stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפת במאה ה-16
אנשי רוח חשובים

בצפת חיו במאה השש-עשרה רבנים רבים מהחשובים והמפורסמים בכל הדורות בעיקר בתחומי ההלכה והקבלה.
מהמובילים ביניהם ומפעליהם העיקריים:
ר' יעקב בירב (1474–1545) נולד בקסטיליה, משם הביא לצפת שיטות למידה שאומצו גם על ידי ממשיכיו. ב-1536 נתמנה לנגיד במערכת השיפוט היהודית. פעל לחידוש הסמיכה – הענקת סמכות מוכרת לבכירי הרבנים כפי שהייתה נהוגה בימי המשנה והתלמוד, בנימוקים משיחיים ובמטרה להקים מחדש את הסנהדרין. ניסיון זה כשל עקב התנגדות רבני ירושלים (ר' לוי בן חביב ואנשי חוגו). בירב היה בעל אישיות חזקה וכריזמטית, שהציבה אותו במעמדו החשוב בעיר אך גם הקימה לו מתנגדים רבים.
ר' יוסף קארו (1488–1575) המכונה "מרן". נולד בטולדו, עלה לצפת ב-1535. בכיר הרבנים בצפת לאחר מותו של בירב. רב ימיו הוקדשו לחיבורו "בית יוסף", בו סידר מחדש את כל ההלכה הרבנית בשיטתיות. עיבוד מקוצר של "בית יוסף" הוא ה"שולחן ערוך", בו יש דגש על המצוות המעשיות ושהפך פופולרי ביותר. מאוחר יותר הותקן ה"שולחן ערוך" לשימוש האשכנזים על ידי ר' משה איסרליש, וכך הפך לבסיס הלכתי אחיד ליהדות כולה, מטרה אליה שאף קארו כבר בצעירותו. ביומנו "מגיד מישרים" הוא עוסק בתורת הנסתר, כשכותב על חזיונות לילה בהם מתגלה לו מגיד פלאי.
בקארו משתלבת הרציונליות השיטתית עם המיסטיקה באופן אופייני לצפת של המאה ה-16. לימד וכתב בבית הכנסת רבי יוסף קארו בעיר.
ר' משה קוֹרְדוֹבֵירוֹ (הרמ"ק) ה'רפ"ב - כ"ג בתמוז ה'ש"ל, 1522–1570), מגדולי הקבלה בכל הדורות, מחבר ספרי קבלה רבים ורבו של האר"י.
ר' יצחק לוריא – האר"י (1534–1572) נולד בירושלים. לאחר מות אביו היגר עם אימו לקהיר, שם למד אצל גדול רבני קהיר ר' דוד בן זמרא – הרדב"ז. התיישב בצפת ב-1569/70. דמותו אפופה אגדות שהפיצו תלמידיו ומעריציו אך מפרי עטו נשתמר רק ספר אחד "ספרא צניעותא". נפטר ב-1572, כך שפעל בצפת רק שנתיים וחצי, בהן הצליח לחולל מהפכה עצומה בקבלה. תורתו שימשה בסיס הן לשבתאות והן לחסידות.
תלמידי האר"י, שהמפורסם ביותר בהם הוא רבי חיים ויטאל (בקיצור מהרח"ו או רח"ו) א' בחשוון ה'ש"ג (1542) – ל' בניסן ה'ש"ף (1620)
ר' משה אלשיך (מכונה האלשיך הקדוש) (ה'רס"ז, 1507/1508 – י"ג בניסן ש"ס, 1600), היה דרשן ופוסק הלכה בצפת. תלמידם של רבי יוסף טאיטאצאק ורבי יוסף קארו ורבו של רבי חיים ויטאל בתלמוד ובהלכה.
ר' אלעזר בן משה אזכרי (1533–1600), מקובל, דרשן ומשורר יהודי יליד צפת. חיבורו ספר חרדים, שהובא לדפוס לראשונה בשנת 1600, לאחר מותו, עם היותו ספר מצוות, נחשב כספר יסוד בתורת המוסר ביהדות בסוף ימי הביניים.
ר' יוסף מטראני (1568–1639), מכונה המהרי"ט, בנו של ר' משה מטארני. מרבני צפת, נודע בעיקר בעקבות השו"ת אותו חיבר, (שו"ת המהרי"ט).
ר' שלמה אלקבץ (1505 לערך – 1584 לערך), מקובל ופייטן צפתי. נודע בשל פיוטו "לכה דודי", שהוכנס לכל סידורי התפילה. עיקר פעילותו ותרומתו בתחום חוכמת הנסתר.
ראו גם

