stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשושית

טכנאים עובדים על הגשושית יוליסס
הגשושית ג'נסיס לאיסוף דוגמאות של רוח השמש והחזרתן לכדור הארץ
פני אזור הנחיתה של הגשושית הויגנס על טיטאן
גָּשוֹשִית היא חללית בלתי מאוישת המשוגרת על מנת לחקור את הירח, כוכבי לכת וגופים אחרים במערכת השמש, כולל השמש עצמה. ניתן לשגר את הגשושית מפני כדור הארץ או מתוך חללית גדולה יותר. גָשושיות נשלחו על ידי סוכנויות החלל של ארצות הברית, רוסיה, ברית המועצות לשעבר, האיחוד האירופי, סין, יפן, הודו, ישראל ואיחוד האמירויות.
סוגי גשושיות

גשושיות שמטרתן לחלוף ליד כוכבי לכת, אסטרואידים, שביטים או ירחים אחרים במערכת השמש (גשושית יעף) נחשבות קלות יחסית לתכנון ובנייה, היות שהן לא דורשות מערכות ניווט מסובכות או הנעה נוספת מעבר לתאוצה הראשונית בעת השיגור ותנועה במסלול הוהמן. אפשרות תאוצה מסובכת יותר היא על ידי התקרבותן לכוכבי לכת בעלי מסה גדולה, וצבירת תאוצה בעיקרון מקלעת כבידתית. טכניקה זו דורשת זמן מעבר גדול יותר של הגשושית, אך היא הכרחית לגשושיות המיועדות לצאת את גבולות מערכת השמש או להגיע לכוכבי הלכת החיצוניים.
גשושיות המיועדות להיכנס למסלול סביב כוכב לכת אחר (מקפת) או לנחות עליו (נחתת) וכן גשושיות המיועדות להתנגש באסטרואיד או בעצם קטן אחר (גשושית פגיעה), דורשות מערכות ניווט משוכללות וכן אמצעי הנעה זמינים לאורך המסע, שיאפשר להן לבצע תמרון מסלולי או תיקון מסלול אם נדרש. אמצעי הנעה זה יכול להיות מבוסס מנוע רקטי, מנוע יונים ועוד.
גשושיות ידועות ומשימותיהן

באופן טבעי, המחקר התמקד מהקרוב לרחוק, ולכן הגשושיות הראשונות נשלחו אל העצם השמימי הקרוב ביותר לכדור הארץ, הירח ואחריו לנוגה וכן הלאה.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > נוגה

גשושיות ששוגרו לכוכב הלכת נוגה:
ונרה 1 הייתה גשושית סובייטית ששוגרה ב־ 12 בפברואר 1961, ומשימתה הייתה להילכד בכוח הכבידה של נוגה. היא נחשבת לגשושית הראשונה ששוגרה לעברו. אולם עקב בעיות תקשורת, לא ניתן לדעת האם השלימה את משימתה בהצלחה.
מארינר 1 הייתה גשושית אמריקאית אשר שוגרה אל נוגה ב־ 22 ביולי 1962, אך הושמדה באופן יזום בזמן השיגור עקב כך שמערכת הניווט שלה כשלה, וכתוצאה מכך עלה חשש שהיא עלולה להתרסק באזור נתיבי הספנות של האוקיינוס האטלנטי. נשאה מספר מכשירי מדידה, אך לא נשאה ציוד צילום.
מארינר 2 שוגרה ב־ 27 באוגוסט 1962, ומשימתה הייתה למצוא בנוגה הוכחות לקיום חיים. הגשושית חלפה על פני נוגה ב־ 14 בדצמבר אותה שנה. היא הייתה זהה בהרכבה ובמבנה למארינר 1, ולטענת נאס"א הייתה גשושית המחקר הבין־פלנטרית המוצלחת ביותר הראשונה. היא חלפה ליד נוגה במרחק של 34,835 ק"מ. לאחר מכן, המשיכה ונכנסה למסלול סביב השמש. מארינר 2 חשפה לראשונה, בעזרת גלי מיקרו ומכשירי מדידה שהתמקדו בקרינה תת-אדומה, שקצוות העננים של נוגה הם אמנם קרירים, אך הטמפרטורה על פני השטח היא לפחות 425°C. גילוי זה ביטל את התקווה שיש סיכוי לקיום חיים על נוגה. מחקרה של מארינר 2 נתן מושג טוב יותר לגבי מסתו של כוכב הלכת והראה שאין לכוכב הלכת שדה מגנטי משמעותי או חגורות קרינה.
ונרה 7 הסובייטית שוגרה ב-15 באוגוסט 1970, והיא הייתה הגשושית הראשונה שנחתה על פני נוגה. אף על פי שמצנחה לא פעל כראוי בשלב האחרון, דבר שגרם לנחיתה תוך התנגשות בקרקע במהירות של כ־ 60 קמ"ש, הגשושית שרדה והייתה לגשושית הראשונה שהחזירה מידע מפני הקרקע של נוגה.
ונרה 9 הסובייטית שוגרה ב-8 ביוני 1975, והגיעה למסלול סביב נוגה ב-20 באוקטובר. הגשושית שיגרה רכב נחיתה, אשר נחת כעבור יומיים על נוגה.
פרויקט פיוניר-ונוס –
מגלן, אשר שוגרה לעבר נוגה ב־ 4 במאי 1989, הגיעה לנוגה ב־ 10 באוגוסט 1990 והקיפה אותו במשך 8 חודשים בהם מיפתה וצילמה את כוכב הלכת. סיבובי מדידה נוספים נערכו בין ה־ 15 במאי 1991 ל־ 14 בספטמבר 1992. ב-11 באוקטובר 1994 סיימה הגשושית את תפקידה בהצלחה וצללה לתוך אטמוספירתו הצפופה של נוגה.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > מאדים

