stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא כולל שירות
שחקנים ודמויות

| שם | השתתפות לפי עונה> עונה ראשונה (1990) | השתתפות לפי עונה> עונה שנייה (1991) | השתתפות לפי עונה> עונה שלישית (1993) |
| --- | --- | --- | --- |
בטי כהן: ראשי
שיר גוטליב: ראשי
| סער פין | ראשי | ראשי | אורח (פרקים 1-2) |
| יריב יפת | ראשי | ראשי | אורח (פרקים 7-8) |
| עדי עמרני | ראשי | ראשי |  |
| אלינור אהרון | ראשי | ראשי |  |
| טל זייברט | ראשי | ראשי |  |
| איריס קליין | ראשי | ראשי |  |
| אביבית צמח | ראשי | ראשי |  |
| שי פלד (חדד) | ראשי |  |  |
| יובל ניניו | ראשי |  |  |
| ניר גבע | ראשי |  |  |
| רינת הלון | ראשי |  |  |
| שרית כביר | ראשי |  |  |
| ליאת אחירון | ראשי |  |  |
| תומר גוטליב |  | ראשי | ראשי |
| טל מוסרי |  | ראשי | ראשי |
| דנה דבורין |  | ראשי | ראשי |
| נועה כהן |  | ראשי | ראשי |
| אסף פריינטא |  | ראשי |  |
| אוהד חיטמן |  |  | ראשי |
| יעל פוליאקוב |  |  | ראשי |
| עידו מוסרי |  |  | ראשי |
| נתנאלה אברהמי |  |  | ראשי |
| אלון יוספסון |  |  | ראשי |
| אילור הרפז |  |  | ראשי |
| צחי זמיר |  |  | ראשי |
| עופרית שירן |  |  | ראשי |
| אסף קמיל |  |  | ראשי |
תקציר העלילה > עונה ראשונה (1990)

הסדרה עוסקת בחייהם של עובדי בית הקפה ולקוחותיו. בטי עוברת התעללות מצד אחיה הגדול. יובל, בנו של בעל המקום מחליף אותו ומנהל את המקום ביד קשה. סער, חבר של יובל והמאהב של הבנות מתחיל לעבוד במסעדה. לבטי יש חבר ועדי שעובד איתה במטבח חווה שברון לב לאחר שהתאהב בה. טל המלצר מתאהב בלקוחה איריס, השונה ממנו באופייה. שיר, חברתה הטובה ביותר של בטי עוברת התעללות מצד אביה. רינת, סגנית המנהל חוששת שנכנסה להריון ואלינור חברתה הטובה ביותר מפיצה את השמועה. גבע שכרוך אחר אלינור מתגייס לגלי צה"ל. אביבית מצטרפת ללהקה של יריב. שי הברמן וחברו הטוב של יובל, מנסה להתגבר על האקסית שלו וגירושי הוריו תוך כדי שהוא משמש לאחרים כפסיכולוג. שרית מתאהבת ביובל והשניים מתחילים לצאת, וליאת מתאהבת בשי.
העונה שודרה החל מה-6 באוגוסט 1990 והסתיימה ב-1 באוקטובר 1990.
תקציר העלילה > עונה שנייה (1991)

בפתיחת העונה השנייה בית הקפה עובר שיפוצים, יובל מתגייס לצבא וצוות העובדים מתכנס כדי לבחור מנהל שיחליף אותו עד תום שירותו הצבאי, אך הצוות מופתע לגלות כי אבא של יובל, שהוא אחד מבעלי בית הקפה, מעסיק את אסף שלא עבד מעולם כמנהל המסעדה ומתקשה מאוד לתחזק את המקום תוך כדי התנכלות של חלק מהעובדים כלפיו. בעונה זו מצטרפות חמש דמויות חדשות: אסף, טל, דנה, תומר ונועה. בסוף העונה שודר פרק כפול, שבמרכזו יריב מתגלה כבעלים החדש של בית הקפה המתחרה שנקרא "קפה מוֹנה", ומתעתד לקנות גם את בית הקפה של הצעירים, ובמטרה למנוע את תוכניתו הצעירים יוזמים תצוגת אופנה.
העונה שודרה החל מה-7 באוקטובר 1991 והסתיימה ב-25 בנובמבר 1991.
תקציר העלילה > עונה שלישית (1993)

