stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן חורין
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

חורין נולד בכפר הְרַאנִיצֶה (Hranice) שבמוראביה לקלמן ושיינדעל לבית דונאט. אביו היה סוחר זעיר שלא חסך עלויות על חינוך בנו: בנוסף לתלמוד, למד הצעיר גם דקדוק עברי מ"צהר התיבה" לשלמה זלמן הנאו. ב-1780 עברה המשפחה לדויטשקרויץ ("צעהלים") שבבורגנלנד, והנער עבר לישיבתו של הרב ירמיהו רוזנבוים במטרסדורף הסמוכה. באותה תקופה רכש גם את השפה הגרמנית. באביב 1782 נסע לפראג ללמוד תחת רב העיר הרב יחזקאל לנדא, "הנודע ביהודה", ממנו קיבל היתר הוראה כעבור שנה, בגיל שבע-עשרה. במהלך שהותו בבירה הבוהמית, התאכסן כנראה בביתה של משפחה שנטתה בסתר לשבתאות, טענה שקושרה על ידי ביוגרפים כמו לאופולד לעף לפועלו מאוחר יותר. כמו כן, סביר שפגש במקובל הפרנקפורטאי הרב נתן אדלר ובתלמידו הצעיר משה שרייבר כשאלה ביקרו בעיר אצל הנודע ביהודה. האחרון הפך כעבור שנים לאויבו הראשי.
חורין לא התכוון להתפרנס מתורה, ובסוף 1783 שב לביתו בדויטשקרויץ כדי לישא אשה. ב-26 בדצמבר התחתן עם רבקה, ולימים נולדו להם שלושה בנים וארבע בנות. הוא שלח ידו במסחר, אך לא הצליח בכך.
לבסוף ויתר על הסתייגויותיו, ובהמלצת רבו ירמיה ממטרסדורף התקבל ב-13 בספטמבר 1789 לרבנות בקהילה הקטנה של אראד, שכללה כ-150 נפש. ב-1793 שלח כתב-יד שלו בענייני גיטין לרב הראשי למוראביה, הרב מרדכי בנט. בתשובתו הרב בנט שיבח את חורין כ"אור ישראל, עמוד הימיני". כעבור שנה השניים הסתכסכו לראשונה, כשחורין תמך ברבי משה מינץ נגד מהר"ם בנט בסוגיית התרת תפילין שאינן עשויות מעור אחד, ושיגר איגרת תוכחה לרב מניקלשבורג, ולא קיבל תשובה. בפרשה זו הוא חלק גם על הרב יצחק גריסהאבר מפקש, שהצטרף לאוסרים.
כעבור שלוש שנים חורין נקלע לסערה גדולה בהרבה. ב-1782 הרב הירש סג"ל, מטמשבורג הסמוכה, שלח שני דגי שטירל לרב לנדא בפראג כדי שיכריע אם הם כשרים. מין מקומי זה, שקשקשיו היו קשים ביותר לקילוף, הוחזק כמותר על ידי הספרדים אך לא על ידי האשכנזים. לאחר שהרב לנדא הצליח להסיר את המעטה החיצוני מבלי לגרום נזק לבשר, הוא קבע כי השטירל כשר ללא ספק. בתשובתו לרב סג"ל כתב בדרך אגב, כי הוא רואה בקביעת הרמב"ן שיש חובה שהקשקשים יהיו ניתנים להסרה, חומרה שאין לה בסיס בתלמוד, אך בגלל מעמדו יש לקבלה. ההיתר התקבל בטמשבורג, וחורין אימץ אותו באראד מיד עם התמנותו ב-1793.
ביוגרפיה > "אמרי נועם"