גשושיות ששוגרו לעבר כוכב הלכת מאדים:
מארס 1 הסובייטית שוגרה בשנת 1962 וחלפה סמוך למאדים.
מארינר 4 שוגרה ב־ 28 בנובמבר 1964, והגיעה למרחק מינימלי של 9,844 ק"מ ממאדים ב-14 ביולי 1965. החל ממרחק 16,900 ק"מ ועד שעברה את הכוכב והתרחקה ל-11,900 ק"מ, צילמה תמונות כל 48 שניות, אותן אחסנה על סרט הקלטה ושידרה מאוחר יותר אל כדור הארץ.
מארינר 6 שוגרה ב-24 בפברואר 1969, והגיעה אל מאדים ב-31 ביולי. מארינר 7 שוגרה ב-27 במרץ 1969, והגיעה אל מאדים ב-5 באוגוסט. הן טסו לאורך קו המשווה והקוטב הדרומי של מאדים, וניתחו את האטמוספירה והקרקע של מאדים בעזרת ציוד חישה מרחוק. שתי הגשושיות צילמו 143 תמונות בעת התקרבן אל הכוכב, ו-55 תמונות תקריב. המרחק המינימלי ממאדים היה 3,550 ק"מ. בנוסף, צולם במשימה זו גם הירח פובוס.
מארס 2 הסובייטית שוגרה ב-19 במאי 1971, הגיעה למאדים לאחר כשישה חודשים, ונכנסה למסלול. ב-27 בנובמבר שחררה את רכב הנחיתה, אך הוא התרסק על הקרקע לאחר שרקטות הבלימה שלו לא פעלו.
מארס 3 שוגרה ב-28 במאי אותה שנה, והגיעה ב-2 בדצמבר. רכב הנחיתה שלה נחת בהצלחה, אך הפסיק לפעול לאחר ששלח 20 שניות של צילום וידאו.
מארינר 9
ויקינג 1 הייתה הראשונה מבין שתי גשושיות שנשלחו למאדים על ידי נאס"א במסגרת תוכנית ויקינג. הגשושית שוגרה ב-20 באוגוסט 1975, הגיעה למאדים לאחר 10 חודשים ונכנסה למסלול סביבו. הנחתת נפרדה מהמקפת ב-20 ביולי 1976 ונחתה בשלום. נחתת ויקינג 1 הייתה המשימה הראשונה שנחתה על מאדים והשלימה את משימתה, והחזיקה בשיא הפעילות על מאדים (2245 ימי מאדים) עד ל-19 במאי 2010, אז התואר נלקח ממנה על ידי הרובר אופרטוניטי.
ויקינג 2 שוגרה ב-9 בספטמבר 1975 וכללה מקפת ונחתת זהים לאלו של משימת ויקינג 1. נחתת ויקינג 2 פעלה על אדמת מאדים 1,281 ימי מאדים עד לכיבויה ב-11 באפריל 1980 בעקבות סיום הסוללות שלה. המקפת פעלה עד ל-25 ביולי 1978 ושלחה קרוב ל-16,000 תמונות מפני מאדים במהלך 706 הקפות סביבו.
מארס פאת'פיינדר היא גשושית אמריקאית אשר שוגרה על ידי נאס"א ב־ 4 בדצמבר 1996. הנחיתה תחנת מחקר ורובר על מאדים ב-1997. אחרי הנחיתה הנחתת נפרשה ושחררה את הרובר שערך מספר ניסויים על פני השטח של מאדים. המשימה כללה מכשורים מדעיים לבחינת האטמוספירה, האקלים, הגאולוגיה ואת הרכב הסלעים והאדמה במאדים.
מארס אקספרס
ספיריט ואופורטוניטי הן שתי גשושיות שנחתו על מאדים וחקרו את פני השטח והגאולוגיה של כוכב הלכת במטרה למצוא עדויות על פעילות מים בעבר. הגשושיות שוגרו ב-2003, נחתו ב-2004 ונכון ל-2007 עדיין פעילות אף על פי שתוכננו לפעול רק שלושה חודשים. אופורטיוניטי גמאה עד היום יותר מ-40 ק"מ על מאדים שזה שיא הנסיעה על גלגלים מחוץ לכדור הארץ.
המקפת לסקר מאדים גשושית רב-משימתית למחקר כוכב הלכת מאדים, שוגרה על ידי סוכנות החלל האמריקנית נאס"א ב-12 באוגוסט 2005. משדרת תמונות מוצלחות.
הפיניקס שוגרה ב־ 4 באוגוסט 2007 ונחתה בשלום על פני הקרקע בסביבת הקוטב הצפוני של מאדים ב-25 במאי 2008. מטרתה העיקרית של המשימה היא חקירת הקרח במאדים והתנאים בהם הוא מפשיר.
קיוריוסיטי
MAVEN
ExoMars
החללית אינסייט שוגרה למאדים ב-5 במאי 2018 ונחתה על פניו ב-26 בנובמבר. היא מצוידת במצלמות ובמכשירי מדידה.
ב-20 ביולי 2020 שוגרה מיפן הגשושית הערבית הראשונה. הגשושית ששמה "תקווה" נבנתה על יד סוכנות החלל של איחוד האמירוית והיא תחקור את המאדים.
מארס 2020
טיאנוון-1
גשושיות ידועות ומשימותיהן > כוכב חמה

