stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן מולר אוקין
ביוגרפיה

אוקין נולדה בשנת 1946 באוקלנד, ניו זילנד, ולמדה לתואר ראשון באוניברסיטת אוקלנד בשנת 1967. בשנת 1970 סיימה לימודי תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1975 סיימה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד. היא לימדה באוניברסיטאות באוקלנד,  מכללת ואסר, ברנדייס, הרווארד ואוניברסיטת סטנפורד.
ב-1979 פרסמה אוקין את ספרה "נשים במחשבה הפוליטית המערבית" בה תיארה את ההיסטוריה של תפיסת האישה במחשבה הפוליטית במערב.
בספרה "צדק, מגדר והמשפחה" משנת 1989 מתחה ביקורת על תאוריות מודרניות של צדק הנעות מן הליברליזם של ג'ון רולס ורוברט נוזיק עד לקהילתנות של אלסדייר מקינטאייר ומייקל וולצר. לפי אוקין הוגים אלו כותבים מנקודת ראות זכרית המניחה באופן שגוי שמוסד המשפחה הוא צודק. היא מאמינה שהמשפחה מנציחה את אי השוויון המגדרי בכל החברה, במיוחד בשל כך שהילדים רוכשים את ערכיהם הבסיסיים בהקשר המיני (סקסיסטי) של המשפחה, ומקיימים עקרונות אלו כבוגרים. על-מנת שתאוריה של צדק תהא אכן מושלמת, מציעה אוקין שהיא תכלול התייחסות ישירה לאי השוויון המגדרי הקיים במסגרת מוסד המשפחה.
בשנת 1990 מונתה למישרת הפרופסור לאתיקה בחברה בקתדרה על שם מרתה סאטון וויקס באוניברסיטת סטנפורד.
ב-2004 מתה מסיבות טבעיות בביתה בלינקולן, מסצ'וסטס.
סופר קומנטר

סופר קומנטר (סופר - על, קומנטאר - פרשן) הוא פרשן המפרש פרשנים. בעברית נהוג לכנותו "פרשן-על". פרשן מסוג זה אינו מבאר את הטקסט המקורי, אלא מעניק פירוש לפרשן אחר אשר קדם לו.
דוגמאות

לפירוש רש"י לתורה קיימים פירושים רבים המהווים סופר קומנטר כיוון שהם אינם מציגים פירוש משלהם לתורה, אלא מבארים את פירוש רש"י. בין הפירושים הללו ניתן למנות את ספר "המזרחי" של ר' אליהו מזרחי, ספר "גור אריה" של מהר"ל מפראג, וכן שפתי חכמים של רבי שבתי בס המלקט פירושים על רש"י מספרים שונים.
משפטי דכאו

29 בנובמבר 1945, אס אס שטורמבאנפיהרר פרידריך וייצל, אשר היה ממונה על חלוקת מזון וביגוד במחנה הריכוז דכאו, מעיד במהלך משפטי דכאו
משפטי דכאו היא סדרת משפטים בהם התבררו אישומים בדבר פשעי מלחמה נגד חשודים, חיילים וקצינים בוורמאכט וכן אזרחים שפעלו בשרות גרמניה הנאצית, אשר נתפסו בשטחים בשליטת ארצות הברית במדינות גרמניה ואוסטריה, עם תום מלחמת העולם השנייה. במשפטים נידונו גם אישומים על ביצוע פשעי מלחמה נגד אזרחים ואנשי צבא אמריקאים. המשפטים נערכו בתחום מחנה הריכוז דכאו ונוהלו במלואם על ידי אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר סמכותם החוקית לשבת בדין ניתנה להם על ידי הפרקליט הצבאי הראשי של צבא ארצות הברית.
התובע הראשי בבית הדין הצבאי בדכאו היה ויליאם דנסון, עורך דין בן 32 בצבא ארצות הברית. הסנגור הראשי היה לוטננט קולונל דגלאס ט. בייטס, עורך דין וקצין תותחנים מטנסי.
ההליכים

