stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד וגוליית
קרב דוד וגוליית באמנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמותו של דוד כגיבור קרב אשר ניצח את גָּלְיָת מוזכרת ביצירות אמנות רבות.
בפיסול:
"דוד" של מיכלאנג'לו – מתאר את דוד אוחז בידו את הקלע.
"דוד" של דונטלו ו"דוד" של ורוקיו – מתארים את דוד לאחר הניצחון, כשראשו של גָּלְיָת מוטל לרגליו.
"דוד" של ברניני – מתאר את דוד מתכונן להטיל את הקלע על גָּלְיָת.
בציור:
גוסטב דורה צייר את דוד מניף את ראשו של גָּלְיָת לאחר הניצחון, במסגרת ציורי התנ"ך שלו.
קאראווג'ו צייר את דוד עם ראשו של גוליית, בו הדגיש את מבטו הנוגה של דוד אל עבר ראשו של גָּלְיָת הנמצא בידו.
במוזיקה:
להקת פיקוד הצפון שרה בתוכניתה ה-15, על הרמה, את השיר וְחֶרֶב אֵין בְּיַד דָוִד. השיר הוא לחן של דרורה חבקין למילים מתוך ספר שמואל א'
להקת כוורת שרה את השיר גוליית, אשר מתאר באופן היתולי את דמותו של גָּלְיָת, את יחס עם ישראל אליו ואת הקרב.
אחד השירים הראשונים שהקליט הזמר שלמה ארצי הוא השיר גוליית, אותו הלחין בעצמו למילותיו של אהוד מנור.
בשירה של דתיה בן-דור "טובים השניים" מחליטים שני דוברי השיר לשחק בדוד וגוליית בהצגה שהם ממצאים, על סמך האביזרים שהם יביאו להצגה שלהם (האחד יביא חנית והשני יביא שרביט).
בספרות:
הסופרת יוכי ברנדס נותנת פרשנות מחודשת על הקרב המפורסם, בספרה "מלכים ג".
בעלילות "פינאטס" צ'ארלי בראון וחבריו יורדים על לני וזורקים עליו כדורי שלג. כתגובה לני משתמש בשמיכה שלו כבקלע וצ'ארלי בראון אומר בסוף "זאת הפעם הראשונה שהבנתי איך גוליית הרגיש."
לקריאה נוספת

יאיר זקוביץ, דוד: מרועה למשיח (יד יצחק בן-צבי, ירושלים ה'תשנ"ו).
משה גרסיאל, "היסטוריה וריאליה בתיאור המערכה בעמק האלה וקרב דוד וגלית, בספר: אריה שמואלביץ' (עורך), זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007.
דורון לוריא, מלכים בשר ודם: התנ"ך באמנות המאות ה־16 עד ה־19, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005, וחרב אין ביד דוד, עמ' 104-96
יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך. תל אביב: משכל, 2004.
דניאל פרידמן, הרצחת וגם ירשת - משפט, מוסר וחברה בסיפורי המקרא, הוצאת דביר, 2000, הפרק "דוד וגוליית - הכרעה משפטית באמצעות קרב", עמ' 59-48.
הרב אברהם רקנטי, למלחמת דוד וגוליית, בתוך: "ממגד גבעות עולם", קובץ ד', הוצאת ישיבת ברכת יוסף, אלון מורה, ה'תשס"ב, 2002. עמ' 274–281.
ביאורים

↑  אך קשה מדוע שאול לא סירב להצעה.
↑  רד"ק על אתר העיר שאליאב נוזף בדוד מכיוון שהבין שדוד רוצה להילחם בגלית
↑  יש המפרשים שתוכחתו של אליאב היא זאת שפוקחת את עיניו להבין שעצם ירידתו למלחמה נובעת מהשגחה'"`UNIQ--ref-0000001C-QINU`"'.
↑  יש המחלקים את הילקוט וכלי הרועים לכלים נפרדים ויש אחרים הטוענים כי זהו כלי אחד'"`UNIQ--ref-00000031-QINU`"'.
↑  3 מטרים בקירוב
↑  שני מטרים בקירוב
↑  מכפילות הלשון בפסוק יש הלומדים כי לגוליית הייתה בעיית ראיה'"`UNIQ--ref-00000040-QINU`"'.
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר

| --- | --- |

שון בייקר, זוכה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לשנת 2024
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1940–הווה (כ־85 שנים)
 אתר רשמי
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Original Screenplay) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לתסריטאי על תסריט לסרט קולנוע, אשר לא מבוסס על חומר שפורסם קודם לכן, והוא מייצג את ההכרה שהתסריט המקורי הוא יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע

