stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמק המלכות
מלכות ונסיכים בולטים

רשימת המלכות וצאצאי המלוכה הבולטים הקבורים בעמק המלכות:
| דמות מהמלוכה  | תיאור | תמונה |
| --- | --- | --- |
| נפרתרי   (Nefertari) | אשתו של רעמסס השני. פירוש שמה: "יפה".   היא אחת המלכות המפורסמות.   יחד עם קלאופטרה, נפרטיטי וחתשפסות.   קברה הוא הגדול והראוותני ביותר בעמק המלכות. |  |
|  איסת תא-המצ'רת   (Iset Ta-Hemdjert) | מהשושלת ה-20.   אשתו של רעמסס השלישי   אמם של רעמסס הרביעי ורעמסס החמישי. |  |
| אמון-חר-ח'פשף   (Amun-her-khepeshef) | מהשושלת ה-20.   בנו הבכור ויורשו של רעמסס השלישי   נפטר בגיל 15 |  |
| נבתאווי   (Nebettawy) | אשתו של רעמסס השני   בתם של רעמסס השני ונפרתרי |  |
| מרית אמון   (Meritamen) | פירוש שמה: "האהובה על אמון"   אשתו של רעמסס השני |  |
|  בנת ענת'   (Bintanath) | בתו הבכורה ואשתו של רעמסס השני |  |
| דוואתנתופת   (Duatentopet) | אשתו של רעמסס הרביעי   אמו של רעמסס החמישי |  |
| תוויה   (Tuya) | אשתו של סתי הראשון   אמו של רעמסס השני |  |
הערות שוליים

↑  Los Valles de Egipto (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532204605171  LCCN: sh92004454  NKC: ge171252  SUDOC: 028721837  VIAF: 238470533   WorldCat (עם VIAF): 238470533
ובכן ויהי בחצי הלילה

ובכן ויהי בחצי הלילה (על שם הפזמון שלו) או אז רוב נסים הִפְלֵאתָ בלילה (על שם השורה הפותחת שלו) הוא פיוט, חלק מקדושתא, שחיבר יניי, פייטן ארצישראלי מהמאה החמישית או המאה השישית. הפיוט נאמר כיום בסיום ההגדה של פסח, ובחלק מהקהילות בתפילת שחרית בשבת הגדול. לפיוט מספר לחנים. הבית האחרון שלו, "קרב יום", זכה ללחן נפוץ.
תוכן הפיוט

הפייטן מונה נסים שנעשו לעם ישראל, ועל פי המדרש נעשו בחצות הלילה, רובן או כולם בחצות ליל הסדר המאורעות המופיעים בפיוט: רדיפת אברהם אחרי ארבעת המלכים (ויש מפרשים שמדובר בהשלכת אברהם לכבשן האש), התגלות ה' לאבימלך לאחר שלקח את שרה, התגלות ה' ללבן במרדף אחרי יעקב, מאבק יעקב והמלאך, מכת בכורות, ניצחון גדעון על מדין (על פי נוסח הגניזה), ניצחון ברק על סיסרא, מותם הניסי של חיילי סנחריב, הכתובת על הקיר במשתה בלשאצר ומות בלשאצר, דניאל בגוב האריות, גזירות המן, נדידת שנת אחשוורוש.
בהקשר לכך כתב מהרי"ל ”בכל כ"ד ספרים, היכן שנס נעשה בלילה הוא היה ליל פסח.”
מקור הפיוט