מקובלי צפת
לקריאה נוספת

שור נתן, תולדות צפת, תשמ"ג, הוצאת עם עובד, עמודים 41–110.
תקופת הזוהר של צפת - לקט מאמרים, תשל"ב, פרסומי המדור לידיעת הארץ בתנועה הקיבוצית.
אמנון רז-קרקוצקין, תודעת משנה, תודעת מקרא: צפת והתרבות הציונית, הוצאת הקיבוץ המאוחד ומכון ון ליר, 2022.
פרופ. ש. שכטר, ‏צפת במאה השש עשרה, מתוך "הגליל", 1919, תרגום: י. יעקבי, באתר Academia.edu
הערות שוליים

↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים בארץ ישראל, עם עובד ודביר, 1995, עמ' 304.
↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים בארץ ישראל, עמ' 298–299, הערה 30.
↑   ישי רוזן־צבי, תפישת הלאומיות של מגורשי ספרד שהתיישבו בצפת במאה ה–16, באתר הארץ, 28 במרץ 2023
קבוצת העבודה

קבוצת העבודה (בסלובקית: Pracovna Skupina) הייתה קבוצה מחתרתית מקרב יהודי סלובקיה שפעלה במלחמת העולם השנייה במטרה להציל יהודים ולהפיץ מידע על גורלם של היהודים ששולחו לפולין. הקבוצה עודדה בריחת יהודים ועסקה בהברחתם, עודדה הקמת מחנה עבודה למטרת הצלה, קיימה משא ומתן להצלת יהודים תמורת שוחד ויזמה את תוכנית אירופה להצלת שרידי יהדות אירופה.
רקע היסטורי

בחודש מרץ 1939 נכנס הצבא הגרמני לצ'כוסלובקיה וביטל את המסגרת הפוליטית הצ'כוסלובקית. סלובקיה פרשה מהפדרציה עם צ'כיה והפכה למדינת חסות גרמנית. באפריל 1939 החלה סלובקיה לחוקק חוקים אנטי-יהודיים על פי הדגם של חוקי נירנברג. אמנם בסלובקיה לא הוקמו גטאות, אך יהודים גויסו לעבודת כפייה. באוגוסט 1940 הגיע לברטיסלאבה דיטר ויסליצני כנציגו של אדולף אייכמן, על מנת לשמש יועץ לענייני היהודים. המפלגה שבשלטון, מפלגת העם הסלובקית של הלינקה (Hlinkova Slovensko Ludoa Strana,‏ HSLS) ארגנה את המתנדבים הסלובקיים לאס אס על מנת לבצע את התקנות נגד היהודים.
ב-26 בספטמבר 1940 הוקם "מרכז היהודים" כיודנרט ליהודי סלובקיה. ב-9 בספטמבר 1941 פורסמו חוקים אנטי-יהודיים והוחל בגירושם של יהודים, בהתחלה בעלי נתינות זרה. בפברואר 1942 נדרשו היהודים שנולדו בשנים 1897–1926 להירשם במשטרה לשם קביעת "כושר עבודתם". במרץ אותה שנה הוקמו חמישה מרכזי איסוף למגורשים ועד אוקטובר גורשו כ-58,000 מיהודי סלובקיה – בעיקר לאזורי לובלין שבפולין, משם הועברו למחנה ההשמדה אושוויץ. באוקטובר, עקב פעולת קבוצת העבודה, הופסקו השילוחים וחודשו רק בשנת 1944, לאחר המרד הסלובקי.
לאחר שנודע מפי פליטים על רצח המוני של יהודי פולין ועקב הביקורת על שיתוף הפעולה מצד מרכז היהודים, התארגנה אופוזיציה למרכז היהודים, שכינתה עצמה "קבוצת עבודה". זו הייתה קבוצה מחתרתית למחצה, שאותה הנהיגה גיזי פליישמן בתמיכת הרב מיכאל דב בר ויסמנדל. קבוצה זו שמה לה למטרה להציל יהודים ולהפיץ מידע על גורלם של היהודים ששולחו לפולין. בין חבריה היו ארנסט אבלס, אוסקר נוימן, משה דקס, אנדרי שטיינר, טיבור קובאץ', אברהם אבא (ארמין) פרידר.
פעילות קבוצת העבודה > פעילויות הצלה