בטקס האוסקר ה-1 (1928) לא הוענק פרס לתסריט המקורי הטוב ביותר, אלא פרס כללי לתסריט שנקרא פרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. בטקס האוסקר ה-13 (1940) פתחה האקדמיה את פרס התסריט המקורי, ובטקס האוסקר ה-30 (1957) שולבו שני הפרסים תחת קטגוריה זו.
בשנת 1948 לא ניתן הפרס והוא שולב בפרס לסיפור הטוב ביותר. הפרס נפתח מחדש בשנת 1949 תחת שם אחר – הסיפור והתסריט הטובים ביותר, אך שמו שונה חזרה לשמו הנוכחי בשנה שאחרי כן. בשנים מסוימות לאחר מכן נקראה הקטגוריה בשמות אחרים: בשנת 1969 – הסיפור והתסריט המקוריים הטובים ביותר, בשנת 1976 – התסריט המקורי הטוב ביותר שנכתב עבור סרט קולנוע ובשנת 1978 – התסריט הטוב ביותר שנכתב עבור סרט קולנוע.
ראו גם

פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
הרי הבלקן

ערך זה עוסק ברכס-ההרים שבדרום מזרח אירופה. אם התכוונתם לחבל-ארץ שבדרום מזרח אירופה, ראו .
| --- | --- |
הרים ברכס הרי הבלקן
הרים ברכס הרי הבלקן
 מידע כללי
 גובה:  2,376 מטר (הר בוטב)
 שטח:  11,596 קמ"ר 
 מדינה:  סרביה, בולגריה 
 מיקום:  בולגריה וסרביה
 רכס הרים:  המשך של הרי הקרפטים
 אורך הרכס:  560 קילומטרים
 קואורדינטות:  42°43′00″N 24°55′04″E﻿ / ﻿42.71667°N 24.91778°E﻿ / 42.71667; 24.91778
 
 תמונה טופוגרפית של הרכס
 
הרֵי הַבַּלְקָן (בבולגרית ובסרבית: Стара планина, הגייה: סְטַארָה פְּלַנִינַה, תרגום מילולי: "הר העתיק") הוא רכס-הרים בחצי האי הבלקני בדרום-מזרח אירופה, הגובל ברכס הרי הקרפטים. שני רכסים אלו מופרדים על ידי נהר הדנובה, אך מבחינה גאולוגית יש להם מקור משותף. הרי הבלקן משתרעים לאורך 560 קילומטרים, החל ממזרח סרביה, דרך מרכז בולגריה ועד לכף אמין (אנ'), שלחופי הים השחור. מדרום לרכס משתרע המישור התרקי ומצפון לו מישור נהר הדנובה.
המונח "בלקן" מקורו בפרסית, והוא הוכנס לשימוש באירופה דרך העמים הטורקיים ממרכז אסיה. רכס הרי הבלקן העניק את שמו לחבל הבלקן כולו.
באזור זה התרחשו רבים מהקרבות הקשים של מלחמת רוסיה-טורקיה (1877–1878), המלחמה לשחרור בולגריה מעול השלטון העות'מאני, ועדויות רבות לכך ניתן למצוא במקום גם כיום.
רכס הרי הבלקן הוא הרכס השלישי בגובהו בבולגריה, אחרי הרי רילה והרי פירין הגבוהים ממנו, ולפני הרי רודופי, הנמוכים ממנו. ההר הגבוה ברכס הרי הבלקן הווא הר בוטב (Връх Ботев), שגובהו 2,376 מטרים והוא נמצא במרכז הפארק הלאומי של מרכז הבלקן. הוא נקרא על שמו של חריסטו בוטיוב (1848–1876), משורר ומהפכן שהיה ממנהיגי המרד בשלטון העות'מאני והפך בעקבות כך לגיבור לאומי. חריסטו בוטיוב, יליד העיירה קאלופר (Калофер), שלמרגלות פסגת בוטב, מצא את מותו בתחילת יוני 1876 בניסיון מרד שנכשל כנגד השלטון העות'מאני על רכס הרי הבלקן.
ניתן לחלק את רכס הבלקן לשלושה חלקים:
רכס הבלקן המערבי – תחילתו בגבול עם סרביה והוא מגיע עד למעבר ההרים ארבקונק (Арабаконак). הנקודה הגבוהה ביותר, לאורך 160 הקילומטרים שלו, היא פסגת מידז'ור (Миджур), שגובהה 2,169 מטרים.
רכס הבלקן המרכזי – תחילתו במעבר ההרים ארבקונק והוא מגיע עד למעבר ההרים וראנטיק (Вратник). הנקודה הגבוהה ביותר, לאורך 207 הקילומטרים שלו, היא פסגת בוטב (2,376 מטרים), שהיא הפסגה הגבוהה ברכס הבלקן כולו.
רכס הבלקן המזרחי – תחילתו במעבר ההרים וראנטיק והוא מסתיים בקייפ אמין. הנקודה הגבוהה ביותר, לאורך 160 הקילומטרים שלו, היא פסגת בלגרקה (Българка), שגובהה 1,181 מטרים.
רכס הבלקן מהווה את קו פרשת המים בין הנהרות הזורמים צפונה אל הדנובה ובין הנהרות הזורמים דרומה אל הים האגאי. הרכס נחצה על ידי הנהר איסקר (Искър), הנהר הארוך בבולגריה, שיוצר את קניון איסקר (Искърският пролом).
מעברי הרים

