stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית העם הטמפלרי (חיפה)
תיאור המבנה

המבנה בנוי בסגנון טמפלרי טיפוסי הכולל גג רעפים וגמלון. למבנה שתי קומות ועליית גג מרווחת. הוא כולל שתי קשתות מחודדות וקמרון הנישא לגובה של 5.5 מטרים.
המבנה שימש "מבנה לדוגמה" ומבנים רבים אחרים במושבה הגרמנית בחיפה, ואף במושבות אחרות נבנו כדוגמתו. המבנה אף נחשב בעת בנייתו כמבנה היפה ביותר בעיר חיפה, והיה מקור לחיקוי לבנייה הערבית והיהודית בראשית המאה ה-20.
ראו גם

בית הקהילה הטמפלרית בירושלים
לקריאה נוספת

שרה ומאיר אהרוני, אישים ומעשים בחיפה והסביבה, 1993
הערות שוליים

↑  מוזיאון העיר חיפה - בית העם, באתר "העמותה לתיירות ונופש חיפה"
בית העם הטמפלרי - מרפסת אופיינית מעל הכניסה למבנה
שלמה זלמן נתנזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במאי 1889 י' באייר ה'תרמ"ט ירושלים
 פטירה:  28 באוגוסט 1963 (בגיל 74) חיפה
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 עיסוק:  כלכלן, בנקאי, פעיל ציבור
 
שלמה זלמן נתנזון (11 במאי 1889 – 28 באוגוסט 1963) היה כלכלן בנקאי ופעיל ציבור, ממייסדי לשכת המסחר העברית בחיפה ונשיא לשכת המסחר בחיפה (1928 - 1953), מראשוני בנק לאומי לישראל (בנק אפ"ק) משנת 1904, מנהל בנק אנגלו-פלשתינה בחיפה (1928 - 1954), קונסול כבוד של שוודיה בצפון ארץ ישראל משנת 1937, בעל אות אבירות שוודי (1954). יקיר העיר חיפה (1960).
קורות חיים

נתנזון נולד בירושלים בן בכור לנחום צבי נתנזון, ממייסדי בית חינוך עוורים, ואשתו רייזל. למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים ובית הספר למל. בשנת 1904 החל לעבוד בבנק אפ"ק בירושלים עם פתיחת הסניף השני של הבנק בארץ בה. בקיץ 1908 התארס עם דינה בתו של שמעון פרידמן מראשי הקהילה היהודית בחיפה, ושנה לאחר מכן הם נישאו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לחיפה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה סגן מנהל בנק אפ"ק בחיפה. משנת 1928 היה מנהל סניף בנק אפ"ק בחיפה. בשנת 1953 פרש לגמלאות.
בשנת 1921 היה ממייסדי לשכת המסחר העברית בחיפה לצד שמואל פבזנר ומאז היה חבר הוועד של הלשכה במסגרתה קודמו יוזמות אזוריות רבות בהן העדפת בנייתו של נמל חיפה על פני תל אביב ופתיחת הלימודים בטכניון בשנת 1924. מסוף 1927 היה יו"ר (או נשיא) לשכת המסחר ולאחר שיצא לפנסיה היה נשיא כבוד של לשכת המסחר. בשנת 1937 היה יושב ראש הוועד החיפני למען נמל תל אביב כמו כן שימש סגן יושב ראש בית הספר הריאלי.
נתנזון התגורר בבית מס' 20 ברחוב ירושלים ואחר כך עלו לכרמל. הוא שימש כקונסול כבוד של שוודיה בצפון ארץ ישראל משנת 1937 ובסוף 1954 קיבל על שירותו בתפקיד אות אבירות שוודי.
היה פעיל ציבור והשתתף במגביות שונות. בין השאר היה פעיל בגיוס כספים לקרן היסוד ואף היה יו"ר ועדת קרן היסוד בחיפה, ולמגבית ההצלה של שארית הפליטה לאחר השואה. לאחר הקמת מדינת ישראל מונה למועצת הספנות שייעצה לשר התחבורה. בשנת 1960 היה בין 12 מקבלי תואר אזרחות כבוד של העיר חיפה.
ביולי 1963 הוזמן, בתור זקן פקידי בנק לאומי, ביחד עם עוד 141 אנשים שעלו לארץ ישראל לפני 1914 והיו הוותיקים והראשונים בתפקידיהם, למסיבה בבית נשיא המדינה זלמן שזר.
הותיר אחריו את אשתו דינה שהייתה ידועה בפעילות חסד בחיפה, "אם החולים והנזקקים", ושתי בנות. חתנו, עורך הדין ישראל צליוק, הקים את רשת החנויות כלי זמר. בנו הוא המוזיקאי והמנצח יובל צליוק.
הנצחה

