stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איוואן וינוגרדוב

| --- | --- |

איוואן וינוגרדוב
 לידה:  14 בספטמבר 1891 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, Velikolukskiy Uyezd, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 במרץ 1983 (בגיל 91) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Иван Матвеевич Виноградов 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1914)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  J. V. Uspensky, אנדריי מרקוב 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של פרם (1918–1920)  מכון סטקלוב למתמטיקה (פברואר 1944–1983)  אוניברסיטת טומסק (1918–1920)  מכון סטקלוב למתמטיקה (1934–אוקטובר 1941)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג (1925–1934)  האוניברסיטה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג (1920–1934)  Physico-Mathematical Institute of the Russian Academy of Sciences 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1941)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1970)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1945, 1971)  פרס לנין (1972)  חבר זר של החברה המלכותית (1942)  פרס ברית המועצות (1983)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  עיטור לנין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליית ותיק העמל  עיטור מהפכת אוקטובר 
 תרומות עיקריות
 השערת גולדבך
 
איוואן וינוגרדוב (ברוסית: Ива́н Матве́евич Виногра́дов;‏ 14 בספטמבר 1891 – 20 במרץ 1983) היה מתמטיקאי סובייטי ונמנה עם המתמטיקאים הסובייטים הבולטים. במשך 45 שנים הוא כיהן בתפקיד מנהל מכון למתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. על תרומתו המדעית והציבורית וינוגרדוב קיבל פרס סטלין, פרס ברית המועצות, פרס לנין, 6 פעמים עיטור לנין, פעמיים תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים.
ביוגרפיה

איוואן וינוגרדוב נולד בכפר במחוז פסקוב למשפחת כומר. לאחר סיום בית הספר בשנת 1910 הוא התחיל את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג אותה סיים בשנת 1914. לאחר הלימודים הוא נשאר באוניברסיטה כהכנות לקריירה מדעית. בשנים 1918–1920 וינוגרדוב היה מלמד באוניברסיטת פרם ואוניברסיטת טומסק. בשנת 1920 חזר ללנינגרד והחל ללמד באוניברסיטה.
בשנת 1929 וינוגרדוב נבחר כחבר באקדמיה למדעים הסובייטית. בשנת 1934 כאשר הוקם מכון למתמטיקה ליד אקדמיה למדעים של ברית המועצות וינוגרדוב מונה למנהלו. בשנת 1940, בעקבות העברת המכון למוסקבה גם וינוגרדוב עבר לבירה. הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו (למעט שנים 1941–1944).
וינוגרדוב התמחה בתורת המספרים,  והוכיח גרסה מעט חלשה יותר של השערת גולדבך החלשה, (באופן מדויק יותר: הוא הוכיח שכל מספר אי זוגי גדול מספיק ניתן להצגה כסכום של שלושה מספרים ראשוניים, השערת גולדבך החלשה היא שכל מספר אי זוגי גדול מחמש ניתן להצגה בצורה זו. והיא הוכחה ב-2013 על ידי הרלד הלפגוט תוך שימוש בשיטות דומות לשל וינוגרדוב). בנוסף לכך הוא פרסם ספר לימוד בתורת המספרים שהודפס במספר רב של מהדורות. וינוגרדוב היה עורך ראשי של ירחון בתחום המתמטיקה. בסך הכל הוא פרסם כ-140 עבודות מדעיות.
בהיותו מנהל מכון למתמטיקה וינוגרדוב היה נחשב למנהיג הלא פורמלי של המתמטיקאים הסובייטיים. למרות שהוא כיהן בתפקיד ציבורי רם, וינוגרדוב לא היה חבר של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, דבר שהיה חריג מאוד בתקופתו. בשנת 1955 הוא חתם על עצומה נגד טרופים ליסנקו. לעומת זאת, הוא היה בעל דעות אנטישמיות. בתקופתו כמעט ולא היו מתמטיקאים יהודים בין עובדי המכון והוא גם הקשה בקידום יהודים באקדמיה למדעים. בשנות ה-70 הביקורת נגדו התחזקה. היו טענות שמאז צעירותו וינוגרדוב לא פרסם מחקרים מדעים משמעותיים ועוסק בתחום הניהול בלבד. למרות זאת, ובעקבות תמיכה חזקה של ראשי האקדמיה בשנת 1977 (כאשר הוא היה כבר בן 86) כהונתו בראש המכון למתמטיקה אושררה פעם נוספת.
וינוגרדוב לא היה נשוי והתגורר עם אחותו. במשך שנים הוא היה ביחסי ידידות עם מסטיסלב קלדיש ומיכאיל לברנטייב שאיתם התחיל את הקריירה המדעית.
וינוגרדוב נפטר בגיל 91 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
איילט הרצגובינה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  מוסטר
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  דיכוי המרד הבוסני
 תאריך:  1833
 פירוק:  מותו של עלי פאשא ריזבאנבגוביץ'
 תאריך:  1851
 ישות קודמת:   איילט בוסניה
 ישות יורשת:   איילט בוסניה
 