ב-1797 הדפיס את ספרו הראשון, "אמרי נעם". משה פלאי מצא בהקדמה סימנים לנטיותיו המשכיליות ולשאיפתו לחדשנות: ”יחוייב כל איש ואיש מבין עם תלמוד אשר זכה לראות חוכמת תוה"ק בעין שכלו ולחדש בה דבר שלא יה' נוהג בצרות עין אבל יפיץ מעיינותיו.”
בין היתר, פרסם שם כי הן השטירל והן מין דומה בשם 'טיק' היו כשרים, בהסתמך על לנדא. גריסהאבר שיגר לחורין מכתב בבקשה שימשוך את ההצהרה, שכן לדעתו הדג אסור. חורין סירב והשיב לו לגבי מכתבו של הנודע ביהודה, תוך הזכרת דברי הרמב"ן. גריסהאבר סירב להאמין שלנדא כתב כך, והתרה בו שלא לפרסם את האיגרת. חורין לא שעה לדבריו. גריסהאבר פרסם כי יגייס "מאה רבנים" (לבסוף נרתמו כשלושים) לסתור את דברי חורין. גריסהאבר קרא לעזרתו את בנט, שהגיח זה עתה מהפולמוס סביב "בשמים ראש" עם דריכות יתרה כלפי כל איום אפשרי על סמכות הפוסקים. הלה כתב בהסכמתו כי השטירל הוחזק לטמא מאז ומתמיד, וכי אף לגדול הדור (מבלי לנקוב בשמו של הנודע ביהודה במפורש) אסור לשנות מנהגים. גריסהאבר הדפיס את טיעוניו בקובץ בשם "מקל נועם", בו הצביע על כך שלנדא לא ציין את שם המין וכתב "דג" ולא "דגים". לכן התעקש שחורין זייף את הסכמת הנודע ביהודה לגבי שני המינים; מניתוח הסימנים שמנה לנדא, קבע גם כי לא ייתכן שמדובר באותו סוג. בהמשך הודיע גריסהאבר שהוא עצמו קיבל מהנודע ביהודה איגרת בנדון, אך היא אבדה לו. האשמות אלה קוממו את דייני פראג, אלעזר פלקלס ושמואל לנדא, שמצאו את העותק המקורי של תשובת הנודע ביהודה בכתב ידו. הם תבעו מגריסהאבר שיחזור בו, וגיבו את חורין נגד בנט וגריסהאבר. כך עשה גם הרב מינץ. חורין פרסם קובץ נוסף להגנתו, "שרין קשקשים." לעף קבע בביוגרפיה שלו כי בעניין זה, ”חורין לא גילה ולו קמצוץ של נטייה רפורמטורית.” הפולמוס גווע לאטו בסוף 1800.
באביב 1802 נסע חורין למחוז שומוג', שם האמין כי יוכל להתמנות לרב מחוזי. באותה תקופה נחשב למשכיל ביותר מבין רבני הארץ. הוא נשא דרשות בפני הקהל באזור, שזכו לאהדה. אחד מעשירי נג'קניז'ה, משה לנקבכר, היה מתומכיו. לנקבכר נסע לדיאט המלכותי בפרשבורג באותה שנה. שם נתקל בעוינותם לחורין של פרנסי הקהילה המקומית, בראשות החת"ם סופר. הרב הצעיר נחשב כבר אז למרדן בעיניהם. לנקבכר חזר בו, והמינוי סוכל.
יחס הרבנים אליו

היחס לחורין מצד האורתודוקסים היה כאל כופר. החת"ם סופר כינה אותו בכתביו "אח"ר" (אהרן חארין ראבינער), "סטרא חורינא" ועוד כינויי גנאי. גם הפוזיטיבים-היסטוריים לא נטו לו אהדה: היינריך גרץ תיאר אותו בספרו כ"מי שהיה מסוגל לחזור על דברי איוולת בשלוש שפות (עברית, גרמנית ויידיש)" ושהתמסר "לתנועה הרפורמית החדשה מבלי להבין את יעדיה עד תומם." ב-1839 הניע החשש מהדוגמה שנתן חורין, כפוסק הלכה גמיש מאוד, את וולף לנדאו, מקורבו של זכריה פרנקל, לפרסם קובץ הנהגות למכהנים כרבנים, לפיו היה עליהם לרחוש כבוד רב למסורת קודמיהם. בהונגריה הייתה השפעתו זניחה: על אף קרבתו של לאופולד לעף מראשי הנאולוגים בהונגריה, אליו, הוא שימש סמל למינות בעיני האורתודוקסים ולא מופת לנאולוגים, שאימצו את נוסח וינה של מנהיימר. בעיני קודמי הרפורמים היה מקור סמכות רב-ערך, אך השקפתו הייתה רחוקה מזו של מייסדי התנועה. חורין נותר כל ימיו צמוד לשיח ההלכתי המסורתי, גם אם היה רדיקלי ביישומו, והאמין כי הש"ס והפוסקים מספקים מרווח רב דיו לחידושים שראה כנחוצים; מיכאל מאיר תיאר אותו כ”מתקן על בסיס ההלכה, לא התפתחות היסטורית.” סילבר ראה בו שריד מאוחר ל”אותו מבוי סתום בהיסטוריה של התנועה, הרפורמה המוצדקת הלכתית.” חורין מילא תפקיד ייחודי כמקשר בין הדור המוקדם של מבשריה ליהדות הרפורמית עצמה, ונשמר לו מקום חשוב בהיסטוריה שלה כאחד מאותם חלוצים.
ממשיכי דרכו

הרב יעקב שטיינהרדט, שנבחר ב-1845 למלא את מקומו של הרב חורין, המשיך בדרך שקודמו התווה, אולם, בהיותו תומך השפה ההונגרית, העביר את שפת הדרשות מגרמנית אליה.
הנצחתו

הצייר יאקאב גוטמן, הכין פרוטומה של הרב חורין, עשויה משיש לבן, והיא הוצבה סמוך לקברו. היצירה נגנבה, אולם לקראת סוף המאה ה-19 שוחזרה על ידי הפסל זיגמונד אראדי ובהמשך נרכשה על ידי המוזיאון הלאומי של בודפשט.
משפחתו