פעילות קבוצת העבודה הקיפה מספר פעולות הצלה:
החל באמצע 1942 עודדה הקבוצה בריחת יהודים מסלובקיה להונגריה, שבה היה מצב היהודים טוב יותר עד כיבושה במרץ 1944. פעולה זו נוהלה על ידי הרב וייסמנדל עבור יהודים אורתודוקסים, ועל ידי תנועות נוער ציוניות עבור השאר.
קבוצת העבודה הייתה מעורבת החל ב-1942 בהקמת מחנות עבודה בסלובקיה עצמה. הקבוצה הצליחה לשכנע את השלטון הסלובקי מצד אחד ואת נציג משרדו של אייכמן בסלובקיה מצד שני, שהתועלת שהמדינה תפיק מהעסקתם של יהודים בתוך סלובקיה תהיה גדולה מאשר שליחתם לעבודה בפולין (הנימוק הרשמי לגירוש). הנימוקים שהיו מלווים בשוחד הביאו להקמת שלושה מחנות עבודה – נובקי, סרד וויהינה, שבהם חיו כ-4,000 נפש עד ספטמבר 1944.
בתחילת 1943 סייעו אנשי קבוצת העבודה בשיתוף עם "ועדת העזרה וההצלה" בהברחת יהודים מפולין דרך סלובקיה להונגריה. בשתי פעולות אלו הוברחו להונגריה כ-7,000 יהודים מסלובקיה ולמעלה מ-1,000 יהודים מפולין.
שיגור "מרגלים" אל המגורשים לפולין – כבר בסוף יולי 1942 דיווחו שליחי הקבוצה על רעב ועל שיעור תמותה גבוה בקרב המגורשים, באוקטובר דיווחו על היעלמותם של חלק מהמגורשים, בנובמבר דיווחו השליחים על ההשמדה בבלז'ץ ובטרבלינקה.
פעילות קבוצת העבודה > המשא-ומתן עם דיטר ויסליצני

לאחר ששמעו אנשי הקבוצה כי דיטר ויסליצני, קצין האס אס שהיה אחראי על שליחת היהודים לאושוויץ, הוציא יהודי ממשלוח לפולין תמורת שוחד, פנה אליו נציג קבוצת העבודה, הרב וייסמנדל, באמצעות קארל הוכברגר, והציע לו עסקה של "דם תמורת סחורה": תמורת 50,000 דולר שהג'וינט הבטיח להעביר, יפסיק ויסיליצני את משלוחם של יהודי סלובקיה לאושוויץ. ויסליצני קיבל את הצעת העסקה, שתנאיה היו הקפאת שלושת המשלוחים הקרובים, ובזמן הזה יעבירו יהודי ארצות הברית 25,000 דולר, וכעבור שבעה שבועות יעבירו 25,000 דולר נוספים.
את הסכום הראשוני השיג וייסמנדל מבנימין שלמה שטרן, איש כספים מברטיסלאבה. באוקטובר 1942 המשלוחים הופסקו למשך שבעה שבועות. אנשי הקבוצה היו משוכנעים שהשוחד שהעבירו הוא שגרם להפסקה, אולם לדעת חוקרים ההפסקה במשלוחים נגרמה בשל שוחד ששילמו אחרים, וכן בשל התערבות אישים סלובקים כמו שר החינוך יוסף סיווק, ונגיד הבנק הלאומי אימריך קרבש, וכן בעקבות לחץ של הוותיקן ובישופים סלובקיים.
גילה פטרן כתבה שלמעשה גם כאשר ויסליצני הבטיח שלא יהיו משלוחים, יצא משלוח ב-18 בספטמבר. במקביל להבטחה שאם יקבל כסף ייפסקו המשלוחים - המשיך ויסליצני לארגן את המשך ההשמדה. לדבריה, הפסקת הגירושים לא הייתה תוצאה של השוחד, אלא של גורמים אחרים, כמו התנגדות של הממשלה הסלובקית וירידת מספרם של היהודים שניתן היה לגרשם. למעשה ויסליצני רימה את העסקנים היהודים וגבה מהם כסף עבור הפסקת הגירושים שהייתה אמורה להתבצע ממילא. גם פרופ' יהודה באואר בספרו "יהודים למכירה" מטיל ספק בכך שהעיכוב בהשמדת יהודי סלובקיה היה קשור לפעילותם של הרב וייסמנדל וקבוצת העבודה.
הקבוצה שלחה שליח לשווייץ, במטרה להשיג את הכסף לתשלום השני. השליח נשא איתו מכתבים אל סאלי מאייר נציג הג'וינט, אל נתן שוואלב מנהל משרדי הסוכנות היהודית והחלוץ בז'נבה, ואל מנהיגות יהדות ארצות הברית. על פי גרסתו של הרב וייסמנדל, סאלי מאייר לא הסכים למסור את הכספים הדרושים, בנמקו כי סלובקיה היא מדינה קטנה ו־50,000 דולר הוא סכום גדול מדי בשבילה, וכן עקב החוק האמריקני, האוסר הוצאת כספים למדינת אויב. כאשר יתרת התשלום לא הגיעה, ביקשו היהודים ארכה, אולם כשהכסף המשיך להתעכב, חודשו החטיפות והמשלוחים לאושוויץ. לבסוף, בעזרת יהדות הונגריה השיגו את הסכום הדרוש, ובכך קנו ליהדות סלובקיה שקט יחסי. לדברי יהודה באואר הסוכנות היהודית והג'וינט, אכן העבירו את הכספים לצורך הצלת יהודי סלובקיה. עם זאת, תום שגב סבור כי באואר לא הצליח להוכיח זאת.
פעולת שוחד זו יצרה את הבסיס שעליו פעלו מאוחר יותר בהונגריה ועדת העזרה וההצלה בראשות ישראל קסטנר ויואל ברנד לגיבוש עסקת "סחורה תמורת דם" – מתן סחורה צבאית וכסף בתמורה להצלת יהודים ומניעת שילוחם למחנות ההשמדה.
פעילות קבוצת העבודה > תוכנית אירופה