מנהג ארץ ישראל הקדום היה לסיים את קריאת התורה בשלוש שנים ולא בשנה כפי שנהוג היום (על פי מנהג בבל). בכל שבת קראו פרשה קצרה הנקראת סדר או סדרה. הפיוט חובר כחלק מקדושתא לשבת שבה קראו את הסדר הפותח "ויהי בחצי הלילה" והכולל את מכת בכורות ויציאת מצרים. הקרובה פותחת במילים "אוני פתחי רחמתיים" ו"ויהי בחצי הלילה" הוא הפיוט השביעי בקרובה ("רהיט").
באשכנז, העבירו את אמירת קרובתו של יניי לשבת הגדול. סביר שכבר בארץ ישראל החליפה הקרובה את ייעודה, ובדרך זה התגלגלה לאירופה. ככל הנראה, בדרום איטליה גם נהגה הקרובה "אוני פטרי רחמתיים" בשבת הגדול, ומשם הועתקה הקרובה גם למחזור אשכנז המערבי, שם היא נאמרת כקרובה לשבת הגדול עד היום. במחזור נוסח אשכנז המזרחי (הנפוץ יותר), אומרים בשבת הגדול קרובה אחרת "אלהים בצעדך הכות פתרוס", שחיבר ר' יוסף טוב עלם, אך מוסיפים גם את הפיוט "ויהי בחצי הלילה" בתוך קרובה זו.
בנוסף, הפיוט הועתק לסוף ההגדה של פסח, במסגרת הפיוטים הנאמרים בסיום ליל הסדר. בחו"ל, שם עושים שני לילות סדר, יש נוהגים לומר את הפיוט רק בלילה הראשון, אך יש נוהגים לאומרו בשני הלילות.
הפיוט השפיע על רבי אלעזר בירבי קליר שחיבר את הפיוט הדומה ובכן ואמרתם זבח פסח, העוסק בניסים שנעשו בפסח. פיוטו של הקליר הוא החלק השביעי בקדושתא לפסח "אסירים אשר בכושר שעשעת", הנאמר באשכנז ביום שני של פסח. כיום, גם פיוט זה נאמר בסיום ליל הסדר.
מחבר הפיוט לא היו ידוע במשך שנים רבות, עד שבעקבות גילוי הגניזה הקהירית התברר מחבר הפיוט.
לקריאה נוספת

שתי הקרובות (של יניי ושל ר' יוסף טוב עלם) זו לצד זו, בסידור אוצר התפילות.
פירוש לפיוט מאת רבי אפרים מבונא, נדפס בתוך תורת חיים: הגדה של פסח עם פירושי הראשונים (ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"ח), עמ' קפו-קפח
ליעד לוי-מוסן, "ויהי בחצי הלילה- הפיוט, הפולמוס ואופן התקבלותו בהגדות ימי הביניים", עבודת תזה, החוג למחשבת ישראל, האוניברסיטה העברית, 2017
יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי, אגרות שמואל, ירושלים תשפ"א, חלק ב, אגרת תשיב, עמ' 1104.
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה שמות רבה, פרשה י"ח, פסקה ה', במדבר רבה, פרשה כ', פסקה י"ב
↑  רבי יעקב מולין, ספר מהרי"ל, הלכות ההגדה, באתר היברובוקס
↑  על שם הכתוב "גֵּר וְתוֹשָׁב אָנֹכִי עִמָּכֶם", ספר בראשית, פרק כ"ג, פסוק ד'
↑  על פי ספר בראשית, פרק י', פסוקים י"ג–י"ד.
↑  שמות, י"ב, כ"ט – י"ג, ב'.
1 2  גרשום הרפנס, אז רוב ניסים הפלאת בלילה, שערים, 22 באפריל 1959
↑  על פי המבנה הקבוע של קרובות יניי, הרהיט הוא הפיוט השביעי במערכת. אמנם, בקרובה זו פיוט ו' חסר בכל כתבי היד הידועים. ראו מחזור שבחי ישורון, נוא יארק תשע"ו, עמ' 477.
↑  מנחם זולאי, פיוטי יניי, הוצאת שוקן, ברלין תחר"ץ, הקדמה, עמ' X.
↑  עזרא פליישר, "פיוט ותפילה במחזור ארץ ישראל–קודקס הגניזה", קרית ספר סג [א] (תש"ן), עמ' 240–242 (נדפס שנית בתוך עזרא פליישר, תפילת הקבע בהתפתחותן והתגבשותן (עורכות: שולמית אליצור וטובה בארי), הוצאת מאגנס תשע"ב, עמ' 1050–1052);
נתן פריד, "הפטרות אלטרנטיביות בפיוטי יניי", סיני סב (ה'תשכ"ח), עמ' קלא–קלג, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום);
אברהם פרנקל, "קדושתא לשבת הגדול לר' חננאל בר אמנון", קבץ על יד טז [כו] (ה'תשס"ב), עמ' 17–18, באתר אוצר החכמה.
↑  אברהם פרנקל, "קדושתא לשבת הגדול לר' חננאל בר אמנון", עמ' 14–15.
↑  אך בכתבי יד של נוסח צרפת הוא לא מופיע בתוך קרובה זו, ולכן סביר שהוסיפוהו בנוסח אשכנז המזרחי מתוך חביבותו.
↑  מגן אברהם, תפ, ס"ק ב, בשם מטה משה.
↑  משנה ברורה, סימן ת"פ, סעיף קטן ו'
↑  נחום מאיר ברונזניק, לפירוש הפיוט "אומץ גבורותיך הפלאת בפסח", המעין מט (ג), תשרי תשס"ט, עמ' 17.
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
אוניברסיטת ביר זית

