stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של לוב
ממשלת המעבר ומלחמת האזרחים ב־2014

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר מלחמת האזרחים בלוב (2011), הייתה מועצת המעבר הלאומית הגוף המחוקק הזמני בלוב, ותפקידה כלל הסדרת בחירות לקונגרס הלאומי הכללי (ער'). שחרורה של לוב הוכרז ב־23 באוקטובר של אותה השנה, אז הודיע ראש הממשלה הזמני מחמוד ג'יבריל שתוקם ממשלה זמנית תוך חודש, תוך שמונה חודשים נוספים יערכו בחירות לאספה מחוקקת, ותוך שנה נוספת יערכו בחירות לקונגרס ולנשיאות. בסיום הצהרתו הוא התפטר ואת מקומו ירש עלי אל־טרהוני (ער'), שהוחלף חודש לאחר מכן בעבד א־רחים אל־כיב. אל־כיב הקים כצפוי ממשלה זמנית, והיא כללה גם פוליטיקאים עצמאיים ונשים.
ראו גם

יהדות לוב
האביב הערבי
הערות שוליים

↑  כרונולוגיה של אירועים ומסמכים בינלאומיים, המכון המלכותי לעניינים בינלאומיים. כרך 7, מספר 8 (5-18 אפריל 1951), עמודים 213-244.
↑  רון בן ישי, הכי קרוב לקדאפי: מסע בארץ שבה שולט הכאוס, באתר ynet, 11 במרץ 2011.
↑  סקירה מדינית עבור הקונגרס של ארצות הברית מאפריל 2002.
↑  בורגיבה דחה בלגלוג הצעתו של קזאפי לאיחוד, דבר, 17 בדצמבר 1972
↑  גברו הספקות בעניין האיחוד בין לוב ומצרים, דבר, 1 ביולי 1973
↑  הפתעה ותדהמה בעולם הערבי, מעריב, 13 בינואר 1974
↑  אחר דיון עם שריו - בורגיבה נסוג מתכנית האיחוד עם הלוב, מעריב, 16 בינואר 1974
↑  אסף אוני, ‏ממזרים חסרי כבוד: הצצה לצבא שכירי החרב של קדאפי, באתר גלובס, 5 במרץ 2011.
↑    Richard Spencer, ‏Libya: Saif al-Islam Gaddafi's defiant speech, The Telegraph, 21 February 2011
↑  "המועצה»ההכרה הבינלאומית (אנגלית)", מועצת המעבר הלאומית (לוב) (1 במרץ 2011). אוחזר ב-23 באוקטובר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541550005171  BNE: XX523484  BnF: cb11957241q (data)  LCCN: sh87004469 
שוק עתיק בלוב
המסגד העתיק באווז'ילה הוא המסגד העתיק ביותר בסהרה.
המצור על טריפולי (1551) אִפשר לעות'מאנים לכבוש את העיר מידי מסדר אבירי מלטה.
חיל רגלים אוסטרלי בטוברוק במהלך מלחמת העולם השנייה. המצור על טוברוק נמשך 240 ימים, החל מה־10 באפריל 1941.
המלך אידריס הראשון הכריז על עצמאות לוב ביום 24 בדצמבר 1951, והיה המלך עד להפיכה ב־1969 בה נפלה ממשלתו.
מועמר קדאפי, שליט לוב לשעבר, ב־2009.
הפגנות באל־ביידא (לוב) ב־22 ביולי 2011
האיש במבוך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רוברט סילברברג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  Sidgwick & Jackson 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  214
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1979
 תרגום:  שלמה גורן
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-1-5040-1431-1
 הספרייה הלאומית:  002025403
 
האיש במבוך (אנגלית: The Man in the Maze) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט סילברברג שיצא לאור בשנת 1969.
גיבור הסיפור הוא אדם שאינו מסוגל לתקשר נורמלית עם בני אדם אחרים בשל יכולותיו הנפשיות-פסיכולוגיות הבלתי ניתנות לשליטה. הסיפור מתרכז בתנאי התבודדות האדם ובניכור החברתי ומשתמש בכוחות פסיכולוגיים כמשל לפעולות גומלין בין בני אדם.
הספר נכתב בהשראת המחזה פילוקטטס לסופוקלס, בו פילוקטטס בדרכו להשתתף במלחמת טרויה הוכש על ידי נחש, דבר שהשאיר אותו בייסורים תמידיים וגרם לפליטת ריח מצחין. לאור המצב, ננטש פילוקטטס על ידי אודיסאוס על האי למנוס.
כדור הרעם (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  ספר מאת איאן פלמינג
 בימוי:  טרנס יאנג 
 הופק בידי:  קווין מקקלורי 
 תסריט:  איאן פלמינג  (ספר) ריצ'רד מייבאום
 עריכה:  ארנסט הוסלר 
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי  קלודין אוז'ה  לוצ'אנה פלוצי
 מוזיקה:  ג'ון בארי, דון בלאק 
 צילום:  טד מור 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  הפקות Eon, יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 בדצמבר 1965
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ריגול, סרט מתח, סרט פעולה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  לונדון, מיאמי, אנגליה, פריז, איי בהאמה 
 תקציב:  9 מיליון דולר
 הכנסות:  141.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   thunderball
 פרסים:  פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר
 סרט קודם:  גולדפינגר
 סרט הבא:  אתה חי רק פעמיים
 דף הסרט ב־IMDb
 