אחרי שהופסקו הגירושים מסלובקיה, העביר חבר הקבוצה אנדרי שטיינר לוויסלצני מכתב מ"פרדיננד רוט" (שהייתה דמות בדיונית שהגו אנשי קבוצת העבודה, שנועדה לשכנע את הנאצים בכך שיהדות ארצות הברית תומכת בעסקה), שבו נכתב כי מצפים מויסלצני לפעול להפסקת הגירושים מאירופה כולה. ויסליצני יצא מיד לברלין לדווח על ההצעה להיינריך הימלר, ובמאי 1943 קיבל אישור לנהל משא ומתן.
הדרישה הגרמנית הייתה לקבל שני מיליון דולר תמורת הפסקת הגירושים מארצות אירופה. את הסכום הסכימו לקבל בעשרה תשלומים, וניתנה הבטחה כי עם קבלת התשלום הראשון בסך 200 אלף דולר יופסקו הגירושים לחודשיים.
אולם, אף על פי שהמידע על "תוכנית אירופה" היה בידיהם של מנהיגי היהדות, הן בירושלים והן בניו-יורק, ועל אף שוויסמנדל וגיזי פליישמן שלחו עשרות מכתבים, הכספים לא הגיעו ומכונת ההשמדה לא עצרה. תוכנית זו נחשבת כאחת התוכניות הנועזות ביותר להצלת יהודים.
קושיה שנשארה פתוחה עד היום היא גורלו של הכסף שכן הועבר. ביוני 1943 העבירה הסוכנות אל טדי קולק, שהיה אז נציג הסוכנות היהודית בטורקיה, סכומי כסף משמעותיים. ישנן טענות שכספים אלו נעלמו בדרך מסתורית.
המידע מאושוויץ

ב-11 באפריל 1944, כאשר בסלובקיה נותרו למעלה מ-25 אלף יהודים, יצאו רודולף ורבה וחברו אלפרד וצלר ממחבואם באושוויץ, עברו את גדרות המחנה, ולאחר מסע מפרך ומסוכן שנמשך 11 יום, הם הגיעו לברטיסלאבה שבסלובקיה, שם פגשו את "קבוצת העבודה".
עו"ד אוסקר נוימן הכניס את שני הנמלטים לחדרים נפרדים, נתן להם כלי כתיבה וביקש מהם לכתוב את סיפוריהם. העדויות התגלו כזהות, ועל סמך הכתוב חיברו אנשי קבוצת העבודה את "דו"ח אושוויץ" (הנקרא גם "דו"ח ורבה-וצלר" שהיה חלק מ"הפרוטוקולים של אושוויץ").
בדו"ח זה תוארו דרכי השמדת היהודים באושוויץ והודגש מספרם הרב של הנרצחים. ישראל קסטנר העיד כי השניים הזהירו מפני השמדה הצפויה ליהודי הונגריה. מחברי הדו"ח קראו לבעלות הברית להפציץ את אושוויץ, ובכך לעכב ולא לאפשר את המשך את הטבח השיטתי ביהודים.
הדו"ח תורגם לגרמנית ולהונגרית, ועותקים ממנו נשלחו ליעדים שונים. ואולם בעלות הברית בחרו להתעלם מקריאתם של מחברי הדו"ח להפציץ את אושוויץ, והשמדת היהודים במחנה נמשכה; מעל 1.7 מיליון איש הושמדו באושוויץ עד לקיץ 1944, כ-90% מהם היו יהודים.
לקריאה נוספת