את רכס הבלקן חוצים 20 מעברי הרים ושני ערוצי נהרות.
כבישים סלולים עוברים ב-13 מעברי הרים ובערוץ אחד, ערוץ הנהר איסקר (Искър). במעבר שיפקה, בין גברובו לקאזאנלק, ובערוץ איסקר, בין סופיה לווראצה, עוברת גם מסילת רכבת בנוסף לכביש.
במעבר שיפקה התרחשו קרבות עקובים מדם במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה. על גבעה לצד המעבר ניצבת אנדרטה המנציחה את הקרבות. בכפר שיפקה, שלרגלי המעבר, נבנתה כנסייה רוסית אורתודוקסית, להנצחת הקרבות באזור.
פסגות

מידז'ור (Миджур)
בוטב (Ботев)
וז'ן (Вежен)
קוֹם (Ком)
בוזלודז'ה (Бузлуджа) – שעל פסגתה נמצאת אנדרטת בוזלודז'ה.
לבסקי (Левски)
ביאורים

↑  בעקבות הרפורמה שבוצעה בבולגריה במלחמת העולם השנייה, שונה הכתיב, ולפי כך גם הצורה בה הוגים את שמו, לבוטב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282303105171  GND: 4069099-4  NKC: ge899809  VIAF: 107146153220005252739   WorldCat (עם VIAF): 107146153220005252739 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא בולגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צהבת

ערך זה עוסק בסימן. אם התכוונתם למחלת כבד, ראו .
| --- | --- |

עיניים בגוון צהוב אצל אדם שאובחן כחולה צהבת
 תחום:  רפואה פנימית 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D007565
 סיווגים
 ICD-10:  R17 
 ICD-11:  ME10.1 
 
צהבת (בלועזית: jaundice) היא מצב שבו שוקע צבען (פיגמנט) צהוב בשם בילירובין ברקמות. צבען זה נוצר בגוף באופן טבעי בעת פירוק חלבוני המוגלובין ומיוגלובין ובאופן טבעי הוא מפורק ומסולק מהגוף. מצב של צהבת מתרחש בשני מנגנונים אפשריים: עודף יצור של בילירובין או חסר בפינויו מן הגוף. צהבת אינה מחלה אלא סימן, שיכול להתלוות למחלות רבות, כגון צהבת ילודים או דלקת כבד נגיפית (הפטיטיס ויראלית).
אבחון

במצב של צהבת ניתן יהיה להבחין בבדיקת נוזל הדם (סרום) בריכוז גבוה של בילירובין (מדד תקין: 5.2 - 3.2 mMol/L).
סיווג של סוגי צהבת

סוגי הצהבת מסווגים על פי הסיבה שגרמה לעודף הבילירובין.
סיווג של סוגי צהבת > עודף ביצור בילירובין

זוהי סיבה בעלת שכיחות נמוכה יחסית לצהבת. היא מתרחשת בעיקר באנמיות המוליטיות ובמספר תסמונות תורשתיות, ויכולה לנבוע גם משימוש בתרופות מסוימות כמו Rifampicin.
סיווג של סוגי צהבת > חסר בפינוי בילירובין

זוהי הסיבה השכיחה ביותר. יכולה לנבוע מפגיעה בתאי הכבד עצמם (אז תאי הכבד לא יהיו מסוגלים לפנות את הבילירובין מהדם, מפני שמספרם מועט או תפקודם מופרע) או מפגיעה בצינורות המרה המובילה לחסימה (אז תאי הכבד מפנים את הבילירובין כראוי, אולם המרה אינו יכולה לזרום ולכן הבילירובין דולף בחזרה לדם). גורמים רבים מביאים לפגיעה משולבת, ושפגיעה חסימתית למשך זמן תביא לפגיעה תאית, משום שהמרה מכילה חומרים הרעילים לתאי הכבד.
סיווג של סוגי צהבת > חסר בפינוי בילירובין > צהבת ילודים

הגוף מפרק חלבוני ההמוגלובין שיצאו מכלל פעולה לבילירובין. על פי רוב חלבונים כאלה הם חלבונים שיש בהם תקלה נקודתית. אולם, אצל תינוק בן יום יש צורך להחליף את כל חלבוני ההמוגלובין משום שההמוגלובין של העובר שונה מההמוגלובין של בוגר (סוג ההמוגלובין השונה מאפשר העברה יעילה יותר של חמצן מהאם לעובר). צהבת ילודים נוצרת משום שהכבד של התינוק לא עומד בעומס העבודה של סילוק הבילירובין מהגוף.
סיווג של סוגי צהבת > חסר בפינוי בילירובין > פגיעה תאית (Hepatocellular Injury)