בעונה השלישית בטי מתמנה למנהלת בית הקפה, ונאלצת להתמודד עם צרות רבות: סער חברה הטוב מתגייס והיא נאלצת למצוא לו מחליף, ומקבלת לעבודה את עופרית, מלצרית חדשה אשר נחשפת ככתבת המקומון לא לפני שהיא מפרסמת שם כתבה שערורייתית על בית הקפה ויושביו. הטבחית החדשה יעל מגלה פסיכוזות ולקוחות שמתלוננים בפניה חוטפים ממנה את המזון על ראשם. לאחר שבטי מפטרת את יעל, שיר מאיימת גם לעזוב ומפקירה את בטי. תומר מגלה שאביו בוגד באמו עם הבוסית שלו ורוצה להתנקם בו. דנה בורחת מהבית. למלצרית החדשה נתנאלה יש חבר בשם צחי, ששומר עליה מכל משמר ועובר תהפוכות באמונותיו הדתיות, אך היא בוגדת בו עם טל שבדיוק נפרד משיר. בסוף העונה שודר פרק כפול, שעלילתו סובבת סביב פרידתן הכואבת של בטי משיר ודנה במסיבת הגיוס שלהן תוך כדי סגירת מעגלים בין כולם ושיחות נפש עמוקות.
העונה שודרה החל מה-3 בינואר 1993 והסתיימה ב-14 בפברואר 1993.
מצליבים

| מצליבים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
שם מדעי
 Brassicaceae ‏בורנט, 1835
מצליבים (שם מדעי: Brassicaceae) היא משפחה גדולה וחשובה של צמחים עשבוניים חד-שנתיים, רב-שנתיים או מיעוטם בני-שיח או שיחים. משפחה זו כוללת כ-352 סוגים וכ-4,165 מינים, מהם 71 סוגים ו-131 עד 159 מינים שגדלים בר בישראל וסביבתה. ארבעה עלי כותרת המסודרים בצורת צלב הקנו למשפחה את שמה המדעי הקודם (Cruciferae) ואת שמה העברי - מצליבים. השם המדעי העדכני נגזר מהסוג המהווה אבטיפוס למשפחה (type genus) - הכרוב (Brassica).
משפחה זו בעלת חשיבות כלכלית רבה, ועם מיניה נכללים הירקות: כרוב, כרובית, צנון, צנונית, קולורבי, לפת, גרגיר ועוד. כמו כן, חרדל וחזרת משמשים כצמחי תבלין, בעוד מנתור ואליסון כצמחי דבש ונוי. אחד המאפיינים החשובים של משפחה זו הוא שאף אחד ממיניה אינו רעיל לאדם או לצאן.
המצליבים גדלים בעיקר באזורים הממוזגים והקרים שבחצי כדור הארץ הצפוני הן בעולם הישן והן בעולם החדש. המגוון הגבוה ביותר של משפחה זו באזור האירנו-טוראני, באזור הים התיכון ובמערב צפון אמריקה. למרות זאת, קיימים גם מינים מדבריים המסוגלים לגדול בתנאי אקלים קשים יותר.
תיאור

צמחי המשפחה הם בעיקר עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בעלי עלים מסורגים. הפרחים דו-מיניים, נכונים וערוכים על פי רוב באשכולות. לפרחי המצליבים יש מבנה ייחודי ואחיד פחות או יותר הכולל ארבעה עלי גביע, ארבעה עלי כותרת המסודרים בצורת צלב, שישה אבקנים מהם ארבעה ארוכים ושניים קצרים יותר. השחלה עילית המורכבת משני עלי שחלה מאוחים ושליות דופניות. המחיצה המדומה העוברת משליה אחת לחברתה חוצה את השחלה לשתי מגורות. פרי המצליבים נקרא תרמיל או תרמילון בעל מחיצה ברורה, שהוא סוג של הלקט הנפתח לעת ההבשלה בשתי קשוות, ולעיתים אינו נפתח כלל, כמו בסוג צנון. התרמילון שכונה בעבר קציץ (siliqua)  הוא פרי קצר ורחב יחסית, כאשר אורכו אינו גדול מפי שניים מרוחבו. הזרעים כפופי עובר וחסרי אנדוספרם. למצליבים רבים יש ריח חריף המזכיר חרדל או כרוב, שמקורו בחומרים משניים הנקראים גלוקוזינולטים או שמן חרדל.
אנטומיה

במיני המשפחה ישנם חומרים כימיים גליקוזינולטים (אלקלואידים) הנמצאים בתאים מיוחדים (תאי מירוזין) אשר הופכים לשמני חרדל בבואם במגע עם האוויר. תאי מירוזין (myrosim) הם תאי הפרשה גדולים, המכילים את האנזים מירוזין. התאים הללו מיוחדים בצורתם ובמבנם משאר תאי הרקמה. האנזים מירוזין זה מצוי גם במשפחת הצלפיים והרכפתיים הטרופיאוליים והמורינגיים.
הפיוניות המצויות במשפחת המצלבים הם מטיפוס אנאיזוציטי (anisocytic) מורכבות מתאים שומרים שמוקפים על ידי שלושה תאים מצרניים השונים זה מזה בגודלם.
הפרי המצוי ברוב הסוגים של המצלבים הוא דמוי תרמיל הבנוי משני עלי שחלה מאוחים. התפר של שולי עלי השחלה מהווים צלע עבה מסביב לפרי, הקרויה מסגרת (replum). מהתפרים, הנושאים את השליות בצדם הפנימי, גדלים פנימה שני קרומים המתאחים ויוצרים מחיצה מדומה, המחלקת את חלל השחלה לשנים. כשהפרי מבשיל, נפרדות שתי הקשוות מהמסגרת הנשארת מסביב למחיצה, והזרעים נשארים קשורים אליו. במצליבים מעטים למשל, כרבה קיימות גם פירות יבשים בלתי נפתחים הבנויים משני עלה שחלה ומכילים זרע אחד או יותר.
מבנה הזרע במשפחת המצליבים מאופיין במעטה חיצוני מפותח יותר ומותאם יותר להגנה, בעוד שהמעטה הפנימי נשאר בלתי ממוין. הריר בתאי האפידרמיס של זרעי המצליבים והוא מכיל מיקרופיברילות של תאית והוא נוצר עם ההתרטבות וחזקו מונע את שטיפתו במים.
חומרי ארומה במצליבים