שלא בדומה למשפט פושעי המלחמה הראשיים אשר התנהלו בפני בית הדין הבינלאומי בנירנברג, משפטי דכאו, כמו גם משפטי נירנברג הנוספים, נערכו בפני בית דין צבאי אמריקאי בלבד. המשפטים התנהלו בין נובמבר 1945 לאוגוסט 1948. כל דיוני משפטי דכאו נערכו בתחום מחנה הריכוז דכאו, כיוון שנכון לאותה עת היה זה מחנה הריכוז הנאצי הידוע ביותר בציבור, ובכך ביקשו האמריקאים להדגיש את השחיתות המוסרית שפשתה במשטר הנאצי אשר עמדה ברקע ההליכים המשפטיים.
לאורך כמעט שלוש שנים הרכבים שונים של בית הדין הצבאי האמריקאי בדכאו שפטו 1,672 נאשמים שהואשמו בפשעי מלחמה, וזאת ב-489 משפטים נפרדים. 1,416 נאשמים, חברים במשטר הנאצי, נמצאו אשמים בדין, מתוכם על 297 נידונו למוות ו-279 נידונו למאסר עולם. כל האסירים נשלחו לכלא לנדסברג כדי לרצות את תקופת מאסרם, או להיתלות.
שניים מן המשפטים הבולטים ביותר בסדרת משפטי דכאו עסקו בפעילות הכוחות הגרמנים במהלך הקרב על הבליטה בשלהי 1944. במשפט טבח מלמדי עמדו לדין 73 אנשי הוואפן אס אס אשר נמצאו אשמים בהוצאה להורג של 84 שבויי מלחמה אמריקאים במהלך ההתקפה. במשפט אחר עמד לדין איש הקומנדו הגרמני אוטו סקורצני לצד תשעה קציני חטיבת פאנצר 150 אשר זוכו מאשמת הפרת דיני מלחמה הקבועים באמנות האג על שלבשו מדי צבא ארצות הברית בעת מבצע קומנדו.
משפטי המחנות

משפטי המחנות היו חלק מסדרת משפטים בהם הועמדו לדין קצינים ושומרים במחנות ריכוז נאצים שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
משפטי מחנה דכאו - 40 נאשמים בניהולו של מחנה דכאו הועמדו לדין בהליך זה, מתוכם 36 נאשמים נידונו למוות ב-13 בדצמבר 1945. 23 נאשמים נתלו ב-28 וב-29 במאי 1946, כולל מפקד מחנה הריכוז מרטין גוטפריד וייס (Martin Gottfried Weiss) ורופא המחנה דוקטור קלאוס שילינג (Claus Schilling). נאשמים נוספים בפשעים שבוצעו במחנה הריכוז דכאו הועמדו לדין במשפטים נוספים בדכאו. ב-21 בנובמבר 1946 הוכרז כי, עד לאותו מועד, הורשעו 116 נאשמים באשמת פשעים שבוצעו במחנה הריכוז דכאו, אשר נידונו לתקופות מאסר שונות.
משפטי מחנה מאוטהאוזן - 61 נאשמים הועמדו לדין בהליך זה בחודשים מרץ-אפריל 1946. 58 מן הנאשמים שהורשעו, נידונו למוות ב-11 במאי 1946. בין הנידונים למוות היו גם הפושעים ויקטור צולר (Victor Zoller), המפקד לשעבר של יחידות גולגולת המת, הרופא פרידריך אנטרס (Friedrich Entress) אשר הרג מאות אסירים בניסויים רפואיים אכזריים, הרופא אדוארד קרבסבאך (Eduard Krebsbach) ורוקח אריך ואזיקי (Erich Wasicky) שהיו אחראים להפעלת תאי הגזים במחנה.
משפט מחנה פלוסנבירג - 52 נאשמים הועמדו לדין על חלקם בפשעים שבוצעו במחנה הריכוז פלוסנבירג. המשפט נערך מ-12 ביוני 1946 ועד 19 בינואר 1947. 15 מן הנאשמים נידונו למוות ו-25 נאשמים לתקופות מאסר שונות.
משפט בוכנוואלד - 31 נאשמים נמצאו אשמים בפשעים שבוצעו במחנה הריכוז בוכנוואלד במשפט שנערך בחודשים אפריל-אוגוסט 1947. 22 מן הנאשמים נידונו למוות ו-9 נידונו לתקופות מאסר שונות.
משפט מחנה מילדורף - מחנה מילדורף (Mühldorf) היה מחנה עבודה נאצי אשר היווה שלוחה של מחנה הריכוז דכאו. במחנה הוחזקו כ-2,000 אסירים ששמשו כוח אדם בתנאי עבדות במפעל תת-קרקעי להרכבת מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם, מסרשמיט Me-262. חמישה נאשמים בניהול המחנה נידונו למוות ב-13 במאי 1947 ושבעה נידונו לתקופות מאסר שונות.
משפט מחנה דורה-מיטלבאו - 15 שומרים ואנשי קאפו הורשעו בפשעים שבוצעו במחנה העבודה הנאצי דורה-מיטלבאו בזמן השואה, אחד מהם הוצא להורג. המשפט עסק גם בשאלת אחריותם של המדענים במפעל ההרכבה של טילי V-2 שפעל במקום.
פושעים בולטים שנידונו למוות בדכאו