דלקת כבד נגיפית (Viral Hepatitis)
דלקת כבד על רקע רעלים
רעלים אנדוגניים (המיוצרים בגוף עצמו): נחושת במחלת וילסון, גליקוגן במחלות אגירת גליקוגן.
רעלים אקסוגניים (שמקורם מחוץ לגוף): אצטאמינופן, אתנול, רעלים שמקורם בצמחים.
דלקת כבד אוטואימונית: נגרמת בשל תגובה חיסונית לא-תקינה של הגוף כנגד תאי הכבד.
סיווג של סוגי צהבת > חסר בפינוי בילירובין > פגיעה חסימתית (Cholestatic Injury)

מחולקת על פי מיקום החסימה ביחס לכבד.
חסימה תוך-כבדית - חסימה של צינורות המרה הקטנים הנמצאים בתוך הכבד.
דלקת כבד נגיפית
דלקת כבד על רקע רעלים ותרופות (למשל - אלכוהול)
דלקת כבד על רקע תורשתי (למשל גלקטוזמיה וכו')
שחמת ראשונית של המרה (Primary Biliary Cirrhosis). (מחלה אוטו-אימונית).
על רקע תורשתי
על רקע מחלות חסימתיות ורידי הכבד, למשל תסמונת באד-קיארי
על רקע מחלת Hepatic Veno-Occlusive Disease
על רקע הזנה תוך-ורידית (TPN)
על רקע מחלת השתל-נגד-המאכסן (Graft-Versus-Host Disease)
חסימה חוץ-כבדית - חסימה של צינורות המרה הגדולים או של צינור המרה, הנמצאים מחוץ לכבד
על רקע של גידולים
על רקע לא-גידולי:
אבני מרה (זוהי סיבה שכיחה ביותר לחסימה חוץ-כבדית)
דלקת לבלב כרונית
דלקת ראשונית צלקתית של דרכי מרה (Primary Sclerosing Cholangitis) - מחלה אוטו-אימונית
סיווג של סוגי צהבת > חסר בפינוי בילירובין > צהבת בחיות מחמד

צהבת בחיות מחמד עשויה להיות תסמין של אנמיה המוליטית, שיכולה להיגרם על ידי גידולים בטחול או בכבד, טראומות גופניות, הפרעות מערכת החיסון, זיהומים, הרעלות או על רקע פגם גנטי.
דוגמה למחלות הנגרמות על ידי טפילים המלוות בצהבת: בכלבים קדחת קרציות (Babesia Canis), ובחתולים Mycoplasma haemofelis.
ראו גם

טיפול יונים לצהבת
הערות שוליים

↑  צהבת בתינוקות רכים, באתר איך גדלת, ‏2016-09-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531510305171  GND: 4156412-1  NDL: 00568783  NKC: ph198727 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר

| --- | --- |

שון בייקר, זוכה הפרס לשנת 2025
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1929–הווה (כ־96 שנים) 
 אתר רשמי
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Directing) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע בגין בימוי של במאי בסרט קולנוע, והוא מייצג את ההכרה שבימויו של הבמאי יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע

במשך 82 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 83 פרסי אוסקר ל-62 במאים שונים. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון מוזהב המכונה "אוסקר". בטקס האוסקר הראשון הוענקו שני פרסי בימוי, אחד על בימוי לסרט קומדיה ואחד על בימוי לסרט דרמה. שנה אחר כך, פרס על בימוי לסרט קומדיה בוטל, ואכן מאז, ישנה העדפה מוחצת לסרטי דרמה. הזוכה הראשון בפרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר לסרט דרמה, הוא פרנק בורזייגי על בימויו בסרט "הרקיע השביעי", והזוכה לסרט קומדיה הוא לואיס מיילסטון על בימויו בסרט "שני אבירים ערבים".
בשלוש השנים הראשונות לפרס אוסקר, שחקנים ובמאים היו מועמדים כ"טובים ביותר" לפי הקטגוריות שלהם, וכל עבודתם בתקופת הכשירות (בכמה מקרים אפילו שלושה סרטים) היו רשומים על הפרס. ובכן, בטקס האוסקר ה-3 (1930), רק אחד מן הסרטים האלו היה מצוין בפרס, אפילו אם למישהו מהבמאים הזוכים היו שני סרטים שזכו בהצבעות. בטקס האוסקר ה-4 (1931), המערכת המבלבלת והמסובכת הוחלפה במערכת הנוכחית, שבה במאי מועמד לפרס על בימוי בסרט אחד.
בשל הכרזתם ההחלטית של גילדת הבמאים של אמריקה, רק אדם אחד יכול לטעון לקרדיט לבמאי הסרט. (חוק זה נוסד על מנת למנוע את סוגיית הבעלות והזכויות, ושידולים מצד השחקנים והמפיקים לקבל קרדיט של במאי הסרט.) בכל אופן, ייתכן והגילדה תתקן יוצא מן הכלל לחוק זה - "במאי אחד לסרט אחד", אם שני במאים שותפים יבקשו לחלוק באופן שווה את הקרדיט לבמאי הסרט כ-"צמד מוכר". בקטגוריה זו היו מועמדים "צמדים מוכרים" רק 3 פעמים. רוברט וייז וג'רום רובינס (שזכו ב-1961, על הסרט "סיפור הפרברים"). וורן בייטי ובאק הנרי (היו מועמדים ב-1978 על הסרט "השמיים יכולים לחכות") והאחים כהן (זכו ב-2007 על הסרט "ארץ קשוחה").
שיאים

