stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפות דרום-ערב העתיקות

ערך זה עוסק בקבוצת שפות מדרום חצי האי ערב. אם התכוונתם לשפה הערבית, שאינה ממשפחה זו, ראו .
| --- | --- |
 תפוצה גאוגרפית:  דרום חצי האי ערב, קרן אפריקה
 סיווג שפה:  שפות אפרו-אסיאתיות   שפות שמיות שמיות דרומיותשפות דרום-ערב העתיקות
 חלוקות משנה:  שבאית* מעינית* (מד'הבית) קתבאנית* חצרמותית* (חצ'רמותית) אווסאנית* ? ראזִחית ? ח'ולאנית (פַײְפָאית)
 מזהים
 קוד גלוטולוג:  sayh1236
 מפת תפוצה
 
 לוח אבן ובו כתובת בדרום ערבית עתיקה
 הערות
 כוכבית מסמלת שפה שנכחדה
 
מפתח תעתוק לכתב הדרום-ערבי העתיק מול מספר כתבים שמיים ואחרים מהאזור
שפות דרום-ערב העתיקות (נקראות גם דרום-ערבית עתיקה, צַײְהַדית ותימנית) הן קבוצה של ארבע שפות שמיות, שדוּבּרו בעיקר בקצה הדרומי של חצי האי ערב בין המאה ה-12 לפני הספירה למאה ה-6 לספירה, ונכחדו כולן. הן נכתבו בכתב הדרום-ערבי העתיק (מֻסְנַד). ממצאים רבים ומקוטעים בכתב זה התגלו ברחבי חצי האי, אך רק חלקם פורסמו. השפה הידועה ביותר והנחקרת ביותר בקבוצה היא שבאית, והשלוש האחרות הן מעינית, קתבאנית וחצרמוותית.
כינוי נוסף של קבוצת השפות הוא "חִמיירית", על שם שבט חִמְיָר שחי בחצי האי ערב מהמאה ה-5 לפנה"ס. במאות הראשונות לספירה (עד המאה ה-4) שפות דרום-ערב העתיקות היו בשימוש מוגבל גם בקרן אפריקה, מערבה מאזור מוצאן. ההנחה היא שהן הובאו לשם על ידי שבטים נודדים.[דרוש מקור]
צמד להגים חיים אשר מיעוט במחקר סבור שמשתייכים לקבוצה זו הם ראזִחית וח'ולאנית (פַײְפאית), שעדיין מדוברים בקצה הצפון-מערבי של תימן. עם זאת, שני להגים אלה קשים למיון: יש להם מאפיינים רבים של ערבית ומעט של דרום-ערבית עתיקה, וכן מאפיינים רבים שאינם נראים משויכים לאף אחת מקבוצות השפות. קשה להכריע אם הם ניבים של ערבית בעלי תשתית דרום-ערבית שנשתמרה בתוכם, או שמא שפות דרום-ערביות עתיקות שעברו שינויים משמעותיים בהשפעת הערבית, השלטת באזור.
מיקום הקבוצה בעץ השמי

עד אמצע המאה ה-20 סברו שכל ארבע השפות בקבוצה זו הן ניבים של שפה "דרום-ערבית עתיקה" אחת, אך הבלשן אפ"ל ביסטון לבסוף הראה שהן אכן שפות עצמאיות. על פי המיון המקובל בעבר, שבין היתר, נעשה על בסיס גאוגרפי, שפות דרום-ערב העתיקות השתייכו לענף השפות השמיות דרומיות, יחד עם ערבית, שפות דרום-ערב החדשות ואתיו-שמיות:
שפות שמיות (לא כולן מובאות פה)
שפות שמיות מרכזיות
אוגריתית
ארמית
שפות כנעניות (כולל עברית)
שפות שמיות דרומיות
שפות דרום-ערב העתיקות
ערבית
שפות דרום-ערב החדשות
שפות אתיו-שמיות
אולם, עם התקדמות המחקר בתחום, הוכנס לשימוש מיון חדש, הממקם את שפות דרום-ערב העתיקות בענף השמיות המרכזיות, יחד עם ערבית, אוגריתית, ארמית וכנענית/עברית, ומותיר את שפות דרום-ערב החדשות ואת האתיו-שמיות בענף הדרומי:
שפות שמיות (לא כולן מובאות פה)
שפות שמיות מרכזיות
שפות שמיות צפון-מערביות
אוגריתית
ארמית
שפות כנעניות
ערבית
שפות דרום-ערב העתיקות
שפות שמיות דרומיות
שפות דרום-ערב החדשות
שפות אתיו-שמיות
מיון חדש זה מבוסס על כך שערבית, שפות דרום-ערב העתיקות והשמיות הצפון-מערביות (אוגריתית, ארמית וכנענית/עברית) חולקות חידוש במערכת הפועל: נטיית האימפרפקט (אספקט בלתי מושלם) משתמשת בנטיית התחיליות yVqtVl-u* (ובקבוצות האחרות יש *yVqattVl); נֵבֵּס (Nebes) הראה כי לפחות לבני ממלכת סבא הייתה הצורה yVqtVl* באימפרפקט.
מיקום הקבוצה בעץ השמי > שפות דרום-ערב העתיקות מול שפות דרום-ערב החדשות

החוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי הקשר בין שפות דרום-ערב העתיקות ושפות דרום-ערב החדשות. בעבר היו סבורים כי השפות העתיקות והשפות החדשות משתייכות לאותה קבוצה, כאשר חלקן נכחדו מזמן וחלקן עדיין שרדו. הבלשן ג'ון היונרגארד עדיין סבור כי שפות דרום-ערב החדשות מראות מאפיינים הדומים לשפות העתיקות מהאזור, במיוחד חצ'רמותית.[דרוש מקור] עם זאת, הדעה המקובלת בבלשנות השמית כיום היא, שמדובר בשתי קבוצות נפרדות בתוך הענף השמי הדרומי. דעה נוספת של חוקרים אחרים היא, כמו שנראה בעץ השני לעיל, כי השפות החדשות צמחו מענף השפות השמיות המרכזיות וקרובות יותר לערבית, אך לא ברור לאיזה תת-ענף לשייכן.[דרוש מקור]
השפות בקבוצה

קבוצת דרום-ערב העתיקות כללה מספר שפות; להלן אלה שהשתמרו בכתב (התאריכים על פי "הכרונולוגיה הארוכה"). מלבד אלה, ראזִחית, לכל הפחות, עשויה להיות שפת דרום-ערב עתיקה ששרדה.
שבאית : שפת ממלכת סבא ומאוחר יותר גם ממלכת חמְיר; ולאחר מכן גם בממלכת דעמת באתיופיה; מתועדת היטב, כ-6,000 כתובות.
שבאית עתיקה: המאות ה-8–2 לפנה"ס.
שבאית תיכונה : המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-4 לספירה (השפה המתועדת ביותר).
הרמית: שפת אזור הרם, מצפון למַעִין.
שבאית מרכזית: לשון הכתובות מלב האזור הסבאי.
שבאית דרומית: לשונן של כתובות מרדמאן וחמְיר.
"פסאודו-שבאית": השפה הספרותית של השבטים הערביים בנג'ראן, בהַרַם ובקַרית אל-פאוּ.
שבאית מאוחרת: המאות ה-5–6 לספירה.
מעינית: (המכונה גם "מד'הבית"??): השפה של ערי-המדינה במחוז אל-ג'וף – למעט חַרַם – ובמיוחד לאחר מכן במדינת מעִין המיושבת בדלילות (מתועדת במאות ה-8–2 לפנה"ס). כתובות נמצאו גם מחוץ למעִין במושבות המסחריות דדן ומדאאן סאלח, במצרים וגם בדלוס (כ-500 כתובות).
קתבאנית : שפת ממלכת קתבאן, שתועדה מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד המאה ה-2 לספירה (כמעט 2,000 כתובות).
אווסאנית: שפת ממלכת אווסאן, תועדה בצורה גרועה (כ-25 כתובות, המאה ה-8/ה-1 לפנה"ס ??? עד המאה ה-1 לספירה בערך). לא ניתן להבחין בין קטבאני.
להגים אחרים כגון שפתו של שבט רדמאן.
חצרמותית (בתעתיק מדויק: חצ'רמותית): שפת אזור חצרמוות, עם כתובת נוספת מהאי היווני דלוס. המאה ה-5 לפנה"ס עד המאה ה-4 לספירה, עם כ-1,000 כתובות.
השפות בקבוצה > מיון פנימי בקבוצה