נכדו, פרנץ חורין האב, היה איש עסקים מצליח, בתחום הפחם, מייסד איגוד התעשיינים בהונגריה וחבר בית הנבחרים ההונגרי. בהגיעו לגיל 59 המיר דתו לנצרות קתולית.
גם בנו של הלה, פרנץ חורין הבן, שהתנצר בגיל שלושים, היה מראשי התעשיינים ההונגרים בימי שלטונו של מיקלוש הורטי.
ראו גם

בית הכנסת של ארד
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Leopold Löw, Aron Chorin. Eine biographische Skizze.
↑  המונוגרפיה של לעף יצאה בתרגום לאנגלית. ראו: -"Chief Rabbi Aron Chorin: writings and contemporary references".  Leopold Loew: Aron Chorin, a biographical sketch; translated from Romanian by Loredana Roman and Oana Bulzan; introductory study, critical apparatus and text review by לוסיאן-זאב הרשקוביץClaudia Ursutiu; bibliographical references by Lucian-Zeev Herscovici .  Arad: "Vasile Goldiș" University Press & Hereditas Association, 2016,  pp. 28-32.
1 2 3 4 5 6 7  משה פלאי, מילחמתו הרעיונית וההלכית של הרב אהרון חורין בעד ריפורמה דתית ביהדות, Hebrew Union College Annual Vol. 39, 1968.
↑  מעוז כהנא, מפראג לפרשבורג. כתיבה הלכתית בעולם משתנה: מהנודע ביהודה אל החת"ם סופר. עבודה לתואר דוקטור, 2006. עמ' 149-161.
↑  ראו גם דניאל סינקלר, מתודולוגיה משפטית ושימוש בטענות שקריות בפסיקת הלכה; פולמוס השטירל בדעת כשרות תש"ע, בד"ץ יורה דעה, עמ' 110-164.
1 2 3 4 5  משה סמט, החדש אסור מן התורה – פרקים בתולדות האורתודוקסיה, הוצאת מרכז דינור לחקר תולדות עם ישראל, 2005. עמ' 242-249.
↑  אביגדור לוונהיים, איגרת אהרן חורין לאספת הנכבדים היהודיים בפאריס, ציון נו, 1991.
↑  אהרן חורין, דבר בעתו מה טוב, עמ' 47 במחצית השנייה (75 בתוך המהדורה המקוונת).
↑  משה כרמלי-וינברגר 2003 עמוד 115
↑  מאיר, עמ' 159.
↑  https://www.google.com/books/edition/Polin_Studies_in_Polish_Jewry_Volume_31/UHJvEAAAQBAJ?hl=en&gbpv=1&dq=kol+nidrei+chorin&pg=PA228&printsec=frontcover
↑  אברהם יששכר אנגל, ספר זיכרון לקהילת דונאסרדאהלי, בהוצאת ועד יוצאי קהילת דונאסרדאהלי בישראל, תשל"ה (באתר ספריית ניו-יורק), עמ' 79, על פי מאמרו של דיאמנט ב-
Magyar Zsidó Szémle, IX. 1894. pp. 456-8.
↑  Miklós Konrád‏, Hungarian Expectations and Jewish Self-Definitions, 1840–1914, עמ' 1. המקור: איגרת חורין ב-Rabbinische gutachten über die Verträglichkeit der freien Forschung mit dem rabbineramte, עמ' 31.
1 2  Michael Meyer. Response to Modernity: A History of the Reform Movement in Judaism. Wayne State University Press (1995). עמ' 157–160, 55-59.
↑  ברמזו על כינויו התנא אלישע בן אבויה שהפך למין, המכונה בתלמוד "אחר".
↑  Ismar Schorsch, From Text to Context: The Turn to History in Modern Judaism, University Press of New England, 2003. עמ' 25.
1 2  Michel K. Silber. The Historical Experience of German Jewry and its Impact on Haskalah and Reform in Hungary. עמ' 117, 124.
↑  Shmuel Spector, Geoffrey Wigode. The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: A-J. NYU Press, 2001. עמ' 51.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259625505171  GND: 100441505  ISNI: 0000 0000 6665 3363  LCCN: nr94006175  NKC: jo2015861504  NTA: 304750069  SELIBR: 238805  VIAF: 10193208   WorldCat (עם VIAF): 10193208 
שיר הלל לנפוליאון, 1806.
מצבתו של חורין.
חסימת הגישה לוויקיפדיה בטורקיה

