stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בורקס
סוגים

בורקה יכול להיות עשוי מסוגי בצק שונים, למשל בצק עלים, בצק פילו דק מאוד עם שמן, בצק פריך, בצק בויוס המכיל גם שמן וגם מרגרינה, בצק שטרודל, ויש כאלו המכינים אותו מבצק פילאס, הנחשב כאיכותי יותר, (למרות השם הדומה לא מדובר בבצק פילו שברבים נקרא אף הוא פילאס, אלא בבצק עלים מרודד דק מאוד שבמקור הכיל הרבה חמאה). בורקס טורקי עשוי בצק דק, רך מאוד ושמן במיוחד. הוא נאפה במגשים גדולים ונחתך למנות בשני קופיצים, לפי הזמנת הלקוח.
בורקה ניתן למלא במגוון מילויים: בגבינה בולגרית, גבינת קשקבל, מוצרלה, ריקוטה, תרד, מחית תפוחי אדמה, חציל, פטריות, בצל מטוגן, גבינה רכה המעורבבת עם ביצה, וניתן גם לערב מילויים. ניתן למצוא בישראל בורקס הממולא בבשר, אבל זו כנראה המצאה ישראלית שבאה להחליף את הפסטל, או שמקורה הוא בצ'יבורקי – הגרסה הטטרית/רוסית/קווקזית לבורקס (עיגול בצק מקופל לחצי, ממולא בשר כבש ובצל או עשבי תיבול ומטוגן). ברוח החדשנות נוספו גם מילויים כמו נבטים, דלעת, גבינת שמנת, מילוי בטעם פיצה, טונה, טופו ואפילו מילויים מתוקים. ישנה גם גרסה טורקית המכונה 'סו בורק' (Su Böreği, בעברית מקובל לכנותה 'בורקס מים'), העשויה משכבות של בצק ומזכירה מעט לזניה.
בורקה יכול להיות במגוון של צורות, החל במשולש, עיגול, ריבוע או מלבן, סהרון ועוד. בישראל מקובל, מטעמי כשרות, לתת צורה חיצונית מיוחדת לסוגי בורקס לפי סוג המלית. בורקס בצורת משולש ממולא בגבינה ובשאר מוצרי חלב, צורה מרובעת או אחרת תעיד על מילוי פרווה. לרוב, מילוי תפוח אדמה ייאפה בצורת מרובע.
בורקה קטן נקרא בוריקיטה (ברבים בוריקיטס) (צורת הקטנה בספרדית), ופרט לגודל אין הבדל בינו לבין מקבילו הגדול. בישראל מקובל שבורקיטס עשויים בצק פריך, לעומת הבורקס לסוגיו הרבים, העשוי בדרך כלל בצק עלים.
בורקס יוגשו לרוב יחד עם חמינדוס (ביצים קשות חומות), יוגורט או איירן (סוג של יוגורט טורקי אוורירי) ומחמצים, ולעיתים מתווספים עגבניות מרוסקות, טחינה, סחוג (או כל דבר חריף אחר) וזיתים (יוגש עם כל התוספות האמורות או חלקן בתמהילים שונים).
בישראל מכנים בשם "סרטי בורקס" סרטים עממיים.
נזקי בריאות

הבורקס נחשבים בעלי תכולה גבוהה מאוד של שומן טרנס. השומן נמצא גם בבצק עצמו ולא רק במילוי, כי במאפיות מסחריות נהוג לעיתים לשלב בהכנת הבצק שומן מוקשה ממקור צמחי זול יחסית (מרגרינה). אכילת שומני טראנס בכמות גבוהה מגבירה את הסיכוי למחלת לב כלילית. במאפיות יוקרתיות ובהכנה ביתית משלבים לרוב חמאה שהיא בעל ערך תזונתי גבוה יותר משומן צמחי מוקשה החשש לצריכת המאכל פוחת.
ראו גם

בוריק
בויוס
בולמאס
ספנקופיטה
סמבוסק
סמוסה
חצ'פורי
קנישעס
לקריאה נוספת

Matilda Koén-Sarano Diksionario Ladino-Ebraico e Ebraico-Ladino,S. Zack Jerusalem 2010
הערות שוליים

↑  הגברת הראשונה אמין ארדואן אישרה את המתכון: בורקס מים טורקי א-מ-י-ת-י, באתר וואלה, 13 ביוני 2022
↑  ישנו איסור הלכתי לאפות מוצרי בצק חלביים, מחשש שייאכלו בטעות יחד עם בשר, אולם אם יש למאפה צורה אופיינית מיוחדת המעידה על כך שהוא בשרי או חלבי, הדבר מותר (שולחן ערוך, יורה דעה, סימן צ"ז, סעיף א', על-פי תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ו, עמוד א')
↑  יעל דרור-סרוסי, שומן טרנס במזון: 10 המאכלים המזיקים ביותר, באתר ynet, 6 בינואר 2010
סו בורק (בורקס מים) במסעדה טורקית בתל אביב
מתתיהו שציגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1895 
 פטירה:  1960 (בגיל 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–1960 
 