על אף שכיום מקובל כי ארבע שפות דרום-ערב העתיקות נחשבות עצמאיות, ברור שהן קרובות מאוד זו לזו מבחינה בלשנית ונובעות מאב קדמון משותף, כיוון שהן חולקות חידושים מורפולוגיים מסוימים. אחד המאפיינים המבחינים (איזוגלוסות) החשובים ביותר, שנשמר בכל ארבע השפות הללו ולכן משמש להבחנתן כקבוצה קוהרנטית, הוא תווית היידוע בצורת הסופית -(h)n, כלומר סיומת "-ן" או "-הן" לשמות עצם מיודעים. באותו זמן, ההבדלים המשמעותיים בין הארבע מבחינים ביניהן מספיק בכדי שייחשבו שפות נפרדות.
אחת הדעות היא שיש לחלק קבוצה זו לשתי תת-קבוצות: שבאית, ושלוש האחרות. היסוד המבחין (איזוגלוסה) בחלוקה זו הוא העיצור המשמש לציון הבניין הגורם (המקביל לבניין הפעיל בעברית) וכן בכינויי הגוף השלישי "הוא" ו"היא": בשבאית העיצור הוא [h] (המשוחזר מהאות המקבילה ל-ה'), כברוב הלשונות השמיות, ואילו ביתר שפות הקבוצה עיצור זה הוא העיצור הצדי-חוכך-מכתשי אטום [ɬ] (שנכתב באות המקבילה ל־שׂ שמאלית), כבאכדית ובאוגריתית.[דרוש מקור]
תיעוד כתוב

מערכת הכתב
שפות דרום-ערב העתיקות נכתבו בכתב הדרום-ערבי העתיק, אבג'ד (כתב עיצורי) שהשתלשל מהאלפבית הפיניקי. כתב זה קרוי במחקר האפיגרפי גם "הכתב המונומנטלי" (שמופיע על מונומנטים) ובדרום-ערבית הוא נקרא Ms3nd "מֻסְנַד" (מוסנד). כיוון הכתיבה בממצאים הכתובים היה בוסטרופידון, כלומר השורות נכתבות לסירוגין מימין לשמאל ואז משמאל לימין, לסירוגין, ואחר כך התקבעה כתיבה מימין לשמאל.[דרוש מקור] הכתב כלל 29 גרפמות, כמו בפרוטו-שמית. הוא שימש במקביל גם את פרוטו-געז האתיו-שמית בממלכת דעמת שבקרן אפריקה, והשתלשל ממוצא משותף לאלפביתים השמִיִים, הכתב הפרוטו-סינאי. כמו כן התגלו כתובות בכתב זה עם אותיות קטנות ומחוברות שנכתבו על מקלות עץ.
תיעוד כתוב > כתובות בשפות הקבוצה

הכתובת האחרונה שנמצאה בשפות אלה מתוארכת לשנת 554 לספירה, כ-60 שנה לפני עליית האסלאם. בהשוואה לחלקים אחרים של העולם העתיק, למשל ארץ ישראל, מספר הכתובות ששרדו גבוה מאוד: סביב 10,000 כתובות. אוצר המילים השבאי מכיל כ-2,500 מילים.
קטגוריות של כתובות:
כתובות באבן
כתובות של נדרים להקרבת מִנחות. הטקסט בהן מתעד לעיתים קרובות תיאורים היסטוריים של האירועים שהובילו להקדשת המנחות
כתובות על בניינים: מציינות, בין השאר, את שמות האדם שהזמין את העבודה ואת הנסיבות ההיסטוריות
חוק ומשפט
פרוטוקולים וחוזים
כתובות שנכתבו לשם כפרה או תשובה דתית
כתובות קיר (גרפיטי) על סלעים
טקסטים ספרותיים: אם היה מספר רב של טקסטים כאלה אי פעם, הם אבדו כמעט לחלוטין
כתובות על גלילי עץ (רק שבאית תיכונה וחצרמותית). התגלו כ-1,000, ומעטים מאוד מהן התפרסמו, בעיקר מנַשָּאן, בוואדי מד'הב.
טקסטים פרטיים
חוזים והזמנות
כתובות על חפצים יומיומיים
כתובות האבן מציגות ניסוחים ודרכי התבטאות רשמיים ומדויקים מאוד, ואילו הסגנון של כתובות העץ, הכתובות בכתב יד מעוגל, הרבה יותר בלתי פורמלי.
פונולוגיה