איילט הרצגובינה (בטורקית: Eyālet-i Hersek) היה איילט עות'מאני אשר הופרד מאיילט בוסניה בעקבות המרד הבוסני והתקיים למשך תקופה קצרה.
היסטוריה

בוסניה נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1463, ובשנת 1482 נכבשה גם הרצגובינה. החל משנת 1580 שתי הנחלות נכללו במסגרת איילט בוסניה, שהיה מחולק ל-6 סנג'קים. המלחמה הטורקית הגדולה הסתיימה בשנת 1699 בתבוסה טורקית, ובשלום קרלוביץ נמסר חלק משטח האיילט לממלכת הבסבורג.
בתחילת המאה ה-19 הייתה בוסניה אחת מהפרובניציות הפחות מפותחות של האימפריה העות'מאנית, ובעקבות כך פרץ בה בשנת 1831 המרד הבוסני. בשנת 1833 הצליח עלי פאשא ריזבאנבגוביץ' לדכא את המרד בעזרת כוחות מהרצגובינה, ובעקבות כך הוקם בחלקה הדרומי של בוסניה איילט הרצגובינה שנמסר תחת שלטונו של עלי פאשא. לאחר מותו של עלי פאשא בשנת 1851 אוחדה הרצגובינה בחזרה עם איילט בוסניה.
ראו גם

היסטוריה של בוסניה והרצגובינה
איילט דמשק

| --- | --- |
דגל

"איילט דמשק" (מסומן באדום) (שנת 1795)
 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש הרשות המבצעת:  ביילרביי דמשק 
 ביילרביי דמשק:  Janbirdi al-Ghazali 
 שפה נפוצה:  טורקית עות'מאנית 
 עיר בירה:  דמשק
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  כיבוש סוריה
 הקמה:  1516
 פירוק:  רפורמות הטנזימאט
 פירוק:  1867
 ישות קודמת:  הסולטנות הממלוכית הסולטנות הממלוכית
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט סוריה  האימפריה העות'מאנית מוטצאריף של ירושלים
 
איילט  דמשק (בטורקית עות'מאנית: إيالة شام') או וילאייט דמשק היה איילט של האימפריה העות'מאנית. שטחו המדווח במאה ה-19 היה 20,020 מילים רבועים (51,900 קילומטרים רבועים). הוא הפך לאיילט לאחר שהעות'מאנים כבשו אותו מהממלוכים בשנת 1516. ג'אנבירדי אל-ע'זאלי, בוגד ממלוכי, הפך לביילרביי הראשון של דמשק. איילט דמשק היה אחת הפרובינציות העות'מאניות הראשונות שהפכו לווילאייט לאחר רפורמה מנהלית בשנת 1865, וב-1867 הוא עבר רפורמה לווילאייט סוריה.
שיפוט טריטוריאלי