הרב מתתיהו זאב חיים שְׁצִ'יגֶל (נכתב גם שְׁטְשִׁיגֶל; כונה "ר' מַתֶּ'ס"; ו' בטבת תרנ"ו, דצמבר 1895 – י"א באדר תש"ך, מרץ 1960) היה מייסד ומנהל ישיבת בית יוסף בבני ברק. גלגול מאוחר של הישיבה הזאת נקרא על שמו, ישיבת בית מתתיהו.
תולדותיו

נולד בעיירה אוסטרוב שבפלך לומז'ה בפולין (אז בשליטת האימפריה הרוסית) לצבי מיכאל שצ'יגל. בגיל 11 היגרו הוריו מפולין. הוא נותר לבדו ונכנס ללמוד בישיבת נובהרדוק והיה מתלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק". נישא למרים, בת הרב משה אליעזר הכהן באייער ממוטלה, ממקורבי החפץ חיים
מאז בחרותו נרתם להקמת ישיבת נובהרדוק. הוא נמנה עם מייסדי ומנהלי ישיבות "בית יוסף" בחארקוב, בזוויהל ובמזריץ'. כבר בשנות ה-20, עוד בטרם עלה ארצה, העלה את הרעיון להקמת ישיבה במושבה בני ברק שהוקמה באותה תקופה. הוא שוחח על כך עם הרב שמעון קאליש, האדמו"ר מסקרנביץ, שהיה רבו של מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן. האדמו"ר שלח מפולין מכתב לגרשטנקורן ובו הזכיר את הרב שצ'יגל ואת תוכניתו להקמת ישיבה בבני ברק וביקש את סיועו. אולם יישום התוכנית לא יצא אז אל הפועל ונדחה עד לעלייתו לארץ ישראל.
בקיץ תרצ"א (1931) עלה הרב שצ'יגל  לארץ ישראל, יחד עם עמיתו הרב דוד בליאכר. אשתו ושלושת ילדיו של הרב שצ'יגל נותרו בפולין, והם עלו ארצה רק כעבור שלוש שנים וחצי, בחשוון תרצ"ה. שני הרבנים הקימו את הישיבה בבני ברק סמוך לבואם ארצה. בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול שבמרכז המושבה. כעבור זמן קצר שב הרב בליאכר לפולין והרב שצ'יגל המשיך לבדו בניהול הישיבה. את תפקיד ראש הישיבה מילא הרב שצ'יגל, אך ייעד אותו לרב יעקב ישראל קניבסקי, אותו הכיר מישיבת נובהרדוק.
מגוריו של החזון איש בבני ברק

כשעלה החזון איש לארץ ישראל, בט"ז תמוז תרצ"ג (1933), היה בדעתו להתגורר בפתח תקווה, בינתיים שהה באכסניה בתל אביב, רב מַתֶּס היה מן היחידים שהכירו את החזון איש, הוא מיהר לאכסנייתו והציע לו להשתכן בבני ברק, שהייתה אז מושבה צעירה בת פחות מעשור. החזון איש נענה להצעה והחל מחודש אב תרצ"ג התיישב בבני ברק, לאחר בואו הציע לו למסור שיעורים בישיבה שהקים, עד לבואו של גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי לשמש כראש ישיבה (גרסה שונה על כך נמצאת בספרו הגדול של בנימין בראון על החזון איש). אכן בחודשי החורף של שנת תרצ"ד הוא מסר שיעורים בישיבה, באותה שנה הונחה אבן הפינה לישיבה בגבעת רוקח, בסמיכות לביתו של החזון איש.
הרב שצ'יגל ארגן אשרות עלייה לרב יעקב ישראל קנייבסקי ולעוד מאה בחורי ישיבה. בתחילת חודש ניסן תרצ"ד עלה הרב קנייבסקי והתיישב בסמוך לישיבה. הרב שצ'יגל פינה לו את משרת ראש הישיבה, והוא עצמו שימש כמנהל רוחני ומסר שיחות מוסר לתלמידים.
נפטר בשנת תש"כ, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת. כמה שנים לאחר פטירתו הופסקה פעילות הישיבה. בשנת תשמ"א (1981) הוקמה במבנה הישיבה ישיבת בית מתתיהו, הנושאת את שמו.
משפחתו ראתה בהבאת החזון איש לבני ברק עניין גדול וחרטה זאת על מצבתו.
הערות שוליים