ריכארד דראוץ (Richard Drauz) היה מנהיג אזור (Kreisleiter) היילברון במפלגה הנאצית וחבר הרייכסטאג בין השנים 1933–1945. דראוץ נידון למוות ב-11 בדצמבר 1945 על מעורבותו בהוצאה להורג של שבוי מלחמה ב-24 במרץ 1945, ונתלה בכלא לנדסברג ב-4 בדצמבר 1946.
אוגוסט אייגרובר (August Eigruber) היה מנהיג מחוז (Gauleiter) דנובה עילית (Reichsgau Oberdonau) בין השנים 1939–1945 וראש מדינת אוסטריה עילית בין השנים 1938–1945. אייגרובר נידון למוות ב-11 במאי 1946 על מעורבותו ביסוד המערכת המינהלית של מחנה הריכוז מאוטהאוזן, ונתלה ב-28 במאי 1947.
אוטו פרשנר (Otto Förschner) היה מפקד מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו בין השנים 1943–1945 ובחודשים פברואר-אפריל 1945, מפקד מחנה הריכוז קאופרינג (Kaufering) שהיווה שלוחה של דכאו. פורשנר נידון למוות ב-13 בדצמבר 1945 על זוועות שביצע בעת תפקידו בקאופרינג ונתלה בלנדסברג ב-28 במאי 1946.
יוליוס לודולף (Julius Ludolf) היה קצין בדרגת סגן (SS-Obersturmführer) בוואפן אס אס ומפקד מחנות-לוויין של מחנה הריכוז מאוטהאוזן בין השנים 1940–1945. לודולף נידון למוות ב-11 במאי 1946 ונתלה בלנדסברג ב-28 במאי 1947.
האנס מזר (Hans Möser) קצין אס אס בדרגת סגן (SS-Obersturmführer) במחנות הריכוז נוינגמה, אושוויץ, ודורה-מיטלבאו. מזר נידון למוות ב-30 בדצמבר 1947, ונתלה ב-26 בנובמבר 1948. הוא היחיד מבין נאשמי משפט מחנה דורה-מיטלבאו שנידון למוות.
יואכים פייפר (Joachim Peiper) היה קצין בכיר באס אס, בדרגת שטאנדרטנפיהרר (Standartenführer) ומפקד יחידת שריון בדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה במהלך הקרב על הבליטה. הוא נידון למוות ב-16 ביולי 1946 על חלקו בטבח מלמדי. עונשו הומר למאסר עולם. הוא שוחרר בדצמבר 1956, בעקבות חקירה של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית, אשר הגיעה למסקנה כי הליכי קדם המשפט שנוהלו על ידי שלטונות ארצות הברית בעניינו לא היו הוגנים ובכך השפיעו על ההליך המשפטי.
הרמן פיסטר (Hermann Pister) היה קצין בכיר (Oberführer) באס אס ומפקד מחנה בוכנוואלד בין השנים 1942–1945. הוא נידון למוות באוגוסט 1947, אולם מת מוות טבעי בלנדסברג ב-28 בספטמבר 1948.
קלאוס שילינג (Claus Schilling) היה רופא במחנה הריכוז דכאו בין השנים 1942–1945. נידון למוות ב-13 בדצמבר 1945 על מעורבותו בניסויים רפואיים שערך באסירי מחנה הריכוז. נתלה ב-28 במאי 1946.
יירגן שטרופ (Jürgen Stroop) היה בכיר במפלגה הנאצית הידוע בחלקו בהשמדת גטו ורשה. הוא נידון בדכאו על הוצאתם להורג של שבוי מלחמה. לאחר תום משפטו הוא הוסגר לפולין כדי לעמוד לדין על חיסול גטו ורשה ונידון למוות בבית משפט פולני ב-23 ביולי 1951. הוא הוצא להורג בוורשה ב-6 במרץ 1952.
אריך ואזיקי (Erich Wasicky) היה רוקח במחנה הריכוז מאוטהאוזן שהיה אחראי לרצח בתאי הגזים. הוא עסק בבחירת האסירים שיוצאו להורג ולאחר תחילת השימוש בציקלון בה כגז קטלני, הפך אחראי ליישום שיטה זו במאוטהאוזן. ואזיקי נידון למוות ב-13 במאי 1946 ונתלה ב-28 במאי 1947.
מרטין גוטפריד וייס שימש כמפקד מחנה הריכוז דכאו ואף מפקד מחנה העבודה במולדורף. וייס נידון למוות ב-13 בדצמבר 1945 על חלקו בפשעים שבוצעו תחת פיקודו בדכאו, בהם בניית תא הגזים במחנה וניסויים רפואיים באסירי המחנה. הוא נתלה בלנדסברג ב-29 במאי 1946.
זיכויים בולטים במשפטי דכאו