העיצורים המשוחזרים לשפות דרום-ערב העתיקות מובאים בטבלה להלן, באלפבית הפונטי הבינלאומי, ובסוגריים מובא התעתיק השמי המקובל, כאשר הוא שונה ממנו.
|  |  | דו-שפתיים | שיניים | מכתשיים | בתר-מכתשיים | חכיים | וילוניים | ענבליים | לועיים | סדקיים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סותמים | אטומים |  |  | t |  |  | k | q |  | ʔ (ʾ) |
| סותמים | נחציים |  |  | tˀ (ṭ) |  |  |  |  |  |  |
| סותמים | קוליים | b |  | d |  |  | ɡ (g) |  |  |  |
| חוככים | אטומים | f | θ (ṯ) | s (s3 / ś) | ʃ (s1 / s) |  | x (ḫ) |  | ħ (ḥ) | h |
| חוככים | נחציים |  | θˀ (ẓ) | sˀ (ṣ) |  |  |  |  |  |  |
| חוככים | קוליים |  | ð (ḏ) | z |  |  | ɣ (ġ) |  | ʕ (ˀ) |  |
| צדיים חוככים/ מקורבים | אטומים |  |  | ɬ (s2 / š) |  |  |  |  |  |  |
| צדיים חוככים/ מקורבים | נחציים |  |  | ɬˀ (ḍ) |  |  |  |  |  |  |
| צדיים חוככים/ מקורבים | קוליים |  |  | l |  |  |  |  |  |  |
| אפיים | אפיים | m |  | n |  |  |  |  |  |  |
| רוטטים | רוטטים |  |  | r |  |  |  |  |  |  |
| מקורבים | מקורבים | w |  |  |  | j (y) |  |  |  |  |
היסטוריה של המחקר וההוראה

אף על פי שהכתובות מאזור דרום-ערב העתיק היו ידועות כבר במאה ה-18, אלה היו וילהלם גזניוס (1786-1842) ותלמידו אמיל רודיגר שהתחילו לבסוף לפענח את הכתב, למעשה בנפרד ובמקביל, בשנים 1841–1842. אחר כך, במחצית השנייה של המאה ה-19 יוסף הלוי ואדוארד גלזר לקחו איתם לאירופה מאות כתובות והעתקים בשפות דרום-ערב הערביות העתיקות. על בסיס חומר רב זה, פריץ הומל הכין מבחר טקסטים בשנת 1893 יחד עם ניסיון לדקדוק. מאוחר יותר, עשה המומחה לשבאית ניקולאוס רודוקנאקיס צעדים חשובים במיוחד לקראת הבנת שפות דרום-ערב העתיקות.
מאז שנות ה-70, לאחר שהתגלו גלילי עץ ועליהם כתובה שבאית בדְיוֹ, נפתח תחום חדש לגמרי של כתב וטקסטים דרום-ערביים עתיקים. הכתב הלא-מוכר והמילים הלא-מובנות הרבות הציבו אתגרים חדשים בפני החוקרים, ומאז עדיין לא פוענחו לחלוטין.
בעולם דובר-הגרמנית, דרום-ערבית עתיקה נלמדת במסגרת תחום הלימודים השמיים, ואף משרה אוניברסיטאית לא הוקדשה במיוחד לתחום של השפות והכתב העתיקים של דרום-ערב.
מעבר להבנת וקידום הנושא הספציפי, יתרון גדול נוסף של לימוד דרום-ערבית עתיקה הוא קידום הידע של הלומד/ת על מאפייני השפות השמיות בכללן; זאת משום ששפות עתיקות אלה מספקות דוגמאות פחות-שמורות ופחות-מוקפדות של המשפחה.
ראו גם

שפות צפון-ערב העתיקות
ערבית עתיקה
חמיירית ושפת ה-"כ" הבלתי מפוענחת מתימן העתיקה
ביבליוגרפיה