↑  מתתיהו שציגל, באתר BillionGraves
פס צבירה

פסי צבירה מנחושת לזרם 1500 אמפר
פס צבירה הוא רכיב חשמלי שנועד לקבע מתח בנקודה מסוימת - בדרך כלל בתחילתם של קווי הולכה. פסי צבירה יכולים להיות חיצוניים (כגון קווי מתח עליון), פנימיים (כגון במבנה בו קיימים צרכנים רבים) או מקומיים (כגון פסים בלוח חשמל).
פסי צבירה מחוברים למקור מתח כלשהו, אחד או יותר, ואליהם מתחברים קווי ההולכה השונים. המבנה של פסי צבירה מאפשר לנתק פיזית קווים מחוברים אליהם מבלי לפגוע בפעולתם התקינה. בפסים אליהם מחובר יותר ממקור מתח אחד, ניתן גם לנתק את מקורות המתח מבלי לפגוע בתפקוד המערכת.
מבנה של פסי צבירה

פסי הצבירה מיוצרים בעיקר מנחושת אלקטרוליטית, בעלת תכונות חשמליות. קיימים פסי צבירה מצופים בבדיל כדי שיתאימו לכבלים מאלומיניום (המתכת השנייה למוליכות חשמלית אחרי הנחושת). קיימים גם פסי צבירה עשויים אלומיניום.
גודלם של פסי צבירה והמרחק בו הם מותקנים זה מזה נובעים ממספר פרמטרים:
עצמת הזרם הצפויה בפעולה רגילה מכתיבה את שטח החתך של הפסים.
המתח בין פסי הצבירה מכתיב את המרווח בין הפסים.
עצמת הזרם המקסימלית במקרה של קצר חשמלי משפיעה על שני הפרמטרים הנ"ל וכן על צורת החיזוק של הפסים. בעת קצר חשמלי נוצר סביב פסי הצבירה שדה אלקטרומגנטי חזק מאוד שעשוי לעוות את צורת הפסים ויחד איתם לגרום נזק פיזי לכל מה שמחובר אליהם.
בשל הזרמים הגבוהים העוברים בפסי צבירה והמרחק ההכרחי ביניהם מהווים פסי צבירה מקור לשדה מגנטי הנובע מלוחות חשמל.
סטפנוס מביזנטיון

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־6 קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית 
 פטירה:  המאה ה־6 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  On Byzantium, Ethnica of Stephanus 
 
סטפנוס מביזנטיון (בלטינית: Stephanus Byzantinus, ביוונית: Στέφανος Βυζάντιος), בן המאה ה־6 לספירה, היה מחברו של מילון גאוגרפי חשוב בשם "אתניקה" (Ἐθνικά). מן המילון עצמו שרדו פרגמנטים בודדים בלבד, אך קיים תקציר (אפיטומה) שלו שנכתב על ידי מחבר בשם הרמולאוס (Hermolaus), שאינו ידוע ממקור אחר.
חייו

איננו יודעים כמעט דבר על סטפנוס לבד מכך שהיה פילולוג (grammaticus) וחי בקונסטנטינופוליס אחרי תקופת שלטונם של ארקדיוס והונוריוס ולפני זאת של יוסטיניאנוס השני (בין 383 ל־685 לספירה). הרמולאוס מקדיש את האפיטומה שלו ליוסטיניאנוס; קיימת מחלוקת בשאלה אם הכוונה ליוסטיניאנוס הראשון או השני, אך ככל הנראה פעל סטפנוס בביזנטיון בראשית המאה ה־6 לספירה, בתקופת מלכות יוסטיניאנוס הראשון.
ה"אתניקה"