גאורג יוהנס ריקהיי (Georg Johannes Rickhey) היה מהנדס ומנהל מפעל ההרכבה של טילי V-1 ו-V-2 במחנה דורה-מיטלבאו. הוא הובא לארצות הברית באפריל 1945 והועסק על ידי חיל האוויר של ארצות הברית במבצע פייפרקליפ. הוא הואשם באוגוסט 1947 על מעורבותו לכאורה בפשעי מלחמה במחנה דורה-מיטלבאו, כולל העסקת כוח אדם בתנאי עבדות, שיתוף פעולה עם האס אס והגסטפו ואחריות לתנאים המחפירים שבהם הועסקו אסירי המחנה במפעל. ב-30 בדצמבר 1947 הוא זוכה מכל האישומים בהיעדר ראיות.
היינריך שמידט (Heinrich Schmidt) היה רופא וקצין אס אס במחנות הריכוז דכאו ודורה-מיטלבאו. הוא הואשם באוגוסט 1947 בחשד לפשעי מלחמה אותם ביצע במהלך שרותו כרופא הראשי של מחנה המשנה של מיטלבאו, בולקה קזרנה ( Boelke Kaserne) בחודשים מרץ-אפריל 1945. ב-30 בדצמבר 1947 הוא זוכה מחוסר ראיות. בנובמבר 1975 הוא הועמד לדין על ידי בית המחוזי במחוז דיסלדורף על פשעים נגד האנושות אותם ביצע בעת שהיה קצין רפואה במיידנק בשנים 1942–1943. ב-20 במרץ 1979 הוא זוכה אף במשפט זה מחוסר ראיות.
אוטו סקורצני, קצין הקומנדו הגרמני ומפקד חטיבת פאנצר 150 בעת הקרב על הבליטה הועמד לדין באוגוסט 1947 על הפרת הוראות אמנת האג משנת 1907 בעת שפיקד על מבצע חשאי ובו הסתננו כוחות קומנדו גרמנים לשטח בשליטת בעלות הברית כשהם לבושים במדים של הצבא האמריקאי והצבא הבריטי ותוך שימוש בכלי רכב של בעלות הברית. זאת במטרה לזרוע בלבול ומהומה בכוחות בעלות הברית. הוא זוכה מכל האישומים ב-9 בספטמבר 1947.
ביקורת

על אופן ניהול משפטי דכאו נמתחה ביקורת נוקבת. נטען כי בתי הדין הצבאיים ניהלו את ההליכים במהירות שלא איפשרה קיום הליך משפטי הוגן. בית הדין התיר למערכת התביעה הצבאית הגשת עדויות מפי השמועה וראיות אחרות בדרך שאינה עומדת בדיני ראיות מקובלים. עוד בתחילת שנות ה-50 הומתקו, מנימוקים דומים, עונשי מוות ומאסר עולם שהוטלו על נאשמי טבח מלמדי על ידי ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית.
לקריאה נוספת

Joshua Greene, Justice at Dachau: The Trials of an American Prosecutor. Broadway Books, 2008. ISBN 0767908791
Fern Overbey Hilton, The Dachau Defendants: Life Stories from Testimony and Documents of the War Crimes Prosecutions. Mcfarland & Co, 2004. ISBN 0786417684
הערות שוליים

↑  The Trial of Otto Skorzeny and others. Law Reports of Trials of War Criminals. United Nations War Crimes Commission. Vol. IX, 1949. p. 90
↑  United States of America v. Martin Gottfried Weiss et al., Records of United States Army War Crimes Trials.
↑  United States of America v. Friedrich Becker, et al.. Records of the United States Army War Crimes Trials. June 12, 1946-January 22, 1947
↑  United States of America v. Franz Auer et al.. United States Armny Investigations and Trial Records of War Crimes
↑  United States of America v. Kurt Andrae et al. (and related Cases). United States Army Investigation and trial Records. April 27, 1945 - June 11, 1958
↑  דוגמה בולטת אחת, המנתחת את משפטי מחנה מאוטהאוזן פורסמה בשנת 2012 בספר: Tomaz Jardim, The Mauthausen Trial: American Military Justice in Germany. Harvard University Press, 2012. ISBN 0674061578
| עשיית דין בנאצים ובעוזריהם |
| --- | --- | --- |
| משפטי אישים | משפטי נירנברג • משפט אייכמן • משפטי נירנברג הנוספים • משפט הרופאים בגרמניה • משפט מילך • משפט השופטים בגרמניה • משפט פוהל • משפט פליק • משפט אי גה פארבן • משפט בני הערובה • משפט RuSHA • משפט האיינזצגרופן • משפט קרופ • משפט השגרירים • משפט הפיקוד העליון • משפט טבח מלמדי |  |
| משפטי אנשי מחנות | משפט בלזן • משפט אושוויץ הראשון • משפט אושוויץ השני • משפטי מינסק • משפטי טרבלינקה • משפטי חלמנו • משפט סוביבור • משפט בוכנוואלד • משפטי מיידנק • משפט בלז'ץ • משפטי שטוטהוף • משפטי דכאו • משפטי מאוטהאוזן • משפט פלוסנבירג • משפט מילדורף • משפט דורה-מיטלבאו |  |
| אחר | חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם • המשרד המרכזי לחקירת פשעי הנאצים  |  |
פורטל מלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012430996105171  LCCN: sh85035348
סבנה לה מאר