הלוגו המצונזר של ויקיפדיה הטורקית
גרסה של לוגו ויקיפדיה אשר נמצאה בשימוש בויקיפדיה העברית כאות מחאה על ההחשכה
גרף העריכות בוויקיפדיה הטורקית מפברואר עד למאי 2017 מראה נפילה של מספר העריכות בכ-80%
חסימת הגישה לוויקיפדיה בטורקיה החלה בבוקר 29 באפריל 2017, והסתיימה ב-15 בינואר 2020. בתקופה זו חסמו השלטונות הטורקים את הגישה בטורקיה לוויקיפדיה בכל השפות. ההגבלות התרחשו בעקבות ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה, וכמה שבועות לאחר שהתקיים משאל העם בטורקיה, והיו המשך לחסימתם של תכנים בוויקיפדיה הטורקית בשנים קודמות.
ב-23 במאי 2019 הגישה קרן ויקימדיה עתירה לבית הדין האירופי לזכויות האדם על מנת להסיר את החסימה של ויקיפדיה בטורקיה. ב-26 בדצמבר 2019 בית המשפט לחוקה בטורקיה הכריע כי חסימת ויקיפדיה אינה חוקתית והורה על הסרה מיידית של החסימה.
רקע

החסימה החלה שבועיים לאחר שנערך משאל עם בטורקיה ב-16 באפריל 2017. ב-25 באפריל התקיפה טורקיה מטרות שונות של הכורדים בסוריה ובעיראק (סינג'אר), בפרט מטרות הקשורות ל-PKK, המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה (PYD) ולזרוע הצבאית שלה היחידות להגנת העם (YPG). ארבעים לוחמים נהרגו בעיראק בהרי סינג'אר. הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF) איימו להפסיק את המבצע לשחרור א-רקה אם ארצות הברית לא תנקוט צעדים כדי לעצור את תקיפותיה של טורקיה. כוחות ארצות הברית החלו בפטרולים משותפים עם הכוחות הסורים הדמוקרטים לאורך הגבול על-מנת לכפות הפסקת אש מול הטורקים.
ב-26 באפריל, בהמשך לטיהורי הממשל הטורקי בשנים 17–2016, 1,009 שוטרים הואשמו כי הם חלק מרשת גולניסטית, ונעצרו. 9,100 קצינים הושעו ב-29 באפריל, 3,974 עובדי מדינה פוטרו, 190 ארגונים הוצאו מחוץ לחוק ו-12 עיתונאים נאסרו. הניו יורק טיימס הגדיר את המהלך כ"הרחבת העימות ומניעת חופש ביטוי".
חסימת גישה

בבוקרו של 29 באפריל הודיע "Turkey Blocks", ארגון מחקר עצמאי המנטר הגבלת גישה לאינטרנט בטורקיה, שהגישה לכל גרסאות השפה של ויקיפדיה נחסמו. רויטרס ו-BBC דיווחו כי השלטונות הטורקיים חסמו כל גישה לוויקיפדיה במדינה משעה 05:00 בשעון גריניץ'. הרשויות הטורקיות לא סיפקו הסבר מעבר להצהרה שלאחר ניתוח טכני ושיקול משפטי המבוסס על חוק אינטרנט (חוק מס' 5651), הוחלט להפעיל צעדים מנהליים נגד האתר.
משתמשים טורקיים דיווחו כי הם יכולים לגשת לוויקיפדיה רק באמצעות כלים עוקפים כגון VPN.
סיבות לחסימה

קול אמריקה דיווח שהתקשורת הטורקית הסבירה את החסימה, כתוצאה מ"תוכן הקשור לטרור". סוכנות הידיעות הטורקית, Anadolu Agency, דיווחה שהחסימה קשורה לערך על המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים בסוריה. נכון למרץ 2025 הערך מופיע ב-13 ויקיפדיות. החסימה נובעת מערכים הטוענים לכאורה שטורקיה מפעילה תאי טרור בסוריה. ממשרד החוץ הטורקי נמסר כי ”במקום [להיות גורם] המתאם נגד הטרור, היא [ויקיפדיה] הפכה לחלק ממקורות המידע המנהלים קמפיין נגד טורקיה בזירה הבינלאומית”. שני מרצים מאוניברסיטת בילג'י איסטנבול, הגישו ערעור על החסימה לבית משפט השלום באנקרה, לטענתם הסיבות לחסימה הם שני ערכים בוויקיפדיה האנגלית: הפרק בנושא טורקיה בערך על מדינות התומכות בטרור והערך על מעורבות טורקיה במלחמת האזרחים בסוריה. שר התחבורה הטורקי אחמט ארסלאן אישר שהסיבה לחסימה של ויקיפדיה היא הטענה שעולה מערכים בוויקיפדיה האנגלית כאילו טורקיה תומכת בטרור.
לפי ה-BBC, העיתון היומי Hurriyet דיווח כי הממשל הטורקי ביקש מוויקיפדיה להסיר את התוכן הפוגע, אם התוכן יוסר חסימת ויקיפדיה בטורקיה תוסר. מאוחר יותר באותו היום, הוחלפה החסימה האדמיניסטרטיבית הזמנית בצו של בית משפט שהוצא על ידי בית המשפט השלום הראשון לעניינים פליליים באנקרה, שהגדיר את חסימת ויקיפדיה כ"אמצעי הגנה".
על פי סוכנות הידיעות הטורקית, Anadolu Agency, טורקיה דרשה מאתרים בינלאומיים להקים נציגות טורקית, למלא אחר עקרונות החוק הבינלאומי, יישום צווי בית משפט, והימנעות ממסע השמצות בטורקיה. NDTV דיווח שהמהלך גרם לתגובות חזקות במדיה חברתית נגד ההחלטה למנוע גישה ל"אחד מאתרי האינטרנט הפופולריים ביותר בעולם".
הקשר משפטי