כדור הרעם (באנגלית: Thunderball; ‏1965) הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, אחרי ד"ר נו (1962), מרוסיה באהבה (1963) וגולדפינגר (1964), והרביעי בו כיכב שון קונרי כסוכן MI6 הבדוי ג'יימס בונד. זהו עיבוד לרומן הנושא אותו שם שכתב איאן פלמינג, שמצידו ביסס אותו על תסריט מקורי אותו כתב עם ג'ק ויטינגהם. במאי הסרט הוא טרנס יאנג והתסריט נכתב בידי ריצ'רד מייבאום וג'ון הופקינס.
עלילה

הסרט מתאר את משימתו של בונד למצוא שתי פצצות אטומיות שנגנבו מנאט"ו בידי ארגון SPECTRE, ראשי תיבות של SPecial Executive for Counter-intelligence, Terrorism, Revenge and Extortion - הנהלה מיוחדת למודיעין נגדי, טרור, נקמה וסחיטה, שמחזיק אותם תמורת כופר של 100 מיליון לירות שטרלינג ביהלומים, כתנאי לכך שהוא לא ישמיד עיר גדולה בארצות הברית או באנגליה (בשלב מאוחר בסרט מתברר שמדובר במיאמי). חיפושיו של בונד מובילים אותו לאיי הבהאמה, שם הוא פוגש את אמיליו לארגו, שחקן קלפים שתום-עין, שהוא מספר שתיים בארגון SPECTRE. בונד נעזר ב-CIA ובפילגשו של לארגו, החקירה שלו מגיעה לשיאה בקרב תת-מימי עם שכירי החרב של לארגו.
הפקה

כדור הרעם היה נושא לריב משפטי ב-1961 כשקווין מקלורי וג'ק ויטינגהם שותפיו של איאן פלמינג, תבעו אותו זמן קצר אחרי שהוא פרסם את הרומן פרי עטו כדור הרעם, בטענם שהוא התבסס על תסריט שהשלושה כתבו במשותף לפני כן בניסיון כושל לעבד לקולנוע את ג'יימס בונד. התביעה יושבה מחוץ לבית המשפט ואלברט ברוקולי והארי זלצמן, שחששו מסרט מתחרה של מקלורי, נאותו שהוא ישמור על זכויות מסוימות על הסיפור, העלילה והדמויות.
הסרט היה כרוך בהפקה מסובכת, עם ארבע יחידות הסרטה נפרדות, כשרבע מהסרט מורכב מסצנות תת-מימיות.
גאי המילטון, שביים את גולדפינגר החליט שלא לביים את סרט זה, מכיוון שלטענתו היה מותש לאחר הפקת "גולדפינגר". לכן הוחלט להחזיר את טרנס יאנג, הבמאי של שני הסרטים הראשונים לבימוי הסרט. לבסוף, "כדור הרעם" היה הסרט האחרון בסדרה שבויים על ידי יאנג.
הצילומים החלו ב -16 בפברואר 1965 בפריז עם צילומי סצנות הפתיחה. רוב הסרט צולם באיי הבהאמה, בעיקר בנסאו. שחרורו התעכב במשך שלושה חודשים, כתוצאה מצורך בהשלמת צילומים.
שחרור הסרט וקבלתו