באוקטובר 1964 הוסב בחיפה רחוב ראשי על שמו בקטע מדרך יפו הסמוך לבניין בנק לאומי הראשי שבעיר התחתית בכך הפכה כתובתו של הבניין שבו נוסד סניף אפ"ק בחיפה לנתנזון 1.
הערות שוליים

↑  נפטר ז. נתנזון, מעריב, 28 באוגוסט 1963
↑  ע"פ תדהר קיבל גם את אות "האריה הלבן" מממשלת צ'כוסלובקיה ראו שם.
↑  סכום המאורעות האחרונים, הד-המזרח, 24 בפברואר 1950
↑  ר' נחום צבי נתנזון , הד-המזרח, 9 ביוני 1950
↑  ברכות לאירוסין, השקפה, 17 ביולי 1908
↑  ברכת חניכי המוסד בית חינוך עורים, הצבי, 9 ביוני 1909
↑  מועצה כלכלית, דואר היום, 3 בדצמבר 1926
↑  חיפה כלכלה ומשק בשנים 1979/80, לשכת המסחר והתעשייה חיפה, עמ' 63
↑  מר זלמן נתנזון, פנהל סניף חיפה של בנק לאומי, שערים, 2 בספטמבר 1953
↑  במרכז המסחרי, דואר היום, 24 בינואר 1923
↑  קבלת הפנים לד"ר הויזנר, דואר היום, 4 בדצמבר 1927
בלשכת המסחר, דואר היום, 15 במרץ 1928
פגישת לשכת המסחר העברית, דואר היום, 31 בינואר 1929
האספה של לשכת המסחר, דבר, 29 בינואר 1930
מנהל הרכבות נפרד מהמוסדות, דבר, 18 בפברואר 1942
↑  חיפה למען נמל תל אביב, דבר, 19 בינואר 1937
↑  מעט מדי פרסים בעד נקיון, הַבֹּקֶר, 9 בדצמבר 1935
↑  אזכרה למסריק בחיפה, הַבֹּקֶר, 14 במרץ 1940
שבדיה תגן על נתיני הונגריה בארץ, המשקיף, 28 באפריל 1941
תיירים שוודים מסיירים בארץ, הַבֹּקֶר, 22 במרץ 1953
↑  אות כבוד שבדי למר נתנזון, הַבֹּקֶר, 19 בדצמבר 1954
↑  התעמולה לקרן היסוד בחיפה, דואר היום, 21 בנובמבר 1924
רכישת התחייבויות לקרן היסוד, הצפון, 14 במאי 1926
↑  האספה העממית לכבוד סוקולוב, דואר היום, 31 באוגוסט 1926
↑  200 אלף לירות תתז חיפה ב־1946 להצלה, דבר, 13 בנובמבר 1946
↑  ההובלה הימית טעונה רשיון ממשלתי, הַבֹּקֶר, 27 ביוני 1948
↑  אזרחות־כבוד ל־12 אישים בחיפה, הצופה, 16 במאי 1960
↑  שלמה שבא, 142 ראשונים הוזמנו לנשיא, דבר, 9 ביולי 1963; ארגון ושירות ציבורי, דבר, 9 ביולי 1963
↑  דינה נתנזון למנוחות, הצופה, 18 ביולי 1966
↑  אליהו מרקוביץ, בית דינה פתוח לכל נזקק, מעריב, 8 במרץ 1960
↑  זלמן נתנזון, דבר, 29 באוגוסט 1963
↑  קטע הרחוב מקצה כיכר פריז (כיכר חמרה לשעבר) ועד רחוב כיאט 7.
↑  טקס קריאת רחוב ע"ש זלמן נתנזון, הַבֹּקֶר, 20 באוקטובר 1964
האימפריה היפנית