| שיא | הבמאי הטוב ביותר | הבמאי הטוב ביותר | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הכי הרבה פרסים | ג'ון פורד | 4 פרסים | מתוך 5 מועמדויות |
| הכי הרבה מועמדויות | ויליאם ויילר | 12 מועמדויות | זכה 3 פעמים |
| הכי הרבה מועמדויות  ללא זכייה  | רוברט אלטמן קלרנס בראון אלפרד היצ'קוק קינג וידור | 5 מועמדויות |  |
| הזוכה המבוגר ביותר | קלינט איסטווד | בן 74 | מיליון דולר בייבי |
| המועמד המבוגר ביותר | ג'ון יוסטון | בן 79 | הכבוד של פריצי |
| הזוכה הצעיר ביותר | דמיאן שאזל | בן 32 ו-38 ימים | לה לה לנד |
| המועמד הצעיר ביותר | ג'ון סינגלטון | בן 24 | החבר'ה מהשכונה |

מתוך 82 הבמאים שזכו בפרס הבמאי הטוב ביותר, אצל 61 מהם, זכה גם הסרט שלהם בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. רק ארבעה סרטים זכו בפרס מבלי שהבמאים שלהם היו מועמדים בקטגוריה זאת: "כנפיים" (1927/28)", "גרנד הוטל" (1931/32), "הנהג של מיס דייזי" (1989) ו"ארגו" (2012). שני במאים בלבד זכו בפרס, מבלי שהסרטים שלהם קיבלו מועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר גם כן, והם: לואיס מיילסטון (1927/28) ופרנק לויד (1928/1929).
ג'ון פורד הוא הבמאי היחיד שזכה בפרס ארבע פעמים. ואחריו, פרנק קפרה וויליאם ויילר שזכו בפרס 3 פעמים.
שלושה במאים זכו בפרס פעמיים רצופות, והם: ג'ון פורד (1940, 1941), ג'וזף ל. מנקייביץ' (1949, 1950) ואלחנדרו גונסלס איניאריטו (2014, 2015).
שמונה אנשים היו מועמדים גם לפרס הבמאי הטוב וגם לפרס השחקן הטוב, על אותו הסרט, והם: וורן בייטי (עשה זאת פעמיים, ב"השמיים יכולים לחכות" ו "אדומים"), קלינט איסטווד (עשה זאת פעמיים ב"בלתי נסלח" ו"מיליון דולר בייבי"), אורסון ולס ("האזרח קיין")" לורנס אוליבייה ("המלט"), וודי אלן ("הרומן שלי עם אנני"), קנת בראנה ("הנרי החמישי"), קווין קוסטנר ("רוקד עם זאבים") ורוברטו בניני ("החיים יפים"). אף אחד לא זכה בשני הפרסים.
קתרין ביגלו היא האישה הראשונה שזכתה בפרס בקטגוריה זו, כשלפניה רק שלוש נשים היו מועמדות אליו: לינה ורטמילר, ג'יין קמפיון וסופיה קופולה.
זוכים ומועמדים

הערה: הזוכה מסומנ/ת בצהוב
הבדלה

נר טיפוסי להבדלה, לצד כוס לקידוש ומגדל בשמים
הבדלה היא מצווה הנעשית במוצאי שבת ויום טוב. ההבדלה נעשית באמירת ברכה מיוחדת הנאמרת על גביע יין (או מיץ ענבים). תוכן הברכה הוא ההבדלה בין השבת לששת ימי המעשה, ימי החול, יחד עם הברכה על היין עצמו. במוצאי שבת כוללת ההבדלה אף ברכה על הבשמים ועל האש.
מהות ההבדלה

שני אופנים אפשריים למהות ההבדלה:
להבדיל את ימות החול מיום השבת,
להבדיל את יום השבת מימות החול.
מהפוסקים עולה כאופן השני, שעניין ההבדלה הוא להבדיל את יום השבת מימות החול.
דיני ההבדלה

מצוות הבדלה היא לדעת הרמב"ם (שבת פרק כט הלכה א) מצווה מן התורה, הנלמדת ממצוות קידוש השבת בדברים, שנאמר (שמות, כ', ז') 'זָכוֹר אֶת יוֹם הַשַּׁבָּת לְקַדְּשׁוֹ', כלומר זכרהו זכירת שבח וקידוש, וצריך לזכרהו בכניסתו וביציאתו, בכניסתו בקידוש היום וביציאתו בהבדלה. גם לדעתו, אין חובה מן התורה להבדיל על כוס יין. אף לדעת ראשונים אחרים, המובאים במגיד משנה, אין חובת ההבדלה אלא תקנת חכמים.
על פי ההלכה, מי שאמר הבדלה בתפילת ערבית, או לחלופין אמר "ברוך המבדיל בין קודש לחול", רשאי לעשות מלאכה לפני ההבדלה. אולם אסרו חכמים לאכול לפני ההבדלה.
דיני ההבדלה > זמן ההבדלה

מי שלא היה לו יין או מסיבה אחרת לא הבדיל במוצאי שבת, יכול להבדיל עד יום שלישי. במדינות הצפון, כמו נורווגיה, נוהגים בחודשי הקיץ להבדיל ביום ראשון בבוקר כיוון שהשבת יוצאת בשעה מאוד מאוחרת. בשעת הדחק, מותר לומר הבדלה משעת פלג המנחה, אבל אסור לעשות מלאכה עד צאת הכוכבים.
דיני ההבדלה > על מה מבדילים?