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 על שם:  ביר זית 
 מוטו:  Building a Better Palestinian Future
 תקופת הפעילות:  1924 - הוקמה 1976 - קיבלה מעמד של אוניברסיטה – הווה
 בעלי תפקידים
 נשיא:  טלאל שהוואן (מ-2023)
 יו"ר:  בשארה דומאני 
 צוות:  653
 סטודנטים
 סטודנטים לתואר ראשון:  8,465
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  1,388
 מיקום
 מיקום:  ביר זית
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 קואורדינטות:  31°57′31″N 35°10′51″E﻿ / ﻿31.958611111111°N 35.180805555556°E﻿ / 31.958611111111; 35.180805555556
 אתר האוניברסיטה
  (למפת גוש דן מוגדלת) אוניברסיטת ביר זית(למפת גוש דן רגילה) אוניברסיטת ביר זית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אוניברסיטת ביר זית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אוניברסיטת ביר זית
 
אוניברסיטת ביר זית (בערבית: جامعة بيرزيت, תעתיק מדויק: ג'אמעה בירזית) היא אוניברסיטה פלסטינית הממוקמת בכפר ביר זית, צפונית לרמאללה. האוניברסיטה הוקמה בתחילה כבית ספר לבנות על ידי משפחת נאסר, וקיבלה מעמד של אוניברסיטה בשנת 1976. אוניברסיטת ביר זית ואוניברסיטת בית לחם הן הבולטות בתחום ההשכלה הגבוהה ברשות הפלסטינית, ומאז היווסדן נטלו תפקיד בולט בגיבוש המדיניות הפלסטינית. האוניברסיטה מספקת השכלה גבוהה לכ-15,000 סטודנטים, מתוכם נכון ל-2023 כ-3,500 הם ערבים ישראלים.
הערות שוליים

1 2 3 4  יורם בינור, תמונות מביר־זית, כל העיר, 12 בדצמבר 1986
↑  Arab Secondary Education, פלסטיין פוסט, 26 ביוני 1945
1 2  מת מוסא נאצר, דבר, 27 באוגוסט 1971
↑  כתבה בעל המשמר, חודשו  הלימודים ברוב בתי הספר בשכם, על המשמר, 4 בדצמבר 1968}
דני רובנישטיין, שר החינוך אישר הקמת אוניברסיטה באזור רמאללה, דבר, 6 באוקטובר 1970
↑  ההיסטוריה של האוניברסיטה, באתר אוניברסיטת ביר זית (גרסה ישנה מארכיון האינטרנט)
↑  יוסף צוריאל, מדינות ערב הנהיגו נומרוס קלאוזוס, מעריב, 5 בנובמבר 1976
↑  דני רובינשטיין, תלמידי האוניברסיטה בביר זית דורשים ללמוד בערבית ~ לא באנגלית, דבר, 25 באוקטובר 1977
↑  ראו למשל דוגמה להפגנות שארגן הוועד לסולידריות:
אהרן מגד, משני עברי הכביש, דבר, 25 בדצמבר 1981
אריה דיין, שרשרת תקריות עם הוועד למען ביר־ זית, כל העיר, 30 במרץ 1982
ערב אמנים למען פתיחה מחדש של אוניברסיטת ביר זית, יום ראשון, 20.00, מועדון צוותא, כל העיר, 18 בדצמבר 1981
↑  גיא בן-פורת, בשטחים יש רק תואר ראשון, חדשות, 22 בדצמבר 1992
↑  ג'קי חורי, תמרור אזהרה לרשות הפלסטינית: חמאס ניצח באוניברסיטת ביר זית, באתר הארץ, 26 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263233305171  BIBSYS: 9051015  BnF: cb16253690j (data)  CiNii: DA14675184  GND: 5182318-4  ISNI: 0000 0004 0575 2412  LCCN: n80024176  SUDOC: 134633318  VIAF: 158149106169568491207   WorldCat (עם VIAF): 158149106169568491207
מחצבות הגופרית בארי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחצבה 
 מיקום:  מועצה אזורית אשכול 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°25′18″N 34°27′31″E﻿ / ﻿31.421679°N 34.458499°E﻿ / 31.421679; 34.458499
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) מחצבות הגופרית בארי(למפת מערב הנגב רגילה) מחצבות הגופרית בארי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחצבות הגופרית בארי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחצבות הגופרית בארי
 