הארומה הייחודית של ירקות ותבלינים ממשפחת המצליבים, כגון חרדל, צנון, צנונית, כרוב וכרובית, נובעת מתרכובות ממשפחת הגלוקוזינולאטים. חומרים אלו הם גליקוזידים, שבהם סוכר מחובר לקבוצה פעילה באמצעות אטום גופרית, מה שמייצב אותם ומונע את התפרקותם. כתוצאה מכך, חומרי הארומה אינם משתחררים באופן ספונטני אלא נאגרים בתאים ייעודיים בצמח.
באותה רקמה מצויים גם תאים מיוחדים המכילים את האנזים מירוזינאז, אשר מסוגל לקטוע את הקשר בין הסוכר לקבוצה הפעילה בגלוקוזינולאטים. עם זאת, כל עוד האנזים והגלוקוזינולאטים מצויים בתאים נפרדים, הם אינם באים במגע זה עם זה, ולכן החומרים נותרים בלתי פעילים.
כאשר רקמת הצמח נפגעת – למשל בעת חיתוך, לעיסה על ידי חרקים או בעלי חיים, או ריסוק – האנזים והגלוקוזינולאטים משתחררים ממקומם, באים במגע, והאנזים פועל על הגלוקוזינולאטים, וכתוצאה מקיטוע מולקולות הסוכר, מתקבלות תרכובות בלתי יציבות, המתפרקות במהירות לנגזרות המכילות גופרית, אשר מקנות לצמחי המצליבים את הארומה האופיינית.
סוגים ומינים במשפחת המצליבים

הצמחים הבאים נכללים במשפחת המצליבים:
אביבית
אליסון
ארביס
אריסימון
איסטיס
בן-חרדל מצוי (Eruca sativa), שם נרדף רוקט
Biscutella elbensis - אנדימי למשולש חלאיב (בו')
גרגיר הנחלים
דו-פרק חופי
חזרת הגינה
חופניים
חרדל (הסוגים Sinapis ו-Brassica)
טוריים
ילקוט הרועים
כרוב הבר (Brassica oleracea), והזנים שבויתו ממנו: כרוב הגינה, כרובית, ברוקולי, כרוב הקלח (קולורבי), כרוב ניצנים וכרוב עלים.
כרוב סיני (המין Brassica rapa)
כרמלית נאה
לפת וכרוב סיני (המין Brassica rapa)
לפתית (המין Brassica napus)
מלקולמייה
מנתור
מוריקה מבריקה
מרסיה (כולל מרסיה זעירה)
משקפיים
צנון
שלח
שחליים
תודרה
תודרנית לבנה - הצמח הנחקר ביותר בגנטיקה
תריסנית
הערות שוליים

↑  Brassicaceae Burnett, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Brassicaceae Burnett, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-4-2022
↑  מצליבים, באתר צמח השדה
↑  מצליבים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3 4 5  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 197, 203, 531, 561, 599
1 2 3 4 5 6  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1989, עמ' 219
1 2 3 4 5  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 176
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 140
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10, רמת גן, משרד הבטחון - ההוצאה לאור,: החברה להגנת הטבע, 1982, עמ' 101
1 2 3 4  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 394-400
↑  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 394-400
צבא ההגנה לישראל במלחמת ששת הימים