חוק מס' 5651, המכונה חוק האינטרנט (IA), נחקק ב-4 במאי 2007. מטרתו של חוק זה תוארה על ידי רשות השידור הטורקית כדלקמן: "יש 2 סיבות להחלת החוק. הסיבה הראשונה: קביעת חבות ואחריות קולקטיבית לספקי גישה, מיקום ותוכן, אשר הם עיקר השחקנים המפעילים את האינטרנט. הסיבה השנייה היא לקבוע את הנהלים ואת היסודות הקשורים באופן ספציפי לפשעים באינטרנט, ומאבק בהם באמצעות ספקי גישה, מיקום ותוכן." החוק שימש לצנזר יחידים, עיתונאים ואמצעי תקשורת. ועדת ונציה של המועצה האירופית מצאה את החוק כבלתי מאזן בין מטרות לגיטימיות ובין הגבלה על חופש הביטוי.
תגובות לחסימה > פניית קרן ויקימדיה לערכאות משפטיות

ב-3 במאי 2017 הגישה קרן ויקימדיה התנגדות לחסימה בבית הדין הפלילי הראשון באנקרה, אולם היא נדחתה על ידי בית המשפט ב-5 במאי. בפסק הדין נאמר כי החסימה ברחבי המדינה תמשיך כל עוד הדפים "הפוגעניים" לא יוסרו. לפני הגשת ההתנגדות לבית המשפט, קרן ויקימדיה ערכה סדרה של דיונים עם הרשויות הטורקית כדי להבין את דאגותיהם.
כשנתיים לאחר החסימה, ב-23 במאי 2019, פנתה קרן ויקימדיה לבית הדין האירופי לזכויות האדם על מנת להסיר את החסימה של ויקיפדיה בטורקיה. קרן ויקימדיה הצהירה כי "אנו נוקטים פעולה זו כחלק ממחויבותנו המתמשכת לידע ולחופש הביטוי כזכות יסוד לכל אדם".
תגובות לחסימה > ביטול הזמנת ג'ימי ויילס

ב-2 במאי, עיריית איסטנבול הוציאה את ג'ימי ויילס, מייסד ויקיפדיה, מרשימת האורחים באירוע עיר חכמה, שתוכנן להתקיים בין 15-18 במאי. ויילס קיווה להגיע למרות חסימת ויקיפדיה, והוסיף: "אני מצפה לביקור. איסטנבול היא אחת הערים האהובות עלי".
תגובות לחסימה > ביקורת בטורקיה

חברי הפרלמנט של מפלגת העם הרפובליקנית מתחו ביקורת על החסימה. ארן ארדם (אנ') קבע כי האיסור "מעמיד את טורקיה בשורה אחת עם צפון קוריאה"; Baris Yarkadas כינה את החסימה "צנזורה והפרה של הזכות לגישה למידע". מייסד ויקיפדיה ג'ימי ויילס, באמצעות ציוץ, הביע תמיכה באלו המבקרים את ההחלטה כצנזורה, באומרו "גישה למידע היא זכות אדם בסיסית, אני אעמוד תמיד לצד העם הטורקי במאבק לזכות זו." קרן ויקימדיה, אשר מפעילה את ויקיפדיה, קבעה כי היא מחויבת לשמור את האתר זמין בטורקיה ושהיא פועלת לקדם "ביקורת שיפוטית" על ההחלטה.
הסרת החסימה

ב־26 בדצמבר 2019 קבע בית המשפט לחוקה של טורקיה כי החסימה אינה חוקתית וכי היא פוגעת בחופש הביטוי. ב־15 בינואר 2020 הוסרה החסימה.
ראו גם

צנזורה על ויקיפדיה
פסל-ים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  אנדרטה לציון ההעפלה לארץ ישראל
 מיקום:  חוף סולם צור, אכזיב שבישראל
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1964–1968 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1968
 יוצר:  יחיאל שמי
 
 קואורדינטות:  33°03′21″N 35°06′11″E﻿ / ﻿33.055769444444°N 35.102961111111°E﻿ / 33.055769444444; 35.102961111111
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) פסל-ים(למפת הגליל המערבי רגילה) פסל-ים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסל-ים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פסל-ים
 