האימפריה היפנית (ביפנית: 大日本帝國; באופן מילולי: "הקיסרות הגדולה של יפן") התקיימה החל מאמצע המאה ה-19 (תקופת מייג'י) עד לסוף מלחמת העולם השנייה. נעשה שימוש במונח "אימפריה" בגלל השאיפות האימפריאליסטיות שאפיינו את יפן באותה עת.
יפן התאפיינה באותן שנים בתיעוש מהיר, החלפת מסורות ישנות בחדשות (מודרניזציה) תוך בניית צבא קיסרי וצי קיסרי מודרניים, וכן התפשטות טריטוריאלית שהגיעה לשיאה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > טרם מלחמת העולם השנייה

במחצית השנייה של המאה ה-19 בוטלה כהונת השוגון, והקיסר הפך לשליט אבסולוטי. המשטר הפיאודלי בוטל והוכרזה חוקה שבה נקבע כי הממשלה אחראית בפני הקיסר וכי הרשות המחוקקת תורכב משני בתים. מערכת החינוך היפנית התפתחה בשנים אלה, נפתחו בתי ספר ציבוריים, ובמקביל הונחה תשתית לתעשיית טקסטיל ופלדה שהביאה את יפן להיות גורם משמעותי בעולם המסחר באותה תקופה.
בצבא היפני הונהג שירות חובה והוא אומן על ידי קצינים גרמנים, ובמקביל צי הים היפני גדל והורחב והשתמש ביועצים בריטים. מאותה תקופה החלה יפן בהתפשטות אימפריאליסטית. ב 1874 כבשה יפן את איי ריוּקיוּ וב 1878 את איי בּוֹנין.
ב-1895, בתום מלחמת סין–יפן הראשונה, כבשה יפן את פורמוזה מידי האימפריה הסינית המתפוררת. ב-1905 הביסה יפן את רוסיה במלחמת רוסיה–יפן שהתנהלה על השליטה בצפון-מזרח סין, חבל מנצ'וריה, ניצחון שהכה בתדהמה את מדינות המערב שחזו לראשונה בתבוסה של מעצמה אירופית כדוגמת רוסיה בידי מדינה לא-מערבית.
ב-1910 כבשה יפן את קוריאה מידי סין, ובמלחמת העולם הראשונה תמכה יפן במדינות ההסכמה (על ידי מתן חיפוי ימי אך כמעט ללא השתתפות בקרבות בפועל), ובתמורה קיבלה שליטה על מספר איים באוקיינוס השקט שהיו קודם לכן בשליטת גרמניה.
היסטוריה > במהלך מלחמת העולם השנייה

החל מ-1936 (חתימת הסכם אנטי-קומינטרן) הייתה האימפריה היפנית בעלת בריתן של גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית של אדולף היטלר ובניטו מוסוליני, שלהן היו שאיפות טריטוריאליות דומות לשלה, וב-1940 הצטרפה באופן רשמי למדינות הציר.
יפן הצטרפה למלחמת העולם השנייה בשאיפה להרחיב את שטחה ביבשת ומעבר לים, לאחר שכבר ב-1937 פלשה לסין ופתחה במלחמת סין–יפן השנייה שבה כבשה שטחים ניכרים וערים מרכזיות בסין, וכן כבשה שטחים ניכרים מדרום-מזרח אסיה, אזור שנשלט בידי כוחות קולוניאליים אירופיים, צרפת, בריטניה והולנד.
ארצות הברית התנגדה להתפשטות זו, ובדצמבר 1941 פתחה יפן ללא התרעה במלחמה מול ארצות הברית ובריטניה כשתקפה את הצי האמריקאי בפרל הארבור. בחודשים שלאחר מכן השתלטה יפן על איים ושטחים רבים בדרום-מזרח אסיה, ועד מאי 1942 כבשה, בין היתר, את הונג קונג, מלזיה, בורמה וסינגפור מידי הבריטים, את הפיליפינים מידי האמריקאים, את איי הודו המזרחית (חלק מאינדונזיה המודרנית) מידי ההולנדים, וכן את תאילנד ואיים בקרבת הודו. בשלב זה איימה יפן על הודו ואוסטרליה שבשליטת בריטניה.
במרבית השטחים שכבשו, ניהלו היפנים ממשלות בובות של שליטים מקומיים שהיו כפופים למרותם, כדוגמת מדינת מנצ'וקוו במנצ'וריה, הרפובליקה הפיליפינית השנייה בפיליפינים וממשלת ואנג ג'ינג-ויי בסין. השלטון הקולוניאלי היפני היה אכזרי, ולרוב לווה בדיכוי האוכלוסייה המקומית ובהתאכזרות של החיילים היפנים כלפי שבויי מלחמה: מיליוני סינים נרצחו, עונו ונאנסו, וערים שלמות הוחרבו.
באוגוסט 1945 נכנעה האימפריה היפנית לארצות הברית אחרי שלוש שנים וחצי של מלחמה עקובה מדם, ובכך באה לסופה האימפריה היפנית, שאחריה עלו כוחות דמוקרטיים לשלטון ביפן.
שטחי שלטונה של האימפריה

