיו קול חי, 15 בפברואר 2015
↑  אלכסנדר כץ, שנתיים לאחר הדרמה באתר 'בחדרי חרדים': מני גירא-שוורץ מונה לעורך הראשי, באתר אייס, 24 בספטמבר 2015
↑  כיכר השבת, ‏עורך 'בחדרי חרדים' מני גירא-שורץ - עוזב; יעקב גרודקה יחליפו, באתר כיכר השבת, 18 במרץ 2018
↑  איציק מן, מ'בחדרי' ל'כאן': מני גירא שוורץ מצטרף לתאגיד, באתר בחדרי חרדים, 20 במרץ 2018
↑  יאיר טוקר, ‏מני גירא שורץ מונה לדוברו ויועצו של יוסי דייטש, באתר כיכר השבת, 23 באוגוסט 2018
↑  איציק אוחנה, ‏איש התקשורת מני גירא שורץ - חוזר לרדיו, באתר כיכר השבת, 15 באוגוסט 2019
↑  יאיר טוקר, ‏מני גירא שוורץ יסביר לחרדים על הקורונה, באתר כיכר השבת, 1 באפריל 2020
↑  קובי עזריאלי, חמשת החרדים ש"יככבו" בסדרה שעומדת לרגש את המדינה, באתר בחדרי חרדים, 20 במאי 2020
גיורא בר דעה

| --- | --- |

בר דעה, 2018
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  מנכ"ל שטראוס  יו"ר הוועד המנהל של ער"ן
 השכלה:  תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת תל אביב
 מקצוע:  מנכ"ל, איש עסקים
 מעסיק:  שטראוס גרופ, תדיראן, כפר המכביה 
 
גיורא בר דעה (נולד ב-1953) הוא איש עסקים ומנכ"ל ישראלי המשמש כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת ספיר ויו"ר דירקטוריון רב-בריח. שימש מנכ"ל עלית ומנכ"ל ונשיא קבוצת שטראוס, כמו כן כיו"ר הוועד המנהל של עמותת ער"ן.
ביוגרפיה

הוא נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. הוריו היו שותפים ב-"העוגה", בית קפה וקונדיטוריה בתחנה המרכזית הישנה. הוא היה חניך בתנועת הצופים בעיר והתגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל של הצופים לכפר חרוב בדרום רמת הגולן. הוא שירת בנח"ל המוצנח והדריך במסגרת תוכנית "נערי רפול". הוא סיים קורס קצינים והשתחרר כמ"פ בנח"ל. במילואים עבר הסבה לשריון והגיע לדרגת סגן-אלוף.
לאחר שהשתחרר מצה"ל סיים בשנת 1984 תואר ראשון בניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו הוצע לו לשמש כמנהל האגף האחראי על תנועות הנוער בעיריית תל אביב והוא היה בין מקימי להקת צופי תל אביב. הוא כיהן כמנהל מחלקת משאבי האנוש בתדיראן במשך כעשור בין שנת 1981 לשנת 1991 ולאחר שעזב את החברה יצא עם משפחתו לשליחות של שנתיים מטעם הסוכנות היהודית. לאחר מכן שימש בין השנים 1993 ל-1996 כמנכ"ל כפר המכביה.
הוא החל את דרכו בחברת "עלית" כסמנכ"ל משאבי האנוש והסחר של החברה (האחראית על חנויות החברה) בשנת 1996. בשנת 1998 עבר לחטיבת המכירות והלוגיסטיקה בחברה. בשנת 2001 מונה למנכ"ל "עלית ישראל". ביולי 2003 נבחר להוביל את המיזוג בין קבוצת שטראוס לעלית ומונה למנכ"ל "שטראוס-עלית".
בספטמבר 2007 מונה למנכ"ל "שטראוס צפון אמריקה" ועבר להתגורר בארצות הברית. במהלך תקופה זו כיהן כמנכ"ל ויו"ר "מקס ברנר" ופיתח את השותפות עם פפסיקו, בין היתר בהחדרת מותג החומוס "סברה" לשוק האמריקאי. בר דעה אחראי בין היתר על הקמת חברת "אובלה" בשנת 2012, המהווה את זרוע הסלטים והמטבלים של שותפות שטראוס-פפסיקו מחוץ לצפון אמריקה, בין היתר בניו זילנד, מקסיקו, אוסטרליה, גרמניה והולנד. הוא שהה בארצות הברית כ-6 וחצי שנים.
החל משנת 2014 הוא שימש כמשנה למנכ"ל קבוצת שטראוס. בספטמבר 2018 מונה למנכ"ל ונשיא קבוצת שטראוס במקומו של גדי לסין. על רכישת משק ויילר תוך הפרת חוק התחרות הכלכלית הוטל עליו קנס בסך 600 אלף ש"ח, בנוסף לקנס בסך 111 מיליון ש"ח שהוטל על החברה. ב-1 בדצמבר 2022 סיים בר דעה את תפקידו על רקע פרשת התפרצות הסלמונלה במפעל החברה בנוף הגליל שהוביל להורדה מהמדפים ואיסוף של מוצרי החלב והשוקולד של מפעל זה, ובהם שוקולד פרה, למספר חודשים.
בר דעה הוא בוגר תוכנית המנהלים באוניברסיטת הרווארד. הוא שימש כיו"ר הוועד המנהל של עמותת ער"ן מיוני 2016 עד מאי 2023. בנוסף הוא יו"ר חבר הנאמנים של מכללת ספיר, חבר המועצה הציבורית של "בית נועם" וסגן יו"ר תנועת מכבי העולמית.
דורג במקום ה-21 ברשימת 50 המנהלים הטובים של כלכליסט לשנת 2020.
בינואר 2024, מונה ליו"ר דירקטוריון רב בריח.
חיים אישיים