האנדרטה לזכר המעפילים בשעת לילה
"פסל-ים" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי  המוצב על חוף הים באכזיב. גובהו חמישה מטרים.
הפסל הוקם כאנדרטה לציון ההעפלה לארץ ישראל. חומר הגלם של האנדרטה הגיע מגרוטאות ברזל של אוניות מעפילים שנמשו בנמל חיפה, משרידי הספינות "פאטריה" ו"אקסודוס". הקמת האנדרטה, בתרומתו של אדם פרטי, השתלבה בפיתוח תיירותי כולל של חוף אכזיב, שהסתיים ביולי 1969.
האנדרטה עוצבה כשלושה משטחי בטון יצוק, המהווים מעין כן לאסמבלאז' של חלקי ברזל. שמי הדגיש בתיאורו את הפסל את היותו חלק מן הנוף ואת הצורך של הצופה להתבונן בו מכמה נקודות מבט שונות.
ב־2022–2023 האנדרטה הוסרה לשמונה חודשים לשם שיפוץ, תחזוקה ושימור.
הערות שוליים

1 2  ע. הראובני, אנדרטת המעפילים בחוף הים, מעריב, 26 במרץ 1968
↑  דוד דוהר, 80 אלף ל"י הושקעו בפיתוח חוף הים באכזיב שנפתח השבוע, מעריב, 15 ביולי 1969
↑  האנדרטה המיתולוגית 'פסל ים" אכזיב הוחזרה למקומה, באתר בלינקר, ‏31 במרץ 2023
גיל מאה

דיוקנאות של בני מאה פרי יצירתה של האמנית מרי ג'יין אלכסנדר, בגלריה העולמית של טולסה, אוקלהומה
תרשים שמדגים את הסיכוי לשרוד עד גיל 100 בשנת 2013
גיל מאה הוא נקודת ציון בחייו של אדם, הזוכה לתשומת לב מיוחדת בחברה ובתרבות. מכיוון שתוחלת החיים ברחבי העולם היא מתחת ל-100 שנים, המונח מתקשר לאריכות ימים (אנ'). מספר האנשים שמגיעים לגיל זה קטן, והגעה לגיל מאה דורשת צירוף תנאים בריאותיים, גנטיים וסביבתיים.
בשנת 2012, העריכו האומות המאוחדות כי ישנם 316,600 אנשים חיים, שגילם למעלה ממאה שנים ברחבי העולם. במאה ה-21, תוחלת החיים ממשיכה לעלות, ואוכלוסיית העולם גדלה במהירות, ולכן מספר בני המאה צפוי לעלות באופן משמעותי. לפי משרד הסטטיסטיקות הבריטי (אנ'), שליש מהתינוקות שנולדו ב-2013 בבריטניה צפויים לחיות עד גיל 100.
אדם שהגיע לגיל מאה מכונה Centenarian. האקדמיה ללשון הציעה כינוי מקביל בעברית - חוֹצֵה-מֵאָה.
שכיחות

רישומים של האומות המאוחדות מראים שבשנת 2021 חיים כ-573,000 אנשים שגילם עולה על מאה, כמעט פי ארבעה מהאומדן שהוצע בשנת 2000 שהעריך את מספרם ב-151,000. סקר דמוגרפי של האו"ם משנת 1998 מראה שעד שנת 2050 צפויים לחיות ביפן 272,000 בני מאה. מקורות אחרים מצביעים על כך שהמספר יכול להיות קרוב יותר למיליון אחד. בשנת 2008, השכיחות של בני מאה ביפן הייתה אחד לכל 3,522 אנשים.
ביפן, מספרן של הנשים שעברו את גיל מאה גדול בהרבה מזה של הגברים. בשנת 2016 חיו ביפן 57,525 בנות מעל למאה, בעוד שמספרם של הגברים עמד על 8,167 גברים, יחס של 7:1. יחס הגידול של כמות האנשים בני המאה היה מוטה אף יותר ועמד על 11.6:1.
השלכות

העלייה במספרם של בני המאה והתחזית כי התופעה תיהפך לנפוצה יותר ויותר, מעלה שאלות אתיות, כגון האם המחקר המדעי צריך להתרכז בהארכת חיים באשר הם חיים, או דווקא בהאטת תהליכי הזדקנות ושמירה על איכות החיים, וכן, בהינתן שהטיפולים להארכת החיים יהיו יקרים, האם רק עשירים יוכלו להשיגם. שאלות נוספות שמתעוררות הן אקטואריות, למשל, האם הביטוח הפנסיוני יוכל לתמוך במספר רב של קשישים לאורך שנים ארוכות יותר, או שיידרשו שינויים והתאמות למצב החדש. לחציית גיל 100 ישנן גם השלכות סוציולוגיות, המשותפות למצבם של כלל הקשישים אולם מחריפות ככל שהגיל עולה: ירידה אובייקטיבית במספר האינטראקציות החברתיות, ומנגד, עלייה סובייקטיבית בתחושת הבדידות.
בני מאה לפי מדינה