כבשן הגופרית
מבנה נטוש של מפעל הגופרית הבריטי בבארי
מחצבות הגופרית בבארי הן מחצבות גופרית נטושות הנמצאות כשלושה קילומטרים מערבית למקום שבו נמצא כיום קיבוץ בארי, ליד שמורת בתרונות בארי. המחצבות הופעלו בזמן המנדט הבריטי על ידי "החברה הארץ-ישראלית למחצבות גופרית בע"מ". המחצבות פעלו מ-1933 עד 1943 והופקו מהם קרוב ל-8,800 טונות גופרית.
אדמות המחצבות נקנו בשנת 1944 על ידי חברת תנובה אקספורט, ועליהן הוקם קיבוץ בארי. לאחר הקמת מדינת ישראל בדקה ממשלת ישראל את כדאיות הפקת הגופרית, הוחלט שההפקה אינה כדאית, והמחצבות ננטשו.
ההפקה המסחרית

במהלך חודשי ההכנות לכיבוש עזה על ידי הצבא הבריטי בנובמבר 1917 (לאחר שני ניסיונות כושלים), סייר ליאונרד לויד וויליאמס, גאולוג, מהנדס מכרות וקצין מודיעין בריטי, באזור בתרונות בארי (נחביר) בעקבות ריח גופרית שעלה מהאדמה. בסיוע בדואים מקומיים, איתר מרבצי גופרית. עם תום המלחמה, חזר ויליאמס לארץ ובסוף שנת 1929 סיים לערוך סקרים גאולוגיים בשטחים שחכר מחמולת אבו מועליק. לאחר שמצא כי באדמה ישנם מרבצים בעלי ריכוז גבוה של גופרית, השיג זיכיון הפקה מממשל המנדט בשטח של מאות דונמים ל-26 שנה (עד 1966). 
ויליאמס הקים בשנת 1930 את "החברה הארץ-ישראלית למחצבות גופרית בע"מ" (חברת Palestine Sulphur Quarries Ltd) בהון של 37,500 לא"י. 55% מהמניות נמכרו לבריטים ו-45% לערבים – רובם מעזה. בשנת 1930 הוחל בבניית המבנים ובפתיחת המחצבות. המכונות והציוד הובאו מבריטניה. הפועלים היו מעזה ובדואים מהסביבה והפקת הגופרית בוצעה בדרך פרימיטיבית. התנאים הירודים גרמו לכך שהערבים המקומיים סירבו לעבוד בהפקה והחברה נאלצה להביא בדואים מסיני ואחר כך חורנים מהגולן לבצע את עבודות הכרייה.
סך הכל הופקו מהמחצבות 8,800 טונות. הגופרית נמכרה מקצתה בארץ לשימוש חקלאי, וברובה למצרים, לטורקיה, לסוריה וליוון. בשנת 1938 פסקה הכרייה לזמן קצר מסיבות כלכליות, וחודשה במסגרת מצומצמת במלחמת העולם השנייה, בין השנים 1941–1943. המחצבות נסגרו סופית ב-1946.
תהליך ההפקה

הכרייה נערכה עד לעומק של 10 מטרים. בעומק זה נמצא ריכוז של כ-20% גופרית. בעומק רב יותר ריכוז הגופרית ירד מאוד ולא הייתה כדאיות בכרייה לעומק. בין פירי הכרייה עברו קרונות קלים על גבי מסילה, והעבירו את העפרה למבנה בית החרושת בו היה כבשן הייצור. שרידי בית החרושת והמסילה עדיין נמצאים בשטח.
סיום הכרייה

עם הזמן תפס ה-TNT את מקום הגופרית בייצור אבק שרפה, ולגופרית נותר שימוש רק בחקלאות. המחצבות נעזבו וליאונרד ויליאמס עבר לעבוד באזור אילת. אדמות המחצבות נקנו בשנת 1944 על ידי חברת תנובה אקספורט והיא העמידה אותן לרשות קרן קיימת לישראל. על אדמות אלה הוקם קיבוץ בארי, שהיה אחד מאחת עשרה הנקודות שהוקמו במוצאי יום הכיפורים ה'תש"ז.
האומדן המשוער של כמות הגופרית היה בתחילה מיליון טון. אומדן זה הופחת מאוחר יותר ל-200,000 טון. אומדן ישראלי הפחית את הכמות ל-100,000 טון. לאחר הקמת מדינת ישראל, בדקה ממשלת ישראל את כדאיות הפקת הגופרית. לאחר בדיקות אחדות הוחלט שההפקה אינה כדאית, והמחצבות ננטשו.
היווצרות הגופרית