גשושיות שנשלחו לחקר כוכב חמה:
הגשושית הראשונה לחקר כוכב חמה הייתה מארינר 10 של נאס"א, ששוגרה ב-3 בנובמבר 1973. היא השתמשה בשיטת המקלעת הכבידתית והשתמשה בכבידה של נוגה כדי להגיע לכוכב חמה. לאחר מכן הגשושית נעה במסלול סביב השמש כאשר בכל פעם פוגשת שוב את כוכב חמה. היא חלפה על פי כוכב חמה שלוש פעמים בשנים 1974 ו-1975 וצילמה חלק מפני השטח שלו.
משימת מסנג'ר שוגרה ב-3 באוגוסט 2004 וביצעה יעף ראשון סביב חמה ב-14 בינואר 2008. הגשושית הכילה מכשירי מדידה רבים וציוד צילום משוכלל. למשימה היו מספר שלבים. הראשונים נעשו ביעפים תוך כדי הקפה של השמש וובשלבים המתקדמים נכנסה הגשושית להקפה סביב הכוכב עצמו. לאחר סיום כל המשימות התרסקה הגשושית על פני הכוכב ב-30 באפריל 2015.
ב-20 באוקטובר 2018 שיגרה סוכנות החלל האירופית בשיתוף עם יפן את בפיקולומבו (BepiColombo) שאצורה להגיע לכוכב חמה בדצמבר 2025. השיגור נעשה מבסיס בגיאנה הצרפתית. השיגור כולל שתי גשושיות נפרדות - בפיקולומבו האירופית ומיו היפנית, אשר לאחר ההגעה לכוכב חמה ישוחררו ויצאו למסלולי הקפה נפרדים.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > צדק ושבתאי

גשושיות ששוגרו לעבר צדק ושבתאי:
פיוניר 10 נשלחה אל החלל ב-2 במרץ 1972. פיוניר 10 הייתה הגשושית הראשונה שחצתה את חגורת האסטרואידים והייתה הגשושית הראשונה שצילמה את צדק מקרוב ב-3 בדצמבר 1973.
פיוניר 11 הייתה גשושית המחקר השנייה של NASA שנשלחה לחקור את צדק ואת מערכת השמש החיצונית, והראשונה לחקור את שבתאי ואת טבעותיו הראשיות. פיוניר 11 שוגרה ב-6 באפריל 1973. לבד משבתאי, הגשושית נשלחה לחקור גם את הקרינה הקוסמית, את רוח השמש ואת מאפייני חלקיקי האבק העפים ברחבי מערכת השמש.
וויאג'ר 1 שוגרה ב-5 בספטמבר 1977 במטרה לעבור בסמוך לצדק ולשבתאי. עברה ליד צדק ב-5 במרץ 1979 וליד שבתאי ב-12 בנובמבר 1980
וויאג'ר 2 שוגרה ב-20 באוגוסט 1977 במטרה לעבור בסמוך לארבעה כוכבי לכת: צדק, שבתאי, אורנוס, נפטון. עברה ליד צדק ב-9 ביולי 1979 וליד שבתאי ב-26 באוגוסט 1981
גלילאו שוגרה ב-18 באוקטובר 1989 מסיפון מעבורת החלל אטלנטיס בטיסה STS-34 והגיעה לצדק ב-7 בדצמבר 1995.
קאסיני היא גשושית שנשלחה על ידי נאס"א וסוכנות החלל האירופית לחקור את כוכב הלכת שבתאי וירחיו. היא שוגרה ב-15 באוקטובר 1997 ונכנסה למסלול סביב שבתאי ב-1 ביולי 2004.
הויגנס (Huygens) - גשושית נחיתה על ירחו של שבתאי, טיטאן. הגשושית נבנתה על ידי סוכנות החלל האירופית ושוגרה כחלק ממשימת קאסיני. היא שוגרה מקאסיני ב-25 בדצמבר 2004 ונחתה על טיטאן ב-14 בינואר 2005. הגשושית החזירה 350 תמונות מפני טיטאן.
ג'ונו - צדק.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > אורנוס