מלחמת ששת הימים הייתה מלחמתו השלישית של צבא הגנה לישראל מאז הקמתו. במלחמה זו נלחם צה"ל בשלוש חזיתות: ירדן, סוריה ומצרים. מדינות ערב נוספות (עיראק, לבנון, ערב הסעודית, מרוקו, אלג'יריה, לוב, תוניסיה וסודאן) שלחו גם הן כוחות צבא כנגד ישראל. במלחמה זו כבש צה"ל שטחים רבים, ובהם רמת הגולן, יהודה ושומרון וסיני.
עם פרוץ המלחמה, היו לכוחות צה"ל היו כ-50,000 חיילים בסדיר ועוד למעלה מ-200,000 חיילי מילואים. בנוסף על כך, לצה"ל היו כ-197 מטוסים וכ-800 טנקים. מן הצד השני לצבאות ערב היו למעלה מ-545,000 חיילים, 957 מטוסי קרב וכ-2,500 טנקים.
במהלך המלחמה נהרגו כ-779 חיילי צה"ל, ונפצעו כ-2,593. כ-15 חיילים נפלו בשבי, והופלו כ-46 מטוסים.
לאחר המלחמה הוענק אות מלחמת ששת הימים למשתתפים במלחמה. בנוסף על האות הוענקו (החל מ-1973) כ-11 עיטורי גבורה, 39 עיטורי עוז ו-204 עיטורי מופת.
כוחות צה"ל בפרוץ המלחמה > הפיקוד הבכיר

| מפקד | תפקיד |
| --- | --- |
רא"ל יצחק רבין: ראש המטה הכללי
אלוף חיים בר-לב: סגן ראש המטה הכללי
אלוף עזר ויצמן: ראש אג"ם
אלוף אהרן יריב: ראש אמ"ן
אלוף מתי פלד: ראש אגף אפסנאות
אלוף דוד אלעזר: אלוף פיקוד הצפון
אלוף עוזי נרקיס: אלוף פיקוד המרכז
אלוף ישעיהו גביש: אלוף פיקוד הדרום
כוחות צה"ל בפרוץ המלחמה > כוחות צה"ל

| חיל | מפקד | ציוד וכוח |
| --- | --- | --- |
| חיל הים | אלוף שלמה אראל | 3 משחתות 3 צוללות 9 טרפדות 2 ספינות משמר 6 נחתות טנקים 7 נחתות מכוניות שתי ספינות דיג מגויסות 70 לוחמי שייטת 13 50 לוחמי יחידה 707 |
| חיל האוויר | אלוף מרדכי הוד | 180 מטוסי קרב מתוצרת צרפת, מדגמי ווטור, אוראגן, מיסטר, סופר מיסטר ומיראז' 3. |
| חיל הרגלים | אל"ם אהרן דוידי |  |
| עוצבת געש | אלוף אלעד פלד | חטיבות חי"ר 3 ו-9, חטיבת שריון 37, חטיבה ממוכנת 45 וגדוד שריון פיקודי |
| אוגדה 38 | אלוף אריאל שרון | חטיבה 99, חטיבה 14, חטיבה 80, כוחות מחטיבה 8 |
| אוגדה 84 | אלוף ישראל טל | 300 טנקים, חטיבת הצנחנים, חטיבת השריון 7, חטיבת השריון 60, עוצבת התותחנים עמוד האש, גדוד הנדה המח"ץ |
| אוגדה 31 | אלוף אברהם יפה | חטיבת החי"ר 11, חטיבה 520, חטיבה 200, אגד ארטילרי 214, אגד תחזוקה 812 ו-2 פלוגות חיל הנדסה. |
| חיל השריון | אלוף ישראל טל | 800 טנקים |
| חיל ההנדסה הקרבית | אל"ם אלחנן קליין | 12,000 מוקשי נ"ט |
| חיל התותחנים | אל"ם ישראל בן אמיתי | תותח מתנייע 155 מ"מ תותח מתנייע פריסט 105 מ"מ אמריקאי תותח 25 ליטראות נגרר מרגמה כבדה 160 מ"מ סולתם, נגררת מרגמה כבדה מתנייעת 120 מ"מ מרגמה 120 מ"מ נגררת |
| חיל המשטרה הצבאית | אל"ם ישראל כרמי | עשר מחלקות שולבו בתוך המחלקות הלוחמות |
| חיל החימוש | תא"ל חיים דומי | יחידות אחזקה שצורפו לכוחות הלוחמים |
| חיל הלוגיסטיקה | אל"ם משה גת | תשעה מרכזים מקצועיים שריכזו את הלוגיסטיקה תחת אגף האפסנאות |
| חיל הקשר (כיום חיל הקשר והתקשוב) | אל"ם משה גדרון |  |
| חיל נשים | אל"ם סטלה לוי |  |
| חיל הרפואה | אל"ם אליהו גילון |  |
מהלך המלחמה > חזית הדרום > 5 ביוני

המלחמה החלה במבצע מוקד בבוקר 5 ביוני 1967 כשחיל האוויר הישראלי תוקף במקביל 11 שדות תעופה מצריים ומשמיד 197 ממטוסיהם. בשעות שלאחר המבצע אוגדה 84 החלה בתנועה לתוך רצועת עזה. לקראת הצהריים חטיבה 7 וחטיבה 35 הכריעו את הקרב באזור רפיח. באותו יום נכבש כל אזור ח'אן יונס והושמדה חטיבה 16 המצרית.
בשעה 23:00 החל קרב אום-כתף שבמזרח סיני.
מהלך המלחמה > חזית הדרום > 6 ביוני