גם בצורתה המקוצרת יש ל"אתניקה" חשיבות עצומה כמקור לידיעות בתחומי הגאוגרפיה, המיתולוגיה והדת של יוון העתיקה. כמעט כל ערך באפיטומה מביא כאסמכתא את שמו של סופר קדמון. מן הפרגמנטים ששרדו אנו למדים כי החיבור המקורי הכיל ציטוטים רבים מכתבי סופרים קדמונים בצד פרטים רבים נוספים – טופוגרפיים, היסטוריים, מיתולוגיים ואחרים. סטפנוס מצטט את ארטמידורוס, פוליביוס, אייליוס הרודיאנוס (אנ'), הרודוטוס, תוקידידס, קסנופון, סטראבון ואחרים.
הפרגמנטים העיקריים ששרדו מן החיבור המקורי השתמרו בשתי מסות שכתב הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס; פרק 23 במסה "על ניהול האימפריה" (De Administrando Imperio) מכיל את הערך "שתי האיבריות" (Ίβηρίαι δύο); פרק ii.10 במסה De thematibus כולל את הערך על סיציליה, ובו פסקה מחיבורו של המשורר אלקסיס (אנ') בן המאה ה־4 לפנה"ס על "שבעת האיים הגדולים ביותר". פרגמנט גדול נוסף, מן הערך Δύμη ועד סוף האות Δ מצוי באוסף כתבי היד "Le fonds Coislin" שקיבץ פייר סגי (Pierre Séguier).
המהדורה הסטנדרטית השלמה האחרונה הוצאה לאור על ידי אוגוסטוס מיינקה ב־1849, ומקובל להשתמש במספרי העמודים שלה לציון מראי מקומות של החיבור. המהדורה המודרנית הראשונה פורסמה על ידי בית הדפוס האלדיני ב־1502. מהדורה עדכנית וחדשה בגרמנית נכתבת על ידי מרגרטה בילרבק.
מהדורות

מהדורות ישנות:
Aldus Manutius (pr.), Στέφανος. Περὶ πόλεων (Peri poleōn) = Stephanus. De urbibus, Venice, 1502.
Guilielmus Xylander, Στέφανος. Περὶ πόλεων = Stephanus. De urbibus, Basel, 1568.
Thomas de Pinedo, Στέφανος. Περὶ πόλεων = Stephanus. De urbibus, Amsterdam, 1678. (עותק דומה ב־Google Books).
Claudius Salmasius (Claude Saumaise) and Abraham van Berkel 1688, Στεφάνου Βυζαντίου Ἐθνικὰ κατ' ἐπιτομήν = Stephani Byzantini Gentilia per epitomen, antehac Περὶ πόλεων De urbibus inscripta (Leiden)
Thomas de Pinedo, Stephanus de urbibus, Amsterdam, 1725
Karl Wilhelm Dindorf, Stephanus Byzantinus. Opera, 4 vols., Leipzig, 1825 (incorporating notes by L. Holsteinius, A. Berkelius, and T. de Pinedo).
Augustus Meineke, Stephani Byzantii ethnicorum quae supersunt, Berlin, 1849. (עותקים דומים בארכיון אינטרנט וב־Google Books).
המהדורה העדכנית ביותר כיום, ביוונית ובתרגום לגרמנית, היא:
Margarethe Billerbeck (ed.), Stephani Byzantii Ethnica: Recensuit Germanice vertit indicibus instruxit Margarethe Billerbeck , Walter de Gruyter:
Volumen I: Alpha - Gamma (2006, doi:10.1515/9783110202816)
Volumen II: Delta - Iota (2011, doi:10.1515/9783110215441)
Volumen III: Kappa - Omikron (2014, doi:10.1515/9783110219647)
Volumen IV: Pi - Ypsilon (2016, doi:10.1515/9783110219685)
Volumen V: Phi - Omega, Indices (2017, doi:10.1515/9783110219661)
לקריאה נוספת

Smith, W., Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, vol. 3, s.v. "Stephanus" (2) of Byzantium.
Diller, Aubrey 1938, "The tradition of Stephanus Byzantius", Transactions of the American Philological Association 69: 333–48.
E.H. Bunbury, 1883, History of Ancient Geography (London), vol. i. 102, 135, 169; ii. 669–71.
Holstenius, L., 1684 (posth.), Lucae Holstenii Notae et castigationes postumae in Stephani Byzantii Ethnika, quae vulgo Peri poleōn inscribuntur (Leiden).
Niese, B., 1873, De Stephani Byzantii auctoribus (Kiel)
Geffcken, J., 1886, De Stephano Byzantio (Göttingen)
Whitehead, D. (ed.), 1994, From political architecture to Stephanus Byzantius : sources for the ancient Greek polis (Stuttgart).
הערות שוליים

↑  ההטעמה ביוונית נמצאת בהברה הראשונה.
↑  Margarethe Billerbeck (ed.), Stephani Byzantii Ethnica: Recensuit Germanice vertit indicibus instruxit Margarethe Billerbeck, Walter de Gruyter, 2006–2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424772505171  PLWABN: 9810553872505606  BIBSYS: 95004794  BNE: XX1644944  BnF: cb15556605k (data)  GND: 100961223  ICCU: SBLV112214  ISNI: 0000 0001 1585 4883  LCCN: n93031595  NLG: 29883  NTA: 073572403  RERO: 02-A000155683  SELIBR: 282381  SUDOC: 079577911  VcBA: 495/9683  VIAF: 1679057   WorldCat (עם VIAF): 1679057 
האימפריה הביזנטית בימי סטפנוס מביזנטיון
מסיבת סוף העולם