הרמב"ם כותב שיש לומר את ההבדלה על יין ולא על לחם. עם זאת, הרמב"ם כותב: "יין שריחו ריח חומץ, וטעמו טעם יין-מקדשין עליו; וכן יין מזוג. ויין צימוקים, מקדשין עליו והוא שיהיו צימוקים שיש בהן לחלוחית, שאם ידרוך אותן ייצא מהן דבש. וכן יין חדש מגיתו, מקדשין עליו; וסוחט אדם אשכול של ענבים, ומקדש עליו בשעתו. מדינה שרוב יינה שיכר, אף על פי שהוא פסול לקידוש, מותר להבדיל עליו, הואיל והוא חמר המדינה."
בשולחן ערוך נכתב:
בשולחן ערוך הרב כתוב:
בעקבות זאת, כתבו חלק מהפוסקים, כמו ערוך השולחן, האדרת והציץ אליעזר, שניתן להבדיל על קפה ותה. פוסקים אחרים, כמו הרב עובדיה יוסף כתבו שניתן להבדיל רק על משקאות משכרים.
לגבי חלב, היו שהתירו ואחרים אסרו.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > פיוטים

בחלק גדול מקהילות ישראל נהוג לשורר פיוט קודם ההבדלה. למשל, הפיוט "אֶעֱנֶה חֶלְקִי גַּם אָנִי" מאת גדול משוררי מרוקו רבי דוד בן חסין, שאילו מילות הבית הראשון שלו:
אֶעֱנֶה חֶלְקִי גַּם אָנִי/אֲרוֹמֵם אֱ-לֹהֶי אָבִי/נוֹרָא אֶחָד אֵין לֹו שְׁנִי/מֵרִים רֹאשִׁי וְּמִשׂגַּבִי/יִשָּׂא יְרוֹמֵם אֶת קַרְנִי/יַנִּיחַ לִי מֵעָצְבִּי. יְשׁוּעָתִי חִישׁ יַצְמִיחַ/רוּחַ ה' דִּבֶּר בִּי/הִנֵּה אָנֹכִי שֹׁלֵחַ/לָכֶם אֵלִיָּה הַנָּבִיא;
פיוט נוסף שנפוץ יותר והתקבל יותר אצל יהדות מרוקו הוא הפיוט אֲבָרֵךְ אֶת שֵׁם הָאֵל שחיברו רב בשם יוסף וחתם שמו בראשי החרוזים. ומיד לאחר הפיוט הזה, בעל־הבית מוזג את כוס ההבדלה ופותח בפיוט: ״אברך את שם האל״ שסימנו: יוסף.
ומנהג יהודי תימן לשורר את הפיוט הפותח בבית ”לַנֵּר וְלִבְשָׂמִים, נַפְשִׁי מְיַחֵלָה. אִם תִּתְּנוּ לִי כּוֹס, יַיִן לְהַבְדָּלָה”, שחיברו סעדיה וחתם שמו בראשי החרוזים. פיוט זה זכה לכמה סוגי לחנים אחד מהם התחבר על ידי הזמר אביהו מדינה.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > פסוקים