במהלך התפשטותה של האימפריה היפנית, היא כבשה טריטוריות רבות במזרח אסיה ובאוקיינוס השקט; שטחי שלטונה העיקריים מלבד יפן היו:
מזרח אסיה: סחלין, מנצ'וריה, קוריאה, חלקים   מסין, וטאיוואן.
דרום-מזרח אסיה: בורמה, תאילנד, מלזיה, ברוניי, הודו-סין, הפיליפינים, אינדונזיה וגינאה החדשה.
האוקיינוס השקט: מיקרונזיה ומספר איים בפולינזיה.
ראו גם

יפן
היסטוריה של יפן
תקופת מייג'י
תקופת טאישו
יפן והקולוניות שלה  שטחים אחרים שנכבשו על ידי יפן  שטחים אחרים שנכבשו על ידי יפן  שטחים אחרים שנכבשו על יד יפן  שטחים שנויים במחלוקת ושטחים שיפן טוענת לבעלות עליהם
נירגיולאי

| --- | --- |
סמל נירגיולאיסמל נירגיולאי
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת נירבאטור
 שטח:  35.76 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,023 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°53′00″N 22°06′00″E﻿ / ﻿47.883333333333°N 22.1°E﻿ / 47.883333333333; 22.1 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://nyirgyulaj.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נירגיולאי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.נירגיולאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נירגיולאי (בהונגרית: Nyírgyulaj) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13.
יהודי נירגיולאי

יהודים התיישבו בנירגיולאי במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים זעירים בעלי משקים ובעלי מלאכה.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בדצמבר 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
במקום פעלו חברה קדישא, בית כנסת, "חדר" ומקווה.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאפריל, לאחר חג הפסח, הועברו יהודי נירגיולאי לגטו נירג'האזה ובסוף מאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 30 חברים, נשארו בקהילה רק 3 גברים, ו-90 אחוז מהקהילה הם נשים וילדים, ואין רב למקום.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 17 |  |
| 1880 | 122 | 1,729 |
| 1910 | 118 |  |
| 1920 | 139 |  |
| 1930 | 89 |  |
| 1941 | 43 | 2,755 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי נירגיולאי שנרצחו בשואה
↑  דף קהילת נירגיולאי מתוך מפקד יהדות הונגריה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירבאטור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירבאטור • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • מאריאפוץ' • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירלוגוש • נירמיהאידי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם |  |
ניסים מנחם

| --- | --- |

מנחם מנגן בערב משפחתי
 לידה:  21 בדצמבר 1938 פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  4 ביולי 2016 (בגיל 77) בת ים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1960–1977 (כ־17 שנים)
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 מספר צאצאים:  2 
 
מנחם מנגן על גיטרה בערב משפחתי
ניסים מנחם (21 בדצמבר 1938 – 4 ביולי 2016) היה גיטריסט וירטואוז וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