נשוי לענת אותה הכיר בעת שירותם הצבאי במחנה 80 ולהם שלושה ילדים, מתגורר במושב בית יהושע. בנו ניר בר דעה משמש מנכ"ל משותף של קרן הגידור ברידג'ווטר (אנ'). בנו גל בר דעה משמש כמנכ"ל ONE ZERO ובתו שני אשר משמשת כמנהלת משאבי אנוש בחברה גלובלית.
הערות שוליים

1 2  ליאת רון, ‏פורטפוליו / גיורא בר דעה, באתר גלובס, 10 במאי 2007
1 2 3  גיורא בר-דעה, באתר שטראוס גרופ
1 2   Giora Bardea, ברשת החברתית LinkedIn
1 2  עידן דורפמן, בר-דעה מונה למנכ"ל שטראוס צפון אמריקה, באתר nrg‏, 9 בספטמבר 2007
1 2   עדי דברת, גיורא בר דעה מונה למשנה למנכ"ל קבוצת שטראוס, באתר TheMarker‏, 28 בפברואר 2014
↑  תני גולדשטיין, גיורא בר-דעה יתמנה למנכ"ל שטראוס צפון אמריקה, באתר ynet, 9 בספטמבר 2007
↑  גיורא בר דעה, להפיץ את תרבות החומוס לעולם, באתר שטראוס גרופ, ‏12 ביוני 2012
↑  קבוצת שטראוס וחברת פפסיקו משיקות במקסיקו את פעילות החברה הגלובלית של עסקי הסלטים והמטבלים תחת המותג 'אובלה', באתר שטראוס גרופ, ‏13 ביוני 2012
↑  גולן חזני, טלטלה בשטראוס: מחפשת מנכ"ל במקום גיורא בר דעה, באתר כלכליסט, 8 באוגוסט 2022
1 2 3  ערן גפן, ‏מנכ"ל שטראוס המיתולוגי פורש: "מבאס שהמורשת שלי תיקשר למשבר, אבל אני מאמין שהמסע שלי שם הרבה יותר גדול", באתר גלובס, 13 בינואר 2023
↑  גיורא בר דעה מונה לנשיא ומנכ"ל קבוצת שטראוס, באתר שטראוס גרופ, ‏5 בספטמבר 2018
1 2  נווית זומר, גיורא בר דעה מסיים את תפקידו כמנכ"ל שטראוס, באתר ynet, 9 באוגוסט 2022
↑  נורית קדוש, הממונה על התחרות הטילה על שטראוס קנס של 111 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 29 באוקטובר 2024
↑  מטה העמותה, באתר עמותת ער"ן
↑  50 המנהלים הטובים 2020 - גיורא בר דעה, באתר כלכליסט
↑  מנכ"ל שטראוס לשעבר בג'וב חדש: זו החברה בה יכהן כיו"ר, באתר אייס, 2 בינואר 2024
↑  ריי דליו זז הצידה; מי הישראלי שתפס את מקומו בניהול קרן הגידור?, באתר ביזפורטל, 6 באוקטובר 2022
↑  מיכל גלנטי‏, משפחת המנהלים, באתר וואלה, 13 בינואר 2022
נקודת טריאנגולציה 3M