מסיבת סוף העולם הוא אלבום האולפן השישי של להקת ההיפ הופ הישראלית שבק ס'. האלבום יצא בשנת 2024, 12 שנים אחרי צאת אלבומם הקודם "פרה פרה".
הפקה

את האלבומים הקודמים של הלהקה הפיקו יוסי פיין או פילוני. את האלבום הזה בחרה הלהקה להפיק יחד עם שני מפיקים שלא עבדו איתם בעבר - צוקוש (עילי רביב) ומיכאל כהן, ויחד איתם הם שכרו וילה למשך שבועיים, שם הקליטו את האלבום.
ב-17 בנובמבר, כחודש לפני הוצאת האלבום הוציאה הלהקה סינגל ראשון מתוך האלבום "אמן".
לאחר שהחל מהאלבום "כנען 2000" שינתה הלהקה את כיוון התוכן של הטקסטים במוזיקה שלהם מטקסטים שעוסקים בבחורות, האדרה עצמית ועוד נושאים שנתפסים כפשוטים, שטחיים, וללא אמירה משמעותית או מסר - לכיוון של טקסטים שעוסקים בעיקר במחאה חברתית, ביקורת נוקבת על החברה, תרבות הצריכה ועוד נושאים כמו אלו, כשעדיין יש שירים שמדברים על הנאות מכל מיני סוגים ותחומים שנתפסים כפשוטים יותר, אבל הנושאים הללו נדחקו יותר הצידה בשירי הלהקה. כך היה הקו המוביל גם באלבומים "בום קרנבל" שיצא בשנת 2008 ו"פרה פרה" שיצא בשנת 2012 וכן גם בסינגל "כולם עושים את זה" שיצא בשנת 2022. באלבום הזה החליטה הלהקה לחזור לקו התוכן אשר הוביל אותה בתחילת דרכה, ואף שיר בו לא עסק בביקורת חברתית כלשהי. מבחינת הסאונד המוזיקלי של האלבום, הוא מכיל פחות אלמנטים של ראפ-רוק או ראפ-מטאל שכוללים גיטרות עם דיסטורשן, שבין היתר מאפיינים את הסאונד של הלהקה, ומכיל הרבה יותר סאונד של הפקות היפ-הופ רגילות ועדכניות, מה שפחות מאפיין את הלהקה בדרך כלל.
רשימת שירים

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | WTF  | 2:55 |
| 2. | פה גדול  | 3:10 |
| 3. | מה הבעיה  | 3:07 |
| 4. | יאללה ביי (עם איזי)   | 3:29 |
| 5. | אוי לא  | 2:43 |
| 6. | אמן  | 2:44 |
| 7. | אם אפול  | 3:44 |
| 8. | עד הסוף  | 2:38 |
| משך כולל: | משך כולל: | 24:31 |
הערות שוליים

↑  עומר טסל, "עדיין קופצים על הבמות וקופצים מהבמות על הקהל": הצצה לאלבום החדש של שב"ק ס' | צפו, באתר ynet, 17 בדצמבר 2024
↑  מאיה כהן, אחרי 13 שנים: שב"ק ס' מוציאים אלבום חדש, באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2024
כתובת קווינטוס מרקיוס התלת-לשונית

|  פרטי הממצא |
| --- | --- |
 חומרים:  אבן גיר 
 רוחב:  18.7 ס״מ 
 גובה:  18.5 ס״מ 
 עומק:  6 ס״מ 
 משקל:  3.16 ס״מ 
 תוכן הממצא
 שפה:  לטינית, יוונית, פונית 
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  100 לפנה״ס? 
 פרטי הממצא כיום
 אוסף:  המחלקה לעתיקות המזרח הקרוב של הלובר 
 מזהה קטלוגי:  AO 3240 
 
כתובת קווינטוס מרקיוס היא כתובת תלת־לשונית לטינית־יוונית־פונית על חפץ אבן שנמצא בסוף המאה ה־19 בקרבת אותינה (אנ') (מדרום־מערב לקרתגו), ומתאורך לאמצע המאה ה־1 לפנה"ס.
הכתובת נכתבה על משקוף אבן, או בסבירות גבוהה יותר מזבח אבן, המעוטר בבליטות (אנ') בחלקו העליון והתחתון. הכתובת פורסמה כ־CIL VIII 24030. הכתובת נמצאת כעת בלובר.
הכתובת

תוכן הכתובת הוא:
Q. MARCI[...

PROTOMACVS[...

FACTA. L(?). M. COS. M[...