במהלך השנים הועלו מספר השערות על נסיבות היווצרות הגופרית בבארי.
בשנת 1930 הניחו כי המוצא הוא געשי אולם ריכוז הגופרית והשכבות בהן היא נמצאת אינו תואם מקור כזה. ויליאמס טען כי הגופרית עלתה מותכת מעומק האדמה אך קידוחי נפט שנערכו באזור לא תמכו בהשערה זו.
הועלתה גם השערה על מעיינות עשירים בגז גופריתי העולים ומתרכבים למינרל, אך היא לא נתמכה בממצאים. התגלה רק ריכוז קטן של גז כזה.
ההשערה המקובלת כיום היא שבתקופות קדומות נסתם מפעם לפעם קניון באר שבע-עזה ונוצרו לגונות, בהן נוצרה הגופרית ממקור של סולפט ימי, כפי שרואים גם ביחס האיזוטופים של הגופרית והימצאות הגופרית על פני השטח. ואולם כדי שהגופרית תישאר יציבה היא צריכה להתרכב עם ברזל או חומר אורגני, מחוזרת על ידי פטריות אורגניות או לבוא במגע עם גז מתאן, אחרת היא נעלמת. לחלק מתהליכים אלה נמצאה תמיכה. תרכובות עם מתאן ומימן סולפידי ממעמקי האדמה וחימצון על פני האדמה. המבנה הטקטוני בשטח מצביע על תהליכים של הרמה שחסמה את המערכת, ירידת גוש בארי, עליית גוש בארי, ושוב ירידה ועלייה. פעילויות טקטוניות אילו בצירוף הגורמים לעיל, יצרו את הגופרית.
מסוע בתוך המפעל
המבנה והכבשן
המסוע מבחוץ
שרידי הכבשן
חזית המפעל
באר המים במפעל הגופרית
פנים מפעל הגופרית
הערות שוליים

↑  מפה משנת 1950 עם סימון 'מחצבות גפרית' ליד בארי, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל – תל אביב, השרון, השפלה והנגב, הוצאת תור ירושלים, 1950, עמוד 386
↑  דו"ח מועצת המנהלים משנת 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011213410905171 
פירורי הגופרית
רצח העם בקמבודיה

רצח העם בקמבודיה היה רדיפה והרג שיטתיים של אזרחים קמבודים על ידי הקמר רוז' בהנהגתו של ראש ממשלת קמפוצ'יאה הדמוקרטית, פול פוט. ברצח העם הביא למותם של 1.5 עד 2 מיליון אנשים  בין השנים 1975 - 1979, כמעט 25% מאוכלוסיית קמבודיה ב-1975 (כ-7.8 מיליון). רצח העם הסתיים רק לאחר ההשתלטות הצבאית של וייטנאם על קמבודיה.
ב-1997 פנתה ממשלת קמבודיה לאו"ם בבקשה לסייע בהקמת בין דין מיוחד לפושעי רצח העם בקמבודיה. בית הדין הוקם ב-2003 והחל את פעולותו ב-2006. תשעה ממנהיגי הקמר רוז' הועמדו לדין. בפשעי  מלחמה, פשעים נגד האנושות ורצח עם. לדוגמה, בשנת 2018, הרשיע בית דין משותף לאו"ם ולקמבודיה שני בכירים ממשטר הקמר רוז' בביצוע רצח עם והשופטים קבעו כי הקמר רוז' נקט מדיניות של פגיעה מכוונת בבני הצ'אם ובווייטנאמים כדי ליצור "חברה אתאיסטית והומוגנית".
רקע מדיני

מזה כאלף שנה שלטה בקמבודיה מלוכה העוברת בירושה. ב-18 במרץ 1970 הודח שליטה של קמבודיה, הנסיך נורודום סיהאנוק, ולשלטון עלה גנרל פרו אמריקני בשם לון נול. ההפיכה התקיימה ביוזמתו ובחסותו של ה-CIA. האינטרס של ארצות הברית בשלטונו של לון נול נבע מהאינטרסים שלהם במלחמת וייטנאם. השליט החדש נטש את המדיניות הנייטרלית שאפיינה את קמבודיה עד אז, והחל מסייע לארצות הברית במאבקה כנגד הווייטקונג וצבא צפון וייטנאם, במלחמת וייטנאם. במהלך המלחמה נהרגו כחצי מיליון קמבודים (כ-8% מהאוכלוסייה), חלק ניכר מהם מתו בהפצצות אמריקאיות חסרות הבחנה שביקשו להשמיד את נתיבי האספקה של הכוחות הווייטנאמים שחצו מקמבודיה אל וייטנאם. התוצאה הייתה כי מאות אלפי פליטים מאזורים אלו נמלטו אל הערים, ונוצרו צפיפות, רעב ועוני. לון נול, אשר שיתף פעולה עם האמריקנים, היה שליט בלתי פופולרי, וכוחם של מורדי הקמר רוז' עלה. בשנים אלה ידעה קמבודיה מלחמת אזרחים אכזרית בין כוחות משטרו הצבאי של הגנרל לון-נול שנתמך על ידי ממשלת ארצות הברית לבין תנועת הגרילה הקומוניסטית הקמר רוז'.
מפלגת הקמר רוז'