העמוד המסמן את נקודת הטריאנגולציה 3M ולידו משולש כאלמנט פיסולי - צורת סימון נקודות טריאנגולציה על המפות הטופוגרפיות. כמו כן שני קודקודי המשולש המרוחקים מהעמוד מצביעים לכיוון נקודות 1M ‏ ו-2M.
"נקודת טריאנגולציה 3M" - שלט ההסבר המפורט באתר
אתר נקודת טריאנגולציה 3M הוא אתר קטן בנגב המערבי, שנועד לציין את הקמת רשת המיפוי - רשת ישראל הישנה, על ידי ציון אחד מקודקודי המשולש הראשון שנמדד על ידי המנדט הבריטי ב-1922 ושימש בסיס לרשת הטריאנגולציה הראשונה שמיפתה את ארץ ישראל.
האתר נמצא בצמוד לכביש הרעב מדרום לו, כ-1 קילומטר ממערב לצומת הכניסה למושב מסלול, על גבי גבעה קטנה הצופה על שטחים חקלאיים נרחבים הנמצאים מדרום לה. האתר הוקם ב-2010, על ידי הגופים: המועצה האזורית מרחבים, יחידה סביבתית נגב מערבי במשרד להגנת הסביבה, קרן קיימת לישראל, רשות ניקוז והמרכז למיפוי ישראל, במלאת כ-90 שנה לתחילת המדידות של רשת ישראל הישנה.
הסימון M הוא עבור המילה Major (ראשי באנגלית) ומבהיר כי מדובר ברשת קואורדינטות הראשית. שלושת קודקודי המשולש הם:
נקודה 1M נמצאת בשטח חקלאי מצפון־מערב למושב פטיש ואין לה ציון בשטח.
נקודה 2M נמצאת בשטח חקלאי ממזרח לקיבוץ אורים ומצוינת על ידי חבית נמוכה המוקפת בשלושה עמודי ברזל.
נקודה 3M באתר מסודר ממערב למושב מסלול.
קו הבסיס של המשולש נמדד בין נקודות 1M ‏ ו-2M, במשך כמה שבועות, באמצעות סרט מדידה שהיה עשוי מחומר שנקרא אינוור. זהו חומר העמיד בפני מתיחה וכיווץ הנגרמים כתוצאה משינויים במזג האוויר ומבלאי. אורכו הוא 4,780.30 מטר. אורך קו 1M-3M הוא 5,685.30 מטר ואורך קו 2M-3M הוא 5,134.05.
גלריית תמונות

מבט כללי של האתר. מבט דרומה הצופה אל שטח חקלאי מישורי נרחב.
לוח בטון ובו הסבר על פיתוח האתר.
מבט צפונה לכיוון העיר נתיבות הנראית באופק
לוח בטון ועליו מסמכים ישנים מאוסף דב גביש. מבט מזרחה, באופק מימין לאקליפטוסים, העיר אופקים, משמאל לעצים, הכפר השיקומי עלה נגב.
לוח ובו אירועים משמעותיים בתולדות האזור, מהאלף השני לפנה"ס ועד 2006 - הקמת הכפר השיקומי עלה נגב. קודקוד המשולש פונה לכיוון נקודה 1M.
נקודת טריאנגולציה 2M ליד אורים. קודקוד נוסף של משולש הבסיס.
הערות שוליים