ΚΟΥΙΝΚΤΟΣΜΑΡΚΙΟ[...

ΜΑΧΟΣΗΡΑΚΛΕΙΔΟ[...

...]תיתנקינטאמערקיפרט

...]רפאשתשפטמעבדמלקרתואדנב
משמעות הכתובת לפי שורות היא:
| --- | --- |
התוכן בשפת המקור: תרגות לעברית
Q. MARCI[us...]: ק(ווינטוס) מרקי[וס...]
PROTOMACVS [medicus...]: פרוטומקוס [הרופא...]
FACTA. L(?). M. COS. M[...]: עשה ... [...]
ΚΟΥΙΝΚΤΟΣ ΜΑΡΚΙΟ[ς πρωτο...]: קווינטוס מרקיו[ס פרוטו־]
ΜΑΧΟΣ ΗΡΑΚΛΕΙΔΟ[υ ἰατρός...]: ־מכוס הרקלייד[ס הרופא...]
[המזבח? ז]ת יתן קינטא מערקי פרט־: [את המזבח? ה]זה נתן קווינטוס מרקיוס פרוטו־
[־מקא ה]רפא שת שפטם עבדמלקרת ואדנב<על>: [־מקוס ה]רופא (ב)שנת השופטים עבדמלקרת ואדונבעל.
אורך הפער בשורה הראשונה בלטינית מרמז שבחלק שלא שרד נכתב שם האב. השורה השלישית מעלה קשיים: הקיצורים המופיעים בה ("L(?). M. COS. M[...]") עשויים לציין תאריך, אך לא יכולים להתפרש כשמות השופטים עבדמלקרת ואדונבעל (ששנת כהונתם היא תאריך הכתובת, בחלק הפוני; ייתכן שהם היו דואומווירי (אנ') ביישוב שכן).
הכתובת היוונית מציינת את שם המקדיש, אחריו שם נוסף – הרקליידס, ובחלק שלא שרד משוחזרת המלה ἰατρός, "רופא". אולם, השם הרקליידס מקביל לשם הפיניקי עבדמלקרת; עובדה זאת הופכת שחזור כגון "ἄρχοντος" – שיקיים הקבלה בין החלק היווני לחלק הפוני – אפשרית, אף שהדבר לא מסביר את הופעת שמו של שופט אחד בלבד והיעדרו של השני (אדונבעל), ולכן סביר יותר שהרקליידס היה אבי מציב הכתובת (והדבר תואם את מבנה הכתובות היווניות המסורתי).
תחילת השורה הפונית הראשונה איננה משוחזרת בוודאות; זין ותו בגרסה זאת של הכתב הפוני/נאו־פוני דומות ביותר, דבר המאפשר לשחזר "[המזבח ז]ת" (המזבח הזאת, בנקבה) או "[המזבח א]ז" (המזבח הזה, בזכר). שתי האותיות האחרונות של השם "אדנבעל" ככל הנראה חסרות.
היעדר האות H בתעתוק הלטיני לשם פרוטומקכוס/פרוטומקוס מסייע לתארך את הכתובת: נישופיות עיצורים החלה להיות מובחנת בלטינית בערך בימי יוליוס קיסר וקיקרו, ולכן, הגם שהמעבר מחוסר הבחנה להבחנה היה הדרגתי, סביר לתארך את הכתובת לאמצע המאה ה־1 לפנה"ס. הכתב הפיניקי בכתובת הוא בתווך בין השלב הפוני לשלב הנאו־פוני, בין חורבן קרתחדשת לתחילת התקופה הנוצרית. התעתיק הפיניקי של השמות הזרים ללא סיומת -s (קווינטוס כ"קֻיְנְטֶא" ומרקיוס כ"מַערְקִי"); ה־K הלטינית וה־Κ היוונית מתועתקות בקוף פונית, וה־T הלטינית וה־Τ היוונית מתועתקות בטית פונית.
כתובות דו־לשוניות ואף תלת־לשוניות של רופאים אינן נדירות באפריקה ובאזורים אחרים העולם העתיק.
ראו גם

כתובת אשמן מארח התלת־לשונית
רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

Attilio Masstino, Raimondo Zucca, "La naissance de la culture épigraphique latine en Africa", in: Fantar, M. H. (ed.), Débuts de l'écriture au Maghreb, Casablanca, 2004, pp. 201–202
Philippe Berger, René Louis Victor Cagnat, L'inscription trilingue d'Henchir Alaouin, Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres 43, 1899, עמ' 49–54 doi: 10.3406/crai.1899.71329
הערות שוליים