"המפלגה הקומוניסטית של קמבודיה" נוסדה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. בתחילת פעילותה הייתה המפלגה כפופה למפלגה הקומוניסטית של וייטנאם. בשנות ה-70 אימצה המפלגה את השם "המפלגה הדמוקרטית של קמפוצ'יאה" (קמפוצ'יאה הוא איות אלטרנטיבי לקמבודיה), אך כונתה קמר רוז' ("הקמרים האדומים" בצרפתית). עם הקמר הוא עמה העתיק של קמבודיה, אשר הקים אימפריה מרשימה בהישגיה התרבותיים והצבאיים בין המאה ה-9 והמאה ה-15 לספירה. צבא הקמר רוז' אשר נעזר בצבא צפון וייטנאם ונתמך על ידי סיהאנוק, אשר גלה בבייג'ינג, התקיף את צבאו של לון נול וזכה עד מהרה, בתחילת שנת 1975, להישגים משמעותיים ולשליטה ברובה של קמבודיה.
האידאולוגיה של הקמר רוז' שילבה רעיונות קומוניסטים ומאואיסטים עם רגשות אנטי-קולוניאליסטים שרווחו בשמאל האירופי, כאשר רבים ממנהיגי התנועה התחנכו בפריז. חלקים משמעותיים בתאוריה הפוליטית-כלכלית של מנהיגי התנועה נוסחו כתיזות לתואר דוקטור שהוגשו לאוניברסיטאות מובילות בפריז, והתבססו על תאוריית התלות, פרדיגמה פוסט קולוניאלית מוקדמת. לכך הצטרפה שנאה ארוכת ימים לווייטנאמים, ואמונה כי בתוך זמן קצר תוכל הקמר רוז' לבנות את הקומוניזם בקמבודיה בכוחות עצמה. כאשר עלו לשלטון החליטו לבצע צעדים דרסטיים באופן מיידי, והחלו בניסוי חברתי, שכלל העברה כפוייה של כל תושבי הערים לחוות קולקטיביות באזורי הכפר.
שלטון האימים