המספר הכולל של בני המאה החיים בעולם אינו ידוע בוודאות. מחלקת האוכלוסין של האו"ם העריכה את מספרם ב-23,000 בשנת 1950, 110,000 בשנת 1990, 150,000 בשנת 1995, 209,000 בשנת 2000, 316,600 בשנת 2012 ו-573,000 בשנת 2021.
הטבלה הבאה מציגה את גודל פלח האוכלוסייה שגילו מעל למאה שנים, כפי שהוא מוערך בכל מדינה. העמודות האמצעיות מציגות את האומדן המוקדם ביותר ואת האומדן העדכני ביותר אם אלו זמינים, והעמודה השמאלית מציגה את מספר בני המאה לכל 100,000 אנשים.
| מדינה | הערכה מאוחרת (שנה) | הערכה מוקדמת (שנה) | מספר האנשים שחצו את גיל 100, לכל 100,000 אנשים |
| --- | --- | --- | --- |
| אנדורה | 7 (2002) | – | 10.2 |
| ארגנטינה | 15,491 (2020) | – | 34.4 |
| אוסטרליה | 4,828 (2018) | 50 (1901) | 18.8 |
| אוסטריה | 1,421 (2021) | 232 (1990), 25 (1960) | 16.1 |
| ברבדוס | 114 (2016) | – | 39.9 |
| בלגיה | 2,001 (2015) | 23 (1950) | 16.9 |
| ברזיל | 23,760 (2010) | – | 12.5 |
| קמבודיה | 3,143 (2019) | – | 20.2 |
| קנדה | 11,517 (2020) | – | 30.3 |
| סין | 54,166 (2013) | 4,469 (1990), 17,800 (2007) | 4.0 |
| צ'כיה | 625 (2011) | 404 (2006) | 5.9 |
| דנמרק | 1,143 (2016) | 32 (1941) | 19.9 |
| אסטוניה | 150 (2016) | 42 (1990) | 11.4 |
| פינלנד | 908 (2019) | 11 (1960) | 16.4 |
| צרפת | 21,860 (2020) | 100 (1900) | 32.1 |
| גרמניה | 20,465 (2020) | 232 (1885) | 24.6 |
| הונגריה | 1,516 (2013) | 76 (1949), 227 (1990) | 15.3 |
| איסלנד | 32 (2015) | 3 (1960) | 9.7 |
| הודו | 27,000 (2015) | – | 2.1 |
| אירלנד | 389 (2011) | 87 (1990) | 8.5 |
| ישראל | 3,061 (2017) | – | 35.1 |
| איטליה | 19,095 (2015) | 99 (1872) | 31.5 |
| יפן | 86,510 (2021) | 111 (1950), 155 (1960), 54,397 (2013) | 68.5 |
| מלזיה | 43,599 (2015) | – | 134.68 |
| מקסיקו | 7,441 (2010) | 2,403 (1990) | 6.6 |
| הולנד | 1,743 (2010) | 18 (1830) | 10.4 |
| ניו זילנד | 297 (1991) | 18 (1960) | 5.9 |
| נורווגיה | 636 (2010) | 44 (1951) | 13.1 |
| פרו | 2,707 (2013) | 1,682 (2011) | 8.4 |
| פולין | 2,414 (2009) | 500 (1970) | 6.3 |
| פורטוגל | 4,066 (2015) | – | 38.9 |
| רוסיה | 22,600 (2020) | 6,700 (2007) | 14 |
| סינגפור | 1500 (2020) | 41 (1990) | 26.38 |
| סלובניה | 224 (2013) | 2 (1953) | 10.9 |
| דרום אפריקה | 15,581 (2011) | – | 30.1 |
| קוריאה הדרומית | 21,912 (2020) | 961 | 42.4 |
| ספרד | 13,043 (2020) | 4,269 (2002) | 27.75 |
| שוודיה | 2,207 (2019) | 46 (1950) | 21.4 |
| שווייץ | 1,726 (2021) | 7 (1860) | 16.6 |
| תאילנד | 18,969 (2019) | – | 35.9 |
| טורקיה | 5,293 (2015) | – | 6.7 |
| הממלכה המאוחדת | 13,170 (2018) | 107 (1911) | 21.5 |
| ארצות הברית | 93,927 (2018) | 2,300 (1950), 53,364 (2010) | 28 |
| אורוגוואי | 519 (2011) | – | 15.8 |
| הערכה עולמית | 573,000 (2021) | 316,600 (2012), 23,000 (1950) | 6.2 |
הכרה ברחבי העולם

במדינות רבות, אנשים המגיעים לגיל 100 זוכים לשי או לברכה מידי המוסדות המדינתיים או הפדרליים.
הכרה ברחבי העולם > אירופה

באירלנד, אזרחים החוצים את גיל 100 מקבלים מענק בגובה 2,540 אירו וכן מכתב מידי נשיא אירלנד, אף אם הם מתגוררים מחוץ למדינה. בהולנד, אזרחים החוצים את גיל 100 מקבלים מכתב מהמלך והמושל המקומי, והחוצים את גיל 105 מקבלים מכתב זה מדי שנה ביום הולדתם. בגרמניה ובאיטליה נהוג להעניק לאלה החוצים את גיל 100 מכתב מידי הנשיא. בשוודיה, הם מקבלים מברק מהמלך ומהמלכה.
הכרה ברחבי העולם > הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי

בממלכה המאוחדת וביתר ממלכות חבר העמים הבריטי, נהוג כי המונרך שולח ברכות (בעבר, באמצעות מברק) לרגל יום ההולדת ה-100 ומדי שנה החל מגיל 105.
בשנת 1906, האקרובט הנרי ג'ונסון שחצה את גיל 100, קיבל מכתב ברכה מהמלך אדוארד השביעי דרך הוויקונט קנוליס. מסורת האיחולים המלכותיים המשיכה בשנת 1908, כאשר מזכירו של המלך אדוארד השביעי שלח מכתב ברכה לכומר תומאס לורד מהורנקאסל באמצעות גזיר עיתון שהכריז: "כמצוות המלך, אני מברך אותך על ההגעה לשנתך המאה, זאת לאחר חיים פוריים ביותר".
נוהג זה הפך רשמי החל משנת 1917, בימי מלכותו של המלך ג'ורג' החמישי, אשר שלח ברכות גם לרגל ציון 60 שנות נישואין (יובל היהלום) של זוגות ברחבי הממלכה.
המלכה אליזבת השנייה נהגה לשלוח כרטיס ברכה ובו כתוב: "אני שמחה עד מאוד לדעת כי הנך חוגג את יום הולדתך המאה, ואני שולחת את ברכותיי ואיחוליי לך בהזדמנות מיוחדת זו". אחת למספר שנים, עיצוב הכרטיס מתעדכן עם חידוש דיוקן המלכה, על מנת לוודא כי איש אינו מקבל את אותו הכרטיס יותר מפעם אחת. המלכה שולחת כרטיסי ברכה בכל שנה החל מיום ההולדת ה-105 של אדם, כמו גם לציוני דרך מיוחדים בחיי הנישואין. את הבקשות לכרטיס ברכה ניתן להגיש באתר הרשמי של בית המלוכה, כשלושה שבועות בטרם המאורע.
הכרה ברחבי העולם > רוסיה

בשנת 2019, דווח כי ברוסיה ישנם למעלה מ-20 אלף אנשים שחצו את גיל 100, נתון המבטא עלייה חדה שכן בשנת 2007 היו רק 6,700 אנשים כאלה. החוצים את גיל 100 זוכים למכתב ברכה מידי נשיא רוסיה.
הכרה ברחבי העולם > צפון אמריקה

בארצות הברית, החוצים את גיל 100 זוכים למכתב ברכה מידי הנשיא.
הכרה ברחבי העולם > אסיה

ביפן, החוצים את גיל 100 מקבלים גביע כסף ותעודה מידי ראש ממשלת יפן, בה הוא מאחל להם אריכות ימים ושגשוג.
במדינת מאדהיה פרדש בהודו, מוענק לחוצים את גיל 100 פרס בשם "שאטאיו סאמאן", זאת על מנת לקדם את המודעות לבריאות טובה.
מסורות וטקסים תרבותיים ברחבי העולם

היבט של ברכות בקרב תרבויות רבות הוא הבעת משאלה לפיה המתברך יחיה עד לגיל 100:
הודו בהינדואיזם, אנשים הנוגעים ברגליהם של קשישים, מבורכים לעיתים קרובות ב"מי ייתן ותחיה מאה שנים".
שוודיה בשוודיה, שיר ימי הולדת מסורתי מביע איחול דומה.
ישראל ביהדות ובישראל, "שתחיה עד 120 שנה" זהו איחול נפוץ. יש האומרים "עד מאה כעשרים", כברכה שמשמעה אריכות ימים בבריאות טובה.
פולין בפולנית, "Sto lat" - משאלה לחיים על פני מאה שנים, נאמרת כתפילה וכאיחול טוב, והשיר "sto lat, sto lat" מושר בחגיגות יום הולדת. נטען אף כי זהו השיר הנפוץ ביותר בפולין ובקרב פולנים ברחבי העולם.
הרפובליקה העממית של סין קיסרים סינים בורכו בחיים שישתרעו על פני עשרת אלפים שנה, בעוד הקיסריות הסיניות - בחיים שישתרעו על פני אלף שנים.
איטליה באיטליה, האיחול הנפוץ "עוד מאה ימים כאלה!" (cento di questi giorni) משמעו משאלה לפיה המתברך יחגוג עוד מאה ימי הולדת. איטלקים מסוימים אומרים "!Cent'anni", שפירושו "מאה שנים", ובכך הם מאחלים לכל הסובבים לחיות באושר מאה שנים.
יוון ביוון, האיחול ליום הולדת שמח מסתיים עם הביטוי να τα εκατοστήσεις (na ta ekatostisis), שבתרגום חופשי הוא "הלוואי שתחגוג מאה ימי הולדת".
סרי לנקה בסרי לנקה, נהוג לברך ב"שתחיה עד 220 במקום עד 120".