מנחם נולד בישראל, בכ"ח בכסלו ה'תרצ"ט, וגדל בכרם התימנים. בן ליהודה ומרים, אח ל-9 ואבא ל-2 ילדים.
בשנות ה–50 היה חבר בצמד "צ'אנגו גיטר" עם יצחק אליעזרוב.
לאחר שפגש את יוסי חורי במסיבה, החליטו בשנת 1960 להקים את צמד הפרברים. במשך שנות פעילות הצמד הייתה פריטתו על גיטרת הרקינטו (אנ') אחד מסימני ההיכר של הצמד.
בשנת 1977 החליט מנחם לחזור בתשובה. תחילה, הצמד נאלץ לבטל הופעות בימי שישי ושבת ומנחם הופיע כשכיפה על ראשו. כיוון שמנחם לא חש בנוח לשיר שירי אהבה, עזב לבסוף את הצמד. לאחר מכן, החל ללמוד בישיבת "אורות התורה" בבת ים. לאחר חזרתו בתשובה סירב לחזור לבמה והופיע רק במסגרת המשפחה.
ניסים מנחם נפטר בבת ים ונטמן בבית עלמין בבני ברק.
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, בר-מצווה ל"פרברים", דבר, 7 בספטמבר 1972
↑  בן שלו, למה באמת התפרקו "הפרברים"? חילופי האשמות בין אורי הרפז ליוסי חורי, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2015
↑  דייויד סלע, הפרברים, באתר נוסטלגיה אונליין- נוסטלגיה מוזיקלית
↑   דפנה ארד, מת ניסים מנחם, ממייסדי צמד "הפרברים", באתר הארץ, 5 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009156736505171  VIAF: 402151717045113900002   WorldCat (עם VIAF): 402151717045113900002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הואור

הואור (באנגלית: Huor) היה דמות בדיונית מהלגנדריום של הסופר טולקין. הואור היה אחד מן האדין, ואחד מגדולי גיבורי האדם במהלך העידן הראשון.
ביוגרפיה

הואור היה נכדו של הדור, מייסד בית מרך או בית הדור, וחי בדור לומין בהיתלום. הואור היה בנו של גלדור הגבוה מבית מרך והרת מההלדין, והיה לו אח גדול יותר הורין.
בשנת 458 לעידן הראשון חיו הואור והורין עם קרוביהם ביער ברתיל, כשהצטרפו למלחמה נגד מורגות וחייליו האורקים. האחים הגיעו בסופו של דבר לעמק סיריון, אך נותקו מחברתם. נרדפים על ידי אורקים, הולא אולמו גרם לערפל להתאבך מעלה מהנהרות, כך איבדו האורקים את השניים והאחים נמלטו לדימבר. שם שני עיטים הרימו אותם והביאו אותם לגונדולין.
המלך טורגון מגונדולין קיבל את האחים בברכה וזכר את נבואתו של אולמו כי בית הדור יסייע לגונדולין בשעת הצורך הגדולה ביותר שלהם. טורגון רצה שהם יישארו כי הוא אהב אותם, אך האחים רצו לחזור לקרובי משפחתם. האחים נשבעו שבועה לשמור על סודו של גונדולין, והעיטים החזירו אותם לדור לומין.
בשנת 462 לעידן הראשון, מורגות תקף את היתלום, ואביו של הואור, גלדור נהרג בהגנה על ארד וותרין.
בערך בשנת 470, התחתן הואור עם ריאן מבית באור, מעט לאחר מכן, ריאן נכנסה להריון עם בנם טואור. לו קרא כך עוד לפני הלידה. הואור נאלץ לעזוב את ביתו כשהוא נקרא לגיוס לצבא המלך פינגון.
ביוגרפיה > נירנית ארנוידיאד

במהלך הנירנית ארנוידיאד בשנה שלאחר מכן, לחם הואור לצד אחיו, הורין ובניו של הדור. בעיצומו של הקרב הוא נפגש שוב עם טורגון, ופגישתם הייתה טובה. כאשר הקרב אבד, עמדו הואור והורין צד אל צד בעמדת לחימה מול האורקים, ואפשרו לטורגון לברוח. לבסוף הואור נהרג על ידי חץ מורעל שפגע בו בעינו.
צאצאיו טואור ואארנדיל