לפני ההבדלה נהוג בכל קהילות ישראל לומר פסוקים שונים ותפילות להצלחת המעשים בשבוע הבא. פסוקים אלו משתנים בקרב הקהילות השונות.
בנוסח אשכנז (ונוסח ספרד) נהוג להוסיף את הפסוקים הבאים:
הִנֵּה אֵ‑ל יְשׁוּעָתִי, אֶבְטַח וְלֹא אֶפְחָד, כִּי עָזִּי וְזִמְרָת יָ‑הּ ה', וַיְהִי לִי לִישׁוּעָה. וּשְׁאַבְתֶּם מַֽיִם בְּשָׂשׂוֹן, מִמַּעַיְנֵי הַיְשׁוּעָה. לַה' הַיְשׁוּעָה, עַל עַמְּךָ בִרְכָתֶֽךָ סֶּֽלָה. ה' צְבָ‑אוֹת עִמָּֽנוּ, מִשְׂגָּב לָנוּ אֱ-לֹהֵי יַעֲקֹב סֶֽלָה. (ה' צְבָ‑אוֹת, אַשְרֵי אָדָם בֹּטֵֽחַ בָּךְ. ה' הוֹשִֽׁיעָה, הַמֶּֽלֶךְ יַעֲנֵֽנוּ בְיוֹם קָרְאֵֽנוּ.) לַיְּהוּדִים הָיְתָה אוֹרָה וְשִׂמְחָה וְשָׂשׂוֹן וִיקָר. כֵּן תִּהְיֶה לָּֽנוּ. כּוֹס יְשׁוּעוֹת אֶשָּׂא, וּבְשֵׁם ה' אֶקְרָא:
בעדות המזרח הפסוקים משתנים הרבה לפי מנהגים ולפי העדות השונות. מנהג אחד כולל את הפסוקים הבאים:
רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן הִנֵּה הִנָּם, וְלִירוּשָׁלַיִם מְבַשֵּׂר אֶתֵּן. אַל תִּשְׂמְחִי אוֹיַבְתִּי לִי כִּי נָפַלְתִּי קַמְתִּי, כִּי אֵשֵׁב בַּחוֹשֶׁךְ ה' אוֹר לִי. לַיּהוּדִים הָיְתָה אוֹרָה וְשִׂמְחָה, וְשָׂשֹׂן וִיקָר. וַיְהִי דָוִד לְכָל דְּרָכָיו מַשְׂכִּיל וַה' עִמּוֹ. וְנֹחַ מָצָא חֵן בְּעֵינֵי ה' כֵּן נִמְצָא חֵן וְשֵׂכֶל טוֹב בְּעֵינֵי אֱלֹהִים וְאָדָם. קוּמִי אוֹרִי כִּי בָא אוֹרֵךְ, וּכְבוֹד ה' עָלַיִךְ זָרַח. כִּי הִנֵּה הַחֹשֶׁךְ יְכַסֶּה אֶרֶץ וַעֲרָפֶל לְאֻמִּים, וְעָלַיִךְ יִזְרַח ה' וּכְבוֹדוֹ עָלַיִךְ יֵרָאֶה. כּוֹס ישׁוּעוֹת אֶשָּׂא, וּבְשֵׁם ה' אֶקְרָא. אָנָּא ה' הוֹשִׁיעָה נָּא. אָנָּא ה' הוֹשִׁיעָה נָּא. אָנָּא ה' הַצְלִיחָה נָא. אָנָּא ה' הַצְלִיחָה נָא. הַצְלִיחֵנוּ, הַצְלַח דּרָכֵינוּ, הַצְלַח לִמּוּדֵינוּ, וּשְׁלַח בְּרָכָה רְוָחָה וְהַצְלָחָה בְּכָל מַעֲשֵׂה יָדֵינוּ, כְּדִכְתִיב יִשָּׂא בְרָכָה מֵאֵת ה' וּצְדָקָה מֵאֱלֹהֵי יִשְׁעוֹ. לַיּהוּדִים הָיְתָה אוֹרָה וְשִׂמְחָה, וְשָׂשֹׂן וִיקָר. וּכְתִיב וַיְהִי דָוִד לְכָל דְּרָכָיו מַשְׂכִּיל, וַה' עִמּוֹ. כֵּן יִהְיֶה עִמָּנוּ תָמִיד.
לאחר פסוקים אלו נאמרות הברכות לפי סדר זה:
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > ברכת בורא פרי הגפן

היא הברכה הראשונה אשר לאחריה מסודרים שאר הברכות.
יש הנוהגים כדי לעשות סימן טוב לתחילת השבוע, לשפוך מעט מהיין שבכוס על הקרקע, לפני סיום ברכת בורא פרי הגפן, להוסיף ברכה בבית, לפי הכתוב "כל בית שלא נשפך בו יין כמים אין בו סימן ברכה". וכן יש הנוהגים לאחר הברכה להביט ביין שבכוס, ולראות בו את המצח.
יש נוהגים (בעיקר בקרב קהילות ספרד) שכל הקהל פורץ בצחוק רם לאחר ברכה זו, בתור סגולה לשבוע משמח.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > דיני הבשמים

לאחר ברכת הגפן, מברכים ברכת בורא מיני בשמים, ומריחים בעצים ושיחים שנותנים ריח טוב.
טעם הרחת הבשמים הוא מאחר שבשבת יש לאדם נשמה יתירה, ובמוצאי שבת היא מסתלקת, וכדי להשיב את נפשו תיקנו להריח ריח טוב.
אם אין לו בשמים, אינו חייב לחפש אחריהם, ומבדיל בלי ברכה זו.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > דיני הנר