וויאג'ר 2 הצליחה, בשל סידור גאומטרי נדיר של כוכבי הלכת שמתרחש אחת ל-175 שנה לעבור גם ליד אורנוס. המעבר הקרוב ביותר של הגשושית בקרבת אורנוס התרחש ב-24 בינואר 1986. הגשושית גילתה עשרה ירחים חדשים וחקרה את האטמוספירה הייחודית של כוכב הלכת (בשל הטיית הציר של אורנוס, בסך 97.77 מעלות) ואת מערכת הטבעות שלו.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > נפטון

לעבר כוכב הלכת נפטון נשלחה רק גשושית אחת מכדור הארץ, וויאג'ר 2, והיא הגיעה לנפטון ב-25 באוגוסט 1989. משום שנפטון הוא ענק גזים, אין לו קרקע מוצקה, לכן לא ניתן לשלוח רכב מחקר לפני השטח. וויאג'ר 2 גילתה שישה ירחים שלא היו ידועים, הנמצאים במסלול סביב נפטון, כאשר רק 3 מהם צולמו (פרוטאוס, נראיד וטריטון). הגשושית חקרה את האטמוספירה של נפטון, את המגנטוספירה, את טבעות נפטון ואת ירחיו. ידע רב נצבר במהלך ביקור וויאג'ר 2 כאשר התגליות היותר משמעותיות היו הכתם האפל הגדול והגייזרים של טריטון.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > פלוטו

פלוטו מהווה אתגר לחוקרים עקב גודלו הקטן ומרחקו הרב מכדור הארץ וההשמש. הגשושית הראשונה שהגיעה לחקור את פלוטו היא הגשושית ניו הוריזונס של נאס"א כחלק מתוכנית הגבולות החדשים. הגשושית שוגרה ב־ 19 בינואר 2006 והגיעה לפלוטו ב־ 14 ביולי 2015.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > השמש

הגשושית יוליסס היא גשושית שנבנתה לחקר השמש על ידי סוכנות החלל האירופית, ושוגרה באמצעות מעבורת החלל דיסקברי (משימה STS-41) ב־ 6 באוקטובר 1990. משקלה בעת ההמראה היה כ-370 ק"ג. יוליסס נועדה להקיף את הקטבים של השמש. לשם הגעה ליעדה נעזרה ב־ 8 בפברואר 1992 בעזרת הכבידה של צדק. אל האזור שמעל לקוטב השמש הגיעה ב־ 13 בספטמבר 1994.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > שביטים, אסטרואידים ומערכת השמש

פיונר 5 – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 11 במרץ 1960 על מנת לחקור את המרחב בין כדור הארץ לנוגה. המשימה נעשתה במסגרת תוכנית פיוניר המוקדמת, והייתה היחידה בתוכנית שהתבצעה בהצלחה.
קלמנטיין – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 25 בינואר 1994. היא שוגרה במסגרת פרויקט משותף של ארגון ההגנה נגד טילים בליסטיים (BMDO) ונאס"א. מטרתה הייתה לבחון את רכיביה בתנאי חשיפה לחלל ולבצע תצפיות מדעיות של הירח ושל הגוף קרוב-הארץ 1620 גאוגרפוס. התצפיות על גאוגרפוס לא בוצעו בעקבות תקלה במחשב הגשושית, ומשימתה נכשלה.
סטארדאסט – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 7 בפברואר 1999 על מנת לחקור את הרכבו של השביט וילד 2 ואת זנבו.
רוזטה – גשושית אירופית אשר שוגרה ב־ 2 במרץ 2004 במטרה לנחות על השביט 67P/צ'וריומוב-גרסימנקו. משימה זו הושלמה ב־ 12 בנובמבר 2014, כאשר הנחתת של רוזטה, פיליי, נחתה על השביט.
פגיעה עמוקה – גשושית אמריקאית אשר שוגרה ב־ 12 בינואר 2005 במטרה ללמוד ולחקור את ההרכב הפנימי של השביט טמפל 1. ב־ 4 ביולי 2005 האימפקטור של הגשושית התנגש בהצלחה בשביט. הגשושית איבדה קשר עם כדור הארץ באוגוסט 2013.
היאבוסה – גשושית של סוכנות החלל היפנית אשר שוגרה ב־ 9 במאי 2003. מטרתה הייתה לנחות על האסטרואיד איטוקוואה, אחד מהאסטרואידים קרובי ארץ, ליטול דגימה מפני השטח שלו ולשוב לכדור הארץ. ב־ 13 ביוני 2010 חזרה הגשושית לכדור הארץ והנחיתה קפסולה שהכילה את הדגימה שנאספה.
היאבוסה 2 – גשושית של סוכנות החלל היפנית אשר שוגרה ב־ 3 בדצמבר 2014. היא שומשה למשימת מחקר של האסטרואיד קרוב הארץ רְיוּגוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ לניתוח. היא הגיעה אליו ב־ 27 ביוני 2018. משימת החקר של הגשושית נמשכה כשנה וחצי, והחזירה ממנו דגימות אל כדור הארץ בתוך קפסולה ב־ 5 בדצמבר 2020.
NEAR Shoemaker – גשושית אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב־ 17 בפברואר 1996 כחלק מתוכנית דיסקברי. היא שוגרה על מנת לחקור את ארוס, גוף קרוב-ארץ, במסלול נמוך למשך שנה. הגשושית הצליחה להתקרב אל האסטרואיד, הקיפה אותו מספר פעמים ובסופו של דבר נחתה על פניו ב־ 12 בפברואר 2001.
שחר - גשושית אמריקאית שנשלחה על ידי נאס"א על מנת לחקור את שני הגופים הגדולים ביותר בחגורת האסטרואידים - וסטה וקרס. הגשושית שוגרה ב־ 27 בספטמבר 2007, וחקרה את וסטה בין ה־ 16 ביולי 2011 ל־ 9 בספטמבר 2012. הגשושית הגיעה אל קרס ב־ 6 במרץ 2015.
אוסיריס-רקס – גשושית של נאס"א אשר נשלחה על מנת לחקור את האסטרואיד קרוב הארץ 101955 בֶּנוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ. היא שוגרה למשימתה ב־ 8 בספטמבר 2016. היא מתוכננת לחזור לכדור הארץ בשנת 2023.
גשושיות ידועות ומשימותיהן > מחוץ למערכת השמש