מבואות קצרים וסקירות כלליות
Leonid Kogan and Andrey Korotayev: Sayhadic Languages (Epigraphic South Arabian). Semitic Languages. London: Routledge, 1997, pp. 157–183.
N. Nebes, P. Stein: Ancient South Arabian, in: Roger D. Woodard (Hrsg.): The Cambridge encyclopedia of the World's ancient languages Cambridge University Press, Cambridge 2004 ISBN 0-521-56256-2 S. 454-487 (Up to date grammatical sketch with Bibliography).
Peter Stein: Ancient South Arabian. In: Stefan Weninger (Hrsg.): The Semitic Languages: An International Handbook. De Gruyter Mouton, Berlin 2011, ISBN 3110186136, pp. 1042–1073.
תיאורים דקדוקיים
A. F. L. Beeston: Sabaic Grammar, Manchester 1984 ISBN 0-9507885-2-X.
Maria Höfner: Altsüdarabische Grammatik (Porta Linguarum Orientalium, Band 24) Leipzig, 1943.
Leonid Kogan and Andrey Korotayev: Sayhadic Languages (Epigraphic South Arabian). Semitic Languages. London: Routledge, 1997, p. 157-183.
N. Nebes, P. Stein: Ancient South Arabian, in: Roger D. Woodard (Hrsg.): The Cambridge encyclopedia of the World's ancient languages Cambridge University Press, Cambridge 2004 ISBN 0-521-56256-2 S. 454-487 (most recent grammatical overview with bibliography).
Mounir Arbach: Le madhabien: lexique, onomastique et grammaire d'une langue de l'Arabie méridionale préislamique. (Tomes 1-3) Aix-en-Provence, 1993 (Includes a grammar, a lexicon and a list of Minaean personal names)
מילונים
A. F. L. Beeston, M. A. Ghul, W. W. Müller, J. Ryckmans: Sabaic Dictionary / Dictionnaire sabéen /al-Muʿdscham as-Sabaʾī (Englisch-Französisch-Arabisch) Louvain-la-Neuve, 1982 ISBN 2-8017-0194-7
Joan Copeland Biella: Dictionary of Old South Arabic. Sabaean dialect Eisenbrauns, 1982 ISBN 1-57506-919-9
S.D. Ricks: Lexicon of Inscriptional Qatabanian (Studia Pohl, 14), Pontifical Biblical Institute, Rome 1989
אוספי טקסטים
Alessandra Avanzini: Corpus of South Arabian Inscriptions I-III. Qatabanic, Marginal Qatabanic, Awsanite Inscriptions (Arabia Antica 2). Ed. PLUS, Pisa 2004. ISBN 88-8492-263-1
Barbara Jändl: Altsüdarabische Inschriften auf Metall (Epigraphische Forschungen auf der Arabischen Halbinsel 4). Tübingen, Berlin 2009. ISBN 978-3-8030-2201-1
Jacques Ryckmans, Walter W. Müller, Yusuf M. Abdallah: Textes du Yémen antique. Inscrits sur bois (Publications de l'Institut Orientaliste de Louvain 43). Institut Orientaliste, Louvain 1994. ISBN 2-87723-104-6
Peter Stein: Die altsüdarabischen Minuskelinschriften auf Holzstäbchen aus der Bayerischen Staatsbibliothek in München 1: Die Inschriften der mittel- und spätsabäischen Periode (Epigraphische Forschungen auf der Arabischen Halbinsel 5). Tübingen, 2010. ISBN 978-3-8030-2200-4
הערות שוליים

↑  http://e-learning.tsu.ge/pluginfile.php/5868/mod_resource/content/0/dzveli_armosavluri_enebi_-ugarituli_punikuri_arameuli_ebrauli_arabuli.pdf
↑  Avanzini, Alessandra (2009). "Origin and Classification of the Ancient South Arabian Languages". Journal of Semitic Studies. 54 (1): 205–220. doi:10.1093/jss/fgn048. נבדק ב-16 באפריל 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-11-30. נבדק ב-2017-05-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A. F. L. Beeston: Sabaic Grammar, Manchester, 1984
↑  Faber, Alice (1997). "Genetic Subgrouping of the Semitic Languages".  In Robert Hetzron (ed.). The Semitic Languages (1st ed.). London: Routledge. p. 7. ISBN 0-415-05767-1.
↑  Concise Encyclopedia of Languages of the World. Elsevier. 6 באפריל 2010. ISBN 9780080877754. נבדק ב-16 באפריל 2018 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  A. Avanzini: Le iscrizioni sudarabiche d'Etiopia: un esempio di culture e lingue a contatto. In: Oriens antiquus, 26 (1987), Seite 201-221
↑  Dialekte nach: Peter Stein: Zur Dialektgeographie des Sabäischen. In: Journal of Semitic Studies XLIX/2. Manchester 2004
↑  Peter Stein (2007), "Materialien zur sabäischen Dialektologie: Das Problem des amiritischen ("haramitischen") Dialektes", Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft (בגרמנית), 157: 13–47
↑  (Beeston: 1987:103)
↑  Beeston, A.F.L. (1982). Sabaic dictionary: English, French, Arabic. Louvain-la-Neuve: Editions Peeters. p. 138. n. ms³nd inscription; inscribed votive tablet | inscription; tablette votive inscrite
↑  Fattovich, Rodolfo, "Akkälä Guzay" in Uhlig, Siegbert, ed. Encyclopaedia Aethiopica: A-C. Wiesbaden: Otto Harrassowitz KG, 2003, p. 169
↑  Sabaean inscription (C 325), dated 669 of the Ḥimyarite era (=559 or 554 CE) (Leonid Kogan and Andrey Korotayev: Sayhadic Languages (Epigraphic South Arabian). Semitic Languages. London: Routledge, 1997. pg. 321).
↑  Leonid Kogan and Andrey Korotayev: Sayhadic Languages (Epigraphic South Arabian). Semitic Languages. London: Routledge, 1997. Pg. 221.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556532305171  LCCN: sh98000742
ג'ובאני דלה רוביה

| --- | --- |

פסל ילד מנגן מאת ג'ובאני דלה רוביה בארמיטאז'
 לידה:  19 במאי 1469 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  1529 (בגיל 59 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  רנסאנס 
 הושפע על ידי:  אנדראה דלה רוביה 
 