1 2  ברגר וקניאט, עמ' 48–49, 52
1 2 3  Archaeological Discussions, American Journal of Archaeology 3, 1899, עמ' 296 doi: 10.2307/496763
↑  Lilia Mezhoud, "Discussion autour d'un fragment de texte", Academia.edu, ‏2018 (בצרפתית)
↑  autel (AO 3240), באתר מוזיאון הלובר
1 2  ברגר וקניאט, עמ' 49–53
1 2 3  ברגר וקניאט, עמ' 51
↑  ברגר וקניאט, עמ' 51–52
↑  ברגר וקניאט, עמ' 49
↑  ברגר וקניאט, עמ' 50
1 2  ברגר וקניאט, עמ' 52
1 2  ברגר וקניאט, עמ' 53
↑  ראו למשל CIL I 1256; VIII 15, 16, 21105
סנודון

| --- | --- |

חלק מהר סנודון, צילום מ-2004
 מידע כללי
 גובה:  1,085 מטר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מיקום:  גוויניד', ויילס
 רכס הרים:  רכס סנודון
 העפלה ראשונה:  1639, תומאס ג'ונסון
 מסלול ההעפלה הקל:  רכבת
 קואורדינטות:  53°04′06″N 4°04′34″W﻿ / ﻿53.06846469962342°N 4.07621294270939°W﻿ / 53.06846469962342; -4.07621294270939
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים הר סנודון(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים הר סנודון(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיהר סנודון(למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיהר סנודון
 
הר סנודון (באנגלית: Snowdon שמשמעו באנגלית עתיקה "גבעת שלג", בוולשית: Yr Wyddfa, אֶיר וִיד'וָה, שמשמעו "רגם") הוא ההר הגבוה ביותר בוויילס וההר הגבוה ביותר בבריטניה דרומית להרי סקוטלנד. הר סנודון נחשב לאחד משבעת פלאי ויילס.
תיאור

ההר הוא חלק מרכס הרי סנודון, רכס הממוקם בצפון מערב ויילס, אורכו כ-10 קילומטר והוא הרכס הגבוה מבין רכסי ההרים בתוך שמורת סנודוניה, כאשר פסגת סנודון היא הגבוהה ביותר. אזור סנודון ורכס ההרים נחשב לבעל כמות המשקעים הגדולה ביותר באי הבריטי עם כ-4,500 מ"מ שנתי.
ניתן לעלות לפסגת סנודון באמצעות רכבת הר סנודון (Snowdon Mountain Railway) שנפתחה לציבור בשנת 1896 ומגיעה לתחנת הפסגה הנמצאת מטרים ספורים מהפסגה עצמה, לצד התחנה על הפסגה ממוקם מבנה המשמש חנות לתיירים ומטיילים. מלבד העלייה ברכבת, ישנם מספר מסלולי העפלה מוכרים השונים זה מזה בדרגת הקושי שלהם, כאשר הדופן הצפון מזרחית היא התלולה ביותר.
תיאור > פסגות הרכס

סנודון (אור ויד'וה): 1,085 מטר.
גָרנֶד יִגֶין: 1,065 מטר.
קרִיב גוֹק: 923 מטר.
אוּ לֶוִויד': 898 מטר.
לִ'יוִויד' בָאק: 818 מטר.
אוּר אָרַן: 747 מטר.
מוֹל אִילִיוֹ: 726 מטר.
מוֹל קֵנגהוּרִיוֹן: 674 מטר.
וֵוֹיל גְרוֹן: 629 מטר.
הערות שוליים

↑  ישנם מקורות המעידים על העפלה כבר במאה ה-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551784205171  LCCN: sh96005117  SUDOC: 053449673  VIAF: 245028545   WorldCat (עם VIAF): 245028545
כתובת הסף מצור

| --- | --- |

 פרטי הממצא
 חומרים:  שיש 
 רוחב:  30 ס״מ 
 גובה:  25 ס״מ 
 יצירת הממצא
 תאריך יצירה:  250 לפנה״ס? 
 פרטי האתר והחפירה
 מיקום אתר:  ‏צוֹר‎ 
 פרטי הממצא כיום
 אוסף:  המחלקה לעתיקות המזרח הקרוב של הלובר 
 מיקום נוכחי:  Room 312 
 מזהה קטלוגי:  AO 1441 
 
הכתובת ושאר חלקי הממצא מזוויות שונות
כתובת הסף מִצור או כתובת בור המים מצור היא כתובת פיניקית על לוח שיש לבן שהתגלתה במבצר העיר העתיקה בצור. הכתובת מקדישה בור מים במקדש. הממצא שמור כיום במוזיאון הלובר.
תיאור