פיוניר 10 ו-11, ו-ויאג'ר 1 ו-2 - כולן גשושיות בין-כוכביות ששוגרו על ידי נאס"א בשנות השבעים. גשושיות אלה חקרו את כוכבי הלכת מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון. הן תוכננו לעזוב את מערכת השמש בסיום פעולתן וצוידו בדסקית עם נתונים על מיקום כדור הארץ אם ייאספו על ידי ציויליזציה מתקדמת. נכון ל-2007 כל הגשושיות עזבו את מערכת השמש. וויאג'ר 1 היא הגשושית מרחיקת הלכת ביותר ונמצאת במרחק של למעלה מ-120 יחידות אסטרונומיות מכדור-הארץ. לאותות המתקבלים ממנה אורך 14 שעות ויותר להגיע למתקן המעקב ב-JPL. גשושית זו השיגה את מהירות הבריחה הנדרשת כדי להתגבר על כוח המשיכה של השמש. בספטמבר 2013 התברר כי הגשושית יצאה לחלל הבין-כוכבי ובכך הפכה לעצם מעשה ידי אדם היחיד שהצליח לעשות זאת.
ראו גם

חקר החלל
תוכנית ונרה
תוכנית וגה
תוכנית מארינר
פרויקט פיוניר-ונוס
הערות שוליים

↑  זו המילה המועדפת על ידי האקדמיה ללשון העברית, אך מקובלות גם גִּשּׁוּשִׁית (גישושית) וגַשֶּׁשֶׁת; הקמץ שבצורת הריבוי משתמר גם בנטייה: גָשׁוֹשִׁיּוֹת.
↑  NASA - NSSDCA - Spacecraft - Details, nssdc.gsfc.nasa.gov
↑  מאתר נאס"א
↑  "Voyager 1 has entered a new region of space, sudden changes in cosmic rays indicate". American Geophysical Union. 20 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-22 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cook, J.-R (12 בספטמבר 2013). "How Do We Know When Voyager Reaches Interstellar Space?". NASA / Jet Propulsion Lab. נבדק ב-15 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563211905171  GND: 4135573-8  LCCN: sh85125949  NKC: ph114987
לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס

| --- | --- |
'
 לידה:  535 לפנה"ס רומא העתיקה 
 פטירה:  495 לפנה"ס (בגיל 40 בערך) קימה, איטליה 
 מדינה:  רומא
 בן או בת זוג:  Tullia Major טוליה מינור 
 
 
 
לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס (בלטינית: Lucius Tarquinius Superbus; ‏535 – 495 לפנה"ס) היה מלך רומא השביעי והאחרון לפי המסורת הרומית. המידע עליו, כמו המידע על כל תקופת המלוכה ועל ראשית התקופה הרפובליקנית, הוא שילוב של מיתוס והיסטוריה.
הוא היה בנו של לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, נישא לטוליה, בתו של סרוויוס טוליוס. הוא ירש את טוליוס ללא בחירות ומיד פעל למען ביטול הרפורמות במטרה להחזיר את הרודנות המלאה לרומא.
במהלך שלטונו ניהל מלחמות עם העמים הלטינים והאטרוסקים, והמשיך בבניית מקדשים וביצורים בעיר. על פי המסורת הרומית שלטונו נשא אופי רודני, הוא לא התייחס לדעתו של הסנאט, רצח וגירש אזרחים רומיים. כל הדברים הללו הובילו לגירושו של טארקוויניוס סופרבוס מהשלטון ולהקמת הרפובליקה הרומית. כלומר, שלטונו מתואר כעריצות המצדיקה את ביטול המלוכה.
ראשית חייו ועלייתו לשלטון