| --- | --- |

 מדינה:  ג'מייקה ג'מייקה
 מחוז:  ווסטמורלנד
 שפה רשמית:  אנגלית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,759 (2012)
 קואורדינטות:  18°13′00″N 78°08′00″W﻿ / ﻿18.216667°N 78.133333°W﻿ / 18.216667; -78.133333
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ג'מייקה מוגדלת) קינגסטון בלאק ריבר מונטיגו ביי מאי פן מנדוויל סנט אנ'ס ביי פורט מריה הים הקריביסבנה לה מאר (למפת ג'מייקה רגילה) קינגסטון בלאק ריבר מונטיגו ביי מאי פן מנדוויל סנט אנ'ס ביי פורט מריה הים הקריביסבנה לה מאר   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סבנה לה מאר (Savanna-la-Mar, או בקיצור, סב לה מאר - Sav-la-Mar, או בפשטות סב – Sav) היא בירת מחוז ווסטמורלנד שבג'מייקה. זוהי עיר חוף ובה שוכן מבצר מהמאה ה-18 שנבנה לצורך הגנת המושבה מפני שודדי ים.
היסטוריה

ב-1780 נחרבה העיירה לחלוטין על ידי סופה טרופית ולאחריה היא נבנתה מחדש, שכן הנמל היה נקודה חשובה על קווי הסחר הטרנסאטלנטיים של הסוכר, עבדים וסחורות נוספות.
לאחר שבריטניה ביטלה את העבדות ב-1833 ולפני שהעבדות בוטלה בארצות הברית ב-1865, היו נציגי השלטונות של בריטניה בקריביים עוצרים את הספינות האמריקאיות ובודקים אם ברצונם של העבדים השחורים שהיו עליהן להישאר במושבות הבריטיות ולזכות בחרותם, או לשוב לארצות הברית ולהישאר שם כעבדים. בשני מקרים כאלה שאירעו ב-1835 בברמודה ובאיי בהאמה ב-1842, זכו יותר מ-200 עבדים בחירותם.
לפחות במקרה אחד שאירע בג'מייקה הייתה מעורבות של תושבים מקומיים בהשגת חירותם של העבדים. ב-20 ביולי 1855 עלו תושבי סבנה לה מאר על הספינה האמריקאית, "יאנג אמריקה" שעגנה בעיר. הם קיבלו את המידע שטבח האנייה, אדם בשם אנדרסון, היה עבד נמלט שעלה לאנייה עם ניירות מזויפים, והצליחו להורידו לחוף, שם הוא זכה בחירותו. הרשויות בג'מייקה לא התערבו במקרה, אך קונסול ארצות הברית התלונן על כך בפני ממשלת האי. כמו כן הוא פרסם כמה ימים לאחר מכן מכתב בניו יורק טיימס המזהיר את בעלי הספינות שלא יכללו שחורים  בצוותי ספינותיהם המפליגות לג'מייקה, שכן בכך הם הסתכנו בלאבד אותם.
בתרבות הפופולרית

שמה של סבנה לה מאר מוזכר בשירו של בוב דילן "שרה".
הערות שוליים

↑  World Gazetteer
↑  "Liberation of the American Slave at Savanna la Mar," New York Times, 20 July 1855, accessed 3 April 2013
↑  מילות השיר מתוך האתר של בוב דילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 54e9341f-d137-4142-8082-7aa15c5851b7  NARA: 10037222
סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי

| --- | --- |
צילום הגביע הבין יבשתי
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1968
 תאריך פירוק:  1969
 ארגון מפעיל:  CONMEBOL אופ"א
 מספר מתמודדים:  4 
 יבשת:  דרום אמריקה אירופה
 זוכה אחרון/נה:  פניארול
 
סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי (באנגלית: Intercontinental Champions' Supercup, בספרדית: Supercopa de Campeones Intercontinentales) שהיה ידוע גם בשם הסופר קאפ הבין-יבשתי או הרקופה הבין-יבשתי, היה טורניר כדורגל שהתקיים החל מ-1968 ביוזמת שלושת מועדוני הכדורגל הדרום אמריקאים שזכו בעבר בגביע הביניבשתי: סנטוס, ראסינג ופניארול. קונפדרציות הכדורגל CONMEBOL ואופ"א קיבלו בברכה את היוזמה, והטורניר התקיים ב-1968 ו-1969. בנוסף לשלושת המועדונים החשובים בדרום אמריקה, השתתפו בטורניר גם שני מועדונים מרכזיים מיבשת אירופה: אינטר מילאנו וריאל מדריד.
בטורניר שהתקיים ב-1968, קיימו ביניהן שלוש הקבוצות מדרום אמריקה סדרה של שישה משחקים, והטובה בסדרה, סנטוס, התמודדה בגמר הטורניר מול אינטר מילאנו, המנצחת בהתמודדות הנפרדת שקיימו ביניהן הקבוצות האירופאיות. במשחק הגמר, שהתקיים באצטדיון סן סירו במילאנו ב-24 ביוני 1969, ניצחה סנטוס בתוצאה 1:0 וזכתה בגביע רקופה.
בטורניר שהתקיים ב-1969, הצטרפה לשלוש הקבוצות הדרום-אמריקאיות גם הקבוצה אסטודיאנטס לה פלאטה, וארבעתן קיימו ביניהן סדרה של 11 משחקים. המשחק ה-12 והאחרון, בין אסטודיאנטס וסנטוס, שנועד ל-8 בינואר 1970, לא התקיים. פניארול הוכרזה כזוכה בגביע, לאחר שהייתה הטובה מבין כל המשתתפות.
טורניר זה היה האחרון בגביע רקופה. הטורניר השלישי, שנועד להתקיים במהלך 1970, נדחה מספר פעמים, ולבסוף בוטל.
משחקי הגמר של גביע רקופה