האימפריה העות'מאנית כבשה את סוריה מהממלוכים בעקבות קרב מרג' דאבק באוגוסט 1516 והתחייבות הנאמנות שלאחר מכן ניתנו לסולטאן העות'מאני, סלים הראשון, בדמשק על ידי משלחות של ידועים מכל רחבי סוריה. העות'מאנים הקימו את דמשק כמרכז של איילט (מחוז עות'מאני) ששטחו מורכב מהמַמַאלְכּ (מחוזות ממלוכים) של דמשק, חמה, טריפולי, צפת וכרכ. המַמְלכַּה (מחוז, נציבות ממלוכית) של חלב, שכיסתה חלק גדול מצפון סוריה, הפכה לאיילט חלב. במשך כמה חודשים בשנת 1521 הופרדו טריפולי וסביבתה מאיילט דמשק, אך לאחר 1579 הפך איילט טריפולי לצמיתות למחוז עצמאי.
בסיומה של המאה ה-16, איילט דמשק חולקה מנהלית לתוך סנג'קים (מחוזות) של תדמור, צפת, לג'ון, עג'לון, שכם, ירושלים, עזה וכרכ, בנוסף לעיר דמשק והמחוז שלה. היה שם גם הסנג'ק של צידון-ביירות, אם כי לאורך סוף המאה ה-16, לעיתים קרובות הוא החליף ידיים בין האיילט של דמשק וטריפולי. בקצרה בשנת 1614, ולאחר מכן באופן קבוע לאחר 1660, הופרדו הסנג'קים צידון-ביירות וצפת מדמשק והיוו את איילט צידון. חלוקות מינהליות אלה התקיימו ברובן בשינויים קלים יחסית עד אמצע המאה ה-19.
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. אורכב מ-המקור ב-27 באוגוסט 2013. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏The Popular encyclopedia: or, conversations lexicon, Volume 6, באתר גוגל ספרים
↑  ‏Encyclopedia of the Ottoman Empire, באתר גוגל ספרים By Gábor Ágoston, Bruce Alan Masters
↑  D. E. Pitcher (1972). An Historical Geography of the Ottoman Empire: From Earliest Times to the End of the Sixteenth Century. Brill Archive. p. 105. נבדק ב-2 ביוני 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Almanach de Gotha: annuaire généalogique, diplomatique et statistique. J. Perthes. 1867. pp. 827–829. נבדק ב-2013-06-01.
↑  Ze'evi, pp. 1–2.
1 2 3 4  Abu Husayn, p. 11.
↑  Bakhit 1982, p. 91.
↑  Abu Husayn, pp. 11–12.
↑  Salibi, pp. 63–64.
אגן קלאמת

אגן קלאמת
אגן קלאמת (באנגלית: Klamath Basin) הוא האזור במדינות ארצות הברית אורגון וקליפורניה בארצות הברית המנוקז על ידי הנהר קלאמת. הוא מכיל את רוב מחוז קלאמת וחלקים ממחוזות לייק וג'קסון באורגון, וחלקים ממחוזות דל נורטה, המבולדט, מודק, סיסקיו וטריניטי בקליפורניה. אגן הניקוז משתרע על שטח של 40,790 קילומטרים רבועים, כאשר 35% משטחו באורגון ו-65% בקליפורניה. באורגון, אגן הניקוז נמצא בדרך כלל מזרחית לרכס קסקייד, בעוד קליפורניה מכילה את רוב קטע הנהר העובר דרך רכס ההרים. בקטע של אורגון-צפון קליפורניה הרחוקה של הנהר, אגן הניקוז היא מדברי למחצה בגבהים הנמוכים יותר ואלפיני יבש בגבהים העליונים. בחלק המערבי של האגן, בקליפורניה, לעומת זאת, האקלים הוא יותר של יער גשם ממוזג, כשבאגן הניקוז של הנהר טריניטי, יובל של הקלאמת, האקלים אלפיני אופייני יותר.
גאולוגיה והידרולוגיה

החלק העליון של אגן הניקוז של הקלאמת שוכן בין רכס קסקייד לפרובינציית אגן ורכס בדרום אורגון ובצפון קליפורניה. סטרטיגרפיה של סלע האם באזור כוללת משקעים געשיים, טפרה ומשקעי נהרות ואגמים. השיכוב יוצר שלוש שכבות הידרולוגיות כלליות: 1) בזלת נקבובית מאוד שגילה הגאולוגי הוא העתיק ביותר המשמשת כאקווה עיקרית, 2) משקעים מנהרות ואגמים המורכבים מטוף, פצלים, אגלומרט, אבן חול ואפר געשי הידועים ביחד בשם תצורת יונה (Yonna Formation) המשמשים כשכבה אטומה מעל מי התהום, ו-3) משקעים געשיים מהתפרצויות געשיות חדשים יותר השוכבים מעל האקווה. מעט מים מסוגלים לחדור דרך שכבות המשקעים הגעשיים העליונים אל האקוות העיקריות. מי התהום מסוגלים לנוע בחופשיות ברחבי האגן העליון למרות מבנים גאולוגיים המתרחשים עקב העתקים רגילים אשר רק מגבילים את מי התהום בקנה מידה מקומי. בארות ארטזיות שנשפכות לאגם קלאמת העליון חיוניות למילוי מחדש של האגם ולזרימת הנהר קלאמת לאורך כל השנה. הפשרת השלגים היא כיום התורם העיקרי לחידוש מי התהום באגן קלאמת העליון.
חלוקת אגני הניקוז