אביו של טארקוויניוס סופרבוס היה המלך החמישי של רומא – לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס. לאחר הירצחו ב-578 לפנה"ס בידי בניו של אנקוס מארקיוס עבר השלטון לידיו של סרוויוס טוליוס. הבנים של טארקוויניוס פריסקס, לוּקיוס ואָרוּנְס היו באותה עת עדיין צעירים מדי כדי לעלות לשלטון. על מנת למנוע את אפשרות הפלתו מהשלטון בידי בניו של טארקוויניוס פריסקס, ניסה סרוויוס טוליוס לקרב אותם אליו. המלך החליט לחתן אותם עם בנותיו. את העדינה ומלאת חיבה עבור טארקוויניוס סופרבוס, ואת הצעירה יותר עבור הבן השני. עם זאת, בניגוד לרצונו של האב נישאה הבת הצעירה טוליה לטארקוויניוס סופרבוס, והשניים הרגו את הבת השנייה ואת אחיו של סופרבוס.
אי שביעות רצונם של הפטריקים מהרפורמות של סרוויוס טוליוס הובילה לכך שהמלך איבד את תמיכתו של הסנאט. לוקיוס ניצל זאת וניסה לתפוס את השלטון. בפעם הראשונה ניסיונותיו לא צלחו, לפי המסורת הרומית. להגנתו של המלך קמו אזרחי רומא ולוקיוס טארקוויניוס סופרבוס ברח. אך בפעם השנייה הוא למד לקח והחליט לנקוט בפעולה כאשר כל העם היה עסוק בשדות. לוקיוס זימן את הסנאט (אף על פי שזאת הייתה פריבילגיה בלעדית למלך) והודיע כי הוא היורש החוקי של הכתר ולא סרוויוס טוליוס. כאשר סרוויוס טוליוס (באותו זמן כבר איש מבוגר מאוד) הגיע לסנאט על מנת לגרש את המתחזה, לוקיוס הפיל את טוליוס מהמדרגות ותומכיו רצחו את המלך הפצוע בזמן שניסה להימלט. כך תפס לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס את השלטון והפך למלכה השביעי של רומא.
שלטונו הטירני של לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס

מיד לאחר עלייתו לשלטון כמלך רומא ניהל מדיניות של דיכוי כנגד חסידי סרוויוס טוליוס המנוח. כך עלה לוקיוס סופרבוס באכזריות לשלטון, אותו תפס בעזרת שותפיו הפטריקים מאביו ומתומכיו. הוא לא שאל את הסכמתו של העם או של הסנאט ושמר את השלטון בידיו באמצעי דיכוי. במהלך שלטונו ביטל סופרבוס את כל הזכויות שניתנו לעם במהלך כינונו של סרוויוס טוליוס. אסר על האזרחים להתאסף בחגים דתיים, ביטל את השוויון בין האזרחים והחזיר את העבדות עקב אי תשלום חובות. הוא שיפר את מצבם הכלכלי של הפטריקים בעזרת מיסים שרירותיים, ואת המעמד העני הנמוך לקח לעבודה תמורת שכר דל. רבים מיואשים מהמצב התאבדו, ועל מנת למנוע זאת מאחרים טארקוויניוס ציווה לצלוב את גופם של המתאבדים. החשש מהשפלה כזאת מנע מעוד אנשים מלנסות להתאבד. בכל מקום היו למלך מרגלים והעם חשש מהלשנות.
הפטריקים תחילה שמחו כי ננקטו צעדים שהובילו לביטול זכויותיהם של המעמדות הנמוכים והחזירו המעמד הפטריקי לעליון. אך עם הזמן החלו להרגיש את כובד ידו של המלך גם על עצמם. בדומה לרודנים יוונים, הקים טארקוויניוס סופרבוס חוליית שומרי ראש ובהסתמך עליהם החל לשלוט באופן שרירותי. טארקוויניוס פתח במלחמות וכונן שלום, כרת בריתות עם מדינות אחרות, וכל זאת מבלי להתייעץ עם הסנאט ומבלי לקבל את הסכמת העם. הוא ניצל את סמכותו כשופט עליון, הרג וגירש סנאטורים עוינים או שנראו לו חשודים וגם פטריקים אחרים. הוא לא החליף את הסנאטורים שהרג באחרים חדשים.
ניצחונותיו של טארקוויניוס סופרבוס