ג'ובאני דלה רוביה (באיטלקית: Giovanni della Robbia;‏ 1469, פירנצה – 1529, פירנצה) היה פסל רנסאנס איטלקי שעבד עם חומר קרמי.
הוא בנו של אנדראה דלה רוביה, אחיו הבוגר של ג'ירולמו דלה רוביה ובן אחיינו של לוקה דלה רוביה.
ג'ובאני עבד שנים רבות כעוזר של אביו וירש את בית המלאכה שלו.
גלריה

סבסטיאן הקדוש במוזיאון הלובר
טברנקל בכנסיית שנים עשר השליחים בפירנצה
אירוויזיון הילדים

ערך זה עוסק באירוויזיון הילדים. אם התכוונתם לתחרות אירוויזיון הילדים של השנה הנוכחית, ראו .
| --- | --- |

סמליל התחרות
 שיר הנושא:  Te Deum
 סוגה:  תחרות מוזיקה
 יוצרים:  ביורן אריכסן 
 זוכים:  זכייה נוכחית: גאורגיה גאורגיה שיאנית הזכיות: גאורגיה גאורגיה
 ארץ מקור:  דנמרק 
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  22 תחרויות
 תוכנית מקור:  תחרות הזמר של האירוויזיון
 הפקה
 חברת הפקה:  איגוד השידור האירופי
 אורך פרק:  שעתיים ו-15 דקות (2003–2013, 2017-) שעתיים ו-30 דקות (2014-2015) שעתיים ו-45 דקות (2016)
 שידור
 רשת שידור:  ארגון השידור הציבורי בכל מדינה
 תקופת שידור מקורית:  2003–הווה
 קישורים חיצוניים
 https://junioreurovision.tv/
 
תחרות הזמר אירוויזיון ילדים (באנגלית: Junior Eurovision Song Contest; בצרפתית: Concours Eurovision de la Chanson Junior; לעיתים נכתב כקיצור: JESC,‏ Junior Eurovision או Junior EuroSong) היא תחרות שירים בינלאומית שנתית לילדים של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי (EBU).
התחרות מתקיימת החל משנת 2003, בהשראת תחרות השירים הסקנדינבית לילדים "אם.פי.ג'י נורדיק" (MPG Nordic). התחרות נועדה למשתתפים בגילאי 16 ומטה, המנועים מלהשתתף בתחרות הזמר של האירוויזיון, בשל מגבלת גיל הנהוגה בו מאז שנת 1989, ובכך, מהווה תחרות "אירוויזיון הילדים" מעין גרסת בת צעירה של תחרות האירוויזיון. בכל שנה, המדינה המארחת את התחרות נבחרת על ידי הוועדה המארגנת מטעם איגוד השידור האירופי, בניגוד לתחרות האירוויזיון הרשמית, אשר בה המדינה הזוכה בשנה מסוימת זוכה גם להיות המארחת בשנה הבאה (למרות שבתחרות זו, אם לא הוחלט על המדינה המארחת לפני מועד התחרות הזוכה תקבל את העדיפות לארח).
ישנם מספר קווי דמיון בין תחרות אירוויזיון הילדים לבין תחרות הזמר של האירוויזיון: כל מדינה שמשתתפת בתחרות שולחת זמרים, שגילם הוא בין 9 ל-14 ביום קיומה של התחרות (בעבר, אף הורשו ילדים בגילאי 8 ו-15 להשתתף בתחרות), להתחרות נגד המדינות האחרות, כל מדינה שולחת שיר חדש ומקורי שנמשך בין 2 דקות ו-45 שניות ל-3 דקות, הצופים שצופים בתחרות מוזמנים להצביע לשיר האהוב עליהם ביותר, התחרות משודרת בשפה האנגלית והמנצחת היא המדינה שקיבלה את מספר הנקודות המרבי.
בנוסף למדינות שמשתתפות בתחרות, התחרות שודרה והוקרנה במדינות נוספות, שאינן משתתפות בתחרות, כגון: איסלנד, אנדורה ופינלנד. החל משנת 2006, התחרות משודרת בשידור חי באינטרנט באתר האינטרנט הרשמי של התחרות.
פורמט התחרות