הקרנת הבכורה התקיימה ב-9 בדצמבר בטוקיו, יפן. הקרנת הבכורה בממלכה המאוחדת הייתה ב-29 בדצמבר.
הסרט נחל הצלחה, הכניס סכום של $141.2 מיליון דולר ברחבי תבל,כשהוא עלה על הכנסות שלושת הסרטים הקודמים בסדרת בונד ושבר שיאים בקופות בשבוע הראשון להקרנתו בצרפת ואיטליה. ב-1966 זכה ג'ון ג'ון סטירז בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר ומעצב ההפקה, קן אדם היה מועמד לפרס באפט"א.
כדור הרעם הוא הסרט השני המצליח ביותר כספית בסדרה (לפני סקייפול שגרף יותר ממיליארד דולר) ובהתחשב באינפלציה הכניס סכום המקביל ל-$966.4 לפי שער ההמרה של 2008. למרות היותו הצלחה פיננסית, כדור הרעם זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. חלק מהמבקרים והצופים היללו אותו וראו אותו כתוספת מבורכת לסדרה, בעוד אחרים התלוננו על קטעי הפעולה התת-מימיים המונוטוניים וחוזרים ונשנים ועל כך שהסרט היה ארוך יתר על המידה. ב-1983, הפיצו האחים וורנר את הרימייק לעולם אל תאמר לעולם לא.
הסרט קיבל ציון של 86% באתר Rotten Tomatoes.
במבט רטרוספקטיבי, כדור הרעם נחשב לסרט ג'יימס בונד שהגדיר את הסדרה כפי שהיא מוכרת כיום על כל סממניה הפופולריים.
תפקידים ראשיים

ג'יימס בונד - שון קונרי
דומינו - קלודין אוז'ה
לארגו - אדולפו סלי
פיונה - לוצ'אנה פלוצי
הערות שוליים

↑  מקלורי, סוני ובונד: שיעור היסטוריה
Universal Exports.net.
↑  The Making of Thunderball: Thunderball Ultimate Edition, Region 2, Disc 2. [DVD]. MGM/UA Home Entertainment. 1995.
↑  כדור הרעם
The Numbers. Nash Information Service.
↑  פרסי האוסקר לשנת 1966 RopeofSilicon.
↑  https://www.top10films.co.uk/60777-was-thunderball-really-the-best-bond-film/
| סרטי ג'יימס בונד |
| --- | --- | --- |
| שון קונרי | ד"ר נו (1962) • מרוסיה באהבה (1963) • גולדפינגר (1964) • כדור הרעם (1965) • אתה חי רק פעמיים (1967) • יהלומים לנצח (1971) |  |
| ג'ורג' לייזנבי | בשרות הוד מלכותה (1969) |  |
| רוג'ר מור | חיה ותן למות (1973) • האיש בעל אקדח הזהב (1974) • המרגלת שאהבה אותי (1977) • מונרייקר (1979) • לעינייך בלבד (1981) • אוקטופוסי (1983) • רצח בעיניים (1985) |  |
| טימותי דלטון | 007  באזור המסוכן (1987) • רישיון להרוג (1989) |  |
| פירס ברוסנן | גולדן איי (1995) • מחר לנצח (1997) • העולם אינו מספיק (1999) • למות ביום אחר (2002) |  |
| דניאל קרייג | קזינו רויאל (2006) • קוונטום של נחמה (2008) • סקייפול (2012) • ספקטר (2015) • לא זמן למות (2021) |  |
| הפקות לא-רשמיות | קזינו רויאל (1967, דייוויד ניבן ואחרים) • לעולם אל תאמר לעולם לא (1983, שון קונרי) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX3816233  BnF: cb16461158r (data)  LCCN: no2003120701  SUDOC: 130293741  VIAF: 229999900   WorldCat (עם VIAF): 229999900
הרחבה נורמלית

הרחבה נורמלית היא הרחבה אלגברית  F\subseteq K של שדות, כך שכל פולינום אי-פריק מעל השדה הקטן שיש לו שורש בשדה הגדול, מתפצל שם. הרחבה של שדות היא גלואה אם ורק אם היא נורמלית וספרבילית. תת-הרחבות נורמליות בהרחבת גלואה מאופיינות בכך שחבורות האוטומורפיזמים המתאימות להן הן נורמליות בחבורת גלואה של ההרחבה.
הגדרה