מיכאל דוב ויסמנדל, מן המצר, ירושלים: 1960.
אברהם פוקס, קראתי ואין עונה: זעקתו של רחמ"ד וייסמנדל בתקופת השואה, ירושלים: תשמ"ג.
יהודה באואר, תגובות בעת השואה – ניסיונות עמידה, התנגדות והצלה, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה המשודרת-גלי צה"ל, משרד הביטחון, 1990, עמ' 125.
רודולף ורבה, ברחתי מאושוויץ (תרגום: יהושוע וייס בן עמי ושלומית קדם), הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה בשיתוף עם הוצאת זמורה ביתן, 1998.
עמנואל א' פרידר, להציל נפשם – דרכו של רב צעיר בשנות השואה, ירושלים: הוצאת יד ושם, 1986.
הערות שוליים

↑  על פעילותה של קבוצת העבודה באתר יד ושם
↑  פטרן גילה, האם מאבק על הישרדות, הנהגת יהודי סלובקיה בשואה, 1935-1945, תל אביב, 1992. עמוד 180-173
↑  תום שגב, סיפור טרגי של חוסר אונים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2002
↑  שמואל קופר, איפה הכסף, באתר "צופר"
↑  יהודה באואר, ‏תגובה על מאמרה של רות לין, תיאוריה וביקורת 24, אביב 2004, עמ' 185–189, בעמ' 186
קורבן מוסף

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק כ"ג   ספר במדבר, פרק כ"ט
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק ז', הלכה י'
 
קורבן מוסף הוא קורבן ציבור שהקריבו בבית המקדש בשבתות, בראשי חודשים ובמועדי השנה. כנגד קורבן המוסף תוקנה תפילת מוסף.
הציווי בתורה

פרשיות קרבנות החגים מופיעות בשני מקומות מרכזיים בתורה. בפרשת אמור (ויקרא כג) ובפרשת פינחס (ספר במדבר, פרק כ"ח – פרק כ"ט). בפרשת אמור מפורטים כל החגים עם המצוות המיוחדות להם, ומופיע גם ציווי על הקרבת קורבנות ללא פירוט, ובפרשת פינחס נמצא פירוט של הקורבנות שבכל חג.
קורבנות החגים מכונים מוסף מכיוון שהם נוספים לקורבן התמיד שמקריבים בכל יום. כמו שנאמר בכל פרשיות הקורבנות ”עַל עוֹלַת הַתָּמִיד יֵעָשֶׂה וְנִסְכּוֹ” או ”מִלְּבַד עֹלַת הַתָּמִיד וּמִנְחָתוֹ”.
מין הקרבנות

|  | יין לניסוך, ושמן לבלילת הסולת | סולת |
| --- | --- | --- |
| פרים | חצי הין | שלושה עשרונים |
| אילים | שליש הין | שני עשרונים |
| כבשים | רבע הין | עשרון אחד |
קורבנות המוסף באים מארבעה מיני בהמות.
פרים - הזכרים ממין הפרה, מגיל שנה ועד גיל שלוש מוקרבים לעולה.
אילים - הזכרים ממין הכבש מגיל שנה וחודש ועד גיל שנתיים,מוקרבים לעולה.
כבשים - הזכרים ממין הכבש מגיל חודש ועד גיל שנה מוקרבים לעולה.
שעירי עיזים - הזכרים ממין העז מגיל שנה ועד גיל שנתיים מוקרבים לחטאת.
זמן ההקרבה

תחילת זמן הקרבת מוסף היא מייד לאחר הקרבת תמיד של שחר.
יש אומרים שלכתחילה היו מקריבים את המוסף בשעה שישית, ויש אומרים שבכל יום הקריבו בתחילת זמנו ורק בשבת הקריבו בחצות.
סוף זמן הקורבת מוסף הוא בערב.
פירוט קורבנות המוסף