במהלך כל היסטוריית התחרות, פורמט התחרות נותר בלא שינוי ניכר, כאשר פורמט התחרות מורכב מהופעות מוזיקליות בשידור חי של אמנים צעירים, שנבחרו על ידי רשות השידור המייצגת אותם. איגוד השידור האירופי טוען כי מטרת התוכנית היא "לקדם כישרונות צעירים בתחום המוזיקה הפופולרית, על ידי עידוד תחרות בין האמנים".
התחרות תמיד מתקיימת במוצאי שבת, בסוף נובמבר או תחילת דצמבר, ונמשכת כשעתיים ו-15 דקות (אם כי התחרות בשנת 2014 הייתה חריגה, ונמשכה כשעתיים ו-30 דקות).
בניגוד לתחרות הזמר של האירוויזיון, המדינה המנצחת בשנה מסוימת לא מקבלת באופן אוטומטי את הזכות לארח את התחרות בשנה שאחריה. חוק זה שונה בשנת 2012, כאשר אוקראינה קיבלה את הזכות לארח את התחרות בשנת 2013.
עד התחרות בשנת 2013, רק האמנים הזוכים במקום הראשון בתחרות קיבלו פרס ותעודה. מאז התחרות בשנת 2013, שלושת המקומות הראשונים בתחרות מקבלים פרס ותעודה.
את התחרות מגישים, לרוב, שני מגישים - גבר ואישה (אם כי שנת 2006 ושנת 2014 היו חריגות), המופיעים בקביעות על הבמה ועם האמנים ב"חדר הירוק" (ה"גרין רום"). כמו כן, המגישים אחראים גם על אמירת התוצאות הסופיות, לאחר שמוסרי הניקוד מכל מדינה מציגים את התוצאות שהתקבלו ממדינתם.
למרות שתחרות אירוויזיון הילדים מתנהלת על פי דגם הפורמט של תחרות הזמר של האירוויזיון, ישנם מספר הבדלים בולטים בין שתי התחרויות ומאפיינים שהם ייחודיים לתחרות אירוויזיון הילדים: לדוגמה, בעת המופע מילות השירים חייבות להיות מושרות בשידור חי, אך קולות רקע עשויים להיות מוקלטים מראש בתור גיבוי. בנוסף, על בימת התחרות מותר שיופיעו בכל הופעה עד שמונה אמנים, בניגוד למגבלה של עד שישה אמנים בתחרות הזמר של האירוויזיון. כמו כן, מאז תחרות אירוויזיון הילדים 2005, כל מדינה זוכה באופן אוטומטי ב-12 נקודות, כדי למנוע מצב בו מדינה לא תקבל אף נקודה ("Null points"). במהות, מדינה שתסיים את הצבעת התחרות רק עם 12 נקודות, היא בדיוק כמדינה שקיבלה אפס נקודות. עם זאת, עד היום, בתחרות אירוויזיון הילדים אף מדינה לא זכתה בתואר המדינה שלא קיבלה אף נקודה.
הבדל בולט נוסף בין שתי התחרויות הוא שאמן אינו יכול להשתתף בתחרות יותר מפעם אחת, אך למרות זאת, איגוד השידור האירופי העניק אישור חד-פעמי ומיוחד ליקטרינה ריאבובה (שזכתה במקום השני בשנת 2009, כאשר ייצגה בתחרות אירוויזיון הילדים את רוסיה) לייצג בשנית את רוסיה בתחרות אירוויזיון הילדים 2011. על פי מפקח התחרות דאז, סייסטה באקר, חוק זה בוטל בשנת 2012. כמו כן, בשנת 2010, נפסלה יקטרינה ריאבובה מתחרות קדם-אירוויזיון הילדים הרוסי עקב קיומו של חוק זה.
חוקים והגבלות

איגוד השידור האירופי קבע מספר חוקים והגבלות בתחרות:
ראשית, השיר חייב להיות כתוב ומושר בשפה הרשמית (או אחת מהשפות הרשמיות) של המדינה המיוצגת. עם זאת, בשיר יכולות להופיע מספר שורות בשפה שהיא אינה השפה הרשמית במדינה. חוק השפה הוחל גם בתחרות הזמר של האירוויזיון בין השנים 1966–1972 ושוב בין השנים 1977–1998. בנוסף, האומנים בתחרות חייבים להיות אזרחי המדינה אותה הם מייצגים או תושבי קבע שחיים במדינה שנתיים לפחות.
בתחילת דרכה, תחרות אירוויזיון הילדים הייתה פתוחה לאמנים בגילאי 8–15, אולם, החל מאירוויזיון הילדים 2007, טווח הגילאים צומצם, וכיום רק אמנים, שביום קיומה של התחרות, נמצאים בטווח גילאי 9–14, יכולים להשתתף בתחרות.
בניגוד לתחרות הזמר של האירוויזיון, בתחרות אירוויזיון הילדים אמן אינו יכול להשתתף בתחרות יותר מפעם אחת (חוק זה בוטל בשנת 2012).
השיר הנשלח לתחרות לא יכול להיות שיר שפורסם ויצא לאור באופן מסחרי, וחייב להימשך בין 2 דקות ו-45 שניות ל-3 דקות (משנת 2013 ואילך). כמו כן, בשנים 2003–2006, איגוד השידור האירופי קבע כי אמנים שהוציאו לאור שירים ומוזיקה באופן מסחרי אינם יכולים להשתתף בתחרות. חוק זה בוטל בשנת 2007, ובכך אפשר לאמנים שהוציאו לאור שירים ומוזיקה באופן מסחרי להשתתף בתחרות. כתוצאה מביטול החוק, רשות השידור הנורווגית, NRK, בחרה לפרוש מהתחרות ולא חזרה לתחרות עד כה.
החל אירוויזיון הילדים 2008, התירו למבוגרים לכתוב שירים לתחרות. בעבר, כל כותבי השירים לתחרות היו חייבים להיות ילדים בטווח הגילאים 10–15.
מפקחי התחרות