הרחבה אלגברית  K של  F היא הרחבה נורמלית אם כל פולינום אי-פריק  f(x)\in F[x] שיש לו שורש ב- K, מתפצל ב- K, כלומר, הוא מהווה מכפלה של גורמים ליניאריים מעל  K.
יהי  F שדה ויהי  {\bar {F}} הסגור האלגברי שלו. התנאים הבאים שקולים עבור תת-שדה  F\subset K\subset {\bar {F}}:
K/F היא הרחבה נורמלית של שדות.
K הוא שדה פיצול של קבוצת פולינומים ב- F[x].
כל פולינום מינימלי מעל  F של איבר מ- K, מתפצל ב- K.
לכל אוטומורפיזם  \sigma  בחבורת גלואה האבסולוטית - \operatorname {Gal} ({\bar {F}}/F), מתקיים  \sigma (K)=K.
לכל שיכון  \sigma  של  K ב- {\bar {F}} מעל  F, מתקיים  \sigma (K)=K.
מספר האיברים בחבורת גלואה  \operatorname {Gal} (K/F) הוא הדרגה הספרבילית של  K מעל  F. קרי, מספר השיכונים של  K ל- {\bar {F}} המרחיבים את השיכון הסטנדרטי של  F.
חבורת גלואה האבסולוטית של  K נורמלית בחבורת גלואה האבסולוטית של  F.
תכונות של הרחבות נורמליות

הרחבת שדות היא הרחבת גלואה אם ורק אם היא נורמלית וספרבילית. לכן מעל שדות ממאפיין אפס, כל הרחבה נורמלית היא הרחבת גלואה, והדבר מאפשר להפעיל שם את המשפט היסודי של תורת גלואה ביתר קלות.
אם  L הרחבה נורמלית של  F, אז  L נורמלית מעל כל שדה ביניים.
אם  K ו- E הן הרחבות נורמליות של  F המוכלות ב- L אז הצירוף שלהם  EK והחיתוך שלהם  K\cap E הם הרחבות נורמליות של  F.
אם  E/F הרחבת גלואה וחבורת גלואה שלה היא  G=\mathrm {Gal} (E/F), ואם  E\supset K\supset F שדה ביניים, מתאימה לו לפי המשפט היסודי של תורת גלואה תת-חבורה  H=\mathrm {Gal} (E/K) של  G. תת-חבורה זו היא נורמלית אם ורק אם  K/F היא הרחבה נורמלית של שדות.
דוגמאות

כל הרחבה ריבועית (כמו  \mathbb {Q} [{\sqrt {2}}]/\mathbb {Q} ) היא נורמלית.
ההרחבה  \mathbb {Q} [{\sqrt[{3}]{2}}]/\mathbb {Q}  אינה נורמלית, שכן מתוך שלושת השורשים של הפולינום האי-פריק  x^{3}-2 רק השורש הממשי  {\sqrt[{3}]{2}} נמצא בשדה ההרחבה ואילו שני השורשים הנותרים  \omega {\sqrt[{3}]{2}},\omega ^{2}{\sqrt[{3}]{2}}\in \mathbb {C}  (כאן  \omega =\exp(i2\pi /3)={\frac {-1+i{\sqrt {3}}}{2}}) הם מספרים מרוכבים ולכן לא שייכים ל- \mathbb {Q} [{\sqrt[{3}]{2}}]\subset \mathbb {R}  שהיא הרחבה ממשית.
עבור p מספר ראשוני, ההרחבה  \mathbb {Q} [{\sqrt[{p}]{2}},\zeta _{p}]/\mathbb {Q}  כאשר  \zeta _{p} הוא שורש יחידה p-י פרימיטיבי, היא הרחבה נורמלית ממעלה  \left[\mathbb {Q} [{\sqrt[{p}]{2}},\zeta _{p}]:\mathbb {Q} \right]=p(p-1). זהו שדה הפיצול של הפולינום האי-פריק  x^{p}-2.
ראו גם

הרחבת שדות
הרחבת גלואה
הרחבה ספרבילית
שדה פיצול
לקריאה נוספת

Jacobson, Nathan (1989), Basic Algebra II (2nd ed.), W. H. Freeman
Lang, Serge (2002), Algebra, Graduate Texts in Mathematics 211
משפחת מנדלסון

משפחת מנדלסון היא משפחה מיוחסת שהשפיעה רבות בכלל יהודי גרמניה ובפרט בחוגי תנועת ההשכלה היהודית, ממשפחה זו יצאו אנשי ציבור, מדענים, מוזיקאים ופילוסופים בעלי שם עולמי.
ייחוס המשפחה