לאחר שנודעו תוצאות הקרב ובהיעדר מידע על אשר קרה להואור,  שקעה ריאן בייאוש ועזבה את דור-לומין בעודה בהריון עם בנו של הואור. היא הייתה נספית בוודאי אלמלא באו לעזרתה העלפים האפורים,  עלפי הסינדר שהביאו אותה למקום משכנם בהרים שממערב לאגם מיתרים. שם נולד טואור. ריאן קראה לו בשם אשר בחר אביו לפני צאתו למלחמה וביקשה מהעלפים לאמצו ולגדלו כי עליה לחפש את הואור,  העלף אנאל אשר לחם וחזר מהקרב סיפר אז לריאן כי הואור נספה בקרב לצד הורין אחיו והוא טמון בתל הנופלים הגדול שהקימו האורקים בשדה הקרב. בצערה עזבה ריאן את משכן העלפים והגיעה להוד-אן-נדנגין, גבעת ההרוגים, וראתה את תלוליות השרידים הנרקבות והמושחתות, ואז לקתה בחולי ומתה בשנת 473 לספירה.
אף על פי שלא זכה לראות כלל את בנו טואור, נובעת חלק מתהילתו של הואור, מתהילתו של טואור, אשר היה אחד מגדולי האדין, ואף התחתן עם עלפית.
טוהור גם זכור על ידי הנומנורים כסבו ההרואי של אארנדיל המבורך.
פרג'י שוואט

רבי פרג'י שוואט (חי במאה ה-16) היה פייטן תוניסאי יליד מרוקו. שירתו התחבבה על יהודי תוניסיה ועל כלל יהודי צפון אפריקה וזכתה לתפוצה רבה.
ביוגרפיה

שוואט נולד בעיר פאס שבמרוקו, והגיע בבגרותו הגיע לאי ג'רבה בדרום-מזרח תוניסיה, כאחד מתלמידי חכמים. במהרה עמדו תושבי העיר על טיבו ולמדו להכיר את גדולתו בתורה, בשירה עברית וערבית יהודית.
באגדות רבות מספרים יהודי המקום על הרב שוואט אותו הם מכנים "הפייטן והמקובל האלוהי, רבי פרג'י שוואט". בשל פרסומו נוצר מנהג לעלות לקברו השוכן בימינו בתוניסיה.
סיפור חייו ומותו הונצחו בשיר עם בלשון הערבית-היהודית, הפותח במילים "יא אילהנא, יא אילהנא, רבי פרג'י יכון מעאנא".
שירתו

רוב פיוטיו של הרב שוואט עוסקים בנושא הגלות והגאולה. נושא זה הוא מרכזי כל כך שכל שאר הנושאים אינם אלא שישית מכלל שיריו, ואף הם קשורים בנושא הגאולה בדרך מן הדרכים. כך הם השירים שכתב לכבוד שבת ולכבוד תורה וכך הם השירים לכבוד חתן וכלה.
עקב עיסוקו של הרב שוואט גם בקבלה ובחכמת הנסתר, הוא כתב גם פיוטים קבליים על עשר הספירות ובשבחו של רבי שמעון בר יוחאי.
רוב שיריו נכתבו במטרה שיושרו בניגוני זמר בבית-הכנסת, ליד שולחן השבת או בסעודת מצווה. המשורר מציין את המנגינה בכך שהוא רושם לפני הפיוט התחלת שיר אחר שמנגינתו ידועה לקהל הקוראים.
סגנון שירתו נקי ומנופה והוא שולט בצורות השיר ואף מחדש צורות ותבניות מקוריות. בצד ההשפעה הגדולה של שירת ספרד על שירתו ניכרת השפעתו של רבי ישראל נג'ארה. שיריו נתקבלו אצל יהודי צפון אפריקה והם מושרים ומזומרים עד היום. סגנונו השפיע על רבים מהמשוררים העבריים בצפון אפריקה שבאו אחריו.
לקריאה נוספת

אפרים חזן, שירי פרג'י שוואט, הוצאת מכון בן צבי, ירושלים תשל"ו
טובה רוזן, לאזור שיר: על שירת האזור בימי הביניים, הוצאת אוניברסיטת חיפה, חיפה, תשמ"ה
מיכל שרף, "פרג'י שוואט הוא רפאל מלח משורר נודד בתוניס", בתוך: יד להימן - קובץ מחקרים לזכר א"מ הברמן, לוד, תשמ"ד, עמ' 215–252
הערות שוליים