לאחר העברת האוכלוסייה העירונית לכפרים נוצר מצב קשה ביותר בקמבודיה. לאנשים אלה, אוכלוסייה עירונית מזה דורות, לא היו את הכישורים המינימליים לשרוד בתנאי הכפר. עוד בטרם הקציר הראשון גוועו רבים ברעב. "טיהורים" שנעשו בה בעת, הוציאו להורג את כל מי שזוהה עם המשטר הישן. נוסף אליהם הוצאו להורג כל האנשים בעלי תואר אקדמי, יודעי שפה זרה, מרכיבי משקפיים, גונבי מזון, נוהגי אבלות וכדומה. כמו כן אנשי הקמר רוז' היו צריכים לעמוד במכסה מסוימת של הוצאות להורג, וכשלא עמדו במכסה זו, הוציאו אנשים להורג ללא כל סיבה.[דרוש מקור]
כל האליטה השלטונית הקודמת חוסלה, וכל קשר (טלפוני, טלגרפי, דואר, רדיו וכו') עם העולם החיצון נותק. קמבודיה נסגרה בתוך עצמה הרמטית. כל הרכוש הפך לקולקטיבי, חינוך ניתן בבתי ספר של הקולקטיב. לא רק אנשים השייכים למשטר הישן, אלא גם אנשים שהביעו התמרמרות על התנאים החדשים, וכל מי שלא עמד בקצב העבודה המוכתב, הוצא להורג. בשטחים שמסביב לחוות פוזרו מוקשים רבים (פול פוט קרא למוקשים "חיילי המושלמים"). החוות הקולקטיביות עצמן לא הצליחו לספק את צורכי תושביהן, ורבים מתו ברעב. פול פוט ניתק את קמבודיה משאר העולם תוך איסור על דיבור בשפות זרות ותקיפת המדינות השכנות, ובהן לאוס, וייטנאם ותאילנד, במטרה להשיב למדינתו את ה"טריטוריה האבודה" ולהשיב את טוהרתו של "הגזע הקמרי". הפולחן הדתי, ובמיוחד הבודהיזם והנצרות הקתולית נאסרו. בתקופה זו לא היו בקמבודיה מטבע, או מערכת בנקאית. סחר חוץ מסוים התקיים עם מדינות קומוניסטיות מסוימות (בעיקר סין) וכמעט כולו התבסס על מכירה של אורז מקמבודיה (שתושביה מתו ברעב במאות אלפיהם) וקנייה של נשק בתמורה.
אין הסכמה באשר למספר הקורבנות של מדיניות זו. יש לקחת בחשבון הן את הרוגי מלחמת האזרחים שקדמה לעליית פול פוט לשלטון, הן את שנות האימה, והן את ההרוגים במלחמה עם וייטנאם שלא איחרה לבוא. מספר של שלושה מיליון קורבנות ניתן על ידי ממשלת ה-PRK שהחליפה את ממשל הקמר רוז'. גורמים אחרים מעריכים את מספר הקורבנות בפחות משני מיליון, פרויקט רצח העם של אוניברסיטת יל מעריך את מספר ההרוגים ב-1.7 מיליון, ארגון אמנסטי הבינלאומי נקב במספר 1.4 מיליון ומחלקת המדינה של ארצות הברית נקבה במספר 1.2 מיליון. פול פוט עצמו נקב במספר 800,000, אך ברור כי היה לו אינטרס להמעיט במספר הקורבנות. ה-CIA העריך את מספר המוצאים להורג בין 50,000 ל-100,000 איש. מדובר באומדן של כעשרים אחוז מאוכלוסיית קמבודיה שאיבדו חייהם בתקופה זו.
סיום רצח העם

בדצמבר 1978, לאחר מספר שנים של מאבקים עם וייטנאם, אשר הושפעו במידה רבה מן המאבק הבין גושי בין סין, שתמכה בקמבודיה, ובין ברית המועצות שתמכה בווייטנאם, פלשו צבאות וייטנאם לקמבודיה. ב-7 בינואר 1979 הם כבשו את פנום פן והפילו את ממשלתו של פול פוט. ב-10 בינואר 1979 הכריזה וייטנאם כי הנג סמרין הוא ראש המדינה החדשה, הרפובליקה העממית של קמפוצ'יאה. הצבא הווייטנאמי המשיך בלחימה כנגד כוחות הקמר רוז'. מאות אלפי עקורים החלו נוהרים לגבול תאילנד בבקשם מחסה. הקהילה הבינלאומית, אשר מעשי המשטר הפושע של פול פוט נחשפו בפניה במלוא חומרתם, הגיבה במתן עזרה מסיבית באמצעות יוניצף ומוסדות בינלאומיים אחרים. בשלב מסוים יותר מחצי מיליון קמבודים חיו במחנות לאורך הגבול עם תאילנד, ומאה אלף קמבודים במחנות בתוך תאילנד עצמה. צבא וייטנאם שלט בקמבודיה עד לשנת 1989. ביוני 2011 נפתח בבית הדין לפשעי מלחמה ולפשעים נגד האנושות בקמבודיה משפטם של ארבעה מבכירי הקמר רוז'.
הלשכות המיוחדות בבתי המשפט של קמבודיה

הלשכות המיוחדות בבתי המשפט של קמבודיה (ECCC) (אנ') החלו לפעול בינואר 2006, 9 שנים לאחר שראש ממשלת קמבודיה פנה למזכ"ל האו"ם בבקשה להקים בית דין בינלאומי לפושעי רצח העם בקמבודיה. מאז הועמדו לדין תשעה חברים לשעבר בצמרת השלטונית של הקמר רוז'. בית המשפט, הואשם מתחילת דרכו בשחיתות, התערבות פוליטית ופזרנות. הוא סיפק רק הרשעה בשמונה השנים הראשונות לפעילותו, הרשעתו של מפקד מחנה ההשמדה S-21 קאינג גואק איב (אנ'), "התליין של הקמר רוז'". קאינג בן ה-69 נידון למאסר עולם בגין מותם של יותר מ-14 אלף בני אדם. במהלך הדיונים בבית הדין בעניינו הוא חזר ואמר כי "רק מילא פקודות" שניתנו לו ושהוא בסך הכול היה פקיד בדרג נמוך של המשטר. בהמשך הועמדו לדין, בתיק הידוע בכינוי "תיק 002", חברי המעגל הפנימי של מנהיג הקמר-רוז' ובניהם פול פוט, שמת בשנת 1998. האידאולוג הראשי של המשטר ומספר 2 אחרי פול פוט, נון צ'י (אנ') ראש המדינה קיו סאמפן (אנ'). בספטמבר 2022 סיים בין הדין את עבודותו לאחר שהרשיע רק שלושה נאשמים.
סרטים