| שנה | זוכה | תוצאה | סגנית | אצטדיון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1968 | סנטוס ברזיל (ברזיל) | 1 - 0 | אינטר מילאנו איטליה  (איטליה) | סן סירו, מילאנו |
| 1969 | פניארול אורוגוואי  (אורוגוואי) | - | ראסינג ארגנטינה (ארגנטינה) |  |
נזיד בשר אירי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה, מנה 
 מוצא:  אירלנד 
 מרכיבים עיקריים:  בשר טלה 
 
נזיד בשר אירי או אייריש סטו (גאלית "Ballymaloe" או "Gaelach Stobhach", אנגלית: Irish Stew) הוא אחד מן המאכלים הפופולרים באירלנד ובארצות הברית.
הנזיד מורכב בדרך כלל מבשר כבש או טלה, תפוחי אדמה, בצל, פטרוזיליה וכן תוספות אחרות, העוברים תהליך בישול ארוך של כמה שעות בסיר ברזל כבד. יש המוסיפים ירקות שורש נוספים כלפת או גזר, וכן שעורה.
בעת ההגירה הגדולה של האירים לארצות הברית בעיקר בזמן הרעב הגדול התבשיל התפתח יחד עם תוספות מקומיות, וכן עם סוגי בשר אחרים כתחליף לבשר הכבש. המתכון התפתח לעיתים קרובות והתוספת הייחודית הייתה בירה גינס.
נטי שמיע עפר

| --- | --- |

נטי שמיע עפר
 לידה:  1965 (בת 59 בערך) תל אביב 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  אמנות,עיצוב
 
נטי שמיע עפר (נולדה ב- 1965) היא אמנית רב תחומית ומעצבת תעשייתית ומרצה במחלקה לעיצוב תעשייתי באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה

נטי שמיע עפר, נולדה בתל אביב, חיה ועובדת בקיבוץ קבוצת שילר. בוגרת האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל במחלקה לאמנות (1990) ובמחלקה לעיצוב תעשייתי (1993) ובעלת תואר שני במחלקה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2007).
מ-1997 מרצה במחלקה לתקשורת חזותית ולעיצוב תעשייתי בבצלאל, ומרצה בכירה מ-2007. מ-2009 מרצה בכירה בתואר שני לעיצוב תעשייתי. עבודותיה נוגעות במהויות הקושרות בין הגוף למרחב ולאובייקטים הסובבים אותו, וביחסים הנטבעים תוך כדי כך בין סטטיות לתנועה, כמו גם בין מרחב פרטי למרחב ציבורי.
השכלה

1990 - B.A המחלקה לאמנות בצלאל
1993 - B.Des המחלקה לעיצוב תעשייתי בצלאל
2008 -MFA החוג לקולנוע וטלוויזיה אוניברסיטת תל אביב
מלגות/פרסים

1995 – 1991 - פרסי "קרן שרת", קרן תרבות אמריקה ישראל
1993 - פרס האמן הצעיר, מינהל התרבות
1994 - מלגת הקרן לעידוד יוצרים – התק"ם
2006 - ציון לשבח של פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, למופע "טטריס" על חדשנות בעיצוב יחסי חלל קהל ומופיעים
2007 - פרס שר משרד התרבות והספורט
תערוכות יחיד

1991 - גלריה בוגרשוב, תל אביב
1994 - "בסך הכל 24 דציבל", גלריה בוגרשוב 1, תל אביב (קטלוג)
1994 - "פורטפוליו", גלריה בוגרשוב 2, תל אביב
1996 - "נגיעות בחללים ציבוריים", ארט פוקוס 96, משכנות שאננים, ירושלים (קטלוג)
1998 - "בציבור", גלריה קרן היינריך בל, תל אביב
2003 - "מגרדת חופרת", פרויקט בגלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2004 - "ארץ", מיצב במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית (ספר אמן)
2006 - ‏Land Escape, Dotfiftyone‏ מיאמי, פלורידה.
2008 - "בית על עץ", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב.
תערוכות יחיד > תערוכות קבוצתיות ופרויקטים