מוסף שבת - שני כבשים לעולה.
מוסף ראש חודש - שני פרים, איל אחד ושבעה כבשים, כולם לעולה. בנוסף, מקריבים שעיר לחטאת.
מוסף פסח - בכל יום משבעת ימי החג מקריבים: שני פרים, איל אחד ושבעה כבשים, כולם לעולה. בנוסף מקריבים שעיר לחטאת.
מוסף העומר - ביום השני של פסח נוסף על מוספי החג עוד כבש אחד לעולה.
מוסף שבועות - שני פרים, איל אחד ושבעה כבשים, כולם לעולה. בנוסף, מקריבים שעיר לחטאת, מלבד הקורבנות הבאים יחד עם שתי הלחם.
מוסף ראש השנה - פר, איל ושבעה כבשים, כולם לעולה. בנוסף, מקריבים שעיר לחטאת, מלבד הקורבנות הבאים מחמת ראש חודש.
מוסף יום כיפור - פר, איל ושבעה כבשים, כולם לעולה. בנוסף, מקריבים שעיר לחטאת, מלבד הקורבנות הבאים מחמת עבודתו של הכהן הגדול.
מוסף סוכות - בכל יום משבעת ימי החג מקריבים: שני אילים, ארבעה עשר כבשים, כולם לעולה. ביום הראשון של החג מקריבים שלושה עשר פרים לעולה, ובכל יום אחריו מפחיתים פר אחד, עד שביום השביעי מקריבים שבעה פרים, וסך הכול בשבעת ימי החג מקריבים שבעים פרים. בנוסף, מקריבים שעיר לחטאת.
מוסף שמיני עצרת - פר, איל ושבעה כבשים, כולם לעולה. בנוסף, מקריבים שעיר לחטאת.
בבסיס כל קורבנות המוסף, מלבד מוסף השבת וחג הסוכות, ישנם שור, איל ושבעה כבשים לעולה, ושעיר לחטאת. בראש חודש, פסח ושבועות מוסיפים עוד שור לעולה. יש מבארים ששור זה, שהוא ראש הבהמות, מבטא את הראשית המייחדת את ראש החודש ואת חג הפסח וחג השבועות שבהם מקריבים קורבן ראשית (מנחת העומר ושתי הלחם).
שבעים הקרבנות בסוכות

מניין כל קרבנות הפרים לאורך שבעת ימי סוכות הוא שבעים; במחקר, מושווה מניין זה למנהג הקרבת שבעים הקרבנות לשבעים האלים (מספר הידוע כמניין האלים בפנתאון הכנעני ממקומות נוספים, כגון אוגרית) בחג הזֻכרֻ שבאמר (חג המגלה מאפייני קרבה נוספים לסוכות, כגון אורכו ותאריכו). זכר למשמעות המספר 70 ניתן למצוא בספרות חז"ל, המבארים שמניין פרי החג מרמז לשבעים אומות העולם – ואכן בספרות המקראית, אזכורים קדומים ל"בני אלים" שוכתבו (בהתאם לרעיון המונותאיסטי) כ"עמים" (למשל "בני אלים" בתהלים, כ"ט, א' לעומת "משפחות עמים" בגרסאות המקבילות לפסוק זה בתהלים, צ"ו, ז' ודברי הימים א', ט"ז, כ"ח).
ראו גם

קורבן התמיד
קורבן מוסף של ראש חודש
לקריאה נוספת

רמב"ם הלכות תמידין ומוספין פרק ז-י
ספר עבודת הקרבנות לרבי אהרון הכהן חתן החפץ חיים המהדורה הישנה בהיברובוקס
ביאורים

↑  הימים הם שבת, שלושת הרגלים, ראש השנה ויום כיפור, וראשי חודשים
↑  כיום אנו נוהגים לבקש בתפילת מוסף על החזרת הקורבנות, אולם מהגמרא משמע שגם בזמן שהיה מקדש היו מתפללים תפילת מוסף.
↑  יין לניסוך על גבי המזבח, וסולת בלולה בשמן להקטרה על גבי האש
↑  2073.6 מיליליטר לפי הגר"ח נאה
↑  7464.96 מיליליטר לפי הגר"ח נאה
↑  1382.4 מיליליטר לפי הגר"ח נאה
↑  4976.64 מיליליטר לפי הגר"ח נאה
↑  1036.8 מיליליטר לפי הגר"ח נאה
↑  2488.32 מיליליטר לפי הגר"ח נאה
↑  בלשון המשנה הם נקראים בני שתיים, אבל ההסבר הוא בשנתם השנייה
1 2  וכל עוד לא רותת מחמת זיקנה כשר בדיעבד, ויש אומרים שפסול גם בדיעבד
↑  ובדיעבד מגיל שמונה ימים כשר
↑  זה פשט דברי הרמב"ם. אבל הכסף משנה מגיה ששעיר עיזים הוא עד בן שנה ושעיר סתם זה מגיל שנה עד בן שנתיים
↑  ויש מהראשונים שסוברים שאפילו לאחר תמיד של בין הערביים מותר להקריב קורבן מוסף.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת פרה, פרק א', משנה ג'.
↑  משנה למלך איסורי מזבח ב ו
↑  אבן האזל מעשה הקורבנות א יא
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק א', הלכה י"ד וכסף משנה שם. וראה גם במשנה למלך שם שלא הסכים עם ההגה.
↑  רש"י פסחים נח א ד"ה רבי ישמעאל סבר, יעב"ץ בסדר ההקרבה, עבודת הקורבנות
↑  תוספות ברכות כח ב ד"ה ושל מוספין
↑  אנציקלופדיה תלמודית, ערך עשה דהשלמה, "המותרים לאחר תמיד הערב"
↑  ראו במאמר קורבנות המוסף ומשמעותם.
↑  Noga Ayali-Darshan, The Seventy Bulls Sacrificed at Sukkot (Num 29:12-34) in Light of a Ritual Text from Emar (Emar 6, 373), Vetus Testamentum 65, 2015, עמ' 9–17
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ה, עמוד ב'
↑  Noga Ayali-Darshan, The Seventy Bulls Sacrificed at Sukkot (Num 29:12-34) in Light of a Ritual Text from Emar (Emar 6, 373), Vetus Testamentum 65, 2015, עמ' 18–19
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
קווי השלום של בלפסט