בשעה 07:00 החלה תנועת הצנחנים מרפיח לכיוון עזה.
בשעה 06:00 הסתיים קרב אום-כתף בניצחון ישראלי עם כ-43 הרוגים ישראלים אל מול 2,000 הרוגים מצרים. כשעתיים לאחר מכן הסתיים הכיבוש של שדה התעופה באל-עריש. בשעה 13:00 כיבוש העיר עזה הושלם.
מהלך המלחמה > חזית הדרום > 7 ביוני

בשעה 08:00 הושלם כיבוש ההר ג'בל ליבני שבצפון סיני על ידי אוגדה 31. בשעה 11:00 נכבשה העיירה קוסיימה שבסמוך להר. בשעה 12:15 נכבש שארם א-שייח'. בנוסף על כך, נכבשו גם מצרי טיראן.
מהלך המלחמה > חזית הדרום > 8 ביוני

בשעה 08:30 הושלם כיבוש שדה התעופה ביר גפגפה. בשעה 14:00 אירעה תקרית ליברטי שבה הופגזה אוניית ביון אמריקאית וכ-34 מלחים נהרגו. לקראת הערב נכבשה העיר קנטרה שבסמוך לתעלת סואץ.
מהלך המלחמה > חזית הדרום > 9 ביוני

בשעה 07:00 נכבשת העיירה ראס סודר הממוקמת בדרום מערב סיני, על חוף מפרץ סואץ. כחצי שעה לאחר מכן נכבש גשר פירדאן שעל גדות התעלה. בשעה 14:30 חטיבות 7 ו-35 חוברות על גדת תעלת סואץ. בכך למעשה תם כיבוש סיני בידי ישראל. באותו היום נחתמה הפסקת אש בין המדינות.
מהלך המלחמה > החזית הירדנית > 5 ביוני

עם פרוץ המלחמה ב-5 ביוני החלו הפגזות ירדניות על מובלעת הר הצופים שבמזרח ירושלים ובהתקפות אוויריות של חיל האוויר הירדני. בהמשך אותו הבוקר החלו הפגזות לאורך הגבול גם לכיוון גוש דן. בשעה 15.30 נכבש ארמון הנציב בידי חטיבה 16 של צה"ל. כשעתיים מאוחר יותר חטיבת הראל פותחת באש על המוצבים הירדניים בפרוזדור ירושלים.
ביום השני למלחמה החטיבה התמקמה באזור נבי סמואל ומשם התקדמה מזרחה לכיוון תל אל פול. לאחר כיבוש תל אל פול, הכוחות המשיכו וכבשו את האזור הסמוך שכלל את גבעת המבתר והגבעה הצרפתית. בשעות הערב נכבשו המוצבים הירדניים באזור ג'נין.
מהלך המלחמה > החזית הירדנית > 6 ביוני

בשעה 01:00 כוחות צה"ל החלו להפגיז את גבעת התחמושת. כשעה שלאחר מכן החלה תנועת הצנחנים לגבעה. הקרב הסתיים בשעה 06:15.
בשעה 03:30 חטיבה 4 סיימה את כיבוש לטרון. מיד לאחר מכן החלה המתקפה על ג'נין. כמספר שעות שלאחר מכן חיל האוויר הירדני הפציץ את נתניה.
בשעות הבוקר צה"ל כבש את צפון השומרון, והתרחש קרב השריון היחידי בין ירדן לישראל בעמק דותן.
בשעה 08:00 נכבש מוזיאון רוקפלר שבירושלים על ידי גדוד 28 של חטיבה 55 והמקום הפך לחדר הפיקוד של מח"ט הצנחנים, מוטה גור. בשעות 15:45-18:00 נכבשה השכונה אבו תור שמדרום לעיר העתיקה על ידי גדוד 163 מחטיבת ירושלים. בקרב באבו תור נהרגו כ-15 חיילי צה"ל. בשעות הערב כוחות מחטיבה 55 ומסיירת חטיבה 80 בסיוע טנקים מחטיבה 10 ניסו לכבוש את מתחם אוגוסטה ויקטוריה ללא הצלחה.
בשעה 19:30 נכבשה רמאללה.
מהלך המלחמה > החזית הירדנית > 7 ביוני

בשעה 08:30 החלה ההפגזה על אוגוסטה ויקטוריה על ידי חיל האוויר הישראלי. כשעה לאחר מכן החלה הפריצה הישראלית לעיר העתיקה דרך שער האריות. בשעה 10:00 נכבשו הכותל המערבי והר הבית. בשעה 11:00 המושל הירדני של ירושלים המזרחית נכנע לצה"ל. באותה השעה בדיוק הושלם כיבוש העיר טולכרם. בשעה 14:30 נכבשה בית לחם ובערב נכבשו הערים שכם ויריחו.
בשעות אחר הצהריים הושלם כיבוש צפון השומרון. בקרבות באזור זה נהרגו כ-30 חיילי צה"ל וכ-150 חיילי צבא ירדן.
מהלך המלחמה > החזית הירדנית > 8 ביוני