משפחת מנדלסון הייתה מיוחסת לרבנים ופוסקי הלכה חשובים ביהדות אשכנז. משה מנדלסון אבי תנועת ההשכלה היהודית נחשב כאבי המשפחה המיוחסת בתולדות יהדות גרמניה. אמו של משה מנדלסון, ביילה רחל שרה הייתה מצאצאי הרמ"א, שמוקירו המהרש"ל שהרבה להתכתב עמו בשו"ת היה קרוב משפחתו. גם דניאל איציג, ששתיים מנכדותיו נישאו לשניים מבניו של מנדלסון, היה מצאצאי הרמ"א והש"ך. ייתכן שלמרות היותו משכיל, העובדה שהגיע ממשפחה מיוחסת סייעה לקשריו עם רבנים חשובים, אף שהם הסתייגו ממנו ומדעותיו - אפשר למנות את רבי שלמה דובנא שהיה שותפו בכתיבת הביאור, וכן רבי צבי הירש לוין ובנו רבי שאול ברלין.
ממשפחה זו ומצאצאיהם יצאו הרבה דמויות מרכזיות בתולדות יהדות גרמניה, שהתפרסמו הן בקרב היהודים והן בקרב הגויים. אך מרוב רצונם להידמות לגויים כאנשים משכילים המירו רוב צאצאי המשפחה את דתם. הן היהודים שנשארו ממשפחה זו והן המומרים, זכו להערכה גדולה בחייהם, כגון: יוסף מנדלסון שנשאר יהודי זכה להערכה גדולה בקהילה בברלין, ומאידך דורותיאה שלגל שהתנצרה זכתה להערכה גדולה בקרב אנשי ההשכלה הגרמנים.
בעלייה החמישית מגרמניה לארץ ישראל עלו גם ממשפחת מנדלסון, ועד היום הם נוטלים חלק בתרבות הישראלית.
מקור שם המשפחה

מנדלסון הוא שם משפחה יהודי שמקורו ביהדות אשכנז. פירושו בשפת היידיש בנו של מנדל או בנו של מנחם, שכן ביידיש מנחם נקרא מנדל.
בני המשפחה וצאצאיהם הידועים

משה מנדלסון - פילוסוף יהודי-גרמני, אבי תנועת ההשכלה היהודית.
דורותיאה שלגל - סופרת יהודיה מומרת-גרמנית, בתו הבכורה של משה מנדלסון ואשתו של הסופר פרידריך שלגל.
יוסף מנדלסון - בנקאי יהודי-גרמני, בנו של משה מנדלסון (מהשניים היחידים מששת ילדיו של משה מנדלסון שנשארו יהודים).
בנימין גאורג מנדלסון - יהודי מומר-גרמני.
אלכסנדר מנדלסון - בנקאי יהודי-גרמני, בנו של יוסף מנדלסון (היחיד מתשעת נכדיו של משה מנדלסון שנשאר יהודי).
אברהם מנדלסון-ברתולדי - בנקאי יהודי מומר-גרמני, בנו של משה מנדלסון.
פאני מנדלסון - פסנתרנית ומלחינה יהודיה מומרת-גרמנית, בתו הבכורה של אברהם מנדלסון-ברתולדי ואשתו של הצייר וילהלם הנזל.
פליקס מנדלסון-ברתולדי - מלחין רומנטי יהודי מומר-גרמני, בנו של אברהם מנדלסון-ברתולדי.
רבקה מנדלסון-ברתולדי - בתו של אברהם מנדלסון-ברתולדי ואשתו של המתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה.
פאול מנדלסון-ברתולדי - בנקאי יהודי מומר-גרמני, בנו של אברהם מנדלסון-ברתולדי.
אריך מנדלסון - אדריכל יהודי שפעל בארץ-ישראל.
דניאל מנדלסון - סופר יהודי-אמריקאי.
היינריך מנדלסון - זואולוג יהודי-ישראלי.
יונה זאב מנדלסון - חסיד חב"ד מאנשי היישוב הישן אשר הקים את יקבי ירושלים.
יובל מנדלסון - יהודי-ישראלי סולן בלהקת שייגעצ.
הערות שוליים

↑  סוף הקדמת הפרי מגדים ליורה דעה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265216305171  BnF: cb15605908b (data)  GND: 118580760  NKC: jx20060322056  SNAC: w6jn33fj  VIAF: 13099657   WorldCat (עם VIAF): 13099657
יוזף טוכיניה

| --- | --- |

יוזף טוכיניה
 לידה:  11 בנובמבר 1941 סלובקיה קראסנה וס, הרפובליקה הסלובקית הראשונה
 פטירה:  9 בנובמבר 2019 (בגיל 77) סלובקיה פיישטיאני, סלובקיה
 מדינה:  סלובקיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:   צבא צ'כוסלובקיה  צבא סלובקיה
 תקופת הפעילות:  1963–1998 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלוקובניק
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הטנקים ה-13 מפקד המחוז הצבאי המזרחי ראש המטה הכללי
 תפקידים אזרחיים
 שר הפנים של סלובקיה
 