על פי המסורת הרומית משל טארקוויניוס סופרבוס באופן שרירותי ואלים, אך גם הצליח להשיג בשביל המדינה הרומית כוח ועושר שהיו חסרי תקדים עד אז. הוא השיג השפעה רבה באיחוד הלטיני, בעזרת גיסו אוקטביוס ששׂרר ב־Tusculum ואילץ את העם הלטיני לקבל את כוחו ושלטונו של מלך רומא. טוּרנוּס הֵרדוֹניוּס, שניסה למנוע את כניסת הלטינים לברית עם טארקוויניוס הופלל בהבאת כלי-נשק אסורים לאספה ובתכנון הפיכה צבאית, והוצא להורג בהטבעה.
העיר Gabii נכבשה לאחר התנגדות ארוכה על ידי טארקוויניוס סופרבוס בעזרת בגידה. טארקוויניוס סקסטיוס בנו הצעיר של המלך הגיע לעיר וטען שהתרחק מהאלימות של אביו והראה את הסימנים המופיעים על גופו. במהירות הוא זכה באימון האזרחים, ובעצת אביו הוא הרג וגירש את האנשים המשפיעים ביותר בעיר וחילק את רכושם לפשוטי העם. ובזאת הוא רכש את אמונת האזרחים וחיזק את שלטונו, לאחר מכן מסר את העיר לאביו. ככה כבש טארקוויניוס סופרבוס את העיר במקדש של יופיטר על הר התלבן כאשר התרחש החג לאיחוד הלטיני ומלך רומא הקריב שור בשם כל האזרחים של העם הלטיני וחילק לכל הערים חלקים מבשרו של הקורבן.
גרניקה וחלק מהערים הוולסקים נכנעו לרומא, וכאשר טארקוויניוס כבש את העיר העשירה של העמים הוולסקים הוא מכר לעבדות את כל אזרחיה של העיר והעשירית של הרווח שימשה אותו לבניית המקדש הקפיטוליני. ההתנהלות שלו בעיר הכניסה פחד אצל ערים אחרות וולסקים והם נכנעו לטארקוויניוס. הוא החרים מהם חלק מהאדמה והקים בהם שתי קולוניות שהפכו לעמוד התווך של הכוח שלו.
המבנים של טארקוויניוס סופרבוס ברומא

עם הרחבת הגבולות טארקוויניוס יצר ברומא מבנים ענקיים על מנת להפוך את העיר עצמה ראויה לכוחה העולה. הוא סיים את בנייתה של קשת ביוב תת-קרקעית וסלל את המבנה המרכזי לניקוז מים, אבני יסוד של הקלואקה מקסימה, תוך שימוש באבני טוף ענקיות, ללא מלט. מערכת ניקוז זו העקיפה בצורת חצי עיגול את העיר עד שהגיעה לטיבר.
טארקוויניוס סופרבוס השלים את בניית המקדש ליופיטר אופטימוס מקסימוס קפיטולינוס, אשר החלה עוד בתחילת כהונתו של אביו. על מנת לסיים את המקדש סופרבוס גבה מעמו כסף או הכריח את אזרחי רומא להשתתף בבנייתו של המקדש. לפי המסורת הרומית קיבלה גבעת הקפיטולין (mons Capitolinus) את שמה, מראש אדם שנמצא לכאורה בזמן עבודת חריש, ושמסמלת את הפיכתה העתידית של רומא לראש לאיטליה ולעולם כולו.
המקדש נבנה על יסודות גבוהים בסגנון אטרוסקי. הוא הכיל שלושה חדרים, בצד הפונה אל הפורום כלל עמודים גבוהים. המקדש הפך למרכז של חיים פוליטיים ודתיים ברומא. בתוכו שמרו קדושות ומסמכים יקרי ערך של המדינה. בנוסף לכך, בתוך המקדש התרחשו חגיגות חשובות ודנו על עניינים מהותיים הנוגעים לעיר.
בקריפטה מתחת לאדמה נשמרו ספרי הסיבילות בשפה היוונית. טארקוויניוס סופרבוס קנה אותם במחיר יקר מאוד מאישה זקנה שבעת הוויכוח על המחיר שרפה חלק ניכר מהספרים ולכן החלק שנשמר היה קטן מאוד. ספרי הנביאות הללו היוו חשיבות גדולה בחיים הציבוריים הרומים, כאשר התקשו לתת תשובה למקרה מסוים פנו לספרי הסיבילות, לפי הוראתו של הסנאט הרומי הכוהנים היו צריכים לשמור את המלל של הספרים בסודיות מוחלטת בגין הפרת הסודיות הם נענשו בעונש כבד מאוד שמשתווה לעונש של רצח אב.
המוות של טארקוויניוס סופרבוס

השלטון הטירני של טארקוויניוס סופרבוס גרם לאזרחי רומא לרצות לנקום בו. עונשי מוות וגירושים שננקטו כלפי הסנאטורים והאזרחים, מיסים כבדים, נטל של צעדות מלחמה ועבודות בנייה אשר טארקוויניוס חייב את הפלבס לעשות, הולידו חוסר שביעות רצון משלטונו בכל שכבות האוכלוסייה הרומית. בנוסף לכך, המעשה הנורא שביצע בנו הצעיר סקסטוס אשר אנס את לוקרטיה, בת האצולה הרומאית שהתאבדה בעקבות המאורע גרמו לאזרחי רומא לרצות לגרש את כל משפחת טארקוויניוס מהעיר. את המרד הוביל לוקיוס יוניוס ברוטוס, אשר היה קרוב משפחתה של לוקרטיה. יחד עם פובליוס ולריוס פובליקובה נשׂאו השניים את גופתה של לוקרטיה לפורום ושכנעו את אזרחי רומא לגרש את המלך, לבטל כליל את השלטון המלוכני, ולכונן רפובליקה. המהפכה המוצלחת סיימה את שלטונו בן עשרים וחמש שנים של סופרבוס, ובהמשך אף הובילה לגירוש משפחתו מהעיר. על אף ניסיונותיו של שליט אטרוסקי חזק לארס פורסנה להחזיר את טארקוויניס סופרבוס לכס המלוכה, רומא לא הסכימה לקבל חזרה על עצמה רודן מרגע זה ועד לדיקטטורות של לוקיוס קורנליוס סולה ושל יוליוס קיסר במאה הראשונה לפנה"ס. לאחר הריגת בנו, כנקמה על אונס לוקרטיה, המשיך טארקוויניוס לנוע ולנוד, עד שמצא את מותו באטרוריה.
מלכי רומא