"דמעות של שתיקה" (באנגלית: "The Killing Fields") הוא סרט משנת 1984 אודות צלם ה-New York Times הנמצא בקמבודיה בתקופת שלטון הקמר רוז' ומתעד את רצח העם בקמבודיה כאשר הוא מנסה להימלט מהמוות על ידי כך שהוא מסתיר את עצם היותו עיתונאי ודובר אנגלית. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים ב-1985.
"בהתחלה הם הרגו את אבא" ("First They Killed My Father") (אנ') הוא סרט קולנוע משנת 2017 בבימויה של אנג'לינה ג'ולי על פי ספרה האוטוביוגרפי של הסופרת הקמבודית לאונג אונג. הסרט מגולל את סיפורה של אונג כילדה בת 5, שנאלצה לעבור הכשרה כלוחמת-גרילה צעירה, בעת שבני משפחתה נשלחו למחנות עבודה, לאחר עלייתם של הקמר רוז' לשלטון בקמבודיה. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ב-2018, וזכה במספר פרסים בינלאומיים אחרים.
לקריאה נוספת

רעיה מורג, קָמֶרָה רוּז', קולנוע קמבודי מתעד רצח-עם, הוצאת רסלינג, 2024
הערות שוליים

↑  Ben Kiernan, The Demography of Genocide in Southeast Asia: The Death Tolls in Cambodia, 1975-79, and East Timor, 1975-80, Critical Asian Studies 35, 2003-12, עמ' 585–597 doi: 10.1080/1467271032000147041
↑  UCLA demographer produces best estimate yet of Cambodia’s death toll under Pol Pot, UCLA (באנגלית אמריקאית)
↑  Resolution adopted by the General Assembly: 57/228. Khmer Rouge trials, UN, ‏22 May 2003
↑  קמבודיה: 35 שנה ל"תליין הראשי" של קמר רוז', באתר ynet, 26 ביולי 2010
↑   בית הדין בקמבודיה גזר מאסר עולם על שניים ממנהיגי הקמר רוז', באתר הארץ, 7 באוגוסט 2014
↑  מנהיגי משטר האימים יחמקו מעונש על רצח עם?, באתר ynet, 10 באפריל 2013
↑  הפרלמנט הקנדי הכיר במעשי רוסיה באוקראינה כרצח עם: איך קובעים מה זה ג'נוסייד?, באתר ynet, 28 באפריל 2022
↑  עבודת הדוקטורט של קיו סאמפאן (באנגלית)
1 2  רצח העם בקמבודיה באתר הוועד למאבק ברצח עם
↑  רויטרס, "עינו, אנסו, רצחו": נפתח משפט בכירי הקמר רוז', באתר ynet, 27 ביוני 2011
↑  בית הדין לפשעים מיוחדים בקמבודיה האתר הרשמי
↑  הבנליות של הסיאוב הפוליטי: הון שלטון ורצח עם באתר הוועד למאבק ברצח עם
↑  The Associated Press, After 16 years and 3 convictions, an international tribunal closes down in Cambodia, NPR, ‏September 22, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547895005171  LCCN: sh2009125749 
מונומנט 'שדות הקטל' שהוקם לזכר הנספים ברצח העם בקמבודיה בשנים 1975 - 1979 על ידי תנועת הקמר רוז'. המונומנט יוצא הדופן מלא כולו בגולגולות של נרצחים.
דגל קמפוצ'יאה הדמוקרטית
שרידי קורבנות רצח העם שביצע צבא הקמר רוז'
דוד בקרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1912 פילדלפיה ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  17 בדצמבר 1976 (בגיל 64) ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל, ארצות הברית 
 כינוי:  דייב
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית  צבא הגנה לישראל  שירות הביטחון הכללי
 תפקידים בשירות
 מדריך ירי
 
דוד (דייב) בקרמן (28 ביולי 1912 – 17 בדצמבר 1976) היה מדריך ירי בשב"כ, ממכונני מערך האבטחה הממלכתי[דרוש מקור].