יוזף טוכיניה (בסלובקית: Jozef Tuchyňa;‏ 11 בנובמבר 1941 - 9 בנובמבר 2019) היה גנרל ופוליטיקאי סלובקי כיהן כשר הפנים של סלובקיה בין השנים 1992–1994. לאחר מכן כיהן כראש המטה הכללי הסלובקי בין השנים 1994–1998.
ביוגרפיה

טוכיניה נולד בקראסנה וס ב-11 בנובמבר 1941. הוא למד במכללה להנדסה בברטיסלבה וב-1963 התגייס לצבא צ'כוסלובקיה בדרגת לוטננט. ב-1964 הוא מונה למפקד מחלקה ולאחר מכן למפקד פלוגה. בין 1974-1977 למד באקדמיה הצבאית בברנו. בין 1977-1982 שרת במפקדת דיוויזיית הטנקים ה-13. בין 1982–1984 למד באקדמיית המטה הכללי במוסקבה. לאחר מכן הוא מונה לראש מטה דיוויזיית הטנקים ה-13, ובהמשך למפקד הדיוויזיה. ב-1988 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי המזרחי, וב-2 בנובמבר 1990 הפך למפקד המחוז. ב-1992 הוא עזב את הצבא.
ב-24 ביוני 1992 ראש ממשלת סלובקיה ולדימיר מצ'יאר מינה את טוכיניה לשר הפנים בממשלתו. הוא המשיך לכהן בתפקיד גם לאחר שסלובקיה התנתקה סופית מצ'כיה ב-1993 והפכה למדינה עצמאית. הוא כיהן בתפקיד עד 15 במרץ 1994, אז חזר לצבא ומונה לראש המטה הכללי של הצבא הסלובקי. הוא כיהן בתפקיד עד 19 באוגוסט 1998.
טוכיניה נפטר בפיישטיאני ב-9 בנובמבר 2019.
הערות שוליים

↑  דרגת גנרל-פלוקובניק הייתה נהוגה בצבא צ'כוסלובקיה ועברה לידי צבא סלובקיה. ב-2002 נערכה רפורמה בדרגות הצבא הסלובקי ודרגת גנרל פלוקובניק בוטלה והוחלפה בגנרל פורצ'יק
↑  לאחר מהפכת הקטיפה הפכה צ'כוסלובקיה לרפובליקה פדרלית שבמסגרתה הייתה לסלובקיה ממשלה משלה.
פרל פרקינס

|  ספורט |
| --- | --- |
 ענף ספורט:  התעמלות
 
פרל פרקינס-נייטנגל (באנגלית: Pearl Perkins-Nightengale; ‏1915–?) הייתה מתעמלת יהודייה-אמריקאית. 3 פעמים אלופת ארצות הברית בהתעמלות (1937, 1941 ו-1943).
ביוגרפיה

פרקינס בתם של סיידי ובנג'מין, יהודים מהגרים מרוסיה. עד גיל 12 היא התאמנה באתלטיקה ובשחייה וזכתה בתארים רבים. לאחר מכן, היא בחרה ענף ספורט אחר, התעמלות והתאמנה במועדון האתלטיקה "טרנרס" של צפון פילדלפיה.
בשנת 1936 זכתה באליפות האוקיינוס האתלטי בקרב רב אישי.
לבקשת הוריה היא החרימה את אולימפיאדת ברלין (1936) שאורגנה על ידי הנאצים למרות שנכללה בין שמונה מתעמלות נבחרת ארצות הברית למשחקים האולימפיים. בשל מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אוליפיאדות (1940 ו-1944) שגם אותן היא החמיצה.
בשנת 1937 זכתה באליפות ארצות הברית בקרב רב אישי ובתרגיל מקבילים.
בשנת 1941 זכתה באליפות ארצות הברית בקרב רב אישי, בתרגיל קפיצות ובתרגיל על מקבילים.
בשנת 1943 זכתה באליפות ארצות הברית בקרב רב אישי, בתרגיל קפיצות ובתרגיל על מקבילים.
תארים השגים