1990 - תערוכה זוגית - גלריה בוגרשוב, תל אביב
1990 - "פיסול במגדל"' המגדל, תל אביב
1991 - זוכי "פרס קרן שרת"' מוזיאון חיפה
1992 - זוכי "פרס קרן שרת" - מוזיאון רמת גן
1993 - "4 מקרים פרטיים", הגלריה העירונית לאמנות, רחובות
1993 - "בגוף שלישי", גלריות בוגרשוב וקמרה אובסקורה, תל אביב
1993 - פרס האמן הצעיר, בית אגודת הציירים והפסלים, תל אביב
1994 - "המזוודה", גלריה בוגרשוב, תל אביב
1994 - "תא עשייה", בית אגודת הציירים והפסלים, תל אביב
1994 - אירועי תל חי 94
1994 - "90> 70> 90", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות
1994 - "בוגרשוב הרחוב", גלריה בוגרשוב, תל אביב
1994 - "בין החרכים", ארט פוקוס 94, מוזיאון מגדל דוד, ירושלים
1995 - "סלון נובמבר", דפנה נאור, מקום לאמנות עכשווית, ירושלים
1995 - "עבודות בית", מוזיאון הרצלייה לאמנות עכשווית
1995 - "מאוזן", בית אגודת הציירים והפסלים, תל אביב
2002 - "הכל מתחיל בבית", מיצב בית "קום איל פו", תל אביב
2002 - "עבודות חדשות", נגא גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב
2003 - "סיכון מחושב- שומר ראש", הגלריה האקדמית לעיצוב, "בצלאל בת"א"
2004 - "חוף מבטחים", המוזיאון הימי, חיפה
Barefoot in Tokyo" ,Designer Block, Tokyo - 2004
Dotfiftyone, Miami (Fl.) - 2004, תערוכה בינלאומית בגלריה
2005 - "בעקבות שמי" - הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת חיפה
2005 - "תורך", מיצב בתערוכה "עיצוב מיצב", מוזיאון חיפה לאמנות
2005 - (Little Red Ridding Hood, Dotfiftyone, Miami (Fl
2002 - New Design From Israel, Cooper Hewitt National Design Museum, N.Y, U.S.A
2007 - "מושבה" - מיצב בתערוכה "מרחב ביניים" במוזיאון פתח תקווה לאמנות
2007 - "מרוץ לשליחות", מוזיאון חיפה לאמנות
2007 - "נייר" גלריה נגא לאמנות עכשווית תל אביב
2008 - מוזיאון חיפה לאמנות עכשווית "תערוכת זוכי פרס שר מנהל התרבות המדע והספורט"
2009 - פרויקט בתערוכה "על המקום", עין הוד
2009 - פרויקט בתערוכה "נקודות מבט" בביאנאלה לאמנות אסיאתית בטייוואן
2010 - ללא כותרת, מיצב במחולה, פרויקט בביאנאלה לאמנות ים תיכונית בחיפה
2010 - "תכשיט ישראלי" הביאנאלה לתכשיטים מוזאון ארץ ישראל.
2011 - מיצב בתערוכה "ארץ מקלט" הגלריה האוניברסיטאית תל אביב
2011 - "promisedesign" תערוכת עיצוב ישראלי, מילאנו, איטליה
2012 - מיצב בתערוכה "שברים טקטוניים" בית מאני תל אביב
2014 - "אמנות פלסטית בהשראת אמנות הבמה" בית האמנים תל אביב
פרויקטים

2004 - "ישנה שותלת", מיצג במוזיאון הרצלייה לאמנות
2006 - "טטריס", מופע בשיתוף עם הכוראוגרפית נעה דר. בכורה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. המופע השתתף בפסטיבלים: בשנחאי סין, סנטיאגו צילה, פרנקפורט ומינסטר, גרמניה.
הערות שוליים

↑  זוכים 2007 - פרסי משרד המדע, התרבות והספורט לאמנות ועיצוב, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278695  NLI: 987007517091105171  GND: 1073144178  ISNI: 0000 0003 5441 1879  LCCN: nr2004027720  VIAF: 36871235   WorldCat (עם VIAF): 36871235
סוזן מקנזי

סוזן יספן מקנזי (בדנית: Susan Mackensie;‏ נולדה ב-24 בדצמבר 1962) היא כדורגלנית עבר דנית ששיחקה כקשרית. מקנזי היא מלכת השערים של אליפות אירופה 1993, והיא הכדורגלנית הדנית היחידה עד היום שהגיעה להישג זה.
קריירה