1 2  על פי שלט מידע על הקמת האתר באתר
1 2 3 4  על פי שלט ההסבר המפורט באתר
↑  חבל אשכול - סקר, ניתוח והערכה של טבע, נוף ומורשת האדם, אוקטובר 2020, עמ' 106
↑  נתוני המרחק בין הנקודות הם מודרניים ונמדדו באמצעים אלקטרוניים. על פי דב גביש, המרחק שנמדד בזמנו בצלע הבסיס היה 4,730.60 מטר. Dov Gavish, The Survey of Palestine Under the British Mandate, 1920–1948, 2005, עמ' 69
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה תמיר

| --- | --- |

שלמה (ליפסקי) תמיר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 בפברואר 1901 לוביץ', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 באפריל 1979 (בגיל 78) תל יוסף, ישראל 
 שם לידה:  שלמה ליפסקי 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  תל יוסף 
 תאריך עלייה:  1921
 תקופת הפעילות:  מ-1922 
 
שלמה תמיר (20 בפברואר 1901, לוביץ', האימפריה הרוסית, 8 באפריל 1979, תל יוסף, ישראל) היה חלוץ, פעיל ההעפלה, סופר ואיש ציבור ישראלי.
ביוגרפיה

נולד כשלמה ליפסקי בעיר לוביץ' שבשטחי האימפריה הרוסית ושוכנת במאה ה-21 בפולין, ליצחק ושרה לבית באום. משפחתו השתייכה לחסידות קוצק, אך הוריו נמנו עם אנשי התנועה הציונית. הוא רכש השכלה תיכונית בבית ספר עברי מרשת "תרבות" בלודז'. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, עזב לאנטוורפן שבבלגיה ובה הצטרף לחוגי פועלי ציון ונבחר לוועד המרכזי שלה. בהמשך, עבר לפריז והחליט להגר לארצות הברית, אך מאורעות תרפ"א בארץ ישראל והשלכותיהם על היישוב הובילו לשינוי דעתו.
בספטמבר 1921 עלה לארץ ישראל המנדטורית, הצטרף לגדוד העבודה ונמנה עם מקימי קיבוץ עין חרוד. ב-1922 הצטרף למשק תל יוסף.
ב-1933 יצא לשליחות בצ'כוסלובקיה מטעם המוסד לעלייה ב'. שם פעל בקרב תנועות החלוץ, "העובד", והחלוץ הצעיר במטרה להעלות יהודים מהמדינה, וחבר לפעיל העלייה ברוך קונפינו שניהל מפעל העפלה פרטי מבולגריה ודרכה. פעילותו התמקדה בזקרפטיה ובה הצליח לארגן כ-5,000 יהודים לעלייה, ומהם עלו בהמשך כמה מאות. הוא נמנה עם מקורביו של חיים קוגל ונקלע למספר עימותים על השלטונות על רקע פעילותו. ב-1935 נבחר מטעם התנועה הציונית בצ'כוסלובקיה כנציגה לקונגרס הציוני. לאחר האנשלוס עבר לפראג במטרה לסייע ליהודים מאוסטריה להגר עם רכושם דרך צ'כוסלובקיה. ב-1939 נשלח על ידי ברל כצנלסון ואליהו דובקין לבודפשט להפסקת מפעל העפלה פרטי שנוהל על ידי אקוש אפשטיין וברוך קונפינו, ולקחת פיקוד על העלייה מטעם המוסד לעלייה ב'. תמיר התרשם מהצלחת מפעל העלייה הפרטי, ומאי יכולתו של המוסד לעלייה ב' לסייע באספקת ספינות מעפילים והחליט לסייע לקונפינו. הוא הגיע להסכם עם קונפינו ושיתף עימו פעולה במפעלו. סיועו המרכזי היה לארגון הפלגות הרודניצ'אר שהעלתה 1,638 מעפילים לארץ ישראל. בהמשך, שב לארץ ישראל, נפגש עם אליהו דובקין בביתו, ביחד עם ברל כצנסלון, יצחק טבנקין, אליעזר קפלן וישראל אידלסון לצורך קבלת אישור רשמי בדיעבד לסיועו לקונפינו. בסיום הפגישה, קיבל את אישור מוסדות העלייה לסיוע לקונפינו במפעל ההעפלה הפרטי שלו, וזאת בתנאי שיתבצע באופן חשאי.
בהמשך, בשלהי מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית ובה שירת ביחידת תובלה. ב-1948 נשלח על ידי המוסד לעלייה ב' לברזיל בכדי לארגן העלאת יהודים משם, והוא שהה במדינה עד אפריל 1949.
לאחר הקמת המדינה, עם העלייה ההמונית נשלח ביולי 1952 למעברת תל-ירוחם ובה כיהן כמנהל המעברה במקום. תמיר פעל מול המוסדות המיישבים לפיתוח המעברה, במקום לחסלה, ולמען מיצובה כיישוב ספר מועדף. מאבקו נחל הצלחה חלקית בלבד, משום שהמעברה לא חוסלה, אך לא פותחה להוציא הקמת ספרייה ובית חרושת לקרח. לאחר שנה, עזב תמיר את תפקידו.
ב-1966 חבר לידידו ברוך קונפינו וסייע להעלאת יהודים ממאיורקה. מדובר היה בקבוצה של ארבע משפחות אנוסים ששבו ליהדותם ורצו לעלות לישראל.
הלך לעולמו בקיבוץ תל יוסף בגיל 78 ונקבר בקיבוצו. תמיר היה נשוי לדבורה לבית וילנסקי (1900–1975), ילידת וילנה ואב לאליהו (1931–1988).
מכתביו