אגני הניקוז של הנהרות ויליאמסון וספראג באורגון, נמצאים מצפון ומצפון-מזרח לאגם קלאמת העליון. יחד, שני אגני הניקוז מכסים שטח של 7,950 קילומטרים רבועים, או 19.4% מאגן הניקוז של נהר קלאמת. אגן הנהר לוסט, אגן המשנה הגדול ביותר לפי שטח, שוכן מדרום-מזרח לאגם קלאמת העליון וממזרח לאגם קלאמת התחתון. הוא משתרע על 7,790 קילומטרים רבועים או 19.1% מאגן הניקוז של הנהר קלאמת - כמעט כמו ויליאמסון וספראג ביחד. כשממשיכים מערבה, אגני הניקוז השכנים של הנהרות הסמוכים ביוט קריק (Butte Creek), שסטה, סקוט וסלמון משתרעים על שטח של 1,560 קילומטרים רבועים, 2,060 קילומטרים רבועים, 2,110 קילומטרים רבועים ו-1,900 קילומטרים רבועים, בהתאמה. אלו מהווים 4.3%, 5%, 5.2% ו-5% מאגן הניקוז של הנהר קלאמת, בהתאמה, או 19.5% מאגן הניקוז אם מחברים אותם.
דרום-מערבה יותר, אגן הניקוז של הנהר טריניטי, אגן המשנה השני בגודלו של אגן קלאמת, משתרע על 7,680 קילומטרים רבועים או 19% מאגן הניקוז. אגן הניקוז של "סאות פורק טריניטי" (South Fork Trinity), יובל של הטריניטי הוא 2,500 קילומטרים רבועים - 33% מאגן הניקוז של הטריניטי או 6% מאגן הניקוז של הקלאמת. היובלים העיקריים של הקלאמת משתרעים ביחד על שטח המהווה 77% מכלל אגן הניקוז של הקלאמת - השטח היבשתי הנותר מנוקז על ידי יובלים קטנים יותר כמו ג'ני קריק (Jenny Creek), פול קריק (Fall Creek) ובלו קריק (Blue Creek).
גופי המים העיקריים

אגם קלאמת העליון הוא גוף המים הגדול ביותר כיום באגן הניקוז של הנהר קלאמת, המשתרע על פני 250 קילומטרים רבועים בממוצע, עם קו חוף של 140 קילומטרים. זהו גם אגם המים המתוקים הגדול ביותר במדינת אורגון. מבחינה היסטורית, אגם קלאמת התחתון ואגם טולי היו ביצת מים מתוקים אחת המחוברת זה לזה שהסתכמה ב-510 קילומטרים רבועים - יותר מפי שניים מהממדים הנוכחיים של אגם קלאמת העליון, וגדולה יותר מאגם טאהו במרכז קליפורניה. אזור ביצות מחוברות זה עדיין מהווה בית גידול לעד 3.7 מיליון עופות נודדים בשנה. בשנים גשומות, התחברו שני האגמים לאגם קלאמת העליון, ויצרו גוף מים ענק אחד. אגמים אלה שוכנים באגן שהיה מלא בפרה-היסטוריה על ידי אגם מודק, אגם מים מתוקים בשטח של 2,800 קילומטרים רבועים שכיסה את כל אגן קלאמת העליון, או 7% מאגן הניקוז - שטח גדול פי שלושה מימת סלטון הנרחבת בדרום קליפורניה. אגם זה היה קיים לפני 11,000 שנים בסוף עידן הקרח האחרון. כיום, אגם קלאמת העליון מכסה רק 0.6% מאגן הניקוז של הקלאמת.
יש גם כמה גופי מים מלאכותיים באגן הניקוז - כולל אגם יואנה, מאגר ג'ון סי. בויל, אגם קופקו (Copco Lake) ומאגר איירון גייט בערוץ הראשי של הקלאמת. אגם יואנה, הנקרא גם מאגר קנו (Keno Reservoir), הוא בגודל 9.8 קילומטרים רבועים, ואורכו כ-30 קילומטרים. מאגר ג'ון סי. בויל קטן בהרבה, עם שטח פנים של 1.7 קילומטרים רבועים. אורכו של מאגר קופקו הוא כ-8.7 קילומטרים ושטחו 2.6 קילומטרים רבועים. מאגר איירון גייט משתרע על פני 3.6 קילומטרים רבועים ואורכו כ-10.9 קילומטרים. יחד, ארבעת מאגרי הערוץ הראשיים התחתונים מסתכמים רק ב-17.7 קילומטרים רבועים, או 0.04% מאגן הניקוז של הנהר קלאמת.
אגם טריניטי (אנ'), על הערוץ המרכזי של הנהר טריניטי, הוא המאגר הגדול ביותר של היובלים באגן הניקוז של הנהר קלאמת. בגודל של 65 קילומטרים רבועים, הוא גדול יותר מכל ארבעת מאגרי קלאמת המשולבים יחד (למעט אגם קלאמת העליון).
אגן הניקוז