↑  אפרים חזן, ‏מורשתו השירית של פרג'י שוואט והשפעתה, פעמים 74 (חורף תשנ"ח), עמ' 9–18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297502705171  ISNI: 0000 0000 7068 0866  VIAF: 97407318   WorldCat (עם VIAF): 97407318
מולדת (שיר של חנן בן ארי)

"מולדת" הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, השיר יצא לאור ב-16 באוקטובר 2023. השיר יצא בצל אירועי מלחמת חרבות ברזל.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי חנן בן ארי והופק על ידי תומר בירן.
השיר נכתב עוד לפני המלחמה ובוצע בהופעה באפריל, השיר יצא רשמית בצל מלחמת חרבות ברזל, והוא מדבר על המדינה שהייתה לפני המלחמה ועל זאת שהוא רוצה שנקים מחדש לאחר המלחמה.
בן ארי הקדיש את השיר למדינה - "לא זאת שהייתה פה עד לפני שבוע, זאת שנקים מחדש כשכל זה יגמר. כשנקום מהתופת, כשנשוב מהקרב".
וידאו קליפ ועטיפה

העטיפה עוצבה על ידי איתן כהן והיא כוללת מפה סכמטית המציגה את שטחה הריבוני של מדינת ישראל ואת אזור יהודה ושומרון ורצועת עזה כיחידה אחת. בעיצוב מופיע גם הכיתוב "עם ישראל חי" בצירוף האשטאג.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, נערך על ידי תומר בירן ויהונתן סרור, והועלה לערוץ היוטיוב של חנן בן ארי ב-16 באוקטובר 2023. בתחילת הקליפ ניתן לראות תמונה של אדם בוכה בתוך מפה של ארץ ישראל, ובהמשך הקליפ המפה נעלמת ומתחילים לראות סרטונים של חיילי צה"ל, אנשים שתורמים דם, אנשים שתורמים מזון, אנשים מניחים תפילין, אנשים מדליקים נרות לזכר הנופלים והפגנות תמיכה בישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 5 |  |
|  ישראל | היטליסט | 12 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 11 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 30 |  |
הערות שוליים

↑  חנן בן ארי בשיר חדש ומטלטל: "מולדת, הנביאים חזו לך אחרת, מישהו נרדם במשמרת", באתר חדשות 13, 16 באוקטובר 2023
↑    שיראל דילר, ‏"מולדת". לרגל המצב – שיר חדש לחנן בן ארי, בעיתון מקור ראשון, 16 באוקטובר 2023
↑  שירה נאות, "מישהו נרדם במשמרת": חנן בן ארי בשיר חדש על המלחמה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2023
↑  שיר חדש בצל המלחמה: חנן בן ארי - מולדת, באתר ערוץ 7, 16 באוקטובר 2023
↑   שירה נאות, "מישהו נרדם במשמרת": חנן בן ארי בשיר חדש על המלחמה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2023
↑  המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר web.archive.org, ‏2023-10-22
↑  המצעד הישראלי, באתר גלגלצ, ‏7 בדצמבר 2023
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים |, באתר היטליסט, ‏30 באוקטובר 2023
| חנן בן ארי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • שירים | דיסקוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | איזון • לא לבד • יש כאן יותר מזה |  |
| אלבומי הופעה | Live 2022 • מופע הינדיקים |  |
| סינגלים | "ממך עד אליי" • "איזון" • "אמא אם הייתי" • "אדון הסליחות" • "החיים שלנו תותים" • "למה לנו לרדוף" • "לא לבד" • "תודה שאת" • "על משכבי" • "ויקיפדיה" • "מה אתה רוצה ממני" • "בשורות טובות" • "אלוף העולם" • "דור" • "שמש" • "אם תרצי" • "געגועים לבני אדם" • "שבורי לב" • "אמן על הילדים" • "חולם כמו יוסף" • "מקום" • "בסוף זה הלחן" • "חנניה" • "אלא בי" • "עטלף עיוור" • "מולדת" |  |
| שירים נוספים | "לילה טוב שון" • "חוץ מכדורגל" |  |
| ערכים קשורים | הרצל בן ארי • NMC • יוניסל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 254f23f5-e1e3-4e9f-af1c-f20ce42e937c  MusicBrainz work: aee4248a-658e-4735-be1f-0163267f40c4
מעגן מיכאל