פרקי שליחות, ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, המרכז לתרבות ולחינוך, תל אביב, 1967.
הקיבוץ בחיי יום־יום, 1966. (תורגם למספר שפות ובכללן: אנגלית, גרמנית, יפנית, ספרדית, ערבית, פולנית וצרפתית).
הערות שוליים

1 2  שלמה תמיר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה.
1 2  דוד תדהר (עורך), "שלמה תמיר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 3402.
↑  שלמה תמיר, באתר קיבוץ תל יוסף.
↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939–1949, הוצאת עם עובד, תל אביב–יפו, 2004, ISBN 9651317116, עמוד 52.
↑  יוסף קונפורטי, מפעל העלייה של דר' קונפינו 1939-40, 2011, באתר "כולנו בולגרים".
↑  עולים מבראזיל, דבר, 12 באפריל 1949.
↑  דוד מוצפי האלר, התיישבות בנגב הישראלי: מתווכים בירוחם בין שוליים למרכז, באתר academia.edu, עמודים 34–36.
↑  שלמה תמיר, הפרסום על עולי מאיורקה, דבר, 13 ביוני 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310059705171  ISNI: 0000 0000 6835 6661  LCCN: nr88003528  RERO: 02-A005648654  VIAF: 247921899   WorldCat (עם VIAF): 247921899
ארז בדש

ארז בדש (נולד ב-27 בספטמבר 1967) הוא ראש המועצה מקומית עומר החל ממרץ 2024, לשעבר ראש מועצה מקומית תעשייתית נאות חובב.
ארז הוא איש ניהול ישראלי ואל"ם במילואים. כיהן כגזבר עיריית אופקים ומועצה מקומית נאות חובב (2004-1999), שימש מנכ"ל חברת כיוונים, החברה העירונית של עיריית באר שבע (2004–2008), מנכ"ל הפועל באר שבע בכדורגל (2010-2009) מנכ"ל תאגיד המים האזורי "מי שבע" (2011–2014), מנכ"ל וגזבר מועצה אזורית תמר (2011–2017), מנכ"ל מיתר שירותים מוניציפליים (2017–2020) ומנכ"ל מושבי הנגב (2020–2021).
ביוגרפיה