על פי מערכת הסיווג של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית לאגני ניקוז, אגן הניקוז של הקלאמת היא יחידה חשבונאית (Accounting Unit) בת 6 ספרות ברמה 3 בתוך אזור 18, המכונה אזור אגן הניקוז של קליפורניה. הקוד של היחידה החשבונאית של אגן הניקוז של הקלאמת הוא 180102, והיא כוללת שתים עשרה יחידות הידרולוגיות המסווגות בקוד בן 8 ספרות (HUC) המשתרעות על 38,000 קילומטרים רבועים. במפקד האוכלוסין של שנת 2000, על פי הערכות, כ-114,000 אנשים חיים בתוך אגן הניקוז של הקלאמת. מרכזי האוכלוסייה הגדולים ביותר כוללים את קלאמת פולס באורגון (19,462 תושבים) וואיריקה בקליפורניה (7,290 תושבים). הבעלות על הקרקע בתוך האגן מתחלקת כדלהלן: כ-364 קילומטרים רבועים שייכים לשמורות שבטיות, 23,560 קילומטרים רבועים מנוהלים על ידי סוכנויות ציבוריות (כולל לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית, יערות לאומיים, מקלטים לאומיים של חיות הבר (אנ') ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית). 14,060 קילומטרים רבועים הם בבעלות פרטית. מתוך הקרקעות בבעלות פרטית, 2,116 קילומטרים רבועים משמשים לחקלאות, כש-80% מהם הם שטחים חקלאיים מושקים. כמעט מחצית מהשטחים המושקים מנצלים מים ממיזם קלאמת של לשכת ניהול הקרקעות. הרוב המכריע של החקלאות והשטחים בבעלות פרטית הם באגני המשנה של הנהר לוסט והנהר שסטה.
אגן הניקוז של אגן קלאמת כולל:
שלושת הנהרות הבאים ממוקמים מעל (מצפון) לאגן אגם קלאמת:
הנהר ספראג, אורגון
הנהר ויליאמסון, אורגון
הנהר סייקן, אורגון
גופי המים הבאים שוכנים בתוך או בסמוך לאגן אגם קלאמת:
אגם קלאמת העליון, אורגון
הנהר לינק, אורגון
אגם אייג'נסי (אנ'), אורגון
הנהר לוסט, אורגון, קליפורניה
מאגר אגם קליר (אנ'), קליפורניה
אגם טולי, קליפורניה
אגם קלאמת התחתון, קליפורניה
אלו הם היובלים העיקריים במורד הזרם של הנהר קלאמת:
ביוט קריק, קליפורניה
הנהר שסטה, קליפורניה
הנהר סקוט, קליפורניה
הנהר סלמון, קליפורניה
הנהר טריניטי, קליפורניה
הערות שוליים