בשעות הבוקר הושלם כיבוש חברון. באותו היום הושלם כיבוש יהודה ושומרון ונחתמה הפסקת אש בין ישראל לירדן.
מהלך המלחמה > החזית הצפונית > 5–8 ביוני

הפגזות סוריים על יישובי אצבע הגליל וקיבוצי עמק הירדן. ההפגזות מביאות את התושבים ללחוץ על ראש הממשלה לוי אשכול להגיב צבאית כנגד סוריה. האירוע המשמעותי בימים אלו היה הניסיון הסורי לכבוש את קיבוץ דן, אך נבלמו על ידי צה"ל.
מהלך המלחמה > החזית הצפונית > 9 ביוני

בשעה 07:00 שר הביטחון משה דיין מורה לפיקוד הצפון לפעול כנגד סוריה. בשעה 11:30 חטיבה 8 פותחת בהבקעה בצפון רמת הגולן. בשעות הצהריים מתרחש קרב תל עזזיאת הצפון הרמה ומסתיים בניצחון חטיבת גולני. בשעה 18:20 מסתיים בסמוך לשם קרב תל פאחר, גם בניצחון חטיבת גולני.
מהלך המלחמה > החזית הצפונית > 10 ביוני

קוניטרה נכבשה על ידי ישראל בשעה 08:30. בשעה 11:30 החל מבצע מוסק לכיבוש דרום הגולן. בשעה 18:00 נכבש הכפר מסעדה. בשעה 18:00 הושגה הפסקת אש ותמה המלחמה.
ראו גם

ישראל במלחמת ששת הימים
הרקע למלחמת ששת הימים
הזירה הימית במלחמת ששת הימים
החזית הסורית במלחמת ששת הימים
מרד הגנרלים (1967)
זהא חדיד

| --- | --- |

צילום מ-2013 בבאקו
 לידה:  31 באוקטובר 1950 בגדאד, ממלכת עיראק 
 פטירה:  31 במרץ 2016 (בגיל 65) מיאמי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברוקווד 
 מקום לימודים:  בית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלות בלונדון (1977)  האוניברסיטה האמריקנית בביירות  ברקהמסטד קולג'ייט 
 תחום יצירה:  אדריכלות, עיצוב תכשיטים, ציור 
 זרם באמנות:  דה-קונסטרוקטיביזם 
 יצירות ידועות:  Capital Hill Residence, Riverside Museum, CMA CGM Tower, Phaeno Science Center, MAXXI, CityLife, one-north, בניין מטה נמל אנטוורפן, מרכז ספורט המים, אצטדיון ברגיזל, Bridge Pavilion, Guangzhou Opera House, מרכז היידר אלייב, Lilium Tower, Contemporary Arts Center, BMW Central Building, Dubai Opera House, Vitra Fire Station 
 פרסים והוקרה:  פרס סטירלינג (2010)  פרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית (2003)  פרס ג'יין דרו (2012)  רשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס (2008)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (2005)  אורח כבוד של מקסיקו סיטי (2012)  RIBA Charles Jencks Award (2006)  מדליית הזהב המלכותית (2016)  פרס סטירלינג (2011)  פרס פריצקר (2004)  פרימיום אימפריאל (2009)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2012)  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות  מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 www.zaha-hadid.com
 
מרכז לאמנויות עכשוויות באוהיו. המיזם הראשון של חדיד בארצות הברית.
תחנת מכבי אש בוויטרה, גרמניה
מרכז BMW בלייפציג, גרמניה
ספסל בדאלאס בעיצובה
זהא חדיד (בערבית: زها حديد; 31 באוקטובר 1950 – 31 במרץ 2016) הייתה אדריכלית בריטית ממוצא עיראקי. בתחילת דרכה הייתה מזוהה עם סגנון הדה-קונסטרוקטיביזם באדריכלות, אך בהמשך דרכה דבקה בזרם האדריכלות הדיגיטלית.
ביוגרפיה