בדש נולד וגדל במושב גילת. ביסודי למד בבית הספר האזורי נחלים ובתיכון במגמת חובלים בבית הספר לקציני ים בעכו.
ב-1985 התגייס לחיל ההנדסה הקרבית ושימש בתפקידי פיקוד, בהם מפקד פלוגה בבית הספר למ"כים. והחל מפרוץ האינתיפאדה הראשונה ועד לשחרורו מצבא הקבע בשנת 1990 פיקד על פלוגת החרמ"ש אשחר בחטיבה 401, אחת משתי יחידות ניסיוניות שהוקמו לצורך פעילות בשטח הבנוי. במילואים שימש כמ"פ בגדוד הנדסה, כמ"פ פלחה"ן (פלוגת הנדסה חטיבתית) בחיל השריון. הקים את גדוד האב"כ של נפת נגב בפיקוד העורף וכיהן כמג"ד הראשון שלו. גויס במהלך מלחמת המפרץ השנייה ושימש כמפקד הגדוד שנפרש בדימונה בעקבות איום הטילים מעיראק.
בהמשך קודם בדש למפקד נפת נגב בפיקוד העורף בדרגת אלוף-משנה, תפקיד שבמסגרתו פיקד על פעולות ההגנה האזרחית באזור במהלך שלושת סבבי העימות המרכזיים מול רצועת עזה במסגרת המבצעים עופרת יצוקה בשנת 2008, עמוד ענן בשנת 2012 וצוק איתן בשנת 2014.
לאחר שחרורו מצבא הקבע, למד בדש לתואר ראשון בכלכלה ולתואר מוסמך במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במקביל, שימש בשנים 1997–1999 כחוקר ביחידה הארצית לחקירות הונאה בדרגת פקד במשטרת ישראל. עם סיום לימודיו בשנת 1999 מונה לגזבר עיריית אופקים, ומאוחר יותר, לגזבר המועצה התעשייתית נאות חובב.
בשנת 2004 מונה בדש על ידי רוביק דנילוביץ' למנכ"ל חברת "כיוונים".
בשנת 2007 מונה על ידי משרד הפנים כחבר המועצה הממונה של עיריית לוד, ושימש כיו"ר ועדת הנחות, חבר ועדת הכספים, חבר בדירקטוריון החברה הכלכלית של לוד וחבר הוועדה מקומית לתכנון ובניה. במקביל שימש כחשב מלווה של שלוש רשויות מקומיות שנקלעו לקשיים.
בשנים 2009–2010 כיהן בדש כמנכ"ל מועדון הכדורגל הפועל באר שבע ובשנת 2011 מונה למנכ"ל תאגיד המים והביוב האזורי "מי שבע" שנתון היה בהפסדים מיום הקמתו וצבר גירעון מצטבר גדול. בדש הוביל תהליך הבראה אינטנסיבי שכלל קיצוץ של 50% במספר העובדים, הקטנת אובדני המים וגידול בשיעורי הגביה והסתיים בעליה על פסי רווחיות ומחיקת גירעון מצטבר של כ-40 מיליוני ש"ח בשלוש שנים.[דרוש מקור]
בשנים 2014–2017 מונה בדש כמנכ"ל ומנהל הכספים של המועצה האזורית תמר.
בשנים 2018–2020 מונה בדש למנכ"ל חברת "מיתר - שירותים מוניציפליים" מתקדמים מקבוצת "וואן טכנולוגיות" במסגרת האסטרטגיה של הקבוצה לביסוס ולהרחבת הפעילות במגזר המוניציפלי, ובשנת 2020 מונה למנכ"ל "מושבי הנגב", תפקיד בו כיהן כשנה עד למינויו כמנהל מטה השטח של מפלגת ימינה בבחירות לכנסת ה-24.
בחודש יולי 2022 מונה לראש מועצה מקומית תעשייתית נאות חובב.
בבחירות לרשויות המקומיות בפברואר 2024 נבחר לראש מועצת עומר. דודו הוא ראש המועצה המקומית שקדם לו, פיני בדש.
בדש מתגורר ביישוב עומר.
הערות שוליים