התחרות מופקת מדי שנה על ידי איגוד השידור האירופי (EBU).
בשנים 2003–2010, המפקח הבכיר של תחרות אירוויזיון הילדים היה סוונטה סטוקסליוס משוודיה, שעמד גם בראש "קבוצת ההיגוי" שקבעה את חוקי התחרות והחליטה איזו רשות שידור תארח את התחרות בשנה הבאה. תפקידה העיקרי של "קבוצת ההיגוי" הוא לשמור על קשר בין איגוד השידור האירופי לבין רשות השידור המארחת באותה שנה. כמו כן, חובתה לוודא כי האמנים הצעירים לא נשארים לבד ללא השגחת מבוגר אחראי ו”ליצור אווירת צוות בין האמנים, ולפתח את החוויה שלהם ותחושת הקהילתיות”. בשנים 2003–2010, כיהן סטוקסליוס בתפקיד המפקח הבכיר גם של תחרות הזמר של האירוויזיון. כאמור, בשנת 2010, לאחר אירוויזיון הילדים 2010, התפטר סטוקסליוס מתפקידו כמפקח הבכיר של שתי התחרויות - הן של אירוויזיון הילדים והן של תחרות הזמר של האירוויזיון, בטענה שהוא רוצה ”להעניק לאחרים את ההזדמנות להפיק את התחרות ולהעלות אותה לשלב הבא”. בשנת 2011, לאחר התפטרותו של סטוקסליוס, תפס את מקומו סייסטה באקר מהולנד. בשנת 2013, ולדיסלב יעקובלב מרוסיה, תפס את מקומו של באקר, והוא שימש כמפקח הבכיר של התחרות עד שנת 2015.
רשימת מפקחי התחרות שמונו על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) מאירוויזיון הילדים 2003 עד כה:
| מפקח התחרות | מדינה | כיהן בשנים |
| --- | --- | --- |
| סוונטה סטוקסליוס | שוודיה שוודיה | 2003–2010 |
| סייסטה באקר | הולנד הולנד | 2011–2012 |
| ולדיסלב יעקובלב | רוסיה רוסיה | 2013–2015 |
| יון אולה סאנד | נורווגיה נורווגיה | 2016–2019 |
| מרטין אסטרדאל | שוודיה שוודיה | החל מ-2020 |
מחלוקות

מספר מדינות, בהן נורווגיה ודנמרק, פרשו מהתחרות בשנת 2006 משום שהן ”מצאו את הטיפול באמנים הצעירים כלא אתי”, ולא חזרו אליה עד כה. בעקבות פרישתן מהתחרות, הן החיו מחדש את תחרות השירים הסקנדינבית לילדים "אם.פי.ג'י נורדיק" (MPG Nordic), שלא הופקה מאז החלה הפקת תחרות אירוויזיון הילדים בשנת 2003. בנוסף, נאמר כי נורווגיה החליטה לפרוש מתחרות אירוויזיון הילדים משום שהיא לא רוצה ”להשתתף בתחרות שמנצלת ילדים ומטילה עליהם לחץ גדול”. עם זאת, נורווגיה משתתפת בתחרות השירים הסקנדינבית לילדים "אם.פי.ג'י נורדיק" (MPG Nordic), יחד עם דנמרק, שוודיה ופינלנד.
בשנת 2007, הודיעה ספרד שהיא פורשת מתחרות אירוויזיון הילדים, לאחר שמנהל רשות השידור הספרדית, TVE, חוויאר פונס, אמר כי ”אירוויזיון הילדים מקדם סטריאוטיפים שאיננו חולקים”. עם זאת, ספרד חזרה לתחרות בשנת 2019, ולא פרשה ממנה נכון לשנת 2023.