חדיד נולדה בבגדאד, למשפחה מהמעמד הגבוה בת שלושה ילדים. אביה, מוחמד אל-חג'ג ח'וסין חדיד, היה תעשיין עשיר ממוסול. הוא הקים את מפלגת אל-אהאלי השמאלית-ליברלית בשנת 1932, והיה מייסד שותף של המפלגה הלאומית הדמוקרטית בעיראק.  בשנת 1958, לאחר הפלת בית המלוכה העיראקי, כיהן כשר האוצר בממשלתו של עבד אל-כרים קאסם. אמה, ווג'יהא אל-סבונג'י, הייתה אמנית ממוסול. בשנות ה-60 למדה חדיד בפנימיות באנגליה ובשוויץ.
חדיד סיימה לימודיה לתואר במתמטיקה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות לפני שעברה, בשנת 1972, ללונדון כדי ללמוד בבית הספר לאדריכלות של אגודת האדריכלות (AA School of Architecture). עם סיום לימודיה החלה לעבוד עם רם קולהאס, אדריכל הולנדי שהיה מרצה שלה, במשרד האדריכלים "המשרד לאדריכלות עירונית" באמסטרדם. בשנת 1980 הקימה בלונדון משרד עצמאי.
לאחר מכן החלה בקריירה אקדמית בהוראת אדריכלות, תחילה באיגוד האדריכלות, לאחר מכן, בבית הספר לתארים מתקדמים בהרווארד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת אילינוי בשיקגו ובאוניברסיטת קולומביה. היא זכתה למוניטין המוקדם שלה בזכות העיצוב והפרויקטים המוקדמים הצבעוניים והייחודיים שלה, אשר פורסמו רבות בכתבי עת אדריכליים, אך רובם לא נבנו. בין הפרויקטים השאפתניים אך הלא בנויים שלה, תוכנית למגדל בהונג קונג (1983), ותוכנית לבית אופרה בקרדיף, ויילס, (1994). חוויית קרדיף הייתה מייאשת במיוחד עבורה; העיצוב שלה נבחר לטוב ביותר על ידי חבר השופטים בתחרות, אך ממשלת ויילס סירבה לשלם עבורו, והפרויקט נמסר לאדריכל אחר ופחות שאפתני. המוניטין שלה בתקופה זו נשען בעיקר על משנתה האקדמית ועל הציורים המדומים והצבעוניים שהיא עשתה על הבניינים המוצעים שלה. המוניטין הבינלאומי שלה שופר מאוד בשנת 1988 כאשר נבחרה להציג את רישומיה וציוריה כאחד משבעה אדריכלים שנבחרו להשתתף בתערוכה "דקונסטרוקטיביזם באדריכלות", שאצרו פיליפ ג'ונסון ומארק וויגלי במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. הסיקור עיתונאי על עבודתה החל לא רק להוציא את שמה לעולם האדריכלות, אלא אפשר לאנשים לשייך לה סגנון אדריכלי מסוים.
בשנת 1994 הושלם הבניין הראשון שתכננה, תחנת כיבוי אש במפעל הרהיטים "ויטרה" בוייל אם ריין, שבגרמניה. בשנות ה-90 תכננה מספר פרויקטים קטנים בעיקר אירופה ולאחר מכן, החל מתחילת שנות ה-2000, נבחרה לתכנן פרויקטים גדולים בכל רחבי העולם. המשרד שלה "זהא חדיד אדריכלים" גדל במהירות תוך שנים ספורות והעסיק כ-350 עובדים. בין העובדים של המשרד בתחילת דרכו היה האדריכל הישראלי רם אהרונוב. חדיד החלה לעסוק גם בעיצוב מוצר, עיצוב פנים ופיסול.
בשנת 2012, נבחרה לתכנן את הבניין החדש של הבנק המרכזי בעיראק. זהו הבניין הראשון שחדיד תתכנה במולדתה. אחר כך נבחרה לתכנן גם בניין חדש לפרלמנט של עיראק.
בשנת 2015, הגיעה לפשרה במשפט דיבה נגד המגזין "ניו יורק רוויו אוף בוקס" והמבקר מרטין פילר. על פי הסכם הפשרה, משכה חדיד את תביעתה, והמגזין ופילר התנצלו ושילמו לה פיצוי כספי. במאמר שפרסם במגזין כתב פילר כי באתר האצטדיון שחדיד תכננה בקטאר, לקראת משחקי המונדיאל ב–2022, מצאו את מותם 1,000 מהגרי עבודה. בכתב־התביעה שהגישה נטען שהעבודות באתר האצטדיון עדיין לא החלו ושום פועל לא נפגע. פילר הודה ששגה והתנצל מיד אחרי פרסום המאמר ואמר שפועלים אכן נהרגו, אבל באתרי בנייה אחרים בקטאר. חדיד הודיעה כי תתרום את סכום הפיצוי, שגובהו נותר חסוי, לארגון להגנה על זכויות פועלי בניין.
בשנת 2016, בעקבות התקף לב, נפטרה חדיד בעת שהותה במיאמי, והיא בת 65. שותפה, פטריק שומאכר, ממשיך לנהל ולהוביל את משרד "זהא חדיד אדריכלים". מספר פרויקטים שתכננה הושלמו לאחר מותה.
פרסים והוקרה