↑  איזי עין דור, ברקת הדהימה: ארז בדש יחליף את שכטר כמנכ"ל, באתר ynet, 13 באוקטובר 2009
↑  ראש מועצה חדש לנאות חובב, 14 ביוני 2022, באתר "רשויות - הפורטל הישראלי לרשויות המקומיות
↑  פלד ארבלי, ‏"אני יודע מה בדיוק נדרש כדי להפוך את עומר לישוב בטוח יותר ומוסדר יותר", באתר מעריב אונליין, 12 במרץ 2024
עתלית

ערך זה עוסק במושבה עתלית. אם התכוונתם לעתלית הקדומה, ראו .
| --- | --- |

צילום אוויר של עתלית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: חוף הכרמל
גובה ממוצע: ‎11 מטר
תאריך ייסוד: 1903
סוג יישוב: יישוב 10,000‏–19,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף אוקטובר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 11,475 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) עתלית(למפת הכרמל רגילה) עתלית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עתלית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עתלית32°41′28″N 34°56′34″E﻿ / ﻿32.6910068637286°N 34.9426560370331°E﻿ / 32.6910068637286; 34.9426560370331  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף הכרמל (in English: Hof HaCarmel Regional Council) באדום - עתלית בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

גן זיכרון בעתלית לזכר הנופלים מבני היישוב
עתלית בציור של ון דה ולדה, 1857
עַתְלִית (בעבר נכתב גם עטלית) היא יישוב במעמד מוניציפלי של ועד מקומי במועצה אזורית חוף הכרמל במחוז חיפה בישראל. בעבר, משנת 1950 ועד איחוד הרשויות של שנת 2003, הייתה עתלית מועצה מקומית ששטח השיפוט שלה היה 14,000 דונם.
מקור השם

שמה של המושבה היה "עתלית", אך איכרי המושבה רצו שם עברי. מסופר כי במסע המושבות הרבנים דנו עם האיכרים בנוגע להפרשת תרומות ומעשרות. ההתלהבות שנוצרה גרמה למתיישבים לבקש מהרבנים לתת שם עברי למושבה. בעקבות כך הרבנים הציעו את השם "תרומיה", הלקוח מספר יחזקאל (ספר יחזקאל, פרק מ"ח, פסוק י"ב): "והייתה להם תרומיה מתרומת הארץ". השם נתקבל, אך במהרה נשכח והמתיישבים חזרו להשתמש בשם "עתלית", שכן הוא נחשב לשם עברי קדום.
החוקרים כיום אינם יודעים בוודאות מהו מקור השם "עתלית". לפי סברה אחת נקרא שם המקום על־שם עתליה אשת יורם מלך יהודה שירשה את כיסאו לאחר מותו. ליד המושבה נמצאו שרידים של חציבה בסלע של האותיות "עת" בכתב עברי קדום. יצחק בן-צבי סבר כי האותיות הללו הן חלק מהשם "עתלית". ריצ'רד פוקוק, צליין בן המאה ה-18, סבר כי מקור השם קשור לאתלטיות, והעריך כי היוונים נתנו לו שם זה, בשל כוחו ועוצמתו.
היסטוריה

עתלית המודרנית נוסדה בשנת 1903 כמושבה לאחר שהברון רוטשילד רכש את אדמות האזור בשנת 1899.
היסטוריה > עתלית בתקופה הקדומה

במפרץ עתלית שרידים ליישוב פיניקי קדום, מתקופת הברונזה התיכונה ועד לתקופה ההלניסטית.
בתקופה הצלבנית הייתה עתלית עיר חשובה ומשגשגת. במפרץ בולטות כיום חורבות המבצר הצלבני שאטו פלרן (Château Pèlerin) של האבירים הטמפלרים שהוקם ב-1217. המלך לואי התשיעי מצרפת שהה בו וביצר את חומותיו. עתלית הצלבנית ננטשה באוגוסט 1291, לאחר נפילת הממלכה הצלבנית בידי הצבא הממלוכי. המבצר היה המעוז האחרון של הצלבנים בארץ ישראל.