מקנזי ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת דנמרק באוגוסט 1983, במשחק ידידות נגד שוודיה. חודש לאחר מכן, היא כבר השתתפה במשחקי מוקדמות אליפות אירופה, שהתקיימה ב-1984 בפעם הראשונה אי פעם. בסופו של דבר, סיימו הדניות במקום הראשון בבית המוקדם והעפילו לטורניר הגמר. במשחק הראשון של חצי הגמר, שנערך מול 1,000 צופים באנגליה, פתחה מקנזי בהרכב הראשון אך לא הצליחה לעזור לדנמרק, שהפסידה 2-1 למארחת. במשחק הגומלין שוב הפסידה דנמרק והודחה מהטורניר.
שנה אחר כך לקחה מקנזי חלק במשחקי מוקדמות אליפות אירופה 1987 שנערכה בנורווגיה. היא שיחקה בארבעה מתוך ששת משחקיה של הנבחרת בסיבוב המוקדם, אך דנמרק סיימה רק במקום השני ולא העפילה לטורניר הגמר. לאחר טורניר מוקדמות זה, לא זומנה מקנזי לנבחרת במשך חמש שנים, וחזרה אליה רק בספטמבר 1991.
מספר חודשים אחר כך, בנובמבר 1991, התקיים בסין גביע העולם הראשון לנשים, בהשתתפותן של 12 נבחרות הנשים המובילות בעולם. מקנזי זומנה לסגל הנבחרת, ובשלב הבתים הוגרלו הדניות ביחד עם נורווגיה, ניו זילנד וסין המארחת. במשחק הראשון של דנמרק בטורניר - נגד ניו זילנד, כבשה מקנזי את שער הבכורה שלה בנבחרת, והובילה את הדניות לניצחון 0-3. את שני המשחקים הבאים סיימה דנמרק בתיקו והפסד, אך העפילה לרבע הגמר מהמקום השלישי. בשלב רבע הגמר, זכו הדניות להגרלה קשה בדמותה של אלופת אירופה המכהנת - נבחרת גרמניה. בדקה ה-17 עלו הגרמניות ליתרון משער של בטינה ויגמן, אך מקנזי דאגה להשוות את התוצאה בדקה ה-25. המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ועבר להארכה, בה כבשה היידי מוהר את שער הניצחון לטובת גרמניה, שהדיחה את דנמרק מהטורניר.
לאחר גביע העולם, התמנתה מקנזי לקפטנית הנבחרת הדנית, שבדיוק החלה להתכונן לאליפות אירופה 1993. במשחקי המוקדמות של האליפות, כבשה מקנזי שני שערים (אחד נגד צרפת ואחד נגד פינלנד), והובילה את דנמרק להופעה שלישית בטורניר הגמר. בטורניר עצמו, שהתקיים באיטליה, הפסידה דנמרק 1-0 בחצי הגמר לנורווגיה, והתמודדה מול גרמניה על המקום השלישי. במשחק נגד גרמניה כבשה מקנזי צמד שערים, ודנמרק ניצחה 1-3. הייתה זו ההופעה האחרונה של מקנזי במדי הנבחרת הדנית, ובינואר 1994 היא הודיעה על פרישתה מכדורגל. בעשר שנים בנבחרת דנמרק, שיחקה מקנזי ב-27 משחקים וכבשה שישה שערים.
במקביל לקריירה הבינלאומית שלה, שיחקה מקנזי גם בקבוצת HEI מאורהוס. באותם ימים הייתה HEI לקבוצה המובילה בדנמרק, וזכתה בשש אליפויות רצופות בין השנים 1986 ל-1991.
חיים אישיים

מקנזי נשואה לפול הוימוסה, כדורגלן לשעבר ומאמן נבחרת הנשים של דנמרק בשנים 1999 עד 2004. השניים מתגוררים באורהוס ביחד עם שתי בנותיהם המשותפות.
נציבות הבריאות הלאומית של סין

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 תחום שיפוט:  הרפובליקה העממית של סין
 סוכנות אם:  המועצה הלאומית של הרפובליקה של סין 
 סוכנות בת:  National Administration of Traditional Chinese Medicine 
 תאריך הקמה:  17 במרץ 2018 
 מטה מרכזי:  בייג'ינג 
 http://en.nhc.gov.cn
 
נציבות הבריאות הלאומית (בסינית מסורתית: 國家衛生健康委員會; בסינית מופשטת: 国家卫生健康委员会) של סין היא מחלקת ביצוע בדרגת משרד ממשלתי במועצה הלאומית של סין, האחראית לתברואה ותחום הבריאות במדינה. היא הוקמה ב-19 במרץ 2018.
מטה הנציבות נמצא בבייג'ינג והיא מונהגת על ידי השר מא שיאאוויי, הממונה על הנציבות ומזכיר סניף המפלגה. קודמתה הייתה הנציבות הלאומית לבריאות ותכנון המשפחה שפעלה כגוף הבריאות העיקרי מאז 2013 כשהחליפה את הנציבות הלאומית לתכנון המשפחה והאוכלוסייה, שהוקמה בתורה בשנת 1981. בעבר פעל בסין משרד ממשלתי לענייני בריאות משנת 1949 עד 2013, עת המשרד פורק וסמכויותיו הועברו לידי הנציבות הלאומית לבריאות ותכנון המשפחה.