בשנת 1989 זכתה להיכנס להיכל התהילה של ההתעמלות בארצות הברית
הערות שוליים

↑  Pearl Perkins-Nightengale, באתר USA Gymnastics (באנגלית)
מי מפחד מהזאב הרע (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אהרון קשלס נבות פפושדו
 הופק בידי:  תמי לאון חיליק מיכאלי אברהם פרחי משה ולאון אדרי
 תסריט:  אהרון קשלס נבות פפושדו
 עריכה:  אסף קורמן
 שחקנים ראשיים:  ליאור אשכנזי צחי גראד רותם קינן דב גליקמן
 מוזיקה:  חיים פרנק אילפמן
 צילום:  גיורא ביח
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  Magnet Releasing
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ישראל 15 באוגוסט 2013
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט אימה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bigbadwolves
 פרסים:  פרס פסטיבל הקולנוע של סיטגס לבמאי הטוב ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מי מפחד מהזאב הרע (באנגלית: Big Bad Wolves) הוא סרט מותחן-אימה ישראלי, משנת 2013, אותו כתבו וביימו אהרון קשלס ונבות פפושדו. זהו סרטם המשותף השני של השניים, לאחר "כלבת", שיצא בשנת 2010. בסרט מככבים ליאור אשכנזי, רותם קינן, צחי גראד ודב גליקמן.
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בישראל ב-15 באוגוסט 2013. זכה לביקורות אוהדות מצד המבקרים ששיבחו בעיקר את צורת המשחק של אשכנזי ואת קטעי העינוי והמתח בסרט והיה להצלחה בקופות עם הכנסות של יותר מ-151 אלף שקלים.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות

ליאור אשכנזי – מיקי, בלש משטרה שמודח מתפקידו עקב האובססיה שלו לתפיסת דרור.
צחי גראד – גידי, אביה של ילדה קטנה שנרצחת על ידי הרוצח סדרתי, וכעת מתכנן את נקמתו.
רותם קינן – דרור, מורה לתנ"ך החשוד כפדופיל ורוצח סדרתי.
דב גליקמן – יורם, אביו של גידי.
שחקנים ודמויות > דמויות משנה

דביר בנדק – צביקה, ניצב משטרה המפקד על מיקי.
מנשה נוי – רמי, מפקדו הישיר של מיקי.
קייס נאשף – ערבי זר על סוס.
עמי ויינברג – מאיר, מנהל בית הספר בו מלמד דרור.
נתי קלוגר – אתי, מתווכת הנדל"ן של גידי.
גור בנטביץ' – שוטר ממשטרת התנועה.
גיא אדלר וארתור פרי – אלי ועופר, צמד בלשים אלימים שעובדים לצידו של מיקי.
רבקה מיכאלי – אמו של גידי.
אלכס זילברג – אחת מהילדות המשחקות במחבואים.
הפקה

הסרט הופק על ידי UCM בשיתוף יונייטד קינג ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע.
למרות שהסרט הופק בתקציב מוגבל בקנה מידה עולמי, הפסקול הוקלט עם התזמורת המטרופוליטנית של לונדון, שהקליטה גם עבור סרטים כדוגמת "קיק אס" ו"כנופיות ניו יורק". בין אנשי הצוות נמנו המעצב האמנותי ערד שאואט ("הערת שוליים") והצלם גיורא ביח.
ביקורות

הסרט זכה לאהדת המבקרים הן בישראל והן ברחבי העולם והשתתף בפסטיבלים נחשבים. אורי קליין (הארץ) כתב כי הסרט מעיד על עשייה קולנועית מיומנת וכי הוא מהווה "אבן דרך משועשעת בתולדות הקולנוע הישראלי". שמוליק דובדבני (ynet) כתב על הסרט כי הוא "יצירה מסוגננת להפליא, משובצת בקטעי הומור שחור עסיסיים, וכזו שממצבת את קשלס ופפושדו בחזית עושי הסרטים בארץ". במאי הקולנוע קוונטין טרנטינו הגדיר את הסרט "כטוב ביותר בשנה החולפת" בפסטיבל הסרטים של פוסן, ואף עזר בהפצתו ברחבי העולם.
מועמדויות וזכיות בפרסים

הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ובפרס התסריט המצטיין בפסטיבל "פנטסיה" במונטריאול. הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אופיר, מתוכם זכה בחמישה, בקטגוריות: הצילום, העיצוב האמנותי, המוזיקה, הפסקול והאיפור. ב-26 ביוני 2014 זכה הסרט בפרס סאטורן לסרט הזר הטוב ביותר ולפסקול הטוב ביותר.
לקריאה נוספת

פבלו אוטין, שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "מי מפחד מהזאב הרע / שיחה עם אהרון קשלס ונבות פפושדו".
עידו רוזן. פחדים לאומיים בסרטי האימה בקולנוע הישראלי. עבודת גמר לשם קבלת תואר M.A. אוניברסיטת תל אביב, 2017.
Ido Rosen. "National Fears in Israeli Horror Films." Jewish Film & New Media 8.1 (2020): 77-103
הערות שוליים