שערים בקווי השלום
קווי השלום של בלפסט הם סדרה של מחסומי הפרדה שאורכם נע בין כמה מאות מטרים עד כחמישה קילומטרים, המפרידים בין שכונות פרוטסטנטיות וקתוליות בבלפסט. מטרת המחסומים היא להקטין ככל האפשר את האלימות בין הקתולים והפרוטסטנטים.
המחסומים בנוים מקירות ברזל, לבנים ופלדה. הם מגיעים עד לגובה של כשמונה מטרים, ובראשם רשתות מתכת. בחומות משולבים שערים המאוישים על ידי המשטרה ומאפשרים מעבר בשעות היום, אך סגורים בשעות הלילה.
המחסומים הראשונים היו גדרות תיל שהוצבו בספטמבר 1969 כצעד זמני שנועד להפריד בין הקתולים והפרוטסטנטים לאחר פריצת "הצרות". המפקד הצבאי הבריטי טען שמדובר בצעד זמני ביותר ושאין כל כוונה שיהיה בבלפסט משהו דומה לחומת ברלין. בהמשך הוחלפו גדרות התיל בקירות לבנים. בשנת 1988, הצעה לפרק חלק מקו השלום כדי להקים פארק לרווחת התושבים נתקלה בהתנגדות משני הצדדים, שחששו מתקיפות מהצד השני.
מספר המחסומים עלה עם השנים מ-18 בתחילת שנות התשעים עד ל-40 בשנת 2004, ו-97 בשנת 2017. למרות הסכם השלום שהושג בצפון אירלנד, גם בשנת 2008 הוקם מחסום הפרדה חדש ותושבים רבים אינם מעוניינים בהורדת החומות.
מאז הפסקת האש של ה-IRA בשנת 1994 מתקיימים סיורים לתיירים בבלפסט הכוללים ביקור בקווי השלום.
בשנת 2013 קידמה הרשות המבצעת של צפון אירלנד(אנ') יוזמה לפיה כל החומות והמחסומים יוסרו עד לשנת 2023; ברם, נכון לשנת 2021 הוסרו חומות בודדות בלבד, ומספרן עמד על כ-60.
הערות שוליים

↑  Edwin N. Wilmsen, P. A. McAllister, The politics of difference , University of Chicago Press, 1996, page 149
↑  Interface Barriers, Peacelines and Defensive Architecture, BELFAST INTERFACE PROJECT, ‏2017 (באנגלית)
↑  Philip Scranton, Janet F. Davidson, The business of tourism, University of Pennsylvania Press, 2006, page 138
↑  A history of the peace walls in Belfast, The Week, ‏21.04.21 (באנגלית)
קווין הרבי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1986 (בת 38) ארצות הברית סיוורד, נברסקה, ארצות הברית
 שם לידה:  איימי רנה היידמן
 שם במה:  Qveen Herby 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 עיסוק:  ראפרית • זמרת • פזמונאית
 סוגה:  R&B • היפ הופ • נשמה • פופ-ראפ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה • פסנתר
 חברת תקליטים:  Checkbook Records
 בן זוג:  ניק נונאן
 Qveenherby.com
 
איימי רנה נונאן (לשעבר היידמן, באנגלית: Amy Renee Noonan; נולדה ב-29 באפריל 1986), הידועה בשם הבמה קווין הרבי (Qveen Herby), היא ראפרית, זמרת, ופזמונאית אמריקאית. הרבי התפרסמה בהרכב "קארמין", שהוקם בשנת 2010 והתפרק בשנת 2017.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביוגרפיה > 2017–הווה: פריצה ומיני-אלבומים