רומולוס (753–717 לפנה"ס)
טיטוס טאטיוס • נומה פומפיליוס (717–673 לפנה"ס)
טולוס הוסטיליוס (673–642 לפנה"ס)
אנקוס מארקיוס (642–617 לפנה"ס)
לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס (616–579 לפנה"ס)
סרוויוס טוליוס (578–535 לפנה"ס)
לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס (535–510/509 לפנה"ס).
לקריאה נוספת

ליוויוס, 1.40-60, 2.2-20
דיוניסיוס מהליקרנסוס, ארכאולוגיה של רומא, 4.62
דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024, עמ' 74–77
Carlo Maria Franzero, The life and times of Tarquin the Etruscan, New York:John Day, 1961
Chislom, "Tarquinius Superbus Lucius", 26(11th.ed) Cambridge University Press
A.J . Epstein,Tarquinius Superbus, New York: Mutual Publishing Company, 1901
טארקוויניוס סופרבוס מכתיר עצמו כמלך
בית החלונות

| --- | --- |
חלק מהחזית האחורית, מרובת החלונות, וכיכר עצי הזית
חלק מהחזית האחורית, מרובת החלונות, וכיכר עצי הזית
 מידע כללי
 סוג:  בית דירות
 שימוש:  מגורים
 כתובת:  הע"ח 16, מוסררה
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1911
 אדריכל:  לא ידוע
 מידות
 קומות:  3
 
 קואורדינטות:  31°46′56″N 35°13′35″E﻿ / ﻿31.782305555556°N 35.2265°E﻿ / 31.782305555556; 35.2265
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית החלונות(למפת ירושלים רגילה) בית החלונות(למפת ירושלים רגילה) בית החלונות(למפת ירושלים מוגדלת) בית החלונות
 
בית החלונות הוא בית משותף ברחוב הע"ח שבשכונת מוסררה בירושלים. הבית נבנה בשנת 1911, ככל הנראה, כמו יתר השכונה, בידי ערבים ירושלמים בני המעמד הגבוה. יחודו של הבית בחזיתו האחורית, המאופיינת בפיזור של חלונות רבים במיקומים ובגדלים שונים. הבית מחולק לשני אגפים סימטריים וכלל ארבע דירות שנבנו במתכונת ה"ליוואן" - חדר מרכזי אליו פונים שאר חדרי הבית, שהייתה אופיינית לבנייה הערבית בתקופה העות'מאנית. בחזיתו הקדמית היה הבית דו קומתי ובחלקו האחורי הוא רב מפלסי, מה שהכתיב את סידור החלונות הייחודי.
משנת 1998 פועל בקומת הקרקע של הבניין "בית הספר למוזיקה מן המזרח". בשנת 2002 נוספה לבניין קומה, במתכונת אדריכלית שונה מזו של הקומות התחתונות, אך בנסיגה מקו הבניין, כך שחזיתו הישנה של הבניין נשמרה.
מאחורי הבניין רחבה המכונה "כיכר עצי הזית", בתכנון האדריכל יונתן שילוני.
ראו גם

חצר שטרויס
היציאה מן החומות
המתחם הצרפתי בירושלים
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, פתחים בירושלים - שערים, דלתות, חלונות וסורגים, הוצאת זמורה ביתן, תל אביב 1987
דוד קרויאנקר, רחוב הנביאים, שכונת החבשים ושכונת מוסררה, הוצאת כתר ויד בן צבי, ירושלים 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסי בן יועזר

(רבי) יוֹסֵה (יוסף, או יוסי) בֶן יוֹעֶזֶר אִישׁ צְרֵידָה היה כהן מהעיר צרדה שבשומרון, ונשיא הסנהדרין הראשון בתקופת הזוגות. בן זוגו היה יוסי בן יוחנן איש ירושלים.
רבותיו

המשנה במסכת אבות מונה את יוסי בן יועזר ויוסי בן יוחנן, אחרי אנטיגנוס איש סוכו, ואומרת עליהם: "קבלו מהם" ובחלק מהגרסאות "קבלו ממנו". בהסתמך על הגרסה "מהם", כותב נחמן קרוכמל, שיוסי בן יועזר למד גם אצל שמעון הצדיק, אותו הוא מזהה כשמעון השני, וגם אצל אנטיגנוס איש סוכו.