↑  Klamath Basin Groundwater Study (2013), United States Geological Survey: Oregon Water Projects.
↑  Snyder D. T. and Morace J. L. (1997), Nitrogen and phosphorus loading from drained wetlands adjacent to Upper Klamath and Agency Lakes, Oregon. Portland, Oregon: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.
1 2 3  Understanding the "Klamath Basin"
↑  "Klamath Lake". Oregon Lakes Association. www.oregonlakes.org. אורכב מ-המקור ב-2009-06-27.
↑  Delong, Jay. "Walking in 100-Year-Old Footsteps in Southern Oregon". North American Native Fishes Association. www.nanfa.org.
↑  "Lake Ewauna/Keno Reservoir Reach Location and Characteristics" (PDF). PacifiCorp Klamath Hydroelectric Project. PacifiCorp. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2004-02-22.
↑  "J.C. Boyle Reservoir - Reservoir Location and Characteristics" (PDF). PacifiCorp Klamath Hydroelectric Project. PacifiCorp. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2004-02-22.
↑  "Project Description". Klamath Basin Tribal Water Quality Work Group. www.klamathwaterquality.com.
↑  "Iron Gate Reservoir: Reservoir Location and Characteristics" (PDF). PacifiCorp Klamath Hydroelectric Project. www.pacificorp.com. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2003-08-24.
↑  "Shasta/Trinity River Division Project". U.S. Bureau of Reclamation. www.usbr.gov. אורכב מ-המקור ב-2013-02-22.
1 2  Water Resources of the United States: Boundary descriptions and names of regions, subregions, accounting units, and cataloging units, United States Geological Survey (2014).
↑  Population and Land Ownership (2009)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537265705171  LCCN: sh97006010 
מפה של פרשת המים של הנהר קלאמת המציגה גבולות של אגני ניקוז משניים
אגן קלאמת העליון כיום, הוא שריד מאגם מודק הנרחב
אוגוסטה, נסיכת בוואריה (1875–1964)

אוגוסטה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Auguste von Bayern;‏ 28 באפריל 1875 - 25 ביוני 1964), הייתה נכדתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואשתו של יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה.
ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה במינכן ב-28 באפריל 1875, ללאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה.
ב-15 במאי 1893 התחתנה אוגוסטה עם יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה אוגוסטה כאחות בבית חולים צבאי, בעוד בעלה שהועלה במהלך המלחמה לדרגת גנרלפלדמרשל, כיהן בתפקידים בכירים בחזית האיטלקית. בשנת 1918 הקימה אוגוסטה ארגון שקרא לנשות האצולה לתרום את תכשיטי הזהב שלהם, למען המאמץ המלחמתי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר המלחמה התיישבו בני המשפחה בהונגריה, ואוגוסטה עמדה בנשיאות כמה ארגוני הצדקה. בשנת 1944 ברחו אוגוסטה ומשפחתה מהונגריה לארצות הברית, ולאחר המלחמה התיישבו ברגנסבורג שבגרמניה המערבית, שם חיה עד מותה ב-25 ביוני 1964.
משפחתה

ב-15 במאי 1893 התחתנה אוגוסטה עם יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה (1895–1957) התחתן עם אנה, נסיכת סקסוניה.
גיזלה אוגוסטה, ארכידוכסית אוסטריה (1897–1901).
סופיה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה (1899–1978).
לאדיסלאוס לואיטפולד, ארכידוכס אוסטריה (1901–1946).
מתיאס יוזף, ארכידוכס אוסטריה (1904–1905).
מגדלנה מריה, ארכידוכסית אוסטריה (1909–2000).
אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל

| --- | --- |

אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל
 לידה:  3 בדצמבר 1764 בראונשווייג, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל 
 פטירה:  27 בספטמבר 1788 (בגיל 23) לוהדה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 שם מלא:  אוגוסטה קרולינה פרדריקה לואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל
 מדינה:  גרמניה
 מקום קבורה:  אסטוניה 
 בן זוג:  פרידריך הראשון, מלך וירטמברג
 פרסים והוקרה
 מסדר קתרינה הקדושה 
 
אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (3 בדצמבר 1764 – 27 בספטמבר 1788), הייתה בתו של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואשתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג קודם שעלה לשלטון.
ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-3 בדצמבר 1764 בבראונשווייג, לקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ב-15 באוקטובר 1780 התחתנה אוגוסטה עם פרידריך, נסיך וירטמברג, אחיינו של קרל אויגן, דוכס וירטמברג. מכיוון שלדודיו לא היו ילדים, היה אמור פרידריך לרשת בסופו של דבר את דוכסות וירטמברג. אולם, מאחר שדודו לא שיתף אותו בניהול הדוכסות, ליווה פרידריך בשנת 1782 את אחותו סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, שהתחתנה עם פאבל פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה, בעת מסעה לרוסיה. יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה שהתרשמה מפרידריך, מינתה אותו למושל הכללי של הדוכסות הגדולה של פינלנד. אוגוסטה הצטרפה לבעלה בפינלנד, ושם נולדו לשניים 4 ילדים. אולם, נישואי השניים לא היו מאושרים, ובשנת 1786 ברחה אוגוסטה לארמונה של יקטרינה, וטענה כי בעלה מתעלל בה, וכי הוא דו-מיני. יקטרינה שהזדעזעה מהעניין העניקה מקלט לאוגוסטה, ודרשה מפרידריך לעזוב את רוסיה.
אחותו סופיה דורותיאה מחתה בפני חמותה על היחס לאחיה, אולם יקטרינה טענה שהיא בסך הכל מנסה לקבור את התועבות שעשה פרידריך. פרידריך בתגובה טען שלאוגוסטה מזג רע, והיא התנהגה כלפי המשרתים באלימות ובצורה שאינה מכובדת. אביה של אוגוסטה קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל גיבה את פרידריך, ואף סירב בכל תוקף לבקשתה של אוגוסטה להתגרש מפרידריך.
עד מהרה נוכחה יקטרינה לדעת שאכן אוגוסטה מתנהגת בגסות למשרתים, ומשום כך נתנה לה את טירת לוהדה, ושלחה עמה כאפוטרופוס את וילהלם פון פוהלמן. עד מהרה קיימה אוגוסטה יחסי מין עם פון פוהלמן, ונכנסה ממנו להריון. ב-27 בספטמבר 1788 ילדה אוגוסטה בן מת, ונוצר אצלה דימום כבד. פון פוהלמן סירב להזעיק רופא, מחשש שייחשפו יחסיו עמה, ועד מהרה מתה אוגוסטה מאבדן דם.
משפחתה

ב-15 באוקטובר 1780 התחתנה אוגוסטה עם פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ממנו היו לה 4 ילדים:
וילהלם הראשון, מלך וירטמברג (1781–1864).
קתרינה, נסיכת וירטמברג (1783–1835); התחתנה בשנת 1807 עם ז'רום בונפרטה, מלך וסטפאליה (1784–1860).
סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג (1783–1784).
פאול, נסיך וירטמברג (1785–1852).
אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל

אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל (בגרמנית: Auguste von Hessen-Kassel; ‏ 25 ביולי 1797 – 6 באפריל 1889) הייתה אשתו של הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג'.
ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה באופנבך ב-25 ביולי 1797, לפרידריך, נסיך הסן-קאסל ולקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן, בתו של קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן. אוגוסטה הייתה נינתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, שהיה אבי סבתה מרי, נסיכת בריטניה.
ב-7 במאי 1818 התחתנה אוגוסטה בקאסל עם הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', בנו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, וב-1 ביוני אותה שנה התקיים טקס נוסף בארמון בקינגהאם בלונדון. עם נישואיה קיבלה אוגוסטה את התואר דוכסית קיימברידג'.
לאחר נישואיהם התגוררו בני הזוג בהנובר, שם כיהן בעלה כמשנה למלך בשם אחיו ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת וויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. ב-20 ביוני 1837 עלתה לשלטון בממלכה המאוחדת אחייניתו של הנסיך אדולפוס, המלכה ויקטוריה, לכן פסק איחוד הכתרים שנמשך 123 שנים בין הממלכה המאוחדת וממלכת הנובר, מאחר שעל פי חוקי הירושה של ממלכת הנובר, אישה לא יכלה לרשת את הכתר.
בעקבות המלכתה של ויקטוריה הומלך בהנובר דוכס קמברלנד ונקרא ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר. משהתייתר תפקיד המשנה למלך, שבו הנסיך אדולפוס ואוגוסטה לממלכה המאוחדת. לאחר חזרתם לבריטניה התגוררו בני הזוג בבית קיימברידג', ולאחר מכן התגוררו בארמון סנט ג'יימס.
בשנת 1850 מת בעלה הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', וב-6 באפריל 1889 39 שנים מאוחר יותר מתה אוגוסטה.
משפחתה