↑  טומי מל, "מי מפחד מהזאב הרע": ישראל מדממת החוצה, באתר ynet, 25 באפריל 2013
↑  נירית אנדרמן, הצלחה לסרט הישראלי מי מפחד מהזאב הרע? בפסטיבל טרייבקה, באתר הארץ, 24 באפריל 2013
↑  אורי קליין, “מי מפחד מהזאב הרע” מצדיק את הציפיות הגבוהות, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2013
↑  מערכת ערוץ התרבות, ‏בזכות טרנטינו: "מי מפחד מהזאב הרע" כובש את העולם, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2013
↑  Quentin Tarantino Calls Israeli Thriller ‘Big Bad Wolves’ the “Best Film of the Year”‎
↑  ynet, "מי מפחד מהזאב הרע" זכה בסאטורן, באתר ynet, 27 ביוני 2014
פרשת החשד לאונס בקפריסין

פרשת החשד לאונס בקפריסין (גם: ”פרשת איה נאפה“) היא פרשה בה 12 תיירים צעירים ישראלים, נחשדו בביצוע אונס קבוצתי בתיירת בריטית בת 19, בעת ששהו בנופש בקפריסין ב-16 ביולי 2019. לאחר מכן נסגר התיק נגדם והתיירת הואשמה בתלונת שווא והורשעה, אך ערעורה לבית המשפט העליון של קפריסין התקבל, והרשעתה נמחקה בינואר 2022.
השתלשלות האירועים

איה נאפה היא עיר קיט בקפריסין, המהווה יעד פופולרי לתיירים מישראל ומאירופה. בקיץ 2019 הגיעה למלון בעיר קבוצת תיירים ישראלים בני 16 עד 18 תושבי הקריות, עפולה וירושלים. תיירת בריטית בת 19, תושבת מחוז דרבישייר, התיידדה עם חלק מהקבוצה. באחד הלילות שקדמו לפרשה היא קיימה יחסי מין בהסכמה עם שמעון "סם" יוסופוב, בן 19 מירושלים.
השתלשלות האירועים > חשד לאונס

ב-16 ביולי 2019, בשעות הערב, יוסופוב והצעירה עלו לחדרו, חדר 723 במלון "פמבוס נאפה רוקס". לאחר מכן הצטרפה לחדר קבוצת נערים ישראלים, אשר לדברי הצעירה תפסו אותה בניגוד לרצונה ואנסו אותה בזה אחר זה, על אף שצרחה בבכי שיפסיקו. בשלב מסוים הצליחה לברוח מהחדר והגיעה אל מרפאה בבית המלון. בסערת הרגשות סירבה שגבר יטפל בה, משכך הרופא הזעיק משטרה. 12 חשודים ישראלים נעצרו ונחקרו במשטרת פאראלימני. מיד לאחר הגשת התלונה אמהּ של הצעירה הגיעה מבריטניה לקפריסין. לפי ממצאי החקירה נמצאו ראיות פורנזיות לכך שקוימו יחסי מין בחדר במלון. נמצאו קונדומים, שריטות על רגליה וממצאי DNA.
ב-25 ביולי שוחררו חמישה מהחשודים. הוכח כי שלושה מהם לא היו מעורבים באונס, והשניים האחרים עמדו בפתח הדלת ופתחו אותה מפעם לפעם. עם שחרורם שבו מיד לישראל. באותו יום מסרה הצעירה עדות שנייה, אך לא נערך מסדר זיהוי בגלל מצבה הנפשי וקשיים טכניים. שבעה חשודים נותרו במעצר, ויוחסו להם עבירות של אונס וקשירת קשר לביצוע פשע. בחקירה שלושה מהחשודים הודו שקיימו יחסי מין עם הצעירה ואילו הארבעה האחרים הכחישו. נציג המשטרה ציין כי חלו שינויים בגרסתו של יוסופוב, וכי חשודים אחרים צילמו את המקרה בטלפונים הניידים. אחד עשר טלפונים סלולריים נתפסו ונבדקו בידי משטרת קפריסין, וסרטונים שנמחקו מהם שוחזרו. חלק מהסרטונים שצילמו החשודים הופץ ברשתות החברתיות. בסרטונים נראה יוסופוב, החשוד המרכזי, מקיים יחסי מין עם המתלוננת, כאשר אחד מהחשודים האחרים מצלם את המעשה. גורם המקורב לחקירה אמר כי "הדלפת הסרטון מהווה שיבוש הליכי חקירה, וחשיפת פרטים של קטינים". השר צחי הנגבי, חבר קרוב של שניים מהורי החשודים, אמר בריאיון לרדיו תל אביב: "מדובר בילדים דתיים, שלא חלמו להיות מעורבים בסוג כזה של טרגדיה."