על צד אחד של בור מים מקבילוני נמצאה כתובת פיניקית שבורה הכוללת תשע שורות לא שלמות; היא תוארכה, על יסוד פלאוגרפי, לאמצע המאה ה־3 לפנה"ס. הבור (פתח למים) היה כנראה חלק מנאוס (האולם המרכזי במקדש בסגנון יווני).
הכתובת

נחום סלושץ קרא את הכתובת כך:
[– – –]רת עלת שמאל קצרי [– –] נפעל הסף ז

[– – –] מא[– –] צר ועד כסף 1070 טבע צר משנ

[– אש] נדר עבדך אדנבעל השפט בן עזמלך בן

[– – – הש]פט בן בדמלקרת השפט בן דעמלך

[– – – – – השפ]ט בן עזמלך פעל אית חצי הסף ז

[– – – – – – – – – –]ת יתן את חצי הס[ף ז – – – – –]

[– – – – – – – – – – –]דל[– – –]ד שפט בן בדמלקרת

[– – – – – – –]צאת[– – – – – – –]בן

[– – – – – – – ע]בדבעל [השפט]
הוצעו הצעות קריאה אחרות, שונות באותיות אחדות, וכן היו ששערו כי השורות היו ארוכות הרבה יותר במקורן, ושרד רק חלק קטן מסופן.
הכתובת מספרת על הקדשה של "סף" (בור מים) על־ידי שני אנשים ממשפחה של שופטים, בצורה של כתובת אש נדר, כאשר כל אחד תרם חצי מהסף. בשורה 2 היו שהשלימו "א[בן] צר", ופירשו "טבע צר" כמטבע צור או אופן הטביעה, כלומר המטבעות שנטבעו בצור.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
הערות שוליים

1 2  "סף" הוא סוג של בור מים בשפות כנעניות (שמואל ב', י"ז, כ"ח; מלכים א', ז', נ'), ראו M. Clermont-Ganneau, Une inscription phénicienne de Tyr, Revue Archéologique 7, 1886, עמ' 3
↑  élément architectural (AO 1441), אתר מוזיאון הלובר
1 2 3  Françoise Briquel Chatonnet, Tyr et les inscriptions phéniciennes d’époque hellénistique, in Pierre-Louis Gatier, Julien Aliquot, Lévon Nordiguian, Sources de l'histoire de Tyr: textes de l'Antiquité et du Moyen Âge. Presses de l'IFPO; Presses de l'Université Saint-Joseph, 2011, p. 20. ISBN 9782351591840
↑  Françoise Briquel Chatonnet, Jimmy Daccache, Robert Hawley, Notes d’épigraphie et de philologie phéniciennes. 1, Semitica et Classica 7, 2014, עמ' 188 doi: 10.1484/J.SEC.5.103526
↑  M. Clermont-Ganneau, Une inscription phénicienne de Tyr, Revue Archéologique 7, 1886, עמ' 1–9
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 34–35
↑  כפי שנמצא גם במשנה, מסכת שקלים, פרק ב', משנה ד'
↑  לכך ראו תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף כ"ה, עמוד א'
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 35
הערות שוליים > ביאורים

↑  במקור בספרות פיניקיות: 1000+‏20+20+20+‏10; אין סימון יוניקוד לספרה הפיניקית ל־1000
קרנארבון

| --- | --- |

העיר קרנארבון מבין חומות טירת קרנארבון.
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  ויילס ויילס
 מחוז:  גוויניד'
 נפה:  ארבון
 תאריך ייסוד:  סביבות שנת 80
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  9,615 (2011)
 קואורדינטות:  53°08′29″N 4°16′31″W﻿ / ﻿53.14131333°N 4.2752333°W﻿ / 53.14131333; -4.2752333
 אזור זמן:  UTC
 http://www.caernarfononline.co.uk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קרנארבון(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קרנארבון(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיקרנארבון(למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיקרנארבון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קרנַארבוֹן (בוולשית: Caernarfon) היא עיירה מלכותית וקהילה, בירת מחוז גוויניד' בצפון-מערב ויילס.
שם העיירה מקורו בשם הוולשי הקדום למקום; "y gaer yn Arfon", 'המבצר מעבר לארץ המון' כאשר מון היה השם הוולשי העתיק לאנגלסי. השם מתייחס למבצר רומאי סגונטיום ששכן במקום ובאותו משקל האזור כולו נקרא ארפון ('הארץ מעבר למון') שעל שמו גם נפת ארבון. החל מהכיבוש האנגלי של האזור בשנת 1282, העיר קרנארבון שימשה מרכז שלטון חשוב כאשר היא הייתה בירת מחוז קרנארבונשייר ההיסטורי ומשנת 1974 היא משמשת בירת מחוז גוויניד'.