חדיד זכתה בפרסים אדריכליים רבים, חלקם על מבנים שלא נבנו מעולם כמו "פיק קלאב" (1983) בהונג קונג ובית האופרה של מפרץ קרדיף בוויילס (1994). בשנת 2004 הייתה חדיד לאשה הראשונה שזכתה בפרס פריצקר לאדריכלות. זכתה ב-"פרס סטירלינג" של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים פעמיים ברציפות, על תכנון מוזיאון מקסי ברומא ב-2010 ועל תכנון בית ספר בלונדון ב-2011, בשנת 2012 והוענק לה תואר אבירות של מסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לאדריכלות.
בספטמבר 2017, ערכה עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, בשיתוף עם עיריית חולון ומוזיאון העיצוב חולון, כנס שהוקדש למורשתה תחת הכותרת "מעוף ותעוזה - מורשת זהא חדיד באדריכלות ובעיצוב". בכנס השתתפה האדריכלית שרה קלומפס, שותפה במשרדה של חדיד, וממשיכת דרכה.
עבודות

מרבית עבודותיה המוקדמות הן קונספטואליות בלבד ולא יצאו אל הפועל. החל משנות ה-2000, תכננה עשרות מבנים בכל רחבי העולם, בין השאר:
תחנת כיבוי אש במפעל "ויטרה" (1994) - וייל אם ריין, גרמניה
מוזיאון רוזנטל לאומנות מודרנית (1998) - סינסינטי, ארצות הברית
מקפצת סקי (2002) - אינסברוק, אוסטריה
המבנה המרכזי של BMW‏ (2005) - לייפציג, גרמניה
מרכז פואנו למדע (2005) - וולפסבורג, גרמניה
מלון פואטרה אמריקה (2006) - מדריד, ספרד
ביתן נייד עבור חברת שאנל שהוצג ברחבי העולם (2006 - 2008)
מגדל החדשנות (2009) - הונג קונג
מוזיאון לאומנות עכשווית MAXXI (2010) - צפון רומא
בית האופרה (2011) - גואנגג'ואו, סין
מרכז ספורט המים שנבנה לקראת המשחקים האולימפיים (2012) - לונדון, הממלכה המאוחדת
מרכז תרבות על שם היידר אלייב (2013) - באקו, אזרבייג'ן
בניין מטה נמל אנטוורפן (אנ') (2016) - נמל אנטוורפן, בלגיה
בית מגורים "קפיטל היל רזידנס" (2018) - מוסקבה, רוסיה בהזמנת ולדיסלב דורונין
נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג דאשינג (2019) - בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
אצטדיון אל-וכרה שנבנה לקראת מונדיאל 2022, שנערך בקטר
גשר מעל נהר טמוסי (בבנייה) - ניו טאיפיי, טאיוואן
בניין מטה הבנק המרכזי של עיראק (2024) - בגדאד
סגנון

הסגנון האדריכלי של חדיד אינו מסווג בקלות, והיא לא תיארה את עצמה כחסידה של סגנון כזה או אחר. עם זאת, לפני שבנתה בניין מרכזי יחיד, היא סווגה על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות כדמות מרכזית בדקונסטרוקטיביזם האדריכלי. עבודתה תוארה גם כדוגמה לנאו-עתידנות ולפרמטריזם.
בתקופה בה הטכנולוגיה השתלבה בתכנון האדריכלי, חדיד קיבלה את השימוש בטכנולוגיה אך עדיין המשיכה בתכנון ועיצוב ידני, לצייר את הבניינים שלה ולעשות דגמים של העיצובים. הסיבה לכך היא שהיא לא רצתה להגביל את עצמה ואת עיצוביה רק למה שהמחשב יכול לעשות. סגנון העבודה העיצובי שלה, כלל צייר של הקונספט האדריכלי, שבה לידי ביטוי בצורות גאומטריות מפשטות. מרישומים אלו פיתחה את הפרטים של העיצוב האדריכלי של הפרויקט שעליו היא עבדה.
כאשר הוענק לה פרס פריצקר בשנת 2004, יו"ר חבר השופטים, לורד רוטשילד, אמר: "במקביל לעבודתה התאורטית והאקדמית, כאדריכלית פעילה, חדיד לא נרתע ממחויבותה למודרניזם. תמיד חידשה, התרחקה מהטיפולוגיה הקיימת, מההיי-טק, והעבירה את הגאומטריה של בניינים למימד חדש". מוזיאון העיצוב של לונדון תיאר את עבודתה, בשנת 2016, כבעלת: "צורות נוזליות אקספרסיביות, גורפות של נקודות פרספקטיבה מרובות וגאומטריה מקוטעת, המעוררות את הכאוס והשטף של החיים המודרניים".
חדיד עצמה, שלעיתים קרובות השתמשה בז'רגון אדריכלי כבד, יכלה גם לתאר את מהות סגנונה בפשטות רבה: "הרעיון הוא שלא יהיו זוויות של 90 מעלות. בהתחלה היה האלכסון. האלכסון בא מהרעיון של הפיצוץ שמגבש מחדש את החלל. זו הייתה תגלית חשובה".
לקריאה נוספת

איסבל סנצ'ס וגארה, זהא חדיד (קטנות-גדולות), תל אביב, הוצאת צלטנר, 2019. מתרגמת: אבירמה גולן