עבודה בפרדס הקיבוץ, 1969 אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
העיתונאית אנתאה גולדברג בחדר האוכל בקיבוץ, 12 בנובמבר 1969, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
מַעֲגַן-מִיכָאֵל הוא קיבוץ מהזרם השיתופי של התנועה הקיבוצית (תק"צ). שוכן באזור הצפון ליד זכרון יעקב ושייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
היסטוריה

היישוב עלה לקרקע ב-25 באוגוסט 1949 על אדמות ביצות כבארה שיובשו, ונחשב לקיבוץ הראשון של תנועת הצופים העבריים.
שם הקיבוץ נגזר מההחלטה להקים מעגן דייג בחוף הים ומשמו של מיכאל פולק, מייסד מפעל המלט "נשר" ואחד מחברי ארגון פיק"א.
חברי קבוצת הצופים א', בוגרי הגימנסיה הרצליה בתל אביב, בית הספר הריאלי בחיפה והגימנסיה העברית רחביה בירושלים התקבצו בחג שבועות 1941 והכריזו על הקמת הגרעין המגשים הראשון של תנועת הצופים. ב־1942 יצאו להכנה להתיישבות במושבה פרדס חנה. שם הצטרפו אליהם חברות נוער א' וב' מקיבוץ עין גב, שעלו לארץ מגרמניה ואוסטריה עם עליית הנוער. לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת 1946, נקראו על ידי ההגנה לעבור לגבעת הקיבוצים ולעבוד במכון איילון - מפעל סודי לייצור כדורי תשעה מילימטר לרובה הסטן, שנבנה שמונה מטר מתחת לאדמה. לאחר קום המדינה נסגר מכון איילון וחברי הקבוצה, יחד עם המצטרפים שבדרך, עלו לקרקע. חלומם היה לכבוש את הים ולעסוק בדייג ימי עברי.
מעגן מיכאל הוקם על רכס גבעות הכורכר של מישור החוף, כאשר ממערב - דיונות חול והים התיכון, ממזרח - אדמת ביצות הכבארה והר הכרמל ומדרום - נחל תנינים והכפר הערבי ג'סר א-זרקא. השנים הראשונות, שנות ה-50, היו שנים בצל הצנע בארץ. התחלה של הקמת ענפים חקלאיים ובניית היישוב. אדמת הכבארה הומלחה קשות על ידי ייבוש הביצה בתחילת המאה ה-20 ונעשו ניסיונות רבים לחפש גידולים מתאימים, ללא הצלחה גדולה. הדייג הימי, שהיה משאת ליבם של חלוצי הקיבוץ, לא היה כלכלי. מימי נחל תנינים שאינם ראויים לשתייה בגלל מליחות גבוהה נמצאו מתאימים לגידול דגים ולכן החלו לחפור בריכות דגים בדיונות שבין הקיבוץ לים, שהפכו להיות הענף המרכזי והמכניס ביותר באותן שנים.
בשנת 1963 נחנך מפעל "פלסאון" - מפעל להזרקת מוצרים מפלסטיק. ענף הדייג נסגר והספינות נמכרו מלבד הספינה "גלים" שהפכה, ביוזמתו של יוסף דרור, להיות ספינה לימודית להפלגות לאיי טורקיה ויוון של כיתות י"ב בסיום בית הספר ולחברי הקיבוץ.
בסוף שנות ה-80, בצל המשבר בתנועה הקיבוצית וההתחלה של תהליכי ההפרטה בקיבוצים, החל תהליכי שינוי גם במעגן מיכאל. הופרטו התקציבים האישיים, הוחלט על מעבר להצבעה אלקטרונית באספה, לראשונה בתנועה הקיבוצית החלו לחסוך בתוכניות פנסיה לחברים ועוד. בהמשך הופרטו חלק גדול מהשירותים, הוחלט על מעבר לשבוע עבודה גמיש ושינויים נוספים, תוך שמירה על עקרונות היסוד של הקיבוץ השיתופי.