לאחר ברכת הבשמים מברכים ברכת בורא מאורי האש ונוהגים להגביה את הידיים ולהסתכל בציפורני הידיים לאור אש של אבוקה, ומצווה מן המובחר שהנר יהיה בעל שתי פתילות או יותר, (ובדיעבד אפשר גם על אש של נר יחידי). לפי מנהג נוסף המובא בטור, יש להסתכל דווקא בשרטוטי כף היד, ויש בכך סימן ברכה, אך הרמ"א בדרכי משה כותב שלפי הסוד לא יסתכל בכף היד, ולכן יקפל את האצבעות על גבי האגודל, ויסתכל בצפרניים, ואחר כך יסובב את ידו ויביט על גב היד, וביד ימין דוקא.
הטעם שתיקנו לברך על האש במוצאי שבת הוא משום שבמוצאי שבת נבראה האש על ידי האדם הראשון כמסופר בתלמוד:
שני דברים עלו במחשבה ליבראות בערב שבת ולא נבראו עד מוצאי שבת ובמוצאי שבת נתן הקב"ה דיעה באדם הראשון מעין דוגמא של מעלה והביא שני אבנים וטחנן זו בזו ויצא מהן אור
אם אין לו נר, אינו חייב לחפש אחריו, ומבדיל בלי ברכה זו.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > ברכת הבדלה

נוסח הברכה הוא ”ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם המבדיל בין קודש לחול ובין אור לחושך ובין ישראל לעמים ובין יום השביעי לששת ימי המעשה. ברוך אתה ה' המבדיל בין קודש לחול”. לאחר ברכת ההבדלה שותה האדם שאמר את ההבדלה מהיין.
ראשי התיבות של הברכות הם יבנה (יין, בשמים, נר, הבדלה). הסדר של הברכות הוא במעלה הראש, מהיין שנכנס לפה, הבשמים אותם מריחים באף, האש שרואים בעין וההבדלה שנעשית במוח.
סדר ההבדלה ומנהגיה במוצאי שבת > מנהגים לאחר ההבדלה

יש נוהגים שאף אחרים טועמים מיין כמו בקידוש ויש הנמנעים מכך. וכן נוהגים שנשים אינם טועמים מכוס של הבדלה, ומובאים באחרונים משפר טעמים לכך.
יש גם הנוהגים לכבות את נר ההבדלה בשאריות היין, וכשמקדש על יין שיש בו קדושת שביעית יש להימנע מכך. וכן טובלים את האצבע ביין שבצלחת, ומעבירים על העיניים. החתם סופר נהג לאחר ששתה את היין, לשפך לתוך הכוס מעט מים, ולשתות מעט מהם, ואת הנשאר היה שופך על ידיו ושטף בהם את העיניים והמצח. יש הנוהגים לומר בשעת שטיפת העיניים את הפסוק "מִצְוַת ה' בָּרָה מְאִירַת עֵינָיִם". ישנם הנוהגים להניח טיפות מהיין בכיסים, וכל על העורף.
יש נוהגים להריח הנר של ההבדלה, מיד לאחר ההבדלה. והוא סגולה להינצל מרוחות רעות.
בגמר ההבדלה, יש נוהגים לשיר את הפיוט המבדיל בין קודש לחול, וזמירות נוספות.
בתקופות קדומות היה נהוג לערוך השבעות למלאכים, לאחר ההבדלה. אולם הרב יעקב עמדין ביטל לגמרי נוהג זה.
הבדלה ומועדי ישראל > הבדלה במוצאי חג

במוצאי חג שאינו מוצאי שבת אומרים רק את הברכה על היין וברכת ההבדלה, ומדלגים על ברכת הבשמים, משום שביום טוב אין "נשמה יתרה" כבשבת, וכן מדלגים על ברכת האש (שנבראה במוצאי השבת ואינה אסורה ביום טוב). יש שנוהגים לדלג על הפסוקים הנאמרים לפני ההבדלה. במוצאי חג שהוא גם מוצאי שבת מבדילים כמו בכל מוצאי שבת.
הבדלה ומועדי ישראל > הבדלה במוצאי יום הכיפורים

במוצאי יום הכיפורים (כשאינו חל במוצאי שבת) יש להשמיט רק את הברכה על הבשמים אך את הברכות על היין, האש וההבדלה אומרים. בנוסף, בניגוד למוצאי שבת, ניתן לברך דווקא על אש שדלקה קודם יום הכיפורים, ולא על אש שהודלקה במוצאי יום הכיפורים. אם אין נר כזה בנמצא מדלגים גם על ברכת האש.
לדעת השולחן ערוך, אין לברך על הבשמים במוצאי יום כיפור אפילו כשחל יום כיפור בשבת. לדעת המשנה ברורה, יותר נכון לברך על הבשמים במוצאי יום כיפור שחל בשבת. יש נוהגים פשרה, שמברכים על הבשמים, אבל לפני או אחרי ההבדלה, כדי שלא ייחשב להפסק באמצע ההבדלה אם אינו חייב לברך על הבשמים בהבדלה זו.
הבדלה ומועדי ישראל > הבדלה במוצאי שבת שחל בתשעה באב

כאשר תשעה באב חל במוצאי שבת (או שחל בשבת ונדחה למוצאי שבת) אין מבדילים במוצאי שבת שכן לא ניתן לשתות את היין בשל הצום, אך מברכים את ברכת מאורי האש בלבד. במוצאי תשעה באב, לאחר צאת הצום מבדילים על הכוס ומברכים את ברכת היין וברכת המבדיל בלבד. אך חולה שצריך לאכול בתשעה באב צריך להבדיל לפני שאוכל.