בשנת 1818 התחתנה אוגוסטה עם הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', ממנו נולדו לה 3 ילדים:
הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג' (1819–1904), התחתן עם שרה לואיזה פיירברד'ר.
הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג' (1822–1916), התחתנה עם פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' (1833–1897), התחתנה עם פרנסיס, דוכס טק; אחת מבנותיהן הייתה הנסיכה מרי מטק, לימים רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי וסבתה של המלכה אליזבת השנייה.
אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין

אוגוסטה, נסיכת נסאו-אידשטיין (בגרמנית: Augusta von Nassau-Idstein‏; 17 באוגוסט 1699 - 8 ביוני 1750) הייתה נסיכה גרמנייה ואשתו של קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג.
ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה באידשטיין ב-17 באוגוסט 1699, לגאורג אוגוסט, רוזן נסאו-אידשטיין ולהנרייטה דורותיאה מאטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, רוזן אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה מווירטמברג. ב-17 באוגוסט 1723 התחתנה אוגוסטה עם קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 6 ילדים. ב-8 ביוני 1750 מתה אוגוסטה בקירכהיימבולאנדן, והיא בת 51 שנים.
משפחתה

ב-17 באוגוסט 1723 התחתנה אוגוסטה עם קרל אוגוסט, נסיך נסאו-ויילבורג, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
הנרייטה מריה דורותיאה מנסאו-ויילבורג (1724)
הנרייטה אוגוסטה פרדריקה מנסאו-ויילבורג (1726–1757)
פוליקסנה לואיזה וילהלמינה מנסאו-ויילבורג (1728–1732)
כריסטיאנה לואיזה שרלוטה מנסאו-ויילבורג (1730–1732)
לואיזה פוליקסנה מנסאו-ויילבורג (1770–1828), התחתנה עם זימון אוגוסט, רוזן ליפה-דטמולד
קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג (1780–1857), התחתן עם קרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו
אוגוסטה, נסיכת בריטניה

אוגוסטה, נסיכת בריטניה (באנגלית: Princess Augusta of Great Britain;‏ 31 ביולי 1737 – 31 במרץ 1813), הייתה נכדתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, אשתו של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ואמה של קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל - אשתו של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-31 ביולי 1737 בארמון סנט ג'יימס, לונדון, לפרדריק, נסיך ויילס ולאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ומגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט. אוגוסטה גדלה בארמון קיו, שם התחנכה יחד עם אחיה ג'ורג' הנסיך מוויילס, ולמדה היסטוריה, ספרות, צרפתית ואיטלקית.
ב-16 בינואר 1764 התחתנה אוגוסטה עם בן דודה קרל וילהלם פרדיננד, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל בקפלה המלכותית בלונדון, ולאחר מכן נסעו השניים לבראונשווייג. לקראת לידת בתה הבכורה - אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, נסעה אוגוסטה לבריטניה, על מנת ללדת בסיבה מוכרת. בכל תקופת חייו של חמיה - קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, הייתה אוגוסטה בצל חמותה הדומיננטית - פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, ומשום כך התרחקה מחיי החצר. בשנת 1780 מת חמיה קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
בשנת 1806 נהרג בעלה קרל וילהלם פרדיננד במהלך קרב ינה-אאורשטדט, ולאחר מכן נכבשה דוכסות בראונשווייג. בעקבות כך ברחה אוגוסטה לבריטניה, והתגוררה שם לצד משפחתה עד למותה ב-31 במרץ 1813.
משפחתה

בשנת 1764 התחתנה אוגוסטה עם קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1764–1788), התחתנה עם פרידריך השלישי, דוכס וירטמברג
קרל גאורג אוגוסט, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל (1766–1806)
קרולינה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1768–1821), התחתנה עם ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת
גאורג וילהלם כריסטיאן (1769–1811)
אוגוסט (1770–1822)
פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (1771–1815)
אמליה קרולינה דורותיאה לואיזה (1772–1773)
איימן דחמאן

איימן דחמאן (בערבית: أيمن دحمان, בתעתיק: אימן דחמאן; נולד ב-28 בינואר 1997 בספקס שבתוניסיה) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ספקסיין מליגת העל התוניסאית ובנבחרת תוניסיה.