בשנת 2017, הכריזה הרבי ברשתות החברתיות של ההרכב קארמין בו נאמר "קארמין מתה, תחי הרבי." לאחר מכן חשפה את שם הבמה החדש שלה "קווין הרבי". למרות פירוק ההרכב, המשיך ניק נונאן להפיק ולהיות שותף בעבודה על האלבום. ב-1 ביוני, הוציאה את סינגל הבכורה "Busta Rhymes", יממה לאחר מכן יצא המיני-אלבום שלה "EP 1". האלבום עצמו זכה לביקורות מעורבות של מבקרים שפקפקו על הדרך העצמאית של הרבי. אך האלבום זכה להצלחה, כשהגיע למקום ה-37 במצעד האלבומים העצמאיים של בילבורד ובמקום 13 במצעד האלבומים של Heatseekers בארצות הברית.
לאחר יציאתו של האלבום "EP 1", הרבי הכריזה כי החלה לעבוד על המיני-אלבום השני שנקרא "EP 2". ב-8 בספטמבר, הוציאה את הסינגל הראשון "Love Myself". ב-13 באוקטובר, הוציאה את הסינגל השני "Wifey". ב-1 בדצמבר יצא המיני האלבום השני "EP 2".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2021: A Woman
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2020: Qveen Essentials
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2017: EP 1
2017: EP 2
2018: EP 3
2018: EP 4
2019: EP 5
2019: EP 6
2019: The Vignettes
2019: EP 7
2020: Tiny Piano
2020: EP 8
2020: EP 9
הערות שוליים

↑  Karmin is now Qveen Herby, archive, ‏2018-05-04 (באנגלית)
↑  Qveen Herby talks new solo music, digital transformation SPECIAL, digitaljournal, ‏2017-07-22 (באנגלית)
↑  Karmin Went Ratchet And it’s Really Weird, btrtoday, ‏2018-05-04 (באנגלית)
↑  Biography by Qveen Herby, allmusic, ‏2018-05-04 (באנגלית)
↑  Qveen Herby new video 'Love Myself' is a must see | ELEVATOR, allmusic, ‏2017-09-10 (באנגלית)
↑  Qveen Herby And Audrey Napoleon: The Singer And DJ Behind Qveen Studio Cosmetics, forbes, ‏2018-01-01 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fb274bf0-f0d5-4304-8d4a-1df8fe5bf8ab
קיריל קיארו

| --- | --- |

קיארו, 2019
 לידה:  24 בפברואר 1975 (בן 49) טאלין, ברה"מ 
 מדינה:  אסטוניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  המכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין 
 פרופיל ב-IMDb
 
קיריל קיארו (באסטונית: Kirill Käro; נולד ב-24 בפברואר 1975) הוא שחקן רוסי ממוצא אסטוני. הוא ידוע בעיקר כששיחק את הדמות הראשית בסדרה "המרחרח" (2013–2017). כמו כן, כיכב בסדרות שהופצו על ידי נטפליקס - "טובים מאיתנו" (2019) בתפקיד גאורגי ספרונוב, וכסרגיי בסדרת הטלוויזיה הצלה (2020).
שנים מוקדמות

קיריל נולד בטאלין, אסטוניה. אביו קפטן בצי הסובייטי ממוצא אסטוני-רוסי מעורב, ואמו הרוסייה הייתה מורה. בן דודו הוא השחקן וולי קיארו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בלאסנאמיי בשנת 1992, הוא נכנס לקורס משחק בן חמש שנים במכון התיאטרון בוריס שצ'וקין במוסקבה, רוסיה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1997, המשיך קיארו לעבוד במכון התיאטרון בוריס שצ'וקין בהדרכתו של ארמן ג'יגרחניאן. קיארו חזר לטאלין בשנת 1999, שיחק בתיאטרון הרוסי במשך חמש שנים, לפני שחזר למוסקבה לתיאטרון 'פרקטיקה' בשנת 2004.
קריירה

הקריירה של קיארו בקולנוע ובטלוויזיה החלה בשנת 2008 עם תפקידים קטנים שונים. בשנת 2013 הוא קיבל את התפקיד הראשי בסרט "המרחרח", עליו זכה בפרס איגוד מפיקי הסרטים והטלוויזיה בקטגוריה "השחקן הטוב ביותר".
בשנת 2019 שיחק תפקיד ראשי כגאורגי ספרונוב בסדרת המותחן הרוסית טובים מאיתנו.
בשנת 2020 כיכב כסרגיי בתפקיד ראשי בסדרה הצלה שנרכשה על ידי נטפליקס ושודרה באוקטובר 2020.